tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי וייס, הקהל אינו קונה היום אלבומים, ואפשר למצוא הכל באינטרנט.
● "Standing where you are", דודו פישר – הוקלט בתל אביב.
● אוסף שירי ניקוי ראש - חלק א'.
● אוסף שירי ניקוי ראש - חלק ב'.
● אוסף הקטעים האינסטרומנטליים (האוסף הוקדש לזכרו של עמי פרנקל ז"ל).
רוני מרחבי (נולדה ב-22 באוגוסט 1983) היא שחקנית ישראלית.
היא אחותם של ירדן מרחבי וגלעד מרחבי - שניהם שחקני תיאטרון וטלוויזיה.
ב-2001, עם סיום לימודיה, התגייסה לצה"ל.
ב-2008 סיימה את לימודיה בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" בהצטיינות.
במהלך לימודיה זכתה במספר מלגות הצטיינות, בהן צבי קליר וקרן תרבות אמריקה ישראל.
ב-2011 השתתפה בסדנת תיאטרון מוזיקלי בהנחיית הבמאי מייקל מאייר.
במהלך לימודיה השתתפה מרחבי במספר הפקות סטודנטים, בהן ההצגה "ליל טעויות" ב-2007 בתפקיד בריז'יט ובבימויו של מיטקו בוזקוב, "טוב יפה" ב-2008 בבימויה של אורלי רביניאן בתפקיד ננסי, "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" מאת פרנק לסר בבימויו של אילן שטורם באותה שנה, ובאנסמבל של המחזמר "ג'קיל והייד".
במסגרת תיאטרון הספרייה, גילמה את אנה בהצגה "אם יש עוד לא מצאתי" בבימויה של רביניאן בהפקה שהוצגה בשנת 2013. ב-2013 גילמה גם את תפקיד ליבלה בהצגה "שני קוני למל" בבימויו של דניאל אפרת.
ב-2014 השתתפה ב"שמנה" בתפקיד הלן.
מרחבי החלה לשחק גם בהצגות ילדים, והשתתפה בין היתר ב"הכבש השישה עשר", הצגה המבוססת על האלבום המוזיקלי בתיאטרון המדיטק, שם גם שיחקה ב-2012 ב"המכשפה בבית ממול" בתפקיד איילה ובבימויו של יואב בר לב.
בהתיאטרון שלנו שיחקה ב"שימו לב גם אליי" בתפקיד גלית וב"דייג ודג הזהב" בתפקיד המספרת.
ב-2014 השתתפה בהצגה "מהפכה בג'ונגל" בתפקיד הטווסה בבימויו של תום שוורצברג בתיאטרון השעה הישראלי.
הייתה מועמדת לפרס שחקנית משנה בטקס פרסי הבמה להצגות ילדים ונוער ב-2010 לפרס שחקנית ראשית בטקס פרסי הבמה להצגות ילדים ונוער ב-2013.
ב-2015 הצטרפה ללהקת שחקני התיאטרון הקאמרי.
והחלה להשתתף במחזות הזמר "שיער" בבימויו של משה קפטן ו"סיפור הפרברים" בבימויו של צדי צרפתי.
מ-2016 משתתפת גם בהצגת הילדים "עוץ לי גוץ לי" כמחליפתה של איה שבא.
ב-2017 השתתפה במחזמר "היירספריי" בתפקיד הראשי של טרייסי טורנבלד.
ב-2018 החלה לשחק במחזה "הילד חולם" מאת חנוך לוין בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה, בבימויו של עמרי ניצן.
באותה שנה החלה לשחק גם בהצגת הילדים "המסע המופלא לארץ המילים" בבימויו של נועם שמואל ובמחזה "אל נקמות" מאת שלום אש ובבימויו של איתי טיראן.
ביוני 2019 החלה לשחק גם בתיאטרון הילדים הישראלי במחזמר לילדים "שמוליקיפוד" בבימויה והפקתה המוזיקלית של אילון נופר.
בנובמבר אותה שנה החלה להופיע בתפקיד ליסה, חברתה של סופי, במחזמר "מאמא מיה", בתיאטרון הבימה.
בשנת 2009 גילמה את תפקידה הראשון בסדרת הטלוויזיה "תיכון השיר שלנו", כדקלה גולד.
היא שיחקה בסדרה במשך שתי עונות.
באותה השנה השתתפה גם בעונתה השנייה של הסדרה "דני הוליווד" לצד רן דנקר.
בשנת 2010 התארחה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מנדלבאום בלש פרטי" ששודרה בערוץ לוגי, גילמה את דמותה של אפרת סינגר לוי, זמרת אופרה.
בשנת 2013 שיחקה בסדרת הטלוויזיה שיצר מיקי גבע "מלבי אקספרס" בתפקיד דברת, חברה טובה של דנה (עדי הימלבלוי), בעבר עבדה עם אייל (מיקי גבע) בחברת חשמל ויצא איתו.
בשנת 2017 השתתפה בסדרה "בית הכלבים", ששודרה בערוץ ניקלודיאון וב-yes.
בסדרה גילמה את "קורל שבע".
בהיותה סטודנטית ב"בית צבי", השתתפה בסדרה הדוקומנטרית "בית צבי" ששודרה בערוץ 10, בה תועדו חייהם של תלמידי המקום בתקופת לימודיהם.
מרחבי השתתפה גם בפרסומות של מספר חברות מסחריות.
ב-2016 השתתפה בסרטה של רמה בורשטין, "לעבור את הקיר".
רוני ונוֹמי והדֹב יעקב הוא ספר ילדים בדיוני אשר נכתב על ידי מאיר שלו ואויר על ידי יוסי אבולעפיה.
הספר מספר על משפחה מאוד מוזרה שעובדת בגן חיות: רוני, נומי, אימא ואבא, ויש הרבה הרבה חיות, בבית יש להם: כלב שחור שמטפס על עצים,
חתול שפותר תשבצים, ותרנגול שאוכל מרק עוף, בגן החיות יש להם: פיל, ג'ירף, נמר, כ-50 קופים, גמל עם שלוש דבשות, זאב צמחוני, נחש שיודע לרקוד, ותוכי שתקן.
לאבא יש חלום אחד: דוב.
במוקד הסיפור החיפוש אחר הדוב, מציאתו והמפגש עמו.
האבא מנסה ללכוד דב במשך ימים רבים, אך ללא הצלחה.
יום אחד אמא מחליטה לעשות מעשה.
היא שולחת את רוני ונומי להביא לאבא דב, אבל הדוב מוצא אותם קודם...
לאחר מאבק עם הבנות הוא בא איתן הביתה.
האבא המופתע מאושר ושמח מבואו והדוב נשאר עם המשפחה כמה ימים, מספר אודות זוגתו ובנו הדובון.
לבסוף, הדוב עוזב למרות ההפצרות של בני המשפחה שיישאר.
נומי - שיער ג'ינג'י, גבוהה יחסית לגילה, אמיצה, ציידת טובה, והמשקה האהוב עליה הוא חלב.
רוני - שיער שחור, נמוכה, אמיצה, ציידת טובה, והמשקה האהוב עליה הוא מיץ.
אמא - גבוהה מאוד מאוד, שמחה ועליזה, ומדברת במילים מוזרות כמו "הירח יורח" .
אבא - נמוך, שמנמן, קירח ועליז שרוצה דב.
הסיפור כתוב בצורת שיר: המשפטים קצרים מאוד ותמציתיים, והשפה אינה קשה.
החרוזים הם ברווח של בערך ארבע שורות.
חלק מהמילים והמשפטים אינם תקינים בשפה העברית כמו: לדוב דב, לקמקם קנקן, לזהב זהב, ועוד.
רונלד אנדרו "רוני" וילן הוא כדורגלן עבר אירי אשר שיחק בעמדת הקשר ולעיתים בעמדת המגן.
הוא היה חלק משמעותי מליברפול בתקופה הדומיננטית שלה בשנות ה-80. הוא שיחק במועדון משנת 1979 עד לשנת 1994. וילן נבחר במקום ה-30 ברשימת 100 השחקנים הגדולים ביותר ששיחקו בליברפול.
וילן סיים את הקריירה שלו במועדון סאות'נד יונייטד, שם שימש גם כשחקן-מאמן.
בנוסף, הוא אימן את פאניוניוס, אולימפיאקוס ניקוסיה ואפולון לימסול.
וילן שיחק עבור נבחרת אירלנד באליפות אירופה ב-1988 ובשני גביעי עולם ב-1990 וב-1994. הוא הופיע 53 פעמים בנבחרת בין השנים 1981–1995.
מאז פרישתו הוא החל בקריירה תקשורתית.
וילן הוחתם בליברפול על ידי בוב פייזלי תמורת 35,000 פאונד ב-19 בספטמבר 1979, כמה ימים לאחר יום הולדתו ה-18. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-3 באפריל 1981 וכבש את השער הראשון שלו בדקה ה-27 בניצחון 0–3 על סטוק סיטי באנפילד במסגרת הליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
זו הייתה הופעתו היחידה של וילן בקבוצה הראשונה בעונה זו.
בחלק גדול מחודשיו הראשונים במועדון וילן שיחק בקבוצת המילואים.
בעונה הבאה וילן זכה במקום קבוע בקבוצה.
הוא שיחק בצד שמאל בקישור של ליברפול לאחר שריי קנדי נדחק החוצה, והוא קיבל גם את המספר שלו, 5. זו הייתה עונה מעולה עבור וילן והוא עזר לקבוצה לזכות בליגה ובגביע הפוטבול ליג.
בגמר הגביע ליברפול ניצחה את טוטנהאם 3-1 באצטדיון ומבלי.
ב-1983, ליברפול זכתה שוב בשני התארים האלו.
בגמר הגביע וילן הבקיע בתוספת הזמן וליברפול ניצחה את מנצ'סטר יונייטד 2-1. וילן היווה חלק משמעותי בזכייה של ליברפול בטרבל, עם זכיות בליגה, בגביע הליגה ובגביע האלופות ב-1984, למרות שהוא היה פצוע חלק מהעונה.
לאחר עונה מחוסרת תארים ואסון הייזל, העונה הבאה של ליברפול הייתה הרבה יותר מוצלחת.
