tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תמלילי שיחת הטלפון בין הנשיאים אובטחו במערכת תיוק ממוחשבת מסווגת המיועדת למסמכים סודיים ורגישים ביטחונית עבור ארצות הברית, ולטענת הדמוקרטים השימוש בה עבור מסמך כזה, שרגישותו עבור ממשל טראמפ היא פוליטית ולא ביטחונית, מהווה ניצול סמכויות לרעה.
ב-12 באוגוסט 2019 הוגשה תלונה בעילום שם מטעם חושף שחיתות, שכנראה מדובר בקצין מסוכנות הביון המרכזית שדיווח לבית הלבן, בה האשים את דונלד טראמפ, רודי ג'וליאני, וויליאם בר שניצלו את כוחם לרעה בכך שהפעילו לחץ על ממשלת אוקראינה לחקור את ג'ו ביידן ובנו באשמות שחיתות באוקראינה.
בנוסף, האשים חושף השחיתות את ממשל טראמפ בניסיונות הסתרה של ניצול הכוח לרעה בכך שתייקו את המסמכים המרשיעים במערכות מסווגות שנועדו למסמכים ביטחוניים ולא מסמכים רגישים פוליטית.
התלונה שוחררה לאחר עיכובים לוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית ב-25 בספטמבר 2019, והנוסח המתוקן של התלונה פורסם למחרת.
טראמפ פרסם את תמליל השיחה שלו עם זלנסקי, ולטענתו זה מוכיח שהדיווח של המודיע אודות תוכן השיחה היה ברובו מסולף.
ב-6 באוקטובר 2019 הודיע עורך הדין מארק ס.
זייד על גורם מודיעיני נוסף שהגיש תלונה נגד טראמפ בעקבות שיחתו עם נשיא אוקראינה זלנסקי, אולם לבסוף לא פורסם שהוגשה תלונה שנייה.
אותו גורם מודיעיני בעל ידע ממקור ראשון שוחח עם המפקח הכללי של קהילת המודיעין האמריקאית, מייקל אטקינסון , אך טרם יצר קשר עם ועדות הקונגרס המעורבות בחקירה.
הליך הדחת נשיא מכהן בארצות הברית מוגדר בחוקה האמריקאית, בה מוגדר התהליך שמטרתו להדיח ממשרה ציבורית נבחרי ציבור שאינם ראויים לשרת בה.
סמכות תחילת התהליך שייכת לבית הנבחרים, שמתחיל בתהליך חקירה כנגד האישומים שאחד מחברי בית הנבחרים הגיש כנגד נבחר ציבור ומסתיים בהצבעה להמשך למשפט, כאשר הסנאט משמש כשופט.
במשפט הדחה בסנאט לנשיא מכהן נשיא בית המשפט העליון ינהל את דיוני המשפט.
כדי להרשיע אדם במשפט בסנאט נדרש לפחות שני שלישים מהחברים בסנאט (66 סנטורים).
לנשיא ארצות הברית, שלרוב בעל סמכות חנינה, אין סמכות לחון נבחר ציבור שהורשע בסנאט בהליך הדחה.
החוקה מגדירה את העילה לפתוח בהליך הדחה כנגד נשיא מכהן בעוון "בגידה, שוחד ופשעים גדולים ומעשי עוון", הגדרה רחבה שמאפשרת פרשנויות שונות.
ההליך שהתקיים נגד הנשיא טראמפ התחיל בתהליך חקירה מקדימה בבית הנבחרים, שלאחריו התחיל תהליך שימועים ציבוריים בבית הנבחרים, אשר בסופם הוכרז על מעבר למשפט הדחה בסנאט.
בתום כל ההליכים זוכה טראמפ בהצבעה בסנאט.
תחילת החקירה נגד ממשל טראמפ הוכרזה ב-24 בספטמבר 2019, על ידי יושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי כתגובה לפרסומים בתקשורת על התכנים המשוערים בשיחות הטלפון בין טראמפ לזלנסקי.
בהכרזה האשימה פלוסי את טראמפ בהפרות חמורות של החוקה, בבגידה בשבועת התפקיד, בביטחון הלאומי של ארצות הברית ובטוהר הבחירות במדינה.
בהחלטה לפתוח בהליכי חקירה כנגד הנשיא טראמפ במסגרת תהליך ההדחה תמכו בגלוי 165 חברי קונגרס דמוקרטים מתוך 235 החברים בבית הנבחרים.
טראמפ הגיב על ההכרזה בסדרת ציוצים בטוויטר וכתב: "היה יום חשוב באו"ם, והדמוקרטים היו חייבים להרוס אותו בכוונה עם עוד זבל של חדשות על ציד מכשפות.
עוד כתב טראמפ: "הם אפילו לא ראו מעולם את תמליל השיחה.
הטרדה נשיאותית!" והתחייב לפרסם את תמליל השיחה במטרה להוכיח שמעשיו לא מהווים עבירה פלילית.
זימון מסמכים וסירוב על ידי ממשל טראמפ
ב-27 בספטמבר 2019 שלח חבר הקונגרס אליוט אנגל, יו"ד הוועדה לענייני חוץ, זימון נוסף מטעם בית הנבחרים לפרסום מסמכים שהבית הלבן סירב בעבר למסור, הכוללים שיחות והתכתבויות שהתקיימו בין טראמפ וג'וליאני לבין בכירים בממשלת אוקראינה.
במכתב הזימון רשם חבר הקונגרס כי "אי שיתוף פעולה יחשב כראיה לשיבוש הליכי חקירה".
הזימון נשלח עם לוח זמנים של מועדים בהם בכירים במשרד החוץ האמריקאי נדרשים להגיע להעיד בפני בית הנבחרים.
זימונים נוספים נשלחו במהלך החודשים ספטמבר ואוקטובר.
ב-4 באוקטובר לסגן הנשיא, מייק פנס.
ב-8 באוקטובר נשלח מכתב מהבית הלבן לננסי פלוסי ושלושת יו"ר הוועדות ניהלו את החקירה, בו הוכרז שהבית הלבן לא ישתף פעולה עם תהליך החקירה.
המכתב טען כי החקירה מונעת מרצון להשפיע על הבחירות לנשיאות ב-2020 וכי היא "פוגעת בהוגנות בסיסית ועקרונות החוקה הקובעים משפט הוגן".
המכתב טוען כי החקירה עצמה לא לגיטימית ממספר סיבות, ביניהן משום שבית הנבחרים לא קיים הצבעה רשמית על פתיחת הליך חקירה, כפי שבוצע בעבר בהליך ההדחה של הנשיאים קלינטון וניקסון, אך לא התקיימה בהליך ההדחה של אנדרו ג'ונסון.
החוקה, שמתווה את הליך ההדחה בארצות הברית, לא מתייחסת בדבר ביצוע הצבעה כזו.
בנוסף, טוען המכתב, שהחקירה אינה לגיטימית משום שלא ניתנת הזדמנות לבית הלבן לראות את כל הראיות, לזמן עדים או לחקור מנגד עדים שזומנו על ידי בית הנבחרים.
זכויות אלו ניתנות לרוב במהלך משפט, כמו זה שיתקיים בסנאט אם יחליט בית הנבחרים להתקדם בהליך ההדחה ולא ניתנות בתהליכי חקירות כמו זה שמקיים בית הנבחרים.
דרישות לפרסום מסמכים שנשלחו במסגרת החקירה
תאריך שליחת הדרישהמקבל הדרישהתפקידתאריך יעדסטטוס 27 בספטמבר מייק פומפיאו מזכיר המדינה של ארצות הברית 2 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש.
30 בספטמבר רודי ג'וליאני עורך דינו הפרטי של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ 15 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש.
30 בספטמבר לב פרנס ואיגור פרומן מקורבים של רודי ג'וליאני 7 באוקטובר נעצרו ב-9 באוקטובר בשדה תעופה בניו יורק לפני עלייתם על טיסה בכיוון אחד מחוץ לארצות הברית והואשמו במספר סעיפים.
30 בספטמבר סמיון קיסלין מקורב של רודי ג'וליאני 7 באוקטובר הגיע להסכם עם ועדת בית הנבחרים.
4 באוקטובר מייק פנס סגן נשיא ארצות הברית 15 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש.
4 באוקטובר מיק מולבני ראש סגל הבית הלבן בפועל (ממלא מקום) 18 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש.
7 באוקטובר מארק אספר מזכיר ההגנה של ארצות הברית 15 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש.
8 באוקטובר גורדון סונדלנד שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי 14 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש.
10 באוקטובר ריק פרי מזכיר האנרגיה של ארצות הברית 18 באוקטובר סירב לספק את המידע המבוקש והתפטר מתפקידו.
בית הנבחרים שלח זימונים לגורמים רבים, ביניהם בכירים בממשל טראמפ, עובדים במחלקת המדינה האמריקאית שלהם הייתה נגיעה ביחסי החוץ עם אוקראינה וגורמים בקהיליית המודיעין.
תשאולי העדים התקיימו בחדר מאובטח ומסווג במרתף בניין הקפיטול בפני חברי ועדות בית הנבחרים למודיעין, לענייני חוץ ולפיקוח.
רק חברי ועדות אלו (47 רפובליקנים ו-57 דמוקרטים) היו רשאיים לנכוח בחדר בזמן מתן העדות.
העדים תושאלו על ידי עורכי הדין של הוועדות וחברי הוועדה היו רשאים לשאול שאלות, כאשר זמן התשאול התחלק שווה בשווה בין הדמוקרטים לרפובליקנים.
כל הרפובליקנים בבית הנבחרים טענו כי הדמוקרטים לא הציגו אף לא ראיה ישירה אחת, שמוכיחה שטראמפ עשה עבירה שמצדיקה הדחה, ויש ראיות שהנשיא פעל ללא דופי.
לעומת זאת, לטענת הדמוקרטים, רבים מהעדים תיארו פעולות של הקמת תשתית תקשורת בלתי רשמית בין טראמפ לזלנסקי וכזו שתתמוך בלחצים הפוליטיים שהופעלו עליה, בהובלה של ג'וליאני.
