tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המגמה התחזקה לאחר ההחלטה להחיל מדיניות "שמיים פתוחים" שהביאה להוזלת הטיסות מאירופה, חיזוק חברות התעופה אמירטס ואיתיחאד איירווייז ושימוש בנמלי התעופה של אבו דאבי ודובאי כנקודת ביניים בין אירופה למזרח הרחוק.
המאזן המסחרי של האמירויות בעודף גדול.
בשנת 2000 עמד העודף במאזן על כעשרים מיליארד דולר.
אחד ממאפייניה של כלכלת האמירויות הערביות המאוחדות הוא הסתמכותה על כוח עבודה זר שמהווה יותר מ-90% מכוח העבודה במדינה.
באמירות דובאי גורדי שחקים ומלונות פאר רבים; עם המפוארים שבהם נמנים בורג' אל-ערב, שהוא מהמלונות הגבוהים בעולם, ובורג' ח'ליפה, המבנה הגבוה בעולם מאז 2010. קיימים בה גם מרכזי קניות רבים, ביניהם קניון דובאי הקניון החמישי בגודלו בעולם.
בשנת 2006 סוכם על תחילת פעילות מדעים בתחום החלל ובשנת 2009 שוגרה לחלל החללית דובאי סאט 1.
לאמירויות ישנה תוכנית חלל לאומית, שבמסגרתה שוגרה ביולי 2020 החללית "אל אמל" (תקווה) למשימת סקר סביב מאדים.
היא נכנסה למסלול סביב כוכב הלכת בפברואר 2021. בשנת 2016, סארה בנת יוסף אל-אמירי שרת הטכנולוגיות הלאומיות, הובילה את הפרויקט המדעי של איחוד האמירויות משימת תקווה מאדים, הופ.
שבוצע בשותפות עם אוניברסיטת קולורדו, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת המדינה של אריזונה.
הזאע אל-מנסורי הוא האסטרונאוט האֵמִירוּתִי הראשון, והוא קיבל את הכשרתו ברוסיה.
אליו מצטרפים עוד שלושה מועמדים שיעברו הכשרה בקבוצת האסטרונאוטים ה-23 של נאס"א : ד"ר סולטאן א-ניאדי, מוחמד אל-מולא, ונורא אל-מטרושי, שתהיה האישה האסטרונאוטית הראשונה מהאמירויות.
ב-2023 פורסם כי החללית "אל אמל" הפיקה מידע ותמונות חדות יותר מבעבר של דיימוס – הירח הקטן של כוכב מאדים, בזכות מידע זה התגלה כי ההרכב של דיימוס דומה למאדים ושונה מהרכבם של אסטרואידים מסוג D.
ממצא זה שולל את ההנחה שהניחו קודם לכן בנוגע למקור הירח.
רובה של המדינה מדבר שחון.
במזרח מתנשאים הרי חג'ר (2,500 מטר בשיאם), מהם משתפלת במתינות רמה מדברית צפונה ומערבה עד סבח'ת מטי – מישור מלֵחה המגיע עד לגבול ערב הסעודית.
החוליות בדרום ובמערב מהוות חלק מימת החולות של א-רובע אל-ח'אלי.
חופיהן של האמירויות נמשכים לאורך המפרץ הפרסי בצדו המערבי, וחלק גובל מפרץ עומאן בצדו המזרחי.
ארבעת האזורים המרכזיים באיחוד הן דובאי ואבו דאבי שעל חופי המפרץ הפרסי (במערב המדינה), אל עין שבמרכז מזרח המדינה באמצע האזור המדברי, ופוג'איירה שעל חוף מפרץ עומאן שממשיך ישירות אל הים הערבי שבתוך האוקיינוס ההודי.
יחד עם גינאה המשוונית ודנמרק, איחוד האמירויות היא אחת משלוש המדינות היחידות בעולם, שעל אף שרוב שטחן הוא ביבשת, מצויה בירתן על אי.
בשטחי האיחוד אין נחלים, אגמים או מאגרי מים עיליים כלשהם.
מים מצויים בנאות מדבר כמו אל-עין ו, נשאבים מאקווה (אקוויפר) תת-קרקעית, או מותפלים ממי הים.
בקיץ עשויות הטמפרטורות לעלות עד C° 49. בשאר ימות השנה נעות הטמפרטורות בטווח C° 20 – C° 35. כמות המשקעים הממוצעת היא כ-80 מילימטר גשם בשנה.
סופות החול שכיחות והן מלוות ברוחות שָׁמָל (רוח צפונית-מזרחית הנושבת לאורך דרומו של עמק הפרת והחידקל והמפרץ הפרסי) וחמסין (רוח דרומית יבשה).
שיעור הפריון עומד על כ-1.4 ילדים לאישה.
תוחלת החיים הממוצעת היא 78.32 שנים.
נכון לשנת 2023, באיחוד האמירויות יש אוכלוסייה מוערכת של 9.97 מיליון.
88% מהאוכלוסייה הם עובדים זרים, בעיקר ממדינות דרום אסיה, וכ-12% מהאוכלוסייה הם אזרחים אֵמִירוּתִים-ערבים.
על כן, רק 1.4 מיליון מתושביה הם אזרחי המדינה.
האסלאם היא דת המדינה הרשמית של איחוד האמירויות הערביות.
נכון ל-2022, 76% מתושבי איחוד האמירויות הם מוסלמים (מתוכם 97% הם סונים ו-3% הם שיעים), 9% הם נוצרים, 8% בני דת ההינדואיזם, 1.8% בודהיסטים, ו-5% הם אחרים.
בני מיעוטים מדתות שהתפצלו מהאסלאם, כמו דרוזים ובהאים, נספרים כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
באיחוד האמירויות הערביות קהילה יהודית מתפתחת, שמורכבת רובה מאנשי עסקים ממדינות המערב, שחיים ומתפללים בחופשיות במדינה.
נכון לשנת 2019 ההערכה היא כי יש בדובאי ובאבו דאבי כ-200 משפחות יהודיות.
הסכם הנורמליזציה עם ישראל הביא לגדילה משמעותית של מספר היהודים במדינה ולפי רב הקהילה היהודית הרב לוי דוכמן נכון ל-2021, יש במדינה כ-500 משפחות יהודיות.
כ-88% מהאוכלוסייה מתגוררים ביישובים עירוניים.
במדינה אוכלוסייה מלאומים ומוצאים שונים ומגוונים.
חמשת הלאומים הכי נפוצים באמירויות של דובאי, שארג'ה ועג'מאן, הם: הודים (25%), פקיסטנים (12%), אֵמִירוּתִים-ערבים בני המקום (9%) בנגלדשים (7%), ופיליפינים (5%).
עובדים זרים מאירופה (כולל מעל ל-100 אלף בריטים), אוסטרליה, צפון אמריקה, ומרכז ודרום אמריקה, מהווים כחצי מיליון מאוכלוסייתה.
שאר האוכלוסייה הם ערבים ממדינות אחרות (ובפרט מצרִים ועומאנים).
רובם הגיעו כעובדים זרים לאמירויות עם תחילת שגשוג תעשיית הנפט מאז שנות ה-60.
היחס בין מספר הגברים למספר הנשים באוכלוסיית העובדים הזרים במדינה ושיעורה הגדול של אוכלוסייה זו מעוות באופן חריג את היחס בין מספר הגברים למספר הנשים במדינה בפער קיצוני המשני רק למדינת קטר.
מספר הגברים גדול פי 2.2 ממספר הנשים וברוב קבוצות הגיל הפער יותר גדול ומגיע אף ל-2.75.
קושי רב קיים על אלה המנסים להתאזרח באיחוד האמירויות, למי שאין קשר דם או קרובי משפחה כלשהם במדינה, ומשום כך התאזרחות ניתנת תחת נסיבות מיוחדות בלבד.
איחוד גרמניה היה תהליך שבו אוחדו המדינות הגרמניות השונות למדינה אחת, בשנת 1871, בעיצובו והנהגתו של המדינאי אוטו פון ביסמרק.
בתקופת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806), היו באזור הקיסרות כשלוש מאות מדינות/נסיכויות קטנות.
ברוב השטח דיברו התושבים בשפה הגרמנית.
עם זאת, בכל מדינה היה שלטון עצמאי.
במהלך המאה ה-19 גברו קולותיהן של תנועות לאומיות גרמניות, ששאפו לאיחוד הארץ ולשחרורה מכובש זר.
בשנת 1806 כבש נפוליאון בונפרטה את שטח הקיסרות הרומית הקדושה, ואיחד את מאות ערי המדינה והנסיכויות לכ-30 מדינות גדולות, איחוד שֶכּונה הקונפדרציה של הריין.
האיחוד הותיר את מדינות האזור כקונפדרציה של מדינות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי מוגבל, בשליטת צרפת.
האיחוד נכפה על המדינות בפריז, וכלל רפורמות בתחומי הממשל, הכלכלה והמודרניזציה החברתית.
לרפורמות הייתה השלכה גם על מעמד היהודים במדינות הפדרציה, ומיעוטים נוספים, אשר הושפעו מן האמנציפציה הצרפתית, ולראשונה הוכרו זכויות המיעוט שלהם ונאסרה אפלייתם.
הקונפדרציה שנכפתה על תושבי האזור הסתיימה בשנת 1813 עם תבוסתו של נפוליאון.
בשנת 1814 התכנס קונגרס וינה, קונגרס שלום בינלאומי בהשתתפות דיפלומטים ומנהיגים מכל מדינות אירופה (למעט האימפריה העות'מאנית).
את הקונגרס אירח קנצלר האימפריה האוסטרית בווינה, על מנת להשיב את הסדר הטריטוריאלי והפוליטי באירופה שלאחר המלחמות הנפוליאוניות.
במסגרת החלטות הקונגרס הוקמה הקונפדרציה הגרמנית.
מספרן של המדינות החברות בקונפדרציה, שבעבר מנה מאות ישויות פוליטיות נפרדות, קוצץ לכ-30 מדינות, ביניהן פרוסיה, אוסטריה, בוואריה, וירטמברג, הנובר, ועוד.
המדינות היו עצמאיות וזכו לריבונות מלאה ולהכרה דיפלומטית גורפת.
