tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכוונה בביטוי זה היא לתרומות בלתי ישירות, מצד ארגון שלא שייך כביכול למירוץ.
למשל, מימון פרסום "מודעות נושא".
המודעות תומכות בנושא מסוים ולא במועמד מסוים ולכן אינן נכנסות למסגרות ההגבלה על תרומות.
רק "במקרה" כביכול, הנושא מוצג בדיוק כפי שחושב המועמד המתאים וכנגד דעתו של היריב.
בפועל, ברור שגם אלה תרומות לטובת המועמד, שאלה הן דעותיו.
פיינגולד נמנע מקבלת תרומות בלתי ישירות שכאלה ובסוגיה זו, המתחרה הרפובליקני שלו, חבר הקונגרס, מארק נומן, לא הגביל את עצמו באותה צורה.
הדמוקרטים כעסו על פיינגולד, על שהוא "מעמיד את הקריירה שלו בסכנה" עם ההגבלות העצמיות הכפויות האלה, אבל פיינגולד ניצח שוב, גם אם הפעם היה הניצחון בהפרש של 2% בלבד מהקולות.
במירוץ השלישי שלו, ב-2004, הביס פיינגולד את המועמד הרפובליקני ואיל ההון מתחום הנדל"ן, טים מיצ'לס, בהפרש של 12% (56-44 אחוז), למרות כפיית הגבלת מכסת ההוצאות על עצמו, כפי שנהג בעבר.
הרשומות של פיינגולד הראו שיותר מ-90% מהכסף שהוא הוציא, הגיע מאנשים יחידים, כאשר ממוצע התרומות שקיבל מכל אחד היה בסך 60 דולר בלבד, ורוב התורמים הם תושבי וויסקונסין.
הבעיה הפעם הייתה, שהוא עצמו הרים תרומות לקמפיין שלו והוציא בסך הכל כמעט 11 מיליון דולר.
הרפובליקנים ניסו להשתמש בעובדה זו כדי לצייר אותו כצבוע, אבל הניצחון המוחץ בסופו של דבר הראה כי טענתם זו לא התקבלה על ידי המצביעים.
פיינגולד זכה, אפילו במחוזות אשר בבחירות לנשיאות, שהתנהלו במקביל, הצביעו עבור כהונה שנייה לנשיא הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש.
בסוף דצמבר 2004, מיד לאחר ניצחונו המוחץ בבחירות, מונה פיינגולד לאחד מארבעת סגניו של מצליף הסיעה הדמוקראטית בסנאט.
הוועדה כונתה רשמית, "הקרן לפטריוטים הפרוגרסיביים".
כל אלה נתפסו כסימנים רציניים שהכיוון של פיינגולד הוא של ריצה לנשיאות ב-2008.
השתעשעותו של פיינגולד ברעיון של ריצה לנשיאות ארכה כשנה וחצי.
מיד אחרי הניצחונות הדמוקרטיים בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006, הוא הכריז שהוא לא ירוץ לנשיאות ב-2008. הוא אמר שריצה לנשיאות תפריע לו להתרכז בסנאט, וכי החיטוט בגירושיו האחרונים "יפרק גם את חיי המקצועיים (בסנאט) וגם את חיי האישיים".
מה שעוד הפריע לו כנראה, היה העובדה, שלמרות שהוא הפך למאוד פופולרי בקרב פעילי תנועות שורשיות, בסקרי דעת הקהל מול המועמדים הדמוקרטים הפוטנציאלים לנשיאות הוא קיבל בדרך כלל תמיכה של מספר חד-ספרתי בלבד.
בדברי הסיום לפרק זה בחייו, הוא הזהיר את תומכיו מפני תמיכה במועמד כלשהו לנשיאות אשר הצביע בעד המלחמה בעיראק, בין שהתחרט על כך מאוחר יותר ובין אם לאו.
הוא אמר שהעדפתו הראשונה לגבי מי שאמור לכהן כנשיא ארצות הברית ב-2008, תהיה מישהו שהצביע כנגד המלחמה.
והחלופה שלו תהיה מישהו שלא היה חבר בקונגרס בזמן האישור אבל דיבר בפומבי כנגד המלחמה בזמן האישור.
ב-22 בפברואר 2008, הודיע פיינגולד על תמיכה בברק אובמה כמועמד המפלגה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות 2008.
כנגד המועמד הקיצוני ביותר בעמדותיו בסנאט האמריקאי, לכיוון שמאל, פיינגולד, בחרה המפלגה הרפובליקנית להעמיד בבחירות 2010 את המועמד הקיצוני ביותר כמעט, משלה, לימין, רון ג'ונסון.
ג'ונסון היה מועמד "תנועת מסיבת התה" - Tea Party, האגף הימני השמרן של המפלגה, ובבחירות המקדימות בתוך המפלגה הרפובליקנית הוא ניצח את יריביו המרכזיים יותר בעמדותיהם, בהפרש עצום.
הוא קיבל 85% מהקולות הרפובליקנים.
בבחירות עצמן הוביל תחילה פיינגולד בסקרים, אבל יריבו נקט נגדו בדיוק בתכסיס בו פיינגולד השתמש ב-2004, ותרם מיליוני דולרים מכספו הפרטי למערכת הבחירות שלו עצמו.
תעמולת הבחירות של שני הצדדים הייתה נגטיבית, בזבזנית ביותר מבחינה כספית ובסופה ניצח ג'ונסון את פיינגולד בהפרש של כ-5% מהקולות.
פיינגולד היה אחד מ-23 הסנאטורים שהצביעו כנגד ההחלטה להסמיך את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להשתמש בכוח צבאי בעיראק של סדאם חוסיין ב-2002. ב-17 באוגוסט 2005, הוא גם היה לסנאטור הראשון משתי המפלגות, שהציע לוח זמנים קשיח לנסיגה אמריקאית מעיראק, באומרו שהוא מעדיף נסיגה מלאה לא יאוחר מ-31 בדצמבר 2006.
חוק הפטריוט הוא חוק שנכתב אחרי פיגועי 11 בספטמבר, הרחיב את סמכויות הרשויות הביטחוניות השונות ונתן הקלות בחוק לרשויות אכיפת החוק במלחמתן בטרור.
בהצבעה על החוק לראשונה, ב-2001, היה פיינגולד הסנאטור היחיד שהצביע נגד קבלתו.
הוא סבר שסעיפים מסוימים בו מפרים את זכויות האזרח.
בהצבעה על הארכת תוקפו, בסוף דצמבר 2005, הוא הוביל אופוזיציה דו-מפלגתית של סנאטורים (שכללו בין השאר את ליסה מרקאוסקי, קן סלזאר, לארי קרייג, דיק דרבין וג'ון סאנונו), שביקשו להסיר את הסעיפים היותר שנויים במחלוקת בחוק.
מאבקה של הקבוצה הזו כנגד חוק הפטריוט הוביל לתיקונים בכמה מסעיפיו.
נוסח הפשרה עבר בסופו של דבר בסנאט ב-2 במרץ 2006, ברוב של 10–89. פיינגולד היה בין 10 הסנאטורים שהתנגדו לחוק, גם בנוסחו המרוכך יותר.
בנושאי פנים התמקד פיינגולד בדרך כלל ברפורמת מימון מערכות הבחירות, מדיניות סחר הוגן, רפורמה בביטוח הבריאות, שימור והגנת הסביבה, ביטוח לאומי, זכויות אזרח, ביטול עונש המוות ומניעת בזבוז כספי ציבור באופן כללי.
פיינגולד היה הסנאטור הדמוקרטי היחיד שהצביע כנגד ההצעה להפסיק את תהליך הבקשה להדחת הנשיא ביל קלינטון.
הוא טען שיש לתת לתובעים מטעם בית הנבחרים "כל הזדמנות אחראית" להוכיח מעבר לכל ספק סביר שקלינטון צריך להיות מורחק מתפקידו בגין האישומים שהועלו כנגדו, שבועת שקר ושיבוש הליכי חקירה.
עם זאת, בסופו של דבר הוא הצביע כנגד הרשעה בכל הסעיפים.
ב-2001, פיינגולד הצביע בעד אישור מינויו של מועמדו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למישרת התובע הכללי, ג'ון אשקרופט, הצבעה שלא הייתה פופולרית במפלגתו.
פיינגולד הסביר שהוא הצביע על בסיס כיבוד זכותו של הנשיא לבחור את הקבינט שלו, בלי קשר להשקפותיו האישיות על אשקרופט.
פיינגולד התנגד ל-NAFTA (הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה) ולהסכמי סחר חופשי אחרים ותמך בהגנה על תוצרת אמריקאית, מה שמכונה "סחר הוגן", להבדיל מ"סחר חופשי".
פיינגולד ידוע יותר מכל אולי, בשל החוק שהצליח להעביר ב-2002, יחד עם הסנאטור ג'ון מקיין, לרפורמת מימון מערכת הבחירות.
החוק, הידוע יותר כ"חוק מקיין-פיינגולד", עבר אחרי מאבק של כמעט שבע שנים.
והדיווח על כל אלה נמסר מעתה מידי רבעון, לעומת דיווח חצי שנתי קודם לכן.
ב-22 בספטמבר 2005, בעת הליך אישור מינויו של השופט ג'ון רוברטס, בעל הדעות השמרניות וחברו לספסל הלימודים בהארוורד, לתפקיד נשיא בית המשפט העליון האמריקאי, היה פיינגולד אחד משלושת הדמוקרטים היחידים בוועדת הסנאט לענייני משפט שהצביע בעד המינוי.
לא הייתה הפעם הראשונה שפיינגולד הצביע בעד מינויי השופטים של ג'ורג' ווקר בוש.
במאי 2006, הצביע פיינגולד בעד "תקנת סלזאר" שקבעה את השפה האנגלית כ"שפה משותפת" של המדינה וכנגד "תקנת אינהופ", ההופכת את האנגלית ל"שפה הלאומית" של ארצות הברית.
הוא נימק זאת בכך שישנם במדינה מהגרים רבים דוברי ספרדית, הרגישים לנושא השפה האנגלית כשפה לאומית.
באותו חודש, מאי 2006, הוא גם הצביע בעד חוק לרפורמה והקלות בהגירה וכלפי מהגרים העובדים בארצות הברית.
