tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסייסמוגרף - מדידת תנודות בקרקע ומאפשר התרעה מפני תופעות טבע הרסניות, כגון רעידות אדמה, גלי צונאמי והתפרצויות געשיות.
בשלטים של קונסולת משחקים, כמו ב-Wii.
מדאיא היא עיירה הררית במערב סוריה, כ-40 ק"מ מצפון מערב לדמשק, סמוך לגבול עם לבנון.
מרבית תושבי העיירה הם מוסלמים סונים.
בקיץ העיירה היא אתר נופש מבוקש.
אוכלוסיית העיירה, שמנתה כ-9,400 איש בשנת 2004, גדלה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ל-40,000 איש, כתוצאה מפליטים שזרמו אליה.
מאז יולי 2015 העיירה הייתה נתונה במצור של חזבאללה ונאמני הנשיא בשאר אל-אסד, שגרם לרעב כבד בעיירה.
ב-7 בינואר 2016, האו"ם פרסם קריאה לאפשר גישה ללא הפרעה כדי לספק סיוע חירום למדאיא, אל-פועה וכפריה.
האו"ם תיווך במשא ומתן בין ממשלת סוריה למורדים המחזיקים בעיירה כדי לאפשר הגעת סיוע הומניטרי, שהתאפשר ב-11 בינואר 2016.
ב-14 באפריל 2017 יושם הסכם הפסקת האש בין הצדדים בסוריה שנחתם בשנת 2015, ו-60 אוטובוסים הסיעו 2,350 אנשים, כולל 400 מורדים, ממדאיא וזבאדני לאידליב.
מדיאה אברהמיאן (בארמנית: Մեդեա Աբրահամյան; 8 במרץ 1932 – 3 במרץ 2021) הייתה צ'לנית ארמנית, זוכת פרס "אמן העם" של ברית המועצות (1980).
היא שימשה כפרופסור בקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס (1983).
מדיאה אברהמיאן נולדה ב-1932 בירוואן.
את החינוך המוזיקלי שלה היא התחילה בבית הספר למוזיקה על שם צ'ייקובסקי של ירוואן, ומאוחר יותר בבקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס.
ב-1956, היא סיימה את לימודיה בצ'ייקובסקי במוסקבה המדינה הקונסרבטוריון, שם הייתה בין תלמידיו של הצ'לן בעל השם העולמי מסטיסלב רוסטרופוביץ'.
היא זכתה בפרס מקום שני בפסטיבל הבינלאומי לאמנויות ויהאן (1955), בפרס הנוער בפסטיבל הנוער הראשונה של ארמניה (1957) ובמקום הראשון בתחרות הצ'לו של ברית המועצות (1961).
אמנותה של אברהמיאן הייתה מוערכת בארצות רבות בעולם, כולל צרפת, גרמניה, בלגיה, לוקסמבורג, פולין, בולגריה, צ 'כיה, סלובקיה, הונגריה, רומניה, איסלנד, קוריאה, ארה" ב, קנדה, ארגנטינה, אורוגוואי, סוריה, לבנון, הרפובליקות של ברית המועצות לשעבר ועוד.
לצד הופעות של יצירותיהם של המלחינים הקלאסיים והעכשוויים המוכרים בעולם המוזיקה המערבית, יצירותיהם של מלחינים ארמנים היוו חלק מרכזי מהופעותיה והקלטותיה.
יתר על כן, היא פעמים רבות הייתה המוזיקאית שניגנה יצירות אלו לראשונה, והכירה אותן לעולם.
בשל כך, יצירות רבות נוצרו מלכתחילה במחשבה עליה ונגינתה, ואף הוקדשו לה.
לצד הופעות וקונצרטים שלה, אברהמיאן גם שימשה כפרופסור בקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס בירוואן, וכמרצה בבית הספר למוזיקה על שם צ'ייקובסקי, במשך מספר עשורים.
תלמידיה הגיעו ממדינות שונות בעולם, והתוכנית בקונסרבטוריון זכתה בהכרה בינלאומית.
אברהמיאן ישבה בחבר השופטים בתחרויות מוזיקה בינלאומיות, של ברית המועצות, ושל ארמניה, וגם לימדה כיתות אמן במוסדות שונים במהלך השנים.
