tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרובעי סאקרי התייחס לראשונה עומר ח'יאם (1048–1131) בשלהי המאה ה-11 בספר הראשון של חיבורו "הסבר לקשיים הטמונים בפוסטולטים של אוקלידס".
בשונה ממחברים אחרים שהעירו על כתביו של אוקלידס לפניו ואחריו, ח'יאם לא ניסה להוכיח את פוסטולט המקבילים אלא לגזור אותו מפוסטולט שקול אותו לקח מ"עקרונות הפילוסוף" (אריסטו):
כיאם התייחס לאחר מכן למקרה הישר, הקהה והחד של זוויות הפסגה של מרובע סאקרי, ולאחר שהוכיח מספר משפטים עליהם הוא דחה את המקרה הקהה והחד בהתבסס על הפוסטולט שלו וכך "גזר" את הפוסטולט של אוקלידס.
רק כעבור 600 שנים ג'ורדנו ויטלה עשה התקדמות נוספת בספרו Euclide restituo (בשנים 1680, 1686), בו הוא השתמש במרובע כדי להוכיח שאם שלוש נקודות על הבסיסים התחתון AB והעליון CD הן שוות מרחק, אז AB ו-CD הם שווי מרחק בכל מקום.
סאקרי עצמו ביסס את כל ההוכחה הלוגית (והפגומה) שלו את פוסטולט המקבילים מסביב למרובע ושלושת המקרים שלו, והוכיח משפטים רבים על התכונות שלו במסגרת ניסיונו זה.
יהי ABCD מרובע סאקרי אשר AB הוא הבסיס שלו, CD הוא הפסגה שלו ו-CA ו-DB הצלעות השוות שניצבות לבסיס התחתון.
התכונות הבאות תקפות לכל מרובע סאקרי בגאומטריה היפרבולית:
הזוויות C ו-D שוות וחדות.
שני מרובעי סאקרי חופפים אם מתקיים:
אורכי מקטעי הבסיס וערכי זוויות הפסגה שווים.
לחלופין, אם מקטעי הפסגה וערכי זוויות הפסגה שווים.
לגבי מקטע הקו שמחבר את אמצע הבסיס התחתון עם אמצע הפסגה מתקיים:
הוא ישר הסימטריה היחידי של המרובע.
הוא הקו הקצר ביותר שמחבר את שני הבסיסים.
הוא ניצב לקו שמחבר את אמצעי הצלעות השוות.
הוא מחלק את מרובע סאקרי לשני מרובעי למברט.
הקו שמחבר את אמצעי הצלעות השוות אינו ניצב לאף את משתי הצלעות השוות.
משוואות המתארות את התכונות המטריות של המרובע
במישור ההיפרבולי בעל עקמומיות קבועה 1-, אורך הפסגה s של מרובע סאקרי ניתן לחישוב מאורך הרגל l והבסיס b באמצעות הנוסחאות:
באלקטרוקרדיוגרפיה, מרווח PR הוא פרק הזמן המשתרע מתחילת גל P (תחילת הדפולריזציה העלייתית) ועד להתחלת מכלול QRS (תחילת הדפולריזציה החדרית).
המרווח מבטא את פרק הזמן בו משהה הקשר העלייתי-חדרי את הדחף החשמלי בטרם הוא מאפשר לו להמשיך אל חדרי הלב.
מטרת ההשהייה היא לאפשר לעליות הלב לסיים את התכווצותן ולהעביר את הדם הנמצא בתוכן אל החדרים, בטרם יופעלו החדרים עצמם.
מרווח PR תקין הוא בין 120 - 200 מילישניות.
שינויים במרווח PR עשויים להיות מקושרים למצבים רפואיים שונים:
מרווח PR מוארך (מעל 200 מילישניות) מצביע על האטה בהולכה בין העליות לחדרים, לרוב כתוצאה מהולכה איטית דרך קשר הפרוזדור והחדר.
תופעה זו ידועה בתור חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה.
הארכה יכולה להיות מקושרת עם לייפת של קשר הפרוזדור והחדר, גירוי וגאלי, תרופות המאטות את ההולכה בקשר העלייתי-חדרי כמו חוסמי בטא, היפוקלמיה, קדחת שיגרון חריפה ודלקת בלב המקושרת למחלת ליים.
מרווח PR מקוצר (קטן מ-120 מילישניות) עשוי להיות מקושר לתסמונות גירוי מוקדם כמו תסמונת וולף–פרקינסון–וייט או תסמונת לאון–גנונג–לוין, וגם להפרעות קצב כמו AVRT וקצב צמתי.
מרווח PR משתנה יכול להעיד על סוגים של חסם הולכה עלייתי-חדרי.
צניחות במקטע PR יכולות להצביע על נזק לעליות או פריקרדיטיס.
מרווה אזביי (בטורקית: Merve Özbey; נולדה ב-18 ביולי 1988) היא זמרת-יוצרת טורקייה.
בשנת 2018, הוציאה את השיר "Vuracak", שהפך לאחד מהשירים הטורקיים המצליחים והנצפים ביותר בכל הזמנים, תוך שצבר למעלה מ-145 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזביי הוציאה שני אלבומי מוזיקה מצליחים, Yaş Hikayesi ו-Devran.
במרץ 2014, יצא השיר "Duman", ביחד עם ארדם קיניי.
השיר זכה להצלחה נאה, תוך שאזביי הוציאה את "Helal Ettim", עם קיניי גם כן.
לאחר מכן, הוציאה את הלהיט "Yaş Hikayesi", ביחד עם קליפ נלווה שצבר למעלה מ-65 מיליון צפיות.
הלהיט הגיע למקום השני במצעד טורקיה טופ 20. השיר "Topsuz Tüfeksiz", שיצא בסמוך לכך, זכה להצלחה גם כן.
במאי 2016, הוציאה את "Vicdanın Affetsin", שזכה להצלחה מתונה.
לפני צאת השיר, יצא אלבום הבכורה שלה, Yaş Hikayesi.
ב-31 במאי 2017, שיתפה פעולה שוב עם קיניי, בשיר "Boynun Borcu".
ב-11 ביולי 2018, הוציאה את להיטה הגדול ביותר "Vuracak", שזכה להצלחה בינלאומית.
באותו האלבום, השתתפו אמנים כמו אליינה טילקי, אירם דריג'י, אג'ה סצ'קין, גולשן, דריה אולו וסימגה.
הקליפ של השיר צבר למעלה מ-38 מיליון צפיות והפך לאחד מהנצפים ביותר של אזביי באותה השנה.
ב-24 במאי 2019, הוציאה את "Tebrikler", שזכה להצלחה בטורקיה.
בספטמבר באותה השנה, הוציאה בשידור חי את השיר "Yaramızda Kalsın", שזכה להצלחה.
באותו היום, יצא השיר "Kül", על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
השיר נכלל באלבומה השני, Devran.
2013: "Helal Ettim" (ביחד עם ארדם קיניי)
2021: "Durum Çok Acil" (ביחד עם סינאן אקצ'יל מוסטפא ג'ג'לי)
מרווח QT של הלב הוא פרק הזמן המשתרע מתחילת גל Q ועד לסוף גל T ומבטא את זמן הדפולריזציה ורפולריזציה החדרית - זמן הסיסטולה החדרית.
מרווח QT ארוך באופן חריג או קצר באופן חריג קשור לסיכון מוגבר להתפתחות הפרעות קצב ומוות לבבי פתאומי.
ליקויים במרווח QT יכולים להיגרם מסיבות גנטיות כגון תסמונת QT מוארך, על ידי תרופות מסוימות, הפרעות אלקטרוליטיות שונות (היפוקלמיה למשל) או על ידי חוסר איזון הורמונלי כגון היפותירואידיזם.
מרווח ה- QT נמדד לרוב בלידים מסוימים (II, I, V5), המדידה המדויקת של מרווח ה- QT היא סובייקטיבית מכיוון שסופו של גל T אינו מוגדר תמיד בבירור ובדרך כלל מתמזג בהדרגה עם קו הבסיס כך שההחלטה על נקודת סיומו איננה אובייקטיבית.
מרווח ה- QT משתנה בתגובה לדופק - ככל שהדופק גדל מרווח QT מתקצר.
שינויים אלה מקשים על השוואת רווחי QT שנמדדים בקצב לב שונה.
כדי להחשיב את הדופק בחישוב, ובכך לשפר את האמינות של מדידת QT, ניתן לתקנן את מרווח ה- QT לדופק באמצעות מגוון נוסחאות מתמטיות, תהליך שמתבצע לרוב באופן אוטומטי על ידי מקליטי ECG מודרניים.
הנוסחה הנפוצה ביותר לתיקון QT היא הנוסחה של בזט, על שם הפיזיולוג הנרי קוטברט באסט (1885–1950) המחשבת את מרווח ה- QT המתוקנן ביחס לקצב הלב (QTcB).
הנוסחה של בזט מבוססת על מחקר שנערך בשנת 1920. הנוסחה של בזט היא:
כאשר QTcB הוא מרווח QT המתוקנן לקצב הלב, ו- RR הוא המרווח התחלת קומפלקס QRS אחד ועד ההתחל של הקומפלקס הבא.
בכמה צורות פופולריות של נוסחה זו, מניחים כי מרווח QT נמדד באלפיות השנייה וכי RR נמדד בשניות (הנגזר לעיתים קרובות מקצב הלב על ידי הנוסחא HR/60).
לכן התוצאה תינתן בשניות לכל שורש רבוע של אלפיות השנייה.
בשתי הצורות, הנוסחה לתקנון של בזט בדרך כלל אינה נחשבת מדויקת, מכיוון שהיא מתקננת יותר מדי בקצב לב גבוה ופחות מדי בקצב לב נמוך.
עם זאת, נוסחת התיקנון של בזט משמשת לחישוב אצל יילודים ונחשבת אמינה שם.
לואי סיגורד פרידריה, רופא שוודי, הציע נוסחת תיקנון חלופית באמצעות שורש משולש של RR.
תיקון פרמינגהם, המכונה גם הנוסחה של שגיא, מבוסס על סולם פרמינגהם, אשר השתמש בנתונים של יותר מ -5,000 נבדקים, ונחשב לשיטה טובה יותר.
שוב, כאן QT ו- QTlc נמצאים באלפיות שנייה ו- RR נמדד בשניות.
