tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דיון בעתירה נקבע ל-5 בנובמבר 2020. במסגרת העתירה לבג"ץ ובהתכתבות עם הוועדה לתשתיות לאומיות, תושבי הצפון הציגו את המסלול כך:
ב-14 באוגוסט 2019 חתמו עיריית חיפה, חברת נמלי ישראל, ומשרד התחבורה על הסכם להארכת מסלול הטיסה ל-2,100 מטרים שיאפשרו טיסות למטוסי סילון בינוניים כמו בואינג 737 ואיירבוס A320.
בדצמבר 2023 אישרה ממשלת ישראל את ביצוע התוכנית.
באוגוסט 2024 הושלם ריבוד מחדש של המסלול בהשקעה של כ-19 מיליון שקלים שכללה גם סימון מחודש והחלפת גופי התאורה לאורכו.
באוגוסט 2025 נפתחה בנמל התעופה חנות דיוטי פרי של חברת LAYAM, המחזיקה סניפים בנמל התעופה בן-גוריון ובמעברים היבשתיים.
החנות החדשה משתרעת על פני 200 מ"ר.
כמו כן הושקעו כ-25 מיליון שקלים בשיפוץ רחבת חניית המטוסים בסמוך לטרמינל המיועד למטוסי נוסעים (בזמן שיפוצה הנוסעים הועברו בהסעה לחנייה חלופית שהוכשרה למטוסים).
בנמל ממוקמות מספר חברות תעופה קטנות, "FNA", "סקאי תעופה", "הצנחניה" ו"Ofek", המפעילות מטוסים קלים.
החברות מספקות שירותי תעופה שונים ביניהם: לימודי טיס, השכרת מטוסים, טיסות בשמי הארץ, צילום אוויר והשכרת מוניות אוויר לישראל ולמדינות שכנות.
עד לשנת 2020 קיימה חברת ישראייר מספר טיסות שבועיות לאילת.
חברת ארקיע הפעילה טיסות מנמל התעופה חיפה לאילת אך עם מכירת מטוס ה-ATR 72-500 האחרון שברשותה בדצמבר 2017, בוטל הקו.
חברת להק תעופה מפעילה קו מסוקים לאסדות קידוח של חברת שברון מנמל התעופה.
חברת התעופה הקפריסאית טוס איירווייז החלה באפריל 2016 להפעיל טיסות ישירות ללרנקה ולפאפוס שבקפריסין.
ב-2 במרץ 2017 הוסיפה חברת התעופה טיסות ישירות לאתונה.
הגדלת פעילות התעופה הבין-לאומית מהשדה ליוון וקפריסין כבר הביאה ב-2016 לכ-12,000 נוסעים בטיסות שיצאו מחיפה.
בתחילת 2017 אף החלה רשות שדות התעופה להיערך לביצוע הארכת מסלול ההמראה בשדה בכ-320 מטרים שיאפשרו לקיים טיסות מטוסי סילון בעלי קיבולת של כ-120 נוסעים, ולהוביל להגדלת הפעילות בשדה ולכניסת חברות תעופה נוספות.
החל מ-16 באוקטובר 2017, הופסקו טיסות חברת טוס איירווייז למרות הביקוש הרב בין השאר בגלל אורך המסלול והגבלת שעות הפעילות הליליות בו.
החברה הוציאה משירות את מטוסי הסאאב 2000 ומפעילה רק מטוסי סילון מדגם פוקר 100 שאינם יכולים לנחות בחיפה.
ב-7 באוגוסט 2018, פורסם כי חברת טוס איירווייז תחדש את טיסותיה לנמל התעופה, את לאחר ששר התחבורה, ישראל כץ חתם על תקנות חדשות שמעניקות פטור מאגרות תעופתיות לנמל.
החברה לא חזרה לפעול בחיפה, מאחר שהארכת המסלול לא בוצעה.
בשנת 2019 הפעילה חברת ישראייר ארבע טיסות שבועיות ללרנקה.
מ-22 ביוני 2023 הפעילה חברת תעופה ממלטה יוניברסל אייר טיסות ישירות ללרנקה ופאפוס בקפריסין בשיווק איסתא וישראייר באמצעות מטוס קטן חכור מסוג בומברדייה דאש 8 100 עם 37 מושבים, הטיסות הופעלו עד לאחר חגי תשרי באוקטובר 2023.
בדצמבר 2024 אייר חיפה החלה להפעיל טיסות ישירות בין נמל התעופה לאילת וללרנקה, במטוסי ATR 72-600 טורבו-פרופ.
ב-2 בינואר 2025 החלה אייר חיפה להפעיל טיסות ישירות בין חיפה לאתונה.
בינואר 2026 הושק קו טיסות עונתי מינואר עד סוף מרץ לסופיה בירת בולגריה.
+חברות תעופה ויעדי טיסה מנמל התעופה חיפה (HFA)חברת תעופהיעדי טיסהאייר חיפהאילת, אתונה, לרנקה, פאפוס, רודוס,סופיה
להלן נתוני התפתחות תנועת הנוסעים המלאים בשדה בין שנת 1999 לשנת 2023:
נמל התעופה חיפה שוכן בסמוך לדרך יגאל ידין, ממנה ניתן להגיע לכביש 22.
חברת אגד מפעילה את קו 18/18א, קו סיבובי שיוצא מצומת קריית אתא ואת קו 100 שמקשר בין תחנת מרכזית המפרץ לנמל התעופה.
ליד בית הספר הטכני מופעלים 2 קווים – 137 ו-145, אשר נוסעים לאזור חיפה והקריות.
נמל התעופה חוֹרְחֶה נְיוּבֵּרִי (בספרדית: Aeroparque Jorge Newbery) הוא נמל תעופה המשמש לטיסות ליעדים פנימיים ואזוריים של אזור המטרופולין של בואנוס איירס בארגנטינה.
נמל התעופה נפתח בשנת 1947 על קרקע שיובשה מהריו דה לה פלאטה.
הוא נמצא כ-2 ק"מ ממרכז העיר בואנוס איירס בשכונת פלרמו, משתרע על שטח של 1,380 דונם ויש בו מסלול טיסה באורך של 2,100 מטרים וברוחב של 40 מטרים.
הוא נמצא בבעלות ממשלת העיר בואנוס איירס ומתופעל בידי חברת "אארופוארטוס ארחנטינה 2000".
בנמל התעופה ממריאות ונוחתות מעל 350 טיסות יומיות לערים שונות בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי, וכן טיסות פרטיות, מוניות אוויר וטיסות שכר ליעדים מקומיים ובינלאומיים שונים.
טיסות בינלאומיות ואזוריות אחרות ממריאות ונוחתות בנמל התעופה הבינלאומי מיניסטרו פיסטריני בעיר אסייסה (Ezeiza), הנמצא 38 ק"מ מנמל התעופה ניוברי.
בשנת 2008 עברו בנמל 5.68 מיליון נוסעים.
הנמל קרוי על שם חלוץ התעופה הארגנטינאית, חורחה ניוברי.
נמל התעופה הבינלאומי לאונרדו דה וינצ'י-פיוּמיצ'ינוֹ (באיטלקית: Aeroporto Leonardo da Vinci di Fiumicino) הוא נמל התעופה הגדול באיטליה.
נמל התעופה שוכן בקומונה פיומיצ'ינו (Fiumicino) כ-26 ק"מ דרומית מערבית לרומא.
הנמל משמש גם כבסיסה הראשי של חברת התעופה אי.
איירוייז ופעם שימש כבסיסה של נושאת הדגל הישנה של איטליה, אליטליה.
הוא מדורג במקום 46 ברשימת שדות התעופה העמוסים ביותר לפי תנועת נוסעים, בשנת 2022 עברו בנמל 29,360,613 נוסעים.
הנמל קרוי על שמו של אמן הרנסאנס האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י.
הנמל נועד להחליף את נמל התעופה רומא-צ'אמפינו (Ciampino) שלא יכול להכיל את התנועה הגוברת.
שדה התעופה נפתח רשמית בינואר 1961 עם שני מסלולים, בשנות השישים השקיעה אליטליה כספים רבים בבניית האנגרים ומרכזי תחזוקה.
בשנת 1973 נבנה המסלול השלישי שהיה ארוך מספיק לנחיתת מטוס הבואינג 747, בשנת 1974 החליטה ממשלת איטליה להפקיד את ניהול הנמל בידי חברת Aeroporti di Roma ADR.
בשנות התשעים נבנה הנמל המודרני:
1991: נפתח הטרמינל לטיסות פנימיות עם 12 גשרים ("שרוולים").
1995: נפתח הטרמינל הבינלאומי עם 10 גשרים.
1999: נפתחה הזרוע המערבית עם 11 גשרים, והיא חוברה לטרמינל הראשי.
2000: נפתח הטרמינל המקומי החדש.
2004: נפתח מסוף מטענים חדש בשם Cargo City המטפל ב-200,000 טון של סחורה בשנה.
2005: הותקנה בנמל מערכת נחיתת מכשירים, שיפור נוסף בוצע בשנת 2007 שמאפשר לנמל לטפל ב-30 המראות ונחיתות בשעה גם בתנאי ערפל.
2008: נפתח טרמינל 5 המיועד לנוסעים לישראל וארצות הברית, והורחבו המסלולים כדי שיוכלו לקלוט את מטוס האיירבוס A380.
2010: הותקנה מערכת חדשה לטיפול בכבודה (BHS).
מערכת קוגנרציה (Cogeneration) ידידותית לסביבה, המערכת תאפשר לנמל לייצר אנרגיה עצמית.
זרוע C לטיסות בינלאומית עם 16 גשרים, שתאפשר לנמל לטפל בשיעור הצמיחה הגדול, מ-38 מיליון נוסעים כיום ל-55 מיליון בשנת 2018.
טרמינל 1 משמש טיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן, בטרמינל זה אין ביקורת דרכונים.
טרמינל 3 הטרמינל הבינלאומי הגדול, למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן.
טרמינל 5 משמש את הטיסות לישראל ולארצות הברית.
יש לציין שטרמינל 5 כרגע סגור זמנית ועובר תהליכי שיפוץ.
טיסות לישראל יוצאות מטרמינל 3.
לתחנת הרכבת בנמל התעופה מגיעים קו הרכבת לאונרדו אקספרס המחבר את הנמל עם תחנת הרכבת רומא טרמיני, וקו של הרכבת התחתית מטרו רומא.
הכביש המהיר A91 מחבר את נמל התעופה לרומא.
