tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוספות רי"ד על מסכת עבודה זרה.
תוספות רי"ד על מסכת בבא בתרא - חלק א.
פרושי ונמוקי רבינו עזריאל על מסכת נזיר.
תוספות רי"ד על מסכת נדה.
תוספות רי"ד על מסכת שבת.
תוספות רי"ד על מסכת בבא בתרא - חלק ב.
תוספות רי"ד על מסכת תענית.
קובץ ראשונים למסכת מועד קטן.
הוצאת מכון התלמוד הישראלי השלם ה'תשכ"ו.
תוספות רבינו יהודה שירליאון על מסכת ברכות - חלק א.
הלכות רב אלפס - כרך ראשון.
מסכת ברכות, הלכות קטנות, סדר מועד.
הלכות רב אלפס - כרך שני.
הלכות רב אלפס - מסכת עבודה זרה.
תוספות רבינו יהודה שירליאון על מסכת ברכות - חלק ב.
משנה זרעים עם שינויי נוסחאות - חלק א.
הוצאת מכון התלמוד הישראלי השלם ה'תשל"ב.
משנה זרעים עם שינויי נוסחאות - חלק ב.
הוצאת מכון התלמוד הישראלי השלם ה'תשל"ה.
ד"ר ניסן (הכהן) כצנלסון (1862–1923) היה מנהיג ציוני ברוסיה, מעוזריו הקרובים של בנימין זאב הרצל ונציגו האישי במשא ומתן עם שלטונות רוסיה.
ניסן כצנלסון נולד בשנת 1862 בבוברויסק שבבלארוס ליוסף ולפייגע בריינה פאלטיס.
ד"ר כצנלסון שעסק בסחר עצים ובעסקי הספנות והיה פעיל החיי הציבור של הקהילה היהודית, למד באוניברסיטת ברלין פילוסופיה, מתמטיקה ופיזיקה וקיבל תואר דוקטור בשנת 1887. בעקבות עסקיו עבר ליער הנמל ליבאו.
עם ראשיתה של התנועה הציונית, הצטרף אליה ונבחר לחבר הוועד הפועל הציוני ולמנהל "אוצר התיישבות היהודים" והפך לאחד מעוזריו הקרובים של הרצל, והכין את מסעו לרוסיה בקיץ 1903, ליווה אותו ומונה כנציגו האישי בכל הנוגע למשא ומתן עם השלטונות הרוסים.
בשנת 1906 נבחר כחבר הדומה.
עם פיזור הדומה היה בין החותמים על כרוז שקרא למרי אזרחי נגד הממשלה ולאי תשלום מיסים.
על כך נידון לשלושה חודשי מאסר במבצר בוברויסק.
עם שחרורו התרכז בעבודה ציבורית מקומית.
בשנות מלחמת העולם הראשונה עבר לפטרוגרד והשתתף בעבודות העזרה לפליטי החזית היהודית.
ד"ר ניסן כצנלסון נפטר בליבאו בשנת 1923.
ד"ר ניסן כצנלסון היה נשוי לזלדה רחל כצנלסון לבית סטרשון.
בניו: שמואל הבכור, ד"ר אברהם כצנלסון (מחותמי מגילת העצמאות) ויוסף כצנלסון (ממייסדי האצ"ל, ושתי בנות, רחל כצנלסון-שזר (שהייתה לימים אשת נשיאה השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר) ופרידה כצנלסון-חומסקי.
נכדו, שמואל תמיר היה שר המשפטים.
ניסן צור (נולד ב-15 בינואר 1973) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב חדשות החוץ של העיתון "מעריב" והאתרים "ערוץ 7" ו"דבר ראשון", ומדווח מאירופה למספר כלי תקשורת נוספים בישראל ובעולם.
כמו כן מפרסם צור מאמרים וכתבות באתר "וואלה!
בשנת 2013 היה צור מועמד לתואר "עיתונאי השנה" בפולין, וכתבתו "קדיש על מיליוני דולרים" אף זכתה בפרס היוקרתי "כתבת התחקיר הטובה ביותר בפולין בשנת 2013" מטעם איגוד העיתונאים הפולני .
צור הוא הבעלים של אתר החדשות "Nissnews" המתמקד בכתבות בנושאי יהדות וישראל, החיים היהודיים בעולם וגילויים בלעדיים הקשורים לעולם היהודי במחוץ לישראל.
הוא סיים בשנת 1995 לימודי תקשורת ועיתונאות בבית הספר ללימודי תקשורת של נתן ברון, בבית ציוני אמריקה.
לאחר מכן המשיך ללימודי "קופרייטינג, פרסום ויחסי ציבור" ב"הבצפר" של חברות הפרסום והדיגיטל.
הוא החל את קריירת העיתונאות שלו כאשר כתב עבור השבועון "ערים" בשנת 1994. בשנת 2005 הוא עבר להתגורר בפולין והחל משנת 2007 משמש ככתב חדשות החוץ של עיתון "מעריב" באירופה.
לאחר מכן החל לשמש גם ככתב חדשות חוץ עבור אתר "ערוץ 7".
בעבר דיווח צור עבור כלי תקשורת רבים נוספים בישראל ובעולם ובהם אתר "nrg", הרדיו הממלכתי הפולני, השבועון הבריטי "ג'ואיש כרוניקל", אתר "זמני ישראל", וכן עבור כלי התקשורת האלקטרוניים ובהם "רדיו ללא הפסקה", גלי צה"ל, "כאן ב'" ועוד.
בשנת 2013 היה צור מועמד לתואר "עיתונאי השנה" בפולין, ולאחר מכן זכה בפרס "כתבת התחקיר הטובה ביותר בפולין בשנת 2013" עבור כתבתו "קדיש על מיליוני דולרים" יחד עם העיתונאי הפולני ווייצ'ך סורמץ'.
צור מרצה בחוג ללימודי תקשורת ועיתונאות במספר אוניברסיטאות בפולין.
צור נשוי לאזרחית פולין אב לבת ומתגורר בעיר קראקוב, אחיו הוא יועץ התקשורת (וחבר הכנסת לשעבר) רונן צור.
ניסן לימור (28 בדצמבר 1944 - 17 בנובמבר 2017) היה חוקר המגזר השלישי והשכלה גבוהה בישראל, שימש מנכ"ל בית הנשיא, מנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב
ניסן לימור נולד ב-1944. בזמן שירותו הצבאי שהה בארצות הברית והיה במחזור הראשון מבין אלה שהביאו את טילי ההוק לישראל.
לימור השלים תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון, שניהם באוניברסיטה העברית.
השלים תואר שלישי במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
היה מנכ"ל בית הנשיא, מנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב, מנהל פרויקט לפיתוח התעשייה/הכשרה מקצועית של הבנק העולמי בישראל, יועץ לנשיא המדינה ולשר הכלכלה.
הניח אישה, ד"ר אריאלה לימור ובת מנישואים קודמים.
מבין אחיו, שלושה עוסקים בתחום התקשורת, יחיאל לימור, רפי מן ואיזי מן.
כיהן חבר בוועדות שעסקו בנושאי המגזר השלישי בישראל, ביניהן:
ועדת גל-נור שעסקה בבדיקת תפקידי המגזר השלישי בישראל והמדיניות הננקטת כלפיו;
ועדת גידרון שבחנה את תפקידי המגזר השלישי ותִפקודו במלחמת לבנון השנייה (2007);
צוות למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה;
הקים ועמד בראש המכון לאחריות חברתית במרכז ללימודים אקדמיים;
יו"ר פורום ון ליר למגזר השלישי;
יו"ר אנפיטק טכנולוגיות למגזר השלישי;
יו"ר ועדת הסטנדרטים של ארגוני המגזר השלישי;
היה בצוות החשיבה וההקמה של המוזיאון היהודי בוורשה
לימור היה חוקר בכיר במכון למשפט ולפילנתרופיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ועמית מחקר בכיר במכון ון ליר.
לימד בתוכניות לניהול מלכ"רים באוניברסיטה העברית בירושלים, מרכז ללימודים אקדמיים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת בר-אילן.
לימור כתב חמישה ספרים בנושאי המגזר השלישי בישראל ופרסם עשרות מאמרים ודוחות על המגזר השלישי ונושאי השכלה גבוהה בישראל.
ניסן שריפי (נולד ב-י"ד באלול תשכ"ז, 19 בספטמבר 1967) הוא עורך דין ישראלי, העוסק בעיקר בליטיגציה בתחום המקרקעין, תכנון ובנייה ורישוי עסקים.
בעלים ומנהל של משרד עורכי הדין "ד"ר ניסן שריפי" ויו"ר הוועדה הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל בתחום רישוי עסקים.
כיהן כיו"ר הראשון של חברת חדשות 10 וכחבר במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, שם שימש, בין השאר, כיו"ר ועדת הרדיו האזורי, הממונה על אישור לוח השידורים של 13 תחנות הרדיו האזורי בישראל.
בילדותו למד בבית הספר היסודי הדתי רש"י בשכונת קריית נורדאו בנתניה.
בגיל צעיר מאוד הצטרף להפגנות הפנתרים השחורים בתל אביב, ולאחר מכן היה פעיל במחאות חברתיות נוספות.
היה חבר במועדון 'כפפות הזהב' והתחרה בתחרויות אגרוף ברחבי ישראל.
למד בתיכון הדתי בר-אילן, ועם סיום לימודיו התנדב לשרת בחיל הים כחובש קרבי-ימי.
במילואים משרת כקצין בדרגת רס"ן ביחידת חקירות וכיועץ משפטי.
למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וקיבל תואר ראשון בשנת תשנ"ה (1995).
למד לתארים מתקדמים במסגרת האוניברסיטה הבינלאומית לעסקים ומשפט באוקראינה, שם רכש את גם את הידיעה בשפה הרוסית, וקיבל בשנת תשס"ח (2008) תואר דוקטור למשפטים.
עבודת הדוקטורט שכתב נסובה אודות דיני המיסים שהתפתחו בעולם כולו לא במעט בזכות מערכת המיסוי השיטתית במשפט העברי.
בשנת תשע"ט (2019) סיים תואר שני בהצטיינות יתירה במדעי היהדות בקריה האקדמית אונו.
במסגרת זו וגם לאחריה ערך מחקרים.
בשנת תשנ"ה הקים משרד עורכי דין, הפעיל עד היום, ובמסגרתו ייצג אלפי לקוחות בתחומי המיסים, תכנון ובנייה ורישוי עסקים.
