tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קדם לאירוויזיון 2024, השתתפה קפריסין באירוויזיון 39 פעמים מאז שביצעה את הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1981. המיקום הטוב ביותר שלה היה באירוויזיון 2018, בו אלני פוריירה הגיעה למקום השני עם השיר "Fuego".
לפני כן, התוצאה הטובה ביותר של קפריסין הייתה המקום החמישי, אותו השיגה שלוש פעמים: ב-1982 עם השיר "Mono i agapi" בביצוע אנה ויסי, ב-1997 עם השיר "Mana mou" בביצוע הארה ואנדרס קונסטנטיניו, באירוויזיון 2004 עם "Stronger Every Minute" בביצוע ליסה אנדרס.
התוצאה הכי פחות מוצלחת של קפריסין הייתה ב-1986, כאשר הגיעה למקום האחרון עם השיר "Tora zo", מאת אלפידה, שקיבל רק ארבע נקודות.
עם זאת, הניקוד הגרוע ביותר שלה, היה כאשר הגיעה למקום הלפני אחרון ב-1999 עם השיר "Tha 'nai erotas", מאת מרלן אנג'לידו, שקיבל שתי נקודות בלבד.
לאחר שחזרה לתחרות ב-2015 בעקבות היעדרותה ב-2014 עקב המשבר הפיננסי בקפריסין בשנים 2012–2013 והגבלות התקציב של תאגיד השידור, קפריסין העפילה לגמר בכל המהדורות למעט ב-2022, כאשר השיר "Ela", שביצעה אנדרומאכי, לא הצליח לעלות מחצי הגמר.
בשנת 2023, "Break a Broken Heart" בביצוע של אנדרו למברו העפיל לגמר, שם סיים במקום ה-12.
תאגיד השידור הקפריסאי, CyBC, משדר את התחרות בתוך קפריסין ומארגן את תהליך הבחירה לנציגות המדינה.
קפריסין השתמשה בעבר בשיטות שונות כדי לבחור את נציגותה, כמו בחירות פנימיות וקדם ארצי בטלוויזיה כדי לבחור את המבצע, השיר או שניהם שיתחרו באירוויזיון.
משנת 2016 תאגיד השידור בחר את הנציגות באופן פנימי, ללא השפעה מצד הציבור.
התוכניות המקוריות של 2023 כללו את בחירת האמן הקפריסאי באמצעות תוכנית כישרונות יוונית-קפריסאית המבוססת על תחרות המוזיקה של תוכנית המציאות הבריטית "All Together Now".
עם זאת, מאוחר יותר החליט התאגיד להיצמד לבחירה פנימית, ודחה את הבחינה של קדם ארצי לשנת 2024. במאי 2023, "Fame Story", הגרסה היוונית של תוכנית הכישרונות "Star Academy" ששודרה במקור בין השנים 2002 ו-2006 ב-ANT1 , הוכרזה לחזור ב-CyBC על מנת לשמש כקדם הארצי שלו לשנת 2024.
CyBC התכוון בתחילה להשתמש בעונה החמישית של תוכנית הכישרונות היוונית "Fame Story" כדי לבחור את נציגותו לאירוויזיון 2024. התוכנית, שצולמה באולפני "Star Channel" ביוון, הייתה משודרת בקפריסין ב-CyBC.
עם זאת, בסוף יולי 2023, תאגיד השידור היווני, ERT, הבעלים הבלעדי של הזכויות לאירועי אירוויזיון ביוון, הגיש תלונה לאיגוד השידור האירופי, בטענה ששידור הקדם הארצי הקפריסאי ביוון באמצעות שדר אחר, יהווה הפרה של כללי התחרות; לפי הדיווחים, ERT איים לפרוש מהאיחוד אם לא יינקטו צעדים.
בתחילת אוגוסט 2023, דווח כי ה-EBU תיקן את חוקי התחרות לבקשת ERT, תוך ציון כי "כל בחירה ארצית של נציג לאירוויזיון צריכה להתבצע ולהתארגן בשליטה בלעדית של כל משדר משתתף" וכי "אין לקבל את הארגון והייצור בקבלנות משנה, אלא באישור מראש של ה-EBU".
כשהתבקשה להבהיר את כוונותיה ל-Fame Story לאור הכללים החדשים, דווח כי CyBC הגיב כי הנציג הקפריסאי ייבחר באופן פנימי בינואר 2024 מתוך אמנים מתגלים בתעשיית המוזיקה הלאומית, כולל משתתפי Fame Story, וכי זה לא הכשיר את הפורמט כקדם ארצי.
במקום זאת, באותו חודש תשודר תוכנית מניקוסיה, שבה יבצע הנציג הנבחר מספר שירים שביניהם ייקרא הציבור לבחור.
דווח כי ה-EBU יארח ועידת וידאו ב-7 באוגוסט 2023 על מנת להגיע להסכם בין CyBC ל-ERT.
ב-19 באוגוסט, אישר הערוץ "Star" שהפורמט לא ישמש כשיטת בחירת נציגות קפריסין, בניגוד להודעות פומביות קודמות.
זמן קצר לאחר מכן, פורסם כי התוכנית תשודר על ידי Omega TV בקפריסין ולא על ידי CyBC, כאשר השדר הארצי יחזור לבחירה פנימית.
CyBC בחר באופן פנימי את הזמרת הקפריסאית-אוסטרלית סיליה קפסיס כנציגת קפריסין לאירוויזיון 2024. ב-3 בספטמבר 2023, סניף OGAE ביוון, דיווח על שמה וכי בחירתה בוצעה עד אמצע אוגוסט.
האישור הרשמי הגיע ב-25 בספטמבר שלאחר מכן.
השיר שלה "Liar", שנכתב על ידי דימיטריס קונטופולוס ואלקה טייל, הוכרז ב-8 בינואר 2024 ויצא לאור ב-29 בפברואר.
השיר קודם על ידי הכותבת, אלקה טייל, בתוכנית הטלוויזיה ההולנדית, Beau, ששודרה ב-RTL 4, ב-2 באפריל 2024.
באמצע אפריל 2024, העיתון היווני, Ta Nea, דיווח כי כבר ב-22 בפברואר, הודיעו לשגריר קפריסין ביוון, סטברוס אווגוסטידיס, כי ERT יעניק לקפריסין ציון נמוך שנקבע מראש בהצבעת חבר השופטים בגמר.
זה היה לפני יציאתו של "Liar", ולפי הדיווחים עוד לפני שהוקם חבר השופטים היווני.
כתגובה, נשיא ERT, קונסטנטינוס זולאס, הכחיש כל מעורבות של השדר בהצבעת חבר השופטים, בעוד שראש העיתונות של CyBC לתחרות, אנדריאס אנסטסיו, התייחס לנושא בשידור טלוויזיה ב-15 באפריל, והוקיע כי ההתנהגות הנטענת לכאורה תהווה הפרה של כללי התחרות והכריז כי ל-EBU הודיעו על המחלוקת.
בסופו של דבר, חבר השופטים היווני העניק לקפריסין 10 נקודות בגמר.
בקפריסין, כל שלושת המשדרים של התחרות שודרו ב-RIK 1, עם פרשנות מאת מלינה קאראג'ורג'יו והוביג דמירג'יאן, וכן ברדיו באמצעות RIK Trito.
CyBC גם שידר אותם בין-לאומית דרך RIK Sat.
כחלק מתוכניות האירוויזיון, מ-14 באפריל 2024 ועד לשבוע התחרות, CyBC שידר את משדר יום ראשון, "United by Music" ב-RIK 1, עם אישים הקשורים לאירוויזיון מקפריסין (כולל חברי המשלחת, הנציגים לשעבר אלכס פאנאי ואבדוקיה קאדי, בנוסף לקראג'ורג'יו ודמירג'יאן) דנים בשירים המתחרים.
קפריסין בחרה להציג את אברידיקי, נציגי קפריסין לאירוויזיון 1994, שדורגו במקום ה-11, ואת איבי אדאמו, נציגת המדינה לאירוויזיון 2012, שדורגה במקום ה-16.
קפסיס השתתפה בחזרות טכניות ב-27 באפריל וב-1 במאי, ולאחר מכן בחזרות הגנרליות ב-6 וב-7 במאי.
הביצוע שלה ל-"Liar" בתחרות בוים על ידי דן שיפטון ועל הכוריאוגרפיה היו אחראיים הרקדנים האמריקאים, קלי סוויני וגיא גרוב.
על הבמה הצטרפו אל קפסיס ארבעה רקדנים דנים, שמם תיאו ב' קופוד, תומאס הגנט, סבסטיאן לורנטיוס נילסן ומרטין דאוגארד.
התלבושת שלה עוצבה על ידי סטליוס קודונאריס.
קפריסין פתחה את חצי הגמר והופיעה לפני סרביה.
בסוף הערב קפריסין הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לגמר.
מאוחר יותר התברר כי קפריסין הגיעה למקום השישי עם 67 נקודות.
הופעתה של קפסיס החלה על במה שחורה, שבהמשך נצבעה בעיגולים בצבע טורקיז.
את קפסיס ליוו ארבעה רקדנים.
לאחר חצי הגמר, קפריסין הוגרלה להופיע במחצית השנייה של הגמר.
קפריסין הופיעה כשיר מספר 20, אחרי ארמניה ולפני שווייץ.
סיליה קפסיס שוב השתתפה בחזרות הגנרליות לפני הגמר, ב-10 וב-11 במאי, כולל גמר חבר השופטים, שבו דירגו השופטים המקצועיים את כל השירים.
קפריסין הגיעה למקום ה-15 בגמר, עם 78 נקודות, 34 נקודות מהשופטים, ו-44 נקודות מהקהל.
חבר השופטים הקפריסאי הורכב מאריס קיפריאנו, פאנאיוטיס ג'ורג'יו, קורינה אבראמידו, קונסטנטינה ניאופיטו ומריה פורפיריו.
נקודות שהוענקו על ידי קפריסין
"קץ האידאולוגיה" הוא קובץ מאמרים של הסוציולוג דניאל בל.
בקובץ, טען בל כי אנו חיים בתקופה בה האידאולוגיות הישנות באות אל קיצן מבלי שתקום להן חלופה.
בל התייחס לאידאולוגיה כמנוף, דרכו יוצר האדם שינויים חברתיים ומבניים בעולמו.
על פי בל, התמוטטות האידאולוגיות הישנות (ובפרט הסוציאליזם) מותירה את הפרט ללא כלים מוסריים ואידאולוגים כדי לנסח את השינוי שהוא מבקש לממש בעולמו, וללא הכוחות לבצעם.