אוטוסטרדה A12 מחברת את הנמל לשאר איטליה.
נמל התעופה הוא גם תחנתם הסופית של מספר קווי אוטובוסים, שרותי מוניות נפוצים גם הם בנמל.
ב-23 בנובמבר 1964 התרסקה טיסה 800 של TWA במהלך ההמראה, 50 מתוך 73 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-17 בדצמבר 1973 הותקפה טיסה 110 של פאן אמריקן על ידי מחבלים פלסטינים.
30 נוסעים נהרגו כשהושלכו פצצות זרחן במטוס.
המחבלים גם חטפו בנמל את טיסה 303 של לופטהנזה והטיסו אותה לכווית
ב-29 בינואר 1974 סוכל ניסיון התנקשות של מחבלי הארגון ספטמבר השחור בראש המוסד.
ב-27 בדצמבר 1985 ירו מחבלים פלסטינים לעבר דלפקי אל על בנמל, 16 נהרגו ו-99 נפצעו.
ב-2 באפריל 1986 התפוצצה פצצה בטיסה 840 של TWA שהייתה בדרכה לאתונה, ארבעה נוסעים נהרגו.
ב-17 באוקטובר 1988 התרסקה טיסה 775 של אוגנדה איירליינס על מסלול הנחיתה, 33 מתוך 52 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
נמל התעופה לה גוארדיה הוא נמל תעופה בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
הנמל הוא הקטן מבין שלושת נמלי התעופה המשרתים את מטרופולין ניו יורק (האחרים הם קנדי וניוארק).
בשנת 2018 עברו בו כ-30 מיליון נוסעים.
נמל התעופה ממוקם בצפונו של רובע קווינס שבאי לונג איילנד, על גדות מפרץ פלאשינג (Flushing Bay) ומפרץ באורי (Bowery Bay), ובמרחק של כ-13 קילומטר ממרכז רובע מנהטן.
שטחו הכולל הוא 2.75 קילומטרים מרובעים.
לנמל שני מסלולי טיסה וארבעה טרמינלים לנוסעים, ובהם 76 שערי עלייה למטוסים.
לחברת התעופה דלתא איירליינס יש בעלות בטרמינל F.
אתר נמל התעופה שימש במקור כאתר לפארק שעשועים, וב-1929 הוקם במקום שדה תעופה פרטי.
היוזמה לפתחו לכלל נמל תעופה מסחרי, באמצע שנות השלושים, הייתה של ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה, לאחר שיוזמה דומה לפיתוח שדה התעופה פלויד בנט ברובע ברוקלין לא עלתה יפה.
השדה נבחר להרחבה בין השאר משום שבשל מיקומו היו העוברים דרכו יכולים לנצל את מנהרת קווינס מידטאון שנבנתה אז תחת האיסט ריבר.
העבודות לפיתוח נמל התעופה החלו ב-1937, והוא הורחב עד לשטח של 2.2 קילומטרים מרובעים.
ההרחבה נעשתה באמצעות רכישת קרקעות סמוכות וייבוש אזורי מים בשטח של 1.4 קילומטרים מרובעים.
הנמל נפתח לתנועה ב-2 בדצמבר 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנמל כבסיס צבאי לוגיסטי וכן לשם אימון טכנאי מטוסים.
הנמל נקרא במקור נמל התעופה גלן ה.
קרטיס, על שמו של אחד מחלוצי התעופה בארצות הברית.
לאחר מכן שונה שמו לנמל התעופה נורת' ביץ' (North Beach Airport) וב-1947 קיבל את שמו הנוכחי, לכבודו של ראש העירייה לה גוארדיה, שנפטר באותה שנה.
באותה שנה נמסר תפעול הנמל לרשות הנמלים של ניו-יורק וניו ג'רזי (Port Authority of New York and New Jersey) שהיא מפעילתו עד היום (על פי הסכם עם עיריית ניו יורק מ-2004 היא תמשיך להפעיל את הנמל עד שנת 2050 לפחות).
ב-1957 החל ביצוע תוכנית פיתוח נרחבת לנמל, שבמסגרתה נבנו בו טרמינל מרכזי בעל כביש גישה דו מפלסי (לנוסעים יוצאים ונכנסים) ומגדל פיקוח חדש (נחנכו ב-1964) ומסלול הטיסה הוסט ממקומו.
מערך מסלולי הטיסה המקורי של הנמל כלל ארבעה מסלולים באורך כולל של 6 קילומטרים.
אחד מארבעת המסלולים נסגר ב-1947 בעקבות תאונה, ומסלול שני נסגר ב-1960 לערך.
ב-1961 הוסט ממקומו אחד משני המסלולים הנותרים (13/31) כדי לאפשר סלילת מסלול הסעה לצידו, וב-1967 הושלמה הארכת שני המסלולים בנמל לאורכם הנוכחי (כ-2,100 מטר).
נמל התעופה שמר עם השנים על פופולריות בשל קרבתו לרובע מנהטן.
למרות שהוא נחשב לגדול בתקופה בה נבנה, הוא התגלה עם הזמן כקטן מדי ביחס להיקף התנועה האווירית שהגיעה אליו.
עומס הטיסות בנמל גרם לעיכובים בשירות בו.
מפעילת הנמל וכן רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית החלו בהדרגה להטיל מגבלות על קווי הטיסה וסוגי המטוסים שהורשו להגיע לנמל ולצאת ממנו.
מגמת הגידול בתנועה בנמל והעיכובים בשירות בו התמתנו בעקבות הירידה בביקוש לתעבורה אווירית שהתרחשה לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. עבודות פיתוח שנעשו בנמל מאז סייעו גם כן לייעל את פעולתו.
ב-10 באוקטובר 2010 החל לפעול בנמל מגדל פיקוח חדש.
בשטחו של נמל התעופה מועסקים כיום כ-8,000 עובדים.
ב-2010 הודיעה מפעילת הנמל כי הזמינה עבודת ייעוץ לשם תכנון הריסה מלאה של הנמל (בשלבים ותוך המשך הפעילות השוטפת בו) כדי לאפשר את בנייתו מחדש על פי תוכנית כוללת ומודרנית, במקום המבנה הנוכחי של הנמל, הכולל תוספות על גבי תוספות שנבנו בו עם השנים.
ב-29 בדצמבר 1975 התפוצץ מטען חבלה בטרמינל B בנמל וגרם למותם של 11 איש.
הטיסות מנמל התעופה ואליו הן ברובן מיעדים בתוך ארצות הברית וקנדה, וכן טיסות בינלאומיות מברמודה, איי בהאמה וארובה, אך לא מאירופה.
הטעם לכך הוא שהיקף שירותי ביקורת הגבולות והמכס בנמל הוא מצומצם, וביעדים הבינלאומיים הנ"ל מפעילה ארצות הברית שירותים אלו לפני יציאת הטיסות מהם לדרכן.
נמל התעופה הוא העמוס ביותר בארצות הברית מבין נמלי התעופה שאינם מפעילים ומקבלים טיסות מיבשת אירופה.
בשנת 2008 היו בנמל כ-379 אלף תנועות מטוסים ועברו בו 23 מיליון נוסעים (מתוך 106 מיליון נוסעים שעברו באותה שנה בשלושת נמלי התעופה של ניו יורק).
ב-2009 פעלו מן הנמל 26 חברות תעופה.
מספר חברות ובהן אמריקן איירליינס משתמשות בו כאחד מנמלי המוקד (Focus City) (אך לא כבסיס פעולה מרכזי) לפעילותן.
הנמל כשיר לקלוט טיסות של מטוסי נוסעים כבדים, אך כיום הם אינם פוקדים את הנמל באופן סדיר אלא רק מעת לעת.
קווי טיסות הפנים העמוסים ביותר מן הנמל (בשנה שמספטמבר 2009 ועד אוגוסט 2010) היו לנמל התעופה או'הייר שבשיקגו (1.162 מיליון נוסעים), ואחריו לנמלי התעופה של אטלנטה שבג'ורג'יה (1.069 מיליון) ופורט לודרדייל שבפלורידה (754 אלף).
בסקרי דעת קהל שנערכו בשנים האחרונות הגיע הנמל לדירוג נמוך בין נמלי התעופה בארצות הברית בנוגע לשביעות הרצון של הנוסעים ממנו ולדיוק במועדי הנחיתות בו.
טרמינל A (טרמינל התעופה הימית) (Marine Air Terminal) – זהו בניין עגול בסגנון האר דקו שבצידו אגף מאורך נוסף.
הוא ניצב בשפת המים בפאתו המערבית של הנמל.
הטרמינל נפתח לשימוש ב-1940 והיה הטרמינל המקורי שטיפל בטיסות בינלאומיות לנמל.
הוא תוכנן לטפל בטיסות של מטוסים ימיים אשר נחתו במימי מפרץ באורי ועגנו לידו.
לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קרנם של מטוסי הים והטיסה האחרונה שלהם מן הנמל יצאה ב-1952. במהלך שנות ה-50 הושבת הטרמינל.
ב-1966 הוא שופץ והוסב לטרמינל לשימושן של טיסות עסקים.
ב-1985 חזר הטרמינל לשרת טיסות-פנים מסחריות.
יש בו שישה שערי עלייה למטוסים.
ציור קיר מעטר את הקירות המעוגלים של הטרמינל.
הציור, "טיסה" (Flight) שמו, המתאר את שאיפת האדם לטוס, צויר על ידי הצייר ג'יימס ברוקס והושלם ב-1942. בשנות ה-50 כיסתה מפעילת הנמל בצבע את הציור, אפשר משום שהיו שראו בו רמזים לתמיכה בקומוניזם (וכך נעשה עם מספר ציורים דומים באתרים אחרים).
בעקבות קמפיין ציבורי שפתח היסטוריון האמנות ג'פרי ארנד בשלהי שנות ה-70 שופץ הציור והוחזר למצבו המקורי ב-1980.
מאז 1982 כלול בניין הטרמינל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
עבודת שיקום ושיחזור שלו נסתיימה לקראת יום השנה ה-65 לפתיחת הנמל, ב-2004.
טרמינל B (הטרמינל המרכזי) – טרמינל זה ניצב במרכז שטח הנמל ומשרת את מרבית טיסות הפנים בו.
זהו מבנה מקושת באורך של כ-400 מטרים.
בניצב ממנו מתמשכים ארבעה מסופים (A,B,C,D) ובהם 37 שערי עלייה למטוסים.
