tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכך שרוצים לגרש אותו על בסיס טענה ביטחונית, הוא גם תוייג כטרוריסט כבר משנת 1990 על ידי הסיקור התקשורתי בהודו, ויש בציבור אנשים המאמינים שהוא אכן טרוריסט בעקבות סיקור זה.
כתוצאה מכך, מקורביו ומכריו נלקחו לחקירה וחלקם עונו ואף מתו בזמן שהיו בידי הרשויות.
בית הדין סבר שהבטחותיה של ממשלת הודו, כנות ככל שהן, אינן מהוות ערובה לשלומו של צ'האל, שהרי זו אינה מראה יכולת לשלוט בכוחות הביטחון שלה.
מכאן שהם מעריכים שכוחות הביטחון לא יניחו לו לנפשו – לא משנה באיזה אזור בהודו הוא יהיה.
מעבר לכך, בית הדין לא מצא כל ראיה המצביעה על רפורמה שמטרתה לתקן את ההתנהלות הקלוקלת של המשטרה בשנים האחרונות.
זאת בניגוד לממצאים רבים המראים שרפורמה כזו מאוד נדרשת, ואפילו הועלתה באופן ספציפי על ידי הוועדה הלאומית לזכויות אדם של הודו.
ע"פ דיווחי התקשורת, הפשיטות שעשתה משטרת פנג'אב בכל רחבי הודו מחזקות את דבריו של מר צ'האל.
נראה שכוחות אלו חוטפים, הורגים, מגרשים לחו"ל, מענים וכו' דמויות בולטות הקשורות לקמפיין למען עצמאות לסיקים.לא נראה שמדובר בתופעה זמנית וחולפת, אלא בתופעה מתמשכת שלא נראה שתגיע לסיומה בקרוב.
בית המשפט מקבל גם את טענתו של צ'האל שהסיקור התקשורתי הרב בעניינו רק מעלה את הסיכוי שירדפו אותו ללא מנוח ויפגעו בו.
נוכח כל האמור, בית הדין מוצא כי צ'האל יהיה בסכנה ממשית של יחס כאמור סעיף 3 לאמנה, אם הוא יועבר להודו.
לכן, אם בריטניה תבצע את הגירוש להודו, היא בעצם תפר את סעיף 3 לאמנה.
בעקבות פסק הדין, בריטניה התחילה לאמץ דבר שהיה נהוג עד אז בקנדה - עיגנו בחוק שיהיו עורכי דין מיוחדים שיוכלו להיות חשופים למידע מסווג שעליו מבססת המדינה את טענת הסכנה לביטחון הלאומי.
מידע זה לא היה נחשף על ידי המדינה, ואם לא חושפים את המידע מול הנאשם אז הוא\עורך דינו אינו יכל לטעון כנגד מידע זה.
עורכי הדין המיוחדים הללו נוכחים בדיון (בו מדברים על המידע המסווג) בין נציגי המדינה לשופט\ים, ובעצם מייצגים את האינטרסים של הנאשם כנגד טענות המדינה.
צֶ'הֶל סוֹתוּן (בפרסית: چهل ستون, "ארבעים עמודים") הוא ארמון באמצע פארק בקצה של בריכה ארוכה בעיר אספהאן שבאיראן.
הוא נבנה בשנת 1647 על ידי עבאס שאה השני משושלת הספווים כדי לשמש לו כמקום למסיבות ולבידור.
בארמון זה קיבלו עבאס השני ויורשיו את פני הפקידים הבכירים של הממלכה ואת פני השגרירים.
קבלת הפנים נערכה על המרפסת או באחד מאולמות המסיבות.
שם הבניין, שמשמעותו בפרסית "ארבעים עמודים", בא מעשרים עמודי עץ שעליהם נשענת תקרתו של ביתן ("טאלאר") הכניסה.
הם משתקפים במים ויוצרים מראה של כאילו ארבעים עמודים.
בדומה לארמון עאלי קאפו, הבניין הזה כולל ציורי קיר רבים וציורים על קרמיקה.
רבים מהפאנלים מקרמיקה הוצאו ממנו ונמצאים כיום ברשות מוזיאונים חשובים בעולם המערבי.
ציורים חדשים יותר מתארים את ניצחונו של נאדר שאה על הצבא ההודי בקרב קרנאל בשנת 1739. ישנן גם תמונות בסגנון המיניאטורה המסורתית המהללים את שמחת החיים והאהבה.
ארמון צ'הל סותון נמנה עם תשעת הגנים הפרסיים שנרשמו על ידי אונסק"ו ביחד כאחד מ-23 אתרי מורשת העולמית של איראן, בשם "הגן הפרסי".
צ'ה מין-הו (בקוריאנית: 최민호; באנגלית: Choi Min-ho; נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא האלוף האולימפי מבייג'ינג 2008 וזוכה מדליית הארד מאולימפיאדת אתונה 2004. צ'ה הוא אלוף העולם משנת 2003 ומחזיק במדליית ארד מאליפות העולם משנת 2007.
באפריל 2001, צ'ה זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו כשהתחרה באליפות אסיה וזכה במדליית הכסף.
שנה לאחר מכן השתתף במשחקי אסיה שנערכו בפוסן שבמדינת הולדתו וזכה במדליית הארד.
באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה באוסקה שביפן, צ'ה התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג וזכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח את מיגל אלבראת'ין הארגנטיני, בקרב השני ניצח את אלצ'ין איסמיילוב האזרי ובשמינית הגמר גבר על אלברט טכוב הליטאי.
ברבע הגמר הוא ניצח את ארמן נזאריאן הארמני ובחצי הגמר ניצח את אניס לוניפי התוניסאי.
בגמר הוא התמודד מול קרייג פאלון הבריטי וניצח לאחר שהשיג ניקוד איפון שתי דקות ו-12 שניות לסוף הקרב.
באולימפיאדת אתונה 2004, צ'ה התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג וזכה במדליית הארד.
בקרב הראשון הוא ניצח את לודוויג פיישר האוסטרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את בנז'מן דרבולה הצרפתי וברבע הגמר הפסיד לצגאנבטר חסבטאר המונגולי.
צ'ה נשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את אקרם שה ההודי ואת אוליבר גוסנברג הגרמני ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה הוא התמודד מול מסעוד חאג'י אחונד זאדה האיראני וניצח באיפון תוך דקה ו-13 שניות לאחר תרגיל סיאו-נגי.
באליפות העולם 2007 שנערכה בריו דה ז'ניירו, צ'ה זכה במדליית הארד לאחר שגבר על רוק דראקשיץ' הסלובני בקרב על המדליה.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, צ'ה זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג לאחר שניצח את כל 5 הקרבות באיפון.
בקרב הראשון הוא ניצח את מיגל אלבראת'ין הארגנטיני, בשמינית הגמר הוא ניצח את האיראני מסעוד חאג'י אחונד זאדה וברבע הגמר גבר על רישוד סובירוב האוזבקי.
בחצי הגמר צ'ה ניצח את רובן האוקס ההולנדי ובגמר ניצח את אלוף אירופה המכהן לודוויג פיישר האוסטרי תוך 2 דקות ו-15 שניות.
}צ'הריק (בפרסית: چهریق) הוא כפר הממוקם במחוז אורמיה בצפון מערבה של איראן, בכפר נמצא גם מבצר הקרוי באותו שם.
חשיבותו של המבצר לדת הבהאאית נובע מכך שבמקום זה נכלא עלי מוחמד שיראזי, הבאב, מייסד הדת הבאבית לפני הוצאתו להורג.
מצודת צ'הריק ממוקמת בצפון מערבה של איראן באזור הגבול (כיום) של ארמניה, אזרבייג'ן וטורקיה.
המצודה יושבת במחוז אורמיה הממוקם כיום בתוך גבולותיה של איראן כאשר מצפונה לו נמצא משולש הגבולות הנ"ל, דרומית לו ימת אורמיה, ממערב הגבול הטורקי וממזרח העיר הגדולה תבריז.
האזור כולו מאוד הררי, מבודד ומרוחק מריכוזי אוכלוסייה.
תושבי האזור מתפרנסים בעיקר מחקלאות מקומית של דגנים, טבק וגידול בעלי חיים.
למצודת צ'הריק ולמחוז כולו יש היסטוריה ארוכה של קרבות טריטוריה עקובות מדם בין העמים השונים החיו באזור לאורך ההיסטוריה.
כבר בתחילת המאה ה-19 התנהלו סכסוכים בין האימפריות ששלטו באזור באותה תקופה (העות'מאנית, הרוסית והפרסית) ומאוחר יותר גם בין הכורדים והפרסים.
המאבקים על האזור נבעו בין היתר בשל מיקומו האסטרטגי אשר רווי במים ובשטחים נרחבים המאפשרים מחייה טובה, גידולים חקלאיים ובידוד מהסביבה.
מאבקי השליטה באזור הביאו למלחמות וחיכוכים בין הקבוצות האתניות והמדינות השונות החיות באזור זה אשר שאפו לממש את האינטרסים הטריטוריאליים שלהם.
במהלך אחת המערכות של מלחמת רוסיה פרס בין השנים 1826–1828, נכבשה צ'הריק על ידי הצבא הרוסי.
מאוחר יותר במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי הכוחות העות'מאניים כחלק מקרבות מלחמת העולם הראשונה.
במהלך המאה ה-19 השליטה באזור עברה מספר פעמים מידיהם של השבטים הכורדים לידיהם של השלטונות המרכזיים באותה התקופה.
מצודת צ'הריק התפרסמה במיוחד לא בשל הקרבות ההיסטוריים על מאבקים טריטוריאליים של המדינות השכנות, אלא בשל חשיבותו ההיסטורית להתפתחותה של הדת הבאבית והבהאאית.
לאחר שמשנתו של הבאב – עלי מוחמד שיראזי החלה להתפשט, ראו בו אנשים רבים בתור המהדי - המשיח, ואם אכן הגיע המהדי אזי חכמי הדת – העלמאא' הם מיותרים, דבר שיכול לגרום לטלטלה במערכת הפוליטית-דתית.
לכן, בשל התנגדות אנשי הדת שמעמדם היה גבוה, הורו השלטונות לרדוף ולעצור את הבאב ובין השנים 1845-1848 הועבר בין מקומות כליאה שונים.
כליאתו של הבאב במצודת צ'הריק הופקדה תחת אחריותו של יחיא א-קורד שהיה גיסו של מחמד שאה ושליט מחוז אורמיה.
כליאתו של הבאב לוותה בהגבלות אשר הקשו עליו להיפגש עם מאמיניו וליצור איתם כל קשר.