עם זאת, סוציולוגים ביקורתיים, ובמידה מסוימת אף בל עצמו בשנים שלאחר מכן, מסתייגים מן המונח.
זאת כיוון שסוציולוגים ביקורתיים רואים גם ב"קץ האידאולוגיה" סוג של אידאולוגיה פוליטית, באותה מידה כמו האידאולוגיות הפוליטיות אשר לטענת בל כבר אינן מרכזיות בשיח הפוליטי.
לימים קיבל המונח משמעויות נוספות שונות, המתאר שינויים באורח החשיבה האנושי בעידן הפוסט-מודרני, ללא הגדרה אחידה.
מבחינה היסטורית, משויך קץ האידאולוגיה לתקופת סוף המאה ה-20, ומזוהה עם התקופה הפוסטמודרנית.
מניעי "מות האידאולוגיה" העיקריים הם:
טראומות קולקטיביות ממלחמת העולם השנייה והמאורעות שקדמו לה, בדגש על עליית גרמניה הנאצית והופעת הפאשיזם.
מלחמה זו נחשבה למונעת מטעמים אידאולוגיים.
השפעות המלחמה הקרה, שזיקתה לפערים אידאולוגיים ברורה, בין קומוניזם וקפיטליזם, ונוראות המשטר הסובייטי.
התפתחות גישה שלילית כלפי האימפריאליזם, אשר נימוקיה המוסריים נבעו מקיום אידאולוגיה רציונליסטית המעמידה את צורת החיים המערבית כעליונה על שאר צורות החיים.
משברי מדינת הרווחה בעולם המערבי, אשר נחשבו ל"מבוי סתום" עבור השיטה הסוציאל-דמוקרטית, שייצגה את מעורבות המדינה בשם אידאולוגיה סולידרית.
התפתחות הבירוקרטיה כחלק ממשברי מדינת הרווחה, ויצירת ניתוק בין הפרט למנגנונים המבטאים את הפעולה האידאולוגית (ממשלה ובית מחוקקים).
היווצרות חברת המון, ושימוש בפרסום ותעמולה כחלק בלתי נפרד מהחיים המודרניים.
קץ האידאולוגיה הוא בראש ובראשונה ניתוק בין החיים הפרטיים לבין חיי הכלל.
במונחים של מחשבה שלאחר מות האידאולוגיה, הפרט נתפס כאדם יחיד, העומד עם מכריו ומעגליו המצומצמים כנגד "המערכת", הגדולה והבלתי ניתנת להשפעה.
מקורותיו של ניתוק זה, בין המערכת לפרט, מצוי בהתפתחות הביורוקטיה וגדילת המדינות, ובהיווצרות חברת ההמון.
תוצאותיו של ניתוק זה הוא יצירתם של שני מוקדי אינטרסים - האינטרסים של "המערכת", כנגד רצונות היחיד.
מתח זה הוביל, מבחינה היסטורית, לזיהוי האידאולוגיה עם "המערכת", וזאת בזכות שני תהליכים:
שימוש בטיעונים אידאולוגיים כנימוק לפעולות שלטוניות על ידי פוליטיקאים ומדינאים, על מנת לזכות בתמיכה ציבורית (בעקבות התפתחות תקשורת המונים).
טיעונים אלו דרשו מן הפרט לוותר על צרכיו, על מנת לסייע לפעילות הפוליטית.
התפתחות תפיסה ליברלית קיצונית, השוללת את הפרט כישות שלה צורך להשפיע על פרטים אחרים, גורם שהותיר את ההשפעה על הציבור בידי השלטון בלבד.
עימות זה, אשר הגיע על רקע של תורות הומניסטיות, ויצירת דפוסי חינוך המבוססים על אוטונומיה ואי-תלות הדדית של הפרטים, הביא לשלילת האידאולוגיה כמניע חיובי בחיי האדם, כחלק מהתנערות האדם משלטונות המדינה.
מצד שני, עליית האסלאם הפונדמנטליסטי, התחזקותן של תביעות לאומניות ובדלניות, הן במערב והן מחוצה לו, וכוחו של הימין הנוצרי בארצות הברית מוכיחות ש"קץ האידאולוגיה" איננו בשום אופן תהליך כלל עולמי או בלתי הפיך.
קצאל (בספרדית: Quetzal, סימון לפי תקן ISO 4217: GTQ) הוא ההילך החוקי של גואטמלה ונקרא על שם קצאל, הציפור הלאומית של גואטמלה.
בתרבות המאיה העתיקה, נוצות זנבה של הציפור שימשו גם הן כמטבע.
הוא נכנס לשימוש בשנת 1925, והחליף את הפסו.
עד שנת 1979 הוצמד הקצאל לדולר האמריקני בסחר הפנים של גואטמלה.
הר קצ'קר (בטורקית: Kaçkar Dağı) הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקצ'קר שבהרי הפונטוס בצפון־מזרח טורקיה.
פסגתו היא הפסגה הרביעית בגובהה במדינה – גובהה הוא 3,937 מטר.
ההר מושלג רוב ימות השנה ומוקף בקרחוני עד, אגמים ודולינות.
ההר מורכב מסלע יסוד ומקיפה אותו צמחייה אלפינית עשבונית.
מטיילים רבים מטפסים אל פסגת ההר בחודשי הקיץ.
היישובים הקרובים ביותר אל ההר הם הכפרים אולגונלר מצידו הדרומי והכפר יוקארי קוורון מצידו הצפוני.
ההר אפוף ערפל וגשם ברוב ימות השנה.
מקור השם בארמנית (Խաչքար) ופירושו "אבן צלב", כשם שניתן לחצ'קר - אסטלות הזיכרון הארמניות.
קצ'ואה, או בשם אחר רונסימי (Quechua או Runasimi) היא קבוצת שפות, שבעבר שימשה כשפה הרשמית של אימפריית האינקה.
כיום היא מדוברת בשפות וניבים שונים על ידי כ-8–12 מיליון אנשים.
זו היא קבוצת השפות האמריקאיות הילידיות המדוברת ביותר בעולם, ובעיקר במדינות האנדים.
קצ'ואה אף מדוברת בישראל על ידי מספר מצומצם של יהודים מפרו שעלו לישראל.
מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה של קצ'ואה לפני עלייתה של אימפריית האינקה, על אף שמניחים שהיא דוברה בסביבות פרו ואקוודור עוד לפני עליית האימפריה לשלטון.
בתקופת האימפריה, שימשה קצ'ואה כשפה הרשמית של הממלכה ונכפתה על תושביה, ועל כן התרחבה לאזורים רבים בדרום אמריקה; כתוצאה מכך התפתחו ניבים רבים ושונים מאוד זה מזה.
גם לאחר הכיבוש הספרדי של האימפריה המשיכה השפה לשמש כשפה העיקרית באזור.
הספרדים התייחסו אליה כשפה הכללית של הילידים ולמדו אותה כדי לתקשר איתם.
הכנסייה הקתולית אימצה את הקצ'ואה כשפה שתשמש למיסיונריות נוצרית, ועל כן מיסיונרים ספרדים רבים למדו אותה ובאמצעותה הפיצו את עקרונות הנצרות.
מספר גורמים הובילו לירידה דרמטית בכמות דוברי השפה, אך הגורם העיקרי הוא מרד גדול של המקומיים נגד השלטון הספרדי בשנת 1780, בהנהגת טופאק אמארו השני.
דיכוי המרד הוביל לאיסור על שימוש בשפה ועל התושבים הילידים נכפה מעבר לספרדית.
אפילו שימושים נוצריים ומיסיונריים בקצ'ואה נאסרו על ידי השלטון.
כתוצאה מכך מספר דוברי השפה צנח משמעותית, ועם השנים הפכה קצ'ואה למזוהה עם המעמד הנמוך של האוכלוסייה.
בעקבות התדמית הגרועה שדבקה בשפה קצ'ואה נשארה במשך שנים רבות שפה דבורה בעיקר ולא נכתבו בה כמעט יצירות ספרותיות.
אחד מהטקסטים הבודדים הכתובים בשפה הוא כתב היד הוּאַרוֹצִ'ירִי מהמאה ה-16, המתאר מיתוסים ומסורות דתיות ילידיות.
לאחר שפרו קיבלה עצמאות במאה ה-18 מספר הדוברים גדל במעט, אך היא נשארה מוגבלת בעיקר לאזורים כפריים מבודדים.
כיום לשפה מספר דוברים מוערך של כ-8–12 מיליון, והיא שפה רשמית בפרו, בוליביה ואקוודור.
+פונמות בניב קוּסְקוֹ סדקי ענבלי וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי דו־שפתי אפיɲnm סותם qʰ/ʼ kʰ/ʼ tʰ/ʼ pʰ/ʼ מחוכך ʧʰ/ʼ חוכך h s מקורב(צדי)wjʎl מקישɾ * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
קֶצ'קֶמֶט (בהונגרית: Kecskemét) היא עיר במרכז הונגריה, השמינית בגודלה במדינה ובירת מחוז באץ'-קישקון.
קצ'קמט נוסדה באזור תווך בין אזור הררי לבין מישור והיא נמצאת כ-120 מ' מעל פני הים.
העיר נמצאת בצומת דרכים מרכזית בין בודפשט לבין העיר הרביעית בגודלה במדינה סגד.
כמו כן היא נמצאת בנקודת אמצע בין הנהרות הגדולים במדינה - הדנובה והטיסה.
בדרום הונגריה, קצ'קמט היא אחת משתי הערים הגדולות ביותר (יחד עם סגד) והיא בירת מחוז באץ'-קישקון.
ממצאים ראשונים לקיום חיי אדם באזור העיר מתוארכים לכ-5,000 שנה לפני זמננו.
סרמטים התגוררו באזור מהמאה הראשונה לפני הספירה והיוו את תושביו הקבועים הראשונים של האזור.
במאה ה-13 לערך הוקמו באזור מבני כנסיות, אך אלו נהרסו בעת הפלישה המונגולית לאירופה.
האזור החל להתפתח מחדש לאחר כיבושו על ידי הקומנים.
בשל מיקומה היוותה קצ'קמט נקודת התיישבות מרכזית לצורכי מסחר.
המלך לאיוש הראשון תיאר אותה בכתביו משנת 1368 כ"עיר".
ב-1746 הותר ליהודים להתיישב במקום.
