tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-29 באוגוסט 1981 התקיים המופע אשר חתם את מסע הופעות זה במועדון "קיסרית" בקיסריה, והפך לבסוף גם להופעתו האחרונה של איינשטיין בפני קהל.
מאז התרכז איינשטיין בהקלטות בלבד.
בשנת 1982 הקליט את האלבום "יושב על הגדר" בשיתוף המוזיקאי יצחק קלפטר, שהלחין ועיבד את כל שיריו.
קלפטר גם כתב את המילים לשירים "בשבחי הסמבה" ו"טירוף במה", שאותו הקליטה קודם לכן גלי עטרי.
בין השירים שכתב איינשטיין לאלבום "יושב על הגדר", "בוקר טוב אמיר" ו"רק איתך".
שיר נוסף מהאלבום שזכה להצלחה בזמנו היה "מבלי להפריע", שהלחין קלפטר על פי שירו של נתן אלתרמן.
אלבום זה הוא מהפחות מוכרים של איינשטיין, ולמעט "יושב על הגדר", הוא לא כלל שירים שהפכו ללהיטים לאורך שנים.
האלבום "יושב על הגדר" יצא באוגוסט 1982. בשבוע שבו יצא עבר איינשטיין תאונת דרכים קשה.
ידידתו נהרגה בתאונה, זוגתו סימה אליהו נפצעה קשה, והוא נפצע וכבדות הראייה שלו הלכה והחמירה.
מאז התאונה מיעט איינשטיין להיראות בציבור או להתראיין בתקשורת.
בשנת 1983, לאחר שיקומו מהתאונה ובעקבותיה, הוציא איינשטיין את אלבומו השני בשיתוף יצחק קלפטר, "שביר".
זהו האלבום היחיד של איינשטיין שבו כתב את כל מילות השירים.
את כל הלחנים והעיבודים ביצע קלפטר.
בין השירים הבולטים באלבום היו "שביר", "יד אחת עושה את זה" ו"אולי צריך לתת לזה עוד זמן".
בתחילת 1984 יצא האלבום החמישי בסדרת אלבומי "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה'- נוסטלגיה".
חלק משירי האלבום היו גרסאות מחודשות לשירים מתחילת הקריירה של איינשטיין: "העיר הלבנה" (במקור מהתקליטון הראשון שהוציא), "הלילה הזה" (במקור מאלבומו הראשון), "לי ולך" (במקור מהסרט "סאלח שבתי") "הימים הארוכים העצובים" (במקור מ"מזל גדי"), "איילת אהבים" (במקור של שלישיית גשר הירקון) בדואט עם יהודית רביץ ו"ארץ ישראל" (במקור מ"פוזי").
עיבודי השירים באלבום התחלקו בין יוני רכטר, יצחק קלפטר ושם טוב לוי.
לוי גם הלחין את השיר המקורי היחיד שנכתב עבור האלבום, "עוד ניפגש", למילים של איינשטיין.
השיר זכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
בהמשך אותה שנה חבר איינשטיין פעם נוספת למוזיקאי שם טוב לוי, ליצירת האלבום "פסק זמן".
כל עשרת שירי האלבום הולחנו על ידי לוי, וכהמשך לאלבום "שביר", כתב איינשטיין את כל מילות השירים, למעט השיר "יעקב ועשיו" מאת חיים נחמן ביאליק.
שירים בולטים באלבום היו "הוא חזר בתשובה", שנכתב בעקבות תופעת החזרה בתשובה בכלל ולא רק כתגובה לחזרתו בתשובה של אורי זוהר, שנים ספורות קודם לכן; "שלוש ארבע לעבודה", שהפך ללהיט המוביל באלבום וזכה להשמעות רבות ברדיו, "זה בראש שלך" ו"פסק זמן".
את יציאת האלבום ליוותה תוכנית טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה הישראלית, שכללה גם שירים משני אלבומיו הקודמים של איינשטיין.
צוות הנגנים באלבום כלל את יצחק קלפטר, אלון אולארצ'יק, מאיר ישראל ומשה לוי.
ב-1985 הקליט איינשטיין עם שם טוב לוי את האלבום "תוצרת הארץ".
האלבום הורכב ברובו משירים שהלחין לוי למילים של נתן אלתרמן, כ"תוצרת הארץ" ו"אהבה חופשית", ונכללה בו גם גרסתו של איינשטיין לשירם של אלתרמן וסשה ארגוב "אליפלט".
בשנת 1986 שב איינשטיין לשתף פעולה עם מיקי גבריאלוב, והקליט איתו שני אלבומים מצליחים.
הראשון מביניהם היה "אוהב להיות בבית", שיצא בסוף 1986 וכלל את הלהיטים "אוהב להיות בבית" (איינשטיין/גבריאלוב), "השיר על התוכי יוסי" (אברהם חלפי/גבריאלוב) ו"שכשנבוא" (איינשטיין/גבריאלוב).
באלבום השתתפו נגניו הקבועים של איינשטיין, המתופף מאיר ישראל, וכן שלושת יוצאי להקת כוורת: יוני רכטר, אלון אולארצ'יק ויצחק קלפטר.
שיתוף הפעולה המחודש בין איינשטיין לגבריאלוב נמשך באלבום נוסף, "על גבול האור", שיצא בסוף 1987 וכלל את הלהיטים "עוּף גוזל" (איינשטיין/גבריאלוב), "שיר השיירה" (עלי מוהר על פי לחן עממי יווני) ו"עיתונאי קטן" (איינשטיין/גבריאלוב).
השיר "עוף גוזל" הפך ללהיט, ולאחד משיריו המוכרים ביותר של איינשטיין.
בשיר "שיר השיירה" התארחו המוזיקאי יהודה פוליקר והכנר מירל רזניק.
בשנת 1988 הקליט איינשטיין אלבום מחווה לידידו של אביו, השחקן והמשורר אברהם חלפי.
האלבום "משירי אברהם חלפי" יצא באוגוסט 1988 וכלל בין היתר את לחניו של יוני רכטר לשירים "סתיו יהודי", "צער לך", ששר איינשטיין בדואט עם יהודית רביץ, וכן גרסה חדשה לשיר "עטור מצחך", הדומה לזו שהוקלטה עשור קודם.
גם בגרסה זו שיתף פעולה עם רכטר שהלחין, ועם יהודית רביץ וקורין אלאל בקולות.
באלבום נכלל גם לחנו של מיקי גבריאלוב לשירו של חלפי "השיר על התוכי יוסי", שהופיע קודם באלבום "אוהב להיות בבית".
בדצמבר 1989 הוציא איינשטיין אלבום שירי ילדים בשם "הייתי פעם ילד", ובו תריסר שירים שהלחין המוזיקאי יוני רכטר.
בין הבולטים בשירי האלבום "אדון שוקו", "כמה שרציתי כלב", "קילפתי תפוז", "הצריך הזה", "גברת עם סלים", ששרו איינשטיין ורכטר בסגנון שידור משחק כדורגל, ו"שבת בבוקר".
ב־1990 הקליט איינשטיין שני שירים בעיבוד והפקה של יוני רכטר, שיצאו על גבי תקליטי שדרים.
הראשון היה גרסה מחודשת לשירו "פראג" והשני שיר שהלחין רכטר על פי מילים של עלי מוהר בשם "ואלה שמות", שהורכב כולו משמות שחקני כדורגל שהשתתפו בגביע העולם בכדורגל באותה שנה.
באותה שנה יצר איינשטיין את קלטת שירי הילדים "כמו גדולים".
הקלטת יצאה לאור בינואר 1991 והורכבה משירי ילדים שונים ששר איינשטיין לצד קטעי קישור בתסריט של איינשטיין, צבי שיסל ודוד גורפינקל.
מרבית השירים בקלטת היו מאלבומו של איינשטיין "הייתי פעם ילד", וחלקם מאלבומיו הקודמים.
בשנת 1992 יצר איינשטיין יחד עם צבי שיסל ומוני מושונוב את הסרט הפארודי "כבלים", שעסק בשידורי הטלוויזיה בכבלים בישראל, שתפסו תאוצה באותן שנים.
לאורך הסרט משודרים קליפים רבים לשיריו של איינשטיין, בעיקר מאלבומיו משנות השמונים.
באותה שנה הוציא איינשטיין אלבום שירי ילדים נוסף עם יוני רכטר, "האריה, היונה ותרנגולת כחולה".
האלבום כלל דואט עם יהודית רביץ בשיר "תרנגולת כחולה" (חיה שנהב/יוני רכטר), עיבוד חדש לשיר "אמא שלי" (אריק איינשטיין ושלום חנוך/שלום חנוך) וגרסה מחודשת לשירם של יהונתן גפן ויוני רכטר "הילדה הכי יפה בגן".
ב־1993 הוציא קלטת המשך ל"כמו גדולים" בשם "כמו גדולים 2".
היא הורכבה משירים מהאלבום "האריה, היונה ותרנגולת כחולה" ומשירי ילדים ישנים יותר של איינשטיין.
שיר אחד בקלטת נוצר עבורה: השיר "אמרו לו", שכתב עלי מוהר על פי לחן השיר האיטלקי "Azzurro" (לחן: פאולו קונטה).
את התסריט לקטעי הקישור כתבו איינשטיין, צבי שיסל ומוני מושונוב.
בספטמבר 1993 יצא אלבום אוסף של איינשטיין בשם "אוסף", שכלל שירים מ־1983 עד 1993. אחדים מהם הוקלטו בשנים שקדמו לאלבום ולא נכללו באלבומי האולפן של איינשטיין: "ואלה שמות", "פראג", "אמרו לו" והשירים "Toi" ו"ים אדוניי" מתוך הסרט "כבלים".
עוד ב-1993 השתתף איינשטיין בקמפיין פרסומי של בנק הפועלים.
בסוף אותה שנה החל לעבוד איינשטיין על אלבום חדש, והוציא כסינגל את השיר "לבכות לך", שכתב והלחין אביב גפן ועיבד יוני רכטר.
השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים, אך המשך הפקת האלבום התעכב.
ב־1994 יצר קלטת וידאו בשם "ארץ ישראל הישנה והטובה", ובה קליפים בבימויו של צבי שיסל לשירים עבריים ישנים ששר איינשטיין.
חלק מהשירים הקליט איינשטיין בעבר, וחלקם הוקלטו עבור הקלטת.
בין השירים החדשים היו הדואטים עם יהודית רביץ "קרה זה רק הפעם" ועם איילה אשרוב "אל נא תאמר לי שלום".
הקלטת יצאה לאור במרץ 1994.
במרץ 1995 יצא אלבומו של איינשטיין "יש בי אהבה", בשיתוף שם טוב לוי.
בין השירים הבולטים באלבום היו "סע לאט ב'" (איינשטיין/לוי), שנכתב כהמשך לשירו "סע לאט", "יש בי אהבה" (ארקדי דוכין), "אותך" (איינשטיין/לוי), "בגללך" (מיכה שטרית/דוכין) והקלטה מחודשת לשיר "לבכות לך" בעיבוד משותף של לוי ויוני רכטר.
בסוף 1995, לאחר רצח יצחק רבין, הקליט איינשטיין את השיר "זה פתאום נפל עליה", שכתב הוא עצמו והלחין שם טוב לוי.
השיר נכלל באלבום "שלום, חבר", שיצא זמן קצר לאחר הרצח.
במרץ 1996 הוציא איינשטיין אלבום נוסף עם שם טוב לוי, "קצת לקחת חזרה", שכלל ברובו שירים ישנים בעיבודים חדשים.
בין השירים באלבום היו "ליפא העגלון" ו"אדוני השופט" ששר איינשטיין במסגרת בצל ירוק, "אהבת פועלי בניין" ששר במסגרת שלישיית גשר הירקון, ו"דון קישוט" ו"שיר של אחרי מלחמה" ששר במקור באלבום "יסמין".
חלק מהשירים נכללו שנתיים קודם לכן בקלטת "ארץ ישראל הישנה והטובה".
שיר אחד חדש נוצר במיוחד עבור האלבום, והוא לחנה של לאה שבת לשירו של נתן אלתרמן "המשתה".
שיתוף הפעולה עם שם טוב לוי נמשך באלבומו הבא של איינשטיין, "לאן פרחו הפרפרים", שיצא ביולי 1997. לוי הלחין חמישה משירי האלבום, ובהם "אצבעות שוקולד" שכתב אהוד מנור והשירים "אהבה ממבט ראשון" ושיר הנושא שכתב איינשטיין.
בשנת 1999 חזר איינשטיין לשתף פעולה עם שלום חנוך, באלבום המשותף "מוסקט".
האלבום יצא באוגוסט 1999, ובין השירים הבולטים בו היו "כל אחד רוצה", שבו השתתף חנוך בשירה, "גיטרה וכינור" ו"שמור על עצמך".
על עיבודי השירים היו אחראים חנוך, משה לוי ואמיר צורף.
ב-2000 הקליט איינשטיין עם אביב גפן את הדואט "יומן מסע", שיר הנושא באלבומו של גפן "יומן מסע".
השיר היה לאחד הלהיטים הבולטים באלבום.
באותה שנה כתב וביצע את השיר "אדומה שלי", ללחן של מיכה שטרית, לרגל זכייתה של הפועל תל אביב, קבוצתו האהודה, בדאבל.
עוד באותה שנה, העניק ריאיון טלוויזיוני נדיר ליאיר לפיד בתוכנית הבכורה של "יאיר לפיד" בערוץ 2. הריאיון עימו הוקלט מראש ללא קהל, בניגוד לפורמט התוכנית אשר רובה שודרה בשידור חי בנוכחות קהל באולפן.
במהלך הריאיון נשמעו תגובות הקהל באולפן בעת שהוקרנה לו הקלטת הריאיון.
יצירת השיר "אדומה שלי" הייתה התחלתו של שיתוף הפעולה בין איינשטיין למיכה שטרית.
בינואר 2001, זמן קצר לפני הבחירות לראשות הממשלה, הוציאו את הסינגל המשותף "פרנצ'סקה פוליטיקה".
השיר יצא כסינגל בלבד, ולא נכלל באלבום אולפן של איינשטיין.
בחודש מאי יצא הסינגל "ואת חוזרת לשלכת", שהלחין שטרית על פי מילים של יעקב רוטבליט.
בסוף אותה שנה הוציא כסינגלים שני שירים שהלחין ארקדי דוכין: "שחורה שלי", שכתב איינשטיין, ו"זה אני", שכתב דוכין.
שירים אלו נכללו באלבומו של איינשטיין "שמש רטובה", שראה אור בפברואר 2002. שטרית הלחין חמישה שירים באלבום, ובעיבודי השירים השתתפו מוזיקאים רבים.
האלבום נמכר בכ־15 אלף עותקים בתוך חודשיים.
באוגוסט באותה שנה הגיש איינשטיין תביעה אזרחית נגד המפיק והאמרגן מיכאל תפוח, שעימו עבד במשך 24 שנים.
תביעה זו הולידה מערכת השמצות והכפשות הדדיות, וחשפה מערכת יחסים עכורה שפרצה בין השניים, שהיו ידידים וחברי נפש.
בכתב התביעה נטען כי איינשטיין נוצל על ידי אמרגנו, שחי כביכול על חשבון רווחיו העצומים של הזמר.
האמרגן, בכתב ההגנה, טען כי איינשטיין דווקא הרוויח ממון רב, והציג את עצם הגשת התביעה כחלק מבעיותיו האישיות של הזמר כ"אדם תלותי ומפונק".
הסכסוך הסתיים בשנת 2009 בהסכם גישור.
בסוף 2002 החל איינשטיין בעבודה על אלבום חדש, והוציא כסינגל את השיר "חמלה", שהלחין ארקדי דוכין על פי מילים של איינשטיין.
העבודה על האלבום נמשכה כשנה, ובאוקטובר 2003 יצא הסינגל "בואנס נוצ'ס", שכתב איינשטיין והלחין ברי סחרוף.
בנובמבר 2003 יצא הסינגל "מילים מילים", שכתב יעקב רוטבליט והלחין פיטר רוט.
בדצמבר 2003 הוציאה חברת NMC אוסף הכולל 38 שירים בשם "המיטב" הכולל ביצועים חיים ואף ביצועים שלא ראו אור.
לאחר יציאת האוסף התברר כי האלבום יצא ללא ידיעתו של איינשטיין, שכעס על החברה איתה עבר 25 שנים.
איינשטיין טען בתקשורת כי החברה הוציאה את אוסף זה כ"נקמה" על כך שעבר לחברה המתחרה הד ארצי איתה בחר הוציא את האלבום "שתי גיטרות בס תופים" וזאת לאחר ש-NMC חלקה על הקו האומנותי שבו בחר איינשטיין.
בתגובה החליטה החברה להפסיק לשווק ולמכור את האוסף והודיעה על גניזתו של האוסף בדצמבר 2003, מה שהפך אותו לפריט לאספנים בלבד.
האלבום "שתי גיטרות בס תופים", יצא ב־22 בינואר 2004. השיר "חמלה" נכלל באלבום בגרסה שונה מזו שיצאה בסינגל.
לצד "בואנס נוצ'ס" נכללו באלבום עוד כמה לחנים של ברי סחרוף, ובהם שיר הנושא, "תודה אנשים טובים" ושירה של לאה גולדברג "תוף בודד", שאותו הקליט איינשטיין בעבר בלחן שונה.
יהודה פוליקר הלחין עבור האלבום את השיר "זה לא בדיוק געגוע", שכתב איינשטיין בהתבסס על זכרונות מתקופת ילדותו.
שיר זה זכה גם לקליפ, שבו שולבו באנימציה ממוחשבת צילום של איינשטיין עם תמונות עבר שלו.
כמו כן נכללה באלבום גרסתם של איינשטיין ורוני אלטר לשירו של בני ברמן "פרידת מלח", שנקראה באלבום "פנסי העיר דולקים עדיין".
ב־6 בפברואר 2005 הוכרז על זכייתו של איינשטיין בפרס אקו"ם על מפעל חיים בפזמונאות העברית.
באותה שנה החל בעבודה על אלבום משותף עם המוזיקאי פיטר רוט, ובחודש אוגוסט הוציא סינגל ראשון מהאלבום, "משהו טוב", שהלחין רוט למילים של דן תורן.
באוקטובר יצא הסינגל השני, "פרידה קצרה", שכתב והלחין יהלי סובול.
האלבום המלא יצא ב-3 בינואר 2006, ביום הולדתו ה-67 של איינשטיין, ונקרא "רגעים".
האלבום התאפיין בעיקר בשירים שקטים ונוגים כמו "פרידה קצרה" וגרסה מחודשת לשירו של שמוליק צ'יזיק "אף אחד לא מזיל דמעה", אך נכלל בו גם שיר הומוריסטי בשם "אחד עשר מטר".
רוט הלחין את רוב שירי האלבום, ועיבד את כולם עם המוזיקאי אלדד גואטה.
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב כעשר שנים לאחר יציאתו, ב-2016.
בחודש יציאת האלבום "רגעים" קיבל איינשטיין פרס מיוחד על תרומה רבת שנים למוזיקה הישראלית בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24. באותה שנה הופיע איינשטיין באולפן ליגת האלופות המשודר בערוץ הספורט, דבר הנחשב נדיר במיוחד.
איינשטיין שר את שירו "אחד עשר מטר".
בסוף אוגוסט 2006 יצא הספר "זו אותה האהבה/ביוגרפיה בראשי פרקים" בעריכת עלי מוהר.