בעדותו ב-15 באוקטובר תיאר ג'ורג' קנט, סגן עוזר מזכיר המדינה, כי הבית הלבן פעל להדיח דיפלומטים ותיקים האמונים על יחסי החוץ עם אוקראינה ולהחליפם בפקידים שנחשבו ככאלו שישתפו פעולה עם התוכנית להשפיע על ממשלת אוקראינה בפתיחת החקירות נגד ביידן.
פקידים אלו כונו "שלושת האמיגוס" והם קורט וולקר , שמונה כשליח מיוחד לאוקראינה, גורדון סונדלנד , שמונה כשגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי, וריק פרי, ששימש כמזכיר האנרגיה.
גורדון סונדלנד עלה גם בעדותה ב-14 באוקטובר של פיונה היל, ששימשה כמנהלת ענייני רוסיה ואירופה במועצה לביטחון לאומי עד שפוטרה ביולי 2019, כמי שמונה באופן אישי על ידי טראמפ להוביל את יחסי החוץ עם אוקראינה.
סונדלנד, ששימש כשגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי (שאוקראינה אינה חברה בו) לא היה בעל התפקיד הרלוונטי למשימה זו, אך מונה על ידי טראמפ במסגרת "שלושת האמיגוס".
סונדלנד עצמו העיד ב-17 באוקטובר כי קיבל הנחיה ישירה מטראמפ לשתף פעולה עם ג'וליאני ומאמציו באוקראינה.
אף על פי שרבים מהבכירים בממשל שהעידו תיארו כי הרגישו לא בנוח עם התנהלותם של טראמפ וג'וליאני באוקראינה (ויליאם טיילור, שגריר ארצות הברית באוקראינה לשעבר, ציין כי "הזדעזע" מהם) מי שלא שיתף פעולה עם טראמפ או ג'וליאני אוים או הודח מתפקידו, העידו חלק מהעדים.
לדוגמה, מארי יובנוביץ', שגרירת ארצות הברית באוקראינה לשעבר שהודחה על ידי טראמפ מספר חודשים לפני שיחת הטלפון בה לחץ לכאורה על הנשיא זלנסקי, העידה ב-11 באוקטובר וטענה כי טראמפ לחץ על מחלקת המדינה להעביר אותה מתפקידה, לכאורה משום שלא שיתפה פעולה עם פעילויותיו של ג'וליאני באוקראינה.
יובנוביץ' סירבה לסייע לג'וליאני ודרשה שכל בקשה שלו להיפגש עם בכירים בקייב תעבור דרך ערוצים רשמיים, עליהם פיקחה.
עקב הקשיים שהערימה עליו פעל להדיחה באמצעות מקורביו, לב פרנס ואיגור פרומן.
בעדותה ב-30 באוקטובר ציינה קתרין קרופט, עובדת במועצה לביטחון לאומי שעבדה על נושאים הקשורים לאוקראינה, כי הופעל עליה לחץ חיצוני לפעול לפיטוריה של השגרירה יובנוביץ' בשיחות טלפון עליהן דיווחה לממונים עליה, פיונה היל וג'ורג' קנט.
בעדותו ב-17 באוקטובר של גורדון סונדלנד, שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי, ציין כי הוא ודיפלומטים אחרים במשרדו הרגישו לא בנוח עם שיתוף הפעולה עם ג'וליאני, אך הרגישו ש"לא נותרה להם ברירה".
נקודה מרכזית נוספת בעדויות היא שיחת הטלפון שהתקיימה בין טראמפ לזלנסקי ב-25 ביולי שבה דרש טראמפ לקיים חקירה נגד ביידן, ובעיקר האם כספי הסיוע הביטחוני לאוקראינה שנעצרו על ידי טראמפ לפני השיחה שומשו כקלף מיקוח כדי להפעיל לחץ על אוקראינה.
בעדותו של וולקר, לשעבר שליח מיוחד של ארצות הברית לאוקראינה, מסר תמליל הודעות סמס בינו לבין השגרירים סונדלנד וטיילור, בהם כתב כי הסיוע הכספי לאוקראינה נעצר על ידי טראמפ במטרה לקדם מטרות פוליטיות.
בעדותה ב-14 באוקטובר תיארה פיונה היל פגישה שהתקיימה ב-10 ביולי בין בכירים בממשלת אוקראינה עם ג'ון בולטון, היועץ לביטחון לאומי, והשגריר גורדון סונדלנד, במהלכה העלה סונדלנד את נושא החקירה נגד ביידן וביקש מאוקראינה לפעול לקיומה.
לפי היל, לאחר הפגישה פנה אליה בולטון והפציר בה לדווח על דבריו של סונדלנד לעורכי הדין של המועצה לביטחון לאומי ואמר כי "אני לא חלק מאיזה עסקת סמים שסונדלנד ומולבני מארגנים".
ויליאם טיילור, לשעבר שגריר ארצות הברית באוקראינה, העיד ב-22 באוקטובר בפני בית הנבחרים בעדות בה תיאר כי הנשיא טראמפ התנה את שחרור הסיוע הצבאי המעוכב לאוקראינה בהצהרה פומבית מצד הנשיא זלנסקי שיחקור את ביידן, זאת בניגוד לייעוץ שנתנו לו בכירים בממשלו, כולל בולטון, היועץ לביטחון לאומי.
אלכסנדר וינדמן, יליד אוקראינה, ששימש כממונה מועצת הביטחון הלאומי לענייני אירופה, העיד ב-29 באוקטובר בפני בית הנבחרים כי שמע את הנשיא טראמפ מבקש מעמיתו האוקראיני לחקור את ביידן.
גם וינדמן תיאר את מה שהתרחש בפגישה ב-10 ביולי ואימת את עדותה של היל.
טענה זו אוששה גם על ידי קתרין קרופט בעדותה ב-30 באוקטובר, שתיארה כי לא ניתן הסבר להחלטה לעצור את הסיוע הביטחוני לאוקראינה ב-18 ביולי, רק שההוראה התקבלה מהנשיא.
בעדותו ב-31 באוקטובר טימותי מוריסון, ששימש כממונה בכיר של המועצה לביטחון לאומי לענייני אירופה ורוסיה, ציין כי גורדון סונדלנד אמר לו מפורשות כי הסיוע הצבאי שהובטח לאוקראינה ישוחרר למדינה רק אחרי שמנהיגה יתחייב לקיים חקירה כנגד ג'ו ביידן.
עם זאת, מוריסון לא ציין בעדותו את טראמפ עצמו, אלא התייחס לפעולותיו של השגריר סונדלנד בלבד, בנוסף ציין כי השיחה בין טראמפ לזלנסקי לא הייתה עבירה פלילית לראייתו.
ניסיון בריחת העדים פרנס ופרומן
לב פרנס ואיגור פרומן, יהודים-אמריקאים ילידי אוקראינה ובלארוס בהתאמה, שימשו כעמיתיו של רודי ג'וליאני ופעלו מטעמו באוקראינה.
פרנס ופרומן ניסו לקיים מפגש עם נשיא אוקראינה באמצעות פגישה שקיימו באפריל עם האוליגרך הישראלי-אוקראיני, איגור קולומויסקי, שהוזכר כאחד האוליגרכים העומדים מאחורי הנשיא וולודימיר זלנסקי שעבד בעבר כקומיקאי בתוכנית טלוויזיה בבעלותו של קולומויסקי.
קולומויסקי העיד לאחר הפגישה באפריל כי "הם רצו להיפגש עם זלנסקי ולהראות לג'וליאני שהם ארגנו את הכל...
סקנדל גדול יצא מזה, ולא רק באוקראינה אלא גם בארצות הברית.
ייתכן שמדובר במזימה נגד ביידן.".
לפרנס ופרומן נשלחו זימונים מטעם בית הנבחרים לספק מסמכים רלוונטיים לחקירה ולהגיע לתת עדות בתאריכים שונים במהלך חודש אוקטובר, אך השניים נעצרו ב-9 באוקטובר בשדה תעופה במדינת ניו יורק במסגרת ניסיון בריחה מארצות הברית.
כנגדם הוגשו כתבי אישום הכוללים סעיפי אישום בדבר חתירתם להדחתה של שגרירת ארצות הברית באוקראינה, מארי יובנוביץ', מתן תרומות לא חוקיות בסך כמיליון דולרים לקמפיינים רפובליקנים בתמורה לשריון עסקאות בשוק האנרגיה.
בין תרומות אלו כלולה תרומה על סף 325 אלף דולר שנתנו לארגון פעולה פוליטי שמקושר לדונלד טראמפ.
מקורב נוסף של ג'וליאני, סמיון קיסלין, קיבל גם הוא זימונים לספק מסמכים ולהגיע לתת עדות, אך בחר לשתף פעולה עם ועדת החקירה.
בפועל לא הגיע לתת עדות לאחר שהגיע להסכם עם הוועדה.
רשימת העדויות שנמסרו במסגרת החקירה
שם המעידתפקידתאריך מתן העדותפירוט עיקרי העדות ג'וזף מקגוויר ממלא מקום ראש המודיעין הלאומי 26 בספטמבר הגן על החלטתו למנוע את העברת תלונת חושף השחיתות לידי בית הנבחרים בטענה שהיא מוגנת על ידי הזכות הנשיאותית , שמאפשרת לבכירים בממשל ארצות הברית לקיים שיחות בחשאיות במקרים מסוימים.
קורט וולקר שליח מיוחד לאוקראינה מטעם ארצות הברית לשעבר 3 באוקטובר, ושוב ב-16 באוקטובר העיד כי מעולם לא נדרש לבצע שום פעולה שראה בה כעבירה פלילית, אך ציין כי לצערו, הפכו יחסי אוקראינה–ארצות הברית לכלי בשיח הפוליטי המקומי בארצות הברית.
וולקר תיאר את פעולותיו של ג'וליאני באוקראינה, התייחס אליו כ"הכוח המניע" מאחורי המאמץ לשכנע את אוקראינה לחקור את ביידן ובנו.
ציין כי ראה הג'וליאני כגורם שפוגע ביחסים עם אוקראינה משום ש"העצים את הנרטיב השלילי כנגד המדינה" כמדינה מלאה בשחיתויות ושהתערבה באופן לא חוקי בבחירות בארצות הברית ב-2016 לטובת המפלגה הדמוקרטית, וציין כי בכירי מחלקת המדינה הרגישו "לא בנוח" עם פעילויותיו של ג'וליאני בקייב.