אך עם זאת, הדרך בה הבאב תיקשר עם מאמיניו הייתה בעזרת הברחת מכתבים וכתבים שונים שהתפרסמו לאחר מכן אשר כתב במהלך תקופת כליאתו ביניהם הביאן.
קיימים דיווחים כי לבאב התאפשר לארח בחצר המצודה קהל, לשם הגיעו תושבי השבטים הכורדים באזור אשר כיבדו את רעיונותיו וכך גם כנראה התאפשר לו להבריח את אותם כתבים.
בשנת 1850, כשנתיים לאחר כליאתו במצודת צ'הריק הוצא הבאב להורג.
הדת הבהאאית וכתב הקודש שלה, הספר הקדוש ביותר.
צ'דו הוא סרט דרמה פוליטי סנגלי משנת 1977, שביים וכתב עוסמן סמבן.
הסרט מספר על אנשי הצ'דו החוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977. בישראל הסרט הוקרן בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי".
שפות הסרט הן וולופית וצרפתית, ואורכו כ-120 דקות.
הסרט צונזר בסנגל בשל מסרים אנטי מוסלמיים.
הצ'דו מנסים לשמר את התרבות האפריקאית המסורתית שלהם נגד הסתערות האסלאם שמגובה בתמיכת המלך.
אנשי הצ'דו חוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים.
כמו בכל סרטיו של עוסמן סמבן, גם כאן הוא מציג מבט אירוני ולא מתפשר על המצב באפריקה הפוסט קולוניאלית.
גיבוריו, אנשי העם הפשוטים, התמימים, מוצאים עצמם בעימות עם כוחות גדולים ומניפולטיבים מהם – עימות שאותו הוא מעצב כאגדת עם, ומתבונן בו במבט שקול וקר רוח.
הסרט בוים ונכתב על ידי עוסמן סמבן.
צלם הסרט היה ג'ורג' קאריסטן, והוא נערך על ידי פלורנס אימון.
הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977, ולאחר מכן בניו יורק שבארצות הברית בשנת 1978. בישראל הסרט שודר בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי".
כמו מספר רב של סרטים שביים וכתב עוסמן סמבן, גם סרט זה צונזר בסנגל בגלל מסרים אנטי מוסלמיים.
על פי הדיווח של העיתון האמריקאי, "הניו יורק טיימס", צינזור הסרט לא היה בגלל עניין דתי, אלא משום שסמבן התעקש שבשם הסרט יהיה פעמיים את האות D "Ceddo", בעוד שהממשלה הסנגלית התעקשה שהוא יפורסם עם D אחת "Cedo".
צ'ו גו-האם (בקוריאנית: 조구함; נולד ב-30 ביולי 1992) הוא ג'ודוקא דרום קוריאני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, סגן האלוף האולימפי מטוקיו 2020 ואלוף העולם (2018).
בדצמבר 2011, צ'ו זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו.
בפברואר 2013 הוא זכה במדליית הארד בגראנד סלאם פריז לאחר שניצח את אוסקר בראייסון הקובני בקרב על המדליה.
באליפות אסיה 2013 שנערכה בבנגקוק, צ'ו זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג.
במשחקי אסיה 2014 שנערכו באינצ'ון, זכה צ'ו במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג אליה עבר.
באותה השנה הוא גם זכה לראשונה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח בגמר את סיריל מארה הצרפתי.
באולימפיאדת ריו 2016, צ'ו הודח בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון והפסד.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, צ'ו זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג ובמדליית ארד בקטגוריית הנבחרות.
בקטגוריית המשקל בה הוא מתחרה זכה במדליית הזהב לאחר שניצח את כל 5 קרבותיו.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את סיריל מארה הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את קרוליס באוזה הליטאי בזכות עונשים וברבע הגמר גבר בווזארי על מייקל קורל ההולנדי.
בחצי הגמר צ'ו ניצח את ניאז אילייסוב הרוסי בווזארי בזמן ניקוד זהב לאחר שהקרב הסתיים ללא ניקוד.
בגמר צ'ו ניצח את ורלאם ליפרטליאני הגיאורגי בווזארי כמעט 5 דקות בתוך זמן ניקוד זהב.
בקטגוריית הנבחרות צ'ו זכה עם נבחרת דרום-קוריאה במדליית הארד.
באותה השנה הוא גם זכה במדליית כסף במשחקי אסיה שנערכו בג'קרטה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה צ'ו במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום ה-12 מבין המתחרים והחל את דרכו בסיבוב השני, שם גבר באיפון על הסרבי אלכסנדר קוקולי.
ברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את קארל-ריכרד פריי הגרמני בתוך זמן ניקוד זהב ובחצי הגמר ניצח בווזארי את אלוף העולם המכהן, ז'ורז' פונסקה הפורטוגלי.
בגמר צ'ו התמודד מול ארון וולף היפני והפסיד באיפון לאחר 9:33 דקות של קרב.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2014 גראנד פרי ז'ז'ו 2014 גראנד סלאם טוקיו 2015 גראנד פרי ז'ז'ו 2017 גראנד סלאם טוקיו 2018 גראנד פרי חוחחוט סין 2019 גראנד פרי חוחחוט סין 2019 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות
צ'ו אין-צ'ול (בקוריאנית: 조인철; נולד ב-4 במרץ 1976) הוא ג'ודוקא עבר דרום-קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
צ'ו השתתף פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 1996 ו-2000. באטלנטה 1996 הוא זכה במדליית ארד לאחר שניצח בקרב על המדליה את דריו גרסיה הארגנטינאי.
בסידני 2000 צ'ו זכה במדליית כסף כאשר הגיע עד שלב הגמר בו הפסיד למקוטו טאקימוטו היפני.
צ'ו מחזיק בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (1997 ו-2001) ומדליית ארד (1999).
במשחקי אסיה הוא זכה במדליית זהב (1998) ובאליפויות אסיה הוא זכה בשתי מדליות כסף (1995 ו-1996).
צ'וּ (בסינית: 楚, בפין-יין: Chǔ.
בסינית עתיקה: ) הייתה מדינה עצמאית בתקופת שושלת ג'ואו.
החל מן המלך ווּ מצ'ו במאה ה-8 לפנה"ס, הכריזו שליטי צ'ו על עצמם מלכים במעמד זהה למלכי ג'ואו.
על אף שבתחילה הייתה צ'ו חסרת חשיבות בהיותה ממוקמת בדרום הרחוק ובעלת מנהגים שונים מאלו של המישור המרכזי, הרי שבהמשך יישמה בהצלחה שורת רפורמות מנהליות והפכה למדינה מצליחה ומתרחבת במהלך תקופת האביב והסתיו.
עם התרחבותה הפכה צ'ו לכוח משמעותי בתקופת המדינות הלוחמות, עד שנכבשה בידי צִ'ין בשנת 223 לפנה"ס.
צ'ו נודעה גם בשמות גִ'ינְג וגִ'ינְגְצ'וּ, וכללה את רוב שטחם של המחוזות המודרניים חוביי וחונאן, בצירוף חלקים מצ'ונגצ'ינג, גוויג'ואו, חנאן, אנחווי, ג'יאנגסו, ג'ג'יאנג ושאנגחאי.
במשך יותר מ-400 שנים הייתה דָאן-יָאנְג, בירתה של צ'ו, ממוקמת בצומת של נהרות דָאן ושִׂי בקרבת נפת סצ'ואן במחוז חנאן של היום, אולם מאוחר יותר הפכה יִינְג לעיר הבירה.
במקור המשפחה ששלטה בצ'ו השתייכה לשבט נָאי (嬭) ולשושלת יֵן (酓), אולם בשלב מאוחר יותר נכתב שם השבט בתור מִי (芈), ושם השושלת בתור שְׂיונְ'ג (熊).
על פי האגדות שמציין סה-מה צ'יין ברשומות ההיסטוריון, מוצאה של המשפחה המלכותית של צ'ו הוא מן הקיסר הצהוב ומנכדו ויורשו ג'וואנש'ו.
נינו של ג'וואנש'ו, ווּחְווֵי (吳回) מונה על ידי הקיסר קו לאחראי על האש תחת התואר ג'וז'ונג.
לבנו של ווּחְווֵי, לוּג'ונְג (陸終) היו שישה בנים, שכולם נולדו בניתוח קיסרי.
הצעיר מביניהם, גִ'ילְייֵן לקח לעצמו את שם המשפחה מִי.
לאחר ששושלת ג'ואו הפילה את שושלת שאנג, העניק המלך צֶ'נְג (מלך 1042-1021 לפנה"ס) לשְׂיונְ'ג יִי נינו של יוּ'שְׂיונְ'ג את נחלת צ'ו ואת התואר השושלתי 子 (zǐ,, דְזְה, "רוזן").
שְׂיונְ'ג יִי בנה את הבירה הראשונה של צ'ו בדָאן-יָאנְג (אזור סצ'ואן במחוז חנאן של היום).
ב-977 לפנה"ס, במהלך מסע מלחמה נגד צ'ו, טבעה ספינתו של ג'או, מלך ג'ואו והוא טבע בנהר חאן.
לאחר מותו הפסיקה ג'ואו להתרחב אל הדרום, ובכך איפשרה לשבטים הדרומיים ולצ'ו לקבע אוטונומיה הרבה לפני שהדבר התאפשר למדינות צפוניות יותר.
רוזן צ'ו שְׂיונְ'ג צ'וּ' כבש את מדינת אֶה ב-863 לפנה"ס, והפך את בירתה אֶג'וֹאוּ לאחת מערי הבירה שלו.
בשנת 703 או 706 לפנה"ס שליט צ'ו שְׂיונְ'ג טונְג הכריז על עצמו מלך, והביא לעצמאותה המוחלטת של מדינת צ'ו משושלת ג'ואו.
בראשית ימיה הייתה צ'ו מדינה מצליחה, כובשת ומיליטריסטית, שנודעה כמי שמכפיפה ומספחת בעלות ברית.
כך גדלה צ'ו ממדינה קטנה לכדי ממלכה גדולה.
תחת שלטונו של המלך גְ'וָאנְג הגיעה צ'ו לשיא כוחה, ונחשבה לאחת מחמשת ההגמונים של התקופה.
לאחר מספר קרבות עם מדינות שכנות, בין השנים 695 ל689 לפנה"ס, עברה בירת צ'ו מדָאן-יָאנְג דרום מזרחה אל יִינְג.
בתחילה ביססה צ'ו את כוחה על ידי סיפוח מדינות קטנות באזור המקורי שלה (חוביי של היום), ואז התפשטה צפונה לכיוון המישור המרכזי של סין.
בקיץ של שנת 658 לפנה"ס, סיפחה צ'ו את מדינת חְוָאנְג.
האיום מצד צ'ו גרם להיווצרות מספר בריתות תחת ההנהגה של גִ'ין.
