tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשנרדם חלם כי העיר לונדון הצפופה והמזוהמת השתנתה לבלי הכר והתגלתה כעיר חמימה, נקייה, כפרית, זוהרת ופורחת.
כמו המחבר, גם הגבור הוא דמות רומנטית, המייחל לאהבה ולחברות ודרכם להיוולד מחדש.
הוא מחפש רומנטיקה במסווה המרקסיסטי.
העלילה מתרחשת דרך שני מסעות שעושה הגיבור, אחד בתוככי העיר לונדון והשני לאורך נהר התמזה עד ביתו הכפרי של הסופר ויליאם מוריס באוקספורדשייר.
הוא פוגש אנשים חביבים, מתבונן בנוף כפרי שעוצב בדמות נופי אנגליה בימי הביניים.
הוא פוגש דמות נוספת - האמונד הזקן, שהוא גם מחנך וגם מציג לוויליאם גסט את פלאי העולם החדש.
גיבורים נוספים בסיפור הם בני הזוג דיק וקלרה.
הם זוג מאוהב, שעוזרים לוליאם גסט בעולם החדש.
המסע המתואר בסיפור על נהר התמזה ובעיר לונדון, הוא גם מסע דרך החברה ששונתה בזמן המהפכה וגם מהווה מסע חיפוש אחר האושר.
דמות נוספת היא אלן - דמות רב-ממדית: אישה ממעמד הפועלים המשתחררת בעזרת המהפכה הסוציאלית, ומייצגת את רוח הטבע והנשמה הטהורה בנפש של אישה.
ברומן, מוריס מדגיש כי הוא רוצה לא רק לחסל את הרכוש הפרטי, אלא גם את הפרדה בין אמנות, חיים ועבודה.
הוא מתמודד עם אחת הביקורות הנפוצות ביותר על הסוציאליזם - חוסר תמריץ לעבודה בחברה קומוניסטית.
התגובה של מוריס בספר היא הטענה כי כל מה שנחוץ כדי לתת תמריץ הוא לשאוף שהעבודה תהיה יצירתית ומהנה.
הנחה זאת שונה מרוב הדעות של הוגים סוציאליסטים הטוענים כי העבודה היא הכרח לקיום החברתי, אבל בגישה השיתופית - כלל כמות העבודה שתדרש מאנשים תקטן.
כאמור, מוריס כתב ביקורתו על הרומן "במבט לאחור" בכתב העת The Commonweal ב -21 ביוני 1889. בסקירתו התנגד לתיאור החברה הסוציאליסטית הדמיונית עם הסמכותיות הרבה שבה, כפי שתיאר אותה אדוארד בלאמי בספרו.
מוריס כתב - "החיים האנושיים הטובים ביותר שמתאר בלאמי הם חיים של מכונות...
לא צמצום העבודה האנושית היא הפתרון הרצוי, אלא הפחתה עד למינימום של הסבל שבעבודה.
זהו חלום רחוק לאנושות, שיכול להתגשם רק כאשר יהיה שוויון רב יותר בין בני האדם - רב מזה שהציג בלאמי בספרו.
ההסתייגות הבסיסית של מוריס מספרו של בלאמי, התעוררה בעיקר עקב המחלוקת על הערכים החברתיים של בלאמי ותפיסתו האסתטית.
בעוד בלאמי העדיף את העירוניות התעשייתית, מוריס אהב את הכפריות והפסטורליות.
מה שהכעיס את מוריס הייתה הערצתו של בלאמי למהפכה התעשייתית ולכוחה של המכונה.
מוריס השתוקק לשיקום אורגני של דרך החיים, שידרש למיכון רק כדי להקל על הסבל בחיים.
בעוד בלאמי בקש ישועה דרך המדינה הכל יכולה, מוריס ייחל לזמן שכוחה של המדינה ייחלש ויעלם.
ליתר דיוק, מוריס מבקר את האופי המוגבל של רעיון החיים של בלאמי.
הוא מזהה חמישה נושאים - עבודה, טכנולוגיה, ריכוזיות, ערים, אמנויות - אשר ממחישים את "חצי השינוי" בספר "במבט לאחור".
ביקורתו של מוריס מכילה אפוא חברה עתידית חלופית בכל אחד מהנושאים האלה.
זוהי המסגרת הרעיונית שעליה הוא ינסה מאוחר יותר לפרט את החזון שלו באוטופיה "חדשות משומקום".
ב"חדשות משומקום" מתאר מוריס את הנשים בחברה כבעלות תשוקה כאישה, אוהבות כבנות לוויה, שאינן מודאגות לעתיד ילדיהן כי יש להן אינסטינקט אימהות משופר.
חלוקת העבודה המגדרית נותרה כפי שהייתה.
נשים אינן מוגבלות באופן בלעדי לעבודה ביתית, אם כי מגוון העבודות שהן מקבלות מצומצם יותר מזה של הגברים; העבודה הביתית נתפסת בספרו כמשהו שאליו נשים מותאמות במיוחד.
הגברים כבר אינם יכולים לערער את מעמד הנשים, תופעה אופיינית שהתרחשה בזמנים עברו.
הנשים עושות מה שהן אוהבות ויכולות לעשות, והגברים לא מקנאים ולא נפגעים.
מוריס הציג בספרו חברה שבה נשים חופשיות יחסית מהעליונות הגברית.
העבודה הביתית, מכובדת מבחינה מגדרית בעיניו של מוריס ומתוארת כמקור של הנאה אפשרית לכל שוחרי האוטופיה שלו.
מוריס הציע היבט מרקסיסטית על נישואין וגירושים.
גיבורי הסיפור - דיק וקלרה היו נשואים פעם ונולדו להם שני ילדים.
קלרה הרגישה שהיא מאוהבת במישהו אחר, "אז היא עזבה את דיק רק כדי לחזור אליו שוב".
האמונד הזקן, מספר לקוראי הספר שאין ב"שומקום" בתי משפט ואין גירושין, וחוץ מזה אין נישואים חוזיים.
כאשר מתמודדים עם הנישואין והגירושים, מסביר האמונד הזקן, עליך להבין פעם אחת לתמיד, ששינינו את המוסדות האלה; או ליתר דיוק, שדרכנו להסתכל עליהם השתנתה...
אנחנו לא מרמים את עצמנו, או מאמינים, שאנחנו יכולים להיפטר מכל הצרות שמטרידות את המינים...
אבל אנחנו לא כל כך מטורפים מהאומללות הזאת, על ידי עיסוק במריבות על פרנסה ומאבקי כוח של שליטה על הילדים.
ב"שומקום" חיים האנשים לפי רצונם בקבוצות בגדלים שונים והמשפחה הגרעינית לא נחוצה.
באשר לנישואין, אנשי "שומקום" נוהגים אומנם לקיים מונוגמיה, אך הם חופשיים להמשיך באהבה הרומנטית, משום שהם אינם קשורים לנישואין חוזיים.
בתחילת הרומן אנו למדים שאנשים של "שומקום" אינם נותנים לילדיהם חינוך פורמלי.
אף על פי שאוקספורד עדיין קיימת כמקום מחקר ולימוד, מרכז של 'אמנות הידע', אנו למדים מהסיפור, שאנשים חופשיים לבחור את צורת החינוך שלהם.
באשר לחינוך - הילדים ב'שומקום' לעיתים קרובות עושים כיף: מגיעים בקיץ, לשחק ביער במשך שבועות וחיים באוהלים, כפי שאתם רואים.
אנחנו מעודדים אותם לעשות זאת; הם לומדים לעשות דברים לעצמם, ולהכיר את יצורי הבר בטבע.
אתם רואים שככל שהם שוהים בחוץ, יותר טוב להם".
כאן הסופר, פורץ החוצה מהמסגרות של המוסדות המסורתיים באנגליה הוויקטוריאנית.
הלמידה דרך הטבע היא אורח החיים המתאים ביותר עבור החברה הפסטוראלית העתידית.
"חדשות משומקום" הוא ייצוג אוטופי של החזון שהגה ויליאם מוריס על חברה אידיאלית.
"שומקום" הוא למעשה תרגום מילולי של המילה "אוטופיה".
[8] אוטופיה זו, חברה מדומיינת, אידילית משום שהאנשים בה חופשיים מעול התיעוש, ולכן הם מוצאים הרמוניה באורח חיים המתקיים עם העולם הטבעי.
בהרצאה "איך אנחנו חיים ואיך אנחנו יכולים לחיות" 1884, מוריס הביע את דעותיו על הקיום האידיאלי.
דעה זו היא התשתית של הרומן: " דיברתי על מכונות המשמשות לשחרור אנשים מהחלק המכני והדוחה של העבודה הנחוצה.
אבל מכונות יכולות להפוך להיות במעמד של אדונים ולא של המשרתים שלנו.
הדבר יפגע ביופיים של החיים...
הסביבה החומרית צריכה להיות נעימה, נדיבה ויפה.
אני יודע כי זו טענה גדולה, אבל כל קהילה נוכחית לא יכולה לספק סביבה כזאת לחבריה, אני לא רוצה שהעולם ימשיך לכיוון הזה".
למעשה הספר של מוריס, מנסח, במושגים של ימינו, את הקשר בין צדק חברתי (סוציאליזם) ובין צדק סביבתי (הפסטוראליות).
זאת הוא עושה בכך שמכניס את הקורא לסיור בתוך המרחב הגאוגרפי והחברתי של האוטופיה, ותוך כדי כך לסייע לו לגבש עמדות פוליטיות בכיוון שהסופר כיוון אליהם.
הכותרת "חדשות משומקום" עוררה השראה לארגונים רבים, כולל חנות ספרים פוליטית בליברפול.
הצגת תיאטרון וסרט קצר המתאר מסע מדומה של מוריס במעלה נהר התמזה, אשר מציג רעיונות של אסתטיקה וסוציאליזם.
תערוכת אמנות עכשווית, בגלריה בלוזאן שבשווייץ, עם שישה אמנים בריטים ב-2005 נקראה - News From Nowhere.
שיר שכתב הזמר פולק ליאון רוסלסון "מביאים את החדשות משומקום", מתוך האלבום שלו משנת 1986, הוא מחווה למוריס.
בשנת 2008 הזמין וולתאם פורסט את המלחין, מייק רוברטס, ליצור סימפוניה קהילתית חדשה המבוססת על הסיפור בשילוב המשפט של מוריס - "אמנות לעם ועל ידי העם".
