tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך, למשל, פרשנות אנגוגית של פסוק העוסק בירושלים, תסביר כי מובנו האמיתי של הפסוק העוסק לכאורה בעיר הפיזית ירושלים, אומר לנו למעשה משהו רוחני על אודות 'ירושלים של מעלה'.
המונח ידוע בהקשרים נוצריים של פרשנות כתבי הקודש בעיקר בימי הביניים.
כמה תאולוגים נוצריים בימי הביניים תיארו ארבע שיטות שונות של פרשנות כתבי הקודש:
פרשנות טיפולוגית: פירוש הפסוק או הקטע מתוך הברית הישנה כרומז או מבשר מראש אירועים או פרטים מן הברית החדשה
פרשנות טרופולוגית: דגש על הלקח המוסרי העכשווי - מה התועלת שהקורא מפיק מן הפסוק או הקטע.
פרשנות אנגוגית: האלגוריה מכוונת אל העולם האסכטולוגי: העולמות העליונים, גן העדן והגיהנום, אחרית הימים או תחיית המתים וכיוצא בזה.
ארבעת שיטות הפרשנות הנזכרות כאן דומות או מקבילות ל-פרד"ס היהודי (פשט, רמז, דרש, סוד) ואז האנגוגיה "העולה כלפי מעלה" היא מקבילה של הסוד הקבלי.
ואכן כבר הצביעו חוקרים (למשל עמוס פונקנשטיין במאמרו על הפרשנות הטיפולוגית בפירוש הרמב"ן על התורה) על מקורה הנוצרי של האימרה הימי-ביניימית על ארבע דרכי הפרדס.
איג מסן-ויקטור הבדיל את האנגוגיה מן האלגוריה.
לדבריו, 'הנמשל' של האלגורי הוא עדיין עובדה שניתן לצפות בה, ואילו 'הנמשל' האנגוגי הוא הפנייה כלפי מעלה, אל מה שלא ניתן לצפות בו כלל.
אנגולה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מוסקבה (1980).
היא נעדרה מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), מאחר שהשתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות על המשחקים, ומאז אולימפיאדת סיאול (1988) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
עד כה, אף ספורטאי אנגולי לא זכה במדליה אולימפית.
בענפים האישיים הגיעו להישגים הגבוהים ביותר חותר הקאנו פורטונאטו פקאווירה, שסיים במקום ה-14 במקצה ל-1000 מטרים באולימפיאדת לונדון, ורץ המרתון ז'ואאו נ'טיאמבה, שסיים במקום ה-17 באולימפיאדת סידני.
אנגוס מק'פיידן , הוא שחקן קולנוע ותיאטרון סקוטי.
התפרסם בתפקידו של רוברט דה ברוס בסרט "לב אמיץ" ובסרט ההמשך "רוברט דה ברוס" ובתור ג'ף ריינהארט בסרט "המסור 3".
מק'פיידן נולד בגלאזגו וגדל באפריקה, צרפת, הפיליפינים וסינגפור, לצורך עבודת אביו שהיה דוקטור בארגון הבריאות העולמי.
החל את דרכו בהפקות המקור הבריטיות "השפה האבודה של קארנס", "חייל חייל" ו"להשתלט על המקלט".
בשנת 1995 התפרסם לראשונה בדרמת הפעולה ההיסטורית "לב אמיץ" בתור האציל המיועד להיות מלך סקוטלנד רוברט דה ברוס, במהלך הסרט בוגד רוברט באביר הסקוטי הפטריוט אותו הוא מעריץ ויליאם וולאס (מל גיבסון) וחובר למלך אנגליה אדוארד הראשון (פטריק מקגוהן).
באותה השנה גם גילם את השחקן הוולשי האגדי ריצ'רד ברטון בהפקה על חייה של השחקנית אליזבת טיילור.
הופיע לראשונה בהפקה הוליוודית ב-1997 בתפקיד הראשי בפנטזיית הפעולה "לוחמי המעלה".
ב-1998 כיכב בתור השחקן האנגלי פיטר לופורד בדרמה הטלוויזיונית הביוגרפית על חבורת הראט פאק.
ב-1999 גילם את לוצ'יאוס בנו הבכור של הגנרל הרומאי טיטוס (אנתוני הופקינס) בגרסה הקולנועית המושקעת לטרגדיה של ויליאם שייקספיר "טיטוס אנדרוניקוס", בנוסף שיחק את אחד מגדולי במאי הקולנוע בכל הזמנים אורסון ולס בדרמה הבלתי מוערכת של טים רובינס "העריסה תתנועע".
בשנת 2000 הופיע באפוס הטלוויזיוני "יאסון וארגונאוטים" בתור האל היווני זאוס.
ב-2002 התפרסם במותחן האקשן העתידני "שיווי משקל" בתור יועץ הקונסול המזמן את הסוכן ג'ון פרסטון (כריסטיאן בייל) לשימוע בחשד לחשיפת רגשות ובקומדיה "הסודות של יה יה" בתור קונור מק'גיל ארוסה של המחזאית סידאלי ווקר (סנדרה בולוק).
ב-2003 שיחק בתפקיד משני בסדרת האימה "ניסים" בתור אלבה קיל, הפרופסור לשעבר מ"אוניברסיטת הארוורד".
ב-2004 גילם את המצביא היווני מרקוס ליקיניוס קראסוס בהפקה "ספרטקוס".
תפקידו המוכר ביותר בקולנוע בשנים האחרונות היה ב-2006 בסרט האימה "המסור 3" בתור ג'ף אלמן מיוסר שבמהלך העלילה מתגלה כבעלה של הרופאה המדוכאת לין (באהר סומך), ג'ף אשר נחטף בידי ג'ון קריימר למפעל נטוש מאולץ לשחק לפי חוקיו כדי לשרוד.
הופיע בקטעי פלאשבק גם בשני הסרטים הבאים בסדרה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע מקום לחלום עליו.
התפרסם בנוסף גם בתור הגנגסטר האלים "ביג אל" המכה את חברתו קאט (מילה ג'ובוביץ) במותחן הפשע "קליבר 45".
שיחק בשישה פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה הקומית "קליפורניקיישן" בתפקיד ג'וליאן.
בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית "העיר האבודה Z" המבוססת על ספר באותו שם, לצד צ'ארלי האנם וסיינה מילר.
ב-2019 חזר לגלם את רוברט דה ברוס בסרט בעל אותו השם.
מק'פיידן היה מאורס לשחקנית קתרין זיטה ג'ונס.
אנגאראב התחתון הוא נהר בצפון-מערבה של מדינת אמהרה בצפון-מערב אתיופיה.
תחילתו של הנהר מספר קילומטרים צפונית-מערבית לעיר גונדר.
הוא זורם דרך העיר, ממערב למרכזה, וחולף בסמוך למרחצאות פאסילידס להן הוא מספק מים.
הנהר נשפך לנהר מאגץ', כארבעה קילומטרים מדרום למרכז העיר.
המאגץ' נשפך אל אגם טאנה.
אנגולה השתתפה לראשונה ב של אטלנטה (1996) ומאז משתתפת במשחקים בקביעות.
במשחקי החורף לא נטלה אנגולה חלק מעולם.
כל הספורטאים ששלחה אנגולה למשחקים הפאראלימפיים התמודדו במסגרת מקצועות האתלטיקה.
במדליה הראשונה זכתה אנגולה במסגרת המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) כשחוזה ארמנדו סאיובו זכה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, במרוצים ל-100, 200 ו-400 מטרים.
ב זכתה אנגולה בשלוש מדליות פאראלימפיות נוספות.
גם הפעם היה זה סויובו שזכה בשלוש המדליות, הפעם בשלוש מדליות כסף באותם המקצים.
ב הוסיף סאיובו ארמנדו מדליית זהב נוספת, במירוץ ל-400 מטר, ומדליית ארד במירוץ ל-200 מטרים.
אנגוס טרנר ג'ונס הוא שחקן עבר אמריקאי.
ידוע בשל תפקידו כג'ייק הרפר בקומדיית המצבים "שני גברים וחצי" (2013-2003; 2015) מבית רשת CBS, אשר זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם.
יש לו אח צעיר ממנו, אוטו.
לאחר סיום הסדרה "שני גברים וחצי", ג'ונס החל ללמוד לתואר ראשון בחוג ללימודי הסביבה באוניברסיטת קולורדו בולדר, ובהמשך עבר לחוג ללימודי יהדות, שם סיים את לימודיו בשנת 2018.
בשנת 1999 קיבל את תפקידו הראשון כילד בן חמש בסרט "סימפתיקו" בכיכובם של שרון סטון וג'ף ברידג'ס.
בשנת 2003 ג'ונס לוהק לסיטקום של CBS "שני גברים וחצי" בדמותו של ג'ייק הרפר, "האיש החצי" של כותרת הסדרה, ילד בן 10 שחי עם אביו הגרוש (בגילומו של ג'ון קראייר) ודודו הנהנתן (בגילומו של צ'ארלי שין).
הסדרה הפכה במהירות לסיטקום הפופולרי ביותר בארצות הברית במשך רוב זמן השידור שלו, עם קהל ממוצע של כ-15 מיליון איש.
בשנת 2010 ג'ונס הפך לילד-שחקן בעל השכר הגבוה ביותר בטלוויזיה בגיל 16, כאשר החוזה החדש שלו עם שני גברים וחצי הקנה לו 7.8 מיליון דולר בשתי העונות הבאות, והסתכם בכ-300,000 דולר לכל אחד מ-26 הפרקים.
באוקטובר 2012, במהלך ראיון לתוכנית הרדיו הדתית "קול הנבואה", הוא הודיע שהוא הצטרף לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
בנובמבר 2012, ג'ונס אמר שהוא הוטבל ולא מעוניין יותר להופיע ב"שני גברים וחצי", כינה את התוכנית "זוהמה" ואמר שהיא מתנגשת עם השקפותיו הדתיות.
הוא גם עודד אנשים להפסיק לצפות בתוכנית.
דעותיו זכו לתשומת לב תקשורתית לאחר שג'ונס הופיע בסרטון שפורסם בערוץ היוטיוב של ForeRunner Chronicles, משרד עצמאי בניהולו של כריסטופר הדסון.