מחקר מחקר רטרוספקטיבי טוען כי השיטה של פרידריקיה ושיטת פרמינגהם עשויים להניב תוצאות מועילות ביותר לניבוי הסיכון לתמותה בטווח של 30 יום ושנה.
ההגדרות של QTc(מרווח QT מתוקנן) תקין נעות בין QTc קטן או שווה ל-0.40-0.42 שניות.
עבור ניבוי הסיכון למוות לבבי פתאומי, "QTc גבולי" הוא 431–450 מילי שניות בגברים ו-451–470 בנשים.
QTc לא תקין הוא גדול מ-450 מילי שניות לגברים ו-470 לנשים.
אם אין קצב הלב איננו גבוה או נמוך במיוחד, ניתן לאמוד את הגבולות העליונים על ידי הנחת QT = QTc בקצב לב של 60 פעימות לדקה והורדת 0.02 שניות לכל עליה של 10 פעימות לדקה.
QTc ממושך גורם לפוטנציאל פעולה מוקדם במהלך השלבים המאוחרים של הדפולריזציה.
דבר זה מגדיל את הסיכון לפתח הפרעות קצב חדריות (כמו פרפור חדרים).
שיעורים גבוהים יותר של QTc ממושך נראים אצל נשים, חולים מבוגרים, חולים בעלי לחץ דם סיסטולי או קצב לב גבוהים, וחולים בעלי קצבי לב איטיים.
QTc ממושך קשור גם לממצא אק"ג.
הנקרא Torsades de Pointes, שמקושר להידרדרות לפרפור חדרים, הקשור לשיעורי תמותה גבוהים יותר.
ישנם גורמים רבים להפרשי QT ממושכים, הסיבות הנרכשות נפוצות יותר מגנטיות.
מרווח QT ארוך בצורה חריגה יכול להופיע כתוצאה מתסמונת QT מוארך, ואילו מרווח QT מקוצר באופן חריג יכול להיות בגלל תסמונת QT מקוצר .
אורך ה- QTc מקושר למוטציות בגן NOS1AP.
התסמונת האוטוסומלית רצסיבית של ג'רוול ולנגה-נילסן מאופיינת במרווח QTc ממושך בשילוב עם אובדן שמיעה סנסורינורלי .
התארכות מרווח ה- QT עשויה לנבוע מתופעות לוואי של תרופות.
תרופות אנטי פסיכוטיות (במיוחד דור ראשון / "טיפוסי")
תרופות נוגדות פעילות ריאומטית (DMARDs) ותרופות אנטי-מלריות
חלק מהתרופות האנטי-היסטמיניות מהדור השני, כמו אסטמיזול, משפיעות על כך.
מנגנון הפעולה של תרופות מסוימות נגד הפרעות קצב, כמו אמיודרון או סוטלול, כרוך בהארכה תרופתית מכוונת של מקטע QT.
בנוסף, ריכוזי אלכוהול גבוהים בדם מאריכים את מרווח ה- QT.
אינטראקציה אפשרית בין מעכבי קליטה חוזרת בררניים של סרוטונין(SSRI)) ותרופות משתנות (תיאזידים למשל) קשורה להארכת QT.
תת-פעילות של בלוטת התריס והיפוקלצמיה יכולים לגרום להארכה של מקטע QT ולהוביל להפרעות קצב חדריות.
היפרקלצמיה יכולה לגרום לקיצור מקטע QT.
מאז 2005 דרשו ה-FDA והרגולטורים האירופיים להעריך כמעט את כל התרופות החדשות במחקר QT יסודי (TQT - Thorough QT) כדי לקבוע את השפעת התרופות על מרווח ה-QT.
מחקר TQT משמש להערכת הסיכויים להפרעות קצב כתוצאה מהתרופה.
באופן מסורתי, נבדק מרווח ה-QT בכך שקורא אנושי בודד מודד כתשע פעימות לב לכל נקודת זמן קלינית.
עם זאת, מספר אישורי תרופות שנעשו לאחרונה השתמשו בגישה אוטומטית יותר, תוך שילוב אלגוריתמי תוכנה עם קוראים אנושיים מומחים הסוקרים חלק מפעימות הלב, כך מתאפשר הערכה של פעימות רבות יותר לכל נקודת זמן על מנת לשפר את הדיוק ולהפחית את העלות.
מכיוון שתעשיית התרופות צברה ניסיון בביצוע מחקרי TQT, התברר גם כי נוסחאות תיקון QT מסורתיות כמו QTcF, QTcB ו- QTcLC עשויות לא תמיד להתאים להערכה של תרופות המשפיעות על מערכת העצבים האוטונומית.
אק"ג הוא כלי בטוח ולא פולשני שניתן להשתמש בו כדי לאתר אנשים עם סיכון גבוה יותר לתמותה.
באוכלוסייה הכללית לא נמצאו עדויות עקביות לכך שמרווח QTc ממושך כממצא בודד קשור לעלייה בתמותה ממחלות לב וכלי דם,עם זאת, מספר מחקרים בדקו את מרווח QT הממושך כמנבא תמותה עבור תת-קבוצות חולות באוכלוסייה.
דלקת מפרקים שיגרונית היא דלקת המפרקים הדלקתית הנפוצה ביותר.
מחקרים קישרו בין דלקת מפרקים שגרונית לבין מוות מוגבר ממחלות לב וכלי דם.
במחקר שנערך בשנת 2014 נמצא כי עלייה של כ-50 מילי שניות ב-QTc הגדילה את הסיכויים לתמותה מכל הסיבות ב־2.17% בחולים עם דלקת מפרקים שגרונית.
בקרב חולים עם ה-QTc גבוה (>424 מילי שניות) הייתה תמותה גבוהה יותר מאלו עם QTc נמוך.
הקשר אבד כאשר הותאמו החישובים לרמות החלבון מגיב עם C.
החוקרים הציעו כי הדלקת האריכה את ה-QTc ויצרה הפרעות קצב הקשורות לשיעורי תמותה גבוהים יותר.
עם זאת, המנגנון שבאמצעותו נקשר החלבון מגיב עם C ל-QTc עדיין לא מובן.
בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, סוכרת מסוג 1 עשויה להגביר את הסיכון לתמותה, בעיקר בגלל סיכון מוגבר למחלות לב וכלי דם.
כמעט חצי מהסובלים מסוכרת מסוג 1 סובלים ממרווח QTc ממושך (> 440 מילי שניות).
סוכרת עם QTc ממושך נקשרה לתמותה של 29% לאורך 10 שנים בהשוואה ל-19% עם QTc רגיל.
עם זאת, תרופות נגד יתר לחץ דם אמנם הגדילו את מרווח ה-QTc, אך לא היו מנבא עצמאי לתמותה.
פיזור מרווח QT הוא מרווח ה-QT המקסימלי פחות מרווח ה-QT המינימלי (נקרא גם QTd), והוא מקושר עם רפולריזציה חדרית.
QTd מעל 80 מילי שניות נחשב ארוך באופן חריג.
QTd מוארך מקושר לתמותה מוגברת בחולים הסובלים מסוכרת סוג 2 (1.26 בהשוואה ל-QTd נורמלי).
כמו כן QTd הוא סמן טוב יותר למוות קרדיווסקולרי מאשר QTc, שלא היה מקושר לתמותה בסוכרת מסוג 2.
מרוגאמה (ביפנית: 丸亀市) היא עיר שנמצאת במחוז קאגווה, יפן.
העיר ממוקמת כ-560 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-24 ק"מ מבירת המחוז, טקמאצו.
החודש הכי חם הוא יולי (26 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא ינואר (4 מעלות צלזיוס).
מרווה אאוטמהארט היא זמרת-יוצרת צרפתייה-מרוקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "Bad Boy", שיצא לאור בשנת 2018 והפך לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים ביותר בעשור השני של המאה ה-21. הוא צבר בספוטיפיי למעלה מ-92 מיליון השמעות.
עם זאת, בצרפת זכתה להצלחה כבר בשנת 2017, כאשר הוציאה את השיר "Fallait pas", שהפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת, תוך שקיבל את תואר היהלום במדינה.
אלבום הבכורה שלה Loud, שיצא לאור בשנת 2018, קיבל את תואר הפלטינה הכפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי.
מרווה לאוד נולדה ב-12 בדצמבר 1996, וגדלה בשטרסבורג, צרפת.
היא נולדה למשפחה גדולה, כשיש לה ארבע אחיות ואח אחד.
היא החליטה להתחיל את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2016 ועזבה את בית הספר לטובת תעשיית המוזיקה, תוך שהקליטה את "Mehdi" שיצא כסינגל הבכורה שלה בשנת 2017.
סינגל הבכורה של לאוד "Mehdi" יצא לאור בשנת 2017, וזכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום ה-51 במצעד הסינגלים שבצרפת.
בשנה שלאחר מכן, הוציאה את "Fallait pas" שהפך ללהיט בצרפת, כאשר הגיע לעשירייה הפותחת במצעד הסינגלים של המדינה.
הסינגל השלישי שלה "Billet" יצא לאור פרק זמן לאחר מכן, וזכה להצלחה פחותה מקודמו.
הפריצה הבינלאומית שלה אירעה כאשר הוציאה את הלהיט "Bad Boy" שלימים, הפך לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים ביותר בעשור השני של המאה ה-21. הוא צבר למעלה מ-92 מיליון השמעות בספוטיפיי, וקיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי.
בין השנים 2020–2021 זכה השיר להצלחה מחודשת, בעקבות כך שהפך לפופולרי בטיקטוק.
אלבום הבכורה שלה Loud, יצא לאור בשנת 2018 וזכה להצלחה רבה.
הוא קיבל את תוארה הפלטינה הכפולה במדינה.
במרוצת השנים, הוציאה לאוד שלל להיטים, תוך שקיבלה את תואר הזהב על שלושה משיריה, תואר הפלטינה על שלושה משיריה ותואר היהלום על "Fallait pas", שהפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת.
מרווה רפואית (שם מדעי: Salvia officinalis) היא בן שיח המונה 5 תת-מינים בסוג מרווה ממשפחת השפתניים.
מוצאה מצפון מערב אירופה ועד דרום אירופה ומשם היא נכנסה אף לאזורים של צפון אפריקה וצפון אמריקה.
בישראל היא גדלה כצמח תרבות והיא דומה במידה מסוימת למרווה משולשת.