הוא החל לפעול ב-1964 ובמהלך שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים שופץ והורחב.
שטחו הכולל הוא כ-70 אלף מטרים רבועים.
טרמינל C – ב-1992 נפתח הטרמינל, בשטח כולל של 28 אלף מטרים רבועים, בחלקו המזרחי של הנמל.
הוא משמש מאז את חברת יו אס איירווייז, ומצויים בו 22 שערי עלייה למטוסים.
טרמינל D (טרמינל דלתא) – נפתח ב-1983 בחלקו המזרחי של הנמל.
אז העבירה אליו חברת דלתא איירליינס את פעילותה מן הטרמינל המרכזי.
בטרמינל זה 11 שערי עלייה למטוסים.
ארבעת הטרמינלים מחוברים ביניהם באוטובוסים ומעברים להולכי רגל, מספר קווי אוטובוסים מקשרים את הנמל עם תחנות הרכבת התחתית של ניו יורק ועם רשת הרכבות של לונג איילנד.
בנמל יש כ-9,600 מקומות חניה לציבור.
טרמינל F (טרמינל דלתא החדש)
טרמינל F הוא הטרמינל החדש של דלתא איירליינס הוא הטרמינל לטיסות פנים של החברה.
טיסות השכר של החברה עוברות בטרמינל D.
מספר תאונות ואירועים חריגים אירעו בנמל ובסביבתו.
3 בפברואר 1959 – טיסת אמריקן איירליינס 320 התרסקה במים בעת גישה לנחיתה בנמל.
65 מבין 73 איש על סיפון המטוס נספו.
29 בדצמבר 1975 – פצצה שהתפוצצה בנמל הרגה 11 אנשים.
15 בינואר 2009 – שני מנועי המטוס שנשא את טיסה 1549 של יו אס איירווייז והמריא מן הנמל חדלו לפעול בגובה 900 מטר עקב חדירת ציפורים לתוכם.
המטוס נחת נחיתת חירום במימי נהר ההדסון ממערב לאי מנהטן וכל האנשים על סיפונו ניצלו.
17 באפריל 2018 – טיסה 1380 של סאות'ווסט איירליינס שהמריאה מהנמל נאלצה לבצע נחיתת חירום לאחר תקלה במנוע.
נמל התעופה נזכר במסגרת מספר רב של סרטי קולנוע וטלוויזיה (לדוגמה Home Alone 2) ומשחקי מחשב (לדוגמה Grand Theft Auto IV).
נמל התעופה הבינלאומי של טוקיו או נמל התעופה האנדה (ביפנית: 東京国際空港, באנגלית: Haneda Airport) הוא נמל התעופה הגדול ביפן, ואחד משני שדות התעופה המשמשים את מטרופולין טוקיו.
נמל התעופה ממוקם סמוך לעיר אוטה, כ-14 ק"מ דרומית לתחנת הרכבת המרכזית של טוקיו.
נמל התעופה מטפל ברוב הטיסות הפנימיות מטוקיו, ונמל התעופה נריטה משמש לטיסות הבינלאומיות.
כחלק מתוכנית של ממשלת יפן להגדיל את הטיסות הבינלאומיות להאנדה, נפתח בשנת 2010 טרמינל ייעודי לטיסות בינלאומיות, יחד עם השלמת המסלול הרביעי.
טרמינל זה מאפשר עלייה דרמטית בטיסות הבינלאומיות להאנדה, בעוד שבעבר שימש טיסות שכר ליעדים קרובים.
בשנת 2018 עברו בנמל 87,098,683 נוסעים, לפי מספר הנוסעים האנדה הוא נמל התעופה השלישי בגודלו באסיה, והרביעי בעולם.
יחד עם נריטה מערכת שדות התעופה של טוקיו מדורגת במקום השלישי בעולם אחרי לונדון וניו יורק.
בדצמבר 2009 פרסם הירחון פורבס-טראוול כי האנדה הוא נמל התעופה המדויק בעולם במשך שנתיים רצופות, 94.3% מכלל הטיסות היוצאות ו-88.6% מהטיסות הנכנסות מגיעות בזמן.
בשנים 2019 ו-2020 זכה הנמל במקום השני בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של Skytrax, וכשדה הגדול המדויק והנקי ביותר.
בשנת 2025 הופיע במקום השלישי בדירוג נמלי התעופה הטובים בעולם של Skytrax.
הנמל הוקם בשנת 1931. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה נמל הבית של אימפיריאל ג'פניז איירווייז.
נמל התעופה ורשה שופן (בפולנית: Lotnisko Chopina w Warszawie) הוא נמל תעופה בינלאומי שנמצא ברובע אוקנצ'ה (Okęcie) בדרום ורשה בירת פולין.
נמל התעופה הוא השער האווירי של כמעט מחצית מהטיסות בפולין, והוא מטפל בכ-300 טיסות יומיות.
ב-29 באפריל 1934 נפתח "נמל התעופה ורשה אוקנצ'ה" (Port lotniczy Warszawa-Okęcie) במעמד נשיא פולין.
בבניית הנמל השקיעה ממשלת פולין כ-10 מיליון זלוטי, והנמל היה לאחד מנמלי התעופה המודרניים בזמנו.
בשנתו הראשונה שירת הנמל כ-10,750 נוסעים.
לאחר זמן קצר החל חיל האוויר הפולני להקים בנמל בסיס המשמש אותו גם כיום.
ערב מלחמת העולם השנייה שירת הנמל 17 יעדים בינלאומיים, בהם גם תל אביב-יפו וביירות, ו- 6 יעדים בפולין.
במהלך מבצע ברברוסה שימש נמל התעופה את הלופטוופה במלחמתו נגד הצבא האדום.
לאחר סיום המלחמה חידשה חברת התעופה לוט פוליש איירליינס את פעילותה בנמל והייתה אחראית על שיקומו, לאחר שנהרס בחלקו בזמן המלחמה.
לאחר כשנתיים עמד בנמל טרמינל חדש ומגדל פיקוח חדש ומודרני.
בשנת 2001 שונה שמו של נמל התעופה על ידי נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי, והוא נקרא על שמו של המלחין הפולני פרדריק שופן.
בשנת 2007 נפתח טרמינל חדש בנמל (טרמינל 2).
קיימות תוכנית לבניית נמל תעופה חדש, נמל התעופה המרכזי "סולידריות", במקום הקיים.
נמל התעופה ממוקם כ-10 ק"מ ממרכז העיר ורשה, והוא נגיש באוטובוס ובמונית.
בחודש יולי 2012 הושלמה תחנת הרכבת התת-קרקעית, אשר מחברת אל קו S2 של רכבת הפרוורים של ורשה.
במהלך כל שנות הפעילות של הנמל (לאחר מלחמת העולם השנייה) ארעו בו 7 תאונות מטוסים, שהאחרונה מביניהן הייתה ב-1 בנובמבר 2011 כשמטוס בואינג 767 של חברת לוט פוליש איירליינס בקו 016 (אנ') נחת ללא גלגלים לאחר טיסה מניוארק.
אף אחד מנוסעי המטוס לא נפגע.
נמל התעופה זלצבורג (Salzburg Airport W.
Mozart) הוא נמל התעופה השני בגודלו באוסטריה.
הנמל משרת את העיר זלצבורג ומשמש גם כצורת הגעה לאתרי הסקי הגדולים באזור.
הנמל נקרא על שם המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט, וממוקם כ-3.1 ק"מ ממרכז העיר זלצבורג.
נמל התעופה משרת למעלה מ-30 חברות תעופה, שרבות מהן מפעילות ממנו טיסות שכר.
פועלים ממנו קווי תעופה לכל רחבי אירופה וכן לרוסיה ולטורקיה.
סאן דור מפעילה 2 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
טרמינל 1 משמש כמבנה המרכזי של נמל התעופה ומכיל 26 דלפקי קבלה, מסעדות, חנויות וטרסה.
בצדו החיצוני של הטרמינל ישנם 9 שערי עלייה למטוס.
טרמינל 2 קטן בהרבה מטרמינל 1 ומכיל תשעה דלפקי קבלה וארבעה שערי עלייה למטוס, בנוסף למתחם מיוחד לבעלי ציוד סקי.
טרמינל 2 משמש בעיקר בתקופות עמוסות.
נמל התעופה ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העיר.
קווי הטרוליבוס 2 ו-10 , בעלי תדירות של 10 דקות, מתחברים את הנמל לשאר מערכת התחבורה הציבורית של זלצבורג.
התחנה המרכזית נמצאת במרחק נסיעה של כ-25 דקות והעיר הפנימית במרחק של כ-30 דקות.
נמל התעופה טנזינג-הילרי (בנפאלית: तेन्जिङ हिलारी विमानस्थल, ידוע גם בשם נמל התעופה לוקלה) הוא שדה תעופה קטן, הממוקם בעיירה לוקלה שבנפאל.
שדה התעופה קרוי על שם טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, שני מטפסי ההרים שהעפילו לראשונה אל פסגת האוורסט ב־1953, כאות הוקרה על מאמציהם להקמת השדה באזור.
השדה מיועד למטוסי STOL (short take off - landing) - מטוסים שמסוגלים להמריא ולנחות עם מסלול קצר כיוון שאורכו של המסלול היחיד בשדה הוא 527 מטרים בלבד, ובקצהו יש מצוק שגובהו מאות מטרים.
השדה אינו מישורי, והוא אחד התלולים בעולם, כיוון ששיפוע מסלול הטיסה שלו מגיע ל־12%.
מספר תאונות התרחשו בו, ונהרגו בהן כ־30 איש.
שדה התעופה מקיים טיסות באור יום בלבד, בעיקר לבירה קטמנדו, אך הוא נסגר לעיתים קרובות עקב מזג האוויר.
בעת מהומות או ניסיונות הפיכה נסגר השדה, וצבא נפאל מטיל איסורים לגבי תנועה בעיירה.
הנמל דורג ב-2010 בערוץ ההיסטוריה במקום הראשון ברשימת נמלי התעופה המסוכנים בעולם.
נמל התעופה חברובסק-נובי הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן ליד העיר חברובסק שבמחוז חברובסק, רוסיה.
הנמל מהווה בסיס פעולה מרכזי משני של חברת אארופלוט במזרח הרחוק הרוסי.
נמל התעופה נבנה ב-1938 עם התנועה האווירית הגוברת בברית המועצות בשנות ה-30. ב-1953 נחנך מסלול נחיתה באורך 2,500 מטר.