הספר, המבוסס על עשרות שעות שיחה בין מוהר לאיינשטיין, מביא אנקדוטות מחייו של איינשטיין, המיטב של שיריו (אלה שכתב ואלה שביצע), מילים של מערכונים מיתולוגיים ודיאלוגים מסרטים, תמונות, פוסטרים, עטיפות של תקליטים ומאמר פותח של עלי מוהר, המנסה לפצח של "סוד קסמו של הקול של אריק איינשטיין".
את הספר מלווה תקליטור, המכיל חלקים נבחרים מהשיחות שערכו השניים בליווי נגינת פסנתר של יוני רכטר.
באותה שנה הקליט דואט עם דוד ד'אור לשירו של יהודה עמיחי "אהבנו כאן" שהלחין ד'אור והופיע באלבומו "כמו הרוח".
שותפו המוזיקלי הבא של איינשטיין היה גיא בוקאטי.
באוקטובר 2006 יצא כסינגל שירם המשותף הראשון, "רגע לפני", שהלחין בוקאטי למילים של יעקב רוטבליט.
לאורך 2007 הוציאו איינשטיין ובוקאטי כמה סינגלים נוספים, וב־6 בספטמבר 2007 יצא אלבומם המשותף, שנקרא "כל הטוב שבעולם".
פרט ל"רגע לפני", בוקאטי כתב והלחין את כל השירים באלבום.
שיר אחד, "רוקד את הטנגו לבד", כתב במשותף עם איינשטיין.
את השירים עיבדו בוקאטי ועדי גולדשטיין.
בין השירים הבולטים באלבום היו "שוב אותו העצב", "איפה שלא תהיי" ו"פה אצלנו".
אלבום זה הפך לאלבום האולפן האחרון שהוציא איינשטיין במהלך חייו.
במסגרת חגיגות השישים למדינת ישראל נבחר איינשטיין ל"זמר השישים" בהצבעה שערכו הערוץ הראשון ורשת גימל.
לקראת יום הולדתו ה-70 של איינשטיין, בדצמבר 2008, ייחדו לו אמצעי תקשורת רבים כתבות מיוחדות.
מוספי התרבות "גלריה" של עיתון הארץ ו-"7 לילות" של ידיעות אחרונות הקדישו את גיליונותיהם לאיינשטיין, וכללו מאמרים הסוקרים את דרכו האמנותית וכן התרשמויות אישיות של כותבים רבים.
כמו כן הקדישו לו תחנות הרדיו ימי שידורים מיוחדים עם שיריו.
בשנת 2010 היה איינשטיין האמן המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל, לפי נתוני אקו"ם.
עוד בשנה זו העניק איינשטיין ריאיון טלוויזיוני נדיר בתוכנית הטלוויזיה "זו אותה האהבה", לרגל הפצת הסרט "כבלים" על גבי DVD.
בתוכנית שביים והגיש גורי אלפי ושודרה בערוץ 2 התראיין איינשטיין עם מוני מושונוב וצבי שיסל.
ב־6 באפריל 2011 יצא אלבום אוסף של איינשטיין בשם "שר יצחק קלפטר", המסכם את שיתוף הפעולה בינו לבין יצחק קלפטר.
האלבום כלל שיר אחד חדש בשם "מעבדות לחירות", שכתב יעקב רוטבליט והלחינו יצחק קלפטר וגיא בוקאטי, וכן גרסה מחודשת של איינשטיין לשירו של קלפטר "צליל מכוון".
באותה שנה יצא אלבומו של המתופף מאיר ישראל "יש ימים", ובו דואט של ישראל ואיינשטיין בשם "אולי את לא יודעת (Love you)".
השיר הוקלט כבר ב־2004 אך נזנח, ואיינשטיין הקליט אותו לבדו לאלבומו "רגעים" משנת 2006. לאלבום "יש ימים" השלים ישראל את עריכת השיר בגרסת הדואט עם איינשטיין.
ב-18 באוקטובר 2011 הוציא איינשטיין את השיר "עכשיו כשאתה כאן", שכתב והלחין גיא בוקאטי לרגל חזרתו של החייל החטוף גלעד שליט.
ב־7 בפברואר 2012 יצא לאור בסינגל דואט של איינשטיין ושלמה ארצי בשם "חוזרים הביתה", שכתב והלחין ארצי.
שיתוף הפעולה בין איינשטיין לארצי, הנחשבים לשניים מהבולטים בזמרים בישראל, זכה לעניין רב בכלי התקשורת.
השיר היה לשיר הפותח את אלבומו של ארצי "אושר אקספרס".
בנובמבר 2013 נודע כי איינשטיין יחל לכתוב טור חדש במעריב, ומספר שעות לפני מותו סיים לכתוב את הטור הראשון.
הטור המלא התפרסם במהדורה מיוחדת לזכרו.
ב-26 בנובמבר 2013, בשעות הערב, נפטר איינשטיין בבית החולים איכילוב בתל אביב, לאחר שהתגלתה בגופו מפרצת באבי העורקים, שהובילה לדימום פנימי כבד, דבר שהביא למותו בגיל 74. מנהל בית החולים, פרופסור גבי ברבש, בישר לכלי התקשורת על מותו של איינשטיין באומרו: "אין מי שישיר לנו יותר".
מותו של איינשטיין הכה באבל את הציבור הישראלי ובפרט את תעשיית התרבות הישראלית.
למחרת פטירתו, בשעות הצהריים, הוצב ארונו בכיכר רבין בתל אביב, ונערך לו טקס אשכבה.
עשרות אלפים מאוהביו באו לחלוק לו כבוד אחרון, בטקס שרו חבריו המוזיקאים שלום חנוך וקורין אלאל, ונשאו דברים ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, השחקנים וידידיו הקרובים מוני מושונוב ושרת התרבות והספורט לימור לבנת.
אריק איינשטיין הובא למנוחות בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
בטקס הלוויה ספד לו חברו הטוב ומחותנו, הרב אורי זוהר.
ב-26 בפברואר 2014, שלושה חודשים אחרי מותו, יצא הסינגל "אדם בחדרו", שהלחין גיא בוקאטי למילים של אברהם חלפי.
השיר נכלל בהוצאה המחודשת של האלבום "משירי אברהם חלפי", שיצאה ב-11 במרץ 2014. למהדורה זו נוספו גם שני שירים שהלחין יוני רכטר והקליט איינשטיין בשנות התשעים: "ולמות" ו"על ענף", ועוד שני שירים שהקליט איינשטיין זמן קצר לפני מותו: "נותרו שנים ספורות" בלחן של בוקאטי ו"אימי" בלחן של עומר קליין.
עוד נכללו בה שירים של חלפי ששר איינשטיין באלבומיו האחרים.
ב-29 באוגוסט 2014 יצא האלבום "ריח של ים" של מיקי גבריאלוב, שאת אחת הרצועות בו, "הנך יפה רעייתי", שר גבריאלוב בדואט עם איינשטיין.
השיר הוקלט כסקיצה כמה חודשים לפני מותו של איינשטיין, כחלק מעבודה משותפת חדשה של איינשטיין וגבריאלוב.
בשנת 2014 הוציא יהודה פוליקר את השיר, "מאז שעזבת", שכתב עם שימי קדוש.
השיר נכלל באלבומו של פוליקר, "מוזיאון החלומות", ומשלב הקלטות של איינשטיין מתוך ריאיון שנערך עימו.
בשנת 2016 פרסמה להקת "התקווה 6" את השיר "משהו נעים לנשמה" שנכלל באלבום הכל עוד לפניי.
פזמונו של השיר מתחיל במשפט "שים לי איזה אריק ככה להירגע", ובקליפ גם מוצגת תמונתו של איינשטיין ברקע.
הזמר פיטר רוט, שעבד עם איינשטיין בשנותיו האחרונות, כתב לזכרו שיר בשם "כמה שאני מתגעגע".
עם פטירתו של איינשטיין הוחל בפרויקט להוצאת אלבומיו מהשנים 1969–1978 שיצאו בחברת פונודור (פונוקול) מחדש בסאונד משופר.
העבודה על האלבומים הובילה לאיתור וטיפול בשירים נוספים שלא נכללו באלבומיו של איינשטיין.
מתוך שירים אלה ליקט יואב קוטנר 21 שנכללו באלבום האוסף ועוד לא אמרתי הכל שיצא ביולי 2018 במסגרת פרסום המארז החגיגי "שיר שחלמתי".
גולת הכותרת של האוסף החדש היה שיר שהקליט איינשטיין ב־1976 בשם "ועוד לא אמרתי הכל".
השיר נוצר בתקופה שעבד איינשטיין עם אבנר קנר, שהלחין ועיבד את השיר למילותיו של המשורר נתן זך.
השיר תוכנן להיות חלק מהאלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'" ואף יצא כתקליט שדרים, אך נגנז.
לציון 10 שנים למותו של איינשטיין, ובצל מלחמת חרבות ברזל, הקליט דודו טסה גרסת כיסוי לשיר "ילדים של החיים".
השיר יצא כחלק מפרויקט מיוחד של גלגלצ.
בשנת 2024 יצא שירו "מה שהיה היה" מחדש בגרסת דאנס בשם "What's Done Is Done" ביחד עם המפיק המוזיקלי עופר ניסים.
השיר נכלל באלבומו של ניסים, Offer Nissim.
את העיבוד וההפקה מחדש של השיר עשה יוני רכטר יחד עם אלעד אדר.
לציון ארבע שנים למותו של איינשטיין עלתה לשידור סדרה תיעודית בשם "שיר אהבה סטנדרטי", הסוקרת את חייו ופועלו.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת התעודה.
במאי 2022 יצא הסרט התיעודי "צבי אומר: שיסל ואיינשטיין", הכולל אוסף של חומרים ביתיים מארכיונו של צבי שיסל, תוך חשיפת הקשר בין השניים.
לאחר מותו של איינשטיין הציבה עיריית תל אביב-יפו לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב חובבי ציון 40 בתל אביב.
בשנת 2013 יזמה שרת התרבות והספורט לימור לבנת את פרס אריק איינשטיין, שנועד להביע הוקרה והערכה לאמנים ותיקים ומובילים בתחומם על תרומתם החשובה לתרבות הישראלית לאורך השנים.