פיינגולד לחם בהטבות הייחודיות (pork barrel), שרבים מחבריו הנבחרים נהגו לחוקק לטובת מצביעיהם או התורמים להם.
הוא גם היה חסיד של הפחתת ההוצאות הממשלתיות המיועדות לרווחת התאגידים.
פיינגולד, שנבחר לקונגרס על בסיס ההבטחה שלא יקבל העלאה במשכורתו בזמן כהונתו, צמצם בהוצאות משרדו ושלח בחזרה כסף שהוא לא השתמש בו.
בתקופה אחת של שישה חודשים ב-1999 לדוגמה, המשרד שלו קיבל 1.87 מיליון דולר להוצאות והחזיר 145,000 דולר, אחוז גבוה יותר מכל סנאטור אחר.
ב-13 במרץ 2006 הוא הציע לגנות את הנשיא בוש, עקב האשמות על ציתותים בלתי חוקיים, כפי שהועלו כנגד הנשיא על ידי העיתון הניו יורק טיימס.
מדובר בהליך משפטי של הקונגרס שיש לו משמעות סמלית בלבד.
פיינגולד הצליח למצוא רק שלושה תומכים ביוזמה, אשר נפלה לפיכך.
גם קריאתו החוזרת, כעבור כשנה וחצי, לגנות את הנשיא בגין דרך ניהול מלחמת עיראק, נכשלה.
פיינגולד היה בעד יצירת ביטוח בריאות ממשלתי במקום החברות הפרטיות, כלומר מהפכה לעומת הנהוג בארצות הברית.
הוא התנגד, הן לתוכנית הבריאות של קלינטון, באומרו שהיא עושה רבות מדי לטובת חברות הביטוח ולא עושה מספיק למען אלה שאינם מבוטחים, והן לתוכנית הפדרלית של ממשל בוש, לסבסוד העלויות של מרשמי תרופות למוטבים בתוך ארצות הברית.
הוא הציע חוק לרפורמה בביטוח הבריאות, כך שיהיה מבוסס על המדינה.
החוק שלו אמור היה ליצור מערכת בריאות לכל מדינה ומדינה בארצות הברית, שתספק לציבור ביטוח בריאות כולל, כאשר הממשל הפדרלי (שאליו כפופות המדינות) יספק את המימון.
התוכנית אמורה הייתה לעלות 32 מיליארד דולר במשך 10 שנים.
בכל הנוגע לזכות לשאת נשק, שהיא זכות חוקתית על פי התיקון השני לחוקת ארצות הברית, פיינגולד הצביע מחד, בעד פיקוח מסוים, אך מצד שני הצביע בעד הרחבה בתחומים אחרים.
ב-פברואר 2005 למשל, הוא הצביע נגד חוק שהיה מרחיב את האיסור הפדרלי על נשיאת נשק לחימה (AWB), ב-2002, הוא תמך במתן אפשרות לטייסי חברות התעופה לשאת נשק בתא הטייס ובמקרים אחרים הוא הצביע כנגד הצעות לאיסור על אקדחים וכנגד חובת רישום נשק.
מאידך, בהזדמנויות אחרות הוא תמך בחוקים שדרשו בדיקות רקע לפני רכישת נשק בתצוגות אקדחים וכאלה שדרשו שאקדחים יימכרו עם מנעולי הדק.
פיינגולד הצביע כנגד "חוק ההגנה על הנישואין" (DOMA), וב-אפריל 2006, הביע תמיכה בחקיקה שתאפשר נישואין חד-מיניים.
בכך הוא הצטרף לרפובליקני לינקולן צ'אפה מרוד איילנד ולדמוקרטים אדוארד קנדי ממסצ'וסטס, רון וואיידן פוליטיקאי יהודי מרוד איילנד ומרק דייטון ממינסוטה והיה לאחד מחמשת הסנאטורים הבודדים שהכריזו בפומבי על תמיכה בנישואין מסוג זה.
במאי 2006 הוא עזב תוך מחאה, ישיבה של ועדת הסנאט למשפטים, סמוך לפני הצבעתה בעד תיקון החוקה כך שתאסור על נישואין חד-מיניים (FMA).
ביולי 2006, הוא היה הנואם המרכזי בנשף החגיגי השנתי של שדולת הלובי הגדול ביותר של ההומואים והלסביות "הקמפיין לזכויות אדם" במרכז מוסקון בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
משלחת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) ("ועדת הלסינקי").
ראס כַּרכַּר הוא כפר פלסטיני, צפונית-מערבית לראמאללה על כביש 463, בגובה של כ-485 מטר מעל פני הים.
תושבי הכפר מייחסים את השם להיותם על ראש גבעה, שעליה יש חורבה בשם כרכר, והם אינם יודעים מה מקור השם.
'כַּרכַּר' הוא אחד משמותיו של העץ אורן ירושלים, וייתכן כי שם הכפר משמר את העובדה כי גדלו בתחומו או בסביבתו אוכלוסיות של עצי אורן.
משה גרסיאל סבור שהשם משמר את השם העתיק "בית כר" הנזכר בספר שמואל כמקום שבו ניצחו בני ישראל, בהנהגת שמואל הנביא, את הפלשתים במנוסתם מהמצפה.
הכפר נמצא כ-6 ק"מ צפון מערבית לרמאללה.
ממערב לכפר אל-ג'ניה, וטלמון, ממזרח לכפר חרבתא, מצפון לכפר ניעמה ומדרום לדיר עמאר.
בסקר ארכאולוגי שנערך בשנת 1968 נמצא כי הכפר שוכן על תוואי דרך קדומה שיצאה מסבסטיה לדרום הארץ.
ראס כרכר הוא "כפר כיפה" טיפוסי: בתיו בנויים בראש גבעה, 500 מטר מעל פני הים, והשטחים המעובדים שלו מצויים במדרון הגבעה ובעמקים בין הגבעות.
היישוב הוקם בשנת 1812 – לפי הכתובת על המצודה.
בטרם היות המצודה לא היה במקום יישוב.
היא הוקמה בעת המלחמות בין שבטי קייס וימן.
מקימיה היו בני משפחת סמחאן, משפחה נוצרית מרמאללה.
במצודה שולבו גם אבנים ממבנים קדומים.
ב־1948 עבר הכפר לשליטת הלגיון הערבי וסופח ב־1951 לירדן, ככל יהודה ושומרון.
במלחמת ששת הימים עבר הכפר, ככל יהודה ושומרון, לשליטת ישראל.
בעקבות הסכמי אוסלו, 18.6% משטח הכפר נכללים בשטח B, ויתר אדמות הכפר הן בשטח C.
על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון ל-2016, הכפר מנה 2,128 תושבים.
בסמוך לכפר עובר כביש 463 המוביל להתנחלויות ומאחזים של גוש דולב טלמונים.
באפריל 2021 הטיל צה"ל כתר מלא על הכפר בשל ריבוי אירועי יידוי אבנים.
ידויי אבנים אירעו גם בהמשך.
ראס סודר (בערבית راس سدر) היא עיירה בדרום־מערב סיני, הנמצאת על חוף מפרץ סואץ במחוז דרום סיני (גנוב סינאא جنوب سيناء).
העיירה נמצאת בסמוך לשפכו של ואדי סודר למפרץ סואץ ומכאן שמה.
ב-2006 מנתה אוכלוסיית העיירה, כולל היישובים הסמוכים אליה, 17,221 נפש.
מצפון מזרח לעיר נמצא שדה הנפט של עסל שהוא אחד הגדולים בחוף המזרחי של מפרץ סואץ.
הנפט במקום נתגלה לראשונה ב-1947.
במלחמת סיני נכבש המקום לאחר שגדוד 890 נע רכוב על הדרך ממצבת פרקר (ממזרח למעבר המיתלה) לכיוון דרום מערב אל ראס סודר.
במלחמת ששת הימים הונחת כוח מחטיבת הצנחנים במקום, השתלט על העיירה (יש עדויות על מקרה של רצח שבויי מלחמה מצריים במקום), והחל לנוע דרומה לכיוון אבו רודס, שם חבר עם כח צנחנים שהונחת בא-טור ונע צפונה.
לפני שנסוגו מהאזור, העלו המצרים באש את מתקני הנפט.
מספטמבר 1968 ועד נובמבר 1975 הייתה ראס סודר בסיסה של יחידה 838 - יחידה של חיל הים הישראלי שהפעילה כלי שיט מסוג "צרעה" ומאוחר יותר מסוג "דבור" ותחנת מכ"ם.
במלחמת יום הכיפורים תקפו את אזור ראס סודר יחידות קומנדו מצריות מוסקות.
בהמשך הקרבות הוכפפה ראס סודר למרחב שלמה שעבר לפיקודו של ישעיהו גביש והתקיימו באזור קרבות בין כוחות מצריים שניסו לנוע מכיוון עיון מוסה ובין כוחות מחטיבת הצנחנים.
באמצע נובמבר 1975, בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975, נסוגה ישראל מהאזור והוא עבר חזרה לשליטת מצרים.
מאז תחילת שנות ה-2000 מנסה מצרים לפתח את התיירות באזור.
הוקמו מספר בתי מלון לאורך החוף ובמיוחד מפותח ספורט גלישת הקיט.
ראס עטייה (בשמו המלא: ח'רבת ראס עטיה; בערבית: خربة رأس عطيّه) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה, דרומית לקלקיליה ולחבלה, מערבית לאלפי מנשה ומזרחית למתן.
פירוש שם הכפר בערבית הוא 'פסגת המתנה'.
לפי נתוני הרשות הפלסטינית התגוררו בכפר 1,895 תושבים בשנת 2016.
על-פי סקירה היסטורית מאת עבד אל-עזיז אמין עראר, הקימו את הכפר שלוש חמולות שיצאו מכפר ת'ולת': מראעבה, שוואהנה ועראר בתחילת המאה ה-19.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה בו אספקת המים מגיעה מבורות מים".
בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית.
במסגרת ההסכם סופחו ב-20 במאי 1949 יישובי אזור "המשולש", ה"הקו הירוק" נמתח לאורך גבלו המערבי של הכפר והוא נותק מהיישובים הסמוכים טייבה, טירה, קלנסווה שעברו לשליטה ישראלית.
