tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיבוב השני חזרה ברית המועצות מפיגור 5-1 מול יוגוסלביה והמשחק הסתיים בתיקו 5-5. בהארכה לא נכבשו שערים נוספים ונקבע משחק חוזר בין הנבחרות, בו ניצחה יוגוסלביה 3-1. המשחקים האולימפיים הללו היו היחידים בתולדות נבחרת ברית המועצות בכדורגל, בהן היא לא זכתה במדליה.
ברית המועצות זכתה במדליית זהב במשחקים, לאחר שגברה על גרמניה, אינדונזיה, בולגריה ועל יוגוסלביה 0-1 במשחק הגמר.
ברית המועצות השתתפה לראשונה במוקדמות הגביע העולמי לקראת מונדיאל 1958. בשלב זה היא שובצה לבית עם פולין ופינלנד.
ברית המועצות ופולין סיימו במקום הראשון עם אותו מספר נקודות, לכן נקבע ביניהן משחק מכריע בלייפציג, גרמניה המזרחית על ההעפלה לטורניר הגמר.
במשחק זה ניצחה ברית המועצות 0-2 והעפילה לטורניר הגמר לראשונה בתולדותיה.
בשלב הבתים בטורניר הגמר התמודדה ברית המועצות מול אנגליה, אוסטריה וברזיל.
במשחקה הראשון הובילה ברית המועצות 0-2 על אנגליה, אך איבדה את היתרון בדקות הסיום והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. במשחקה השני השיגה ברית המועצות את ניצחונה הראשון במונדיאל, 0-2 על אוסטריה.
במשחקה השלישי בטורניר הפסידה ברית המועצות לברזיל 2-0, במשחק המקביל סיימה אנגליה בתיקו עם אוסטריה וכך שתי הנבחרות, ברית המועצות ואנגליה, סיימו במקום השני עם אותו מספר נקודות ונקבע ביניהן משחק מכריע על העלייה לרבע הגמר, בו ניצחה ברית המועצות 0-1 משער של אנטולי איליין.
ברבע הגמר הפסידה ברית המועצות לשוודיה המארחת 2-0.
ברית המועצות השתתפה באליפות אירופה הראשונה שנערכה בשנת 1960. בסיבוב המוקדמות הראשון לקראת הטורניר, גברה ברית המועצות פעמיים על הונגריה ובסיבוב השני הייתה אמורה ברית המועצות להתמודד מול ספרד, אולם הספרדים סירבו לשחק בברית המועצות ובכך זכתה ברית המועצות בניצחון טכני והעפילה לטורניר הגמר.
בטורניר הגמר הביסה ברית המועצות את צ'כוסלובקיה במשחק חצי הגמר 0-3 מצמד שערים של ולנטין קוזמיץ' איבנוב ומשער נוסף של ויקטור פונדלניק.
במשחק הגמר התמודדה ברית המועצות מול יוגוסלביה.
היוגוסלבים הובילו 1-0 משער של מילאן גאליץ', אך ברית המועצות השוותה משער של שלווה מטרוולי והמשחק נכנס להארכה.
שבע דקות לסיום ההארכה הבקיע פונדלניק את שער הניצחון לברית המועצות שניצחה 1-2 ובכך זכתה באליפות אירופה הראשונה.
הייתה זו הזכייה היחידה של ברית המועצות באליפות אירופה.
בנוסף לאיבנוב ופונדלניק, שהיו מלכי השערים של הטורניר בצוותא עם 3 שחקנים נוספים, הצטיינו בנבחרת השוער לב יאשין ואיגור נטו.
אלופת אירופה העפילה למונדיאל שני ברציפות לאחר שניצחה בכל משחקיה בטורניר המוקדמות את טורקיה ונורווגיה.
בשלב הבתים של טורניר הגמר, שובצה ברית המועצות עם יוגוסלביה, סגניתה מאליפות אירופה ועם אורוגוואי וקולומביה.
בשחזור של גמר אליפות אירופה גברה ברית המועצות על יוגוסלביה 0-2. בהמשך סיימה ברית המועצות בתיקו 4-4 עם קולומביה, לאחר שאיבדה יתרון 1-4. במשחקה האחרון בשלב הבתים גברה ברית המועצות על אורוגוואי 1-2, כאשר איבנוב מבקיע את שער הניצחון דקה לסיום המשחק.
ברית המועצות סיימה במקום הראשון בבית והעפילה לרבע הגמר.
בדומה למונדיאל הקודם, שוב התמודדה ברית המועצות ברבע הגמר מול מארחת הטורניר, הפעם זו הייתה נבחרת צ'ילה, והפסידה 2-1. איבנוב סיים בצוותא עם 5 שחקנים נוספים כמלך השערים בטורניר עם 4 שערים,
ברית המועצות העפילה בפעם השנייה ברציפות לטורניר גמר אליפות אירופה, לאחר שעברה בסיבובי המוקדמות את איטליה ושוודיה.
בחצי הגמר הביסה ברית המועצות את דנמרק 0-3 והעפילה למשחק הגמר מול המארחת ספרד.
ברית המועצות הפסידה 2-1 לספרד ובכך לא הצליחה להגן על תוארה.
יאשין ואיבנוב הצטיינו גם בטורניר זה.
ברית המועצות העפילה בפעם השלישית ברציפות למונדיאל 1966. היא ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים בטורניר הגמר את צפון קוריאה 0-3, את איטליה 0-1 ואת צ'ילה 1-2 בשחזור של רבע גמר המונדיאל הקודם.
ברבע הגמר גברה ברית המועצות על הונגריה 1-2 והעפילה לחצי הגמר.
בחצי הגמר הפסידה ברית המועצות למערב גרמניה 2-1 ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לפורטוגל 2-1. בכך סיימה ברית המועצות במקום הרביעי, המיקום הגבוה בתולדותיה במסגרת המונדיאל.
ברית המועצות העפילה ליורו 1968 בפעם השלישית ברציפות.
בחצי הגמר סיימה ברית המועצות עם איטליה בתיקו 0-0 והמשחק הוכרע בהטלת מטבע לטובת איטליה.
במשחק על המקום השלישי הפסידה ברית המועצות לאנגליה 2-0 ובכך סיימה במקום הרביעי.
ברית המועצות העפילה למונדיאל 1970 בפעם הרביעית ברציפות.
בשלב הבתים בטורניר הגמר היא סיימה בתיקו 0-0 עם מקסיקו המארחת ובהמשך הביסה את בלגיה 1-4 וניצחה את אל סלוודור 0-2 כדי לסיים במקום הראשון בבית ולהעפיל לרבע הגמר.
בשלב זה הפסידה לאורוגוואי 1-0 אחרי הארכה.
ברית המועצות העפילה ליורו 1972 בפעם הרביעית ברציפות, הישג מרשים לאור העובדה שרק 4 נבחרות היו מעפילות עד אז לטורניר הגמר.
נכון לטורניר זה, ברית המועצות הייתה הנבחרת היחידה שהשתתפה בכל טורנירי הגמר.
בחצי הגמר גברה ברית המועצות על הונגריה 0-1 משער של אנטולי קונקוב והעפילה למשחק הגמר בפעם השלישית בתולדותיה מול מערב גרמניה.
ברית המועצות הפסידה 3-0 וסיימה במקום השני.
בשורות הנבחרת הצטיינו השוער יבגני רודקוב, רוואז דזודזואשווילי ומורתז חורצילווה.
לאחר שלא העפילה לשלוש האולימפיאדות הקודמות, העפילה ברית המועצות למשחקים האולימפיים בשנת 1972 וסיימה במקום השלישי.
שנתיים מאוחר יותר, במוקדמות מונדיאל 1974, סיימה ברית המועצות במקום הראשון בבית והעפילה לצמד משחקי פלייאוף על העלייה למונדיאל מול צ'ילה.
לאחר שהמשחק הראשון בברית המועצות הסתיים בתיקו 0-0, סירבה ברית המועצות להגיע למשחק הגומלין בצ'ילה עקב ההפיכה הצבאית שם, במהלכה הוצאו להורג אסירים פעילי שמאל באצטדיון בסנטיאגו.
ברית המועצות נענשה בהפסד טכני ולראשונה בתולדותיה לא העפילה למונדיאל.
שנתיים לאחר מכן, לא הצליחה ברית המועצות להעפיל ליורו 1976, לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדמות אך לא עברה את צ'כוסלובקיה בצמד משחקי הפלייאוף על העלייה לטורניר הגמר.
ברית המועצות זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד במשחקים האולימפיים, לאחר שהפסידה בחצי הגמר למזרח גרמניה 2-1 וניצחה את ברזיל במשחק על המקום השלישי 0-2. הייתה זו הפעם האחרונה בה השתתפה הנבחרת הלאומית של ברית המועצות במשחקים האולימפיים ובמשחקים הבאים ייצגה אותה הנבחרת האולימפית.
שנתיים לאחר מכן, לא העפילה ברית המועצות למונדיאל 1978 בפעם השנייה ברציפות לאחר שסיימה אחרי הונגריה בבית בטורניר המוקדמות.
ברית המועצות גם לא העפילה ליורו 1980 לאחר שסיימה במקום האחרון בבית המוקדמות אחרי יוון, הונגריה ופינלנד.
הנבחרת האולימפית של ברית המועצות השתתפה בטורניר אותו אירחה במסגרת אולימפיאדת מוסקבה בשנת 1980. את הטורניר, כמו את האולימפיאדה כולה, החרימו מדינות רבות, מה שהקל על הנבחרת להעפיל לחצי הגמר.
אולם בשלב הזה, בדומה לאולימפיאדה הקודמת, שוב הפסידה ברית המועצות למזרח גרמניה 1-0. ברית המועצות זכתה במדליית הארד, בפעם השלישית ברציפות, לאחר שגברה על יוגוסלביה 0-2.
