tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תפיסתו על תורת היחסיות הלשונית הייתה רדיקלית יותר: לדעתו של וורף, היחסים בין שפה ובין תרבות היו יחסים דטרמיניסטיים, והשפה מילאה תפקיד מכריע בתפיסת המציאות שלנו.
השפה היא מה שנותן למחשבה את הביטוי שלה ובכך מעצב אותה.
במילים אחרות, החשיבה נקבעת על פי השפה.
ב"מדע ובלשנות" וורף קבע כי:
לדוגמה, השפה המדוברת בפי בני ההופי, היא שפה "אל זמנית" שמערכת המילים שלה חסרה זמנים.
הערכת הזמן שונה מזו של תפיסת העבר, ההוה והעתיד הליניארית ב-SAE, ההווה והעתיד ומשתנה עם כל צופה:
זמן הופי אינו ממדי ואי אפשר לספור אותו או למדוד אותו באופן שבו מודדים אותו בשפות SAE, כלומר ההופי לא יאמר "נשארתי שישה ימים", אלא "עזבתי ביום השישי".
מה שחשוב בתפיסת הזמן שלהם היא האם ניתן להבטיח שאירוע התרחש או מתרחש או שניתן לצפות שיתרחש.
וורף טוען כי דבר זה ועוד הבדלים רבים אחרים מרמזים על דרך חשיבה אחרת.
מאחר שהמחשבה מתבטאת ומועברת באמצעות השפה, מכאן נובע כי שפה המובנית בצורה אחרת חייבת לעצב את החשיבה לפי קווים אלה, ובכך להשפיע על התפיסה.
כתוצאה מכך, דובר הופי שתופס את העולם באמצעות המדיום של השפה שלו חייב לראות את המציאות באמצעות הדפוסים שנקבעו על ידי המבנה הלשוני שלה.
דוגמה נוספת היא מחקרו של דניאל אוורט המנתח תפיסה של מספרים של אנשי שבט פירהה (Pirahã) הברזילאי.
אנשים אלה לא יכלו להעלות על הדעת מספרים מעבר ל"אחד" ו"שניים", שלהם אין מונחים של ממש בלשונם.
אחרי זה כל המספרים האלה מקובצים תחת המונח "רבים".
אפילו לאחר שמונה שנים של לימוד את השפה הפורטוגזית, אף אחד מהם לא יכול לספור עד עשר.
עם זאת, דטרמיניזם לשוני ספג ביקורת נרחבת על האבסולוטיזם שלו והופרך על ידי בלשנים.
המשיכו את המחקר של דניאל אוורט וערכו ניסויים נוספים על פירהה שפורסמו ב"מספרים כטכנולוגיה קוגניטיבית".
הם מצאו כי אוורט טעה, לפירהה לא היו מילים עבור "אחד", או "שניים", אבל, במקומן היו להם מילים עבור "קטן","קצת יותר גדול", ו"רבים".
טיעון נוסף נגד עקרון הדטרמיניזם הלשוני הוא שבני אדם מסוגלים לתפוס אובייקטים ואירועים שאין להם מילים מקבילות בלקסיקון המנטלי שלנו, גם אם ייצוגים לשוניים קיימים יעשו את התפיסה קלה יותר.
מתנגדי התאוריה טוענים כי המחשבה קיימת לפני כל תפיסה של השפה.
התאוריה של סטיבן פינקר מגלמת את הרעיון הזה.
הוא הציע שכל אדם מסוגל תחילה ל"מנטליזם אוניברסלי", שממנו כל מחשבה מורכבת לפני צורתה הלשונית.
השפה מאפשרת לנו לבטא את המחשבות הקיימות האלה במילים ובמושגים לשוניים.
לדוגמה, ניתן להבחין בצבעים שונים גם כאשר חסרה מילה מסוימת עבור כל גוון, כמו האבוריג'ינים מגינאה החדשה היכולים להבחין בין הצבעים ירוק וכחול אף על פי שיש להם רק ערך לקסיקאלי אחד לתאר את שני הצבעים.
בקהילות שבהן שפה לא מתארת צבע אין זה אומר שהרעיון הוא ריק - אלא ייתכן ויש לקהילה תיאור או ביטוי ייחודי כדי לקבוע את המושג.
אוורט מתאר את המחקר שלו על שבט פירהה המשתמשים בשפה כדי לתאר מושגי צבע בדרך אחרת מדוברי אנגלית: "[...] כל מילה עבור צבע בפירהה הייתה למעשה ביטוי.
לדוגמה, שחור נקרא דם מלוכלך'".
הבלשן אקהרט מאלוטקי חקר את שפת ההופי בעבודת שטח, בין השאר.
לכן, בגרסתה החזקה ה'היפותזה הוורפיאנית' של קביעה לשונית של ההכרה הופרכה.
אך בצורתה החלשה ההצעה ששפה משפיעה על חשיבתנו נדונה ונחקרה לעיתים קרובות.
למשל מחקרים הראו כי לאנשים קל יותר לזהות ולזכור גוונים של צבעים שיש להם שם ספציפי.
לדוגמה,ברוסית יש מילים שונות לצבעים כחול ותכלת בעוד שבאנגלית אין אבחנה כזו אלא רק כחול-כהה או כחול-בהיר.
ניסויים הראו כי דוברי רוסית מהירים יותר להבחין בין גוונים אלה מאשר דוברי אנגלית.
דוגמה נוספת הם כינויי גוף תלויי היכרות.
בצרפתית, בספרדית או ברוסית קיימות שתי דרכים לפנות לאדם, משום שלשפות אלה יש שני כינויי גוף - יחיד ורבים.
הבחירה של כינוי גוף תלוי ביחסים בין שני אנשים (פורמלי או לא פורמלי) ואת מידת ההיכרות ביניהם.
מבחינה זו, הדובר של כל אחת מהשפות האלה תמיד חושב על היחסים כאשר הוא פונה אל אדם אחר ולכן אינו מסוגל להפריד בין שני התהליכים הללו.
דטרמיניזם לשוני עומד כהשערה חלקית מאחורי מספר התפתחויות בזמן האחרון ברטוריקה ובתאוריה הספרותית.
לדוגמה, הפילוסוף הצרפתי ז'אק דרידה פרק את המונחים ההיררכיות ה"פרדיגמטיות" (במבנים לשוניים, כמה מילים קיימות רק כדבר והיפוכו, כגון אור /חושך ואחרות מתקיימות רק ביחס למונחים אחרים, כגון אב/בן ואמא/בת).
הוא האמין שאם מפרקים את ההיררכיות הנסתרות במונחים לשוניים, אפשר לפתור "לקונה" בהבנה, "להביע ספק", ולשחרר את מוחו של הקורא/מבקר.
באופן דומה, ההיסטוריציזם החדש של מישל פוקו מניח כי קיים מבנה מעין לשוני בכל גיל, מטאפורה שסביבה כל הדברים שניתן להבין מאורגנים.
אפיסטמה זאת קובעת את השאלות שאנשים יכולים לשאול ואת התשובות שהם יכולים לקבל.
האפיסטמה משתנה מבחינה היסטורית: כאשר התנאים החומריים משתנים, כך שהשינויים הנפשיים משתנים, ולהפך.
כאשר התקופות עוברות לאפיסטמות חדשות, המדע, הדת והאמנות של העבר נראים אבסורדיים.
דטק (בהונגרית: Detk) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדטק מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור היה מיושב לסירוגין כבר מהמאה ה-13 והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1291.
יהודים חיו בדטק במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
דויד דטרו פופאנה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בפתיח קארגומרוק מליגת העל הטורקית, בהשאלה מצ'לסי.
פופאנה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-AFAD מליגת העל של חוף השנהב.
ב-2 בפברואר 2021 חתם על חוזה לארבע שנים במולדה מליגת העל הנורווגית.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 18 הופעות ליגה, מבלי להבקיע שערים.
בעונתו השנייה במועדון, בה זכתה מולדה באליפות נורווגיה, ערך 24 הופעות ליגה, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-28 בדצמבר 2022 חתם פופאנה בצ'לסי מהפרמייר ליג החל מ-1 בינואר 2023.
ב-13 ביולי 2023 הושאל לאוניון ברלין מהבונדסליגה הגרמנית לעונה אחת.
ב-13 בינואר 2024 לאחר שלא חזר לצ'לסי ולא השלים את תקופת ההשאלה באוניון ברלין הושאל לברנלי.
ב-13 בספטמבר 2024 הושאל לגזטפה.
ב-13 בספטמבר 2025 הושאל לפתיח קארגומרוק.
ב-22 בספטמבר 2019 ערך פופאנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בהפסד 2-0 לנבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת .
דטור () היא להקת פופ קרואטית, שהוקמה בזאגרב שבקרואטיה.
בנוסף לסולן הראשי שלה, ננד בורגודן, היא כוללת שתי הזמרות לאורה ג'ון ואיוואנה ראדן, הבסיסט מרינו ויניה, המתופף אדי גרובישיץ' והקלידן ויבור צ'ריץ'.
באופן קונספטואלי, דטור היא להקת ההמשך של קבוצת ימתה.
בורגודן עבד בעברו בימתה, וכתב עבורה את האלבום Plan B.
גם חבריה לשעבר של דטור התחיל את דרכם בימתה.
הפיצול נעשה במטרה להתרחק ממפיקי הלהקה הקודמת, שניסו לשנות את סגנונה המוזיקלי.
הסולנית הראשונה של ההרכב הייתה מאיה פוסאבץ, שחיברה גם את הלהיטים "Daleko", "Mjesen" ו-"Posavec".
היא עזבה אותה בשנת 2012 לאחר שש שנים, ואת מקומה תפסה אינס טריצ'קוביץ'.
עם זאת, לאחר שנה בתפקיד החליטה טריצ'קוביץ' לפרוש, ופוסאבץ שבה ללהקה עד 2016.
ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי דטור עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Master Blaster".
היא הגיעה למקום השלישי עם 114 נקודות.
דטליקון היא עיירה במחוז וינטרתור בקנטון ציריך בשווייץ.
דטליקון מוזכרת לראשונה בשנת 1241 בשם "Tetelinkhoven".
לדטליקון שטח של 2.9 קילומטרים מרובעים.
43% משטח זה משמשים למטרות חקלאיות ו־45.7% מיוער.
שאר הקרקעות משמות את היישוב (מבנים או כבישים).