במקביל לעיסוקו כעורך-דין, עסק גם בכתיבה, ומאמרים רבים שלו פורסמו בכתבי-עת משפטיים.
החל משנת 2015 מכהן כיו"ר ועדת רישוי עסקים של לשכת עורכי הדין והיה שותף להתוויית רבים מהתיקונים שבוצעו מאז בדיני רישוי עסקים, לרבות הרפורמה בתחום זה בשנת 2018. כמו כן, צורף כחבר מן המניין באקו"ם לאחר ששיר שחיבר הולחן והושמע ברדיו.
שריפי שימש גם כיועץ משפטי לרב עובדיה יוסף, וכן סייע להחזיר לו את שעון היד האישי לאחר שנגנב.
שריפי ידוע כמי שמגן על מוסדות דת מול הרשויות, בעיקר עקב חריגות בנייה ופלישות לשטחים ציבוריים, וניהל את המאבקים הציבוריים כנגד פתיחת הקניון שבשכונת עיר ימים בשבתות וחגים.
סייע משפטית להקמת בית ספר דתי בדרום נתניה, כנגד העתירות שהוגשו נגדו.
בשנת תש"פ (2020) הגיש עתירה לבג"ץ בדרישה לאפשר פתיחת בתי כנסת ותפילות במתווה ראוי גם בעיצומה של מגפת הקורונה.
שריפי הקים בית כנסת על שם אמו בשכונת רמת פולג, הוא נקרא באר חנה.
הוא סייע לבית הכנסת בהליכים המשפטיים הכוללים ייצוג בבג"ץ כנגד הרפורמים שניסו למנוע את הקמת בית הכנסת, וכן בתחזוקה השוטפת של בית הכנסת.
הוא הביא לבית הכנסת ספר תורה עתיק בן כ-400 שנה מעיראק
בשנת תשע"ו גילה את קבר הרדב"ז לאחר כתיבת מאמר מחקרי אודות מקומו המדויק של הקבר ובעקבות כך קברו מצוין בבית העלמין העתיק בצפת.
ניסן קרופסקי (נולד ב-14 במרץ 1946) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן כראש המועצה המקומית נס ציונה וכראש עיריית נס ציונה הראשון.
שימש כשגריר ישראל בניו זילנד.
ניסן קרופסקי נולד בקרגנדה, שהייתה באותה עת חלק מברית המועצות, לרפאל ובלה קרופסקי, שברחו מפולין לפני פלישת גרמניה הנאצית אליה.
הוריו עלו לישראל איתו ב-1947, כשהיה כבן שנה, והוא גדל והתחנך בנס ציונה.
לו אח ואחות למחצה הן מצד אמו והן מצד אביו.
שירת בצה"ל כאיש טכני בחיל האוויר.
בוגר תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1983–1992 כיהן כראש מועצת נס ציונה מטעם מפלגת העבודה, ועם הכרזתה כעיר הפך לראש העירייה הראשון שלה.
כיהן בתפקיד זה עד 1993.
בשנים 1993–1998 שימש כשגריר ישראל בניו זילנד.
ב-2009 מונה לקונסול כבוד של סמואה בישראל.
בשנת 2023 קיבל את תואר יקיר העיר נס ציונה.
קרופסקי היה נשוי לרוזי, שנפטרה ב-2010. נולדו להם בן ובת: ספי קרופסקי, היה עיתונאי ועורך שנפטר ב-2022; הילה קרופסקי-עוזרי, היא דוברת עיריית נס ציונה ולפני כן הייתה יועצת פוליטית בכנסת.
ניסן כהן הב-רון (15 ביוני 1937 – 20 באוקטובר 2019) היה מלחין, מעבד מוזיקלי, פזמונאי, מורה למוזיקה ומנחה שירה בציבור ישראלי.
ניסן כהן נולד בפתח תקווה, בן לאביתר ומרים כהן, שהיו איכרים.
סבו, שלום כהן, היה ממקימי היישוב עין חי וממייסדי התאחדות האיכרים.
היה סולן מקהלת בית הספר בניצוחו של המורה למוזיקה והמנצח שלמה קפלן.
ליווה בנעוריו באקורדיון את ערבי הזמר של המלחין עמנואל זמיר.
שירת בצה"ל כנגן אקורדיון בתזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך.
כתב ללהקת פיקוד המרכז ועבד עם להקה זו.
הלחין לפסוק משיר השירים את השיר "היושבת בגנים", שבוצע בסוף שנות ה-50 על ידי להקת פיקוד המרכז, ובהמשך בוצע על ידי הארי בלפונטה.
כתב והלחין מספר שירים לצמד "הפרברים" - ניסים מנחם ויוסי חורי, והנחה וליווה אותם בתחילת דרכם.
בשנת 1967 הלחין למענם את שירו של חיים נחמן ביאליק "תרזה יפה", שאותו ביצעו בפסטיבל הזמר והפזמון.
עבד גם עם צמד "הדודאים" - בני אמדורסקי וישראל גוריון.
כתב פסקולים לשני סרטים תיעודיים של הבמאי הצרפתי פרנסואה רייכנבך .
היה מורה למוזיקה וארגן ערבי זמר עברי ושירה בציבור.
שינה את שם משפחתו לכהן-הב-רון, לשם הבחנה ברורה בינו ובין המלחין ניסן כהן-מלמד.
ב-1964 נשא לאישה את ניצה צוקרמן, מורה לספרות, ומאז התגוררו במושב ירקונה.
נפטר ב-20 באוקטובר 2019 ונטמן בבית הקברות של מושב ירקונה.
ניסן רזניק (17 במאי 1918 – 2017) היה פרטיזן יהודי וממארגני "הבריחה" בפולין וברומניה.
למד ראיית חשבון וכיהן כראש מועצה אזורית חוף אשקלון (1959-1956).
עוטר לאחר מותו באות המציל היהודי.
ניסן רזניק נולד בדנייפרופטרובסק וכשהיה בן שנה חזרו הוריו לפינסק בשנת 1920. היה מראשי תנועת הנוער "הנוער הציוני".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר לוילנה, שם היה מראשי הקואורדינציה הציונית.
ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות.
בין הקורבנות הראשונים של ההשמדה הגרמנית היו רבים מיהודי וילנה, שנרצחו בקרבת מקום, בפונאר.
רזניק היה ממניחי היסוד הרעיוני והארגוני של תנועת ההתנגדות פפא"ו, ארגון הפרטיזנים המאוחד, שהוקם בגטו וילנה על ידי חברי תנועות הנוער השונות והקומוניסטים ותכננה התנגדות מזוינת.
ארגון הפפא"ו היה ארגון מחתרת יהודי אנטי-גרמני שפעל בגטו וילנה.
הארגון איחד בתוכו יהודים קומוניסטים, בונדיסטים, וציונים.
הקריאה למרד באה לידי ביטוי בכרוז שהוקרא ב-31 בדצמבר 1941. עם חיסול הגטו ב-1943 וכישלון תוכנית ההתנגדות הצטרף עם אחרים לפרטיזנים שלחמו ביערות ליטא.
לאחר השחרור היה ממארגני ה"בריחה" בפולין ורומניה.
רזניק עבר לאיטליה והמשיך בפעילותו בענייני עלייה, בריחה וחינוך במוסדות הפליטים.
בשנת 1947 עלה לארץ והצטרף לקיבוץ ניצנים שעל גבול מצרים.
ב-7 ביוני 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נערך הקרב על ניצנים, אשר הסתיים בכיבושו של קיבוץ ניצנים על ידי חיל המשלוח המצרי.
כמה עשרות מן המגינים הישראלים נהרגו.
רוב האחרים, כולל ניסן רזניק, נפלו בשבי (97 גברים ו-7 נשים).
לאחר נפילת ניצנים הם הובלו למשטרת מג'דל והוצעדו ברחובות העיירה.
הם עמדו בלחץ חקירות, אך מסרו רק פרטים מזהים.
לאחר מכן הועברו לאל עריש, שם שהו כשלושה שבועות בתנאים קשים, נתונים למלקות והשפלות.
משם הועברו למחנה עבאסיה שליד קהיר, שם רוכזו כל שבויי צה"ל.
הפצועים קשה רוכזו בבית חולים צבאי בעיר קובה וקיבלו טיפול רפואי גרוע.
הנשים נכלאו מחוץ למחנה עבאסיה בתנאי רווחה יחסית.
בתחילה כיהנו חמישה מאנשי ניצנים בוועד שנבחר על ידי השבויים, אולם הם לא הצליחו להביא להטבת תנאי השבויים.
המכות וההתעללויות נמשכו, וביקורי נציג הצלב האדום בקהיר בכלא לא סייעו להקלת המצב.
נציג הצלב האדום לא עמד על כך שיינתן לו להיפגש עם השבויים ביחידות, ולאחר שעזבו המשיכו להתעלל בהם.
חברי ניצנים חזרו מן השבי לאחר הסכם שביתת הנשק עם מצרים, אשר נחתם ב-24 בפברואר 1949. סעיף מס' 9 התייחס לשבויים: "כל שבויי המלחמה הנמצאים בידי כל אחד מהצדדים להסכם זה, המשתייכים לכוחות המזוינים הסדירים והבלתי סדירים של הצד השני יוחלפו".
בסעיפי משנה של סעיף זה נקבע כי החילופין יחלו תוך עשרה ימים בפיקוח מנגנון האו"ם.
רזניק חזר יחד עם השבויים.
בשנת 2003 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "ניצנים באפר" בהוצאת יד ושם.
הוא המשיך בפעילותו הציבורית ופעל עם משפחתו כשליח תנועת הנוער הציוני לארגנטינה כשהוביל גרעיני התיישבות שעלו לישראל.
כשעזב את הקיבוץ למד ראיית חשבון וניהל במשך שנים רבות משרד עצמאי.
הוא כיהן כראש המועצה השני של מועצה אזורית חוף אשקלון בשנים 1959-1956.
התגורר ברמת גן, נפטר ב-2017 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
בשנת 2023, לאחר מותו, הוענק לו אות המציל היהודי כדברי המעניקים ד"ר חיים כץ, יו"ר המרכז העולמי של בני ברית בירושלים ואריה ברנע, יו"ר הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודיים בשואה.