בשנת 1952 הותקף הכפר בפעולת תגמול.
בשנת 1961 נמנו בראס עטייה 224 תושבים.
בספטמבר 1983, הוקמה ההתנחלות אלפי מנשה מצפון לכפר.
בשנות התשעים של המאה ה-20 הוקמו היישובים מתן ונירית כ-500 מטר בצמוד לקו הירוק ממערב לכפר.
בהסכם אוסלו ב' סווגו השטח הבנוי של הכפר כשטח B ו-80% מהקרקעות החקלאיות שלו כשטח C.
על מנת לכלול את היישוב אלפי מנשה בצידה הישראלי של הגדר, הגדר מכתרת את ראס עטייה ואת חבלה מכל עבריהן, למעט שני מעברים: בצפון מנהרה מתחת לכביש 55 המחברת את חבלה עם קלקיליה, ומדרום כביש לכיוון כפרים ועיירות אחרים באזור, כסניריא, כפר ת'ולת ועזון.
בגדר שממזרח לכפר הוקם מחסום צה"ל, "מחסום ראס-עטייה", הפועל 12 שעות ביממה, ומשמש את תושבי הכפר שלהם אדמות חקלאיות שנותרו מחוץ לגדר, וכן את תושבי הכפר ראס א-טירה, שנותר אף הוא במובלעת אלפי מנשה שבצד הישראלי של הגדר.
תוואי הגדר באזור שונה בעבר בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ.
עתירה נוספת שהגישו תושבי האזור נגד התוואי החדש נדחתה.
רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות או מעבודה בישראל, ומיעוטם עובדים במוסדות הרשות הפלסטינית.
ראסאט (Rasat) הוא לוויין לחישה מרחוק של כדור הארץ, שפותח על ידי סוכנות החלל של טורקיה.
זהו הלוויין הראשון לחישה מרחוק המיוצר בטורקיה, והשני בסדרת לווייני תצפית שטורקיה מצוידת בהם (הראשון הוא הלוויין בילסאט, שנבנה בבריטניה).
ללוויין מצלמה המפיקה תצלומי שחור לבן וכן מצלמה רב צבעית לצילומי צבע.
משימות החלל, כפי שהוגדרו על ידי ממשלת טורקיה:
שיפור הניסיון במיזם לוויינות, לאור הלקחים ממיזם הלוויין בילסאט
יצירת מערכות ומכלולים ליישומי חלל והוכחתם בתנאי חלל
לשרת ככל הניתן את צרכיה של טורקיה בהדמאות מלווייני תצפית
העלאת מספר העובדים המוכשרים והמיומנים בטכנולוגיות חלל
שיפור יכולת התעשיות הטורקיות בבניית רכיבי חלל
הוכחת היכולות של סוכנות החלל הטורקית והתכנון שלה ללוויינים הן בטורקיה והן כלפי חוץ
רזולוציה לצילומים בשחור לבן: 7.5 מטר
רזולוציה לצילומי צבע: 15 מטר
רוחב האזור הנסרק בכדור הארץ: 30 ק"מ
ראסאד 1 (בפרסית: رصد 1; תרגום לעברית: "תצפית") הוא שמו של לוויין מפיתוח איראני עצמאי.
קיומו של הלוויין נחשף לכלי התקשורת באיראן ביולי 2010. על פי דוברים איראנים רשמיים, זהו לוויין תצפית שמטרותיו הן חישה מרחוק של כדור הארץ.
הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל בין 24 ל-30 באוגוסט 2010, שבוע שהוכרז באיראן כשבוע הישגי הממשלה, באמצעות משגר לוויינים מפיתוח איראני.
ב-16 באוגוסט 2010 הודיע שר איראני רשמית כי השיגור נדחה, וחלון הזמן הוא עד סוף מרץ 2011. גם מועד זה חלף ללא ששוגר.
הלוויין הוצג לראשונה ב-7 בפברואר 2011, במסגרת אירועי המהפכה האסלאמית באיראן.
הלוויין שוגר בהצלחה לחלל באמצעות המשגר סאפיר ב-15 ביוני 2011. הלוויין הזעיר מיוצב על ידי מוט, וצידו המצויד במצלמה מופנה כלפי כדור הארץ.
ב-6 ביולי 2011 חדר הלוויין לאטמוספירה של כדור הארץ, נשרף ובכך הסתיימה פעולתו.
ראס לאנוף (ערבית: راس لانوف) היא עיר לובית לחוף הים התיכון בצפון לוב, במפרץ סידרה.
בעיר קיים "בית הזיקוק של ראס לאנוף", שהעבודות על בנייתו הסתיימו ב־1984, עם יכולת לייצר נפט גולמי בכמות של 220,000 חביות ביום.
בית הזיקוק מופעל על ידי חברת "ראס לאנוף אויל אנד גאס פרוססינג", הכפופה לתאגיד הנפט הלאומי של לוב.
בנוסף, קיים בעיר גם "ראס לאנוף פטרוכמיקל קומפלקס" – טרמינל נפט מרכזי, וכן צינורות מרכזיים של נפט: אמאל–ראס לאנוף, מסלה–ראס לאנוף וצינורות דפה–ראס לאנוף.
נמל ייצוא הנפט של ראס לנוף, שהחל את פעילותו בשנת 1964, ממוקם במפרץ סידרה על חוף צפון אפריקה, במרחק של 650 ק"מ מטריפולי, ובמרחק של 450 ק"מ מערבית מעיר החוף מיסראתה.
מתקני הנמל ממוקמים במרחק של כ־3 ק"מ ממתחם המשרדים ראס לנוף של החברה, הנמצא בגובה של 20 מטר מעל פני הים ומורכב ממשרדי הנהלה, אזורי תעשייה ומתקני דיור עובדים.
ראסל איירווינג "ראס" טמבלין' הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ורקדן אמריקאי.
התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "סיפור הפרברים", ו"פייטון פלייס" בתפקיד נורמן פייג' עליו הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1957.
טמבלין נולד בלוס אנג'לס, בנם של זוג השחקנים סאלי טריפלט ואדי טמבלין.
אחיו לארי טמבלין הוא חבר ומייסד להקת הרוק "The Standells".
התגלה כשחקן כבר בגיל 10 על ידי השחקן לויד ברידג'ס.
טמבלין התגלה לראשונה בשנת 1949 באפוס התנכ"י שביים ססיל ב.
דה - מיל "שמשון ודלילה", בסרט שיחק בתפקיד שאול המלך בצעירותו.
בשנת 1950 שיחק בתפקידים קטנים בקומדיה במוזיקלית "אבי הכלה" ובמותחן הפשע "משוגעים לאקדח".
במשך שנות ה-50 שיחק בקומדיה המוזיקלית של סטנלי דונן "שבע כלות לשבעה אחים" בתור גידון פונטייפי, במערבונים "האקדח המהיר ביותר" ו"המצוד האחרון" ובסרט המלחמה של ריצ'רד ברוקס "כבוש את השטח הגבוה".
בשנת 1957 שיחק טמבלין בדרמה של מארק רובסון "פייטון פלייס" בתפקיד תלמיד התיכון נורמן פייג' הלומד ביחד עם גיבורת הסרט אליסון מקנייז (דיאן וארסי), על תפקידו בסרט הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1958 הופיע טמבלין בתפקיד הראשי בפנטזיה המוזיקלית של ג'ורג' פאל "אצבעוני".
ב-1960 השתתף במערבון של אנתוני מאן "סימארון" בתפקיד "הילד" ויליאם הארדי.
הופעותיו אשר הפכו אותו לכוכב קולנוע מבוקש זימנו לטמבלין את תפקיד ריף לורטון מנהיג כנופיית הג'טס בדרמה המוזיקלית זוכת 10 פרסי האוסקר "סיפור הפרברים".
מעמדו של טמבלין בהוליווד דעך לאחר הסרט והוא השתתף במספר סרטים כושלים בהמשך שנות ה-60. תפקידיו המעטים שקיבלו הערכה היו בסרט האימה של רוברט וייז "הרדיפה" בתור לוק סנרסון, בדרמה של ג'ק קארדיף "הספינות הארוכות" ובסרט האימה היפני "מלחמת הענקים".
לאחר תקופה של היעדרות שיחק טמבלין בתפקיד משני בסדרת המופת של דייוויד לינץ' "טווין פיקס" בתור הפסיכיאטר ד"ר לורנס ג'ייקובי.
בשנים האחרונות מיעט לשחק והופיע בעיקר בתפקידים קטנים לצידה של בתו השחקנית אמבר טמבלין בסדרות "ג'ואן מארקדיה", " The Increasingly Poor Decisions of Todd Margaret" של חתנו דייוויד קרוס ובמערבון "ג'אנגו ללא מעצורים" של קוונטין טרנטינו.
טמבלין התחתן שלוש פעמים במהלך חייו והוא אב לשלושה ילדים, אחת מהם היא השחקנית אמבר טמבלין.
קפטן קארי, ארצות הברית (1950)
ראסט הוא משחק מחשב מבית Facepunch Studios שהוא סטודיו קטן לבניית משחקים.
המשחק יצא לאור לראשונה כגרסת אלפא סגורה בשנת 2013, באוקטובר 2013 החלה מכירה של הגרסה המוקדמת של המשחק ונכון לאפריל 2014 הוא מכר למעלה ממיליון עותקים.
מטרתו העיקרית של השחקן במשחק היא לשרוד.
השחקן מתחיל כדמות ללא ציוד עם לפיד ואבן, שאיתם הוא חוצב חומרים שונים, כמו למשל עצים, אבנים, מתכת ועוד.
עם החומרים הוא יוצר כלים טובים יותר אפשר גם למצוא אותם במקומות כמו "Oil Rig" וכדומה..., כלי נשק ובגדים.
בעזרת העצים האבנים והמתכת הוא יכול לבנות מקלט, בית, מבצר או בסיס.
במשחק ניתן לשחק באופן שיתופי דרך האינטרנט, לחלוק בתים עם שחקנים, להצטרף לשרתם ולהילחם נגדם.
בנוסף לכך, השחקן יכול לקדם את עצמו על ידי פריצה לבסיסים עם חומר נפץ, כדי לבזוזם.
ישנם כמה סוגים של שרתים (Servers) של המשחק עצמו, ושל אנשים פרטיים.