ליברפול זכתה בליגה ובגביע ה-FA, כאשר היא ניצחה את יריבתה העירונית אברטון 3-1. וילן הבקיע שניים מהשערים במשחק.
זו הייתה הפעם הראשונה ששתי הקבוצות נפגשו בגמר הגביע והפעם השלישית במאה ה-20 שקבוצה זכתה בגביע ה-FA שנתיים ברציפות.
באותה עונה וילן גם כבש שלושער בניצחון 0–5 על קובנטרי סיטי באנפילד בליגה ב-12 באפריל 1986.
בעונה הבאה ליברפול לא זכתה באף גביע.
היא סיימה שנייה בליגה אחרי אברטון והפסידה לארסנל בגמר גביע הפוטבול ליג.
בעונה לאחר מכן וילן עבר לתפקיד מרכזי יותר לאחר הגעתו של ג'ון בארנס לקבוצה.
באותה עונה ליברפול זכתה בליגה.
הקבוצה הפסידה רק פעמיים בליגה לאורך כל העונה.
היא הגיעה גם לגמר גביע ה-FA למשחק נגד וימבלדון, אך וילן לא השתתף במשחק.
מכיוון שקפטן הקבוצה, אלן הנסן, נפצע, וילן היה הקפטן של ליברפול לאורך רוב עונת 1988/1989. המועדון היה בתקופה טובה, אך אז התרחש אסון הילסבורו.
וילן היווה דמות מפתח בקבוצה באותה תקופה קשה.
כאשר הנסן היה כשיר שוב, וילן נשאר הקפטן כדי לשמור על המשכיות, ולאחר שליברפול ניצחה את אברטון 2–3 בגמר גביע ה-FA, הוא היה זה שהניף את הגביע.
באותה עונה ליברפול הייתה קרובה לזכייה בליגה, אך ארסנל זכתה בה במחזור האחרון לעונה.
ליברפול זכתה שוב בליגה ב-1990, כאשר וילן משחק תפקיד מרכזי ברוב העונה.
לקראת סוף העונה הוא הפסיד כמה משחקים בגלל פציעות אשר השפיעו לרעה מאוד על המשך הקריירה שלו בליברפול.
אחד הרגעים הבלתי נשכחים של וילן היה במשחק של ליברפול נגד מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד, כאשר הוא הבקיע שער עצמי מ-27 מטר.
עד היום זה נחשב לאחד מהשערים העצמיים המוזרים והקומיים ביותר בליגה.
למרות זאת, ליברפול ניצחה את המשחק 2-1.
וילן נשאר בהרכב הפותח בעונה הבאה, עד שפציעה במשחק נגד אברטון בפברואר השביתה אותו עד לסוף העונה.
במשך שאר הקריירה שלו בליברפול, היה וילן פצוע רוב הזמן.
הוא החמיץ חלק גדול מעונת 1991/1992, אך חזר להבקיע שער שוויון חשוב במשחק חצי גמר גביע ה-FA נגד פורטסמות', מה שהביא למשחק חוזר בו אנפילד זכתה בבעיטות עונשין.
הוא לא שותף במשחק הגמר נגד סנדרלנד.
כאשר וילן היה כשיר, המאמן גריים סונס נתן לו דקות משחק רבות בקבוצה הראשונה בעונת 1992/1993 ו-1993/1994. ב-1994, סונס הוחלף על ידי רוי אוונס.
בסוף עונת 1993/1994, אוונס החליט שלא להציע חוזה חדש לווילן.
וילן רשם 439 הופעות בקבוצה הראשונה של ליברפול וכבש 73 שערים.
הוא כבש בארבע-עשרה עונות ברציפות.
הוא זכה בשש אליפויות, שישה גבעי FA, גביע ליגת האלופות ושלושה גביעי ליגה.
עד גיל 20, וילן ייצג את אירלנד בנבחרת בית הספר, הנבחרת הצעירה, נבחרת החובבנים והנבחרת הבוגרת.
וילן היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת אירלנד.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת רשם ב-29 באפריל 1981 כאשר הוא עלה מהספסל בדקה ה-63 בניצחון 1–3 על נבחרת צ'כוסלובקיה באצטדיון לאנסדון רוד.
וילן היה שותף להעפלתה של נבחרת אירלנד לאליפות אירופה ב-1988 בגרמניה המערבית, בה שיחק בכל משחקי הנבחרת.
הוא שותף בניצחון 1-0 על נבחרת אנגליה.
כמו כן, הוא כבש שער בתיקו מול נבחרת ברית המועצות.
אירלנד הודחה מהתחרות לאחר שהפסידה לנבחרת הולנד, וסיימה במקום השלישי בשלב הבתים.
ב-1994 וילן עזב את ליברפול לאחר 15 שנה וחתם בסאות'נד יונייטד.
הוא הפך לשחקן-מאמן של המועדון שנה לאחר מכן.
הוא עזב את המועדון בסוף עונת 1996/1997 לאחר שהמועדון ירד לליגה השנייה.
הוא שימש גם בתור מאמנה של פאניוניוס, אפולון לימסול ואולימפיאקוס ניקוסיה.
הצלחתו הגדולה ביותר כמאמן הגיעה כשאימן את פאניוניוס ב-1999, כאשר הקבוצה העפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לתחרות אירופאית, גביע אירופה למחזיקות גביע.
הקבוצה הודחה על ידי לאציו, אשר זכתה בתחרות, לאחר שהפסידה בשני משחקים בתוצאה 0–4 ו-0–3.
כיום וילן עובד במעגל הדוברים לאחר הארוחה ועוסק בפרשנות.
וילן מופיע באופן קבוע ב-RTÉ Sport, ומסקר בין השאר את הפרמייר ליג ואת ליגת האלופות.
הוא ידוע בהגייתו של שמו של החלוץ בסטיאן שוויינשטייגר.
וילן הוא פטרון של התאחדות מיאסטניה גראביס באירלנד.
הוא מגייס כספים למען המלחמה במחלה ועובד להעלאת המודעות אליה.
אחר – מגן הצדקה, הסופר קאפ האירופי, הגביע הביניבשתי והסופר קאפ סקרין ספורט
רוני ידידיה (נולד ב-22 בנובמבר 1953) הוא זמר, מלחין, מוזיקאי ושדרן רדיו בכאן 88.
ידידיה נולד בתל אביב לאם ילידת הארץ ולאב יליד ריגה, בירת לטביה.
בוגר "תיכון חדש" בתל אביב, במגמה ספרותית.
בתקופת התיכון למד לנגן על גיטרה קלאסית במשך חמש שנים, וזכה במלגה בתחרות כישרונות צעירים של מעריב לנוער, שהתקיימה בהיכל התרבות בתל אביב.
שירת בצבא כגיטריסט בצוות הווי גולני ובחיל התותחנים.
ידידיה הוא בוגר המגמה לתאוריה וקומפוזיציה של אוניברסיטת תל אביב.
בתקופת הלימודים באקדמיה לימד גיטרה, והופיע כגיטריסט עם הזמרת יעל לוי.
בתקופה זו כתב מוזיקה להצגה "הבשורה על פי פסבינדר", שביים ניקו ניתאי בתיאטרון הסימטה ביפו.
בגיל 32 הוציא את אלבומו הראשון, "השיירה עוברת", באוגוסט 1986. את האלבום החל להקליט ולהפיק בעצמו שלוש שנים קודם, עד שחברת התקליטים סי.בי.אס (לימים NMC) חתמה איתו על חוזה הקלטות להפקת חמישה תקליטים.
פגישה אקראית עם אהוד מנור הביאה את ידידיה להלחין את שיריו.
ידידיה הלחין את כל השירים באלבום, ואילן מוכיח עיבד.
שבעה מהשירים כתב אהוד מנור וחמשת האחרים הם של נתן אלתרמן.
מהם התפרסמו "השיירה עוברת" - שיר מחאה שנכתב בתקופת מלחמת לבנון הראשונה על ידי אהוד מנור, "ערב", "אחי אחי" - שיר שכתב אהוד מנור על אחיו יהודה, שנהרג במלחמת ההתשה, "קולנוע" ו"ללא מגע".
שני האחרונים צולמו ל"זהו זה!" והופיעו בפרק "סרט ערבי".
האלבום זכה לביקורות אוהדות, וידידיה אף הושווה למתי כספי בתחילת דרכו.
באוקטובר של אותה שנה הלחין וביצע את שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה "קשר משפחתי" בטלוויזיה החינוכית, למילים של אהוד מנור.
שלמה גרוניך עיבד והוסיף קולות רקע.
נגן הבס בהקלטה הוא אלון אוליארצ'יק, ופטר ורטהיימר ניגן בסקסופון.
את אלבומו השני, "למה לנו כל העניין הזה", הוציא לאור ביום הולדתו ה-35 בנובמבר 1988. האלבום כלל לחנים של ידידיה לשירים של יהודה עמיחי, דוד אבידן, אברהם חלפי, נתן יונתן, מאיר ויזלטיר ואהוד מנור.
מהם התפרסמו "ריח הבנזין", "למה לנו כל העניין הזה" ו"סרנדה", שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים של רשת ג' בפברואר 1990. אלונה טוראל עיבדה והפיקה מוזיקלית.
ניגנו באלבום: מיקי שביב בבס, מאיר ישראל בתופים וגילי דור בגיטרות.
האלבום השלישי, "פירואט", יצא לאור ב-1994. האלבום כלל לחנים של ידידיה למילים של מאיר גולדברג, חנה גולדברג, רוני ערן, דוד אבידן ואהוד מנור.
לאחר שאלבומו השלישי זכה להשמעות מעטות ברדיו וחשיפה נמוכה, החליט ידידה להפסיק להלחין שירים חדשים, ופיתח קריירה כשדרן רדיו.
בשנת 1995 החל להגיש ולערוך תוכניות בתחנת "קול הדרך לעסקים" שלימים הפכה ל-88FM.
בין תוכניותיו: "אספרסו" - תוכנית בוקר יומית; 60, 70, 88 - תוכנית נוסטלגיה שבועית בשבת בבוקר; ו"רדיו פרטי" - תוכנית לילה שבועית שעסקה בפסיכדליה וברוק מתקדם ששידר וערך במשך שנתיים בתחילת שנות האלפיים.
