tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-AllMusic קיבל המיני-אלבום דירוג של שנים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
The London Sessions הוא אלבומה ה-12 של הזמרת מרי ג'יי בלייג', אשר יצא ב-24 בנובמבר 2014 על ידי קפיטול רקורדס ו-Matriarch רקורדס.
כחודש לפניי יציאתו האלבום הודלף לאינטרנט.
מגזין בילבורד כינה את האלבום כ"מעולה" וכהאלבום הטוב ביותר שלה מאז אלבומה The Breakthrough משנת 2005.
ב-23 בספטמבר הופיעה בלייג' עם השירים "Right Now" ו-"Therapy" בתוכנית "Later...
יומיים לאחר מכן היא הופיעה בפסטיבל מטעם iTunes עם 3 שירים מהאלבום.
כחודש לאחר מכן קטע מהשיר "Therapy" הושמע בתוכנית האנטומיה של גריי כחודשיים לאחר מכן הופיעה בלייג' בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית עם השיר "Therapy" ומספר פרקים לאחר מכן גם השירים "Not Loving You" ו-"Long Hard Look" נכללו בסדרה.
בנוסף לביצועים החיים בטלוויזיה בליגי' הוציאה גם סרט דוקו אודות הקלטות האלבום בו הזמינה מבקרים ואנשי תקשורת לצפות בו בהקרנה פרטית באוקטובר.
ב-6 בנובמבר הוזמנה בלייג' להופיע בבית הלבן למען חיילים, שם הופיעה עם השיר "When You're Gone".
בלייג' המשיכה עם סדרת ההופעות החיות וכשבוע לאחר מכן הופיעה בתוכנית "Ellen DeGeneres Show" עם Right Now.
בחודש שלאחר מכן הופיעה בתוכנית "The Tonight Show starring Jimmy Fallow" עם "Therapy" ויום למחרת חגגה את שחרור האלבום באירוע של iHeart Radio, שם הופיעה עם מספר שירים מהאלבום.
בנוסף באותו חודש הופיעה באירוע חג מולד של הגראמי עם "When You're Gone".
The Mamas (בעברית: האימהות) הוא הרכב מוזיקלי שוודי-אמריקני שבו שלוש חברות: אשלי היינס, לולו למוט ודינה יונס מאנה.
ההרכב הוקם באופן מלאכותי לצורכי המלודיפסטיבלן לשנת 2019 והמשיך לפעול באופן עצמאי גם לאחריו.
ב-7 במרץ 2020 זכו The Mamas במלודיפסטיבלן לשנת 2020 ונבחרו לייצג את שוודיה באירוויזיון.
ב-2019 הוקמה להקת The Mamas לצורך קולות ליווי לג'ון לונדוויק עם שירו "Too Late For Love" במלודיפסטיבלן.
לונדוויק ו-The Mamas זכו בתחרות ונסעו יחד לייצג את שוודיה באירוויזיון לשנת 2019 שבתל אביב, ישראל.
הם סיימו במקום החמישי בגמר הגדול.
בסוף שנת 2019 נודע כי The Mamas (בלי חברת הלהקה הרביעית פאריס רניטה) יחזרו למלודיפסטיבלן, הפעם עם סינגל משלהן בשם "Move".
הן הופיעו בחצי הגמר הראשון ב-1 בפברואר 2020 בלינשפינג וממנו העפילו ישירות לגמר.
ב-7 במרץ 2020 זכו בגמר מלודיפסטיבלן 2020 עם נקודה הפרש על הזמרת דוטר עם שירה "Bulletproof", נקודה שזיכתה אותן בזכות לייצג את שוודיה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
תחרות האירוויזיון בוטלה באותה שנה, עקב מגפת הקורונה, לכן הלהקה לא השתתפה בתחרות.
ב-2021 הלהקה השתתפה שוב במלודיפסטיבלן, הפעם עם השיר "In The Middle", איתו סיימו במקום השלישי.
The Makings of Me (בעברית: התיקונים שלי) הוא אלבומה החמישי של הזמרת מוניקה, אשר יצא ב-3 באוקטובר 2006 על ידי ג'יי רקורדס בארצות הברית.
מבחינה מוזיקלית האלבום מכיל מוזיקת היפ-הופ, גוספל ושירים הדומים בסגנונם לשירים מאלבומה הקודם.
מוניקה אמרה כי אלבום זה הוא סוג של המשך לאלבומה הקודם והמטרה שלה הוא שישמע אינטימי כמו אלבומה הקודם ודומה לו מוזיקלית.
על האלבום עבדו מספר רב של מפיקים, חלקם מפיקים שעבדו איתה על אלבומיה הקודמים כמו מיסי אליוט, ג'רמיין דופרי ובראיין מייקל קוקס לצד מפיקים חדשים כמו דה אנדרדוגס, טאנק ושון גרט.
האלבום קיבל ברובו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר שיבחו את הביצועים הקוליים של מוניקה וטענו כי האלבום "תוספת ראויה לקטלוג שלה".
הרבה מהביקורות החיוביות היו כלפי סינגל הבכורה של האלבום "Everytime tha Beat Drop" אשר מבקרים רבים שיבחו אותו על הפקתו ועל השפעותיו המוזיקליות.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-8 בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ ובכך הפך לאלבום הראשון שלה שעושה זאת.
הוא מכר 93 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ובכך הפך לאלבומה הראשון של הזמרת שלא מכר מעל 100 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו במדינה מאז אלבום הבכורה שלה והיה גם לאלבום הראשון שלה שלא הגיע לעמד פלטינה במדינה.
הוא נכנס למקום ה-48 בארצות הברית ובכך הפך לשיר היחידי מהאלבום שנכנס למצעד האמריקאי.
לאחר מכן יצאו הסינגלים "A Dozen Roses (You Remind Me)" ו-"Sideline Ho" אשר נכשלו גם בשאר העולם וגם הסינגל הרביעי מהאלבום.
בתגובה לחוסר הצלחת האלבום ושיריו, מוניקה טענה כי מה שהוביל לכך היה חוסר בקידום האלבום ושיריו.
האלבום קיבל מועמדות לפרס אלבום ה-R&B/נשמה הנשי הטוב ביותר בטקס פרסי הנשמה.
האלבום יצא לאור מחדש באפריל 2007 וכלל רינגטונים לשיר "The First Night", רקעים בחינם לטלפון, וכרטיס למופע שלה.
The Long Play (בעברית: הַמַּחֲזֶה הָאָרֹךְ) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה.
הוא יצא לאור ב-11 בנובמבר 1985, בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבפינלנד.
במרץ 1985, הוציאה סנדרה את הסינגל המוביל מתוך האלבום "", שתיפקד גם בתור הסינגל השלישי במהלך הקריירה המוזיקלית שלה.
השיר הפך ללהיט בין-לאומי, תוך שכבש את פסגות המצעדים שבשוודיה, שווייץ, הולנד, אוסטריה, ופסגות מצעדים במדינות נוספות.
בהמשך לכך, הוציאה את השיר "In the Heat of the Night", כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השני במצעד שבשוודיה ושווייץ, תוך שקיבל את מעמד הכסף בצרפת.
לבסוף, יצא האלבום עצמו בנובמבר 1985. הוא זכה לתשומת לב רבה מהציבור בעקבות הצלחת שני הסינגלים הראשונים מתוכו.
בינואר 1986, יצא לאור הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום "Little Girl", שזכה להצלחה נאה בגרמניה, שווייץ, ובמדינות נוספות.
The Long Play ביסס את מעמדה של סנדרה בסצנת הפופ.
בגרמניה זכה האלבום להצלחה רבה כאשר נכנס למקום השנים-עשר במצעד האלבומים של המדינה, תוך שדורג כאלבום השישים המצליח ביותר במדינה בשנת 1986. לבסוף, העניק איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (BVMI) את תואר הזהב לאלבום על מכירות של למעלה מ-250,000 עותקים במדינה.
בשוודיה זכה האלבום להצלחה גם כן, כאשר נכנס למקום השני במצעד האלבומים הרשמי של המדינה.
אזורהסמכהיחידות שהוסמכו/מכירותגרמניה (BVMI)זהב250,000^יוון (IFPI Greece)פלטינה100,000^נורווגיה (IFPI Norway)פלטינה50,000*פינלנד (Musiikkituottajat)פלטינה59,176צרפת (SNEP)זהב100,000*שוודיה (GLF)פלטינה100,000^שווייץ (IFPI Switzerland)פלטינה50,000^* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד.^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםקטלוגכלל העולם11 בנובמבר 1985תקליטוירג'יןתקליטורקלטת שמע1992תקליטור077778696827
"The Long And Winding Road" (בעברית: "הדרך הארוכה והמתפתלת") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס מתוך אלבומם האחרון, "Let It Be" שיצא לאור ב-1970. השיר נכתב על ידי פול מקרטני והקרדיט ניתן ללנון-מקרטני.
עם הוצאתו כסינגל במאי 1970, חודש לאחר פירוק הביטלס, הוא הפך ללהיט ה-20 והאחרון של הלהקה במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית.
ההקלטה העיקרית של השיר התקיימה בינואר 1969 והציגה עיבוד מוזיקלי דליל.
כאשר הכין את ההקלטות הללו לקראת יציאתן באפריל 1970, המפיק פיל ספקטור הוסיף תזמורות ומקהלות.
השינויים של ספקטור הכעיסו את מקרטני עד כדי כך שכאשר האחרון התייחס בבג"ץ הבריטי בהתפרקותם של הביטלס, הוא ציין את הטיפול ב-"The Long And Winding Road" כאחת משש סיבות להתפרקות הביטלס.
ספקטור, מצדו, טען כי מקרטני צבוע, מפני שזאת הגרסה שבה הוא משתמש בהופעות עד היום.
Naked", אלבום הכולל גרסאות מינימליסטיות יותר של שירי "Let It Be".
