tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא מסרבת לעשות זאת ופדרסטון מת באותו הלילה לפני שהוא מספיק לבטל את הצוואה החדשה.
חסר כל, מושפל וללא עתיד ברור, פרד מחליט לחזור ללימודים לכנסייה.
כשהוא מסיים אותם, הוא נאלץ להכריע בין אהבתו למרי לבין קריירה כאיש כנסייה בינוני.
הוא נאלץ להעריך מחדש את חייו, ובניגוד לרצון של משפחתו מחליט לבסוף לעבוד תחת כלב גארת' הסלחן, שלוקח אותו תחת חסותו.
הוא לומד את עולם העסקים ורוכש מחדש את כבודו.
מאז פגישתו עם דורותיאה, לאדיסלו שמר את סוד אהבתו כלפיה, אבל רצונו להישאר בקרבתה גורם לו להישאר במידלמארץ'.
הוא עובד ככתב בעיתון שרכש מר ברוק, דודה של דורותיאה, ומסייע לו בקמפיין בחירות לפרלמנט, עם מצע למען חוקי הרפורמה.
הוא גם הופך לידיד של לידגייט ורוזמונד ומרבה להתארח בביתם, גם בהיעדרו של הבעל.
שמועות שקריות נפוצות לגבי יחסים אסורים בין לאדיסלו לרוזמונד.
אחרי שקמפיין הבחירות של מר ברוק מתמוטט ואין דבר אשר יוכל להשאיר את לדיסלאו במידלמארץ', הוא מבקר את דורותיאה על מנת להיפרד ממנה.
הצורך שלו בקרבה לדורותיאה משאיר אותו עוד זמן מה בעיירה, אך לבסוף הוא עוזב.
בהיעדרו, ככל שהנישואים של רוזמונד הופכים לאומללים יותר, כך היא מפתחת פנטזיות לגבי הקשר שלה עם לאדיסלו, והיא מקווה שהיא המטרה האמיתית לאהבתו של לאדיסלו ולא דורותיאה.
בינתיים, מופיעה בעיירה דמות חדשה, מר ראפלס, שיוצרת תפנית בעלילה ומסבכת את החיים של מר בולסטרוד וד"ר לידגייט.
ראפלס השיכור וגס הרוח יודע פרטים על עברו המלוכלך של בולסטרוד ומנסה לסחוט אותו.
מסתבר שבולסטרוד בנה את הונו על בסיס עסקים מפוקפקים.
הוא ירש את העסקים האלה לאחר שהתחתן עם אלמנה, שהיא במקרה סבתו של ויל לאדיסלו.
אמו של לאדיסלו ברחה מהוריה והתחתנה עם גבר ממוצא פולני וללא מעמד; ואמה, אשתו הראשונה של בולסטרוד, מעולם לא חדלה לחפש אחריה.
בולסטרוד גילה היכן הבת נמצאת אבל לא דיווח על כך לאשתו כיוון שרצה את הירושה לעצמו.
לאחר שאשתו נפטרה, הוא זכה בממון והתחיל בחיים חדשים במידלמרץ', תוך שהוא מסתיר את עברו מכולם, כולל מאשתו השנייה (אחותו של מר וינסי), ומטיף את תפיסת עולמו הדתית הקנאית.
כשראפלס מגיע למידלמארץ' בולסטרוד יודע שהמוניטין שלו בסכנה.
הוא מנסה להיפטר ממנו מספר פעמים בדרך של הצעת טובות כספיות, אך ראפלס מסרב להבטיח שלא יופיע שוב בעיירה וחוזר פעם אחר פעם.
בסופו של דבר, ראפלס מופיע שוב באחוזה של בולסטרוד כשהוא חולה בדליריום כתוצאה מתסמונת גמילה מאלכוהול.
בולסטרוד החרד לשמו מתפלל למוות מהיר, אבל הוא מטפל בו וקורא לד"ר לידגייט לעזרה.
רק זמן קצר לפני כן לידגייט ביקש הלוואה מבולסטרוד וסורב.
עתה, כשבולסטרוד מרגיש שהוא צריך את לידגייט לצדו, הוא משנה את החלטתו ונותן ללידגייט הלוואה נדיבה שמצילה אותו מכינוס נכסים.
בולסטרוד מאפשר ביודעין למשרתת שלו לטפל בראפלס באופן מסורתי שנוגד את ההוראות של לידגייט.
כשלידגייט מגיע ומוצא את ראפלס ללא רוח חיים הוא מבין שמשהו לא בסדר, אבל מעדיף שלא לחקור לעומק את השתלשלות העניינים.
בעוד שבולסטרוד מקווה שמותו של ראפלס יקבור את האיום על שמו, מסתבר שראפלס הקשקשן כבר סיפר את העובדות המפלילות לאחד מבני העיירה.
השמועות פורשות כנפיים במהירות ושמם של בולסטרוד ושל לידגייט נהרס.
בני העיירה חושדים שלידגייט מעורב במותו של ראפלס ובתמורה לכך קיבל את ההלוואה.
היחידה שנשארת נאמנה ללידגייט היא דורותיאה, שמכירה אותו מאז שטיפל בבעלה המנוח ורוכשת לו כבוד בגלל גישתו לרפואה ותרומתו המקצועית לבית החולים.
לאחר שהיא משוחחת איתו ושומעת ממנו על ההשתלשלות האמיתית של האירועים, היא נרתמת בניגוד לעצת משפחתה וחבריה להצלת כבודו.
היא גם משחררת אותו מהכבלים הכלכליים לבולסטרוד באמצעות ממונה, ואף מתנדבת להיפגש עם רוזמונד, כדי להציל את נישואיהם.
אלא שכאשר היא מגיעה לפגוש את רוזמונד בביתה היא מוצאת שם את ויל לאדיסלו.
כוונותיה של רוזמונד כלפי לאדיסלו אינן טהורות, אבל לאדיסלו, שזה עתה חזר לעיירה, מתכוון רק לנחם אותה על הקשיים הרבים שחוותה.
בזמן שחלף עד רגע זה דורותיאה כבר הבינה שהיא אוהבת את לאדיסלו.
כשהיא רואה את השניים מסתודדים יחד בבית היא מסיקה מסקנות לא נכונות.
החשד שקיימים יחסים אסורים בין רוזמונד ללאדיסלו פוגע בה ולאדיסלו המאוהב בדורותיאה הרוס מצער ומתנפל על רוזמונד.
לאחר לילה של נדודי שינה, דורותיאה מתעשתת ומחליטה להמשיך בתוכניתה למען לידגייט.
היא חוזרת לרוזמונד ומסבירה לה את האמת לגבי לידגייט וכמה חשוב שתתמוך בו.
רוזמונד אסירת תודה לטוב ליבה של דורותיאה, והיא מספרת לדורותיאה את האמת לגבי יחסיה האפלטוניים עם לאדיסלו ואהבתו של לאדיסלו לדורותיאה.
דורותיאה, החופשייה מנוכחותו של קזובון אך עדיין נמצאת תחת השפעת צוואתו, רואה כעת בלדיסלאו אפשרות לחיים חדשים.
היא מוותרת על הונה ומדהימה את משפחתה שוב כשהיא מודיעה שהיא עומדת להינשא ללדיסלאו.
סר ג'יימס צ'אטם מנדה אותה ואוסר גם על סיליה לבקר אותה.
דורותיאה ולאדיסלו עוברים להתגורר בלונדון.
לאדיסלו הופך לחבר פרלמנט ולשניים נולדים ילדים.
בעקבות כך מתחדש הקשר בין דורותיאה למשפחתה.
באותו הזמן פרד, אשר הוכיח את עצמו תחת השגחתו של כלב, סוף סוף זוכה בידה של מרי.
בולסטרוד שמבקש לעזור למשפחת וינסי אחרי הפגיעה הקשה שגרם לה, מאפשר לפרד לגור באחוזתו ולנהל אותה, ופרד ומרי חיים שם באושר.
לידגייט, שמבין כי עשה טעות כשהתחתן עם רוזמונד, לא מצליח להגשים את שאיפותיו לאורך כל חייו ונפטר אומלל.
רוזמונד לא משנה את אופייה ונשארת אומללה בחיי הנישואין שלה עד מותו של בעלה.
לאחר מותו היא נישאת לאיש עשיר שמתייחס אליה ואל בנותיה כפי שהיא תמיד חלמה.
בולסטרוד נאלץ לעזוב את מידלמארץ' מחמת הבושה, והוא חי בעצב עם אשתו שתומכת בו למרות הכל.
הספר עוסק בתפקיד החינוך בחיי הדמויות, באופן בו החינוך והלימוד השפיעו עליהם, ובאופן בו נשים סובלות מהחינוך הלקוי שהחברה מאפשרת להן.
רוזמונד וינסי קיבלה את החינוך שלה בבית הספר של גברת למון, אשר נחשב למוסד החינוך הטוב ביותר במחוז עבור נשים.
אולם, החינוך שניתן בבית הספר לא נועד לפתח מחשבה עצמאית, אלא ללמד את הלכותיהן של גבירות מעודנות.
כתלמידה מצטיינת, רוזמונד יודעת להפליא בנגינה, שירה, ריקוד, דיבור מעודן, סריגה, והיא יודעת כיצד לרדת בחן מכרכרה.
חינוך זה אינו מכין אותה לחיים התואמים למעמדה.
לעומת רוזמונד הרדודה, דורותיאה נמצאת בחיפוש מתמיד אחר ידע ושואפת לתרום לחברה על ידי שיפור חייהם של העניים.
אולם גם דורותיאה, למרות מעמדה הגבוה, לא זוכה לחינוך פרקטי ואינטלקטואלי.
הפרויקטים שהיא מתכננת עבור העניים נותרים בגדר פנטזיה, והם תלויים בנכונות של גברים לתרום להם ידע פרקטי.
הבחירה של דורותיאה להתחתן עם מר קזובון מבטאת את רצונה לתרום להרחבת הידע, אך הגשמה של שאיפה זו תלויה בבעל המלומד.
המספרת קובעת בפרק האחרון והמסכם שהלשונות הרעות במידלמארץ' לא רואות שהטעויות של דורותיאה נובעות מהחינוך של נשים לבורות.
גם הגברים במידלמארץ' הם, בין השאר, תוצר של החינוך שקיבלו.
פרד וינסי נשלח לאוקספורד על ידי אביו, שרוצה שפרד יהיה איש כנסייה וכך יטפס בסולם החברתי.