במאי 2017, עם סגירת 88fm, עבר לשדר בכאן 88 בתוכניות 60, 90, 60 - (משירי שנות ה-60, ה-70, ה-80 וה-90) בימי שישי בבוקר ובימי שבת; ו"נדודי שינה" - תוכנית רדיו לילית שבועית אישית, שבה הוא משדר ועורך.
ב-27 בדצמבר 2020 שודרה התכנית האחרונה של ידידיה בשבת, אחרי 25 שנים שבהם שודרה התכנית.
בשנת 2012 הוציא יחד עם קובי אוז את "חמש לפנות בוקר".
אלבומו הרביעי, "העולם מצויר כגלויה", יצא לאור בשנת 2015, לאחר שבמסיבה משפחתית הזמר שוקי שוקי (מהצמד שוקי ודורית) הפציר בו לנגן, ואחר כך סייע לידידיה להקים אולפן ביתי, והוא שב להלחין ולהקליט.
כל מילות השירים באלבום נכתבו על ידי נתן אלתרמן, ובו שיתופי פעולה של ידידיה עם רמי פורטיס, חמי רודנר, קובי אוז, פיטר רוט, ליאורה יצחק, אריק סיני, ישראל גוריון, קובי רכט וישראל ברייט.
לאחר יציאת האלבום המשיך ידידיה להלחין ולהקליט משירי אלתרמן, בין השאר עם ליאור ייני, משה בקר, ארקדי דוכין, שאנן סטריט ואילי גורליצקי.
השירים הופצו בעיקר כוידאו קליפים ביוטיוב ושירותי סטרימינג.
אלבומו החמישי של ידידיה "מראות", חלקו השני של פרויקט שירי אלתרמן, יצא לאור בשנת 2023.
2015 - "רוני ידידיה וחברים שרים אלתרמן, חלק א: העולם מצויר כגלויה", NMC
2023 - "רוני ידידיה וחברים שרים אלתרמן, חלק ב: מראות", NMC
רוני טהרלב (נולדה ב-16 ביוני 1964) היא ציירת פיגורטיבית ישראלית.
טהרלב הציגה במגוון מוזיאונים וגלריות בישראל ובעולם, בין השאר במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב, בגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון ובתערוכה של אוצר מוזיאון הלובר בגראנד פאלה בפריז.
טהרלב מלמדת באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
יצירותיה עוסקות בנארטיבים של נשיות, מגדר ותפיסת הגוף הנשי במאה ה-21, וסגנון ציורה הוא פיגוראטיבי קלאסי.
רוני טהרלב נולדה בקיבוץ יגור, לפזמונאי יורם טהרלב ולמשוררת נורית זרחי.
אחותה היא הסופרת והחוקרת אראלה טהרלב בן שחר.
בשנת 2012 הוצגה עבודתה בגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון, וכן בגלריות הפורטרטים הלאומיות בסקוטלנד ובוויילס.
היא הציירת הישראלית הראשונה שהציגה בתערוכה שנאצרה על ידי אוצרי מוזיאון הלובר: התערוכה "הירח.
מסעות ממשיים ומדומיינים" אשר התקיימה במוזיאון הגרנד פלה בפריז בשנת 2019. בשנה זו התקיימה גם תערוכתה "עורבים לבנים" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
טהרלב היא זוכת פרס שיף לשנת 2022, במסגרתו עלתה ביוני 2023 תערוכת יחיד של עבודותיה במוזיאון תל אביב.
טהרלב עוסקת בציור פיגורטיבי ריאליסטי, בעיקר דיוקנאות.
המייחד את ציוריה של טהרלב הוא היכרות העומק עם מסורת הציור הקלאסי לדורותיה והיכולת להתכתב עם מסורת זו מתוך נקודת מבט מודרנית-עכשווית, והפיכתה לשפת אמנות אישית, בתהליך שנמשך שנים רבות.
טהרלב משתמשת בציור דמויות ודיוקנאות על מנת לחקור חוויות זהות בסיסיות בחברה המודרנית, כגון: החפצת נשים, בינאריות מגדרית והשאיפה התרבותית לדטרמיניזם מול אמביוולנטיות ומשחק.
ביניהם, הסופר ובמאי הקליפים והפרסומות יונתן ורדי והזמרת וכותבת השירים קמה ורדי.
במשך כעשרים שנה התגוררה טהרלב במתת שבגליל, כיום מתגוררת ביפו עם בן זוגה, ההיסטוריון דרור ורמן.
2020 – המרכז ללימודי המזרח הקרוב, אוניברסיטת בריגהם יאנג (האוניברסיטה המורמונית), ירושלים, תערוכה קבוצתית, "נוף, דיוקן, טבע דומם"
2020 – המוזיאון העירוני לאמנות מודרנית באד סולגאו (Städlischer Galerie Fähre, Altes Kloster, Bad Saulgau), גרמניה, תערוכה זוגית עם פאבל פיינשטיין, "דיוקנאות עצמיים וניסים אחרים"
2021 – גלריה רוטשילד לאמנות.
תערוכת יחיד, "ברלין-יפו", אוצר ד"ר דורון לוריא
2023 – מוזיאון תל אביב לאמנות.
"אור אחר מזה", תערוכת יחיד לזוכת הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית.
ספר המאיירים הגדול, מוזיאון ישראל, 2004
רוני טהרלב, קרבת הבשר, תערוכת יחיד, גלריה ברנרד, 2009
דלפט כחול-לבן, מוזיאון תל אביב, 2014. אוצר דורון לוריא
אוניברסיטת בן-גוריון, קטלוג תערוכת יחיד "להפשיט את העירום" 2018
הירח, אוצרי מוזיאון הלובר, 2019, קטלוג תערוכה קבוצתית ב-Grand Palais (בצרפתית)
עורבים לבנים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2019, קטלוג תערוכת יחיד
אור אחר מזה, מוזיאון תל אביב, 2023, קטלוג תערוכת יחיד
1983 - פרס קרן אמריקה-ישראל לאמנים צעירים
2000 - פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק, מוזיאון ישראל, ירושלים
2002 - פרס אוסקר הנדלר, גלריית לוחמי הגטאות
2012 - פרס ה-BP לפורטרטורה, הגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון (National Portrait Gallery)
2019 – קרן ארטיס, מענק למימון פרויקט בברלין.
2020-2021 - פרס על שם חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית
2022 זוכת פרס ע"ש חיים שיף לאומנות פיגורטיבית-ריאליסטית
רוני יובל (נולדה ב-15 במאי 1969) היא מנחת טלוויזיה, משפטנית, וזמרת קלאסית ישראלית.
יובל היא בתם של הפילוסוף ירמיהו יובל והסופרת שושנה יובל.
אחיה הוא הסופר יונתן יובל.
גדלה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה ובסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשירותה הצבאי שירתה בגלי צה"ל.
היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני במוזיקולוגיה ובזמרה קלאסית מאוניברסיטת תל אביב, ולימודי שירה ב-Manhattan School of Music בניו יורק.
כמו כן סיימה לימודי משפטים ב והתמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופט עודד מודריק.
בסיום לימודיה יובל השתלמה בטיפול זוגי ומשפחתי ועוסקת בתחום.
בטלוויזיה הגישה את התוכנית "תחנה מרכזית"- מהדורת החדשות המקומיות, בשנות ה-90 של המאה העשרים, של הטלוויזיה בכבלים בתל אביב וגבעתיים, והנחתה בערוץ הראשון את התוכנית בוקר טוב ישראל עם נועם אבירם.
הנחתה את הקדם אירוויזיון לשנת 1992 ביחד עם נועם אבירם.
בין 2002 ל-2005 הגישה בערוץ 10 את תוכניות האקטואליה היום שהיה (עם גיא זוהר) ו'האולפן המרכזי' (עם גלעד עדין) ומאוחר יותר, את השעשועון "ג'פרדי".
ב-2006 הגישה בערוץ 2 את תוכנית האקטואליה "העולם הבוקר".
ב-2009 הגישה את התוכנית "מפגש יוצרים" בערוץ הראשון.
כמוזיקאית, הופיעה כמצו-סופרן בהרכבים קלאסיים שונים, בין השאר עם שלומי שבן (פסנתר), עם התזמורת העירונית הרצליה, וניהלה הרכב קולי של האוניברסיטה הפתוחה.
יובל אם, ונמצאת במערכת יחסים זוגית.
רוני נדלר (נולדה ב-8 ביוני 1990) היא זמרת, כוכבת ילדים, שחקנית, מדבבת, אשת עסקים ומפיקה ישראלית.
נדלר נולדה בשנת 1990 בגבעתיים.
אביה הוא בני נדלר, מורה לפיתוח קול, ואמה אורית היא עוסקת בתחום האסתטיקה.
נדלר החלה את הקריירה שלה בגיל 7, למרות התנגדותו של אביה.
היא הופיעה בתור ילדת פסטיגל בהופעות הפסטיגל "פסטיגל 98 - הבחירה של הילדים!" שהתרחש בשנת 1998 ו"פסטיגל 99 - הפסטיגל של המילניום הבא" שהתרחש בשנת 1999. עוד בשנת 1999 התחרה נדלר בתוכנית "בראבו" כחלק מלהקת בנות.
בשנת 2000 הופיעה במחזמר "החדר של חני", אשר מבוסס על תוכנית טלוויזיה בעלת אותו שם בכיכובה של חני נחמיאס.
באותה שנה החלה לשחק בסדרה "ארבעה בעקבות החג" בתפקיד אור, השתתפה בפרסומת בטלוויזיה לחברת "מאמא עוף" ושיחקה במחזמר "אנני".
בשנת 2001 התארחה בתוכנית "פרפר נחמד", הנחתה בתוכנית האירוח של ערוץ 2 "יופי סופי" ודיבבה בסדרה "יואל החובל".
בשנת 2002 שיחקה נדלר במחזמר "קטנטנות" שמבוסס על טלנובלה בעלת אותו שם.
בשנת 2003 ביצעה את שיר הפתיחה של "פנו דרך לנאדי" יחד עם דניאל מגון.
בשנת 2004 גילמה את אוס בעונה השלישית של הסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון".