רובם עסקו במסחר, מיעוטם היו בעלי מלאכה ובעלי מקצועות חופשיים.
בעקבות קונגרס יהודי הונגריה בשנת 1868 (הקרע ביהדות הונגריה) הצטרפה הקהילה לזרם הניאולוגי שגרס השתלבות בחברה ההונגרית ותיקון סדרי החיים הדתיים.
ב-1917 פרשו החרדים מן הקהילה ויסדו קהילה אורתודוקסית.
במקום פעלה חברה קדישא ואגודת נשים.
בית הכנסת הראשון נחנך ב-1823. בית הכנסת החדש, שהוקם ב-1871, נפגע ברעידת אדמה ב-1911 ושופץ ב-1913. כן היו בית ספר יסודי יהודי ו"תלמוד תורה".
בין רבני הקהילה היו הרב ד"ר ארמין פרלס (PERLS - 1914-1853); הרב ד"ר יוסף באראן (BARANY) והרב ד"ר יוסף בורשודי, חוקרי תולדות יהודי הונגריה, והרב ד"ר יוסף שינדלר.
רבנים נודעים ילידי קצ'קמט היו ד"ר ליפוט קצ'קמטי שכיהן באוראדיה וד"ר ארמין קצ'קמטי (1944-1874), שכיהן במאקו ופרסם חיבורים על תולדות עם ישראל וספרותו.
גם משה זנבר, לימים נגיד בנק ישראל, נולד בקצ'קמט.
בסוף שנות העשרים פעל בקצ'קמט בית דפוס שהדפיס מספר ספרים בודדים בעברית.
במלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא 270 מיהודי ק'צקמט, 27 מהם נפלו בקרבות.
ב-1919, במשך ימים מספר, הייתה העיר תחת כיבוש רומני.
לאחר נסיגת הרומנים, בימי "הטרור הלבן" (1921-1919), נעצרו נכבדי הקהילה, הואשמו בתמיכה ברומנים, הוכו ונכלאו לחודש ימים במחנה ריכוז, ורכושם הוחרם.
אחרים מקרב האינטליגנציה היהודית הואשמו בסיוע לקומוניסטים, עונו ולבסוף ניתלו בכיכר העיר.
במשך ארבע שנים חיו יהודי קצ'קמט תחת אימה מפני פורעים.
גם אחרי ריסון כנופיות "הטרור הלבן" לא פסקו גלויי אנטישמיות בעיר וצעירים יהודים לא נתקבלו לבתי ספר גבוהים.
בעקבות זאת גברה בקצ'קמט הפעילות הציונית.
הקשר עם הקהילות היהודיות הסמוכות התחזק, התארגנו תחרויות ספורט משותפות, ונערכו הרצאות ושעורי עברית.
בעיר פעל בית דפוס עברי ובו נדפסו ספרים בודדים.
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים" (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), חוקי אפליה שהגבילו את היהודים חברתית וכלכלית.
אחרי פרוץ המלחמה הוחלט על גיוס יהודים לשירות עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
ממאי 1940 ואילך גויסו הגברים היהודים מקצ'קמט כאמור.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), ובו ביום ערכו הגרמנים מפגן כוח בקצ'קמט.
כעבור ימים אחדים התיישבו בעיר קציני מטה גרמניים.
המפקדה נקבעה בביתו של אחד מעשירי הקהילה היהודית, ומשם ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים.
תוך ימים ספורים הובלו 30 מנכבדי הקהילה למחנה המעצר קישטארצ'ה (KISTARCSA), משם גורשו לאושוויץ.
קבוצה של 60 יהודים נשלחה להרוס את אולם בית הכנסת ולפנות את המבנה כדי להפכו לאורווה.
כעבור שבועות מספר הועברו 940 יהודי קצ'קמט שנותרו לשתי שכונות בעיר שהוכרזו כגיטאות.
לאחר שהות של שבועיים בגטאות הועברו היהודים לבית החרושת ללבנים מחוץ לעיר.
שם הוחזקו תחת כיפת השמיים, ללא מזון וללא מים.
13 מהם הצליחו להשיג תעודות מזויפות, שהכינו נציגי תנועות המחתרת הציוניות בהונגריה והוברחו לבודפשט.
למחרת שולחו שאר יהודי קצ'קמט לאושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו למקום כ-150 יהודים ששרדו, וחידשו את חיי הקהילה.
410 ניצולים בני בודפשט מצאו במקום מקלט, עד שהוחזרו להם בתיהם.
בגלל עוינות התושבים עזבו רוב היהודים עם הזמן את העיר ועד שנת 1955 ירד מספרם ל-81.
לאיוש ונטיאנר (1867 – 1922) היה רב והיסטוריון הונגרי.
ליפוט קצ'קמטי (1865 – 1936) היה רב הונגרי בעל ידע רב, היסטוריון תולדות ספרות, חוקר מקרא, אחיו של הרב הראשי של העיר מאקו, ארמין קצ'קמטי.
ארמין קצ'קמטי (1874 – מחנה ריכוז בשטרסהוף 1944) היה רב הונגרי, היסטוריון של הספרות, היסטוריון, פרופסור באוניברסיטה.
אדולף פניאש במקור פישמן (1867 – 1945) היה צייר הונגרי-יהודי.
בלה ואגו במקור וייס עד 1898 (1881 – 1939) עיתונאי, סוציאל-דמוקרט קומיסר העם ברפובליקה הסובייטית מייסד של מפלגת הקומוניסטים של הונגריה.
אנטל פליישר (1845 – 1877) כימאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה ששם קץ לחייו.
ינה שיפוש (1910 – 2000) היה זמר אופרה (טנור), מורה לשירה ולפיתוח קול יהודי-הונגרי.
זוֹלטַן (צבי) קלוּגֶר (1896 – 1977) היה צלם שפעל בארץ ישראל ובמדינת ישראל, ותיעד בתצלומיו את החיים בהן.
דיולה פהר, (במקור וייס, 1879 – 1965) היה שחקן יהודי-הונגרי, מורה למשחק.
אמיל באלוג (במקור בלייר 1872 – 1963) היה מהנדס, אביו של הכלכלן והפוליטיקאי הכלכלי תומאס באלוג, ברון באלוג (1905–1985).
לאסלו בוש-פקטה, (במקור שוורץ, וריאציה לשמו גם פנחס טראוארשוורץ 1896 – 1971) היה סופר, תסריטאי יהודי-הונגרי-אמריקאי.
זולטאן קרמצי (במקור גולדהמר 1876 – 1958) היה רופא שיניים, מייסד-עורך ראשי של כתב העת "סקירת רופאי השיניים".
אמיל קרמצי (במקור מנו גולדהמר, 1868 – 1949) היה דוקטור לרפואה, רופא פנימי, רופא ראשי, יועץ בריאות ראשי.
שאנדור סקיי (במקור שיפר, 1913 – 1991) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, קצין רפואה, היסטוריון רפואי.
שומה בראון (1890 – 1942, אוקראינה) היה מורה, סוציולוג, מתרגם ספרותי יהודי-הונגרי, תאורטיקן גדול ומשמעותי של תנועת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית.
רוז'י פורגאץ', (במקור פישר, 1889 – 1944) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-הונגרייה, מנהלת תיאטרון שנספתה בשואה.
ינה גארדי (במקור עד 1901 גינסברגר, 1886 – 1944) היה רופא יהודי-הונגרי יוצא דופן.
הספר מציג תאוריה הפוכה מהתאוריה המוצגת בספר "התנגשות הציביליזציות", שם מוצגת תאוריה פסימית יותר אשר גורסת כי הקיטוב והקרע בין העמים בעולם רק גדל עם השנים.
על-פי פוקויאמה, מאז המהפכה הצרפתית הוכח שוב ושוב שהמשטר האידיאלי למדינה הוא המשטר הדמוקרטי (הן מבחינה אתית, פוליטית וכלכלית).
בשל כך, לדעת פוקויאמה, עם השנים מדינות רבות יותר ויותר יהפכו למדינות דמוקרטיות ליברליות, וזאת בשל כך שגם לדעתו אין חלופה מתאימה יותר.
לדעת פוקויאמה, הפילוג בעולם נוצר במידה רבה, בשל הקרע התרבותי.
לדעתו, עם השנים התרבויות בעולם יתאחדו סביב התרבות מערבית, דמוקרטית עם כלכלת שוק חופשי.
זאת בשל העובדה, שלדעתו, אין בעולם כיום תרבות שמסוגלת להוות חלופה מתאימה לתרבות המערבית.
כבר זמן קצר לאחר פרסום הספר, התברר שהתחזיות של פרנסיס פוקויאמה היו אופטימיות מדי, וסיום המלחמה הקרה לא הביאה לירידה בסכסוכים העולמיים.
בשנת 1993 טען ז'אק דרידה, שאצלו למד פוקויאמה בפריז, בספרו "רוחות הרפאים של מרקס" שפוקויאמה בילבל בין האידיאל של הדמוקרטיה הליברלית ובין הגשמתה בפועל.
בשנת 1996 פרסם סמואל הנטינגטון, פרופסור למדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד, מאמר נגד בשם "התנגשות הציביליזציות" שבו טען כי את מקומה של המלחמה הקרה יחליפו התנגשויות בין הציוויליזציה המערבית, האורתודוקסית, האיסלאמית, הסינית ואחרות, על פי הגדרתו.
בשנת 2002, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ומלחמת עיראק, כתב פוקויאמה:.
פוקויאמה ספג ביקורת בעת הופעתם של סכסוכים מדיניים במאה ה-21. על כך השיב פוקויאמה שהוא לא חזה כי המגמה הדמוקרטית תהיה "ליניארית" לחלוטין.
פוקויאמה המשיך לנתח יחסים בין-לאומיים בספרו משנת 2018, בו ניתח לתפיסתו את דעיכת מעמדה הבינלאומי של ארצות הברית והאיום שנשקף לדמוקרטיה הליברלית מצד תנועות לאומניות פופוליסטיות הנשענות על טיפוח תחושת הזהות הדתית, הגזענית, האתנית והלאומנית של חלקים שונים בחברה.
לפי פוקויאמה, כאשר כתב את התזה שלו הוא לא העריך לחלוטין את המושג "דעיכה פוליטית: הרעיון שברגע שהפכת לדמוקרטיה מודרנית, אתה יכול גם ללכת אחורה".
