tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטרתה העיקרית היא להטיב את זכויותיהם של נכי צה"ל ולעגן בחוק זכאיות שונות בנוגע לתחום הרכב והדיור.
ברפורמה הוסדרו מספר נושאים מהותיים כמו ביטול מבחן ההכנסה, הרחבת הטיפול בנפגעי פוסט טראומה ובני משפחותיהם, והגדלת כוח האדם ושיפור המענה והתיאום מול נפגעי צה"ל.
החלטת הוועדה הייתה כי חיילים בשירות חובה ובשירות מילואים פעיל שנחבלו במהלך שירותם, יוכרו כנכי צה"ל וכחללי צה"ל אם הפגיעה אירעה עקב השירות, אף אם אין לנסיבות הפגיעה מאפיינים ייחודיים של השירות הצבאי או הביטחוני.
חיילים בשירות חובה ובשירות מילואים פעיל, אשר חלו בזמן שירותם, וחיילים בשירות קבע אשר נחבלו במהלך שירותם, יידרשו לעמוד – מלבד התנאים הקבועים היום בדין – בתנאי נוסף, כאמור, של "ייחודיות ומיוחדות" השירות.
חיילים בשירות קבע אשר חלו במהלך שירותם לא יוכרו כנכי צה"ל או כנספי צה"ל.
קביעת דרגת הנכות נעה בין 0% - 100% ונקבעת על ידי ועדה רפואית של אגף השיקום במשרד הביטחון ועליה ניתן לערער בעת הצורך.
דרגת הנכות נקבעת לפי תקנות הנכים (מבחנים לקביעת דרגת נכות), תש"ל-1969. תקנות אלו הותקנו מכוחו של סעיף 10 לחוק הנכים העוסק בקביעת דרגת נכות.
לתקנות אלו ישנה תוספת מפורטת הכוללת את המבחנים השונים המאפשרים קביעת דרגת נכות.
התוספת לתקנות כוללת את הפגימות, המבחנים והמידות לקביעת דרגת הנכות.
התוספת כוללת 90 סעיפים המתארים פגימות (חבלות ומחלות) שונות, כאשר כל סעיף כולל מספר מבחנים הקובעים אחוזי נכות לפי חומרת הפגימה תוך התחשבות במשתנים נוספים, כגון משך הפגימה והשפעתה על תפקודו של הנכה.
הגוף הרשמי המטפל בנכי צה"ל הוא אגף השיקום במשרד הביטחון, שפיתח מערכת ענפה של שירותים, בנוסף לטיפול הרפואי.
זאת עקב המספר הרב של הנפגעים, והמצב הביטחוני המיוחד בו שרויה המדינה עד היום, כמו גם הרצון להעניק לנפגע את המיטב שניתן לתת.
נכון לשנת 2021, האגף מטפל בכ-111,000 נפגעים הנחלקים לשני סוגים:
כ-56,979 בעלי דרגת נכות של 20 אחוזים ומעלה הזכאים לקצבה חודשית והטבות על פי חוק הנכים, התקנות על פיו והוראות אגף השיקום, וכן מטופלים על ידי אגף השיקום.
כ-54,413 בעלי דרת נכות של 19-0 אחוזים המטופלים בקופת חולים במימון אגף השיקום.
בבדיקת הוועדה לבחינת תקציב הביטחון שפורסמה בשנת 2022 תקציב אגף השיקום עמד על 4.6 מיליארד ₪.
התקציב עלה באופן ניכר בעקבות רפורמת נפש אחת.
סכומים אלה משמשים לתשלום תגמולים והטבות שונות כגון מימון תרופות וטיפולים רפואיים לנכים, מימון רכב לנכים קשים, מימון מטפלים צמודים, מימון מענקי דיור לנכים ומשפחות שכולות, מימון שיקום מקצועי ועוד הטבות הקבועות בהוראות אגף נכים ואגף משפחות שכולות.
את הנכים בעלי נכות מ-20% ומעלה מייצג ארגון נכי צה"ל, שהוא התאגדות של נכי צה"ל עצמם והוא מסייע לחבריו בשיקום ובעמידה על זכויותיהם.
בין היתר הארגון פועל מול אגף השיקום להגנה על זכויות נכי צה"ל.
הארגון מפעיל מרכזי שיקום וחברה הנקראים בית הלוחם המהווים מרכזי ספורט, שיקום וחברה לנכים ובני משפחותיהם.
בישראל פועלים ארבעה בתי לוחם, בירושלים, בתל אביב, בחיפה ובבאר שבע.
הארגון מאגד את מרבית נכי צה"ל, המשלמים לו דמי חבר חודשיים, וחבריו בוחרים את ההנהלה מדי חמש שנים בבחירות הנערכות בסניפי הארגון ברחבי הארץ.
מאחר שמדובר בעמותה גדולה הכוללת אלפי חברים נערכות הבחירות בחמישה מחוזות הארגון, ובכ-50 קלפיות ברחבי הארץ.
רק לחברי הארגון זכות להצביע בבחירות אלה.
קיימים גופים נוספים המייצגים את נכי צה"ל השונים, אך הם אינם בעלי מעמד מיוחד.
מעמדם של נכי צה"ל שונה ממעמדם של נכים אחרים, ולו רק בשל העובדה כי פגיעתם נגרמה עקב השירות למען ביטחון המדינה.
בכך מכירה המדינה כי לה חוב מוסרי כלפי מי שבריאותם נפגעה למען ההגנה עליה.
תפיסה זו התגבשה עוד לפני קום מדינת ישראל ונדונה בוועדות של הסוכנות היהודית בדצמבר 1947. עם הקמת המוסדות הרשמיים התמסדה הפעילות למען נפגעי הקרבות, מעמדם נקבע בחוק ולצורך הטיפול בהם הוקם אגף מיוחד במשרד הביטחון - אגף השיקום.
במהלך השנים הורחבה הגדרת הזכאות, ונוספו לה גם נפגעים של קהילת המודיעין, משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר ומשמר הכנסת, וכן נכי המחתרות מלפני קום המדינה.
כאשר הציג ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון את חוק הנכים אמר:
"מלחמת החירות של צבא הגנה לישראל לא הייתה כולה זרועה נחת, ניצחונות וכיבושים.
היה גם צד שני למטבע.
נפלו מאות ואלפים מתפארת הנוער שלנו.
אך החללים הם רק חלק מהאבדות.
רבים נשארו, לשמחתנו, בחיים, אך גם הם שילמו מחיר יקר – אבר מן החי.
הערב אני מגיש לכם, בשם הממשלה, חוק על החוב.
נכון יותר – על חלק מהחוב שאנו חייבים לאלה שבגופם עזרו לשחרור האומה והמולדת.
חוק על תגמול ושיקום לנכי המלחמה.
גודל התגמול שהחוק הזה מעניק לנכה תלוי בגודל אחוז הנכות.
תשלום התגמולים אינו גורע מזכותם של הנכים לשיקום.
זכות זו קיימת לכל חייל משוחרר, בריא או נכה.
התגמול המגיע לנכה הוא נוסף לשיקום הכללי.
איננו מבחינים במתן התגמול ובגודלו בין טוראי לקצין.
כל נכה מלחמה מקבל אצלנו גמול שווה.
התגמול אינו פוטר את המדינה מדאגה לשיקום הנכה!
אנו נעזור לנכים, כמו לחיילים משוחררים אחרים, ללמוד מקצוע, להמשיך בלמודים, להסתדר בעבודה, בהתיישבות או בעסק אחר".
הצעת חוק נוספת בחתימת דוד בן-גוריון מיום 14 במרץ 1950 תיקנה את חוק הנכים והוסיפה לחוק חיילים אשר מחלתם הוחמרה עקב השירות.
על משמעותו של חוק הנכים עמד גם נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, בפסק דינו:
"חוק הנכים (תגמולים ושיקום), תשי"ט-1959 [נוסח משולב] (להלן – חוק הנכים) הוא מיוחד במינו.
הוא מבוסס על ההכרה בחובתה ובאחריותה של החברה כולה כלפי חיילים שנפגעו עקב שירותם הצבאי, שירות שהוטל עליהם על ידי המדינה, ולמען המשך קיומה וביטחונה.
הוא שונה מחוקי נכים אחרים ומהסדרים סוציאליים אחרים של תמיכה בנכים.
אלה מבוססים לרוב על נזקקות כלכלית.
לעומת זאת, חוק הנכים מבוסס על חוב שהמדינה חבה למי שנפגע בשירותה."
פועלם של נכי צה"ל ותרומתם לביטחון המדינה נישאים על נס באירועים לאומיים, ונציגיהם זוכים למקומות של כבוד באירועים רשמיים.
נכי צה"ל זוכים, מלבד ההטבות המוגדרות בחוק, גם למספר הטבות בשירותים ציבוריים, כמו הנחות בארנונה, פטורים שונים ממסים, כרטיסים מוזלים ברכבת ישראל, ועוד.
בשנת 2014 אישרה ממשלת ישראל כי יתקיים יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל מדי שנה בי"ז בכסלו.
במחקר שערך מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל בשנת 2017, נבחנו הבדלים במצבם של נכי צה"ל לפי קבוצות גיל וסוגי פגיעה בתחומי הבריאות, הרווחה, התעסוקה, הפנאי והקשרים החברתיים.
מאחר שהספרות והמחקר מדווחים על הזדקנות מוקדמת בקרב בעלי מוגבלות היה עניין לבחון גם את קצב ההזדקנות של נכי צה"ל בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
במחקר נמצא כי שילוב בין המצב הבריאותי הירוד של נכי צה"ל בהשוואה לאוכלוסייה הכללית לבין הנטייה לגידול בשכיחות המחלות עם הגיל מביא לתוצאה שלנכי צה"ל יש כבר בגיל צעיר מאפיינים בריאותיים של מבוגרים יותר באוכלוסייה הכללית.
עוד נמצא כי נכי צה"ל מעשנים פחות ומקיימים פעילות גופנית בשיעור דומה לזה של כלל האוכלוסייה.
ייתכן כי מצבם הטוב יחסית של נכי צה"ל בתחום זה נובע מקיומם של שירותים ייחודיים, מותאמים ונגישים בעבורם.
אחד השירותים האלה הוא "בית הלוחם": 23% מנכי צה"ל מבקרים בו, והשיעור עולה עם העלייה בגיל או בחומרת הנכות.
