tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הישיבה והגימנסיות שימשו גם את העיירות הסמוכות.
הקהילה היהודית קיימה מוסדות רבים, ביניהם: בית חולים בהנהלתו של ד"ר אליעזר קלינג; מושב זקנים, שמייסדו הראשון היה ישראל לוי; ובית יתומים.
כמו כן קיימה הקהילה בית מרקחת ציבורי, שהכנסותיו שימשו למטרות סעד שונות (עניי העיר היהודים קיבלו תרופות חינם).
בעיר התנהלה פעילות ציונית מגוונת במפלגות, בתנועות נוער ("השומר הצעיר", "גורדוניה", "בית"ר") ובאגודות ספורט ("מכבי, "הפועל"), וכן פעילות של אגודת ישראל.
בנוסף היו גם קומוניסטים והיידישיסטים.
עם סיפוחה של ליטא לברית המועצות ב-1940 הולאמו רוב החנויות והמפעלים בעיר.
הפעילות הציונית נפסקה, בתי הספר העבריים הוסבו לבתי ספר סובייטיים, וכמה מהם התנהלו ביידיש.
הצבא הגרמני נכנס לעיר ב-26 ביוני 1941, וההתעללות ביהודים ומעשי הביזה החלו מיד.
העיר הייתה גדושה המוני יהודים שברחו ממקום מגוריהם בליטא המערבית ונתקעו כאן בדרך מנוסתם מזרחה.
הגרמנים עצרו פעילי ציבור יהודים והוציאו אותם להורג.
עוד כ-200 יהודים נעצרו באשמת שיתוף פעולה עם הקומוניסטים בתקופת שלטונם בעיר, וב-4 ביולי 1941 הובלו ביחד עם יהודי בולניק ליער פיבוניה (Pivonija) ונרצחו בידי גרמנים וליטאים.
בראשית אוגוסט 1941 נצטוו היהודים תוך 12 שעות לעבור לגטו שהוקם בשתי סמטאות בשכונת עוני של האוכלוסייה הנוצרית בעיר.
הגטו לא גודר, אך הוקף במשמר כבד של ליטאים חמושים.
היהודים הוצאו מהגטו לעבודת כפייה, וכמה מהם נרצחו במהלכה.
בין 5 ל-18 בספטמבר 1941 טבחו ליטאים חמושים ביהודי העיר והעיירות שסביבה כמו קורקלי ביער פיבוניה.
חולים, קשישים, נשים וילדים שנותרו בגטו נרצחו ביער פיבוניה ב-26 בספטמבר 1941. לאחר המלחמה התגלו ביער 6,354 גוויות.
בנוסף, 83 גברים ונשים נרצחו במשק העזר של בית הסוהר, מרחק 5 ק"מ מהעיר.
רבי שלמה סגל – תלמיד הגר"א
רבי יהודה לייב זלקינד – המכונה ר' לייב בטלן
רבי אלכסנדר סנדר קפלן – מחבר הספר "שלמי נדרים", כיהן כדיין ורב בעיר.
רבי משה שפירא, מחבר "פני משה", בנו של רבי יהושע יצחק שפירא
רבי שאול פדווא מפולוצק (תרמ"ד-תר"ע)
רבי אריה לייב רובין (תרע"ב-תרצ"ו)
אוקסיארטס (יוונית Oxyártēs, פרסית وخشارد, במקור מאיראנית עתיקה -Huxšaθra*) היה אציל מבאקטרה (כיום בלח' באפגניסטן) ואביה של רוקסנה, אשתו של אלכסנדר הגדול.
הוא מוזכר לראשונה במקורות העתיקים כאחד מקציניו של בסוס בזמן נסיגתו, מבאקטרה לסוגדיאנה, מפני צבאו של אלכסנדר.
לאחר מות בסוס, שלח אוקסיארטס את אשתו ובנותיו לחסות במבצרו, בסוגדיאנה, אשר היה בנוי בפסגת צוק ונחשב לבלתי ניתן לכיבוש.
אך אלכסנדר הצליח להשתלט על המבצר והחליט שברצונו לקחת את רוקסנה לאישה.
מששמע על כל זאת, מיהר אוקסיארטס להיכנע לאלכסנדר וב-327 לפנה"ס חגגו את הכלולות בסעודה גדולה.
זמן קצר לאחר מכן מתואר כי סייע בשכנוע כוריאנס, אשר החזיק במבצר-צוק משלו, להיכנע לאלכסנדר.
זמן-מה לאחר מכן מונה בידי אלכסנדר לאחשדרפן פרובינציית פרופמיסאדה שבהודו (אזור הינדו-כוש).
אוקסיארטס שמר על מקומו כאחשדרפן בפרופמיסאדה גם לאחר חלוקת השלל הראשונה שלאחר מות אלכסנדר (323 לפנה"ס) והשנייה, שנתיים לאחר מכן בטריפרדיסוס.
בזמן מלחמת האזרחים שלח כח צבאי קטן לסייע לאאומנס, אך, לאחר מותו ב-316 לפנה"ס, נראה שהגיע לעמק השווה עם יריבו אנטיגונוס מונופתלמוס.
לא נמצא אזכור מאוחר יותר של שמו, לפיכך יש להניח שמת לפני מסעותיו להודו של סלאוקוס הראשון, אשר העביר את השליטה על פרופמיסאדה (יחד עם שאר הפרובינציות ההודיות) לצ'נדרגופטה מאוריה, שליט האימפריה המאורית.
אוקמרגה () הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא.
הוא מחוז משנה של מחוז וילנה ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2011, למעלה מ-40,000 תושבים.
מחוז-משנה אוקמרגה משתרע על פני 1,395 קמ"ר.
העיר אוקמרגה היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
מחוז-משנה אוקמרגה במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים.
השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז וילנה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.
במחוז המשנה עיר אחת: עיר המחוז אוקמרגה; עשר עיירות, ו-612 כפרים קטנים וחוות.
אוקסה פולוק היא סדרת ספרי פנטזיה לבני נוער שנכתבה על ידי הסופרות סנדרין וולף ואן פלישוטה.
הסדרה עוסקת בחייה והתבגרותה של הנערה אוקסה פולוק וחבורת האנילימילים לאחר שאוקסה גילתה שהיא לא ילדה רגילה אלא ילדה עם כוחות מיוחדים שקיבלה אותם בזכות סבתה דרגומירה שהגיעה מאדפיה, עולם בלתי נראה החבוי אי שם על פני כדור הארץ.
סבתה של אוקסה ברחה מאדפיה עם כמה חברים ומשפחה לאחר שאוציוס הבוגדן השתלט על אדפיה והפך לעריץ אכזר
אוקסה נאבקת לאורך הסדרה באויבים מאדפיה (בוגדניים) בניהם היה אורטון בנו של אוציוס שיצא מאדפיה יחד עם דרגומירה לאחר שהתחזה לאחד מהם.
אוקסה מגלה במהלך הסדרה את כוחותיה ולומדת להשתמש ולשלוט בהם, בנוסף אוקסה מגלה שהיא התקווה האחרונה של אדפיה ושהיא היחידה שיכולה להציל ולהחזיר את השלטון למשפחתה ולהיות הנשגבת החדשה של אדפיה.
אוקסה - בתם של פאבל ומארי פולוק, נכדתה של דרגומירה והתקווה האחרונה של אדפיה
פאבל - אביה של אוקסה, בנה של דרגומירה, בעלה של מארי ורוצה שאוקסה תחייה חיים רגילים
דרגומירה - סבתא של אוקסה, אמו של פאבל והנשגבת של אדפיה
אורטון - בנו של אוציוס והבוגדן העריץ של אדפיה
טוגדואל - היה בפנימי וחברה של אוקסה לבסוף גם בן זוגה
גוס - היה בחוצי וחברה הטוב ביותר של אוקסה מאז הילדות
אבאקום "איש הפיה" - המגן של הנשגבות
אוציוס - הבוגדן הראשון של אדפיה ואביו של אורטון
מארי - אמה של אוקסה, לא ידעה על אדפיה
קוקה - בת דודה של טוגדאול, לא אוהבת את טוגדאול ואוקסה
ליאומידו - אח של דרגומירה, יצא עם דרגומירה מאדפיה ומאז שומר עליה
אוקסה פולוק: התקווה האחרונה (יצא לאור בארץ בשנת 2010 The Last Hope)
אוקסה פולוק: יער התועים (יצא לאור בארץ בשנת 2010 the Stray Forest)
אוקסה פולוק: הלב של שני העולמות (יצא לאור בארץ בשנת 2011 The heart of both worlds)
אוקסה פולוק: הקרב על מגדל הזכוכית (יצא לאור בארץ בשנת 2012 the Battle of the Glass Tower)
אוקסה פולוק: שלטון הבוגדים (יצא לאור בארץ בשנת 2012 the rule of the treacherous)
אוקסה פולוק: האמת הסופית (יצא לאור בארץ בשנת 2013 The ultimate truth)
אוקסודרסיים (שם מדעי: Oxudercidae) היא משפחה אפשרית של דגי גרם מסדרת הדקראים מקבוצת דמויי-קברנון.
על פי כמה חלוקות הם נחשבים לחלק מהקברנוניים, ולפי חלוקות אחרות הם נפרדים ממנה.
במשפחה האפשרית ישנן ארבע תת-משפחות.
דגים אלה חיים בסביבה טרופית וסובטרופית בכל הימים והאוקיינוסים בעומק רדוד.
הם חיים בשוניות אלמוגים, לגונות לאורך החוף וחלקם נכנסים למים מליחים, מים מתוקים ואף חיים באדמות של ביצות מנגרובים.
היבשתנים מסוגלים לנוע רוב זמנם מחוץ למים, אף על פי שהם נשארים בקרבת הים.
עוד כמה מינים מסוגלים להתקיים על אוויר כאשר המים בהם הם מצויים מתייבשים.
אלו דגים קטנים מאוד עם גוף מתפתל, סנפירים קצרים וסנפירי חזה שטוחים ולעיתים גם דמויי גפיים.
יש להם ראש גדול ועיניים הנמצאות בקצה הראש.
מינים אלה הם אוכלי כל.
