tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוסף על כך, היא תאפשר לאינדיבידואלים בפעם הראשונה לתקוף חוקים והחלטות של האיחוד האירופי בבית משפט שאינו בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אלא בבית הדין האירופי לזכויות אדם אשר נמצא בשטרסבורג, צרפת.
היא עלולה גם ליצור מצב בו בית הדין לזכויות אדם "יהפוך" החלטה של בית הדין לצדק, או יפסוק בניגוד להחלטה כזו, מה שעלול לערער את ההיררכיה המשפטית והסדר שהיה קיים עד כה באיחוד האירופי.
בית המשפט החוקתי של גרמניה גם ציין בזמנו את העובדה כי פרלמנט האיחוד האירופי לא נבחר בצורה דמוקרטית ואין לו מגילה של זכויות אדם.
לכן, לא ניתן לדעת האם זכויות האדם שבית הדין האירופי דן בהן עומדות בסטנדרטים של חוקת גרמניה.
המקור למגילה זו נמצא במורשות החוקתיות של המדינות החברות ובאמנה האירופית לזכויות אדם, אשר המדינות היו חתומות עליה, ולא האיחוד עצמו.
חייב להתקיים דיאלוג מסוים בין בית הדין של האיחוד האירופי לבין בית הדין האירופי לזכויות אדם שיאפשר את הפעילות ההרמונית של שתי המערכות המשפטיות שהם אמונים עליהן.
האיחוד למעשה מבטיח חופש תנועה של אנשים, סחורות, שירותים והון בין כל מדינות האיחוד, והוא הנהיג מדיניות משותפת בתחום החקלאות, דייג, תחבורה סחר חוץ, תחרות ופיתוח אזורי.
האיחוד יצר מטבע משותף אשר אומץ עד כה ב-19 ממדינות האיחוד ואף פיתח תפקיד בתחום מדיניות החוץ המקנה לו את היכולת לייצג את מדינות האיחוד בארגון הסחר העולמי, במפגשי ה-G7 ובמידה מסוימת גם באו"ם.
בתחומים רבים נוספים, הוא בעל סמכויות להוביל יוזמות מדיניות וחקיקה, לפעמים במקביל למדינות החברות, כמו תחומים חברתיים ומדיניות רווחה, זכויות עובדים, זכויות נשים, חינוך והשכלה, איכות הסביבה, מחקר ופיתוח טכנולוגי וכדומה.
ההמשכיות המתמדת של תהליך האינטגרציה האירופית ניכרת כיום באמנות המכוננות ששואפות לאיחוד הדוק ביותר בין עמי אירופה.
זכויות היסוד של האיחוד האירופי ומשפט האיחוד האירופי
האמנות המכוננות מנוסחות באופן שמזכיר חוקה: הן קובעות את מטרות האיחוד, מקימות את מוסדותיו וקובעות את סמכויותיהם, קובעות את הנורמות הבסיסיות שלפיהן יתנהל האיחוד ומעניקות את הסמכות לחוקק חקיקת משנה פרטנית יותר לצורך יישום נורמות כלליות אלה והשגת מטרות האיחוד.
בנוסף, הן מעניקות זכויות שונות לאזרחי האיחוד ובין היתר זכויות אזרח בסיסיות.
באמנת האיחוד נכתב על היותו של האיחוד מושתת על ערכי הדמוקרטיה, כבוד האדם, חירות, שוויון, שלטון החוק והכרה בזכויות אדם, כולל זכויות מיעוטים.
יתר על כן, היא מחייבת את האיחוד לכבד את זכויות היסוד המובטחות על ידי האמנה האירופית להגנת חירויות יסוד וזכויות אדם ובהתאם למסורות החוקתיות המשותפות של המדינות החברות, כעקרונות היסוד של משפט האיחוד האירופי.
מאז כינון אמנת ליסבון, גם מגילת זכויות היסוד של האזרח האירופי מהוות עקרונות מרכזיים במשפט האיחוד.
הקהילה מהווה משטר משפטי חדש של המשפט הבינלאומי: למענו המדינות הגבילו את זכויותיהן הריבוניות בתחומים מוגבלים ונושאי הזכויות בו הם לא רק המדינות החברות, אלא גם אזרחיהן.
באופן בלתי תלוי בחקיקת המדינות, משפט הקהילה מטיל לא רק חובות על פרטים, אלא הוא גם מיועד להעניק להם זכויות אשר הופכות לחלק מהמורשת המשפטית שלהם.
חל איסור על כל מדינה חברה לשכתב את תקנות האיחוד האירופי לתוך חוקיה הלאומיים מפני שזה מהווה טשטוש של האופי הקהילתי של תקנות אלה.
התקנות לא רק מחייבות ומזכות את המדינות החברות ואת מוסדות האיחוד: הן מעניקות זכויות לפרטים כמו אזרחי האיחוד ומטילות עליהם חובות.
הפרטים יכולים להסתמך עליהן בפני ערכאות של המדינה ושל האיחוד.
תוכן המגילה- סוגי זכויות היסוד
הזכות לחיים- לכל אדם הזכות לחיים.
כמו כן, לא ייגזר עונש מוות או הוצאה להורג.
הזכות להגינות של האדם- לכל אדם הזכות לכבוד ההגינות הגופנית או הנפשית שלו.
בנוסף, בתחומי הרפואה והביולוגיה, יש לכבד את התנאים הבאים במיוחד:
הסכמה חופשית וידועה של הפרט, וזאת בהתאם לתהליכים המעוגנים בחוק.
איסור על פרקטיקות הקשורות בהשבחת הגזע ובחירה בין אנשים.
איסור על שימוש בגוף האדם וחלקיו כרווח כלכלי.
איסור על שיבוט בני אדם.
איסור על עינויים ועל עונשים או טיפולים משפילים.
איסור על עבדות ועבודות בכפייה.
הזכות לפרטיות ופרטיות המשפחה, בית ואמצעי תקשורת.
הגנה על נתונים אישיים- לכל אדם הזכות להגנה על מידע אישי הנוגע לו.
שימוש במידע כזה חייב להיעשות בהגינות ולמטרות מוגדרות, בקבלת הסכמה מאותו האינדיבידואל או על סמך בסיס משפטי המעוגן בחוק.
לכל אחד הזכות לקבל גישה למידע הנאסף אודותיו והזכות לתקן אותו.
היענות לחוקים אלה תהיה נתונה לפיקוח על ידי רשות עצמאית.
הזכות להתחתן ולהקים משפחה- וזאת בהתאם לחוקים הלאומיים הקשורים בזכויות אלו.
הזכות לחינוך- זכות זו כוללת חינוך חובה בחינם, החופש להקים מוסדות חינוכיים מתוך כבוד לערכי הדמוקרטיה וזכות ההורים להבטיח חינוך והוראה לילדיהם בהתאם לאמונותיהם הדתיות, הפדגוגיות והפילוסופיות, בהתאם לחוקים הלאומיים המסדירים את מימוש החירות והזכויות הללו.
חופש העיסוק והעבודה- לכל אחד הזכות לעסוק במלאכה ולבחור במקצוע באופן חופשי: לחפש תעסוקה, לעבוד, לממש את זכות הקמת המוסדות ולספק שירותים בכל מדינה חברה באיחוד.
בנוסף, אזרחי מדינות עולם שלישי המורשים לעבוד בשטחי המדינות החברות זכאים לתנאי עבודה השווים לאלו של אזרחי האיחוד האירופי.
החופש לנהל עסק- בהתאם לדיני האיחוד האירופי ובהתאם לחוקים והנהלים הלאומיים המוכרים.
הזכות לרכוש- לכל אדם הזכות להחזיק, להשתמש, להיפטר או להוריש את רכושו שנרכש כדין.
אין לשלול מאיש את רכושו אלא לטובת הציבור ובמקרים ובתנאים הקבועים בחוק, בכפוף לפיצוי הוגן שישולם מבעוד מועד בגין אובדנו.
השימוש ברכוש עשוי להיות מוסדר בחוק ככל שיידרש למען האינטרס הכללי.
כמו כן, תינתן הגנה לקניין רוחני.
הזכות למקלט- הזכות למקלט תינתן בהתאם לכללי אמנת ז'נבה (28 ביולי 1951) והפרוטוקול מ-31 בינואר 1967, אשר מתייחסים למעמד הפליטים ובהתאם לאמנת האיחוד האירופי והאמנה בדבר תפקוד האיחוד האירופי (להלן "האמנות"- The Treaties).
הזכות להגנה במקרה של הרחקה או הסגרה- איסור על הרחקה קולקטיבית, אין להרחיק, לגרש או להסגיר אדם למדינה בה קיים סיכון שיוטל עליו עונש מוות, עינויים, יחס או עונשים לא הומניים או משפילים.
אי אפליה- איסור על כל אפליה המבוססת על גזע, מין, צבע, מיעוט לאומי, מוצא אתני או חברתי, שפה, מאפיינים גנטיים, דת או אמונה, דעה פוליטית או מכל סוג אחר, רכוש, לידה, מוגבלות, נטייה מינית או גיל.
בנוסף, בגדר יישום האמנות ומבלי לפגוע באף אחת מהוראותיהן המוגדרות, תיאסר כל אפליה שהיא על בסיס רקע לאומי.
האיחוד יכבד את המגוון התרבותי, הדתי והלשוני (עיקרון הרב-לשוניות נחשב כעיקרון חשוב ביותר באיחוד האירופי, הואיל והוא מבטיח את הזכות של כל האינדיבידואלים להבין את הנעשה באיחוד ואת זכויותיו וחובותיו).
שוויון בין נשים לגברים- שוויון בין נשים לגברים יהיה מובטח בכל התחומים, כולל תעסוקה, עבודה ושכר.
עקרון השוויון לא ימנע קיום או אימוץ אמצעים המקנים יתרונות ספציפיים לטובת מין שלא מקבל מספיק ייצוג או התייחסות.
זכויות הילד- לילדים הזכות להגנה וטיפול, הנחוצים לרווחתם.
הם רשאים להביע את דעותיהם בחופשיות.
דעות אלו יילקחו בחשבון בנושאים הנוגעים להם בהתאם לגילם ובגרותם.
בכל אשר לפעולות הנוגעות לילדים, בין אם ננקטות על ידי רשויות ציבוריות או מוסדות פרטיים, טובת הילד חייבת להיות השיקול המרכזי.
