tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות ה-90 סומן קמינר כדמות שנויה במחלוקת, כאשר בכירי הפובליציסטים באותן שנים (רון מיברג, סילבי קשת, הדה בושס) תקפו אותו וכינו אותו בכינויים לעגניים: "חבר מכוכב אחר", "קונפוציוס משינקין" ו"פלצן".
באתר המסעדות RestPro כתבו עליו כי הוא "מייצג בגאווה את דפוס מבקר המסעדות הנהנתן והלא-מעמיק..." (קמינר הגיב לטענה זו באומרו "בכוונתי להמשיך לכתוב באהבה, באתיות, במסירות, במקצועיות, בכישרון, וגם ברשעות כשצריך, בעוד הכתב שלכם ימשיך בגיל 32 לנדוד בין עיתונים זניחים, ולקנא בעמיתיו שעשו את זה").
המסעדן לאור וכולדר קרא לו "איש רע שבא סתם להשמיץ ולקבור מסעדה", והמוזיקאית אלונה דניאל כינתה אותו בריאיון ב"הארץ" "מעליב...
אמיר ספאהיץ' (בבוסנית: Emir Spahić; נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר בוסני ממוצא מוסלמי, ששיחק בעמדת הבלם.
לזכותו של ספאהיץ' 94 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה, שם הוא שימש כקפטן הנבחרת.
קריירת הכדורגל של ספאהיץ' החלה בשנת 1998 בצ'ליק זניצה ולאחר שנה עבר לג.ו.ש.ק.
זאגרב הקרואטית, עימה זכה באליפות בשנת 2002. בשנת 2004 עבר לשחק בליגת העל הרוסית, שם שיחק בקבוצות שיניק ירוסלאבל, טורפדו מוסקבה ולבסוף – לוקומוטיב מוסקבה, עימה זכה בגביע הרוסי ב-2007.
ב-2009 עבר ספאהיץ' למונפלייה מליגת העל הצרפתית.
בעוד שבקבוצתיו הקודמות מיעט ספאהיץ' להבקיע, וכבש 11 שערים בלבד בשמונה שנים, ספאהיץ' החל להבקיע במדי מונפלייה כבר במשחקו הראשון, מול פריז סן-ז'רמן.
בקיץ 2011 חתם בסביליה הספרדית תמורת 2 מיליון אירו עד ליולי 2014, ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית.
ב-14 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.
ב-28 ביוני 2013 חתם בבאייר לברקוזן לשנתיים.
ב-12 באפריל 2015 שוחרר מהקבוצה, לאחר שהכה באיש ביטחון של המועדון אשר סירב להכניס את חבריו לחדר ההלבשה.
ב-5 ביולי 2015 חתם בהמבורג לעונה אחת.
ספאהיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-7 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד .
מאז הופעת הבכורה שלו הפך ספאהיץ' לשחקן חשוב בנבחרת.
ספאהיץ' היה קפטן החל מיורו 2008 ועד מונדיאל 2014. ספאהיץ' העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה ונכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר.
ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישה מהנבחרת, אך חזר בו בהמשך והוא שיחק גם במוקדמות יורו 2016.
אמיר פרלמן (נולד ב-1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי, מורה לצ'י קונג וטאי צ'י.
אמיר פרלמן נולד בישראל והחל לנגן בגיטרה בגיל 15. בחלק מילדותו גדל אמיר בארצות הברית ובשנות העשרים לחייו בהולנד ובצרפת.
החיים במדינות שונות חשפו אותו לסגנונות מגוונים ואף ניכר בלחניו.
עיקר עבודתו כיוצר בתחום מוזיקת העולם.
ביצירתו הוא משלב בין סגנונות מגוונים ממזרח ומערב, ובין השפעותיו ניתן למנות סגנונות מוזיקליים כגון: מוזיקה הודית, ים תיכונית, כליזמר, ג'אז ומוזיקה קלאסית מערבית.
כלי הנגינה העיקריים עליהם הוא מנגן הם: גיטרה, בוזוקי ועוד.
בשנת 2007 הקים את ההרכב "אנסמבל שירה חדשה לירושלים".
ארבעת אלבומיו האחרונים יצאו בחברת התקליטים הישראלית "מגדה" מקבוצת האוזן השלישית.
כיוצר דוקומנטרי, סרטו "מעבר למילים", העוסק בניגון המקודש, זכה בפסטיבל עין יהודית בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2013.
בנוסף על היותו מוזיקאי ומלחין, אמיר מתמחה ברפואה אינטגרטיבית, צמחי מרפא ותזונה בהתאמה אישית.
כמורה לרפואה סינית אנרגטית ומייסד מדיקל צ'י קונג ישראל, בית ספר להכשרת מדריכי צ'י קונג ומורים לטאי צ'יצ'ואן, פרלמן מעביר קורסים להכשרת מדריכי צ'י קונג רפואי, מטפלים בצ'י קונג רפואי ומורים לטאי צ'י צ'ואן יאנג סטייל.
מדי שנה בחופשת הסמסטר בפברואר אמיר מעביר ריטריט ניי גונג בו ניתן ללמוד ולתרגל את המדיטציות העיקריות מעולם הצ'י קונג.
בינואר 2025 אמיר השיק את הקורס לבריאות שלמה "טוטאל וולנס" בו הוא חולק את ניסיונו הרב מהקליניקה לאריכות הימים.
שלווה – אמיר פרלמן עם דג'יוון גספריאן – 2000.
שירה חדשה לירושלים – אמיר פרלמן – 2007.
תפילות מעבר למילים – אמיר פרלמן ואנסמבל שירה חדשה לירושלים.
אמיר ראובני (נולד בנובמבר 1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבת גולני.
במלחמת יום הכיפורים פיקד כמג"ד על המעוזים בגזרה הצפונית בתעלת סואץ.
אמיר ראובני נולד בקיבוץ אשדות יעקב בנובמבר 1936. באוגוסט 1955 התגייס לצה"ל שירת בחטיבת גולני כלוחם בגדוד 13 (גדעון).
כקצין שימש סגן מפקד סיירת גולני.
לאחר שחרורו חזר לעבודה חקלאית במשק הקיבוץ.
ב-1963 יצא לשליחות באפריקה מטעם המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ.
בשנים 1968-1967 שימש בתפקידי הדרכה בבה"ד 1. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה של צוערים שהוכפפה לסיירת חרוב ולחם עמה בחזית הירדנית.
במלחמת ההתשה שימש ראש זירת צפון וזירת משולבים באג"ם מבצעים.
בדצמבר 1970 מונה לסגן מפקד גדוד 12 (ברק) ב-1971 פיקד כארבעה חודשים על כוחות מגולני במעוזי התעלה במרכזה ובדרומה.
באותה שנה פיקד על אחד הכוחות שפעלו במסגרת "כוח ברק" במבצע קלחת 4 מורחבת בדרום לבנון.
ב-1973 מונה למג"ד בקורס קצינים, במינוי חירום פיקד על גדוד 68, גדוד מילואים של חטיבת ירושלים.
ערב מלחמת יום הכיפורים הוצב הגדוד בתעסוקה מבצעית בקו בר-לב והחזיק במעוזים הצפוניים.
הגדוד מנה 363 חיילים מהם 230 איישו 16 מתוך כלל 20 המעוזים והיו תחת פיקוד החטיבה המרחבית וחטיבה 14. החיילים היו מבוגרים יחסית, כחצי מהם היו ללא הכשרה קרבית (שלב ב'), וללא שעברו אימון מקדים, (אך עברו אימון בשטח על ידי ראובני ואנשיו).
בתדריכים שנמסרו לגדוד על ידי מפקד חטיבה מרחבית 275 פנחס נוי, נאמר כי לא צפויה מלחמה בזמן התעסוקה.
התרעות שהעביר הגדוד לדרגים הממונים על הכנות המצריים וריכוז הכוחות לא זכו להתייחסות רצינית.
במלחמה עצמה נפלו כל המעוזים שתפס הגדוד מלבד מעוז בודפסט, בקרבות נהרגו 76 מחיילי הגדוד ומעל 60 נפלו בשבי.
לאחר המלחמה שימש במשך מספר חודשים סגן מפקד חטיבה 612 (חטמ"ר העמקים).
ב-1974 יצא ראובני ללימודים בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז.
ב-1977 מונה למפקד חטיבת גולני, בתקופתו יזם את ההקמה של פלוגת החבלה וההנדסה כפלוגה סדירה בחטיבה, ואת ההקמה המחודשת של הפלנ"ט.
הוא פיקד על החטיבה במהלך מבצע ליטני.
בשנים 1979-1978 שימש מדריך חי"ר בפו"ם ובשנים 1981-1979 שימש כסגן מפקד פו"ם, כאשר במינוי משני שירת כקצין אג"ם של גיס 446. בשנים 1981–1984 שירת כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון במערב אירופה בדרגת תא"ל.
הוא זכה לעיטור אות לגיון הכבוד הצרפתי.
אמיר קטר הוא האמיר העומד בראש אמירות קטר.
אמירי קטר משתייכים לבית ת'אני, צאצאיו של מוחמד בן ת'אני שהקים את מדינת קטר בשנת 1868. הבית משתייך לשבט בנו תמים, מהשבטים הגדולים בחצי האי ערב.
אמיר קריאף (נולד ב-7 בפברואר 1971) הוא שחקן תיאטרון ישראלי.
אמיר קריאף נולד בחיפה שם גדל עד שעבר עם הוריו לנתניה, בה עברה עליו נערותו, בצבא שירת במודיעין.
הוא בן להורים יוצאי תוניס, הבכור במשפחתו ולו שתי אחיות.
מגיל שש עשרה שיחק קריאף בקבוצת החובבים של תיאטרון נתניה, בניהולו של הבמאי חנן יבין.
