tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כנסיית בוריס וגלב הקדושים בקידשקה נבנתה בשנת 1152 על נהר נרי כ-5 ק"מ מזרחית לסוזדל.
היא נחשבת למבנה האבן הלבנה ראשון ברוסיה.
הכנסייה הוקמה על ידי הנסיך יורי דולגורוקי (מייסד מוסקבה) לכבוד בניו בוריס וגלב, ובוריס, אשתו ובתו נטמנו בכנסייה לאחר מותם.
בעת הכיבוש המונגולי ב-1238 הכנסייה נפגעה, אך היא שוקמה שנה לאחר מכן.
הכנסייה מרובעת ואורך כל אחת מצלעותיה הוא 15.5 מטר.
בצידה המזרחי שלושה אפסיסים ומגדל צמוד אליה.
בתוך הכנסייה נשמרו פרסקות מהמאה ה-12, ובשנת 2004 התגלו בה פרסקות נוספות של בעלי חיים ופרחים.
מנזר אותימיוס הקדוש בסוזדל (Спасо-Евфимиев монастырь) הוא מנזר גברים השוכן על נהר קמנקה בחלקה הצפוני של סוזדל.
המנזר הוקם בשנת 1352 על ידי נסיך סוזדל כחלק מהגנת העיר, ונקרא תחילה בשם "מנזר ספסקי", אך לאחר מכן זה שונה והוא נקרא על שם אב המנזר הראשון, אותימיוס הקדוש.
מבני העץ הראשונים של המנזר לא נשתמרו והמבנים הקיימים הם מהמאות ה-16 וה-17. המבנים הגדולים של המנזר נבנו מתרומות הצארים ואסילי השלישי, איוואן הרביעי ונסיכי פוז'רסקי.
החל בשנת 1766 המנזר כלל בית מאסר למתנגדי המשטר.
המבנה המרכזי של המנזר הוא קתדרלה ספסקו-פראוברז'נסקי שנבנתה במאה ה-16 בסגנון הבנייה הלבנה של סוזדל, והיא ידועה במיוחד בפרסקות מהמאות ה-16 וה-17. ליד הקיר המזרחי של הקתדרלה שוכן קבר הנסיך פוז'רסקי, המצביא הידוע של רוסיה במתחילת המאה ה-17. עוד במנזר:
מגדל פעמונים (המאות ה-16 וה-17)
כנסיית בלגובצ'נסקי (המאות ה-16 וה-17)
בניין אב המנזר (המאה ה-16)
כנסיית ניקולסקי עם בניין בית החולים (1669)
בניין בית המאסר (המאה ה-18)
האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן (אנגלית San Juan National Historic Site; ספרדית Sitio Histórico Nacional de San Juan) שבפוארטו ריקו הוקם ב-1949 והוכרז כאתר היסטורי לאומי ב-1966. הוא כולל את המרכז ההיסטורי של העיר, מצודות ומגדלי שמירה וחלק מחומת העיר העתיקה.
מאז שנת 1983 מוכרז המקום כאתר מורשת עולמית, והוא כולל ארבעה חלקים:
מצודת סן קריסטובאל (Fort San Cristóbal).
אל קניואלו (El Cañuelo) הידועה גם כמצודת סן חואן דה לה קרוס (Fort San Juan de la Cruz).
רובן של החומות המקיפות את העיר העתיקה של סן חואן.
מצודת סן פליפה דל מורו
מצודת סן פליפה דל מורו (Fuerte San Felipe del Morro; Fort San Felipe del Morro) שוכנת בקצה הצפון-מערבי של חצי האי עליו ממוקמת העיר העתיקה של סן חואן.
המצודה שהוקמה החל ב-1539, נקראה על שמו של פליפה השני, מלך ספרד, והיא נבנתה במטרה להגן על הכניסה לנמל הטבעי של העיר.
בשנת 1589 החלה הרחבתה של מצודה שהשתרעה על שטח של כעשירית משטח המתחם הקיים כיום.
מאז, ובמשך 400 שנים, התרחבה המצודה באופן מתמיד, וכיום והיא משתרעת על-פני שישה מפלסים המגיעים מגובה פני הים ועד לגובה של 44 מטר.
שטחו הכולל של האתר הוא כ-2.8 הקטאר, אם כי המצודה עצמה תופסת רק את קצהו של חצי האי.
עובי חומות המצודה מגיע ל-6 מטר ולאורכן קבועות עמדות שמירה בולטות ועטורות כיפות המכונות "גריטאס" (Garitas).
יותר משני מיליון מבקרים פוקדים את המצודה מדי שנה.
המצודה הופצצה מן הים על ידי פרנסיס דרייק ב-1595, וב-1598 נכבשה מכיוון היבשה על ידי האנגלים שהחזיקו בה זמן קצר.
בשנת 1625 פלשו ההולנדים אל סן חואן ובזזו אותה, אך המצודה לא נכבשה.
היא הופצצה ב-12 במאי 1898 במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, וכשפוארטו ריקו עברה לשליטת ארצות הברית עם תום המלחמה, היה המקום למחנה צבאי אמריקאי.
בשנת 1908 הקימו האמריקאים את המגדלור הנוכחי במצודה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה בנו בה בונקר.
הצבא עזב את המצודה בשנת 1961 והיא עברה לרשותו של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
מצודת סן קריסטובאל (Fuerte San Cristóbal; Fort San Cristóbal) שוכנת על מצר היבשה שממזרח לעיר העתיקה של סן חואן.
לאחר כיבוש העיר בידי ההולנדים ב-1625 הוקמו במקום ביצורים ראשוניים בשנת 1634, והמצודה הנוכחית הוקמה בין השנים 1765-1783. בשנת 1855 התמרדו חיילי סוללת הארטילריה במצודה למשך 24 שעות והפנו את תותחיה לעבר העיר.
ב-1897 נהרס כשליש מהמצודה באופן יזום כדי לאפשר את התפשטות העיר מזרחה, ותותחיה נטלו חלק בקרב שנערך ב-12 במאי 1898 בין הספרדים לאמריקאים.
כמו מצודת סן פליפה דל מורו, גם מצודת סן קריסטובאל בוצרה במלחמת העולם השנייה.
מצודת סן חואן דה לה קרוס (Fortín San Juan de la Cruz) הידועה בכינוי "אל קניואלו" (El Cañuelo), ממוקמת על האי "איסלה דה קאברס" (Isla de Cabras - "אי העיזים"), בצידה המערבי של הכניסה לנמל סן חואן, מול מצודת סן פליפה דל מורו.
המצודה הקטנה נבנתה בשנת 1610 מעץ, ובמקום נשמרה שרשרת ענקית שנועדה לחסום את הכניסה לנמל בעת הצורך.
המצודה חולשת גם על הכניסה לנהר ביאמון (Bayamón) שממערב לה.
במהלך הפלישה ההולנדית לסן חואן ב-1625 נשרף המבנה עד היסוד, ומצודת האבן הנוכחית הוקמה על ידי הספרדים בשנות השבעים של המאה ה-17. המצודה רבועה ואורך כל אחת מצלעותיה הוא 24 מטר.
מגדל שמירה בודד ניצב בצידה המזרחי ומשקיף אל הכניסה לנמל.
בין השנים 1634-1638 הוקמו חומות שגוננו על חופה הדרומי של סן חואן הפונה אל הנמל, בעוד שצידה הצפוני של העיר בוצר רק באמצע המאה ה-18. חמישה שערים נקבעו בחומות העיר:
שער סן חואן הפונה אל הים ליד מצודת סן חואן היה משך שנים רבות שער הכניסה הראשי לעיר.
שער סן חוסה (San José) ושער סנטה רוסה (Santa Rosa) שוכנים בחומה הצפונית ופונים אל האוקיינוס האטלנטי.
שער סן חוסטו (San Justo) פונה דרומה אל הנמל.
שער סנטיאגו (Santiago) בחומה המזרחית סמוך למצודת סן קריסטובאל היה השער היבשתי של העיר, אך הוא נהרס בשנת 1897 באופן יזום כדי לאפשר את התרחבותה מזרחה.
האתרים הארכאולוגיים בבאת, אל ח'וטם ובאל-עין הם שלושה אתרים ארכאולוגיים מהאלף ה-3 לפנה"ס בהרי חאג'ר בצפון-מערבה של עומאן, הכוללים שרידי יישוב ונקרופוליס.
האתרים נחשבים למקיפים ביותר בעולם מסוגם ומתקופתם, ועל כן הוכרזו בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית.
האתר הארכאולוגי בכפר באת ממוקם מצפון לכפר, השוכן כ-30 ק"מ מזרחית לעיירה עברי.
הנקרופוליס שבמרכז האתר כולל כמאה קברים עשויים מאבן, הערוכים לפי תוכנית מצידו המזרחי של ואדי.
הקברים בנויים בצורת בתי כוורת מסורתיים והעתיקים שבהם כוללים כניסה בודדת המובילה לחדר קבורה.
בחלקו הדרומי של הנקרופוליס הופכים מבני הקבורה למונומנטאליים יותר; יש להם שתי כניסות והם מחולקים לשניים עד ארבעה חדרי קבורה.
ממזרח וממערב לאתר הקבורה המרכזי התגלו בין 200 ל-300 קברים נוספים במרחק של עד שני ק"מ ממנו.
מעבר לקברים התגלו באזור חמישה "מגדלים" עגולים גדולים שקוטרם עד 20 מטר, השוכנים דרומית-מזרחית לנקרופוליס.
מבנים אלה מתוארכים לתקופה שבין 2595 ל-2465 לפנה"ס, והם כוללים שתי שורות חדרים מקבילות שביניהם משתרעת רחבת אבן ובמרכזה באר מים.
ייעודם של המגדלים טרם הובהר, אך הועלו השערות כי שימשו כאסמים.
אל-ח'וטם שוכנת כשני ק"מ מערבית לבאת, ובה מגדל נוסף; ואל-עין נמצאת במרחק של 22 ק"מ מזרחית לבאת ובה קבוצה של קברים בצורת מבני כוורת שהשתמרו בצורה הטובה ביותר מבין שלושת האתרים.
האתיקה של סירת ההצלה הוא דימוי לבחינת הבעיה המוסרית של חלוקת המשאבים בין תושבי כדור הארץ.
