tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הינוקא הראשון בתנועת החסידות הוא כנראה רבי אברהם מפרוהוביטש (בנו של רבי שלום שכנא מפראהביטש ואחיו הגדול של רבי ישראל מרוז'ין) שהתמנה לאדמו"ר בשנת תקס"ג בגיל 16, לאחר פטירת אביו.
אחד הידועים שבין האדמו"רים הללו הוא הרב ישראל מסטולין שכונה "הינוקא מסטולין".
גם האדמו"ר הנוכחי מקרלין-סטולין הרב ברוך שוחט הוכתר לאדמורו"ת בעודו "ינוקא".
שני ינוקות נוספים שמונו במאה ה-19 היו רבי שלמה בן ציון מצ'רנוביל ורבי מנחם נחום מטולנא טולטשין.
ינוקא נוסף הוא רבי יהודה זונדל בידרמן בן רבי שמעון נתן נטע מלעלוב ביתר.
ינוקא נוסף הוא הרב שלמה יהודה בארי
מרדכי יוסף ליינר נתייתם מאביו רבי יעקב מראדזין בשנת ה'תשס"ט טרם היותו בר מצווה אך אינו משמש עדיין באדמו"רות.
לעיתים הדבר גרם לפילוג; כך למשל האדמו"ר מבעלז, הרב ישכר דב רוקח, שעם פטירת דודו האדמו"ר רבי אהרן מבעלז ב-1957 היה רק בן תשע, וזקני החסידות החליטו לא להכתירו לאדמו"ר עד שיגיע לגיל 18, קיבל עד להכתרתו את הכינוי "הינוקא".
קבוצת חסידים קטנה שלא קיבלה את המינוי פרשה מחסידות בעלז, ולאחר שנים קיבלה על עצמה את מרותו של בן-דודו, רבי יהושע רוקח ממכנובקה.
מושג הינוקא מבטא תפיסה קיצונית של המשכיות וירושה במושג ה"צדיק" (האדמו"ר), גם בטרם הוכיח הינוקא את עצמו.
יניב ביטון (נולד ב-1 ביולי 1978) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
נולד בירושלים, להורים מנהלי חשבונות.
כשהיה בן ארבע עברה משפחתו למעלה אדומים.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין ביחידה 8200 והודות לבקיאותו בערבית, אף המשיך לשירות קבע למשך שנה וחצי.
לאחר שחרורו מצה"ל, החל ללמוד משחק בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי".
הוא סיים את לימודיו שם בשנת 2004. במהלך הלימודים זכה במספר מלגות.
בתיאטרון הספרייה: ב-2004 גילם את המטורף – התפקיד הראשי בהצגה "אנרכיסט מפוקפק" מאת דאריו פו שביים יואב מיכאלי, גילם את רוג'ר במחזמר "גריז" מאת ג'ים ג'ייקובס ו-וורן קייסי שביים גלעד קמחי, וגילם את פאק ב"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 שיחק במחזמר "להיות מעורב" שכתבו דנה פורר ועדינה חיימיס שגם ביימה.
בתיאטרון הארצי לנוער: ב-2006 שיחק בהצגה "ססגוניה" שכתבה דתיה בן דור וביים רפי ניב.
במסגרת "Stage and Business" של מרכז הפרינג' בבית ציוני אמריקה: ב-2006 גילם את טום בהצגה "דרך גגרין" מאת גרגורי בארק שביים יוסף פיצ'חדזה.
ב-2007 הצטרף להרכב הקומי "הגדוד העברי" שביימה מוריה זרחיה.
בפסטיבל פותחים במה: ב-2008 שיחק בהצגה "סוף העולם של דבי ואלון" מאת: ג'ני אייזקס-אלעזרי שביימה שרית הררי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: שיחק בהצגה "השיר הזה הוא גם שלי" שכתב וביים יקי מחרז.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2014 שיחק בהצגה "המוגבלים" מאת גור קורן שביים גלעד קמחי, ב-2015 שיחק בגרסה מחודשת לקומדיה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של אודי בן-משה, ב-2018 מגלם את דמותו של המשרת טרופלדינו במחזה "משרתם של שני אדונים".
ב-2005 השתתף במופע "שירת הקאמרי" שביים צדי צרפתי.
גילם את רוזנקרנץ ואת אוסריק בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
באותה שנה שיחק בהצגה "פלונטר" שכתבה (בשיתוף השחקנים) וביימה יעל רונן.
על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח.
ב-2006 גילם את קאמי שאנדביז בהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.
ב-2007 גילם את ג'קי בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, וגילם את רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד שביימה יעל רונן.
ב-2008 שיחק בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2009. ב-2009 שיחק בהצגה "כסף עובר ושווא" מאת ריי קוני שביים לזלי לוטון, וגילם את גידי ברבי בהצגה "ע' 17" מאת שי להב ויוני זיכהולץ שביים נועם שמואל.
ב-2010 גילם את סילביו בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב.
ב-2011 גילם את דרומיו מסיראקוז בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן.
ב-2012 גילם את פופר בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב.
ב-2013 שיחק בהצגה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן שביים גלעד קמחי.
מאוגוסט 2024 מגלם את אדם (תפקיד ראשי) בדרמה הקומית "כוח עליון" המבוססת על תסריט של רובן אוסטלונד שתרגם דורי פרנס וביים גלעד קמחי.
ב-2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון.
ב-2009 גילם את יגאל תמיר (פרודיה על יגאל עמיר) בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" שיצר וביים שמואל הספרי.
שיחק ב"חידון האשליות", שעשועון טריוויה פארודי בערוץ 24 בהנחיית דרור רפאל.
ב-2009 דיבב את דמותם של אושרי כהן, אייל גולן, חיים רביבו, יהודה לוי, מודי בר און ומתי כספי בסדרת האנימציה "סלב'ס".
באותה שנה גילם חייל ישראלי בסרט הזמן שנותר של הבמאי הפלסטיני אליה סולימאן.
ב-2011 החל לגלם דמויות שונות בתוכנית האירוח ההומוריסטית "קאמבק", בערוץ הוט קומדי סנטרל ובתוכנית הטלוויזיה "נבחרת ישראל בטלוויזיה" ששודרה בערוץ 10.
ב-2012 גילם את חג'בי בסדרת הטלוויזיה "נויורק" ואת אלעד בסדרה "אלנבי".
באותה שנה הצטרף לעונה השביעית של התוכנית "צחוק מעבודה", שבה חיקה אנשים שונים כגון מיכל דליות, דודו אהרון ומשה פרסטר.
ב-2013 גילם את דמותו של ניצן בסדרת הטלוויזיה "בלתי הפיך" ואת כריסטיאנו אלבז בסדרה "הקלמרים" ששודרה בהוט.
באותה שנה גילם בסדרה "הבורר" את יעקב בינו, חוסה בבית-משוגעים.
משנת 2014 משחק בתוכנית המערכונים "היהודים באים".
באותה שנה גילם את נחי בסרט הקולנוע "שושנה חלוץ מרכזי" שכתב עודד רוזן וביים שי כנות.
באותה השנה התארח בתוכנית האירוח של שחר חסון שנקראת "הפרעת קשב" ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2015 שודרה בערוץ 2 סדרת הדרמה "המדרשה", שבה גילם ביטון את קובי פרחדל.
בנוסף, משנת 2015 מגלם את דמותו של יגאל בסדרה "לה פמיליה" שעלתה בערוץ 10. באותה השנה השתתף בסדרה הקומית "פרודים" ששודרה בערוץ 2 גילם את אלי שטרוזמן.
החל מ-2016 ביטון הוא אחד הפרזנטורים של אתר הנופש "טרווליסט".
בשנת 2017 הגיש סדרת תעודה קומית על הנעשה ברשתות החברתיות "מדע הטיפשות" בערוץ הראשון.
באותה שנה החל לגלם את אלברטו בסדרה "הכלום הגדול".
ב-2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה "שבאבניקים" כשהוא מגלם את "הרב חג'בי" והשתתף בסרט הקולנוע "תל אביב על האש".
ב-2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בית הכלבים".
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בהשתתפותו.
"ילדי בית העץ" בכאן חינוכית, ועל תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לשחקן הטוב ביותר בסדרה לילדים ונוער וקיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנים 2019–2021 גילם את דמות האסיר אליהוד מלאכי (המבוססת על דמותו של גואל רצון) בסדרה הסאטירית "שב"ס" המתרחשת בבית-סוהר הבדיוני "כלא ענבים".
ב-2020 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים", הופיע בתפקיד קצר בסדרת הטלוויזיה הקומית "זאת וזאתי" וגילם קצין בסדרה "שנות השמונים".
באותה שנה החל לשחק בתוכנית הקומית "ארץ נהדרת" ומאז גילם בה דמויות כגון העיתונאי אבישי בן-חיים, אריה דרעי, הפרופסור ירון זליכה, יולי אדלשטיין, אילה חסון וניב גלבוע.
ב-2021 השתתף בסדרה "מותק בול באמצע" בתפקיד הלוביסט התככן אורי קורח, בסדרה "מה שבע" בתור חברו הטוב ביותר של דודי (ישראל קטורזה), בסדרת הדרמה "עלומים" לצדה של שני כהן, ובעונה השנייה של הסדרה "מייקל" את דמותו של רמי.
בחודש נובמבר באותה השנה עלתה העונה השלישית של הסדרה "קופה ראשית" שבה שיחק בפרק "מאשה חודש תשע" את רמי ונטורה, עובד ב"מעדניית ונטורה" הסמוכה, הנמצא ביחסי שכנות רבי תהפוכות מול ראמזי.