עוד נמצא במחקר כי בתחזית לשנת 2020 להיקף ולהרכב הגילי של אוכלוסיית נכי צה"ל שלהם 20% נכות ומעלה, היקף האוכלוסייה באמצע השנה צפוי להיות כ-25,100 איש לעומת 27,300 במועד הפרסום, שנת 2017. על-פי תוצאות התחזית, אוכלוסיית נכי צה"ל הולכת ומזדקנת בקצב מהיר.
נֶכוֹ הראשון היה שליט בובה של ממלכת אשור באזור הדלתה של הנילוס במצרים התחתונה בין השנים 672 - 664 לפנה"ס ונחשב למייסד שושלת הפרעונים ה-26.
עם נסיגת הנובים בשנת 672 לפנה"ס מונה נכו בידי אשורבניפל מלך אשור לשליט העיר סאיס באזור הדלתה של הנילוס.
נכו נחשב על ידי החוקרים לשליט חלש מאוד שלא הצליח לאחד את ממלכת מצרים ולהשתחרר מהשלטון אשורי.
תקופת שלטונו ארכה רק שמונה שנים, שכן בשנת 664 לפנה"ס נהרג נכו בידי תנות אמון, בנו של שבכה, במסגרת הפלישה הנובית המחודשת למצרים, בסמוך למוף.
הפלישה הנובית נבלמה במהרה בזכות תגובתו המהירה של אשורבניפל, אשר החיש את צבאו למצרים, דבר שאילץ את הנובים לסגת חזרה אל גבולות ממלכת כוש.
לאחר מותו של נכו הראשון מונה בנו, פסמתיך הראשון, לשליט מצרים על ידי האשורים.
אולם שלא כמו אביו, הצליח פסמתיך הראשון לאחד את ממלכת מצרים מחדש ולהשתחרר מעול האשורים.
נכו השני היה שליט מצרי מהשושלת ה-26 של מצרים, אשר מלך בין השנים 610–595 לפני הספירה.
נכו השני הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
אביו של נכו, פסמתיך הראשון, התרכז בעיקר בארגונה הפנימי של מצרים, בעוד נכו התרכז בעיקר במדיניות חוץ.
בשנת 609 לפנה"ס עלה לחרן כדי לסייע לאשור-אובליט השני, אחרון מלכי אשור, לכבוש את העיר מידי הבבלים.
המצור נכשל ונכו עם בעלי בריתו חזרו לסוריה.
הבבלים חצו את נהר פרת ובשנת 605 לפנה"ס תקף צבאו של נבופלאסר מלך בבל, בפיקודו של נבוכדנצר השני, את המצרים ליד כרכמיש.
הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לצבא בבל ושרידי הצבא המצרי הושמדו ליד העיר חמת.
כתוצאה מקרב כרכמיש השתלטה בבל על כל תחום עבר הנהר עד גבול מצרים.
בדרכו לחרן הרג את יאשיהו מלך יהודה במה שנודע כקרב מגידו.
מאוחר יותר אסר את יהואחז בנו והמליך את יהויקים.
ניתן להניח שהוא גם עודד אותו למרוד בבבל.
במצרים חידש נכו את מפעלו של רעמסס השני לחבר את הים האדום עם הים התיכון על ידי כריית תעלה בין האגמים המרים לנילוס.
הרודוטוס מספר שנכו שלח ספנים פיניקים להקיף את אפריקה.
את המסע המתואר ערכו הפיניקים בשליחותו של השליט הפרעוני מהים האדום דרך האוקיינוס ההודי ודרומה כשהם מקיפים את אפריקה ממזרח למערב וחוזרים דרך מצרי גיברלטר.
המסע ארך שלוש שנים, כאשר הפיניקים עוצרים בתחנות שונות במסלול על מנת לזרוע חיטה ולהצטייד במזון ובמים.
מדובר במסע הימי הראשון שהקיף את יבשת אפריקה, כ-2,000 שנה לפני שנערך מסע דומה (מהכיוון הנגדי) על ידי הספן הפורטוגזי וסקו דה גמה.
לפי חז"ל המילה "נכה" או "נכו" פירושה "חיגר".
על נסיבות פציעתו מספר המדרש שהוא נפצע על ידי האריות שבכיסא שלמה המלך, אותו שדד במלחמתו עם יאשיהו.
ניתוח רכיבים עיקריים או PCA (ראשי תיבות באנגלית של: Principal Components Analysis) היא שיטה להתמרה ליניארית של נתונים למערכת קואורדינטות חדשה שבה המידע בקואורדינטות השונות הוא אורתוגונלי ובעל שונות הולכת וקטנה.
שימוש נפוץ בשיטה הוא לצורך מציאת ייצוג מממד נמוך למידע מממד גבוה (תהליך הנקרא הורדת ממד).
שיטה זו הומצאה בשנת 1901 על ידי קרל פירסון והיא שימושית מאוד בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה.
בצורה זו, השונות המשותפת המדגמית היא 0, ועל כן השמטת משתנה לא תפגע בשונות של המשתנים האחרים.
התמרה זו ניתנת לייצוג ככפל של המטריצה המייצגת את ההתמרה במטריצה שעמודותיה הן וקטורי המדגם.
כך, כל רכיב עיקרי הוא מכפלה פנימית עם שורה במטריצה המייצגת את ההתמרה, ושורות אלו נקראות הווקטורים הראשיים.
הורדת הממד נעשית על ידי לקיחת מספר קטן של רכיבים עיקריים בלבד, שהשונות שלהם היא הגדולה ביותר.
לדוגמה, נניח כי בידינו תוצאות של ניסוי הבוחן משקל, גובה וגיל.
דגימות אלו נמצאות במרחב וקטורי תלת־ממדי שהרכיבים של כל נקודה בו הם משקל, גובה וגיל.
אם נרצה לשמור את המידע רק באמצעות שני משתנים, ניאלץ לבחור איזה משתנה להשמיט.
יכול להיות, שיש מתאם גבוה בין המשתנים, ואז אנו מאבדים מידע רב בצורה זו.
באמצעות ניתוח רכיבים עיקריים ניתן להוריד את הממד של המידע לממד נמוך יותר אשר יכול לגלות קשרים בין המשתנים השונים.
כך, במקום לאפיין אדם על ידי שלושת הפרמטרים – משקל, גובה וגיל, ייתכן כי ניתן לאפיין אותו על ידי שני פרמטרים בלבד, ומתוכם לשחזר את המשקל, הגובה והגיל שלו.
לשם כך נחפש את ההטלה הליניארית האופטימלית אשר עליה השונות של המדגם היא רבה ככל הניתן, ואחר כך נפחית אותה מהמדגם ונחפש את ההטלה הבאה עם השונות הכי גדולה.
אלו שני הווקטורים העיקריים הראשונים, שאם נטיל את המשקל, הגובה והגיל של אדם עליהם נקבל שני פרמטרים שממזערים את המידע והשונות שנאבדים.
ניתוח רכיבים עיקריים ניתן למימוש באופן הבא:
מפחיתים את הווקטור הממוצע מכל דגימה.
לרוב גם מנרמלים כל דגימה לשונות של 1.
מחשבים את מטריצת השונות המשותפת (covariance) על ידי הכפלת מטריצת הדגימות (לאחר הפחתת הממוצע) במטריצה המשוחלפת שלה.
המטריצה חיובית לחלוטין, ולכן כל ערכיה העצמיים ממשיים וחיוביים.
ממיינים את הערכים העצמיים בסדר יורד (ואת הווקטורים העצמיים בהתאם), ומנרמלים את הווקטורים העצמיים.
הווקטורים העצמיים הם הרכיבים העיקריים.
אם מטרתנו היא לבצע הורדת ממד, לוקחים כמה מהווקטורים העצמיים הראשונים (המתאימים לערכים העצמיים הגדולים ביותר).
המטריצה אשר שורותיה הם הווקטורים העצמיים היא ההעתקה הליניארית המבצעת ניתוח רכיבים עיקריים.
שלב מספר 1 אינו הכרחי לצורך נכונות האלגוריתם.
המטרה של PCA היא למזער את המרחק בין הנקודות המקוריות, לבין הנקודות לאחר "קידוד" לתת־המרחב הליניארי ו"פענוח" בחזרה למרחב המקורי.
גם ללא הפחתת הממוצע, האלגוריתם המתואר עדיין מממש את מטרת PCA במזעור המרחק.
יחד עם זאת, הפחתת הממוצע לרוב מאפשרת תוצאות טובות יותר ל־PCA, שכן בכך תת־המרחב הליניארי שמוחזר מהאלגוריתם הוא תת־המרחב שיכול להפריד את הנקודות בצורה הטובה ביותר.
באמצעות פירוק לערכים סינגולריים של מטריצת הדגימות, ניתן למצוא את הווקטורים העצמיים מבלי לחשב באופן מפורש את מטריצת השונות המשותפת, ולרוב שיטה זו מועדפת על פני לכסון, במיוחד כאשר מספר הדגימות קטנה משמעותית מממד הדגימה.
זו השיטה הליניארית להורדת ממד שעבורה השגיאה הריבועית הכוללת של שחזור הנתונים היא מינימלית.
מיקסום השונות למעשה ממקסם את המידע שיש בנתונים, מתוך הנחה שמה שמעניין במדגם הוא ההבדלים בין הדגימות ולא הממוצע שלהן.
על אף שמקובל לזנוח את רוב הרכיבים העיקריים מלבד הגדולים ביותר, ייתכן כי דווקא הרכיבים הקטנים יותר מכילים מידע מעניין.
ישנה הרחבה לשיטה המאפשרות לבצע התמרה לא ליניארית.
דוגמה פשוטה למקרה שבו זה שימושי היא מדגם אחיד של נקודות ממעגל היחידה.
שימוש ב־PCA בצורתו הרגילה לא יועיל במקרה כזה משום שהשונות זהה בכל כיוון.
אולם, המרת הדגימות לקואורדינטות קוטביות תאפשר לנו לזנוח את הרכיב העיקרי השני (שהוא הרדיוס הקבוע עם אפס שונות), ולשמר את הרכיב העיקרי הראשון, זווית הדגימות.
ניתוח שקדים הוא תהליך כירורגי שבו מוּסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר (שקדים) מהגרון.
