tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבמאי רוב כהן התגלה כמעריץ גדול כאשר הסביר מדוע עשר הדקות הראשונות של סרטו xXx מתרחשות בקונצרט של רמשטיין בפראג.
לדבריו "נראה לי שזה היה ב-1997, הלכתי בהמבורג כשנקלעתי להופעה שלהם [של רמשטיין] כאשר הם רדפו זה אחר זה עם דילדו שמשפריצים פודינג, אפקטי האש וכל זה, זו להקה מטורפת.
הם מאוד תיאטרלים ומלהיבים אבל המוזיקה שלהם מאוד, מאוד טובה וגרמנית היא מאוד מעניינת במונחים של העלאת אנרגיה".
שירים של הלהקה הופיעו במספר סרטים, ביניהם: מורטל קומבט: השמדה (השיר Engel), מטריקס (השיר Du Hast), "טריפל אקס" (XXX) - (השיר Feuer Frei), "כביש אבוד" (השרים "Heirate Mich" ו "Rammstein") ועוד.
כמו כן, בשעשועון הישראלי "החטא ועונשו", שיר הפתיחה של התוכנית היה "Mein Herz Brennt" מהאלבום "Mutter".
בסרט "מדריך הסוטה לאידאולוגיה", מקדיש סלבוי ז'יז'ק פרק ללהקה ולהופעותיה, ומראה קטע מהופעה.
Du Riechst so Gut (את מריחה כל כך טוב)
Du Hast (יש לך [מדבר על נדרי הנישואין בגרמניה])
Du Riechst so Gut '98 (את מריחה כל כך טוב)
Stripped (מעורטל\ת) (גרסת כיסוי של דפש מוד)
!Feuer Frei ("אש חופשייה", כמו הפקודה לירי "אש", או באנגלית: Fire at will)
Mein Teil (החלק שלי, בסלנג - הפין שלי)
Keine Lust (אין חשק/לא בא לי)
Mann Gegen Mann (גבר נגד גבר [כשהכוונה בעצם ליחסים הומוסקסואליים בין גברים])
רמת אביב הוא שמן של מספר שכונות בצפון תל אביב, באזור שמצפון לנחל הירקון.
לפני מלחמת העצמאות שכן בחלקו הדרום-מזרחי של האזור הכפר הערבי שייח' מוניס, אשר תושביו נמלטו במהלך המלחמה.
השכונה נוסדה בשנות ה-50 בעקבות הגירה גדולה של עולים חדשים מארצות מזרח אירופה.
במרוצת השנים המשיכה רמת אביב, שנוסדה מצפון לנחל הירקון, להתפתח צפונה, ומסביבה בין היתר אוניברסיטת תל אביב, מוזיאון ארץ ישראל, מרכז יצחק רבין, מוזיאון הפלמ"ח, בית התפוצות ואולפני הטלוויזיה החינוכית.
סמוך לה התפתחו גם שכונות נוספות, וכן שדה דב, תחנת הכוח רדינג ופארק הירקון.
השכונה נקראה על שם מלון רמת אביב, שנבנה קודם הקמת השכונה מצידו המערבי של כביש החוף על ידי מאוריציו ויטלה, עדה סירני ויהודה ארזי ונפתח ב-1951. גולדה מאיר, שהתגוררה בשכונה, ביקשה ממאוריציו ויטלה לקרוא לשכונה כשם בית המלון, וכך היה מלון רמת אביב ל"מלון שיש לו שכונה".
רמת אביב א' מכונה גם רמת אביב 'הירוקה' או רמת אביב "הישנה".
השכונה נוסדה בשנות ה־50 במסגרת "שיכון עממי", סגנון בנייה שהונהג אז ברחבי הארץ.
ראש עיריית תל אביב-יפו דאז, חיים לבנון, דרש שבמקום ייבנו רק בתים צמודי קרקע, אולם ידה של שרת העבודה, גולדה מאיר, הייתה על העליונה ובמקום נבנו שיכונים.
את השכונה תכנן צוות אדריכלים שבראשו עמדו יצחק פרלשטיין ורוברט בנט.
מרבית המבנים (כ־85%) עלו על הקרקע עד סוף שנות ה־60. אופי השכונה הוא של בתים צמודי קרקע לצד בתים משותפים בני ארבע קומות לכל היותר, שטובלים בריאות ירוקות מטופחות.
בשכונה 11 גני ילדים עירוניים, ארבעה בתי ספר: התיכון 'אליאנס' והיסודיים 'אילנות', 'אלונים' ו'אלומות'.
בשכונה גם פועל מתנ"ס רמת אביב, שבט הצופים 'אביב' וקן של השומר הצעיר.
בשכונה פועלת גם תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו".
נכון לשנת 2018 התגוררו בשכונה 10,170 תושבים.
שטח השכונה הוא 864 דונם, מתוכם 381,751 מ"ר שטחים בנויים, ובהם 3,468 יחידות דיור.
גבולות השכונה הם רחוב איינשטיין מצפון, רחוב חיים לבנון ממזרח ומדרום ודרך נמיר ממערב.
בצידה הצפוני של השכונה שוכן קניון רמת אביב ובמרכזה מרכז ברודצקי.
בשכונה שלושה רחובות ראשיים: חיים לבנון, ברודצקי ורדינג.
גולדה מאיר גרה בשכונה זו בשנים 1959–1978. לאחר מותה ניטעה גינה קטנה ליד ביתה ונקראה על שמה.
בנייתה של שכונת נווה אביבים, הנמצאת מצפון לרמת אביב הירוקה, החלה בשנות ה־60 והואצה בשנות ה־70. תוכניתה העיקרית של השכונה בנויה מארבעה רחובות ראשיים (יהודה הנשיא, רב אשי, טאגור ואופנהיימר) הסוגרים על מרחב ציבורי רחב ידיים באופן משמעותי.
מרחב זה כולל גינה שכונתית גדולה (גן יוסף פוליטי), מרכזים מסחריים, מוסדות חינוך ודת ומרכז ספורט הכולל בריכת שחייה, מדשאות ומגרשי ספורט.
בשכונה שני בתי ספר יסודיים, 'ניצנים' ו'ארזים', בית הספר לחינוך מיוחד 'יחדיו', 'שבט אביב' של הצופים וסניף בני עקיבא 'רמת אביב'.
בעבר היה בשכונה בית ספר יסודי נוסף, 'אלונים'.
ברחוב טאגור נמצא מרכז קניות והסעדה.
שכונת רמת אביב ג' החלה להיבנות במהלך שנות ה־70 מצפון לנווה אביבים.
היא התפתחה בשנות ה־80 וה־90.
השכונה משתרעת על פני כ־1,100 דונם, והשטח הבנוי בה הוא כ־502 דונם, המחולקים למעט יותר מ־4,500 יחידות דיור.
בשכונה בית הספר היסודי "רמת אביב ג'", המרכזים המסחריים "אלרם" ו"שוסטר".
בשכונה פועל שבט "גימל" של תנועת הצופים.
ראשיתה של רמת אביב החדשה ב־1996, ותהליך בנייתה ואכלוסה מוצה עד תומו בראשית 2016. השכונה מאופיינת בבתים משותפים ואין בה צמודי קרקע.
בשכונה בית ספר יסודי, 'אביב', והיא נשענת על מוסדות הבריאות והרווחה של שכונת למד ושל רמת אביב ג'.
עם זאת יש בה שני מרכזי קניות ובהם סופרמרקט, בתי קפה, מספרות ומסעדות.
גבולות השכונה הם דרך נמיר ממזרח, שדרות לוי אשכול ממערב ורחוב איינשטיין מדרום.
רמת אביב גימל היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת אופרת סבון, ששודרה בערוץ 2 בשנים 1995–2000, וזכתה להצלחה רבה.
סדרת הדרמה נוצרה על ידי יואל זילברג והתסריטאי גל פרידמן שיצר את התסריט של הסדרה עבור הזכיינית "טלעד".
הסדרה נקראה על שמה של שכונת מגורים בצפון תל אביב בעלת שם זהה.
שכונת רמת אביב ג' הפכה בסוף שנות התשעים של המאה העשרים לסמל של נהנתנות ורמת חיים גבוהה, בעיקר בגלל סדרת הטלוויזיה הפופולרית.
צולמו שש עונות, אורך חיים גבוה יחסית במונחים של עולם הטלוויזיה בישראל.
את הסדרה ערך יואב זומר.
צילומי הסדרה הופסקו לאחר ירידה בשיעור הרייטינג בעקבות העברתה לשעת שידור שאיננה פריים טיים.
שידורים חוזרים של פרקי הסדרה שודרו בעבר בערוץ 2, בערוץ הוט בידור ישראלי, ומשודרים כעת בערוץ 24.
עלות הפקת כל פרק באותן השנים נחשבה ליקרה ביותר בטלוויזיה בישראל ולערוץ 2 בפרט.
הסדרה כונתה "אופרת הסבון הישראלית הראשונה", כי תכניה היו דומים לאופרות הסבון שהופקו בארצות הברית וחלקן שודרו בישראל החל מראשית שנות התשעים.
אף על פי כן, רמת אביב ג' הייתה אופרת הסבון השנייה שנעשתה בישראל, הראשונה הייתה "זהב של שוטים" בכיכובו של נתי רביץ.
את שיר הנושא לסדרה, "איתך", כתב חיים קינן, הלחין דובי זלצר ושרה הזמרת ליאורה.
זלצר הלחין גם את נעימת הנושא של הסדרה.
ב-1996 יוצרו ושווקו על ידי חברת "עלית" 135 קלפים עם תמונות של כוכבי הסדרה.
הסדרה סובבת את מרכז חייהם של הדמויות בשכונת הפאר "רמת אביב ג", דמויות המפתח בסדרה: שרון לינוביץ, נערה יפה ומפונקת, גולמה על ידי יעל בר זוהר, שהייתה אז אלמונית ובעקבות תפקידה הפכה לאחת הנשים הבולטות בעולם הבידור הישראלי.
אמה של שרון, עידית לינוביץ, ה"ביץ'" הישראלית הראשונה, גולמה על ידי גילת אנקורי.
בעלה של עידית ואביה החורג של שרון הוא מייק לינוביץ' המגולם על ידי שלמה סדן.
ביתו של מייק מנישואין קודמים טלי ובעלה בני עורך הדין עובדים בחברה.