ג'ונס פרסם הצהרה למחרת המבהירה את עמדתו.
זמן קצר לאחר מכן, הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.בצפון אמריקה הודיעה כי כריסטופר הדסון אינו כומר אדוונטיסט מוסמך מטעמם.
רשת CBS הודיעה באפריל 2013 שהוא יורד לתפקיד חוזר בעונה 11, אך בסופו של דבר הוא לא הופיע כלל במהלך עונה זו.
הוא הוחלף בתוכנית על ידי השחקנית אמבר טמבלין.
ב-18 במרץ 2014, ג'ונס הודיע רשמית על עזיבתו את התוכנית, והצהיר שהוא היה "צבוע בתשלום".
עם זאת, הוא חזר כאורח לפרק הסיום של הסדרה, ששודרה ב-19 בפברואר 2015.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הרשת של לואי סי.
ב-7 ביוני 2008, ג'ונס הצטרף לכוכבים אחרים, בהם דקוטה פנינג, קובה גודינג ג'וניור וואל קילמר, בתמיכתם בארגון "First Star", שמטרתו לעזור לילדים העוברים התעללות והזנחה.
ב-4 באוקטובר 2008, ג'ונס השתתף בפעילות תרומה של בני נוער עבור בית החולים לחקר הילדים של סנט ג'וד (אנ') בממפיס, טנסי.
ג'ונס תמך בברית נגד בריונות "Be A Star" שנוסדה על ידי The Creative Coalition וארגון WWE.
בשנת 2016, ג'ונס הצטרף לצוות הניהול של Tonite, חברת מולטימדיה והפקת אירועים שהוקמה על ידי ג'סטין קומבס (בנו הבכור של שון קומבס) וקין אורג'יוקי.
+שנהסרטתפקידהערות1999סימפתיקוילד בן חמש 2001ספוטג'יימס2002סיבוב חוזרהאנטר מוריס2003מפרקים את הביתג'ורג'י סנדרסוןהג'ונגל מת מצחוק 2ג'ורג' ג'וניור2010אל תלחצי, אני בדרךג'ייק הרפר
+שנהסדרהתפקידהערות2001ERשון גאט'ניפרק: "Quo Vadis?"ארוחה עם חבריםסאמיסרט טלוויזיה של HBO2003Audrey's Rainטיי פאוולסרט טלוויזיה של הולמרק2003 - 2013
2015שני גברים וחציג'ייק הרפרתפקיד ראשי (עונות 10-1)
תפקיד אורח (עונה 12); 226 פרקים2005הנס שבלבצ'ארלי בנטסרט טלוויזיה של CBS2008CSIג'ייק הרפרפרק: "Two and a Half Deaths"2010האנה מונטנה טי.ג'ייפרק: "Sweet Home Hannah Montana"2016הוראס ופיט הוראס התשיעיפרק: "10"2023בוקי (אנ')עצמופרק: "Always Smell the Money"
אנגוֹבּ (Engobe) הוא צבע חיפוי המורכב משילוב של מתכות, חימר ומים שהופכים אותו לנוזלי.
הוא משמש כצבען עבור כלי קרמיקה, לפני שלב הגלזורה.
לעיתים מוסיפים לו מרכיבים כדוגמת נתרן סיליקט, המאפשרים תכולת מים נמוכה בתערובת והפחתת התכווצותה במהלך שריפת כלי.
ניתן להשתמש באנגוב על ידי הוספתו למשטח דקורטיבי שעליו חימר כמעט יבש, או אחרי שרפה ראשונית בתהליך הקדרות.
את הנוזליות שלו מקבלים מערבוב כמות של מים עם חרסית, ומשתמשים בו על ידי ציור במברשת, התזת צבע או טבילה של הכלי.
מטרתו להעניק למשטח ציפוי צבעוני שנע בין ברק עמום למט.
חוזק הצבע תלוי במספר השכבות שצובעים, ובאחוזי התחמוצת בתערובת המעניקים לה את הצבע.
השימוש באנגוב השתנה בזמנים ובתרבויות שונים.
במאה השביעית נהגו להוסיף אלקלי לכלי חרס יווניים לפני השרפה הראשונה כדי לקבל חלקיקים עדינים מאוד.
ברומא במאה הראשונה נהגו לצבוע את הכלים בשחור, ולאחר מכן באדום וכך לקבל תוצאה מעודנת יותר של השילוב בין שני הגוונים.
בחלקה המזרחי של ממלכת פרס, בין המאות התשיעית לשתים עשרה, נהגו לערבב באזור סמרקנד בין פיגמנטים של צבע לחימר לבן דק שלאחר מכן הונח על משטח חימר שעוטר בפיגמנטיים צבעוניים ובעיטורי קליגרפיה של כתב כופי, בדרך כלל בצלחות וקערות.
בתקופה מאוחרת השתמשו בציורים של חיות, פרחים וצורות גאומטריות על רקע שחור, לפעמים עם זיגוג חסר צבע או בגוון ירוק.
במאה ה-17 יוצרו בסטאפורדשייר חלק מיצירות הקדרות החשובות באנגליה.
מרבית הכלים היו לשימוש ביתי כצלחות, וכדים ונעשו עם חימר אדום ועוטרו באנגובים בצבעים שונים.
אַנגוּלֵם היא עיר בדרום-מערב צרפת, בירת מחוז שראנט.
אוכלוסייתה כיום היא כ-50,000 נפש בלבד, אך בעבר הייתה עיר בעלת מעמד וחשיבות גבוהה בהיותה צומת דרכים מרכזי.
מתקיים בה מרכז מנהלי, מסחרי ודתי באופן רצוף במשך למעלה מאלפיים שנה.
העיר ידועה במיוחד בשל הקתדרלה הרומנסקית שלה, הקתדרלה של אנגולם ובשל היותה מרכז הקומיקס של צרפת.
בין 1515 ל-1589 נשאו מלכי צרפת בתואר דוכס אנגולם (שושלת ולואה-אנגולם).
מימי הביניים עד המאה ה-20
העיר מוזכרת על ידי גרגוריוס מטור, המוסר כי היא הייתה דיוקסיה (מושב בישוף) מן המאה ה-3. בשנת 507 לאחר שנכבשה מן הויזיגותים על ידי קלוביס הראשון.
בהמשך עברה העיר לידי הנורמנים במאה ה-9.
מאז המאה ה-9 הייתה העיר רוזנות.
כאשר נשא ג'ון, מלך אנגליה את איזבלה מאנגולם, יורשת הרוזנות, הפכה העיר לנחלת הכתר האנגלי.
ב-1220, לאחר מותו של המלך ג'ון, נישא איזבלה ליו דה לוזיניאן והעיר עברה לנחלת משפחתו עד מותו ללא יורשים של האחרון בשושלת ב-1302, אז שבה העיר לנחלת הכתר.
מייסד בית ולואה, שארל, רוזן ולואה היה רוזן אנגולם.
ב-1360 הועברה העיר, במסגרת הסכם ברטיני, לידי בית פלנטג'נט.
ב-1378 שחרר את העיר שארל החמישי, מלך צרפת מידי השלטון הבריטי וב-1394 עברה הרוזנות לידי בית אורליאן.
אחד מיורשי הרוזנות היה ב-1515 לפרנסואה הראשון, מלך צרפת.
הוא הפך את מעמד העיר לדוכסות והעניקה לאמו, לואיז, נסיכת סבויה.
בעת מלחמות הדת בצרפת סבלה העיר ממצור חוזר ונשנה ועברה בין הצדדים.
ב-1568 נכבשה על ידי ההוגנוטים בראשות גאספאר דה קוליני השני ולאחר מכן שבה הדוכסות לרשות הכתר.
מ-1515 ועד הכחדותה של שושלת ולואה ועליית בית בורבון ב-1589 נקראה שושלת מלכי צרפת שושלת ולואה-אנגולם ומלך צרפת נשא בתואר דוכס אנגולם.
הדוכס האחרון של אנגולם היה לואי-אנטואן (נפטר ב-1844), בנו של שארל העשירי, מלך צרפת, הוא הוכרח לוותר על תוארו ב-1830.
בעקבות היותה של העיר צומת דרכים חשוב, הפכה במאה ה-20 לצומת מסילות רכבת מרכזי בו מתחברת המסילה מנמל לה רושל למסילת פריז-בורדו.
לאחר כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה הייתה העיר בשטח הכיבוש הגרמני.
יהודי העיר והסביבה גורשו למחנות ריכוז מתחנת הרכבת שלה.
חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית חיבלו ברכבות ובתחנת הרכבת, לזכרם ולזכר יהודי העיר, הוצבה בתחנה אנדרטה.
בהמשך הפציצו בעלות הברית את התחנה לקראת הפלישה לנורמנדי.
האתר המרכזי בעיר מבחינה תיירותית ודתית הוא הקתדרלה של אנגולם המוקדשת לפטרוס הקדוש.
הקתדרלה שהוקמה במאה ה-12, היא דוגמה לאדריכלות ואמנות רומנסקית.
אתרי העיר התיירותיים המרכזיים מלבד הקתדרלה הם החומות והביצורים, ארמון העירייה והממשל המקומי מן המאה ה-19 (hôtel de ville) פרי תכנונו של האדריכל פול אבדי שאף ערך את השיפוץ בקתדרלה והשוק העתיק.
העיר מיצבה עצמה כבירת הקומיקס של צרפת.
יש בה מוזיאון קומיקס חשוב, ניצב בה פסל של הרז'ה, יוצרה של דמות הקומיקס טינטין, ומ-1974 מתקיים בה פסטיבל הקומיקס השני בגדלו באירופה המעניק גם פרס חשוב בתחום.
המרכז הלאומי לקומיקס ותמונות (CNBDI) שבאנגולם הוא ספריית הפקדה רשמית ליצירות קומיקס בצרפת וסניף של הספרייה הלאומית של צרפת.
הערים התאומות של אנגולם הן:
אנגבנד הוא מקום בדיוני המופיע בספריו של ג'.ר.ר.
אנגבנד היה מעוזו הגדול של שר האופל מורגות' בעידן הראשון לעלות השמש.
