tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר מתגלה כי הודלף מידע סודי לחברה המתחרה, היא מואשמת בריגול תעשייתי ומפוטרת מעבודתה.
לוסיה חוששת לאבד את כל מה שעבדה עבורו, מסתירה את ההאמת מקרוביה, ובעיקר בן זוגה, ונקלעת למבוך שקרים ממנו היא אינה מצליחה לצאת ומסתבכת עוד יותר.
אלנה אנאיה - לוסיה גיז'רו
פילאר קסטרו - מאיטה, חברתה הטובה של לוסיה ו"שותפתה לפשע"
הוגו סילבה - בסיליו בראבינו בואה, בן זוגה של לוסיה
קווים גוטיירז - סנטי, קולגה של לוסיה שמתמנה לתפקיד שהיא אמורה הייתה לקבל בעקבות פיטוריה של לוסיה
מריה בוטו - פטרישיה, גרושתו של בסיליו ואם שני בניו
פדרו קזבלן - ריקרדו (פרקים 1+2)
אסטפניה דה לוס סנטוס - לורה (פרקים 1+2)
מריה לאון - בת דודתה של לוסיה (פרק 1)
ג'וליאן לופז -בלש (פרקים 2+3)
סוזי סאנצ'ס - כרמן בואה, אימו של בסיליו וחמותה העתידית של לוסיה
חורחה מוטוס - אוליבו בראבינו (בנו הבכור של בסיליו בראבינו בואה, בן זוגה של לוסיה)
אנצו פרז - טלמו בראבינו (בנו הצעיר בסיליו בראבינו בואה, בן זוגה של לוסיה)
ב-23 בינואר 2020, יצאה הודעה רשמית של אל דסאו, חברת ההפקה של פדרו ואגוסטין אלמודובר ושל חברת Viacom International Studios על הפקה מתוכננת של סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים בשם Mentiras Pasasas שנכתבה על ידי שנכתבה על-ידי נרי קסטרו ובלנקה אנדרס גומז.
הפרויקט הוא סדרת הטלוויזיה הראשונה שהופקה על ידי חברת ההפקה אל דסאו מאז הופקה הסדרה Mujeres, ששודרה ב-La 2, ערוץ הטלוויזיה הציבורי בספרד, בשנת 2006. בשנת 2022, פליקס סברוסו אישר בפודקאסט שלו הנקרא "¡Ay, la Caneli!" שהוא עובד בהפקת הסדרה ושהצילומים יתחילו בחודש מאי באותה שנה.
לאחר שאושר באופן רשמי שהחלו הצילומים לסדרה, פורסם שחברת הזרמת המדיה האמריקאית פרמאונט+ תהיה אחראית על הפצת הסדרה.
ב-5 בספטמבר 2023 חברת SkyShowtime הודיעה כי הקרנת הבכורה של הסדרה תהיה ב-9 באוקטובר 2023, ופרק חדש יופץ אחת לשבוע בימי שני.
ב-20 בספטמבר 2023 חברת SkyShowtime פרסמה את הפוסטר והקדימון של הסדרה.
שקרים נפרדים הוא סרט דרמה בריטי משנת 2005 בבימויו של ג'וליאן פלוז, עם טום וילקינסון, אמילי ווטסון ורופרט אוורט בתפקידים הראשיים.
פלוז כתב גם את התסריט שמבוסס רומן של נייג'ל בלצ'ין - תאונת דרכים חושפת סודות של שקרים וכגידה במשפחה.
ג'יימס מאנינג (טום וילקינסון) הוא עורך דין עשיר בלונדון.
הוא מתגורר עם אשתו הצעירה והנאה אן (אמילי ווטסון) בכפר קטן לא רחוק מלונדון.
לזג אין ילדים ואת עבודות הבית מבצעת העוזרת הנאמנה מאגי (לינדה באסט).
בשכנותם גר שכן עשיר בשם ויליאם ביול (רופרט אוורט), גרוש נאה עם שני ילדים.
ג'יימס מבלה את רוב זמנו במשרד בלנודון וחוזר לפנות ערב ברכבת.
בכפר אירעה תאונת דרכים ובעלה של מאגי שרכב על אופנים נהרג מפגיעת מכונית נוסעת.
בהלוויה שם ג'יימס לב לשריטה במכונית של ביול שתוקנה למחרת.
הוא פונה לביול בדרישה שיסגיר את עצמו אך ביול מגלה לו שאן היא זאת שנהגה במכוניתו.
אן לא מכחישה שנהגה וגם מגלה שהיא מנהלת רומן עם ביול.
היא אומרת לג'יימס שביול נותן לה יחס חם ומתחשב, שלא כמוהו.
בחקירה מטפל מפקח מרשל דייוויד היירווד.
ג'יימס מתנחם בינתיים במיטה של מזכירתו פרסיליה (הרמיוני נוריס).
מאגי מגלה למפקח כי המכונית הדורסת הייתה שייכת כנראה לביול.
מתגלה כי היא עבדה מקודם אצל ביול וגנבה משם כסף.
היא פוטרה ולא יכלה למצוא עבודה במשך מספר שנים ורק אן ריחמה עליה וקיבלה אותה כמות שהיא.
אן רוצה להסגיר את עצמה אך מאגי מגינה עליה ומבטלת את עדותה.
ביול לוקה בסרטן ואן סועדת אותו עד מותו.
אן נפגשת עם ג'יימס בבית הקברות ונראה שהם מעוניינים בחידוש הקשר ביניהם.
שם השחקן שם הדמות הערותטום וילקינסוןג'יימס מאניננגאמילי ווטסוןאן מאנינגרופרט אוורטויליאם ביולדייוויד היירוודמפקח מרשללינדה באסטמאגיהרמיוני נוריספרסיליה
שקע סונדה שנודע בעבר (ולעיתים עדיין) כתעלת ג'אווה, הוא שקע אוקייני הממוקם באוקיינוס ההודי ליד סומטרה, שנוצר במקום בו לוחות אוסטרליה – קפריקורן נוחתים מתחת לחלק מהלוח האירואסייתי.
אורכו 3,200 קילומטרים, ועומקו המקסימלי היה שנוי במחלוקת על ידי פרסומים שונים שנקבו עומקים שונים.
בסופו של המאמר, ולאחר דיון בממצאים השונים, קבעו Stewart & Jamieson את עומקו של שקע סונדה/ג'אווה ל-7,290 מטרים מתחת לפני הים.
השקע משתרע מאיי סונדה הקטנים מעבר לג'אווה, סביב החוף הדרומי של סומטרה ועד לאיי אנדמן, ויוצר את הגבול בין הלוח ההודי-אוסטרלי ללוח האירואסיאתי (וליתר דיוק, לוח סונדה).
השקע נחשב לחלק מהחגורה האלפידית או חגורת האורוגנים האלפינית-הימלאית, וכן לאחד השקעים האוקייניים סביב הקצוות הצפוניים של הלוח האוסטרלי.
בשנת 2005, מדענים מצאו ראיות לכך שפעילות רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004), שהתרחשה על מדרון השקע הזה, עלולה להוביל לשינויים קטסטרופליים נוספים בתוך פרק זמן קצר יחסית, אולי פחות מעשור.
איום זה הוביל להסכמים בינלאומיים להקמת מערכת התרעה מפני צונאמי לאורך חוף האוקיינוס ההודי וביפן .
בערך במחצית אורכו, מול סומטרה, התעלה מחולקת לשתי תעלות משנה המופרדות על ידי רכס תת-ימי, וחלק ניכר מהתעלה מלא לפחות בחלקו במשקעים.
מיפויים לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי בשנת 2004 של גבול הלוחות, הראו דמיון לכבלים של גשרים תלויים, עם שיאים חיוביים ושליליים (סינוסואידיים), המעידים על חיספוס והעתקים נעולים, במקום בצורת הדחיסה המסורתית הצפויה.
חלק מהמחקרים המוקדמים ביותר של התעלה התרחשו בסוף שנות ה-50, כאשר רוברט ל.
פישר, גאולוג חוקר במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, חקר את התעלה כחלק מחקירה מדעית עולמית של קרקעית האוקיינוס ומבנה הקרום התת-אוקייני.
מדידת גלי הלם מפיצוצים, ניתוח תהודה ומנומטר היו חלק מהטכניקות ששימשו לקביעת עומק התעלה.
המחקר תרם להבנת מאפייני תהליכי ההפחתה של שולי האוקיינוס השקט.
סוכנויות שונות חקרו את התעלה בעקבות רעידת האדמה של 2004, וחקירות אלו חשפו שינויים נרחבים בקרקעית האוקיינוס.
ב-5 באפריל 2019, ויקטור וסקובו ביצע את הצלילה הראשונה עם צוות לנקודה העמוקה ביותר של התעלה בכלי השיט Deep-Submergence Vehicle (צוללת מדגם Triton 36000/2 ) ומדד עומק של 7,192 מטר ±13 מטר, באמצעות מדידות לחץ ישירות של CTD בקו רוחב 11°7'44" דרום, ובקו אורך 114°56'30" מזרח, כ-500 ק"מ דרומית לבאלי.
אזור הפעולה נסקר על ידי ספינת התמיכה, כלי השיט Deep Submersible Support Vessel DSSV Pressure Drop, עם מערכת תהודה רב-קרן Kongsberg SIMRAD EM124. הנתונים שנאספו נתרמו ליוזמת GEBCO Seabed 2030. הצלילה הייתה חלק ממשחתת חמשת המעמקים.
מטרת המשלחת הזו הייתה למפות ולבקר באופן יסודי את הנקודות העמוקות ביותר של כל חמשת האוקיינוסים בעולם.
ההפחתה של הלוח ההודי-אוסטרלי אל מתחת לגוש של הלוח הלוח האירואסייתי קשורה לרעידות אדמה רבות.
כמה מרעידות אדמה אלו בולטות בגודלן, בגל הצונמי הנלווה אליהן או במספר מקרי המוות שגרמו.
רעידת 1861 במגניטודה מוערכת של 8.5~
רעידת 2000 באנגאנו במגניטודה של 7.9
רעידת 2002 במגניטודה 7.3 שהתרחשה בגבול שבין אזורי הקרע של רעידות האדמה של 2004 ו-2005 המפורטים להלן
רעידת 2004 והצונאמי באוקיינוס ההודי.