בעדותו מסר וולקר לבית הנבחרים תמליל הודעות סמס בינו לבין השגרירים סונדלנד וטיילור, בהם כתב כי הסיוע הכספי לאוקראינה נעצר על ידי טראמפ במטרה לקדם מטרות פוליטיות.
מייקל אטקינסון מפקח קהיליית המודיעין 4 באוקטובר הסביר מדוע קבע כי תלונתו של חושף השחיתות היא "דחופה ואמינה".
מארי יובנוביץ' שגרירת ארצות הברית לאוקראינה לשעבר 11 באוקטובר טענה כי הנשיא דונלד טראמפ לחץ על מחלקת המדינה להעביר אותה מתפקידה כחלק מקמפיין מתואם נגדה לפני חשיפת פרשת טראמפ-אוקראינה, לכאורה משום שלא שיתפה פעולה עם פעילויותיו של רודי ג'וליאני באוקראינה.
עקב הקשיים שהערימה על ג'וליאני פעל להדיחה באמצעות מקורביו, לב פרנס ואיגור פרומן.
פיונה היל מנהלת ענייני רוסיה ואירופה במועצה לביטחון לאומי לשעבר 14 באוקטובר תיארה בעדותה פגישה שהתקיימה ב-10 ביולי בין בכירים בממשלת אוקראינה עם ג'ון בולטון, היועץ לביטחון לאומי, והשגריר גורדון סונדלנד, במהלכה העלה סונדלנד את נושא החקירה נגד ביידן וביקש מאוקראינה לפעול לקיומה.
בנוסף תיארה היל כי טראמפ מינה באופן אישי את סונדלנד, שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי, כמוביל יחסי החוץ עם אוקראינה, שאיננה חברה באיחוד האירופי.
עדותה של היל נתפסת כאימות הראשון מצד בכיר בממשל לאישומים שהועלו בתלונה המקורית של חושף השחיתות.
ג'ורג' קנט סגן עוזר מזכיר המדינה 15 באוקטובר העיד כי הבית הלבן פעל להדיח דיפלומטים ותיקים האמונים על יחסי החוץ עם אוקראינה ולהחליפם בפקידים שנחשבו ככאלו שישתפו פעולה עם התוכנית של ממשל טראמפ להשפיע על ממשלת אוקראינה בפתיחת החקירות נגד ג'ו ביידן, בנו וחברת בוריסמה.
פקידים אלו כונו "שלושת האמיגוס" והם קורט וולקר, שמונה כשליח מיוחד לאוקראינה, גורדון סונדלנד, שמונה כשגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי, וריק פרי, ששימש כמזכיר האנרגיה.
גורדון סונדלנד שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי 17 באוקטובר העיד כי קיבל הנחיה ישירה מטראמפ לשתף פעולה עם ג'וליאני ומאמציו באוקראינה, זאת על אף שהוא והדיפלומטים במשרדו התנגדו לכך, אך הרגישו ש"לא נותרה להם ברירה".
עם זאת ציין כי לא ידע כי פעולותיו של ג'וליאני כללו מאמץ לעודד חקירה באוקראינה נגד ביידן.
סונדלנד תיאר כי נענה לדרישותיו של הנשיא לפנות לאוקראינה דרך ג'וליאני לטובת שירות מטרתו לקיים פגישה במשרד הסגלגל בין הנשיא טראמפ לנשיא זלנסקי.
את הפניה לג'וליאני הובילו המזכיר פרי והשגריר וולקר.
בעדותו התייחס טיילור אף לשחרור תמליל השיחה בין טראמפ לזלנסקי ב-25 ביולי, וציין כי ממשלת אוקראינה הופתעה מההחלטה.
לורה קופר סגנית עוזר שר ההגנה 24 באוקטובר עדותה הופרעה על ידי כ-20 חברי קונגרס רפובליקנים, שפרצו לחדר המאובטח והמסווג עם פלאפונים ומכשירי הקלטה משלוש דלתות שונות, והצליחו לעכב את מתן העדות בכ-4 שעות.
פיליפ ריקר ממלא מקום עוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואירואסיה 26 באוקטובר ציין בעדותו את כוונות הבכירים במחלקת המדינה להדיח את מארי יובנוביץ', שגרירת אוקראינה, מתפקידה.
אלכסנדר וינדמן ממונה מועצת הביטחון הלאומי לענייני אירופה 29 באוקטובר העיד כי שמע את טראמפ מבקש מזלנסקי לחקור את ביידן.
לטענתו, בקשתו של טראמפ הזיקה לאינטרסים האמריקאיים ולכן הוא דיווח על כך לממונה עליו מתוך "תחושת חובה".
דבריו של וינדמן פורסמו טרם עדותו ב.
וינדמן תיאר את מה שהתרחש בפגישה ב-10 ביולי בין בכירי ממשל טראמפ לממשלת אוקראינה במהלכה העלה השגריר סונדלנד את נושא החקירה נגד ביידן.
בציוץ בטוויטר התייחס טראמפ לעדותו של וינדמן וכינה אותו "חבר במחנה 'רק לא טראמפ'".
קתרין קרופט עובדת במועצה לביטחון לאומי שעבדה על נושאים הקשורים לאוקראינה 30 באוקטובר ציינה כי הופעל עליה לחץ חיצוני לפעול לפיטוריה של השגרירה יובנוביץ' בשיחות טלפון עליהן דיווחה לממונים עליה, פיונה היל וג'ורג' קנט.
בנוסף סיפרה כי לא ניתן הסבר להחלטה לעצור את הסיוע הביטחוני לאוקראינה ב-18 ביולי, רק שההוראה התקבלה מהנשיא.
דייוויד היילתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים מדיניים 6 בנובמבר העיד כי בכירים במשרד החוץ האמריקאי, ביניהם מזכיר המדינה מייק פומפיאו, נמנעו מלתמוך בפומבי בשגרירה מארי יובנוביץ'.
בנוסף ציין כי עורך דינו האישי של הנשיא טראמפ, רודי ג'וליאני, היה מעורב משמעותית בהדחתה של יובנוביץ'.
ג'ניפר ויליאמס סוכנת משרד החוץ, עוזרת לסגן הנשיא, מייק פנס 7 בנובמבר איששה עדויות קודמות בדבר השיחה בין הנשיא טראמפ לנשיא זלנסקי ב-25 ביולי.
דייוויד הולמס יועץ לעניינים פוליטיים 15 בנובמבר העיד כי שמע שיחה בין הנשיא טראמפ לשגריר סונלנד בו אמר סונדלנד לטראמפ שהנשיא זלנסקי "חולה לך על התחת", וכי טראמפ שאל אם זלנסקי יפתח בחקירה.
סונלנד ענה כי "כן, זלנסקי יעשה כל מה שתגיד לו".
סונלנד ומהולמס שוחחו ביניהם לאחר שיחת הטלפון בו אמר סונדלנד ש"טראמפ לא מתעניין בדברים קטנים...
רק בדברים שיכולים לסייע לו כמו החקירה נגד ביידן שג'וליאני דוחף לקראתה".
מארק סנדי מנהל במשרד הניהול והתקציב 16 בנובמבר העיד בדבר ההחלטה להקפיא את הסיוע הצבאי על סך 400 מיליון דולר לאוקראינה, ציין כי לפני תחילת ספטמבר (לאחר תחילת החקירה בבית הנבחרים) לא התקבל הסבר מהבית הלבן להחלטה להקפיא את הסיוע וכי בכירים במשרד הניהול והתקציב הביעו חשש מחוקיות המהלך.
רשימת זימונים לעדות שנשלחו וסורבו
שם המעידתפקידתאריך שליחת הזימוןסטטוס אולריך ברכבול היועץ למחלקת המדינה של ארצות הברית, לכאורה נכח בשיחת הטלפון ב-25 ביולי 27 בספטמבר זומן ל-8 באוקטובר לא הגיע לזימון.
לב פרנס ואיגור פרומן מקורבים של רודי ג'וליאני 30 בספטמבר זומנו להעיד ב-10 באוקטובר וב-11 באוקטובר, בפועל נעצרו ב-9 באוקטובר בשדה תעופה בניו יורק לפני עלייתם על טיסה בכיוון אחד מחוץ לארצות הברית והואשמו במספר סעיפים.
מייקל דופיי מנהל שותף לתוכניות לביטחון לאומי 25 באוקטובר צ'ארלס קופרמן סגן היועץ לביטחון לאומי לשעבר 26 באוקטובר זומן ל-28 באוקטובר לא התייצב לזימון, פנה להתערבות משפטית.
ג'ון אייזנברג יועץ משפטי למועצה לביטחון לאומי 1 בנובמבר לא התייצב לזימון על פי הנחיה של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
ראסל ווט ממלא מקום מנהל משרד הניהול והתקצוב 25 באוקטובר
ב-31 באוקטובר אימץ בית הנבחרים החלטה הקובעת כי יש לפרסם בפומבי את תמלילי העדויות שנגבו על ידי בית הנבחרים עד לנקודה זו וכי נדרש לקיים שימועים פומביים בבית הנבחרים.
ההחלטה אושרה ברוב של 232 נגד 196, כאשר כל הרפובליקנים בבית הנבחרים ו-2 דמוקרטים מתנגדים לה.
התמלילים פורסמו במהלך חודש נובמבר.
ב-13 בנובמבר התקיים השימוע הפומבי הראשון בהליך החקירה.
לשימועים הפומבים זומנו עדים לפי רשימה שפרסמו חברי הוועדה מהמפלגה הדמוקרטית.
נציג המפלגה הרפובליקנית בוועדה, דווין נונס, הגיש רשימה של 8 עדים לאישור יו"ר הוועדה, בהתאם לחוק שהועבר בחודש אוקטובר, ביניהם האנטר ביידן, בנו של ג'ו ביידן, וחושף השחיתות האנונימי.
הבקשה נדחתה על ידי היו"ר שיף בטענה כי לא יאפשר לרפובליקנים לקיים "חקירות מזויפות".
השימועים הפומביים שודרו בטלוויזיה בשידור חי ותקצירים שודרו במהדורות החדשות המרכזיות.
כלל העדים פתחו בעדות מרכזית, בה חזרו רובם על עדותם בדיונים הסגורים, ואז ענו לשאלות חברי הוועדה.
