tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר היה לחלק מארצות השפלה הדרומיות, עד אשר הפך סופית לחלק ממדינת צרפת ב-1713.
צפיפות האוכלוסייה בחבל נור-פה דה קאלה גבוהה מאוד (כ-331 נפשות לקמ"ר).
מתגוררים בו כ-4 מיליון תושבים שהם 7% מאוכלוסיית צרפת.
הוא החבל הרביעי בצרפת מבחינת גודל האוכלוסין.
לאזור כ-140 ק"מ של חוף, המשמש כשער כניסה לבריטניה ולים הצפוני.
מצפון נמצאת בלגיה, מדרום-מערב החבל-לשעבר פיקרדי ומדרום-מזרח רמת ארדן של החבל-לשעבר שמפאן-ארדן.
בקצהו נמצאת העיר קאלה, שהיא הנקודה הקרובה ביותר באירופה לאי הבריטי, כאשר ביניהם מפריד מצר דובר.
שטחים חקלאיים נרחבים בו מיועדים לגידול תפוחי אדמה ולמעלה משליש מאספקת תפוחי האדמה של צרפת מגיעה מנור-פה דה קאלה.
תחילה היה לשטחם של הבלגים, שבט קלטי אשר ישב באזור.
בהמשך נכבש יחד עם צפון צרפת על ידי הרומאים.
ב-55 לפנה"ס הפליג יוליוס קיסר לכבוש את אנגליה מלשון הקאפ בלאן נז, כיום במחוז פה דה קאלה.
לאחר מפלת הרומאים במאה ה-5 אזור זה נכלל בנויסטריה - אחת משלוש הטריטוריות שהרכיבו בזמנו את צרפת.
במשך מלחמת מאה השנים נכנעה קאלה לאנגלים לאחר מצור ארוך.
במשך המצור, שישה מנכבדי העיר התנדבו להיתלות כדי לחוס על חייהם של שאר התושבים.
למרות שלבסוף קיבלו חנינה, אומץ לבם הווה השראה לפסל שועי העיר קאלה של אוגוסט רודן שהושלם ב-1888. העיר נשארה תחת שליטת האנגלים עד שחזרה לידיים צרפתיות אך ב-1558.
בשנת 1477, לאחר סיום מלחמת צרפת-אנגליה והתחלת דעיכתה של דוכסות בורגונדיה ששלטה באזור עם מותו של שארל הראשון, ביקש לואי האחד עשר לכבוש את האזור שהיה למעוז כלכלי.
תוכניותיו כשלו כאשר יורשת בורגונדיה, מארי דה בורגון התחתנה עם מקסימיליאן הראשון מבית הבסבורג, אליו עברו כל שטחי הבורגונדיה.
במהרה הפך האזור לשטח שנחשק על ידי מלכויות אירופה, והיה לזירת קרבות נוראה ועקובה מדם בין הצבאות השונים עד שנת 1713, כשהאזור נקבע כשטח צרפת באמנת אוטרכט.
נוקליד (Nuclide) הוא מונח בפיזיקה גרעינית לאפיון אטום בעזרת הרכב הגרעין שלו על פי מספר הפרוטונים והנייטרונים המצויים בו.
כל נוקליד הוא איזוטופ של יסוד כימי מסוים.
המונח נוקליד נטבע בשנת 1947 והוא אינו זהה למונח "איזוטופ", במשמעותו הכללית.
נוקליד הוא מונח שמתייחס לאטום כלשהו בעל מספר אטומי ומסה, ואיזוטופ הוא מונח המתאר אטומים בעלי מספר אטומי זהה אך מסה שונה.
כדי לתאר בקצרה את הנוקליד, כותבים את מספר המסה (מספר הנוקליאונים) בפינה השמאלית העליונה ואת המספר האטומי (מספר הפרוטונים) בפינה השמאלית התחתונה של הסימול הכימי.
לדוגמה: ^12_6 C עבור האיזוטופ הנפוץ ביותר של פחמן.
בשנים קודמות, מספר המסה היה נכתב בפינה הימנית העליונה.
ניתן להשמיט את המספר האטומי, כיוון שהוא מוגדר באופן ייחודי על ידי הסימול הכימי של היסוד.
מגוון הנוקלידים של יסוד כימי מסוים בעל אותו מספר פרוטונים (מספר אטומי), אבל עם מספרי נייטרונים שונים נקראים האיזוטופים של היסוד.
לפני שהמונח נוקליד התקבל באופן בינלאומי (בערך בשנת 1950), השתמשו במונח "איזוטופ" כדי לתאר סוגים שונים של גרעינים, כלומר, נוקלידים.
נוקלידים עם אותו מספר מסה אבל עם מספר אטומי שונה נקראים איזובארים (איזובאר = שווה במשקל).
איזוטונים הם נוקלידים עם מספר נייטרונים שווה ומספר פרוטונים שונה.
איזומרים גרעיניים הם גרעיני אטומים של נוקליד מסוים בעלי מספרי פרוטונים ומסה שווים, הנבדלים בתכולת האנרגיה ומתקיימים לטווח זמן ארוך.
נוקלידים לא יציבים הם רדיואקטיביים ומכונים רדיונוקלידים.
ראו קרינת בטא גרעין מראה
החלפה בין מספר הפרוטונים למספר הנייטרונים
מתקיימים לטווח זמן ארוך או יציבים
בטבע קיימים כ-270 גרעינים יציבים ו-70 לא יציבים (רדיואקטיביים).
הרדיואיזוטופים הטבעיים הם אלה שזמן מחצית החיים שלהם הוא לפחות באותו גודל כמו גיל כדור הארץ (4.6X109 שנים) (או שחייבים להיות להם חומרי מוצא המתקיימים לטווח הארוך).
לדוגמה, 238U שהוא האיזוטופ (T1/2=4.5X109 שנים) של אורניום קיים בטבע, אבל גם 226Ra שהוא האיזוטופ (T1/2 = 1602 שנים) של רדיום קיים בטבע כיוון שהוא צאצא של 238U.
למעלה מאלף נוקלידים סונתזו באופן מלאכותי.
ניתן לראות רשימה של הנוקלידים הידועים בטבלאות הנוקלידים .
נוקליאוסינתזה כוכבית היא תאוריה מדעית ומונח המשמש לתיאור הנוקליאוסינתזה, כלומר תגובות הגרעיניות המייצרות גרעינים חדשים, המתרחשות בכוכבים ובונות את היסודות הכבדים.
תחילת הפענוח של התהליך התרחשה בראשית המאה ה-20, כאשר התברר לראשונה כי האנרגיה המשתחררת בתגובות גרעיניות אחראית לאורך חייה של השמש כמקור חום ואור.
תהליך הפקת האנרגיה העיקרי בשמש הוא היתוך גרעיני של מימן והפיכתו להליום, כאשר הטמפרטורה הנמוכה ביותר שבה התהליך מתרחש היא כ-3 מיליון קלווין.
ארתור אדינגטון היה הראשון שהציע ב-1920 שהכוכבים מפיקים אנרגיה באמצעות היתוך מימן והליום, תוך התבססות על מדידותיו של פרנסיס ויליאם אסטון.
ג'ורג' גאמוב הסיק ב-1928 שניתן לתאר את מה שמכונה כיום גורם גאמוב בנוסחה קוונטית.
הנוסחה נתנה את ההסתברות לקרב שני גרעיני אטום במידה מספקת על מנת שהכוח הגרעיני יתגבר על מחסום קולון.
גורם גאמוב שימש את אטקינסון ופריץ הוטרמנס בעשור שלאחר מכן, ומאוחר יותר את גאמוב עצמו ואדוארד טלר, על מנת לגזור את הקצב שבו תגובות גרעיניות יתרחשו בטמפרטורה הגבוהה שבגרעיני כוכבים.
במאמר משנת 1939 בשם "Energy Production in Stars" (ייצור אנרגיה בכוכבים) הנס בתה ניתח את האפשרויות השונות עבור תגובות שבהן מימן מותך להליום.
בתה בחר בשני תהליכים שהוא האמין כי הם מקור האנרגיה של הכוכבים.
התהליך הראשון, שרשרת פרוטון-פרוטון, הוא התהליך הדומיננטי בכוכבים שמסתם קרובה לזו של השמש.
התהליך השני, מעגל הפחמן-חנקן-חמצן, שנחקר על ידי קארל פרידריך פון ויצאקר ב-1938, הוא תהליך חשוב בכוכבים כבדים ביחס לשמש.
המחקרים הללו עסקו ביצירת אנרגיה המספיקה לשמירת חומו של הכוכב.
אולם, המחקרים לא עסקו ביצירתם של גרעינים כבדים.
פרד הויל היה הראשון שהחל לחקור בנושא ב-1946, והוא טען שאוסף של גרעינים חמים מאוד יותך לברזל.
הויל המשיך בעבודתו ב-1954 עם מאמר מורחב שבו תיאר כיצד שלבי ההיתוך המתקדמים יגרמו ליצירת יסודות הנמצאים בין הפחמן לברזל בטבלת היסודות.
בשנת 1957 פורסם מאמר ביקורת על התיאוריה של גאמוב על ידי מרגרט ברבידג', ג'פרי ברבידג', ויליאם אלפרד פוֹלֶר ופרד הויל עצמו.
במאמר זה קובצו והוגדרו המחקרים הקודמים, ועל פיהם נבנתה תמונה רחבה שסיפקה הסבר טוב לשכיחות היחסית של היסודות.
שיפורים משמעותיים נוספים נוצרו על ידי אלסטיר קמרון ודונלד קלייטון.
קמרון הציג תאוריה משלו (בהשראתו של הויל) על הנוקליאוסינתזה.
הוא שילב מחשבים בפתרון חישובים תלויי-זמן הנוגעים לאבולוציה של מערכות גרעיניות.
קלייטון חישב לראשונה באופן התלוי בזמן את תהליך s, תהליך r, שריפת צורן והפיכתו ליסודות מקבוצת הברזל.
הוא גם גילה את הכרונולוגיה הרדיוגנית הדרושה על מנת לקבוע את גילם של היסודות.
שדה המחקר כולו פרח בשנות ה-70.
התגובות החשובות ביותר בנוקליאוסינתזה כוכבית הן:
נור א-דין א-נייבת (ערבית: نور الدين النبيت; נולד ב-10 בפברואר 1970) הוא כדורגלן עבר מרוקאי.