פרס המדינה של ברית המועצות, 1973
פרס אמן העם של ברית המועצות, 1980
מונתה כפרופסור בקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס, 1983
אזרחית של כבוד של העיר רוסה, בולגריה
מדליית הזהב של ראש ממשלת רפובליקת ארמניה, 2016
פרס פסטיבל המוזיקה הפאן-ארמני, 2017
מדאמה אירופה (Madama Europa), כינוייה של אירופה רוסי (מן האדומים), הייתה מוזיקאית וזמרת יהודיה במנטובה בשלהי המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17. אחיה הוא הכנר והמלחין שלמה מן האדומים (סלמונה רוסי).
בנה הוא המוזיקאי מרדכי מן האדומים (אנג'לו רוסי), נגן לאוטה ובנקאי בטורינו.
ככל הנראה היא נספתה עם אחיה בעקבות מלחמת הירושה במנטובה, בין אם במגפה שקדמה לכיבוש העיר ובין אם בחורבן הגטו על ידי החיילים האוסטריים בעת הכיבוש.
"מדאם" הוא שיר מאת הזמר-יוצר נועם בתן, אשר נכתב והולחן על ידיו בשיתוף אלמוג קריאף.
השיר עוסק במערכת יחסים מורכבת בין דובר לשם אישה המכונה "מאדאם", ומתאר תהליך רגשי הכולל התמכרות, כאב, הכרה בטעות והשלמה עם פרידה.
השיר זכה לחשיפה רחבה בעקבות ביצועו בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2026", שם הגיע להישג של 98 אחוזים והרים את המסך באודישן.
לאחר שידור התוכנית, צבר השיר תאוצה בפלטפורמות דיגיטליות וברשתות החברתיות, ובהן טיקטוק.
השיר נכתב והולחן על ידי בתן יחד עם אלמוג קריאף, והופק בשיתוף עם המפיק נדב אהרוני.
"מאדאם" נועד לשמש סנונית ראשונה מאלבום חדש של בתן, אשר נבנה משירים מקוריים שנכתבו לאורך השנה האחרונה שקדמה ליציאתו.
בריאיון שנערך עם בתן לאתר "אייס", ציין היוצר כי השיר נכתב בהשראת מערכת יחסים קצרה אך אינטנסיבית שחווה, אשר השפיעה על תהליך היצירה שלו והחזירה אותו לחוויית אהבה בעוצמות המזוהות עם אהבה ראשונה.
לדבריו, הקשר התאפיין בפערי גיל ובמורכבות אישית, והוביל להבנה משותפת כי אינו יכול להתממש לאורך זמן, כאשר דמות האישה ידעה כי השיר נכתב עליה.
"מדאם" עוסק במערכת יחסים מורכבת בין הדובר לבין אישה המכונה "מאדאם".
השיר מתאר תהליך רגשי הכולל התמכרות, כאב, הכרה בטעות והשלמה עם פרידה, כאשר הדובר מציג יחס אמביוולנטי לדמות הנשית הנתפסת הן כמקור ללמידה ולהתפתחות והן כגורם לשבר רגשי משמעותי.
לאורך הבתים והפזמון מתואר קשר המאופיין בתלות רגשית, חוסר איזון ותפיסה עצמית ביקורתית של הדובר, המכיר בנאיביות שלו ובכך שהאישה ראתה מציאות רחבה וברורה יותר מזו שהוא הבחין בה בזמן אמת.
השיר עושה שימוש בדימויים של התמכרות וסם כדי לבטא אובדן שליטה רגשי והיקשרות עמוקה.
ממד מרכזי נוסף הוא הלמידה והפקת הלקחים מן הקשר.
הדובר מציין כי החוויה המשותפת לא הייתה מקרית, אלא שיעור שאפשר לו להפוך שבר אישי לתהליך של צמיחה והשלמה.
בסיום השיר באה לידי ביטוי קבלה של הפרידה, לצד הודיה על הדרך שעברו יחד והכרה באושרה של האישה.
"מדאם" זכה לחשיפה משמעותית כאשר בוצע על ידי בתן בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2026", במסגרת שלב האודישנים, שם הגיע להישג של 98 אחוזים והרים את המסך.