באוגוסט 2020 הוסב שמו של המרכז הקהילתי ברחוב דב הוז במרכז תל אביב ל"מרכז הקהילה אריק איינשטיין".
מיקומו של המרכז הקהילתי הוא בסמיכות לתחנות חייו המרכזיות של איינשטיין: רחוב גורדון בו גדל, בית החינוך ע"ש א"ד גורדון בו התחנך, תיאטרון "האהל" בו שיחק אביו ורחוב חובבי ציון בו התגורר עד מותו.
בסוף שנת 2015 נקרא אולם כדורסל בכפר סבא "היכל הספורט ע"ש אריק איינשטיין", אשר משמש גם כאולמה הביתי של הפועל כפר סבא.
על שמו של איינשטיין נקראו פארק בקריית ים וכיכר באור יהודה, כמו גם רחובות בבת ים, אשדוד, הרצליה, חולון, עכו ועוד.
בשכונת נווה גן בפתח תקווה בית ספר יסודי על שם אריק איינשטיין, בסמוך לבית הספר על שם עוזי חיטמן.
ב-28 באוקטובר 2022 התקיים מופע הצדעה לאריק איינשטיין, אורי זוהר וצבי שיסל – חבורת לול, בו גם קיבל אות גיבור תרבות הבימה (2022).
בפברואר 2017 חנכה ארקיע מטוס אמבראר שנקרא על שמו של איינשטיין.
בנובמבר 2021 ערך הרב אורי זוהר, שהיה לאורך שנים חברו של איינשטיין ועד לחזרתו בתשובה שותפו לקריירה, הכנסת ספר תורה לזכרו של איינשטיין לבית מדרש ברחוב זכרון יעקב 5 בירושלים.
באפריל 2020 החל המשורר אבי דבש בפרויקט הנצחה במסגרתו איגד את כל שיריו של איינשטיין בכל המסגרות, לפי סדר יציאתם הכרונולוגי.
הפרויקט הועלה לרשת החברתית פייסבוק ולאתר האינטרנט הרשמי של איינשטיין.
לאורך רוב שנות קריירת הזמרה שלו, וכן בעת ששיחק בתיאטרון, הגה איינשטיין את העיצור ר' כלשוני.
רק בסוף שנות התשעים החל להגות את העיצור כגרוני, כמקובל בחברה הישראלית היום.
בהשפעת סגנון הבלוז, שר איינשטיין את רוב שיריו בטון מחויך, גם כשאינם עוסקים בנושאים שמחים.
רבים התייחסו לייחוד בגון קולו של איינשטיין ותיארו אותו כייחודי וקל להבחנה, כחד-פעמי, עמוק, חם, מלטף.
בשנות הקריירה הראשונות שלו לא כתב איינשטיין את שיריו בעצמו, ובאלבום הסולו הראשון שהוציא, "שר בשבילך", לא היה מעורב ביצירה.
השיר הראשון שכתב, כשהיה בן 28, הוא "כל השבוע לך" שהלחין שמוליק קראוס.
"כל השבוע לך" ו"אז מה" היו שני השירים הראשונים פרי עטו, והם התפרסמו באלבומם של החלונות הגבוהים.
כשנשאל מדוע לא כתב לפני כן, ענה "הייתי מאוד חסר ביטחון ולא הרגשתי משורר מקצועי".
באלבומיו הבאים כבר היה מעורב יותר ביצירה, והחל לכתוב את המילים לרבים משיריו.
באלבומו "שביר" משנת 1983 כתב את כל השירים, ובאלבומו "פסק זמן" שיצא כעבור שנה כתב את כל השירים למעט אחד.
בשנות הקריירה האחרונות שלו מיעט לכתוב שירים, ושני אלבומיו האחרונים, "רגעים" ו"כל הטוב שבעולם", מורכבים ברובם משירים שכתבו אחרים.
איינשטיין גם הלחין מעט שירים, רובם לאלבום הילדים "שירי ילדים", שהוציא ב-1971. מהשירים שהלחין המיועדים לקהל הבוגר מוכרים "אבישג" מהאלבום "פלסטלינה" ו"עוד יהיה" מהאלבום "האהבה פנים רבות לה".
את שיריו המולחנים תיאר איינשטיין "זה היה נחמד, אבל לא סיכן את מוצרט".
מאז תאונת הדרכים שעבר ב-1982 הוא לא הופיע בפני קהל, חרף הביקוש הרב לכך וסכומי הכסף הגדולים שהוצעו לו.
כאשר רואיין לסדרה הדוקומנטרית של יואב קוטנר "סוף עונת התפוזים" בקטע שירד בסופו של דבר בעריכה, תיאר איינשטיין את סיבת הפסקתו להופיע: "אני לא בנוי לדברים האלה.
אני עכשיו יושב איתך בריאיון מול שמונה-עשרה אנשים ורע לי, תיאר לך שזה יהיה אל מול 3,000 איש, אני מתייבש".
איינשטיין נחשב לאחד מגדולי הזמרים והיוצרים הישראלים בכל הזמנים.
מבקר המוזיקה יואב קוטנר תיאר אותו כך: .
עבודתו של איינשטיין זכתה להערכה מאמנים ישראלים רבים כגון: שלמה ארצי, ג'וזי כץ, ריטה, אושיק לוי, מירי אלוני, דפנה ארמוני וחנן יובל.
איינשטיין היה חבר ב"שלישיית גשר הירקון", הנחשבת להרכב פורץ דרך ומשמעותי לתפיסת הפזמון העברי ולשינויים שחלו בו במהלך שנות ה-60 וסללה את הדרך ליצירת סגנון הפופ רוק הישראלי.
אלבומו "פוזי" נחשב לאלבום הרוק העברי הראשון.
שיתוף הפעולה שלו עם שלום חנוך הניב גם כן כמה מאלבומי הרוק הישראליים הראשונים, "שבלול" ו"פלסטלינה", בעוד ששיתופי הפעולה שלו עם מיקי גבריאלוב, שם טוב לוי, יוני רכטר ויצחק קלפטר הניבו את להיטיו הגדולים ביותר של איינשטיין עצמו.
במשך מרבית שנות חייו זכו אלבומיו של איינשטיין לביקורות חיוביות בעיתונות: כך למשל, על "סע לאט" נאמר שהוא: "התקליט המבריק ביותר של איינשטיין", על "חמוש במשקפיים": מ"התקליטים היותר טובים" שלו, על "אוהב להיות בבית": "טיפה מוצלחת" ועל "הייתי פעם ילד": "תקליט מושלם תוך חשיבה על כל הפרטים".
עם זאת, במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 החלו הביקורות אודות אלבומיו להיות מעורבות.
כך למשל, על הפקתו המוזיקלית של האלבום "שמש רטובה" (משנת 2002) אמונים מוזיקאים רבים, דבר, שלדעת חלק מהמבקרים, הקשה על יצירת אופי אחיד לאלבום.
על האלבום עצמו נאמר כי "התוצאה הכללית מאכזבת".
על האלבום "שתי גיטרות בס תופים" נאמר כי הוא "לא משחזר את ימיו הגדולים - אבל עדיין מדובר באוסף מהנה למדי של שירים".
שיתופי הפעולה האחרונים שלו, עם פיטר רוט וגיא בוקאטי, זכו גם כן לביקורות מעורבות, והשירים שהניבו לא זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
שירים רבים שכתב איינשטיין עוסקים בזיכרונות ילדותו מהעיר תל אביב, כ"מכבי הישן", "אני מתגעגע אבא", "זה לא בדיוק געגוע", "תל אביב, גדות הירקון, 1950" ו"תמיד זה הים".
מוטיב בולט נוסף בשיריו הוא האכזבה ממצב החברה הישראלית, המבוטאת בשירים כ"עיתונאי קטן שלי", "יושב מול הנייר", "כתבו עליו בעיתון", "לאן פרחו הפרפרים" ו"בואנס נוצ'יס".
מנגד נהג איינשטיין לכתוב ולבצע גם שירים אופטימיים, כ"אני ואתה", "מנסה לראות את הדברים הטובים", "לטפטף טיפה" ו"האור בקצה".
איינשטיין היה חובב ספורט מושבע, ונודע במיוחד כאוהד ותיק ונאמן של הפועל תל אביב (ואף שיחק בקבוצת הכדורסל שלה), המוזכרת בכמה משיריו הידועים, דוגמת "היה לנו טוב, נהיה לנו רע", "אמרו לו", "סע לאט" ו"סע לאט ב'".
איינשטיין אף כתב את המילים לשיר האליפות של הקבוצה בשנת 2000, "אדומה שלי".
כמו כן הקליט לכבוד מונדיאל 1990 את השיר "ואלה שמות" (עלי מוהר/יוני רכטר), המורכב כולו משמות של כדורגלנים.
שיר נוסף שלו העוסק בכדורגל הוא "אחד עשר מטר" (יעקב רוטבליט/פיטר רוט), המתאר בדרך הומוריסטית החמצת בעיטת עונשין במשחק כדורגל.
איינשטיין ניחן בזיכרון פנומנלי בנוגע לעובדות ספורט טריוויאליות, בעיקר בענפי האתלטיקה, כדורסל, כדורגל ושחייה.
לאורך השנים כתב איינשטיין טורים במוספי הספורט של ידיעות אחרונות ומעריב, לרוב לקראת או לאחר אירוע ספורטיבי גדול או הישג בולט של הפועל תל אביב.
רבים משיריו של איינשטיין מוגדרים כשירי ילדים, הן באלבומיו לקהל הבוגר יותר ("רוח רוח") והן באלבומים שיועדו באופן ישיר לילדים ("גברת עם סלים").
איינשטיין הוציא בסך הכול חמישה אלבומים של שירי ילדים, ובהם שירים שזכו להצלחה גם בקרב הקהל הבוגר, כ"אדון שוקו" ו"שבת בבוקר".