ב-21 במרץ 1954 נכנס לשימוש טרמינל נוסעים בעל קיבולת של 400 נוסעים בשנה.
ב-1970 קיבל נמל התעופה סטטוס בינלאומי והשלים את טיסת הצ'רטר הבינלאומית הראשונה, לאוסקה שביפן: על המטוס היו המשתתפים של התערוכה הבינלאומית אקספו 70'.
נמל התעופה ורשה מודלין (בפולנית: Port Lotniczy Warszawa Modlin, באנגלית: Warsaw Modlin Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי, שדה תעופה צבאי לשעבר, שנפתח ביולי 2012. הוא ממוקם 40 ק"מ (25 מייל) מצפון למרכז העיר ורשה בנובידבור מזובייצקי.
נמל התעופה מיועד לשימוש על ידי חברות לאו קוסט המשרתות את ורשה, בירת פולין.
החל משנת 2017, שדה התעופה הוא שדה התעופה החמישי העמוס ביותר בפולין, עם 2,932,639 נוסעים אשר משורתים באופן בלעדי על ידי ריינאייר.
עם זאת, נמל התעופה הבינלאומי הראשי של העיר הוא נמל התעופה פרדריק שופן.
השדה הוקם בשנת 1937 ושימש במלחמת העולם השנייה כבסיס של הלופטוואפה.
בשנת 2000 נסגר הנמל לאחר שמצבו היה גרוע ולא התאפשרו בו נחיתות.
בשנת 2010 החלו שיפוצים בנמל וב-2012 הוא נחנך מחדש.
האוריינטציה הספציפית של נמל התעופה בחברות תעופה בעלות נמוכה באה לידי ביטוי ברכיבים מסוימים של התשתית, מסוף נוסעים מודרני בן שתי קומות עם שטח פנים של 13,380 מ"ר.
מאז 2012 פועלות שתי חברות תעופה בעלות נמוכה, ויז אייר וריינאייר, מנמל התעופה ורשה מודלין ומציעות טיסות נוסעים בינלאומיות סדירות ל-26 ערים באירופה.
כיום הוא משמש בעיקר את חברות התעופה הזולות, שאר הטיסות הבינלאומיות נוחתות בנמל התעופה פרדריק שופן.
נמל התעופה כולל טרמינל נוסעים חדש, בן קומה אחת, המכיל את כל מתקני היציאה וההגעה, כמו גם ישנן גם כמה חנויות במתחם.
רחבת החניה בעלת קיבולת של 10 מטוסים.
בנוסף, אין בנמל גשרי עלייה למטוס.
בנמל ישנו מסלול טיסה אספלט באורך 2,500 מטרים, ברוחב 60 מטר ובגובה של 104 מטר, אשר כולל גם מסלול הסעה מקביל על כל אורכו.
נמל התעופה ממוקם 35 ק"מ צפון מערבית לוורשה ליד כביש 62 הלאומי, אשר מחובר לכביש המהיר S7 שמוביל למרכז העיר וורשה ולעיר גדנסק.
שתי מפעילות אוטובוסים, מודלינבוס ואוקבוס, מספקות שירותים מנמל התעופה לוורשה ולודז' ולערים ביאלא פודולסק, טורון, צ'חוצ'ינק, ולוצלאווק ופלוצק מספר פעמים ביום.
בנמל התעופה עצמו אין תחנת רכבת, אולם ישנם שירותי אוטובוסים תכופים לתחנת הרכבת במודלין (במרחק של 4 ק"מ), שם יש רכבות מקומיות או ארוכות טווח לוורשה עד 62 פעמים ביום.
21 משירותים אלה (כל 60 דקות) פועלים מתחנת הרכבת המרכזית של ורשה עד נמל התעופה פרדריק שופן בעוד אחרים מסתיימים בתחנת וורשה מערב.
נמל התעופה ז'שוב - יאסיונקה הוא נמל תעופה בינלאומי קטן, הממוקם כ-10 ק"מ ממרכז העיר ז'שוב בפולין.
הנמל הוא נמל התעופה השמיני בעומסו בפולין, ומשמש טיסות טראנס אטלנטיות לניוארק.
נמל זה הוא הנמל האירופי הקטן ביותר אשר מבוצעות בו טיסות מעבר ליבשת.
כמו כן הנמל משמש את העולים לקבר הרב אלימלך מליז'ענסק מדי שנה.
הנמל נפתח לתנועה מסחרית ב-30 בנובמבר 1945 בעיקר לטיסות פנימיות.
בשנת 1949 שופץ ונבנה מחדש.
חברת לוט מפעילה טיסות מהנמל לנמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי.
חברת לוט הפעילה טיסה שבועית מהנמל התעופה לנתב"ג, הקו נסגר בנובמבר 2019.
נמל התעופה "לבאשובו" הוא שמו נמל התעופה צבאי, המשמש את גדוד התעופה הנפרד ה-33 של חיל האוויר הרוסי.
ממוקם בסמוך לעיר סנקט פטרבורג שבצפון-מערב רוסיה.
שמו נובע משם הכפר הסמוך אליו, לבאשובו, הנמצא במרחק 2 קילומטרים בלבד.
ישנן תוכניות להפיכתו לנמל תעופה אזרחי מודרני.
תשתית שדה התעופה המודרנית נבנתה בשנת 1950 ושימש כבסיסם של חיל הנ"מ וגדוד המפציצים ה-177 עד למעברו בשנת 1956 לבסיס גרומובו.
נמל התעופה מסוגל לקלוט מטוסי נוסעים מדגמי טופולב Tu-135 ומטוסי טופולב Tu-154 ושימש גם טייסות של מטוסי אנטונוב An-12 ומטוסי אנטונוב An-26.
בינואר 2014 התמקמה בנמל התעופה יחידת האוויר הניסויית 1080 שמשתמשת במטוסי אנטונוב An-26, אנטונוב An-30 ו-אנטונוב An-72 ובמסוקי מיל מי-8 וממשיך לשמש טייסות של כוחות האוויר והחלל.
גזפרום תכננה לבצע עבודות הסבה דומות לאלה שביצעה בנמל התעופה הבינלאומי אוסטאפייבו וחתמה על חוזה בנייה בשנת 2016. בשנת 2021 משרד ההגנה של רוסיה אישר לגזפרום להשקיע בשיפוץ נמל התעופה, כולל בניית טרמינל נוסעים מודרני ושיפוץ מסלול ההמראה כך שיוכל לקלוט מטוסי מטען, מטוסים אזרחיים ומטוסים צבאיים.
העבודות מתוכננות להסתיים עד 2023.
נמל התעופה הבינלאומי פלטון אויונסקי יקוטסק (ביקוטית: Платон Ойуунускай аатынан аан дойдутааҕы Дьокуускай аэропорт), הוא שדה תעופה ביקוטסק שברוסיה.
הנמל הוא בעל קיבולת של כ-700 נוסעים לשעה.
בנמל מסלול ישן אחד המשמש אזור חניה למטוסים שלא בשימוש.
שדה התעופה הוא מוקד עבור חמש חברות תעופה אזוריות, כולל יקוטיה איירליינס ופולאר איירליינס.
עד שנת 1992 היה לחברת אירופלוט מונופול על טיסות פנים סובייטיות, ובטיסותיה התרחשו תאונות רבות.
כתריסר תאונות קטלניות התרחשו ביקוטסק או בסמוך לה .
ב־4 בפברואר 2010, טיסה 425 של חברת התעופה יקוטיה איירליינס, שהופעלה על ידי אנטונוב An-24 RA-47360, סבלה מכשל במנוע בעת ההמראה לשדה התעופה אוליוקמינסק.
במהלך הנחיתה, נסוגה התחתית הראשית של חזית המטוס והתושבת שלו ונגרם נזק משמעותי למטוס.
ב-10 באוקטובר 2018, טיסה 414, שהופעלה על ידי סוחוי סופרג'ט 100 RA-89011, יצאה ממסלול הנחיתה בשדה התעופה יקוטסק מאולן-אודה.
במהלך הנחיתה נשברה השלדה האחורית של המטוס.
איש לא נהרג בהתרסקות, אך ארבעה אנשים נפגעו.
נמל התעופה הבינלאומי טאלין - לנארט מארי (באסטונית: Lennart Meri Tallinna lennujaam, באנגלית: Lennart Meri Tallinn Airport) הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של אסטוניה ומשמש כשער הכניסה למדינה, הוא נקרא על שמו של לנארט מרי נשיאה הראשון של אסטוניה.
הנמל ממוקם כ-4 קילומטרים ממרכזה של טאלין - והוא משמש כבסיס לחברת נורדיקה, אייר בלטיק ו-SmartLynx Airlines Estonia, שימש בעבר כבסיס לחברת אסטוניאן אייר.
את הנמל משרתים שני טרמינלים ומסלול המראה/נחיתה אחד.
נמל התעופה הבינלאומי חרברובו הוא נמל תעופה בינלאומי של מחוז קלינינגרד, רוסיה.
נמל התעופה ממוקם 20 ק"מ צפונית מזרחית למרכז קלינינגרד.
הקיבולת המרבית של שדה התעופה היא 1,250 נוסעים בשעה.
זהו שדה תעופה משותף – בנוסף לתעופה אזרחית, הוא משמש את תעופת משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית, המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית והמשמר הלאומי של רוסיה.
נמל התעופה הבינלאומי של ירוסלבל טונושנה ) הוא נמל תעופה במחוז ירוסלבל שברוסיה, הממוקם 18 קילומטר דרומית מזרחית לעיר ירוסלבל.
הוא משרת מטוסים לטווחים בינוניים.
נמל התעופה ממוקם ליד נהר הוולגה.
במהלך המלחמה הקרה היה טונושנה בסיס למטוסי יירוט מרכזיים.
זה היה ביתו של גדוד התעופה 415 של חיל האוויר הסובייטי והפעיל בתחילה מטוסי סוחוי Su-9 בשנות ה-60. הגדוד החליף אותו בשנת 1979 במיג 23P.
מטוס זה שירת בטונושנה במהלך שנות ה-80 וה-90. בשנת 1992 הגדוד פורק ומטוסי המיג 23 נשלחו לבסיס רז'ב בפרברי מוסקבה.
מסוף הנוסעים (בשטח של 1000 מ"ר) מיועד לטפל ב-180 נוסעים מקומיים או 100 נוסעים בינלאומיים לשעה.
מסוף המטען (בשטח של 833 מ"ר) מיועד לטפל עד 150 טון מטען מדי יום.