הישג זה זהה לציון שצברה יובל רפאל, נציגת לאירוויזיון 2025, באודישן הפתיחה שלה בעונה הקודמת של התוכנית.
הביצוע לשיר המקורי "מדאם" סוקר באתר "סרוגים" כנקודת ציון בולטת בפרק, והוצג כאירוע שמיצב את בתן כאחד המתמודדים החזקים בשלבים הראשונים של העונה, אף שצוין כי הישגי האודישן אינם מהווים תחזית ודאית לתוצאות התחרות בהמשך.
לאחר שידור האודישן, השיר נכנס לרשימות השמעה שונות וצבר תאוצה בפלטפורמות דיגיטליות וברשתות חברתיות, ובהן טיקטוק, שם הסאונד של השיר שימש משתמשים רבים לצורך יצירת סרטונים אישיים והבעת תובנות מחיי האהבה.
לצד זאת בוצעו גרסאות כיסוי לשיר, בהם גם על ידי מתמודדים אחרים בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון".
יוסי חרסונסקי הציג עמדה מסויגת כלפי השיר "מדאם".
לפי הביקורת, השיר נשען על מבנה של בלדה רומנטית עתירת רגש, אך הטקסט נתפס ככזה שאינו מצליח לעורר הזדהות מלאה, חרף השימוש במרכיבים מקובלים של רוך קולי, עוצמה רגשית ומלודרמה אישית.
חרסונסקי ציין כי החריזה החוזרת בין מילים כגון "מדאם", "בדם" ו"בן אדם" יוצרת תחושה של חריזה מאולצת, הפוגעת בטבעיות הטקסט ובאמינותו הפואטית.
עוד נכתב בביקורת כי השימוש במונח "מדאם" מעורר עמימות פרשנית, הן בשל משמעותו כתואר כבוד לאישה והן בשל קונוטציות נוספות הקשורות בו, מבלי שהשיר מבהיר באופן חד משמעי את כוונת הדובר.
עם זאת, צוין כי המנגינה הרומנטית והביצוע הרגשני מצליחים לרכך במידה מסוימת את הערפל הסיפורי, וכי המוזיקה עצמה נושאת את השיר ומאפשרת למאזינים מסוימים להזדהות עם חוויית האהבה, הכמיהה והכאב המתוארת בו.
מִדְבָּר (ברבים: מִדְבָּרוֹת או מִדְבָּרִיּוֹת; נקרא גם אזור צחיח) הוא אזור נרחב שכמות המשקעים בו קטנה מ-200 מ"מ ממוצע שנתי ולעיתים קרובות גם חם בו במשך היום.
בשל כך, ובעיקר בשל המחסור במים, התנאים בו מאפשרים מחיה לאוכלוסייה קטנה מאוד של צמחים וחיות, אם בכלל.
במרבית המדבריות יורדים משקעים מעטים.
אזור מוגדר כמדברי אם יורדים בו פחות מ-200 מילימטר משקעים בשנה, מה שנכון גם בקטבים משני צידי הכדור, שם ישנם מדבריות קרח בשממות הקרובות לקטבים בהם לא יורדים ממטרים.
כמות משקעים זו אינה מאפשרת חקלאות בעל – חקלאות המסתמכת על גשמים בלבד.
המדבריות מכסים כרבע משטח היבשה בכדור הארץ.
הגבול בין המדבר לאזור בעל אקלים אחר הוא קו דמיוני הקרוי קו הצחיחות.
מדבר צל גשם – מדבר צל גשם קורה כאשר מסת אוויר לחה מתייבשת במורד ההרים.
דוגמה למדבר כזה היא מדבר יהודה.
רצועת המדבריות העולמית – כינוי לרצועה של שטחים מדבריים, המשתרעת באופן כללי בין קווי הרוחב 20–30 צפון ו-20–30 דרום.
מיקומה של הרצועה נובע מתנאים גלובליים הקשורים לזווית קרני השמש הפוגעות ברצועה זו, וכן לרוחות גלובליות.
ברצועה זו נכללים מדבר סהרה והמדבר הערבי בחצי הכדור הצפוני, ומדבריות אוסטרליה בחצי הכדור הדרומי.