העיר ממוקמת על המרפסת הדרומית של רמת אירחל, בעמק טוס התחתון.
והעיר מורכבת מהכפר דטליקון ומהכפרים בלומטשלדן וטוס.
בדטליקון יש 797 תושבים (נכון לדצמבר 2020).7.5% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים.
ההתפלגות המגדרית של האוכלוסייה היא 51.2% גברים ו-48.8% נשים.
במהלך 10 השנים האחרונות האוכלוסייה גדלה בשיעור של 19.6%.
רוב האוכלוסייה דוברת גרמנית (96.8%), כאשר אנגלית היא השנייה בשכיחותה (0.8%) ופורטוגזית במקום השלישית (0.6%).
התפלגות הגילאים של האוכלוסייה הוא: ילדים ובני נוער (בני 0–19) מהווים 26.1% מהאוכלוסייה, בעוד שמבוגרים (בני 20–64) מהווים 62.4% וקשישים (מעל גיל 64) מהווים 11.5%.
כל האוכלוסייה השווייצרית היא בדרך כלל משכילה, בדטליקון כ-88.6% מהאוכלוסייה (בין גיל 25–64) סיימו השכלה תיכונית או השכלה גבוהה נוספת.
יש 200 משקי בית בדאטליקון.
בדטליקון שיעור האבטלה הוא 1.43%.
DDT (או D.D.T, קיצור של: Dichloro-Diphenyl-Trichloro-ethane, בתעתיק לעברית: די-די-טי, או ד.ד.ט, קיצור של: דיכלורו-דיפניל-טריכלורו-אתאן), הוא חומר להדברת מזיקים ממשפחת האורגנוכלורינים (Organochlorine), שהנוסחה הכימית שלו היא (ClC6H4)2CH(CCl3).
חומר זה נמכר גם תחת שמות מסחריים רבים אחרים.
ה-די-די-טי אינו נמצא בטבע בצורה טבעית, הוא חומר אורגני קריסטלי, נטול צבע, בעל מסיסות נמוכה במים ובעל מסיסות רגילה בממיסים ייעודיים.
הדי-די-טי רעיל מאוד למגוון רחב של חרקים.
עם זאת, ישנם סוגים של חרקים שהוא אינו יעיל נגדם, כמו אחד ממיני היתושים המעבירים את קדחת מערב הנילוס.
הדי-די-טי הוא רעל מתון, עם מינון סמי-לתלי לחולדות של 113 מ"ג לק"ג של משקל גוף.
סינתזה ראשונה של החומר נעשתה בשנת 1874 על ידי אוטמר זיידלר (Othmar Zeidler), אך על תכונותיו כמדביר חרקים עמד הכימאי השווייצרי פאול הרמן מילר רק בשנת 1939, על תגליתו נאמר שתציל את העולם מרעב, תמנע מזיקים, תקטול חרקים ותפתור בעיה של מחלות זיהומיות קשות.
על תגלית זו קיבל מילר את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1948.
די-די-טי היה בשימוש נרחב של לוחמי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, כאמצעי למלחמה בטיפוס ובמלריה.
ערים שלמות באיטליה רוססו בדי-די-טי, כדרך למלחמה במחלת טיפוס שמופצת על ידי כינים.
משנת 1945 נעשה שימוש בדי-די-טי בחקלאות.
הדי-די-טי נחשב אז לבטוח לגמרי לבני אדם והחסרון העיקרי שלו נחשב היכולת שלו לפגוע בחרקים רצויים לבני האדם כמו דבורים.
בשנת 1948 פתח ארגון הבריאות העולמי במתקפה על המלריה ברחבי העולם באמצעות הדי-די-טי.
ההוראות היו להתיז די-די-טי על הקירות של הבתים כדי שכל יתוש שיתיישב על הקיר ימות.
עם השנים נעשה שימוש במינון גדל והולך, משום שהחרקים החלו לגלות עמידות לחומר.
הפופולריות של החומר, אשר הפכה אותו לכה מבוקש בחקלאות המתועשת, כמו גם במשקי הבית, הייתה שילוב של מספר גורמים.
הוא חזק מאוד, זמין, זול, יש לו טווח פעולה רחב וממושך ובעיקר נחשב כבטוח לשימוש.
עובדות אלה שנתמכו על ידי היצרנים בגיבוי משרדי בריאות ברחבי העולם, הפכו אותו לחומר ההדברה הנפוץ ביותר.
עם הזמן החלו מדענים לגלות חששות בקשר לנזקים אפשריים מהחומר הנפוץ כל כך, הביולוגים קלרנס קוטם (Clarence Cottam) ואלמר היגינס (Elmer Higgins) פרסמו בשנת 1946, שנתיים לפני הענקת פרס נובל למילר, מאמרים המדגישים את ההשפעות המסוכנות שיש לו על חייהם ועל בריאותם של יונקים, דגים, בעלי כנף ובני אדם.
תפוצתו הנרחבת של החומר נעצרה בעיקר בעקבות עבודתה של הביולוגית והאקולוגית האמריקאית רייצ'ל קרסון, וספרה "האביב הדומם" שפורסם בשנת 1962. קרסון הצביעה על העובדה שהחומר פוגע בציפורי טרף ובהן הסמל האמריקאי, העיטם לבן-הראש האמריקאי שממדי ההתרבות שלו צנחו באופן מדאיג.
הסיבה המרכזית לכך, טענה קרסון, הייתה נעוצה בכך שהדי-די-טי הביא לירידה בעובי קליפת הביצים, שלא יכלו לשאת עוד את משקל ההורים כאשר אלו דגרו עליהן.
עם הזמן, הצליחו המדענים המתנגדים לשימוש בחומר להשפיע על ממשלות שונות להוציא את השימוש בו אל מחוץ לחוק.
תרמו לכך טענות שהחשיפה לחומר גרמה, אחרי שלושים שנות שימוש בו, לעליה בתחלואה במחלות שונות אצל בני אדם, ובעיקר בסרטן הקיבה.
נטען גם כי החומר נכנס לשרשרת המזון וגרם לסכנת הכחדה של בעלי חיים רבים.
בשנת 1972 הוצא החומר אל מחוץ לחוק בארצות הברית, דבר שגרם לסחף בארצות נוספות, עד אשר יצא משימוש בכל ארצות העולם המערבי.
בארצות המתפתחות, לעומת זאת, במיוחד באזורים הטרופיים, נשאר החומר בשימוש לשם מניעת מלריה.
נכון ל-2004 משתמשים בו בהודו להדברת מזיקים בגידולי קשיו ובוטנים.
בניגוד לאמור לעיל יש טענות, למשל של פרופסור אהרון וילדבסקי שהייתה הפרזה בהגדרת הסכנה מהחומר.
ב-15 בספטמבר 2006 פרסם ארגון הבריאות העולמי הודעה בה הוא חוזר בו מההגבלה על החומר, שיצאה לפני כמעט 30 שנה, וממליץ לעשות שימוש נרחב בדי-די-טי בריסוס בחללים סגורים למניעת מחלת המלריה.
הארגון אף טוען שבשימוש נכון, החומר אינו גורם נזק לאנשים ולסביבה.
על פי טענות שוללי הדי-די-טי, החומר, כמו גם תוצרי הפירוק שלו, הדי-די-די ודי-די-אי, רעילים מאוד לאדם כמו לכל חי.
החומרים האלה מוכרים כיום על ידי מרבית משרדי הבריאות במדינות העולם, כולל משרד הבריאות בישראל, כקרצינוגניים, כלומר גורמים למחלות סרטן.
ארגון הבריאות העולמי מסווג את החומר בקטגוריית 2B שפירושה "אפשרות קרצינוגנית לבני אדם", כלומר סכנה לגידולים סרטניים.
מלבד זאת הם גורמים לפגיעה במערכת העצבים, במערכת הרבייה ובמערכות נוספות.
נקבע שכמות של יותר מחלק אחד ממיליארד של די-די-טי לליטר מים היא מסוכנת.
על שום מסיסות הדי-די-טי ותוצרי הפירוק שלו בשומנים, הם מצטברים בגוף החי ובמיוחד ברקמות השומן, כך שלבעלי חיים העומדים בראש שרשרת המזון וניזונים מבשר בעלי חיים, נגרמת פגיעה הולכת ומצטברת בבריאותם.
הדי-די-טי מצוי עדיין במזוננו, למרות הפסקת השימוש בו, עקב זמן מחצית החיים של הדי-די-טי, הארוך יחסית, וכן עקב ייבוא של מוצרי מזון מארצות מתפתחות שבהן לא הופסק השימוש בו.
בשנת 1945 הזמינה מחלקת הבריאות של ממשלת המנדט טון וחצי של די-די-טי לצורך המאבק במלריה ובטיפוס.
באמצע שנת 1946, במענה לתלונות על מכירת די-די-טי מזויף ומדולל, מחלקת הבריאות הבטיחה לפקח על איכות החומר הנמכר.
בעיתונות דווח על מקרים של אנשים שנפגעו משתיית די-די-טי.
הבריטים נהגו לרסס את המעפילים שהגיעו לחופי הארץ בדי-די-טי, טרם שליחתם למחנות המעפילים בקפריסין או בעת כניסתם למחנה המעפילים בעתלית.
לאחר הקמת המדינה, היה הדי-די-טי בשימוש נרחב בצה"ל.
די-די-טי נתקבל במשלוחי חירום רפואיים שנשלחו על ידי יהודי ארצות הברית לישראל.
בעת קליטת העלייה ההמונית בראשית ימי המדינה, נהגו לרסס את כל העולים החדשים בדי-די-טי, במטרה להשמיד טפילים.
פעולה זו נתפסה כמשפילה בעיני חלק מהעולים.
הדי-די-טי היה גם אמצעי עיקרי לריסוס מקורות מים נגד יתושים.
בשנת 1954 הוחל בייצור די-די-טי בישראל על ידי מכתשים מפעלים כימיים.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בבתים רבים בישראל היה מזלף או מרסס די-די-טי, שהיו משתמשים בו כדי לרסס את הבית וקירותיו כנגד יתושים וחרקים אחרים.
בשנת 1964 הפסיקה מכתשים לייצר די-די-טי ועברה לייצור תיונקס.
בשנות ה-70 נאסר השימוש בדי-די-טי להדברה בצמחי מאכל והותר רק בכותנה.
יונייטד היא קבוצת כדורגל מוושינגטון הבירה, המשחקת בליגת ה-MLS.