ראסטי היא סדרת אנימציה קומית מבית ניקלודיאון.
צוות המדבבים הוא קייל האריסון ברייטקופף, אווה פרסטון, רוב טינקלר, ג'ולי למיוקס ורון פרדו.
הסדרה משודרת בניק ג'וניור החל מה-8 בנובמבר 2016, בערוץ Treehouse הקנדי החל מה-16 בינואר 2017 ובניק ג'וניור ישראל החלה את שידוריה ב-12 בפברואר 2017. לעונה הראשונה 26 פרקים.
ב-24 במאי 2017 הסדרה חודשה לעונה שנייה.
הסדרה עוקבת אחר ממציא צעיר בשם ראסטי וצוות הרובוטים האישי שלו.
ראסטי משתמש בידע שלו בהנדסה על מנת להנדס מחדש חלקי מכשירים קיימים וליצירת גאדג'טים חדשים.
הוא מתגורר בעיר "ספארקטון הילס" עם חברו הטוב ביותר רובי, דינוזאור רובוטי בשם בוטאזאור וקבוצה מצומצמת של רובוטים.
פיתוח הסדרה "ראסטי" החל בסוף 2014. הקונספט הוצע במקור לסטודיו גורו אשר בסופו של דבר בחר לא לפתח את הסדרה.
העונה הראשונה הופקה על פי המדיניות של ספין מאסטר לעבוד על 1-2 תוכניות טלוויזיה בשנה.
זהו מיזם אנימציה בטלוויזיה השישי של ספין מאסטר.
רוב הפרקים של העונה הראשונה הונפשו על ידי Arc Productions בטורונטו, אונטריו.
האולפן נסגר ב-2 באוגוסט 2016, אך נכסיו נמכרו לחברה המבוססת על Jam Filled Entertainment באוטווה.
החברה נפתחה מחדש ב-22 באוגוסט 2016 בשם Jam Filled Toronto.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתראסטיקייל האריסון ברייטקופףניר פרץרוביאווה פרסטוןלורן סבירבר סבירליאםסמואל פרסיאפיק רוזןריירוב טינקלרבוטזאורבייטסווירליג'ולי למיוקסאלונה אלכסנדרקראשג'קרון פרדו
מחוז משנה ראסוני (בבלארוסית: Расонскі раён; ברוסית: Россонский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ראסוני.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ראסוני 11,514 בני אדם.
ראסט היא שפת תכנות מרובת פרדיגמות תכנות שפותחה על ידי מוזילה, השמה דגש על ביצועים, בטיחות סוג ובו-זמניות (concurrency).
השפה מתאפיינת ביכולות ביצועיות גבוהות, כמו היכולות הביצועיות של שפות סף, אך גם בפשטות המאפיינת שפות עיליות.
היא מתאימה לאנשים בעלי ניסיון בשפות כמו שפת C, המחפשים חלופה בטוחה יותר, כמו גם לאנשים בעלי ניסיון בשפות כמו פייתון שמעוניינים לכתוב קוד עם יכולת ביצועית גבוהה יותר, אבל בלי לוותר על חלק מהתכונות שמשרתות את השפה.
שפת ראסט משלבת יכולת ביצועים גבוהים כמו של שפת C.
בשפה אין איסוף זבל, ובמקום זאת היא משתמשת במנגנון בעלות על ערכים, מה שמשפר את הביצועים של תוכנות בשפה.
למרות שראסט מונעת גלישת חוצץ ובעיות זיכרון דומות בדרך כלל, בעת שימוש בפונקציות לא בטוחות זה בלתי נמנע, ולכן על המתכנת לבדוק את תאימות ערכי הקלט להגדרת הפונקציה ואף להגבילם בעת הצורך.
התחביר של השפה פשוט וקל ללמידה.
השפה זכתה בתואר "שפת התכנות האהובה ביותר" לשנים 2016 עד 2021 בסקר קהילת המתכנתים של StackOverflow.
למרות היותה יחסית שפה חדשה, חברות גדולות כמו פייסבוק, דיסקורד ומיקרוסופט משתמשות בראסט כדי לפתח את המוצרים שלהן.
ב-8 בפברואר 2021 הוקמה קרן ראסט (Rust Foundation) במטרה לקדם את שפת התכנות ולפקח עליה.
דוגמה לתוכנית Hello world הכתובה בראסט.
מדפיס הודעה להתקן היציאה התקני (מסך).fn main() {
מנגנון טיפוסים סטטי - הכל נקבע בזמן הידור (ולמרות שאפשר להגדיר משתנים מקומיים בלי הצהרת הטיפוס זה רק כשברור בצורה דטרמיניסטית מהו הטיפוס - גם במקרה של שימוש במנגנון Options או Result, בשביל להשתמש בטיפוס כזה בקוד צריך לפתוח אותו על ידי match או unwrap, כך שהקוד תמיד דטרמיניסטי).
המהדר ינסה להסיק את הטיפוס לפי הערך שהושם למשתנה וכן לפי דרך השימוש בו.
במקרים בהם קיימים כמה סוגים אפשריים, חובה להגדיר את הסוג במפורש.
מנגנון טיפוסים חזק - אין המרה מרומזת בין טיפוסים.
Tuple – אוסף של ערכים מסוגים שונים.
פונקציות יכולות להשתמש בזה כדי להחזיר ערכים מרובים, וכך יכולים להחזיר כל מספר של ערכים.
Array – בניגוד ל-Tuple, יכול להכיל סוג טיפוס אחד.
Vector – דומה ל-Array אבל בעל אורך משתנה.
String – אוסף של בתים שמהווים מחרוזת תקנית לפי תקן UTF-8.
HashMap – מיפוי על ידי שימוש ב-key ו-value.
Struct – מגדירים את שם ה-Struct, שמות השדות והסוג של השדות, ניתן לממש פונקציות.
Enum – טיפוס שיכול להיות כמה וריאנטים שונים, כל וריאנט יכול להכיל מידע מסוג שונה.
מאפשר לבדוק בצורה כוללת את כלל האופציות שמוכלות בטיפוס באמצעות match.
בשפה אין ירושה אך יש מנגנונים אחרים המאפשרים תכנות מונחה עצמים.
Struct – מבנה המאפשר שמירת נתונים והגדרת פונקציות.
Trait – מבנה ייחודי המאפשר להגדיר קבוצה של פונקציות עבור כל סוג.
בשפה אין הורשה או ממשקים, ישנן שתי דרכים ליצור משהו שדומה לאלו:
1 – במקום ירושה פשוטה אפשר להשתמש ב-composition (במקרים שזה מתאים).
2 – אפשר לממש trait אחד עבור כמה struct.
זה מאפשר פולימורפיזם כי אפשר להתייחס לאובייקט אחד על פי ה-trait שהוא מממש.
מימוש trait עבור struct נותן גם יכולת הדומה למימוש ממשק (ניתן להגדיר trait בלי מימוש וניתן לממש trait אחד עבור כמה סוגים).
Option & Result – טיפוס העשוי להכיל משתנה ממשי (some) או None (או Ok ו-Err עבור Result), זה מאפשר להתייחס למקרה בו אין את המידע המבוקש (כמו Nullabe ב-#C) ולכן בדרך כלל משמש לבדיקת תקינות הערך המוחזר מפונקציה.
הטיפוסים הם סוג מיוחד של Enum.
בנוסף בראסט ישנו מנגנון קפדני המונע שגיאות של גישה ל-None – המהדר יוודא שבכל קוד שמשתמש במשתנה מסוג option יהיה match או unwrap ובשתי האפשרויות חייב להיות טיפול למקרה של None.
שתי דרכים לשימוש בערך הפנימי של משתנה מוכמס:
Match – מספק תבנית התאמה שמשמשת אותו כמו switch ב-C.
התבנית מחזירה ערך ו\או מבצעת קוד כתלות בפרמטר.
משמש גם לבדיקה האם some וטיפול במקרה של None.
Unwrap – פונקציה זו מחלצת את המשתנה הפנימי מתוך Option & Result במקרה של some – כלומר שקיים ערך ממשי ולא None.
הפונקציה מחזירה שגיאה במקרה של None, ועוצרת את ריצת התוכנית, ולכן עדיפה לשימוש רק כאשר אין סיבה להמשיך את ריצת התוכנית אם הערך לא קיים.
מנגנון הבעלות הוא מנגנון ניהול זיכרון הייחודי לראסט, הוא מונע שימוש במשתנה כלשהו לאחר "שיצא" מהתחום בו הוגדר אלא אם כן משכפלים את הבעלות על ידי clone.
משתנה יוצא מתחום ההכרה כאשר הוא מועבר כארגומנט לפונקציה (או מתודה).
בדוגמה הבאה הערך year של המשתנה מסוג book (שורה 10) מתעדכן (שורה 11) ומודפס לפלט (שורה 12).
לאחמ"כ המשתנה מועבר כארגומנט לפונקציה המחשבת את השנים שעברו מאז 1990 עבור משתנים מסוג book (שורה 14).
פעולה זו הוציאה את המשתנה מתחום ההכרה ועל כן לא ניתן להשתמש בו יותר והסרת ההערה משורה 19 תגרור שגיאות הידור.
העברת המשתנה למאקרו println (שורה 12) אינה מוציאה משתנה מתחום ההכרה.
}מנגנון הבעלות מונע טעויות של 'דליפה' של שאריות מידע שאינן בתוקף ומשימוש במידע שכבר היה בשימוש.
מנגנון זה הוא לא מנגנון ניהול זיכרון במובן הרגיל, כי מתבצעת אכיפה של סט כללים על ידי המהדר בלבד ולכן זה לא מאט את ריצת התוכנית.
מנגנון הבעלות מבוסס על שלושה חוקי יסוד הנותנים לשפה את היכולת לפעול עם יותר ביצועים ולהישאר בטוחה:
לכל ערך בראסט יש משתנה שהוא הבעל של אותו ערך.
לכל ערך יכול להיות אך ורק בעל אחד.
כאשר הבעל יוצא מתחום ההגדרה, הערך נזרק.
המהדר אוכף סט של חוקים קפדניים המבטיחים במידת האפשר בזמן הידור את שלמות ובטיחות ריצת התוכנית.