הוא שיחק כבלם במרבית הקריירה שלו, ובתקופה מסוימת אף נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר שמשחקים באירופה.
מרבית הקריירה שלו שיחק במועדון הספרדי דפורטיבו לה קורוניה, אשר בו זכה גם באליפות הלה ליגה, גביע המלך הספרדי ופעמיים בסופרקאפ הספרדי.
א-נייבת היה גם שחקן הרכב קבוע במדי נבחרת מרוקו, אשר בה רשם סך הכל 115 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 2 שערים.
א-נייבת החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון המרוקאי המצליח, וידאד קזבלנקה, בו שיחק בין השנים 1989–1993. משם, עבר לשחק במועדון הצרפתי נאנט, בו שיחק עונה אחת בלבד, .
אחרי ששיחק עונה אחת בצרפת עבר א-נייבת לפורטוגל, שם שיחק שנתיים במדי ספורטינג ליסבון.
ב-1996 חתם א-נייבת במועדון בו שיחק במרבית הקריירה שלו, דפורטיבו לה קורוניה.
באוגוסט 1999, לאחר כמה עונות טובות בכדורגל האירופאי, א-נייבת קיבל הצעה ממנצ'סטר יונייטד, שזכתה באותה תקופה בטרבל המפורסם, אולם בשל בעיה בקרסולו של א-נייבת החליטה הנהלת מנצ'סטר יונייטד להחתים במקומו את הצרפתי מיקאל סילבסטרה.
הניסיון הרב שצבר, והשפעתו החיובית במרכז ההגנה, היו הגורמים העיקריים לכך ששיתוף הפעולה בהגנת טוטנהאם בינו לבלמים לדלי קינג ומייקל דוסון הביא להצלחות רבות, וספיגת שערים קטנה באופן משמעותי.
בינואר 2006 הוא שיחק עבור הנבחרת המרוקנית במסגרת גביע אפריקה לאומות 2006, ואחרי הטורניר הכריז רשמית על פרישתו מכדורגל בינלאומי.
הוא שוחרר מטוטנהאם ב-26 במאי 2006, ובאוגוסט 2007 מונה לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת מרוקו, תחת אימונו של הנרי מישל.
נוקלאז (Nuclease) הוא אנזים המסוגל לבקע קשרים פוספודיאסטרים המחברים בין נוקלאוטידים ליצירת חומצות גרעין.
את הנוקלאזות מקובל לחלק לאנדונוקלאזות , החותכים קשרים בתוך שרשרת פולינוקלאוטיד, ולאקסונוקלאזות, המבקעים את הקשרים בקצה השרשרת.
סיווג נוסף הוא לדאוקסיריבונוקלאזות וריבונוקלאזות.
הסוג הראשון פועל על DNA, השני על RNA.
בסוף שנות השישים של המאה ה-20 ורנר ארבר וסטיוארט לין בודדו דוגמאות של שני סוגים של אנזימים האחראיים על הגבלת גידול של פאג'ים בחיידק Escherichia coli.
אחד מאנזימים אלו הוסיף קבוצת מתיל בסוף ה-DNA (מתילאז; Methylase), ואילו האחר ביקע DNA שלא עבר מתילציה במגוון מקומות לאורך המולקולה (אנזים הגבלה).
לנוקלאזות אתר זיהוי ואתר חיתוך.
האנזים מזהה רצף גנטי ספציפי (זה אתר הזיהוי, למשל AATT באיור המצורף) ובהתאם אליו יחתוך את הרצף במיקום ספציפי (באיור המצורף, יחתוך בין שני הגדילים על גבולות אתר הזיהוי).
ברוב המקרים, אך לא תמיד, אתר החיתוך ימצא בתוך אתר הזיהוי.
אתר הזיהוי יהיה לרוב בעל רצף במבנה של פלינדרום.
החיתוך יכול לייצר "קצוות דביקים" בהם לכל גדיל שנחתך יש שארית של רצף נוקלאוטידים חד גדילי, או "קצוות כהים" בו שני הקצוות מסתיימים ברצף דו-גדילי.דוגמאות לנוקלאזות מוכרות הם RNase A (החותך RNA חד גדילי) ו-DNase I .
בסוף שנות ה-60, המדענים סטיוארט לין וורנר ארבר בודדו דוגמאות לשני סוגי האנזימים האחראים על הגבלת צמיחת פאג'ים בחיידקי אשריכיה קולי (E.
אחד האנזימים הללו הוסיף קבוצת מתיל ל-DNA, ויצר DNA מתיל , בעוד שהשני ביטל DNA ללא מתיל במגוון רחב של מיקומים לאורך המולקולה.
הסוג הראשון של אנזים נקרא "מתילאז " והשני "נוקלאז רסטריקציה".
כלים אנזימטיים אלה היו חשובים למדענים שאספו את הכלים הדרושים ל"גזירה והדבקה" של מולקולות DNA.
מה שהיה נחוץ אז היה כלי שיחתוך DNA באתרים ספציפיים, ולא באתרים אקראיים לאורך המולקולה, כך שמדענים יוכלו לחתוך מולקולות DNA בצורה צפויה וניתנת לשחזור.
התפתחות חשובה התרחשה בשנת 1968, כאשר ה.
קלי , שעבדו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בודדו ואפיינו את נוקלאז הרסטריקציה הראשון שתפקודו היה תלוי ברצף נוקלאוטידים ספציפי של DNA.
קבוצה זו, שעבדה עם חיידקי ההמופילוס אינפלואנזה, בודדה אנזים, בשם Hind II, שחותך תמיד מולקולות DNA בנקודה מסוימת בתוך רצף ספציפי של שישה זוגות בסיסים.
הם גילו שאנזים Hind II תמיד חותך ישירות במרכז רצף זה (בין זוג הבסיסים השלישי והרביעי).
רוב הנוקלאזות מסווגות לפי מספר ועדת האנזימים של "הועדת למינוח של האיגוד הבינלאומי לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית " כהידרולאזות (EC מספר 3).
הנוקלאזות שייכות, בדיוק כמו פוספודיאסטראז, ליפאז ופוספטאז, לאסטראזות (EC מספר 3.1), תת-קבוצה של ההידרולאזות.
האסטרזות אליהן שייכות הנוקלאזות מסווגות במספרי EC שנעים בין EC 3.1.11 ל־EC 3.1.31.
המבנה הראשוני של נוקלאזות אינו שמור היטב ברובו, והוא שמור באופן מינימלי באתרים הפעילים, אשר פני השטח שלהם מורכבים בעיקר משאריות חומצות אמינו חומציות ובסיסיות.
ניתן לסווג נוקלאזות לפי משפחות קיפול.
נוקלאז חייב להיקשר לחומצת גרעין (נוקלאין) לפני שיוכל לבקע את המולקולה.
פעולה זו כרוכה ברמה מסוימת של זיהוי.
נוקלאזות עושות שימוש גם בקשרים לא-ספציפיים וגם בקשרים ספציפיים בדרכי הזיהוי והקישור שלהן.
שני המצבים ממלאים תפקידים חשובים ביצורים חיים, במיוחד בתיקון DNA.
אנדונוקלאזות לא ספציפיות המעורבות בתיקון DNA יכולות לסרוק את ה-DNA כדי לאתר רצפי מטרה או נזקים .
נוקלאז כזה נע בדיפוזיה לאורך ה-DNA עד שהוא נתקל במטרה, ואז שאריות באתר הפעיל שלו יוצרות אינטראקציה עם קבוצות כימיות ב-DNA.
במקרה של אנדונוקלאזות כמו EcoRV , BamHI ו-PvuII, הקישור הלא-ספציפי כולל אינטראקציות אלקטרוסטטיות בין שטח פנים מינימלי של החלבון לבין ה-DNA.
קשר חלש זה אינו משנה את הצורה הכללית של ה-DNA, אשר נשאר במבנה B (B-form).
נוקלאז ייחודי-לאתר (site-specific nuclease) לעומת זאת, יוצר קשרים חזקים בהרבה..
הוא מושך את ה-DNA אל תוך התעלה העמוקה של תחום הקישור ל-DNA שלו.
פעולה זו גורמת לעיוות משמעותי במבנה השלישוני של ה-DNA, והיא מתבצעת באמצעות אזורים עשירים בשאריות בסיסיות (בעלות מטען חיובי).
הנוקלאז מקיים אינטראקציות אלקטרוסטטיות נרחבות עם ה-DNA.
חלק מהנוקלאזות המעורבות בתיקון DNA מפגינות ספציפיות חלקית לרצף.
עם זאת, רובם אינם ספציפיות, אלא מזהות חריגות מבניות הנוצרות בשלד של ה-DNA כתוצאה מחוסר התאמה בזוגות הבסיסים.
יותר מ־900 אנזימי רסטריקציה, חלקם בעלי ספציפיות לרצף וחלקם לא, בודדו מיותר מ־230 זני חיידקים מאז הגילוי הראשוני של האנזים HindII.
לרוב, שמות אנזימי הרסטריקציה משקפים את מקורם - האות הראשונה בשם מגיעה מהסוג (genus) ושתי האותיות הבאות מגיעות ממין התא (species) הפרוקריוטי שממנו בודד האנזים.
מספרים המופיעים לאחר שם הנוקלאז מציינים את הסדר הבידוד של האנזימים מאותו זן חיידקים: EcoRI, EcoRII .
מספרים המופיעים לאחר שם הנוקלאז מציינים את הסדר הבידוד של האנזימים מאותו זן חיידקים: EcoRI, EcoRII.
אנדונוקלאז רסטריקציה פועל באמצעות "סריקה" של אורך מולקולת ה-DNA.
כאשר הוא נתקל ברצף ההכרה הספציפי שלו, הוא נקשר למולקולת ה-DNA ומבצע חיתוך אחד בכל אחד משני השלדים של סוכר-פוספט.
מיקומם של שני החיתוכים האלה, הן ביחס זה לזה והן ביחס לרצף ההכרה עצמו, נקבע על פי זהותו של האנדונוקלאז.
אנדונוקלאזים שונים יוצרים מערכות שונות של חיתוכים, אך אנדונוקלאז מסוים תמיד יחתוך רצף בסיסים מסוים באותה הדרך, בלי קשר על איזו מולקולת DNA הוא פועל.