באוקספורד פרד מקבל חינוך של ג'נטלמן ומתרגל לחיי שעשועים שאינם תואמים למעמדו ואינם מסייעים לו למצות את כישוריו הפרקטיים.
רק האהבה של פרד למרי גארת' גורמת לו להבין שעליו להתיישב, לפתח אחריות ועצמאות, ולעבוד למחייתו.
ההשכלה של פרד לתפקיד בכנסייה אינה תואמת את אופיו, ואנו לומדים דרך התבוננותה של מרי הפיקחית, שאם הוא יבחר במסלול זה הוא יהפוך לאיש כנסייה מביך וחסר תועלת לקהילה.
כשפרד מחליט לשנות כיוון וללמוד מקצוע תחת השגחתו של כלב גארת' הוא נאלץ ללמוד כישורים פרקטיים שבהם זלזל בעבר וראה כנחותים, כגון ניהול חשבונות וכתיבה ברורה של מכתבים.
מר קזובון הוא גם כן קורבן של שיטת המחשבה האוניברסיטאית, הסכולסטית באנגליה.
ההבנה שלו של חיי מלומדות היא ארכאית ומיושנת.
הוא יודע לקרוא בלטינית, וחושב שהשכלה מגיעה מהסתגרות בספרייה עם כתבים עתיקים.
הוא לא נחשף לעולם ואינו יודע לקרוא את המחקר החדש בגרמנית, דבר שפוגע ביכולתו לחקור.
המחקר הופך את קזובון לאדם אפרורי, מנומס מידי, ומסוגר.
כשהוא מגיע עם דורותיאה לרומא, הוא יודע לומר על דברים בעיר שהם מוערכים ונחשבים, אבל הוא נותר חסר התלהבות ולא יודע להעריך ולהתרגש בעצמו מהעושר התרבותי שנמצא מתחת לאפו.
ההשכלה המסורתית היא אחד הגורמים לחוסר הביטחון של מר קזובון, שמפחד מביקורת ונותר תקוע בפרויקט שלעולם לא יושלם.
ההתנשאות והבוז של קזובון כלפי השכלה שאינה מסורתית גורמת להסתגרותו ולבוז מצד כל סובביו.
הוא אינו עוסק בשום דבר פרקטי או פוליטי, ואפילו את הקהילה באחוזתו אינו מנהיג רוחנית.
לידגייט נולד למעמד האריסטוקרטי, אבל הוא אינו מוצא את עצמו שם.
רק כשנחשף לספר אנטומיה הוא מגלה התלהבות ממשהו, והרפואה הופכת לתשוקה של חייו.
הוא מבין שהמחקר העדכני ביותר לא נמצא באוניברסיטאות בבריטניה, ולומד רפואה חדשנית בפריז.
אולם, התשוקה המקצועית של לידגייט לא מכינה אותו לחיים.
הוא אינו לומד כיצד להתנהל בחברה, וכשהוא מגיע למידלמארץ' הוא נתפס כמתנשא.
חוסר הטאקט שלו מביא לכישלון מקצועי והוא לא מממש את שאיפתו להיות רופא חוקר שתורם רבות לרפואה המודרנית.
על אף שלידגייט בז לחיים האריסטוקרטיים שמהם בא, כשהוא מתחתן עם רוזמונד לא עולה בדעתו שהוא יצטרך לחיות חיים יקרים פחות מאלה שלהם היה מורגל.
עד שהוא עומד בפני פשיטת רגל החיים בביתו משחזרים את מה שלמד בבתי המעמד הגבוה.
החיים במידלמארץ' וסביבתה מתאפיינים בהבחנות מעמדיות ברורות, והדמויות בספר שייכות למעמדות שונים שמבוססים על לידה וכסף.
המעמד "המעודן" (האריסטוקרטיה של בעלי האדמות שנולדו לכסף ורכוש) מיוצג על ידי סר ג'יימס צ'אטם, מר פדרסטון הזקן, ומשפחת ברוק (דורותיאה, סליה, ודודם).
בעוד שהם חיים חיי נוחות באחוזותיהם, העבודה החקלאית עצמה נעשית על ידי שוכרים, שחיים בעוני ובבורות ומהווים את המעמד הנמוך ביותר.
חיי השוכרים תלויים בהשקעה של בעלי האדמות במגוריהם ותנאי מחייתם.
מעמד אנשי הכנסייה מיוצג על ידי הכמרים, מר קזובון שהוא גם בעל אחוזה, מר פיירברדר הויקאר, והרקטור קאדלוואדר.
מעמד הביניים הגבוה שעשה את הונו מהתעשייה מיוצג על ידי משפחת וינסי ומר בולסטרוד.
בני מעמד זה יכולים לטפס בסולם החברתי אם הם מצליחים, כמו מר בולסטרוד העשיר, אך עלולים גם לחוות קשיים, כפי שקורה במשפחת וינסי.
כיוון שלא נולדו למעמד הגבוה הם לעולם לא יקבלו את ההכרה שלה זוכים בעלי הדם האריסטוקרטי, גם אם יזכו בממון.
ד"ר לידגייט מגיע מהמעמד האריסטוקרטי, אך בחירתו ברפואה מובילה אותו למעמד בעלי המקצועות החופשיים.
משפחת גארת' שייכת למעמד הבינוני הנמוך.
מר גארת' למד בעצמו מדידה ופעילות הקשורה בהנדסה אזרחית ונוחות החיים של משפחתו נעה בהתאם להצלחת העסק שלו.
בניגוד לשאר הדמויות משפחת גארת' אינה שואפת לעלות מעמד.
הניעות במדרג החברתי היא תמה חשובה בספר.
מר וינסי הצליח לבסס את עצמו כתעשיין אך בכל זאת חי מעבר לאמצעים שלו.
הוא מקנה לילדיו, פרד ורוזמונד, חינוך שמתאים למעמד הגבוה ומקווה שהם יטפסו למעמד זה.
גם אם היה מצליח להשיג הון רב, ברור שלידה, ולא רק כסף, משחקת תפקיד ביכולת לחבור למעמד העליון.
כשהגברים בעיירה משבחים את רוזמונד על יופייה והליכותיה, מר ברוק חש אי נוחות מכך שהיא בתו של תעשיין.
במשפחת וינסי מאמינים שפרד ירש כסף ממר פדרסטון הזקן, לכן פרד לא נדחף ללמוד ברצינות באוניברסיטה ולא להשתלב בעסק של אביו.
רוזמונד מקבלת חינוך מטופש שאמור להקנות לה את ההליכות של המעמד העליון, ותקוות המשפחה היא שבזכות יופייה וקסמה היא תתחתן עם גבר עשיר ובעל מעמד.
אף אחד מילדי וינסי אינו מצליח לעלות מעלה בסולם החברתי.
פרד לא יורש את פדרסטון ולא הולך לקריירה בכנסייה.
הוא מכיר במציאות ומשתלב בעסק של כלב גארת' בזכות האהבה למרי.
רוזמונד נישאת לדוקטור טרשיוס לידגייט בגלל מוצאו האריסטוקרטי, אבל תקוותה שדודו העשיר יתרום לקידומם החברתי מתבדה.
במציאות לידגייט נאבק כלכלית ושוקע בחובות עקב אי התאמה בין סגנון החיים של הזוג לבין יכולתם הכלכלית.
רוזמונד מתעקשת להמשיך בסגנון חיים של המעמד העליון גם כשבעלה מנסה לקצץ בהוצאות ולמכור רכוש לא נחוץ על מנת למנוע פשיטת רגל.
לידגייט, בניגוד לאשתו, לא מנסה לעלות במדרג החברתי.
הוא נולד למשפחה אמידה אך הרחיק את קרוביו כאשר החליט להפוך לרופא.
בתור אדם בעל מקצוע חופשי הוא צועד לעבר מעמד נמוך יותר מרצונו.
בתחילת העידן הוויקטוריאני באנגליה רפואה לא נחשבה למקצוע רם מעלה.
ליידי צ'טאם מביעה את הדעה הרווחת לגבי המקצוע כשהיא אומרת שאין זה רגיל לראות רופא המקושר למעמד הגבוה, ושהיא הייתה מעדיפה לראות רופאים באותו המדרג כמו המשרתים.
לידגייט עצמו עדיין רגיל למותרות החומריות שמהם הוא נהנה בצעירותו, ולכן הוא מבזבז יותר ממה שיש לו על מנת לקנות מרפאה ולנהל את משק הבית שלו.
האידיאליזם שלו פוגע ביכולתו להשתכר.
החובות גורמים לו להיות תלוי באחרים ומסבכים אותו כלכלית וחברתית.
הוא מסרב לנפק תרופות אותן הוא רושם, וכך מונע מעצמו מקור הכנסה מרכזי של רופאים ומעורר את חשד עמיתיו ואנשי העיירה.
המטופלים מאמינים שהוא סנוב שחצן, והם לא רוצים שום קשר איתו.
בכך שהוא לא שייך לשום מעמד בעצם, הוא מסלק את עצמו משניהם.
עוד דמות שעוברת בין מעמדות היא ויל לאדיסלו.
מוצא משפחתו מצד אמו אריסטוקרטי, אך האם נישאה למהגר פולני ולא זכתה ברכוש כלשהו.
בתחילה לאדיסלו תלוי כלכלית בנדיבות של מר קזובון.
סגנון החיים שלו הוא בוהימי.
הוא נע ונד בעולם ללא כיוון ברור, ומבלי להתמקצע בתחום כלשהו, במימון קרובו.
במהרה מתברר שהתלות הכספית מובילה לתלות רחבה יותר.
כשהוא מגיע למידלמארץ' הוא מחפש עיסוק בתור פקיד.
מאחר שהוא עובד למחייתו הוא מציב את עצמו במעמד נמוך מאוד מקרובו מר קזובון, שמנסה לאסור עליו ללכת בדרך זו.
בעקבות האהבה לדורותיאה, לאדיסלו לומד להעריך את העצמאות יותר מאשר את ההון.
הוא ממרה את פיו של מר קזובון ומוותר על תמיכה כלכלית.
הוא מסרב גם לכסף המלוכלך של מר בולסטרוד, שמנסה לכפר על עוונותיו בדרך של תמיכה בלאדיסלו.
נישואיה של דורותיאה לויל לאדיסלו גורמים לשוק, לא רק מפני שהוא קרובו של קזובון או מפני שזה נוגד את צוואתו, אלא גם מפני שהבדלי המעמד ביניהם כל כך גדולים.