אנגבנד שוכנת ממש בצפון מערב הארץ התיכונה.
בצפון מערב הארץ התיכונה, מעבר לארד לוין, שכנו בלריאנד והארצות שמצפון לה.
מצפון לרמת דורתוניון המהווה את גבולה הצפוני של בלריאנד, שכנו מישורי ארד גלן (החבל הירוק) הרחבים והירוקים.
מצפון להם ישבה "דור דידלות" - ארץ צלמוות - ארצו של מורגות'.
שם, תחת הרי הברזל (ארד אנגרין) הקפואים, כרה מורגות' את משכנותיו, מערותיו וצינוקיו העמוקים.
ראשיתה של אנגבנד הייתה במלחמות שניהל מורגות' עם יתר הולאר בזמן תהליך יצירת העולם.
לאחר שהולאר התבצרו להם בארץ אמן המערבית, הקים מורגות' - שמעוזו העיקרי היה אז באוטומנו, מצודה בצפון מערב הארץ התיכונה, למשמר מפני פלישה של הולאר לארצו.
שם המקום נקרא אנגבנד ומתכונתו הייתה אולמות, מפחות וצינוקים, נשקיות, קסרקטינים ומחילות ומרתפים, בהם שכנו משרתי מורגות' וצבאו ושם כלא את אסיריו.
לאחר שהולאר גילו כי העלפים נעורו במזרח הארץ התיכונה, החליטו לצאת למלחמה במורגות' במטרה להגן עליהם.
במהירות נחתו צבאות הולאר על אוטומנו ואנגבנד, החריבו אותן והביסו את השוכנים בהן ולקחו את מורגות' כאסיר לארץ אמן.
אוטומנו נהרסה עד היסוד, אך הרס אנגבנד לא היה יסודי ורק החלקים העליונים נהרסו.
צבאו של מורגות' ויצוריו נותרו במפלסים התחתונים, מחכים לשובו של אדונם.
לאחר שעכר את אושרה של הממלכה הברוכה, נמלט מורגות' והסילמרילים בידו ושב לארץ התיכונה.
שם שיקם את הריסות אנגבנד ובנאה מחדש.
מעליה הקים את הרי תנגורודרים (הרי העריצות) ולהם שלוש פסגות.
הרי תנגורודרים שימשו כצריחים למשמר ומושב צבא ואחסון נשק.
תחת מצוקי תנגורודרים היו שערי אנגבנד.
זמן לא רב לאחר מכן, שבו הנולדור לארץ התיכונה בניסיון להשיב לידיהם את הסילמרילים.
במשך מאות שנים התכתשו עם צבאות מורגות' ללא הפוגה עד כי הובסו אחד לאחד.
בשנת 510 לעלות השמש, שלח מורגות צבא גדול מאנגבנד והחריב את גונדולין, ממלכת הנולדור האחרונה שעוד עמדה על תילה.
אז בטח מורגות' בחוסן אנגבנד וחשב כי מעתה לא יקום איש בפניו.
כמעט שש מאות שנה לאחר עלות השמש, התחוללה מלחמת החרון.
לאחר שאארנדיל הספן הצליח להגיע לארץ אמן ושטח לפני הולאר את תחינתם של עלפים ובני אדם - להצלה מידיו של מורגות', יצאו צבאות הולאר מארץ אמן ונחתו על חופי הארץ התיכונה.
אז הסתערו צבאות הולאר על אנגבנד ונלחמו בצבאותיו של מורגות'.
לאחר שהסתיים הקרב הגדול, הובסו כוחותיו של מורגות' תבוסה ניצחת ומורגות' נכבל ונלקח משם על ידי צבאות הולאר ואנגבנד נשמדה.
לאחר הקרב שקעו תחת גלי הים כל בלריאנד והארצות שמצפון לה.
עמם שקעה בים אנגבנד החרבה.
אנגאור (ביפנית: アンガウル) הוא אי בפלאו שבאוקיינוס השקט.
האי ממוקם בדרום קבוצת האיים העיקרית של פלאו ומהווה מדינה של פלאו.
שטח האי הוא 8 קמ"ר ובו גרים 120 איש בשני כפרים, כאשר רובם בכפר נגרמאש שמהווה את בירת מדינת אנגאור ושאר האנשים בכפר רויס.
האי תואר לראשונה על ידי אירופאים ב-1543 על ידי הספרדי רוי לופס דה וייאלובוס שהיה האירופאי הראשון שהגיע לפלאו.
בשנת 1710 השתלטו הספרדים על האי ושלחו אליו מיסיונרים.
שלטון הספרדים על האי הסתיים ב-1899 כאשר הם מכרו את האיים לגרמניה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברו האיים לשליטת היפנים והם החזיקו באי עד למלחמת העולם השנייה.
באי התקיימו קרבות רבים בין היפנים לאמריקאים כאשר בספטמבר 1944 כבשו האמריקאים את האי מידי היפנים בקרב על אנגאור.
עקב השלטון הצבאי היפני ההיסטורי באי, מדברים תושבי האי ברובם יפנית שהיא שפה רשמית במדינה, המקום היחידי מחוץ ליפן בו היפנית היא שפה רשמית.
כלכלת האי התבססה בין 1909 ל-1954 על כריית פוספטים.
כיום כלכלת האי מבוססת על תיירות ומוכרת בעיקר כמקום מומלץ לגלישת גלים.
הגישה לאי אפשרית על ידי כלי שיט ועל ידי מטוסים קטנים שיכולים לנחות במסלול נחיתה יחיד הקיים באי, וששימש את הכוחות היפנים במלחמת העולם השנייה.
אנגוס סטנלי קינג הוא פוליטיקאי אמריקאי עצמאי, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מיין מאז שנת 2013. קודם לכן שירת כמושל מיין בשנים 1995–2003. קינג היה חבר המפלגה הדמוקרטית עד שנת 1993. הוא מחזיק בעמדות מרכז-שמאל וחובר לדמוקרטים בסנאט.
קינג נולד באלכסנדריה שבווירג'יניה, כבנם של אלן (לבית טייסר) ואנגוס סטנלי קינג האב.
הוא סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' ב-1966 ומבית הספר למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1969. עם סיום לימודיו, החל לעבוד כעורך דין וכפרקליט בשוק הפרטי במיין ובפירת עורכי דין שבעיר ברנסוויק.
לאורך שנות השבעים שימש גם כעוזר משפטי לסנאטור הדמוקרטי ויליאם הייתווי.
הוא גם נודע ברחבי מדינתו בשל היותו מנחה הטלוויזיה הציבורית של מיין.
ב-1973, כמעט ומת קינג ממחלת הסרטן, כשאובחן כחולה במלנומה, אך הוא נרפא לדבריו בשל ביטוח הבריאות שהחזיק.
קינג המשיך לאורך שנות השמונים לעבוד בשוק הפרטי ואף שימש בתפקיד ניהול בכיר בחברה שפיתחה אנרגיה חלופית באזור ניו אינגלנד.
ב-1989 הוא הקים חברת ניהול אנרגיה.
במאי 1993 הסיר את השתייכותו למפלגה הדמוקרטית, בנימוק שאינו מרוצה מהכיוון אליו הגיעה.
בנובמבר 1994 התמודד כעצמאי במרוץ משותף של ארבעה מתחרים למושל מיין, ונבחר ברוב של 35.37%, לעומת 33.83% של יריבו הדמוקרטי, 23.08% של יריבתו הרפובליקנית, סוזן קולינס, ו-6.39% של מועמד המפלגה הירוקה.
ב-1998 נבחר לכהונה שנייה, כשבעת זו גרף 59% מן הקולות.
קינג היה למושל פופולרי, ואחוזי בחירתו היו הגבוהים ביותר מאז בחירתו של הדמוקרט ג'וזף ברנן ב-1982, עם 62% מקולות הבוחרים.
במרץ 2012 הכריז קינג על כוונתו להתמודד לסנאט, על מנת לרשת את מושבה של הסנאטורית הרפובליקנית הפורשת אולימפיה סנואו.
עקב השתייכותו למחנה הדמוקרטי בדעותיו, על שאינו חבר מבחינה רשמית במפלגה, הועלו טענות כי סגר עסקה עם חברת בית הנבחרים הדמוקרטית שלי פינגרי, שבה סוכם כי היא לא תתמודד במרוץ על מנת לאפשר לו לזכות.
טענות אלה הוכחשו על ידי קינג והקמפיין שלו.
בסופו של דבר ניצח קינג בבחירות בנובמבר ונבחר לסנאט, לאחר שגבר על יריביו הרפובליקנים והדמוקרטים, וגרף 53% ממניין הקולות.
בנובמבר 2018 נבחר לכהונה שנייה וב-2024 לשלישית.
קינג נשוי למרי הרמן, ואב לחמישה ילדים.
אנגוס דיטון הוא כלכלן סקוטי-אמריקאי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2015. כיהן בעבר כנשיא האיגוד האמריקאי לכלכלה.
על שמו קרוי "פרדוקס דיטון", לפיו עקומת הצריכה לא משתנה ביחס דומה לשינויים חדים ברמת ההכנסה.
למד בבית הספר התיכון פטס קולג' שבעיר.
בשנת 1967, סיים לימודי תואר ראשון.
בשנת 1971, קיבל תואר שני ובשנת 1974 השלים דוקטורט, כולם במסגרת לימודי כלכלה באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
בשנים 1976–1983, עבד כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת בריסטול שבאנגליה.
בשנת 1983, עזב את אוניברסיטת בריסטול ועבר לאוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית, שם שימש כפרופסור לכלכלה ויחסי חוץ בבית הספר ליחסי חוץ ומנהל ציבורי על שם וודרו וילסון.
בשנת 2001, התמנה לחבר במועצה המייעצת של הכלכלן הראשי של הבנק העולמי.
בשנת 2007 התמנה למדען בכיר במכון גאלופ.
בשנת 2009 החל לכהן כנשיא האיגוד האמריקאי לכלכלה.
בשנת 2011 זכה בפרס חזית הידע של קרן BBVA לאות הכרה בתרומתו המהותית לתחום הכלכלה.
דיטון נשוי לאן קייס, פרופסורית לכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון ואב לשתיים.