היא מקובלת כבעלת סגולות רפואיות עוד מימי קדם, ומשמשת גם כצמח תבלין וגם כצמח נוי.
המרווה היא שיח שעשוי להגיע לגובה 120 ס"מ, עליו רכים ושעירים, ומשמשים לחליטות תה, הפקת תבלין, ואף כאמצעי לתחליף עישון.
פריחתה היא בחודשי האביב, עלי הפרחים נעים בין סגול לסגול-ורוד.
בין היתר המרווה מסתדרת היטב באקלים הים תיכוני, ואף יכולה להסתדר גם בכמות מצומצמת של מים.
בהיבט הרפואי, מקובל להכין חליטה של עלי מרווה מושרים במים חמים המסייע במחלות של דרכי העיכול, להפחתת לחץ דם, הורדת חום והקלה במחלות של כלי נשימה.
יש מסורת שמצדדת בשפשוף עלי מרווה זה בזה, לחבישת פצעים.
מרווה רפואית היא בן-שיח זקוף מסועף ומתנשא, גובהו מ-70 עד 120 ס"מ, בסיסו מעוצה, פרחיו גדולים (2 ס"מ) והוא מפריש שמן אתרי נדיף וריחני כשממוללים את אבריו.
הגבעולים רְבוּעִים (בעלי ארבע פאות) מסתעפים, מזדקפים ומשתפלים ושלוחים גם לצדדים לאורך 30 עד 50 ס"מ והם הופכים למעוצים בשנה השנייה.
הגבעולים המעוצים והוותיקים חומים בהירים, החדשים ירוקים-כסופים ופלומתיים.
הם מכוסים בכסות לבד מכסיף של שערות פשוטות, לבנות, קצרות, רכות וצפופות וגם בשערות בלוטות יושבות (ללא עוקץ).
העלים הנגדיים סדורים לארוך הגבעול בארבעה טורים, משום שכל עלה נמצא בזווית של 90 מעלות לעלה שמתחתיו או מעליו.
פטוטרת העלה פלומתית, חלקה העליון אדמדם משהו ואורכה על פי רוב כ-3 ס"מ ולעיתים אף יותר, על פי רוב אורכה כחצי מהטרף.
העלים הריחניים, נגדיים, פשוטים, דמויי אזמל ומוארכים.
ראשם הארוך מחודד ובסיסם הקצר מעוגל אך אינו סימטרי (החלק הימני של הבסיס מעט גדול מהשמאלי), אורכם 2.5 עד 5.5 ורוחבם 2 עד 3 ס"מ.
העלים הנמוכים צמריים פחות או יותר בשני צידיהם או רק בצד התחתון.
צדו העליון של העלה ירוק כהה.
בעלים צעירים מכוסה הצד העליון בשערות פלומתיות ובעלים המבוגרים לרוב הם חסרי שיער ומקומטים (כאילו מגובששים) על ידי העורקים המסועפים.
צדו התחתון של העלה תמיד ירוק בהיר וכסוף בדומה לגבעולים ולפטוטרות בגלל שערותיו הבלוטיות.
העורק הראשי שבצד התחתון פלומתי ובולט למגע.
העורקים המשניים בולטים אף הם ומנוצים ומסורגים.
התפרחת אמירית (יוצאת מקצה הגבעול) הפרחים העליונים צעירים מן התחתונים.
עמוד התפרחת פלומתי, רבוע, זקוף ואורכו 12.5 עד 28 ס"מ.
לכל אורך הציר ערוכות תפרחיות (דורים מדומים) של כ-10 עד 20, חציים בצד אחד של המפרק וחציים השני בצד השני.
בכל עת פורחים 2 פרחים בכל תפרחית.
התפרחיות העליונות סמוכות זאת לזאת והתחתונות רחוקות זאת מזאת ומלוות בחפיות (עלי תפרחת) נגדיים וקטנים יותר מעלי הגבעול.
החפים העליונים דמויי ביצה רחבה שקודקוד מתחדד מאוד.
הם קמלים ונושרים לפני הפריחה המלאה (הבגרות המינית) של הפרח.
ניתן לראותם בראש התפרחת או בתפרחות בבסיס ציר התפרחת.
הפרחים בעלי עטיף כפול וסימטריה דו-צדדית, צבעם סגול כהה כחול, ארגמני או לבן ואורכם 20 עד 22 מ"מ.
עוקץ הפרח קצר עד 3 מ"מ.
עם חריץ בצד העליון וכאמור נטולי חפים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ושני אבקנים.
בפקעית (בניצן) עוטף הגביע את עלי הכותרת ועמוד השחלה מכופף וצלקותיו אינן מוכנות להפריה.
במהלך התפתחות הפרח פורצת הכותרת מן הגביע ואחר כך עמוד העלי מתבלט החוצה מן השפה העליונה, לאחר ההפריה הכותרת נושרת כיחידה אחת ואלו הגביע משתייר על עמוד התפרחת ומכסה את הזרעים.
הגביע ארגמני כהה, שעיר מעט (אך לא בשער כחול או סגול), דמוי פעמון ששפתו מסתיימת ב-5 אונות מחודדות מאוד ושוות זו לזו ובעל 15 עורקים בולטים.
הגביע משתייר, גדל מעט לאחר ההפריה ועוטף את הזרעים.
הכותרת ארוכה (18 עד 25 מ"מ), צבעה סגול, ואיור לבן ואופייני בלועה.
צינור הכותרת חבוי כמעט כולו בגביע ואורכו 4 עד 5 מ"מ ו וארך החלק המתרחב כזפק הוא כ-5 מ"מ.
קצהו הקדמי של צינור הכותרת שסוע לשתי שפות.
השפה תחתונה מחולקת ל-3 אונות.
האונה המרכזית, רחבה, פרושה ואורכה כס"מ אחד.
שולי האונות הצדדיות מאחוריה ואינן חופפות אותה.
השפה העליונה כ-4 מ"מ, מקומרת וכפופה ובשלב ההפריה פרושה וישרה ואז בולטים שני האבקנים שמתחתיה ובולטת ממנה החוצה עמוד השחלה (עמוד העלי).
האבקנים 2 בלבד, אורכם כ-11 מ"מ ורוחבם 1 מ"מ.
הזירים, שאורכם 5 מ"מ יוצאים מבסיס צינור הכותרת, מאוחים באופן רופף לשפה העליונה ורק חלקם העליון, כ-2 מ"מ, חופשי.
הם אינם יוצאים ובולטים מפתח הכותרת.
הלשכות מרוחקות זו מזו ומחוברות ביניהן בחוט מקשר ארוך, קונקטיב, שבקצהו העליון נמצאת לשכה פורייה ובקצהו התחתית, בפתח צינור הכותרת נמצאת לשכה מנוונת (דמוית קשקש), ללא אבקה.
הלשכות מכילות אבקה צהובה, ואינן נפתחות בנקבים אלא לאורכן.
הקונקטיב הארוך מעורה בזיר הקצר וזרועותיו שווים.
השחלה עילית וסביב בסיסה קיים צופן טבעתי.
השחלה מורכבת משני עלי שחלה, המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות בעלות ביצית אחת בכל אחת מהן.
עמוד השחלה קירח אורכו כ-12 מ"מ.
הוא יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה ובעת בשלותו הוא יוצא מחוץ לכותרת.
הצלקת בעלת 2 אונות קירחות, העליונה קצרה מהתחתונה.
הפרי הוא מסוג מַפְרֶדֶת יבשה שעטופה בגביע משתייר ונפרדת בדרך כלל ל-4 אגוזיות.
האגוזיות (הזרעים או הפרודות), כמעט כדוריים, קירחים, חלקים, קוטרם כ-2.5 מ"מ, צבעם חום עד חום כהה.
הפרי הוא מסוג מַפְרֶדֶת יבשה שעטופה בגביע משתייר ונפרדת בדרך כלל ל-4 פרודות זעירות חד-זרעיות, ללא אנדוספרם.
הפרודות, שמכונות לעיתים אגוזיות, כמעט כדוריות, קירחים, חלקים, צבעם חום עד חום כהה וקוטרם כ-2.5 מ"מ.
הפרי מכיל גם מצעית משתיירת מלבד גביע משתייר ומתפרה מעט.
מרווה רפואית היא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובגיר ורגיש למליחות.
היא גדלה היטב בקרקעות כבדות ומנוקזות בהר, בעמק, בשפלה ובנגב.
הריבוי באמצעות זרעים בסתיו, באמצעות ייחורים באביב ובקיץ ובאמצעות חלוקה בחורף ובאביב.
מרווח ביטחון הוא טכניקה המשמשת בבקרת מערכות במגוון רחב של תחומים, במיוחד בתחומי ההנדסה, הרפואה והכלכלה.
יישום הטכניקה מתבצע על ידי השקעה של משאבים עודפים בבניית המערכת.
שמות מקובלים נוספים הם טווח ביטחון, מקדם ביטחון.
שמירת המערכת בתחומי מעטפת הביצועים: מערכות מתוכננות לתנאי פעולה מסוימים.
מכיוון שלא תמיד קיימת שליטה על התנאים בהם פועלת המערכת, שימוש במרווחי ביטחון מקטין את הסיכוי לחריגה של המערכת בשל השינויים.
מניעה או צמצום בזבוז של משאבים: על אף שבבסיסה משמעות מרווח הביטחון היא הקצאת משאבים עודפים, הרי שבטווח הארוך ניתן בדרך זו לצמצם אובדן.
דוגמה לכך היא בניית כלי קיבול לנוזלים עם נפח גדול מנפח הנוזלים שאותם הוא אמור להכיל, ובכך מניעת גלישה של נוזלים עקב אי דיוקים בהזרמתם לכלי.
הגנה על המערכת: לעיתים נועד מרווח הביטחון להגנה ישירה מפני פגיעות/תקלות על ידי הרחקת הגורם המסכן.
מרווח פיזי – מתבטא בגדלה של המערכת, של חלק ממרכיביה או של טווח ההפעלה שלה.
לדוגמה, בניתוח להסרת גידול יוסרו רקמות נוספות מעבר לאזור הגידול.
מרווח זמן – מתבטא בהארכת משך הזמן המוקצה להפעלת המערכת.
דוגמה: יציאה לדרך מוקדם יותר מהנדרש על פי זמן הנסיעה המוערך.
מרווח תשומות (חוזק חומרים) – מתבטא בישום אמצעים באיכות גבוהה יותר.