כמו כן הוציא בתחילת שנות התשעים שתי קלטות וידאו לילדים, "כמו גדולים" ו"כמו גדולים 2".
מקומם של שירי ילדים לא נפקד גם מאלבומיו לקהל הבוגר, ובין היתר נכללו בהם שירים כ"האדון הרופא" "מכופף הבננות" ו"רוח רוח" (ב"מזל גדי") או "מה עושות האיילות" (ב"האהבה פנים רבות לה").
איינשטיין כמעט שלא הלחין את שיריו בעצמו, וברוב אלבומיו נהג לשתף פעולה עם מוזיקאי מרכזי אחד, שהלחין ועיבד את רוב השירים באלבום.
כבר ב־1970, לאחר שני אלבומים משותפים עם שלום חנוך, סיפר שזוהי שיטת העבודה המועדפת עליו, כיוון שכך נוצר אלבום מגובש יותר ומפוזר פחות.
כמעט בכל האלבומים שבהם נעשה שיתוף פעולה כזה קיבל המוזיקאי קרדיט לצידו של איינשטיין על גבי עטיפת האלבום.
המוזיקאי הראשון שקיבל קרדיט כזה הוא שלום חנוך, באלבומיו המשותפים עם איינשטיין "שבלול" ו"פלסטלינה" מ-1970. שנתיים קודם לכן הלחין חנוך את כל שירי אלבומו של איינשטיין "מזל גדי".
חנוך ואיינשטיין הוציאו אלבום משותף אחד נוסף, "מוסקט" ב-1999, וכן אלבום הופעה ב-1979.
שיתוף פעולה בולט נוסף של איינשטיין היה עם המוזיקאי מיקי גבריאלוב, שהתחיל באלבומם המשותף "בדשא אצל אביגדור" מ-1971. אלבומים נוספים שבהם איינשטיין שיתף פעולה עם גבריאלוב היו "סע לאט" (1974), "חמוש במשקפיים" (1980), "אוהב להיות בבית" (1986) ו"על גבול האור" (1987).
גבריאלוב הלחין גם מספר שירים לאלבומיו של איינשטיין שבהם לא היה השותף המרכזי ליצירה, כמו "אמא אדמה" עבור האלבום "יסמין".
המוזיקאי שאיתו איינשטיין הוציא את מספר האלבומים הרב ביותר הוא שם טוב לוי, שהיה המעבד המרכזי בשבעה מאלבומיו.
שיתוף הפעולה ביניהם החל באלבום "יסמין", שבו נכללו שניים מלחניו של לוי.
בהמשך שנות השבעים הפיק לוי מספר אלבומים של איינשטיין שהורכבו בעיקר מגרסאות כיסוי, כמו "ארץ ישראל הישנה והטובה" או אלבום שירי הילדים "ילדים".
אלבומם הראשון שבו היה לוי המלחין העיקרי היה "פסק זמן", שיצא ב-1984. כעבור שנה הוציאו איינשטיין ולוי אלבום משותף נוסף, "תוצרת הארץ", ובשנות התשעים הפיק לוי שני אלבומים נוספים של איינשטיין: "יש בי אהבה" (1995) ו"לאן פרחו הפרפרים" (1997).
עם המוזיקאי יוני רכטר הוציא איינשטיין ארבעה אלבומי אולפן, וכן אלבום הופעה אחד.
הראשון שבהם היה "האהבה פנים רבות לה", שיצא ב-1976. מאוחר יותר הלחין רכטר מספר שירים לאלבומיו של איינשטיין, ובהם "עטור מצחך", שנחשב לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר.
איינשטיין ורכטר שבו לשיתוף פעולה מלא בסוף שנות השמונים, באלבום "משירי אברהם חלפי" ובאלבומי הילדים "הייתי פעם ילד" ו"האריה, היונה ותרנגולת כחולה".
בתחילת שנות השמונים הוציא איינשטיין שני אלבומים משותפים עם יצחק קלפטר, "יושב על הגדר" ו"שביר".
קלפטר גם ניגן בגיטרה ברוב אלבומיו של איינשטיין בשנות השמונים והתשעים, וכן כתב והלחין עבורם מספר שירים.
שיתוף הפעולה ביניהם אף סוכם באלבום אוסף של איינשטיין בשם "שר יצחק קלפטר".
בשנת 2005 הוציא איינשטיין אלבום משותף עם פיטר רוט בשם "רגעים".
החל מ-2006 שיתף איינשטיין פעולה עם המוזיקאי גיא בוקאטי.
בוקאטי הלחין את כל שירי אלבומו האחרון של איינשטיין "כל הטוב שבעולם" מ-2007, וכן מספר שירים נוספים שנכללו רק על גבי אלבומי אוסף של איינשטיין שיצאו מאז או יצאו ישירות לרדיו כסינגלים.
אמנים רבים שאיתם שיתף איינשטיין פעולה באלבומיו זכו לפרסומם העיקרי הראשון בזכות שיתוף הפעולה עימו.
כך למשל היו שלום חנוך, שלפרסומו הראשון זכה בעקבות אלבומיו המשותפים עם איינשטיין בסוף שנות השישים ותחילת השבעים, מיקי גבריאלוב, שאומנם היה מוכר קודם לכן כבסיסט "הצ'רצ'ילים", אך בשיתוף הפעולה עם איינשטיין נחשף לראשונה כמלחין, שם טוב לוי וגיא בוקאטי.
הפזמונאי הבולט ביותר שעמו שיתף איינשטיין פעולה הוא יעקב רוטבליט, שכתב בין היתר את רוב שירי אלבומו של איינשטיין "בדשא אצל אביגדור", ובהם להיטים כ"צא מזה" ו"אני רואה אותה בדרך לגימנסיה".
על השירים המפורסמים הנוספים שכתב רוטבליט לאיינשטיין נמנים "כמה טוב שבאת הביתה", "אמא אדמה" ו"שלום חבר".
פזמונאי נוסף שאיתו הרבה איינשטיין לשתף פעולה היה יהונתן גפן.
עם שיריו המוכרים של גפן שהקליט איינשטיין נמנים "כשאת בוכה את לא יפה", "דון קישוט" ו"גן של שושנים".
שיריו של גפן תפסו חלק נכבד גם באלבומי הילדים של איינשטיין, ובהם "כמה שרציתי כלב" ו"הצריך הזה".
ברבים מאלבומיו שר איינשטיין שירי משוררים.
על הבולטים שבשירי המשוררים שביצע נמנים "ערב מול הגלעד", "תוף בודד" ו"מה עושות האיילות" של לאה גולדברג, "יצאנו אט", "דודו", "הן אפשר" ו"רותי" של חיים חפר, "היא יושבה לחלון" ו"הכניסיני תחת כנפך" של חיים נחמן ביאליק ו"פגישה לאין קץ", "מבלי להפריע", "תוצרת הארץ" ו"סיום" של נתן אלתרמן.
ב-1988 הוציא אלבום מיוחד עם שירים של המשורר אברהם חלפי, בשיתוף עם יוני רכטר שהלחין חלק מהשירים בו.
באלבום מופיעים שירים כ"עטור מצחך", "שיר על יונה בחלוני", "צער לך" ו"שיר על התוכי יוסי".
גם אלבומו "תוצרת הארץ" מורכב כמעט כולו משירי משוררים, רובם של נתן אלתרמן.
איינשטיין לא הרבה להופיע כשחקן, אך בסרטים שבהם השתתף בלט בכישרון המשחק שלו.
מבקרים רבים ציינו לטובה את הנוכחות הכריזמטית של איינשטיין בסרטיו, אותה נוכחות שאפיינה גם את שיריו.
מאפיין בולט במשחקו של איינשטיין היה כישרון החיקוי שלו, שבלט אצלו כבר מנעוריו.
במהלך הקריירה נתן ביטוי לכך בעיקר בחיקוי דמויות לאומיות ומִבְטָאִים של יוצאי גלויות ודוברי שפות שונות.
במערכונים "העולים החדשים" ו"חידון התנ"ך", למשל, חיקה מבטאים שונים וגם אנשים מסוימים (כמו יו"ר ועדת השופטים בחידוני התנ"ך הראשונים ד"ר ברוך בן-יהודה או חתן התנ"ך העולמי השני יחיא אלשיך).
במערכון "שונות", הכלול באלבום "שבלול", חיקה איינשטיין מנהיגים, אמנים וסמלי תרבות מהעשורים הראשונים למדינה, כמו דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, השחקנים יוסי ידין, שמואל רודנסקי ושמוליק סגל, הזמר שמשון בר-נוי, הסופר והעיתונאי דן בן אמוץ והחידונאי והשדרן שמוליק רוזן.
אשתו הראשונה הייתה אלונה (בתו של גדעון שוחט).
הם נישאו במאי 1963 מנישואים אלה נולדה ב-1964 בתם הבכורה שירי.
ב-1967 התגרשו בני הזוג, וב-1968 שבו ונישאו בשנית.
בנישואים אלה נולדה ב-1971 בתם השנייה יסמין, שעל שמה נקרא אלבומו של איינשטיין מ-1972. גם נישואים אלה הסתיימו, באותה שנה, בגירושים.
ב-2006 נפטרה אלונה ממחלת הסרטן.
שירי ויסמין, בנותיהם של אלונה ואריק איינשטיין, חזרו בתשובה ביחד עם אִימן בסוף שנות השבעים.
לימים הן נישאו לשני בניו החוזרים בתשובה של אורי זוהר, אפרים פישל ושלום.
החתונה הראשונה, זו של אפרים פישל ושירי, נערכה ב-6 במרץ 1985, ותועדה בסרטו הקצר של רנן שור "חתונה בירושלים", שפתח את פסטיבל הסרטים בחיפה ב-1985.
אשתו השנייה הייתה סימה אליהו, אליה היה נשוי במשך כארבעים שנה עד לפטירתו.