ניגון נְיֶע זשוּרִיצִי כלוֹפְּצִי הוא ניגון שמחה, מניגוני חב"ד, בשפה סלאבית מזרחית, בסגנון שירי האיכרים ברוסיה בתחילת המאה ה-19. המיוחס למקהלת חסידי רבי דובער שניאורי ("אדמו"ר האמצעי") האדמו"ר השני של חב"ד.
הניגון הוא על חבורה הנוסעת לפונדק, ומתעודדת לא לדאוג ולהמשיך בנסיעה כי שם מחכה להם וודקה.
הניגון הושר אצל רבי דובער שניאורי במקהלת ה"קאפעליע" שלו, והוא מושר בחב"ד 200 שנה.
בספר הניגונים - חב"ד זהו ניגון מספר קי"א (111).
חסידי חב"ד ברוסיה נהגו לשיר את הניגון במאה ה-19 ובעשור ה-1 של המאה ה-20 בזמן ההליכה והנסיעה לרבי לעיירה לובביץ'.
הנמשל מהשיר שחב"ד לקחו מזה הוא על חסידים הנוסעים אל הרבי; החֶבְרַיָּה הם החסידים, הפונדק הוא בית מדרשו של הרבי, והוודקה מסמלת את תורת החסידות, ממנה ישתו החסידים כאשר יגיעו אל רבם.
וכן שכאשר נמצאים בגלות, הגלות היא כמו הדרך והבית מדרש של הרבי הוא כמו הפונדק, ממנו שואבים כוח לעבודת השם, וכן פירושים נוספים.
בחסידות חב"ד בזמנים מיוחדים כאשר שרים את הניגון ארבע בבות בהתוועדויות, נוהגים ששרים "ניע זוריטשע" לאחר ארבע בבות.
אצל רבי שלום דובער שניאורסון היו מנגנים ניגון זה ואצל רבי יוסף יצחק שניאורסון.
אצל הרבי מלובביץ' שרו ניגון זה רבות.
הניגון הופיע ב-1960 באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח ובשנות ה-70 של המאה ה-20 באלבום "ניגוני חב"ד 10" של ניח"ח תקליט של "ערב חב"ד", ב-1996 באלבום "האפ קאזאק" של אברהם פריד ובאלבום "ניגוני חב"ד 3" של חנן בר סלע, במהלך השנים בוצע הניגון על ידי מספר אמנים.
גרסאות כיסוי של השיר יצאו; בשנת 2016 יצא לאור באלבום צמאה 3 השיר משולב בעברית בביצוע נריה מויאל, בשנת 2017 יצא סינגל על ידי חיים שלמה מאייעס משולב יידיש.
ניסן קפטה (נולד ב-27 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קפטה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון וב-1994 עלה לקבוצה הבוגרת ועזר לקבוצה לעלות לליגה הראשונה.
בהמשך הפך לשחקן הרכב ואף מונה לקפטן הקבוצה ב-1997. ב-2001 הושאל לבני יהודה תל אביב לעונה אחת ועזר לקבוצה לחזור לליגת הראשונה.
בסוף העונה חזר להפועל ראשון לציון, אך שוחרר בדצמבר 2002 בעקבות סכסוך כספי עם המועדון.
ב-2003 חתם לעונה אחת בצפרירים חולון.
לקראת סוף הקריירה שחק קפטה בקבוצות של שכונות בראשון לציון, אגודת ספורט רמת אליהו, הפועל נחלת יהודה ומועדון ספורט שיכון המזרח, לפני שחזר ב-2006 להפועל ראשון לציון לעונת פרישה.
לאחר שפרש מכדורגל המשיך לשחק כדורגל חופים בעירוני ראשון לציון במסגרת ליגת העל בכדורגל חופים.
כיום קפטה מאמן בחוגי ילדים במסגרת החברה העירונית ראשון לציון.
מחוז ניסקו (בפולנית: Powiat niżański; בתעתיק לעברית: פוביאט ניז'נסקי) הוא מחוז בפרובינציית פודקרפצקיה, שבדרום-מזרח פולין.
המחוז נוצר ב-1 בינואר 1999, כתוצאה מהרפורמות בממשל המקומי הפולני ב-1998. המושב המנהלי והעיר הגדולה ביותר של המחוז היא ניסקו (Nisko), השוכנת כ-57 קילומטר צפונית לבירת הפרובינציה ז'שוב.
המחוז כולל גם את הערים רודניק על נהר סן, השוכנת 13 קילומטר דרומית-מזרחית לניסקו, ואולנוב, השוכנת 11 קילומטר מזרחית לניסקו.
המחוז משתרע על שטח של כ-785 קמ"ר.
נכון לשנת 2019 מונה אוכלוסיית המחוז הכוללת כ-66,699 איש, מתוכם, 15,324 תושבים מתגוררים בניסקו, 6,710 ברודניק שעל נהר סן, 1,422 באולנוב, והאוכלוסייה הכפרית מוערכת בכ-43,243 איש.
מחוז ניסקו גובל במחוז יאנוב לובלסקי בצפון-מזרח, מחוז בילגוריי במזרח, מחוז ליז'נסק בדרום-מזרח, מחוז ז'שוב בדרום, מחוז קולבושובה בדרום-מערב ומחוז סטאלובה וולה בצפון-מערב.
המחוז מחולק לשבע גמינות (שלוש עירוניות-כפריות וארבע כפריות).
ניסן סְפִּיבַק (מוכר בכינוי נִיסִי בֶּלְזֶר, או נִיסִי קִישִׁינוֹבֶר, או ניסי ברדיצ'בר; ה'תקפ"ד, 1824 – ה'תרס"ו, 1906) היה חזן, מנצח ומלחין יהודי בולט במזרח אירופה בסוף המאה ה-19. כיהן בחזנות בבלץ, קישינב, ובברדיצ'ב.
נחשב לרבם של חזנים רבים בדור שאחריו.
דמותו הפכה לסמל של חזן יהודי טיפוסי.
נולד בעיירה נובה מיש (מוש) שבבלארוס (אז חלק מהאימפריה הרוסית) למשפחה חב"דית, ונחשב בילדותו לעילוי ולמדן.
מגיל צעיר גילה נטייה למוזיקה.
כילד שר במקהלת החזן זלמן זינגר מאומן (זלמן אומנר), ולאחר מכן בקרלין אצל החזן ברוך קרלינר.
משם עבר לשורר במקהלתו של החזן המפורסם ירוחם בלינדמן (ירוחם הקטן, 1798–1891) ששימש כחזן בברדיצ'ב.
הוא נשא לאישה את בת אחותו של ירוחם.
בגיל צעיר החל לכתוב לחנים, שעוררו תשומת לב.
בילדותו איבד את קולו בעקבות תאונה, וקולו הפך להיות צרוד, אך למרות זאת הוא היטיב לעשות בו שימוש.
בגיל 20 מונה לחזן בבלץ ועל שמה כינוהו רבים עד סוף חייו.
מבלץ עבר לקישינב, ובשנת 1877 נבחר לחזן בברדיצ'ב בבית הכנסת של העיר העתיקה – בה נשאר עד סוף חייו.
נפטר בסדיגורה במהלך מסע הופעות עם מקהלתו בשנת 1906.
המוגבלות הקולית שלו הביאה אותו לפיתוח סגנון מקורי של חזנות, שבה תפסה המקהלה מקום משמעותי הרבה יותר מהנהוג עד אז.
הוא הרחיב מאוד את תפקידה של המקהלה, ובנה הרכבים רחבים, עם תפקידי סולו ודואטים.
המקהלה שלו משכה אליו פרחי חזנות רבים, והיא הפכה למושג בעולם החזנות באוקראינה.
יכולת הניצוח המרשימה שלו התפרסמה אף היא ועשתה לו שם אגדי, והוא ערך מסעות ברחבי האימפריה הרוסית עם מקהלתו.
במסעות אלו התקבל גם בחצרות חסידיות, כמו בחצר רבי דוד טברסקי מטולנה – שאליו התקרב מאוד, ובחצר רבי אברהם יעקב, האדמו"ר הזקן מסאדיגורא.
ניסי נחשב לגאון במוזיקה היהודית, ולחנים רבים שלו התפרסמו ברחבי מזרח אירופה ובחצרות החסידות השונות.
מפורסמים במיוחד הם הלחנים למלכויות זכרונות ושופרות, "ונתנה תוקף", "תכנת שבת", "איך נפתח פה", "לכו נרננה", ו"ה' מלך".
דמותו של ניסי הפכה לאגדה עוד בחייו, ומעשיות רבות נפוצו סביבו.
סופר, שכשעבר לפני התיבה אצל רבי דוד טברסקי מטולנה בתפילת מוסף של ראש השנה נאלץ להפסיקו במילים "אדם יסודו מעפר" בשל בכי שתקף אותו.
את דמותו תיאר החזן פנחס מינקובסקי שהיה תלמידו: .
נִיסְף גְ'בֵּייל הוא כפר פלסטיני קטן בנפת שכם, הממוקם צפונית מערבית לשכם, כקילומטר וחצי מזרחית לסבסטיה, קילומטר דרומית לבית אימרין וכקילומטר צפונית לאיג'ניסיניא, בגובה של כ-400 מטר מעל פני הים.
על פי מפקד האוכלוסין של הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה (PCBS), בשנת 2017 הכפר מנה 471 תושבים.
בכפר נמצאו שרידים מהתקופות הרומית המאוחרת, הביזנטית, המוסלמית המוקדמת וימי הביניים.
בשנת 1596 הופיע הכפר בפנקסי המיסים העות'מאניים בשם "ג'ובייל".
היו רשומים בו 30 משקי בית מוסלמים ו-36 משקי בית נוצרים.
הם שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, בסך של 10,040 אקצ'ה ושליש מההכנסות ניתנו לווקף.
בשנת 1838 חיו בכפר כ-200 נוצרים, יוונים-אורתודוקסים, והיה כומר בכפר.
בשנת 1875 ויקטור גרן מצא בכפר סרקופג עתיק ששימש כשוקת.
הוא העריך שיש בכפר 300 תושבים, כולל כמה נוצרים.
ב-1882 תואר ניסף ג'בייל כ"כפר קטן בעמק פתוח, עם מעיין במזרח וזיתים.
במפקד 1922 של ארץ ישראל שערך המנדט הבריטי על ארץ ישראל, נמצא שאוכלוסיית הכפר מנתה 162 תושבים, כולל 88 נוצרים.
במפקד שנערך ב-1931 נמצאו 210 תושבים, כולל 105 נוצרים.