משפחת לינוביץ' היא בעליה של חברת האופנה "אופל", עידית יחד עם אחיה גיא (ברוך דרור) המנהל הבכיר, מנהלים את החברה של אביהם יואל ריבק (גדעון שמר).
סביב הדמויות בחברה מתפתחת מלודרמה של אהבות, שקרים, בגידות וסודות.
שם השחקן שם הדמות תיאור הדמות עונותגילת אנקוריעידית לינוביץ'אמא של שרון, אשתו השנייה של מייק ואמן החורגת של טלי וקארין.
דמותה הופיעה גם בסדרה "תנוחי" ששודרה בשנת 2012.בכל העונותשלמה סדןמייק לינוביץ'אבא של טלי וקארין, בעלה השני של עידית ואביה החורג של שרון.
בעונה החמישית מתברר שיש לו עוד בת בשם יסמין.
הדמות הופיעה גם בסדרה "תנוחי".בכל העונותיעל בר זוהרשרון לינוביץבתה של עידית ובתו החורגת של מייק.
בסוף העונה השישית היא עולה על מטוס במסגרת קורס הטיס שלה שמתברר שנעלם מעל שמי הים.
בסדרה "תנוחי" מסתבר שהיא חיה והיא גרה עם בעלה וילדיה במלדיבים.בכל העונותתמר הנגביטלי פלדבתו של מייק מנישואיו הראשונים, אחותה של קארין, נשואה לבני, עורך הדין של אופל, עד שהשניים מתגרשים וטלי עוזבת בעונה השישית עם קארין.1-5אורי ורדיבני פלדבעלה של טלי.
עורך דין.בכל העונותברוך דרורגיא ריבקאחיה של עידית.
מתאהב באודליה המעצבת החדשה.בכל העונותניר שלמוןדניאל דנאורחבר ילדות של שרון.בכל העונותיונתן קוניאקלאון ארדיטיהמעצב הראשי של אופל.
הומוסקסואל.בכל העונותניצה שאולשלי דנאוראמא של דניאל.
אשתו של נתן.4-5איציק סיידוףנתן דנאוראבא של דניאל.
בעלה של שלי.1-5גבריאלה לואיסליזההעוזרת בבית משפחת לינוביץ'.3-5גלית ברמןקארין לינוביץבתו של מייק מנישואיו הראשונים, ואחותה של טלי.
הייתה בת זוגו של גיא אבל לבסוף נפרדה ממנו.1-2ליאור מילרדיןהחבר הראשון של שרון ממנו נפרדה לאחר שהיא גילתה שהוא בגד בה עם שחר.1-3נועה תשבידפנה מאורמעצבת האופנה של אופל.
הייתה מאהבת של מייק בעונה הראשונה.1-5חדווה פיגנבלט-נוביץ'שחרחברה של שרון וחגית מהלימודים.1-4נועה לביאחגיתהחברה הטובה ביותר של שרון.
בסוף העונה הרביעית נסעה לחו"ל.1-4צ'רלי בוזגלויוני שחם נציג המשקיעים ב"אופל".
ניהל לזמן מה את אופל.
בן זוגה של רונית.1-2גליה סודרירונית שניהמחליפה של קארין ב"אופל".
החפרפרת של שולמן שלא עזרה לו.
בת זוגו של יוני.1-2ענת הרשקושירלינערה הלומדת בכיתה של שרון, חגית, דניאל ושחר.
ניהלה רומן עם דניאל.2-3יהודה לויגיל השותף לשעבר של דניאל בדירה.
ניהל רומן עם שרון.2-3עמי ויינברגדייב לינוביץ'אחיו של מייק ואביה הביולוגי של טלי.
חולה סרטן.עונה שנייהאבי פנינירפ"ק עמיקם חורש'שוטר.
ניהל רומן עם עידית.3-4גת נמירלימורמלצרית שגיא פגש כשהגיע עם דפנה לבית הקפה.
גיא ניצל את לימור וגרר אותה לעבוד ב"אופל" כמעצבת.3-4רבקה דרייפוסרשל ז'אן-מארקהאישה שהביאה לטלי את התינוק שלה עודד כי לא הייתה מסוגלת לגדל אותו.
היא מקבלת אותו בחזרה אחרי שיחה עם ועדת אימוץ.
בסוף עודד חוזר לטלי אחרי שרשל נהיית חולה ומבקשת מבני להביא אותו לטלי.3-4שחר סורקשלומיהבחור ששמר על שרון כשהיא הייתה חטופה.
הוא ניהל איתה רומן אך הם נפרדו מכיוון שהמשיך לעבוד עם צ'יף, הבוס שלו.
אחרי שגנב לאיריס תכשיטים שרון התקשרה למשטרה ועצרו אותו.3-4סער בן יוסףאמיר גורן טכנאי מוצרי חשמל ומורה למתמטיקה.
שכב עם חגית, חברתה של שרון והכניס אותה להיריון, סירב להכיר באבהותו על הילד.
אנס את שירלי2-5שירלי ברנרורדהמזכירה הראשית של אופל שהחליפה את שרה2-5סער מאנהעודד ז'אן-מארקהבן של רשל וגבריאל שטלי אימצה אותו לבקשתה של רשל.3-5שיר אידלסוןמאיהחברתה של שרון שהגיעה מקנדה.
ניהלה רומן עם דניאלעונה שלישיתדוד קיגלרצ'יףהבוס של שלומי3-4ג'ק אדליסטאלכס קלייבורןקניין זר מחו"ל שמשקיע ב"אופל".2-4הראל נוףירדן גילתהחשב החדש ב"אופל".
התאהב בלימור ואחר כך בעידית והטריד אותה מינית ונעצר על ידי השוטר עמיקם חורש.3-4לירון לבאיריסחברתה של שרון.3-6גדעון שמריואל ריבקבעל החברה אבא של עידית וגיא4-6תומר רוסורונן בן יצחקצייר מוכשר שהיה חבר של חגית ואחר כך עזב אותה כדי להיות עם איריס ובהמשך הם נפרדו.4-5גלית גוטמןאודליה ציפורי המעצבת שמחליפה את דפנה ב"אופל".
בעונה השישית ניהלה רומן עם מייק אחרי שנפרדה מגיא אבל בסוף העונה היא וגיא חוזרים להיות יחד.4-6צביקה פורמןגבריאל גידארבן זוגה לשעבר של רשל ואביו של עודד.4-6יואב צוקרתומר ספולנסקיחבר של שרון, סטודנט לרפואה.4-6צחי נויעו"ד פיפו יבלונקהחבר נעורים ועורך דין של מייק.
טיפל בתיק הגירושין של טלי ובני.4-6מיכל ויצמןספיר ידידה של יסמין.
בת זוגו של יריב.עונה שישיתשרון צוראילן גבעון מנהל משרד הפרסום שבו עובדת עידית וניהל איתה רומן סודי.
בנוסף, הוא חבר טוב של מייק.
מתפתח רומן בינה לבין גיא.
בעונה השישית היא נכנסת להיריון ממנו.5-6יעקב גביר כהןשולמןמאפיונר וסוחר סמים.
מהמר עם מייק בקזינו.עונה ראשונהגרגורי טלדנינו עובד של שולמן.
בריון.1-2דבי בסרגליקרגינהמעצבת באופל.1-2מיכה מוריםיובלשוטר שעובד עם עמיקם חורש וחבר טוב שלו.עונה שלישיתגיא רוסאלי דקלבמאי סרט הפרסומת שהשתתפו בו שרון ודין.
הוא עבד ב"אופל" ניהל רומן עם דפנה אבל בגלל גיא הם נפרדו.1-2גליה שפרינגשרההמרכזנית לשעבר באופל.1-2רוני בליץדידי קמינסקי ספק הבגדים ב"אופל".עונה רביעיתדנה אבריששירהדוגמנית ב"אופל".
מתאהבת בגיא.עונה רביעיתאשר סיווןמוטי רזיןבלש וחבר טוב של מייק.
צילם את בני בוגד בטלי עם רשל.עונה רביעיתרולנדה שגרןיאנההמזכירה של עו"ד פיפו.עונה רביעיתטל רינסקימיקהנערה שלומדת עם שרון, איריס וחגית בכיתה.עונה רביעיתדנה קרמרנטעבת זוגו של דניאל.4-5רועי דגןבוס של יסמיןבעל בית הקפה שיסמין ממלצרת אותו.
פיטר את יסמין בעקבות דרישה של מייק.עונה חמישיתמורלי כלבמורליברמן בפאב של דניאל.עונה חמישיתחנן רוזןאושיקבחור אנונימי שאיים על איריס בטלפון.
נתפס בסוף על ידי המשטרה.5-6דודו רוביןאריקחוקר מכס שחקר את פרשת היהלומים ומי ירה ביואל.
גם עזר לגיא לחקור את הפריצה לאופל.5-6תמר נתנאלאבליןבחורה שגיא ועידית שכרו כדי שתפתה את תומר.
נהפכה לבת זוגו של תומר אבל הם נפרדו והיא התחילה לצאת עם דניאל.עונה שישיתלירז מסילתיליאורהדוגמנית ב"אופל".עונה חמישיתשלמה תרשישאבינועםחבר של מייקעונה ראשונהישראל טרייסטמןמירוןעורך דין של מייק ועידית.עונה ראשונהאביטל דיקרסנדרה שוטימזכירתו של בעל החברה יואל ריבק.
בסיס רמשטיין הוא בסיס של חיל האוויר האמריקני ונאט"ו, ליד העיר רמשטיין שבמערב גרמניה.
בבסיס פועלת מפקדת כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, והוא הבסיס המרכזי באזור קייזרסלאוטרן, בו גרים כ-40 אלף אמריקנים.
מרבית הטייסות שמוצבות בו הן טייסות תובלה.
בניית הבסיס, בשטח שהיה בשליטה צרפתית אחרי מלחמת העולם השנייה, החלה בשנת 1951 והושלמה בשנת 1953. הבסיס הורחב לבסיס של ברית נאט"ו בשנת 1957. בשנים 1953–1994 הוצבו בבסיס טייסות קרב, משנת 1971 מוצבות בו טייסות תובלה, ומשנת 1972 פועלת בו מפקדת חיל האוויר האמריקני באירופה.
מטעם נאט"ו מוצבים בבסיס כוחות מקנדה, גרמניה, בריטניה, צרפת, בלגיה, פולין, צ'כיה, נורווגיה, דנמרק והולנד.