מתחם נמל התעופה החל לשרת מטוסי נוסעים בשנת 2002 ושופץ בשנת 2013.
רשימת השירותים הרגילים משתנה לעיתים קרובות.
על פי אתר האינטרנט של נמל התעופה החל מפברואר 2020 איירפלוט הפעילה טיסות משרמטייבו שבמוסקבה ליארוסלבל, כמו גם חברות התעופה אזימוט שהפעילה טיסות מקרסנודאר וסוצ'י, חברת נורדווינד שהפעילה טיסות מסימפרופול, שבחצי האי קרים וחברת התעופה UVT איירו שהפעילה טיסות ליארוסלבל מהעיר קאזאן.
ב-6 בספטמבר 1994 התרסק ה-MiG-23UB עקב אובדן שליטה.
ב-7 בספטמבר 2011 אירעה התרסקות מטוס של קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל וגרמה למותם של כמעט כל קבוצת ההוקי לוקומוטיב ירוסלב, שהייתה אחת הטובות בליגת KHL.
מטוס יאק 42, של חברת התעופה יאק סרוויס, שנשא את הקבוצה למשחק במינסק, בלארוס התרסק בהמראה ונהרגו 44 מתוך 45 הנוסעים.
המטוס התרסק והתפרק מקצה המסלול, בנהר הוולגה.
הסיבה נקבעה כטעות טייס, כאשר אחד משני הטייסים הפעיל בלימה בצורה לא נכונה במהלך ההמראה, המיוחס לחוסר ניסיון טיסה מספיק בדגם המסוים הזה.
נמל התעופה כרייסטצ'רץ' הוא נמל התעופה הראשי המשרת את כרייסטצ'רץ', ניו זילנד.
הוא ממוקם 12 קילומטרים מצפון־מערב למרכז העיר.
נמל התעופה נפתח רשמית ב־18 במאי 1940 והפך לנמל התעופה הבינלאומי הראשון של ניו זילנד ב־16 בדצמבר 1950. זהו נמל התעופה השלישי העמוס ביותר בניו זילנד, אחרי אוקלנד וולינגטון, הן מבחינת נוסעים והן בתנועות מטוסים.
כרייסטצ'רץ ואוקלנד הם שדות התעופה היחידים בניו זילנד המטפלים במטוסי בואינג 747 ואיירבוס A380. שדה התעופה פועל 24 שעות ביממה.
לשדה התעופה יש שני מסלולים מאונכים זה לזה: מסלול המראה ראשי באורך 3,288 מטרים ומסלול משני באורך 1,741 מטרים.
לשדה התעופה יש גם מסלול דשא שלישי, במקביל למסלול הראשי, לשימוש תעופה כללית.
נמל התעופה יוסטון ויליאם פ.
הובי המכונה גם נמל התעופה הובי, יוסטון הובי, או פשוט הובי הוא נמל תעופה בין-לאומי ביוסטון, טקסס הממוקם במרחק של כ-11 ק"מ (7 מיילים) ממרכז העיר יוסטון.
הובי הוא נמל התעופה המסחרי הוותיק ביותר ביוסטון, והיה נמל התעופה העיקרי שלה עד שנמל התעופה הבין-יבשתי גורג' בוש נפתח ב-1969. הובי נסגר במקור לאחר פתיחת יוסטון הבין-יבשתי; עם זאת, הוא נפתח מחדש לאחר מספר שנים, והפך לנמל תעופה משני לשירותי חברות תעופה פנים-ארציות, ובתור מרכז לתעופה ארגונית ופרטית.
נמל התעופה קרוי על שם מושל טקסס לשעבר ויליאם הובי.
לנמל התעופה הובי יש טרמינל יחיד עם שני מתחמים (אחד פנים-ארצי ואחד בין-לאומי) ו-30 שערים בסך הכול.
המתחם הפנים-ארצי, שיש בו חנויות קמעונאיות ומסעדות שונות, נפתח ב-2003 והחליף את שלושת המתחמים המקוריים.
הוא כולל גם קפלה בין-דתית.
המתחם הבין-לאומי נפתח ב-15 באוקטובר 2015.
בפברואר 2020, נמל התעופה הובי הפך לנמל התעופה הראשון בטקסס שיש לו המראות ונחיתות ביומטרית מלאות לנוסעים ביו-לאומיים.
במרץ 2022 הכריזה סאות'ווסט איירליינס על פרויקט הרחבה של 250 מיליון דולר להוספת שבעה שערים למתחם המערבי של הובי.
העיר יוסטון תתרום 20 מיליון דולר לפרויקט.
שישה מהשערים ישמשו אך ורק את סאות'ווסט לטיסות פנים.
השער החדש השביעי יהיה זמין לשימוש על ידי חברות תעופה אחרות לפי שיקול דעתה של מערכת נמל התעופה של יוסטון.
הפרויקט צפוי להימשך חמש שנים.
+כל הקווים הבין-לאומיים מ-HOU, לפי כמות נוסעים
+חברות התעופה הגדולות ביותר ב-HOU
נמל התעופה טולוז-בלאנייק הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם כ-6.7 ק"מ מצפון-מערב לטולוז, חלקית בבלאנייק, שתי הקומונות של מחוז גארון עילית בחבל אוקסיטניה בצרפת.
נכון לאפריל 2017, נמל התעופה כולל טיסות ל-74 יעדים, בעיקר באירופה ובצפון אפריקה עם מספר קווים ארוכי-טווח עונתיים נוספים.
גם איירבוס וגם ATR מייצרות מטוסים במתקנים סמוכים ובודקים אותם בנמל התעופה.
נמל התעופה משתרע על 1,927 דונם של קרקע.
נמל התעופה מורכב מטרמינל נוסעים אחד המחולק לארבעה אולמות המספקים 68 דלפקים ו-34 שערי עלייה למטוס על שטח רצפה של 100,000 מ"ר:
אולם A כולל 14 דלפקי צ'ק-אין ושמונה עמדות מטוסים למטוסים אזוריים בטיסות פנים.
אולם B הוא האזור הישן ביותר, שנפתח ב-1978, ומכיל 16 דלפקי צ'ק-אין ו-10 שערים.
אולם C מצויד ב-24 דלפקים ו-6 שערי עלייה למטוס ליעדי אירופה.
אולם D הוא התוספת החדשה ביותר לנמל התעופה, שנפתח ב-2010, ומשמש לשירותים בין-לאומיים וארוכי-טווח עם 14 דלפקי צ'ק-אין ו-10 שערי עלייה למטוס.
טולוז-בלאנייק איירפורט SA היא חברה בערבון מוגבל; הון המניות הוא 148,000 אירו ויש לו סמכות להפעיל את נמל התעופה עד 2046 במסגרת הסכם זיכיון שניתן על ידי ממשלת צרפת.
המנכ"ל הנוכחי הוא פיליפ קרבאסה.
מאז אפריל 2015, קו החשמלית T2 מחבר את העיר טולוז לנמל התעופה כל 15 דקות.
החשמלית מתחברת למטרו ליין A ב-Arènes ולמטרו ליין B ב-Palais de Justice.
לוקח בערך 35 דקות עם החלפה להגיע למרכז העיר בחשמלית.
אוטובוסים הסעות למרכז העיר טולוז עוצרים מחוץ לאולם B כל 20 דקות.
מהר יותר מהחשמלית, לוקח להם בערך 20 דקות להגיע למרכז העיר, ועוצרים ב-Compans-Caffarelli וב-Jeanne d'Arc (שתיהן בקו המטרו B), Jean Jaurès (קווי המטרו A ו-B) ובתחנת הרכבת טולוז-מטביאו.
שלושה שירותי אוטובוס יומיים מחברים את נמל התעופה טולוז-בלאנייק אל אנדורה, שאין לה נמל תעופה מסחרי משלה.
נמל התעופה טורינו-קזלה (באיטלקית: Aeroporto di Torino-Caselle) הוא נמל תעופה בין-לאומי ופנים איטלקי של העיר טורינו, בירת מחוז פיימונטה בצפון איטליה.
נמל התעופה ממוקם בסמוך לעיר קׇזֵלֶה טוֹרינֵזֶה (Caselle Torinese).
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא TRN, ו-LIMF בארגון ICAO.
נמל התעופה ידוע גם בשם נמל התעופה על שם סנדרו פרטיני.
הנמל מנוהל מאז 1956 על-ידי חברת סאגאט (SAGAT S.p.A).
מקור שמו של נמל התעופה
לשמו של נמל התעופה יש שלושה חלקים, טורינו, קזלה ו-סנדרו פרטיני:
קׇזֵלֶה- הוא החלק הראשון משמה של העיר הקרובה ביותר לנמל התעופה.
הפירוש באיטלקית מצביע על מקום מסוים דוגמת תאים/מדורים/קופסאות, השייכים לדבר אחר, או למקום מסוים, במקרה זה לטורינו, בירת המחוז.
סנדרו פרטיני- אלכסנדר "סנדרו" פרטיני (Alessandro "Sandro" Pertini) היה נשיאה השביע של איטליה, כיהן בתפקיד בין השנים 1978-1985. פרטיני מונצח באיטליה בצורות רבות נוספות, בשמות של רחובות, בבית חולים, בבתי ספר ועוד.
הנמל ממקם בסמיכות מיידית לעיר הקטנה קׇזֵלֶה טוֹרינֵזֶה, הנמצאת ממש מעבר לכביש העובר ליד נמל התעופה, ובמרחק של כ-16 ק"מ צפונית לטורינו.
המרחק לים הליגורי הוא כ-140 ק"מ בכיוון דרום.
הגבול עם צרפת קרוב, ועובר כ-40 ק"מ מערבית לנמל.
המרחק למילנאו בירת צפון איטליה מסתכם בכ-145 ק"מ.
הנמל בנוי בשטח מישורי, בגובה של 301 מטר מעל פני הים, בחלק הצפון מערבי של עמק נהר הפו, קרוב לאחד מיובליו- סטורה די לאנצו (Stura di Lanzo).
בנמל תעופה יש חשיבות רבה למשטר הרוחות.
ממוצע מהירות הרוח באזור הנמל מתון, ונע בין 6.1 קמ"ש בנובמבר, ל-7.5 קמ"ש ב חודש מרץ.
תנאים אלו טובים לתעופה, אך בתחום העננות המצב נח פחות, ומעל הנמל יש כסות חלקית של עננים ברוב ימות השנה.
העונה המעוננת מתחילה בספטמבר ונמשכת קרוב ל-9 חודשים.