רעידת Nias–Simeulue 2005 במגניטודה 8.6
רעידות Bengkulu ב-2007 – רצף רעידות שהגדולות שבהן היו במגניטודה 8.5, 7.9 ו-7
רעידת Simeulue 2008 במגניטודה 7.4
רעידת האדמה בסומטרה (2009) במגניטודה 7.9
רעידת 2010 וצונאמי ב-Mentawai במגניטודה 7.8
רעידת 1917 בבאלי במגניטודה 6.6
רעידת 1994 בג'אווה במגניטודה 7.8
רעידת וצונאמי 2006 בפאגאנדאראן במגניטודה 7.7
רעידת 2009 במערב ג'אווה במגניטודה 7.0
רעידת 2019 במצר סונדה במגניטודה 6.9
שקע מנילה הוא שקע אוקייני באוקיינוס השקט, הממוקם ממערב לאיי לוזון ומינדורו שבפיליפינים.
השקע מגיע לעומק של כ-5,400 מטרים, בניגוד לעומק הממוצע של ים סין הדרומי של כ-1,060 מטרים.
הוא נוצר על ידי תהליך הפחתה, שבו לוח סונדה נוחת אל מתחת לחגורה הניידת הפיליפינית, ויוצר את השקע הזה, שנוטה כמעט צפון-דרום.
הגבול המתכנס מסתיים מצפון באזור ההתנגשות של טייוואן, ומדרום על ידי הטֶרָאן (פיסת קרום) של מינדורו (גוש סוּלוּ-פלאוואן מתנגש עם דרום-מערב לוזון).
זהו אזור חדור אנומליות כבידה שליליות.
שקע מנילה קשורה לרעידות אדמה תכופות באזור, ואזור ההפחתה אחראי לחגורת הרי הגעש בצד המערבי של האי הפיליפיני לוזון, הכולל את הר פינטובו.
ההתכנסות בין החגורה הניידת הפיליפינית ללוח סונדה הוערכה באמצעות מדידות GPS, וערך זה נע בין כ-50+ מ"מ בשנה בטייוואן, ל-100 מ"מ בשנה ליד צפון לוזון, וכ-50 מ"מ בשנה ליד זמבלס וכ-20+ מ"מ בשנה ליד האי מינדורו.
קיימת הערכה אפשרית של צונאמי שמקורו ברעידת אדמה לאורך שקע מנילה, בקנה מידה דומה לצונאמי שהתרחש בדרום אסיה בשנת 2004. מקור הצונאמי יהיה קרוב מאוד לחוף טייוואן (כ-100 ק"מ).
רעידת האדמה שתגרום לאירוע זה צפויה להיות במגניטודה של 9.35 (גדולה יותר מהאירוע הנ"ל של סומטרה בשנת 2004 שהיה בגודל של 9.1-9.3).
רעידת אדמה מסיבית זו, שתהיה השנייה בגודלה בהיסטוריה הרשומה, תהיה באורך כולל של 990 ק"מ ובגובה גלים מרבי של 9.3 מטרים.
אירוע זה יגרום להצפות חמורות, במיוחד בטייוואן, ועלול להשפיע על אזורים עד 8.5 ק"מ בפנים הארץ.הצונאמי החזוי יגיע לחוף הדרומי של תאילנד תוך כ-13 שעות ויגיע לבנגקוק תוך 19 שעות.
אסון זה ישפיע גם על הפיליפינים, וייטנאם, קמבודיה, סינגפור, סין וחצי האי מלזיה.
עם זאת, מחקרים אחרונים הורידו מעט את גודל רעידת האדמה המקסימלית האפשרית, לכ-Mw 9.2.
בעקבות נחיל רעידות אדמה בקטע של השקע מול מחוז אילוקוס סור בפיליפינים בדצמבר 2024, העלה המכון הפיליפיני לוולקנולוגיה וסייסמולוגיהPHIVOLCS חשש לגבי האפשרות של רעידת אדמה במגניטודה 8.4 באזור, עם גלים שגובהם עד 14.7 מטרים ושעלולים להגיע לחוף צפון לוזון תוך שתי דקות לפחות.
האירוע הגדול האחרון שמקורו בשקע מנילה היה רעידת האדמה הכפולה בפינגטונג בשנת 2006 .
רעידות האדמה הללו, במגניטודה 7.0, התרחשו בהפרש של 8 דקות זו מזו ויצרו צונאמי בגובה של 40 סנטימטרים; שהיה הצונאמי הגדול ביותר שחווה החוף הדרום-מערבי של טייוואן.
מוקד הרעידות הללו היה בחלק הצפוני של שקע מנילה.
רעידות אדמה בולטות שמקורן בשקע
שקע מזרח לוזון הוא שקע אוקייני מצפון לשקע הפיליפינים וממזרח לאי לוזון.
השקע ממוקם ליד האורוגנזה הפיליפינית ובאזור הצפון מערבי של הלוח הפיליפיני.
עומק השקע הוא 5,700 מטרים.
שקע מזרח לוזון נוצר בתקופות האאוקן והאוליגוקן, לפני 40-24 מיליון שנה.
מיד מדרום לשקע מזרח לוזון נמצא שקע הפיליפינים.
הם מופרדים זה מזה, כאשר המשכיותם נקטעת ונדחקת, על ידי רמת בנהאם שבלוח הפיליפיני.
שקע מזרח לוזון נוצר עקב תהליך הפחתה של הלוח הפיליפיני מתחת לאי לוזון.
השקע היה פעיל במהלך האוליגוקן.
קצב ההפחתה בלוח הפיליפיני מוערך בכ-2-3 ס"מ בשנה בממוצע.
הגיל המשוער של שקע מזרח לוזון הוא 40 עד 17 מיליון שנה.
החלק הצפוני של שקע מזרח לוזון נוצר במהלך האאוקן.
המשקעים הרבים שנמצאו בו מעוותים עקב העתקה וקימוט כתוצאה מדחיסה בבסיס המדרון היבשת.
השקע מגיע לעומק של 5,700 מטרים בנקודה העמוקה ביותר שלו, המכונה אגן גאגואה.
למרות שישנם אזורי הפחתה רבים, חלק מהמחברים סברו כי אזור זה הוא בעל רמת פעילות סייסמית נמוכה יחסית.
מאידך, הייתה כמות נכבדה של רעידות אדמה במגניטודה של 7.0 ומעלה באזור, כאשר האחרונה התרחשה בשנת 1994. מוקדהּ היה בתעלה בעומק של כ-31 ק"מ.
אזורים הסמוכים לאזורי ההפחתה חוו פעילות סייסמית משמעותית.
רעידות אדמה בגודל של מגניטודה 7 ומעלה שהתרחשו על מדרון שקע מזרח לוזון
שקע ריוקיו (ביפנית: 琉球海溝) הוא שקע אוקייני באורך 1,398 ק"מ, הממוקם לאורך הקצה הדרום-מזרחי של איי ריוקיו ביפן בים הפיליפינים באוקיינוס השקט, בין צפון-מזרח טייוואן לדרום יפן.
עומקו המרבי של השקע הוא 7,460 מטר.
השקע הוא תוצאה של קרום אוקייני של הלוח הפיליפיני שנחת באלכסון אל מתחת לקרום היבשתי של הלוח האירו-אסיאתי בקצב של כ-52 מ"מ לשנה בממוצע.
למעשה הוא נוחת מתחת ללוח הקטן של אוקינאווה, שמהווה מעין ספיח של הלוח האירואסייתי, וכמוהו הוא בעל קרום יבשתי.
יחד עם שקע ננקאי הסמוך מצפון-מזרח, ההפחתה של הלוח הפיליפיני יצרה 34 הרי געש.
רעידת האדמה הגדולה ביותר שתועדה לאורך שקע ריוקיו, רעידת האדמה היוגה-נאדה בשנת 1968 , הייתה במגניטודה של 7.5 והתרחשה לאורך החלק הצפוני ביותר של השקע ב-1 באפריל 1968. רעידת אדמה זו יצרה גם צונאמי.
אזור סייסמי מישורי בכיוון מזרח-מערב הקשור לתעלת ריוקיו מתרחש מול החוף המזרחי של טייוואן.
אזור סייסמי זה רציף לאורך 50 ק"מ.
מוקדי רעידות האדמה במיקום זה מתארים אזור וואדאטי-בניוף, דבר המצביע על כך שהלוח הפיליפיני צונח בזווית של כ-45° מתחת ללוח האירו-אסיאתי באזור זה.
שיטות מחקר סייסמיות של קרקעית האוקיינוס בשילוב עם מחקרי רעידות אדמה באזור וואדאטי-בניוף קובעות את זווית השיפוע של הלוח הפיליפיני לאורך שקע ריוקיו.
בחלק הצפוני של שקע ריוקיו, השיפוע של הלוח הפיליפיני מתון בעומק הרדוד, ומגיע לכ-11° בלבד ב-50 הק"מ הראשונים, ותלול יותר בעומקים עמוקים יותר, ומגיע ל-70° מתחת לעומק של כ-70 ק"מ.
לעומת זאת, השיפוע בחלקים המרכזיים והדרומיים של שקע ריוקיו מתון יותר, ומגיע ל-40-50° בלבד בעומק של 70 ק"מ.
שקע קרמדק הוא שקע אוקייני ליניארי בדרום האוקיינוס השקט.
הוא משתרע על פני כ-1,000 ק"מ משרשרת הרי לואיוויל התת-ימית בצפון (26°S) ועד לרמת היקורנגי בדרום (37°S), צפונית-מזרחית לאי הצפוני של ניו זילנד.
יחד עם שקע טונגה בצפון, הם יוצרים את מערכת ההפחתה קרמדק-טונגה , באורך 2,000 ק"מ, שגם היא כמעט ליניארית ושהחלה להתפתח באאוקן כאשר הלוח הפסיפי החל לסגת מתחת ללוח האוסטרלי .
קצב ההתכנסות לאורך מערכת ההפחתה הזו הוא מהמהירים ביותר על פני כדור הארץ, 80 מ"מ לשנה בממוצע בצפון ו-45 מ"מ לשנה בממוצע בדרום.
שקע קרמדק הוא אחד השקעים האוקייניים העמוקים ביותר בכדור הארץ, ומגיע לעומק של 10,047 מטרים.
הוא נוצר כתוצאה מתהליך הפחתה של הלוח הפסיפי שנוחת אל מתחת ללוח ההודו-אוסטרלי, ועובר במקביל לרכס קרמדק וקשת האיים וממזרח לו.
שקע טונגה מסמן את המשך ההפחתה צפונה.
