tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות הסכסוך הגאורגי-אבחזי, בתחילת שנות ה-90, והטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה הבדלנית, גורשו מאבחזיה כ-180,000 - 200,000 צאצאי מגרלים.
בני הקבוצה דוברים הן מגרלית והן גאורגית, אך משתמשים לכתיבה רק באלפבית הגאורגי.
עד שנת 1930 המגרלים והסוואנים נספרו כקבוצות אתניות נפרדות במפקד האוכלוסין, שנערכו בברית המועצות ולפני כן באימפריה הרוסית, אבל לאחר מכן קוטלגו ביחד עם קבוצת הגאורגים.
הנשיא הראשון של הרפובליקה של גאורגיה, ד"ר זוויאד גמסחורדיה, היה מגרלי.
לכן, בתקופת ההפיכה האלימה של 21 בדצמבר 1991 - 6 בינואר 1992, סמגרלו הפכה למרכז של מלחמת אזרחים, שהסתיימה בתבוסת כוחות תומכי גמסחורדיה.
גיאורגי אליאבה - רופא, מיקרוביולוג, וחוקר בקטריופאג'ים.
גיגי אוגולאווה - ראש עיריית טביליסי מ-2005.
לברנטי בריה - מזכ"ל המשטרה החשאית בתקופת סטלין.
זוויאד גמסחורדיה - הנשיא הראשון של גאורגיה העצמאית הפוסט-סובייטית.
קונסטנטין גמסחורדיה - אחד המשוררים המשפיעים ביותר במאה ה-20.
מרב קוסטבה - גיבור לאומי
מגרש ביתי היא סדרת דרמה אמריקאית שהחלה את שידוריה ב-13 בספטמבר 2003 בערוץ The WB.
אחרי עונתה השלישית של הסדרה, הרשת התאחדה עם רשת השידורים UPN והחלה את שידוריה ברשת המאוחדת, The CW, בה שודרה הסדרה מספטמבר 2006 עד לסיומה בשנת 2012.
הסדרה מתרחשת בעיירה הפיקטיבית טרי היל בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
הסדרה עוקבת אחר חייהם של שני האחים למחצה, לוקאס סקוט (צ'אד מייקל מאריי) וניית'ן סקוט (ג'יימס לאפרטי), שמתחרים להתקבל לקבוצת הכדורסל בתיכון שבו הם לומדים, והדרמה שנובעת ממערכות היחסים הרומנטיות שלהם.
כותרות הפתיחה לוו במקור על ידי השיר "I Don't Want to Be" מאת גאווין דגראו .
שיר הנושא הוסר מהפתיח בעונה החמישית.
שיר הנושא שב בעונה השמינית, בתגובה לדרישת הקהל, ובוצע על ידי אמנים שונים בכל פרק.
העונות הראשונות זכו לנתוני מדרוג גבוהים והסדרה קיבלה מועמדויות רבות לפרסים, כולל זכיות בפרסי בחירת הנוער.
במאי 2009, צ'אד מייקל מארי והילרי ברטון סירבו לחזור לעונה השביעית, למרות שהדמויות שלהם היוו דמויות ראשיות בסדרה.
ב-17 במאי 2011, חידשה רשת The CW את הסדרה לעונה תשיעית ואחרונה בת 13 פרקים.
בישראל, הסדרה שודרה בערוצים HOT3 ו-Yes Drama.
קו העלילה העיקרי בעונות הראשונות הוא מערכת היחסים בין שני האחים למחצה, לוקאס וניית'ן סקוט, בתחילת הסדרה, השניים מחשיבים אחד את השני כאויבים, אך ככל שהסדרה מתקדמת, הם הופכים לחברים.
בפרק הפיילוט, לוקאס הופך לחבר בקבוצת הכדורסל של התיכון, טרי היל רייבנס, בעזרת דודו קית'.
ניית'ן, קפטן הקבוצה, מאוים ממנו, המקרה הזה הופך לבסיס ליריבות שלהם, בנוסף להתעניינות של לוקאס בבת זוגו של ניית'ן, פייטון סוייר.
העונה הראשונה (2003–2004): העונה הראשונה עוסקת בחייהם של הדמויות במחצית הראשונה של כיתה י"א.
המוקד בעונה זו הוא היריבות בין לוקאס לניית'ן במהלך אליפות המדינה בכדורסל.
סיפורים מרכזיים נוספים הם מערכת היחסים המתפתחת של ניית'ן והיילי, משולש האהבה של פייטון, לוקאס וברוק ומשולש האהבה שכולל את הוריהם של לוקאס וניית'ן.
העונה השנייה (2004–2005): העונה הזו מתמקדת בחייהם של הדמויות במחצית השנייה של כיתה י"א.
הפוקוס בעונה זו הו איותר על מערכות היחסים בין הדמויות ולא על הכדורסל, בניגוד לעונה הקודמת.
לוקאס יוצא עם אנה טגארו, ג'ייק ג'גילסקי יוצא עם פייטון, ויש משולש אהבה בין פליקס טגארו, ברוק ומאות' מקפאדן.
העונה הזו מציגה גם את התפוררות היחסים של ניית'ן והיילי בגלל כריס קלר, וההשלכות.
פייטון מתמודדת עם בעיות סמים ועם שיבה של אימה הביולוגית.
קארן פותחת מועדון לילה ומפתחת מערכת יחסים עם פרופסור.
דב המוטרדת נאבקת בהתמכרות לסמים.
העונה השלישית (2005–2006): עונה זו מתמקדת במחצית הראשונה של הדמויות בשנתם האחרונה בתיכון.
העונה כוללת את הגעתה של רייצ'ל גטינה, שיוצרת קונפליקט בין ברוק ללוקאס.
פייטון מתמודדת עם חזרתה של אימה ומנסה להכיר אותה כשהיא מגלה שהיא נפטרה מסרטן.
מערכת היחסים של ג'ייק ופייטון מתחזקת ורגשותיה הרומנטיים של פייטון כלפי לוקאס מתעוררים שוב במהלך העונה.
עלילה נוספת בעונה מורכבת ממאמציו של דן לפתור את ניסיון הרצח שקרה בסוף העונה הקודמת.
במהלך ירי בבית הספר, פייטון נורית ברגלה, ג'ימי אדוארדס מתאבד ודן רוצח את קית'.
בסיום העונה, ניית'ן, רייצ'ל וקופר נלחמים על חייהם לאחר תאונת דרכים.
העונה הרביעית (2006–2007): העונה מתייחסת למחצית השנייה של כיתה י"ב.
היילי מגלה שהיא בהיריון, גם קארן בהיריון, וניית'ן מתעסק עם אנשים מסוכנים.
אדם שמתחזה לאחיה למחצה של פייטון עוקב אחריה.
לוקאס מחפש את האמת שמאחורי מות דודו.
לוקאס ופייטון מתחילים מערכת יחסים רשמית לאחר שהרייבנס זוכים באליפות המדינה, ואילו דן מצית מחדש את מערכת היחסים שלו עם קארן.
ברוק בוחנת מערכת יחסים רומנטית עם צ'ייס אדמס וחברות קרובה עם רייצ'ל.
העונה מסתיימת עם סיום הלימודים של הקבוצה.
לוקאס מגלה שדן הרג את קית', והיילי וקארן מביאות לעולם של ילדיהן.
העונה החמישית (2008): העונה הזו מתחילה 4 שנים לאחר סיום העונה הקודמת.
הדמויות נאבקות בבגרות לאחר הלימודים ובסופו של דבר כל דמות חוזרת לטרי היל מסיבות שונות.
לוקאס, כיום סופר מפורסם, נמצא במערכת יחסים עם העורכת שלו, לינדסי שטראוס, שהופכת למשולש אהבה כשפייטון חוזרת אחרי קריירת מוזיקה כושלת בלוס אנג'לס.
נישואיהם של ניית'ן והיילי נכנסים למשבר כשניית'ן מתמודד עם דיכאון קשה לאחר שנפצע קשה בלילה שגויס שבו גויס ל-NBA.
ברוק מחפשת חיים מעבר להצלחה בעבודתה.
לוקאס וסקילס חוזרים לעיר כמאמני כדורסל ומבקשים את עזרתו של ניית'ן.
מאות' מתחיל מערכת יחסים עם הבוסית שלו, אליס, כדי להתקדם בתפקידו, אך מאוחר יותר מתאהב בעוזרת של ברוק, מיליסנט הוקסטבל.
העונה השישית (2008–2009): העונה ממשיכה מהמקום שהעונה הקודמת סיימה.
היא כוללת את התקדמות מערכת היחסים של פייטון ולוקאס כשהם מתאחדים ומתמודדים עם ההיריון המסוכן שלה.
פייטון פוגשת את אביה הביולוגי.
ניית'ן והיילי נאבקים כדי להגשים את חלומותיהם לאחר שהאומנת שלהם, קארי, ניסתה לחטוף את בנם, ג'יימי.
בהמשך היא מאמצת ילדת אומנה.
מערכת היחסים של מאות' ומיליסנט מתדרדרת כשהאקסית של מאות' חוזרת.
דן חולה במחלה קשה ומשלים עם כמה זמן נותר לו.
ברוק נכנסת למערכת יחסים עם ג'וליאן.
העונה השביעית (2009–2010): העונה הזו מתחילה 14 חודשים לאחר סיום העונה הקודמת.
רייצ'ל חוזרת ושתי דמויות ראשיות חדשות מוצגות: אחותה של היילי, קווין, והסוכן של ניית'ן, קליי.
קריירת ה-NBA של ניית'ן מאוימת על ידי שערוריית רמאות שמשפיעה גם על נישואיו עם היילי.
ברוק מוציאה את קו הביגוד החדש שלה.
מיליסנט נאבקת בהתמכרות לסמים הגורמת למאות' להיפרד ממנה.
המחצית השנייה של העונה עוסקת בדיכאון של היילי בגלל מות אימה.
בסוף העונה הדמויות נוסעות ליוטה לבכורת סרטו של ג'וליאן, היילי מודיעה שהיא בהיריון שוב, ג'וליאן מציע נישואין לברוק, וקליי וקווין נורים.
העונה השמינית (2010–2011): העונה הזו מרוכזת בעיקר סביב חתונתם של ברוק וג'וליאן, ההיריון של היילי וניית'ן, קליי וקווין ששרדו את ההתקפה וסביב ברוק שמאבדת את החברה שלה.
מיה חוזרת והרומן בין אלכס לצ'ייס הופך למשולש אהבה, ואילו מאות' ומיליסנט חוזרים להיות ביחד.
ניית'ן חוזר למכללה אך נאבק כדי להשתלב.