הבריתות הללו הגבילו את צ'ו, עד שזו הפסידה לראשונה בקרב משמעותי בצֶ'נְגְפּוּ בשנת 632 לפנה"ס.
במהלך המאה השישית לפנה"ס התקיימו מספר קרבות בין ג'ין לבין צ'ו על השליטה במישור המרכזי.
ב596 לפנה"ס הביסה צ'ו את ג'ין בקרב בִּי, וניטרלה זמנית את יכולתה של ג'ין לבלום את התפשטות צ'ו.
צ'ו השתמשה באיומים והפחדות כדי לייצר ברית עם מדינת גֶ'נְג והשתמשה בה אסטרטגית כנציגה שלה במישור המרכזי.
מהעבר השני יצרה ג'ין שוב ושוב בריתות עם מדינות לוּ, וֵיי (הקטנה) וסונְג כדי לאזן את ההשפעה של צ'ו.
המתח בין ג'ין לצ'ו המשיך עד שנת 579 לפנה"ס, כאשר שתי המדינות חתמו על הסכם שביתת נשק.
בתחילת המאה השישית לפנה"ס חיזקה ג'ין את מדינת ווּ ליד הדלתא של היאנגצה כדי שתשמש משקל נגד לצ'ו.
בעקבות קרב בָּוֹג'וּ' היא כבשה את יִינְג בירת צ'ו וגרמה למלך גָ'או להימלט עם בני בריתו אל יוּ'ן ואל סְווֵי לבסוף שב המלך גָ'או אל יִינְג, אולם לאחר התקפה נוספת מצד ווּ ב-504 לפנה"ס הוא העביר זמנית את בירתו לאזור שבעבר היה מדינת זְ'ווֹ.
צ'ו החלה לחזק את מדינת יְוֵּ'ה באזור גֶ'גְ'יָאנְג של היום כך שתשמש בת ברית כנגד ווּ.
יְוֵּ'ה בתחילה הייתה משועבדת למלך פֿוּצָ'אי מווּ עד שהוא שחרר את מלכה גְווֹגְ'ייֵן ממאסר, וזה החליט לנקום בשוביו לשעבר, וכך ריסק וכבש את כל שטחה של ווּ.
חופשייה מקשייה עם ווּ, סיפחה צ'ו את צֶ'ן ב-479 לפנה"ס, ועלתה על צָאי בצפון בשנת 447 לפנה"ס.
מדיניות ההתרחבות המשיכה עד הדור האחרון לפני נפילת צ'ין (לוּ נכבשה בידי המלך קָאולְיֵה ב-223 לפנה"ס.) אולם בסוף המאה ה-5 לפנה"ס ממשלת צ'ו נעשתה כבר מושחתת ובלתי יעילה, ומרבית אוצר המדינה שימש בעיקר לתשלומים לפמליית המלך.
לפקידים רבים אז לא היה תפקיד ממשי מלבד משיכת המשכורת, וצבא צ'ו, גם אם היה גדול, היה באיכות ירודה.
בתחילת המאה הרביעית לפנה"ס, מינה המלך דָאו מצ'ו את ווּ צִ'י לראש ממשלתו.
הרפורמות של ווּ החלו בשנת 389 לפנה"ס להפוך את צ'ו למדינה יעילה וחזקה באמצעות הורדת משכורות הפקידים ופיטורי פקידים מיותרים.
ווּ גם חוקק תקנות בניה כך שהבירה יִינְג תיראה תרבותית יותר.
על אף הסלידה מווּ צִ'י בקרב המעמד השליט בצ'ו, חיזקו הרפורמות שלו את המלך ונתנו למדינה עוצמה רבה שנשמרה עד סוף המאה הרביעית לפנה"ס, אז עלו לגדולה המדינות גָ'או וצִ'ין.
גם הצבא החזק של צ'ו חזר לנצח, והביס את המדינות וֵיי ויְוֵּ'ה, אם כי האחרונה הייתה מחולקת בין צ'ו לצִ'י ב-334 או 333 לפנה"ס.
ואולם נקמת הפקידים של צ'ו לא איחרה לבוא, וווּ צִ'י נרצח בהלווייתו של המלך דָאו ב-381 לפנה"ס.
לפני ששימש בשירות מדינת צ'ו, חי ווּ במדינת וֵיי, שם תועד ביצירתו הגדולה "וו דזה" ניתוח צבאי של שש המדינות הלוחמות.
על צ'ו הוא אמר אז:
במהלך סוף תקופת המדינות הלוחמות, צ'ו חוותה לחץ גובר ממערב לה, מצד צִ'ין, ובמיוחד לאחר שצִ'ין חוקקה ושימרה את הרפורמות הלגאליסטיות של שאנג יאנג.
ב-241 לפנה"ס חמש משבע המדינות הלוחמות העיקריות: צ'ו, גָ'או, וֵיי, יֵן והָאן כרתו ברית כדי להילחם בכוחה העולה של צִ'ין.
המלך קָאולְיֵה מצ'ו הוכרז מנהיג הברית ובראש הצבא עמד האדון צ'וּנְשֶׁן.
לפי ההיסטוריון יָאנְג kaun, המצביא פָּאנְג נְווָאן (庞煖) מגָ'או היה המפקד בפועל בקרב.
חברות הברית תקפו את צִ'ין במעבר הָאנְגוּ האסטרטגי, אולם נחלו תבוסה.
המלך קָאולְיֵה האשים את האדון צ'וּנְשֶׁן בהפסד ופיתח חוסר אמון כלפיו.
מאוחר יותר העבירה צ'ו את בירתה מזרחה לשׁוֹאוּצ'וּן, רחוק מהאיום של צִ'ין.
גודלה וכוחה של צ'ו הפכו אותה למדינת מפתח בברית נגד צ'ין.
כאשר צ'ין כבשה חלקים מצ'ו, נאלצה צ'ו להתרחב דרומה ומזרחה תוך שהיא סופגת השפעות תרבותיות מקומיות לאורך הדרך.
ועם זאת, עד סוף המאה הרביעית לפנה"ס, מעמדה הבכיר של צ'ו הידרדר, ולאחר מספר פלישות של גָ'או ושל צִ'ין, צ'ו הוכפפה לבסוף לצִ'ין.
על פי "תוכניות המדינות הלוחמות", דיון בין האסטרטג הדיפלומט גָ'אנְג יִי לבין סְה-מָה צְווֹ המצביא ממדינת צִ'ין הביא לשתי מסקנות בנוגע לאיחוד סין.
גָ'אנְג יִי טען כי יהיה חכם לכבוש הָאן ולקחת את מנדט השמים מידי מלך ג'וֹאוּ נטול הכוח.
לעומתו טען סְה-מָה צְווֹ כי הקושי העיקרי לא היה הלגיטימציה, אלא כוחם של אויבי צִ'ין.
לטענתו, "לכבוש את שׁוּ משמעו לכבוש את צ'ו." ו"מרגע שצ'ו תחוסל, הארץ תהיה מאוחדת".
החשיבותו של שׁוּ בעמק סצ'ואן הייתה טמונה בתוצרת החקלאית ובשליטה שלה במקורות היאנגצה אשר הובילו ישירות ללב שטחה של צ'ו.
המלך חְווֵיְוֶן מצִ'ין בחר לתמוך בסְה-מָה צְווֹ.
ב-316 לפנה"ס פלשה צִ'ין לשׁוּ וכבשה אותה, כמו גם את בָּה הסמוכה, ובעשורים שלאחר מכן המשיכה להתרחב במורד הנהר.
בשנת 278 לפנה"ס בָּאי צִ'י המצביא מצִ'ין כבש לבסוף את יִינְג בירת צ'ו.
בעקבות נפילת יִינְג עברה ממשלת צ'ו לשלל מקומות במזרח עד שהתיישבה סופית בשׁוֹאוּצ'וּן בשנת 241 לפנה"ס.
אחרי מאבק ממושך של שנתיים, פיתה בָּאי צִ'י את הכוח המרכזי של גָ'או, שכלל 400,000 חיילים, אל השדות, הקיף אותם וכפה עליהם כניעה בצָ'אנְגְפִּינְג ב-260 לפנה"ס.
צבא צ'ין טבח באסיריו והסיר את המכשול האחרון בדרך לשליטה של צִ'ין על מדינות סין.
צ'ו התאוששה מספיק כדי להקים התנגדות משמעותית.
ואולם על אף גודלה, המשאבים שלה וכוח האדם שבה, הממשל המושחת של צ'ו היה לה לרועץ.
ב-224 לפנה"ס כינס יִינְג גֶ'נְג מפגש עם נתיניו על מנת לדון בתוכניותיו לפלישה לצ'ו.
וָאנְג גְ'ייֵן טען כי הכוח צריך להיות לפחות בסדר גודל של 600,000 אנשים, בעוד לִי שִׂין חשב שפחות מ-200,000 יספיקו.
יִינְג גֶ'נְג צידד בגישתו של לִי, והורה לו ולמֶנְג ווּ להוביל את הצבא נגד צ'ו.
וָאנְג גְ'ייֵן לעומתו, אולץ לסיים את עיסוקו בענייני המדינה בתירוץ של מחלה.
הם עקבו בחשאי אחרי צבאו של לִי שִׂין במשך שלושה ימים ושלושה לילות לפני ששיגרו מתקפת פתע והביסו את צבא צִ'ין.
כנודע לו על תבוסתו של לִי, ביקר יִינְג גֶ'נְג אישית את וָאנְג גְ'ייֵן המגורש והזמין אותו לחזור.
וָאנְג הוצב בראש צבא בן 600,000 איש, כפי שביקש מוקדם יותר, ומֶנְג ווּ הוצב תחתיו כסגנו.
מחשש שהרודן של צִ'ין ייבהל מהכוח שהוענק לו ויצווה להוציאו להורג בתואנה כלשהו, הקפיד וָאנְג גְ'ייֵן לשלוח שליחים חזרה למלך כדי לשמור על קשר ולהשקיט את חשדו של המלך.
צבאו של וָאנְג גְ'ייֵן עבר דרך צֶ'ן הדרומית (陳, כיום חְווָאיְיָאנְג בחנאן) וחנה בפִּינְגְיוּ'.
צבאות צ'ו תחת שְׂיָאנְג יֵן הסתערו במלוא כוחם על המחנה, אך כשלו.
וָאנְג גְ'ייֵן הורה לחייליו להגן על עמדותיהם בעקשנות, אך להימנע מהתקדמות כלשהי לתוך שטחי צ'ו.
לאחר שלא הצליח לפתות את צבא צִ'ין להתקפה, הורה שְׂיָאנְג יֵן על נסיגה.
וָאנְג גְ'ייֵן ניצל את ההזדמנות כדי לבצע תקיפת בזק.