הגרסה של "The Long And Winding Road", שמופיעה גם בסרט "Let It Be", אינה כוללת את התוספות של ספקטור, ובמקומם יש גיטרה של ג'ורג' האריסון, ואורגן של בילי פרסטון שלא נכללו בגרסה המקורית.
בנוסף, הגרסה מהאלבום המקורי נכללה באנתולוגיה של הביטלס, אך בלי התוספות של ספקטור.
בשנת 2011 דירג הרולינג סטון את השיר במקום 90 ברשימת 100 שירי הביטלס הגדולים ביותר.
פול מקרטני אמר שהוא הגיע עם הביטוי "The Long and Winding Road" במהלך אחד מביקוריו הראשונים בחוות היי פארק, ליד קמפבלטאון, בסקוטלנד, אותה רכש ביוני 1966. הביטוי נכתב בהשראת מראה דרך "הנמתחת אל הגבעות" בסביבה ההררית המרוחקת של אגמים והרים רחוקים.
הוא כתב את השיר בחוותו בשנת 1968, בהשראת המתח הגובר בקרב הביטלס.
בהתבסס על הערות אחרות של מקרטני, כותב הסופר הווארד סונס, ניתן לראות את המילים כמבטאות את ייסוריו על כיוון חייו האישיים, כמו גם מבט נוסטלגי לאחור על ההיסטוריה של הביטלס.
מקרטני סיפר: "פשוט התיישבתי ליד הפסנתר שלי בסקוטלנד, התחלתי לנגן והמצאתי את השיר הזה, דמיינתי שהוא הולך להיעשות על ידי מישהו כמו ריי צ'ארלס.
תמיד מצאתי השראה ביופי הרגוע של סקוטלנד ושוב זה הוכיח את המקום שבו מצאתי השראה".
כשחזר ללונדון, הקליט מקרטני גרסת דמו של "The Long and Winding Road" במהלך אחת ההקלטות של The Beatles.
מאוחר יותר, הוא הציע את השיר לטום ג'ונס בתנאי שהזמר ישחרר אותו כסינגל הבא שלו.
למיטב זיכרונו של ג'ונס, הוא נאלץ לדחות את השיר מכיוון שחברת התקליטים שלו עמדה להוציא את "Without Love" כסינגל.
מקרטני ניגן לראשונה את "The Long and Winding Road" ב-7 בינואר 1969 במהלך החזרות המצולמות של הביטלס באולפני טוויקנהאם.
לאחר שנטשו את המחשבות לחזור להופעות פומביות, ובמקום זאת החליטו להפיק אלבום חדש, הקליטה הלהקה מספר טייקים של השיר באולפני אפל במרכז לונדון ב-26 בינואר ושוב ב-31 בינואר.
ההרכב היה: מקרטני בשירה ובפסנתר, ג'ון לנון בגיטרה בס בעלת שישה מיתרים, ג'ורג' האריסון בגיטרה חשמלית, רינגו סטאר בתופים והקלידן האורח בילי פרסטון בפסנתר חשמלי.
לנון, שרק לעיתים רחוקות ניגן בס, עשה מספר טעויות בהקלטה.
כפי שניתן לראות בסרט התיעודי Get Back, לאחר סשן ההקלטות ב-26 בינואר, הלהקה דנה באפשרות להוסיף ליווי תזמורתי לשיר.
"הדרך היחידה שאי פעם שמעתי את זה בראש שלי", אמר מקרטני, "היא כמו הלהקה של ריי צ'ארלס...
תכננו לעשות את זה בכל זאת בשביל כמה נאמברס, רק כדי שיהיה לנו קצת פליז וקצת מיתרים".
ג'ורג' האריסון תמך ברעיון של ליווי כלי נשיפה: "זה יהיה נחמד אם כמה כלי נשיפה פשוט יעשו את עניין האקורדים הקיימים, ופשוט יחזיקו תווים".
במאי 1969, גלין ג'ונס, שהתבקש על ידי הביטלס להלחין ולהפיק את האלבום "Get Back" מהסשנים, בחר את ההקלטה מ-26 בינואר.
הטייק מ-31 בינואר, שכלל מילים מעט שונות והוקלט עם ג'ונס בתפקיד מפיק לא רשמי, שומש בסרט, שנקרא לאחר מכן Let It Be.
בתחילת 1970 ביקשו לנון והאריסון ממנהל הביטלס, אלן קליין, למסור את הקלטות ינואר 1969 למפיק האמריקאי פיל ספקטור, בתקווה להציל אלבום שילווה את הסרט התיעודי Let It Be.
מקרטני התנכר לחבריו ללהקה באותה תקופה, בשל התנגדותו למינויו של קליין למנהל הלהקה.
כמה שבועות חלפו עד שמקרטני השיב להודעות שבהן אישר שספקטור יתחיל לעבוד על ההקלטות.
ספקטור בחר לחזור לאותה הקלטה מ-26 בינואר של "The Long and Winding Road".
ספקטור ערך שינויים שונים בשירים.
העריכות הדרמטיות ביותר שלו התרחשו ב-1 באפריל 1970, סשן ההקלטות האחרון של הביטלס, כאשר הוסיף אוברדאב תזמורתי לשירים "The Long and Winding Road", "Across the Universe" ו-"I Me Mine" באולפני EMI.
החבר היחיד בביטלס שנכח במקום היה סטאר, שניגן בתופים עם נגני הסשן כדי ליצור את "קיר הצלילים" האופייני של ספקטור.
ספקטור, שכבר נודע בהתנהגותו האקסצנטרית באולפן, היה במצב רוח מוזר באותו יום, לדברי מהנדס האיזון פיטר בון: "הוא רצה הד-טייפ על כל דבר, הוא היה צריך לקחת כדור אחר כל חצי שעה ושומר הראש שלו היה איתו כל הזמן.
הוא היה על סף זריקה מתנדנדת, ואמר 'אני רוצה לשמוע את זה, אני רוצה לשמוע את זה.
אני חייב את זה, אני חייב את זה'".
התזמורת התרגזה כל כך מהתנהגותו של ספקטור, עד כדי כך שהנגנים סירבו להמשיך לנגן.
בשלב מסוים, בון עזב לביתו, מה שאילץ את ספקטור להתקשר אליו ולשכנע אותו לחזור לאחר שסטאר אמר לספקטור להירגע.
ספקטור הצליח בכל זאת באוברדאב של "The Long and Winding Road", תוך שימוש בשמונה כינורות, ארבע ויולות, ארבעה צ'לו, שלוש חצוצרות, שלושה טרומבונים, שתי גיטרות ומקהלה של ארבע עשרה נשים.
התזמורת הולחנה ונוצחה על ידי ריצ'רד יוסון, מעבד לונדוני צעיר שעבד עם אמני אפל מרי הופקין וג'יימס טיילור.
הטיפול התזמורתי העשיר הזה עמד בניגוד מוחלט לכוונותיהם המוצהרות של הביטלס להקלטה "אמיתית" כשהחלו לעבוד על Get Back.
ב-2 באפריל, ספקטור שלח לכל אחד מהביטלס דיסק אצטט (Acetate) של האלבום שהושלם עם פתק שבו נכתב: "אם יש משהו שאתה רוצה לעשות לאלבום, תודיע לי ואשמח לעזור...
אם אתה רוצה, אנא התקשר אליי לגבי כל דבר שקשור לאלבום הערב".
כל ארבעת חברי הלהקה, כולל מקרטני, שלחו לספקטור מברק ובו נתנו את אישורם.
השיר יצא באלבום Let It Be ב-8 במאי 1970. ב-11 במאי, שבעה ימים לפני יציאת האלבום בצפון אמריקה, אפל הוציאה את "The Long and Winding Road" כסינגל בארצות הברית עם "For You Blue" כבי-סייד.
הסינגל יצא במספר מדינות באירופה, אך לא בבריטניה.
בהקשר של החדשות על הפירוק הביטלס, השיר לכד את העצב שחשו מאזינים רבים.
+מצעדי כל הזמניםארגוןשםמיקוםכאן 88מצעד שירי הביטלס של כאן 8831
The Love Club EP (בעברית: מועדון האהבה) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת הניו זילנדית לורד.
האלבום יצא לאור ב-8 במרץ 2013 על ידי חברת התקליטים יוניברסל ווירג'ין רקורדס.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם16 ביוני 2017הורדה דיגיטלית • תקליטור • תקליטריפבליק • לאווה • יוניברסל
The London Sessions הוא אלבום האולפן השביעי של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי ההולנדי טייסטו.
האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020 על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, Musical Freedom ו-PM:AM.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם15 במאי 2020סטרימינג • הורדה דיגיטלית Musical Freedom • PM:AM • יוניברסל מיוזיק גרופ
The Magic Whip (מעוצב בסגנון יפני) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת בלר.
האלבום יצא לאור ב-27 באפריל 2015 על ידי חברת פרלופון וחברת וורנר ברוס.
אלבום זה הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה מזה 12 שנים מאז 2003 (Think Tank) והאלבום הראשון מאז חזרתו של גיטריסט הלהקה, גראהם קוקסון, להרכב.
האלבום זכה לשבחים רבים בידי מבקרי מוזיקה.
הוא הופיע במצעד האלבומים הבריטי וזכה למעמד של אלבום זהב בידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
במאי 2013, בלר הייתה אמורה להופיע בפסטיבל מוזיקת הרוק בטוקיו, יפן.
עם זאת, הפסטיבל כולו בוטל מסיבות לא ידועות, והותיר את הלהקה תקועה בהונג קונג למשך חמישה ימים נוספים.
לפי דבריו של דיימון אלברן, סולן הלהקה, בניסיון להסיח את דעתם, הם עבדו על חומר חדש באולפני אבון.
בהמשך הצהיר אלברן שהוא לא בטוח אם המוזיקה שהתקבלה תצא אי פעם.