מדבר סיני והנגב נמצאים בקצה הצפוני של רצועת המדבריות הצפונית.
מדבר חולי – מדבר זה מכונה "אֵרְג" , בעקבות המילה הערבית עַרְק (عرق), שהוראתה "קרקע חולית".
מדבר סהרה הוא דוגמה למדבר חול.
מדבר זה הוא גם המדבר הגדול ביותר בעולם ומשתרע על פני כ-9 מיליון קמ"ר.
מדבר אבנים – מדבר זה מכונה "חַמַּאדַה" (מערבית: حمادة, ḥammāda) והוא מאופיין בקרקע טַרשית.
מדבר ארקטי (מדבר "קר") – להבדיל מיתר המדבריות, יש בו מים בשפע.
מכיוון שהם במצב צבירה מוצק, אין הם שימושיים לצמחים ובעלי חיים.
לפי פירוש מלבי"ם (ישעיהו לה, א), קרקע המדבר איננה טובה לצמחים (בעיקר לצמחים בעלי תועלת לאדם) – בניגוד לצייה, אשר איננה פורייה מפאת השמש היוקדת, ולערבה, אשר מאפשרת צומח פראי כקוצים אך לא גידולים חקלאיים.
עקב מיעוט המים, המביא להפחתת מסת הצמחים אך בתקופת הגשמים קיימת תופעה של פריחת מדבר.
ברוב המדבריות גם אוכלוסיית בעלי החיים קטנה יחסית לזו שבאזורים אחרים.
מיעוט הצמחים כגון הגזר מביא להפחתת האנרגיה הניתנת לניצול על ידי המערכת האקולוגית כולה.
מעבר לזאת, אוכלוסיות הצמחים ובעלי החיים שכן מצויות במדבריות הן בעיקר מינים טקסונומיים בעלי התאמות ייחודיות לחיים במדבר.
בדרך כלל הקרקע היא חולית, סלע חשוף או דיונות, אך במדבריות קרים (למשל אנטארקטיקה) הנוף כולל רק קרח ושלג.
במדבר קר – הצמחייה מסתכמת בטחב וחזזיות, ובמדבר חם – הצמחייה מתרכזת בנחלים ונאות מדבר.
לצמחי מדבר (חם) אסטרטגיות שונות כדי לשרוד במדבר, ובהן –
עליהם של צמחים מדבריים רבים הם בשרניים, וכך היחס בין הנפח לשטח הפנים מאפשר להפחית את האידוי ולשמור יותר מים בתוכם.
זרעים של צמחים מדבריים רבים נפתחים רק לאחר ירידת כמות גשם רבה, וכך אין הם מתחילים לנבוט מיד לאחר הגשם הראשון, כאשר אין עדיין ביטחון שהמשקעים יספיקו לגידולו המלא.
הצמחים מפתחים שורשים עמוקים מאוד, וכך מצליחים לאסוף את המים גם לאחר החלחול הראשוני.
צמחים מסוימים מצמיחים עלים במאונך כך שפניהם יופנו למזרח ולמערב.
כך יוכלו להטמיע את אור השמש בבוקר ובערב אך לא בצוהריים, כשהחום מרבּי.
צמחי המלוח אוספים מלחים מהקרקע ואוגרים אותם בבלוטות מלח על פני עליהם.
הבלוטות הלבנות מחזירות חלק ניכר מאור השמש והחום.
קוציהם של הקקטוסים הם למעשה עליהם, אך הם מתים ומשמשים הן להגנה מכנית הן להגדלת שכבת הגבול שלהם.
הגדלת שכבת הגבול מאפשרת בידוד ומניעת התחממות יתר.
ההטמעה (פוטוסינתזה) נעשית על ידי הגזע.
הקקטוס רעיל לרוב מיני בעלי החיים.
גם לחיות מדבר אסטרטגיות הישרדות רבות, ובהן –
ממדי גופן קטנים משל חיות מאזורים אחרים.
הן ממעטות בהפרשות נוזליות: יונקים מדבריים מטילים חומצת שתן, בדומה לעופות ולזוחלים, וגלליהם לרוב קטנים ויבשים.