ניתוח שקדים הוא אחד הניתוחים השכיחים בילדוּת, ומבוצע לרוב כדי לטפל בהפרעות נשימה ובתסמונת דום נשימה בשינה בקרב ילדים.
ניתוח אדנואידים (המכונה לעיתים גם ניתוח שקד שלישי) דומה לניתוח שקדים, ובו מסירים את הרקמה הממוקמת מאחורי האף.
במקרים רבים מקובל להסיר את השקדים והאדנואידים יחד.
הסיבות העיקריות לביצוע ניתוח שקדים הן שקדים ואדנואידים מוגדלים החוסמים את מעבר האוויר או דלקות שקדים חוזרות.
רופאים משתמשים לעיתים קרובות במונח "היפרטרופיה" כדי לתאר את השקדים והאדנואידים המוגדלים.
שקדים גדולים עשויים לגרום לתסמונת דום נשימה בשינה.
הניתוח מטפל בתסמונת, מאפשר מעבר אוויר תקין ומשפר את איכות החיים של הילדים.
שקדים ואדנואידים גדולים יכולים לגרום לנחירה, קשיי נשימה, התעוררות בזמן השינה, והפסקות נשימה.
במקרים נוספים בעיות ריכוז, עייפות יום, היפראקטיביות, התפתחות וגדילה איטיים והרטבת לילה.
מערכת השרירים בגרון שומרת על מעבר אוויר פתוח בזמן ערות.
בלילה במהלך השינה, השרירים רפויים ונוצרת היצרות של מעבר האוויר.
בילדים הטיפול היעיל ביותר לדום נשימה הוא לרוב ניתוח שקדים.
דלקת שקדים ודלקות במעברי האוויר העליונים הן סיבה נוספת לניתוח שקדים.
השקדים יכולים להזדהם על ידי חיידקים ממשפחת הסטרפטוקוקוס.
במקרה של זיהום, נעשים השקדים גדולים ונפוחים ותחושת כאב עז ניכרת בגרון.
כאשר הזיהום הוא ממקור בקטריאלי ייעשה הטיפול בעזרת אנטיביוטיקה.
כאשר דלקת שקדים חוזרת בתדירות גבוהה, ייתכן כי הרופא ימליץ על ניתוח שקדים.
כיום מספר גישות מקובלות לניתוח שקדים.
כיוון שמרבית ניתוח השקדים הם בילדים עקב הפרעות נשימה ניתן לכרות את השקדים באופן מלא או חלקי.
ניתוק הזיקה הוא מהלך שבו ויתרה ירדן על התביעה לריבונות על יהודה ושומרון וביטלה את אזרחותם הירדנית של הערבים תושבי השטחים הללו, בהחלטה עליה הכריז חוסיין, מלך ירדן, ב-31 ביולי 1988. שטחי הגדה המערבית, אשר נכבשו על ידי ירדן במלחמת העצמאות, סופחו לממלכה ההאשמית ב-24 באפריל 1950.
במלחמת העצמאות כבשה ירדן את יהודה ושומרון, וב-24 באפריל 1950 סיפחה ירדן את השטחים שנותרו בשליטתה לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות.
הסיפוח זכה להכרה מצד הממלכה המאוחדת ולהכרה דה פקטו מצד ארצות הברית, פקיסטן, עיראק ומדינות נוספות.
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את השטחים הללו מידי ירדן, אולם ירדן, על אף שלא הייתה הריבון בפועל, המשיכה לשלם משכורות ופנסיה לעובדי ציבור ולתת שירותים בענייני ההקדשים והחינוך.
ב-1972 הגה חוסיין, מלך ירדן תוכנית לכינון פדרציה – ממלכה ערבית מאוחדת הכוללת את ירדן והגדה המערבית שלה שני חבלים אוטונומיים.
תוכנית זו לא הגיעה לכדי מימוש.
בשנת 1974 החליטה הליגה הערבית על הכרה באש"ף כמייצג הלגיטימי הבלעדי של העם הפלסטיני.
החלטה זו אילצה את המלך חוסיין לוותר על תביעתו לייצוג הפלסטינים במשא ומתן ולהכיר במדינה פלסטינית עצמאית אשר אינה תלויה בירדן.
במהלך האינתיפאדה הראשונה, שפרצה ב-1987, נוכח המלך חוסיין כי אין בידו כמעט השפעה על ההתפתחויות הפוליטיות הפלסטיניות, וזאת לאחר הפלת הסכם לונדון, שנועד לתת את האפשרות של "האופציה הירדנית" כתחליף לאש"ף, לכינון שליטה על הערים הערביות ביהודה ושומרון.
חוסיין העריך כי המהומות עלולות לחלחל אל האוכלוסייה הפלסטינית שבממלכת ירדן.
אי לכך, נקט במספר צעדים:
ב-28 ביולי 1988 הודיע על הפסקתה של תוכנית פיתוח לגדה המערבית בהיקף של 1.3 מיליארד דולר; זאת, מתוך רצון לאפשר לאש"ף לקחת יותר אחריות על שטחים אלה.
ב-30 ביולי פיזר המלך את הפרלמנט, על מנת להפסיק את ייצוגם של תושבי הגדה המערבית בו.
מספר הנציגים מן הגדה המערבית בפרלמנט היה 30, כמחצית ממספר המושבים בפרלמנט.
ב-31 ביולי הודיע המלך על ניתוק כל הקשרים החוקיים והמִנהליים עם הגדה המערבית, למעט החסות על המקומות הקדושים למוסלמים בירושלים.
בנאומו לאומה באותו יום, נימק המלך את המהלך בסיועו להקמת מדינה פלסטינית עצמאית.
נקבע כי החל מ-1 באוגוסט, יהיה תוקף הדרכונים הירדניים לתושבי הגדה המערבית לשנתיים בלבד וכל מי שהיה תושב הגדה לפני 31 ביולי, ייחשב כאזרח פלסטיני ולא ירדני.
ביטול אזרחותם הירדנית של מרבית תושבי יהודה ושומרון הערבים באופן חד-צדדי היה מהלך לא תקף מבחינת החוק הבין-לאומי, לגבי מי שאין לו אזרחות שנייה.
ב-4 באוגוסט החליטה ממשלת ירדן על סיום שירותם של פקידי המגזר הציבורי בגדה המערבית.
בנאומו ב-31 ביולי, אמר המלך חוסיין: "משמעות כינון המדינה הפלסטינית העצמאית היא ניתוק הגדה המערבית מממלכת ירדן ההאשמית...
אנו מכבדים את רצון אש"ף, הנציג החוקי היחיד של העם הפלסטיני, להינתק מאיתנו כמדינה פלסטינית עצמאית ואנו אומרים זאת מתוך מודעות מלאה...
צעדינו הקשורים לגדה המערבית נוגעים אך ורק לאדמה הפלסטינית הכבושה ולבני עמה, ולא לאזרחים הירדנים ממוצא פלסטיני בממלכת ירדן ההאשמית.
מובן שיש להם, לכולם, מלוא הזכויות האזרחיות, וחלות עליהם כל החובות ככל אזרח אחר...
בהתאם למדיניותו החדשה, הצהיר המלך ב-7 באוגוסט כי "לירדן אין ריבונות על הגדה המערבית ורצועת עזה הכבושות, אשר שייכות לעם הפלסטיני".
בשחמט, ניתוח רטרוגרדי הוא ניתוח המסעים שקדמו לעמדה נתונה כלשהי.
ניתוח רטרוגרדי אינו שימושי במשחקים רגילים (מאחר שהשחקנים יודעים את המסעים הקודמים) אבל משתמשים בו לעיתים כדי למצוא את האפשרויות להגיע לעמדה מסוימת (מט, לדוגמה).
השימוש העיקרי בניתוח רטרוגרדי הוא בבעיות שחמט.
קיים סוג של בעיות הנקראות בעיות ניתוח רטרוגרדי (או בעיות רטרוגרדיות) ובהן נתון מצב, ועל הפותר לגלות מה היו המסעים שקדמו לו.
קיימים שימושים נוספים לניתוח רטרוגרדי בבעיות שחמט
העמדה משמאל היא דוגמה לבעיה רטרוגרדית (מאת אריק אנגליני, 1995).
יש למצוא את המהלך האחרון של הלבן.
במבט ראשון, נראה שאין לבעיה פתרון, כי ללבן מלך בלבד ולכן בתור האחרון הוא היה חייב להזיז אותו, ובכל משבצת שסביבו הוא היה בשח כפול שאי אפשר להגיע אליו בדרך רגילה.
אבל בכל זאת קיים מצב שבו אפשר להגיע לשח כפול בלי להזיז אף אחד מהכלים המאיימים: הכאה דרך הילוכו.
קיימת משבצת אחת שדרכה היה אפשר לבצע שח כזה: ו5. אם כך, המסעים הקודמים היו 1. ז2-ז4 ו4:ז3++ 2. מה5. אבל מה היה קודם לכן?
המלך הלבן היה בשח על ידי הרץ, והרגלי הלבן היה ב-ז2. לא ייתכן שהשחור נתן שח על ידי הזזת הרץ, ומכאן שזה היה שח עקיף.
אבל שום כלי שנמצא עכשיו על הלוח לא יכל לתת שח עקיף, ולכן זה חייב להיות כלי שהוכה.
האפשרות היחידה היא שמלך הכה אותו כשזז ל-ה5. הכלי היחיד שיכול לנוע מ-ז4 ל-ה5 הוא פרש.
ניתן לשאול: אם הרגלי היה ב-ז2 מתחילת המשחק, איך יכלה המלכה השחורה להגיע ל-ו3, וגם הרץ השחור ל-ח3?
בבעיית ניתוח רטרוגרדי עמדת המוצא וכל המסעים חייבים להיות חוקיים, אך אין חשיבות לדרך שבה הגיעו לעמדת המוצא.
לעיתים משתמשים בניתוח רטרוגרדי כדי לפתור בעיות שחמט רגילות.
ניתוח כזה מכונה "ניתוח רטרוגרדי חלקי".
בבעיה זו הניתוח אינו קובע חד-משמעית את ההיסטוריה של המשחק אלא מתאים פתרון לכל אפשרות.
לאנגסטאף, 1922) היא דוגמה לבעיה מסוג זה.
ניסיון לפתור את הבעיה בלי להתייחס למסעים הקודמים יסתיים בכישלון.
