tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מחלה ממושכת נפטרה קרוליין אינגלס ב-20 באפריל 1924, בגיל 84.
סדרת הספרים הבדיונית The Caroline Years מאת מריה ד' ווילקס וסיליה ווילקינס, עוקבת אחרי קרוליין הולברוק משנתה החמישית ועד שנות העשרה המאוחרות שלה, ועד לאירוסיה עם צ'ארלס.
הספר הראשון בסדרה הוא "בית קטן בברוקפילד".
הרומן "Caroline: Little House, Revisited" של שרה מילר עוקב אחר מעבר משפחת אינגלס מפפין, ויסקונסין לטריטוריית קנזס מנקודת המבט של קרוליין.
הרומן אושר על ידי הקרן למורשת בית קטן בערבה.
קרוליין אינגלס הוצגה בעיבודים של "הבית הקטן בערבה" על ידי:
קארן גראסלי בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה" וסרטי ההמשך שלה
לינדזי קראוס בסרטי טלוויזיה מעבר לערבה: הסיפור האמיתי של לורה אינגלס ויילדר
קרוליין, נסיכת ויילס, והנסיכה שארלוט הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן הבריטי סר תומאס לורנס, שנוצר בשנת 1801. היצירה נחשבת לדוגמה מובהקת של הפורטרט הרומנטי הבריטי בראשית המאה ה-19, והיא מאופיינת בשימוש עשיר בצבע, קומפוזיציה דרמטית וייצוג רגשי של הדמויות.
הציור מציג את קרוליין, נסיכת ויילס, בעת שהיא מכוונת נבל, לצד בתה, הנסיכה שארלוט, המגישה לה תווים.
ברקע מופיעה דמות פסל חיוורת של מינרווה, אלת האמנויות, המספקת הקשר אינטלקטואלי ורוחני לסצנה.
הקומפוזיציה מדגישה את הדינמיקה בין האם לבתה, כאשר תנועתה של שארלוט שוברת את היציבות של תנוחת אמה, ורמזים חזותיים – כמו נעל פתוחה – תורמים לתחושת טבעיות ואותנטיות.
היצירה הוזמנה בידי אן, מרקיזת טאונסהנד, גבירת המלתחות של הנסיכה, באמצעות ג'ון ג'וליוס אנגרשטיין, שכן של הנסיכה בבלקהית'.
הציור נוצר בתקופה בה נפרדו דרכיהם של קרוליין ובעלה, ג'ורג' הרביעי לעתיד, והנסיכה הקימה חצר עצמאית בבית מונטאגיו.
בשנים לאחר מכן, הציור הפך למוקד שיח ציבורי, כאשר נבחנה התנהלותו של לורנס במפגשיו עם הנסיכה במסגרת "החקירה העדינה" (1806) – חקירה של ממשלת בריטניה בנוגע לטענות על רומן בין השניים.
קרוליין טענה כי לורנס לן בביתה מספר פעמים אך זאת לצרכים מקצועיים בלבד, כדי שיוכל להתחיל בעבודתו מוקדם בבוקר.
מאפייני הסגנון של לורנס ניכרים בציור: מיקום הדמויות כנגד נוף דרמטי וחשוך, שימוש בווילונות וקשתות כמסגרת קומפוזיציונית, והדגשה של תנועה, גובה ואור שמעניקים לאצולה מראה אצילי ותאטרלי.
המשחק בין אור וצל יוצר אווירה רומנטית עזה, ומחזק את ההתרשמות מהקשר הרגשי שבין הדמויות.
הציור נכלל במכירת רכושה של המלכה קרוליין בשנת 1822, ונרכש בהמשך על ידי המלכה ויקטוריה.
הוא תועד כתלוי בחדר ההלבשה של האורחים (חדר מס' 242) בטירת וינדזור בשנת 1859. כיום הוא שמור באוסף המלכותי הבריטי.
קרוליין בריקר היא שחיינית אמריקאית אלופת ארצות הברית (2025) במשחה ל-200 מטר פרפר.
באליפות ארצות הברית שמהווה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-3 ביוני 2025 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:05.80 לפני רגן סמית' (2:05.85 דקות) וטס האולי (2:06.79 דקות) ונבחרה למשלחת האמריקאית לאליפות העולם.
היא שיפרה את שיאה האישי שעמד על 2:09.12 דקות וכבר בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 2:07.37 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי לאחר שניצחה את גמר ב' במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.65 דקות, בתוצאה השישית באליפות.
קרוליינה הדרומית או דרום קרוליינה היא מדינה בדרום-מזרח ארצות הברית.
קרוליינה הדרומית היא אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות שמרדו בשלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקנית והקימו את ארצות הברית.
קרוליינה הדרומית גובלת בדרומה בג'ורג'יה, ובצפונה במדינת קרוליינה הצפונית.
המדינה שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי.
הספרדים הגיעו לחוף ששייך היום למדינת קרוליינה הדרומית כבר ב-1514. ארננדו דה סוטו נפגש עם מלכה אינדיאנית ב-1540 אך האזור לא יושב על ידם.
הראשונים להתיישב במקום היו הוגנוטים צרפתים בהנהגת ז'אן ריבו שברחו מצרפת אל מעבר לים ב-1562 והתיישבו בפריס איילנד, ליד ביופורט של היום.
ריבו חזר לצרפת והתושבים התמרדו, בנו לעצמם ספינה וניסו לחזור לצרפת.
הספרדים בנו את פורט פיליפה על פריס איילנד ב-1566 ובנו את סנט אלנה כבירת הפרובינציה החדשה לה פלורידה.
עשור אחר כך השמידו האנגלים בראשות סיר פרנסיס דרייק את המאחז הספרדי והספרדים נסוגו דרומה.
האנגלים עצמם התיישבו באזור רק ב-1670, שקיבל את השם קרוליינה על שמו של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, (בלטינית Carolus).
המלך צ'ארלס השני מסר את קרוליינה לשמונה זכיינים שהקימו בה יישובי ספר ומטעים בסגנון המושבות באיי הודו המערבית.
ב-1715 נלחמו המתיישבים באינדיאנים וב-1719 התקוממו נגד זכייני המושבה, קנו אותה מהם וקרוליינה הדרומית הפכה למושבת כתר.
עד למחצית המאה ה-18 קרוליינה הדרומית משכה אליה הגירה מהמושבות הסמוכות וירג'יניה, פנסילבניה וקרוליינה הצפונית.
המהגרים של המאה ה-18 התיישבו בחלק המערבי, הרחוק מהחוף, של המושבה והרחיבו אותה.
קרוליינה הדרומית נטלה חלק במשבר חוק הבולים ב-1765, והסוחר המקומי הנרי לורנס היה נשיא הקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1777–1778. בזמן המלחמה התרחשו בתחומי המושבה קרבות לא רק בין המורדים לבריטים אלא גם בין מורדים לתומכים בבריטים מקרב המקומיים.
קרוליינה הדרומית היא המדינה השמינית שחתמה על החוקה ב-1778, אז מונה ג'ון ראטלדג' למושלה הראשון.
הפוליטיקאי המקומי ג'ון קלהון הגיע למשרת סגן נשיא ארצות הברית ב-1824 והוביל את קרוליינה הדרומית לביטול חוק התעריפים הפדרלי ב-1832. קרוליינה הובילה את ההתנגדות הדרומית למדיניות הפדרלית והייתה הראשונה לפרוש מהאיחוד ב-20 בדצמבר 1860.
הקרב הראשון במלחמת האזרחים האמריקנית התרחש בפורט סאמטר שבקרוליינה הדרומית.
המדינה נהרסה לחלוטין במסע הכיבוש של גנרל שרמן ב-1865. המדינה לא התאוששה מהמלחמה במהרה ושקעה למאבקים גזעניים על רקע מתן זכויות בחירה לעבדים משוחררים והשיטה הפאודלית (Share-Cropper) שכבלה את בעלות האדמות והאיכרים כאחד.
המהפכה התעשייתית הגיעה לקרוליינה הדרומית רק בעשור האחרון של המאה ה-19 והמדינה, שעדיין לא הספיקה לצבור עושר ולהיחלץ מהשפל של סוף המאה ה-19, שקעה בקלות לתוך השפל הגדול.
מאז מלחמת העולם השנייה קרוליינה הדרומית מרכזת בשטחה בסיסי צבא גדולים שמספקים מקור תעסוקה עיקרי.
המדינה חגגה 300 שנה ב-1970, תחת רושם מאבקים גזעניים שנמשכים מאז שנות ה-60.
קרוליינה הדרומית ממוקמת בדרום מזרח ארצות הברית וגובלת בצפון קרוליינה בצפון, באוקיינוס האטלנטי במזרח ובג'ורג'יה בדרום ובמערב.
במדינה נמצא רכס הרי האפלצ'ים אשר בתוכו אזור הפידמונט הנמצא במדינה.
קרוליינה הדרומית היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון:
מבצעת – קבינט נבחר בראשות מושל.
"הרשות המבצעת" היא קבינט שחבריו נבחרים בבחירות כלליות, ומורכב ממושל, סגן מושל, שליש כללי (מפקד המשמר הלאומי וכוחות החירום וההצלה), תובע כללי, מזכיר מדינה, שר אוצר, מפקח חינוך, נציב חקלאות ומבקר מדינה.
בכל מערכת בחירות נערכות בחירות על כל משרה בנפרד, ולכן ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות (בשונה מהקיים במרבית מדינות ארצות הברית).
שינויים אחרונים בחוקת קרוליינה הדרומית הם התמודדות משותפת למשרות המושל וסגנו (להבדיל מבחירתם בנפרד), והפיכת השליש הכללי מנבחר ציבור למינוי פוליטי (תיקון מ-2014).
אורך הקדנציה של כל בעל תפקיד הוא ארבע שנים, עם הגבלה לשתי קדנציות.
מחוקקת – קפיטול בן שני בתים המורכב מאספה לאומית ומסנאט.
הרשות המחוקקת מורכבת מ-124 חברי אספה מחוקקת (הבית התחתון) ומ-46 חברי סנאט (הבית העליון).
הבחירות מתקיימות מדי שנתיים, ובהן עומדים לבחירה כל מושבי האספה המחוקקת ומחצית ממושבי הסנאט, כך שאורך הקדנציות הוא שנתיים לחבר אספה וארבע שנים לחבר סנאט.