הרומן דן גם ביחסים בין מעמד והכנסייה.
מבין אנשי הדת המוצגים רק קזובון הוא עשיר ובעל אחוזה, אולם הוא גם האומלל מכולם.
תארים הם חשובים, וכשמר ברוק משיא את דורותיאה למר קזובון, הוא מקווה שקזובון יהפוך לבישוף.
קזובון מנותק מהקהילה שלו ולא יכול להתחבר לאנשים הפשוטים באחוזתו.
לעומתו, מר פיירברדר העני אהוד בקהילתו.
הוא אינו זקוק לדוקטרינה כדי להנהיג קהילה רוחנית, ותפיסת עולמו הרחבה מאפשרת לו להתעניין גם במדעי הטבע.
הוא נאלץ להשלים הכנסה במשחקי קלפים שאינם מתאימים למעמדו וגורמים לו להיראות רע.
דורותיאה מחלצת אותו מעוניו כשהיא מביאה אותו להנהיג את הקהילה באחוזה, לאחר מותו של קזובון.
אף על פי שהשתייכות לכנסייה אינה מבטיחה עושר כלכלי, היא עדיין נחשבת לרמת מעלה מבחינה חברתית, ומר וינסי מקווה שפרד יתקדם בסולם החברתי כשיהפוך לאיש דת.
אישה צעירה עשירה ואינטליגנטית השואפת להיות מעורבת בעבודה גדולה.
היא דוחה חפצים שמסמנים עושר כגון תכשיטים או בגדים מפוארים, היא מתחילה פרויקטים כמו תכנון מחדש של הבתים של הדיירים של דודה הקמצן.
לעיתים רחוקות היא יכולה לגרום למישהו לקחת את רעיונותיה ברצינות והיא מחליטה להינשא לכומר אדוארד קאסובון, שמבוגר ממנה בכמה עשורים, במטרה לעזור לו בכתיבת המחקר הגדול שלו.
במהרה הנישואין מתבררים כטעות מפני שקאסובון לא לוקח אותה ברצינות ונוטר לה טינה.
היא מוצאת בקרובו של קאסובון, ויל לאדיסלו, רוח נדיבה יותר, והם הופכים לחברים טובים.
לאחר מותו של קאסובון הם מתאהבים אך נלחמים במשיכה שלהם זה כלפי זו בגלל הסקנדל שייווצר בעקבות מערכת היחסים שלהם- קאסובון כלל בצוואה שלו את האיסור שאם היא תנשא ללאדיסלו, היא תנושל מהירושה.
בסוף הם נישאים למרות כל הקשיים ועוברים להתגורר בלונדון.
רופא צעיר אידיאליסט, גאה, מלא תשוקה, מוכשר אבל נאיבי שנולד למשפחה מכובדת אך אמצעיו דלים, הוא מקווה ליצור התקדמות משמעותית ברפואה דרך מחקריו ובית החולים הנדבני במידלמארץ'.
בסופו של דבר הוא מסתבך עם רוזמונד וינסי והם מתחתנים.
הגאווה שלו, דרישות של רוזמונד וניסיונו להראות שהוא לא אחראי לשום אדם גורמים לו לפשיטת רגל, הוא מבקש עזרה מבולסטרוד ומשלם במעמדו ובסוף הוא עוזב את העיירה.
הוא חדל לאהוב את אשתו במהירות ובסוף מקריב את האידיאלים שלו על מנת ליצור סגנון חיים שירצה את אותה אך היא לא מתרצה לעולם והוא נפטר אומלל.
כומר בגיל העמידה שאובססיבי לסיום המחקר הלמדני שלו, עד כדי הרחקה של דברים ואנשים אחרים.
הוא מתחתן עם דורותיאה ברוק ומוביל אותה לנישואין חסרי אהבה.
במהרה הוא מתייחס אליה בתור מטרד ונוטר לה טינה.
הספר הלא גמור שלו "המפתח לכל המיתולוגיות" מיועד כמצבת זיכרון למסורת של סינקרטיזם נוצרי.
הוא עד לחברות שנוצרה בין בן דודו ויל לאדיסלו לאשתו וכיוון שהוא לא סובל את לאדיסלו הוא לא מרוצה מזה, לכן כאשר הוא נפטר הוא משאיר לאשתו הרבה רכוש בצוואה אך גם סעיף שאומר כי אם היא תתחתן עם לאדיסלו, היא תאבד הכל.
לרוזמונד היהירה, יפהפייה, שיטחית, והנרקיסיסטית בצורה קיצונית, יש דעה מאוד גבוהה על עצמה וקסמיה ודעה מאוד נמוכה על החברה במידלמארץ'.
היא נישאת לטרשיוס לידגייט כיוון שהיא מאמינה כי הוא יעלה את מעמדה החברתי וסגנון חייה יהיה נוח וללא דאגות.
כיוון שהוא מגיע מבחוץ והוא לא חלק מהחברה במידלמארץ' היא חושבת שהוא טוב מהם.
כאשר בעלה מתמודד עם בעיות כספיות, היא מונעת את ניסיונותיו לחסוך מפני שהיא לא יכולה לסבול את הרעיון שהיא תאבד את מעמדה בחברה של מידלמארץ'.
היא לא תומכת בו בכלל וחושבת רק על עצמה, במהרה הקשר שלהם הופך לנישואין חסרי אהבה, היא תמיד טענה שהוא לא התנהג אליה טוב והוא יקריב את עצמו על מנת לרצות אותה.
הוא אוהב את מרי גארת' מאז שהם היו ילדים.
משפחתו מקווה שהוא ימצא חיים בטוחים ויעלה את מעמדו בחברה בכך שהוא יהפוך לכומר, אך הוא יודע שמרי חושבת שתפקיד זה לא מתאים לאופיו ולא תינשא לו אם הוא יהיה כומר.
בעקבות ציפיות שמעורר בו דודו, מר פדרסטון, הוא נוטה להיות חסר אחריות ובזבזן.
מטרתו היא רק לגרום למרי לכבד אותו והוא מנסה למצוא דרכים לעשות את זה אך ברגע שהוא מסתבך ולא יכול להחזיר לכלב גארת', אביה של מרי, את כספו הוא מרגיש השפלה ולוקח את עצמו בידיים.
בסוף הוא זוכה בידה של מרי ובכבוד מצד משפחתה.
בן דוד צעיר של מר קאסובון, אין לו רכוש מכיוון שסבתו התחתנה עם מוזיקאי פולני ועני ונישלו אותה מהירושה.
הוא גבר בעל חיות רבה, אידיאליזם וכישרון אך ללא מקצוע קבוע.
הוא חי חיים בוהימים בתחילת הספר אך כשהוא מגיע למידלמארץ' הוא מחפש עיסוק בתור לבלר.
הוא מתאהב בדורותיאה כבר כשהוא פוגש בה באיטליה, בירח הדבש שלה, ככל שהוא מכיר אותה הוא מבין כי קאסובון הציג את עצמו באור לא נכון בעיניה והוא בז לו על כך יותר מתמיד.
לאחר מות קאסובון הוא נשאר במידלמארץ' על אף שהוא מדגיש כמה פעמים שהוא עומד לעזוב, אפילו הוא נפרד מדורותיאה אך נשאר למרות הכל.
רק לאחר שהוא שומע על צוואתו של קאסובון מפי רוזמונד הוא מבין שעליו לעזוב כי זה משפיל אותו ואותה.
בסוף, למרות הצוואה, הוא זוכה בדורותיאה שמבינה כי היא אוהבת אותו.
ביתו המעשית, פשוטה, ונדיבה של כלב וסוזאן גארת', היא עובדת כאחות למר פדרסטון והוא מתייחס אליה ברשעות.
למרות זאת היא סובלת בשקט כיוון שהיא צריכה עיסוק מסוים על מנת לקיים את עצמה.
משפחתה מייצגת את מעמד הפועלים.
היא ופרד וינסי היו נאהבים בילדות, אך היא מסרבת לתת לו לחזר אחריה עד שהוא יוכיח כי הוא יכול ומסוגל לחיות ברצינות, בצורה מעשית ובכנות.
היא מתעקשת שהוא יראה כקריקטורה בתור כומר ושזה לא מתאים לאופיו.
היא ידידה של פרברודר ולאחר שהיא מבינה כי הוא אוהב אותה היא מדגישה בעדינות שהיא תמיד תאהב את פרד למרות הכל.
פרברודר עוזר לפרד וזה זוכה בידה של מרי והערכתה.
מר ארתור ברוק - הדוד המבולבל והלא כל כך חכם של דורותיאה וסליה ברוק.
יש לו מוניטין כבעל האחוזה הגרוע ביותר במחוז, אך מנסה להתמודד בבית הנבחרים על מצע רפורמי.
סיליה ברוק - האחות הצעירה והיותר שיגרתית של דורותיאה, שלא חולקת את האידיאליזם והסגפנות של אחותה.
סר ג'יימס צ'אטם - בעל אחוזה שכן, סר ג'יימס מאוהב בדורותיאה ומנסה להתחנף אליה בכך שהוא עוזר לה לשפר את התנאים של הדיירים באחוזה שלה.
כאשר היא נישאת לקאסובון, הוא נישא לאחותה במקום.
מר האפרי קאדלוודר ואלינור קאדלוואדר - שכנים של משפחת ברוק.
אשתו מעשית והיא מתנגדת לנישואיה הראשונים של דורותיאה ולניסיונותיו של מר ברוק להתמודד בבית הנבחרים.
מר וולטר וינסי ומרת לוסי וינס - משפחת סוחרים מכובדת.
הם שואפים שילדיהם יתקדמו בחברה, ומתאכזבים גם מהנישואין של פרד וגם משל רוזמונד.
מר כלב גארת - אביה של מרי גארת'.
הוא איש עסקים נדיב, טוב וכנה אשר מעורב בניהולי חוות.
הוא מחבב את פרד ובסוף לוקח אותו תחת חסותו.
מר קמדן פרדברדר - כומר חכם אך עני וחובב טבע.
הוא חבר של לידגייט ופרד וינסי ומאוהב במרי גארת'.
ניקולס בולסטרוד - בנקאי עשיר שנשוי לאחותו של מר וינסי, הארייט.
הוא מתודיסט אדוק שמנסה לכפות את אמונותיו בחברה של מידלמארץ'.
למרות זאת יש לו עבר מלוכלך שהוא מנסה בנואשות להסתיר.
