tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנשים הסובלים מהפרעה נפשית נוטים לסבול מתסמינים אשר גורמים להם להסכים או להמציא מידע כוזב ומטעה.
בכתב העת של האקדמיה האמריקאית לפסיכיאטריה ולמשפט, כתב ריצ'רד ליאו כי התסמינים "כוללים תפיסת מציאות לקויה, אמונות מעוותות, חוסר יכולת להבחין בין עובדות לבדיון, נטייה לתחושות אשמה, חרדה מוגברת, הפרעות במצב הרוח וחוסר שליטה עצמית.
בנוסף, אנשים הסובלים ממחלת נפש עלולים לסבול מליקויים בתפקודים ניהוליים, קשב וזיכרון; להתבלבל בקלות; והם חסרים מיומנויות חברתיות כמו אסרטיביות.
תכונות אלו גם מגבירות את הסיכון להודאה כוזבת."
על פי שאול קאסין, מומחה בתחום הודאות כוזבות, צעירים פגיעים במיוחד להודאות, במיוחד כשהם לחוצים, עייפים או בטראומה.
במקרה של פרשת האצנית בסנטרל פארק, לדוגמה, חמישה בני נוער בגילאי 14 עד 16 הודו על תקיפה ואונס של אישה בסנטרל פארק במנהטן ב-19 באפריל 1989. המשטרה התעלמה מהעובדה שלא הייתה התאמה בין דגימות זרע שנמצאו אצל האצנית לבין דגימות ה-DNA שנלקחו מהחשודים.
שתי הדגימות היו שייכות למתיאס רייס, רוצח אלים ואנס סדרתי, שבסופו של דבר הודה באונס בסנטרל פארק בשנת 2002.
שכיחות הודאות שווא במחקר אמפירי
מרבית המחקרים הכמותיים הזמינים עוסקים בהודאות שווא של חשודים, ולא בשיעור הדיווחים הכוזבים שמוגשים למשטרה.
שכיחות ההודאות והגורמים להן משתנים ממדינה למדינה.
השיעור משתנה גם בהתאם למתודולוגיה בה משתמשים למדידה שלו.
ישנם מחקרים המשתמשים רק במקרים בהם דגימות DNA הוכיחו שהאדם שהודה היה למעשה חף מפשע וזוכה על ידי בית משפט, בעיקר בפרשיות רצח ואונס.
לדוגמה, בארצות הברית ארגון פרויקט החפות מדווח כי מאז 1989, 375 עבריינים זוכו באמצעות ראיות DNA.
כ-29% מהם הודו בפשע בו הורשעו וזוכו מאוחר יותר.
נכון ליולי 2020, ב-23 מקרים מתוך 104 האנשים שתיקיהם כללו הודאות שווא, ראיות DNA מזכות היו קיימות כבר בזמן המשפט, ולמרות זאת התבצעו הרשאות כוזבות.
לפי "הרשם הלאומי לזיכויים" בארצות הברית, 27% מהרשומים שהואשמו ברצח ולאחר מכן זוכו, מסרו הודאה כוזבת.
עם זאת, 81% מהאנשים שהם מתמודדי נפש או עם לקות אינטלקטואלית, הודו כאשר הואשמו ברצח.
כמו כן, עבריינים עשויים להיות מזוכים גם באמצעים אחרים שאינם מבוססי ראיות DNA.
כמעט 73% מהנשים שזוכו באותן שנים הורשעו בפשעים שכלל לא התרחשו על פי נתוני הרשם הלאומי לזיכויים.
"פשעי" הנאשמים כללו אירועים שנקבעו כתאונות בסופו של דבר, פשעים מפוברקים ומוות כתוצאה מהתאבדות.
כ-40% מהנשים שזוכו הורשעו שלא בצדק בפגיעה בילדים או באחרים שהיו תחת טיפולן.
מחקרים אחרים משתמשים בסקרי דיווח עצמי, במסגרתם נשאלים עבריינים אם אי פעם הודו על פשע שלא ביצעו, אם כי ייתכן שאין דרך לבדוק את תוקפן של טענות כאלה.
סקרים אלה חלים על הודאות בכל סוג של פשע, לא רק על אונס ורצח.
שני מחקרים איסלנדיים המבוססים על דיווח עצמי שנערכו בהפרש של עשר שנים מצאו ששיעורי ההודאות הכוזבות היו 12.2% ו-24.4% בהתאמה.
מחקר סקוטי עדכני יותר מצא ששיעור ההודאות הכוזבות שדווחו על ידי הנאשמים עצמם היה 33.4%.
ליאו ציין כי "רוב האנשים מניחים שהודאה, במיוחד הודאה מפורטת, היא מטבעה, נכונה.
לכן, ראיות הודאה נוטות להגדיר את התיק נגד נאשם ובדרך כלל גוברות על כל מידע סותר או ראיות לחפות.
הודאת החשוד מפעילה חזקת אשמה לכאורה בלתי ניתנת להפרכה בקרב גורמי המשפט, התקשורת, הציבור וחבר מושבעים.
שרשרת אירועים זו גורמת למעשה לכל חלק במערכת להיות מגויסת כנגד האדם שהודה וכתוצאה מכך הוא מטופל בחומרה רבה יותר בכל שלב של תהליך החקירה והמשפט.
סביר להניח שהוא ייכלא לפני המשפט, יוגש נגדו כתב אישום, יופעל עליו לחץ להודות באשמה, ויורשע".
השופט ויליאם ברנן ציין בפסק הדין שלו במקרה שנדון בבית המשפט העליון, Colorado v.
Connelly: "ההסתמכות על הודאה נובעת, בין היתר, מההשפעה המכרעת על ההליך השפעתן המכרעת על ההליך האדברסרי.
שופטים מייחסים להודאות משקל כל כך כבד בפסיקות שלהם עד כדי כך ש'הצגת הודאה הופכת את ההיבטים האחרים של ההליך המתנהל בבית המשפט למיותרים, והמשפט האמיתי, לכל דבר ועניין, מתרחש כאשר ההודאה מתקבלת'.
שום סוג אחר של ראיות אינו משפיע לרעה בצורה כה עמוקה.
'לפיכך, ההחלטה להודות לפני המשפט מהווה למעשה ויתור על הזכות לדרוש מהמדינה במשפט לעמוד בנטל ההוכחה הכבד."
ליאו טוען כי הודאות כוזבות צוברות כוח קולקטיבי ככל שההליך המשפטי מתקדם וזה הופך להיות כמעט בלתי-אפשרי להתגבר עליהן.
הוא ציין כי "תגובת שרשרת זו מתחילה במשטרה.
ברגע שמתקבלת הודאה לעיתים קרובות נסגרת החקירה בטענה שהתיק נפתר, ולא ננקטים מאמצים נוספים כדי לחפש ראיה מזכה או רמז אפשרי אחר כלשהו גם עם ההודאה סותרת ראיות מסוימות או שהיא תוצאה של חקירה כפייתית.
כשצצות ראיות אחרות בתיק לאחר מכן המצביעות או מדגימות על כך שהחשוד הודה בהודאה כוזבת, משטרה כמעט תמיד ממשיכה להאמין באשמת החשוד".
אסטרטגיות להפחתת הודאות שווא בחקירות
האמצעים שלהלן מכוונים לשיפור איכות הראיון והחקירה ולהפחתת הסיכון להודאות שווא.
הכשרה טובה יותר של המשטרה
חוקרים טוענים כי יש לבצע הכשרות טובות יותר לשוטרים במטרה לאמן אותם לזהות את הנסיבות התורמות להודאות שווא ואת סוג החשודים הנוטים למסור אותן.
בתחילת שנות ה-90 פסיכולוגים בריטים שיתפו פעולה עם רשויות אכיפת החוק כדי לפתח גישה תקשורתית יותר להשגת מידע מחשודים.
לגישה זו יש חמישה שלבים:
בגישה זו, החוקרים אינם אמורים להפריע לחשודים בזמן שהם מוסרים את גרסתם, להשתמש בשאלות פתוחות ולערער על כל סתירה או חוסר עקביות בגרסת הנחקר.
כמו כן, המראיינים אינם רשאים להעמיד פנים שיש להם ראיות מפלילות שבפועל אינן קיימות.
הצעה שעלתה כפתרון להודאות שווא הנגרמות על ידי שיטות חקירה אגרסיביות של המשטרה, היה צילום של כל החקירות בווידאו כך שציוותי ההגנה וחברי מושבעים יוכלו לנטר את מהלך החקירה.ההצעה נבעה מהתפיסה שחקירה והודאה מצולמת מאפשרת תיעוד אובייקטיבי יותר של האינטראקציה שהייתה בין החוקרים לחשודים.
בנוסף, התומכים בהצעה זו טוענים כי עצם הנוכחות של המצלמה תרתיע את החוקרים משימוש בטכניקות כפייה כדי לגרום לחשודים להודות, ותספק תיעוד חזותי ושמיעתי בו ניתן להשתמש על מנת להעריך את האמינות הפוטנציאלית של כל הודאה.
עם זאת ממחקר שפורסם בכתב העת "Journal of Psychiatry & Law" עולה כי הצילום כשלעצמו "לא יפתור את בעיית ההודאות הכוזבות וגם לא יבטיח שהודאות שווא יתגלו לפני שחייהם של חפים מפשע ייהרסו".
המחברים טוענים כי "יש לעשות יותר בכל הנוגע לרפורמה באופן שבו המשטרה מראיינת/חוקרת חשודים מלכתחילה".
עד שנות ה-80, רוב ההודאות הוקלטו על ידי המשטרה ומאוחר יותר הוצגו במשפט בפורמט כתוב או מוקלט.
הקלטה אלקטרונית של חקירות הוגדרה כחובה לראשונה בארצות הברית בשנת 1985 במדינת אלסקה על ידי בית המשפט העליון של אלסקה בתיק "סטפן נגד המדינה" בהתבסס על הסעיף "הליך הוגן" בחוקת המדינה.
נכון לשנת 2019, 21 מדינות בתוספת מחוז קולומביה דורשות הקלטה על פי חוק בתיקים חמורים.
ערים רבות אחרות יישמו מרצונן הקלטה אלקטרונית כנוהג מומלץ בין היתר פילדלפיה, בוסטון, סן דייגו, סן פרנסיסקו, דנבר, פורטלנד ואוסטין.
הקלטה אלקטרונית של חקירות הפכה לחובה בכ-1,000 גופי אכיפת החוק ברחבי ארצות הברית.
