tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אתינגאנים היו כיתה דתית נוצרית שפעלה בקיסרות הביזנטית ואימצה כמה ממנהגי היהדות.
הבוגומילים היו כיתה דתית בנצרות המזרחית ובתקופה מסוימת דת המדינה של בוסניה והרצגובינה.
עלווים – קבוצה אתנית וכיתה דתית בעלת זיקה לאסלאם, בת כ־3 מיליון מאמינים.
התֵרָפּוֹיְטִים – כיתה דתית יהודית, שהמקור הכתוב היחיד ששרד ומתאר אותה הוא פילון האלכסנדרוני בקונטרס "על חיי העיון".
אביונים – כיתה דתית יהודית־נוצרית שפעלה בארץ ישראל מן המאה הראשונה עד המאה הרביעית לספירה.
מונטניזם – כיתה דתית שפרשה מהנצרות במאה השנייה.
אמיש – כיתה דתית נוצרית אנבפטיסטית (פרוטסטנטית), שהמאמינים בה חיים בצפון ארצות הברית ומתנזרים מהתפתחויות טכנולוגיות.
כיתה פוליטית מתייחסת בהכללה לפלג פוליטי מתבדל מהותית בחברה או בתנועה פוליטית רחבה (בעיתונות ישנה מופיעה גם הצורה "כתה מדינית").
המונח עשוי לשמש בקונוטציה שלילית המרמזת לשוליות, לדוגמטיות, ולנטייה למיקוד באינטרסים קבוצתיים צרים על פני האינטרסים של התנועה הרחבה.
כך לדוגמה התייחס בעוקצנות ב־1965 שר האוצר דאז פנחס ספיר למפלגת מפ"ם: .
לגבי תנועת כך ציין בית המשפט העליון של מדינת ישראל כי (פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל, 1996).
מזווית אחרת, ברמיזה לגישה פוליטית צרה, ביקר הבמאי עודד קוטלר את מירי רגב ב־2016, אז שרת התרבות, שעשתה דה־לגיטימציה להצגת שיר של המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש בטקס פרסי אופיר: .
בלשון הקצנה שעשויה לרמז לפולחן וקנאות משמש המונח "כת פוליטית".
כך, ראש המרכז לחקר הדחק והחוסן במכללה האקדמית תל חי, שאול קמחי, טען כי .
כיתתיות (בלועזית: סקטנטיות; באנגלית: Sectarianism; בערבית: طائفية) היא מונח המתייחס לתופעת ההתפצלות לכיתות מתבדלות בחברה, כמו גם לגישה הדבקה בקנאות בכיתה דתית או פוליטית ומתעדפת אינטרסים קבוצתיים צרים על פני אלה של התנועה הרחבה.
בד־בבד, מתייחס המונח למערכת פוליטית המאורגנת לפי כיתות אתניות־דתיות, דוגמת המערכת הפוליטית בלבנון.
"ככה לא מתנהגים" היא סדרה מוקומנטרית בכיכובו של גורי אלפי, ששודרה בשנת 2005 בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור רשת.
הסדרה עלתה לאוויר ביום השידורים הראשון לאחר המעבר לשידור של שתי זכייניות, קשת ורשת, בערוץ 2 וזכתה לרייטינג גבוה.
הסדרה עוקבת אחר חיפושו של אלפי אחר תשובות לשאלות הנוגעות להתנהגות בני האדם.
נושאיהם של ששת פרקי הסדרה היו: פחד, תחרותיות, ניקיון, שקר, עצבנות ומציצנות.
אלפי, אשר מנחה את התוכנית, מעניק פן הומוריסטי בחקירת העניינים.
הנושאים השונים נבחנים על ידי מומחים, סופרים וחוקרים, ומשודרים בתוכנית בעזרת שחקנים ובדרנים רבים, ביניהם רותם אבוהב, מריאנו אידלמן, עינב גלילי, נתי קלוגר, שי אביבי וליאור שליין.
בשנת 2005 היא נכנסה יחד עם "השמינייה" לרצועת השידור של הערוץ הישראלי בארצות הברית ובאירופה.
ככה מפנקים הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "אינפקציה", שיצא בשנת 2000.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי הלהקה במשותף עם אלי לולאי וברוך בן יצחק מלהקת "רוקפור".
חלק משירי האלבום משלבים את צליל המטאל הרועש עם רוח השטות האופיינית ללהקה, המתבטאת, בין היתר, בשיר "בקבוק עלי" שהוא פארודיה על השיר המזרחי "בסבוסה" של שריף ילד הפלא הדרוזי.
כמה משירי האלבום עוסקים במציאות קשה או נושאים פרובוקטיביים (ילד מוכה, צעירה שמנסה להתאבד, גילוי עריות, נקרופיליה, ילד הסובל מהצקות בבית הספר) בצורה מעט הומוריסטית וקלילה, חלקם מתאפיינים בסגנון מוזיקלי רגוע או עליז באופן שסותר את נושאי השירים.
גם השיר "זכוכיות" הנשמע כמו בלדת אהבה הוא למעשה שיר שבו מישהו מתאר, כבמכתב אהבה לאהובתו, כיצד הוא רוצה להרוג אותה.
ב-13 בינואר 2000 חתמה אינפקציה על הסכם הפצה בלעדי עם חברת MCI תקליטים בע"מ, להפצת הדיסק, שהוקלט על ידי הלהקה.
MCI רצתה לנכות את עלויות המימון של העותקים מהחלק של הלהקה ברווחים, ואילו הלהקה טענה שיש לנכות את העלויות מההכנסות הכוללות, כלומר - גם מחלקה של החברה.
הסכסוך הוכרע משפטית לטובת הלהקה.
חברת MCI התפרקה מאוחר יותר.
הברוך של סלקום (סלט של כרוב) (2:58)
שם השיר מתייחס לתקלת רשת ממושכת שהייתה לסלקום.
באמצע השיר יש רפרנס מוזיקלי לשיר "טוטו כדורגל" של צמד דרום.
גיא בן שטרית - שירה וגיטרה ליווי
ירון שראל - גיטרה בס
ניר טרטר - שירה וקלידים
גיא שמי - גיטרה מובילה
יעל קראוס - שירה ב"קרובים קרובים"
"ככה זה בחיים" הייתה קומדיית מצבים אמריקנית ששודרה מה-10 בינואר 2001 ועד ל-28 בינואר 2005, ברשת FOX האמריקנית (בשתי עונותיה הראשונות) ולאחר מכן ברשת WB.
בישראל היא שודרה בערוץ 3 ובסטאר וורלד.
הסדרה תיארה את חייה של משפחת פינרטי, המתגוררת בסטטן איילנד שבניו יורק.
סימן ההיכר הבולט של הסדרה היה שחלק מעלילת הפרק סופר תמיד על ידי הדמויות והוצג בפלשבקים.
שיר הפתיחה של הסדרה בוצע על ידי הלהקה "Ween" .
שון פינרטי (דונאל לוג): אבי המשפחה, חובב בירה ומוזיקה.
הוא וקלודיה נישאו מיד עם סיום התיכון, כיוון שזו נכנסה להריון עם לילי.
בעונה השלישית הוא רכש פאב ביחד עם אדי, והם ניהלו אותו ביחד כמעט עד לסוף העונה האחרונה.
קלאודיה פינרטי (מייגן פרייס): אם המשפחה.
החלה ללמוד לימודי ערב בעונות האחרונות של הסדרה.
בעונה האחרונה היא הייתה הרה עם הבת הרביעית למשפחה, שנקראה בסוף גרייסי, לאחר שהשם שנבחר לה, רוז, הזכיר לכולם את הסרט טיטניק.
לילי פינרטי (לינסי בריטלרסון): הבת הבכורה.
בתחילת הסדרה היא בת 14, ובסופה היא מסיימת את בית הספר התיכון ועומדת להתחיל לימודיה באוניברסיטת UCSU.
היא מעודדת בקבוצת המעודדות של בית הספר, והיא נחושה להשיג אליה את תשומת לבם של הוריה באמצעות מרד נעורים.
בשלב מסוים היא מתחילה לצאת עם השכן, בראד, ואף מתאהבת בו.
ג'ימי פינרטי (גריפין פרייזן): הבן השני.
חכם, ציניקן וחובב של המין השני.
הנרי הוא ילד משונה, היפראקטיבי ומוזר.
בעונה הרביעית השחקן ששיחק אותו, ג'ק בורבג', עבר עם משפחתו דירה ולכן הוא עזב את הסדרה ללא הסבר עלילתי.
עם זאת, הדמויות המשיכו להזכירו מפעם לפעם, ובפרק האחרון אמר וולט ש"הנרי פה איפשהו".
אדי פינרטי (קווין קוריגן): אחיו של שון.
בחור מפוזר, אדיש ולא אחראי, שגורם לבעיות רבות לשון ולמשפחתו.
יש לו נטייה לצאת עם בחורות משונות.
אחת מהן היא איימי המשוגעת, שהוא ושון מוכרים לה את הפאב בסוף העונה החמישית (לאחר שהיא פותחת תערוכה של תמונות עירום של אדי).
וולט פינרטי: אביו של אדי.
מחנך את בני משפחתו בדרך שנויה במחלוקת; לדוגמה, באחד הפרקים מגלה אדי שהוא שמאלי, ושוולט טען בפניו במשך כל חייו שהוא בעצם ימני, משום שזה נראה לו משונה.
בעונה השלישית, כשהסדרה עברה לרשת WB, נעלמה בהדרגה דמותו של וולט (אם כי הוא הופיע להופעות אורח פה ושם).
בראד או'קיף (ברט הריסון): השכן בבית ליד.
מאוהב כל חייו בלילי, עד שזו מסכימה לצאת איתו והם הופכים לזוג.
בראד הוא בחור חכם ו"חנון", שמתקבל עם סוף הסדרה לאוניברסיטת ייל היוקרתית.
בתחילת העונה החמישית מתגלה שהוא בגד בלילי עם בחורה מ"מחנה המדע" שהוא נוהג לבלות בו בקיץ, ושבאותו זמן לילי בגדה בו עם בחור בשם ג'ואי, והם נפרדים.