מר פיטר פדרסטון - בעל האחוזה הישן של אולד סטון אשר נושא לאישה את אחותו של כלב גארת' ולאחר מכן לוקח את אחותו של מר וינסי לאשתו השנייה כאשר הראשונה מתה.
ג'ון ראפלס - מחזיק את המפתח לעברו המלוכלך של בולסטרוד ועתידו של לידגייט.
בולסטרוד מאמין שסודו יהיה שמור אם ראפלס ימות.
הפקה מ-1968 של הבי בי סי המבוימת על ידי ג'ואן קרפט.
"מידלמארץ'" - הפקה שנייה מ-1994 של הבי בי סי המבוימת על ידי אנתוני פייג' והתסריט נכתב על ידי אנדרו דייוויס.
מידלמארץ'; תרגום: ג'נטילה ואפרים ברוידא, תל אביב: דביר, תשמ"ה.
מידע גורלי הוא רומן מאת הסופרת א.
פרידמן העוסק בחייה של נערה רפורמית החוזרת בתשובה ליהדות האורתודוקסית ומגלה שהיא ממזרת.
הספר יצא לאור בשנת 2001 בהוצאת פלדהיים.
הספר תורגם לאנגלית ב-2004 (תחת השם Nothing but the truth) ומופץ בחו"ל על ידי פלדהיים ניו-יורק.
הלן היא בת למשפחה רפורמית המתגוררת בארצות הברית.
היא חוזרת בתשובה באופן עצמאי, ובמשרד עורכי הדין בו היא עובדת היא מכירה בחור חרדי, תלמיד ישיבה לשעבר בשם דייוויד גרינברג, והם מחליטים להינשא.
כשהם באים להירשם לנשואים מתברר להלן כי אמה הייתה נשואה לאדם אחר, אך למרות שנישאה בשנית, היא לא התגרשה כהלכה, ולכן ילדיה מנישואיה השניים הם ממזרים לפי ההלכה, ולפיכך נאסר עליהם להתחתן עם יהודים כשרים.
לפיכך, היא אינה יכולה להינשא לארוסה, והאירוסין מתבטלים.
הוריה, שלא היו מודעים למשמעות הצעד שעשו, כאובים מאוד על כך שבתם אינה יכולה להינשא.
אף שלממזר יש אופציות מעטות להינשא על פי ההלכה, הלן מבכרת שלא להתחתן.
את חייה היא מקדישה להעלאת המודעות לגירושין על פי ההלכה, על מנת למנוע טרגדיות מהסוג שהיא עצמה חוותה.
מידנייט רד היא להקת בנים אמריקנית בת חמישה חברים, שהוחתמה על ידי אינטרסקופ רקורדס, חברת תקליטים אמריקאית.
הופעת הפתיחה של הלהקה הייתה בשנת 2011, במהלך הסיבוב הופעות של NKOTBSB, וכיום מקליטה סינגלים לאלבום הבכורה שלהם הצפויים להשתחרר בשנת 2013.
2009: FLYTE וההתחלה של מידנייט רד
הלהקה הוקמה על ידי חברי הלהקה, אריק, אנתוני ותומס.
ב-2007 אריק ותומאס היו חברים בלהקה שנקראה בשם Menudo.
הלהקה גייסה את ג'ואי דיגס ג'וניור ואת קולטון, שהתגלה ביוטיוב.
בשנת 2009, לאחר המעבר לקליפורניה, הקבוצה יצרה את FLYTE.
לאחר חזרות רבות וקשות, הקבוצה תפסה את התעניינותו של אחד המפיקים הגדולים בעולם, RedOne, שעבד עם אקון, ליידי גאגא, פיטבול וג'ניפר לופז.
לאחר מכן, הלהקה שינתה את שמה למידנייט רד (חצות אדום).
הרעיון לשם של הלהקה הגיע בחלום של ג'ואי.
באחד הסרטונים, תומאס אמר ש"חצות" זה הזמן שכולם רוצים להתגנב החוצה ולחגוג וה"אדום" הוא דומיננטי מאוד, שמתאר את מה שהם רוצים לעשות עם המוזיקה שלהם.
2011: מיני-אלבום, סיבוב ההופעות של NKOTBSB והאלבום הראשון
באביב של שנת 2011, אינטרסקופ רקורדס הוציא לאור מיני-אלבום לiTunes.
המיני אלבום כלל את השיר One Club At A Time והקאבר Step by Step של ניו קידס און דה בלוק.
הלהקה זכתה לביקורות נלהבות בסיבוב ההופעות של NKOTBSB בקיץ של שנת 2011. לאחר סיבוב ההופעות הלהקה טסה לפריז בחודש דצמבר 2011, כדי להמשיך להקליט סינגלים לאלבום הבכורה שלהם.
2012: הסינגל "Hell Yeah" והקליפ הראשון
הסינגל הרשמי הראשון, "Hell Yeah" שוחרר לרדיו במחצית השנייה של חודש מאי 2012. הקליפ לסינגל צולם באפריל 2012 בקליפורניה על ידי דיקלן ווייטבלום (Declan Whitebloom), שעבד עם אמנים כמו טיילור סוויפט וואן דיירקשן.
מידלמארץ' הוא עיבוד טלוויזיוני משנת 1994 לרומן באותו שם שיצא לאור ב-1871 מאת הסופרת האנגלייה ג'ורג' אליוט.
הסדרה שהופקה על ידי ה-BBC כוללת 7 פרקים, וזהו העיבוד השני של הרומן שנעשה לטלוויזיה.
את הסדרה ביים אנתוני פייג ואת התסריט כתב אנדרו דייוויס.
בתפקידים הראשיים מופיעים ג'ולייט אוברי, רופוס סוול, דאגלס הודג' ופטריק מאלהייד.
דורותיאה ברוק (ג'ולייט אוברי) מעוניינת להגשים את עצמה תוך כדי שיתוף בחייו האינטלקטואליים של בעלה, הכומר אדוארד קאזובון (פטריק מאלהייד), שגילו כפול מגילה.
הנישואים מתגלים כלא מספקים לגבי שניהם, והם מסתיימים במותו הבלתי צפוי של קאזובון.
פגישתה של דורותיאה עם ויל לאדיסלו (רופוס סוול) מובילה לסיבוכים נוספים.
פירוט העלילה ראו בערך "מידלמארץ'".
ג'ולייט אוברי - דורותיאה ברוק
פטריק מאלהייד - הכומר אדוארד קזובון
רופוס סוול - ויל לדיסלו
דאגלס הודג' - ד"ר טרשיוס לידגייט
רוברט הארדי - ארתור ברוק
קרוליין הארקר - סיליה ברוק
ג'וליאן וודהאם - סר ג'יימס צ'טאם
אליזבת ספריגס - גברת קדוואלאדר
ג'ונתן פירת' - פרד וינסי
טרווין מק'דואל - רוזמונד וינסי
רייצ'ל פאוור - מרי גארת'
פיטר ג'פרי - מר בולסטרוד
רוזמרי מרטין - גברת בולסטרוד
פם פריס - גברת דולופ
קלייב ראסל - קיילב גארת'
ז'קלין טונג - גברת וינסי
סיימון צ'נדלר - מר פרברת'ר
אמילי ווף - משרתת של לידגייט
פרס באפט"א לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר (ג'ולייט אוברי), האיפור הטוב ביותר, המוזיקה המקורית הטובה ביותר
פרס Broadcasting Press Guild - השחקנית הטובה ביותר (ג'ולייט אוברי)
פרס מועדון הטלוויזיה והרדיו - תוכנית ה-BBC של השנה
מידלנד היא עיר במחוז מידלנד שבמדינת טקסס שבארצות הברית וממוקמת באזור הדרומי של המישורים הגדולים הנמצאים במערבה של טקסס.
על פי מפקד האוכלוסין של 2010 בארצות הברית, אוכלוסיית העיר מנתה 111,147 תושבים, ולפי הערכות בשנת 2013 היו בה 123,933 תושבים, מה שהפך אותה לעיר ה-25 בגודלה מבחינת אוכלוסייה בטקסס.
מידלנד הוקמה בשנת 1881 כתחנת ביניים במסילת הרכבת של טקסס והאזור הפסיפי.
העיר קיבלה את שמה עקב מיקומה באמצע הדרך בין פורט וורת' לאל פאסו, אך כיוון שהיו כבר ערים בטקסס שנקראו "מידווי" (מאנגלית: אמצע הדרך), הוחלט לקרוא לה בשמה "מידלנד" (מאנגלית: אמצע הארץ).
מידלנד הפכה לבירת מחוז מידלנד עם הקמת המחוז בשנת 1885 והיפרדותו ממחוז טום גריין.
עד 1890 הפכה העיר לאחד מהמרכזים למשלוח בקר החשובים באזור ומנתה מספר מוערך של כ-600 תושבים.
בצורת ממושכת ושקיעתה של הכלכלה החקלאית גרמו לדעיכתה של העיר ולעזיבתם של תושבים רבים בתחילת העשור השני של המאה ה-20. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 חלה תפנית במצבה של העיר עם גילוי שדות נפט באזור, והעיר הפכה למרכז המנהלי העיקרי של שדות הנפט במערב טקסס.
במהלך מלחמת העולם השנייה הבסיס הצבאי במידלנד היה לבסיס אימון התותחנים הגדול במדינה.
תקופת צמיחה משמעותית נוספת חלה אחרי מלחמת העולם השנייה עם גילוי ופיתוח שדות נפט נוספים באזור.
כיום שדות המשאבים הטבעיים באזור מספקים כחמישית מסך תפוקת הגז הטבעי והנפט במדינה.
כיום, כלכלת מידלנד עדיין מבוססת בעיקר על נפט אך גם משמשת כמרכז אזורי של טלקומוניקציה והפצה.
העיר ידועה בקו הרקיע הגבוה שלה ומכונה "העיר הגבוהה", עקב בניינים גבוהים רבים שנבנו בה בתקופות גילויי הנפט באזור.
העיר ממוקמת באגן הפרמיאני שבמישורים הגדולים של מערב טקסס.
האקלים במידלנד הוא אקלים צחיח למחצה הכולל קיץ ארוך וחם וחורף קצר.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיר 111,149 תושבים, 41,268 משקי בית ו-32,607 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 550.6 נפש לקמ"ר.
היו בעיר 47,562 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 231 דירות לקמ"ר.