הפעם הראשונה שקריאף שיחק בתיאטרון, עוד לפני שלמד משחק, הייתה בעקבות מודעה שקרא בעיתון על כך שמחפשים שחקנים להצגה "אמדאוס" בתיאטרון חיפה, הוא הופיע כסטטיסט.
הלך ללמוד משחק בבית צבי.
גרי בילו שהפך לחברו ומדריכו עד למותו, השפיע עליו רבות.
בתום לימודי המשחק שיחק קריאף במשך שנה בתיאטרון הספרייה.
קריאף שיחק בתחילה בתיאטרון חיפה, בניהולו של רוני פינקוביץ', כעבור שנה שיחק את יאגו ב"אותלו" של שייקספיר ושיחק גם בתפקיד הראשי של אסף בהצגה "מרחב מוגן".
אחר-כך שיחק במשך שנתיים בתיאטרון בית ליסין.
התיאטרון הבא בו שיחק היה תיאטרון הקאמרי, בו עבד כשמונה שנים.
כששיחק בקאמרי טלפן רמי דנון אל קריאף, איתו שיחק ביחד בעבר בהצגה "ציד המכשפות" והודיע לו שהוא כתב לכבודו מחזה ביחד עם אמנון לוי בשם "הצמה של אבא".
כעבור חצי שנה, בינואר 2004, הועלתה ההצגה והיא רצה מאז כחמש מאות פעמים בקאמרי, תורגמה לסינית והוצגה בתיאטרון העם בבייג'ינג ביולי 2007. ההצגה עוסקת במשפחה ספרדייה כשאב המשפחה עזרא ספיר, לשעבר ספדייה (איציק כהן) שוכב על ערש הדווי, ואשתו (גאולה נוני), בנו הבכור (אלון דהן) ובתו (תחיה דנון) סועדים אותו.
מאידך, בנו הצעיר אמיר (אמיר קריאף), שלא עמד בציפיותיו של אביו, נעדר.
אמיר מגדל צמה, לומד רפואה סינית, כדי להתרחק ממשפחתו ומשורשיו המזרחיים והוא הולך לפסיכולוג שלו (אלי גורנשטיין) ושם הוא מגלה שהוא קשור מאוד למשפחתו והולך להתפייס עם אביו.
מאז שנת 2009 אמיר קריאף משחק בתיאטרון באר שבע.
הוא היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן בתפקיד המשנה בשנת 2010, על תפקידו בהצגה "החולה המדומה".
בבאר שבע גם גילם את דמותו של גליליאו גליליי במחזה "גליליאו" פרי עטו של ברטולט ברכט בבימויו של עידו ריקלין.
קריאף מועמד על תפקידו ב"גליליאו" לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן ראשי לשנת 2012.
במהלך אותה שנה החל לשחק במחזמר "פרח השכונות", פרי עטו של קובי אוז, בתפקיד עמיליהו.
קריאף משתתף במופע האלתורים "פרוביזורי", ביחד עם אורי גוטליב, יעל לבנטל, אלון נוימן, דרור קרן, משה פרסטר וערן איווניר.
ב-2014 החל לדבב את דמותו של בלי-אפ בסדרת האנימציה "זאק וקוואק" בערוץ ניק ג'וניור.
ב-2016 החל לדבב את דמותו של ג'ימבו בסדרת האנימציה "מטוסי על" בערוץ הופ!.
בשנת 2018 החל לשחק בסדרת הדרמה של כאן 11, "פמת"א" את דמותו של אופיר ברגמן, לצידם של חן אמסלם-זגורי, אושרי כהן ושלמה בראבא.
הוא מרבה לקריין, היה קריין חסויות של קשת והשתתף בפרסומות רבות ברדיו ובטלוויזיה.
קריאף עובד גם כצלם ועורך צילום ווידאו.
דיבב את החתול כראמל בסדרה "כראמל" שיצאה ב-2 בינואר 2022 בכאן חינוכית ומבוססת על סדרת הספרים "כראמל" שכתבה הסופרת מאירה ברנע-גולדברג.
הצגה מחזאי במאי כטוב בעיניכם ויליאם שייקספיר עידו ריקלין
הצגה תיאטרון מחזאי במאי הצגת בכורה בוא לא נדבר על זה תיאטרון צוותא אייל דורון אייל דורון 2007 מנגינות מוזרות בית ציוני אמריקה דורי פרנס 1999
הצגה מחזאי במאי תפקיד עשו עליך סרט אייל דורון אייל דורון תפקיד ראשי, גידי אלטלנה אלדד זיו אלדד זיו רוברט קאפה
אמיר נדן (נולד ב-27 באוקטובר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
עם גיוסו לצה"ל התנדב נדן לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית.
בסיום קורס הקצינים מונה למפקד צוות בפלוגת עורב צנחנים, ובהמשך שימש סגן מפקד פלוגת הנ"ט ולחם במבצע חוק וסדר.
בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה ובהם מפקד פלוגה, מפקד מגמת האימון המתקדם בבסיס האימונים החטיבתי ומפקד גדוד 202. בהמשך שימש כמפקד גדוד גפן בבית הספר לקצינים, סגן מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד עוצבת חירם וקצין אג"ם פיקוד הצפון.
בתפקידו הבא שימש כנספח צה"ל לפיקוד הכוחות המשותפים של צבא ארצות הברית (JFCOM), ולאחר מכן מונה לפקד על מגמת יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
נדן הועלה לדרגת תא"ל ומונה לסגן מבקר מערכת הביטחון ורח"ט לביקורת מוכנות צה"ל.
לאחר תפקיד זה, נדן פרש משירות סדיר בצה"ל.
נדן משרת כסגן מפקד גיס.במילואים.
אמיר נמינוב, הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה (1971) במשחה ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי.
נמינוב נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא והתאמן בקבוצת הפועל כפר הנשיא ביחד עם דורון כהן בהדרכת טרי פלוצקי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה נמינוב ב-6 מדליות אישיות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:34.2 דקות, לפני יואל סמואל מהפועל גבעת חיים (4:37.5 דקות) ועודד צור מהפועל גניגר (4:43.5 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:41.8 דקות לפני דן פיק ממכבי חיפה (19:36.4 דקות) ומייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (19:48.4 דקות).
מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.5 שניות, אחרי דורון כהן (58.3 שניות) ויואל סמואל (58.3 שניות).
אמיר עגאייב (באזרית: Əmir Ağayev; נולד ב-10 בפברואר 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי-אזרי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל ראשון לציון, וכשהיה בן 11 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב.
ב-2 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
באותה עונה גם עלה לקבוצת הנוער של המועדון, במדיה הבקיע עשרה שערים ועזר לה לעלות לליגת העל לנוער.
בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים והיה מלך השערים של קבוצת הנוער.
ב-9 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–1 נגד הפועל תל אביב, ועד לסיום העונה שותף בעוד ארבעה משחקים בקבוצה הבוגרת.
בעונת 2011/2012 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ובמשחק הפתיחה של העונה הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–4 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו.
את שער הבכורה שלו בליגת העל הבקיע ב-10 בספטמבר 2011, בניצחון 0–2 על הפועל חיפה.
בסך הכול הבקיע בעונה זו חמישה שערי ליגה, ובעונת 2012/2013 הבקיע שלושה שערי ליגה.
בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב קבוע בבני יהודה תל אביב, והבקיע שמונה שערי ליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2014/2015 כבש ארבעה שערים בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
בעונת 2015/2016 כבש שמונה שערים ב-32 הופעות בליגת העל.
ב-6 ביוני 2016 חתם לשנתיים בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
ב-21 ביולי 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2–3 על בית"ר ירושלים במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
עגייב שיחק חצי שנה בניקוסיה, ובליגה ערך שש הופעות וכבש שני שערים, ולאחר שלא הצליח להשתלב עזב את הקבוצה.
ב-31 בינואר 2017 חזר לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב עד לסוף העונה, אך לא הצליח להשתלב בהרכב בעקבות פציעה מתמשכת, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
ב-20 במאי 2017 חתם בבית"ר ירושלים לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת.
ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בבית"ר ירושלים בניצחון הקבוצה 1–3 על מ.ס אשדוד במסגרת גביע הטוטו, ובסך הכל ערך חמש הופעות במדי הקבוצה, מתוכן רק אחת בליגה.
ב-4 בינואר 2018 חתם לשנה וחצי בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית.
שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המדינה מול מכבי חיפה.
בתום 120 דקות התוצאה הייתה 1–1 ועגייב בעט וכבש את הפנדל הראשון של הקבוצה בבעיטות ההכרעה, אך הפועל תל אביב הפסידה והודחה מהמפעל.
את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב הבקיע ב-5 בפברואר 2018, בניצחון 0–1 על מכבי אחי נצרת בעילוט, ובסך הכל כבש חמישה שערים ב-15 הופעות עד תום עונת 2017/2018, ועלה עם הקבוצה לליגת העל.
בתחילת עונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-13 הופעות בליגת העל, ובמהלך חלון ההעברות של ינואר 2019 שוחרר מהמועדון.
ב-31 בינואר 2019 חתם בסומגאיט מליגת העל האזרית.
ב-27 באפריל 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–3 על נפטצ'י באקו, ועד תום העונה ערך בסך הכול שבע הופעות ליגה וכבש שני שערים.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם באטרומיטוס היוונית.
את שער הבכורה כבש ב-31 בינואר 2021 בניצחון קבוצתו 0–1 על ג'אנינה.
ב-1 ביוני 2021 שוחרר מהקבוצה.
אשדוד לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
במחצית הראשונה של העונה מיעט לשחק ושותף בארבעה משחקים בלבד.
בינואר עבר לקבוצת מכבי בני ריינה מהליגה הלאומית.