ב-2023 השתתף בסדרה אבירם כץ בתפקיד חוקר המשטרה אלי אזולאי, באותה השנה גם השתתף בסרטו של אבי נשר, "גן קופים" בתפקיד אבשה.
בחודש אוגוסט באותה השנה השתתף בסדרת סרטוני הפרסומת של חברת נת"ע לקראת פתיחת הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן בתור המורה לנסיעה בדנקל "יחיאל סעסע".
באוקטובר 2023 השתתף בהקלטה המחודשת לשיר "אנחנו לא צריכים" של שלמה ארצי עם שאר משתתפי "ארץ נהדרת", לזכר הנרצחים ולמען החטופים והנעדרים במלחמת חרבות ברזל.
ב-2024 השתתף בדרמת-המתח של הוט, "רוח צפונית" ודיבב את "מקסים לה מאל" בסרט "גנוב על החיים".
ב-2025 החל להנחות את הסדרה התיעודית "קחו מספר" בכאן 11.
במאי 2025 הוציא את השיר "בלילות הבוסתן" יחד עם הזמר אופק יפרח אזולאי.
השיר והקליפ מתארים אהבה בין גברים - שני זמרי קסטות מזרחים בשנות השבעים של המאה העשרים בישראל, תוך התייחסות לתופעת הקרוזינג בגן העצמאות בתל אביב ובמקומות אחרים.
ביטון יצא מהארון כשהיה בן 20. מאז 2006, הוא מתגורר עם בן זוגו, אבי טיירי, בתל אביב.
ב-2016 נישאו השניים בארצות הברית.
בני הזוג הורים לתאומים, שנולדו בהליך פונדקאות.
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2021פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקן הטוב ביותר בסדרה קומיתילדי בית העץ2022
ינון נאמן (כ"ג בחשוון ה'תרצ"ז, 8 בנובמבר 1936 – כ"ט בכסלו ה'תשכ"ו, 23 בדצמבר 1965) היה יוצר רב תחומי, בן קיבוץ משמר השרון, שנפטר והוא בן 29 בלבד.
רקדן, כוריאוגרף, משורר, מלחין, מעבד, מנצח, סופר, שחקן ובמאי, בנוסף לעבודתו הקבועה בענפי החקלאות (לול, מטעים ומכוורת) במשק.
תלמידן של גרטרוד קראוס ושרה לוי תנאי, השתתף בתיאטרון הלירי של אנה סוקולוב, בלהקות הריקוד של רינה שחם ונעמי אלסקובסקי ובמחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בתיאטרון הקאמרי.
עיקר פעילותו האומנותית הייתה בקיבוצו, בו עיצב מחדש את דמותם של החגים המסורתיים כמו את חגי העבודה והטבע, ואילו לקהל הרחב נתגלה רק בפסטיבל הזמר של שנת 1964 (תשכ"ד), בשירו "כשושנה בן החוחים" למילים מן המקורות, בביצועים של מקהלת רינת ונחמה הנדל, ובעיבודו של גיל אלדמע.
לכל אחד משני פסטיבלי הזמר הבאים נתקבלו שני שירים שלו:
ב-1965 (ה'תשכ"ה), היו אלה "יפה נוף" למילים של יהודה הלוי, בביצועים של נחמה הנדל (שגם עיבדה) ונשות המקהלה לזמר עם, ו"חנה על חלון יושבת" למילים של דוד פרישמן, ובביצועים של יפה ירקוני והמקהלה לזמר עם, ובעיבודו של שמעון כהן.
ב-1966 (ה'תשכ"ו) היו אלה "דבש", שירו המפורסם ביותר, לו כתב גם את המילים וגם את הלחן, שבוצע על ידי הפרברים וחדוה ודוד, ו"מנהג חדש" למילים של חיים נחמן ביאליק בביצועים של האחיות שמר ועליזה עזיקרי.
את שני השירים עיבד גיל אלדמע.
לאחר מותו כתב אמנון בקר מילים חדשות לשיר מעזבונו של נאמן.
השיר נקרא "שלכת", ומילותיו יוצרות באקרוסטיכון, את השם ינון נאמן.
השיר זכה להצלחה ובוצע בין השאר על ידי חוה אלברשטיין (באלבום "כמו צמח בר"), שלישיית "בנות חוה", נורית גלרון ושולי נתן.
עולם המקרא כמו מורשת ישראל היו מקורותיו ומהם לחניו לטקסטים של יהודה הלוי ושלמה אבן גבירול.
יחד עם זאת, קשוב היה לטבע, לעבודתו בחקלאות ולנופי הארץ, וכל אלה באו לידי ביטוי ביצירתו.
יניב איצקוביץ' (נולד ב-2 במאי 1975) הוא סופר ישראלי, פילוסוף, פובליציסט ומרצה.
יניב איצקוביץ' נולד בבאר שבע וגדל בראשון-לציון.
הוא למד במגמת מחוננים בגימנסיה הריאלית.
בשנת 1993 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, התקבל ליחידת מגלן ולאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה.
לאחר סיום המסלול השלים קורס קציני חי"ר.
בסיום קורס קצינים שב ליחידה כמפקד צוות ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
עם שחרורו מצה"ל בדרגת סגן, טייל במזרח הרחוק.
בוגר התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיו לתואר שני שהה למשך שנה באוניברסיטת אוקספורד.
עבודת הדוקטור שלו עסקה בהגותו של לודוויג ויטגנשטיין וניתחה את יחסי הגומלין בין אתיקה לשפה.
הוא לימד שמונה שנים בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר שקיבל תואר דוקטור נסע למחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם עיבד את עבודת הדוקטור שלו לספר העיון Wittgenstein's Ethical Thought העוסק ביחסו המיוחד של ויטגנשטיין לאתיקה.
הספר ראה אור בשנת 2012 בהוצאת Palgrave Macmillan.
בתקופת האינתיפאדה השנייה, אחרי שירות מילואים בעזה, יזם איצקוביץ', ביחד עם דוד זונשיין, את מכתב הלוחמים (2002), בו הודיעו על סירובם לשרת בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה.
הוא נכלא לחודש בכלא צבאי על סירובו לצאת לשירות מילואים נוסף בשטחים.
בשנת 2023, אחרי מתקפת החמאס בשביעי לאוקטובר, התגייס איצקוביץ לשירות מילואים ארוך ונימק את עמדתו במאמרים רבים בארץ ובעולם.
מאז חזר לשירות מילואים פעיל.
בשנת 2007 ראה אור הרומן הראשון שלו, "דופק" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, וזכה בפרס ספר הביכורים של השנה של העיתון "הארץ" (2007).
בשנת 2009 ראה אור הרומן השני שלו, "אדם וסופי" בהוצאת הספריה החדשה, שזיכה אותו בשנת 2010–2011 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בשנת 2010 ראתה אור נובלה פרי עטו, דיני ירושה, במסגרת אנתולוגיה של נובלות, "מאחורי הכסף יש סיפור", בהוצאת אחוזת בית.
בשנת 2015 ראה אור הרומן השלישי שלו, "תיקון אחר חצות" בהוצאת כתר.
ספר זה זיכה את איצקוביץ' בפרס תרגום מאת קרן עם הספר.
בשנת 2016 זכה הרומן בפרס רמת גן לספרות המוענק על מצוינות ספרותית בקטגוריית רומן מקורי.
חבר השופטים כינה אותו "רומן יוצא דופן בתעוזתו, ביריעתו הרחבה, באיכות עיצובו ובכוח הדמיון ששוקע בו".
הספר זכה גם בפרס עגנון הניתן מטעם משרד התרבות בשיתוף עיריית ירושלים ובית עגנון בירושלים.
מנימוקי השופטים: "הספר הוא דגם מקורי של רומן היסטורי המשחזר במבט מפוכח אבל אוהב, שיש בו חידוש, העולם שאבד".
הספר זכה גם בפרס וינגייט הבריטי, ונבחר על-ידי ה"סאנדיי טיימס" וה"אקונומיסט" לאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר שראו אור בבריטניה לשנת 2020. הספר היה מועמד ברשימה הקצרה לפרס ספיר וזכויות התרגום שלו נרכשו על ידי הוצאות ספרים רבות מחוץ לישראל, ובהן הוצאת גלימאר הצרפתית.
עלילת הרומן נמצאת בשלבי פיתוח עבור פיילוט לסדרת טלוויזיה.
בשנת 2020 ראה אור הרומן הרביעי שלו, "אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו" בהוצאת כתר.
הספר היה מועמד ברשימה הקצרה לפרס ספיר בשנת 2021, תורגם לצרפתית, קרואטית ולרומנית, ועובד לסדרת טלוויזיה בקשת 12. הסדרה שודרה בחודשים מאי-יוני 2024 וזכתה לשבחי הביקורת.
בשנה האקדמית 2021 - 2022 היה איצקוביץ' אמן אורח במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית.
בשנת 2024 ראה אור הרומן החמישי שלו, "ההתחלה של כל הדברים" בהוצאת כתר.
בנובמבר 2024 נבחר ל"רשימה הארוכה" של פרס ספיר שמעניק מפעל הפיס.
איצקוביץ' מועמד על ספרו "ההתחלה של כל הדברים" (מודן) שיצא ב-2024.
בנובמבר 2025 נבחר ספרו "ההתחלה של כל הדברים" לרזידנסי התרגום במשכנות שאננים, אליו הוזמנו מתרגמים מכל העולם לתרגם את ספרו לשפות רבות.