עם זאת הן קשרו עצמן בברית הגנה משותפת, החזיקו יחדיו בביצורים משותפים בגבולות החיצוניים לקונפדרציה, וקיימו אספה פדרלית שהתכנסה באופן קבוע בעיר פרנקפורט.
שלוש מלחמות קדמו לאיחוד גרמניה והחישו את בואו:
ביסמרק, קנצלר פרוסיה, הצליח להביא לאיחוד גרמניה באמצעות מהלכים צבאיים, ומהלכים מדיניים שנלוו אליהם.
בשנת 1864, בעקבות מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לשאלת השתייכותן של הטריטוריות שלזוויג והולשטיין שהיו תחת שלטון דני, עמדה בפני ביסמרק הזדמנות להתערבות צבאית, בעקבות חילופי שלטון בממלכת דנמרק.
בפברואר 1864 החליט ביסמרק לפתוח במלחמת שלזוויג השנייה נגד דנמרק בשיתוף פעולה של פרוסיה עם אוסטריה.
במלחמה זו, נכבשו ונלקחו אזורים אלה מידי דנמרק.
לאחר שנתיים, בשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבה ניצחה פרוסיה.
העילה למלחמה הייתה סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק.
מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה.
תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות.
בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו.
שלא כקודמתה, "הקונפדרציה הגרמנית", הייתה עתה הקונפדרציה הצפון-גרמנית מדינה של ממש.
תוצאות המלחמה והקמת הקונפדרציה, שימשו אבן יסוד לכינונה של החוקה הגרמנית באותה השנה.
חוקה זו העניקה לקנצלר החדש אוטו פון ביסמרק סמכויות רבות שכן היא הפכה אותו ל"אחראי" אך לא חייבה אותו לתת דין וחשבון בפני הבונדסטאג והעבירה לידיו את הסמכויות על התקציב הצבאי (לאחר המשבר החוקתי אליו נקלע קיסר גרמניה וילהלם הראשון בשנת 1862).
בשנים הבאות גברה המתיחות בין פרוסיה לבין צרפת, שהייתה מעוניינת בפיצוי על כך שנעתרה לבקשת פרוסיה ולא התערבה לטובת בעלת בריתה אוסטריה במלחמת אוסטריה-פרוסיה.
למתיחות נילווה גם סכסוך בנוגע לירושת הכתר הספרדי.
ביולי 1870 פתחה צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה.
מדינות דרום גרמניה, שראו את צרפת כמדינה התוקפנית ויוזמת המלחמה, הצטרפו אל פרוסיה במלחמתה.
בקרב סדאן ניצחה פרוסיה את צרפת בניצחון מוחץ, שבעקבותיו נשבו 100,000 חיילים ואף נפוליאון השלישי עצמו.
בעקבות הניצחון בקרב ובמלחמה, נפל שלטון נפוליאון השלישי בצרפת; מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית ומדינות דרום גרמניה, הצטרפו אל פרוסיה על-מנת להקים לראשונה את מדינת הלאום הגרמנית.
בעקבות התבוסה נאלצה צרפת למסור לידי גרמניה את החבלים אלזס ולורן שבמזרח צרפת ושילמה לה פיצויי מלחמה.
בשנת 1871 אוחדה סופית גרמניה, עם ההכרזה על הקמתה של הקיסרות הגרמנית, שנודעה בשם "הרייך השני", באולם המראות שבארמון ורסאי.
ביסמרק הפך מקנצלר לרייכסקאנצלר, ווילהלם הראשון הפך לקיסר גרמניה.
שטחה הגדול של פרוסיה במזרח, בצירוף השטחים הרבים שצורפו אליו, הפך את הקיסרות הגרמנית לאחת המדינות הגדולות ביבשת אירופה והגביר את השפעתה.
ביסמרק התנגד להצעות של אחדים ממנהיגי הצבא להרחיב את כיבושיה של פרוסיה דרומה, לבוהמיה, לבוואריה, או אף לאוסטריה עצמה, מסיבות שונות, בין השאר עקב אי-רצונו להגדיל את חלקה של האוכלוסייה הקתולית במדינה.
הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הייתה מדינת הלאום הראשונה של העמים הגרמניים.
במשך 47 שנות קיומה היא חוקקה חוקים חברתיים מתקדמים ורפורמות חברתיות.
בשנת 1880 הנהיג ביסמרק, לראשונה בעולם המערבי, הגבלה של שעות עבודה, וחקיקת גיל הפרישה לפנסיה.
בשנת 1883 הקים, לראשונה בעולם, את הביטוח הלאומי (Soziale Sicherheit) והנהיג זכויות סוציאליות לעובדים.
הקיסרות הגרמנית קיימה חיי תרבות פורחים, וכן רפורמות נוספות, לדוגמה, הבטחת חופש העיתונות.
לכל אלה נלוותה גם פריחה בתחומי המדע, המחקר והטכנולוגיה.
ההצלחות בתקופה זו, הביאו לכך שעידן הקיסרות הגרמנית נחשב לעיתים רבות כתור הזהב בהיסטוריה הגרמנית.
איחוד הצלה הוא ארגון ישראלי המאגד חובשים, פרמדיקים ורופאים מרחבי ישראל כגוף התנדבותי לכונני רפואת חירום למתן שירותי עזרה ראשונה.
נשיא הארגון ומייסדו הוא אלי ביר ומנכ"ל הארגון הוא הד"ר אהוד דודסון.
מטה הארגון ממוקם בירושלים, ממנו מתנהלת הפעילות בתשעה מחוזות: צפון, חוף, מרכז, שפלה, דן, יו"ש, ירושלים, לכיש ונגב.
באמצעות מערכת שיגור מבוססת GPS ופריסת כוח אדם וציוד, משיג הארגון זמן תגובה ממוצע של פחות משלוש דקות ברחבי הארץ ו-90 שניות באזורים עירוניים.
תקציב הארגון מגיע ברובו המוחלט (99%) מתרומות, רובן מחו"ל.
הארגון הוקם ב-2006 בתור "ארגון מתנדבי הצלה בישראל", שפרש מארגון המתנדבים החרדי "הצלה ישראל".
הארגון החדש, הגדיר עצמו ארגון המתנדבים הלאומי ופתח את שורותיו למתנדבים מכלל החברה הישראלית ללא מגבלות אמונה דתית, מגדר או לאום ונכון לשנת 2024 פעילים בו כ-8,000 מתנדבים: חובשים, פרמדיקים ורופאים.
באוגוסט 2006 פרשו אלי ביר וקבוצת מתנדבים מארגון הצלה ישראל בעקבות סכסוכים בתוך הארגון והקימו את "איחוד הצלה".
בתחילה נקרא הארגון "ארגון מתנדבי הצלה בישראל".
עם השנים התפתח הארגון, והיום, בנוסף למתנדבים החרדים, חברים בו אלפי מתנדבים שאינם דתיים, ואף צוות של ערבים ממזרח ירושלים ומהמשולש.
בעקבות השינויים שחלו באיחוד הצלה התפטרו רבני הארגון מתפקידם, ומטעם בית ההוראה של הרב שמואל הלוי ואזנר פורסם בריכוזים החרדיים מכתב ובו נכתב כי בשל פרצות גדרי הצניעות והקדושה ובעקבות סירוב הנהלת הארגון לתיקון הכשלים, חל איסור להתנדב במסגרת ארגון איחוד הצלה.
באוגוסט 2008 מונה פרופסור אבי ריבקינד כחבר הוועדה הרפואית של "איחוד הצלה".
באירועי טבח שבעה באוקטובר 2023 גייס מערך החירום של הארגון אלפי מתנדבים וכבר בשעות הבוקר המוקדמות היה בין הראשונים להגיע לשטחי הלחימה בדרום הארץ.
תחת ירי טילים ומקלעי מחבלים, הצליחו להגיע מאות מתנדבים אל הקיבוצים, הצמתים, שטח מסיבת הנובה, שדרות ואופקים.
מלבד מאמצי הפינוי שהתנהלו יחד עם שאר גופי החירום.
הקימו הצוותים הרפואיים של הארגון בשיתוף עם צה"ל, בית חולים שדה גדול בשדה יואב.
במרכז לאיסוף פצועים ולטיפולי-חירום שהקים הארגון בשעות הבוקר בצומת חלץ, בוצעו החייאות וניתוחי שדה דחופים.
פצועים רבים שחולצו מן התופת בידי מתנדבי הארגון פונו מנקודה זו במסוקים אל בתי החולים.
בשבוע הראשון לקרבות התרוקן המרכז הלוגיסטי של הארגון מעשרות טונות של ציוד רפואי ששונע לחזית.
שניים מהמתנדבים נפלו בקרבות (בהגנה על ניר עוז ובמקום נוסף), מתנדב שהיה בתפקיד במסיבת הנובה נחטף ומתנדב נוסף נרצח בעודו מגיש עזרה ראשונה לנערה שנורתה.
שני מתנדבים נוספים נהרגו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
נכון לשנת 2024 מונה הארגון כ-8,000 מתנדבים: חובשים, פרמדיקים ורופאים, והוא מאושר כגוף מסייע רשמי בשעת חירום על ידי משרד הבריאות, ורשאי לקבל מידע עדכני על אירועי חירום ממוקד החירום של מגן דוד אדום.
חלק מהמתנדבים בארגון פועלים במסגרת רשות השירות הלאומי-אזרחי.
מתנדב בארגון צריך להיות בעל רכב פרטי, או חבר ביחידת האופנועים או האופניים.
החובשים מקבלים את קריאות החירום באמצעות מוקד חירום טלפוני של מוקד איחוד הצלה או אפליקציה ייעודית שמזהה את המיקום של המתנדב ומזניקה אותו באופן אוטומטי למקרי חירום שיש בסביבתו.
המתנדבים יוצאים להגיש סיוע הרפואי עד להגעת האמבולנס לאירוע.
הארגון מאבזר את כל מתנדביו באמצעי קשר וציוד רפואי.
בנוסף לתיק ההחייאה הבסיסי, 'איחוד הצלה' דואג לאבזר כוננים פעילים גם בדפיברילטור, מכשיר למדידת רמת הסוכר בדם ובלון חמצן.