בשנת 2000, ההכנסה החציונית למשק בית עמדה על כ-39,320 דולרים ו-48,290 דולרים למשפחה.
בשנת 2007 ההכנסה הממוצעת לנפש הייתה 52,294 דולרים.
בשנת 2000, 12.9% מהתושבים היו מתחת לקו העוני.
בשנת 2014, דירג המגזין פורבס את העיר, כעיר השנייה הכי צומחת מבין הערים הקטנות בארצות הברית.
נכון לשנת 2014, בעיר אחוז הלא-מועסקים הנמוך ביותר בארצות הברית ועמד על כ-2.3%.
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2013, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר היו:
מעסיק מועסקים 1 בית הספר האזורי של מידלנד 2,919 2 Dawson Geophysical 1,244 3 בית החולים והמרכז הרפואי של מידלנד 1,670 4 וולמרט 950 5 עיריית מידלנד 880 6 מכללת מידלנד 735 7 Baker Hughes 600 8 Warren Equipment Companies 597 9 מחוז מידלנד 541 10 Concho Resources 509
מידלבורך () היא בירת מחוז זיילנד שבהולנד.
העיר שוכנת במרכזו של חצי האי של המחוז, Midden-Zeeland.
ההיסטוריה של מידלבורך מתחילה ככל הנראה מסוף המאה ה-8 או מתחילת המאה ה-9. האזכור הראשון שלה הוא כאחת משלוש הערים המבוצרות (borgs) שהוקמו על וולכרן, אז אחד משלושת האיים שמרכיבים כיום את חצי האי, כהגנה מפני פלישות הויקינגים.
ב-844 נבנה במקום מנזר שהמשיך להיות פעיל עד הרפורמציה הפרוטסטנטית.
היסודות לקתדרלה המרשימה והציורית (אחת משתי הקתדרלות בהולנד שמלפני הרפורמציה, יחד עם קתדרלת מרטין הקדוש באוטרכט) הונחו לראשונה במאה ה-10. בנייה נוספת הייתה במהלך ימי הביניים.
ב-1217 הוענקו למילדבורך זכויות העיר.
בימי הביניים היא הפכה להיות מרכז סחר חשוב בין אנגליה לבין הערים המתפתחות של פלנדריה.
העיר המשיכה לצבור עוצמה ויוקרה במהלך המאות ה-13 וה-14. במהלך המרד ההולנדי שוחררה מידלבורך מידי הכובשים הספרדים לאחר מצור ארוך.
המחוזות הצפוניים של ארצות השפלה זכו בעצמאותם משליטי בית הבסבורג הספרדים ויצרו את המדינה הפרוטסטנטית של הולנד.
מאוחר יותר, במאה ה-17 (תור הזהב של הולנד), הייתה מידלבורך, לאחר אמסטרדם, למרכז השני בחשיבותו של חברת הודו המזרחית ההולנדית באותה תקופה היה למידלבורך תפקיד חשוב במפת סחר העבדים העולמי.
שמואל בן ישראל, בנו של מנשה בן ישראל קבור בבית העלמין של העדה הספרדית במידלבורך.
בית עלמין זה שוכן מחוץ לחומת העיר, בנוסף לבית העלמין האשכנזי השוכן בתוך תחומי חומת העיר.
ב-1994 שוקם בית הכנסת של הקהילה לאחר שהוא ניזוק חלקית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בית כנסת זה היה השלישי שנבנה בהולנד בתור הזהב.
באולם תחנת הרכבת של מידלבורך קבוע לוח זיכרון ליהודי זיילנד שהחלו ממנה את מסעם למחנות ההשמדה.
כשליש משטח מרכז העיר העתיקה הוחרב בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה, ב-17 במאי 1940, אך לא ברור אם החורבן נגרם על ידי מפציצים גרמנים או על ידי הארטילריה הצרפתית.
העיר שוחררה על ידי הבריטים ב-5 בנובמבר 1944. לאחר המלחמה שוקמו החלקים ההרוסים של העיר ונבנו מחדש ככל האפשר על פי המראה שלה מלפני המלחמה.
יחד עם זאת, במהלך הפצצות הגרמנים עלה באש ארכיון העיר.
מידלבורך המודרנית משמרת את רוב המאפיינים ההיסטוריים הציוריים שלה.
לאורך התעלות ניצבים בתי סוחרים מפוארים מהמאות ה-17 וה-18, בסגנון דומה לזה שניתן למצוא בערים כמו אמסטרדם.
החפיר של העיר העתיקה עדיין קיים וכן שרדו שניים משערי העיר.
עם זאת, חלק מהחפיר והביצורים מהמאה ה-18 נהרסו במאה ה-19 כדי לפנות דרך לתעלת המים המסחרית שנכרתה במקום.
מבנה המנזר מימי הביניים עדיין בשימוש היום כמוזיאון וכמקום מושב לממשלת המחוז.
מידלבורך היא מקום הולדתו ומותו של מגלה הארצות יאקוב רוחבן שגילה את אי הפסחא.
מידלברי קולג' הוא קולג' פרטי העוסק בהוראת אמנויות חופשיות, הממוקם בעיירה מידלברי שבמדינת ורמונט, ארצות הברית.
הקולג' נוסד בשנת 1800, היה הראשון שהעניק תואר בוגר לאפרו-אמריקאי, בשנת 1832, ובין הראשונים שקיבלו לשורותיהם נשים.
במידלברי קולג' לומדים כ-2500 תלמידים והוא מדורג בין הקולג'ים הטובים בארצות הברית.
הקולג' כולל גם בית ספר לשפות שהוקם בשנת 1915 ופועל כשתלמידי התארים הרגילים נמצאים בחופשה במהלך חודשי הקיץ.
במסגרת בית הספר מתקיימים לימודים ב-11 שפות שונות, בהן צרפתית, גרמנית וספרדית.
תלמידי בית הספר מחויבים שלא לדבר בשפה שאינה שפת הקורס אותו הם לומדים במהלך שהותם במקום.
זאת, באמצעות טקס שנערך ביומו הראשון של הקורס.
החל משנת 2008 נפתח במסגרת הקולג' גם בית ספר לשפה העברית שבראשו עומדת ורדית רינגוולד, פרופסור למחקר שפה ובלשנות.
במסגרת בית הספר מתקיים קורס של שבעה שבועות בשפה העברית.
החל משנת 2014, מתקיימים בבית הספר לעברית לימודים לתואר שני, המכשירים מורות ומורים ללימוד השפה העברית כשפה שנייה, ואף לימודים לתואר דוקטורט בשפות מודרניות.
מידע אישי רגיש או מידע המאפשר זיהוי אישי הוא מידע אודות פרטי אישיותו של אדם, הרגליו המיניים של אדם ("צנעת אישיותו"), מצב בריאותו, מצבו הכלכלי, דעותיו ואמונותיו.
הפסיקה הרחיבה את ההגדרה כך שהיא כוללת גם מספר ת.ז., מידע גנטי, מידע ביומטרי ועוד.
מידע אישי רגיש מוגדר באופן שונה ממדינה למדינה.
ניתן לנצל מידע אישי רגיש לגנבת זהותו של אדם כמו שקרה בישראל עם קובי פרץ ועידן עמדי, או כדי לסייע בתכנון מעשים פליליים.
כתגובה לאיומים אלה, מדינות שונות חוקקו חוקים המגבילים את אופן ההפצה של מידע אישי.
להסדרת מערכות מידע שכוללות מידע אישי רפואי פורסם בשנת 2010 תקן ISO 27799.
המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית הגדיר מספר פריטי מידע המהווים מידע אישי רגיש, בהם:
כתובת IP (כאשר היא מקושרת לנתונים אחרים)
פנים, טביעת אצבע, כתב יד
כשאדם מבקש להישאר אנונימי, נמסר לעיתים מידע חלקי על האדם, למשל "גבר בן 34 שעובד בבנק." מידע זה הוא מידע אישי, אך איננו מספיק לצורכי זיהוי.
עם זאת, שילוב של מספר רב של פריטי מידע יכול לשמש לזיהוי אדם ספציפי.
(באופן דומה, במשפט פלילי מקובל להציג מספר רב של ראיות, שהשילוב שלהן יוצר זיהוי חד משמעי.)
מחקר שפורסם בשנת 2000 מצא כי 87% מכלל האוכלוסייה של ארצות הברית יכולה להיות מזוהה באופן ייחודי לפי מין, מיקוד (דואר), ותאריך לידה.
מחקר עוקב שפורסם בשנת 2006 מצא כי על אותם פרמטרים ניתן לזהות ב 63% באופן ממוצע (כאשר יש שוני בין קבוצות גיל ואזורים שונים).
בסלנג באינטרנט קיים מושג הנקרא "דוקסינג" (doxing), שמשמעותו היא חשיפת אדם באמצעות הצלבת המידע האישי שהוא פרסם באינטרנט, על מנת לאתרו.
איתור האדם נעשה בדרך כלל על ידי רשויות החוק, למטרת מעצר, במקרים של חשד לפלילים, או למתן סיוע במקרים של מצוקה נפשית.
זכות האדם שלא להיחשף באינטרנט היא אחת מהזכויות הדיגיטליות המקובלות .
במדינות שונות חוקקו חוקי פרטיות המסדירים את ניהול המידע האישי במאגרי מידע, ומעגנים את זכותו של אדם לפרטיות המידע עליו.
במדינת ישראל, חוק הגנת הפרטיות הוא החוק המרכזי המסדיר את סוגיית הזכות לפרטיות.
בחוק זה מוגדר מידע רגיש: "נתונים על אישיותו של אדם, צנעת אישותו, מצב בריאותו, מצבו הכלכלי, דעותיו ואמונתו".
לשר המשפטים נתונה הסמכות להרחיב הגדרה זו.
באירופה, הוראות הפרלמנט האירופי להגנה על מידע אישי (General Data Protection Regulation), מוגדר מידע אישי רגיש כמידע החושף מידע אודות גזעו או מוצאו של אדם, דעותיו הפוליטיות, דתו או דעותיו, חברותו באיגוד, מידע גנטי, מידע ביומטרי, מידע רפואי ומידע אודות נטיותיו המיניות של אדם.
בתהליך של זיהוי פלילי נבחנים פרטי מידע אישי רבים.
עבריינים משתדלים להימנע מהשארת עקבות של מידע אישי באופנים שונים, למשל לבישת מסיכה, משקפי שמש או בגדים המסתירים סימנים מזהים כמו צבע עיניים, עור ושיער, תווי פנים או קעקועים.