יונקים מדבריים מסוימים פיתחו אפרכָּסות רחבות במיוחד, כך ששטח הפנים שלהן גדול ומאפשר ליונק לסלק חום מגופו ביתר יעילות.
יונקים מדבריים מסוימים, כגון דישון מקראי, יכולים להתקיים זמן ממושך ללא שתייה.
את המים הדרושים להם הם משיגים מהמזון.
סנאי מדברי אפריקאי מֵצֵל על גופו באמצעות זנבו הרחב.
צבע גופן בהיר יותר, שכן ככל שהצבע בהיר יותר כך הוא קולט פחות חום שמש.
צבע בהיר גם משמש להסוואה.
התנהגות: הן פעילות בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות הערב המאוחרות, ונוטות לחפש צל בצוהריים.
עיקרון זה נכון בעיקר לזוחלים אך גם ליונקים.
למיני חיות מדבר אחדים התאמות ייחודיות.
שני המינים המפורסמים הם הגמלים: הגמל החד-דבשתי והגמל הדו-דבשתי.
דמם של בעלי חיים אלה מאפשר לאגור מים רבים למקרה של אי-התקלות בנווה מדבר או במקור מים במשך כמה ימים.
הם גם אוגרים שומן בדבשותיהם ויכולים להימנע מאכילה זמן ממושך מהרגיל.
טמפרטורת גופם היא בטווח של כמה מעלות, והדבר מאפשר להם לחסוך במים במקום להזיע.
לגמל החד-דבשתי עפעף שלישי שקוף המונע כניסת חול לעיניים.
מעבר לזאת, ההתנהגות האינסטינקטיבית של שני מינים אלה מונעת מהם נזקי חשיפה לשמש.
למשל, הם יושבים תמיד כשגבם אל השמש ולא פניהם.
הגמל הדו-דבשתי במדבר גובי נוהג לאכול את השלג היורד, משום שהוא מתאדה ישירות בלי לעבור במצב נוזל (סובלימציה).
אמריקה הדרומית: אטקמה, סאלאר דה אויוני;
אוסטרליה: מדבר החול הגדול, מדבר גיבסון, מדבר ויקטוריה הגדול, מדבר סימפסון ומדבר טאנאמי;
אסיה: דַשְׁתְי כוויר, דַשְׁתְי לוט (דַשְׁתְ היא המילה הפרסית למדבר), גובי, טקלה מקאן, נפוד הגדול, המדבר הסורי, קיזילקום, קאראקום, א-רובע אל-ח'אלי, ת'אר, הנגב, מדבר סיני והמדבר הערבי;
אפריקה: סהרה, המדבר הנובי, מדבר נמיב, קלהארי.
מִדְבַּר יְהוּדָה הוא אזור גאוגרפי במזרח ארץ ישראל, בין הרי יהודה לים המלח.
אורכו של המדבר הוא כ-85 קילומטרים ורוחבו כ-25 קילומטרים.
הוא אינו חלק מרצועת המדבריות העולמית, ומוגדר מדבר צל גשם.
האזור מאופיין באקלים מדברי ובטופוגרפיה של רמה המסתיימת במזרח במצוק (חלק ממצוק ההעתקים), שאותו חורצים אפיקי נחלים הזורמים ממערב למזרח.
מקור שמו של המדבר הוא בתנ"ך, שם מחולק המדבר גם לאזורי משנה – מדבר תקוע, מדבר זיף ומדבר מעון.
מדבר יהודה תחום במערב על ידי גבול אקלימי.
הקו התוחם עובר במורד הר יהודה, מרמאללה עד לעיר ערד.
ממזרח לציר זה ממוצע המשקעים השנתי הוא 250 מ"מ.
מכאן ודרומה אין הגבול אקלימי, אלא נקבע בגבול הטופוגרפי בין רמת מדבר יהודה, לבקעת ערד השייכת לנגב.
הגבול המזרחי ברור אף הוא.
זהו הקו התחתון של מצוק ההעתקים.
למרגלות המצוק מתחילה בקעת ים המלח, שאינה נחשבת כחלק ממדבר יהודה.
ישנו ויכוח על הגבול הדרומי של המדבר.