הרומן הראשון שלו דופק, שיצא לאור בשנת 2007 הוצאת הקיבוץ המאוחד, זיכה אותו בפרס 'הארץ ספרים' לספר ביכורים לשנת 2007 ותורגם לאיטלקית בשנת 2010 "Batticuore" .
הספר עוקב אחר יומיים יוצאי-דופן בחייהם של יונתן ברגר ושל דודתו יהודית.
שניהם מוצאים את עצמם מיטלטלים במרחבים הגאוגרפיים והתודעתיים-קיומיים שבין תל אביב לבין ראשון-לציון, ובין ג'נין לבין קאסוֹל שבהודו.
במרכז הרומן עומד יונתן, גבר ישראלי ממוצע, המחפש את דרכו.
הוא נשוי למירה, ונדמה לו שהיא אינה מאפשרת לו את האיזון שלו הוא מייחל (יונתן הוא רואה חשבון ועיסוקו בעריכת מאזנים).
היציאה מאיזון מתרחשת כאשר לא נמצא דופק בעובר שנושאת ברחמה מירה, ועולמו של יונתן מתערער בעקבות החשש שהעובר לא ישרוד.
הקיצוניות ברומן מוחרפת על ידי מחלת נפש, שבה לוקה בעלילה המקבילה, יהודית, דודתו של יונתן.
אודי, בנה, נעלם אחרי השירות הצבאי, ודמותו מכניסה בדלת האחורית את הכיבוש ואת הפצעים בנשמות החיילים.
אודי אינו מסוגל לחלוק את מה שחווה שם ואת אבלו על חברו הטוב שנהרג.
חיפושיהן של הדמויות אחר ישועות למיניהן - כגון הניואייג'יות, מכוני הכושר והטיפוח, סמים, שתייה ואורגיות - מחפים על הריקות שבחייהם.
הטיפוסים והדמויות, שאיצקוביץ' מצליח להחיותם במחי יד, הם לכאורה אנשים "מאוזנים," הנמנים עם המעמד "הנכון," אך תיאורם אירוני וכואב.
הקשיים המתמשכים של כל אחד מהדמויות להידבר עם עצמו ועם הקרובים לו נמסרים בתיווכו של קול מספר נוכח- נפקד, שהוא אולי גיבורו השלישי, הסמוי, של הספר.
באמצעות קול זה מיטיב יניב איצקוביץ´ לתאר דמויות שסועות הנאבקות להתאים את עצמן לקוד הנורמליות הישראלי, ובתוך כך חושפות את עיוותיו של קוד זה ואת האלימות המובלעת בו.
ספרו השני אדם וסופי יצא בשנת 2009 בסדרת "הספריה החדשה" ובשיתוף עם סדרת "ספ" הוצאת הקיבוץ המאוחד.
הרומן מספר את סיפורו של אדם שלוסר, צלם עיתונות מצליח, ששוכב בתרדמת לאחר שנמצא ירוי במחסן ירקות זנוח ביפו, ותודעתו מצלמת תמונות כמו במצלמה בלי פילם.
לצדו, באותו מחסן, נמצא הרוג הרב זוהר מלאכי, חברו מימי המצור על בֵּירות, עבריין-לשעבר שחזר בתשובה.
מן ההווה של 2004, בין יום הזיכרון לשואה ליום הזיכרון לחללי צה"ל, פושטת העלילה את שלוחותיה לעבר ולצדדים.
המשטרה ממנה חוקר לא-שגרתי, חתרני, הכופר בלפיתה הפשטנית של סיבה ותוצאה; ולפיכך חובקת המסגרת של החקירה המשטרתית רומאן רחב יריעה, מרובה קולות ועלילות, "כאילו היֶרי הזה לא תָּחוּם בזמן, מקורו באיזו נקודה רחוקה בעבר, סיומו בכלל לא ברור, וכל קורבן הוא חשוד, וכל חשוד הוא קורבן".
המניפה העלילית הרב-קולית נפרשת בספר בקרנבל של ז'אנרים.
איצקוביץ' גולש מרומאן פסיכולוגי-ריאליסטי, רב-אמפתיה וקשוב לניואנסים, על תא משפחתי, לרומאן חברתי-פוליטי על המצב הישראלי, ולפארודיה על רומאן של חקירה משטרתית, ולעלילה ספק-פנטסטית ספק-הזויה המשוטטת בשטח ההפקר שבין המתים לחיים, ולקומדיה גרוטסקית על מריבות בין שכנים בבית משותף.
נובלה פרי עטו, דיני ירושה, ראתה אור במסגרת אנתולוגיה של נובלות, "מאחורי הכסף יש סיפור", הוצאת אחוזת בית, 2010. הנובלה מספרת את סיפורו של בן-דור, שמאי מקרקעין אפור, שמפוטר מעבודתו על רקע היותו לא-מאושר.
הנובלה כתובה ככתב-שומה על נכס שרשום על שמו של סטפן גרגוריאן, אדם שהקשר שלו אל בן-דור מתברר כמסתורי ומשונה.
הרומן תיקון אחר חצות, יצא לאור בהוצאת כתר, 2015, בעברית.
המהדורה בתרגום לאנגלית זכה בפרס "קרן וינגייט" הבריטי (Jewish Quarterly-Wingate Prize) ואחד משמונת "ספרי שנה" בעיתון הבריטי האקונומיסט, ואחד מעשרת "ספרי השנה" בעיתון הבריטי טיימס וחוץ מאנגלית תורגם לשפות רבות: פאני קייזמן יוצאת בעקבות צבי־מאיר שפייזמן, הבעל שנטש את אחותה הבכורה והיחידה, מנדה, ושיבש את עולמה.
מטרתה היא להחתים אותו על גט.
השנה היא 1894, ופאני נקלעת למסע ברחבי בלרוס שב.
המסע מטלטל את עולמה, כמו גם את עולמם של שני קנטוניסטים שנלווים אליה: ז'יז'ק ברשוב, ילד יהודי שנחטף ממיטתו כדי לשרת בצבא הצאר, ועשרות שנים לאחר מכן שב לעיירה ופטריק אדמסקי, יהודי מומר שהפך לאנטישמי בשל האופן שבו משפחתו נבגדה על ידי הקהילה היהודית.
אליהם נלווה שליימל קנטור, חזן זייפן שמתפרנס מקטיעת שירתו.
התנועה שמחוללת פאני ללא כוונה, לא רק מסחררת את נפשות הדמויות, היא גם מחוללת מהומה בחבל ארץ זה שבאימפריה הרוסית ואף מגיעה עד הבירה פטרבורג.
העקבות שמשאירה פאני מעוררים את פיוטר נובאק, מפקד המשטרה החשאית בפלך זה וקצין צבא נכה בדימוס, לצאת אחרי החבורה המשונה.
החקירה מובילה את נובאק אל התנגשות בלתי נמנעת עם צבא הצאר, ומה שמתחיל כפרשייה מקומית במוטלה, עיירה יהודית זניחה, מצליח לפרוץ מתחומי השטעטל ולאיים, לכאורה, על השלטון.
הרומן אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו, יצא לאור בהוצאת כתר, 2020: בפקולטה לרפואה של הטכניון מתגלה גופה אחת מיותרת.
כך נפתחת פרשיית הרצח שתהפוך את עולמה של איריס אברמוב, חוקרת משטרה בהליכי גירושים שנוהגת לאסוף מזכרות מזירות רצח.
חרף מרחק השנים והמקומות, חייהם וחלומותיהם של הגיבורים נושקים זה לזה.
לכולם משותף הגעגוע, השאיפה לחופש בלתי מושג והחיפוש אחר מוצא אל הים.
הספר עובד לסדרה בשם אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו בקשת 12. את התסריט כותב עם עלילות חדשות יניב איצקוביץ עצמו..
זהו סיפור על שלושה חברים שיוצאים למקום ברומניה שבו קהילת משפחתם הושמדה בשואה.
הם הולכים לחפש את האשה ששלושתם אהבו ויום אחד נעלמה.
הספר מדבר על התקופה שבה יהדות רומניה הבחינה שאסון עומד להתרגש עליה אך הכחישה את המציאות ולא עשתה דבר.
2007 - על ספרו הראשון "הדופק" זכה בפרס 'הארץ ספרים' לספר ביכורים.
2010 - על ספרו השני "אדם וסופי" זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול.
2015 - על ספרו השלישי תיקון אחר חצות ספר זה זיכה בפרס תרגום מאת קרן עם הספר.
2016 - על ספרו תיקון אחר חצות זכה בפרס רמת גן לספרות המוענק על מצוינות ספרותית בקטגוריית רומן מקורי.
2016 - על ספרו תיקון אחר חצות זכה בפרס עגנון לאמנות הפרוזה.
2017 - על ספרו תיקון אחר חצות מועמד ברשימה הקצרה לפרס ספיר.
2020 - על ספרו תיקון אחר חצות היה בין שמונת "ספרי השנה" של האקונומיסט הבריטי, וגם בעיתון הבריטי טיימס היה בין עשרת "ספרי השנה".
2021 - על ספרו אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו מועמד ברשימה הקצרה לפרס ספיר.
2021 - על ספרו תיקון אחר חצות זכה בפרס "קרן וינגייט" הבריטי
2021-2022 - נבחר להיות אומן אורח במכון הישראלי ללימודים מתקדמים
2024 - על ספרו תיקון אחר חצות זכה בפרס ויצו הצרפתי
2025 - על ספרו ההתחלה של כל הדברים זכה ברזידנסי תוכנית התרגום הבינלאומית במשכנות שאננים
יניב בן משיח (נולד ב-13 ביולי 1979, י"ח בתמוז ה'תשל"ט) הוא זמר ישראלי השר שירים ים תיכוניים.