בשפה אכיפה של מוסכמות תכנותיות רבות המונעות טעויות של אבטחה וזליגת זיכרון.
למשל כאשר מגדירים סתם משתנה הוא יהיה immutable, קבוע לאחר ההגדרה, אלא אם כן הוגדר בפירוש מראש כניתן לשינוי על ידי מילת המפתח mut.
השפה מבטיחה בזמן הידור שלא יהיו גישות למצביע null ושלא ייווצרו מצביעים מתנדנדים (dangling).
דליפת זיכרון היא נדירה אך אפשרית בשפה במהלך שימוש רגיל.
בעת שימוש בקוד המוגדר כ-unsafe, מתאפשרות מספר פעולות לא-בטוחות העשויות לגרום לבעיות כמו גלישת חוצץ או קריאה זיכרון לאחר שחרורו (use after free).
עם זאת, שימוש בקוד unsafe נחוץ, לדוגמה, כאשר מנסים לכתוב קוד יעיל ככל הניתן ובמהלך גישה לקוד שכתוב בשפות תכנות אחרות (כמו C).
רסול באיירם אוגלו גולייב (באזרית: Rəsul Bayram oğlu Quliyev; נולד ב-20 בדצמבר 1947, מחוז נחצ'יבאן, אזרבייג'ן) הוא פוליטיקאי אזרי.
ראסול גוליאב נולד ב-20 בדצמבר 1947 בכפר קטן בנחצ'יבאן שבאזרבייג'ן הסובייטית למשפחת מנהל חשבונות.
בהיותו בן 9 אביו נפטר והוא היה צריך לעזור בפרנסתה משפחה מרובת ילדים.
בשנת 1965 הוא סיים את לימודי בית הספר ועבר לבאקו בה החל ללמוד במכון לנפט.
בשנת 1970 ראסול גוליאב סיים אותו עם תואר מהנדס והחל לעבוד בתעשיית הנפט הענפה באזור.
בהדרגה הוא התקדם לתפקידים ניהוליים ובשנת 1981 התמנה למנהל מפעל זיקוק בבאקו.
לאחר תחילת הפרסטרויקה, ראסול גוליאב נכנס לתחום הפוליטי ובשנת 1990 נבחר לפרלמנט של הרפובליקה הסובייטית.
לאחר קבלת העצמאות, בדצמבר 1992 הוא התמנה לנשיא חברת הנפט הלאומית.
בשנת 1993 הוא התמנה לסגן ראש הממשלה.
בנובמבר 1993 ראסול גוליאב נבחר ליושב ראש הפרלמנט של אזרבייג'ן.
בשנת 1995 הוא נבחר מחדש.
במהלך 1996 החלו בעיות ביחסים בינו לבין היידר אלייב.
בהמשך השנה הוא הואשם בפעילות לא תקינה וקבלת שוחד.
מספר משפטנים בולטים לרבות אילהאם רחימוב פעלו להגנתו בטענה שלא ניתן לשפוט אותו בהיותו חבר פרלמנט.
בסופו של דבר ראסול גוליאב נאלץ לעזוב את המדיה ועבר לארצות הברית.
בהיותו בארצות הברית ראסול גוליאב פסרם מספר ספרים והמשיך בפעילות נגד הממשל במדינתו.
בשנת 2005 לפי בקשת השלטונות האזרים הוא נעצר באוקראינה, אך בלחץ בינלאומי שוחרר.
ראסל מארק פולצ'ר הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת איידהו, מאז 2019. מחוז הקונגרס הראשון אותו הוא מייצג משתרע לכל אורך מערב המדינה.
טרם היבחרו לקונגרס, היה פולצ'ר חבר הסנאט המדינתי של איידהו, הבית העליון בבית המחוקקים של המדינה בשנים 2005–2014.
פולצ'ר, דור רביעי לבני איידהו, נולד בעיר הבירה של המדינה בויסי אם כי גדל בחווה חקלאית במרידיאן, שם הפעילה משפחתו רפת.
באוניברסיטת המדינה בבויסי השלים פולצ'ר הן תואר ראשון והן תואר שני במנהל עסקים, תחילה ב-1984 ואחר כך בשנת 1988. כמו כן, הוא השלים קורס בהנדסת אלקטרוניקה בחברת מיקרון טכנולוגי (Micron Technology).
בהיותו חבר בבית המחוקקים של איידהו, פולצ'ר עבד כמתווך בעסקי הנדל"ן המסחרי.
לפני כן הוא עסק בתעשיית הטכנולוגיה של איידהו ב-47 ממדינות ארצות הברית, במשך 24 שנה.
פולצ'ר בילה חלק ניכר מאותו זמן בפיתוח עסקי בינלאומי עבור מיקרון טכנולוגיה.
בשנת 2005 מונה פולצ'ר על ידי מושל איידהו דירק קמפת'ורן למושב בסנאט המדינתי של איידהו כנציג מחוז הבחירה ה-21 של המדינה, המקיף חלקים גדולים של בויסי, מרידיאן וקונה , כממלא מקומו של הסנאטור ג'ק נובל שהתפטר לאור ניגוד עניינים בו היה מצוי.
בבחירות 2006 נבחר לראשונה פולצ'ר לתקופת כהונה מלאה, וכיהן בתפקידו עד 2012. לאחר מכן החל לייצג את מחוז הבחירה ה-22, מאז 2012 עד ל-1 בדצמבר 2014. במהלך כהונתו אף היה מנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט.
ב-15 ביוני 2017 הודיע פולצ'ר כי יתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של איידהו, לקראת בחירות האמצע ב-2018. הוא זכה, בין היתר, לתמיכתו של הסנאטור טד קרוז מטקסס.
פולצ'ר נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות מקדימות עם 43.1% מקולות הבוחרים, וגבר על שישה מיריביו תוך זכייה ב-18 מתוך 19 מחוזות איידהו.
ביום הבחירות הכלליות בנובמבר 2018 גבר על כריסטינה מקניל, מועמדת המפלגה הדמוקרטית כשגרף 62.7% מהקולות.
בראשית ינואר 2019 פולצ'ר הושבע לתפקידו, עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ראסל דייוויד "ראס" רוברטס (נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא כלכלן, עמית מחקר במכון הובר של אוניברסיטת סטנפורד ונשיא המרכז האקדמי שלם .
הוא ידוע בהעברת רעיונות כלכליים במונחים פשוטים כמארח הפודקאסט EconTalk.
רוברטס מסווג עצמו כמצדד בכלכלה ליברלית קלאסית.
ואומר, "אני מאמין בשלטון מוגבל בשילוב אחריות אישית, כך שאני סוג של ליברטריאן, אבל.
מונח זה מגיע עם מעט מטען ובלבול מסוים."
רוברטס קיבל את התואר הראשון שלו בכלכלה בשנת 1975 מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ואת תואר הדוקטור בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1981 על עבודת התזה שלו בנושא תכנון תשלומי העברה ממשלתיים בהנחיית גארי בקר.
בעבר לימד רוברטס באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת רוצ'סטר, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הוא פרשן קבוע בנושא עסקים וכלכלה במהדורת הבוקר של רשת הרדיו NPR, ונהג לכתוב ב"ניו יורק טיימס" וב"וול סטריט ג'ורנל."
רוברטס מונה לנשיא השלישי של המרכז האקדמי שלם בנובמבר 2020 ונכנס לתפקיד במרץ 2021. בהסבר הבחירה ברוברטס, הצביע יאיר שמיר, יושב ראש מועצת המנהלים של המרכז האקדמי, על הרקע החינוכי האמריקאי של רוברטס כעל גורם מכריע, כמו גם על אמונתו הנחרצת בנחיצותו של חינוך ליברלי כיום.
רוברטס גם מפרסם סרטונים על כלכלה, שחלקם זכו למיליוני צפיות.
אחד הסרטונים הנצפים ביותר הוא Fear the Boom and Bust, על המאבק בין גדולי כלכלני המאה ה־20 ג'ון מיינרד קיינס ופרידריך האייק.
רוברטס מנחה את הפודקאסט הכלכלי השבועי EconTalk מאז מרץ 2006. הוא ראיין יותר מתריסר חתני פרס נובל, ביניהם חתני פרס נובל בכלכלה רונלד קוז, מילטון פרידמן, אבהיג'יט באנרג'י, גארי בקר וג'וזף שטיגליץ, וכן את חתן פרס נובל לפיזיקה רוברט לפלין.
הוא ראיין גם אורחים כמו ג'ימי ויילס, פטריק קוליסון, סם אלטמן, מארק אנדריסן, סם האריס ונאסים טאלב.
רוברטס כתב מספר ספרים המדגימים מושגים כלכליים בדרכים לא שגרתיות.
בשנת 2001 פרסם את הרומן The Invisible Heart: An Economic Romance, שמעביר רעיונות כלכליים באמצעות שיחות בין שני מורים דמיוניים בבית ספר תיכון יוקרתי שבוושינגטון.
האחד מורה לכלכלה הנוטה בדעותיו לכלכלת שוק, והשני מורה לאנגלית שרוצה לראות יותר התערבות שלטונית שמרסנת את הקפיטליזם הבלתי נשלט.
בשנת 2008 הוציא רוברטס רומן נוסף, The Price of Everything: A Parable of Possibility and Prosperity, המתמקד בקורותיו של רמון פרננדז, סטודנט באוניברסיטה ושחקן טניס מצטיין, שכילד היגר עם אמו לארצות הברית לאחר שהיא ברחה משלטונו של פידל קסטרו בקובה.
כמו ב־The Invisible Heart, גם ב־The Price of Everything עושה רוברטס שימוש בשיחות בין הדמויות הראשיות שלו בכדי להתייחס למושגים כלכליים (במקרה זה רעיונות כמו מנגנון המחירים, שווקים המסדרים את עצמם והאפשרות של הקפצת מחירים במצבי משבר).
הספר לא דן בעבודתו הידועה של סמית' מ־1776, עושר העמים, במקום זאת הוא בוחן את ספרו הקודם של סמית משנת 1759 בכלכלה התנהגותית, The Theory of Moral Sentiments.
רוברטס אינו תומך בדרך כלל ביישום כלכלה קיינסיאנית, במיוחד להוצאות ממשלתיות לעידוד הצריכה.