הארגון מעביר קורסי חובשים בתשלום, למתנדבים בארגון הקורס הוא ללא עלות.
מתנדבי הארגון פועלים בהתנדבות, הטיפול הרפואי והפינוי לבית החולים נעשה ללא השתתפות של החולה, אך הארגון תובע תשלום מקופות החולים או חברות ביטוח.
מלבד פעילותו כארגון מתנדבים לאומי בישראל, הארגון פיתח פעילות במספר מדינות ולו סניפים: בארצות הברית, אוקראינה ופנמה.
הסניף הקבוע באומן שבאוקראינה, מספק מענה רפואי למבקרים בציון רבי נחמן מברסלב.
הארגון השתתף בסיוע במשברים בינלאומיים, בהם: סיוע מתמשך בהאיטי, סיוע לאחר רעידת האדמה בנפאל ב־2015. סיוע לאחר ההוריקנים אירמה והארווי בארצות הברית (2017); סיוע נפשי לאחר הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג (2018); סיוע לאחר אסון קריסת הבניין בסרפסייד (2021).
מבצע "כנפיים כתומות" לפינוי פליטים באוקראינה ומולדובה (2022).
חילוץ והצלה לאחר רעידות האדמה בטורקיה ובמרוקו (2023).
יחסי הארגון עם מגן דוד אדום
שיתוף הפעולה בין איחוד הצלה למגן דוד אדום ידע עליות ומורדות, על רקע חילוקי דעות באשר לאי-שיתוף קריאות חירום ממוקד 101 לכונני איחוד הצלה.
בשנת 2008 חדל מגן דוד אדום להעביר קריאות חירום למתנדבי איחוד הצלה.
במגן דוד אדום טענו שישנם בארגון מתנדבים ללא הכשרה מתאימה וכי אינם יכולים להזניק כוננים ללא הכשרה מספקת.
בעקבות כך הוחלט באיחוד הצלה לפתוח מוקד חירום טלפוני במספר 1221 (ללא כוכבית) שיקבל שיחות מאזרחים המעוניינים בטיפול רפואי, וקריאות אלו יטופלו על ידי מתנדבי הארגון.
לארגון חילוקי דעות עם מד"א, חלקם אף הובילו לתביעות משפטיות הדדיות ולטענות בנושאי שקיפות.
על רקע התפתחותו מארגון מגזרי לארגון הצלה לאומי, נתקל הארגון בביקורת רבנית חריפה.
נטען שהארגון פעל להפצת מכתבי רבנים שאסרו להתנדב במד"א מטעמי צניעות (פעילות משותפת של מתנדבים ומתנדבות) בעוד הוא עצמו פועל בסטנדרטים דומים.
באוגוסט 2021 בית ההוראה של הרב שמואל הלוי ואזנר, המהווה סמכות הלכתית של ארגון המתנדבים 'הצלה גוש דן' הפועל בחסות מד"א פרסם כי אסור להתנדב בארגון איחוד הצלה מאחר שבין מתנדביו חברים שאינם עומדים בכללי ההלכה, בין היתר נטען כי הארגון מאפשר למתנדבים רווקים לפעול במסגרתו.
מנגד הארגון טען כי מדובר בהליך שמטרתו לפגוע בגיוס הכספים לארגון וכי לארגון ועדת רבנים.
בשנת 2010 הוקצה מספר טלפון חירום מקוצר לארגון והחל ב-1 בספטמבר 2011 איחוד הצלה מפעיל מוקד חירום טלפוני שעונה לקריאות רפואיות 24 שעות ביממה.
המוקד מאויש על ידי חובשים ופרמדיקים מהארגון המקבלים את קריאות החירום, ומזניקים את מתנדבי הארגון.
במקביל מעביר המוקד את הקריאה למוקד מגן דוד אדום לשם הזנקת אמבולנס לאירוע החירום.
בשלב מסוים ב-2014, הוכרז על שיתוף פעולה בין הארגונים והופסק השימוש במספר החירום הישיר של הארגון.
אך בהמשך חזר מוקד החירום של הארגון לפעילות עצמאית וב-2016 עלו שוב טענות למתיחות בין שני ארגוני החירום.
באוגוסט 2017 יצא חוזר מנכ"ל של משרד הבריאות שבו נאסר על הארגון לפרסם את מספרו.
במקביל, עתר מגן דוד אדום לבית המשפט ובהמשך לבג"ץ בבקשה לבטל את ההקצאה למספר המקוצר, בטענה שהארגון מפרסם את המספר באופן המטעה את הציבור ובניגוד לעמדת משרד הבריאות, אך העתירה נדחתה.
במטרה לסיים את הסכסוך בין הארגונים פעלו בממשלה ובכנסת באמצעות חוק לאיחוד מוקדי החירום הרפואיים הטלפוניים המורה על הקמת מוקד חירום יחיד שינוהל על ידי מגן דוד אדום ויהיה מחויב לשתף את המידע עם כלל הארגונים.
הליך החקיקה החל בשנת 2021 ולאחר מכן בשנת 2022 והצעת חוק זו אושרה בקריאה טרומית, בעקבות פיזור הכנסת הליך החקיקה הופסק, הצעת חוק זהה הוגשה שוב בשנת 2023 על ידי חבר הכנסת משה גפני.
הארגון מפעיל סוגים שונים של כלים מבצעיים.
נכון ל-2024, מפעיל הארגון כ-1,200 אופנועי חירום (אופנולנסים), 450 אופניים חשמליות, 35 רכבי שטח, 60 אמבולנסים ו-5 ניידות טיפול נמרץ.
האופנולנסים מצוידים בציוד רפואי מלא למעט אלונקה ומסוגלים להגיע לזירת אירוע תוך 90 שניות באזורים עירוניים.
לכל כלי רכב שנכנס לשימוש הארגון, נכתב דו"ח הנחיות הלכתי ייעודי מפורט של מהנדסי 'מכון מדעי טכנולוגי להלכה', כדי לאפשר למתנדבים הדתיים הפועלים בשבתות לצמצם איסורי שבת בלי לפגוע במהירות הגשת עזרה ראשונה והצלת חיים.
כיום פועלים בארץ כ-100 אמבולנסים וניידות לטיפול נמרץ בפריסה ארצית.
אמבולנס רגיל (לבן/כתום) – כולל נהג (בעל הכשרת חובש / חובש בכיר) ועד שלושה אנשי צוות ומתנדבים.
ניידת טיפול נמרץ (נט"ן) – כוללת ציוד טיפול נמרץ.
אמבולנס משאלות – מאפשר ניידות לחולים במצבים רפואיים קשים.
אמבולנסים וניידות טיפול נמרץ עם עבירות גבוהה
אמבולנס 4X4 – אמבולנס בעל הנעה 4X4 המוזנק לאירוע בו יש צורך לחלץ נפגע משטח שאינו עביר לאמבולנס רגיל (חוף ים, דרך לא סלולה).
טרקטורון-אמבולנס – טרקטורון שעליו מותקנות אלונקות.
הטרקטורונים נמצאים בכוננות ומוזנקים לאירועים שבהם יש צורך בחילוץ או טיפול במקרים בעלי עבירות קשה.
מינילנס - רכבי מיני מאובזרים כאמבולנס, מאפשרים מתן מענה בטווחי זמן קצרים באזורים עירוניים
בימבולנס – כלי רכב חשמלי קומפקטי.
מטרתו היא קיצור זמן ההגעה של הצוותים או של כונני מגן דוד אדום לאירועי חירום באזורים עירוניים.
אופנולנס – הלחם של המילים אופנוע ואמבולנס, מטרתו לקצר את זמני ההגעה ולתת מענה ראשוני טרם הגעת האמבולנס.
נכון ל-2024 פועלים באיחוד הצלה כ-1,200 אופנועים וקטנועים בפריסה ארצית.
אופנולנסים הרכובים על ידי פרמדיקים וחובשים.
אופנועי טיפול נמרץ, הם אופנועים גדולים המיועדים לשרת אזורים המתפרסים על שטחים בין-עירוניים נרחבים.
האופנועים כוללים את כל הציוד הרפואי הנמצא בניידת טיפול נמרץ סטנדרטית, למעט מיטת פינוי.
אופנועי טיפול נמרץ רכובים על ידי פרמדיקים המבצעים פעולות פולשניות ומצילות חיים בשטח.
אופניים חשמליים – בנוסף לכלי הרכב ישנם מתנדבים הרכובים על אופניים חשמליים ייעודיים המכילים ציוד עזרה ראשונה לשיפור יכולת התגובה בערים צפופות.
קורקילנס - מתנדבים רכובים על קורקינט חשמלי כדי לשפר מענה בתל אביב-יפו.
איחוד הצלה משתמש במסוקים מדגם MBB Bo-105 של להק תעופה לפינוי מוסק במצבי חירום.
כל מסוק מדגם זה כולל טייס אחד ו-2 פרמדיקים והוא בעל יכולת פינוי של 2 פצועים.
לאורך חופי הים התיכון, בצפון ובשפלת החוף, בכנרת ובאילת, מפעיל איחוד הצלה מספר כלי שיט לתגובה מהירה ופינוי ימי.
רכבי חפ"ק' – רכב פיקוד אשר משמש לפיקוד ושליטה באירועים רבי-נפגעים, או באירועי אבטחה גדולים ולסיוע רפואי במצבים מורכבים
רכב מבצעים (משאית חפ"ק) – משאית שהותאמה לצורכי איחוד הצלה, מאפשרת פיקוד ושליטה על כוחות איחוד הצלה בשטח.
החפ"ק מאובזר במחשבים ומערכות קשר ואמצעי שליטה ובקרה נוספים
הארגון משתף פעולה עם ארגון תופעת טבע, בנושא איתור וחיפוש נעדרים.
חברת הביטוח הראל משתפת פעולה עם הארגון במיזמי בריאות.
הארגון מפעיל פרויקטים נוספים שאינם הענקת עזרה ראשונה:
תן כבוד – במיזם זה מתנדבים בעלי הכשרה רפואית מבקרים קשישים בביתם, כדי למדוד להם מדדים חיוניים בסיסיים, והעברתם למוקד מעקב המפנה אותם במידת הצורך למרפאה או יוצר קשר עם הרופא האישי.