לתעלת קרמדק יש המשך דרומי בשקע הִיקוּרָנְגִ'י המלא במשקעי זרמי עכירות טורבולנטים, אך סדרה של הרים ימיים על הלוח האוסטרלי משמשים כסכר ומונעים ממשקעי זרמי עכירות אלה להגיע לתעלת קרמדק הדלה בסדימנטים.
שני לוחות אוקייניים: הפסיפי וההודי-אוסטרלי, נפגשים בתעלת קרמדק, הממוקמת הרחק מכל יבשה גדולה יותר.
מסיבה זו, הלוח הפסיפי, כמו גם השקע עצמו, מכוסים רק בכ-200 מטר של משקעים.
השקע ישר כמעט לחלוטין והגאומטריה הפשוטה שלו היא תוצאה של אחידות הקרום הימי המופחת.
קרום ימי זה נוצר בשקע אוסבורן , הממוקם מצפון לשרשרת הרי הים של לואיוויל .
גבעות תהומיות על הקרום הימי המופחת מכוונות בניצב למרכז ההתפשטות העתיק, וקרום זה הוא בן 72–80 מיליון שנה ליד הרי הים של לואיוויל בקצה הצפוני, ויותר מ-100 מיליון שנה ליד רמת היקורנגי בקצה הדרומי.
אין הרי ים על קרקעית הים ליד תעלת קרמדק, מלבד אחד היושב על מדרון התעלה ב-31.50°S 176.45°W שתוארך ל-54.8±1.9 מיליון שנה.
במאי 2014, ה"נראוס" , צוללת מחקר בלתי מאוישת המופעלת על ידי המכון האוקיינוגרפי וודס הול (WHOI), התפוצצה עקב לחץ גבוה בעומק של 9,990 מטרים, בעת חקר תעלת קרמדק.
בדצמבר 2022, צוות מחקר מהאקדמיה הסינית למדעים ומהמכון הלאומי לחקר מים ואטמוספירה של ניו זילנד , הגיע לתחתית מעמק שול (הנקודה העמוקה ביותר בשקע קרמדק), כמעט 10 ק"מ מתחת לפני השטח.
שקע פרו–צ'ילה הידוע גם בשם "שקע אטקמה", הוא שקע אוקייני במזרח האוקיינוס השקט, כ-160 קילומטרים ממערב לחופי פרו וצ'ילה.
רוחבו הממוצע הוא 64 ק"מ.
השקע מהווה את גבול ההפחתה בין לוח נסקה, בעל הקרום הימי הכבד, הנוחת אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי, בעל הקרום היבשתי הקל.
השקע הוא תוצאה של תהליך ההפחתה, שבו הקצה המזרחי של לוח נסקה האוקיאני נוחת אל מתחת ללוח הדרום אמריקאי היבשתי.
השקע הוא גם חלק מהצומת המשולש של צ'ילה, צומת יוצא דופן המורכב מרכס מרכז אוקייני ומרכס צ'ילה הנוחת אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי בשקע פרו–צ'ילה.
שני רכסי מצולה (תת ימיים) על לוח נסקה נכנסים לאזור ההפחתה לאורך השקע: רכס נסקה ורכס חואן פרננדז .
מהצומת המשולש של צ'ילה ועד רכס חואן פרננדס, השקע מלא ב-2.0–2.5 קילומטרים של סדימנטים, היוצרים טופוגרפיה של תחתית שטוחה.
המשקעים הם בעיקר טורבידיים (תוצר של זרמי עכירות) המשולבים במשקעים אוקייניים של חרסית, אפר וולקני ובוץ סיליקון.
שקע פרו–צ'ילה, "הקשת הקדמית" והקצה המערבי של הרמה האנדית המרכזית – האלטיפלאנו – המסמנת את ה"אורוקלינה הבוליביאנית" המגדירה את המדרון האַנדי של דרום פרו, צפון צ'ילה ובוליביה.
בשנת 2018 התגלו שלושה מינים חדשים של דגי חילזון המשגשגים במעמקי שקע פרו–צ'ילה.
בשנת 2023 התגלה סרטן טורף בשקע זה.
תהליך ההפחתה של צניחת לוח נסקה אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי לאורך שקע פרו–צ'ילה גורם לרעידות אדמה רבות.
כמה מרעידות אדמה אלו בלטו בגודלן ובגלי הצונמי והמפולות הנלוות שהן יצרו.
שבעה אירועים טרום-מכשירניים דווחו בשנים הבאות:
1570 – בסמוך לקונספסיון שבצ'ילה ובמגניטודה משוערת של 8.3. מוקד הרעש היה כנראה לחופי הים והיה צונאמי גדול.
האוכלוסייה המקומית הייתה ערנית לכך ונמלטה למקומות גבוהים.
אף מתיישב ספרדי לא נהרג.
רעידת האדמה כנראה באה בעקבות אירוע גדול נוסף דרומה יותר.
עוצמת הצונאמי ברעידה זו הוערכה על סמך גבהים של צונאמי ובהשוואה לרעידת האדמה של 1974. הצונאמי דווח ביפן, שם יצר גלים של עשרות מטרים.
1730 – רעידת ואלפראיסו שבצ'ילה במגניטודה משוערת של 9 ומעלה.
בסביבות השעה 1:00 (שעון מקומי) התרחשה רעידת אדמה חזקה, ואחריה מספר רעידות קטנות יותר.
ההלם העיקרי התרחש בשעה 4:45. על סמך היקף הנזק החמור, הוערך שקרע באורך 350–550 ק"מ נוצר באירוע זה.
רעידת האדמה והצונמי שהתרחשו במטרופולין של סנטיאגו דה צ'ילה ב-8 ביולי 1730 בשעה 04:30 שעון מקומי, הוכרו כגדולים ביותר שהתרחשו באזור זה מאז תחילת ההיסטוריה הכתובה.
במחקר סייסמו-היסטורי שניתח מסמכים חדשים וישנים, הסיקו החוקרים כי רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 1730 הורכבה משתי רעידות אדמה בלתי תלויות, שלכל אחת מהן נלווה צונמי.
בהתחשב בהיקף הנזק, בקו הרוחב ובגודל הצונאמי, ניתן לדברי החוקרים לסווג את האירוע הסייסמי כגדול ביותר בהיסטוריה של מרכז צ'ילה.
1746 – רעידת לימה–קייאו בפרו, במגניטודה משוערת של 8.6–8.8 , וקיימות הערכות אף לגודל של 9.2 גרמה לגלי צונמי בגובה של יותר מ-20 מטר והרסה לחלוטין את לימה הבירה, לרבות חומות העיר קייאו שבמטרופולין לימה שנהרסו לחלוטין.
נמנו כמעט 6,000 הרוגים מרעידת האדמה, מהצונמי ומהתפרצויות וולקניות.
1835 – רעידת אדמה בקונספסיון שבצ'ילה, במגניטודה משוערת של 8.2–8.5 .
הרעידה גרמה לגל צונמי שהרס את העיר טָלקַאהוּאָנוֹ והביא לכ-500 הרוגים.
מפלס הנהר שבסמוך לקונספסיון עלה בכחצי מטר.
בדוח טכני, שנערך חצי שנה לאחר רעידת האדמה, הוערכו אחוזי הבתים שקרסו לחלוטין ואחוזי הבתים שניזוקו אך עדיין עומדים: בתי לבנים, 33% קרסו לחלוטין ו-67% ניזוקו אך עדיין עומדים; לבני בוץ, 71% ו-29% בהתאמה; בניית אבן 95% ו-5% בהתאמה גם כן.
בקונספסיון רעדה האדמה כמעט ברציפות במשך שלושה ימים.
לרעידות המשנה הרבות קדמו קולות שדמו לקול תותח ארטילרי רחוק.
יותר מ-300 רעידות נספרו בין 20 בפברואר ל-4 במרץ.
1868 – רעידת אריקה שבפרו במגניטודה משוערת של 9 .
רעידה זו יצרה גלי צונמי גדולים וצ'ארלס ריכטר תיאר את הנסיבות כדלקמן: "צונמי זה בא בעקבות רעידת אדמה שהחריבה את אריקה - אז בפרו...
כמעט כל האוקיינוס השקט הופרע.
הגלים היו הרסניים בהוואי, ובגובה רב באזור ניו זילנד; בחוף יפן הם גרמו לבהלה רבה.
באריקה האוקיינוס הופרע קשות ונסוג, וחזר ברצף של גלים.
הגל הגדול ביותר הגיע כ-4 שעות לאחר רעידת האדמה, הרס את רוב הספינות בנמל, הציף את העיר והתנשא לגובה של 14 מטרים לפחות.
ספינת התותחים האמריקאית ווטרי נישאה 3 מיילים במעלה החוף ו-2 מיילים פנימה, מרחק 60 מטרים מצוק תלול; כאן היא נחה בבטחה על קרקעיתה השטוחה, אך צוותה נאלץ לנטוש אותה.
קצין של של הספינה ווטרי, ל.ג'.
בילינגס, שלימים הפך לאדמירל משנה, פרסם בשנת 1915 תיאור מחריד של חוויה זו".
הרעידה גרמה בסך הכול לכ-25,000 הרוגים.
1877 – רעידת טאראפאקה במגניטודה משוערת של 8.3. רעידת אדמה זו גרמה לצונמי בגובה 24 מטרים שגרם נזק נרחב לאורך חופי פרו וצ'ילה.
הוא נצפה ברחבי אגן האוקיינוס השקט, כולל סמואה, ניו זילנד, אוסטרליה, יפן, מקסיקו, קליפורניה וכל איי הוואי.
הצונמי גרם למקרי מוות בהוואי וביפן ובסך הכול 34 הרוגים מדווחים.
הוא תועד היטב בפורט פוינט ובסאוסליטו עם אמפליטודות של כ-0.6 רגל, אך לא נראה במד הגאות והשפל של סן דייגו.
העידן המכשירני - המחצית הראשונה של המאה ה-20
החל מתחילת המאה ה-20 ועד ימים אלה, מתרחשות על מידרון השקע רעידות אדמה חזקות, כתוצאה מתזוזת לוח נסקה באלכסון כלפי מעמקי קרום כדור הארץ:
1906 – רעידת ולפראיסו במרכז צ'ילה, במגניטודה 8.2 ; ברעידה זו נהרגו 3,882 איש.
אורך ההעתק שפעל ברעידה זו הוערך בכ-200 ק"מ, עם עומק מוקד של כ-40 ק"מ.
1942 – רעידת אדמה בצפון פרו במגניטודה 8.2 , שיצרה גל צונמי.
כ-30% מהמבנים בעיר נסקה קרסו לגמרי ו-30 איש נהרגו בעיר ובסביבתה.