באנגליה ובוויילס, חוק המשטרה והראיות הפליליות משנת 1984 כולל הגנות מסוימות בתהליך החקירה, כולל הדרישה שכל חקירות החשודים יוקלטו.
מחקר פסיכולוגי מצביע על כך שההערכה של הודאה מצולמת בווידאו עשויה להיות מושפעת מהזוויות בהן תועד האירוע.
בתחום זה נאסף מידע אמפירי נרחב באמצעות מניפולציה של מיקום המצלמה: לזווית ממוקדת־חשוד (תיעוד חזית החשוד מן המותניים ומעלה, כשרק ראשו וכתפיו של החוקר נראים, מהגב), לזווית ממוקדת־חוקר (תיעוד חזית החוקר וגב החשוד), וזווית מאוזנת (שבה פרופילי החוקר והחשוד נראים במידה שווה).
ממצאי המחקר מלמדים כי זווית הצילום משפיעה על הערכות בדבר רצוניות ההודאה, מידת הלחץ שמפעיל החוקר, ואף על האופן שבו נשפטת שאלת האשמה.
מחקר פסיכולוגי בחן את הטיית זווית הצילום בקרב חשודים אפרו-אמריקאים וסינים-אמריקאים.
אפרו-אמריקאים הם קורבנות של סטריאוטיפים חזקים המקשרים אותם להתנהגות פלילית, אך סטריאוטיפים אלה אינם נפוצים בקרב סינים-אמריקאים, מה שהופך את שתי הקבוצות האתניות לאידיאליות להשוואה.
מהניסוי עלה כי הערכות הצופים לגבי רצוניות ההודאה וסבירות האשמה הושפעו מהגזע של החשוד, גם כאשר החקירה הוצגה מזווית צילום מאוזנת.
חשודים ממיעוטים אתניים הוערכו כבעלי סבירות גבוהה יותר להיות אשמים וכמי שמסרו הודאה מרצון בהשוואה לחשודים לבנים, ממצא המעיד על קיומה של הטיית גזע בהערכת חקירות מצולמות.
דוגמאות בולטות להודאות שווא שהובילו להרשעות שגויות או לזיכויים מאוחרים:
איוואו האקאמאטה הורשע ברצח בעיקר בגלל הודאה שניתנה בעקבות איומים ואלימות, הוא שהה במאסר 57 שנים, והיה האסיר הנידון למוות בעל ריצוי העונש הארוך ביותר בעולם.
הוא זוכה כאשר ראיות DNA הראו כי לא ייתכן שהוא היה הרוצח.
ב-2007, 13 אנשים בגילאים שונים נעצרו ביפן והוגשו נגדם כתבי אישום בגין קניית קולות בבחירות.
שישה מהם הודו שקנו קולות מצביעים על ידי מתן משקאות חריפים, כסף מזומן והזמנה למסיבות שכללו קייטרינג.
כולם זוכו בשנת 2007 בבית משפט מחוזי מקומי, שקבע כי ההודאות היו מפוברקות לחלוטין.
נשיא בית המשפט אמר כי הנאשמים "הודו בייאוש תוך כדי חקירה מרתונית".
סטורה ברגוול, הידוע גם בשם תומאס קוויק, הודה ביותר מ-30 רציחות בשוודיה, נורווגיה, דנמרק ופינלנד בזמן שהיה כלוא במוסד לחולי נפש בגין הפרעות אישיות.
הוא הורשע בכך לאחר שהורשע בפשעים פחות חמורים.
בין השנים 1994 ו-2001, ברגוול הורשע בשמונה רציחות, על סמך הודאותיו.
כל ההרשעות בוטלו לאחר ערעור שכן נמצא כי כי ברגוול נתן הודאה כוזבת והוא היה פסול מלעמוד לדין.
בשנת 1666 הודה רוברט הוברט בהצתת השרפה הגדולה של לונדון על ידי זריקת פצצת תבערה דרך חלון מאפייה.
במהלך משפטו הוכח כי הוא שהה מחוץ למדינה בעת השריפה ויומיים לאחריה, וכי הוא מעולם לא היה בשום נקודה בקרבת המאפייה המדוברת שגם לא היו לה חלונות וכן שנכות שסבל ממנה לא אפשרה לו כלל לזרוק פצצה כזו, אך מאחר שהיה זר, צרפתי קתולי, הוברט היה שעיר לעזאזל מושלם.
הוברט הועמד למשפט, נמצא אשם והוצא להורג בתלייה.
בפרשת טימותי אוונס הורשע אוונס ברצח אשתו ובתו לאחר שמסר הודאות סותרות, שנקבע בדיעבד כי נגבו ממנו תחת לחץ ובצל מגבלות קוגניטיביות.
רק לאחר הוצאתו להורג התגלה כי שכנו, ג'ון כריסטי, היה הרוצח הסדרתי שביצע את המעשים.
המקרה נחשב לאחד המקרים הבולטים של הרשעה המבוססת על הודאה כוזבת ותורם מרכזי לדיון הציבורי שהוביל לביטול עונש המוות בבריטניה.
בפרשת ננסי דה־פריסט נאנסה ונרצחה ננסי דה-פריסט בסניף פיצה האט בו עבדה באוסטין, טקסס.
קולגה שלה בשם כריס אצ'ואה הודה ברצח תחת לחץ חקירתי וללא ייצוג, והפליל את חברו ריצ'רד דנציגר באונס.
השניים נידונו למאסר עולם, אף שהראיות הפורנזיות נגד דנציגר היו דלות ומוגבלות.
בשנים 2001–2002 בדיקות DNA מתקדמות זיכו את אצ'ואה ודנציגר לחלוטין והתאימו את הדגימות לפושע אחר, אכים יוזף מרינו, שהורשע ברצח אך בשל התיישנות לא הועמד לדין על האונס.
דנציגר נפגע קשות בכלא (נזק מוחי קבוע), והפרשה משמשת דוגמה בולטת להודאה כוזבת שנגבתה בכפייה ולהשלכותיה הקשות.
לורן פבלינאק הודתה שהיא ובן זוגה רצחו אישה באורגון בשנת 1990. הם הורשעו ונידונו למאסר.
חמש שנים לאחר מכן, קית' האנטר ג'ספרסון הודה בסדרת רציחות, כולל זו של אותה אישה.
פבלינאק הפכה אובססיבית לפרטים של הפשע במהלך חקירתה על ידי המשטרה.
מאוחר יותר אמרה שהודתה ברצח לכאורה כדי לצאת מהקשר המתעלל עם החבר.
בן זוגה טען שהוא אינו מתנגד לאישומים, לאישום כדי להימנע מעונש מוות.
פרשת קוריתיאן בל (2000, מחוז קוק, אילינוי)
בשנת 2000, קורתיאן בל, שאובחן עם פיגור שכלי, הואשם ברצח אימו לאחר שמצא את גופתה והתקשר למשטרה במחוז קוק אילינוי.
בל, אדם עם לקות אינטלקטואלית, נחקר למעלה מ־50 שעות והודה ברצח אמו לאחר שטען כי הוכה וחשב שהודאה תסיים את החקירה; ההודאה צולמה, אך החקירה לא תועדה.
על בסיס ההודאה הורשע ונכלא.
כשנה לאחר מכן בדיקת DNA מזירת הרצח זיהתה עבריין אחר (דשון בויד), ובל זוכה; בעקבות
תביעה אזרחית שהגיש בל בסיוע מרצה ותלמידותיה מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, הסתיימה בפשרה בשנת 2006 והוא זכה לפיצויים בגובה של כמיליון דולר.
תומאס פרז ג'וניור הודה ברצח אביו תחת לחץ לאחר 17 שעות של חקירה, שבמהלכן טענה המשטרה כי מצאו את גופת אביו, שהם ירדימו את הכלב שלו וטענות נוספות.
אביו, תומאס פרז האב, נמצא מאוחר יותר בחיים ובביקור אצל אחותו של פרז ג'וניור.
הוֹדָיוֹת הוא כפר נוער דתי הנמצא באזור הצפון ליד העיר טבריה ושייך למועצה אזורית הגליל התחתון.
הודיות הוקם במאי 1950. ביוני 1959 נחנך בכפר חדר אוכל חדש.
בשנת 1961 נחנך במקום בית ספר שהוקם בכספי תרומות של לא יהודים משוודיה.
בשנת 1962 התחנכו במקום כ-100 חניכים של עליית הנוער.
במקום בו נמצא כיום כפר הנוער ישב בעבר הקיבוץ לביא לפני שעבר למיקומו הנוכחי כיום.
שם הכפר נגזר מהודו שהייתה מדינת המוצא של התלמידים הראשונים בכפר הנוער.
סיבה נוספת למתן השם נגזרת מהמילה 'הודיה', אמירת תודה.
התלמידים העולים הודו לריבונו של עולם על כך שזכו להגיע לארץ.
הודיות קלט, ועדיין קולט, נוער עולה במסגרת עליית הנוער.
עם הגעת העולים החדשים מאתיופיה, הודיות היה כפר הנוער הראשון שקלט עולים אלו.
בשנות השמונים פעל בהודיות אולפן לעולים מארצות שונות, בין היתר מאיראן, ברזיל, צרפת, קולומביה אורוגוואי ועוד.
עם הגעת גל העלייה מברית המועצות החל הודיות לקלוט גם בני נוער ממדינות אלו בעיקר במסגרת מיזם "נעל"ה".
בהודיות לומדים עולים חדשים לצד תלמידים ותיקים מכל רחבי הארץ.
כיום לומדים בהודיות כ-230 תלמידים ותלמידות.
מגמת משטרה לתלמידים ולתלמידות, המגמה נפתחה בספטמבר 2007 לבנים ובספטמבר 2010 גם לבנות.
מגמת מדעי החיים והחקלאות, במגמה יש את "חממת הרמב"ם" שהיא חממה לגידול צמחי מרפא ע"פ שיטת הרמב"ם.
מגמת חינוך, מגמה זאת מיועדת לבנות המעוניינות לעסוק בתחום החינוך לטיפול בתינוקות ובפעוטות.
מגמת מכונות, מגמה זו מקנה ידע בסיסי בנושא מכונות תוך מתן דגש על מכונאות רכב.
"פרויקט יגאל אלון" - מורכב משיעורי כושר קרבי וקרב מגע ומלימודי זהות יהודית וישראלית.
השיעורים ניתנים לתלמידים על ידי לוחמי סיירות כמו סיירת מטכ"ל והשייטת וכן על ידי שוטרי יס"מ ואנשי השב"כ.
