tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012 הוכרזה "כל זכות" כמערכת המידע הרשמית של זכויות ניצולי שואה בישראל, המתוחזקת ומשרתת את כלל הארגונים העוסקים בנושא.
בשנת 2017 הודיעו שרת המשפטים איילת שקד והשרה לשוויון חברתי גילה גמליאל על פרויקט לשיתוף פעולה של משרדי הממשלה השונים עם האתר, ולפיתוחו בעלות של 10 מיליון ש"ח בשותפות עם הג'וינט.
בשנת 2019 הוקם במסגרת המיזם גם האתר "כל זכות נוער".
בשנת 2020 הגיע השימוש באתר "כל זכות" לרמה של כ-9.4 מיליון כניסות למידע בעברית וכ-700 אלף כניסות למידע בערבית.
הדירקטוריון של "כל זכות" כולל את עו"ד יהושע שופמן (לשעבר משנה ליועץ המשפטי לממשלה), פרופ' פייסל עזאיזה, ד"ר גילי תמיר, ד"ר הלה הדס וארז פרלמוטר (יו"ר ואחד מן המייסדים).
לצד "כל זכות" פועלת מועצה ציבורית, בראשותו של פרופ' יורם דנציגר.
התוכן במאגר מתקבל ומועלה באופן מבוזר על ידי שותפי תוכן מעמותות, אקדמיה, גורמי ממשל ומומחים מתוך הציבור, באמצעות קהילות ידע בכל תחום זכויות.
הציבור הרחב מוזמן לשלוח לקהילת הידע הצעות שינוי/תוספת, אך אינו מורשה לעדכן את המערכת באופן ישיר.
על מנת לאפשר מנגנון כזה של הזנה, מאגר הידע האינטרנטי של כל זכות מתבסס על פלטפורמת ויקי המאפשרת למורשי עריכה, שפועלים במקומות ובלוחות זמנים שונים, לכתוב טקסטים בצורה משותפת, מתואמת ומבוקרת.
תשתית זו גם מאפשרת למידע שבאתר להיות מעודכן בקלות ובמהירות, יחסית לזכותונים (חוברות המכילות מידע על זכויות).
הנגשת המידע למי שזקוקים לו מתבצעת בשני מסלולים עיקריים:
צריכה ישירה - באמצעות גלישה באינטרנט מהמחשב של אותו אדם או מי שקרוב לו ומסייע בידו.
לצורך כך המידע בכל זכות כתוב בשפה פשוטה ותכליתית, מתורגם לשפות שונות, ומותאם ללקויי ראייה.
בשנת 2015 השתמשו באתר כ-3 מיליון משתמשים ייחודיים.
באמצעות סוכני/מנגישי זכויות - מקומיים ושל המגזר השלישי, אשר יש בהם מרכזים ומוקדים של מידע על זכויות וסיוע במימושן.
היום, גם גורמים אלה נאלצים לחפש מידע באמצעים מיושנים וחלקיים ביותר.
כל זכות מדריך גורמים אלה על שימוש במערכת, כך שיוכלו למנף את פעילותם, להנגיש זכויות רבות יותר ושלמות יותר לאוכלוסיות אותן הם משרתים, ולסייע בידן לממשן.
כ-2,000 עובדים ומתנדבים בארגוני הנגשת זכויות במגזרים השונים (מחלקות לשירותים חברתיים ועוד), עברו הכשרה ועושים שימוש קבוע באתר כל זכות.
כל העיר כולה כארבע אמות הוא כלל בהלכות תחומין האומר כי דינה של שטח עיר לעניין תחום שבת, מחושב כשטח של ארבע אמות בלבד, מותר ללכת את כל העיר בחופשיות ואין היא עולה לחשבון אלפיים האמה המותרים ללכת לפי כללי תחום שבת.
על פי ההלכה, אדם יכול לילך בשבת רק בתחום שבת, היינו לא יותר מאלפיים אמה ממקומו.
אך לפי חז"ל, אדם שמתגורר בעיר כל העיר נחשבת לו כד' אמות, ולכן אם שבת אדם בעיר - מותר לו ללכת בכל מרחבי העיר, וכן בכל תחומה.
כמו כן, אם קבע שביתתו בבין השמשות מחוץ לעיר, והבליעה מידת אלפיים אמה של תחומו את כל רוחב העיר - מותר לו ללכת, את כל העיר, ולהשלים את יתר מידת תחומו בעברה הנגדי של העיר.
וכן הדין אם לא שבת שם בבין השמשות אך הניח שם עירוב תחומין.
עוד נוהג הכלל במצב בו אדם יצא חוץ לתחום שבת ונכנס לעיר מוקפת חומה או מקום המוקף מחיצות - לעניין היתר הליכה בכל העיר, אך לא מחוצה לה.
לדעת חלק מהפוסקים, הכלל נוהג גם במצב בו אדם קנה שביתה מחוץ לעיר ומידת אלפיים אמה שלו נגמרת באמצע העיר שלן בה בשבת - לעניין שמותר ללכת בכולה - אך לא מחוצה לה.
לעניין חלק מההלכות קיימת הבחנה בין עיר מיושבת למקום מוקף שאינו עיר, ולעניין חלקן - דינם שווה.
הכלל שנוי במחלוקת בין רבי עקיבא לשאר החכמים במשנה:
אף רבי עקיבא מודה, שהשובת בפועל בעיר - נחשבת כל העיר כארבע אמותיו ומותר לו להלך את כל תחומה, בשונה ממי שרק עירב בעיר עירובי תחומין.
להלכה נפסק כחכמים החולקים על רבי עקיבא.
השובת במקום שאין בו דיירים
השובת במקום מגודר שאין אנשים מתגוררים שם, אם הוא מקום שהוקף לדירה - כל המקום נחשב עבורו כארבע אמות, ויש לו תחום של אלפיים אמה לכל צד, הנמדד מהמחיצות.
אך אם לא הוקף המקום לדירה - לדעת רוב הראשונים, רק אם שטח המקום קטן מבית סאתיים נחשב הוא כארבע אמות, אך אם היה גדול מכן - אין לשובת שם אלא ארבע אמות ואלפיים אמה חוצה להן.
אמנם, במגיד משנה מבואר שדעת הרמב"ם שאין הבדל זה בין מקום הגדול מבית סאתיים לקטן ממנו תקף אלא כשאדם מערב עירובי תחומין במקום - בין שמערב ברגליו, ובין שמערב באמצעות מזון.
אך השובת בפועל במקום מוקף מחיצות - כל המקום עבורו כארבע אמות אף שלא הוקף לדירה, וגדול מהשיעור הנ"ל.
בטור ובשולחן ערוך נפסק בזה כדעת רוב הראשונים.
המניח עירוב במקום שאין בו דיירים
לעומת זאת, רבי אלעזר תלמידו חלוק עליו והוא פוסק שפירוש המילים "אין בה דיורין" היא שהעיר אינה ראויה לדירה מכיוון שנפלו מחיצותיה, אך אם העיר קיימת וחומתה עומדת היא נחשבת כארבע אמות, גם אם אין בה תושבים.
יתרה מזו, אף המניח את עירובו במערה שראויה לדיורים - נחשבת היא לשיטתו כארבע אמות, שכן לצורך החשבת מקום כארבע אמות די שיהיה המקום מוקף מחיצות, אף שאינו עיר.
אף בדעת רבי אלעזר נחלקו ראשונים: לדעת הרשב"א והמאירי, בהתבססותם על המובא בתלמוד הירושלמי, דווקא המניח עירוב תחומין במקום שהוקף לדירה - כגון עיר חריבה שחומתה עומדת, או מערה שנחצבה לצורך דירה - נעשה המקום כולו כארבע אמות, ומודדים תחום אלפיים מחוץ לאותו המקום.
לעומת זאת המניח עירוב במקום שלא הוקף לדירה, כגון שהוא מוקף מחיצות טבעיות או גינה מגודרת - אין המקום נחשב כולו כארבע אמות, ומשום כך אין לאדם אלא ארבע אמות במקום עירובו - ואלפיים אמה לכל כיוון.
לעומת דעתם, הרמב"ם פסק שאין הבדל בין דין מקום שהוקף לדירה לבין מקום שלא, אלא אם כן המקום שלא הוקף לדירה גדול יותר משטח בית סאתיים, כקרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה, שאז הוא נידון ככרמלית ואינו נחשב כולו כארבע אמות, וכן נפסק בטור ובשולחן ערוך.
אין אנו פוסקים כרבי עקיבא ואף אין חוששים לדבריו!", את פסקו ביסס על הכלל הידוע .
כל התורה על רגל אחת הוא ביטוי יהודי המבוסס על אגדה המובאת בתלמוד.
באגדה מבקש גוי שיגיירו אותו בלימוד כל התורה בעודו עומד על רגל אחת.
משמעות הביטוי במקורו היא התייחסות לאדם המבקש להקיף תחום ידע שלם בזמן מועט.
כיום משמש הביטוי לעיתים (בדרך כלל בקיצור: "על רגל אחת") גם במשמעות נייטרלית: עיקרי הדברים בקצרה, מבלי לפרט.
הפירוש המקובל מציג את המתגייר באור חיובי ומבאר כי רצה לדעת מה היא המצווה החשובה ביותר, שעליה אפשר להעמיד את התורה כולה.
לכן שמאי דחפו באמת בניין, כדי ללמדו שכמו שבניין לא נבנה על עמוד אחד, כך התורה לא יכולה לעמוד על מצווה אחת.
בפירוש רש"י מובאים שני הסברים לדבריו של הלל: הראשון, שהכלל "מה ששנוא עליך לא תעשה לחברך" כולל את רוב מצוות התורה, בהן כל מצוות שבין אדם לחברו וגם מצוות רבות שבין אדם למקום.
הפירוש השני והעיקרי לפי רש"י הוא שה' הוא רעו ואוהבו של האדם, כמו שכתוב ומפורש שמדובר על הקדוש ברוך הוא, לפיכך משמעות הכלל היא "אל תעבור על רצונו כמו ששנוא עליך שעוברים על רצונך".