כוחות צִ'ין רדפו אחר כוחות צ'ו הבורחים עד צִ'ינְאָן (蕲南, צפון מערבית לצִ'יצ'וּן של היום במחוז חוביי) ושְׂיָאנְג יֵן נהרג בהתקפה, או התאבד בעקבות ההפסד.
בשנה שלאחר מכן, 223 לפנה"ס, צ'ין יצאה למערכה נוספת, וכבשה את שׁוֹאוּצ'וּן בירת צ'ו.
המלך פֿוּצ'וּ נלכד ומדינתו סופחה.
בשנה שלאחר מכן הובילו וָאנְג גְ'ייֵן ומֶנְג ווּ את צבא צ'ין נגד ווּיְוֵּ'ה מסביב לשפך היאנגצה, ולכדו את צאצאי המשפחה המלכותית של יְוֵּ'ה.
שטחים כבושים אלו הפכו למחוז קְוָאיְגִ'י של האימפריה של צִ'ין.
בשיאן, החזיקו צ'ו וצִ'ין ביחד מעל מיליון חיילים, יותר מקרב צָ'אנְגְפִּינְג הגדול בין צִ'ין לגָ'או 35 שנים לפני כן.
מכתביהם האישיים של שני חיילים פשוטים, חֵיי פֿוּ (黑夫) וגִ'ינְג (惊), אשר נמצאו בחפירות ארכאולוגיות, מספרים על מערכה ארוכה בחְווָאיְיָאנְג בהובלת וָאנְג גְ'ייֵן.
שני החיילים כתבו מכתבים בהם ביקשו אספקת בגדים וכסף מהבית כדי להחזיק מעמד במערכה הארוכה שלפניהם.
ממלכת צ'ו בשיא כוחה הייתה ממלכה נרחבת עם עמים רבים ומנהגים מגוונים.
אך על אף הגיוון, אנשי צ'ו היו מאוחדים בכבוד שרחשו לטבע, לעל טבעי ולמורשתם, ובנאמנותם לבית השולט ולאצולה, והדבר ניכר אצל המשורר המדינאי המפורסם של צ'ו, qu yuan, ובספר השירים של צ'ו.
אוכלוסיית צ'ו באזורים שנכבשו על יד צִ'ין התעלמה במופגן מהחוקים והממשל הנוקשים של צִ'ין, כפי שתועד בפיסות הבמבוק של צ'ין מshuihudi, טקסט אשר כתב פקיד של צ'ין בחוביי ונמצא בחפירות ארכאולוגיות באזור.
צ'ו הייתה אחת המדינות האחרונות להיכבש, ואנשיה שאפו להתנער מעולו הכואב של שלטון צִ'ין ולהקים מחדש מדינה עצמאית.
גישה זו הונצחה בביטוי סיני המבטא עוינות בלתי ניתנת לכיבוש: "אף על פי שלצ'ו יש רק שלושה שבטים, מי שיביס את צ'ין היא צ'ו" ().
לאחר שיִינְג גֶ'נְג הכריז על עצמו הקיסר הראשון ושלט תקופה קצרה, אנשי צ'ו ובית המלוכה המקורי שלה ארגנו את ההתקוממות האלימה הראשונה נגד ממשל צִ'ין החדש.
הם התרעמו במיוחד על עבודות הכפיה של צִ'ין.
שירי עם מן התקופה מבטאים את העצב והיגון של משפחות צ'ו שהגברים בהן הועסקו בצפון הקפוא בבניית החומה הגדולה של סין.
התקוממות דָאדְזֶשְׂיָאנְג התרחשה ב-209 לפנה"ס תחת הנהגתו של צֶ'ן שֶׁנְג, איכר מצ'ו שקרא לעצמו "המלך של צ'ו העולה" ההתקוממות דוכאה על ידי צבא צִ'ין, אך היא סיפקה השראה לגל חדש של מרידות אחרות.
אחד המנהיגים, גִ'ינְג ג'וּ' מצ'ו, הכתיר את עצמו למלך החדש של צ'ו.
את גִ'ינְג ג'וּ' הביס בסופו של דבר כוח מורדים אחר בהנהגת שְׂיָאנְג לְיָאנְג, אשר הושיב על כיסא המלוכה את שְׂיונְ'ג שִׂין, נצר לבית המלוכה המסורתי של צ'ו, תחת השם המלך חְווָאי השני.
בשנת 206 לפנה"ס, לאחר נפילת אמפריית צִ'ין, הכתיר שְׂיָאנְג יוּ', אחיינו של שְׂיָאנְג לְיָאנְג, את עצמו בתואר "המלך-ההגמון של צ'ו המערבית" והעלה את המלך חְווָאי השני לעמדת "הקיסר יִי.
לאחר מכן דאג שיִי יירצח בהתנקשות.
אז נכנס שְׂיָאנְג יוּ' למאבק ארוך מול לְיוֹ בָּאנְג, מורד בולט אחר נגד צִ'ין, על השליטה באדמות האימפריה-לשעבר של צ'ין.
מאבק זה נודע בשם "עימות צ'ו-האן".
ההתנגשות הסתיימה בניצחונו של לְיוֹ בָּאנְג, והוא הקים את שושלת הָאן, וקיבל בשלב מאוחר יותר את כינוי הכבוד גָאודְזוּ.
האנשים והמנהגים של צ'ו השפיעו בצורה משמעותית על העידן החדש של האן.
ליו באנג ציווה מיידית על ממשל יותר מסורתי ופחות פולשני מזה שהיה בצ'ין, הביא לשלום עם השיונגנו באמצעות קשרי נישואים פוליטיים, תגמל את בעלי בריתו בנחלות גדולות ואיפשר לאוכלוסייה לנוח אחרי מאות שנים של לוחמה.
עד זמנו של הקיסר ווּ מהאן, כבר נעשו התרבות העממית והאסתטיקה העממית של צ'ו למשולבות במסורת הקונפוציאנית בחסותה של האן, ובממשל המרכזי המושפע מצ'ין עד לכדי יצירת תרבות "סינית" ייחודית.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, תרבות צ'ו הייתה בהתחלה דומה למדי לזו של מדינות ג'ואו האחרות באגן הנהר הצהוב.
אולם בהמשך ספגה צ'ו אלמנטים ילידיים מאדמות בָּאיְיְוֵּ'ה שהמדינה כבשה מדרום וממזרח, ופיתחה תרבות ייחודית ונבדלת מזו של מדינות המישורים הצפוניים.
במהלך תקופת ג'ואו המערבית ההבדל בין התרבויות של צ'ו ושל מדינות המישור המרכזי היו זניחים.
רק בסוף תקופת האביב והסתיו מתחילה תרבות צ'ו להתרחק, כשהיא משמרת כמה צדדים מן התרבות המקורית ומפתחת תופעות חדשות.
צ'ו גם ספגה כמה אלמנטים מאזורים שסופחו.
לתרבות של צ'ו היה גיוון פנימי בין מיקומים שונים.
כמו צִ'ין ויֵן, גם צ'ו תוארה על ידי אנשי המישור המרכזי כפחות תרבותית.
ואולם תדמית זו מקורה בהתפתחויות המאוחרות יותר בצ'ו ביחס למישור המרכזי, והיא טופחה בדיעבד על ידי המלומדים הקונפוציאניים בשושלת צ'ין כאמצעי ביקורת עקיף על הממשל, ועל ידי שושלת האן כאמצעי לריסון יריביהם הרעיוניים שהיו מקושרים לפרקטיקות התרבותיות הללו.
מאחר שמקים שושלת האן הגיע מצ'ו, תרבות צ'ו תהפוך מאוחר יותר בסיס לתרבות של שושלת האן המאוחרת, בשילוב עם התרבות של שושלת צִ'ין.
מנחות קבורה בראשיתה של צ'ו התבססו בעיקר על כלי ברונזה בסגנון ג'ואו.
קברים מאוחרים יותר בצ'ו, בעיקר בתקופת המדינות הלוחמות, הכילו חפצי קבורה ייחודיים כגון כלים צבעוניים מכוסים לכה, ברזל ומשי, וזאת תוך ירידה במנחות כלי הברונזה.
מוטיב נפוץ בצ'ו היה תמונות מלאות חיים של חיות בר, חיות מיתולוגיות, ודמויות של יצורים כגון נחשים, דרקונים, פניקסים, נמרים, עננים משייטים ויצורים דמויי נחשי.
יש ארכאולוגים הסבורים כי לצ'ו היו קשרי תרבות עם שושלת שאנג שנעלמה, מאחר שרבים מן המוטיבים המשמשים בצ'ו, כגון אלים בעלי זנב נחש, הופיעו מוקדם יותר באתרי שאנג.
התרבות המאוחרת בצ'ו התפרסמה בזיקה שלה לשאמאנים.
התרבות והממשל בצ'ו תמכו בהחלטיות בדאואיזם ובשאמאניזם ילידי בתוספת כמה פירושים קונפוציאניים לטקסים של ג'ואו.
אנשי צ'ו שייכו את עצמם לאל האש ג'וז'ונג במיתולוגיה הסינית, ובשל כך סגידה לאש וצביעה באדום היו נפוצים בקרב אנשי צ'ו.
בתרבות צ'ו ישנה השפעה ניכרת של דאואיזם ושל פולקלור מקומי, ואלו ניכרים באמנות הנאטורליסטית, בשירים של צ'ו, ברישומים ההיסטוריים, בממצאים מארכאולוגיים של מסמכי במבוק בגְווֹדְייֵן, ובממצאים נוספים.
הנטייה לסגנון חיים רוחני ולרוב נהנתני כמו גם הביטחון בגודלה של ממלכת צ'ו, הובילו לחוסר יעילות ובסופו של דבר גם חורבנה של מדינת צ'ו בידי הלגאליסטים חסרי הרחמים של צִ'ין.
אף על פי שלמדינת צִ'ין חסרו המשאבים הטבעיים הנרחבים שהיו בצ'ו ודרכי המים שלה, ממשלת צ'ין הגיעה ליעילות שיא תחת השר האפקטיבי שָׁאנְג יָאנְג שייצב מריטוקרטיה ממוקדת אך ורק בעוצמה חקלאית וצבאית.
צ'ו הייתה ידועה במוזיקה הייחודית שלה.
ממצאים ארכאולוגיים מראים שהמוזיקה של צ'ו נכתבה בכתיבה שונה מזו של ג'ואו.
המוזיקה של צ'ו הפגינה נטייה לשימוש בהרכבים שונים, ושימוש בכלי נגינה ייחודיים.
בצ'ו הסֶה נחשב מועדף על הסיטאר, בעוד שבמדינות הצפוניות של ג'ואו לא הייתה העדפה מיוחדת למי מהם.