עוד באותה שנה דיבבה בסדרות "שמח בעיר הליצנים" ו"מדלן" ושיחקה במחזמר "מאמא מיה - כי אמא יש רק אחת".
בשנת 2005 שיחקה במחזמר "נסיך האגדות" והייתה כתבת צעירה בתוכנית "סברס: תקרא תצליח".
באותה שנה החלה לדבב את ליילה בסדרה "מועדון ווינX", אותה היא דיבבה גם בהפקות "מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה", "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה", "מועדון ווינX: ספיישלים" ו"מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום".
בשנת 2006 דיבבה בסדרה "ביל הקטן".
בשנת 2007 שיחקה במחזמר "הרפתקאות דורה והפיראטים", המבוסס על סדרת הטלוויזיה "מגלים עם דורה", לצידם של לירן ספורטה, לירון לב, מיכל מוכתר, ניר חלמיש, הילה זהרור וזיו מאיר.
כמו כן שיחקה אינדיאנית במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" בהפקת ירון כפכפי, אשר מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת ז'ול ורן.
בשנת 2008 שיחקה במחזמר "היי סקול מיוזיקל" שמבוסס על סרט טלוויזיה בעל אותו שם של ערוץ דיסני.
בהמשך השנה דיבבה בסדרות "רובי גלום" ו"תשאלו את שולה".
בשנת 2009 דיבבה בסדרה "חברי הארנב".
בשנת 2010, לאחר סיום לימודיה בתיכון קלעי ושחרורה מהצבא בתור זמרת בלהקת חיל האוויר ושחקנית בתיאטרון צה"ל, החלה נדלר קריירה בתור כוכבת ילדים.
היא שיחקה בתפקיד הראשי במופע "מותק של פסטיבל 3 - הרפתקה ביער הקסום", עלתה במופע בכיכובה בשם "מגרש המשחקים של רוני" והשתתפה בתוכנית הבוקר של הופ!
ילדות ישראלית "בוקר טוב ישראל".
בשנת 2013 נדלר השתתפה בסרט "רוק בקסבה" וביצעה את שיר הנושא שלו.
באותה שנה נדלר השתתפה במחזמר "שלושת המוסקטרים", והחלה לדבב בסדרה "פט שופ".
בין השנים 2014–2015 שיחקה בהצגות "גיבורי האור".
בשנת 2015 נדלר הוציאה DVD בכיכובה בשם "רוני והלקה", אשר בוים על ידי קובי מחט, כאשר כל שיריו ולחניו נכתבו על ידה.
לאחר הוצאת ה-DVD, נדלר הופיעה ברחבי הארץ עם הצגה המבוססת עליו.
בשנת 2016 השתתפה בשנית במופע מותק של פסטיבל, אשר נקרא "יוצאים לדרך!".
בהמשך השנה שיחקה בסדרת רשת בכיכובה אותה כתבה בשם "רוני וחברים".
בשנת 2017 נדלר כתבה סדרה נוספת בכיכובה בשם "התוכנית היומית של רוני וג'קי", על בסיס הסדרה יצא מופע.
בשנת 2018 החלה להופיע במחזמר שמבוסס על הסרט "סאלח שבתי".
בשנת 2019 החלה נדלר להופיעה יחד עם כוכבי סדרת ההנפשה "מפרץ ההרפתקאות" בפסטיבל ניק סיטי, ברשת מלונות דן באילת ובאזורים נוספים ברחבי הארץ.
באותה שנה נדלר דיבבה בסדרה "ריינבו ריינג'רס".
בהמשך השנה נדלר החלה להוציא שירים למבוגרים, כאשר הראשון ביניהם היה "ככה".
שיר נוסף שהוציאה הוא "את", שבקליפ שלו כיכבו דפנה דקל, חני נחמיאס, שיינה היידי, דין הפנר וריקי בן ארי.
המתחם לא נפתח "כתוצאה מעיכוב של העירייה".
בשנת 2022 עלה לאקרנים הסרט "קבלו אותי" בו שיחקה נדלר.
בפברואר 2023 נודע על סרט תיעודי בהפקת נדלר, אשר עוקב אחר חנן גולדבלט, שחקן שהורשע בביצוע אונס ובעבירות מין נוספות.
לצורך הסרט היה אמור להיות מופע של גולדבלט בנס ציונה, אשר בוטל לאחר מחאה.
ביוני 2023 נודע שנדלר מקימה חברת הפקות חדשה בלונדון, שתתמחה בפיתוח והפקה של סרטים עלילתיים, דוקומנטריים, תוכניות ריאליטי ותוכניות דוקו-ריאליטי.
עוד פורסם שמטרתה להשקיע בשנת 2023 לפחות 7 מיליון פאונד.
בהמשך החודש נודע שההפקה הראשונה של החברה תהיה סדרת דוקו-ריאליטי שתעסוק בחרם חברתי ובעיות משמעת עמן מתמודדים ילדים בגילאי 5–9, אשר צפויה לצאת בשנת 2024 בשירותי סטרימינג שונים.
באוגוסט 2023 נודע שנדלר עברה עוקץ כלכלי על ידי אברהם אהרוני, אשר התחזה לעובד של נטפליקס, השתלט על כספיה, פעל בשמה מול גורמים שונים וזייף מסמכים.
בינואר 2024 פורסם שהוגשה על ידי י.ח.
דמרי בניה ופיתוח תביעה נגד נדלר, אשר הייתה אמורה לקנות בכסף שנעקץ ממנה דירה בגבעתיים ולא עמדה בתנאי התשלום.
כתב התביעה נמחק ונדלר הגיעה להסכם עם החברה מחוץ לכותלי בית המשפט.
בפברואר 2021 חשפה נדלר שבילדותה היא ספגה התעללות קשה בגן שלה וסבלה מאלימות מצידה של הגננת.
באוגוסט 2024 התארסה להייטקיסט מיכאל שגיא.
בשנת 2025 נולדה להם בת.
רוני לידור (נולד בתל אביב ב-1 בפברואר 1960) הוא פרופסור מן המניין, המתמחה בתחום ההתנהגות מוטורית והפסיכולוגיה של הספורט, ומכהן כנשיא המכללה האקדמית בוינגייט מאז שנת 2010. בספטמבר 2023 החליף פרופ' לידור את מיכל בלר כנשיא המכללה המאוחדת לוינסקי־וינגייט.
בשנת 1985 סיים תואר ראשון בהוראת חינוך גופני במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בשנת 1987 סיים תואר שני בלימודי ביצועי אנוש (Human Performance), באוניברסיטת בוסטון, בארצות הברית.
בשנת 1991 סיים תואר שלישי בהתנהגות מוטורית (Motor Behavior) באוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל שבארצות הברית.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב-Learning strategies and achieving skilled performance, בהנחיית פרופ' זינגר מאוניברסיטת פלורידה.
משנת 1991, כשחזר לישראל, החל ללמד כמרצה במכללה האקדמית בווינגייט (שנקראה אז המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט), למקצועות התפתחות מוטורית, למידה מוטורית, מבוא למחקר ופדגוגיה של הספורט במסגרת לימודי התואר הראשון של המכללה.
משנת 1994 החל ללמד גם במסגרת המסלול ללימודי תואר שני במכללה האקדמית בווינגייט, וכן בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה נושאים של עיבוד מידע וקבלת החלטות בספורט, למידה מוטורית ושיטות מחקר.
בנושאים אלו לימד גם בחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב, כמרצה מן החוץ, בין השנים 1999–2001.
משנת 1996 החל להנחות סטודנטים במסלולים לתואר שני במכללה האקדמית בווינגייט במסלול מדעי החינוך הגופני (MPE), וסטודנטים לתואר שני (MA) ושלישי (PHD) בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה.
במהלך השנים הנחה בעבודות תיזה מעל 40 סטודנטים לתואר שני, ושמונה סטודנטים בעבודות הדוקטורט שלהם.
מאז שנת 2010 לידור מכהן כנשיא המכללה האקדמית בווינגייט.
במקביל לתפקיד זה, הוא מרצה וחוקר בתחומי למידה מוטורית, התנהגות מוטורית, פסיכולוגיה של הספורט, שיטות מחקר ותהליכי קבלת החלטות בספורט.
הוא פרסם כ-120 מאמרים מחקריים, בכתבי עת מדעיים עם שיפוט.
בין השנים 1994 ועד כה הוא כיהן במכללה האקדמית בווינגייט במגוון תפקידים, ביניהם: ראש היחידה למחקר ועיבוד נתונים, ראש ועדת המחקר, ראש המעבדה להתנהגות מטורית, ראש בית-הספר לחינוך, חבר במועצה האקדמית העליונה, חבר בוועדת קידום סגל וחבר בוועדת קבלה של סטודנטים עם צרכים מיוחדים.
לידור היה חבר בקרוב ל-20 ועדות מדעיות של כנסים בינלאומיים, שבשלוש מהן כיהן כיו"ר הוועדה: הקונגרס הבינלאומי ה-2 בהכשרת מורים ב־1996, כנס ICSSPE ב־2011, והכנס ה-23 של The European Fair Play Movement.
בין השנים 2003–2017 כיהן לידור כחבר בוועדת המקצוע העליונה לחינוך גופני בישראל ושימש כיו"ר הוועדה בין השנים 2010–2017.
בנוסף לתפקידיו האקדמיים, כיהן לידור בתפקידים בוועדות מקצועיות, ביניהם: יו"ר הארגון הישראלי לפסיכולוגיה וסוציולוגיה של הספורט וחבר ומזכיר החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה של הספורט (International Society of Sport Psychology).
לידור משמש כיום כעורך של שני כתבי עת מדעיים, ובנוסף לכך היה שותף בכתיבה ובעריכה של 24 ספרים באנגלית ובעברית.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות ובן.
בין השנים 1971–1978 שיחק לידור בקבוצות הנערים והנוער של מכבי תל אביב, וזכה ארבע פעמים באליפות המדינה.
בשנת 1977 זכה במדי תיכון עירוני ה' באליפות בתי הספר במחוז תל אביב.
בין השנים 1977–1985 אימן במחלקות הילדים, הנערים והנוער של מכבי תל אביב, החל מליגת הקט סל.