פוקויאמה בחן את הדרכים שבהן השמאל והימין פעלו כדי לערער את הליברליזם (הימין על ידי אימוץ עקרונות השוק החופשי, שהרחיבו את אי השוויון הכלכלי; השמאל על ידי מתן עדיפות לפוליטיקת זהויות על פני אוטונומיה אינדיבידואלית).
קץ כלזמן הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר אייזק אסימוב.
על בסיס הספר יצא לאור בשנת 1976 סרט הונגרי באותו השם, ובשנת 1987 יצא לאור סרט סובייטי באותו השם.
בחודש דצמבר 1953 אסימוב עלעל בעותק של הטיים מגזין משנת 1932, והבחין בדבר מה שממבט ראשון נראה כמו ציור של פטריית עשן מפצצת אטום.
הוא החל להרהר בשאלה מה היה קורה אם באמת היה מדובר בציור של פצצת אטום וכיצד זה אפשרי.
בסופו של דבר הוא גיבש עלילה של סיפור על מסע בזמן.
הוא הגיש את הסיפור המקורי, בן 25,000 מילים למגזין גלקסי סיינס פיקשן, אך העורך דחה את הסיפור.
לימים החליט אסימוב להפוך את הסיפור לרומן באורך מלא, ופרסם אותו באוגוסט 1955.
הרומן נשען על ידע מדעי שגוי שנתפס בזמנו כנכון, כך למשל האנרגיה למסע בזמן נובעת מפיצוצה של השמש, אך כיום ידוע כי השמש קטנה מכדי להתפוצץ.
כלזמן הוא ארגון המבודד מרצף הזמן והמציאות, המאויש על ידי אנשים המכונים 'אלמותים' שגויסו בתקופות שונות של ההיסטוריה האנושית, החל מהמאה ה-27. בעזרת הכלזמן האלמותים יכולים לנוע קדימה ואחורה בזמן (רדזמנה ועלזמנה) ולהגיע לכל זמן בהיסטוריה, למעט קטע מסתורי בעתיד הרחוק אליו לא ניתן להיכנס.
האלמותים יוצרים בקפידה שינויים בהיסטוריה במטרה למזער את הסבל האנושי ולהגביר את האושר האנושי.
פרט נוסף הוא שהמאות ה-70000 עד ה-150000 הן סמויות וכלזמן אינם מצליחים להיכנס אליהן.
החשד הוא שתושבי כדור הארץ באותן מאות עתידיות חסמו את הגישה אליהן.
גיבור הסיפור הוא טכנאי בשם אנדרו הארלאן, שמגלה שהוא חלק מלולאת זמן.
הוא גורם ליצירת הכלזמן בכך שהוא שולח לעבר צעיר אלמותי, ברינסלי שרידאן קופר, שימציא שם את הכלזמן.
הארלאן אוהב לחקור את הפרהיסטוריה, ההיסטוריה לפני המצאת הכלזמן, שחל איסור לשנותה.
לאחר ביצוע שינוי המציאות, הארלאן רוצה להחזיר את נויס מהמאה בה השאיר אותה אך מגלה מחסום זמן שאינו מאפשר לנוע אל מעבר למאה ה-100000 ומונע ממנו אפשרות להגיע למאה העתידית בה נשארה נויס.
הארלאן בטוח שהממונה עליו, טוויסל, גילה את מעשיו וחסם את הגישה לנויס ולכן הוא מאיים שיחבל בתהליך שליחתו של קופר, ממציא הכלזמן, לעבר.
בסופו של דבר הוא מממש את איומו, וגורם לכך שקופר ישלח למאה העשרים במקום למאה העשרים וארבע.
טוויסל נדהם ממעשהו ומסביר לו שחשדו כלל אינו נכון.
כעת אם הארלאן וטוויסל לא יצליחו לתקן את המצב, הכלזמן לא יומצא וכל העתיד ישתנה משמעותית.
על סמך היכרותו העמוקה עם קופר, הארלאן מסיק שהדרך היחידה של קופר לתקשר עם אנשי הכלזמן תהיה להטמין מודעה במקום שרק הם יוכלו לשים לב.
הוא מעלעל בארכיון של שבועונים מהמאה העשרים ומאתר מודעה עם ציור של פטריית עשן ואמרה בעלת אקרוסטיכון 'אטום'.
מאחר שהמודעה פורסמה ב-1932, לפני המצאת פצצת האטום, מבין הארלאן שזוהי הודעה מקופר.
עם זאת, לפני שיהיה מוכן לגלות זאת לטוויסל, הוא דורש שילכו לחלץ את אהובתו נויס מהעתיד בו הטמין אותה.
הארלאן וטוויסל מנסים שוב להגיע לנויס ומצליחים מכיוון שהמחסום נעלם.
הארלאן חוזר עם נויס ל-1932 לשם הגיע קופר, שם הארלאן מגלה שנויס היא לא בת המאה ה-482 אלא סוכנת מהעתיד, אליו לא ניתן להיכנס עם הכלזמן.
היא מספרת להארלאן שהמצאת הכלזמן גרמה לכך שבני האנוש לא יפרצו אל הכוכבים ויקימו אימפריה גלקטית.
במהלך הזמן הרב שחלף עקב עיכוב זה, השתלטו חייזרים על הגלקסיה ובהמשך נמנעה התפשטות המין האנושי לחלל שגרמה לגוויעת האנושות.
נויס נשלחה לעבר כדי לבטל את המצאת הכלזמן.
הארלאן ונויס גורמים לכך שפצצת האטום תומצא במאה העשרים ולא שנים רבות לאחר מכן, מה שיגרום לאנושות לצאת אל הכוכבים וימנע את המצאת הכלזמן.
כמה רמזים בספרים פאתי המוסד וסדרת האימפריה רומזים שייתכן כי הסוף של קץ כלזמן גרם ליקום של סדרת המוסד להתרחש.
אסימוב העיר כי תכנן לקשר בין קץ כלזמן לסדרת המוסד, אך הוא נפטר לפני שהספיק לעשות זאת.
קץ הממלכה היא מיני-סדרת קומיקס שפורסמה בשנת 1996 על ידי חברת DC קומיקס תחת חותם "עולמות אחרים".
הסיפור נכתב בידי מארק וייד ואלכס רוס עם איורים בצבעי גואש בידי אלכס רוס.
סיפור זה הוא מעשיית דקונסטרוקציה בזמן העתיד, שעוסקת בעימותים המתפתחים בין גיבורי-על קלאסיים לבין אוכלוסיית פורעי-חוק חסרי אחריות ומסוכנים, כאשר רבים מהם צאצאיהם של אותם גיבורי-על ותיקים.
בין שתי קבוצות אלו ניצב באטמן וקבוצת האאוטסיידרס החדשה שאותה קיבץ, שמנסה להכיל את האסון המתקרב, לעצור את מזימתו של לקס לות'ר ולמנוע מלחמת גיבורי-על שיכולה לשים קץ לעולם המוכר.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום ה-38 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
כשאלכס רוס עבד על הסיפור פלאות עבור חברת מארוול קומיקס, הוא החליט ליצור אפוס נרחב דומה לדמויות מחברת DC קומיקס.
רוס כתב טיוטה בת 40 עמודים לסיפור "קץ הממלכה" והעלה את הרעיון לעורך DC ג'יימס רובינסון בתור פרויקט הדומה לסיפור "השומרים" של אלן מור משנים 1986–1987. רוס צוות לכותב מארק וייד בשל בקיאותו בהיסטוריה המקיפה של יקום DC.
בסיפור "עולמות אחרים" זה, סופרמן וליגת הצדק זונחים את תפקידם כגיבורי-על אחרי עלייתו לכוח של גיבור-על בשם מגוג, אשר מקבל תמיכה ציבורית למרות שאין לו כל בעיה לרצוח בדם קר.
בשנים הבאות קם לו דור חדש של על-אנושיים, והם מנהלים ביניהם קרבות הרסניים ללא כל הבחנה בין טוב ורע.
קריין הסיפור - המיניסטר נורמן מק'קיי - מקבל חזיונות אפוקליפטיים על העתיד מווסלי דודס הגוסס.
הספקטר מופיע בפני מק'קיי ומגייס אותו לעזור בחריצת גורל האפוקליפסה העל-אנושית המתקרבת.
מתקפה בהנהגתו של מגוג על הטפיל משתבשת, והמערב התיכון של ארצות הברית סופג קרינה רדיואקטיבית.
רבים מהתושבים נהרגים וחלק נכבד מאספקת המזון של אמריקה מושמד.
בשכנועה של וונדר וומן, סופרמן חוזר למטרופוליס ומקים מחדש את ליגת הצדק.
הוא מגייס גיבורי-על חדשים וגם וותיקים, למעט באטמן - אשר נוטר טינה לסופרמן שעזב את העולם לפני עשר שנים.
באטמן מזהיר את סופרמן שרעיונותיו לגבי אידיליה מיושנים ורק יחריפו את בעיות העולם, ושיש צורך לטפל בנושא בעדינות ותוך שימוש באסטרטגיה, ולא בכוח.
כתגובה על ליגת הצדק של סופרמן, באטמן מפעיל את רשת הסוכנים שלו, "האאוטסיידרס", שמורכבים מצעירי הדור השני והשלישי של גיבורי-העל.
גיבורי-העל הוותיקים מביניהם, כדוגמת החץ הירוק והחיפושית הכחולה, נבחרים כסגנים.
מנגד, לקס לות'ר ארגן את "חזית החירות האנושית", המורכבת מנבלי-על מתור הזהב של הקומיקס, כמו קאטוומן, איש החידות וונדל סאבאג', ומנבלי-על מהדור השני, כמו ממשיכו של ראס-אל-גול - בנם של ברוס וויין וטליה אל-גול, דמיאן ויין.
החזית לחירות אנושית פועלת לקחת את השליטה חזרה מגיבורי-העל.
ליגת הצדק של סופרמן לוקחת יותר שבויים מאשר מומרים, ובית הסוהר שלו (המכונה "גולאג") מתמלא עד אפס מקום כמעט מיידית לאחר בנייתו.
סופרמן מבקש לשכנע את האסירים ששיטת פעולתם שגויה ומסוכנת, אך איש לא מקשיב לו.
כשגם גיבורי-על וגם נבלי-על נכלאים יחדיו, המתחים ביניהם גוברים.
בינתיים, סופרמן מגלה שמעמדה הצבאי של וונדר וומן מושפע מגלותה מהאי פרדייז - בעיני האמזונות, משימתה להביא שלום לעולם החיצון נכשלה.