בילדותו הושפע ממוזיקה טורקית ובעיקר מהזמר עופר לוי.
תחילת דרכו של בן משיח בשנת 1997, כאשר הוציא את אלבומו הראשון, "בשביל האור", שהתייחד בשילוב של מוזיקה מזרחית, טורקית עם טקסטים מסורתיים.
בשנת 1999 המשיך בן משיח בהוצאה פרטית של אלבומו השני, "עיר קדשך", באותו קו של האלבום הראשון והופץ על ידי האחים ראובני.
האלבומים לא זכו להצלחה משמעותית.
אחרי הפסקה של קרוב לעשור ובמקביל שירה בחתונות עם להקת משפחת אבידני, הוציא בן משיח את אלבומו השלישי, "לך בורא עולם" (2007), עליו עמל במשך שנתיים בטורקיה עם 24 נגנים.
האלבום כלל מספר להיטים, והיווה פריצה בקריירה של בן משיח ברבים.
כעבור שנתיים המשיך בן משיח את הצלחתו באלבומו הרביעי, "שמע בני" על פי המילים של "איגרת הרמבן".
בשנת 2010 המשיך באלבום חדש לכבוד הימים הנוראים בשם "קונצרט הסליחות".
במרץ 2011, הופיע בן משיח לראשונה בהיכל התרבות בתל אביב בהפרדה מלאה, דבר אשר גרם למספר הפגנות של פעילי מרצ ערב ההופעה.
באוגוסט 2012, בן משיח הוציא את אלבומו החמישי "טיפה ועוד טיפה".
בקיץ 2014 לקראת מופע הבכורה בקיסריה, הוציא בן משיח את אלבומו השביעי שנקרא "בשורות טובות" אך המופע התבטל עקב מבצע צוק איתן.
באלבום זה כלולים הלהיטים: "בן אדם", "אל עד לי לעד".
עד כה שיתף בן משיח פעולה עם הזמר משה פרץ בדואט "ואחרי ככלות הכול" ובשיר "עלינו לשבח".
עם ליאור נרקיס במילים שכתב לשיר "אחי היקר".
עם קובי פרץ בדואט "תודה על הכל" ובמופע סה לה וי בבריכת הסולטן.
עם ה-DJ עמי מימון בשיר "בת מצווה".
עם איציק אשל באלבום בשורות טובות.
ודואט עם ליאור נרקיס לשיר הנושא באלבום החדש "השגחה מהשמים"
עם הצלחתו הגדולה בציבור הישראלי הכללי, קומם עליו בן משיח רבנים חרדיים מסוימים, הרב אמנון יצחק מרבה לדבר נגדו ובדרשותיו נוהג לשבור דיסקים של בן משיח.
למרות זאת המוזיקה שלו פופולרית ביותר במגזר הכללי והדתי.
בינואר 2017 הוציא קליפ בשם "הראש בעננים" תוכן השיר המדבר על שתיית משקאות אלכוהוליים, וסגנונו הוויזואלי המתירני עורר ביקורת במגזר החרדי.
מה שגרם לרדיו קול ברמה להודיע כי לעת עתה לא ישמיעו משיריו של בן משיח השיר נכלל באלבומו "השגחה מהשמיים" שיצא לאור ב-9 במאי 2017. לאלבום "השגחה מהשמיים" כתב הפזמונאי עציון מוסאי שני שירים, את "בי רק תן אמונה" ואת "מברוק עליק".
בן משיח מקבל תמיכה מהרבנים הרב חיים רבי, הרב ראובן אלבז, הרב ליאור כחלון, והוא הופיע בישיבותיהם.
ביולי 2018 הוציא את השיר "השמחה שלנו".
בפברואר 2019 הוציא סינגל נוסף בשם "המלכה שלי", המבוסס על השיר "Δω Σε Θα Πότε" של הזמר היווני ניקוס ורטיס.
ב-25 בספטמבר של אותה שנה הוציא סינגל נוסף בשם "אמא".
במהלך שנת 2020 הוציא מספר שירים.
בשנת 2021 הוציא את הסינגלים "ניצחת איתי הכל" ו"חביב אלבי".
באוגוסט של אותה השנה הוציא את אלבומו "קונצרט הסליחות" לקראת הימים הנוראים בעיבודו של אילן לב.
במהלך שנת 2022 השיק את הסינגלים "סימן קטן" "רבי שמעון בר יוחאי", ו"בין השתיקות".
במהלך שנת 2023 הוציא את הסינגלים "דבר אליי", "הדרך שלי", "חזור אליי", וקאבר ל"כמה טוב השם".
בן משיח נשוי, אב לשלושה וסב לנכד, מתגורר בפתח תקווה.
בספטמבר 2024 הכריז במהלך אירוע סליחות כי החליט להרקיד רק באירועים בהפרדה.
בן משיח וחברים בקיסריה (2015) (בוטל)
ינון עזרוני (11 בנובמבר 1927 – 1 במרץ 2009) היה קצין חימוש ראשי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
עזרוני נולד בחיפה, בנם של שרה ויקותיאל, בוגר בית הספר החקלאי מקוה ישראל.
ב-1945 הצטרף לפלמ"ח ושירת בפלוגה א' בקיבוץ יגור.
סיים קורס קציני חבלה וקורס מפקדי כיתות.
בתקופת פעילות תנועת המרי העברי השתתף בהכנות לפיצוץ גשר, כסיוע להורדת המעפילים מהספינה "חנה סנש" ליד נהריה וכן השתתף בפיצוץ תחנת הרדאר בח'רייבה.
השתתף בפעולות רבות נגד כנופיות ערביות וחברי הוועד הערבי העליון.
במלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד הראשון של חטיבת יפתח.
השתתף בהדיפת צבא ההצלה בקרב משמר העמק, במבצע מטאטא ובקרבות מלכיה, בהם נפצע באורח קשה.
לאחר החלמתו השתתף בכיבוש לוד, בקרבות בנגב, במבצע גי"ס, בקרב חרבת מחאז ובמבצע יואב.
לקראת סוף המלחמה מונה לסגן מפקד הגדוד.
לאחר פירוק הפלמ"ח יצא לקורס מפקדי גדודים בצריפין.
ב-1950 השתחרר והחל בלימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, אותם סיים ב-1954. עבד כמהנדס בתעשייה הצבאית ובמקביל, במסגרת שירותו במילואים שירת בחיל החימוש.
במלחמת סיני שירת באוגדה 77 שלחמה באזור רפיח ואל עריש.
ב-1956 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד בימ"ל (בית מלאכה) בחיל החימוש.
בתקופתו הוקם בבסיס מפעל בן 1,000 עובדים שפעל להסבת טנקי השרמן לטנקי סופר שרמן בהם הותקן התותח הצרפתי CN 75-50.
בשנת 1957 מונה לסגן קצין חימוש ראשי.
ב-1961 יצא לארצות הברית ללימודי תואר שני במנהל תעשייתי והנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה.
ב-1963 מונה לקצין חימוש ראשי.
במרץ 1964 קודם לדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו היה ממקימי חברת תעשיות רכב נצרת עילית ב-1965 ושימש כמנהלה הכללי עד 1986. הוא זכה על פועלו בפרס התעשייה של התאחדות התעשיינים, ב-1976. ב-1987 מונה למנכ"ל חברת הצמיגים אליאנס, תפקיד בו כיהן עד שנת 2000.
נפטר ב-1 במרץ 2009, והובא למנוחות בבית העלמין בכפר ויתקין .
היה נשוי לחנה ואב לשלושה ילדים.
כלתו (אשת בנו) היא הציירת רינה עזרוני.
נולדה בשנת 1922 למשפחת רויטמן, בעיירה זגוריצה שבבסרביה (אז הייתה שייכת לרומניה, כיום כלולה ברובה ברפובליקת מולדובה).
ינטה מאש גדלה במשפחה דוברת יידיש.
כילדה, למדה עברית עם מורה פרטי, והמשיכה את לימודי השפה העברית בגימנסיה "תרבות".
את השכלתה התיכונית השלימה בגימנסיה רומנית בעיר סורוקי.
עם קבלת תעודת בגרות התקבלה ללימודים במכון פדגוגי בקישינב – בירתה של בסרביה, אך הספיקה ללמוד במכון רק שנה אחת.
ב-1940 האזור הצפון-מזרחי של בסרביה צורף לברית-המועצות.
ב-1941, זמן קצר לפני שגרמניה כבשה את בסרביה, ינטה והורייה נאסרו והוגלו למחנות עבודה בסיביר באשמה של פעילות אנטי-חברתית כמשפחה של בעלי רכוש.
האב – הרש רויטמן – הופרד ממשפחתו והקשר איתו נותק לתמיד.
האם – שפרינצה רויטמן – וינטה נשלחו לעבודות כפייה.
הן סבלו מעבודה קשה, מרעב, קור ויחס נוראי.
אמא של ינטה, כמו רבים אחרים, לא שרדה.
רק ב-1948 ינטה מאש חזרה לקישינב עם בעלה מיכאיל מאש.
היא התגוררה בעיר כ-30 שנה, עד עלייתה לישראל ב-1977. בכל התקופה הזו היא עבדה כמנהלת חשבונות.
למרות אהבתה לספרות והרצון לכתוב, היא לא כתבה מפחד להשאיר עדות מהחיים שלה כאסירה בסיביר.
בשנים הראשונות שלה בישראל, עד שיצאה לפנסיה, היא המשיכה לעבוד כמנהלת חשבונות, אבל במקביל היא התחילה לכתוב.
הסיפור הראשון שלה "שיר מיותם" פורסם ב"גולדנה קייט".