ב-19 בספטמבר 2022 חתם בבני יהודה תל אביב.
ב-10 ביולי 2023 חתם בסקציה נס ציונה.
באוגוסט 2024 חתם בהפועל אום אל פאחם.
ב-18 באוקטובר חתם במועדון ספורט דימונה.
ב-26 בינואר 2025 הודיע על פרישה מכדורגל.
בשנים 2010–2011 הופיע חמש הופעות וכבש שני שערים במדי נבחרת הנוער של ישראל.
ב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, בניצחון 2–7 על אזרבייג'ן עד גיל 21. בסך הכול ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שער אחד.
ב-22 באוגוסט 2020 זומן לסגל נבחרת אזרבייג'ן, למחנה אימונים בבירתה באקו, אך לא שיחק במדיה.
לו גם דרכון אזרי, בו עשה שימוש על מנת לשחק בליגה האזרית במשך שתי עונות, שלא על תקן שחקן זר, וכן גם לקבלת זימון לנבחרת הבוגרת של , אולם לא רשם הופעה בשורותיה.
נשוי לסיון, ולהם שלוש בנות.
אמיר פיינטוך (נולד ב-1968) הוא מנהל ישראלי שהיה מנהל בכיר בחברת אינטל העולמית.
הוא ניהל את קבוצת הפיתוח העיקרית של החברה - Platform Engineering Group PEG שבה עובדים, נכון ל-2016, כ-30,000 איש.
בנוסף כיהן כסגן נשיא בכיר בחברה.
כיום הוא משמש כמנכ"ל הסטארטאפ הישראלי Volumez.
פיינטוך נולד בחיפה בשנת 1968. בילדותו למד בבית הספר הריאלי בעיר ושירת בחיל הים.
לפי דבריו בריאיון ל"גלובס", כבר בילדותו חלם לנהל יום אחד חברות מאוד גדולות, ולכן לאחר הצבא למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה.
להיי-טק, הגיע דרך עבודה במרכז טיפוח עסקים בגליל, באמצע שנות ה-90. שם נתקל ביזמים, שרובם הגיעו מארצות הברית, כגון אביגדור וילנץ, שהקים אז את "גלילאו".
פיינטוך החל את דרכו בחברת טקסס אינסטרומנטס, ובהמשך עבר לחברת אתרוס.
לאחר שהאחרונה נרכשה על ידי קוואלקום בשנת 2011, עבר אליה פיינטוך ובמהרה התקדם לתפקידי הנהלה שונים עד שהגיע לתפקיד סגן הנשיא, והפך לישראלי הבכיר בחברה.
במהלך שנותיו בקוולאקום צבר פיינטוך ניסיון רב בתחום הטלפונים הניידים, בתחום מערכות התקשורת וה-WiFi, ובתחום מערכת על שבב.
בשנת 2015 הצטרף לאינטל לתפקיד הנחשב שלישי בחשיבותו בחברה.
לפי הערכות, הסיבה לצירופו של פיינטוך לאינטל היה ניסיונו הרב בפיתוח מעבדים למכשירים ניידים והיכרותו את שוק המובייל, ולאור העובדה שאינטל מתכננת להיכנס לתחום זה.
במאי 2016 היה בין המנהלים הבכירים באינטל שהובילו את המהלך לשינוי החברה מחברת מחשבים לחברה שמייצרת גם התקנים בתחום האינטרנט של הדברים.
בתפקידו ניהל פיינטוך באינטל כ-30,000 עובדים.
באפריל 2019 הצטרף לקרן הון הסיכון פיטנגו בתור שותף עצמאי (Venture partner).
אמיר עלי חאג'יזאדה (בפרסית: امیرعلی حاجی زاده; 28 בפברואר 1962 – 13 ביוני 2025) היה המפקד של חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית בין 2009 ל-2025. נהרג בסיכול ממוקד במבצע עם כלביא.
עלי חאג'יזאדה נולד ב-28 בפברואר 1962 בטהראן.
ב-1980 הצטרף למשמרות המהפכה, וב-2008 מונה למפקד הראשון של חיל האוויר והחלל של המשמרות.
ב-2010 הוטלו על חאג'יזאדה עיצומים על ידי ממשלת קנדה.
ב-2016 במהלך תרגיל "אקתדאר-י וליאת" הצהיר שחיל האוויר פיתח טילים לטווח של 2,000 ק"מ כדי לפגוע בישראל "ממרחק בטוח".
כמפקד חיל האוויר של משמרות המהפכה, הוא היה מעורב בהתקפות על כוחות אמריקניים בעיראק, בתגובה לחיסולו של קאסם סולימאני ב-2020, בתקיפת מתקני הנפט בערב הסעודית ב-2019 ובמתקפות על ישראל במלחמת חרבות ברזל.
בינואר 2020 פיקד על ירי טילים לעבר מטרות אמריקניות בעיראק לאחר חיסול סולימני.
חאג'יזאדה היה מעורב בשיגור נ"מ שפגע בטיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס.
בהתחלה הכחישו האיראנים את חלקם בתקרית, אך מאוחר יותר הודה חאג'יזאדה באחריות ארגונו להפלת המטוס.
באוקטובר 2024 קיבל אות מסדר פתח על חלקו בהתקפת הטילים על מדינת ישראל.
ב-13 ביוני 2025 נהרג בהפצצה של חיל האוויר הישראלי בתחילת מבצע עם כלביא.
חאג'יזאדה שהיה באמצע כינוס מפקדת זרוע האוויר והחלל, היה משוכנע ששום דבר לא יקרה, והחליט לפזר את הישיבה.
בישראל, שחיפשו פתרון מחשש לאבד את ההזדמנות לפגוע בהם, הוחלט להדליק את מערכות הזיהוי של המטוסים בעודם באוויר.
כשהמטוסים הופיעו על מסכי המכ"ם, הקצינים האיראנים חזרו לבונקר, בו חוסל חאג'יזאדה יחד עם צמרת הפיקוד.
אמיר נסאר הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל עראבה.
נסאר גדל בעראבה והחל לשחק כדורגל בגיל 14 במחלקת הנוער של אחווה עראבה.
ב-25 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול בית"ר נהריה בליגה א', ועד תום העונה ערך שבע הופעות בקבוצה הבוגרת ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער.
לקראת עונת 2018/2019 חתם נסאר בבני סכנין.
ב-26 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל רעננה, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לאחר שאת עונת התחיל כשחקן חופשי, ב-20 בדצמבר 2019 חתם בהפועל עראבה מליגה ג'.
אמיר שואן (נולד ב-9 במרץ 1979 ביפו) הוא עיתונאי ישראלי.
שואן נולד ביפו וגדל בירושלים.
למד בתיכון לאמנויות בעיר ושרת בחיל האוויר.
למד הנדסת תוכנה במכללת סיוון ומדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה.
בשנים 2003–2007 שימש ככתב במקומון "ידיעות ירושלים", מבית רשת המקומונים של ידיעות תקשורת.
בין התחקירים שפרסם: תחקיר על ציוריה של עליזה אולמרט רעייתו של אהוד אולמרט, שנרכשו על ידי רוכשים עלומים במחיר יקר בהרבה מלפני כהונתו כראש ממשלה.
בשנים 2007–2018 שימש ככתב תחקירים במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות.
בשנת 2018 עזב את העיתון, והצטרף למערכת התוכנית הצינור בהגשתו של גיא לרר המשודרת בערוץ 13, כמשנה לעורך ואחראי על מחלקת התחקירים של התוכנית.
שואן משתתף בתוכנית ומציג את התחקירים השונים.
לפני הבחירות לכנסת ה-21 פרסם בתוכנית שורה של חוגי בית פקטיביים לפוליטיקאים, במטרה לעמת אותם עם שאלות קשות מצד קהל מדומה.
כן היה אחראי על תחקיר בנושא כספומטים תקולים של בנק הפועלים, אשר מחייבים את הלקוחות אף שלא קיבלו את כספם מן המכשיר.
בעקבות התחקיר נקנס הבנק בסך של מיליון וחצי שקלים.
כן פרסם תחקיר על ניסיון של צעירות שתמונותיהם בעירום הופצו ברשת לאתר את מפיץ התמונות, ההתעמתות איתו ומעצרו.
בפברואר 2020 פורסם תחקיר ב"הצינור" אודות הרב אליעזר ברלנד בו תועד מקבל חולים במחלות חדשות תמורת תשלום, ומבטיח להביא לריפויים באמצעות סוכריות המתחזות לתרופת פלא.
לאחר מכן עצרה המשטרה את ברלנד.
כן שודר תחקיר על קשר בין בכירים בעולם הפשע לברלנד.
שואן חשף את פרשת מייק חיון, אסטרולוג שאנס נשים שהגיעו אליו לטיפול.
בעקבות התחקיר נעצר חיון ונגזרו עליו תשע שנות מאסר.
בנוסף פורסם בצינור תחקיר על סוכן הדוגמניות שי אביטל והובאו נגדו עדויות על הטרדות, תקיפות מיניות ואונס לכאורה.
בשנת 2021 זכתה מערכת "הצינור" בפרס "כד החלב" על שם מוטי קירשנבאום, על קידום פרויקטים חברתיים "שיירות הסיוע" ו"תעבירו את זה הלאה", שניהל שואן, בעקבות התפרצות הקורונה.
אמיר פרחי (נולד ב-1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשרת כמפקד המרכז להכשרת פיקוד קרבי (קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים).
שירת כמפקד שייטת 13, מפקד עוצבת חצי האש וכראש לשכת הרמטכ"ל.
עם גיוסו לצה"ל ב-2002 התנדב לשייטת 13, לאחר סיום מסלול לוחם לקח חלק במשך כשנה בפעילות היחידה ברצועת עזה ובאיו"ש ב, במהלכה החליף את מפקדו, אלי גינסברג, לאחר שנפגע במבצע אישית לוחצת.