באטמן וקבוצת האאוטסיידרס כורתים ככל הנראה ברית עם חזית החירות האנושית נגד ליגת הצדק.
לות'ר מתכנן להחריף את הסכסוך בין ליגת הצדק לאסירי הגולאג, מה שלדעתו יביא אותו לעמדת כוח.
באטמן משתמש בצייד ממאדים ומגלה שבילי באטסון נמצא תחת שליטתו של לות'ר.
באטסון, כקפטן מארוול, הוא העל-אנושי היחיד שיכול להשתוות לכוחו של סופרמן.
כשאסירי הגולאג מתפרעים והורגים את קפטן קומט, לות'ר מגלה לבאטמן, ללא רצונו, שהוא מתכוון להשתמש בבאטסון שטוף-המוח כדי לפרוץ את חומות הגולאג.
באטמן וכוחותיו אורבים ללות'ר ולקושרי הקשר, אך הם אינם יכולים לרסן את באטסון, שהופך לקפטן מארוול ועף מהמקום.
בזמן שוונדר וומן מובילה את ליגת הצדק למקום ההתפרעות, סופרמן מתעמת עם באטמן.
באטמן מנסה להצדיק חוסר מעש, ואומר שהעולם יהיה טוב יותר אם העל-אנושיים ישמידו את עצמם.
סופרמן מציין שאם כל חיי האדם קדושים, הרי הגיוני שזה כולל גם חיי על-אנושיים.
סופרמן יודע שבאטמן יפעל למען מטרה זו, משום שכל חיי הלחימה בפשע מבוססים על רצונו למנוע אבדות בחיי אדם.
באטמן מקבל את דבריו של סופרמן, ואומר לו שלות'ר שולט במחשבתו של קפטן מארוול והוא נמצא בדרכו לגולאג.
סופרמן עושה את דרכו לגולאג, אך עם הגעתו הוא מותקף על ידי קפטן מארוול.
הדבר גורם לפרצה בכלא שמשחררת את האסירים, ולהכרזת מלחמת בין ליגת הצדק של וונדר וומן לבין האסירים המטא-אנושיים.
הספקטר ונורמן מביטים בנעשה מרחוק, בעוד שני הכוחות מנהלים ביניהם קרב, וסופרמן אינו יכול להתערב משום שהוא מוחזק בידי קפטן מארוול.
באטמן מגיע למקום ומנסה לגשר בין הצדדים.
למרות שקבוצתו עוזרת לליגת הצדק להשקיט את המהומה, היא גם מנסה לעצור את הליגה מלהרוג את העל-אנושיים.
באטמן אינו מצליח לעצור את וונדר וומן מלהרוג את הנבל העל-אנושי וון באך, מה שמסלים את ההתפרעות.
כאשר המצב מתדרדר, מזכיר האומות המאוחדות מאשר את השימוש בשלושה ראשי נפץ גרעיניים המותאמים כנגד על-אנושיים.
באמצע הקרב ביניהם, וונדר וומן ובאטמן חוזים בהגעתם של מטוסי חמקן.
הם מפסיקים את לחימתם ועוצרים שניים מהטילים, אך אינם מצליחים לעצור את השלישי.
קפטן מארוול משתמש בברק הקסם שלו ללא הרף כנשק נגד סופרמן.
סופרמן מצליח לתפוס את מארוול ולהשתמש בברק שלו כדי לשנות את צורתו חזרה לבילי באטסון מחוסר הכוחות.
הוא מונע ממנו מלהגיד את שמו פעם נוספת ואומר לו כי עליו לעצור את הטיל הגרעיני.
הוא נותן לו שתי ברירות - או לעצור את סופרמן ולתת לטיל הגרעיני להשמיד את העל-אנושיים, או לתת לו לעצור את הטיל ובכך להעצים את מלחמת העל-אנושיים, שתתפשט על פני העולם כולו.
סופרמן אומר לו שעל באטסון עצמו להחליט את ההחלטה, שכן הוא היחיד שחי בשני העולמות - האחד של בני האנוש כבילי באטסון, והשני בקהילת העל-אנושיים כמארוול.
כעת, חופשי מהשפעתו של לות'ר, באטסון משנה את צורתו חזרה לקפטן מארוול.
הוא תופס את סופרמן, מטיח אותו על הקרקע, ועף אחרי הטיל.
הוא מסיט את הטיל ממסלולו וצועק בשם "שאזאם!" שלוש פעמים רציפות.
בכך הוא מפוצץ את הפצצה בטרם עת, אך כתוצאה מכך, דמותו האנושית נהרגת בפיצוץ.
למרות הקרבתו של מארוול, מרבית העל-אנושיים נהרגים בפיצוץ.
סופרמן יוצא ללא פגע, אך אינו מבין שקיימים ניצולים.
הוא זועם על אובדן החיים העצום ועף אל בניין האומות המאוחדות.
הוא מאיים להפיל את הבניין על בכירי האו"ם כעונש על הטבח.
השורדים העל-אנושיים מגיעים, אך נורמן מק'קיי הוא זה שמרגיע את סופרמן, באומרו שחזותו והתנהגותו המאיימים הם בדיוק הסיבה שבני אדם מפחדים מהעל-אנושיים.
זעמו של סופרמן מפסיק מיד.
ניתנת לו גלימתו של קפטן מארוול, והוא אומר לנציגי האו"ם שישתמש בחוכמתו כדי להדריך את האנושות, במקום להוביל.
סופרמן קושר את גלימתו של קפטן מארוול לעמוד התורן ומרים אותו לצד יתר דגלי משלחת האו"ם, באומרו שתפקידו זה יהיה יותר פוליטי וכלל עולמי מטבעו מאשר פורעות החוק שנהג בה בעבר.
באפילוג הסיפור, גיבורי-העל מבקשים להתערות יותר בחיי הקהילות.
גלותה של וונדר וומן באי פרדייז מסתיימת, והיא הופכת לשגרירת העל-אנושיים.
היא לוקחת את שורדי הגולאג לשיקום מחדש באי פרדייז.
באטמן נוטש את מסע הצלב שלו והופך למרפא.
הוא בונה מחדש את האחוזה שלו כבית חולים המטפל בנפגעי השמדת הגולאג.
הוא מתפייס עם דיק גרייסון/רובין האדום ועם בנו איבן אל זופאש.
סופרמן מתחיל במטלה של השבת אזורי הכפר שהוחרבו בידי הגולאג בהתקפה על הטפיל.
הוא מגיע להשלמה עם עברו כקלארק קנט על ידי קבלת משקפיים מוונדר וומן, וחולק עמה נשיקה בטרם היא חוזרת לאי פרדייז.
נורמן מק'קיי ממשיך את כהונתו, ומטיף על תקווה לאנושות.
מבין הנוכחים בתפילה נמצא ג'ים קוריגן, מארחו האנושי של הספקטר.
סצנות נוספות של מהדורת האספנים
הסצנה הנוספת הראשונה משתרעת על-פני ארבעה דפים ומתרחשת בסוף חלקו השני של הסיפור.
סופרמן מבקר את אוריון בכוכב אפוקוליפס ומבקש את עצתו בנוגע לעל-אנושיים שנתפסו.
אוריון מסכים להגלייתם לאפוקוליפס, אך סופרמן אינו מוצא בכך פתרון למצב.
בתגובה, אוריון מציע לו להתייעץ עם מיסטר מיראקל וביג ברדה.
הסצנה הנוספת השנייה משתרעת על-פני אפילוג בן שמונה עמודים.
קלארק קנט ודיאנה פרינס נפגשים עם ברוס ויין במסעדה שבבעלותו של מייקל ג'ון קרטר, הקרויה בשם "הכוכב קריפטון", ומתעדכנים בנעשה.
הם אומרים לו שהם מצפים לילד, אך הוא מסיק זאת בעצמו.
דיאנה מבקשת ממנו לשמש כסנדק לילדם, והוא מסכים אחרי שקלארק אומר לו שלמרות השוני ביניהם הוא סומך עליו וכי הוא יהווה מקור השראה לילד.
בעוזבם את המסעדה, ברוס ויין צופה בנורמן מק'קיי ובג'ים קוריגן משוחחים על מנת היום של המסעדה הקרויה על שמו של הספקטר, למורת רוחו של קוריגן שכך הוא ייזכר מעכשיו.
הסיפור כולל מגוון רחב של דמויות, בני אנוש ועל-אנושיים כאחד.
שני הפרוטגוניסטים הראשיים המנתבים את עלילת הסיפור הם נורמן מק'קיי והספקטר.
נורמן מק'קיי הוא מיניסטר מזדקן שמשמש כקריין הסיפור.
אחרי מותו של ווסלי דודס, מק'קיי מקבל ללא רצונו את כוחות החיזוי של חברו.
דמותו של נורמן עוצבה בידי אלכס רוס כמחווה לאביו, הכומר קלארק נורמן רוס.
הספקטר הוא שליח זעמו של האל, שלוקח את נורמן דרך האירועים של העתיד האפשרי כדי לקבוע מי אחראי לאסון האפוקליפטי המתקרב.
אולם, יכולותיו של הספקטר אינן כשהיו, והוא זקוק לנקודת מבט אנושית כדי לחרוץ את גורל האירועים.
נורמן מצליח לשכנע אותו לראות את האירועים הללו מנקודת מבטו והשניים הופכים לחברים קרובים.
רבים מחברי ליגת הצדק שהוקמה מחדש הם דמויות מזדקנות במראה חדש או עיבודים מחודשים לזהויות ישנות.
איש הפלדה מתחיל להרגיש לא בנוח עם תפקידו כמנהיג העולם בתקופה של מתח עולה וגואה.
הרקע שבסמל ה-"S" שבחזהו וכן חגורתו בצבע שחור, במקום הצהוב המוכר, כאות אבל, לא רק בשל התנקשותה של לויס ליין בידי הג'וקר, אלא גם כביטוי למעמדו בנוגע לעל-אנושיים.
כתוצאה מחיים שלמים של ספיגת השמש הצהובה, סופרמן הוא חזק כעת יותר מאי פעם וחסין בפני קריפטונייט.
וונדר וומן - סגניתו של סופרמן.
אכולת זעם בשל מצבו המתדרדר של העולם ובשל גלותה מהאי פרדייז.
אחיותיה האמזונות גזרו על משימתה להביא שלום לעולם האדם כישלון.
עם סיום הסיפור, היא מתחילה במערכת יחסים עם סופרמן, ומעמדה הרשמי כנסיכת האמזונות מוחזר לה.