העניין המעצבן הוא, אם הייתי מצליח לכתוב שם את המילים ואז להיות שם, היינו גומרים את התקליט.
אבל לפעמים, אם אתה לא יכול לעשות את זה בבת אחת, זה מתפוגג באמת ואני לא יודע על מה הייתי שר עכשיו עם התקליט הזה.
יש שם כמה מנגינות נהדרות, אבל זה יכול להיות פשוט אחד מאותם תקליטים שלא יוצאים לעולם."
בנובמבר 2014, גרהאם קוקסון התחיל לעבוד עוד יותר על ההקלטות עם המפיק סטיבן סטריט, בזמן שאלברן עבד על אלבום הסולו שלו.
קוקסון אמר: "המשכתי לחשוב על ההקלטות שעשינו בהונג קונג ונזכרתי כמה זה מרגיש טוב.
לא הייתי סולחת לעצמי אלמלא היה מבט נוסף".
קוקסון היה נוהג להזמין בסתר את אלכס ג'יימס ודייב רונטרי להמשך הקלטות כדי לעבוד על החומר.
לאחר שהתקרב לסיומה של עבודתו, הציג קוקסון את המוזיקה לאלברן כדי לראות אם זה ראוי לאלבום.
בדרך חזרה מסיבוב ההופעות שלו באוסטרליה בדצמבר, עצר אלברן בהונג קונג פעם נוספת כדי לקבל השראה למילים.
כתיבת השירים הושלמה לקראת סוף ינואר 2015 והמאסטרינג של האלבום הסתיימו ב-18 בפברואר 2015.
עטיפת האלבום מציגה את המילים הסיניות 模糊魔鞭 (שמשמעותן היא Blur ו-The magic whip) המקיפות גביע גלידה אשר מורכב מנורות ניאון.
במאי האמנות טוני האנג, שיצר גם את הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום, "Go Out", נפגש עם הסולן דיימון אלברן בתחילת 2015 כדי לדון ביצירות האלבום, והוצגו לו אפמרות מהמסעות של הזמר בהונג קונג.
אלברן הסביר כיצד האלבום התהווה ומחשבותיו סביבו.
"כותרת האלבום, "The magic whip" הסביר אלברן, הייתה רבת פנים," אומר האנג.
"גלידה בבריטניה, זיקוקין בסין ו'שוט' במובן הפוליטי.
הקצוות הללו ישקפו את המרקמים השונים, רוחבו ועומקו של האלבום."
הונג מספר כי הלהקה רצתה כיסוי שנגע בנושאים ההם ושגם הייתה להם "תחושה של חשיפה" כדי להעביר את התחושה כיצד התקליט הוקלט בהונג קונג (הלהקה הקליטה במהירות, באולפן קטן בעיר).
הלהקה הוציאה לאור סינגלים מהאלבום בליווי קליפים, עוד לפני צאתו.
"Y'all Doomed", רצועת הבונוס במהדורה היפנית, יצאה כסינגל שביעי ב-27 באפריל 2015.
"Ghost Ship", לצד שחרור מחודש של "I Broadcast" שוחררו מאוחר יותר כסינגלים לקידום מכירות ב-23 באוקטובר 2015.
קרייג ג'נקינס מפיצ'פורק כתב כי "בלר תמיד היו שובבים, המתנה הגדולה ביותר שלהם לזיהוי וחתרנות עולצת של ציפיות מאזין, וברגעים כאלה זה מחדש עולה, מוכתם על ידי חלוף הזמן."
דייוויד פריק מהרולינג סטון כתב כי האלבום הוא "תפאורה אפלה ומפתה שמשאירה מורשת."
כל השירים נכתבו בידי חברי הלהקה
דיימון אלברן - שירה, קלידים, סינתיסייזרים, אייפד, גיטרה אקוסטית.
גרהם קוקסון - גיטרה חשמלית, קולות רקע, שירה משותפת בהובלה.
אלכס ג'יימס - גיטרה בס.
דייב רונטרי - תופים, כלי הקשה, שירה ברקע.
סטיבן סטריט - הפקה, תכנות, כלי הקשה, מכונת תופים, "סקסופונים" (סינתיסייזרים).
ג'יימס דרינג - מכונת תופים, תכנות תופים.
The Main Event (בעברית: כפפה לאוהבים) הוא פסקול לסרט "כפפה לאוהבים" בביצוע ברברה סטרייסנד, שגם מככבת בסרט.
הפסקול יצא ביוני 1979 על ידי חברת קולומביה רקורדס ופורסם על גבי תקליט, קסטה וקלטת.
ב-1993 הוא הופץ מחדש על גבי דיסק.
מתוך הפסקול יצא לאור הסינגל "The Main Event/Fight", אשר זכה להצלחה רבה בארצות הברית כאשר הגיע למקום ה-3 במדינה (מצעד שירי הפופ של בילבורד) ואף הגיע למקום ה-5 בקנדה.
האלבום הוא אלבום בז'אנר הדיסקו.
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית.
שם המצעד מיקום שיאמעמדבילבורד 20020אלבום זהבמצעד האלבומים הקנדי11 -
The Magic of Christmas (בעברית: קסם חג המולד) הוא אלבום האולפן הרביעי ואלבום חג המולד הראשון של הזמרת האוסטרלית סמנתה ג'ייד.
האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אוסטרליה ב-2 בנובמבר 2018, לכבוד חג המולד.
האלבום הגיע למקום ה-20 במצעד האלבומים האוסטרלי.
מדינה תאריך יציאה פורמט חברת תקליטים קטלוג אוסטרליה 2 בנובמבר 2018 תקליטור • הורדה דיגיטלית סוני מיוזיק אוסטרליה 19075898622
"The Lucky One" (בעברית: "בר המזל") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה הרביעי, Red.
השיר הגיע למקום ה-52 במצעד השירים הדיגיטליים.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-24 מיליון השמעות.
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-109 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
(בעברית: בר המזל (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "The Lucky One" משנת 2012, היא הרצועה השלוש עשרה מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
"" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "The Lucky One" המקורי.
"The Lucky One" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר האסטוני אוקו סוביסטה ויצג את אסטוניה באירוויזיון לשנת 2021 ברוטרדם, הולנד.
ב-29 בפברואר 2020, סוביסטה זכה בקדם האסטוני לאירוויזיון 2020 עם השיר "What Love Is".
זמן קצר לאחר ההודעה, רשות השידור האסטונית הודיעה כי היא תבחר את הנציג האסטוני הבא באמצעות הקדם "Eesti Laul".
ב-20 בפברואר 2021, סוביסטה צלח את שלב חצי הגמר ועלה לשלב הגמר, שם זכה במקום הראשון.
ב-20 במאי 2021, סוביסטה ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות וכשל להעפיל לגמר, לאחר שהגיע למקום ה-13 עם 58 נקודות.
"The Lucky One" (בעברית: "בר המזל") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית לורה ברניגן, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Self Control.
השיר יצא לאור ב-2 ביולי 1984, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השישי במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
השיר נכתב על ידי ברוס רוברטס והופק על ידי ג'ק וייט ורובי ביוקנן.
הופעתה של ברניגן עם "The Lucky One" זכתה בפרס גרנד פרי, בפסטיבל המוזיקה בטוקיו שהתקיים ב-1 באפריל 1984; הפרס היה שלושה מיליון ין (13,400 דולר).
השיר שימש כשיר הנושא לסרט הטלוויזיה "אהבה לא נדירה" מ-1983.
כמה עשורים לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
במצעדי הבילבורד זכה להצלחה הרבה ביותר, כאשר הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד הוט 100, למקום ה-13 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, למקום העשירי במצעד שירי הדאנס קלאב, ולמקום ה-22 במצעד 100 שירי הקאשבוקס.
בקנדה הוט 100 דורג במקום ה-53 בלבד.
במצעד הסינגלים שבצרפת זכה להצלחה נאה, כאשר דורג במקום ה-27. באירופה הוט 100 דורג במקום ה-37.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם2 ביולי 1984תקליט 7 אינץ' • תקליט 12 אינץ'אטלנטיק
The Mad Hatter (בעברית: הכובען המטורף) הוא אלבום האולפן ה-11 של פסנתרן הג'אז האמריקאי צ'יק קוריאה, שיצא בשנת 1978 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס.
האלבום הוא אלבום קונספט המבוסס על ספרו של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
האלבום התקבל בצורה חיובית בקרב המבקרים, אך לא באופן מיוחד והוא לא זכה לתשואות רבות.
בסקירה רטראקטיבית באתר 'Progrography' נכתב כי "ללא הקונספט של אליס בארץ הפלאות המקשר בין השירים, The Mad Hatter היה פשוט עוד אחד מאלבומי הג'אז האקלקטיים של קוריאה מסוף שנות השבעים.
אך בכך שהוא מעניק ליצירות נושא [...] קוריאה מעניק לנו חלון רחב יותר למוזיקה ממה שהיה קיים בדרך אחרת".
האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד ולמקום 61 במצעד אלבומי הפופ.
צ'יק קוריאה - פסנתר; פסנתר חשמלי (פנדר רודס); קלידים; מרימבה; כלי הקשה; הפקה; כתיבה, הלחנה ועיבוד
ג'ו פארל - סקסופון טנור; חליל
הרבי הנקוק - פסנתר חשמלי (פנדר רודס)
הארווי מייסון - תופים (קטעים 3, 5)
The Lockdown Sessions (בתרגום חופשי: מפגשי הסגר) הוא אלבום האולפן ה-31 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון.
האלבום יצא לאור ב-22 באוקטובר 2021, על ידי חברות התקליטים וירג'ין EMI ומרקורי רקורדס.
האלבום הוקלט במהלך 18 החודשים האחרונים של מגפת הקורונה לאחר שג'ון השהה את סיבוב ההופעות האחרון שלו, Farewell Yellow Brick Road, בשל התפרצות המגפה.