כָּל הַשִּׁירִים הוא כותר של לקט שירי נעמי שמר שראה אור בשנת 1967 בהוצאת "לולב" והופץ על ידי הוצאת ידיעות אחרונות.
הגרפיקה שלו נערכה על ידי רחל שפירא, והתווים שורטטו על ידי יצחק מלימבקר.
הכותר נכלל ברשימה של כ-70 כותרים ויצירות שנועדו ללימודי חובה בבתי הספר היסודיים על פי הודעת משרד החינוך בקיץ 2011.
הכותר כולל ארבעים ושניים שירים של שמר; שמונה מהם ראו אור לפני כן בלקטי שירים קודמים.
הנושאים העיקרים בלקט השירים הם יחסים בין בני אדם (שמר ציינה בשיחה עם עפר גביש כי השיר "ואלס להגנת הצומח" נכתב על הטרדת נשים צעירות), משפחה ואהבה זוגית, נופי ארץ ישראל וההיסטוריה של עם ישראל.
להלן השירים אשר הובאו בסדר נתינתם בלקט.
כל ישראל בני מלכים הם הוא כלל הלכתי שמקורו במספר תנאים, ולפיו כל יהודי חשוב כמו בנו של מלך המשופע בעושר, ולפיכך בעניינים שבהם דינו של אדם רם במעלה שונה מדינו של אדם מהשורה, ניתן להתייחס לכל יהודי כבן מלך גם אם הוא בפועל עני ונצרך.
כלל זה משמש גם בהגות היהודית המעלה קרנו של כל יהודי באשר הוא, עקב הגדרתו כבנו של מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, כפי שנאמר על עם ישראל בתורה "בנים אתם לה' אלוהיכם", ומשום התייחסותו לאבות האומה הישראלית, אברהם יצחק ויעקב.
במסכת בבא מציעא אומר אביי כי ניתן ללמוד שהתנאים רבן שמעון בן גמליאל, רבי שמעון, רבי ישמעאל ורבי עקיבא כולם דוגלים בכלל "כל ישראל בני מלכים הן".
מכך ששנו במשנה שאין מטלטלין בשבת משום איסור מוקצה לא את הלוף ולא את החרדל (שאי אפשר לבשלם ולטוחנם בשבת, ואפילו לעופות אינם ראויים.
רש"י) ורשב"ג חולק ומתיר בלוף מפני שהוא מאכל לעורבין (כלומר, מניחים שכל יהודי מגדל עורבים לנוי כדרכם של בני מלכים, ולפיכך הלוף אינו מוקצה שראוי למאכל העורבין שברשותו.
מכך ששנו במשנה, בני מלכים סכין שמן וורד על גבי מכותיהן בשבת שכן דרכן לסוך בחול (לשם תענוג גרידא, רש"י), רבי שמעון אומר כל ישראל בני מלכים הן, ומתיר לכל ישראל לסוך שמן וורד על המכה בשבת, שכולם בני מלכים הם ורגילים בכך.
המחשת הכלל של כל ישראל בני מלכים מופיעה במשנה במסכת בבא מציעא:
המהר"ל מפראג בספרו גבורות ה' כותב:
כל הפחדים כולם הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי.
הספר הוא החמישי בסדרת הספרים על אודות ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים ומנתח מודיעין של ה-CIA.
הספר ממשיך ומתאר את קורותיו של ראיין לאחר האירועים בספר הקודם בסדרה, סכנה ברורה ומיידית, אשר הובילו למינויו של ראיין כסגן ראש ה-CIA.
במהלך הספר נאלץ ראיין להתמודד מחד למול חוסר נכונותם של אישים רמי דרג בממשל ארצות הברית, לרבות הנשיא רוברט פאולר, לשתף עמו פעולה ולהכיר בסמכותו, ומאידך למול פעולתם של טרוריסטים פלסטינים, העלולה להוביל למלחמה בין ארצות הברית לברית המועצות, וכתוצאה מכך לחורף גרעיני.
עלילת הספר נפתחת כשג'ק ראיין, אשר עודנו מתרגל לתפקידו החדש כסגן ראש ה-CIA, ולמותו של מורו וידידו הקרוב האדמירל גריר, מעלה יוזמה חדשה להשגת שלום בין מדינת ישראל לבין העולם הערבי והעם הפלסטיני, וזאת בעקבות פרובוקציה מצד שוטר ישראלי, המובילה לחיכוך בין עדתי ברחבת הר הבית.
בעקבות זאת נשלח ראיין לישראל ונפגש עם מקבילו הישראלי האלוף במילואים אבי בן יעקב, איש חטיבת הצנחנים בעברו המשמש כסגן ראש המוסד.
אף כי יוזמת השלום מאומצת באופן רשמי על ידי ממשל ארצות הברית, המטיל את כל כובד משקלו לשם הגשמתה, ראיין אינו מקבל כל הכרה על תפקידו ביוזמה, וזאת במידה רבה כתוצאה מסכסוך אישי בינו לבין חברת הקבינט של ארצות הברית, דבר המוביל אותו לתסכול רב ולתחושת מיאוס מתפקידו.
בד בבד, קבוצה של טרוריסטים פלסטינים, היושבים בסוריה, עולים במקרה על עקבותיה של פצצה גרעינית, אשר מקורה במטוס קרב ישראלי אשר התרסק ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים.
הטרוריסטים, מתוסכלים עמוקות מהשלכותיה של תוכנית השלום האמריקנית ומהצלחתה בעידוד היציבות האזורית בין הצדדים, מחליטים להביע את זעמם כנגד ארצות הברית, יוזמת ההסכם, ובכך להוביל למלחמת עולם בינה לבין יריבתה ברית המועצות, מלחמה אשר תשרת את מטרתם הסופית, הריסתה של מדינת ישראל.
בסופו של דבר הטרוריסטים מפוצצים את הפצצה הגרעינית על אדמה אמריקנית, במהלך משחק כדורגל בעיר דנוור, ואלפים נהרגים.
בעקבות הטלת הפצצה, גורמים בממשל האמריקאי מטילים באופן מיידי את האחריות לפיצוץ על ברית המועצות, ומתחילים בשרשרת אירועים אשר עשויה להוביל, חרף אי-רצונם של שני הצדדים בכך, למלחמה גרעינית בהיקף מלא.
בשלב זה, ראיין, חרף אי-האמון בו מצד הנשיא ואנשי צוותו הקרובים, חייב למצוא דרך להוכיח כי ידה של ברית המועצות לא הייתה במתקפה הגרעינית, ולמצוא את האשם האמיתי במעשה, תוך ניסיון למנוע את פריצתה של מלחמת העולם השלישית.
הספר הוסרט לסרט קולנוע באותו שם שיצא לאקרנים ב-31 במאי 2002. את ג'ק ראיין גילם בן אפלק, את ג'ון קלארק שיחק ליב שרייבר ואת מנהל ה-CIA מרקוס קאבוט, ששמו הפרטי השתנה בסרט לוויליאם, שיחק מורגן פרימן.
מאחר שהסרט יצא זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר, אשר הובילו לכעס רב בקרב הציבור האמריקאי כנגד אמריקאים ממוצא מזרח תיכוני, הוחלט לשנות את זהותם של הטרוריסטים מפלסטינים לנאצים.
קיימים הבדלים רבים בין עלילת הספר לעלילת הסרט, בין היתר בתפקידו של ראיין ב-CIA, וביחסו עם הממונה הישיר אליו.
קלנסי עצמו שימש כמפיק בכיר בסרט, ולגבי השינויים מספרו, הציג את עצמו בהומור במסלול הפרשנויות במהדורת ה-DVD.
כ"מחבר הספר שהוא [הבמאי פיל אלדן רובינסון, שנכח עם קלנסי] התעלם ממנו".
עם זאת, הוא התלונן על אי דיוקים טכניים לאורך כל הסרט בפרשנות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מבחינת איכותו, אך חרף זאת נחשב לשובר קופות מבחינת מכירותיו, והכניס סך של 193 מיליון דולר.
עוד דווח כי 59% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות וכי הדירוג הממוצע היה 6/10 בהתבסס על 171 ביקורות שנספרו.
כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט הוא כלל הלכתי שנאמר בתלמוד על אדם שמקיים מצווה על אף שיש לו פטור מלקיימה.
כלל זה לא הוזכר בתלמוד בבלי, אך בראשונים הביאו כלל זה מדברי התלמוד ירושלמי, ואף הוזכר בספרי ההלכה.
מקור ביטוי זה הוא מתלמוד ירושלמי, לעניין חתן הקורא קריאת שמע אף על פי שפטור ממצות קריאת שמע, מחמת אי יכולתו לכוון כראוי, וכן לעניין אדם שמפסיק באכילתו לצורך תפילה, בשעה שאינו חייב בכך.
הלכה זו נפסקה ברמ"א שכתב כלל זה בדיני סוכה, לעניין היושב בסוכה בשעת ירידת גשמים, מאחר שבמקרה כזה ישנו פטור של 'מצטער, שפטור מן הסוכה' אם בכל זאת אינו יוצא מהסוכה נכלל בדין של 'כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט'.
בטעם הדבר שאין להחמיר ונקרא הדיוט ישנם כמה טעמים בספרי האחרונים:
המהר"ם פאדובה כתב שהוא מטעם שמיחזי כיוהרא - נראה כגאווה.
וכעין דברי התלמוד בבלי: .
הסבר זה כתב גם ראבי"ה, והוסיף משום כך שכלל זה לא נאמר על מי "שמורגל בפרישות גם בשאר דברים" משום שאצלו אין זה נראה כיוהרא.
הרמב"ם מתייחס לכלל זה בהקשר של חסיד שוטה המוזכר בתלמוד הבבלי:
הרב אברהם גומבינר בספרו מגן אברהם כתב שצריך להתיישב בדין זה מתי נאמר ומתי לא, ולא כתב כלל בדין זה.
אך במקום שהוא פטור כללי, על זה אמרו שנקרא הדיוט.
כעין זה כתבו לפניו כמה מהראשונים בעניין מה שאמרו בתלמוד שנשים רשאיות לסמוך על הקורבן אם ירצו, ולא חששו מדברי הירושלמי ש'הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט' וכתבו לחלק בין מעשה שהוא מצווה רק שלא נצטוו בה שרשאי אדם להחמיר, לבין מעשה שאינו מצווה כלל.