באוקטובר 2011 הוא יזם דיון בנושא אפקטיביות המדיניות הקיינסיאנית עם חתן פרס נובל פול קרוגמן.
בפוסטים שבאו לאחר מכן, היו שני הכלכלנים חלוקים בדברים רבים, אך איש מהם לא סתר רעיון מרכזי אחד: קרוגמן הסתפק בכך שהוא מאופיין כקייסניאני, ואילו רוברטס אינו כזה.
רוברטס מפציר באלו שמגבשים מדיניות ציבורית, ובכלכלנים המייעצים להם, להיות ספקניים כלפי ממצאי מחקרים אמפיריים, ורואה בטענות נקודתיות של פוליטיקאים לפיהן המדיניות המקודמת שלהם תייצר מספר מסוים של משרות או כמות צמיחה מסוימת כבלתי אמינה מטבעה.
רוברטס נשוי ואב לארבעה, חי עם אשתו בירושלים, ילדיו חיים בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
"ניירות עבודה בכלכלה": תוכנית לימודי פנים (מוסד הובר למלחמה, מהפכה ושלום):
פורסם גם כ: "מימון טובין ציבוריים".
"כתב העת לכלכלה פוליטית" .
פורסם גם כ: "סובסידיות ממשלתיות להוצאות פרטיות על טובות ציבור".
ראסטי ג'וינר הוא דוגמן ושחקן אמריקאי.
ג'וינר נולד במונטגומרי שבאלבמה וגדל באטלנטה.
הוא למד באוניברסיטת דרום ג'ורגיה ושם גם עסק רבות בספורט.
בנוסף הוא עבד תקופה כמדריך בחדר כושר.
הוא התגלה כדוגמן באטלנטה ולאחר מכן דגמן במילאנו, פריז ובדרום אמריקה, עבור חברות כמו פראדה ואברקרומבי אנד פיץ'.
הוא שימש גם כדוגמן של חברת ההלבשה התחתונה "Structure", ותמונותיו הופיעו על שערי המגזינים קוסמופוליטן ורולינג סטון.
בקולנוע הופיע בין היתר בסרטים "דודג'בול" ו"האויב שבפנים: השמדה".
בטלוויזיה הופיע בין היתר בסדרות "ER", שם גילם מדריך ספורט, וב"המפענחת".
ראס ח'מיס היא שכונה ערבית במזרח ירושלים, המהווה שכונת משנה למחנה הפליטים שועפאט וממוקמת בין השכונות היהודיות פסגת זאב והגבעה הצרפתית.
ראס ח'מיס נמצאת בתוך שטחה המוניציפלי של ירושלים, אך מעבר לגדר ההפרדה (במקטע עוטף ירושלים).
החל משנת 2005 השכונה משתייכת למינהל הקהילתי "עוטף ירושלים", הכולל את כלל השכונות שמעבר לגדר ההפרדה.
נכון לדצמבר 2015, ג'מיל סנדוקה הוא יושב ראש הוועד השכונתי.
בשכונה (ביחד עם ראס שחאדה ודאחיית א-סלאם) מתגוררים כ-10,000 תושבים, כשחלק משמעותי מהם הגיע מחברון בשל הדיור הזול.
לשכונה אין תוכנית מתאר והרוב המוחלט של המבנים בשכונה נבנו שלא כחוק.
בינואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה דרשה מעיריית ירושלים לפתח תוכניות בנייה לשכונה.
בשנים האחרונות ישנה תנופת בנייה פיראטית בשכונה.
החשמל בראס ח'מיס מסופק על ידי חברת החשמל המזרח ירושלמית.
המים לשכונה מסופקים על ידי חברת הגיחון.
אולם מכיוון שלשכונה אין תוכנית מתאר, אסור על פי חוק לחבר את הבתים לאספקת מים והתושבים מתחברים באופן פיראטי ומקבלים מים בחינם.
בהיעדר גבייה מספקת, חברת הגיחון נמנעת מלהגדיל את אספקת המים ובשכונה יש מחסור במים.
בשכונה פועלים בית ספר יסודי אחד ובית ספר על-יסודי נוסף.
בנוסף על כך, פועלים בשכונה מספר מסגדים.
תושבי השכונה נכנסים לירושלים דרך מחסום ח'מיס.
ההתנהלות במחסום עוררה ביקורת מצד גורמי שמאל ובהם האגודה לזכויות האזרח בישראל, מחסום Watch ועיר עמים.
ב-24 בינואר 2008 נהרג שוטר משמר הגבול רמי זוהרי ושוטרת נוספת נפצעה קשה מירי בסמוך למחסום.
גדודי חללי אל-אקצא לקחו אחריות על הפיגוע.
ביולי 2009 פלסטיני נעצר במחסום בחשד שניסה לבצע פיגוע דקירה כנגד שוטרים ישראליים.
במרץ 2016 התגבשה בעיריית ירושלים תוכנית לתקצוב פעילויות נוער בשכונות שבהן רף האלימות נמוך - ובהן ראס ח'מיס.
למרות זאת, במהלך גל הטרור הפלסטיני בשנים 2015–2016 תושבי פסגת זאב סבלו לעיתים מירי מכיוון השכונה.
במהלך גל טרור זה כוחות פלסטיניים נכנסו באופן חריג לשטח ראס ח'מיס על מנת ללכוד חשודים ברצח שוטרים פלסטיניים בשכם.
ראס נצרני הוא כף בחוף הדרום-מזרחי של חצי האי סיני שבמצרים, מול מצרי טיראן.
המקום התפרסם בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 כאשר מצרים בנתה בו מתחם מבוצר שכלל גם שני תותחי חוף, שהיוו את הנשק העיקרי לחסימת מצרי טיראן - חסימה שהיוותה זרז לשני עימותים צבאיים מרכזיים בין ישראל ובין מצרים: מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים.
בימינו מהווה ראס נצרני חלק ממתחם התיירות הרחב של שארם א-שייח'.
כמו כן, משמש החוף כאתר צלילה כחלק מאזור החוף הדרום-מזרחי של סיני.
נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' נמצא כשני קילומטרים ממערב לראס נצרני.
השם ראס נצרני לא נזכר לפני שנות ה-50 של המאה ה-20. אין בו לא ישוב ולא נאת מדבר או מקור מים.
פירוש השם הוא ראש הנוצרי ומקורו אינו ידוע.
הכף נמצא באזור המלחות המאפיינות את החלק הדרומי של החוף המזרחי של דרום סיני.
עד ראס אתנתור שמצפון לנבק הרי הגרניט סמוכים לחוף.
משם דרומה ועד ראס נצרני, רוחבו של עמק החוף הוא כ-5 קילומטרים והוא מחולק לשניים: עמק החוף מתחלק לשניים: רצועה מערבית (הסמוכה להרים) שעיקרה מניפות סחף חוליות של הוואדיות, ורצועה מזרחית (הסמוכה לים) של מלחות.
ההר הבולט באזור הוא ג'בל אצווירה (Jabal Asāwirah) שגובהו 580 מטר ופסגתו נמצאת כ-10 ק"מ מצפון מערב לראס נצרני.
בגלל חוסר המים הצמחייה במקום דלה ביותר.
עם זאת, במלחות החוף גדלים זוגן לבן, זוגן אדום, אוכם מדברי וימלוח.
במניפות הסחף המערביות ניתן למצוא שיחי סלוודורה פרסית.
ב-1953, כחלק ממאמצי ההסגר המצרי על מפרץ אילת ועל הסחורות המועברות לנמל אילת, הוצבו בראס נצראני תותחי חוף ארוכי טווח ויחידה של משמר החופים שביצעה חיפושים אחר סחורות ישראליות וכאלו המועברות לישראל.
הסגר זה היה אחת הסיבות שהביאו את ישראל לפתוח ב"מבצע קדש" ב-29 באוקטובר 1956. ביום החמישי למלחמה, ב-2 בנובמבר, תקף חיל האוויר הישראלי את מתחם ראס נצרני.
בתקיפה נפגע מטוס המיסטר של בני פלד מאש נ"מ חזקה ופלד נחלץ באמצעות כסא מפלט.
לטייסי חיל האוויר הישראלי התברר מאוחר יותר כי המתחם היה מוגן בסוללת תותחי נ"מ 37 מ"מ מוכווני מכ"ם שיצרה קושי רב בתקיפה ואף הפילה את אחד מטייסי רביעיית מטוסי מוסטנג שליוו את מטוסי המיסטר, יונתן אטקס, שנפל בשבי המצרי.
ראס נצרני נכבשה ב-4 בנובמבר,, ללא קרב על ידי יחידת הסיור של חטיבה 9 (לאחר שחצתה במסע רכוב את כל מזרח סיני) לאחר שהמצרים העדיפו לרכז את כח המגן סביב נמל שארם א-שייך למקרה נסיגה.
תותחי החוף חובלו על ידי היחידה המצרית שנסוגה ממתחם ראס נצרני.
לאחר נסיגת צה"ל מסיני ב-1957 אויש המקום על ידי חיילים יוגוסלבים מכוח החירום של האומות המאוחדות.
לאחר שהתברר לפיקוד צה"ל כי חיל האוויר המצרי חדל לתפקד בעקבות מבצע מוקד, וכי כוחות היבשה בצפון סיני הגיעו לג'בל ליבני, ניתנה בליל 6–7 ביוני הוראה לכבוש את שארם א-שיח' ואת ראס נצרני.
התכנון היה כי כוח צנחנים מוסק בפיקוד אל"ם אהרון דווידי, ישתלט על שדה התעופה המצרי ליד שארם א-שיח' וינחית או יצניח ממטוסי תובלה כוחות נוספים, שישתלטו על ראס נצרני, ישמידו את תותחי החוף במצרי טיראן, יפתחו את המצר לשיט חופשי ויכבשו את שארם א-שיח' ואת הנמל שלה.
במקביל נשלח מבסיס אילת, צוות קרב ימי של חיל הים הישראלי, שכלל שלוש טרפדות וארבע נחתות הנושאות ארבעה טנקי AMX-13, בפיקוד אל"ם אברהם בוצר.
הכוח הימי עבר במצרי טיראן ומצא את נמל שארם א-שיח' נטוש.
הכוח תפס ב-7 ביוני את הנמל הקטן והניף בו את דגל ישראל.