היא שיחקה לצידו בסרט "מציצים", בו גילמה את אשתו מילי, ושיחקה לצידו גם בסרט השני בטרילוגיה התל אביבית, "עיניים גדולות".
לזוג נולדו שני ילדים, אמיר נולד ב-1982 (עליו נכתב השיר "בוקר טוב אמיר") ודינה נולדה בשנת 1984 (לימים אדריכלית).
המשפחה התגוררה ברחוב חובבי ציון בתל אביב.
הבוגד (1960) – שחקן (סרט קצר, בתפקיד החייל)
דליה והמלחים (1964) – שחקן (בתפקיד גורנישט)
שבלול (1970) – סרט דמוי תיעודי על הפקת האלבום "שבלול"
מציצים (1972) – תסריטאי, שחקן (בתפקיד אלי)
עיניים גדולות (1974) – שחקן (בתפקיד יוסי)
כמו גדולים (1991) – תסריטאי, שחקן
עורך: מיכאל תפוח, תל אביב: הוצאת כנרת, 1981
אריק איינשטיין: מבחר שירים לילדים.
עורכים: אריק איינשטיין וצבי שיסל, רמת גן: הוצאת כנרת, 1989
עורכים: אריק איינשטיין ומיכאל תפוח, עורך מוזיקלי: ברט ברמן, רמת גן: הוצאת כנרת, 1991
אריק אדמס הוא סולן של להקת ההבי מטאל האמריקאית מנוור משנת 1980.
אדמס, יליד אובורן שבניו יורק, היה חברו של ג'ואי דימאיו, שותפו ללהקה עוד לפני הקמתה, ומטפל בענייניה הכספיים של הלהקה.
הוא מספר שהושפע מאוד מאיאן גילן (סולן הלהקה דיפ פרפל).
אדמס התעניין במוזיקה מגיל תשע.
הוא ניגן בגיטרה ובגיל 11 הקים להקה בשם The Kids.
הצטרף ללהקת Manowar בשנת 1980. שם הבמה שלו מורכב מהשמות הפרטיים של שני בניו, אריק ואדם.
אריק-עמנואל שמיט (Éric-Emmanuel Schmitt, נולד ב-28 במרץ 1960) הוא דרמטורג, מחזאי, סופר ובמאי צרפתי שהתאזרח ב-2008 בבלגיה.
אריק-עמנואל שמיט נולד בשנת 1960 ביישוב סנט פואה-לה-ליון במחוז רון שבצרפת, במשפחה ממוצא אלזסי, והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה.
ספריו תורגמו ללמעלה מ-35 שפות ובהן עברית.
זכה בפרסים רבים, בצרפת ובגרמניה, על אופן הכתיבה הייחודי שלו.
כתב ספרים רבים וכן מחזות לתיאטרון ותסריטים לקולנוע, שגם עליהם זכה בפרסים רבים.
"משפטו של דון חואן", מחזה
"אדון איברהים ופרחי הקוראן" (2001) Monsieur Ibrahim et les fleurs du Coran (עוסק בסופיזם וגם ביהדות) על פיו הופק הסרט "מר איברהים"
"אוסקר והאישה בוורוד" (Oscar et la dame rose (2002
"הילד של נוח" (L'Enfant de Noé (2004 (עוסק ביהדות ונצרות)
אריק אקסל קרלפלט (בשוודית: Erik Axel Karlfeldt; 20 ביולי 1864 – 8 באפריל 1931) היה משורר שוודי, ששירתו המקומית והמסורתית בסגנונה הייתה פופולרית ביותר.
הוא זכה בפרס נובל לספרות לאחר מותו, בשנת 1931, לאחר שב-1918 ויתר על הפרס.
קרלפלט נולד למשפחת איכרים בקארלבו שבחבל דלארנה.
שמו המקורי היה אריק אקסל אריקסון אך הוא החליף אותו כדי להתרחק מאביו, שנאשם בפלילים.
הוא למד באוניברסיטת אופסלה ולימד בבתי ספר שונים, כולל בית הספר בפרבר יורסהולם של סטוקהולם ובבית ספר למבוגרים.
בתום לימודיו עבד בספרייה המלכותית של שוודיה במשך חמש שנים.
ב-1904 נבחר קרלפלט לאקדמיה השוודית, ובה החזיק בכיסא מספר 11. ב-1905 נבחר למכון נובל של האקדמיה, וב-1907 נבחר לוועדת נובל.
ב-1912 הוא נבחר כמזכיר האקדמיה, תפקיד שבו החזיק עד מותו.
ב-1917 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאת אוניברסיטת אופסלה.
אריק איידל הוא שחקן, קומיקאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא עוסק גם בכתיבה ובהלחנה.
איידל התפרסם בעיקר במסגרת מונטי פייתון, בה כיכב במספר רב של דמויות ועסק בכתיבה של מערכונים שונים.
המערכונים שכתב מתאפיינים בטקסטים ארוכים מאוד, הנאמרים במהירות וברצף, אשר אותם היה אומר בעצמו בדרך כלל.
איידל כתב והלחין רבים משירי מונטי פייתון, ביניהם את הלהיט מתוך הסרט בריאן כוכב עליון: Always look on the bright side of life, שאותו גם שר, בנוסף לשירים אחרים של החבורה.
איידל היה חברו הקרוב של המוזיקאי ג'ורג' האריסון, יוצא להקת הביטלס.
הקשר האישי ההדוק בין השניים אפשר את הפקתו של הסרט "בריאן כוכב עליון".
כאשר פנה איידל להריסון וסיפר לו כי ה-BBC ביטלו את השתתפותם בהפקת הסרט, הסכים הריסון להשקיע את כל רכושו בסרט, ואף הקים לשם כך חברת הפקות עצמאית.
לימים כינה איידל את הצעד של הריסון: "כרטיס הקולנוע היקר ביותר ששולם אי פעם".
לאחר ההתפרקות של חבורת מונטי פייתון, הופיע איידל בסרטים שונים ובטלוויזיה, וגם דיבב בסרטים החרב הקסומה (את הדרקון דבון), ובשרק השלישי (את מרלין הקוסם).
אריק היא סדרת טלוויזיה לילדים, אשר שודרה במקור ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV בין השנים 1989–1997. הסדרה מבוססת על ספר ילדים מאת הסופר הבריטי אלן אלברג.
בישראל העונות הראשונות של הסדרה שודרו בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90 במסגרת רצועת "תוכניות הילדים והנוער".
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של הילד הבריטי אריק בנקס אשר גר יחד עם הוריו בשכונה פרברית בריטית ממוצעת.
לאריק יש סוד יוצא דופן - מעת לעת הוא הופך באופן בלתי מוסבר לכלב לתקופות קצרות.
הטרנספורמציות הבלתי צפויות הללו מובילות לעיתים רבות למצבים משעשעים ומאתגרים, שכן אריק חייב להתמודד עם הסיטואציות השונות אליהן הוא נקלע תוך שהוא מקפיד להסתיר את הטרנספורמציות שלו מבני משפחתו, חבריו והציבור.
לעיתים רבות אריק לומד לקחים יקרי ערך כתוצאה מהטרנספורמציות ומצליח אף לפתור בעיות שונות.
במהלך העונות 5–9 עלילת הסדרה התמקדה בהרפתקאותיו של ילד אחר, רקס תומאס (בגילומו של אדם רופר), אשר סובל מבעיה דומה.
אדוארד פידו בתפקיד אריק בנקס (בעונות 1–4)
אדם רופר בתפקיד רקס תומאס (בעונות 5–9)
ליזה גודארד בתפקיד גברת ג'סופ
את דמותם של אריק ורקס ככלבים גילמו לאורך השנים ארבעה כלבים שונים
"בהופעה משותפת" הוא אלבום הופעה מאת הזמרים-יוצרים הישראלים אריק איינשטיין ושלום חנוך, אשר יצא לאור בשנת 1979. האלבום הוקלט במהלך שתי הופעות שקיימו השניים ב-18 ו-19 ביוני בהיכל התרבות, תל אביב באותה שנה.
אלבום זה היה שיתוף הפעולה הראשון של איינשטיין וחנוך מאז "פלסטלינה", אותו הוציאו לאור תשע שנים לפני כן.
במופע זה הסתמן שינוי בדרכו המוזיקלית של איינשטיין, שעשה באלבום זה שימוש בצליל מלוטש שהושפע מפאנק והתאפיין בעיבודים עשירים, שכללו חטיבת כלי נשיפה.
איינשטיין המשיך בקו סגנוני זה באלבומו "חמוש במשקפיים" משנת 1980.
האלבום היה השני שהקליט איינשטיין בחברת CBS ישראל (לאחר "מזל גדי").
אלבומיו בעשר השנים הקודמות יצאו בחברת פונודור.
האלבום יצא לאור בפורמט תקליט כפול.
במהדורת התקליטור הראשונה, שיצאה ב-1991, הושמטו מהאלבום שלוש רצועות: הקטע האינסטרומנטלי "ריחוף", השיר "עד מחר" בביצוע זמרת הליווי דפנה ארמוני ושירו של איינשטיין "עצים".
במהדורה של האלבום, משנת 2005, יצא האלבום מחדש במתכונתו המקורית והמלאה הכוללת את שלוש הרצועות שהושמטו.
על עטיפת האלבום מופיע איור של המעצב והטיפוגרף מנחם רגב, שבו נראים גגות העיר תל אביב, באזור היכל התרבות, כשמביניהם מזדקר חלקו העליון של הפסל "התרוממות" של מנשה קדישמן, הניצב בקצה החניון שבחזית ההיכל.
אריק איינשטיין - זמרה, תוף מרים
שלום חנוך - זמרה, גיטרה
אלונה טוראל - פנדר רודס, סינתיסייזר
אילן מוכיח - סקסופון, סינתיסייזר
מיקי שביב - גיטרה בס, קולות רקע
מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה, קולות רקע
דפנה ארמוני - קולות רקע, תוף מרים, זמרה (ד3)
אריק אג'יופור (נולד ב-21 ביולי 1979 באסאבה, ניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם.