צ'ו הייתה במגע מתמיד עם אמים אחרים בדרום, ובעיקר הבָּה היְוֵּ'ה והבָּאיְיְוֵּ'ה.
קברים וחפצי קבורה רבים בסגנון בָּה ויְוֵּ'ה נתגלו בשטחה של צ'ו, במקביל לקבורה ולחפצי הקבורה בסגנון צ'ו.
השליטים הראשונים של שושלת האן הביאו לרומנטיזציה של תרבות צ'ו, ויצרו עניין מחודש באלמנטים תרבותיים של צ'ו, כגון "השירים של צ'ו".
גם במָאוָאנְגְדְווֵי אפשר לראות השפעה תרבותית משמעותית של צ'ו.
אחרי שושלת האן היו כמה מלומדים קונפוציאניים שהחשיבו את תרבות צ'ו סרת טעם, ומתחו ביקורת על המוזיקה ה"תאוותנית", ועל הטקסים השאמאניים המקושרים עם תרבות צ'ו.
האומנות של צ'ו מפגינה מומחיות בצורה וצבע, במיוחד ביצירות עץ מצופות לכה.
הצבעים הנפוצים ביותר היו אדום ושחור.
גם אריגת משי הגיעה לרמת מומחיות גבוהה, שאיפשרה יצירת גלימות קלות עם עיצובים זורמים.
דוגמאות של תוצרים כאלו השתמרו במָאוָאנְגְדְווֵי, בקברים מוצפים במים, בהם הלכה לא התקלפה במהלך השנים, ובקבברים שהיו חתומים בפחם או בחימר לבן.
צ'ו השתמשה בסגנון קליגרפי מורכב שידוע בתור סגנון "ציפורים ותולעים" שהושאל גם למדינות ווּ ויְוֵּ'ה.
הסגנון מאופיין בעיצוב מסובך שמקשט את הסימנים במוטיבים של חיות, נחשים, ציפורים וחרקים.
זוהי עדות נוספת להערכה שרחשו בצ'ו לעולם הטבע ולכוח החיים שבו.
צ'ו ייצרה חרבות ברונזה רחבות, שהיו זהות לחרבות של ווּיְוֵּ'ה, אך פשוטות מהן.
צ'ו הייתה ממוקמת באזור של נהרות רבים, ולכן נוצרה בה מערכת תחבורה ימית יעילה, בתגבור עגלות.
את אלו ניתן לראות בפירוט על גבי אישורי המעבר העשויים ברונזה משובצת זהב, שם תועד מסחר לאורך מסלולי הנהרות עם תושבי יינג בירת צ'ו.
בשנת 2000, במהלך בניה של אוטוסטרדת שְׂיָאנְג-גִ'ינְג, נתגלה בכפר דְזְווֹג'ונְג במזרח ווּלִיפּוּ מצבור של חפצי קבורה מתקופת צ'ו של המדינות הלוחמות, שתוארך לשנים 340-300 לפנה"ס.
טקסטים שנחפרו בצ'ו, כמו גם מילים מקומיות שתועדו בספר "הניבים" (方言, Fangyan), מראות על השפעות לשוניות שמיוחסות לשפות תאי-קדאי, המונג-מיין, ושפות אוסטרו-אסיאתיות.
הבירוקרטיה של צ'ו הייתה נבדלת מהבירוקרטיה של מדינות אחרות בתקופת שושלת ג'ואו.
על פי "בחינת שמות הפקידים בדְזְווֹ גְ'ווָאן" (左傳官名考) של לִי טְיָאויְוֵּ'אן, השכבה העליונה בקרב הפקידים של צ'ו כללה את תפקידי המוֹאָו (莫敖) והלִינְגְיִין, ומפקד הצבא של צ'ו נקרא סְה-מָה, "שר הסוסים".
המוֹאָו, הלִינְגְיִין והסְה-מָה ביחד נקראו "שלושת האדונים" (三公) של צ'ו.
בתקופת האביב והסתיו נוספו "מושל השמאל" (左尹) ו"מושל הימין" (右尹) כמשנים ללִינְגְיִין.
בהתאם, קיבל גם הסְה-מָה שרי סוסים של השמאל והימין.
עם הזמן התדרדר מעמדו של המוֹאָו, עד שהלִינְגְיִין והסְה-מָה נעשו עמדות בעלות כוח רב יותר בחצר המלוכה של צ'ו.
שרים שתפקידם משתנה לפי תארם נקראו "יִין" (尹).
כך בשמו של הלִינְגְיִין שהיה מקביל לראש ממשלה, הגונְגְיִין האחראי על העבודות הציבוריות, ואחרים.
השר הממונה על טקסי הדת, וסוג של כהן בכיר בצ'ו נקרא Shenyin (沈尹), וניתן למצוא בכמה מקומות בדזוו ג'וואן התייחסות אליו כמגיד עתידות.
במחוזות ובמפקדות שימש פקיד בשם שְׂייֵן-יִין ("מושל מחוז") או גונְג (公 "אדון") כאחראי.
במקרים רבים משרות בבירוקרטיה של צ'ו עברו בירושה בקרב חברים של ענף משני של בית מִי, בית המלוכה של צ'ו.
כדוגמה, המוֹאָו, אחד משלושת השרים של צ'ו, היה נבחר בלעדית מתוך שבט צ'ו' (屈).
בתחילת תקופת האביב והסתיו וטרם מרד זְ'ווֹאָו, החזיקו בני שבט זְ'ווֹאָו, משמע משפחות דְווֹ (成) וצֶ'נְג (鬭) במשרת הלִינְגְיִין.
המרחב של צ'ו היה אחד הגדולים מבין המדינות העתיקות של סין.
על פי המסורת, מוצאם של האבות הקדמונים של צ'ו, כגון הרוזן שְׂיונְ'ג יִי היה מהרי גִ'ינְג, שרשרת הרים הממוקמת במחוז חוביי של היום.
השליטים של צ'ו שינעו בצורה עקבית אוכלוסיות של מדינות מסופחות אל הרי ג'ינג כדי לשלוט בהם בצורה יעילה יותר.
ממזרח להרי ג'ינג נמצאים הרי טוּ (塗).
בצפון מזרח צ'ו נמצאים הרי דָאבְּיֵה.
אגני הניקוז מתחלקים בין נהר חְווָאי לנהר היאנגצה.
הבירה הראשונה של צ'ו, דָאן-יָאנְג (丹陽), הייתה ממוקמת בגְ'ה-גְ'יָאנְג במחוז חוביי של היום.
יִינְג (郢), אחת הבירות המאוחרות של צ'ו, ידועה כיום בשם גִ'ינְגְג'וֹאוּ.
בגבולה הצפוני של צ'ו נמצא הר פָאנְגְצֶ'נְג.
מבחינה אסטרטגית, הר פָאנְגְצֶ'נְג הוא מחסום אידיאלי נגד מדינות המישור המרכזי.
בשל חשיבותו האסטרטגית, נבנו מספר טירות על הר פָאנְגְצֶ'נְג.
במישור גְ'יָאנְגְהָאן התקיים בעבר אגם יוּ'נְמֶנְג, שהיה אגם מים מתוקים אשר השתייך היסטורית לממלכת צ'ו, ונהר יֵנְדְזְה חצה אותו.
שמו של האגם מורכב משמות שני חלקיו: יוּ'ן (雲 ענן) הדרומי, ומֶנְג (夢 חלום) הצפוני.
מעבר שָׁאושִׂי היה מאחז חשוב בגבול המערבי ההררי של צ'ו.
הוא היה ממוקם היכן שכיום נמצאת העיירה ווּגְווָאן בנפת דָאנְפֶנְג במחוז שאאנשי.
כל כוח צבאי שהגיע אל צ'ו ממערב, ובעיקר מצ'ין, היה חייב לעבור בשָׁאושִׂי.
רשימת המדינות אשר צ'ו סיפחה
באזור המאה ה-6 לפנה"ס ג'ונְגְלִי
גִ'ילְייֵן (季連), נישא לבִּי גְ'ווֵי (妣隹), הנכדה של פָּאנְגְאֶנְג, מלך שושלת שאנג אימץ את השם מִי (芈) כשם השושלת.
שְׂיונְ'ג לִי (熊麗), שלט במאה ה-11 לפנה"ס: בנו של יוּ'שְׂיונְ'ג, השתמש לראשונה בשם השבט יֵן (酓), שמאוחר יותר נכתב שְׂיונְ'ג (熊)
שְׂיונְ'ג צ'וּ' (熊渠), בנו של שְׂיונְ'ג יָאנְג, העניק תואר מלך לשלושת בניו
רשומות ההיסטוריון מספרות כי שְׂיונְ'ג קָאנְג מת מוקדם לפני שעלה לשלטון, אך בפיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה הוא מופיע בתור יורשו של שְׂיונְ'ג צ'וּ'.
וו, מלך צ'ו (楚王) (שְׂיונְ'ג דָה 熊達), שלט ב-74 לפנה"ס: אחיו הצעיר או בנו הצעיר של פֶנְמָאו, רצח את בנו של פֶנְמָאו ולכד את כס המלוכה.
הכריז על עצמו כמלך הראשון של צ'ו.
נרצח על ידי בנו, העתידי, מלך ו.
הביס את מדינת גִ'ין בקרב על בִּי, והוכר כהגמון .
גונְג, מלך צ'ו (楚共王) (שיונג שן 熊審) שלט ב־59 & לפני הספירה: בנו של המלך ג'ואנג.
הובס על ידי ג'ין בקרב צֶ'נְגְפּוּ .
הודח בידי אחיו הצעירים והתאבד.
אחיו הצעיר של המלך לינג, התאבד.
בזמנו מדינת ווּ כבשה את הבירה יִינְג והוא נמלט למדינת סְווֵי.
כבש את מדינות צָאי וצֶ'ן.
בשנה לפני שנפטר, מת הרוזן יִי מדְזֶנְג.
והמלך יצר פעמון הנצחה והשתתף בהלווייתו של הרוזן בסְווֵיְג'וֹאוּ .
מינה את ווּ צִ'י לראש ממשלה וביצע רפורמה בממשלת צ'ו ובצבאה.
הביס וסיפח את מדינת דְזְווֹ בסביבות 348 לפנה"ס.
הביס את מדינת יְוֵּ'ה וחילק אותה בינו לבין מדינת צִ'י .
חְווָאי, מלך צ'ו (楚懷王) (שְׂיונְ'ג חְווָאי 熊槐) שלט ב-328–299 לפנה"ס: בנו של המלך וֵיי, היה קורבן להונאה מצד מדינת צִ'ין ולאחר מכן הוחזק בה כבן ערובה עד למותו בשנת 296 לפנה"ס.