בראד מתחיל לצאת עם שכנה מבית סמוך אחר בשם טאיה, אולם בסופו של דבר הם נפרדים ובראד ולילי חוזרים להיות ביחד.
בעונה השלישית הפכה דמותו של בראד לדמות קבועה בסדרה.
האחות הלן: נזירה המלמדת בבית הספר הקתולי שבו לומדים לילי, הנרי וג'ימי.
האחות הלן היא קשוחה והיא מרבה להיכנס לקונפליקטים עם לילי.
דין פיראמאטי (מייק ווגל): מתופף בלהקה של שון ואדי.
מתחיל לצאת עם לילי עד שהיא בוגדת בו עם בראד.
הצגת הבכורה שלה התקיימה בבורגתיאטר בווינה, אוסטריה ב-26 בינואר 1790, יום לפני יום הולדתו ה-34 של המלחין.
מוצרט ודה-פונטה לקחו את fiancée swapping כנושא האופרה, אשר מחזיר את הקהל למאה ה-13, אחרי גרסאות חשובות מוקדמות יותר כגון הדקאמרון של בוקאצ'ו ומחזהו של ויליאם שייקספיר "סימבלין" (Cymbeline).
היא גם משלבת אלמנטים מהמיתולוגיה על פרוקריס של אובידיוס.
העלילה לא פגעה בכבודה של וינה באותה התקופה, אך במשך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היא נחשבה למסוכנת.
בשל כך, "כך עושות כולן" נשמטה מן הרפרטואר האופראי במשך שנים רבות, וכאשר היא הופיעה, הדבר נעשה באחת מגרסאותיה המצונזרות.
לאחר מלחמת העולם השנייה מקומה ברפרטואר האופראי הוחזר על כנו.
גם בארצות הברית בוצעה האופרה במלואה רק ב-1922, בעוד "דון ג'ובאני" ו"נישואי פיגארו" בוצעו שם לראשונה ב-1817 וב-1824.
ישנן הקלטות רבות של האופרה, והיא מבוצעת לעיתים תכופות.
המחזה "כך" (Così), אשר נכתב על ידי המחזאי לואיס נאורה, והציגה בעלי מחלות נפש משחקים באופרה.
נעשה שימוש בקטעים רבים מן האופרה בפסקול של הסרט Closer (משנת 2004) .
שלושה זמרים שרים את המילים "כך עושות כולן" במערכה השנייה, סצנה XI, ממש לפני הסיום (הפינאלה).
מעבר לכך, הצירוף הושר כבר על ידי הרוזן, דון באזיליו וסוזנה בשלישייה בנישואי פיגארו (במערכה I, סצנה VII), אשר גם הליברטו שלה חובר על ידי לה פונטה, וגרמו לכותרת להישמע כמו בדיחה תוך-מוצרטית.
Sento, o Dio, che questo piedo è restio (אני חש, הוי אלוהים, שרגלי מסרבת ללכת) --פרנדו וגוגליאמו
(הוי, קטנים מסכנים, להמר 100 סקווינים על אישה) --אלפונסו
(בגברים, בחיילים, אתן נותנות את תקוותכן?) --דספינה לאחיות
É amore un ladroncello (האם האהבה היא גנבת קטנה) --דורבלה לפיורדיליג'י
דון אלפונסו וחבריו הצעירים, הקצינים פרנדו וגוליילמו, דנים בשאלה עד כמה הנשים נאמנות.
אלפונסו משוכנע כי כל הנשים הן בוגדניות, אולם פרנדו וגוליילמו דוחים דעה זו כיוון שהם מאוהבים באחיות פיורדיליג'י ודורבלה.
אלפונסו מציע להם להתערב איתו ומבטיח כי עד לסופו של היום הוא יוכיח להם כי הצדק עמו.
הוא מבקש מפרנדו וגוליילמו לומר לאהובותיהם כי קיבלו צו המחייב אותם לעזוב את נאפולי ואחר-כך, על-פי התוכנית שזממו, הם ישובו במהרה מחופשים, כשכל אחד מחזר אחר האהובה של חברו.
פיורדיליג'י ודורבלה מעלות על נס ומשבחות את אהוביהן כאשר דון אלפונסו מגיע לספר להן על הצו שהגיע.
הגברים הצעירים מגיעים אף הם ושני זוגות האוהבים נפרדים בעצב רב.
דספינה המשרתת מכינה ארוחת בוקר כאשר האחיות נכנסות לספר לה על גורלן האכזר.
היא מייעצת להן להתפרפר מעט בעת שאהוביהן במרחקים, אך עצה זו מתקבלת בבוז רב וזעזוע עמוק.
דון אלפונסו, אשר שמע את דברי דספינה, מבין כי היא תהיה לו בת ברית מושלמת בעלילה שרקם ומשכנע אותה להצטרף אליו.
הוא מכניס אל הבית את גוליילמו ופרנדו המחופשים לאלבנים, אך שתי האחיות מזועזעות למראה שני הגברים הזרים הנמצאים בביתן ונדהמות כפליים כאשר הזרים מתחילים לחזר אחריהן.
אלפונסו מעמיד פנים כי מדובר בחברים ותיקים שלו, אבל פיורדיליג'י מדגישה ללא הרף את נאמנותה לאהובה הנעדר.
פיורדיליג'י ודורבלה ממשיכות לבכות את מר גורלן, כאשר לפתע מגיעים במרוצה שני האלבנים.
במלודרמטיות מופגנת ואף מופרזת הם בולעים רעל ומתמוטטים.
דספינה ודון אלפונסו ממהרים למצוא רופא ומשאירים את האחיות לטפל בגברים הסובלים.
הרופא, שאינו אלא דספינה בתחפושת, מכריז כי הוא מתלמידיו של ד"ר מסמר ומנסה להוציא את הרעל משני המתאבדים בעזרת מגנט.
כאשר השניים מתעשתים, הם ממשיכים בחיזוריהם הנמרצים ומלאי התשוקה.
לאחר הטפת מוסר נוספת של דספינה, מחליטות האחיות שכל רע לא יאונה להן מפלירט תמים וקצר.
דורבלה, אהובתו של פרנדו, בוחרת בגוליילמו המחופש, בעוד פיורדיליג'י, אהובתו של גוליילמו, בוחרת בפרנדו.
האלבנים האורחים שרים סרנדה לשתי האחיות ולאחר מכן יוצאים פיורדיליג'י ופרנדו לטיול רומנטי קצר בגן, בעוד גוליילמו המחופש מחזר אחר דורבלה.
לתדהמתו הרבה היא מתמסרת לו ומחליפה עמו תליונים.
בעוד שניהם נבלעים בין שיחי הגן שבים פרנדו ופיורדיליג'י אך היא נותרת איתנה בנאמנותה הראשונית.
כאשר שני הגברים נפגשים מתעצב פרנדו בעת שגוליילמו מראה לו את התליון שדורבלה העניקה לו.
פרנדו מנסה פעם נוספת לזכות בחסדיה של פיורדיליג'י, כאשר גוליילמו ודון אלפונסו מציצים בסתר.
לתדהמת כולם פיורדיליג'י נכנעת לבסוף גם היא.
דון אלפונסו זכה בהתערבות והוא מנסה לנחם את שני הגברים הצעירים שלמדו לפתע כי כל הנשים הן אותו דבר - COSI FAN TUTTE.
חגיגות הנישואין בין שתי האחיות לאלבנים בעיצומן כאשר לפתע נשמע קול הלמות התופים במרחק המכריז על שובם של הקצינים.
בהיסטריה, אולי מאולצת מעט, האלבנים והנוטריון (שוב דספינה המחופשת) מתחבאים.
רגע לאחר מכן נכנסים פרנדו וגוליילמו אל החדר בלבוש הצבאי שלהם ונדהמים מקבלת הפנים הקרירה למדי לה הם זוכים.
אך כאשר הם מגלים את חוזה הנישואין ואת הנוטריון המסתתר מתבהרת התמונה.
בחרבות שלופות הם ממהרים לרדוף אחר יריביהם וחוזרים מיד עם התחפושות האלבניות בידם.
התרמית הגיעה לסופה וכל שנותר לארבעת האוהבים הצעירים הוא לקבל את עצתו של דון אלפונסו - לשכוח וגם לסלוח.
כַּאיח'וֹסרוֹ "כַּכּוּצָה" צ'וֹלוֹקָאשְׁוִוילִי (בגאורגית: ქაიხოსრო [ქაქუცა] ჩოლოყაშვილი; 14 ביולי 1888 – 27 ביוני 1930) היה קצין גאורגי ומנהיג תנועת גרילה אנטי-סובייטית בגאורגיה בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.
צ'ולוקאשווילי נולד למשפחת אצילים גאורגית והיה קצין מעוטר בצבא הרוסי הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 הוא שירת בשורות צבא הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה ומפלתה של הדמוקרטיה הגאורגית קצרת המועד, נמלט צ'ולוקאשווילי יחד עם קומץ תומכים צפונה להרים ופתח במלחמת גרילה נגד השלטון הסובייטי בקאחתי.
לאחר כישלון המרד באוגוסט 1924, שבמהלכו פיקד צ'ולוקאשווילי על קבוצת מורדים גדולה, הוא נמלט לצרפת.
שם נפטר משחפת בשנת 1930. שרידי גופתו הועברו מבית העלמין לוויל שליד פריז ונקברו מחדש בהלוויה ממלכתית בפנתאון מתאצמינדה בטביליסי, בשנת 2005.
צ'ולוקאשווילי נולד בשנת 1888 למשפחת אצולה גאורגית, נצר לנסיך צ'ולוקאשווילי באחוזה המשפחתית שבכפר מַאטַאני שבקאחתי, שהייתה חלק מפלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז.
במסמכי האדמיניסטרציה הרוסיים שם משפחתו נכתב - צֶ'לוֹקַיִיב (Челокаев).
צ'ולוקאשווילי למד בגימנסיית האצילים הגאורגית , שנוהלה באותם ימים על ידי ההיסטוריון אכוותימה תאקאישווילי .
בשנת 1909 גויס לצבא האימפריה הרוסית ושירת ברגימנט טוורסקי ה-16 דרגונסקי .