היצירה נכתבה בשיתוף ילדים בבית הספר היסודי.
התוצאה הייתה יצירה של 90 דקות למקהלת הילדים, תזמורת ו-10 הרכבים קטנים אחרים.
היצירה הוקלטה בתמיכה האמנותית של גלריית ויליאם מוריס.
ביוני 2015 הושמעה היצירה ביום השנה ה -125 של הופעת הרומן.
הרומן "חדשות מגרדניה" (2012) שנכתב על ידי Llewellyn הושפע מהספר "חדשות משומקום".
בשנת 2013 הוציא הלהקה האנגלית Darkstar אלבום בשם New News From Nohere.
הספר הותאם על ידי שרה וודס כתסכית רדיו, ששודר על ידי BBC Radio 4 ב -25 במאי 2016.
הספר תורגם לעברית, בשנת 2018, בתרגומו של ד"ר משה אלחנתי ויצא בהוצאת רסטלינג בפורמט מבואר ומורחב על התקופה ועל המחבר.
חדשות סוף השבוע היא מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 12 בימי שבת, בהגשת דנה ויס ולעיתים גם קרן מרציאנו.
בעבר שודרה בערוץ 2 וברשת 13 והחל מ-19 בינואר 2019 משודרת בקשת 12 בלבד.
התוכנית משודרת בימי שבת בשעה 20:00 ונגמרת בערך ב-21:30.
הראשון שהגיש את המהדורה היה ערד ניר בין השנים 1998–2001 ואחריו הגיש עודד בן עמי בין השנים 2001 - 2003. בין לבין הגיש גם יגאל רביד.
מ-2003 עד 2013 הגיש את מהדורת סוף השבוע דני קושמרו, שעבר לאולפן שישי בעקבות מעברו של המגיש לשעבר יאיר לפיד לפוליטיקה.
ממאי 2013 מגישה את התוכנית דנה ויס ומחליפותיה הן קרן מרציאנו ועמליה דואק.
בדומה למהדורה המרכזית בימי חול, התוכנית מציגה סיכום עיקרי של חדשות היום, משום שבסופי שבוע ישנם פחות דיווחים חדשותיים.
אך, התוכנית מציגה בעיקרה כתבות מגזין שונות.
המהדורה נפתחת בכותרות, ובהצגת נושאי הסיפורים המרכזיים של השבוע.
לעיתים בעת התרחשותם של אירועי חדשות משמעותיים מתארכת מהדורת החדשות.
שינויים מעין אלה מתרחשים ועשויים להביא לקיצור המהדורה, להארכתה או לשינוי שעת השידור.
חדשנות ארגונית היא תהליך בו חברות וארגונים מטמיעים הזדמנויות חדשניות במודל עסקי קיים או כדי לייצר מודל עסקי חדש.
הטמעת תהליכי חדשנות ארגונית ברוב הארגונים היא תהליך פשוט באופן יחסי אך דורש התאמות לצורכי הארגון.
הכוונה היא שאין פתרון קסם או תבנית שמתאימה לכלל הארגונים (not one size fits all).
התאמת התבנית היא אומנות הדורשת ניתוח, בחינה והכרה של הארגון, תרבותו ויכולותיו.
השוק היום מאופיין בתחרות המגיעה גם מארגונים מתחרים אך בעיקר מסטרטאפים המציגים טכנולוגיות ושירותים חדשים, ובניגוד לארגונים גדולים, הם עושים זאת במהירות ובכך מצליחים להוות תחרות ואף לשנות תעשיות מסוימות באופן משמעותי.
חדשנות זו היא חדשנות משבשת .
כדי שארגונים יוכלו להמשיך לשגשג ולצמוח עליהם לאמץ מודלים שונים של חדשנות ארגונית (Corporate Innovation).
ארגונים רבים מיישמים מודלים אלו על ידי צוותי מחקר ופיתוח (R&D), צוות חדשנות ארגוני, מעבדות ותוכניות האצה (Accelerators).
ארגונים אחרים משתמשים בחדשנות פתוחה בה הם מחפשים פתרונות ורעיונות מחוץ לארגון, על ידי קנייה או שיתופי פעולה עם סטרטאפים או על ידי פרסום אתגרים וקבלת הצעות לפתרון מהקהל הרחב .
תפקידו של צוות חדשנות ארגוני
במרב הארגונים הגדולים ישנו צוות אסטרטגי ייעודי שתפקידו לנהל את החדשנות בארגון.
תפקידו העיקרי הוא להבין את צורכי הארגון והשוק בו הוא פועל, את אתגרי הארגון, תרבותו יכולותיו, ויעדיו ואז למצוא פתרונות אפשריים ולבצע הוכחת התכנות (POC).
צוותי המחקר ופיתוח, תוכניות חדשנות, כלים, תחרויות יזמות ותוכניות האצה, יהיו כולם תחת אחריותו של צוות החדשנות בארגון.
הצוות ירכז את התהליכים, הכלים, האירועים והשיטות השונות לאיסוף אתגרי הארגון ולמציאת פתרונות לאתגרים אלו.
חדשנות ארגונית ניתנת ליישום למטרות שונות.
החל מפרסום הארגון על ידי הפקה של האקתון שיווקי, ביצוע חדשנות תהליכית, ביצוע חדשנות טכנולוגית, יישום תהליכי חדשנות להגברת מוטיבציה של עובדי החברה ועוד.
מטרות אלו ניתנות ליישום על ידי תהליכים וכלים שונים.
כאמור, ישנם תהליכים שונים בהם ניתן להשתמש ליישום חדשנות בארגון.
התהליך המתאים ייבחר בהתאם למטרות הארגון ומטרות התהליך.
כל התהליכים יכולים להיות מיושמים לשם חדשנות תוספתית (אינקרמנטלית) או לשם יישום חדשנות משבשת (disruptive innovation).
הדרכות העובדים כיצד לנהל ולהניע חדשנות, כיצד ליישם מודלים עסקיים חדשים, כיצד לבחון התכנות למוצרים ושירותים חדשים.
סדנאות יכולות לעזור לארגון להגדיר טוב יותר את המטרות והאתגרים, יכולות לעזור למצוא ולבדוק הצעות לפתרון במהירות.
ראו לדוגמה תהליך שנקרא והומצא לראשונה על ידי קרן ההשקעות של גוגל, Google Ventures.
תהליך בו אוספים כמות גדולה של רעיונות או פתרונות לאתגרים ספציפיים מהקהל הרחב (עובדים, לקוחות, ספקים) לפי בחירת הארגון ומביאים אותם לידי יישום בתהליך סדור של הצבעה, בחירה, מנטורינג, פיתוח אב טיפוס וביצוע הוכחת היתכנות.
אירוע יזמות מרתוני, קצר, בו המשתתפים מתחלקים לקבוצות חשיבה ופיתוח במטרה ליצור הדגמות ראשוניות לרעיונות והמצאות פורצי דרך, במטרה לנסות לענות על אתגר אשר הוגדר מראש על ידי מארגני ההאקתון .
אקסלרטור או מאיץ סטרטאפים, הוא מונח המתאר תוכניות הנעה בין מספר שבועות למספר חודשים, אשר במהלכם חברות סטרטאפ נבחרות מקבלות הדרכה וליווי במטרה להאיץ את קצב ההתפתחות שלהן ולקדם את המוצר שהן מפתחות בזמן קצר יחסית.
מאיצים לעיתים מעניקים מימון מסוים ליזמים, לעיתים לוקחים נתח (אחוזים) מהסטרטאפ, לעיתים יתרונן הוא בקישור למשקיעים, חברות, שיתופי פעולה ולקרנות מסוימות.
בכל המאיצים יקבלו היזמים סביבת עבודה נוחה, ליווי על ידי מנטורים מנוסים וקשרים לאנשי מקצוע נוספים שיעזרו בקידום המיזם.
ישנו מגוון רחב של אקסלרטורים שמופעלים על ידי גופים שונים.
רשימת מאיצים בישראל ניתן למצוא באתר ייעודי של Geek Time ובאתרים אחרים.
תחרות ניתנת ליישום גם בתוך חברה, אך גם ניתן להכיל את יישום התחרות על פני אוכלוסייה רחבה יותר של קהל לקוחות, קהילה ואף מרכיבי אוכלוסייה גדולים יותר כגון עיר גדולה.
כלי זה הוא שימושי מאוד למציאת רעיונות חדשניים ולפרסום החברה אך דורש משאבים מרובים.
במקרים רבים, חברות רוכשות מיזמים בשל המוצר או הטכנולוגיה אשר פתחו, במטרה לפתור אתגרים משמעותיים במהירות גבוה יחסית.
תפקידו של צוות החדשנות במקרה זה יהיה לעשות הליך אבחון למיזם כדי לוודא שהוא אכן פותר את הבעיה, שהוא ישים טכנולוגית ושניתן לשלב את המוצר בארגון.
במקרה ויש התאמה, צוות החדשנות יבצע הוכחת היתכנות או פיילוט לפני ביצוע אינטגרציה מלאה לפעילות הארגון.
לארגונים יש יכולות לקדם מוצרים ותהליכים עסקיים קיימים.
למרות זאת, פעמים רבות הם נכשלים בזיהוי של חדשנות משבשת והזדמנויות לגדילה והתרחבות.
חדשנות היא קריטית להצלחת ארגונים בכך שהיא מעניקה להם יתרון תחרותי ואפשרות לחדור לשווקים חדשים מהר יחסית.
"חדשות שישי" (שבעבר נקראה "השבוע") היא מהדורת חדשות שבועית המשודרת בתאגיד בערוץ כאן 11 ומוגשת על ידי מואב ורדי.
המהדורה מסכמת את הכותרות המרכזיות של השבוע.
המהדורה משודרת בערבי ימי שישי בשעות 19:56–21:30. בין היתר, משודרות בה כתבות מגזין, פינות טבע וקטעי ארכיון.
המהדורה שודרה לראשונה ב-22 בפברואר 2019, כאשר היא מחליפה את מהדורת "חדשות השבוע" ששודרה במשך שנתיים, מתחילת שידורי תאגיד השידור הציבורי.
ירון דקל היה המנחה העיקרי של מהדורת "חדשות שישי" מתחילת שידוריה, ושמה הרשמי היה אז "השבוע עם ירון דקל".
בשנת 2021 נודע כי דקל מונה לנציג הסוכנות היהודית בקנדה.
בעקבות כך, ב-27 באוגוסט הגיש דקל את תוכניתו האחרונה לאחר כשנתיים וחצי בתאגיד.