ינטה מאש הגיעה ארצה כאלמנה וכאן פגשה את בן העיירה שלה דוד גורביץ, גם אלמן באותו זמן.
הם נישאו ודוד תמך בה מאוד ועודד אותה להמשיך לכתוב.
היא פרסמה ארבעה ספרים ביידיש.
על העבודה הספרותית שלה זכתה ינטה מאש בהרבה הערכה ופרסים: פרס גרשון סגל (1994), פרס יעקב פיכמן (1996), פרס פנחס ארליך (1998), פרס איציק מאנגר (1999), פרס דוד הופשטיין (2002), פרס רובינליכט (2004).
ינטה מאש נפטרה בחיפה בשנת 2013.
"טיף אין דער טייגה", תל אביב: ישראל בוך, 1990.
"בעסאראבער מוטיוון", תל אביב: פרץ פארלאג, 1998. הספר תורגם לעברית בשם "מוטיבים בסרביים - סיפורים וזכרונות" על ידי מאיר אבני.
"מיט דער לעצטער הקפה", תל אביב: לייויק-פארלאגן, 2007.
"מוטיבים בסרביים", תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (עברית), 2002.
אנתולוגיה לספרות ביידיש: Gud i Odessa och Satan i Paris, הוצאה לאור: שוודיה - Nya Doxa (שוודית), 2015.
יני אלוני (במקור רוזנבאום, באנגלית: Jenny Aloni; 7 בספטמבר 1917 – 30 בספטמבר 1993) הייתה סופרת ישראלית-גרמנית.
נחשבת לסופרת הבולטת של הספרות הגרמנית בישראל.
אלוני נולדה בשם יני רוזנבאום (Rosenbaum) בעיר פאדרבורן בגרמניה.
היא עברה הכשרה חקלאית והדריכה קבוצת נוער ציוני.
אלוני עלתה לישראל בנובמבר 1939. היא התגייסה לצבא הבריטי ושירתה בו בשנים 1942–1946 בבית חולים צבאי.
בזמן מלחמת העצמאות שירתה כחובשת בירושלים.
אלוני כתבה תקופה קצרה רשימות ושירים בעברית ב"דבר הפועלת" אולם עיקר כתיבתה הייתה בגרמנית.
כתביה כוללים סיפורים קצרים שירים ויומנים בנושאים אוטוביוגרפים: ילדותה ברייך השלישי, קיבוץ הגלויות בישראל והסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בשנות השישים זכתה מעט לתשומת לבם של מקס ברוד והיינריך בל.
אלוני הייתה חברה בארגון הסופרים הבינלאומי.
בשנת 1967 קיבלה את פרס התרבות של פאדרבורן.
בשנת 1976 קיבלה את אות הנשיא למתנדב על פעילותה במרכז לבריאות נפש באר יעקב.
בשנת 1991 קיבלה את הפרס הספרותי של העיר מרסבורג על שם הסופרת אנטה פון דרוסטה-הילסהוף.
אלוני נחשבת לסופרת בולטת של הספרות הגרמנית בישראל אולם למרות זאת היא כמעט ואינה מוכרת בישראל.
ב-1991 יצא ספרה היחיד בעברית, "החבילות החומות", בהוצאה עצמית.
בשנת 1993 נפטרה בגני יהודה.
בשנת 2005 נערך לזכרה כנס באוניברסיטה העברית.
יני אלוני, החבילות החומות, מגרמנית: רוני לוביאניקר, עריכה: אדר קיסרי, הביא לדפוס: מנחם כנען, הוצאת אלון, 1991.
ינון ניר (נולד ב-14 באוקטובר 1975) הוא סופר ישראלי.
ינון ניר נולד בשנת 1975 וגדל בכפר סבא.
למד תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב.
ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "פעמיים קברו את ברטה", ראה אור בשנת 1998 וזכה בשבחי הביקורות ספרו השני, "התקופה הכחולה", ראה אור בשנת 2003. לצד ביקורות אשר השוו את הרומן לתפסן בשדה השיפון התפרסמו ביקורות אשר האשימו את ניר בשחיטת פרות קדושות ובהטפה לרצח פוליטיקאים.
ספרו השלישי, הרומן "עלילות פרומות" ראה אור בשנת 2012.
ספרו הרביעי, החייל האחרון, ראה אור בשנת 2015.
פעמיים קברו את ברטה, קובץ סיפורים, הוצאת מודן, 1998.
התקופה הכחולה, רומן, ירושלים, הוצאת כתר, 2003.
עלילות פרומות, רומן, רמות השבים, אריה ניר הוצאה לאור, 2012.
החייל האחרון, רומן, הוצאת מודן ואריה ניר הוצאה לאור, 2015.
ינועם (ינעמ במצרית קדומה) הוא שמה של עיר בכנען המופיעה בכתובות עתיקות ובטקסטים מתקופת הברונזה המאוחרת, על גבי פפירוסים במצרים העתיקה.
זיהויה של העיר אינו ידוע.
הארכאולוג יוחנן אהרוני הציע לזהות את ינועם עם האתר הארכאלוגי תל עובדיה הנמצא 3 ק"מ מדרום לכנרת על גדתו המערבית של נהר הירדן מול קיבוץ בית זרע של היום.
הצעתו מתבססת על מיקומו של התל ששלט על צומת הדרכים שעברו באזור והובילו מצפון בקעת הירדן דרומה, וממזרח מהבשן מערבה לכיוון עכו.
גם הארכאולוג בנימין מזר תומך בהצעת זיהוי זו.
הארכאולוג ויליאם אולברייט, הציע לזהות את ינועם עם "תל אַ-נַעְמֶה" שבעמק החולה.
לואי-איג ונסאן שיער שהשם הכנעני ינועם הפך לשם העברי ינוח, מהערים שכבש תגלת פלאסר.
זיהוי אחר של העיר הוא עם האתר תל א-שיהאב שליד הירמוך.
אזכורים של ינועם במקורות המצריים
המלך תחותמס השלישי יצר בעקבות מסעות המלחמה שלו רשימות טופוגרפיות של הערים השונות.
הרשימה הכוללת את ערי כנען כוללת 118 ערים, רשימה זו אינה כוללת את ינועם, אבל היא מוזכרת באנאלים כאחת הערים שניתנו לאל אמון.
לאחר קרב מגידו, הפכה העיר, ביחד עם מספר ערים נוספות, למרכז שלטון מנהלי מצרי בכנען.
שמה של העיר מופיע במכתבי אל-עמארנה מכתב מס' 197 מתקופתו של המלך אחנתון שמלך במחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס.
במכתב זה מואשם ביריאווזה שליט דמשק שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו.
במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, דמשק, וארץ תַּחְשׁ.
המלך סתי הראשון שמלך בסוף המאה ה-14 לפי הכרונולוגיה המצרית הגבוהה, יצא למסעות מלחמה.
מסעו הראשון לכנען היה כדי לדכא מרד שפרץ בבית שאן שהפכה למרכז שלטון מצרי בכנען, לאחר ניצחונו של תחותמס השלישי בקרב מגידו.
בעקבות ניצחונו הציב סתי הראשון שתי מצבות בבית שאן, על אחת המצבות נכתב:
הכתובת מתארת את הסדר של מסע מלחמה אחד שהתנהל באזור בית שאן, וכל הערים המוזכרות בה, היו סביב בית שאן.
במקדש האל אמון בכרנך, נמצאת רשימה של תבליטים המתארים את ניצחונותיו של סתי הראשון.
אחד התבליטים מוקדש לתיאור כיבוש ינועם.
על פי התבליט העיר הייתה מוקפת נהר וסבך שיחים.
ברשימה טופוגרפית של סתי הראשון מופיעה פעמים רשימה של 17 ערים ממסעו הראשון של סתי הראשון.
הרשימה מתארת את מסלול המסע של סתי.
הצבא הגיע לעכו, חלק פנה צפונה לכיוון צור וצידון, וחלק פנה לכיוון עמק יזרעאל שם קץ למרד בבית שאן, פנה צפונה דרך ינועם לחצור, קדש ובית ענת.
ינועם מופיעה ברשימת הערים בפפירוס אנאסטאזי א המתוארך למאות ה-13-14 לפנה"ס, תקופת רעמסס השני ויורשיו.
על פי אהרוני, הרשימה מייצגת את הערים על דרך הים ושלוחות הדרך.
במצבת מרנפתח, מצבת ניצחון של פרעה מרנפתח בנו של רעמסס השני, שהוצבה בשובו מאחד ממסעות הכיבוש שלו בשנת 1208–1209 לפנה"ס בכנען, הוא מתאר את ניצחונותיו, על פי הכתובת הוא החריב את ינועם.
יניב אלאלוף (נולד בשנת 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר שימש בתפקידו האחרון כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
קודם לכן שימש מפקד אוגדת איו"ש, מפקד עוצבת סיני, מפקד בה"ד 1, ראש מחלקת תכנון באג"ת, מפקד חטיבת עציון, מפקד בא"ח צנחנים ומפקד גדוד 202.
יניב אלאלוף התגייס לצה"ל בנובמבר 1991, והחל את שירותו בקורס טיס.
לאחר שנשר מהקורס התנדב לצנחנים.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 202, ופיקד בין היתר על שתי היתקלויות עם מחבלי חזבאללה על גבול לבנון.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 202, ופיקד עליו בין היתר בזמן ניסיון החטיפה בע'ג'ר, ובמהלך מלחמת לבנון השנייה.
את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך מונה למפקד בא"ח צנחנים בין השנים 2007–2009. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2009–2011.
אלאלוף הגיע למקום ותיחקר את הצוערים לאחר שנמתחה ביקורת על תפקודם.