עיתוןתוארדירוגמקורבילבורד50 האלבומים הטובים ביותר של 2021: רשימת הצוות29
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם22 באוקטובר 2021תקליטור • קלטת שמע • הורדה דיגיטלית • סטרימינגוירג'ין EMI • מרקורי רקורדס29 באוקטובר 2021תקליטברזיל3 בדצמבר 2021תקליטוריוניברסל מיוזיק ברזיל
The Lonely Hearts Club Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה, הידועה גם בשם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס.
תאריכי ההופעות בבריטניה הוכרזו ביום הוולנטיין, והתאריכים בצפון אמריקה הוכרזו באפריל.
ב-30 באפריל 2012 הוכרז כי ההופעות בבריטניה נדחו בעקבות מצב מיתרי הקול של הזמרת עד להופעה שב-18 ביוני 2012. סיבוב ההופעות התקיים במקביל לסיבוב ההופעות Mylo Xyloto Tour של הלהקה קולדפליי, בו שימשה מרינה כמופע חימום.
ב-11 בפברואר 2013 הודיעה דיאמנדיס באמצעות אתר האינטרנט והאימייל שלה כי סיבוב ההופעות שלה באירופה מבוטל.
"Hypocrates" בוצע כשיר השני של ההדרן ב-9, 11 ו-13 באוקטובר 2012.
ב-14 באוקטובר 2012 בוצע "Living Dead" כשיר השני של ההדרן.
מרדית' שלדון (לג 1: הממלכה המאוחדת)
MS MR (לג 1: צפון אמריקה)
Foe (לג 2: הממלכה המאוחדת)
פוקסס (לג 2: הממלכה המאוחדת)
איקונה פופ (לג 2: צפון אמריקה)
צ'ארלי XCX (לג 3: צפון אמריקה)
תאריך עיר מדינה מקום אירופה 27 במאי 2012 ברלין גרמניה Astra Kulturhaus (Melt!
Andrews 23 במאי 2013 טורונטו קנדה Echo Beach 24 במאי 2013 מונטריאול Metropolis 25 מאי 2013 בוסטון ארצות הברית City Hall Plaza 28 במאי 2013 פיטסבורג Stage AE 29 במאי 2013 ניו יורק סיטי Rumsey Playfield
The Loneliest Time הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן.
האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2022 על ידי 604 רקורדס בקנדה, ו-School Boy ואינטרסקופ רקורדס בארצות הברית.
במטרה לקדם את האלבום, הודיעה ג'פסן כי תצא לסיבוב הופעות בשם "So Nice", שהחל בספטמבר 2022.
במאי 2020 חשפה ג'פסן כי הקליטה אלבום שלם בסגרים של תקופת מגפת הקורונה.
בריאיון לגרדיאן סיפרה כי כתבה שירים בזום, יחד עם הפזמונאי טאוויש קרואו, עמו שיתפה פעולה רבות בעבר, בין היתר בכתיבת הסינגל "Call Me Maybe".
בריאיון למגזין Crack ציינה ג'פסן כי קיבלה השראה לאלבום מסגנונות שונים, בהם פופ משנות ה-80, פולק משנות ה-70, פאנק ודיסקו.
ארגוןרשימהמיקוםמקורהוליווד ריפורטרהאלבומים הטובים ביותר של שנת 2022אזכור מכובדThe A.V.
ב-6 במאי 2022 פורסם "Western Wind" כסינגל המוביל.
ב-2 באוגוסט החל האלבום להיות זמין להזמנה מראש.
הסינגל השני, "Beach House", יצא לאור ב-5 באוגוסט, והסינגל השלישי, "Talking to Yourself", פורסם ב-16 בספטמבר.
The M+M's Tour הוא סיבוב ההופעות השישי של הזמרת האמריקאית בריטני ספירס, המורכב משש הופעות קצרות במועדונים בארצות הברית.
ספירס הביעה עניין בסיבוב הופעות כבר בפברואר 2006. היא התחילה לעשות חזרות באולמות האוס אוף בלוז בסתר, ועזבה הופעה במפתיע ב-25 באפריל 2007, במועדון הלילה "פורטי דוס" שבלוס אנג'לס.
לאחר שבסוף אפריל 2007 הופיעה בחשאי במסגרת "The M+M's" בבית הבלוז בסן דייגו, שבקליפורניה, בכלי התקשורת זיהו את האמנית כספירס, וההופעה זכתה להצלחה.
שם סיבוב ההופעות, "M+M" מדבר על אימהות (לאחר היוולדותם של שני ילדיה) ומיס/עלמה (לאחר שהתגרשה).
סיבוב ההופעות סימן את הפעם הראשונה בה הופיעה ספירס בהופעה חיה מאז "The Onyx Hotel Tour" ביוני 2004.
ההופעה עצמה שנמשכה כ-12–16 דקות, כללה את ספירס בליווי ארבע רקדניות שביצעו מספר קטעי ריקוד לגרסאות מקוצרות של חמישה שירים, כולל להיטים כמו "" ו-"Toxic".
במהלך ביצוע של שיר אחד, הצטרף רקדן מתוך הקהל ורקד על הבמה.
השירה של ספירס במהלך ההופעה הייתה ליפ סינק.
ההופעות זכו לביקורות מעורבות מטעם מבקרים ומעריצים כאחד.
חלקם אמרו שספירס נראתה מאושרת ובכושר מצוין, בעוד שאחרים ראו את נדבר כמדרון לספסרות בשל העובדה שכרטיסים בשווי $35 נמכרו במחירים בין $200 ל-$500.
סיבוב ההופעות התרחש על רקע מאבקי חייה של ספירס באותה העת, נגד הרכילויות שפורסמו אודותיה בצהובונים וקטעי עת שונים.
באותן הרכילויות עסקו בנישואיה, גירושה והתמודדותה עם צלמי הפפראצי, כמו גם גילוח שיערה.
בריאיון למגזין "פיפל" בפברואר 2006, הסבירה ספירס שהיא להוטה להחיות את הקריירה שלה, ואמרה, "זה אולי נשמע מוזר, אבל אני מתגעגעת להופיע.
אני מתגעגעת לתחושה, לראות מקומות שונים ולהיות עם הרקדנים וליהנות מזה.
ההרגשה הזו של להיות על הבמה, לדעת שזה הטוב ביותר שלך, אני אוהבת את זה.
הייתי צריך להיות רעבה שוב".
ב-26 באפריל 2007, איבן קיין, הבעלים של מועדון הלילה "פורטי דוס" שבלוס אנג'לס, התראיין לחדשות E!.
קיין הצהיר שבמהלך החזרה ספירס "נראתה לוהטת מאוד, עם ארבע רקדניות ו[היא] ביצעה שלושה שירים.
הן ביצעו מספר קטעי ריקוד, הכוראוגרפיה הייתה מפולפלת, וספירס נשמעה נהדר".
אמר שספירס חשבה שאולי תצטרך עוד זמן להתכונן.
הוא גם דיווח שהיא מתכננת לקיים סיבוב הופעות באולמות האוס אוף בלוז בארצות הברית.
ספירס רצתה לשמור את החזרות בחשאי, ולא הודיעה לבעלי האולפנים השונים על סיבות החזרות.
בסוף אפריל 2007, הוקם אוהל ועליו הופיע השם "The M+M's" בבית הבלוז בסן דייגו.
כמה אתרי רכילות ומקורות תקשורת מקומיים זיהו את הדבר כקשור לספירס, מה שגרם להופעות להימכר במהירות.
השם, "M+M" נקרא בהשראת היותה אמא (לאחר שני ילדיה שנולדו) ומיס/עלמה (לאחר שהתגרשה).
ב-1 במאי 2007, כתבה בעמוד הראשון ב-The San Diego Union-Tribune עוררה את הסערה בנושא.
באותו יום, השערים נפתחו בשעה 19:00, וספירס עלתה לבמה בשעה 22:00. זה סימן את הפעם הראשונה שספירס עלתה על הבמה מאז פציעתה בברך שגרמה לביטול "The Onyx Hotel Tour" ביוני 2004.
כל הופעה במסגרת סיבוב ההופעות "The M+M's Tour" נפתחה כאשר שספירס עלתה לבמה בליווי ארבע רקדניות בלונדיניות.
הן ביצעו גרסה קצרה של להיטה הבין-לאומי "", כשהן לבושות בחזייה עם חרוזים כסופים, חצאית לבנה עם קפלים ומגפיים לבנים גם כן.
ספירס חבשה פאה חומה ארוכה (בלונדינית בתאריכים מאוחרים יותר בהמשך סיבוב ההופעות) כדי לכסות את הראש שגילחה חודשיים וחצי קודם לכן ונראתה בכושר גופני שתואר כ"בריא" ו"טוב".
לאחר מכן, ההופעה המשיכה עם ביצוע של גרסה מקוצרת ל-"I'm a Slave 4 U".
בעוד שספירס ביצעה את הכוראוגרפיה המקורית, הביצוע הושווה לסגנון הכוראוגרפי של הפוסיקט דולז.
בהמשך לכך, הרקדניות עזבו את ספירס לבדה על הבמה על מנת שתבצע את "Breathe on Me", ותרקוד על כיסא, בהתאם לשיר.
בהמשך, הן נכנסו שוב עם מעריץ מהקהל.
ספירס ביצעה עליו ריקוד לאפ-דאנס.
באמצע הריקוד, ספירס נעלמה לצורך החלפת תלבושות והשאירה את הרקדניות שלה להמשיך בהופעה.
לאחר מכן, היא נראתה בשנית עם חזייה ורודה שתוארה כ"לוהטת", מעיל פרווה לבן וחצאית ג'ינס כדי לבצע את "".
זאת, תוך שהיא זורקת גיטרות לעבר הקהל.
ההופעה הסתיימה עם "Toxic", במהלכו ספירס ורקדניותיה ביצעו קטעי ריקוד בסגנון של שאקירה.