רובין האדום - דיק גרייסון, הרובין המקורי.
החליף את מורו הרוחני לשעבר בליגת הצדק וניתק את קשריו ממנו.
בסוף הסיפור, השניים מתפייסים והופכים שוב לחברים.
גרין לנטרן - אלן סקוט מסיים את משימתו ברחבי החלל, חוזר לכדור הארץ ומצטרף למסע הצלב של סופרמן.
הוא אינו זקוק יותר לטבעת הכוח, היות שהטמיע את אורה הירוק של המנורה לתוך שריון הגוף שלו.
הוא מחזיק בחרב דו-ידנית המכילה את אורם של הפקחים הירוקים.
תחנת החלל שלו הופכת לבסיסה של ליגת הצדק.
בסוף הסיפור הוא הופך לשגריר האו"ם של אומת "אואה החדשה".
פלאש - ואלאס וסט (המחזיק בקסדתו של ג'יי גאריק) הפך להתגלמותו הגשמית של כוח המהירות, והוא כעת מהיר יותר מתמיד.
כתוצאה מכך, המולקולות שלו בלתי יציבות והוא נמצא בתזוזה מתמדת.
הדבר מאפשר לו לראות את כל מישורי הקיום האפשריים.
כשסופרמן יוצא לגלות, הפלאש נותר פעיל ומשתמש בכוחות המהירות שלו כדי לשמור על קי-סטון סיטי.
ניצל מהפצצת הגולאג בידי שדה הכוח של ג'ייד.
הוקמן - כעת איש נץ במלוא מובן המילה.
הוקמן הפך למגנו של הטבע ונחשב לטרוריסט אקולוגי.
הסיפור אינו מבהיר באיזה הוקמן מדובר, למעט העובדה שמדובר ב"שילוב רוחו של הישן עם בשרו החוצני של החדש".
הדבר מרמז שמדובר בקרטר הול, בגופו של אל הנץ התאנאגארי שמלפני שעת אפס: משבר בזמן.
פאוור וומן - פאוור גירל לשעבר, אשר גופה שודרג לממדי פיתוח גוף.
הקרן - בנו של הקרן הראשון.
אחד משורדי הפיצוץ על הגולאג מאחר שהשתגר משם בידי פיית.
פעמיים היה אחראי על הסרת הקרינה הרדיואקטיבית על קנזס - האחת אחרי האסון של בטליון הצדק והשנייה אחרי הפצצת הגולאג.
דונה טרוי - וונדר גירל לשעבר החליפה את אחותה והמנטור שלה וונדר וומן כשגרירת האמזונות.
נראית כשהיא לבושה בגלימות אמזוניות.
שלא כמו דיאנה, דונה הזדקנה באופן ניכר יותר.
החץ האדום - היה ידוע בזהויות ספידי וארסנל.
הולך בדרכי המורה הרוחני שלו, החץ הירוק.
אקווהמן - גארת, אקווהלאד לשעבר, יורש את זהותו של מורו הרוחני אקווהמן.
לובש גרסה משלו לשריון הגוף של אקווהלאד, אך חזותו כוללת זקן עבות.
רובוטמן 3 - ויקטור סטון - סייבורג לשעבר, בנוי כעת כולו ממתכת נוזלית.
אטום סמאשר - בן הסנדקות של אטום המקורי.
המונח "אטום סמאשר" הוטבע ברומן הגרפי.
לפני כן היה ידוע בכינוי "נוקלון".
קינג מארוול - פרדי פרימן המבוגר הוא נשוי כעת ואב ליורש החוקי לכוחו של שאזאם.
הוא ומשפחתו הושארו מאחור ככוח גיבוי במפקדת הלוויין לפני המתקפה על הגולאג.
ליידי מארוול - מרי באטסון-פרימן, אשתו של פרדי ואמו של האשף.
האשף (The Whiz) - בנם המתבגר של פרדי ומרי, שנבחר לשמש כיורש החוקי לכוחו של שאזאם.
נקרא על-שם קומיקס האנתולוגיה Whiz Comics משנות ה-40 אשר הציג לראשונה את דמותו של קפטן מארוול והיה אחד מהעיצובים הראשונים של אלכס רוס.
אלייה סטריינג' - בתו של אדם סטריינג', אשר נטלה את זהותו של אביה.
הטורנדו האדום הראשון - גיבורת תור הזהב של הקומיקס מתילדה האנקל, חמושה היטב.
סייקלון - מקסין האנקל, טורנדו אדום ממין נקבה ובעלת כוחות רוח.
טורנדו - אולת'ון, אלוף הטורנדו המקורי.
הישות החוצנית מכוכב ראן שהייתה חלק מטורנדו האדום השני ג'ון סמית'.
מידנייט - רוחו של ד"ר צ'ארלס מק'ניידר, המופיעה כענן שחור וסמיך ולובשת את הברדס שלו.
קפטן קומט - אדם בלייק, גיבור מוטאנט שנבחר בידי סופרמן לשמש כסוהר הגולאג.
נהרג בהתפרעות הכלא כשוון באך שבר את מפרקתו.
איש השעה - ריק טיילר, יורשו של איש השעה הראשון.
אינו מחזיק במגבלות זמן כמו קודמו.
סאנדמן - סאנדי, נער הזהב לשעבר.
סנדרסון הוקינס נטל את זהות הדמות אחרי מותו של ווסלי דודס.
מהדורת האוסף של הרומן הגרפי מרמזת ש"חולות הזמן עמדו במקומם לזכרו", מה שמרמז שהוא חסר גיל.
סטארמן - סטארבוי המקורי מלגיון גיבורי העל.
הועבר בטעות ליקום הזה בזמן הפיצוץ הגרעיני בזמן שערך מסע בזמן עם לגיון הארץ החדשה.
מיטסר מיראקל, ביג ברדה ואוויה פרי - בני משפחת האלים החדשים.
שומרי הגולאג, ששרדו את הפיצוץ הגרעיני דרך השער הבין-ממדי.
ברוס ויין הקים קבוצה של בני אדם רגילים ובעלי כוחות - שרבים מהם גיבורי-על מהדור השני - כדי להילחם בליגת הצדק ובחזית החירות האנושית, האאוטסיידרס.
באטמן - מאז שזהותו הסודית נחשפה, הבאטמן לא מסתתר יותר מאחורי חזותו הפוחזת של ברוס ויין.
כתוצאה מכך, אחוזת ויין הושמדה בידי דו-פרצוף וביין.
פציעותיו הרבות ממרוצת השנים מאלצות אותו ללבוש שלד חיצוני.
הפך את גות'אם סיטי למדינת משטרה, ועוזרים לו "אבירי עטלף" המפטרלים את העיר ונשלטים מתוך מערת העטלף החסומה.
חוסר האמון שלו בסופרמן ובלות'ר גורמים לו להקים את קבוצת האאוטסיידרס, בהאמינו שהאנושות מסוגלת להחליט בעצמה על גורלה וטעויותיה.
טד קורד - אחד משלושת סגניו של באטמן.
לבוש בחליפת קרב של החיפושית הכחולה המונעת בידי חיפושית מיסטית שהעניקה לדן גארט את כוחותיו.
אוליבר קווין - סגנו של באטמן.
נשא לאישה את דיינה לאנס, אהובתו משכבר ימים, ולשניים נולדה בת.
חזותו דומה לזו שברומן הגרפי "האביר האפל חוזר".
משכנע כמה מהגיבורים הצעירים ההולכים בדרכו של סופרמן לשנות את דעתם ולתמוך במטרתו של באטמן.
דיינה קווין - סגניתו של באטמן.
הקנרית השחורה לשעבר מאמצת את קריירת הלחימה בפשע של בעלה.
אחת מנפגעי התפרעות הגולאג ומתה בזרועות בעלה במהלך הפיצוץ הגרעיני.
ז'ון ז'ונס - הצייד ממאדים לשעבר.
אחרי שנגע במוחותיהם של כלל האנושות, איבד מצלמו ומחזיק בגוף שאינו גשמי.
אינו משתתף בלחימה בפשע עד אשר באטמן משכנעו לעזור פעם אחת אחרונה.
גרין לנטרן - ג'ני לין-היידן, ג'ייד לשעבר ובתו של אלן סקוט.
לקחה את נטל הגרין לנטרן מקייל ריינר.
בעלת כל כוחותיהם של חיל הפקחים הירוקים, אך אינה זקוקה לטבעת הכוח.
מצילה רבים מהעל-אנושיים בהתקפת הגולאג באמצעות שדה כוח אנרגטי.
אובסידיאן - טוד רייס, בנו של אלן סקוט ואחיה של ג'ני-לין.
מפעיל מניפולציות על צללים וחושך.
חזותו דומה לזו של גיבור הספרות הזולה "הצל".
פיית - המכשף נאבו מסוגל כעת לתעל את תודעתו דרך קסדתו, גלימתו והקמע שלו ללא צורך בגוף מארח.
קיד פלאש - איריס וסט, בתו של וולי.
טולה - בתם של גארת' ודבי פרקינס.
ויילדקאט - איש-פנתר בעל רוחו של הויילדקאט הראשון.
יותר מאוחר, המשכיות יקום DC הציגה דמות דומה לגלגול זה בשם טום ברונסון, בנו של טד גרנט.
סטיל - אחרי שסופרמן בחר בחיי פרישות, ג'ון הנרי איירונס החליף את נאמנותו לבאטמן.
לובש שריון גוף עם סמל באטמן ומחזיק בגרזן קרב מפלדה בצורת עטלף.
זטארה - בנם המתבגר של זטאנה וג'ון קונסטנטין, נכדו של ג'ובאני זטארה.
נוסף להיותו קוסם, הוא ניחן ביכולתו של אביו לראות את המתים.
דארקסטאר - בנם של דונה טרוי וטרי לונג.
לקח את מקומה של אמו כדארקסטאר של כדור הארץ.
הציידת - גיבורה אפריקנית המבוססת על גיבורת תור הזהב פולה ברוקס.
הברדס האדום - ליאן הרפר, בתם של החץ האדום ושכירת החרב צ'שייר.
חזית החירות האנושית של לות'ר
לקס לות'ר - מנהיג חזית החירות האנושית.
הוטל עליו לעבוד באחוזת ויין בטיפול קורבנות ההתקפה על הגולאג.
באפילוג הסיפור, באטמן מציין כי תפס פעמיים את לות'ר כשהוא הסתנן לתוך מערת העטלף וניסה לפרוץ את המחשב.
