tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המנהיג הפלסטיני והמופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, השכיר את המתחמים לפלסטינים ממוצא אפריקאי כאות הוקרה על נאמנותם בהגנה על מסגד אל-אקצא, לאחר שאחד מהשומרים האפריקאים, ג'יבריל טהרורי, ספג כדור שנועד למופתי.
השכירות נותרה סמלית במידה רבה.
האפרו-פלסטינים החיים כיום בשני המתחמים ליד מסגד אל-אקצא רואים באזור זה את ביתם מאז שנת 1930. הם סבלו מגזענות, כאשר חלק מהפלסטינים קראו להם "עבדים" ואת שכונתם כינו "כלא העבדים".
הקהילה האפרו-פלסטינית התמודדה גם עם מכשולים בירוקרטיים בנושא נסיעות וכרטיסי זהות.
אי-האזרחות הישראלית של חלקם מקשה על קבלת דרכונים ממדינות כמו צ'אד או צרפת, והמחסומים סביב באב אל-מג'ליס הפכו את השכונה לנגישה פחות, מה שהוביל להטרדות נוספות ואובדן כלכלי משמעותי בשל היעדר תיירות.
אגודת הקהילה האפריקאית (ACS), שהוקמה בשנת 1983, מארגנת פעילויות חברתיות, ספורט ועזרה הדדית כדי לחזק את הקהילה האפרו-פלסטינית בירושלים.
עם הזמן, התחזקו הקשרים בין הקהילה לקהילות נוספות כמו נוצרים אתיופים ועברים שחורים, אך אין יחסים עם יהודים אתיופים בשל שירותם בצה"ל.
ככל שיותר מהקהילה עוברת לפרוורים, הקשרים מתחזקים עם נוצרים אתיופים וקהילת העבריים מדימונה.
אפרו האוס (Afro house; לעיתים מאוית גם כ-אפרו-האוס, Afro-house או כ-אפרוהאוס, Afrohouse) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת האוס שפותחה בעיקר בדרום אפריקה של שנות ה-1990.
הז'אנר הוא בעיקר שילוב של מוזיקת האוס מסורתית, קוויטו , מבאקנגה , דיפ האוס, טרייבל האוס וסולפול האוס .
יצירות מז'אנר זה בדרך כלל מושרות בשפות דרום אפריקאיות , והן בדרך כלל במפעם של בין 80 ל-122 פעימות לדקה ובמקרים מסוימים, אפילו עד ל-160 פעימות בדקה.
אפרו-אירופאים (קרויים גם אירופאים שחורים או Afropean) הם קבוצה אתנית של שחורים ממוצא אפריקאי או קריבי המתגוררים באירופה.
רוב השחורים באירופה הם צאצאים של עבדים אפריקאים שהובאו לאירופה במהלך סחר העבדים הטרנס-אטלנטי.
נכון לשנת 2019, במדינות האיחוד האירופי יש כ-9.6 מיליון בני אדם שמוצאם מאפריקה או מהקריביים, ואלה מהווים כ-2% מכלל האוכלוסייה, כאשר כמחציתם גרים בצרפת.
הביטוי אפרו-אפריקאים הוא הלחם בסיסים, בדומה למונח אפרו-אמריקאים.
שימוש נרחב בביטוי זה החל בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי הרכבים מוזיקליים בצרפת, ואומצו על ידי אנשי ספרות ואקדמיה באירופה, בהם אמין מעלוף שהשתמש בביטוי בספר שפרסם ב-1998. הביטוי משמש גם לתיאור תושבי צרפת מעבר לים.
ההגירה של אפריקאים לאירופה החלה בתקופת אימפריית קרתגו ששלטה על חצי האי האיברי במאה ה-3 לפנה"ס.
חיילים קרתגים הביאו איתם שבויים אפריקאים, ולאחר מכן שילבו אותם בשורות הצבא.
במאה ה-4 לפנה"ס החיילים הקרתגים הקימו מושבות בחצי האי האיברי, בהן העיר "קרתגו החדשה" (כיום ליסבון).
מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 הובאו לאירופה אלפי עבדים אפריקאים, בעיקר על ידי סוחרי עבדים מפורטוגל, אנגליה, צרפת וספרד, כדי לעבוד במטעים ובמכרות.
רוב העבדים הגיעו מחופי מערב אפריקה, ומיעטם מאזור מזרח אפריקה.
עבדים אפריקאים רבים נמלטו מהעבדות והתיישבו באירופה, במיוחד בפורטוגל.
בתחילת המאה ה-20 סבלו השחורים באירופה מאפליה שמקורה בתפיסת האיגניקה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הציבה ממשלת צרפת חיילים אפריקאים בחבל הריין, ומיד נפוצו שמועות, שהוזמו מאוחר יותר, בדבר אונס שיטתי של נשים גרמניות בידי חיילים אפריקאים.
בגרמניה, למשל, נישואים בין-גזעיים היו חוקיים, אך במחוזות רבים סירבו לרשום זוגות מעורבים כנשואים, ילדיהם הוכרזו כבלתי לגיטימיים ונשללה מהם האזרחות הגרמנית.
כאשר הנאצים עלו לשלטון בגרמניה, השחורים נחשבו על ידיהם לתת-אדם והיו כפופים לחוקי נירנברג.
מאמצע המאה ה-20, קהילות של אפריקאים התיישבו באירופה, בעיקר במדינות מערב אירופה.
רובם הגיעו כפליטים או כעובדים זמניים.
מדינות מזרח אירופה, ובראשן הונגריה, הקשו על קליטת מהגרים מאפריקה.
כיום, ישנם כ-10 מיליון אפרו-אירופאים ברחבי אירופה, והם נחשבים לחלק בלתי נפרד מהחברה האירופאית.
ריכוזים בולטים נוספים נמצאים בממלכה המאוחדת, טורקיה ונורווגיה.
עקב הקשחת חוקי מדיניות ההגירה במדינות אירופה, בשנת 2023 נרשמה ירידה קלה במספר המהגרים מאפריקה, וחלק ממהגרי העבודה הצליחו להגיע לארצות הברית.
רוב האפרו-אירופאים דוברים שפה קריאולית המשלבת שפה אפריקאית עם שפת המדינה המקומית (למשל, אנגלית, צרפתית או ספרדית).
בין האפרו-אירופאים הידועים במהלך ההיסטוריה נמנו ג'ורג' ברידג'טוור, אברם פטרוביץ' גניבל, אולאודה אקוויאנו, תומא-אלכסנדר דיומא, אלכסנדר דיומא האב, אלכסנדר דיומא הבן ואמה סזר.
בין האפרו-אירופאים הידועים כיום נמנים שירלי באסי, מריו באלוטלי, נעמי קמפבל, נלסון אבורה, יאניק נואה וטדי רינר.
אפריל (מלטינית Aprilis, ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש הרביעי בלוח השנה הגרגוריאני.
שמו של חודש זה נובע, לפי המסורת האטימולוגית, מהמילה הלטינית aperire, אפֶּרירֶה, שפירושה "לפתוח".
אחת ההשערות הרווחות היא שחודש זה היה חודש פתיחת ניצני האביב ברומא.
השערה אחרת למקור השם מתייחסת לשמה של אלת האהבה היוונית אפרודיטה, שחודש אפריל הוא החודש המקודש לה.
מדי שנה, חודש אפריל מתחיל בדיוק באותו יום בשבוע, שבו מתחיל חודש יולי.
בנוסף, בשנים מעוברות חודש אפריל מתחיל גם באותו יום בשבוע שבו התחיל חודש ינואר.
אפריל הוא אביבי בחצי הכדור הצפוני, ואילו בדרומי הוא סתווי.
המזלות של חודש אפריל הם טלה ושור.
בחודש אפריל יש 30 ימים.
אַפַּרְטְהַיְיד (מאפריקאנס: Apartheid - הפרדה) הייתה מדיניות הפרדה גזעית שהונהגה על ידי המיעוט האירופאי-הלבן בדרום אפריקה משנת 1948 ועד שנת 1994. המדיניות הנהיגה הפרדה בין לבנים לבין שחורים ו"צבעוניים" (בני תערובת), והעניקה זכויות יתר לבני המיעוט הלבן.
מדיניות האפרטהייד ספגה גינויים הולכים וגוברים מצד הקהילה הבינלאומית החל משנות ה-60, תהליך שהביא בהדרגה לנידויה של דרום אפריקה ממשפחת העמים ולהטלת סנקציות נגדה.
אלה, בשילוב תסיסה פנימית חריפה מצד ארגוני התנגדות לאפרטהייד, הביאו בסופו של דבר לקריסת משטר האפרטהייד לאחר ארבעה עשורים, בתהליך שבוצע בדרכי שלום ותוך העברה מסודרת של השלטון לידי הרוב השחור בבחירות דמוקרטיות.
יש שמשתמשים במונח "אפרטהייד" כדי לתאר את ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה בעבר בארצות הברית או את היחס של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים.
החל מהמאה ה-17 החלו להתיישב אירופאים לבנים בדרומה של יבשת אפריקה.
אלה היו בעיקר קלוויניסטים ממוצא הולנדי, גרמני וצרפתי-הוגנוטי, שנודעו בכינוי בורים ומאוחר יותר אפריקאנרים.
במהלך המאה ה-19 נכבשו שטחי דרום היבשת, בהדרגה, על ידי האימפריה הבריטית, תהליך שהיה מלווה במלחמות עקובות מדם, הן עם עמי הילידים השחורים והן עם המתיישבים הבורים שקדמו לבריטים.
כאשר קיבלה דרום אפריקה עצמאות בשנת 1910 הוקמה המדינה כחלק מחבר העמים הבריטי, על רקע של מתיחות ועוינות בין שתי קבוצות המתיישבים – האפריקאנרים הוותיקים יותר והבריטים החדשים יותר.
תושבי המדינה השחורים, בני עמים ושבטים רבים, שהיו מסוכסכים ומפולגים, לא היוו מרכיב במשוואת כוחות זו.
הבסיס הכלכלי של המדינה נשען על כריית זהב ויהלומים, ענפים שהצריכו שפע כוח עבודה זול וזמין.
כוח עבודה זה נמצא אצל שבטי השחורים שהיו פזורים ברחבי המדינה.