בחודשי הקיץ השמים בהירים ברוב התקופה.
מספר ימי הגשם מסתכם בממוצע שנתי של 75.1 ימים, וימי השלג ב-0.8 ימים.
מספר ימי משקעים מעורבים של גשם עם שלג, הוא 2.8 ימים בממוצע.
כמות הגשם השנתית הממוצעת הנה 598.2 מ"מ, וכמות השלג 76.1 מ"מ.
החודש הגשום ביותר הוא מאי, בו יורדים 77.3 מ"מ.
ביולי הכי חם, הממוצע הוא 28 מעלות בימים ו-18 בלילות.
דצמבר וינואר הם החודשים היותר קרים, 7 מעלות בימים וממוצע של 1- בלילות.
נמל התעופה טורינו הוסב לטיסות אזרחיות ב-1953. לפני כן שימש המקום כבסיס אווירי צבאי של חיל האוויר האיטלקי.
בשנת 1989 בוצעו עבודות שיפוץ ושדרוג נרחבות, לקראת משחקי הגביע העולמי בכדורגל (ה"מונדיאל"), שאיטליה אירחה ב-1990. סבב משמעותי של עבודות בניה ושיפוץ בוצע בנמל לקראת אולימפיאדת החורף של שנת 2006, שטורינו אירחה.
ממשלת איטליה, טורינו ומחוז פיימונטה השקיעו עשרות מיליוני אירו בשיפור כל חלקי הנמל.
האזור המיועד לנוסעים נכנסים הורחב מאד, הוכפל ואף יותר, מ-4,000 מ"ר ל-8,500 מ"ר, נוספו שערי ירידה ועליה אל ומהמטוסים, מקומות חנייה לאוטובוסים, ושופרו מנגנוני התפעול של נמל התעופה.
טורינו קזלה הוא נמל תעופה עם בניין טרמינל יחיד.
המבנה בן שלוש קומות, משרת את הנוסעים הנכנסים והיוצאים, וכן את משרדי הנמל ואת חברות התעופה השונות הטסות אליו וממנו.
בחלק משערי הירידה למטוסים קיימים שרוולים, ובאחרים הירידה למטוסים והעלייה מהם נעשית באמצעות אוטובוסים ייעודיים.
מבנה הטרמינל התלת קומתי מאופיין בחלונות זכוכית גדולים, המאפשרים תצפית על המראות ונחיתות של מטוסים.
השטח הבנוי של הטרמינל מסתכם ב-57,000 מ"ר.
בשנים עשר החודשים שבין אוקטובר 2023 לספטמבר 2024, עברו בנמל 4,602,526 נוסעים, עליה של 9.1% מול אותה התקופה בין השנים 2022 ו-2023, בה עמד מספר הנוסעים על 4,218,340. נתוני חמשת החודשים הראשונים של 2023 נחשבו טובים, גם אל מול מספר הנוסעים שעברו בנמל התעופה בתקופה שלפני מגפת הקורונה.
ניתן לקבל בנמל התעופה את כל השירותים הניתנים בנמלי תעופה בין-לאומיים מודרניים.
השירותים הניתנים כוללים מערכת הסעות, התאמות שונות לנכים, כספומטים ושירותי החלפת מטבע, התאמות לאימהות ותינוקות, דלפקי מידע, WIFI, אזורי עישון, נקודת אבדות ומציאות, מסעדות, חנויות, ושאר שירותים המקובלים בנמלי תעופה בין-לאומיים.
חברות התעופה המפעילות טיסות אל/מטורינו קזלה, לפי סדר יורד של מספר היעדים:
האיטלקי2Air Dolomiti - אייר דולומיטי2BAe Systems - מערכות BAe224 חברות הטסות ליעד אחד בלבד24סה"כ יעדים87
טבלת מדינות יעד, לפי סדר יורד של מספר היעדים:
בתאריך 1 בינואר 1974 בצהרים, בטיסת פנים איטלקית, מטוס נוסעים פוקר אף 28 (Fokker F-28 Fellowship 1000) בשירות חברת איטביה (Itavia), הגיע מכיוון נמל התעופה של בולוניה והתכונן לנחיתה בטורינו קזלה.
תנאי מזג האוויר היו ערפיליים, אך ניתן היה לראות את מסלול הנחיתה ממרחק של כ-900 מטרים.
כלי הטיס פגע בצמרת של עץ, במרחק של 3.7 ק"מ מנמל התעופה.
כתוצאה מהפגיעה אחת מכנפי המטוס ניתקה.
המטוס המשיך בתנועה, פגע בבניין שהיה באותה העת בבניה, והמשיך להתפרק.
לאחר מכן פגע המטוס גם בבית חווה באזור.
בתאונה נהרגו 38 מתוך 42 הנוסעים ואנשי הצוות.
המטוס עצמו הושבת, ונמחק מרשימת כלי הטיס הפעילים.
טורינו קזלה זכה שנתיים ברצף ב־2007 וב-2008, בתואר "נמל התעופה הטוב ביותר באירופה", בקטגוריה של נמלי תעופה בהם עוברים בין 1 ל-5 מיליוני נוסעים בשנה.
ברכב: נמל התעופה קרוב כדי כ-10 ק"מ מהקצה המערבי של A4, אוטוסטרדת הרוחב המרכזית של צפון איטליה.
הנמל אינו רחוק מכבישים מרכזיים אחרים, E70, E55, E612. הדרכים המשניות הסלולות בקרבתה הם SP13, SP16, ו-SP2. בנמל קיים חניון מוסדר לכלי רכב.
ברכבת: הנסיעה ברכבת מטורינו לנמל התעופה אורכת כ-34 דקות.
הרכבות מטורינו יוצאות מחמש בבוקר, במרווחים של 30 דקות.
תחנת הרכבת בנמל התעופה נמצאת קרוב לאזור טרמינל הנוסעים הנכנסים.
השירות ניתן על ידי טרנורד, חברת בת של חברת הרכבות האיטלקית טרנאיטליה, עם חברה אחרת.
באוטובוס: האוטובוסים יוצאים מ-3 תחנות שונות במרכז טורינו.
בשירות הרגיל יש 9 תחנות עצירה עד לנמל התעופה, בשירות אקספרס 3 תחנות ביניים בלבד, ובעונת התיירות מאמצע יוני נוסע גם אוטובוס ישיר מטורינו לנמל, ללא תחנות ביניים.
מוניות ורכב שכור: בנמל טורינו קזלה יש נציגויות של חברות להשכרת רכב, וגם תחנת מוניות.
נמל התעופה טנריפה דרום (בספרדית: Aeropuerto de Tenerife Sur), הידוע גם בשמות נמל התעופה טנריפה דרום-ריינה סופיה (Tenerife South–Reina Sofía Airport), או טנריפה דרום-המלכה סופיה, הוא נמל תעופה בדרום האי טנריפה.
הוא גדול ועמוס יותר מנמל התעופה טנריפה צפון, והשני בהיקף הנוסעים בנמלי התעופה באיים הקנריים, אחרי נמל התעופה גראן קנריה.
הנמל הוא השביעי בספרד בהיקף הנוסעים העוברים דרכו.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא TFS, והוא מסומן GCTS בארגון ICAO.
החברה המפעילה את הנמל היא Aena, המפעילה בספרד את הרוב הגדול של נמלי התעופה.
לשמו של נמל התעופה שלושה חלקים.
החלק הראשון הוא "טנריפה", על-שם האי הספרדי שעליו הוא ממוקם.
החלק השני "דרום", והוא מציין את המיקום של נמל התעופה בדרום האי, ואת בידולו מנמל התעופה האחר הממוקם בצפון האי.
החלק השלישי, בתעתיק מספרדית לעברית "ריינה סופיה", או בתרגום לעברית "המלכה סופיה" מבטא את המנהג לקרוא נמלי תעופה רבים על-שם אנשים נכבדים וידועים, ובמקרה של טנריפה דרום מדובר בסופיה, מלכת ספרד (ריינה פירושו מלכה).
הנמל ידוע גם בשמו זה, אך Aena, חברת התפעול של הנמל אינה מכירה בתוספת זו לשם הנמל, ואינה מזכירה את שם המלכה בפרסומיה הרשמיים.
נמל התעופה מצוי בחלק הדרום-מזרחי של האי טנריפה השייך לספרד, לקהילה האוטונומית האיים הקנאריים.
האי טנריפה רחוק מספרד עצמה, מרחק הקרוב ל-1,500 ק"מ בקו אווירי, ונמצא מול החוף המערבי של מרוקו בצפון אפריקה.
מסלול הטיסה של הנמל ממוקם במקביל לחוף האוקיינוס האטלנטי, בקרבה של פחות משני ק"מ.
הנמל רחוק כ-61 ק"מ מבירת האי סנטה קרוס דה טנריפה, וקרוב כדי 10 ק"מ לעיר , אליה הוא שייך מוניציפלית.
עקב הקרבה לחופי אפריקה וההימצאות בתוך האוקיינוס האטלנטי, תקופות הקיץ בנמל התעופה קצרות וחמות, ותקופות החורף נוחות יחסית.
החודש החם ביותר בשנה הוא אוגוסט, במהלכו הטמפרטורות הממוצעות הגבוהות בשעות היום מגיעות ל-28 מעלות צלזיוס, והנמוכות בלילות עומדות על 22 מעלות.
הטמפרטורות הממוצעות הנמוכות ביותר בשעות היום נמדדות בינואר, 21 מעלות, ובלילות הטמפרטורות הנמוכות הן 15 מעלות בחודש פברואר.
שלושה גורמים אקלימיים חשובים לתפעול נמל תעופה הם רוחות, משקעים ועננות.
ביולי ואוגוסט השמים בהירים באחוזים מאד גבוהים, ומאמצע ינואר עד אמצע מרץ לרוב מעוננים.
הרוחות בנמל ערות, אך בדרך כלל אינן קיצוניות, ממוצע שנתי של מהירות הרוח בנמל עומד על 20.53 קמ"ש.
מהירות הרוחות גבוהה יותר ביולי ואוגוסט, והיא חלשה באוקטובר, 17 קמ"ש בלבד.
הגשמים באזור הנמל מועטים, 97.6 מ"מ בממוצע רב שנתי.
עקב מיקומו הגאוגרפי של הנמל, לא נמצאה סטטיסטיקה אודות שלגים בסביבתו.
ההיסטוריה של נמל התעופה טנריפה צפון התחילה בתאונה בנמל התעופה טנריפה צפון-ציאודד לה לגונה.