שופטת – בראשה עומד בית המשפט העליון של קרוליינה הדרומית.
בבית המשפט העליון של קרוליינה הדרומית חמישה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים.
בית המשפט לערעורים של המדינה מורכב מ-10 שופטים.
החוקה של מדינת קרוליינה הדרומית אומצה בשנת 1870, זאת לאחר שתי גרסאות קודמות (1796, 1834).
מהעידן שלאחר מלחמת האזרחים, קרוליינה הדרומית הייתה מעוז המפלגה הדמוקרטית, כמו יתר דרום ארצות הברית, ובפרט "הדרום העמוק" שהיא חלק ממנו.
במשך כמה עשורים לאחר תקופת השיקום, המפלגה הדמוקרטית החזיקה בשליטה פוליטית משמעותית בדרום קרוליינה.
מאז שנות השישים של המאה העשרים, החלה המדינה לנטות לעבר המפלגה הרפובליקנית.
מאז, כמעט בכל מערכות הבחירות, הצביעו אזרחי המדינה עבור המועמד הרפובליקני לנשיאות, למעט בחירות 1976 בהן זכה ג'ימי קרטר בקולות האלקטורים מהמדינה.
לקרוליינה הדרומית 2 סנאטורים ו-7 חברי בית הנבחרים בקונגרס הפדרלי.
הסנאטורים המייצגים את המדינה הם לינדזי גרהאם וטים סקוט.
בהתאם, למדינה 9 קולות בחבר האלקטורים המצביע בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
נכון לשנת 2023, 6 מחברי בית הנבחרים הפדרלי מטעם דרום קרולינה הם רפובליקנים ודמוקרטי אחד, ג'ים קלייבורן, אחד מותיקי בית הנבחרים, המכהן בתפקיד מעל 30 שנה ומצליף סיעת הרוב בבית הנבחרים.
במשך 50 שנה, ייצג את דרום קרולינה הסנטור סטרום ת'ורמונד, שעד 2009, היה הסנטור שכיהן הכי הרבה זמן בסנאט האמריקאי.
שנה בה רוברט בירד, סנטור מוירג'יניה המערבית שבר את השיא.
ת'ורמונד כיהן כמושל קרולינה הדרומית טרם היבחרתו לסנאט האמריקאי.
נכון ליוני 2023 הפלות מותרות בקרוליינה הדרומית עד השבוע ה-22 להיריון.
בינואר 2023 קבע בית המשפט העליון של המדינה שחוק האוסר על הפלות לאחר השבוע השישי להיריון, ואשר עבר לפני פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון (שבו קבע בית המשפט העליון הפדרלי כי מותר למדינות לאסור על הפלות גם בשליש הראשון של ההיריון), אינו חוקתי על פי חוקת המדינה.
במאי אותה שנה אישרו המחוקקים במדינה חוק חדש שאוסר על הפלות החל מהשבוע השישי להיריון, אלא בנסיבות רפואיות.
באותו החודש הוציא שופט בית המשפט לערעורים במדינה צו המונע את כניסת החוק לתוקף עד שתתקבל בעניין החלטה של בית המשפט העליון של המדינה.
על פי משרד המפקדים של ארצות הברית, מנתה אוכלוסיית קרוליינה הדרומית בשנת 2010 כ-4,625,384 נפשות.
חמש קבוצות האוכלוסין הגדולות במדינה מתפלגות לפי הסדר הבא: מוצא אמריקאי אפריקאי 29.5%, מוצא אמריקאי 13.9%, מוצא גרמני 8.4%, מוצא אנגלי 8.4%, מוצא אירי 7.9%.
סביר להניח שרוב אלה הטוענים למוצא אמריקאי, מוצא אבותיהם סקוטי או אנגלי.
קרוליינה הדרומית היא גם המקום הראשון בחצי הכדור המערבי שבו הורשו היהודים לכהן בתפקיד במשרה ציבורית.
הקהילה היהודית המאורגנת הראשונה בקרוליינה הדרומית הייתה קהילת צ'ארלסטון בשנת 1749. בשנת 1801 הקימה הקהילה בית יתומים יהודי.
יהדות קרוליינה הדרומית אף הייתה הקהילה הראשונה שהנהיגה רפורמה דתית בשטחה.
כיום יש בקרוליינה הדרומית כ-7,000 יהודים המרוכזים בעיקר בערים צ'ארלסטון, קולומביה וגרינוויל.
קרוליינה הצפונית או צפון קרוליינה היא מדינה במזרח ארצות הברית.
קרוליינה הצפונית היא אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות שמרדו בשלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקנית והקימו את ארצות הברית.
מקור השם "קרוליינה" מהמילה הלטינית "קרולוס", שפירושה "צ'ארלס".
הוא נקרא לכבודו של מלך אנגליה צ'ארלס הראשון, שהעניק את האדמה לסר רוברט הית' בשנת 1629. מאוחר יותר השטח חולק לשתי מושבות, צפון קרוליינה ודרום קרוליינה, שהפכו בסופו של דבר למדינות נפרדות בארצות הברית.
קרוליינה הצפונית גובלת בדרומה בקרוליינה הדרומית ובג'ורג'יה, במערבה בטנסי, ובצפונה במדינת וירג'יניה.
לפני ההתיישבות של אירופאים במדינה התגוררו באזור שבטים אינדיאנים רבים, בהם הצ'רוקי.
אזור קרוליינה הצפונית הוא האזור הראשון באמריקה בו ניסו מתיישבים מאנגליה להקים מושבה.
סר וולטר ראלי, על שמו קרויה בירת המדינה, קיבל שני זיכיונות להקמת שתי מושבות לחוף המדינה ב-1580. שני ניסיונות אלה כשלו.
באחד הניסיונות, על האי רואנוק, כל המתיישבים נעלמו באחד האירועים המסתוריים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
המושבה באי רואנוק מכונה, על כן, "המושבה האבודה".
ב-30 באוקטובר 1629 העניק צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, זיכיון לתובע הכללי, סר , על האדמות שמדרום לקו הרוחב 36° צפון ומצפון לקו הרוחב 31° צפון, אזור שכונה קרוליינה על שמו של צ'ארלס הראשון (בלטינית Carolus).
תאריך זה נחשב כיום הקמת פרובינציית קרוליינה.
וירג'יניה דייר הייתה לילדה האנגלית הראשונה בקרוליינה הצפונית, ואף בכל צפון אמריקה.
ועל שמה נקרא מחוז דייר.
בסוף המאה ה-17 היו מספר יישובי קבע באזור קרוליינה, שכלל את שתי הקרוליינות ואת טנסי.
בשנת 1712 הפכה קרוליינה הצפונית למושבה נפרדת מקרוליינה הדרומית.
ב-1776 הייתה הראשונה מבין המושבות שהורתה לנציגה בקונגרס הקונטיננטלי להצביע בעד עצמאות מהכתר הבריטי.
ב-21 בנובמבר 1789 אשררה קרוליינה הצפונית את חוקת ארצות הברית והפכה למדינה ה-12 באיחוד.
ב-1840 נבנה בניין הקפיטול בראלי, המשמש עד היום.
במהלך המאה ה-18 נבנתה דרך מצופה עצים באורך 208 ק"מ הידועה בשם "דרך האיכרים".
דרך זו קישרה בין פייטסוויל ל-בת'ניה ואיפשרה את פיתוח המסחר במדינה והקישור בין אזורי החוף המפותחים לאזורי הספר.
אף שהייתה מדינת עבדות, רק 2% מתושבי המדינה החזיקו ב-99% מהעבדים.
רוב האיכרים לא החזיקו בעבדים, וכן התגוררו במדינה כ-30,000 שחורים חופשיים.
המדינה הייתה מפולגת בדעותיה אם להצטרף לדרום או לצפון במלחמת האזרחים האמריקנית והייתה המדינה האחרונה שפרשה מהאיחוד ב-20 במאי 1861, 13 ימים לאחר פרישת טנסי.
עם זאת, קרוליינה הצפונית שלחה 125,000 חיילים להילחם עבור הקונפדרציה - יותר מכל מדינה דרומית אחרת.
מתוך כוחות אלו מתו 40,000 חיילים.
רוב הקרבות במלחמת האזרחים נערכו בווירג'יניה, ובקרוליינה הצפונית עצמה נערכו קרבות בודדים.
הקרב העיקרי היחיד שנערך במדינה היה בבנטונוויל.
במהלך התקופה שלאחר מלחמת האזרחים ובמהלך המאה ה-20 הפכה קרוליינה הצפונית למדינה מובילה בייצור חקלאי ובתעשייה.
קרוליינה הצפונית ממוקמת שמינית בארצות הברית בייצור התעשייתי שלה, ועיקר מוצריה התעשייתיים כוללים טקסטיל, מוצרים כימיים, מוצרי חשמל, ונייר ומוצריו.
תעשיית הטבק, שעליה הושתתה כלכלתה של המדינה עוד בהיותה מושבה, מהווה עד היום מוצר מרכזי בכלכלת המדינה.
לקרוליינה הצפונית היו שלוש חוקות: הראשונה, אושרה ב-1776, השנייה - ב-1868, לאחר חזרתה של המדינה לאיחוד, והשלישית - משנת 1971.
בגבולה המערבי של המדינה מצוי הרכס של הרי גרייט סמוקי, והרי בלו רידג' המהווים חלק מהרי האפלאצ'ים.
רוחב המדינה ממזרח למערב הוא 800 ק"מ ושטחה של המדינה כ-135,000 קמ"ר.
ניתן לחלק את המדינה לשלושה אזורים גאוגרפים - רצועת החוף, אזור פיידמונט המהווה רמה, ורצועת ההרים.
חלק מחוף הים מהווה חוף הים הלאומי קייפ האטראס.
בירת המדינה היא ראלי ומושל המדינה הוא ג'וש סטיין חבר המפלגה הדמוקרטית.
שני הסנטורים מטעם המדינה הם טד באד ותום טיליס, שניהם מהמפלגה הרפובליקנית.
בראש הרשות המבצעת עומד מושל המדינה, סגנו, ושמונה ראשי מחלקות נבחרים המהווים את מועצת מדינת קרוליינה הצפונית.
עשרה ראשי מחלקות נוספים ממונים על ידי המושל ומהווים את ממשלת קרוליינה הצפונית.