דימוי זה נוצר על ידי החוקר ופעיל הסביבה גארט הרדין במאמר שנוי במחלוקת שפרסם ב-1974 ב-Psychology Today.
במאמרו מתאר הרדין סירת הצלה הנושאת עליה 50 איש ויש עליה מקום לעשרה אנשים נוספים.
הסירה נמצאת באוקיינוס וסביבה שוחים 100 אנשים נוספים השואפים לעלות על הסירה ולמצוא עליה מפלט.
הבעיה האתית הנובעת מהמצב המתואר היא האם על יושבי הסירה לאפשר לניצולים נוספים לעלות על סיפונה.
הדימוי של הרדין משווה את סירת ההצלה לאנושות המנצלת משאבים מוגבלים.
בדימוי זה הוא טוען כנגד דימוי האנושות ל"ספינת חלל", דימוי שפותח ב-1966 על ידי קנת' בולדינג בשיח של שמירת איכות הסביבה בהקשר של הקצאת המשאבים המוגבלים של כדור הארץ.
הרדין טען במאמרו כי את ספינת החלל מנווט מפקד אחד והוא זה אשר מקצה את המשאבים, בעוד שעל פני כדור הארץ אין איש, מדינה, או גוף בינלאומי אשר יש לו הסמכות או הכוח לשלוט על הקצאת המשאבים.
בהמשך המאמר, משווה הרדין את נוסעי סירת ההצלה לאומות העשירות המפותחות כלכלית וטכנולוגית ואת השוחים סביב סירת ההצלה הוא מדמה לאומות העניות והבלתי מפותחות מבחינה טכנולוגית.
באמצעות הדימויים הללו, בוחן הרדין במאמר סוגיות של פיצוץ אוכלוסין, הגבלת הגירה, סיוע בינלאומי באמצעות בנק המזון העולמי ובאמצעות טכנולוגיה.
הוא ממליץ ליושבי סירת ההצלה שלא להעלות אליה נוסעים נוספים ותוקף חלק מהעקרונות המוסריים המנחים את החברה המערבית הבאים לידי ביטוי באידיאלים הנוצריים ("שומר אחי") והקומוניסטיים ("לכל אחד לפי צרכו").
לטענתו, המשך מדיניות הסיוע יביא לטרגדיה של נחלת הכלל.
ביהדות, הבא להורגך השכם להורגו הוא כלל מוסרי שמשמעותו כי לאדם מותר להתגונן ולהציל את חייו במחיר חיי מי שמסכן אותו, כהגנה עצמית, כאשר הוא רואה שמתהווה איום עליו, ואין הוא צריך לחכות עד שיותקף בפועל.
כלל זה אמור בין ביחס לאדם המאוים ובין ביחס לאדם שלישי שיכול להקדים ולהרוג את מי שרוצה להרוג אדם אחר.
מקור נוסף לכלל זה קיים במדרשים לגבי ציוויו של ה' את משה לגבי המדיינים: – .
הנהגה זו פורשה במדרש: אם בא להרגך - השכם להורגו".
על פי פרשני המקרא יש לנהוג במדיינים כבאויבים (רש"י על "צרור") ולהרוג בהם (תרגום יונתן ל"והכיתם"), מפני שהם שונאים לישראל ומתמידים להצר לו (המאירי סנהדרין פ"ח), וזממו במחשבות רעות ובשקרים ("נכליהם") על עם ישראל, באמצעות ההחטאה בחטא בעל פעור.
ממקור זה ניתן ללמוד שהכלל תקף לאדם הפרטי כמו גם לאומה שלמה, ושאין לחכות עד שהאויב ממש יבוא להרוג, אלא אפשר להקדים "מכת מנע".
המפרשים אף מוסיפים כי נותר עניין פתוח בין בני ישראל למדיינים, שהמדיינים ירצו לנקום מישראל את מות כזבי בת צור המלך, ולכן יש להקדימם בכך (אבן עזרא וכלי יקר).
בתנ"ך נזכרים שני מקרים של הגנה עצמית מדין הבא להורגך.
הראשון הוא מקרהו של דוד שנרדף בידי שאול, וכאשר מזדמנת לו שעת כושר כפולה להרוג את שאול בעיצומו של המרדף הוא נמנע מכך.
במקרה זה מכיר התלמוד בזכות ההגנה עצמית, ותמה על כך שדוד לא הרג את שאול כאשר יכול היה לעשות זאת, שהרי לפי הדין מותר היה לו להגן על עצמו מרדיפתו של שאול.
פרשני המקרא והוגים יהודיים בעקבות התלמוד התלבטו בשאלה זו וניסו לתת תשובות שונות לעניין זה.
המקרה השני הוא של מרדפו של עשהאל אחר אבנר בן נר בעיצומו של קרב, אבנר שיודע שמדובר באחיו של המצביא יואב, מבקש ואף מתחנן מעשהאל שרודף אחריו להכותו, לפגוע במישהו אחר או לסור ממנו, ולאחר שעשהאל מסרב, באקט של הגנה עצמית מכהו אבנר בצד הקהה של החנית בצלע החמישית והורגו.
בדיון שנעשה בתלמוד אבנר בן נר מואשם בכך שיכל להציל את עצמו בכך שהיה פוצע את עשהאל פציעה שאיננה פציעת מוות, ולא עשה כן ולכן הרגו יואב.
דיון זה מסייג ומגביל את הכלל של "הבא להורגך - השכם להורגו", למקרה שבו אין אפשרות אחרת להתגונן אלא בנטילת חייו של המתקיף.
האם מדובר בחובה או בהצדק
בין פוסקי ההלכה קיימם נידון באופן שהרוצח מאיים להרוג אדם שלישי, האם מדובר בחובה ובמצווה להרוגו ובכך להציל את הקרבן או שמדובר בהיתר והצדק לביצע הפעולה.
הרמב"ם מציע שכאשר מדובר באדם שבאופן ודאי מבקש לרצוח קיימת חובה להציל את הקרבן במחיר חייו של מי שרוצה לרצוח, אך באופן שאין ודאות גמורה שהוא רוצה לרצוח אלא מדובר בסבירות גם סבירות גבוהה (וכגון במקרה של 'הבא במחתרת'), אין חובה להרוג את הרודף אלא שמי שהורגו פטור מעונש.
בקבלה ובחסידות היו שפירשו כלל זה גם באופן אלגורי: המדובר ביצר הרע שבא להרוג את האדם מבחינה רוחנית, ואותו יש להשכים ו"להרוג" בתפילה ובלימוד תורה.
הכלל החז"לי הזה תואם לגישה שמצדדת במכה מקדימה.
הרב חיים דוד הלוי שכיהן כרב ראשי לתל אביב, פסק כי כלל זה אקטואלי לימינו, וכי "כאשר אומה חשה בוודאות מוחלטת באויביה הזוממים להתנכל לה, רשאית היא לפתוח במכת מנע מתוך הכלל הבא להרגך השכם להורגו".
על פי רבנו בחיי, כלל זה מסויג רק לשעת מלחמה, ואילו שלא בשעת מלחמה יש לקרוא לשלום ואפילו לשבעת העממים.
בפברואר 2016 אמר הרמטכ"ל גדי איזנקוט כי "צה"ל לא יכול לדבר בסיסמאות, כמו 'הבא להורגך השכם להורגו', אני לא רוצה שחייל ירוקן מחסנית על נערה עם מספריים".
דברי הרמטכ"ל זכו לגיבוי מראש הממשלה בנימין נתניהו ומשר הביטחון משה יעלון, ולביקורת מצד אנשי ימין חברי הכנסת מוטי יוגב ובצלאל סמוטריץ', ועוררו דיון על היחס לביטוי חז"ל זה, ומוסריות נוהלי פתיחה באש בתקופת גל הטרור.
לאחר חודש, הראשון לציון, הרב יצחק יוסף, אמר בשיעור כי "אם מחבל מגיע למישהו עם סכין - מצווה להרוג אותו, 'הבא להורגך השכם להורגו', לא להתחיל לפחד שיעשו עליו אחר כך בג"ץ או שיבוא איזה רמטכ"ל ויגיד משהו אחר, לא צריך לפחד".
הבאזאר בתבריז (בפרסית: بازار تبریز, תעתיק: Bāzār-e Tabriz) הוא באזאר בעיר תבריז שבאיראן, והוא אחד הבאזארים העתיקים ביותר במזרח התיכון, ואחד הבאזארים המקורים הגדולים ביותר בעולם.
ביולי 2010 הוכרז הבאזאר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
השטח שהוכרז בתבריז כאתר מורשת עולמית מורכב מלב הבאזאר ההיסטורי, המסגד הכחול שהיה מקושר ללב הבאזאר באמצעות שלושה באזארים משניים, ובאזאר סורקהאב שהוא אחד הבאזארים הקדומים ביותר בתבריז שעדיין קיימים.
במתחם הבאזאר יש סוגים אחדים של מבנים:
ח'אנות (خان): מתחמים גדולים עם חצר מרכזית המוקפת בשורת חדרים שבה ניתן לאחסן סחורות ולשכן אנשים.
הח'אנות היו האזורים שתוכננו בצורה המפורטת ביותר כיוון שבהם בוצעה הפעילות המורכבת ביותר.
כיום יש בתבריז 26 ח'אנות שעדיין פעילים.
טימצ'ות (تیمچه): מבנים שמבחינת צורתם דומים לח'אנות, אך בניגוד להם אין בהם אזור מגורים.
הטימצ'ות מקורות, לרוב על ידי גגות עם קמרונות, ותפקידן העיקרי היה אחסון, אזור מסחר לסחורות היקרות יותר, ונקודת הכניסה לח'אנות.
במשך השנים זוהו בבאזאר 20 טימצ'ות, וביניהן טימצ'ת מוצאפארי שבה נסחרו שטיחים וטימצ'ת אמיר שבה נערך הסחר בזהב ובתכשיטים.
ראסתה (راسته): שני טורי חנויות המסודרות במקביל זו לזו מתחת לשביל מקורה בגג.
הראסתה של באזאר תבריז נבנו בשורות מקבילות מכיוון צפון לכיוון דרום, והן חוברו בראסתה מקבילות שניצבו לעומתן.
צ'ארסוק (چارسوق): צומת קמרונית מקורה של שתי ראסתות ניצבות.
בבאזאר קיימים ארבעה צמתים כאלה.