דוגמה – שימוש בבטון איכותי יותר מהמינימום הדרוש לבנייה.
מרווח משאבים (משאבים שלא בהכרח ינוצלו) – מתבטא בהקצאת משאבים עודפים למערכת, שלא בהכרח ינוצלו אם לא יתרחש דבר בלתי צפוי.
דוגמאות – עודף תקציב, כוח אדם בכוננות.
מרווח מדידה – מתבטא בשינוי הערכים הנמדדים המשמשים את מערכת הבקרה.
דוגמה – מוצרים הנמכרים לפי משקל ייארזו עם שגיאת מדידה מכוונת כלפי מעלה, על מנת להימנע מסנקציות (תביעות משפטיות או של גופי פיקוח) עקב חוסר.
במערכת המצויה בתנועה, הן במרחב והן בזמן, ניתן למקם את המרווח בתחילתה, בסופה, במהלך פעולתה או אף ליישם מספר מרווחי ביטחון במיקומים שונים.
עם זאת, מיקום שגוי של מרווח הביטחון עלול לפגוע ביעילותו, אם לא לבטל אותה כליל.
מרווח סטטי הוא מרווח שנקבע מראש – בין אם בבניית מערכת ובין אם בדרישות לביצועים, ואין אפשרות לנהל אותו.
מרווח דינמי הוא מרווח שאינו קבוע מראש, אלא מנוהל באמצעות מערכות בקרה, באמצעות שיקול הדעת של מנהל המרווח או שילוב של שניהם.
ניהול מרווח דינמי דורש זרימה מתמדת של נתונים, בחינתם, יישום של המרווח, בדיקת התאמת התוצאות למצב הרצוי וחוזר חלילה.
המרווח הסטטי כביכול לא דורש השקעה של משאבים בניהולו, אך בפועל אם לא תוכנן נכון, ואם לא נבדקת יעילותו, עלול שלא להועיל ואף להזיק.
במובן זה, גם המרווח הסטטי אינו בלתי משתנה – בניהול נכון הוא נבדק במשך הזמן, והחלטות על עדכונו עשויות (ואף אמורות, שכן העולם הוא דינמי) להתקבל.
השיטה הבסיסית לקביעת מרווח ביטחון מבוססת על סטטיסטיקת הביצועים של המערכת או של מערכות דומות.
מהנתונים הסטטיסטיים ניתן להסיק את תחום הערכים האפשריים של סטיית המערכת, ואת ההסתברות להתרחשותה כפונקציה של גודל הסטיה.
קביעת טווח הביטחון תתחשב בדרך כלל בערכים הללו, תוך התחשבות במשאבים הנדרשים ליישום במונחים של עלות-תועלת.
ככל שטווח הביטחון רחב יותר, רמת הביטחון בביצועים של המערכת גבוהה יותר, אך לכך בדרך כלל נדרשת השקעה גדולה יותר של משאבים.
לעיתים ניתן לבחור בין חלופות שונות להגנה על מערכת באמצעות מרווח ביטחון, כשכל אחת מהאפשרויות דורשת סוג שונה של משאבים.
לדוגמה: בפס ייצור, אפשר להחזיק מלאי על רצפת הייצור על מנת להגדיל את הניצול של מכונות שאינן צוואר בקבוק.
החלופה לשימוש במלאי כמקדם ביטחון תהיה שמירה על קיבולת ייצור פנויה מָספקת בכל משאבי המערכת שאינם צוואר הבקבוק, על מנת להבטיח באמצעותם את יכולת ההתאוששות של המערכת.
על מנת להקל על תכנון טווח הביטחון, לעיתים קרובות ננקב ערך מספרי המייצג את הפער בין הביצועים המתוכננים של המערכת לבין הדרישות המיועדות להשגת טווח ביטחון רצוי.
בהנדסת תחבורה, שול הדרך הוא דוגמה למרווח ביטחון פיזי – סטטי: ככל ששול הדרך רחב יותר, הוא מאפשר סטייה אקראית גדולה יותר של כלי הרכב מהכביש, מבלי שתיווצר סכנה של אובדן שליטה ברכב.
אך ככל שהשול רחב יותר נדרשים יותר משאבים – הן שטח קרקע עבור הכביש, הן חומרים ועבודה עבור סלילת הכביש, והן בתחזוקה השוטפת של הכביש.
במקרה של סטיית רכב, הרכב סוטה אל תוך המרווח – כלומר המרווח נמצא לפני המערכת.
עם זאת, במידה וקיים מעקה בטיחות בצד הכביש לפני השול, יעילות השול קטנה בהרבה.
שמירת מרחק, היא מרווח ביטחון פיזי – דינמי: המרווח מנוהל על ידי הנהג, והוא תלוי במהירות של כלי הרכב הנוסע לפניו – נתון משתנה באופן תדיר במהלך הנהיגה.
מערכת התרעה מפני סכנות בנהיגה של מובילאיי מתריעה בפני נהגים על המרחק הנכון מכלי הרכב שלפניהם, ובכך מייעלת את ניהול מרווח הביטחון.
גם בשמירת מרחק המרווח נמצא בדרך כלל לפני המערכת, אך בקרה יעילה של נהיגה נותנת את הדעת גם על הנעשה מאחורי המערכת – במקרה שמזוהה רכב הנצמד מאחור, ניתן לשמור על מרווח ביטחון באמצעות האטת הרכב.
מַרְוָה צְחוֹרָה (שם מדעי: .Salvia leucantha Cav, שם נפוץ: Mexican bush sage) היא בן-שיח ריחני מאוד, אחד מ-986 מינים בסוג מרווה (.Salvia L) ממשפחת השִׂפְתָנִיִּים (Lamiaceae), שרובם הגדול נפוצים באזורים הסובטרופיים והממוזגים ברום 50 מ' עד 2,300 מ'.
מרווה צחורה הובאה ממקסיקו, ארץ מוצאה, ומאמריקה הטרופית לישראל ולשאר העולם, כצמח גן ונוי, נוח לגידול.
כל חלקי הצמח ובכללם הגביע והכותרת צמירים מאוד, מלבד הצד העליון של העלה, שמכוסה בצפיפות בשערות רב-תאיות.
הפרחים, שצבעם סגול, מְשַׁוִּים לעמודי התפרחת הארוכים והזקופים מראה ויופי מיוחד.
במקומות שונים בעולם צבע עלי הכותרת לבן או סגול ומכאן נגזר שמו (leucantha משמעותו פרח לבן, פרח צחור).
מרווה צחורה היא בן-שיח, שמפריש שמן אתרי נדיף וריחני, ושורשו הראשוני גדל ומסתעף ובסיסו מעוצה.
הצמח זקוף ומתנשא על פי רוב כדי מטר אחד ולעיתים רחוקות עד 2 מ', גבעוליו מסתעפים, מזדקפים ומשתפלים ושלוחים גם לצדדים לאורך 30 עד 50 ס"מ.
הם מכוסים בשערות פשוטות, לבנות, ארוכות, רכות וצפופות וגם בבלוטות יושבות (ללא עוקץ).
הגבעולים המעוצים עם ארבע פאות (רְבוּעִים), ואילו הגבעולים הצעירים יותר כמעט גליליים, בשונה מבני מינם האחרים בסוג מרווה.
פטוטרת העלה פלומתית ואורכה על פי רוב עד 8 מ"מ ולעיתים אף יותר.
העלים, נגדיים, פשוטים, קרומיים, אזמלים וארוכים.
ראשם הארוך מחודד ובסיסם הקצר מעוגל, ואורכם 5 עד 15 ס"מ ורוחבם 0.8 עד 2 ס"מ.
שפת העלה חרוקה, דהיינו השיניים מעוגלות ופונות לראש העלה.
צדו העליון של העלה הוא ירוק כהה, שעיר ומקומט (כאילו מגובשש) על ידי העורקים המסועפים ומכוסה בצפיפות בשערות רב-תאיות שצבען לבן או צהוב.
צדו התחתון של העלה צמיר ומלבין, שערותיו פשוטות ורב-תאיות והבלוטות ללא עוקץ.
יש אפשרות, שקודקוד הצמיחה של עלים יצא מעמוד תפרחת (ראה בגלריה).
התפרחת אמירית (יוצאת מקצה הגבעול), על פי רוב ראשה כפוף ואורכה 12.5 עד 28 ס"מ.
לכל אורך הציר ערוכים דורים מדומים של 4 עד 8 פרחים, במרחק של 3 עד 25 מ"מ זה מזה כשהתחתונים רחוקים זה מזה והעליונים סמוכים.
הפרחים העליונים צעירים מן התחתונים.
עמוד התפרחת הוא החלק העליון ביותר מעל מפרק עם שני עלים נגדיים.
אפשר שמחיק כל עלה יצמח גבעול עם עלים שיסתיים בעמוד תפרחת חדשה.
ציר התפרחת, בדומה לגבעול פלומתי, לעיתים מפוספסת בפסים לבנים וסגולים במיוחד בחלקו העליון.
החפים שאורכם 9 עד 10 ורוחבם 3.5 עד 4 מ"מ, סגלגלים, מחודדים עם ציץ מאורך.
ניתן לראותם אך ורק בראש התפרחת.
הפרחים צמירים, לעיתים צבעם לבן או סגול כהה, לא נכונים ובעלי סימטריה דו-צדדית, אורכם 20 עד 22 מ"מ, העוקץ קצר עד 2 מ"מ עם חריץ בצד העליון וכאמור נטולי חפים.
העטיף כפול, הן הגביע והן הכותרת בעלי שתי שפות, העליונה שבהן בולטת מעט.
בפקעית (בניצן) עוטף הגביע את עלי הכותרת ועמוד העלי מכופף וצלקותיו אינן מוכנות להפריה.
הגביע לא נכון ובעל סימטריה דו-צדדית, דמוי פעמון ששפתו מסתיימת בשלוש אונות מחודדות וכולו מכוסה בפלומה צמרית צפופה שצבעה סגול-לבן.
פנים הגביע ירוק ומעורק ב-9 עורקים (שלושת העורקים, שאינם בולטים, נמשכים עד השפה העליונה).
השפה התחתונה שסועה לשתי אונות מעוגלות, שקצותיהן מתחדדות ואורכן כ-3 מ"מ.
השפה העליונה קטנה יותר, כ-2 מ"מ, מעוגלת וראשה מתחדד.
הגביע משתייר לאחר נשירת הכותרת ועוטף את הזרעים.