בנמל לומאס נסוג הים יותר מ-200 מטרים; הגל חזר מיד להציף את העיר, הרס רציפים ומחסנים וגרם לפציעות.
מאי 1960 – רעידת האדמה בוואלדיביה שבצ'ילה, במגניטודה 9.5 – הגדולה ביותר שנרשמה אי פעם – ויצרה גל צונמי שהכה ביפן לאחר כ-12 שעות ממועד התרחשות הרעידה.
גלי הצונמי שהגיעו לגבהים של 11.5 מטר ונשאו שרידי בתים פנימה ליבשה, התרחשו במקומות שונים לחופי האוקיינוס השקט.
הצונמי גרם ל-61 מקרי מוות בהוואי, ולנזק של 75 מיליון דולר, בעיקר באי הילו, שם גובה הגלים הגיע ל-10.6 מטר.
138 מקרי מוות ונזק של 50 מיליון דולר ביפן בגין הצונמי; 32 הרוגים ונעדרים בפיליפינים מאותה סיבה, ונזק של 500,000 דולר לחוף המערבי של ארצות הברית, הכל בערכים נומינליים לעת ההיא (כל מספרי ההרוגים הם מתוך הסך הכל הכולל של 1,655 ההרוגים באירוע הזה).
יומיים לאחר הרעידה העיקרית, ב-24 במאי, התפרץ הר הגעש פויווה-קורדון קאויה בצ'ילה, ושלח אפר וקיטור לגובה של 6,000 מטר.
אורך ההעתק שלאורכו התרחשה רעידת האדמה הגיע לכ-1,000 קילומטרים.
נובמבר 1960 – רעידת האדמה בצפון מערב פרו במגניטודה של 7.6 או 7.8 .
מספר שעות לאחר הרעידה העיקרית, גל צונמי הציף את החוף במחוז למבייקה .
הגל הראשון, שגובהו כ-9 מטרים, גרם נזק גדול בנמלי פוארטו אטן ופימנטל ובמפרצי סנטה רוזה וסן חוסה .
איי לובוס דה אפוארה נהרסו כליל.
לאחר הגל הראשון באו שניים נוספים בגודל דומה.
גם איי גואנייפה סבלו מאד.
בסך הכל נהרגו ברעידה הזו 66 איש, ויותר מ-800 נותרו ללא קורת גג.
הנזקים הוערכו ביותר מ-550,000 דולר.
העידן המכשירני - משנת 1960 ואילך
מאז שנת 1960 אירעו על מדרון השקע 13 רעידות אדמה הרסניות:
1966 – רעידת אדמה בפרו באזור הבירה לימה במגניטודה 8.1 שגרמה ל-125 הרוגים.
מפולות וסדקים ענקיים בקרקע דווחו לאורך הכביש הפאן-אמריקאי מצפון לאנקון .
הרעידה גרמה לגל צונאמי בגובה של כ-3.5 מטר בלה פונטה-קאלאו .
1969 – רעידת אדמה במרכז פרו במחוז סן אוגוסטין דה קאחס במגניטודה 6.6, גרמה ל-125 הרוגים בעקבות מפולות הרסניות שהרעידה גרמה להן, ללמדנו על השפעת הטופוגרפיה על הסכנה לנפגעים רבים עקב קרקע בלתי יציבה.
1970 – רעידה במגניטודה 7.9 באזור אנקאש שבמערב פרו.
רעידה זו גרמה לכמעט 70,000 הרוגים כתוצאה ממפולות קרקע וגלישות סלע, וכ-800,000 איש נותרו ללא קורת גג.
האירוע ההרסני ביותר היה מפולת גדולה שמקורה בפסגה הצפונית של הר וסקראן, שקרסה מגובה 3,900 מטר, ועברה מרחק של 11 קילומטרים במהירות ממוצעת של כ-320 קילומטרים לשעה, והרסה את הכפרים יונגאי ורנרהירקה .
עדויות מהשטח מצביעות על כך שהאזור ליד יונגאי ורנרהירקה ימשיך להיות מוכה על ידי מפולות הריסות עתידיות.
1974 – רעידת אדמה בדרום פרו במגניטודה 8.1 , מדרום מערב ללימה הבירה, שגרמה ל-14 הרוגים.
צוות של המכון הגאולוגי של ארצות הברית נשלח לאזור הרעידה כדי לנסות להעריך את הסיכון הסייסמי בלימה הבירה.
אחד הצוותים שביצע סקר אודות הנזק והעוצמה הסייסמית אסף 400 שאלונים מחלקים שונים של העיר, והעריך עוצמה סייסמית לפי סולם מרקאלי המשופר לכל מיקום שנבדק.
המפה האיזוסייסמית המציגה את התפלגות העוצמה הסייסמית בעיר, פורסמה במאמר משנת 1977.
1996 – התרחשו שתי רעידות אדמה גדולות: הראשונה בפברואר, במגניטודה של 7.5 בצפון פרו, והשנייה בנובמבר במגניטודה של 7.7 בדרום פרו ליד נסקה.
שתיהן היו מינוריות מבחינת הנפגעים.
2001 – רעידת האדמה בדרום פרו גרמה ללפחות 75 הרוגים ו-2,687 פצועים, שמתוכם 26 הרוגים ול-64 נעדרים כתוצאה מגל צונמי בגובה 8 מטרים.
17,510 בתים נהרסו ו-35,549 בתים ניזוקו קשה באזור ארקיפה–קמאנה –טאקנה.
2005 – רעידת האדמה בטאראפאקה , צפון צ'ילה במגניטודה של 7.8 שגרמה "רק" ל-11 הרוגים ו-182 פצועים.
מיעוט הנפגעים יכול להיות מיוחס למוקד הרעידה שהיה עמוק יחסית: 115.6 קילומטרים, בניגוד לכל רעידות האדמה שמוזכרות לעיל ולהלן, שעומק מוקדן היה עשרות ספורות של קילומטרים, וחלקן אף רדוד מ-20 קילומטר.
2007 – שתי רעידות אדמה גדולות: האחת בנובמבר רעידת טוקופייה בצפון צ'ילה במגניטודה 7.7 עם נפגעים בודדים, והשנייה באוגוסט במרכז פרו במגניטודה 8 עם 519 הרוגים ואלפי פצועים.
גם בשנת 2010 חווה החוף המערבי של דרום אמריקה 2 רעידות אדמה גדולות: הראשונה בפברואר במרכז צ'ילה במגניטודה 8.8 שגרמה לכ-550 הרוגים, והשנייה במרץ במרכז צ'ילה בסמוך לפיצ'ילמו , שהייתה למעשה צמד רעידות במגניטודות של 6.9 ו-7.0, שהתרחשו בתוך כ-15 דקות, וכמעט שלא נגרמו אבדות.
2014 – רעידת אדמה במגניטודה 8.2 ליד לאיקיקה שבמרכז צ'ילה עם הרוגים ספורים.
הרעידה יצרה גל צונמי בגובה של 4.6 מטרים.
הצונמי הגיע עד יפן, אך היה בגובה של כמה עשרות סנטימטרים.
2015 – רעידת אדמה בצפון צ'ילה ליד אייאפל במגניטודה 8.4 עם כ-15 הרוגים, אך עם נזק נרחב ביותר למבנים שהותיר כמעט 17,000 איש חסרי בית.
מדובר בתוצאות מינוריות מאוד ביחס לגודל רעידת האדמה.
הדבר צריך להיות מיוחס למוכנותה של צ'ילה מבחינת תקני הבנייה, וההקפדה על בנייה על פיהם.
כמו כן מערכת ההתרעה ההמונית מפני צונמי, הביאה לפינוי של כמיליון אזרחים מהמקומות המועדים לפורענות.
הרעידה גרמה לגלי צונמי חריגים בגובהם, ויש שהגיעו לגובה של מעל 11 מטרים.
בבואנוס איירס המרוחקת 1,110 קילומטרים מהמוקד, בניינים גבוהים התנועעו ואזעקות רכב הופעלו והרעידה הורגשה גם במחוזות אחרים בארגנטינה.
זו הורגשה גם בסאו פאולו, המרוחקת יותר מ-2,600 קילומטרים מהמוקד.
2016 – רעידת אדמה בצפון צ'ילה , בסמוך לאי צ'ילואה במגניטודה 7.6 עם אזהרת צונמי נרחבת, אך ללא נפגעים כלל.
2019 – רעידת אדמה במרכז צ'ילה במחוז קוקימבו במגניטודה 6.7 שלא גרמה לנפגעים של ממש.
מיעוט הנפגעים והנזקים מיוחסים לבנייה העמידה בצ'ילה.
1922 – רעידת אדמה במרכז צ'ילה במחוז אטקמה במגניטודה 8.5. הרעידה גרמה לגל צונמי שגובהו המקסימלי הגיע ל-9 מטרים בצ'ניירל , ושהשפיע על הגאות עד אוסטרליה ב-20 סנטימטרים.
מאות נהרגו מהגל הצונמי באזור קוקימבו , ובסך הכל דווח על כ-1,000 הרוגים ברעידה הזו.
שקע פוארטו ריקו הוא שקע אוקייני הממוקם על הגבול בין צפון האוקיינוס האטלנטי לים הקריבי, במקביל ומצפון לפוארטו ריקו, שם האוקיינוס האטלנטי מגיע לנקודות העמוקות ביותר שלו.
מחקרים מדעיים הגיעו למסקנה שרעידת אדמה שתתרחש באזור שקע זה, עלולה לגרום לגל צונאמי משמעותי.
האי פוארטו ריקו, הנמצא מדרום לשקע ולהעתק הסמוך לו, סבל מצונאמי הרסני זמן קצר לאחר רעידת האדמה בסן פרמין בשנת 1918 .
בשקע קיימות הנקודות העמוקות ביותר באוקיינוס האטלנטי.
הנקודה העמוקה ביותר מכונה מַעֲמַק מילווקי , כאשר "מעמק בראונסון" משמש כתיאור לקרקעית הים המקיפה אותו.
הנקודה המדויקת זוהתה על ידי DSSV Pressure Drop באמצעות סונאר רב-קרן חדיש מדגם Kongsberg EM124 בשנת 2018, ולאחר מכן ביקרה ישירות ועומקה אומת על ידי כלי השיט הצוללת המאויש Deep-Submergence Vehicle DSV Limiting Factor (צוללת מדגם Triton 36000/2) שנווט על ידי ויקטור וסקובו .