כנסיך, אחד ממוריו הקשישים נקבר באתר של פיסות הבמבוק של צ'ו מגְווֹדְייֵן בחוביי.
בתקופתו יִינְג בירת צ'ו נלכדה ונבזזה בידי מדינת צִ'ין.
העביר את עיר הבירה לשׁוֹאוּצ'וּן .
נלכד על ידי כוחות צִ'ין והודח.
שְׂיונְ'ג שִׂין (熊心) בתור הקיסר יִי של צ'ו (楚義帝) (במקור המלך חְווָאי השני 楚後懷王) מלך ב-2 לפנה"ס: נכד או נין של המלך חְווָאי.
שְׂיָאנְג יוּ' (項) בתור המלך-ההגמון של צ'ו המערבית (西楚霸王) מלך ב-2 לפנה"ס.
צ'וּ' יְוֵּ'אן, המפורסם בשירתו ובסיפור על כך שפסטיבל סירות הדרקון מציין את מותו.
האדון צ'וּנְשֶׁן, אחד מארבעת האדונים של המדינות הלוחמות.
שְׂיָאנְג יוּ', המלך-ההגמון של צ'ו המערבית, אשר הביס את צ'ין בג'וּ'לוּ והתייצב מול לְיוֹ בָּאנְג בסכסוך צ'ו-האן.
לְיוֹ בָּאנְג, מייסד שושלת האן.
באסטרונומיה הסינית המסורתית, צ'ו מיוצגת על ידי כוכב באסטריזם "תריסר האחוזות", המהווה חלק מ-אחוזת הירח "בת" בסימן "צב שחור".
אין הסכמה בשאלה אם הכוכב הוא Phi Capricorni או 24 Capricorni.
צ'ו גם מיוצגת על ידי הכוכב epsilon ophiuchi באסטריזם "הקיר הימני" במתחם "השוק השמיימי".
טקסוני הווירוסים Chuviridae ו-Jingchuvirales נקראים על שם צ'ו.
צ'הבאניה (בהונגרית: Csehbánya) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בצ'הבאניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
צ'גלה (בהונגרית: Csögle) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בצ'גלה מספר התושבים נמצא בירידה.
צ'ה זאק אברטון פרד אדמס הוא כדורגלן אנגלי-סקוטי, המשחק בעמדת החלוץ בטורינו ובנבחרת סקוטלנד.
שיחק במועדון הנוער של אילקסטון.
בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בשפילד יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה, הוא שותף בעונה זו ב-11 משחקי ליגה בהם כבש פעם אחת.
בעונתו השנייה במועדון היה לשחקן הרכב וכבש 11 פעמים.
באוגוסט 2016 הצטרף ברמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ וכבש שבהופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 1–3 לוולברהמפטון וונדררס.
ביולי 2019 עבר לסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת סכום של מעל 16 מיליון ליש"ט.
בעונת 2019/2020 שיחק בעיקר כמחליף וכבש ארבעה שערים.
ביולי 2024 חתם בטורינו לשלוש שנים.
ב-2015 אדמס ייצג את נבחרת אנגליה הצעירה עד גיל 20, ולו שתי הופעות עמה.
עם זאת, במרץ 2021 זומן לסגל נבחרת סקוטלנד הבוגרת, אותה בחר לייצג דרך מוצאו הסקוטי.
ב-25 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה בתיקו 2–2 נגד אוסטריה.
כעבור שישה ימים כבש שער בכורה בניצחון 4–0 על איי פארו.
צ'הולץ (בהונגרית: Csaholc) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
צ'הולץ וסביבתה מיושבים עוד מימי קדם, בסביבתה נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה (מגל, צמיד, חנית, נרתיק של גרזן וחרב)
יהודים חיו בצ'הולץ בתקופות זמן שונות.
הקהילה במקום קיבלה את שירותי הדת משנת 1885 מקהילת פהרגיארמט, אך לקהילה היה בית קברות משלה ובמקום עדיין קיים בית קברות יהודי ובו כ-21 מצבות.
באפריל 1944 נלקחו יהודי צ'הולץ לקהילת גצ'אי שם רוכזו בבניין אחד.
כעבור כמה ימים הועברו לגטו מאטסלקה ומשם נלקחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
צְ'וֵ'אנְג'וֹאוּ (בסינית: 泉州; בפין-יין: Quánzhōu) היא נציבות עירונית ועיר נמל במחוז פוג'יין שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין.
צ'ו'אנג'ואו הייתה הנמל העיקרי של סין עבור סוחרים נוכרים במהלך המאות ה-11 עד ה-14, שהכירו אותה בשם "זייתון" (Zayton).
בעיר ביקרו גם מרקו פולו וגם אבן בטוטה, ושניהם שיבחו אותה כאחת הערים המשגשגות והמפוארות ביותר בעולם.
זה היה הבסיס הימי העיקרי שממנו יצאו הפלישות המונגוליות ליפן ול, ומרכז קוסמופוליטי עם מקדשים ו, וכנסיות נוצריות, כולל קתדרלה קתולית ומנזרים פרנציסקניים.
גרר טבח בקהילות הנוכרים של העיר בשנת 1357. בעיות שונות, כולל פיראטיות ותגובת יתר של הקיסרות הסינית אליה במהלך השושלות מינג וצ'ינג, פגעו קשה בכלכלת העיר, כאשר הסחר היפני עבר לערים נינגבו ו, וסחר חוץ אחר הוגבל לגואנגג'ואו.
צ'ו'אנג'ואו הפכה למרכז הברחת אופיום במאה ה-19, אך סתימת הנמל בטין מנעה מסחר באמצעות אוניות גדולות יותר.
צ'ו'אנג'ואו (ידועה גם בשם "זייתון" (Zayton) במקורות היסטוריים בריטיים ואמריקאיים) הוא תעתיק לעברית של Quánzhōu, שהוא תעתיק שמה הסיני של העיר בפין-יין, תוך שימוש בהגיית השם במנדרינית תקנית.
מקור השם בהיותה של העיר לשעבר מושב הנציבות "צ'ואן" (מעיין) של הקיסרות הסינית.
השם הערבי "זייתון" (زيتون), שהיה בעבר השם הנפוץ של העיר באנגלית, פירושו "[עיר] הזיתים" והוא תרגום שאילה של הכינוי הסיני בעבר של צ'ו'אנג'ואו "צְה-טונְג צֶ'נְג" (Citong Cheng) שפירושו "עיר עץ הטונג", שנגזר משדרות עצי הטונג (Vernicia fordii), עץ שמהזרעים שלו מפיקים שמן המשמש לצביעה.
העצים נשתלו בעיר בהוראת לְיוֹ צונְגְשְׂיָאו מושל העיר במאה ה-10. מקור המילה סאטן, המתארת סוג של מארג טקסטיל אשר הופך את הבד למבריק, הוא משם העיר זייתון, משום שהעיר הייתה נמל הסחר העיקרי במשי.
הנציבות העירונית צ'ו'אנג'ואו משתרעת על פני שטח כולל של 11,198 קמ"ר בדרום מחוז פוג'יין, על לשון אדמה בין שפכי נהרות הג'ין והלוו כשהם זורמים למפרץ צ'ו'אנג'ואו במצר טאיוואן.
הנציבות שמסביב משתרעת מערבית לאזור האורבני דרך המחוז והיא הררית.
יחד עם שְׂיָאמֶן ו מדרום לה ו מצפון לה היא מהווה את אזור החוף הדרומי של מחוז פוג'יין.
בחלקה הפנימי ההררי היא גובלת בבירת המחוז פֿוּג'וֹאוּ מצפון-מזרח ובנציבויות העירוניות ו מצפון-מערב.
אקלים העיר הוא אקלים סובטרופי גשום.
בצ'ו'אנג'ואו יש ארבע עונות מובחנות.
הטמפרטורה בה נעה בין 0 ל-38 מעלות צלזיוס.
בקיץ, יש לעיתים טייפונים שמביאים איתם גשם רב ונזקים לעיר.
העיר חוותה רעידות אדמה גדולות בשנת 1394 וב-29 בדצמבר 1604.
וָאנְג גְווֹצִ'ינְג (王國慶) השתמש באזור כבסיס לפעולות של מדינת לפני שהוכנע על ידי המצביא יָאנְג סוּ משושלת סווי בשנת 590. צ'ו'אנג'ואו הוקמה תחת שושלת טאנג בשנת 718 על לשון אדמה בין שני יובלים של הנהר ג'ין.
סוחרים מוסלמים הגיעו לעיר בתחילת קיומה, במקביל למסחר שהם ניהלו גם בגואנגג'ואו וגם ביאנגג'ואו.
מכיוון שהעיר הייתה כבר מחוברת ללב פוג'יין בדרכים ובתעלות, גדלה חשיבותה הבינלאומית במאה הראשונה לשלטונה של שושלת סונג.
הקיסרות הקימה בה משרד של לשכת הסחר הימי בשנת 1079 או 1087 שתפקד כנקודת המוצא של דרך המשי הימית עד לתקופת שושלת יואן, שהאפילה הן על נתיבי הסחר היבשתיים, והן על גואנגג'ואו.
כתובת מ-1095 מתעדת שתי שיירות ימיות, כל אחת בת עשרים ספינות, המגיעות מדי שנה מהים הדרומי.
המסחר הימי של צ'ו'אנג'ואו פיתח את תעשיות החרסינה, הסוכר, האלכוהול והמלח באזור.
תשעים אחוזים מייצור החרסינה של פוג'יין באותה תקופה היה בצבע ירקן, שיוצר לייצוא.
לבונה היה יבוא כה נחשק שקידומים למפקחי הסחר בגואנגג'ואו וצ'ו'אנג'ואו היו קשורים לכמות שהצליחו להביא בתקופת כהונתם.
במהלך תקופה זו הוא היה אחד מנמלי הים הגדולים והקוסמופוליטיים ביותר בעולם.
בשנת 1120, נטען כי בנציבות מתגוררת אוכלוסייה של כ-500,000 איש.
בעיר היה בעבר הגשר המפורסם ביותר בסין, וגם מהמאה ה-12 ידוע היטב.
בתחילה המשיכה צ'ו'אנג'ואו לשגשג תחת שושלת סונג הדרומית שקמה בעקבות מלחמות שושלת ג'ין – בשושלת סונג.
דו"ח מ-1206 מספר על סוחרים ערבים מהח'ליפות העבאסית, איראן, תת-היבשת ההודית, סומטרה, קמבודיה, ברוניי, ג'אווה, צ'אמפה, בורמה, אנטוליה, קוריאה, יפן ומערי המדינה בפיליפינים.
אחד ממפקחי המכס שלה, גָ'או ז'וּגְווָה, השלים את חיבורו התמציתי "תיאור האומות הברבריות" סביב שנת 1225, תיעוד האנשים, המקומות והפריטים שהיו מעורבים בסחר החוץ של סין בתקופתו.