אבל אם נסתכל על המסעים הקודמים, נראה שהשחור היה חייב להזיז את המלך, הצריח, או לשחק ז7-ז5 (ז6-ז5 אינו אפשרי, כיוון שזה מחייב שהלבן סיים את מסעו הקודם במצב של שח).
אם כך, ניתן להסתכל על המצבים הבאים:
אם מסעו של השחור היה במלך או בצריח, הוא אינו יכול לבצע הצרחה.
לפיכך, הלבן יכול לשחק 1.מה6 ואז 2.צד#8.
אם מסעו של השחור היה ז7-ז5, הלבן משחק: 1.ח:ז6 ד.ה.
מילה היא ניתוח לחיתוך וסילוק העורלה, שהיא העור העוטף ומכסה את קצה איבר המין של הזכר הערל.
כ-30% מהגברים בעולם נימולים, רבים מהם מסיבות דתיות, אך ישנן גם סיבות חברתיות, תרבותיות או רפואיות.
ניתוח מילה התבצע בעבר בעיקר מטעמים דתיים, עם הזמן הוא החל להתבצע גם מטעמים אסתטיים וחברתיים, כיום הוא אף מתבצע מטעמים רפואיים.
ניתוח זה הפך להיות מאוד נפוץ בקרב גברים במדינות השונות באפריקה, בעיקר למניעת הידבקות במחלת האיידס, וזאת בעקבות מחקרים המראים שלגברים נימולים יש שיעור הידבקות קטן בכ- 60% משאר הגברים שלא נימולים.
מלך שבט זולו פקד על עשרה מיליון הגברים שתחת מלכותו, כי כדי להשתייך לשבט עליהם לימול את ערלתם, זאת במטרה למנוע התפשטות מחלת האיידס.
ישנן עדויות לכך שניתוח המילה היה נהוג כבר לפני חמשת אלפים שנה, לפי תיעוד בקברי מלכי מצריים באלף השני לפני הספירה.
עדויות נוספות לטקסי המילה בעבר נראו בקרב האבוריג'ינים באוסטרליה, בני האינקה, האצטקים, בני המאיה ומצרים קדמוניים.
כיום רוב טקסי המילה נפוצים בעיקר בקרב יהודים, מוסלמים ושבטים רבים במזרח ובדרום אפריקה.
לכל אחת מהדתות יש גישה שונה לניתוחי המילה:
יהדות: זוהי אחת המצוות החשובות ביותר והיא מסמלת את הברית בין אברהם וצאצאיו לאלוהים.
את הברית מבצעים במהלך היום השמיני לאחר הולדת הבן.
אסלאם: המוסלמים רואים בתהליך המילה מצווה דתית.
המילה אינה מוזכרת בקוראן והמוהל אינו חייב להיות מוסלמי.
עם זאת, יש ציפייה מאדם שמתאסלם לעבור ברית מילה.
נצרות: הנצרות אינה מעודדת מילת גברים היות שבתחילתה של הנצרות ביטלו את נוהג זה מתוך טענה כי זוהי הברית של העם היהודי עם אלוהיו, ולכן הציפייה היא שהברית בין הנוצרים לישו תהיה דרך הלב.
ישנן טענות רבות בנוגע להתפתחות נוהג המילה.
חלק מהטענות נוגעות לכך שטקס זה דתי ואתני ואחרות טוענות שזהו ניתוח כירורגי לכל דבר, כשמטרתו היא מניעת היווצרות מחלות.
מומחים טוענים כי ניתוחי מילה יכולים למגר באופן משמעותי את תמותת בני האדם, כשרק באזור סהרה יוכלו להישמר חייהם של כשלושה מיליון אנשים.
מהצד השני, עומדים הספקנים שטוענים כי התוצאות עליהן מצהירים החוקרים, אינן ברורות ונראה כי המטרה של הממשל ושל העולם המערבי היא להרוויח יותר כסף, זאת על חשבון האוכלוסיות העניות.
כיום ניתוח המילה הוא הניתוח הנפוץ ביותר בעולם.
כך, ניתן לראות כי בעולם המערבי אחוז ניתוחי המילה מתחיל עם שיעור של 3%-4% בסקנדינביה ובבריטניה ואף מגיע ל-77% בארצות הברית.
ברחבי העולם קיימים כחמישים מיליון נשאים של נגיף HIV הגורם לאיידס, כש-36 מיליון מהם הם חולים פעילים.
מדרום לסהרה חולים כ-25 מיליון, במזרח אסיה חולים כ-7 מיליון, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון חולים כ-216 אלף, ובאירופה המערבית חולים כ-500 אלף איש.
נגיף האיידס התגלה במהלך שנות השבעים של המאה הקודמת, אך הזיהוי שלו התבצע רק במהלך שנת 1985. בתחילה, רוב נשאי האיידס היו גברים, אך במהלך השנים כאשר קצב ההדבקה גבר, עלה אחוז הנשים וכיום הן מהוות כמחצית מכלל נשאי האיידס בעולם.
רוב האנשים נדבקים בנגיף במהלך קיום יחסי מין והסיבה לכך היא שהחלק הפנימי של פני השטח של העורלה עשיר בקולטנים וכאשר זיהום HIV בא במגע, הוא מעביר את הזיהום לגוף הבריא.
הקונדומים הם אלו שיכולים למנוע את ההדבקה, אך השימוש בהם תלוי בנסיבות חברתיות ואסתטיות ולא מעט גברים נמנעים מהשימוש בגלל סיבות אלו.
בנוסף, דרך טובה להקטנת העברת הזיהום במהלך קיום יחסי מין, זה באמצעות מילת גברים.
דבר התלוי בתפיסות חברתיות ודתיות.
מילת גברים משפיעה בצורה הטובה ביותר, כאשר הגבר עדיין לא הגיע לבשלות מינית.
נושא מילת גברים עומד כיום במרכזו של דיון בינלאומי בנושא רפואי-חברתי שבו נבדק הקשר שבין מילת גברים לסיכויי הידבקותם ב-HIV בקיום יחסי מין הטרוסקסואלים.
ממצאיהם של מחקרים רבים מוכיחים כי שיעור ההגנה של ניתוח זה מפני הידבקות ב-HIV בגברים אפריקאים צעירים נע בין 50%-60%.
באזורים מסוימים, ניתוח המילה כבר נחשב אסטרטגיית מניעת HIV מקובלת.
כמו כן, דווח כי גברים מבוגרים במספר מדינות מחפשים ניתוחי מילה מסיבות הכוללות הגנה מפני איידס ומחלות מין אחרות.
מחקר שנעשה בניירובי על ידי קמרון ואחרים, נבדקו 293 גברים שבאו לטיפול במרפאה נגד זיהומים המועברים במגע מיני.
מבין הנבדקים הנימולים 2.5% נדבקו בנגיף לעומת 52.6% מהערלים.
במחקר נמצא כי היעדר עורלה מעניקה הגנה רבה יותר מאשר הימצאות העורלה.
הסבר אפשרי לכך שכריתת העורלה מגנה מפני זיהום ה-HIV הוא שבמהלך הניתוח כורתים את תאי Langerhans הנמצאים בחלק התחתון של העורלה.
נמצא כי יש מספר רב יותר של תאי אפיתל Langerhans שזה רכיב של מערכת החיסון בעורלה האנושית.
כמו כן, נמצא כי תאי ה-Langerhans הם "טרף קל" עבור נגיף ה-HIV.
בעקבות כריתת העורלה, הקשחת העטרה והציפוי הקשקשי של העור מתאפשרת התייבשות מהירה יותר של משטח זה, ונמנעת הדבקה מזיהומים אחרים המועברים בדרכי המין ולפיכך מקטינה את סיכויי ההידבקות בנגיף ה-HIV, פין נימול מפתח 0.0005 מ"מ משטח עבה המגן על שכבת הקרטין.
השם שניתן לתופעה זו, הוא "הקונדום הטבעי".
בפין שאינו ערל, המשטח הפנימי של העורלה שלו הוא דק ורירי.
המשטח הרירי החשוף עלול להיות יותר פגיע בעקבות הפרשות נגועות, והוא עשוי לספק מוקד להעברת הנגיף.
יש הטוענים כי עורלה היא סביבה טבעית להתרבות חיידקים ומעלה את הסיכון של הישרדות הזיהום, האיידס ושל מחלות נוספות המועברות במהלך מגע מיני.
קיימים ארבעה סוגים למילת גברים: הנפוץ ביותר הוא ניתוח עורלה- מסירים את העורלה לגמרי ומשאירים את העטרה חשופה.
הניתוח השני נקרא frenulum, מורידים חלק זה, אך משאירים את העורלה בשלמותה.
ניתוח מסוג זה נפוץ בעיקר באזור האוקיינוס השקט.
ישנם ניתוחים נוספים בהם מורידים רק חלק מהעורלה וחלק מהעור נשאר רפוי במקצת.
אין סטנדרט ניתוח יחיד ואחיד בין כל התרבויות.
בניתוח מילה במדינות המתפתחות בדרך כלל מתכוונים להסרה העורלה באמצעות ניתוח.
לדוגמה באיי שלמה הניתוח מאופיין רק בחתך קטן ושטחי ושום בשר לא מוסר מהפין.
בשבטים אחרים באפריקה נמצא כי קבוצות מסוימות לא מסירות כל כך הרבה עור כמו אחרות או משאירות חלק קטן ספציפי של העורלה תלוי מתחת לעטרת הפין.
ניתן לבצע ניתוח מילה למבוגרים בהרדמה מלאה או מקומית במתן מאלחש מקומי, כגון ליגונקאין, בהזרקה לבסיס איבר המין הזכרי לחסימת העצבים בצידו הגבי בנוסף להסננה היקפית בבסיסו בצורת טבעת.
הכרה בניתוחי מילה כאמצעי להקטנת קצב העברת נגיף ה-HIV
אנשי בריאות הציבור טוענים כיום כי מילת גברים צריכה להיות האמצעי המרכזי באפריקה, במאבק נגד זיהום ווירוס הכשל החיצוני האנושי (HIV).
עדות ראשונה להגנה שנוצרת באמצעות תהליך המילה התקיימה בשנת 1980. חוקרים שעבדו באסיה ובאפריקה גילו כי קיים שוני דרמטי בשכיחות המחלה בין אזורים שונים בהם היא נפוצה.
המחקר העלה כי במזרח ובדרום אפריקה קצב העברת הנגיף גבוה יותר מאשר באזורי מערב ומרכז אפריקה.