במשפחה זו ייתכן שמצויות תת-המשפחות הבאות:
יבשתנים (Oxudercinae) - בה 10 סוגים
אוקסידאז (בלועזית: Oxidase) הוא אנזים המזרז תגובה של חמצון-חיזור, במיוחד כזו שכוללת חמצן מולקולרי (O2) כאקספטור (מקבל) האלקטרונים.
בתגובות שבהן מעורבת תרומה של אטום מימן, חמצן מחוזר למים (H2O) או למי חמצן (H2O2).
חלק מתגובות חמצון, כמו אלו שמעורב בהן מונואמין אוקסידאז או קסנטין אוקסידאז, בדרך כלל אינן כוללות חמצן מולקולרי חופשי.
האוקסידאזות הן תת-סוג של האוקסדורדוקטאזות.
דוגמה חשובה היא ציטוכרום סי אוקסידאז (Cytochrome c oxidase), אנזים המפתח המאפשר לגוף להפעיל חמצן ביצירת אנרגיה והרכיב הסופי בשרשרת העברת האלקטרונים.
אנזים זה מחמצן קבוצות תיול.
במיקרוביולוגיה, מבחן האוקסידאז משמש כמאפיין פנוטיפי לזיהוי זני חיידקים ; הוא קובע האם חיידק נתון מייצר ציטוכרום אוקסידאזות (ולכן משתמש בחמצן עם שרשרת העברת אלקטרונים).
בדיקת אוקסידאז משמשת כדי לקבוע האם חיידק הוא אווירני או אל אווירני.
אוקסיאהינה (שם מדעי: Oxyaena; מילולית: "צבוע מחודד/מתוח") הוא סוג נכחד של יונק טורף ממשפחת האוקסינודונים, אשר חי באמריקה הצפונית של סוף הפלאוקן עד לתחילת האאוקן.
הסוג התגלה בעיקר בשכבות אבנים בקולורדו והוא הוגדר ב-1874 בידי חוקר המאובנים אדוארד דרינקר קופ ונכללו בו 6 מינים.
האוקסיאהינה היה טורף בעל מבנה שהזכיר חתול, והוא הגיע במיניו הגדולים לאורך של 1 מטר ולמשקל של 20 קילוגרם.
היו לו לסתות קצרות באורך של 20 ס"מ בקירוב שבתוכם היו שורות של שיניים חדות מגודלות וחזקות שהותאמו לאכילת בשר היפרקרניבורית והזכירו מעט לסתות של צבוע, מהם קיבל הסוג את שמו.
עם זאת הוא היה בעל גפיים קצרות מאוד וזנב קצר מפותל, מבנה המתאים למינים שוכני עצים.
ככל הנראה הוא חי כמו חתול קטן, גחן או סמור ונטה לארוב לטרף בהסתייע על המבנה הנמוך והמוארך שלו.
הוא התבסס על השמיעה והראייה לציד ופחות על הריח.
כמו כן ייתכן שבדומה לנמר הוא נטה לצוד בקרבת עצים עליהם הוא נע ביעילות.
עם זאת בניגוד לחתולים הוא נע על כפותיו כמו דוב.
הוא נכחד עם תחילת האאוקן, אז התרחשה הכחדה באמריקה הצפונית, נעלמו הרבה מהיערות והתפתחו מינים מוצלחים יותר שחיו על הקרקע רוב זמנם.
אוקנלה מאר (ברומנית: Ocnele Mari) היא עיירת קיט וקומונה בחבל ולאכיה ברומניה.
עוד מימי קדם האזור היה ידוע בהמצאות הליט ובאזור קיימים מכרות רבים.
העיירה מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1402, אך בהמשך היישוב איבד את המעמד.
באוקנלה מאר פותח עסק ספא משנת 1812. בשנת 1933 הוא הוכרז רשמית כעיר ואתר מרפא.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם בעיר כלא לאסירים פוליטיים.
בשנת 1955 ביישוב נבנה מפעל לייצור מלח שולחן ובשנת 1960 המקום קיבל מעמד של עיר (oraș).
בקרבת העיר נמצא אתר ארכאולוגי בורידבה.
אוקסיבנזון או בנזופנון-3 או BP-3 (שמות מסחריים Milestab 9, Eusolex 4360 , Escalol 567, KAHSCREEN BZ-3) הוא תרכובת אורגנית.
זהו מוצק צהוב בהיר מסיס ברוב הממסים האורגניים.
אוקסיבנזון שייך לקבוצת הקטונים הארומטיים המכונים בנזופנונים.
בטבע ניתן למצוא אותו בחלק מהצמחים בעלי פרחים.
ומשמש גם כאחד המרכיבים האורגנים של תחליבי קרם הגנה רבים.
הוא נמצא בשימוש נרחב בפלסטיק, צעצועים, גימורי רהיטים ומוצרים אחרים כדי להגן עליהם מהשפעת קרינת UV.
אוקסיבנזון משמש בפלסטיק כבולם ומייצב אור אולטרה סגול.
הוא משמש יחד עם בנזופנונים אחרים בתכשירים מסנני קרינה, תרסיסי שיער וקוסמטיקה מכיוון שהם מסייעים במניעת נזקים פוטנציאליים מחשיפה לאור השמש.
נמצא גם בריכוזים של עד 1% בלק ציפורניים.
האוקסיבנזון יכול לשמש גם כמייצב עבור שרפים סינתטיים.
כמסנן קרינה, הוא מספק הגנה בטווח רחב כנגד אור אולטרה סגול, כגון קרני UVB ו-UVA.
זהו אחד ממסנני ה- UVA האורגניים הנפוצים ביותר כיום במסנני קרינה.
משמש גם בלק, ניחוחות, ספריי שיער וקוסמטיקה כמגן מהשפעות אור השמש.
למרות התכונות המועילות, קיימות כמה מחלוקות לגבי השפעות ההורמונליות והפוטואלרגניות האפשריות.
מחלוקות אילו הובילו כמה מדינות להסדיר את השימוש בו.
מספר מחקרים בדקו את הקשר בין אוקסיבנזון במסנני קרינה להלבנת אלמוגים.
כאשר אדם נכנס למים חלק מהאוקסיבנזון נשטף מגופו ועלול להרעיל את האלמוגים ולגרום למותם מחקר משנת 2015 שפורסם בארכיון זיהום הסביבה והטוקסיקולוגיה הוביל לאיסור של קרם הגנה המכיל אוקסיבנקסון בפלאו.
עם זאת, הקשר לכאורה בין אוקסיבנזון לירידה באלמוגים נדון בהרחבה בתוך הקהילה הסביבתית מכיוון שרוב המחקרים בנושא נערכו בסביבת מעבדה.
מחקר שנערך בשנת 2019 בהוואי, מצא שהריכוז של אוקסיבנזון במי האוקיינוס סביב האיים נמוך מהסף הידוע כקטלני לאלמוגים ולכן לא יכול לשמש כתירוץ להלבנתם.
במחקר שפורסם ב-2022 בעיתון היוקרתי Science, נמצא כי כאשר אוקסיבנזון נכנס לרקמת אלמוגים/ שושנות ים, חיידקים סימביוטיים החיים בתוך הרקמה מפרקים את האוקסיבנזון ומביאים לתוצרי פירוק רעילים (בניהם oxybenzone-glucoside).
אלו מייצרים רדיקלים חופשיים ומובילים לפירוק של חומרים חיוניים בתוך הרקמה ואף מוות של הרקמה.
באלמוגים בריאים ישנן אצות סימביוטיות היודעות לעכל ולסלק את החומרים הרעילים, כך מספקות הגנה לאלמוג.
אך אלמוגים שעוברים תהליך הלבנה מאבדים את האצות הסימביוטיות ואיתן את ההגנה מפני נזקי אוקסיבנזון.
כך, שרידותם של אלמוגים שעוברים הלבנה בנוכחות אוקסיבנזון פוחתת משמעותית וישנם פחות סיכויים שהם יצליחו לרכוש חזרה את האצות הסימביוטיות.
אוקלי פנדרגאסט הוא שחקן אנגלי, המוכר מהופעותיו בסרט האסונות "הבלתי אפשרי" (2012) ובשלל תפקידים טלוויזיוניים בין היתר "Camping" (2016) ו-"מרצ'לה" (2018).
פנדרגאסט נולד וגדל בשכונה בקסלי , בלונדון, אנגליה.
פנדרגאסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בשנת 2008, כשהופיע בפרק של אופרת הסבון הפופולרית"איסטאנדרס" בתור פליקס סטיוארט, בנו של ג'יימי סטיוארט.
בשנת 2012 הוא השתתף בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "נפגעים".
באותה שנה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט עלילתי, כשגילם את סיימון בנט בסרט האסונות של חואן אנטוניו ביונה "הבלתי אפשרי", שמבוסס על חוויותיה של מריה בלו ומשפחתה במהלך רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004. בשנת 2014 שיחק פנדרגאסט בתפקיד ראשי בסרט, "האישה בשחור: מלאך המוות".
משנת 2016 פנדרגאסט שיחק בכמה סדרות טלוויזיה בהן "Camping", "מרצ'לה" ובסדרה "Home".
לצידו משחק בסדרה רופוס ג'ונס (שיצר וכתב את הסדרה).
ג'ונס ופנדגאסט כיכבו יחד גם בסדרה "קמפינג".
שנה סרט תפקיד הערות 2012 הבלתי אפשרי סיימון בנט 2013 Wer פיטר פורטר 2014 האישה בשחור: מלאך המוות אדוארד 2020The Show טים מייקלסון
שנה עבודה מועמדת פרס קטגוריה תוצאה 2012 הבלתי אפשרי איגוד מבקרי הקולנוע של סנט לואיס הסצנה הטובה ביותר 2013 פרסי האמן הצעיר ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - שחקן משנה צעיר בן עשר ומטה
אוקס טון פגלי הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מכיכובו בסרטים "חברי הדרקון אליוט" (2016), "מעשה פלאים" (אנ') (2017), "החוחית" (אנ') (2019), "מלחמה עם סבא" (2020) ובסרטו של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים" (2022).
פגלי נולד ב-11 בנובמבר 2004 באלנטאון, פנסילבניה, בנם של השחקנים מייקל פגלי ושל מרסדס "מרסי" (לבית טון).
הוא אחיו הגדול של ווינסלו פגלי (אנ'), גם הוא שחקן.