ניית'ן וקליי פותחים חברת ניהול בשם פורטיטוד.
סערה קשה המגיעה לטרי היל מסכנת את חייהם של ברוק וג'יימי.
ברוק וג'וליאן בוחנים את אפשרות האימוץ ומתחברים לנערה בהיריון, אך היא מחליטה לשמור על תינוקה, ומשאירה את ברוק שבורת לב.
בינתיים היילי יולדת תינוקת וקוראת לה לידיה (על שם אימה של היילי).
אלכס וצ'ייס מתחילים מערכת יחסים.
ברוק נכנסת להיריון עם תאומים.
העונה התשיעית (2012): עונת הסיום של הסדרה מתמקדת בעיקר בחטיפתו של ניית'ן, בעוד היילי נתקלת בבעיות מרובות בניהול בית הקפה החדש של קארן.
ברוק וג'וליאן מסתגלים לחייהם כהורים, מה שמביא את ג'וליאן לעשות טעות משנת חיים.
בעיה מסתורית רודפת את קליי והוא בסופו של דבר מגיע לטיפול פסיכיאטרי, שם הוא פוגש את בנו, לוגן.
מיליסנט נאלצת להתמודד עם עליית המשקל הפתאומית של מאות', וצ'ייס מפתח ידידות עם כריס קלר.
לוקאס חוזר לטרי היל כשהיילי פונה אליו לעזרה.
הסדרה מסתיימת כשטריק חוגג עשור להיווסדן בעוד כל משפחת טרי היל עומדים בפני אפשרויות חדשות ומרתקות לעתידם.
ג'יימי סקוט כיום מתבגר והוא הקפטן החדש של קבוצת הכדורסל.
לוקאס סקוט (צ'ד מייקל מארי) (עונות 1–6 ,9): בנם של קרן רו ודן סקוט.
ננטש על ידו אביו בילדותו לטובת אחיו למחצה – ניית'ן.
כשלוקאס וניית'ן שיחקו ביחד בקבוצת הכדורסל הבית ספרית, ניית'ן מירר את חייו של לוקאס.
חברתו הטובה ביותר של לוקאס, היילי, החלה לצאת עם ניית'ן, מה שגרם לאחים להתקרב ולטפח יחסים קרובים.
לוקאס כתב והוציא את ספרו הראשון בזמן שנתו האחרונה בתיכון.
בשנותיו המאוחרות יותר, הוא מתארס למוציאה לאור שלו, לינדזי, אך לאחר מכן הוא מבטל את אירוסיהם ומתחתן עם פייטון.
ללוקאס ופייטון יש בת – סוייר ברוק סקוט, והמשפחה עוזבת את טרי היל בסוף עונה 6. לוקאס חוזר לטרי היל לתפקיד אורח בעונה 9.
ניית'ן סקוט (ג'יימס לאפרטי) (עונות 1–9): בעלה של היילי, בנם של דן סקוט ודב לי, אחיו למחצה של לוקאס ואביהם של ג'יימס (ג'יימי) ולידיה.
בשנותיו בתיכון, ניית'ן תפקד כבן זוגה של פייטון, אבל אחרי שהם נפרדו, הוא התאהב בהיילי.
בסופו של דבר הם התחתנו והביאו לעולם שני ילדים.
אחרי שסיים את התיכון, ניית'ן חלם להיות שחקן כדורסל מקצועי, אך בגלל תאונה, הוא נאלץ לוותר על החלום.
אחרי אימונים קשים, הוא הצליח להתקבל ל-NBA, אך נשר לאחר שנה מהנבחרת בגלל בעיה בגבו.
לאחר מכן, הוא התחיל לתפקד כסוכן ספורט.
פייטון סוייר סקוט (הילרי בארטון) (עונות 1–6): מעודדת מרדנית שפגשה את בעלה לעתיד, לוקאס סקוט, במהלך כיתה י"א כשהייתה בת זוגו של הספורטאי הפופולרי, ניית'ן סקוט, אחיו למחצה של לוקאס.
פייטון התאהבה בלוקאס אך מערכת היחסים שלהם נתקלה בקשיים רבים.
לפייטון היה גם קשר עמוק עם ג'ייק ג'יגלסקי ועם בתו.
פייטון תמיד הייתה החברה הטובה ביותר של ברוק.
אחרי התיכון, פייטון עזבה את טרי היל ללוס אנג'לס, היא חזרה אחרי 4 שנים ופתחה חברת תקליטים.
לאחר שהיא מתחתנת עם לוקאס ומביאה איתו לעולם את בתם, סוייר ברוק סקוט, השלושה עוזבים את טרי היל.
היילי ג'יימס סקוט (בת'אני ג'וי לנז) (עונות 1–9): אשתו של ניית'ן, אמם של ג'יימס (ג'יימי) ולידיה, בתם של ג'ימי ולידיה, הסנדקית של ג'וד ודייוויס בייקר ואחותה של קווין וטיילור (להיילי 6 אחים ואחיות בסה"כ).
היילי היא חברתו הטובה ביותר של לוקאס.
במהלך התיכון פיתחה היילי מערכת יחסים עם ניית'ן סקוט, כאשר בגיל צעיר התחתנו ובשנה האחרונה לתיכון כבר נולד להם בן.
עוד בזמן התיכון הייתה היילי הייתה זמרת מפורסמת.
יש לה תשוקה למוזיקה, והיא חובקת כמה סינגלים ושני סיבובי הופעות.
היילי גם הייתה מורה בתיכון שלמדה בו בעונות 5–6 אך היא פרשה מתפקידה כמורה.
לאחר מכן היא לוקחת את הזמן כדי להיות עם ניית'ן, ג'יימי ולידיה תוך כדי שהיא מנהלת את חברת התקליטים שלה.
ברוק דייוויס (סופיה בוש) (עונות 1–9): בתם של טד וויקטוריה והסנדקית של ג'יימי וסוייר.
ברוק הייתה הנערה הפופולרית ביותר בתיכון, וחברתה הטובה ביותר של פייטון, לאחר שפייטון עזבה את טרי היל ברוק התקרבה מאוד להיילי והפכה להיות חברתה הטובה.
היא יצאה עם לוקאס לתקופה מסוימת, לאחר שהיא נבגדה על ידו ועל ידי פייטון פעמיים, היא איבדה את הרצון לאהבה.
לאחר התיכון, היא הקימה חברת בגדים מצליחה שאותה היא ניהלה עם אימה.
היא חזרה לטרי היל כדי למצוא את עצמה מחדש, שם היא פגשה את ג'וליאן.
השניים התארסו, התחתנו והביאו לעולם תאומים בשם ג'וד ודייוויס בייקר.
בנוסף היא אימצה לתקופה את אנג'לינה ואת סאם בת ה-15.
דן סקוט (פול ג'והנסון) (עונות 1–9): אחיו של קית', אביהם של לוקאס וניית'ן, וסבם של ג'יימי, סוייר ולידיה.
במהלך הסדרה הוא היה האנטגוניסט.
דן הוא הגרוש של דב.
הוא הרג את אחיו, קית', כי חשב שהוא ניסה לרצוח אותו, ולאחר מותו הטרגי הוא ניסה לתמוך בארוסתו, קרן, כדי לכפר על מעשיו.
הוא מסגיר את עצמו ונכנס לכלא למשך 4 שנים.
כשהוא יוצא מהכלא הוא חוזר לטרי היל עם אשתו החדשה, רייצ'ל גטינה, שגם ממנה הוא מתגרש לאחר שהוא מבין שהיא לא אוהבת אותו.
בעונה 9, הוא מת לאחר שהוא מציל את בנו, ניית'ן, מחוטפיו.
קית' סקוט (קרייג שפר) (עונות 1–3,4,9): אחיו של דן ודודם של ניית'ן ולוקאס.
קית' עזב את טרי היל לאחר שדן בגד בו, כשחזר, הוא וקרן החלו מערכת יחסים.
קית' נהרג על ידי דן בעונה 3. קית' "חוזר" בעונה 9 על מנת לעזור לדן לעבור לעולם הבא.
וייטי דורהם (בארי קורבין) (עונות 1–6): המאמן של קבוצת הכדורסל.
כמה שנים לאחר שלוקאס וניית'ן עזבו את הקבוצה, הוא עלה לאמן קבוצות קולג' עם ניית'ן כשחקן בקבוצה ועם לוקאס בתור עוזרו.
בסופו של דבר הוא פרש וחי חיים שקטים מחוץ לטרי היל.
קרן רו (מוירה קלי) (עונות 1–6): אימו של לוקאס.
כשהייתה בתיכון, היא ודן היו בני זוג, והוא עזב אותה לאחר שהודיעה לו כי היא בהיריון.
היא וקית' מתאהבים במהלך הסדרה, ולפני שהוא נהרג, היא נכנסת להיריון ממנו ויולדת את לילי רו סקוט.
לאחר מותו של קית' היא עוזבת את טרי היל, אך חוזרת לחתונתם של לינדזי ולוקאס.
דב לי (ברברה אלין וודס) (עונות 1–6 ,9): אימו של ניית'ן וגרושתו של דן.
נישואיה עם דן היו יציבים בהתחלה, אבל הפכו להיות מתוחים כאשר לוקאס וקרן נעשו מעורבים יותר בחייהם.
הפחד שלה מדן הוביל אותה להתמכרות לסמים, ובאמצעות תמיכתם של משפחתה ושל קרן, היא בסופו של דבר נגמלה.
בסוף היא חזרה לטרי היל אחרי היעדרות קצרה כדי להיות המטפלת של ג'יימי.
מאות' מקפדן (לי נוריס) (עונות 1–9): בעלה של מיליסנט.
מאות' היה שדרן הספורט בתיכון שלו.
בתחילה, הוא היה אאוטסיידר, אך כמו חבריו, לוקאס והיילי, הוא נכנס לקליקה הפופולרית.
הוא היה מאוהב בבנות פופולריות כמו רייצ'ל וברוק, אך הוא לא נחשב מושך בעיניהן והן תפסו אותו כידיד ולא כבן זוג.
הוא מוצא עבודה חדשה בתור מגיש תוכנית בוקר יחד עם מיליסנט.
בסוף הסדרה רואים שמאות' ומיליסנט נשואים ושמיליסנט בהיריון.
סקילס טיילור (אנטון טאנר) (עונות 1–9): תלמיד לשעבר של תיכון טרי היל והמאמן של קבוצת הרייבנס.
בבגרותו, הוא חווה קשר כושל עם דב לי, אימו של חברו הטוב, עד שבסופו של דבר הוא מצא אושר עם לורן.