לאחר שתי היעדרויות רצופות מטורניר הגמר, העפילה ברית המועצות למונדיאל 1982. ברית המועצות פתחה את שלב הבתים הראשון בטורניר הגמר בהפסד 2-1 לברזיל ולאחר מכן הביסה 0-3 את ניו זילנד.
במשחק האחרון בשלב הבתים, הייתה זקוקה ברית המועצות לתיקו ומעלה מול סקוטלנד על מנת להעפיל לשלב הבא.
המשחק הסתיים בתיקו 2-2 וברית המועצות עלתה לשלב הבא מהמקום השני בבית בזכות הפרש שערים טוב יותר מסקוטלנד.
בשלב הבתים השני גברה ברית המועצות על בלגיה 0-1 והתמודדה מול פולין, שניצחה 0-3 את בלגיה, על העלייה לחצי הגמר, כאשר היא חייבת ניצחון בעוד שלפולנים יספיק תיקו.
המשחק הסתיים בתיקו 0-0 וברית המועצות הודחה מהטורניר.
שנתיים לאחר מכן, לא הצליחה ברית המועצות בפעם השלישית ברציפות להעפיל לטורניר גמר אליפות אירופה.
ברית המועצות העפילה למונדיאל 1986 ובשלב הבתים של טורניר הגמר סיימה ראשונה בבית לאחר ניצחון 0-6 על הונגריה, הניצחון הגבוה בתולדותיה במסגרת המונדיאל, תיקו 1-1 עם אלופת אירופה צרפת וניצחון 0-2 על קנדה.
בשמינית הגמר הפסידה ברית המועצות לבלגיה 4-3 אחרי הארכה, כאשר איגור בלאנוב מבקיע את שלושת השערים לזכותה.
יורו 1988 היה טורניר היורו האחרון בו השתתפה נבחרת ברית המועצות כמייצגת של כל 15 הרפובליקות המרכיבות את המדינה.
יחד עם זאת, מאמן הנבחרת, ולרי לובנובסקי ביסס את הסגל על שחקני קבוצת דינמו קייב.
מתוך 20 חברי סגל הנבחרת ליורו 88 - 11 היו שחקני דינמו קייב.
בכל המשחקים בטורניר, בהרכב הפותח של הנבחרת היו 8-9 שחקני דינמו.
הנבחרת פתחה את בשלב הבתים של הטורניר עם ניצחון 0-1 על הולנד.
לאחר מכן סיימה בתיקו 1-1 עם אירלנד.
במשחקה האחרון בשלב הבתים גברה ברית המועצות על אנגליה 1-3 והעפילה לחצי הגמר מהמקום הראשון בבית.
בחצי הגמר גברה ברית המועצות על איטליה 0-2 משערים של גנאדי ליטובצ'נקו ואולג פרוטאסוב.
היה זה הניצחון האחרון של ברית המועצות באליפויות אירופה.
במשחק הגמר פגשה ברית המועצות שוב את הולנד, אך הפעם הפסידה לה 2-0. זה היה משחק הגמר השלישי ברציפות בו מפסידה ברית המועצות במסגרת אליפות אירופה.
נבחרתה האולימפית של ברית המועצות השתתפה בפעם האחרונה במשחקים האולימפיים שנערכו בסיאול בשנת 1988. ברית המועצות סיימה ראשונה בשלב הבתים לאחר שסיימה בתיקו 0-0 עם קוריאה הדרומית המארחת, ניצחה 1-2 את ארגנטינה וגברה 2-4 על ארצות הברית.
ברבע הגמר הביסה ברית המועצות את אוסטרליה 0-3 ובחצי הגמר ניצחה את איטליה 2-3 אחרי הארכה.
במשחק הגמר גברה ברית המועצות על ברזיל 1-2 אחרי הארכה, כשלזכותה מבקיעים איגור דוברובולסקי, המבקיע המצטיין של ברית המועצות בטורניר עם 6 שערים, בבעיטת עונשין מ-11 מטרים ויורי סביצ'ב שכבש את שער הניצחון בהארכה.
זו הייתה הפעם השנייה והאחרונה בה ברית המועצות זוכה במדליית זהב בטורניר הכדורגל האולימפי.
השתתפותה האחרונה של ברית המועצות בהרכבה המלא בטורניר גדול הייתה במונדיאל 1990. היה זה גם המונדיאל הכושל בתולדותיה של ברית המועצות.
היא פתחה את שלב הבתים בהפסד מפתיע לרומניה 2-0 ובהפסד נוסף לאלופת העולם ארגנטינה 2-0. היא סיימה את משחקיה בניצחון 0-4 על קמרון, שלא מנע ממנה לסיים במקום האחרון בבית ולראשונה בתולדותיה לא לעבור את שלב הבתים.
נבחרת ברית המועצות העפילה ליורו 1992 זמן קצר לפני התפרקותה לאחר שסיימה ראשונה בבית בטורניר המוקדמות לפני איטליה, נורווגיה, הונגריה וקפריסין.
היא השתתפה בטורניר הגמר תחת הדגל של חבר המדינות, לפני שהרפובליקות הסובייטיות לשעבר ייסדו נבחרות כדורגל עצמאיות משלהן לאחר הטורניר.
נבחרת חבר המדינות ייצגה את רוסיה, אוקראינה, בלארוס, קזחסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן, קירגיזסטן, ארמניה, אזרבייג'ן, מולדובה וטג'יקיסטן, אולם ארבע מתוך 15 הרפובליקות הסובייטיות לשעבר לא היו חברות בנבחרת: אסטוניה, לטביה, ליטא וגיאורגיה (אף על פי שהיה שחקן גיאורגי בסגל הנבחרת).
בשלב הבתים של טורניר הגמר, הנבחרת סיימה בתיקו 1-1 עם גרמניה ובתיקו 0-0 עם הולנד.
במשחקה האחרון בטורניר הובסה הנבחרת על ידי סקוטלנד 3-0 וסיימה אחרונה בבית ללא ניצחון.
נבחרות כדורגל שהוקמו בעקבות פירוק ברית המועצות
נבחרת ברזיל בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של ברזיל.
הנבחרת סיימה במקום השלישי בגביע העולם בשנת 1999. בשנים 1998 ו-1999, הנבחרת הגיעה לגמר של גביע ארצות הברית.
ברזיל סיימה במקום הרביעי באולימפיאדת סידני (2000), והגיעה לגמר של אולימפיאדת אתונה (2004).
ב-2002 וב-2004, ברזיל סיימה במקום הרביעי בגביע העולם עד גיל 20.
הנבחרת זכתה בחמש מתוך שש השתתפויות באליפות אמריקה הדרומית.
נבחרת בנין בכדורגל לגברים, המכונה "הסנאים", מייצגת את בנין מאז 1975 עת הפכה דהומיי לבנין.
עד אותה שנה נקראה "נבחרת דהומיי בכדורגל".
נבחרת הכדורגל של בנין מעולם לא העפילה לטורניר גביע העולם בכדורגל, ולזכותה חמש הופעות בגביע אפריקה לאומות כאשר השיג השיא הוא העפלה לרבע הגמר ב-2019.
נבחרת בורונדי בכדורגל, הידועה בכינוייה "הדרורים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בורונדי.
באופן מסורתי, נבחרת בורונדי לובשת את שלושת צבעי דגלה: אדום, ירוק ולבן.
נבחרת בורקינה פאסו בכדורגל, הידועה בכינוייה "הסוסים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בורקינה פאסו.
הנבחרת נקראה בעבר "נבחרת וולטה עילית בכדורגל" עד לשנת 1984 כאשר וולטה עילית הפכה לבורקינה פאסו.
ההישג הגדול ביותר של הנבחרת הוא בגביע אפריקה לאומות 2013 כאשר הנבחרת סיימה במקום השני.
נבחרת ברוניי בכדורגל, הידועים כ"הצרעות", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ברוניי.
הנבחרת הוקמה בשנת 1959 וצורפה לפיפ"א בשנת 1969.
נבחרת זו נחשבת לאחת החלשות בעולם
לוגו מייצרת מדים מדינת מוצא תקופה פומה 2024–הווה
נבחרת בנגלדש בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בנגלדש.
הנבחרת הוקמה בשנת 1972 וצורפה לפיפ"א בשנת 1974.
הנבחרת הופיעה פעם אחת בלבד בגביע אסיה, בשנת 1980. קיימת סברה כי חולשת הנבחרת היא בעקבות חוזקה של נבחרת הקריקט, מאחר שרוב העניין הציבורי בספורט סובב סביב הקריקט בבנגלדש.
ההישג הגדול עד כה של הנבחרת הוא הזכייה בגביע דרום אסיה לפדרציות בכדורגל בשנת 2003 כאשר הטורניר נערך על אדמת בנגלדש.
בגמר ניצחה הנבחרת את נבחרת המלדיביים החלשה יחסית ובכך זכתה בתואר האזורי.
הנבחרת ידעה מדי פעם תקופות טובות כמו במוקדמות מונדיאל 1986 כאשר ניצחה במוקדמות את נבחרות תאילנד ואינדונזיה, טורניר מוקדמות הגביע העולמי הראשון בו השתתפה נבחרת בנגלדש.
נבחרת בנגלדש בכדורגל משחקת בחולצות ירוקות בקבוק ומכנסיים קצרים אדומים כהים.
גם עם פסים אדומים וירוקים.
ירוק ואדום הם הצבעים הלאומיים ההיסטוריים של בנגלדש, שמקורם בדגל המדינה.
האדום מייצג את השמש הזורחת מעל בנגל, וגם את דמם של אלו שמתו למען עצמאות המדינה, בעוד הירוק מייצג את שופע אדמתה.
חולצת החוץ הרגילה של בנגלדש שונה לחלוטין מזו הרגילה, ובדומה לרוב הנבחרות הלאומיות, בנגלדש משתמשת בלוגו של התאחדות הכדורגל של המדינה.