כוח חיל הים הודיע לכוחות שהוטסו במסוקים ובמטוסי תובלה כי הם יכולים לנחות בבטחה, ללא צורך לצנוח, כיוון שהכוח המצרי נטש את שדה התעופה.
לאחר המלחמה נטען כי נמצא במקום מתקן סובייטי לשיגור טילים, ומאות טונות של נשק ותחמושת, כמו גם ביצורים וגדרות מוקפים מוקשים.
תקופת השלטון הישראלי בדרום סיני (1982-1967)
לאחר המלחמה הכשיר חיל האוויר הישראלי באתר שדה התעופה הקטן שהיה במקום, את שדה אופיר שהיווה שדה תעופה אזרחי וצבאי.
נסלל כביש אל אתר התותחים ששופצו.
עם זאת, החוף בראס נצרני לא היווה יעד לתיירות ישראלית במידה שהיו שארם א-שייח' ומפרץ נעמה שמדרום וחוף המנגרובים בנבק שבצפון.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים, ב-6 באוקטובר 1973, התרחש מעל שדה אופיר קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים.
בעקבות יישום הנסיגה מסיני בהסכם השלום בין ישראל ומצרים, וחזרת המצרים לדרום סיני באפריל 1982, החלה מצרים לפתח את אזור שארם א-שייח' כאזור תיירות בינלאומית.
שדה אופיר הוסב לנמל התעופה של ראס נצרני והמשך שונה שמו לנמל תעופה שארם א-שייח'.
רצועת החוף מנבק וצפונה הוגדרה כשמורת טבע - שמורת נבק, באזור ראס נצרני נבנו בתי מלון שמגיעים עד סמוך לקו החוף.
חוף ראס נצרני משמש כאתר צלילה.
במקום ניצב גם מגדלור (מעל מלון Melia Sinai Hotel).
תותחי ראס נצרני היו שני תותחי חוף בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ).
לאחר שחובלו במהלך מלחמת סיני, נותרו התותחים הרוסים גם לאחר מכן, כיוון שבמקום ישב כוח או"ם.
ב-1974 שופצו והושמו במקומם כדאי להוות נקודת תיירות.
לפני הנסיגה הישראלית מסיני ב-1982, פורקו תותחי ראס נצרני והועברו אל מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל.
שם הם נמצאים גם בימינו.
ראסט הוא סרט מערבון אמריקאי, שכתב וביים ג'ואל סוזה.
מככבים בו אלק בולדווין, טרוויס פימל, בריידי נון, פרנסס פישר וג'נסן אקלס.
באוקטובר 2021 נעצרה ההפקה לאחר שהצלמת הלינה האצ'ינס נהרגה מירי אקדח ששימש כאביזר צילומים ואשר בו אחז בולדווין בעת הירי.
סוזה נפצע באותו אירוע ירי.
הרלנד ראסט הוא פורע חוק שמציל את נכדו לוקאס בן השלוש-עשרה לאחר שנידון לתלייה בעוון הריגה.
כעת כנמלטים, הם צריכים לברוח מצייד הראשים המרושע פנטון "פריצ'ר" לאנג.
אלק בולדווין – הרלנד ראסט
טרוויס פימל – פנטון "פריצ'ר" לאנג
פרנסס פישר – דודה-רבתא של לוקאס
ג'נסן אקלס – המרשל האמריקאי ווד הלם (הוחלף על ידי השחקן ג'וש הופקינס)
ג'ייק ביוסי - דראם פארקר
במאי 2020, הוכרז כי אלק בולדווין יפיק ויככב בסרט Rust, מערבון המבוסס על סיפור שיצר עם הסופר והבמאי ג'ואל סוזה.
בולדווין אמר להוליווד ריפורטר שהוא שמח לעבוד עם סוזה לאחר שהחמיץ את ההזדמנות לככב בסרטו "קראון ויק" (2019).
הוא השווה את התסריט לסרט "בלתי נסלח" מ-1992, ואמר שהוא מבוסס על סיפור אמיתי.
כשנשאל על כישורי ההטלה והרכיבה על סוסים שלו, הוא אמר, "הם תמיד מוכנים.
אז אם אתה קורא את קורות החיים שלי - הרכיבה על האופנוע שלי, הצרפתית שלי, הג'אגלינג, הרכיבה על סוסים, משחק הנשק שלי - זה בסדר גמור בקצות אצבעותיי בכל עת." טרוויס פימל, בריידי נון ופרנסס פישר הצטרפו לצוות השחקנים בספטמבר 2021, כאשר ג'נסן אקלס לוהק בחודש לאחר מכן.
הצילומים החלו ב-6 באוקטובר באזור סנטה פה, ניו מקסיקו.
דיווח של הלוס אנג'לס טיימס חשף שכמה מאנשי צוות מחו על תנאי העבודה במהלך הצילומים.
התלונות ציינו גם ירי חי שלוש פעמים.
ב-21 באוקטובר, שבעה חברי צוות צילום עזבו את הסט והוחלפו בארבעה חברים שש שעות לפני שהתרחש האירוע.
האנה גוטיירז ריד הייתה הנשקית על הסט, האחראית על הפיקוח על כל כלי הנשק.
בגיל 24, זה היה סרטה השני אחרי "הדרך הישנה", שם דווח על תקרית עם השחקנית הילדה ריאן קיירה כאשר ריד הושיטה לה נשק מבלי לבדוק אותו כראוי.
בספטמבר 2021, ריד אמרה שחימוש אקדח עם כדורים ריקים הוא "הדבר הכי מפחיד" עבורה.
ב-21 באוקטובר 2021, בחוות בוננזה קריק, עוזר הבמאי דייב הולס בחר באחד משלושה אקדחים שהונחו על עגלה על ידי ריד ומסר אותם לבולדווין לפני שהכריז על המונח "אקדח קר", והודיע לשאר הצוות שהאקדח ריק.
זה היה היום ה-12 של צילום בן 21 יום, והצוות עשה חזרות על קרב יריות שמתרחש בתוך כנסייה.
מפעיל המצלמה המשנית היה ממוקם על דולי והסתכל על הצג עם הלינה האצ'ינס וג'ואל סוזה שהיו בקרבת מקום.
הסצנה כללה את דמותו של בולדווין מוציאה אקדח מהנרתיק.
בפעם השנייה שהוא עשה זאת, בערך בשעה 13:50. ב-Mountain Time דווח כי בולדווין ירה באקדח פעם אחת והקליע עף לעבר השלישייה שמאחורי המוניטור, פגע בסוזה בעצם הבריח ולאחר מכן בהאצ'ינס בחזה.
זמן קצר לאחר מכן, האצ'ינס הוטסה במסוק לבית החולים של אוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי, שם נקבע מותה.
סוזה הובהל באמבולנס למרכז הרפואי האזורי כריסטוס סנט וינסנט בסנטה פה, שם טופל ושוחרר למחרת בבוקר.
ההפקה הופסקה בעוד משטרת מחוז סנטה פה עורכת חקירה.
חברת ההפקה של הסרט, Rust Movie Productions, LLC, ערכה בדיקה פנימית.
גם לשכת הבריאות והבטיחות התעסוקתית של ניו מקסיקו צורפה לחקירה.
דיווח מ-IATSE Local 44 טען כי "קליע חי" הוא הגורם לאירוע.
בתגובה, הרשויות המקומיות ורשויות אכיפת החוק אמרו כי לא קבעו אם האקדח ירה כדור ריק או כדור חי והוסיפו, "אפילו לא התחלנו בזיהוי פלילי בנושא זה".
ב-22 באוקטובר הוצא צו חיפוש על ידי שופט מחוז סנטה פה.
תצהיר התומך בבקשה לצו חיפוש מבקש מבתי המשפט של המדינה סמכות לקבוע אם התקרית נתפסה בעדשת המצלמה ואומר שגם הולס וגם בולדווין "לא ידעו שקליעים חיים נמצאים באקדח".
ב-22 באוקטובר 2021 בולדווין צייץ בטוויטר והביע "הלם ועצב מהתאונה הטרגית שגבתה את חייה של הלינה האצ'ינס".
הוא גם ציין כי הוא משתף פעולה באופן מלא בחקירת המשטרה המתנהלת בנוגע לאירוע.
בתצהיר, בלש משטרה הצהיר כי בולדווין קיבל את האקדח מעוזר הבמאי דייב הולס.
לא הולס ולא בולדווין ידעו שהאקדח טעון.
הירי עורר ויכוחים על השימוש באקדחים באתרי צילום של סרטים.
שאנון לי, אחותו של ברנדון לי, אשר מת לאחר ירי מקרי מכלי נשק על סט הסרט העורב בשנת 1993, קראה לאסור שימוש באקדחים באתרי צילום של סרטים, וקבעה כי "עם כל האפקטים המיוחדים האפשריים וכל הטכנולוגיה, אין סיבה להביא אקדח לסט שיכול לירות קליע מכל סוג שהוא".
ב-22 באוקטובר הודיע יוצר הסדרה "הטירון", אלכסי האולי, כי הפקת הסדרה תאסור על אקדחים חיים, וקבע כי ירי אקדחים יוסף בעבודת פוסט-פרודקשן.
מספר ימים לאחר תקרית הירי הודיע בולדווין על השעיית צילומי הסרט ופרויקטים מקצועיים נוספים.
ב-20 באפריל 2023 הכריע בית המשפט כי כל האישומים הפליליים נגד השחקן, שהואשם במוות ברשלנות של הלינה האצ'ינס, יוסרו, וכי הוא לא צפוי להיכנס למאסר בעקבות האירוע.
במרץ 2024 הורשעה האנה גוטיירז ריד, הנשקית של הסרט, בהריגה בשוגג של הצלמת הלינה האצ'ינס.
באפריל 2024, גוטיירז ריד נדונה ל-18 חודשי מאסר בכלא מדינת ניו מקסיקו.
בספטמבר 2024, השופטת דחתה את הבקשה של גוטיירז ריד למשפט חוזר או שחרור מהכלא.
באוקטובר 2022 פורסם שהושג הסדר פשרה בתיק התביעה האזרחית של משפחתה של האצ'ינס נגד מפיקי הסרט ואלק בולדווין.
במסגרת ההסדר, ישמש מת'יו, בעלה של הלינה האצ'ינס, כמפיק בכיר.