בית המחוקקים של קרוליינה הצפונית מורכב משני בתי נבחרים: הסנאט, בו 50 חברים, ובית נציגים ובו 120 חברים.
הערכאה העליונה במערכת המשפטית של קרוליינה הצפונית היא בית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית בו שבעה שופטים.
תחת בית המשפט העליון נמצאת ערכאת הערעורים - בית המשפט לערעורים של קרוליינה הצפונית.
הערכאות הנמוכות כוללות מערכת בתי משפט עליונים (המקבילים לבתי המשפט המחוזיים בישראל), מערכת בתי משפט מחוזיים (המקבילים לבתי משפט השלום בישראל) ומערכת בתי משפט שלום (המקבילים לבתי המשפט לתביעות קטנות בישראל).
בתי המשפט העליונים דנים בפשעים חמורים, תביעות אזרחיות העולות על $10,000 וכן בערעורים על בתי המשפט המחוזיים.
בתביעות פליליות ההחלטה ניתנת על ידי 12 מושבעים.
בתביעות אזרחיות מוותרים לרוב הצדדים על המושבעים.
בתי המשפט המחוזיים דנים בענייני משפחה (גירושין, אחזקת ילדים) ובתביעות אזרחית הפחותות מ-$10,000, וכן עבירות שאינן חמורות (עוונות), ועבירות נוער.
בתי המשפט המחוזיים נערכים המשפטים בלא חבר מושבעים.
מערכת בתי משפט שלום (מקבילים לבתי המשפט לתביעות קטנות בישראל) דנים בעבירות החמורות פחות (חטאים), עבירות תנועה, וכן תביעות שאינן עולות $4,000 ותביעות פינוי ממושכר (בדומה לבית הדין לשכירות בישראל).
על פי מחלקת האנליזה הכלכלית של ממשלת ארצות הברית, בשנת 2003 התוצר הגולמי של קרוליינה הצפונית היה 314 מיליארד דולר אמריקאי.
ההכנסה הממוצעת לנפש בשנת 2003 הייתה $28,071 (מקום 38 מבין מדינות ארצות הברית).
התוצרים החקלאיים העיקריים של המדינה הם עופות, ביצים, טבק, חזירים, חלב ומוצריו, בקר וסויה.
התוצרים התעשייתיים העיקריים הם מוצרי הטבק, טקסטיל, מוצרים כימיים, מוצרי חשמל.
שארלוט, העיר הגדולה במדינה, היא מרכז פיננסי ובנקאי.
כמו כן במדינה תעשיית סרטים ענפה (התעשייה הגדולה ביותר למעט זו שבקליפורניה).
מספר אולפנים נמצאים בשלבי, ריילי - דורהם, שארלוט ווילמינגטון.
בין היתר צולמה במדינה הסדרה דוסון קריק.
בשנת 1999 המדינה סבלה מהוריקן שעבר במקום וגרם להצפות קשות.
בחלק מהעיירות אוכלוסייה המקומית עזבה את מקום ולא חזרה עד היום.
כך למשל בעיירת גריפטון התגוררו לפני ההוריקן כ-2500 תושבים וחלק משמעותי מהם לא חזר לעיירה גם לאחר ההצפה.
מרבית השחורים מתגוררים במזרח המדינה, לאורך מישור החוף, וכן באזור רמת פיידמונט, שם היו מרוכזים, לפני מלחמת האזרחים, מרבית המטעים.
עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-19 היו בקרוליינה הצפונית מספר קטן של מטעים, ומרבית המשקים החקלאיים היו משקים קטנים.
חקלאים אלה לא החזיקו עבדים, דבר המסביר את ריכוזי האוכלוסין.
תושבי קרוליינה הצפונית ממוצא בריטי מתגוררים בעיקר במערב המדינה ובאזור פיידמונט.
אינדיאנים משבט צ'רוקי מתגוררים במחוז סווין במערב המדינה, ואינדיאנים משבט לומבי (והטוענים להיותם צאצאי המושבה האבודה) מתגוררים במחוז רובסון.
לקרוליינה הצפונית נציגות בשלוש מתוך ארבע הליגות המקצועניות הבכירות בצפון אמריקה:
קרוליינה פנתרס, קבוצת פוטבול החברה בליגת ה-NFL (מבוססת בשארלוט)
קרוליינה הוריקנס, קבוצת הוקי קרח החברה בליגת ה-NHL (מבוססת בראלי)
שארלוט הורנטס, קבוצת כדורסל החברה בליגת ה-NBA
ענף הספורט הפופולרי ביותר במדינה הוא כדורסל המכללות.
במסגרת הליגה הבכירה של ה-NCAA מתחרות 19 קבוצות מאוניברסיטאות ומכללות שונות.
הבולטות בהן הן הנבחרות של אוניברסיטת צפון-קרוליינה (ה-Tarheels) ושל אוניברסיטת דיוק (ה-Blue Devils), הנמנות באופן קבוע עם קבוצות הצמרת של כדורסל המכללות בארצות הברית.
הן מספקות לליגת ה-NBA ולצמרת הכדורסל באירופה רבים מכוככבי הכדורסל, שלמדו באוניברסיטאות אלה.
הבולט בהם הוא מייקל ג'ורדן, בוגר אוניברסיטת צפון-קרוליינה.
נבחרת אוניברסיטת צפון-קרוליינה זכתה ב-2009 באליפות המכללות הלאומית (NCAA) בפעם החמישית בתולדותיה.
ענף בולט נוסף הוא ספורט מוטורי ובפרט מרוצי המכוניות במסגרת נאסקאר.
מערכת האוניברסיטאות של קרוליינה הצפונית - כוללת 17 קמפוסים ברחבי המדינה
אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
בית הספר לאומנות של קרוליינה הצפונית
מכללת וסליאן של קרוליינה הצפונית
מכללת ליס מקרימכללת לנואר ריין
סמלי מדינת קרוליינה הצפונית דגל סמל מוטו כינוי דגל קרוליינה הצפוניתFlag of North Carolina סמל קרוליינה הצפוניתSeal of North Carolina "להיות, מאשר להיראות""Esse quam videri" "מדינת הצפון הישן""Old North State" עץ פרח ציפור חיה אורןPine קרניתFlowering dogwood קרדינל צפוניNorthern cardinal סנאי אפורgray squirrel
קרוליינה הוריקנס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מראלי, צפון קרוליינה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה בבוסטון תחת השם ניו אינגלנד ויילרס (New England Whalers) ב-1972, והייתה בין מייסדות ליגת ה-WHA שניסתה להתחרות ב-NHL.
ב-1974 עזבה את בוסטון והתמקמה בהרטפורד, בירת מדינת קונטיקט.
עם סגירתה של ה-WHA ב-1979 התקבלו הוויילרס כקבוצת התרחבות ל-NHL והחלו לשחק בה בעונת 1980. מאחר שב-NHL כבר הייתה קבוצה וותיקה באזור ניו אינגלנד - בוסטון ברואינס - שינתה הקבוצה את שמה להרטפורד ויילרס.
ב-1997, עקב קשיים בהקמת אולם חדש בהרטפורד, עברה הקבוצה לראלי ושינתה את שמה לשמה הנוכחי.
ההוריקנס זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-2006.
ניו אינגלנד ויילרס קיבלה זיכיון בנובמבר 1971 כאחת הקבוצות הראשונות ב-WHA שעמדה לקום, והחלה את פעילותה ב-1972 כשהיא מיועדת להיות הקבוצה של ה-WHA בבוסטון.
את שתי העונות הראשונות שלה עם הקמת ה-WHA, 1973 ו-1974, העבירה הקבוצה בבוסטון כשהיא משחקת את משחקיה הביתיים באולם הוותיק של העיר, "בוסטון ארנה", ולאחר מכן בבוסטון גארדן המיתולוגי.
אולם הבוסטון גארדן היה שייך לבעלי קבוצת ה-NHL המתחרה, בוסטון ברואינס, ואלה לא הקלו על קבוצת ה-WHA שסיכנה אותם.
כתוצאה מכך נאלצה הקבוצה לעזוב את בוסטון בקיץ 1974, ואת עונת 1975 החלה בביתה החדש בהרטפורד.
מאחר שהאולם בהרטפורד עוד לא היה גמור עם תחילת העונה, שיחקה הקבוצה במחצית הראשונה של העונה בעיר הסמוכה, ספרינגפילד שבמסצ'וסטס.
האולם הביתי של הקבוצה באותן שנים היה "הרטפורד סיוויק סנטר", והקבוצה שיחקה בו עד סגירת ה-WHA וקבלתה ל-NHL ב-1979, למעט הפסקה ב-1978 במהלכה נאלצה הקבוצה לחזור זמנית לספרינגפילד כאשר שלג רב שהצטבר על ה"הרטפורד סיוויק סנטר" מוטט את הגג שלו.
הווילרס היו אחת הקבוצות המצליחות והיציבות ב-WHA.
היא זכתה באליפות WHA אחת, ב-1973, והגיעה לסדרת הגמר פעם נוספת ב-1978. בשתי הפעמים התמודדו הוויילרס בסדרת הגמר מול ויניפג ג'טס.
בשתי העונות האחרונות שלהם ב-WHA שיחקו בשורותיה אחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים, גורדי האו (אם כי בגיל מבוגר) ובנו מרק שנחשב לאחד המגינים הטובים של התקופה.
הוויילרס פיתחו באופן מיידי יריבות גדולה עם הברואינס, יריבות עזה שנמשכה עד המעבר לצפון קרוליינה.
יריבות משנית הייתה לוויילרס עם ניו יורק ריינג'רס.
במהלך העונה הראשונה ב-NHL צורפה לגורדי ומרק האו אגדת NHL נוספת, בובי האל שכיכב בעברו בשיקגו בלאקהוקס וערך ל-WHA בתחילת דרכה במדי ויניפג ג'טס.
הוויילרס הגיעו בקושי לפלייאוף והובסו בקבלות בסיבוב הראשון על ידי מונטריאול קנדיאנס.
גורדי האו ובובי האל פרשו מפעילות בסיום העונה.