פרחי פיקד על צוות לוחמים במשך חמישה חודשים עד שנבחר לצאת לקורס קציני חי"ר אותו סיים בהצטיינות.
ב-2005 מונה למפקד צוות ולחם במבצע גשמי קיץ ובמלחמת לבנון השנייה, בין היתר במבצע יער הנגב.
בשנים 2007-2009 שירת כמפקד יחידת הפשיטה בשייטת, ולחם בין היתר במבצע חורף חם ובמבצע עופרת יצוקה.
בשנים 2009–2011 שירת כמדריך ראשי בבית הספר להכשרת הלוחמים בשייטת, ופיקד על כוח במבצע רוחות שמיים 7. בשנת 2011 יצא ללימודי תואר ראשון ושירת כסגן מפקד גדוד הפושטים במילואים של היחידה, בין היתר במבצע צוק איתן.
ב-2015 סיים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בהצטיינות וקורס מפקדי גדודים והושאל לתפקיד במערכת הביטחון.
בשנים 2016-2017 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת בדרגת סא"ל.
בתפקיד זה הוענק לו אות ראש הממשלה על הישג מודיעני-מבצעי.
בשנת 2017 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, ושימש בתפקיד גם תחת הרמטכ"ל אביב כוכבי.
בסיום תפקידו ב-2019 הועלה לדרגת אלוף-משנה, ומונה למפקד עוצבת חצי האש, חטיבת קומנדו במילואים.
בשנת 2020, במקביל לתפקידו כמפקד חטיבה השלים קורס מפקדי חטיבות ושימש כמפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות.
בשנת 2021 מונה למפקד שייטת 13, וסיים את תפקידו בשנת 2023. במהלך כהונתו כמפקד הוענקו לשייטת צל"ש הרמטכ"ל, ותעודת הערכה מטעם הרמטכ"ל על פעילויות מבצעיות חשאיות ב.
לאחר חזרתו מלימודיו בחו"ל, כחלק מתהליך המעבר לזרוע היבשה השלים פרחי הסבה מקצועית לשריון.
ב-30 באוקטובר 2024 מונה למפקד המרכז להכשרת פיקוד קרבי בדרגת תא"ל.
בעל תואר ראשון בהצטיינות בממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה מאוניברסיטת רייכמן ובעל תואר שני בהצטיינות במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בוגר התכנית ללימודי אסטרטגיה גלובלית (Global Strategy Program) בקולג' המלכותי ללימודי ביטחון.
אמיר שוּרוּש הוא שחקן ישראלי; זכה פעמיים בפרסי האקדמיה לטלוויזיה על תפקידו כראמזי עבד ראמזי בקומדיית המצבים "קופה ראשית" וזכה גם בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים".
הוא ידוע גם בביצוע חיקויים של פוראת נסאר, מנסור עבאס, איימן עודה ויוסף חדאד בתוכנית "ארץ נהדרת" בקשת 12. הוא שיחק בסדרות של הערוצים הטלוויזיה החינוכית הישראלית, כאן חינוכית, כאן 11, מכאן 33, ערוץ 10, ערוץ זום וערוץ 12 (קשת).
שוּרוּש נולד וגדל באילת, בן לאנואר שורוש, ערבי-נוצרי, ולמאירה, יהודייה ממוצא תימני.
הוא יהודי על פי ההלכה.
לדבריו, גדל בסביבה עברית ואינו שולט בערבית ברמה שוטפת.
לדבריו בבית ילדותו נהגו לאכול בעיקר מאכלים מבית אביו מהמטבח הערבי.
שורוש למד בתיכון בבית הספר על שם בגין בעירו, שירת בצה"ל כחייל בגדוד חרוב והוא בוגר בית הספר למשחק "בית צבי".
טרם פריצתו כשחקן, עבד במגוון עבודות מזדמנות, בהן מלצרות, ברמנות, מחסנאי, בישול ואף שירת כמלח בספינה באילת.
שורוש שיחק בתיאטרון אורנה פורת, בתיאטרון השעה ובתיאטרון בית לסין, וכן במחזמר "בילי שוורץ" בתיאטרון חיפה.
בשנת 2010 השתתף בסדרת הדרמה הקומית-סאטירית על עולם הריאליטי "15 דקות" מבית yes, שבה גילם את אמיר דיראר, ערבי המתמודד בתוכנית מציאות.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אחת אפס אפס" בערוץ 10 בתפקיד ריפעת דאחלק, ובשנת 2014 שיחק בסדרה "מתים לרגע" ב-HOT3 בתור דייט של אסמה.
בשנת 2018 הופיע בסדרה "הפסיכולוגית" בכאן 11, וגילם את חמודי עלאווי.
בנוסף, בהמשך השנה החל לשחק בסדרה "קופה ראשית" ששודרה בתחילה בטלוויזיה החינוכית, אך מהעונה השנייה בערוץ כאן 11, בתפקיד ראמזי עבד ראמזי, עובד כללי בכיר בסופרמרקט הבדיוני שפע-יששכר.
מאז 2020 הוא מגלם את דמותו של ראמזי גם בפרסומות ל"מיני סופר אלונית" של חברת הדלק דור-אלון.
במרץ 2022 זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרה קומית בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2021, על גילום דמותו של ראמזי עבד ראמזי בסדרה "קופה ראשית" בכאן 11 של תאגיד השידור הציבורי.
בנוסף, זכה בפרס גם בשנת 2024.
בשנת 2019 שיחק בשתי סדרות ב"כאן 11": ב"שב"ס" בתור המחבל ואליד, וכן במיני-סדרה "דוז פואה".
באותה השנה שיחק גם בסדרה "מזרח תיכון מרכז" של HOT בתור עאריף.
מאז 2020 מחקה בתוכנית המערכונים "ארץ נהדרת" בקשת 12 דמויות נודעות מהמגזר הערבי: יו"ר הרשימה המשותפת ויו"ר מפלגת חד"ש איימן עודה, יו"ר מפלגת רע"ם מנסור עבאס, ראש עיריית נצרת עלי סלאם, וכן את פוראת נסאר ככתב חדשות 12, ג'ימי הירקן ופעיל ההסברה יוסף חדאד.
בשנת 2021 גילם את המורה לספורט בסדרה "שקשוקה" בכאן חינוכית; גילם את ואליד בתוכנית המערכונים הסאטירית "ערוץ אפס" בכאן 11; וגילם את א' בסדרה "צפוף" בערוץ זום למנויי הוט.
החל מאותה השנה משחק בהצגה הקומית-סאטירית "ניקוי ראש לשב"כ" מאת חגי טיומקין.
באותה שנה גילם את חורחה בסדרה "שבאבניקים" ב-HOT3. באוקטובר 2021 עלתה לשידור בכאן חינוכית הסדרה הקומית "בלוגה בלוז", בה הוא משחק בתור שפי.
בשנת 2023 פורסם כי הוא לוהק להשתתף לראשונה בפסטיגל.
באוקטובר באותה השנה השתתף בהקלטת גרסת כיסוי מחודשת לשיר "יותר מזה אנחנו לא צריכים" שביצע שלמה ארצי במקור, ביחד עם כל שחקניות ושחקני "ארץ נהדרת", לזכרם של ההרוגים ממלחמת חרבות ברזל.
בשנת 2024 שיחק בסרט "קרב אוויר".
באותה שנה שורוש גם גילם את "קריזה" במופע "SING פסטיגל".
בשנה זו גם זכה בפרס "השחקן הראשי בסדרה קומית" בטקס פרסי אופיר על תפקידו ב"קופה ראשית".
שורוש דיבב את מלמק בגרסה בעברית לסרט "אליאו" של פיקסאר, שיצא לאקרנים ביוני 2025.
בשנת 2025 השתתף בעונה הרביעית של "רוקדים עם כוכבים", לצד הרקדנית סנה סוקול, וזכה במקום הראשון.
שורוש נשוי לשחקנית טלי בן-יוסף ולזוג שני ילדים.
אמיר צוקרמן (נולד ב־1962) הוא מתרגם ועורך ישראלי, מתרגם מיוונית ומאנגלית לעברית.
הוא גם מפרסם רשימות ביקורת על ספרים בעיתונות היומית.
חייו ומעלליו של אלכסיס זורבס, ניקוס קאזאנצאקיס, עם עובד, 1995
הדוד פטרוס והשערת גולדבך, אפוסטולוס דוקסיאדיס, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 2001
בושות קטנות: סיפורים, פאנוס קרנזיס, כנרת, זמורה ביתן, 2003.