דאלאן (دالان): סמטה מקורה המחברת שתי ראסתות או את החלק החיצוני והחלק הפנימי של הבניינים, והיו בה גם חנויות שמכרו סחורות מגוונות.
קיימות 21 דאלאנות בבאזאר של תבריז.
באזארצ'ה (بازارچه): באזאר קטן ששירת רק את אחד מרובעי העיר, אך נחשב תמיד לחלק מהבאזאר הגדול כיוון שנבנה ליד שערי הכניסה לעיר והיה מחובר אליו.
במשך השנים זוהו בתבריז שמונה באזארים כאלה.
מלבד המבנים הללו היו בבאזאר גם בית קירור אחד, חמישה בתי ספר, חמישה חמאמים, 28 מסגדים, שלוש ספריות וחמישה בתי ספר.
שני המסגדים הראשיים הם מסגד ג'אמע והמסגד הכחול.
מסגד ג'אמע נבנה לפני המסגד הכחול, אך הוא נחרב ברעידת אדמה ונבנה מחדש.
אף על פי כן נותרה בו כתובת בכתב כופי, המתוארכת לתקופת השושלת האילח'אנית.
המסגד הכחול זכה לשמו כיוון שאריחי הפסיפס שלו הם בצבע כחול.
גם הוא נפגע ברעידת האדמה שהחריבה את מסגד ג'אמע, ונבנה מחדש לאחר מכן.
מאז הקמתו התבססה פעילות הבאזאר על מערכת חברתית ומקצועית בעלת ארבעה חלקים: מסחר, תחבורה פנימית, ביטחון וממשל.
באזור המסחרי בוצעו פעילויות רבות שהיו חיוניות כגון מכירות סיטונאיות או מכירות קמעוניות.
האזור המנהלי הכיל שירותים שונים כגון בנקים וסדנאות עבודה.
כיום הבאזאר משמש גם לעריכת טקסים דתיים.
הידוע מביניהם הוא טקס יום העשוראא, שבו הסוחרים מפסיקים לעבוד למשך 10 ימים ובתוך הבאזאר נערכים טקסים דתיים.
העיר תבריז שימשה כבירת הממלכה לסירוגין במאה ה-12 ובמאה ה-13, ולאחר שהמונגולים בראשות הולגו ח'אן החריבו את בגדאד ב-1258 זכתה תבריז למעמד בכיר יותר כמרכז סחר אזורי.
העיר הייתה בשיא פריחתה החברתית והכלכלית בין 1316 ל-1331, והיא זכתה לתיאורים מחמיאים בכתביהם של נוסעים ידועים בני התקופה כגון אבן בטוטה ומרקו פולו.
מיקומה האסטרטגי של העיר סייע לה לשגשג גם לאורך המאה ה-15, ובין תחילת פריחתה למאה ה-15 היא שימשה נקודת מעבר לשיירות רבות שנעו מכיוון מערב ומכיוון דרום לכיוון מזרח, וזאת בנוסף לפיתוח תעשיות כגון תעשיית הטקסטיל ומדיניות מיסוי נוחה.
ב-1258 הוקם הסאהב-אבאד, שהיה אזור פתוח טקסי שהיה מוקף במבנים החשובים ביותר בתבריז באותה עת.
סאהב-אבאד שימש גם לעריכת מצעדים צבאיים וגם כאתר כנסים.
בראשית המאה ה-16 נבחרה תבריז כבירת האימפריה הספווית, והעיר הפכה לאחד ממרכזי הממשל החשובים של האימפריה הספווית.
האימפריה הייתה נתונה לאיום עות'מאני, וכתוצאה מכך הוחלט להעביר את עיר הבירה לקזווין ובהמשך לאספהאן.
בהמשך המאה ה-16 וגם במאה ה-17 הפכה תעשיית הייצור המקומית ליותר מגוונת, וכללה בין היתר גם הכנת סבונים, אריגה, וייצור נשק.
נפח הפעילות המסחרית גדל אף הוא.
האימפריה הרוסית כבשה את העיר ב-1826, אך היא חזרה לשלטון פרסי כעבור שנתיים בלבד.
במאה ה-19 הועבר המרכז הממשלתי מסאהב-אבאד, ומיקומו החדש היה בקרבת שער אאלה דרומית לנהר מֶהְרָאן.
על שטחו של סאהב-אבאד הוקמה כיכר סאהב-אול-אמר, ומסגד ג'אמע שוקם.
הבאזאר ספג נזקים כבדים כתוצאה משיטפון שפקד את המקום ב-1871. לצורך עבודות השיפוץ נערכו סקר ומיפוי של הבאזארים, ותוצאותיהם השתמרו מאז.
לאחר מכן החלו עבודות השיפוצים.
ב-1906, במהלך המהפכה החוקתית הפרסית, נסגר הבאזאר ותושבי תבריז הפגינו נגד הממשלה במחאה על כך שהשאה חתם על החוקה החדשה והפרלמנט הראשון כונס.
בהמשך המאה ה-20 נסללו בתבריז דרכים רחבות יותר, וכתוצאה מכך נותק הקשר בין לב הבאזאר לבין חלקים אחרים שלו.
מאז שנות ה-80 נערכו בבאזאר עבודות שיפוץ אחדות במסגד ג'אמע, במסגד הכחול ובמבנים מסחריים אחדים.
האתרים הגדולים של צרפת הוא מעמד אשר ניתן לאתרים שונים בצרפת על ידי המשרד לאקולוגיה, פיתוח בר-קיימא ואנרגיה.
המעמד החל להיות מוענק בשנת 2000, לאתרים מוכרים במיוחד, יוצאי דופן בחשיבותם, ושישנו צורך מיוחד לשמר ולהגן עליהם.
נכון ל-2014 ישנם 41 אתרים במעמד זה, בהם אמת המים פון דו גאר, האתר הארכאולוגי ביברקט ופוי דה דום.
האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים הוא אתר פרהיסטורי סמוך לשפך נחל מחניים לנהר הירדן מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, כשישים אלף שנים לפני זמננו.
האתר התגלה במהלך עבודות ניקוז בערוץ הירדן בשנת 1999. באתר, הנחפר מאז שנת 2007, התגלו שרידיו של מחנה ציידים לחופו של אגם החולה הקדום.
רוב העצמות באתר שייכות לשור הבר, שהיה כנראה הציד המועדף על תושבי האתר.
באתר נחשפו גולגולת אריה, ומכלול עשיר של צמחים מהם ניתן ללמוד על הסביבה בה חיו תושבי האתר ועל תזונתם.
מכלול כלי הצור באתר שייך לתרבות המוסטרית, וייחודו באחוז הגבוה של חודים וסכינים מסותתים המעידים על הרכב ערכת הכלים של הצייד המוסטרי.
האתר שוכן בשפכו של נחל מחניים לנהר הירדן מצפון לגשר בנות יעקב.
נחל מחניים נשפך לירדן בתעלה מלאכותית המטה את הערוץ הטבעי לצורכי ניקוז וחקלאות.
כתוצאה מייבוש החולה במהלך שנות החמישים של המאה העשרים זורם היום נהר הירדן במוצאו מעמק החולה בתעלה מלאכותית כשערוצו נמוך בכמה מטרים מגובהו בתחילת המאה העשרים.
במוצאו דרומה מעמק החולה מתחתר נהר הירדן בקרקעות שגילן נע בין מיליון שנים (פליסטוקן קדום) ולמעלה מכך, לחרסיות מגיל הולוקן ששקעו בקרקעיתו של אגם החולה ממש לפני הייבוש.
בתוך התצורות הגאולוגיות הנחשפות על ידי הירדן שוכנים אתרים פרהיסטוריים רבים המשמרים עדויות לנוכחותו של האדם באזור במהלך מיליון השנים האחרונות.
המפורסם ביותר בין אתרים אלה הוא האתר האשלי בגשר בנות יעקב.
הגאולוגיה של גדות הירדן באזור זה היא מסובכת ביותר ומושפעת על ידי טקטוניקה וגעשיות, שמקורם בתנועת בקע ים המלח (הענף הצפוני של הבקע האפריקאי הגדול).
בדומה לכל הקרקעות לחופו של הירדן באזור גשר בנות יעקב, גם שכבות האתר בשפך נחל מחניים רוויות מים מאז הרבדתן.
התנאים האנארוביים בקרקעות אלו אינן מאפשרות פירוק חומר בוטאני על ידי פטריות וכך השתמרו שרידי עצים, זרעים ופירות במשך עשרות אלפי שנים באתר (ומאות אלפי שנים באתר גשר בנות יעקב).
פעולות הניקוז בערוצו של הירדן גורמות לירידת גובה המים, להתייבשות השכבות הארכאולוגיות ולהרס הממצאים הייחודיים.
גילו של האתר נקבע בשיטת תיארוך המכונה OSL בה מודדים את הזמן שחלף מאז נחשפו חלקיקי הקוורץ בדגימת הקרקע הנמדדת לאור.
כלומר השיטה מודדת את הזמן שחלף מאז נקברה הקרקע הנמדדת.
שכבות האתר המכילות חומר ארכאולוגי תוארכו לגיל של 60 אלף שנים לפני זמננו.
האתר התגלה על ידי עידן שקד, מפקח רשות העתיקות, בשעת ליווי של עבודות ניקוז בערוץ הירדן מדרום לגשר הפקק בשנת 1999. העבודות, שבוצעו בידי רשות הניקוז כנרת, גרמו נזק גדול לאתרים הארכאולוגיים הרבים והייחודיים לחופו של נהר הירדן בקטע שבין גשר הפקק למצד עתרת.
בין ערימות הקרקע שנחפרו מערוץ הנהר מול שפכו של נחל מחניים לירדן זוהו כלי צור רבים ועצמות בעלי חיים במצב שימור מעולה.
בסקר ארכאולוגי שבוצע במהלך קיץ 2002 לאורכו של הירדן באזור זה התגלו שכבות הנושאות ממצאים לחופו של הירדן מול שפך נחל מחניים.
בסקר התגלו עצמות אריה (גולגולת ועצם ירך וכן חוליות עמוד שדרה) ונאספה פיסה מכיפת הגולגולת של אדם.
מקורה של פיסת הגולגולת אינו ידוע בדיוק, שכן היא נאספה מערימות הטרקטור לחופו של הירדן.
בשנת 2007 נערכה באתר עונת החפירות הראשונה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים והמכללה האקדמית תל חי בניהולו של ד"ר גונן שרון.