נבחרת בחריין בכדורגל , הידועה בכינוייה "האדום", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בחריין.
הנבחרת מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל.
הנבחרת זכתה בשנת 2004 בתואר הנבחרת שהתפתחה ביותר ולאחר מכן זכתה במקום הרביעי בגביע אסיה.
הנבחרת הוקמה בשנת 1951 והצטרפה לפיפ"א בשנת 1966.
במוקדמות מונדיאל 2006 סיימה הנבחרת בשתי תוצאות תיקו, האחד ביתי 0-0 והשני בחוץ 1-1 נגד נבחרת אוזבקיסטן והעפילה לשלב ההצלבה הבין-יבשתי בגלל הפרש שערי חוץ עדיף.
בשלב ההצלבה פגשה הנבחרת את המדורגת רביעית בCONCACAF, נבחרת טרינידד וטובגו, על מקום בגביע העולם.
המשחק הראשון, שנערך במנאמה, נגמר בהפסד ביתי לבחריין 1-0. המשחק השני, שנערך בפורט אוף ספיין נגמר בתיקו 1-1 ובגלל הפרש שערים עדיף עלתה נבחרת טרינידד וטובגו למונדיאל 2006. גם במוקדמות מונדיאל 2010 הגיעה בחריין עד לשלב הפלייאוף, הבין-יבשתי שם נוצחה על ידי ניו זילנד.
העמשחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
נבחרת בליז בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בליז.
נבחרת זו נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר בעולם.
הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר גביע העולם והעפילה פעם אחת בלבד לגביע הזהב בכדורגל, אליפות הכדורגל לנבחרות של צפון אמריקה, הקריביים ומרכז אמריקה.
רוב שחקני הסגל משתייכים לסגלן של קבוצות מקומיות מבליז או לקבוצות במדינות השכנות כגון קוסטה ריקה, הונדורס, ג'מייקה וברמודה.
לנבחרת רק שחקן אחד בסגל המשחק בקבוצה אירופאית וזהו סילביין ליון, המשחק בקבוצת סנואיס סנט גרטיין המשחקת בליגה השלישית בצרפת.
כל גביעי הזהב של CONCACAF
נבחרת הגברים של ברזיל בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ברזיל.
הנבחרת מנוהלת על ידי קונפדרציית הכדורסל הברזילאית.
נבחרת ברזיל היא אחת מנבחרות הכדורסל הטובות באמריקה ובעולם.
הנבחרת השתתפה גם במשחקים האולימפיים והישג השיא שלה היה המקום השלישי, אליו הגיעה שלוש פעמים בשנים 1948, 1960 ו-1964. הנבחרת גם זכתה חמש פעמים במדליית הזהב במשחקים הפאן אמריקאיים (בשנים 1971, 1987, 1999, 2003 ו-2007).
בסוף המאה ה-20 בלט בנבחרת ברזיל הכדורסלן אוסקר שמידט, שיאן הנקודות בכל הזמנים.
סגל הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורסל 2023 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
נבחרת ברבדוס בכדורגל לגברים לא השתתפה במונדיאל ובגביע הזהב של CONCACAF.
נבחרת בלגיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בלגיה.
הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הבלגית.
הישג השיא שלה הוא מקום רביעי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 1947 ומקום 11 באולימפיאדת 1948. נבחרת בלגיה בכדורסל השתתפה 3 פעמים ב והישג השיא שלה היה המקום ה-11 בשנת 1948.
נבחרת בריטניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הייצוגית של בריטניה בתחרויות כדורסל בינלאומיות.
היא נוסדה על ידי התאחדויות הכדורסל של אנגליה, סקוטלנד וויילס ב-1 בדצמבר 2005 במטרה ליצור קבוצה תחרותית בתחרויות בינלאומיות.
נבחרת בריטניה בכדורסל כמעט ולא שיחקה בזירה הבינלאומית והתמודדה רק באולימפיאדת 1948 שנערכה בלונדון.
הנבחרת הפסידה בחמשת משחקיה בטורניר זה.
בדרך כלל, הנבחרות שייצגו את בריטניה בתחרויות בינלאומיות היו נבחרות אנגליה, סקוטלנד וויילס.
נבחרות אנגליה וסקוטלנד אף השתתפו באליפויות אירופה בכדורסל, אם כי ללא הצלחה רבה.
כאשר לונדון זכתה באירוח אולימפיאדת 2012, המארגנים החליטו שהם מעוניינים שלבריטניה תהיה נציגה תחרותית בכל ענפי הספורט, כולל בכדורסל.
לכן נבחרת בריטניה בכדורסל הוקמה מחדש ב-1 בדצמבר 2005 על בסיס הקבוצות שהיו קיימות בבריטניה.
הנבחרת העפילה מדרג ב' האירופי לדרג א' ובכך קיימה את תנאי המינימום של פיב"א להשתתפות בטורניר כדורסל אולימפי.
בהשתתפותה הראשונה בדרג א', בשנת 2008, הדהימה הנבחרת כאשר סיימה ראשונה בבית המוקדם במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2009 לפני נבחרות ישראל, בוסניה-הרצגובינה וצ'כיה ובכך העפילה לאליפות אירופה בכדורסל 2009. באליפות עצמה הפסידה בריטניה בכל משחקיה לסלובניה, ספרד וסרביה וסיימה אחרונה בבית המוקדם.
בריטניה העפילה גם לאליפות אירופה הבאה בשנת 2011 וסיימה רביעית בבית המוקדם לאחר שהפסידה לנבחרות ליטא, טורקיה וספרד וניצחה את נבחרות פורטוגל ופולין.
באולימפיאדת 2012, אותה אירחה, סיימה בריטניה במקום התשיעי לאחר שהפסידה לרוסיה, ברזיל, ספרד ואוסטרליה וניצחה במשחקה האחרון את סין.
בעקבות השתתפותה באולימפיאדה, העפילה בריטניה באופן אוטומטי לאליפות אירופה בכדורסל 2013 ובה סיימה במקום ה-14, מיקום השיא שלה בטורניר זה.
נבחרת בלארוס בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת בלארוס.
הנבחרת הוקמה בשנת 1992 בעקבות היפרדותה של בלארוס מברית המועצות והיא אחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה.
2025 עד 2029 - הורחקה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה
נבחרת בנין בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בנין.
נבחרת בנין השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1974 וסיימה במקום התשיעי מתוך עשר נבחרות.
נבחרת בנין מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
נבחרת הגברים של ברבדוס בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ברבדוס.
הנבחרת נחשבת לאחת החלשות ביותר ביבשת אמריקה ובעולם.
הנבחרת השתתפה פעם אחת באליפות אמריקה בכדורסל שנערכה בשנת 1995 ובה סיימה במקום העשירי והאחרון.
הנבחרת מעולם לא השתתפה במשחקים האולימפיים או באליפות העולם בכדורסל.
נבחרת ברזיל בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של ברזיל.
הנבחרת השתתפה ב-16 אליפויות עולם בהן זכתה פעם אחת במדליית הארד (1971) ופעם אחת במדליית הזהב (1994) לאחר ניצחון בגמר הטורניר על סין 96-87.
נבחרת בחריין בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בחריין.
נבחרת בחריין היא מנבחרות הכדורסל החלשות באסיה.
היא העפילה תשע פעמים לאליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום העשירי בשנת 1997.
נבחרת בחריין מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
נבחרת בנגלדש בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בנגלדש.
נבחרת בנגלדש היא מנבחרות הכדורסל החלשות ביותר באסיה.
היא העפילה 4 פעמים לאליפות אסיה בכדורסל ובכולן הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום האחרון.
נבחרת בנגלדש מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
נחשבה לשם דבר גם בצפון אמריקה והראתה את כוחה במפגשים שונים מול שחקני NHL ו-WHA, כונתה במערב "המכונה הגדולה האדומה".
צעדים ראשונים של ההוקי קרח במה שיהפוך לברית המועצות נעשו כבר ב-1911, כאשר רוסיה הצטרפה לארגון שנוסד 3 שנים קודם לכן - "הליגה הבינלאומית להוקי קרח", שלימים יהפוך לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF).
אולם המשחק נותר זניח ברוסיה, ועד מהרה עזבה רוסיה את הארגון וזנחה כליל את המשחק.
גם לאחר המהפכה הבולשביקית והקמת ברית המועצות לא השתנה מעמדו של המשחק, ולמעשה ברשויות הספורט הסובייטיות הוא נתפס כענף ספורט מערבי פרימיטיבי ופשטני, וכונה "ההוקי הקנדי" מתוך מטרה ללעוג לו.
היחס למשחק השתנה בשנות ה-40. ב-1946 נערכה לראשונה אליפות לאומית בענף, ומועדונים החלו לצוץ ברחבי ברית המועצות ובעיקר במוסקבה.
ב-1948 קיימו שחקנים סובייטים משחק בינלאומי ראשון, כאשר נבחרת שהורכבה משחקני מועדוני מוסקבה ניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה 6:3.
ההוקי הסובייטי התקדם במהירות מדהימה, והתברר עד מהרה כי לברית המועצות יש את הפוטנציאל להיות בין הטובות בעולם, אם לא הטובה ביותר.
השיפור הקיצוני והמהיר ברמת המשחק הופגן במשחק הבינלאומי הראשון של נבחרת ברית המועצות, שבו הביסה ב-1951 את נבחרת מזרח גרמניה 23:2 במשחק שנערך במזרח ברלין.
לאור ההצלחה, ולאור הצטרפותה של ברית המועצות לוועד האולימפי הבינלאומי, שוכנעו סופית הרשויות כי יש לטפח את המשחק בברית המועצות, וברית המועצות הצטרפה ל"ליגה הבינלאומית להוקי קרח" ב-1952.