הכותרת ארוכה (18 עד 20 מ"מ), צבעה לבן או גוונים שונים של סגול (בישראל).
אורך צינור הכותרת 14 עד 16 מ"מ והחלק, המתרחב כזפק, אורכו 12 מ"מ וללא בליטות קטנות.
השפה תחתונה רפויה ומחולקת ל-3 אונות שאורכן כ-3 מ"מ ורוחבן 6 מ"מ.
האונה המרכזית, צרה וקעורה כבטן ספינה.
שולי האונות הצדדיות חופפות מעט את האונה המרכזית.
השפה העליונה כ-4 מ"מ, מתוחה יותר ושעירה בעדינות ולעיתים בולטות ממנה עמוד השחלה (העלי) ושתי הצלקות כנזם באף.
האבקנים 2 בלבד, אורכם כ-11 מ"מ, יוצאים מבסיס צינור הכותרת, מאוחים באופן רופף לשפה העליונה ורק חלקם העליון, כ-2 מ"מ, חופשי.
הלשכות מרוחקות זו מזו ומחוברות ביניהן בחוט ארוך, קונקטיב, שבקצהו העליון נמצאת לשכה פורייה ובקצהו התחתית, בפתח צינור הכותרת נמצאת לשכה מנוונת (דמוית קשקש), ללא אבקה.
הקונקטיב הארוך, שאורכו כ-10 מ"מ ורוחבו 1 מ"מ, מעורה בזיר הקצר.
חלקו הרחב, כ-7 מ"מ מהבסיס, משונן קלות.
עמוד השחלה (עמוד העלי) כ-21 מ"מ, יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה, ומכוסה שיער דק לכל אורכו; בעת בשלותו הוא יוצא ובולט מחוץ לכותרת.
הצלקת בעלת 2 אונות קירחות.
האונה העליונה אורכה כ-2 מ"מ והאונה התחתונה קטנה יותר, כ-1 מ"מ.
האבקה היא אבקה הדדית באמצעות חרקים קטנים.
ההפצה ברוח או באמצעות נמלים.
הפרי הוא מסוג מַפְרֶדֶת יבשה שמכילה מצעית משתיירת, עטופה בגביע משתייר ונפרדת בדרך כלל ל-4 פרודות זעירות חד-זרעיות וללא אנדוספרם.
זרעים אלו לעיתים מכונות אגוזיות.
מרווה צחורה הובאה לישראל בשנות השביעים [חסר מקור] בגלל עמידותה בתנאים קשים וחסכנותה במים.
היא נפוצה כצמח נוי וגינון בכל אזורי הארץ: בהר, בעמק בשפלה ובנגב, פרט לבקעת הירדן והערבה.
טמפרטורה ועוצמת קרינת השמש - מרווה צחורה משגשגת בקרינת שמש מלאה, אך גם חלקית, במיוחד באזורים חמים.
היא עמידה בקרה ובשרב ובמקומות גבוהים.
סוגי קרקע - מרווה צחורה משגשגת במיוחד בקרקעות כבדות, לחות ומנוקזות היטב, ועמידה בקרקע גיר ובכל סוגי הקרקע (בסיסית, חומצית ונייטרלית), אך רגישה למליחות בקרקע.
התחדשות הצימוח - גיזום אגרסיבי עד לקרקע, ל-30 עד 50 ס"מ בתחילת החורף לאחר הפריחה כשגבעולי הפריחה יבשים.
המרווה מהירת צימוח והיא תתחדש מהבסיס.
את הגיזום לצורך חידוש רצוי לעשות במישור החוף בסתיו לפני התחדשות הצימוח, אלא אם היא נמצאת עדיין בשיא הפריחה ואילו באזורי ההר בתחילת האביב אם השיח דליל ופריחתו אינה מזדקפת.
הריבוי המלאכותי נעשה באמצעות זרעים בתקופת הסתיו, ובאמצעות ייחורים בתקופת סוף האביב ותחילת הקיץ.
והחלוקה בסוף החורף ותחילת האביב.
השם המדעי של הסוג "Salvia" נגזר מלטינית, שפירושו "מרפא".
זהו השם הישן למרווה (sage) בעלת סגולות רפואיות, והוא קרוב מבחינה לשונית למילה "Salve" שמשמעותה "'משחה".
מקור המילה "leucantha" מיוונית שפירושה "פרח לבן".
מְרַוֵוח, פוּגה, קלין, ספייסר, טריז או שִׁים הם שמות לחתיכת חומר דקה ולעיתים קרובות מחודדת או משופעת, המשמשת למילוי רווחים קטנים או רווחים בין חפצים, או לשמירה על מרווח אחיד וקבוע לאורך קו ההשקה של שני משטחים צמודים.
מרַווחים משמשים בדרך כלל כדי לתמוך, להתאים להתאמה טובה יותר או לספק משטח מפולס.
ניתן להשתמש בשימס גם כמרווחים למילוי מרווחים בין חלקים המוּעדים לבלאי.
חומרים רבים מתאימים לייצור שׁימים, בהתאם להקשר: עץ, אבן, פלסטיק, מתכת, או אפילו נייר (למשל, כאשר משתמשים מתחת לרגל שולחן כדי לפלס את משטח השולחן, או כדי למנוע נדנוד).
ניתן לקנות פוגות באיכות גבוהה באופן מסחרי, למשל כספייסרים ללמינציה, אבל בפועל מייצרים אנשי מקצוע לעיתים קרובות ספייסרים אד-הוק מכל חומר הזמין בסביבה המיידית.
שׁים למינציה הוא נייר כסף מוערם שניתן לקלף שכבה אחת בכל פעם כדי להתאים את עובי השים.
במכוניות, בדרך כלל משתמשים ספייסרים כדי להתאים את המרווח או הרווח בין שני חלקים.
לדוגמה, שקעים מוכנסים לתוך או מתחת לחצני דלי כדי לשלוט על מרווחי שסתומים.
המרווח מותאם על ידי שינוי עובי השים.
בהרכבה ובמתקני ריתוך נעשה שימוש בשבבי מתכת מדויקים בין שני חלקים, כך שחלקי הייצור הסופיים נוצרים בתוך הגבולות שצוינו בשרטוט המוצר.
על התקנות מכונות (משאבות, מנועים וכיוצא בזה) התרגול המומלץ דורש קלין מתחת לכל רגל תומכת ציוד.
זה מבטיח גמישות להתאמות, כמו העלאה או הורדה קלה של מנוע, כאשר יש צורך להחליף חלקים מהמכונות.
בנגרות, ניתן להשתמש בחתיכות עץ קטנות כדי ליישר פערים בין עצים גדולים יותר.
בבנייה, ניתן להשתמש באבנים קטנות ליישור או למלא פערים בין לבנים או לוחות גדולים יותר.
בפרט בריצוף נעשה שימוש בספייסרים הקרויים בישראל לפעמים פוגות, כדי לייצר פסים אחידים ומרווחים אחידים בין המרצפות לקבלת אריחים מושלמים מבחינת פילוס.
בכלי נגינה, ניתן להשתמש ברצועה דקה של חומרים שונים (לרוב פלדה או עץ) מתחת לאגום או לאוכף של כלי מיתר (כגון גיטרה, מנדולינה, יוקלילי או בנג'ו) כדי להעלות את הגובה של כל אחד מהם.
בגיטרות עם צוואר מוברג, ניתן לכוון את זווית הצוואר באמצעות שימינג.
בחלק מהדגמים הוכנסה רצועה של נייר שיוף באופן שגרתי במהלך ההתאמה הסופית במפעל.
גיטריסטים השתמשו לעיתים קרובות ברצועות שנגזרו מכרטיסי ביקור, מכרטיסי אשראי או מבחר חומרי גלם, בעוד שחנויות למוצרי ציוד החלו למכור טריזים מיוחדים מעץ קשיח למטרה זו.
על לוחות מעגלים מודפסים, נעשה שימוש בשבבי מעבד מיוחדים להגנה על יחידת העיבוד המרכזית בעת התקנת גוף קירור.
בספקטרוסקופיה של תהודה מגנטית גרעינית, "שׁימינג של מגנט NMR" הוא הליך ליצירת שדה מגנטי הומוגני לאורך נפח הדגימה כדי להשיג צורות קו לורנציאני טהורות של תהודות שונות בספקטרום.
זה מושג על ידי התאמה ידנית של שימים, או הליך ריווּח אוטומטי.
מרוואן קנזארי (בהולנדית: Marwan Kenzari; בערבית: مروان كنزاري; נולד ב-16 בינואר 1983) הוא שחקן הולנדי ממוצא תוניסאי.
כיכב בסרטים אלאדין (2019), משמר האלמוות (2020) ובלאק אדם (2022), אשר זיכו אותו בהכרה בין־לאומית.
קנזארי נולד ב-16 בינואר 1983 בהאג שבהולנד, למשפחה ממוצא תוניסאי.
אביו היה פועל בניין, ואמו הייתה עקרת בית.
בשנת 2009, קנזארי סיים את לימודיו באקדמיה לאמנויות דרמטיות במאסטריכט.
לאחר סיום הלימודים, הוא הצטרף לקבוצת התיאטרון של אמסטרדם, מה שאפשר לו לסייר במוסקבה, לונדון, וינה וניו יורק עם הקבוצה.
קנזארי דובר הולנדית, צרפתית, ערבית ואנגלית.
קנזארי שיחק בסרטים ובסדרות טלוויזיה בשפת האם שלו, הולנדית מאז 2008.
ב-2016, הופיע בסרטים באנגלית "Collide", "בן חור" ו-"The Promise", מה שהביא לכך שהוליווד ריפורטר רשם אותו ברשימת "15 כישרונות הפריצה הבינלאומיים של 2016".
בשנת 2019, קנזארי גילם את הנבל ג'פאר בעיבוד הלייב אקשן של דיסני ל"אלאדין".
הוא זכה להכרה בינלאומית לאחר שגילם את התפקיד בתקשורת המרכזית והעניק לו את הכינוי "ג'אפר הלוהט".
ביולי 2020, הופיע קנזארי ב"משמר האלמוות" כאחד מגיבורי הסרט.
בפברואר 2021, לוהק קנזארי לגלם את ישמעאל גרגור/סאבאק בסרט "בלאק אדם" משנת 2022.