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוחזר צ'ולוקאשווילי לשירות פעיל והוטל עליו להוביל יחידת פרשים לחזית האוסטרו-הונגרית.
מאוחר יותר באותה שנה הוא נפצע והועבר לחזית הקווקז.
במהלך קרב סריקמיש, בדצמבר 1914, הוא פיקד על יחידת פרשים בפיקודו של הגנרל ואסיל גבשווילי והתבלט בכיבוש ולאחר מכן בהגנה על מבצר אסטרטגי בשם "קן הנשר" נגד הכוחות העות'מאניים.
בשנת 1916 הוענק לו עיטור הגבורה "חרב גיאורגי הקדוש".
לאחר טיפול בבית חולים נינוצמינדה בטביליסי, הוא הצטרף ללגיון הפרשים הגאורגי המתפתח שצעד לפרס (איראן) במסגרת משלחת בפיקודו של הגנרל ברטוב בשנים 1915 עד 1917. זמן קצר לאחר מכן הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק (לוטננט קולונל).
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 חזר צ'ולוקאשווילי לגאורגיה והיה פעיל בתנועת העצמאות של גאורגיה.
בתחילת 1918 הוא הצטרף לתנועה הדמוקרטית הלאומית של גאורגיה וסייע לארגון יחידות פרשים גאורגיות.
לאחר שגאורגיה הכריזה על עצמאותה כרפובליקה דמוקרטית במאי 1918, נשלח צ'ולוקאשווילי לעמוד בראש פלוגת פרשים של משמר העם של גאורגיה .
לאחר הכרזת העצמאות של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, במאי 1918, מונה צ'ולוקאשווילי לעמוד בראש פלוגת פרשים ביחידת הפרשים הגאורגית של משמר העם של גאורגיה , בפיקודו של פולקובניק גּוֹגִי חִימְשִׁיאַשְׁוִוילִי .
בתפקיד זה שרת צ'ולוקאשווילי במערכה כנגד ארמניה (דצמבר 1918 - ינואר 1919), במערכה בסוצ'י כנגד כוחות הצבא הלבן (פברואר-אוקטובר 1919), במערכה כנגד מורדים פרו-בולשביקים בגורי (נובמבר-דצמבר 1919) ובפשיטה באובלסט בתומי (פברואר-מרץ 1920).
באפריל 1920, הודחו, צ'ולוקאשווילי וכמה מעמיתיו הקצינים, משירות צבאי, לאחר שמחו כנגד מה ששנראה ביניהם כהדחה ומעצר בלתי מוצדקים של עמיתיהם באשמות פליליות.
בתחילת פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר 1921, היה צ'ולוקאשווילי במשא ומתן על חזרתו לשירות צבאי.
הוא התלווה לגנרל דוד צָ'בצָ'בַדזֶה למערב גאורגיה כדי לגייס מתנדבים לחיל הפרשים הגאורגי.
עד שסיימו לגייס שתי פלוגות פרשים נכבשה הבירה טביליסי והוכרזה הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה במאי 1921. חברי הממשלה הגאורגית יחד עם ההנהגה הצבאית של גאורגיה והאצולה הגאורגית נטשו את גאורגיה והפליגו לגלות באירופה; צ'ולוקאשווילי נותר בגאורגיה.
הוא מצא מקלט במערב גאורגיה כשָׁלִישׁ המושל הכללי של מחוז בתומי, בֶּנִיַה ה צְ'חִיקְוִוישְׁוִוילִי .
כאשר הסובייטים עשו מאמצים לבסס את שליטתם בגאורגיה קמה תנועת אופוזיציה מחתרתית.
בפברואר 1922 נעצר צ'ולוקאשווילי בסיר'נאר'י שבקאחתי על ידי השירות הביון הסובייטי באשמה של מעורבות בפעילות מהפכנית אך הוא נמלט לעמק פנקיסי, באזורים ההרריים של צפון קאחתי, בקרב הכיסטים ממוצא צ'צ'ני, והקים, יחד עם קבוצת תומכים את "הגברים שנשבעו-אמונים" והצטרפו למורדים בהרי חבסורתי.
הבולשביקים ניסו לדכא את המרידה בסיוע אווירי וארטילריה.
ככותה וחבורתו, שעשו שימוש בצ'צ'ניה כמקום מפלטם, במשך שנתיים.
הריגת שוטרי המשטרה החשאית הסובייטית הפכה אותו לגיבור לאומי.
על פי הדיפלומטים הזרים בגאורגיה הייתה פרשת צ'לוקייב (כפי שכונה צ'ולוקאשווילי) מקור לצרות רבות עבור מנהיגי הצבא הבולשביקי.
הרשויות הסובייטיים וההיסטוריונים הסובייטיים התייחסו לתנועה כשודדים במסווה פוליטי.
ההיסטוריון הסובייטי איוון טריפונוב ציין בשנת 1976 במחקרו על המרד כי הכנופיה המסוכנת ביותר במהלך המרד הייתה זו של צ'לוקייב.
באוגוסט 1924 עזב צ'ולוקאשווילי את מקלטו ההררי פעם נוספת כדי להצטרף להתקוממות אנטי-סובייטית גדולה יותר בגאורגיה.
הוא קיבל פיקוד על יחידת המורדים הגדולה ביותר שפעלה במזרח גאורגיה.
ב-29 באוגוסט של אותה שנה הוא פשט על העיירה מאנגליסי אבל לא הצליח להתקדם לכיוון טביליסי.
הוא נסוג ותקף את הבולשביקים בדושתי .
הכוחות הסובייטים ניסו ללכוד אותו והוא הצליח להימלט מספר פעמים עד שהכיר בתבוסה.
בספטמבר של אותה שנה הוא נמלט דרך הגבול הפרוץ לטורקיה.
משפחתו של צולוקאשווילי, אשתו ושתי בנותיו, נכלאו.
אחיו הצעיר, סימון, נהרג קודם לכן במהלך המרד בקאחתי.
לאחר שעזב את גאורגיה, עבר צ'ולוקאשווילי מטורקיה לצרפת, שם מצאו מפלטם פליטים פוליטיים רבים מגאורגיה.
הוא התיישב, יחד עם חסידיו, בווירופליי .
הם התקבלו בסבר פנים קריר מחברי ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בגלות שישבו בלאוויל-סור-אורג ונשלטה על ידי הסוציאל-דמוקרטים (מנשביקים).
המנשביקים התייחסו בחשדנות לצ'ולוקאשווילי שהיה אציל לשעבר אבל היו להוטים לנצל את מעמדו בקרב הלאומנים הגאורגים למען מטרותיהם הפוליטיות.
לעומתם, צ'ולוקאשווילי ורבים מחבריו הקצינים (כמו גִּיאוֹרְגִּי קְוִוינִיטַאדזֶה ), גינו את המנשביקים על התעלמותם לכאורה מהאינטרסים הלאומיים ואדישותם לצבא.
מאוחר יותר בשנות ה-20, היה גאורגי ביחסים קרובים עם הארגון הגאורגי הלאומני-ימני תתרי גיאורגי.
המודיעין הסובייטי בראשות לברנטי בריה הגאורגי הצליח להסתנן לשורות הקהילה הגאורגית הגולה בצרפת, תוך שימוש במחלוקות הפנימיות בקהילה.
בריה ניסה להשפיע על צ'ולוקאשווילי, שאת אשתו וילדיו החזיק כבני ערובה.
הוא ניסה לשכנע אותו להתבטא בפומבי בהצהרה פרו-סובייטית, אך צ'ולוקאשווילי התנגד.
בשנת 1927, לאחר שבריה לא הצליח לשכנע את צ'ולוקאשווילי, הוא טמן אצלו מטבעות זהב מזויפים והלשין בפני המשטרה הצרפתית.
צ'ולוקאשווילי נעצר, אך זוכה מאשמה.
לאחר מכן הוא הופלל בהאשמה של גניבה מאוצר משרד המלחמה הצרפתי.
סוכנים סובייטים הפיצו שמועות לפיהן צ'ולוקאשווילי תכנן התנקשות בחייהם של מנהיגי המנשביקים הגולים נואה ז'ורדניה ונואה רמישווילי.
תכסיסיו של בריה סוכלו כיוון שמצבו הבריאותי של צ'ולוקאשווילי התדרדר במהירות.
הוא נפטר משחפת בשנת 1930 בסנטוריום בצרפת ליד פאסי.
צ'ולוקאשווילי נקבר בתחילה בבית קברות סנט-קואן .
מאוחר יותר נקבר מחדש באחוזת הקבר של הגולים הגאורגים בצרפת - בית הקברות לוויל , ובסופו של דבר, בשנת 2005, הוא הועבר לפנתאון מתאצמינדה בטביליסי.
תחת השלטון הסובייטי צונזר שמו של צ'ולוקאשווילי מההיסטוריה של גאורגיה במשך מספר עשורים.
עם התעוררות התנועות הלאומיות בגאורגיה ששאפו לעצמאות גאורגיה, בשנות השמונים של המאה העשרים, הופיע שמו של צ'ולוקאשווילי מחדש כסמל מוביל לפטריוטיות הגאורגית ולהתנגדות למשטר הסובייטי.
באוקטובר 1990, חזר אַלְכֶּנְסְדֶּר סוּלְחָנִישְׁוִוילִי, ידידו הקרוב וחברו לנשק מגלותו לגאורגיה.
חבר בקבוצת "הגברים שנשבעו-אמונים" .
סולחנישווילי בן ה-94 חזר מגלות בת 66 שנה לגאורגיה והתקבל כגיבור בטביליסי.
הוא הביא עימו את שלט האצולה של צ'ולוקאשווילי.
סולחנישווילי נפטר פחות מחודש לאחר שובו ונקבר בכפר הולדתו.
בליל 20–21 בנובמבר 2005, הובאו שרידי גופתו של צ'ולוקאשווילי לגאורגיה ונערכה לו הלוויה ממלכתית בנוכחות בכירי הממשל הגאורגי, הכנסייה הגאורגית ואלפי גאורגים.
בשנת 2007 הוחלט להנציח את תמונתו על השטר החדש של 200 לארי גאורגי.