תרומתו הגדולה הראשונה של דיטון הייתה מחקר משנת 1975 בתחום הכלכלה ההתפתחותית, במסגרת עבודת הדוקטרט שלו.
דיטון בדק את התפתחות הביקוש הצרכני בבריטניה מראשית המאה העשרים, תוך שימוש בשיטה חדשה לעיצוב מודלי צריכה.
בגין עבודה זו הפך ב-1978 לזוכה הראשון במדליית פריש - פרס שמעניקה מדי שנתיים אגודת החברה האקונומטרית בגין מאמר ניסיוני או תאורטי-שימושי המתפרסם בכתב העת הכלכלי של האגודה - "Econometrica".
בשנת 1980, מחקרו בנושא הקשר שבין ביקוש לסחורות ובין הכנסה וגובה המחירים, התפרסם ב-American Economic Review ונחשב לאחד מ-20 המאמרים המשפיעים ביותר של המגזין הכלכלי מאז 1970. המודל, שפיתח ביחד עם עמיתו ג'ון מולבאואר נקרא "מערכת הביקוש הכמעט אידיאלית" (AIDS) והוא עוסק בביקוש צרכנים.
ב-12 באוקטובר 2015, הוכרז כחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2015. ועדת הפרס ציינה כי המחקרים שבזכותם זכה דיטון בפרס עוסקים בשלושה נושאים מרכזיים:
כיצד צרכנים מחלקים את הוצאותיהם בין מוצרי הצריכה השונים.
ניתוח האופן שבו חברה מוציאה את הכנסותיה וכמה היא חוסכת.
הבנת תנאי המחיה והעוני במדינות מפותחות (או כיצד מודדים ומנתחים איכות חיים ועוני בצורה הטובה ביותר).
במסגרת מחקריו מצא דיטון פגמים במדדים הקיימים להשוואת רמות עוני לאורך זמן ובמקומות שונים, והראה כיצד ניתן להשתמש במדדים אמינים יותר של רמות הצריכה של משקי בית אינדיבידואלים.
כמו כן הדגים דיטון כיצד שימוש נכון בנתונים על משקי בית יכול לעזור להבין סוגיות כמו הקשר בין הכנסה לצריכת קלוריות ומידת האפליה המגדרית בתוך המשפחה.
אנגולו קאנטה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית ובנבחרת צרפת.
קאנטה נולד ברובע העשירי של פריז, אחד מתשעה ילדים להורים שהיגרו לצרפת ממאלי.
בגיל עשר החל לשחק במועדון הנוער בסירן, ושיחק שם במשך תשע שנים.
ביולי 2010 עבר לקבוצת בולון שבבולון-סור-מר, במאי 2012 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה השנייה בצרפת, עונה לאחר מכן שיחק עם בולון בליגה השלישית וכבש שלושה שערים ב-37 משחקים.
ביולי 2013 עבר לקן מליגת המשנה, בעונתו הראשונה בקבוצה שותף ב-38 משחקים, כבש פעמיים וסייע לקן להעפיל לליגת העל.
באוגוסט 2015 רכשה לסטר סיטי מהפרמייר ליג באנגליה את כרטיס השחקן שלו תמורת שמונה מיליון אירו וקאנטה חתם בקבוצה לארבע עונות.
בעונת 2015/2016 נבחר לנבחרת העונה בפרמייר ליג וסייע ללסטר לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה.
ביולי 2016 עבר קאנטה לצ'לסי תמורת 32 מיליון ליש"ט וחתם בקבוצה על חוזה לחמש שנים.
בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לנבחרת העונה ולכדורגלן השנה בליגה האנגלית.
ב-12 במאי 2017 זכה עם קבוצתו, צ'לסי, באליפות הליגה, לאחר ניצחון קבוצתו על וסט ברומיץ' 0–1.
בעקבות אליפות זו, הפך קאנטה לשחקן הראשון בפרמייר ליג, שזוכה בשתי אליפויות רצופות בשתי קבוצות שונות (לסטר סיטי וצ'לסי).
ב-29 במאי 2019 זכה עם צ'לסי בליגה האירופית.
שנתיים בדיוק לאחר מכן, ב-29 במאי 2021 זכה עם צ'לסי בליגת האלופות ונבחר לאיש המשחק.
בתחילת עונת 2022/2023, לאחר ששותף בשני משחקים בלבד, נפצע קאנטה בשריר הירך האחורי, נותח והושבת למשך תקופה ארוכה.
ב-18 ביוני 2023 חתם לארבע שנים באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית.
ב-2016 זומן לנבחרת צרפת, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-25 במרץ כשנכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה במשחק ידידות מול נבחרת הולנד.
ב-29 במרץ כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון על נבחרת רוסיה 2–4. בקיץ נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2016, טורניר בו זכתה במקום שני אחרי שהפסידה בגמר 0–1 לפורטוגל.
ביולי 2018 זכה יחד עם נבחרת צרפת במונדיאל שנערך ברוסיה.
1 כולל מגן הצדקה והסופר קאפ האירופי
אנגהרד מרי ריס, ליידי מקאלפין CBE הייתה שחקנית ולשית.
היא מוכרת מהופעותיה בטלוויזיה הבריטית בשנות השבעים של המאה העשרים ובעיקר מהופעתה בדמות דמלזה בסדרת הדרמה התקופתית "פולדארק" של ה-BBC.
ריס נולדה באדג'וור שבמידלסקס ללינפורד ריס, פסיכיאטר ולשי, (1914–2004) ולאשתו קתרין תומאס (נפטרה ב-1993).
ב-1946, כשהייתה בת שנתיים, עברה המשפחה ממיל היל שבלונדון לקארדיף.
לריס היו שני אחים ואחות.
היא למדה בבית הספר העצמאי "קומונוויל לודג'" , ואחר כך למדה במשך שני סמסטרים בסורבון בפריז, ובבית הספר למשחק "רוז ברופורד קולג'" בקנט.
עוד למדה באוניברסיטת מדריד ולימדה אנגלית בספרד.
בהמשך החלה לשחק בתיאטרון רפרטוארי באנגליה.
הופעת הבכורה של ריס הייתה ב-1968 בתפקיד חדרנית בעיבוד של "Man and Superman" מאת ג'ורג' ברנרד שו, לצדם של אריק פורטר ומגי סמית'.
תפקידים נוספים שלה היו בדרמות טלוויזיוניות ובסדרות קומיות בהן "The Way We Live Now", "הגומלים", "מחזה של יום רביעי", "רופא בבית", הסדרה "Crown Court" וב-"Within These Walls".
בין תפקידיה הבולטים היו בדמות בתו של וינסטון צ'רצ'יל (בגילומו של ריצ'רד ברטון) בסרט "The Gathering Storm" (מ-1974), לוסי במחזה "Joe's Ark" מאת דניס פוטר (גם ב-1974), ובתפקיד סיליה במחזה "כטוב בעיניכם" לצדה של הלן מירן (1978).
על הופעתה של ריס במחזה של פוטר אמר הבמאי אלן ברידג'ס שהיא אחת הטובות ביותר שראה מעודו.
ריס כיכבה בדמות בתו הרצחנית של ג'ק המרטש בסרט האימה "Hands of the Ripper" מ-1971. שנה אחרי כן ב-1972 שיחקה בסרט על פי "תחת חורש חלב" בכיכובם של ריצ'רד ברטון, פיטר או'טול ואליזבת טיילור.
בתיאטרון שיחקה ריס בהפקות רבות בווסט אנד הלונדוני ובהם "It's two foot, Six Inches Above The Ground World" (בתיאטרון וינדהמס, ב-1970); "תמונתו של דוריאן גריי" (תיאטרון ליריק בהאמרסמית', 1975); "המיליונרים" (תיאטרון היימרקט, 1978–1979); פרדיטה במחזה "אגדת חורף" (יאנג ויק, 1981); וב-"A Handful of Dust" (תיאטרון ליריק בהאמרסמית', 1982).
תפקידים שייקספיריים נוספים שלה היו בדמות אופליה עם להקת התיאטרון הוולשית (1969), והרמיוני בתיאטרון שרמן בקארדיף.
בין 1975 עד 1977 כיכבה ריס בתפקיד ראשי בדמות דמלזה בסדרת הדרמה התקופתית "פולדארק" של ה-BBC.
התפקיד מזוהה איתה ביותר אחרי שהופיעה בכל פרקי הסדרה פרט לפרק הראשון.
ריס שיחקה בסיור הופעות של המחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד בהפקת ביל קנרייט ובבימויו של פיטר הול, יחד עם מייקל דניסון ודולסי גריי.
היא הופיעה יחד עם ג'ון מורטימר ב-"Mortimer's Miscellany", אנתולוגיה של שירה ופרוזה שהוצגה ברחבי בריטניה.
בשנים 1989–1990 שיחקה ריס בסיטקום "Close to Home", וב-1992 השתתפה בדרמת הספורט "Trainer".
ריס הייתה עמיתה בקולג' המלכותי הוולשי למוזיקה.
על שמה נקרא פאב בפונטיפריד.
אחרי מותו של בנה לינפורד ב-1999, עזבה ריס את קריירת המשחק והתרכזה בתחום של עיצוב תכשיטים האהוב עליה.
היא הקימה חברה לעיצוב תכשיטים בשם Angharad שבסיסה בנייטסברידג'.
תכשיטים בעיצובה הוצגו בסרט "אליזבת: תור הזהב" (2007).
ב-18 בספטמבר 1973 התחתנה ריס עם השחקן כריסטופר קזנוב שהתפרסם באותה עת בהופעתו בסדרה "The Regiment".
לינפורד נהרג בתאונת דרכים בכביש M11 באסקס כשנסע לאוניברסיטת קיימברידג' שם סיים תואר מאסטר בפילוסופיה.
ריס וקזנוב התגרשו ב-1994. קזנוב נפטר ב-2010 מאלח דם.
לריס הייתה מערכת יחסם עם השחקן הבריטי אלן בייטס.
אחרי מותו של בייטס ב-2005 נישאה ריס לדייוויד מקאלפין והייתה נשואה לו עד מותה.