לכל ילד הזכות לשמור על בסיס קבוע קשר אישי וקשר ישיר עם 2 הוריו, אלא אם הדבר מנוגד לאינטרסים שלו.
זכויות הקשיש- האיחוד האירופי מכבד ומכיר בזכויות הקשיש לחיות בכבוד ועצמאות ולקיים חיים חברתיים ותרבותיים.
שילוב בעלי מוגבלויות בחברה- האיחוד האירופי מכבד ומכיר בזכותם של אנשים בעלי מוגבלות ליהנות מאמצעים שנועדו להבטיח את עצמאותם, השתלבותם החברתית והתעסוקתית והשתתפותם בחיי הקהילה.
זכות העובדים לקבל מידע והתייעצות במסגרת מקום עבודתם- יש להבטיח לעובדים או לנציגיהם מידע והתייעצות ברמות המתאימות, מבעוד מועד במקרים ובתנאים שנקבעו בחוק האיגוד ובחוקי והנהלים הלאומיים.
זכות למשא ומתן קולקטיבי- לעובדים ולמעסיקים או לארגונים המתאימים להם, בהתאם לדיני האיחוד ולחוקים והנהלים הלאומיים, יש הזכות לנהל משא ומתן ולחתום על הסכמים קולקטיביים ברמות המתאימות ובמקרים אל ניגוד אינטרסים לנקוט בצעדים קולקטיביים על מנת להגן עליהם, כולל שביתה.
הזכות להגנה במקרה של פיטורין שלא בצדק- לכל עובד הזכות להגנה מפני פיטורין לא מוצדקים וזאת בהתאם לדיני האיחוד האירופי ולחוקים והנהלים הלאומיים.
תנאי עבודה הוגנים- לכל עובד הזכות לתנאי עבודה המכבדים את כבודו, בריאותו ובטיחותו.
כל עובד זכאי להגבלת שעות העבודה המקסימליות, הפסקות מנוחה יומיות ושבועיות ולחופשה שנתית מסוימת בתשלום.
איסור על העסקת ילדים והגנה על נוער עובד - העסקת ילדים אסורה.
גיל הקבלה המינימלי לעבודה לא יהיה נמוך מגיל המינימום לסיום הלימודים בבית הספר וזאת מבלי לפגוע בכללים העשויים להיות נוחים יותר לצעירים ולמעט חריגות מסוימות.
נערים המועסקים חייבים להיות בעלי תנאי עבודה המתאימים לגילאים שלהם ולהיות מוגנים מפני ניצול כלכלי או כל עבודה העלולה לפגוע בביטחונם, בריאותם או התפתחותם הפיזית, הנפשית, החברתית או המוסרית מבלי להפריע לחינוך שלהם.
חיים מקצועיים ומשפחה- המשפחה זכאית להגנה משפטית, כלכלית וחברתית.
בנוסף, על מנת להבטיח חיי משפחה ומקצועיות, כל אדם זכאי להגנה מפני פיטורין מסיבה הקשורה בלידה, זכות לחופשת לידה בתשלום ולחופשת הורות לאחר לידה או אימוץ ילד.
ביטוח לאומי וסיוע סוציאלי- האיחוד האירופי מכיר ומכבד את הזכאות לקצבאות ביטוח לאומי ושירותים סוציאליים המעניקים הגנה במקרים כמו לידה, מחלה, תאונות עבודה, זקנה או תלות, אובדן עבודה בהתאם לכללים שנקבעו ולפי חוקי האיחוד והחוקים והנהלים הלאומיים.
בנוסף, כל מי שמתגורר ועובר כחוק בתוך האיחוד האירופי זכאי להטבות ביטוח לאומי והטבות סוציאליות בהתאם לדיני האיחוד ולחוקים והנהלים הלאומיים.
כמו כן, על מנת להיאבק בהדרה חברתית ובעוני, האיחוד האירופי מכבד ומכיר בזכות לסיוע סוציאלי ודיור כדי להבטיח חיים הגונים לכל מי שחסר לו משאבים מספקים, בהתאם לחוקי האיחוד האירופי והחוקים הלאומיים.
בריאות- כל אדם זכאי לגישה לטיפול רפואי מונע ולהנאה מטיפול רפואי בתנאים שנקבעו בחוקים ובנהלי הלאומיים.
תובטח רמה גבוהה של הגנה על בריאות האדם על פי הגדרה ויישום של כל המדיניות ופעילויות האיחוד האירופי.
גישה לשירותים המספקים אינטרס כלכלי כללי- האיחוד האירופי מכיר ומכבד את הגישה לשירותים אלה בהתאם לחוקים הלאומיים ולאמנות, במטרה לקדם את הלכידות החברתית והטריטוריאלית של האיחוד.
שמירה על איכות הסביבה- על מדיניות האיחוד האירופי לכלול ולהבטיח רמה גבוהה של הגנה ושיפור איכות הסביבה, בהתאם לעיקרון פיתוח בר-קיימא.
זכות ההצבעה והתמודדות בבחירות לפרלמנט האירופי- לכל אזרח באיחוד ניתנת הזכות להצביע ולהגיש מועמדות לבחירות לפרלמנט האירופי במדינה החברה בה הוא מתגורר, בתנאים הזהים לשל אזרחי אותה מדינה.
חברי הפרלמנט האירופי ייבחרו בבחירות אוניברסליות ישירות, בהצבעה חופשית וחשאית.
הזכות להצביע ולהתמודד בבחירות לרשות המקומית- כל אזרח של האיחוד האירופי זכאי להצביע ולהגיש מועמדות לבחירות המוניציפליות במדינה החברה בה הוא מתגורר, בתנאים הזהים לשל אזרחי אותה מדינה.
הזכות למנהל תקין- כל אזרח זכאי לכך שענייניו יטופלו בצורה הוגנת ובזמן סביר על ידי המוסדות, הגופים, המשרדים והסוכנויות של האיחוד האירופי.
זכותו של כל אדם להישמע, לפני שננקט צעד פרטני כלשהו אשר עלול להשפיע עליו לרעה.
זכותו של כל אדם לקבל גישה לתיק האישי שלו, מתוך כבוד לאינטרסים הלגיטימיים של חשאיות וסודיות מקצועית-עסקית.
חובת המנהל לנמק את החלטותיו.
בנוסף, כל אדם זכאי לפיצוי מהאיחוד האירופי על כל נזק שנגרם על ידי מוסדותיו או על ידי עובדיו במילוי תפקידם, בהתאם לעקרונות הכלליים המשותפים לחוקי המדינות החברות באיחוד.
כל אדם רשאי לכתוב למוסדות האיחוד באחת משפות האמנות ועליו לקבל תשובה באותה שפה.
גישה למסמכים- כל אזרח של האיחוד ולכל אדם רגיל או בעל מעמד משפטי אשר מתגורר או בעל משרד רשום במדינה החברה זכאי לגישה למסמכי המוסדות, הגופים, המשרדים והסוכנויות של האיחוד, בכל אמצעי אשר ניתן לו.
נציב תלונות הציבור האירופי- כל אזרח של האיחוד או כל אדם רגיל או בעל מעמד משפטי המתגורר או בעל משרד במדינה חברה זכאי לפנות לנציב תלונות הציבור האירופי במקרים של ניהול לא תקין בפעילות המוסדות, הגופים, המשרדים או סוכנויות האיחוד, למעט בית המשפט לצדק של האיחוד האירופי הפועל בתפקידו השיפוטי.
זכות עתירה- לכל אזרח של האיחוד האירופי ולכל אדם רגיל או בעל מעמד משפטי המתגורר או בעל משרד הרשום במדינה חברה הזכות לעתור לפרלמנט האירופי.
חופש תנועה ומגורים- לכל אזרח של האיחוד האירופי הזכות לנוע ולגור בחופשיות בשטח המדינות החברות.
בנוסף, מוענקת תנועה חופשית ומגורים בהתאם לאמנות, לאזרחי מדינות עולם שלישי המתגוררים כדין בשטחה של מדינה חברה באיחוד.
הגנה דיפלומטית וקונסולרית- כל אזרח של האיחוד האירופי יהיה זכאי בשטחה של מדינת עולם שלישית שבה המדינה החברה שהוא אזרח בה אינה מיוצגת, להגנה על ידי הרשויות הדיפלומטיות או הקונסולריות של כל מדינה חברה ובאותם תנאים של האזרחים של אותה מדינה חברה.
הזכות לפתרון יעיל והליך הוגן- כל מי שזכויותיו וחירויותיו המובטחות בחוק האיחוד האירופי הופרו, זכאי לפתרון יעיל בפני בית דין בהתאם לתנאים המעוגנים בסעיף זה.
כל אדם זכאי לשימוע הוגן ופומבי תוך זמן סביר על ידי בית דין בלתי תלוי שהוקם בעבר כדין.
לכל אדם תהיה האפשרות לקבל ייעוץ, ייצוג והגנה.
יינתן סיוע משפטי למי שחסר לו משאבים מספיקים על מנת להבטיח גישה יעילה למשפט וצדק.
חזקת החפות וזכות להגנה- כל מי שהוגש נגדו כתב אישום ייחשב חף מפשע עד שאשמתו תוכח על פי דין.
הכרה והבטחת זכויות הגנה לכל מי שהואשם.
עקרונות חוק ומידתיות של עבירות פליליות ועונשים- אדם לא יוכרז כאשם בעבירה פלילית כלשהי בשל מעשה או מחדל שלא היוו עבירה פלילית לפי החוק הלאומי או המשפט הבינלאומי בזמן ביצועם.
כמו כן, לא יוטל עונש כבד ממה שהיה נהוג בעת ביצוע העבירה הפלילית.
אם לאחר ביצוע עבירה פלילית נקבע בחוק עונש קל יותר, יחול עונש זה.
סעיף זה לא יפגע במשפטו ובענישתו של כל אדם על כל מעשה או מחדל אשר בזמן ביצועם היו פליליים על פי העקרונות הכלליים המוכרים על ידי קהילת העמים.
בנוסף, אסור שחומרת העונשים לא תהיה בהתאם לעבירה הפלילית.
הזכות לא להישפט או להיענש פעמיים בהליך פלילי בגין אותה עבירה פלילית- אדם לא יישפט או ייענש שנית בהליך פלילי בגין עבירה שבגינה הוא כבר זוכה סופית או הורשע במסגרת האיחוד האירופי, בהתאם לחוק.