באותה שנה הועלתה גם הפקה מצליחה של לֶבָאן צוּלַאדזֶה בתיאטרון מרג'נישווילי בשם "ככוצה צ'ולוקאשווילי", הצגה פטריוטית אפית המבוססת על מחזה של גּוּרַאם כָּרְתְוֶולִישְׁוִוילִי.
כך היינו הוא סרט דרמה רומנטי אמריקני שובר קופות משנת 1973, בבימויו של סידני פולאק, ובכיכובם של ברברה סטרייסנד ורוברט רדפורד.
הסרט, שעלילתו מתרחשת בארצות הברית של שנות ה-30, ובשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מתמודד עם השוני בין שני מעמדות ודעות, דרך סיפור אהבתם של קייטי מורוסקי, יהודיה מרקסיסטית, אותה מגלמת ברברה סטרייסנד והאבל גארדנר, סופר פרוטסטנטי אמיד ויפה תואר, שאותו מגלם רוברט רדפורד.
הסרט מסמל את חשיבות האמונה באידיאלים האישיים, וההקרבה למענם.
הסרט נכתב על ידי ארתור לורנץ, שכתב את תפקידה של קייטי היהודיה במיוחד עבור ברברה סטרייסנד, כאשר הוא מבסס את הדמות על סטודנטית צעירה שהכיר בקולג', שהייתה פעילה בליגה הקומוניסטית הצעירה.
הסרט מתחיל בסצנה המתרחשת בשנות ה-30 בקולג' בארצות הברית, ומתמקד תחילה בעיקר בקייטי, אישה צעירה ופשוטה, שמתפרנסת באותו הזמן ברדיו המקומי ביום, וממלצרת בערבים במסעדה קטנה.
קייטי היא פעילה פוליטית בקולג' בו הם לומדים.
בעצרת למען השלום היא נואמת בגנות הגנרל פרנקו ומעוררת לעג מצד חבריו הציניים והסנובים של האבל.
האבל הוא בחור יפה תואר, עדין, ופופולרי, מהמעמד הגבוה, שניחן ביכולת כתיבה ספרותית גבוהה, ואף מפרסם ספר המופץ בעותקים בודדים, ממנו קייטי מתרשמת עד מאוד.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, השניים נפגשים בשנית, והרומן ביניהם מתחיל.
הם מתאהבים, והניגודים שפעם הרחיקו ביניהם הופכים פתאום למקור משיכה והתלהבות.
קייטי מעודדת את האבל להתפתח בקריירת הכתיבה שלו, מעלה את הביטחון העצמי שלו, והאבל נמשך לקייטי העצמאית והלוחמנית, המשלימה את אופיו האדיש והמופנם.
הם נישאים זה לזה, ולמרות ההבדלים, הם מנסים לשמור על האהבה.
קייטי, אף על פי שאינה מחבבת את חבריו, ומתקשה להתחבר לחוג החברתי שלו, גם מבחינה פוליטית וגם מבחינה אישית, לא מאפשרת לכך להפריע לאהבה ביניהם, והאבל, מנסה להתמודד עם אשתו הדעתנית, ולא ליצור מריבות וחיכוכים מיותרים.
האידיליה לא נמשכת זמן רב, כשקייטי מתקשה לסכור את פיה לאחר מותו של הנשיא רוזוולט, אליו מתייחסים חבריו בבוז ובזלזול רב.
האבל, מצידו, עייף מהקשיים בחיי הנישואין, ואינו מנסה להתמודד איתם, כפי שקייטי הייתה מצפה ממנו.
כשהאבל מחפש עבודה כתסריטאי בהוליווד, קייטי מתאכזבת כיוון שהייתה רוצה שהאבל ישקיע את זמנו בכתיבת ספר נוסף, ומציאת אתגרים רציניים יותר מאשר הפיכת ספרו הקודם לסרט קולנוע.
על אף תסכולה הרב מבזבוז כישרונו הספרותי, שניהם עוברים לקליפורניה, שם האבל מצליח מאוד, והם נהנים מחיי מותרות ועושר.
עם התגברות המקארתיזם והתארכות הרשימה השחורה של הוליווד, חוזרת קייטי לפעילות פוליטית, מה שמסכן את מעמדו של האבל בקרב חבריו ואת שמו הטוב.
במהלך תקופת הניכור בין האבל לקייטי, האבל מנהל רומן קצר עם חברתו מתקופת הקולג' קרול אן, אשתו לשעבר של חברו הטוב J.J.
וזאת כאשר קייטי בהריון עם רייצ'ל.
קייטי בוחרת לעמוד לצד האידיאלים שלה, ובוחרת להיפרד מאהבת חייה, מתוך הבנה, בסופו של דבר, שהאבל הוא גבר שתמיד יבחר את הדרך הקלה החוצה, בין אם זה בגידה במוסד הנישואין, או כתיבה חסרת משמעות לסדרות טלוויזיה רדודות.
האבל, מצדו, מבולבל, ורוצה למצוא את הפינה השקטה שלו, ולחיות חיים רגועים ושלווים ללא מאבקים, ומלחמות למען מטרות ועמדות פוליטיות או חברתיות.
בסצנת הסיום של הסרט, האבל וקייטי נפגשים במקרה ליד מלון פלאזה בניו יורק מספר שנים לאחר גירושיהם.
קייטי, שעסוקה באותו הזמן בהפגנה נגד מרוץ החימוש הגרעיני, רואה את האבל מחובק עם צעירה אופנתית, והוא מעדכן אותה בעבודתו הנוכחית, ככותב תסריטים לסדרת טלוויזיה פופולרית.
מתברר שקייטי נישאה בשנית, ומגדלת עם בעלה החדש את הבת רייצ'ל.
לאחר המפגש, שניהם מבינים שהאבל היה במיטבו בתקופת נישואיו עם קייטי, שהייתה היחידה שהאמינה בו וביכולתו הספרותית.
העבר מאחוריהם כעת, וכל מה שנשאר להם (בנוסף לבתם המשותפת) הוא הזיכרון של חייהם בעבר.
הסרט נגמר על רקע שיר הנושא, בעוד המצלמה מתרחקת אט אט מהסצנה המרגשת והעצובה, בה מתערבבים תחושות של החמצה.
ברברה סטרייסנד - קייטי מורוסקי
רוברט רדפורד - האבל גארדנר
פטריק או'ניל - ג'ורג' ביסינג'ר
סאלי קירקלנד - פוני דאנבר
לויס צ'יילס - קרול אן
הסרט זכה בפרס האקדמיה עבור המוזיקה הטובה ביותר, השיר המקורי הטוב ביותר (שיר הנושא), והיה מועמד לארבעה אוסקרים נוספים: לשחקנית הראשית, צילום, תפאורה ועיצוב תלבושות.
כך תמיד לרודנים הוא ביטוי שמקורו בשפה הלטינית המתאר שימוש לרעה בכוח או מוחה נגד שימוש אפשרי כזה.
הביטוי מיוחס למרקוס יוניוס ברוטוס, שהיה אחד מהקושרים הבולטים בהתנקשות ביוליוס קיסר שאירעה ב-15 במרץ 44 לפנה"ס.
אולם, ייתכן כי הביטוי נאמר בתקופה מאוחרת יותר, כיוון שאין לו תיעוד בכתביהם של ההיסטוריונים הרומיים מאותה תקופה.
"כך תמיד לרודנים" משמש כמוטו של מספר גופים בארצות הברית.
ב-1776 המליץ הפטריוט האמריקני ג'ורג' מייסון לאספת וירג'יניה לאמץ את המשפט כחלק מחותם המדינה.
בחותם המדינה מופיעה דמות אישה ובידה חרב, הניצבת מעל גופת אדם המייצגת את הרודנות ולצדה כתר ומתחתיו הביטוי בלטינית.
החותם תוכנן על ידי מייסון ועוצב על ידי ג'ורג' וית' , שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ולימד את תומאס ג'פרסון משפטים.
הביטוי הוא גם המוטו של צוללת התקיפה של צי ארצות הברית הנקראת על שם המדינה.
הוא משמש גם כמוטו של העיר אלנטאון, שהיא העיר השלישית בגודלה בפנסילבניה, ויש התייחסות אליו בהמנון של מרילנד.
פעמיים בהיסטוריה של ארצות הברית נקשר הביטוי באירועי דמים.
הראשונה הייתה כאשר ג'ון וילקס בות' לכאורה צעק אותו לאחר שרצח את הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. הפעם השנייה הייתה כאשר דווח שהטרוריסט טימותי מקווי לבש חולצה ועליה הדפס של הביטוי ותמונתו של לינקולן, כאשר נעצר ב-19 באפריל 1995 לאחר שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי.
כך עוברים חיי הוא אלבומו החמישי של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור באביב 1984. האלבום הוקלט בין פברואר 1983 לאפריל 1984 באולפני "קולינור".
לאחר הצלחת האלבום הקודם שלו נכון להיום, התחיל ארגוב בראשית 1983 להקליט את אלבומו הבא "כך עוברים חיי", אך הפקת התקליט הופסקה פעמים רבות מכיוון שארגוב היה שקוע עמוק בסמים הקשים, אותם הכיר כחצי שנה קודם לכן כאשר היה בארצות הברית בהופעות.
האחים ראובני היו על סף יאוש, אך בסופו של דבר הצליחו לסיים איתו את הפקת התקליט שיצא ב-1984. זהו התקליט האחרון של ארגוב שיצא תחת הפקת האחים ראובני.
לאחר צאת תקליט זה שחררו האחים ראובני את ארגוב מהחוזה שהיה בתוקף לעוד שנתיים לפחות.
השיר "מרלן" לקוח משירו של אנריקו מסיאס "Le violon de mon père" (כינורו של אבי).
שיר הנושא של האלבום שמקורו בשיר היווני "Ax o mpaglamas" שביצע יורגוס דאלארס, הופיע בתרגום שונה בשם "בגלמס", מאת יעקב גלעד באלבום חולם בהקיץ של יהודה פוליקר.
לחן השיר "כוכבי לילה יזהירו" לקוח משיר עם איטלקי בשם "Chitarra romana" משנת 1935.