בשנת 2011, החל לשחק כאשר השתתף בסרט הקצר "Glass"; שנתיים לאחר מכן, ב-2013 שיחק לצד אביו בסרט קצר אחר "Children of the Moon", אודות אב שמצטרף לבנו למסע לילי כשהוא מחפש את גן העדן.
בשנת 2014, פגלי ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הדרמה "חובשת קרבית", כשגילם את פול סוואן.
בסרט שיחק לצד מישל מונאהן ורון ליווינגסטון.
הסרט בוים על ידי קלאודיה מאיירס, והוצג בבכורה בשנת 2014.
באותה שנה הוא גילם את ג'אד אלטמן הצעיר (ג'ייסון בייטמן כמבוגר), בדרמה הקומית "מכאן אני ממשיך", בבימויו של שון לוי, אשר הוקרנה לראשונה ב-19 בספטמבר 2014. מאוחר יותר הוא הופיע בתור אליאס הצעיר "אלי" תומפסון בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע" מבית HBO.
הוא גם הופיע בסדרת הטלוויזיה "מבוקש" בתור גבריאל הייוורד.
בשנת 2016 הופיע בתפקיד הראשי בסרט הפנטזיה "חברי הדרקון אליוט", לצד ברייס דאלאס הווארד ורוברט רדפורד.
הסרט בוים על ידי דייוויד לורי והוקרן לראשונה ב-12 באוגוסט 2016.
במאי 2017 הוכרז שפגלי לוהק לתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "מלחמה עם סבא" לצד רוברט דה נירו.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "החוחית" המבוסס על ספר באותו שם, מאת דונה טארט.
בשנת 2021 לוהק פגלי לתפקיד בסרטו הבא של סטיבן ספילברג, "הפייבלמנים".
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 אימפריית הפשע אליאס "אלי" תומפסון הצעיר 3 פרקים 2014–2016 מבוקש גבריאל הייוורד 3 פרקים2023נאשמים (אנ')האנטר הרמוןפרק: "Scott's Story"2024חומר אפל (אנ')צ'ארלי דיסןתפקיד ראשי; 9 פרקים
שנה קטגוריה עבודה תוצאה 2017 פרסי האמן הצעיר ה-38
ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - שחקן צעיר ראשי חברי הדרקון אליוט 2018 פרסי האמן הצעיר ה-39
ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - שחקן צעיר ראשי מעשה פלאים
אוקסידקטילוס (שם מדעי: Oxydactylus; מיוונית עתיקה: "בעל אצבע חדה") הוא סוג נכחד של גמל אשר חי באמריקה הצפונית במשך הקנוזואיקון, בין סוף האוליגוקן לאמצע המיוקן שלפני 28.4 עד 13.7 מיליון שנה מזמננו.
סוג גמל זה ידוע ממספר מאובנים שהתגלו בארצות הברית ומקסיקו במספר אתרי מאובנים ואלה תוארו למדע ב-1904 בידי החוקר פיטרסון.
הוא היה בעל צוואר ורגליים ארוכים ביותר כשל ג'ירף או לגמל הקדום אייפיקמלוס ואולי הוא התאים לאכילת צמחייה גבוהה על העצים בדומה לה.
בניגוד לגמלים המודרניים, היו לו פרסות ללא כריות סוליות קשוחות עם אצבעות פשוקות, כך שייתכן שנע יותר בדומה לאנטילופות מאשר לגמלים.
גופו הגיע עד למשקל 150 ק"ג.
גמל זה עם תכונותיו היה פרימיטיביים יותר מהגמלים המודרניים.
הוא נכחד במשך המיוקן, ייתכן שבשל שינויי אקלים רחבים לאורך אמריקה הצפונית.
אוקלידס , הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית ששוגר לחלל בשנת 2023. הוא פעיל בתחום הספקטרום הנראה וקרוב לתת אדום.
הטלסקופ נקרא על שמו של המתמטיקאי היווני אוקלידס מאלכסנדריה (300~ לפנה"ס) אשר נחשב לאבי הגאומטריה.
הטלסקופ מיועד לחקור את החומר האפל והאנרגיה האפלה על ידי מדידה מדויקת יותר של האצת התפשטות היקום, ולייצר מפה תלת-ממדית של היקום.
החללית מתוכננת לעבודה במשך שש שנים.
לניצול המידע שמתקבל הוקם צוות בין-לאומי שכולל 1,200 אנשים מ-18 מדינות.
הצילומים הראשונים התקבלו ב-7 בנובמבר 2023.
הפרויקט אושר כחלק של תוכנית "חזון קוסמי" בשנת 2012 תוך איחוד של שתי הצעות.
בשנת 2013 נחתם הסכם עם נאס"א שמגדיר את חלקה בפרויקט.
בבניית החללית הועברה לסניף איטלקי של Thales Alenia Space.
הטלסקופ, בקוטר של 1.2 מטרים, יוצר בטולוז, במפעל של איירבוס ביטחון וחלל.
מכשירים מדעיים נוספים נבנו על ידי צוות של מדענים מ-13 מדינות אירופה וארצות הברית.
על החללית הותקן פאנל סולארי, שמספק אנרגיה למכשירי החללית, ומדחף לשליטה על המסלול.
יכולת העברת הנתונים היא 850 גיגהביט ביום בקצב עד 55 מגהביט בשנייה.
הנתונים מועברים לתחנת הקרקע של סוכנות האירופית בספרד.
שיגור הטלסקופ תוכנן להתבצע בעזרת משגר רוסי ממרכז החלל הגיאני, אך בשל פלישת רוסיה לאוקראינה עבר השיגור לנמל החלל קייפ קנוורל ובוצע ב-1 ביולי 2023 בעזרת משגר מדגם פלקון 9.
לאחר השיגור החלה החללית תהליך מעבר לנקודת לגראנז' L2. היא הגיעה ליעדה כעבור חודש.
לאחר תקופת כיול ובדיקות שנמשכה כשלושה חודשים עברה החללית לעבודה סדירה.
האוּקֶנִי היו שבט גאלי ששכן בעמק רומאנש , בהרי האלפים, בדרום מזרח צרפת של ימינו, בתקופת הברזל.
הם מוזכרים כאוקני (uceni, ucermi גם) על ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה) ועל הטרופאום אלפיום כאחד מהשבטים האלפינים.
שמם שם מצוין כ-אוקנוס (גם ,) על ידי ההיסטוריון הרומי לוקיוס אנאוס פלורוס.
הצורה (Ἰκόνιοι) שניתנה על ידי סטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה) היא ככל הנראה גרסה של השם האתני.
משמעות השם נותרה מעורפלת, אם כי ככל הנראה מדובר במקור קלטי.
ניתן להשוות את זה עם המילה העליונה אוקנה בגלטיה.
שבט האוקני חיו כאמור בעמק רומאנש, באזור אוזאן.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת דרומית לגראיוקלי, מערבית לבלאקי, סגובי ובריגיאני, צפונית ל-Tricorii, ומערבית לוורטמוקורי (Vertamocorii (Narbonensis)) ולאלוברוגים.
הם מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפיניים שנכבשו על ידי רומא בשנים 16–15 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום (מזכרת ניצחון רומי לחגיגת ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את האלפים).
האוקסיבי או האוקסוּבי (בכתיב לטיני: Oxybii; ביוונית עתיקה: Ὀξύβιοι) היו שבט קלטו-ליגורי ששכן על חוף הים התיכון בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
הם מוזכרים כאוקסוביון (Ὀξυβίων) על ידי פוליביוס (המאה ה-2 לפנה"ס) ועל ידי סטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה), וכ-Oxubi על ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה).
הבלשנית פטריציה דה ברנרדו שטמפל הציעה לפרש את השם האתני אוקסובי כ"תושבי מקום גבוה" או כ"קוטלי השוורים", מהשורש הקלטי oxso - (שור) או uxso - (גבוה) .
לדבריה, שמות שבטיים קלטיים כאלה מרמזים על כך שלדיאלקט הקלטו-ליגורי היה תפקיד חשוב בין השפות שדוברו בליגוריה העתיקה.
שבט האוקסיבי שכן על חוף הים התיכון.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לסואלטרי והוורוקיני, ומזרחית ל-Deciates (ליד הוודיאנטי) או מערבית להם (ליד נהר Argens במאסיף דה ל'אסטרל).
מיקומו המדויק של נמל הים של האוקסיבי, ששמו אגיטנה והיה ממוקם מערבית לנהר אפרו, נמצא בוויכוח.
ההצעות הפופולריות ביותר הן טאול-סור-מר עם נהר סיאן), מערבית לדקיאטס, או קאן-סור-מר (עם נהר קאן), מזרחית לדקיאטס.
לפי ההיסטוריון גיא בארוול, האוקסיבי היו חלק מהקונפדרציה הסלובית.
בשנת 155 לפני הספירה צרו הליגורים על המושבות המסאליות (מרסיי העתיקה) של ניקאה (ניס) ואנטיפוליס (אנטיב), מה שגרם לרומאים לשלוח לאזור את הלגאטים (שליחים) פלמיניוס, פופיליוס לאנאס ולוקיוס פופיוס.
האוקסיבי ניסו למנוע מהם לנחות בשטחם באגיטנה, אך משגילו שפלמיניוס כבר עשה זאת, הם פצעו אותו, הרגו שניים ממשרתיו והסיעו את השאר בחזרה לים.
לשמע התקרית, הסנאט הרומי שיגר צבא בפיקודו של הקונסול קווינטוס אופימיוס.
הם כבשו תחילה את איגיטנה בהסתערות, מכרו את התושבים לעבדות ושלחו את המנהיגים לרומא.
האוקסיבי אז אספו כוח, כדי לתקוף את הרומאים ולבסוף הצטרפו אליהם גם ה-Deciates.
לאחר התבוסה הליגורית, קווינטוס אופימיוס העניק חלק גדול מהשטח שלהם למאסליה.
אוקלידס טבארש אנדרדה (בפורטוגזית: Euclides Tavares Andrade; נולד ב-12 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן מכף ורדה המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל פתח תקווה.
ידוע גם בכינויו קלה (בפורטוגזית: Clé).
קלה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בכף ורדה בה שיחק בקבוצות ביירה מאר ובואבישטה כף ורדה.
בקיץ חתם באוליביירה דו הוספיטל מהליגה השלישית בפורטוגל.