כשההופעה הגיעה לסיומה, ספירס אמרה "תודה רבה.
אלה הרקדניות שלי" (המילים היחידות שלה במהלך ההופעה), וירדה מהבמה.
ההופעה הראשונה בסן דייגו החלה שעתיים לאחר השעה הנקובה.
לא הייתה להקה שניגנה בלייב אלא מוזיקה מוקלטת מראש.
כלומר, ספירס והרקדניות שלה הופיעו לצלילי רצועות מוקלטות.
גם השירה של ספירס במהלך ההופעה לא הייתה בלייב אלא הייתה ליפ סינק מוקלט מראש.
במהלך ההופעה, בשלב מסוים לעסה ספירס מסטיק.
סגנון הליפ סינק גרר ביקורות שליליות.
במהלך ההופעות בפלורידה, ספירס החליפה את התלבושות המקוריות בכאלה אחרות.
טרי ואנהורן מ-MTV אמרה ש"עם הגוף שלה חדש והחיוך שלה קורן, היא נראתה כמו אישה שיצאה ממשבר רבע חייה חזקה יותר מאתמול".
היא גם אמרה שספירס הופיעה ב"גישה שובבה וחופשית", כאילו "הזמינה 900 חברים למסיבת הריקודים הקטנה והמלוכלכת שלה, וחבל לך אם לא יכולת להתגלגל עם הכיף"., אף הוא מ-MTV, הצהיר שבתוכנית "אין גילוי ענק", והסביר, "זה לא היה מסוג המופע שאומר: 'היא חזרה.
היא הולכת לצאת עם האלבום הכי גדול בקריירה שלה".
זה גם לא אמר שהיא אבודה לנצח ולעולם לא נראה את בריטני הישנה שוב.
כל אלה הם ממש צעדים קטנים." תומאס ק.
ארנולד מ-USA Today אמר שהמופע "התבררה כחזרה יותר מקאמבק", אם כי "כל האימונים שלאחר הגמילה היו שווים את המאמץ".
ב-2 במאי 2007, סקלפרים מחוץ לבית הבלוז שבסן דייגו מכרו כרטיסים בשווי נקוב של 35 דולר במחירים שבין 200 ל-500 דולר.
כריס לי מלוס אנג'לס טיימס כתב ש"הקאמבק שלה" אם אתה רוצה לקרוא לזה כך חיזק את מקומה של ספירס כמלכת הדרמה השלטת של מוזיקת הפופ, המסוגלת לכבוש כותרות צהובונים ברחבי העולם במינימום הוצאות יצירתיות."
תגובת המעריצים למופע הייתה חלוקה בדרך כלל.
היא מדהימה." קבוצה אחת של מעריצות לבשה חולצות ורודות תואמות שעליהן היה כתוב "Bald Ambition" בצד אחד ו"הקאמבק 2007" מצד שני.
ג'ים אבוט מ"אורלנדו סנטינל" סיכם חלק מהתגובה בכך שכתב שהמעריצים בסוף סיבוב ההופעות "ידעו שהתוכנית תהיה קצרה...
הם גם ידעו שהיא תסנכרן שפתיים, אבל זה לא היה לא על מוזיקה באותה מידה שזה היה על סלבריטי, נאמנות ומכות מצוקה."
The Loveliest Time הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן, שיצא ב-28 ביולי 2023 על ידי 604, סקולבוי ואינטרסקופ רקורדס.
הוא משמש כאלבום המשך ל-The Loneliest Time שיצא בשנת 2022, הכולל שירים שיועדו לאלבום המקורי.
קדם לו הסינגל "Shy Boy".
בפברואר 2020, בזמן שיצאה לסיבוב ההופעות "The Dedicated Tour", ג'פסן החלה לאסוף חומרים לאלבום האולפן השישי שלה.
במהלך מגפת הקורונה היא הפכה חלל משרדי ישן בביתה בלוס אנג'לס לסטודיו ביתי.
היא הקליטה למעלה מ-65 שירים לאלבום ורק מעטים מהם הגיעו ל-The Loneliest Time.
עם זאת, אלבום המשך הוכרז לאחר 9 חודשים, בשם The Loveliest Time, בהפקתם של מפיקים כמו רוסטאם באטמנגליג'.
הסינגל "Shy Boy" יצא כמה שבועות לפני ההכרזה שלו, ב-23 ביוני 2023.
"Shy Boy" מסמפל את השיר "Midas Touch" של להקת מידנייט סטאר, שנכתב על ידי בועז ווטסון וג'ון וויליאמס.
The Lost Ones הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האנגליה פלורי.
האלבום יצא לאור ב-14 ביוני 2024, על ידי חברות התקליטים BMG רייטס מנג'מנט ו-Xenomania UK Limited.
ביולי 2023, חשפה פלורי בראיון ל-Hunger Magazine שאלבום הבכורה הקרוב שלה נקרא The Lost Ones, ושהוא "נמצא בהתהוות כבר חמש שנים".
היא גם הביעה את רצונה "לצאת שוב לסיבוב הופעות"
במרץ 2024, יחד עם יציאת הסינגל המוביל, נחשף שמו וגם תאריך יציאתו הוכרז, כמו גם רשימת הרצועות.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור The Lost Onesאזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםמקורכלל העולם14 ביוני 2024הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליטBMG רייטס מנג'מנט • Xenomania UK Limited
The Lockdown Sessions הוא אלבום ההקלטה החוזרת הראשון של המוזיקאי הבריטי רוג'ר ווטרס, אשר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2022. האלבום מכיל הקלטות ביתיות (שמאוחר יותר עברו תהליך עיבוד) שווטרס הקליט במהלך הסגר שהתקיים עקב מגפת הקורונה.
באלבום מופיעות הקלטות מחודשות לשירי ווטרס (מתוך האלבום Amused to Death מ-1992) ופינק פלויד (מתוך האלבומים The Wall מ-1979 ו-The Final Cut מ-1983).
הגרסה המחודשת לשיר "Comfortably Numb" יצאה לאור כסינגל תחת השם "Comfortably Numb 2022", וגרסה זו הייתה לשיר הפותח בסיבוב ההופעות This Is Not a Drill Tour.
רוג'ר ווטרס - שירה מובילה, גיטרת קצב, פסנתר
דייב קילמינסטר - גיטרה מובילה, גיטרת קצב
ג'ונתן וילסון - גיטרה מובילה, הרמוניום, סינתיסייזר, שירה מלווה
גאס סייפרט - גיטרת בס, סינתיסייזר, צ'לו, שירה מלווה
ג'ון קרין - קלידים, סינתיסייזר, שירה מלווה
איאן ריצ'י - סקסופון (רצועה 2)
בו קוסטר - אורגן האמונד (רצועות 2–5)
רוברט וולטר - אורגן, פסנתר (רצועה 6)
אמנדה בלייר - שירה מלווה (רצועה 6)
שני ג'ונסון - שירה מובילה (רצועה 6)
נייג'ל גודריץ' - כלי מיתר, שירה מלווה (רצועה 5)
The Low End Theory (בתרגום חופשי לעברית: תאוריית הקצה הנמוך) הוא אלבום האולפן השני של הרכב ההיפ הופ האמריקאי א טרייב קולד קווסט.
האלבום יצא לאור ב-24 בספטמבר 1991 על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס.
האלבום הוקלט ברובו באולפני באטרי בניו יורק בין 1990 ל-1991. האלבום הופק בעיקר על ידי חבר ההרכב קיו טיפ, עם צלילים מינימליים המשלבים בס, ברייקים, ודגימות ג'אז, להבדיל מאלבומם הראשון, People's Instinctive Travels and the Paths of Rhythm (1990).
מבחינת מילות השירים, מציג האלבום פרשנות חברתית, משחקי מילים, הומור, ואינטראקציות בין קיו טיפ וחברו להרכב פייף דוג.
האלבום נתמך על ידי הסינגל המוביל "Check the Rhime".
האלבום הגיע למקום 45 ברשימת הבילבורד 200. עם הוצאת האלבום, מבקרי המוזיקה, ומנהלי התקליטים בג'ייב רקורדס הטילו ספק בפוטנציאל המסחרי של האלבום.
למרות זאת, הוצאתם לאור של שני הסינגלים "Jazz (We've Got)" ו-"Scenario", משכו תשומת לב והרחיבו את המוניטין של ההרכב.
ב-19 בפברואר 1992 קיבל האלבום תקליט זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עם תפוצה של 500 אלף יחידות שקולות לאלבום בארצות הברית, וב-1 בפברואר 1995 קיבל האלבום תקליט פלטינה, עם תפוצה של מיליון יחידות.
בשנים שלאחר יציאתו, צבר "The Low End Theory" הכרה רבה על ידי מבקרי מוזיקה וכותבים והפך לאבן דרך בתרבות ההיפ הופ האלטרנטיבי.
האלבום נחשב לאלבום הפריצה של פייף דוג ושתרם לתחילת קריירת הסולו של באסטה ריימס.
השפעת האלבום על אמנים בז'אנר ההיפ הופ, R&B ועוד נבעה משילוב המילות השירים וההפקה של קיו טיפ, שגשרו על הפער בין היפ הופ לג'אז.
האלבום הופיע במגוון רחב של רשימות "האלבומים הטובים ביותר" של מבקרי מוזיקה וכתבים.
ב-2020 דורג במקום ה-43 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון.
ב-2022, הוצג האלבום בספריית הקונגרס ברישום הלאומי להקלטות שלה בגלל היותו "חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
חודש לאחר יציאת אלבום הבכורה של ההרכב People's Instinctive Travels and the Paths of Rhythm, אובחן חבר ההרכב פייף דוג כסוכרתי והוא שקל לעזוב את ההרכב.
אחרי שיחה עם חברו להרכב קיו טיפ, הם הסכימו להגדיל את השתתפותו של פייף דוג באלבומם הבא ו"לקדם את עצמם בכלליות כהרכב".