ב-27 בספטמבר 2012 נערך לזכרה טקס אזכרה בכנסיית סנט פול בנייטסבריד שבלונדון.
ג'וליאן פלוז נשא דברים לזכרה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1968 BBC Play of the Month חדרנית בפרק "Man and Superman" 1968 או לה לה!
אנגולה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער אנגולי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער האנגולים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של אנגולה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה אנגולה עד כה.
המשלחת כללה 21 ספורטאים שהתחרו בחמשה ענפי ספורט: אתלטיקה, כדוריד, כדורסל, קאנו/קיאק ושחייה.
המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בתחרויות השונות.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 15 ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה וכדוריד.
גם באולימפיאדת נוער זאת לא זכתה המשלחת במדליה.
אולם, נבחרת הבנות בכדוריד שמרה על המקום החמישי בטורניר בדומה לאולימפיאדת הנוער הקודמת.
גורדון אנגוס דייטון הוא שחקן, כותב, מוזיקאי, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אנגלי.
הוא היה המנחה המקורי של השעשועון הסאטירי "Have I Got News for You".
באוקטובר 2002 פוטר מהגשת התוכנית אחרי שפורסמו בצהובון האשמות לגבי חייו האישיים.
דייטון שיחק בתפקיד פטריק טרנץ', השכן של ויקטור מלדרו, בסדרה הקומית "רגל אחת בקבר", וגילם את ג'ורג' וינדזור בשלוש העונות האחרונות של הסדרה "דרך ווטרלו".
דייטון הוא הצעיר במשפחה בת שלושה בנים של סוכן ביטוח ומורה לכלכלת בית.
הוא גדל בבאנסטד שבסארי ולמד בבית הספר אוקהירסט גרנג', ובבית הספר קטרהאם.
הייתה לו נטייה לכדורגל, והוא נבחן למועדון קריסטל פאלאס.
הוא היה הקפטן של קבוצת הרגבי Caterham U16.
דייטון למד שפות בניו קולג' באוניברסיטת אוקספורד, והיה חבר בלהקת התיאטרון Oxford Revue, איתם הופיע בפסטיבל הפרינג באדינבורו.
זה הוביל להקמת הלהקה הפארודית "The Hee Bee Gee Bees" בשנת 1980, ששרה שירים פרי עטם של ריצ'רד קרטיס ופיליפ פופ.
הסינגל הנמכר ביותר שלהם היה "Meaningless Songs (In Very High Voices)", פרודיה על סגנון הפלסטו של להיטי הדיסקו של להקת הבי ג'יז.
בין השנים 1981 ל-1987 הופיע דייטון בתוכנית הרדיו "Radio Active", פרודיה על תחנות רדיו מקומיות, ששודרה ברדיו 4 של ה-BBC.
הוא היה שותף לכתיבה של התוכנית.
ב-1989 הועברה התוכנית לטלוויזיה בשם "KYTV" ושודרה מ-1989 עד 1993. באוקטובר 2008 הגיש דייטון ברדיו ה-BBC תוכנית מחווה לג'פרי פרקינס שהיה שותף לתוכניות "Radio Active" ו-"KYTV".
דייטון הרבה להופיע בתפקיד ה-"straight man", כלומר "הרציני", לצדו של רואן אטקינסון.
הוא כיכב עם אטקינסון בתפקיד מציל ובתפקיד גבר על ספסל בפארק בפרק בסדרה הקומית "מיסטר בין", ושיחק לצדו בפרק "נולד להיות מלך" (1983) בסדרה "הפתן השחור".
מ-1988 עד 1991 השתתף דייטון בשלוש העונות של תוכנית המערכונית זוכת פרס אמי "Alexei Sayle's Stuff".
ב-1990 לוהק דייטון לתפקיד פטריק טרנץ', השכן של בני הזוג מלדרו, בסיטקום הבריטי "רגל אחת בקבר".
הוא נבחר להנחות את השעשועון "Have I Got News for You".
באותה שנה השתתף בפרסומת לטלוויזיה של ווקסהול נובה.
אנדרה פטאזינסקי ניסה לשכנע אותו לקבל תפקיד ראשי בסדרה הקומית "Chalk" של סטיבן מופאט, תפקיד שגילם לבסוף דייוויד באמבר.
הליכותיו הנעימות של דייטון כמנחה בתוכנית "Have I Got News" הביאו לכך שכתב של מגזין Time Out כינה אותו "מר סקס של הטלוויזיה".
הוא היה מבוקש מאוד כמנחה לאירועים מיוחדים בהם תוכנית ערב השנה החדשה של ה-BBC, וטקס חלוקת פרסי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA).
הוא השתתף בסדרה של פרסומות חברת כרטיסי האשראי Barclaycard, ובסרטי הקולנוע "Savage Hearts" ו"אליזבת".
בפרק בסדרה "זיווגים" מופיע דייטון יחד עם מריאלה פרוסטרפ בסיקוונס של פנטזיה של אחת הדמויות.
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים הנחה דייטון את התוכנית "Before They Were Famous" של ה-BBC שבה הוצגו קליפים מתחילת הקריירה של כוכבי קולנוע וטלוויזיה (כולל דייטון עצמו) שלא היו מוכרים.
במאי 2002 נרמז בצהובון ניוז אוף דה וורלד על דייטון שהוא השתמש בקוקאין וקיים יחסי מין עם זונות.
בתוכנית "Have I Got News For You" לעגו לו פול מרטון ואיאן היסלופ, אבל הוא המשיך להגיש את התוכנית.
אחרי האשמות נוספות שפורסמו באוקטובר דייטון פוטר מהתוכנית.
אחרי סילוקו מ-"Have I Got News for You", השתתף דייטון באיחוד של צוות שחקני "Radio Active" ושידור פרק חדש בדצמבר 2002. בשנת 2003 כיכב בתפקיד אורח בסדרה הקומית "Absolute Power" של ה-BBC, בכיכובם של סטיבן פריי וג'ון בירד.
בינואר 2004 כיכב בקומדיה "נומי נומי".
דייטון שיחק בתפקיד קמע בדמות פקיד קבלה במלון בסרט "Fat Slags".
חודשים אחדים אחר כך הנחה את השעשועון "Bognor or Bust".
בינואר 2006 הנחה תוכנית של ITV של עזרה עצמית בשם "Help Your Self".
דייטון מזוהה עם תוכניות הקומיק ריליף וספורט ריליף, והשתתף בשידורים.
ביולי 2006 היה שותף להגשה של תוכנית הצדקה של ספורט ריליף בשם "Only Fools on Horses" ("על שוטים ואנשים").
ב-27 במאי 2006 שיחק דייטון עם נבחרת אנגליה במשחק "סוקר אייד" בתמיכת יוניסף.
ב-7 בספטמבר שיחק שוב במשחק החוזר.
ב-2007 הופיע דייטון בפרק בסדרה "חדר מיון", ושיחק גרסה מוגזמת של עצמו בסיפור הקשור לקומיק-ריליף.
ביוני 2007 חזר דייטון ל-BBC להגיש את תוכנית הפאנל "Would I Lie to You?".
הוא עזב את התוכנית ב-2009 והוחלף על ידי רוב בריידון.
ב-3 בספטמבר 2007 הנחה דייטון את התוכנית "מטבחי הגיהנום" אבל פוטר אחרי ויכוחים עם השף מרקו פייר וייט, וקלאודיה וינקלמן החליפה אותו.
ב-2008 הגיש דייטון את התוכנית "Comedy Sketchbook", מבט נוסטלגי על תוכניות מערכונים, בערוץ BBC1. ב-2008 הנחה דייטון את טקסי חלוקת פרסי הקומדיה הבריטית במקומו של ג'ונתן רוס.
בקולנוע שיחק דייטון בסרטים "That Deadwood Feeling" (מ-2009 לצדם של ג'ק דוונפורט, דקסטר פלטשר ודייוויד סול), "Swinging with the Finkels" (מ-2011, כתב וביים ג'ונתן ניומן, בהשתתפות מנדי מור ומרטין פרימן), וב"Playing the Moldovans at Tennis" (מ-2012).
ב-2011 חזר להופיע ברדיו 4 של ה-BBC בהנחת תוכנית הפאנל "It's Your Round".
ב-12 בדצמבר 2012 הצטרף דייטון לסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו" בתפקיד מורה ובהמשך סגן המנהל, ג'ורג' וינדזור.
הופעתו הראשונה בסדרה הייתה בפרק 27 בעונה השמינית בשנת 2013. בדצמבר 2012 הופיע בסדרה "World's Most Dangerous Roads" של ערוץ BBC Two, בה הוא ומריאלה פרוסטרופ צולמו כשהם נוהגים לאורך החוף המזרחי של מדגסקר.
ב-2013 כיכב לצדה של אנה צ'נסלור בסיטקום "פראמפייס" של ה-BBC.
באוגוסט 2016 הופיע דייטון בפסטיבל אדינבורו בחידוש של התוכנית "Radio Active" אותו גם כתב.
באוקספורד היה דייטון במערכת יחסים עם הלן אטקינסון-ווד, שכיכבה לצדו מאוחר יותר בתוכניות "Radio Active" ו-"KYTV".
מ-1991 עד 2015 הייתה לו מערכת יחסים ארוכת ימים עם התסריטאית ליזה מאייר.
דייטון הוא אוהד של מנצ'סטר יונייטד.
אנגון צ'יפטה ססמי היא זמרת, כותבת שירים ומנחת טלוויזיה צרפתייה ילידת אינדונזיה.
היא נולדה בג'קרטה, והחלה להופיע כשהייתה בת 7. שנתיים לאחר מכן הקליטה אלבום שירי ילדים.
אלבומה הרציני הראשון, בהשפעת הרוק, יצא בשנת 1986 והיא בת 12. שירה "Mimpi" משנת 1989 היה ללהיט ענק.
לאחר צאתו הוציאה סינגלים נוספים ושלושה אלבומי אולפן, שמיצבו אותה כאחת מכוכבות הרוק הגדולות של שנות ה-90 באינדונזיה.
עזבה את אינדונזיה בשנת 1994 בניסיון לקדם את הקריירה הבינלאומית שלה.