בכפר בריכת שחייה גדולה, חדר כושר, אולם ספורט, מגרש מיניפיץ', מגרש כדורגל, מגרש כדורסל, ספרייה וחדרי מחשבים.
בהודיות פעל תלמוד תורה לציבור הדתי לאומי בשיטת זילברמן שהיה מיועד לכל יישובי הגליל התחתון, מורשת והושעיה.
הודנה הוא מונח בשפה הערבית ובדת האסלאם, שמשמעותו הפסקת לחימה זמנית למטרת התארגנות לחידוש הלחימה.
על פי המסורת האסלאמית ללוחמי ג'יהאד מותר, בתנאים מסוימים, להכריז על הפסקת לחימה (מעין שביתת נשק) במלחמה נגד ה"כופרים" בדת האסלאם, זאת כאשר המלחמה משתבשת או כאשר בהערכת מצב מתברר שלאויב יש יותר כוח או יכולת מהם, ואם תימשך המלחמה האויב יגבר.
מטרת ההודנה היא להתארגן מחדש להמשך המאבק, ולחזק את יכולת הלוחמים.
ההודנה מוגבלת בזמן (10 שנים) ומותר להפר אותה אם האויב נחלש או כאשר ההכנה להמשך הלחימה הופסקה.
על ה"הודנה" מכריז מנהיג הלחימה ללוחמיו, ללא משא ומתן עם הצד השני.
לכן ה"הודנה" אינה הסכם שביתת נשק מעשי בין שני הצדדים הלוחמים, שכן פירוש ההודנה הוא לא הסכם הפסקת אש מתואם בין שני הצדדים, אלא הפסקת לחימה בשביל התארגנות חד צדדית, תוך חידוש הלחימה לאחר מכן.
בפועל, משמעות המונח הודנה הייתה נתונה לפרשנות.
ראשית, התפיסה לגבי מיהם הכופרים באסלאם השתנתה על-פי הנסיבות הפוליטיות באימפריה המוסלמית ובקשרי החוץ שלה.
שנית, ההחלטה מתי להפסיק את ההודנה הייתה תלויה בשיקול דעתם של המנהיגים הפוליטיים והצבאיים.
פעמים רבות הכרזה על "הודנה" הייתה לא יותר מתירוץ דתי לכינון יחסים תקינים עם עמים זרים.
לכאורה, לא היה ויתור על האפשרות של מלחמה ב"כופרים", למעשה, היחסים התקינים נמשכו זמן רב בהתאם לאינטרסים של שני הצדדים.
בקרב דוברי ערבית היום משמשת המילה "הודנה" גם כתרגום למונח "שביתת נשק" (truce).
כך למשל, קו שביתת הנשק ששורטט בין ישראל לשכנותיה בעקבות הסכמי רודוס כונה בערבית "קו ההודנה" (, "ח'ט אלהדנה").
הסכמי רודוס אמנם לא כללו הכרה במדינת ישראל, אולם הם היו הסכם חתום בין שני הצדדים הלוחמים על הפסקת הלחימה.
לפיכך, נראה שמשמעות המונח "הודנה" השתנתה לפחות בהקשרים חילוניים.
לצד המונח "קו ההודנה" שימש גם המונח "קו הפסקת האש" (, "ח'ט וקף אטלאק אלנאר") במשמעות זהה.
המונח "הודנה" נעשה מוכר לדוברי עברית בעקבות האינתיפאדה השנייה.
ההצעות להפסקת אש מצד ישראל או מצד הרשות הפלסטינית כונו הצעות ל"הודנה", תוך שימוש במונח ערבי-אסלאמי, בניסיון לאותת לארגונים אסלאמיסטיים כי הם יכולים להצטרף להסכם.
השימוש במונח 'הודנה', וכן תרגומו לעברית, הוא בעייתי, משום שמשמעותו תלויה מאוד בדובר ובהקשר שבו הוא משלב את המילה.
בהקשר חילוני אפשר לתרגם את המילה ל"הפסקת אש", כלומר מצב שאינו שלום, אך גם אינו מלחמה.
בהקשר מוסלמי מסורתי אפשר לפעמים לפרש את המילה כ"היערכות מחדש" או "שיפור עמדות".
יש ישראלים הטוענים כי אין משמעות ה"הודנה" "הפסקת אש" מפני שהלחימה אינה נפסקת מבחינת לוחמי הג'יהאד אלא מאפשרת את המשך מרוץ התחמשות.
בכל מקרה, השימוש במונח "הודנה" יוצר עמימות, העלולה לעורר התפרצות מחודשת של סכסוך אף לאחר חתימת הסכם, כאשר כל צד יכול לפרש את המונח כרצונו.
בהיסטוריה הערבית והמוסלמית ידועות תקופות קצרות כמו גם תקופות ארוכות של הפסקת לחימה שכונו "הודנה".
מצטפא כבהא מציע - בהסתמך על מילון אל-מנג'ד פי אל-לוע'ה ואל-אעלאם - כי הפירוש המקורי של המונח הוא "לשקוט לאחר פעילות יתר" וכי בהמשך התפתח המובן להפסקת לוחמה לזמן מה, עד שתתאפשר הסכמה על תנאי הפיוס.
הדוגמה הקלאסית להודנה בהיסטוריה של האסלאם היא הסכם חודייביה שערך מוחמד, מייסד דת האסלאם, עם בני שבט קורייש מהעיר מכה, בשנת 628. אנשי מכה היו בימים ההם עובדי אלילים, ולפי עקרונות דת האסלאם, היה על מוחמד לנהל נגדם מלחמת ג'יהאד.
אף על-פי-כן הסכים מוחמד לעצור את הלחימה, בהכירו בכך שכוחותיו היו נחותים בעת ההיא מכוחות אנשי מכה, ובכך נתן לגיטימציה לרעיון הפסקת האש.
כעבור שנתיים ההסכם הופר (לא ברור בידי איזה צד, אך הטענה המקובלת היא שעל ידי מוחמד וצבאו), ומוחמד כבש את העיר מכה.
על-פי המסורת, בהתאם לנוסח הסכם חודיביה המקורי, ההודנה הייתה אמורה להימשך עשר שנים.
בשנת 2003 הכריזו ארגונים פלסטיניים מספר פעמים על כוונה לקיים תקופות של "הודנה" מול ישראל, אך אלה לא החזיקו מעמד.
גורמי מודיעין בישראל ובמערב טענו, שההצעות להודנה לא נובעות מכוונה של הארגונים להתפרק מנשקם, אלא מרצון להתחזק במהלך הפסקת האש.
ההודנה הראשונה שמומשה הוכרזה בעקבות בחירתו של מחמוד עבאס לראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
החמאס והג'יהאד האיסלאמי יצאו בהכרזה הבאה:
חרף ההתחלה הקשה הצליחה ממשלת מחמוד עבאס להשיג הודנה שהחזיקה מעמד מה־26 ביוני 2003 (לאחר ועידת עקבה) עד ל־19 באוגוסט ובסה"כ פחות מחודשיים.
במהלך ההודנה כמות הפיגועים וההתרעות פחתה, אך לא ירדה לאפס ואף בוצעו בה מספר פיגועי התאבדות "קטנים".
ישראל בתגובה המשיכה לפעול נגד טרוריסטים, שלטענתה היו בגדר "פצצות מתקתקות".
למרות זאת, ההודנה הייתה תקופה של שקט יחסי ונרשם בה מספר הכי נמוך של הרוגים.
בראש הממשלה הפלסטינית עמד בתקופת ההודנה מחמוד עבאס, ושר הפנים (שהיה ממונה על מנגנוני הביטחון הפלסטינים) היה מוחמד דחלאן.
אף על פי שהסכם ההודנה הושג בין ממשלת הרשות הפלסטינית לבין ארגוני הטרור, הרי שבפועל התחייבה ישראל להעניק הקלות לפלסטינים בתמורה לכך שימנעו ביצוע פיגועים.
במהלך ההודנה נשמעו קולות שונים ממה שהיה לפניה, הן בישראל והן אצל הפלסטינים.
בישראל הושמעה בפעם הראשונה מאז תחילת האינתיפאדה קריאה משמעותית לשיתוף פעולה עם הפלסטינים.
אצל הפלסטינים נשמעו קריאות להפסקת האינתיפאדה החמושה ולחזרה להפגנות העממיות שציינו את ראשיתה.
בישראל לוותה ההודנה גם בחזרה לשגרה של מאבקים פוליטיים-כלכליים-חברתיים שהתבטאו בצעדתה של ויקי קנפו.
לעומת זאת הגדיר הרמטכ"ל משה יעלון את המצב בתחילת אוגוסט כ"אנחנו לא מבצעים והם לא לוקחים אחריות".
ההודנה קרסה באופן סופי ב־19 באוגוסט.
שני הצדדים האשימו זה את זה בהפרת ההודנה - ישראל ציינה את הפיגוע בקו 2 בירושלים באותו יום (23 הרוגים) ואילו הפלסטינים את חיסולם של מוחמד סידר ב־15 באוגוסט ושל אסמאעיל אבו שנב ב־20 בו.
בעקבות קריסת ההודנה חידשה ישראל את מדיניות הסיכולים הממוקדים והחלה בסדרת פעולות ממושכת (אוגוסט-נובמבר) בחברון (ממנה יצא הפיגוע) שבהן נעצרו או נהרגו רוב מפקדי החמאס והג'יהאד האיסלאמי בעיר, ביניהם: נסים זעתרי, אחמד באדר, עז-א-דין מיסק ובאסל קוואסמה.
את עיקר הפעילות ביצעה חטיבת הנח"ל בשילוב עם הימ"מ ושייטת 13 שהסתייעו בשב"כ להשגת מודיעין ובדחפורי די-9 משוריינים להוצאת המחבלים מבתיהם.
בינואר 2004 הציעו מנהיגי ארגון החמאס, עבד אל-עזיז א-רנתיסי ואחמד יאסין, לקיים הודנה של עשר שנים, בתמורה לנסיגה ישראלית מכל השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים והקמת מדינה פלסטינית.
מספר חודשים לאחר מכן, שניהם חוסלו על ידי צה"ל (יאסין במרץ 2004, ורנטיסי באפריל 2004).
בנובמבר אותה שנה מת גם יאסר ערפאת.
מחליפו, מחמוד עבאס, הגיע להבנה עם ארגון חמאס על הפסקת פעולות האיבה נגד ישראל.
כדי להימנע מהקונוטציות שמעורר המונח "הודנה", כונתה הפסקת האש הזאת "תהדיאה", כלומר "רגיעה" או "השקטה".