במחקר זה בחנו ארבע ערים, שתיים עם שכיחות גבוהה של HIV, ושתיים עם שכיחות נמוכה.
במחקר הם גילו כי האזורים בהם שכיחות המחלה נמוכה יותר, אלו מקומות בהם נהוג לימול את הגברים.
בהמשך נערכו כ-40 מחקרים נוספים בנושא, אך רוב החוקרים נשארו ספקנים בנוגע לקשר בין ניתוחי מילה לקצב העברת נגיף ה-HIV.
בשנת 2002, ערך פרופ' בארת'רן הוברת', מחקר ראשוני של ניתוחי מילה אקראיים בחוות אורנג' שנמצאת בדרום אפריקה.
קהילה זו הייתה ידועה בשכיחות גבוהה של נשאי HIV, ושיעור נמוך של גברים נימולים.
המחקר נערך במשך שנה, ובתום השנה ערכו בדיקות נוספות וגילו כי ניתוחי המילה הורידו בשיעור משמעותי (בכ-60%) את קצב ההדבקה של נגיף ה-HIV בקרב גברים הטרוסקסואלים.
מאז שנת 2002, בוצעו שני מחקרים בקניה ובאוגנדה, אשר איששו את הטענות שהעלה פרופ' הוברת'.
שני המחקרים נעצרו מוקדם בגלל הראיות המשמעותיות.
הסיבה לכך היא שעורכי המחקר הרגישו שאין זה מוסרי לגרום לגברים בקבוצת הביקורת של המחקר להמתין 24 חודשים לפני שהם יוכלו לעבור את תהליך המילה.
רולנד גריי, המחבר הראשי של המחקר באוגנדה ציין כי לאחר פרסום תוצאות המחקר, הביקוש לניתוחי מילה עלה באופן משמעותי.
חוקרים נוספים העלו כי ניתוחי המילה מספקים גם הגנה מוגברת נגד וירוס הפפילומה האנושי (HPV), הרפס פשוט, עגבת וצ'נקרואיד.
אך הראיות המשמעותיות והמשכנעות ביותר הן כמניעה ל-HIV.
אסטרטגיות למניעת העברת זיהום HIV
במחקר שערכו רוברט זבדו ורוג'ר שורט בשנת 2000, הם טענו כי אין אסטרטגיות חדשות למניעת זיהום ה-HIV, אך יחד עם זאת הם מציינים כי מילת גברים הוא החלק המשמעותי שמביא להקטנת העברת הזיהום.
ב-40 מחקרים נוספים שנערכו, התוצאות הראו כי מילת גברים מספקת הגנה מצוינת מפני HIV.
כמו כן, אנשים נימולים פגיעים פחות מגברים שאינם נימולים.
במחקר שנערך באוגנדה, חקרו מקרים בהם רק האישה הייתה נשאית HIV.
במקרים אלו נראה כי גברים נימולים לא נדבקו במשך כשלושים חודשים לאחר קיום היחסים.
במקרה של גברים לא נימולים כארבעים מתוך מאה שלושים ושבעה גברים נדבקו במהלך אותו זמן.
שתי הקבוצות קיבלו גישה זהה לעזרים שימנעו הדבקה, לשיחות אינטנסיביות למניעת הדבקה, ולבדיקת HIV חינם.
יש לציין, 89% מהנחקרים לא השתמשו בקונדומים מעולם.
בין 75%-85% מהמקרים של HIV ברחבי העולם כנראה נגרמים מקיום יחסי מין.
רוב מקרי ההדבקה (כ-70%) מתקיימים באמצעות איבר המין הגברי.
נראה כי הנתונים משכנעים בנוגע ליעילותו של ניתוח המילה כאמצעי למיגור קצב ההדבקה של נגיף ה-HIV.
אך עדיין התהליך המבוצע הוא תהליך פולשני ולכן יש חשש ששיטות נוספות הן פולשניות פחות ולכן אטרקטיביות יותר בעבור הגברים.
בנוסף, קיימות סיבות הנוגעות לחששות מפני ניתוחים.
תחילה, החששות לגבי העלות והבטיחות- רוב הניתוחים שמבוצעים, מתבצעים על ידי רופאים, אך קיימת עלייה בביקוש ומחסור בהיצע הרופאים.
דבר המוביל מדינות מסוימות לשאיפה להכשיר צוותי רפואה, אך בעלות נמוכה ככל האפשר.
כך מגייסים עובדי רפואה ברמה נמוכה כמו קציני רפואה ואחיות מנהלתיות.
עובדה זו הובילה לעלייה בשיעור הסיבוכים בעת ניתוחי המילה לשיעור של בין 1.7% ל-3.6% (זאת לעומת 0.2% עד 2% במדינות המערב).
אמנם רוב הסיבוכים הם קלים כמו כאב, דימום-יתר, דמומת (המטומה).
אך יש סיבוכים חמורים יותר בהם לוקים כ-18% מהגברים, כש- 6% מהם סובלים מסיבוך תמידי כמו: פגיעה באיבר המין הזכרי, אצירת שתן או כריתת אורך לא מדויק של העורלה ובעיות בתהליכי זקפה.
ניתוח מילה כתהליך יש לו פוטנציאל לחשוף גברים למחלות וזיהומים, כאשר עורכים את הניתוחים בתנאי היגיינה ירודים.
אם משתמשים בניתוחי המילה בכלים לא סטריליים ו/או מכשירים משותפים ישנה סבירות גבוהה לסיכון.
ישנן עדויות רבות להידבקות במחלות רבות לאחר ביצוע ניתוח המילה.
עם זאת, על אף שההיגיון אומר שהסבירות להדבק באיידס היא גבוהה יותר לאחר ביצוע ניתוח המילה, בפועל ישנו רק מחקר אחד שמצא סיכון לאיידס בניתוח המילה.
הוצע כי היגיינה אופטימלית יכולה להוות את אותו אפקט המגן כמו ניתוח המילה.
היגיינה מחמירה הנהוגה על ידי גברים שלא נימולו עשויה להציע את אותן הטבות כמו ניתוח המילה, ללא הסיכונים של הניתוח.
סבון ומים כטיפול מונע שימש בהצלחה בעידן טרום האנטיביוטיקה.
זה נמצא מאוד יעיל למניעת צ'נקרואיד ועגבת, אפילו כאשר קיימים שפשופים בעור.
סיבה נוספת לכך שעריכת ניתוחי מילה מתקבלת בהיסוס על ידי הגברים היא מחסומים תרבותיים.
ישנן תרבויות בהן המילה היא לא חלק מקובל מהתרבות השלטת ולכן גברים שיעברו תהליך זה עלולים להיחשב כ"בעלי מום".
לעומתם, ישנן קבוצות בהן תהליך המילה הוא חלק מתהליך החניכה של מתבגרים למעבר אל הגבריות.
כך לדוגמה, קבוצה אתנית בשם קסוסה, שנמצאת בדרום אפריקה.
אך גם כאן היו קבוצות שיצאו נגד התהליך בעקבות מותם של מספר נערים בעקבות הטקס.
סיבה נוספת לספקנות היא ההרגשה כי ההיסטוריה הקולוניאליסטית הותירה את הממשלות באפריקה ומנהיגים מסוימים עם חשש מדיכוי אפשרי של מדינות המערב כלפי אפריקה.
בנוסף, עולה השאלה האם ההתערבות הכירורגית נחוצה או שמא זה חלק מניסיון פוליטי לשליטה של המערב על אפריקה.
ניתוחי מילה כתוכנית פעולה של האו"ם
כיום לאחר עשרות מחקרים שנעשו בנושא, באפריקה החלו לפעול למען ניסיונות מניעה מפני הידבקות בנגיף ה-HIV וצירפו את ניתוחי המילה כחלק מחבילה זו.
ישנה התעניינות גוברת מצד ארגוני האו"ם וארגון הבריאות הבינלאומי כינס התייעצות מומחים בנושא איידס וברית מילה כבר בשנת 2000.
בשנת 2003 גיבש נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש תוכנית שהחל ביל קלינטון, את "תוכנית החירום של הנשיא לאיידס הסעד" (PEPFAR).
תוכנית זו הייתה התחייבות של 15 מיליארד דולר, ותפקידה היה להילחם ברמה העולמית במגפת האיידס.
על מנת לאזן את תפיסת המערב כחודר למדינות המתפתחות ומחליט עבורן, בתוכנית ה-PEPFAR הם עובדים יחד עם הממשלות המקומיות והם שותפים מלאים בדאגה לבריאות הציבור וביחד יוצרים מודל מקובל ליישום תוכניות ניתוחי המילה להפחתת ההידבקות בנגיף ה-HIV.
רוב האנשים המעורבים בניסיון הטמעת ניתוח מילת הגברים הבוגרים, מכירים בכך כי הניתוח יקר וההתערבות מורכבת מבחינה חברתית, מכיוון שזה עלול לפגוע בסדרי העדיפויות של בריאות הציבור.
פרנסיוס ונטר, מנהל קליני של ארגון האיידס ובריאות באוניברסיטת ויטווטרסראנד בדרום אפריקה, טוען כי "בדרום אפריקה, יש לנו הרבה בעיות בריאותיות אחרות מתחרות, כולל בריאות האם והילד ושחפת, שעדיין זקוקים לתמיכה רבה יותר".
עם זאת, הוא נשאר תומך נלהב של ניתוח המילה כאמצעי לשכנוע גברים צעירים להצטרף למערכת הבריאות כדי להגן עליהם מפני איידס ולחנך אותם על מנהגי מין בטוח.
ארגוני המימון הבינלאומיים העיקריים, כולל ארגון התרומה של ביל ומלינדה גייטס ו-PEPFAR, מסכימים כי הגברת מאמצי ניתוחי המילה חייב להיות ממומן על מנת להבטיח שהם לא יפגעו מתוכניות אחרות.
העובדה כי PEPFAR העניקו 26 מיליון דולר בעבור תוכניות ברית מילה ב-13 מדינות אפריקאיות - בוטסואנה, קניה, רואנדה, זמביה, דרום אפריקה, לסוטו, מלאווי, מוזמביק, טנזניה, אוגנדה, נמיביה, אתיופיה, סווזילנד - גרמה לשינוי רב ולתוכנית לצאת לפועל.