לטענת עורכי הדין של הנשיא טראמפ, העדים, לא הוכיחו שבוצעה עבירה, ושהנשיא ביצע עבירה כלשהי.
משפט ההדחה של דונלד טראמפ
משפט ההדחה של דונלד טראמפ, הנשיא ה-45 של ארצות הברית, החל ב-18 בדצמבר 2019 והסתיים ב-5 בפברואר 2020 בזיכויו של טראמפ, במשפט שנערך לו בסנאט.
ההליך החל כאשר הרוב הדמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית החליט לפתוח בהליך ההדחה של הנשיא מתפקידו בגין ניצול סמכות לרעה ושיבוש עבודת הקונגרס.
ההדחה של הנשיא הגיעה לאחר שבחקירה רשמית של בית הנבחרים התגלה, לטענת הדמוקרטים, שטראמפ עודד התערבות זרה בבחירות לנשיאות 2020 במטרה שהדבר יסייע לבחירתו מחדש.
בחקירה עלה, לטענת הדמוקרטים, שממשל טראמפ הפסיק לספק סיוע צבאי לאוקראינה ועיכב את הזמנתו של נשיא אוקראינה וולדימיר זלנסקי לבית הלבן במטרה להשפיע על החלטת ממשלת אוקראינה להכריז על חקירה נגד יריבו הדמוקרטי המוביל, ג'ו ביידן, וכן שיבש מהלכי חקירה כשהורה לפקידי הממשל שלו להתעלם מזימונים להגשת מסמכים ולהעיד.
הרפובליקנים בבית הנבחרים טענו שהליך ההדחה התנהל בחוסר הגינות כלפי הנשיא, וכי לא נמצאה אף לא ראיה ישירה אחת, להוכיח שהנשיא ביצע עבירה שמצדיקה הדחה, אלא יש ראיות שתומכות בטענות ההגנה שלו.
הדיונים בדבר הליך ההדחה בבית הנבחרים נמשכו מספטמבר עד נובמבר 2019 בעקבות תלונה שנתקבלה בידי חושף שחיתות, שבה נטען כי טראמפ ניצל לרעה את סמכותו כנשיא ארצות הברית.
בכך הפך טראמפ לנשיא השלישי בהיסטוריה של ארצות הברית שבית הנבחרים אישר פתיחת הליך של הדחתו (לאחר אנדרו ג'ונסון וביל קלינטון).
הליך ההדחה עצמו התנהל בסנאט בתחילת 2020.
עורכי הדין של טראמפ העלו שורה של טענות, ובהן שכתב האישום של בית הנבחרים אינו מגלה עילת הדחה.
הנשיא עשה שימוש בזכויות חוקתיות, ואין בכך עילת שיבוש חקירה של בית הנבחרים.
בית הנבחרים פגע בזכויות הנשיא להליך חקירה הוגן, בית הנבחרים לא הצליח להוכיח שהנשיא קשר את עיכוב הסיוע בהצהרת האוקראינים על פתיחת חקירה, אלא הטענות האלה נסתרו, ועוד.
המשפט הסתיים ב-5 בפברואר 2020 בזיכויו של טראמפ משני סעיפי האישום, בעקבות ההצבעה שנערכה במליאה.
הסנאטור הרפובליקני מיט רומני היה לסנאטור הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שהצביע בעד הרשעת נשיא ממפלגתו שלו.
הוא הצביע נגד הנשיא בסעיף הראשון אך בעדו בסעיף השני.
ב-8 בפברואר נמסר כי שני עדים כנגד טראמפ יפוטרו.
הליך תקשורתי היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת פשע אמיתי דוקומנטרי של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-11 במאי 2020.
הסדרה מסקרת שישה תיקים משפטיים מפורסמים שהגיעו לבתי משפט בארצות הברית, ומנסה להוכיח כי הסיקור הנרחב שקיבלו התיקים השפיע על תוצאת המשפט.
המלהק של הסדרה היה האקטיביסט אל שרפטון.
באתר Rotten Tomatoes דורגה הסדרה ב-82%, וזכתה לביקורות חיוביות גם באתרים נוספים.
הליך הדחה של הנשיא הוא הליך משפטי שבסמכות הפרלמנט הרוסי ליזום כדי לשלול סמכויותיו של ראש המדינה הרוסית, במקרים שבהם הנשיא ביצע פשעים או התנהגות פסולה (לרוב במהלך כהונתו).
בהיסטוריה הרוסית ההליך נערך שלוש פעמים, פעמיים בשנת 1993 ואז בשנת 1999, בכל המקרים נגד הנשיא הראשון, בוריס ילצין.
בשונה מהנהוג בהליך הדחה בארצות הברית, אין ברוסיה הליך מוסדר נגד פקידים פדרליים ולרוב אלה מודחים מתפקידם בהצבעה פרלמנטרית או באמצעות צו של הנשיא.
ההחלטה להדיח את ראש המדינה מתפקידו מתקבלת על ידי מועצת הפדרציה .
החלטת הדומה להגיש כתב אישום והחלטת מועצת הפדרציה להדיח את הנשיא מתפקידו חייבות להיות מאומצות ברוב של שני שלישים מהקולות בכל אחד מהבתים ביוזמת לפחות שליש מצירי הדומה ובכפוף לוועדה מיוחדת של הדומה.
החלטת מועצת הפדרציה לפטר את נשיא הפדרציה הרוסית מתפקידו חייבת להתקבל לא יאוחר משלושה חודשים לאחר שהדומה מכריזה על ההאשמות נגד הנשיא.
אם החלטת מועצת הפדרציה לא תתקבל בתוך תקופה זו, ההאשמה נגד הנשיא נחשבת לדחויה.
שני הניסיונות הראשונים להדחת הנשיא נעשו בהתאם לחוקת 1978 בגרסה שהייתה בתוקף באותה תקופה.
בהתאם לחוקה זו, ניתן היה לסלק את נשיא הפדרציה הרוסית מתפקידו אם יפר את חוקת הפדרציה הרוסית, את חוקי הפדרציה הרוסית, כמו גם את השבועה שנתן בטקס ההשבעה.
החלטה כזו יכולה להתקבל רק על ידי קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית על בסיס חוות הדעת של בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית ברוב של שני שלישים מכלל צירי העם של הפדרציה הרוסית.
היוזמה להדיח הייתה של הקונגרס עצמו, הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית או אחד מבתי הפרלמנט.
במרץ 1993 ניסה קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית להדיח את ילצין מתפקידו בשל נאומו בטלוויזיה ב-20 במרץ נגד הפרלמנט.
618 צירים הצביעו להדיח את ילצין, אך זה לא הספיק כדי להתחיל בהליך ההדחה מאחר שנדרש רוב של 699 קולות.
כתוצאה ממשאל עם שנערך שמר הנשיא על סמכויותיו.
בספטמבר 1993, לאחר שצו של ילצין הוכר על ידי בית המשפט החוקתי כבלתי חוקתי, לאחר שהורה על השעיית פעילות הפרלמנט.
בשל כך הפרלמנט יזם הליך הדחה.
עם זאת, במהלך אירועי ספטמבר-אוקטובר 1993 הצליח ילצין לשמור על השלטון בפועל על המדינה עד לבחירות לנשיאות ב-1996, בהן נבחר לקדנציה שנייה.
הליך ההדחה נגד ילצין נפתח בשנת 1999 על בסיס חמישה אישומים:
פיזור קונגרס צירי העם והסובייט העליון בשנת 1993
הוקמה ועדה של הדומה בהנהגתו של ואדים פילימונוב.
300 הקולות הדרושים לדומה לקבלת החלטה לא נצברו על אף אחד מהאישומים (כדי להפסיק את סמכויותיו של ילצין, נדרשה גם החלטה של מועצת הפדרציה).
239 צירים הצביעו בעד אשמתו בהתפרקות ברית המועצות, 263 על אשמת ילצין באירועי המשבר החוקתי, 241 האשימוהו בקריסת הצבא, 283 האשימוהו במלחמה בצ'צ'ניה, ו-238 על אשמתו במשבר הדמוגרפי.
בסופו של דבר הליך ההדחה נכשל.
עם זאת, ילצין עצמו התפטר מתפקידו בתוך שמונה חודשים.
הליך הדחה הוא הליך המאפשר לרשות מחוקקת להעלות האשמות נגד נבחר ציבור במטרה להביא להדחתו.
עם זאת, ההליך כשלעצמו אינו גורם בהכרח להדחת נבחר הציבור מתפקידו; הוא דומה במהותו להגשת כתב אישום.
במדינות מסוימות, נבצר באופן זמני מנבחר הציבור למלא את תפקידו, בעוד באחרות, הוא נשאר בתפקידו במהלך המשפט.
במדינות רבות מודח נבחר הציבור מתפקידו על ידי הצעת אי-אמון המרשיעה אותו לפי סעיפי הליך ההדחה.
מכיוון שההדחה והרשעתם של פקידים כרוכות בעקיפת ההליכים החוקתיים הרגילים להתמנות למשרה בכירה (בחירות, אשרור או מינוי) ומכיוון שבדרך כלל נדרש להן רוב מיוחס, הליך ההדחה מתבצע בדרך כלל רק במקרים חמורים של הפרת אמונים ושימוש לרעה בסמכויות שררה.
הליך ההדחה מוסדר במשפט החוקתי במדינות רבות, לרבות ברזיל, צרפת, הודו, אירלנד, הפיליפינים, רוסיה, דרום קוריאה וארצות הברית.
נשיא אוסטריה מודח על ידי האספה הפדרלית, בפני בית המשפט לחוקה.
לפי החוקה ניתן גם להדיח את הנשיא על ידי משאל עם.
אף אחד מן ההליכים הללו מעולם לא התבצע.
זאת ככל הנראה מאחר שבעוד שבחוקה מוקנות לנשיא סמכויות נרחבות, בפועל תפקידו נושא אופי טקסי וייצוגי וכמעט לעולם אינו נתון במצב שבו הוא עלול להשתמש לרעה בכוחו.
הליך ההדחה בארצות הברית מורכב משני שלבים: השלב הראשון, שהוא ההחלטה על "אימפיצ'מנט", מתנהל בבית הנבחרים, והוא מקביל לשלב של ההחלטה על הגשת האשמות (indictment) שבהליך הפלילי נעשה על ידי חבר מושבעים גדול.