ה"תהדיאה" אמנם הביאה להפחתה ניכרת במספר הפיגועים נגד ישראלים, ואף אפשרה את ביצוע תוכנית ההתנתקות, אולם ירי רקטות מרצועת עזה לעבר ישראל, וכן פיגועי התאבדות (בעיקר מצד פלוגות אל-קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שלא הצטרף להבנות) התרחשו גם בשנת 2005.
הודעה לעיתונות (לפי החלטת האקדמיה ללשון העברית: מֵידָע לָעִתּוֹנוּת) היא הודעה כתובה שמוסר אדם או ארגון לעיתונאים, על מנת להביא לידיעת הציבור מידע בעל ערך חדשותי.
הודעה לעיתונות אמורה לשרת את מטרותיו של האדם או הארגון שמפרסם אותה ולעורר תשומת-לב חיובית של כלי התקשורת לפעילות, לכוונות מוצהרות או להישגים של מפרסם ההודעה.
מפרסם ההודעה מפיץ את ההודעה בעצמו או באמצעות סוכנות יחסי ציבור בדואר אלקטרוני, בפקס או בדואר לכתבים ולעורכים של אמצעי התקשורת הכתובה והאלקטרונית.
במדינות רבות, כגון ארצות הברית, שבהן אלפי כלי תקשורת מקומיים וארציים, נהוג להפיץ הודעות לעיתונות גם דרך שירותי הפצה אלקטרוניים (Wires) או דרך סוכנויות ידיעות.
ארגונים רבים מפרסמים באתר האינטרנט שלהם את ההודעות לעיתונות שפרסמו.
המידע הכלול בהודעה אינו בהכרח אמת לאמיתה או האמת במלואה, אלא גרסה סובייקטיבית של עובדות או דעות שמפרסם ההודעה מעוניין להציג ברבים.
הפרקטיקה העיתונאית הראויה היא שהודעה לעיתונות מתפרסמת בכלי התקשורת רק לאחר שכתב או עורך נקטו פעולות סבירות לוודא את אמיתות המידע המובא בהודעה.
לכל הפחות, ראוי שהודעה לעיתונות תתפרסם תוך ציון העובדה שהמידע נמסר מטעם האדם או הארגון שפרסם את ההודעה.
לעיתים מהווה ההודעה בסיס לעבודה עיתונאית נמרצת יותר, החל מבדיקת פרטים מסוימים עם מפרסם ההודעה, וכלה בתחקיר המצליב את הנאמר בהודעה עם מקורות אחרים ומוביל לכתבה עיתונאית המשרתת טוב יותר את ציבור הקוראים.
עם זאת, אמצעי התקשורת מפרסמים לעיתים את ההודעה לעיתונות כלשונה.
לעיתים ההודעה לעיתונות אינה עוסקת במידע שקשור ישירות לפעילותו של מפרסם ההודעה, אלא במידע כללי.
במקרה זה פרסום ההודעה בא להפגין את מומחיותו של מפרסם ההודעה.
דוגמה לכך היא הודעה מטעם משרד לראיית חשבון המנתחת הקלת מס חדשה.
ההודל גריד היא רשת הכבישים של מרכז העסקים הראשי של מלבורן.
הרשת קרויה על שמו של מתכננה רוברט הודל, היא הוקמה ב-1837, ומאוחר יותר הורחבה.
הרשת מכסה את האזור מרחוב פלינדרס לשוק המלכה ויקטוריה, ומרחוב ספנסר לרחוב ספרינג.
הרחובות הראשיים הרחבים נבנו להתמודד עם תחבורה רבה העוברת במרכז העיר.
על מנת למנוע פקקים כתוצאה מפניות ימינה נבנו הרחובות רחבים ככל שניתן.
בשנת 1860, האזור הורחב, כדי להכיל את האזור של הרחובות החיצוניים, רחוב ויקטוריה, רחוב דאדלי ושוק המלכה ויקטוריה.
כל הרחובות הראשיים הם ברוחב של 30 מטר, כאשר כל הבלוקים בגודל 10 אקרים.
אורך 1.61 על 0.8 ק"מ, מונחה על ידי הציר האורכי בזווית של 28 מעלות בניגוד לכיוון השעון של כיוון מזרח מערב, כדי להתיישר לאורך נהר הירה.
אף על פי שאינן חלק מתוכנית ההודל גריד, מלבורן הפכה סמטאות מסוימות למדרחוב.
סמטאות אלו ידועות תחת השם ליין – נתיב.
חלק מסמטאות אלו משמשות למטרות מסחריות, חלקן כוסו בקשתות.
סמטאות מסוימות נעלמו כתוצאה מאיחוד בלוקים ופיתוח כמו מגדלי ריאלטו.
אחרות נלכדו במובלעות בניינים היסטוריים בין הרחובות הראשיים.
בין סמטאות מדרחוב מלבורן הן בנק פלייס, מובלעת קטנה של בניינים עתיקים.
בלוק פלייס, רחוב דגרייבס וסנטר פלייס פופולריים בגלל תרבות בתי הקפה.
הרדוור פלייס ורחוב מק'קילופ לכיוון האזור הפיננסי מאוכלסים על ידי עובדי משרדים וסמטת פנץ' היא אחת מהסמטאות הפופולריות ביותר בקצה המזרחי של העיר.
סמטת ACDC נקראה לאחרונה על שם הלהקה.
אחרות ידועות בגלל אמנות הגרפיטי וציורי הקיר.
מועצת העיר מלבורן הכריזה על מספר אומנויות במספר סמטאות.
הודיה גורדוני (שם מדעי: Hoodia gordonii) הוא צמח סוקולנטי חסר עלים ממשפחת ההרדופיים, בעל שימושים רפואיים.
תפוצתו הטבעית היא בדרום אפריקה ונמיביה.
לפרחים ריח אופייני של בשר מקולקל והם מואבקים בעיקר על ידי זבובים.
המקומיים בדרום אפריקה משתמשים לעיתים בהודיה, לצורך טיפול בבעיות עיכול וזיהומים קלים.
אמנם, השימוש שזכה לפרסום הרב הוא לצורך דיכוי התיאבון במסעות ציד ארוכים במדבר קלהארי.
בשנת 1977, המועצה למחקר מדעי ותעשייתי של דרום אפריקה (CSIR), הצליח לבודד את המרכיב בהודיה, P57, שהתגלה כאחראי להשפעה של דיכוי תיאבון.
הפטנט נרשם בשנת 1996, וחברת התרופות הבריטית Phytopharm חברה לחברת פייזר במטרה לנסות ולסנטז תרופה לדיכוי תיאבון על בסיס הרכיב.
בעקבות קשיים בפיתוח ותופעות לוואי, פייזר שחררה את זכויותיה על הפטנט בשנת 2002. באותה שנה, ה-CSIR, הכירה רשמית בזכויות שבט הסאן על הפטנט ואישרו להם אחוזים מהרווח על כל מוצר עתידי.
הצמח עצמו מוגן ונדרש אישור מיוחד כדי ללקטו.
אחד המוצרים המתהדרים ביכולת דיכוי תיאבון והורדת משקל בזכות רכיבי הודיה הוא Anatrim.
שיווק המוצר נעשה בצורות אגרסיביות ולעיתים לא חוקיות כגון ספאם.
עד כה, לא התפרסמו שום ראיות מדעיות המעידות כי הודיה משפיעה על דיכוי התיאבון אצל בני אדם.
לכן, הבטיחות והיעילות של ההודיה כתוסף מזון נחשבים ללא מוכחים.
פורסם מחקר אחד שנעשה על בעלי חיים, בו רכיב p-57 של ההודיה הוזרק ישירות למוחם של עכברים.
עורך המחקר כתב כי הכבד מפרק את החומר בקלות רבה, כך שכתוסף אולי תידרש כמות גדולה שלו כדי לעורר השפעה כלשהי.
ד"ר ריצ'רד גולפרב, טוען כי ביצע מחקר ראשוני של השפעת ההודיה על שבעה נחקרים, ומצא אותה לאפקטיבית.
הניסוי הקטן, מומן על ידי יצרן הודיה ותוצאותיו לא פורסמו לביקורת עמיתים.
מידע שכזה לא יכול להוות ראייה מדעית ליעילות ההודיה כתוסף מזון.
הודעת ארסיבו היא מסר שנשלח לחלל באמצעות גל רדיו באפנון FM ממצפה ארסיבו בפוארטו ריקו ב-16 בנובמבר 1974. המסר נשלח לכיוון הצביר הכדורי M13 הנמצא במרחק של כ-25,000 שנות אור מכדור הארץ.
המסר מורכב מ-1679 סיביות ושידורו ארך כ-3 דקות.
ההודעה מסודרת ב-73 שורות ו-23 עמודות, שהם מספרים ראשוניים, ויוצרת את הייצוג הגרפי המובא כאן בצד שמאל.
דוקטור פרנק דרייק, כותב נוסחת דרייק, ניסח את ההודעה בעזרת קרל סייגן ומספר מומחים נוספים.
המסר מורכב מ-7 חלקים מרכזיים:
המספרים הטבעיים 1 עד 10.
מספר אטומי של האטומים המרכיבים את ה-DNA.
הנוסחה לסוכרים ולבסיסים של הנוקלאוטיד.
מספר הנוקלאוטידים ב-DNA, והצגה גרפית של מבנה ה-DNA.
תצוגה גרפית של דמות האדם, גובה האדם הממוצע וגודל האוכלוסייה האנושית בכדור הארץ.
תצוגה גרפית של מערכת השמש.
תצוגה גרפית של מצפה ארסיבו.
ההודעה צפויה להגיע לצביר בעוד כ-25,000 שנים, אז צפוי שכוכבי המערכת כבר לא יהיו במקומם הנוכחי.
בשנת 1999 פורסם כי מטרתה המרכזית של ההודעה אינה יצירת קשר עם חיים תבוניים חיצוניים, אלא הפגנת היכולות של הציוד החדש.
חלקי ההודעה והייצוג הגרפי שלהם
המספרים הטבעיים מ-1 עד 10
למספרים 8, 9 ו-10 ניתנו שתי עמודות.
סימן ה-X מפריד בין המספרים.
המספר האטומי של האטומים המרכיבים את ה-DNA
המספרים המופיעים הם 1, 6, 7, 8 ו-15 - המספרים האטומיים של היסודות מימן (H), פחמן (C), חנקן (N), חמצן (O) וזרחן (P) - המרכיבים את ה-DNA.