הוא עזב את טרי היל לטובת עבודת בלוס אנג'לס.
הוא שב לטרי היל מאוחר יותר על מנת לחזור אל לורן, אך בפרק האחרון של הסדרה רואים אותו עם בבין.
רייצ'ל גטינה (דניאל האריס) (עונות 3–5 ,7): תלמידה לשעבר בטרי היל שהצטרפה בכיתה י"ב.
הייתה האויבת של ברוק ואיימה על הקשר שלה עם לוקאס.
למרות זאת, השתיים פיתחו חברות קרובה לקראת סוף הלימודים.
היא גם חברה טובה של מאות' ובווין.
לאחר התיכון, רייצ'ל עבדה בשביל ברוק כדוגמנית אך מאוחר יותר פוטרה בגלל בעיית הסמים שלה.
היא ניסתה לשקם את יחסיה עם פייטון וברוק, ולבסוף הצליחה.
היא פיתחה מערכת יחסית לא בריאה עם דן סקוט, והתחתנה איתו.
לאחר מכן דן התגרש ממנה והשאיר אותה חסרת כול.
ג'יימי סקוט (ג'קסון ברונדג'ס) (עונות 4–9): בנם של ניית'ן והיילי ואחיה הגדול של לידיה.
הוא נולד ביום סיום הלימודים שלהם באותו זמן כמו בת דודתו, לילי רו סקוט.
הוא נקרא על שם סנדקו ודודו, לוקאס סקוט.
כל חבריהם של ניית'ן והיילי קרובים לג'יימי והוא רואה בהם דודים ודודות.
ג'יימי מעריץ את אביו ושואף להיות כמוהו, מה שממריץ את ניית'ן להשתפר ולשמש כמודל לחיקוי.
מיליסנט הקסטבל (ליסה גולדשטיין) (עונות 5–9): מכונה לפעמים כ"מילי".
העוזרת האישית של ברוק דייוויס.
היא עוברת אל טרי היל כדי לעזור לברוק לתפעל את החברה משם.
היא מתאהבת במאות' והשניים עוברים לגור ביחד.
מערכת היחסים איתו מאוימת על ידי חזרתה של האקסית שלו, ג'יג'י, וברגע של שבירה היא שוכבת עם אוון.
היא ומאות' נאבקים לשמור על הזוגיות שלהם, ובסופו של דבר מתאחדים.
בסוף הסדרה מאות' ומילי מגישים תוכנית בוקר.
כמו כן, השניים נשואים והיא בהיריון.
ג'וליאן בייקר (אוסטין ניקולאס) (עונות 6–9): מפיק סרטים שהגיע לטרי היל כדי להפיק את הסרט של לוקאס.
יש לו היסטוריה רומנטית עם פייטון וכולם חשבו שהוא רוצה לזכות בה בחזרה, אך הוא הביע עניין בברוק.
לאחר עונה 6, ברוק וג'וליאן בילו שנה יחד בלוס אנג'לס אך נאלצו להיפרד ולנהל מערכת יחסים מטווח רחוק.
לאחר מכן הם התאחדו בטרי היל, התארסו, התחתנו, והביאו לעולם תאומים.
קליי אוונס (רוברט באקלי) (עונות 7–9): סוכן ספורט של ליגת ה-NBA, וסוכנו האישי של ניית'ן.
לאחר מותה של אשתו, שרה, הוא לא מאמין באהבה, אך לאחר שהכיר את קווין הם מתחילים זוגיות משגשגת ויציבה.
בסוף הסדרה הוא וקווין מתחתנים והוא מאמץ את בנו לוגן.
קווין ג'יימס (שאנטל ואנסטן) (עונות 7–9): אחותה של היילי.
לאחר שנפרדה מבעלה, היא עברה לטרי היל כדי לנקות את הראש.
במהלך עונה 7 היא מתחילה מערכת יחסית רומנטית עם קליי.
בעונות הבאות היא מתמודדת עם משוגעת שמאיימת על חייה.
בסוף הסדרה, קווין וקליי מתחתנים והופכים לזוג חזק מתמיד.
כמו כן היא מאמצת את בנו של קלי, לוגן.
אלכס דופריי (ג'נה קרמר) (עונות 7–9): שחקנית שברוק דייוויס שכרה כדי להיות הפנים החדשות של החברה שלה.
יש לה מלא ביטחון עצמי, ועם זאת, מלא ילדותיות וטיפשות.
היא ידועה בתור בחורה פרועה, ובכך שיצאה מגמילה לפני שהגיעה לטרי היל, אבל היא יכולה להיות ממוקדת ממושמעת כאשר היא רוצה להיות.
אלכס ניסתה להתקרב לג'וליאן, אבל אחרי שהוא הודה שהוא אוהב את ברוק, היא נאלצה לוותר אליו.
היא ניסתה להתאבד לאחר סיום הקשר עם ג'וליאן.
עם זאת, היא הצליחה להמשיך הלאה וליצור מערכת יחסים עם צ'ייס אדמס למרות הקשיים, היא גם הצליחה להתחיל קריירה מצליחה כזמרת קאנטרי.
צ'ייס אדמס (סטפן קלוטי) (עונות 4–9): היה חבר ב"נוער נקי" כשהגיע לטרי היל בכיתה י"ב.
הוא היה במערכת יחסים רומנטית עם ברוק דייוויס אך השניים נפרדו בגלל סיבות לא ידועות.
לאחר מכן הוא חזר לטרי היל וזמן קצר אחרי זה הפך להיות מנהל הבר המקומי.
במהלך עונות 6 ו-7 הוא יצא עם מיה קטלנו, שנפרדה ממנו בהודעת טקסט בסוף עונה 7. הייתה לו מערכת יחסים מתוסבכת עם אלכס דופרי אך הם נהיו זוג לאחר שהוא חזר משירות של שנה בחיל האוויר הצבאי.
בעונה ה-9 הוא מפתח ידידות עם כריס קלר וצ'אק.
כריס קלר (טיילר הילטון) (עונות 2–4 ,9): מוזיקאי מטרי היל שהבחין בכישרונה של היילי ועזר לה לטפח קריירה מוזיקלית.
כריס לא היה אהוב על ידי שאר הנערים בני גילו בגלל היהירות שלו.
הוא גרם לקשיים במערכת היחסים של ניית'ן והיילי ובמערכת היחסים של ברוק ולוקאס לאחר ששכב עם ברוק.
הוא חוזר לסדרה כדמות ראשית בעונה 9 כשהוא עוזר להיילי עם המוזיקה שלה, מפתח ידידות עם צ'ייס אדמס ועוזר להציל את ניית'ן מחוטפיו.
מיה קטלנו (קייט ווגל): המוזיקאית הראשונה שהוחתמה בחברת ההקלטות של פייטון והיילי.
מיה הפכה להיות חברה טובה מאוד של היילי.
במהלך עונות 6 ו-7 יצאה עם צ'ייס אדם אך הם נפרדו בהודעת טקסט ששלחה לו.
לינדזי שטראוס (מיקיילה מקמנוס) (עונה 5): מושא אהבתו של לוקאס סקוט בעונה החמישית.
בנובמבר 2017 חשפה השחקנית הילרי ברטון כי בעת ששיחקה בסדרה מגרש ביתי, במאי הסדרה פגע בה מינית פעמים רבות, לעיתים בפרהסיה ולעיתים אף ליד אשתו.
היא סיפרה כי במהלך שתי העונות הראשונות של הסדרה שוואהן פגע בה מילולית בלבד, הטריד אותה בשיחות טלפון ושלח לה זרי פרחים, אך בשנת 2006, בנוכחות אשתו, שלח שוואהן את ידו מתחת לחגורת מכנסיה.
זמן קצר לאחר מכן, במהלך נסיעה משותפת, שוואהן רכן אליה ונישק אותה למרות התנגדותה.
זמן מה לאחר מכן נכנס לחדרה במלון והחל לגעת בה בצורה מגונה, ולאחר שהתנגדה – צעק עליה ופיטר אותה מצוות השחקנים, אך ביום שעזבה הוא הופיע בפתח חדרה וביקש ממנה חיבוק אחרון.
הוא עמד שם זמן רב ועזב רק כשהיא איימה להתלונן במשטרה.
לאחר שפרסמה את הסיפור, הצטרפו שחקניות רבות והתלוננו על שוואהן.
אחת מהן אף העידה כי ביקש ממנה להתחתן איתו, ואחרת העידה כי נטל את ראשה והניח אותו בכוח בין ירכיו בפני מספר אנשים.
Music from One Tree Hill Soundtrack, הוא אלבום אוסף מכיל שירים ששודרו בסדרה עד עונתה השלישית.
"Friends with Benefit", הוא הפסקול השני של הסדרה ששוחרר ב-7 בפברואר 2006. כל ההכנסות מהפסקול הלכו למען מחקר לחקר סרטן השד.
הפסקול השלישי של הסדרה, שוחרר ב-3 באפריל 2007.
הפסקול הרביעי של הסדרה, בו יש שירים שהופיעו בעונה השישית.
באוגוסט 2024, פורסם כי סדרת המשך ל"מגרש ביתי" נמצאת בפיתוח בנטפליקס.
סופיה בוש, הילרי ברטון, ודניל אקלס שכיכבו בסדרת המקור משמשות כמפיקות בפועל של סדרת ההמשך.
דניל אקלס תפיק את הסדרה גם תחת חברת ההפקה שלה "Chaos Machine" יחד עם בעלה, ג'נסן אקלס.
אולפני האחים וורנר, שהפיקו את הסדרה המקורית, יפיקו גם את סדרת ההמשך.
בוש וברטון יחזרו לתפקידיהן מהסדרה המקורית, ברוק דייוויס ופייטון סויר, בהתאמה.
בת'אני ג'וי לנז הביעה פתיחות לחזור לדמותה בסדרת ההמשך, אך אמרה כי היא עדיין לא יודעת אם מדובר בפיילוט או בסדרה מלאה, וכי הפרויקט עדיין בשלבים מוקדמים.
ג'יימס לאפרטי הצהיר כי הוא מתמקד בתוכנית שיצר עם סטיבן קולטי, "Everyone Is Doing Great" ושהוא לא יחזור לסדרת ההמשך.
מִגרֶרֶת (נקראת גם: מַגְרֶדֶת, פֻּמְפִּיָּה) היא כלי מטבח שמטרתו גירור מוצרי מזון לרצועות או פרוסות דקות או ריסוקם לרסק.
המגררת עשויה לרוב נירוסטה (אף שישנן מגררות פלסטיק) ועל דפנותיה בליטות ששפתיהן חדות המשמשות לחיתוך, ובצמוד להן נקבים שדרכם עוברות פיסות המזון החתוך.