מועצת המומחים יכולה לערוך הליך הדחה למנהיג העליון באיראן ולמנות אחר במקומו.
חברי המג'לס והמנהיג העליון יכולים במשותף להדיח את נשיא איראן, מה שמוביל לקיומן של בחירות לנשיאות.
לנשיא הראשון של איראן, אבולחסן בני-סדר, נערך שימוע הדחה שלאחריו הודח מתפקידו בשנת 1981.
חברי האספה יכולים לערוך הליך הדחה לחברי הקבינט.
מינוי שר חדש תלוי בהצבעת אמון פרלמנטרית.
הליכי שימוע להדחת שימשו לעיתים קרובות כטקטיקה פוליטית במאבקי הכח בין הנשיא לאספה במהלך כהונתן של הממשלות האחרונות.
נשיא בולגריה יכול להיות מודח בעקבות שני גורמים בלבד: בגידה מובהקת או הפרה של החוקה.
תהליך ההדחה מתחיל בהצבעה פרלמנטרית, כאשר על מנת להמשיך בתהליך נדרש רוב של שני שלישים מחברי הפרלמנט המצביעים להפללת הנשיא.
בשלב הבא בית המשפט החוקתי מחליט אם הנשיא אשם בפשע שהוא מואשם בו.
אם הוא נמצא אשם, הוא מורחק מהשלטון.
אותו תהליך הדחה משמש להדחת סגן נשיא בולגריה.
אף נשיא ואף סגן נשיא בבולגריה מעולם לא הודחו כך.
את נשיא גרמניה יכולים להדיח הבונדסטאג וגם הבונדסראט אם הנשיא עובר על החוק בכוונת זדון.
לאחר שהבונדסטאג או הבונדסראט פותחים בהליך להדחת הנשיא, בית המשפט לחוקה מכריע בשאלת אשמתו של הנשיא וגוזר אם יודח מתפקידו.
לבית המשפט לחוקה נתונה הסמכות להדיח שופטים פדרליים מתפקידם בעקבות עבירה על עקרונות היסוד של החוקה הפדרלית.
הליך ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון היה הליך פוליטי-משפטי שבמסגרתו ניסו ללא הצלחה מתנגדיו הפוליטיים של נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, להדיחו ממשרתו.
הליך ההדחה החל ב-8 באוקטובר 1998 כאשר בית הנבחרים של ארצות הברית הצביע על התחלת הליכי ההדחה נגד ביל קלינטון, הנשיא ה-42 של ארצות הברית, בגין "פשעים גבוהים ועוונות" .
האישומים הספציפיים נגד קלינטון היו מתן עדות שקר, ושיבוש מהלכי משפט.
האישומים עלו בעקבות תביעה בגין הטרדה מינית שהגישה עובדת המדינה פולה ג'ונס נגד קלינטון, ועל בסיס עדותו של קלינטון אשר הכחיש כי ניהל מערכת יחסים מינית עם המתמחה בבית הלבן מוניקה לווינסקי.
הזרז להדחתו של קלינטון היה דוח סטאר שהוכן על ידי היועץ העצמאי קנת' סטאר לוועדת השיפוט של בית הנבחרים.
ב־19 בדצמבר 1998 הפך קלינטון לנשיא האמריקני השני בתולדות ארצות הברית שנגדו החל הליך הדחה (הראשון היה אנדרו ג'ונסון, אשר עבר הליך הדחה בשנת 1868).
משפט ההדחה של קלינטון בסנאט החל בינואר 1999. ב־12 בפברואר 1999 זוכה קלינטון על ידי הסנאט משני סעיפי האשמה, מכיוון שבקרב הסנטורים שלקחו חלק בהצבעה על הדחתו של קלינטון לא היה הרוב הנחוץ להדחה של שני שלישי מכלל הסנאטורים הנוכחים.
בעקבות כך נשאר קלינטון בתפקיד למשך שארית כהונתו השנייה.
הליך ההדחה של דונלד טראמפ ב-2021 (או הליך ההדחה השני של דונלד טראמפ) הוא הליך פוליטי משפטי שהחל בעקבות ההסתערות על הקפיטול.
בהליך זה, הודח דונלד טראמפ, נשיאהּ ה-45 של ארצות הברית, בפעם השנייה על ידי בית הנבחרים האמריקאי של הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ב-13 בינואר 2021, שבוע ימים בטרם תום נשיאותו.
בית הנבחרים, בשליטה של המפלגה היריבה, המפלגה הדמוקרטית, אימץ סעיף הדחה בודד: הסתה להתקוממות.
טראמפ הוא נשיא ארצות הברית היחיד (כמו גם נושא משרה פדרלית כלשהי) שהודח פעמיים על ידי בית הנבחרים, וגם היחיד שזוכה פעמיים במשפט ההדחה בסנאט, כאשר גם הליך ההדחה הקודם התקיים בזיכוי בסנאט בפברואר 2020.
הרקע להליך ההדחה השני במספר של טראמפ, הוא ניסיונו של טראמפ לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בסעיפי ההדחה הוזכרו, בין היתר, שיחת הטלפון טראמפ–רפנספרגר , וכן טענות על הסתה להסתערות מצד טראמפ על מתחם הקפיטול שבוע קודם לכן.
זמן קצר לאחר ההסתערות על הקפיטול מצד תומכי טראמפ, אמרה ננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, כי על בית הנבחרים להדיח את טראמפ על שהמריץ "מרד מזוין נגד אמריקה", אם הוא לא יודח בידי הקבינט שלו באמצעות התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
ב-11 בינואר הציבה פלוסי אולטימטום בפני סגן הנשיא מייק פנס להפעיל את התיקון ה-25 תוך 24 שעות, אחרת איימה כי בית הנבחרים ימשיך בהליך ההדחה.
ב-12 בינואר, במכתב שמוען לפלוסי, הבהיר פנס כי הוא לא יפעיל את סעיף 4 לתיקון ה-25, מתוך אמונה כי אין פעולה זו "לטובת אומתנו או תואמת את חוקתינו".
במקביל, רוב בבית הנבחרים, כולל רפובליקני אחד (אדם קינזינגר), קיבל החלטה הקוראת לפנס להפעיל את התיקון ה-25 או שבית הנבחרים יפעל להדיח את טראמפ.
ב-11 בינואר 2021, 5 ימים בלבד אחרי אירועי הקפיטול, הוצג סעיף ההדחה בפני מליאת הנבחרים, בו הואשם טראמפ ב"הסתה להתקוממות נגד הממשלה הפדרלית של ארצות הברית ופעולות בלתי-חוקיות בקפיטול".
סעיף ההדחה הוצג תחת חסותם של למעלה מ-200 חברי בית הנבחרים.
משפט ההדחה בסנאט הסתיים כמו קודמו, בזיכויו של טראמפ.
ההדחה של טראמפ על ידי בית הנבחרים היא הפעם הרביעית בהיסטוריה של ארצות הברית בה הודח נשיא מכהן בידי בית הנבחרים.
בעבר הודחו בידי בית הנבחרים הנשיאים, אנדרו ג'ונסון (ב-1868), וביל קלינטון (בשנת 1999).
בהדחת טראמפ תמכו עשרה נציגים רפובליקנים, מה שהפך אותה להדחה זו בעלת ההסכמה הרחבה ביותר להדיח נשיא בקרב חברי מפלגתו.
בנוסף, הייתה זו ההדחה הראשונה בה הצביעו כל חברי סיעת הרוב בבית הנבחרים פה אחד בעדה.
זו הייתה הפעם הראשונה שיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, (ננסי פלוסי) מוביל הליך הדחה שני שהסתיים בזיכוי.
על פי חוקת ארצות הברית יש מספר אפשרויות להעברת סמכויות הנשיא:
אם הנשיא מתפטר מתפקידו, סגן הנשיא (מייק פנס במקרה זה) הופך לנשיא.
במקרה הזה היה מתמנה פנס לתפקיד הנשיא ה-46 של ארצות הברית, רק מספר ימים לפני מועד השבעתו של ג'ו ביידן, 20 בינואר 2021.
אם מופעל סעיף 4 בתיקון ה-25 לחוקה האמריקאית, הנשיא המכהן ממשיך להחזיק בתואר "הנשיא" אך סגן הנשיא הופך לנשיא ארצות הברית בפועל, ונוטל לידיו את כל סמכויותיו.
סעיף זה לא הופעל מעולם.
כדי להפעיל את הסעיף הזה נדרשת הסכמת סגן הנשיא ורוב חברי הקבינט.
הסמכויות עוברות מייד לסגן הנשיא.
אולם אם הנשיא מתנגד, נדרשת הסכמה של שני שלישים מהחברים בשני בתי הקונגרס להמשך העברת הסמכויות.
אם הליך הדחה מושלם בבית הנבחרים ולאחר מכן הנשיא מורשע בסנאט, סגן הנשיא הופך לנשיא באופן מיידי.
במקרה הנדון טראמפ היה הופך לנשיא הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שמורשע במשפט שכזה.
לאחר ההסתערות על הקפיטול בינואר 2021 על ידי תומכיו של נשיא ארצות הברית היוצא דונלד טראמפ, האשימו אותו גורמים ממשלתיים בשידול לאלימות וקראו להדיחו מתפקידו.
חברי המפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית בקונגרס, בהם יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי, מנהיג המיעוט הדמוקרטי בסנאט צ'אק שומר, וגורמים אחרים קראו לשלול מיידית מטראמפ את כל סמכויותיו לפי סעיף 4 לתיקון ה-25 לחוקה האמריקאית, לדרוש את התפטרותו המיידית מתפקידו, או להדיח אותו מתפקידו באמצעות הליך הדחה.
על פי בנג'י סרלין, פרשן פוליטי של חדשות NBC, נכון לערב ה-7 בינואר, למעלה מ־200 חברי בית הנבחרים וסנאטורים קראו לסילוקו של טראמפ באמצעות הפעלת התיקון ה-25 או לחלופין התחלת הליך הדחה.
יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי אמרה כי בית הנבחרים יפעל להדחת טראמפ בשל הסתה ל-"מרד מזוין נגד אמריקה" אם הקבינט שלו לא ישלול ממנו את סמכויותיו וידיח אותו מתפקידיו באמצעות התיקון ה-25 לחוקה האמריקאית.