לאחר מכן, במשך שלוש פעמים הגיש את המהדורה יאיר ויינרב - ופעם אחת גילי כהן.
החל מ-15 באוקטובר 2021 הגישה את המהדורה גאולה אבן-סער, ובשל כך, שונה שמה של התוכנית ל"השבוע עם גאולה".
ב-31 ביולי 2022 הודיעה גאולה אבן-סער על פרישתה מהתפקיד.
קודם לכן, הושעתה מהגשת התוכנית בתקופת הבחירות לכנסת העשרים וחמש בעקבות החשש מניגוד עניינים וקרבתה לשר המשפטים דאז, גדעון סער.
בנובמבר 2022, הוחלף שם המהדורה ל"חדשות שישי" עם חידוש הפתיחים של המהדורות ובמטרה להתחבר לשם "כאן חדשות".
ב-29 במרץ 2023 נבחר מואב ורדי להגיש את המהדורה במקומה של אבן-סער שפרשה מתפקידה.
חדשנות אקולוגית היא פיתוח של מוצרים ותהליכים התורמים לפיתוח בר-קיימא.
שימוש בשיטה זו באופן מסחרי עוזרת לביצוע שיפורים אקולוגיים ישירים ועקיפים לסביבה.
מוצרים ותהליכים אלו כוללים מגוון רעיונות המקדמים נושאים כמו אנרגיה ירוקה ומודעות האוכלוסייה לדרכים חדשניות לקראת קיימות.
תחום המחקר המנסה להבין רעיונות וטכנולוגיות "אקולוגיים" חדשים ודרכי פיזורם נקרא דיפוזיית חדשנות אקולוגית.
רעיון החדשנות אקולוגית הוא יחסית חדש.
אחת ההופעות הראשונות של מושג החדשנות האקולוגית בספרות המדעית התפרסמה בספרם של קלוד פסלר ופיטר ג'יימס.
במאמר המאוחר יותר פיטר ג'יימס הגדיר חדשנות אקולוגית כ"מוצרים ותהליכים חדשים המספקים ערך ללקוח וגם לעסקים ובאותו הזמן הוא מצמצם משמעותית את ההשפעות הסביבתיות של הייצור".
קלאוס רנינגס מציג את המונח חדשנות אקולוגית שמתייחס במפורש לשלושה סוגים של שינויים לקראת פיתוח בר-קיימא: חדשנות טכנולוגית , חדשנות חברתית וחדשנות מוסדית .
חדשנות אקולוגית קשורה קשר הדוק למגוון מושגים.
לעיתים קרובות שימוש במושג המוחלף עם " אנרגיה ירוקה", והיא קשורה לעיתים קרובות לטכנולוגיה סביבתית, יעילות אקולוגית , תכנון סביבתי, עיצוב בר-קיימא או חדשנות בר-קיימא .
בעוד שבמונחים "חדשנות סביבתית" משתמשים בהקשרים דומים ל"חדשנות אקולוגית", המונחים האחרים משמשים בעיקר כאשר מתייחסים לעיצוב מוצר או תהליכים, לכן הם מתמקדים יותר בהיבטים הטכנולוגיים של חדשנות אקולוגית ופחות בהיבטים על החברה או בהיבטים פוליטיים.
קפיטליזם אחראי מתיישר עם חדשנות אקולוגית שמטרתה לבנות מוצרים בעלי אופי יצירתי הניתנים למחזור במטרה לשמש בתעשיות אחרות.
אדריכלות בת-קיימא עוסקת בבניית מבנים במטרה לבצע מזעור הפגיעה הסביבתית ככל שניתן.
אדריכלות בת-קיימא משתמשת בגישה מודעת לשימוש באנרגיה ושימור אקולוגי בעיצוב הסביבה הבנויה.
השימוש הנפוץ ביותר במונח "חדשנות אקולוגית" הוא התייחסות למוצרים ותהליכים חדשניים המפחיתים את ההשפעות על הסביבה, כאשר המוטיבציה העיקרית להתפתחותם או לפריסתם היא סביבתית.
לרוב השימוש הוא על ידי שילוב של תהליכים בעלי יעילות אקולוגית ותכנון סביבתי.
מנהלים בתעשיות רבות פיתחו טכנולוגיות חדשניות כדי לפעול לקראת קיימות, עם זאת פיתוחים אלה לא תמיד מעשיים או נאכפים על ידי מדיניות וחקיקה.
עמדה נוספת שהועלתה על ידי הארגון היא שיש להוסיף להגדרה זו חידושים אקולוגיים המובילים לקבלה חברתית ותרבותית גדולה יותר.
בתפיסה זו, "עמוד חברתי" שנוסף להגדרתו של ג'יימס הכרחי, מכיוון שהוא קובע למידה ויעילות החידושים האקולוגיים.
גישה זו מעניקה לחידושים אקולוגיים מרכיב חברתי, מעמד שהוא יותר מסוג חדש של מוצר או מגזר חדש, למרות שטכנולוגיה סביבתית וחדשנות אקולוגית קשורים להופעתן של פעילויות כלכליות חדשות או תת-פעילויות כגון, טיהור שפכים, מחזור מים, מחזור פסולת, וכו' .
גישה זו שוקלת חדשנות אקולוגית מבחינת השימוש ולא רק מבחינת המוצר.
"העמוד החברתי" המקושר לחדשנות אקולוגית מציג רכיב ממשל ההופך את החדשנות האקולוגית לכלי משולב מבחינה חברתית והמיועד לפיתוח בר-קיימא.
כאשר יש תמיכה ציבורית בגיבוי ממשל-הרגולטור, יותר חברות ישקלו להוציאה לפועל על ידי תהליכים התומכים בסביבה ושימוש בחומרים אקולוגיים.
הספרות בתחום החידושים האקולוגיים מתמקדת לעיתים קרובות במדיניות, תקנות וטכנולוגיה שגורמים ספציפיים לשוק ולחברות ולא דיפוזיה, למרות זאת הבנת ההתפשטות של חידושים אקולוגיים לאחרונה קיבלה חשיבות רבה בהתחשב בעובדה שכמה חידושים אקולוגיים כבר נמצאים בשלב מתקדם.
מחקרים מראים כי מרבית הלקוחות הם בעלי עמדות חיוביות כלפי סוגים שונים של חידושים אקולוגיים.
אך למרות זאת שיעורי האימוץ של פתרונות כמו תעריפי חשמל דינאמיים נותרו לא מספקים כלומר אפילו שיש תמיכה בחידושים התורמים לאיכות הסביבה אימוצם עדיין מועט.
המושג "לא בחצר האחורי שלי" (NIMBY) משמש לעיתים קרובות לתיאור מה שנראה בתחילה כפער התנהגות מבלבל בין רמות גבוהות של תמיכה ציבורית בחידושים אקולוגיים לבין אי-מעורבות תכופה או אפילו עוינות מסוימת כלפי הצעות פרויקט ספציפיות.
ניתן וצריך להשתמש במודלים של פסיכולוגיה חברתית והתנהגות כלכלית כדי להתגבר על אתגרים אלה.
אנרגיה גאותרמית מנוצלת באמצעות טכנולוגיות שונות: תחנות כוח בקיטור יבש, , תחנות כוח בקיטור בזק ותחנות כוח במחזור בינארי
אנרגיה הידרואלקטרית מנוצלת באמצעות טכנולוגיה של בניית סכרים: סכרים הידרואלקטריים .
אנרגיית שמש מנוצלת באמצעות טכנולוגיה כגון פאנלים סולאריים .
אנרגיית גאות ושפל מנוצלת באמצעות טכנולוגיה של מטחי גאות ושפל , מחוללי חשמל של גאות ושפל
אנרגיית רוח מנוצלת באמצעות טכנולוגיה כמו טורבינות רוח.
חדשנות מידלנדס היא קבוצה של שמונה אוניברסיטאות הממוקמות באזור גאוגרפי במרכז אנגליה, הכולל את מערב המידלנדס ואת מזרח המידלנדס.
הקבוצה הוקמה (כ- M5) באוגוסט 2012 על ידי אוניברסיטאות בערים: ברמינגהאם, לסטר, לובורו , נוטינגהאם ואוניברסיטת ווריק בקובנטרי, במטרה לחזק את שיתוף הציוד בין מוסדות החברים, בעקבות הצלחתה של שותפות המחקר N8 .
בדצמבר 2012 השיקה הקבוצה, שהוסיפה את אוניברסיטת אסטון, את מסד הנתונים שלה לשיתוף ציוד מקוון.
במרץ 2015 הודיע הקנצלר ג'ורג' אוסבורן כי האוניברסיטאות במידלנדס לחדשנות יובילו את פרויקט מאיץ האנרגיה למחקר במימון 60 מיליון ליש"ט.
הפרויקט הוכרז מחדש באפריל 2016 כפרויקט של 180 מיליון ליש"ט הכולל 60 מיליון ליש"ט שהוכרז בעבר מממשלת בריטניה ו-120 מיליון ליש"ט מהמגזר הפרטי.
הקונסורציום הושק מחדש כחדשנות מידלנדס במאי 2016.
האוניברסיטאות החברות נכון לשנת 2020:
חדשנות: אפריקה הוא ארגון ללא כוונת רווח המביא חידושים ישראליים בתחומי סולאר, מים וחקלאות לכפרים אפריקאים.
הארגון נוסד בשנת 2008 ומאז השלים למעלה מ-1200 פרויקטים המספקים אור ומים נקיים לכ- 5.4 מיליון איש בעשר מדינות אפריקאיות.
חדשנות: אפריקה מחזיקה מטה בארצות הברית ובישראל ופועלת באתיופיה, טנזניה, מלאווי, אוגנדה, דרום אפריקה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, סנגל, קמרון, זמביה ואסוואטיני.
בגיל 20, סיון יערי, ילידת הארץ, ביקרה לראשונה באפריקה.
לאחר שהייתה עדה לאנשים החיים ללא מצרכים בסיסיים כמו חשמל ומים נקיים, יערי הגיעה למסקנה שעם גישה לאנרגיה ניתן לשפר את תנאי חייהם.
עם תואר שני בניהול אנרגיה בינלאומי מאוניברסיטת קולומביה, יערי החלה להביא פתרונות אנרגיה ברות-קיימא לכפרים באפריקה.
בשנת 2008 הקימה יערי את חדשנות: אפריקה.