קפטן מארוול - סגנו שטוף המוח של לות'ר.
בילי באטסון הוא כעת אדם מבוגר, וכמעט אי אפשר להבחין בהבדל בינו לבין זהותו כקפטן מארוול.
שותפיו של לות'ר מאמינים כי קפטן מארוול הוא זה שדואג לצרכיו של לות'ר.
שטיפת מוחו התאפשרה הודות לתולעים מהונדסות גנטית שנוצרו בידי אויבו הוותיק דוקטור סיבאנה.
נהרג כאשר גרם לפצצה הגרעינית להתפוצץ טרם זמנה.
ונדל סאבאג' - נבל עתיק-יומין ואלמותי.
ברומן הגרפי, הספקטר מביע את מפח נפשו על כך שאינו יכול לגזור דין עליו בשל אלמותיותו.
סאבאג' - כמו לות'ר - עוזר לקורבנות הפיצוץ הגרעיני.
באפילוג הסיפור, באטמן משבח את סאבאג' על הניסיון רחב השנים שלו בריפוי.
איבן אל זופאש - בנם של באטמן וטליה אל-גול, יורשו של ראס-אל-גול לאימפריית הפשע שלו.
משמש כחפרפרת על מנת להסתנן לחזית החירות האנושית של לות'ר.
תפקידו מתגלה בחוברת השלישית של הסיפור (עמוד 144 ברומן הגרפי), כשהוא עומד לצד קבוצת האאוטסיידרס בדיוק לפני שזטארה משגר את באטמן למערת העטלף.
סלינה קייל - החברה הנשית היחידה בליגת החירות של לות'ר.
לפי הרומן הגרפי, היא נהפכה לעשירה ביותר הודות לחברת קוסמטיקה בראשותה.
עדיין בעלת חיבה לחתולים, היות שהיא נראית בחברתו של איש הפנתר לפני שליגת החירות מנוטרלת בידי צוותו של באטמן.
נפרדת בעצב מבאטמן בלווייתו כעשרים שנה מאוחר יותר.
אדוארד ניגמה - נמנה בין חברי הקבוצה רק מתוך כבוד לסלינה קייל.
מצליח להרגיז רבות את לות'ר.
נראה בסוף באחוזת ויין, כשהוא מטפל בנפגעי הגולאג לצד סלינה.
לורד נאגה - מנהיג כת שידוע בשם קוברה.
מציין את העובדה שכמה מהעל-אנושיים פורעי החוק הם נבלי-על לשעבר שסומנו מחדש בידי ליגת החירות.
מלך עלה שחור - ג'וזף קרני, מנהיג כנופיית רויאל פלאש והמגויס הטרי של ליגת החירות.
מגוג ומאמיניו הם פורעי חוק אלימים אשר נוקטים בגישה מעוותת של צדק בכך שרוצחים את כל מי שביצע פשע.
מלבד מגוג וסגסוגת, חברי הבטליון לקוחים מחברת שרלטון קומיקס, אשר נקנתה בידי DC קומיקס, והם משמשים השראה לדמויות הראשיות של קבוצת השומרים.
מגוג - נקרא באופן אירוני כ"איש המחר" החדש.
הוא וסגסוגת הם השורדים היחידים של הבטליון, והאחראים בעקיפין להשמדתה של קנזס.
זו הסיבה שבגללה מגוג מבקש לכפר על עוונותיו והוא נושא גיבורי-על פצועים לעבר שדה הכוח של ג'ייד.
בסיומו של הרומן הגרפי, מגוג חי באי פרדייז ומחנך את סווסטיקה בדרכי משמעת, כעת כשהגיע לשלווה וריסון עצמי.
לדברי אלכס רוס, מגוג נקרא על שם הדמות התנכית ומייצג את חטא העגל.
בנוסף, הצלקת שמסביב לעינו העיוורת הימנית גם היא סימבולית לעינו של רע.
מאפייניו החיצוניים מבוססים על דמויותיהם של קייבל ושאטרסטאר ממארוול קומיקס, ועל יוצרם רוב לייפלד.
סגסוגת - צורתם המשולבת של אנשי המתכת.
הוא ומגוג הם השורדים היחידים של האסון בקנזס.
קפטן אטום - חבר בבטליון הצדק של מגוג.
הפיצוץ שלו בידי הטפיל והקרינה הרדיואקטיבית בקנזס הם אלה שהביאו לכך שסופרמן שב לפעילות.
ג'ודומאסטר - חברה בבטליון הצדק של מגוג.
נהרגה ביחד עם שאר חברי הקבוצה כשקפטן אטום התפוצץ.
נייטשייד - חברה בבטליון הצדק של מגוג.
משכין השלום - חבר בבטליון הצדק של מגוג, ושריונו מזכיר את השריון של בובה פט.
ת'נדרבולט - חבר בבטליון הצדק של מגוג.
וסלי דודס - איש המסתורין שהיה ידוע בכינוי סאנדמן.
נתקף בחזיונות חוזרים ונשנים של קרבות אפוקליפטיים בין העל-אנושיים לגיבורים בני התמותה.
על ערש מותו הוא מעביר את החזיונות לנורמן.
המלך אורין - ארתור קורי ויתר על זהותו כאקווהמן והקדיש את זמנו כשליט מונרכיית אטלנטיס.
מתבקש על ידי וונדר וומן להשתמש באוקיינוסים כמקום התיישבות הגולאג, אך מסרב לקבל את בעיותיהם של תושבי הקרקע למרות תמיכתו בגארת', האקווהמן החדש.
בוסטון בראנד - נראה בדמות שלד ולובש את התלבושת הישנה והדהויה שלו.
אינו מזוהה בשם "דדמן" ומציג את עצמו פשוט כבוסטון.
הוא מסביר לנורמן שאף אחד מקבוצת 'היסוד החמישי' לא יתערב בנעשה מתוך פחד שמא הדבר רק יחמיר את הכל, ומביא כדוגמה את התערבותו של זאוס בנעשה בטרויה.
קבוצת 'היסוד החמישי' - חבר שומרי היקום לשעבר גאנטת, ראש האלים החדשים האב-העליון, פנטום סטריינג'ר, המכשף שאזאם וזאוס.
חמשת חברי 'היסוד החמישי' חזקים דיים כדי שכל אחד מהם יכול לעצור לבדו את האפוקליפסה המתקרבת.
אולם, מתוך פחד שהתערבותם תגרום לאסון גדול יותר, הם מחליטים שלא לעשות כלום בנדון.
אוריון - דמותו של אוריון מופיעה במהדורה לאספנים של הרומן הגרפי בדפים אותם הוסיף אלכס רוס.
בתוספת זו, אוריון הרג את אביו דארקסייד ולקח את מקומו כשליט הכוכב אפוקוליפס.
תסכולו הרב כתוצאה מנטל השלטון גורם לו להיראות כמו אביו גם במראה וגם בהתנהגות.
הוא מנסה להנחיל דמוקרטיה באפוקוליפס, אך הוא נבחר בידי המון העם הפשוט וחסר המחשבה, שעדיין פוחד משלטון אביו.
הטפיל - מתואר ברומן הגרפי כנבל מעורער בנפשו הסובל מבעיה חמורה של זיכרון לטווח קצר.
הוא גרם לפיצולו של האטום, תרתי משמע, כאשר התעמת עם קפטן אטום וגרם לפיצוץ גרעיני אשר השמיד את קנזס.
אמריקומנדו ואנשי הדקה - קבוצת פטריוטים ג'ינגואיסטים פראיים שהחלו להרוג את המוני המהגרים שהצטברו ליד פסל החירות.
כולם חובשים מסיכות אייקוניות אמריקניות כדוגמת ראשי הר ראשמור.
מנהיגם אמריקומנדו הוא איש מיליציה ימני-קיצוני הלובש שריון דמוי זה של השופט דרד.
כל חברי הקבוצה נשלטו בידי "בריין טראסט" המסתורי לפני שנתפסו בידי ליגת הצדק.
וון באך - דיקטטור יוגוסלבי המדבר בשפה הגרמנית.
נאסר בגולאג בעוון רציחתם של מתנגדיו אשר נכנעו אליו.
הושפל בידי קפטן קומט במהלך תקופת מאסרו, וכאשר החלה ההתפרעות שבר את מפרקתו.
נהרג בידי וונדר וומן בקרב על הגולאג לפני שהצליח להרוג את זטארה.
סווסטיקה - איש מיליציה ואנרכיסט אמריקני.
ספג פציעה חמורה בצווארו במהלך הקרב על הגולאג.
ניצל בידי מגוג וג'ייד מהפיצוץ הגרעיני.
מתחנך לבסוף מחדש בידי מגוג באי פרדייז.
עקב הפופולריות שצברה המיני סדרה, מארק וייד ואלכס רוס החלו לפתח סקיצה לסיפור המשך-מקדים בשם "הממלכה".
כוונתו המקורית של רוס הייתה שגוג - נבל הסיפור - יהיה חייזר בגודל כפול מאדם רגיל, אשר הגיע מכוכב הלכת אורגרונד, שהתפצל לשני כוכבי הלכת אפוקוליפס וניו ג'נסיס.
זאת ועוד, הוא התכוון שמגוג יהיה בנם המבוגר של סופרמן ווונדר וומן, ואשר גוג ייקח עליו את חסותו.
וייד ורוס לא הסכימו על מספר אלמנטים ורוס החליט לעזוב את הפרויקט.
ללא מעורבותו של רוס, וייד המשיך את הסיפור במהדורה המוגבלת "רוע השנה החדשה: גוג" (New Year's Evil: Gog).
בעקבותיה פורסמה מיני סדרת ההמשך "הממלכה", בת שני חלקים, הכוללת גם מספר גליונות המתמקדים בדמויות מפתח.
הסדרה הציגה את קונספט ה"היפר-זמן" של גראנט מוריסון - רשת של קווי זמן חלופיים שמקורם ביקום DC.
אותם קווי זמן חופפים מדי פעם, גורמים לשינויים במציאות ומאפשרים לדמויות המאכלסות אותם לעבור מקו זמן אחד למשנהו.
בגיליון האחרון של סדרת החוברות "52", נקבע כי היקום החלופי בו מתרחשת עלילת "קץ הממלכה" נקרא "ארץ-22".
בחוברות הכרך השלישי של חברת הצדק של אמריקה, מופיע סטארמן חדש בתלבושת שדומה לזו שלבשה הדמות ב"קץ הממלכה".