שנות ה-50: עלייה מהירה לצמרת העולמית
ברית המועצות השתתפה לראשונה באליפות העולם ב-1954, באליפות שנערכה בשוודיה.
עד הצטרפותה של ברית המועצות שלטה נבחרת קנדה באליפויות העולם, למרות שנהגה לשלוח לאליפות קבוצה מאחד המועדונים שלה.
הפעם נפגשו שתי הנבחרות בגמר, וברית המועצות הביסה את קנדה 7:2 כדי לזכות באליפות העולם הראשונה שלה ולחתום את עלייתה המהירה לצמרת הענף.
ברית המועצות חיזקה את מעמדה כשעלתה שנה לאחר מכן שוב למשחק הגמר, אם כי הפעם הובסה על ידי קנדה; אך ב-1956 החזירה לעצמה את המעמד העליון בענף כשזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת החורף בקורטינה ד'אמפצו, איטליה.
בנבחרת בלט באותה תקופה מי שנחשב לכוכב העל הראשון של ההוקי קרח הסובייטי, החלוץ וסבולוד בוברוב, שהיה גם שחקן כדורגל מצטיין.
לאורך שנות ה-50 נאבקו ברית המועצות וקנדה על מעמד הבכורה בענף, למרות שקנדה המשיכה לשלוח לאליפויות העולם קבוצה מאחד המועדונים שלה ולא נבחרת לאומית אמיתית.
הזינוק הנחשוני במעמד הענף בברית המועצות ובפופולריות של הנבחרת בקרב הקהל הסובייטי בא לידי ביטוי ב-1957 כאשר ברית המועצות אירחה לראשונה את אליפות העולם.
משחק הגמר של ברית המועצות מול שוודיה הועתק מאולם הקרח של מתחם הספורט לוז'ניקי במוסקבה אל אצטדיון לוז'ניקי הסמוך, ומשך אליו כ-55000 צופים - שיא צפייה במשחק באליפות העולם שנשבר רק ב-2010. בגמר ניצחה שוודיה וזכתה בתואר.
ב-1958 התמנה למאמן הנבחרת אנטולי טראסוב, מאמנה המצליח של צסק"א מוסקבה, שנחשב לאחד מאבות הענף במדינה.
הוא הוחלף ב-1960 על ידי ארקדי צ'רנישב והפך לעוזרו.
בהמשך העשור המשיכו קנדה וברית המועצות להאבק על מעמד הבכורה בענף, כאשר ידה של קנדה בדרך כלל על העליונה.
באולימפיאדת סקוו ואלי (1960), בנוסף להפסד לקנדה, הופתעה ברית המועצות גם על ידי נבחרת ארצות הברית והסתפקה במדליית הארד.
שנות ה-60: תחילת הדומיננטיות הסובייטית
אליפות העולם שנערכה ב-1963 סימנה את תחילת עידן הדומיננטיות של נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח הבינלאומי; ברית המועצות זכתה החל מאותה שנה ב-9 אליפויות עולם רצופות, ולא נוצחה במשחק בינלאומי רשמי במשך 5 שנים עד שנוצחה על ידי צ'כוסלובקיה באולימפיאדת גרנובל (1968).
ברית המועצות זכתה במדליית הזהב למרות ההפסד.
שנות ה-70: סדרת הפסגה והפריצה להכרה בצפון אמריקה
ב-1970 פרשה קנדה מהמפעלים הבינלאומיים במחאה על חסימתם לשחקנים מקצוענים, והותירה את הזירה לשליטה סובייטית; הסובייטים אכן זכו באליפויות העולם של 1970 ו-1971 ובמדליית זהב נוספת, שלישית ברציפות, באולימפיאדת סאפורו (1972), תוך שהיא מציגה דור חדש של כוכבים גדולים שיצרו את הנבחרת הנחשבת לאחת הטובות בתולדותיה.
למרות זאת, באליפות העולם 1972 שנערכה בפראג איבדה ברית המועצות את התואר העולמי, לראשונה מזה 9 שנים, ובתואר זכתה צ'כוסלובקיה.
בעקבות זאת עזב מאמן הנבחרת, ארקדי צ'רנישב, את תפקידו, וכוכב העבר וסבולוד בוברוב התמנה במקומו.
ברית המועצות הציגה באותה תקופה דור חדש של כוכבים צעירים שהעמיקו את שליטתה בהוקי קרח הבינלאומי, ובראשם השוער ולדיסלב טרטיאק, קו ההתקפה הראשון שלה שכלל את ולרי חרלמוב, ולדימיר פטרוב ובוריס מיכאילוב, וחלוץ צעיר נוסף, אלכסנדר מאלצב.
מרבית כוכבי הנבחרת שיחקו יחד גם בקבוצת צסק"א מוסקבה, והתאמנו יחד בקביעות.
הנתק בין ההוקי הבינלאומי להוקי בצפון אמריקה, שפסגתו הייתה ליגת ה-NHL המקצוענית, יצר ויכוח נוקב על מעמד מעצמת ההוקי המובילה בעולם; הוויכוח הוביל ליוזמה על עריכת סדרת הפסגה, סדרת משחקים בין ברית המועצות וקנדה כאשר נבחרת קנדה מורכבת לראשונה משחקני NHL.
קנדה על שלל כוכבי ה-NHL שלה ניצחה בסדרה, אך נזקקה לשער בדקה האחרונה של המשחק האחרון כדי לעשות זאת.
התוצאה האמיתית של סדרת הפסגה הייתה הכרה של אוהדי ההוקי בקנדה ובארצות הברית ביכולתה של נבחרת ברית המועצות ובכישורי שחקניה, ושחקני הנבחרת - ובפרט השוער טרטיאק והחלוץ חרלמוב - זכו להערצה גדולה בצפון אמריקה.
מכאן ואילך כונתה הנבחרת הסובייטית "המכונה הגדולה האדומה" בקרב אוהדי ההוקי במערב.
עוד אחת מתוצאותיה של סדרת הפסגה הייתה שטף של מפעלים משותפים לנבחרת ברית המועצות ולהוקי המקצועני בצפון אמריקה.
ב-1974 השתתפה ברית המועצות - עם מאמנה החדש בוריס קולאגין - בסדרת פסגה נוספת, כאשר הפעם נבחרת קנדה מורכבת משחקני WHA - ליגה מקצוענית שהייתה קיימת בזמנו וניסתה להתחרות ב-NHL.
הפעם ניצחה ברית המועצות בסדרה.
כמו כן ב-1976 השתתפה ברית המועצות במהדורה הראשונה של גביע קנדה וזכתה במדליית הארד.
באולימפיאדת החורף באותה השנה זכתה ברית המועצות במדליית זהב רביעית ברציפות.
ב-1977 חלה רפורמה בהוקי הבינלאומי.
במטרה להחזיר את קנדה, מולדת הענף, אל הטורנירים הבינלאומיים, הסכימה ה-IIHF לפתוח את אליפות העולם לשחקנים מקצוענים מליגת ה-NHL, ושינתה את תאריכי האליפות כך ששחקנים מקבוצות שסיימו את העונה ולא עלו לפלייאוף ה-NHL יוכלו להשתתף באליפות.
ההחלטה חיזקה את יריבותיה של ברית המועצות ובעיקר את קנדה, שחזרה בעקבות ההחלטה למפעלים הבינלאומיים, וכן את ארצות הברית ומדינות סקנדינביה שגם להן היו שחקנים ב-NHL.
למרות הקושי החדש המשיכה ברית המועצות לשלוט בהוקי הבינלאומי, ועם מאמן חדש שהפך לאחד המרכזיים בתולדותיה - ויקטור טיחונוב - זכתה באליפויות העולם ב-1978 וב-1979 בתקופה של חילופי דורות בנבחרת, כשאל הכוכבים הוותיקים הצטרפו כוכבים צעירים מוכשרים ובראשם החלוץ סרגיי מקארוב והמגן ויאצ'סלב פטיסוב.
שנות ה-80: "נס על הקרח" והמשך השליטה
בניגוד לרפורמה שעברה אליפות העולם, הטורניר האולימפי לא נפתח לשחקנים מקצוענים בשל חוקי התנועה האולימפית דאז.
נבחרת ברית המועצות, שהוכיחה שהיא מתמודדת כשווה אפילו מול שחקנים מקצוענים ולעיתים אף עולה עליהם, נחשבה לפיכך למועמדת ברורה למדליית זהב אולימפית נוספת באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
אך במשחק במסגרת בית הגמר של הטורניר האולימפי מול ארצות הברית, שנבחרתה הורכבה משחקני מכללות אלמונים, הופתעה נבחרת ברית המועצות ונוצחה 4:3. המשחק נחשב עד היום כמשחק מכונן בהיסטוריה של ההוקי הבינלאומי בכלל ושל ההוקי בארצות הברית בפרט, וידוע בכינוי "נס על הקרח".
ארצות הברית המשיכה למדליית זהב מפתיעה, ברית המועצות הסתפקה במדליית כסף.
לאחר האולימפיאדה המשיכה נבחרת ברית המועצות לשלוט בהוקי הבינלאומי, כאשר בין 1981 ו-1985 נותרה בלתי מנוצחת; באותה תקופה הציגה ברית המועצות את הנבחרת הנחשבת בעיני רבים לחזקה בתולדותיה, ובראשה שישייה פותחת שכונתה "היחידה הירוקה" עקב החולצות הירוקות שלבשו באימונים.
אל סרגיי מקארוב בקו ההתקפה הראשון הצטרפו ולדימיר קרוטוב ואיגור לריונוב שיצרו קו התקפה פורה ויעיל, שכונה במערב "קו KLM" מתוך ראשי התיבות של שמם; את חמישיית שחקני השדה השלימו המגינים ויאצ'סלב פטיסוב וסרגיי סטריקוב, ובשער המשיך לככב ולדיסלב טרטיאק.