ב-28 באוגוסט 1988, במהלך תצוגה אווירית שנערכה בבסיס, שלושה מטוסי אארמקי MB-339 של הפרצ'ה טריקולורי, הצוות האירובטי של חיל האוויר האיטלקי, התנגשו וגרמו למותם של 67 צופים ושלושה טייסים.
הבסיס הוא שער אווירי להובלת פצועים אמריקאים לטיפול בבית החולים הצבאי האמריקאי לנדשטול, הנמצא בקרבתו.
רמת אֲבִישׁוּר היא רמה נמוכה הנמצאת במזרח שפלת יהודה באזור חבל עדולם, וממערב להרי יהודה.
מרבית הרמה מצויה בשטח פארק בריטניה, והיא האזור הגבוה בפארק.
הרמה מצויה בגובה של כ-350 מטרים מעל פני הים.
הרמה מכוסה בחורש ים תיכוני הכולל עצי אלון מצוי, קטלב, שיחי אלת המסטיק, אלה ארצישראלית, בר זית בינוני, לבנה רפואי, אשחר ארצישראלי, לוטם שעיר, לוטם מרווני.
על הרמה נמצאים היישובים נחושה, צפרירים, גבעת ישעיהו ולי-און שריגים.
קרויה על שם אחד מצאצאי יהודה שהתיישב באזור (דברי הימים א ב כט-ל).
השם נמצא גם בשבאית (אבשור).
הוראתו כנראה: האב (כלומר האל) הוא חומה ומחסה.
דומה לו השם התדמורי בלשור.
רמת אביב ג' (מוכרת גם בראשי התיבות רמא"ג) היא שכונה בתל אביב-יפו, אחת משכונות עבר הירקון בצפון מערב העיר.
היא תחומה בין דרך נמיר במערב, שדרות קק"ל ושכונת אפקה מדרום וממזרח, ושטחי חקלאות באזור צומת גלילות ופארק אקולוגי גלילות מצפון.
השכונה משתרעת על פני כ-1,076 דונם, והשטח הבנוי בה הוא כ-573 דונם, מתוכן, 4,554 יחידות דיור.
השכונה מאופיינת באוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה.
השכונה מאופיינת ברבי קומות בין 6 ל-15 קומות ומספר רחובות שבהם בתים פרטיים צמודי קרקע.
בנוסף, בשכונה יש שירותי מסחר וציבור בהיקף נרחב.
זו הייתה השכונה הראשונה בתל אביב בה הוטמנו כל התשתיות מתחת לפני הקרקע.
מרבית שמות הרחובות בשכונה מנציחים את עולי הגרדום.
השכונה התפתחה כחלק מהתפשטותה של שכונת רמת אביב צפונה, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, באזור שלא היה יוקרתי במיוחד עקב ריחוקו ממרכז העיר.
השכונה תוכננה על ידי משרד האדריכלים "יצחק פרלשטין ושות' אדריכלים ובוני ערים" בתחילת שנות ה-70 .הקמת השכונה הייתה חלק מתנופת הבנייה של ממשלת רבין הראשונה, והיא אוכלסה בזוגות צעירים ובזכאים אחרים לדיור, ודירות רבות נרכשו בהגרלה של משרד השיכון.
האינפלציה של ראשית שנות ה-80 סייעה בידי זוגות רבים לשלם בקלות יחסית את המשכנתאות שלקחו, דבר שסייע להפיכת אוכלוסיית השכונה למבוססת במרוצת שנות ה-80. גם התפתחותה העירונית של תל אביב העלתה את קרנן של השכונות הצפוניות ורמת אביב ג' בכללן.
בו בזמן התפתחו השירותים הקהילתיים בשכונה עם התבססותו והתרחבותו של בית הספר היסודי ע"ש ישראל אפשטיין, הקמת שבט צופים בחצר בית הספר (בשנת 1987), אשר זכה מאוחר יותר למתחם משלו והקמת מרכז מסחרי בשם "אלרם", ומאוחר יותר מרכז "שוסטר" לצדו.
התפתחויות אלו הביאו להתגבשותה של השכונה סביב אירועים שכונתיים, כגון מצעד לפידים בחנוכה, טקסים שכונתיים ליום הזיכרון לחללי צה"ל, פסטיבל בשבט הצופים ופורימון.
במהלך שנות ה-90 התרחבה השכונה ועל בנייניה, שעד אז התנשאו רובם לגובה של שש עד שמונה קומות לכל היותר, וכללו דירות של שלושה וארבעה חדרים לרוב, התווספו מגדלי מגורים, שבהם דירות גדולות יחסית.
בשנת 1990 הוקם בשכונה מרכז קהילתי רוזין על ידי קרן תל אביב לפיתוח ונקרא על שם משפחת רוזין ממיאמי, אשר תרמה את הסכום הדרוש להקמתו.
במרכז ספרייה (שהחליפה את הספרייה הניידת העירונית), חוגים ואודיטוריום.
מאוחר יותר הוקם בסמוך למתנ"ס גם מרכז ספורט, ושטחים ריקים בלב השכונה הוכשרו והפכו לגינות.
בשכונה מרכז מסחרי גדול "מרכז שוסטר" לצד מרכזים מסחריים קטנים יותר.
כמו כן בשכונה מספר סניפי בנקים, ייצוג לכל קופות החולים ובהם תחנת בריאות לאם ולילד, סניף דואר ומרכז שיטור קהילתי.
בשכונה מספר גני ילדים ושני בתי ספר יסודיים: בית הספר היסודי רמת אביב ג' ע"ש ישראל אפשטיין, ובית ספר היסודי "בית צורי".
עד שנת 2021, רוב בוגרי בית הספר היסודי רמת אביב ג' המשיכו את לימודיהם בבית הספר התיכון אליאנס ברמת אביב, ומיעוטם למדו בבתי ספר תיכוניים אחרים.
בעיקר בתיכונים הגדולים של הצפון החדש.
בשנת 2021, מנהל החינוך של עיריית תל אביב-יפו החליף את שיוך בית הספר רמת אביב ג', מבית הספר התיכון אליאנס שברמת אביב, לבית הספר תיכונט ע"ש אלתרמן, שנמצא בקריית החינוך.
לפיכך, החל משנת הלימודים תשפ"ב רוב בוגרי בית הספר המשיכו את לימודיהם בבית הספר תיכונט.
כמו כן החל מראשית המאה ה-21 פועל בשכונה בית ספר ברושים, בית ספר אזורי לחינוך מיוחד לתלמידי כיתות ז' עד י"ב.
בשכונה שבט של תנועת הצופים וכן מתנ"ס ובו פעילויות לנוער ולמבוגרים.
החל משנת 1991 פועלת במתנ"ס להקת "השכנים של צ'יץ'", בה הופיעו, בין השאר, נועה תשבי, יעל בר זוהר ויהודה לוי.
בשכונה שני מרכזי ספורט המפעילים בריכה, חוגים ומגרשי טניס ושאר משחקי כדור.
אחד משני מרכזי הספורט, "קאנטרי ג'", מקיים החל משנת 2005 מרוץ בשכונה ובסביבתה.
לשכונה קבוצת טניס שולחן שמתחרה במסגרת הליגה הארצית.
בשכונה עצמה ניתנים שירותי דת שונים על ידי בית חב"ד ברמת אביב ג' המופעל על ידי הרב יהודה ליפש וממוקם במרכז שוסטר.
בעבר פעל בית כנסת בנוסח תימני בשבתות ובחגים במבנה בית הספר היסודי "רמת אביב ג' " אך בשנת 2015, בעקבות תלונות הורי תלמידי בית הספר לעיריית תל אביב, נסגר בית הכנסת.
מצפון לשכונה ממוקם פארק אקולוגי גלילות בו נמצאות מערות אפקה, מערכת מערות קבורה שומרוניות עתיקות.
עד תחילת שנת 2000 עמד בצדה המערבי של השכונה "בית ידלין", שלד חשוף של מבנה בלתי גמור שהיה מיועד להיות בית קופת חולים כללית בשכונה.
השלד שהיה קשור בפרשת ידלין נהרס, ובמקומו נבנו על השטח 6 מגדלי מגורים הנקראים פרויקט "אביב בגימל" של חברת אביב-אוסיף.
מטרים ספורים צפונית לפרויקט המגדלים נבנה על ידי חברת הבנייה א.
דורי מגדל "גימל על הים" ומספר מטרים מערבה נבנה על ידי חברת הבניה "שמשון זליג" מגדל מגורים חדש.
בשנת 2015 החלה בניית בית הכנסת הראשון בשכונה שיהיה במבנה קבוע בצומת הרחובות אליהו חכים ועקיבא ברון.
בשנת 2019 נחנך בית הכנסת, ובהגדרתו משמש לכל עדות ישראל.
במהלך שנות קיומה של השכונה התחוללו בה מספר מאבקים - רובם על רקע של איכות חיי התושבים בשכונה.
במחצית שנות ה-70 ביקשה החברה קדישא להקים בית קברות בשטחים הפתוחים שמצפון לשכונה, כדי להרחיב את עתודות הקבורה לגוש דן.
משמעות הקמת בית הקברות הייתה כי מסעי הלוויות יעברו ברחובות השכונה וכן ירידת ערך דירות לבתים הסמוכים אליו.
כוונה זו עוררה מאבק ציבורי ממושך בהנהגת ועד השכונה הפעיל ומנהלת בית הספר היסודי, נחמה בר כוכבא, שהביא לחתימת הסכם פשרה בשנת 1987 בו חזרה בה החברה קדישא מכוונתה המקורית, ופנתה לפיתוח בית העלמין ירקון.
בסוף שנות ה-90 וראשית שנות ה-2000 התחוללו מספר מאבקי זוטא על אופייה החילוני של השכונה.
נושאי המאבק היה התוכניות להקמתו של מרכז חרדי ובו מקוואות, שלושה בתי כנסת וחדרי לימוד וכן הקמת גן חרדי בשכונה וסגירתו.
במאבקים השונים היו פעילים תושבי השכונה, אנשי שינוי ומרצ, וכן עמותת "עם חופשי".
בשנת 2002 נחשפו ליקויי בטיחות וביטחון במתקן פי גלילות הסמוך לשכונה.
תושבי השכונה חששו כי ליקוי חמור, אשר יגרום לפיצוץ במתקן, יסכן גם את תושבי השכונה.
המאבק השתלב באינטרסים עירוניים הן של תל אביב והן של רמת השרון להמיר את השטח לשכונת מגורים שתבנה מצפון לרמת אביב ג' מחד, ובמאבק כנגד תוכניות אלו לשימור ערכי טבע באזור, בכללם מערות אפקה, עמק גלילות וגבעות הכורכר באזור מאידך.