על רקע המציאות הקולוניאלית ברחבי אפריקה של אותה תקופה, התייחסות מפלה, מתנשאת ונצלנית כלפי אוכלוסיית הילידים האפריקאים וצאצאי העבדים שהובאו מאסיה לא הייתה חריגה.
אף על פי כן, בניגוד לבריטים שניסו לפחות לשוות להתייחסותם המתנשאת מראית עין של נאורות, מצאו האפריקאנרים שפע של צידוקים אידאולוגיים ודתיים לגזענותם.
הגרעין הקשה והלאומני של האפריקאנרים (שהיה באותה תקופה באופוזיציה) התנגד להשתתפותה הפעילה של דרום אפריקה במלחמת העולם השנייה לצד בריטניה ובעלות הברית, ומצא עצמו מצדד בגרמניה הנאצית, כשברקע התקיימה עוינותם ההיסטורית לבריטים והזדהותם עם עקרונות מסוימים של תורת הגזע.
מדיניות האפרטהייד לא הייתה דבר חדש.
היא נשענה במידה רבה על חקיקה, מתווי מדיניות ונוהגים שראשיתם בתקופת השלטון הבריטי (מתחילת המאה ה-19 ועד לסוף שנות השלושים של המאה ה-20).
כאשר המפלגה הלאומית הביסה את המפלגה המאוחדת הפרו-בריטית לאחר מלחמת העולם השנייה, רעיון ההפרדה הגזעית כבר היה מושרש היטב בדרום אפריקה.
בניגוד למושבות הבוריות במזרח המדינה, היחס לשחורים ולצבעוניים במושבת הכף היה מתון יותר וחוקי הבחירות שם סיפקו, לכלל בעלי הרכוש (שבתוכם היה מספר מצומצם אך עדיין משמעותי מספיק של שחורים) זכות הצבעה.
לצד זאת, בעוד שבעשורים שלאחר מכן כונן השלטון רפורמות המפחיתות בהדרגה את המגבלות הכלכליות על זכות ההצבעה (עד להסרתן באופן מלא), הן לא חלו על האוכלוסייה השחורה, וכתוצאה מכך כוחם האלקטורלי של שחורים הוגבל לבעלי הרכוש בלבד בשעה שלבנים מכלל המעמדות יכלו להצביע בפרלמנט.
דבר זה החליש משמעותית את הכוח של האלקטורט השחור, עד להפיכתו לחסר כל משקל אלקטורלי משמעותי.
ב-1936 תחת שלטון ג'יימס ברי מוניק הרצוג ספגו מעט השחורים בעלי זכות ההצבעה מפלה נוספת ונקבע שמעתה קולותיהם ייספרו בנפרד מהלבנים ושיוקצה עבורם מספר מושבים מצומצם מאוד בפרלמנט המיועדים ל"אוכלוסייה הילידית".
כפיצוי על כך הוקמה מועצה מייעצת שתורכב מנציגים שחורים נבחרים אך זו הייתה חסרת כל סמכויות ממשיות ויכלה רק לשלוח לשלטון המרכזי המלצות בלבד.
לצד זאת בסיום הקדנציה השנייה של יאן סמאטס, שקל האחרון לשנות את המדיניות ולהפחית את הסגרגציה וחלק משמעותי מהמגבלות על האוכלוסייה השחורה במטרה לשלב אותה יותר, בדגש על עידוד רחב יותר של הגירה שחורה אל הערים הגדולות, אם כי טרם דובר על שוויון זכויות מלא.
המלצות אלה נכתבו בוועדת פאגאן (1948) שהייתה למסמך שנוי במחלוקת בקרב האוכלוסייה הלבנה, והמפלגה הלאומנית גינתה את המסמך והבטיחה לבוחריה שאם תעלה לשלטון היא תפעל בכיוון ההפוך, ותחזק בצורה משמעותית עוד יותר את הסגרגציה בין לבנים ושחורים.
האפרטהייד התחיל כמדיניות רשמית מוצהרת בשנת 1948, עם עלייתה לשלטון של "המפלגה הלאומית" הימנית-לאומנית.
המפלגה זכתה במרב המושבים בפרלמנט בבחירות של אותה שנה, ובמסגרת קואליציה עם "מפלגת האפריקנרים" הלאומנית הקימה את הממשלה.
באותה עת, לרוב תושביה הלא-לבנים של דרום אפריקה לא הייתה זכות הצבעה במערכות הבחירות במדינה בשל חוקים שנחקקו החל משנת 1910.
עוד במהלך מסע הבחירות, הצהירה "המפלגה הלאומית" שמטרתה לשמר את ההפרדה הגזעית במדינה.
חוקי האפרטהייד נוצרו והתפתחו בהדרגה, מרביתם במהלך העשור הראשון למשטר תחת הנהגתו של ראש הממשלה הלאומן הקיצוני דניאל פרנסואה מאלאן, ולאחר מכן בתקופת שלטונו של יוהאנס סטריידום והנדריק פרוורד (Hendrik Verwoerd), שנודע כ"אדריכל האפרטהייד".
חוק איסור נישואי תערובת (1949) – אסר על נישואים בין-גזעיים.
חוק המוסר (תיקון משנת 1950) – אסר על יחסי מין בין לבנים לבין בני גזעים אחרים.
חוק מרשם האוכלוסין (1950) – חייב כל אזרח להירשם כלבן, כשחור או כצבעוני.
חוק דיכוי הקומוניזם (1950) – איפשר לממשלה לתייג כ"קומוניסטי" כל ארגון, תנועת אופוזיציה, או התאגדות שלא היו לרוחה, ולהוציאם מחוץ לחוק.
חוק אזורי הקבוצות (1950) – הקצה את אזורי המחיה העירוניים לבני הגזעים השונים, ולמעשה אסר על לא-לבנים את המגורים בערים.
חוק זה הופעל, בין היתר, במחוז 6.
חוק המעבר (1952) - חייב כל שחור מעל גיל 16 לשאת בכל עת תעודת מעבר, שבה הוטבעו אשרות מהמשטרה או מהמעביד המתירות או מגבילות את תנועתו.
חוק שמירת מתקנים נפרדים (1953) – חייב הפרדה גזעית במתקני שעשועים, בגנים ציבוריים, במתקני שירותים, בחופי רחצה וכדומה, ובפועל מנע מלא-לבנים את השימוש במרביתם.
חוק חינוך הבַּנְטוּ (1953) – קבע את רמת שירותי החינוך להם היו זכאים שחורים, שהייתה נמוכה במידה משמעותית מזו שזכו לה הלבנים
חוק הייצוג הנפרד (1956) – קבע כי צבעוניים לא יוכלו להצביע לפרלמנט, אלא יצביעו בנפרד למועצת הצבעוניים, גוף בעל סמכויות חקיקה מועטות בלבד.
חוק זה נחקק עם סיום משבר זכויות ההצבעה של המיעוט הצבעוני.
חוק המכרות והעבודה (1956) – מיסד את האפליה בתעסוקה וקיבע איוש תפקידים בכירים בלבנים בלבד.
חוק עידוד שלטון עצמי שחור (1958) – ברחבי דרום אפריקה הוקמו חבלי ארץ שכנו "בנטוסטנים" שיועדו לשחורים בלבד, שם יכלו ליהנות מאוטונומיה לכאורה.
חוק אזרחות ארצות המולדת השחורות (1971) – שלל את האזרחות הדרום-אפריקנית מ"אזרחי" אותם בנטוסטנים והפך אותם מבחינה טכנית לזרים במקום מושבם.
בצד חוקי האפרטהייד התפתחה מערכת נוקשה של אכיפת החוקים תוך שימוש בעונשים מחמירים, מעצר מנהיגי אופוזיציה פוליטית, שיטור ברוטאלי ופיזור הפגנות מחאה באש חיה.
ב-21 במרץ 1960 התרחש טבח שארפוויל שבו נורו למוות 69 מפגינים שחורים בידי כוחות המשטרה בעת הפגנת מחאה של 20,000 איש נגד "חוק המעבר" - החוק שחייב אזרחים שחורים לשאת בכל עת תעודות מעבר מיוחדות שהונפקו בידי השלטונות כדי לשלוט בתנועותיהם בתוככי המדינה.
טבח שארפוויל עורר את מנהיגי ההתנגדות למשטר להחליף את קו אי-האלימות שנקטו בו, בקו תקיף יותר של טרור וחבלה, והביא להסלמה בעימות, שגררה מעצרים נרחבים.
בין היתר נעצר נלסון מנדלה, מנהיג הזרוע הצבאית של תנועת הקונגרס הלאומי האפריקני שהוצאה אל מחוץ לחוק.
העצורים הועמדו למשפט ונשלחו לתקופות מאסר ממושכות.
פעילים אחרים חמקו מהמדינה וגלו, ובמהלך העשור וחצי הבאים עבר המאבק אל מחוץ לגבולות המדינה, והגיע גם לזירה הבינלאומית.
החל משנות ה-50 ניסתה ממשלת דרום אפריקה לקדם תוכנית הפרדה, שבמסגרתה יינתנו לאוכלוסייה השחורה שטחים ברחבי המדינה להקמת מדינות "עצמאיות", לפי חלוקה שבטית.
הרעיון מאחורי התוכנית היה להוציא חלק ניכר מהאוכלוסייה השחורה מכלל ההגדרה של אזרחי דרום אפריקה, תוך מימוש, לכאורה, של שאיפותיהם לעצמאות ולריבונות במסגרת שטחי מולדתם השבטית-היסטורית.
10 "ארצות מולדת" (homelands) כאלה, כפי שקראה להם ממשלת דרום אפריקה, הוכרזו, והוחל בתהליך הדרגתי של מתן אוטונומיה מסוימת לחבלי ארץ אלה, לחלקם אף עצמאות מלאה.
אך התוכנית הייתה בעייתית: השטחים שהוקצו ל"ארצות" אלה היו קטנים, שוליים, נעדרי תשתית כלכלית ואוצרות טבע, וחסרי רצף טריטוריאלי (לעיתים אותה "מדינה" הורכבה מ-7 מובלעות שונות).
יתרה מכך, חלק ניכר מאלו שהוגדרו כאזרחי אותן ארצות מולדת כלל לא התגורר בשטחן, כי אם בצמוד לריכוזי האוכלוסייה הגדולים של דרום אפריקה ה"לבנה" – שם היו מקורות התעסוקה והפרנסה.