הנוסחה לסוכרים ולבסיסים של הנוקלאוטיד
מספר הנוקלאוטידים ב-DNA, והצגה גרפית של מבנה ה-DNA
תצוגה גרפית של דמות האדם, גובה האדם הממוצע וגודל האוכלוסייה האנושית בכדור הארץ
הגרפיקה במרכז היא איור פשוט של בן אדם.
האלמנט משמאל (בתמונה) מציין את הגובה הממוצע של זכר בוגר בארצות הברית : 1.764 מ' (5 רגל 9.4 אינץ').
ערך זה מצוין על ידי ייצוג בינארי כתוב אופקית של המספר 14, אשר נועד להיות מוכפל באורך הגל של ההודעה (126 מ"מ); 14 × 126 = 1,764 מילימטרים.
האלמנט בצד ימין של התמונה מציין את גודל האוכלוסייה האנושית העולמית בשנת 1974, כ-4.3 מיליארד (שזה, במקרה, בטווח של 0.1% ממספר זוגות בסיסי ה-DNA שהוצעו לגודל הגנום האנושי קודם לכן בהודעה).
במקרה זה, המספר מכוון בנתונים בצורה אופקית ולא אנכית.
הסיבית של הספרה הזוטרה (Least Significant Bit) נמצאת בפינה השמאלית העליונה בתמונה, עם סיביות משמעותיות יותר ימינה ולמטה ממנה.
תצוגה גרפית של מערכת השמש
פלוטו נפטון אורנוס שבתאי צדק מאדים כדור הארץ נגה כוכב חמה השמש
כוכבי הלכת לפי סידרם, כאשר השמש מסומנת כגדולה ביותר, וכדור הארץ מסומן בשורה מוגבהת, כדי לסמן מהיכן נשלחה ההודעה.
כמו כן, דמות האדם שמעל מקטע זה נמצאת בדיוק מעל סימון כדור הארץ.
פלוטו מצוין בהודעה ככוכב לכת למרות היותו כוכב לכת ננסי לפי החלטה של ה-IAU, זאת מאחר שההודעה נשלחה לפני העברת ההחלטה בשנת 2006.
תצוגה גרפית של מצפה ארסיבו
הודעות הוא יישום מסרים מיידיים שמפותח על ידי חברת אפל.
היישום הופץ למערכות ההפעלה macOS ו-iOS.
הודעות החליף את iChat בתור תוכנת מסרים מיידיים ברירת מחדל ב-macOS Mountain Lion ביולי 2012. אומנם היישום ירש את רוב התוכנות מ-iChat, הודעות גם כוללת תמיכה ב-iMessage, שירות מסרים מיידיים של אפל למערכת ההפעלה iOS.
במקור, הודעות תוכנן להיות יישום לאייפון בלבד, עם הגבלה של שליחה וקבלת מסרונים בלבד.
לאחר מכן, בגרסת iOS 3.0, נוספה תמיכה ב-Multimedia Messaging Service, ושמו של היישום שונה להודעות.
בגרסת iOS 5, ליישום נוספה תמיכה ב-iMessage ועברה פורט לאייפד ול-אייפוד טאץ'.
היישום הוכרז ב-16 בפברואר 2012 כחלק מגרסת המפתחים של macOS Mountain Lion.
עם השחרור של היישום, הודעות החליפה את iChat בתור תוכנת מסרים מיידיים ב-macOS.
גרסת בטא חופשית של הודעות הייתה זמינה להורדה ל-macOS ליאון מהאתר של אפל עד יוני 2012.
כמו בקודמו, ליישום יש הודעות טקסט, אודיו, ויכולות שיתוף מסך.
היישום כולל גם תמיכת שיחת וידאו, ניצול אפשרות שיחות וידאו ביישום FaceTime כשאפשר.
עם זאת, הוא שומר על יכולות וידאו להתממשקות עם לקוחות מסרים מיידיים אחרים.
היישום תומך ב-iMessage של אפל, שירות מסרים מיידיים חינמי האפשרי רק לבעלי מכשירים המריצים iOS 5. הוא גם תומך בשני הפרוטוקולים, Extensible Messaging and Presence (XMPP) (מוצג ביישום תחת השם "Jabber") ו-AOL Instant Messenger (AIM).
בנוסף, ביישום מציע התחברות ישירה ליאהו!
הוֹדְמֶזֶווָשָרְהֵיי () היא עיר במישור הפאנוני בדרום-מזרח הונגריה ממזרח לנהר טיסה.
המשמעות המילולית של השם היא "[עיר] היריד של אחו הבונים".
העיר היא מרכז אדמיניסטרטיבי לאזור ומרכז תיירות וקיט במישורים הגדולים, בעיקר שיט ודיג בנהר טיסה ורכיבה על סוסים.
העיר מהווה גם מרכז תרבות, אמנות ואומנות מסורתית.
מקורות ארכאולוגיים מתארכים את ההתיישבות במקום לתקופה הנאוליתית.
בימי הביניים קמו במקום מספר כפרים בשמות Hód, Vásárhely, Tarján ו-Ábrány.
במאה ה-15 איחד השליט המקומי יאנוש הוניאדי את הכפרים לעיר בעלת זכות לקיים שוק.
ב-1540 התיר סינוד כנסייתי לכומר המקומי לקרוא את מזמורי התהילים בשפה ההונגרית וסייע בכך בשמירת השפה באזור.
באמצע המאה ה-16 נכבשו העיר וסביבותיה על ידי האימפריה העות'מאנית והיא נותרה תחת הכיבוש העות'מאני עד 1711. בעת הכיבוש ננטשה העיר כמעט כליל.
רק תחת שלטונו של פרנץ ראקוצי בראשית המאה ה-18 הוקמה העיר מחדש.
בתקופת מהפכת 1848 גייס לאיוש קושוט את תושבי העיר ואלו נלחמו נגד התקפות הסרבים.
בתקופת הממלכה הדואלית, במחצית השנייה של המאה ה-19, התפתחה העיר ומשכה אליה אוכלוסייה של המעמד הבינוני ובהם סוחרים ותעשיינים (בעיקר בתחום ייצור הקרמיקה ומוצרי המזון) שפיתחו אותה והגדילו את אוכלוסייתה לשיא.
זאת בנוסף לעיסוק המסורתי בחקלאות מרעה, גידול תירס, אספקת ביצים והתמחות בגידול סוסים.
ב-1873 קיבלה מעמד של עיר ובשנת 1890 הייתה לעיר הרביעית בגודלה בהונגריה עם 55,475 תושבים.
באותה תקופה הוקם סכר לייבוש אגם הוד הסמוך ולמניעת השיטפונות העונתיים ובכיכר המרכזית, כיכר קושוט, הוקמו בנייני העירייה, הדואר ובית משפט השלום וכן בית קזינו, רובם מלבנים מקומיות.
מלחמת העולם הראשונה זרעה בעיר חורבן, הרס וקטל המוני.
גם לאחר שתמה המלחמה סבלה העיר מפשיטה רומנית במסגרתה בוצע ב-25 ביולי 1919 טבח בו נהרגו 56 איש.
בתקופת מיקלוש הורטי ידעה העיר שגשוג מחודש.
במלחמת העולם השנייה סבלה העיר ההונגרית פחות מהממוצע.
ב-1940 היה במקום בסיס מרכזי של שירות העבודה, אליהן נשלחו יהודים לעבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי בחזית המזרחית.
באפריל 1944 הוקם גטו אליו רוכזו יהודי העיר על ידי אנשי צלב החץ ורכושם הוחרם.
ביוני גורשו יהודי העיר לגטו סגד, רובם נשלחו בסוף אותו חודש למחנות אושוויץ ושטרסהוף.
העיר נכבשה על ידי הצבא האדום ב-8 באוקטובר 1944.
מסוף המלחמה ועד 1950 הלאימה ממשלת הונגריה הקומוניסטית את החוות החקלאיות ומפעלי הייצור החקלאיים, עליהן נשענו כלכלות העיר והאזור והפכה אותם לקולקטיבים.
ההריסות שזרעה המלחמה שוקמו בבניה חפוזה של מבני בטון והעיר הפכה לעיר סובייטית אפורה.
בשנות ה-90, עם כינון הדמוקרטיה החלה תנופת שיקום.
העיר קיבלה מעמד של עיר אדמיניסטרטיבית במחוז והחל בה תהליך שמיצב אותה כמרכז מקומי לתיירות אקולוגית במישור ההונגרי ומרכז לסדנאות אומנים מסורתיים וגלריות של אמנים, בעיקר בתחום הקרמיקה.
בסביבות העיר פארקים רחבי-ידיים ומעיינות חמים.
כאתר מסחרי מרכזי משכה העיר תמיד סוחרים נודדים יהודים, אך הם לא התיישבו בה.
בשנת 1748 הזמין הרוזן קארוי (Károlyi) יהודים להתיישב בחוות החקלאיות בתחום נחלתו, שהעיר הייתה חלק ממנה.
מספר קטן של יהודים נענה להזמנה, אך יהודים אלו גורשו מהעיר ב-1770 בהוראת הכנסייה היוונית אורתודוקסית.
עם זאת, ב-1783 נמנו בעיר חמש משפחות סוחרים יהודים.
ב-1810 קיבלה הקהילה היתר למכור יין כשר וב-1820 הוקמה בעיר ישיבה.
ב-1834 נמנו 34 משפחות יהודיות.
ב-1836 נפתח בית כנסת ותשע שנים לאחר מכן בית ספר יהודי סמוך לו ומקווה טהרה כן נוסדו בית קברות וחברה קדישא.
יהודים מהעיר השתתפו במרד 1848 ואחריו ספגה הקהילה עונש כספי מן האוסטרים.
ב-1850 הוקם בית הכנסת החדש וב-1868, עקב הקרע ביהדות הונגריה, הצטרפה הקהילה ליהדות הנאולוגית.
הרב ישראל שטיינר - רבה הראשון של העיר (מקורו מנייטרה)
הרב פרופסור מאיר וייס (לימים חתן פרס ישראל למדעי היהדות) - כיהן בשנים 1933–1937
ב-1941, ערב שואת יהודי הונגריה, היו בעיר כ-1,500 יהודים.
החל מ-1939 נחקקו חוקים מפלים.
ב-1940 הוקם בעיר בסיס פלוגות עבודה לחזית המזרחית והגברים היהודים רוכזו לפלוגות אלו, מהם רבים לא שבו.
ב-1944 הוחרם הרכוש היהודי ואנשי צלב החץ ריכזו את היהודים לגטו, יחד עם יהודי עיירות וכפרי הסביבה.