דובר מטעם הבית הלבן הגיב כי הליך הדחה פוליטי זה מטעם הדמוקרטים, 12 יום לפני סיום כהונתו של טראמפ, רק יגרום לפילוג המדינה, בזמן שטראמפ קרא לאיחוי ולאחדות.
ב-13 בינואר 2021 התכנס בית הנבחרים על מנת להצביע על הדחתו של הנשיא בעוון הסתה להתקוממות.
סיעהסעיף 1: הסתה להתקוממותיםלא הצביעודמוקרטים222———רפובליקנים197—סך הכול (433)תוצאה: הסעיף אומץ, בית הנבחרים הצביע בעד הדחתו של הנשיא טראמפ בפעם השנייה
לאחר הדחה בבית הנבחרים, על הנשיא לעמוד למשפט מול הסנאט, שחבריו משמשים חבר המושבעים, ובו משמש שופט נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בפועל, משפט ההדחה בסנאט שבשליטת המפלגה הדמוקרטית, נוהל בידי הנשיא הזמני של הסנאט פטריק לייהי הדמוקרטי, שבמקביל היה מושבע (לייהי הביע את דעתו מראש שיש להרשיע את טראמפ).
פתיחת משפט ההדחה נדחתה עד לאחר שטראמפ סיים את תפקידו, ובמשפט הדחה של נשיא , ולא הייתה חובה שהמשפט ינוהל בידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון רוברטס.
המשפט הסתיים בזיכויו של טראמפ.
לאחר ההצבעה על הזיכוי, אמר מיץ' מקונל שאין ספק שטראמפ אחראי מבחינה מעשית ומוסרית לעורר את אירועי ההסתערות על הקפיטול אבל הוא הצביע נגד בשל קשיים הקשורים לחוקת ארצות הברית.
הליכה על קצות האצבעות מתייחסת להליכת אדם על קצות אצבעות כף הרגל מבלי להטיל משקל רב על העקב או על כל חלק אחר של כף הרגל.
מונח זה כולל גם הליכה שמתבצעת ללא מגע של כף הרגל כולה ברצפה.
הליכה על קצות האצבעות שכיחה אצל פעוטות, אך בדרך כלל עוברת בבגרות עם אימוץ דפוס הליכה טיפוסי של עקב-אצבעות.
אם התופעה ממשיכה אחרי גיל שלוש, או שקיימת בעיה בהצמדת העקבים לקרקע, נדרשת הערכה של רופא המנוסה בהערכת הליכה של ילדים.
הליכה כדרך קבע על קצות האצבעות יכולה להיגרם ממספר מצבים בריאותיים.
סיבות אפשריות להליכה על קצות האצבעות כוללות גיד אכילס קצר מולד, או מחלות שרירים גנטיות כגון ניוון שרירים על שם דושן.
כמו כן, הליכה על קצות האצבעות עשויה להיגרם כתוצאה ממחסום עצם הממוקם בקרסול ומונע מהקרסול לנוע.
המצב עשוי להיגרם כשארית של טראומה או של דלקת פרקים.
הליכה לא סימטרית על קצות האצבעות עשויה להיגרם בגלל רגליים שאינן סימטריות באורכן.
סיבה נוספת להליכה על קצות האצבעות עשויה להיות טונוס שרירים גבוה בגפיים, כתוצאה משיתוק מוחין.
הליכה מתמשכת על קצות האצבעות אצל ילדים זוהתה כסימן מוקדם אפשרי של אוטיזם.
ישנם אוטיסטים שמשתמשים בהליכה על קצות האצבעות כאמצעי חשחוש.
פעמים רבות ההליכה על קצות האצבעות נגרמת כתוצאה מבעיה בוויסות החושי, האופייניות בין היתר לאוטיזם.
כאשר אין סיבה רפואית מאובחנת להליכת על קצות האצבעות, רופאים יתייחסו אליה בדרך כלל כ"אידיופתית" - מונח המציין שאין סיבה מזוהה לתופעה.
הליכה כזו מוגדרת כאידיופתית רק לאחר שלא נמצאה סיבה אחרת להתרחשותה.
הליכה אידיופתית על קצות האצבעות היא תמיד דו צדדית ואין לה סיבה אורתופדית או נוירולוגית.
הליכה כזו מאובחנת כאידיופתית אם היא ממשיכה גם לאחר גיל שלוש.
במצב זה, הילד מסוגל ללכת בהליכת העקב-בוהן הרגילה, אך מעדיף ללכת על קצות האצבעות.
על מנת שההליכה תיחשב כאידיופתית, ההיסטוריה הרפואית של הילד צריכה להיות נקייה מבעיות נוירולוגיות, אורתופדיות או נוירו-פסיכיאטריות, וגם מהפרעות הליכה אחרות.
על פי הערכה שנעשתה, ל-5% מהילדים הבריאים אין סיבה רפואית נראית לעין שגורמת להליכה על קצות האצבעות, וההליכה שלהם מוגדרת כאידיופתית.
הליכה אידיופתית על קצות האצבעות נצפתה יותר אצל בנים מאשר אצל בנות.
ישנו מחקר שעסק בהיסטוריה משפחתית של הליכה על קצות האצבעות, ומצא שהתופעה היא לעיתים משפחתית - כך שבאותה משפחה ישנם מספר אנשים שהולכים על קצות האצבעות ללא סיבה רפואית מובחנת (הליכת בהונות אידיופתית).
ייתכן שקיים קשר גנטי שגורם להליכה אידיופתית.
נקבעו שני סיווגים של הליכה אידיופתית על קצות האצבעות.
סיווג אלוורז מזהה את חומרת ההליכה של הבהונות בהתבסס על תנועות הקרסול.
סיווג פומרינו מזהה את ההליכה על פי המאפיינים הספציפיים של האדם, וקובע חלוקה לשלושה סוגים שונים על סמך הסימנים המוצגים.
ישנם אנשי מקצוע רבים בתחום הבריאות שמוכשרים לאבחנה ולטיפול בהליכה על קצות האצבעות - רופאי משפחה, נוירולוגים, אורתופדים, רופאי ילדים, פיזיותרפיסטים ופודיאטרים.
הטיפול יקבע בהתאם למצב ולגורמים לו.
האבחנה נעשית באמצעות בדיקה גופנית שבמהלכה המאבחן יעריך את יכולת ההליכה של הילד, את טווח התנועה של כף הרגל ואת טונוס השרירים.
בבדיקה נבחנת גם מערכת העצבים של הילד באמצעות בדיקת רפלקסים ומדידת היכולת של הילד לחוש מגע בגפיים.
בנוסף, תיבדק האפשרות שההליכה על קצות האצבעות נובעת משונות נוירולוגית.
אם לא ימצאו ממצאים לא תקינים בבדיקה, תוגדר ההליכה על קצות האצבעות כאידיופטית.
כאשר קיימת הליכה אידיופתית בילדים צעירים, הרופאים עשויים להעדיף לעקוב אחרי התופעה ולהמתין בלי נקיטת פעולה, מכיוון שהילד עשוי פשוט להחליף את ההליכה בהליכה רגילה עם הזמן.
ישנם טיפולים המתמקדים בניסיון לשנות את ההליכה לטווח הארוך.
טיפולים רבים מתמקדים בהפחתת טונוס שרירי השוק, שלעיתים הוא הגורם להליכה על הבהונות.
במקרים של הליכה על קצות האצבעות כתוצאה ממצב רפואי מאובחן, כלומר הליכה שאינה אידיופתית, ייתכן שיהיה צורך בפתרון הבעיה הגורמת להליכה על קצות האצבעות, ולא בניסיון למנוע את תופעת ההליכה עצמה.
כל טיפול צריך להתבצע תוך התייעצות עם רופא המומחה בתחום.
טיפולים נפוצים להליכת אצבעות אידיופתית כוללים:
שימוש בסד במהלך היום או הלילה או שניהם.
הסד נועד להגביל את יכולתו של הילד ללכת על בהונותיו, ועשוי למתוח שרירים וגידים בחלק האחורי של הרגל.
גיבוס סדרתי המוחלף מדי שבוע כדי לקבע את הרגל בצורה הדרושה בכל פעם.
הרגל מגובסת כששריר השוק מתוח.
לעיתים הגיבוס מוחלף פעם בשניים או שלושה שבועות, ולא בכל שבוע.
ניתן להשתמש בטיפול בוטוקס כדי לטפל בספסטיות של שרירי השוק על מנת להפחית את טונוס השרירים.
הבוטוקס עשוי לשמש כטיפול בנוסף לסד.
במקרים של גיד אכילס קצר, אם האמצעים שאינם כוללים ניתוח לא עוזרים בשינוי ההליכה לאחר כ-12–24 חודשים, קיימת אפשרות להארכה כירורגית של הגיד.
הניתוח נעשה בדרך כלל בהרדמה מלאה, ולא כולל אשפוז.
לאחר הניתוח, בדרך כלל צריך לגבס את הרגל מתחת לברך למשך שישה שבועות, ולאחר מכן להשתמש בסד כדי להגן על הגיד, במשך מספר חודשים.
הליכה נורדית (בפינית: sauvakävely) היא פעילות גופנית המבוססת על הליכה תוך שימוש בשני מוטות הליכה.
הספורט הזה התפתח בפינלנד ומשם זלג למדינות הסקנדינביות ולארצות הברית.
פעילות זו מתאימה גם לאנשים תשושים ולנכים.
"הולכי הסקי" הראשונים היו גולשים שהשתמשו במוטות סקי בעת תרגול, בטיולים, במדרונות ובביצות.
אי אפשר לנקוב בשמו של ממציא ההליכה הנורדית, שכן הספורט התפתח בהדרגה ופותח על ידי גורמים רבים.
החל משנת 1966, בפקולטה לחינוך גופני, באוניברסיטה של ייבסקילה, המורה לנה יסקליינן (Leena Jääskeläinen) החלה לתרגל בשיעורים שלה הליכה נורדית, תוך מתן הסבר לסטודנטים על יתרונותיה על פני הליכה רגילה.
משנת 1997 התחילה ההליכה הנורדית לצבור פופולריות בפינלנד.
באותו זמן הושקו מוטות ההליכה הנורדית הראשונים של המותג Exel.