מפגשים לאלבום התחילו עוד בעודם בזמן ההקלטות של אלבום הבכורה.
ההרכב רצה להתחיל את ההקלטות לאלבום החדש זמן קצר לאחר השלמת אלבום הבכורה שלהם, עוד לפני צילום הקליפים לאלבום הבכורה ולפני סיבוב ההופעות שלהם.
פייף דוג אחר כך אמר ש"טיפ לא מוכן לעצור".
שם האלבום, The Low End Theory, מתייחס בו זמנית למעמד הגבר השחור בחברה ולתדרי הבס במוזיקה, בזמן שבעטיפת האלבום מופיעה תמונה מופשטת של אישה כורעת ברך צבועה בצבעים הכלל אפריקאיים.
בזמן הקלטות האלבום, פיטרו ההרכב את מנהל המוזיקה שלהם קול די ג'יי רד אלרט והצטרפו לחברת ההנהלה של ראסל סימונס, עם כריס לייטי מנהלם החדש.
בנוסף הם פיטרו את עורך הדין שלהם, שהיה המנהל של רד אלרט שבעקבות כך חטף תביעה.
הפעולות האלה יצרו מתח עם הקבוצה שהיו חברים בה "Native Tongues", המתח לעולם לא הפסיק אחרי החלפת המנהלים, ההרכב דרש מקדמות רבות מג'ייב רקורדס מה שגרם בסופו של דבר להארכת החוזה שלהם איתם לאלבום נוסף.
בכל זאת המשיך המשא ומתן שלהם עם ג'ייב במשך שנה מה שגרם למתח גם בניהם.
אירועים אלה גרמו להתפכחות בתעשיית המוזיקה בנוגע להרכב, מה שהשפיע המון על "הגישה באלבום ועל חומרתו".
מרבית הקלטות האלבום הוקלטו במנהטן באולפני באטרי, בין השנים 1990 ל-1991, שהוקלטו על ידי קונסולת המיקסינג Neve 8068 ששומשה בעבר על ידי ג'ון לנון.
כמו אלבומם הראשון הפקת האלבום בוצעה בעיקר על ידי קיו טיפ, בזמן שעלי שאהיד מוחמד חבר ההרכב שימש כדי ג'יי וכמפיק משנה.
סקף אנסלם הפיק שני שירים באלבום, אשר תוכנתו בסטודיו של ג'אזי ג'יי ברובע הברונקס.
פיט רוק היה המפיק המקורי של הסינגל השני שיצא, "Jazz (We've Got)", לפני שקיו טיפ הפיק מחדש את הסינגל, קיו טיפ אף נתן לו קרדיט בסוף של השיר.
חבר ההרכב ג'ארובי וואיט שהופיע באלבום הבכורה הקליט מספר בתים, למרות זאת הוא עזב את ההרכב בזמן הקלטות האלבום כדי ללמוד אומנות קולינרית והבתים שלו לא נכנסו לאלבום בסופו של דבר.
בשיר "Butter" היה אמור להיות בית של קיו טיפ, אבל פייף דוג התעקש לבצע את השיר לבד, מה שגרם לריב קצר שבסופו פייף דוג שר את השיר וקיו טיפ את הפזמון.
במהלך הקלטת האלבום קיו טיפ התקרר ולא רצה להשמע מצונן באלבום אז הוא החל להקליט מחדש את כל הבתים שלו לפני שאנשים אמרו לו שהוא נשמע בסדר ושכנעו אותו אחרת.
The Low End Theory הוא אלבום שנחשב לאחד מכמה אלבומים שהשפיעו הכי הרבה על היסטוריית ההיפ הופ, קורבין רייף מקומפלקס שאמר שהאלבום "פרץ דרך ודחק את המעטפת הקולית של כל ז'אנר הראפ".
האלבום נחשב לפריצת הדרך המילולית של פייף דוג, הוא הגיע לרמה של Master of ceremonies בלתי שכיח.
ופריצת הדרך של חבר ההרכב לידרס אוף דה ניו סקול, באסטה ריימס ששר בית בסינגל "Scenario", שבזכותו קריירת הסולו של באסטה נתנה קפיצה משמעותית בהצלחה שלה.
הוא "השתפר גם בתור MC וגם בתור מנהל הדירקטוריון", השורה של קיו טיפ "חוק מספר 4080 בתעשייה, אנשי חברות התקליטים הם מפוקפקים" בסינגל "Check the Rhime" הפכה להיות בין השורות הכי מצוטטות בכל ז'אנר ההיפ הופ, האלבום התחיל להקרא בכינוי "Sgt.
Pepper's של עולם ההיפ הופ" בגלל פריצת הדרך המוזיקלית שלו בתחום הפקת ותכנות ההיפ הופ.
עטיפת האלבום נחשבת לאחת מהטובות והמוכרות ביותר בהיסטוריית ההיפ הופ ואף דורגה במקום ראשון ברשימת הטופ 50 של קומפלקס.
האלבום השפיע רבות על מגוון רחב של מוזיקאים מתחום ההיפ הופ והאר אנד בי.
המפיק 9th Wonder אמר כי האלבום הוא "פסקול החיים שלו" בזמן התבגרותו, ואפילו אמר שהאלבום "שינה את חייו".
והמשיך והוסיף על "השפעת האלבום שהצליחה להשפיע גם עליו, על Phonte, סלאם וילג', מוס דף, דה רוטס, קוולי, פארל, אאוטקאסט, אפשר להמשיך לנצח אם מסתכלים על העץ המשפחה שטרייב יצרו, יש להם הרבה צאצאים".
האלבום השפיע בנוסף על קניה ווסט, קומון, דיאנג'לו, ג'יל סקוט, נאז, קנדריק לאמאר, לוג'יק, האבוק, מאדליב, רוברט גלאספר, ועל ד"ר דרה, שהפיק ושחרר לאור את אלבום הבכורה שלו The Chronic אחרי שהושפע רבות על ידי האלבום.
מוזיקאים ומז'אנרים אחרים אמרו שגם הושפעו מהאלבום, כגון זמר הרוק ג'ק ווייט והסולן של להקת אלקטרוניקה, ג'יימס לאבל.
The Lovin' Spoonful (בתרגום חופשי לעברית: הכפיות המאוהבות) היא להקת פולק רוק אמריקאית שהוקמה בגריניץ' וילג', ניו יורק, בשנת 1964. הלהקה הייתה בין הלהקות הפופולריות ביותר בארצות הברית לתקופה קצרה באמצע שנות ה-60 והמוזיקה והתדמית שלה השפיעו רבות על להקות הרוק של תקופתן.
החל מיולי 1965 עם סינגל הבכורה שלהם "Do You Believe in Magic", היו ללהקה שבעה סינגלים רצופים שהגיעו לעשירייה הראשונה של מצעד ארצות הברית בשמונה-עשר החודשים שלאחר מכן, כולל הלהיטים "Daydream" ו-"Did You Ever Have to Make Up Your Mind?" ו-"Summer in the City" שהגיע למקום הראשון במצעדים.
בהנהגתו של כותב השירים הראשי שלהם, ג'ון סבסטיאן, לקחו חברי Lovin' Spoonful את ההשפעות המוקדמות ביותר שלהם מלהקת Jug band ומוזיקת בלוז, ועיבדו אותם מחדש לפורמט של מוזיקה פופולרית.
בשנת 1965 סייעה הלהקה לחלוץ בפיתוח הז'אנר המוזיקלי של רוק הפולק.
בשנת 1966, הלהקה הייתה "אחת הלהקות האמריקאיות המוערכות ביותר", והם היו להקת הסינגלים השלישית הנמכרת ביותר בארצות הברית, אחרי הביטלס והרולינג סטונז.
כאשר הפסיכדליה התרחבה בפופולריות שלה ב-1967, הלהקה נאבקה לשנות את הגישה שלה וראתה ירידה במכירות לפני שהתפרקה ב-1968.
לפני שהקימו את Lovin' Spoonful, סבסטיאן (גיטרה, מפוחית, אוטו-נבל, שירה) וזאל ינובסקי (גיטרה, שירה) היו פעילים בסצנת מוזיקת הפולק של גריניץ' וילג'.
במטרה ליצור "להקת Jug band חשמלית", הם גייסו את מוזיקאי הרוק המקומיים סטיב בון (גיטרה בס) וג'ו באטלר (תופים, שירה).
ההרכב בן ארבעת הנגנים חידד את הסאונד שלהם במועדוני לילה בניו יורק לפני שהחלו להקליט עבור Kama Sutra Records עם המפיק אריק ג'ייקובסן.
במאי 1966, בשיא הצלחת הלהקה, נעצרו ינובסקי ובון על החזקת מריחואנה בסן פרנסיסקו.
השניים חשפו את מקור הסם שלהם לרשויות כדי למנוע את גירושו של ינובסקי למולדתו בקנדה, פעולה שיצרה מתחים בתוך הקבוצה.
בשל חילוקי דעות על הכיוון האמנותי שלה, פיטרה הלהקה את ינובסקי במאי 1967 והחליפה אותו בג'רי יסטר, וינובסקי החל בקריירת סולו קצרה ולא מוצלחת מבחינה מסחרית.
Lovin' Spoonful הופיעו בפעם האחרונה בפומבי ביוני 1968, ולאחר מכן סבסטיאן עזב את הלהקה והמשיך בקריירת סולו מצליחה לזמן קצר.
הלהקה התפרקה מאוחר יותר באותה שנה.
בשנת 2000, Lovin' Spoonful נכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול, אירוע בו סבסטיאן, ינובסקי, בון ובאטלר הופיעו יחד בפעם האחרונה.
ינובסקי נפטר מהתקף לב שנתיים לאחר מכן.
סבסטיאן נשאר פעיל כסולן, ובון, באטלר ויסטר החלו להופיע תחת השם Lovin' Spoonful בשנת 1991.