כינויה הרשמי הוא "שחור ואדום", ומדי הקבוצה הם ברובם שחורים.
הקבוצה זכתה 4 פעמים באליפות ה-MLS, בנוסף ל-4 זכיות במגן האוהדים, 3 זכיות בגביע ארצות הברית הפתוח ושש פעמים באליפויות המזרח.
בנוסף לקבוצה ישנה זכייה אחת בגביע האלופות של CONCACAF ואחת בגביע אינטראמריקנה.
האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אאודי פילד.
קמע הקבוצה הוא "טלון", איש בחליפת נשר.
המועדון הוא אחד מעשרת המועדונים המקוריים שהיו חברים ב-MLS, בשנת הקמתה ב-1996. באותה שנה זכתה ב"דאבל" הראשון בכדורגל האמריקאי המודרני, לאחר שזכתה בגביע ה-MLS ובגביע ארצות הברית הפתוח.
הקבוצה הצליחה גם בטורנירי CONCACAF, כאשר זכתה ב-1998 גם בגביע CONCACAF לאלופות וגם בגביע האינטראמריקנה מול ואסקו דה גאמה הברזילאית, אלופת גביע ליברטדורס.
בנוסף לאליפויות נוספות ב-1997 בה זכתה בדאבל וב-1999.
יונייטד החלה לרדת מהישגיה כאשר עזב ברוס ארינה, מאמן הקבוצה, לטובת אימון נבחרת ארצות הברית.
בעונת 2000 ו-2001 סיימה הקבוצה במקום ה-11 ולראשונה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
עונת 2002 הייתה הגרועה בתולדות המועדון (עד 2010) כאשר הקבוצה כבשה רק 31 שערים וסיימה אחרונה.
בעונת 2004 הצליחה לחזור לפלייאוף לראשונה מזה 4 שנים, אך הפסידה במשחק הראשון 0–4 לשיקגו פייר.
בתחילת עונת 2004 מונה הפולני פיוטר נובאק למאמן הקבוצה.
עם מינויו החלה הקבוצה להשתפר וסיימה במקום השני במזרח והרביעי הכללי.
בסיום אותה עונה זכתה די.
באליפות ה-MLS הרביעית בתולדותיה, לאחר ניצחון במשחק הגמר 2–3 על קנזס סיטי.
ב-2005, המועדון עשה שוב היסטוריה ב-MLS כשהפך לקבוצה הראשונה מארצות הברית שהשתתפה בגביע סודאמריקנה והעפילה לשלב שמינית הגמר.
באותה השנה הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף ב-MLS.
ב-2006 זכתה הקבוצה בתואר מגן האוהדים השלישי וסיימה במקום הראשון במזרח בליגה, אך הפסידה בחצי הגמר לניו אינגלנד רבולושן.
גם בעונת 2007 זכתה הקבוצה בתואר מגן האוהדים לאחר שסיימה ראשונה את העונה הסדירה, אולם שוב הפסידה בשלב הראשון של הפלייאוף לשיגקו פייר.
לאחר עונת 2007, הקבוצה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף ה-MLS במשך חמש עונות רצופות.
במהלך תקופה זו, התואר היחיד של יונייטד הגיע ב-2008, אז זכתה בגביע ארצות הברית הפתוח.
באוגוסט 2010 מונה בן אולסן למאמנה הזמני של הקבוצה לאחר פיטוריו של קורט אונלפו.
הקבוצה סיימה את העונה עם מאזן של 22 נקודות בלבד.
למרות העונה הגרועה קיבל אולסן את התפקיד גם לעונה שלאחריה ולבסוף נשאר בתפקיד במשך עשור.
במהלך העשור בו אימן אולסן את הקבוצה, הוא העפיל עמה לפלייאוף שש פעמים, כאשר העונה הטובה ביותר הייתה גמר המזרח, וגם זכה עמה בתואר אחד, בגביע ארצות הברית הפתוח ב-2013, עונה בה סיימה הקבוצה במקום האחרון ב-MLS.
המועדון העפיל גם פעמיים לליגת האלופות של CONCACF במהלך העשור, שם הגיעו לרבע הגמר בכל פעם.
במהלך כהונתו, ביוני 2018 חתם בקבוצה ויין רוני, אשר ב-2022 מונה גם למאמן הקבוצה.
לאחר עזיבתו של אולסן, בין השנים 2020–2024, לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.
קופר הוא אדם אלמוני, שקיבל כינוי זה על ידי התקשורת, עת שחטף ב-24 בנובמבר 1971 מטוס בואינג 727 אמריקאי שהיה בדרכו מפורטלנד לסיאטל.
קופר איים לפוצץ את המטוס אם לא יועבר לידיו כופר בסך מאתיים אלף דולרים (שווה ערך לכ-1.6 מיליון דולר במונחים של שנת 2025) בעת נחיתת המטוס בסיאטל.
כמו כן הוא תבע ארבעה מצנחים.
משנענו דרישותיו, שחרר קופר את נוסעי המטוס.
המטוס המריא מסיאטל כשעליו החוטף וארבעה אנשי צוות, וכשנחת מאוחר יותר בנבדה נמצאו על סיפונו אנשי הצוות בלבד.
לאחר הנחיתה התברר לכוחות הביטחון כי שעתיים קודם לנחיתה, בעוד המטוס באוויר ואפוף סופת גשמים, פתח קופר את דלתו האחורית וצנח אל הלא נודע.
הכסף וזהותו האמיתית של קופר לא התגלו מעולם.
כמו כן, אין מידע לגבי גורלו של החוטף.
למעשה, כלל אין ודאות שהוא שרד את הצניחה.
אופיו הנועז של הפשע והמסתורין שאופף את גורלו של קופר ממשיכים לעורר את סקרנות הציבור עד היום, והמקרה הוא מקרה חטיפת המטוסים הלא-מפוענח היחיד בהיסטוריית התעופה האמריקאית.
בעת העלייה למטוס הזדהה החוטף בשם דן קופר (Dan Cooper).
קופר, שמקורו בטעות של עיתונאי, השתרש בציבור.
ב-24 בנובמבר 1971 בשעה 16:35, ערב חג ההודיה, עלה על מטוס בואינג 727 של חברת התעופה נורת'ווסט, בטיסה 305 מנמל התעופה הבינלאומי פורטלנד שבפורטלנד לסיאטל, אדם שהזדהה בשם דן קופר.
קופר, שתואר כאדם באמצע שנות ה-40 לחייו, גובהו 1.80 מטר בערך, היה לבוש בהידור: מעיל גשם שחור, חליפת עסקים כהה, חולצה לבנה מגוהצת, משקפי שמש, עניבה צרה וסיכת דר.
זמן קצר לפני כן הוא ניגש לדלפק של חברת נורת'ווסט, כשהוא נושא בידיו מזוודה שחורה וקנה כרטיס טיסה בכיוון אחד.
הטיסה תוכננה להימשך כחצי שעה.
לאחר שעלה לטיסה, התיישב קופר באחורי המטוס ומיד לאחר ההמראה העביר פתק לדיילת פלורנס שפינר.
לאחר שזו לא קראה את הפתק מיד כשניתן לה, אמר לה קופר "גברת, כדאי שתסתכלי בפתק, יש לי פצצה".
בפתק נכתב באותיות מודפסות גדולות: "יש לי פצצה במזוודה.
אני אשתמש בה במידת הצורך.
קופר דרש 200,000 דולר במזומנים בשטרות לא מסומנים של 20 דולר, וארבעה מצנחים.
את הכסף והמצנחים דרש להעביר למטוס עם נחיתתו בסיאטל, תוך איום לפוצץ את המטוס.
שפינר דיווחה על כך לתא הטייס, והקברניט ויליאם סקוט יצר מיד קשר עם מגדל הפיקוח.
במגדל הפיקוח פנו ל-FBI, שהורה לסקוט לשתף פעולה עם החוטף.
שפינר חזרה לקופר והתיישבה לצדו תוך שהיא מנסה לוודא אם הפצצה בתיקו אמיתית.
קופר, שחש בכך, פתח את התיק ובתוכו ראתה שפינר חוטי חשמל ומה שנראה לה כ"מקלות דינמיט אדומים", ובכך שוכנעה כי הפצצה אמיתית.
קופר הורה לה לומר לטייס שלא לנחות עד שהכסף והמצנחים שביקש יהיו מוכנים בנמל התעופה.
המטוס החל לחוג מעל סיאטל בזמן שהרשויות ניסו למלא אחר דרישותיו של קופר.
ה-FBI נתן לו את הכסף בשטרות לא מסומנים, כפי שביקש, אך כל שטר צולם במצלמה כך שמספרו הסידורי נרשם.
נשקלה האפשרות לספק לו מצנחים פגומים, אך היא נפסלה מחשש שקופר ייקח עמו בני ערובה אם וכאשר יקפוץ.
אחת הדיילות, טינה מקלו, ששהתה זמן רב עם קופר, העירה כי הוא היה נחמד ומתחשב ואף ביקש כי לצוות המטוס יובא אוכל מיד לאחר נחיתתם בסיאטל.
בניגוד לכך, חוקרי ה-FBI טענו כי קופר התנהג בגסות והשתמש בשפה מלוכלכת.
בשעה 17:24 התקבלה הודעה ממגדל הפיקוח כי דרישותיו של החוטף מולאו וקופר הרשה לסקוט להנחית את המטוס ביעדו המקורי, נמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה.
המטוס נחת בשדה התעופה בשעה 17:39 וקופר הורה להסיעו לאזור מרוחק בשדה ולעמעם את האורות על מנת להקשות על ירי צלפים לעברו.
לאחר מכן הורה לשלוח אדם אחד ללא ליווי על מנת להעביר את הכופר ואת ארבעת המצנחים ומשקיבלם, קופר שחרר את 36 נוסעי המטוס ואת שפינר.
שאר אנשי הצוות, ארבעה במספר, לא הורשו לעזוב את המטוס.
הנוסעים, שלא היו מודעים לדרמה שהתרחשה בזמן הטיסה, הופתעו לגלות כי המטוס נחטף.
מהר מאוד גילו סוכני ה-FBI כי נוסע אחד, דן קופר, לא ירד מהמטוס, וכך הבינו כי הוא החוטף.
בשעה 19:40, לאחר תדלוק המטוס ובדיקת הכופר, הורה קופר לסקוט להמריא.