במאמר הסוקר את כל המחקרים אודות העומקים של כלל חמשת השקעים העמוקים בעולם, בחתך איזה מחקר הצביע על איזה עומק, עודכן העומק המקסימלי של מעמק מילווקי ל-8,408 מטרים.
עם זאת, מחקרים אחרים הצביעו על עומק גדול יותר, שהגיע אף לעומק של 8,740 מטרים..
השקע קשור למעבר מורכב מאזור ההפחתה הקדמי של האנטילים הקטנים בין הלוח הדרום אמריקאי והלוח הקריבי לאזור ההפחתה האלכסוני ולאזור העתק ההסטה האופקית (העתק חילוף) בין הלוח הצפון אמריקאי ללוח הקריבי, המשתרע משקע פוארטו ריקו במיקרו-לוח פוארטו ריקו-איי הבתולה דרך שקע קיימן במיקרו-לוח ג'ונאב ועד שקע אמריקה התיכונה בלוח קוקוס.
השקע ממוקם בגבול בין שני לוחות שנעים זה ביחס לזה לאורך העתק ההסטה האופקית (העתק חילוף), עם מרכיב קטן בלבד של הפחתה.
פוארטו ריקו, איי הבתולה ממזרח לה, והיספניולה המזרחית ממערב לה, ממוקמים על אזור גבול לוחות פעיל בין הלוח הצפון אמריקאי לפינה הצפון-מזרחית של הלוח הקריבי.
הלוח הקריבי מלבני פחות או יותר, והוא נע מזרחה במהירות של כ-2 ס"מ לשנה יחסית ללוח הצפון אמריקאי.
התנועה לאורך גבולו הצפוני (באזור אזור גבול הלוחות) היא בעיקרה של העתק, שבו משטח סמוך נע אופקית, עם מרכיב קטן של התקצרות.
לעומת זאת, בגבולו המזרחי, הלוח הקריבי עם החלק היבשתי של הקרום שלו, "רוכב" על הלוח הצפון אמריקאי, ויוצרים יחדיו את קשת האיים של האנטילים הקטנים עם הרי הגעש הפעילים שלהם.
למרות שבמקור היו איי הבתולה, פוארטו ריקו, היספניולה, קובה וג'מייקה חלק מהקשת הגעשית האופיינית לאזורי הפחתה, אין בהם הרי געש פעילים.
באיי הבתולה ובפוארטו ריקו לא הייתה פעילות געשית פעילה מאז לפני כ-30 מיליון שנה, בעוד שהרי הגעש הפעילים האחרונים בהיספניולה, ,תומיזוֹ ומוֹרְן לָה ויגי , כבו לפני פחות מ-1.5 מיליון שנה.
עם זאת, האיים נמצאים בסיכון לרעידות אדמה וצונאמי.
שקע פוארטו ריקו יצר רעידות אדמה במגניטודה של מעל 8.0 ונחשב מסוגל להמשיך לגרום להן.
שקע פוארטו ריקו קשור גם לאנומליה השלילית ביותר של כוח משיכה על פני כדור הארץ, 380- מיליגל , דבר המצביע על נוכחות של כוח פעיל כלפי מטה.
לבסוף, משטח אבן גיר עבה, שהושקע במקור בשכבות שטוחות ליד פני הים, נוטה כעת צפונה בזווית אחידה.
קצהו הצפוני נמצא בעומק של 4,200 מטר, ואת קצהו הדרומי ניתן למצוא ביבשה בפוארטו ריקו בגובה של כמה מאות מטרים.
האזור מאופיין ברמה סייסמית גבוהה ורעידות אדמה גדולות.
דוגמאות לכך כוללות רעידת אדמה במגניטודה 7.5 שמרכזה היה צפונית-מערבית לפוארטו ריקו בשנת 1943 , ורעידות אדמה במגניטודה 8.1 ו-6.9 מצפון להיספניולה בשנת 1946 ו-1953, בהתאמה.
מבחינה היסטורית, רעידות אדמה גדולות אחרות פקדו גם הן את האזור, כמו אחת בשנת 1787 (במגניטודה משוערת של ~8.1) , כנראה בשקע פוארטו ריקו, ואחת בשנת 1867 (במגניטודה משוערת של ~7.5) בתעלת אָנֶגָאדָה .
מפת סיכונים של המכון הגאולוגי האמריקאי (USGS) מציבה סבירות שווה לתאוצת קרקע מקסימלית מזיקה במָאיָאגוּאֶזס במערב פוארטו ריקו כמו בסיאטל, וושינגטון.
גם בערים אחרות בפוארטו ריקו יש סיכון משמעותי.
מיד לאחר רעידת האדמה של 1946 , צונאמי פגע בצפון-מזרח היספניולה ונע פנימה לאורך מספר קילומטרים.
דיווחים מסוימים מצביעים על כך שכמעט 1,800 בני אדם טבעו.
רעידת אדמה במגניטודה 7.5 בסולם ריכטר בשנת 1918 , גרמה לצונאמי שהרג לפחות 91 בני אדם בצפון מערב פוארטו ריקו.
רעידה זו נגרמה מהעתק תזוזה אופקי שמאלי, ליד מעבר מונה .
בשנת 1953, סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית, נפגעה מרעידת האדמה של סנטו דומינגו.
אזור ההפחתה עצמו (שקע פוארטו ריקו) לא נקרע כבר למעלה מ-200 שנה, וזו דאגה מרכזית בכל הקשור לסכנה הסייסמית שצפויה מפער סייסמי שכזה.
רעידת האדמה במגניטודה M 6.4 מצפון לפוארטו ריקו ב-13 בינואר 2014 התרחשה כתוצאה מהעתק דחיסה אלכסוני.
פיענוח מנגנוני העתק לאירוע מצביעים על כך שהוא קרע מבנה השקוע בצורה רדודה דרומה, ופגע בקירוב בכיוון מזרח-מערב, או מבנה כמעט אנכי שפגע בכיוון צפון-מערב-דרום-מזרח.
במיקום רעידת האדמה הזו, לוח צפון אמריקה נע מערב-דרום-מערב ביחס ללוח הקריבי במהירות של כ-20 מ"מ לשנה בממוצע, ונוחת אל מתחת ללוח הקריבי בתעלת פוארטו ריקו.
מיקום, עומק ומכניזם רעידת האדמה עולים בקנה אחד עם האירוע המתרחש בממשק אזור ההפחתה הזה.
שר (Cher) (נולדה בשם: שרילין סרקיסיאן, באנגלית: Cherilyn Sarkisian; בתאריך ב-20 במאי 1946) היא זמרת, שחקנית, מנחת טלוויזיה, אשת עסקים ואייקון אופנה אמריקאית.
במהלך קריירה שנמשכת יותר מחמישים שנים, שר עסקה בתחומים רבים בתעשיית הבידור לרבות שירה, תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גראמי, בפרס אמי, בשלושה פרסי גלובוס הזהב ורבים אחרים.
לשר 26 אלבומי סולו, 5 אלבומי אולפן יחד עם בעלה לשעבר סוני בונו ועשרות אלבומי אוסף.
מכירת אלבומיה מסתכמת בלמעלה מ-180 מיליוני תקליטים.
נחשבת לאחת מהאומניות המצליחות ביותר בעולם ומכונה בתקשורת "אלילת הפופ".
שר החלה את דרכה בשנות ה-60 כחלק מצמד הפולק רוק סוני ושר, יחד עם בעלה דאז, סוני בונו.
פריצתם הגיעה בשנת 1965 כאשר השיר שלהם I Got You Babe הפך ללהיט ענק בארצות הברית, בריטניה וקנדה, בעוד שר בת 19 בלבד.
עד 1967 הזוג מכר יותר מ-40 מיליון אלבומים.
שר החלה קריירת סולו במקביל להצלחה הזוגית, בשנת 1966 עם הלהיט (Bang Bang (My Baby Shot Me Down, אותו כתב לה בעלה.
בשנות ה-70 הפך הצמד למנחי תוכניות טלוויזיה פופולריות ביחד ולחוד.
לאחר הגירושים, המשיכה שר בקריירת שירה עצמאית כאשר הסגנונות המועדפים עליה התפתחו והשתנו במרוצת השנים בין דיסקו בשנות ה-70, רוק בשנות ה-80, פופ בשנות ה-90, ודאנס בשנות ה-2000.
את קריירת המשחק שלה החלה בברודוויי בשנת 1982. ב-1983 ביצעה את המעבר לקולנוע ושיחקה במספר סרטים מוצלחים, ביניהם סילקווד עליו הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה ומסכה עליו זכתה בפרס דקל הזהב לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן.
בשנת 1987 כיכבה בסרט מוכת ירח עליו זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1998 הוציאה את אלבום האולפן המצליח ביותר שלה, Believe.
שיר הנושא של האלבום הפך לאחד השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
השיר כלל שימוש חלוצי באוטו-טיון, אשר כונה "אפקט שר", ונכנס אל המקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובכך זיכה את הזמרת בשני שיאי גינס: הזמרת המבוגרת ביותר (52) עם להיט במקום ראשון, והפער הגדול ביותר בין להיטי מקום ראשון בין 1973 ו-1998.
בשנת 2002 יצאה שר לסיבוב הופעות גדול שהכיל את מרבית להיטיה, וממשיכה עד היום להופיע בהופעות גדולות.
הסרט האחרון שבהם השתתפה מאמה מיה!
האלבום קודם בטור עולמי שכלל הופעות באוסטרליה, צפון אמריקה ואירופה.
ב-2018 קיבלה את פרס מרכז קנדי היוקרתי.
נכון ל-2020, היא האומן היחיד בהיסטוריה עם להיט במקום הראשון בכל עשור בבילבורד הוט 100, למשך שישה עשורים.
מחוץ לעולם הבידור שר ידועה כפעילה פוליטית אשר תומכת במפלגה הדמוקרטית וכתומכת בזכויות להט"ב ובמאבק במלחמה באיידס.
שר נולדה באל סנטרו, קליפורניה שבארצות הברית ב-20 במאי 1946, למשפחה נוצרית.
אימה ג'קי ג'ין קראוץ' (שינתה את שמה בהמשך לג'ורג'יה הולט) היא שחקנית ודוגמנית ממוצא בריטי וגרמני.
אביה הביולוגי היה ג'ון סרקיזיאן, נהג משאית ממוצא ארמני, שהתמכר לסמים והימורים.
הוריה נפרדו כששר הייתה צעירה מאוד והקשר שלה עם אביה נותק.