השחורים, וכן יתר העולם, סירבו לראות בשטחים אלה "ארצות מולדת" וכינו אותם בזלזול "בנטוסטנים" ("בנטו" – שבטי השחורים של דרום אפריקה, "סטן" – כסיומת שמן של מדינות מרכז אסיה).
בפועל, למעט ממשלת דרום אפריקה, כמעט אף מדינה בעולם לא הכירה במדינות אלה.
המדינות היחידות שקיימו יחסים מיוחדים עם הבנטוסטנים היו ישראל וטאיוואן.
התוכנית, שהתגלגלה במשך כשלושה עשורים, נחלה בסופו של דבר כישלון חרוץ.
בתחילתם היו חוקי האפרטהייד המשך ישיר והרחבה תחיקתית של מדיניות המשטרים הקולוניאליים האירופיים, כפי שנהגה במושבותיהם באפריקה וברחבי העולם, ואף דמו לשיטת ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה במדינות דרום ארצות הברית.
ככאלה, לא גררו החוקים תגובה בינלאומית חריפה.
החל משנות ה-60, עם קריסת הקולוניאליזם האירופי, עליית תנועות השחרור הלאומי ברחבי העולם השלישי וחקיקת חוק זכויות האזרח (1964) שביטל את ההפרדה הגזעית בארצות הברית, וכתוצאה מהתהודה העולמית שקיבלו אירועי טבח שארפוויל, החלה מדיניות האפרטהייד של ממשלת דרום אפריקה לספוג גינויים הולכים וגוברים מצדם של האו"ם ושל הקהילה הבינלאומית.
בהדרגה מצאה עצמה דרום אפריקה מבודדת בשדה הבינלאומי.
נגזרו עליה סנקציות כלכליות, אמברגו על מסחר בנשק, הרחקה ממוסדות בינלאומיים והחרמה באירועי תרבות וספורט.
ביוני 1976 פרצו מהומות בעיר השחורים סווטו שבפאתי יוהנסבורג.
על רקע כוונת השלטונות להנחיל את שפת האפריקאנס של שלטון המיעוט הלבן כשפת לימוד בבתי הספר השחורים החלו המהומות בהפגנות תלמידים, אך במהרה התפתחו להתנגשויות אלימות עם המשטרה בכל ריכוזי השחורים ברחבי המדינה.
למעלה מאלף איש קיפחו את חייהם באותן התנגשויות בין כוחות הביטחון למפגינים שחורים, ודעת הקהל העולמית נזעקה.
רבים רואים באותן מהומות את נקודת המפנה, המציינת את תחילת התמוטטותו של האפרטהייד.
בשנת 1983 השתכנע הממשל הדרום אפריקאי להנהיג חוקה חדשה, שכללה שותפות חלקית ומוגבלת בשלטון לנציגי קבוצות לא-לבנות, בצד ביטול חלק מהחוקים המפלים והמשפילים.
הוחלט להקים במקביל לפרלמנט הלבן גם פרלמנט לצבעונים ופרלמנט למיעוט ההודי הגדול.
ההודים והצבעונים, שהבינו כי מדובר ברעיון של "הפרד ומשול" כדי לנטרל את השתתפותם במאבק נגד חוקי האפרטהייד, סירבו ברובם המכריע להשתתף בבחירות לפרלמנטים אלו, ורק 15 אחוז מהם הצביעו.
בעולם המערבי עוררה פעולה זו גיחוך, ובקרב הרוב השחור נתפסה כמעליבה.
בעקבות כישלונן של ההקלות לכאורה, פנו ממשלת דרום אפריקה והנשיא פיטר וילם בותה לדכא בקשיחות את כל גילויי המאבק.
ב-1986 הוחרף המצב לכדי הכרזת "מצב חירום", תהליך שהוביל להגברת הסנקציות הבינלאומיות נגד דרום אפריקה, ולקריאה מצד קבוצות דתיות בעולם להחרמתה.
לאחר התפטרותו של בותה בשנת 1989 החליפו בתפקיד חברו למפלגת השלטון פרדריק וילם דה קלרק.
ב-17 ביוני 1990 הפתיע פרדריק את דרום אפריקה ואת העולם כולו בהכריזו כי הוא מכיר בכך שמדיניות האפרטהייד נכשלה.
הוא ביטל את יתר חוקי האפרטהייד המפלים ובראשם את חוק מרשם האוכלוסין, שהיווה בסיס להבדלה בין אזרחי דרום אפריקה.
דה קלרק התיר מחדש את פעילותה של מפלגת "הקונגרס הלאומי האפריקאי" (ANC) כמו גם את פעילותן של תנועות פוליטיות אחרות, ושחרר מכלאו את מנהיג ה-ANC נלסון מנדלה.
הוא גם פתח במגעים עם מנדלה לקראת קיום בחירות רב-גזעיות לראשונה במדינה, והעברה מסודרת ושקטה של השלטון לידי הרוב על בסיס דמוקרטיה אמיתית.
על פעילותם זו זכו שניהם בפרס נובל לשלום לשנת 1993.
בשנת 1994 התקיימו הבחירות הדמוקרטיות הרב-גזעיות הראשונות בדרום אפריקה, בהן זכה הקונגרס הלאומי האפריקאי ברוב מוחץ.
הנשיא הנבחר, נלסון מנדלה, ערך מחדש את חוקת המדינה והקים את ועדת האמת והפיוס.
תפקידה של הוועדה היה לחקור ולהוקיע את עוולות משטר האפרטהייד תוך מתן חנינה ומחילה למבצעי מדיניות האפרטהייד, וזאת בתנאי שימסרו את כל האמת על מעשי המשטר הקודם ויביעו חרטה על מעשיהם, לתועלת הדורות הבאים.
יחסי המשטר בדרום אפריקה עם ישראל
בתחילת שנות השבעים נוצרו קשרים סודיים בין שתי המדינות.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ניתקו כמעט כל המדינות באפריקה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, וכך, מדיניות החוץ של ישראל פנתה אל זרועותיה הפתוחות של דרום אפריקה, שכבר נחשבה כ"מצורעת" בעקבות האפרטהייד.
באפריל 1976 ביקר בישראל ראש ממשלת דרום אפריקה ג'ון פורסטר, כאורחו של ראש הממשלה יצחק רבין.
היה זה ביקור נדיר של פורסטר במדינה זרה, בשל הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה.
ביקור זה סימל את תחילת ירח הדבש בין שתי המדינות.
בימי התחזקות הסנקציות על משטר האפרטהייד בסוף שנות השבעים ובשנות השמונים, שתי המדינות היחידות שקשריהן כמעט ולא נפגעו היו ישראל וטאיוואן.
בין הסיבות לקשרים הטובים בין ישראל ומשטר האפרטהייד ניתן למנות את:
הלחץ של יהודי דרום אפריקה על ממשלת ישראל לשמור על יחסים חיוביים עם מדינתם, למרות הבעייתיות בשדה הבינלאומי.
יהדות זו היא יהדות עשירה מאוד ובעלת חוקים המפלים לטובה בדרום אפריקה, במיוחד בתחום שינוע כסף זר (שהגיע פעמים רבות לישראל).
השוק רחב ההיקף, שישראל מצאה לתעשיותיה הביטחוניות בצבא דרום אפריקה, שהיה עסוק במלחמות שונות בנמיביה, ובמשטרתה, שהייתה טרודה בפיזור הפגנות השחורים.
מחצבי האורניום, שנפוצים בדרום אפריקה וסייעו להתחמשות האטומית של שתי המדינות, לפי מקורות מסוימים.
"ברית מצורעות" בין שתי מדינות שסופגות ביקורת בעולם, ומספר הידידות שלהן אינו גדול.
הדמיון בין החרם על דרום אפריקה לחרם הערבי.
אכזבת ישראל ממדינות אפריקה השחורות בעקבות ניתוק הקשרים הדיפלומטיים ב-1973.
החשש שדרום אפריקה שחורה תתמוך באופן מסורתי באש"ף ולא בישראל, בעקבות הקשר בין הקונגרס הלאומי האפריקאי למדינות ערב.
הקשר בין המדינות היה חשאי, אך לפי פרסומים בינלאומיים דובר על פיתוח משותף של ספינות מלחמה, טילי ים וטילים בליסטיים לטווח בינוני, השבחת טנקים ומכירת מזל"טים ומטוסי התראה, שריוניות לפיזור הפגנות.
כלי מלחמה ישראלים יוצרו בדרום אפריקה תחת שם אחר.
למשל, מטוס הכפיר יוצר בשם 'צ'יטה'.
ב-1979 קלט לוויין אמריקני הבזק מעל לאוקיינוס ההודי.
פרשנים שונים בעולם ייחסו זאת לניסוי נשק גרעיני משותף לדרום אפריקה ולישראל.
אירוע זה זכה לשם "תקרית ולה".
עם זאת, סך המסחר הישראלי עם דרום אפריקה היה שולי גם בתקופה זאת ביחס לסחר הדרום אפריקאי עם ארצות הברית, יפן ומדינות נוספות.
הקשרים הגרעיניים בין המדינות נותרו עמומים גם היום, אבל הנשיא בוש (האב) התבטא כי הקשר הגרעיני בין ישראל ודרום אפריקה יכול לסבך את היחסים בין ישראל לארצות הברית.
אלון ליאל, שגריר ישראל בדרום אפריקה בשלהי ימי האפרטהייד, מי שפתח את המגעים עם הרוב השחור, מסביר בספרו צדק שחור כי לאורך תקופה ארוכה העדיפה ישראל ליצור קשר עם הצ'יף בוטולזי, מנהיג הזולו, איש מפלגת אינקאתה, שניהלה יחסים עם ממשלת האפרטהייד, ולא עם מנהיגות אותנטית של השחורים, שנתפשה כפרו-פלסטינית.
בדצמבר 1986 הייתה ישראל המדינה הדמוקרטית היחידה שלא השתתפה בהטלת הסנקציות על דרום אפריקה.
אך שנה מאוחר יותר, בעקבות לחץ בינלאומי ואיומים על הפסקת הסיוע מארצות הברית, החליט משרד החוץ, בדחיפתו של יוסי ביילין ששימש כסגן שר, על גיבוש מדיניות נוקשה יותר כלפי שלטון האפרטהייד והצטרף לחלק מהסנקציות על המדינה.
אחת הסיבות לכך הייתה הרצון לשבור את "ברית המצורעות", שבו נכרכו יחדיו דרום אפריקה וישראל.