מיד עם המראת המטוס המריאו בעקבותיו שני מטוסי קרב מסוג F-106 מבסיס חיל האוויר הסמוך, אך עקב דרישתו של קופר לטוס במהירות נמוכה של 320 קמ"ש התקשו המטוסים, המיועדים לטיסות במהירויות גבוהות, לעקוב אחרי מטוס הנוסעים.
בנוסף, תנאי מזג האוויר הירודים הקשו עוד יותר על מטוסי הקרב לשמור על המטוס בשדה ראייתם.
עוד דרש קופר לטוס עם מדפים בזווית של 15 מעלות ולהשאיר את הגלגלים למטה וכן הורה לטייס לשמור על גובה של 3,000 מטר, זאת כדי לאפשר את פתיחת דלת המטוס מבלי לסכן את נוסעיו.
זמן קצר לאחר ההמראה ביקש קופר ממקלו שתסביר לו כיצד לתפעל את דלת היציאה האחורית.
דלת זו הובילה לגרם מדרגות הידראולי הנפתח כלפי חוץ.
לאחר מכן הוא ביקש ממקלו, שעד אז ישבה לצדו, להצטרף לשאר הצוות בתא הטייס ולהישאר שם.
דקות אחר כך, בשעה 20:13, הבחין הצוות בנורית אדומה שנדלקה בלוח המחוונים, דבר שהצביע על כך שהדלת האחורית של המטוס נפתחה.
קופר הורה מראש שלא להפעיל את ויסות לחץ האוויר.
אילולא היה עושה זאת, הבדלי לחץ האוויר בין פנים המטוס (לחץ גבוה) לבין החוץ (לחץ נמוך) היו מונעים ממנו לפתוח את דלת המטוס.
באמצעות האינטרקום שאל סקוט את קופר אם יש משהו שהוא יכול לעשות למענו.
זו הייתה הפעם האחרונה שקולו נשמע.
קופר הוריד את המדרגות ובחשכה מוחלטת ובגשם סוער קפץ מהמטוס ולא נראה עוד לעולם.
כשעתיים לאחר מכן, בשעה 22:15, נחת המטוס ברינו שבמדינת נבדה בעוד המדרגות האחוריות נגררות על מסלול הנחיתה.
סוכני ה-FBI שביצעו חיפוש במטוס מצאו מספר טביעות אצבע שייתכן שהיו של קופר, עניבה, סיכת דר ושני מצנחים.
המזוודה עם הפצצה, הכסף ושני המצנחים האחרים נעלמו.
מזג האוויר הסוער ששרר בליל הצניחה הביא לכך שהחיפושים לא התחילו עד ליום המחרת.
החוקרים התקשו לקבוע את מקום הנחיתה המדויק של קופר, וזאת מכיוון שהזמן והמקום שבו קפץ מהמטוס לא היו ידועים.
עם זאת, בהסתמך על נקודת הזמן המוערכת של הצניחה הם שיערו כי הוא נחת במדינת וושינגטון, סמוך לגבול עם מדינת אורגון, באזור הכולל יערות סבוכים, אגמים והרים.
בימים הראשונים התנהלו החיפושים על ידי קבוצות קטנות של סוכני FBI ושוטרים מקומיים שסרקו את האזור ברגל, בסיוע מסוקים וסירות.
חברת נורת'ווסט אף הציעה פרס בסך 25 אלף דולר למי שישיג מידע לגבי מקום הימצאו של החוטף.
ברם, לאחר שעברו חודשים ושום ראיות חדשות לא נמצאו, הצטרפו לחיפושים גם אנשי צבא וחברי המשמר הלאומי.
לאחר כשישה שבועות של חיפושים משותפים באזור הנחיתה המשוער הסתיים מצוד האדם בין הגדולים בתולדות ארצות הברית ללא תוצאות.
לא נמצא כל זכר לקופר או למצנח שלו, והשאלה אם קופר שרד את הצניחה או לא נותרה שנויה במחלוקת בקרב החוקרים עד היום.
החוקרים קבעו מהר מאוד כי לקופר לא היה שותף על הקרקע שחיכה לסייע לו עם נחיתתו, וזאת מכיוון שמהירותו של המטוס וגובהו בעת הקפיצה ביחד עם מערבולות האוויר וכיווני הרוח המשתנים לא איפשרו לחזות מראש את מקום הנחיתה המדויק.
ה-FBI החל להתמקד בניסיון לאתר את שטרות הכופר ופרסם את מספרם הסידורי בבנקים, בחברות הלוואה ובבתי עסק.
ארגוני חוק ברחבי העולם קיבלו גם הם מידע על קופר ועל השטרות.
בנובמבר 1973 עיתון מקומי המבוסס בפורטלנד שבמדינת אורגון החל לפרסם, באישור ה-FBI, את מספרם הסידורי של השטרות ואף הציע פרס על סך 1,000 דולר לראשון שימצא את אחד מהשטרות.
למרות הצעה דומה ממספר עיתונים נוספים ברחבי המדינה, אף אדם לא הגיע עם שטר מתאים על מנת לגבות את הפרס.
שנים לפני כן הצליח ה-FBI לפתור מספר פשעים של סחיטה ושוד בנק על ידי מעקב אחר המספרים הסידוריים של השטרות.
כל המקרים הללו נפתרו בתוך מספר שבועות וזאת מכיוון שהפושעים החלו לבזבז את הכסף מספר ימים אחרי ביצוע הפשע.
נסיבות אלו ללא ספק לא היו קיימות במקרה של קופר.
צוות האוויר והנוסעים שהיו עם קופר במטוס נחקרו ומסרו תיאור כמעט זהה שלו.
על סמך תיאורים אלה, הרכיב ה-FBI קלסתרון של קופר והפיץ אותו לציבור.
קצוות החוט שהגיעו בעקבות כך נפסלו מהר מאוד ופעם נוספת לא הייתה כל התקדמות בחקירה.
בקלסתרון זה נעשה שימוש עד היום.
בסוף שנת 1978 נמצאה הראיה הראשונה לחטיפה על הקרקע.
צייד שהסתובב סמוך למקום הנחיתה המשוער של קופר, מצא פלקט ובו הסבר על הדרך להוריד את גרם המדרגות מהפתח האחורי של בואינג 727. בדיקות שבוצעו אישרו כי הפלקט שייך למטוסו של קופר.
ב-10 בפברואר 1980 התרחשה פריצת הדרך המשמעותית ביותר בחקירה.
בריאן אינגרם, ילד בן 8, חפר בחול ליד נהר קולומביה ומצא 294 שטרות נרקבים של 20 דולר בסכום כולל של 5,880 דולר.
השטרות נמצאו על גדות הנהר כשהם עטופים ברצועות גומי וקבורים 5 ס"מ מתחת לחול.
לאחר בדיקת המספר הסידורי של השטרות הסתבר כי מדובר בחלק מהכופר שניתן לקופר תשע שנים קודם לכן.
אינגרם לקח את חוקרי ה-FBI למקום מציאת הכסף, אך למרות חיפושים נרחבים שנעשו במקום, לא נמצאו שטרות נוספים.
ב-18 במאי, 14 שבועות לאחר מציאת הכסף, התפרץ הר הגעש סנט הלנס וכיסה את האזור באפר עבה.
רבים מאמינים שבכך אפסו הסיכויים למצוא ראיות נוספות שאולי עדיין נמצאות במקום.
מספר תאוריות צצו בעקבות הגילוי.
מבדיקות מדעיות שבוצעו ועל סמך התייעצות עם מומחים נקבע כי הכסף הגיע למקום לא יאוחר מ-1974, שלוש שנים לאחר החטיפה.
מספר חוקרים העלו השערה כי קופר לא שרד את הצניחה וגופתו והתיק עם הכסף נמצאים בקרקעית הנהר.
באשר לדרך שבה הגיע הכסף לגדות הנהר הם מסבירים כי לאחר מספר שנים נרקב התיק מספיק כדי לשחרר כמה חבילות של שטרות שנסחפו עם הזרם, ובסופו של דבר הגיעו לגדות הנהר שם נמצאו על ידי אינגרם.
תאוריה אחרת גורסת כי קופר חזר למקום מספר שנים לאחר החטיפה וזרק את הכסף על מנת לטשטש את עקבותיו או כיוון שהגיע למסקנה שמסוכן מדי להשתמש בכסף.
למרות זאת יש המאמינים בהסבר הפשוט יותר, לפיו השטרות פשוט נפלו מתיקו של קופר כאשר הוא קפץ מהמטוס.
באשר לחוקרי ה-FBI, מציאת הכסף חיזקה את השערתם כי קופר לא שרד את הצניחה.
השערה זו התבססה על ההנחה שפושע כמוהו לא יהיה מוכן להשאיר מאחור חלק מהשלל למענו סיכן את חייו כל כך.
אינגרם קיבל בסופו של דבר 2,860 דולר מהכסף שנמצא.
ב-13 ביוני 2008 הוא מכר 15 מהשטרות במכירה פומבית בסכום כולל של 37,000 דולר.
ב-2009 בחר ה-FBI צוות של מדענים כדי שיבדקו שוב את הראיות.
בעזרת מיקרוסקופ אלקטרוני זיהו המדענים חלקיקי יסודות נדירים כגון טיטניום טהור וצריום על העניבה שהשאיר קופר במטוס.
כשניסו המדענים להבין היכן בארצות הברית ניתן היה למצוא שילוב של כל היסודות, התגלה שהמיקום היחיד הוא כנראה במפעלי הייצור של בואינג, ולכן קופר כנראה עבד בהם או שהיה קבלן משנה באחד מהמפעלים הללו.
זמן קצר לאחר החטיפה ה-FBI עיכב לחקירה עבריין מוכר תושב פורטלנד בשם די.
אדם זה מעולם לא נחשב כחשוד משמעותי בפרשה, והוא עוכב רק מכיוון ששמו היה זהה לזה של החוטף.
החשוד זוכה ושוחרר במהרה בתום חקירה קצרה, אך התקשורת ששמעה על עיכובו, מיהרה לפרסם את שמו ברבים והשם השתרש, וזהו השם שבו נודע החוטף מאז ועד היום.
במשך השנים הועלו מספר השערות לגבי זהותו של קופר.
ה-FBI האמין כי קופר הכיר את אזור סיאטל מכיוון שהוא הצליח לזהות אותה מהאוויר ואף העיר כי בסיס טיסה של חיל האוויר נמצא כ-20 דקות נסיעה משדה התעופה.