התאונה התרחשה בתאריך 27 במרץ 1977 עקב עומס והיעדר תנאי ראות בנמל.
שני מטוסי בואינג 747 התנגשו על מסלול הטיסה ו-583 בני אדם איבדו את חייהם.
הטיסה הראשונה לנמל הייתה זו שהביאה את המלכה, והטיסה המסחרית הראשונה הייתה של חברת איבריה הספרדית.
אחרי תפעול של שנה, הנמל חצה את רף מיליון הנוסעים.
בשנת 1980 החלו טיסות לקראקס בוונצואלה, כיוון ששם קיימת קהילת מהגרים גדולה מן האיים הקנאריים בכלל, ומטנריפה בפרט.
עם השנים גדלה התנועה בנמל טנריפה דרום, והיא עלתה על מספר הנוסעים בנמל הוותיק יותר, טנריפה צפון.
בשנת 2022 החלו גם טיסות לנמל ניוארק בארצות הברית.
מסלולים: לנמל התעופה מסלול אחד ויחיד והוא מחופה באספלט.
נוסעים ותנועות מטוסים: רוב הטיסות אל ומנמל התעופה טנריפה דרום הן טיסות חסך, וחלקן מתבצעות אל ומנמלי תעופה בספרד היבשתית.
נוסעים מגרמניה ומהממלכה המאוחדת מהווים למעלה מ-50% מכל הנוסעים בנמל.
בשנת 2024 הסתכם כלל מספר הנוסעים שעברו בנמל ב-13,740,411. מספר תנועות המטוסים בנמל עמד על 90,508.
טרמינלים: את הנמל משרת טרמינל יחיד, לנוסעים היוצאים והנכנסים.
לטרמינל שלושה מפלסים: מפלס 0 הוא המפלס העיקרי, ובו עמדות הצ'ק אין ובחלל מופרד נמצאים המסועים לקבלת הכבודה.
לטרמינל מחוברים 34 גשרים למטוסים ("שרוולים"), והוא מותאם לשרת הן את אזרחי מדינות אירופה (לפי אמנת שנגן) והן את אזרחי שאר העולם.
במפלס 1 מרוכזים משרדי הנמל ומשרדי סוכנויות נסיעות.
מסועי כבודה נוספים למקרה הצורך פועלים במפלס השלישי, 1-.
מטענים: במהלך שנת 2024 שונעו דרך הנמל 776,000 ק"ג מטענים מסחריים, החישוב אינו כולל את כבודת נוסעים.
נמל התעופה טנריפה דרום מציע לנוסעיו שירותים המקובלים בנמלי תעופה בי-לאומיים מודרניים.
בין השירותים המוצעים ניתן למנות חניוני כל רכב, שירותי תחבורה ציבורית מסוגים שונים, השכרת רכב, טיפול בכבודה, לרבות עיטוף כבודה ביריעות פלסטיק וניילון ועמדת אבדות ומציאות.
כן קיימים שירותי נגישות למוגבלי תנועה, מתקנים, עזרים ואביזרים להורים לתינוקות (עמדות החתלה, כיסאות לתינוקות וכיוצא בהם), WiFi חינם, עמדות להטענת טלפונים ניידים, עמדות להמרת כספים, כספומטים, חנויות פטורות ממכס, עזרה ראשונה, שירותי הסעדה, שירות לחיות מחמד ושירותים מקובלים אחרים.
בנמל התעופה פועלות 55 חברות תעופה, הטסות אל 119 יעדים שונים.
בטבלת נמלי היעד מרוכזים יעדים עיקריים מטנריפה דרום, אליהם טסות לפחות שלוש חברות תעופה.
הטבלה מעודכנת לחודש מרץ 2025.
לא נרשמו תאונות בנמל התעופה טנריפה דרום בבסיס נתוני הארגון לבטיחות אווירית ASN.
לא נרשמו תקריות בנמל התעופה עצמו בבסיס נתוני הארגון לבטיחות אווירית ASN, אך הייתה תקרית הקשורה לנמל התעופה:
בתאריך 19 במרץ 1984 הגיע לנחיתה בטנריפה דרום מטוס מסוג קונבאייר Convair CV-990-30A-5 Coronado בשירות חברת ספנטקס (Spantax), מנמל התעופה גראן קנריה.
כן הנסע לא נפתח, והקברניט החליט לחזור לנמל המוצא.
לא היו נפגעים בנחיתת גחון שבוצעה בנמל גראן קנריה, על מסלול טיסה שכוסה מראש בקצף.
כבישים: הכבישים הסובבים את נמל התעופה טנריפה דרום הם הכביש המהיר TF-1 הסלול לאורכו של האי, והכבישים האזוריים TF64, TF65, TF643 ו-TF645.
אוטובוס: מתקיימות 285 נסיעות ביום, של קווי אוטובוס אל ומנמל טנריפה דרום.
יעדי הנסיעה הם ארונה (Arona), סנטה קרוס דה טנריפה (Santa Cruz de Tenerife), לאתרי התיירות לוס כריסטיאנוס (Los Cristianos), פלאיה דה לאס אמריקס (Playa de las Américas), לקוסטה אדחה (Costa Adeje).
בנוסף קיים קו סיבובי 415, הנוסע כמעט לכל הערים הבנויות באזור הנמל.
תחנת האוטובוס ממוקמת בסמוך ליציאה מאולם מקבלי הפנים.
רכבת: לא קיימים פסי רכבת לנמל, אך בפברואר 2025 דווח על תוכנית עתידית להפעלת רכבת, רכבת תחתית וחשמלית לנמל התעופה וגם לנמל התעופה האחר באי.
תעופה: נמל התעופה הקרוב הוא נמל התעופה טנריפה צפון, במרחק של כ-64 ק"מ.
נמל התעופה טנריפה צפון (בספרדית: Aeropuerto de Tenerife Norte-Ciudad de La Laguna, שמו הקודם היה Aeropuerto de Los Rodeos), הוא נמל תעופה בצפון האי טנריפה.
הנמל הוא הוותיק באי, והשני בהיקף הנוסעים העוברים דרכו, אחרי נמל התעופה טנריפה דרום העמוס יותר.
בנמל אירעה בעבר תאונה, המוגדרת כקשה ביותר בתולדות התעופה העולמית.
בארגון יאט"א סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה הוא TFN, ובארגון ICAO והוא מסומן GCXO.
החברה המפעילה את הנמל היא Aena.
לשמו של הנמל מספר חלקים.
החלק הראשון הוא מציין מיקום באי טנריפה, אותו הנמל משרת.
המילה צפון, מבדלת את הנמל מנמל התעופה הנוסף הקיים בדרום האי, אשר שמו בהתאם "נמל התעופה טנריפה דרום".
בספרדית שמו של הנמל כולל גם את הביטוי "Ciudad de La Laguna", שמשמעותו "עיר הלגונה".
תוספת זו הוספה, כיוון שהנמל גובל גאוגרפית בשולי העיר סן קריסטובל דה לה לגונה, שהוכרה ב-1999 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
עד תאריך 18 בפברואר 2019 היה שם הנמל "נמל התעופה לוס רודאוס" (Aeropuerto de Los Rodeos).
לוס רודאוס היא עיירה קטנה הצמודה לנמל התעופה.
השם שונה רשמית בעקבות החלטת הממשלה המקומית.
נמל התעופה ממוקם בצפון האי טנריפה, במחוז סנטה קרוס דה טנריפה, שבירתו היא העיר סנטה קרוס דה טנריפה.
מרחקו של נמל התעופה ממרכז בירת המחוז מסתכם ב-12 ק"מ.
האי טנריפה שייך לקבוצת האיים הקנריים, המהווים קהילה אוטונומית של ספרד.
טנריפה רחוקה כ-250 ק"מ מקו החוף המערבי של צפון אפריקה.
נמל התעופה צמוד לשוליים הדרומיים של העיר סן קריסטובל דה לה לגונה, וצמוד לשוליים הצפוניים של העיירה הקטנה לוס רודאוס.
הנמל מרוחק כמעט 1,500 קילומטרים מספרד היבשתית (בחצי האי האיברי).
גובהו מעל פני הים של נמל התעופה טנריפה צפון הוא 633 מטרים (2,077 רגל).
לתנאי אקלים יש השפעה רבה על תפעול נמלי תעופה.
נמל התעופה טנריפה צפון בנוי בגובה ולכן, לעיתים קיימת כסות עננים בגובה הנמל, או רק מעט מעליו.
בעיה אקלימית נוספת ורצינית של הנמל היא ערפל.
ערפלים סמיכים מכסים את הנמל לא פעם, ולעיתים גורמים לבעיות תפעוליות, עד כדי הסטת טיסות מהנמל או ביטולן, כפי שדווח בינואר 2025.
תקופות הקיץ בנמל חמות, ובחורף הטמפרטורות נעימות.
החודש החם ביותר בשנה הוא אוגוסט, במהלכו הטמפרטורה המרבית הממוצעת עומדת על 28 מעלות צלזיוס, והממוצע הנמוך בלילות הוא 21 מעלות.
הכי קריר בחודש ינואר, הממוצע הגבוה בימים הוא 21 מעלות, ו-15 מעלות הממוצע הנמוך בלילות.
המהירות הממוצעת של הרוח בכל חודשי השנה מסתכמת ב-19.9 קמ"ש.
בחודש יולי מהירות הרוח הממוצעת הגבוהה ביותר בשנה, 23.6 קמ"ש, ובחודש אוקטובר הנמוכה ביותר, 16.7 קמ"ש.
ממוצע כמות הגשם הרב שנתית מסתכמת ב-127.9 מ"מ בלבד.
ההיסטוריה של נמל התעופה טנריפה צפון החלה בשנת 1929, בהודעה של חברת לופטהנזה.
בהודעה החברה מסרה על כוונתה לטוס מברלין לטנריפה.
החלו עבודות הכנה, והוכשר מסלול טיסה ארעי.
בשנת 1930 אושר למקום מעמד של נמל תעופה.
בין השנים 1936-1939 התנהלה מלחמת האזרחים בספרד, והנמל היה סגור.
נמל התעופה נפתח מחדש רק בשנת 1941, זמן-מה לאחר תום מלחמת האזרחים.
ב-1971 מסלול הטיסה הוכשר לקליטת מטוסים גדולים וכבדים, והותקנה בנמל מערכת לנחיתת מכשירים (מערכת ILS).