"The Logical Song" הוא שיר של להקת הרוק הבריטית סופרטרמפ, שיצא כסינגל המוביל מאלבומם "Breakfast in America" במרץ 1979. הוא נכתב בעיקר על ידי סולן הלהקה רוג'ר הודג'סון, שביסס את המילים על חוויותיו כשהיה חניך בפנימייה.
השיר הפך ללהיט הגדול ביותר של הלהקה, והגיע למקום השביעי בבריטניה ולמקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
השיר צעד במקום הראשון במצעד הלועזי השנתי של רשת ג' של שנת 1979, במקום השני הגיע שיר נוסף של סופרטרמפ, "Breakfast in America", והלהקה אף נבחרה ללהקת השנה של רשת ג'.
בשנת 2001, גרסת כיסוי של להקת סקוטר החזירה את השיר לעשירייה הפותחת במספר מדינות באירופה.
השיר מספר על חוויותיו של סולן הלהקה, רוג'ר הודג'סון, כששהה בפנימייה במשך כעשר שנים.
ב-1980 זכה הודג'סון בפרס אייבור נובלו מהאקדמיה הבריטית למלחינים וכותבי שירים על כך שהשיר "The Logical Song" נבחר לשיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ולירית.
הודג'סון אמר על משמעות השיר: "הוא נולד מהשאלות שלי על מה שבאמת חשוב בחיים.
במהלך הילדות מלמדים אותנו את כל הדרכים איך להיות, ובכל זאת רק לעיתים רחוקות אומרים לנו משהו על האני האמיתי שלנו.
מלמדים אותנו כיצד לתפקד כלפי חוץ, אך לא מונחים למי שאנחנו מבפנים.
אנחנו עוברים מהתמימות והפליאה של הילדות לבלבול של גיל ההתבגרות, שלעיתים קרובות מסתיים בציניות ובהתפכחות של הבגרות.
השאלה הבוערת בשיר, הייתה 'בבקשה תגיד לי מי אני', וזה בעצם מה שהשיר עוסק בו.
אני חושב שהשאלה הנצחית הזו ממשיכה להכות באקורד עמוק כל כך באנשים ברחבי העולם, ולכן היא נשארת כל כך משמעותית".
רוג'ר הודג'סון - סולן וקולות רקע, פסנתר אלקטרוני, גיטרה חשמלית וגיטרה אקוסטית 12 מיתרים
ריק דייוויס - סינתיסייזרים, פסנתר אקוסטי, אורגן האמונד, קלווינט, קולות רקע
ג'ון הליוול - סקסופון אלט, משרוקית, קולות רקע, נשימת אינטרו
בוב זיבנברג - תופים, קסטנייטות, טימבלס, קאמפאנה, תיבה סינית
מצעד (1979)מיקוםקנדה1בילבורד בארצות הברית27קאש בוקס בארצות הברית37גרמניה43
+מדינהתוארמכירותקנדה (מוזיקה קנדה)פלטינה150,000צרפת (SNEP)זהב500,000איטליה (FIMI)
מכירות מאז 2009זהב35,000ספרד (PROMUSICAE)פלטינה60,000הממלכה המאוחדת (BPI)זהב400,000
להקת הטכנו הגרמנית סקוטר ביצעה גרסת כיסוי לשיר "The Logical Song" והוציאה אותו כסינגל בשנת 2001 בשם .
גרסת הכיסוי של סקוטר נכללת באלבום אוסף הסינגלים השני שלהם, "Push the Beat for This Jam (The Singles 98-02)".
הסינגל כיכב במקום הראשון באוקטובר 2002, בנורווגיה, באירלנד ובאוסטרליה.
בבריטניה השיר הגיע למקום השני.
לשיר הוענק אלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), כאשר מכר למעלה מ-400,000 עותקים, והיה הסינגל ה-15 הנמכר ביותר בבריטניה לשנת 2002.
מצעד (2001–2002)מיקום שיאאוסטרליה (ARIA)1ריקוד אוסטרלי (ARIA)1אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40)4דנמרק (Tracklisten)10אירופה (יורוצ'ארט הוט 100)12פינלנד (Suomen virallinen lista)11צרפת (SNEP)53גרמניה (GfK)7אירלנד (IRMA)1אירלנד דאנס (IRMA)1נורווגיה (VG-lista)1ניו זילנד (מוזיקה מוקלטת ניו זילנדית)32רומניה (100 המובילים ברומניה)8סקוטלנד (OCC)2שוודיה (Sverigetopplistan)8שווייץ (Schweizer Hitparade)14סינגלים בריטיים (OCCׂׂׂ)2דאנס בריטי (OCC)8אינדי בריטי (OCC)1 מצעדי סוף השנה
מצעד (2002)מיקוםאוסטרליה (ARIA)20דאנס אוסטרלי (ARIA)4אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40)16אירופה (יורוצ'ארט הוט 100)40גרמניה (בקרת תקשורת)45אירלנד (IRMA)6שוודיה (Hitlistan)52סינגלים בריטיים (OCC)15
+מדינהתוארמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000גרמניה (BVMI)זהב250,000נורווגיה (IFPI נורווגיה)פלטינההממלכה המאוחדת (BPI)פלטינה600,000
The Metal Opera ("אופרת המטאל") הוא שמם של שני אלבומי קונספט מסוגת מטאל אשר נכתבו על ידי להקת-על Avantasia בראשיתו של טוביאס סאמט, סולנה של להקת הפאואר מטאל הגרמנית Edguy.
האלבום הראשון (The Metal Opera) יצא ב-2001, השני (The Metal Opera Part II) ב-2002. ב-2008 יצא אלבום המאחד את שני הראשונים (The Metal Opera: Pt 1 & 2 – Gold Edition) שכלל גם ספר קצר עם עלילת הסיפור המגולם באלבום המוזיקלי.
העלילה מספרות את סיפורו הבדיוני של גבריאל, נזיר דומיניקני שחי בתחילת המאה ה-17.
באביב של שנת 1999, במהלך סיור ההופעות של אדגאי - ת'יאטר אוף סאלביישן (Theatre of Salavation) - טוביאס סאמט החל לכתוב רעיונות לאופרת מטאל – אלבום קונספט ובו יופיעו אמנים אורחים רבים.
כשסיור ההופעות נגמר, הוא הוציא את התוכנית לפועל, וגייס אומני מטאל ידועים, ביניהם קאי הנסן, הסולן והגיטריסט של להקת הפאוור הגרמנית גמה ריי.
בשנת 2000, ה-EP הראשון שוחרר, 'The Metal Opera'.
הפרויקט נשלם בספטמבר 2002 עם היציאה של 'The Metal Opera Pt.
האלבום הוא אלבום מטאל, אך בסגנון אופראי – ובו לכל תפקיד בעלילה יש זמר משלו, ובסופו של דבר כל השירים הם אוסף של נקודות בסיפור.
מבחינת הסגנון, המוזיקה היא פאואר מטאל עם סאונד כוחני וקטעים כנסייתיים – בגללם לעיתים מתייחסים לאוואנטסיה כפאוור מטאל סימפוני.
בשירים 'Inside' ו-'Quest' יש קטעים שמלווים כמעט ורק בפסנתר.
בחלק הראשון יש אפילו שלושה קטעים אינסטרומנטליים.
השיר 'The Seven Angels' הוא יצירה יוצאת דופן באלבום – אורכו 14 דקות והוא כולל מקהלות, סולואי גיטרה, קטעי פסנתר נקיים – ושבעה מאחד־עשר הזמרים שהופיעו באלבום.
גבריאל לאימאן (Laymann), הדמות המרכזית בסיפור, הוא מתלמד במנזר הדומיניקני שבמיינץ, גרמניה.
השנה היא 1602, ויחד עם שאר מסדרו, גבריאל לוקח חלק בציד המכשפות.
הוא פוגש במפתיע את אחותו החורגת, אנה הלד, בזמן שהיא ממתינה להישפט על היותה 'מכשפה'.
מהמפגש, הספקות מתחילים לכרסם בגבריאל.
הוא מתגנב לספריית המנזר, ושם קורא ספר אסור.
המורה שלו במנזר, ברודר יעקב (Jacob), רואה אותו עם הספר – וגבריאל נזרק אל הצינוק.
בצינוק, גבריאל פוגש איש זקן, לוגאיד ואנדרואי, שמציג את עצמו כדרואיד ('Reach Out for the Lights'), ומספר לגבריאל על מימד אחר – העולם של אוואנטסיה, שנמצא בסכנה גדולה.
הוא מציע לגבריאל להציל את אוואנטסיה, ובתמורה הוא – ואנדרואי – יציל את אנה.
הם מצליחים לברוח מהצינוק ('Breaking Away'), וואנדוראי לוקח את גבריאל לבור עשוי אבן, שמסתיר שער בין שני הממדים, וגבריאל נשלח לאוואנטסיה.
בינתיים, יוהאן אדאם פון ביקן, הבישוף של מיינץ, ברודר יעקב, ומשגיח האדמות פאלק פון קונברג, נמצאים בדרכם לרומא במטרה לפגוש את האפיפיור קלמנס השמיני (Glory of Rome).
איתם הם לקחו את הספר שגבריאל קרא.
ספר שמסמכים עתיקים מספרים עליו שהוא החותם השביעי והאחרון, והוא יעזור למחזיקו להגיע לידע וחוכמה אינסופיים – אם רק יביא אותם למגדל שבמרכז אוואנטסיה.
כשגבריאל מגיע לאוואנטסיה ('Avantasia'), הוא מתקבל בידי שני תושבים, האלף אלדריין, והגמד רגרין ('Inside').
הם מספרים לו אודות מלחמה כנגד כוחות הרוע, על תוכניות האפיפיור ועל תוצאותיהן ('Sign of the Cross').
אם האפיפיור ישתמש בחותם – הקשר שבין אוואנטסיה ועולם בני האדם יפרם, והתרחשויות נוראיות יקרו בשני העולמות.