במהלך אותו רצף זכתה בפעם הראשונה והיחידה בגביע קנדה והחזירה לעצמה את התואר האולימפי באולימפיאדת סרייבו (1984).
לאחר האולימפיאדה ספגה הנבחרת מכה, כאשר השוער ולדיסלב טרטיאק הודיע במפתיע על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 32 בלבד.
טרטיאק נבחר בדראפט ה-NHL על ידי מונטריאול קנדיאנס ב-1983, אך לא הורשה לצאת ולשחק בה, ובנוסף התגלע סכסוך בינו ולבין מאמן הנבחרת ויקטור טיחונוב.
במחצית השנייה של העשור התערערה במעט השליטה הסובייטית כשהפסידה שתי אליפויות עולם.
למרות זאת שמרה ברית המועצות על התואר האולימפי גם באולימפיאדת קלגרי (1988), האולימפיאדה האחרונה בה השתתפה.
במקביל נשמעו בנבחרת קולות גלויים שקראו לפתוח לשחקניה את שערי ברית המועצות ולאפשר להם לצאת בחופשיות לממש את שאיפותיהם לשחק ב-NHL; הדובר הבוטה והישיר מכולם בנושא היה איגור לריונוב.
לאור מדיניות הגלאסנוסט שהציגו שלטונות ברית המועצות ביוזמת הנשיא מיכאיל גורבצ'וב בסוף העשור, גברה התקווה ששחקנים סובייטים יורשו לשחק ב-NHL.
קבוצות ה-NHL בחרו במהלך התקופה הזו את כל כוכבי הנבחרת בדראפט, והלחץ לאפשר להם לצאת לצפון אמריקה גבר והלך.
1989 עד 1991: נפילת מסך הברזל, הנהירה ל-NHL והפירוק
בין 1989 ו-1990 החל להיסדק מסך הברזל, והדבר ניכר גם ביחסם של שלטונות ברית המועצות לשחקני נבחרת ההוקי קרח שלהם ששאפו לממש את רצונם לצאת לצפון אמריקה ולשחק כמקצוענים ב-NHL.
ב-1989 זכה חלוץ הנבחרת, סרגיי פריאחין, להיות הסובייטי הראשון שיוצא ל-NHL בברכת השלטונות.
חלק מהכוכבים האחרים שנבחרו בדראפט ה-NHL, שלא קיבלו רשות דומה מהשלטונות, איבדו את סבלנותם וערקו לצפון אמריקה.
המפורסמים בין העורקים היו סרגיי פיודורוב ואלכסנדר מוגילני, שערקו בסיוע פעיל של קבוצות ה-NHL שבחרו אותם בדראפט.
למרות המהומה שהשתררה בנבחרת, שאיבדה חלק מכוכביה והייתה מלאה בשחקנים נוספים שעסקו בשאלת היציאה ל-NHL, זכתה ברית המועצות באליפות עולם נוספת ב-1990. זה היה התואר הרשמי האחרון של הנבחרת.
אחרי האליפות הזו נפרצו השערים באופן סופי, וכמעט כל כוכבי הנבחרת נהרו אל ה-NHL.
נבחרת ברית המועצות, ששחקניה כבר שיחקו בתחושה שמדינתם מתפרקת, הגיעה כנגד כל הסיכויים למשחק מכריע מול שוודיה שניצחון בו היה מעניק לה את מדליית הזהב באליפות העולם האחרונה שלה ב-1991 - אבל נוצחה במשחק והסתפקה במדליית ארד .
בהמשך השנה עוד הופיעה ברית המועצות במהדורה האחרונה של גביע קנדה, אך זו הייתה כבר נבחרת מפורקת, ולמעשה עד מספר שבועות לפני פתיחת הטורניר לא היה ברור כלל אם תשתתף בו.
כוכבים רבים ויתרו על הטורניר, ואחרים נופו על ידי המאמן ויקטור טיחונוב מחשש שיערקו למערב.
ברית המועצות סיימה את הטורניר במקום החמישי מתוך שש נבחרות, עם ניצחון בודד, ולא עלתה לחצי הגמר.
זו הייתה האליפות הבינלאומית הרשמית האחרונה בה השתתפה נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח.
עם שלושה משחקים בטורניר "גביע גרמניה" שנערך בפרנקפורט בנובמבר 1991 - ניצחונות על גרמניה וצ'כוסלובקיה, ותיקו 2:2 עם שוודיה - זכתה ברית המועצות בתואר אחרון בהחלט, וירדה מהבמה הבינלאומית.
בתקופת הביניים של הפירוק יוצגו הרפובליקות הסובייטיות - ללא ליטא, לטביה, אסטוניה וגאורגיה שהכריזו על עצמאות מלאה - על ידי נבחרת חבר המדינות.
ב-1992, אחרי שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אלברוויל, התפרקה סופית גם הנבחרת הזו, ונבחרות של 8 רפובליקות סובייטיות לשעבר - רוסיה, בלארוס, אוקראינה, לטביה, אסטוניה, ליטא, אזרבייג'ן וקזחסטן - התקבלו ל-IIHF כחברות נפרדות.
ה-IIHF הכירה ברוסיה כיורשתה של ברית המועצות, והשאירה אותה בדרג העולמי העליון; שאר הנבחרות נאלצו להתחיל את דרכן מהדרגים הנמוכים של אליפות העולם.
מאזן באולימפיאדות: 26 ניצחונות, 6 הפסדים, 2 תיקו.
מדליות אולימפיות: 7 זהב, 1 כסף, 1 ארד.
מדליות באליפות העולם: 22 זהב, 8 כסף, 4 ארד.
(הערה: עד 1968 הטורניר האולימפי נחשב רשמית גם לאליפות העולם לאותה שנה).
מדליות בגביע קנדה: 1 זהב, 1 כסף, 1 ארד.
נבחרת בריטניה בכדורגל היא נבחרת כדורגל הכוללת שחקני כדורגל בריטים.
בניגוד למדינות אחרות, פועלות בבריטניה ארבע נבחרות כדורגל רשמיות, המייצגות כל אחת מאומות הבית - אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, והן אלה המתחרות בטורנירים רשמיים כגביע העולם בכדורגל ואליפות אירופה בכדורגל, לעיתים זו מול זו.
לכל אחת מהאומות גם ליגות נפרדות.
הנבחרת הבריטית השתתפה רק במשחקי ידידות ספורים, וכן במשחקים האולימפיים, שכן הוועד האולימפי הבינלאומי מכיר רק בנבחרות המייצגות מדינות או טריטוריות שלהן ועד אולימפי מוכר.
כשהוקמה ההתאחדות לכדורגל ב-1863, תחומי השפעתה לא היו ברורים.
לא נקבע האם תפקח על הכדורגל באנגליה בלבד, בממלכה המאוחדת כולה, ואולי אף בעולם כולו.
תחום אחריותה הוגדר במידת מה באופן שיורי, עם הקמת התאחדות הכדורגל הסקוטית (1873), התאחדות הכדורגל של ויילס (1876) והתאחדות הכדורגל האירית (1880).
ארבע התאחדויות כדורגל אלה היו התאחדויות הכדורגל הראשונות שהוקמו בעולם.
כל התאחדות קמה בנפרד, ומעולם לא קמה התאחדות כדורגל אחת לבריטניה כולה.
נבחרות אנגליה וסקוטלנד קיימו ביניהן את משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון בהיסטוריה ב-1872, וכל ארבע הנבחרות המשיכו להתחרות כנבחרות נפרדות.
נבחרת אנגליה אף זכתה במונדיאל 1966, שנערך באנגליה.
הפעם הראשונה בה הוקמה נבחרת בריטית הייתה לקראת אולימפיאדת לונדון (1908).
הפעם הבאה בה השתתפה הנבחרת במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת ברלין (1936), אז הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת פולין.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת יוגוסלביה, והפסד לנבחרת דנמרק במשחק על מדליית הארד.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הודחה בשלב המוקדמות בידי נבחרת לוקסמבורג ובאולימפיאדת מלבורן (1956) הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת בולגריה, לאחר שהובסה בתוצאה 6-1, התבוסה הגדולה בתולדותיה.
אולימפיאדת רומא (1960) הייתה האחרונה בה השתתפה, והיא לא עברה את שלב הבתים.
הנבחרת ניסתה להפעיל גם לשלוש האולימפיאדות הבאות, אך לא עברה את שלב המוקדמות.
שינויים במדיניות לגבי ההבחנה בין כדורגלנים מקצוענים לחובבנים במהלך שנות ה-70, הן בהתאחדות האנגלית לכדורגל והן בוועד האולימפי הבינלאומי, הביאו לכך שלא הוקמו עוד נבחרות בריטיות.
במשחקה האחרון, במשחקי המוקדמות לקראת אולימפיאדת מינכן (1972), הובסה בסופיה 5-0. במשחקה הביתי האחרון, באצטדיון ומבלי, גברה על נבחרת בולגריה 0–1.
כיום מעפילות הנבחרות האירופיות למשחקים האולימפיים דרך אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. נבחרת סקוטלנד סיימה במקום הרביעי ב-1992, אך לא יכלה להשתתף כנבחרת עצמאית באולימפיאדת ברצלונה ואת מקומה תפסה נבחרת פולין, שאף זכתה בסופו של דבר במדליית הכסף.
ארבע שנים מאוחר יותר, שוב סיימה סקוטלנד במקום הרביעי, ואת מקומה באולימפיאדת אטלנטה (1996) תפסה פורטוגל.
נבחרת אנגליה העפילה לשלב חצי הגמר ב-2007, שהיה יכול להקנות לה את האפשרות להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
בסופו של דבר נערך משחק פלייאוף בין נבחרות איטליה ופורטוגל, ואיטליה היא זו שהשתתפה במשחקים.
לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) שבה ועלתה שאלת קיומה של נבחרת בריטית.
לפי הכללים, בריטניה, כמדינה המארחת של המשחקים, זכאית לשלוח נבחרת למשחקים.