בין עונות 1981 ו-1985 החמיצו הוויילרס את הפלייאוף, כאשר הם עשו לעצמם שם רע בשל עסקות כושלות בהן ויתרו על מרבית כוכביהם, כמו מרק האו שעזב ב-1982. במקביל גייסו בדראפט את מי שיהיה אחד מכוכביהם הגדולים אי פעם, החלוץ רון פרנסיס.
ב-1983 הוחלף צוות הניהול בקבוצה במטרה לבנות אותה מחדש, ולתפקיד המנהל הובא אמיל פרנסיס (ללא קרבה משפחתית לרון), שחידש את פני הקבוצה לחלוטין לאורך השנים הבאות.
בעונת 1986 חזרו הוויילרס אל הפלייאוף כאשר סיימו את העונה הרגילה בפעם הראשונה במאזן חיובי, בכיכובם של רון פרנסיס וחברו להתקפהקווין דינין.
ההצלחה היחסית נמשכה גם בפלייאוף כאשר ניצחו בסיבוב הראשון את קוויבק נורדיקס - כפי שהתברר לאחר מכן, זו הייתה סדרת הפלייאוף היחידה שהוויילרס ניצחו עד המעבר לראלי.
בסיבוב השני גררו את מונטריאול קנדיאנס לסדרה מלאה של שבעה משחקים, אולם במשחק המכריע נוצחו בהארכה.
הוויילרס המשיכו להיות גורם משמעותי בליגה ב-1987 כשזכו בפעם הראשונה באליפות הבית שלהם ("בית אדמס") כשבנוסף לפרנסיס ודינין הציגו גם השוער מייק ליוט, המגן השוודי אולף סמואלסון והחלוץ ריי פרארו יכולת גבוהה, אולם בפלייאוף הופתעו הוויילרס על ידי קוויבק נורדיקס.
ב-1988 ו-1989 השיגו הוויילרס מאזנים בינוניים בעונה הרגילה, ובשתי הפעמים נוצחו בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי הקנדיאנס.
המצב בקבוצה נמשך גם ב-1990, כאשר הפעם היריבה בסיבוב הראשון בפלייאוף הייתה יריבתם המושבעת, בוסטון ברואינס.
הסדרה נמשכה לשבעה משחקים, ובמשחק המכריע בבוסטון גארדנס ניצחו הברואינס והדיחו את הוויילרס.
ב-1991 הגיעו הוויילרס שוב לפלייאוף, אולם ההגעה לפלייאוף נמהלה בעסקה תמוהה לקראת סוף העונה הרגילה בה הועברו כוכבי הקבוצה, רון פרנסיס ואולף סמואלסון, לקבוצת הכוכבים של פיטסבורג פינגווינס.
הוויילרס נוצחו בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי הברואינס.
גם ב-1992 הצליחו הוויילרס להגיע בקושי לפלייאוף למרות מאזן שלילי.
בפלייאוף הצליחו להגיע לסדרה שקולה מול הקנדיאנס, שהוכרעה לטובת הקנדיאנס רק בהארכה השנייה של המשחק השביעי והמכריע.
זו הייתה סדרת הפלייאוף האחרונה של הקבוצה כהרטפורד ויילרס.
בין 1992 ל-1997 החמיצה הקבוצה את הפלייאוף, כאשר הבעלים החדש שלה, פיטר קרמנוס שרכש אותה ב-1994, ניסה להניע את פרנסי הרטפורד לבנות עבור הקבוצה אולם חדש ומודרני.
משנכשל במאמציו שילם קרמנוס פיצוי כדי להשתחרר מחוזה השכירות ב"הרטפורד סיוויק סנטר" והודיע על העברת הקבוצה לראלי לאחר סוף עונת 1997.
בסביבתה החדשה חיפשה הקבוצה זהות מתאימה, ובחרה בשם "הוריקנס" על שם סופות ההוריקן הנפוצות בצפון קרוליינה.
גם צבעי המדים שונו - צבעי הכחול והירוק של הוויילרס הוחלפו לאדום ושחור.
בשל העובדה שהאולם שהובטח לקבוצה בראלי לא היה מוכן, וכיוון שבראלי לא היה כל אולם קיים שיכל לארח קבוצת NHL, נאלצו ההוריקנס לשחק את שתי העונות הראשונות שלהם בצפון קרוליינה בעיר גרינסבורו.
התקופה בגרינסבורו הייתה כישלון מסחרי מוחלט; הקהל הפוטנציאלי בראלי לא הספיק להכיר את הקבוצה ולהתחבר אליה, ולא היה מוכן לנסוע למשחקי הבית בגרינסבורו המרוחקת כ-130 קילומטר מראלי, בעוד הקהל בגרינסבורו ראה בהוריקנס תיירים מזדמנים שנישלו מהאולם קבוצה מקומית קטנה אך מושרשת בקהילה.
ממוצע הקהל בגרינסבורו היה נמוך מ-10000 צופים, ובעונת 1999 נפתחו באולם רק היציעים התחתונים.
רוב משחקי ההוריקנס לא שודרו בטלוויזיה ולא היו נגישים לקהל הרחב.
לאחר שעונת 1998 הסתיימה גם בכישלון מקצועי, חזר לקבוצה כוכבה מימי הרטפורד, רון פרנסיס.
הוא יצר שילוב התקפי מצוין עם קית' פרימו שהגיע לקבוצה עונה קודם לכן.
לעמדת השוער הגיע שוער NHL מנוסה, הלטבי ארתורס אירבה.
בעזרתם זכו ההוריקנס בקלות באליפות הבית הדרום-מזרחי ועלו לפלייאוף של עונת 1999 לאחר הפסקה של שבע שנים.
בפלייאוף נוצחו בסיבוב הראשון על ידי בוסטון ברואינס, כאשר באמצע הסדרה נהרג המגן סטיב צ'יאסון בתאונת דרכים.
2000 - 2002: מעבר לראלי וריצת פלייאוף מפתיעה
בעונת 2000 היה האולם בראלי מוכן וההוריקנס עברו לבית הקבע שלהם, אולם השנה הראשונה בו הייתה קשה הן מקצועית - ההוריקנס החמיצו את הפלייאוף - והן מבחינת הקהל, שעדיין הגיע במספרים נמוכים.
עונה אחת לאחר מכן הביאו ההוריקנס בפעם הראשונה את הפלייאוף לראלי, כשהגיעו אליו בקושי על הכרטיס השמיני והאחרון.
בפלייאוף נוצחו ההוריקנס על ידי ניו ג'רזי דווילס כאשר רון פרנסיס נפצע במהלך הסדרה.
בעונת 2002 זכו ההוריקנס בפעם השנייה באליפות הבית הדרום-מזרחי, אולם למרות יתרון הביתיות נחשבו נחותים מיריבתם, ניו ג'רזי דווילס.
הסדרה הוכרעה בסופו של דבר על יכולתם של שוערי ההוריקנס, כאשר ארתורס אירבה ביכולת גבוהה תרם רבות לשני ניצחונות במשחקים הראשונים בראלי, אולם לאחר יכולת ירודה שלו בשני המשחקים בניו ג'רזי בהם הפסידו ההוריקנס הוחלף בשער על ידי שוער המשנה קווין וויקס.
וויקס הפגין רמה גבוהה ועזר להכריע את הסדרה בשישה משחקים, ולהביא להוריקנס ניצחון ראשון בסדרת פלייאוף מאז המעבר מהרטפורד.
ההצלחה של הקבוצה השיגה עבורה את מה שחיפשה זמן רב - חיבור לקהל בראלי ובסביבותיה.
לאורך הסדרה מול מונטריאול קנדיאנס היה ה"ראלי קוליסאום" מלא.
ההוריקנס יצאו ממצב קשה בסדרה במשחק הרביעי כאשר פיגרו 2:1 בסדרה ו-3:0 במשחק, אולם ארתורס אירבה שנכנס למשחק וחזר להצטיין בשער ושלושה שערים בשליש השלישי של המשחק הביאו את ההוריקנס להארכה בה הצליחו לחולל את המהפך, להבקיע שער ניצחון ולהשוות את הסדרה, באחד המשחקים המכוננים של המועדון.
התוצאה השפיעה על המשך הסדרה, כאשר ההוריקנס הביסו את הקנדיאנס 5:1 ו-8:2 בשני המשחקים הבאים ועלו לראשונה בתולדותיהם, כולל תקופת הוויילרס, לגמר החטיבה המזרחית.
בגמר החטיבה המזרחית פגשו ההוריקנס את טורונטו מייפל ליפס.
הסדרה הייתה דרמטית והפכפכה, יתרון הביתיות עבר מקוצה לקבוצה, אולם ההוריקנס - בעזרת יכולת מצוינת של אירבה בשער - ניצחו בסדרה בשישה משחקים ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי.
בסדרת הגמר מול דטרויט רד וינגס הפתיעו ההוריקנס בניצחון במשחק הראשון בדטרויט, אולם הרד וינגס העדיפים ניצחו בארבעת המשחקים הבאים וזכו בגביע סטנלי.
החיבור שהשיגה הקבוצה לקהל בראלי נראה במחוות שלא היו נפוצות בליגה.
לקבוצה קמו ארגוני אוהדים אקטיביים שקיבלו את הקבוצה בשדה התעופה עם שובה מכל משחק חוץ במהלך הפלייאוף - דבר לא נפוץ ב-NHL - וארגנו מסיבות רחוב המוניות בראלי לפני כל משחק בית.
לאחר שנים של ספקות ניתן היה להכתיר את המעבר לראלי כהצלחה.
ההצלחה בעונת 2002 עוררה ציפיות גדולות לקראת הבאות, אולם שתי העונות שלאחריה היו אכזבה גדולה לקבוצה.
ממעמד של אלופת המזרח ב-2002 היא ירדה לבעלת המאזן הגרוע בליגה ב-2003. במצב לא השתפר בהרבה ב-2004 למרות נוכחותו של הכוכב הצעיר אריק סטאל שנבחר בדראפט.
לקראת סיום העונה, כשאפסו סיכויי ההעפלה לפלייאוף, הועבר מהקבוצה הקפטן הוותיק רון פרנסיס תמורת שחקנים צעירים ובחירות דראפט עתידיות.
גם בעמדת המאמן חל שינוי כאשר המאמן הוותיק פול מוריס, שהיה מאמן הקבוצה מאז 1996 כשהייתה עדיין בהרטפורד, פוטר, ובמקומו הגיע פיטר לביולט.