נציגי ארגון הבריאות העולמי ו-UNAIDS מייעצים, כי על מנת לייעל את מאמצי ניסיונות מניעת ה-HIV, על המדינות להציע חבילה מינימלית של שירותים בנוסף לניתוח המילה.
החבילה כוללת בדיקות HIV, בדיקות למחלות המועברות במגע מיני, קידום השימוש בקונדומים, וייעוץ על מין בטוח.
גישה מקיפה זו נועדה לספק מידע על החששות כי גברים נימולים עלולים לאמץ התנהגות מלאת סיכונים מאחר שהם מרגישים מוגנים יותר לאחר שעברו את ההליך.
למרות חששות אלו, גריי ואחרים הראו כי אין הבדלים בין התנהגויות מיניות של גברים נימולים ואלו של הגברים הערלים - חוקרים רבים וקובעי מדיניות רואים בתוכניות ניתוחי המילה הזדמנות לגייס גברים צעירים ונשים לטובת מניעת איידס.
רוברט ביילי, המחבר הראשי של המחקר בקניה, פרופסור לאפידמיולוגיה באוניברסיטת אילינוי בשיקגו, שם לב לרצון של פרטנרים מיניים להשתתף במידה רבה יותר בייעוץ בדיקות HIV, זאת מאז שהחלו תוכניות ניתוחי המילה.
קיימת חשיבות רבה להסבת תשומת לבן של הנשים לאמצעי מניעה נוספים, מכיוון שאין ראיות ישירות המוכיחות כי ניתוח המילה מפחית את הסיכון של העברת הנגיף בין גברים לנשים.
במחקר קטן שנערך באוגנדה, תחילה, בקרב גברים נימולים נשאי HIV ולאחר מכן בקרב נשים השותפות ליחסים המיניים ואינן נשאיות HIV, זאת על מנת לבחון האם הסיכון שלהן לזיהום הופחת.
מחקר זה נחל כישלון מאחר שגודל מדגם זה היה קטן מדי מכדי לאפשר להבדלים להגיע למובהקות סטטיסטית, ולכן לא ניתן לייחס חשיבות למחקר.
לעומת זאת, בעקבות המחקר הוצע כי נשים בסופו של דבר מקבלות תועלת מניתוחי המילה, כי הם מפחיתים את שכיחות הידבקות ב-HIV בקרב גברים.
ניל מרטינסון, סגן מנהל מכון המחקר להורות ו-HIV באוניברסיטת ויטוואטרסראנד בדרום אפריקה, מסכם ואומר כי ניתוח המילה הוא התערבות כירורגית, אך יש לדרוש מדיניות מוכוונת התנהגות כדי להקטין את קצב ההדבקה באופן משמעותי אף יותר.
בסופו של דבר, ניתוח המילה ידרוש גיבוי פוליטי חזק, מימון הולם, ומנהיגים כדי לגבות אותו, ולאפשר אותו בעלות נמוכה וזמינה ברחבי אפריקה.
ב-2007 בתום דיון שנערך בזימבבואה, ובו נציגים של 11 מדינות באפריקה, אימצו הנציגים את ההמלצות שניתנו על ידי מומחים בנושא, לגבי הכנסת ניתוח זה למערכי מניעת האיידס ברמה הלאומית במדינותיהם.
כיום נמצאת בראשיתה המסגרת התוכנית הלאומית למניעת הידבקות ב-HIV באפריקה על ידי הטמעת ניתוחי המילה.
כמו כן, באותה שנה פורסמה על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO) הודעה לעיתונות שבה הוא ממליץ על ניתוח המילה כאמצעי להפחתת הסיכון להידבקות ב-HIV.
הארגון בחן זאת באמצעות שלושה מחקרים שנערכו בקניה, באוגנדה ובדרום אפריקה במימון אמריקני וצרפתי, ומהם עולה כי ביחס לגברים ההטרוסקסואליים החיים באזורים אלו, שכיחות הידבקותם של גברים נימולים נמוכה ב-60% מזו של גברים לא-נימולים.
בנובמבר 2006, התכנסה בירושלים, קבוצת מומחים ישראליים מתחומי ותפקידי הרפואה השונים, ביוזמת ארגון ה-WHO ובסיוע ארגון "פרויקט איידס בירושלים".
מטרת סדנה זו הייתה לסייע לארגוני האו"ם בגיבוש הפרוטוקול והמדיניות בנושא ניתוחי מילה ו-HIV.
ישראל ידועה בשמה הטוב בתחום הבריאות, יש בה רמת שירות בריאות גבוהה ביותר והיא מספקת שירותים רבים שמדינות אחרות לא מסוגלות לספק.
כתוצאה מכך, הרבה מאוד רופאים בכירים נשלחים לאפריקה לטובת ביצוע ניתוחים רציניים לא בתנאי בית חולים.
במסעות ההסברה של משרד הבריאות לגבי "יום האיידס הבינלאומי" מדגישים וחוזרים כי ברית מילה אינו תחליף לקונדום.
דרכים נוספות להימנעות מנגיף זה ומחלות מין אחרות הן שמירת אמונים לבן/בת הזוג, דחיית גיל קיום יחסי המין ושימוש באמצעי מניעה או במילים אחרות "אסטרטגיית ה-ABC".
אסטרטגיה זו נוצרה כשיטת לימוד בשיעורי חינוך מיני בבתי ספר בארצות הברית ומיושמת בארצות שונות באפריקה כגון אוגנדה (Abstinence,Be faithful, use a Condom).
על כן ניתוח המילה אינו מקנה הגנה מלאה מפני הידבקות בנגיף, וכהוכחה לכך ניתן לראות גברים רבים נימולים שכן נדבקו במחלות מין זיהומיות, ביניהן נמצא נגיף האיידס.
מעבר לכך, ניתוח מילה אינו מגן מפני הידבקות בנגיף ה-HIV ממחטים נגועות או בעת העברת הנגיף מאם לעובר.
על אף שזה עלול להפחית את הסיכון, מילת גברים היא בהחלט לא "קונדום טבעי".
ניתוח תנועה לאבאן היא שיטה ושפה לתיאור, פירוש והמחשה של התנועה האנושית.
השיטה פותחה על בסיס התאוריות של רודולף לאבאן העוסקות במהות התנועה.
רודולף לאבאן, כוריאוגרף וחוקר תנועה הונגרי, פתח בתי ספר למחול ברחבי אירופה ועסק בחקר התנועה בגרמניה ובבריטניה החל משנות העשרים של המאה ה-20. במקביל לעבודתו האומנותית, חקר לאבאן את התנועה האנושית ואת המוטיבציה הרגשית-מחשבתית המנחה אותה.
לאבאן פיתח את רעיון "כתב מחול" (Dance notation), אותו פרסם ב-1928; שיטה זו נקראת כיום על שמו, "Labanotation".
לאבאן טען כי ניתוח תנועה הוא:
על בסיס התאוריות של לאבאן פותח "ניתוח תנועה לאבאן".
ניתוח זה נעשה בלי קשר לסגנון או שיטת תנועה מסוימת (כגון יוגה, בלט, מחול מודרני, אמנויות לחימה ועוד), ולכן ניתן לבחון באמצעותו כל אחד מתחומי התנועה המגוונים.
נקודת המוצא של לאבאן היא כי התנועה מייצרת ומבטאת את הצד המנטלי והרגשי של האדם.
לטענתו, בין הגוף והנפש ישנם יחסים דו כיווניים: לתנועה ישנה השפעה על הגוף, הדעת והנפש, ובו זמנית היא גם מבטאת צדדים אלו.
הנחה זו היא שהפכה את ניתוח תנועה לאבאן לגוף ידע רלוונטי בתחומי הנפש, תחומי הגוף ותחומי אמנות רבים.
בלימודי לאבאן- ברטנייף (הנהוגים במרכזי הלימוד בארצות הברית) נכללים המרכיבים הבאים:
ניתוח תנועה לאבאן מורכב מארבעה מרכיבים:
מרכיבים אלו קיימים בכל תנועה אנושית ועל ידי תצפיות ניתן לנתח אותם.
קטגוריית הגוף מתארת מאפיינים מבניים ופיזיים של הגוף האנושי תוך כדי תנועה.
בקטגוריה זו נבחנים מספר דברים:
הגוף השלם/ חלקי הגוף - נבדוק האם הגוף כולו נע או רק חלקים מסוימים שלו.
אילו פעולות חלקים אלו מבצעים?
תפקיד חלקי הגוף בתנועה - היכן בגוף מתחילה התנועה?
איזה חלק מניע את התנועה במרחב?
(לדוגמה הליכה כשבית החזה יוצא החוצה וקדימה).
איזה חלק נושא את עיקר משקל הגוף?
איזה חלק משמש ליצירת תקשורת?
רצף התנועה - האם התנועה מתבצעת בו זמנית במספר מוקדים?
האם היא מתבצעת סביב אותו מפרק (למשל כתף, מרפק, אמה וכף יד)?
או האם ישנו רצף הדרגתי של תנועה המתחיל באיבר אחד ומסתיים באחר (כגון תנועה גלית)?
הקשר בין חלקי הגוף - אילו איברים מושפעים על ידי אחרים?
אילו נראים מחוברים ואלו נראים מנותקים או פסיביים?
סימטריה - האם התנועה בגוף סימטרית?
איזה סוג סימטריה מתרחשת בתנועה?
חלק גדול של הקטגוריה של גוף פותחה על ידי תלמידתו ושותפתו של לאבאן אירמגרד ברטנייף, בשיטה שנקראת על שמה, "Bartenieff Fundamentals".
מאמץ, או כפי שלאבאן מתאר אותו כדינמיקה (Eukinetics), הוא מערך המתייחס לאיכויות התנועה: כיצד תנועה נעשית מתוך כוונה פנימית.
לדוגמה: לתת אגרוף ולהושיט יד לעבר כוס הן תנועות דומות מבחינת ארגון גופני,(שתיהן מסתמכות על הושטה של היד קדימה).
אולם, הפעלת הכוח בתנועה, השליטה בתנועה והתזמון שלה מאוד שונה בין שתי התנועות.
מרכיבים אלו הם איכויותיה של התנועה, Efforts; אלו מתייחסים לאופן (ה"איך") שבו מבוצעת התנועה, ולכן מתייחס לרגשות יותר מאשר למבנה התנועה.
למרכיבים אלו יש חשיבות רבה כשעוסקים ביחסים שבין התנועה לבין מצבים רגשיים.