כעבור שנה חתם בבלננסש עמה היה שותף לשני עליות ליגה עד לליגה השנייה בפורטוגל.
הוא הבקיע שלושה שערים ב-16 משחקים, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להישאר בליגה.
ב-19 ביולי 2024 חתם בהפועל כפר שלם מהליגה הלאומית.
קלה פתח בסערה כאשר כבש בכל אחד מארבעת המחזורים הראשונים.
ב-9 בדצמבר 2024 כבש שלושער בניצחון 1-4 נגד הפועל ראשון לציון.
ב-18 בפברואר 2025 נמצא חיובי בבדיקת סמים והושעה מכל פעילות, אך כעבור כשבוע הושג הסדר טיעון שבמסגרתו ייקח חלק בתוכנית טיפולית וכעבור כשבועיים חזר לפעילות.
ב-2 ביולי 2025 חתם בהפועל פתח תקווה לעונה עם אופציה לשתיים נוספות תמורת 550 אלף שקלים חדשים על 85% מכרטיס השחקן שלו.
ב-27 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה בתיקו 0-0 נגד .
כמעט ארבע שנים חלפו עד שרשם את הופעתו השנייה.
ב-18 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
מועדון הכדורגל אוקלנד סיטי הוא מועדון כדורגל ניו זילנדי מהפרוור סאנדרינגהאם באוקלנד המשחק בליגה הצפונית, ליגת כדורגל חובבנית המאגדת קבוצות מהאי הצפוני של ניו זילנד.
אוקלנד סיטי ביססה את עצמה ככוח מרכזי בניו זילנד ובאוקיאניה בכלל, לאחר שזכתה עשר פעמים באליפות ניו זילנד ו-13 פעמים בליגת האלופות האוקיאנית.
המועדון נוסד בשנת 2004, עם הקמת טורניר אליפות ניו זילנד בכדורגל.
זהו המועדון המצליח ביותר באוקיאניה, לאחר שזכה בטורניר הבכיר של ה-OFC שבע פעמים ברציפות בשנים 2011–2017 - הכי הרבה תארים יבשתיים רצופים בהיסטוריה.
כתוצאה מכך הפכה אוקלנד למשתתפת קבועה גביע העולם למועדונים ולשיאנית ההופעות בו עם 12, וב-2014 אף סיימה במקום השלישי.
המועדון מזוהה מאוד עם הקהילה הקרואטית בעיר, והדבר מתבטא גם במשבצות שבסמלה, בדומה לסמל קרואטיה.
למועדון קבוצת מילואים בשם סנטרל יונייטד (שהוקמה ב-1962 על ידי מהגרים מדלמטיה) המשחקת בליגה השנייה.
אוקלנד סיטי הוקמה ב-2004 עם הקמת אליפות ניו זילנד בכדורגל, וזכתה באליפות כבר בעונת הבכורה של התחרות.
בסך הכל זכתה הקבוצה בעשר אליפויות, כולל שלוש רצופות בשנים 2005–2007, והיא שיאנית הזכיות בליגה.
ב-2021 שונה פורמט הליגה הלאומית הניו זילנדית לשלושה בתים אזוריים ואוקלנד סיטי שובצה לבית הצפוני.
מאז זכתה הקבוצה בכל ארבע התחרויות של הליגה הצפונית, וב-2022 ו-2024 זכתה באליפות הלאומית.
אוקלנד סיטי ייצגה את קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה 12 פעמים בגביע העולם למועדונים של פיפ"א, והיא שיאנית ההופעות במפעל.
הופעתה הראשונה של הקבוצה הייתה ב-2006, אז הודחה בידי אל-אהלי ממצרים ברבע הגמר וסיימה במקום השישי והאחרון.
ב-2009 ניצחה הקבוצה לראשונה במפעל כשגברה על שבאב אל אהלי מאיחוד האמירויות הערביות 2–0 בסיבוב הראשון, ואף על פי שהודחה ברבע הגמר 0–3 בידי אטלנטה ממקסיקו גברה 3–2 על מאזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וסיימה במקום החמישי.
מגן הקבוצה איוואן ויסליץ' זכה בכדור הארד לשחקן השלישי בטיבו בטורניר, והמועדון קבע הישג שיא במפעל לקבוצה מאוקיאניה.
צבעי הקבוצה הם כחול ולבן.
מדי הבית של המועדון הם בצבע כחול כהה בדוגמת לוח שחמט בהיר יותר (כמחווה לסמל קרואטיה ולשורשים הקרואטים של המועדון), ומדי החוץ לבנים עם פס בדוגמת משבצות אפורות במרכז.
סמל המועדון מציג את מגדל סקיי והאי רנגיטוטו, אתרים חשובים בעיר אוקלנד, לצד עוגן המציין את ההיסטוריה הימית הארוכה של העיר ודוגמת לוח שחמט צהוב ולבן לציון שורשיו הקרואטיים של המועדון.
גביע השנה הירחית החדשה של הונג קונג (1): 2017
אוקסופיליות היא הנטייה של תרכובות כימיות מסוימות ליצור תחמוצות על ידי הידרוליזה או הפשטה של אטום חמצן ממולקולה אחרת, לרוב מתרכובות אורגניות.
המונח משמש לעיתים קרובות לתיאור מרכזי מתכת, בדרך כלל מתכות מעבר מוקדמות כמו טיטניום, ניוביום וטונגסטן.
אוקסופיליות מתוארת לעיתים קרובות כקשורה לקשיות היסוד, במסגרת תאוריית HSAB (חומצות ובסיסים (לואיס) קשים ורכים), אך הוכח שאוקסופיליות תלויה יותר באלקטרושליליות ובמטען הגרעיני האפקטיבי של היסוד מאשר בקשיותו.
זה מסביר מדוע מתכות המעבר המוקדמות, שהאלקטרושליליות והמטענים הגרעיניים האפקטיביים שלהן נמוכים, הן אוקסופיליות מאוד.
תרכובות רבות מהקבוצה הראשית הן גם אוקסופיליות, כגון נגזרות של אלומיניום, סיליקון וזרחן (III).
הטיפול בתרכובות אוקסופיליות דורש לעיתים קרובות טכניקות ללא-אוויר.
קומפלקסים של מתכות אוקסופיליות נוטים בדרך כלל לעבור הידרוליזה.
לדוגמה, כלורידים בעלי ערכיות גבוהה עוברים הידרוליזה מהירה ליצירת תחמוצות:
תגובות אלו מתרחשות דרך תוצרי ביניים של אוקסיכלוריד.
לדוגמה, WOCl4 נובע מהידרוליזה חלקית של טונגסטן הקסאכלוריד.
תוצרי ביניים המכילים הידרוקסיד נצפים לעיתים רחוקות עבור מתכות אוקסופיליות.
לעומת זאת, ההלידים הנטולי מים של המתכות המאוחרות יותר נוטים להידרציה, לא לעבור הידרוליזה, ולעיתים קרובות הם יוצרים הידרוקסידים.
קומפלקסים מחוזרים של מתכות אוקסופיליות נוטים לייצר תחמוצות על ידי תגובה עם חמצן.
בדרך כלל, הליגנד מגשר, למשל:
רק במקרים נדירים, תוצרי החמצון כוללים ליגנדים אוקסו-טרמינליים.
אוקספורד היא עיר באוקספורדשייר שבאנגליה.
אוקספורד שוכנת כ-80 ק"מ צפון מערבה מלונדון ומחוברת אליה בכביש מהיר וברכבת.
באוקספורד מצוי גם נמל תעופה אשר מספק שירותי תעופה כלליים ועסקיים.
באוקספורד נמצאת אוניברסיטת אוקספורד, האוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם דובר האנגלית, ויש בה מבנים בכל סגנון של האדריכלות האנגלית מאז סוף התקופה האנגלו-סקסונית.
נהר התמזה חוצה את העיר, והחלק המצוי בתחומי העיר ונמשך לאורך כ-16 ק"מ, קרוי "איסיס" כשריד לשמו הלטיני של הנהר.
אוקספורד אוכלסה לראשונה בזמנים אנגלו-סקסונים, אז בשם "אוֹקְסֵנָפוֹרְדָה" (Oxenaforda).
בניית העיר החלה עם ייסוד מנזר פריידסוויד הקדושה (St Frideswide's nunnery) במאה ה-8. פריידסוויד היא הקדושה הפטרונה של אוקספורד העיר כמו גם של האוניברסיטה, ויום חגה הוא 19 באוקטובר.
שמה של אוקספורד תועד לראשונה בשנת 912 באוסף ספרי השנים הקרוי "הכרוניקה האנגלו-סקסונית" (Anglo-Saxon Chronicle).
במאה ה-10 נהייתה עיירת אוקספורד ספר צבאי חשוב אשר חצץ בין ממלכת מרסיה לממלכת וסקס.
בתקופה זו נבזזה אוקספורד פעמים מספר על ידי פולשים דנים מהצפון.
את יוקרתה הראשונית של אוקספורד העניק לה הנרי השני, מלך אנגליה, כאשר פרסם מגילה שהעניקה לתושבי העיר אותן הזכויות מהן נהנו תושבי לונדון הבירה, ופטרה אותם ממילוי חובות שונות מהן היו פטורים גם תושבי לונדון.
בנוסף, תחת שלטונו של הנרי השני מבנים דתיים רבים נבנו בתחום אוקספורד או בקרבתה.
אחד מנכדיו של ג'ון מלך אנגליה הקים באוקספורד את מנזר ריילי (Rewley Abbey) למען מסדר הנזירים הציסטרסיאניים; נזירים ממסדרים שונים (דומיניקנים, פרנציסקנים, אוגוסטינים, ואף חברי המסדר הכרמליתי) הקימו באוקספורד בתים ומבנים שונים.
אוניברסיטת אוקספורד מוזכרת בפעם הראשונה במסמכים מהמאה ה-13. ראשוני הקולג'ים של האוניברסיטה הם יוניברסיטי קולג' (נוסד 1249), בייליול (1263) ומרטון (1264).
לאורך ההיסטוריה, היחסים בין קהילת האוניברסיטה לבין שאר אוכלוסיית אוקספורד הלא-אקדמית היו בעייתיים ומתוחים.