מאז נחפר האתר מדי שנה (בשנת 2013 נערכה עונת החפירות השביעית).
המחקר באתר הוא רב-תחומי ומשתתפים בו חוקרים מאוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים בארץ ובעולם.
הגאולוגיה והסטרטיגרפיה – החפירות באתר בשפך נחל מחניים הביאו להבנה כי הגאולוגיה של גדות הירדן במוצאו דרומה מעמק החולה היא מורכבת בהרבה מהידוע בעבר.
גדת הירדן מורכבת משכבות קרקע בנות גילים שונים מאוד הנחשפות זו לצד זו.
כך למשל בחלקו הדרומי של אזור המחקר נחשף בוץ לבן שגילו נקבע לכ-400 אלף שנים לפני זמננו.
בוץ זה, ששקע באגם החולה הקדמון, מונח במגע עם שכבת חלוקי בזלת מגיל לא ידוע ומעליה בוץ שחור ובו הממצאים הארכאולוגיים שגילם נקבע ל-60 אלף שנים לפני זמננו.
ההסבר לגאולוגיה סבוכה זו טמון בפעילות הטקטונית (רעידות אדמה) האינטנסיבית האופיינית לאזור בקע ים המלח, פעילות המעלה ומורידה רובדי קרקע בני גילאים שונים לנוח באותו הגובה בגדת הירדן.
הממצאים הארכאולוגיים באתר מורבדים בתוך שכבה של בוץ שחור ששקע בדרומו של אגם החולה הקדום.
האגם הקיף גבעה של חלוקי בזלת גדולים שהיוותה, כנראה, מקום נוח לפעילות אנושית לחופו של האגם.
עיקר הממצא המתעד את פעילותו של האדם באתר הם כלי הצור שהשאירו אחריהם יושבי האתר.
בנחל מחניים נחשף מכלול קטן של כלי צור הכולל כאלף פריטים.
זהו מכלול קטן מאוד בהשוואה לאתרים אחרים בני התקופה, ובעיקר אתרי המערות המפורסמים (מערת תנור, מערת עמוד, מערת קפזה ועוד) שמספר הכלים בהן נמדד במאות אלפים.
כלי הצור בנחל מחניים אינם רבים, אבל אחוז הכלים ביחס לפסולת (כלי בפרהיסטוריה הוא נתז שעבר שברור נוסף אחרי שהותז מהגרעין) הוא מהגבוהים שתועדו באתר פלאולית תיכון בלבנט.
טיפוסי הכלים שנמצאו באתר כוללים בעיקר חודים וסכינים.
הרכב כלים זה מעיד על אופיו של האתר כתחנה של ציידים שהשאירו אחריהם את הכלים ששימשו אותם לציד ולביתור הבשר.
במהלך חפירות שנעשו באתר נמצאו עצמותיהם של בעלי חיים רבים.
בין היונקים בולטות בעיקר עצמותיהן של פרות ענקיות שמשקל כול אחת מהן הגיע ל-1200 ק"ג.
הפרות היו כנראה בעל החיים העיקרי שניצוד באתר.
לצדן של הפרות התגלו עצמותיהם של חזירי בר, יחמורים, צבאים, זאב או תן, צבוע, ומכרסמים שונים וכמובן האריה שנזכר למעלה.
באתר הרבה עצמות ציפורים, זוחלים ודו-חיים כולל שרידיו של עגול הלשון שנתגלה בשנת 2011 מחדש בשמורת החולה.
בשפך נחל מחניים שימור מצוין של שרידים בוטניים.
אתר שרידי עצים, זרעים ופירות וכן שימור של גרגירי אבקת פרחים – פולן.
עשרות מינים של צמחים זוהו באתר כולל אלונים, שזיפים, צמחי מים שונים וכמה מינים של צמחים שנכחדו מארצנו אך היו בעבר חלק מהפלורה של עמק החולה.
באתר נמצאו כעשרים מיני צמחים אכילים והממצא מהווה תרומה חשובה לידיעותינו באשר לתזונתו הצמחית של האדם בעבר.
תרומתו של האתר לחקר הפלאולית התיכון בלבנט
רוב הידיעות באשר לאורחות חייו של האדם בתקופת הפלאוליתית התיכונה באות מקרוב למאה שנות מחקר במערות הגדולות והמפורסמות כגון מערות הכרמל, מערת הקפיצה בהר הקפיצה ליד נצרת, מערות נחל עמוד ועוד.
הרצפים הארוכים שנחפרו במערות הניבו שפע של מידע על האדם בעבר, אבל כל סנטימטר של הצטברות קרקע במערה יכול לייצג מאות ואף אלפי שנים של נוכחות אדם ומגוון גדול של פעילויות וסביבות.
אתרים פתוחים (קטורים) מייצגים בדרך כלל התיישבות קצרה בהרבה ומגוון מצומצם של פעילויות.
אתרים כאלה גם נדירים ביחס לאתרי מערות.
החפירות בשפך נחל מחניים אפשרו לחקור "רגע בזמן" בו ציידים קדומים חנו לתקופה קצרה לחופו של אגם החולה הקדום, ביתרו את בעלי החיים שצדו והמשיכו לדרכם.
אפשר לזהות מה היו הכלים ששימשו אותם לפעילות הציד, מה השאירו מאחוריהם ומה לקחו עמם, אילו בעלי חיים ניצודו וכיצד נוצלו, מה הייתה הסביבה לפני 60 אלף שנים בה פעלו האנשים הקדומים ולאתר מידע שבדרך כלל לא זמין באתרים כה קדומים.
הבאנגלס היא להקת פופ רוק אמריקאית שנוסדה בלוס אנג'לס ב-1981. הלהקה החלה את פעילותה בשנות ה-80 של המאה העשרים ושחררה מספר להיטים במהלך העשור.
בין להיטי הלהקה נכללים "Walk Like an Egyptian" אשר הגיע למקום הראשון בדירוג הבילבורד ב-1987, כמו גם הלהיטים "Manic Monday", "A Hazy Shade of Winter", והשיר "Eternal Flame", אשר שוחרר ב-1989 והגיע אף הוא למקום הראשון בבילבורד הוט 100.
סוזנה הופס, לצד האחיות ויקי ודבי פיטרסון, הקימו להקה בלוס אנג'לס בדצמבר 1980. השלישייה כינתה עצמה The Bangs.
הלהקה הייתה חלק מסצנת הפייזלי אנדרגראונד של לוס אנג'לס, אשר כללה להקות שניגנו תערובת של ג'אנגל פופ, לצד פולק-רוק בהשפעת שנות ה-60 של המאה ה-20, עם נימה פאנקית מודרנית יותר.
ב-1981 השלישייה הקליטה והוציאה לאור סינגל (Getting out of Hand) בלייבל DownKiddie Records, חברת תקליטים שבבעלות השלישייה.
הלהקה הוחתמה בלייבל Faulty Products, חברת תקליטים שנוסדה על ידי מיילס קופלנד.
הרכב מוקדם של הבאנגלס, אשר כלל את סוזנה הופס (שירה וגיטרה), ויקי פיטרסון (גיטרה ושירה), דבי פיטרסון (שירה ותופים) ואנט זילינסקאס (שירה וגיטרה בס), הקליט ב-1982 מיני-אלבום והוצא לאור את הסינגל The Real World.
סוגיה משפטית אילצה את בנות הלהקה לשנות את שמן ברגע האחרון, להשמיט את התחילית "The" ולהוסיף לשמן "les", כך שהפכו לְ"באנגלס".
למיני-אלבום הראשון שלהן הוענקה הכותרת Bangles והוא יצא לאור.
ב-1983, Faulty Products שחררה לתחנות הרדיו ולאמצעי התקשורת האחרים סינגל רמיקס בתקליטון 12 אינץ' לשיר The Real World.
אולם עיכוב נוסף צץ כאשר הלייבל I.R.S.
Records אסף את התקליטונים שהופצו, והוציא מחדש את המיני-אלבום, לאחר ש-Faulty Products נבלעה בתוכו.
לאחר שזילינסקאס עזבה את הבאנגלס, על מנת להתמקד בפרויקט הבא שלה, הלהקה Blood on the Saddle, היא הוחלפה על ידי מיקי סטיל, חברה לשעבר בלהקת ההארד רוק נשים The Runaways ובלהקות Slow Children, Toni & The Movers ובלהקת Elton Duck.
אלבום הבכורה באורך מלא, הראשון של הבאנגלס בקולומביה רקורדס, All Over the Place, לכד את שורשי הפאואר פופ שלהן, כשהציגו את הלהיטים Hero Takes a Fall ו-Going Down to Liverpool שכתב קימברלי רו והוקלט במקור על ידי הלהקה בה היה חבר, קתרינה והגלים.
האלבום זכה לביקורות טובות והווידאו קליפ לשיר Going Down to Liverpool, בו השתתף לנרד נימוי, סייע ביצירת פרסום נוסף.
השתתפותו של נימוי בווידאו קליפ נולדה כתוצאה של ידידות בין משפחת הופס למשפחתו של נימוי.
הבאנגלס זכו להיחשף לקהל רחב הרבה יותר, כששימשו כהופעת החימום של סינדי לאופר בסיבוב ההופעות שלה, Fun Tour.
אלבומהּ השני של הלהקה, Different Light, אשר יצא ב-1986, היה מלוטש מקודמו, ובסיוע הלהיט שהרקיע למקום הראשון במצעדים ברחבי העולם, Walk Like an Egyptian, מיקם את הלהקה עמוק במיינסטרים.
כשקיבלו בנות הלהקה את השיר, דעותיהן ביחס לשאלה אם השיר יהפוך לכישלון או שיזכה להצלחה היו חלוקות.
כששוחרר השיר להשמעה, נדהמו בנות הלהקה לגלות שהוא הביא להן קהל חדש של מעריצות, מרביתן צעירות.
מייקל סטיל הגיבה לכתב ה-Nine-O-One Network Magazine ואמרה:
לאחר שאמצעי התקשורת המסקרים את תעשיית המוזיקה החלו להצביע על הופס כזמרת המובילה את הלהקה, בעקבות החלטת קולומביה רקורדס לשחרר להשמעה בעיקר סינגלים בהם הופס הייתה הסולנית, החלו להתגלע עימותים בין בנות הלהקה.