באוגוסט 2017, בשותפות עם יוניצף, חדשנות: אפריקה הרחיבה את תוכניתה לקמרון במטרה לשרת פליטים ומבקשי מקלט מהרפובליקה המרכז-אפריקאית וניגריה, כמו גם קמרונים עקורים מקומיים וסיפקה סיוע ל-259,000 פליטים.
באפריל 2020, חדשנות: אפריקה הגדילה את מאמציה למנוע את התפשטות הקורונה בכפרים פגיעים במיוחד באמצעות בניית מערכות שאיבת מים סולאריות.
מתוך הכרה באיום של מגפת הקורונה העולמית, האיץ הארגון מאות פרויקטים כדי לספק גישה למים נקיים לכפרים וחשמל למרכזים רפואיים להפעלת ציוד רפואי מציל חיים כגון מכונות הנשמה.
על ידי התקנת מערכות סולאריות, חדשנות: אפריקה מספקת חשמל לבתי ספר, בתי יתומים ומרפאות.
בבתי ספר, חדשנות: אפריקה מספקת מחשבים ואור לכיתות הלימוד ולבתי המורים.
במרכזים רפואיים היא מספקת אור כמו גם לבתי הצוות הרפואי.
חדשנות: אפריקה מספקת גם קירור סולארי עבור אחסון תרופות, חיסונים וציוד רפואי הכרחי אחר.
תחזוקת מערכות סולאריות ברות-קיימא, כמו החלפת נורות וסוללות, ממומנת על ידי קהילות הכפרים עצמן באמצעות עזרת חדשנות: אפריקה בהקמת עסקים קטנים כמו עמדות טעינה טלפוניות ומספרות שגובות עמלות קטנות.
חדשנות: אפריקה מתקינה משאבות מים המופעלות באמצעות שמש כדי לגשת למים מאקוויפרים תת-קרקעיים ולהביא מים נקיים לברזים המותקנים ברחבי הכפר.
כל מערכת שאיבת מים סולארית שואבת בממוצע 30,000 ליטר מים ביום ומספקת מים נקיים לעד כ-10,000 איש.
הזמן המתבקש להשלים את התשתית הדרושה למערכת שאיבת מים סולאריים הוא כמעט שלושה חודשים.
היא כוללת מגדל בגובה עשרה מטרים, טנק המכיל עד 10,000 ליטר, שאבה סולארית ופאנלים סולאריים.
מתחילת הפרויקט הקהילה מעורבת כשחדשנות: אפריקה מכשירה ושוכרת תושבים מקומיים שישתתפו בבנייה ובתחזוקה.
במידת האפשר, חדשנות: אפריקה מתקינה מערכות ישראליות של השקיה בטפטוף המניבות יבול משתלם וגדול יותר תוך שימוש בפחות מים, ומספקות מקור מזון והכנסה לחקלאים ובני משפחותיהם.
מתן גישה למים מאפשר לכפרים לטפח עצמאות כלכלית על ידי הקמת עסקים חדשים כגון גידול ומכירת ירקות לשוק המקומי וכן ייצור ומכירה של לבֵנים ובעלי חיים.
כדי לפקח כראוי על פרויקטים, חדשנות: אפריקה מתקינה מערכת ניטור מרחוק בכל פרויקט.
מערכת זו מנטרת את כמות המים הנשאבת וכמות האנרגיה הנצרכת בכל פרויקט תוך רישום כל תקלה במערכת, כך שניתן יהיה לתקן תקלות פוטנציאליות בהקדם.
המערכת מאפשרת לצוות ולכל תורם לעקוב אחר פרויקטים בזמן אמת.
בשנת 2019, צוות ההנדסה של חדשנות: אפריקה פיתח "תיבת אנרגיה" עצמאית אשר מחזיקה את כל הדרוש כדי לספק אנרגיה לבתי ספר ומרכזים רפואיים נידחים הכוללת נורות לד וסוללת ליתיום-יון ומשלבת את מערכת הניהול מרחוק.
חדשנות: אפריקה היא מוסד ללא כוונת רווח המבוסס בארצות הברית וממומנת כולה על ידי תורמים פרטיים.
תורמים כוללים קרנות, ארגונים פילנתרופיים, תאגידים ואנשים פרטיים (רבים מהם עבור ילדי בר או בת מצווה) וכן בתי ספר וקהילות שהצטרפו ל"אמץ" כפר.
תרומה חד פעמית של $65,000 מכסה פרויקט מים סולאריים המספק מי שתייה נקיים לכפר שלם של עד 10,000 איש, כשתרומה של $20,000 מספקת חשמל, מחשבים וציוד רפואי לבתי ספר, בתי יתומים או מרכזים רפואיים.
משכורות ותקורה משולמות באמצעות קרנות (מענקים) בנפרד מהכספים שגויסו לפרויקטים.
בשנת 2012, חדשנות: אפריקה קיבלה מעמד ייעוץ מיוחד במועצה הכלכלית והחברתית של האו"ם.
בשנה שלאחר מכן הוענק לארגון פרס החדשנות של האו"ם על טכנולוגיית הניטור הישראלית היעילה ובת הקיימא.
בשנת 2019, חדשנות: אפריקה זכתה בפרס הדיפלומטיה החדשנית של מכון אבא אבן.
ראש ממשלת אוגנדה רוהאקנה רוגונדה תיאר את עבודתה של חדשנות: אפריקה כזרז להאצת היחסים בין אוגנדה לישראל.
היה מהמקורבים ביותר אל ראש המפלגה צ'יאנג קאי שק.
תפקידו הפוליטי של חה נגמר עם נסיגת הממשלה הלאומית לטאיוואן אך הוא המשיך לשאת בתואר טקסי עד מותו.
חה נולד בשנת 1890 למשפחת בעלי אדמות יציבה בתת-המחוז שינגי, מחוז גוויג'ואו, האימפריה הסינית בזמן שלטונה של שושלת צ'ינג.
מגיל שבע החל ללמוד עם מורה פרטי, פריבילגיה יחסית לימים אלה.
בשנת 1905 מצא את אקדח אביו ובטעות ירה איתו ופגע בחדר הראשי בבית.
הוא ברח לבית מקורבים מחשש לעונש שיקבל.
ביום למחרת פגש בדרכו חזרה מורה באקדמיה של צבא בייאנג זמן קצר לפני שהחל במבחן לתלמידיו.
חה, אשר התעניין עוד מילדותו בצבא, הצטרף ועבר את המבחן, מנקודה זאת החל בלימודי פנימייה צבאית שתוקצבה בחסות הממשלה אותה סיים בהצלחה בשנת 1908, כאשר נכנס לשורות צבא בייאנג.
בהמשך, הועבר חה ללמוד באקדמיה הצבאית הקיסרית באימפריה היפנית.
חה היה בין מספר מנהיגים סינים עתידיים שלמדו באקדמיה היפנית, בהם יאן שיאן, צ'יאנג קאי שק ועוד רבים אחרים.
בזמנו באקדמיה, החל חה לעבוד ביחד עם צירים מהפכנים ובשנת 1911 שב לסין כדי להשתתף במהפכת שינהאי שהפילה את שואנג-טונג, קיסר סין האחרון, והסדירה את ממשל הרפובליקה הסינית.
לאחר שיואן שה-קאי יצא בהפיכה שנועדה להפוך אותו לקיסר סין בשנה מהקמת הרפובליקה, חה שב ליפן והשלים שם את לימודיו האקדמיים.
לאחר הפלת ממשל יואן שה-קאי והתפרקות סין לתוך תקופת המצביאים בה לא נראה כל שלטון ריכוזי, שב חה לסין והוצב כקולונל המפקד על הרגימנט ה-4 האזורי של גוויג'ואו, תחת המשימה לאמן חיילים חדשים לצבא הרפובליקה.
שנה אחר כך התחתן חה עם ואנג ון-שיאנג, אחותו של איל המלחמה המחוזי, ואנג ון-חואה.
ואנג ון-חואה נהרג בהתנקשות פוליטית בשאנגחאי במהלך 1920 ויורשו, אשר התנגד לחה, הביא את האחרון לברוח מתפקידו הצבאי בגוויג'ואו אל יונאן.
לאחר שברח מסביב לסין חה גויס בשנת 1924 אל תוך האקדמיה צבאית של וואמפואה בשורות הקוומינטנג בגואנגג'ואו אשר הונהגו בידי סון יאט-סן, אבי הרפובליקה הסינית.
משטר הקוומינטנג תמך באיחוד כל סין תחילה תחת ממשל דיקטטורי אשר ימחץ כל התנגדות, ומאוחר יותר עם הזמן יהפוך לתוך משטר דמוקרטי.
במות סון שנה לאחר גיוסו של חה, ירש אותו צ'יאנג קאי-שק שהמשיך את קודמו בתוכניות לכבוש ולאחד את כל סין תחת המפלגה.
לקראת המשלחת הצפונית לאיחוד סין הושם חה כמפקד רגימנט הצוערים הראשון בחיל הרגלים.
במהלך המשלחת גדל מספר חיילי הרגימנט הראשון וחה פיקד על קרבות בגואנגדונג, פוג'יין וג'ג'יאנג במהלך המשלחת שהסתיימה בהצלחה.
חה עם הזמן התקרב יותר ויותר לתוך הפוליטיקה ובשנת 1927 היה בעל תפקיד מרכזי בביצוע טבח שאנגחאי במסגרתו כוחות הקוומינטנג טבחו בפלג הקומוניסטי של המפלגה, דבר שהביא בסופו של דבר להקמת המפלגה הקומוניסטית של סין ולתחילתה של מלחמת האזרחים הסינית.
חה לא הביע את תמיכתו בצ'יאנג במהלך ניסיון הפיכה של לי דזונגז'ן ועוד מספר מקורבים לכוח, על כן, כאשר צ'יאנג הצליח לעצור את ההפיכה נגדו, הוא הוריד את חה מדרגותיו על אי נאמנותו במהלך תחילת שנת 1928.
עם הזמן חה עלה מחדש בדרגות ועבד קשה להבטיח את נאמנותו לצ'יאנג.
במהלך מלחמת המישורים המרכזיים חה היה במרכז המאבק כאשר נודע לו שאביו נפטר.
חה, עקב מחויבותו הצבאית לא יכול היה לעזוב את שדה הקרב ולהיות בהלוויית אביו, בעת הגיעה ידיעה זאת לצ'יאנג, האחרון הלך בעצמו להלוויית אביו של חה, מה שסימל את סיום היריבות ביניהם.