ב-16 ביוני רוכזו 737 יהודי הגטו לבית הכנסת ועברו השפלות והתעללות במשך יומיים בסופם הועברו לגטו סגד.
על אף שסגד נמצאת במרחק של 22 ק"מ, ארך המסע ברכבת הדחוסה כמעט יומיים.
מגטו סגד נשלחו רוב יהודי העיר בסוף אותו חודש למחנות אושוויץ ושטרסהוף.
מן היהודים שנשלחו לאושוויץ שרדו חמישה ובמחנה הריכוז שטרסהוף נרצחו כ-500.
לאחר המלחמה שב הרב לורינץ וייס והקים את הקהילה, שמנתה ב-1955, 259 נפשות, מספר שירד עוד לאחר המרד ההונגרי ב-1956 והגיע לשפל של 80 יהודים ב-1960. בית הכנסת, שניזוק במלחמה, עמד הרוס למחצה ונטוש.
ב-1974 הונצח זכר יהודי העיר בלוח שיש מטעם המועצה המקומית וב-1986 החלו עבודות לשיקום מבנה בית הכנסת ובית הספר היהודי שהתנהלו בעצלתיים.
מבנה בית הכנסת המחודש נחנך רק בראש השנה ב-2005. בית הקברות ניזוק אך מעט.
יוז'ף בלשה, סופר ועיתונאי יהודי הונגרי.
אדה קלוש, פסל וצייר יהודי הונגרי.
שאנדור גרגיי, פסל יהודי הונגרי.
פרנץ ויטמן, פיזיקאי יהודי הונגרי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
פאל שאנדור, היה פוליטיקאי, כלכלן יהודי הונגרי, ציר באספה הלאומית.
ארמין בלשה, היה עורך דין, עיתונאי, וסופר יהודי הונגרי.
לוסיאן ארווה (1910 – 2007) היה צלם צרפתי ממוצא יהודי-הונגרי.
לעיר 12 ערים תאומות והן:
הודיה בונן-אלק (נולדה בשנת 1987) היא סופרת ישראלית.
בונן-אלק גדלה בעיר נהריה, בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בספרות בהתמחות בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה, תלמידת מחקר בחוג לספרות עברית והשוואתית שבאוניברסיטת חיפה.
בונן-אלק כתבה את ספרה הראשון, "כח 12", בגיל 18 בשיתוף עם אבי רט.
הספר יצא בהוצאת ידיעות אחרונות וזכה בפרס "ספר הזהב" לשנת 2011 של התאחדות הוצאות הספרים בישראל, לציון מכירת 20,000 עותקים.
שנה לאחר הם המשיכו בשיתוף הפעולה עם ספר לבני נוער, "שלם יותר מלב שבור".
במהלך השנים האחרונות היא מעבירה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים מצטיינים.
הילדים בסדנאות עובדים לאורך השנה על ספר משלהם ובסופה מוציאים אותו לאור.
ספרה השלישי, "שבועיים בכפר", נכתב לאחר מעברה מן העיר למושב בעמק יזרעאל.
מתגוררת במושב שדה יעקב שבעמק יזרעאל.
הודעת חג המולד המלכותית היא שידור של הריבון של ממלכות חבר העמים הבריטי אל אזרחי חבר העמים הבריטי שמתבצע מדי שנה בחג המולד.
המסורת החלה ב-1932 בשידור רדיו של המלך ג'ורג' החמישי בשירות העולמי של ה-BBC.
כיום, מוקראת ההודעה על ידי המלך צ'ארלס השלישי ומשודרת בטלוויזיה, ברדיו ובאינטרנט באמצעות גופי שידור שונים.
הרעיון של שידור הודעה לחג המולד על ידי הריבון אל אזרחי האימפריה הבריטית הוצע ב-1932 על ידי מייסד ה-BBC, סר ג'ון ריית', כדרך לחנוך את "השירות האימפריאלי" (BBC Empire Service, כיום, "השירות העולמי", BBC World Service).
באותה שנה הקריא ג'ורג' החמישי את הודעת חג המולד הראשונה.
בתחילה היסס המלך לגבי השימוש במדיום החדש, אך דעתו נחה לאחר ביקור שקיים בקיץ באולפני ה-BBC והוא הסכים להקריא את הנאום מאולפן זמני שהוקם בבית סאנדרינגהאם.
בשידור הושמעו פעמונים ושירת מקהלה מהכנסייה המקומית והוא הגיע לכ-20 מיליון מאזינים מאוסטרליה, קנדה, הודו, קניה, דרום אפריקה והממלכה המאוחדת.
בעוד שאחיו אדוארד השמיני, התפטר זמן קצר לפני חג המולד הראשון שלו כמלך, המשיך ג'ורג' השישי במסורת שידורי חג המולד של אביו.
בהודעה ששידר בשלבי הפתיחה של מלחמת העולם השנייה, הוא השמיע את המשפט המפורסם שלו: "אמרתי לאדם שעמד בפתחה של השנה" (I said to the man who stood at the Gate of the Year, ציטוט מהפואמה "The Gate of the Year" מאת המשוררת מיני לואיז האסקינס).
בתו של ג'ורג' השישי, המלכה אליזבת השנייה, נשאה את נאום חג המולד הראשון שלה מחדר העבודה שלה בבית סאנדרינגהאם בשעה 15:07 ב-25 בדצמבר 1952, 11 חודשים לאחר מותו של אביה.
ב-1957 החל הנאום להיות משודר בטלוויזיה, ומאז ועד 1996 הופק השידור על ידי ה-BBC.
רק ב-1969 לא שודרה ההודעה עקב שידור של סרט דוקומנטרי בשם "המשפחה המלכותית" (Royal Family) שצולם במהלך הקיץ בהקשר להכתרתו של צ'ארלס, נסיך ויילס.
לפיכך הוחלט שלא תשודר ההודעה, אך המלכה מסרה הודעה כתובה.
ב-1997 שמה המלכה קץ לבלעדיות השידור של ה-BBC ומאותה שנה והלאה הופק השידור לסירוגין על ידי ה-BBC ועל ידי התחנה המתחרה שלה, ITN.
העיתון דיילי טלגרף דיווח שההחלטה נפלה לאחר שה-BBC שידר ראיון עם דיאנה, הנסיכה מוויילס בתוכניתה "פנורמה".
הטענה הוכחשה על ידי ארמון בקינגהאם, שהודיע שההסדר החדש "משלב את ההרכב של תעשיות הטלוויזיה והרדיו כיום".
החל מ-2011 הוספה רשת סקיי ניוז לרוטציה.
ב-2012 שידרה סקיי ניוז את ההודעה בפעם הראשונה, בעת יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה ובפעם הראשונה שודרה ההודעה בשידור תלת-מימד.
דווח שארמון בקינגהאם הודיע: "רצינו לעשות משהו שונה ומיוחד לכבוד יובל היהלום, ושידור בתלת מממד נראה רעיון טוב ומתוחכם מבחינה טכנולוגית".
הודעת חג המולד המלכותית משלבת בדרך כלל כרוניקה של אירועי השנה החשובים, עם התמקדות באימפריה הבריטית ומאוחר יותר בחבר העמים הבריטי, עם האירועים האישיים של הריבון שהתרחשו בשנה החולפת ותחושותיו לגבי חג המולד.
זוהי אחת ההזדמנויות הבודדות שהריבון מדבר בציבור מבלי להיוועץ קודם לכן עם אף אחד משרי ממשלות ממלכות חבר העמים הבריטי.
ההכנות לקראת השידור מתחילות כל שנה כמה חודשים לפני החג, כאשר המונרך מתווה את קווי היסוד של הנאום ונאסף חומר ארכיוני מתאים.
הנאום עצמו מוקלט כמה ימים לפני החג.
השידור בבריטניה ובאינטרנט מתבצע בשעה 15:00 שעון גריניץ'.
בניו זילנד ההודעה משודרת בשעה 18:50 זמן מקומי, באוסטרליה היא משודרת בשעה 19:30 זמן מקומי ובקנדה בשעה 10:00 במקביל לשידור בבריטניה.
על פי סיפורי התנ"ך, הוֹהָם היה מלך חברון הכנענית נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כשנחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון בני בריתו, כפי שכתוב: "וַיִּשְׁלַח אֲדֹנִי צֶדֶק מֶלֶךְ יְרוּשָׁלִַם אֶל הוֹהָם מֶלֶךְ חֶבְרוֹן וְאֶל פִּרְאָם מֶלֶךְ יַרְמוּת וְאֶל יָפִיעַ מֶלֶךְ לָכִישׁ וְאֶל דְּבִיר מֶלֶךְ עֶגְלוֹן לֵאמֹר.
הודיה אוליאל (נולדה בשנת 1991) היא הרופאה הראשונה והיחידה בישראל הלוקה בשיתוק מוחין.
נבחרה להשיא משואה בערב יום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
אוליאל נולדה באשדוד בשבוע ה-27 להיריון כפגה, במשקל 930 גרם, בעקבות ירידת מים מוקדמת.
לאחר לידתה, אושפזה במשך 3 חודשים בפגיה, חלתה בדלקת קרום המוח, ולאחר כחצי שנה משחרורה מהפגייה, אובחנה כלוקה בשיתוק מוחין, שהתבטא בפגיעה מוטורית ברגליים, ללא נזק פרוגרסיבי למוח.
בינקותה, טופלה אוליאל על ידי הוריה.
ואמה נאלצה להתפטר לשם כך מעבודתה.
כשמלאו לה ארבע שנים, החלה אוליאל ללמוד בגן ילדים במסגרת חינוך רגילה.
בהמשך, למדה בבית הספר היסודי דתי "שחר" באשדוד.
ב-2009 סיימה אוליאל את לימודיה באולפנה תורנית מדעית באשדוד.
אוליאל שירתה שירות לאומי בבית ספר "אסיף" בבית חולים אסף הרופא, שבו לומדים גם ילדים שסובלים משיתוק מוחין.
משנת 2001, עברה אוליאל חמישה ניתוחים אורתופדים ועשרות טיפולי פיזיותרפיה, ומאז מסתייעת בהליכתה בקב.
בעת האשפוזים, הבינה אוליאל כי סיפורה האישי יכול לסייע לאחרים, ובחרה ללמוד רפואה.
בשנת 2011 החלה אוליאל את לימודי הרפואה בטכניון בחיפה.