על רקע זה התחולל מאבק משפטי ששיאו בעתירה לבג"ץ שכוונתה הייתה לחייב את סגירת המתקן.
ביולי 2002 נדחתה העתירה, אולם בינואר 2003 החליטה מועצת מקרקעי ישראל על סגירת האתר.
פינוי האתר החל בצורה מדורגת אולם לאחר התפוצצות מטען מתחת למשאית סולר שתדלקה באתר הואץ הפינוי, אשר הושלם ביוני 2004.
רמת אביב ג' בתרבות וסטריאוטיפים
בין השנים 1995 ל-2000 שודרה בערוץ 2 אופרת סבון בשם "רמת אביב גימל" שזכתה לפופולריות רבה.
הסדרה פרסמה את השכונה, אך יצרה לה תדמית של נהנתנות ורמת חיים גבוהה.
וגם, עקב הסדרה השכונה הפכה לאחת מהיקרות והמבוקשות בתל אביב.
הסטריאוטיפ חודד על ידי פוליטיקאים מחוגים שונים שניסו להשתמש בתדמית השכונה לצרכיהם.
רמשייד (בגרמנית Remscheid) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבצפון גרמניה.
העיר נוסדה במאה ה-12 אך נותרה ישוב קטן עד המאה ה-19, כאשר אז, בעקבות הגידול וההתפתחות של חבל הרוהר, גדלה ונוסדה בה תעשיית ייצור מכונות.
ב-31 ביולי 1943 העיר כמעט והושמדה כליל בעקבות הפצצה בריטית שיצרה סופת אש.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-250 יהודים.
בשנת 1874 בעיר הוקמה חברת Vaillant Group.
עד היום היא נמצאת בבעלות משפחת המייסדים וגדלה לחברה בינלאומית שמעסיקה 15 אלף עובדים ברחבי העולם.
כיום בעיר 4 רבעים - רמשייד הישנה, רמשייד הדרומית, לנפ ולוטרינגהאוזן.
רמת אוֹרְדוֹס או גם מדבר אורדוס (בסינית: 鄂尔多斯沙漠; בפין-יין: È'ěrduōsī Shāmò) היא אזור מדברי וערבתי השוכן על רמה בדרום האזור האוטונומי של מונגוליה הפנימית של סין, ששטחו בערך 90,650 קמ"ר, ומרכזו סביב קו אורך 109° מזרח וקו רוחב 39° צפון.
הרמה מחולקת לשני מדבריות: מדבר קוּבּוּצִ'י (库布其沙漠, בפין-יין:.Kùbùqí Shāmò) בצפון, המדבר השביעי בגודלו בסין, ומדבר מָאוֹ-ווּסוּ (毛乌素沙漠, בפין-יין: .Máowūsù Shāmò) בדרום, המדבר השמיני בגודלו בסין.
רמת אורדוס מוקפת כמעט כולה על ידי הלולאה הגדולה של הנהר הצהוב (חְוָאנְג חֶה) במערב, בצפון ובמזרח.
רכסי הרים מפרידים בין האורדוס למדבר גובי מצפון וממזרח לנהר הצהוב.
שרשרות ההרים המפרידות בין האורדוס למרכז גובי בצפון הלולאה הגדולה בנהר הצהוב הן קארא-נארין-אולה, השאיטנולה והרי יִין, המחוברים לקצה הדרומי של הרי שינגן.
בדרום ובמזרח מפרידה החומה הגדולה של סין בין האורדוס לאדמות הלס הפוריות.
האורדוס מתפרש על חלקה הדרומי של האזור האוטונומי של מונגוליה הפנימית, וכן על חלקים מהישות האוטונומית נינגשיה, והמחוזות שאאנשי וגאנסו.
רמת אורדוס מהווה אזור ביניים בין הרי הימלאיה הגבוהים לבין השפלות של מזרח סין.
גובהה הממוצע 1,200 מטרים מעל פני הים, כאשר כלפי דרום מתנשאת הרמה לגובה של מעל ל-1,500 מטרים, ובמערב, לאורך הגדה הימנית של הנהר הצהוב, הרי ארבוס או ארביסו, המתנשאים כ-900 מטרים מעל לערבה, מקשרים בין הרי חֶלָאן שָׁאן להרי יין.
האזור משופע באגמים מלוחים ונחלי אכזב.
חלקה הצפוני של הלולאה הגדולה של הנהר הצהוב מכוסה בחולות של הנהר קוזופצ'י, רצף של דיונות שגובהן בין 12 ל-15 מטרים.
בחלק מהמקומות מתקרבות דיונות חול אלו אל הנהר הצהוב, ובמקומות אחרים מפרידה בינן לבין הנהר רצועה של חול מעורב בחרסית המסתיימת במצוק תלול 15 מטרים ולעיתים 30 מטרים מעל הנהר.
בהמשך חוצות דיונות החול את הנהר הצהוב אל גדתו השמאלית, שם הן חרוצות על ידי ערוצים של נהרות שחרבו.
שלשלת הרי יין, המשתרעים מקו האורך 108° ועד 112° מזרח בצפון הלולאה הגדולה של הנהר הצהוב, מאופיינים בטבע ואקלים אלפיניים, והם שונים מרכסי הרים אחרים בדרום מזרח מונגוליה בכך שהם משופעים במים ובצמחייה.
באחד מרכסי ההרים, המוני-אולה, שאורכו 113 קילומטרים ורוחבו קרוב ל-32 קילומטרים, מגיע גובהם ל-2,200 מטרים עד 2,600 מטרים כשמדרונותיהם תלולים וחרוצים בקניונים מבותרים ועמקים צרים.
מדבר קובוצ'י הוא חלק מהרמה.
האקלים באורדוס מאופיין על ידי חורפים קרים ויבשים וקיצים חמים ולחים.
כמות הגשמים הממוצעת ברמת אורדוס נעה בין 200 מ"מ לשנה במערב ל-450 מ"מ במזרח, כשרוב הגשם יורד במהלך סופות רעמים מיוני עד ספטמבר.
אם כי קיים שוני ניכר בין שנה לשנה ובצורת היא תופעה תכופה באזור.
בינואר יורדות הטמפרטורות לממוצע שבין 13- ל-10°- ורוחות קרות עזות נושבות מהצפון ומהמערב.
על פי ההגדרה של הקרן העולמית לשימור חיות הבר הצמחייה של אזור האורדוס שייכת לביומה "שטחי דשא ושיחים הרריים" ("montane grasslands and shrublands").
בין דיונות החול בצפון צומחים שיחים כדוגמת Hedysarum scoparium (מהסוג משנצת בתת-המשפחה פרפרניים) או Calligonum arborescens (מהסוג שבטוט במשפחה ארכוביתיים) בקבוצות מפוזרות.
רצועת החול והחרסית המפרידה בין דיונות החול מהנהר הצהוב במקומות מסוימים מנומרת בתלוליות קטנות (בגובה של עד 1.2 מטרים), רובם מכוסים במין של לענה (Artemisia campestris) ושיחים מהסוג Caragana, וכאן גם צומח אחד הצמחים האופייניים ביותר לאזור האורדוס, שוש סיני (Glycyrrhiza uralensis), צמח חשוב ברפואה הסינית.
בגדה השמאלית של הנהר הצהוב, באזורים השטוחים שבין ערוצי הנחלים היבשים צומחים על התלוליות המרובות (שגובהן נע מ-9 ס"מ ל-1.8 מטרים) שיחי ימלוח תמים (Nitraria schoberi) וזוגן השיח.
כלפי דרום, מצויה צמחייה דלילה של סבך שיחים.
חורשות עצים משגשגות לאורך שולי הנהר.
בהרי יין מתחילים היערות בגבהים של 1,600 מטרים ופרחי בר מסוגים רבים גדלים בשפע בקיץ, אם כי הם נעדרים צבעים בולטים.
שושלת הרים זו שבגבול האורדוס מצטיינת גם בשפע רב של בעלי חיים בייחוד עופות.
מיני עופות נדירים מקננים באגמים המלוחים של האורדוס, בהם מין נדיר של שחף (Larus relictus), שהאורדוס הוא בית לכרבע מהאוכלוסייה העולמית שלו.
מצבם הנוכחי של היונקים הגדולים באזור אינו ברור.
בעבר שכנו באזור בעלי חיים כדוגמת גמל דו-דבשתי, נמר השלג, אייל פרז'וואלסקי וסוס פרז'וואלסקי.
בשנת 2008 הובחנה נדידה של פראים לאזורים המאוכלסים פחות שבגבול עם מונגוליה.
האדם ישב את האורדוס עוד בתקופה הפלאוליתית העליונה.
בסָאלָאווּסוּ נתגלה שלד אדם המכונה "אדם אורדוס" המתוארך בין 50,00 ל-35,000 שנים לפני זמננו.
מתקופה זו נמצאו להבי אבן שאורכם מגיע ל-15 ס"מ.
בג'וּקָאיגוֹאוּ שבאורדוס נתגלה אתר קבורה גדול המתוארך בין השנים 2200 לפנה"ס ל-1700 לפנה"ס (סוף תקופת האבן החדשה, תחילת תקופת הברונזה).
על פי האגדה היה האורדוס מקורם של העמים הטורקים.
נוודים מגדלי סוסים שכנו באזור במשך מאות רבות של שנים.
החל במאה השישית לפנה"ס השתלטו על האזור שבטי השיונגנו.
במהלך מרד דונגאן של 1869 התרוקן האזור מתושבים.
האזור היה מדברי במהלך בסוף עידן הקרח (לפני 13,000 עד 10,000 שנים).
במהלך שינוי האקלים בהולוקן (לפני 9,000 עד 6,000 שנים) דחקו גשמי המונסון, שהגיעו אז אל רמות הלס של צפון סין, את המדבר בחזרה עד הנהר הצהוב.
בתקופה המודרנית גרם המחסור בגשמים לחזרה לתנאי מדבר.
עם זאת, הנזק הכבד ביותר לסביבה נגרם על ידי הפעילות במסגרת התנועות הפוליטיות שיסד מאו דזה-דונג: הזינוק הגדול קדימה ומהפכת התרבות, שבמהלכן הושמדה הצמחייה בקו הדק המפריד בין מדבריות קוּבּוּצִ'י ומָאוֹווּסוּ.