במהלך 1930 הפך חה לראש המטה הכללי של הצבא ולראש המערך הפוליטי של הצבא.
תדמיתו של חה כמפקד צבאי נחלשה במעט כאשר בשנת 1931 תקף את הממשלה הסובייטית בג'ינהאי אשר הוגנה בידי פנג דה-חואי, הפלישה הייתה אסון לכוחות הקוומינטנג והבטיחה את המשך מלחמת האזרחים לעוד לפחות מספר שנים האלה.
עם התקדמות הפלישה היפנית למנצ'וריה הוצב חה בשנת 1933 כמפקד העליון של המערך הצבאי הצפון-מזרחי ופיקד מתוך בייג'ינג לאחר שהחליף בתפקיד זה את ג'אנג סואה-ליאנג.
חה פעל להגיע להסדר מדיני עם יפן אך האחרונה כבשה את כלל מנצ'וריה והסדירה בתוכה את מדינת החסות של מנצ'וקוו.
חה חתם הסכם סודי להסדר עם יפן במטרה שכוחות הקוומינטנג יוכלו להתרכז על מאבקם ב.
במהלך חטיפת צ'יאנג בתקרית שיאן, חה הפך למפקד הראשי של הצבא ונכנס למאבק פוליטי עם סונג מיילינג ותומכיה, בשובו של צ'יאנג הושב התפקיד לידי האחרון.
בעת תקרית גשר מרקו פולו והקרב על שאנגחאי החלו רשמית את מלחמת סין–יפן השנייה, חה אימן חיילים בסצ'ואן.
בשומעו על המתרחש נגד יפן הוא שב במהרה אל הבירה נאנג'ינג, אשר נפלה זמן קצר אחר כך.
חה לחם במספר קרבות במהלך המלחמה, בהם הקרב על ווהאן והקרב הראשון על צ'אנגשה.
בנובמבר 1944 הוחלף מתפקידו כראש המטה הכללי בידי צ'ן צ'נג.
עם כניעת האימפריה היפנית היה זה חה שקיבל את חתימת הכניעה מידי הגנרל היפני יאסוג'י אוקאמורה.
חה ישר בסיום המלחמה החל בגירוש של עובדים יפנים מסין, הוא פעל לסבסוד יחסים חדשים עם יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי בטענה כי לבסוף זה יעזור לשפר את יחסי יפן–סין העתידיים.
במאי 1946 אורגן צבא הקוומינטנג מחדש כשצ'ן צ'נג ובאי צ'ונג-שי עמדו בראש, והותירו את חה יינג-צ'ין בתפקיד המפקד של חיל המצב בצ'ונגצ'ינג.
זמן קצר לאחר מכן הוא נשלח מסין לשמש כחבר המשלחת לאו"ם.
בסוף 1947 הוא הוחזר לסין כשמלחמת האזרחים בעטה בהילוך גבוה.
בשנים 1948 ו-1949 הוא התמנה פעמיים לשר הביטחון (הפעם השנייה בתפקיד רשמי בלבד); והתפטר מתפקיד זה בסוף השנה מכיוון שהיה מעט שיכול היה לעשות כשר כאשר הצבא הלאומי של הקוומינטנג התפרק בשלב זה של מלחמת האזרחים בסין.
בין מרץ ליוני 1949 שימש גם כיושב ראש מועצת הניהול הפוליטי.
ביחד עם שאר הממשלה, חה ברח לטאיוואן בסוף שנת 1949.
בתחילת 1950 הוא לא הצליח להשיג שום תפקידים משמעותיים כשצ'יאנג נבחר מחדש כנשיא הרפובליקה הסינית לשלטון באופן רשמי ובכך סומנה את סוף הקריירה הפוליטית של חה; משלב זה ואילך ועד למותו, הוא היה ממלא רק תפקיד כיועץ צבאי בכיר המצורף ללשכת נשיא הרפובליקה הסינית, והחזיק בהשפעה פוליטית מועטה.
אשתו ואנג ון-שיאנג אובחנה כחולה בסרטן השד בשנת 1952, אך חיה עד אפריל 1978; בשש עשרה השנים האחרונות שלה הבעל והאישה נסעו לעיתים קרובות ליפן לקבל טיפול רפואי, וחה היה ידוע כבעל מסור במהלך מחלתה.
בינואר 1954 הוא מונה לראש ארגון שעודד שיתוף פעולה כלכלי בין הרפובליקה הסינית ליפן.
באפריל 1977 הוא מונה ליו"ר הוועדה שניהלה את אולם הזיכרון של סון יאט-סן בטאיפיי.
בינואר 1980 הוא מונה לראש הצלב האדום הסיני.
באותה שנה, לרגל יום הולדתו ה-90, ניתן לו דיוקן של דמותו; אשר יהפוך רכוש חשוב מאוד בשבילו.
בשנת 1982 הוא מונה ליו"ר הראשון של הליגה לסין מאוחדת תחת שלושת העקרונות של העם.
הוא לקה באירוע מוחי במהלך אפריל 1986 והתאשפז.
הוא נפטר בטאיפיי, בירת טאיוואן, בשנת 1987 בגיל 97. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי של הר וושי בצפון טאיוואן.
Jewish Business News הוא עיתון מקוון המתפרסם באנגלית, ומביא חדשות כלכליות הנוגעות לעסקים בבעלות או בניהול של אנשי עסקים יהודים ברחבי העולם.
העיתון הושק בפברואר 2013. מייסדתו, המנכ"לית והעורכת הראשית שלו היא סימה אלה, ששימשה בעבר כעיתונאית בעיתון הישראלי ידיעות אחרונות.
מידע מהאתר מצוטט לעיתים קרובות על ידי אתרי חדשות אחרים.
חוּ גִ'ינְטָאו (בסינית: 胡锦涛; פין-יין: Hú Jǐntāo; ) הוא פוליטיקאי סיני, שכיהן כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין בשנים 2002–2012 וכנשיא הרפובליקה העממית של סין בשנים 2003–2013.
חו, יליד מחוז ג'יאנגסו, למד באוניברסיטת צ'ינגהואה בבייג'ינג והתמחה בהנדסה הידרואלקטרית.
במהלך מהפכת התרבות נשלח לעבוד במשך שנה כעובד בניין במחוז גאנסו.
בגאנסו הו יצר קשר עם סונג פינג, זקן המפלגה ועמיתו ללימודים באוניברסיטה.
עד 1982 מינה אותו סונג לסדרת תפקידים והציג אותו בפני מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית, הוא יובאנג.
בשנתיים שלאחר מכן עבר הו ג'ינטאו לבייג'ינג, ומונה למזכ"ל הכללי של ליגת הנוער הקומוניסטית הסינית.
הוא נודע כקומוניסט בירוקרט ושמרן, שטיפס באופן עקבי ומחושב היטב בהיררכיה הפוליטית הסינית.
בשנת 1985 מונה הו ג'ינטאו למזכיר המפלגה של מחוז גוויג'ואו, שם סייע ביישום רפורמות חינוכיות וכלכליות.
ב-1989 כיהן כמזכיר המפלגה הקומוניסטית בטיבט שם היה מעורב בנקיטת יד קשה ובשפיכות דמים כלפי מפגינים טיבטיים מקומיים.
רמת מעורבותו בדיכוי ההפגנות היא נושא שנתון לוויכוח.
בהמשך מונה לסגן המזכיר הכללי של המפלגה וכסגן נשיא סין במשך חמש שנים.
בשנת 2002 פרש המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית ג'יאנג דזה-מין לאחר שהחליט להעביר את התפקיד לדור הרביעי במפלגה הקומוניסטית, שאותה הוביל חוּ.
בספטמבר 2004 פרש ג'יאנג מאחרון תפקידיו הרשמיים ובכך הושלמו לחלוטין חילופי השלטון במדינה.
בתקופת שלטונו ייצג את התנועה הסמכותנית הריכוזית במפלגה וקידם את אידאולוגיה של "חברה סוציאליסטית הרמונית".
בנוסף התמודד מול התפרצות נגיף סארס (2003) ורעידת האדמה בסצ'ואן (2008).
בנוסף השתמש בכוח צבאי לדכא את המהומות בטיבט.
פרש מההנהגה לטובת שי ג'ינפינג.
חו נולד למשפחת סוחרים וגדל ב, מחוז ג'יאנגסו.
בצעירותו הוא הבליט את עצמו מבחינה אקדמית, ובשנת 1965 קיבל תואר בהנדסה הידרואלקטרית מאוניברסיטת צינגהואה בבייג'ינג.
בעודו סטודנט שם, הוא גויס להצטרף למפלגה הקומוניסטית.
לאחר סיום הלימודים, חו שימש כעוזר מרצה באוניברסיטה לפני שנשלח לעבוד במשך שנה כפועל בניין במחוז גאנסו במהלך מהפכת התרבות.
מאוחר יותר מילא כמה תפקידים טכניים ופוליטיים במחוז.
בגאנסו חו התחיל להתקשר עם סונג פינג, זקן מפלגה ועמית בוגר באוניברסיטה שהפך למנטור שלו.
עד 1982 סונג מינה אותו לסדרה של תפקידים והכיר לו את המזכיר הכללי של המפלגה, חו יאובאנג.
בתוך השנתיים הבאות, חו ג'ינטאו עבר לבייג'ינג ועלה בשדרת ההנהגה לתפקיד המזכיר הכללי של ליגת הנוער הקומוניסטית הסינית (CCYL), תפקיד שהחזיק בעבר חו יאובאנג.
בשנת 1985 מונה חו ג'ינטאו למזכיר המפלגה של מחוז גוויג'ואו, שם עזר ליישם רפורמות חינוכיות וכלכליות.
כחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, ב-1987 הוא נשלח לטיבט ושנה לאחר מכן התמנה למזכיר המפלגה המחוזית, וב-1989 הוא הטיל משטר צבאי בתגובה לתסיסה חברתית שם.
כשסונג פרש לגמלאות ב-1992 כאחד משבעת החברים הקבועים בלשכה הפוליטית העליונה (הפוליטביורו), הוא הצליח לחזק שדולה פוליטית עבור חו להחליף אותו.
בקונגרס המפלגה ב-1992, חו מונה לחבר במזכירות הוועד המרכזי, תפקיד סמכותי שאפשר לו להקים רשתות פוליטיות של תומכים ברחבי המפלגה.