למעשה, תפקידי שירה באלבומי הלהקה חולקו באופן שווה בין כל חברות הלהקה, שכולן כתבו או השתתפו בכתיבת השירים.
הופס כיכבה ב-1987 בסרט הקולנוע The Allnighter אשר בוים על ידי אִמה, תמר סימון הופס, ועל הופעתה נמתחה ביקורת חריפה.
אפיזודה זאת, נוסף על העובדה שהבאנגלס פיטרו את האמרגן שלהן, מיילס קופלנד, העצימה את ההתנגדות כלפיהן.
ב-1988 הוציאה הלהקה את האלבום Everything שהופק על ידי דֶוויט סיגרסון, לאחר שבנות הלהקה הגיבו ברגשות שליליים לעבודה עם דייוויד קהנה, אשר הפיק את אלבומן Different Light.
האלבום זכה להצלחה ענקית, הוכתר כ"מולטי-פלטינום" (מכירה של מעל שלושה מיליון אלבומים) נוסף, וכלל את השיר In Your Room שהעפיל אל בין חמשת השירים הראשונים במצעדים, לצד הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, הבלדה העדינה Eternal Flame.
שותפן ליצירה בילי סטיינברג בא עם הרעיון לשם השיר, לאחר שסוזנה הופס סיפרה לו על הטיול שקיימה הלהקה לאחרונה לממפיס, טנסי.
הלהקה ביקרה בגרייסלנד, אחוזתו של אלביס פרסלי השוכנת בממפיס.
הלהבה הנצחית, "Eternal Flame" לזכרו של פרסלי, נשמרה באתר, אך באותו היום בו ביקרו שם בנות הלהקה, הלהבה הוצאה מן האתר, ומארז הפלסטיק השקוף שלה הוצף.
כששאלו בנות הלהקה מה היה בקופסה נאמר להן, "זאת הלהבה הנצחית".
השיר הפך ללהיט נוסף בקנה מידה עולמי.
הופס הייתה עירומה בעת שהקליטה את השיר, לאחר ששוכנעה על ידי סיגרסון שאוליביה ניוטון-ג'ון הציגה את הופעותיה המדהימות, לאחר שהקליטה את כל שיריה כשהיא עירומה.
מערכת היחסים בין בנות הלהקה התקלקלה, והן פנו לדרכים נפרדות זמן קצר לאחר מכן.
הופס פצחה בקריירת סולו, ואילו ויקי פיטרסון הצטרפה לסיבוב ההופעות של ה-Continental Drifters וכממלאת מקום בלהקת The Go-Go's.
הופס שחררה את אלבום הסולו שלה, When You're a Boy, אשר הופק על ידי המפיק לשעבר של הבאנגלס, דייוויד קהנה.
האלבום הוליד להיט מינורי, My Side of the Bed וסינדי לאופר כתבה עבורה את השיר Unconditional Love, אך העבודה נתקעה והופס הושלכה מקולומביה רקורדס במהלך ההקלטות של אלבום הסולו השני שלה.
אלבום הסולו השני של הופס, Susanna Hoffs, שוחרר לבסוף ב-1996, זכה לביקורות טובות יותר, אך סבל גם הוא ממכירות מאכזבות.
הופס נישאה לבמאי הסרטים ג'יי רואץ' (פגוש את ההורים, אוסטין פאוורס) ומיסוד היחסים בין השניים הביא לאיחוד הבאנגלס בשנת 2000, לאחר שרואץ' ביקש מהופס ומוויקי פיטרסון לכתוב שיר עבור הסרט אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי.
ויקי פיטרסון הצטרפת לתזמורת מניו אורלינס, Continental Drifters ואף תרמה לתזמורת משיריה, ואלו זכו לביקורות נלהבות.
לדבי פיטרסון הייתה קריירה קצרת ימים בהרכב Kindred Spirit לצדו של שיבון מאהר קנדי.
לסטיל הובטח על ידי קולומביה רקורדס שהחברה תגבה את הפריצה שלה לקריירת סולו, ברגע שהבאנגלס יתפרקו.
עם זאת, הדברים מעולם לא יצאו אל הפועל, והתעורר החשד שהייתה זו תחבולה שמטרתה זירוז פירוקה של הלהקה לצורך השקת קריירת הסולו של הופס.
סטיל חיה במעין חצי-פרישה בקליפורניה, משם הגיחה לפרקי זמן קצרים לצורך עבודה משותפת עם הלהקה Crash Wisdom, כמו גם עבודה שארכה פרק זמן קצר אף יותר עם הרכב הסמי-פאנק Eyesore.
מגמות האיחוד של הלהקה החלו לבלוט לעין ב-1998. הן התאחדו רשמית על מנת להקליט שיר לפסקול של הסרט אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי, לבקשתו של במאי הסרט, ג'יי רואץ'.
השיר שנבחר לאלבום היה Get The Girl, והוא שוחרר להשמעה ב-1999. האיחוד החזיק מעמד ובנות הלהקה יצאו לסיבוב הופעות בשנת 2000. מאוחר יותר באותה השנה נבחרה הלהקה להיכלל ב-Vocal Group Hall of Fame.
בשנים 2001–2002 שהו בנות הלהקה באולפן ההקלטות לצורך הקלטת אלבומן Doll Revolution.
ב-2005 הודיעו הבאנגלס על עזיבתה של מייקל סטיל, אשר פרשה מן הלהקה עקב חילוקי דעות אמנותיים סביב סיבוב ההופעות והעבודה באולפן.
סטיל הוחלפה על ידי הבסיסטית אֶבּי טראוויס, שהצטרפה ללהקה להופעותיה החיות.
ב-31 בדצמבר 2005 ביצעה הלהקה את השיר Hazy Shade of Winter בהופעה בכיכר טיימס, ולאחר מכן ביצעה הלהקה את השיר Eternal Flame כחלק מ-Dick Clark's New Year's Rockin' Eve.
ב-2008 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית כשהיא מופיעה בלאס וגאס, אוסטין, לואיזיאנה, גלאזגו וב-Ojai שבקליפורניה.
הופעות נוספות התקיימו בגרמניה, בהולנד וב-popular Cornbury Festival שבאוקספורדשייר, דרום-מזרח אנגליה.
באביב 2009 חזרו הבאנגלס לאולפן לצורך התחלת עבודה על אלבומן החדש Sweetheart of the Sun אשר שוחרר ב-27 בספטמבר 2011. בסוף 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שכלל את שירי אלבומן החדש, עם הופעות בחוף המזרחי, במערב התיכון ובחוף המערבי.
הופעות החימום להופעותיהן כללו את להקת הרוק Antigone Rising ואת להקת הפאואר פופ A Fragile Tomorrow.
בדצמבר 2013 ניגנו הבאנגלס במשך שני ערבים לצד שלוש להקות פייזלי אנדרגראונד אחרות שהתאחדו: The Dream Syndicate, The Three O'Clock ו-Rain Parade, ב-Fillmore West (מקום מפגש להופעות מוזיקליות בסן פרנסיסקו) וב-The Fonda Theatre שבלוס אנג'לס.
ההופעות התאפיינו בשירים מראשית הקריירה של הלהקה, שלוו בדברי בנות הלהקה, בתחילת ההופעה ב-Fillmore West, בדבר כוונתן לנגן שירים שלא ניגנו מזה 30 שנה.
בינואר 2014 הופיעה הלהקה בויסקי אה גוגו שבמערב הוליווד, לרגל חגיגות יובל ה-50 של המועדון.
בין השירים בהופעה זו נכלל Walk Like an Egyptian.
הבאנגלס תרמו לכמה וכמה אוספים, כמו גם לעבודתם של אמנים רבים אחרים: הן תרמו את השיר I Got Nothing לאלבום The Goonies: Original Motion Picture Soundtrack (הפסקול של הסרט הגוניס, מ-1985), והופיעו בהופעת קמע בווידאו קליפ של סינדי לאופר, Goonies 'R' Good Enough.
מאוחר יותר גייסה אותם לאופר לשיר קולות רקע בלהיט שלה Change of Heart, מ-1986. הבאנגלס שרו קולות רקע בשיר Good Times מתוך האלבום Blow Your Cool!
של Hoodoo Gurus, אשר יצא ב-1987. ב-1988, בעת שהקליטו את האלבום Full Moon Fever, הזמינו טום פטי והגיטריסט שלו מייק קמפבל, את בנות הלהקה, לשיר קולות רקע בשיר Waiting for Tonight.
Waiting for Tonight מעולם לא מצא את דרכו לאלבומו זה של פטי, אך במקום זאת הופיע בשניים מאלבומי האוסף של פטי: Playback מ-1995 ו-Anthology: Through the Years מ-2000. גרסת כיסוי של Eternal Flame, בביצוע של אטומיק קיטן, העפילה ב-2001 למקום הראשון במצעד הבריטי.
בפברואר 2001, הפרק "Concert Interruptus" בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה בנות גילמור, מתאר טיול לצורך צפייה בהופעה של הבאנגלס, ובנות הלהקה מופיעות בו בהופעת קמע ובנגינה.
גם בהמשך הסדרה היו מספר אזכורים ללהקה: לורליי מביעה את אהבתה העמוקה ללהקה במספר הזדמנויות, בעוד שפריס מצהירה שהיא "ממש מחבבת" את הלהקה ואומרת לרורי שההופעה של הבאנגלס הייתה הערב המוצלח בחייה.
קטעים מהשירים Hero Takes a Fall ו-Eternal Flame נוגנו בהופעה בה השתתפה קבוצת גילמור.
(שם האלבום מתייחס בעצמו למחזהו ולסרטו של וודי אלן: Play It Again, Sam).
הבאגיס היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים, אשר נוצרה על ידי מאיה גוזלי, היוצרת של "חיפזון וזהירון".
הסדרה, הכוללת עשרה פרקים, הופצה ב-HOT VOD Young בשנת 2016 ולאחר מכן הופצה ב-yes.
להקת "הבאגיס" הם חרקים הגרים מתחת למכולת של ניסים ומנסים לעומת חרקים אחרים להצליח בלהקה שלהם.
ג'קו מקקו (שגיא לוי): מקק סגול ומקים להקת הבאגיס, מנגן בגיטרה חשמלית.
פרלה החיפושית (שירלי לילו): פרת משה רבינו שהגיע ללהקה כזמרת.