לאחר ביצוע החיתוכים, מולקולת ה-DNA תתפרק למקטעים.
לא כל אנדונוקלאזות הרסטריקציה חותכות בצורה סימטרית ומשאירות קצוות קהים כמו HindII שתואר לעיל.
אנדונוקלאזות רבות חותכות את עמוד השדרה של ה-DNA בעמדות שאינן ממוקמות זו מול זו בדיוק, וכך יוצרות קצוות בולטים.
לדוגמה, לאדונוקלאז EcoRI יש את רצף הזיהוי 5'—GAATTC—3'.
כאשר האנזים נתקל ברצף זה, הוא חותך כל עמוד שדרה בין שייר הבסיס G לשייר הבסיס A הקרוב ביותר.
לאחר ביצוע החיתוכים, המקטעים המתקבלים מוחזקים יחד רק על ידי קשרי המימן החלשים יחסית שמחברים בין הבסיסים המשלימים.
חולשתם של קשרים אלה מאפשרת למקטעי ה-DNA להיפרד זה מזה.
כל מקטע שנוצר כולל קצה 5' בולט המורכב מבסיסים לא מזווגים.
אנזימים אחרים יוצרים חיתוכים בעמוד השדרה של ה-DNA, שגורמים להיווצרות קצוות 3' בולטים.
קצוות בולטים - גם 3' וגם 5' - נקראים לפעמים "קצוות דביקים " משום שהם נוטים להיקשר לרצפים משלימים של בסיסים.
במילים אחרות, אם רצף לא מזווג של בסיסים 5'—AATT—3' פוגש רצף לא מזווג אחר עם הרצף 3'—TTAA—5' הם יקשרו זה לזה - הם "דביקים" זה לזה.
לאחר מכן נעשה שימוש באנזים ליגאז כדי לחבר את עמוד השדרה הפוספטי של שתי המולקולות.
המקור התאי, או אפילו מקור המין, של הקצוות הדביקים אינו משפיע על מידת הדביקות שלהם.
כל זוג של רצפים משלימים ייטה להיקשר, גם אם אחד מהם מגיע מקטע DNA אנושי, והשני מגיע מקטע DNA של חיידקי.
למעשה, תכונת הדביקות הזו היא שמאפשרת את יצירתן של מולקולות DNA רקומביננטיות, מולקולות המורכבות מ-DNA ממקורות שונים, ושמהווה את הבסיס לטכנולוגיית ההנדסה הגנטית.
מכיוון שכל התאים מסתמכים על DNA כאמצעי להעברת מידע גנטי, בקרת איכות גנטית היא פונקציה חיונית בכל האורגניזמים.
שכפול DNA הוא תהליך מועד לשגיאות, ומולקולות ה-DNA עצמן פגיעות לשינויים על ידי גורמים מטבוליים וסביבתיים שונים.
דוגמאות נפוצות כוללות רדיקלים מחמצנים , קרינה על סגולה קרובה וקרינה מייננת.
נוקלאזות רבות משתתפות בתיקון DNA בכך שהן מזהות את אתרי הנזק וחותכות אותם מה-DNA שמסביב.
אנזימים אלה פועלים באופן עצמאי או כחלק מקומפלקסים .
רוב הנוקלאזות המעורבות בתיקון DNA אינן תלויות ברצף מסוים.
הן מזהות את אתרי הנזק דרך שינוי במבנה השניוני של DNA דו גדילי (dsDNA).
במהלך שכפול ה-DNA, אנזימי DNA פולימראז מאריכים את גדילי ה-DNA החדשים מול גדילים תבניתיים משלימים.
רוב אנזימי ה-DNA פולימראז כוללים שני תחומים אנזימטיים שונים: פולימראז ואקסונוקלאז לתיקון שגיאות.
הפולימראז מאריך את הגדיל החדש בכיוון 5' → 3'.
האקסונוקלאז מסיר נוקלאוטידים שגויים מאותו גדיל בכיוון 3' → 5'.
פעילות אקסונוקלאז זו חיונית ליכולתו של ה-DNA פולימראז לבצע תיקון שגיאות.
מחיקות שמנטרלות או מסירות את האקסונוקלאזות הללו מעלות את שיעורי המוטציות והתמותה במיקרואורגניזמים שנפגעו וכן מגבירות את הסיכון לסרטן בעכברים.
צורות רבות של נזק ל-DNA עוצרות את התקדמות מזלג השכפול, וגורמות ל-DNA פולימראז ולאנזימים הנלווים לו לנטוש את המזלג.
לאחר מכן יש לעבד את המזלג באמצעות חלבונים ייחודיים למזלג השכפול.
הבולט בהם הוא MUS81 .
מחיקות שלו גן זה גורמות לרגישות לנזק מקרינת UV או מתילציה בשמרים, בנוסף לפגמים במיוזה.
משימה נפוצה בתאים היא הסרת פריימרים של RNA של מקטע אוקזאקי מהשכפול.
רוב הפריימרים הללו מוסרים מגדיל ה-DNA המתעכב שסונתז זה עתה על ידי אנדונוקלאזות ממשפחת RNase H .
באיקריוטים ובארכאה, גם האנדונוקלאז מסוג FEN1 משתתף בעיבוד של מקטעי אוקזאקי.
תיקון חוסר התאמה ב-DNA בכל אורגניזם נתון מתבצע על ידי קבוצת אנדונוקלאזות ייחודיות לזיהוי חוסר התאמה.
בפרוקריוטים, תפקיד זה מבוצע בעיקר על ידי החלבונים MutSLH וחלבונים הקשורים למנגנון תיקון בטווח קצר מאוד (VSP repair).
מערכת MutSLH (הכוללת את MutS , MutL ו-MutH) מתקנת מוטציות נקודתיות וסיבובים קטנים ב-DNA.
חוסר התאמה מזוהה על ידי MutS שנקשר אליו, ושם הוא מגייס את MutL ו-MutL.
MutH מתווך את האינטראקציה בין MutS ו-MutH, ומגביר את הפעילות האנדונוקלאזית של האחרון.
MutH מזהה אתרי 5'—GATC—3' שהם חצי-ממותלים, וחותך ליד בסיס ה-G של הגדיל שאינו ממותל – כלומר, הגדיל שזה עתה סונתז.
תיקון VSP מתחיל על ידי האנדונוקלאז Vsr.
זה מתקן חוסר התאמה ספציפי מסוג T/G שנגרם על ידי דה-אמינציה ספונטנית של ציטוזינים ממותלים לטימינים.
Vsr מזהה את הרצף 5'—C T W GG—3' (כאשר ה-T הוא הבסיס הבעייתי), וחותך את גדיל ה-DNA בצד 5' של הטימין הלא תואם (המודגש ברצף הקודם).
לאחר מכן, אחד מהאקסונוקלאזות RecJ, ExoVII או ExoI מפרק את האזור הפגום לפני ש-DNA פולימראז משלים מחדש את הפער בגדיל.
היווצרות אתר AP היא תופעה נפוצה ב-DNA דו גדילי.
היא נגרמת כתוצאה מהידרוליזה ספונטנית ו כן מפעילות של DNA גחיקוזילאזות , כשלב ביניים בתיקון בסיסים .
אתרי AP אלה מוסרים על ידי אנדונוקלאזות מסוג AP , שגורמות לשברים בגדיל האחד סביב האתר.
תיקון נוקלאוטידים (NER) , שאין לבלבל אותו עם תיקון בסיסים (BER), כולל הסרה והחלפה של נוקלאוטידים פגומים.
מקרים של קשרים צולבים , אדוקטים ופגיעות ב-DNA (שנגרמות על ידי קרינת UV או מצורוני חמצן פעילים ) יכולים להפעיל מסלול תיקון זה.
קטעים קצרים של DNA חד-גדילי, המכילים נוקלאוטיד פגום כזה, מוסרים מ-DNA הדו-גדילי על ידי אנדונוקלאזות נפרדות שיוצרות חתכים לפני ואחרי אזור הנזק.
מחיקות או מוטציות באנזימים אלו גורמות לרגישות מוגברת לנזקי קרינת UV ולסיכון מוגבר להתפתחות סרטן.
ליקויים כאלה עלולים אף לפגוע בהתפתחות מערכת העצבים.
בחיידקים, שני החיתוכים מבוצעים על ידי קומפלקס UvrB-UvrC .
בשמרים נבגיים, האנזימים Rad2 וקומפלקס Rad1-Rad10 מבצעים את החיתוכים בצד 5' ובצד 3', בהתאמה.
אצל יונקים, ההומולוגים XPG ו-XPF - ERCC1 מבצעים את החתכים המקבילים, בהתאמה.
שברים דו-גדיליים ב-DNA, בין אם מכוונים ובין אם לא, מתרחשים באופן קבוע בתאים.
שברים לא מכוונים נוצרים לרוב כתוצאה מקרינה מייננת, חומרים כימיים חיצוניים ופנימיים, או מקילקול בתהליך השכפול(replication forks שנעצרו).
שברים מכוונים נוצרים כשלב ביניים במיוזה ובתהליך רקומבינציית V(D)J, והם מתוקנים בעיקר באמצעות רקומבינציה הומולוגית או חיבור קצוות לא הומולוגי (NHEJ).
בשני המקרים יש צורך בעיבוד הקצוות של השבר על ידי נוקלאזות לפני שהתיקון יכול להתחיל.
אחת מהנוקלאוזות החשובות לכך היא Mre11 שפועלת בקומפלקס עם Rad50 .
מוטציות ב-Mre11 עלולות לגרום להפרעה דמוית אטקסיה-טלנגיאקטזיה.
רקומבינציה V(D)J כוללת פתיחה של מבני לולאות גזע הקשורים לשברים דו-גדיליים, ולאחר מכן חיבור של שני הקצוות.
הקומפלקס Artemis-DNAPK cs משתתף בתהליך זה.
למרות שארטמיס מפגין פעילות אקסונוקלאז 5' → 3' על DNA חד-גדילי כשהוא פועל לבד, יצירת קומפלקס שלו עם DNA-PK cs מאפשרת לו לבצע עיבוד אנדונוקלאזי של מבני הלולאה-גזע.
פגמים בכל אחד מהחלבונים הללו גורמים לחוסר חיסוני חמור.