יחידת חוסן – בשנת 2016 הוקמה בארגון יחידת חוס"ן (חירום וסיוע נפשי) שמטרתה להגיש עזרה ראשונה נפשית באירועים בהם ישנם נפגעי חרדה או הלם, וכן במקרים המצריכים סיוע נפשי.
ביחידה חברים עובדים סוציאליים ופסיכולוגים וכן חובשים שעברו הכשרה מיוחדת לטיפול חוס"ן.
בנוסף, קיים בארגון קורס הכשרה לטיפול נפשי ראשוני.
מוסד בטוח – נועד להנגיש ציוד רפואי מתקדם בכל מוסד ובכל בית ספר.
שכל מורה ומחנך במדינת ישראל ידע לבצע החייאה ופעולות ראשונות מצילות חיים עד להגעת צוות מקצועי.
במסגרת זו "איחוד הצלה" מציע להנהלת המוסד ציוד איכותי במחירים המסובסדים על ידי "איחוד הצלה" בשיתוף קרן ישראלייף.
איתור נעדרים – במקרים של נעדרים, משתתפים מתנדבי 'איחוד הצלה' במערך החיפושים, בשיתוף עם כוחות הביטחון והחירום.
במקביל לפעילות ההתנדבותית, מספק ארגון איחוד הצלה עם רכבי ההצלה שלו שירותי אמבולנס פרטי בתשלום.
ניתן להזמין אמבולנס (רגיל או ניידת טיפול נמרץ) לצורך העברת חולים ממקום למקום, שירות אבטחת אירועים וליווי טיולים.
איחוד גרמניה התרחש ב-3 באוקטובר 1990, כאשר שטחי גרמניה המזרחית, שעד האיחוד היו תחת שלטון קומוניסטי, אוחדו לתוך גרמניה המערבית הדמוקרטית.
אחרי הכנעת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה חולקה גרמניה לארבעה אזורי כיבוש.
בירתה ברלין, אף שהייתה בתוך האזור הסובייטי, חולקה בעצמה לארבעה אזורי כיבוש.
הכוונה המקורית הייתה שבעלות הברית המנצחות ימשלו בגרמניה במשותף, אולם עם גבור המתח של המלחמה הקרה אוחדו בשנת 1949 אזורי הכיבוש הבריטים, הצרפתיים והאמריקאים ליחידה אחת, שהיוותה את הבסיס להקמת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1955. בשנת 1949 גם הוקמה באזור הכיבוש הסובייטי במזרחה של גרמניה הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
העיר ברלין חולקה אף היא, ונבנתה חומה בעיר שחצצה בין שני חלקיה.
בתחילה היו עוד תקוות לאיחוד בין שתי המדינות הגרמניות, אולם עם דחיית תוכנית סטלין על ידי גרמניה המערבית, השתלבותה של גרמניה המזרחית בגוש המזרחי והשתלבות גרמניה המערבית בגוש המערבי, חודדו ההבדלים בין שתי המדינות.
שתי המדינות גרמניה אחזו בגישות שונות לשאלת האיחוד האפשרי בין המדינות.
גרמניה המערבית טענה שהיא היורשת הבלעדית של הרייך הגרמני, ורק לה הזכות לייצג את העם הגרמני.
כפועל יוצא מגישה זאת הוטל חרם על גרמניה המזרחית, שהוגדרה בידי שכנתה המערבית כמדינה בלתי לגיטימית תוך מאמץ לבודד אותה בזירה הבינלאומית.
אף על פי שגישה זו רוככה בשנות השבעים כתוצאת ממדיניות האוסטפוליטיק, היא מעולם לא ננטשה.
גרמניה המזרחית ניסתה לנתק את עצמה מההיסטוריה הגרמנית.
טענתה הייתה שעם כיבוש הרייך הגרמני בידי בעלות הברית בשנת 1945 הוא חדל מלהתקיים, ושתי המדינות שהוקמו על חורבות הרייך הן מדינות חדשות בלי שום מחויבות וזיקה למדינות הגרמניות של העבר.
עם עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב בברית המועצות החלה רוח חדשה של רפורמות לנשב בגוש המזרחי, והמטרה של איחוד גרמניה שקודם נראתה בלתי אפשרית החלה להיראות מציאותית.
הרפורמות בגוש המזרחי לא פסחו על גרמניה המזרחית.
ב-9 בנובמבר 1989 נפלה חומת ברלין.
הממשלה אולצה להתפטר בעקבות גלי מחאה ציבורית והיחלשות התמיכה הסובייטית בה.
במזרח גרמניה נערכו, לראשונה, בחירות דמוקרטיות במרץ 1990, שהובילו להקמת ממשלה לא-קומוניסטית.
עם נפילת הקומוניזם נשללה ההצדקה לקיומה של גרמניה המזרחית כישות נפרדת.
משא ומתן בנוגע לאיחוד נפתח בין ארבע המעצמות הכובשות ושתי הגרמניות.
בהסכם שהושג, אמנת ה"שתיים פלוס ארבע", ויתרו הכוחות הכובשים על כל טענות טריטוריאליות לגבי גרמניה, והסכימו לאיחוד בין שתי המדינות הגרמניות.
גרמניה, מצידה, הכירה בסיפוחם של השטחים המזרחיים של הרייך הגרמני על ידי ברית המועצות ופולין, והסכימה להטיל על עצמה הגבלות צבאיות.
בפרט הכירה בקו הגבול אודר-נייסה עם פולין, שמשמעותו ויתור על רוב שלזיה, מזרח פומרניה, פרוסיה המזרחית ושטחים נוספים שהיו חלק מרפובליקת ויימאר.
הפרלמנט של גרמניה המזרחית, קיבל החלטה ב-23 באוגוסט 1990 המצהירה על הצטרפותה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית לרפובליקה הפדרלית של גרמניה, והרחבת תחום יישומו של חוק יסוד הרפובליקה הפדרלית על שטח מזרח גרמניה, כפי שמותר בסעיף 23 לחוק היסוד של גרמניה המערבית, שתהיה בתוקף מ-3 באוקטובר 1990.
הכרזת ההצטרפות המזרח גרמנית לרפובליקה הפדרלית, כפי שנקבע בסעיף 23 לחוק היסוד של גרמניה המערבית, אושרה על ידי וולקסקאמר ב-23 באוגוסט, והוצגה רשמית על ידי נשיאתה, סבין ברגמן-פוהל, לנשיא המדינה.
של הבונדסטאג המערב-גרמני, ריטה סוסמוט, באמצעות מכתב ב-25 באוגוסט 1990. כך, באופן רשמי, הליך האיחוד מחדש החל עם הצטרפותה של גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית, וקבלת גרמניה המזרחית את חוק היסוד שכבר היה תקף במערב גרמניה.
המהלך החל למעשה כהחלטה ריבונית חד-צדדית של מזרח גרמניה, כפי שמותר על פי הוראות סעיף 23 לחוק יסוד מערב גרמניה כפי שהיה קיים אז.
בעקבות החלטת ההצטרפות של מזרח גרמניה, נחתם "הסכם האיחוד מחדש של גרמניה", הידוע בשפה הגרמנית בשם "Einigungsvertrag" (אמנת האיחוד) או "Wiedervereinigungsvertrag" (הסכם איחוד מחדש), שעבר בתהליך משא ומתן בין שתי הגרמניות מאז 2 ביולי 1990. ההסכם נחתם על ידי נציגי שתי הממשלות ב-31 באוגוסט 1990.
גרמניה אוחדה רשמית ב-3 באוקטובר 1990, בהתאם להסכם על ההסדר הסופי ביחס לגרמניה, ושטחה של מה שהיה עד אז גרמניה המזרחית, חולק לחמש מדינות (ברנדנבורג, סקסוניה, תורינגיה, סקסוניה-אנהלט ומקלנבורג-פורפומרן), לפי השיטה הפדרלית של גרמניה.
החוקה הגרמנית הוחלה גם על 5 מדינות המחוז החדשות.
החוקה הגרמנית תוקנה כדי להרגיע את שכנותיה של גרמניה, ולפי התיקון אין שום חלקים מגרמניה שלא הצטרפו לפדרציה.
בעקבות האיחוד התקבלה החלטה על קביעת בירת גרמניה בברלין.
האיחוד גבה מחיר כבד מכלכלת גרמניה ועלויותיו הוערכו על ידי האוניברסיטה החופשית של ברלין ב-1.5 טריליון אירו.
אחת הסיבות למחיר הייתה ההחלטה ששער ההמרה של המארק המזרחי ייקבע, מסיבות פוליטיות, כשווה לזה של המארק הגרמני, וגרמניה אולצה להזרים השקעות לכלכלה המזרחית החלשה.
התעשייה המזרח גרמנית, שקודם נתמכה על ידי ממשלת מזרח גרמניה, הופרטה או פורקה.
רוב העסקים המזרח גרמנים לא יכלו לעמוד בתחרות עם המערב ונסגרו.
כתוצאה מכך נסקה האבטלה במזרח גרמניה לשיעור גבוה בהרבה מזו שבמערב, וחלק גדול מכוח העבודה המזרח גרמני, במיוחד העובדים המיומנים ביותר, היגרו למערב.
בשל כך התארך המיתון, שהחל עוד בשנים שקדמו לאיחוד.
העובדה שהאיחוד נעשה על ידי הצטרפות של מדינות מזרח גרמניה ולא של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית כיחידה שלמה, הביאה לרגשות התמרמרות במזרח ולראייה של תהליך האיחוד כ"סיפוח" או "כיבוש".
איחוד הקבוצות והקיבוצים היא תנועה קיבוצית שנוסדה בשנת 1951. התנועה נוצרה מאיחוד תנועות "חבר הקבוצות" ו"איחוד הקיבוצים".
ידועה גם בשמה המקוצר "האיחוד".
בשנת 1952 מנתה התנועה 71 קיבוצים ו-10,000 נפשות ובוועידת התנועה הוכרז שהכוונה להכפיל את מספר הנפשות בתנועה תוך מספר שנים.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, עבר משבר קשה על תנועת הקיבוץ המאוחד, על רקע מחלוקת קשה בדבר הזיקה – האידאולוגית והמעשית לברית המועצות הקומוניסטית.