ה-FBI סבר כי קופר היה עובד פעיל או בדימוס של חיל האוויר של ארצות הברית או צנחן חובב, זאת מכיוון שהוא גילה ידע נרחב בצניחה ובאווירודינמיקה של מטוסי סילון.
עם השנים הלך וגדל מספר החשודים והרשימה מונה כיום למעלה מ-1,000 איש.
עם זאת, מספרם של החשודים המרכזיים קטן בהרבה.
זמן קצר אחר החטיפה נחשד הרוצח ג'ון ליסט כי הוא די.
חוקר ה-FBI הראשי, ראלף הימלסבך, הצהיר כי ליסט הוא חשוד מרכזי בפרשה.
קופר צנח מהמטוס עם 200 אלף דולר, אותו סכום כסף שליסט הוציא מחשבונה של אמו מספר ימים לפני ביצוע הרצח.
לאחר שנתפס ונעצר ב-1989, הכחיש ליסט בתוקף שהוא קופר וה-FBI הגיע למסקנה כי הוא לא חשוד בחטיפה.
ב-7 באפריל 1972, ארבעה חודשים לאחר החטיפה, עלה על טיסה 855 של חברת התעופה יונייטד איירליינס הנוסע ריצ'רד מקוי ג'וניור.
מקוי, נשוי ואב לשני ילדים, טייס מסוקים לשעבר וצנחן נלהב, עלה למטוס תוך שהוא משתמש בשם הבדוי ג'יימס ג'ונסון ולובש עניבה וסיכת דר.
לאחר ההמראה מסר מקוי לדיילת פתק שבו הוא דרש ארבעה מצנחים וחצי מיליון דולר.
לאחר שהמטוס נחת בסן פרנסיסקו ודרישותיו מולאו, הורה מקוי לתדלק את המטוס והוא המריא.
זמן קצר לאחר ההמראה צנח מקוי מהמטוס.
המטוס היה מסוג בואינג 727 עם גרם מדרגות אחוריות, ושיטת הפעולה הייתה זהה לזו של קופר, אך בניגוד לקופר מקוי עשה מספר טעויות גורליות.
הוא השאיר את הפתק עם כתב ידו על המטוס ואת טביעות אצבעותיו על ירחון שקרא.
המשטרה החלה לחקור את מקוי בעקבות מידע שהגיע משוטר תנועה שהיה מיודד עמו.
ככל הנראה, זמן קצר לאחר חטיפת המטוס על ידי קופר העיר מקוי על כך שקופר היה צריך לבקש חצי מיליון דולר ולא להסתפק ב-200 אלף.
חשדו של השוטר התעורר ולכן יצר קשר עם ה-FBI.
ב-9 באפריל בעקבות התאמה של טביעות האצבע וכתב היד נעצר מקוי באשמת חטיפת טיסה 855. בתוך ביתו מצאו החוקרים חליפת צניחה וחצי מיליון דולר במזומנים.
מקוי טען לחפותו אך בית המשפט הרשיעו והוא נשלח ל-45 שנות מאסר.
באוגוסט 1974 הצליח מקוי, ביחד עם אסירים נוספים, להימלט מכלאו.
שלושה חודשים עברו עד אשר הצליח ה-FBI לאתרו.
על פי העדויות, מקוי ירה לכיוון סוכני ה-FBI ואחד הסוכנים השיב באש והרג אותו.
ברני רודס, סוכן FBI לשעבר, וראסל קאלם כתבו ב-1991 ספר שבו טענו כי קופר ומקוי הם למעשה אותו אדם.
בספר נטען כי שיטת החטיפה הזהה, העניבה וסיכת הדר שלבשו השניים לא משאירים מקום לספק כי מדובר באותו אדם.
עוד טענו כי מקוי אף פעם לא הודה ולא הכחיש כי הוא קופר, וכאשר ניסו החוקרים לשאול אותו ישירות על כך ענה להם "אני לא רוצה לדבר איתכם על כך".
הסוכן שהרג את מקוי צוטט אומר כביכול "כשיריתי במקוי, יריתי גם בקופר באותו הזמן".
בסוף שנות ה-80 בוצעו מספר ראיונות עם אנשי צוות המטוס של קופר.
כל אנשי הצוות טענו כי תמונתו של מקוי לא דומה לדמות של קופר שהם זכרו.
ב-2007 הודיע ה-FBI כי הוא פסל סופית את מקוי כחשוד בפרשה לאחר שנקבע כי בעת חטיפת המטוס על ידי קופר, מקוי אכל ארוחת ערב עם בני משפחתו.
ב2024 פרסמו ילדיו של מקוי כי אביהם אכן היה די.
קופר, לאחר שהיוטיובר העצמאי דן גריידר מצא מצנח שתואם לזה שסופק לחוטף במחסן שהיה שיך לאימו של מקוי.
גריינדר טוען כי העביר את המצנח לבדיקה ל FBI, אך אין אישור לכך, ונכון לעכשיו החקירה לא נפתחה מחדש.
ביולי שנת 2000 התפרסמה כתבה בשבועון U.S.
News & World Report על אלמנה בשם ג'ו ובר שטענה כי בעלה המנוח דואן ובר התוודה בפניה לפני מותו ב-28 במרץ 1995 כי הוא די.
ובר טענה כי לאחר מותו של בעלה היא החלה לחקור את עברו וגילתה כי הוא ישב בכלא שנמצא כ-30 ק"מ מנמל התעופה בפורטלנד, אותו נמל ממנו המריאה טיסה 305 שנחטפה על ידי קופר.
היא אמרה כי בעלה דומה מאוד לקלסתרון של קופר וכי הוא נהג לעשן סיגריות ולשתות בורבון, כפי שעשה קופר בטיסה, ובלילות סבל לעיתים מסיוטים שבהם דיבר בשנתו על קפיצה ממטוס ועל כך שהשאיר את טביעות אצבעותיו על המדרגות.
בנוסף, טענה ובר כי זמן קצר לפני מותו דואן גילה לה שפציעת רגל ישנה ממנה סבל נגרמה כתוצאה מקפיצה ממטוס.
ובר הלכה לספרייה שם מצאה ספר על קופר.
היא זכרה כיצד דואן התעקש מסיבה כלשהי לצאת לבדו לסיור בגדות הנהר באזור.
ובר יצרה קשר עם החוקר הראשי לשעבר של הפרשה, ראלף הימלסבך, שבתורו הסכים איתה ואמר כי הראיות הנסיבתיות שסובבות את ובר מתאימות לפרופיל של החוטף.
למרות זאת, ה-FBI הפסיק לחקור את ובר כחשוד ביולי 1998 מכיוון שלא נמצאו ראיות מוצקות הקושרות אותו לחטיפה.
בדיקת השוואה שבוצעה לא הצליחה למצוא התאמה בין טביעות האצבע של ובר לאלה שנלקחו מהמטוס.
באוקטובר 2007 הודיע ה-FBI כי בבדיקה מדעית שנעשתה נמצא כי דגימת ה-DNA החלקית שהוצאה מהעניבה שקופר השאיר במטוס אינה שייכת לוובר.
ב-29 באוקטובר 2007 פרסם ירחון ניו יורקי כתבה עם שמו של חשוד חדש בשם קנת כריסטיאנסן.
בכתבה נכתב כי כריסטיאנסן, שנפטר בשנת 1994, היה צנחן בצבא ועובד לשעבר של חברת התעופה נורת'ווסט.
כריסטיאנסן, כך נטען, קנה מספר נכסים במזומנים כשנה לאחר החטיפה והתיישב במדינת וושינגטון סמוך למקום ממנו קפץ קופר מהמטוס.
הוא גם נהג, בדומה לקופר, לשתות בורבון ולעשן סיגריות.
פלורנס שפינר, הדיילת לה הגיש קופר את הפתק עם איומו, אמרה כי תמונתו של כריסטיאנסן דומה מאוד לקופר ואחיו הוסיף ואמר כי לפני מותו כריסטיאנסן אמר לו "יש משהו שאתה צריך לדעת אבל אני לא יכול לספר לך".
לבסוף פסל ה-FBI את כריסטיאנסן כחשוד.
התברר כי אף על פי שבמבט ראשון כריסטיאנסן נראה דומה לקופר, בדיקות מדוקדקות יותר מצאו שמבנה גופו, גובהו, משקלו וצבע עיניו לא תאמו את התיאור שנתנו הצוות והנוסעים של טיסה 305 זמן קצר לאחר החטיפה.
החטיפה עוררה שינויים גדולים בביטחון הטיסות המסחריות.
גלאי מתכות הותקנו בנמלי תעופה ומספר חוקי בטיחות טיסה חדשים נקבעו על ידי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית (FAA).
בעקבות גל של חטיפות דומות אך פחות מוצלחות שהתרחשו ב-1972 הורתה רשות התעופה הפדרלית להתקין בכל מטוסי בואינג 727 מתקן שימנע את פתיחת מדרגות המטוס בזמן טיסה.
המתקן קיבל את השם "טריז קופר" (Cooper Vane), על שם החוטף הנודע.
התעניינות מחודשת של ה-FBI וראיות חדשות
ב-1 בנובמבר 2007 נחשף לראשונה כי קופר דרש שני מצנחים ראשיים ושני מצנחים רזרביים וכי הרשויות סיפקו לו בטעות מצנח רזרבי דמה, חסר תועלת, ששימש רק להדגמות בכיתה.
מצנח הדמה לא נמצא במטוס לאחר הקפיצה, ומשערים כי קופר לא הבין כי הוא חסר תועלת וקפץ רק עם מצנח תקין אחד.
המצנח הרזרבי השני, התקין, נפתח וקופר השתמש בחוטיו על מנת לקשור לגופו את התיק עם הכסף.
ב-31 בדצמבר 2007 חזר בו ה-FBI מהערכתו כי קופר היה צנחן מנוסה.
הנחתם הראשונית של החוקרים הייתה כי קופר היה חייב לעבור אימונים ולהיות מנוסה בצניחה על מנת לבצע פעולה כה נועזת, אולם ניתוח מאוחר יותר של האירועים הביא את ה-FBI לשקול זאת מחדש.
החוקרים הגיעו למסקנה ששום צנחן מנוסה לא היה מנסה לבצע קפיצה ממטוס בסופת גשם בחושך וללא נקודות ציון על הקרקע.
בנוסף לכך, החוקרים האמינו כי גם אם קופר מיהר לברוח, צנחן מנוסה היה לכל הפחות בודק את המצנחים שלו.