הוועד האולימפי הבריטי הודיע כי נבחרת בריטית תשתתף במשחקים, והחל במגעים לקראת הקמת הנבחרת.
התאחדות הכדורגל הסקוטית סירבה להשתתף בשיחות, מחשש שקיומה של נבחרת מאוחדת יפגע במעמדה העצמאית של ההתאחדות במסגרות אחרות.
ההתאחדויות של ויילס וצפון אירלנד פרשו מהמשא ומתן במהלך 2007. הסוגיה עוררה עניין ציבורי רב.
ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון הביע את תקוותו כי נבחרת בריטית תשתתף במשחקים, בעוד השר הראשון של סקוטלנד, אלכס סלמונד, התבטא נגד הרעיון.
השתתפות השחקנים הוולשים בנבחרת נותרה שנויה במחלוקת גם לאחר תחילת המשחקים האולימפיים, ופולמוס חדש התעורר בבריטניה לאחר ששחקני הנבחרת הוולשים נמנעו מלשיר את המנונה של בריטניה בעת שנוגן בתחילת המשחקים, וזכו לגינויים על כך ברחבי הממלכה.
בהיבט הספורטיבי, הודחה הנבחרת בשלב רבע הגמר בידי קוריאה הדרומית, בבעיטות הכרעה.
הנבחרת הבריטית קיימה גם משחקי ידידות ספורים.
ב-1947 נערך באצטדיון האמפדן פארק בגלאזגו משחק בין נבחרת בריטניה לנבחרת "שאר אירופה", לציון חידוש שיתוף הפעולה בין ארבע הנבחרות הבריטיות לבין פיפ"א.
ב-1955 נערך באצטדיון וינדזור פארק שבבלפסט משחק דומה, לציון 75 שנים להיווסדות התאחדות הכדורגל האירית.
שני משחקים נוספים נערכו בין נבחרת ויילס לבין נבחרת בריטית שהורכבה משחקנים אנגלים, סקוטים וצפון אירים.
המשחק הראשון נערך ב-1951 לציון 75 שנים לייסוד התאחדות הכדורגל של ויילס, והמשחק השני נערך ב-1969, לרגל הכתרתו של הנסיך צ'ארלס לנסיך ויילס.
נבחרת בורקינה פאסו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בורקינה פאסו.
נבחרת בורקינה פאסו העפילה לראשונה לאליפות אפריקה בכדורסל בשנת 2013 וסיימה במקום האחרון לאחר שהפסידה בכל משחקיה.
עד לטורניר זה, לא השתתפה הנבחרת באליפות אפריקה בכדורסל או בכל טורניר משמעותי אחר.
נבחרת בורקינה פאסו מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
נבחרת בריטניה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של בריטניה.
הנבחרת הורכבה מנבחרותיהן של אנגליה, סקוטלנד וויילס בדצמבר 2005, במטרה לבנות נבחרת תחרותית שתוכל להשתתף באולימפיאדת לונדון בשנת 2012. הנבחרת לא כוללת שחקניות כדורסל מצפון אירלנד, אף על פי שהן זכאיות להשתתף בה.
השחקניות מצפון אירלנד נוהגות לייצג את נבחרת הכדורסל של אירלנד.
נבחרת בריטניה השתתפה מספר פעמים באליפות אירופה בכדורסל נשים בשנת 2019 וסיימה במקום ה-4.
הנבחרת השתתפה במשחקים האולימפיים לראשונה בתולדותיה באולימפיאדת לונדון 2012 ובה הפסידה בכל משחקיה.
נבחרת ברזיל בכדורעף מייצגת את ברזיל בתחרויות כדורעף בינלאומיות: המשחקים האולימפיים, אליפות העולם בכדורעף, גביע העולם בכדורעף, גביע העולם לאלופות הגדולות בכדורעף, ליגת הכדורעף העולמית, המשחקים הפאן-אמריקאיים וליגת האומות בכדורעף.
מאז ראשית המאה ה-21 ביססה עצמה ברזיל כנבחרת החזקה בעולם.
מאז ראשית המאה ניצחה ברזיל ב-18 מתוך 24 הטורנירים שנערכו במסגרות אלה, כולל כל 3 אליפויות העולם שנערכו.
נבחרת ברזיל השתתפה לראשונה באליפות העולם בכדורעף בטורניר שנערך בפריז ב-1956, וסיימה במקום ה-11. ארבע שנים מאוחר יותר אירחה בעצמה את האליפות, בריו דה ז'ניירו, וסיימה במקום החמישי.
גם בחמש אליפויות העולם שנערכו לאחר מכן לא איימה על התואר, ודורגה בהן בין המקום השישי למקום ה-13. באליפות העולם שנערכה בבואנוס איירס ב-1982 רשמה לראשונה הישג משמעותי, כשזכתה במדליית הכסף לאחר הפסד לנבחרת ברית המועצות במשחק הגמר.
באליפות הבאה, שנערכה בפריז ב-1986, סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לארצות הברית בחצי הגמר ולבולגריה במשחק על מדליית הארד.
ב-1990 אירחה ריו דה ז'ניירו את האליפות בשנית, וגם הפעם סיימה נבחרת ברזיל במקום הרביעי, לאחר הפסדים לאיטליה בחצי הגמר ולברית המועצות במשחק על מדליית הארד.
באליפות הבאה, שנערכה ב-1994 ביוון סיימה במקום החמישי, ובזו שנערכה ב-1998 ביפן סיימה שוב במקום הרביעי, לאחר הפסדים לנבחרות איטליה וקובה בשלבים המכריעים.
בטורנירי הכדורעף האולימפיים החלה ברזיל להשתתף עם ראשיתם, באולימפיאדת טוקיו (1964).
עד אולימפיאדת מוסקבה (1980) דורגה בטורנירים אלה בין המקום החמישי למקום התשיעי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה הנבחרת במדליה האולימפית הראשונה שלה, מדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת איטליה והפסידה במשחק הגמר לארצות הברית.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לארצות הברית בחצי הגמר ולארגנטינה במשחק על מדליית הארד.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה את הטורניר ללא הפסד, וגברה על נבחרות ארצות הברית והולנד, בדרך לתואר אולימפי ראשון.
בשתי האולימפיאדות הבאות לא הצליחה ברזיל לשחזר את ההישג.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה במקום החמישי ובאולימפיאדת סידני (2000) סיימה במקום השישי.
בגביע העולם בכדורעף השתתפה ברזיל לראשונה ב-1969, אז נערך הטורניר בגרמניה המזרחית.
ההישג המשמעותי הראשון שלה היה ב-1981, עת נערך הטורניר ביפן (ככל הטורנירים מאז 1977), כשזכתה במדליית הארד.
בגביע העולם לאלופות הגדולות בכדורעף, טורניר שנערך אף הוא ביפן בלבד, רשמה ברזיל הישגים גבוהים מאז הוחל בעריכתו, ב-1993. באותו טורניר זכתה במדליית הכסף, וב-1997 זכתה במדליית הזהב.
בליגת הכדורעף העולמית משתתפת ברזיל מאז הוקמה ב-1990. במשחקים שנערכו באוסקה באותה שנה זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה להולנד בחצי הגמר וגברה על ברית המועצות במשחק על המקום השלישי.
בשני הטורנירים הבאים סיימה במקום החמישי, ובמשחקי הליגה שאירחה בסאו פאולו ב-1993 זכתה לראשונה במדליית הזהב, לאחר ניצחונות על איטליה ורוסיה בשלבים המכריעים.
במילאנו (1994) זכתה במדליית הארד, לאחר הפסד לקובה וניצחון על בולגריה, ובטורניר נוסף שנערך על אדמתה, בריו דה ז'ניירו (1995), זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד לאיטליה במשחק הגמר.
בשלושת הטורנירים הבאים סיימה במקום החמישי, ובטורניר שנערך במאר דל פלאטה ב-1999 זכתה במדליית הארד, לאחר הפסד לקובה וניצחון על רוסיה.
במשחקי הליגה שנערכו ברוטרדם ב-2000 זכתה שוב במדליית ארד, לאחר ניצחון על יוגוסלביה.
מאז נערך טורניר הכדורעף הראשון במשחקים הפאן-אמריקאיים, במקסיקו סיטי (1955), סיימה ברזיל באחד משלושת המקומות הראשונים בכל אחד מהטורנירים פרט לאחד.
רק במשחקים שנערכו במאר דל פלאטה ב-1995 לא זכתה הנבחרת במדליה, ואף סיימה במקום השביעי והאחרון.
לאחר שהנבחרת סיימה במקום השישי באולימפיאדת סידני, תוצאה שנחשבה לכישלון עבורה, מונה בשנת 2001 ברנרדו רזנדה למאמן הנבחרת.
בליגת הכדורעף שנערכה באותה שנה בקטוביצה, זכתה ברזיל במדליית זהב ראשונה מזה שמונה שנים, לאחר ניצחון על נבחרת איטליה.
כן זכתה במדליית הכסף בגביע העולם לאלופות הגדולות בכדורעף.
בשנת 2002 הוכתרה ברזיל, לראשונה בתולדותיה, לאלופת העולם, לאחר שגברה על נבחרות יוגוסלביה ורוסיה בשלבים המכריעים של הטורניר, שנערך בארגנטינה.
בליגת הכדורעף דווקא איבדה את תוארה לרוסיה, אף שהטורניר נערך בבלו הוריזונטה.
בחמש השנים הבאות לא שמטה ברזיל את התואר, וניצחה בכל טורנירי ליגת הכדורעף שנערכו: מדריד 2003 (ניצחון על סרביה ומונטנגרו); רומא 2004 (ניצחון על איטליה); בלגרד 2005 (ניצחון על סרביה ומונטנגרו); מוסקבה 2006 (ניצחון על צרפת) וקטוביצה 2007 (ניצחון על רוסיה).