רקומבינציה הומולוגית, לעומת זאת, מערבת שני סלילים כפולים הומולוגיים של DNA המחוברים באמצעות לולאות D או צמתי הולידיי .
בחיידקים, אנדונוקלאזות כמו RuvC מפרקות את צמתי הולידיי לשני סלילים כפולים נפרדים על ידי חיתוך הצומת בשני אתרים סימטריים סמוך למרכז הצומת.
באיקריוטים, האנזימים FEN1 , XPF - נ ו-MUS81 חותכים את לולאות ה-D, ו-Cce1 / Ydc2 מעבדים את צמתי הולידיי שבמיטוכונדריה.
התדירות שבה נוקלאז מסוים יחתוך מולקולת DNA נתונה תלויה במורכבות ה-DNA ובאורך רצף הזיהוי של הנוקלאז; בשל ההסתברות הסטטיסטית למצוא בסיסים בסדר מסוים באופן אקראי, רצף זיהוי ארוך יותר יוביל לחיתוך נדיר יותר.
לדוגמה, רצף של ארבעה בסיסים (שמתאים לאתר הזיהוי עבור נוקלאז היפותטי) צפוי להופיע בממוצע כל 256 בסיסים (שכן 4^4=256), בעוד שרצף נתון בן שישה בסיסים צפוי להופיע בממוצע פעם אחת כל 4,096 בסיסים (4^6=4096).
משפחה ייחודית של נוקלאזות היא המגה-נוקלאזות , המאופיינות ברצפי זיהוי ארוכים יותר, ולכן נדירים יותר, המורכבים מ-12 עד 40 זוגות בסיסים.
נוקלאזות אלו שימושיות במיוחד עבור יישומי הנדסה גנטית והנדסת גנום ביצורים מורכבים כמו צמחים ויונקים, שבהם גנומים גדולים במיוחד (המכילים מיליארדי זוגות בסיסים) עלולים להוביל לחיתוך תכוף ומזיק באתרי DNA ספציפיים אם משתמשים בנוקלאזות רגילות.
נור הוא מחוז בצרפת בחבל נור-פה דה קאלה, הנמצא בצפון צרפת המטרופולינית.
נור נוצר מתוך המחוזות ההיסטוריים של רוזנות אינו, רוזנות פלנדריה והארכיבישופות הקתולית של קמברה.
סמל ודגל המחוז הנוכחיים היו שייכים בעבר לרוזנות פלנדריה.
זהו המחוז המאוכלס ביותר בצרפת, והיחידי במדינה בו מדוברת הולנדית לצד הצרפתית.
נור גובל במחוזות פה-דה-קאלה ואן, בבלגיה ובים הצפוני.
בירת המחוז, והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בצרפת, היא ליל.
נוקלאופלזמה היא הציטופלזמה התוך-גרעינית, הדומה לציטופלזמה התאית.
הנוקלאופלזמה מורכבת מפרוטופלזמה ומוקפת בממברנת הגרעין.
הנוקלאופלזמה מורכבת מנוזל צמיג, והיא עוטפת את הכרומוזומים ואת הגרעינון.
בנוקלאופלזמה מומסות מולקולות רבות, בהן נוקלאוטידים ואנזימים.
המטריקס הגרעיני, רשת סיבית דינאמית שיש לה קשר ככל הנראה להתבטאות גנים, נמצאת אף היא בתוך הנוקלאופלזמה.
נור א-דין מורסלי הוא אתלט עבר מאלג'יריה.
הוא אלוף אולימפי, 3 פעמים ברציפות אלוף עולם, שיאן עולם, 6 שנים ברציפות קבע את תוצאת השנה בעולם (1995-1990) ובעל התוצאה השלישית בכל הזמנים, בריצת 1500 מטר.
נוסף לכך, החזיק בשיא העולם גם בריצות ל-1 מייל ול-3000 מטר.
הוא התאמן בהדרכת אחיו, עבד א-רחמאן מורסלי, אף הוא אתלט שהשתתף בריצת 1500 מטר במשחקים האולימפיים במוסקבה 1980 ובלוס אנג'לס 1984, בעל שיא אישי של 3:36.26 דקות, משנת 1977.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה מורסלי במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.57 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא תחרות חדש של 3:32.84 דקות, לפני וילפרד קירוצ'י מקניה (3:34.84 דקות) והוקה פולברוגה מגרמניה (3:35.28 דקות).
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בריאטי, איטליה ב-6 בספטמבר הוא קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:28.86 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של סעיד עוויטה ממרוקו (3:29.46 דקות).
אף על פי שהיה המועמד המוביל למדליית זהב בריצת 1500 מטר באולימפיאדת ברצלונה (1992), סיים מורסלי במקום שביעי המאכזב עבורו, בתוצאה של 3:41.70 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:37.98 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 הגן מורסלי על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.24 דקות, לפני האלוף האולימפי פרמין קאצ'ו מספרד (3:35.56 דקות) ועבדי בילה מסומליה (3:35.96 דקות).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בריאטי ב-5 בספטמבר הוא קבע בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:44.39 דקות, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של סטיב קראם מבריטניה (3:46.32 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונישבר על ידי הישאם אל גרוז' ממרוקו (3:43.13 דקות, השיא הנוכחי).
בתחרות שנערכה במונטה קרלו, מונקו ב-2 באוגוסט 1994 קבע מורסלי בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 7:25.11 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של מוזס קיפטנוי מקניה (7:28.96 דקות).
שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונישבר על ידי דניאל קומן מקניה (7:20.67 דקות, השיא הנוכחי).
חודש לפני אליפות העולם, בתחרות שנערכה בניס, צרפת ב-12 ביולי 1995 שיפר מורסלי את שיאו העולמי והעמיד אותו על 3:27.37 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי הישאם אל גרוז' (3:26.00 דקות, השיא הנוכחי).
באליפות העולם עצמה, שנערכה בגטבורג, שוודיה הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:33.73 דקות, לפני אל גרוז' (3:35.28 דקות) וונוסט ניונגאבו מבורונדי (3:35.56 דקות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה מורסלי במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.78 דקות, לפני האלוף האולימפי היוצא פרמין קאצ'ו (3:36.40 דקות) וסטפן קיפקוריר מקניה (3:36.72 דקות).
בשלב המוקדמות, הוא קבע תוצאה של 3:32.88 דקות.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים מורסלי במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:37.37 דקות.
באליפות העולם שנערכה בסביליה בשנת 1999 דורג מורסלי במקום 12 כללי בריצת 1500 מטר, לאחר שלא הצליח לסיים את הריצה בשלב הגמר.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 3:37.32 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיים מורסלי במקום אחרון בשלב חצי הגמר, מקום 24 כללי ולא הצליח להן על תוארו.
בשנת 1994 זכה מורסלי בתואר אתלט השנה בעולם.
נור הוא שמו של שרטון חול (sandbank) בשפך התמזה באנגליה.
הוא מציין את נקודת המפגש בין נהר התמזה והים הצפוני, מחצית הדרך בערך בין מפרצון הֵייוֶונְגוֹר באֶסֶקְס לבין ווֹרְדֶן פּוֹינְט בקֶנְט.
עד 1964 הוא ציין את הגבול הפונה לים של נמל לונדון.
מאחר ששרטון החול היה סכנה לכלי שיט הבאים אל לונדון ויוצאים ממנה, הוצבה בו ב-1732 אוניית מגדלור, הראשונה בעולם.
המקום הפך לנקודת ציון מרכזית, ושימש כנקודת התכנסות לאוניות.
כיום מסומן השרטון במצוף עזר לניווט.
במאי/יוני 1797 אירע מרד מלחים באוניות הצי המלכותי שעגנו אז בנור.
ב-1943 הוקם במקום אחד ממבצרי מונסל להגנה מפני מטוסי האויב.
המבצר ניזוק קשות לאחר שאונייה התנגשה בו ב-1953 והוא פורק ב-1959-60.
שרטון החול בנור מהווה סכנה לשיט, ולכן נרתקה מעליו ב-1732 אוניית המגדלור הראשונה בעולם כחלק מניסוי שערך רוברט המבלין, מי שהגה את הרעיון.
עדות להצלחתו של הניסוי היא העובדה כי ב-1819 היו בידי בריטניה כבר תשע אוניות מגדלור.
אוניית המגדלור של נור הופעלה על ידי טריניטי האוס, רשות המגדלורים הבריטית.
אוניות המגדלור הראשונות בנור היו כלי שיט קטנים עשויים עץ, בדרך כלל גאליוטים ממסורת הבנייה ההולנדית.
בסוף המאה ה-19 הוצבה במקום אונייה גדולה יותר, בעלת אור מסתובב.
אחרי 1915 לערך פסק השימוש באוניית מגדלור ובמקומה נרתק מצוף.
מאז 2006 נמצא מעל נקודת העגינה של אוניית המגדלור לשעבר מצוף מסוג Sea Reach No.
1, מחצית הדרך בערך בין שוברנס באסקס והאי שפי בקנט.
המצוף מציין את הנקודה בה מסתיים נהר התמזה ומתחיל הים הצפוני.
מ-1899 עד 1955 החזיק הצי המלכותי קצין בכיר, המפקד העליון של נור, בידיו הופקדה האחריות על הגנת הכניסה לנמל לונדון ועל תנועת אוניות הסוחר לאורך חופה המזרחי של בריטניה.
נוקס מרטין היה צייר ופסל אמריקאי.
התגורר ועבד בעיר ניו יורק.
משנת 1946 ועד שנת 1950 למד בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק והיה לאחד החברים המובילים של אסכולת ניו יורק – קבוצה של אמנים וסופרים.
"האמנות שנוצרת משושלת ספציפית היא יצירת המציאות.
אך התעסקות של מה שאני עושה, הוא היצירה".
מרטין נולד בברנקייה שבקולומביה, בנו הבכור של חלוץ התעופה סא"ל ויליאם נוקס מרטין (1891–1927, נולד בווירג'יניה), ושל איזבל.
בשנת 1921, נישאו באזור תעלת פנמה.
נוקס מרטין האב היה צייר, משורר, טייס והאדם הראשון שטס מעל הרי האנדים.
שש שנים לאחר נישואיו, מרטין האב נפצע אנושות בתאונת דרכים בווטרטאון, ניו יורק.
איזבל, אלמנתו, עברה עם שלושת בניה הצעירים מסאלם, וירג'יניה לעיר ניו יורק.