יש מהאחרונים שכתבו שבהלכה שהייתה בה מחלוקת, ונפסק להקל, בזה אינו רשאי להחמיר על עצמו.
בנוסף, יש שכתבו שמאחר שכל הטעם שנקרא הדיוט הוא משום יוהרא (גאווה) לכך אם מחמיר ביחיד שאין חשש יוהרא.
מותר, ודווקא בציבור ובהפרסיא יש לאסור.
הרב חיים יוסף דוד אזולאי בספרו פתח עיניים כתב שכלל זה תקף רק בנוגע למצוות שבין אדם למקום, אך במצוות שבין אדם לחברו, רשאי אדם להחמיר על עצמו אף במקום שאינו חייב.
כָּל כְּבוּדָּה בַת מֶלֶךְ פְּנִימָה הוא כינוי לעיקרון אשר מוזכר בתלמוד ומתבסס על ציטוט מתוך מזמור מ"ה בספר תהילים.
העיקרון קובע כי כבודה של האישה הוא בכך שהיא יושבת בתוך ביתה, ושאין זה מכבודה להתרועע בחוץ, כפי שאין מדרך בת המלך להלך ברחובות כאחד האדם.
מקורו של עיקרון זה בפסוק: .
פסוק זה והמזמור בכללו פורשו באופנים שונים.
לפי ההקשר והניקוד נראה כי הפסוק מדבר על כלולותיה של בת המלך המגיעה אל הארמון יחד עם כְּבוּדָה (מטען): משבצות זהב, רעותיה ועוד.
ומכאן, עולה האפשרות שמדובר במטען הנסיעה שלה לתוך הארמון, והכוונה ב'כבודה' היא מטען כבד, בהקשר של נסיעה.
אפשרות נוספת היא שהכוונה לבת המלך עצמה שהיא כבדה ממש (אולי ממשבצות הזהב שהיא לובשת), או מכובדת.
עם זאת, חז"ל דרשו את הפסוק שהכוונה היא שכְּבוֹדָהּ של 'בת המלך' - כלומר הכבוד של האישה, הוא 'פנימה' - בבית.
בעקבות דברי חז"ל כתב הרמב"ם:
בספרות חז"ל ובעקבותיהם בספרי הראשונים והאחרונים, נכתבו מספר דינים והלכות הנובעים מהעיקרון של 'כל כבודה בת מלך פנימה':
בתלמוד הובא כלל זה בכמה מקומות, על מנת להסביר מספר דינים והלכות.
במסכת יבמות הסבירו לפי עיקרון זה את הדין לפיו האיסור 'לא יבוא עמוני בקהל השם', אינו חל על נשים, כפי שדרשו 'עמוני ולא עמונית' ולפיכך לא נאסר על נשים מבני עמון לאחר שהתגיירו לבוא בקהל ישראל.
הטעם לחילוק בין נשים לאנשים, נעוץ בכך שסיבת האיסור על בני עמון לבוא בקהל, הוא משום שלא קידמו את בני ישראל בלחם ובמים, וכיון שאין דרך הנשים לצאת להקביל פני זרים, שכן 'כל כבודה בת מלך פנימה', אין סיבה לאסור את הנשים.
כמו כן במקומות נוספים בתלמוד נלמדו דינים שונים, מחמת עיקרון זה של 'כל כבודה'.
בתלמוד ירושלמי מופיע כלל זה במקומות רבים, כגון על 'קימחית' שאמרה שכל בניה היו כוהנים גדולים מחמת שהתנהגה בצניעות אפילו בתוך ביתה, וקראו עליה פסוק זה 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
יש מהראשונים שכתבו לחדש הלכות נוספות בעקבות כלל זה:
השבת אבדה - יש שכתבו לפטור נשים ממצות השבת אבדה מטעם 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
אף באחרונים כתבו לחדש כמה פסקי הלכות בעקבות דברי חז"ל:
ברכת הגומל - יש שכתבו שאין לאשה לברך ברכת הגומל, מאחר שברכה זו צריך שתהא בפני עשרה גברים, והרי 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
טומאה לכהן קטן - במקרה וישנה טומאה במקום שנמצא כהן קטן, שאינו יכול לצאת לבדו בלא אמו, יש שכתבו שאין אמו חייבת לצאת מאחר ש'כבודה פנימה'.
באחרונים אחרים כתבו על פי כלל זה, לבאר הלכות שונות שנהגו בהם, אך לא נתפרש בהם הטעם למנהג:
נר חנוכה - רבי משה סופר 'החת"ם סופר' כתב לבאר שהטעם שלא מצינו נערות שמהדרות ומדליקות נר חנוכה בעצמן, הוא מטעם של כבודה, שהרי עיקר מצוות נר חנוכה הוא להדליקו על פתח ביתו הפונה לרשות הרבים, ואינו מדרך הצניעות.
ברכת החמה, קידוש לבנה - באחרונים כתבו שהטעם שלא מצינו שהנשים נוהגות לברך, הוא מטעם שברכות אילו צריכות להיעשות ברחובה של עיר, דבר שמנוגד לעיקרון זה של 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
הרמב"ם בהלכות מלכים פסק .
באחרונים התקשו בדבריו הרי אין דרך נשים לעשות מלחמה, שהרי כל כבודה בת מלך פנימה.
ואכן יש שכתבו שאין כוונת הרמב"ם שכלה יוצאת למלחמה, אלא מאחר שהחתן יוצא למלחמה, שוב לא נוהג בכלה דין ימי חופתה ולכך יכולה לצאת מחופתה.
תירוץ נוסף כתבו שייתכן שבמלחמת מצווה הנשים היו מספקות מים ומזון לבעליהם.
בעוד שבספרות הרבנית "כל כבודה בת מלך פנימה" נחשב לאידיאל, בהגות הפמיניסטית הוא מגונה כהדרת נשים מהמרחב הציבורי.
כך, למשל, כותבת עורכת הדין אירית רוזנבלום:
העיקרון היוה מוטיב חוזר בעת הוויכוח הציבורי הגדול בישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-20 סביב הענקת זכות בחירה לנשים.
וגם לאחר ששאלה זו הוכרעה בפועל, עדיין בסוף המאה העשרים המשיך העיקרון העולה מפסוק זה, לשמש להגבלת נשים מפעילות פוליטית או מנשיאת תפקידים ציבוריים.
לאחר קום המדינה נעשה שימוש בפסוק זה כדי לאסור גיוס נשים לצה"ל ואף לאסור עליהן להתנדב למסגרות של שירות לאומי.
פולמוס רבני נרחב התעורר בנושא זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל לקראת הבחירות הראשונות לאספת הנבחרים ב-1920, האם יש לאפשר לנשים להשתתף במערכת הבחירות: בעוד הרב קוק, בנוסף לרבנים האשכנזים ומנהיגי העדה בירושלים סבר שהדבר אסור, סבר הרב עוזיאל הספרדי כי הדבר מותר.
נימוקיו של הרב קוק בדבר האיסור היו בהסתמך על התפיסה: "כל כבודה בת מלך פנימה", שמשמעה כי נשים, בהתאם לאופיין, אינן צריכות לעסוק בפעילות ציבורית.
כך לדוגמה כותב הרב יחיאל יעקב ויינברג:
כל הפוסל במומו פוסל הוא ביטוי עברי מתקופת האמוראים שמיוחס לאמורא שמואל, שמשמעותו ההלכתית היא שאדם שאומר על חברו שיש לו פסול חיתון, יש לחשוש ולבדוק שאותו פסול יוחסין ישנו בו.
ביטוי זה משמש באופן רווח במשמעות שמי שמותח ביקורת על חברו, לעיתים קרובות, נגוע בעצמו באותו פגם.
תופעה זו מכונה בפסיכולוגיה השלכה.
מקור הביטוי בתלמוד במסכת קידושין, במסגרת סיפור על מפגש בין רב יהודה בר יחזקאל לרב נחמן.
קודם למפגשם הכריז רב יהודה על אדם אחר, שביזה אותו ואת שליח בית הדין, כעבד, שכן הוא נהג לכנות אחרים "עבדים".
בדין התורה בפני רב נחמן מסביר רב יהודה כי נהג כך על פי האמרה: .
הוא מוסיף לצטט את שמואל: .
לדברי רב נחמן באותה סוגיה, הכלל מוביל לחשש פסול, אך אינו מאפשר הכרזה על פסול.
ההלכה נלמדה ממובאה זו לעניין הכשרתן או פסילתן של משפחות למטרות חיתון.
יש להתרשם, שאדם שפוסל משפחות באופן שיטתי – כנראה יש פסול דווקא בייחוס המשפחתי שלו.
הכלל נפסק להלכה בדברי הרמב"ם: .
בדברי הרמב"ם מודגש שכלל זה נוהג במי שרגיל בכך ולא במי שפסל את חברו באופן חד פעמי.
בעל מצודת דוד מסביר בכך את הפסוק במשלי: "וּמוֹצִא דִבָּה הוּא כְסִיל" - טיפשותו של מוציא הדיבה היא בכך שלבסוף כולם יאמרו עליו את מה שהוציא על חברו: "מי שאינו מכסה השנאה ומראה כעסו להוציא לעז על חבירו...
הלא לכסיל יחשב, כי הכל יאמרו כל הפוסל במומו פוסל".
בתלמוד בבלי, במסכת קידושין, מובאת ברייתא העוסקת בהענשת אנשים הפוסלים בחבריהם:
רש"י מסביר את טעם הדבר בזלזול: .
לעומתו, רבנו תם מסביר את הדין כענישה נגדית על העונש שהמקלל ניסה לגרום .
הקורא, אלי בן עיון, מאשים את אמנון אברמוביץ בגזענות, משום שהאחרון כתב שהעיר צפת נכבשה על ידי החרדים, ומטיח בפניו: "הפוסל במומו פוסל"
שולמית אלוני מתמרמרת על ה"בכיר במפלגת העבודה" שמשווה בין ר"ץ לבין ד"ש ורפ"י וטוענת כלפיו במאמר: "הניסיון להלביש את התוויות של ד"ש או רפ"י על ר"ץ, הוא כניסיון להציג בעלי חוליות כאמבות.