ב-1998 הוא נבחר לסגנו של נשיא סין, ג'יאנג דזה-מין, ובשנה שלאחר מכן הפך לסגן יו"ר הוועדה הצבאית המרכזית של המפלגה.
עד 2002 חו התגלה כיורש העצר של הנשיא דזה-מין, ובנובמבר אותה שנה הוא ירש את ג'יאנג כמזכיר הכללי של המפלגה.
במרץ 2003 חו נבחר לנשיא על ידי הקונגרס העממי הלאומי.
הוא ביסס את כוחו בספטמבר 2004 כשמונה ליו"ר הוועדה הצבאית המרכזית (CMC) בעקבות התפטרותו של דזה-מין.
עם פרישתו של דזה-מין מאחרון תפקידי ההנהגה, חו, איש דור ההנהגה הרביעי, היה למנהיג העליון של סין.
חו חיזק את המשטר הסמכותני הריכוזי וייצג פלג במפלגה הקומוניסטית שנחשב ל"שמרני" והדוק לעומת הפלג המתון יותר שהנהיג את המדינה בידי ג'יאנג דזה-מין ודנג שיאופינג.
חו אמר שהוא יפעל לצמצום העוני באזורים כפריים ויעלה את שכר העובדים והבטיח יותר שקיפות ומשמעת מפלגתית.
חו קרא להגברת הדמוקרטיה, אבל היה מעורפל לגבי מה הוא באמת התכוון ולא הציע תוכניות לקיום בחירות או לבצע רפורמות פוליטיות גדולות כלשהן.
הוא הקים ועידה ללימוד רפורמה חוקתית אך התקדם לאט ובזהירות.
מאמציו למלוך בשחיתות נעשו תוך שימוש במשמעת הפנימית של המפלגה, תוך הרחבת סמכותה של מערכת המשפט או העיתונות.
האתגר הגדול הראשון של חו היה התפרצות ה-SARS (תסמונת נשימתית חריפה חמורה), שהחלה לצבור תאוצה בערך באותו זמן שנכנס לתפקידו במרץ 2003. לאחר התערבות ראשונית, הוא פעל בנחישות למגר את התפרצות הנגיף.
לאחר שהודה בפני הציבור בכמה טעויות שנעשו ובכך שהתרחש כיסוי - אירוע נדיר כשלעצמו - הוא פיטר את שר הבריאות שלו והטיל שורה של מגבלות שנועדו לשמור על התפרצות המחלה בשליטה, תהליך שנעשה תוך כמה שבועות.
מקרה ההידבקות הראשון ב-SARS דווח לראשונה במחוז גואנגדונג בדרום סין.
המחלה הפכה למגפה לאורך חודשיה הראשונים של שנת 2003. באפריל 2003, סין התנצלה בפני פורומים בינלאומיים על כך שלא הגיבה להתפרצות ה-SARS מוקדם יותר לאחר שהועלו טענות לפיהן גורמים רשמיים כיסו את היקף התפשטות המחלה.
הטיפול של הממשלה בהתפרצות של הנגיף פגעה בתדמית הבינלאומית של המדינה כשההתפרצות לא דווחה (ואחר כך דווחה בחסר), מה שאפשר לה להתפשט ביתר קלות.
צעדים חמורים שננקטו לאחר מכן לבלימת המחלה והתפשטותה פגעו במגזר השירותים במשק הכלכלי הסיני.
במהלך כהונתו הראשונה של חו מ-2003 עד 2008, הכלכלה הסינית צמחה בסביבות 75% וההכנסה לנפש הוכפלה בערך מ-1000 דולר ל-2000 דולר.
תחת חו ג'ינטאו, סין הייתה מחויבת בתוקף לרפורמה כלכלית ולפתיחות כלכלית לעולם החיצון.
ההנהגה הסינית זיהתה את הרפורמה בתעשיות הממלכתיות והקמת רשת ביטחון חברתית כעדיפויות ממשלתיות.
האסטרטגיות הממשלתיות להשגת יעדים אלו כללו הפרטה בקנה מידה גדול של מפעלים לא רווחיים בבעלות המדינה ופיתוח מערכת פנסיה לעובדים.
ההנהגה גם צמצמה את הבירוקרטיה הממשלתית.
בשנת 2003 סין חוותה קצב צמיחה חזק של יותר מ-9% בתוצר מקומי גולמי למרות הנסיגה הכלכלית בעקבות התפרצות ה-SARS ותנופת בנייה עירונית גדולה, שנבעה בין השאר מהגירה של תושבים כפריים לערים (22 ערים היו עם יותר מ-2 מיליון תושבים נכון לאותה השנה).
המשך הצמיחה הכלכלית הנמרצת ב-2004 הובילה את הממשלה לנקוט שורה של צעדים שנועדו להאט את הצמיחה כדי לשלוט באינפלציה ולהפחית השקעות יתר.
בשנת 2006 הממשלה הפכה מודאגת יותר ויותר מהפער בין סין העירונית והמשגשגת יחסית לכפרית הענייה יותר, פער שהפך בולט עוד יותר מאז תחילת המאה ה-21 וגרם למספר הולך וגדל של הפגנות אלימות לעיתים.
מנהיג המפלגה הקומוניסטית המקומית של שאנגחאי, שהיה גם חבר הלשכה המדינית, הודח בספטמבר 2006 בשל פרשיית שחיתות, אך המהלך נתפס במידה רבה כגיבוש כוח מצד הנשיא חו ולא ניסיון להפיל פקידים מושחתים.
בספטמבר 2008, בתגובה לסימנים לכך שהצמיחה הכלכלית בסין האטה במהלך המשבר הכלכלי העולמי, הממשלה ביטלה בפתאומיות את מדיניות ההידוק המוניטרית בת חמש שנים - שנועדה להילחם באינפלציה ולהוריד את הריבית - תוך הקלת מגבלות ההלוואות על הבנקים הסיניים.
בנובמבר 2008 הכריזה ממשלת חו על חבילת תמריצים כלכלית גדולה, הכוללת השקעות בתשתיות, בתגובה למשבר הפיננסי העולמי והשפל הכלכלי שהחל באותה השנה והאט את קצב הצמיחה של הכלכלה הסינית מונעת הייצוא.
תמריצים אלו עזרו לבלום ולהפוך את ההאטה באופן משמעותי עם צמיחה כלכלית ב-2009, שנה שבה הכלכלה צמחה ב-8.7%, כשהצמיחה הוסיפה לגדול ב-10.3% ב-2010.
הצמיחה המתמשכת ביצוא החייתה את החששות הבינלאומיות מפיחות בערך המטבע הסיני.
סין גם השתמשה ברזרבות ההשקעות החיצוניות העצומות שלה (בסך יותר מ-2 טריליון דולר) כדי לספק סיוע כלכלי בינלאומי ולהגביר את השפעתה שלה על הכלכלה הבינלאומית.
עד אמצע 2010 הצמיחה האיתנה הובילה את ממשלת חו להטיל הגבלות על מכירת נכסים בניסיון למנוע בועה כלכלית ספקולטיבית, ושיעורי הריבית ודרישות הרזרבות הבנקאיות הוגדלו במהלך השנה.
החלטה של ארגון הסחר העולמי משנת 2011 לפיה סין הפרה את כללי הסחר במקרה משנת 2009 על ידי הגבלת מכירות של מגנזיום וחומרי גלם אחרים.
הגבלות נוספים על כלכלת הנדל"ן הסינית הובילו לביקורת מחודשת על מגבלות היצוא שלה, ובשנת 2014 הארגון הגיע למסקנה שהגבלות נדל"ן שונות הן גם כן הפרה של הסכמי מסחר בינלאומיים.
ממשלת סין המשיכה במאמציה להילחם באינפלציה במהלך 2011, אך צמיחה איטית יותר במחצית השנייה של השנה הובילה להקלה בחלק מהמאמצים הללו לקראת סוף השנה; הצמיחה המשיכה להאט בשנים הבאות.
נראה שרבות מפעולותיו של חו עמדו בקנה אחד עם התפיסה לפיה יציבות והסרת איומים על המפלגה היו בראש סדר העדיפויות שלו.
באמצע שנות ה-2000, חו העניק לשירותי הביטחון יותר סמכות לפצח פעילויות המוגדרות כאיום על אחיזתה של המפלגה הקומוניסטית בשלטון; מתנגדים ופעילים ועיתונאים סינים וזרים נעצרו; השליטה של הממשלה באינטרנט ובתקשורת הוחמרה; הוטלו מגבלות חדשות על הביטוי וחירויות אזרח אחרות.
בנאום לוועד המרכזי באפריל 2005, חו התבטא בדבר "כוחות עוינים" המנסים לערער את המפלגה על ידי "שימוש בדגל של רפורמות פוליטיות כדי לקדם דמוקרטיה פרלמנטרית בורגנית מערבית, זכויות אדם וחופש הביטוי".
בתדרוך שנכתב בידו של חו שהודלף לעיתונות בהונג קונג נאמר כי המדיניות הכלכלית בקובה ובקוריאה הצפונית הייתה שגויה אך המדיניות הפוליטית שלהן נכונה.
חו ומשפחתו לא נפגעו מהאשמות על שחיתות ונפוטיזם על אף פרשיות שונות שנקשרו בשמם.
בדצמבר 2006, חברה בראשות חו האיפנד, בנו של חו, זכתה בעסקת סריקות בשדות תעופה.
החברה, 'נוטק' (Nutech), זכתה בעסקה לאספקת סורקים המזהים חומרי נפץ נוזליים בשדות תעופה ברחבי סין.
העסקה עמדה על שווי של מיליוני דולרים.
באירוע בבייג'ינג לציון יום השנה ה-30 ליוזמת מדיניות ה"רפורמה והפתיחות" שיזם דנג שיאופינג ב-1978, חו הבטיח שסין תיפתח יותר, אך, תוך שימוש בשפה החדורה בז'רגון המרקסיסטי-לניניסטי, התעקש כי המפלגה הקומוניסטית תישאר בשלטון.
"בלי יציבות, אנחנו לא יכולים לעשות כלום ו[נאבד] את מה שהושג", אמר.
בנשיאותו חו ג'ינטאו החיה מחדש רעיון מאואיסטי מרכזי - הכוונת מטרה אחידה והלך רוח אחיד לכל העם - כדי להתמודד בצורה יעילה יותר עם חוסר היציבות החברתית-פוליטית ההולכת וגוברת של סין.