שנהסרטתפקיד2008Katia's Sisterגיקא2009The Last Days of Emma Blankמרטין2010Loftתום פנקר2011Rabatזאקירה2012Black Outיוסף2013Wolfמג'יד זמארי2014HartenstraatדןAccusedרון ליפינגRecklessריקוGrab My Heartריצ'רד2016התנגשותמאת'יסבן חורדרואסההבטחה (אנ')אמר אוגן2017המומיהמאליקמה קרה ליום שני?אדריאן קנוולסרצח באוריינט אקספרספייר מיכאל2018המלאךאשראף מרוואן2019אלאדיןג'פארInstinctאידריס2020משמר האלמוותג'וDe Oostריימונד ווסטרלינג2022 בלאק אדםישמעאל גרגור/סבאק, המלך אח-טון2023בין הצלליםמארקו2024The Returnאנתינוס2025משמר האלמוות 2יוסוף אל קייסני / ג'ו TBAAny Other Nightמקס
שנה סדרה תפקיד הערות 2008–2010 פליקן מאסטריכט לוקה דה קייזר 7 פרקים 2009 מייט הייתה כאן Vuc סרט טלוויזיה 2012 ואן אלוהים לוס פרנק הנדריקס פרק אחד 2012–2013 פנוזה מוסטפא 8 פרקים 2025 סוכן הלילה סמי סעידי4 פרקים
מרוואניה הוא כפר שיעי, לבנוני, בנפת צידון, מחוז דרום לבנון.
גבולה המזרחי של העיירה הוא קו הגבול בין מחוז דרום לבנון למחוז א-נבטיה.
מרוואניה שוכנת כ-24 קילומטרים מדרום מזרח לצידון, מצפון ובסמוך ל, ליד הכביש המוביל מצידון לנבטיה, בגובה של כ-340 מ' מעל פני הים.
שטח הכפר מוערך בכ-4.5 קילומטרים מרובעים.
בכפר ובסביבתו פזורים שרידים ארכאולוגיים, כמו מערות קבורה חצובות בסלע, המעידים על כך שהמקום היה מיושב בימי קדם.
לא נערכו חפירות ארכאולוגיות ואין פרטים מדויקים.
הכפר נזכר ברישומי הממשל העות'מאני, כיישוב קטן במחוז שומר שהשתרע בין הליטאני לזהראני ובין הים במערב ואזור הבופור ונבטיה במזרח.
אחד האנשים המפורסמים שגרו בכפר הוא אדהם ח'נג'ר (1890–1923) שהשתתף במרד נגד המנדט הצרפתי בסוריה ולבנון.
באוקטובר ובנובמבר 2024, במסגרת מלחמת חרבות ברזל, תקף צה"ל מטרות חזבאללה בכפר.
בשנת 2014 היו רשומים בכפר 3,455 בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני.
ב-3 בדצמבר 1975 הוכרז הכפר כרשות מוניציפלית עם מועצה עצמאית.
מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום הוא ספר מאת שמשון ביכלר ויהונתן ניצן.
הספר טוען כי אירועים מדיניים, פוליטיים וכלכלים מרכזיים בישראל ובעולם, כמו מלחמות ישראל, הסכמי השלום או האינפלציה, נובעים ממזימה שרקמו אליטות הכוח השליטות, בישראל ובעולם.
לטענת ביכלר וניצן, מורכבת כל חברה, ובכלל זה החברה הישראלית, משלוש יחידות או שכבות מונוליתיות: אליטת כוח קטנה, שמטרתה לשלוט בחברה; קבוצה של סייענים, המגוננת ומסייעת לאליטת הכוח, ושכבת המוני העם.
לתפישתם, הון מהווה כוח חברתי וככזה, אליטת הכוח שואפת תמיד להרחיבו ולהעצימו, כדי לחזק ולשמר את כוחה.
העצמה זו מתרחשת לא באופן מוחלט (כלומר, לא בהכרח באמצעות הגדלת הרווחים כאחוז מהכנסות), אלא באופן יחסי - באמצעות הגדלת נתחה של אליטת הכוח, על חשבון הונם ועצמתם של בעלי הון אחרים ("הצבר דיפרנציאלי").
מטרתו של כל חבר באליטת הכוח השלטת, גורסים ביכלר וניצן, היא "להכות את הממוצע" ולהרוויח יותר מאחרים.
לפי התאוריה של ביכלר וניצן, בכל החברות מתקיימים תהליכים של הרחבת הצבר והעמקת הצבר.
התהליכים מתקיימים לרוב לסירוגין, אף כי במקרים מסוימים הם עשויים להתקיים גם בו-זמנית.
בתקופות של "הרחבת הצבר" גדל מספר המועסקים אצל קפיטליסטים מצליחים בקצב מהיר יותר מקצב גידולו אצל אחרים; בתקופות של "העמקת הצבר", הרווח המופק מעובד גדל אצל הקפיטליסטים המצליחים בקצב מהיר יותר מהממוצע.
בישראל, טוענים ביכלר וניצן, התרחש עד תחילת שנות השבעים תהליך של "הרחבת הצבר", בו הייתה אליטת הכוח הדומיננטית ממשלתית בעיקרה; בנקודה זו, כאשר הושלמה "הפרולטריזציה של המהגרים היהודים", קנתה לה אחיזה במושכות השלטון אליטה צבאית-עסקית והחל תהליך של "העמקת הצבר", שנמשך לאורך שנות השבעים והשמונים.
החל בשנות התשעים, טוענים ביכלר וניצן, השתנה "אופי ההצבר העולמי" והתפתחה תחרות כלל עולמית על רווח דיפרנציאלי.
אליטת ההון הישראלית, שלתפישתם של המחברים חוללה את מלחמות ישראל כדי להגדיל את רווחיה, פנתה כעת לעידוד השלום, כדי להגדיל את "הביקוש האפקטיבי" למוצריה.
חלק חשוב בהצלחת מזימתה של אליטת ההון, גורסים ביכלר וניצן, יש לשלוחיה של אותה אליטה - אותם "סייענים" העוזרים לה בהפצת תעמולה כוזבת.
הכותבים תוקפים בלשון חריפה תאוריות מקובלות שונות בתחום הכלכלה, ובייחוד את התאוריה הכלכלית המוניטריסטית.
זו האחרונה מוצגת על־ידם כפולחן דתי, שטיפת מוח, גנבת דעת ומרמה וראשי דבָּריה מכונים "דון" (של מאפיה) ו"מיסיונר" (דן פטינקין), "משרת בעלי ההון" (מיכאל ברונו), "מגרש שדים" (ברונו וסטנלי פישר) או "הכהן הגדול של הכנסייה הכלכלית" (מילטון פרידמן).
הספר מבוסס בעיקרו, לטענתם של המחברים, על שילוב בין הרעיונות הבסיסיים של התאוריה המרקסיסטית כפי שניסח אותם מרקס, ועל פיתוחים מאוחרים יותר של תאוריה זו, כמו "אימפריאליזם" של ולדימיר איליץ' לנין או ה"כלכלה המוסדית" של תורסטן ובלן ולואיס ממפורד.
ניצן וביכלר מאמצים את ליבת התאוריה של מרקס, תאוריית הערך של העבודה, בקבעם: "אין ספק שמרקס צדק כשקבע, שהערך הוא ביטוי של אותו חלק מכלל זמן-העבודה החברתי אשר נדרש לייצר אותו".
ספרם של ביכלר וניצן, בגרסתו העברית, בגרסתו האנגלית ובמגוון מאמרים שכתבו השניים בשנים שלאחר מכן, עורר הדים נרחבים וזכה לתגובות נלהבות אצל קהל מתעניינים, במיוחד בקרב השמאל הפוסט-ציוני.
ארז צפדיה, מהמחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, סבר כי מדובר ב"אחד הספרים החשובים ביותר על כלכלה פוליטית," והסתייג בעיקר מראיית הכוח כ"משאב מונופוליסטי בידי המעמד השליט" של הכותבים.
ותפישת הכוח האמורפית שלהם תעורר פקפוקים אצל קוראים שמרנים וליברלים כאחד...
אך אין ספק במידת רצינותם, היקף מאמציהם או שאיפותיהם."
גישה אחרת ביטאו כלכלנים שעסקו בספר.
סטיבן פלאוט, פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת חיפה, ביקר בחריפות את הספר, אותו כינה "רטוריקה מרקסיסטית בסגנון זרם התודעה" וסבר כי "הסתמכות על מרקסיזם לצורך ניתוח דומה לשימוש [לצורך ניתוח מדעי] בפרנולוגיה או באלכימיה".
הספר, גורס פלאוט, גדוש "הכללות גורפות ונטולות בסיס, שאינן נתמכות בממצאים מדעיים כלשהם...
זהו ספר הנאמן לזרם ה'חקר' הרדיקלי, הסבור שאין ניתוח רב עצמה יותר מהמצאת מונחים מרובי-הברות.
נפיחות זו, המשולבת במשוואות מבניות מתחום המקרו-כלכלה, עם אותיות יווניות שברור שלמחברים אין מושג מה הן, אמור לטעת אצל הקוראים את הרושם [הכוזב] של עמקות ושל למדנות."
כלכלן אחר, יקיר פלסנר, גורס כי הספר "בעל הגוון המרקסיסטי" מנסה להמיר את הפרשנות המקובלת להיסטוריה של ישראל בתיאור "חובק כל, המעוגן בהתפתחות ישראל כחברה קפיטליסטית." לטענתו, המחברים כושלים בניסיונם זה וחוטאים בכמה אי-דיוקים עובדתיים מהותיים.
הוא סבור כי "הספר לא ראוי לטרחה הכרוכה בקריאתו."
מרווין גיי ; 2 באפריל 1939 – 1 באפריל 1984) היה מוזיקאי, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
גיי היה אחד המוזיקאים הבולטים במוזיקה הפופולרית בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים.
השפעתו על מוזיקת המוטאון הקנתה לו את הכינוי "נסיך מוזיקת הנשמה".
מגזין "רולינג סטון" דירג את גיי במקום ה-18 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים.
לאחר שנשר מהתיכון הצטרף גיי לחיל האוויר האמריקני.
הוא שוחרר מהצבא לאחר שסירב למלא פקודה.
גיי התחיל את הקריירה שלו בכמה להקות דו-וופ, בהם להקת "The Marquees" עם בו דידלי.
הוא חתם ב"מוטאון רקורדס" ב-1960 והפך לאחד הזמרים המצליחים של החברה.