לאחר שהליגה שבה לפעילות בעקבות העונה המבוטלת של 2005 היו ההוריקנס של עונת 2006 קבוצה בהתחדשות.
לאחר הפגרה איבדו ההוריקנס את כוכבם אריק קול שנפצע, ולמרות ירידה ביכולתם סיימו את העונה עם מאזן מצוין של 52 ניצחונות, 22 הפסדים ו-8 הפסדים בהארכה או במכות עונשין, מאזן שהספיק כדי לזכות בפעם השלישית באליפות הבית הדרום-מזרחי.
אריק סטאל, בעונתו השנייה בקבוצה, פרץ למעמד של כוכב עם 45 שערים ו-55 אסיסטים.
ברינד'אמור הוסיף 31 שערים ו-39 אסיסטים עם נוכחות הגנתית משמעותית, שילוב שהביא לו את גביע סלקה.
הפלייאוף החל בצורה קשה עם שני הפסדי בית מול מונטריאול קנדיאנס.
לבואלט החליט להחליף את גרבר הוותיק בשער ולנסות את וורד הצעיר, החלטה שהשתלמה כאשר וורד הצטיין וההוריקנס ניצחו בארבעת המשחקים הבאים עם יכולת התקפית מצוינת של קורי סטילמן.
סטילמן כבש גם את השער סיים את סדרת הסיבוב השני מול ניו ג'רזסי דווילס, בה גילו ההוריקנס עליונות מפתיעה כשסיימו את הסדרה בחמישה משחקים ועלו בפעם השנייה לגמר החטיבתי.
נקודת המפתח בסדרה הייתה המשחק השני, כאשר ההוריקנס ספגו שער פיגור 21 שניות לסיומו, אולם אריק סטאל הצליח להשוות 3 שניות לסיום וההוריקנס ניצחו בהארכה.
בסדרת הגמר החטיבתי פגשו ההוריקנס את באפלו סייברס, שהגיעה ללא מספר שחקני מפתח פצועים.
הסדרה התפתחה לדרמה גדולה, כאשר ההוריקנס הפכו פיגור במשחק השביעי והמכריע לניצחון בעזרת יכולת מצוינת של וורד בשער ושל הקפטן ברינד'אמור.
סדרת גמר גביע סטנלי הפגישה את ההוריקנס עם אדמונטון אוילרס.
במשחק הראשון פיגרו ההוריקנס 3:0 לפני שחזרו וניצחו 5:4 עם שער ניצחון של ברינד'אמור 32 שניות לסיום.
ההוריקנס ניצחו שניים משלושת המשחקים הבאים והגיעו למשחק מספר 5 עם אפשרות לזכות בגביע סטנלי באולמם הביתי בראלי.
האוילרס לא אמרו נואש, ניצחו בראלי והחזירו את הסדרה למשחק נוסף באדמונטון שאותו ניצחו האוילרס בקלות.
המשחק השביעי והמכריע בראלי, מול אולם מלא של כמעט 19000 צופים, היה משחקו הטוב ביותר של קאם וורד בשער ההוריקנס, וההוריקנס ניצחו 3:1 במשחק וזכו בגביע סטנלי בפעם הראשונה אי פעם.
וורד נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
2007 - 2018: כישלונות מקצועיים והידלדלות קהל
ההוריקנס נכשלו בשתי העונות הבאות אחרי הזכייה בגביע והחמיצו את הפלייאוף.
רק ב-2008/09 חזרה הקבוצה לפלייאוף לאחר שהמאמן לביולט פוטר והמאמן הקודם פול מוריס חזר לקבוצה.
עם רכש משמעותי, החלוץ הפיני יוסי יוקינן, ועם אריק קול שחזר לקבוצה, ניצחו ההוריקנס את ניו ג'רזי דווילס בשבעה משחקים כאשר אריק סטאל הכריע את המשחק השביעי עם שער 48 שניות לסיומו.
סדרת הסיבוב השני מול בוסטון ברואינס הייתה דרמטית לא פחות, הגיעה גם היא למשחק שביעי ומכריע שהוכרע רק בהארכה על ידי סקוט ווקר שהעלה את ההוריקנס לגמר החטיבה המזרחית.
בגמר החטיבה המזרחית הובסו ההוריקנס על ידי פיטסבורג פינגווינס.
מאז ועד 2019 לא שבה הקבוצה לפלייאוף.
הביצועים הירודים של הקבוצה הביאו גם לירידה חדה בכמות הקהל במשחקיה הביתיים.
מאז עונת הזכייה בגביע סטנלי ועד עונת 2012/13 היה ממוצע הקהל של הקבוצה בין 15000 ללמעלה מ-17500 צופים, אך מאז הידרדרה כמות הקהל במהירות.
בעונת 2016/17 היה ממוצע הקהל של הקבוצה באולמה הביתי בראלי רק 11776 צופים - ממוצע הקהל הנמוך ביותר של הקבוצה במאה ה-21 והנמוך ביותר מאז המעבר הסופי לראלי, ממוצע הקהל הנמוך ביותר ב-NHL ונמוך אף מממוצע הקהל של מספר קבוצות אירופיות.
ב-2018 תם עידן בקבוצה כאשר הבעלים הוותיק פיטר קרמנוס, שהגיע עם הקבוצה מהרטפורד, מכר את מרבית מניות הקבוצה לאיש העסקים תומאס דנדון.
קרמנוס נשאר בעל מניות מיעוט בקבוצה.
רוד ברינד'אמור, שהיה קפטן הקבוצה בזכייה ההיסטורית בגביע סטנלי ב-2006, מונה למאמן בניסיון לעצור את רצף הכישלונות.
לאחר עונה רגילה קשה ומאבק על הכניסה לפלייאוף הצליחו ההוריקנס לעלות לפלייאוף לראשונה מאז 2009, מהמקום השביעי בחטיבה המזרחית.
המיקום הנמוך זימן להוריקנס סדרת פלייאוף קשה מול האלופה מהעונה שעברה, וושינגטון קפיטלס.
יכולת גבוהה של השוער הצ'כי פטר מראזק הצליחה לעמוד ברוב המשחקים מול כוח האש ההתקפי של האלופה, וההוריקנס חזרו מפיגור 2:0 ו-3:2 בסדרה בעזרת ניצחונות משכנעים במשחקים הביתיים.
במשחק השביעי בוושינגטון, שנמשך לשתי הארכות, כבש ברוק מקגין שער שהדיח את הקפיטלס והעלה את ההוריקנס לסיבוב השני.
התנופה של ההוריקנס נמשכה ביתר שאת בסיבוב השני.
למרות פציעתו והיעדרותו של השוער מראזק החל מהמשחק השני בסדרה, הראה גם השוער המחליף קרטיס מקילאני יכולת גבוהה.
בהתקפה כיכבו החלוצים הפינים סבסטיאן אהו וטאובו טרוויינן, וההוריקנס הראו דומיננטיות מוחלטת על ניו יורק איילנדרס, בעיקר במשחקי הבית, כדי להדיח אותם ללא הפסד ולעלות לגמר החטיבה המזרחית.
התקווה לעלות לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז הזכייה באליפות ב-2006 נגוזה במהירות.
פטר מראזק חזר מהפציעה לשני המשחקים הראשונים מול בוסטון ברואינס בכושר ירוד וההוריקנס הובסו בשניהם.
מקילאני חזר לשער לשני המשחקים הבאים, אך לא הצליח לעצור את המגמה וההוריקנס הודחו בלא שניצחו ולו משחק אחד.
את עונת 2019/20 שנקטעה בשל מגפת הקורונה סיימו ההוריקנס במקום השישי בחטיבה המזרחית, ובמסגרת הפלייאוף המיוחד לאותה עונה ניצחו בסיבוב מוקדם את ניו יורק ריינג'רס ועלו לסיבוב הראשון, בו הודחו על ידי בוסטון ברואינס בחמישה משחקים.
בשתי העונות הבאות זכו ההוריקנס באליפות הבית שלהם - הבית המרכזי בחלוקת הבתים המיוחדת עקב מגפת הקורונה ב-2020/21, והבית המטרופוליטני ב-2021/22 בה סיימו עונה רגילה מצוינת עם 116 נקודות בטבלה, בעיקר בזכות חלוץ הפיני סבסטיאן אהו שהפך לכוכב התקפת הקבוצה - אך בשתי העונות נוצחו ההוריקנס בסיבוב השני של הפלייאוף.
רוד ברינד'אמור, שהיה קפטן הקבוצה בעונת האליפות ב-2005/06, מונה למאמנה של הקבוצה ב-2021 וזכה כבר בשנתו הראשונה בגביע ג'ק אדמס כמאמן העונה ב-NHL.
לאורך עונת 2022/23 הפגינו ההוריקנס יכולת גבוהה וסיימו בפעם השלישית ברציפות כאלופת הבית, עם 52 ניצחונות ו-113 נקודות בטבלה.
החלוץ הפיני סבסטיאן אהו וחברו הצ'כי מרטין נצ'אס הובילו את התקפת הקבוצה, והנטל בשער התחלק בין שלושה שוערים שהנהיגו את הגנתה - פרדריק אנדרסן הדני, פיוטר קוצ'טקוב הרוסי, והפיני הוותיק אנטי ראנטה.
התצוגות המרשימות נמשכו גם בסיבובים הראשונים בפלייאוף, אותם עברה הקבוצה בקלות יחסית כאשר פרדריק אנדרסן משתלט על עמדת השוער הראשון.
ההוריקנס עלו לגמר החטיבה המזרחית מול פלורידה פנתרס, המדורגת שמינית בחטיבה, כאשר יתרון הביתיות לצידם והם נחשבים מועמדים ברורים לניצחון בסדרה - אך כאן הופתעו ההוריקנס והודחו בארבעה משחקים בלבד.
עונה רגילה מצוינת נוספת של 52 ניצחונות ו-111 נקודות הספיקה הפעם רק למקום השני בבית המטרופוליטני.
איבוד המקום הראשון עלה להוריקנס באובדן יתרון הביתיות בסיבוב השני מול אלופת הבית, ניו יורק ריינג'רס, שניצלה את היתרון והדיחה את ההוריקנס.
ההוריקנס המשיכו בהצלחותיהם בעונת 2024/25, כאשר מאזן של 47 ניצחונות ו-99 נקודות בטבלה העניק להם את המקום השני בבית המטרופוליטני, ועלייה שביעית רצופה לפלייאוף.