מאוחר יותר נישאה הולט לבנקאי ז'ילבר לה-פייר, שאימץ את שר (בתור שרילין לה-פייר) ונולדה לה אחות קטנה, ג'ורג'יין.
עקב בעיית דיסלקסיה חמורה לא הצליחה שרילין להתקדם בלימודים ונאלצה לעזוב את בית הספר בגיל 16.
על אף ששמה הפרטי הוא שרילין, כונתה הזמרת על ידי משפחתה בשם "שר" בילדותה, שם אותו היא נושאת עימה בלא שם משפחה גם בחייה הבוגרים והמקצועיים.
בראיונות מאוחרים סיפרה שר שהחליטה כבר בגיל צעיר שהיא רוצה לעסוק בתחום הבידור, כאשר הלכה לסרט הקולנוע דמבו הפיל המעופף יחד עם אימה.
לאחר שנשרה מבית הספר עברה שר ללוס אנג'לס שבקליפורניה כדי לנסות את מזלה במשחק, אך תוכניותיה השתנו אחרי שפגשה את סוני בונו, שעבד באותה תקופה אצל המפיק פיל ספקטור.
הם הכירו בשנת 1962 בבית קפה כשהייתה בת 16 והוא בן 27. במפגש הראשון, שר הרגישה כאילו "כולם נעלמו", אך סוני לא התרשם ממנה ולא מצא אותה "מושכת במיוחד".
למרות שהיא לא הייתה "אהבה ממבט ראשון" סוני הציע לה להישאר איתו, מה שהותיר אותה "מאוכזבת ושמחה בו זמנית".
הזוג נישא בשנת 1964. שר טענה כי פער הגילים ביניהם לא היה מוזר, משום שסוני היה "ילדותי" והיא לא ציפתה ממנו לשום דבר חומרי.
לאחר שסוני שמע במקרה את בת זוגו שרה לעצמה, הוא שכנע את ספקטור לשמוע אותה שרה.
המפיק התרשם לטובה והזמין את שר להקליט קולות ליווי לכמה מהזמרים שאיתם עבד, ביניהם להקת בנות פופולרית באותן שנים, "The Ronettes".
הסינגל הראשון של שר כסולנית נקרא "Ringo, I Love You" (שר הקליטה את השיר תחת שם הבמה "Bonnie Jo Mason").
השיר נכשל ומאזינים שלא התרשמו ממנו במיוחד, היו בטוחים שהקול הנמוך של "בוני ג'ו מייסון" שייך לזמר ולא לזמרת.
הסינגל השני שהוציאה שר באותה שנה, "Dream Baby" (בשם "שרילין" (Sherilyn) זכה למעט יותר הצלחה.
בשלב מסוים החליט סוני לנסות להפוך את שר הסולנית לחלק מדואט.
כך נולד הצמד המפורסם "סוני ושר".
כבר השיר הראשון שהקליטו יחדיו, "I Got You Babe", התפרסם והפך ללהיט ונכנס למקום הראשון ברשימת מאה הסינגלים החמים של בילבורד.
במהרה הצליחו סוני ושר להכניס חמישה שירים בו זמנית למצעד 20 שירים הטובים של ארצות הברית - הישג שרק הביטלס ואלביס פרסלי הגיעו אליו קודם לכן.
סוני ושר הופיעו בכל רחבי העולם והפכו ליקירי תוכניות האירוח - והשתתפו בכל תוכנית נחשבת של אותה תקופה.
עם הזמן התגברה שר - שבתחילת הקריירה נתפסה כחולייה החלשה של הצמד על פחד הבמה שלה, והפכה מהצלע הביישנית והשקטה של הצמד, לצלע הפרובוקטיבית יותר.
בנוסף החלה שר להתפרסם כמובילת אופנה, בתלבושותיה הנועזות.
סגנון לבושה: מכנסיים מתרחבים ובגדים בגזרה חופשית בסגנון היפי, הפכו ללהיטים בחנויות.
בסוף 1965 הקליטה שר תקליט יחיד ראשון בשם "All I Really Want To Do" שהפך לאלבום זהב והחזיק מעמד שישה שבועות במצעד הלהיטים של בילבורד.
בשנת 1966 יצא אלבומה השני - "The Sonny Side of Cher" שכלל את הלהיט "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" – אשר שהה במצעד הלהיטים חצי שנה.
במקביל החליט סוני לחזק את הצלחת הצמד בעזרת קולנוע.
הזוג מימן וצילם שני סרטים: "Good Times","Chastity".
שני הסרטים נכשלו בקופות ויחד עם האטה במכירות התקליטים כמעט הביאו את סוני ושר לפשיטת רגל.
בשנת 1971 נענו סוני ושר להצעה של רשת CBS והחלו להנחות תוכנית טלוויזיה משלהם, "The Sonny & Cher Comedy Hour" - שילוב של סטנד-אפ קומדי, אירוח ומוזיקה חיה.
התוכנית זכתה להצלחה רבה והייתה מועמדת ל-15 פרסי אמי.
שר זכתה גם בפרס גלובוס הזהב הראשון שלה עבור תוכנית זו.
בעקבות הצלחת התוכנית המשיכו בני הזוג להוציא תקליטים, ושר חידשה את קריירת הסולו שלה.
הסינגל "Gypsys, Tramps & Thieves" תפס את המקום הראשון ברשימת הלהיטים של בילבורד ב-1971. האלבום שיצא לקראת סוף אותה שנה באותו השם הגיע למקום ה-16 ברשימת 200 אלבומים של Billboard ונשאר ברשימה זו במשך 45 שבועות.
בשנים 1973 ו-1974 הגיעו שני שירים נוספים של שר למקום הראשון: "Half-breed" ו-"Dark Lady".
בשנת 1974 הוציאה שר את אלבום האוסף הראשון שלה.
ההצלחה של שר כזמרת פגעה ביחסים בין בני הזוג.
בונו ושר התחילו בהליך גירושים ארוך שהסתיים רק בקיץ 1975, שכלל האשמות הדדיות והתנצחויות בלתי פוסקות דרך התקשורת.
גירושי בני הזוג הביאו לירידה חדה בפופולריות של התוכנית של סוני ושר עד שב-CBS החליטו להפסיקה.
בתחילת פברואר 1975 התחילה שר להנחות תוכנית משלה - "The Cher show", אשר זכתה לפופולריות בינונית.
הצופים העדיפו להתמקד בתלבושות מיוחדות ופרובוקטיביות ששר לבשה בתוכנית, ולא בתכנים שלה.
אחרי זמן קצר, ובשל חוסר ההצלחה של תוכניתה, הציעה שר לסוני לחדש את שיתוף הפעולה ביניהם.
סוני, שלא הצליח בינתיים במספר פרויקטים טלוויזיוניים שיזם, הסכים ובשנת 1976 התחיל הסיבוב הנוסף של "The Sonny & Cher Comedy Hour".
ביוני 1975, רק שלושה ימים אחרי כניסת הגירושים מסוני לתוקף, נישאה שר לזמר הרוק גרג אולמן.
תשעה ימים אחרי החתונה גילתה שר שבעלה הטרי מכור לאלכוהול ולהרואין.
נישואיהם של שר ואולמן החזיקו מעמד מספר שנים.
בשנת 1976 ילדה שר את בנם המשותף אלייז'ה, עימו היא אינה שומרת על קשר.
שר ואולמן הוציאו אלבום משותף - "Allman And Woman: Two The Hard Way" - שלא זכה להצלחה רבה, כמו גם אלבומיה הנוספים מאותה תקופה: "Stars", "I'd Rather Believe In You", "Cherished".
בשנת 1979 קיצרה הזמרת את שמה לשר בלבד, בלי שם משפחה או תוספות אחרת.
כמו כן החליפה את חברת התקליטים בה עבדה, ואת סגנונה המוזיקלי, והקליטה שני אלבומים בסגנון דיסקו.
השיר "Take Me Home" נכנס לרשימת עשרת השירים המושמעים ביותר של בילבורד.
שני האלבומים לא זכו להצלחה, למרות התמונות הפרובוקטיביות על עטיפתם.
ב-1980 הקימה שר בת ה-34 את להקת "שושנה שחורה" (Black Rose) והוציאה אלבום באותו שם שלא זכה להצלחה.
בעקבות כישלון המכירות התפרקה הלהקה אחרי שנת פעילות אחת בלבד.
ב-1982 קיבלה שר תפקיד מרכזי במחזה Come Back to the Five and Dime, Jimmy Dean, Jimmy Dean שהוצג בניו יורק, בתיאטרון אוף ברודוויי (תיאטרון לא ממסדי).
המבקרים שיבחו את משחקה של הזמרת, דבר שגרם לבמאי רוברט אלטמן להזמין את שר לשחק באותו תפקיד בסרט שביים על פי המחזה.
עבור תפקידה בדרמה "סילקווד" שבה שיחקה יחד עם מריל סטריפ, זכתה שר למועמדות ראשונה שלה לפרס אוסקר לשחקנית משנה ואף קיבלה את "גלובוס הזהב" עבור אותו תפקיד.
בשנת 1985 שיחקה שר בדרמה "מסכה" עבורה זכתה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ובמועמדות נוספת לפרס "גלובוס הזהב".
ב-1987 השתתפה שר, שכבר הפכה לשחקנית מוערכת ו"קופתית", בשלושה סרטים, בהם "המכשפות מאיסטוויק" שבו שיחקה לצד ג'ק ניקולסון, סוזן סרנדון ומישל פייפר, ו"מוכת ירח" בו שיחקה לצד ניקולס קייג', שעבורו זכתה ב"אוסקר" לשחקנית ראשית.
באותה שנה אובחנה שר כסובלת מתסמונת העייפות הכרונית, אולם על אף זאת חידשה את הקריירה שלה כזמרת.
אלבומה החדש שנקרא פשוט - Cher - נמכר בכ-8 מיליוני עותקים בעולם והפך לתקליט פלטינה בארצות הברית.
שני שירים מהאלבום ("I Found Someone" ו-"We All Sleep Alone") נכנסו לרשימת ה-Top 40 של בילבורד (מקומות 10 ו-14 בהתאמה).
בשנת 1989 יצא התקליט "Heart of Stone" שנחשב להצלחה הגדולה ביותר שלה עד אז.
האלבום נמכר ב-11 מיליון עותקים מסביב לעולם ובארצות הברית קיבל תואר "פלטינה משולש".
מתוך ארבעה להיטים בולטים שנכנסו לרשימת ה-Top 40, שלושה מהם הגיעו גם לעשיריית המובילים: "If I Could Turn Back Time" (מקום 3), "After All" (מקום 6) ו-"Just Like Jesse James" (מקום 8).