לקראת סוף שנות ה-60 החליט לפנות ליצירה עצמאית יותר.
בדומה לסטיבי וונדר נאבק גיי בשיטה שבה נקטה חברת התקליטים שלו, מוטאון, לפיה יש הפרדה בין כותבי השירים, המפיקים והמבצעים.
שיטה זו הנפיקה להיטים רבים, אך כמה יוצרים, בהם גיי, חשו מדוכאים.
גיי ניצח במאבק זה, שבשיאו הצליח לשכנע את מוטאון להוציא את התקליט "What's Going On", אשר בלט בהיותו אלבום קונספט עם מסרים חברתיים ואקולוגיים ולא רק אוסף של שירי להיטים.
תקליט זה זכה למוצלח ביותר של גיי ולאחד מהאלבומים החשובים ביותר בסגנון מוזיקת הנשמה.
בספטמבר 2020 דירג מגזין ה"רולינג סטון" את האלבום במקום הראשון ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
לאחר "What's Going On" גיי המשיך לקריירה מוזיקלית מצליחה והוציא בין היתר את התקליטים "Let's Get it On", ו-"I Want You" והסינגלים "Got to Give it Up", ו-"Sexual Healing".
ב-1983 יצא לסיבוב הופעות, ובסיומו החליט שהוא רוצה להתבודד ועבר לגור בבית הוריו.
הוא ניסה כמה פעמים להתאבד לאחר ויכוחים עם אביו.
בתוכנית של על חייו של גיי, סיפר ריצ'רד הקטן שבשנים האחרונות לחייו, לגיי הייתה תחושה מוקדמת שירצחו אותו.
גיי נרצח בירייה על ידי אביו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-1 באפריל 1984, לאחר שהתערב בוויכוח בין הוריו, יום אחד לפני שמלאו לו 45 שנים.
נישואיו הראשונים היו לאנה גורדי, אחותו של המפיק המוזיקלי ברי גורדי.
לזוג היו בעיות מלכתחילה, אך נישואיהם הסתיימו כאשר גיי החל לחזר אחר ג'ניס האנטר.
ממערכת יחסים זו נולדו לזוג שני ילדים, נונה (נולדה ב-1974) ופרנקי (נולד ב-1975).
זמן קצר לאחר חתונתם, באוקטובר 1977 בלואיזיאנה, הם נפרדו בגלל מתיחות ששררה ביניהם.
לבסוף הם התגרשו בפברואר 1981.
ב-1987 נכנס גיי להיכל התהילה של הרוק אנד רול, וב-1990, הוא קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לזכרו של מרווין גיי נכתבו שירים רבים, בהם שירה של אלונה קמחי, "איש השוקולד", שהולחן ובוצע על ידי יזהר אשדות, ו-"Marvin Gaye" שבוצע על ידי מייגן טריינור וצ'ארלי פות'.
מרווין האריס היה אנתרופולוג אמריקאי.
נחשב לאחד האנתרופולוגיים הפוריים והמשפיעים ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20. פיתח את הגישה התאורטית שנקראת מטריאליזם תרבותי.
קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה ב-1953, שם גם לימד וכיהן כיו"ר החוג לאנתרופולוגיה.
מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת פלורידה.
עבודותיו הראשונות של האריס הושפעה מהמסורת הבועזיאנית, אך עבודת השדה שביצע במוזמביק בסוף שנות ה-50 גרמה לו לשנות את המיקוד המחקרי שלו מהמקריות הגאוגרפית והדפוזיוניזם של בועז אל עבר היבטים התנהגותיים, מטריאליסטים ודטרמיניסטים.
בספרו, "The Rise of Anthropological Theory" שהתפרסם ב-1968, הוא פרס את התפתחות הגישות התאורטיות באנתרופולוגיה, והציג את גישתו, המטריאליזם התרבותי, שהוא במידה רבה המשך לגישת האקולוגיה התרבותית של ג'וליאן סטיוארד.
גישתו, המטריאליזם התרבותי, הוא שילוב של המטריאליזם הדיאלקטי של קרל מרקס, המדגיש את החשיבות של "אופן היצור", עם תובנותיו של תומאס מלתוס על אודות השפעת הדמוגרפיה על המערכת הסוציו-תרבותית.
במהלך חייו, משך האריס קולות רבים של מעריצים וממשיכים, מצד אחד, ושל מבקרים חריפים, מצד שני.
בספרו האחרון "Theories of Culture in Postmodern Times", הוא מתח ביקורת על התוצאה הפוליטית ההרסנית שיש לתאוריה הפוסט מודרנית.
מרווין לי מינסקי היה מדען אמריקאי-יהודי שנחשב לאחד מאבות תחום הבינה המלאכותית וזכה לפרסים ולאותות הוקרה רבים.
מינסקי הוא אחד ממייסדי מעבדת הבינה המלאכותית של MIT ומחברם של מספר ספרים חשובים בתחום.
מינסקי נולד בעיר ניו יורק, להנרי, שהיה רופא עיניים, ופאני לבית רייזר, שהייתה פעילה ציונית.
למד בבית הספר פילדסטון ולאחר מכן בתיכון ברונקס למדעים.
הוא המשיך ללימודים באקדמיית פיליפס, בעיר אנדובר, מסצ'וסטס.
בשנת 1950 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת הרווארד, וארבע שנים לאחר מכן תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון בהנחיית אלברט טאקר.
מינסקי השתייך לסגל MIT מ-1958 ועד לפטירתו, והיה פרופסור להנדסת חשמל ומדעי המחשב.
בקיץ 1956 היה ממארגני סדנת דארטמות' שהיה המפגש הראשון בנושא אינטליגנציה מלאכותית (השם נטבע אז) בדארטמות' קולג' יחד עם ג'ון מקארתי וקלוד שנון.
למפגש הייתה השפעה גדולה והוא נחשב לאירוע שכונן את המחקר בתחום.
מינסקי היה מעורב בהמצאות ופיתוחים רבים, כדוגמת אביזר התצוגה הראשון לראש, "צב" הלוגו, ומכונה שאותה בנה בשנת 1951 והייתה הראשונה שביצעה למידת מכונה באמצעות רשת נוירונים אקראית.
כתב יחד עם סימור פפרט את הספר פרספטרונים "Perceptrons" שהיה לאבן יסוד בתחום הרשתות העצביות המלאכותיות.
ביקורתו החריפה כלפי מחקר בלתי ריגורוזי בשדה זה, שהובעה בספרו, נחשבת אחראית במידה בלתי מבוטלת להעלמות תחום הרשתות העצביות המלאכותיות מהמחקר במדעי המחשב בשנות השבעים, שהתחדש רק בשנות השמונים של המאה העשרים.
בתחילת שנות השבעים הוא ופפרט החלו לפתח תאוריה לה קראו "The Society of Mind" אשר מנסה להסביר את ההתנהגויות להן קוראים בני אדם "תבוניות" כאינטראקציה של חלקים בלתי-תבוניים.
בשנת 1986 פרסם ספר מקיף על תאוריה זו, שבניגוד לספריו הקודמים כוון לקהל הרחב.
היה ממתנגדי פרס לובנר למחשב שיעבור את מבחן טיורינג וטען נגדו שהוא יצר מסע פרסום שנתי מגונה וחסר תועלת, ובבדיחות הציע את "פרס מינסקי" בסך 100 דולר לאדם שישכנע את לובנר להפסיק את התחרות.
בתחילת שנות החמישים עת היה מבקר במעבדות בל עיצב "מכונה חסרת תועלת" שהיוותה מקור השראה ל"מכונות חסרות התועלת" הידועות ביותר.
שימש יועץ מדעי לסרט "2001: אודיסיאה בחלל" ומוזכר בסרט וגם בספר.
ב-1952 נישא לגלוריה רודיש, רופאת ילדים, ולזוג היו שלושה ילדים.
ב-24 בינואר 2016 נפטר בביתו שבבוסטון.
מינסקי הוא זוכה פרס טורינג (1969), פרס יפן (1990), אות IJCAI למצוינות במחקר (1991) ומדליית בנג'מין פרנקלין (2001).
בשנת 2014 הוענק לו פרס דן דוד.
מרווח תפעולי הוא היחס בין הרווח התפעולי לבין המכירות נטו.
יחס זה מאפשר לאנליסטים לאמוד את יכולת העסק להרוויח על כל שקל מהמכירות (ללא הוצאות מימון ומיסים).
הדרך הנכונה לבחון את איכות המרווח התפעולי של החברה היא על ידי בדיקת השינוי במרווח התפעולי על פני השנים והשוואת הנתונים של החברה ביחס לחברות אחרות באותו מגזר.
אם היחס גבוה יותר מהיחס של חברות אחרות במגזר, פירוש הדבר שהיא מרוויחה יותר מכל שקל של מכירותיה, ביחס לשאר החברות במגזר.
כלומר, ככל שהיחס גבוה יותר ביחס לחברות אחרות במגזר, מצב החברה טוב יותר.
לדוגמה, אם נניח כי לחברה מסוימת יש מרווח תפעולי של 12%, פירוש הדבר שהחברה מרוויחה 12 אגורות על כל שקל ממכירותיה.
אם לחברה היו הכנסות או הוצאות שאינן קשורות לפעילותה הרגילה, כגון פסק דין לטובת החברה הקובע כי יש לשלם לה סכום קבוע מראש, אזי סכום זה ינוכה מהיקף ההכנסות על מנת למנוע את סילופו של המרווח התפעולי.
מַרְוַחִ֫ין הוא כפר סוני בדרום לבנון, אשר שייך לנפת צור במחוז דרום לבנון.
הכפר שוכן בסמוך לגבול עם ישראל, לא רחוק ממושב זרעית.
האירוע בתחילת מלחמת לבנון השנייה
בתחילת מלחמת לבנון השנייה, הגיע הכפר לכותרות, בשל הפצצה של צה"ל בה נהרגו בין 18 ל-28 אזרחים לבנונים, רובם ילדים משתי משפחות.
באמצעות רמקולים גדולים שהוצבו בשטח ישראל, אזרחי הכפר נדרשו לפנות אותו עד שעה שמונה בערב.
מאה תושבים ניסו למצוא מקלט בבסיס או"ם שאויש על ידי חיילים מפיג'י וגאנה, אך הללו סירבו לסייע ללבנונים.