מתברר בהמשך כי אכן מדובר באותה דמות, ושמו טום קאלור - תושב מקומי של כוכב זנטו מהמאה ה-30 וחבר בלגיון גיבורי-העל.
כתוצאה משגיאה במסע בזמן, סטארמן ערך מסע לארץ-22 לפני שהגיע לכדור הארץ של המאה ה-21.
הסיפור "תבוא מלכותך" (Thy Kingdom Come) בחוברות חברת הצדק, נכתב על ידי ג'ף ג'ונס ומציג איורים פרי מכחולו של אלכס רוס.
בסיפור מופיע סופרמן מהמיני סדרה "קץ הממלכה".
אותו סופרמן רואה קשר ישיר בין גוג של הארץ החדשה לבין מגוג מארץ-22. הוא וחברת הצדק מבקשים למנוע את הפיכתו של כדור הארץ החדש בדרך הדומה לזו של ארץ-22, ומנסים לעצור את גוג במסע הצלב שלו להיפטר מהאלים החדשים, לפני שיוכל למצוא לעצמו יורש בדמותו של מגוג.
חברת הצדק חלוקה בדיעותיה לגבי גוג.
כמה מאמינים שהוא באמת נדיב לב, בעוד אחרים חושדים במניעיו האמיתיים.
כדי להוכיח את עצמו, גוג מרפא כמה מחברי חברת הצדק כמו סטארמן, דוקטור מידנייט ודאמאג', ומחייה מחדש את לאנס כדי שיהיה ממשיכו מגוג.
אנשי הקצ'ואה (בשפת קצ'ואה: Quechua) הם אינדיאנים, החיים בהרי האנדים באמריקה הדרומית, במדינות פרו, אקוודור ובוליביה.
הקצ'ואה הם צאצאים ישירים של אימפריית האינקה, ששלטה במשך מאה שנים לפני הגעת הספרדים לדרום אמריקה, והייתה תרבות מפותחת במיוחד.
שפתם היא שפת הקצ'ואה, שהייתה השפה של אימפריית האינקה, שהשתרעה מקולומביה בצפון עד צ'ילה בדרום.
היה להם מערך ממשלתי מפותח יחסית לתקופה, שגבתה מיסים מאזרחיה, בכסף וביבול חקלאי.
מחסנים עצומים שימשו לאחסון של המזון שלאחר מכן הופץ בתקופות של בצורת ורעב.
בנוסף, היה להם צבא גדול שבאופן קבוע כבש והגדיל את שטח האימפריה, והרחיב אותה גם מבחינה דמוגרפית.
כשהגיעו הכובשים הספרדים לדרום אמריקה בתחילת המאה ה-16, הקיסר וואינה קאפק כבר מת מנגיף.
באימפריה התחוללה מלחמת אזרחים, והם נחלו תבוסה בקרב נגד הספרדים.
רוב אנשי הקצ'ואה חיים היום בהרי האנדים ונשענים מבחינה כלכלית על חקלאות (מייצרים מעט יותר ממה שהם צורכים) ורעיית צאן.
במאה ה-21 הפכו ההיסטוריה והתרבות של הקצ'ואה למקור לגאווה לאומית גדולה, ושפת הקצ'ואה נחשבת לשפה משנית רשמית בפרו, בוליביה ואקוודור.
ישנם בתי ספר באזור הרי האנדים המציעים חינוך והשכלה בשפה זו.
מעבר לכך, חפצי האומנות הייחודיים והלבוש המסורתי הפך לסמל תרבותי במדינות האנדיות וכלי למשיכת תיירים.
פסטיבלים כמו האינטי ריימי נערכים מתחילתם ועד סופם רק בשפת הקצ'ואה.
כיום, אף על פי שאנשי הקצ'ואה מפוזרים ברחבי דרום אמריקה ואין "מדינת קצ'ואה", יש מספר גדול מאוד של מסורות מן העבר שעדיין מתקיימות אצל המסטיסים.
במקרים מעטים ויוצאי דופן באזורים מסוימים, ישנן קומונות שעדיין פועלות בשיטת ה"איילוס" – רשתות עצמאיות של משפחות, שמחזיקות שטחים נרחבים בתור "קומונה" וחלים עליהן חובות עבודה משותפים.
מבחינה כלכלית, ה"איילוס" מתקיימים על חקלאות בעיקר.
הבתים בנויים בצורה פשוטה ולא יציבה, רמת החיים נמוכה ואי השוויון והפערים החברתיים בולטים במיוחד באזורים אלה.
אנשי הקצ'ואה עדיין חיים בשטח הגאוגרפי שנשלט על ידי שבט האינקה בעבר, בפרו, אקוודור ובוליביה.
התנאים הגאוגרפיים שונים באופן ניכר בכל אחת מהמדינות.
באזור ההררי יש קרקע פורייה וגישה למים שמאפשרת גידולים חקלאיים.
למרות זאת רוב בני הקצ'ואה חיים במדרונות התלולים של הרי האנדים שם הקרקע אינה פורייה, הרוח חזקה ומזג האוויר קר.
בערך שליש מבין 24.5 מיליון תושבי פרו הם צאצאים של בני הק'צואה.
הגירה פנימית ועיור גרמו לכך שרבים מהם עברו ללימה, עיר הבירה, וכעת האוכלוסייה שם מעורבת.
בבוליביה ישנם קרוב ל-3 מיליון, ובאקוודור 2.5 מיליון בני קצ'ואה נוספים.
בארגנטינה ובספרד הם נמצאים אך במספר נמוך יותר של 50 אלף אנשים.
מאז ומעולם אנשי הקצ'ואה חיו במקומות שדרכי הגישה אליהם הן קשות, ולכן היה להם קשה להתרחב, למרות זאת הם הצליחו בזה באופן חלקי.
מצד אחד אם הם היו חיים בשטח פחות הררי, זה היה גורם לכך שמספר רב יותר של אנשים היו יכולים להצטרף אליהם, ללמוד את השפה ולהרחיב את שטח המחיה.
דוגמה טובה היא אזור הר הגעש צ'ימבורסו באקוודור, שהוא הר הגעש הגבוה ביותר במדינה, ומתנשא לגובה של 6,268 מטרים.
האנשים שחיו באזור זה היו יחסית מבודדים, והיו צריכים ליצור לעצמם ניב מעט שונה של קצ'ואה שיתאים לאזור המחיה שלהם, וזו גם הסיבה לשוני בין ניבי הקצ'ואה בין אזור לאזור.
היתרון שיש לאנשי הקצ'ואה במחייה באזורים מבודדים היא שכך הם יכולים לשמור על האמונות ולהמשיך באורך החיים הייחודי שלהם.
למרות זאת רבים האנשים שמחליטים לעזוב, ולכן מספרם מצטמצם משמעותית משנה לשנה.
דוברי שפת הקצ'ואה קוראים לה "רונה סימי", שפרושו "שפת האנשים".
המונח קצ'ואה מתייחס יותר לשפה מאשר לקבוצה אתנית מסוימת.
שפת הקצ'ואה הייתה השפה הרשמית של אימפריית האינקה.
ישנן מילים מהשפה שזלגו גם לשפה האנגלית, למשל "פומה", "קוקה" ו"למה" (חיה).
בניגוד לשפות שבטיות אחרות בדרום אמריקה, קצ'ואה נחשבת לשפה רשמית בפרו, ובעלת אותו מעמד כמו הספרדית.
חברי קונגרס ושרים אף נואמים לעיתים נדירות בשפה זו.
נכון להיום יש ברחבי דרום אמריקה בין 9 ל-10 מיליון דוברי השפה.
ישנם מספר רב של ניבים של שפת הקצ'ואה שהתפתחו מהפרוטו קצ'ואה, הלשון העתיקה ביותר שהתחילו להשתמש בה לפני 2,000 שנים.
השימוש בשפה שונה מאזור לאזור.
הקצ'ואה שמדוברת באזור קוסקו שונה מהקצ'ואה שמדוברת בצ'אבין דה הונטר או מהקצ'ואה שמדוברת באקוודור.
הקצ'ואה היא למעשה משפחה של שפות שיש ביניהן חפיפה אך גם שוני רב.
באופן מעשי כל אנשי האנדים הם קתולים, אך מנהגים אתניים נוספים נשמרו גם במשך השנים שחלפו.
אנשי הקצ'ואה חולקים אמונות דומות לשאר הקבוצות האתניות שנמצאות בהרי האנדים.
הם מאמינים באלת האדמה הפצ'אממה, המעניקה את הפוריות לאדמה, ולכן באופן קבוע ניתנים לה זבחים ונערכים טקסים.
עוד אמונה היא האמונה ברוחות ההרים, אפו.
להיסטוריה רוויות הטרגדיות של הקצ'ואה יש סיפורי אגדות רבים נוספים, למשל על פישטקו (הקצב), הרוצח הלבן שהיה מוצץ את השומן מגופות הקורבנות שלו, ושר שירים על נהר של דם.
המיתוס של אינקארי כנראה חושף את הרגשות העמוקים ביותר של שבט האינקה המובס.
לאחר כיבוש פרו בשנת 1532 נדדו מנהיגי האינקה מקוסקו לוילקבמבה, שם הם התנגדו לכיבוש הספרדי במשך 50 שנים.
בשנת 1579 נפל בשבי המורד האחרון של האינקה, טופאק אמארו, וראשו נערף על ידי הספרדים.
הספרדים נעצו את ראשו על מקל, ושמו אותו בכיכר המרכזית בעיר קוסקו כאות אזהרה למתנגדים.
בשלב מסוים נעלם הראש, ומספרים שהוא נקבר.
האגדה מספרת שבמשך שנים הוא מגדל את גופו מחדש, וכאשר התהליך יושלם, יחזור שבט האינקה לשלוט.
דת הק'צואה משלבת אלמנטים קתוליים ופרה-קולומביאניים.
הבולטות שבאמונות האלה הן האמונות שכוחות עליונים שולטים על דברים מחיי היום-יום, כמו מזג האוויר וחולי של בני אדם.
אנשי הקצ'ואה מאמינים שעל ידי הקרבת קורבנות לאלה השולטים במזג האוויר למשל, הם יוכלו לשלוט בו, וכך להיות פחות פגיעים או חשופים להשפעות שליליות שלו.
בעולם הדתי של אנשי האנדים יש לאלים תכונות אנושיות, הם יכולים לאהוב או לשנוא אחד את השני וגם להילחם ביניהם.