גבריאל מספיק להגיע בדיוק בזמן למגדל.
ובזמן שהאפיפיור מדבר עם קול מסתורי שנמצא בתוך המגדל, גבריאל מצליח לגנוב את החותם, ובכאוס שנוצר – להביא אותו בחזרה לעיר האלפית ('The Tower').
גבריאל עדיין לא מרוצה, והוא רוצה לדעת עוד על אוואנטסיה.
אלדריין שולח אותו לעץ הידע, ושם גבריאל חווה הזיה אודות ברודר יעקב נושא כאב גדול באגם הלהבות ('The Final Sacrifice').
אלדריין מספר לגבריאל על גביע מוזהב שנמצא קטקומבות שברומא, ובו תקועות מאות נשמות תועות ומעונות, אך מזהיר אותו מפני מפלצת אשר שומרת על הגביע.
האלף מנסה להניא את גבריאל ואת רגרין מלחזור לעולם בני האדם, אך הם בכל זאת מגיעים לרומא.
הם מוצאים את הגביע בקטקומבות, ומפילים אותו, ונשמות רבות מצליחות לברוח ('Chalice of Agony').
המפלצת מתעוררת ותוקפת את שניהם.
רגרין נרצח, אך גבריאל מצליח להתחמק.
גבריאל חוזר לואנדרואי, שחיכה לו עד עתה.
הדרואיד ממלא את חלקו וחומק אל תוך הכלא בלילה כדי לשחרר את אנה.
שם הוא פוגש את ברודר שהתחרט על מעשיו הקודמים.
פאלד פון קרונברג, אשר גם אותו תקפו פקפוקים ('Memory'), תופס אותם ומנסה לעצור אותם.
הדבר מגיע לקרב, ובו קרונברג הורג את ואנדרואי ואז נשחט בידי ברודר.
אנה מצליחה לברוח, והיא מתאחדת שוב עם גבריאל – והם הולכים קדימה אל תוך עתידם הלא ידוע ('Into the Unknown').
הכנסייה הקתולית תופסת חלק מרכזי בעלילה.
בעלי תפקידים בכנסייה, כמו קלמנס השמיני, מבוקרים על כך שהם מחזיקים את 'האמת היחידה' לדעתם, ומנסים לשמור על אנשים הפשוטים קלי דעת וצרי אופקים, לא מבינים שהם עצמם עיוורים מדי כדי לדעת מהי האמת.
זו לא הפעם הראשונה שסאמט מפנה ביקורת שכזו כלפי הכנסייה בעבודותיו; בשירים רבים של אדגאי, כמו 'The Kingdom' או 'Theater of Salvation' – התמות, העלילה, והדיאלוג, פונים כנגד הכנסייה, ודומים לאלו המצויים באוואנטסיה.
The Mamas & The Papas (כונתה בישראל גם בתרגום לעברית: האמהות והאבות) היו להקה ווקלית מובילה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הלהקה היא מהלהקות האמריקניות היחידות ששמרו על הצלחתן לאורך הפלישה הבריטית של הביטלס (להקה נוספת שעשתה זאת הייתה הלהקה האמריקנית הביץ' בויז).
הלהקה הקליטה והופיעה משנת 1965 עד 1968, הוציאה חמישה אלבומים והכניסה עשרה סינגלים לרשימת הלהיטים.
אף על פי שהלהקה שהתה פרק זמן קצר מאוד בממלכת המוזיקה הפופולרית רואים חלק מחברי הלהקה את הזמן המועט שהיו באור הזרקורים את הסיבה לכך שגם כיום ישנם מעריצים נאמנים ללהקה.
ג'ון פיליפס, קאס אליוט, דני דוהרטי ומישל פיליפס הקימו את הלהקה לאחר כישלון עם מספר להקות פולק.
הלהיט "קליפורניה החולמת" הוביל אותם מיד אל פסגת ההצלחה המיוחלת.
עד היום נחשב שיר זה למוכר ולמוערך ביותר של הלהקה.
ההשראה לשם הלהקה נלקחה מתוכנית טלוויזיה יומית.
לפני שהקליטה הלהקה את אלבום הבכורה שלה "If You Can Believe Your Eyes and Ears", שיצאה לאור ב-1966, נקראה הלהקה (תקופה קצרה בלבד) "המעגל הקסום".
חברי הלהקה חשקו בשם קליט ולכן התכנסו בבית שבו גרו ביחד והתחבטו במציאת שם חדש.
במהלך הפגישה החליט אחד החברים לראות טלוויזיה והדליק אותה בדיוק כשמלאך מהגיהנום (חבר בכנופיית רוכבי אופנוע משנות ה-60) התארח בתוכנית אירוח.
הדבר הראשון שחברי הלהקה שמעו היה "חכה שנייה, הוס.
אנשים מסוימים קוראים לנשים שלנו זולות, אבל אנחנו פשוט קוראים להן אימהות".
לאחר ששמעה זאת ניתרה אליוט ממקומה והכריזה "כן!, אני רוצה להיות אימא!".
גם מישל הזדהתה עם רצונה של אליוט.
פיליפס ודוהרטי החליפו מבטים וג'ון אמר, "אבות?
טוב, הבעיה נפתרה." כך נולד ללהקה שמה החדש.
כינויה המוכר של קאס אליוט היה מאמא קאס ("אִמא קאס").
קאס אליוט נולדה כאלן נעמי כהן, והייתה חברה בלהקה בין 1965 ל-1971. תחילה נרתע מנהיג הלהקה, ג'ון פיליפס, לקבל אותה, בגלל עודף המשקל שלה.
היא הייתה הסולנית בלהיטים כמו "Dream A Little Dream Of Me" (מוזיקה: פביאן אנדרה וויבר שוואנדט, מילים: גאס כאהן).
באחד השירים של הלהקה "Creeque Alley", כתב פיליפס, "אף אחד לא משמין חוץ ממאמא קאס", שורה שקאס עצמה שרה בהופעות אגב משיכת כתפיים אדישה.
קולה של קאס אליוט נשמע קליל וקציפתי, מה שהתאים בדיוק ללהיטי הפופ שכתבו לה.
במהלך העבודה עם הלהקה לא ויתרה קאס על קריירת סולו, והוציאה את הלהיטים "Make Your Own Kind Of Music" ו-"It's Getting Better", אבל לא הגיעה להצלחות כמו עם להקת האם.
במקום זה, היא החלה להופיע בקביעות בטלוויזיה, כשהיא נותנת לקסם האישי שלה לכבוש את הצופים, בעשרות שעשועונים ותוכניות אירוח, ואף הייתה מנחה אורחת לצד ג'וני קרסון ב"טונייט שואו".
ב-1974, אחרי שבועיים של הצלחה והופעות מכורות מראש ב"פלדיום" של לונדון, הלכה קאס אליוט לעולמה מהתקף לב, כשהיא מותירה אחריה ילדה בת שבע, אואן.
ב-1998, כשה"מאמאז והפאפאז" נכנסו בשערי היכל התהילה של הרוק אנד רול, ייצגה אואן את אמה בטקס.
פירוק הלהקה נבע מחוסר נאמנות ותככים, שהובילו לקרע בין ארבעת החברים.
ג'ון פיליפס נשא לאישה את מישל גיליאם ב-31 בדצמבר 1962, בתקופה שלפני הקמת הלהקה.
בשנה הראשונה של הלהקה ניהלה מישל רומן עם דוהרטי.
הם הצליחו לשמור על העניין בסודיות לאורך תקופה ארוכה.
במהלך טיול למקסיקו סיפר דוהרטי על הרומן לאליוט, שכעסה מכיוון שהייתה מאוהבת בו בסתר.
זמן קצר לאחר מכן, תפס פיליפס את מישל ודוהרטי "על חם" ועזב את הבית.
ג'ון לא היה מסוגל להמשיך לגור עם מישל ולכן עבר לגור בביתו של דוהרטי.
בשלב זה התנחמה מישל בזרועותיו של ג'ין קלארק מהבירדס.
לאחר שראה בהופעה את מישל שולחת נשיקות באוויר לעבר קלארק שישב בשורה הראשונה, החליט ג'ון כי אינו מסוגל להמשיך להופיע עימה.
לאחר שהתיעצו עם עורכי דין שלהם ועם חברת ההקלטות החליטה הלהקה ביוני 1966 להודיע על סילוק מישל ממנה.
בשלב זה הספיקה הלהקה למצוא מחליפה למישל, ג'יל גיבסון, חברתו של המפיק שלהם, לו אדלר.
גיבסון כבר הייתה זמרת וכותבת שהופיעה במספר מאלבומיהם של ג'ין ודין.
גיבסון לא הייתה ידועה כזמרת מוצלחת ביותר אבל למדה את חלקי השירה של מישל תוך שלושה שבועות, בזמן שהלהקה הייתה באנגליה.
גיבסון כבר הייתה שותפה בהקלטות האלבום השני של הלהקה, "The Mamas and The Papas".
הנכס החשוב ביותר שהביאה איתה גיבסון היה המראה החיצוני המושך שלה.
לאחר כמה הופעות נראה היה שחלק מהמעריצים אינם מרוצים מהשינוי בהרכב הלהקה, אך רובם לא ראו בשינוי עניין בעייתי.
באוגוסט 1966 החליטה הלהקה (בראשות ג'ון) להחזיר את מישל ללהקה.
גיבסון קיבלה תמורה כספית על חלקה ו"שוחררה".
מאוחר יותר הודתה גיבסון שהרגישה נבגדת על ידי ג'ון פיליפס.
מישל וג'ון השלימו וקנו בית גדול ביחד בזמן שהלהקה ניסתה להמשיך קדימה.
נדמה היה שהעניינים שבו למסלולם לזמן מה והלהקה הקליטה את אלבומם השלישי "Deliver" שהפך ללהיט ענק.
דוהרטי, אשר ניסה לשכוח ממישל, שקע בשתייה כבדה.