המגררת מיוצרת בגדלים שונים: המגררות הגדולות משמשות להכנת המזון, והקטנות משמשות בעיקר בעת הגשת המזון, כגון מגררת לגירור גבינה מעל פסטה.
מגררות משמשות לגירור גבינות וירקות לצורך הכנת פשטידות, לביבות וסלטים (כמו סלט גזר או סלט קולסלאו); לגירור קליפת לימון, תפוז או אגוז מוסקט על מנת לאפשר שימוש במעטפת החיצונית של הקליפה לצורכי תיבול; לגירור שבבי שוקולד המיועדים לקישוט קינוחים, וכן לריסוק עגבניות (המשמש לתיבולו או לאכילה כתוספת למלאווח).
כיום מעבד המזון החשמלי מחליף את המגררת ברבים מתפקידי הקיצוץ, בעיקר כשנדרש עיבוד של כמות מזון גדולה.
יש המעדיפים את המגררת על פניו כשנדרש מרקם מדויק, כדי להימנע מקיצוץ יתר.
מֶגרֶלִית (მარგალური ნინა - מארגאלוּרי נינה; גאורגית: მეგრული ენა' - מֶגרוּלי אֶנה) היא השפה המדוברת בצפון-מערב גאורגיה.
במאה ה-20 נקראת שפה זו גם בשם השפה האיוורית (ივერიული, איווֶרִיוּלִי).
דוברי השפה הם מגרלים, שהם תת-קבוצה אתנית של הגאורגים.
מגרלית היא אחת מהשפות הדרום-קווקזיות או השפות הכרתווליות.
היא מקורבת מאוד ללאזית, שאף היא מאותה משפחת שפות.
השוני בין שתי השפות נוצר במהלך חמש מאות השנים האחרונות, לאחר שהאוכלוסייה הצפונית (מגרלים) והאוכלוסייה הדרומית (לאזים) נפרדו בעקבות הפלישה העות'מאנית.
המגרלית קרובה פחות לגאורגית, שממנה נפרדה במיליניום הראשון לפני הספירה, ובעלת קרבה רחוקה יותר לסוואנית, שממנה נפרדה במיליניום השני לפני הספירה.
מגרלית איננה ניתנת להבנה על ידי דוברי השפות האחרות מאותה משפחה, למרות שנאמר כי דובריה יכולים לזהות הרבה מילים לאזיות.
ישנם בלשנים הסוברים כי המגרלית והלאזית הן ניבים של השפה הזאנית, ובתחילת העת החדשה התפצלה הזאנית לווריאציות של מגרלית ולאזית.
אולם, סברה זו אינה עולה בקנה אחד עם העובדה כי השפה הזאנית המאוחדת המדוברת כיום אינה תואמת למגרלית וללאזית.
הטקסט המוקדם ביותר ששרד בשפה המגרלית מתוארך למאה התשע עשרה, ובעיקרה היא ספרות אתנוגרפית.
המחקרים הבלשניים המוקדמים של המגרלית כוללים ניתוח פונטי שנעשה על ידי אלכסנדרה צגרלי (1880), הדקדוק על ידי יוסב קיפשידזה (1914) ושלווה ברידזה (1920).
משנת 1930 ועד לשנת 1938 פורסמו מספר עיתונים במגרלית, ביניהם: "קאזאחישי גזטי", "קומונה", "סאמרארגאלוש צ'אי", "נאראזניש צ'אי" ו"סאמארגאלוש טוטומי".
לאחרונה ישנה תחייה מחודשת של השפה עם פרסומם של המילונים - מגרלית-גאורגית על ידי אותר קאג'איה ומגרלית-גרמנית על ידי אותר קאג'איה וה.
כמו כן פורסמו מספר סיפרי שירה במגרלית.
+פונמות במגרלית סדקי ענבלי וילוני חכי (בתר־)מכתשי שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיnm סותם ʔ qʼgkʼdtʼbpʼ מחוכךʤʧʼʣʦʼ חוכך h x ɣʒʃzsv מקורב(צדי)jl רוטטr * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
אלכסנדרה צגרלי (1880), "מחקרי מגרלית: ניתוח הפונטיקה של הפשה המגרלית" (רוסית)
יוסב קיפשידזה (1914), "הדקדוק של השפה המגרלית (איברית)", (רוסית)
שלווה ברידזה (1920), "השפה המגרלית (האיברית)", (גאורגית)
מגרון הוא יישוב מקראי בתחומי נחלת שבט בנימין, באזור נחל מכמש בבנימין.
היישוב מופיע בתנ"ך בתיאור מלחמת שאול עם פלשתים, ובמסע סנחריב לעבר ירושלים.
בתיאורים המקראיים מופיע היישוב בסמיכות למקומות אחרים, דבר המקל על זיהוי מקומו המשוער.
מגרון מוזכר לראשונה בתיאור קרב היחיד של יהונתן עם מחנה פלשתים באזור נחל מכמש:
לפי מקור זה נמצא מגרון, שבו ישב שאול, מדרום לנחל מכמש וליישוב העתיק מכמש, שנמצא מצדו הצפוני של הנחל, בו ישב מחנה הפלשתים.
תיאור מסע סנחריב מצפון לדרום לכיוון ירושלים בתקופת המלך חזקיהו, מציין את מיקומו של מגרון דווקא מצפון למכמש:
יהודה אליצור הסביר את הסתירה לכאורה, באשר למיקומו של מגרון בכך שהנחלות המרוחקות של כפר קרויות על שמו, ולכן היישוב מגרון היה אומנם מצפון לנחל מכמש, אך נחלותיו הגיעו עד לדרומו, ונחלות הכפר קרויות בשם הכפר.
לכן מתואר מקום שאול מדרום לנחל מכמש כ'מגרון' היות שאדמות אלו היו נחלת היישוב מגרון, אף שהיה צפונית משם, וישנם יישובים סמוכים יותר למקום, כגון מכמש.
רמז לדבר זה מוצא אליצור בתיאור גאוגרפי של כפריים פלסטינים, המתארים מקום לפי הכפר שבידו הבעלות על האדמות, ולא לפי היישוב הקרוב ביותר גאוגרפית.
לפי הסבר זה, התיאור המקראי של המקום, מצפון למכמש העתיקה, מתאים לאזור הכללי בו ממוקם כיום המאחז מגרון, היושב מצפון מערב לנחל מכמש, כ-2 ק"מ מצפון למכמש העתיקה, היא הכפר הפלסטיני מכמס.
מגרון (יוונית עתיקה Μέγαρον) היה מבנה בתרבות המינואית ובערים מיקניות ביוון העתיקה.
המגרון היה אולם מלבני שבכניסה אליו ניצבה מבואה פתוחה בצידה האחד, ואשר נתמכה לעיתים על ידי שני עמודים.
באולם עצמו היה תנור חימום שניצב בערך במרכזו.
המגרון נחשב למקור השראתו של המקדש היווני, והוא שימש כאולם מלוכה, כמקום פולחן, לשם עריכת חגיגות ומשתים, לשירה וכמקום כינוס לגברים בלבד.
המגרון היה צבעוני בהתאם למקובל באדריכלות המינואית.
פנים המבנה עוצב בלבנים שרופות, והוא נתמך על ידי קורות עץ.
הגג כוסה באריחי קרמיקה וטרקוטה.
מגרונים ידועים ניצבו בטירינס ובמיקנה.
מגרו מוסיקיס אתינון (ביוונית Μέγαρο Μουσικής Αθηνών; "אולם המוזיקה של אתונה") הוא אולם הקונצרטים החשוב באתונה, בירת יוון.
המבנה שוכן בשדרות וסיליסיס סופיאס (Λεωφόρου Βασιλίσσης Σοφίας), סמוך ממזרח למרכזה של העיר.
האולם הוקם על ידי "אגודת חברי המוזיקה" (Eταιρία των Φίλων της Mουσικής) החל בשנת 1976, אך בשל בעיות תקציב נטלה המדינה לידיה את המשך הבנייה בשנת 1987 והמבנה נחנך ב-1991. הוא קרוי על שם המגרון, אולם אופייני בתרבות המינואית והמיקנית.
במבנה שני אולמות שנפתחו עם הקמתו:
"אולם חברי המוזיקה" (Άθουσα Φίλων της Μουσικής) ובו 1,961 מקומות ישיבה.
האולם משמש לעריכת קונצרטים ובו ניצב העוגב הגדול ביוון שבו 6,080 צינורות.
"אולם דימיטרי מיטרופולוס" (αίθουσα Δημήτρης Μητρόπουλος) ובו 494 מקומות ישיבה, משמש בדרך כלל למוזיקה קמרית ולמופעי מחול.
בשנת 2004 הוקם מרכז הכנסים הבינלאומי של אתונה (Διεθνές Συνεδριακό Κέντρο), ולמגרו מוסיקיס נוספו שני אולמות נוספים וספרייה:
"אולם אלכסנדרה טריאנטי" (αίθουσα Αλεξάνδρα Τριάντη) ובו 1,750 מקומות ישיבה.
הוא משמש למופעי אופרה ובלט, וכן לאירועים מוזיקליים אחרים.
"אולם ניקוס סקלקוטס" (αίθουσα Νίκος Σκαλκώτας) ובו כ-400 מקומות ישיבה משמש לקונצרטים ולכנסים.
הספרייה על שם "ליליאן וודורי" (βιβλιοθήκη Λίλιαν Βουδούρη) הוקמה בשנת 1995 ובה למעלה מ-95,000 ספרים, כתבי עת, תווים ופריטי מולטימדיה.
בשנת 2003 נחנכה בסמוך למבנה תחנת הרכבת התחתית של אתונה הנושאת את שמו.
מִגְרוֹן היה מאחז בבנימין, שהוקם באייר ה'תשנ"ט (אפריל 1999) על גבעה בגובה 748 מטר מעל פני הים בפסגה השולטת על כביש 60 הנוכחי, ממנה יש תצפית לעבר דרום בקעת הירדן, צפון ים המלח, ומעט מעבר הירדן.
נקרא על שם היישוב המקראי מגרון, המוזכר פעמיים במקרא, ומזוהה באזור שבו הוקם המאחז.
מגרון נחשב למאחז הגדול ביותר, שֶמנה באוגוסט 2011 50 משפחות ולהן יותר מ-160 ילדים.
ביישוב התקיימו חיבור לתשתיות, מספר בתי קבע, שני גני ילדים, מעון, מקווה ובית כנסת.