סבסטיאן אהו המשיך להצטיין בהתקפה כשלצידו בלט החלוץ הקנדי סת' ג'רוויס, ופרדריק אנדרסן המשיך להצטיין בשער.
בפלייאוף הצטרף אל השניים החלוץ הרוסי אנדריי סווצ'ניקוב עם תפוקה התקפית טובה.
ההוריקנס הדיחו בחמישה משחקים את ניו ג'רזי דווילס בסיבוב הראשון, ובסיבוב השני פגשו את הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה, וושינגטון קפיטלס, והדיחו גם אותה בקלות מפתיעה בחמישה משחקים בלבד למרות חסרון ביתיות.
בגמר החטיבה המזרחית כשלו ההוריקנס מול כוח האש ההתקפי של האלופה פלורידה פנתרס, והודחו בחמישה משחקים בלבד, כאשר בארבעת הפסדיהם ספגו אנדרסן ומחליפו, פיוטר קוצ'טקוב, לא פחות מ-21 שערים.
במקביל לקשר החם שיצרה הקבוצה עם הקהל שלה בראלי, היא שומרת על קשר הדוק לעברה בהרטפורד ולאנשים שליוו אותה משם.
קרוליין ג'ורג'ינה קור (נולדה ב-17 במרץ 1973, בדאנדוק, מחוז לאות', אירלנד) היא המתופפת של להקת הפולק רוק, הקורס.
בנוסף לתופים היא מנגנת בבודראן ובפסנתר, ולפעמים שרה ליווי.
קרוליין קור נולדה בדאנדוק, שנמצאת כ-80 קילומטרים צפונית מדבלין, לג'ין וגארי קור.
אחיה הגדולים הם שרון קור וג'ים קור, ואחותה הקטנה היא אנדראה קור.
היא נשלחה לאותו בית ספר כמו אחיותיה - "Dun Lughaidh Convent".
קרולין עבדה במקמאנוס'ס - בר של דודתה בדאנדוק ביחד עם אחיותיה.
ההורים שלה, ג'ין וגארי, ניגנו בלדות ומנגינות עממיות בלהקות מקומיות, ואחר כך הקימו להקה משלהם שנקראה "Sound Affair".
ג'ין שרה וגארי ניגן בקלידים והם ניגנו גרסאות כיסוי של שירים של להקות מפורסמות.
קור ואחיה, שנסעו עם הוריהם להופעות במכונית המשפחתית, נחשפו למוזיקה מגיל צעיר.
קור למדה לנגן בפסנתר מאביה בגיל צעיר כמו שאר אחיה.
היא גם למדה לנגן על הבודראן על ידי צפייה בסרטונים של מוזיקאים איריים מסורתיים שמנגנים על הכלי.
קרולין התחתנה עם פרנק וודס, החבר שלה זה מספר שנים, באוגוסט 2002, במיורקה.
בנם הראשון, ג'ייק, נולד ב-12 בפברואר 2003, ולאחר מכן נולדה בתם ג'ורג'ינה.
לאחר לידתה לקחה קור פסק זמן מהלהקה.
ב-1 בדצמבר 2006 ילדה את התינוקת השלישית שלה, שנקראה ריהאן.
הקורס קיבלו MBE של כבוד מהמלכה אליזבת' השנייה בגלל ההשפעה של המוזיקה שלהם ועבודת הצדקה שלהם שגייסה כסף עבור בית חולים פרימן בניוקסטל, קורבנות של הפצצת האומג ועוד צדקות אחרות.
קרוליינה פנתרס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר שארלוט שבמדינת קרוליינה הצפונית.
הפנתרס משחקים בבית הדרומי של חטיבת ה-NFC.
הקבוצה נמצאת בבעלות המיליארדר דייוויד טפר.
שווי הקבוצה מוערך בכ-2.4 מיליארד דולר אמריקני על פי מגזין פורבס.
משרדי הקבוצה ממוקמים באצטדיון בנק אוף אמריקה בעיר שארלוט.
האצטדיון גם משמש כמגרשה הביתי של הקבוצה, ונמצא בבעלותה.
ב-15 בדצמבר 1987 הודיע שחקן העבר של בולטימור קולטס ותושב קרוליינה הדרומית, ג'רי ריצ'רדסון, כי הגיש הצעה רשמית לפתוח מועדון הרחבה לליגת ה-NFL במדינת קרוליינה הצפונית.
ריצ'רדסון ייסד את חברת ריצ'רדסון ספורטס שנמצאת בבעלות משפחתו, כאשר מספר אנשי עסקים נוספים הביעו את עניינם בהצטרפות למועדון.
ריצ'רדסון חיפש מספר מקומות אפשריים למיקום האצטדיון החדש של הקבוצה, ובחר באזור בעיר שארלוט.
ב-23 באוקטובר 1993, בכנס בעלי הקבוצות של ה-NFL, החליטו פה אחד 28 בעלי הקבוצות לאשר את הצטרפותה של קרוליינה פנתרס לליגה.
הפנתרס מכרו את זכויות שיום האצטדיון החדש לחברת אריקסון השוודית, שגם שימשה כספונסר הראשי של המועדון.
בשנת 1995, נכנסה קבוצת קרוליינה פנתרס לליגת ה-NFL ביחד עם קבוצת הרחבה נוספת, הג'קסונוויל ג'אגוארס.
בעונה הראשונה של הפנתרס, הקבוצה שובצה לבית המערבי בחטיבת ה-NFC.
דום קייפרס מונה למאמן הראשון של הפנתרס.
הקבוצה שיחקה את משחקיה באצטדיון הזיכרון שבקרוליינה הדרומית עד שבניית האצטדיון החדש בעיר שארלוט הושלמה.
הפנתרס סיימו את עונתם הראשונה ב-NFL עם מאזן של 7–9, המאזן הטוב ביותר אי פעם לקבוצה בשנתה הראשונה.
בעונה השנייה של הפנתרים, הם זכו באליפות הבית המערבי עם מאזן של 12–4. הפנתרס עלו לפלייאוף וזכו בעלייה אוטומטית לרבע הגמר.
הפנתרס ניצחו את דאלאס קאובויס במשחק חצי גמר ה-NFC.
במשחק הגמר של ה-NFC, הפסידו הפנתרס לזוכת הסופרבול באותה שנה, הגרין ביי פאקרס.
לאחר שבעונת 1998 סיימה את העונה עם מאזן שלילי של 4–12, החליט בעלי המועדון, ג'רי ריצ'רדסון, לפטר את מאמן הקבוצה מאז העונה הראשונה של הקבוצה ב-NFL, דום קייפרס.
לאחר הרחבת הליגה ל-32 קבוצות בשנת 2002, הועברה קרוליינה פנתרס לבית החדש במחוז ה-NFC, הבית הדרומי.
לאחר פיטוריו של סייפרט, מונה מאמן ההגנה של הניו יורק ג'איינטס, ג'ון פוקס, למשרת המאמן הראשי בפנתרס.
פוקס הוביל את הפנתרס למאזן של 7–9 ב-2002. עונת 2003 הייתה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה.
הפנתרס פתחו את העונה עם רצף של 5 ניצחונות.
זו הייתה עונתו הראשונה של ג'ייק דלהום כקוורטרבק הפותח של הפנתרס, שהיה ה-MVP של העונה הסדירה והוביל את הקבוצה למאזן של 11–5, ולאליפות הבית הדרומי.
הפנתרס ניצחו 29–10 את דאלאס קאובויס, בשלב רבע גמר ה-NFC.
במשחק חצי גמר ה-NFC, שיחקו הפנתרס נגד סנט לואיס ראמס.
כשהם ביתרון 11 נקודות, 3 דקות לסיום המשחק, הצליחו הראמס בעזרת טאצ'דאון, מהלך ל-2 נקודות, ובעיטת שדה להשיג 11 נקודות ולקבוע הארכה.
ג'ון קסאיי וג'ף וילקינס אמנם פספסו את בעיטות השדה שהיו יכולות להכריע את המשחק, אך בהארכה השנייה מסירה של 69 יארד מידיו של ג'ייק דלהום לסטיב סמית' העניקה לפנתרס את הניצחון והעלייה לגמר ה-NFC, נגד פילדלפיה איגלס.
האיגלס, להם זו הייתה הפעם השלישית ברציפות במשחק גמר ה-NFC, נוצחו 3–14 על ידי הפנתרס שזכו ב-NFC ועלו בפעם הראשונה בתולדות המועדון לסופרבול נגד הניו אינגלנד פטריוטס.
בסופרבול הפסידו הפנתרס 29–32 לניו אינגלנד פטריוטס שכבשו שער שדה בשניות הסיום.
היה זה הסופרבול הנצפה ביותר עד אז והוא כונה על ידי כתב הספורט פטר קינג, "הסופרבול הטוב ביותר בתולדות ה-NFL".
שנה לאחר מכן הפנתרס העפילו בפעם השלישית בתולדותיהם לגמר ה-NFC בשנת 2005 אך הפסידו 14–34 לסיאטל סיהוקס.
בשנת 2010 החליטו הפנתרס לחתוך את הקוורטרבק הראשון של הקבוצה מזה 6 שנים, ג'ייק דלהום, מהלך שהוביל את הפנתרס למאזן הגרוע ביותר ב-NFL באותה עונה, 14-2. חוזהו של ג'ון פוקס הגיע לסיומו בסיום העונה הזו ובהנהלת המועדון החליטו שלא להחזיר את המאמן לצוות הפנתרס.
הפנתרס מינו את רון ריברה, שחקן העבר של שיקגו ברס, למשרת המאמן הראשי בקבוצה ובחרו במקום הראשון בדראפט 2011 את הקוורטרבק קאם ניוטון.
הפנתרס פתחו את עונת 2012 עם חמישה הפסדים רצופים, מה שהוביל לפיטוריו של הג'נרל מנג'ר של הקבוצה מאז 2002, מארטי הארני.
הפנתרס סיימו את העונה הסדירה עם מאזן של 7–9. הפנתרס סיימו את העונה שלאחר מכן עם מאזן של 12–4 וזכו באליפות הבית הדרומי בפעם השלישית בתולדותיהם, מה שהוביל אותם לעלייה אוטומטית לחצי גמר ה-NFC.