במקביל, Suomen Latu ומכון הספורט הפיני החלו לפתח מוצרים ואימונים של הליכה נורדית.
הספורט צבר פופולריות במהירות, ונוצרו סביבו תוכניות אימונים, סמינרים וסרטונים חינוכיים.
ההליכה הנורדית זכתה להתרחבות משמעותית בפינלנד ובשנת 2000 היו מיליון מתרגלים, או אחד מכל שישה אנשים.
באותה שנה אקי קריהטאלה ייסד את האגודה הבינלאומית להליכה נורדית (INWA), ארגון בינלאומי שמטרתו לקדם ולפתח את תרגול ההליכה הנורדית.
הליכה נורדית, בהשוואה להליכה רגילה, כוללת הפעלת כוח על המוטות עם כל צעד.
ההלכים הנורדיים משתמשים יותר ובעוצמה רבה יותר בכל גופם ומקבלים גירוי בונה כושר שאינו קיים בהליכה רגילה לחזה, לשריר הגב הרחיב, לשריר הזרוע התלת-ראשי, לכתפיים, לבטן, לעמוד השדרה ולשרירי ליבה אחרים שעלולים לגרום לעלייה משמעותית בקצב הלב.
הליכה נורדית מוערכת כמייצרת עלייה של עד 46% בצריכת האנרגיה, בהשוואה להליכה ללא מוטות.
נערכו מספר מחקרים על ההשפעות של הליכה נורדית.
מחקר אחד במיוחד השווה הליכה רגילה להליכה נורדית.
מחקר אחד הראה שהליכה נורדית הובילה לירידות משמעותיות יותר ב-BMI ובהיקף המותניים בהשוואה להליכה רגילה.
קבוצת ההליכה הנורדית הייתה הקבוצה היחידה שחוותה ירידה בשומן הגוף הכולל ועלייה ביכולת האירובית.
הליך Damus-Kaye-Stansel (בקיצור - DKS) הוא הליך כירורגי קרדיו-וסקולרי (לב וכלי דם) המשמש כחלק מתיקון של כמה מומי לב מולדים.
בהליך זה מחברים את עורק הריאה ואבי העורקים במצבים בהם מחזור הדם המערכתי חסום.
הוא משמש בדרך כלל כאשר למטופל יש שילוב של חדר שמאל קטן והיפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב (TGA).
במקרה זה ביצוע ההליך מאפשר זרימת דם מהחדר השמאלי לאבי העורקים.
הליך DKS נקרא על שם שלושה רופאים - פול דאמוס, מייקל פיטר קיי וה.סי.
סטנסל - שדיווחו באופן עצמאי על ההליך הזה בספרות בשנות ה-70. באותה תקופה, ההליך שימש עבור מטופלים עם TGA עם פגם במחיצה הבין-חדרית (VSD).
עד סוף שנות ה-2000, ההליך הופעל במצבים שבהם החדר הימני גדול יותר מהחדר השמאלי והחדר השמאלי מתחבר לעורק הריאה במקום לאבי העורקים.
דוגמאות כוללות חדר שמאלי כפול כניסה, TGA עם אטרזיה תלת-פסיגית ו-TGA עם תסמונת לב שמאל היפופלסטי (Hypoplastic left heart syndrome).
בהליך ה-DKS המקורי, המנתחים הפרידו את עורק הריאה הראשי (MPA) ממש מתחת לנקודה שבה הוא מתפצל לעורק הריאה הימני והשמאלי.
קצה ה-MPA חובר לאחר מכן לצד אבי העורקים העולה, מה שאיפשר לדם מהלב השמאלי לתקשר ישירות עם אבי העורקים.
ההליך בוצע מאוחר יותר באמצעות טכניקת "חבית כפולה" שהביאה לאבי עורקים חדש עם שני מסתמים.
מאוחר יותר, דווח על DKS שונה שבו נעשה שימוש בטכניקת דש אבי העורקים.
הליך הפרה הוא תהליך משפטי המתייחס למקרים בהם אדם או גוף מפרים זכויות חוקיות של אחר, בין אם במודע ובין אם בשוגג.
הפרות אלו יכולות להתרחש בתחומים שונים, כגון דיני קניין רוחני, זכויות יוצרים, פטנטים, סימני מסחר, חוזים ועוד.
מטרת ההליך היא להגן על זכויותיהם של בעלי הזכויות ולהבטיח פיצוי הולם על הנזק שנגרם להם כתוצאה מההפרה.
השלכות ההפרה יכולות להיות מגוונות ותלויות בחומרת ההפרה ובתחום הנפגע.
במקרים מסוימים, ההפרה עלולה להוביל לסנקציות כספיות, צווי מניעה, פיצויים לנפגע ואף לעונשים פליליים.
לדוגמה, הפרת זכויות יוצרים או סימני מסחר עלולה לגרום לנזק כלכלי ולפגיעה במוניטין של בעל הזכויות, ולכן החוק מעניק לו כלים משפטיים להתמודד עם ההפרה ולדרוש פיצוי.
הליך ההפרה מהווה כלי מרכזי לשמירה על הסדר החברתי והכלכלי, בכך שהוא מבטיח את ההגנה על זכויות הפרט ומעודד פעילות עסקית ויצירתית הוגנת.
באמצעות ההליך, ניתן למנוע ניצול בלתי הוגן של יצירות, המצאות או נכסים אחרים, ולהבטיח כי זכויותיהם של היוצרים, הממציאים והמשקיעים יכובדו.
חשוב להבחין בין הליך הפרה לבין תביעה משפטית, בעוד שהליך ההפרה כולל מכלול רחב של צעדים להתמודדות עם ההפרה, כגון התראות, משא ומתן או סנקציות מנהליות, הרי שתביעה היא צעד משפטי ממוקד שבו מוגשת דרישה לבית המשפט לקבלת סעד, כגון פיצויים.
תביעה עשויה להיות חלק מהליך ההפרה, אך אינה הכרחית בכל מקרה.
בישראל, דיני הקניין הרוחני והחוזים מעוגנים בחקיקה ובפסיקה, ומערכת המשפט מעניקה סעד לבעלי זכויות שנפגעו מהפרות.
לדוגמה, חוק זכויות יוצרים, התשס"ח-2007, מעניק הגנה ליוצרים ומאפשר להם לתבוע פיצויים בגין הפרות.
כמו כן, בתי המשפט בישראל מכירים בחשיבות ההגנה על קניין רוחני ומטילים עונשים משמעותיים על מפרים, במטרה להרתיע ולהגן על בעלי הזכויות.
הליך משפטי של הפרה מתייחס לתהליך שבו בעל זכויות פועל למול מי שהפר את זכויותיו, במטרה להגן על זכויותיו ולקבל סעד משפטי מתאים.
התהליך כולל מספר שלבים עיקריים:
זיהוי ההפרה: בשלב הראשון, על בעל הזכויות לזהות כי אכן התרחשה הפרה של זכויותיו.
לדוגמה, במקרה של הפרת זכויות יוצרים, יש לוודא שנעשה שימוש בלתי מורשה ביצירה המוגנת, כגון העתקה, הפצה או הצגה פומבית ללא אישור.
תיעוד ההפרה: לאחר זיהוי ההפרה, חשוב לתעד את המעשה המפר.
התיעוד יכול לכלול צילומי מסך, שמירת עותקים של החומר המפר, תיעוד הנזק שנגרם והיקף תפוצת ההפרה.
תיעוד זה ישמש כראיה בהליכים המשפטיים.
פנייה והתראה: בשלב זה, נהוג לפנות למפר באמצעות מכתב התראה רשמי, המפרט את ההפרה, הדרישה להפסקתה, והדרישה לפיצוי מתאים.
מכתב זה נועד ליידע את המפר על ההפרה ולאפשר פתרון מחוץ לכותלי בית המשפט.
ניהול משא ומתן: לאחר שליחת מכתב ההתראה, ניתן לנהל משא ומתן עם המפר במטרה להגיע להסדר מוסכם, הכולל הפסקת ההפרה ותשלום פיצויים.
הליך זה יכול לחסוך זמן ועלויות משפטיות.
הגשת תביעה משפטית: אם המשא ומתן לא מוביל לפתרון מספק, בעל הזכויות רשאי להגיש תביעה לבית המשפט המוסמך.
בישראל, תביעה בסכום הנמוך מ-2.5 מיליון ש"ח מוגשת לבית משפט השלום, בעוד שתביעה בסכום גבוה יותר מוגשת לבית המשפט המחוזי.
הליך משפטי: במהלך ההליך המשפטי, הצדדים מציגים את טענותיהם וראיותיהם בפני בית המשפט.
בית המשפט בוחן את הראיות, שומע את העדים, ומחליט האם אכן התרחשה הפרה ומהו הסעד המתאים.
פסק דין וסעדים: בסיום ההליך, בית המשפט נותן פסק דין.
במידה ונקבע שהייתה הפרה, בית המשפט יכול לפסוק פיצויים לתובע, להוציא צווי מניעה להפסקת ההפרה, ולחייב את הנתבע במתן דין וחשבון לגבי פרטי ההפרה.
הפרה זו מתרחשת כאשר נעשה שימוש בלתי מורשה ביצירה מוגנת, כגון העתקה, הפצה, הצגה פומבית או יצירת יצירה נגזרת, ללא אישור בעל הזכויות.
לדוגמה, הורדה והפצה של סרטים או מוזיקה ללא רשות מהיוצרים.
הפרת פטנט מתרחשת כאשר מישהו מייצר, משתמש, מוכר או מייבא מוצר או תהליך המוגן בפטנט, ללא אישור בעל הפטנט.
לדוגמה, ייצור ומכירה של מוצר המשתמש בטכנולוגיה מוגנת בפטנט ללא רשות.
הפרה זו מתרחשת כאשר נעשה שימוש בסימן מסחר רשום (כגון לוגו או שם מותג) ללא אישור, באופן העלול להטעות צרכנים.
לדוגמה, מכירת מוצרים עם לוגו מזויף של מותג ידוע.police.gov.il
הפרת עיצוב מתרחשת כאשר מישהו מייצר או מוכר מוצר עם עיצוב זהה או דומה לעיצוב רשום, ללא אישור בעל העיצוב.