בסיום לימודיה, בשנת 2019, במעמד כל מוריה, אמר לה מנהל מערך נשים ויולדות ממרכז רפואי כרמל, פרופ' עופר לביא:
בפברואר 2019 התחילה שנת סטאז' במרכז רפואי קפלן.
לדבריה, מתכננת אוליאל להתמחות ברפואת ילדים ולאחר מכן בנוירולוגית ילדים.
לאחר סיום לימודיה כתבה פוסט בפייסבוק שהפך לוויראלי ובו כתבה:
ביוני 2021, קיבלה את התואר רופאה באופן רשמי מהטכניון.
ובכך עשתה היסטוריה והיא הרופאה הראשונה בארץ עם שיתוק מוחין.
ד"ר אוליאל מתמחה במחלקת ילדים במרכז הרפואי "שמיר" (אסף הרופא), שבה הייתה מאושפזת כילדה:.
לקראת יום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל, נבחרה אוליאל להשיא משואה.
מנימוקי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים שבחרה בה:
אוליאל בת להדס ומיכאל (רואה חשבון).
לאוליאל אח בכור ואחות צעירה.
הודים בריטים הם אנשים ממוצא הודי אזרחי הממלכה המאוחדת.
מונח זה כולל לא רק אנשים שהיגרו מהודו, אלא את כל הקבוצה האתנית ההודית, כולל אנשים שנולדו בממלכה המאוחדת למשפחות ממוצא הודי.
כיום חיים בממלכה המאוחדת כ-1.4 מיליון הודים (לא כולל מעורבים), והיא הקהילה השישית בגודלה מבין הקהילות של התפוצה ההודית, ובנוסף היא מהווה את הקהילה הגדולה ביותר מתוך הקהילה האסייתית בריטית (British Asians) הכוללת מדינות נוספות בדרום אסייה כמו פקיסטן ובנגלדש שהיו תחת החוק הקולוניאלי הבריטי.
הקהילה ההודית הגדולה ביותר היא קהילת פנג'אבי (Punjabi), המונה 45 אחוז מכלל אוכלוסיית ההודים בריטים (מבוסס על נתוני אנגליה וויילס).
אחרי הקהילות גוג'ראטי (Gujarati), מלאיאלאמי (Malayali) ומאראטי (Marathi).
אנשים מהודו התחילו ליישב את בריטניה הגדולה עוד מתקופת "חברת הודו המזרחית הבריטית".
אלה היו בעיקר גברים מהקהילות האינדו-פורטוגזית או לוסו-אסיאתית, וגברים מבומבאי, גואה, קוצ'י, צ'נאי שנשכרו לעבודה.
רבים מהם סירבו לחזור בחזרה, ולא הייתה להם אלטרנטיבה אלא להתיישב בלונדון.
כמו כן, פעמים רבות חיילים בריטים היו מתחתנים עם נשים הודיות ולקחו את הילדים המעורבים בחזרה לבריטניה, בעוד הנשים בדרך כלל נשארו בהודו.
כמו כן, במהלך תקופה זו הודים רבים התחילו לעבוד בחברת הודו המזרחית על אוניות.
חוק השכר הימי מ-1660 הגביל את העסקתם של מלחים שאינם אנגלים לרבע מהצוות באוניות הפלוגה של חברת הודו המזרחית.
ברישומים שונים במזרח גריניץ, עולה כי מספר צעירים הודים נשכרו כמשרתי בתים בסוף המאה ה-17, ורישומי ה"חברת הודו המזרחית" מראים כי נשכרו גם טבחים הודו-פורטוגזים על ידי הקברניטים.
במאה ה19, חברת הודו המזרחית הביאה אלפי הודים מלחם ועובדים אחרים לבריטניה לעבודה על ספינות ובנמלים.
חלקם התיישבו בבריטניה ולקחו לעצמם נשים בריטיות מקומיות.
ההערכה היא כי 8,000 הודים חיו בבריטניה לצמיתות כתוצאה מהגירת העבודה, שרובה הגיעה בעקבות חוק השכר הימי.
במפקד האוכלוסין של שנת 1931 בהודו, נאמדו לפחות 2,000 סטודנטים באוניברסיטאות בריטיות וסקוטיות באותה הזמן.
האומדן עמד על 9,243 דרום אסייתים על אדמת בריטניה הגדולה, מתוכם 7,128 באנגליה ווילס, כאלפיים בסקוטלנד, אלף בצפון אירלנד ואחד באי מאן.
בשנת 1932 סקר הקונגרס הלאומי ההודי את "כל התושבים מחוץ להודו" (שאז כלל גם את טריטוריות פקיסטן ובנגלדש של היום) ואמד 7,128 הודים שגרים בממלכה המאוחדת, הכולל סטודנטים, מלחים ואנשי מקצוע כמו רופאים.
בשנת 1939 בבירמינגהם, העיר השנייה באוכלוסייתה בממלכה המאוחדת, עמד אומדן האוכלוסייה ממוצא הודי על 100 אנשים, כאשר בשנת 1945 האומדן עמד על 1,000.
הטבלה למטה מציגה את הפיזור אוכלוסיית הודו בממלכה המאוחדת.
כל הנתונים מבוססים על פי מפקד אוכלוסין משנת 2011.
+האוכלוסייה ההודית בממלכה המאוחדת מדינות ואזוריםמחוזכלל אוכלוסייה
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2011 ניתן לראות בטבלה שלהלן את ההתפלגות הדתית של האינדיאנים באנגליה ובוויילס.
Religionאחוז מהאוכלוסייה ההודית באנגליה וויילסהינדואיזם44.02%סיקיזם22.15%אסלאם13.95%נצרות9.62%לא מוצהר4.47%חסר דת3.13%בודהיזם0.26%יהדות0.06%אחר2.34%סהכ100%
מהומות נוטינג היל עדיין זכורות כעימות אלים בין מהגרים מאיי הודו המערבית לבין בני לונדון הלבנים.
הודים בריטים היסטורית הצביעו למפלגת העבודה של בריטניה, זאת בעקבות קשרים חזקים עם סניפי מפלגה מקומיים ומגמת ההצבעה של הקהילה.
האסימלציית דור ההודים בריטים הצעירים והתרחקות מהקהילה ומדפוס ההצבעה של הורים, מערכת יחסים זאת התחילה להתפרק וקיים שינוי השתייכות פוליטית לכיוון המפלגה הקונסרבטית המושכת יותר מצביעים הודים בריטים צעירים.
על פי הבחירות הכלליות ב-2015, 69 אחוז מההודים בריטים תמכו במפלגת העבודה בעוד 24 אחוז תמכו במפלגה הקונסרבטיבית., שאלון לאחר הבחירות מצא כי ב-2015 49 אחוז מההודים ההינדים והסקיטים הצביעו למפלגה הקונסרבטיבית ו41 אחוז למפלגת העבודה.
מחקר מ-2007 מצא כי הודים בריטים הם בעלי שיעור העוני הנמוך ביותר של מבין הקבוצות האתניות בבריטניה לאחר הבריטים הלבנים.
לעומת זאת, הבנגלדשים (65%), פקיסטנים (55%) ואפריקאים שחורים (45%) היו בעלי שיעור העוני הגבוה ביותר.
בעוד שחורים קריביים (30%), הודים (25%) ובריטים לבנים (20%) היו בעלי השיעור הנמוך.
על פי נתונים רשמיים של ממשלת בריטניה, ב-2016 שיעור העסקה של ההודים היה הגבוה ביותר מבין כלל המיעוטים ועמד על 73%, כאשר שיעור ההעסקה בכלל בריטניה היה 74%, ושיעור העסקה של הבריטנים הלבנים עמד על 75%.
שיעור האבטלה של ההודים הבריטים עמד על 5% ב-2016, הנמוך מכלל המיעוטים, ששיעורו זהה לשיעור האבטלה בכל בריטניה, בעוד שיעור האבטלה של הבריטים הלבנים אז עמד על 4%.
הסקיטים הם בעלי ההון הגדול מכלל ההודים, והקבוצה הדתית השנייה בבריטניה לאחר היהודים, עם הון ממוצע של £229,000 למשק בית.
קבוצה אתניתMedian total wealthבריטים לבנים£221,000הודים£204,000פקיסטנים£97,000קריביים שחורים£76,000אסייתים אחרים£50,000אפריקאים£21,000בנגלדשים£15,000
כמו כן, גם השכר הממוצע השעתי שלהם הוא הגבוה מבין כלל האוכלוסייה
על פי הנתונים הסטטיסטיים הרשמיים של ממשלת בריטניה, תלמידים הודים בריטים הם בעלי רמת ביצועים אקדמיים ממוצעת גבוהה.
77% מתלמידי בריטניה ההודים השיגו בלימודיהם A עד C באנגלית ובמתמטיקה בשנת הלימודים 16–2015, שני רק לתלמידים סינים, מתוכם 83% הגיעו לציונים A עד C באנגלית ובמתמטיקה.
הסרט הוא שיתוף פעולה בין ארצות הברית, בריטניה, יפן וגרמניה.
למרות ההצלחה בקופות, הסרט נכשל בביקורות והוכתר כ"רימייק אימה יפני" הכי גרוע עד כה.
הסרט קיבל את הביקורות הכי גרועות לשנת 2008 וקיבל 0% טריות באתר Rotten Tomatoes.
הסרט נפתח עם ילדה קטנה שמחולצת משריפה בבית חולים.
אחד הכבאים שואל אותה אם אמה עדיין בפנים, אך הילדה שותקת.
בינתיים, שלי, תלמידת מכללה יושבת מחוץ לבריכת דגי הקוי שבחצר ביתה ומנהלת שיחת טלפון עם חברתה לין.
לאחר השיחה היא שומעת את החתול שלה מוציא קולות מוזרים מפיו ולאחר מכן היא שומעת קולות מבריכת הדגים.
לפתע, יד יוצאת מהמים ומושכת את שלי לתוך הבריכה, מטביעה אותה.
ממתק בצבע אדום צף מעל המים ולאחר מכן היד מטביעה את חתולה של שלי בבריכה.
מספר שבועות לאחר מכן, תלמידת מכללה בשם בת' ריימונד מדברת עם חברתה לין, שנכחה בלוויה של שלי.
הטלפון הסלולרי של לין מצלצל עם רינגטון שדומה לשיר ערש ועל המסך מופיע השם "שלי".
לין מקשיבה להודעה הקולית ושומעת את עצמה צורחת.
התאריך שבו ההודעה התקבלה הוא שלושה ימים קדימה.
בזמן החזרה הביתה, כמה דקות לפני תאריך ההודעה, היא מתקשרת לבת'.