קבוצת המיעוט שכללה את תומכי מפא"י פרשה מהקיבוץ המאוחד ובמהלך כנס בנען, הקימו חמישה עשר הקיבוצים הפורשים גוף ארצי חדש בשם "איחוד הקיבוצים".
מספר חודשים מאוחר יותר התאחד איחוד הקיבוצים עם חבר הקבוצות, ל"איחוד הקבוצות והקיבוצים".
בתחילת שנות ה־80 שתי התנועות חברו שוב לתנועה אחת בשם התק"מ - התנועה הקיבוצית המאוחדת.
המשבר, שהתרחש ברוב קיבוצי הקיבוץ המאוחד, לווה בעימותים קשים, עד כדי פילוג, כאשר קיבוצים נחלקו לשניים, וחברויות ואף משפחות התפרקו.
במהלך התקופה הקצרה בה היה איחוד הקיבוצים ישות עצמאית, הקימו חבריו מוסדות כגון תנועת נוער (נוער האיחוד), עיתון וסמינר (בית ברל) למרכז רעיוני.
"איחוד הקיבוצים" יזם כמפעל התיישבותי את הקמת קיבוץ "יגב", לימים "כפר עזה".
המייסדים עלו על הקרקע בספטמבר 1951, בנגב המערבי, ליד סעד ומפלסים.
זהו הקיבוץ היחיד שהוקם על ידי "איחוד הקיבוצים".
קיבוציה היו אלו שעברו ראשונים מלינה משותפת ללינה משפחתית.
עם זאת בחינה היסטורית יותר רחבה מגלה שהאתוס של הקיבוץ המאוחד של "משימתיות" יותר מהאיחוד לא עולה בקנה אחד עם המציאות.
לאחר הקמת המדינה כל זרמי התנועה הקיבוצית כולל המאוחד הפכו לפחות משימתיים.
ההתפלגות בין שתי התנועות הייתה בעיקרה פוליטית כששתי התנועות משקפות זרמים שונים בתוך תנועת העבודה.
משבר המשימתיות בתנועה הקיבוצית בפועל נמשך בעת הקמת המדינה עד ימינו.
איחוד הכתרים הוא היענותו של המלך ג'יימס השישי מלך סקוטלנד לכתר האנגלי בחודש מרץ 1603 ואיחודן של ממלכות אנגליה וסקוטלנד תחת מונרך אחד.
איחוד הכתרים התאפשר לאחר מותה של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה, המלכה האחרונה לבית טיודור אשר הייתה רווקה וחשוכת ילדים, והייתה בת דודו של ג'יימס החמישי, סבו של ג'יימס השישי.
על אף היותו מקובל כיום, המונח עצמו מטעה; האיחוד עצמו היה בעיקרו איחוד אישי ושושלתי, הכתרים (הממלכות) נותרו ייחודיים ומפוצלים וזאת למרות נסיונותיו של ג'יימס ליצור כתר "אימפריאלי" חדש בשם "בריטניה הגדולה".
אנגליה וסקוטלנד נותרו מדינות עצמאיות על אף העובדה כי חלקו מונרך אחד.
מצב זה נותר עד חוקי האיחוד של 1707 במהלך שלטונה של המונרכית האחרונה של בית סטוארט, המלכה אן.
איחוד הג'יהאד האסלאמי (בראשי תיבות IJG או JCAM, ראשי תיבות של "איחוד הג'יהאד של מרכז אסיה") הוא ארגון טרור קטן המסונף לארגון הטרור העולמי אל-קאעדה ופעיל באוזבקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, קזחסטן, אפגניסטן, פקיסטן, ישראל ורוסיה.
הארגון התפרק מהתנועה המוסלמית של אוזבקיסטן אבל עדיין הארגון מקושר עמו ומתאם פעילות עמו.
נאג'מידין ג'אלולוב היה בין מנהיגי ומקימי הארגון.
28 במרץ 2004: שני פיגועי התאבדות בטשקנט בירת אוזבקיסטן נגד חיילים, שוטרים, ומשקיפים אוזבקיסטנים, בפיגוע נרצחו 47 בני אדם מתוכם 33 חיילים ו-14 שוטרים ומשקיפים.
30 ביולי 2004: פיגוע ירי נגד שגרירויות ישראל וארצות הברית בטשקנט בירתה של אוזבקיסטן, בפיגוע נרצחו 2 בני אדם.
12 באוקטובר 2007: ניסיון לבצע פיגועים ברחבי גרמניה נגד מטרות אמריקניות ביום שבו התכנס הפרלמנט הגרמני כדי להצביע על המשך ההשתתפות במשימת נאט"ו באפגניסטן.
איחוד האמירויות הערביות משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
הישגיהם של ספורטאי האמירויות במשחקים היו דלים למדי, עד אולימפיאדת אתונה (2004).
במשחקים אלה זכה הקלע אחמד אל מכתום במדליית הזהב בירי בצלחות חרס כפולות, וסיים במקום הרביעי בתחרות הירי בצלחות חרס בודדות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים אל מכתום במקומות השביעי והשלושים, בהתאמה, אך בכל זאת היה הספורטאי המצליח ביותר מבין ספורטאי האמירויות במשחקים אלה.
נושאת הדגל במשחקים אלה הייתה הנסיכה מאיתה אל מכתום, בתו של מוחמד בן ראשיד אל מכתום, לימים ראש ממשלת האיחוד ואמיר דובאי.
אל מכתום השתתפה בתחרויות הטאקוונדו והודחה בסיבוב הראשון.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ייצגו את איחוד האמירויות שלושה ג'ודאים ילידי מולדובה.
אחד מהם, סרז'יו טומה, זכה במדליית ארד, שהייתה למדליה האולימפית השנייה של איחוד האמירויות.
איחוד האמירויות הערביות מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים.
איחוד הסחר החופשי היה ארגון בריטי שפעל בין השנים 1903–1972 ותמך בסחר חופשי.
הארגון נוסד כתגובה למסע פרסום שבו החל יושב ראש לשכת המסחר הבריטית ג'וזף צ'מברלין במאי 1903. תוכניתו של צ'מברלין נועדה לקדם סחר מועדף בין מושבות האימפריה הבריטית, באמצעות הטלת מכסים על טובין שיובאו מחוץ לאזור המועדף.
מזכירו הראשון של הארגון היה לאונרד הובהאוס, ששימש בתפקידו עד 1905.
בשנים 1959-1948 שימש אנדרו מקפדיאן (Andrew McFadyean) כמזכיר הארגון.
בתקופה זו שיתף הארגון פעולה עם האגף הימני במפלגה הליברלית הבריטית.
ב-1959 מנה הארגון כ-2000-1000 חברים וסבל מקשיים כספיים שאיימו על קיומו.
ב-1959 השתלטו על הארגון איש העסקים אוליבר סמדלי (Oliver Smedley) והעיתונאי סטנלי וולטר אלכסנדר (Stanley Walter Alexander) שהביאו לפרישה מהארגון של מספר חברים מהמפלגה הליברלית.
ב-1962 שינה הארגון את שמו ל-"ליגה לסחר חופשי" (Free Trade League), במטרה למנוע בלבול עם איגודי העובדים .
הארגון פורק סופית ב-1972, אם כי מספר מחבריו, ובראשם דייוויד ודג'ווד (David Wedgwood) הקימו ארגון חדש בעל שם זהה.
איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים הוא ארגון מרקסיסטי שהוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה בסתיו 1895, על ידי ולדימיר אוליאנוב (לנין), יולי מרטוב, גלב קרז'יז'אנובסקי ואחרים.
הארגון איחד עשרים חוגים מהפכניים שעסקו בפעילות מרקסיסטית עיונית, והונהג בעיקר בידי לנין ומרטוב.
מטרת הקמתו הייתה יצירת תסיסה בקרב הפועלים בסנקט פטרבורג, ושוגרו עלונים לבתי החרושת במטרה להחדיר בהם את האידאולוגיה הסוציאליסטית.
בדצמבר 1895 נעצרו על ידי האוכרנה שישה מחברי הארגון, ובהם לנין.
בזמן שהמתין בכלא המשיך לנין להדריך את פעילותו של הארגון באמצעות תכתובות.
ב-1896 נעצרו גם מרטוב ומספר חברים נוספים.
אף על פי כן, הארגון הצליח להביא לשביתה של פועלי טקסטיל במאי 1896, שהתפשטה למפעלים נוספים ברחבי רוסיה ונמשכה שלושה שבועות.
הייתה זו השביתה הגדולה ביותר בתולדות רוסיה עד אז.
לאחר הגלייתו של לנין, הפך הזרם האקונומיסטי לדומיננטי בארגון.
בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 התפשט "איחוד המאבק", שפעילותו הייתה בלתי-חוקית, לאזורים נוספים באימפריה הרוסית, לפינלנד ולסטוקהולם.
בין היתר סייע ילמאר ברנטין, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, לארגן את התחבורה לארצות אלו.
בסתיו 1900 התמזג הארגון לתוך "ארגון הפועלים של סנקט פטרבורג".
איחוד האמירויות הערביות השתתפה לראשונה ב בברצלונה (1992) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה איחוד האמירויות הערביות חלק מעולם.
אל המשחקים הפאראלימפיים בברצלונה בשנת 1992 שלחה איחוד אמירויות הערביות ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת משקולות, וסיים במקום האחרון, עם תוצאה של 110 ק"ג, בתחרות בה זכה עמוס גינוסר הישראלי עם שיא עולם של 175 ק"ג.
המשלחת הראשונה של איחוד האמירויות הערביות שזכתה במדליה פאראלימפית הייתה המשלחת אל המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000).
במשלחת בלט אחמד סאיף זאל אבו מוהייר שזכה במרוץ ל-400 מטר במדליית הכסף (קטגוריה T36).
במקצה המוקדמות קבע אבו מוהייר שיא עולם 59.27 שניות, ואף שבר אותו במקצה הגמר עם 57.74 שניות, אולם נכנע לשיא עולם של ווה וואי סו מהונג קונג עם 57.58 שניות.