לדוגמה, ייצור תיקים עם עיצוב המוגן כמדגם רשום ללא רשות.
הפרה זו מתרחשת כאשר מישהו חושף או משתמש במידע סודי של עסק, כגון נוסחאות, רשימות לקוחות או תהליכי ייצור, ללא אישור.
לדוגמה, עובד לשעבר המשתמש במידע סודי של מעסיקו הקודם בחברה מתחרה.
הפרה זו מתייחסת לשימוש בלתי מורשה בזנים חדשים של צמחים המוגנים בזכות מטפחים.
לדוגמה, גידול ומכירה של זן צמח מוגן ללא אישור המטפח.
טענה להפרת זכויות יוצרים של שיר
בשנת 1971 חבר להקת הביטלס ג'ורג' הריסון הוציא את השיר "My Sweet Lord".
מאוחר יותר נטען כי השיר דומה באופן משמעותי לשיר "He's So Fine" של להקת הבנות "The Chiffons" משנת 1963. בית המשפט קבע שהריסון הפר את זכויות היוצרים, אף שההעתקה בוצעה ללא כוונה מודעת, והוא חויב בתשלום פיצויים.
להקת הרוק הבריטית לד זפלין נתבעה על ידי להקת "Spirit" בטענה שהפתיחה של "Stairway to Heaven" דומה לשירם "Taurus".
לאחר הליכים משפטיים ממושכים, בית המשפט פסק לטובת לד זפלין, וקבע שלא הייתה הפרת זכויות יוצרים.
הרשות השנייה נגד קשת 12 ורשת 13
בינואר 2019, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו פתחה בהליכי הפרה נגד שני הערוצים המסחריים הגדולים, קשת 12 ורשת 13. הסיבה לכך הייתה חריגה מההתנהלות המותרת על פי חוקי הרשות:
קשת 12 האריכה את מהדורת החדשות המרכזית שלה באופן פתאומי ב-15 דקות, ללא אישור מראש מהרשות השנייה, מה שהוביל לשידור התוכנית "ארץ נהדרת" באיחור.
רשת 13 שידרה משדר מיוחד במקביל עם ערוץ עשר, למרות הנחיה מפורשת של הרשות השנייה להגביל את השידור המשותף ל-25 דקות בלבד.
שני המקרים הללו הדגישו את הצורך בפיקוח ואכיפה מצד הרשות השנייה, כדי להבטיח עמידה בכללים ובתקנות השידור.
הליך הפרה נגד ערוץ 14
במרץ 2023, הרשות השנייה פתחה בהליך הפרה נגד ערוץ 14, בעקבות קריאה לחרם צרכנים על חברת שטראוס.
החוק מסמיך את הרשות השנייה לפתוח בהליכי הפרה מול ערוץ שלא עמד בהוראות הדין.
ביוני 2023, הרשות השנייה פתחה בהליך הפרה נגד ערוץ 14 בעקבות התבטאויות מגישים בערוץ על שניים מתוך שלושת החיילים שנרצחו בפיגוע בגבול מצרים.
ההתבטאויות גררו יותר מ-2,000 תלונות לציבור, והרשות השנייה ציינה כי על פי כללי הרשות, חל איסור על פרסום משדר שיש בו פגיעה בטעם הטוב או בכבודו של אדם, אלא אם קיים עניין ציבורי מובהק בכך והפגיעה היא הפחותה ביותר הנדרשת לקיום העניין הציבורי.
באוקטובר 2013, השדרנית ורדה רזיאל ז'קונט הושעתה משידורי תחנת הרדיו 103FM למשך שבועיים בעקבות ריבוי התבטאויות פוגעניות בתוכניתה.
ההחלטה התקבלה לאחר דיון בין נציגי הרשות השנייה לנציגי התחנה, שבו סוכם על עקרונות אתיים שעל התחנה להקפיד בשידוריה, כולל הימנעות מקללות וגידופים, פגיעה בקבוצות אוכלוסייה ושימוש בשפה גסה.
במאי 2023, הרשות השנייה פתחה בהליך הפרה נגד תחנת הרדיו 103FM בעקבות עימות מילולי חריף בין השדרנים חיים לוינסון ואראל סג"ל.
במהלך התוכנית, לוינסון קילל את סג"ל ועזב בזעם את השידור, מה שהוביל לפתיחת ההליך.
לוינסון התנצל מאוחר יותר בפני המאזינים, אך לא בפני סג"ל עצמו.
בספטמבר 2023, העיתונאי ושדרן הרדיו רון קופמן כינה את המגזר החרדי "סרטן" בשידור חי ברדיו 103FM.
דבריו עוררו סערה ציבורית ותגובות נזעמות מצד פוליטיקאים ואנשי ציבור, שקראו להוקיע את האמירות הפוגעניות.
הליידי משאנגחאי הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של אורסון ולס משנת 1947. הסרט נכתב על ידי אורסון ולס ומככבים בו ריטה הייוורת' ואורסון ולס בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה וזכה בהתחלה לביקורות מעורבות אך הוא זכה להערכה עם השנים.
בשנת 2018, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס ותואר כ"משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
העלילה מתמקדת במייקל או'הארה, מלח לשעבר שנשאב לתוך עולם של תככים ובגידה לאחר שהוא פוגש את אלזה בניסטר היפה והכריזמטית.
אלזה נשואה לעורך הדין הנכה, ארתור בניסטר, ומשכנעת את מייקל להצטרף להפלגה על יאכטה של בעלה.
במהלך ההפלגה מייקל מוצא את עצמו בסבך רגשות ורצח שהופכים את חייו על פיהם.
התככים מגיעים לשיאם בבית משפט דרמטי ובסצנה של בית מראות מפורסם בה כל הדמויות נפגשות פנים אל פנים עם האמת וההשלכות של מעשיהן.
ריטה הייוורת' בתפקיד אלסה 'רוזלי' בניסטר - אשתו של עורך דין נכה
אורסון ולס בתפקיד מייקל או'הארה - מלח נשאב לתככים
אוורט סלואן בתפקיד ארתור בניסטר - עורך דין נכה וחשדן
גלן אנדרס בתפקיד ג'ורג' גריזבי - איש עסקים מסתורי
טד דה-קורסיה בתפקיד זיגמונד ברום - חוקר פרטי חשדן
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 86% בהתבסס על 50 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "ביצוע מתוחכם של הניצחון של סגנון וולס הייחודי, תוך שימוש בצילום ייחודי ועלילה מותחת.".
יתר על כן, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון None מתוך 100, בהתבסס על None ביקורות.
בנוסף, הסרט זכה לשבחים על בימוי אומנותי וסגנון קולנועי שמשכילים להוציא את המיטב מהשחקנים ומהעלילה המורכבת.
הסרה חלקית של דיסק צוארי ואיחוי צווארי, בהליך קדמי ACDF-Anterior cervical discectomy and fusion הוא הליך כירורגי לשחרור וטיפול במצב של דחיסת שורש עצב או חוט השדרה.
שחרור הלחץ על חוט השדרה ושורשי העצבים של עמוד השדרה הצווארי נעשה בדרך כלל על ידי כריתה חלקית של הדיסק-דיסקטומיה, ולאחר מכן איחוי בין החוליות, לייצוב החוליות המתאימות.
הליך זה משמש כאשר טיפולים שמרניים נכשלו.
הגישה הכירורגית היא דרך חתך קטן בחלק הקדמי של הצוואר.
גישה זו ממזערת את הכאב לאחר הניתוח ומקצרת את ההחלמה, בזכות הפחתת נזק לרקמות ולשרירים.
הדיסק הבין חולייתי מוסר בחלקו כדי להקל על הלחץ על חוט השדרה ועצבים בעמוד השדרה.
מילוי המרווח הבין חולייתי על ידי החדרת שתל בין גופי החוליות הנקרא כלוב, במקום הדיסק, והנחת לוחית טיטניום המוחזקת במקומה באמצעות ברגים.
החתך הוא בגודל 3-4 סנטימטרים, ללא פגיעה בשרירים.
לאחר הניתוח ייתכן כאב גרון ומעט קושי בבליעה.
האשפוז לאחר הניתוח הוא של יומיים שלושה.
ניתוח ACDF הוא טיפול במצבים בהם נגרם לחץ כתוצאה מזיזי עצם ובליטות דיסקים הגורמים לכאב חמור או תופעות נוירולוגיות כתוצאה ממצוקה במערכת העצבים המרכזית או ההיקפית.
הלחץ על העצבים או חוט השדרה הוא בדרך כלל תהליך המצטבר לאורך תקופה ארוכה.
המצבים העלולים לגרום לכליאה-impingement או לחץ נובעים מ:
1. פריצת דיסק בינחולייתי שבו הגרעין הפולפוסוס בולט החוצה מטבעת הדופן המקיפה אותו.
הבלט לוחץ על שורש העצב, הסמוך לו.
2. מחלת דיסק ניוונית של הדיסק שחלים עם הגיל בהם נגרמים קרעים קטנים בטבעת המקיפה אותו ובעקבות כך, דלקת בשורש העצב.
3.שינויים בחוליות הצוואר הגורמים לגדילת זיזי עצם והצרת תעלת השדרה Cervical Stenosis או מיילופתיה Myelopathy, כתוצאה מלחץ על שרשי העצב או על חוט השדרה.
הנוירוכירורג או האורתופד נכנסים לחלל שבין שני דיסקים דרך חתך קטן מלפנים הצוואר.
הדיסק מוסר בחלקו כמו גם זיזי עצם דלקתיים.
על-ידי כך משוחרר הלחץ על העצב.
לרוב, חלקו הגדול של הדיסק נשאר במקומו ולא מוסר בניתוח.
במקום החלק שהוסר, לעיתים אין צורך להניח דבר והוא יצטלק בהדרגה.
לאחר מכן, הפתח הבין-חולייתי, תעלת העצם שדרכה עובר עצב השדרה, מורחב באמצעות מקדחה, מה שנותן לעצב יותר מקום לצאת מתעלת השדרה.
לעיתים, כדי למנוע קריסה של החוליות ולהגביר את היציבות, ממלאים את החלל בשתל.
זה יכול להיות שתל עצמי שנלקח מהאגן או שתל מגופה או שתל מלאכותי.
התהליך של אחוי שתל העצם המחבר את החוליות הוא איטי.