ביוני 2008 הועלו מספריהם הסידוריים של כל 9,998 שטרות 20 הדולר לאתר אינטרנט שבו יכול כל אדם להזין את מספרי השטרות שבידיו ולבחון אם מדובר בחלק מהכופר האבוד של קופר.
ב-13 ביולי 2016, הודיע ה-FBI על הפסקת החקירה, אך ציין כי ישקול את חידושה בעתיד אם יתגלו רמזים ממשיים, דוגמת חלקים ממצנחו של קופר או הכסף שקיבל.
קופר היה פושע אשר סיכן את חייהם של 42 אנשים, פשעו חסר התקדים עורר השראה וזכה להתייחסות ולאזכורים בתרבות, לרבות בספרים, בסרטים, בסדרות טלוויזיה, ברדיו ובמוזיקה, בין היתר בסרט "שיגעון בנהר" ובסדרות "נמלטים", "העוקץ", "שובר שורות", "מספ7ים" ו"לוקי".
די-קיור - ריפוי סוכרת בישראל היא עמותה רשומה המהווה ארגון גג לחקר מחלת הסוכרת בישראל.
די-קיור נוסדה בשנת 2004 על ידי פרופ' איתמר רז ומר בועז משעולי, מתוך מטרה להוביל את המחקר למציאת תרופה לסוכרת ולסיבוכים הנגרמים ממנה.
לעמותה מספר שותפים לדרך, כאשר השותפה המרכזית היא קרן ראסל ברי (Russell Berrie Foundation).
בבסיס הקמת העמותה עמדה התחושה כי קיים חסר בגופי מחקר סוכרת המתמקדים בריפוי (Cure), לעומת הדגש הקיים במרבית המוסדות על טיפול (Care).
על פי העמותה, לישראל יתרונות יחסיים המאפשרים לה התמחות בחקר ריפוי הסוכרת, ובהם: מספר רב של מדענים ומוסדות ברמה גבוהה, המתמקדים בחקר הסוכרת; תעשיית ביוטכנולוגיה פורחת; עלות מחקר נמוכה יחסית הנובעת מרמת שכר נמוכה מאשר במדינות מפותחות אחרות; וכן קרבה גאוגרפית בין המוסדות, המאפשרת שיתוף פעולה יעיל.
העמותה פועלת לשיתוף מדענים ומוסדות מחקר בישראל בחקר המחלה, במטרה להגדיל את קצב המחקר ואת ערכו המוסף.
היא יוזמת שיתופי פעולה רב-תחומיים בחקר המחלה, בארץ ובעולם, ומקיימת כנסים בינלאומיים, מפגשים וסדנאות.
כן היא תומכת במחקרים רלוונטיים לנושא בכל המוסדות האקדמיים בישראל, ומשתפת פעולה עם תעשיות היי-טק בישראל למציאת פתרונות חדשניים.
יוזמות נוספות של העמותה הן הקמת מרכזים לחקר הסוכרת וליישומו הראשוני בטיפול בחולים, כגון מרכז מחקר והשתלת תאי בטא, הקמת מרכז תזונה, ייזום תוכנית למניעת גורמי סיכון לסוכרת, ושיתופי פעולה עם גורמים המוכרים כמובילים בעולם בתחום הסוכרת.
המחקרים הנתמכים על ידי העמותה מתחלקים ל-4 תחומים:
די-ציאנו אצטילן (Dicyanoacetylene) הוא תרכובת של פחמן וחנקן בעל הנוסחה הכימית C4N2 .
למולקולת החומר מבנה קווי מהצורה N≡C-C≡C-C≡N אשר לעיתים נכתבת גם כקיצור NC4N .
בטמפרטורת החדר מופיע די-ציאנו אצטילן כנוזל צלול.
מכיוון שהחומר פעיל מאוד ומתאפיין בתכולת רמה גבוהה במיוחד של אנרגיה ליצירתו, הוא יכול להתפוצץ ליצירת אבקת פחמן וחנקן גזי.
די-ציאנו אצטילן בוער בנוכחות חמצן בלהבה כחולה-לבנה בטמפרטורה של C° 4990. טמפרטורה זו היא טמפרטורת הלהבה הגבוהה ביותר מבין כל החומרים הכימיים.
בנוכחות אוזון ובלחץ של 40 בר ניתן להגיע אף לטמפרטורת להבה של C° 6000.
החומר מיוצר על ידי הזרמת חנקן גזי על פני שכבת גרפיט בטמפרטורה של C° 2400 - °C 2700.
בגלל הקבוצות הציאנידיות שלו, משמש די-ציאנו אצטילן כראגנט (מגיב) ביצירת תגובות בכימיה אורגנית בעיקר בתגובת דילס-אלדר (Diels-Alder reaction).
בתהליך זה הוא מוסיף גם את התרכובת הארומטית דורן.
בחומר נעשה שימוש גם כתוסף דלק וביצור חומרי נפץ.
די-ציאנו אצטילן מוצק התגלה באטמוספירה של טיטאן באמצעות ספקטרוסקופיה של תת-אדום.
ריכוז החומר באטמוספירה משתנה בהתאם לעונות השנה באופן מחזורי, ומאפשר ביצוע מחקרים מטאורולוגיים באטמוספירה של הירח.
ישנן הערכות כי החומר נמצא גם בחלל הבין כוכבי אולם עד כה טרם נמצאו ההוכחות לכך.
בי.סי פייר הוא שם העט של הסופר הדרום אוסטרלי פיטר וורן פינלי, המתגורר כיום באירלנד.
פייר נולד בבריינלה הישנה המצויה בדרום אוסטרליה.
שם העט שלו מורכב מראשי התיבות באנגלית DBC (מלוכלך אבל נקי) השם פייר הוא כינוי שהוענק לסופר בילדותו על ידי חבריו, פייר המלוכלך!
הייתה דמות מצוירת מתוך סדרת אנימציה בשם סופר 6. אביו היה מרצה באוניברסיטת אדלייד האוסטרלית.
פייר התגורר באוסטרליה, ארצות הברית, אנגליה, ספרד, מקסיקו.
משפחתו הייתה אמידה מבחינה כלכלית, מאידך הסופר העיד על עצמו שבמשך שנים היה מכור לסמים ועסק בפעילות פלילית כדי לספק את התמכרותו.
הספר "ורנון גוד ליטל" הוא סאטירה ביקורתית אודות תרבות הצריכה והמותגים והאופן שבו אמצעי התקשורת מלעיטים את הצרכנים במידע אשר איש לא טורח לבקר או לבדוק את אמיתותו.
ורנון ליטל הוא נער מוזר בן 15 מעיירה נידחת בטקסס ארצות הברית המואשם ברצח 16 תלמידי תיכון על לא עוול בכפו.
הוא נידון לגזר דין מוות.
משפטו, מאסרו וגזר דינו יוצרים "פסטיבל" תקשורת מאחוריו עומדים ספונסרים ואילי תקשורת.
הספר תורגם לשפות רבות והיה לרב-מכר.
זכה בפרס מאן בוקר לשנת 2003 בפרס ויטברד לרומן ראשון, בתואר ספר השנה של סן פרנסיסקו כרוניקל, בספר הבולט לשנת 2003 של הניו יורק טיימס ובפרס ג'יימס ג'ויס
ורנון גוד ליטל (קומדיה מן המאה ה-21) מאנגלית: אמנון כץ, הוצאת מטר, 2003
הנהר די הוא נהר הזורם בצפון ויילס ומערב אנגליה.
מוצא הנהר הוא ברכס הרי סנודוניה, משם הוא ממשיך לאגם באלה וזורם לכיוון מזרח.
לאחר שהנהר עובר במסלולו את ל'אנגול'ן, הוא עוקף את העיר רקסהאם ומשנה את מסלולו לכיוון צפון, מכאן הוא יוצר חלק מהגבול הצפוני בין אנגליה לוויילס, עובר דרך העיר צ'סטר ולבסוף נשפך לים בקרבת ליברפול לצד חצי האי וירל.
ג'יי." אוגוסטין הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.
שיחק באוניברסיטת טקסס בין השנים 2006–2008, ונבחר בדראפט ה-NBA 2008 על ידי שארלוט בובקאטס בבחירה התשיעית.
אוגוסטין נולד וגדל בניו אורלינס, לואיזיאנה, אך בשנת 2005 נאלצה משפחתו לעזוב את ניו אורלינס ולעבור למיזורי סיטי, טקסס, בגלל הוריקן קתרינה.
אוגוסטין החל לשחק באוניברסיטת טקסס בעונת 2006/2007. הוא פתח בכל 35 המשחקים הראשונים של העונה כרכז, קלע 14.4 נקודות ומסר 6.7 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעקבות תרומתו לקבוצה הוא נבחר לחמישייה השנייה בליגת הביג-12 ולחמישיית הרוקיז של העונה בליגת הביג-12 באותה השנה.
לאוגוסטין הייתה הזדמנות להשתתף בדראפט ה-NBA 2007 ביחד עם חברו לקבוצה קווין דוראנט, אבל הוא בחר להישאר בקולג' עוד שנה ולפתח עוד את יכולות המשחק שלו.
אוגוסטין נבחר תשיעי בדראפט ה-NBA 2008 על ידי שארלוט בובקאטס.
ב-8 ביולי 2008 חתם על חוזה בקבוצה, תמורת 1.8 מיליון דולר בעונתו הראשונה וכ-2 מיליון דולר בשנייה.
ב-13 ביולי 2012 חתם על חוזה בסך 3.5 מיליון דולר לעונה אחת עם אינדיאנה פייסרס, ולאחר מכן עבר לטורונטו ראפטורס בה שיחק עשרה משחקים לפני שנופה מהסגל.
ב-13 בדצמבר 2013 חתם אוגוסטין בשיקגו בולס על חוזה עד לסיום עונת 2013/2014.
לפני עונת 2014/2015 חתם בדטרויט פיסטונס על חוזה לשנתיים.
ב-19 בפברואר 2015 הועבר לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בטרייד שאיחד אותו עם קווין דוראנט, חברו לקבוצה באוניברסיטת טקסס.
ב-19 בפברואר 2016 נשלח בטרייד לדנוור נאגטס, יחד עם סטיב נובאק ושתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לרנדי פוי.
ב-7 ביולי 2016 חתם על חוזה ל-4 עונות באורלנדו מג'יק, עבור כ-29 מיליון דולר.