בעתירה שהגישו פלסטינים וכן תנועת "שלום עכשיו" בדרישה לפינוי המאחז בהתאם לצווי הריסה שכבר הוצאו, הסכימה פרקליטות המדינה כי מדובר במאחז בלתי חוקי שנבנה על קרקע פרטית של פלסטינים.
כתוצאה מכך, פסק בג"ץ באוגוסט 2011 כי על המדינה לפנות את המאחז.
המועד האחרון לפינוי נדחה מספר פעמים.
ביולי 2012 הגישו תושבי מגרון עתירה לבג"ץ בדרישה לביטול הפינוי, באמרם שלאחר פסק הדין הקודם הם רכשו חלק מן הקרקעות, אך העתירה נדחתה.
ב-2 בספטמבר 2012 פונו תושבי המאחז והועברו לנקודת יישוב חדשה ב"גבעת היקב" הסמוכה.
ב-1 ביולי 2015 הוציא אלוף פיקוד המרכז צו תפיסה על חלק מהשטח.
כיום חלק מבתי מגרון (חלקה 10) עדיין עומדים על תילם, ומתנהלים הליכים משפטים בעניין הבעלות על הקרקע.
בשנת 1999 החלו בקיום חפירות ארכאולוגיות באזור.
קבוצת נערים שעזרו בחפירות החלו לגור במקום ולאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה הוקמה במקום אנטנה סלולרית.
לדברי אביגדור ליברמן, בטקס הנחת אבן הפינה ליישוב השתתפו שר הביטחון משה ארנס ואלוף פיקוד המרכז.
לעומת זאת בדו"ח המאחזים תיארה טליה ששון את נסיבות הקמת המאחז על פי מידע שמסר לה מפקד חטיבת בנימין.
על פי תיאורה, מגרון הוקם כמה ימים לפני מבצע חומת מגן בתקופה שבה אירעו פיגועים רצחניים וחמורים ברחבי המדינה.
המתיישבים הגישו בקשה להקים אנטנה סלולרית בראש הגבעה וצה"ל לא יכול היה לסרב לבקשה שתשפר את הקשר עם המקום, במיוחד לצורך יצירת קשר דחוף עם נפגעים.
לצורך הגנת האנטנה אושרה גם הקמת גידור מסביבה.
בדיעבד התברר למח"ט, על פי הדו"ח, כי מדובר ב"עמוד עם תחפושת" המדמה אנטנה.
בהמשך חוברה הנקודה לחשמל על ידי חברת החשמל, נפרץ כביש גישה למקום והוצבו בו 5 קרוואנים.
לדברי ששון, פעולות אלו נעשו ללא ידיעת המח"ט וחברת החשמל.
באפריל 2002 הורחב המאחז והחל לקלוט משפחות ובהן קבוצה של אברכים מישיבת הר המור תשתיות היישוב הוכשרו בתמיכת המדינה.
על פי ששון, עלות הקמת התשתיות הייתה מעל 4 מיליון ש"ח שהגיעו ממשרד השיכון.
עשרה חברי כנסת של "הליכוד" אף הודיעו שלא יקבלו עליהם משמעת קואליציונית אם מגרון יפונה.
בספטמבר 2006 הגישו תנועת "שלום עכשיו" וחמישה פלסטינים עתירה לבג"ץ נגד מדינת ישראל והיישוב מגרון.
בעתירה נטען כי המאחז הוקם על קרקעות פרטיות של פלסטינים ולכן יש לפנותו.
בתשובתה לבג"ץ הודתה המדינה כי מדובר בקרקע פרטית והודיעה כי בכוונתה לפנות את המאחז עד לחודש אוגוסט 2008 ובינתיים היא מנסה להגיע לסיכום על פינוי בהסכמה.
באוגוסט 2008 פורסם שמועצת יש"ע הגיעה להסכמה עם המדינה על פינוי מגרון.
לטענת מועצת יש"ע, על פי ההסכם יוקם יישוב חוקי עבור מתיישבי מגרון באתר סמוך למקומו הנוכחי, והמאחז יפונה לאחר סיום בניית בתי הקבע ביישוב החוקי.
כמו כן, נטען שהמדינה הסכימה שבכל מקרה אתר המאחז לא יפונה והוא יוחזק למצער על ידי צה"ל.
מבין אנשי הימין היו שהביעו תמיכה בהסכם, אך היו לו גם מתנגדים, ובהם תושבי מגרון עצמם.
גם משמאל נמתחה ביקורת על ההסכם.
באוקטובר 2008 הגישו חלק מהעותרים לבג"ץ יחד עם אחרים ובסיוע עמותת "יש דין" תביעת פיצויים כנגד המדינה על הנזקים שנגרמים להם מכך שמגרון עדיין לא פונה.
המדינה הגיבה לתביעת הפיצויים בטענה שבעלותם של העותרים על הקרקע לא הוכחה.
ב-8 בנובמבר 2011 ביקשו התובעים למשוך את התביעה.
בנייר עמדה שהוציאה מועצה אזורית שומרון נכתב כי הקרקע באזור אמנם רשומה על שם הפלסטינים, אולם אלה קיבלו אותה באופן שרירותי ממלך ירדן שעה שהיה הריבון באזור, ולא עיבדו אותה מעולם.
בפסק הדין נקבע כי "לא השתכנעתי כי הפסקת התובענה באה מחמת קושי ראייתי של התובעים להוכיח תביעתם כי אם כתוצאה ממתן הסעד של הפינוי במסגרת העתירה...
לא שוכנעתי כי נעשה שימוש לרעה בהליכי בית משפט בניהול התביעה ובחוסר תם לב ואין בהפסקתה כדי ללמד על סיכויי תביעה קלושים בשים לב לשלב המקודם בו מצוי ההליך ועיון בכתבי הטענות לא די בו כדי ללמד על כך".
אנשי מגרון טוענים כי היישוב הוקם במכוון על קרקע פנויה וטרשית שלא עובּדה מעולם, ושכך מוכיחים תצלומי אוויר.
לדבריהם, בניגוד לעמדת פרקליטות המדינה בבג"ץ, חלק מהקרקע לא הייתה קרקע פרטית אלא במעמד של "נכסי נפקדים".
לטענתם, לו מדינת ישראל הייתה רוצה, היה ניתן למצוא הסדר חוקי לבעיית הקרקעות.
בנוסף, נטען כי הפנייה לבג"ץ ולא לבית משפט רגיל עושה עוול עם תושבי מגרון ומוכיחה כי לא מדובר בסכסוך קרקעות שניתן למצוא לו פתרון, אלא ברצון להילחם בהתיישבות.
אנשי היישוב טוענים כי למגרון חשיבות אסטרטגית שבה הכירה גם ממשלת ישראל שבברכתה ובסיועה עלו המתיישבים לקרקע.
בין היתר הוכנה תוכנית בניין עיר ל-500 בתים על ידי משרד הבינוי והשיכון וניתנה הוראה על ידי משרד הביטחון לנהוג במגרון "כיישוב עצמאי לכל דבר ועניין, כולל נושא התקציב וסימול היישוב".
ביחס לטענה על היעדר תוכנית מסודרת, טוענים ביישוב כי כך נהוג למעשה בכל רחבי ישראל - לאחר תכנון ראשוני מתחילה הבנייה ושנים לאחר מכן מגיע האישור הסופי והרשמי.
באוגוסט 2011, לאחר מספר רב של דיונים, הורה בג"ץ למדינה להרוס את מאחז מגרון עד 31 במרץ 2012. בפסק הדין נכתב כי
"העתירה לפינוי מגרון הוא מהמקרים הקשים והחריגים בכל הנוגע להקמת מאחז לא חוקי.
גם לשיטת המדינה יש לפנותו...
איננו מתעלמים מהקשיים שמעורר פינויו של מאחז באזור, לא כל שכן מאחז גדול הנמצא במקום תקופה ממושכת.
קשיים אלה מתעצמים ככל שעובר הזמן, וניתן להבין את רצונם של המשיבים [המדינה] לממש את הפינוי בהסכמת המתגוררים במאחז, ללא צורך בהפעלת כוח.
שאיפה זו מבוססת על מגמה ראויה של קביעת יחסי אמון ושיתוף פעולה בין הרשויות לבין המתיישבים, הגם שמדובר בפורעי חוק.
למותר להזכיר כי קשיים אלה היו נחסכים או מתמעטים במידה רבה לו הייתה המדינה מבצעת מלכתחילה פעולות אכיפה אפקטיביות במקום ומונעת את עליית המאחז על הקרקע ואת התרחבותו.
אולם, בהתחשב במורכבות הנודעת לפינוי בכוח של יישובים ובניסיון שהצטבר אצל המשיבים בטיפול בעניינים אלה, ראינו לתת למדינה שהות לבחון את האפשרות להגיע לכדי פינוי בהסכמה, ככל שהדבר ניתן".
ב-4 בספטמבר 2011 הרסו פקחי המנהל האזרחי שלושה בתי קבע מתוך שמונה שקיימים במגרון.
כ-600 שוטרים השתתפו במבצע ההריסה, במהלכו התפתחו עימותים בינם ובין עשרות צעירים, שחלקם יידו אבנים.
ארבעה פעילי ימין נפצעו באורח קל ושישה נעצרו.
הריסת הבתים באה בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ כמה חודשים קודם לכן על ידי עו"ד מיכאל ספרד בשם שני פלסטינים שטענו כי הקרקע עליה עומדים הבתים שייכת להם.
המדינה נענתה לעתירה והתחייבה להרוס את הבתים.
כעבור כמה ימים ביקשו העותרים למחוק את העתירה לאחר שהתברר כי הייתה טעות בזיהוי החלקה, אך התחייבות המדינה לא התבטלה.
המתנחלים טענו שההריסה נבעה מטעות ונעשתה תוך התפרצות שוטרי יס"מ דרך החלונות אל חדרי הילדים והתינוקות ללא הודעה מוקדמת והרחקה של אימהות מתינוקות ללא הצדקה.
לדבריהם המשטרה הפרה את התחייבותה ליידע את המשפחות בדבר המועד המתוכנן להריסת הבתים, כדי שיוכלו לפנות את הילדים והתינוקות בעצמן מבעוד מועד.
במהלך הדיונים בבג"ץ בבקשת המדינה לדחיית הפינוי, תמהו השופטים על כך שההסכם התנהל ללא מעורבות העותרים הפלסטינים, והביעו אי אמון בלוח הזמנים שהציעה המדינה לפינוי.