הלחץ שגרם האכלוס הגובר והגידול שחל באוכלוסיית הצאן הזיקה עוד יותר לסביבה עד לנקודת אל-חזור, וכתוצאה מכך התחברו שני המדבריות בסופו של דבר בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונוצר מדבר רציף, "מדבר אורדוס".
על פי נתוני 1989 התגוררו ברמת אורדוס כ-1.2 מיליון איש, שמתוכם 88% היו סינים (כלומר בני הקבוצה האתנית של ההאן) ורק 12% מונגולים.
83% מהאוכלוסייה התגוררה באזורים הכפריים ו-17% בערים.
הקרקע של רמת אורדוס היא תערובת של חרסית וחול, ועקב כך, ניתן להשתמש בה לחקלאות.
איכות הקרקע נפגעה בשל התהליכים הפוליטיים שתוארו בפסקה הקודמת שבהם 20% מאזורי המרעה הפכו לאדמה חקלאית.
עיקר השטח החקלאי מרוכז סביב נאות המדבר, ושאר השטח משמש למרעה כבשים ועזים.
אבל רעיה מופרזת של עזים גרמה לנזק בלתי הפיך לצמחייה ויחד עם הגידול באוכלוסייה האנושית, הגידול בכמות הצאן והשינויים הטבעיים בכמות הגשמים הובילו לסחף גדל של הקרקע הבלתי מיוצבת וקרקעות הלס ולמדבור.
יש באזור מרבצים גדולים של סודה לכביסה אותם כורים באופן אינטנסיבי.
רַמְתַ'נִיֶה הוא כפר נטוש במרכז רמת הגולן, כ-10 קילומטרים ממזרח לקצרין.
הכפר היה מיושב לסירוגין בתקופות שונות, ומהמאה ה-19 ישבו בו בני העדה הצ'רקסית, עד עזיבתם במהלך מלחמת ששת הימים.
בסוף המאה ה-19 נעשה בו אחד הניסיונות הראשונים להתיישבות יהודית ברמת הגולן.
הכפר נמצא על כיפה שגובהה 831 מטר מעל פני הים, ובתיו בנויים אבני בזלת.
מדרום לו נמצאת כיפה נוספת בגובה 826 מ', הקרויה תל א-רמת'ניה, וכלולה באדמות הכפר.
באזור הכפר מצויים 11 מקורות מים אולם שניים מהם שימשו את תושבי הכפר - בירכת א-רמתניה למרגלותיו במזרח והמעיין עין א-רמתניה שמצפון לו.
כחצי קילומטר דרומית-מזרחית לכפר נתגלו שרידים ארכאולוגיים רבים המשויכים לתקופה הרומית והביזנטית.
חלק מבתי הכפר אף שרדו במקומם מאז התקופה הביזנטית, ואחד מהם שימש כנראה כנסייה.
בין הממצאים: כתובת עם המספר 850 בספרות רומיות, אשר לפי הספירה הסלבקית מתייחסת לשנת 538 לספירת הנוצרים; כתובות ביוונית, צלבים ודמויות בעלי חיים.
ככל הנראה ננטש היישוב הביזנטי עם הכיבוש המוסלמי של האזור בשנת 636, מאז היישוב יושב וננטש לסירוגין בעיקר על ידי שבטים בדווים נוודים.
בשלב כלשהו לפני סוף המאה ה-19, יושב הכפר על ידי צ'רקסים.
בשנת 1885 רכשה אגודת "חברת בית יהודה", שבה פעלו אישים כמשה פעליקסון ושמואל שולמאן, 15 אלף דונם מאדמות הכפר, וכ-35 משפחות יהודיות עלו לכפר והשתכנו בכמה מבתיו.
בחורף 1885 זרעו המתיישבים את האדמות יחד עם החקלאים בני הכפר, אך רק מספר קטן של גברים נשאר בכפר כדי לעבד את האדמות, בשל המחסור במבני מגורים.
כעבור זמן מה הסתבר שעסקת רכישת הקרקעות אינה חוקית, היא בוטלה בטרם הושלמה, והמתיישבים עזבו את המקום ב-1887. כמה מהם היו בין מקימי המושבה בני יהודה בביר א-שכום שבדרום הגולן.
זכרם של מתיישבי רמת'ניה היהודים מונצח כיום בשמו של הר בני צפת שברכס בשנית, כ-3 ק"מ מצפון-מזרח לכפר ושל מאגר בני צפת, כקילומטר ממזרח לכפר.
רמרו היא עיירה קטנה בת 386 תושבים (נכון לשנת: 2009) הנמצאת במחוז אוב בחבל גראנד אסט, קנטון רמרו שבצרפת.
עד למסע הצלב השני חיו יהודים ברמרו, ואף חיו בה גדולי תורה כגון בעלי התוספות רבי מאיר מרמרו, ובניו רבנו תם ורשב"ם.
כאמור רמרו היא עיירה קטנה, שגודל אוכלוסייתה נע בין 3 ל-4 מאות נפש.
בטבלה, תוצאות מפקדים שנערכו ממחצית המאה ה-20 לערך.
רמת א-תיה , או מדבר א-תיה, היא רמה גירנית רחבת ידיים במרכז חצי האי סיני.
מבחינה מורפולוגית מהווה רמת א-תיה המשך של המישורים הגדולים של החלק הצפוני מזרחי של מרכז סיני, אף שהיא נבדלת מהם בכך שהיא חרוצה בערוצי נחלים עמוקים יחסית ובכך שבחלקים ממנה, בעיקר המערביים, קיימים ריכוזים של מקורות מים.
גבולה הצפוני של רמת א-תיה אינו ברור ויש המרחיבים את תחומה וכוללים בה את כל מישורי מרכז סיני ועד לשוליים הדרומיים של הר הנגב.
עם זאת, הגבול המקובל הוא תווי דרב אל-חג' (דרך החוגגים) החוצה את מרכז סיני ממעבר המיתלה, דרך נח'ל ועד ראס א-נקב הסמוך לאילת.
גבולה הדרומי של הרמה הוא חד וברור; זהו מצוק א-תיה (ג'בל א-תיה) שאורכו הוא עשרות קילומטרים וגובהו היחסי מעל מישורי הרמה הוא כ-300-400 מטר.
הגבול המערבי הוא קו המצוק הסמוך למישור החוף של מפרץ סואץ.
מצוק זה איננו רצוף והוא נקטע על ידי הנחלים היורדים מהרמה אל הים ויוצרים בחלק מהמקומות קניונים עמוקים.
הגבול המזרחי הוא קו המגע שבין הרמה הגירנית ובין אזור חוף מפרץ אילת המורכב מאבן חול ומסלעי יסוד.
קו זה נמצא כ-10-15 קילומטר מהחוף ואיננו ברור לכל אורכו.
אופייה הכללי של רמת א-תיה הוא במה גירנית שטוחה ומישורית בעלת שיפוע מתון מדרום לצפון.
שיאי הרמה נמצאים בדרומה; ג'בל א-ד'לל (1,606 מטר) וראס ג'נינה (1,626 מטר), וסמוכים למצוק א-תיה.
הרמה מורכבת בעיקר מסלעי גיר וחוואר מ"תצורת ציחור" (גיל קוניאק) וכוללת גבעות משאר רבות של קירטון מתקופת סנון.
תופעת נוף בולטת היא הרי המשאר המצויים בייחוד בחלקים המערביים והדרומיים של הרמה.
הנחלים במערב רמת א-תיה מתחתרים בקווי שבר ויוצרים קניונים.
הבולטים שבהם: ואדי פוקיה, ואדי א-שאלאלה וואדי אבו ג'עדה.
נחלים אלו מתחתרים בתחילת דרכם בסלעי גיר מתצורת ציחור, לאחר מכן בסלעי גיר מתצורת גרופית ולעיתים הם אף מעמיקים ומגיעים להתחתרות באבן חול מעידן הקרטיקון התחתון.
שפכיהם נמצאים במישור החוף של מפרץ סואץ.
ההתחתרות בתצורת גרופית יוצרת במקרים רבים בריכות בקניונים ואלו אוגרים מי שיטפונות ומי נביעות במשך זמן רב ומהווים מקור מים לאוכלוסייה ולמקנה.
רמת אהרן היא שכונה במזרח בני ברק.
תשתיות לשכונה הוכנו על ידי עירית בני ברק בשנת 1967. בנייני עזרת תורה בשכונה נחנכו בספטמבר 1969. בסוף שנת 1970 היו בשכונה כ-160 יחידות דיור.
השכונה הוקמה בשנות ה-70 על ידי תנועת צעירי אגודת ישראל, והיא נקראת על שם הרב אהרן קוטלר.
רוב בתי השכונה נבנו על ידי הקבלן ישראל אדלר.
גבולות השכונה: רחוב כהנמן ממערב, שיכון ה' מצפון ושיכון ההסתדרות מדרום.
בשנות ה-80 נבנתה ממזרחה שכונת אור החיים, החוצצת בין רמת אהרן לכביש 4.
רב השכונה היה הרב נסים קרליץ עד לפטירתו בכ"ב תשרי ה'תש"פ.
אחריו נתמנה חתנו הרב מנדל לובין.
בקצה הדרומי מזרחי של השכונה שוכן בית החולים מעיני הישועה.
מתחם הווילות בשכונה הוא אחד האזורים היוקרתיים בבני ברק.
חלק מרחובות השכונה קרויים על שם תנאים: שמעון הצדיק, רבי מאיר, בן עזאי, בן זומא, רבן גמליאל ורבי חייא.
כמו כן הונצחו בשמות רחובות השכונה מנהיגי אגודת ישראל הרב זלמן סורוצקין, יעקב רוזנהיים ויצחק מאיר הכהן לוין.
בשכונה התגורר הרב רפאל ברוך טולדנו, ולאחר פטירתו נקרא על שמו הרחוב הסמוך לביתו.
רמת אטימות IP (וגם דרגת IP או קוד IP) היא סיווג של מידת ההגנה והאטימות של מכשיר מסוים מפני חלקיקים (אבק) ומפני מים.
הסיווג מורכב מצמד האותיות האנגליות IP ומשתי ספרות, המוגדרות על ידי תקן IEC 60529 של הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה.
הספרה הראשונה מסווגת את מידת האטימות לאבק לפי התקן, והספרה שנייה מסווגת את מידת האטימות למים לפי התקן.
לדוגמה, מכשיר שדורג כ-IP67 עמד בבדיקת אטימות לכניסת אבק קל, ועמד בבדיקת הטבלה במים בעומק 1 מטר למשך 30 דקות.