בספטמבר 1987 הוחלט בממשלת ישראל על מגוון סנקציות נגד משטר האפרטהייד, פעולה שזכתה תחילה לחוסר אמון בעולם.
בשנת 1998 נלסון מנדלה נשאל בריאיון לידיעות אחרונות האם הוא נוטר טינה לישראל על יחסיה עם דרום אפריקה בזמן האפרטהייד והשיב:
ככלל, לא סבלה הקהילה היהודית הגדולה של דרום אפריקה מגזענות האפרטהייד.
היהודים, ברובם יוצאי אירופה (ואף ה"מזרחיים" וכהי העור שביניהם), היו חלק אינטגרלי מהאוכלוסייה האנגלו-סקסית הגדולה במדינה, סווגו כ"לבנים" והיוו חלק מהאליטות החברתיות והכלכליות.
עם זאת, מספר יוצא דופן של יהודים נמצא בין ראשי המתנגדים למשטר האפרטהייד - הן במסגרת החוק והן במחתרת.
יהודים שעסקו באופן פעיל ב"מאבק", נעצרו ונשפטו - לא על רקע יהדותם, אלא בשל פעילותם הפוליטית.
הקהילה היהודית הוקיעה באופן גורף ועקבי את היהודים שתמכו בקונגרס הלאומי האפריקאי, ובדרך כלל התייחסה אליהם כבוגדים.
בשנות ה-80, על רקע המתיחות הבין-גזעית והסנקציות הבינלאומיות, החל גל עזיבה גדול של יהודים.
חלקם נימקו רשמית את הגירתם ב"התנגדות למשטר האפרטהייד", אך נראה כי רבים חשו את תחילת הקץ של ימי השלטון הלבן וחששו משלטון שחור, מושחת וקשה ללבנים, כמו במדינה השכנה זימבבואה, שבה המשיך המיעוט הלבן לסבול משלטונו של רוברט מוגאבה עוד עשרות שנים.
זמן מה לאחר התבססות המשטר החדש בדרום אפריקה, נגוז החשש בקרב הקהילה היהודית מהידרדרות.
בסוף השבוע שלפני הכתרתו, ב-7 במאי 1994, ביקר נלסון מנדלה בכנסייה, במסגד ובבית כנסת בקייפטאון, כביטוי לקיום יחסים תקינים עם המיעוט היהודי.
אישים יהודים בולטים במאבק נגד האפרטהייד
הלן סוזמן - חברת פרלמנט יהודייה מהמפלגה הפרוגרסיבית, שהייתה הקול העקבי הבודד בפרלמנט נגד האפרטהייד, בתקופה שאופוזיציה כזאת לא הייתה פופולרית בקרב הלבנים.
כמו כן, הייתה סוזמן חברת הפרלמנט היחידה שנפגשה עם מנדלה בכלאו.
יהודי ריבוניה - ב-11 ביולי 1963 נעצרו, ומאוחר יותר הועמדו לדין, 17 ראשי הקונגרס הלאומי האפריקאי, כולל נלסון מנדלה, בעת שתכננו לארגן מערכת גרילה נגד המשטר.
אירוע זה נודע כ"משפט ריבוניה" (Rivonia Trial) על שם השכונה שבה ישבו.
בין העצורים היו 5 לבנים - כולם יהודים: ארטור גולדרייך, ליונל (ראסטי) ברנסטיין, הילארד פיינשטיין, דניס גולדברג ובוב הפל.
גולדרייך ורעייתו היו בעלי החווה שבה נתפסה הנהגת המאבק.
צוות ההגנה כלל עורכי דין יהודים שהתמחו בזכויות האדם.
ג'ו האיום - מבחינת הקהילה היהודית, הדמות השנואה ביותר מקרב היהודים תומכי "המאבק" הייתה ג'ו סלובו, מנהיג הזרוע הצבאית של מפלגת הקונגרס הלאומי.
סלובו נחשב באותם ימים לטרוריסט וכונה "ג'ו האיום".
רוני כתריאלס - חניך תנועת הנוער של בית"ר, שבעקבות הטבח בשארפוויל הצטרף לקונגרס האפריקאי, השתתף בפעילות טרוריסטית ומונה לימים לראש אגף המודיעין הצבאי.
"תמיד הייתי יהודי גאה", אמר שנים אחר כך לעיתונאית נעמי לויצקי.
כתריאלס העיד אחר כך כי כלוחם נאבק רבות מול מחזיקי נשק ישראלי.
כתריאלס כתב את האוטוביוגרפיה "חמוש ומסוכן", ולימים שימש כסגן שר הביטחון בממשלת מנדלה.
רות פירסט - פעילה ובת זוגו של ג'ו סלובו.
לאחר מעצר ממושך בתנאים קשים, הוגלתה פירסט מדרום אפריקה.
היא נרצחה באמצעות מעטפת נפץ שנשלחה אליה למוזמביק מטעם משטרת דרא"פ.
הרב הראשי של דרום אפריקה לואיס יצחק רבינוביץ שביקר בחריפות את משטר האפרטהייד ואת היהודים התומכים בו.
ג'רלנד לייסנר - נשיא מועצת שליחי הקהילות היהודיות.
ב-1993 נלסון מנדלה הגיע לדבר בכנס השנתי של הוועד והודה להם על תרומתם במאבק נגד האפרטהייד.
מנדלה אמר בנאומו "כל תושבי דרום אפריקה חייבים רבות לדוגמה שהציב מר ג'רלד ליסנר, נשיא מועצת שליחי הקהילות היהודיות בדרום אפריקה, במאבק נגד האפרטהייד"
לאחר סיום האפרטהייד, אותם אנשים שנודו הפכו ברובם לסמלים לאומיים ולמקור גאווה בעיני הקהילה היהודית.
אַפֵּרִיטִיף (מצרפתית: Apéritif; בעברית: אֶקְדָּם) הוא משקה אלכוהולי שנוהגים לשתות כמתאבן לפני סעודה גדולה.
בדרך כלל מגישים אותו בלוויית תוספת קלה כגון זיתים או עוגיות.
מקור המילה הוא במילה הלטינית aperire - "לפתוח", שכן המשקה פותח את הארוחה.
ב-2009 הציעה האקדמיה ללשון העברית את השם אֶקְדָּם.
על מנהג לשתות מעט משקה אלכוהולי לפני הארוחה ידוע בתרבויות שנות ומתקופות שונות.
ההיסטוריה המודרנית של האפריטיף מתייחסת לוורמוט שהומצא בטורינו ב-1786, על ידי האיטלקי אנטוניו בנדטו קרפנו.
במאה ה-19 הפכו שמות החברות מרטיני, צ'ינזנו וגנסיה לשם נרדף לוורמוט, אך הוא יוצר גם על ידי יצרנים נוספים.
אפריטיפים היו פופולריים במיוחד באירופה בסוף המאה ה-19, ובשלהי המאה ה-20 הייתה פתיחת ארוחה באפריטיף נפוצה גם בארצות הברית.
לא ברור מהו המקור הראשון לפתיחת ארוחה במשקה אלכוהולי, ויש הטוענים שמנהג זה מגיע ממצרים העתיקה.
בספרד ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית מלווה האפריטיף ארוחות המבוססות על טאפס.
בקהילות יהודיות מיוצאי צפון אפריקה דוברי צרפתית נהוג בשבת לקיים "קידוש" לאחר התפילה במסגרות קהילתיות או משפחתיות.
קידוש זה מוגש בליווי מתאבנים, סלטים, מאפים, חמוצים וכדומה ומלווה במשקאות חריפים, לרוב ממשפחת האניסים כגון ארק ופסטיס.
מנהג זה מכונה בקרב קהילות אלו "אפריטיף".
ישנם כמה סוגים של משקאות שמוגשים כאפריטיף, בדרך כלל משקאות אלכוהוליים יבשים - יין מחוזק, ליקר כלשהו או שמפניה יבשה.
בצרפת האפריטיף משתנה מאזור לאזור: בדרום צרפת נפוץ הפאסטיס, בחבל נורמנדי מדובר בברנדי קלבדוס, ובמחוז המזרחי נהוג להשתמש ביין תוסס יבש מסוג Crémant d'Alsace.
לפעמים גם ניתן למצוא שימוש בשמפניה או קוניאק ואף בקוקטייל קיר או קיר רויאל (קרם דה קסיס ויין או שמפניה).
באיטליה נפוץ הוורמוט כאפריטיף, ביוון זהו האוזו, ובאירלנד ואנגליה נהוג להשתמש במדיירה יבשה (יין מחוזק פורטוגלי).
אַפְּרוֹפּוֹ הוא חטיף מלוח פריך בצורת קונוס שעיקרו תירס.
מקור השם אפרופו הוא מצרפתית (à propos) ופירושו הוא "דרך אגב".
החטיף מיוצר על ידי חברת General Mills, אשר מייצרת ומשווקת את החטיף בארצות הברית תחת המותג Bugles.
General Mils מוכרת את חומר הגלם של חטיף התירס כשהוא אפוי במקצת, והחברה הרוכשת מטגנת ומשווקת.
החטיף שווק לראשונה בשלושה טעמים בארצות הברית בתחילת 1966. בישראל החלה חברת אסם בשיווק האפרופו החל מ-1986. אסם השיקה אותו בתחילה כחטיף שפונה בעיקר לנשים.
אפרופו מוגש לעיתים לצד מטבלי גבינה שונים.
בשנת 2011 יצא אפרופו בטעם חדש: איטליאנו.
ב-2012 החל שיווקו של אפרופו בטעם חמוץ-חריף ובשנת 2013 החלה אסם בשיווק אפרופו בשני טעמים נוספים: צרפתי (טעם בצל-שמנת) וספרדי (בצל מקורמל).
ישנם גם טעמים נוספים, פוטטו (תפוח אדמה) ואורז.
אֶפרון (ידוע גם בשם מיכלזון או מיכלסון) הוא בימה מתרוממת ניידת לצרכים חקלאיים.
האפרון הוא מנוף אשר בקצהו קבוע התקן בהתאם למשימה שהמפעיל נדרש לבצע.
על פי רוב ההתקן הוא סל לנשיאת אדם, כתחליף לסולם, בעיקר לצורך קטיף במטע, אולם ישנם גם דגמים שבהם בראש הזרוע קבוע מסור לגיזום או התקנים אחרים.