בסקר שערך המנדט הבריטי בשנת 1945 נמצאו בכפר 260 איש, מהם: 80 מוסלמים ו-180 נוצרים.
שטח האדמה הכולל היה 5,054 דונם.
מתוכם 3,333 שימשו לחקלאות ו-28 דונם היו קרקע בנויה.
בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית ניסף ג'בייל 228 תושבים, מתוכם 50 נוצרים.
לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1967, נערך מפקד ובניסף ג'בייל גרו 221 תושבים, מתוכם 14 פליטים.
בשנת 1979 הסתכם השטח הבנוי של ניסף ג'בייל ב-25 דונם.
מרכז הכפר שלו הכיל כמה בתים ישנים, שתי כנסיות יווניות אורתודוקסיות ומסגד.
על פי מפקד האוכלוסין של הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה (PCBS), בשנת 2007 הכפר מנה 394 תושבים, שגרו ב-83 משקי בית.
הכנסייה האורתודוקסית של סנט ג'ורג' – ממוקמת בחלק המזרחי של הכפר.
הכנסייה נבנתה בשנת 1880, ועברה שיקום בשנת 2014. עד שנת 1963 כיהן בכנסייה זו כומר תושב הכפר ולאחר פטירתו, אחת לשבוע מגיע כומר מהכנסייה האורתודוקסית בשכם, לעריכת המיסה השבועית.
מקאם אל-ח'ד'ר – ממוקם בכניסה הצפונית לכפר, מכיוון בית אימרין.
על פי המסורת כאן נח אליהו הנביא (שכינויו אל-ח'ד'ר) ושתה ממי המעיין הסמוך.
בימי קדם נהגו התושבים להתפלל במקאם, בלילות, לאור מנורות שמן, כדי לקבל הגנה ממחלות ולהביא מזל טוב והצלחה וכשהמתפלל השיג את מבוקשו, היה בא עם משפחתו להתפלל ולערוך סעודה במקום.
מבנה המקאם הוא בן שני חדרים עיקריים.
החדר המרכזי הוא בשטח של כתשעה מטרים רבועים, בצדו הדרומי יש מחראב ועליו בנויה כיפה, המתנשאת לגובה של כארבעה מטרים מעל פני הקרקע.
החדר השני קטן יותר וכיום הוא ללא גג.
מחוץ למבנה, בכניסה, אפשר לרדת שש מדרגות, למעיין שמימיו יוצאים לאמה קטנה בנויה מאבנים מסותתות והיא מיוחסת לתקופה הרומית.
המעיין שימש לשתייה וכן לרחצה לפני התפילה.
עדנאן סמארה (; יליד 15 ספטמבר 1941) – פוליטיקאי ואיש ציבור פלסטיני.
בין התפקידים שמילא וממלא: תת-מזכיר משרד התעשייה והמסחר הפלסטיני (1995–2004), יו"ר חבר הנאמנים של האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס, (2005–הווה), יועץ לנשיא מחמוד עבאס לענייני יצירתיות ומצוינות (2012–2019), יו"ר המועצה העליונה ליצירה ומצוינות בדרגת שר (2015–הווה), יו"ר דירקטוריון הקרן לתמיכה ביצירה ומצוינות (2016–הווה), יו"ר אגודת הידידות הפלסטינית-סינית.
ניסנית (שם מדעי: .Crepis L) – סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים דו-שנתיים או רב-שנתיים בני חלוף, שפרחיהם צהובים וכולם לשוניים ממשפחת המורכבים.
בסוג 206 מינים, מהם 13 מינים בישראל וסביבתה ומחציתם נדירים עד נדירים מאוד ואף נידחים, רובם חד-שנתיים ומיעוטם רב-שנתיים.
תפוצתו העולמית של הסוג רחבה והיא משתרעת בעיקר באזורים הממוזגים והסובטרופייים של חצי כדור הארץ הצפוני, אם כי ישנם מינים הגדלים בהרים טרופיים באפריקה.
מרבית מיני הניסנית בישראל הם צמחים ים-תיכוניים הגדלים בצפון ישראל ובמרכזה, והשכיחים שבהם ניסנית ארץ-ישראלית, ניסנית כינורית וניסנית זיפנית.
ניסנית הבולבוסין (בשמה הקודם Crepis bulbosa) הועברה לסוג מרור, ושמה המדעי המעודכן הוא Sonchus bulbosus — כלומר, מרור הבולבוסין.
ישנם חוקרים שהעבירו אותה לסוג אחר, ושמה לפי סיווג זה הוא Aetheorhiza bulbosa, אך לפי אתר POWO הסוג Aetheorhiza אוחד עם הסוג Sonchus (מרור).
צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים בני חלוף, צהובי פרחים גובהם 3 עד 120 ס"מ, ועל פי רוב בעלי שוֹשֶנֶת עלים.
צמחים שעירים לגמרי או בחלקם בעלי שערות פשוטות או זיפיות או בלוטיות.
הן מצויות על כל חלקי הצמח או רק בגבעול או בעלים או בעוקצי הפרחים או בחפי המעטפת.
השורש בדרך כלל שורש שיפודי, השורשים עמוקים או רדודים, מעוצים או סיביים.
הפטוטרות קיימות לפחות בעלי הבסיס.
הגבעולים זקופים עד מזדקפים, פשוטים או מסועפים, בדרך כלל בעלי פסי אורך דקים, קירחים או שעירים.
הגבעולים נושאי עלים לאורכם או הם עולים מעלי השושנת והם ללא עלים לכל אורכם (scapiform).
העלים מסורגים לאורך הגבעול או בסיסיים בעיקר כשוֹשֶנֶת (דוּר של עלים המרוכז בבסיס הגבעול).
התפרחות אינן סיומיות, מפורדות (על צירים נפרדים) ובצורת קרקפת.
הקרקפות זקופות ובעלות פרחים לשוניים מרובים שצבעם צהוב ונראים היטב מבחוץ.
המעטפת עשויה מחפים חיצוניים הקצרים כרגיל באפן ניכר מהפנימיים.
החפים הפנימיים שווים פחות או יותר זה לזה באורכם, והם מתקשים לעת ההבשלה, עוטפים את זירעוני ההיקף ומתפשקים אחרי פיזור זירעוני המרכז.
המצעית עליה יושבים הפרחים חשופה, לפעמים בעלת שערות ארוכות.
הפרחים צינוריים בלבד, דו מיניים וצהובים.
השחלה תחתית, בעלת שני עלי שחלה, בעלת מגורה אחת וביצית אחת.
עמוד השחלה מחולק בראשו לשתי צלקות ארוכות שצבען צהוב או ירוק.
הזירעונים על פי רוב שווי צורה; לעיתים רחוקות שונים זירעוני ההיקף מזירעוני המרכז (למשל, ניסנית זיפנית).
ואז, הזירעונים על פי רוב בני שתי צורות; זירעוני ההיקף עטופים כל אחד בחפה מעטפת וכרגיל שונים בצורתם מזירעוני המרכז.
הזירעונים ההיקפיים מכונפים (בעלה כנפיים), ונותרים על צמח האם למשך זמן רב.
הזירעונים אינם קטועים כי אם צרים כלפי ראשם או הם (לפחות הזירעונים הפנימיים) בעלי מקור ברור, אורך המקור כאורך הזירעון לערך או גדול מזה.
הזירעון גלילי או דמוי פריזמה (בשונה ממרור).
על פי רוב הציצית נישאת על מקור לפחות בחלק של הזירעונים.
הציצית בעלת שערות לבנות רבות, ארוכות, פשוטות ורכות מאוד בלבד, והיא נשירה או משתיירת (במרור היא אינה משתיירת ועשויה קבוצות של שערות דקות ורכות וגם זיפים נשירים יחידים).
על פי רוב אין הציצית ניתקת מהזירעון ואם היא ניתקת הרי אין שערותיה מאוחות לטבעת.
אורך הזירעונים גדול פי 4 או יותר מרוחבו (לפחות רובם של זירעוני הקרקפת), הזירעונים בעלי 10 עד 35 קווי אורך.
פנולוגיה (מחזור חזותי) של התפרחות והפרחים
התפרחת בנויה מספר דּוּרִים (טבעות) עוקבים של פרחים צינוריים בעלי עלה כותרת אחד הפרוש בצורה לא סימטרית כלפי היקף התפרחת.
התפרחת נפתחת עם הזריחה ונסגרת בשעות הצוהרים ולא לעת ערב, לרוב רק בימים שטופי שמש.
ובכל יום נפתח דּוּר (טבעת) אחד של פרחים מהחוץ פנימה וכאשר הדור הפנימי ביותר מסיים את יומו המיני כל פרחי התפרחת נובלים בבת אחת.
פרחי כל דור מתפקדים באופן מיני במשך יום אחד בלבד, אבל, האבקנים והצלקת מבשילים בזמנים שונים (פרוטאנדריה).
בבוקר חל בהם השלב הזכרי, כלומר המַאֲבָקִים שבראש האבקנים משחררים את גרגרי האבקה, שמשמשים כפיתיון למאביקים, לפני הבשלת הצלקת.
המאביקים, הדבורים וחיפושיות, אוספים את רוב האבקה כבר בבוקר ולקראת שעות הצוהריים אין כמעט אבקה בפרחים.
בשלב הנקבי בוקעת הצלקת את צינור האבקנים, מתפשקת ונכונה לקלוט את גרגרי האבקה.
הסוג ניסנית (Crepis) כולל כ־203 מינים, מהם 13 מינים בישראל: עשרה מהם חד-שנתיים, ושלושה רב-שנתיים: ניסנית ירושלמית, ניסנית כינורית וניסנית מעוצה.
רק חמישה מינים נחשבים שכיחים או מצויים: ניסנית ארץ-ישראלית, ניסנית דו-קרנית, ניסנית זיפנית, ניסנית ירושלמית וניסנית שיכנית.
שאר המינים — שמונה במספר — הם נדירים עד נדירים מאוד, וחלקם אף נמצאים בסכנת הכחדה בישראל, בהם ניסנית נאה, ניסנית מעוצה, ניסנית מיובלת וניסנית קטנת-פרחים.
רוב המינים בישראל משתייכים לצמחייה ים-תיכונית — לפחות עשרה מהם כוללים רכיב ים-תיכוני מובהק.