הם נוצחו 10–23 בביתם על ידי סן פרנסיסקו 49'.
בעונת 2014 סיימה הקבוצה המאזן שלילי של 7–8–1 שהפסיק לה לזכייה בראשות הבית.
בפלייאוף גברה הקבוצה על אריזונה קרדינלס בסיבוב הראשון, והפסידה בסיבוב השני לסיאטל סיהוקס.
בעונת 2015 פתחה הקבוצה עם 14 ניצחונות רצופים וסיימה במאזן הטוב בליגה של 15–1. ניוטן נבחר באותה עונה ל-MVP של ה-NFL.
בפלייאוף גברה על סיאטל ובגמר ה-NFC על אריזונה 49–15. בסופרבול 50 הפסידה לדנוור ברונקוס 10–24. בעונת 2016 לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף לאחר שסיימה במאזן 6–10. בעונת 2017 סיימה במאזן 11–5 והודחה בסיבוב הראשון על ידי ניו אורלינס סיינטס.
ב-2018 נמכרה הקבוצה לאיש העסקים דייוויד טפר.
הקבוצה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף בעונות 2018 ו-2019, המאמן רון ריברה פוטר ובמקומו מונה מאט רול.
קרוליין בובייה קנדי היא סופרת ועורכת דין.
כיהנה כשגרירת ארצות הברית ביפן משנת 2013 עד ל-2017 ובנוסף כיהנה גם כשגרירת ארצות הברית באוסטרליה משנת 2022 עד ל-2024. היא נצר למשפחת קנדי ובתו של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
קנדי נולדה לזוג ג'ון וג'קלין קנדי בניו יורק.
היא הייתה כבת שלוש כשאביה נבחר לנשיא ארצות הברית, בינואר 1961. מעשי הקונדס שלה ושל אחיה הצעיר ג'ון קנדי ג'וניור, כילדי הבית הלבן, זכו לפרסום בעיתונות והיו פופולריים בקרב הציבור האמריקני.
אביה של קנדי, הנשיא ג'ון קנדי, נרצח רק כשישה ימים לפני יום הולדתה השישי, ב-22 בנובמבר 1963. לאחר מות אחיה ורעייתו בהתרסקות מטוס ב-1999, נותרה קנדי הצאצא היחיד של הנשיא שנרצח ואשתו.
קנדי למדה לתואר ראשון במכללת רדקליף ב-1979, ומאוחר יותר למדה משפטים באוניברסיטת קולומביה.
קנדי חיברה כמה וכמה ספרים, ביניהם "הזכות לפרטיות" (יחד עם אלן אלדרמן, 1995), "הפואמות האהובות ביותר של ג'קלין קנדי אונסיס" (2001), "קובץ הפואמות המשפחתיות" (2005), ו-"חג מולד משפחתי" (2007).
ב-2007 חשף הזמר ניל דאימונד בראיון, כי הלהיט שלו "קרוליין המתוקה" (Sweet Caroline), משנת 1969, היה בהשראת תמונה של קרוליין קנדי כשהייתה ילדה בת 11, וכי בשנת 2007 שר עבורה שיר זה ביום הולדתה ה-50.
במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2008, הביעה קנדי תמיכה יחד עם משפחתה במועמדותו של ברק אובמה ועמדה בראש הוועדה שלו לאיתור מועמד לסגן נשיא.
קנדי הייתה בין המועמדים להחליף את המושב המתפנה של הסנאטורית לשעבר ממדינת ניו יורק ומזכירת המדינה, הילרי קלינטון.
אם הייתה ממונה לתפקיד זה, היא הייתה ממלאת מושב שבו כיהן דודה רוברט פ.
קנדי משנת 1965 ועד הירצחו בשנת 1968 בידי הפלסטיני סירחאן סירחאן, כמועמד לנשיאות במקום אחיו ואביה שנרצח קודם לכן.
ב-2013 מונתה קנדי לשגרירת ארצות הברית ביפן והיא כיהנה בתפקיד זה עד 2017, עת הוחלפה בביל הגרטי.
ב-2022 מונתה קנדי לשגרירת ארצות הברית באוסטרליה והיא כיהנה בתפקיד זה עד 2024.
בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס נתנה קנדי הצצה ראשונית לגבי עמדותיה הפוליטיות והמדיניות.
היא הצהירה כי היא תומכת בירושלים כבירתה המאוחדת של מדינת ישראל ובנושאים פנימיים, תומכת בנישואים חד-מיניים, בעד הפלות, ובעד פיקוח על נשיאה ובעלות של נשק אזרחי.
פוליטיקאים ניו יורקים חשובים הודיעו על תמיכה במועמדותה להחליף את המושב המתפנה של קלינטון, כגון ראשי עיריית ניו יורק לשעבר אד קוץ' ומייקל בלומברג.
קרולין בליס היא שחקנית תיאטרון וקולנוע אנגלייה.
קרולין בליס היא נכדתו של המלחין סר ארתור בליס.
היא למדה בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק.
היא ידועה ביותר בשל גילום דמותה של מיס מניפני בסרטי ג'יימס בונד בהם כיכב טימותי דלטון.
בהיותה בת 26 היא החליפה את לואיס מקסוול, (ששיחקה את התפקיד במשך 24 שנה) בסרטים 007 באזור המסוכן ורישיון להרוג, בו הופעתה הייתה קצרה יותר.
סמנתה בונד ירשה אותה בתפקיד, החל מהסרט גולדן איי משנת 1995, לצידו של פירס ברוסנן.
בליס היא השחקנית הצעירה ביותר ששיחקה את מיס מניפני.
רישיון להרוג (1989) מיס מניפני
קרוליין כץ (Caroline Catz; נולדה ב-1970 בעיר מנצ'סטר בבריטניה), היא שחקנית טלוויזיה, תיאטרון ורדיו יהודייה-בריטית.
קריירת משחקה החלה בתחילה עם תפקידים קטנים, ובשנת 1994 לקחה על עצמה תפקיד ראשי בסדרת ה-BBC "הכל שקט בחזית פרסטון", סדרה שרצה כשלוש עונות.
כמו כן בהמשך דרכה כללה גם תפקידים נכבדים בסדרות בריטיות כגון "מחלק מוסר" "רצח בסברביה", "DCI Banks" ובסדרה הקומית "דוק מרטין".
בהמשך התארחה כץ בתפקיד אורח בסדרה "מלון בבילון", ובתפקיד משנה בסדרה "הכחשה של רצח".
כץ נשואה לשחקן מייקל היגס.
לפני קריירת המשחק, כץ שרה בלהקת אינדי בשם מונולנד (Monoland), ולאחר מכן בלהקת פולק בשם ספיר (Sapphire).
במרץ 2008 התארחה כץ עם להקת הרוק קומבו "הישו ומרי צ'יין" (The Jesus and Mary Chain) בביצוע פולק לשיריהם של חברי הלהקה, השיר "כמו דבש" (Just Like Honey), ולשיר "לפעמים תמיד" (Sometimes Always).
קרוליין מריה וינברג (בשוודית: Caroline Maria Winberg; נולדה ב-27 במרץ 1985) היא דוגמנית ושחקנית שוודית.
החלה לדגמן בגיל 16, ותוך זמן קצר דגמנה עבור מותגים בולטים כולנטינו, ורסצ'ה, אוסקר דה לה רנטה, אסקדה וארמני.
במקביל, הופיעה בפרסומות עבור דולצ'ה וגבאנה, טומי הילפיגר, אדידס, רולקס, קלואי, ראלף לורן וניימן מרקוס.
בנוסף, הופיעה מספר פעמים על שער המגזין ווג.
החל מ-2005, היא מדגמנת בתצוגת האופנה של "ויקטוריה'ס סיקרט" על בסיס שנתי.
היא הופיעה בתצוגת האופנה של נעמי קמפבל שהכנסותיה הוקדשו לאמנות בהאיטי.
ב-2011 הופיעה לראשונה כשחקנית, בסרט "ללא גבולות", לצד בראדלי קופר ורוברט דה נירו.
בשנת 2017 השתתפה בסרט "וונדר וומן".
קרולין סו ג'ונס הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1957 על תפקידה בסרט "מסיבת הרווקים" .
קרולין סו ג'ונס נולדה בעיר אמרילו שבטקסס.
בתם של ג'נט סאותרן, עקרת בית וג'ליוס אלפרד ג'ונס, ספר.
היא ננטשה בגיל 4 על ידי אביה וגדלה עם אמה ומשפחתה של אמה.
למדה משחק מגיל צעיר ב"תיאטרון פסדינה".
ג'ונס החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-50 של המאה ה-20, היא התגלתה לראשונה בסרטים הקלאסיים "בית השעווה", סרט האימה של אנדרה דה תות' ו"פלישת חוטפי הגופות" סרט המדע הבדיוני של דון סיגל בו היא שיחקה בתפקיד טדי אשתו של ג'ק בלייק.
בשנת 1958 הועמדה ג'ונס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה של דלברט מאן "מסיבת הרווקים"(1957) בתפקיד האקזיסטנציאליסטית, כמו כן היא שיחקה לצידם של אלביס פרסלי וולטר מתאו בדרמה המוזיקלית של מייקל קורטיז "מלך קריאול" ובדרמה "מרג'ורי מורנינגסטאר" בהופעה משנית שהייתה מוערכת ביותר.
ב-1959 הופיעה ג'ונס בדרמה "קריירה" בתור שירלי דרייק הסוכנת של השחקן סם לאסון (אנתוני פרנציוזה), במערבון "רכבת אחרונה מגאן היל" בתפקיד לינדה המאהבת של קרייג בלדן (אנתוני קווין) ובקומדיה "חור בראש" בה שיחקה בתור שירל חברתו של האלמן טוני מנטה (פרנק סינטרה).
ב-1962 שיחקה ג'ונס במערבון המצליח "כיצד נכבש המערב" בתפקיד ג'ולי רולינגס בעלילה הראשונה "הנהרות" בבימויו של הנרי האת'וויי.
בשנת 1964 לוהקה ג'ונס לסדרת האימה הקומית "משפחת אדמס" בתפקיד אם המשפחה, מורטישה.