ב-1990 שיחקה שר באחד התפקידים הראשיים בסרט "בתולות ים" (לצד וינונה ריידר וכריסטינה ריצ'י) והקליטה שני שירים לפסקול הסרט.
השיר, "Shoop Shoop Song", הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במספר ארצות (כולל חמישה שבועות בראש המצעד הבריטי).
בשנת 1991 הוציאה שר תקליט אולפן בשם "Love Hurts" שזכה להצלחה רבה באירופה - התקליט נמכר ב-10 מיליוני עותקים: אלבום "זהב" בארצות הברית ומולטי-פלטינה במספר ארצות אירופיות.
בשנת 1992 סבלה שר מהתקף של תסמונת העייפות הכרונית ופעילותה פחתה מאוד.
בין הפעילויות הבודדות באותה תקופה הייתה השתתפות בשני סרטים של רוברט אלטמן, "השחקן" ו"משהו ללבוש", בתפקידי אורח קטנים.
ב-1994 חידשה את הלהיט "I got you babe", כאשר במקום סוני שרו לצידה שני גיבורים מצוירים של תחנת ה-MTV - ביוויס ובאטהד.
ב-1996, בגיל 50, הוציאה שר אלבום נוסף, בשם It's a Man's World ממנו נמכרו כ-3 מיליון עותקים.
בשנת 1998, זכה תקליט אולפן מספר 23 של הזמרת - "Believe", להצלחה רבה ברחבי העולם והיה לאלבום הנמכר ביותר של שר בכל הזמנים (האלבום הפך למולטי-פלטינה בארצות הברית והיה מועמד לפרס ה"גראמי").
השיר הפותח של האלבום (באותו שם) הפך לפזמון המזוהה ביותר עם שר, זכה ב"גראמי" והגיע למקום ראשון במצעדי הפזמונים ב-23 מדינות.
בארצות הברית שהה הלהיט ארבעה שבועות במקום ראשון ובאנגליה - שבעה שבועות.
הצלחת השיר הפכה את שר לזמרת המבוגרת ביותר שהגיעה למקום ראשון במצעד הפזמונים - בגיל 52. כמו כן, שר היא הזמרת היחידה שהצליחה להכניס להיטים לרשימת עשרת הלהיטים הגדולים במשך ארבעה עשורים.
במקביל להצלחה הרבה של "Believe", המשיכה שר לעסוק גם בתחומים אחרים: בסוף שנת 1998 יצא לאור ספר זיכרונות שלה בשם "The First Time", ובשנת 1999 זכתה גם הקריירה הקולנועית שלה לעדנה, כאשר השתתפה בסרט של פרנקו זפירלי "תה עם מוסוליני", לצד השחקניות ג'ודי דנץ', לילי טומלין ומגי סמית'.
באותה שנה זכתה שר לכבוד מיוחד - היא שרה את המנון ארצות הברית בפתיחת משחק הסופר בול.
ביוני 1999 פתחה שר סיבוב הופעות עולמי בשם "?Do You Believe".
ההופעה של 28 באוגוסט 1999 שהתקיימה במלון MGM Grand בלאס וגאס הוקלטה, שודרה בערוץ HBO והייתה מועמדת לפרס ה"אמי".
2000–2009: הצלחה בסיור, פרישה ומופע קבוע בוגאס
בשנת 2000 הפתיעה הזמרת את עולם המוזיקה עם אלבום אישי ולא מסחרי בשם not.com.mercial.
לאחר שרוב חברות התקליטים החליטו לוותר על הפצתו (טענו שהאלבום "אישי מדי ובעל סיכוי נמוך למכירות טובות"), החליטה הזמרת להפיצו דרך האתר הרשמי שלה.
בזמנו זאת הייתה החלטה לא שגרתית שהפתיעה רבים בתעשיית המוזיקה.
למרות המכירות הדלות, שר הגיעה שוב לכותרות.
הפעם - בגלל מילות השיר "Sisters Of Mercy" בו קראה לנזירות בשמות גנאי כגון "בנות הגיהנום", "חסרות רחמים" וכדומה (השיר נכתב על ידי שר בעקבות זיכרונות ילדותה כאשר אימה נאלצה למסור אותה לבית יתומות קתולי לתקופה קצרה ונתקלה בסירובן של האחיות להחזיר את הבת.
המאבק על החזקת הילדה נמשך כחצי שנה).
בנובמבר 2001 הוציאה שר את האלבום "Living Proof".
הסינגל הראשון מהאלבום - The Music's No Good Without You - הגיע למקום השמיני במצעד הפזמונים הבריטי והאלבום כולו הגיע למקום התשיעי ברשימת Billboard 200. האלבום הניב מספר להיטי דאנס שהשתלבו במסע הופעות הבא של הזמרת - Cher's Living Proof: The Farewell Tour.
סיבוב הופעות בשם "Farewell Tour" אמור להיות האחרון בקריירה של הזמרת ולסכם את 40 שנות פעילותה הבימתית.
שר שילבה בהופעתה שירים חשובים מכל התקופות, כמו כן הוקרנו על מסכי ענק קטעי וידאו, סרטים ותוכניות טלוויזיה בהם השתתפה.
מסע הפרידה של שר מהקהל לקח שלוש שנים (2002–2005) והסתיים באופן רשמי ב-30 באפריל, בהופעת ענק בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שר ביקרה ב-20 מדינות שונות, בהן ארצות הברית וקנדה, מדינות אירופה, מקסיקו, אוסטרליה וניו זילנד.
בסה"כ ראו את ההופעה בכמעט 200 ערים (בחלק מהן - יותר מפעם אחת).
בכל מסע ההופעות התקיימו 325 הופעות, מה שהפך אותו למצליח ביותר בקריירה של שר ולאחד מן המוצלחים ביותר בכלל.
על פי ספר השיאים של גינס, מהדורת 2007, Farewell Tour שהכניס כ-200 מיליון דולר, הוכרז כמסע ההופעות הרווחי ביותר של זמרת בתולדות המוזיקה, שיא בו החזיק במשך שנתיים.
ההופעה שהתקיימה ב-7 בנובמבר 2002 במיאמי, פלורידה, הוקלטה ושודרה בערוץ NBC האמריקאי.
בעקבות התגובות הנלהבות, הוחלט להוציא את המופע ב-DVD.
הדיסק שנקרא "Cher: The Farewell Tour Live in Miami" זיכה את שר בפרס אמי הראשון שלה.
באפריל 2003 הוציאה שר אלבום אוסף הנקרא "The Very Best of Cher" שהגיע למקום הרביעי במצעד הדיסקים של Billboard.
האוסף נמכר ב-3.5 מיליוני עותקים והפך לאלבום פלטינה כפול.
כמעט במקביל, באותה שנה, יצא גם האלבום "Live: The Farewell Tour" שכלל מספר שירים שהוקלטו במהלך סיבוב ההופעות.
בפברואר 2004 זכתה שר למועמדות נוספת לפרס גראמי עבור השיר "Love One Another".
באותה שנה הוציאה הזמרת אלבום אוסף נוסף שזכה לביקורות אוהדות, אף על פי שיצא רק שנה אחרי אלבום האוסף הקודם.
לאחר ההפסקה של כשנתיים הודיעה הזמרת שהיא תחזור להופיע במאי 2008. היא שרה באולם הקולוסיאום של המלון Caesars Palace בלאס וגאס.
החוזה נחתם ל-200 הופעות במשך 3 שנים.
בהודעה לעיתונות אמרה הזמרת: "אני התחלתי להופיע בווגאס במלון Caesars Palace, כך שכאן אני סוגרת את המעגל".
בהופעה הזו חזרה שר לשתף פעולה עם הכוראוגרפית דוריאנה סנצ'ז שעבדה עמה גם בסיבוב ההופעות "Living Proof" וגם עם מעצב התלבושות בוב מקי.
2010–הווה: חזרה לבמה, חזרה לקולנוע ו-Dancing Queen
ב-24 בספטמבר 2013, יצא לאור אלבום הסולו ה-26 של שר, Closer to the Truth.
האלבום הגיע למקום שלישי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 והפך לאלבום המצליח ביותר של שר בארצות הברית בכל הזמנים.
בסוף 2016, שר הכריזה על סיבוב הופעות באמריקה שייקרא: "Classic Cher", הופעתה הראשונה תחל ב-8 בפברואר 2017.
בשנת 2018 שיחקה בסרט מאמה מיה!
ב-28 בספטמבר יצא האלבום ה-26 של שר "Dancing Queen".
אלבום קאברים לשירים של להקת אבבא.
בשנת 2018 הועלתה לראשונה ההצגה "המופע של שר" המבוססת על להיטיה של הזמרת.
ב-2019 פרסמה בעמוד הטוויטר שלה שהיא עובדת על אלבום המשך שיכיל גרסאות כיסוי נוספות לשירי הלהקה.
בדצמבר 2023, שר ביקשה מינוי אפוטרופוס על נכסיו של בנה, אלייג'ה בלו אולמן, בשל בעיות חמורות בבריאות הנפש שלו והתמכרות לסמים, וטענה שהוא אינו יכול לנהל את נכסיו בכוחות עצמו.
שר ניסתה לקבל שליטה זמנית על כספיו של בנה לקראת חלוקה צפויה מעיזבון אביו, גרג אולמן, אך בקשתה נדחתה מספר פעמים.
אלייג'ה התנגד לבקשתה, וטען כי הוא הצליח לנהל את ענייניו הפיננסיים ללא סיוע.
אלייג'ה הודה בהתמודדותו עם התמכרות לסמים, אך טען כי עבר סדרת בדיקות סמים ואלכוהול שהוכיחו שהוא נקי, והצהיר כי הוא אינו זקוק לעזרת אימו בניהול נכסיו.
בספטמבר 2024, פורסם כי שר הגיעה להסדר פרטי עם אלייג'ה וסיימה את המאבק המשפטי.
שר ביקשה לסיים את ההליך המשפטי ללא דעות קדומות, כך שתוכל להגיש את הבקשה מחדש בעתיד אם יהיה צורך.
באוקטובר 2024 הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
באותו החודש, שר הובילה הופעה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט, לצד אומניות כמו ליסה מלהקת בלאקפינק.
ב-19 בנובמבר של אותה השנה יצא לאור החלק הראשון של האוטוביוגרפיה של שר, Cher: The Memoir, שכולל פרטים על ילדותה ונישואיה לסוני.
החלק השני מתוכנן לצאת בשנת 2025.