מיעוטם משתייכים לחבלים ביוגאוגרפיים אחרים: ניסנית מכונפת היא מין אירנו-טורני; ניסנית ערבית שייכת לחבל הסהרו-ערבי; וניסנית נאה היא מין רחב תפוצה (אירו-סיבירי–ים-תיכוני–אירנו-טורני), הגדל בארץ רק בחרמון ונחשב נדיר מאוד.
הסוג ניסנית בישראל מייצג בעיקר את הפלורה הים-תיכונית (חד-שנתיים ופריחה באביב), עם נציגות מצומצמת של צמחיית חבלים צחיחים או קרים מאוד.
13 המינים של הסוג ניסנית הגדלים בישראל, מובאים בפרקים הבאים לפי שמם המדעי והמאפיינים הבולטים שלהם.
ניסנית ארץ-ישראלית (Crepis palaestina) היא צמח עשבוני חד-שנתי, מצוי.
תפוצתו העולמית מצומצמת לאזור מזרח הים־התיכון: קפריסין, טורקיה, סוריה-לבנון, ירדן וישראל.
בישראל הוא שכיח בצפון הארץ ובמרכזה, בשטחים פתוחים, בבתות ים־תיכוניות ובבתות ספר שאינן מדבריות.
עונת פריחתו נמשכת מסוף פברואר עד אמצע מאי.
ניסנית ארץ-ישראלית היא צמח קירח וזקוף, שגובהו 40 עד 80 ס"מ, בעל שושנת עלים בבסיסו ועלים כינוריים רחבים החובקים את הגבעול.
המעטפת חרוטית, צרה וארוכה, בנויה משמונה חפים פנימיים המתעבים ומתקשים בעת ההבשלה, ועוטפים את הזירעונים החיצוניים שבהיקף.
הזירעונים חסרי מקור: זירעוני המרכז גליליים, מחודדים בהדרגה כלפי מעלה, בעלי ציצית משתיירת; ואילו זירעוני ההיקף שטוחים, מכונפים וחסרי ציצית, ונותרים על הצמח זמן רב.
הציצית קצרה מאוד ביחס לזירעון, לבנה כשלג, משתיירת ואינה בולטת כמעט מתוך המעטפת.
ניסנית דו-קרנית (Crepis sancta) היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני–סהרו-ערבי נפוץ.
עונת פריחתה מתחילה בסוף ינואר ונמשכת עד אמצע מאי.
תפוצתה העולמית משתרעת מאירופה דרך המזרח התיכון ועד הרי ההימלאיה המערביים וחצי האי ערב, סיני ומצרים.
בישראל היא נפוצה בכל החבל הים-תיכוני ומצוי בנגב הצפוני, בהר הנגב, במדבר יהודה ואף באזור ים המלח.
בית הגידול שלה מגוון וכולל מדרונות, ואדיות ומישורים אבניים במדבר, בתות, שיחיות, שולי חורש ושטחים מופרים בחבל הים-תיכוני.
ניסנית דו-קרנית היא צמח קטן שגובהו 10 עד 30 ס"מ.
גבעולי הפרחים דקים וחסרי עלים, מתפצלים באופן דו-קרני ומספרם מועט.
הקרקפות נישאות על עוקצים וקוטרם 1 עד 1.5 ס"מ.
מצעית הקרקפת מכוסה קשקשים או שערות (על פי רוב מועטות מאוד).
החפים חסרי שיכים, והזירעונים חסרי מקור.
זירעוני ההיקף לבנים מוארכים ומצולעים וקליפתם עשויה חומר שעמי.
ניסנית זיפנית (Crepis aspera) היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני נפוץ.
עונת פריחתה מתחילה בסוף פברואר ונמשכת עד סוף יוני.
באביב ניכרת פריחתו הצהובה בנוף של בתות ים-תיכוניות, חורש פתוח ואף במעזבות, בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה.
ניסנית זיפנית היא צמח עשבוני חד-שנתי זקוף, שגובהו 15 עד 25 ס"מ, שגבעוליו והמעטפת נושאים זיפים ארוכים, דלילים ומפושקים.
עליו הבסיסיים מוארכים ודמויי מרית, ואילו העלים שעל הגבעול בעלי שפה משוננת בשינון גס, לעיתים רחוקות מפורצים לאונות מוארכות, ובבסיסם זוג אוזניות הלופתות את הגבעול.
הקרקפות קטנות עד בינוניות, זקופות, ונושאות פרחים לשוניים צהובים.
ניסנית ירושלמית (Crepis hierosolymitana) היא צמח עשבוני רב-שנתי, ים-תיכוני מצוי.
עונת פריחתה מתחילה בתחילת מרץ ונמשכת עד סוף מאי.
תפוצתה העולמית היא במזרח התיכון, כולל לבנון-סוריה, ירדן וישראל.
בישראל היא שכיחה בחורש הים-תיכוני, בעיקר בצל סלעים, בשפלה הצפונית, לאורכו של ההר כולו, וגם בגולן ובחרמון.
ניסנית ירושלמית היא צמח זקוף שגובהו 20 עד 60 ס"מ.
עליו הבסיסיים ערוכים כשושנת, דמויי כינור, ובעלי אונות מרוחקות זו מזו.
האונות ארוכות ביחס לרוחב העלים ומעוגלות.
האונה הקיצונית של כל העלים או של חלקם דמוית ביצה ומעוגלת, שרוחבה כאורכה.
עלי הגבעול חלקם מנוצים וחלקם סרגליים.
כל הקרקפות נישאות על עוקצים.
עוקצי הקרקפות וחפיהן נושאים שערות גסות ושחורות.
המצעית של הקרקפת חשופה לגמרי.
הזירעון אדמדם-חום, כפוף פנימה, מוצרים בשני קצוותיו וללא מקור (לפחות ברובם).
ניסנית כינורית (Crepis reuteriana) היא צמח עשבוני רב-שנתי, ים-תיכוני לא מצוי.
עונת פריחתה מתחילה בסוף מרץ ונמשכת עד תחילת יוני.
תפוצתה העולמית במזרח התיכון - מאלבניה ויוון, דרך טורקיה ועד ירדן וישראל.
בישראל תפוצתה בעיקר בחורשים ובבתות בצפון הארץ: בגליל העליון, בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בכרמל, בהרי יהודה, בגלבוע ובחרמון.
זהו צמח רב־שנתי בעל קנה שורש, שעליו הבסיסיים ערוכים כשושנת, דמויי כינור, ובעלי אונות מרוחקות זו מזו.
האונות הצדדיות חדות וארוכות יחסית, בעוד האונה הקיצונית (האחרונה) של העלים וגם האונות הצדדיות עצמן משולשות או מוארכות, ורוחבן גדול בערך פי שניים מאורכן.
עוקצי התפרחות והחפים קירחים, וגם החפים הפנימיים של המעטפת קירחים.
ניסנית מיובלת (Crepis zacintha) היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני נדיר מאוד.
עונת פריחתה מתחילה בסוף פברואר ונמשכת עד תחילת מאי.
תפוצתה העולמית משווייץ ועד המזרח התיכון.
בישראל היא גדלה במערב הגליל העליון, על כתמי קרקע חומה ורדודה בין סלעים, ברום של כ־300 מטר מעל פני הים.
חלק מהקרקפות יושבות (אינן נישאות על עוקץ).
אורך החפים הארוכים ביותר בדור החיצוני של המעטפת מגיע לכחצי מאורכם של החפים הפנימיים.
בחפי המעטפת הפנימיים, החלק התחתון תופח ומתקשה בעת ההבשלה, והגביע העוטף את הפרי מתרחב ויוצר מבנה כדורי בעל שמונה מקצועות, המזכיר במראהו ראש שום.
ניסנית מכונפת (Crepis pterothecoides) היא צמח עשבוני חד-שנתי, אירנו-טורני נדיר מאוד.
עונת פריחתה מתחילה בסוף מרץ ונמשכת עד תחילת יולי.
בישראל תפוצתה משתרעת בצפון-מזרח רמת הגולן ובחרמון על קרקע סלעית או אבנית.
הגבעולים נושא הקרקפות הם קשתיים.
כל הזירעונים בעלי מקור שאורכו עולה פי 3-2 על אורך גוף הזירעון.
ציציות הזירעונים בולטות מתוך המעטפת.
ניסנית מעוצה (Crepis robertioides) היא צמח עשבוני רב-שנתי, מזרח ים-תיכוני נדיר מאוד.
עונת פריחתה מתחילה בתחילת מאי ונמשכת עד אמצע אוגוסט.
תפוצתה משתרעת בסוריה, לבנון ובחרמון בישראל.
היא גדלה במדרונות אבניים ובקרקעות סלעיות בשטחים פתוחים — כולל שדות עשבוניים ובתות (שיחיות) — בגבהים של 1,500 עד 3,000 מטר מעל פני הים.
ניסנית מעוצה היא צמח נמוך, רב-שנתי (המיקריפטופיט), כלומר צמח רב-שנתי שחלקו העל-קרקעי מת בעוד החלק התת-קרקעי שורד בחורף, בעל גזע מעוצה וקנה-שורש מכוסה קשקשים.
רוחב העלים אינו עולה על 10 מ"מ.
רוב תתי-האוכלוסיות של ניסנית מעוצה ממוקמות בהר מקמל, הר סנין והר כניסי בלבנון.
רמת הבקאע מהווה מחסום לזרימת גנים ויוצרת בידוד רבייתי בין תתי-האוכלוסיות שעל פני רכסי ההרים, אולם האוכלוסייה בכללותה לא נחשבת מקוטעת באופן חמור.
תצפיות שנערכו לאחרונה בהר מקמל ובהר סנין הראו כי תתי-האוכלוסיות שם הושפעו בצורה משמעותית מלחץ רעייה: מרבית הפרטים שנמצאו באזורים הנגישים לעיזים היו גמדיים (דחוסים בגובהם).
גודלן של תתי-האוכלוסיות שנצפו באזורים אלו נע בין שלושה לשבעה פרטים בלבד.
בהתחשב בהידרדרות בתי הגידול ובנוכחות האיומים לאורך כל תחום התפוצה של המין, הוערכה ירידה בגודל האוכלוסייה..
ניסנית נאה (Crepis pulchra) היא צמח עשבוני חד-שנתי, נדיר מאוד, שמאפייניו הפיטוגאוגרפיים משתרעים על פני אזורים אירו-סיביריים, ים-תיכוניים ואירנו-טורניים.