ואנחנו יודעים היכן נמצאות האמבות.
כתגובה לשמועות שנפוצו בזמנו על פרידתם של דודו טופז ובת זוגו, דליה בר-ששת: "טופז אפילו הגיב תלמודית למתרחש, ואמר: "הפוסל במומו פוסל"
כל הקלפים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה, מתוך אלבומה האחד עשר, ימים נשברים.
השיר יצא לאור בנובמבר 1986 ביחד עם השיר "ליידי", כסינגל הרביעי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
השיר נכתב והולחן על ידי עפרה חזה והופק על ידי יזהר אשדות, בדומה לשאר שירי האלבום ימים נשברים.
השיר נכנס אל המקום ה-23 במצעד שירי סוף השנה של רשת ג'.
הוידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של כאן מוזיקה ב-24 באוקטובר 2011. בתחילת הקליפ, ניתן לראות מסכת שבט אינדיאנית מונחת על ערמת חציר.
בהמשך, ניתן לראות את חזה מתיישבת, תוך שהיא שרה את השיר.
הקליפ נלקח מתוך תוכנית הטלוויזיה הישראלית "זהו זה!".
"כל העיר שלנו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן ביחד עם הזמר פאר טסי.
השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2016, כסינגל השני מתוך אלבומה השני תאמין לי, בהוצאת חברות התקליטים וארומה מיוזיק ושרית הפקות.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-2 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות והופק על ידי יעקב למאי.
השיר הוא שיר ים-תיכוני, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת, תוך שהוא העניק לו שני כוכבי זהב מתוך חמישה.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי עוזי ג'ורג' ונדב אליהו, ופורסם בערוץ היוטיוב של פאר טסי ב-6 ביוני 2016. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את בן זקן מתקשרת לטסי, תוך שהוא במכוניתו והיא בביתה.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-20 מיליון צפיות.
כָּל הַשִּׁירִים הוא שמו של ספר שירים מאת תרצה אתר שיצא לאור בשנת 2018 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר יצא לאור 40 שנה לאחר מותה של תרצה אתר, והוא מאגד 500 שירים ופזמונים פרי עטה, הן כאלה שנדפסו בעבר והן שירים ופזמונים גנוזים.
הכותר כולל לקט של כל שיריה של תרצה אתר ומבחן מפזמוניה, בהם אני חולם על נעמי, בלדה לאישה, בלדה על נערי שגדל, פתאום עכשיו, פתאום היום ושיר לערב חג.
לדברי בכל סרלואי, השירים מאופיינים במנעד רגשי ולשוני רחב וקו מלנכולי מובהק.
העורכת נגה אלבלך הוסיפה לספר "אחרית דבר" בו היא מספרת את הרקע לכתיבת חלק מהשירים והפזמונים ומצרפת קטעי יומנים ומכתבים של אתר.
להלן רשימת חלק מהשירים והפזמונים, אשר הובאו בסדר נתינתם בלקט;
לאן נלקחת, ארגמן חלום: אני נוגעת בירח הגדול
באת לדבר אלי מסוף החלומות
וידוי ראה אמת שנותן לנו הזמן
לא היו שתי ידיים בשער, טרם סופה
כל העיר מרכלת עלינו הוא אלבום הסולו הראשון של יהורם גאון שיצא בשנת 1965 אחרי שפרש מלהקת "שלישיית גשר הירקון" בה היה חבר יחד עם אריק איינשטיין ובני אמדורסקי.
את כל התמלילים באלבום כתב יוסי גמזו, שירים רבים הם גרסאות עבריות לשירים משפות זרות.
הלהיט הגדול של האלבום, "איפה הן הבחורות ההן" גרסה עברית ללחן רוסי.
"אז אראה לה" הוא גרסה עברית לשירו של דומניקו מודוניו, "Lazzarella".
השיר "כמה אפשר לשבת" הוא גרסה עברית לשיר "Chanson Pour L'auvergnat", שבוצע במקור על ידי ז'ורז' ברסנס.
השיר "היא חזרה מקניות" הוא גרסה עברית לשיר פורטוגזי שהתפרסם בביצוע הצרפתי של דריו מורנו ב-1958 בשם "Si tu vas à Rio".
השיר "זה נדבק" הוא גרסה עברית לשיר "I Want to Hold Your Hand" של להקת הביטלס.
השיר "רותה רותה" הוא גרסה עברית לשירו של ניקולה פאונה "Frutta Frutta".
השיר "בלי ידיים" הוא גרסה עברית לשירו של רנאטו קארוזונה "La pansè".
כל התמלילים נכתבו על ידי יוסי גמזו
כל הקיץ ביום הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת הסופר האמריקאי ריי ברדבורי, שפורסם לראשונה בגיליון מרץ 1954 של המגזין .
כאשר נכתב הסיפור, תנאי מזג האוויר על כוכב הלכת נוגה לא היו ידועים.
אסטרונומים ידעו שנוגה מכוסה בעננים, ורבים חשבו שכוכב זה עשוי להיות גשום ורטוב.
תיאורים רבים של ונוס בסיפורת של אותה התקופה אימצו הנחה זו, כולל ברדברי, בסיפוריו All Summer in a Day ו-The Long Rain.
באופן מקרי, ברדבורי, אשר כותב כאן על נוגה ועל השמש, נפטר ביום מעבר נוגה על פני השמש (אירוע שמימי נדיר מאוד).
גיבורי הסיפור הם קבוצת תלמידים שכיתתם נמצאת על כוכב נוגה, שעל פי סיפור זה הוא כוכב ובו סופות גשם מתמידות, ושם השמש זורחת אחת לשבע שנים, למשך שעה אחת בלבד.
קבוצת התלמידים כוללת את מרגוט, תלמידה שעברה לנוגה מכדור הארץ חמש שנים קודם לכן, והיא היחידה מבין כולם שיודעת וזוכרת מהי שמש, מכיוון שהשמש זרחה באופן קבוע על כדור הארץ.
כאשר המורה מבקשת מהתלמידים לכתוב שיר על השמש, מרגוט כותבת:
"אני חושבת שהשמש היא פרח,
אשר פורח למשך שעה אחת בלבד".
היא מתארת כיצד השמש נראית כמו פני, ומרגישה כמו אש הבוערת בתנור.
הילדים האחרים, בהיותם צעירים מדי כדי לראות אי פעם את השמש בעצמם, לא מאמינים לה.
בהובלתו של נער בשם ויליאם, שאר התלמידים מציקים לה ומתעמרים בה, וזמן קצר לפני שהשמש יוצאת, ויליאם ושאר התלמידים נועלים אותה בתוך ארון.
כאשר השמש עומדת לצאת, המורה שלהם מגיעה לקחת את הכיתה החוצה כדי ליהנות משעתיים של שמש, ומרוב התרגשות כולם שוכחים ממרגוט שעדיין נעולה בארון.
הם רצים החוצה, משחקים, מדלגים, קופצים ומשתוללים, מתענגים על כל שנייה.
לפתע, נערה אחת חשה טיפה של גשם על ידה.
נשמע קול רעם, ואחריו ברק, והילדים רצים חזרה פנימה בעוד השמש נעלמת והגשם השוטף חוזר שוב.
בשלב זה, אחד מהתלמידים נזכר במרגוט, שעדיין נעולה בארון.
התלמידים חשים בושה, משחררים אותה מהארון, ועומדים קפואים, נבוכים ממה שעשו ולא מצליחים להביט זה לזה בעיניים.
השמש היקרה באה והלכה, ובגלל מעשהם הבזוי, מרגוט, שאהבה את השמש יותר מכל, פספסה אותה.
עיבוד של הסיפור הקצר לסרט טלוויזיה באורך 25 דקות שודר במקור בשנת 1982 במסגרת "WonderWorks" - סדרת אנתולוגיה של ערוץ PBS האמריקאי.
שלא כמו בסיפור המקורי, סופו של הסרט הורחב כך שהוא מציג את הילדים מכפרים על המעשה הנורא שעשו בכך שהם נותנים למרגוט את כל הפרחים שהם קטפו בזמן שהשמש זרחה.
את הסרט צילם רוברט אלסוויט, שלימים המשיך להיות שהמשיך להיות צלם קולנוע זוכה פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר ("זה ייגמר בדם").
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות ריס מאלן מרגוט קית' קוגן ויליאם תמי סימפסון פאולה ברידג'ט מייד ליסה אדית' פילדס גב' קאלאגאן
בסדרת הטלוויזיה "דירת המצוירים" (עונה 3 פרק 2), תות בראונסטיין ננעלת בתוך ארון, ולא זוכה ליהנות מחוויותיהם של שאר הדיירים.
כל העיר יודעת הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי איתי לוי.
האלבום יצא לאור ב-14 בינואר 2016, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
כל השוטרים הם נבלות (במקור: ACAB – All Cops Are Bastards) הוא סרט דרמה איטלקי משנת 2012 בבימויו של סטפאנו סולימה, המגולל את קורותיהם של חברי יחידת ההשתלטות של משטרת רומא.
הסרט נכתב בהשראת ספרו של קרלו בוניני אודות האירועים שהסעירו את החברה האיטלקית, ממותו של מפגין בוועדת הפסגה של שמונה המדינות המתועשות בגנואה בשנת 2001 ועד למותו של אוהד כדורגל בשנת 2007, הפעם מנקודת מבטם של השוטרים.
שם הסרט "כל השוטרים הם נבלות" (ACAB – All Cops Are Bastards) נובע מביטוי המחאה הידוע "A.C.A.B.".
בשנת 1972, נבחר על ידי הבמאי סידני היירס לשמש ככותרת לדרמת הפשע שלו "כל השוטרים הם..." (All Coppers Are).
בשנות השמונים של המאה העשרים שובץ הסלוגן "All Coppers Are" בשירה של להקת הפאנק הבריטית "The 4-Skins", שגם משולב בפסקול הסרט האיטלקי.