במהלך שנים אלו זכתה קבוצת הנערים של מכבי תל אביב תחת הדרכתו באליפות המדינה.
בשנת 1985 אימן את קבוצת הבוגרים של מכבי דרום, קבוצת הבת של מכבי תל אביב, בליגה הארצית.
לידור היה חבר בוועדת הפרס של פרס ישראל בתחום ספורטאים מצטיינים לשנת 2024.
רוני לנג (נולד ב-1 בינואר 1952) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בין היתר בהפועל פתח תקווה, הפועל רמת גן ובנבחרת ישראל בכדורסל.
לנג החל את הקריירה הבוגרת בעונת 1970/1971, בגיל 16 בהפועל פתח תקווה, כאשר רשם הופעה אחת בקבוצה עת הופיעה לראשונה בליגה הבכירה.
בתום העונה נשרה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום האחרון עם מאזן של 2 ניצחונות בלבד מ-22 משחקים.
לאחר ארבע עונות הליגה השנייה, חזרה הקבוצה בעונת 1975/1976 לליגה הראשונה.
הקבוצה סיימה במקום ה-7, עם מאזן של 10 ניצחונות ו-14 הפסדים.
בעונה שלאחר מכן, לא שרדה את תחילת העונה, וביטלה את השתתפותה בליגה, ובתוך כך עזב לנג את הקבוצה.
לנג הוא מלך הסלים של הפועל פתח תקווה בליגה הראשונה בכל הזמנים עם 395 נקודות.
בעונת 1976/1977 עבר לנג להפועל רמת גן ושיחק שם שתי עונות.
בעונה הראשונה סיימה הקבוצה במקום השני בליגה עם מאזן: 3:17, כאשר ניצחה את מכבי תל אביב 76:81. לנג קלע בממוצע של 17.1 נקודות.
בעונתו השנייה שוב סיימה הקבוצה במקום השני בליגה עם מאזן: 4:18, כשגם בעונה זו ניצחה את מכבי תל אביב 87:81. בעונה זו קלע לנג בממוצע של 12.1 נקודות למשחק.
בתום העונה עבר לשחק בהפועל שער הנגב ששיחקה בליגה הנמוכות, ושיחק בה עד שנת 1987.
בשנת 1977 הוזמן לנג לנבחרת ישראל על ידי מאמן הנבחרת רלף קליין ורשם 6 הופעות.
אשתו היא שרה עזריה לנג, כדורסלנית עבר בנבחרת ישראל בכדורסל נשים.
רוני לינדר היא עיתונאית ישראלית ועורכת מוסף סוף השבוע בעיתון הכלכלי דה מרקר.
זוכת פרס סוקולוב לעיתונות כתובה ב-2019 על עבודתה בייסוד וסיקור תחום כלכלת הבריאות.
לינדר היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותקשורת ותואר שני בלימודי עבודה, שניהם מטעם אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2005 משמשת כתבת בדה-מרקר, וכיום עורכת את מוסף סוף השבוע של העיתון.
לינדר ייסדה את תחום סיקור כלכלת בריאות בעיתון ועסקה בסיקור שוטף, כתבות עומק ותחקירים על מערכת הבריאות, בדגש על כלכלת בריאות ומדיניות בריאות.
קודם לכן עבדה בעיתון ככתבת צרכנות וערכה כתבות תחקיר בנושאים שונים, כגון בנק הדם הטבורי, יוקר המחיה וחשיפת עוולות צרכניות.
בשנים שקדמו לכך, שימשה עוזרת מנכ"לית וסגנית דוברת המועצה הישראלית לצרכנות.
משנת 2011, חברה בקבוצה המייסדת של ארגון העיתונאים ומשמשת חברת מזכירות הארגון וכן חברה במועצת העיתונות מטעם הארגון.
רוני מעוז (נולד בשנת 1961) הוא אתלט עבר ישראלי.
שיאן ישראל הנוכחי בריצות ל-1000 מטר ולמייל ובעבר גם בריצת 1500 מטר.
מעוז התאמן בהדרכתו של המאמן יחיעם סקיטל בקבוצת מכבי תל אביב.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1979 זכה מעוז במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.4 דקות, אחרי עוז כץ מהפועל חיפה (1:53.5 דקות) ולפני נמיר קאשי מאס"א תל אביב (1:54.6 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.88 דקות, אחרי צבי דאובר מהפועל אשדוד (3:46.89 דקות).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1983 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 3:43.07 דקות, לפני אריה גמליאל (3:44.47 דקות), שיפור לשיא הוותיק בן ה-14 שנים של יובל וישניצר (3:43.3 דקות).
שיא זה החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי דב קרמר (3:42.97 דקות).
בתחרות שנערכה במנדן, גרמניה ב-19 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 1000 מטר שיא ישראלי חדש של 2:21.38 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.45 דקות, לפני עמית נאמן (3:48.45 דקות) ושלמה אזולאי (3:48.50 דקות).
כחודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהכטל, בלגיה ב-14 באוגוסט 1984 קבע מעוז בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1:50.00 דקות, התוצאה השנייה של אתלט ישראלי בכל הזמנים באותה העת.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהמבורג, גרמניה ב-20 באוגוסט הוא קבע בריצת מייל שיא ישראלי חדש של 4:03.40 דקות (הנוכחי, 2022).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכו ביולי 1985 זכה מעוז במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.34 דקות, אחרי ג'יימס אספיר מבריטניה (3:44.66 דקות) ועוז כץ (3:46.13 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מעוז במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.59 דקות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש עשרה שנערכו ביולי 1985 זכה מעוז בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.05 דקות, לפני דניאל אסקונה מארצות הברית (1:54.39 דקות) ונתן כהן מבלגיה ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:50.15 דקות, לפני דב קרמר (3:50.47 דקות) ודניאל אסקונה (3:50.74 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 זכה מעוז במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.08 דקות.
רוני מוסקוביץ' (נולד ב-28 במאי 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער.
מוסקוביץ' מזוהה בעיקר עם הפועל באר שבע בה שיחק תקופה ארוכה מהקריירה וזכה באליפויות.
הוריו נמלטו מפולין לסיביר במהלך מלחמת העולם השנייה, ובאחת מתחנותיהם דרכם חזרה אל לודז' שבפולין הוא נולד.
ולאחר שעלה עם משפחתו לישראל ב-1950, הם התיישבו בקיבוץ גבעת ברנר.
אחיו הוא כדורסלן העבר אביגדור מוסקוביץ' ששיחק בנבחרת ישראל ובהפועל רמת-גן בין היתר.
רוני מוסקוביץ' החל את הקריירה בהפועל רחובות בגיל 16, ולאחר מכן השתלב בקבוצה הבוגרת של הפועל מרמורק, שם התבלט וקיבל את סרט הקפטן למרות גילו הצעיר.
בעונת 1971/1972 היה שותף לעלייה ההיסטורית של הפועל מרמורק לליגה העליונה לאחר שניצחה במחזור האחרון בדרבי את מכבי שעריים.
ב-1972 עבר להפועל באר שבע, שם החליף את השוער יאיר נוסובסקי.
בשערה עמד לאורך שנות ה-70 ובתקופת הזוהר בעת זכייתה בשתי האליפויות בעונות 1974/1975 ו-1975/1976. במהלך עונת 1977/1978 רשם מוסקוביץ' 608 דקות רצופות ללא ספיגה (שישה וחצי משחקים).
אף על פי שהיה קטן קומה ביחס לשוערים אחרים, ניחן באינסטינקטים יוצאי דופן.
לאחר שב-1970 עזב את קיבוצו, גבעת ברנר, איפשר לו החוזה שחתם בבאר שבע את האפשרות הכלכלית לצאת ללימודי חינוך גופני בסמינר הקיבוצים.
לאחר סיום לימודיו, בנוסף להיותו שוער בקבוצה היה מוסקוביץ' מורה בבית ספר.
ב-1982 סיים מוסקוביץ' את תקופתו בהפועל באר שבע אחרי עשור בשערה.
הוא סבל מפציעות העבר שלו והחליט לפרוש.
אולם נענה לבקשת מכבי קריית גת מהליגה השלישית לעמוד בשערה ,, ולהחליף את חברו, אבנר מסיקה.
לאחר החלמת מסיקה פרש ממשחק פעיל והמשיך עד סוף העונה לאמן את מכבי קריית גת.
לאחר פרישתו, ב-1984 אימן מוסקוביץ' את קבוצת העבר שלו הפועל מרמורק למשך מספר עונות.
בהמשך גם פירשן משחקי כדורגל לתקופה מסוימת.
נכון ל-2022, מוסקוביץ נשוי ולו שלושה ילדים ושלושה נכדים.
הוא מתגורר ברחובות ומלווה בבית הספר לכדורגל של הפועל מרמורק ילדים ונערים ועוזר באימון השוערים.
רוני לוביאניקר (28 ביוני 1932 – 27 בדצמבר 2024) הייתה אשת חינוך ומתרגמת ישראלית.
רוני לוביאניקר, ביתם של יוסף (מהנדס כימיה) וד"ר נטליה וילנר (רופאה כירורגית), נולדה במוסקבה וגדלה בריגה בירת לטביה.
בעקבות הכיבוש הסובייטי של לטביה עלתה עם משפחתה לארץ ישראל בשנת 1940 והשתקעה בתל אביב.
מרבית בני משפחתה שנותרו בריגה בזמן הכיבוש הגרמני של העיר נספו בשואה.
בשנות החמישים הראשונות התגוררה בירושלים וסיימה לימודי תואר ראשון בספרות ומקרא באוניברסיטה העברית (את התואר שני בספרות עברית קיבלה מאוניברסיטת בר-אילן בשנת 1963).
בזמן לימודיה פרסמה מספר מאמרי ביקורת ספרים במדור הספרות של עיתון "הארץ".
בתום לימודיה החלה לעבוד כמורה בבית הספר "התיכון החדש" בתל אביב.
בכך הייתה לבוגרת הראשונה של בית ספר זה שהצטרפה לסגל מוריו.
ב"תיכון חדש" מילאה תפקידי מורה לספרות ולשון, מחנכת וסגנית מנהל האחראית על החטיבה העליונה.
בשנת 1987 יצאה לפנסיה מוקדמת לאחר כשלושים שנות הוראה.