בשנת 2003 רשמה ברזיל עוד הישג היסטורי, כשזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע העולם בכדורעף.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, לעומת זאת, הפסידה במפתיע לנבחרת ונצואלה בחצי הגמר, והסתפקה במדליית הארד, לאחר ניצחון על ארצות הברית.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה בתואר האולימפי בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר ניצחונות על ארצות הברית ואיטליה בחצי הגמר ובגמר, בהתאמה.
בשנת 2005 גם זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בטורניר גביע העולם לאלופות הגדולות בכדורעף.
בשנת 2006 זכתה ברזיל באליפות העולם שנערכה ביפן, בפעם השנייה ברציפות.
בדרך לתואר גברה על נבחרותיהן של סרביה ומונטנגרו ופולין.
בשנת 2007 זכתה בפעם השנייה ברציפות בגביע העולם, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו זכתה בתואר השלישי בתולדותיה, והראשון מזה 24 שנים.
שנת 2008 הייתה מאכזבת מבחינת נבחרת ברזיל, שאיבדה שניים מתאריה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה הנבחרת במדליית הכסף, לאחר שהפסידה בגמר לארצות הברית.
בליגת הכדורעף, בה ניצחה חמש שנים ברציפות, ושאירחה באותה שנה בריו דה ז'ניירו, סיימה רק במקום הרביעי, לאחר הפסדים לנבחרות ארצות הברית ורוסיה בחצי הגמר ובמשחק על מדליית הארד, בהתאמה.
ב-2009 שבה ברזיל וניצחה בליגת הכדורעף העולמית, לאחר שגברה על נבחרת סרביה בטורניר שנערך בבלגרד.
בקורדובה (2010) שמרה על תוארה, לאחר ניצחון על רוסיה.
באליפות העולם שנערכה באיטליה ב-2010 הייתה ברזיל לנבחרת השנייה בהיסטוריה (אחרי איטליה עצמה), שזוכה באליפות שלוש פעמים ברציפות.
בדרכה לתואר גברה ברזיל על נבחרות איטליה וקובה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011 שמרה ברזיל על תוארה, לאחר ניצחונות על נבחרות ארגנטינה וקובה.
עם זאת, איבדה באותה שנה שניים מתואריה.
לאחר שתי זכיות רצופות בגביע העולם בכדורעף, הסתפקה ברזיל במדליית הארד, לאחר שדורגה לאחר נבחרות רוסיה ופולין.
בליגת הכדורעף, שנערכה בגדנסק, איבדה גם כן את התואר לאחר שתי זכיות רצופות, ולאחר שגברה על ארגנטינה בחצי הגמר, הפסידה לנבחרת רוסיה בגמר וזכתה במדליית כסף.
נבחרת בריטניה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל נשים הכוללת שחקניות כדורגל בריטיות.
לקראת אולימפיאדת לונדון 2012 שבה ועלתה שאלת קיומה של נבחרת בריטית.
ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון הביע את תקוותו כי נבחרת בריטית תשתתף במשחקים, בעוד השר הראשון של סקוטלנד, אלכס סאמנד, התבטא נגד הרעיון.
לאחר שנשיא פיפ"א ספ בלאטר התחייב בפני ההתאחדויות כי מעמדן לא ייפגע אם תוקם נבחרת בריטית, הודיעו ההתאחדויות של סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד כי אין להן התנגדות להקמת נבחרת בריטית שתהיה מורכבת משחקניות אנגליות בלבד.
עם זאת, השחקניות הסקוטיות הביעו את נכונותם לשחק בנבחרת, ושלוש מהן אף שולבו בסגל.
למשרת המאמן מונתה מאמנת נבחרת אנגליה - הופ פאוול, ואילו קייסי סטוני מונתה לקפטנית.
בהיבט הספורטיבי, הודחה הנבחרת בשלב רבע הגמר אחרי הפסד 0–2 לקנדה.
העתיד של נבחרת בריטניה לוט באפלה כרגע, משום שהנבחרות של ארבע המדינות המרכיבות את הממלכה המאוחדת ימשיכו להשתתף בגביעי העולם ובאליפויות אירופה בנפרד.
אחרי ההופעה באולימפיאדת לונדון, מאמנת הנבחרת - הופ פאוול, הביעה את תקוותה שהנבחרת תמשיך להשתתף באולימפיאדות הבאות.
ביוני 2013, הגישה התאחדות הכדורגל האנגלית הצעה לוועדת המשחקים האולימפיים בבית הלורדים, המוכנה להקים נבחרת נשים בריטית למשחקים האולימפיים הבאים, אם אחת מארבע הנבחרות הבריטיות תעמוד בקריטריון ההעפלה (לסיים כאחת משלוש הנבחרות האירופאיות הראשונות בגביע העולם).
סגל הנבחרת ששיחק במשחקים האולימפיים בלונדון 2012. הסגל מכיל 16 שחקניות מאנגליה, שתי שחקניות מסקוטלנד ואף לא שחקנית אחת מווילס ומצפון אירלנד.
נבחרת בלגיה בכדורגל עד גיל 21, מייצגת את בלגיה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות.
הנבחרת השתתפה פעמיים באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. השג השיא שלה היה השתתפות במשחק חצי הגמר ב-2007.
הישג של הנבחרת באליפות אירופה בשנת 2007 איפשר לה להשתתף בתחרות כדורגל בשנת 2008. בתחרות זו משתתפות נבחרות עד גיל 23 עם אפשרות להוסיף עד 3 כדורגלנים מבוגרים יותר.
להשתתפות באולימפיאדה לנבחרת צורפו סף דה רובר ומרטן מרטנס.
הנבחרת הגיעה למשחק על מדליית ערד בו הפסידה.
נבחרת בלגיה בכדורגל נשים מייצגת את בלגיה בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית.
במשך השנים לא זכתה הנבחרת להצלחה רבה, אך החלה להראות מגמת שיפור לקראת העשור השני של המאה ה-21.
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-1976, ובו היא ניצחה 1–2 את צרפת בריימס.
בשנים אלו שיחקה בלגיה בעיקר מול נבחרת אירופאיות אחרות, וללא כל מסגרת רשמית כלשהי.
ב-28 בספטמבר 1982, החלה בלגיה להשתתף במשחקי המוקדמות של אליפות אירופה הראשונה שתוכננה להיערך ב-1984. היא שובצה לבית המוקדם עם , ו, אך סיימה במקום האחרון בבית ולא העפילה לטורניר הגמר.
בשנים שעברו נכשלה בלגיה שוב ושוב בהעפלה לאליפות אירופה, וגם למשחקי הגביע העולמי היא לא הצליחה להעפיל מעולם.
ב-1984, לקחה הנבחרת חלק בטורניר המונדיאליטו השני שנערך באיטליה.
היא סיימה את הטורניר במקום הרביעי והאחרון, לאחר שניצחה במשחק אחד, סיימה אחד בתיקו והפסידה בשניים.
היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון שבו השתתפה בלגיה, עד גביע אלגארבה ב-2016.
נבחרת בלארוס בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של בלארוס.
הנבחרת הוקמה בעקבות התפרקות ברית המועצות.
הישג השיא של הנבחרת היה מקום שלישי באליפות אירופה בשנת 2007.
הנבחרת הלאומית של בלארוס בכדורגל חופים מייצגת את בלארוס בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הבלארוסית.
מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים
נבחרת ברזיל בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של ברזיל.
הנבחרת החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות משמעותיות בשנות ה-80 של המאה ה-20. הנבחרת השתתפה ב-13 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 2013. בכך היא הפכה להיות הנבחרת הראשונה מאמריקה שזכתה בתואר.
הנבחרת זכתה 10 פעמים באליפות אמריקה בכדוריד.
עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 הנבחרת לא השתתפה בתחרויות בינלאומיות משמעותיות.
נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח לנוער היא נבחרת הוקי קרח לאומית שייצגה את ברית המועצות בתחרויות הוקי בינלאומיות עד גיל 20. הארגון המנהל היה פדרציית ההוקי של ברית המועצות.
באופן רשמי, במסגרת IIHF, הנבחרת קיימת משנת 1973 על 1991.
הנבחרת הוקמה ביוזמת הפדרציה להוקי של ברית המועצות ואיגוד ההוקי הצ'כוסלובקי.
נבחרת הנוער מורכבות משחקני הוקי מתחת לגיל 20. עד 1977 התקיימו 3 טורנירים עם מעמד של אליפויות עולם לא רשמיות לנוער: מאז 1977, לאליפות העולם יש מעמד של טורניר רשמי.
נבחרת ברית המועצות עלתה לראשונה לאליפות העולם בשנת 1974 שהתקיימה בלנינגרד.
המדליה הראשונה הייתה זהב שבו זכתה באליפות הבכורה שלה.
במהלך שש השנים הבאות, הצליחה נבחרת ברית המועצות לזכות ברצף במדליות זהב.
בשנת 1981 הנבחרת לא הצליחה להגן על התואר וסיימה רק במקום השלישי ובמדליית ארד.
במונדיאל 1982 הנבחרת הסתפקה במקום הרביעי בלבד ופספסה מדליה.
נבחרת הנוער הצליחה להשתקם באופן מלא לטורניר בשנה הבאה, לאחר שזכתה בזהב בטורניר הבייתי ב-1983 בלנינגרד.
באותה אליפות נבחרת ברית המועצות נפסלה בשל קטטה במשחק הסיבוב האחרון עם קנדה וסיימה רק במקום 6. נבחרת הנוער של ברית המועצות קיימה את אליפות העולם האחרונה בשנת 1991 ותפסה רק את המקום השני.
לאחר קריסת ברית המועצות, הנבחרת נקראה נבחרת חבר המדינות וזכתה במדליית הזהב של מונדיאל 1992.