אריק אג'יופור שיחק במספר קבוצות בניגריה, ובשנת 1999 עבר לקבוצת אנימבה, במדיה שיחק שלוש שנים.
בשנת 2002 הגיע לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה, מיד לאחר גביע העולם בכדורגל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, בו נמנה עם סגל נבחרת ניגריה, אך לא שותף.
באותה העונה הוא העפיל עם מכבי חיפה לשלב הבתים בליגת האלופות, וזכה עימה בגביע הטוטו.
לאחר שנתיים במכבי חיפה עבר אג'יפור למועדון ספורט אשדוד, ושיחק בה עונה אחת.
לאחר שלוש שנים עזב אג'יפור את ישראל ועבר לשחק בקפריסין, בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני, במדיה שיחק עד שנת 2009.
אֶריק סילביין אבידל הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
בתפקידו האחרון שימש כמנהלה הטכני של ברצלונה.
לאחר התאסלמותו, קיבל אבידל את השם המוסלמי בילאל.
אבידל החל את הקריירה בגיל 13 באולימפיק ליון, שם הוא שיחק בכל קבוצות הנוער.
בעונת 1996/97 שיחק בקבוצת המשנה של הקבוצה הנקראת "איי.אס ליון דושר" בליגה השלישית.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במונקו, אליה הצטרף ב-16 בספטמבר 2000. מאמנו קלוד פואה שפוטר אחרי עונה לא מוצלחת ראה את הפוטנציאל שלו ולקח אותו עמו לליל, בה התברג לצמרת והפך לשחקן הרכב קבוע, והופיע במדיה 62 פעמים.
בסוף שנת 2004 שב למחוז ביתו, והצטרף לליון, ששילמה עליו 10 מיליון אירו.
ליון הייתה אז אלופת צרפת בפעם השנייה ברציפות.
הוא חתם על חוזה בן 4 שנים.
בתקופתו בליון זכה ב-3 תוארי אליפות, בהן שיחק באופן קבוע כמגן שמאלי.
בזכות הופעותיו בליון זומן לנבחרת צרפת.
ב-28 ביוני 2007 אבידל עבר לברצלונה בתמורה ל-15 מיליון אירו, וחתם על חוזה בן 4 שנים.
ביום החתמתו אמר "זה היה ארוך ומתיש, אבל העיקר שזה נגמר כמו שרציתי.
ההעברה הייתה למרות ההתנגדות הראשונית של ליון, ולאחר איומים של אבידל להחרים את פתיחת האימונים.
נשיא ברצלונה, ז'ואן לאפורטה, ציין כי סעיף השחרור של אבידל הוא 90 מיליון אירו, ושליון יקבלו חצי מיליון אירו אם ברצלונה תזכה בליגת האלופות ב-4 העונות הקרובות.
אבידל היה המגן השמאלי העיקרי של ברצלונה, והוא שותף ב-30 משחקי ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה.
בעונה הבאה המשיך לפתוח בסגל הקבוצה כשהיה כשיר.
במשחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות מול צ'לסי קיבל כרטיס אדום לאחר שהכשיל את ניקולא אנלקה, חלוץ הקבוצה היריבה.
בעקבות כך נאלץ אבידל להחמיץ את משחק הגמר מול מנצ'סטר יונייטד, בו ניצחה ברצלונה 2-0 והשלימה טרבל ראשון בהיסטוריה לקבוצה ספרדית.
אבידל הורחק גם במשחק הליגה מול ויאריאל, ולכן נאלץ להחמיץ גם את משחק הגמר של גביע המלך הספרדי, בו גברה ברצלונה על אתלטיק בילבאו 4-1. באותה עונה שותף אבידל ב-25 משחקי ליגה וב-5 משחקים בליגת האלופות.
בינואר 2011 כבש אבידל את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה במסגרת שמינית גמר גביע המלך מול אתלטיק בילבאו במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1, והעלה את הקבוצה לשלב הבא עקב יתרון שערי חוץ.
חודש מאוחר יותר התגלה גידול סרטני בכבד של אבידל, שאילץ אותו להינתח באופן מיידי.
אבידל התאושש מהניתוח וחזר לשורות קבוצתו במסגרת משחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד כאשר נכנס בדקה ה-90. ברצלונה עלתה לגמר ליגת האלופות, ובחגיגות הניצחון במגרשה הביתי, הניפו שחקני הקבוצה את אבידל על ידיהם.
ב-28 במאי 2011 שיחק אבידל 90 דקות במסגרת בגמר ליגת האלופות בו גברה ברצלונה 1-3 על מנצ'סטר יונייטד.
בטקס הנפת הגביע, החליט קפטן הקבוצה, קרלוס פויול, לתת לאבידל את הכבוד להניף את הגביע.
ב-19 בינואר 2012 כבש אבידל את שער הניצחון במסגרת המשחק הראשון של רבע גמר גביע המלך מול ריאל מדריד במשחק שהסתיים בתוצאה 2-1 לטובת ברצלונה.
ב-15 במרץ 2012 פורסם כי אבידל יצטרך לעבור השתלת כבד ובכך הוא סיים את עונת 2011/2012. הוא נותח ב-10 באפריל ושוחרר מבית החולים ב-21 במאי.
הוא שב להתאמן בחודש דצמבר באותה שנה וב-21 בפברואר 2013 אישרו רופאיו כי החלים מהניתוח וכי הוא רשאי לחזור לשחק.
ב-19 במרץ 2013 שיחק לראשונה מאז הניתוח במדי ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, במשחק ידידות מול איסטרס מהליגה השנייה בצרפת.
ב-6 באפריל 2013 חזר לשחק במסגרת רשמית במשחק ליגה נגד מיורקה.
אבידל נכנס כמחליף בדקה ה-70, כאשר קבוצתו הוליכה 0-5, תוצאה שנשמרה עד לסיום.
ב-1 ביוני 2013 ערך אבידל את משחקו האחרון במדי ברצלונה.
ב-8 ביולי 2013 חתם אבידל במועדון נעוריו בו החל את הקריירה המקצועית שלו, מונקו, ושיחק בו קדנציה שנייה.
עם חתימתו קיבל אבידל את סרט הקפטן בקבוצה.
ב-5 ביולי 2014 חתם אבידל באולימפיאקוס.
ב-19 בדצמבר 2014 הודיע רשמית על פרישה ממשחק כדורגל.
ב-14 ביוני 2017 חזר לברצלונה להיות ה"שגריר" הרשמי השלישי במשרה מלאה אחרי רונאלדיניו וריבאלדו.
ב--7 ביוני 2018 מונה למנהל הטכני של ברצלונה.
ב-18 באוגוסט 2020 פוטר מתפקידו.
אבידל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת ב-18 באוגוסט 2004. במדי הנבחרת הופיע 67 פעמים.
למרות מספר פציעות ומחלוקות עם פיפ"א, אבידל שותף במונדיאל 2006. הוא שיחק כמגן השמאלי של צרפת לאורך כל משחקיה בטורניר עד הגמר, למעט משחק בודד בשלב הבתים ממנו היה מושעה.
אבידל היה שותף לשלושת משחקיה של הנבחרת הצרפתית בשלב הבתים ביורו 2008, טורניר בו לא ניצחה אף משחק.
במשחק האחרון תיקל אבידל את לוקה טוני האיטלקי ברחבה, הורחק בכרטיס אדום וגרם לפנדל לטובת נבחרת איטליה.
אנדרסן הגיע למקום השישי בתחרות קופנהגן בשנת 1923 (ניצח: אהרון נימצוביץ' ).
בשנת 1924 הגיע למקום השלישי בתחרות קופנהגן (ניצחו: יוהנס גירסינג וקינץ) והגיע למקום השני בתחרות ראנדרס (ניצח: קיר).
בשנת 1927 חלק אנדרסן מקום 4-5 בתחרות קופנהגן (ניצח: גזה מארוצי).
בשנת 1928 הגיע למקום הרביעי בתחרות קופנהגן (ניצח: אהרון נימצוביץ').
בשנת 1929 חלק מקום 5-6 בתחרות גטבורג (אליפות הצפון, ניצח: גדעון סטולברג).
בשנת 1930 חלק מקום 4-5 בתחרות סווינמונדה (ניצח: פרידריך זמיש).
בשנת 1933 חלק אנדרסן מקום 3-5 בתחרות קופנהגן (ניצח: אהרון נימצוביץ').
בשנת 1935 חלק מקום 8-9 בתחרות באד נויהם (ניצח: יפים בוגוליובוב).
בשנת 1937 הגיע למקום ה-13 בתחרות יוראטה (האליפות הרביעית של פולין, ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר).
אנדרסן שיחק בנבחרתה האולימפית של דנמרק בשש אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית (מינכן 1936).
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח השלישי השיג תוצאה של +8 -3 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), דנמרק זכתה במדליית הכסף
באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח השני השיג תוצאה של +9 -4 =3
באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +9 -5 =3
באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +4 -8 =4
באולימפיאדת השחמט 1933, האולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +3 -4 =6
באולימפיאדת השחמט 1935, האולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה, בלוח הראשון השיג תוצאה של +7 -10 =1 .
בין היתר ניצח את השחמטאים וסיה פירץ, רודולף שפילמן, ולדאס מיקאנס, ויליאם וינטר, יוסף פורת וסיים בתיקו עם ראובן פיין
באולימפיאדת השחמט 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח הראשון השיג תוצאה של +6 -7 =6
אריק אלעזר (נולד בשנת 1971) הוא קצין במילואים בדרגת אלוף-משנה, ששירת כנספח צה"ל ומשרד הביטחון בצרפת ספרד ופורטוגל, פיקד על חטיבת המרום ומחוז הצפון בפיקוד העורף.
כמו כן פיקד בעבר על יחידת עוקץ, בית הספר ללוחמה בטרור ומתקן אדם והיחידה המטכלית לאבטחת בכירים בצה"ל, שירת במגוון תפקידים ביחידת דובדבן.