אבו מוהייר זכה גם במדליית הארד במרוץ ל-200 מטר עם תוצאה של 26.94 שניות, ונכנע לשיא עולם נוסף של המתחרה מהונג קונג עם 25.62 שניות.
מדליית הזהב הראשונה של איחוד האמירויות הערביות הגיעה ב.
מוחמד ח'מיס ח'לף, המתחרה בהרמת כוח (עד 82.5 ק"ג) זכה במדליית הזהב עם תוצאה של 217.5 ק"ג.
בתחרות הדיפת כדור הברזל הוסיף מאנה עבדאללה סולימאן מדליית כסף נוספת (קטגוריה F32) עם תוצאה של 7.18 מטרים, שני רק לשיא עולם של כרים בטינה האלג'יראי עם 7.64 מטר.
איחוד האדריכלים הבין-לאומי הוא ארגון בין-לאומי לא ממשלתי המייצג יותר ממיליון אדריכלים ב-124 מדינות.
הארגון נוסד בלוזאן, שווייץ, בשנת 1948. המזכירות הכללית של הארגון ממוקמת בפריז, צרפת והיא מוכרת על ידי רוב סוכנויות האומות המאוחדות כאגודה היחידה בתחומה, לרבות אונסקו, UNCHS, ESOSOC, UNIDO, ואת ארגון הבריאות העולמי, כמו גם לארגון הסחר העולמי.
נשיאת הארגון היא רגינה גונטייה (2023–2026) משווייץ.
האיחוד מנהל תחרויות בין-לאומיות ומקיים קונגרסים לאדריכלות שבהם נבחרים חברי המועצה של הארגון.
הקונגרס האחרון התקיים בקופנהגן ביולי 2023.
איחוד המכס הגרמני ("צוֹלְפֶרַיין" בגרמנית: Deutscher Zollverein) היה התאגדות של מדינות גרמניות עצמאיות במאה ה-19 ליצירת שוק משותף ותחום סחר חופשי.
איחוד המכס הטיל מכס חיצוני על יבוא אל האיחוד וביטל את כל המכסים הפנימיים בתוכו.
ההסכמים להקמת איחוד המכס הגרמני נחתמו במהלך שנת 1833 והאיחוד הופעל רשמית ביום 1.1.1834. איחוד המכס הוקם ופעל בהנהגת פרוסיה.
האימפריה האוסטרית (שהפכה ב-1867 להיות האימפריה האוסטרו-הונגרית) לא הצטרפה לאיחוד המכס הגרמני במשך כל שנות קיומו.
הצטרפות מדינות לאיחוד המכס נעשתה ללא כפייה.
בשנים שלאחר הקמתו התרחב איחוד המכס הגרמני.
ב-1867, לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה, כלל איחוד המכס כמעט את כל המדינות שהתאחדו אחר כך מדינית בתחילת 1871 והקימו את הקיסרות הגרמנית בראשות מלך פרוסיה .
שאר המדינות הגרמניות הצטרפו לאיחוד המכס בשנים שלאחר הקמת הקיסרות.
איחוד המכס תרם תרומה משמעותית להתפתחות הכלכלית של מדינות גרמניה והיה גורם מסייע לאיחוד המדיני של גרמניה בראשות פרוסיה וללא אוסטרו-הונגריה.
איחוד המכס הגרמני היה המקרה הראשון בהיסטוריה (והיחיד עד הקמת האיחוד האירופי הנוכחי) בו מדינות עצמאיות הסכימו להתאחד איחוד כלכלי מלא מבלי להתאחד איחוד מדיני.
בתום מלחמת שלושים השנה (1618-48) הפכה האימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית בראשותו של הקיסר האוסטרי לבית הַבּסבּוּרג לארגון רופף של מאות מדינות גרמניות עצמאיות למעשה.
בשנת 1806, לאחר קרב אוסטרליץ, התפטר הקיסר האוסטרי מהתואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיא בוטלה.
לאחר מפלת נפוליאון, אישר קונגרס וינה (1815) את צמצום מספר המדינות הגרמניות, שנעשה עוד קודם לכן ביוזמת נפוליאון, לכארבעים מדינות בלבד.
הצמצום הושג על ידי ביטול של מדינות הכנסייה (בראשות בישופים וראשי מנזרים) ושל המדינות הזעירות והסיפוח שלהן על ידי המדינות הבינוניות והגדולות השכנות להן.
הוקמה הקונפדרציה הגרמנית הרופפת שכללה את כל ארבעים המדינות הגרמניות העצמאיות בראשותו הנומינלית של הקיסר האוסטרי לבית הַבּסבּוּרג.
באימפריה האוסטרית כללו גבולות הקונפדרציה רק את אוסטריה גופא ואת בוהמיה שרוב תושביה לא היו גרמנים.
הם לא כללו את ממלכת הונגריה, צפון איטליה ודרום פולין עם מיעוט גרמני זעיר.
בממלכת פרוסיה כללו גבולות הקונפדרציה את רוב שטח הממלכה ללא מחוזות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית המיושבים ברובם הגדול גרמנים וללא מחוז פוזן הפולני שפרוסיה קִבלה בחלוקות פולין.
קונגרס וינה גם הרחיב את מחוזות הריין הפרוסיים ללא קשר יבשתי לשאר מחוזות פרוסיה.
מחוזות אלו כללו את חבל הרוּהר – אגן פחם שהפך במאה ה-19 לַאזור התעשייתי הגדול באירופה.
מכסים, מטבעות, מידות ומשקלים בקונפדרציה הגרמנית
המדינות הגרמניות העצמאיות החברות בקונפדרציה הגרמנית שהוקמה ב-1815 כללו חלק מקיסרות אחת (האוסטרית), שש ממלכות (כולל חלק מדנמרק ורוב פרוסיה), כשלושים נסיכויות ודוּכַּסוּיוֹת ועוד ארבע ערים חופשיות.
כל מדינה עצמאית ניהלה את הכלכלה ואת מערכת המכס שלה באופן עצמאי.
יתר על כן, באֵזוֹרִים שונים במדינות עצמאיות מסוימות התקיימו מערכות מכס מקומיות בלתי תלויות.
מכסים שולמו בגבול של כל מדינה וכל אזור מכס על סחורות יבוא ועל סחורות במעבר.
בסך הכל התקיימו ברחבי גרמניה כ-830 אֵזורי מכס שונים.
סחורות ממזרח פרוסיה למחוזות הריין המערביים של פרוסיה או מהמבורג לאוסטריה היו אמורים לעבור כעשרה אזורי מכס שונים.
בדיקה לשם ביקורת של הסחורות במעברי גבול בכניסה למדינה או לאזור מכס וכן תשלומי המכס עיכבו וייקרו את תנועת הסחורות.
הם יצרו מחסומים כבדים על הסחר הפנימי בתוך גרמניה.
מטבעות, מידות ומשקלים שונים ולא אחידים הגביהו עוד את מחסומי הסחר הפנימי בגרמניה.
במאי 1818 הוקם והופעל בפרוסיה איחוד מכס בכל רחבי המדינה.
בוטלו כל המכסים על סחר פנימי ובוטלו כל נקודות הביקורת בגבולות של אזורי המכס הפנימיים בתוך הממלכה.
נשארו רק נקודות הביקורת על הגבולות החיצוניים של הממלכה ונקבעו מכסים רק על מוצרי יבוא.
חוּקֵי המכס ושיעורי המכס היו אחידים בכל רחבי פרוסיה.
בהמשך גם נקבעו מטבע, מידות ומשקלים אחידים.
איחוד המכס הפרוסי היה מוצלח.
הוא פישט וייעל את מערכת המכס וצִמצֵם מאוד את עלויות הגבייה.
הוא גם תרם להרחבת הכלכלה הפרוסית.
שיעורי המכס שנקבעו היו צנועים ביחס.
בממוצע היה שיעור המכס כ-10% על מוצרי צריכה מוגמרים וכן 20% על מוצרי מותרות (למשל תה וסוכר).
חומרי גלם היו פטורים תחילה ממכס.
בהמשך הוטלו מכסים גם על חומרי גלם, כמו ברזל וחוטי כותנה, כדי להגן על התעשייה המקומית.
היצרנים במחוזות הריין הפרוסיים דרשו הגנת מכס גבוהה יותר.
למרות זאת הוחלט להטיל מכסים צנועים יחסית כדי שלא לעודד הברחות, כדי למנוע מלחמות סחר ומכס עם מדינות זרות וכדי שלא לייקר מחירי סחורות בפרוסיה.
מכסים צנועים התאימו אחר כך גם למדיניות החוץ הפרוסית (ראה להלן).
מערכת המכס הפרוסית הייתה פשוטה ויעילה.
בשנים 1819-21, שתי מדינות מובלעת קטנות בתוך פרוסיה (נסיכות זוֹנדֶרהָאוּזֶן ודוכסות אנהלט) התרשמו מההצלחה הכלכלית של מערכת המכס הפרוסית והחליטו להצטרף לאיחוד המכס הפרוסי.
הן אפילו הזמינו פקידי מכס פרוסיים כדי להפעיל בשטחן את מערכת המכס הפרוסית.
בשנת 1828 הצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי גם הדוכסות הגדולה של הסן.
איחודי מכס וסחר אחרים בגרמניה
בינואר 1828 הוקם בדרום גרמניה איחוד מכס בין ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג.
המדינה השלישית בדרום גרמניה, הדוכסות הגדולה של באדן לא הצטרפה לאיחוד המכס הדרום גרמני.
בספטמבר 1828 הקימו ממלכת סקסוניה וממלכת הנובר את איחוד הסָחַר של מרכז גרמניה.
במסגרת איחוד זה בוטלו כל המכסים הפנימיים בכל תחומי האיחוד.
לאיחוד הסחר הזה הצטרפו הדוכסות הגדולה של אולדנבורג ונסיכות הבוחר מהסן וכן כל הנסיכויות הזעירות של תורינגיה.
איחוד הסחר המרכז גרמני השֹתרע לכל רוחב גרמניה מהאימפריה האוסטרית ועד הולנד.
הוא ניתק את הקשר היבשתי בין איחוד המכס הפרוסי לבין מדינות דרום גרמניה (ממלכות וִירטֶמברג ובוואריה והדוכסות הגדולה של בָּאדן).