גרסת 2013 של התקן מוגדרת כסיווג של רמת ההגנה, שמספק המארז של מכשיר חשמלי, אשר המתח הנקוב שלו אינו עולה על 72.5 קילו-וולט.
גרסאות קודמות של התקן כללו גם ספרה שלישית, אשר סיווגה את עמידותו של המכשיר לפגיעה מכנית (מכה או נפילה).
הספרות נעו בין 1 (עמיד לפגיעה בעוצמה של 0.225 ג'אול) ל-9 (עמיד לפגיעה בעוצמה של 20 ג'אול).
הגרסה העדכנית של תקן IEC 60529 לא כוללת סיווג שכזה, והוא כיום מופיע תחת תקן נפרד, EN 62262 וקודי IK, שאינם תואמים לספרות שהיו נהוגות בתקן IEC 60529. לדוגמה, סיווג IK10 עדכני דומה לסיווג IPxx9, מפני ששניהם מייצגים עוצמה של 20 ג'אול, אך תוך שימוש בשיטות בדיקה שונות.
על פי מכון התקנים הישראלי, תקן ישראלי 60529 זהה לתקן של IEC מ-2013 ובא במקום ת"י 981 שבוטל בסוף ינואר 2015.
רמת אלחנן היא שכונה במזרחה של העיר בני ברק.
נקראת על שמו של הרב אלחנן וסרמן שנרצח בשואה.
רבה של השכונה הוא הרב יצחק זילברשטיין.
השכונה הוקמה בשנת תשל"ו 1976 על ידי הסתדרות צעירי אגודת ישראל שהקימה גם את שכונת רמת אהרן הסמוכה מספר שנים קודם לכן.
בתחילת הקמתה של השכונה, סבבו אותה שיכון ההסתדרות מצפון שמרכזו היה ברחוב מצדה שבמשך השנים שונה שמו לרחוב אשל אברהם, ושיכון צה"ל ממערב, אוכלוסיות פחות דתיות, בחלוף השנים עזבו אוכלוסיות אלה את העיר.
וכיום האוכלוסייה בה חרדית מגוונת.
בית הכנסת בשכונה יוצא דופן, במבנה אחד שוכנים בתי כנסת בארבעה נוסחים שונים.
בית הכנסת "המרכזי" בנוסח אשכנז, "קהל חסידים" שרבו הוא הרב יהודה סילמן.
בית כנסת ספרדי בנוסח עדות המזרח רבו הוא הרב מסעוד בן שמעון, ובית כנסת תימני.
הרב הראשי שלמה משה עמאר היה תושב השכונה במשך עשרות שנים.
גבולות השכונה הם רחוב השומר (הרב כהנמן) במערב, כביש גהה במזרח, ואזורים תעשייתיים ומבני ציבור מצפון ומדרום.
במזרח השכונה יש את פארק החי - גן חיות של העיר, שהכניסה אליו היא ללא תשלום.
בקצה המזרחי צפוני, שוכנים הבניין הראשי של עזר מציון והמרכז הרפואי מעיני הישועה.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה רמת אלחנן היא השכונה הענייה ביותר בישראל.
בשכונה ישנם שני בתי ספר לבנות.
האחד כללי והאחר חסידי, ושלושה תלמודי תורה, לבנים "אהל תורה" לילדי השכונה, ותלמודי תורה של חסידויות צאנז וסלונים, וכן ישיבה לבעלי תשובה "שערי תשובה וחיים".
הסופר משה מיכאל צורן מוציא עלון חודשי בשם "קול ברמה" מסיפורי ומהווי השכונה ומדבריו של הרב זילברשטיין.
חלק מאותם סיפורים הועתקו לספרים טובך יביעו, עלינו לשבח ועוד.
המפעל הוקם ב־1967 ביוזמת ממשלת ישראל לפיתוח ומתן תעסוקה לתושבי הנגב.
בשנת 1975 פותח במפעל רכב סיור משוריין מדגם רב"י, רכב רב תכליתי בעיקר לצורכי סיור.
המשקל הנמוך אפשר הטסה, הסקה ואף הצנחה של הכלי במטוסי ומסוקי התובלה של חיל האוויר בהם היסעור וההרקולס.
בשנת 1979 הושק רכב סיור משוריין מדגם "ראם".
בשנת 1983 הוקם מפעל נוסף במתחם רמת"א – ממת"א (מבנים מרוכבים תעשייה אווירית).
המפעל מתכנן ומייצר מבנים לכלי טיס מחומרים מרוכבים וממתכת, ומשמש כקבלן משנה עיקרי ליצור מטוסי המנהלים של התעשייה האווירית.
בין השאר ייצר את הגאי הכיוון למטוסי F-15 ו־F-16, חלקי מבנה למטוסי הנוסעים בואינג 777 ובואינג 787 ומבנים מרוכבים למסוקים.
בשנת 1986 ייצר המפעל עבור משטרת ישראל את ספינת הסיור "שפירית", למטרת סיור הצלה בכנרת.
בשנת 1989 נחתם הסכם לאספקת 400 מגובים (התקן הנדסי המותקן על רכב קרבי משוריין כגון טנקים, נגמ"שים וציוד מכני הנדסי שתפקידו לפלס דרך נקייה ממוקשים, ולאפשר לכלי רכב אחרים לנסוע בעקבותיו) לחיל הנחתים של ארצות הברית.
בשנת 1989 ביקשה התעשייה האווירית להפוך את רמת"א לחברה בת נפרדת לקראת הפרטתה והודיעה לעובדי המפעל כי הם יעסקו על ידי חברה חדשה בשם "רמת"א בע"מ".
העובדים טענו כי המהלך מהווה הפרה של ההסכם הקיבוצי שלהם דבר שהוביל לסכסוך עבודה.
הסתדרות העובדים ביקשה להמשיך ולהכיר בעובדים, גם לאחר העברת המפעל לחברה החדשה, כעובדי התעשייה האווירית אך ב־1996 בית הדין הארצי לעבודה קבע, שעם מכירת המפעל, החברה זכאית להעביר גם את עובדי המפעל, ולהפוך אותם לעובדי הבעלים החדשים בניגוד לרצונם ומבלי שיוכלו למנוע זאת אלא בהתפטרות.
ההסתדרות עתרה לבג"ץ, בבקשה לבטל את פסק הדין.
ב־2004 קבע בג"ץ כי העובדים יכולים לסרב לעבור למעמד של עובדים בחברת הבת החדשה.
בשנת 2003 החל המפעל לייצר ערכות מיגון לדחפורי די–9 של צה"ל מדגם CAT D9R, אחרי שהועדף על פני התעשייה הצבאית שייצרה את ערכות המיגון לדגמי D9L ו־D9N.
בעקבות ההצלחה של המיגון במהלך האינתיפאדה השנייה מכרה רמת"א ערכות מיגון לדחפורים גם לצבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית.
באוקטובר 2018 פרסמה התעשייה האווירית שזכתה במכרז להסבת דחפורי D9 לתצורת "פנדה" – דחפור אוטונומי בלתי מאויש.
בנובמבר 2018 הודיעה התעשייה האווירית שכחלק מתוכנית התייעלות נשקלת האפשרות להפסיק את פעילות ייצור ספינות קרב במפעל, או למכור אותה.
במהלך 2019, החלה התעשייה האווירית להסב את מפעל רמת"א למפעל שייצר מערכות לחימה מתקדמות ללוחמת יבשה, ביניהם רכבים רובוטיים, מערכות מכ"ם יבשתיות לשיבוש רחפנים ולהגנת גבולות.
המפעל המחודש עבר להיות חלק מחברת אלתא מערכות, שבסיסה באשדוד.
עד להשלמת הקמת המפעל החדש באתר, הפעילות במפעל הקיים תהיה רק יצור ספינות דבורה.
באפריל 2021 החל מפעל רמת"א באספקת רכב שטח מדגם ZMAG לצה"ל, וביוני 2022 התקבלה במפעל הזמנה גדולה ממשרד הביטחון לכלי רכב אלה.
ייצור והרכבה של כלי שיט: ספינות סיור ותקיפה מהירות, כאשר מוצר הדגל הוא הסופר–דבורה סימן 3.
בשנת 1993 החל מפעל רמת"א לפעול בתחום התחבורה המסילתית, זאת בעקבות הסכם רכש גומלין לייצור והרכבת מכלולים רכבתיים לקרונועים מדגם IC3 עם חברת סקנדיה (ABB Scandia) הדנית (החברה נקנתה מאוחר יותר על ידי חברת אדטרנץ–Adtranz, שבעצמה נקנתה על ידי חברת בומברדיה).
אחר כך, בין השנים 1999 ל־2004, בוצעו במפעל עבודות גמר ב־93 קרונות דו־קומתיים מסוג בומברדיה דאבל דק קוץ' שסופקו לרכבת ישראל.
ב־2004 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין בומברדיה לרמתא לייצור משותף של 86 קרונות דו־קומתיים עבור רכבת ישראל, עם אופצייה להגדלת ההזמנה לכ־500 קרונות.
לצורך הפרויקט הורחב המפעל בהשקעה של כ־10 מיליון דולר, רמת"א הכשיר, במפעלי בומברדיה באירופה, כוח אדם לעבודה בפרויקט ולעובדי רמת"א הצטרפו למשך כשנה שלמה כ־15 טכנאים ומהנדסים של חברת בומברדיה מחו"ל.
רמת איוואנילי או רמת איבאנילי היא רמה בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 10 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום), ורוחבה של הרמה 7.5 קילומטרים.
הרמה מתנשאת לגובה של 1,350 מטרים מעל פני הים (בפסגת סטארגל).
הרמה נקראת על שם היישוב איוואנילי במחוז גברובו, שבצפון בולגריה.
רמת אוורולווה או רמת אברולבה היא רמה המכוסה בעיקרה קרח, בחוף המזרחי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הרמה מתנשאת לגובה של 1,100 מטרים מעל פני הים.
אורכה של הרמה 7.3 קילומטרים בכיוון צפון-דרום, ממפרץ היל ועד קרחון סבטובראצ'נה; ורוחבה של הרמה 7.3 קילומטרים בכיוון מזרח-מערב, בין נקודת מיטשל ועד לאוכף דוריונס (המחבר את הרמה למישור טאראן שבהרי סטריבוג).
המדרונות הצפוניים והמזרחיים של הרמה תלולים, ובשל כך אינם מכוסים קרח.