זורבה היווני, ניקוס קאזאנצאקיס, עם עובד, 2003
אל קו האופק, חריסטוס ואקאלופולוס, כתר, 2003
ריקוד השושנים, אנדוניס סורוניס, כתר, 2004
מאוטהאוזן, יאקובוס קמבנליס, כתר, 2005
המבוך, פאנוס קרנזיס, כנרת, זמורה ביתן, 2006
יומן חצות, פטרוס מרקריס, כתר, 2006
הריח שלהן גורם לי לבכות, מניס קומנדריאס, כתר, 2010
שיחות עם ביתי על כלכלה, יאניס וארופאקיס, הוצאת שוקן, 2016
אפלטון: המצאת הפילוסופיה, ברנארד ויליאמס, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 2000
אריסטו: על הפואטיקה לאריסטו, קנת מק'ליש, ספרי עליית הגג: ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2000
מסע אל קצה העולם, אדית פאטו, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 2007
לא ארץ לזקנים, קורמאק מקארתי, עם עובד, 2007
בעיה קטנה, מארק האדון, מחברות לספרות, 2008
הדרך, קורמאק מקארתי, מודן, 2009
החיה הגוועת, פיליפ רות, זמורה-ביתן, 2010
וההיפופוטמים התבשלו בתוך הבריכות שלהם, ויליאם ס' בורוז וג'ק קרואק, אחוזת בית, 2011
כלאדם, פיליפ רות, זמורה-ביתן, 2011
בעל זבוב, ויליאם גולדינג, עם עובד, 2011
הרוח יוצא, פיליפ רות, זמורה-ביתן, 2012
קו-אורך דם, או, אדום של ערב במערב, קורמאק מקארתי, מודן, 2013
יסתובב לו העולם הגדול, קולום מק'קאן, עם עובד, 2013
נמסיס, פיליפ רות, זמורה-ביתן, 2014
חיים קטנים, האניה ינגיהארה, מחברות לספרות: זמורה-ביתן, דביר, 2018
מי באש, מתי פרידמן, כנרת, זמורה, דביר, 2021
אל גן העדן, האניה ינגיהארה, מחברות לספרות: זמורה-ביתן, דביר, 2022
"מוקף בפסיכופתים" מאת תומאס אריקסון, 2022
קריאת הקוקייה, רוברט גלבריית, ידיעות ספרים, 2014
תולעת משי, רוברט גלבריית, ידיעות ספרים, ספרי עליית גג, 2015
דרך הרשע, רוברט גלבריית, ידיעות ספרים, ספרי עליית גג, 2017
לבן קטלני, רוברט גלבריית, ידיעות ספרים, ספרי עליית גג, 2020
דם חם, רוברט גלבריית, ידיעות ספרים, ספרי עליית גג, 2022
לב שחור כמו דיו, רוברט גלבריית, ספרי עליית הגג, 2024
קבר דוהר, רוברט גלבריית, ידיעות ספרים, 2025
אָמִיר עַבָּאס הוויידא (בפרסית: امیرعباس هویدا; 18 בפברואר 1919 – 7 באפריל 1979) היה כלכלן, מדינאי וראש ממשלת איראן במשך 13 שנה תחת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי, שאה המדינה האמפריאלית של איראן, לכאורה, זמן רב יותר מכל קודמיו וממשיכי דרכו בתפקיד זה.
לאחר המהפכה האיראנית ועלייתו של רוחאללה ח'ומייני לשלטון, הואשם הוויידא בבית המשפט של המהפכה האסלאמית ב"הפצת שחיתות מעל הארץ" (שחיתות שלטונית), "ביטוי מלחמה באלוהים" (ביצוע מודרניזציה ופעולות נגד הפלג השמרני במדינה אשר הביאו לתופעת חילון), ועוד.
אמיר עבאס הוויידא נולד ב-18 בפברואר 1919 בטהראן, שם קיבל את השכלתו הראשונית.
הוא המשיך את לימודיו בביירות, בלבנון הגדולה דאז.
בהמשך קיבל תואר שני במדעי המדינה ובכלכלה מהאוניברסיטה החופשית של בריסל ותואר דוקטור בהיסטוריה מאוניברסיטת סורבון בפריז.
עם שובו לאיראן החל את דרכו במשרד החוץ (1942).
לפני שהפך לראש ממשלה, עבד בשגרירויות איראן בצרפת ובמערב גרמניה (1945-1947 ו-1947–1951, בהתאמה), שימש הנציב העליון של האו"ם לפליטים בז'נבה (1952-1956), שירת בשגרירות איראן באנקרה (1957), היה נציג חברת הנפט הלאומית האיראנית (1958-1964), וחבר משרד האוצר (1964).
עם הקמת מפלגת איראן החדשה ב-15 בדצמבר 1963 הפך הוויידא לסגן המזכ"ל הכללי שלה.
מאוחר יותר החליף את המזכ"ל, חסן עלי מנצור, לאחר שהאחרון נרצח ב-21 בינואר 1965.
הוויידא היה ראש ממשלת איראן מ-27 בינואר 1965 עד 7 באוגוסט 1977. במהלך תקופה זו דגל ברפורמה בחוק המס, בייצוב מחירים ובכוח רב יותר לרשויות המחוזיות והמקומיות, כל זאת במסגרת המהפכה הלבנה אשר הנהיג השאה.
תחת ממשלתו הצטרפה איראן לארגון האמנה המרכזית (ברית בגדאד) וקיימה משא ומתן עם ברית המועצות בנושא "הקמת בית חרושת לפלדה וצינור גז טבעי בין המדינות, כמו גם ניצול מכרות ברזל ופחם".
בשנת 1975 הוחלפה המערכת הרב-מפלגתית על ידי מפלגה אחת, מפלגת התחייה (רסתאח'יז), והוויידא נקבע ישירות למזכ"ל המפלגה ובכך נותר ראש הממשלה.
לאחר פיטוריו כראש ממשלה ב-7 באוגוסט 1977, הפך לשר של בית הדין המלכותי, תפקיד ממנו פוטר גם כן ב-9 בספטמבר 1978.
באשר לחייו האישיים, הוויידא היה נשוי למשך חמש שנים ולא נולדו לו ילדים.
נאמר כי היה חרוץ ואהב לקרוא.
בנוסף לפרסית, דיבר אנגלית, צרפתית, גרמנית וערבית בצורה שוטפת.
הוא אהב לשחק גולף וטניס, ולגנן.
ב-8 בנובמבר 1978 הורה השאה על מעצרו של הוויידא.
לאחר נפילת המלוכה ב-11 בפברואר 1979, סוהריו שחררו אותו וברחו.
הוא הסגיר את עצמו לרשויות החדשות של הרפובליקה האסלאמית לאחר המהפכה, והיה עצור כחודשיים.
המפגש הראשון במשפטו של הוויידא התקיים בבית המשפט של המהפכה האסלאמית, בארבעים וחמש דקות אחרי חצות ב-15 במרץ 1979. הרשויות לא הודיעו לו על תאריך ושעת המשפט.
שישה שופטים ישבו בדין, יחד עם תובע אחד.
הוויידא ביקש מהשופט היושב ראש, אייתוללה שדק כלקאלי, להסיר את התג הנושא את שמו שלו, שהוצמד לחולצתו בעזרת סיכת ביטחון, מכיוון שהיה ידוע בציבור.
נשללה ממנו הזכות לקבל עורך דין.
הישיבה השנייה והאחרונה של המשפט התקיימה בבית הדין המהפכני האסלאמי בשעה 14:30, ב-7 באפריל 1979, בנוכחותם של כמה עיתונאים.
בישיבת המשפט הראשונה קרא השופט הנשיא של בית הדין המהפכני לצדק האסלאמי את כתב האישום, והאשים את הוויידא בסעיפים הבאים:
הפצת שחיתות עלי אדמות (שחיתות שלטונית)
מלחמה באלוהים, עם האלוהים וסגנו של האימאם.
(פועל נגד מוסד הדת השיעי)
התקוממות נגד ביטחון המדינה וחירותה על ידי הקמת ארגונים שנבחרו על ידי ארצות הברית של אמריקה ובריטניה כדי לשמור על האינטרסים הקולוניאליסטיים שלהם.
(מכירת אוצרות מדינה לגופים זרים)
פועל נגד הריבונות הלאומית; התערבות בבחירות במג'לס ומינוי שרים ומפקדים כמו גם פיטוריהם על פי רצונם של שגרירים זרים.
הקצאת המשאבים התת-קרקעיים של נפט, נחושת ואורניום לזרים.
(שחיתות שלטונית ותמיכה בגורמי חוץ)
הרחבת השפעתם של האימפריאליסטים, אמריקה ובעלי בריתה האירופיים באיראן באמצעות השמדת משאבים מקומיים והפיכת איראן לשוק צרכני למוצרי חוץ.
העברת כספי הכנסות נפט לשאה, לשאהבאנו פארה דיבה ולמדינות המזוהות עם המערב; קבלת הלוואות מארצות הברית וממשלות המערב בריבית גבוהה ובתנאים משעבדים.
השתתפות ישירה בפעילות ריגול לטובת המערב והציונות.
שיתוף פעולה עם ברית בגדאד ונאט"ו לצורך דיכוי הרשות הפלסטינית, וייטנאם ואיראן.
חברות פעילה בארגון הבונים החופשיים בלגיון פורוגי, כתמיכה מתוך מסמכים קיימים ובהודאה של הנאשם.
השתתפות באיומים וטרור נגד אנשים חפים מפשע, וברצח, תקיפה שלהם והגבלת חירויותיהם באמצעות מעצר עיתונאים והפעלת צנזורה של העיתונות והספרות.
הקמת והחזקת הממשלה הכללית הראשונה של מפלגת התחייה (רסתאח'יז) הדיקטטורית של איראן.
הפצת שחיתות תרבותית ומוסרית, השתתפות בחיזוק דריסת הרגל הקולוניאליסטית ויצירת מערכת צדק מכוונת לטובת אזרחים אמריקאים.
השתתפות ישירה בהברחת הרואין לצרפת בחברתו של חסן עלי מנצור (ראש הממשלה לפניו)
דיווח שקרי באמצעות עיתונים שנבחרו ביד ומינוי עורכי עיתונים שנבחרו בידי הממשל.
בשעות אחר הצהריים של 7 באפריל 1979, בית הדין המהפכני האסלאמי, לאחר שעה של התלבטות, כינה את אמיר עבאס הוויידא "משחית עלי אדמות" ו"בוגד באומה" וגזר עליו גזר דין מוות.
הוא הוצא להורג בירייה בצהרי אותו היום.
אמיר רוסתום (באדיגית: Амир Рустум; נולד ב-18 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן ישראלי-צ'רקסי, המשחק בעמדת המגן שמאלי.
רוסתום גדל בכפר הצ'רקסי ריחאניה שבגליל העליון, למשפחה צ'רקסית-מוסלמית.
הוא קרוב משפחתו של הכדורגלן הישראלי-צ'רקסי ביברס נאתכו.
החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של עירוני קריית שמונה ושיחק בקבוצת הילדים טרום א'.
לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת ילדים ג' וילדים ב' של מכבי חיפה.
בשנה השלישית בחיפה הוא נכנס לפנימייה של מחלקת הנוער בכפר גלים אך לבסוף חזר לריחאניה והצטרף שוב לעירוני קריית שמונה.
בעונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של עירוני קריית שמונה נפצע בברכו במחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה וקרע את הרצועה הצולבת, פציעה שהשביתה אותו מפעילות ספורטיבית לתקופה ארוכה.
בתום העונה שוחרר רוסתום מהקבוצה.
בשנת 2018 הצטרף לקבוצת עירוני נשר מליגה א' ורשם את הופעתו הראשונה ב-28 בספטמבר 2018 נגד הפועל אום אל-פחם.
את העונה הראשונה סיים עם שלושה שערים.
בשנת 2019 זומן רוסתום למבחני התרשמות בקבוצת בני יהודה תל אביב שנמשך שלושה שבועות.
רוסתום הגר ביישוב המרוחק על גבול הצפון שכר דירה בתל אביב והגיע מדי יום לאימונים באוטובוס.
בתאריך 18 ביולי 2019 חתם בקבוצת בני יהודה ובכך הפך לשחקו הצ'רקסי הרביעי שחותם בליגת העל בכדורגל הישראלית ולשחקן הצ'רקסי השני בסגל של בני יהודה.
יומיים לאחר החתימה ערך רוסתום את הופעת הבכורה שלו במשחק אלוף האלופים נגד מכבי תל אביב בו קבוצתו הפסידה 0–1. בעונתו הראשונה בקבוצה לבש את החולצה מספר 6 בדומה לזו של קפטן נבחרת ישראל ביברס נאתכו שהוא קרוב משפחתו של רוסתום.
בעונתו השנייה בקבוצה עבר לשחק בחולצה מספר 12.
ב-8 במרץ 2021 כבש שער בכורה בליגת העל בניצחון 0–1 על הפועל תל אביב.
בסיום אותה העונה, עונת 2020/2021, נשר יחד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית.ב-4 באוקטובר 2022 חתם במכבי אחי נצרת.
ב-18 ביוני 2023 חתם במכבי הרצליה.
אמיר אדמוביץ' נאתכו הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר.
גדל באקדמיית הכדורגל יורי קונופלב, בה גדלו גם שחקנים כמו אלן דזגוייב וארתור יוסופוב.
ב-16 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הרוסית השנייה במדי דרוז'בה מייקופ, במשחק נגד מיתוס נובוצ'רקסק.
הוא ערך 18 הופעות ליגה בעונה זו, וב-31 ביולי הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 1–3 על אלניה ולדיקווקז.
ב-10 ביולי 2014 עבר נאתכו לברצלונה, והחל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון.
ב-24 בנובמבר הוא הבקיע את שערו הראשון, בניצחון 2–3 על אפואל ניקוסיה במסגרת ליגת האלופות לנוער.
הוא לא הצליח לפרוץ לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-1 בספטמבר 2015 נאתכו חזר לרוסיה, וחתם בצסק"א מוסקבה.
הוא נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון במשחקי ליגת העל הרוסית וליגת האלופות.
ב-23 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הגביע הרוסי נגד באיקאל אירקוטסק.
ב-20 ביוני 2016 שוחרר נאתכו מחוזהו במועדון.
ב-29 באוגוסט 2016 חתם נאתכו על חוזה לארבע עונות בקרסנודאר, אך ב-19 בדצמבר נגרע מסגל הקבוצה הבוגרת ומסגל קבוצת המילואים של המועדון.
ב-11 בפברואר 2017 חתם נאתכו בלוקומוטיב מוסקבה.
ב-3 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לשתי עונות בוויטורול קונסטנצה מליגת העל הרומנית.
בהמשך שיחק גם בבאטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית וביבפטוריה.
לקראת עונת חתם נאתכו בנומה קאליו מליגת העל האסטונית.
ב-7 במרץ 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על נארווה טרנס במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-7 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על קורסארה במסגרת המחזור ה-11 בליגה.
הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 38 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
באמצע עונת חתם נאתכו בלבדיה טאלין, גם היא מליגת העל האסטונית.
ב-7 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על קורסארה במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
נולד במייקופ שברוסיה, למשפחה צ'רקסית-מוסלמית.
אביו של נאתכו הוא כדורגלן ומאמן העבר הרוסי-צ'רקסי אדם נאתכו, ששיחק ואימן בדרוז'בה מייקופ, ואף אימן את הפועל כפר כמא.
בן דודו הוא כדורגלן פרטיזן בלגרד וקפטן נבחרת , ביברס נאתכו.
אמיר עבדו הוא מאמן כדורגל קומורי המאמן את נואדיבו ובמקביל גם את נבחרת מאוריטניה.
בין השנים 2012–2014 אימן עבדו את המועדון הצרפתי גולפש.
ב-13 בינואר 2014 מונה עבדו למאמן נבחרת קומורו.
ב-4 בינואר 2019 חתם על חוזה חדש בנבחרת.
עבדו הוביל את נבחרת קומורו להשתתפות בטורניר הגדול הראשון בתולדותיה, טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
אמיר קופי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס ב-NBA.
קופי שיחק בתיכון הופקינס במיננטוקה, מינסוטה, ובמהלך שנתו האחרונה זכה בתואר "מר כדורסל של מינסוטה" ובתואר שחקן השנה במינסוטה מטעם Associated Press.
לפי דירוג ESPN, הוא דורג במקום ה-32 בטופ 100 של מחזור השחקנים 2016, ובספטמבר 2015 הודיע על כוונתו לשחק במכללת מינסוטה.
במינסוטה קיבל תפקיד חשוב בקבוצה כבר מהשלב הראשון, ובעונתו מהראשונה היה הקלע השני בטיבו בקבוצתו עם 12.2 נקודות למשחק, והמוסר השני בטיבו בקבוצה עם 3.1 אסיסטים למשחק.
הוא אף נכלל בקבוצת האול-פרשמן של הביג-טן קונפרנס.
בשנתו השלישית, נבחר לחמישיית העונה השלישית של הביג-טן.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2019 של ה-NBA, חתם קופי על חוזה דו-כיווני בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
ב-27 בספטמבר 2021 חתם על חוזה דו-כיווני חדש בקבוצה.
בעונת החל לקבל הזדמנות משמעותית יותר בסגל ומספר דקות המשחק שלו עלה מ-9 דקות לערך בעונותיו הקודמות ל-22 דקות בממוצע, כשהוא פותח בחמישייה בכמחצית מהמשחקים.
אביו ריצ'רד קופי היה שחקן כדורסל אף הוא, ששיחק במכללת מינסוטה ולאחר מכן ב-NBA (52 משחקים במינסוטה טימברוולבס בעונת ), בליגה הסינית, בליגה הטורקית ובליגה הספרדית.
אחותו, ניה קופי, שיחקה כדורסל באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בשנת 2017 נבחרה במקום החמישי בדראפט ה-WNBA על ידי סן אנטוניו סטארס.
אמיר נוה (נולד ב-11 באפריל 1974 בבאר שבע) הוא אמן ישראלי.
נוה החל את דרכו בעולם האמנות ב-2006, בשנים האחרונות הוא חי ויוצר בישראל, בפריז ובניו יורק.
התמות המרכזיות בעבודותיו עוסקות ביחס בין העבר לשקיעתה של החברה האנושית ולתפיסות של נצח; ביחסי הכוחות בין בני אדם ובתוך נפש האדם עצמו; בחיבור בין האנושי לחייתי; בכאב הכרוך בתודעה ובערות.
ההרס והכאוס מתחוללים בציור עצמו, וניכר מאבק בין מלאות המתפקעת מגופים וראשים לבין ריק מצמית ומדויק.
במהלך שנת 2022 הציג נוה טרילוגיית תערוכות בישראל ובצרפת, תחת הכותרת "עידן העבד".
גוף העבודה הרחב שנוה החל ליצור בתקופת מגפת הקורונה הוא מיצב המורכב מציורים ופסלים גדולי ממדים, ומתאר התעוררות של פרטים בתוך החברה האנושית של ימינו.
חלקה הראשון של הטרילוגיה הוצג במשכן לאמנות עין חרוד בין החודשים ינואר-מאי 2022. בטקסט התערוכה כותב נוה: "האין־מקום הנצחי הזה שבו צועדת השיירה נפגש עם מגבלות התנועה שחסמו באחת את האפשרות לנדודים ולקיום נוודי.
הגבולות המוחשיים דחקו את התודעה עמוק יותר וכדרכה של מטמורפוזה נברא העבד הראשון ללא אדון".
חלקה השני של הטרילוגיה, "הנשימה האחרונה לפני ההירדמות", הוצג ביוני 2022 בגלריה In Situ - Fabienne Leclerc בפריז, ואילו חלקה השלישי - "שירת העבדים" - פתח בחודש ספטמבר 2022 את החלל החדש של גלריה שלוּש ביפו העתיקה.
במרץ 2024 זכה בפרס Guerlain לציור ובנובמבר באותה השנה שתיים מעבודותיו נרכשו למרכז פומפידו בפריז.
עבודותיו של נוה הוצגו בין היתר במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון הרצליה, גלריה זומר, גלריה In Situ - Fabienne Leclerc בפריז, גלריה Shin בניו יורק, גלריה Continua - Les Moulins בצרפת וכן בירידי אמנות חשובים כגון Asia Now, ארט בזל, Fiac בפריז ו-Frieze בניו יורק.
הן נרכשו לאוספי אמנות חשובים בישראל ובעולם.
נוה מיוצג על ידי גלריה In Situ - Fabienne Leclerc בפריז.