לאחר שנתיים של ניסיונות כושלים, פגשה את המפיק אריק בנזי וחתמה בסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
אלבומה הבינלאומי הראשון, שיצא בשנת 1997 ונקרא "Snow on the Sahara", מכר עותקים רבים ב-33 המדינות שבו פורסם.
מאז הוציאה שישה אלבומי אולפן נוספים ופסקול לסרטה של סוסנה בייר "אהבות פתוחות" (2002).
סינגלים רבים שלה נכנסו לראשי מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 2012 ייצגה את צרפת באירוויזיון 2012 בבאקו שבאזרבייג'ן עם השיר "Echo (You and I)".
מלבד קריירת הזמר, הופיעה גם ב-"X Factor אינדונזיה" בשנת 2013 ובשנת 2015 ו-2017 שפטה ב-"Asia's Got Talent".
האנגוס האדום הוא זן של בקר הבית בצבע חום-אדמדם, מאוכלוסיית הבקר של בלאק אנגוס.
בקר האנגוס האדום רשום בנפרד מבקר האנגוס השחור באוסטרליה, קנדה וארצות הברית.
בשנת 2013 יובא הזן לישראל.
האנגוס האדום הוא גזע בקר, והוא מגודל לאכילה.
ניסויים השוואתיים לא זיהו שום הבדל מסחרי משמעותי בינו לבין השחור, מלבד הצבע.
ביהדות ישנה מצוות שחיטת פרה אדומה והזאת דמה על הטמאים לצורך היטהרות.
בימי בית המקדש נשחטו תשע פרות אדומות.
בשנות האלפיים, נעשים ניסיונות לחדש את המצווה, מכון המקדש ניסה לגדל באמצעות ברירה מלאכותית את הפרה האדומה המושלמת מתוך עדר של 500 פרות אנגוס אדומות שייבא לשם כך מנברסקה לעמק הירדן.
בספטמבר 2022 יובאו מארצות הברית חמש פרות אדומות, והועברו לחוות גידול בבית שאן.
הפרות מוצגות במרכז מבקרים בשילה הקדומה, והוקם "בית מדרש לענייני פרה אדומה" כדי לברר את ההלכות הנדרשות לצורך הקרבת פרה אדומה.
אנגוס ויליאם ג'ייק אימרי הוא שחקן אנגלי.
אימרי ידוע מהופעתו בתפקיד ג'וש ארצ'ר בסדרת תסכיתי הדרמה "הארצ'רס" של רדיו 4 של ה-BBC.
ב-2014 זכה בפרס השחקן המבטיח ביותר של סוכנות הליהוק ספוטלייט בפסטיבל הדרמה הלאומי לסטודנטים של הסאנדיי טיימס.
אימרי נולד ב-1994 באי וייט.
הוא בנם של השחקנים סיליה אימרי ובנג'מין ויטרו.
בין השנים 2001 ל-2012 התחנך אימרי בקולג' דולוויץ', בית ספר עצמאי לבנים ופנימייה בפרוור דולוויץ' (Dulwich) שבלונדון.
אחר כך למד ספרות אנגלית ולימודי תיאטרון באוניברסיטת ווריק.
מ-2015 עד 2017 למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
אימרי הופיע במגוון של הפקות תיאטרון, טלוויזיה ורדיו.
בגיל חמש שיחק בהופעת בכורה בטלוויזיה בסרט הדרמה "Station Jim" בערוץ BBC One.
בשנת 2007 הופיע אימרי בסדרת הדרמה של רשת ITV "קינגדום".
באותה שנה הופיע בסדרה "הכתר החלול" של ערוץ BBC Two.
ב-2013 השתתף בפרק בסדרה "האב בראון" של ערוץ BBC One.
לפני הלימודים ב-LAMDA, הופיע אימרי בתיאטרון שייקספיר גלוב בתפקיד באגוט במחזה "ריצ'רד השני" מאת ויליאם שייקספיר, ובתפקיד ספיגט במחזה "נל גווין" מאת ג'סיקה סווייל.
עוד השתתף בהפקות רדיו שונות בהן "The Treasure Seekers", "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס, וב-"A Voyage Round My Father" מאת ג'ון מורטימר.
ב-2014 הצטרף אימרי לסדרת הרדיו הוותיקה של ה-BBC "הארצ'רס", המבוססת על קהילה כפרית ביישוב הבדיוני אמברידג', ובו גילם את ג'וש ארצ'ר, שגולם לפני כן בידי קיאן צ'יסבורו.
באותה שנה גילם אימרי את נער הסיפון פיפ במחזה "White Whale" שהוצג בלידס דוק, בו שר את המזמור "Amazing Grace" אחרי שהוא נופל מראש הסט אל תוך המים.
ב-2019 כיכב אימרי בסרט "הילד שיהיה מלך", בבימויו של ג'ו קורניש, בתפקיד מרלין הצעיר, יחד עם פטריק סטיוארט שגילם את מרלין המבוגר.
עוד כיכב בסרט העצמאי "Pond Life" לצדה של אזמה קריד-מיילס.
+שנהסרטתפקידהערות2005בלה בלהילד בקהלללא קרדיט2018Pond Lifeמלקולם2019הילד שיהיה מלךמרלין הצעיר2020אמהברטולומיאו2021הביתה!נייג'לדיבוב2025מיקי 17שרימפ אייזTBABaron Day Barracksג'ו סטנר
שם שם באנגלית תפקיד הערות ריצ'רד השני Richard II באגוט כחלק מעונת "Justice and Mercy" של תיאטרון הגלוב נל גווין Nell Gwynn נד ספיגן תיאטרון שייקספיר גלוב The White Whale פיפ עיבוד של הספר "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל Road תפקידים שונים ווריק ארטס סנטר באוניברסיטת ווריק
אנגונגואק לארסן (בגרינלנדית: Angunnguaq Larsen; נולד ב-17 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה גרינלנדי.
לארסן נולד בעיר נוק, גרינלנד.
לארסן גילם את מיקאל בסרט "Nuummioq", הסרט העלילתי הראשון שהופק בגרינלנד.
ב-2010 גילם לארסן את ראש ממשלת גרינלנד הבדיוני ינס אנוק ברתלסן בסדרה הדנית "הממשלה".
2020 – Thin Ice (סדרת טלוויזיה), שיחק את אנוק לינגה
אנגוס סמפסון הוא שחקן, במאי ותסריטאי אוסטרלי.
סמפסון נולד בסידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה ולמד בבית הספר טריניטי לדקדוק ובבית הספר ארמידייל, בצפון ניו סאות' ויילס.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר AWARD School ב-2002.
הוא החל להופיע ב-1996 בסדרה המוזיקלית "Recovery" והופיע בה עד לשנת 2000. ב-1998 שיחק לראשונה בסרט "Dags" בתור פרוזאק ובשנה לאחריה שיחק בסרט הקצר "Smile & Wave" בתור ריי.
הוא השתתף גם ברדיו ויצר את הלהקה "The Forbidden Fruit" - להקה שביצעה פארודיה ל"מקס הלוחם בדרכים", בה גילם סמפסון את הלורד הומונגוס.
הוא שימש גם כפרזנטור התוכנית "Breakfasters" ברשת 3RRR האוסטרלית.
מאז 2011 הוא גם מנחה את תוכנית הלילה האוסטרלית "The Lonely Hearts Club" ברשת "ABC Radio National", בה הוא מנחה בשם הבדוי ריצ'רד סילק.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרה הקומית "לא מתוכנן" בשירות הסטרימינג האוסטרלי "סטן".
בסדרה הוא מגלם את דום צ'למרס.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרת הדרמה המשפטית של נטפליקס "סנגור במבחן"; המבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011. באותה שנה גילם את ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה בסדרה הקומית התקופתית "לו הייתי פיראט" של רשת HBO Max.
בשנת 2023 דיבב את דמותו של הגנרל פקמייסטר בסדרת ההנפשה "קואלה מן" ברשת הולו ובשירות הזרמת המדיה "דיסני+".
באותה שנה שיחק בסרטו של טאיקה ואיטיטי "הגול הבא מנצח".
בשנת 2024, שיחק בסרט הפוסט-אפוקליפטי של ג'ורג' מילר, "פיוריוסה: מסאגת מקס הזועם" בדמותו של המכונאי האורגני; והוא משמש גם כספין אוף וגם כפריקוול לאירועי הסרט "מקס הזועם: כביש הזעם" משנת 2015.
אנגאורי רייס היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אוסטרלית.
התפרסמה מתפקידה בתור בטי ברנט בסרטי גיבורי העל מבית מארוול קומיקס "ספיידרמן: השיבה הביתה", ובהמשכיו "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
רייס נולדה בסידני, אוסטרליה לג'רמי רייס, במאי קולנוע, וקייט רייס, סופרת.
לפני כן התגוררו תקופה קצרה בפרת' ובמשך שנה במינכן שבגרמניה.
שמה הפרטי הוא כשם עיירה באוסטרליה בה חייתה סבתה.
בשנת 2013 שיחקה בסרט האוסטרלי "These Final Hours".
בשנת 2016 שיחקה בקומדיית הפעולה האמריקאית "בלשים בע"מ", לצידם של ראסל קרואו וראיין גוסלינג.
בשנה זו שיחקה גם בסרט המדע הבדיוני האוסטרלי "Nowhere Boys: The Book of Shadows".
בשנת 2017 שיחקה בסרט האוסטרלי "Jasper Jones", שהוא עיבוד לנובלה בת אותו שם, ובסרט האמריקאי שביימה סופיה קופולה "הפיתוי".
בהמשך השנה לוהקה לגלם את דמותה של בטי ברנט בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" מבית מארוול קומיקס שביים ג'ון וואטס.
היא שיחקה בתפקיד משמעותי יותר בסרט ההמשך "ספיידרמן: רחוק מהבית" משנת 2019, וגם בסרט השלישי "ספיידרמן: אין דרך הביתה" שיצא לאקרנים ב-2021.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האמריקאי "יום אחרי יום" ובסרט האוסטרלי "גבירותיי בשחור" בכיכובה של ג'וליה אורמונד.
בשנת 2019 שיחקה בפרק מתוך הסדרה "מראה שחורה" לצד מיילי סיירוס.