דפוס זה של יחסי איבה בין עיירה לבין אוניברסיטה גדולה היה שכיח בערים אקדמיות.
מהומות שנמשכו יומיים פרצו ב-10 בפברואר 1355 עקב סכסוך בין תושבים מקומיים לבין שני סטודנטים, וגבו את חייהם של 93 אנשים.
אלו היו מהומות סקולסטיקה הקדושה (St Scholastica Day riot), על שום יום חגה של הקדושה שחל בתאריך זה.
בזמן מלחמת האזרחים האנגלית סיפקה אוקספורד מחסה לחצר המלך צ'ארלס; בשנת 1642, עוד לפני שהחלה המלחמה, מיהר המלך לצאת מלונדון ולחמש את צבאו לקראת הקרב.
זמן קצר לאחר שעזב את לונדון, כינס המלך את פמלייתו באוקספורד שנהפכה לבסיס הצבאי של המלוכנים, על-אף שבאוקספורד עצמה היה כוח לא קטן שתמך בפרלמנטרים.
לאחר מצור, בשנת 1646, נכנעה אוקספורד לכוחות הפרלמנטרים בהנהגת תומאס פיירפקס.
מאוחר יותר אירחה אוקספורד את חצר המלך צ'ארלס השני בזמן מגפת לונדון הגדולה (1665–1666).
כשקרב לעיר תחום פגיעת המגפה, נאלץ המלך באי-רצון להתפנות מאוקספורד.
בשנת 1790 הסתיימה חפירת תעלת אוקספורד הצרה, בת 130 ק"מ.
התעלה יוצאת מאוקספורד, שם היא מתחברת לנהר התמזה, וממשיכה עד לקובנטרי.
לאחר השלמתה היוותה התעלה נתיב מעבר חשוב לסחורות ממרכז אנגליה ללונדון.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 הונחו מסילות רכבת בין אוקספורד ללונדון.
התעשיות של אוקספורד כוללות יצרני כלי רכב, חינוך, הוצאה לאור, מדע וטכנולוגיות מידע.
במהלך המאה ה-20 התפתחה באוקספורד תעשיית רכב ענפה, ובראשה תעשיית המכוניות של ויליאם מוריס – מוריס מוטורס .
בשנת 1991 הוקמה באוקספורד אוניברסיטה שנייה, אוניברסיטת אוקספורד ברוקס (OBU), במקור בית-הספר לאמניות.
לאחרונה נבחרה אוניברסיטה זו מספר פעמים ברציפות כאוניברסיטה החדשה הטובה ביותר בבריטניה.
אוקספורד ממוקמת כ-80 קילומטר צפון-מערבית ללונדון, וכ-110 ק"מ דרום-מזרחית לברמינגהאם.
ישנם מספר כבישים מהירים העוברים בקרבת אוקספורד ומחברים אותה לערים מרכזיות.
לאוקספורד מספר ערים תאומות, רבות מהן ערי אוניברסיטה:
אוקסימטזולין (Oxymetazoline) היא תרופה להקלה סימפטומטית על גודש באף.
התרופה ניתנת בצורת תרסיס (ספריי), או טיפות אף של אוקסימטזולין הידרוכלוריד בריכוזים של 0.1% - 0.05%.
בישראל, היא משווקת תחת השמות המסחריים אלרין, סינאף, רינוקליר, אוטריווין, וסינולן.
השימוש בתכשיר בריכוז 0.1% מותר למבוגרים בלבד, השימוש במקרה גודש חמור: לחיצה אחת או טיפה אחת בכל נחיר פעמיים ביום בלבד למשך שלושה ימים בלבד.
לאוקסימטזולין תכונות סימפטומימטיות, הוא פועל על ידי הפעלת קולטנים אלפא אדרנרגים.
דבר הגורם לכיווץ נימי הדם באף ובסינוסים, להפחת של הפרשה רירית (נזלת) ולהפחתת דימום.
לתרופה זו כמו לרוב האמינים הסימפטומימטים יש תופעות לוואי אנדרנרגיות (של שחרור אדרנלין), אבל היות שהתרופה ניתנת במתן מקומי בלבד ובריכוז נמוך, אין לה (בשימוש נכון) תופעות של עירור מערכת העצבים המרכזית.
בניגוד למפחיתי גודש מבוססי אפדרין.
אין מספיק מידע קליני לקבוע אם השימוש בנשים בהריון בטוח.
באופן תאורטי התכונות המכווצות של התכשיר עלולות לזרז צירים לקראת סוף ההריון.
בשימוש יתר של מעל 3–5 ימים רצוף הוא עלול ליצור תגובת יתר של הריריות בצורת "אפקט ריבאונד", כלומר, מיד לאחר הפסקת השימוש ריריות האף פגועות ונפוחות אף יותר.
כתוצאה מתגובה זו המשתמש עלול לחזור לצרוך את התרופה בתדירות גבוהה יותר מה שעלול לגרום לסבילות פיזיולוגית ואף לתלות.
אוֹקְסִימוֹרוֹן (גם: ניב ניגודים, תרתי דסתרי, דבר והיפוכו) הוא מטבע לשון המורכב מזוג מרכיבים הסותרים זה את זה, שצירופם יוצר משמעות חדשה מעבר להיגיון – פרדוקס – וזאת על מנת להגביר את הרושם וההפתעה.
המונח מקורו ביוונית, ופירושו: "חד" (oxy) ו"קהה" (moros).
כיום, אנשים רבים משתמשים במונח אוקסימורון כדי לתאר ניגוד כלשהו, אפילו בלתי מודע או מובלע, אך המונח המקורי מיועד לתיאור ניגוד מכוון וברור כאמצעי רטורי ובכוונה תחילה.
חלוקה נפוצה של האוקסימורונים היא על פי דיוק.
בצורה זאת מחלקים את האוקסימורונים לשלוש קבוצות:
אוקסימורון מדויק הוא צירוף מילים הסותר את עצמו לחלוטין, כלומר שני הפכים באותו היגד.
אוקסימורון כזה נקרא לעיתים גם אוקסימורון הפכי, או אוקסימורון מוחלט.
נר של חושך 'בוצינא דקרדוניתא' (זהר בראשית חלק א דף טו א)
כוחם של האוקסימורונים הללו מצוי בצירוף של שני דברים שאינם יכולים כביכול להתקיים יחד, ומתוך כך מובילים לממד נוסף של הבנת המתרחש.
הגאון יכול להיות חכם בתחום מסוים, אך טיפש בתחום אחר.
החושך מסמל במקרים רבים מצב נפשי של חוסר תקווה, הביטוי מצביע שגם במצב זה יש אור, המסמן את הדרך לצאת מהמצב.
שתיקה שמאחורה יש חילוקי דעות, תובענות ודיבור שכמו "זועקים" להיאמר מכונה "שתיקה רועמת".
אוקסימורון חלקי הוא היגד בו יש שני חלקים הסותרים זה את זה, אך לא משום שהם הפכים, כמו צירוף המציין שני פרטים שלא יכולים להתקיים באותו זמן.
אוקסימורון כזה יוצר משמעות שונה מעט להיגד, או יוצר תיאור מיסטי, לא ריאליסטי.
למרות זאת הוא ניתן להבנה ברמה מסוימת, בניגוד לאוקסימורון המדויק.
אוקסימורון מסוג זה יחסית נפוץ, כיוון שהוא יוצר תמונה בעלת משמעות, ייחודית ומורכבת.
אוקסימורון סמלי הוא אוקסימורון שנוצר בין שדות סמנטיים מסוימים של שני ההיגדים או בין הערכים שההיגדים מסמלים.
תמונת דרור בכלוב – ציפור הדרור מסמלת את החופש, ואילו הכלוב מסמל את ההפך.
אוקסימורונים מסוג זה הם הנפוצים ביותר בספרות כיוון שהם אפשריים מבחינה טכנית, אך יוצרים תחושה אוקסימורונית.
האוקסימורון הסמלי מנצל את המשמעויות הסמנטיות, ביחד עם הכלים המילוליים, כדי ליצור תמטיקה אוקסימורונית.
אוקסימורון סמלי לא מוכרח להיות בין סמלים: הוא יכול להיות בין משמעויות לוואי של ביטויים, או כל קישור סמנטי, תרבותי, הרגלי וכדומה.
"חושך בצהרי היום" – הדבר אפשרי, אך צהריים מתקשרים לאור חזק, והחושך נוגד את האסוציאציה הזו.
האוקסימורון הוא אמצעי חשוב מאוד בשירה.
בשל אופיו הייחודי הוא נחשב לעוצמתי ואלגנטי.
שתי מטרות חשובות לאוקסימורון בשירה:
מיסטיקה – בתור מרכיב היוצר מתח מיסטי ומערפל את השיר, מוסיף לו רבדים סמויים ועומק.
הקצנה – פעמים רבות האוקסימרון יבוא בשורה הכי עוצמתית של השיר וייתן לה עוד כוח.
בשירה העברית נפוצים אוקסימורונים בדור השני של המשוררים העבריים (כלומר, תקופת העלייה השלישית ועד דור הפלמ"ח.
בין המשוררים בתקופה זו: נתן אלתרמן ולאה גולדברג).
אלתרמן, למשל, משתמש רבות באוקסימורונים, ואפשר למצוא דוגמאות לכך ברבים משיריו.
להלן דוגמה מסונטה ט' של מחזור השירים אהבתה של תרזה די מון, מאת לאה גולדברג, הממחישה שימוש אירוני וסותר באוקסימורון:
הדוברת מתארת את חוסר המגע שלה עם אהובה, באמצעות אוקסימורון: בדידות לא מסוגלת לגעת בבדידות, שהרי לו היו נוגעות, לא היו קיימות.
לפיכך, האירוניה היא בתיאור אוקסימורוני של המגע המתואר לכל אורך השיר – מגע שקיים אך לא קיים.
דוגמה נוספת לאוקסימורון היא בסיום הבית האחרון ביצירה "משירי הבן האובד" של לאה גולדברג:
כאן מתקיים האוקסימורון בנוגע ליחס האב כלפי הבן.
לכאורה אינו מקבלו ואין בליבו סליחות, אולם החרון שבו, הכעס, הוא חרון אוהב.
גם כאן, הניגוד הוא המשך לתיאור האוקסימורוני המתקיים לאורך היצירה כולה, בה הבן האובד חוזר הביתה, אך אינו חוזר בתשובה.