חיטמן כתב את מרבית שירי האלבום בהתאם לשיחה עם ארגוב על חייו כזמר.
ניהול מוזיקלי ועיבודים: ננסי ברנדס
ככה זה בעברית הוא ספר לילדים מאת דתיה בן דור, שיצא בשנת 1990 בהוצאת עם עובד.
המחברת מאירה את רכיבי הלשון השונים באמצעות שירים הומוריסטיים, אליהם מתלווים איורים צבעוניים.
התכנים יצוקים אל תוך תבניות ספרותיות-צורניות שונות, החוזרות ונשנות בספר לסירוגין.
ככה זה בעברית: תבניות מילים
מילים של טעם: תואר השם ופרשנות פיוטית למילים
שמאל ימין שמאל: הנחלת המושגים שמאל וימין
היא והוא: לשון זכר ולשון נקבה
איפה המים?/חורים חורים/איזה צחוק: מדרש תמונה, הבעה בעל פה
בספר זה פורסמו לראשונה בדפוס ה"שטוזים" (בשנת 2000 הוציאה בן דור ספר המוקדש כולו להם: "ספר השטוזים של דתיה").
הספר נבחר כספר האהוב על תלמידי כיתות א'- ג' ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" תשס"ט ע"ש מרים רות.
שיר מתוך הספר פורסם בכרזה מאוירת בפרויקט "שירת ילדים על הדרך" 2012 של עיריית תל אביב, שדרות ח"ן, תל אביב.
"כָּכָה סְתָם" הוא שיר של המשורר והפזמונאי ע.
הלל, שהלחין סשה ארגוב וביצעה להקת הזמר "התרנגולים".
הרפרטואר המוזיקלי התחלק לנושאים שנקבעו על ידי הבמאית נעמי פולני, ושיר זה השתייך לקטגוריית "שכונה".
במלחמת יום הכיפורים הרבו שלמה ארצי ולהקת "גברת תפוח" להופיע יחד בפני חיילי משמר הגבול.
לאחר המלחמה, בשנת 1974, הוציא ארצי בליווי הלהקה את האלבום "לכל החברים מהמסע מים אל ים".
בין השירים הבולטים באלבום הייתה גם גרסת כיסוי לשיר "ככה סתם", שאותו סיים ארצי בתוספת שורה "She loves you, יה בה יה", כשילוב עם שירם של הביטלס "She Loves You".
לביצוע של ארצי יצא וידאו קליפ, שמתאר את ארצי ואת חברי הלהקה עושים תעלולים לכל מי שנקרה בדרכם.
באלבום "מגדל הפזמון" שיצא בשנת 2009 הקליט שלומי שבן גרסת כיסוי לשיר.
את הגרסה הוא ביצע גם בשנת 2019, בערב מחווה ללהקת "התרנגולים".
השיר מתאר את חוויותיהם של חבורת ילדים שובבים ושעשועי הילדים שהם מבצעים בשכונה: צילצול בפעמון ובריחה, השפרצת מים על הספר, קיצוץ חמנייה בגינה, סינוור המורה והבהלת זוג בשדרה.
מתואר גם משחק הילדים הֵנְדְזַ-אפּ :
המילים "ככה סתם", שפירושן "ללא סיבה", פותחות כל בית (אנאפורה).
בשיר "הכל זהב", כתב חיים חפר כמחווה למילים "לא בכוונה לחצנו על הפעמון" שבשיר.
המילים "ככה סתם" שימשו גם ככותרת לספר שיריו של סשה ארגוב ולמופע לזכרו.
הזמרת רחלי חיים ובעלה, השחקן והזמר בני נדלר, העלו את האלבום-מופע לילדים "מה עושות האיילות – ככה סתם", שכלל שירים של לאה גולדברג וע.
ככימאי לכימאי הוא סיפור קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור פורסם במאי 1970 בכתב העת Ellery Queen's Mystery Magazine, ותורגם לעברית במגזין 'קוסמוס: המבחר של אסימוב' גיליון 1.
כימאי פונה אל הפרופסור שלו בבקשה שייתן לו את רשותו להינשא עם בתו.
הפרופסור מציג בפני הכימאי חידת מספרים, ואומר שאם יצליח לפענח אותה, יקבל את ברכתו.
הכימאי מבין שהמספרים מייצגים סימונים כימיים, וכשהוא מפענח את החידה רשום בפתק: my blessing (ברכתי).
כִּכְלוֹת יֵינִי (או "שיר המים") הוא שיר המיוחס לרבי שלמה אבן גבירול המושר בכמה קהילות במשתה פורים.
מסופר על אחד מעשירי קורדובה בשם משה שעשה משתה והשקה את אורחיו ביין מהול במים, המשורר – שנכח באירוע – החליט לכתוב 'קינה' על היין שנמהל במים.
יש שכתבו שסיבת הקינה הייתה מחמת שאזל היין, ונאלצו לשתות מים.
השיר כתוב במשקל כמותי: שמונה תנועות בכל צלע (לא כולל שוואים).
המשורר פותח באמירה הומוריסטית כי כשיכלה יינו תרד עינו פלגי מים (נחלי מים, ע"פ איכה ג), ובהמשך מקונן על הכחדת שבעים הגיבורים ('יין' בגימטריה שבעים) בידי תשעים שרים ('מים' בגימטריה תשעים), דבר שגרם לכך שלא ישוררו בסעודה, כי פה השרים מלא מים במקום יין.
הוא מתאונן על כך שלא יערבו לחיכו כל המאכלים בהיעדר יין.
ומדמה את המארח שנקרא משה, למשה רבנו שהוביש את ים סוף, שהוביש את היין בסעודתו, אך פיו מלא דברי רהב ('יזל מים').
המשורר משווה עצמו לצפרדע שאף היא שוכנת במים, ויחדיו הם משוועים לעזרה.
השיר מסתיים בקללה חמה למארח, כי יהיה לפני מותו נזיר מיין כבני רכב שאביהם צייוה עליהם שינזרו מהיין, ויורשיו יהיו לשואבי מים.
מקובל לזהות את מחבר השיר עם רבי שלמה אבן גבירול זאת לפי המשקל והאקרוסטיכון (שלמה), עם זאת רבים מפקפקים בייחוס זה ומציעים לייחס את השיר לשלמה אחר, ולאו דווקא לרבי שלמה אבן גבירול.
המשורר יהודה עמיחי מתייחס לקטע מהשיר בשירו "התרמיל האחרון של יצחק".
בשיר הוא מתאר את פגישתו עם אביו של חברו יצחק שנפל בנגב, בעת שהוא מביא את תרמילו של הבן לאביו העובד ביקב בראשון לציון.
ככותבת הגסה או ככותבת הוא אחד משיעורי תורה המגדיר את הכמות המינימלית שאסורה באכילה ביום כיפור, והאוכלה במזיד ביום הכיפורים תוך כדי אכילת פרס ענוש כרת, כמאמר הכתוב ב: "כִּי כָל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר לֹא תְעֻנֶּה בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה וְנִכְרְתָה מֵעַמֶּיהָ".
ואמרו חז"ל ששיעור זה הוא בככותבת הגסה האוכל פחות משיעור זה אינו מתחייב כרת אך עובר על איסור תורה, מדין חצי שיעור האסור מהתורה.
פירוש ככותבת הוא תמר, ולא נתבאר איזה מין ממיני התמר.
בביאור המילה 'גסה' נאמרו פירושים והשערות שונות, ולפי פשוטו הכוונה לתמר ממין גדול.
בתלמוד מבואר ששיעור זה נקבע לפי דעת חז"ל שכך שיערו שכל אדם בין גדול ובין קטן אין דעתו מתיישבת עליו עד שיאכל ככותבת הגסה [כדי אכילת פרס], ועי"ז ביטל מה שכתוב בתורה 'ועניתם את נפשותיכם'.
ובמקום אחר אמרו בתלמוד ששיעורי אכילה נקבעו על ידי הלכה למשה מסיני, ובכלל השיעורים נמנה אף ככותבת הגסה.
שיעור ככותבת הוא פחות מכביצה בינונית, ויותר משני כזיתים.
באחרונים נחלקו האם משערים שיעור הככותבת לפי נפח או לפי המשקל, להלכה רוב הפוסקים נקטו שמשערים לפי הנפח.
בשיעור הככותבת על פי שיעורי זמנינו, הדבר תלוי אם נוקטים כדעות שבימינו נתקטנו הביצים מזמן חז"ל, או לא, להלכה נקטו הפוסקים להחמיר בכל מקום שאיסורו מהתורה.
ובימינו ביצה בינונית שיעורה הוא בין 45 ל-50 סמ"ק, וככותבת הוא מעט פחות.
לדעת בית שמאי אין עוברים על איסור "בל יראה" בחמץ אלא בשיעור ככותבת.
ככר המגדלים (באסטית: Tornide väljak) היא פארק בעיר טאלין, בירת אסטוניה, הנמצא קרוב לתחנת הרכבת, בין הרחוב סורטיקי (tänav Suurtüki), דרך ראנאמה (Rannamäe tee), הרחובות נונה (Nunne tänav), סור-קלוסטרי (Suur-Kloostri tänav) ולחומה המבוצרת ההיסטורית של העיר טאלין (רוואל) על מגדלי ההגנה והמאסר שלה.
הפארק קם במקום ששימש בעבר כשדה אימונים ומצעדים צבאיים ולאחר מכן מגרש תערוכות, מיד לפני החומה הצפונית-מערבית של העיר העתיקה.
התצפית אל מגדלי החומה ואל צריחי הכנסיות, לצד הצמחייה, פסטיבלי הפרחים והמתקנים למשחקים וספורט הופכים את המקום לאתר תיירות חשוב.
בניית החומות של טאלין התחילה בימי המלכה מרגרתה של דנמרק במאה ה-13.
בימי הביניים האתר נקרא Nunnakoppel - אורוות הנזירות.
המתחם השתייך למנזר נשים ציסטרציאני שנקרא מיכאל הקדוש.
כיום בבניין המנזר לשעבר פועל בית הספר ע"ש גוסטב אדולף.
במאות 17–18 נבנו בסביבה ביצורים וחפיר.