הסרט מתמקד בחייהם של קבוצת שוטרים מיחידת פיזור ההפגנות, הסלריני וחייהם ברומא כשהם "מטהרים" אצטדיונים מאולטראס, מפזרים הפגנות פומביות, עורכים פינויים בהוראת העירייה ומתארת את חיי המשפחה היומיומיים.
מגויס חדש, אדריאנו קוסטנטיני, מצטרף לסגל בשל המשכורת הגבוהה, לה הוא זקוק כדי לפרנס את אמו.
שניהם גרים בדירה קטנה שממנה הם יפונו בקרוב ואף על פי שהוקצה להם דיור ציבורי, היא נלקחת בצורה פוגעת על ידי משפחת מהגרים ולכן היא אינה מיושבת והרשויות מתמהמהות בפינוי המהגרים.
אדריאנו נוטה לאלימות ולעיתים קרובות מעדיף להשתמש בכוח גם במצבים שבהם זה מיותר, נוסף על הכעס שהוא חש על מצבה של אמו.
"מאזינגה" הוא מנהיג החוליה ואביו של נער מתמרד שמתחיל להסתובב עם קבוצה נאו-פשיסטית ונבוך מתפקידו של אביו במשטרה.
מאזינגה נדקר במהלך עימות באצטדיון ומאבד את אחת מרגליו, מה שמניע את אנשיו לצאת למצוד אחר האשמים.
"הכושי", הוא חבר נוסף בקבוצה, שעובר גירושין קשים ונשללים ממנו ביקורים עם בתו.
"קוברה" הוא החבר המסור ביותר בצוות.
הוא מאמין בהגנה על "אחיו" לנשק מעל כל דבר אחר, לא משנה מה הטעויות שהם עשו.
הוא מאמין בתפקיד שהוא עושה אבל לפעמים הקווים בין הגנה על חבריו לשוטרים לכיבוד החוק מיטשטשים.
הוא עשוי להיות אחד החברים האלימים ביותר ביחידה והוא גם מועמד לדין בגין הכאת אוהד במהלך משחק כדורגל.
חייהם של ארבעה הגברים מוצגים לאורך הסרט, כאשר ברקע המתחים בין כוח המשטרה, האולטראס, המהגרים והפשיסטים מגיעים לשיא.
אנדריאה סארטורטי: קרליטו, סוכן לשעבר
ניק ניקולוסי: מנהל בית הספר
הסרט היה סרט הביכורים של הבמאי סטפנו סולימה, שביים גם את סדרת הפשע "Romanzo criminale - La serie".
המוזיקה הולחנה ובוצעה על ידי להקת הפוסט-רוק האיטלקית מוקדליק (Mokadelic) והוקלטה באולפני Forum Music Village ברומא.
הפסקול מכיל להיטי רוק מודרניים משנות ה-80 כמו "צבא שבע האומות" של The White Stripes, "ACAB" של 4-Skins, "איפה מוחי?" של פיקסיז, "Police on my Back" של The Clash, "New Dawn Fades" בביצוע Joy Division ו'שלג' של האחים הכימיים.
"וראייטי" קרא לסרט "חלקלק, עם קצב והרבה פעולה", אך היה מוטרד מהאופן בו מוצג הסאדיזם ועקרון לקיחת החוק לידיים.
אחרים מצאו את הסרט "עוצמתי, עם כיוון אינטליגנטי וסיפור אפקטיבי, ולמרות נטייה פשיסטית".
הסרט היה מועמד בשנת 2012 במספר קטגוריות לפרס דוד די דונטלו.
כל כך יפה לך הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר הישראלי רותם כהן.
האלבום יצא לאור ב-18 בדצמבר 2017.
שיר הנושא של האלבום, בו משתתף הזמר הקובני דסמר בואנו , והופק על ידי כהן יחד עם מתן דרור, זכה להצלחה רבה בישראל והגיע לפסגת מצעדי ההשמעות בתחנות השונות על פי נתוני "מדיה פורסט".
כל יום מחדש היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה על ידי גלוריה קלדרון ומייק רויס ושודרה בשנים 2017–2020. הסדרה מבוססת על ששודרה בשנים 1975–1984.
הסדרה מסקרת משפחה קובנית-אמריקאית המתגוררת בשכונת אקו פארק בלוס אנג'לס, ומתמקדת באם חד הורית יוצאת צבא ארצות הברית המתמודדת עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית, ילדיה ואמה הקובנית.
הדמיון מחדש של קומדיית המצבים המקורית של רשת CBS מתמודדת עם נושאים כמו מחלות נפש, הגירה, סקסיזם, הומופוביה, זהות מגדרית וגזענות כלפי לאטינים החיים בארצות הברית.
עם צאתה לאור זכתה התוכנית לשבחים מצד המבקרים, כאשר המבקרים והעיתונאים שיבחו את הכתיבה ואת הופעותיהם של מצא'דו ומורנו.
הסדרה הוצגה כאחת מתוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר לשנת 2017, כאשר מבקרים רבים דירגו אותה כאחת מעשר התוכניות המובילות של השנה.
מורנו הייתה מועמדת לפרס הטלוויזיה לבחירת המבקרים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית.
הסדרה הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס המדיה של GLAAD לסדרה קומית מצטיינת.
חוסטינה מצ'אדו בתפקיד פנלופה פרנציסקה דל כרמן ריירה אינקלן רואיס מריבונה דה אלווארז, בוגרת חיל הרפואה של ארצות הברית ואמם של אלכס ואלנה.
מכונה לעיתים קרובות "לופה" או "לופיטה", והיא עובדת כאחות אצל ד"ר לסלי ברקוביץ'.
לאחר שחזרה משירות הצבא, היא מצטרפת לקבוצת טיפול שתסייע לה בדיכאון ובחרדה בעקבות שירותה הצבאי.
בעונה הראשונה היא נפרדת מבעלה ויקטור ומתחילה לצאת עם בן.
מאוחר יותר היא נפרדת מבן לאחר ביקורו של ויקטור בקווינסינרה של אלנה.
בעונה השנייה פנלופה מחליטה לחזור ללמוד רפואה.
היא מתחילה לצאת עם בוגר הצבא מקס פררו, אך נפרדת ממנו לאחר שגילתה שהוא רוצה ילדים משלו ומחליטה לתת לו למצוא את הסיכוי הזה עם מישהו אחר, מכיוון שהיא מאמינה שהיא זקנה מדי לילד חדש, ויש לה שני ילדים משלה.
היא יצאה בעבר עם מטאו, אך הם נפרדו בעונה השלישית מכיוון שלא היה להם ניצוץ, ומטאו חזר לגרושתו.
היא ומקס מתאחדים וחוזרים להיות יחד בעונה 4.
טוד גרינל בתפקיד פאט שניידר, בעל הבית העשיר של הבניין.
הוא חבר קרוב של המשפחה והחבר הטוב ביותר של פנלופה.
לעיתים קרובות הוא מדבר על אמהות חורגות מרובות שיש לו, ועל כמה שהמשפחה שלו לא מתפקדת.
הוא גם דן בגלוי בהיסטוריית ההתמכרויות שלו, כשהוא משיג שמונה שנות פיכחון בעונה 3, לפני שחווה נפילה קצרה בסוף עונה 3. הוא קנדי, ואחרי שנים שיש לו כרטיס גרין קארד, הוא מחליט להיות אזרח אמריקאי.
הוא מתחיל לצאת עם אייברי, אותה הוא פוגש בעונה 3.
איזבלה גומז בתפקיד אלנה מריה אלווארז ריירה קלדרון לייט-וידאל אינקלן, בת העשרה האקטיביסטית והפמיניסטית של פנלופה.
לאחר היכרות עם חברה לכיתה, ג'וש, וצפייה בפורנו, היא מגלה שהיא לסבית ויוצאת מהארון אל מול משפחתה.
החדשות לא מסתדרות עם אביה, מה שמרגיז את אלנה.
בעונה השנייה היא מוצאת אהבה עם סייד, ומקימה מועדון של Gay-Straight Alliance בבית הספר הקתולי שלה.
מרסל רואיז בתפקיד אלחנדרו "אלכס" אלברטו אלווארז ריירה קלדרון לייט-וידאל אינקלן, בנו של פנלופה.
הוא רוצה לצבור פופולריות בבית הספר והוא חלק מקבוצת הבייסבול.
הוא מתחיל פרויקט בית ספר על קובה.
בעונה השנייה הוא מתחיל לעבוד במהלך הקיץ במשרדו של ד"ר ברקוביץ' ואמו.
סטיבן טובולובסקי בתפקיד ד"ר לזלי ברקוביץ', הבוס של פנלופה ומתחבר למשפחה מבדידות ואינטרס לאהבה אפשרית עם לידיה.
ריטה מורנו בתפקיד לידיה מרגריטה דל כרמן אינקלן מריבונה לייט-וידאל דה ריירה, קובנית נאמנה, אמה של פנלופה וסבתם של אלנה ואלכס.
היא ברחה מקובה לאחר שקסטרו תפס את השלטון.
היא הייתה רקדנית והופיעה באותה תקופה.
במהלך התוכנית היא מפתחת מערכת יחסים עם ד"ר ברקוביץ'.
עונהפרקיםשוחרררשת משדרת1136 בינואר 2017נטפליקס21326 בינואר 20183138 בפברואר 20194724 במרץ 2020Pop (American TV channel)
"כל הפחדים כולם" הוא מותחן ריגול אמריקאי משנת 2002 בבימויו של פיל אלדן רובינסון, עם בן אפלק, מורגן פרימן ולייב שרייבר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בשינויים מסוימים על ספר באותו שם של טום קלנסי משנת 1991. בספר הפלסטינים הם ששואפים להצית מלחמת בינגושית ובסרט שנעשה סמוך לפיגוע התאומים מופיעים במקומם ניאו נאצים.
זה חלק מסדרת הסרטים של ג'ק ראיין אבל אין זה סרט המשך אלא אתחול.
בניגוד למרדף אחר אוקטובר האדום, משחקים פטריוטיים וסכנה ברורה ומיידית, כאן מופיע ראיין כבחור צעיר ורווק.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים נראה שישראל עומדת לפני תבוסה.