היסטוריון האמנות גדעון עפרת כותב כי הציור של נוה נע "באזור הדמדומים המסוכן שבין אמנות ללא-אמנות, בין שפיות לאובדן.
מעטים האמנים אצלנו שמסתכנים בשטח-הפקר זה, בלימבו שבין גן-עדן לגיהנום".
חוקר ומבקר האמנות שאול סתר כתב בטקסט על התערוכה "עד אפס מקום" שהוצגה ב-2016 במוזיאון הרצליה, כי בציורים נעשה ניסיון "להשיב את הראש לדמות, לציור – וממנו להרות העולם.
לא לדמיין שהראש עדיין לא נערף – כפי שהציור בעולם הדימויים הטכניים עדיין עושה לעיתים – אלא להתחיל מרגע העריפה, אך לסרב לה; לנסות להשיב לציור את הראש – שיבה מוטה, צידית.
דומה כי תהליך הציור כולו נתון במאמץ זה: לחבר ראש קטוע לגוף רוטט.
וכך הציורים גדושים, אך לא מלאים; דחוסים ולא חתומים; גבריים ועם זאת לא פטריארכליים".
2008 – "הסר לפני טיסה", מוזיאון רמת גן, רמת גן
2013 – "קרקס הכאב", גלריה זומר, תל אביב-יפו
2014 – "שומקום", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
2016 – "Sphéres 9", גלריה Continua, לה מולאן, צרפת
2016 – "Introspection", גלריה זומר, תל אביב-יפו
2016 – "עד אפס מקום", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2021 – "להשיב את ג'ורג' פָהֶייק", גלריה המדרשה, תל אביב-יפו
2022 – "עידן העבד", המשכן לאמנות עין חרוד, קיבוץ עין חרוד
2022 – "שירת העבדים", גלריה שלוש, תל אביב-יפו
אמיר מנדל (נולד ב-22 במרץ 1958) הוא רופא, מבקר מוזיקה, עיתונאי תרבות רב-תחומי וצלם-אמן.
מנדל נולד ב-1958 וגדל בגבעתיים, להורים ניצולי שואה.
אביו, אליעזר, שורד גטו לודז' ומחנה ההשמדה אושוויץ, כיהן כסמנכ"ל בבנק לאומי.
אמו, ציפורה, ששכלה את רוב משפחתה במחנה ההשמדה טרבלינקה, הייתה עקרת בית.
בגיל 18, עם תום לימודיו בבית הספר התיכון, התקבל ללימודי רפואה במסגרת העתודה האקדמאית.
לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטה העברית בירושלים המשיך והשלים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב, בין מוריו הבולטים בלימודי הרפואה נמנה אלכסנדר גפל.
במקביל ללימודיו התיכוניים וללימודי הרפואה, למד צילום במסגרת של שיעורים פרטיים עם הצלם בוריס כרמי.
בתום לימודיו בבית הספר לרפואה שירת מנדל בצה"ל בחיל הרפואה.
רוב התקופה שירת כרופא במפקדת החיל, בענף מיון רפואי, שמופקד על נושא הפרופילים, סעיפי הליקוי והשיבוץ הרפואי בצה"ל.
במסגרת זו שירת תקופה קצרה כרופא של מוצב בלבנון, בשנות מלחמת ההתשה בלבנון.
ב-2009 סיים שירות ממושך בחובה, קבע ומילואים, בדרגת רב-סרן.
מ-1989 עד 1993 התמחה מנדל בפסיכיאטריה במרכז לבריאות הנפש גהה ועם מוריו הבולטים שם נמנה הפרופ' חנן מוניץ.
אמיר ובן זוגו אלי חולקים חיים משותפים מאז שנת 2002. לזוג בת שנולדה ב-2012.
מ-2007 פועל מנדל בתחום הפרטי.
כמו כן, פרסם מאמרים עיתונאיים ב"הארץ" וב"דה מרקר" והתראיין פעמים רבות באמצעי תקשורת שונים בנושאים שקשורים לפסיכיאטריה ולהתנהגות ארגונית.
ב-1986, במהלך שירותו הסדיר בצה"ל, הכיר מנדל את הצייר, המורה, מבקר האמנות ומבקר המוזיקה רפי לביא ובין השניים נקשרה ידידות קרובה שנמשכה עד מותו של לביא ב-2007. מוזיקה קלאסית הייתה נקודת מפגש מרכזית בחברות בין השניים, וסביב שיחותיהם על פרשנות למוזיקה נוסדה קבוצה להאזנה והשוואת ביצועים שפעילותה נמשכה עשרות שנים.
ב-1989 התחיל מנדל לכתוב טקסטים וביקורות על מוזיקה קלאסית בעיתון חדשות, עד סגירתו של העיתון ב-1993. בהמשך כתב ביקורות בעיתון העיר ומאוחר יותר, טור אישי על מוזיקה במגזין עכבר העיר.
כמו כן היה מבקר מוזיקה קלאסית בתוכנית הרדיו "מה יהיה" של יואב גינאי ברשת ב' של רשות השידור.
ב-2013 כתב ביקורות וטקסטים על מוזיקה בידיעות אחרונות וב-ynet.
בשנים 2015 ו-2016 שיתף פעולה, כיזם פרטי, עם אנסמבל מיתר ועם פרויקט "תדרים", הפרויקט הלימודי שיזם אנסמבל מיתר.
במסגרת שיתוף הפעולה שכונה "תדרים פוגשים את אלכס", חיברו תלמידי הקומפוזיציה של "תדרים" שבע יצירות שמקור השראתן היה צילום של אמיר מנדל וכולן הוקדשו לבתו אלכס.
סיום הפרויקט צוין בקונצרט מיוחד שנערך ביוני 2016 בגלריה של המדרשה לאמנות ברחוב הירקון בתל אביב.
כל יצירה בוצעה בחלל אחר של הגלריה, בסמוך לצילום שהיה לה מקור השראה, והקהל נע מחלל לחלל.
המלחינים שהשתתפו בפרויקט היו אליאב קול, אודי פרלמן, אורי כוכבי, ארז כהן, יואב לוי ויונתן רון.
מ-2016 עד 2024, כתב מנדל במוסף התרבות "גלריה" של עיתון הארץ.
בכתיבתו שם דגשים על מוזיקה עכשווית ועל הצורך בשינוי והתחדשות של רפרטואר ושל אווירה באולמות הקונצרטים.
כמו כן הבליט את ערכה ואת חשיבותה של המוזיקה המוקלטת בכלי המדיה השונים, ואת הצורך להנגיש מוזיקה קלאסית לקהלים חדשים ומגוונים.
מקום מיוחד ניתן בכתיבתו ליצירה הישראלית.
ככתב "הארץ" קיים ראיונות עם מוזיקאים מהשורה הראשונה, בראשם דניאל בארנבוים.
נוסף על הכתיבה בתחום המוזיקה הקלאסית, כתב מנדל מאמרים שונים, ביניהם סדרה בת שמונה מאמרים שסקרה אספקטים שונים של האושר.
בעקבותיה באה סדרת מאמרים שעסקה במהפכת הגיל – כיצד משפיעה העלייה בתוחלת החיים על מהלך חיינו וכיצד משתלבים המבוגרים במרקם החיים; אחריה סדרת מאמרים הבוחנת לעומק אספקטים שונים ולא שגרתיים של זוגיות.
ב-1983, במקביל לסיום הכשרתו ברפואה, הציג תערוכת יחיד מצילומיו בגלריה לאמנות הצילום בתל אביב.
התערוכה זכתה לחשיפה ניכרת כולל שער במוסף "הארץ".
ב-2002 השתתף בתערוכה קבוצתית שאותה אצר דורון רבינא בגלריה של המדרשה לאמנות וב-2005 הציג את תערוכת היחיד השנייה שלו, שוב בגלריה של המדרשה לאמנות, עם דורון רבינא כאוצר.
ב-2013 הציג תערוכת יחיד שלישית במוזיאון רמת גן שבמרכזה צילומים שנעשו בעיר מומבאי.
"שיחה קלאסית" ברדיו תל אביב
מאז מאי 2019 מקיימת תחנת הרדיו רדיו תל אביב, 102fm פודקאסט שבועי ששמו "שיחה קלאסית" בהנחייתו של אמיר מנדל.
הפודקאסט כולל קטעי מוזיקה ושיחה אישית בין מנדל לאורחת או אורח באולפן שנשזרת סביב קטעי המוזיקה.
בין האורחים בפודקאסט: נשיאת בית המשפט העליון בדימוס דורית בייניש, ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק וסגן ראש הממשלה לשעבר דן מרידור.
כיהן כחבר במועצה הלאומית לבריאות הנפש בשנים 2001–2005.
כיהן כחבר בוועדת האתיקה המייעצת של "מכבי שירותי בריאות" בשנים 2004–2018.
היה חבר בוועדות השופטים של פרס לנדאו (2010, 2017) ושל פרס אנגל (2021), בתחום המוזיקה הקלאסית.
היה חבר בהנהלה הראשונה של "איגי" – ארגון הנוער הגאה – עם ייסודו של הארגון בראשית שנות ה-2000, והוביל בו קבוצת הדרכה למלווים המקצועיים.
כמו כן הרצה בכינוסים של מדריכי איגי על נושאים שונים מהעולם הטיפולי.
מייקל אמיר ריצ'רדסון הוא כדורגלן מרוקאי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר בפ.צ.
קופנהגן מליגת העל הדניתבהשאלה מפיורנטינה ובנבחרת מרוקו.
ריצ'רדסון גדל במחלקות הנוער של ניס ולה האבר.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לה האבר במסגרת ליגת המשנה הצרפתית.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם ריצ'רדסון על חוזה לארבע שנים בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה ללה האבר עד לתום עונת .