טורניר הוקי בינלאומי בחסות העיתון "לנינגרדסקאיה פרבדה"
בטורניר השתתפו הנבחרות השניות של המדינות המובילות באירופה, כך שהטורניר נקרא גם אליפות העולם הלא רשמית של הנבחרת השנייה.
הטורניר נערך ערב המונדיאל, שאפשר לצפות בסגל השחקנים שעתיד להרכיב את הנבחרות הלאומיות המובילות.
בשנת 1989, לראשונה בלנינגרד, התכנסו שמונה נבחרות.
בגמר נפגשה נבחרת ברית המועצות עם נבחרת הנוער של ברית המועצות.
אליפות עולם בהוקי קרח לנוער
פרס טורניר העיתון "לנינגרדסקאיה פרבדה"
נבחרת ברית המועצות בכדורגל נשים (Женская сборная СССР по футболу) הייתה הנבחרת הלאומית, שייצגה את ברית המועצות בתחרויות הבינלאומיות לכדורגל נשים.
הנבחרת הוקמה בשנת 1990 וחדלה להתקיים לאחר קריסת ברית המועצות.
במהלך ההיסטוריה הקצרה שלה, שיחקה 48 משחקים.
מתוכם רק 11 ניצחונות ו-9 תוצאות תיקו והשאר הפסידה.
המאמן היה אולג בוריסוביץ' לאפשין (לאחר מכן - נשיא ההתאחדות לכדורגל נשים ברוסיה ומאמן נבחרת רוסיה בכדורגל נשים).
נבחרת רוסיה הפכה ליורשתה החוקית של ברית המועצות.
היסטוריה של כדורגל נשים בברית המועצות
ניסיונות לארגן את ענף כדורגל הנשים נעשו עוד באימפריה הרוסית, כאשר ב-3 באוגוסט 1911 התקיים משחק בין קבוצת פושקינו לבין ליגת פטרובסקו-רזומובסקאיה, שהסתיים בניצחון 5:1 של קבוצת פושקינו.
בברית המועצות התקיימו כמה מפגשים בשנות העשרים בין קבוצת הגברים והנשים של קבוצת מפעל הרכבת הצפון-קווקזי נווינומינסק.
עם זאת, כדורגל הנשים לא התפתח בשל פרוץ המלחמה והצורך בשיקום המדינה לאחר מכן.
בשנת 1972, גביע ולנטינה טרשקובה אורגן בדנייפרופטרובסק בהשתתפות מספר קבוצות נשים מערי ברית המועצות, כל המשחקים נערכו באצטדיון טורפדו.
עם זאת, למרות ההתרגשות, חודש לאחר מכן, ועדת הספורט הממלכתית של ברית המועצות אסרה על נשים לשחק כדורגל, אגרוף, היאבקות ומשקולות עם התייחסות לסיכון גבוה לפציעות.
באותה תקופה כדורגל הנשים היה ברמה החובבנית, לא היו משחקים מקצועיים.
עם זאת, בשנות השמונים כדורגל הנשים נכלל במרשם הספורט הרשמי, מה שהביא לביטול האיסור על כדורגל נשים בברית המועצות.
אולגה צ'מרקובה, עיתונאית מצ'כוסלובקיה, הציעה להזמין קבוצה מברית המועצות להשתתף בגביע המגזין מלאדי סבט ובקשותיה פורסמו בשבועונים הסובייטיים.
בתגובה, פדרציית הכדורגל הסובייטית ארגנה טורניר משלה בהשתתפות שמונה קבוצות, שהפך לאב טיפוס של אליפות ברית המועצות לכדורגל נשים.
מאוחר יותר הופיעה גם נבחרת הנשים של ברית המועצות.
נבחרת ברית המועצות בכדורגל עד גיל 16 ייצגה את ברית המועצות בטורנירי כדורגל לנוער ונוהלה על ידי פדרציית הכדורגל הסובייטית.
הנבחרת כללה שחקני כדורגל מתחת לגיל 16 (באליפויות יבשות) ולא יותר מגיל 17 (באליפויות עולם).
הנבחרת הוקמה ב-1977 והתפרקה ב-1992 עקב התמוטטות ברית המועצות.
במהלך שנות קיומה, הנבחרת השתתפה באליפות אירופה לנוער 6 פעמים ופעם אחת באליפות העולם לנוער.
מ-1984 עד 1987, הנבחרת הלאומית סיימה באחד משלושת המקומות הראשונים באליפות אירופה עד גיל 16 והפכה לאלופת העולם ב-1987. בגביע העולם עד גיל 17 קיבלה הנבחרת את פרס "פייר פליי" (המשחק ההוגן).
בשנת 1987, באליפות אירופה, נבחרת ברית המועצות סיימה במקום השני והפסידה לנבחרת איטליה.
אבל מאוחר יותר התקבלה החלטה, לשלול מאיטליה את התואר בעקבות שיתופו של רוברטו סצ'י בתחרות אף על פי שלא היה זכאי לכך.
עם זאת, הנבחרות שתפסו את מקומות 2–4 נותרו במיקומן.
אליפות העולם עד גיל 16
נבחרת בלגיה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של בלגיה.
הנבחרת זכתה באליפות אירופה בכדורסל נשים בשנים 2022 ו-2025.
נבחרת בלגיה העפילה לאליפות העולם בכדורסל נשים ומשחקים האולימפיים מספר פעמים, אך לא זכתה במדליה.
נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 20 מייצגת את ברזיל בתחרויות כדורגל לנבחרות נוער ומנוהלת על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית (CBF).
הקבוצה זכתה באליפות אמריקה הדרומית לנוער 12 פעמים (שיא), והיא השנייה הכי מצליחה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, לאחר שזכתה בתחרות חמש פעמים.
שחקנים בולטים שהחלו את דרכם בנבחרת הצעירה והמשיכו לנבחרת הבוגרת כוללים, בין היתר, את רונאלדיניו, קאקה, ריבאלדו, רומאריו, רוברטו קרלוס, קלאודיו טפארל, בבטו, דידה, ניימאר, דני אלבס, מאייקון, אדריאנו, ז'וליו בפטיסטה, ג'ובאני אלבר, לאונרדו, מרסלו, דוד לואיז, ויליאן, ז'ו ולוקאס מורה.
נבחרת בלגיה בכדורסל עד גיל 20 היא נבחרת כדורסל לאומית של בלגיה המנוהלת על ידי כדורסל בלגיה ומייצגת אותה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20.
השתתפות באליפות אירופה לנבחרות עתודה
נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 23 מייצגת את ברזיל בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים.
נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
נבחרת ברזיל לא העפילה משחקים.
הנבחרת זכתה במדליית זהב בשנת 2016 ו-2020.
שנהמיקום1992 לא העפילה 1996מקום שלישי2000רבע הגמר 2004 לא העפילה 2008מקום שלישי2012מקום שני2016זכייה2020זכייה2024 לא העפילה
1996 - אלדאיר, ריבאלדו, בבטו
2008 - טיאגו סילבה, רונלדיניו
2012 - טיאגו סילבה, מרסלו, האלק
2016 - וברטון, רנאטו אוגוסטו, ניימאר
2020 - אדרבר סנטוס, דייגו קרלוס, דני אלבס
תחרות כדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים מיועדת לנבחרות עד גיל 23 החל משנת 1995. הנבחרת העפילה למשחקים 6 פעמים.
בבטו, ניימאר, מרסלו - 12 משחקים
נבחרת גאורגיה בכדורגל (בגאורגית: საქართველოს ეროვნული საფეხბურთო ნაკრები) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גאורגיה.
הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הגאורגית.
נבחרת גאורגיה הוקמה בתחילת שנות ה-90, לאחר הכרזת עצמאותה של גאורגיה, בעקבות פירוק ברית המועצות.
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-27 במאי 1990 נגד ליטא.
המשחק הסתיים בשוויון 2:2. לפני כן, שיחקו הכדורגלנים הגאורגים במדי נבחרת ברית המועצות.
גאורגיה העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות אירופה שנערך בשנת 2024 והעפילה לשמינית הגמר.
משנת 1923 עד 1990, כדורגלנים גיאורגים היוו חלק מנבחרת ברית המועצות בכדורגל, כאשר שניים מהם, מורתז חורצילווה ואלכסנדרה צ'יוודזה אף היו קפטנים של הנבחרת בתקופות שונות.
במהלך תקופה זו, נבחרת ברית המועצות כללה שחקנים מרפובליקות סובייטיות שונות ובכללן הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הגאורגית.
שחקנים גיאורגים תרמו באופן משמעותי לנבחרת והיוו שחקני מפתח שהובילו להצלחת הנבחרת כדוגמת שלווה מטרוולי, שהבקיע בגמר יורו 1960. אחד השחקנים הגיאורגים המפורסמים ששיחקו בנבחרת הוא מורתז חורצילווה, שכאמור היה קפטן הנבחרת, והיה לו חלק משמעותי במונדיאל 1966, בו סיימה ברית המועצות במקום הרביעי, גדול הישגיה במונדיאל.
שחקנים בולטים נוספים בתקופות מאוחרות יותר היו ויטלי דרסליה ודוד קיפיאני.
ההיסטוריה של נבחרת גיאורגיה בכדורגל החלה ב-27 במאי 1990, אז שיחקה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד ליטא במשחק שהסתיים בתיקו 2-2. גיאורגיה הצטרפה לפיפ"א ולאופ"א בשנת 1992 ומאז החלה להשתתף במסגרות תחרותיות.
בשנים הבאות, גיאורגיה לא הצליחה להעפיל לטורנירי הגמר של המונדיאל או אליפות אירופה.
גיאורגיה הייתה קרובה להעפיל ליורו 2020 דרך פלייאוף ליגת האומות של דרג ד' לאחר טורניר מוקדמות חלש שבמהלכו הצליחה לנצח רק את גיברלטר החלשה.