ג'ונס ערכה את הופעתה האחרונה בקולנוע בשנת 1977 בסרט האימה "נאכל בחיים", באותה השנה השתתפה ג'ונס גם בסדרה ההיסטורית המצליחה "שורשים" בתפקיד גברת מור.
ג'ונס התחתנה ארבע פעמים במהלך חייה.
נישואיה הראשונים והקצרים היו לדון דונלדסון, סטודנט אותו הכירה ג'ונס במהלך לימודי המשחק שלה ב"תיאטרון פסדינה".
בשנת 1953 נישאה ג'ונס למפיק אהרון ספלינג, ג'ונס התגיירה בעת שנישאה לספלינג, הם התגרשו ב-1964.
ג'ונס נישאה בשלישית בשנת 1968, לבמאי התיאטרון המוזיקלי הרברט גרין, היא נפרדה ממנו ב-1977.
בשנת 1982 בעת שגססה ממחלת הסרטן התחתנה ג'ונס עם השחקן פיטר ביילי ברייטון.
ג'ונס אובחנה בשנת 1981 כחולת סרטן המעי הגס, היא נאבקה במחלה במשך כשנתיים עד למותה ב-3 באוגוסט 1983 בביתה שבמערב הוליווד.
אפרה של ג'ונס נקבר ב"פארק הזיכרון מלרוס אבי" שבעיר אנהיים.
מזל טוב גברת וייקוף (1978)
קרוליין לאנגריש היא שחקנית אנגלייה.
לאנגריש נולדה בלונדון והיא אחייניתו של הברונט מלאנגריש.
כשהייתה בת שש עברו הוריה לגור בקנט, שם גדלו היא ואחותה.
היא למדה בבית הספר "Elmhurst Ballet School" אך כשראתה שלא תוכל להיות סולנית ב"רויאל באלט", החליטה להיות שחקנית.
ב-1976 הופיעה לאנגריש בסדרה "The Glittering Prizes" בהפקה של ה-BBC.
שנה אחר כך בגיל 18 שיחקה בתפקיד קיטי במיני-סדרה "אנה קארנינה", עיבוד של BBC1 לרומן באותו שם מאת טולסטוי, ועבדה בתיאטרון עם פיטר גיל.
תפקידה הגדול הראשון של לאנגריש היה בסרט "עלובי החיים", עיבוד מ-1978 לרומן "עלובי החיים".
עוד כיכבה בשני פרקים של הסדרה "Play for Today" החלק הראשון היה "The Flipside of Dominick Hide" בשנת 1980 וסרט ההמשך "Another Flip for Dominick" ב-1982 מאת ג'רמי פול ואלן גיבסון.
ב-1984 שיחקה בתפקיד ג'נט הוליוול, אשתו של פרד הוליוול, בעיבוד ל"מזמור חג המולד" לספרו של צ'ארלס דיקנס בכיכובו של ג'ורג' סי.
ב-1984 הופיעה גם בפרק בסדרה "Minder" בתפקיד העיתונאית ג'ולי.
על הבמה הופיעה לאנגריש במחזה "הלילה השנים עשר" בהפקת קנת בראנה.
ב-1987 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הבלשית "פולסקי", וב-1990 השתתפה בכמה פרקים בסדרה "צ'אנסר".
לאנגריש ידועה במיוחד בתפקיד שארלוט קבנדיש בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "לאבג'וי" מהשנים 1993 ו-1994. עוד בטלוויזיה השתתפה בפרקים בסדרה "The Good Sex Guide" באמצע שנות התשעים ובסרטי "שארפ" כגון "Sharpe's Regiment" ו-"Sharpe's Justice" בתפקיד הרוזנת אן קמוינס.
בסדרה הקומית "שלי" גילמה את דמותה של בעלת הבית האומללה של ג'יימס שלי (שגילם הוול בנט).
מ-2001 ועד 2007 השתתפה בסדרת הדרמה "השופט ג'ון דיד" בתפקיד ג'ורג'ינה צ'אנינג, בתו של דונלד סינדן, ולצדו של מרטין שו (ג'ון דיד) כשהיא מגלמת את גרושתו.
לאחר מכן הצטרפה לצוות השחקנים של הדרמה הרפואית "חדר מיון" בתפקיד מרילין פוקס.
ב-2010 שיחקה בתפקיד רוס בסיטקום "Pete Versus Life" בערוץ 4.
בספטמבר 2010 שיחקה בתפקיד סוזן פינצ'ר בפרק "Blood on the Saddle" בסדרה "רציחות במידסומר".
בדצמבר 2011 הופיעה באופרת הסבון "Hollyoaks" בתפקיד אימו של ברני הרפר-מקברייד.
בדצמבר 2014 השתתפה בעיבוד הטלוויזיוני של Sky1 לרומן "Agatha Raisin and the Quiche of Death" מאת מ.
ב-15 בנובמבר 1984 התחתנה לאנגריש עם השחקן פטריק דרורי בלונדון.
לזוג נולדו שתי בנות רוזלינד ולאוני.
הם התגרשו ב-1995. לאנגריש מתגוררת בפאטני, ובין תחביביה חתירה, ריצה, שחייה וטניס.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1978 רציחות קטנות של אשפי מטבח גדולים Who Is Killing the Great Chefs of Europe?
קרוליין קוונטין היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה בעיקר מהופעותיה בטלוויזיה בתפקיד דורותי בסיטקום "Men Behaving Badly" (מ-1992 עד 1998), בתפקיד מדי מגלן בסדרה "ג'ונתן קריק" (1997–2000), ובתפקיד פקד בילוש ג'נין לואיס בסדרה "Blue Murder" (מ-2003 עד 2009).
קוונטין נולדה ברייגייט שבמחוז סארי, לקתלין ופרד ג'ונס, טייס בחיל האוויר המלכותי.
יש לה שלוש אחיות מבוגרות ממנה.
היא למדה בבית הספר "Arts Educational School" בטרינג שבהרטפורדשייר והופיעה בפסטיבל שייקספיר בפנדלי .
ב-1991 זכתה קוונטין בפרס איאן צ'ארלסון על הופעתה בתפקיד מאשה במחזה "השחף" עם להקת התיאטרון של אוקספורד.
בין התפקידים הראשונים שלה בתיאטרון היו בהפקה המקורית האנגלית של המחזמר "עלובי החיים" ב-1985.
ביולי 1996 הוציאה קוונטין סינגל, גרסת כיסוי לשיר "Tell Him" של להקת "The Exciters", יחד עם לזלי אש, שכיכבה לצדה בסיטקום "Men Behaving Badl".
הסינגל שהה במשך שלושה שבועות במצעד הסינגלים הבריטי והגיע למקום 25. מ-1997 עד שנת 2000 כיכבה קוונטין לצדו של אלן דייוויס בסדרה "ג'ונתן קריק" בתפקיד העיתונאית החוקרת מאדי מגלן, שנעזרת בכשרונותיו של ג'ונתן לפתור תעלומות רצח.
ב-2001 הופיעה קוונטין בסרט הטלוויזיה "Hot Money" המבוסס על מקרה אמיתי של גנבת מאות אלפי פאונד מהבנק של אנגליה.
ב-1998 כיכבה בסיטקום "נשקיני קייט" שנוצר סביב דמותה.
ב-2004 זכתה קוונטין בפרס השחקנית הקומית הטובה ביותר על תפקידה בסרט הטלוויזיה "Von Trapped".
עוד באותה שנה כיכבה בתפקיד מגי מי בדרמה הפופולרית "Life Begins", בה שיחקה בשלוש עונות עד 2006.
קוונטין שיחקה בתפקיד פקד בילוש ג'נין לואס בסדרת הדרמה המשטרתית "Blue Murder" של רשת ITV.
פרק הפיילוט שודר בבריטניה ב-18 במאי 2003.
תפקידים נוספים של קוונטין היו בתוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?", בפרק "The Trouble with Mr.
Bean" של הסדרה "מיסטר בין", בסדרה הקומית "חדר 101", בשעשועון "Have I Got News for You", ובשנים 2009–2010 בסדרה הקומית "Life of Riley" העוסקת במשפחה מורכבת שאינה מתפקדת.
ברדיו 4 של ה-BBC השתתפה בתוכנית האלתורים "The Masterson Inheritance" וברדיו 2 של ה-BBC שיחקה בסיטקום "On the Blog".
ב-2010 הופיעה קוונטין בפרק "The Mirror Crack'd from Side to Side" בסדרת "מיס מארפל" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.
עוד ב-2010 החלה להשתתף בפרסומות של מוצרי מזון עבור חברת מרקס אנד ספנסר.
התוכנית עקבה אחרי מסעה של קוונטין מצפון הודו לדרומה.
בערוץ BBC Two מגישה קוונטין את התוכנית "Restoration Home".
התוכנית מציגה את ההיסטוריה של בתי אחוזה מוזנחים בבריטניה שמשוקמים על ידי בעליהם.
ב-2012 החלה קוונטין להגיש סדרה דוקומנטרית נוספת בשם "קורנוול עם קרוליין קוונטין", בה היא מציגה את מסעותיה ברחבי קורנוול.
ב-2013 הגישה את העונה השנייה של הסדרה.
ב-2013 הגישה עונה אחת של הסדרה הדוקומנטרית "Caroline Quentin's National Parks".
ב-2013 כיכבה קוונטין בסדרה "Big Bad World" של ערוץ "Comedy Central", בתפקיד ג'אן אמו של הדמות הראשית, בן (בלייק האריסון).
ב-2015 שיחקה בתפקיד אורח בדמות אנג'לה סים בפרק בסדרה "דוק מרטין".
עוד ב-2015 השתתפה בתפקיד גברת באמבל בסדרת הדרמה "עלילות דיקנס".
קוונטין הייתה נשואה לקומיקאי פול מרטון מ-1990 עד לגירושיהם ב-1998. ב-1999 הכירה את סם פרמר באתר הצילומים של "ג'ונתן קריק".
לבני הזוג נולדו שני ילדים אמילי (נולדה 1999) וויליאם (נולד ב-2003).
קוונטין ופרמר התחתנו ב-2006. הם גרים ב"מורבאת' מנור" שבקרבת הכפר מורבאת' במחוז דבון.
קוונטין סובלת ממחלת הצליאק והיא פטרונית של ארגון "Coeliac UK".
1995, השחקנית הקומית הטובה ביותר ("Men Behaving Badly" בתפקיד דורותי)