רשומות אימפריאליות אחרות מאותו הזמן השתמשו בעיר כקילומטר אפס למרחקים בין סין למדינות זרות.
סוחרים טמילים גילפו אלילים של וישנו ושיווה, ובנו מקדשים הינדים בצ'ו'אנג'ואו.
אולם במהלך המאה ה-13 הייתה ירידה בשגשוג של צ'ו'אנג'ואו בשל חוסר יציבות בקרב שותפי הסחר שלה, והגבלות הולכות וגדלות מטעם שושלת סונג בניסיון להגביל את יצוא מטבעות הנחושת והברונזה מאזורים שנאלצו להשתמש בשטרות נייר שהלכו ואיבדו מערכם.
חשיבותה ההולכת וגוברת של יפן למסחר החוץ של סין הועילה גם לסוחרים בנינגבו על חשבונה של צ'ו'אנג'ואו, בהתחשב במגעים הנרחבים שלהם עם הנמלים הגדולים של יפן ב בקיושו.
בשנת 1277, בתקופת שושלת יואן המונגולית, מונה בעיר מפקח על סחר חוץ, יחד עם אלה בשאנגחאי, נינגבו וגואנגג'ואו.
פּוּ שׁוֹאוּגֶנְג, מצביא לשעבר בצבא שושלת סונג, מוסלמי ערבי או פרסי, נשכר לתפקיד החדש, תוך שימוש באנשי הקשר שלו כדי לשקם את המסחר בעיר תחת שליטיה החדשים.
הוא הצליח בגדול ושחזר חלק ניכר מגדולתו לשעבר של הנמל, [43] וצאצאיו ירשו את משרתו.
בשנות ה-80 של המאה ה-13 שימשה צ'ו'אנג'ואו לעיתים כבירת מחוז של פוג'יין.
אוכלוסייתה הייתה בסביבות 455,000 בשנת 1283, פריטי המסחר העיקריים הם פלפל ותבלינים אחרים, אבני חן, פנינים וחרסינה.
מרקו פולו רשם שקיסרי יואן הפיקו "הכנסה עצומה" מהמס בן 10% על המסחר בנמל.
הוא כינה את נמל צ'ו'אנג'ואו "אחד משני הנמלים הגדולים בעולם למסחר" ו"אלכסנדריה של המזרח".
אבן בטוטה פשוט כינה אותו הנמל הגדול ביותר בעולם.
מרקו פולו ציין כי אמני הקעקועים של העיר היו מפורסמים ברחבי דרום-מזרח אסיה.
זו הייתה נקודת היציאה של המשלחת החוזרת של מרקו פולו בשנת 1292,שליוותה את הנסיכה המונגולית קוקוצ'ין בת ה-17 לארוסה באילח'אנאת הפרסית.
כעבור כמה עשורים, הייתה זו נקודת ההגעה והעזיבה של אבן בטוטה.
הפלישות המונגוליות ליפן ול, בהוראת קובלאי חאן הפליגו בעיקר מנמל צ'ו'אנג'ואו.
הגאוגרף המוסלמי אבו אל-פידאא ציין, בשנת 1321, שחומות העיר שלה נותרו הרוסות מהכיבוש שלה על ידי המונגולים.
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-14 ציין הנזיר אודוריקו מפורדנונה את שני הנזירים הפרנציסקנים של העיירה, אך הודה שהמנזרים הבודהיסטיים גדולים בהרבה, עם יותר מ-3,000 נזירים באחד מהם.
שושלת יואן החלה להעביר חוקים אנטי-מוסלמים ואנטי-סמו וביטלו את הזכויות של הסמו המוסלמים לקראת סוף שושלת יואן, בשנת 1340 ואילצה אותם לפעול על פי עקרונות קונפוציאנים בתקנות הנישואין, בשנת 1329 היו לכל גברים קדושים זרים כולל מוסלמים מס.
הפטורים בוטלו, בשנת 1328 בוטל מעמדו של הקאדי המוסלמי לאחר שהוגבלו סמכויותיו בשנת 1311. באמצע המאה ה-14 הדבר גרם למוסלמים להתחיל למרוד בשלטון שושלת יואן המונגולית ולהצטרף לקבוצות מורדים.
בשנים 1357–1367 החלו חיל המצב הפרסי המוסלמי יִיסְה-בָּשִׂי במרד נגד שושלת יואן בצ'ו'אנג'ואו ובדרום פוג'יין.
המצביאים הפרסים אמין אוד-דין (אמילידינג) וסייף אוד-דין (סייפודינג) הובילו את המרד.
פקיד הממשל הפרסי יָאווּנָה רצח את אמין אוד-דין ואת סייף אוד-דין בשנת 1362 והשתלט על כוחות המורדים המוסלמים.
המורדים המוסלמים ניסו לתקוף צפונה והשתלטו על חלקים מסוימים של שִׂינְגְחְווָה, אך הובסו בפוג'ואו פעמיים ולא הצליחו להשתלט עליה.
כוחות נאמנים ליואן מהמחוז מפוג'ואו ניצחו את המורדים המוסלמים בשנת 1367 לאחר שקצין מורדים מוסלמי בשם גִ'ין גִ'י ערק מצבא יוואונה.
המצביא צֶ'ן יוּאוּדִינְג שעמד בראש הצבא של יואן שדיכא את המרד החל במסע רדיפות נגד הקהילה המוסלמית סונית בעיר, כולל מעשי טבח וחילול מסגדים, שהפך בסופו של דבר לשלושה ימים של טבח נגד זרים.
מהגרים שנמלטו מהרדיפה עלו לעמדות בולטות ברחבי דרום-מזרח אסיה, דבר שדרבן את התפתחות האסלאם בג'אווה ובמקומות אחרים.
בשנת 1368 הסתיים שלטונה של שושלת יואן והחלה התקופה של שושלת מינג.
שליטי שושלת מינג מנעו פעילות סחר חוץ מלבד ממשימות רשמיות של תשלומי מס של מדינות כפופות.
עד שנת 1473, המסחר התדרדר עד כדי כך שצ'ו'אנג'ואו כבר הייתה לא המטה של שירות המכס הקיסרי של פוג'יין.
מדי פעם פרצו קרבות אלימים בהיקף גדול עם אלפי המשפחות הלא מקומיות מגואנגדונג שגורשו לצ'ו'אנג'ואו על ידי ממשל צ'ינג.
במאה ה-19, חומות העיר עדיין הגנו על שטח מעגלי של 11–13 קילומטרים אך רוב השטח היה ריק.
המפרץ החל למשוך את ספינות האופיום של סוחרים בריטים משנת 1832. לאחר מלחמת האופיום הראשונה, הציע המושל הנרי פוטינגר להשתמש בצ'ו'אנג'ואו כמחסן אופיום רשמי כדי לשמור על הסחר מחוץ להונג קונג ומנמלי ההסכם האחרים, אך שכר הדירה שביקש הנציב הקיסרי צ'יינג היה גבוה מדי.
כאשר פיראטים סינים השתלטו על הספינות במפרץ שֶׁנְחוּ במטרה ללכוד את מטילי הכסף שלהם בשנת 1847, הסוחרים עברו למפרץ צ'ו'אנג'ואו בכל מקרה.
בסביבות 1862 הוקם מיסיון פרוטסטנטי בצ'ו'אנג'ואו.
עד אמצע המאה ה-19, עדיין הייתה לג'ונקות סיניות גדולות גישה קלה לעיר, ועדיין התקיים מסחר ער בתה, סוכר, טבק, חרסינה ונאנקין,, אך שרטונות חול שנוצרו על ידי הנהרות סביב העיר הלכו וסתמו את הנמל שפסק לפעול בזמן מלחמת העולם הראשונה.
היא נשארה עיר גדולה ומשגשגת, אך ניהלה את סחר הימי שלה דרך .
הנציבות העירונית צ'ו'אנג'ואו מנהלת ארבעה רבעים, שלוש נפות עירוניות, ארבע נפות ושני רבעים כלכליים מיוחדים.
הרפובליקה העממית של סין טוענת לבעלות על איי ג'ינמן (צ'וֵּ'ה) (בשליטה של הרפובליקה הסינית) כנפת ג'ינמן תחת מנהל צ'ו'אנג'ואו.
מאז שהוקמה בשנת 1949, הרפובליקה העממית של סין ("סין היבשתית") תבעה את איי ג'ינמן (צ'וֵּ'ה) כחלק מצ'ו'אנג'ואו, אך מעולם לא שלטה בהם; הם מנוהלים על ידי טאיוואן (הרפובליקה הסינית) וטוענת לבעלות עליהם.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-8.78 מיליון תושבים, מתוכם כ-1.73 מיליון התגוררו בארבעת הרבעים, והיא הנציבות העירונית המאוכלסת ביותר במחוז פוג'יין.
שטחה של צ'ו'אנג'ואו היה שטח המטרופולין המורחב ה-12 בגודלו בסין בשנת 2010.
צ'ו'אנג'ואו של ימי הביניים הייתה אחת הערים הסיניות הקוסמופוליטיות ביותר, עם מקדשים דתיים עממיים סיניים, מקדשים , טאואיסטיים ו, וכנסיות נוצריות, כולל נסטוריאניות קתדרלה קתולית ושני מנזרים פרנציסקניים.
אנדראה מפרוג'ה שימש כבישוף הרומאי -קתולי של העיר משנת 1322. אודוריקו מפורדנונה היה אחראי להעברת שרידי ארבעת פרנציסקנים שנרצחו בהודו בשנת 1321 למיסיון בצ'ו'אנג'ואו.
מיסיונרים פרסביטריאנים אנגלים הקימו קפלה בסביבות 1862. מסגד צ'ינג -ג'ינג מתוארך לשנת 1009, אך נשמר כיום כמוזיאון.
המקדש הבודהיסטי קָאיְיְוֵּ'אן נבנה שוב ושוב, אך כולל שתי פגודות בני 5 קומות מהמאה ה-13. בין המקדשים העממיים או הטאואיסטים הפופולריים ביותר הוא מקדש גְווָאן יְוֵּ'ה (通 淮 關 岳廟) המוקדש לשני מצביאים מפורסמים.
ג'ינג'יאנג גם משמר את מקדש צָאו'אָן (草庵 寺), שנבנה במקור על ידי מניכאיסטים בתקופת שושלת יואן אך משמש כיום מאמינים מהעידן החדש, ומקדש קונפוציאני (文庙, ונמיאו).
המקומיים מדברים בניב צ'ו'אנג'ואו של שפת הזהה עקרונית לניב אמוי שבו מדברים בשיאמן, ודומה לשפות ו של דרום-מזרח אסיה.