ב-25 במרץ 2012 דחה בג"ץ את בקשת הפרקליטות לדחיית מועד ביצוע פסק הדין, תוך שהשופטים מבהירים שהרצון להתחשב במצוקת תושבי מגרון אינו יכול להמשיך ולבוא על חשבונם של העותרים ועל חשבון אי אכיפת החוק.
עם זאת, מתוך התחשבות במצב המשפחות שלא התכוננו לפינוי בשל המגעים עם נציגי הממשלה, נתן בג"ץ ארכה נוספת של ארבעה חודשים, וחייב את המדינה לפנות את היישוב עד 1 באוגוסט 2012. באפריל 2012 הוחל בבניית אתר מגורים זמני למפונים סמוך ליקב פסגות בעלות של 25 מיליון שקלים.
ביולי 2012 פנו תושבי מגרון למערכת הביטחון וביקשו לרשום חלק מהקרקעות במאחז על שמם, בטענה כי הן נרכשו על ידם.
בעקבות זאת הם עתרו לבג"ץ בדרישה שיהפוך את ההחלטה לפנות את המבנים הנמצאים על הקרקעות שנרכשו.
ועדת השרים לענייני התיישבות החליטה כי אם תוכח כשרות הרכישה תיבחן בחיוב הסדרה תכנונית של חלק מהחלקות שנרכשו.
הוועדה החליטה גם לתמוך בשלב זה בבקשת העותרים למניעת הפינוי מחלקות אלה.
המשטרה פתחה בחקירת עסקת הרכישה, בשל תלונה שהגישו העותרים בעתירה המקורית ולפיה המסמכים זויפו.
במקביל לעתירה, נידונה בקשת המדינה להאריך את מועד ביצוע הפינוי כולו, מטעמים מבצעיים וכן מאחר שטרם הושלם האתר הזמני שאליו רצתה לפנות את תושבי המאחז.
בית המשפט עיכב את ביצוע הפינוי כולו פעם נוספת, עד לדיון שנקבע ל-28 באוגוסט 2012.
ב-20 באוגוסט 2012 הגישה המדינה את תגובתה לעתירה ולבקשת העיכוב.
בתגובה טענה המדינה שיש לפנות את מגרון כולו מתושביו ולהרוס את המבנים שבו, לרבות החלקות שיש עליהן טענת רכישה - למעט מבנים באחת החלקות, שיפונו מתושביהם אך לא ייהרסו בשלב זה, כדי לאפשר הסדרה תכנונית עתידית.
אשר לשתי החלקות האחרות שנטען כי נרכשו, פסלה המדינה אפשרות כזו: באחת - כי היא קטנה מדי ומבודלת מהאחרות ובשנייה - כי נרכשו רק 25% מהזכויות בה.
המדינה טענה לגבי החלקה האחרונה שאין לאפשר מגורים בה בשלב זה, כי דרכי הגישה אליה עוברות במקרקעין פרטיים.
לתגובה צורף תצהיר השר בני בגין, שהצהיר כי העמדה שבתגובה מייצגת את עמדת ראש הממשלה ושר הביטחון.
בג"ץ קיבל ב-29 באוגוסט 2012 את עמדת המדינה במלואה וקבע כי גם אם נרכשו החלקות, אין בכך כדי להכשיר מבנים שנבנו ללא היתר בנייה ועל קרקע שהייתה פרטית בעת בנייתם, ולכן יש לקיים את פסק הדין ולדחות את עתירת תושבי מגרון.
עם זאת, השופטים הסכימו לבקשת המדינה לא להרוס את המבנים באחת החלקות עד לסיום הבדיקה בעניין.
על כן נקבע שיש לפנות את האנשים עד 4 בספטמבר, ולהרוס את המבנים עד 11 בספטמבר.
ביולי 2015 נענה בג"ץ לעתירתן של ארבע חברות תקשורת סלולרית (פלאפון תקשורת, פרטנר תקשורת, סלקום והוט מובייל), ופסק שהצו לפינוי מאחז מגרון אינו חל על מתקני התקשורת של חברות אלה שהוצבו בחלקה 10 במגרון.
פסק הדין ציין כי "הצורך במתקני תקשורת אלה – בין אם במיקומם הנוכחי ובין אם בסמוך לו – היה צורך עצמאי, אשר לא היה תלוי לכאורה בקיומו של מאחז מגרון".
הדיון המשפטי במעמדם של מתקני תקשורת אלה טרם הסתיים.
במקביל למחלוקת המשפטית סביב מגרון התעוררה גם מחלוקת ציבורית.
בנובמבר 2011 הודיע אביגדור ליברמן, שר החוץ ראש מפלגת "ישראל ביתנו", כי הימנעות מהריסת מגרון היא תנאי להמשך חברותה של מפלגתו בקואליציה.
באופן דומה התבטא גם חבר הכנסת זבולון אורלב מסיעת הבית היהודי.
שרים וחברי כנסת מהימין הביעו תמיכה בתושבי מגרון וקראו להסדרת מעמדו של המאחז.
בדצמבר 2011 הביע הראשון לציון, הרב שלמה משה עמאר, התנגדות להריסת מגרון.
כ-200 רבנים נוספים, בהם יעקב אריאל, חיים דרוקמן, צבי טאו, זלמן נחמיה גולדברג, שלמה אבינר, יעקב יוסף, אליקים לבנון, אליעזר מלמד ואלי סדן, חתמו על מכתב הקורא לממשלה שלא לפנות את מגרון.
השר בני בגין תמך בהעברת מגרון למקום אחר, שבו יוכל היישוב להתפתח.
במקביל התבטא נגד חקיקה פרטיקולרית, שכל מטרתה לאפשר את המשך קיומו של המאחז במקומו הנוכחי.
פסיקת בג"ץ בעניין מגרון הפכה אף היא נושא למחלוקת.
חברי כנסת מסיעות הימין מתחו ביקורת על החלטה זו, ואילו חברי כנסת מסיעות השמאל בירכו עליה.
כאמור, ב-2 בספטמבר 2012 פונו תושבי המאחז והועברו לנקודת יישוב חדשה ב"גבעת היקב" הסמוכה.
בשנת 2017 אושרה התב"ע של התנחלות מגרון על ידי מועצת התכנון העליונה ובנובמבר 2018 הונחה אבן הפינה להקמת מגורי הקבע בהתנחלות.
במקום נבנות 81 יחידות דיור שיהוו את שכונת בתי הקבע הראשונה ביישוב.
מַגְרֵפָה היא כלי חקלאי לעיבוד אדמה וניקוי עלים, דשא, חציר ועוד מן הקרקע.
הכלי בנוי מידית ארוכה לאחיזה ובקצה מוט רוחבי בעל שיניים, המשמש לגריפה ולאיסוף עצמים שונים.
בעבר יצרו את המגרפה מחומרים כגון עץ או ברזל, אך ברבות השנים המגרפה הפכה להיות מיוצרת מחומרים קלים יותר כמו פלסטיק, פלדה ובמבוק, ולכן היא נוחה יותר לנשיאה ולשימוש.
ההבדל בין המגרפות השונות הוא במשקלן, החומרים מהם הן עשויות, מספר השיניים ואורך המרווח בין השיניים.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של מגרפות משק הבית:
מגרפה קלה – מגרפה בעלת מספר רב של שיניים, בדרך כלל גמישה מאוד ומותאמת לעבודה חלקה על אדמה רכה.
מאופיינת ברווח קטן בין שיני הלהב שלה.
שינייה ארוכות, ויוצאות מנקודת ציר שבקצה המקל.
מגרפה כבדה – מגרפה בעלת מספר מועט של שיניים, בעלת מוט ולהב חזקים וקשיחים המותאמים לעבודה חזקה ויציבה על אדמה יבשה.
מאופיינת ברווח גדול בין שיני הלהב שלה.
שיניה קצרות ויוצאות על פני ציר אחד ישר שצדדיו מחוברים לנקודת הציר שבקצה המקל.
מגרפת דו צדדית – בעלת שיניים קשיחות וקצרות היוצאות משני כיווני הציר.
תפקיד המגרפות נחלק לשני תחומים עיקריים:
מגרפות לתחום הביתי – מגרפות קטנות העשויות מחומר פלסטיק גמיש או מתכת גמישה.
תפקידן לעזור בטיפוח ובניקיון של גינות וחצרות הבית.
מגוב חקלאי – אלה הן מגרפות ענק עשויות מתכת והן מופעלות בשדות ובשטחים הגדולים מקנה המידה הביתי (משמשות לעיתים אף לגרוף חציר וחמרים דומים).
בעבר הן נרתמו לבהמות עבודה, אך תודות לפיתוחים מכניים, הן בעלות צורה של גלגל בצורת שמש ונגררות (ולעיתים אף מונעות) באמצעות טרקטורים.
כשאדם דורך על שיני מגרפה, השוכבת על הקרקע כששיניה כלפי מעלה, מקל האחיזה עולה למעלה עד למצב מאונך ופוגע בפרצוף האדם.
פעולה זו משמשת כאמצעי הומוריסטי בקומדיות שונות ואף בקריקטורות.
פעולה זו "מושרשת" בתרבויות שונות בעולם ואף בפתגמים.
("наступить дважды на одни и те же грабли") "לדרוך פעמיים על אותה מגרפה" - שמשמעותו: "אין לחזור על טעות בשנית".
מגרש הקריקט לורדס המכונה בקיצור "לורדס" (Lord's) הוא מגרש קריקט הממוקם בשכונת סנט ג'ונס ווד ברובע הסיטי של וסטמינסטר של לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
המגרש נקרא על שם מייסדו, תומאס לורד ומנוהל כיום על ידי מועדון הקריקט מרילבון (MMC).
המגרש משמש את מועדון הקריקט של מחוז מידלסקס, את ועד הקריקט של אנגליה וויילס (ECB), את מועצת הקריקט האירופית (ECC) ועד אוגוסט 2005 שימש את מועצת הקריקט הבינלאומית (ICC).
המגרש, המכונה לעיתים "משכנו של הקריקט" אינו ניצב באתרו המקורי.
מיקומו הוא המיקום השלישי שבו ניצב המגרש.
האתר המקורי, המכונה כיום המגרש הישן של לורדס, שפעל בין 1787–1811, היה ממוקם בקרבת כיכר דורסט של ימינו.
משכנו השני של המגרש (המכונה המגרש האמצעי של לורדס) שימש בפועל בין השנים 1811–1813. המגרש הנוכחי ממוקם כ-250 מטרים צפונית מזרחית לאתר השני.
באתר המגרש ממוקם מוזיאון הקריקט, שנחשב למוזיאון הספורט הוותיק ביותר בעולם.