הרמה נקראת על שם מתקופת ימי הביניים של הר בדרום מזרח בולגריה.
רמת אלגר היא רמה, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הרמה מתנשאת לגובה של 1,900 מטרים מעל פני הים.
הרמה ממוקמת בין מעבר טאפטס (שמצפון לה), לבין קרחון סאליבן (שמדרום לה).
הרמה התגלתה ומופתה באופן חלקי לראשונה מן האוויר, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937.
הרמה מופתה מחדש בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
הרמה צולמה על ידי לוויני לנדסט של ארצות הברית בפברואר 1975.
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הרמה נקראת על שמו של המלחין האנגלי סר אדוארד אלגר; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
רמשן לילי (שם מדעי: Nyctalus noctula) הוא מין של עטלף קטן ממדים ומגושם ממשפחת נשפוניים.
הוא מצוי בצפון אפריקה ומזרחה עד יפן.
רמשן לילי הוא עטלף מגושם במקצת.
צפיר קצר, האצבע החמישית בכנף קצרה מאוד, אורכה כמעט כאורך העצם השלישית או הרביעית של הפיסה.
חרטומו רחב ומורחב בחלקו העליון.
הפרווה קצרה, אפרפרה- חומה בגב ובהירה בגחון.
אורך הרגל הוא 5.7 ס"מ, זנבו באורך 4.5 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן הוא 6 מ"מ, ואורך כף רגלו הוא 1.1 ס"מ, לפי המידות של ארבעה פרטים מלבנון.
הוא טורף חרקים גדולים יחסית, כגון חיפושיות, תוך כדי מעוף, ומעופף בגבהים במהירות של 50 קמ"ש.
בעת מנוחה משמיע קולות בתדירות 11 -18 אלף תנודות בשנייה, שנועדו כנראה למשיכת נקבות.
תדירות קולות הניווט היא 18- 20 תנודות בשנייה.
שימוש בקוטלי חרקים בשטחים חקלאיים וביקורי מטיילים במערות, הם גורמי צמצום של אתרי משכן, רבייה וחריפה.
באירופה הרמשן הלילי מוגדר בסכנת הכחדה.
השם המדעי של הסוג בא מיוונית nyktalos= מנומנם.
השם בלטינית הוא noctula= לילי.
ככל הנראה, בישראל הרמשן הלילי נמצא בעמק הירדן העליון, בגליל העליון, בגולן ובחרמון.
באירופה מוגדר כחיה שנמצאת בסיכון, שכן האוכלוסייה יורדת בגלל איבוד מקורות מזון.
בעבר הרמשן הלילי היה שכיח ביריחו ובעמק החולה.
המין מצוי בצפון אפריקה, באזור הפליארקטי באירופה ומזרחה ליפן.
הרמשן הלילי בוחר ללון בחורים שבגזעי עץ עתיקים, בניגוד לרוב העטלפים בישראל הלנים במערות.
בשל פיתוח מוגבר מתמעטים בארצנו העצים העתיקים ובתוך כך החורים המשמשים לעטלפים מקומות לינה.
לכן הוצבו בעבורם בשמורת הטבע עין אפק תיבות משכן מרופדות ברשת פלסטיק המאפשרות לעטלף אחיזה קלה, והן מהוות משכן חלופי לחורים שבעצים העתיקים.
המין היה קיים בארץ אך לא נצפה עד שנות השמונים.
עיקר שטח התפוצה של המין בישראל משתרע על פני שטח של כ-1,000 קמ"ר, וכנראה, תפוצתו בישראל גדלה בשנים האחרונות.
ההזדווגות בסתיו, והנקבות שומרות את הזרע בצינור הביצים כל החורף.
הגור מגיע לממדי בוגר בגיל 6–7 שבועות.
רמת אנדרסון היא רמה הררית שטוחה, מכוסה שלג, במזרח הרי בוש, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 13 קילומטרים; רוחבה של הרמה 11 קילומטרים; גובהה של הרמה עולה על 2,400 מטרים מעל פני הים.
הרמה ממוקמת בין הר בנט והר באטרז.
הר בויד ממוקם בחלקה הצפוני של רמת אנדרסון.
הרמה ההררית התגלתה וצולמה מהאוויר ב-16 בפברואר 1947, בטיסה של צי ארצות הברית במסגרת "מבצע קפיצה לגובה".
ההר נקרא על שמו של לוטננט ג'ורג' ה.
Anderson), מצי ארצות הברית, שהיה הטייס בטיסה מספר 8, שהתקיימה באותו היום - מתחנת אמריקה הקטנה, אל הקוטב הדרומי, ובחזרה.
רמקולים אלחוטיים הם רמקולים המקבלים אותות שמע באמצעות גלי תדר רדיו (RF) ולא באמצעות כבלי שמע.
שני התקנים הפופולריים ביותר התומכים בשידור שמע לרמקולים אלחוטיים, כוללים וריאציה של IEEE 802.11, בעוד שאחרים תלויים בבלוטות', כדי לשדר נתוני שמע לרמקול המקבל.
רמקולים אלחוטיים מורכבים משתי יחידות: יחידת רמקולים ראשית המשלבת את הרמקול עצמו עם מקלט RF, ויחידת משדר RF.
המשדר מתחבר לפלט השמע של כל התקני שמע כמו ציוד Hi-Fi, טלוויזיות, מחשבים, נגני MP3 וכו'.
בדרך כלל משתמשים בתקע RCA כדי להשיג זאת.
המקלט ממוקם במקום בו המאזין מעוניין שהצליל יהיה, ומספק את החופש להזיז את הרמקולים האלחוטיים ללא צורך בכבלים.
יחידת המקלט / הרמקול מכילה בדרך כלל מגבר להגברת אות השמע לרמקול; הוא מופעל באמצעות סוללות או באמצעות שקע חשמלי AC.
טווח תדר האותות המשמש רמקולים אלחוטיים זהה בדרך כלל לזה המשמש טלפונים אלחוטיים – 900 מגה-הרץ.
אות ה-RF יכול לחצות קירות, רצפות או תקרות.
רוב היצרנים טוענים שהאות משדר בטווח של 50 עד 100 מטר.
רמקולים אלחוטיים רבים כוללים ערוצי שידור משתנים שניתן להגדיר באמצעות ידית כוונון כדי להתגבר על הפרעות RF פוטנציאליות עם התקנים אלחוטיים סמוכים אחרים, כגון טלפונים אלחוטיים או צגי תינוקות.
רמקולים אלחוטיים מסוימים משתמשים בתדר 2.4 GHz.
מספר הרמקולים יכול להשתנות: בעוד שדגמי כניסה מוגבלים לרמקול בודד, דגמים משוכללים יותר יכולים להציע שניים, ובכך לשחזר צליל סטריאו.
כמה רמקולים אלחוטיים מוסיפים רדיאטור פסיבי לשיפור ההעתקה בתדרים נמוכים ולהשגת צליל עמוק יותר.
דגמים אחרונים בדרך כלל משתמשים ב-Bluetooth 4.0 או אפילו ב-Bluetooth 5, ולרמקולים אלחוטיים יש בדרך כלל טווח של 10 מטרים.
מכשירי Bluetooth משתמשים בתדר תקשורת רדיו כך שההתקנים לא צריכים להיות בקו ראייה זה עם זה.
חלק מהרמקולים עשויים ליהנות ממערכת ה-NFC כדי להקל על ההתאמה עם מכשיר המקור.
רמקולים אלחוטיים משתמשים בסוללות נטענות להפעלה.
זמן ההפעלה של הרמקול לפני טעינתו הוא בדרך כלל 6 שעות.
דגמים עם סוללות חזקות יותר יכולים להחזיק מעמד עד 10 שעות ויותר.
כמעט כל הרמקולים האלחוטיים פועלים על סוללות נטענות שאינן ניתנות להחלפה, כך שאורך החיים של הרמקולים הללו הוא זה של הסוללות שלהם.
הרמשן (שם מדעי: Nyctalus) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת הנשפוניים, ובו 8 מינים, שחיים באירואסיה ואפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1825 על ידי הזואולוג האנגלי תומאס אדוארד בודיץ' והוא קרוב מבחינה גנטית לעטלפונים הזעירים.
משמעות שמו המדעי הוא "עטלף ישנוני".
הרמשן חי ביערות, ניזון מחרקים מעופפים ופעיל בשעות הלילה.
הרמשן מתאפיין בגוף כבד ומוצק, בראש קצר ומעוגל ובכנפיים צרות במיוחד.
הגולגולת שלו פחוסה וחרוטית, עם חרטום קצר ורחב.
הלוע שטוח עם בלוטות נפוחות בצדדיו.
אוזניו העגולות רחבות למדי עם דשי עור בולטים בבסיס, והצפירים זעירים וכמעט שאינם נראים.
האף גדול, רחב ונפוח והעיניים קטנטנות.
השפתיים גדולות ועבות, והשיניים חזקות ומפותחות עם ניבים גדולים.
כנף הזנב רחבה, והזנב הדק ארוך יחסית ומשתרע מעבר לכנף הזנב הסובבת אותו.
הרמשן גדול יחסית לקרוביו העטלפונים: אורך הראש והגוף 51–103 מ"מ, אורך הזרוע 35–70 מ"מ ואורך הזנב 31–74 מ"מ; משקלו 6–74 גרם ומוטת כנפיו 26–46 ס"מ.
הפרווה של הרמשן קצרה, צפופה ומבריקה, והיא משתרעת מעט לעבר הכנפיים.
צבעה הכללי נע בין חום זהוב לחום אוכרה, חום אפרורי, חום ערמוני, בז' או אדמדם, כשאזור הכתפיים והמצח נוטים להיות כהים בדרך כלל.
הכנפיים, הפנים והאוזניים בצבע שחור מבריק, שחור פיח מלוכלך או חום כהה.
סביב הצוואר והעורף, יש לרמשן צווארון שיער עבה שבולט בעיקר כשהוא מתגונן או מאיים.
הרמשנים מצויים בעיקר באזור הפלארקטי המשתרע על אירופה, אסיה וצפון אפריקה.
באירופה, הם נפוצים בכל היבשת, כמו גם באיים הבריטים באיים האזורים, בקורסיקה ודרום סקנדינביה.
באפריקה הם מצויים בעיקר לאורך קו החוף.
באסיה, הם נפוצים לאורך מערב, מרכז ומזרח היבשת, כולל הודו-סין, אנטוליה, תת-היבשת ההודית, יפן, טאיוואן וחצי האי הקוריאני; יש אוכלוסיות מבודדות גם בלבנון, ישראל, קפריסין ועומאן.