איחוד הסחר המרכז גרמני גם ניתק את הקשר היבשתי בין מחוזות הריין המערביים של פרוסיה לשאר מחוזות הממלכה.
פרוסיה עקפה את איחוד הסחר המרכז גרמני על ידי חתימת חוזה מעבר סחורות עם הולנד.
סחורות למדינות דרום גרמניה ולמחוזות הריין הפרוסיים הובלו בשיט ימי לנמלי רוטרדם ואנטוורפן (אז עדיין חלק של ממלכת הולנד) ומשם בשיט נהרות על הריין אל מחוזות הריין הפרוסיים ודרכם אל מדינות דרום גרמניה.
בשנת 1829 נחתם חוזה לשת"פ מסחרי בין איחוד המכס הפרוסי ואיחוד המכס הדרום גרמני.
התפוררות איחוד הסחר המרכז גרמני
בשנת 1830 נכנסה נסיכות הבוחר מהסן למיתון וקשיים כלכליים והתפשטה בה אווירת אי שקט מהפכני.
כתוצאה מכך פרשה הנסיכות ב-1831 מאיחוד הסחר המרכז גרמני והצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי.
פרישה והצטרפות זו ניתקו את הקשר היבשתי בין שני חלקי איחוד הסחר המרכז גרמני וחיברו את שני חלקי ממלכת פרוסיה (ושני חלקי איחוד המכס הפרוסי) בקשר יבשתי ישיר פטור ממכס.
ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה נאלצו להוביל את סחורות הסחר שלהן דרך נמלי הים, הנהרות והכבישים הפרוסיים (ואחר כך גם מסילות הברזל הפרוסיות).
כבר באותה שנה (1831) פרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני גם ממלכת סקסוניה ומובלעות החוץ (בתוך בוואריה) של שתים מנסיכויות תורינגיה והצטרפו לאיחוד המכס הפרוסי.
הקמה והפעלה של איחוד המכס הגרמני - צולפריין (Zollverein)
באביב 1833 נחתם חוזה להקמת איחוד המכס הגרמני שנקרא צולפריין (Zollverein).
במסגרת איחוד חדש זה מוזגו איחוד המכס הפרוסי עם איחוד המכס הדרום גרמני.
לאיחוד המכס המאוחד הצטרפו גם ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה שפרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני.
איחוד המכס הגרמני הופעל ביום 1.1.1834. לפי חוזה איחוד המכס הגרמני בוטלו כל היטלי המכס וגבולות המכס הפנימיים ונקבע תעריף מכס חיצוני משותף ומנגנון גביה משותף.
הוסכם כי כל מדינה החברה באיחוד המכס הגרמני תמנֶה מספר פקידים שיעבדו במחלקות המכס של החברות האחרות באיחוד.
הכנסות המכס יחולקו בין המדינות החברות ביחס ישר לגודל האוכלוסייה של כל אחת מהן.
כדי לקבוע את גודל האוכלוסייה המעודכן נקבע כי יערך ברחבי איחוד המכס מפקד אוכלוסין בדצמבר אחת לשלוש שנים החל משנת 1834. המפקד של שנת 1870 נדחה בשנה בגלל המלחמה עם צרפת.
המפקד הבא כבר התקיים לאחר ארבע שנים ב-1875 ואחר כך אחת לחמש שנים עד (כולל) 1915. על פי ההסכם הוקמה מועצת איחוד המכס הגרמני.
במועצה השתתפו נציגי ממשלות המדינות החברות באיחוד.
החלטות היו צריכות להתקבל פה אחד.
לכל מדינה הייתה שמורה זכות ווטו על קבלת כל החלטה חדשה.
חובת ההסכמה פה אחד וזכות הווטו סִרבלו, הֵאֵטָו והגבילו מאוד את תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני.
על פי הסכם ההקמה היו המדינות החברות באיחוד המכס רשאיות לחתום על הסכמים כלכליים עם מדינות אחרות מחוץ לאיחוד בתנאי שלא סתרו את הסכם ההקמה של איחוד המכס הגרמני ואת החלטות האיחוד.
התרחבות איחוד המכס הגרמני וביטולו
כבר בשנת 1835 הצטרפו לאיחוד המכס דוכסויות הֶסֶן-הוֹמבוּרג, נסאו, והדוכסות הגדולה של באדן.
מיד אחר כך הצטרפה גם העיר החופשית פרנקפורט.
בשנים 1841-2 הצטרפו לאיחוד המכס דוכסות בראונשוויג והדוכסות הגדולה לוּקסמבּוּרג (לאחר שהסכם לונדון ב-1839 הכיר בעצמאותה המלאה).
בשנים 1851-2 הצטרפו לאיחוד המכס הגרמני ממלכת הנובר והדוכסות הגדולה של אולדנבורג.
לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה (1866) סיפחה פרוסיה את דוכסויות שלזוויג, הולשטיין וסַקס-לָאוּאֶנבֶּרג (שנקרעו ב-1864 מדנמרק) והן הצטרפו לאיחוד המכס כמחוזות פרוסיים.
יחד איתן הצטרפו לאיחוד המכס הגרמני גם שתי הדוכסויות הגדולות של מקלנבורג שוֶורין ושטרליץ.
בכך כלל איחוד המכס הגרמני את כל המדינות שהתאחדו ב-1871 לאיחוד מדיני והקימו את הקיסרות הגרמנית בראשות מלך פרוסיה כַּקיסר הגרמני במשרה תורשתית.
לוקסמבורג היא החברה היחידה באיחוד המכס הגרמני שלא הצטרפה ב-1871 לאיחוד הגרמני ולהקמת הקיסרות הגרמנית.
היא פַּרשָה מאיחוד המכס רק ב-1919 אחרי מלחמת העולם הראשונה ולאחר שנכבשה במהלך המלחמה על ידי גרמניה שלא כיבדה את הנייטרליות שלה.
מחוזות מסופחים אלו צורפו מיד לאיחוד המכס הגרמני כמחוזות קיסריים.
איחוד המכס הגרמני בוטל למעשה בשנת 1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה וּביטול הקיסרות הגרמנית והקמת הרפובליקה הגרמנית היא רפובליקת ויימאר.
מידות, משקלות ומטבעות אחידים באיחוד המכס הגרמני וחוזי סחר
זמן קצר לאחר הקמת איחוד המכס נקבעו בו מידות ומשקלות אחידים.
ב-30.7.1838 התכנסו נציגי החברות באיחוד לכנס מטבע בדרזדן והסכימו לקבוע שני מטבעות חוקיים בכל רחבי איחוד המכס: התָאלֶר הפרוסי והגילדֶן הבווארי עם יחס המרה קבוע ביניהם: שבעה גילדן עבור ארבעה תאלר.
בוועידת המטבע בווינה בשנת 1857 נקבעו גם שערי המרה קבועים עם המטבע האוסטרי.
בכך נקבעה למעשה מערכת מטבעות אחידה גם מעבר לתחומי איחוד המכס הגרמני בכל רחבי הקונפדרציה הגרמנית, האימפריה האוסטרית, פרוסיה וליכטנשטיין.
בשנת 1865 חתם איחוד המכס הגרמני על הסכם סחר חופשי וביטול מכסים הדדי עם ממלכת שוודיה-נורווגיה (שתי הממלכות היו מאוחדות באותו זמן).
ההסכם לא כלל איחוד מכסים על יבוא חיצוני.
שינויים בתקנון איחוד המכס הגרמני
לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה (1866) יצאה אוסטריה מהקונפדרציה הגרמנית הרופפת והוקמה הקונפדרציה הצפון גרמנית בראשות פרוסיה כאיחוד מדיני (לא רופף) שכלל את כל המדינות בגרמניה שמצפון לנהר מיין ובוואריה.
זמן קצר אחר כך שונה תקנון קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני.
מועצת איחוד המכס כללה עכשיו ייצוג שונה למדינות החברות.
לפרוסיה לא ניתן רוב במועצה למרות שפרוסיה כללה כשני שלישים מכל אוכלוסיית ושטח גרמניה.
קבלת החלטות הייתה מותנית עכשיו ברוב מיוחס אך לאו דווקא פה אחד.
כך בוטלה זכות הווטו של כל מדינה בודדת והתייעל תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני.
האימפריה האוסטרית לא מצטרפת לאיחוד המכס הגרמני
קיסר האימפריה האוסטרית עמד בראש הקונפדרציה הגרמנית הרופפת כמחזיק תורשתי בתפקיד זה.
אולם ממשלות אוסטריה ופרוסיה הבינו והאמינו שהשפעתה של אוסטריה בקונפדרציה הגרמנית תקטן ככל שאיחוד המכס הגרמני יצליח ויתרחב בראשותה של פרוסיה.
למרות זאת נמנעה האימפריה האוסטרית בעקביות מלהצטרף לאיחוד המכס הגרמני.
הסיבה העיקרית לכך היא שממשלת אוסטריה האמינה שהשוק הפנימי של האימפריה האוסטרית הוא גדול ומספק כמעט כמו כל השוק של שאר גרמניה (לפי גודל האוכלוסין).
מאידך הכלכלה והתעשייה באימפריה האוסטרית מפגרות, במיוחד באזורי השוליים ובעיקר בממלכת הונגריה.
לכן התנגד הממשל האוסטרי לסחר חופשי ושאף להטיל מכסי מגן גבוהים על יבוא, כולל יבוא ממדינות גרמניה.
פרוסיה שאפה למנוע את צירוף האימפריה האוסטרית לאיחוד המכס הגרמני לכן גם התנגדה להעלאת שיעורי המכס.
האפשרות שרק אוסטריה גופא ללא ממלכת הונגריה תצטרף לאיחוד המכס הגרמני נראתה לא מעשית.
היא חייבה פיצול כלכלי של האימפריה האוסטרית לשני שווקים והפעלת גבול מכס ביניהם.
אחרי מהפכת אביב העמים (1848) שמרה עדיין אוסטריה על ההנהגה הפוליטית בקונפדרציה הגרמנית, אך ההנהגה הכלכלית עברה לפרוסיה.