דב ניר, מנשה הראל ויצחק גדות רואים בראש זוהר ונחל חימר את הגבול הדרומי.
בעמק זה עובר הגבול בין קער רמת המדבר לבין קמר חצרה, והוא הגבול הדרומי להופעת סלעי תצורת חתרורים האופייניים לרמת המדבר.
זאב משל רואה בנחל אשלים את הגבול הדרומי, ומנחם מרקוס רואה את הגבול הדרומי במפגש של נחל גורר עם נחל חימר עליון.
ישנו גם ויכוח על קו הגבול הצפוני.
מנחם מרקוס רואה את הגבול במצוק ההעתקים, הפונה לצפון מערב, עד לקובת א-נג'מה (מדרום לכוכב השחר), ומשם לכיוון דרום מערב, לאורך צלעו הדרום מזרחית של קמר רמאללה.
יצחק גדות רואה את הגבול בנחל עוג'ה.
דב ניר ומנשה הראל רואים את הגבול בקרן סרטבה.
זאב משל רואה את הגבול בנַחַל מַכּוּךְ הצפוני בנחלי מדבר יהודה.
מדבר יהודה מתחלק לארבע יחידות טופוגרפיות עיקריות המסודרות ממערב למזרח:
החל מהגבול המערבי של המדבר ישנה ירידה תלולה לכוון מזרח, זוהי המדרגה העליונה של מדבר יהודה.
היחידה נחלקת מצפון לדרום לארבעה חלקים עיקריים:
הר חברון, ממנו מסתעף קמר מעון-מר סבא.
גובהו המרבי של ראש הכפיפה, כ-970 מטרים (בבני נעים), גובהו המינימלי כ-500 מטרים (באזור נחל פרת).
הפרש הגבהים המקסימלי בין ראש הכפיפה למרגלותיה כ-500 מטרים (באגנו העילי של נחל ערוגות), הפרש הגבהים המינימלי הוא 50 מטרים (באזור תל זיף סמוך לכרמל).
זווית השיפוע חריפה למדי: עד 15 מעלות, אך ישנם מקומות שבהם היא כ-5 מעלות בלבד.
רמת המדבר היא היחידה הגדולה ביחידות מדבר יהודה, והיא כוללת את רוב שטחו.
גבולה המערבי הוא מרגלות מדרגת הכפיפה העליונה.
גבולה המזרחי, לאורך הקו המפריד בין המסלע הרך של רמת המדבר לגיר של במת השוליים המזרחיים.
היחידה בעלת מבנה קערוני, אך יש בה מספר קמרים קטנים (החשובים שבהם: קמר מונטר, קמר קרן אל חג'ר וקמר קנאים), היוצרים מדרגות משנה במורד מדבר יהודה.
הגובה הממוצע במערב הרמה הוא כ-600 מטרים, במזרחה גובהה הממוצע כ-150 מטרים מעל פני הים.
הפרש הגבהים הממוצע בין חלקה המערבי והמזרחי של רמת המדבר הוא כ-450 מטרים, והשיפוע מתון: 4 מעלות בממוצע.
במת השוליים המזרחיים היא רצועה צרה לכל אורכו של מדבר יהודה.
גבולה המערבי הוא גבול רמת המדבר, גבולה המזרחי הוא שפת מצוק ההעתקים.
רוחבה המרבי הוא 6.5 ק"מ (באזור נחל צאלים), רוחבה המינימלי 200 מטרים (באזור נחל קדם).
צורתה כשל טבלה שטוחה, נטויה מעט לכוון מזרח, הנשברת מדי מספר קילומטרים על ידי קניוני הנחלים העמוקים.
דרומה של במת השוליים לא תחום על ידי מצוק ההעתקים, אלא יורד במדרגת כפיפה חריפה לעבר ים המלח.
מצוק ההעתקים הוא המדרגה העליונה והתחתונה, בעלת הפרש הגובה הרב והתלול ביותר ליחידה שממזרח.
שפת המצוק מהווה את גבולה המערבי של היחידה, הקו שבו נושק המצוק למישורי הסחף של עמק ים המלח מהווה את גבולה המזרחי.