מטוס קרב ישראלי נושא פצצה גרעינית מופל ברמת הגולן בשטח סורי.
כעבור 29 שנים מגלה מחפש גרוטאות את הפצצה ומראה אותה למבריח בשם אולסון (קולם פיור) שמזהה את הפצצה כפצצה גרעינית שלא התפוצצה וקונה אותה ב-400 דולר.
הוא מוכר אותה לגרמני מיליארדר פשיסט בשם דרסלר (אלן בייטס) שמתכוון לפוצץ אותה בארצות הברית.
מטרתו היא לעורר מלחמה גרעינית בין רוסיה לארצות הברית כדי שייהרסו אחת את השנייה ואז תעלה על במת העולם אירופה פשיסטית ובלתי תלויה.
המתיחות בין שתי מעצמות העל גוברת בגלל המלחמה בצ'צ'ניה שרוסיה מחשיבה אותה כעניין פנימי שלה.
הנשיא הרוסי זורקין (ריצ'רד מרנר) מת לפתע ובמקומו מתמנה הנשיא אלכסנדר נמרוב (קירן היינדס) שידוע כבעל קו פעולה תקיף.
נשיא ארצות הברית רוברט פאולר (ג'יימס קרומוול) מזמן לישיבה סודית את ראש ה-CIA ויליאם קבוט (מורגן פרימן), את מזכיר המדינה סידני אוונס (רון ריפקין), את היועץ לביטחון לאומי ג'ין רוובל (ברוס מק'גיל) ואת שר ההגנה דייוויד בייקר (פיליפ בייקר הול).
ג'ק ראיין (בן אפלק) הוא היסטוריון חוקר בשירות ה-CIA.
הוא ערך מחקר מקיף על אלכסנדר נמרוב ולכן מצרף אותו קבוט לפגישה עם הנשיא.
ראיין נפרד במהירות מחברתו קטי (ברידג'ט מוינאהן) שהיא מתמחה בכירורגיה.
בישיבה מביע ראיין את דעתו כי נמרוב נוקט קו תקיף רק כלפי חוץ כדי לרצות את מתנגדיו בפוליטיקה ובצבא אבל למעשה אינו רוצה במלחמה.
הוא טס עם קבוט לפגישה במוסקבה ונפגש עם נמרוב ועוזרו גרושקוב (רוברט בריאן) שמשמש בסודיות כמודיע של קבוט בשם "ספינאקר".
בביקור במפעל ביטחוני שם לב ראיין לחסרונם של שלושה מדענים.
הרוסים מספקים תירוצים אך קבוט יודע מהמקור שלו כי המדענים האלה נעלמו וגם הרוסים אינם יודעים היכן הם.
קבוט שולח את הסוכן ג'ון קלארק (לייב שרייבר) לברר מה עם שלושת המדענים.
הוא מגלה כי במפעל נטוש באוקראינה הם הרכיבו פצצה גרעינית שנשלחה לאיים הקנריים ומשם לבלטימור.
בעיר נערך משחק פוטבול בנוכחות הנשיא וחברי ממשלתו.
ראיין ממהר לשם במסוק ומזהיר את קבוט שמפנה מיד את הנשיא ושריו אך הפצצה מתפוצצת וגורמת לאלפי הרוגים ופצועים.
הנשיא ניצל ומכנס ישיבה להכריז מלחמה על רוסיה.
גנרל רוסי מושחת מחיל האוויר הרוסי שקיבל כסף מדרסלר, שולח טילים לעבר נושאת מטוסים אמריקאית וגורם לה נזק.
הנשיא פאולר מתכונן לשלוח טילים גרעיניים לעבר רוסיה וכן נמרוב.
בינתיים מגלים מדענים אמריקאיים כי האורניום בדגימות ממקום הפיצוץ מקורו במפעל אמריקאי שהפסיק לפעול וחלק מתוצרתו הוברחה בשעתו לישראל.
ראיין מצליח להגיע ברגע האחרון לישיבה, מצליח ליצור קשר עם נמרוב ומודיע לו כי לרוסיה אין קשר לפצצה הזאת והנשיא עוצר את התהליך.
בינתיים טס קלרק לסוריה וחוקר את סוחר הגרוטאות שמצא את הפצצה וכעת גוסס מקרינה רדיואקטיבית.
קלארק הורג את אולסון ומוצא במחשב שלו את דרסלר.
כעת העניינים נרגעים ושני הנשיאים נפגשים בקרמלין לחתום על אמנה למניעת הפצה של נשק גרעיני.
הגנרל הרוסי מחוסל ומכוניתו של דרסלר מתפוצצת.
ראיין וקטי מתארסים וגרושקוב נותן להם מתנה כי הוא יודע עליהם הכל.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותבן אפלקג'ק ראייןמורגן פרימןויליאם קבוטראש ה-CIAברידג'ט מוינאהןקטי מילרג'יימס קרומוולרוברט פאולרנשיא ארצות הבריתלייב שרייברג'ון קלרקסוכן CIAקולם פיוראולסוןרון ריפקיןסידני אוונסמזכיר המדינהקירן היינדסאלכסנדר נמרובנשיא רוסיהברוס מק'גילג'ין רוובליועץ לביטחון לאומיפיליפ בייקר הולדייוויד בקרשר ההגנהאלן בייטסריצ'רד דרסלרנאו-נאצימייקל ביירןאנטולי גרושקובעוזר נשיא רוסיהריצ'רד מרנרזורקיןנשיא רוסיה
"כל כך מוכר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים האחים ראובני במאי 1989. הוא נכלל כרצועה וכסינגל הראשון מאלבום האולפן הרביעי של הזמרת, "מנטה".
השיר נכתב והולחן על ידי רוני ערן ויאיר קלינגר והופק על ידי ירוסלב יעקובוביץ'.
השיר הופץ כסינגל רשמי מתוך "מנטה", על מנת לעזור בקידום המסחרי שלו.
ב-23 במאי 1989 נכנס השיר למצעד הסינגלים של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-20. ב-13 ביוני אותה השנה עלה למקום ה-23 – הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-25 ביולי יצא השיר מהמצעד לאחר תשעה שבועות רצופים.
בנוסף, השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים היומי של מדיה פורסט.
"כל כך מוכר" לא הועלה באופן רשמי לערוץ היוטיוב של צנעני, אך בשנת 2014 הועלה אודיו לא רשמי שלו ליוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםעולםמאי 1989תקליטורהאחים ראובני
כל חלומותי הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1959 בבימויו של ז'אן נגולסקו, עם הופ לאנג, דיאן בייקר, סוזי פרקר, סטפן בויד וג'ואן קרופורד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הטוב מהכל" ("The Best of Everything") של רונה ג'אפה משנת 1958 שיש בו יסודות אוטוביוגרפיים.
העלילה היא על נשים צעירות שמגיעות לעיר הגדולה ניו יורק כדי לרכוש את הטוב ביותר מכל דבר - הצלחה בעבודה, אהבה ונישואין אך המציאות טופחת על פניהן.
ג'וני מאטיס שר את שיר הנושא "הטוב ביותר מהכל".
הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - צבע.
קרולין בנדר (הופ לאנג), בוגרת מכללת רדקליף, מגיעה לניו יורק לחברת "פביאן" להוצאה לאור כדי להתקבל לעבודה ככתבנית בעקבות מודעה שמבטיחה למתקבלות "הטוב ביותר מהכל".
היא מתקבלת לאחר מבחן לעבוד כמזכירתה של העורכת הקשוחה אמנדה פארו (ג'ואן קרופורד), אישה מבוגרת וקשוחה שמתעמרת בכפופות לה.
תוך זמן קצר היא חולקת דירה עם הכתבניות אפריל מוריסון (דיאן בייקר) וגרג אדמס (סוזי פרקר).
גם הן הגיעו לניו יורק להצליח בעבודה, למצוא אהבה ולהתחתן.
אחד העורכים פרד שלימר (בריאן ארן) נוהג להטריד מינית את הבנות ולצבוט בעכוזן.
עורך נוסף הוא מייק רייס (סטפן בויד) שמחזר אחרי קרולין אבל היא שומרת אמונים לידידה אדי (ברט האלסי) שנמצא בבריטניה עד שהוא מתקשר אליה ומודיע כי נישא להלן שאביה תעשיין נפט עשיר.
היא מתפרקת נפשית ומבקשת לקיים יחסים עם מייק אך הוא לא מנצל את מצבה.
אפריל מתאהבת בדקסטר (רוברט אוונס) ונכנסת להיריון.
הוא מבטיח להתחתן אתה ובדרך לרישום הנישואין הוא מודיע כי הוא לוקח אותה לבצע הפלה.
היא נמלטת מהרכב, נפצעת ומפילה את וולדה.
לבסוף היא מתאהבת ברופא שטיפל בה.
גרג מתאהבת בבמאי דייוויד סאבאג' (לואי ז'ורדן).
הוא מבטיח לה תפקיד באחד המחזות ובינתיים מנצל אותה מינית.
היא מתאהבת בו נואשות אך הוא רוצה להינתק ממנה ומבטל את תפקידה בהצגה.
היא עוקבת אחריו בדירתו וברגע מסוים היא נופלת מהמרפסת ונהרגת.
קרולין מתקדמת בעבודה ולאחר שאמנדה עוזבת כדי להתחתן עם אלמן, היא מקבלת את תפקידה כעורכת.
אדי נפגש אתה שוב והאהבה שלה מתלקחת.
הוא אומר לה שאינו סובל את אשתו אך אינו יכול להתגרש.
היא דוחה בבוז את הרעיון שלו שהיא תהיה פילגשו.
לבסוף היא יוצאת מהמשרד, פוגשת את מייק והם צועדים ביחד ומשוחחים בשמחה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותהופ לאנגקרולין בנדרכתבניתדיאן בייקראפריל מוריסוןכתבניתסטפן בוידמייק רייסעורךג'ואן קרופורדאמנדה פארועורכתלואי ז'ורדןדייוויד סאבאג'במאיסוזי פרקרגרג אדמסכתבניתמרתה היירברברה למונטמאיירתבריאן ארןפרד שלימרעורךרוברט אוואנסדקסטרברט האלסיאדי
"כל הפרפרים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה.