מיניוואן ושתי מכוניות קטנות ניסו למצוא מפלט בעיר צור, אך הופצצו בדרך על ידי מסוק אפאצ'י של צה"ל.
לטענת הלבנונים, צה"ל הפציץ לפני השעה שבה ביקש להתפנות.
התושבים האשימו את כוחות יוניפי"ל באי הגשת עזרה והשליכו אבנים על כמה עמדות של יוניפי"ל.
בלבנון הפך מרווחין לסמל של מה שהם ראו כתוקפנות ישראלית והתעלמות העולם מהכאב הלבנוני, והמקרה כונה שם "טבח מרווחין".
אמנסטי התייחס בהרחבה למקרה בדו"ח שהגיש בעקבות המלחמה.
תושבי הכפר הסוני נחשבים כתומכי רפיק אל-חרירי ומתנגדים לתנועת חזבאללה ולהשפעה של סוריה.
במהלך המלחמה, הכפר נכבש על ידי גדוד חרב הדרוזי.
צה"ל טען כי הוסתרו במקום כלי נשק של חזבאללה.
ב-8 באוקטובר 2024 התחיל בכפר ובסביבתו קרב מרווחין, במסגרת התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
עם תחילת התמרון, נחשפה מנהרה קצרה באורך 20 מטרים שחדרה לתוך שטח מדינת ישראל, בסמוך למושב זרעית, וללא פתח יציאה מהצד הישראלי.
הכפר הושמד ברובו במהלך התמרון על ידי כוחות חטיבה 205 וגדחה"ן 7071 מאוגדה 146. לפי ניתוח תצלומי לוויין שנערך בדצמבר 2024, כ-93% מהמבנים בכפר נהרסו לחלוטין (143 מבנים מתוך 154), וכ-6% נהרסו חלקית (10 מבנים).
מרווין לֶרוי היה במאי קולנוע, מפיק ושחקן יהודי-אמריקאי זוכה פרס אוסקר.
לרוי נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, להורים ממוצא יהודי.
משפחתו ירדה מנכסיה לאחר רעידת האדמה של 1906. (בבעלותו של סבו מצד אביו הייתה חנות כלבו שנחרבה ברעידת האדמה; החנות הייתה מבוטחת בסכום כסף רב, אולם חברת הביטוח התרוששה כתוצאה מרעידת האדמה.) על מנת להרויח את לחמו מכר מרווין הצעיר עיתונים והשתתף בתחרויות כישרונות כזמר.
בדרכים אלה הוא פילס את דרכו לוודביל.
אחר כך הוא ניסה את מזלו בהוליווד ביחד עם בן דודו ג'ס לסקי.
לרוי עבד בתחומי התלבושות, מעבדות הפיתוח וכעוזר צלם עד שהוא נעשה תסריטאי ושחקן בראינוע.
עבודת הבימוי הראשונה שלו הייתה בסרט No Place to Go משנת 1927. היות שסרטיו גרפו ממון רב בעלות נמוכה, הוא פילס את דרכו בתעשיית הסרטים.
ב-1931 הוא ביים את סרט הגנגסטרים האפי הקיסר הקטן (Little Caesar), שהביא את אדוארד ג'י רובינסון למעמד של כוכב והקריירה של לרוי נסקה אף היא.
ב-1938 הוא נבחר לעמוד בראש ההפקה של חברת MGM.
בזכותו הפיקו האולפנים את הקוסם מארץ עוץ.
הוא היה זה שגילה את קלארק גייבל, לורטה יאנג, רוברט מיצ'ם ולנה טרנר.
הוא עבר לעבוד עבור האחים וורנר, שם הוא היה אחראי על סרטים ידועים כגון מר רוברטס, גשר ווטרלו,
הוא היה מועמד בשנת 1943 לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר עבור סרטו Random Harvest (קציר הגורל) וכן ב-1940 כמפיק הקוסם מארץ עוץ.
בנוסף לכך, הוא קיבל פרס אוסקר לשם כבוד ב-1946 עבור הסרט הבית בו אני גר ופרס לזכרו של אירוינג ט.
לרוי פרש ב-1965, וכתב אוטוביוגרפיה בשם "Take One", שראתה אור ב-1974. הוא הלך לעולמו בבוורלי הילס, קליפורניה ונטמן בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park שבגלנדייל, קליפורניה.
יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ברחוב ויין 1560.
בת ים השווה מיליון דולר (1952)
The FBI Story (1959) "סיפורה של בולשת"
מרווין דרנל האריסון הוא שחקן פוטבול לשעבר, ששיחק בתפקיד תופס (וייד רסיבר) במשך 12 עונות בקבוצת אינדיאנפוליס קולטס מליגת ה-NFL.
ב-2016 נבחר להיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
האריסון פתח במשך שלוש שנים בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת סירקיוז, ושבר את שיא היארדים בתפיסה לקריירת מכללות (2,718).
הוא ניצב במקום השני בטבלת תופסי הטאצ'דאונים בהיסטורית האוניברסיטה, עם 20.
כמו כן, הספיק האריסון לשחק עם בוגר מפורסם נוסף של האוניברסיטה, הקוורטרבק דונובן מקנאב.
מרווין האריסון נבחר על ידי הקולטס בבחירה ה-19 בדראפט 1996, בחירה אותה השיגו הקולטס באמצעות עם אטלנטה פלקונס.
להאריסון נוצרה מערכת יחסים יוצאת דופן עם פייטון מאנינג, רכז המשחק אותו בחרו הקולטס בדראפט 1998.
השניים נחשבים לצמד הרכז-תופס הטוב בהיסטוריה של הליגה, ומחזיקים ביחד במספר רב של שיאים שבין תופס ומוסר.
בשנים הבאות הפך האריסון לאחד מן התופסים הפוריים ביותר בליגה, כולל רצף של 8 שנים בהן תפס מעל 1,000 יארד ו-10 טאצ'דאונים בכל עונה.
בשנת 2002 שבר האריסון את שיא התפיסות בעונה והעמיד אותו על 143 תפיסות.
נכון לסוף עונת 2015, הוא ממוקם במקום החמישי בכל הזמנים בתפיסות לטאצ'דאונים (128), רביעי בתפיסות (1,102) ושביעי ביארדים בתפיסה (14,580).
מרווין האריסון מחזיק במספר שיאי NFL ביניהם:
שיא התפיסות לעונה בודדת, 143, נקבע בעונת 2002.
השחקן היחיד בהיסטוריית הליגה עם 4 עונות רצופות של 100 תפיסות או יותר.
השחקן היחיד בהיסטוריית הליגה עם 4 עונות רצופות של 1,400 יארדים או יותר בתפיסה.
מחזיק בשיא המשחקים עם מספר תפיסות דו-סיפרתי (6) בעונה בודדת, נקבע בעונת 2002.
ממוצע של 6 תפיסות למשחק בקריירה, שיא NFL.
מקום שני בכל הזמנים במספר משחקים של 100 יארד או יותר בקריירה, מאחורי ג'רי רייס.
שיאים אותם מחזיק בצוותא עם פייטון מאנינג בתור צמד רכז משחק-תופס:
מספר התפיסות הרב ביותר - 1011
מספר היארדים הרב ביותר - 13,542
מספר טאצ'דאונים הרב ביותר - 114
מרווין "פופקורן" סאטן היה יצרן ויסקי לא חוקי (Moonshiner), שנולד במגי ואליי שבצפון קרולינה, ארצות הברית.
סאטן היה יצרן ומבריח משקאות לא חוקי בשנות ה-70 של המאה ה-20 והוא נתפס מספר פעמים בידי נציגי החוק בארצות הברית.
בשנת 1999 פרסם את הספר "Me and My Likker" ("אני והליקר שלי"), אוטוביוגרפיה ומדריך להכנת כהל לא חוקי.
בשנת 2007 הוא הופיע בסרט תיעודי בשם "The Real Story" ("הסיפור האמיתי"), ששודר בערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2008 הוא הופיע בסרט תיעודי בשם "The Last One" ("האחרון"), שצולם על ידי ניל האטצ'סון.
בחודש נובמבר 2010, לאחר מותו, הודיע האנק ויליאם ג'וניור על שותפות עם אלמנתו של סאטן לזיקוק והפצה של הוויסקי שלו באופן חוקי בפעם הראשונה.
סאטן החשיב את ייצור הוויסקי הלא חוקי כחלק בלתי נפרד מהמורשת שלו, בשל היותו אירי-סקוטי ונצר לשושלת ארוכה של יצרני ויסקי לא חוקיים.
בחודש ינואר 2009, נתפס סאטן על ידי ה-ATF והוא נידון לתקופה של 18 חודשים בכלא הפדרלי על בישול וזיקוק משקאות אלכוהוליים והחזקת נשק שלא כחוק.
סאטן, אז בן 62, שאובחנה אצלו לאחרונה מחלת הסרטן, התחנן בפני השופט המחוזי בארצות הברית, רוני גריר, להמיר את עונשו במעצר בית.
מספר עתירות נעשו בניסיון לצמצם את הנסיעות ואת משפטו של סאטן, ללא הועיל.
בגזר הדין, התייחס השופט במיוחד לסרט התיעודי שצולם עליו.
סאטן התאבד על ידי רעל ב-16 במרץ 2009, ככל הנראה כדי למנוע את מאסרו שאמור היה להתחיל מספר ימים לאחר מכן.
ב-24 באוקטובר 2009, הועברה גופתו של סאטון מאתר הקבורה המקורי שלו בהר סטרלינג שבצפון קרולינה, לביתו שבפארוטסוויל, טנסי כדי לתת הזדמנות לציבור מכריו להגיע ללווייתו.
למקום מנוחתו האחרונה הוא הובל על ידי סוס וכרכרה.
היה זה טקס זיכרון קטן בו נכחו רק חברים קרובים ובני משפחה.
בשנות ה-60 או ה-70, קיבל מרווין סאטן את שם הכינוי "פופקורן" סאטן, לאחר שפגע במכונה אוטומטית למכירת פופקורן עם מקל ביליארד.
הוויסקי טנסי הלבן של פופקורן סאטן
ב-9 בנובמבר 2010 הכריז האנק ויליאמס ג'וניור על שיתוף פעולה עם חברת J&M Concepts LLC ועם אלמנתו של סאטן, פאם סאטן, לזיקוק והפצת הוויסקי של פופקורן סאטן, לראשונה באופן חוקי.