שון עכבישון (מתן קליגר): עכביש שאוהב לישון ולאכול, מתופף.
ברוס הצרצר (רמי ציון): צרצר שהגיע משדות החיטה הרחוקים, חרזן ומנגן על פסנתר.
בז אמרגן ומפיק (דודי גזית): זבוב, הבוס של דבי הדבורה שתמיד מפר הבטחות לדבי.
דבי הדבורה (מאיה בכובסקי): דבורה אשר רוצה להיות מפורסמת, הבוס שלה בז מפר את ההבטחות שלו לדבי, בפרק הראשון וגם בפרק האחרון מנסה להיות זמרת בלהקת באגיס אך נכשלת בגלל השירה הגרועה שלה.
פישי הפשפש (יניב סוויסה): פשפש מרושע ועסוק אשר עוזר לדבי ולבז, גונב לבאגיס כל מיני דברים מהחצר האחורית.
ניסים (גבי עמרני): המוכר במכולת אשר שונא את הבאגיס וחרקים אחרים ומנסה לתפוס אותם ללא הצלחה.
גברת שמש (יפעת מימון): הלקוחה של ניסים.
גאנה (שיפי אלוני): הדודה של פרלה אשר הגיעה מאפריקה.
נירית השפירית (רונה בקרמן): שפירית אשר הגיעה לבאגיס.
האתלט הוא סרט דרמה אתיופי משנת 2009 בבימוים של דייבי פרנקל וראסלאס לאקוו אשר היה מועמד לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-83. הסרט עוסק בסיפור חייו של האתלט אבבה ביקילה אשר זכה במדליית הזהב במשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא 1960 כאשר הוא רץ יחף לאורך המסלול.
ארבע שנים מאוחר יותר, הוא חזר על ההישג שלו באולימפיאדת טוקיו, והפך לאדם הראשון שזכה במרתון האולימפי פעמיים ברציפות.
כמה שנים לאחר מכן, הוא נפגע מתאונת דרכים ומת כעבור ארבע שנים.
ביקילה נולד בכפר ג'טו, בסמוך לעיר מנדידה.
במרחק של כקילומטר מקו הסיום, כשחלפו על פני האובליסק של אקסום (אותו שדדו האיטלקים מאתיופיה), האיץ ביקילה והתרחק מיריבו, בדרך למדליית זהב היסטורית ולשיא עולם חדש (אם כי עד 2004 לא הוכרו שיאי עולם במרתון, והוכרו רק "זמנים מיטביים") - 2:15:16 שעות.
בתחילת שנות האלפיים, הוקם בעיר לדיספולי באיטליה גשר להולכי רגל על שם ביקילה לציון זכייתו בזהב ברומא הסמוכה.
באולימפיאדת מקסיקו (1968) ניסה להגן שוב על תארו האולימפי, אולם נפצע תוך כדי הריצה ולא הצליח לסיימה.
בשנים לאחר מכן התחרה מעת לעת במרוצים לנכים, כמו גם בענפי ספורט אחרים.
הסרט מגולל את סיפור חייו של אבבה ביקילה שהיה אתלט אתיופי, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי בריצת מרתון, באולימפיאדת רומא ובאולימפיאדת טוקיו.
הסרט מציג את ביקילה כאתלט האפריקאי השחור הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית, הראשון שסיים ראשון במרתון האולימפי פעמיים והראשון בשורה ארוכה של רצים מצטיינים למרחקים ארוכים מאפריקה בכלל ומאתיופיה בפרט.
ביקילה נולד בכפר קטן באתיופיה והיה בילדותו רועה צאן.
ב-1952 התגייס למשמר הקיסרי של היילה סלאסי.
40 יום קודם לטוקיו לקה במקרה חמור של דלקת התוספתן, באמצעה של ריצת אימון.
למרות זאת, הצליח להחלים ולנצח בשנית במרתון האולימפי, כשהוא מקדים בלמעלה מארבע דקות את בזיל היטלי הבריטי ואת קוקיצ'י צובריה היפני, שזכו בכסף ובארד, בהתאמה.
הסרט 'האתלט' מבוסס על פתגם אתיופי מסורתי "האדם מתכנן, אבל אלוהים מחליט!".
זאת מתוך אמונה מסורתית ונרחבת באתיופיה כי כל אירוע וכל גורל של אדם, טוב או רע, הוא לגמרי תחת שליטתו ורצונו של האל.
אמונה זו עלתה בקנה אחד עם דבריו של אבבה ביקילה בשנות חייו כאשר הצהיר כי "זה היה רצונו של האל שאזכה באולימפיאדה, וזה היה רצון האל שנפגעתי בתאונה ואיבדתי את רגליי".
האתלט מסמל גם את הפטריוטיות האתיופית.
בסרט, המוטיבציה של ביקילה לנצח באולימפיאדת מינכן מעוצב באופן סמלי על ידי זיכרון המאבק והניצחון של העם האתיופי נגד הפאשיזם האיטלקי.
ההשואה בין הניצחון הספורטיבי של ביקילה ברומא לניצחון האתיופי על מוסוליני ניכר לאורך כל הסרט.
הבאנה לאבס בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח מעבדים ליישומי בינה מלאכותית.
החברה הוקמה בשנת 2016 על ידי אביגדור וילנץ, יו"ר דירקטוריון החברה והמשקיע הראשון בה, דוד דהן, מנכ"ל החברה ורן חלוץ.
החברה גייסה 120 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים ומקרנות הון סיכון.
מטה החברה נמצא בקיסריה, והיא מחזיקה מרכזי פיתוח גם בגדנסק, שבפולין ובסן חוזה, שבקליפורניה.
החברה פיתחה שני מעבדים ליישומי בינה מלאכותית:
גויה - מעבד הסקה שהוכרז בספטמבר 2018 ולו יכולת ניתוח וזיהוי של 15,000 תמונות בשנייה, והוא משמש ביישומי בינה מלאכותית נוספים כגון תרגום מכונה.
כלי פיתוח התוכנה שנלווה למעבד מתממשק עם סביבות הבינה המלאכותית TensorFlow ו-ONNX .
גאודי - מעבד למידה עמוקה שהוכרז ביוני 2019.
בדצמבר 2019 נמכרה החברה לחברת אינטל האמריקאית תמורת שני מיליארד דולר במזומן.
האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה (באיטלקית: Palermo arabo-normanna e le cattedrali di Cefalù e Monreale) הם סדרה של תשעה מבנים דתיים ואזרחיים שנמצאים על החוף הצפוני של סיציליה מתקופת ממלכת סיציליה הנורמנית (1130–1194).
הם נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו בשנת 2015.
סיציליה אוכלסה ונשלטה על ידי עמים שונים במהלך ה.
בימי קדם היא אוכלסה ברובה על ידי מושבות יווניות, אך פלרמו הייתה פיניקית-קרתגנית, ואז נכבשה על ידי האימפריה הרומית.
לאחר שהאימפריה פוצלה, הייתה סיציליה תחת שלטון ביזנטי.
הערבים כבשו את האי במאה התשיעית ואחריהם כבשו הנורמנים את האי במאה ה-11. הנורמנים, שהקימו ממלכה משלהם בסיציליה, היוו את המעמד הגבוה, ואילו אוכלוסיית האי הייתה ברובה ממוצא יווני או ערבי.
תערובת של תרבויות אלה הביאה לסגנון האמנות האישי של סיציליה, המכונה כיום כ"".
הנורמנים שילבו את השיטות הטובות ביותר של האדריכלות הערבית והביזנטית באמנות שלהם.
סגנון אמנות זה בולט במיוחד באדריכלות.
לדוגמה, החלק החיצוני הקומפקטי של קתדרלת מונריאלה תואם את הבנייה הנורמנית בסגנון רומנסקי.
הקשתות החופפות, אותן ניתן לראות מעל המרפסת בחזית ובמיוחד מעשה התשבץ באפסיס האחורי, הם אלמנטים בסגנון ערבי.
בפנים, הפסיפסים על בסיס הזהב על הקירות מראים את ההשפעה הביזנטית.
המבנים האינדיבידואליים המהווים חלק מאתר מורשת התרבות העולמית נמצאים בעיקר בצד הצפוני של האי סיציליה.
שתי טירות, ארבע כנסיות, כולל הקתדרלה, וגשר שוכנים בפלרמו, שהייתה בירת ממלכת סיציליה הנורמנית.
שתי קתדרלות נוספות ממוקמות בערים בסיציליה, שהיו מושב בישופויות חשובות בימי הביניים.
באופן ספציפי, אתר המורשת העולמית של פלרמו הערבית-נורמנית והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה כוללים את תשעת המבנים הבאים:
מבנהסוגמיקוםהערות תמונה הארמון המלכותי או ארמון הנורמנים יחד עם
קפלה פלאטינה טירה פלרמו פיאצה דל פרלמנטומעון הקיץ של האמיר של פלרמו מהמאה ה-9, הוסב על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליה למקום מושבו, ארמון המלכים הנורמנים של סיציליה, ומכאן השם פאלאצו דיי נורמני (ארמון הנורמנים), כיום הפרלמנט של סיציליה.
קפלה פלרמו בפאלאצו דיי נורמני1132 עד 1140 תחת המלך רוג'רו השני, מלך סיציליה נבנתה כקפלה בחצר של פאלאצו דיי נורמני (פאלאצו ריאלה), הוקדשה 1140, רצפה עם שיש ופורפיר תקרות עץ מעוטרות בגילוף ערבי, פסיפסים בסיסיים מזהב על הקירות ובמבנה.
לה זיסהטירהפלרמו פיאצה דלה זיסההתחלת בנייה בשנת 1165 תחת גוליילמו הראשון והשלמתה בשנת 1167 תחת בנו, גוליילמו השני.
בניין בצורת קובייה בן שלוש קומות, היום מקום מושבו של המוזיאון לאמנות אסלאמית קתדרלת פלרמוכנסייהפלרמוקורסו ויטריו אמנואלהקתדרלה של הארכידיוקסיה של פלרמו, שהוקמה בשנים 1184–1185 במקום מבנה קודם שנפגע קשה כתוצאה מרעידת אדמה בשנת 1169, פורטיקו משנת 1465 בסגנון גותי קטלוני מאוחר, 1781 עד 1801 שחזור הפנים והחוץ והתקנת הכיפה.