השיר יצא לאור ב-4 באוקטובר 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון כסינגל שלא מתוך אלבום.
הוא נכתב על ידי דיקלה והופק על ידה ביחד עם אלירן אביטל.
"כל הפרפרים" הוא שירה השלישי של דיקלה שיצא לאור בשנת 2021, לאחר "ביי ביי".
השיר הגיע למקום השביעי במדיה פורסט ושהה שם במשך שבועיים רצופים.
"כל הפרפרים" נכתב על ידי דיקלה והולחן והופק על ידה, ביחד עם אלירן אביטל.
כאשר יצא, הופנו כלפי השיר ביקורות חיוביות מטעם אתרי אינטרנט שונים כדוגמת סרוגים, ערוץ 7 ופרוגי.
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דיקלה ב-4 באוקטובר 2021, בסמוך לצאתו של "כל הפרפרים" כסינגל.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם4 באוקטובר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהליקון
"כל ילדה היא פרח" הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת הישראלית גילה אדרי.
את האלבום הוציאה בשנת 1966 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נחשב ליצירה המוזיקלית החדשה האחרונה של אדרי.
כל שיריו, פרט למוביל, היו גרסות כיסוי: "בובת קש" גרסת כיסוי ל-"Poupée de cire, poupée de son" של פראנס גל, "לטקיס" ל-"Let Kiss" של גודרון ג'נקינס ו"יום גשם" ל-"So Deep Is The Night" של קן דוד.
"כל יום מחדש" הוא שיר של הפרויקט של עידן רייכל בביצועו של הזמר הישראלי גידי גוב.
הוא יצא לאור ב-17 בדצמבר 2023, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי של הפרויקט, "מגדל של אור" (2024).
בדומה לקודמו, "תחזור" בביצוע רוני דלומי, את השיר כתבו והלחינו עידן רייכל ואבי אוחיון והפיק רייכל.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-540 אלף צפיות ביוטיוב.
זה שיתוף הפעולה המקורי הראשון של גוב עם יוצרי השיר עידן רייכל ואבי אוחיון, לאחר שכחודש לפני צאתו של השיר, רייכל ביצע יחד עם חברי זהו זה!, ובהם גוב, את השיר "לפני שייגמר" של הפרויקט, במהלך העונה השישית אשר עלתה לשידור בצל מלחמת חרבות ברזל.
את שיתוף הפעולה עם גוב תיאר רייכל כ"חלום ישן".
לדברי רייכל, הוא כתב את השיר מנקודת מבטו של בעלה של אחותה התאומה של סבתו, שכאשר הייתה חולה, לקראת ימיה האחרונים, אמר לה שלולא היה נשוי לה, היה מבקש ממנה להינשא לו היום, והיה "בוחר בה כל יום מחדש".
על רקע מלחמת חרבות ברזל, במהלכה יצא השיר, אמר רייכל: "כן, לשיר גם בימים הקשים האלה ולשיר גם לכל אלה שאנחנו מחכים להם, בוחרים גם בהם כל יום מחדש ולא מוותרים".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולמי17 בדצמבר 2023סטרימינג • הורדה דיגיטליתהליקון ארומה מיוזיק
כל השוטרים הם נבלות: הסדרה (במקור: A.C.A.B.
La serie) היא סדרת דרמה איטלקית משנת 2025, המגוללת את קורותיהם של חברי יחידת ההשתלטות של משטרת רומא.
הסדרה מהווה ספין אוף לסרט באותו שם משנת 2012, שבעצמו נכתב בהשראת ספרו של קרלו בוניני אודות האירועים שהסעירו את החברה האיטלקית, ממותו של מפגין בוועדת הפסגה של שמונה המדינות המתועשות בגנואה בשנת 2001 ועד למותו של אוהד כדורגל בשנת 2007, הפעם מנקודת מבטם של השוטרים.
הסדרה מתמקדת בתקרית פנימית בה היו מעורבים השוטרים בעת דיכוי מהומות על רקע הפגנות נגד בניית רכבת מהירה בעמק סוזה ובתקרית בה שוטר נפצע קשה מזיקוק שפגע בו.
הבמאי האיטלקי סטפאנו סולימה, ששימש כבמאי הסרט עליו מבוססת הסדרה, שימש במהלך הפקת הסדרה כמפיק בפועל.
כמו שם הסרט שעליו הסדרה מבוססת, שם הסדרה "כל השוטרים הם נבלות" (ACAB – All Cops Are Bastards) נובע מביטוי המחאה הידוע "A.C.A.B.".
בשנות השמונים של המאה העשרים שובץ הסלוגן "All Coppers Are" בשירה של להקת הפאנק הבריטית "The 4-Skins", שמופיע לפחות פעם כפסקול לסדרה האיטלקית.
פרנצ'סקו פרימאברה: שוטר במשטרת רומא
בדומה לסרט עליו היא מבוססת, המוזיקה הולחנה ובוצעה על ידי להקת הפוסט-רוק האיטלקית מוקדליק (Mokadelic) והוקלטה באולפני Forum Music Village ברומא.
"כל השבוע מרגיש כמו שבת" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי בעז בנאי.
השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, ויצא לאור בינואר 2008. השיר הושמע רבות ברדיו, ואף הגיע למקום ה-27 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ב-2008.
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי בעז בנאי ועובד בידי בנאי, צח דרורי, ערן ויץ, רפי פרסקי, גבע אלון, איתמר רוטשילד, רועי שקד ועודד שכטר.
השיר יצא לאור בינואר 2008.
הוידאו קליפ של השיר נכתב, צולם, נערך ובוים על ידי תומר בהט.
הוא צולם בתל אביב יפו בין סוף נובמבר 2007 לסוף ינואר 2008 ויצא לאור בסוף ינואר 2008. בין האתרים שבהם מופיע בנאי בקליפ הם שדרות רוטשילד, כיכר רבין, פארק הירקון ונמל תל אביב.
העיתונאי רוגל אלפר כתב כי זהו שיר שבנוי טוב עם פזמון מושחז אך הוא אינו מקורי במיוחד ומילותיו אינן בשלות דיו.
הוא ציין כי מתוך השיר מבצבצת רמיזה שבבנאי גלום פוטנציאל להישגים משובחים יותר.
"כל יום מחדש" הוא האלבום השלישי של להקת הסקא והרגאיי הישראלית התקווה 6. האלבום יצא לאור ב-12 באוקטובר 2010.
ממנו יצא שיר הנושא את שמו של האלבום "כל יום מחדש".
לפני יציאת האלבום כינסה הופעה מיוחדת למערציה במהלך חשפה את שירי האלבום ונתנה לקהל לבחור ממנו את השירים שיצאו לתחנות הרדיו.
מהאלבום יצאו סינגלים מובלים כולל שיר הנושא את שמו של האלבום "כל יום מחדש".
בנוסף השיר "עוד ענן בא" יצא בסמיכות לאסון הכרמל והיה ללהיט מצליח מהאלבום עקב מילותיו המתארות דברים הקשורים לאסון, למרות שלא נכתב בהקשר לאסון.
גם השיר "בפרדסים של גן עדן" היה ללהיט מהאלבום.
בנוסף הוציאה דואט עם אהוד בנאי לשירו "א יידשע ראסטמן".
"כל יום מחדש" הוא סינגל של להקת הרגאיי והדאנסהול הישראלית "התקווה 6", שיצא לאור כסינגל מוביל ב-14 ביולי 2010. השיר הוא הסינגל הראשון מהאלבום הנושא את אותו השם, "כל יום מחדש", שיצא לאור אף הוא בשנת 2010. השיר הפך במהרה לאחד מלהיטיה הבולטים והמזוהים ביותר עם הלהקה.
השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה, עמרי גליקמן.
השיר מאופיין במקצב רגאיי קליל ואופטימי, המשלב אלמנטים של מוזיקת פופ ונגיעות ים-תיכוניות, כחלק מהסגנון הייחודי של הלהקה.
מילות השיר עוסקות במסר של התחדשות, אופטימיות והיכולת להתמודד עם אתגרי היום-יום בגישה חיובית.
הן מדגישות את החשיבות של התחלה מחדש בכל בוקר, להשיל את קשיי העבר ולאמץ תקווה לעתיד טוב יותר.
המסר המעצים של השיר תרם רבות לפופולריות שלו.
עם יציאתו ב-2010, התקבל השיר בחום רב בקרב הקהל הישראלי וזכה להשמעות תכופות בתחנות הרדיו המובילות.
השיר "כל יום מחדש" טיפס למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים, והגיע, בין היתר למקום ראשון בהמצעד הרשמי של גלגלצ, ובאותו שנה הגיע למקום ה־36 בגלגלצ.
הצלחתו תרמה רבות לביסוס מעמדה של "התקווה 6" כאחת הלהקות המרכזיות בסצנת המוזיקה הישראלית, והגדילה משמעותית את חשיפתה לקהל הרחב.
הקליפ הרשמי של השיר, המציג אווירה קיצית ושמחה, זכה למיליוני צפיות בפלטפורמות כמו יוטיוב ותרם לתפוצתו הרחבה.
כל לילה עם אסף הראל הייתה תוכנית טלוויזיה אירוח סאטירית יומית בהנחיית אסף הראל ששודרה החל מספטמבר 2004 ועד מרץ 2005 בערוץ 10.
התוכנית היא תוכנית אירוח לילית ("Late Night"), המבוססת על פורמט מקובל שבו המנחה, אסף הראל, קורא מונולוג פתיחה ובו מגוון בדיחות על אירועי היום וידיעות מעיתונים.
באחת הפינות הופיעה באופן קבוע שרי גבעתי.
בחלקה השני של התוכנית המנחה מראיין מספר ידוענים ואנשים המעוניינים לפרסם את יצירותיהם האמנותיות (סרטים, ספרים, מוזיקה וכו').
לתוכנית מתלווה להקה (בהנהגת שחר בלכרוביץ') שמנגנת קטעי רקע בין הפינות.
ישנו גם קהל קטן בכל תוכנית.