המגרש הנוכחי נחנך במשחק קריקט בין מועדון הקריקט של מרילבון ומועדון הקריקט של הרטפורדשייר, שנערך ב-22 ביוני 1814.
מרבית שטחי המגרש נבנו מחדש בשלהי המאה ה-20. בשנת 1987 נפתח יציע מאונד החדש, בתכנונו של סר מייקל הופקינס ולאחריו היציע המרכזי בתכנונו של ניקולס גרימשו בשנת 1994. יציע התקשורת הנוכחי נבנה בשנים 1998–1999 ותכנונו זכה לפרס סטרילניג של איגוד האדריכלים המלכותי של בריטניה.
מבנה הפוויליון הוא השריד העיקרי למבני המגרש מהתקופה הוויקטוריאנית.
המבנה נבנה בין השנים 1889–1890 בתכנונו של האדריכל תומאס וריטי.
המבנה נחשב למבנה היסטורי לשימור, ובין השנים 2004–2005 שופץ בעלות של כ-8 מיליון ליש"ט.
המבנה משמש את חברי מועדון הקריקט של מרילבון ואת חברי מועדון מחוז מידלסקס, וממוקמים בו מושבי חברי המועדון, פאבים עבור החברים וחנות מזכרות.
כמו כן, בביתן ממוקמים חדרי ההלבשה ומרפסות צפייה עבור השחקנים.
בראש היציע המרכזי ניצבת שבשבת בצורת אב הזמן.
השבשבת הובאה לאתר ביוזמת סר הרברט בארקר בשנת 1926, וניצבה בצד הצפון מערבי של היציע.
בשנת 1996 הועברה למקומה הנוכחי - בצד הדרום מזרחי של המגרש.
מרכז התקשורת הוקם בשנת 1999 עבור גביע הקריקט העולמי.
המבנה, בעת שנבנה, היה המבנה הראשון ברחבי כדור הארץ שנבנה מאלומיניום בלבד.
המבנה בעל הצורה הייחודית נבנה בטכנולוגיה של בניית ספינות.
המבנה ממוקם 15 מטרים מעל המגרש.
שני פירי מעליות מאפשרים גישה למבנה.
בתחתית המבנה מושבים ל-100 כתבים, ובראש המבנה חדרים למגישי תוכניות ספורט ברדיו ובטלוויזיה, המשדרים את המשחק.
תכנון המבנה זכה בפרס סטרלינג לשנת 1999. בעת הקמתו מומן המבנה על ידי חברת נאטווסט.
כיום המבנה מתוחזק בחסות חברת אינווסטק.
יציע טאוורן (יציע הפאב) עומד במקום בו עמד בעבר פאב של קבוצת יושבי הפאב של לורדס (Lord's Taverners) - קבוצה פילנתרופית שחבריה היו חובבי קריקט.
חברי הקבוצה נהגו להיפגש בפאב בשטח המגרש.
כיום הפאב של חברי הקבוצה ממוקם בשטח יציע הפאוויליון.
אחד המאפיינים הידועים של המגרש הוא שיפועו.
הקצה הצפון מערבי של המגרש גבוה בכשני מטרים מהקצה הדרום מזרחי.
בשנת 2007 הותקנה תאורה מודרנית במגרש אולם זו הוסרה בעקבות תלונות של השכנים בגין זיהום האור, בשנת 2008. בשנת 2009 התירה מועצת רובע וסטמינסטר להתקין במקום פנסי תאורה מיוחדים, אשר ימנעו זיהום אור לבתי השכנים.
אחד המאפיינים הארכיטקטוניים של מהגרש הם זוג שערים מעוטרים הקרויים על שמו של וו.
השערים הוקמו בשנת 1923, בכניסה למתחם מכיוון סנט ג'ונס ווד.
השערים תוכננו על ידי סר הרברט ווקר, ונחנכו בנוכחות סר סטנלי ג'קסון.
המגרש מארח תחרויות בינלאומיות, וכן את אליפות הכפרים הלאומית של אנגליה, תחרויות אוניברסיטאות ותחרויות בין המועדונים המקומיים.
כמו כן המגרש מארח את המשחק השנתי בין מכללת איטון לבית הספר הארו (אשר נערך מאז שנת 1805 ברציפות).
במגרש ממוקם מוזיאון הקריקט של מועדון הקריקט מידלסקס (MCC Museum) - מוזיאון הספורט הוותיק ביותר בעולם.
במוזיאון מוצגים פרטים שנאספו מאז שנת 1864 ובהם ציוד קריקט בו נעשה שימוש בידי שחקנים מרכזיים ובהם ויקטור טראמפר, ג'ק הובס, דון בראדמן ושין וורן, וכן חפצים של וו.
הוצעו תוכניות להגדלת המגרש והקמת מושבים ל-10,000 צופים נוספים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המגרש למשחקי בייסבול.
המגרש אירח את תחרויות הירי בחץ וקשת במהלך משחקי אולימפיאדת לונדון בשנת 2012.
מגרז (בכתיב לועזי: Megrez מערבית: مغرز الدب "מג'ריז א-דבּ" - בסיס הזנב של הדוב) או δ בדובה הגדולה הוא הכוכב השביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה.
למרות שמבין שבעת הכוכבים שיוצרים את צורת "העגלה הגדולה" מגרז הוא העמום ביותר, הוא קיבל את ציון באייר δ (דלתא), שכן יוהאן באייר ציין את שבעת כוכבי הקבוצה הבהירים על פי מיקומם ממערב למזרח ולא על פי בהירותם.
הכוכב נמצא בחיבור של יצול העגלה או בקצה הגב של הדובה בנקודת החיבור לזנב, כפי שמרמז שמו.
מגרז הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, מטיפוס ספקטרלי A3 במרחק של כ-81 שנות אור, והוא בעל מסה ורדיוס כפולים משל השמש.
בהירות נראיתו היא מדרגה 3.32 והוא מאיר בעוצמה של פי 23 מהשמש, כמחצית מעוצמת ההארה של שאר הכוכבים הבולטים בקבוצה.
טמפרטורת פני השטח של הכוכב היא כ-8,650 קלווין.
האסטרונום טיכו ברהה סיווג אותו בדרגת בהירות 2, בדומה לשאר הכוכבים של העגלה, אך נראה שמדובר בטעות, שכן לא מוכר שום מקרה שכוכב מסוג זה יאבד כמחצית מעוצמתו בתקופה כה קצרה.
מגרז הוא חלק ממערכת בת שלושה כוכבים, שני שותפיו עמומים בהרבה ממנו וניתנים לצפייה רק באמצעות טלסקופ.
מגרז B נמצא במרחק זוויתי של כ-85 שניות קשת (שקול לכ-2,100 יחידות אסטרונומיות) ובהירותו היא מדרגה 10. מגרז C נמצא במרחק זוויתי של כ-100 שניות קשת (שקול לכ-2,500 יחידות אסטרונומיות) ובהירותו היא מדרגה 11.
מגרז נע באותו כיוון ובאותה המהירות כמו מראק, פקדא, אליות, ומיזר ונמצא בערך באותו המרחק, כך שכנראה מדובר בצביר כוכבים שנוצרו ביחד.
מגרסת הזהויות הוא ספר רב-תחומי מאת שחר פלד שיצא בהוצאת פרדס בשנת 2007. הספר עוסק בפילוסופיה של המדע, ניתוח של מדעי היהדות, ניתוח היסטוריוגרפי של התפתחות זהויות יהודיות מודרניות על רקע תמורות בנצרות האירופית והתפתחות האקדמיה.
הספר סוקר את התפתחותו של המדע כמוסד הנתפש כבעל אמינות ייחודית בתרבות המערב, ואת האופנים השונים בהם משמש "אמון" זה כמשאב תרבותי בפני עצמו.
הספר בוחן מחדש את פרשת סוקל (פרשה בה פורסם כתעלול מאמר כביכול מדעי בכתב עת), וטוען שהצלחת ה"תעלול" של סוקל לא הייתה עקב בורותם של עורכי כתב העת, אלא עקב הניצול של האמון הייחודי המוקנה למדע בתרבות המערב.
לטענת פלד, השימוש של תחומים אקדמיים שונים בתואר "מדע" (כגון מדעי הרוח ומדעי היהדות) מבוסס על ניצול ה"אמינות" התרבותית המוקנית למדע, ניצול שלטענת פלד אינו מוצדק.
פלד מחדש את המושג מדעניזם, כתיאור לשימוש במתודולוגיות ובז'רגון מדעי כדי להעניק תוקף של אמינות לשיח שאינו מדעי מעיקרו.
על פי פלד, מדעניזם הוא "זהות אקדמית שגרתית המאופיינת על ידי טיפול 'רציונלי' או 'פסיבדו-רציונלי' בחומרים, המשלב סממנים חיצוניים רבים של 'מדע', כגון: מתודה קפדנית, ספירות ומדידות, שימוש בסטטיסטיקה, לשון מדעית, שימוש נרחב במראי מקומות ועוד.
המדעניזם מהווה את תשתית "המובן מאליו" של המדעים הבלתי מדויקים, ולמעשה של האקדמיה כולה.
המיקוד הרגיל של מחקרי מדענות במקרי גבול, כגון שרלטנים, אנשי צלחות מעופפות, בריאתנים ועוד, משקף "נקודת עוורון" המשמרת את הסטטוס של האקדמיה כמבנה חברתי יוקרתי, למרות ההשענות המסיבית שלה על מדעניזם.
בניגוד לאתוס ההתמחות האקדמית, מחולל המדעניזם את האקדמיה לכתחילה, ואתוס ההתמחות הוא רק תוצר לוואי של מערכת המשתמשת במתודולוגיה, פורמט וז'ארגון מדעי כדי ליצור דיסציפלינות כמו-מדעיות היונקות את ודאותן ממבנה הוודאות התרבותי שנרקם סביב מדעי הטבע.
תמורותיה של הנצרות כתוצאה מהתפתחות המדע
על פי פלד, יצרה האמינות שהוקנתה למדע בתרבות האירופית לחץ הולך וגובר על האמינות של הדת הנוצרית באירופה, וגרמה לשינויים מרחיק לכת בה בעקבות הקרע ההולך ומעמיק בין "דת" ל"מדע".
הספר עוקב אחר התמורות שהתחוללו בנצרות כדי להתמודד עם הקרע הזה, עד להתפתחותה של גישה הרואה בדת רגש או חוויה בלבד, בניגוד למדע השכלי.
הספר מתאר את צמיחתו של ההבראיזם (העיסוק בתרבות היהודית ובשפה העברית) אצל מלומדים נוצריים.