אסון אווירי כבד שהתרחש בנמל בשנת 1977 הביא לביטול ההרשאה לקליטת והוצאת טיסות בין-לאומיות, ולהותרה על כנן של הרשאות לטיסות פנים ספרדיות, ולטיסות לנמלי התעופה של האיים הקנריים בלבד.
בשלב זה הוחלט גם על הקמה מיידית של נמל תעופה נוסף בדרום האי.
עקב הגידול המתמיד בתנועת הנוסעים, בשנת 2002 נחנך בנמל טרמינל חדש, והנמל הורשה שוב להוציא ולקבל טיסות בין-לאומיות, תחת מגבלות.
טרמינלים: בנמל בנוי טרמינל אחד, המחולק באופן המשרת בנפרד את הנוסעים היוצאים והנכנסים.
נוסעים, מטענים ותנועות מטוסים: בשנת 2024 עברו בנמל התעופה טנריפה צפון 6,762,702 נוסעים, נתון המהווה גידול בשיעור של 10.49% משנת 2023. מספר תנועות המטוסים עמד על 82,063, וכמות המטענים הסתכמה ב-12,862 טון.
שירות הניתן לנוסעים: בנמל עומדים לרשות הנוסעים השירותים המקובלים בנמלי תעופה עכשוויים, בין היתר שירות למוגבלי תנועה ונכים, שירות המרת כספים, שירותי בנקאות וכספומט, מתקנים לאימהות ותינוקות, עסקים ו-VIP, שירותי מידע, בתי קפה, מסעדות וחנויות, WIFI בחינם, תחבורה ציבורית, ושירותים מקובלים אחרים.
בנמל התעופה טנריפה צפון פועלות 14 חברות תעופה, הטסות ל-23 יעדים.
כל נמלי היעד ממוקמים בתחומי ספרד, למעט שני חריגים, חברת פלוס אולטרה (Plus Ultra Líneas Aéreas) טסה אל קראקס בירת ונצואלה ואחד מיעדי חברת בינטר קנאריס הוא נמל התעופה הבין-לאומי כריסטיאנו רונאלדו (FNC) בפורטוגל.
הנתונים בטבלה מעודכנים לחודש מרץ 2024.
לפי פרופיל הבטיחות של הנמל, אירעו בנמל התעופה טנריפה צפון תאונות רבות, בפרק נכללו תאונות חמורות בלבד, בהן נפגעו ונהרגו בני אדם רבים.
אסון המטוסים בטנריפה אירע ביום ראשון, 27 במרץ 1977, מעט אחרי חמש אחר הצהרים.
באותו יום בצהרים התפוצצה פצצה בנמל התעופה גראן קנריה (LPA-הידוע גם בשם נמל התעופה לאס פאלמאס).
נמל גראן קנריה נסגר מחשש לפצצה נוספת, ומטוסים הופנו לנמל טנריפה צפון (נמל טנריפה דרום עוד לא היה קיים).
בתאונה היו מעורבים שני מטוסי בואינג 747, האחד בתפעול פאן אמריקן והאחר בתפעול KLM.
על סיפון מטוס פאן אמריקן היו 396 אנשים, ובמטוס KLM שהו 248 נוסעים ואנשי צוות.
באזור נמל התעופה שרר ערפל כבד.
המטוסים חנו במשך זמן רב על המסלול.
מטוס פאן אם הסיע להמראה ומטוס KLM ניסה להמריא והתנגש במטוס פאן אמריקן, שהיה עדיין על המסלול.
בתאונה איבדו את חייהם כל 248 בני האדם שהיו במטוס KLM, ו-335 מתוך 396 נוסעי ואנשי הצוות של פאן אם נהרגו.
בסך הכול נהרגו בתאונה 583 בני אדם.
נקבע שהתאונה אירעה כתוצאה מכך שצוות נטוס KLM לא הבין, או לא ביצע בדיוק את הנחיות מגדל הפיקוח, והייתה אי הבנה הדדית בין פקח הטיסה לצוות המטוס.
לסדרת ההתרחשויות שהחלה בפיצוץ פצצה בגראן קנריה ובעומס החריג שנוצר בנמל טנריפה צפון היה חלק בתוצאה הקשה, שהוגדרה כאסון הקטלני ביותר בתולדות התעופה העולמית.
לאחר תאונה זו הונהגו שינויי בטיחות, וכחלק מהלקחים הוחלט על הקמה מהירה של נמל התעופה טנריפה דרום.
ב-3 בדצמבר 1972 המריא מנמל טנריפה צפון מטוס מסוג קונבאייר 990 קורונאדו (Convair CV-990) בשירות חברת ספנטקס (Spantax שנסגרה בשנת 1988), לכיוון נמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס (MUC) בגרמניה.
תנאי מזג האוויר היו גרועים מאד, והראות הייתה קרובה לאפס.
לאחר ההינתקות ממסלול הטיסה, בעודו מנסה לצבור גובה, ביצע הטייס תפנית חדה בגובה של 91 מטרים, ואיבד שליטה.
המטוס התרסק לקרקע, 325 מטרים בלבד מקצה מסלול הטיסה.
כתוצאה מההתרסקות נהרגו כל 155 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפון המטוס.
המטוס נהרס לחלוטין ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
נקבע שפרט לטעות אנוש, גם לתנאי הערפל הכבד היה חלק תורם לתאונה.
ב-25 באפריל 1980, התקרב לנחיתה בטנריפה צפון מטוס מסוג בואינג 727. המטוס בשירות חברת דן שירותי אוויר (Dan-Air Services), והגיע מנמל התעופה מנצ'סטר (MAN) בבריטניה.
עקב טעויות בניווט ואי הקפדה על כללי בטיחות טיסה (לרבות אי הקפדה על גובה מזערי מפני הקרקע) וטעויות צוות נוספות, ולאחר שאזהרת קרבה לקרקע פעלה במטוס במשך 2 שניות, המטוס התרסק לצלע הר בשטח מיוער.
כל 146 הנוסעים ואנשי הצוות איבדו את חייהם.
ב-17 במרץ 1964 הגיע לנחיתה בנמל התעופה טנריפה צפון מטוס דקוטה DC-3 של חיל האוויר הספרדי.
נקודת המוצא היה נמל לה גוארה (ZLG-La Güera Airport, שמאז נסגר).
על סיפון המטוס היו 5 אנשי צוות מצבא ספרד ו-16 נוסעים.
תנאי מזג האוויר היו קשים, והראות קצרה.
המטוס התרסק לתוך הר אֶסְפֵרַנְצָה, לא הרחק מהנמל.
4 מתוך חמשת אנשי הצוות נהרגו, ונפצעו כל יתר 17 האנשים שהיו במטוס.
ב-5 במאי 1965 הגיע לנחיתה מנמל התעופה מדריד בראחס (MAD), מטוס לוקהיד סופר קונסטליישן.
מזג האוויר היה קשה, עננים רבצו על הנמל ולא הייתה ראות ממשית.
הטייס ביצע יעף נוסף, הנמיך טוס מדי ופגע בכלים הנדסיים בתחומי הנמל.
נהרגו 30 מתוך 49 הנוסעים.
כבישים: בסמך לנמל עובר כביש מהיר TF5. כבישים אזוריים TF24, TF15, TF265 ו-TF237 מגיעים גם הם לקרבת הנמל.
אוטובוס: קווי אוטובוס של חברת טיטסה (Titsa) מקשרים את הנמל עם העיר הקרובה סן קריסטובל דה לה לגונה, ועם בירת האי סנטה קרוס דה טנריפה.
קווים אחרים מחברים את הנמל עם הנמל את אתרי התיירות החשובים בדרום האי.
רכבת: לנמל התעופה אין תחנת רכבת ואין מסילה.
קיימת תוכנית עתידית לחיבור רכבת לנמל וגם לנמל התעופה האחר באי, אך לוח זמני הביצוע לטנריפה צפון סובל מדחיות ואינו ברור.
תעופה: נמלי התעופה הבין לאומיים הקרובים הם נמל התעופה טנריפה דרום, ונמל התעופה גראן קנריה על האי גראן קנריה השכן.
נמל התעופה טורייף הוא נמל תעופה המשרת את העיר טורייף, ואת האזור שסביבה במחוז הגבולות הצפוניים של ערב הסעודית.
נמל התעופה החל לפעול ב-1979. שדה התעופה נמצא בגובה של 854 מטרים מעל גובה פני הים.
לנמל התעופה יש מסלול המראה אחד בלבד, שסימונו 10/28, אורכו 3,000 מטרים, ורוחבו 45 מטרים.
נמלי התעופה הקרובים ביותר הם נמל התעופה קורייאת בקורייאת ונמל התעופה ערער בערער.
+חברהנמל היעדעיר היעדחאילחאילסעודיההמלך עבד אל-עזיזג'דההמלך ח'אלדריאדהמלך פהדדמאם
נמל התעופה חאיל הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את העיר חאיל, בירת של ערב הסעודית.
שדה התעופה נמצא בגובה של 1,015 מטרים מעל גובה פני הים.
לנמל התעופה יש מסלול המראה אחד בלבד, שסימונו 18/36, אורכו 3,050 מטרים ורוחבו 45 מטרים.
+חברהנמל היעדעיר היעדאייר ערביהקהירקהירשארג'ההמלך פהדדמאםהמלך עבד אל-עזיזג'דההמלך ח'אלדריאדפליי דובאידובאידובאיפליינאסהמלך פהדדמאםהמלך ח'אלדריאדכווייתכווייתקהירקהירקהירקהירסעודיההמלך פהדדמאםהמלך עבד אל-עזיזג'דההמלך ח'אלדריאד
ב-14 בספטמבר 2000 איירבוס A300 של חברת התעופה קטר איירווייז שטס מדוחה, קטר לכיוון עמאן, ירדן, הופנה לנחיתה בנמל התעופה חאיל לאחר שנחטף על ידי מבקש מקלט מעיראק.
החוטף נכנע לכוחות הסעודים מיד עם הנחיתה, והטיסה המשיכה לכיוון רבת עמון ללא פציעות או נפגעים.
נמל התעופה חפר אל-באטן או נמל התעופה קייסומה הוא נמל תעופה המשרת את הערים חפר אל-באטן וקייסומה, ואת המטרופולין שסביב חפר, בערב הסעודית.
נמל התעופה החל לפעול ב-1962 כנמל תעופה עבור מטוסי דקוטה ששינעו את עובדי עראמקו הסעודית באזור מחוז הגבולות הצפוניים.