לקראת עונת חתם אוגוסטין על חוזה במילווקי באקס.
וילסון בטרייד ליוסטון רוקטס, תמורת פי.
ב-1 במרץ 2022 חתם אוגוסטין בלוס אנג'לס לייקרס.
די-דימר הוא מקטע חלבון, המצוי באופן טבעי בדם שמקורו מפירוק של החלבון פיברין אשר מרכיב קריש דם (פיברינוליזה).
שמו נגזר מהרכבו המולקולרי המכיל שני מקטעי "D" של החלבון פיברינוגן המחוברים בהצלבה.
לכן, השימוש בבדיקה זו לרוב הוא על מנת לשלול המצאות מחלה טרומבוטית כשהסבירות היא נמוכה.
די-דימר יכול לעלות גם במצבים שאינם כרוכים באירוע קרישתי דוגמת הריון.
בנוסף, נעשה שימוש בבדיקת ריכוז חלבון זה על-מנת לאבחן את מחלת הדם: קרישה תוך-כלית מפושטת.
ג'יי." סילי הוא שחקן כדורסל אמריקאי שמשחק בעמדות הקלע והרכז בקבוצת קלוז'-נאפוקה מליגת העל הרומנית וביורוקאפ.
סילי שיחק בשנותיו בליגת המכללות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון.
בשנת 2013 ניגש סילי לדראפט ה-NBA, אך הוא לא נבחר ולכן חתם ברדניצ'קי קרגוייבץ הסרבית, שם שיחק עד לאמצע העונה, אז חתם במאדי ביירות מהבונדסליגה הגרמנית בכדורסל.
את עונת 2014/15 העביר סילי בדלאוור 87', קבוצת הבת של פילדלפיה 76' בליגת הפיתוח.
לאחר שסילי לא קיבל חוזה ב-NBA הוא עבר לקראת סוף העונה למנרסה מליגת העל הספרדית.
בתחילת עונת 2015/16 חתם סילי בבשיקטש, אך בחלון ההעברות באמצע העונה עבר לגראן קנריה, והוביל את הקבוצה לחצי גמר היורוקאפ, שם הפסידה לגלטסראיי, שזכתה במפעל בתום העונה.
בקיץ 2016 חתם סילי במכבי תל אביב לעונה אחת עם אופציה לאחת נוספת.
ב-27 ביוני 2017 חתם סילי בגראן קנריה.
ב-18 באוגוסט 2018 חתם סילי בריטאס וילנה.
ב-29 ביולי 2019 חתם בסרגוסה באסקט.
נגד מארוול היא מיני-סדרה ואירוע קרוסאובר, שפורסם בחוברות הקומיקס ביקומי DC ומארוול על ידי החברות DC קומיקס ומארוול קומיקס, ונמשך לאורך ארבע חוברות בין פברואר למאי 1996. את הסיפור כתבו רון מארז ופיטר דייוויד, ודן ג'ורגנס וקלאודיו קסטליני איירו אותו.
זהו איננו שיתוף הפעולה הראשון בין שתי חברות ההוצאה לאור, וקדמו לו תשע חוברות וואן-שוט שהתפרסמו במהלך שנות ה-70 וה-80. עם זאת, אז היו אלה מפגשים בודדים בין גיבור-על אחד לאחר במציאות חלופית.
במקרה זה, שלל הדמויות נפגשו כולן בהמשכיות העיקרית.
בעלילה, שני אחים אלים נאבקים זה בזה בקרב אימתני, כשכל אחד מהם מיוצג על ידי גיבורי היקום שלו.
תוצאות המלחמה בין היקומים נקבעו לפי הצבעת הקהל, בעמדות שהוצבו בחנויות השונות בארצות הברית.
הכותרת אשר עיטרה את המיני-סדרה השתנתה לאורך ארבע החוברות, זאת בהתאם לזהות המוציאה לאור בפועל.
כך החוברת הראשונה וזו האחרונה נקראו "די.סי.
נגד מארוול קומיקס" ("DC versus Marvel Comics") כש-DC ביצעה את ההפצה, בעוד שתי האמצעיות נקראו "מארוול קומיקס נגד די.סי." ("Marvel Comics versus DC") כשמארוול ביצעה את ההפצה.
בנוסף לסדרה הראשית, שתי החברות הוציאו תחת החותם המשותף "אמלגם קומיקס" עוד 12 חוברות קשורות שהרחיבו את עלילת הסיפור.
הפופולריות לה אירוע זה זכה הולידה שיתוף פעולה גדול נוסף בתחילת שנות ה-2000, "ליגת הצדק/האוונג'רס".
במהלך לילה "שגרתי" בניו יורק, גיבור-העל ספיידרמן נלחם בפושעים.
הוא נמשך אל סמטה ממנה בוקע אור חזק, ונתקל בנבל-העל ג'וקר המגיע מיקום מקביל.
במקביל, ג'אגרנוט נלחם באקס-מן ברחובות וסטצ'סטר.
לפתע, הוא עובר בפתאומיות אל יקום מקבל ונתקל בסופרמן.
בדומה לאירועים אלו, שלל גיבורים ונבלים נוספים עוברים בפתאומיות ליקומים מקבילים.
התערערותה של המציאות והיקום מובילים לתבהלה בציבור, ואי ההבנה הכוללת מובילה לקרבות קשים בין הגיבורים והנבלים מהיקומים השונים.
במעמקי החלל, הספקטר חש בהשפעה חיצונית על האירועים.
שני אחים אלים, המייצגים את יקומי DC מארוול, נעשים מודעים לקיום זה של זה, ומסתכסכים אחד עם השני.
הם מחליטים לפתור את העניין ב"תחרות", סדרת 11 קרבות בין הגיבורים והנבלים השונים שתכריע איזה יקום ימשיך להתקיים ואיזה לא.
תוצאותיהם של 5 קרבות נקבעו לפי הצבעות קהל הקוראים, ו-6 בהחלטת הצוות היצירתי של הסיפור.
בקרבות שהוכרעו על פי הצוות היצירתי, אלו היו התוצאות:
אקוומן (DC) ניצח את נאמור (מארוול) – אקוומן זימן מן הים לוויתן ענק שנחת על נאמור, והוא השבית אותו.
אלקטרה (מארוול) ניצחה את קאטוומן (DC) – אלקטרה חתכה באמצעות הפגיון שלה את השוט שבעזרתו קאטוומן נתליתה על קורה באתר בנייה, והיא נפלה מגובה רב ונחבלה קשות.
הפלאש וולי וסט (DC) ניצח את קוויקסילבר (מארוול) – במרוץ בין השניים, ווסט היה מהיר יותר וגבר על קוויקסילבר.
רובין (DC) ניצח את ג'ובילי (מארוול) – רובין השתמש בשכמייתו על מנת להטעות את ג'ובילי, וכך הוא הצליח לקשור אותה.
הגולש הכסוף (מארוול) ניצח את הגרין לנטרן קייל ריינר (DC) – השניים התנגשו זה בזה וכתוצאה מכך נוצר פיצוץ עוצמתי, אך הגולש לא נפגע ממנו כלל בעוד ריינר התעלף.
תור (מארוול) ניצח את קפטן מארוול (DC) – תור השתמש במיולניר על מנת ללכוד את הברק שמשנה את בילי בטסון לאלטר אגו שלו קפטן מארוול, וההתנגשות עילפה את בילי.
בקרבות שהוכרעו על פי קהל הקוראים, אלו היו התוצאות:
סופרמן (DC) ניצח את הענק הירוק (מארוול) – לאחר החלפת מהלומות אגרופים בין השניים, סופרמן ניצח את הענק כשירה מעיניו מטח קרני חום.
ספיידרמן (מארוול) ניצח את סופרבוי (DC) – בזכות "חוש העכביש", ספיידרמן הצליח לגבור על סופרבוי וחישמל אותו.
באטמן (DC) ניצח את קפטן אמריקה (מארוול) – השניים נאבקים זה בזה באופן שווה במשך שעות, עד שזרם פתאומי של מי ביוב גורם לקפטן לאבד את שיווי משקלו ובאטמן מכה אותו באמצעות באטראנג.
וולברין (מארוול) ניצח את לובו (DC) – בתום קרב ברוטלי בבר, וולברין מביס את לובו.
סטורם (מארוול) ניצחה את וונדר וומן (DC) – סטורם מכה בוונדר וומן באמצעות ברקיה ללא הרף, עד שהיא מתעלפת.
עוד בטרם מוכרז באופן רשמי המנצח בתחרות, ישות חדשה בשם "אקסס" מופיעה.
בעוד הספקטר ובית הדין החי מנסים להגיע לפשרה בין האחים שתבטיח את שלום שני היקומים, אקסס משתלט על נשמות וגוף הגיבורים והנבלים השונים ויוצר את יקום "אמלגם" בניסיון לפתור את המצב.
שם, חיות גרסאות ממוזגות של גיבורי ונבלי יקומי מארוול ו-DC.
בעקבות הכאוס שמתחולל ביקום החדש, אקסס מבין טעותו ומחליט לפעול לגישור בין האחים שיחזיר את המצב לקדמותו.
"הטופר האפל" (מיזוג בין וולברין ובאטמן) ו"סופר-חייל" (מיזוג בין קפטן אמריקה וסופרמן) מופרדים בחזרה לצורתם המקורית על ידי אקסס, והם נשלחים אל האחים במטרה לסיים את הסכסוך.
השניים נאבקים זה בזה ישירות, כשהספקטר מיקום DC ובית הדין החי מיקום מארוול לא מצליחים למצוא את עמק השווה של האחים.
באטמן וקפטן אמריקה מנסים לעצור את האחים בפנייה לליבם, ואז האחים מבינים כי שני הגיבורים הם התגלמותם - כל אחד ייחודי בעולם משלו, אך ללא עניין באיזשהו סכסוך.
האחים מבינים את חוסר הטעם שבמלחמתם ונסוגים, והמצב ביקום מארוול וביקום DC שב לקדמותו.
הזיכרון הקולקטיבי של שני היקומים בנוגע להתרחשות האירועים נמחק לחלוטין, ולכן אין לו שום אזכור מאז התרחשותו.
גרופ היא חברה לתכנון רכיבי מוליכים למחצה, שבסיסה נמצא בסן חוזה שבקליפורניה ומתמחה במעבדי אות ספרתיים (DSP - Digital Signal Processor).