חזית הבארוק מהמאה ה-17. מאז 1943 מקום מושבה של הקהילה "סן ניקולו דיי גרצ'י" עם פולחן ביזנטי וקו-קתדרלה של האפארכיה של הכנסייה הקתולית האיטלקית-אלבנית.
כנסיית סן קטאלדוכנסייהפלרמופיאצה בלינינבנתה בשנים 1154–1160 ככנסייתו הפרטית של מאיונה מבארי, "אמיר האמירים" תחת המלך גוליילמו הראשון.
אחת הכנסיות האחרונות בסיציליה בסגנון הערבי-נורמני.
גשר האדמירלגשרפלרמוקורסו דיי מילהגשר עם שתים-עשרה קשתות סגלגלות מחודדות, שנבנה לאחר 1132 תחת ג'ורג'ו מאנטיוכיה, "אמיר האמירים" (לטינית: Ammiratus Ammiratorum, תואר שהתגלגל למילה אדמירל) תחת המלך רוג'רו השני.
חצה במקור את הנהר אורטו.
קתדרלת מונריאלהכנסייהמונריאלהפיאצה ויטוריו אמנואלהקתדרלה של הארכידיוקסיה של מונריאלה, שהוקמה בין 1172 ל-1176 תחת המלך גוליילמו השני.
הקירות מכוסים בפסיפסים מזהב בסגנון אמנות ביזנטית.
קתדרלת צ'פלוכנסייהצ'פלו פיאצה דואומוקתדרלה של הדיוקסיה של צ'פלו, שהוקמה בין 1131 ל-1140 תחת המלך רוג'רו השני.
הבאגלז הייתה להקת גל חדש בריטית שהוקמה בלונדון בשנת 1977 על ידי הזמר והבסיסט טרבור הורן והקלידן ג'פרי דאונס.
הלהקה ידועה בעיקר בזכות סינגל הבכורה שלה "Video Killed the Radio Star" משנת 1979, שהגיע לראש מצעד הסינגלים בבריטניה והגיע למקומות הראשונים ב-15 מדינות נוספות.
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון The Age of Plastic בינואר 1980 עם "Video Killed the Radio Star" כסינגל הראשי שלו.
זמן קצר לאחר שיצא האלבום הצטרפו הורן ודאונס ללהקת הרוק יס.
ב-1 באוגוסט 1981 פתח הקליפ של "Video Killed the Radio Star" את שידורי ערוץ MTV בארצות הברית.
בשנה שלאחר מכן הוציאו הבאגלז אלבום שני, Adventures in Modern Recording .
היעדר ההצלחה של האלבום הביא להתפרקות הלהקה.
מאז 1998 ביצעו הורן ודאונס מדי פעם את שירי הבאגלז.
הבאונטי (The Bounty) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1984 בבימויו של רוג'ר דונלדסון, עם אנתוני הופקינס ומל גיבסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי רוברט בולט והוא מבוסס על הרומן "קפטן בליי ומר כריסטיאן" מאת כריסטיאן יו (1972).
זה העיבוד הקולנועי החמישי על פרשת המרד על הבאונטי.
בניגוד לעיבודים האחרים שהציגו את בליי כאדם רע וסדיסט, בסרט זה הוא מוצג כמפקד טוב שתפקידו לשמור על ההוראות והסדר, והעונשים שהוא מטיל לא חורגים מן הסביר באותה תקופה.
לעומתו מתואר פלטשר כחסר משמעת.
המוזיקה נכתבה ובוצעה על ידי ואנגליס.
הסרט צולם בגיזברן, (ניו זילנד) ובמורואה, (פולינזיה הצרפתית).
סצנת המשפט צולמה במכללה הימית המלכותית בגריניץ'.
לוטננט ויליאם בליי (אנתוני הופקינס) מתייצב במכללה הימית המלכותית בגריניץ' בפני אדמירל הוד (לורנס אוליבייה) וקפטן גריתם (ג'יימס פוקס) לבירור התנהגותו בפרשת המרד על הבאונטי.
הוא מתחיל לספר על המסע.
לפני המסע הוא הצליח לשכנע את הקצין פלטשר כריסטיאן (מל גיבסון) להצטרף למסע כי הכיר ביכולתו ממסעות קודמים.
הוא מינה אותו כאיש אמונו בצוות.
רב החובלים של האונייה היה ג'ון פריאר (דניאל דיי-לואיס).
בליי הזמין אותם לביתו לסעודה ביחד עם אשתו והסביר להם את מטרות המסע - להגיע לטהיטי, לקחת משם שתילים של עץ הלחם ולהביאם לג'מייקה לשמש מזון זול לעבדים.
ה"באונטי" הפליגה ממעגן ספיטהד ליד פורטסמות' ב-23 בדצמבר 1787 לכיוון כף הורן.
בליי החליט לעבור לטהיטי בדרך קצרה דרך כף הורן אך נתקל בסערות קשות ונאלץ לעשות את הדרך הארוכה מדרום לכף התקווה הטובה.
את פריאר שהתנגד לו, החליף בפלטשר כריסטיאן שנהפך לרב חובלים ואיש אמונו.
החדשים הארוכים בים הפכו את המלחים לפקעת עצבים.
רוב המלחים היו אנשים פשוטים וחסרי השכלה.
בליי העניש במלקות את המתחצפים ומפרי המשמעת.
המלח הראשי קול (ברנרד היל) היה מצליף בהם בנוכחות כל האנשים, בהם המלח צ'רצ'יל (ליאם ניסן).
ב-26 באוקטובר 1788 הם הגיעו לטהיטי.
למלחים זה היה גן עדן - פרחים, פירות, אוכל טעים ונשים יפהפיות חשופות חזה וחסרות כל עכבות מיניות.
הבוטנאי נלסון (סיימון צ'נדלר) החל לאסוף שתילי עץ הלחם..
המלך המקומי נתן לפלטשר את בתו והוא החל לבלות בשתייה וענוגים.
כעבור שישה חדשים החליט בליי לחזור ובמהירות השתנה מצב הרוח של המלחים ופלטשר.
כמה מהמלחים שהחליטו להישאר, נתפסו והושמו אזוקים במעצר בספינה.
הבאונטי הפליגה ב-5 באפריל 1789. בליי מתרה בפלטשר לשנות את התנהגותו ולהתנהג למפקד.
הוא גם מודיע לכולם כי ברצונו שוב לעבור במצר הורן כדי להקיף את כדור הארץ.
בליי מגלה שנגנבו ממנו אגוזי קוקוס ופלטשר מודה בזה.
בליי נוזף בו בפומבי ובלילה מחליט פלטשר למרוד וחלק מהמלחים מצטרפים אליו.
הם מעירים את בליי וקושרים אותו לעמוד אך פלטשר מגן עליו מפגיעה.
הם זורקים לים את כל שתילי עץ הלחם.
בליי מורד לסירת מפרש עם עוד 18 קצינים ומלחים ומתחיל מסע ארוך בו הדגים את יכולתו כנווט ומנהיג.
הוא עודד את האנשים וחילק את המים והאוכל בצדק.
על אי אחד הם הותקפו על ידי פראים שהרגו קצין אחד.
לבסוף לאחר מסע של 6710 ק"מ הוא הצליח להגיע לנמל קופאנג באי טימור שהיה בשליטת ההולנדים.
פלטשר ואנשיו חזרו לטהיטי שם הסכים המלך לתת לו את בתו ההרה ועוד מספר ילידים.
הם הגיעו לאי פיטקרן שאז לא היה מוכר.
לבסוף מזכה בית המשפט את בליי ופלטשר ואנשיו מתבוננים בבאונטי שהעלו באש ומבינים שלא יוכלו לעולם לחזור לבריטניה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאנתוני הופקינסלוטננט ויליאם בליימל גיבסוןפלטשר כריסטיאןדניאל דיי-לואיסג'ון פריאררב-חובליםלורנס אוליבייהאדמירל הודשופט אדמירליותאדוארד פוקסקפטן גריטאםשופט אדמירליותברנרד הילויליאם קולמלח ראשיליאם ניסןצ'ארלס צ'רצ'ילמלחסיימון צ'נדלרדייוויד נלסוןבוטנאיג'ון סשנסג'ון סמיתמלחמלקולם טריסד"ר הוגןרופא האונייהפיל דייוויסאדוארד יאנגמלחניל מוריסיקווינטלמלח
הבאג של רון הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת בהפקת "Locksmith Animation", שיצא ב-21 באוקטובר 2021 (בישראל,בארצות הברית פורסם ב-22 באוקטובר 2021) בהפצת אולפני המאה ה-20. הסרט בוים על ידי ז'אן פיליפ-ויין ושרה סמית', שכתבה את התסריט יחד עם פיטר ביינהאם, והופק על ידי לארה ברי וג'ולי לוקהארט.
הסרט מתרחש בעתיד בו לכל ילד יש חבר רובוט דיגיטלי אשר מדבר והולך אתו.
הסרט מספר את סיפורו של הילד ברני אשר מגלה שהרובוט שלו לא עובד כל כך טוב.
זאק גאליפנאקיס - רון, הרובוט הפגום של ברני
ג'ק דילן גרייזר - ברני, ילד חנון שלומד בחטיבת הביניים
אוליביה קולמן - דאנקה, סבתו של ברני
אד הלמס - גרהאם, אבא של ברני
ג'אסטיס סמית' - מארק, אחד מיוצרי הרובוטים הקטנים
רוב דילייני - אנדרו מוריס, המנכ"ל של באבל בע"מ (בעברית בועות בע"מ)
קיילי קנטראל - סוואנה מידס, חברה לכיתתו של ברני ומושא אהבתו
ריקרדו הורטאדו - ריץ' בלצ'ר, חבר לכיתתו של ברני
מרקוס סקריבנר - סטנלי טובמן, יוצר רובוטים טיפש שהמציא את רון
תומאס ברבוסקה - פיליפ, אחד מיוצרי הרובוטים הקטנים
ב-12 באוקטובר 2017, הוכרז שהסרט הראשון של "Locksmith Animation" יהיה "הבאג של רון".
אלסנדרו קרלוני וז'אן פיליפ-ויין יביימו את הסרט ופיטר ביינהאם ושרה סמית', מקימת האולפן, יכתבו את התסריט.
אולפני "DNEG" יהיו התומכים הדיגיטליים.