במקומות מסוימים מכוסה חלקו התחתון של המצוק בבלית (חלקי סלעים שנפלו מהמצוק), וגובהו היחסי ושיפועו הרב לא ניכרים.
גובהו המרבי של המצוק הוא 270 מטר מעל פני הים (מעל נחל קדם), גובהו המינימלי 50 מטר תחת פני הים (מעל נחל קדרון).
הפרש הגבהים בין ראש המצוק לבסיסו נע בין 670 ל-250 מטרים.
השיפוע חד מאוד, השיפוע המרבי הוא בן 73 מעלות (מעל נחל חצצון), והמינימלי 27 מעלות (באזור נחל רחף).
במדרגת הכפיפה העליונה, שולטת צורת הכפיפה ואין בה מצוקי שבירה.
זווית הנטייה (Dip) של שכבות הסלע חדה ומקבילה לזווית המדרון.
רוב אגני הנחלים יורדים במקביל למורד ואינם מתחתרים לעומק.
מספר נחלים הצליחו לפרוץ את הסלע הקשה, ויצרו קניונים עמוקים החורצים את המדרגה, בעיקר בנחלים היורדים מקער בית סחור דרך קמר תקוע.
ברמת המדבר, הנוף מתון, ושולטת בו צורת הגבעות המעוגלות, החרוטיות והטרפזיות, שקירותיהן אינם זקופים.
קיימים קטעים של תצורה המיוחדת למדבר יהודה, הנקראת "תצורת חתרורים".
קטע נרחב כזה מצוי מדרום לנחל בוקק, וקטעים נוספים נמצאים באזור הצפוני של המדבר.
באזורים אלו שולטת צורה של אלפי גבעות מעוגלות, שביניהן ערוצים רבים.
הנחלים ברמת המדבר רדודים, והם מפתחים קניונים של ממש במקומות בהם הם חוצים קימוטי משנה ברמת המדבר.
בבמת השוליים המזרחיים שולטת צורת השבירה.
המצוקים בנויים בצורת הורסטים וגראבנים (גושי סלע ענקיים המורמים או מורדים, יוצרים מצוק זקוף בקו החתך).
בדרום במת השוליים ישנה גם צורת קימוט (באזור נחל חימר).
על אף שהנטייה הטופוגרפית מזרחה, שכבות הסלע נוטות מעט מערבה.
הנחלים הגדולים חותרים כאן קניונים עמוקים, אליהם הם נופלים במפל ענק (מלבד נחל דרגה היורד לקניונו בהדרגה).
מצוק ההעתקים בנוי משלוש מדרגות עיקריות, בדרך כלל צרות, אך יש מקומות בהם מגיע רוחב המדרגה ל-500 מטרים ויותר.
המדרגות נוצרו עקב תהליכי בליה הנובעים מכך ששכבות הסלע לא אחידות בקושיין, ועקב תהליכי שבירה לאורך קווי העתק.
חזית המצוק פרוצה על ידי שערי הקניונים הגדולים.
בתחתית המצוק, בחלקו הדרומי, ישנה סדרת מדרגות זעירות.
הן נוצרו בעקבות קווי חוף קדומים של ימת הלשון, שהייתה בעבר גבוהה בכ-200 מטרים מגובהה כיום.
במדרגת הכפיפה העליונה, ישנה מערכת ערוצים צפופה למדי (צפיפות מערכת הניקוז היא האורך הכולל של הערוצים, מחולק בשטח), היורדת במורד המדרגה.
רוב הערוצים רדודים, מיעוטם (נחל ערוגות ויובליו, נחל תקוע ויובליו) יוצרים קניון.
ברמת המדבר, מערכת הערוצים צפופה עוד יותר.
ערוצים רבים יורדים במורדות הגבעות המתונות, ומתאספים לערוצים מרכזיים למרגלותיהן.
באזורי תצורת חתרורים, עולה צפיפות הערוצים, והם עוברים בינות לאלפי הגבעות הנמוכות האופייניות לתצורה זו.
באזור במת השוליים המזרחיים מתאספים כל ערוצי המשנה לערוצי הנחלים המרכזיים, מערכת הניקוז דלילה, אך הנחלים גדלים ומתחתרים לעומק רב.
בבמת השוליים ישנה תופעה המכונה "צלחות".