לאחר סיומו של פרק ההוראה בחייה החלה לעסוק בתרגום ספרותי מגרמנית (שפה שהייתה שגורה בפיה מילדותה) לעברית.
היא תרגמה כעשרים ספרי קריאה מגרמנית לעברית, ובהם מספריהם של כמה מהסופרים הנודעים ביותר בלשון זו.
נישאה ב-1959 ליואל לוביאניקר – יזם ואיש עסקים, בנו של הפעיל הציבורי, איש העסקים והנדבן צבי לבון.
ביחד הביאו לעולם שני בנים.
נפטרה בביתה בתל אביב בדצמבר 2024.
"נער קריאה" (זמורה ביתן, 1998) מאת ברנהארד שלינק.
ספר זה, שמאוחר יותר עובד לסרט קולנוע מצליח, עורר תהודה רבה עם הופעתו בעברית.
בעקבותיו תרגמה גם ספר נוסף מאת שלינק – "אהבות מוברחות" (הוצאת כתר 2001).
"סיפורים מלוח השנה" (ספרית פועלים 1989) – אסופת סיפורים קצרים על דמויות היסטוריות ידועות מאת ברטולט ברכט.
"פרשות רצח" מאת מנפרד פרנקה (עם עובד 1990, תרגום משותף עם אילנה המרמן) – ניסיון שחזור על סמך פרוטוקולים משפטיים של אירועי ליל הבדולח בעיר שדה גרמנית קטנה, עובד גם להצגת תיאטרון בשנת 2008.
"קייזרהופשטראסה 12" (בית עימוד 1991) – סיפור אוטוביוגרפי ובמרכזו הסתתרותו בגרמניה בימי מלחמת העולם השנייה של הסופר היהודי ואלנטין זנגר.
בעקבות הופעת התרגום בעברית עובד הספר להצגת היחיד "אני (לא) יהודי" בידי השחקן גדעון שמר.
"החבילות החומות" (הוצאה עצמית 1991) – ספרה היחיד שיצא בעברית של הסופרת הישראלית בשפה הגרמנית יני אלוני.
"כתב יד נשי כחלחל" (ספרית פועלים 1992) של פרנץ ורפל.
"קריאת הקרפדה" (זמורה ביתן, 1997) – רומן מאת גינטר גראס.
שניים מספריו של חתן פרס נובל לספרות היינריך בל: "הגנרל עמד על הגבעה – סיפורים מן המלחמה" (זמורה ביתן, 1997) וכן תרגום מחודש של ספרו "הרכבת נהגה לדייק" אשר בתרגום שלה שונה שם הספר ל"הרכבת הגיעה בזמן"(זמורה ביתן, 1999).
"לאן תתגלגל תפוחון?" (עם עובד 1998) – של הסופר היהודי האוסטרי ליאו פרוץ.
"הנערה אנה פרנק: ביוגרפיה" (דביר 2001) – ביוגרפיה עדכנית של הנערה המפורסמת מאת הסופרת הגרמניה מליסה מילר.
"עיר המלאכים או המעיל של ד"ר פרויד" (ספרית פועלים 2013) – תרגומה לספר "עיר המלאכים" של כריסטה וולף קיבל תשבחות מצד העיתונאי עמית מרכוס על כך שהוא משובח וקולח.
רוני ותום היא סדרת ספרי מתח ובלשות לילדים מתבגרים מאת גיורא חמיצר.
הספר השני בסדרה יצא לאור ב־2019 על ידי תכלת הוצאה לאור, ובאותה שנה יצא גם הספר השני בסדרה.
ב-2020 יצא הספר השלישי, ב-2023 יצא הספר הרביעי, ב-2024 יצא הספר החמישי ובאותה השנה יצא הספר השישי.
ב-2023 סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה הנקראת "רוני ותום" בהשתתפות דילן דרור בתפקיד רוני גבריאלי ואמילי מדואל בתפקיד תום בן עמוס.
בסוף הספר השביעי חמיצר אישר שיהיו עוד שלל חקירות בהמשך הסדרה.
רוני ותום הם שני ילדים רגילים בני שתים עשרה, שגרים בתל אביב ולומדים באותה כיתה ואף יושבים זה ליד זה.
בהתחלה הם אויבים ששונאים אחד את השני, אך מהר מאוד הם מתחברים ונהיים לחברים טובים ולצמד בלשים המפענחים תעלומות שהמשטרה עצמה התייאשה מפתרונן.
לפי המתואר, חמיצר, כותב הספר, כתב אותו כביכול בהשראת רוני ותום, שאמרו לו שהתנאי היחיד שלהם כביכול הוא שיספר הכל כפי שהוא קרה, ושלא יגזים או יקטין.
בספר הראשון ("רוני ותום: החקירה הראשונה") מוצגות שתי הדמויות הראשיות: רוני המסודר והנמצא תמיד בשליטה ותום הילדה החדשה בבית הספר המתוארת כפרועה, לא סטנדרטית ו"משונה".
הניגודים ביניהם מביאים לאירוע שכולל פיתה עם שווארמה מטפטפת שיוצא מפרופורציות ומוביל לעימות ביניהם.
בהמשך הספר מסופר כי לאחר שרוני ותום מתחברים, בזמן שהם משחקים כדורגל בהפסקה בבית ספרם הם שומעים פיצוץ, שלאחריו מסתבר שמכוניתה של נלי מזכירת בית ספר התפוצצה ואופניים נגנבו.
רוני ותום מצליחים למצוא את האופניים, אך מנסים לאחר מכן לפתור את תעלומת הרכב, הגרפיטי והכסף שנגנב מקופת חדר המנהלת.
המשטרה לא מאמינה להם לאורך כל ניסיונותיהם לעזור, ואף מאשימה אותם במעשה, אך לאחר שהם תופסים את הפושע אלכס ספקטור, המשטרה מאמינה להם ומוקירה אותם, ולאחר מכן רוני ותום פותחים משרד חקירות.
בספר השני ("רוני ותום: החקירה השנייה") מסופר כי לאחר שתום פתחה לשירה את הטלפון והיא ורוני מוצאים את מי ששינה את הקוד, אבא של תום מגיע, ואז נוסע חזרה לחו"ל.
תום מוצאת מישהי בשם ירדנה אדלר שמחפשת בלשים למשימה.
תום ורוני מגיעים למשרדה, ואחרי ששומעים את המשימה הפשוטה הזאת, מגיעים לזקן שגר עם מישהי לפני 70 שנה, יהלומים, אריה, בור שמוביל לים תל אביב ואוצר מטורף.
בספר השלישי ("רוני ותום: החקירה השלישית") מסופר כי לאחר שרוני ותום מצאו את גנב הכספת בבת מצווה של עמליה, תום נשארת לבדה בבת מצווה שלה, ורוני נוסע עם משפחתו לקיבוץ, וכל זה בחופשת הפסח.
תום מקבלת הודעה מאביה שהוא והיא יחגגו בלונדון.
שכולם חושבים שזה יהיה טיול כיף, זה מסתבך כשתום חוזרת הביתה.
ילדה בשם מיקה ואביה חמיק, סנדל קדוש, שאולי חבר של אורנה, נזירים, סליק, ובור שכמעט מוביל למותם של רוני ותום, אך גם משאלה של תום לאחר כך ביום הולדתה.
בספר הרביעי ("רוני ותום: החקירה הרביעית") מסופר כי רוני חושב בעקבות משהו שתום רוצה להפסיק את הבילוש, ומפה הכל מסתבך בעקבות צ'רלי שחזר, חברתו חלי, בנה הזייפן רוי, ועוד דברים שיובילו לספר מותח יותר מכל שלושת הספרים הראשונים.
בספר החמישי ("רוני ותום: החקירה החמישית") מסופר כי לאחר שרוני ותום הפכו לזוג רשמי, הוריו של רוני אמרו לו שבעקבות החופש הגדול שמתחיל, הוא יהיה בחטיבת הצטיינות ולא בבית הספר הרגיל שלו.
רוני לא מסכים כי הוא בלי תום, אך לבסוף החליט כן לעשות את זה – אך עם תום.
אך הכל מסתבך כאשר מגיעה לתום הצעת עבודה מדהימה – בדיוק ביום של המבחן הגדול כדי להתקבל לכיתת ההצטיינות.
רוני אומר לא אבל תום אומרת כן.
בלי שותפה, רוני, היא הולכת להרפתקאה מדהימה שלאחר שרוני מצטרף הופך למרדף חסר אונים וקשה מאוד.
פושעים מנסים להרוס הכל, הבית האדום הגדול והאוצר הלאומי, והשוקר החשמלי ומערבל הבטון – כל דבר יותר מטורף מהספרים הקודמים.
בספר השישי ("רוני ותום: החקירה השישית") רוני ותום חוזרים לבחינה חוזרת לחטיבה החדשה, והכל מסתדר להם.
אך פתאום רוני מתחיל להרגיש שתום לא בסדר.
היא רוצה להפסיק את הבלשות, היא יותר מצליחה בחטיבה ויש לה חברות חדשות, רוני ידע שזה לא טוב.
צ'ארלי אביה של תום חוזר אך ישר ביום הראשון שרוני רואה אותו, תום רבה איתו.
רוני צריך לפענח שתי תעלומות וחקירות: חקירה חדשה ללא תום שנתנו לו, והחקירה מה קרה בינו לבין תום.
תום מצטרפת לחקירה, אך זה כבר מאוחר מדי, והכל מסתבך, כמו אריה ענק בתוך משאית גדולה שרוני ותום נחטפו בתוכה.
ולאחר שחקירה אחת מסתיימת, אבל בלא טוב אצל רוני ותום, הכיתה יוצאת לטיול גיבוש כיתתי, ורוני מחליט לנסוע לשם למרות רגלו השבורה מהחקירה הקודמת, ומתברר שיש שיטפון ענק שעומד להגיע.
ולא בטוח שרוני ותום הפעם יצליחו לעצור אותו.
בספר השביעי ("רוני ותום: החקירה השביעית") מסופר כי הבר מצווה של רוני תכף תתחיל, אבל משהו ממש חשוב חסר.
תום, החברה הכי טובה שלו, וגם ה-חברה שלו, לא פה.