גם בפרוזה נעזרים מדי פעם בטכניקת האוקסימורון, הן כדי להקצין ולחדד, והן כדי להביא את הפן ההומוריסטי-סאטירי.
הדוגמה הידועה ביותר לאוקסימורון בסיפורת היא "אשרי, יתום אני!" – הכרזתו הכאילו צינית של המספר, מוטל בן פייסי החזן – פרי יצירתו של שלום עליכם (בתרגומו של י.ד.
לאחר מות אביו החלו כולם לרחם עליו ולפטור אותו מהמטלות שונות.
זהו תיאור של אירוע טרגי מנקודת מבט ילדותית תמימה, שמחדד את הכאב ומביא מצד שני גם את הפן ההומוריסטי-ציני.
האוקסימורון הוא גם כלי נפוץ למדי בפזמונאות.
דוגמה בולטת היא שירתו של בוב דילן המלאה באוקסימורונים.
פזמונאים מנצלים את הכח המיסטי של האוקסימורונים ליצירת תחושה בפזמון: כיוון שהפזמון הוא שיר שנשמע ולא נקרא, האפקט של האוקסימורון מתחזק.
השיר It's Alright, Ma (I'm Only Bleeding) פותח באוקסימורון הסמלי "חושך בצהרי היום".
בשיר נוסף באותו אלבום נאמר, שההצלחה הגדולה ביותר היא כישלון, וכישלון אינו הצלחה כלל.
בתנ"ך קיימים מספר ביטויים העשויים להתפרש כאוקסימורון, כגון: .
בתלמוד הבבלי עמדו חז"ל על הקושי המובנה של חלק מן הביטויים הללו, ודרשו אותם כשני מצבים שונים.
"עזר כנגדו" – "זכה עזרתו, לא זכה כנגדו".
"עדינו העצני" (נדרש ככינוי לאדם) – "כשהיה יושב ועוסק בתורה היה מעדן עצמו כתולעת, ובשעה שיוצא למלחמה היה מקשה עצמו כעץ".
"בעִתה אחישנה" – "לא זכו בעיתה, זכו אחישנה".
סוג אוקסימורון נוסף הוא כאשר אופן הכתיבה של מילה בתנ"ך מאפשר לנקד אותה במספר אופנים הנושאים משמעויות שונות ואף הפוכות, אף שמבחינה מעשית מקובל לקרוא את המילה על פי ניקוד מסוים.
חז"ל עמדו על כך שאופן הכתיבה של מילה בתנ"ך מאפשר להבינה באופנים מנוגדים, ודרשו זאת כשני מצבים שונים, לדוגמה:
"עזר כנגדו" (שיטה נוספת) – "כתיב כנֶגדו (בסגול) וקרינן כנִגדו (בחיריק), זכה כנגדו לא זכה מנגדתו".
הנצי"ב פרש "כנֶגדו" – "שהניגוד יהא לעזר", אולם "נִגדו" – במשמעות הארמית – הלקייתו.
"זר" – "כתיב זר (בקמץ) וקרינן זיר (בצירה), זכה – נעשית לו זיר, לא זכה – זרה הימנו".
גם בדורות מאוחרים השתמשו חכמי ישראל באוקסימורונים, לדוגמה: "אין שלם מלב שבור", מאימרות הרבי מקוצק.
אוקסין (Auxin) הוא שם כולל למספר תרכובות אורגניות המשמשות כהורמונים צמחיים.
אוקסין מהווה אחד מחמשת ההורמונים הצמחיים המסורתיים, יחד עם ציטוקינין, ג'יברלין, אתילן וחומצה אבציסית (לאחרונה אופיינו הורמונים צמחיים נוספים, כגון חומצה סליצילית, ברסינוסטרואידים, מתיל יסמונט וסטריגולקטון).
מקור השם ביוונית ופירושו: "לגדול".
אוקסין הוא ההורמון הצמחי הראשון שאופיין.
הרעיון לקיומו של הורמון כזה הוצע לראשונה בסוף המאה ה-19 על ידי צ'ארלס דרווין ובנו פרנסיס, ופורסם בספרם "The Power of Movement in Plants", "כוח תנועת הצמחים".
עוד בטרם פרסומיו של דרווין, ציסיאלסקי חקר את תגובת הצמחים לכח הכבידה
האוקסין החשוב והנפוץ ביותר בצמחים הוא IAA (ראשי תיבות באנגלית של Indole 3-acetic acid, אינדול 3-חומצה אצטית).
שמו מעיד על הרכבו הכימי: קבוצת אינדול אליה קשורה חומצה אצטית בפחמן מספר 3 של קבוצת האינדול.
במרוצת השנים התגלו אוקסינים נוספים, חלקם שונים למדי מבחינה כימית מ-IAA; עד לאחרונה לא ידועה הייתה התכונה הכימית המשותפת לכל האוקסינים והמקנה להם את פעילותם הפיזיולוגית.
קבוצת הקרבוקסיל נוטה להתיינן ולשאת מטען חשמלי שלילי; הטבעת הארומטית, לעומת זאת, נושאת מטען חיובי חלש.
המטענים המנוגדים המופרדים על ידי אזור נייטרלי באורך קבוע למדי (0.5 ננומטר) מקנים לאוקסין, ככל הנראה, את פעילותו הפיזיולוגית.
מבין האוקסינים הנוספים המיוצרים על ידי צמחים ניתן למנות את 4-כלוראינדול 3-חומצה אצטית, המצוי באפונה, ואת פניל חומצה אצטית (PAA).
אינדול 3-חומצה אצטית (IAA) הוא האוקסין היחיד המצוי בכל הצמחים; פעולתם הפיזיולוגית של האוקסינים האחרים טרם הובררה.
במרוצת השנים הצליחו מעבדות רבות לסנתז אוקסינים מלאכותיים.
האוקסינים הטבעיים והמלאכותיים כאחד כוללים כמעט תמיד טבעת ארומטית וקבוצת קרבוקסיל, כפי שהוסבר לעיל.
במרוצת השנים התגלו מסלולים מטבוליים רבים בהם טריפטופן הופך לאוקסין; קיומם של מסלולים רבים הופך את האפשרות למחסור באוקסין לנדירה ביותר, ומעיד על חשיבות ההורמון.
כל המסלולים משמרים את קבוצת האינדול; החלק היחידי שמשתנה כל העת הוא הקבוצה הקשורה לאינדול.
במסלול השכיח ביותר, מסלול IPA, מומר טריפטופן לאינדול 3-פירובט; הלה מומר לאינדול 3-אצטאלדהיד, אשר מחומצן ל-IAA.
במסלול אחר, מסלול TAM, מומר טריפטופן לטריפטאמין באמצעות איבוד קבוצת קרבוקסיל; הלה מומר לאינדול 3-אצטאלדהיד, אשר מחומצן ל-IAA, בדומה למסלול IPA.
במסלול IAN מומר טריפטופן לאינדול 3-אצטאלאוקסים; הלה מומר לאינדול 3-אצטוניטריל, אשר מומר ל-IAA
באשר לסינתזה של אוקסין, ניתן לראות כי לכל הקבוצות הנקשרות לאינדול בחומרי הביניים במסלולים השונים תפקידים מרכזיים במסלולים מטבוליים אחרים: פירובט, אצטאלדהיד, אמוניה (נגזרת של קבוצת האמינו בטריפטאמין), חומצה אצטית.
כל צמח משתמש במסלול אחד, בדרך כלל, כשמסלול ה-IPA, כאמור, הוא השכיח ביותר.
קיומם או העדרם של האנזימים הממירים חומר אחד למשנהו במסלולים השונים קובע את יכולתו של מין צמח מסוים לבצע מסלול זה או אחר.
עגבנייה היא הצמח היחידי הידוע בו מתקיימים שני מסלולים במקביל, IPA ו-TAM.
מסלול IAN הוא הנדיר ביותר, והוא נמצא עד כה בשלוש משפחות בלבד, ביניהן משפחת המצליבים.
מסלול מטבולי נוסף לייצור IAA מטריפטופן, מסלול IAM, מתקיים בחיידקים בלבד, במיוחד בחיידקים הנוהגים לפלוש לצמחים.
זהו המסלול הקצר ביותר, שכן בין טריפטופן ו-IAA קיימת בו תחנת ביניים אחת בלבד, בהשוואה לשתיים במסלולים שנמנו עד כה.
טריפטופן מומר במסלול זה לאינדול 3-אצטאמיד, והלה מומר ל-IAA.
סינתזת האוקסין על ידי החיידקים הפתוגניים מקל על פלישתם אל תאי הצמח.
מזה עשרות שנים היה ידוע על קיומם של מסלולים אלטרנטיביים לסנתוז IAA, אשר אינם דורשים טריפטופן, אך רק בשנות ה-90 של המאה ה-20 הם אופיינו.
עדיין לא ברור מתי מופעלים מסלולים אלו, אך נראה כי הדבר קשור להרכב המזון הניתן לצמח וכן לשלב ההתפתחותי בו הוא מצוי.
אוקסין, בהיותו חומצה, מופיע בצורה נייטרלית (עם קבוצת קרבוקסיל בקצהו, COOH) או בצורה מיוננת (נטול אטום מימן אחד, עם יון קרבוקסילט בקצהו, COO-).
רמת ה-pH בסביבה משפיעה על המטען החשמלי של תרכובות, ובהן אוקסין.
בסביבה חומצית, בה מצויים יוני מימן (H+) בריכוז גבוה, מופיע אוקסין בצורתו הנייטרלית, שכן ה"היצע" הגדול של אטומי מימן מרווה את יון הקרבוקסילט וגורם לו להופיע כ-COOH.
בסביבה בסיסית מופיע אוקסין כיון.
גם פירוק האוקסין מתרחש בתא במספר מסלולים אפשריים.
מבחינים בין מסלולי דקרבוקסילציה, בהם מאבד IAA את קבוצת הקרבוקסיל שלו, ובין מסלולים שאינם כוללים דקרבוקסילציה.
מסלול הדקרבוקסילציה החשוב ביותר מתבצע בעזרת האנזים פראוקסידאז (Peroxidase), אשר ממיר IAA ל-3-מתילנאוקסאינדול.