בנאום בפני הפוליטביורו באוקטובר 2010, חו דחק בחברי המפלגה "להגביר את הגורמים ההרמוניים של [החברה] במידה המרבית" באמצעות יישום מדיניות התואמת כביכול את רצונות העם, שדואגת לדאגות העם, ושיכולה לכבוש את לב העם".
חו גם נשבע שהמפלגה תהפוך את הלך קבלת ההחלטות ל'מדעית ודמוקרטית' ושהמדיניות תהיה מעוגנת על "האינטרסים הבסיסיים של ההמונים".
בחודשים ינואר ופברואר 2008, חלק ממזג האוויר החורפי הקשה ביותר במאה השנים האחרונות גרם לאסונות טבע במרכז ובסין, והלחיץ קשות את מערכות התחבורה והאנרגיה של סין, מה שהוביל להאטות מסוימות בתעשייה ולעצירה של מיליוני נוסעים בראש השנה הסינית.
יותר מ-300,000 חיילים ו-1.1 מיליון אנשי כוחות עזר גויסו לפינוי כבישים, אספקת אמצעים לאזורים מנותקים וכדומה.
במרץ 2008, היו הפגנות והפרות סדר אנטי-סיניות בטיבט, וגם טיבטים היושבים במחוזות נוספים בסין, במיוחד במחוזות שכנים (סצ'ואן, צ'ינגהאי ושינג'יאנג), הפגינו נגד השלטון הסיני.
המחאות הטיבטיות גם הביאו את התומכים הבינלאומיים באוטונומיה או עצמאות טיבטית להשתמש בפורומים בינלאומיים הקשורים לאולימפיאדת הקיץ בבייג'ינג כדי להפגין נגד השלטון הסיני בטיבט.
רעידת אדמה הרסנית פקדה את דרום מערב סין במאי אותה השנה.
במרכזו של מחוז סצ'ואן, מוקד הרעידה, נהרגו לפחות 69,000 בני אדם, רבים מהם מתו כאשר מבנים חדשים לא תקינים, כולל מספר בתי ספר, קרסו עליהם.
האסון בלט בסיקור התקשורתי הבלתי מצונזר ברובו שקיבל בתחילה בסין, אך לאחר מספר שבועות הצנזורה הממשלתית הגבילה אותו וגילויי אבל פומביים דוכאים על ידי המשטרה.
ביולי 2009, הפגנה של האויגורים באורומצ'י, שינג'יאנג, הובילה להתפרעות אנטי-סינית קטלנית ולאחר מכן להתפרעות נגד האויגורים מצד קהילות של אויגורים; מאות נעצרו, והממשלה שלחה חיילים לעיר כדי להשיב את השליטה בה.
שינג'יאנג המשיכה להיות מוקד של תסיסה אתנית בשנים שלאחר מכן, והממשלה הסינית החלה לקדם את דיכוי העם האויגורי בעיקר החל מעלייתו לשלטון של שי ג'ינפינג.
חו הרבה במסעות בינלאומיים, ועזר להרחיב את השפעתה של סין ברמה הבינלאומית.
הוא ביקר בארצות הברית, רוסיה, ערב הסעודית, מרוקו, ניגריה, לאוס, הודו, פקיסטן ועוד ועקרון מדיניות החוץ העיקרי שלו היה "העלייה השלווה" של סין.
חו נתן במקרים רבים עדיפות לפיתוח היחסים עם בעלות בריתה של סין באסיה ואירופה על פני פיתוח היחסים עם ארצות הברית ויפן השכנות.
לפי דיווחים שונים, ג'יאנג דזה-מין הנחה את מדיניות החוץ כשהיה עדיין בעל סמכות שלטונית עד 2004 ואף מתח ביקורת על מדיניות "העלייה השלווה" הגמישה של חו בטענה שהיא רכה מדי, במיוחד מבחינת המסר שהיא שלחה לטאיוואן.
לאחר שג'יאנג דזה-מין פרש מכל תפקידיו, חו החל לקדם ביתר שאת את האג'נדה שלו.
בביקור למוסקבה, חו דיבר בעד עולם רב קוטבי.
ההצהרה נאמרה לאחר הפלישה של ארצות הברית ובעלות בריתה לעיראק ב-2003 ונראה כי היא התייחסה למעמד של ארצות הברית כמעצמת-על יחידה בעולם.
חו הפך למנהיג הסיני הראשון שהשתתף בפגישה של ה-G-8, קבוצה שקודמו ג'יאנג סירב לקחת בה חלק בטענה כי היא מהווה "מועדון עשירים".
ב-2003 חתמו סין והודו על הסכם הסדר גבול שייצג שיפור מצטבר ביחסים ביניהן, ושנתיים לאחר מכן הסכם חדש קרא להסדר קבע של סוגיית מחלוקות הגבול בין שתי המדינות.
כמו כן, בשנת 2003 נחתם הסכם סחר המעניק לעסקים בהונג קונג גישה רבה יותר לשווקים של סין.
ב-2004, יחסי טאיוואן–סין הפכו מתוחים יותר עם בחירתו מחדש של צ'ן שואי-ביאן לנשיא טאיוואן, שקרא בעבר לטאיוואן להכריז על עצמאות רשמית מסין.
במרץ 2005 העבירה סין חקיקה נגד התנתקות שקראה להשתמש בכוח צבאי במקרה ואמצעי שלום לא יצליחו להביא לאיחוד מחדש עם טאיוואן; החקיקה עוררה הפגנות בטאיוואן.
במקביל, סין קיבלה בברכה ביקורים של מנהיגי אופוזיציה טאיוואנים, שהתחייבו לשמור יציבות בסטטוס קוו.
באפריל 2008, לאחר ניצחון הקוומינטנג מהאופוזיציה בבחירות, חו נפגש בקצרה עם סגן הנשיא הנבחר של טאיוואן; הפגישה בדירוג הגבוה ביותר בין סינים לטאיוואנים מאז מלחמת האזרחים הסינית, היא סימנה את הסבירות ליחסים הרבה יותר רגועים עם ממשלת הקוומינטנג החדשה.
שירות אווירי מסחרי סדיר בין סין לטאיוואן החל לפעול שלושה חודשים לאחר מכן.
בשיפור ניכר ביחסים, סין וטאיוואן חתמו בנובמבר 2009 על הסכמים שיגבירו את פעילות הסחר והתחבורה הישירים ביניהן; מאז נחתמו הסכמים נוספים, שהובילו להסכם סחר משמעותי ביוני 2010.
הניסוי של קוריאה הצפונית בנשק גרעיני באוקטובר 2006 הדגיש את היחסים המורכבים של סין עם שכנתה מצפון-מזרח.
אף על פי שסין נחשבה כבעלת השפעה רבה יותר מכל מדינה אחרת על קוריאה הצפונית והתנגדה לניסוי, היא לא הצליחה למנוע אותו.
חו וכל צמרת ההנהגה דאגו מחוסר היציבות בחצי האי הקוריאני וזרם פוטנציאלי של פליטים קוריאנים לסין.
על כן סין תמכה בהחלטה המגנה את קוריאה הצפונית והטילה עליה סנקציות, אך הביעה הסתייגות מחיפוש בספינות צפון קוריאניות ותעבורת מסחר אחרת.
עם זאת, סין לחצה על קוריאה הצפונית להימנע מקיום של ניסוי גרעיני שני.
ביולי 2008 חתמו סין ורוסיה על הסכם שסיים את תיחום גבולותיהן המשותפים; ההסכם היה האחרון בסדרה של הסכמי גבול (1991, 1994 ו-2004).
בתחילת 2005 נרשמה גם עליית מתיחות ביחסים עם יפן סביב אופן ההתייחסות לפשעי המלחמה שביצעו היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה בספרי הלימוד היפניים, על מינוי אפשרי של יפן למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם ועל אזור כלכלי בלעדי שנוי במחלוקת בים סין המזרחי.
הנושאים עוררו לעיתים הפגנות אנטי-יפניות נרחבות בסין.
בינתיים, בנובמבר 2004, חתמה סין על הסכם סחר חופשי עם איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN); במסגרת ההסכם, מכסים שונים על סחורות רבות בין סין חברות ASEAN בוטלו באופן הדרגתי עד השלמת התהליך ב-2015.
התביעות הטריטוריאליות הימיות הנרחבות של סין מחופיה והלאה הפכו למקור הולך וגובר לסכסוך באזור.
בספטמבר 2010, לאחר שספינת דיג סינית התנגשה בסירות סיור יפניות ליד איי סנקאקו, קבוצת איים בשליטת יפן שסין תבעה שליטה עליהם, יפן האשימה את מפקד הספינה הסינית בהתנגשות מכוונת אל תוך כלי השיט היפניים.
סין דרשה את שחרורו של הקפטן וצוותו, ביטלה פגישות בין-ממשלתיות של הצמרת המדינית עם מקבילתה היפנית, ודווח כי עצרה את הייצוא של יסודות נדירים החשובים לתעשייה ביפן.
לאחר מכן שוחרר הקפטן, אך אירועי סכסוך איי סנקאקו העלו את המתיחות ביחסים בין שתי המדינות.
מדיניות החוץ המשפיעה של סין שעם הזמן הפכה גם יותר ויותלר תקיפה, אשר במידה רבה נגרמה מעצם כוחה הכלכלי, סיבכה גם את היחסים עם שכנות אחרות באסיה, במיוחד כאשר היו מעורבים איים שנויים במחלוקת.
תביעות סיניות על כל ים סין הדרומי הובילו למתיחות עם וייטנאם והפיליפינים ב-2011 ו-2012, ותביעתה כלפי איי סנקאקו הובילה לחידוש המתיחות עם יפן ב-2012, לרבות הפגנות אלימות לעיתים נגד יפן בסין והפחתה משמעותית של רכישות במוצרים יפניים.
חו שיבח את נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש כששני המנהיגים ביקרו בקנברה, אוסטרליה באוקטובר 2003. חו ייצג עצמו כלפי התקשורת כחברותי באותה הפגישה בעוד בוש התרחק ממנו.
חו נותר באוסטרליה במשך שלושה ימים וביקר באתרים שונים ביחד עם מספר אנשי עסקים מקומיים וסייר בנמל סידני.
בוש נותר לעומתו רק 21 שעות.
בספטמבר 2005, חו ערך סיור בן 12 ימים בארצות הברית, מקסיקו וקנדה.
הוא נפגש פעם נוספת עם הנשיא בוש בוושינגטון די.