העיסוק המשותף בתרבות היהודית של אותם מלומדים ושל היהודים בגרמניה קירב את שתי הקבוצות וגרם ליהודים תחושת שייכות לחברה הסובבת אותם.
הספר מתאר כיצד צמחו מדעי היהדות מתוך בקורת המקרא הגרמנית, וכיצד הפכו במהירה לכוח המרכזי בעיצוב זהויות יהודיות מודרניות.
הספר טוען שמדעי היהדות ממלאים תפקיד מרכזי בתהליכי החילון של העם היהודי בעת המודרנית, ובעיצוב הזהות הישראלית החילונית המודרנית.
הספר מציג סקירה היסטורית של ייסוד האקדמיה בישראל, וההשפעה המרכזית שהיו לטענת פלד למדעי היהדות על עיצוב תוכנית הלימודים בבתי הספר הממלכתיים בארץ, ועל גיבושה של זהות ישראלית.
מגרסת קרח היא מכשיר לגריסת קוביות קרח לפתיתי קרח קטנים.
קיימות מגרסות קרח ידניות, המשמשות לגריסה מיידית של קרח בכמויות קטנות; ומגרסות קרח חשמליות, המאפשרות גריסה של כמויות גדולות של קרח.
מגרסה ידנית כוללת ארכובה לסיבוב להבי המגרסה, מכל לגושי הקרח לפני הגריסה ("חומר הגלם"), מכל לקרח הגרוס, ציר ולהבי המגרסה ומכסה.
קרח גרוס או כתוש שימושי למספר צרכים: ככל שגושי הקרח קטנים יותר, היחס בין שטח הפנים של הקרח ונפחו עולים, וכך הוא יכול לצנן משקאות ומכלים במהירות רבה יותר.
בנוסף, משקאות רבים, כמו ברד ומשקאות אלכוהוליים שונים, דורשים קרח כתוש להכנתם.
קרח כתוש יעיל יותר מקרח בגושים גדולים לצינון בקבוקים.
ערבוב קרח גרוס במלח היא אחת השיטות הפשוטות להגיע לטמפרטורות נמוכות.
מגרסת נייר היא מכשיר חשמלי המכיל סכיני חיתוך, ולרוב גם מכל קיבול לפסולת, והוא נועד לגרוס דפים לרצועות צרות או לפתיתים, טרם זריקתם לאשפה או מיחזורם.
מטרת הגריסה היא למנוע אפשרות שמסמכים המכילים מידע חשוב, ייחשפו לזרים לאחר פינוים, ובכך לשמור על פרטיות וסודיות המידע שבמסמכים.
מטרה נוספת בשימוש במגרסה היא צמצום נפח האשפה המשרדית.
פטנט ראשון למגרסת נייר נרשם בשנת 1909 בארצות הברית, על שמו של הממציא אבוט אוגוסטוס לו , אך לא יוצרה מגרסה לפי פטנט זה.
בשנת 1935 ייצר אדולף אהינגר בגרמניה מגרסת נייר שמבוססת על מכונה לייצור פסטה המופעלת ידנית.
תחילה נועדה המגרסה לשימושו האישי, ולאחר מכן החל לייצרה באופן תעשייתי, עם מנוע חשמלי.
החברה שהקים לשם כך, EBA Maschinenfabrik, ממשיכה לייצר מגרסות נייר עד היום, בשמה הנוכחי, EBA Krug & Priester GmbH & Co.
קיים בשוק מגוון רב של מגרסות, בגדלים שונים ובמידות קיבולת שונות.
המגרסה היא מצרך נפוץ ושימושי במיוחד במשרדים, שמעוניינים למנוע את החשש שמסמכים מסווגים ובלתי מסווגים שנדפסו על ידי צוות המשרד, יתגוללו באשפה לעין כל, ואף יגיעו לידיהם של בעלי עניין שעלולים להשתמש במידע מתוך המשרד, ולחשוף סודות מסחריים ובכך להזיק לחברה.
במגרסות פשוטות ניתן להזין דף אחד בכל פעם, והדף נכנס למכשיר שגורס אותו באמצעות הסכינים, לרצועות או לפתיתים.
במגרסות מתקדמות יותר ניתן להזין מספר רב של דפים בבת אחת.
משאית גריסה היא משאית שבה פועלת מגרסת נייר גדולה, המאפשרת גריסת כמויות גדולות של נייר במקום שבו נאספו (ובכך מאפשרות פיקוח של בעלי הנייר על השמדתו), והובלתו למפעל למיחזור נייר.
תקן DIN 66399 מסווג מגרסות לפי רמת הבטיחות שהן מספקות:
P-1 – רצועות שרוחבן אינו עולה על 12 מילימטר.
P-2 – רצועות שרוחבן אינו עולה על 6 מילימטר.
P-3 – רצועות שרוחבן אינו עולה על 2 מילימטר או ששטחן אינו עולה על 320 מילימטר רבוע.
P-4 – רצועות שרוחבן אינו עולה על 6 מילימטר ושטחן אינו עולה על 160 מילימטר רבוע.
P-5 – רצועות שרוחבן אינו עולה על 2 מילימטר ושטחן אינו עולה על 30 מילימטר רבוע.
P-6 – רצועות שרוחבן אינו עולה על מילימטר אחד ושטחן אינו עולה על 10 מילימטר רבוע.
P-7 – רצועות שרוחבן אינו עולה על מילימטר אחד ושטחן אינו עולה על 5 מילימטר רבוע.
מגרש הספורט אל סרדינרו (בספרדית: Campos de Sport de El Sardinero) הוא אצטדיון רב-תכליתי בסנטנדר, ספרד.
האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל והוא מגרשה הביתי של קבוצת ראסינג סנטנדר המקומית.
האצטדיון נפתח בשנת 1988, בסמוך לאתר בו שכן בעבר אצטדיון אל סרדינרו הישן, ששימש את המועדון במשך 75 שנים, מאז שנת 1913. בנוסף למשחקיה של ראסינג סנטנדר, אירח האצטדיון מספר משחקים בינלאומיים של נבחרת ספרד וכן משחקים של נבחרת קנטבריה.
מגרש הפרדסים היה מגרש כדורגל ששכן בכפר סבא, והיה מגרשה הביתי של קבוצת הפועל כפר סבא בכדורגל בין השנים 1952–1986.
מיקומו של המגרש היה ברחוב טשרניחובסקי בעיר, ותכולתו הייתה 3,000 מקומות.
ב 18 במאי 1986 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון הזה במסגרת המחזור הלפני האחרון של עונת 1985/1986, כאשר הפועל כפר סבא הביסה את בית"ר ירושלים 0-4. את שער הליגה האחרון במגרש הבקיע גדעון סיימון.
המשחק הרשמי האחרון במגרש הפרדסים נערך ב-13 בספטמבר 1986 במסגרת גביע הטוטו, בו ניצחה הפועל כפר סבא את בית"ר נתניה בתוצאה 1–6, ואת השער האחרון במגרש כבש אלי יאני.
לאחר אותה עונה עברה הפועל כפר סבא לאצטדיון לויטה בו היא משחקת כיום.
בשנת 2017 הוכרז הקיר הדרומי שנותר מהאצטדיון כמבנה לשימור, על ידי עיריית כפר סבא.
מגרסת אפרוחים (נקראת גם מכונת גריסת אפרוחים) היא מכונה המשמשת להשמדת אפרוחים שאינם מניבים תועלת כלכלית אשר בקעו במדגרות תעשייתיות זמן קצר טרם ההשמדה.
בדרך כלל מדובר בזכרים בתעשיית הביצים, אך גם בתעשיית האווזים.
בישראל מושמדים בדרך זו בכל יום כ-20 אלף אפרוחים זכרים בתעשיית הביצים, ועוד מספר דומה של אפרוחים בתעשיית העופות (פטמים).
לאחר מיון זוויג האפרוח על ידי ממיין זוויג (Sexer, ובקצרה "ממיין"), האפרוח מושלך לתוך צינור המוביל אותו למסוע שבסופו מתקן הגריסה.
קיימים כמה סוגים לתהליך זה, ובין אלו, ואקום המושך את האפרוחים לתוך רשת ברזל בכוח, להב לחיתוך של האפרוחים, ומעיכה.
בתעשיית הבשר והביצים קיימות חלופות לשימוש במכונת גריסה.
חנק - לאחר מיון על ידי הממיין, מושלך האפרוח לשקית פלסטיק עבה ואטומה; כאשר השקית מלאה באפרוחים, היא נקשרת בחוזקה והאפרוחים מתים בין מפציעה או מחנק.
המתה בגז - הכנסת מספר רב של אפרוחים למרחב בו הם מושמדים בגז.
קיימות מספר טכנולוגיות חלופיות לגריסת אפרוחים, שהוכנסו לשימוש מסחרי משנת 2018 ואילך.
טכנולוגיות אלה מזהות את מין האפרוח לפני הבקיעה, תוך שימוש במגוון אמצעים, בהם ספקטרוסקופיה, בדיקות כימיות והדמיה.
בשיטות אלה ניתן לזהות את מין האפרוח בתוך 3 עד 13 ימים מהדגירה.
חלק מהשיטות דורשות שימוש בהנדסה גנטית כדי להפוך ביצים זכריות לפלואורסצנטיות.
שיטות כאלה יעילות הן מבחינה מוסרית והן מבחינה מסחרית, כי הן מפחיתות את עלויות הגידול של ביצים עם אפרוחים זכריים, שלא נעשה בהם שימוש.
השם הכולל לטכנולוגיות לזיהוי מין האפרוח בעודו בביצה הוא .
תחקיר "כלבוטק" שעסק בנושא תיעד שימושים כאלה במגרסת אפרוחים, ובפרט מקרים בהם מכונה המבוססת על להבים גרמה לחלק מהאפרוחים להיפצע חלקית מהלהב שוב ושוב, ואף להיזרק מהמכונה מדממים.
עמותות שונות בעולם הפועלות לרווחת בעלי חיים כגון PETA או MFA מזהירות מפני הצער והכאב שמכונות אלה גורמות לאפרוחים, וקוראת לבני אדם להימנע מצריכת ביצים באופן כללי.
מגרנים (שם מדעי: Pristiophoridae) היא משפחה יחידה בסדרת המגרנאים מקבוצת דמויי כריש.
בני קבוצה זו דומים מאוד לסדרת המסורניים, שבקבוצת הבטאים, אך בעלי כמה הבדלים.
בני הקבוצה חיים בקרקעית הים והם בעלי חרטום בולט בקצה הלסת העליונה.
מטרת הלסת היא לשפד את טרפם הכולל דגים, סרטנים ויצורי ים דומים.