חשיבותו הפיזיולוגית של מסלול הפראוקסידאז אינה ידועה, וצמחים בהם הוגברה או הופחתה בצורה ניכרת פעילות האנזים לא הראו שינוי כלשהו בתכולת האוקסין בתאיהם.
בשני המסלולים העיקריים לפירוק IAA לא מתרחשת דקרבוקסילציה, והתוצר הסופי, אוקסאינדול 3-חומצה אצטית (OxIAA), שומר על שייר החומצה שלו, כפי שמשתמע משמו.
במסלול האחד מתרחשת המרה ישירה של IAA ל-OxIAA, ואילו במסלול השני קיימים שני שלבי ביניים, בהם נקשרת חומצת האמינו אספרטט לאוקסין ולאחר מכן ניתקת ממנו.
פירוק מסוים של אוקסין מתרחש גם באופן לא אנזימטי, באמצעות חשיפה לאור.
האוקסין בצמח - מיקום ותנועה
אוקסין נמצא בצמח בעיקר ברקמות בהן מתרחשת חלוקת תאים אינטנסיבית - במריסטמה של הגבעול ובקצה השורש (מריסטמות מורכבות מתאים עובריים ומהוות את אזורי הגדילה של אברי הצמח השונים), אך במחקרים חדשים נמצא שנוכחותו במריסטמה הקודקודית היא תוצאה של הובלה מעלים צעירים ומניצני עלים.
באופן כללי, הסינתזה המרבית של אוקסין מתבצעת בעלים צעירים מאד.
נבטים של הצמח ארבידופסיס יכולים לייצר אוקסין בעלים, בפסיגים ובשורשים.
צמחים עילאיים יכולים לאחסן נגזרות IAA, אשר הופכות ל-IAA בהידרוליזה או באמצעות β אוקסידזה.
יש צמחים בהם ניתן למצוא מאגרי נגזרות IAA בזרע, והוא הופך פעיל וזמין בזמן הנביטה.
מזה עשרות שנים ידוע כי אוקסין מועבר ברקמות הצמח בצורה "קוטבית", כלומר - רק בכיוון אחד.
זהו ההורמון הצמחי היחיד הזורם באופן קוטבי.
אוקסין זורם מתא לתא; הוא יוצא מהציטופלסמה של תא אחד, חודר את הממברנה ואת דופן התא של תא המקור ושל התא השכן, וחודר לציטופלסמה של האחרון.
קצב התקדמות האוקסין ברקמת הצמח הוא סנטימטר אחד לשעה; קצב זה מהיר פי 10 מהקצב של דיפוזיה, דבר המרמז על הובלה פעילה, באמצעות חלבוני ממברנה.
למרות זאת, קצב העברת האוקסין נמוך פי 100 מהזרימה בשיפה, רשת העורקים האחראית להעברת תרכובות אורגניות מהחלקים הפוטוסינתטיים אל כל חלקי הצמח.
בנצרים, IAA מועבר כלפי מטה, ומדכא התפתחות ניצנים חייקים (תופעה הנקראת שלטון קודקודי)
בשורשים, IAA מובל גם כלפי מעלה וגם כלפי מטה תוך הפרדה במרחב.
ההובלה כלפי מעלה מתרחשת בגליל הואסקולרי המרכזי, בעוד ההובלה כלפי מטה מתקיימת באפידרמיס
בתא מצוי האוקסין בעיקר בשני מקומות: בציטופלסמה ובכלורופלסטים.
אוקסין משפיע על התארכות איברי הצמח באמצעות עידוד התרבות תאים או התארכותם.
בנוסף, חלק מהרקמות מגיבות לאוקסין באמצעות התארכות, בשעה שאוקסין פועל כמעכב התארכות ברקמות אחרות.
ההשפעה על התארכות התאים היא דרך שינוי האלסטיות של דופן תאי הצמח.
אוקסין גורם לשינויים מבניים במרכיבים השונים של דופן התא וגורם להם להתרופף.
ההורמון לא גורם לשינוי בהרכב דופן התא, אלא רק באופן בו המרכיבים השונים קשורים זה לזה.
להתרופפות הישירה של דופן התא אחראיים מספר אנזימים וחלבונים ופחמימות.
לדוגמה, האנזים XET (קסילוגלוקן אנדוטראנס קליקוזילאז) פועל על קסילוגלוקן, פחמימה המהווה מרכיב חשוב בדופן התא של צמחים.
אנזימים אלה פועלים באופן אופטימלי בסביבה חומצית.
אוקסין מעודד הזרמת פרוטונים אל הממברנה ובכך גורם לעליה בחומציות.
בנוסף, האוקסין משפיע באופן עקיף על התבטאותם של גנים רבים.
מחקרים אחרונים מראים כי האוקסין גורם לביטוי גנים תוך חדירתו לתוך גרעין התא וקישור למערכת האוביקוויטין, שגורמת לפירוק חלבונים המעכבים את פקטורי השעתוק.
אוקסין מעודד צמיחת , אך מעכב את התארכות השורש וצמיחת , וכל זאת דרך עידוד ריבוי תאים או עיכוב התהליך.
אוקסין מעודד יצירת שורשים מקאלוס בלתי ממויין, בתרבית רקמה.
יש לציין שנושא הרצפטורים לאוקסין עדיין נחקר ואין תשובה ברורה.
יש יחס הפוך בין רמות אוקסין בצמח השלם לבין רמות הציטוקינין בו, ומתן אוקסין חיצוני מעכב ביוסינתזה של ציטוקינין.
מתן אוקסין מעודד סינתזה של אתילן על ידי הפעלת גן המווסת את יצורו.
קיימת גם השפעה הפוכה - אתילן מעכב הובלה כלפי מטה ורוחבית של אוקסין.
אוקסין גם מעודד ביוסינתזה של הגיברלין GA.
בריכוזים נמוכים, אוקסין מעודד התפתחות שורשים ביחורי גבעול.
האוקסין הסינתטי 2,4 די משמש כקוטל עשבים.
עשבים דו פסיגיים רגישים יותר מצמחים חד פסיגיים, שהם צמחי התבואה (חיטה, שעורה) בשדה אותו מרססים.
האוקסין ידוע לשמצה כחלק מאייג'נט אורנג, אשר שימש את הצבא האמריקאי לגרימת השרת עלים וקטילת צמחייה באופן יזום, במלחמת ווייטנאם.
אוקסימים (ביחיד: אוקסים; באנגלית: Oxime) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
אוקסימים מכילים את הקבוצה הפונקציונלית C=NOH; זאת מורכבת מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי כפול לאטום חנקן, ומקבוצת הידרוקסיל (OH) הקשורה לאטום החנקן.
לאטום הפחמן יכולות להיות קשורות שתי שרשראות פחמניות כלשהן.
אם קשורות אליו שתי שרשראות פחמניות, מהווה התרכובת קטוקסים (Ketoxime); אם קשורה אליו שרשרת בודדת ואטום מימן, מהווה התרכובת אלדוקסים (Aldoxime).
אוקסימים נוצרים בתגובה בין התרכובת הפשוטה הידרוקסילאמין (NH2OH) ובין קטון (ליצירת קטוקסים) או אלדהיד (ליצירת אלדוקסים).
קטונים ואלדהידים מסיסים לרוב במים; אוקסימים אינם מסיסים במים, ולפיכך יכול הידרוקסילאמין לשמש כחיישן לנוכחות של קטון או אלדהיד (הוספת הידרוקסילאמין לתמיסה המכילה קטון או אלדהיד תגרום להיווצרות משקע מוצק).
השימוש הנפוץ ביותר באוקסים הוא בייצור פוליאמיד, פולימר סינתטי אורגני שלו שימושים רבים והוא אחד הפולימרים הנפוצים ביותר (בשמו המסחרי מוכר כניילון 6).
אוקסיטנית (Lenga d'òc, Occitan; ) היא שפה רומאנית המדוברת באוקסיטניה (דרום צרפת, מונקו ומספר חבלים בספרד ובאיטליה).
ניביה השונים של השפה דומים זה לזה.
באזור בו הייתה בעבר השפה האוקסיטנית דומיננטית חיים כיום כ-14 מיליון תושבים.
מספר דובריה כשפת אם אינו ברור, אך לפי ההערכות הוא מגיע ל-2 מיליון דוברים בצרפת, איטליה, ספרד ומונקו.
בנוסף, עד ל-7 מיליון אנשים מבינים את השפה ברמות שונות של שליטה.
מתוכם מספר האנשים הדוברים את השפה בצורה שוטפת אינו עולה על חצי מיליון.
בצרפת, איטליה וספרד השם "Occitan", או "Langue d'oc", הוא השם הכללי הניתן לכל הניבים השונים של השפה.
פרובנסלית הייתה שם נרדף לאוקסיטנית עד לאמצע המאה ה-20, אך מאז היא נחשבת לניב של אוקסיטנית המדובר בפרובאנס.
כל דוברי האוקסיטנית משתמשים בצרפתית כשפתם הרשמית והתרבותית, אך עדיין ניבים אוקסיטניים משמשים למטרות יום-יומיות.
השם אוקסיטני נגזר מ-Occitanie, שמו הגאוגרפי הישן של חבל לנגדוק.
השפה של ימי הביניים נקראת לעיתים קרובות langue d'oc, אשר מציינת שפה המשתמשת ב-oc (מלטינית הוק) כ"כן", בניגוד ללנג'ו ד'ואיל, שהשתמשה ב-oïl (oui מודרני) כ"כן" (מלטינית hoc ille).
באזור עצמו השתמשו בעבר בשמות לימוזין ו-Proensal, אך שמות אלה היו מקומיים מכדי לייעד את כל מגוון הניבים.
רבים באזור פרובאנס עדיין מעדיפים לקרוא לשפתם פרובנסלית.
אוקסלואצטט (oxaloacetate) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה הכימית HO2CC(O)CH2CO2H.
אוקסלואצטט משמשת בטבע כמטבוליט ביניים בתהליך הגלוקונאוגנזה ובמעגל קרבס ומעגל האוראה.
אוקסן וניקולט הוא סיפור מסוגת ה-chante-fable ('סיפור-שיר' כתרגומה של לאה גולדברג) - סיפור שחציו פרוזה וחציו שירה.
הסיפור נכתב בצרפתית על ידי מחבר לא ידוע ומעריכים כי זמן הכתיבה הוא בסביבות השנים 1210–1220.