לאפרון דגמים בעלי שלושה גלגלים לניידות גבוהה יותר או ארבעה גלגלים ליציבות גבוהה יותר.
שמו של הכלי ניתן לו על ידי ממציאו, יגאל מיכלזון, כהלחם שמותיהם של שני ילדיו, אפרת וירון.
בשנת 1969 זכה מיכלזון בפרס קפלן על המצאתו.
נימוקי הזכייה תיארו את האפרון כ"מיתקן פשוט וזול ובעל גמישות הפעלה גדולה ביותר".
האפרון יוצא מישראל לארצות הברית ואוסטרליה בשנת 1975 היו בישראל כ-2,000 אפרונים ועוד כמה מאות יוצאו אל מחוץ לישראל.
לנהיגת אפרון בישראל דרוש רישיון מפעיל של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
אפרטורה וקלאוסורה (Apertura y Clausura; "פתיחה" ו"סגירה" בספרדית) הן שמות שני חלקי עונת הכדורגל במספר ליגות באמריקה הלטינית.
מאז ראשית שנות התשעים של המאה העשרים החלו ליגות כדורגל רבות באזור זה, כולל אלו במקסיקו, בארגנטינה (בעבר) ובפרגוואי, לחלק את עונת הכדורגל לשני חלקים, כאשר מוענק תואר אליפות לכל אחת בנפרד.
בהאיטי דוברת הצרפתית, אלו נקראות ה"אוברטור" וה"קלוטור".
אפרטורה נערכת במחצית הראשונה של השנה האזרחית בצ'ילה, בפרגוואי, בקולומביה, באקוודור ובפרו והקלאוסורה במחצית השנייה, ואילו בארגנטינה (בזמן שהתקיימה השיטה), בבוליביה ובמקסיקו האפרטורה נערכת במחצית השנייה של השנה והקלאוסורה בראשונה.
בכל ליגה 20 קבוצות, כאשר הראשונה בתום 19 משחקים בכל ליגה היא האלופה ואילו השתיים האחרונות יורדות לליגות המשנה.
בליגת העל הארגנטינאית הפכו האפרטורה והקלאוסורה בעונות 2012/13 ו-2013/14 ל"איניסיאל ופינאל" בהתאמה.
אחריהם נערך טורניר קצר נוסף במחצית השנייה של 2014 המכונה "טורניר מעבר" (Trancision), כמעבר בין הטורנירים הקצרים לארוכים.
בהתאם לכך, בשנת 2015 התבטלה לחלוטין החלוקה לשתי אליפויות ונוסד טורניר שמתפרס על שנה שלמה.
בליגת העל המקסיקנית, בין השנים 1996 ו-2002, נקרא הטורניר הראשון (ששוחק במחצית השנייה של השנה) "אינביירנו" (Invierno, חורף), והשני - "וראנו" (Verano, קיץ).
אפריז (מצרפתית, frise) הוא אלמנט אדריכלי שמקורו באדריכלות יוון העתיקה והוא אחת השכבות האופקיות המופיעות בחזית טיפוסית של מבנים קלאסיים ונאו-קלאסיים.
קיימות גרסאות רבות של אפריזים אשר בחלקן האלמנט חלק ונקי מקישוטים ובאפריזים רבים מופיעים קישוטים ותבליטי אבן שמטרתם קישוט או העברת מסר כלשהו (כגון סיפור היסטורי או דתי המוצג על ידי פיסול).
האפריז הוא הרצועה האמצעית באנטבלטורה, חלקה העליון של החזית, והוא נמצא מעל הארכיטרב ומתחת לקרניז והגמלון.
מידות האפריז בבנייה הקלאסית משתנות אך הן פרופורציונליות לשאר הרכיבים על פי הגדרות הסדרים הקלאסיים.
הסדר הדורי מחלק אותו ליחידות רוחב משניות המכונות "מטופות" ו"טריגליפים" שמופיעים בהתאם למקצב העמודים.
המטופות הם תבליטי אבן והטריגליפים הם הפסים המפרידים ביניהם ומחלקים את האפריז במקצב שווה, מדויק וסימטרי.
הקרניז (כרכוב) המונחת מעל האפריז, בולטת ממנו מעט כלפי החוץ ומדגישה אותו על ידי מיסגורו בקווים אופקיים ארוכים.
משתמשים במושג זה גם כדי להגדיר בעיצוב הפנים של מבנה את הקו האופקי הנמצא גם בחלקו העליון של חלון בעל מסגרת קישוטית, באופן דומה להופעתו של האפריז בחזית החיצונית.
כמו כן, השפה העיצובית של האפריז, דהיינו שכבה ברורה ומוגדרת המכילה קישוטים, מופיעה גם בעיצוב קלאסי של ריהוט ואלמנטים נוספים של עיצוב פנים, מסגרות תמונות ועוד.
אַפִּרְיוֹן או אפיריון הוא כלי רכב חסר גלגלים המיועד בדרך כלל לאדם אחד ונישא על ידי מספר בני אדם.
האפריון מורכב ממושב הנוסע, והמוטות שבעזרתם מרימים את האפריון.
אף שגם אלונקה תקפה להגדרה זו, השימוש הנפוץ במילה הוא לתיאור האפריון המפואר, שנועד להעביר אנשים בעלי מעמד חברתי גבוה ממקום למקום.
האחד הוא העברה של אדם בעל דרגה חברתית גבוהה ממקום למקום.
אפיריונים אלה היו מפוארים ונוחים יחסית.
השימוש השני שנעשה הוא פינוי או העברה של אנשים פצועים או גופות.
מושבי הנוסע הפשוטים ביותר הם מזרן בלבד, ואילו מושבים מפוארים יותר כוללים כיסא, כורסה או מיטה וסגורים על ידי תא או וילונות.
האפיריונים הקלים ביותר נישאו על ידי שני אנשים, בעוד הכבדים ביותר נרתמו לבהמות משא.
המילה אפיריון נזכרת כבר במקרא ונעשו בה שימושים גם בארץ.
כפי שהיא מופיעה בשיר השירים:
מילים דומות נמצאות בשימוש גם בשפות קרובות לעברית כגון יוונית – φορεῖον (פֿוֹרֶאיון); וסורית – פּוּרְיוֹן.
דבר שנובע כנראה גם מקשרי מסחר הדוקים, כפי שאפשר גם להסיק על ידי הנאמר בשיר השירים.
אפרור אפריקני (שם מדעי: Psittacus erithacus; מוכר גם בכינויו ג'אקו) הוא מין תוכי בגודל בינוני שמוצאו מאפריקה.
צבעם של האפרורים האפריקניים, כפי שמרמז שמם, הוא אפור ותזונתם כוללת בעיקר אגוזים, פירות ואף עלים.
קרוב משפחה שלו הוא התוכי הסנגלי.
לאפרור האפריקני שני תת־מינים: אפרור הקונגו ואפרור התימנה הקטן יותר.
כפי ששמם מרמז, הם בעיקר אפורים.
ההבדל הוא בכך שה"קונגו" גדול יותר, זנבו אדום והוא נחשב דברן טוב יותר.
התימנה קטן יותר, זנבו בצבע חום ומקורו חום–ורדרד ובשנת 2012 הפך להיות מין עצמאי.
האפרור האפריקני הוא הציפור הלאומית של סאו טומה ופרינסיפה.
רובו הגדול של גוף התוכי הוא בצבע אפור כהה.
הלחיים ואזור הראש הם בצבע אפור בהיר.
עינו של התוכי משתנות עם גילו כאשר מהבקיעה בהירות העין מתגברת משחור כהה ועד צהוב בהיר בגיל בגרות (לערך שנה וחצי עד שנתיים).
הזנב של התוכי הוא בצבע אדום כהה, כאשר בדרך כלל בקצוות נמצא צבע שחור.
אצל האפרור לא ניתן להבדיל בין זכר לנקבה במראה החיצוני ולכן לרוב, מגדלי התוכים, לוקחים דגימת דם על מנת להבדיל בין הזכר לנקבה למטרות ריבוי ואף למטרות זיהוי ובדיקת מחלות.
אורכו של האפרור מגיע עד לכ־35 ס"מ ומשקלו מגיע לבין 350 ל־400 גרם.
האפרור נפוץ ביערות הגשם ביבשת אפריקה בעיקר במרכז ובמערב היבשת ובאזורים מסוימים בקניה ובטנזניה.
האפרור הוא מין בסכנת הכחדה.
האיום המשמעותי ביותר עליו הוא לכידה במטרה לסחור בו כחיית מחמד
בטבע, האפרור ניזון בעיקר מפירות כגון: ענבים, אגוזים (בעיקר רכים יחסית אלא אם יש ביכולתם לאכול אגוזים קשים יותר), תמרים, תפוחים – שידועים כחביבים במיוחד על האפרור, זרעונים, וירקות.
בגידול ביתי – המזון העיקרי הוא כופתיות ומומלץ להוסיף לאפרור תערובות זרעים, ירקות במגוון צבעים, השריה, מזון ביצים, ומעט פירות.
האפרור מגיע לבגרות מינית בדרך כלל בגיל שלוש שנים, אך קשה להרבות אותו מכיוון שהוא די ביישן, וצריך מקום שאין בו הרבה אנשים.
אין עונת רבייה קבועה, והחודשים בהם מטילות הנקבות את ביציהן משתנים ממקום למקום, כלומר – זמני הריבוי תלויים באזור, באקלים, בתנאים, בתזונה ובמרכיבים נוספים המשפיעים על חיי הזוג.
נקבת הג'אקו מטילה בין פעם אחת בשנה לבין מקרים נדירים שנצפתה מטילה עשר פעמים בשנה אחת.
בכל הטלה הנקבה תטיל בין ביצה אחת לארבע ביצים.
לאחר 26–27 ימי דגירה יבקעו הגוזלים כאשר הם עיוורים וללא נוצות (מלבד פלומה דלילה).
הגוזלים יתחילו להצמיח נוצות בהדרגתיות כ־11 שבועות לאחר הבקיעה.
האפרור נחשב לתוכי בעל כושר החיקוי הטוב ביותר ויכול ללמוד עד לכ־700 מילים, למעשה האפרור נחשב לאחת החיות החכמות ובעלות האינטליגנציה הגבוהה ביותר יחד עם דולפין ושימפנזה.