בימי השלטון השוודי תוכננה במקום הבניית מבצר בשם "פינלנד", אך לבסוף לא מומשה.
בימי הכיבוש הרוסי נבחר האתר כמקום העתידי של קתדרלת אלכסנדר נבסקי אך לבסוף קרבת פסי הרכבת גרמה לשינוי התוכנית והכנסייה נבנתה במקום אחר.
באמצע המאה ה-19 הביצורים איבדו את חשיבותם הצבאית.
החפיר מולא באדמה בשנת 1864.
המקום הפך לתקופה לשדה שחת.
בשנת 1896 רשויות העיר מסרו את השטח לידי קהילת החוואים האסטונים שארגנו בו תערוכות חקלאיות שנתיות.
אז הוא קיבל את השם "שטח התערוכה" (Näituse väljak).
בסתיו 1921 התחילו להציג ראן גם תערוכות של התעשייה והמסחר.
גם ברית המועצות השכנה התחילה להיות מיוצגת כאן בביתן משלה.
התערוכה האחרונה התקיימה כאן בשנת 1930.
נותר על כנו ביתן אחד שנקרא "הרוטונדה המתומנת" ששימשה למופעי קולנוע וקונצרטים.
אולם היא נשרפה בדלקה בשנת 1933.
בשנים 1931–1933 התחילו שלטונות בירת אסטוניה עבודות שיפוץ וארגנו במקום פארק עירוני, שכונה "ככר המגדלים"
בימי השלטון הסובייטי, למשך 16 שנים (1961-1945) המקום נקרא "ככר סטלינגרד" (Stalingradi väljak).
ב-1950 הוקם בו פסל של מיכאיל קלינין, לזכרו של הנשיא הסובייטי המנוח, שבצעירותו בשנים 1904–1907 התגורר בטאלין ונשא אישה אסטונית.
הפסל, יצירתו של הפסל האסטוני א' קאזיק, הועבר משם בשנת 1990 ונמצא כיום ב"מוזיאון הכיבוש".
אחרי שנת 1990, בימי השלטון האסטוני העצמאי המחודש, עברה ככר המגדלים מתיחת פנים חדשות.
ב-2007 כלל הפארק כ-75 מינים של צמחים עציים.
בשנת 2009 הוקמה במרכזה ככר קטנה יותר עגולה המשמשת לתערוכות פרחים.
בחודשי מאי-אוקטובר מתקיים כאן כל שנה פסטיבל בינלאומי של הפרחים.
אורגנו באזור גם מגרשי משחק לילדים ומתחמי כושר.
מזרקת "האישה עם הצלחת" מאת הפסל יוהאן ראודספ משנת 1935. הכן עשוי שחם שימש במאה ה-19 כגידור לבאר הנמצא בחצר הבטריה הארטילרית המערבית בנמל טאלין.
בקיץ - כל שנה - הפסטיבל הבינלאומי של הפרחים בטאלין
"ככה זה (לאהוב אותך)" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע ברי סחרוף.
לדברי סחרוף, השיר נכתב עבור הסדרה "שבתות וחגים".
מכיוון ששידור הסדרה התעכב יצא השיר קודם לכן באלבום הסולו הרביעי שלו "נגיעות".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ט (1999) הגיע השיר למקום ה-12.
נורית גלרון ביצעה גרסת כיסוי לשיר, ובשנת 2008 הקליטה מירי מסיקה גרסה משלה שנכללה באוסף "עבודה עברית".
ברי סחרוף, אש במיתרים, עמ' 92, מפעלי תרבות וחינוך, 2001.
ככה מיום ליום הוא סינגל של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל, אשר יצא לאור ב-12 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכתב על ידי רייכל עצמו יחד עם אבי אוחיון והופק על ידי מתן דרור.
השיר הוא שיר הסולו הראשון של רייכל מאז "כתוב מלמעלה", שיצא ב-2019, וכן השיר השני שלא השתתף בהפקתו לאחר שיר זה.
על השיר נכתב בפרוגי כי הוא "מדבר על האהבה שמתגברת מיום ליום ומשבוע לשבוע.
על הכרת תודה על מה שיש, ועל כמה זה פשוט לאהוב".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית, ואמר כי "עידן רייכל אינו חופר.
הוא מחבר את פשטות המילים עם פשטות הלחן", והוסיף כי "פשטות הזרימה, ההבעה המתכוונת, הלחן הסימטרי – הם שיכניסו את השיר הזה, השיר כמו שירים רבים של רייכל, אל רשימת השירים שקורצים גם לחוגי ההרקדות העממיות".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם12 במאי 2021סטרימינג • הורדה דיגיטליתהליקון
"ככה בלי שלום" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-22 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים די-מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
ב-3 במאי באותה השנה, יצאה גרסה אקוסטית רשמית לשיר, שבוצעה על ידי חדד ביחד עם כותב ומפיק השיר, אושר כהן.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד הרשמי של גלגלצ.
השיר נכתב והופק על ידי שרית חדד ואושר כהן.
ברדיו קליל לים התיכון כתבו: "חדד לוקחת עוד צעד פנימה לעולם הכתיבה, הלחן ואחורי הקלעים בכל דבר בו היא נוגעת אומנותית ובסטייל שלה הופכת כל דבר לחותמת הייחודית שלה מהביצוע, הלחן, השירה, הבימוי, ההפקה כשלצידה אנשי צוות מדהימים אותם בחרה בקפידה ויחד יוצרים לנו אינסוף הפתעות אומנותית".
זה השיר הראשון שחדד מוציאה בשנה זו והשיר הראשון שכתבה מאז השיר "יש בך" שיצא במסגרת הפסטיגל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-350,000 השמעות.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-22 במרץ 2021, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות זוג מבצע את הפעולות היומיומית שלו.
באמצע הקליפ, מגיע היחסים בין השניים לקיצם, אך הם מנסים להישאר ביחד.
בקליפ של השיר מופיעה השחקנית והרקדנית דנה פרידר שכן שיתפה פעולה עם חדד בפסטיגל 2020. בקליפ של הגרסה האקוסטית ניתן לראות את חדד וכהן מבצעים את השיר יחד.
נכון למאי 2021, מונה הצפיות של הקליפים עומד על למעלה מ-8 מיליון צפיות.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם22 במרץ 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתדי-מיוזיק
"ככה כל יום" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון.
הוא יצא לאור ב-9 בפברואר 2022, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השלישי של חסון, אלבום 3. הוא נכתב על ידי חסון, שגם הפיק את השיר עם יעקב למאי.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-1.6 מיליון השמעות.
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הישראלי של המדיה פורסט.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-9 בפברואר 2022, ביום צאת השיר, בבימויו של רן יחזקאל.
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-7.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם9 בפברואר 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתMobile1 Music
בשיר "במקום חוברת לזכרו" מתוך האלבום הוא מתאר כך: "מצחיק לחשוב, הייתי מפקד מחלקה / אל תשאלו אותי מה עלה בחלקה.
/ בבית עלמין צבאי, מספר, גוש וחלקה, / תביא את הבקבוק לכאן, הכוס שלי ריקה".
האלבום מאופיין בכתיבה ביקורתית על תוצאות המלחמה ועל המצב הפוליטי-חברתי בישראל.
כשיצא האלבום הוא לא הצליח מבחינה מסחרית, אך עם השנים קיבל הכרה כאלבום פורץ דרך.
בראיון לעיתון "nrg" סיפר רוטבליט:
בשנת 2017 התקיים במועדון הירושלמי הצוללת הצהובה מופע מחווה לאלבום בהפקתו של האמן הירושלמי שאנן סטריט.
האלבום בוצע במלואו במופע, בנוסף למבחר שירים שכתב רוטבליט לאמנים אחרים.
במופע השתתפו גבע אלון, עלמה זהר (בתה של אורנה זהר, אשתו השנייה של רוטבליט), מיכאל גריילסאמר, לירון עמרם, אלרן דקל (מלהקת פאנקנשטיין), פלא אוזן, שאנן סטריט, להקת Dirty Fly ואף רוטבליט עצמו.
בשנת 2021, במסגרת האלבום "שרים רוטבליט", ביצע דן תורן גרסת כיסוי לשיר "במקום חוברת לזכרו".
מיקי גבריאלוב - עיבוד, גיטרה, גיטרת בס, קולות רקע
יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית
דני פאר - פסנתר, רודס
איקי לוי - תופים, קונגאס
יגאל קראוס - גיטרת בס
מוטי דיכנה - גיטרת בס
אריק לביא, דודו אלהרר ודני ליטני - זמרים אורחים ("שיר לשלום מס' 2")
דני סנדרסון - גיטרה חשמלית ("שיר לשלום מס' 2")
אצ'ה בר - גיטרות, עיבוד והפקה
"כך היה כך יהיה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1975 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה באלבומה ה-11 של הזמרת, סולו?
"כך היה כך יהיה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ומשה וילנסקי, והופק על ידי אלדד שרים.
השיר מתפרש על שלושה בתים, כשלאחר כל בית מושר פזמון אחד וקבוע.
הוא מדמה את מסלול חייו של ילד לתור ארוך ומלא בבני אדם אחרים.
בסופו אין חוזר לסוף התור, דימוי למוות ולסיום החיים.
השיר זכה להצלחה גבוה במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל, ואף דורג במשך שבוע אחד במקום הראשון.
במצעד הפזמונים השנתי דורג במקום ה-18.
"ככה זה" הוא שיר של הזמרת הישראלית נינט טייב והראפר הישראלי טונה, שיצא לאור ב-15 ביוני 2023, כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השישי של טייב, קמתי לרקוד (2023), בהוצאת חברות התקליטים הליקון ארומה מיוזיק וועד הוייב.
את השיר כתבו טייב וטונה לצד מפיק השיר יונתן גלילה.
לפי מאקו, הוא עוסק ב"התמודדות שלהם על ההצלחה ובעיקר הציפייה מהציבור לקבל מהם יחס תמידי".
במצעד היטליסט של מגזין מאקו, נכנס השיר למקום ה-67,
במצעד השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת תשפ"ג, הגיע השיר למקום ה-39.