בשנת 2021 שיחקה במיני-סדרת הדרמה של HBO "הסודות של איסטאון" בתפקיד שיבון, בתה של הבלשית מר (קייט וינסלט).
בשנת 2022 כיכבה בסרט הקומדיה "השמיניסטית" של נטפליקס, בתפקיד סטפני קונווי (הצעירה) לצד רבל וילסון ששיחקה את הגרסה הבוגרת של אותו התפקיד.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד הראשי במיני סדרה הדבר האחרון שהוא אמר לי לצד ג'ניפר גארנר.
שנהסרטתפקידהערות2013These Final Hoursרוזללכת בין דינוזאוריםג'ייד2016Nowhere Boys: The Book of Shadowsטיגןבלשים בע"מהולי2017Jasper Jonesאלייזה ווישארטהפיתויג'ייןספיידרמן: השיבה הביתהבטי ברנט2018יום אחרי יוםרייאנוןגבירותיי בשחורליסה2019ספיידרמן: רחוק מהביתבטי ברנט2020דייזי קווא-קהדייזידיבוב2021ספיידרמן: אין דרך הביתהבטי ברנט2022השמיניסטיתסטפני בצעירותהHonor Societyהונור רוז2024ילדות רעות: המחזמרקיידי הרוןTBACC: Emily
שנהסדרהתפקידהערות2014The Doctor Blake Mysteriesליסה ווטוןפרק: "The Silence"Worst Year of My Life Againרוביפרק: "Halloween"2015בנות הים של מקונפיפרק: "Stowaway"2019מראה שחורהרייצ'ל ג'וגינספרק: "רייצ'ל, ג'ק ואשלי טו"2021הסודות של איסטאוןשיבון שיהאןמיני-סדרה2021–2022TheDailyBugle.netבטי ברנטסדרת רשת; 13 פרקים2023הדבר האחרון שהוא אמר ליביילימיני-סדרה
אנגולה הפורטוגזית (בפורטוגזית: África Ocidental Portuguesa) הייתה מושבה פורטוגזית בדרום מערב אפריקה (1484–1975).
בנוסף, היא נודעה עד 1951 כ"מערב אפריקה הפורטוגזית" (רשמית "מדינת מערב אפריקה").
בתחילה שלטה לאורך החוף והשתתפה בסכסוכים צבאיים עם ממלכת קונגו, ב הצליחה פורטוגל ליישב בהדרגה את פנים ההרים.
עם זאת, שליטה מלאה בכל השטח הושגה רק בתחילת המאה ה-20, כאשר הסכמים עם מעצמות אירופאיות אחרות במהלך המרוץ לאפריקה קבעו את גבולותיה הפנימיים של המושבה.
ב-11 ביוני 1951 שודרג המעמד ל"מחוז אנגולה מעבר לים" (overseas province of Angola) ולבסוף ב-1973, הפכה הטריטוריה ל"מדינת אנגולה".
בשנת 1975 הפכה אנגולה הפורטוגזית ל"רפובליקה העממית של אנגולה", וקיבלה עצמאות מפורטוגל באותה שנה.
ההיסטוריה של הנוכחות הפורטוגזית בשטחה של אנגולה נמשכה מהגעתו של החוקר דיוגו קאו (בפורטוגזית: Diogo Cão) ב-1484 ועד לדה-קולוניזציה של הטריטוריה בנובמבר 1975. במהלך חמש מאות השנים הללו.
בסוף המאה ה-15 דיוגו קאו, מגלה ארצות פורטוגלי הגיע לאנגולה.
באותה תקופה צפון אנגולה הייתה בשליטת ממלכת קונגו אך לפורטוגל לא היה אינטרס להילחם בממלכת קונגו, הפורטוגלים התעניינו במסחר ובעיקר בעבדים ולכן הם החלו לנהל קשרים דיפלומטיים עם ממלכת קונגו.
פורטוגל המשיכה לשמור על מערכת יחסים שלווה עם השליטים והאצילים של ממלכת קונגו, בנוסף הם שלחו מיסיונרים כדי לנצר אותם וללמד אותם פורטוגזית.
בעקבות זאת קבע המלך, ששינה את שמו לשם של מלך פורטוגל ששלט באותה העת, כי הנצרות היא הדת הרשמית של הממלכה.
במקביל ליחסים הטובים שלה עם קונגו, פורטוגל החלה בהשתלטות על האזור שמדרום לממלכת קונגו, שם הייתה נמצאת ממלכת נדונגו.
לאחר שפורטוגזי תושב קונגו שכנע את המלך של נדונגו שהפורטוגזים רוצים לכבוש את ממלכתו, הוא הורה לגרש את כל הפורטוגזים ואת העבדים שלהם, שהיו רובם קונגולזים (תושבי קונגו).
בעקבות זאת פרצה מלחמה בין הממלכות.
במלחמה הפורטוגזים הובסו אך למרות זאת הצליחו לשלוט בלואנדה ובנזלה, במשך השנים הבאות הם המשיכו לכרות בריתות עם שליטים מקומיים שלא היו מרוצים משליטת נדונגו ולהמשיך לחמש ולהגדיל את צבאם.
בשנת 1621 הצליחו הפורטוגזים לכבוש את ממלכת נדונגו וחתמו על הסכם שלום איתה שכלל תנאים שלאחר מכן לא מומשו.
מחליפו של מושל פורטוגל, ז'ואאו קורייה דה סוזה (João Correia de Sousa), התחיל לתקוף את ממלכת קונגו, שהיו בני בריתו.
הוא כבש את אזור קסאנדה שבקרבת לואנדה, מאוחר יותר השתלט על אזור נאמבו, הוא טען שקונגו נותנת בו מחסה לעבדים מנגונגו.
בקרב שנערך במבמבה, ניצחו הפורטוגזים, והדוכס המקומי הוצא להורג, אך מלך קונגו, פדרו השני, שב למקום עם כוחות גדולים יותר, והדף את צבאו של דה סוזה.
בסיום הקרבות, נדרשו הפורטוגזים ששהו בקונגו לעזבה.
דה סוזה נשלח בחזרה לפורטוגל, ונאסר.
בינתיים, כשראו שממלכת קונגו חותמת על בריתות הפורטוגזים הזדרזו וחתמו עם קונגו על הסכם שלום.
בשנת 1641 הגיעו ההולנדים לאנגולה, ובעזרת ממלכת קונגו הצליחו להשתלט על רצועת החוף של אנגולה והפורטוגלים נאלצו להישאר באזורים הפנימיים של אנגולה, מכיוון שההולנדים לא רצו להתקדם לשם.
לאחר שהפורטוגזים הביאו תגבורת מברזיל, בשנת 1648 עזבו ההולנדים את אנגולה.
עם שובם של הפורטוגזים, הניסיונות להרחיב את שליטת הפורטוגזים באזור אנגולה חודשו.
לאחר קרבות לא מוצלחים בקִיסָאמָה בין השנים 1654–1655, סוחרי העבדים הפורטוגלים החלו להביע התנגדות למדיניות הזו, כי היא פגעה במסחר והרגה את העבדים הפוטנציאלים.
אך פורטוגל לא שינתה את המדיניות שלה, והיא המשיכה במתקפות כנגד נדונגו וקונגו לאורך 30 השנים הבאות.
רק בשנת 1684, אחרי שהפסידה בקרב קָאטוֹלֶה, החליטה פורטוגל לחדול ממתקפותיה על שתי ממלכות אלו.
גם כשהסתיימו המלחמות נגד נדונגו וקונגו, הפורטוגזים לא ויתרו לחלוטין על השאיפות שלהם להתיישב בדרום מערב אפריקה.
המושבה בנגלה הוקמה כבר בשנת 1617, אבל לא הפכה למעצמה צבאית כמו אנגולה.
החל משנות ה-80 של המאה ה-17, הפורטוגזים הפנו את כוחם לביסוס השלטון שלהם באזור הזה.
הם גם החלו להיות מעורבים בפוליטיקה הפנימית של ממלכות האוֹבִימבּוּנדוּ שבמרכז אנגולה, ולאורך 100 השנים הבאות הם הצליחו להפוך כמה מהן למדינות חסות.
עם זאת, המדינות האלה לא הפכו לספקיות עבדים, והתועלת הכלכלית שהייתה לפורטוגל מהן הייתה נמוכה.
במהלך המאה ה-18 הפורטוגזים השקיעו מאמצים כדי למנוע סחר בעבדים עם ההולנדים, האנגלים והצרפתים שהתיישבו בקונגו ובלואנגו הצפוניות.
למטרה זאת, הם הקימו מבצרים באֶנקוֹגֶ'ה ובקִינְקוֹלוֹ ובשנת 1783 הם ניסו, אך לא הצליחו, לכבוש את קבינדה.
במקביל, הפורטוגזים ניסו לפתח את המסחר עם הממלכות שבמזרח.
מָטָאמְבָּה וקָסָנגֶ'ה מנעו את הכניסה של סוחרים פורטוגזים לשטח שלהן, אך ממלכה שהייתה חזקה מהן, לוּנדָה, הייתה ביחסים דיפלומטיים עם פורטוגל.
המושבה בבנגלה גם המשיכה במאמצים להרחיב את השפעה שלה.
בשנות ה-70 של המאה ה-18 היא התערבה במלחמת מְבָּאִילוּנְדוּ, ובעקבות זה הגיעה להסכמים עם כמה מהממלכות שבסביבתה, שאפשרו לסוחרים הפורטוגזים להסתובב בחופשיות בשטח שלהן.
ב-1855 פורטוגל התערבה במלחמת אזרחים שפרצה בקונגו, וסייעה לפדרו החמישי לתפוס את השלטון.
ב-1888, אחרי למעלה מ-30 שנות שלטון, פדרו החמישי הסכים לקבל את חסותה של פורטוגל, מתוך תקווה שפורטוגל תסייע לו להטיל את מרותו של המשטר המלוכני בכל שטחה של קונגו.
המאה ה-19 הייתה המאה שבמהלכה הפכה אנגולה ליצואנית העבדים המרכזית ביבשת.