הוראות כלליות לפרשנות ויישום המגילה
תחום היישום- הוראות מגילה זו מופנות למוסדות, גופים, משרדים וסוכנויות האיחוד האירופי תוך התחשבות ראויה בעיקרון הסודיות ובמדינות החברות רק כאשר הן מיישמות את דיני האיחוד.
לפיכך הם יכבדו את הזכויות, יקיימו את העקרונות הללו ויקדמו את יישומם בהתאם לסמכויותיהם תוך הכרה בגבולות סמכויות האיחוד כפי שהוקנו לו באמנות.
המגילה אינה מרחיבה את תחום היישום של דיני האיחוד האירופי מעבר לסמכויותיו או קובעת על סמכות או משימה חדשה עבור האיחוד.
בנוסף, מגילה זו לא משנה סמכויות ומשימות כפי שהוגדרו באמנות האיחוד האירופי.
היקף ופרשנות של זכויות ועקרונות- כל הגבלה על מימוש הזכויות והחירויות המוכרות במגילה זו חייבת להיות מעוגנת בחוק ולכבד את מהות אותן זכויות וחירויות.
בכפוף לעיקרון המידתיות, הגבלות הן לגיטימיות רק אם הן נחוצות ועומדות באמת במטרות של האינטרס הכללי המוכרות על ידי האיחוד האירופי או במטרה להגן על זכויות וחירויות של אחרים.
זכויות המוכרות במגילה זו שלגביהן נכתב באמנות, ימומשו בתנאים ובגבולות המוגדרים באמנות אלו.
ככל שהמגילה מכילה זכויות המתאימות לזכויות המובטחות באמנה להגנה על זכויות האדם וחירויות היסוד, המשמעות וההיקף של אותן זכויות יהיו זהים לאלו שנקבעו באמנה ההיא.
התניה זו לא תמנע מחוקי האיחוד האירופי לספק הגנה נרחבת יותר.
יתרה מזו, ככל שהמגילה מכירה בזכויות יסוד כפי שהן נובעות מהמסורות החוקתיות המשותפות למדינות החברות, זכויות אלו יתפרשו בהרמוניה עם אותן מסורות.
ניתן ליישם את הוראות אמנה זו המכילות עקרונות על ידי פעולות חקיקה וביצוע שננקטו על ידי מוסדות, גופים, משרדים וסוכנויות האיחוד האירופי, וע"י פעולות של מדינות חברות כאשר הן מיישמות את דיני האיחוד תוך מימוש סמכויותיהן.
הן יהיו נתונות להכרה משפטית רק בפרשנותם של מעשים כאמור ובפסיקה על חוקיותם.
החוקים הלאומיים יילקחו בחשבון כמפורט באמנה זו.
ההסברים שהועברו כדרך למתן הנחיות בפרשנות של אמנה זו יינתנו כראוי על ידי בתי המשפט של האיחוד האירופי ושל המדינות החברות.
רמת ההגנה- שום דבר באמנה זו לא יתפרש כמגביל או משפיע לרעה על זכויות האדם וחירויות היסוד כפי שהוכרו בתחומי היישום שלהם על ידי דיני האיחוד האירופי והמשפט הבינלאומי ובהסכמים בינלאומיים שהאיחוד או כל המדינות החברות בהן חתומות.
זה כולל את האמנה האירופית להגנה על זכויות האדם וחירויות היסוד וחוקות המדינות החברות.
איסור ניצול לרעה של זכויות- שום דבר באמנה זו לא יתפרש כמרמז על זכות כלשהי לעסוק בפעילות מסוימת או לבצע פעולה מסוימת שמטרתה הרס של כל אחת מן הזכויות והחירויות המוכרות באמנה זו או בהגבלתן במידה רבה יותר ממה שצוין באמנה זו.
מגילת סתרים הוא סוג של חיבורים שנזכר בתלמוד, והוא כלל חידושים והלכות.
הוא נקרא בשם זה מאחר שתוכנו לא היה גלוי לרבים.
במגילת סתרים נכתבו דברים שהיה חשש שיישכחו אם לא ייכתבו.
לאחר נתינת התורה במעמד הר סיני, הועברו כל ההלכות כולם במסורת מרב לתלמיד, ונאסר לעלות הלכות אלו על הכתוב מחמת איסור דברים שבעל פה אי אתה רשאי לכותבן.
איסור זה היה בתוקפו עד זמן כתיבת המשניות, דבר שהותר עקב ירידת הדורות, והחשש שעם הזמן יאבדו ההלכות.
אמנם אף קודם שהותרה כתיבת התורה שבעל פה, נזכר בתלמוד, שרב ראה מגילה 'מגילת סתרים' של רבי חייא רבו, ובו נכתבו דברי הלכה בשם איסי בן יהודה, וכן היו ברשות חכמים נוספים מגילות סתרים מחכמים שלפניהם, והשתמשו בכך ללימוד ההלכות.
לדעת רש"י עניינה של מגילה זו נקראה בשם זה מחמת .
ובמקום אחר כתב רש"י: .
בניגוד לדברי רש"י, שבמגילה נכתבו רק דברי חידוש של יחידים, כתב הרמב"ם בהקדמתו לספרו משנה תורה: .
כך גם עולה מתשובות רב שרירא גאון, שכל אחד רשם לעצמו את ששמע מרבותיו, ורק כשבא למסור את הדברים לתלמידיו - מסר בעל פה.
אפשטיין סבור כי אף קודם כתיבת המשנה, היא עמדה לרשות התנאים כחיבור כתוב, והחל מתקופת רבי ואילך היו הלכות כתובות, כפי שניתן להיווכח מאותה מגילת סתרים שמצא רב.
יעקב זוסמן חולק בתוקף על מסקנה זו, וסבור כי אין לראות במגילת סתרים זו הוכחה, וכפי הנראה מדובר במקרה פרטני.
לדבריו לא נזכר בכל תקופת חז"ל רמז לכך, ואדרבא מצינו במספר מקומות בש"ס שהסתפקו בנוסח המשנה, ולא הביאו לראיה מגילה כלשהי להוכחה.
הוא סבור שמגילת סתרים זו הייתה משהו ייחודי, ואף בתלמוד נזכרה מגילה זו פעמיים בלבד.
ספר בשם מגילת סתרים מיוחס לרב ניסים גאון, ובאחרונים תמהו על שמו של הספר.
בשם הגדולים דוחה את הכוונה ששם הספר רומז לכך שהספר נכתב בסתר מחמת האיסור לכתוב את התורה שבעל פה, שהרי בתקופת רב ניסים גאון כבר הותר איסור זה.
הוא משער שהספר נקרא כך מענוונתנו של רב נסים שלא היה חפץ שיפסקו הלכות על פי הספר: .
גם הר"י מיגאש חיבר מגילת סתרים.
גם רבי נחמן מברסלב והאדמו"ר מקאמרנא כתבו מגילות סתרים, אם כי במקרה שלהם מדובר בכתבים מיסטיים ולא הלכתיים.
מגילת ספר הוא חיבור אוטוביוגרפי של רבי יעקב עמדין ("היעב"ץ") המתאר את הביוגרפיה של המחבר ומשפחתו, וכן היבטים ופרטים רבים מהפולמוס הגדול נגד רבי יהונתן אייבשיץ, שבמרכזו עמד רבי יעקב עמדין.
אופיו וניסוחו של החיבור נותן לו ערך בלטריסטי, ומייחד אותו אף בין ספריו של רבי יעקב עמדין.
הפרטים הרבים על חייו ופועליו של המחבר ותקופתו, נותנים לו ערך תיעודי רב.
לספר קיימת חשיבות היסטורית נודעת בשל תיאורו וסקירתו את הפולמוס הגדול נגד רבי יהונתן אייבשיץ, שבמרכזו עמד רבי יעקב עמדין.
פולמוס זה הרעיש את עולם היהדות בזמנו, והותיר פילוג בין חכמי ישראל גם לאחר פטירת השניים.
בספר מציין המחבר, לצד תולדות חייו, מאבקים שונים נוספים שניהל.
לצד תולדות חייו, הוא מציין גם את קורותיו של אביו החכם צבי.
מזיכרונותיו משתקפים פרטים רבים ממאורעות התקופה.
חיבור יוצא דופן זה מתאר גם נושאים אינטימיים שבדרך כלל אינם מופיעים בביוגרפיות של חכמי ישראל מתקופות אלו, כגון התגברות על ניסיון "מעין של יוסף הצדיק" עם בת דודתו שהתאכסן בבית הוריה, בעיות בכוח גברא, בעיות בשלום בית עם אשתו השלישית, השוואת אהבתו בין אשתו הראשונה לשנייה, ועוד.
בספר מתוארת גם התעסקותו בלימודי מדעים ותחומי עניין נוספים כמדע המדינה, לימוד שפות והיסטוריה, ויש חוקרים המחשיבים אותו בשל כך כאחד ממבשרי ההשכלה בקרב יהדות גרמניה.
המחבר ציין בספרו את הסיבות לכתיבת החיבור:
לזכור להודות לה' על חסדיו, וכן שבני משפחתו וצאצאיו יודו לה' על כך.
לחזק את אלו הנעלבים והנרדפים, שיבטחו בה' שיציל אותם כפי שניצל הוא.
הגנה מפני שונאיו שהוציאו עליו כתבי פלסתר.
החיבור נכתב במשך תקופה של למעלה מעשור, וסיום כתיבתו היה בשנת ה'תקכ"ו.
אזכור לחיבורו קיים כבר בסוף ספרו "מור וקציעה": .
אולם היעב"ץ לא הדפיסו בחייו.
הספר הודפס בשלבים במספר מהדורות.
לראשונה, בשנת ה'תק"ע (34 שנים לאחר פטירת היעב"ץ), הודפסו ממנו הדפים הראשונים של החיבור בתוך כתב העת המשכילי "המאסף", כשהמדפיסים מתקנים בו מספר תיקונים - חלקם מוטעים, אך הפסקת הוצאת כתב העת הקפיאה את המשך הדפסת החיבור.
דפים אלו הודפסו שוב בסוף החלק הראשון של הספר "נחלת יעקב" מרבי יעקב לורברבוים שהודפס על ידי נכדו.
מצב עותק כתב היד של החיבור דרדר, ובשלב מסוים הוא נעלם.
מה ששרד הוא עותק בכתב יד, מתוך כתב היד המקורי, שלא ידוע מי העתיקו.