גם, אך לא רק, משום כך הועלו כבר אז בפרלמנט של הקונפדרציה הגרמנית הצעות לאיחוד מצומצם של גרמניה בראשות פרוסיה וללא האימפריה האוסטרית.
רוב ההיסטוריונים מסכימים שאיחוד המכס הגרמני איחד את גרמניה איחוד כלכלי עוד לפני האיחוד המדיני שלה.
הם מסכימים עוד כי איחוד המכס תרם להתפתחות הכלכלית-תעשייתית ולהקמת מערכת תחבורה (תעלות, מסילות, כבישים ונמלים) יעילה ומסועפת בגרמניה.
רבים מהם סבורים שאיחוד המכס חיזק את מעמדה של פרוסיה כמנהיגה הכלכלית של מדינות גרמניה ועודד איחוד מדיני של גרמניה ללא אוסטרו-הונגריה.
היסטוריונים אחרים מתנגדים להשקפה זו וטוענים שמדינות גרמניות הצטרפו לאיחוד המכס מסיבות כלכליות אך גם חששו משאיפות ההתפשטות הפרוסיות.
הם מצביעים על כך שמדינות רבות החברות באיחוד המכס פעלו כנגד פרוסיה בעת מלחמתה עם האימפריה האוסטרית (1866).
יש הטוענים שאיחוד המכס הגרמני שימש דוגמה להקמה ולעיצוב של השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי.
למפלגה 35 מתוך 141 המושבים בסיימאס ושלושה מושבים בפרלמנט האירופי .
איחוד המולדת היא מפלגת המרכז-ימין העיקרית בליטא עם מאפיינים ליברל-שמרניים ונוצרים-דמוקרטיים עיקריים.
בנוסף המפלגה נחשבת עם אוריינטציה לאומית וליברליזם כלכלי.
מנהיג המפלגה הוא גבריאליוס לנדסברגיס, שהחליף את אנדריוס קוביליוס בשנת 2014. המפלגה חברה במפלגת העם האירופית (EPP) ובאיחוד הדמוקרטי הבינלאומי (IDU).
המפלגה נוסדה בשנת 1993 על ידי קבוצה מתוך "תנועת הרפורמה של ליטא" בהובלת ויטאוטס לנדסברגיס, אשר הוביל את ליטא לעצמאות.
לאחר קבלת ליטא לאיחוד האירופי בשנת 2004, היא זכתה במושבים בפרלמנט האירופי.
בבחירות של 2004 המפלגה זכתה ב-14.6% מהקולות וקיבלה 25 מושבים.
ביוני 2011 הכריז "האיחוד הליטאי הלאומני" על פרישה מהמפלגה.
בבחירות של 2012 צנחה המפלגה והוצאה מהממשלה.
איחוד הנוער הקומוניסטי (ברומנית: Uniunea Tineretului Comunist) היה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
בתקופת הרפובליקה העממית הרומנית תנועה זו נשאה את השם "איחוד הנוער העובד" (ברומנית: Uniunea Tineretului Muncitor).
ארגון הנוער הקומוניסטי נוסד במרץ 1922 וב-1924 הוצאו מחוץ לחוק ברומניה.
ב-1924, בסיביו, רומניה, נערך הכנס הראשון של הנוער הקומוניסטי הרומני.
ב-1925 פורסם התקנון של הארגון.
לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית הרומנית לשלטון ברומניה התפתח גם איחוד הנוער הקומוניסטי, כשכמעט כל צעיר נורמטיבי בגיל בין 14 לבין 30 התקבל לשורות האיחוד - ב-1988 היו ארבעה מיליוני חברים בארגון.
לאחר המהפכה הרומנית ב-1989 התפרק הארגון ועדיין יש אישים וארגונים המנסים להשתלט על שארית רכושו.
במהלך שנות פעילותו הארגון שימש להכשרת והכנת המועמדים להיות חברים במפלגה הקומוניסטית וגם כמאגר כוח אדם למשימות התנדבותיות, למשל: סיוע בחפירת תעלת דנובה-הים השחור.
איחוד דרום אפריקה היה שמה של הישות המדינית שקדמה לרפובליקת דרום אפריקה של ימינו, והתקיימה בין השנים 1910–1961. היא הוקמה כדומיניון שאיחד ארבע מושבות בריטיות לשעבר: מושבת הכף, מושבת טרנסוואל, מושבת נהר האורנג' ומושבת נטאל, ובהמשך הייתה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי, תחת ריבונות סמלית של מלך בריטניה היושב בלונדון.
בשנת 1961, לאחר משאל עם בנושא, התנתקה דרום אפריקה מהכתר הבריטי והפכה לרפובליקה, והחל מאותה העת ועד ימינו מתקיימת הרפובליקה של דרום אפריקה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, איחוד דרום אפריקה חתמה על הסכם ורסאי והייתה לאחת החברות המייסדות של חבר הלאומים.
הייתה לנאמן חבר הלאומים (מנדט מסוג c) על דרום מערב אפריקה, שבפועל הייתה במעמד של פרובינציה ללא סיפוח עד 1990, נמיביה של ימינו.
העשור הראשון: שלטון המפלגה הדרום אפריקאית
איחוד דרום אפריקה היה מיוצג על ידי המפלגה הדרום אפריקאית ובראשה לואי בותה שהיה בעברו גנרל בורי (צאצאיהם של הולנדים מתיישבים) שמונה לראש הממשלה הראשון של האיחוד בראש קואליציה המייצגת את קהילות התפוצות הבריטיות האפריקניות הלבנות והאנגליות.
תביעות בפני בתי משפט הוגשו בשם הכתר (בשם המלוכה הבריטית) ופקידי ממשל שירתו בשם הכתר.
במלחמת העולם הראשונה איחוד דרום אפריקה היה בקשר צמוד עם בריטניה ולכן גם יצגה אותה במלחמה.
לדרום אפריקה היה חלק משמעותי במלחמה בעיקר נגד גרמניה כשנרשמו מספר פעולות צבאיות מרשימות נגדה.
העשורים השני והשלישי: שנות משבר
בסוף מלחמת העולם הראשונה נפגעה הכלכלה של המדינה מכיוון שחולקו קנסות גדולים למעורבים במלחמה.
הפגיעה בחיי אדם במלחמה הייתה גדולה, 7,000 הרוגים אפריקאים ועוד 12,000 פצועים קשה.
העשור הרביעי: מלחמת עולם וארגון מחדש
איחוד דרום אפריקה הייתה מעורבת מאוד בקרבות מלחמת העולם השנייה, ונלחמה נגד גרמניה הנאצית לצד בריטניה.
תרומתה המרכזית הייתה לספק כוח אדם ללחימה, חומרי גלם ונשק, מתן מקום מבטחים לספינות בריטיות לעגון בו, והשתתפותם בקרבות צפון אפריקה במדברי ליבריה, מצרים, מרוקו ואלג'יריה, בזמן ששתי האימפריות – מדינות הציר (ובמרכזן גרמניה הנאצית, איטליה ויפן) ובעלות הברית נלחמו על השטח.
ההשפעות הגדולות של איחוד דרום אפריקה במלחמת העולם השנייה היו (בין השאר):
1. הצי האווירי של האיחוד הצליח להכניע את הצבא האיטלקי של מוסוליני.
ניצחון זה תרם מאוד לבעלות הברית.
2. צבא האיחוד הביא לשחרור מדגסקר (מלגאסי בזמנו) מידי משטר וישי (צרפת) שהיו בני בריתם של הנאצים.
3. דרום אפריקה תרמה במאבק נגד יפן כשסיפקו חיילים, ספינות ונשק ימי נגד היפנים.
איחוד דרום אפריקה הרוויח מניצחון בעלות הברית, ומעמדה בעולם התחזק.
במאי 1945 ראש הממשלה חדש, סמאטס ייצג את דרום אפריקה בסן פרנסיסקו בפגישת האומות המאוחדות.
הוא הצהיר שמטרתו היא ליצור גוף חזק שישמור על השלום.
הוא היה משוכנע שבניגוד לאו"ם ולליגת האומות צריך גוף עם אומץ.
סמאטס חתם על הסכמי פריז הראשונים ששומרים על השלום באירופה.
אבל עקב הפיכתה של איחוד דרום אפריקה למדינה, סמאטס הפסיד בבחירות ב-1948 (בהן רק לבנים וצבעוניים יכלו להצביע).
כשעלתה לשלטון המפלגה הלאומנית בבחירות 1948, והחליפה את יאן סמאטס, היא זכתה במרב המושבים בפרלמנט והקימה את הממשלה במסגרת קואליציה עם מפלגת האפריקנארים.
כבר במהלך מסע הבחירות הצהירו המפלגה הלאומנית על מטרתם לשמור על ההפרדה הגזעית.
באופן מקורי טענו אבותיה מולידיה של מדיניות האפרטהייד, כי כוונתם להבטיח התפתחות נפרדת של בני הקבוצות האתניות השונות בדרום אפריקה תוך שמירה על צביונם, מורשתם ותרבותם.
בפועל, התפתחה המדיניות למערכת מסועפת של חוקים ותקנות, שהותירו בידי המיעוט הלבן את השליטה בפוליטיקה, בכלכלה ובחופש התנועה, תוך הדרת בניהן של הקבוצות האתניות האחרות.
חוקי האפרטהייד כפו הפרדה מוחלטת באזורי המחיה, במוסדות החינוך, באמצעי התחבורה, ובגישה לשרותי הבריאות, התרבות והפנאי, תוך הקצאת המיטב שבהם לשימוש בני המיעוט הלבן.
הם גם אסרו על נישואים ועל יחסי מין בין בני הגזעים השונים, העניקו ללבנים את הזכות הבלעדית לבחור ולהיבחר למוסדות השלטון, הגבילו את חופש התנועה של השחורים, ואסרו עליהם התאגדות פוליטית ומקצועית.
בשנת 1961 בוטל איחוד דרום אפריקה ובמקומו הוקמה הרפובליקה של דרום אפריקה, אשר מתקיימת בדרום אפריקה עד ימינו.
עם זאת, לאורך שנים רבות שימרה דרום אפריקה גם בעת היותה רפובליקה מאפיינים פוליטיים, תרבותיים, סימבוליים ואחרים מתקופת האיחוד.