עבדים נשלחו לא רק למושבותיה של פורטוגל כמו ברזיל וסאו טומה ופרינסיפה, אלא גם למדינות רבות באמריקה, ובהן ארצות הברית.
עיצובם הפורמלי של גבולות אנגולה החל בשנות ה-80 של המאה ה-19, במסגרת המרוץ לאפריקה, שבו התעצמה הקולוניזציה האירופית באפריקה.
ב-1884 הסכימה לראשונה בריטניה להכיר בשליטתה של פורטוגל על שתי גדותיו של נהר הקונגו התחתון.
ההסכם נתקל בהתנגדות מצד גרמניה ואף בבריטניה עצמה, ובסופו של דבר לא אושרר.
בוועידת ברלין הושגו הבנות עם גרמניה, צרפת ומדינת קונגו החופשית, ממלכתו הפרטית של לאופולד השני, מלך הבלגים.
כל גבולותיה של אנגולה הוסדרו בהבנות אלה, למעט הגבול הדרום-מזרחי עם המושבה הבריטית רודזיה הצפונית.
גבול זה נקבע בתחילה בהסכם עם בריטניה ב-1891 ובסופו של דבר לאחר בוררות של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ב-1905.
קביעת הגבולות על ידי המעצמות האירופיות, תוך התעלמות מהכוחות המקומיים, אפשרה את שליטתה של פורטוגל גם בחלקים מזרחיים יותר של אנגולה, בהם לא שלטה קודם לכן.
הגעתם לאזורים אלה, אפשרה את המשך סחר העבדים גם במהלך המאה ה-20, אף שבאופן רשמי פורטוגל אסרה על כך.
על רקע זה, נהרגו ב-1904 למעלה מ-300 בני אדם כאשר שיירה פורטוגזית הותקפה על ידי בני שבט הקוּנָהָאמָה, שהושפעו מהתקוממויות נגד הגרמנים בדרום-מערב אפריקה הגרמנית.
בנוסף לסחר בעבדים, השתמשו הפורטוגזים בכוח העבודה המקומי לעבודות כפייה בחקלאות, כרייה והקמת תשתיות.
בשנת 1951 הפכה המושבה הפורטוגזית של אנגולה למחוז מעבר לים של פורטוגל.
בסוף שנות ה-50 החלו החזית הלאומית לשחרור אנגולה (FNLA) והתנועה העממית לשחרור אנגולה (MPLA) לארגן אסטרטגיות ותוכניות פעולה להילחם בשלטון הפורטוגזי ובמערכת שהשפיעה על רבים מילידי העם האפריקני מהאזורים הכפריים, שהועברו מבתיהם ונאלצו לבצע עבודת חובה, כמעט תמיד עבודת פרך.
מלחמת גרילה מאורגנת החלה ב-1961, באותה שנה שבה התקבל חוק לשיפור תנאי העבודה של כוח העבודה המקומי הבלתי מיומן, שדרש יותר זכויות.
בשנת 1961, ממשלת פורטוגל אכן ביטלה מספר הוראות חוקיות בסיסיות אשר הפלו אנשים שחורים, כמו ה-Estatuto do Indigenato (צו-חוק 43: 893 מ-6 בספטמבר 1961).
עם זאת, הסכסוך, המכונה "המלחמה הקולוניאלית" או "מלחמת השחרור", פרץ בצפון השטח כאשר מורדי UPA שבסיסם ברפובליקה של קונגו טבחו באזרחים לבנים ושחורים כאחד בהתקפות פתע באזורים הכפריים.
לאחר ביקור באו"ם, הולדן רוברטו - מנהיג מורדי UPA (ארגון גרילה שהיה נגד פורטוגל), חזר לקינשאסה וארגן חיילים חמושים מקונגו.
רוברטו פתח בפלישה לאנגולה ב-15 במרץ 1961, והוביל בין 4,000 ל-5,000 חיילים חמושים.
כוחותיו השתלטו על חוות, מאחזים ממשלתיים ומרכזי מסחר, והרגו את כל מי שנתקלו בהם.
לפחות 1,000 לבנים ומספר לא ידוע של שחורים נהרגו.
בהתייחסו לפלישה, אמר רוברטו, "הפעם העבדים לא נרתעו.
הם טבחו בכל" צבא אנגולה הפורטוגזית הורכב מכ-6,500 איש: 5,000 אפריקאים שחורים ו-1,500 אירופאים לבנים שנשלחו מפורטוגל.
לאחר אירועים אלה שלחה ממשלת פורטוגל, תחת משטר אשטדו נובו (שהיה המשטר הדיקטטורי של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר (בפורטוגזית: António de Oliveira Salazar) ואחר כך מרסלו קאיטנו), אלפי חיילים מאירופה לבצע פעולות סיכול ולוחמה בטרור.
בשנת 1963 הקים הולדן רוברטו את הממשלה המהפכנית הגולה של אנגולה (בפורטוגזית: Governo revolucionário de Angola no exílio, GRAE) בקינשאסה בניסיון לתבוע ייצוג בינלאומי של הכוחות הנלחמים בשלטון הפורטוגזי באנגולה.
האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) החל גם הוא בפעולות גרילה בעד עצמאות בשנת 1966. למרות העליונות הצבאית הכוללת של הצבא הפורטוגזי בזירה האנגולית, תנועות הגרילה מעולם לא הובסו לחלוטין.
עם זאת, עד 1972, לאחר ה-Frente Leste, מערכה צבאית מוצלחת במזרח אנגולה, שהושלמה על ידי מדיניות "הלבבות והמוחות הפרגמטית" (מאנגלית: pragmatic hearts and minds policy), הסכסוך הצבאי באנגולה בעיקרון נוצח על ידי הפורטוגזים.
מ-1966 עד 1970, התנועה העממית לשחרור אנגולה (MPLA), שהייתה תנועת גרילה הרחיבה את פעולות המרד שהוגבלו בעבר למזרח אנגולה.
אזור כפרי עצום זה היה רחוק מהמרכזים העירוניים העיקריים וקרוב למדינות זרות שבהן יכלו כוחות הגרילה לתפוס מחסה.
עד 1970, כוחות הגרילה המשולבים של MPLA ו-האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה בחזית המזרחית הצליחו ללחוץ על הכוחות המזוינים של פורטוגל באזור עד כדי כך שכוחות הגרילה הצליחו לחצות את נהר הקואנזה ויכלו לאיים על שטחה של ביה (Bié), שכללה מרכז עירוני חשוב בעיירה החקלאית, המסחרית והתעשייתית סילבה פורטו.
ב-1970 החליטה תנועת הגרילה לתגבר את החזית המזרחית על ידי העברת כוחות וחימוש מהצפון למזרח.
ב-1971, הכוחות המזוינים של פורטוגל החלו במערכה צבאית מוצלחת נגד ההתקוממות שגירשה את שלוש תנועות הגרילה שפעלו במזרח אל מעבר לגבולות אנגולה.
במבצעי הגרילה שהתרחשו בתקופה, מתו מאות חיילים, שהשאירו מאחור טונות של ציוד, ואלה שנשארו בחיים ברחו בצורה כאוטית למדינות שכנות או במקרים מסוימים, הצטרפו או נכנעו לפורטוגזים.
על מנת לרכוש את אמון האוכלוסיות הכפריות המקומיות, וליצור תנאים להתיישבות הקבועה באזור, הרשויות בפורטוגל ארגנו מסעות חיסונים מסיביים, בדיקות רפואיות, תשתיות מים, תברואה ותשתית מזון כדרך לתרום יותר להתפתחות הכלכלית והחברתית של האנשים ולנתק את האוכלוסייה מלוחמי הגרילה והשפעתם.
ב-31 בדצמבר 1972. תוכנית הפיתוח של המזרח (Plano de Desenvolvimento do Leste) כללה בשלב הראשון שלה 466 מפעלי פיתוח (150 הושלמו ו-316 נבנו).
19 מרכזי בריאות נבנו ו-26 היו בתהליכי בנייה.
51 בתי ספר חדשים פעלו ו-82 היו בתהליכי בנייה.
ביוני 1972 אישרה האספה הלאומית של פורטוגל גרסה חדשה של גוף החוקים שלה על שטחים מעבר לים, על מנת להעניק לשטחי אפריקה שמעבר לים אוטונומיה פוליטית רחבה יותר ולהפחית את ההתנגדות הגוברת הן מבית והן מחוץ.
היא שינתה את מעמדה של אנגולה "ממחוז מעבר לים" ל"מדינה אוטונומית" בעלת סמכות על כמה ענייני פנים, בעוד שפורטוגל הייתה אמורה לשמור על אחריות על ההגנה ויחסי החוץ.
עם זאת, הכוונה לא הייתה להעניק עצמאות לאנגולה, אלא לשכנע את האנגוליים להישאר חלק ממדינת פורטוגל הבין-יבשתית.
שינוי השם של אנגולה (כמו מוזמביק) בנובמבר 1972 (בפועל ב-1 בינואר 1973) ל"אשטדו" (מדינה) היה חלק ממאמץ לתת לאימפריה הפורטוגזית מעין מבנה פדרלי, המקנה מידה מסוימת של אוטונומיה ל"מדינות".
למעשה, השינויים המבניים והגידול באוטונומיה היו מוגבלים ביותר.
ממשלת "מדינת אנגולה" הייתה זהה לממשלת המחוז הישנה, למעט כמה שינויים קוסמטיים בכוח אדם ובתארים.
כמו בפורטוגל עצמה, ממשלת "מדינת אנגולה" הורכבה כולה מאנשים המיושרים עם הדעות של המוסד של משטר אשטדו נובו.
בזמן שהשינויים הללו התרחשו, כמה גרעיני גרילה נשארו פעילים בתוך השטח, והמשיכו במערכה מחוץ לאנגולה נגד השלטון הפורטוגזי.
השלטונות הפורטוגזים לא הצליחו להביס את לוחמי הגרילה כולה במהלך המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית, במיוחד בגינאה הפורטוגזית, וסבלו אבדות כבדות ב-13 שנות הסכסוך.
לאורך המלחמה פורטוגל התמודדה עם התנגדות גוברת, חרם על נשק וסנקציות אחרות מרוב הקהילה הבינלאומית.