בסך הכל ערך 68 הופעות בלה האבר, בהן הבקיע שלושה שערים.
לקראת עונת 2023/2024 חזר ריצ'רדסון לסטאד ריימס.
ב-12 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-12 באוגוסט 2024 חתם בהעברה של 10 מיליון יורו בקבוצה האיטלקית פיורנטינה.
ריצ'רדסון היה חלק מסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023, וערך חמש הופעות והבקיע שער אחד בטורניר, בו זכתה נבחרתו.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך ריצ'רדסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 1-0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות.
ריצ'רדסון הוא בנו של כדורסלן העבר האמריקאי מייקל ריי ריצ'רדסון, ואמו ממוצא מרוקאי-צרפתי.
אמיר פלד (נולד ב-21 במרץ 1954, ט"ז באדר ה'תשי"ד) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי.
אשר מכהן כיו"ר מכבי תנועה עולמית.
פלד נולד בישראל לחיה (לבית משפחת ריבלין) וישראל פלד ברמת גן.
בסוף שירותו בצה"ל פנה ללימודים באוניברסיטת בר-אילן, וב-1980 עבר את בחינות ההסמכה של לשכת עורכי הדין.
בשלהי שנות ה-80, שירת במשטרת ישראל, בחטיבת חקירות ותביעות משפטיות והגיע עד לדרגת פקד.
נוסף לעיסוקו במשטרה ובעריכת דין, היה פעיל ציוני וחינוכי.
בשנת 1982, הוא שימש כשליח מרכזי לארגון ציוני אמריקה בניו יורק, ועסק בפעילות חינוכית וציונית בקרב בני נוער וסטודנטים.
בשנים 1989–1997 כיהן כמנכ"ל ושותף קשרי תעופה, אשר הייתה חברת התיירות הישראלית הראשונה שהונפקה בבורסת תל אביב, והיה חלק במכירתה לחברת ארקיע.
בין השנים 1997–2003, עבד כיועץ ומנהל פיתוח עסקי בקבוצת איסתא ליינס.
כיום, מכהן כיו"ר החברות הבנות בקבוצת איסתא ליינס.
משנת 2003, הקים את לוי פלד השקעות בע"מ, חברה המתמחה בייזום, ניהול ובעלות של פרויקטים נדל"ן מגוונים.
בשיתוף עם ארגון קבוצת רכישה, השתתף בפרויקט "חצרות קדם" בעיר מודיעין.
בין השנים 2008–2017, שימש כיו"ר אוצר התיישבות היהודים.
כחבר הנהלה ויזם, פעל בתחום ההשקעות והנדל"ן בחו"ל.
בין השנים 2010–2017, ניהל השקעות נדל"ן באתונה ובמלונאות.
בשנים 1999–2009, שימש כחבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, חבר הנהלת מכבי תנועה עולמית ויו"ר כפר המכביה.
"אמיר שדה" הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי אמיר שדה.
הוא יצא לאור ב-3 בדצמבר 2024 בהוצאה עצמית אמיר ובן בהפצה של חברת די-מיוזיק.
אמיר שדה היה חלק מהצמד "אמיר ובן" שהחל לפעול בשנת 2016 וזכה לפופולריות.
השניים החליטו באופן משותף שהצמד לא ימשיך במתכונת הקודמת, ושדה ייצא לדרך חדשה כסולן.
האלבום כולל את מעורבותו של בן מאור כמעבד ומפיק מוזיקלי.
שדה הוציא סינגלים מהאלבום, כולל "מבטא", "נס" עם דוד בן ארזה, שנכנס לפלייליסט לילה בגלגלצ ו"אברהם", שבו סימפל את השיר "אברהם" של דניאלה ספקטור, עם טקסט שמתייחס לאקטואליה.
בינואר 2025 התקיימה הופעת השקה לאלבום.
בפברואר 2025 השיר "וונדרוול" כסינגל שיווקי מתוך האלבום לתחנות הרדיו הישראלי.
אמיר קולבן (נולד ב-1954) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי.
קולבן נולד בקיבוץ רמת השופט בשנת 1954. הוא החל לרקוד כנער, בסוף כיתה י"א, באולפן למחול של קיבוץ משמר העמק.
קולבן החל את הכשרתו כרקדן בלהקת בת דור ובלהקת בת שבע, כאשר בשנת 1977 הוא הצטרף ללהקת בת שבע 2. בשנת 1980 קולבן למד בניו-יורק בבית הספר של מרס קנינגהם ואצל דייוויד האוורד, מגי בלק ולארי רודס.
כשחזר לישראל, קולבן רקד כסולן בלהקת בת שבע ובבלט הישראלי.
בשנת 1983 קולבן פרש מלהקת בת שבע.
קולבן היה שותף בהקמה של להקת "תמר" ברמלה, להקת הפרינג' הראשונה בישראל.
בין השנים 1987–1992 הקים יחד עם שותפים את הלהקה "תמר ירושלים" בה הוא גם שימש כמנהל האומנותי.
בשנת 1996 הקים והיה לכוריאוגרף של להקת "קומבינע" ששינתה את שמה בשנת 2006 והפכה ללהקת "קולבן דאנס".
קולבן יצר עבור קולבן דאנס יותר מ-20 יצירות שזכו להצלחה והוצגו בארץ וברחבי העולם.
קולבן הוא פרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, כאשר הוא גם כיהן כראש החוג למחול בין השנים 2015–2020, שבמהלכן יצר גם עבור להקת בת שבע, הבלט הישראלי, להקת תמ"ר, תיאטרון המחול של פרייבורג, גרמניה, להקת המחול הקיבוצית ועוד.
בשנת 2024, קולבן זכה בפרס איינשטיין.
קולבן מתגורר באבו גוש ובגבעתיים.
בשנת 2022 קולבן אובחן עם מחלת הסרטן, כאשר היה לו גידול סרטני במוח שהוצא בעזרת ניתוח.
קולבן הוא גרוש, הוא התגרש מאשתו בשנת 2004. יש לו שני ילדים וארבעה נכדים.
בת זוגו היא ורדה זילברברג, פסיכולוגית ויועצת ארגונית.
אמיר קרייצר (נולד ב-20 באוגוסט 1973) הוא מדען ביו-רפואי ויזם ישראלי, בעל תואר דוקטור, המתמחה בתחום הביו-חומרים והמכשור הרפואי.
ייסד וניהל מספר חברות בתחום הביוטכנולוגיה, ומחזיק במספר פטנטים בתחום הטכנולוגיות הרפואיות.
קרייצר יליד בת ים, השלים את כל לימודיו האקדמיים באוניברסיטת תל אביב.
הוא בעל תואר ראשון בהנדסה מכנית בהתמחות בבקרה ורובוטיקה, תואר שני במדעי והנדסת חומרים בהתמחות בביו-חומרים ושתלים רפואיים, ותואר דוקטור בהנדסה ביו-רפואית.
במסגרת הדוקטורט חקר בין היתר סטנטים ומכשירים רפואיים לשחרור מבוקר של תרופות, תוך התמקדות באפיון חומרים ועיבוד פולימרים.
בנוסף, השלים תואר MBA באסטרטגיה ויזמות מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום לימודיו שימש כמרצה לקורס ביו-חומרים במחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב.
ד"ר קרייצר הוא נגן גיטרה חובב וחבר להקה של חובבים המופעים באופן קבוע במועדונים.
את דרכו היזמית החל קרייצר עם הקמת חברת Augma Biomaterials, שעסקה בפיתוח חומרי השתלת עצם לרפואה הדנטלית.
החברה השיקה שני מוצרים מסחריים.
בשנת 2015 ייסד את חברת Medibrane יחד עם אלעד עינב.
החברה, הממוקמת בראש העין, מתמחה בציפויים פולימריים למכשירים רפואיים, בעיקר סטנטים ורשתות.
פיתחה טכנולוגיות ייצור מתקדמות ופלטפורמת הדבקה בין מתכת לפולימר.
בשנת 2018 זכתה בפרס ראשון בכנס הבינלאומי לחדשנות במערכות קרדיווסקולריות בישראל.
החברה קיבלה השקעה מהחברה האמריקאית Resonetics.
בשנת 2018 הקים קרייצר את חברת EarWays Medical, העוסקת בפיתוח מוצרים לניקוי תעלת האוזן.
המוצר המרכזי מבוסס על קצה סליל גמיש לניווט עדין.
החברה קיבלה אישורי FDA, CE, ואישור משרד הבריאות בישראל.
קרייצר משמש מנכ"ל חברת Ivory Graft, שהוקמה ב-2013, ומפתחת חומרי השתלה דנטליים מבוססי דנטין.
המוצר העיקרי, "Ivory Dentin Graft", מבוסס על טכנולוגיה של ספיגה הדרגתית לצורך שיקום עצם.
שותף מייסד בחברת Exero Medical, שפיתחה חיישן רפואי מתכלה לזיהוי מוקדם של דליפות במערכת העיכול לאחר ניתוח.
בשנת 2025 גייסה החברה 12.7 מיליון דולר להמשך פיתוח.
שם החברהתפקידשנת הקמה/הצטרפותתחום פעילות עיקריאוגמה (Augma)מייסד, מנכ"לבעבר (לפני 2015)תחליפי עצם מבוססי צמנט להשתלהמדיבריין (Medibrane)מייסד שותף2015ציפויים פולימריים לסטנטים רפואיים ורשתות מרקםארווייז מדיקל (Earways Medical)מייסד, מנכ"ל, סמנכ"ל פיתוח2014פתרונות חדשניים להוצאת שעוות אוזנייםאקסרו מדיקל (Exero Medical)מייסד שותף2018
קרייצר פיתח מומחיות נרחבת במספר תחומים מרכזיים:
הנדסת חומרים פולימריים לשימוש רפואי: עם דגש על פיתוח חומרים חדשניים למכשור רפואי