ב-27 באוגוסט 2017 סיים את תפקידו.
לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ה (2017–2018).
ב-29 בינואר 2018 הועלה לדרגת תא"ל וב-18 בפברואר נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת סיני, ושימש בתפקיד עד 1 באוגוסט 2019. ב-22 בספטמבר 2019 מונה למפקד אוגדת איו"ש, תפקיד בו שירת עד 14 באוקטובר 2021. בשנת 2022 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בפברואר 2024 סיים את תפקידו והוחלף על ידי אבי בלוט.
במאי 2024 הודיע לו הרמטכ"ל, הרצי הלוי, על סיום שירותו בצה"ל.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני בלימודי ביטחון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מילס נולד בירושלים לשולה ומשה.
לאחר שירותו הצבאי, למד במשך שנה תרבות צרפת באוניברסיטת סורבון בפריז.
בהמשך, למד אדריכלות באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיו, החל לעבוד ככתב בקול ישראל.
למד גם לתואר שני Mfa בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עם סיום לימודיו האקדמיים, הצטרף לסגל ערוץ 10 בתור עוזר במאי, ולאחר מכן בתור כתב חדשות כללי, וכתב תרבות.
משנת 2009 החל לשמש כתב בתוכנית "המגזין" בהנחיית אושרת קוטלר.
במקביל, מגיש מילס מבזקי חדשות בחדשות עשר.
ב-2017 הגיש את התוכנית "16:30" לסירוגין, לצד אלי ראכלין, אורי קואל ועומר ירדני ועבד במערכת הצינור עם טל ברמן.
באוקטובר 2021 החל להגיש בערוץ 13, לצידה של גילי איצקוביץ', את "ירוק בלילה", מגזין שבועי העוסק בנושאים הקשורים לאיכות הסביבה.
בראשית פברואר 2023, לאחר הפסקה של מספר חודשים, התוכנית חזרה להיות משודרת באותו פורמט אולם בשם "מושג ירוק".
עונה שנייה זאת נמשכה עד ראשית מאי אותה שנה.
מלבד עיסוקיו בתקשורת, החל משנת הלימודים תשע"ח, הוא מלמד קורס שנושאו הכנת כתבות וידאו למגזין חדשות, במסגרת המסלול לתואר ראשון בתקשורת פוליטית ב"".
מיולי 2024, מגיש את התכנית "חדר החדשות" ב-I24NEWS.
ביוני 2013, לקראת מצעד הגאווה, יצא מהארון, ובמאמר באתר "וואלה", דחק בחבריו העיתונאים הלהט"בים לקחת ממנו דוגמה ולצאת מהארון.
יניב אברג'יל (נולד ב-16 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
בעונת היה מלך השערים של ליגת העל, לאחר שכבש 18 שערים במדי הפועל כפר סבא.
אברג'יל החל את דרכו בכדורגל במחלקת הנוער של בית"ר תל אביב.
הוא קודם לקבוצה הבוגרת בעונת , וכבר בעונתו הראשונה השתלב בצורה טובה, כשערך 21 הופעות ליגה וכבש 5 שערים.
את שערי הבכורה שלו בליגה כבש ב-21 באוקטובר 1994, במשחק החוץ של קבוצתו מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר.
אברג'יל כבש את השער הראשון במשחק בדקה ה-16, והשלים צמד שהעלה את קבוצתו ליתרון 0:3 בדקה ה-39, לאחר שפרץ לאורך חצי מגרש, כשאחריו רודף בלם מכבי חיפה אולג קוזנצוב ולא מצליח להשיגו.
בסיום ניצחה בית"ר תל אביב בתוצאה 2–3, ואת העונה היא סיימה במקום ה-11 בטבלה.
בעונה שאחריה רשם אברג'יל 26 הופעות, בהן כבש 8 שערים, אך קבוצתו ירדה לליגת המשנה, ואברג'יל סיים את דרכו במועדון.
לקראת עונת חתם אברג'יל בקבוצת הפועל כפר סבא, אותה אימן אז אבי כהן.
כבר בעונה זו סיים כמלך שערי הקבוצה בליגה, כשכבש 10 מתוך 34 שערי הקבוצה.
הוא הוסיף לשחק בקבוצה שלוש עונות נוספות, בהן כבש 37 שערים נוספים, כשעונת השיא שלו הייתה , בה כבש 17 שערים ב-30 הופעות.
בעונתו הרביעית בקבוצה, בה כבש 12 שערים, ירדה כפר סבא לליגת המשנה, כשסיימה במקום ה-12 מתוך 14 קבוצות.
לקראת עונת חתם אברג'יל בבית"ר ירושלים.
בית"ר, אותה אימן בתחילת העונה אלי גוטמן, השאילה את כרטיסו עם אופציה לרכישה בסיום העונה.
השחקן והקבוצה חוו פתיחת עונה טובה, כשהקבוצה זכתה בטורניר ידידות בשם "גביע השלום", כשהיא מנצחת בגמר את רומא האיטלקית 0:1. את השער בגמר כבש אברג'יל, שגם כבש שלושער לרשת קבוצה ירדנית בחצי הגמר.
למרות זאת, חווה אברג'יל עונה מקצועית קשה, בה שותף בעיקר כמחליף, וכבש 4 שערי-ליגה בלבד במהלכה, והסתכסך עם אלי גוטמן.
גם החלפתו של גוטמן בניסים בכר במהלך העונה לא חיזקה את מעמדו של השחקן, ואברג'יל הביע חוסר שביעות רצון מכך.
לקראת סיומה של העונה, הוא אף נענש על ידי המאמן בכר על ראיונות שהעניק לתקשורת.
למרות זאת הוא שחק במשחק האחרון של העונה וגם הבקיע בו שער.
בסיום העונה בית"ר לא רכשה את כרטיסו, מכיוון שנטישת גד זאבי גרמה לפשיטת רגל של בית"ר, ואברג'יל סיים את דרכו בקבוצה, ועשה דרכו לקבוצת מכבי פתח תקווה.
מאמנו של אברג'יל בפתח תקווה, אלי אוחנה, פוטר אחרי 7 משחקים בלבד.
אברג'יל שותף בשישה מהם, חמישה כשחקן הרכב פותח, ורשם שער ליגה אחד.
עם הגעתו של המאמן גיא לוזון, התערער מעמדו של אברג'יל, והוא שותף בשני משחקים בלבד כמחליף, עד ששוחרר מהקבוצה, והועבר לחציה השני של עונת לקבוצת הפועל באר שבע.
בבאר שבע זכה השחקן לדקות משחק רבות יותר, וכבש 6 שערים ב-17 הופעות במדי הקבוצה.
בסיומה של העונה, ולאחר שתי עונות לא קלות, חזר השחקן למועדון בו שיחק 4 שנים, הפועל כפר סבא.
אברג'יל סיים עונה אישית מצוינת, בה כבש 18 שערי ליגה, והוכתר למלך השערים בליגת העל לעונה זו.
במהלך העונה, ב-5 במרץ 2003, אף ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת ישראל, כשהוצב על ידי מאמן הנבחרת אברהם גרנט בהרכב הפותח במשחק הידידות מול באצטדיון רמת גן.
המשחק הסתיים בשוויון 0:0, ואברג'יל שיחק 73 דקות.
קבוצתו לא נחלה הצלחה מרובה במהלך העונה, וירדה בסיומה לליגת המשנה, כשסיימה במקום ה-11 מתוך 12. אברג'יל שיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם אלון מזרחי, שכבש 14 שערי ליגה באותה עונה.
במהלך העונה חלה ירידה ביחסיהם של השניים, מה שלא תרם למאמצי הקבוצה להישאר בליגה.
לאחר שהוכרעה ירידתה של הקבוצה, מזרחי אף התבטא בחריפות נגד אברג'יל.
אברג'יל נשאר בקבוצה למרות הירידה, ובעונת שיחק לראשונה בליגת המשנה.
הוא כבש 10 שערים, אך הקבוצה סיימה רק במקום ה-4 ולא הצליחה לשוב לליגה הבכירה.
לקראת עונת הושאל השחקן לקדנציה שנייה בקבוצת הפועל באר שבע, בה חזר לשתף פעולה עם מאמנו בבית"ר ירושלים, אלי גוטמן, ועם שותפו להתקפת כפר סבא שנתיים קודם לכן, אלון מזרחי.
באר שבע, שעברה שני חילופי מאמנים במהלך העונה (אלי כהן ולופא קדוש), סיימה את העונה במקום האחרון בטבלה וירדה לליגת המשנה, כשמזרחי ואברג'יל מתחלקים בתואר מלך שערי הקבוצה בליגה, עם שמונה שערים כל אחד.
בעונת , חתם אברג'יל בקבוצת בני סכנין.
הוא רשם עונה אישית וקבוצתית חלשה מאוד, כשכבש שני שערים בלבד, וירד עם קבוצה שלישית ברציפות לליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
אברג'יל עזב את הקבוצה בתום העונה, ולא שב לשחק עוד בליגה הבכירה.
לקראת עונת חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת, אותה אימן שמעון הדרי.
הוא שוב סיים עונה מאוכזבת, בה תרם 3 שערים בלבד ב-27 משחקים, 13 בלבד מתוכם בהרכב הפותח, והודעה על שחרורו הצפוי מהקבוצה ניתנה כחודש לפני סיומה הרשמי.
לאחר סיום דרכו בנצרת, הוא לא שב עוד לשחק באחת משתי הליגות הבכירות.
בקיץ 2007 חתם בשורות עירוני טבריה מליגה א', ובמהלך העונה עבר להפועל אום אל-פחם מאותה הליגה.