לאחר ששירת במלחמת העולם השנייה, נוקס מרטין למד אמנות בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק מ-1946–1950. שם הוא למד עם הארי שטרנברג, ואסלב ויטלאסיל, וויל בארנט ומוריס קנטור.
בשנת 1954, פרנץ קליין חברו של נוקס מרטין, הציג ציור שלו בתערוכה השנתית של גלריה סטייבל.
צ'ארלס איגן, בעל גלריית צ'ארלס איגן, התלהב מהציור של נוקס מרטין וביקש ממנו להציג את עבודתו בתערוכת יחיד לכבוד יום השנה העשירי לגלריית איגן.
נוקס מרטין נודע בעיקר בזכות רפרטואר של סימנים וסמלים שהיו מזוהים איתו, אשר רמזו על טבע ובייחוד על הצורה הנשית.
עבודותיו לרוב בוצעו בקנה מידה גדול ביד חופשית, בצורה שטוחה תוך שימוש בצבעים בהירים, למשל בציור הקיר, אישה עם אופניים, שנמצא ברחובות מערב יוסטון ומקדוגל במנהטן.
הוא בעיקר פיסל וצייר תוך שימוש במדיות : אקריליק, קולאז', פרסקו, ציור דיו (עט ודיו), מיקס מדיה ושמן.
אחד מציורי הקיר שלו בניו יורק, ונוס (1970), הוא באורך שתים עשרה קומות.
ונוס ממוקם בצד הדרומי של מתקן כליאת ייוויו ברחוב 19 והכביש המהיר המערבי.
"באופן מסורתי אלת האהבה והפריון, ונוס מייצג אישה, ארוטית וגמישה, אבל זה גם מעביר סיפור האהבה של נוקס מרטין עם ניו יורק.
ונוס הוא שיר אהבה לעיר שבה הוא חי תמיד, מקום שהפך לחלק ממנו.
הצורות הנשיות - המעוקלות שבציור אשר נמצאות בניגוד ישיר לצורות הישרות בו משתלבות היטב בקומפוזיציה.
הגודל העצום של ציור הקיר הזה מעצים את החוויה של הצורות הנשיות, ההיבטים הליניארי של הקומפוזציה בציור ושל האדריכלות הסביבתית.
בעידן שבו האמנות ניסתה להגיע להמונים, ע"ע תרבות הפופ, ציור הקיר העצום הזה, היה דרכו של נוקס מרטין לגעת בציבור שמעולם לא היה נכנס לגלריה לאמנות"
(החל משנת 2010, ונוס נחסמה על ידי בניין סמוך).
בשנת 2002 נבחר נוקס מרטין לאקדמיה הלאומית לעיצוב.
בסתיו של שנת 2010 (15 בספטמבר - 13 בנובמבר) תערוכת יחיד של ציורים בשחור לבן בניו יורק.
מ-6 אוקטובר 2012 עד 6 באפריל 2013, הציגה תערוכת יחיד של יצירותיו האחרונות בגלריית סם ואדל גולדן של צבעי גולדן בניו ברלין, ניו יורק.
נוקס מרטין לימד כיתות אמן בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק.
כמו כן, הוא עבד בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת ייל, תחילה כמבקר באמנות ולאחר מכן כפרופסור לאמנות.
בנוסף לימד באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מינסוטה, ובית הספר הבינלאומי לציור, רישום ופיסול באומבריה, איטליה.
נור (בפרסית: نور) הוא טיל שיוט נגד ספינות לטווח ארוך תוצרת משרד ההגנה האיראני.
הטיל משמש את חיל הים האיראני.
בשנת 1995 איראן חתמה על חוזה עם סין על רכש טילי C-802. לאחר העברה של כ-60 טילים (הערכה משנות ה-90), החוזה בוטל בעקבות לחץ ארצות הברית.
כתוצאה מכך החל פרויקט איראני להנדוס לאחור על טיל ה-C-802.
לא ידוע מתי הפרויקט הסתיים, אך מוכר כי בשנת 2000–2001 איראן כבר ביצעה ניסוי שיגור של מערכת משודרגת של C-802, והטווח המקסימלי שלה גדל מ-30 ק"מ ל-130 ק"מ.
הטיל מונע באמצע מנוע סילון תוצרת SAHA האיראנית בשם "טלוע-4" (בפרסית: طلوع) המבוסס על המנוע הצרפתי "Microturbo TRI 60".
בינואר 2004, איראן החלה בייצור של מכ"ם DM-3B שישמש את טיל הנור.
לפי גורמים רשמיים באיראן, מדובר במכ"ם הנמצא בחזית הטיל ומשמש לביות מכ"מי אקטיבי בשלב האחרון של המעוף שלו לפגיעה במטרה.
ב-2006 הוכרז שטווח המקסימלי של הטיל עלה ל-170 ק"מ.
ב-2011 נודע על גרסה אחרת של הטיל בשם קאדר המגיעה לטווח של 200 ק"מ ומסוגלת לתקוף מטרות חוף.
סרטון של הטיל פוגע במטרה פורסם בגלוי בתקשורת האיראנית
בתחילת 2012, במהלך משחק מלחמה, בוצע ניסוי שיגור של טיל בגרסה המשלבת מערכת חשמלית חדשה ואלגוריתם ניווט והנחיה משופר.
באותו תרגיל שוגר גם טיל הקאדר.
נור - הנדוס לאחור של ה-c-802. בעל טווח מקסימלי של 30 ק"מ
נור גרסה 2 - בעל טווח מקסימלי של 130 ק"מ
נור גרסה 3 - בעל טווח מקסימלי של 170 ק"מ
נור גרסה 4 - בעל מערכת חשמלית ואלגוריתם ניווט והנחיה משופרים
קאדר - גרסה משופרת בעלת טווח מקסימלי של 200 ק"מ
נור גרסה לייצוא - גרסה ל-120 ק"מ
- על פי מכון עלמא למחקר איראן העבירה במהלך השנים לחזבאללה עשרות טילי חוף-ים מסוג זה.
נור (בפולנית: Nur) הוא כפר בצפון מזרח פולין, השוכן במחוז אוסטרוב מזובייצקה בפרובינציית מזוביה ונמצא על גדות נהר הבוג המערבי.
לעיירה יש עבר היסטורי מפואר, שהתחיל במאה ה-12. העיירה החלה ככל כנראה כמבצר שהגן על המעבר על נהר הבוג.
ייתכן שכמה משפחות יהודיות ישבו בנור עוד לפני שירדה העיר מגדולתה במאה ה-17 כששוודיה פלשה אליה.
היהודים שחיו בעיירה מאז הקמתה עסקו בעיקר במסחר, ברוכלות בכפרים שונים הסמוכים לעיירה נור, מעט במלאכה, ומשפחות אחדות עסקו בחקלאות.
ב-2006 אוכלוסיית העיירה מנתה כ-760 תושבים.
נור קיבלה זכויות עירוניות מידי נסיך מזוביה בולסלאב בסביבות 1420. ובשנת 1564 קיבלה העיר אישור להשיט לנהר גדנסק דוברות טעונות סחורות, בעיקר דגנים (ללא מכס).
באותה שנה נרשמו בנור 263 בתי אב יהודים וגויים ביחד, מספר מרשים לאותה תקופה (סוף ימי הבינים), באותו זמן העירוניים נחשבו לעשירים.
בשנת 1665 השוודים כבשו את האזור, והעיר נחרבה ברובה, לאחר מכן היא לא חזרה למעמדה הקודם.
הכנסייה שבה לא נבנתה מחדש עד 1693 ובשנת 1777 מספר התושבים היה רק 63 אנשים.
האוכלוסייה בנור עלתה עד שבשנת 1827 מנתה 514 איש ו-75 בתי אב.
בשנת 1860 האוכלוסייה מנתה 813 נפשות ביניהן 299 יהודים.
בתחילת המאה ה-19 ידוע על קיומם של 74 בתי אב יהודים וגויים.
בעקבות מרד ינואר, התקוממות המיעוט הפולני בשטח האימפריה הרוסית ב-1863, והפסד הפולנים במרד, איבדה לבסוף נור את מעמדה כעיר בשנת 1869.
באמצע המאה ה-19 הייתה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת על מוסדותיה הקהילתיים.
האוכלוסייה היהודית מנתה כ-300 יהודים.
רבה של העיר נור היה הרב יעקב מרדכי מרקוביץ'.
ב-13 בספטמבר 1939 נכנסו יחידות הצבא הגרמני לנור ושהו בה במשך כשבועיים.
על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין ברית המועצות ובין גרמניה הנאצית נור צורפה לשטח הכיבוש הסובייטי, ריבונות ברית המועצות.
החיילים הסובייטיים נכנסו לעיירה ב-28 בספטמבר ושהו בה עד 22 ביוני 1941. תושבי המקום הגויים עזרו למאות הפליטים היהודים כמיטב יכולתם, כדי להבריחם אל הגבול וכן במציאת מזון ומקומות לינה.
באפריל 1940 החליטו השלטונות הסובייטיים לפנות את נור מתושביה.
המפונים הורשו לקחת עמם את רכושם.
צ'חנוביץ נכבשה בידי יחידות הוורמאכט.
גורלם של יהודי נור היה כגורלם של שאר היהודים תושבי צ'חנוביץ.
רק מספר מועט מיהודי נור שרדו לאחר תקופת השואה.
נור-1 (בפרסית: ماهواره نور, פירושו בעברית: אור) הוא לוויין ריגול צבאי איראני, הראשון ששוגר בהצלחה לחלל.
אות הקריאה של הלוויין הוא "NOUR1".
הלוויין שוגר ב-22 באפריל 2020 מאתר שיגור בשטח מדברי במרכז איראן באמצעות משגר לוויינים מסוג קאסד.
הלוויין שוגר על ידי משמרות המהפכה.
ב-8 במרץ 2022 דיווחו משמרות המהפכה ששיגרו בהצלחה את הלוויין נור-2 למסלול לוויני.
הלוויין תוכנן ועוצב בצורת קיובסאט בגודל 6U, בממדים של 10X20X30 ס"מ, בערך בגודל של קופסת נעליים.
הלוויין מקיף את כדור הארץ בגובה של 400–425 ק"מ, מהירותו כ-7.66 ק"מ לשנייה עם זמן הקפה של 94 דקות, מה שמאפשר לו לבצע למעלה מ-15 הקפות ביום.