שפה זו בלתי מובנת לדוברי מנדרינית תקנית.
סינים רבים המתגוררים בחו"ל, שאבותיהם הגיעו מאזור צ'ו'אנג'ואו, מדברים לעיתים קרובות בעיקר הוקיין בבית.
סביב "אזור המשולש של המין הדרומי", הכולל את צ'ו'אנג'ואו, שיאמן וג'אנגג'ואו, כל המקומיים דוברי שפות מין.
הניבים שהם מדברים דומים, אך יש להם אינטונציות שונות.
צ'ו'אנג'ואו הייתה מקור להגירה סינית לדרום-מזרח אסיה וטאיוואן.
חלק מהקהילות הללו מתוארכות לתקופת הזוהר של צ'ו'אנג'ואו לפני אלף שנה בתקופת שושלות סונג ויואן.
מוצאם של כ-6 מיליון סינים המתגוררים בחו"ל מצ'ו'אנג'ואו וטונג'אן.
רובם חיים בדרום-מזרח אסיה, כולל סינגפור, הפיליפינים, מלזיה, אינדונזיה, מיאנמר ותאילנד.
מבחינה היסטורית ייצאה צ'ו'אנג'ואו תה שחור, קמפור, סוכר, אינדיגו, טבק, חרסינה, בדים מדגניים וכמה מינרלים.
היבוא, בעיקר מגואנגג'ואו, כלל בדים מצמר, יין ושעונים, החל משנת 1832. החל מאותה תקופה ייצאה חברת הודו המזרחית הבריטית בתה שחור בשווי 150,000 ליש"ט לשנה מצ'ו'אנג'ואו.
צ'ו'אנג'ואו היא יצואנית מרכזית של מוצרים חקלאיים כגון תה, בננות, ליצ'י ואורז.
היא גם יצרנית גדולה של גרניט וחומר קרמי.
תעשיות אחרות כוללות טקסטיל, הנעלה, אופנה וביגוד, אריזות, מכונות, נייר ומוצרי פטרוכימיה.
צ'ו'אנג'ואו היא שוק הרכב הגדול ביותר בפוג'יין; אחוז המחזיקים ברכב פרטי בעיר הוא הגבוה ביותר במחוז.
משום כך, ידועה צ'ו'אנג'ואו בשם "עיר הנעליים" של סין.
3,000 מפעלי הנעליים של צ'ו'אנג'ואו מייצרים 500 מיליון זוגות בשנה, כמעט אחד מכל ארבעה זוגות נעלי ספורט המיוצרות בסין.
לרבעים ולנפות שונים בצ'ו'אנג'ואו יש תעשיות ייחודיות משלהם המוכרות בשאר סין.
ג'ינג'יאנג ושה-שה מפורסמים בביגוד ובטקסטיל, חוויאן מפורסמת באבן שלה, דחווה בחרסינה, יונגצ'ון בהדרים, אנשי בתה וולונג, נאנ'אן בחומרי בניין ופנגדזה בשרף.
צ'ו'אנג'ואו היא מרכז תחבורה חשוב בדרום-מזרח מחוז פוג'יין.
תעשיות ייצוא רבות בערי הפנים של פוג'יין מובילים סחורות לנמלי צ'ו'אנג'ואו.
נמל צ'ו'אנג'ואו היה אחד הנמלים המשגשגים ביותר בשושלת טאנג, והוא עדיין נמל ייצוא חשוב.
צ'ו'אנג'ואו מחוברת גם בכבישים מרכזיים לפוג'ואו מצפון ולשיאמן מדרום.
יש מסוף מעבורת נוסעים בשיג'ינג, נאנ'אן, עם שירות סדיר לנמל שְׁווֵיְטוֹאוּ באי ג'ינמן שבשליטת טאיוואן.
הוא נמל התעופה של אזור צ'ו'אנג'ואו, המשרת טיסות נוסעים במחוז פוג'יין וביעדים אחרים ברחבי הארץ.
לצ'ו'אנג'ואו יש שני סוגים של שירותי רכבות.
מסילת הרכבת ג'אנגפינג–צ'ו'אנג'ואו -שיאוצוו, קו רכבת "קונבנציונלי" שנפתח סביב 2001, מחבר בין כמה תחנות מטען בתוך נציבות צ'ו'אנג'ואו עם פנים פוג'יין ושאר המדינה.
עד 2014, לקו זה היה גם שירות נוסעים, כאשר רכבות נוסעים איטיות למדי מבייג'ינג, ווהאן וממקומות אחרים ברחבי הארץ הסתיימו בתחנת הרכבת "צ'ו'אנג'ואו מזרח", כמה קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר.
שירות הנוסעים בקו זה הופסק, ותחנת הרכבת "צ'ו'אנג'ואו מזרח" נסגרה ב-9 בדצמבר 2014.
מאז 2010 משרתת צ'ו'אנג'ואו את הרכבת המהירה פוז'ו-שיאמן, חלק ממסילת הרכבת המהירה של האנגג'ואו-פוג'ואו-שנז'ן, העוברת לאורך חוף הים הדרום-מזרחי של סין.
רכבות מהירות בקו זה עוצרות בתחנת הרכבת צ'ו'אנג'ואו (בתת-רובע בייפנג של רובע פנגדזה, כ-10 קילומטרים צפונית למרכז העיר צ'ו'אנג'ואו) ותחנת הרכבת ג'ינג'יאנג.
זמן הנסיעה ברכבות לשיאמן אורך פחות מ-45 דקות, מה שהופך אותה לאמצעי תחבורה נוח לסופי שבוע או לטיול יומי.
עד 2015 הוקם שירות מהיר ישיר למספר ערים בפנים המדינה, מבייג'ינג ועד צ'ונגצ'ינג וגווי-יאנג.
שירותי אוטובוסים למרחקים ארוכים פועלים גם מדי יום/לילה לשנג'ן וערים מרכזיות אחרות.
חינוך – בצ'ו'אנג'ואו פועלות 3 אוניברסיטאות, מכללה ללימודי רפואה, מכללה לאומנות וצילום, ומכללה להקניית מקצועות.
תרבות – בצ'ו'אנג'ואו פועלים שלושה אולמות אופרה, תיאטרון בובות, בתי ספר לאמנות לחימה שנוצרו במנזר שאולין כמו ווינג צ'ון קונג פו והמוזיאון היחיד בסין המוקדש לסחר הימי עם ארצות החוץ.
ב-2021 הכריז ארגון אונסק"ו על אתרים בעיר צ'ו'אנג'ואו כאתר מורשת עולמית בשם "צ'ו'אנג'ואו: מרכז הסחר של העולם בסין של סונג-יואן".
בהכרזה כלולים 22 אתרים הקשורים לסחר הימי המפותח שהתנהל דרך נמל צ'ו'אנג'ואו במאות מהמאה ה-11 עד המאה ה-14 והם כוללים, משרדי סחר, מזחים, מקדשים אתרי ייצור חרסינה ועוד.
הרשימה כוללת את האתרים הבאים:
+ רשימת המרכיבים של אתר המורשת העולמית של צ'ו'אנג'ואומספרתמונהשם המרכיבהאזורקואורדינטותשטח (דונם)שטח אזור החיץתיאור01מקדש קָאיְיְוֵּ'אןרובע ליצ'אנג90.37097.8מקדש בודהיסטי שנבנה ב-685 (תקופת שושלת טאנג) והוא הגדול ביותר בשטחו בפוג'יין, האולם המרכזי (אולם מהאווירה) מכיל את הפסלים המוזהבים של חמש בודהות החוכמה ובמרכז הפסל הגדול של בודהה ואירוקנה.
מעבר לאולם שרידי ממקדש הינדי טמילי02אתר משרד החמולה הדרומיתרובע ליצ'אנג71.2משרד החמולה הדרומי היה סוכנות אדמיניסטרטיבית שהוקמה עבור בני משפחה של שושלת סונג שעברו לצ'ו'אנג'ואו בשנת 1130 ולאחר מכן.03מקדש ובית הספר של קונפוציוסרובע ליצ'אנג136מקדש לסגידה של קונפוציוס וחכמי הפילוסופים של הקונפוציאניזם בדת העממית הסינית ובדתות אחרות ממזרח אסיה.
הוא היה בעבר אתר ניהול הבחינות הקיסריות בסין, קוריאה, יפן ווייטנאם ולעיתים קרובות היו בהם בתי ספר ומתקני לימוד אחרים.04מסגד צ'ינגג'ינגרובע ליצ'אנג32.3ידוע גם בשם מסגד אשהב.
נבנה ב-1009 והוא העתיק מסוגו בסין.
במסגד כתובות רבות בערבית05אתר משרד הסחר הימירובע ליצ'אנג36.5משרד הסחר הימי בצ'ו'אנג'ואו הוקם בשנת 1087 על ידי משטרי שושלות סונג ויואן לניהול ענייני הסחר הימי בעיר.
הוא היה ממוקם על גדת נהר הג'ינג'יאנג בחלק הדרומי של העיר צ'ו'אנג'ואו.06מקדש טְייֵנְחוֹאוּרובע ליצ'אנג7.3מקדש טְייֵנְחוֹאוּ נבנה לראשונה במהלך שושלת סונג, והוא אחד המקדשים הגדולים והוותיקים ביותר המוקדשים לאלת הים מָאדְזוּ בסין.
מבניו שומרים עדיין על מרכיבי שושלת סונג ומבני העץ של שושלות מינג וצ'ינג.
במוזיאון במקדש יש אוסף של שרידים היסטוריים ועממיים יקרים רבים של מחוז פוג'יין וטייוואן.07אתר שער דֶגִ'ירובע ליצ'אנג12.1אתר שער דג'י בצ'ו'אנג'ואו מורכב משער העיר, חומת העיר, תעלות, גשר קשת ושרידים היסטוריים רבים אחרים.
בין השאר התגלו בחפירות כתובות הינדיות, נוצריות עתיקות, אסלאמיות ויהודיות וגילופים בודהיסטיים מהמאות ה-13 עד ה-1408גשר שׁוּנְגִ'ירובע ליצ'אנג136.4גשר שונג'י נבנה בשנת 1211 על ידי המושל דְזוֹאוּ יִינְגְלונְג משושלת סונג הדרומית.
הוא נשאר בשימוש עד המאה ה-20. לאחר המאה ה-14, הוא תוקן פעמים רבות.
הגשר התמוטט כתוצאה משיטפונות ב-2006, ורובו פורק חודש אחר כך.09מקדש גֶ'נְווּרובע פנגדזה41.7569.9מקדש גֶ'נְווּ הוא מקדש טאואיסטי, שנבנה בתקופת שושלת סונג או בתקופת שושלת טאנג הדרומית.
חלק מהמבנים מתקופת שושלת צ'ינג.