במקרים רבים מקובל להסתיר פרטים אישיים לצורכי הביטחון האישי.
אנשי סוכנויות המודיעין, שאינם מעוניינים לחשוף את עיסוקם בפני אחרים.
פוליטיקאים ואנשי ממשל בסטטוס גבוה.
שופטים ועורכי דין אשר עלולים להיות חשופים למעשי נקמה מאנשים וקבוצות כגון ארגוני פשיעה.
עשירים, ידוענים ואושיות רשת שלא מעוניינים בחשיפה, גניבות, התנכלות או תרמיות מצד הציבור.
אנשים החוששים מאלימות ואיומים אחרים, כמו אנשי התוכנית להגנת עדים, מקלט לנשים מוכות, וקורבנות של אלימות במשפחה.
עיתונאים אשר חושפים פרשיות ושחיתות מול השולטים בגופי כח.
חושפי שחיתות ופעילים חברתיים שבדומה לעיתונאים נוגעים בפרשיות בעלות רגישות ומסכנים עצמם.
אנשים הסובלים או חוששים מהתנכלות משטרתית.
הוגי דעות ויוצרי תוכן המעוניינים לאתגר את דעותיהם שלהם ושל אחרים מבלי לסבול מביטול חברתי.
מתנגדי איסוף מידע אישי שעלול לפגוע בהם בצורה של תרמיות, דוקסינג וכדומה.
"מידסומר" הוא סרט אימה-פולקלורי משנת 2019 שכתב וביים ארי אסטר בכיכובם של פלורנס פיו, ג'ק ריינור, ויליאם ג'קסון הרפר, וילהם בלומגרן וויל פולטר.
הסרט מתאר קבוצת סטודנטים שנוסעת לשוודיה על מנת להשתתף בפסטיבל שמתרחש אחת לתשעים שנה ומוצאים עצמם לכודים בידי כת פגאנית.
הסרט, שהוא הפקה אמריקאית-שוודית, תוכנן בתחילה להיות סרט סלאשר המתרחש בקרב כת שוודית.
אסטר התחיל לכתוב את התסריט בהתאם, אולם תוך כדי תהליך הכתיבה הוא עשה שינויים משמעותיים בעלילה, בפרט בקונפליקט המרכזי של הסרט.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-3 ביולי 2019 בהפצת A24 ובשוודיה ב-10 ביולי 2019 בהפצת Nordisk Film.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע, כאשר רבים מהם שיבחו את הבימוי של אסטר ואת המשחק של פיו.
דני ארדור (פלורנס פיו) היא סטודנטית לפסיכולוגיה הסובלת מדיכאון לאחר שאחותה נטלה את חייה ואת חיי הוריהן באמצעות פחמן חד-חמצני.
המוות שלהם מערער עוד יותר את מערכת היחסים שיש לדני עם בן-זוגה, כריסטיאן היוז (ג'ק ריינור), סטודנט לתואר שני באנתרופולוגיה.
בקיץ שלאחר מכן, דני מגלה כי כריסטיאן וחבריו, מארק (ויל פולטר) וג'וש (ויליאם ג'קסון הרפר), הוזמנו על ידי חברם השוודי פלה (וילהם בלומגרן), להשתתף בחגיגת אמצע הקיץ של ה"הורגה" – הקומונה המשפחתית שלו שבהלסינגלנד, שוודיה.
פלה מסביר כי החגיגות הצפויות השנה מתרחשות רק פעם בתשעים שנה.
כריסטיאן לא סיפר לדני על כוונתו לטוס לאירופה למספר שבועות, והשניים רבים.
בניסיון לתקן את המצב, כריסטיאן, בחוסר-רצון, מזמין את דני להצטרף, והיא מסכימה.
הקבוצה טסה לשוודיה ומגיעה לקומונה, שם הם פוגשים את סיימון וקוני, זוג אנגלים צעירים שהוזמנו לפסטיבל על ידי אחיו של פלה, אינגמר.
הוא מציע לקבוצה פסילוציבין, ובהשפעת הסמים דני חווה הזיות אודות אחותה המתה.
המתיחות עולה לאחר שחברי הקבוצה עדים לטקס המכונה "אטסטופה" (Ättestupa) שבו בעל ואישה בני 72 מהקומונה משליכים את עצמם מראשו של צוק גבוה.
בזמן שקוני אוספת את חפציה, אחד מחברי הקומונה מודיע לה שסיימון כבר עזב לתחנת הרכבת בלעדיה.
קוני, המבולבלת מעזיבתו של סיימון, מחליטה לעזוב לבדה.
כריסטיאן מחליט שגם הוא יכתוב את התזה שלו על ה"הורגה", למורת רוחו של ג'וש.
ג'וש מתעניין במנהגים הרוחניים העתיקים של הקומונה, המבוססים על ציורים של אחד מחברי הקומונה שנולד כתוצאה מגילוי עריות שאותו מחשיבים השאר כנביא.
מארק מטיל את מימיו על עץ עתיק, ומעורר את זעמו של אחד מחברי הקומונה.
באותו הערב, אחת מחברות הקומונה מפתה את מארק ומובילה אותו למקום מבודד.
בהמשך אותו הערב, ג'וש מתגנב למקדש במטרה לצלם את הספר הקדוש של הכת.
אל המקום מגיע גבר עירום החובש מסכה העשויה מפניו של מארק.
בעוד דעתו של ג'וש מוסחת, פטיש עץ גדולה מכה בראשו מאחור, ולאחר מכן גופתו נגררת אל מחוץ למקדש.
למחרת, בנות הקומונה משדלות את דני לקחת סמים פסיכדליים ולהשתתף בתחרות ריקודי עם.
היא מנצחת בתחרות, ומוכתרת להיות "מלכת מאי", תואר נחשב בכת.
במקביל, כריסטיאן, תחת השפעת סמים, מאולץ להשתתף בטקס מיני במטרה לעבר את מאיה, אחת מבנות הקומונה.
לאחר שדני מגלה שכריסטיאן קיים יחסי מין עם מאיה, היא חווה התקף חרדה.
זמן קצר לאחר מכן, כריסטיאן, עדיין מבולבל ומטושטש בשל היותו תחת השפעת סמים, מגלה את רגלו של ג'וש קבורה בחצר, ואת גופתו של סיימון, תלויה בפוזיציה של עיט של דם.
אחד מזקני הקומונה נושף אבקה אל תוך פניו של כריסטיאן, ומשתק אותו.
כל חברי הכת מתאספים, יחד עם כריסטיאן המשותק, והם מסבירים לדני שכדי לטהר את הקומונה מהרוע שבה, עליהם להציע תשעה קורבנות אדם.
ארבעת הקורבנות הראשונים הם אנשים מחוץ לקומונה, ג'וש, מארק, קוני וסימון, שפותו להגיע למקום על ידי פלה ואינגמר.
ארבעת הקורבנות הבאים הם חברי הקומונה, שני הזקנים שכבר התאבדו, ועוד שני מתנדבים, אינגמר ומתנדב נוסף בשם אולף.
דני, בתור מלכת מאי, צריכה כעת לבחור את הקורבן התשיעי והאחרון, שיכול להיות אדם זר או אחד מחברי הכת.
דני שבורת הלב בוחרת להקריב את כריסטיאן.
כשהוא עדיין משותק, כריסטיאן מוחדר אל תוך פגר של דוב ומוכנס אל תוך מקדש עשוי עץ, יחד עם כל הגופות ויחד עם שני המתנדבים שעדיין בחיים, שלהם נותנים משחה על מנת להקל על סבלם.
כשהוא נשרף והאש תופסת את אולף, הוא מתחיל לצרוח בייסורים.
בחוץ, אנשי ה"הורגה" עונים ביללות למתנדב בעודם חוגגים את השלמת הטקס שלהם.
דני מתייפחת מייסורים ומאימה, אך בהדרגה נרגעת ומתחילה לחייך.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות פלורנס פיו דני ארדור סטודנטית לפסיכולוגיה, בת-זוגו של כריסטיאן.
איבדה לאחרונה את הוריה ואחותה ג'ק ריינור כריסטיאן היוז סטודנט לתואר שני באנתרופולוגיה, בן-זוגה של דני ויליאם ג'קסון הרפר ג'וש סטודנט לתואר שני באנתרופולוגיה, חברם של כריסטיאן, פלה ומארק וילהם בלומגרן פלה סטודנט שוודי שלומד בארצות הברית.
במאי 2018 פורסם כי ארי אסטר יכתוב ויביים את הסרט, כאשר לארס קנודסן ישמש כמפיק.
חברת ההפקות השוודית B-Reel Films הפיקה את הסרט יחד עם Square Peg, כאשר חברת A24 שימשה כמפיצת הסרט.
לדברי אסטר, ראשי B-Reel פנו אליו לביים סרט סלאשר שמתרחש בשוודיה, רעיון שאותו דחה בתחילה כי חש כי "אין לו דרך להיכנס לסיפור".
אסטר בסופו של דבר הגה עלילה בה שתי הדמויות המרכזיות חוות מתח במערכת היחסים שלהם שנמצאת בתהליך התפרקות, וכתב את התסריט סביבו סביב נושא זה.
הוא תיאר את התוצאה כ-"סרט פרידה עטוף במעטפת של סרט אימה-פולקלורי".
ביולי 2018 הצטרפו אל צוות השחקנים פלורנס פיו, ג'ק ריינור, ויל פולטר, וילהם בלומגרן, ויליאם ג'קסון הרפר, אלורה טורצ'יה וארצ'י מדקוויי.
צילומי הסרט החלו ב-30 ביולי 2018 בבודפשט, הונגריה, והסתיימו באוקטובר 2018.
ב-18 ביוני 2019 נערכה הקרנת טרום-בכורה לסרט, בבית הקולנוע Alamo Drafthouse שבניו יורק.
הסרט הופץ באופן רשמי בארצות הברית ב-3 ביולי 2019 ובממלכה המאוחדת ב-5 ביולי 2019. בשוודיה הסרט יצא ב-10 ביולי 2019.
בתחילה, אורכו של הסרט כפי שערך אותו אסטר היה 171 דקות.
הסרט צפוי להיות משווק למכירה עבור מדיה ביתית על גבי Digital HD ב-24 בספטמבר 2019 ועל גבי DVD ו-Blu-ray ב-8 באוקטובר 2019.