במסגרת שיגור הלוויין נחשף משגר הלוויינים "קאסד", טיל תלת-שלבי המשלב מנועים עם דלק נוזלי ודלק מוצק.
משגר הלוויינים נחשב ייחודי משום שבשונה ממשגרי לוויינים אחרים שמשוגרים מאתרי ניסוי נייחים, הקאסד שוגר ממשגר נייד, מה שמראה על יכולת שימוש בו גם כטיל בליסטי בין-יבשתי לטובת תקיפה.
בימים הראשונים לאחר השיגור כונה המשגר בשם "ראשיד".
אתר השיגור לא נמסר כתוצאה מפרסום השיגור מטעם משמרות המהפכה, אלא דווח כי הלוויין שוגר מ"אתר מדברי במרכז איראן".
עם זאת, על פי חלק מההערכות הלוויין שוגר מאתר "שרהוד".
האתר הוקם בשנות ה-80 כאתר לניסוי טילים בליסטיים המונעים בדלק מוצק.
העולם המערבי הופתע משיגור הלוויין, הפתעה שהצביעה על כשל מודיעיני ועל כך שלגבי השיגור לא הייתה התראה מוקדמת.
ברקע שיגור הלווין שררה מתיחות בין ארצות הברית לאיראן בעקבות הריגת קאסם סולימאני בינואר 2020. ככלל, ארצות הברית נוהגת לגנות שיגורי לוויינים איראניים בטענה שפעילות החלל של איראן היא חלק מתוכנית הגרעין האיראנית ומשאיפתה רבת השנים לפתח נשק גרעיני.
לפי האמריקאים מדובר בכסות לפיתוח טילים בליסטיים המסוגלים לשאת ראש נפץ גרעיני, בהפרה של החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מ-2015 שקראה לאיראן להימנע משיגור טילים בעלי יכולת גרעינית למשך 8 שנים.
מזכיר המדינה של ארצות הברית, מייק פומפיאו, התייחס לשיגור ואמר כי "כל מדינה צריכה לבוא לאו"ם ולהעריך אם השיגור עלה בקנה אחד עם החלטת מועצת הביטחון...
אני לא חושב, ואני חושב שאיראן צריכה לשאת באחריות על מה שהיא עושה".
ארצות הברית הצהירה כי היא מעריכה שהשיגור צלח, וכי גם הלוויין וגם הטיל ששיגר אותו נמצאים במסלול לווייני מסביב לכדור הארץ משום שלאיראן יש את היכולת להחזיר את הטיל אל הקרקע.
פיקוד החלל של ארצות הברית טען כי הוא "עוקב אחרי שני הגופים".
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ציין כי ארצות הברית "עוקבת מקרוב" אחרי איראן ופעולותיה ואף הורה לצי האמריקאי להשמיד ספינות איראניות באם יטרידו ספינות אמריקאיות.
בישראל נמנעו מלהגיב באופן רשמי לשיגור הלוויין, שמסלולו מביא אותו למעוף מעל שמי ישראל אחת לכמה ימים.
גורמים במשמרות המהפכה התייחסו ואמרו ש"ישראל מרגישה לא בטוחה בעקבות שיגור הלוויין".
נוקמי טוקיו (ביפנית: 東京卍リベンジャーズ) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואויירה על ידי קן וואקוי.
היא הועלתה כסדרה במגזין Weekly Shōnen של Kodansha מאז מרץ 2017. עיבוד לייב אקשן שודר ביפן ביולי 2021. נכון לינואר 2022, למנגה היו יותר מ-50 מיליון עותקים.
המנגה זכתה בפרס המנגה ה-44 של Kodansha עבור קטגוריית שונן בשנת 2020. עיבוד של סדרת אנימה הופק על ידי Liden Films.
העונה הראשונה של הסדרה שודרה מאפריל עד ספטמבר 2021 והעונה השנייה שודרה בינואר–אפריל 2023.
טקמיצ'י האנגקי, בן 26, מגלה יום אחד שחברתו לשעבר בחטיבת הביניים, הינאטה טאצ'יבנה, ואחיה הצעיר נאוטו נהרגו על ידי כנופיית טוקיו מאנג'י.
בצערו הוא מגיע לתחנת הרכבת.
כאשר הוא נדחף על ידי אלמוני אל פסי הרכבת, רגע לפני הופעתה, הוא נוסע בזמן 12 שנים לעבר לשנת 2005. בעודו משחזר את שנות חטיבת הביניים שלו, טקמיצ'י נפגש עם נאוטו הצעיר וחושף את התאריך המדויק שבו הוא והינאטה ימותו.
כאשר הם לוחצים ידיים, טקמיצ'י מועבר לפתע בחזרה להווה, ונוצר פרדוקס זמן, שבו נאוטו שורד ועובד כבלש.
נאוטו מסיק שבכל פעם שהם מחזיקים ידיים, טאקמיצ'י מועבר 12 שנים לעבר.
תוך שימוש בידע שלו מהעתיד, טקמיצ'י נשבע להציל את הינאטה.
טקמיצ'י זוכה להערכתו של מייקי, מנהיג כנופיית טומאן שמבחין בנחישות של טקמיצ'י להגן על חבריו.
טקמיצ'י מגלה שהחברות החדשה שלו עם מייקי חשובה מאוד להישרדות של הינאטה, נאוטו ויתר חבריו.
טאקמיצ'י האנאגקי - טאקמיצ'י הוא בחור פחדן ובכיין אשר מגלה כי ביכולתו לחזור אחורה בזמן ולהשפיע על ההווה.
בעזרתו ובהדרכתו של נאוטו הוא חוזר אחורה בזמן וחוקר את הסיבות למקרי המוות אשר קורים סביבו ונשבע להחזיר לחיים את חברתו לשעבר הינאטה.
אחיה של הינאטה אשר נשבע למצוא את האחראיים למותה של אחותו ולהביא לשינוי של עתידה הטראגי.
נאוטו הוא היחיד אשר מכיר את סיפורו של טאקמיצ'י ואשר מסוגל לגרום לו לחזור לעבר זאת על ידי כך שהם לוחצים ידיים.
הינאטה טאצ'יבנה - נערה אמיצה ונחושה.
חברתו מהעבר של טאקמיצ'י ונהרגת על ידי כנופיית טוקיו מאנג'י.
מאנג'ירו סאנו / מייקי - מייסד כנופיית טוקיו מאנג'י ומנהיג את כנופיית טומאן.
אמן לחימה צעיר המאופיין בבעיטות מהירות ועוצמתיות.
מייקי, אשר נוכח בנחישותו של טאקמיצ'י להגן על חבריו בקרב, מקרב אותו אליו ומצרף אותו כחבר בלתי רשמי לכנופיה.
קן ריוג'וג'י / דראקן - חבר מייסד בכנופיית טוקיו מאנג'י ויד ימינו של מייקי וקפטן בכנופיית טומאן.
לרוב דראקן משמש כדמות האחראית והבוגרת בכנופיה ותמיד נמצא לצידו של מייקי.
קייסקה באג'י - חבר מייסד בכנופיית טוקיו מאאנג'י וקפטן בכנופיית טומאן עד אשר החליט לפרוש מתפקידו ולעבור לכנופיה היריבה וואלהלה, זאת ללא ידיעתם של חבריו לכנופיה, על מנת לדלות מידע ולהביס את טטה קיסאקי ולהציל את קאזוטורה מידיו.
קאזוטורה האנמיה - חבר מייסד בכנופיית טוקיו מאנג'י.
הוא היה חבר בכנופיית טומאן עד שהצטרף לכנופיית וואלהלה.
קזוטורה נידון לעשר שנים בכלא כגמול על עבירותיו.
טאקאשי מיטסויה - חבר מייסד בכנופיית טוקיו מאנג'י וקפטן בכנופיית טומאן.
הארוקי האיאשידה / פה-צ'ין - הוא חבר מייסד בכנופיית טוקיו מאנג'י.
הוא היה קפטן בכנופיה של טומאן עד שנעצר לאחר מעורבותו בקרב עם נובוטקה אוסנאי.
שנתיים לאחר מכן, הוא משוחרר מעונשו ונכנס מחדש לתפקידו הקודם בטומאן עם עלייתה של כנופיית טוקיו מאנג'י מהדור השני.
נהויה קאוואטה / סמיילי - קפטן בכנופיית טומאן.
יושירו מוטו /מוצ'ו - קפטן בכנופיית טומאן.
טטה קיסאקי - האנטגוניסט הראשי של הסדרה.
עלה לפסגת הטומאן על ידי מניפולציות שעשה על מייקי ואחראי לרוב הרציחות המתרחשות בסדרה.
מאסאטאקה קיומיזו - מארגן קרבות והובס על ידי מייקי.
בהמשך הסדרה הוא מנסה לרצוח את טאקמיצ'י ואת דראקן אך מובס על ידי טאקמיצ'י.
נובוטקה אוסאנאי - מנהיג כנופיית מוביוס.
צ'יפויו מאטסונו - סגן הקפטן של באג'י, ולאחר מכן נהפך לסגנו של טאקמיצ'י אשר נהפך לקפטן בהמלצתו.
ריוהיי האיאשי / פה-יין - סגן הקפטן של פה-צ'ין.
שוג'י האנמה - יד ימינו של טטה קיסאקי, קפטן בכנופיית וואלהלה.
אטסושי סנדו - חבר ילדות של טאקמיצ'י, חולם להיות מעצב שיער מצליח.
טאקויה יאמאמוטו - חבר ילדות של טאקמיצ'י, חלש ושונא להילחם.
מאקוטו סוזוקי - חבר ילדות של טאקמיצ'י.
קאזושי יאמאגישי - חבר ילדות של טאקמיצ'י.
אלכסנדר נוקס הלם היה דיפלומט בריטי, שכיהן כציר ארצו בהונגריה, כנציג הדיפלומטי הבריטי הראשון בישראל, כשגריר בטורקיה וכמושל הכללי האחרון של סודאן.
נוקס הלם נולד וגדל בעיר דמפריס שבסקוטלנד.
למד בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1912 התקבל לעבודה בתפקיד זוטר במשרד החוץ הבריטי.
במלחמת העולם הראשונה התנדב לשירות צבאי ושירת כקצין ביחידת ארטילריה, בין היתר בארץ ישראל.