כתב יד זה נרכש על ידי האספן חיים מיכל מהמבורג; לאחר מותו, יחד עם כל שאר כתבי היד שבספרייתו שנרכשה על ידי הספרייה של המוזיאון הבריטי, הועבר כתב היד לספרייה הבודליינית של אוניברסיטת אוקספורד.
הספר הוהדר בשלמותו לראשונה בוורשה בשנת ה'תרנ"ז, על ידי דוד כהנא, 87 שנה לאחר שפורסם באופן חלקי בכתב העת "המאסף".
מהדורה זו לקתה בחסרים ובשיבושים רבים, וכן בהשמטות ובצנזורים.
מהדורה נוספת הודפסה בשנת ה'תשט"ו, ועוד מהדורה אחרת בירושלים בשנת ה'תשל"ט, על ידי אברהם ביק, ואף עליה נטען כי לוקה בחסרים ובשיבושים, ואף בזיופים והוספות כוזבות.
מהדורה נוספת יצאה בירושלים בשנת ה'תשע"ב על ידי אברהם יעקב בומבך, וגם הוא עצמו השמיט דברי ריב שהיו לרבי יעקב עמדין עם גדולי דורו (כמו עם רבי יהונתן אייבשיץ), כפי שהצהיר בהקדמתו.
הרב אברהם גשטטנר ערער בספרו "מגילת פלסתר" על אמינות החיבור, וטען כי חלקים ממנו מזויפים ולא נכתבו על ידי רבי יעקב עמדין בכתב היד המקורי, אלא על ידי המשכילים שהוציאוהו לאור.
בייחוד טען זאת על חלקים שכוללים "דעות כוזבות, לשה"ר [לשון הרע], והשמצות נוראים ובזיונות עצומים על גדולי ישראל".
אחרים שללו את הערעור וטענו להתאמה מלאה לדבריו וסגנונו של רבי יעקב עמדין בחיבורים אחרים.
מלבד זאת, רבי יעקב עמדין עצמו מציין באחד מספריו לחיבור בשם זה, וכן כותב ברמיזה ברורה דברים שבאו בהרחבה בחיבור "מגילת ספר".
מגילת תענית (במקורות קדומים כונתה גם סתם המגילה) היא חיבור קצר בשפה הארמית שחובר בסוף ימי בית שני.
המגילה היא רשימה של 35 מועדי שמחה (בני יום או כמה ימים), שנקבעו בעקבות ניצחונות או הצלה מגזירה של עם ישראל, בתקופת בית שני.
בימי שמחה אלו לפי המגילה אין צמים ואין מספידים בהלוויות.
הצום והמספד מסמלים אבל ועצב, ובמגילה נקבע שאין לעשותם במועדים אלו, ובחלק מהמועדים גם בימים שלפניהם ולאחריהם.
המאורעות בהם המגילה עוסקת משתרעים, ככל הנראה, על פני כ־500 שנה, מבניית חומת ירושלים בימי עזרא ונחמיה, במאה ה־5 לפני הספירה, ועד, לכל המוקדם, לביטול גזירותיו של הקיסר קליגולה, סמוך לחורבן בית שני.
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת תנאים בין רבי מאיר ורבי יוסי ביחס לתוקפם של המועדים הללו לאחר חורבן בית המקדש.
להלכה נפסק שמגילת תענית בטלה, והמועדים הנמנים בה אינם נהוגים כיום (חוץ מחנוכה ופורים).
מגילת תענית, כפי שנמצאת בכתבי היד ובדפוסים, מחולקת לשני חלקים: המגילה, הכתובה ארמית, ונספח פרשנות בעברית – הסכוליון ("סכוליון" ביוונית: "פרשנות").
המגילה, המונה את הימים הטובים, היא רשימה של תאריכים, ושל המאורעות המשמחים שקרו בהם (לדוגמה: "ב (כלומר בתאריך כ"ב באלול) ").
בחלק מהמועדים מצורפת הערה קצרה על אחד משני האיסורים הנהוגים באותו יום: "דלא למספד", או "דלא להתענאה".
סדר המועדים במגילה הוא לפי חודשי השנה, ולא לפי התרחשותם ההיסטורית.
המגילה מתחילה בחודש ניסן (החודש הראשון לפי לוח השנה המקראי), ומסתיימת בחודש אדר.
בכתיבת התאריכים מופיע בכל מועד ראשון בחודש שם החודש (למשל: בחמישה עשר באב זמן , דלא למספד) ואילו בהמשך מופיע רק התאריך, באותו חודש (למשל המועד הבא בחודש אב: בעשרין וארבעה ).
פיסקאות הפתיח והחתימה של המגילה
בראש המגילה מופיעה פיסקת פתיחה קצרה המתארת את משמעות רשימת התאריכים:
בסוף המגילה מופיעה שורה קצרה המסייגת את איסורי המגילה
על המשמעות ההלכתית של משפטים אלו, ועל ביטול שימושה ההלכתי של המגילה לאורך הדורות, ראו בהמשך.
הסכוליון, שנכתב בשפה העברית, הוא פירוש, הרחבה והסבר של המועדים שבמגילה.
הסכוליון נתחבר לאחר כתיבת המגילה (הדעות נחלקו מתי והיכן, ראו להלן בהרחבה), ולא תמיד הפירושים שבו תואמים את המאורע המתואר במגילה עצמה.
קטעי ההסבר של הסכוליון יכולים להיות קצרים או ארוכים.
הסכוליון הנמצא בידינו מחולק לשלושה חיבורים שונים.
סכוליון נוסח פרמה, סכוליון נוסח אוקספורד, וסכוליון נוסח הכלאיים.
נוסח פרמה ונוסח אוקספורד הם חיבורים קדומים, מהמאות הראשונות לספירה, השונים זה מזה בהסברים ובמסורות שהם מצמידים למועדים השונים של המגילה.
נוסח הכלאיים הוא חיבור מראשית האלף השני לספירה, שאיחד, לעיתים בצורה גסה, בין המסורות שהיו בשני הנוסח הקדומים, והוסיף עליהם ממקורות אחרים, פעמים רבות מהתלמוד.
במשך דורות רבים לא הכירו את ההפרדה בין המגילה לסכוליון, והלומדים סברו שהמגילה והסכוליון הם יחידה ערוכה אחת, ולכן הסכוליון בעיניהם היה הפירוש המקורי של המאורעות המוזכרים במגילה.
ההבדל התברר רק במאה התשע עשרה על ידי רבנים וחוקרים שעסקו במגילת תענית.
מי שחתם מבחינה מחקרית את ההבחנה בין המגילה לסכוליון היה צבי גרץ, שגם ככל הנראה קבע את המילה סכוליון ככינוי לאגדתות הפרשנות למגילה, ולאחר מכן הבחנה זו התקבלה כדבר מובן מאליו, הן בעולם המחקר, והן בעולם הרבני.
בשנת תשנ"ג, במהלך כתיבת עבודת דוקטורט על המגילה, פרסמה ורד נעם מאמר בו קבעה שהסכוליון מתחלק למעשה לשלושה סוגים: שני נוסחי אב – נוסח פרמה (מכונה גם פ) ונוסח אוקספורד (מכונה גם א), ונוסח מעובד – נוסח הכלאיים.
הקביעה שישנם שני נוסחים שונים המעורבים בנוסח ההכלאה, נעשתה בעיקר על בסיס ההבדל בין המסורות השונות שמביאים הסכוליונים השונים להסבר של אותם מועדים, ובשינויים נרחבים בניסוח של מסורות הסבר זהות, שינויים שאינם יכולים לנבוע משיבושי העתקה של הסכוליון, אלא בהכרח מורים על קיומו של ענף מסירה נפרד.
נוסח הכלאיים, על פי נעם, הוא .
אבחנתה של נעם באשר לנוסחים השונים של הסכוליון נתקבלה במחקר ללא עוררין.
המגילה נכתבה בארמית בינונית שהייתה נפוצה בימי הבית השני ובכך היא נבדלת מכל שאר ספרות התנאים, שנכתבה בעברית, ואף מספרות האמוראים, התלמוד הירושלמי שנכתב בארמית גלילית והתלמוד הבבלי שנכתב בארמית בבלית.
אייזיק הירש וייס משער שהמגילה נכתבה במקורה בארמית .
רשימת המועדים תרגום המגילה זיהוי המאורע מן ריש ירחא דניסן עד תמניא ביה איתוקם תמידא, דלא למספד.
מראש החודש של ניסן עד שמונה בו הוקם התמיד שלא לספוד.
ישנן שתי גישות בהסבר המועד.
הגישה הראשונה מקבלת את ההסבר המובא בסכוליון, ניצחון הפרושים על הצדוקים בוויכוח האם קרבן התמיד יכול לבוא מכספי יחיד.
ההסבר המקובל במחקר הוא שבעקבות ניצחון הפרושים חזרו לגבות את מחצית השקל.
רוב החוקרים סוברים שהאירוע התרחש בתקופת שלומציון המלכה, ויש המתארכים אותו לתקופות אחרות.
גישה שנייה דוחה את פירוש הסכוליון, ומסבירה את שמונת הימים כשמונת ימי חנוכה, בין אם חנוכת המשכן, במדבר, ובין אם חנוכת המקדש בימי עזרא.
מן תמניה ביה ועד סוף מועדא איתקין חגא דלא למספד משמונה בו ועד סוף המועד נתקן החג שלא לספוד.
כהסבר הסכוליון, ניצחון הפרושים על הצדוקים בוויכוח על מועדו של חג השבועות.
רבים דחו את הסבר הסכוליון, והציעו הסברים שונים למהות החג שנקבע באותם ימים.
בשבעה לאייר חנכת שור ירושלם ודלא למספד.
בשבעה באייר חנוכת חומת ירושלים שלא לספוד ראו דיון בהמשך בארבעה עשר ביה פסחא זעירא ודלא למספד בארבעה עשר בו הפסח הקטן ושלא לספוד.
הקרבת קרבן הפסח למי שלא יכלו להקריבו בזמנו בי"ד בניסן, במסגרת פסח שני.
בעשרים ותלתא ביה נפקו בני חקרא מן ירושלם.
בעשרים ושלושה בו יצאו בני חקרא מירושלים כיבוש מצודת החקרא בידי שמעון התרסי בשנת 141 לפני הספירה.