אברג'יל הוסיף לשחק במדי קבוצות נוספות מליגה א', ובסך הכל סיים בליגה זו שלוש פעמים במקום הראשון בטבלה: עם הפועל אום אל-פחם ב-2008, עם אחווה עראבה ב-2009, ועם מכבי אום אל-פחם ב-2011. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הפועל בועיינה מליגה ג', כשבשתי עונות בשורותיה רשם 50 שערים ב-51 הופעות.
לקראת עונת חתם אברג'יל באחי ביר אל מכסור בליגה ג', אך שיחק במדיה חודשיים בלבד, בהם רשם 4 משחקים ושער אחד.
בשנת 2009 השתתף אברג'יל בתפקיד אורח בפרק הסיום של העונה השנייה של קומדיית המצבים "החברים של נאור".
יני קרולין אליונור יוהנסון (בשוודית: Jennie Caroline Eleonore Johansson נולדה ב-15 ביוני 1988) היא שחיינית שוודית.
היא אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-50 מטר חזה ו-3 פעמים ברציפות סגנית אלופת אירופה (בודפשט 2010, דברצן 2012 וברלין 2014) במשחה ל-100 מטר חזה.
יוהנסון נולדה בהדמורה במחוז דלרנה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2010, זכתה יוהנסון בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.36 דקות ביחד עם ריקה מילר פדרסן מדנמרק, אחרי יוליה יפימובה מרוסיה (1:06.32 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.24 שניות, אחרי יוליה יפימובה שקבעה שיא אליפות חדש של 30.29 שניות וקייט הייווד מבריטניה (31.12 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה יוהנסון במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 30.89 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.02 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכתה יוהנסון פעם שנייה ברציפות במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.85 דקות, אחרי שרה פווה מגרמניה (1:07.33 דקות) ולפני מרינה גרסיה אורסיינקי מספרד (1:07.91 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה יוהנסון פעמיים במקום עשירי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.57 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:07.14 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.76 דקות, היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:06.94 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 סיימה יוהנסון במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 30.23 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.41 דקות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:06.96 דקות ועלתה מהמקום השביעי.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט זכתה יוהנסון ב-3 מדליות כסף.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה יוהנסון בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 30.05 שניות, לפני אליה אטקינסון מג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 30.11 שניות ויוליה יפימובה (30.13 שניות) ומדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.24 דקות, אחרי סין (3:54.41 דקות) ולפני אוסטרליה (3:55.56 דקות).
כשחיינית שנייה היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:05.63 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.17 דקות.
מריאן "יני" ברנדס-ברילסלייפר (בהולנדית: Marianne "Janny" Brandes-Brilleslijper; 24 באוקטובר 1916 – 15 באוגוסט 2003) הייתה ניצולת שואה הולנדית אשר התפרסמה בתור אחד האנשים האחרונים שראו את אנה פרנק.
הייתה אחותה של הזמרת לין ילדתי.
ברנדס-ברילסלייפר נולדה בשם מריאן ברילסלייפר, למשפחה יהודית באמסטרדם ב-24 באוקטובר 1916. כינוי החיבה שלה היה "יני".
אחותה הגדולה הייתה הזמרת לין ילדתי אשר כונתה "ליינטיה".
ב-1939 היא נישאה לקורנליס תוניס "בוב" ברנדס (1912-1998), והוסיפה את שם משפחתו לשם משפחתה.
היו להם שני ילדים: רוברט, וליזלוטה דולורס.
אחותה נישאה למוזיקאי הגרמני אברהרד רבלינג לאחר שב-1940 נכבשה הולנד בידי הוורמאכט, החלו יהודי הולנד לחשוש לעורם.
יני ואחותה לא הזדהו כיהודיות, ולא ענדו טלאי צהוב.
הן הצטרפו יחד עם בעליהן למחתרת ההולנדית, והכינו מחבוא מיוחד בו הסתירו ילדים יהודיים מידי הנאצים.
הם גם זייפו תעודות עבור יהודים שניסו להימלט.
בקיץ 1944, נחשפה פעילותם בעקבות הלשנה.
יני ולינטייה נעצרו ונשלחו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.
בני משפחותיהן נאלצו לרדת למסתור עד סוף המלחמה.
הן נרשמו כ"פושעים", ונשלחו לצריפי העבודה.
בצריפים אלו הן פגשו את האחיות מרגוט ואנה פרנק והתיידדו עמן.
לאחר מכן הועברו הן יני וליינטיה, והן מרגוט ואנה לאושוויץ ומשם לברגן-בלזן.
על פי עדותה של יני, אנה פחדה מהכינים ששרצו בבגדי האסירים, ותמיד השתדלה לסייע לילדים חלשים ממנה במחנה.
במרץ 1945 השתוללה במחנה מגפה קשה של טיפוס הבהרות שלא פסחה על האחיות פרנק.
יני ואחותה טיפלו בהן כמיטב יכולתן.
על פי עדותן, אנה הייתה, למרות מצבה הקשה, "חברותית ומתוקה" והחליטה להישאר קרוב לאחותה ככל שניתן.
מרגוט מתה, ומספר ימים לאחר מכן גם אנה.
לאחר ימים מספר חזרו יני וליינטיה לביתן שלהן וראו כי המיטה אותן חלקו האחיות ריקה.
ליינטיה כתבה מאוחר יותר: "אני ידעתי מה משמעות הדבר, מאחרי הביתן מצאנו אותה [את אנה] והנחנו את הגוף הרזה בתוך שמיכה ונשאנו אותה אל קבר אחים.
ב-8 במאי הסתיימה המלחמה, וב-21 במאי הועלה המחנה באש בידי הצבא הבריטי ונמחה מעל פני האדמה.
לאחר השחרור, התאחדה יני עם משפחתה.
באמצעות הצלב האדום היא איתרה את אוטו פרנק והודיעה לו על מותן של בנותיו.
היא הפכה לקומוניסטית ופציפיסטית פעילה.
ב-1987 היא התראיינה לסרט התיעודי "שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק" (Laatste Zeven Maanden van Anne Frank).
היא התגוררה באמסטרדם עד מותה מאי ספיקת לב ב-15 באוגוסט 2003 בגיל 86.
יניב בריק (נולד ב-28 במאי 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל עירוני עפולה.
בריק החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה בדאבל שנתיים ברציפות.
במדי נבחרת הנוער של ישראל ערך 10 הופעות.
בינואר הושאל להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
ב-16 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל כפר סבא, וכעבור שבועיים הבקיע צמד בניצחון 2–1 על מכבי קריית גת.
הוא המשיך בקבוצה גם בתחילת העונה שלאחר מכן, וב-8 בינואר 2016 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה, בהפסד 2–3 למכבי יבנה.
בינואר הושאל להפועל עכו, וב-31 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי חיפה שהסתיים בתיקו 1–1. בסך הכול ערך עשר הופעות בליגת העל עד תום עונת 2015/2016, ובסופה ירדה הפועל עכו לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2016/2017 חזר למכבי חיפה, וב-31 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1–1 נגד בני יהודה.
בסך הכול שותף ב-16 משחקים בכל המסגרות בעונה זו, מתוכם 12 משחקי ליגה.
ב-14 באוגוסט 2017 הושאל למכבי פתח תקווה.
ב-7 באוקטובר 2017 הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בהפסד 1–2 להפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו, ובליגת העל ערך 27 הופעות בעונת 2017/2018.
ב-2 ביולי 2018 הושאל למכבי נתניה עד לסיום העונה, עם אופציה להארכת חוזהו בשלוש עונות נוספות.
ב-16 בינואר 2019 הושאל בשנית למועדון ספורט אשדוד במטרה לסייע לה במאבקיה נגד הירידה לליגה הלאומית.
באוגוסט חתם בהפועל ראשון לציון.
בפברואר חתם בהפועל רמת השרון.
ב-30 באוגוסט 2020 חתם בשמשון כפר קאסם מליגה א' דרום, אך ב-12 בנובמבר חתם בסקציה נס ציונה.
ב-9 בפברואר 2021 חתם בהפועל אכסאל.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם במכבי בני ריינה, והיה שותף לעלייתה ההיסטורית לליגת העל בסיום העונה.
ב-18 ביוני 2023 חתם בעירוני טבריה.בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
בינואר 2025 עבר לבני יהודה תל אביב.
ב-17 באוגוסט 2025 חתם בהפועל עירוני עפולה.
יֶנִי אולסון (בשוודית: Jenny Ohlsson, נולדה ב-1975) היא דיפלומטית שוודית, שהייתה השגרירה השוודית הראשונה ברואנדה עם המושב בקיגלי.
בין השנים 1992 ל-1994 למדה בפירסון קולג' בקנדה, שהוא אחד מה-United World Colleges.
אולסון למדה באוניברסיטת אופסלה בין השנים 1998 עד 2007.
אולסון הצטרפה למשרד החוץ השוודי ב־2002. משימותיה התמקדו במחלקת אפריקה של משרד החוץ.
בין השנים 2007–2009 עבדה בשגרירות השוודית בפרטוריה ובמשרד השוודי בקיגאלי כקצינה פוליטית, לאחר מכן חזרה לשוודיה, ועבדה מול משרד החוץ בנושאים הקשורים לסומליה, ונושא פירוק נשק.
שימשה כיועצת לעניין יחסי חוץ לממשלת שוודיה.
בהיעדר שגרירות ברואנדה התקיימו המגעים הדיפלומטיים בין שוודיה לרואנדה באמצעות השגרירויות בניירובי (בירת קניה) וקמפלה (בירת אוגנדה).