"ככה היא באמצע" הוא שיר שנכתב על ידי דני סנדרסון, מנחם זילברמן ואלון אולארצ'יק והלחינו אפרים שמיר ויצחק קלפטר.
השיר הופיע באלבומה השלישי של להקת כוורת.
את השיר קיבלה הלהקה עם לחן ו-C PART, שאת המילים כתב מנחם זילברמן.
את שאר המילים בשיר השלימו סנדרסון ואולארצ'יק.
הלחן נכתב לדברי שמיר בהשראת המוזיקה של הגיטריסט ג'נגו ריינהארדט.
בשנת 2003 הוציא גידי גוב את אלבום גרסאות כיסוי, ריקוד ירח בו גרסה חדשה לשיר.
את השיר עיבד מוזיקלית עדי רנרט.
השיר היה מועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב־15 ביולי 1975, ושהה במצעד 11 שבועות, מתוכם שלושה שבועות צעד במקום הראשון.
"ככה לא בונים חומה" הוא ביטוי שנאמר על ידי השדרן יורם ארבל במהלך משחק כדורגל בין נבחרת ישראל לנבחרת אוסטרליה ב-19 במרץ 1989. המשפט הפך לאחד הביטויים המפורסמים והמזוהים ביותר עם ארבל, ועם שידורי ספורט בכלל.
כמו כן גם נצרב מאז כמטבע לשון בלקסיקון המקומי הישראלי.
הביטוי נאמר במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, באצטדיון רמת גן.
בדקה ה-72, לאחר שישראל עלתה ליתרון 1–0, הוענקה לאוסטרליה בעיטה חופשית מסוכנת.
ארבל זיהה חולשה בהגנה הישראלית, לקראת הבעיטה החופשית שלקח צ'ארלי ינקוס, ואמר: "צריך להיזהר מצ'ארלי ינקוס, המרחק הזה הוא שום-דבר בשבילו...".
חששותיו התממשו: צ'ארלי ינקוס האוסטרלי ניצל את הפרצה בחומה והבקיע את שער השוויון, מה שגרם לארבל להגיד: "זה מה שאמרתי לכם!
שער השוויון של ינקוס הוביל לתוצאת סיום של 1–1. בסופם של המשחקים של הבית האוקיאני, שכלל את ישראל, אוסטרליה וניו זילנד, העפילה ישראל מהמקום הראשון למשחקים מול נבחרת קולומביה על הזכות להשתתף במונדיאל ונוצחה במפגש כפול.
הביטוי "ככה לא בונים חומה" הפך מיד לקאלט.
הוא משמש עד היום לתיאור מצבים של חוסר ארגון, חוסר יעילות או כישלון קולקטיבי.
הוא משמש גם בהקשרים ספורטיביים אחרים, ובאופן כללי יותר, כדי לבקר תפקוד לקוי או תוצאות מאכזבות.
הביטוי זכה להנצחה בתרבות הישראלית, ואף נעשה בו שימוש באולפני טלוויזיה וחדשות על מנת לתאר מצבי חוסר ארגון.
על בסיסו הופיעו שלל ניואנסים, למשל "ככה לא בונים תקציב", "ככה לא בונים דו"ח", "ככה לא בונים משק" בפי נשיא איגוד לשכות המסחר, דני גילרמן ועוד.
"ככלות הקול והתמונה" הוא שיר שנכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט.
השיר הולחן על ידי יזהר אשדות.
השיר מופיע באלבום הבכורה של דני בסן הנושא את שמו.
השיר הוקלט לראשונה לאלבום הבכורה של בסן שיצא בסוף שנת 1985. את האלבום הוציאה חברת "הליקון" והוא נקרא על שמו.
את כל שירי האלבום כתב רוטבליט, ועיבד והפיק מוזיקלית רמי קלינשטיין.
בסן שירת בלהקת חיל האוויר ולאחר שחרורו היה לסולנה של להקת "תיסלם".
לאחר שהלהקה התפרקה בשנת 1983, שיחק בסן בסרט "מאחורי הסורגים" והחל לעבוד על אלבום בכורה.
האלבום הופק מוזיקלית בידי רמי קליינשטיין.
השיר היה הסינגל הראשון ששוחרר מתוך האלבום.
השיר מתאר את ההצלחה והפרסום של בסן בזמן חברותו בלהקת "תיסלם" ועל המחירים שהפרסום גובה.
השיר צעד במשך 11 שבועות במצעד של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-22 במצעד השנתי של שנת תשמ"ו.
בקליפ שהופק לשיר מופיע בסן השר את השיר ויש בו צילומים מתוך הופעותיו עם להקת "תיסלם".
בקליפ משתתפת אשתו של בסן.
השיר מושר בהופעות הלהקה, על אף שהוא לא שייך לרפרטואר שירי הלהקה.
במשך השנים הפך השיר לסמל לאלטרואיזם.
בשנת 2004 ביצע בסן את השיר בעיבוד אקוסטי מחודש ועיבוד זה לווה בקליפ אף הוא.
כך הייתי הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1993 בבימויו של מייקל קייטון-ג'ונס, ובכיכובם של רוברט דה נירו, אלן בארקין ולאונרדו דיקפריו.
הסרט מבוסס על ספר זיכרונות אוטוביוגרפי מאת טוביאס וולף, והוא מתמקד ביחסיו המורכבים של וולף הצעיר עם אביו החורג המתעלל.
דרך סיפורו האישי, הסרט מציג את מאבקי ההתבגרות של נער בחברה ובבית לא יציב.
זה היה שיתוף הפעולה הראשון על המסך בין מגווייר לדיקפריו.
שניהם עבדו בשלב מאוחר יותר ביחד בסרטים "השזיף של דון" (2001) ו"גטסבי הגדול" (2013) וגם שיתוף הפעולה הראשון על המסך בין דיקפריו ודה נירו, ששניהם עבדו מאוחר יותר ב"חדרו של מרווין" (1996) ו"רוצחי פרח הירח" (2023).
הסרט עוקב אחר טובי (דיקפריו) ואמו קרוליין (אלן בארקין), שמנסים לפתוח דף חדש כאשר הם עוברים לעיירה קטנה בוושינגטון די.
קרוליין נישאת לדווייט (רוברט דה נירו), אדם קשוח ומניפולטיבי שמתעלל נפשית בטובי.
ככל שהמתח בבית גובר, טובי נאבק במגבלות הסביבה והמשפחה, תוך ניסיון למצוא את זהותו העצמית.
לאונרדו דיקפריו בתפקיד טוביאס "טובי" וולף
רוברט דה נירו בתפקיד דווייט הנסן
אלן בארקין בתפקיד קרוליין וולף
ג'ונה בלכמן בתפקיד ארתור גייל
אלייזה דושקו בתפקיד פרל הנסן
קארלה גוג'ינו בתפקיד נורמה הנסן
זאק אנסלי בתפקיד הסקיפר הנסן
טובי מגווייר בתפקיד צ'אק בולגר
מייקל באקול בתפקיד טרי טיילור
חריט גרהם בתפקיד מר הווארד
שון מארי בתפקיד ג'ימי וורהיז
לי וילקוף בתפקיד המנהל סקיפי
ביל דאו בתפקיד סגן המנהל
ג'ן טיילור בתפקיד הסגנית או'ריילי (ללא קרדיט)
דיאנה מיליגן ומורגן בריטון בתפקיד אחיות כסף
כך הייתי זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים, במיוחד בזכות הביצועים החזקים של דיקפריו ודה נירו.
הסרט הוערך על יכולתו להציג דרמה אנושית ואותנטית על התבגרות במצבים קשים.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 75%, וב-Metacritic, הוא קיבל ציון של 60 מתוך 100
"ככה פשוט" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון.
את השיר הוציאה ב-22 במאי 2018 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל השישי מתוך אלבומה השישי של מימון, "נשימה".
"ככה פשוט" נכתב על ידי אליה רוסיליו, שגם הלחין אותו לצד רובי פאייר.
פאייר ועידו נמר עבדו יחד על הפקתו המוזיקלית.
השיר מתאר תהליך פרידה כואב בין שני אנשים ואת הקשיים הרגשיים הנלווים אליו.
הדוברת מתארת את הרסיסים שנותרו מהקשר – "רק מעט ממך על הכרית" ו"חנות מזכרות" – הממחישים את התחושה האובדן.
הדימויים השונים, כמו "האגו והכעס חברים טובים" ו"שפה של כאב ובדידות", מעבירים את הנתק וחוסר התקשורת, לצד הניסיון להבין מה השתבש וכיצד הפך הקשר ל"טעות".
בחלק השני של השיר מתוארים הניסיונות להתמודד עם השבר.
הדוברת מנסה למצוא נחמה בחברים ובקלישאות, אך הפחדים והגעגועים ערים ומכאיבים בלבה.
הפזמון, שחוזר על הדימוי של "לב אדום", מדגיש את הכאב שנשאר גם במגעים הקטנים שנותרו בין האוהבים.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם גם כן ב-22 במאי 2018 בערוץ היוטיוב הרשמי של מימון.
הוא בוים וצולם על ידי גיא כושי ויריב פיין, ומציג את מימון מבצעת את מילות השיר ללא חולצה ואיפור על פניה.
– הצהירה מימון על הקליפ.
"ככה זה עכשיו" הוא אלבום האולפן החמישי של המוזיקאי הישראלי דניאל סלומון, שיצא לאור ב-3 במרץ 2025. האלבום מאופיין בסגנון רוק קל ומכיל 11 רצועות באורך כולל של 35 דקות.
הוא הופק והופץ על ידי סלומון עצמו, בשיתוף חברת ההפצה הפי"ל.
האלבום נוצר לאחר תקופה רגשית סוערת בחייו האישיים של סלומון, שכללה פרידה מגרושתו ופטירת אימו, סטלה, לאחר התמודדות עם דמנציה.
בתקופה זו סלומון חווה גם התמודדות מחודשת עם האבל על אחיינו, לייל סלומון-צוקר, שנפטר שמונה שנים קודם לכן.
כחלק מהתמודדותו, סלומון יזם שהות באולפן עם קבוצת מוזיקאים, מתוך רצון "פשוט לנגן", ומתוך החוויה האינטואיטיבית הזו נולד האלבום.