בעשרין ושבעה ביה אתנטילו כלילאי מיהודה ומירושלם בעשרים ושבעה בו ניטלו מסי הכתר מיהודה ומירושלים מיעוט החוקרים מקבל את הסבר הסכוליון, שמדובר בביטול עטרות ורד לכבוד עבודה זרה שהכריחו היוונים את היהודים לתלות על פתחי הבתים, כחלק מגזירות אנטיוכוס.
מרבית החוקרים דחו את הסבר הסכוליון, ופירשו שמדובר בביטול מיסי הכתר שהטילו היוונים.
ישנן כמה הצעות לזיהוי ביטול המיסים בעקבותיו נקבע המועד, אולם ההצעה המקובלת היא ביטול המיסים בידי דמטריוס השני בתקופת שמעון התרסי, כמתואר בספר מקבים.
בארבעה עשר לסיון אחידת מגדל צר בארבעה עשר בסיוון נכבש מגדל צור כהסבר הסכוליון, כיבוש מגדל שרשן (לימים קיסריה) (תוך אימוץ הגרסה במגילה "מגדל שר").
ההסבר הרווח הוא שמדובר בכיבוש מגדל שרשן על ידי אלכסנדר ינאי, ויש מי שהציע שמדובר בבנייתה של קיסריה על ידי הורדוס.
כיבוש בית צור בידי שמעון התרסי כמתואר בספר מקבים.
שיטה זו מבוססת על כך שכיבושו של מגדל שרשן לא היה חלק משמעותי בכיבושיו של ינאי, ושאין ידיעות היסטוריות על חשיבות שייוחסה לעיר בתקופת החשמונאים.
בחמשה עשר ביה ובשיתא עשר ביה גלו אנשי בית שאן בקעתא.
בחמשה עשר בו ובששה עשר בו גלו אנשי בית שאן הבקעה.
כיבוש בית שאן ועמק יזרעאל בידי יוחנן הורקנוס.
בעשרים וחמשה ביה נטלו דומוסנאי מן ירושלםבעשרים וחמשה בו נסעו גובי המס מירושלים.
החכרת גביית המס לידיו של יוסף בן טוביה, דבר שהביא לסילוק מוכסים זרים.
ביטול המיסים בידי דמטריוס השני בתקופת שמעון התרסי, כמתואר בספר מקבים.
מאורע זה קדם לכיבוש החקרא בכ"ג באייר, ולכן דבקו חוקרים אלו בגרסה המופיעה בבבלי "בכ"ד בניסן".
ביטול העברת המיסים לרומאים בתחילת המרד הגדול, כמתואר ב"מלחמת היהודים".
בארבעה בתמוז עדא ספר גזרתא.
בארבעה בתמוז הוסר ספר הגזרות כהסברים המובאים בסכוליון, ביטול ספר כלשהו שהיה לאחת הכתות, צדוקים או בייתוסים.
ביטול ספרי גזרות שונות שהוטלו על היהודים.
בחמישה עשר באב זמן אעי כהניא, ודלא למספד בהון.
בחמישה עשר באב זמן עצי הכהנים ושלא לספוד בהםיום הבאת קרבן העצים, קרבן המוזכר לראשונה בספר נחמיה, שם מתוארת הפלת גורלות על זמני הבאת קרבן העצים.
במשנה ובתוספתא במסכת תענית מבואר שזכר להתנדבות להבאת קרבן העצים בימי נחמיה נקבעו למשפחות השונות תאריכים בהם הם הביאו קרבן עצים במשך הדורות, ואילו ט"ו באב נקבע כמועד כללי ל.
בעשרין וארבעה ביה תיבנא לדיננא.
בעשרים וארבעה בו שבנו לדינינו.
כהסבר סכוליון אוקספורד, ניצחון החשמונאים על היוונים, והחזרת דיני ישראל למערכת המשפט.
כהסבר סכוליון פרמה, ניצחון הפרושים על הצדוקים בוויכוח על ירושת הבת.
בארבעה באלול חנכת שור ירושלם ודלא למספד.
בארבעה באלול חנוכת חומת ירושלים ושלא לספוד.ראו דיון בהמשך בשבעה עשר ביה נפקו רומאי מן ירושלם.
בשבעה עשר בו יצאו הרומאים מירושלים.
לדעת שלמה צייטלין, יציאת אגריפס השני ואנשיו לאחר כליאתם בארמון הורדוס על ידי הקנאים בראשית המרד הגדול כמתואר ב"מלחמת היהודים".
לדעות אחרות, מאורע אחר של עזיבת פקידים רומאים את ירושלים במהלך המרד הגדול
יש המתקנים את נוסח המגילה על פי הסכולין, ומפרשים את המאורע על פקידים סלווקיים או מתיוונים.
בעשרין ותרין ביה תבו לקטלא משמדיא.
בעשרין ושתיים בו שבו להרוג משומדים מסע הכיבושים של שמעון החשמונאי שכלל בין היתר את כיבוש גזר ויפו וביעור של מתייונים משטחים נרחבים מארץ ישראל, כמתואר בספר מקבים.
הרג החיילים הרומאים שנשארו בארמון הורדוס לאחר יציאת אגריפס ואנשיו.
חזרת הסמכות לפסוק עונש מוות לידי הסנהדרין, בשלב מסוים במרד הגדול.
בתלתא בתשרי אתנטלת אדכרתא מן שטריא.
בשלשה בתשרי ניטלה האזכרה מן השטרות.
כהסבר הסכוליון, ביטול הזכרת שם שמיים בשטרות, בתקופת יוחנן כהן גדול או בתקופה אחרת.
התחלת המניין של הממלכה החשמונאית בתקופת שמעון התרסי כמתואר בספר מקבים.
את ה"אזכרה" שהתבטלה מוצאים החוקרים בביטול המנייה למניין השטרות או בביטול אזכור שם המושל הנכרי.
בעשרים ותלתא למרחשון סתור סוריגא מן עזרתא.
בעשרים ושלושה במרחשוון סתרו את הסורג מהעזרה רוב החוקרים מסבירים שמדובר באירוע שהתרחש במהלך כיבושו של יהודה המכבי את המקדש, וכחלק ממסע טיהור המקדש.
יש המציעים, לאור נוסח הכלאיים של הסכוליון, המתאר בניין שבנו היוונים ונסתר על ידי המכבים, שמדובר במזבח לעבודה זרה שנבנה על ידי היוונים או בפסלים שהוצבו בעזרה.
היו שקיבלו את נוסח פרמה של הסכוליון, וקבעו שמדובר בהריסת מקום זונות שבנו היוונים במקדש.
הצעה אחרת מתעלמת מהסבר הסכוליון, ומציעה שהמועד נקבע לזכר הסרת סורג שהציב אלכסנדר ינאי בעזרה לאחר שהעם רגמו אותו באתרוגיהם.
בעשרים וחמשא ביה אחידת שומרון שורא.
בעשרים וחמישה בו נכבשה חומת שומרון כיבוש העיר שומרון על ידי יוחנן הורקנוס הראשון.
בעשרים ושבעה ביה תבת סולתא למיסק למדבחא.
בעשרים ושבעה בו שבה הסולת לעלות למזבח.
רוב החוקרים קיבלו את הסבר הסכוליון, שהמועד נקבע לזכר ניצחון הפרושים על הצדוקים בוויכוח האם אוכלים את מנחת הנסכים או שהיא מוקרבת כולה למזבח.
מקצת החוקרים דחו את הסבר הסכוליון, והציעו שמדובר בחזרת הקרבת המנחות בעת טיהור המקדש על ידי המכבים, או בחזרת הקרבת המנחות לאחר תקופת מחסור.
בתלתא בכסליו אתנטלו סמואתא מן דרתא בשלושה בכסליו הוסרו הסמלים מהחצר.
הוצאה מהעזרה (שהיא "החצר" של בית המקדש) של חפצים שונים שהוכנסו אליה על ידי היוונים.
האירוע התרחש במהלך טיהור המקדש על ידי יהודה המכבי בימים שקדמו לחנוכת המזבח.
הוצאה מירושלים של סמלי הלגיון ועליהם תמונתו של הקיסר טיבריוס, פסלים שהצבתם נעשתה כשבוע קודם לכן על ידי הנציב פונטיוס פילאטוס, כמתואר ב"מלחמת היהודים".
בשבעה ביה יום טב בשבעה בו יום טוב.ראו דיון בהמשך בעשרים ואחד ביה יום הר גריזים.
בעשרים ואחד בו יום הר גריזים לפי הסכוליון: פגישתם של שמעון הצדיק ואלכסנדר מוקדון שהביאה לביטול יוזמת השומרונים לשלוט בבית המקדש בירושלים, ולהחרבת מקדש השומרונים בהר גריזים
רוב החוקרים דחו את הסבר הסכוליון וקשרו את המועד עם כיבוש הר גריזים על ידי יוחנן הורקנוס הראשון, והחרבת המקדש השומרוני בעקבותיו, כמתואר ב"מלחמת היהודים".
בעשרים וחמשה בו חנכת יומין תמניא ודלא למספד.
בעשרים וחמישה בו חנוכת ימים שמונה ושלא לספוד.ניצחון החשמונאים על היוונים, וחידוש העבודה בבית המקדש לאחר גזירות אנטיוכוס, חג החנוכה.
בעשרים ותמניא לטבת יתיבת בי כנשתא על דינא.
בעשרים ושמונה בטבת ישב בית הוועד על הדין.
כהסבר הסכוליון, השתלטות הפרושים, בראשות שמעון בן שטח, על הסנהדרין, לאחר תקופה ארוכה בה שלטו הצדוקים בסנהדרין.
בשנים בשבט יום טוב, דלא למספד.
בשנים בשבט יום טוב שלא לספודראו דיון בהמשך בעשרין ותרין ביה בטילת עבידתא דאמיר סנאה לאיתאה להיכלא ולא למספד.בעשרים ושניים בו בטלה העבודה שאמר השונא להביא להיכל ולא לספוד.ביטול גזירת הקיסר קליגולה להעמדת פסל בבית המקדש.
בעשרים ותמניה ביה נטל אנטיוכוס מן ירושלם.
בעשרים ושמונה בו נסע אנטיוכוס מירושלים.
בתמניה ובתשעה לאדר יום תרועת מטרא בשמונה ובתשעה לאדר יום תרועת המטר ירידת גשמים לאחר תענית והרעה בחצוצרות.
אין זיהוי היסטורי למאורע ספציפי.