לאבאן זיהה ארבעה מרכיבים המתארים את איכות התנועה.
כל מרכיב נמצא על קו רצף בין שני קצוות מנוגדים המאופיינים כ"לוחמני" ו"מענג".
בחירות אלו אינן מודעות ולרוב ייטו ללכת בצירופים אופייניים או על פי נטיות אישיות.
בחירות וצירופים אלו יכולים ללמד על אופיו של האדם.
מרחב- ישיר/ עקיף (גמיש) - מתייחס לתשומת הלב של האדם לסביבה, לפרספקטיבה שלו ולנקודת מבטו.
תנועתית – האם התנועה מתייחסת לנקודות רבות במרחב או למוקד אחד.
מבחינה אישיותית אדם יכול להיות מסוגל לחלק תשומת לב למספר מוקדים (גמיש) או כזה המתרכז כל פעם בדבר אחד (ישיר).
משקל- חזק/קל - מתייחס לתחושה הפיזית של הגוף עצמו.
מרכיב המשקל קשור לאופן שבו אדם נושא את עצמו, לאיכות נוכחותו ולאופן בו הוא מטביע את חותמו.
מרכיב המשקל נע בין משקל קל (נוכחות אוורירית, נוצתית) למשקל חזק (שימוש בכל משקל הגוף).
חוסר משקל וכבדות יקרא משקל פאסיבי.
האצה / האטה - מתייחס לאימפולסים, החלטות, קצב ו-phrasing.
הזמן אליו מתייחסים אינו האובייקטיבי כי אם הפנימי- תנועה מתוך תחושה שיש המון זמן לעומת תחושת בהילות ודחיפות.
שני הקצוות הם האטה והאצה.
זרימה- עצור/ חופשי מרוסן - מתייחס לזרימה של התנועה: עד כמה היא עצורה או ניתנת לעצירה (מרוסנת) או משוחררת וחופשית.
מבחינה גופנית: פעולה של שרירים לכיוון אחד בלבד (חופשי) או בו זמנית שרירים אגוניסטים ואנטגוניסטים לשני הכיוונים (החזקה וריסון).
מבחינה רגשית, יש קשר הדוק להחזקה ושחרור של רגשות ודחפים.
לתנועה אנושית מצטרפים לרוב מספר מרכיבי מאמץ.
כאשר יש שני מרכיבים דומיננטיים נקרא לצירוף State, צירופים של שלושה מרכיבים נקראים Drive.
במצבים אלו שלושה מרכיבים נמצאים במידה שווה והם מתרחשים ברגעים חזקים ומודגשים של החיים.
מצב ה-Drive אנרגטי במידה רבה יותר מהרגיל ולא ניתן לשהות בו לאורך זמן כך שהרגעים הללו הם רגעי שיא כאשר נחים מהם במצבי ה-state.
לכל אדם יש צירופי מאמץ אופייניים ולכל צירוף אופי נפשי משלו.
קטגוריית הצורה עוסקת בדרך בה הגוף נע ומתייחס אל סביבתו.
היא מהווה חיבור בין הגוף והחלל שסביבו ובכך משקפת את הגישה הפנימית של האדם ויחסיו עם הסביבה החיצונית.
ישנן מספר תת-קטגוריות בתוך צורה:
הצורות של הגוף משתנות בהתאם לעצמי או לסביבה, והאתחול יכול לבוא מבפנים החוצה או מבחוץ פנימה.
הצורה יכולה להיות סטאטית או משתנה, ונראית בעיקר בגו (בטורסו).
ביסודו של כל שינוי צורה נמצא השינוי המתרחש בנשימה.
בתנועה זורמת ונינוחה תתרחש תמיכה רבה יותר של הנשימה.
השינויים בצורה הנתמכת נשימה מתרחשים בשלושת המישורים דרך הפעולות הבאות:
אופקי - התרחבות - הצרה
אנכי - התארכות - התקצרות
חיצי - התמלאות - התרוקנות
תחום זה פותח בהמשך בפרופיל התנועה של קסטנברג (KMP).
מתאר את היחסים ואת הדרך בה הגוף מתקשר עם הסביבה.
אופן שינוי הצורה חושף את הגישה הפנימית כלפי השינוי- האם הוא נוצר מבפנים או מבחוץ.
שטף תנועה - השינוי בתנועה נובע מתוך יחסים של הגוף עם עצמו, כלומר בין חלקי הגוף השונים.
המיקוד הוא פנימי, והתנועה עוסקת ב"אני".
דפוס תנועה זה מאפיין את גיל הינקות, אך קיים באופן בסיסי אצל כל אדם.
תנועה כיוונית - שינוי צורה מכוון מיקום או מטרה.
לדוגמה: הושטת יד על מנת לקחת חפץ.
בתנועה כיוונית האדם יוצר קשר עם העולם.
דפוס זה הוא שלב התפתחותי גבוה יותר ביכולת לתקשר עם הסביבה ולהשתמש בה.
תנועה כיוונית יכולה להיות דמוית חץ או תנועה דמוית קשת.
תנועה פיסולית - שינוי צורה המכוון לחוות או ליצור יחסים הדדיים עם הסביבה.
מתאר יחסים בהם הגוף פעיל באופן תלת־ממדי.
זהו אופן השינוי המורכב ביותר, מכיוון שהוא תהליכי: לא מרוכז ב"אני" וגם לא במטרה חיצונית ספציפית, אלא במערכת יחסים.
האדם מפסל ומעצב את תנועתו כדי להתאים את גופו לסביבה ולאנשים אחרים.
זהו הדפוס המשוכלל ביותר מבחינה התפתחותית (פיזית ונפשית כאחד).
קטגוריה זו מנתחת את התנועה מתוך התייחסות לחלל בו מתרחשת התנועה, ע"פ תבניות מרחביות, נתיבים ומישורים.
חלק מהאנשים ממלאים לחלוטין את המרחב סביבם וחלק בוחרים להתמקם בחלקים מוגדרים מתוך המרחב.
המרחב מספק את המכל בו מתקיימים המאמץ והצורה.
על פי לאבאן, מרכיב המרחב, כפי שהוא בא לידי ביטוי בתנועת האדם מבטא תשומת לב לעולם החיצון.
ללא התנסות במרחב, יחסים אינם אפשריים.
לכן קושי בהתייחסות מרחבית ובתנועה עשירה בחלל יסמן קושי ביצירת יחסים ולהפך.
המרחב האישי הוא החלל המקיף את הגוף.
גודלו מוגדר על ידי הנקודות הרחוקות ביותר אליהן הגפיים מגיעות מבלי לזוז ממקום אחד.
אדם יכול להעדיף מרחב אישי קטן או גדול, להניע את ידיו ולבסס את תנועתו במקום קרוב לגוף או בקצוות הרחוקים ממנו.
למרחב האישי השלכות רגשיות רבות הקשורות למקום אותו אני תופס, מה אני מרשה לעצמי ויחסי עם העולם ועצמי.
ההתייחסות אליו נקבעת במידה רבה על ידי התרבות בה האדם גדל, במאפיינים כגון מין, דת, מעמד חברתי ועוד.
לאבאן תיאר מערכת גאומטרית מורכבת המבוססת על צורות גבישיות ומבנה הגוף האנושי.
הוא חשב כי ישנה חוקיות לדרכי התארגנות ותנועה במרחב.
התנועה שלנו במרחב מאורגנת במערכות בעלות מאפיינים הרמוניים, כשם שהרמוניה במוזיקה נוצרת מיחסים הרמוניים בתוך סולמות וצלילים.
חוקיות זו משותפת לארכיטקטורה, ציור ואסתטיקה מרחבית.
חוקי ההרמוניה המרחבית מתייחסים לכוחות המרחביים (קודקודים/כיוונים, צירים, מישורים וגופים מרחביים) בתוכם ועל פיהם מאורגנת התנועה האנושית.
על פי גישה זו כפי שניתן להתאמן על סולמות מוזיקליים כך גם על ה"סולמות" המרחביים ניתן להתאמן וללטש את טווח התנועה ולחשוף את העדפותיו התנועתיות של המתנועע.
מערכת זו מורכבת משלושה צירים אשר לכל אחד שני קטבים מנוגדים.
הפעולה המאפיינת מערכת זו היא צירית - דגש על ממד אחד בלבד- ובעיקרה קשורה לעשיית מחוות ולהגנה.
מערכת זו נקראת גם המערכת היציבה בשל האיזון של הקטבים זה את זה.
מערכת המישורים במרחב – דו־ממדיות
מישור הוא דו־ממדי, מורכב משני ממדים/ צירים, כאשר האחד דומיננטי יותר מהאחר.
המישור האנכי/חזיתי - "מישור הדלת": בעל ממד אנכי דומיננטי ואופקי משני.
מישור זה מעיד על סטטיות, יציבות.(תנועה אופיינית: נפנוף לשלום, ניגוב שימשה).
המישור האופקי- "מישור השולחן": בעל ממד אופקי דומיננטי וחיצי משני.
מישור זה הוא מישור של תקשורת בינאישית, חיבור וקישור בין אנשים.(תנועה אופיינית: ניגוב שולחן, פתיחת דלת).
המישור החיצי - "מישור הגלגל": בעל ממד חיצי (קדימה אחורה) דומיננטי ואנכי משני.
מישור זה מעיד על עשייה, על התמקדות במטרה שלפניו/ מאחוריו, נותן תחושה של התקדמות/ עצירה מכוונת.
(תנועת רגליים מדוושות על אופניים, השתחוות של שחקן בפני קהל).
תנועה המורכבת משלושת הממדים גם יחד (חיצי, אופקי ואנכי).
תנועה כזו מכילה רוטציה כלשהי ברמה הגופנית.
זוהי התנועה המורכבת ביותר מבחינה התפתחותית, ומשתמשים בה פעמים רבות בחיי היומיום.
לדוגמה: קטיפת פרח מהקרקע (מימד אנכי - למטה) אשר נמצא לפני (מימד חיצי - קדימה) ומעט שמאלה ממני (מימד אופקי - שמאלה).
קשרים בין החלקים השונים של השיטה
לאבאן גם חיפש ומצא זיקות בין יסודות המאמץ, המרחב והגוף.
הוא הצביע על קישורים טבעיים המתרחשים בתנועה האנושית בין אלמנטים מסוימים של כל אחת מקטגוריות אלו (לדוגמה המערכת הצירית של מעלה –מטה היא בעלת זיקה למשקל קל וחזק בהתאמה.