בדצמבר 2024, דווח כי שר נאלצה להתפנות מאחוזתה שבמאליבו, קליפורניה, עקב גל השריפות הענק "פרנקלין" שפקד את האזור.
לאורך הקריירה נחשבת שר למתלבשת נועזת ומובילת אופנה.
עוד בצעירותה השפיעה שר על הפופולריות של שיער ארוך וחלק אצל נשים, וכן השפיעה על הפופולריות של מכנסיים מתרחבים כלפי מטה וחולצות בטן.
בשנות ה-70 הייתה בין האייקונים המובילים באופנה בעולם.
כמו כן שר מוכרת בתור אישה שכתובות קעקע רבות עיטרו את גופה לאורך השנים.
קעקועיה של שר נעשו זמן רב טרם הדבר היה מקובל בעולם ואצל נשים בפרט.
שר ידועה גם כחובבת מושבעת של ניתוחים פלסטיים, אף שאישרה בראיונות רק חלק יחסי מהניתוחים המיוחסים לה.
במשך שנים רבות נחשבת שר לאחד האייקונים הבולטים בתרבות הלהט"ב בכל העולם.
מלכות דראג רבות נוהגות לחקות את הופעותיה ומראיה האקסטרווגנטי בהופעותיהן.
לפופולריות הרבה של שר בקהילת הלהט"ב תרמה גם העובדה שהזמרת החליטה לתמוך פומבית בבנה הטרנסג'נדר, צ'אז בונו.
ב-1998 זכתה שר באות הוקרה מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
שר הופיעה פעמיים (בשנות 2000 ו-2002) בסדרת "ויל וגרייס" בתפקיד של עצמה וכמושא הערצה של ג'ק מק'פרלנד, דמות של הומו נשי מוחצן (בפרק של שנת 2002 חולם גיבור הסדרה ששר היא בעצם אלוהים).
הופעות כדוגמת אלו תרמו להעצמה בקרב הקהילה.
להבדיל מבעלה לשעבר המנוח, סוני בונו, שכל חייו תמך במפלגה רפובליקנית ובהמשך גם כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה, שר תמיד הצהירה על תמיכתה במפלגה הדמוקרטית.
היא השתתפה במספר אירועים שמטרתם הייתה תמיכה במועמדים דמוקרטיים ועצמאיים.
כך, למשל, הכריזה ב-1992 על תמיכתה במועמד העצמאי, רוס פרו, לתפקיד נשיא ארצות הברית.
מספר פעמים ציינה שר בראיונות שהיא צופה קבוע בתוכניות ערוץ הכבלים C-SPAN שעוסק בכיסוי המתרחש בזירה פוליטית.
כמו כן התקשרה שר לפחות פעמיים לאולפן פתוח של הערוץ כדי להביע את דעתה בנושאים פוליטיים וחברתיים שונים.
הזמרת התקשרה בעילום שם אך זוהתה על ידי מנחי התוכנית או צופים.
שר ידועה גם בשל היותה פעילה חברתית ותומכת בקבוצות הומניטריות רבות.
אחרי השתתפותה בסרט "Mask" שעסק בהתמודדות עם מחלת ילדים נדירה, שר שימשה כאחת הדוברות של Children's Craniofacial Association וגם תרמה סכומים ניכרים לארגון זה.
ב-1993 השתתפה הזמרת במסע התרמה לעם הארמני וב-1998 הנחתה יחד עם השחקנית אליזבת' טיילור אירוע התרמה למאבק באיידס.
בנוסף לכך, הקימה שר קרן הנושא את שמה (Cher Charitable Foundation) שתורם כספים למטרות הומניטריות שונות.
בשנת 2016 שר הובילה מאבק עצמאי כנגד המועמד הרפובליקני דונלד טראמפ.
לאורך השנה כולה שר צייצה בטוויטר רבות (לעיתים מספר פעמים ביום) את דעותיה השליליות על טראמפ תוך שהיא מתארת את טראמפ באמצעות סמליל (אמוג'י) של אסלה.
שר התראיינה בטלוויזיה עשרות פעמים כאשר היא מזהירה מהתוצאות של הבחירות אם ייבחר לנשיא.
באותה השנה תמכה בהילרי קלינטון באופן אדוק והתלוותה לפמלייתה כדי לעודד הצבעות בעבורה.
שַׂר (בלועזית: מיניסטר) הוא תוארו וכינויו של חבר בממשלה.
ככלל, כל שר עומד בראש משרד ממשלתי, ממונה על פעילותו ואחראי על הנושאים שבתחומי משרדו.
כך למשל, שר החוץ ממונה על משרד החוץ, אך ייתכן גם שר בלי תיק, אשר אינו עומד בראש משרד, אלא אחראי על תיאום עניינים שעומדים על הפרק.
בראש כל השרים יחדיו עומד ראש הממשלה (או נשיא המדינה, במדינות מסוימות).
המילה "שר" נבחרה כתרגום למילה הלועזית "מיניסטר" בישיבה של ממשלת ישראל הראשונה שהתקיימה ב-16 במאי 1948. המילה "שר" הועדפה על פני המילה "נגיד" שהוצעה אף היא כתרגום.
התואר שר מופיע לראשונה בתנ"ך בספר בראשית יב, טו, בסיפור ירידת אברהם ושרה למצרים: וַיִּרְא֤וּ אֹתָהּ֙ שָׂרֵ֣י פַרְעֹ֔ה וַיְהַֽלְל֥וּ אֹתָ֖הּ.
(גם בכורדית המילה ser פירושה ראש).
ברפובליקה נשיאותית, שר אחראי על ענייני משרדו בפני ראש הממשלה, ובדמוקרטיה פרלמנטרית הוא אחראי עליהם בפני בית המחוקקים.
דבר זה מתבטא למשל על ידי כך שחברי בית המחוקקים רשאים להפנות לשר שאילתות בנושאים הנמצאים תחת אחריותו.
כמו כן, בדמוקרטיה פרלמנטרית לשר יש חלק באחריותה המשותפת של הממשלה בפני בית המחוקקים.
בישראל קבועים הכללים למינויו של שר ולהפסקת כהונתו בחוק יסוד: הממשלה.
מונה סוגים אחדים של אישים המנועים מלכהן כשרים.
בנוסף לכך קובעת הלכת דרעי-פנחסי שהגשת כתב אישום נגד שר עשויה לחייב, בחלק מהמקרים, את פיטוריו על ידי ראש הממשלה.
שר יכול לכהן גם כסגן ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה וממלא מקום ראש הממשלה.
שר יכול לכהן בכמה תפקידים בממשלה כגון: השר לשירותי דת ושר הכלכלה.
על שרים, גם אלה שאינם חברי הכנסת, חלות הוראות חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם.
בינואר 2018 אישרה הוועדה כי שכר היסוד של השרים יעמוד על 44,223 ש"ח ויוצמד לשכר היסוד של ראש האופוזיציה (בשנת 2020 גובהו 47,265 ש"ח לחודש) וכי שכר סגני שרים יעמוד על 39,149 ש"ח, זהה לשכר היסוד של חברי הכנסת (בשנת 2020: 41,866 ש"ח לחודש).
שר בלי תיק הוא שר בממשלה שאינו עומד בראש משרד ממשלתי כלשהו, אך יכול להיות ממונה על טיפול בנושאים מוגדרים (כגון ענייני מיעוטים, שירותים חשאיים וכדומה).
ככל שר, זכאי גם שר בלי תיק להשתתף בישיבות הממשלה וקולו נספר בהצבעות כקול שווה לזה של יתר השרים.
הוא נהנה גם משכר דומה ומנהג וליווי צמוד.
לרוב מינוי שר בלי תיק מתבצע על מנת שראש הממשלה יוכל לקיים קואליציה רחבה המאפשרת משילות והפחתת לחצים ושסעים.
במדינות שונות מוסד שר בלי תיק משמש לפתרון סוגיות שונות, לדוגמה בהולנד, אחד השיקולים העומדים בבסיס צירופם לממשלה של שרים ללא תיק הוא הצורך ביצירת איזונים פוליטיים בין המפלגות השונות המרכיבות את הקואליציה.
ואולם בכמה מדינות ישנם גם תפקידים לשרים ללא תיק להקלת העומס על המשרדים הרשמיים לנושאים פחות חשובים.
ישנם מודלים תאורטיים שבעזרתם ניתן לעמוד על ההיגיון העומד מאחורי מינוי שר בלי תיק דוגמת הדמוקרטיה ההסדרית של החוקר ארנד ליפהרט.
עם זאת, מינויים של שרים בלי תיק סופגים בדרך כלל ביקורת ציבורית רבה, בטענה לבזבוז כספי ציבור למימון תפקידים מיותרים.
במדינות שבהן אין ממשל המבוסס על קואליציה, דוגמת ארצות הברית, לרוב לא ימצא תפקיד שר בלי תיק משום שבמדינות מסוג זה הממשלה או הקבינט מתפקדים בעיקר כגוף מייעץ ועל כן אין טעם במינוי שר בלי תיק שלגביו הוא מייעץ.
קנדה – התואר שר בלי תיק בא לידי שימוש לסירוגין בממשלה הקנדית, בעת האחרונה התואר לרוב מובא בקונוטציה שלילית.
האחרון שמונה לשר בלי תיק בקנדה הוא גליס לאמונטאג' בשנת 1978 וגם הוא בסופו של דבר קודם להיות השר הממונה על הדואר.
אירלנד – אין ממש מוסד "שר" כפי שיש בישראל, אבל יש חברי ממשלה שאינם אחראים על נושא מסוים ולמעשה הם בפועל שר בלי תיק.
המעמד המדובר הוא בשימוש לעיתים נדירות מאוד, ובפועל כשמינו מישהו לתפקיד שכזה, המינוי היה לפרק זמן קצר ובמקביל השר היה אחראי על מחלקת המדינה.
בין השנים 1922 ל-1977 (הפעם האחרונה בה מונה שר בלי תיק באירלנד) מונו סך הכול 5 אנשים לתפקיד זה.
גרמניה – בין השנים 1936 ל-1945 כיהנו בתפקיד שר בלי תיק שני שרים, החל מ-1949 יש תפקיד קבוע של שר בלי תיק בבונדסטאג הגרמני.
השר בלי תיק הנ"ל הוא חבר בפדרציה הממשלתית אך אינו אחראי על מנהל פדרלי.
חלק מנושאי התפקיד היו מקבילים לשל ראש הסגל של הקנצלר של הממשל הפדרטיבי.