תוכניות דומות בז'אנר הן "הלילה עם ליאור שליין" ו-"The Tonight Show".
התוכנית בלטה בפרובוקציות הרבות שביצע המנחה הראל.
כבר בתוכניות הראשונות הספיקה הפקת התוכנית להעליב מגוון גדול של אישים, חברי כנסת ועדות.
המקרה המפורסם ביותר הוא של חברת הכנסת רוחמה אברהם, שהגישה תביעת דיבה בעקבות מספר מערכונים שהופיעו בתוכנית, על אף התנצלותו של הראל.
לבסוף בהסכם פשרה סוכם כי ערוץ 10 יפצה אותה בסכום של 120 אלף ש"ח והתנצלות חד-פעמית באחת מתוכניות הערוץ.
אסף הראל מסר בתגובה להסכם: "אני חושש שרוב הכסף ילך לפנים, פסים בשיער, צביעה לבלונד ובגדים מהתחנה המרכזית".
בתחילת חודש מרץ 2005 שודרה תוכנית ששווקה כסיום העונה, עם כוונה לשוב למסך בקיץ של אותה השנה.
אולם כעבור כ-3 חודשים פורסם כי הוחלט שהתוכנית לא תשוב לעונה נוספת, וכך ירדה התוכנית מהמסך לאחר כשישה חודשים ויותר ממאה תוכניות.
מעט לאחר מכן שודרה התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ הוט בידור ישראלי.
כל מה שנשאר הוא אלבום הבכורה של להקת בוטן מתוק בקרקס, שיצא לאור לשוק בשנת 2003 בחברת התקליטים בארבי רקורדס.
כל המילים והלחנים לשירי האלבום הם של גדי אלטמן.
עידן רייכל - קלידים וקולות
כׇּל נִדְרֵי (פירוש האתחלתה בארמית: "כל הנדרים") היא הכְרזה הנאמרת לפני תפילת ערבית של ליל יום הכיפורים ובה הודעה פומבית על ביטול נדרים ושבועות של ציבור המתפללים.
מקורה וזמן חיבורה אינם ידועים, אך מעריכים שנתחברה בתקופת הגאונים, והיא נאמרת בארמית, שפת הדיבור של רבים מהיהודים בתקופה זו.
עניין התרת נדרים בתחילת השנה מוזכר בתלמוד.
בשל זמן אמירתה של ההכרזה, עם כניסת יום כיפור, ובשל המלודיה המרטיטה שלה המקובלת בקהילות האשכנזיות, נעשתה הכרזת "כל נדרי" לאחד מן הקטעים הידועים ומן הסמלים הבולטים של המועד.
לא ידוע בוודאות מתי חוברה התפילה או הוכנסה לסדר התפילה, ומדוע הועתק נושא התרת הנדרים מראש השנה ליום כיפור (קיימת סברה שהכוונה ב"יעמוד בראש השנה" פירושה פשוט "בתחילת השנה", ולא הייתה מראש כוונה שהיום יהיה דווקא ביום הראשון של השנה).
היא מוזכרת לראשונה בסדר רב עמרם גאון, ומקובל לשער שחוברה בתחילת תקופת הגאונים, אך ככל הנראה לא על ידי גאוני בבל עצמם, משום שחלקם התנגדו לה בתוקף.
בכמה כתבי יד מגניזת קהיר הנוסח בעברית ובחלקם מיועד לראש השנה.
בספר הזוהר וגם ב"שיטה מקובצת" מובא שאת המנהג תיקנו אנשי כנסת הגדולה.
ישנם חוקרים המשערים שהתפילה צמחה מהציבור העממי, שלא על דעת חכמים, בשל דמיון שנמצא בין מבנה ולשון התפילה (כגון חזרה עליה ג' פעמים) לבין טקסטים בבליים בעלי משמעות מאגית שנועדו לגירוש שדים.
החל מימיה הראשונים של התפילה נחלקו הגאונים והראשונים האם יש להתרת נדר זו ערך הלכתי-משפטי, ולכן עצם אמירתה הייתה שנויה במחלוקת.
רב עמרם גאון כותב שהיה נהוג לומר עליה "שמנהג שטות הוא זה ואסור לעשות כן", אף על פי שכלל אותה בסידורו.
כך גם כותב רב נטרונאי גאון ש"אין נוהגין לא בשתי ישיבות ולא בכל ארץ בבל להתיר נדרים לא בראש השנה ולא ביום הכיפורים, אלא שמענו שבשאר ארצות אומרים כל נדרי.
אבל אנו לא ראינו ולא שמענו מרבותינו".
רב סעדיה גאון כתב באופן עדין יותר שתפילה זו מועילה רק לנדרים שנדרו הציבור בשגגה.
באופן דומה כותב רש"י: אומרים "כל נדרי" כדי להתיר את נדריהן שאין זוכרים, אבל אם זוכרים צריך לקיימם.
אחד החששות של המתנגדים גאוני בבל, ומאוחר יותר גם חכמי קטלוניה וספרד, היה שבעקבות התפילה הציבור הרחב עשוי להקל ראש ולזלזל בנדריו.
כך הטעים במאה ה-13 רבי מנחם המאירי: "ואחרי שגאוני עולם נסתפקו בעניינות האלו, מה אנו מה חיינו להכניס עצמנו במחלוקת, ואנו אין לנו אלא להניח מקום לשלום ולברוח מן הספקות.
ומפני זה נהגנו שלא לומר נוסח כל נדרי כלל, שלא לזלזל בנדרים".
בדומה לכך ציין הריב"ש שמטעם זה "בכל קטלוניא אין אומרים אותו", והרדב"ז הוסיף כי "ראיתי מנהג המוסתערבים במצרים שאין אומרים אותו".
גם הרמב"ם ורבי יצחק אלפסי, מגדולי הפוסקים בספרד, אינם מזכירים את המנהג.
עם זאת, למרות ההתנגדות, התפשט המנהג בין קהילות ישראל, בהתחלה בעיקר בקרב יהודי אשכנז, שסמכו על פוסקים רבים שתמכו באמירת הנוסח, ביניהם הרב נתן בן ה"ר יהודה וכן הרא"ש שהתווכח עם המקשים על המנהג הקדום וקבע - "מיהו נראה כמנהג הקדמונים".
אמירת הנוסח נפסקה לבסוף בספרי ההלכה, גם בשולחן ערוך וגם על ידי הרמ"א וכיום היא נהוגה כמעט בכל קהילות ישראל.
הרמ"א מציין שאין לסמוך על התפילה כדי להתיר נדרים: "לא סמכינן על זה להתיר בלא שאלה לחכם, כי אם לצורך גדול".
רבי שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א) מציין בשם ר' יוסף מטראני (המהרי"ט) שהתפילה מועילה רק למי שעבר על נדרו בשגגה שלא יענש.
גם לאלו הסוברים שתפילה זו מתירה את נדרי העבר היא אינה מיועדת אלא לנדרים שהאדם לא זוכר שנדר אותם או במקרים של צורך גדול, שכן נדרים שהאדם זוכר, חייב הוא לפרטם בפני בית דין כדי להתירם ולא לומר בצורה כוללת "כל נדרי".
אחד המקומות הבודדים שנותרו במנהגם שלא לומר כל נדרי עד לתקופה מאוחרת הוא בית הכנסת הגדול בעיר אלג'יר, כפי שמעיד ר' יהודה עייאש.
בפולמוס היהודי-נוצרי הואשמו היהודים תכופות על ידי הנוצרים כי לנדריהם אין ערך בשל הצהרת "כל נדרי".
לטענה זו הייתה השפעה חזקה באירופה, והיא אחת מהסיבות לקביעת שבועת היהודים בארצות רבות באירופה – שבועה מיוחדת ומשפילה שנאלצו יהודים להישבע כאשר התברר עניין משפטי בינם לבין לא-יהודים.
התשובה הרגילה שניתנה מצד יהודים על האשמות אלו, שעלו בין היתר גם במשפט פריז, הייתה שמדובר על נדרים ושבועות שנודר אדם כלפי אלוהים ולא על נדרים שנודר האדם כלפי אדם אחר; נדרים והתחייבויות שבין אדם לחברו אינם מותרים על ידי תפילה זו.
הסבר נוסף שניתן היה שהתפילה נועדה להתיר נדרים ושבועות וחרמות שנועדו להרחיק מתוך הקהל את העבריינים וכדי למנוע פירוד בעם.
טענות אלה מצד הנוצרים הביאו לכך שאחד התיקונים הראשונים של מבשרי היהדות הרפורמית במאה ה-19 היה ויתור על אמירת תפילה זו: היא הושמטה לראשונה על ידם בסידור שהוציאו ישראל קליי וקרל גינסבורג בברלין ב-1817. גם אהרן חורין מחק אותה בקהילתו באראד.
ב-1844 הייתה החלטתה הראשונה של ועידת הרפורמים בבראונשווייג לבטל את "כל נדרי" באופן גורף.
לא רק הם עשו זאת: רש"ר הירש הביע מדי פעם התנגדות עקרונית לתפילה, וביום הכיפורים ת"ר (1839) הורה שלא לאמרה בבית-הכנסת שעמד בראשו באולדנבורג מ"טעמים שבהלכה", אף כי החליט שלא לחזור על כך בנימוק שעדיף שלא יעשה הדבר על ידי רב בודד.
הרפורמים עצמם ייחסו חשיבות להיות התפילה ומנגינתה מוכרים מאוד וקבועים בתודעת הקהל, ורבניהם הוציאו מספר גרסאות חליפיות בלחן המסורתי.
לעיתים קרובות נקראו פרק פ"ד מתהלים, פרק ק"ג ובעיקר פרק ק"ל.
ב-1854 הכליל אברהם גייגר נוסח דומה בסידור החדש שחיבר: "כל פְּשָעַי ופִּשְעֵי הקהל הזה...
מחם והעבירם מנגד עיניך." התחליף הנפוץ והמקובל ביותר בגרמניה התפרסם ב-1899, ונפתח גם הוא ב'כל נדרי', אך תיאר את ההתחייבויות באורח חיובי ולא כיוון לבטלן: "כל נדרי בני ישראל אשר הם נודרים לך...