נכון ל-15 בספטמבר 2019, הסרט הכניס 27.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-8.6 מיליון דולר באזורים אחרים, בסכום כולל של 36 מיליון דולר ברחבי העולם.
בארצות הברית ובקנדה הציפיות היו כי הסרט יכניס סכום של 8–10 מיליון דולר במהלך חמשת הימים הראשונים להקרנתו ב-2,707 אולמות קולנוע.
בפועל, הסרט הכניס שלושה מיליון דולר ביום הראשון להקרנתו, כולל 1.1 מיליון דולר מהקרנות טרום-בכורה.
ה-Deadline Hollywood כינה זאת "פתיחה מבטיחה".
בסך הכל הכניס הסרט 10.9 מיליון דולר בשבוע הראשון להקרנתו, והיה הסרט השישי המכניס ביותר באותו השבוע בקופות הכרטיסים.
על פי IndieWire, זוהי הכנסה ראויה, בהתחשב בתקציב המוערך של 8 מיליון דולר, אם כי הסרט צפוי להכנסות נוספות בשוק המדיה הביתית.
בסוף השבוע השני להקרנתו, הכנסות הסרט צנחו ב-44% ל-3.7 מיליון דולר, ולמקום השמיני בהכנסות.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 83% על סמך 311 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.54 מתוך 10. על פי דעת הרוב שבאתר, נכתב כי הסרט "שאפתני, מבוצע בצורה מרשימה, ומעל הכל מטריד ...
[הסרט] ממשיך להוכיח כי התסריטאי-במאי ארי אסטר הוא יוצר סרטי אימה שיש לקחת אותו בחשבון".
ב-Metacritic, לסרט ממוצע משוקלל של 72 מתוך 100, המבוסס על 54 מבקרים, ציון המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
על פי סקר דעת קהל שנערך על יד CinemaScore, לסרט הוענק ציון "" בסולם שבין עד F.
ב-PostTrak הוענק לסרט ציון ממוצע של 3 מתוך 5 כוכבים, כש-50% מהנשאלים העניקו לסרט המלצת צפייה.
ג'ון דיפור מה-"הוליווד ריפורטר" כתב כי הסרט "יותר מטריד מאשר מפחיד, [אבל זה] עדיין טיול שכדאי לצאת אליו".
אנדרו בארקר, שכתב עבור וראייטי, כתב כי זוהי "לא יצירת המופת או האסון שעליו מדברים הצופים הקולניים ביותר של הסרט.
במקום זאת, מדובר במוזרות חריגה להפליא, שיצר קולנוען מוכשר שמאפשר לשאיפותיו להתעלות על ביצועיו".
דייוויד אדלשטיין מ-"Vulture" שיבח את הופעתה של פלורנס פיו, וציין כי אסטר העניק לסרט יותר טון של אופרה (וגנר, לא פוצ'יני) מאשר סרט מפחיד", אך הגיע למסקנה שהסרט "לא מגובש [דיו], בגלל שדחפיו כל כך מפוצלים.
זה משל על ההתעוררות הדתית של האישה - זו גם פנטזיית הנקמה של האישה על גבר שלא ענה על צרכיה הרגשיים - זו גם הפנטזיה המזוכיסטית של הבמאי הגברי על סירוס בידי כת מטריארכאלית".
אריק קון ב־IndieWire סיכם את הסרט כ-"סרט פרידה סוטה", והוסיף כי "אסטר לא תמיד מצליח להפתיע, אבל הוא מצטיין בלסובב את הסכין.
אחרי deflowering שגורמת ל-"שדים" של קן ראסל להיראות מתון, אסטר מוצא דרכו לבדיקת מציאות מבהילה".
ג'ושוע רוטקופף של Time Out העניק לסרט דירוג של 5 מתוך 5 כוכבים, וכתב כי "חתיכה פראית, ועם זאת מפותחת, אימה עממית שוודית, ההמשך ההזוי של ארי אסטר לסרטו "תורשתי" מוכיח כי הוא במאי סרטי אימה ללא מתחרים".
Club) כתב כי הסרט "מתחרה עם "תורשתי" במחלקת ההלם האכזרי", והעניק לו ציון של "".
אריק פרנסיסקו (Inverse) כתב כי הסרט "מרגיש כמו ניצחון אחרי תורשתי", וכי אסטר "לוקח את זמנו המתוק כדי ללכוד את הצופים ברשתו".
הוא מתאר את הסרט כ"גזלות דעת".
ריצ'רד ברודי (הניו יורקר) כתב כי הסרט "בנוי על חלל כה גדול של תובנה וחוויה, חלל כזה של אופי ומערכות יחסים, שאפילו הרמה הראשונה של בית הקלפים העלילתיים אינה יכולה להחזיק מעמד".
הוא הוסיף, "בסופו של דבר הנושא של מידסומר פשוט באותה מידה שהוא רגרסיבי: אמריקאים, הישארו בבית".
ניקולאס קייג' (שכיכב בסרט איש הקש שעוסק בנושא דומה) אמר שהסרט "היה מרגש" ושהיו בו צילומים בסגנונו של אינגמר ברגמן.
ג'ורדן פיל אמר שהסרט הוא סרט פגאני אייקוני עם "המראות המטרידים ביותר עד אימה שראיתי אי פעם בסרט".
מידן-חרונינגן (בהולנדית: Midden-Groningen; מילולית: "חרונינגן התיכונה") היא רשות מקומית שנוסדה ב-1 בינואר 2018 על ידי איחוד הרשויות המקומיות הוחזאנט-סאפמיר, סלוחטרן ומנטרווֹלדה.
הרשות המקומית נמצאת במחוז חרונינגן, הולנד.
הרשות ממוקמת כ-158 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-17 ק"מ מבירת המחוז חרונינגן, חרונינגן.
החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס).
המידע הכוזב במלחמת חרבות ברזל הוא נרחב וכולל הפצה של דיסאינפורמציה, פייק ניוז ושימוש בשיטות של הונאה ותעמולה כדי להשפיע על דעת הקהל ומקבלי החלטות.
חלק מהמידע המוטעה היה חלק מהונאה מודיעינית שהוכנה על ידי חמאס כדי להטעות את ארגוני המודיעין בישראל ומדינות מערביות נוספות, בהקשרים של כוונות ויכולות של חמאס.
חלק נוסף הוא תוכן שקרי ויראלי שגרם להפצת מיליוני פוסטים במדיה החברתית.
חלק מהמידע המוטעה זכה להדהוד גם בידי תקשורת המיינסטרים וראשי מדינות.
הראשונה היא דרך מקורות רשמיים, ערוצי מידע של חמאס או ארגונים אחרים, שנעזרים בדוברים רשמיים ועיתונאים.
השנייה היא מעין "אבולוציה" של ידיעות כוזבות.
מהצד הישראלי, מידע כוזב פורסם גם עלי ידי חשבון הטוויטר הרשמי של מדינת ישראל.
ראשית המידע הכוזב מופץ על ידי מקורות אנונימיים ברשתות כמו ווטסאפ וטלגרם שבהן לא ברור מקור הידיעה.
חלק מהדיווחים הופכים להיות ויראליים ומגיעים לעשרות אלפי אנשים.
חלק מהידיעות האלה מופצות בהמשך על ידי חשבונות אנונימיים ברשתות וחלקם על ידי משפיעני רשת עם עוקבים רבים.
דרך שלישית מגיע בצורה מרומזת או מפורשת לכלי תקשורת מוסדיים כמו רשתות טלוויזיה ועיתונאים.
למשל, ארגונים כמו שב"כ ואחרים, חשפו בשנים האחרונות מקרים רבים של הקמת רשתות של איראן ברשתות חברתיות כמו ווטסאפ ופייסבוק שנועדו להפיץ מידע מוטעה, במטרה לגרום לפגיעה במורל ולחזק קיטוב פוליטי בישראל.
סקרים מצאו שכ-30% מהישראלים מאמינים בתאוריית הקונספירציה לפיה הייתה מעורבות של גורמים ישראלים, שידעו מראש או אפשרו את מתקפת חמאס.
הטעיה של החמאס לקראת המתקפה על ישראל
לפי ד"ר אפרים כהנא, הונאה זו דומה במספר היבטים להונאה שנקטו המצרים לפני מלחמת יום כיפור.
חמאס תכנן את מתקפת הפתע מזה מספר חודשים.
ההערכות נעות בין שנה לשנתיים.
במשך תקופה זו חמאס הצליח להתל בגופי מודיעין מערביים, במיוחד במודיעין הישראלי ובמודיעין האמריקאי.
יו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקאי, מייקל מקאול אמר שלא ברור כיצד ה-CIA וישראל פספסו את המתקפה, וכי זו תוכננה אולי במשך שנה לפחות.
בשנים שקדמו למתקפה התפשטה תפיסה, בקרב אנשי צבא, מדינאים ומומחים, החל בראשי ממשלת ישראל ושרי הביטחון, לפיה חמאס הפך לפרגמטי יותר, ו"תואם רשות פלסטינית".
על פי ד"ר ארנון דגני, היסטוריון ועמית במרכז מולד, זו הייתה קונספציה רווחת בקרב חוקרים, שגם הוא אחז בה עד למתקפת הפתע.
חמאס היה מודע לתפיסה זו וקידם דיסאינפורמציה ברבדים שונים במטרה לחזק אותה.
לפי אוסמה חמדאן, נציג חמאס בלבנון, המתקפה הוכיחה שלפלסטינים יש את הנחישות להשיג את מטרותיהם, "חרף העוצמה והיכולות הצבאיות של ישראל".
חמאס פעל לשכנע את ישראל שעיקר דאגתו היא לשמור על הסיוע הכלכלי שקיבל ממדינות כמו קטר, ולרווחתם של הפועלים בעזה המבקשים לעבוד בישראל וכי דבר זה מרתיע אותו מיציאה למלחמה.
גורמים רבים בישראל, כולל בצבא ובדרג המדיני, האמינו כי יציבות כלכלית בעזה על ידי מתן רישיונות עבודה והעברת כסף לחמאס תרסן את הארגון.
חמאס חיזק רושם זה גם בכך שנמנע מהצטרפות לירי הטילים מצד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני – הן במבצע חגורה שחורה (נובמבר 2019), הסלמת פברואר 2020, מבצע עלות השחר (אוגוסט 2022) והן במבצע מגן וחץ (מאי 2023).
ההונאה הזאת נפלה על אוזניים כרויות של ממשלת ישראל, שהדבר איפשר לה לדלל את כוחות צה"ל מול עזה ולתגבר כוחות באיו"ש.