(בתרין עשר ביה יום טוריינוס)בשנים עשר בו יום טוריינוס.
ראו פירוט בהמשך בתלת עשר ביה ניקנור בשלשה עשר בו ניקנור בארבעה עשר ביה ובחמשה עשר ביה יומי פוריא אנון, ולא למספד.
בארבעה עשר בו ובחמשה עשר בו ימי הפורים הם ולא לספוד.ניצחון היהודים על שונאיהם כמתואר במגילת אסתר, ימי הפורים.
בשיתת עשר ביה שריאו למבני שור ירושלם ולא למספד.
בשישה עשר בו התחילו לבנות חומת ירושלים ולא לספודראו דיון בהמשך בשבעה עשר ביה קמו עממיה על פליטת ספריה במדינת כלבוס בבית זבדי והוה פורקין.
בשבעה עשר בו קמו העמים על פליטת הסופרים במדינת כלבוס בבית זבדי והייתה ישועה.
בעשרים ביה צמו עמא על מטרא ונחת להון.
בעשרים בו צמו העם על הגשם וירד להם.
כהסבר הסכוליון, ירידת גשמים בעקבות תפילתו של חוני המעגל.
בעשרים ותמניה ביה אתת בשורתא טבא ליהודאי דלא יעידון מן אוריתא ולא למספד.
בעשרים ושמונה בו באה בשורה טובה ליהודים שלא יסורו מן התורה ולא לספוד.
במגילה מצוינים שלושה ימים הקשורים לבניית חומת ירושלים (בארמית: "שוּר") ז' באייר וד' באלול המציינים ימים בהם נגמרה בניית החומה, וט"ז באדר המציין התחלה של בניית חומה או קבלת רישיון לבניית החומה.
החוקרים נחלקו עם אילו חומות מזוהות החומות המוזכרות במגילה, והאם יש קשר בין תחילת הבנייה המצוינת באדר, לסיום הבנייה המצוין באחד מהימים האחרים.
דעתם של החוקרים המסתמכים על הסכוליון עומדת בערבון מוגבל, כיוון שרוב החוקרים הכירו את נוסח הכלאיים של הסכוליון, שלקח הסברים שהופיעו בסכוליונים המקוריים ביום אחד, והצמיד אותם ליום אחר.
על פי הסכוליון לז' באייר, שני מועדי סיום בניית החומה, מכוונים אחד לסיום בניית חומות נחמיה, ואחד לסיום תיקון החומה בתקופה החשמונאית.
מבין החוקרים שקיבלו את הסבר הסכוליון, היו שנטו להתאים את מועד ד' באלול לבניית חומות נחמיה, המתועדות בכתוב בכ"ה באלול, ואת ז' באייר לחומה החשמונאית.
לעומתם, היו שזיהו את ז' באייר עם בניית חומת נחמיה, ואת ד' באלול עם חנוכת החומה החשמונאית.
במגילה ישנם שני ימים בהם לא מופיע נימוק לקביעת היום, אלא מצוין רק התאריך, או התאריך ו"יום טוב".
שני הימים הם ז' בכסלו וב' בשבט.
על פי הסכוליון, שני הימים מציינים את מיתתם של מלכים רשעים שמשלו בעם ישראל: בז' בכסלו מת הורדוס, ובב' בשבט מת ינאי.
בניגוד לנכתב בסכוליון, על פי כתבי יוסף בן מתתיהו עולה שהורדוס לא מת בחורף, אלא יותר לכיוון האביב.
לפיכך היו שהציעו שחל בלבול בסכוליון ויש להפוך את המועדים ולומר שבכסלו מת ינאי ובשבט מת הורדוס.
יום טוריינוס לא מופיע בכתבי יד אוקספורד ופרמה של המגילה, ונכנס לנוסח הכלאיים, ככל הנראה, כשאיבה מן המקבילות בתלמודים.
על פי המובא בתלמודים, יום טוריינוס בטל, עוד קודם שבוטלה המגילה כולה, בשל צרה שקרתה בו.
במקורות השונים ישנם הסברים שונים, ואף סותרים, לשאלה מדוע נקבע יום טוריינוס, ומדוע הוא בטל.
על פי התלמוד הבבלי, טוריינוס הוציא להורג את פפוס ולוליאנוס, ונהרג מיד לאחר מכן, וכשמחה על כך שנעשתה בו נקמה נקבע יום חג.
על פי הבבלי, יום טוריינוס בוטל כיוון שנהרגו בו "שמעיה ואחיה אחיו".
מרבית החוקרים מקבלים תיאור זה, אך סוברים שאין הכוונה לטראיאנוס עצמו, אלא לשליחו ובא כוחו, לוסיוס קווייטוס, מי שהיה הנציב ביהודה מטעמו לצורך דיכוי המרד היהודי הידוע בשם "פולמוס קיטוס".
מגילת תענית היא המקור החז"לי הקדום ביותר המצוי בכתב, והמקור הכתוב היחיד (מלבד התנ"ך) שעמד בפני התנאים והאמוראים.
מכיוון שהמגילה הייתה מקור כתוב, היה לה טקסט מוסמך, וחכמי המשנה והתלמוד יכלו לדקדק בלשונה כמו בספרי המקרא.
ישנם כמה כיוונים העולים בספרות חז"ל ובמחקר באשר לשאלה מדוע נכתבה המגילה.
כיוון ראשון הוא שמטרת כתיבת המגילה היא לציין את הימים שבהם נעשו ניסים לעם ישראל.
כך מעיד רבן שמעון בן גמליאל בברייתא במסכת שבת שהמגילה נכתבה על ידי אנשים .
כך גם לדברי רבי יוסה בתלמוד הירושלמי .
כיוון שני, הדומה במקצת לראשון, הוא שהמגילה נכתבה בתקופת המרד הגדול על ידי מנהיגי המרד, במטרה לעודד את המורדים ולהראות להם שבעבר ה' הושיע את עם ישראל וסייע להם לנצח, וכך גם להם יש סיכוי לנצח.
כיוון זה מתבסס, לרוב, על זיהוי של אלעזר בן חנניה, ממנהיגי המרד, ככותב המגילה.
כיוון שלישי הוא שמטרת כתיבת המגילה היא הלכתית, והיא נועדה לקבוע את הימים המותרים והאסורים בתענית ובהספד.
על כך מלמדים למשל, הסידור של המועדים על פי לוח השנה ולא בצורה כרונולוגית של סדר התרחשות האירועים, והתיאור הקצר והסתום של מה שאירע בתאריכים השונים.
אולם מרבית החוקרים סברו כי המגילה היא מסמך היסטורי שנכתב מתוך תפיסה קנאית-לאומית-פרושית בימי המרד, בעקבות ניתוחו של צבי גרץ.
לדעת אפרים אלימלך אורבך המגילה נכתבה במקור בתור מסמך היסטורי, ובשלב העריכה שלה הוסף לה החלק ההלכתי של איסורי התענית.
ישנן כמה גישות לזיהוי זמן כתיבת המגילה.
גישה ראשונה מתארכת את הכתיבה תוך התבססות על המסורת המאזכרת את כותבי המגילה.
לפי גישה זו, המגילה נכתבה ככל הנראה בסוף תקופת הבית השני, ועורך המגילה קיבץ לתוכה מועדים קדומים (בעיקר מהתקופה החשמונאית, אשר מהווים עיקר המגילה) יחד עם מאורעות מזמנו.
גישה שנייה מתארכת את הכתיבה על פי המאורעות המופיעים במגילה.
הנוקטים בגישה השנייה חלוקים ביניהם בשאלה מתי נערכה המגילה, כיוון שיש מחלוקות באשר לזיהוי המדויק של המועדים המופיעים במגילה.
ישנם חוקרים הסבורים שיש במגילה מועדים המאוחרים לחורבן בית שני בשנת 70 לספירה, אולם גם לדעתם המגילה נערכה עוד קודם, ומועדים אלו צורפו למגילה קיימת וערוכה.
לא ברור האם איסורי התענית (וההספד בחלק מהמקרים) במועדים הקדומים נקבעו בזמן בו הם אירעו, או שעורך המגילה קבע את דיניהם של כל המועדים, אולם ככל הנראה המועדים עצמם, ללא קביעת האיסורים ההלכתיים בהם, נקבעו כבר בזמן בו הם קרו.
זיהוי על פי המסורת המזכירה את כותבי המגילה
על פי המסורת, כתיבת המגילה נעשתה בידי חנניה בן חזקיה, או בידי בנו, רבי אלעזר בן חנניה.
כדי לתרץ את הסתירה בין המקורות היו שהציעו להסביר שחנניה התחיל בכתיבת המגילה, ואלעזר חתם אותה, והיו שהגיהו את הנוסח וקבעו שבכל המקומות יש לגרוס אלעזר בן חנניה.
משפחת חנניה בן חזקיה בן-גוריון מוזכרת בכמה מקומות בתלמוד, כשהעיקרי שבהם הוא בתיאור הכינוס לגזירת שמונה עשר דבר, שהתקיים בעלייתו של חנניה בן חזקיה.
בכינוס השתתפו תלמידי בית שמאי ובית הלל, שפעלו במאה האחרונה לפני הספירה, כך שהזיהוי על פי המסורת מוביל לתקופה זו.
היו שהציעו לצמצם את הזיהוי בצורה ממוקדת יותר, וזיהו את אלעזר בן חנניה כותב המגילה עם אלעזר בן חנניה המוכר מספרי יוסף בן מתתיהו כמנהיג של אחת מקבוצות הקנאים.
לשיטתם, הוא כתב את המגילה אולם זיהוי זה מבוסס על השערות רבות, ולא נתקבל במחקר, והדעה העיקרית היא שאין דרך לקבוע מתי בדיוק פעלו בני משפחת בן-גוריון.
זיהוי על פי זמן התרחשותם של המועדים במגילה
הזיהוי על פי זמן ההתרחשות של המועדים נתון למחלוקות רבות.
מוסכם על כולם, שרוב המועדים, גם אלו שאינם מזוהים בוודאות, התרחשו בתקופה החשמונאית.
לפיכך, ישנה הסכמה כללית שהמגילה נערכה לכל המוקדם בסוף התקופה החשמונאית.
אולם על הזמן המדויק של העריכה אין הסכמה.
לדעת בן-ציון לוריא, המגילה נערכה בתקופתו של אלכסנדר ינאי, לאחר ניצחונו על היטורים בכלקיס.