כיום משמש כמנכ"ל חברת מרעום דולפין.
עם גיוסו לצה"ל ביולי 1989, התנדב ליחידת דובדבן.
ביחידה עבר אלעזר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב ליחידת דובדבן כמפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ולחימה כנגד הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון.
בהמשך שימש כמפקד פלגה וכסגן מפקד היחידה.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד מתקן אדם, לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד יחידת עוקץ, ופיקד עליה במהלך הלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך כיהן כמפקד בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור, לאחר מכן שימש כמפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים, בין היתר במלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2008 מונה למפקד מרהו"ם בדרגת אל"ם, וסיים את תפקידו ב-2011, לאחר לימודים, מונה ב-2012 למפקד מחוז הצפון בפיקוד העורף.
במאי 2014 הוחלט כי ימונה לנספח צה"ל בצרפת.
במהלך שנת 2014 נכנס לתפקידו.
בשנת 2018 השתחרר מצה"ל לאחר 28 שנות שרות.
אריק תור אולסון הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
אולסון נולד בטקומה, וושינגטון, ארצות הברית.
בשנת 1973 השלים אולסון את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית.
בשנת 1974 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד.
אולסון שירת במספר תפקידי פיקוד בצוותי הקומנדו הימי ובין היתר בצוות 6 של אריות הים.
במלחמת המפרץ שירת כקצין מטה בפיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי.
על האופן בו לחם בקרב מוגדישו עוטר אולסן בכוכב הכסף.
בשנת 1994 מונה למפקד צוות שש.
בשנת 1999 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי.
בשנת 2003 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
ביולי 2007 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, ושירת בתפקיד בין היתר בעת מבצע חנית נפטון.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור בחברת אירידיום, כמו כן הוא מכהן כדירקטור בחברת אנדר ארמור.
הוא החל את דרכו כמאמן נוער בעיר הולדתו, נתניה, ונחל הצלחה כאשר זכה באליפות ובגביע המדינה לנוער ובאליפות ליגת העל לתיכונים.
הוא החל את דרכו כמאמן בוגרים בעירוני אשקלון לפני שעבר לברק נתניה עמה העפיל לליגת העל והגיע איתה לפיינל פור ולגמר גביע המדינה.
בנוסף אימן את מכבי אשדוד, עירוני נהריה והפועל אילת.
במקביל לעבודתו בליגת העל שימש כמאמן נבחרת הנוער של ישראל ועוזר מאמן הנבחרת הבוגרת.
בצעירותו שיחק בקבוצת הנוער של מכבי נתניה בכדורסל, ומספר עונות גם בקבוצה הבוגרת.
בעונת 2002 החל לאמן את קבוצת הנוער של מכבי נתניה.
ב-2003 הוביל את נתניה לזכייה בגביע המדינה לנוער וב-2006 זכה עם נתניה באליפות המדינה וגם באליפות ליגת העל לתיכונים עם תיכון שרת נתניה.
הוא החל את דרכו בליגת העל כאשר מונה לעוזרו של עופר ברקוביץ' בעירוני אשקלון בעונת 2007/8. ברקוביץ' סיים את תפקידו לאחר שלושה משחקים בלבד והוחלף על ידי אלפסי, שהדריך את הקבוצה במשך עשרה מחזורים עד אשר פוטר מהקבוצה והוחלף על ידי עדי אזולאי.
לאחר מכן עשה אלפסי את דרכו חזרה לנתניה כאשר הפעם מונה למאמן קבוצת הבוגרים אשר שיחקה בליגה הלאומית.
בעונה זו זכתה הקבוצה להצלחה רבה כאשר בסופה עלתה לליגת העל לאחר שסיימה את העונה במאזן של 33 ניצחונות והפסד אחד.
בעונה שלאחר מכן בליגת העל סיימה נתניה את העונה הסדירה במקום החמישי ועלתה לפיינל פור לאחר שגברה על מכבי חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
נתניה הנחילה למכבי תל אביב את הפסדה היחיד בעונה הסדירה במשחק שהסתיים לאחר שתי הארכות.
בפיינל פור הפסידה נתניה למכבי תל אביב בחצי הגמר ולהפועל ירושלים במשחק על המקום השלישי.
אלפסי נבחר למאמן העונה בעוד שחקניו, שמוליק ברנר ודנילו פינוק נבחרו לחמישיית העונה.
בעונתו השלישית כמאמן הוליך את נתניה עד לגמר גביע המדינה 2011 שם נכנעה הקבוצה למכבי תל אביב.
בליגת העל דורגה נתניה במקום השמיני בתום העונה הסדירה והודחה על ידי מכבי תל אביב בשלושה משחקים בסדרת רבע הגמר.
לאחר שלוש עונות בנתניה מונה אלפסי למאמן עירוני אשקלון לעונת המשחקים 2011/12 בעוד דני פרנקו החליף אותו בנתניה.
אשקלון סיימה את העונה במקום השישי אבל למרות יתרון 2:0 בסדרת רבע הגמר מול מכבי ראשון לציון הפסידה 2:3 ולא העפילה לפיינל פור.
באותה עונה השתתף אלפסי במשחק האולסטאר של ליגת העל כאשר אימן את נבחרת הישראלים לצדו של אפי ברינבוים.
אלפסי שב לליגת העל במהלך עונת 2013/14 כאשר מונה למאמנה של מכבי אשדוד במקומו של נתי כהן.
אלפסי השיג חמישה ניצחונות ב-18 מחזורים ואשדוד סיימה את העונה במקום האחרון המוביל לליגה הלאומית אך ברק נתניה החליטה שלא להמשיך את דרכה בליגת העל ואשדוד נשארה בליגה.
בשנת 2015 מונה אלפסי למאמנה של עירוני נהריה.
נהריה סיימה את עונת 2015/16 במקום הרביעי אך למרות יתרון הבייתיות הפסידה להפועל אילת בשלושה משחקים בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
נהריה סיימה את עונת 2016/17 במקום השישי אך למרות יתרון 2:0 על הפועל ירושלים בסדרת רבע גמר הפלייאוף הפסידה 3:2 והחמיצה את הפיינל פור.
בעונת 2017/18 הסתבכה נהריה במאבקי תחתית אך מספר ניצחונות לקראת סוף העונה הבטיחו את הישארותה בליגה.
בתחילת עונת המשחקים 2018/2019 הוחלף על ידי מיקי גורקה.
בדצמבר 2018 שב לתפקיד לאחר פתיחת עונה כושלת של נהריה.
בתום העונה הצליח אלפסי במשימתו להשאיר את הקבוצה בליגה הראשונה על חשבונה של יריבתה לתחתית בני הרצליה.
בתום העונה הוחלף אלפסי על ידי דני פרנקו.
לקראת עונת 2019/20 מונה אלפסי למאמנה של הפועל אילת.
לאחר שאילת סיימה את העונה במקום העשירי הוחלף אלפסי על ידי אריאל בית הלחמי.
לקראת סיום עונת 2020/21 בליגה הלאומית מונה אלפסי למאמנה של אליצור "איתו" אשקלון במקומו של חנן הירשוביץ', אך הקבוצה נכשלה בניסיונותיה להעפיל לליגת העל, בתום העונה עזב את המועדון.
במקביל לעבודתו בליגת העל שימש אלפסי גם כמאמן של נבחרות.
ב-2012 מונה לעוזרו של אריק שיבק בנבחרת ישראל (לצדו של עודד קטש) והעפיל עם הנבחרת ליורובסקט 2013 שנערך בסלובניה, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים.
במקביל שימש כמאמנה של נבחרת הנוער.
נבחרת הנוער בהדרכתו סיימה את אליפות אירופה דרג ב' במקדוניה ב-2013 במקום החמישי ולא הצליחה להעפיל לדרג א'.
אלפסי הוחלף בתפקיד על ידי אורן אהרוני.
לצד היותו מאמן כדורסל, היה אלפסי בעלים של הוסטלים מופרטים של משרד הבריאות.
ב-22 בספטמבר 2021 נפטר אלפסי לאחר שחלה במחלת הקורונה שלושה שבועות לפני כן.
בתגובה לפטירתו אמר שר התרבות והספורט, חילי טרופר כי "אריק הטביע חותם בעולם הכדורסל הישראלי והליכתו בטרם עת היא אבדה קשה".
נטמן בבית העלמין במושב אביחיל.
בשבוע בו נפטר אלפסי נערך טורניר גביע ווינר ופרס ה-MVP של הטורניר, בו זכה ג'יימס ננאלי שחקן מכבי תל אביב, נקרא על שמו של אלפסי.טקס מצטייני עונת 2024/25 של מנהלת ליגת העל הוקדש לזכרו.
גנרל אריק-אוסקר הנזן (בגרמנית Erick-Oskar Hansen; 27 במאי 1889 – 18 במרץ 1967) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
הנזן נולד ב-27 במאי 1889 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9 (ההנוברי ה-1 - קרול הראשון, מלך רומניה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה נשאר הנזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 בפברואר 1932 הועלה הנזן לדרגת אוברסט לוטננט, ובקיץ 1933 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-3. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39. ב-6 באוקטובר 1936 מונה לקצין מטה במטה הכללי וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל-מיור.
ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
עם פרוץ המלחמה היה הנזן מפקד הדיוויזיה ה-4, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית.
לאחר נפילת סבסטופול הועבר הקורפוס שבפיקודו יחד עם כל הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, ולאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עמה בקרבות הקשים סביב לנינגרד, ועל פעולותיו קיבל ב-4 בספטמבר 1942 את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-20 בינואר 1943 מונה הנזן לנספח הצבאי ברומניה, ובמהלך מבצע יאשי-קישינב נפל הנזן בשבי הסובייטי.
הנזן שוחרר מהשבי ב-10 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר הנזן בהמבורג עד למותו ב-18 במרץ 1967.