לאחר המלחמה גויס לשירות הקונסולרי בלבנט .
לאחר תקופה של לימוד שפות בקיימברידג' שימש כסגן קונסול בסלוניקי שביוון וכמתרגם באיסטנבול.
לאחר העברת הבירה הטורקית לאנקרה הוצב נוקס שם כמזכיר שני בשגרירות בריטניה ואחר כך כקונסול.
ב-1930 שב לבריטניה ושירת במחלקת המזרח במשרד החוץ.
ב-1937 יצא לשמש כקונסול באדיס אבבה שבאתיופיה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב בשגרירות בריטניה בארצות הברית.
הוא עסק שם בסוגיות מורכבות שנגעו לאספקת דלק לבריטניה.
ב-1942 יצא שוב לאנקרה בתפקיד יועץ.
בשנת 1946 נבחר לשמש הנציג הבריטי בהונגריה ולאחר כינון היחסים הרשמיים עמה מחדש ב-1947 היה לציר הבריטי שם.
ב-1949 מונה לנציג הדיפלומטי הראשון של בריטניה במדינת ישראל הצעירה בדרגת ממונה על היחסים ולאחר מכן כציר.
כהונתו בת השנתיים בישראל נחשבה למוצלחת.
בין 1951 ל-1954 שימש כשגריר בריטניה בטורקיה.
לאחר מכן פרש משירות החוץ, אך ב-1955 הוצב לתקופה קצרה לשמש כמושל הכללי האחרון של סודאן, לפני שקיבלה את עצמאותה ב-1956.
אשתו הראשונה של הלם מתה בשנת 1925. הוא נישא שוב ב-1931.
העיתון טיימס תיאר את הלם כאישיות בעלת אופי חזק ונחישות רבה, כנושא ונותן מוכשר ובעל חוש לעיתוי - תכונות שהושלמו על ידי חוש הומור וקסם אישי, כאדם שהיה אהוד על ידי אנשי צוותו, שהיה נכון תמיד לשמוע את עצתם, אך קיבל את החלטותיו בעצמו.
הוא שימר את המבטא של עיר הולדתו הכפרית הסקוטית ואת חיבתו לענייני חקלאות.
נוקס הלם עוטר באותות והעיטורים הבאים:
מפקד ואביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית
עמית ואביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
נור א-דין מוחמד סלאמה בּרכּה היה סגן מפקד גדוד מזרח ח'אן יונס בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס.
חוסל ב-11 בנובמבר 2018, בפעולת צה"ל בח'אן יונס במבצע פירות טרופיים.
למד באוניברסיטה האסלאמית בעזה לתואר שני במשפט אסלאמי.
במהלך לימודיו באוניברסיטה ב-2002, נעצר על ידי מדינת ישראל והועבר למעצר מנהלי למשך 4 חודשים בבית מעצר באשקלון ולאחר מכן שוחרר.
מונה לאימאם במסגדים בנפת ח'אן יונס.
מאוחר יותר, בתחילת 2003, הצטרף לזרוע הצבאית של חמאס, התקדם בדרגות ממפקד מחלקה ופלוגה עד לסגן מפקד גדוד.
במהלך שירותו היה למפקד "יחידת הקדושים" במזרח ח'אן יונס, שם הנחה ירי קסאמים ליישובי עוטף עזה וחיילי צה"ל במבצע עופרת יצוקה.
במבצע עופרת יצוקה נפצע ברכה באורח בינוני בעת שהתעמת עם מספר מחבלי חמאס בקרב נגד חיילי צה"ל ממזרח לח'אן יונס.
היה נשוי ואב לשישה ילדים.
נהרג בפעולת צה"ל בח'אן יונס בנובמבר 2018 על-ידי סיירת מטכ"ל ומערך המבצעים המיוחדים.
היה למחבל חמאס הבכיר ביותר שנהרג מאז מבצע צוק איתן על ידי מדינת ישראל.
מותו גרר סבב לחימה בין ישראל לחמאס ושאר ארגוני הטרור בעזה, בו נורו יותר מ-500 רקטות למדינת ישראל ונהרגו 25 מחבלי חמאס.
נוקר (או סטרייקר) הוא חלק ממנגנון ההדק של כלי נשק.
תפקידו לנקור ולפגוע בפיקה - תחל המותקן בבסיס הכדור.
תחל זה מצית את התערובת הנפיצה שבתוך התרמיל וגורם לירי.
הנוקר משמש בכלי נשק קלים אבל גם עבור כלי נשק ארטילריים, אמצעי לחימה שונים ופירוטכניקה.
בסוגים מסוימים של מנגנוני הדק של כלי ירייה, מחליף רכיב בשם סטרייקר את השילוב של פטיש ונוקר.
הסטרייקר הוא סוג מסוים של נוקר שבו קפיץ דחוס פועל ישירות על הנוקר כדי לספק את כוח הפגיעה מבלי להשתמש בפטיש.
נוקר הוא מוט גלילי דק ופשוט עם קצה מוקשה ומעוגל שפוגע ומוחץ את הפיקה שמותקנת בקצה התרמיל על העברת התנע מהפטיש לנוקר.
הקצה המעוגל מבטיח שדפנות הפיקה יספגו מכה אבל אל לא יחוררו.
הוא יושב בתוך חלל במכלול בריח הנשק ונפגע על ידי הפטיש כאשר ההדק "נמשך".
לעיתים קרובות הנוקר מושחל בתוך קפיץ על מנת לאפשר תנועה נשלטת ומתוכננת של הנוקר לאחור לאחר הנקירה.
בכלי נשק חצי אוטומטיים, הדבר מונע ירי מוקדם כתוצאה מהתנועה קדימה על פי עיקרון ההתמד של סיכת הירי כאשר מנגנון נעילת בית הבליעה נסגר במהלך הטעינה מחדש של הנשק.
נוקרים מסוג זה לרוב קצרים מכדי ליצור קשר עם הפיקה כאשר הפטיש מונח עליו.
זהו אמצעי בטיחותי למניעת ירי בשוגג מכוחות חיצוניים כגון נפילה.
בתחמושת מודרנית קיימים 2 סוגי כדורים.
סנטרפייר הוא סוג של תחמושת הנפוץ ביותר והוא בנוי כאשר כיפת ההצתה הקרויה גם "פיקה" ממוקמת במרכז בסיס התרמיל של הכדור.
כיפת ההצתה היא בדרך כלל רכיב נפרד המורכב לתוך חלל שקוע בכרכוב התרמיל וניתן להחלפה על מנת למחזר את התרמיל לשימוש חוזר.
מחסניות סנטרפייר החליפו את תחמושת הרימפייר ותחמושת פינפייר למעט כמה קליברים קטנים.
רוב האקדחים, הרובים ורובי הציד של ימינו משתמשים בתחמושת סנטרפייר.
תחמושת רימפייר הוא סוג של תרמיל לתחמושת נשק קל כאשר התחל ממוקם בתוך ה"כרכוב" - שפה היקפית חלולה הבולטת מבסיס המעטפת של התרמיל.
בעת ירי, הנוקר של כלי היריה תפגע ובכרכוב תמחץ את שפת הכרכוב כנגד שולי בית הבליעה, הקשה זו תצית את תרכובת הפריימר בתוך הכרכוב, וכתוצאה מכך ידלק אבק השריפה בתוך התרמיל.
אקדחי תופי רבים משתמשים בנוקר המקובע לפטיש.
תת-מקלעים פשוטים בעלי מנגנון תנועה לאחור היורים ממצב בריח פתוח משתמשים בנוקר קבוע הבולט מפני הבריח.
כאשר הבריח נסגר במלואו על בית הבליעה, הפיקה של הכדור החדש שנטען סופגת נקירה ומתחיל תהליך בתוך הכדור שבסיומו מתחוללת ירייה של הקליע.
בתוך המרגמה נמצא מעין מסמר מתכתי הנקרא "נוקר"; הרגם מפיל את פצצת המרגמה אחורנית לתוך המרגמה דרך הקנה, היא מקבלת מכה בפיקה שבתחתיתה, וכתוצאה מכך נורית בלחץ גזי הפיצוץ.
בטרמינולוגיה של כלי ירייה, נוקר צף הוא נוקר שתנועתו אינה מוגבלת על ידי קפיץ חוזר, הקפיץ שוכן בתוך חלל המגביל את האפשרות של הנוקר מלצאת מתוך המכלול או גוף הנשק ומונע תנועה לא מתוכננת קדימה או אחורה.
מנגנוני ירי המופעלים על ידי פטיש משתמשים בנוקר קטן יחסית ומסתמכים על העברת מומנטום המתקבלת מפטיש הנדרך על ידי קפיץ, באותו אופן שבו אזמל מעבירים את המכה מפטיש.
בתכנון של כלי ירייה, סטרייקר שואב את כוח הפגיעה בפיקה מקפיץ הפועל ישירות על גליל מתכתי המושחל בו.
מנגנון ירי זה נפוץ מאוד בכלי ירייה בעלי בריח המופעל ידנית אך גם במנגנונים המופעלים בפטיש.
קפיץ הירי דחוס בין כתף סיכת הירי לחלק האחורי של הבריח או מכלול הירי.
האנרגיה המאוחסנת בקפיץ של הסטרייקר מועברת ישירות אל סיכת הירי ולאחר מכן אל הפיקה ללא כל העברת אנרגיה או מומנטום לפטיש או מנגנון ביניים אחר.
מכיוון שמנגנונים אלו משלבים את שתי הפונקציות של פטיש ונוקר במקשה אחת, הם נחשבים בדרך כלל לפשוטים יותר מבחינה מכנית.
רובים היורים תחמושת בקליבר קטן מסוג רימפייר וכמה כלי נשק אוטומטיים היורים תחמושת סנטרפייר משתמשים בתכנון שונה של מנגנון נקירה הידוע בשם "פטיש ליניארי" שמצוי בעיקר בתוך מכלול הירי.
תכנון זה משלב נוקר דמוי סטרייקר עם פטיש כיחידה נפרדת במנגנון.
קיימים 2 סוגי מנגנוני סטרייקר: "דריכה בנעילה" ו "דריכה בפתיחה"
כאשר הבריח נפתח ונמשך לאחור על ידי היורה, הסטרייקר נע גם לאחור כך נקודת העיגון של הסטרייקר עם ההדק עוברת מעל זיז מיחד בלהב ההדק.