הוא מבצעי משימות שכוללות חשיבה לוגית, יש לו יכולות גבוהות של פתרון בעיות, ובעל זיכרון עבודה חזותי
בחודשיים הראשונים יצטרך המטפל ללמד בעצמו את התוכי לדבר, אך ככל שיעבור הזמן ילמד התוכי את עצמו לדבר (כך שיכולים להיות מקרים שהתוכי יחקה בעצמו משפטים אשר חוזרים ונשנים בבית, או שיחות אשר דוברו והגיעו לאוזנו).
האפרור הוא תוכי שנקשר לאדם אחד שמטפל בו הכי הרבה ומשחק איתו יותר, והוא נאמן אליו יותר מלשאר.
אולם ברוב המקרים כאשר האפרור יקבל תשומת לב שווה מכל בני הבית, יהיה האפרור סבלני ונאמן לכולם.
תוכי הג'אקו רגיש לסימני פחד, דבר זה גורם לג'אקו להילחץ בעצמו, על כן יש להסתיר מפני הג'אקו סימנים אלו על מנת להימנע מנשיכות.
אם התוכי משועמם, לחוץ או מתוסכל, הוא מתחיל למרוט את נוצותיו ועלול לפצוע את עצמו.
כדי למנוע התנהגות זו יש לספק לתוכי כלוב גדול ככל האפשר, צעצועים, תשומת לב רבה ככל האפשר, וטיולים באוויר הפתוח באמצעות רתמה מיוחדת המיועדת לתוכים.
ג'אקו אשר ננטש על ידי בעליו העיקריים ואין לו מענה רגשי מוכר, עשוי להגיע לרמה גבוה של מריטת נוצות, דיכאון ועיקור, עד כדי מוות.
ג'וזף אדגר פורמן הידוע בשם הבמה אפרומן (Afroman) הוא ראפר ומוזיקאי אמריקאי.
אפרומן מוכר בעיקר בזכות שירו המצליח שזכה לפרסום ברחבי העולם ואף הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים בבריטניה, אוסטרליה וגרמניה והיה מועמד לפרס גראמי.
אפריל דואן היינריקס היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת החלוצה.
קפטנית נבחרת ארצות הברית כשזו זכתה בגביע העולם הראשון שנערך ב-1991 בסין, ומאמנת ראשית של נבחרת ארצות הברית (2005-2000).
אפריל היינריקס נולדה ב-1964 בעיר דנוור שבקולורדו.
ב-1986 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, כשבמהלך שנותיה באוניברסיטה היא זכתה פעמיים בפרס שחקנית השנה ושלוש פעמים נבחרה להרכב הראשון של ה"אול-אמריקן".
באותה שנה היא אף ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, השתתפה עימה במונדיאליטו שנערך באיטליה ונבחרה לכדורגלנית השנה בארצות הברית.
בעקבות המחסור בליגת כדורגל מקצוענית בארצות הברית באותן שנים, עברה היינריקס ב-1987 לסרייה א' האיטלקית - אחת מליגות כדורגל הנשים היחידות שפעלו אז באופן מקצועני.
היא שיחקה במשך שלוש שנים ביובנטוס ובפראטו וונדר, ולאחר מכן חזרה לארצות הברית.
בנובמבר 1991 שיחקה היינריקס בטורניר הבינלאומי הגדול היחיד בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם.
היינריקס יצרה ביחד עם חברותיה לנבחרת - מישל אקרס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד.
את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5 (היינריקס כבשה צמד), והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה.
במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1-2 וזכתה בטורניר.
היינריקס זכתה להיות הקפטנית הראשונה בהיסטוריה שמניפה את גביע העולם בכדורגל נשים.
באותה שנה הודיעה היינריקס על פרישתה ממשחק פעיל.
ב-47 משחקים בנבחרת ארצות הברית היא כבשה 37 שערים.
ב-1990 החלה היינריקס את קריירת האימון שלה, כשמונתה למאמנת קבוצת הנשים של אוניברסיטת פרינסטון.
שנה לאחר מכן היא עזבה את פרינסטון והחלה לאמן באוניברסיטת מרילנד.
במרילנד אימנה היינריקס במשך חמש שנים והשיגה מאזן של 56 ניצחונות, 40 תוצאות תיקו ו-7 הפסדים בלבד.
ב-1995 זכתה היינריקס בפרס מאמנת השנה בחוף המזרחי, לאחר שהובילה את האוניברסיטה לזכייה באליפות ה-NCAA בפעם הראשונה בתולדותיה.
באותה שנה, אף החלה לשמש כעוזרת-מאמן בנבחרת ארצות הברית.
ב-1996 התמנתה היינריקס למאמנת אוניברסיטת וירג'יניה, תפקיד בו שירתה כארבע שנים.
במהלך שנותיה באוניברסיטה, הובילה היינריקס את הקבוצה לארבע הופעות רצופות בטורניר האליפות של ה-NCAA, וסיימה את תפקידה במאזן של 52 ניצחונות, 27 תוצאות תיקו ו-7 הפסדים.
בשנת 2000, לאחר ששימשה חמש שנים כעוזרת-מאמן, מונתה היינריקס למאמנת הראשית של נבחרת ארצות הברית.
במהלך שנותיה כמאמנת הנבחרת, לא הצליחה ארצות הברית לזכות בגביע העולמי, אך קטפה שלל תארים אחרים כמו גביע אלגארבה וגביע הזהב.
השיא הגיע בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה 2004, בו זכתה ארצות הברית במדליית הזהב לאחר ניצחון 1-2 בגמר על ברזיל.
ב-15 בפברואר 2005 פרשה היינריקס מאימון הנבחרת, ומספר חודשים לאחר מכן החלה לאמן את אוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
היא אימנה בקליפורניה זמן קצר בלבד, בשל קבלתה למשרה בוועד האולימפי הלאומי של ארצות הברית.
בינואר 2011 מונתה היינריקס על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית לתפקיד טכני בפיתוח כדורגל הנשים במדינה.
אפריל ג'ינט מנדז (נולדה ב-19 במרץ 1987) היא מתאבקת מקצועית אמריקאית המופיעה בארגון ה-WWE תחת שם הבמה איי ג'יי לי.
לפני שנכנסה ל-WWE התאבקה מנדז בארגוני היאבקות קטנים תחת שם הבמה מיס אפריל, וביניהם ארגון ה-WSU, ששם היא זכתה באליפות הזוגות של הארגון פעם אחת.
לאחר שחתמה על חוזה עם WWE ב-2009, AJ הצטרפה לעונה השלישית של NXT ב-2010, והגיעה למקום השלישי.
ב-2012 הייתה המנהלת הכללית של התוכנית "Raw" במשך שלושה חודשים, היא זכתה בפרס סלאמי על "דיוות השנה".
ביוני 2013, AJ הפכה בפעם הראשונה לאלופת הדיוות של ה-WWE לאחר שניצחה את קייטלין כשזכתה פעם שנייה באליפות היא חזרה לאחר חופשה וניצחה את האלופה לשעבר, פייג', בפעם השלישית כאלופה, היא ניצחה בקרב משולש בלילה של אלופים את ניקי בלה ואת האלופה פייג'.
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, מנדז חיפשה בתי ספר להיאבקות שקרובים לבית שלה.
במרץ 2007, החל המתאבק ג'יי לית'ל לאמן אותה.
ב-29 בספטמבר 2007, מנדז הופיעה לראשונה, תחת השם מיס אפריל, בארגון היאבקות קטן בניו ג'רזי.
ב-10 באוקטובר 2008, מיס אפריל השתתפה בקרב הראשון שלה בארגון ה-Women Superstars Uncensored) WSU).
למחרת השתתפה בטורניר על אליפות הזוגות של ה-WSU עם מליה הוסקה.
הן ניצחו את ג'נה ולטשה בסבב הראשון, והן הפסידו לרוקסי קוטון ואני סוציאל בסבב השני.
מיס אפריל הקימה צוות ביחד עם ברוק קארטר, וב-7 בפברואר 2009, הן ניצחו את רוקסי קוטון ואני סוציאל והפכו לאלופות הזוגות של ה-WSU.
ב-10 באפריל, מיס אפריל השתתפה בטורניר "J-Cup", ובסבב הראשון, היא ניצחה את רוקסי קוטון, אבל הפסידה לריין בסבב השני.
יום אחרי כן, מיס אפריל והמאמן שלה ג'יי לית'ל ההשתתפו בטורניר השנתי של "מלך ומלכת הזירה" וניצחו בו, לאחר שהם ניצחו את ג'נה ודני דמנטו בגמר.
במאי 2009, מיס אפריל עזבה את WSU ופינתה את מקומה בתור אחת מאלופות הזוגות של WSU.
לאחר שמנדז עזבה את WSU היא חתמה על חוזה עם WWE ונכנסה ל-Florida Championship Wrestling) FCW), ליגת הפיתוח של WWE.
ב-13 באוגוסט מנדז שיחקה בשם אחר אפריל לי, בקרב מרובע שבו סרינה מנצ'יני ניצחה.
בספטמבר מנדז שינתה שוב את שמה -AJ לי.
ב-4 בפברואר 2010, AJ ניצחה את סרינה וזכתה בתואר "מלכת FCW".
AJ השתתפה בטורניר על אליפות הדיוות של FCW, ובסבב הראשון ניצחה את טמינה, ובחצי הגמר הפסידה לסרינה ב-6 ביוני.
מאוחר יותר, AJ זימנה את אלופת הדיוות של ה-FCW, נעמי נייט לקרב על התואר, ושתיהן נלחמו ב-4 ביולי ו-AJ הפסידה בקרב.
לאחר מכן, התקיים קרב משולש בין נעמי, AJ וסרינה על אליפות הדיוות של ה-FCW, שבו נעמי ניצחה.
ב-29 באוגוסט בפרק ה-100 של התוכנית FCW TV התקיים קרב בין AJ לנעמי ובקרב המנצחת תזכה בתואר "מלכת FCW" וגם באליפות הדיוות של ה-FCW, אף אחת לא ניצחה בקרב מכיוון ששתיהן היו מחוץ לזירה יותר מ-10 שניות.
חודש לאחר מכן, AJ הפסידה לנעמי בקרב "לאמברג'יל", שסיים את הפיוד ביניהן.
באמצע נובמבר, AJ הפסידה את התואר "מלכת FCW" לרוזה מנדז.
ב-16 בדצמבר, AJ ניצחה את נעמי והפכה לאלופת הדיוות של FCW, והיא נחשבת לדיווה הראשונה שהחזיקה גם בתואר "מלכת FCW" וגם באליפות הדיוות של ה-FCW.