מרכז הפיתוח העיקרי של החברה ממוקם בהרצליה, ישראל.
גרופ היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק.
מתוך החברה הוקמו שלוש חברות נוספת כספין-אוף, חברת "די.אס.פי קומיוניקיישן" (DSPC) שנמכרה לחברת אינטל, חברת אודיוקודס וחברת סיוה.
החברה הוקמה בקליפורניה בשנת 1987 על ידי היזם דוידי גילה לאחר שרכש את חברת קולטוק בע"מ, מישראל.
קולטוק הוקמה בשנת 1986 על ידי בועז משעולי, על בסיס צוות פיתוח של חברת קומברס שהתמחה בעיבוד ספרתי של אותות, שמשעולי היה בין מייסדיה.
הקבוצה פיתחה אלגוריתמים לדחיסת דיבור, הקטנת רעשים וזיהוי דיבור, עבור חברת ECI Telecom הישראלית ומשרד הביטחון.
החברה עמדה בפני סגירה לאחר שהמשקיעים המקוריים בה, שכללו גם את קומברס, סירבו להשקיע בה הון נוסף.
גילה ניתב את פעילותה לפיתוח שבבים שמקליטים ומשמיעים קול ודיבור, הוא האמין כי ניתן להתקין את השבבים הללו במשיבונים אוטומטיים במקום הקלטות עם סרט מגנטי, כפי שהיה מקובל אז.
גילה העתיק את מקום מגוריו לטוקיו למשך שלוש שנים, שם היו רוב יצרני המשיבונים, השבב הראשון שפיתחה החברה סופק ללקוחות בשנת 1989. תוך שנים ספורות שלטה די.אס.פי בחמישים אחוזים מהשוק העולמי עבור שבבים למשיבונים ופנתה לייצור שבבים לטלפונים סלולריים, שוק שהיה בתחילת דרכו.
החברה הייתה ממוקמת בתחילה ברחוב המסגר בתל אביב.
וב-1991 עברה למבנה חדש בגבעת שמואל, שהוקם בהשקעה של 14 מיליון דולר.
בשנת 1992 הוחלט לפצל את הפעילויות לשתי חברות נפרדות - די.אס.פי גרופ (DSPG) המשיכה להתמקד בשוק המשיבונים ומתן רישיונות לטכנולוגיה תמורת תמלוגים, ודי.אס.פי קומיוניקיישן (DSPC) פוצלה כדי להתמקד בשוק התקשורת הסלולרית.
מהלך הפיצול כלל הצטרפות של משקיעים חדשים ל-DSPC, בהם "כלל תעשיות אלקטרוניקה" מקבוצת כלל תעשיות, יצרנית האלקטרוניקה היפנית "קנווד קורפוריישן" ואמפל.
נתן הוד מונה למנכ"ל DSPC, יוסף פרל שעבד קודם כמדען ראשי בתדיראן, מונה כסמנכ"ל הנדסה ופיתוח וגילה כיהן כיו"ר.
בפברואר 1994 הונפקו מניות די.אס.פי בבורסת נאסד"ק והיא גייסה 20 מיליון דולר.
לפני ההנפקה, בסוף 1993, פרשו מהחברה שני מנהלי המחקר והפיתוח שלה שבתאי אדלסברג וליאון ביאליק והקימו את חברת אודיוקודס.
גילה החליט להשקיע בהם שני מיליון דולרים.
ב-1999 הונפקה אודיוקודס ו-DSPG מימשה מניות בשווי של מאתיים מיליוני דולרים, פי מאה מההשקעה הראשונית בה.
במרץ 1995 הונפקה DSPC לפי שווי שוק של 80 מיליון דולר וגייסה 28 מיליון דולר.
בשנה שלאחר מכן ביצעה החברה שתי הנפקות נוספות, בהן גייסה סכום כולל של 130 מיליון דולר.
החברה גדלה ממחזור הכנסות של 4 מיליון דולר בשנת 1993 להיקף של כמעט 90 מיליון דולר ב-1996.
בנובמבר 1997 פרש גילה מהחברה ועבר לארצות הברית.
ביוני 1999 גילה שב לחברת DSPC כמנכ"ל וכעבור ארבעה חודשים בלבד, ב-16 באוקטובר 1999, הודיע במסיבת עיתונאים על עסקת ענק למכירת החברה לאינטל תמורת 1.6 מיליארד דולר, הסכום הגבוה ביותר ששולם עבור חברה ישראלית עד אז.
אך ב-2006, לאחר 7 שנים, מכרה אותה לחברת מארוול טכנולוגיות תמורת 600 מיליון דולר בלבד.
יוסי פרל שהיה סמנכ"ל פיתוח ומנהל טכנולוגיות ראשי ב-DSPC, ועזב לאחר המכירה לאינטל, מונה למנהל מרכז הפיתוח של מארוול בישראל כולל הפעילות של DSPC.
גרופ" עצמה הרחיבה את היכולות של השבבים שלה לספק פתרון מלא של מולטימדיה לטלפונים אלחוטיים, ולא רק לשימוש במשיבונים.
ב-1999, רכשה את קבוצת הפיתוח של LSI Logic בישראל, על רקע החלטתה של LSI העולמית לסגור את הסניף.
במקביל רכשה את חטיבת טכנולוגיית ה-RF (גלי רדיו) של חברת AMD.
רכישות אלו הפכו את החברה לספקית המובילה של שבבי תקשורת אלחוטית קצרת טווח בארצות הברית.
את החברה ניהל החל משנת 1996 אלי איילון, ששימש כיו"ר ומנכ"ל.
היקף ההכנסות של החברה הגיע בשנת 2000 ל-110 מיליון דולר והרווח נקי לכ-27 מיליון דולר.
בנובמבר 2002, נוסדה חברת סיוה באמצעות השילוב של חטיבת הרישוי של די.אס.פי.
גרופ ו-Parthus Technologies plc (חברה אירית שהוקמה בשנת 1993).
שתי החברות הקימו חברה ציבורית חדשה, שנקראה תחילה ParthusCeva ונרשמה למסחר בבורסת נאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בלונדון.
מניותיה של החברה החדשה חולקו כדיבידנד בעין לבעלי המניות של די.אס.פי.
החברה החדשה התמקדה במכירת תכנוני שבבים המספקים פתרונות מלאים סביב שבבי עיבוד אותות, ובהם תכנונים ליישומי ניווט לווייני, תקשורת קצרת טווח בתקן Bluetooth, שבבים למכשירי אודיו, למחשבי כף יד וליישומים נוספים, תמורת תמלוגים.
גרופ" המשיכה להתמקד במכירת שבבים לטלפונים אלחוטיים במודל של פאבלס.
במאי 2003 רכשה את חברת טלמן (Teleman) מולטימדיה האמריקאית תמורת 5 מיליון דולר.
במאי 2007 רכשה את קבוצת הטלפוניה האלחוטית והטלפוניה בפרוטוקול אינטרנט (VoIP) של חברת NXP סמיקונדקטורס שהייתה בבעלות קרנות ההשקעה KKR ו-SilverLake וחברת פיליפס תמורת 270 מיליון דולר, מהם 200 מיליון דולר במזומן והיתרה במניות.
בנובמבר 2008, הודיע אלי איילון, מנכ"ל ויושב הראש החברה, על פרישה זמנית לשם ניהול מסע הבחירות של בנימין נתניהו, בבחירות לכנסת השמונה עשרה.
באפריל 2009 חזר לנהל את החברה.
ביולי 2009 פרש איילון מתפקיד המנכ"ל, במקומו מונה עופר אליקים, איילון נשאר בתפקיד יושב ראש הדירקטוריון.
בשנת 2011 החלה קרן הגידור סטארבורד (Starboard Value) לרכוש מניות של "די.אס.פי.
גרופ", זאת לאחר שמניות החברה דשדשה במשך מספר שנים, והכנסות החברה ירדו מכ-300 מיליון דולר ב-2008 לכ-160 מיליון דולר ב-2012. הקרן הגיעה להחזקה של 9.5% ופנתה לדירקטוריון כדי להציע הצעות ייעול משל עצמה.
בין השאר, טענה הקרן כי החברה בזבזה כספים על רכישות כושלות, ואלו לא הוכיחו את עצמן ופגעו קשות בשורה התחתונה שלה.
בתגובה אימצה החברה מנגנון של "גלולת רעל" - מנגנון שימנע מכל בעל מניות שרוצה לרכוש את מניותיה להגדיל את החזקותיו בחברה מעל 10%, זאת כדי למנוע השתלטות עוינת.
תחילה הושגה פשרה, שבמסגרתה צורפו לדירקטוריון שני נציגים של סטארבורד, אך במרץ 2013, דרשה הקרן להעמיד את החברה למכירה.
ביוני זימנה ההנהלה אספה של בעלי מניות, שבסופה נערכה הצבעה שבה הודח איילון מהדירקטוריון.
בספטמבר 2020 הודיעה החברה על פתיחת מרכז פיתוח נוסף בישראל, בפארק תעשיות בר-לב שליד כרמיאל.
באוגוסט 2021 נמכרה החברה לחברת סינאפטיקס תמורת 600 מיליון דולר.
העסקה הושלמה בדצמבר 2021, ומיד אחר כך הודיעה סינאפטיקס על פיטורי 40% מעובדי "די.אס.פי.
גרופ" וסגירת מרכז הפיתוח שליד בכרמיאל.
דויד בריאן וודסייד הוא שחקן אמריקאי.
מוכר בעיקר בזכות תפקידו כוויין פאלמר בסדרת הטלוויזיה "24", כג'ף מאלון בסדרת הטלוויזיה "Suits" וכאמנאדיל בסדרת הטלוויזיה "לוציפר".
וודסייד נולד בשכונת ג'מייקה שברובע קווינס בניו יורק.
הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת אולבני, וקיבל תואר שני מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
בשנים 2002–2003 שיחק בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים", כשגילם את דמותו של רובין ווד במשך 14 פרקים.
בשנים 2011–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הרווקות" בתפקיד מלקולם פרנקס.
בשנים 2014–2016 ו-2018 גילם את דמותו של ג'ף מאלון בסדרת הטלוויזיה המצליחה "Suits", וב-2019 המשיך לגלם את הדמות גם בסדרת הספין אוף שלה - פירסון.
בשנים 2016–2021 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "לוציפר", כשגילם את אמנאדיל, אחיו של לוציפר ובנו הבכור של אלוהים.