תפוצתו העולמית רחבה — מאירופה, דרך המזרח התיכון, ועד הרי ההימלאיה המערביים.
בישראל הוא מוגבל לחרמון ולצפון-מזרח רמת הגולן.
בית גידולו כולל שדות, מקומות אבניים ודרדרת טוף.
עונת פריחתו מתחילה בתחילת אפריל ונמשכת עד סוף יולי.
זהו צמח גבוה יחסית, שגובהו 40 עד 100 ס"מ, ועליו תפרחות בראש הגבעול היוצרות מבנה המזכיר מנורה.
מצעית הקרקפת קירחת, והזירעון חסר מקור.
ניסנית סורית (Crepis syriaca) היא צמח עשבוני חד-שנתי, נדיר, מזרח הים-תיכוני.
עונת פריחתה מתחילה בסוף פברואר ונמשכת עד סוף מאי.
תפוצתה העולמית מוגבלת למזרח התיכון, כולל טורקיה, לבנון–סוריה, ירדן וישראל.
בישראל היא מצויה בגליל העליון, הגליל התחתון, עמק יזרעאל, בקעת החולה, בקעת כנרות, הגלבוע, מדבר שומרון, ערבות הירדן, הגולן, החרמון, הגלעד ומואב.
בית גידולה כולל בתות וצומח עשבוני.
ניסנית סורית היא צמח שגובהו 24–50 ס"מ, בעל כסות צמרית עד קירח למחצה, ולעיתים נושא זיפים קוצניים.
הגבעולים זקופים, פשוטים או מסועפים במקצת; הם ארוכים ונושאים לרוב 1–2 קרקפות.
העלים הבסיסיים והתחתונים הולכים ונהיים צרים לעבר הפטוטרת, בעלי צורת אזמל הפוך, ושפתם משוננת או קרועה (incised); העלים האמצעיים והעליונים יושבים (ללא פטוטרת), בעלי אוזניות (auriculate), בצורת ביצה עד אזמל, והעליונים ביותר מנוצים עמוק סמוך לבסיסם.
הקרקפות מעטות, נישאות על עוקצים ארוכים.
לפני ההבשלה הן דמויות כד בעל בטן נפוחה.
המעטפת דמוית גביעון, בעת ההבשלה אורכה כ-2 ס"מ, משונצת במרכזה.
החפים החיצוניים רבים, קרומיים (כעין נייר), ברוחב 3 עד 4 מ"מ, דמויי ביצה או אזמל, חדים בקצותיהם, צמריים, ולרוב מתפשקים לאחור עם ההבשלה.
החפים הפנימיים (10 עד 14 במספר) עשבוניים, צרים–אזמליים, מכוסים שערות צמריות עם שערות בלוטיות ושערות ארוכות; בעת ההבשלה הם מתקשים בחלק שמתחת למרכז ואינם מתפשקים לאחור לאחר פיזור הפירות.
הזירעונים ההיקפיים עבים מעט מהפנימיים, מעוקלים, מכוסים פלומה, עטופים בחפי המעטפת, ומתחדדים בהדרגה למקור שאורכו גדול פי כמה מאורך הציצית.
הזירעונים הפנימיים בעלי מקור ברור, אורכם הכולל (עם המקור) כ־1.5 ס"מ, צרים ודמויי כישור, שהולכים ונהיים צרים כלפי מקור דק שאורכו גדול בהרבה מאורך גוף הזירען עצמו.
הציצית של שני סוגי הזירעונים משתיירת ובולטת, בצבע לבן-צהבהב, ואורכה כ-5 מ"מ.
ניסנית ערבית (Crepis senecioides) היא צמח עשבוני חד-שנתי, מדברי, סהרו-ערבי, הנחשב נדיר מאוד.
עונת פריחתה מתחילה בתחילת פברואר ונמשכת עד סוף אפריל.
תפוצתה העולמית משתרעת מצפון אפריקה (תוניסיה, לוב ומצרים) מזרחה אל ערב הסעודית ודרך ירדן וישראל לצפון-מערב סוריה.
בישראל תפוצתה מוגבלת לנגב, מדבר יהודה ערבות הירדן, דרום בקעת ים-המלח והערבה.
זהו צמח נמוך, שגובהו 8 עד 15 ס"מ, מרובי גבעולים, כאשר הגבעולים חסרי עלים פרט ל-1 עד 3 עלים קטנים.
אורך הקרקפות קטן, ואינו עולה על ס"מ אחד.
חפי המעטפת נושאים זיפים המתקשים בעת ההבשלה.
חפי המעטפת נושאים זיפים המתקשים עם ההבשלה; החפים החיצוניים מועטים, צורתם נימית, ואורכם לאחר ההבשלה 7 עד 15 מ"מ.
כל הזירעונים נושאים מקור שאורכו גדול פי שניים עד שלוש מאורך גוף הזירען עצמו.
ניסנית קטנת-פרחים (Crepis micrantha) היא צמח עשבוני חד-שנתי, נדיר מאוד, המשתייך לצמחייה ים-תיכונית–אירנו-טורנית.
תפוצתה העולמית משתרעת מדרום-מזרח אירופה מזרחה לאיראן, ומערבה עד חצי האי ערב, סיני ומצרים, דרך ירדן וישראל.
בישראל היא אותרה בשנים האחרונות בעמק יזרעאל, שם היא גדלה על קרקעות כבדות.
הקרקפות קטנות מאוד, נישאות על עוקצים, ומספרן רב.
חפי המעטפת החיצוניים קצרים ביותר, שעירים ונושאים זיפים בודדים.
אורך הזירעונים זעיר - 1.5 עד 2 מ"מ בלבד, הם חסרי מקור ונושאים ציצית נשירה שאורכה רב בהרבה מאורך הזירען עצמו.
ניסנית שיכנית (Crepis aculeata) היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני מצוי.
תפוצתה העולמית משתרעת ממערב לבנון דרך ישראל ועד סיני, לאורך מישור החוף.
בישראל היא גדלה בלעדית על קרקעות חוליות של מישור החוף, בעיקר בחול מיוצב, חול חמרה וכורכר.
הצמח מחוספס בחלקו העליון ומאופיין בעלי גבעול גזורים-מנוצים לאונות מוארכות, צרות ומחודדות.
חפי המעטפת החיצוניים קצרים, ולחפים הפנימיים זיפים בודדים.
הזירעונים ההיקפיים חסרי מקור, אורכם 7 עד 10 מ"מ, וחסרי כנף בצידם הפנימי; הם עטופים בחפי המעטפת ונושרים בהדרגה, זה אחר זה, בשלב מאוחר.
הזירעונים הפנימיים בעלי מקור ארוך שאורכו כאורך גוף הזירען, והציצית שלהם אינה נשירה - הפצתם מתבצעת באמצעות הרוח.
נִיסָנִית אֶרֶץ-יִשְׂרְאֵלִית (שם מדעי: Crepis palaestina) היא צמח עשבוני חד-שנתי שכיח וקירח, שפרחיו צהובים וכולם לשוניים ממשפחת המורכבים.
מין זה נמנה עם 13 מיני הניסנית הגדלים בישראל ובסביבתה.
תפוצתו העולמית מצומצמת לאזור מזרח הים־התיכון: קפריסין, טורקיה, סוריה־לבנון, ירדן וישראל.
ניסנית ארץ-ישראלית (Crepis palaestina) היא צמח עשבוני חד-שנתי, זקוף וקירח, שגובהו 40 עד 80 ס"מ, מסועף בחלקו העליון, ובעל שושנת עלים בבסיסו.
לצמח קנה-שורש קצר ושורשים סיביים רבים.
הלוואים חסרים, אך הפטוטרות קיימות לפחות בעלי הבסיס.
הגבעולים זקופים מסועפים בחלקם העליון, בדרך כלל בעלי פסי אורך דקים וקירחים.
חלק מהגבעולים נושאי עלים לאורכם, וחלקם עולים ישירות מתוך שושנת העלים בבסיס ואינם נושאים עלים (scapiform).
העלים ערוכים בעיקר כשושנת בבסיסו (דור של עלים המרוכז בבסיס הגבעול) או מסורגים לאורך הגבעול.
העלים רחבים וכינוריים, בעלי אונות צדדיות משוננות, והם חובקים את הגבעול בבסיסם.
הקרקפות (התפרחות) סיומיות, מפורדות (על צירים נפרדים), זקופות, ונושאות פרחים לשוניים מרובים בצבע צהוב, הבולטים היטב כלפי חוץ.
המעטפת חרוטית, צרה וארוכה, בנויה מחפים קירחים וחלקים.
החפים החיצוניים קצרים במידה ניכרת מהחפים הפנימיים.
החפים הפנימיים, שמספרם שמונה, שווים פחות או יותר זה לזה באורכם, מתעבים ומתקשים בעת ההבשלה, עוטפים את הזירעונים החיצוניים שבהיקף ומתפשקים לאחר פיזור זרעוני המרכז.
המצעית שעליה יושבים הפרחים חשופה, ולפעמים נושאת שערות ארוכות.
פרחי הקרקפת צהובים, דו-מיניים, לשוניים בלבד, ולשון הכותרת מסתיימת בחמש שיניים.
השחלה תחתית, בנויה משני עלי שחלה, בעלת מגורה אחת וביצית אחת.
עמוד השחלה מחולק בקצהו לשתי צלקות ארוכות שצבען צהוב או ירוק.
הפרי הוא זירעון, בעל 10 עד 35 קווי אורך דקים, שאינו קטוע ואינו נושא מקור אלא מתחדד בהדרגה כלפי ראשו.
זירעוני ההיקף שונים מזירעוני המרכז.
הזירעונים הפנימיים גליליים, בעלי בסיס מורחב ונבוב, ואורכם 7 עד 10 מ"מ, עם ציצית משתיירת; לעומתם, זירעוני ההיקף שטוחים, חסרי ציצית, בעלי כנפיים, שרוחבם בבסיס 3 עד 4 מ"מ או פחות, והם מכונסים בתוך חפי המעטפת החיצוניים שצלעם האמצעית שעמית, בולטת ומעובה מאוד.
זירעוני ההיקף המכונפים נותרים על צמח האם למשך זמן ממושך.
הציצית קצרה באופן ניכר מהזירעון, לבנה כשלג, ואינה בולטת כמעט מתוך המעטפת.