לדעתו, המסורת המספרת על אלעזר בן חנניה רק מספרת מי העלה את המגילה על הכתב, אולם היא הייתה קיימת כספר שלם וערוך עוד קודם לכן.
ורד נעם מציינת שהמאורע המאוחר ביותר המזוהה באופן ודאי הוא ביטול גזירת הקיסר קליגולה (כ"ב בשבט) בשנת 41 לספירה, והואיל וקשה להניח שהמגילה נתחברה לאחר חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה, ניתן לתחום את זמן כתיבת המגילה לשנים אלו, בדומה לזיהוי על פי המסורת.
זמן חיבורו של הסכוליון אינו ברור לחלוטין, וככל הנראה הוא לא נוצר בפעם אחת על ידי עורך שליקט מסורות הקשורות למגילה, אלא התהווה במהלך הדורות החל מכתיבת המגילה ועד למאות הראשונות לספירה.
השוואה לקטעי פירוש למגילה המופיעים בספרות חז"ל יכולה ללמד על שאיבה דו כיוונית של מסורות.
בגמרא מצוטטים בכמה מקומות קטעים מהמגילה, יחד עם קטעי אגדה המפרשים אותם.
מתוך ההקשר בסוגיות נראה שהחיבור בין קטעי האגדה למגילה לא נעשה על ידי הגמרא, והגמרא ציטטה קטעים מתוך "סכוליון" שהיה לפניה, ככל הנראה בעל פה.
עם זאת, בתקופת הגמרא עוד נשמרה ההבחנה בין המגילה, שעמדה כקובץ בפני עצמה, לבין הביאור שלה.
בסך הכל בתלמוד הבבלי מופיעים שלושה עשר מועדים מהמגילה, ומתוכם מופיעים קטעי "סכוליון" על אחת עשרה יחידות.
המגילה והסכוליון בתלמוד הירושלמי ובמדרשי האגדה
בתלמוד הירושלמי מופיעים תשעה אזכורים של המגילה.
באחד מהם מופיע קטע אגדתי המבאר את המאורע (י"ג באדר, יום ניקנור).
אולם בשונה מהבבלי, בו מצוטטים קטעי סכוליון כיחידה אחת עם המגילה, בקטע המובא בירושלמי אין ראיה שהביאור עמד בפני האמוראים כחלק מ"סכוליון", וניתן להניח שהאמוראים עצמם הם שחיברו בין קטע האגדה לציטוט מהמגילה.
במדרשי האגדה השונים אין אזכור של המגילה, ואף בקטעים בהם מובאות אגדתות המקבילות לאגדתות המופיעות בסכוליון, אין כל ראיה לשאיבה של המדרשים מהסכוליון או להפך.
היחס בין סכוליון הגמרא לסכוליונים שלנו
סכוליון נוסח אוקספורד רחוק מאוד מהגמרא, שני הסכוליונים מביאים מסורות פירוש שונת לרבים מהמועדים, וגם במועדים בהם מסורות הפירוש דומות, שינויי הנוסח רבים כך שלא ייתכן ששתיהן שאבו מאותו מקור ערוך.
לאור הממצאים המועטים של המגילה בשאר ספרות חז"ל, לא ניתן לקבוע איך ומתי בדיוק התחבר הסכוליון.
את הדיון בנושא מסכמת ורד נעם כך:
בכותרת שבראש המגילה נאמר שהימים המופיעים בה אסורים בתענית, ומקצתם אסורים בהספד.
ההבנה המקובלת של המשפט היא שתענית חמורה יותר, וכל הימים המופיעים במגילה אסורים בה, ואילו הספד קל יותר, ולכן רק חלק מן הימים אסורים בו.
ויש שהסבירו להפך, שההספד חמור יותר, ולכן כל הימים אסורים בו, ורק חלק מן הימים אסורים בתענית.
המובן הפשוט של המונח "הספד", הוא אמירת דברים לזכרו של אדם בהלווייתו.
מאיר בר–אילן הציע שמשמעות המונח הספד במגילה היא "קינה פולחנית", תפילה מסוג מסוים, כעין תפילות הסליחות ותחנון הנהוגות כיום.
כמו כן, לדעתו איסור התענית נועד כנגד אנשים שהיו נוהגים להתענות בצורה סדירה, בין היתר כחלק מהמעמדות שליוו את עבודת המקדש, ולאו דווקא כנגד האפשרות של קביעת צומות על צרות, כדוגמת תעניות גשמים.
היתרי תענית בימים המצוינים במגילה
במשפט הסיום של המגילה נאמר .
במשמעות המשפט נחלקו פרשנים וחוקרים לאורך הדורות.
מוסכם, שהמשפט פוטר מאיסור התענית אנשים מסוימים, וקובע סייג למשפט "אלו הימים שאסורים בתענית", "מלבד איש ש", והמחלוקת היא מה משמעות הדברים "איתי עליהו אסיר בצלו".
שני ההסברים העיקריים, הם: מלבד אדם שנדר תענית קודם שנכתבה מגילת תענית או מלבד אדם שנדר נדר תענית כללי (כגון לצום כל ימי שני וחמישי) וימי התעניות שלו התנגשו בימים המופיעים במגילת תענית.
בימי השמחה שבמגילה נכללים חנוכה, פורים, ט"ו באב ועוד.
גם ג' בתשרי וי"ג באדר נכללים במגילת תענית כימי שמחה, ורק מאוחר יותר נקבעו כימי תענית (צום גדליה ותענית אסתר, בהתאמה), כנהוג בימינו.
איסורי התענית של מגילת תענית נשמרו עד סוף תקופת התנאים, ובמאה ה־3 חדלו לנהוג לפיה.
איסורי התענית הנוהגים עד ימינו הם אלה העוסקים בחנוכה ובפורים.
למגילת תענית יש כעשרה כתבי יד, אולם רבים מהם מאוחרים, ותלויים בדפוס.
נביא כאן את כתבי היד העיקריים של המגילה.
כתבי יד של נוסח פרמה
נמצא בספריית הפאלאטינה בפארמה 2298, אוסף דה רוסי 117, מספר 13205 במכון לתצלומי כתבי יד.
כתב היד, שהוא מהעתיקים שיש בידינו, נכתב, על פי עדות הקולופון, בחודש תשרי ה'ק"ה (1344).
כתב היד הוא עד הנוסח היחיד לנוסח פרמה, שנקרא על שמו.
כתב היד המלא כולל מספר חיבורים, ואורכו 140 דפים, ומגילת תענית, שתופסת בו שבעה דפים, נמצאת בין דפים 84–90. כתב היד כתוב בצורה ברורה ונאה, ללא צפיפות בין המילים, ומצבו מצוין.
כתב היד כולל 33 מועדים, ומשמיט את כ"ז באייר (איתנטילת כלילא מירושלם ומיהודה) ואת י"ב באדר (יום טוריינוס).
איכות מסירתו של כתב יד זה טובה משל כתב יד אוקספורד, ובשל כך הוא נבחר לשמש כנוסח הפנים של המגילה במהדורתו של עידו המפל ובמהדורתה של ורד נעם.
כתב היד שימש כעד נוסח כבר במהדורתו של אדולף נויבאואר, ונדפס בפני עצמו לראשונה בעבודת הדוקטורט של המפל.
ככל הידוע כיום (2020) כתב היד הוא עד הנוסח היחיד לנוסח פרמה.סימנים במהדורות מדעיות: במהדורת נויבאואר P, במהדורות ליכטנשטיין המפל נעם פ.
כתבי יד של נוסח אוקספורד
נמצא בספריית בודליאנה באוקספורד, אוסף מיכאל 388 (קטלוג נויבאואר 867), מספר 21628 במכון לתצלומי כתבי יד.
כתב היד נכתב, על פי הקולופון, על ידי .
כתב היד הוא עד הנוסח העיקרי לנוסח אוקספורד, שנקרא על שמו.
כתב היד כולל מספר חיבורים, ואורכו 196 דפים ומגילת תענית שתופסת שני עמודים נמצאת בדפים 193–194 כתב היד כתוב בצורה צפופה, וישנם מקומות בהם הוא מטושטש וקשה לקריאה.
כתב היד כולל 34 מועדים, ומשמיט את י"ב באדר (יום טוריינוס).
לא ידוע בדיוק ממתי כתב היד, אולם ככל הנראה הוא מהמאה ה־15 או ה־16. כתב היד שימש כעד נוסח כבר במהדורתו של נויבואר, ונדפס בפני עצמו לראשונה בעבודת הדוקטורט של המפל.
סימנים במהדורות מדעיות: במהדורת נויבאואר m, במהדורות ליכטנשטיין המפל נעם א.
נמצא בספריית המנזר הבנדיקטיני בסנט פאול (עמק הלַוונט — Lavanttal), אוסטריה, בכריכת קודקס 39c/4. כתב היד התגלה בשנת 2007 בספרייה בסנט פאול בכריכה של הספר מכלול התאולוגיה של תומאס אקווינס, ופורסם על ידי יואב רוזנטל.
על פי ד"ר מרדכי גלצר, כתב היד נכתב לפני 1300. כתב היד כתוב בשני טורים בכתיבה אשכנזית מרובעת.
כתב היד כולל דף אחד בלבד, ומכיל כ־40 אחוז מהביאור, החל מסוף הביאור לד/י בתמוז ועד תחילת הביאור לכ"ב בשבט.
על מנת להבדילו מכתב יד אוקספורד, כונה כתב היד על יד רוזנטל א בעוד כתב יד אוקספורד כונה א
כתבי יד של נוסח הכלאיים
כתב יד וינה – ניו יורק.
נמצא כיום בבית המדרש לרבנים בניו יורק 10484, מספר 72979 במכון לתצלומי כתבי יד.
על פי עדות הקולופון, נכתב על ידי יצחק אפומאדו בי"ט בשבט רס"ט (1309) בסלוניקי.
כתב היד מכיל מספר חיבורים והמגילה נמצאת בו בעמודים רצט– שי.
כתב היד היה בעבר בספריית וינה (מספר 31 בקטלוג שוורץ), ובתקופת מלחמת העולם השנייה נעלם, והידע על הנוסח שלו הגיע מכתב יד שהעתיק ממנו ומכמה מהדירים שפרסמו את נוסחאותיו כשינויי נוסחאות לדפוסים.
כתב היד נתגלה מחדש ונרכש על ידי בית המדרש לרבנים בניו יורק בשנת 1998.