טבעי לרוב האנשים להשתמש במשקל קל בעת השאיפה מעלה ובמשקל חזק במשיכה לכיוון הגרביטציה).
קישורים אלו מאפשרים עבודה על אלמנטים חסרים בתנועתו של אדם – דרך האלמנטים המקושרים אליהם ולכן שימושיים ביותר בעבודה עם אנשים.
ניתוח תנועה לאבאן הוא מקיף וכולל.
בהיותו כזה ניתן ליישם אותו הן בתחומים הקשורים לחקר הגוף ותפקודו, בהבנת המרחב (ארכיטקטורה וכו') ובתחומי טיפול והבנת נפש האדם.
ניתוח תנועה לאבאן נלמד ברוב קורסי המחול והמשחק בקולג'ים ברחבי ארצות הברית ואירופה, במרבית קורסי ההכשרה של מורים לחינוך גופני, בקורסי העשרה והכשרה של מורים, בקורסים וסדנאות בתחומי האימון האישי ומנהל עסקים, ובחלק גדול מקורסי התרפיה הגופנית והטיפול בתנועה בעולם.
מאז התפתחות תוכנות המחשב הגרפיות, ניתוח תנועה לאבאן משמש כבסיס לניתוח תנועה אנושית לצורך פיתוחים בתחום הרובוטיקה, יצירת סרטי אנימציה ועוד.
בשנים האחרונות קיימת פריחה בתחום, עם העניין הגובר ביחסים שבין גוף ונפש.
ספרים רבים נכתבים בנושא וקורסים חדשים נפתחים.
עם התפתחות המחקרים העוסקים בנוירופסיכולוגיה ובקשרי מוח-תנועה-למידה, משמש ניתוח תנועה לאבאן ככלי יעיל לצפייה וזיהוי קשיים לימודיים והתנהגותיים אצל ילדים ובוגרים.
נכד של יצור חי הוא בן בנו, או בן בתו של אותו יצור.
באותו אופן, נכדה של יצור חי היא בת בנו או בת בתו.
מרבית היצורים בטבע, לרבות מרבית היונקים והעופות, אינם מטפלים בנכדיהם.
מעבר לזאת, מבין היצורים שכן מטפלים בנכדיהם, ברוב המקרים רק הנקבות מטפלות בנכדיהן ולא הזכרים (לדוגמה, פילות מטפלות בנכדיהן, אך לא פילים ממין זכר).
האדם הוא בקבוצת המיעוט הקטנה בטבע, שבה הן הסב והן הסבתא מטפלים בנכדיהם.
אצל מיני יצורים חיים, המטפלים בנכדים, קיים לחץ אבולוציוני להזדקנות איטית.
בתרבויות רבות, אדם מתייחס לא רק כבן להוריו אלא כנכד לזקניו.
למשל, רבות מהדמויות המוצגות בתנ"ך, מוצגות באופן המזכיר את שם אביהן ושם סבן (למשל "זכריה בן ברכיה בן עדו").
כמו כן, בתרבויות רבות ובמדינות רבות לנכדיו של אדם יש זכויות חוקיות הקשורות בו.
למשל, בישראל, אם אדם נפטר ולא הותיר אחריו צוואה, רכושו מחולק שווה בשווה בין ילדיו ואם ילדיו נפטרו לפניו, רכושו מחולק בין נכדיו.
החוק עשוי להכיר גם בילדים ובנכדים מאומצים.
בישראל, זכויותיו של בן מאומץ זהות לאלו של אחיו, שאינם מאומצים, אך זכויותיו של נכד מאומץ (ילד שבנו הטבעי של אדם אימץ) דווקא כן פחותות מאלו של נכדים, שאינם מאומצים.
מקור המילה מן התנ"ך, כמו בשבועת אברהם לאבימלך מלך פלשתים "אם תשקר לי ולניני ולנכדי".
בנו של הנכד הוא נין (או ריבע).
נכדו של הנכד הוא חימש.
מעטים מפרשני המקרא והתלמוד משתמשים במילה "נכד" במשמעות של בן אח או בן אחות.
כך כתב הרשב"ם על לוט: "בשביל שהיה נכדו של אברהם"
נכדתו של הרועה הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת הקנדית אן לורל קרטר, ויצא לאור בשנת 2008. נושא הספר הוא הסכסוך הישראלי-פלסטיני מבעד לעיניה של אמאני, ילדה פלסטינית בת שש (בתחילת הסיפור) החווה את האירועים העוברים על משפחתה בכפר פלסטיני.
הסיפור מתאר איך הילדה מתמודדת עם הסוגיות שמאחורי הסכסוך, על אף מורכבותן.
הסופרת התבססה על סיפורים ששמעה מפי פלסטינים שחוו מצבים דומים.
הסיפור משבח את אחדות המשפחה הפלסטינית המסורתית ומתאר את דרכי ההתמודדות של המשפחה עם הכיבוש.
נושא מרכזי נוסף שמוזכר לאורך הרומן הוא תפקידן של הנשים בחברה הפלסטינית.
חלק מתמלוגי הספר נתרם לקרן למען ילדים בסיכון של האגודה הבינלאומית לספרות לנוער.
אמאני היא צעירה פלסטינית, בת למשפחתה בעלת מסורת ארוכה של גידול כבשים ורעיית צאן.
למשפחה נחלה עם מטעי זיתים באזור חברון.
אמאני מוקסמת מחייו ומסיפוריו של הסבא שלה, סידו, שכל חייו היה רועה צאן, וחולמת ללכת בעקבותיו.
הוריה היו רוצים שהיא תלך ללמוד בבית הספר בכפר, אך הסב מאמין שעליה להיות רועת צאן ולהמשיך את המסורת המשפחתית.
הסב מלמד את אמאני את אמנות רעיית הצאן, ובין השאר מספר לה סיפורים על שטח מרעה סודי בשם "פירדוס".
באחד הימים נאסרת עליהם הכניסה לאדמת בית המשפחה ולאדמות המרעה, עקב סלילת כביש חדש המוביל להתנחלות הסמוכה למקום מגוריהם.
אמאני מטפסת לקצה הר, מעבר לשטח המרעה, ופוגשת שם נער יהודי בשם יונתן, בנו של אחד מתושבי ההתנחלות.
למרות ההבדלים ביניהם, שני הצעירים מתיידדים ומגלים ביחד את השטח הסודי "פירדוס" עליו שמעה מהסב.
אמאני מחליטה ללכת ללמוד בבית הספר, עקב אובדן פרנסתה, מתוך כוונה ללמוד אנגלית ולנסות לשכנע את תושבי ההתנחלות להחזיר לה את אדמתה.
בבית הספר היא פוגשת בנות נוספות המתמודדות עם אירועים טרגיים דומים.
לאחר שהבית של אמאני נהרס, משפחתה מתפזרת: אימה יוצאת לקנדה לבקר את הסבתא הגוססת, ונאסרת עליה החזרה לכפר.
אביה ודודה נכלאים עקב התנגדות לפעולותיה של ישראל.
במפתיע, רב מירושלים נרתם לעזרתה, וביחד עם ארגוני זכויות האדם הם מצליחים לאחד את המשפחה ולבנות את ביתה מחדש.
הנושאים העיקריים בספר הם הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בהקשר של אי-אלימות, וכן הקונפליקטים בין דרך החיים במשפחה פלסטינית מסורתית לבין החברה המודרנית.
הספר היה מועמד למספר פרסים ספרותיים, וזכה בפרס "ספר השנה לילדים" מטעם אגודת הספריות הקנדית, ובפרס של כבוד מטעם אגודת ג'יין אדמס לספרי ילדים.
פירוש שמה הוא "משאלה" אבל היא מכונה "נערת הכבשים".
אמאני היא הדמות הראשית בספר.
סידו: סבה של אמאני, רועה צאן.
אמו האני: בנו הבכור של סידו, נעצר על ידי המתנחלים.
עארף: בן דודה של אמאני, המלמד אותה מדי ערב קרוא וכתוב, כדי שתוכל לרעות צאן במהלך היום.
סיטי, המוזיקאית: סבתה של אמאני מצד אמה.
היא גרה בטורונטו, גוססת מסרטן, ורוז נוסעת לבקר אותה.
הרב הירושלמי: חבר של הסבא.
הוא מסייע למשפחה בניסיונם לנהל משא ומתן עם המתנחלים שבונים כביש על אדמתם.
יונתן: ילד יהודי מניו יורק, שהגיע לישראל לבקר את אביו, המתגורר בהתנחלות.
סואעד, עאליה, דנה והניה: חברותיה ללימודים של אמאני, שגם משפחותיהן נפגעו מסלילת הכביש.
אן לורל קרטר פרסמה שורה של ספרי ילדים, ספרים לנוער וספרי מבוגרים.
היא נולדה וגדלה באונטריו, קנדה, וכיום מתגוררת בטורונטו.
בשנות השבעים היא נסעה לבקר בסקוטלנד ובישראל.
היא למדה עברית ועבדה בקיבוץ, שם פגשה את בעלה, יהודי אמריקאי.
הם עברו ללוס אנג'לס, שם קיבלה קרטר תואר שני בחינוך.
היא חזרה לישראל בשנת 2005 כדי ללמד כתיבה יוצרת ברמאללה, שם פגשה מספר משפחות פלסטיניות שסיפוריהן שימשו בסיס לספר.
עם זאת, ארגון בני ברית בקנדה הביע תרעומת על הכללתו ברשימת הספרים המומלצים לקריאה על ידי מספר ארגונים ספרותיים בקנדה.
לדברי דובר הארגון, יש בספר "תעמולה אנטי-ישראלית" והוא מהווה "סיפור חד-צדדי דמיוני העושה דמוניזציה למדינה היהודית." הספר איננו חלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר בטורונטו.
ניתוק מים היא פעולה אכיפתית שננקטת על ידי הגופים המנהלים את משק המים העירוני, בעקבות אי-תשלום ממושך של חובות מים.
מהותה של פעולה זו היא הפסקת אספקת המים לנכס שבו בוצעה הצריכה, ושבעליו לא הסדיר את תשלומי החוב.
בישראל, הגופים האכיפתיים שהוציאו לפועל את ניתוק המים היו בעבר הרשויות המקומיות, והיום אלו בעיקר תאגידי מים עירוניים.