הציצית בעלת שערות לבנות רבות, ארוכות, פשוטות ורכות מאוד בלבד, והיא משתיירת (במרור היא אינה משתיירת ועשויה קבוצות של שערות דקות ורכות וגם מזיפים נשירים יחידים).
התפרחת נפתחת עם הזריחה ונסגרת בשעות הצהרים ולא לעת ערב, לרוב רק בימים שטופי שמש.
המאביקים, דבורים וחיפושיות, אוספים את רוב האבקה כבר בבוקר ולקראת שעות הצהריים אין כמעט אבקה בפרחים.
ניסן לוי (5 במאי 1967, כ"ה בניסן ה'תשכ"ז) הוא מנכ"ל נמל אשדוד.
נולד וגדל בירושלים, את שירותו הצבאי עשה כקצין בגולני ולאחר מכן ביחידת הקישור ללבנון.
למד לתואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות באוניברסיטה העברית ותואר שני במנהל עסקים, גם כן באוניברסיטה העברית.
עבד בבנק ירושלים כמשנה למנכ"ל, בשנת 2014 עבר לבנק מזרחי טפחות כסמנכ"ל עד שהתפטר בשנת 2023.
ועדת האיתור לבחירת מנכ"ל נמל אשדוד בחרה בו באפריל 2024 למנכ"ל המיועד, ההמלצה אושרה בדירקטוריון הנמל
לוי מתגורר בפסגת זאב, בירושלים, נשוי לנועה ואבא לשישה ילדים.
"ניסע רחוק" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון בהשתתפות הזמר ברי סחרוף.
את השיר הוציאו ב-4 בספטמבר 2024 לאור חברות התקליטים נענע דיסק ודי-מיוזיק, כסינגל המוביל של אלבומה השישי של מימון, "שקופה".
"ניסע רחוק" נכתב והולחן על ידי מימון, אור מילשטוק, עמרי קסטן והופק על ידי ניר מימון.
השיר מבטא רצון עמוק לברוח מחיי השגרה הלחוצים והכאוטיים אל מקום רחוק ושקט.
הדוברת מפנטזת על בריחה למקומות כמו הודו או בנגקוק, וחולמת לשכוח את כל מה שמוכר כדי לחיות רק את הרגע, בלי דאגות חומריות או יוקרה.
השאיפה שלה מוקדשת לחיים פשוטים ושלווים, מלאים בכחול השמיים או הים.
השיר מעביר תחושת חוסר שקט פנימי, כשהדוברת רוצה להימלט מהכאוס שסביבה ולהתמסר לשלווה פנימית.
בפזמון, הפנטזיה מתוארת כשקטה אך מלאה בעוצמות פנימיות, כשמחשבותיה משודרות בשקט והן מפליגות לחלומות על בית בכוכב אחר, יחד עם הפסנתר שלה.
היא מתארת איך בלילות הראש שלה מלא בקולות, אך למרות הרעש הפנימי, יש תפילות בלבה ותקווה להמשיך לרקוד ולהתמודד עם העולם.
הבריחה שהיא מתארת בשיר אינה רק פיזית אלא גם נפשית, כשהמוזיקה (הפסנתר) והפנטזיה מעניקים לה מקום של נחמה ואולי גם תקווה לבריחה עתידית שתאפשר לה חופש מהכבלים של המציאות.
"ניסע רחוק" זכה להצלחה בתחנות הרדיו השונות בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הפזמונים השבועי של חברת מדיה פורסט, המאגדת את נתוני האיירפליי בישראל לכדי דירוג שבועי.
ניסנית זיפנית (שם מדעי: Crepis aspera) היא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת המורכבים (Asteraceae), הנפוץ מאוד בישראל ובמדינות מזרח הים התיכון.
הצמח זקוף ומסועף בחלקו העליון, וגובהו נע בין 15 ל־25 ס"מ.
התפרחות (קרקפות) צהובות, וכל פרחיהן לשוניים.
לניסנית זיפנית שני טיפוסי זירעונים, הנבדלים בצורתם ובאסטרטגיית ההפצה שלהם: הזירעונים הפנימיים נושאים ציצית ונפוצים למרחק בסמוך להבשלתם, ואילו הזירעונים ההיקפיים נותרים בקרבת צמח האם ומתפזרים בדרך כלל רק בשנה שלאחר מכן.
הצמח מפריש מוהל חלבי עם פציעת רקמותיו; מוהל זה איננו רעיל, אך עשוי לגרום לגירוי קל בעור או בעיניים אצל רגישים.
ניסנית זיפנית היא אחת מתוך 13 מיני ניסנית הגדלים בישראל.
תפוצתה בארץ משתרעת באזורים ים-תיכוניים בצפון הארץ ובמרכזה, והיא נעדרת מאזורי מדבר.
תחום תפוצתה הטבעי משתרע ממצרים וסיני דרך הלבנט, עיראק וטורקיה, ועד צפון-מערב חצי האי ערב ואיראן.
בנוסף, מין זה הוכנס והתאקלם באיטליה.
תקופת הפריחה של ניסנית זיפנית נמשכת מסוף פברואר ועד סוף יוני, והיא מתרחשת במקביל לקמילה הדרגתית של העלווה.
הפירות הירוקים (זירעונים בלתי בשלים) מתחילים להופיע בסוף מרץ, והבשלתם מסתיימת לקראת סוף אפריל.
הפצת הזרעים נמשכת מהמחצית השנייה של מאי ועד תחילת אוגוסט.
ניסנית זיפנית היא צמח עשבוני חד-שנתי, זקוף, לפעמים מסתעף מצוואר השורש, ומסועף בחלקו העליון, שגובהו נע בין 15 ל־25 ס"מ.
רק הגבעול והמעטפת נושאים שערות זיפיות דלילות, מפושקות ובלתי נעימות למגע, בעוד שאר חלקי הצמח קירחים לחלוטין.
לאורך הגבעולים מופיעים שלושה טיפוסי עלים הנבדלים זה מזה בצורתם: עלים בסיסיים, עלי גבעול ועלים עליונים.
שונות בין אוכלוסיות במין ניסנית זיפנית בולטת במיוחד, והיא באה לידי ביטוי בשלושה זנים (וריאנטים) הנבדלים בתכונות מורפולוגיות בהתאם לאזור תפוצתם — בעיקר באופי השעירות של הגבעול ובצורת העלים.
בזן אחד הגבעולים נושאים זיפים צהובים קשים; בזן שני הגבעולים חסרי זיפים או כמעט חסרי זיפים; ובזן שלישי העלים שעל הגבעול מפורצים לאונות מוארכות במקום להיות משוננים בלבד.
לשם הבנת המונחים המורפולוגיים המופיעים בפרק, מומלץ לעיין בערך משפחת המורכבים.
בפנולוגיה של הפרח בערך ניסנית ארץ-ישראלית.
השורש שיפודי, ארוך וכהה מעט.
הגבעולים מחורצים ונושאים לרוב זיפים צהובים, בלתי גמישים, ארוכים ודלילים.
לעיתים מופיעים גם זיפים נוקשים במיוחד, בולטים מאוד ובעלי בסיס כהה עד כמעט שחור — תכונה אופיינית לזן הטיפוסי (var.
סביב הזיפים ניתן להבחין בשכבה צפופה של שערות קצרות ולבנות, שאינן זיפיות ואינן בלוטיות.
הזיפים עצמם יושבים על בסיס כהה ומעט מורם, אך לא גבשושי או בולט במיוחד.
לניסנית זיפנית טיפוסי עלים אחדים, השונים זה מזה במיקומם ובמבנה שלהם.
העלים מסודרים לאורכו של הגבעול, וניכרת הבחנה ברורה בין העלים הבסיסיים, העלים שלאורך הגבעול, והעלים העליונים.
העלים שבבסיס הגבעול מוארכים עד דמויי-מרית, כלומר ראשם רחב ומעוגל וחלקם התחתון הולך וצר לעבר הפטוטרת.
העלים שלאורך הגבעול מוארכים, זקופים וצמודים לגבעול; בבסיסם זוג אוזניות החובקות את הגבעול.
שפת העלים משוננת בצורה חדה, ולעיתים נדירות הם מפורצים לאונות מוארכות.
לעיתים מופיעים זיפים בבסיס העלה, במקום התחברותו אל הגבעול.
העלים העליונים ביותר צרים, סרגליים (linear), ובעלי שפה תמימה.
התפרחות סיומיות, מפורדות (על צירים נפרדים) ובצורת קרקפת.
הקרקפות זקופות ובעלות פרחים לשוניים מרובים שצבען צהוב ונראים היטב מבחוץ הערוכים על מצעית חשופה.
הקרקפות מפוזרות בראשי הגבעולים, לעיתים בקבוצות ולעיתים בודדות, והן קטנות עד בינוניות בגודלן; אורכן לעת ההבשלה אינו עולה על 1.5 ס"מ.
הגבעול הנושא קרקפות מסתיים בקרקפת, ומתחתיה יוצאות קרקפות צעירות נוספות.
המעטפת דמוית גביעון, אורכה 6 עד 8 מ"מ, ועם ההבשלה חלקה העליון מתכווץ ונעשה צר יותר.
המעטפת כוללת שני דורים של חפים: חפים חיצוניים קצרים וחפים פנימיים ארוכים מהם.
החפים הפנימיים צימריים, ולאורך העורק המרכזי מופיעים זיפים קוצניים — אך אינם קוצים של ממש.
עם ההבשלה, החפים הפנימיים נעשים דמויי תעלה, שקועים במרכזם, מתקשים ומתעבים בבסיסם, ונותרים זקופים או מתכנסים (נוטים פנימה זה כלפי זה).
פרחי הקרקפת כולם לשוניים, דו-מיניים וצהובים ואורכם עולה במקצת על אורך המעטפת.
הפרח הלשוני אינו נכון, כותרתו בעל צינור קצר המסתיים בלשון ארוכה (מעין רצועה) ששפתה בעלת 5 שיניים.
השחלה תחתית, מורכבת משני עלי שחלה, ובעלת מגורה אחת המכילה ביצית אחת.
עמוד השחלה מחולק בראשו לשתי צלקות ארוכות, שצבען צהוב או ירוק.
הפרי הוא זירעון חד-זרעי (cypsela, achene) יבש בעל קליפה עבה יחסית וקשיחה.
בקרקפת הפרי של ניסנית זיפנית ייתכנו שני מצבים: או שהזירעונים שונים במקצת (dimorphic) או שכולם דומים (homomorphic) תלוי באוכלוסייה או בתנאי האקולוגיים.