בית הגידול של הסוג מגוון למדי וכולל בעיקר יער מחטני, יער נשיר וחורש ים-תיכוני, ובמידה פחותה גם סוואנה, יער גשם ממוזג, יער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער עננים ומדברות קרים.
הרמשן מבלה את שעות היום במבנים נטושים וחללי עצים בבדידות או בקבוצות קטנות-בינוניות.
הוא יוצא לפעילות בשעות הערב המוקדמות, ותר אחר מזון מעל חופת היער בגובה רב.
שיא הפעילות מתרחשת בשקיעה ולפני הזריחה, ומסונכרת עם פעילות פריטי הטרף שלו.
הרמשן טס במהירות גבוהה יחסית (כ-50 קמ"ש), שבאה על חשבון יכולות התמרון שלו; מסיבה זאת, הוא ממעט לחפש מזון בסביבה סבוכה עמוסת עצמים.
מרבית הרמשנים ניזונים בעיקר מחרקים גדולים, בפרט חיפושיות ועשים.
המינים הגדולים בסוג ידועים בכך שהם מגוונים את תזונם בבשר, וצדים מכרסמים קטנים או ציפורי שיר דוגמת חרגולן, ירגזי ואדום-חזה.
הרמשן מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ונחשב לעטלף קולני למדי שמשמיע קולות המזכירים ציוצי ציפורים.
לקראת החורף, חלק מהרמשנים בוחרים לנדוד דרומה לאזורים חמים, וחלק נשארים במקום ונכנסים לתרדמת חורף.
בדרך כלל, הנקבות הן אלה שנודדות והזכרים נשארים במקום.
הנקבות מקימות מושבות המוניות של עד 1,000-400 פרטים בהן הן ממליטות ומגדלות את הגורים.
הרבייה מתרחשת בסוף הקיץ או באביב, וכל זכר מקים בשטחו הרמון שמכיל עד 9 נקבות.
הרמשנית ממליטה שגר של 1–3 גורים לאחר היריון של 50–70 יום והם גדלים במהירות.
הנקבות עשויות להתרבות כבר בגיל 3 חודשים, בעוד שהזכרים מתרבים רק מגיל 15 חודשים.
תוחלת החיים של הרמשן עד 8 שנים.
רמקין (נקראת גם ראמקין; בצרפתית: Ramequin) היא קערה קטנה העשויה מפלסטיק, נירוסטה, חרסינה או זכוכית, המשמשת לבישול ולהגשת מנות שונות.
צורתה של הקערה היא לרוב עגולה, אך ניתן למצוא את הרמקין גם בצורת פרחים, לבבות וכוכבים.
הקערה נועדה, בדרך כלל, לשמש ככלי נגד אש וטמפרטורות גבוהות, משום שהיא משמשת לעיתים קרובות בתנורים, או במקרה של קרם ברולה, חשופה לאש.
המונח נגזר מהרמקין הצרפתי, מאכל על בסיס גבינה או בשר הנאפה בתבנית קטנה.
המונח הצרפתי נגזר מהרמקן ההולנדי, מאכל העשוי מבשר איל ופירושו הוא טוסט או בשר טחון קלוי.
עם קיבולת רגילה של כ-50–250 מיליליטר, הרמקין משמשת בדרך כלל להכנה והגשה של מנות אישיות ממגוון מנות.
המאכלים בהם משתמשים הכי הרבה ברמקין הם קרם ברולה, מרק בצל צרפתי, עוגת שוקולד, מנטה, גבינות או ביצים, מקרוני וגבינה, לזניה, שרימפס, גלידה, סופלה, קוקוסים אפויים וצדפות.
הרמקין משמשת גם להגשת קישוטים ותבלינים לצד מנה ראשונה.
רמת אנדי היא רמה בצפון-מזרח צ'אד, במחוזות צ'אד ו המוכרת כאתר מורשת עולמית.
הרמה נחשבת לחלק מרכס מסיב אנדי המשתרע בצ'אד.
הרמה עשויה אבן חול ושוכנת באמצע הסהרה, העוברת תהליכי סחיפה מרוחות ושינויי טמפרטורה.
התיישבות ציידים-לקטים באזור זה התרחשה לפי ההערכה לפני כ-7,000 שנים ו-3,000 שנים לאחר מכן הגיעו לאזור רועים - נוודים.
אזור אנדי ידוע במקבץ גדול של אמנות סלע המתארת בעיקר בקר, שכן לבעלי חיים אלו הייתה משמעות כלכלית, סביבתית ותרבותית מרכזית.
אמנות זו מתוארכת לפני כמעט 7,000 שנה.
כיום קיימות שתי קבוצות נוודים למחצה, בעיקר בני דת האסלאם, להן כפרי קבע באנדי במהלך החודשים הגשומים.
הנוודים עוברים דרך האזור בעונה היבשה.
הם מסתמכים על עדרי הגמלים, חמורים, כבשים ועזים כדי לשרוד.
שטחה של רמת אנדי כ-60,000 קילומטרים רבועים והנקודה הגבוהה ביותר בה היא הר באסו, כ-1,450 מטרים מעל גובה פני הים.
המסיב מורכב מאבן חול על בסיס גרניט מהפרקמבריון.
ברמת אנדי ישנם לפחות עשרים מעיינות שנתיים או שנתיים למחצה, גלטות (אגמים מדבריים) ואגמים, אך לעיתים רחוקות מגיע אורכם ליותר מכמה עשרות מטרים בעונה היבשה.
היא נחשבת לחלק מסוואנת השיטה הסאהלית, המשתרעת לרוחב כל היבשת שהכילה בעבר מינים רבים של פרסתנים שאוכלוסייתם הצטמצמה.
בנוף יש מבנים גאולוגיים, הכוללים מגדלים, עמודים, גשרים וקשתות טבעיות, המהווים אטרקציות תיירותיות.
חלק ניכר מהחול שנמצא בסהרה נובע מהיווצרות אבק במשולש טיבסטי-אנדי.
קיימות עדויות לשינויי אקלים שהתרחשו החל מכ-8,000 שנה לפני זמננו, אז אזור סוואנה שבו ירדו בממוצע שנתי כ-250 מילימטרים גשם, ועד לממוצע שנתי של כ-150 מילימטרים גשם בסביבות כ-1,500 שנים לאחר מכן.
בסביבות 2,700 לפני הספירה היה הממוצע השנתי כ-50 מילימטרים, בדומה לכמות המשקעים הנצפית כיום.
מונסונים נפוצים באזור, והם מייצרים בסביבות 50–150 מילימטרים של גשם בשנה.
אסונות טבע אלו יוצרים תערובת מגוונת של צמחייה באזור.
במהלך חודשי החורף, המשקעים מאפשרים לחות רבה יותר באדמה הדקה, עם נגר נמוך יותר.
באזור הדרומי של ההרים יש גם אקלים צפון-סהאלי עם כמויות גדולות יותר של משקעים בין החודשים מאי לספטמבר.
כמות הגשמים כפופה לאזור ההתכנסות הבין-טרופי (ITCZ).
האתר התווסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בפברואר 2016, לאחר מחלוקות לגבי השטח שיכלל באתר המורשת.
שני אזורי מנהל וכמה כפרים היו צריכים להגיע להסכמה אם הם חלק מאתר המורשת העולמית.
בינואר 2019 הוגדר על ידי ממשלת צ'אד שטח של כ-50,000 קמ"ר, חלק גדול מרמת אנדי, כשמורת הטבע והתרבות של אנדי.
הכרזת אתר המורשת העולמית הועילה לצ'אד במשיכת תיירות לאזור, אך בסופו של דבר צמצמה ממשלת צ'אד את השטח המוגן על מנת לאפשר חיפושי נפט.
בין תושבי רמת אנדי קיים אי-שוויון ניכר בהכנסות, וניצול מאגרי הנפט התת-קרקעיים אפשר חלוקה מחדש של העושר.
משערים שקיים חוזה שותפות בין המדינה לחברות חיפושי נפט וחכירה פרטית של קרקעות, בשל השטח המוקטן המוגן על ידי אונסק"ו.
כתוצאה מפעילות תעשיית הנפט באזור התרחשו דליפות נפט שזיהמו את מי התהום, דליפות כימיקלים והפחתה באיכות האוויר.
בתחילת 2018 קיבל על עצמו ארגון (שמושבו ביוהנסבורג) את ניהול האזור,בשותפות עם ממשלת צ'אד.
בכוונת הארגון לשפר את תשתית הפארק, לחקור את הפוטנציאל לתיירות, להגביר תמיכה בנוף ולתרום לצרכים של התושבים המקומיים.
האיחוד האירופי תרם 4.7 מיליון אירו לפארקים אפריקאים, ומפעל הפיס ההולנדי נתן כ-3 מיליון אירו במשך שלוש שנים לארגון זה.
הבנק העולמי המליץ לממשלת צ'אד על תוכנית ניהול וחלוקה מחדש של הכנסות הנפט, שקובעת כי "70% מהכנסות הנפט הישירות יוקצו למגזרים בעדיפות, 15% להשקעות ציבוריות, 5% למחוזות בהן מופק הנפט, ו-10% לדורות הבאים." עם זאת, ממשלת צ'אד ספגה ביקורת על כך שלא עמדה בתוכנית.
ברמה קיים מאגר מים גדול המאפשר אוסף עשיר של בעלי חיים.
ישנם לפחות 185 מינים מתועדים של עופות נודדים שעוברים דרך רמת אנדי.
בעלי חיים נוספים הם התנין המערב-אפריקני, הידוע גם בשם תנין המדבר, שהתקיים בעבר ברחבי הסהרה ב.
מאפיין בולט של אוכלוסיית תנינים זו הוא הגמדות, שהתפתחה עקב בידודם, והפכה אותם ליוצאי דופן (אוכלוסיות אחרות ששרדו נמצאות או נמצאו במאוריטניה ובאלג'יריה).
הם קיימים רק בכמה בריכות בקניוני נהרות באזור, למשל, ב, ונמצאים בסכנת הכחדה.
גם האריות האחרונים (תת-המין המערב אפריקאי) של הסהרה שרדו ברמה עד שנכחדו בשנות ה-40 עקב שימוש מוגבר בקרקע וציד.
סביר להניח שכל ראמי סהרה וה ששרדו בטבע יימצאו באזורים הנידחים של רמת אנדי.