בת' ממהרת להגיע ללין, אבל מאחרת את המועד ולין נופלת מגשר היישר לרכבת נוסעת ומתה.
מתוך פיה יוצא ממתק בצבע אדום וידה המתה מחייגת למספר לא ידוע.
בלוויה של לין, טיילור, שותפתה לחדר של בת' מדברת על השיחה המוזרה ששלי קיבלה לפני מותה, בדיוק כמו לין.
בריאן, בן זוגה לשעבר של לין, מתחיל להזות בעצמו ועוזב את הלוויה במהרה.
בת' פוגשת אותו מחוץ לבית קפה ובריאן מראה לה הודעה קולית שהוא קיבל בלילה שבו לין מתה מהטלפון שלה.
בת' רואה שתאריך ההודעה הוא כמה שניות קדימה לעתיד ופיצוץ שמתרחש באתר בנייה סמוך גורם למוט מתכת ליפול ולשפד את בריאן.
בדומה ללין, בריאן יורק מפיו ממתק אדום ומת מול בת' המבוהלת.
כאשר בת' חוזרת לביתה, טיילור המבוהלת מחכה לה וטוענת שהיא יודעת שהיא הבאה בתור, וזאת אף על פי שהיא לא קיבלה הודעה קולית.
בת' מבטיחה לה ששום דבר רע לא יקרה לה ומוציאה את הסוללות מהטלפונים של שתיהן במטרה לא לקבל שיחות.
באותו הלילה, בת' וטיילור מתעוררות לאחר שטיילור מקבלת שיחה עם רינגטון שדומה לשיר ערש מהטלפון חסר הסוללה שלה.
אף על פי שהוא בלי סוללה, המסך של טיילור מציג הודעת וידאו שמציגה את מותה, שאמור להתרחש יומיים קדימה בעתיד.
בבוקר שלמחרת, בלש משטרה בשם ג'ק אנדרוס מבקר את בת' ואומר שאחותו היא זאת שהתקשרה לשלי, אך זאת הייתה מתה בזמן שהשיחה בוצעה.
הוא גם אמר שהוא עוקב אחר מקור ההודעה הקולית בסלולרי של אחותו כדי להבין מי שלח אותה, אישה בשם מרי לייטון.
אנדרוס נעזר בדו"חות חדר המתים ומגיע לגופתה של אלי לייטון, בתה הגדולה של מרי שנהרגה מהתקף אסתמה.
השניים מוצאים דו"חות על אשפוזים בבית החולים של אלי ולורל לייטון, הבת הקטנה של מרי ואחותה הצעירה של אלי.
לורל נפצעה לעיתים תכופות ובת' חושבת שאמה התעללה בה.
בינתיים, מפיק טלוויזיה יוצר קשר עם טיילור אחרי ששמע על השיחות והמיתות המוזרות ומתכנן לבצע גירוש שדים על טיילור והטלפון שלה בדיוק בשעת המוות שנחזתה לה.
בת' ממהרת לטיילור בזמן גירוש השדים ורואה את טיילור נחנקת למוות על ידי כוח בלתי נראה ומיד לאחר מכן ממתק אדום יוצא מפיה.
לפתע, הטלפון של בת' מצלצל והיא מקבלת הודעה קולית עם התאריך של מחר.
במטרה להציל את עצמה, בת' מחליטה לברר פרטים על השריפה בבית החולים לבדה.
בת' מגיעה לבית החולים הנטוש כחצי שעה לפני שעת מותה ומתחילה להזות.
היא נתקלת באנדרוס והשניים מנסים לברוח מבית החולים.
הם מופרדים ובת' מוצאת חלל קטן לזחילה ומגלה בו את גופתה של מרי לייטון, שרופה לחלוטין ומחזיקה בידה טלפון סלולרי.
השעה למותה של בת' הגיעה וגופתה של מרי תוקפת את בת' המבוהלת, אך מסתבר שרוחה של מרי ניסתה להגן על בת' מהמוות ולא לפגוע בה.
לאחר מכן, בזמן שהם מבקרים את לורל, אנדרוס מוצא דיסק בתוך הדובון שלה.
הדיסק מכיל סרטון ממצלמה נסתרת שמרי התקינה כדי להגן על אלי ולורל.
הסרטון חושף שאלי חתכה את זרועה של לורל עם סכין קצבים במטרה לבצע טקס עם דמה הקשור לתורת הנסתר.
מרי נכנסת לחדר ומבינה שהיא הואשמה בהתעללות על לא עוול בכפה וכי אלי היא המתעללת האמיתית.
היא לוקחת את לורל לבית החולים, משאירה את אלי לבדה נעולה בחדרה.
אלי סובלת מהתקף אסתמה ומתה בזמן שהיא מנסה לחייג לסלולרי של אמה, דבר המתחיל את הקללה וגורם למרי למות בגלל השריפה בבית החולים.
בהווה, לורל מספרת לאנדרוס שאף על פי שאחותה פגעה בה, היא תמיד נתנה לה סוכריות אדומות, זהות לאלו שנמצאו בפיהן של הקורבנות.
הטלפון של אנדרוס מצלצל וזמן השיחה הוא חצי שעה קדימה בעתיד.
אנדרוס מבין שהגורם לרציחות הוא אלי ויוצא במהרה אל בת'.
לאחר שהוא מגיע לביתה הם שומעים דפיקה בדלת.
אנדרוס מביט דרך העינית, אך נדקר בעינו מסכין שעוברת דרך הדלת ומת.
רוחה של אלי מופיעה ומנסה להרוג את בת', אבל רוחה של מרי מופיעה ועוצרת אותה, מצילה את בת' בשנית.
ממתק אדום נופל מפיו של אנדרוס והטלפון שלו מתחיל לחייג מעצמו, מה שחושף שאלי עדיין משוחררת ושעוד אנשים ימותו.
שאנין סוסאמון – בת' ריימונד
אדוארד ברנס – ג'ק אנדרוס
אנה קלאודיה טלנקון – טיילור אנת'וני
ריי וייס – טד סומרס
אזורה סקיי – לין קול
ג'וני לואיס – בריאן סוסה
ג'ייסון בגיי – ריי פרוויס
מרגרט צ'ו – מיקי לי
מייגן גוד – שלי באום
רודה גריפיס – מרי לייטון
דון דינינג'ר – רוחה של מרי לייטון
אריאל וינטר – אלי לייטון
שרה ג'ין קוביק – רוחה של אלי לייטון
רייגן לאם – לורל לייטון
הסרט הוכרז בשנת 2005 ובשנת 2006 אריק וולט נשכר למלאכת הבימוי.
צילומי הסרט החלו ביוני 2006, באטלנטה, ג'ורג'יה והשחקנים שאנין סוסמאון, אדוארד ברנס ומרגרט צ'ו הוחתמו כשחקנים בסרט.
באוגוסט של אותה השנה השחקנים אד האריס וגבריאל ביירן אישרו שהם חלק מצוות השחקנים, אך שניהם פרשו מההפקה מסיבות לא ידועות.
מלחין הסרט השתמש בקולו של סבסטיאן ביץ' (סולן להקת ההבי מאטל "סקיד רואו") בסצנת המרתף בבית החולים ונעשה שימוש בצרחה שלו מהקליפ של השיר "Midnight Tornado".
באתר Rotten Tomatoes הסרט היה בין הסרטים הבודדים שזכו ל-0% טריות לפי 80 ביקורות שכולן שליליות (עגבניות רקובות), ולציון של 2.6/10. הביקורות הללו זיכו אותו בפרס ה"Mouldy Tomato" על הסרט שזכה להכי הרבה ביקורות שליליות בשנת 2008.
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 24/100 לפי 14 ביקורות.
הודעה אדומה הוא סרט קומדיה-פעולה אמריקאי בבימויו של ראוסון מרשל טורבר שגם כתב אותו.
סרטי יוניברסל רכשה את זכויות ההפצה והסרט יצא לאקרנים ב-13 בנובמבר 2021. עם זאת, ב-8 ביולי 2019, כאשר יוניברסל לא הסכימה לתקציב המוצע, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט.
הסרט יצא לאור בנובמבר 2021. לאחר 28 יום משחרורו, קבע שיא בנטפליקס כסרט הנצפה ביותר בכל הזמנים עם 328.8 מיליון שעות צפייה.
בינואר 2022, הכריזה נטפליקס כי בעקבות ההצלחה יופקו לסרט שני סרטי המשך.
בעולם הפשע הבינלאומי, אינטרפול מנפיקה התראה עולמית בשם "הודעה אדומה" להתחקות אחר הגנב המבוקש ביותר בעולם האמנות.
הסרט מתחיל עם רקע העלילה שמספר על שלוש ביצי הזהב הנחשקות של קלאופטרה שנחשבות היום פריט ארכאולוגי עתיק יומין וערכן שווה לכסף רב.
לאחר מכן רואים את גנב האומנות העולמי – נולאן בות' מכין ביצת זהב (חיקוי) שמדיוקת במראה שלה לביצה הראשונה של קלאופטרה.
לאחר שברח אחרי מרדף ארוך מהסוכן הרטלי ומהמפקחת דס, מגיע גנב האומנות נולאן בות' אל ביתו היוקרתי שנמצא על אי נידח.
בהפתעה מוחלטת מתגלה כי הסוכן הרטלי (שקיבל מידע על מקום הימצאו מ"הרץ") כבר מחכה בביתו ביחד עם צוות של האינטרפול שם הם עוצרים את בות' ולוקחים את הביצה למקום מבטחים.
בסיום הסצנה ניתן לראות גנבת מסתורית העונה לשם "הרץ" (גל גדות) גונבת את הביצה ומחליפה אותה במזויפת ובכך חומקת מתחת לאפיו של הסוכן הרטלי.
לאחר 12 שעות המפקחת דס פוגשת את הסוכן הרטלי בבית קפה לפני טיסתו חזרה ואמריקה ועוצרת אותו בחשד שגנב את הביצה בטענה שהבולשת הפדרלית לא מכירה בו כסוכן שלה.
היא שולחת אותו לכלא שמור ברוסיה שם הוא פוגש בהפתעה את נולאן בות' בתור שותפו החדש לחדר.
בות' מספר להרטלי כי כשהיה ילד, אביו לא דיבר איתו במשך שנה שלמה כי חשב שבות' גנב את שעונו ושלח אותו לפנימייה.
בות' גם מספר להרטלי כי האדם אשר יביא לעשיר מצרי את כל שלושת הביצים לפני חתונת בתו, יזכה בשלוש מאות מיליון דולר.