כאשר הבריח נדחף קדימה כדי לסגור את בית הבליעה, הסטרייקר מוחזק במצב דרוך על ידי להב ההדק.
על היורה לסגור את הבריח בכוח כדי להתגבר על הכוח הנגדי שמפעיל הקפיץ, עובדה זו יוצרת אפשרות של ירי בשוגג..
לחיצה על ההדק משחררת את הקפיץ ואת סיכת הירי המושחלת בו על מנת ליצור מגע עם הפיקה.
בית הבליעה של הרובה נפתח על ידי סיבוב ידית הדריכה ותנועה לאחור של הבריח.
בפעולת דריכה בפתיחה, סיבוב זה פועל על זיז דריכה שדוחף את הסטרייקר לאחור, דוחס ומחזיק את קפיץ הנעילה, כאשר ידית הדריכה מסובבת למצב סגירה של בית הבליעה, זיז הדריכה מתנתק, אך הסטרייקר נשמר במצב דרוך על ידי זיז נעילה בלהב הדק.
מערכת דריכה בפתיחה הבטוחה יותר לשימוש אומצה באופן נרחב והיא משמשת בתכנונים מודרניים של רובים היורים כדורי סנטרפייר.
רוב כלי הנשק החמים משתמשים במנגנון הדק בו נוקר המכה בפיקה משמשים כדי להצית את חומר ההנעה בכדור שמניע את הקליע קדימה.
הנוקר חייב לעבור מרחק קצר, מה שיוצר השהייה קצרה בין המשתמש שלוחץ על ההדק לבין ירי הנשק, מה שבדרך כלל מקטין את הדיוק, אם במקרה של תחמישים גדולים במיוחד כגון תחמושת של ארטילריה בקטרים גדולים בה נוקר מיכאני עשוי להיות פתרון מורכב.
מערכות חשמליות בהן נעשה שימוש בזרם חשמלי במקום פעולה מכנית קונבנציונלית כדי משמשות כדי להתגבר על בעיות אלו.
ישנן שתי גישות לירי חשמלי של התחמושת.
שיטה אחת שומרת על הפיקה הקונבנציונלית, עם זאת, במקום להיפגע על ידי נוקר או על ידי אמצעים מכניים מקבילים, זרם חשמלי משמש לפוצץ את החומר בתוך הפיקה.
לאחר מכן, הדחף התרמי הדרוש כדי להצית את חומר ההנעה משגר את הקליע.
הגישה השנייה נקראת טכנולוגיה אלקטרו-תרמית-כימית המשתמשת במחסנית פלזמה.
במנגנון זה נעשה שימוש בזרם חשמלי ליצירת פלזמה המציתה את חומר ההנעה בצורה מבוקרת.
ירי אלקטרוני משמש גם בתותחים אוטומטיים ותחמושת של מטוסים.
סלאמפייר ( אנגלית:Slamfire) הוא מונח המתאר ירי של כדור נשק חם המתרחשת בעת טעינת התחמושת לבית הפליעה או בעת שהכדור כבר בתוך בית הבליעה הסגור על ידי הבריח.
חלק מכלי הנשק מיועדים לירי סלאמפייר אך המונח מתאר בדרך כלל תקלה של מנגנון טעינה חוזרת.
כלי ירייה מתחילים את המחזור ההזנה - ירי פליטה עם כדור שכבר נמצאת בבית הבליעה, לאחר שהמשתמש דרך את הנשק על ידי משיכה ידנית לאחור של המחלק ולאחר מכן שחרור המחלק שאוסף כדור מהמחסנית אל תוך בית הבליעה.
סלאמפייר עלול להתרחש אם הנוקר מקיש על הפיקה בזמן שהכדור הראשון מוכנס אל תוך בית הבליעה, אירועים כאלו עלולים להתרחש גם במהלך תהליך הטעינה העצמית של הנשק החצי אוטומטי לאחר ירי מכוון.
חלק מתכנון של מנגנוני הדק ונוקרים מתמקד בשליטה מיכאנית על תנועת הנוקר, על מנת להבטיח ירי בעת לחיצה על ההדק בלבד.
לכלי ירייה שנועדו לירות עם סגירת הבריח עשוי להיות נוקר קבוע או בעל אפשרות לתנועה קדימה על ידי אינרציה כאשר התנועה קדימה של הבריח נפסקת עם כניסת הכדור לבית הבליעה.
עם זאת תקלות מיכאניות של הנוקר או של התחמושת עלולות ליצור ירי בשוגג של הכדור.
עיקרון הסלאמפייר משמש בתכנון וייצור של כלי נשק בדרך כלל נשק מאולתר ובדרך כלל כלי נשק ליריה בודדת, המנגנון הפשוט כולל נוקר קבוע בלבד ברובי צינור, הנוקר יושב בתוך צינור אחד המשמש כמנגנון הדק פרימיטיבי ללא פטיש או חלקים אחרים.
והתחמושת בדרך כלל בעלת כרכוב נטענת לתוך צינור שני בקוטר קטן יותר המשמש כקנה.
תנועה של צינור הקנה בתוך הצינור בו מורכב הנוקר יוצרת נקירה וירי.
נוראדרנלין (Noradrenaline - NA) או נוראפינפרין (Norepinephrine - NE) הוא מוליך עצבי מעורר ממחלקת המונואמינים ומשתייך למשפחת הקטכולאמינים, הפועל גם כהורמון אשר מיוצר בעיקר בתאי עצב בגזע המוח ומופרש בכמה מקומות בגוף ובעיקר מתאי עצב במוח, מליבת יותרת הכליה, מהעצבים הסימפתטיים של מערכת העצבים האוטונומית ועוד.
קולטניו רגישים גם לנגזרתו הכימית אדרנלין.
גורמים המשפיעים על הפרשתו והשפעתו של נוראדרנלין
נוראדרנלין מופרש בעיקר בעת מצבי דחק או מאמץ ולשם יצירת פעילויות חיוניות של הגוף, כגון חילוף חומרים שבין שומן לגליקוגן ולהפך, כדי להגביר את פעילות הלב לשם הזנה מוגברת של השרירים ועוד.
בהתאם לכך, הפרשתו פוחתת במצבים של שינה, רוגע ודיכאון, ועולה בעת התעוררות תוך הגברת קצב הלב ולחץ הדם.
השפעתו מגבירה את הערנות והעוררות, ומחזקת יצירה ושחזור של זיכרון, ואת הקשב והריכוז.
תרופות אדרנרגיות (וסמים אדרנרגיים) מחקים או מגבירים את השפעתו של הנוראדרנלין.
פסאודואפדרין פועל על הקולטנים באופן ישיר (כאגוניסט, 'חיקוי' של נוראדרנלין), בעוד קוקאין ואמפטמינים פועלים על ידי האטת הספיגה החוזרת של הנוראדרנלין.
כתוצאה מכך, תאי העצב הבתר-סינפטיים מופעלים למשך זמן ארוך יותר, דבר היוצר השפעות הקשורות להפעלת מערכת העצבים הסימפתטית (השפעה סימפתומימטית), כולל השפעות נפשיות.
אופיאטים לעומת זאת מעכבים הפרשה של נוראדרנלין, וליתיום מזרז את הספיגה החוזרת של נוראדרנלין.
וכך גורם לירידה במצב הרוח ולדיכאון.
כל סם שגורם לרמת הנוראדרנלין בסינפסות שבמוח לעלות או לרדת, יגרום במקביל לעלייה או ירידה (בהתאמה) של מצב הרוח של הצרכן.
אולם בטווח הארוך, סם שגורם לרמת הנוראדרנלין לעלות עשוי לגרום לירידה במצב הרוח עקב מערכות הוויסות הרגישות שבמוח.
קליפת המוח הקדם-מצחית מתפקדת באופן מיטבי כאשר כמות הנוראדרנלין מיטביות.
נוראדרנלין לתפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית אינו ליניארי אלא בעל צורה של U הפוכה, כך שעודף או חוסר של נוראדרנלין יכולים להוביל לפגיעה משמעותית בתפקוד שלה.
נוראדרנלין מחזק את הקישוריות ברשתות העצביות של קליפת המוח הקדם-מצחית ושומר על דפוסים עקביים של הדחפים העצביים במהלך פעולות המערבות את זיכרון העבודה, באמצעות גירוי של קולטני בממברנה הבתר-סינפתית של תאי עצב קדם מצחיים.
בהתאם לכך, נוראדרנלין מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה, המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
רמות נמוכות של נוראדרנלין המאפיינות מצבי רוגע מקושרות ליצירתיות, בעוד שרמות גבוהות של נוראדרנלין המאפיינות מצבי מתח מקושרות לירידה ביצירתיות.
זהו אחד הביטויים ליחסי גומלין בין רגש וקוגניציה.
נוראגה (סרדו יחיד Nuraghe או Nuraxi; רבים Nuraghes או Nuraxis בהתאמה) הוא סוג של מבנה מגליתי פרהיסטורי עגול הנפוץ באי סרדיניה שבאיטליה.
לא ברור מתי בדיוק הוקמו הנוראגים הראשונים, כנראה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס.
שיאם של הנוראגים היה בתקופת הברונזה, בין 1500 ל-1100 לפנה"ס.
בתקופת הברזל, החל משנת 900 לפנה"ס לערך, לא הוקמו נוראגים חדשים, אך אלה הקיימים המשיכו להיות בשימוש עד הכיבוש הרומי במאה ה-2 לפנה"ס ואף אחריו.
הנוראגים הוקמו בדרך כלל בנקודות שולטות, על גבעה, בקצה רמה או בפתחו של עמק.
המבנה המרכזי, ולעיתים היחיד, הוא מגדל עגול, שמגביה בצורה חרוטית ומגיע לגובה של עד 20 מטר.
המגדל נבנה מגושי אבן או בזלת ללא חומר חיבור, ושמר על יציבותו מכוח משקלן של האבנים בלבד.
לבניית הקומות הגבוהות במגדלים נעשה לעיתים שימוש באבן חול או בחוואר כדי להקטין את משקלו של המבנה.
החומה שסביב הנוראגים הגיעה לעובי של 4 או 5 מטר, והיקפם של האתרים נע בין 20 ל-50 מטר.