במעמד ההודעה מסר מת'יו האצ'ינס שצילומי הסרט יחודשו בינואר 2023 עם צוות השחקנים המקורי.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל קאמראימג' בטורון, פולין ב-20 בנובמבר 2024. קאמראימג' הוא פסטיבל המוקדש בעיקרו לעבודה של צלמי קולנוע.
לצד הקרנת הבכורה, נערך דיון עם במאי הסרט ג'ואל סוזה uהצלמת ביאנקה קליין.
הבכורה עוררה ביקורת בקהילת הצלמים, שחבריה טענו שהצגת הסרט בפסטיבל אינה הולמת בשל כך שהאצ'ינס נהרגה במהלך צילומי הסרט.
צלמים רבים בקהילה, כמו רייצ'ל מוריסון, ביקרו את הבחירה ואמרו כי "לא צריך להנציח את הלינה באמצעות הקרנת הסרט שהוביל למותה".
חברים אחרים בקהילת הצלמים, כמו סוזי לאבל, הצהירו כי הקרנת הסרט "מקדמת סרט שצולם בתנאים לא בטוחים, שהובילו למותה של הצלמת".
בקבוצת וואטסאפ של משתתפי פסטיבל קאמראימג', בהם צלמים שהכירו את האצ'ינס, תיארו את ההחלטה להקרין את הסרט כ"חסרת טעם" ו"חסרת רגישות".
יש גם מי שהסביר כי משפחתה של האצ'ינס מעוניינת בהקרנת הסרט, וכי זה היה חלומה של האצ'ינס שהסרט יוקרן בפסטיבל קאמראימג'.
ראס תנורה ) היא עיר במחוז א-שרקייה שבמזרח ערב הסעודית, הממוקמת על חצי אי המשתרע לתוך המפרץ הפרסי.
השם ראס תנורה חל הן על מתחם מגודר של עובדי עראמקו (המכונה גם "נג'מה") ונמל במרכז תפעול נפט של עראמקו הסעודית, החברה הגדולה בעולם.
מתחם ראס תנורה ממוקם דרומית לעיר הנמל התעשייתית המודרנית ג'ובייל (לשעבר כפר דייגים) וצפונית למפרץ תארות ועיר הנמל העתיקה דמאם.
אף על פי שאזור הנמל של ראס תנורה ממוקם על חצי אי קטן, מכליות נפט מודרניות שטות במים עמוקים יותר, עראמקו הסעודית בנתה מספר איים מלאכותיים לעגינה קלה יותר.
בנוסף, הוקמו אסדות נפט ומתקני ייצור בים במים הסמוכים, בעיקר על ידי עראמקו הסעודית, שלומברגר והליברטון.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 57,030 בני אדם.
ראס תנורה היא אחד מארבעה מתחמי מגורים שנבנו על ידי עראמקו בשנות ה-40 והיחידה הממוקמת על חוף המפרץ הפרסי.
בית הזיקוק ראס תנורה מוקף בגדר אבטחה בשמירה כבדה.
עובדים סעודים ופועלים נוספים מתגוררים במתחם המגורים נג'מה המאובטח פחות.
המתחם נבנה כדי לאפשר לעובדי חברת הנפט המערביים (בעיקר אמריקאים) מידה של נוחות מערבית והפרדה מהמגבלות של החוקים הסעודיים והאסלאמיים, עם הזמן הקהילה השתנתה בהתאם לצמצום התושבים המערביים לפסיפס של סעודים, מצריים, ירדנים, פיליפינים, הודים, פקיסטנים ומספר אמריקאים ובריטים.
אנגלית משמשת כשפה המשותפת במקום.
ראס תנורה מחוברת באמצעות כביש דו-מסלולי אחד עם , המחבר אותה עם ערים שכנות כמו ג'ובייל ודמאם, כמו גם עם המטה האזורי של עראמקו בדהראן.
העיירה משתמשת בנמל התעופה הבין-לאומי המלך פהד.
אף על פי שיש שדה תעופה קטן בעיר, הוא מיועד לשימוש בלעדי של עראמקו הסעודית, בעיקר למסוקים.
המרחק ממרכז העיר לטרמינל בנמל התעופה דמאם הוא כ-.
עם זאת, פרויקט בבניה מיועד לקצר את המרחק הזה ל- כאשר הכביש החדש יושלם.
סרט דוקומנטרי של ערים שנבנו על ידי חברת עראמקו הסעודית, כולל מחנה העובדים ראס תנורה נג'מה בשם Home: The Aramco Brats Story יצא בדצמבר 2006.
ראס זעפרנה היא עיירת נופש בקצה הצפון־מזרחי של מחוז הים האדום של מצרים, בצדו המערבי של מפרץ סואץ, בהצטלבות כבישים מס' 24 ו־26.
על הכף שבו שוכנת ראס זעפרנה, יש מגדלור שנבנה בשנת 1862.
מצפון־מערב לעיירה יש את חוות הרוח הגדולה ביותר במצרים ואחת הגדולות בעולם.
בשנת 2012 היו בה 700 טורבינות רוח בהספק כולל של 550 מגוואט.
במהלך מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים היה אזור ראס זעפרנה יעד לתקיפות אחדות של צה"ל:
ב-9 בספטמבר 1969 ערך צה"ל את מבצע רביב – פשיטה של כוח שריון ישראלי שהוסווה ככוח מצרי, הונחת מים סוף אל החוף המערבי של מפרץ סואץ, שם פשט על יעדים צבאיים לאורך 70 קילומטרים, בהם גם אזור ראס זעפרנה.
ב-26 בדצמבר 1969 הפציצו מטוסי A-4 סקייהוק של חיל האוויר הישראלי מערך גדודי מצרי באזור ראס זעפרנה ומרסה תלמת, כפעולת הסחה לקראת מבצע תרנגול 53.
בלילה של 6–7 באוקטובר 1973, בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים, נערך קרב מרסא תלמאת, שבו תקפו שתי ספינות דבור של חיל הים הישראלי את מעגן מרסא תלמאת הסמוך לראס זעפרנה.
ראס מאלאי (בהינדי: रस-मलाई; באנגלית: Ras Malai) הוא קינוח הודי מתוק הנפוץ במטבחי מדינות תת-היבשת ההודית.
הקינוח מורכב מכדורים של גבינת צ'אנה או פניר המבושלים במים חמים, מאלאי, הל, מי ורדים, חומץ ומיץ לימון ועליהם מוסיפים זעפרן ופיסטוקים.
נהוג להגיש את הקינוח בפסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא קר או חם.
פירושה של המילה ראס (रस) בשפת ההינדי הוא סירופ או מיץ.
ראסווט - מודול של תחנת החלל הבין-לאומית שנבנה ברוסיה.
מודול שוגר לחלל בשנת 2010 בעזרת מעבורת חלל.
הוא חובר למודול "זאריה" של תחנת החלל הבין-לאומית .
בבנייתו נלקחו בחשבון לקחים מבנייה וניצול של מודול "פירס".
השם המקורי של המודול היה MIM-1 (מודול מחקר קטן, Малый исследовательский модуль).
הוא קיבל את שמו הנוכחי בשנת 2010 זמן קצר לפני שיגורו.
בהתאם לחוזה שהיה קיים בין רוסקוסמוס לבין נאס"א לרוסים הייתה אפשרות לשגר מטען לתחנת החלל בעזרת מעבורת חלל.
בשנת 2010 תקופת שירות של מעבורות חלל הייתה קרובה לסיום ולכן הוסכם לנצל משימה STS-132 למטרה זו.
לאחר סיום בניית המודול הוא הועבר לארצות הברית והוצב בתא המטען של המעבורת.
צוות משלחת מס' 23 החל בקליטת המודול ושילובו במערכות תחנת החלל.
ב-29 ביוני 2010 חללית סויוז TMA-19 שהייתה מחוברת למודול "זבזדה" התנתקה ממנו וחוברה בהצלחה למודול החדש.
מאז מודול מנוצל לחיבור חלליות מאוישות רבות.
במודול הותקנה מערכת מתקדמת לטיפול במים.
ביחד עם המודול שוגרה יחידה ליציאת צוות לחלל לפעילות חוץ רכבית.
בשנת 2023 היא הועברה למודול "נאוקה.
באותה תקופה הועבר למודול "נאוקה" מחליף חום.
על המודול מותקנת יחידה רזרבית של זרוע רובוטי ERA שנבנה בסוכנות החלל האירופית.
אחריות על פעילות המודול הייתה עד לשנת 2021. היא הוארכה עד לשנת 2024.
ראס סיאן הוא לשון יבשה ב שבג'יבוטי, החודר לתוך מצר באב אל-מנדב, שבין ים סוף למפרץ עדן, כ-20 ק"מ דרומית-מערבית לאי פרים.
חצי האי הוא למעשה גבעה געשית אדמדמה שגודלה כ-1.2 קילומטרים על 500 מטרים וגובהה 138 מטר, המחוברת ליבשת על ידי רצועה חולית נמוכה הנמתחת דרומה מרחק של כחמישה קילומטרים, תוך שהיא מתרחבת מרוחב של 500 ל-800 מטרים.
הגבעה הגעשית בראס סיאן אינה פעילה כיום, כאשר ההתפרצות האחרונה שלו התרחשה כ-21,000 לפני זמננו.
ממערב לראס סיאן, בשטח הכלוא בינו לבין היבשת, נמצאת לגונה, שרוחבה כ-2.5 קילומטרים, המוגנת בצד הצפוני על ידי גדות אלמוגים רדודות.
הלגונה מוקפת בטלאים של שיחי מנגרובים, למרות הזרימה המועטה של מים מתוקים בה.
עשבי ים נמצאים בכמויות גדולות בלגונה, וכרישים נוהגים להתרבות בה בחודשי אוקטובר.
סלע לבן מבודד, המכונה , שוכן בתוך הלגונה עצמה, במרחק של כ-800 מטרים דרומית-מערבית לגבעה הגעשית.
גבעת ראס סיאן נחשבת לעיתים לאי השביעי מבין איי שבעת האחים; ששת האיים האחרים נמצאים במרחק של כ-4.5 קילומטרים עד 14.5 קילומטרים לכיוון מזרח, בתוך הים.