סי.; שוחח עם ביל גייטס בסיאטל; נאם בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק; והעביר נאום באוניברסיטת ייל בו הציג את סין כמדינה אשר "מתפתחת בשלווה".
תחום הסחר היה נתון למחלוקת ביחסים עם ארצות הברית, שקראה החל מתחילת 2005 לסין להעריך מחדש את המטבע שלה בגלל חוסר האיזון המזחרי הגדול שלה עם סין, שכלכלתה המשיכה בצמיחה יוצאת דופן במהלך השנה שלאחר מכן.
יחסי הסחר עם ארצות הברית שוב הפכו לבעייתיים בשנת 2007. בעקבות צמיחה כלכלית איתנה ביותר ב-2006, שתרמה לסין עודפי סחר עצומים ועתודות במטבע חוץ, ארצות הברית, תחת לחץ גובר מבית, הנהיגה מכסים על כמה מוצרים סיניים, בטענה כי הסחורה סובסדה שלא כדין.
סין גינתה את המהלך, שנראה בחלקו כי נעשה בעקבות חוסר הרצון שלה להעריך מחדש את ערך המטבע שלה לפי דרישות האמריקאים.
במאי 2007, סין הודיעה שהיא תקל מעט את ההגבלות על התנודות היומיות בערך המטבע שלה, מהלך סמלי בעיקרו.
היחסים עם ארצות הבריתהתקררו במידה מסוימת בין לבין בעקבות ניסוי מוצלח של נשק אנטי-לווייני סיני בינואר 2007, ניסוי שעלול היה להעניק לסין עליונות צבאית-אסטרטגית על אמריקה.
לווייני ניווט ותקשורת אמריקאים שונים נועדו לסייע לטאיוואן במקרה של מלחמה סינית-טאיוואנית.
האינפלציה הסינית הפכה לבעיה הולכת וגוברת במהלך 2007, למרות הצעדים של הממשלה לשלוט בה, ועודף הסחר של סין המשיך לגדול (בכמעט 50% ב-2007).
בנובמבר 2012 חו התפטר מתפקיד המזכיר הכללי, וקונגרס המפלגה בחר את שי ג'ינפינג להחליפו בתפקיד.
במקביל, חו גם ויתר על תפקידו כיו"ר הוועדה הצבאית המרכזית לשי, ששימש עד אז כסגן יו"ר הוועדה.
שי נבחר להחליף את חו על ידי הקונגרס העממי הלאומי במרץ 2013. המשיך לשמש בתפקיד בכיר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
במהלך ישיבת הסיכום של הקונגרס הלאומי ה-20, באוקטובר 2022, הוא הוצא ממליאת הקונגרס בליווי סדרנים.
ההוצאה הוסברה לתקשורת כבעיה בריאותית אך פרשנים זרים ראו זאת כמהלך שנועד למנוע ממנו להתבטא או להעביר ביקורת במסגרת הקונגרס על ממשל שי.
סוּ ג'וּ (סינית מפושטת: 苏铸; סינית מסורתית: 蘇鑄; 16 בפברואר 1921 – 20 באוגוסט 2008), שנודע יותר בפסבדונים חְווָה גְווֹ פֶנְג (סינית מפושטת: 华国锋; סינית מסורתית: 華國鋒), היה מדינאי סיני, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין ונשיא הרפובליקה העממית של סין בין השנים 1976–1981.
בתחילת שנות ה-60 היה עסוק בשיקום הכלכלי של סין מהזינוק הגדול קדימה.
הוא עבר ל והיה אחראי לטיפוח המחוז כאזור חקלאי לדוגמה, דבר שזיכה אותו בשבחי מאו דזה-דונג.
ב-1971 עבר לבירה בייג'ינג ושירת בלשכת המטה של מועצת המדינה (הממשלה) בראשות ג'ואו אנלאי.
בשנים 1972–1973 היה מעורב בחקירת פרשת מותו של לין ביאו.
בשנת 1973 כבר קיבל מושב בפוליטביורו של הוועד המרכזי.
בשנת 1975 מונה לשר לביטחון הציבור וסגן ראש הממשלה.
גוופנג ייצג את הזרם המתון, בין תומכי מאו במהפכת התרבות לרפורמיסטים שהתאגדו סביב דנג שיאופינג.
לאחר מותו של ג'ואו אנלאי מסרטן ב-1976 מונה גוופנג לתפקיד ראש הממשלה ומיד לאחר מכן גם לסגן יו"ר המפלגה הקומוניסטית.
מספר חודשים לאחר מכן מת מאו דזה-דונג, וגוופנג ירש אותו בתפקיד יושב ראש המפלגה הקומוניסטית ובראשות הוועדה הצבאית, ובכך החזיק בשלושת התפקידים המרכזיים בסין.
זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון נעצרו אנשי כנופיית הארבעה, שעמדו בראש מהפכת התרבות כשליחיו של מאו.
מ-1977 בכל הכינוסים הרשמיים נתלו תמונות של גואופנג לצד אלו של מאו.
כך גם התבקשו בתי הספר בסין.
בתחום הכלכלי הוא החזיר את מדיניות התכנון המרכזי על פי הדגם הסובייטי, שהייתה נהוגה בסין לפני הזינוק הגדול קדימה.
בפועל לאחר תקופת שלטון קצרה עלה כוחו של דנג שיאופינג, ולמרות מעמדו הרשמי של גוופנג כשליט אבסולוטי, כוחו פג, אם כי דנג שהיה השליט בפועל לא הדיח אותו מייד ולא לקח את תפקידיו.
לבסוף הודח מתפקידיו לאחר התגברות כוחו של דנג שיאופינג ותומכיו, ורשמית נשאר חבר רגיל בוועד המרכזי עד שהודח מתפקיד זה ב-2002.
חואן אטקינס (Juan Atkins; נולד ב-12 בספטמבר 1962 בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית) הידוע גם בכינוי Model 500 ו-Infiniti הוא מוזיקאי אלקטרוני אמריקאי מדטרויט, מישיגן.
נחשב לאחד האמנים שהגדירו את מוזיקת הטכנו ובפרט את הטכנו של דטרויט, לצד דריק מיי וקווין סונדרסון, חבריו ל"שלישיית בלוויל".
חואן אטקינס נולד בדטרויט, מישיגן.
בגיל צעיר הוא ניגן בגיטרה ובגיטרה בס בלהקות פאנק/גראז' עם חבריו.
לאחר שהוריו נפרדו, הוא עבר לבלוויל, מישיגן.
בחטיבת הביניים, הוא פגש את דריק מיי וקווין סונדרסון.
בגיל 15 הוא קנה את הסינתיסייזר הראשון שלו, Korg MS-10.
ב-1980 הקים אטקינס הקים את Cybotron יחד עם ריצ'רד דייוויס אלבום האולפן הראשון של הצמד, "Enter" יצא ב-1983. הסינגל "Clear" שיצא לאור באותה שנה מכיל לופ מוזיקלי שסומפל על ידי אמני ראפ והיפ הופ רבים כולל "Lose Control" של מיסי אליוט מ-2005. אטקינס ודייוויס נפרדו ב-1985.
בשנת 1985, אטקינס הקים את חברת התקליטים Metroplex.
באותה שנה, הוא החל ליצור תקליטי סולו תחת הכינוי Model 500. תחת שם זה הוא הוציא את "Deep Space" ב-1995, "Mind and Body" ב-1999, ו-"Digital Solutions" ב-2015.
אטקינס פועל משנות ה-90 יחד עם המפיק הגרמני מוריץ פון אוסוולד.
תחת השם "Borderland" הצמד הוציא את אלבומם הראשון "Borderland" ב-2013 והשני "Transport" ב-2016.
חואן אנטוניו סמראנש טורלו, המרקיז סמראנש הראשון (בספרדית: Juan Antonio Samaranch Torelló, 1st Marquess of Samaranch, 17 ביולי 1920 – 21 באפריל 2010) היה עסקן ספורט ספרדי והנשיא השביעי של הוועד האולימפי הבינלאומי, שכיהן בתפקיד במשך 21 שנים (1980–2001).
סמראנש נולד למשפחה אמידה בברצלונה.
הוא למד מסחר בבית הספר הגבוה לעסקים בברצלונה.
הוא עבד בתור עיתונאי ספורט ב"לה פרנסה" עד שפוטר בשנת 1943 בעקבות ביקורת שכתב על אוהדי ריאל מדריד שניצחה את קבוצת ברצלונה 11 - 1. לאחר מכן, עבד במפעל הטקסטיל המשפחתי.
בשנים 1955–1962 הוא היה חבר במועצת עיריית ברצלונה והיה אחראי על תיק הספורט.
בטרם מינויו לתפקיד מזכיר רשות הספורט בספרד על ידי פרנסיסקו פרנקו בשנת 1967 שימש בתפקיד ראש המשלחת הספרדית לאולימפיאדה מספר פעמים.
לאחר מכן, הוא נבחר לתפקיד נשיא הוועד האולימפי הספרדי וחבר בוועד האולימפי הבינלאומי.
הוא היה דמות בולטת בעשור האחרון לשלטונו של פרנקו.
סמראנש כיהן בתפקיד סגן נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי בשנים 1974–1978. בשנים 1977 - 1980 הוא שימש בתפקיד שגריר ספרד לברית המועצות ולמונגוליה.
בשנת 1991 זכה סמראנש ממלך ספרד בתואר מרקיז בזכות הישגיו והשפעתו על התנועה האולימפית.
ז'אק רוג הבלגי החליף אותו בתפקידו בשנת 2001, וסמראנש זכה בתואר נשיא כבוד לכל החיים, של הוועד האולימפי הבינלאומי.
תקופת נשיאותו של סמראנש בוועד האולימפי הבינלאומי
סמראנש נבחר בוועידה ה-83 שנערכה במוסקבה ב-15 ביולי - 18 ביולי 1980 בסמוך למשחקים האולימפיים שנערכו במוסקבה בצל החרם המערבי בשל פלישת צבא ברית המועצות לאפגניסטן.
הוא הוביל תהליך כלכלי לשיפור המשבר הכלכלי החמור אליו נקלעה התנועה האולימפית בשנות ה-70, בעקבות אולימפיאדת מונטריאול.
בשנת 1981 אישר סמראנש את הרפורמה שכתב אדווין מוזס, אצן אמריקאי מהגדולים בהיסטוריה, שאיפשרה לספורטאים מהטובים בעולם להשתתף למרות היותם מקצוענים.