הנציג השוודי הראשון ברואנדה בשנת 1997 התגורר בחדר במלון, וכל עבודתו בוצעה מחדר זה.
לאחר מינויה של אולסון לשגרירה (השגרירה התושבת השוודית הראשונה ברואנדה), נפתחה השגרירות השוודית בקיגאלי בשנת 2016.
יניב בארוט (נולד בשנת 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת כמפקד חטיבת כפיר, קצין אג"ם של פיקוד הצפון, מפקד חטיבה 55, קצין אג"ם של אוגדת עזה ומפקד סיירת חרוב.
בארוט התגייס לצה"ל בשנת 2000, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים.
בסיום הקורס שב לסיירת צנחנים ושירת במגוון תפקידי פיקוד, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2008 מונה למפקד פלנ"ט צנחנים, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע עופרת יצוקה, את תפקידו סיים בשנת 2009. בשנים 2011–2012 שירת כסגן מפקד גדוד 101.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב.
בשנת 2016 קיסל הגדוד בפיקודו תעודת הצטיינות ממפקד אוגדת איו"ש, ליאור כרמלי, על פעילותו בגזרת חטיבת עציון.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, לראשונה מאז הקמת חטיבת כפיר, הוביל אל"ם בארוט את החטיבה בתמרון בלב רצועת עזה.
במרץ 2025 סוכם ללימודים במכללה לביטחון לאומי, וב-16 ביולי 2025 סיים את שירותו כמפקד חטיבת כפיר.
מיועד על ידי הרמטכ"ל אייל זמיר לתפקיד מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בזרוע היבשה בדרגת תא"ל.
בארוט מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון בממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
ינון שבטיאל (נולד ב-8 בפברואר 1950) הוא חוקר מערות ישראלי.
הוא בעל דרגת פרופסור חבר, מרצה בכיר ב וחבר צוות בכיר בסניף המרכז לחקר מערות בישראל בגליל.
ינון שבטיאל נולד בתל אביב בה התגורר ולמד עד גיוסו לצבא בו שירת כ-3 שנים ביחידת שדה ביהודה ושומרון, שם למד לראשונה להכיר לעומק את תוואי השטח ורזיו, את תורת הניווט בשטחים הרריים ואת ההיכרות הראשונית של חדירה לעומקן של מערות עלומות.
עם שחרורו החל את דרכו החינוכית כמדריך ומרכז קן של תנועת הנוער העובד והלומד בפ"ת.
הוציא חניכים להכשרה בקיבוץ והצטרף בעצמו לקיבוץ צרעה, בו נולדה רעייתו הגר ושם נולדו שלושת ילדיו.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים הוצב כמפקד צוות ביחידת נ"מ בגזרת אל עריש.
בסיום המלחמה שב לקיבוצו ויצא ללימודים בסמינר הקיבוצים בתל אביב, את לימודיו סיים כמורה בכיר מוסמך אוניברסיטה להוראת התנ"ך וההיסטוריה.
שימש כמורה למקצועות אלה בקיבוץ במשך 3 שנים ונענה לקריאתה של ועדת החינוך של חברי מושב נביעות בסיני, לשמש כמורה בבית הספר בנביעות, עד פינוי היישוב בשנת 1982.
במהלך שלוש השנים שבילה בסיני נחשף למרחבי מדבר סיני ולצפונותיו והיה מראשוני מטיילי סיני שנחשפו למקומות בהם בוצעו לראשונה טיולים באמצעות גלישה בחבלים של מפלי ענק, זורמים בחלקם, בוואדיות ובנקיקים עלומים.
את אהבתו למדבר הביא עימו בשובו לקיבוץ והמשיך לטייל במרחבי מדבר יהודה, שם הכיר את הגאוגרף הראשי של רשות הטבע והגנים מנחם מרקוס, ממנו למד את תורת הסקרים ואותו לימד את תורת הגלישה מצוקים.
ראשית דרכו בהוראת לימודי ארץ ישראל עשה בתיכון האזורי גבעת ברנר, שם לימד תנ"ך והיסטוריה ושימש כמחנך כיתה בה שילב את לימודי התנ"ך וההיסטוריה עם הוצאת כיתתו לסיורים.
במהלך הזמן השלים את לימודיו האקדמאיים לתואר ראשון בתחומים אלה.
השינוי הגדול שהתחולל בחייו המקצועיים אירע כמעט מייד בשובו לקיבוץ, עת הצטרף לסקר המערות הראשון של מלח"ם בהר סדום, בראשותו של פרופ' עמוס פרומקין, מייסד המלח"ם.
השהות הממושכת במערות והתובנה שמדובר בתחום עלום ולא מוכר הביאה אותו להחלטה שהתחום ראוי להתייחסות מחקרית.
בשנת 1987 עקר עם משפחו לגליל, שם שימש כרכז חברתי של בני המושבים בבית הספר התיכון עמק החולה, לימד תנ"ך והקים את המגמה הראשונה בגליל ללימודי ארץ ישראל, בה כל תלמידיה למדו והשתתפו בחפירות ארכאולוגיות כחלק מלימודיהם.
כולם נבחנו בבחינות בגרות בלימודי ארץ ישראל.
תוך כדי ההוראה, סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה של עם ישראל וספרות חז"ל והחל במחקר ותיעוד של מערות הגליל והזרמת מידע למאגרי מלח"ם.
בתחילת שנות ה-2000 הכיר את מי שיהיה שותפו למחקר, ולדימיר בוסלוב, שעימו ובעזרתו מתנהל מחקר מערות הגליל עד היום.
פגישה לא אקראית עם פרופ' חנן אשל והצגת החומר שנאסף בתחומי מערות שנחצבו בידי אדם ששימשו ככל הנראה למורדים יהודים הביאה לכתיבת התואר השלישי בהנחייתו של פרופ' חנן אשל ופרופ' בועז זיסו.
עבודת הדוקטורט יצקה תוכן אמפירי לבסיס ההנחה שיהודי הגליל השתמשו לצורך הגנה במערות טבעיות וחצובות כאחד בהיקף גדול מאוד במהלכה של כל התקופה הרומית בארץ ישראל.
מאז תשס"ב מלמד קורסים בתחומי לימודי ארץ ישראל ב.
תחילת דרכו בחקר מערות היה במהלך השתתפותו בסקר מערות הראשון מסוגו בארץ, שנערך בהר סדום בשנת 1982, בראשותו של פרופ' עמוס פרומקין.
במהלך הסקר הזה התגלתה מערת נטיפי המלח הגדולה מסוגה בעולם, המכילה תופעות טבע ייחודיות הכוללות נטיפים וזקיפים עשויים מלח טהור.
במהלך השנים שחלפו השתתף ד"ר שבטיאל בגילוי ובמחקר של עשרות מערת נטיפים ומערות חצובות ברחבי הארץ, לאורך הקו הירוק, ברחבי יהודה ושומרון, במדבר יהודה, ומאז שנת 2000- ברחבי הגליל.
במהלך חקר המערות בגליל, חשף ד"ר שבטיאל עשרות מערכות מסתור בתת-הקרקע ומאות מקלטי מצוקים בראשי צוקים תלולים, עליהם כתב את עבודת הדוקטור שלו.
במהלך מחקריו הסתבר לו שמאות החללים התת-קרקעיים שהתגלו על ידו הוכשרו על ידי יהודי הגליל כמקומות מסתור ומקלט, כהכנה לקראת הגעתו של הצבא הרומי לגליל על מנת לדכא את המרידות של היהודים נגד הרומאים.
תגליות אלה וחיבורם של הממצאים הספלאולוגים והארכאולוגים למקורות היסטוריים כמו חיבוריו של יוסף בן מתתיהו, זיכו אותו בתואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
העבודה נעשתה בהנחייתם של פרופ' חנן אשל ופרופ' בועז זיסו.
בכל אותן שנות המחקר ועד היום מכהן ד"ר ינון שבטיאל כמרצה בכיר במכללה האקדמית צפת ומלמד בה קורסים בלימודי ארץ ישראל בכלל ולימודי הגליל בפרט.
בשנת 2014 פרסם ד"ר שבטיאל ספר בנושא מחקריו, בשם: מקלטי מצוקים ומערכות מסתור בתקופה הרומית הקדומה, בהוצאת ספריית הלל בן חיים ללימודי היהדות.
התואר הראשון של ד"ר שבטיאל הוא מהמחלקות ללימודי תנ"ך ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני שלו עשה במחלקות להיסטוריה של עם ישראל וספרות חז"ל באוניברסיטת חיפה.
מאז הצליח לשלב בעבודת הדוקטורט שלו שלושה תחומי דעת: ספלאולוגיה, ארכאולוגיה והיסטוריה, פרסם עשרות מאמרים בשילובם של תחומי דעת אלה סביב ממצאיו וחקירותיו בשדות החללים התת-קרקעיים בגליל.
ד"ר שבטיאל השתתף בעשרות כנסים בישראל ומחוצה לה, בהם הציג את מחקריו.
בשנת 2015 יצא לאור אטלס מערות מדבר יהודה, לו היה ד"ר שבטיאל שותף כמזכיר המערכת וכאחד הכותבים.
האטלס יצא בעריכתו של פרופ' עמוס פרומקין ויצא לאור בהוצאת מגנס הוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2018 השתתף במשלחת של ספלאולוגים שיצאו לטורקיה למחקרן של מערות חצובות, לשם סיוע בהצגתן כאתר מורשת עולמי בפני אונסק"ו.
ב-27 ביולי 2020 הוענק לו תואר פרופסור חבר, מוועדת המינויים של המועצה להשכלה גבוהה.