כתוצאה מההונאה וההסתרה הצליח חמאס להפתיע לגמרי את ארגוני המודיעין של ישראל ושל מדינות אחרות בכמה היבטים.
בהיבט אחד פורשו לא נכון הכוונות של חמאס.
חמאס פרסם סרטונים רבים המראים את ההכנות למלחמה אבל אלו פורשו כ"לוחמה פסיכולוגית" שנועדה להאדיר את החמאס בעיני תומכיו ולא כהכנות רציניות.
נטען גם כי הערכת המודיעין התעלמה מהתעצמות של חמאס בציוד ואמל"ח איכותי שהועברו בכמויות גדולות לעזה, וכי נקודת עיוורון נוספת הייתה איסוף מידע מודיעיני על ישראל על ידי פועלים מעזה.
מידע כוזב על יחסי ישראל–עזה
העיתון הגרמני בילד ריכז מספר טענות דיסאינפורמציה נפוצות שנשמעות בהקשר של היחסים בין ישראל לעזה ומולן תיאור מדויק יותר של המצב.
העיתון טוען כי לאחר המתקפה על ישראל, תומכי חמאס משתמשים בשקרים בניסיון להפוך את העבריין לקורבן.
הטענה כי עזה מצויה תחת כיבוש ישראלי – בעוד ישראל נסוגה מעזה בשנת 2005.
הטענה כי ישראל מטילה מצור מוחלט על עזה – העיתון מזכיר כי ישראל אינה מסוגלת להטיל מצור מוחלט כיוון שלרצועת עזה יש גם גבול עם מצרים.
להערכת העיתון המצרים חוששים מכניסת פלסטינים עקב חשש מפני טרוריסטים ואסלאמיסטים רדיקלים.
הטענה כי תושבי עזה מתים מצמא משום שישראל סגרה את אספקת המים.
רק כ-5%–10% מאספקת המים ברצועה מקורה בישראל.
היתר מקורם בבארות מקומיות וכן ממתקן התפלה.
אם כי פעילות מתקן ההתפלה תלויה בחשמל שישראל ניתקה.
בנוסף מציין העיתון סרטון של חמאס שבו הארגון מתעד כיצד הוא חופר החוצה צינורות מים מהאדמה כדי לייצר מהם רקטות.
הטענה כי הטלת מצור על עזה היא פשע – העיתון מציין כי ישראל המשיכה להזרים מזון לעזה ולהעסיק פועלים מעזה גם לאחר שנים של ירי רקטות עליה.
וכי גם לאחר הטלת המצור הנוכחי מצרים יכולה להזרים מזון לרצועה.
הטענה כי לישראלים יש מקלטים אבל לתושבי עזה אין.
העיתון מזכיר כי להנהגת חמאס יש בונקרים עמוקים, חלקם תחת בתי חולים ובתי ספר, וכי חמאס לא בונה מקלטים לאזרחים ומעדיף להשתמש בתושבי עזה כמגן אנושי כדי להרתיע את ישראל מהתקפות.
הטענה כי "עזה חיה בעוני מחפיר בגלל ישראל".
לטענת העיתון כ-691 מיליון יורו זורמים לשטחי הרשות הפלסטינית מדי שנה, אבל רוב הכסף לא מגיע לתושבים אלא לגורמים מושחתים בממשל ובארגונים בין-לאומיים.
רוב המשאבים תחת הנהגת חמאס זרמו לתשתיות טרור ותקיפה של ישראל.
הטענה כי "שום כסף של האיחוד האירופי לא זורם לחמאס".
העיתון טוען כי טענה זו לא נכונה שכן אנשי חמאס עובדים בתפקידים בכירים בסוכנות הפליטים הפלסטינית אונר"א, שמקבלת כסף בין היתר מכספי האיחוד האירופי.
וכי מתקני אונר"א (לדוגמה בתי ספר) משמשים לעיתים קרובות כמקומות מסתור עבור רקטות המשוגרות לעבר ישראל.
בנוסף, לפי העיתון כספים של האיחוד האירופי זורמים לחמאס באמצעות ארגוני "פרונט" המתחזים לארגונים למטרות הומניטריות.
הכחשה, הקטנה והצדקה של תקיפת אזרחים על ידי חמאס
זמן קצר לאחר המתקפה החל חמאס להכחיש כי כוחותיו תקפו באכזריות אזרחים, כולל מעשי טבח, התעללות ואונס.
חמאס פעל להסיר סרטונים המתעדים מעשי זוועה של אנשיו, ובמקביל החלו טענות מצד דוברים של חמאס המנסות להכחיש, להקטין או להצדיק את פעולותיו.
תומכי תאוריות קונספרציה טענו כי מדובר בתעמולה ישראלית.
חלק מהתמונות והסרטונים שהופצו על המתקפה כללו תמונות ממשחקי וידאו, מסכסוכים אחרים בעולם או שנוצרו על ידי טכנולוגיות AI.
דוברים של חמאס הכחישו כי פעלו נגד אזרחים.
בתחילה טענו כי מדובר ב"מתנחלים".
בהמשך טענו כי ישראל היא זו שירתה על אזרחיה שלה.
נרטיב זה חוזק על ידי תגובות בעולם הערבי, ארגונים פרו-פלסטיניים במערב ותומכי קונספירציות מערביים, שתארו את פעולות חמאס בצורה כללית כ"התנגדות" והשמיטו כל התייחסות לפגיעה באזרחים.
לדוגמה ארגון סטודנטים למען צדק בפלסטין הוציא הודעת תמיכה בחמאס, השמיט כל התייחסות לפגיעה באזרחים ותיאר המתקפה כ"ניצחון היסטורי לתנועת ההתנגדות".
היבט זה הוחרף על ידי סרוב של רשתות מרכזיות רבות, כאשר הבולטת בהם היא BBC, לכנות את פעילי חמאס "טרוריסטים", והתייחסות אליהם כאל "חמושים" במקום.
בראיון ל-CNN אחרי טבח שבעה באוקטובר טענה ראניה, מלכת ירדן כי אין הוכחה לדברי ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית, על כך שערפו ראשי ילדים ישראלים, וטענה גם כי הבעיה לא החלה ב-7 באוקטובר.
סקר Harvard CAPS/Harris שנערך בארצות הברית זמן קצר לאחר המתקפה, ב-19 באוקטובר 2023 מצא כי 26% מהנשאלים חשבו כי חמאס התמקד בתקיפת צה"ל ולא בירי חסר הבחנה על אזרחים.
בקרב בני ה-65 ומעלה רק 9% האמינו בכך בעוד ש-46% אחוזים מבין הצעירים מתחת לגיל 34 האמינו בכך.
רוב של 76% מהמשיבים חשבו כי הרג של 1,200 אזרחים ישראלים על ידי חמאס הוא מעשה שלא ניתן להצדיקו, אך בקרב המשיבים בגילאים 18–24 רק 51% חשבו כך.
על פי הסקר מספר רב של שאלות העלו כי הנטייה להאשים את ישראל, ולהקטין את האחריות של חמאס או של איראן חזקה יותר בקרב צעירים.
בינואר 2024 דיווח הוושינגטון פוסט כי הכחשת הטבח של חמאס מאפיינת קבוצה קטנה במדינות מערביות אבל היא במגמת התפשטות.
לדוגמה טענה כי צה"ל ביצע את הטבח כדי להצדיק פלישה לעזה, טענה שחלק מהחטופים נחטפו על ידי ישראל או כי ארצות הברית היא זו שעומדת מאחורי המתקפה.
להכחשת הטבח שותפים קיצוניים מימין ומשמאל וכן מכחישי שואה.
הם גם רואים קווי דמיון בין הכחשת הטבח לתיאוריות קונספירציה עם יסודות אנטישמיים, כולל תאוריות כמו QAnon.
הסבר אפשרי לכך שצעירים רבים יותר בעולם המערבי מאמינים לתעמולת חמאס ולתאוריות קונספירציה היא הסתמכות גוברת של צעירים על רשתות חברתיות ובמיוחד רשת טיקטוק כמקור מרכזי למידע וחדשות.
הסבר כזה מתאים למחקרים שמצאו שצעירים נוטים יותר להאמין לתאוריות קונספירציה בעקבות חשיפה גדולה יותר לרשתות חברתיות.
הרשות הפלסטינית הוציאה מסמך רשמי שמכחיש שחמאס ביצע את הטבח במסיבת הטבע ליד רעים וטען שההרוגים שם הם תוצאה של "הפצצה אווירית" על ידי מסוק משטרה.
הן ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו והן יו"ר האופוזיציה יאיר לפיד גינו בחריפות את הצהרת הרש"פ השקרית ואת מחמוד עבאס.
אנשים רבים בעולם הערבי מאמינים לתעמולה זו.
סקר שבוצע בסעודיה מצא כי 95% מהנסקרים לא באמת מאמינים כי חמאס הרג אזרחים בטבח שבעה באוקטובר.
82% מתושבי הגדה ו-57% מתושבי הרצועה חשבו שהחלטת חמאס לתקוף את ישראל הייתה נכונה.
85% טענו שלא ראו סרטוני וידאי שהראו תקיפות של חמאס על אזרחים ישראלים.
מידע כוזב על חטיפות חיילים
חמאס פרסם תצלום שבו איש הדומה כביכול לאלוף נמרוד אלוני, מפקד מפקדת העומק של צה"ל, מוחזק בידי פלסטינים במהלך טבח שבעה באוקטובר, וטען כי חטף אותו.
פוסט של צה"ל בפרסית ציטט פוסט של סוכנות הידיעות תסנים על לכידתו וכתב, "תסנים: מפיצי פייק ניוז של משמרות המהפכה".
ב-8 באוקטובר פורסמה תמונה של אלוני כשהוא משתתף בפגישה של בכירי הצבא הישראלי.
רשות השידור האיראנית פרסמה תמונות של לכידת מפקדי נגורנו קרבאך על ידי צבא אזרבייג'ן במהלך כיבוש נגורנו קרבאך כאילו הן מציגות את לכידתם של מפקדים ישראלים על ידי חמאס.
ב-25 במאי פרסם דובר הזרוע הצבאית בחמאס אבו עוביידה נאום ובו סיפר על פעולת חטיפה של חיילים ישראלים שביצעו פעילי הארגון במהלך לחימה תת-קרקעית.
דובר צה"ל הכחיש את הפרסום.