ב-7 באפריל 2011, AJ הפסידה את האליפות לאקסנה.
ב-31 באוגוסט 2010, AJ הצטרפה לעונה השלישית של NXT, והמתאבק המקצועי שהוצמד אליה היה פרימו.
ב-7 בספטמבר, AJ השתתפה קרב הראשון ב-NXT בקרב זוגות עם פרימו נגד אקסנה וגולדאסט, שבסופו AJ ופרימו ניצחו.
שבוע אחרי זה, AJ ופרימו התחרו בקרב זוגות נוסף מול דולף זיגלר וקייטלין והפסידו.
במהלך שלושת השבועות אחרי זה, AJ ניצחה בקרב את מקסין ועברה שלושה אתגרים.
ב-5 באוקטובר הקהל היה צריך לבחור למי לתת חסינות: ל-AJ או לקייטלין, ובסוף קייטלין קיבלה את החסינות.
במהלך ארבעת השבועות אחרי זה, AJ עברה שני אתגרים, וב-2 בנובמבר ניצלה מהדחה.
במהלך השבועיים אחרי זה, AJ ניצחה את ניקי בלה ואוקסנה, ועברה שני אתגרים, וב-16 בנובמבר זכתה בחסינות.
על אף שניצחה את נעמי ועברה אתגר, AJ הודחה מ-NXT ב-23 בנובמבר.
בגמר NXT, AJ, ברי בלה וניקי בלה ניצחו את אקסנה, מקסין ואלישה פוקס, ואחרי הקרב AJ התנשקה עם פרימו.
ב-27 במאי 2011, AJ השתתפה בקרב הראשון שלה ב-WWE בתוכנית סמאקדאון ביחד עם קייטלין ונטליה הפכה למנג'רית שלהן.
AJ וקייטלין התמודדו במספר קרבות מול אלישה פוקס וטמינה, אך הפסידו להן בכל הקרבות.
הניצחון הראשון של AJ היה ב-10 ביוני בקרב נגד טמינה.
באמצע 2011, התקיים פיוד בין נטליה, קייטלין ו-AJ לאלישה פוקס, טמינה ורוזה מנדז.
ב-5 באוגוסט בסמאקדאון, AJ הפסידה לנטליה בקרב, ואחרי הקרב נטליה תקפה את AJ.
שבוע אחר כך, AJ וקייטלין הפסידו לנטליה ובת' פיניקס בקרב זוגות, והותקפו לאחר הקרב.
במהלך החודשים לאחר מכן, AJ וקייטלין המשיכו להפסיד לנטליה ובת' פיניקס בקרבות רגילים ובקרבות זוגות.
בנובמבר, קייטלין נהייתה עצבנית משום שהיא ו-AJ מפסידות כל הזמן, מה שגרם למתח ביניהן.
מערכות יחסים שונות והמנהלת הכללית של Raw (2011–2013)
בנובמבר 2011, AJ התאהבה בדניאל בריאן.
בדצמבר, בריאן הפך לאלוף העולם במשקל כבד.
AJ אמרה לבריאן שהיא אוהבת אותו והוא לא הגיב.
ב-13 בינואר 2012, AJ ליוותה את בריאן לזירה בקרב נגד ביג שואו על אליפות העולם במשקל כבד.
במהלך הקרב, ביג שואו התנגש בטעות ב-AJ ופצע אותה בצווארה.
ב-3 בפברואר, AJ חזרה והצילה את בריאן מביג שואו כשהיא פצועה מאותו האירוע.
במרץ, בריאן התחיל להתעלל ב-AJ, כשהוא אמר לה לשתוק כשהיא רצתה לדבר וקרא לה כלבה שקרנית בפומבי ואמר שהיא תמיד מסכימה איתו ולמרות זאת, AJ המשיכה לעמוד לצידו של בריאן.
ברסלמניה 28, התקיים קרב על אליפות העולם במשקל כבד בין בריאן לשיימוס.
בקרב, דעתו של בריאן הוסחה, כשהוא רצה מ-AJ "נשיקת מזל טוב", מה שגרם לו להפסיד באליפות העולם במשקל כבד לשיימוס בזמן של 18 שניות.
בריאן האשים את AJ בהפסד שלו ונפרד ממנה.
אחרי זה, AJ התחילה להראות רגשות ליריבים של בריאן: אלוף ה-WWE, CM פאנק וקיין.
באירוע אין דרך החוצה, התקיים קרב משולש על אליפות ה-WWE בין קיין, פאנק ובריאן.
AJ התפרצה לזירה והסיחה את דעתו של קיין, מה שגרם לפאנק לנצח בקרב.
הפיוד בין פאנק לבריאן המשיך גם לאחר הקרב, ולאירוע "כסף בבנק", נקבע קרב על אליפות ה-WWE ביניהם, ובו AJ הייתה השופטת.
ב-2 ביולי, התקיים קרב בין בריאן לפאנק שבו AJ התפרצה לזירה והפילה את שניהם על שולחנות שהיו ליד הזירה.
שבוע אחרי זה, AJ הציעה נישואין לפאנק, ובתור תגובה בריאן הציע ל-AJ נישואין.
אחרי שפאנק אמר ל-AJ שהוא לא מסכים, AJ סטרה לו וגם לבריאן.
באירוע כסף בבנק פאנק ניצח את בריאן בקרב שבו AJ הייתה שופטת.
בתוכנית Raw אחרי האירוע, בריאן הציע ל-AJ נישואין עוד פעם והיא הסכימה.
בפרק ה-1000 של התוכנית Raw, התקיימה החתונה של AJ ובריאן.
כשטקס החופה עמד להסתיים AJ אמרה לבריאן שהיא אמרה כן למישהו אחר, ואז נכנס יושב ראש ומנכ"ל WWE וינס מקמהן, ומינה את AJ למנהלת הכללית של Raw.
ב-30 ביולי, החל יום העבודה הראשון של AJ בתור המנהלת הכללית, והיא שלחה את בריאן לטיפול פסיכולוגי.
מאוחר יותר, היא קבעה קרב בין ג'ון סינה לביג שואו, והמנצח ילחם בפאנק על אליפות ה-WWE באירוע סאמרסלאם.
בגלל שפאנק התפרץ לזירה במהלך הקרב, AJ החליטה לקיים קרב משולש בסאמרסלאם על אליפות ה-WWE בין פאנק, סינה וביג שואו.
AJ המשיכה את הנקמה שלה בבריאן, וכשהוא ביקש ממנה קרב על אליפות ה-AJ ,WWE דחתה את הבקשה שלו ושמה אותו בקרב מול קיין בסאמרסלאם.
במקביל, התחיל פיוד בין AJ לויקי גאררו שטענה ש-AJ לא מתאימה לתפקיד המנהלת הכללית של Raw.
מאוחר יותר גם פול היימן הביע עמדה בקשר לניהול הכללי של Raw.
ב-22 באוקטובר, AJ פרשה מתפקיד המנהלת הכללית, בגלל האשמות שטוענות ש-AJ ניהלה רומן עם אחד המתאבקים בסגל של Raw, ומאוחר יותר ג'ון סינה נחשף בתור המתאבק שניהל רומן בזמן שהיה נשוי לניקי בלה עם AJ.
במהלך השבועות אחרי זה, ויקי גאררו הראתה תמונות וסרטונים שמראים של-AJ וסינה היה רומן.
באירוע סדרת ההישרדות, טמינה סנוקה תקפה את AJ לאחר שהיא הראתה תמונות מביכות של ויקי.
בתוכנית Raw אחרי זה, AJ וסינה התנשקו מול ויקי ודולף זיגלר כדי לתת להם "משהו לדבר עליו".
שבוע אחרי זה, AJ וסינה התנשקו שוב לאחר הקרב שלו עם זיגלר, ואז התחילה ביניהם מערכת יחסים.
ב-3 בדצמבר בתוכנית Raw, AJ ניצחה את טמינה בקרב.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, AJ הפכה לדמות רעה (Heel) לאחר שהפילה את סינה מהסולם וגרמה לו להפסיד לזיגלר.
בתוכנית Raw אחר כך, בערב פרסי הסלאמי AJ זכתה בפרס "נשיקת השנה" עם סינה.
כש-AJ באה לקחת את הפרס, היא התחילה לריב עם ויקי, וכשזיגלר הפריד ביניהם, AJ וזיגלר התנשקו, והתחילה ביניהם מערכת יחסים.
מאוחר יותר באותו ערב, AJ וזיגלר הפסידו בפסילה לסינה וויקי בקרב זוגות, אחרי שביג אי לנגסטון התפרץ לזירה ותקף את סינה.
מאוחר יותר, AJ הצדיקה את המעשים שלה ואמרה שלסינה אכפת אך ורק מעצמו ובגלל שהוא שבר את ליבה, היא עזרה לזיגלר לשבור אותו.
במרץ 2013, התחיל פיוד בין AJ לאקס שלה, דניאל בריאן.
AJ זימנה את אלופי הזוגות של ה-WWE, בריאן וקיין לקרב על האליפות מול לנגסטון וזיגלר באירוע רסלמניה 29, והם הסכימו.
במקביל, AJ התחילה פיוד עם אלופת הדיוות, קייטלין, ו-AJ ניצחה אותה בקרב שהוא לא על האליפות, משום שקייטלין הייתה מחוץ לזירה למשך יותר מ-10 שניות.
מאוחר יותר, AJ וזיגלר הפסידו לבריאן וקייטלין בקרב זוגות, אחרי שקייטלין הצמידה את AJ.
ברסלמניה 29, AJ ליוותה את זיגלר ולנגסטון לזירה בקרב שלהם מול קיין ובריאן, שבו הם הפסידו.
בתוכנית Raw אחרי זה, AJ ולנגסטון ליוו את זיגלר כשהוא פדה את מזוודת "כסף בבנק" וזכה באליפות העולם במשקל כבד אחרי שניצח את אלברטו דל ריו.
ב-22 באפריל 2013, AJ ניצחה בקרב הדחות, שבו המנצחת תילחם בקייטלין על אליפות הדיוות.
במהלך השבועות לאחר מכן, קייטלין קיבלה מכתבים ממעריץ סודי, וב-10 ביוני, AJ נחשפה בתור "המעריץ הסודי" של קייטלין.