באותו יום, ביינהאם ואליזבת מורדוך הוכרזו בתור מפיקי הסרט.
ההנפשה והדיבוב הופקו מהבתים עקב מגפת הקורונה.
הנרי ג'קמן יהיה המנצח של פסקול הסרט.
ב-19 באוגוסט 2021, נחשף שליאם פיין יבצע את שיר הנושא של הסרט אשר נקרא "Sunshine".
השיר נחשף ביוטיוב ב-27 באוגוסט 2021.
זה יהיה הסרט היחיד של "Locksmith" שיופץ על ידי אולפני המאה ה-20, סרטים עתידיים של החברה יופצו על ידי האחים וורנר עקב הסכם עם החברה בשנת 2019.
נכון לינואר 2024 ניתן לצפות בסרט בדיסני+ ובאפל TV בנוסף יש את הסרט חינם במאגר הסרטים של משרד החינוך (לתלמידים)
הבאטמן שצוחק הוא נבל-על בדיוני המופיע בחוברות הקומיקס של חברת DC.
הבאטמן שצוחק הוא גרסה מקבילה לבאטמן המגיעה מהיקום האפל והוא שילוב בין באטמן לג'וקר.
הדמות הופיעה לראשונה בקרוסאובר "Dark Nights: Metal" משנת 2017 ולאחר מכן קיבלה הרצה משלה בסיפור "Batman/Superman" בשנת 2019 ובסיפור "Year of the Villain" ביחד עם לקס לות'ור.
הדמות נוצרה על ידי סקוט סניידר וגרג קאפולו.
הבאטמן שצוחק נוצר על ידי סקוט סניידר וגרג קאפולו והופיעה לראשונה בחוברת "Dark Days: The Casting".
סניידר הסביר על הדמות בראיון עבור המגזין "הוליווד רפורטר": .
סניידר קיווה שהדמות תהיה פופולרית מספיק כדי שתופיע בחוברת סולו משלה וסבר שהמאייר מארק סימפסון מתאים למשימה.
הבאטמן שצוחק הושווה לשופט דרד מבחינה עיצובית.
הכותב סקוט סניידר אישר שהדמויות דומות מעט.
הבאטמן שצוחק הוא באטמן מקביל מכדור הארץ -22. במציאות זו, הג'וקר מבין שהוא עומד למות מזיהום אותו גורמים הכימיקלים שהפכו אותו לג'וקר ובתור אקט אחרון הוא מחליט להרוג את כל ג'ותאם ביחד איתו.
הוא רוצח חלק מהנבלים של באטמן ואת המפקח גורדון בעזרת חומצה על פניו.
לאחר מכן, הג'וקר מצליח ללכוד את באטמן ולסמם אותו כך שגופו משותק אך הוא בהכרה, ומצליח לגלות את זהותו הסודית.
הג'וקר (ולצידו באטמן המשותק) מפוצץ בית חולים, יורה למוות בהוריהם של הילדים בג'ותהאם ואת הילדים מדביק באותם כימיקלים.
מטרתו ליצור את "השילוב המושלם בין הבאטמן לג'וקר".
באטמן מצליח לקבל חזרה שליטה על גופו ותחת התקף זעם רוצח את הג'וקר על ידי שבירת המפרקת שלו.
רגעים לאחר מכן, אדים כימיים משתחררים מגופו של הג'וקר ובאטמן שואף אותם.
יומיים לאחר מכן, באטמן וסופרמן מדברים על מה שקרה.
למרות שהוא אינו מרגיש אשמה, באטמן מבטיח לסופרמן שרצח לא יהפוך ל"שיטה פופולרית" בקרב מלחמתו בפשע.
סופרמן מספר לבאטמן שמעבדות "סטאר" בעיר מטרופוליס ייקחו תחת חסותן את הילדים שהג'וקר הדביק ויחזירו אותם למוטב.
סופרמן מציין שאחת מהם ניסתה לנשוך את הפסיכולוגית ובאטמן מצחקק ואז מתנצל.
יום לאחר מכן, באטגירל, רובין האדום, הברדס האדום ונייטווינג מתאמנים במערת העטלף ומספרים לבאטמן שהם מודאגים בגלל מצבו ההולך ומתדרדר ומציעים לו עזרה.
באטמן מסרב ומסביר שהסיבה שהוא ביקש מהם לבוא להתאמן היא כיוון שהם הראשונים שיבחינו בבאטמן משתנה ויזהירו את ליגת הצדק, משהו שהוא לא יכול להרשות שיקרה.
באטמן לפתע שולף שני מקלעים וטובח במשפחת העטלף.
לאחר מכן, ברוס משכנע את בנו דמיאן להצטרף אליו ומזריק לו את הכימיקלים שהוא בעצמו שאף, הופך אותו לשילוב בין רובין לג'וקר.
בנוסף, הוא אוסף אליו את הילדים שהג'וקר הדביק והופך אותם לצבא של רובינים חייתיים.
שבוע לאחר מותו של הג'וקר, באטמן טובח בחברי ליגת הצדק בעזרת ארסנל כלי הנשק שהליגה החרימה מאויביה.
באטמן מסנתז קריפטונייט שחור וחושף את סופרגירל אליו, גורם לה להרוג את כל משפחתה ולאחר מכן למות בעצמה.
במגדל השמירה של ליגת הצדק, באטמן משתק את סופרמן בעזרת גז קריפטונייט ממערכת האוורור.
באטמן חושף את סופרמן וסופרבוי לקריפטונייט השחור, גורם להם לרצוח את לויס ליין ולמות.
תהליך השינוי מתמלא והוא הופך להיות "הבאטמן שצוחק".
הבאטמן שצוחק הורג את כל הגיבורים והנבלים בעולמו ושולט ברובינים.
השורד האחרון הוא אלפרד, שנלחם בבאטמן שצוחק, מפסיד ונכלא על ידו במערת העטלף למשך שנה עד שהוא מאבד את שפיותו ונעשה צייתן.
יקום -22 קורס (היקומים השליליים נועדו מראש לאבדון) וברבאטוס מופיע, מסביר לבאטמן שצוחק שהיקום שלו על סף קריסה ומציע לו להנהיג צוות של באטמנים מיקומים אפלים במטרה לכבוש את כדור הארץ 0.
בהגיעו לכדור הארץ 0, הבאטמן שצוחק משתלט על ג'ותאם ומפקח מרחוק על כל האירועים בהר האתגרים.
הוא שולח קלפי ג'וקר קוסמיים לגלריית הנבלים של באטמן על מנת שאלו ישתמשו בהם כדי לשנות את המציאות לפי רצונם וישלטו בחלקים שונים של העיר.
מלווה בדמיאן ובשלושה רובינים חייתיים, הבאטמן שצוחק מתכנן להרוס את המציאות בעזרת מיזוג האובר מוניטור למוחו האסטרלי של האנטי מוניטור.
הבאטמן שצוחק הובס על ידי באטמן ששיתף פעולה עם הג'וקר, תרחיש אותו הבאטמן שצוחק לא צפה מראש.
למרות שהוא נחשב כמת, הבאטמן שצוחק נכלא על ידי לקס לות'ור והאחרון מציע לו מקום בלגיון האבדון.
זמן מה לאחר הקמת הלגיון, הג'וקר נפגש עם לקס ומציע לו לא לצרף את הבאטמן שצוחק לקבוצה.
הבאטמן שצוחק מספר ללקס אודות העולמות שנמצאים ביקומים אחרים והג'וקר מצוטט לשיחתם.
הבאטמן שצוחק מחדש את התקפתו על באטמן ומצליח למשוך אל כדור הארץ 0 גרסאות מרושעות של באטמן מיקומים מקבילים במטרה שאלו יתקפו את ברוס.
סיוע נוסף מגיע בדמות "אביר המוות", גרסה של באטמן מיקום מקביל שבו ברוס הצעיר ירה למוות בג'ו צ'יל לאחר רצח הוריו ומאז התמכר לשימוש בנשק חם.
אביר המוות משליט במהרה שלטון צבאי בג'ותאם.
לאחר שנגמרו לו האפשרויות, באטמן מסכים לשאוף את הכימיקלים ששינו את הג'וקר ולהשתנות בעצמו לבאטמן שצוחק במטרה להצליח לחזות את מהלכם של יריביו.
בתגובה, הבאטמן שצוחק גורר אל כדור הארץ 0 ברוס ויין מקביל בריא שלא התייתם, אך באטמן מצליח לפתות את הבאטמן שצוחק ולהביא אותו לקבר של תומאס ומרתה ויין.
שם, אלפרד מצליח לסנתז נוגדן מדמו של ברוס ויין הבריא ובאטמן מצליח למנוע את שינוי הצורה שלו.
באטמן מחזיר את הברוס המקביל לביתו והבאטמן שצוחק נכלא בתא מאסר בהיכל הצדק.
למרות זאת, הבאטמן שצוחק מצליח להדביק בכימיקלים שלו את שאזאם, החיפושית הכחולה, דונה טרוי, הוקמן, סופרגירל ואת המפקח גורדון (האחרון נדבק בגיליון מס' 7 במיני סדרה "הבאטמן שצוחק" שנוצרה על ידי סניידר).
שנה לאחר מכן, הבאטמן שצוחק עדיין כבול בהיכל הצדק, אך בעזרת השישייה הסודית הוא מצליח להוציא תוכנית חדשה לפועל.
הוא מצליח לגרום למפקח גורדון להוביל את באטמן וסופרמן למערה שממוקמת מתחת לסמטת הפשע, שם המלך שאזאם יחכה להם וידביק את סופרמן בכימיקל הג'וקר.
לאחר מכן, סופרמן, שמעמיד פני נדבק בכימיקל עושה דרכו אל הנשקייה של ליגת הצדק ושם הבאטמן שצוחק מספר לו שתוכניתו היא להדביק את העולם בכימיקל.
הבאטמן שצוחק מסביר לסופרמן שבגלל התכנית שלו, ג'ונתן קנט ולויס ליין לא ישרדו.
סופרמן מתעצבן וחושף את עצמו.
כל האירוע מתברר להיות אשליה שבאטמן יצר והבאטמן שצוחק מחמיא לו על כך.
לאחר מכן, הבאטמן שצוחק מתכנן שסקאראב (הגרסה הג'וקרית של החיפושית הכחולה) יפרוץ למבצר הבדידות ולמחשבים במערת העטלף.