הזירעונים ההיקפיים באורך כ־5 מ"מ, חיוורים, עטופים בחפים הפנימיים, פחוסים בצדדיהם ומכונפים בצדם הפונה פנימה.
לעיתים קרובות הם חסרי מקור, ובדרך כלל נושאים ציצית קצרה שאינה משתיירת.
במהלך ההבשלה הם נעטפים בחפים שמתעבים ומתקשים, ונפוצים רק בשנה שלאחר ההבשלה.
הזירעונים הפנימיים (או כולם, אם כל הזירעונים אחידים בצורתם) חומים-צהבהבים, באורך כ־2 מ"מ, בעלי עשר צלעות, ודמויי כישור — כלומר, עבים במרכזם ומחודדים בשני הקצוות.
קצה הזירעןן מסתיים במקור דק שאורכו כאורך גוף הזירעןן עצמו.
הציצית מפותחת, באורך 3 עד 4 מ"מ, בולטת לעין, ונושאת שערות פשוטות, לבנות ורכות מאוד.
זירעוני המרכז נפוצים למרחק סמוך להבשלתם.
בעת פציעת הרקמות של ניסנית זיפנית נפלט מוהל חלבי, תכונה האופיינית לרבים ממיני משפחת המורכבים (Asteraceae).
הוא מכיל תחליב סמיך של חומרים כימיים שונים.
המידע המדעי לגבי הרכבו הכימי של המוהל מועט, אך ידוע כי מינים קרובים בסוג ניסנית מכילים בלטקס שלהם פוליסכרידים, פנולים, וססקוויטרפנים, חלקם בעלי טעם מר או תכונות דוחות אוכלי עשב.
עם זאת, לא נמצאה עדות ברורה לרעילות משמעותית בצמח זה.
המוהל אינו נחשב רעיל במובן חריף או קטלני, אך הוא עשוי לגרום לגירוי קל בעור או בריריות הפה, בייחוד אצל אנשים רגישים.
דיווחים קליניים על תגובות חמורות נדירים מאוד, אך במגע עם העיניים או בבליעה עשוי הלטקס לגרום לאי-נוחות חולפת.
אצל חיות מרעה, ניסנית זיפנית אינה נחשבת רעילה, אך גם אינה מועדפת למאכל, ככל הנראה בשל טעמה המר ומרקמה המחוספס.
מינים אחרים בסוג ניסנית מתועדים באירופה ובאסיה כצמחים נלווים שאינם גורמים נזק לבהמות, כל עוד אינם נאכלים בכמות גדולה.
לסיכום, ניסנית זיפנית איננה צמח רעיל, אך כמו מינים רבים בעלי מוהל חלבי, יש להימנע ממגע ישיר עם העיניים או בליעה של חלקיה הטריים.
ניסן צ'ליק (נולד ב-21 באוקטובר 1941) הוא פעיל ציוני ישראלי, איש ציבור, יזם וקבלן בניין.
מסלול חייו שזור בעשייה ציונית, מחויבות עמוקה לערכי התנועה היהודית, ובתרומה מתמשכת לחיזוק הקשר בין ישראל לתפוצות.
מראשית דרכו בתנועת הנוער הציוני בדרום אמריקה, דרך פעילותו החשאית לאיתור פושעי מלחמה נאצים, ועד לפועלו בהובלת גופים מרכזיים כמו הקרן הקיימת לישראל ותנועת הנוער הציוני העולמי – צ'ליק משלב בעשייתו ערכים של חזון, מנהיגות ושירות למען הכלל.
צ'ליק נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, לשלמה ואדלה, ולהם שלושה ילדים.
אביו עסק בתעשיית נעליים ואמו הייתה מנהלת חשבונות.
בילדותו למד בבית ספר ממשלתי בבקרים ובבית ספר יהודי בשעות אחר הצהריים, וגדל בסביבה ששילבה ערכים יהודיים וזהות ציונית חזקה.
בשנת 1959 הגיע לישראל לשנת לימודים במכון למדריכים של הסוכנות היהודית, ולאחר מכן שב לארגנטינה.
בשנת 1962 נשא לאישה את רחל, אותה הכיר במסגרת התנועה, ובדצמבר אותה שנה עלו יחד לישראל והשתקעו ברחובות.
בנוסף גידלו את ילדיו של אחיו חנוך לאחר פטירתו.
צ'ליק החל את דרכו הציונית בגיל 8 כחניך בתנועת הנוער הציוני בבואנוס איירס.
במהלך נעוריו שימש כמדריך לבני נוער.
בשנת 1959 נשלח למכון למדריכים בישראל, וחזר לאחר שנה לפעול בארגנטינה כמדריך ומרכז קינים במחוז אנטרה-ריוס.
בהמשך נשלח לפעול גם בקוצ'במבה שבבוליביה ובמחוז סנטה פה שבארגנטינה.
במהלך שנת 1962, במסגרת תפקידו כמדריך ציוני, גויס למשימה חשאית מטעם המוסד: לאתר את הפושע הנאצי ד"ר יוזף מנגלה, שהיה מבוקש בינלאומי בעקבות פשעי השואה.
לצורך המשימה התחזה לעיתונאי וביצע פעולות מודיעין שונות בארגנטינה.
במסגרת הפעילות הגיע סמוך למקום מגוריו של מנגלה, אולם זה עזב את המקום כשבוע בלבד לפני הגעתו, עקב תפיסת אדולף אייכמן.
תרומתו של צ'ליק למבצע זה מהווה נדבך חשוב בפעילות המחתרתית הציונית באמריקה הלטינית.
בשנת 1999 שב לעשייה ציונית ציבורית עם מינויו לחבר דירקטוריון קק"ל.
בשנת 2012 מונה לסגן יו"ר קק"ל וליושב ראש תנועת הנוער הציוני העולמי.
כיום ממשיך לכהן כיושב ראש התנועה וכן כדירקטור בקק"ל.
בנוסף משמש חבר בהנהלת הארכיון הציוני, במכון למדריכים של הסוכנות היהודית, בחברת יורו-אסיה, ובבנייני האומה.
עם עלייתו לישראל בשנת 1963, הקים צ'ליק יחד עם אביו שלמה את חברת הבנייה "צ'ליק בע"מ".
החברה, שפועלת עד היום בניהול בנו עודד, צברה מוניטין בתחום הבנייה והפיתוח באזור רחובות והמרכז.
בשנות ה-90 כיהן כיושב ראש ארגון הקבלנים ברחובות וסביבותיה.
במקביל שימש כנציג האזור בארגון הקבלנים הארצי, וייצג את צורכי הקבלנים המקומיים במישור הארצי.
בשנת 1968 התגייס צ'ליק לצה"ל במסגרת שלב ב' ושירת בחיל התותחנים.
במהלך שירותו השתתף במלחמת ההתשה, במלחמת יום כיפור ובמבצע ליטני.
חבר דירקטוריון הקרן הקיימת לישראל (1999–היום)
חבר בוועדת החינוך והכספים של קק"ל (1999–היום)
אחראי על תנועות הנוער הציוניות העולמיות מטעם קק"ל (2012–היום)
יושב ראש תנועת הנוער הציוני העולמי (2012–היום)
חבר הנהלת הארכיון הציוני (2012–היום)
חבר הנהלת מכון המדריכים של הסוכנות היהודית (2012–היום)
חבר הנהלת החברה יורו-אסיה (2012–היום)
חבר הנהלת בנייני האומה (2012–היום)
חבר הנהלת עמותת משואה ואספתה הכללית (2010–היום)
נִפּוּי שְׁגִיאוֹת, נִפּוּי תְּקָלִים או בקיצור ניפוי , הוא תהליך שיטתי של איתור והפחתת באגים (תקלים) בתוכנת מחשב או בחומרה אלקטרונית, כדי לגרום להם לפעול כפי שתוכננו.
ככל שמתקיימים יותר קשרים בין תת-מערכות או שהמערכת חסרת סדר, כך תהליך ניפוי השגיאות יהיה קשה יותר.
באופן כללי, תהליך ניפוי השגיאות הוא משימה מסורבלת ומעייפת.
הקושי בניפוי שגיאות בתוכנה משתנה רבות בין שפת התכנות שבה השתמשו בתיכנות אותה מערכת ובכלים הקיימים לצורך הניפוי כגון מנפה שגיאות.
מנפי שגיאות הם כלים אשר מאפשרים למתכנת לעקוב אחרי ההרצה של תוכנית, לעצור אותה, להתחיל אותה מחדש, להריץ אותה בהילוך איטי, לשנות ערכים בזיכרון ואפילו במקרים מסוימים לחזור אחורה בזמן.
באופן עקרוני שפות תכנות עיליות, כגון Java, הופכות את ניפוי השגיאות לקל יותר, כיוון שהן כוללות אפשרויות כמו טיפול בחריגות (exception handling) שמקל על זיהוי הקוד שבגללו התוכנית פועלת בצורה פגומה.
עם זאת, במקרה של תכנות מונחה אירועים שממומש בשפות אלו קיים קושי לעקוב אחרי התהליכים בשל העובדה כי התוכנה פועלת באופן שאיננו רציף, גם ריבוי נימים בתוכנית או תקשורת בין תוכניות שונות גורם לבעיה דומה.
בשפות תכנות אשר נוגעות יותר בחומרה ובהגדרות בסיסיות (low level), כגון שפות התכנות C או שפת סף, באגים יכולים ליצור בעיות "שקטות" כמו - השחתת זיכרון, ותדיר קשה למצוא היכן הבעיה הראשונית החלה; במקרים כאלה נדרש בדרך כלל שימוש בכלי ניפוי מורכבים.
לניפוי שגיאות של חומרה אלקטרונית (כגון חומרה של מחשב), תוכנות בסיסיות שמתייחסות בעיקר לחומרה (כגון BIOS) או קושחה (firmware), משתמשים באחד, או יותר, מהכלים הבאים: אוסצילוסקופ, מאבחן לוגי ואמולטור תוך־מעגלי (ICE).
אמולטור זה יכול לתפקד בצורה דומה למנפה שגיאות של תוכנה, רק הפעם על תוכנה בסיסית וקושחה.
שגיאה במיקרוקוד של מעבד עלולה לגרום לבאגים קשים במיוחד לגילוי, בין השאר בשל הצורך לבדוק אפשרויות רבות במיוחד והנטייה להתייחס אל המעבד כאל "קופסה שחורה".