באירוע פייבאק, AJ ניצחה את קייטלין והפכה בפעם הראשונה לאלופת הדיוות.
בתוכנית Raw אחרי זה, AJ הותקפה על ידי קייטלין אחרי שחגגה את הזכייה שלה.
באירוע "כסף בבנק" התקיים קרב חוזר על האליפות בין AJ לקייטלין ובו AJ ניצחה.
מאוחר יותר באותו ערב, התקיים קרב על אליפות העולם במשקל כבד בין זיגלר לאלברטו דל ריו, ו-AJ התפרצה לזירה והרביצה לדל ריו עם חגורת אליפות הדיוות, מה שגרם לזיגלר להיפסל ולהפסיד בקרב.
בתוכנית Raw אחר כך, דולף זיגלר נפרד מ-AJ, ובתור נקמה, AJ התפרצה לזירה במהלך קרב חוזר בין אלברטו דל ריו וזיגלר על אליפות העולם במשקל כבד וגרמה לזיגלר להפסיד, ולאחר שדל ריו עזב, ביג אי לנגסטון בא ותקף את זיגלר.
ב-2 באוגוסט 2013, בתוכנית סמאקדאון, התקיים קרב חוזר על אליפות הדיוות בין AJ לקייטלין, שבו ליילה בגדה בקייטלין, מה שגרם לקייטלין להפסיד בקרב.
באירוע סאמרסלאם, קייטלין ודולף זיגלר ניצחו את AJ וביג אי לנגסטון בקרב זוגות, שסיים את הפיוד בין AJ לקייטלין.
ב-26 באוגוסט, AJ התחילה פיוד עם הדיוות שמשתתפות בתוכנית המציאות "Total Divas".
שבוע לאחר מכן, התקיים קרב משולש בין נטליה, נעמי וברי בלה שבו המנצחת תתחרה נגד AJ בקרב על אליפות הדיוות באירוע לילה של אלופים.
במהלך הקרב AJ התפרצה לזירה, ושלוש הדיוות תקפו אותה, מה שגרם לקרב להיעצר.
מכיוון שבקרב לא הייתה מנצחת, באירוע לילה של אלופים, התקיים קרב מרובע על אליפות הדיוות בין AJ, נטליה נעומי וברי בלה, שבסופו AJ ניצחה.
בסוף ספטמבר, טמינה הפכה לשומרת הראש של AJ.
באירוע באטלגראונד, התקיים קרב על אליפות הדיוות בין AJ לברי בלה, ו-AJ ניצחה בו בעזרתה של טמינה.
במהלך הקרב, AJ נפצעה ולקחה חופש כדי להחלים.
באירוע "גיהנום בכלוב", AJ חזרה וניצחה את ברי בלה בקרב על אליפות הדיוות.
באירוע סדרת ההישרדות, התקיים קרב הדחות בין AJ ושש דיוות נוספת לדיוות שמשתתפות ב-Total Divas, והקבוצה של AJ הפסידה בקרב, אחרי שנטליה הדיחה אותה.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות התקיים קרב על אליפות הדיוות בין AJ לנטליה, שבו AJ ניצחה.
ב-8 בינואר 2014, AJ ניצחה את קייטלין בקרב האחרון שלה, שסיים באופן מוחלט את הסכסוך ביניהן.
באמצע ינואר, AJ שברה את השיא של הדיווה מאריס, והפכה לדיווה שהחזיקה באליפות הדיוות במשך הכי הרבה זמן.
באירוע רסלמניה 30, AJ ניצחה בקרב על אליפות הדיוות 13 דיוות אחרות.
בתוכנית Raw אחרי זה, AJ הפסידה את אליפות הדיוות לפייג', אחרי 295 ימים שבהם AJ הייתה אלופת הדיוות.
שבוע אחר כך, AJ הודיעה על פרישה זמנית מה-WWE.
ב-30 ביוני 2014, בתוכנית Raw, AJ חזרה וניצחה את פייג' בקרב חוזר על אליפות הדיוות והפכה בפעם השנייה לאלופת הדיוות.
ב-17 באוגוסט 2014 באירוע סאמרסלאם נקבע קרב בין AJ לפייג' על האליפות ובו AJ הפסידה, וכתוצאה מכך פייג' הפכה להיות אלופת הדיוות בפעם השנייה.
ב-21 בספטמבר 2014, באירוע לילה של אלופים, ניצחה AJ את ניקי בלה ואת פייג' וזכתה באליפות הדיוות בפעם השלישית.
בסדרת ההישרדות 2014, הפסידה מנדז את האליפות לניקי בלה וניסתה לזכות באליפות עוד פעם באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, אך לא הצליחה לעשות זאת מאז.
יום לאחר לילה של אלופים ב-Raw נקבע לה קרב מול ניקי בלה והיא ניצחה אותה.
בתוכנית Main Event נקבע לפייג' קרב מול נעמי, פייג' ניצחה בקרב הזה, ומיד לאחר מכן AJ תקפה את פייג' מאחורה.
שבוע לאחר מכן ב-Raw פייג' הציגה את ה"חברה" החדשה שלה: אלישיה פוקס.
והיא התחרתה מול AJ בקרב שבו אלישיה ניצחה מכיוון ש-AJ קפצה על פוקס ופייג' ומיד לאחר מכן אלישיה ו-AJ חזרו לזירה פייג' תפסה ברגלה של AJ והיא רצתה להחזיר לה, אך אלישיה ביצעה את מהלך הסיום שלה על AJ וכך היא ניצחה.
לאחר שהפסידה פייג' התעללה ב-AJ.
נקבע קרב בין פייג' לבין נעמי, פייג' ניצחה ומיד לאחר מכן AJ באה ורצתה לתקוף את אלישיה ופייג', אבל פייג' ברחה ואלישיה נשארה בזירה והיא הכתה אותה.
ב-Raw נערך קרב זוגות בין פייג' ופוקס לבין AJ ואמה.
פייג' ופוקס ניצחו מכיוון ש-AJ רצתה שאמה תוחלף בידיה, אבל אמה לא נענתה לבקשה והיא החליטה לעזוב את הזירה.
לאחר ההפסד של מנדז לניקי בלה באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, היא לא התמודדה שוב על אליפות הדיוות ולא הופיעה זמן מה ב-WWE.
ב-3 במרץ 2015, חזרה מנדז לזירת ההיאבקות לאחר קרב בין פייג' לניקי בלה.
פייג' ניצחה בקרב כתוצאה מפסילה, כי היא הותקפה על ידי ברי בלה, אחותה של ניקי, אלופת הדיוות.
מנדז חזרה ועזרה לפייג' להילחם בתאומות בלה, וזה הוביל לקרב זוגות בין AJ ופייג' נגד ניקי וברי בלה.
בקרב ניצחו AJ ופייג', לאחר ש-AJ הצליחה להכניע את ניקי בלה ולנצח בקרב.
ב-3 באפריל 2015, הוכרז באתר הרשמי של ה-WWE שמנדז פרשה מהארגון בתור מתאבקת פעילה.
בפרק של SmackDown ב-5 בספטמבר 2025, מנדז, שוב תחת שם הבמה AJ לי, חזרה ל-WWE לאחר יותר מעשר שנות היעדרות, כשהיא מתעמתת ותוקפת את בקי לינץ'.
Black Widow (אלמנה שחורה) - מהלך הכנעה.
AJ נתלית על היריבה שלה ונועלת את רגלה, ידיה וראשה, מה שמקשה על היריבה לזוז ומאלץ אותה להיכנע.
AJ - Shining Wizard מניחה במהירות את רגלה על הברך של היריבה שלה ובועטת בראשה עם הברך של הרגל השנייה.
AJ - Shiranui תופסת את ראשה של היריבה מטפסת על החבל השלישי, קופצת ונוחת על הזירה, מה שגורם ליריבה לקבל מכה חזקה בראש.
AJ- Diving crossbody מטפסת על החבל השלישי וקופצת על היריבה.
AJ - Front dropkick קופצת ובעוטת עם שתי רגליה ביחד ביריבה.
AJ - Guillotine choke כורכת את עצמה סביב היריבה וחונקת אותה.
AJ - Hurricanrana כורכת את רגליה סביב ראשה של היריבה ומורידה אותן בחוזקה על הזירה, מה שגורם ליריבה להתהפך.
AJ - Multiple swinging neckbreakers מניחה את ראשה של היריבה על הכתף שלה ונופלת בחוזקה על הזירה.
AJ - Schoolgirl תופסת את רגליה של היריבה, מפילה אותה ומצמידה אותה כשהיא שוכבת על רגליה.
AJ - Sleeper hold קופצת על גבה של היריבה וחונקת אותה.
AJ - Spin kick מסתובבת ובועטת בראשה של היריבה.
AJ - Tilt-a-whirl headscissors takedown קופצת על היריבה, תופסת את ראשה ונופלת אחורה.
אלופת הדיוות של ה-FCW (פעם אחת)
דורגה במקום התשיעי מבין 50 דיוות (2013)
אלופת הזוגות של ה-WSU (פעם אחת) - עם ברוק קארטר
הקרב הגרוע של השנה - עם אקסנה, אלישיה פוקס, קייטלין, רוזה מנדס וסאמר רה מול קמרון, איווה מארי, ג'וג'ו, נעמי, נטליה, ברי בלה וניקי בלה
אפריל מנדז נישאה למתאבק פיליפ ברוקס (הידוע בשם הבמה "CM פאנק") ב-13 ביוני 2014.
אפריל או'ניל היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה.
דמותה של אפריל או'ניל הופיעה בסדרת המקור של הזיכיון לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #2 בהוצאת מיראז' סטודיו מאוקטובר 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
בסדרת המקור של הזיכיון, הייתה או'ניל מתכנתת מחשבים מוכשרת ועוזרתו של המדען המפורסם, אך חורש-הרע, בוקסר סטוקמן.
כחלק מעבודתה אצל סטוקמן, סייעה או'ניל בתכנות רובוטי ה"מאוסר" שבנה (רובוטים גדולים, הולכי על-שתיים, ללא זרועות אך בעלי מלתעות אימתניות).
לאחר שגילתה כי סטוקמן עושה בהם שימוש כדי לחפור לתוך כספות בנקים, במטרה לשדוד אותן, נמלטה מהמעבדה, כאשר סטוקמן משלח בעקבותיה את הרובוטים שלו, במטרה ללוכדה.