זהו סיפור אהבתם האסורה של אוקסן וניקולט.
אוקסן הוא נסיך צרפתי וניקולט היא שפחה "ישמעאלית" (כך מכונים בתקופה זו כל בני המזרח) שנחטפה ונמכרה לאחד מגבירי העיר בהיותה ילדה.
אביו של אוקסן, הרוזן מבוקֵייר, מתנגד לזיווג ומניע בכך עלילה רבת אירועים המסתיימת בסוף האידיאלי שבו השניים מתחתנים.
הסיפור הוא יצירה מורכבת מבחינה ספרותית – שכן הוא מערב שירה ופרוזה, רצינות והומור ומכיל אלמנטים הלקוחים מסוגות ספרותיות שונות של התקופה.
מסוגת ה-chanson de geste (שירת אבירים) הוא לוקח את קטעי המלחמה והקרבות וכן את המשקל בקטעי השירה (בהם יש 7 הברות בכל שורה).
ומהספרות החצרונית את סיפור האהבה רצוף החתחתים.
הסיפור מכיל אלמנטים סאטיריים ופארודיים כאשר הוא הופך על ראשם כמה מכללי הסוגות הללו, כמו הופעתה של האישה כטרובדור בחיפוש אחר אהובה, המלך הנוטה ללדת והמלכה היוצאת למלחמה.
חוקרים רבים גורסים כי ממורכבותו הספרותית של הסיפור יש להסיק כי הוא כיוון לקהל בעל תחכום ספרותי לא מבוטל.
סביר להניח כי הסיפור, שאינו שמרני מבחינה תרבותית (האהבה בין נסיך פרנקי לבת ישמעאלים) או מבחינה דתית (נאומו של אוקסן בגנות גן העדן) הוצג בחצרות מלכים ואצילים להנאת יושבי ויושבות הארמון שהיו פחות דתיים מכפי שאולי מקובל לחשוב.
בשנת 1969 עובד הסיפור למחזה בתיאטרון "כיס" בהנהלתן של אביבה גלי ורבקה גור ובהשתתפות גור, פיטר האריס והצמד סוזן ופרן.
את התפאורה והתלבושות עיצב אנטול גורביץ'
אוקסנה באיול (באוקראינית: Оксана Сергіївна Баюл; נולדה ב-16 בנובמבר 1977) היא מחליקה על קרח אוקראינית ממוצא יהודי, אלופה אולימפית (לילהאמר 1994), ואלופת העולם (פראג 1993) בהחלקה על הקרח ביחידות.
כשהייתה בת שנתיים, התגרשו הוריה ואביה עזב את המשפחה.
שנה לאחר מכן, נפטרה אמה מסרטן השחלות ובאיול נותרה ערירית וללא קרובי משפחה, שכן סביה מצד אמא נפטרו לפני כן.
למרות שגודלה כנוצרייה אורתודוקסית, סבתא מצד אמה הייתה יהודיה.
מאמנה באותה התקופה טיפל בה.
אולם, מאוחר יותר היגר מאמנה לקנדה והיא נותרה לבד וישנה בזירת ההחלקה בה התאמנה.
בסופו של דבר, מאמנת ההחלקה הבכירה, גלינה זמיבסקיה, לקחה אותה תחת חסותה, ובאיול חלקה חדר בדירתה של זמיבסקיה יחד עם אחת מבנותיה.
בגיל 15, באיול זכתה באליפות העולם להחלקה על הקרח-יחידות בעונת התחרויות הראשונה שלה.
לאחר מכן, בשנת 1994, היא זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת החורף בלילהאמר, כשהיא מביסה את יריבתה האמריקאית, ננסי קריגן.
באיול נפצעה באימון לפני התוכנית הארוכה, בהתנגשות במחליקה הגרמנייה, טניה צ'בשנקו, היא קיבלה שתי זריקות משככי כאבים מאושרות על ידי הוועד האולימפי על מנת שתוכל להתחרות בתוכנית הארוכה.
היא זכתה בתוכנית הארוכה בהצבעה צמודה.
בגיל 16, באיול פרשה מהחלקה תחרותית והפכה מקצוענית, לאחר שהשתתפה ב-4 תחרויות חשובות בלבד.
מאמנתה ואימה המאמצת, זמיבסקיה, נשאה ונתנה על חוזה רווחי לבאיול לאחר האולימפיאדה, הזדמנות שהיא תוכל לנצל רק אם תפרוש.
לאחר הפרישה באיול סבלה מפציעות שהשפיעו על יכולת הקפיצה שלה.
היא עברה ניתוח בברכיים בקיץ 1994, לאחריו הרופאים המליצו לא להחליק חודשיים.
אולם בעקבות חוזה של מיליון דולר, באיול התעלמה מהנחיות הרופאים, והחלה להחליק לאחר שבועיים, ולהופיע לאחר 6 שבועות.
התעלמותה מההנחיות והתבגרות גופה פגעו קשות ביכולת הקפיצה שלה.
ב-1994, הוזמנו באיול להתאמן במרכז ההחלקה על הקרח החדש בקונטיקט, ארצות הברית.
אמה המאמצת והמאמנת שלה הוזמנה להיות המאמנת הראשית במרכז.
בעקבות ההזמנה, היגרה באיול יחד עם משפחתה המאמצת לארצות הברית.
בינואר 1997, באיול נעצרה לאחר שנהגה בגילופין והתנגשה בעץ.
ההאשמות בוטלו לאחר שהשלימה סדנת חינוך על אלכוהול.
בנובמבר 2005, באיול השתתפה בתוכנית של ערוץ בראבו, Celebrity Poker Showdown.
ב-2006 הייתה חלק מפאנל השופטים בתוכנית הטלוויזיה Master of Champions, ששודרה ברשת ABC .
באיול תומכת בארגון הצדקה "תקווה-הבית של הילדים", שמטרתה לסייע לילדים היהודים באודסה, אוקראינה.
בנוסף, באיול חברה במוזיאון הבינלאומי של נשים, מוסד תרבותי וחינוכי שמטרתו ל"חגוג את החיים" של נשים ברחבי העולם.
בדצמבר 2006, באיול החליקה בכיכר האדומה במוסקבה לצד אלופים מרוסיה, סין, צרפת וארצות אחרות.
בפברואר 2007, היא שיתפה פעולה עם רקדנית הבלט סאולה רכמידטבה בשביל תצוגת הבכורה של המעצב האמריקאי לוי אוקונוב.
חודש לאחר מכן, באיול הופיעה בתוכנית Total Request Live של MTV כדי לקדם את הסרט "מחליקים אותה".
באיול הופיעה במופע "Cold as Ice".
עלילתו עוסקת סביב שישה מחליקים מקנדה, רוסיה וארצות הברית המתכוננים לאליפויות הארציות שלהם, ולאולימפיאדה, ובו בזמן מתמודדים עם המאמנים הנוקשים שלהם, אימהותיהם ובעיות אחרות.
בכורת המופע הייתה בדצמבר 2008.
אוקסימטר הוא מכשיר רפואי לא חודרני, המשמש למדידת רמת ריווי החמצן בדם (או סטורציה), ולרוב גם מודד את קצב פעימות הלב.
לרוב, מניחים את המכשיר על אחת מאצבעות הנבדק, אולם קיימים מכשירים המודדים את רמת ריווי החמצן בתנוך האוזן, על המצח, או במקומות נוספים בגוף.
אצל אדם רוויון החמצן התקין הוא 95%–100%.
ריווי מתחת ל-90% מוגדר כהיפוקסמיה, וריווי מתחת ל-80% מהווה סכנה בריאותית ויכול להוביל לנמק.
לבד מניטור רמת החמצן הרווי והדופק בבני אדם, קיימים מכשירים דומים לטיפול בבעלי חיים.
המכשירים נמצאים בשימוש גם אצל ספורטאים וטייסים.
ב-1864 גילה ג'ורג' גבריאל שההמוגלובין הוא נשא החמצן בדם.
ב-1876 קארל וון וירורדט השתמש במקור אור כדי להבדיל דם רווי בחמצן במלואו מדם אשר אינו רווי במלואו.
ב-1943 האוקסימטר המקורי נעשה על ידי גלן אלן מיליקן אך היה קשה ליישום בגלל תאי פוטו ומקורות אור לא יציבים (כיום אין שימוש קליני בשיטה זו).
ב-1941 נעשה לראשונה שימוש ב"מבחן אוקסימטריה" כדי לזהות את תהליך קבלת קריאת הסטורציה באמצעות פלס אוקסימטר.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 מבחני אוקסימטריה הצילו טייסים במלחמת העולם השנייה, ובעזרתם הצליחו להבין שישנו מחסור בלחץ בתא הטייס.
ב-1970 הפכה האוקסימטריה לישימה וזמינה לשימושים קליניים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הפכו האוקסימטרים להיות בעלי ממדים קטנים, קלים יותר לשימוש, ומחירם צנח.
ב-1995 הופיעו לראשונה בשוק פולס-אוקסימטרים לאצבע.
מדידת חמצן באופן אישי וביתי הפכה קלה וישימה.
הפולס אוקסימטר (מד דופק וריווי חמצן משולב) כולל משדר ובו שתי דיודות פולטות אור (LED): אחת פולטת קרן אור אחת באורך גל של אינפרא-אדום קרוב (940 ננומטר) והשנייה קרן אור באורך גל של 660 ננומטר.
קרני האור האלו חודרות דרך הרקמה החיה (אצבע או איבר אחר) אשר בה זורם דם עורקי ומנצלות את ההבדלים בין ספקטרומי הבליעה השונים של האוקסיהמוגלובין לעומת ההמוגלובין הלא מחומצן.
האוקסיהמוגלובין (המוגלובין מחומצן) בולע בעיקר קרינה אדומה ולא בולע כמעט קרינת אינפרא-אדומה, ואילו ההמוגלובין הלא מחומצן בולע יותר קרינה אינפרא-אדומה ופחות קרינה אדומה רגילה .
המדידה מתבצעת בתדירות של 30 מחזורים לשנייה, כאשר כל מחזור כולל מדידה שבה רק הקרן האינפרא-אדומה דולקת, מדידה שבה רק הקרן האדומה דולקת ומדידה שבה שתיהן כבויות.