והוא יודע שזה אומר רק דבר אחד: משהו קרה.
עד מהרה רוני מגלה שהוא צדק.
צ'ארלי, אביה של תום, הסתבך - מישהו ניסה לרצוח אותו, ואז הפליל אותו בפשע שלא ביצע.
אבל כשהם פונים למשטרה, אף אחד לא מאמין להם.
רוני ותום מבינים שרק הם יוכלו לחשוף את האמת.
והפעם, אין להם על מי לסמוך.
החקירה שולחת אותם בטרמפ לירושלים, למסע דרך מאה שערים, למעבדת מחשבים סודית ולמגילת רות.
הם נאלצים לחפור באדמה, להתחזות, לשקר, לאיים ולברוח על חייהם מ...
טוב, לא באמת חשבתם שנגלה לכם הכול, נכון?
רוני גבריאלי: ילד מסודר מאוד שהולך לחוגי שחמט, כדורגל, וכמו כן הוא חבר בתנועת הצופים.
בסוף הספר הרביעי הופך לבן זוגה של תום.
בספרים 5–7 יחד עם תום בבית הספר למצטיינים.
בספר השישי הוא ותום נפרדים אך בסוף הספר חוזרים.
בספר השביעי חוגג בר מצווה.
תום בן עמוס: ילדה בעלת רצון חופשי שלא אוהבת להישאר במסגרות.
אמה נפטרה, ויש לה כלבה בשם פוגי, והיא מתגוררת לרוב לבד מאחר שאביה טס למדינות עקב עבודתו כבלש פרטי.
בסוף העונה הרביעית הופכת להיות בת זוגו של רוני.
בספרים 5–7 יחד עם רוני בבית הספר למצטיינים.
בספר השישי היא ורוני נפרדים אך לקראת סוף הספר חוזרים.
בספר השביעי מנסה לברוח מהארץ יחד עם אביה אך הוא נתפס, ואז היא ורוני יוצאים לעוד חקירה כדי לנסות להציל את צ'רלי.
יריב הוד: החבר הטוב ביותר של רוני שלומד איתו בבית הספר.
אף על פי שלרוב יריב צוחק על רוני הוא תמיד מוכן לעזור לו.
נדב דגני: חברם של יריב ורוני שלומד איתם בבית הספר.
אורנה גבריאלי: אמו של רוני.
שי גבריאלי: אביו של רוני.
יהלי גבריאלי: אחיו האמצעי של רוני.
עומרי גבריאלי: אחיו הקטן של רוני.
צ'רלי בן עמוס: אביה של תום.
לרוב טס למדינות בגלל עבודתו ומשאיר את תום לבדה.
בספר השביעי מנסה לברוח מהארץ יחד עם תום אך נתפס.
אסתר: מנהלת בית הספר בו לומדים רוני ותום.
מתוארת בספר כאחת שמתייחסת לתלמידים בכבוד.
גרשון: סגן מנהלת בית הספר בו לומדים רוני ותום.
נלי: מזכירתה של אסתר, שבספר הראשון רכבה התפוצץ וזה הוביל לחקירה הראשונה של רוני ותום.
פיני דותן: שוטר עצלן שנוטה להסיק ראיות במהירות.
בספר הרביעי ממונה למפקד מחוז תל אביב.
מהספר השני עוזר, לפעמים, לרוני ותום, לאחר שבספר הראשון לא עזר להם ולא האמין להם כלל.
אלכס ספקטור: בעל חברה לאבטחה שמנסה לשכנע את אסתר לקנות מצלמות אבטחה לבית ספרה.
נכנס לכלא בסוף הספר הראשון, לאחר שנחשף על ידי רוני ותום.
אורית: המחנכת של רוני, תום, יריב ונדב.
ירדנה: אנטגוניסטית הספר השני שמנסה להביא את רוני ותום להוציא את גלזר מביתו.
נכנסת לכלא בסוף הספר השני על ידי רוני ותום.
גלזר: זקן שגר בארמון של סוניה.
עוזר לרוני ותום בחקירה השנייה.
סוניה (מוזכרת): אישה שגרה בארמונה היחד עם גלזר.
מוזכרת על ידי גלזר בספר השני.
רוחקה: סבתו של רוני, באים אליה לביקור בספר השלישי.
בספר השביעי הגיעה יחד עם מיקה כאורחת לבר המצווה של רוני.
מיקה: ילדה בקיבוץ שמגוררת את רוני לעשות חקירה בספר השלישי, פעם ראשונה בלי תום.
בספר השביעי הגיעה יחד עם רוחקה כאורחת לבר המצווה של רוני.
חבר של אורנה, לאחר שהתחתנה עם שי.
עשה חקר מזויף על סנדל "קדוש".
הנזירים: קבוצת נזירים שלא מדברת בקיבוץ.
חלי (נטלי בן–משה): אנטגוניסטית הספר הרביעי.
חברתו החדשה של צ'רלי שמתגלה כנוכלת סדרתית, בספר החמישי היא חוזרת עוזרת לבצע הונאת ביטוח ובסוף הספר היא נכנסת לכלא.
רוי (איתי): שחקן שמשתף עם חלי פעולה ומציג את עצמו כבנה, שמו האמיתי הוא איתי.
דוקטור יקותיאל (קותי): הווטרינר של פוגי מאז שתום וצ'רלי לקחו אותה.
בספר החמישי בדק את פוגי וגילה שיש לה גידול בבטן.
ליאו רוט: מחזיק בתואר האיש העשיר בארץ, מנהל משק "הבית האדום".
יש לו בביתו את מגילת העצמאות המקורית מאירוע הקמת המדינה (1948).
מביא לתום הצעת עבודה "קלה" ומדהימה שאם תצליח יביא לה 40,000 שקל אך העבודה בדיוק ביום של המבחן של רוני ותום.
למרות זאת, תום מסכימה להצעה ויוצאת למשימתו של לואי, שעוזר לה בדרכה.
בסוף הספר הוא נכנס לכלא על ידי רוני ותום.
משרתי "הבית האדום": המשרתים של ארמון "הבית האדום" של ליאו.
עוזרים לו בניסיון הונאת הביטוח והם בסוף הספר נכנסים גם לכלא עם חלי וליאו.
אופיר: נער לכיתה של רוני ותום.
בסוף הספר השישי מציל את רוני ותום משיטפון.
לקראת סוף הספר מתאהב בתום אך בסוף מוותר.
גילי: המחנכת החדשה של רוני ותום בספר השישי.
נעמה: שותפה לכיתה של רוני ותום.
חברה של תום מהספר השישי.
עמית: שותפה לכיתה של רוני ותום.
אלמוג: שותפה לכיתה של רוני ותום.
שותף לכיתה של רוני ותום.
יואב: משפחתו משלמת המון לגן החיות.
יש לו צליעה ברגל שמאל.
עובד כבר 10 שנים בגן החיות ואוהב את גן החיות.
ציון: המנהל הקודם של גן החיות.
עובדת כבר המון זמן בגן החיות.
גנבה לטאה, שלושה פינגווינים, נחש, למור ואריה, תכננה לשחרר את האריה ברמת גן ועשתה זאת בשביל להדיח את מוטי והיא תהיה המנהלת.
בסוף דבר רוני ותום תופסים אותה והיא נעצרת.
מוטי: המנהל החדש של גן החיות אשר נגנבים ממנו חיות.
רוני ותום באים אליו עבור עבודה.
לאחר סיום החקירה נותן לרוני ותום כניסה חינם לגן החיות לכל החיים.
ב-2023 סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה שמשודרת בערוצים ניקלודיאון וטין ניק לצופי yes.
הסדרה הסתיימה בשנת 2025 בעונתה השישית, לאחר 53 פרקים.
כל עונות הסדרה מוגדרות כ"בינג'", כלומר כל פרקי העונה משודרים ביום אחד, זה אחר זה.
ספיישל העונה השנייה, בשונה מהעונות האחרות, שודר רק שבועיים לאחר יום הבינג'.
ספיישל העונה השלישית שודר שבוע לפני יום תחילת הבינג'.
פרק הספיישל של העונה החמישית עלה כשלושה ימים לפני תחילת הבינג'.
רוני גבריאלי (דילן דרור): שותפה של תום בעסקם לבלשות פרטית.
חברם הטוב של יריב ונדב.
בנם של אורנה ושי ואחיהם של יהלי ועומרי.
בסוף העונה הרביעית נהפך לבן זוגה של תום.
הגיע יחד עם תום לבית הספר להצטיינות.
תום בן עמוס (אמילי מדואל): שותפתו של רוני בעסקם לבלשות פרטית.
בתו של צ'רלי, בלש פרטי גם הוא.
בסוף העונה הרביעית נהפכת לבת זוגו של רוני.
הגיעה יחד עם רוני לבית הספר להצטיינות.
יריב הוד (בן אורנשטיין) (עונות 4-1, 6): חברו הטוב של רוני.
עוזר לפעמים לרוני ותום בחקירותם.
מציק לרוני על חברותו עם תום.
העונה החמישית הייתה העונה היחידה שהוא לא הופיע בה, עקב נסיעתו לפריז.
יהלי גבריאלי (ארי חמיצר): אחיהם של רוני ועומרי ובנם של אורנה ושי.
עומרי גבריאלי (מיילו טרסוב): אחיהם של רוני ויהלי ובנם של אורנה ושי.
אורנה גבריאלי (מורן רוזנבלט): אשתו של שי ואמם של רוני, יהלי ועומרי.
שי גבריאלי (איתי פולישוק): בעלה של אורנה ואביהם של רוני, יהלי ועומרי.
שירה (אלכס מוסקל)(עונות 4-1, אורחת בעונה 6): חברתה הטובה של עמליה שלומדת עם רוני ותום.
מאוהבת ברוני ושונאת את תום.
עמליה (שי-לי אלמוג)(עונות 4-1, אורחת בעונה 6): חברתה הטובה של שירה שלומדת עם רוני ותום.
פיני דותן (אילן קובץ') (עונה 1, אורח בעונות 2–6): שוטר האחראי על החקירה הראשונה.
נדב דגני (מתן טסמה) (עונות 4-1, אורח בעונה 6): חברם הטוב של יריב ורוני.
בלש פרטי ונחשב לאבא לא כל כך טוב.