נמצא בספריית האוניברסיטה בקיימברידג', add 648, מספר 16871 במכון לתצלומי כתבי יד.
כתב היד נכתב על ידי הסופר רפאל בן שלמה בן יעקב הכהן מפארטו, שחי בפירנצה במחצית הראשונה של המאה ה־16. כתב היד כתוב בצורה ברורה ונאה והניתן לקוראו בצורה נוחה.
נמצא בספריית בודליאנה באוקספורד, קטלוג נויבאואר 2421, מספר 21701 במכון לתצלומי כתבי יד.
כתב היד תוארך בעבר על פי השימוש המשני שלו, כריכת ספרים, אז נכתבה בצידו הערה משנת 1603, שהמפל זיהה בטעות כקולופון, ותיארך את כתיבת כתב היד לשנה זו.
על פי בדיקתו של פרופסור מלאכי בית-אריה, כתב היד נכתב במאה ה־13, והוא כתב היד הקדום ביותר של המגילה שיש בידינו.
כתב היד כולל עמוד אחד, כתוב בשני טורים בכתיבה מרובעת.
כתב היד מכיל את סוף המגילה בלבד, מאמצע הביאור על פורים.
המגילה נדפסה לראשונה בשנת רע"ד במנטובה שבאיטליה, עוד קודם להדפסת התלמוד הבבלי בשלמותו.
מאז נדפסה המגילה עשרות פעמים נביא את העיקריים שבהם.
בכל הדפוסים הלא מדעיים של המגילה, הודפסה יחד עם המגילה גם מגילת תענית בתרא, כאשר בדפוסים המוקדמים אין הבדל בינה לבין המגילה, ובדפוסים המאוחרים יש הבדל בין החיבורים (החל מדפוס המבורג, אולם בצורה לא סדירה)
דפוס ראשון של המגילה, נדפס בבית הדפוס של שמואל לטיף.
המגילה נדפסה בתוך קובץ של ספרי כרוניקה יהודית, מתכונת בה הודפסה פעמים רבות בהמשך.
בדפוס מנטובה נדפסה המגילה יחד עם: סדר עולם רבא וזוטא, ספר הקבלה לראב"ד, זיכרון דברי רומי ומלכי ישראל בית שני.
דפוס זה נדפס במספר עותקים רב באופן יחסי.
נדפס עם שני פירושים מהרב אברהם הלוי (מהר"א) בן הרב יוסף סג"ל בן הרב אברהם פרץ סג"ל, פירוש כולל, וחידושי מהר"א.
המגילה נדפסה ללא חיבורים נוספים, וזה הדפוס הראשון בו נדפסה המגילה לבדה .
למגילה נוסף פירוש מאת הרב יעקב עמדין.
המגילה נדפסה לאחר סדר עולם רבא וסדר עולם זוטא (בדפים כג עמוד ב – ל עמוד ב), ובסופה נדפסה מגילת תענית בתרא, לראשונה תוך הבדלה בין המגילת למגילת תענית בתרא, ואחריהם נדפסו עוד כמה חיבורים מהרב עמדין .
נדפס בבית הדפוס של יוסף מייא.
המגילה נדפסה ללא חיבורים נוספים .
נדפס בבית הדפוס שעהנבוים את ווייס.
למגילה נוספו פירושים מאת הרב אברהם אליהו בן יחיאל מיכל בורנשטיין: פירוש קצר, פירוש האשל (כעין פירושי רש"י ותוספות על הגמרא, אבל שניהם נתחברו על ידי הרב אברהם אליהו), וכן מסורת הש"ס תורה אור עין משפט נר מצווה.
כל אלו נדפסו על הדף.
בסוף המגילה נדפסו: פירוש ר"י עמדין, ופירוש מהר"א.
בגוף המגילה ישנה הבדלה בין המגילה, הכתובה באותיות שונות מנוקדת ובפסקא נפרדת, לבין הסכוליון .
המהדורה הראשונה של מגילת תענית שכללה השוואה לכתבי יד הייתה מהדורתו של אדולף נויבאואר, שבספרו סדר החכמים וקורות הימים, שמכיל חיבורים יהודיים עתיקים שנושאם היסטוריה וכרונולוגיה, כלל גם את מגילת תענית.
נוסח הפנים שלו התבסס על דפוס ראשון, על מהדורת אמסטרדם תע"א,
המהדורה המדעית הראשונה של מגילת תענית הייתה מהדורתו של הנס ליכטנשטיין (צבי אבנרי), שיצאה לאור בסינסינטי בשנת 1932 וכללה מחקר על המגילה, ומהדורה של המגילה.
נוסח הפנים של המגילה של ליכטנשטיין היה אקלקטי, ואת הסכוליון הוא חילק לשני נוסחים, שהוא קרא להם הנוסח הספרדי (מיוצג לדעתו בכתב יד פרמה) והמשפחה הרחבה, או הנוסח האיטלקי, שכוללת את כתבי היד של נוסח הכלאיים.
בכתב יד אוקספורד ראה ליכטנשטיין קיצור של המשפחה הרחבה.
בהצגה של הסכוליון ליכטנשטיין הביא לפעמים את שני הנוסחים זה בצד זה, ולפעמים יצר מהדורה אקלקטית של הסכוליון מעדי הנוסח השונים (אוקספורד פרמה ונוסח הכלאיים).
המהדורה המדעית המקובלת לשימוש כיום היא מהדורת ורד נעם, שהוכנה כחלק מעבודת הדוקטורט שלה ויצא לאור בשנת 2003. המהדורה, שחוברה לאחר זיהוי ההבדל בין הסכוליונים השונים, מביאה את שלושת הסכוליונים זה לצד זה בשלושה טורים, תוך הצגת הדומה והשונה ביניהם, וכן חילופי נוסח והשוואה למקבילות בשאר ספרות חז"ל וימי הביניים.
מגילת תענית בתרא היא רשימה המונה ימים בהם נהגו לצום.
רשימה זו נתחברה ככל הנראה במאות החמישית–השישית, והמקור הראשון המוכר לנו שמצטט אותה הוא בעל הלכות גדולות.
הרשימה הועתקה בכתבי יד שונים, וביניהם במרבית כתבי היד של מגילת תענית (כתבי היד של נוסח הכלאיים) בסוף המגילה, ולכן מכונה מגילת תענית בתרא או מגילת תענית פרק אחרון, אולם היא אינה חלק ממגילת תענית, וחלק מהמועדים שבה אף סותרים את מגלת תענית.
הרשימה נפסקה בספרי הלכה רבים, ביניהם הטור והשולחן ערוך.
רשימת התעניות צורפה למגילת תענית, ומופיעה במהדורות רבות כפרק האחרון של מגילת תענית.
תוספת זו הביאה כמה אחרונים לטעון שהתענית הוזכרה בחז"ל, אך היעב"ץ בהגהותיו למגילת תענית הוכיח שרשימת הצומות אינה חלק מקורי של המגילה אלא תוספת שהוכנסה למגילה מדברי בה"ג.
אולם, בשל הופעתה בסוף מגילת תענית בכמה כתבי יד ובדפוסים רבים, מקובל במחקר לכנות אותה "מגילת תענית בתרא".
מעמדה של מגילת תענית בתרא נדון בספרות ההלכה.
בעוד בעל הלכות גדולות כתב בתחילת הרשימה שבתעניות אלו מתענים "מן התורה", כותבים רבים השמיטו מילים אלו.
בעל מנורת המאור כתב שמקצת חסידים מתענים בו, ורבי מנחם בן זרח בספרו צידה לדרך כתב שבעלי נפש מתענים בו.
לעומתם, רבי יעקב חזן מלונדון כתב שרשימת התעניות בוטלה לגמרי, ובספר התדיר כתב שאין גוזרים גזירה שהציבור לא מסוגל לעמוד בה ועל כן לא צריך לצום.
בעל ספר האשכול התייחס לרשימה זו בביטול מפני שלא ידוע מי מחברה.
רבי יוסף קארו בשולחן ערוך סיכם שראוי להתענות בימים אלו, ובעקבותיו כתבו כך פוסקים רבים, אם כי בספרו הבית יוסף כתב שלא ראה או שמע מעולם אף-אחד שנהג להתענות בהם.
ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין כתב שלא גוזרים תעניות לאחר חתימת התלמוד.
מְגִלַּת רות היא אחת מחמש המגילות שכלולות בחלק הכתובים של התנ"ך.
על פי הנאמר בתחילתה, מתאר הספר מעשה שאירע בתקופת השופטים אולם בקרב חוקרי המקרא חלוקות הדעות באשר לתיארוכו.
המגילה מגוללת את סיפורה של רות הגיורת, המגיעה בעקבות חמותה היהודייה נעמי אל שדות בית לחם, את תהליך התאקלמותה והשתרשותה בחברה היהודית שהוביל ללידתו של נינה, דוד המלך, אבי שושלת מלכות יהודה, ממנה על פי האמונה היהודית יוולד המשיח העתיד לבוא.
במסורת היהודית בחלק מהקהילות נהוג לקרוא את המגילה בחג השבועות.
על פי המשפט הפותח את המגילה, מתרחש הסיפור "בִּימֵי שְׁפֹט הַשֹּׁפְטִים", כלומר לפני תקופת המלוכה.
זיהוי התקופה המדויקת בתוך תקופת השופטים שנוי במחלוקת בקרב חז"ל.
בגמרא במסכת בבא בתרא תיארכו את המגילה לתקופתו של השופט אבצן מבית לחם, המופיע בספר שופטים, ואף זיהו את בעז, שנשא את רות לאישה, כאבצן, ואילו במדרש רבה מובאות דעות לפיהן אירועי המגילה התרחשו בימי אהוד ושמגר או בימי דבורה וברק.
שושלת היוחסין המפרטת כיצד דוד המלך הוא נינם של רות ובעז חותמת את המגילה.
המגילה מביאה את סיפורהּ של משפחת אלימלך מבית לחם שבנחלת שבט יהודה, שעקב הרעב עוזבת את מולדתה ועוברת לגור בשדי מואב.
כעבור זמן לא רב מת אבי המשפחה, אלימלך, ובניו מחלון וכליון נושאים נשים מואביות – רות וערפה.
לאחר כעשר שנים מתים גם שני הבנים מבלי שהביאו לעולם ילדים, ונותרות רק אם המשפחה, נעמי, ושתי כלותיה.