המוזיקה הוקלטה בגישה אורגנית וישירה – כל הנגנים יחד באותו חלל, דבר נדיר בנוף המוזיקה המודרנית.
סלומון תיאר את יצירת האלבום כ"ריחוף בתוך געגוע", תוך שימוש בדימויים של שקיעה במים כתחושת אובדן והיעדר חמצן, מול תחושת ציפה של תקווה.
לדבריו, כתיבת שירים ומוזיקה מהווה עבורו דרך יעילה להתמודד עם כאב ולהעניק משמעות לחוויות טראומטיות.
"ככה זה עכשיו" משלב אלמנטים של רוק קל ובלוז עם השפעות של מוזיקה אלטרנטיבית.
האלבום מתאפיין בטון מלנכולי ומכיל עיסוק נרחב באובדן, געגוע, פרידה והתמודדות עם כאב נפשי.
לדבריו של סלומון, האלבום שימש אותו כמעין תהליך פסיכותרפי עצמי וקבוצתי, ובו ביקש לעבד את רגשותיו ולעורר את תחושת החיים בו מחדש.
ההשפעות של מלחמת חרבות ברזל ניכרות גם הן, כאשר סלומון מעיד על חוויותיו מהופעות בפני מפונים וחיילים, בהן הרגיש "באופן מוחשי ולא מטאפורי" כיצד מוזיקה מעניקה נחמה ואפשרות לביטוי רגשי.
השיר "תן סימן", אחד מהסינגלים הבולטים באלבום, מוקדש לזכרו של אחיינו של סלומון, לייל סלומון-צוקר, ומתאר את ניסיונו של סלומון לתקשר עמו באמצעות חלומות וסימנים.
שירים נוספים מתייחסים לאובדן האם, לפרידה מבן/בת זוג, ולעיסוק הפילוסופי בפרידה כחלק בלתי נמנע מכל קשר אנושי.
דודי פטימר שיבח את סלומון על הצלחתו לזקק את סערותיו הרגשיות לכדי יצירה שלמה, עמוקה ונוגעת ללב.
שירים שזכו לציון מיוחד בביקורת כוללים את "אשמור", "אתה יודע" ו"אחות" – כל אחד מהם עוסק בזווית אחרת של פרידה וגעגוע.
ככה את אוהבת הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2019 בבימויה של לימור שמילה, עם הילה וידור, יקיר פורטל ותום אבני בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על זוג צעירים שהקשר ביניהם מתערער לאחר לידת בתם והיחסים האינטימיים ביניהם משתנים לסקס סאדו מאזוכיסטי.
בעז פרנקל זכה בפרס על העריכה ולימור שמיכל הייתה מועמדת לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
תמרה (הילה וידור) היא עובדת בכירה בחברה להימורים באינטרנט של יואב (תום אבני).
היא נשואה לאורי, טייס בחיל האוויר הישראלי (יקיר פרטל).
חייה משתנים כשהיא יולדת את בתם בלידת בית.
היא שוכרת את דורה (פלורנס בלוך) בתור מטפלת בתינוקת ובבית.
החברה עומדת לפני הנפקה גדולה של 100 מיליון דולר והמשקיע דב (דב נבון) ממליץ רק על 80 מיליון.
יואב מלחיץ אותה והיא מרבה לשהות בחברה על חשבון הבית.
בינה לבין אורי מתפתחים יחסים סאדו מאזוכיסטים שבו היא שולטת בו באמצעים של מכות, צליפות ואיזוק.
לבסוף מצליחה תמרה להנפיק ב-100 מיליון דולר, יואב ממנה אותה למנכלי"ת והיא נהפכת לידוענית.
העוזרת מתפטרת והזוג ממשיך עם היחסים הסאדו מזוכיסטים.
שם השחקן שם הדמות הערותהילה וידורתמרהיקיר פורטלאוריתום אבנייואבדב נבוןדבפלורנס בלוךדורהעוזרתנעה בירוןכתבת
"ככה בול" הוא הסינגל השני של אושיית הרשת והזמרת ישראלית פרידה עוזיאל.
את השיר הוציאה לאור ב-12 באוגוסט 2025 חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל מתוך אלבומה הראשון "בטיפול".
"ככה בול" נכתב במסגרת שיתוף פעולה עם יוצרים שונים, ביניהם נעמי אהרוני-גל (נונו), אשר הייתה שותפה גם להלחנה.
ינון יהל שימש כמפיק מוזיקלי והיה אחראי על עיבוד השיר.
בראיון בתוכנית "תרבותניקים" בכאן רשת ב, סיפרה עוזיאל כי בתחילת הדרך נוסח השיר באופן אגרסיבי יותר, אולם לאחר מכן הוחלט לעדן את המסרים ולהדגיש נושאים של קבלה עצמית והכרה בכוחות אישיים.
עוזיאל תיארה את העבודה עם נונו כ"חיבור מדויק".
השיר נכתב בגוף ראשון ובשפה יומיומית נגישה.
הוא עוסק בזהות עצמית, קבלה וביחסים בין-אישיים.
בפזמון חוזרת השורה "ככה ככה בול, ככה ככה ככה בול".
בין השורות הבולטות נכללות: "לא אבשל לך לשבת, אני סוג אחר של בת" ו-"מאמי יש לי אלף רסיסים בלב, כשנשבר האור יש קשת מעליי".
מבעים אלה מבטאים שילוב של פגיעות ועצמאות, לצד ניסיון להגדיר יחסי זוגיות שאינם תואמים דימוי מסורתי.
קליפ רשמי לשיר הופק ועלה לערוץ היוטיוב של עוזיאל במקביל לצאת הסינגל.
הקליפ צולם בחסות מותג האיפור מייבלין ניו יורק, מהלך שזכה לחשיפה תקשורתית בערוצי החדשות והבידור בישראל.
כך הם מספרים לי שהעולם יסתיים: מרוץ החימוש של כלי הסייבר הוא ספר עיון מאת העיתונאית והסופרת האמריקאית ניקול פרלרות', שפורסם בשנת 2021. נושא הספר הוא לוחמת סייבר, והוא בוחן את התפשטותם המהירה של כלי נשק קיברנטיים ואת פיתוחם בידי מדינות וגורמים לא-מדינתיים.
Financial Times כלל את הספר ברשימת ספרי השנה לשנת 2021.
פרלרות' חוקרת את מקורות התקפות הסייבר בחסות מדינות, את התפתחות כלי הנשק הקיברנטיים ואת ההשלכות האפשריות של מרוץ החימוש המתמשך בתחום.
הספר מתאר גם את תפקידן של חברות פרטיות, קבוצות פשיעה והאקרים בודדים בפיתוח ובהפעלה של כלי נשק אלה.
פרלרות' סוקרת מתקפות סייבר בולטות, כגון תולעת סטוקסנט והמתקפה באמצעות תוכנת הכופר WannaCry, כדי להמחיש את ההשפעות ההרסניות האפשריות של לוחמת סייבר.
ניקול פרלרות' היא עיתונאית לענייני סייבר וכתבת לריגול דיגיטלי בניו יורק טיימס.
נכון ל־2023 היא שימשה יועצת ל־CISA, סוכנות הסייבר והביטחון התשתיתי של משרד הביטחון הפנימי של ארצות הברית.
היא סיקרה אירועי סייבר בולטים רבים, ובהם התקפות בחסות מדינות ופרצות אבטחה רחבות היקף.
מחקריה עבור הספר כללו ראיונות עם בכירים לשעבר ולשעבר בממשל, מומחי סייבר והאקרים.
הספר כך הם מספרים לי שהעולם יסתיים זכה לשבחים על "עומקו ותיאורו ההיסטורי של האירועים", אך גם לביקורת על "אי־דיוקים והטיות".
"ככה את רצית אותי" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית תמוז, שנכלל באלבומה היחיד של הלהקה, "סוף עונת התפוזים", שיצא לאור ב־1976. יהונתן גפן כתב את מילות השיר, ואריאל זילבר הלחין אותו.
אריאל זילבר חיבר את הלחן ב־1968 לצמד העופרים עם מילים באנגלית לשיר בשם "Purple Eyes", שנכלל באלבומם Up to date (1968).
לקראת יציאת אלבומה של "תמוז" "סוף עונת התפוזים" ב־1976, כתב יהונתן גפן את המילים העבריות של "ככה את רצית אותי", שנכלל באלבום.
זילבר לא אהב את השינוי שהביא המפיק לואי להב ללהקה ואת גישתו "האמריקאית".
במיוחד הרגיזו אותו השינויים שחלו בקול ובאופן הגשת השירים של שלום חנוך – משירתו העדינה בקול גבוה בתחילת דרכו (שאותם זילבר מאוד אהב) לשירה המחוספסת והאנרגטית של תקופת להב.
זילבר החל מתרחק מחבריו ללהקה.
יחסיו איתם הגיעו לשפל כשהחל להגיע להופעות לבדו, והוא התנתק מהם גם בהופעות עצמן.
הוא הודיע ליהודה עדר ולאיתן גדרון שהוא אינו מוכן שינגנו בשירים שלו, והחל לעורר שערוריות במהלך ההופעות: בחלק מהן חבש על ראשו שקיות ניילון (בין השאר של "המשביר") כדי שלא יראו אותו.
באחת מהן עזב את ההופעה באמצע שיר של חנוך, באחת סירב לנגן את "אגדה יפנית" ומדי פעם נהג לשנות באופן בלתי צפוי את שיריו.
לאחר שבהצבעת חברים באמצע 1976 החליטו חברי הלהקה לדחות את שירו של זילבר "רוצי שמוליק" בטענה שאינו מתאים ללהקה, הקליט זילבר הפגוע והנעלב את השיר בעצמו (בשיתוף חיים רומנו בעיבוד), וכשזה הפך ללהיט, החליט זילבר לפרוש מהלהקה.
אנשי חברת CBS, שהתכוונו להוציא לאור אלבום הופעה של הלהקה, ניסו לשכנע את זילבר להישאר בהבטחה שבאלבום המתוכנן יינתן דגש לשיריו, אך הוא סירב.