אורית (גל גברעם) (עונות 1–2 ו-4): מחנכת הכיתה שבה לומדים רוני ותום.
אסתר (כרמית מסילתי-קפלן) (עונה 1): מנהלת בית הספר "הנשיא".
נלי (אופיר צויגנבוים) (עונה 1): מזכירתה של אסתר.
גרשון (ערן בן צבי) (עונה 1): סגן המנהלת של אסתר המתואר כעקשן וקשוח.
אבישי בדוסה (עידן שקרוקה) (עונה 1): עוזרו של פיני.
אלכס ספקטור (דן מור) (עונה 1): בעל עסק לאבטחה בשם "ספקטור אבטחות".
גלזר (פולי רשף) (עונה 2): זקן שגר בארמון של סוניה.
חברם של רוני ותום שעוזר להם בחקירה השנייה.
ירדנה אדלר (מאיה ורטהיימר) (עונה 2): מיליונרית שמנסה להוציא את גלזר מהארמון של סוניה.
בהתחלה, מעסיקה את רוני ותום.
סמי (דן קסטוריאנו) (עונה 2): עוזרה של ירדנה.
מיקה (אמה רפיח) (עונה 3): ילדה שמשבשת את רוני עם חקירה שעושה.
אביה הוא חמיק, אנטגוניסט העונה השלישית.
חמיק (אלון לשם) (עונה 3): אביה של מיקה.
שאולי (גיא גורביץ) (עונה 3): חבר ילדות של אורנה, המאוהב בה.
חוקר על סנדל קדוש שהיה שייך לישו.
סבתא רוחקה (אפי בן ישראל) (עונה 3): סבתו של רוני.
רוני ומשפחתו מתארחים אצלה בעונה השלישית בקיבוץ.
נטלי בן משה / חלי (ליאת בלו) (עונות 4–5): בת זוגו החדשה של צ'רלי, המתגלה כנוכלת סדרתית.
חוזרת בעונה החמישית ומשתפת פעולה עם ליאו רוט (אנטגוניסט העונה החמישית).
איתי / רוי "רויו" (נדב ארדיטי) (עונה 4): סטודנט למשחק שנה ב', מתחזה לבנה המוזיקאי של "חלי" (נטלי).
ליאו רוט (רמי ברוך) (עונה 5): אנטגוניסט העונה החמישית, גר בבית האדום, בארמון עם 2 משרתיו.
שוכר את תום לשמור על מגילת העצמאות במוזיאון תל אביב.
דוקטור יקותיאל (קותי) (עונה 5): הווטרינר של פוגי מאז שתום וצ'רלי לקחו אותה.
דוב (אורח בעונה 5): מנהל מצלמות האבטחה של המוזיאון שבו הוצגה מגילת העצמאות.
ברוריה (עונה 5): מנהלת המוזיאון.
המוזיאון זה כל מה שהיא אוהבת.
רות קישון (אורחת בעונה 5): השוטרת שהחליפה את פיני לאחר התפטרותו.
אופיר (יונתן גוטליב) (עונה 6, אורח בעונה 5): נער מעצבן ושחצן בכיתתם של רוני ותום.
בעונה החמישית נסע עם רוני לבית הספר למצטיינים והתקבל.
גילי (גאיה שליטא-כץ) (עונה 6, אורחת בעונה 5): המחנכת החדשה של רוני ותום בכיתת ההצטיינות.
משמשת כמחליפה לאורית בסדרה עצמה.
נעמה, עמית ואלמוג (צוף ברנע, שלי פרץ ואלה פררה) (עונה 6): חברותיה החדשות של תום מכיתת ההצטיינות.
שותפות לרוני ותום בכיתה ההצטיינות.
מעיין (אביב שלייסר) (עונה 6): חברו הטוב של אופיר, מנסה להרגיע את רוני ככל האפשר.
שותפם של רוני ותום לכיתת ההצטיינות.
ציון (מוזכר בעונה 6): המנהל הקודם של גן החיות.
מוזכר כמי שאהב את יואב מאוד.
יואב (עונה 6): עובד בכיר בגן החיות כבר 10 שנים רק בגלל שמשפחתו משלמת הרבה מאוד לגן החיות.
מוטי (ישי וורייט) (עונה 6): המנהל החדש של גן החיות.
רוני ותום עוזרים לו בחקירת גניבת החיות.
יפעת (טליה ברטפלד) (עונה 6): הסגנית של מוטי.
עובדת הרבה זמן בגן החיות.
מתגלה כגנבת של כל החיות בגן החיות ואנטגוניסטית העונה השישית.
גיורא חמיצר (בתפקיד עצמו) (אורח בעונות 1–2): כותב ספר על רוני ותום (ואף ממציא הסדרה עצמה).
גלית בר עם (שי מיקה יפרח) (אורחת בעונות 1 ו-3): מעריצה את רוני ותום.
רון חולדאי (בתפקיד עצמו) (אורח בעונה 2): ראש עיריית תל אביב-יפו.
ג'ורדן (אודיה) (אורחת בעונה 4): זמרת מפורסמת שרוני ותום מעריצים אותה.
אלישבע (עידית טפרסון) (אורחת בעונה 4): נשיאת בית המשפט העליון.
עידן פינטו (עידן תלם) (אורח בעונה 2): בריון ח"תניק מבית הספר "הנשיא".
סיגל "סיגי" (מיכל מצוב) (אורחת בעונה 2): מזכירתה של ירדנה.
אירנה (רותי תמיר) (אורחת בעונה 2): אחות בבית החולים איכילוב.
יואל חנוכה (תום חיימוב) (אורח בעונה 2): שוטר.
שמוליק (רועי פלורנטין) (אורח בעונה 1): בעל מכולת ליד בית הספר "הנשיא".
מכיר את רוני מאז שהיה קטן.
מורה (אורי לביא) (אורח בעונה 1): המורה להיסטוריה של רוני ותום.
עד כה היה בטוח שתהיה עונה שביעית לסדרה, אך בראיון עם גיורא חמיצר, יוצר הסדרה והתסריטאי שלה, ב-27 ביולי 2025, הוא הכריז כי למרות שיצא ספר שביעי, כיום אין תכנונים כלל לעונה שביעית ובינתיים, העונה השישית היא עונת הסיום.
כמו כן, חמיצר הכריז שיצא ספר שמיני, אך לא תצולם גם עונה שמינית אלא שהקוראים ייאלצו להסתפק בינתיים בספרים.
רוני זינגר (נולדה ב-21 בינואר 1976) היא עיתונאית ישראלית.
זינגר החלה את דרכה בעולם העיתונות ב-2001 כקשבת באתר ynet.
לפחות משנת 2002, עבדה בעיתון "הארץ", תחילה כרכזת כתבים, לאחר מכן ככתבת צרכנות עד שמונתה לכתבת הפלילים והמשטרה של העיתון.
ככתבת פלילים ב"הארץ", סיקרה פרשיות פליליות בולטות.
בהן, חשיפה של פעילות פדופילים בדרום תל אביב, סכסוכי ארגוני הפשיעה בישראל ופיגועים.
היא סיקרה את תקיפת הישראלים בקניה ב-2002 במלון "פרדייז", את הימלטותו ומעצרו של הקבלן בועז יונה באיטליה ואת מותו של יאסר ערפאת בפריז.
באוגוסט 2010 הצטרפה זינגר לתוכנית התחקירים "עובדה".
ככתבת "עובדה" חשפה פרשת שחיתות באשדוד, חשפה חשדות לפרשת שוחד באימפריית היהלומים של המיליארדר לב לבייב, חשפה הקלטות של עד מדינהבתיק יצחק אברג'יל, חשפה את פעילותו של עד המדינה סופיאן מסלוחי שהודה בתפירת תיקים לעבריינים והביאה את סיפורו של השוטר ניר סומך שהואשם ברצח ולאחר מכן זוכה.
ב-2013 מונתה לכתבת הפוליטית של עיתון "כלכליסט".
ככתבת ב"כלכליסט", סיקרה בעיקר את פעילות הכנסת ובין חשיפותיה, תקציב החטיבה להתיישבות ותקציבי קק"ל שהובילו בין היתר להתפטרותו של יו"ר עמית של קק"ל עוזי לנדאו.
באפריל 2017 הצטרפה להפקת תוכנית התחקירים "שטח ההפקר" ששודרה בכאן 11, שם שימשה ככתבת וכמגישת התכנית לצד גור מגידו וקרן אוזן.
זינגר לקחה חלק בתוכנית במשך 3 עונות.
ככתבת ומגישת "שטח הפקר" הכינה סרט על הרשות להגנת עדי מדינה והמשבר שהתחולל בה, סרט על הרב כהנא ותחקיר על תעשיית הכשרות בישראל.
מאז 2020, זינגר היא גם כתבת במיזם העיתונות "שומרים" ומפרסמת במסגרתו תחקירים.
ביולי 2021 הוציאה את הספר "אתגר ללא סוכר" בהוצאת "ידיעות ספרים".
החל משנת 2022, היא כתבת ב"זמן אמת", תוכנית התחקירים של כאן 11. ביולי 2023 שודר שם תחקיר בן שני חלקים שחשף לראשונה שורה של פגיעות מיניות בקרב ספורטאיות אולימפיות ובנבחרת הנשים של ישראל בכדורגל.
במאי 2024 שודר סרטה "התוכנית להגנת נשים" על פיילוט להצלת נשים בסכנת רצח קרוב על ידי בני משפחתן.
בהקשר למלחמת "חרבות ברזל", היו לזינגר לפחות שתי תרומות משמעותיות.
בסוף אוקטובר 2023 שודר ב"זמן אמת" תחקיר שחשף את התרעות התצפיתניות מבסיס נחל עוז, ובו התראיינו לראשונה שתי התצפיתניות היחידות שלא נפגעו, ותיארו את האירועים המקדימים לבוקר 7 באוקטובר ואת אירועי יום המתקפה.
בהכנת התחקיר השתתפה גילה פייסחוב.
במאי 2025 שודר תחקיר של זינגר בפרשת שדה תימן ובו בין היתר הובא לראשונה במלואו הסרטון עליו נשענים כתבי האישום שהוגשו כנגד לוחמי כוח 100 ממתקן הכליאה.