צלחות אלו הם שקעים רדודים, בדרך כלל עגולים, חסרי ניקוז.
שקעים אלו מתמלאים בסחף חרסיתי בהיר העשיר במלחים.
במצוק ההעתקים יורדים הנחלים המרכזיים בקניוני ענק, אליהם מתחברים עוד ערוצונים היורדים בתלילות בסדקים של קווי העתק.
בנוסף ישנם ערוצים צעירים היורדים מראש המצוק או סמוך לו.
ערוצים אלו לא יצרו קניונים, והם יורדים על פני המצוק במפלי ענק, היוצרים פרסות רחבות (ידועים בעיקר נחל קדם וערוץ הסלוודורה).
ואדי מכוך – שטח אגן היקוות במדבר יהודה 70 קמ"ר, אורך 40 ק"מ.
נחל קומראן – שטח אגן היקוות 45 קמ"ר, אורך 13 ק"מ.
נחל חצצון – שטח אגן היקוות 85 קמ"ר, אורך 22 ק"מ.
נחל קדם – שטח אגן היקוות 12 קמ"ר, אורך 7 ק"מ.
נחל דוד – שטח אגן היקוות 18 קמ"ר, אורך 8 ק"מ.
נחל ערוגות – שטח אגן היקוות 230 קמ"ר, אורך 46 ק"מ.
נחל יעלים – שטח אגן היקוות 53 קמ"ר, אורך 18 ק"מ.
המסלע של מדרגת הכפיפה העליונה הוא בעיקר גיר מגיל הטורון.
בקניונים הבודדים באזור המדרגה נחשף גם דולומיט מגיל הקנומן.
בקעת בית סחור, והמורדות הצפוניים של המדרגה, מכוסים בחלקם בקירטון מגיל הסנון ובצור.
ברמת המדבר אפשר למצוא סלעי גיר, דולומיט וקירטון בני גיל הקנומן בתחתית הקניונים.
הקמרים ברמת המדבר מכוסים גיר מגיל הטורון, ורוב הקערים בקירטון מגיל הסנון.
חלקים גדולים ברמת המדבר מכוסים בשכבות סלע וחצץ של צור מהקמפן.
קטעים נרחבים ברמת המדבר מכוסים בתצורת חתרורים מגיל המאסטריכט.
תצורה זו "אנדמית" למדבר יהודה.
היא כוללת סלעי גיר, חרסית, חוואר, קירטון, פוספט וגבס שהתערבבו יחד כתוצאה מהתמרה.
סלעים אלו צבעוניים מאוד: צהוב, ירוק, ורוד, אדום, חום ושחור.
מספר בקעות מכוסות בסחף מתור הקווטר.
באזורים אלו אפשר לראות "פריזמות" משושות של גיר.
במת השוליים בנויה גיר ודולומיט מגיל הטורון.
במקומות מסוימים היא מכוסה קירטון מגיל הסנון, למשל בגראבן מצדה, המגן על הקירטון מפני סחיפה.
בקרקעית הקניונים נחשפות כל חמש השכבות של הקנומן (להלן), וחוואר הלשון שנסחף לקניונים עם ימת הלשון.
מצוק ההעתקים חושף את כל שכבות הסלעים הימיים מהקנומן והטורון, הנקראות יחד בשם "חבורת יהודה".
1-CE – "חביון" – גיר דולומיט וחרסית, עובייה כ-130 מטרים.
2-CE – "עין ירקעם" – קירטון וחרסית עם מאובנים, עובייה כ-60 מטרים.
שכבה זו, היא האקוויקלוד של המדבר.
3-CE – "צפית" – גיר ודולומיט, עובייה כ-40 מטרים.
שכבה זו, היא האקוויפר העיקרי במדבר.
4-CE – "אבנון" – קירטון, חוואר וחרסית, עם מעט גיר ומאובנים.
5-CE – "תמר" – גיר ודולומיט, עם מעט מאובנים.
מגיל הטורון (עוביין יחד כ-150 מטרים):
"שיבטה" – דולומיט עם צור ומאובנים.
"נצר" – גיר ודולומיט עם צור ומאובנים.
לתחתית המצוק דבוקות שתי תצורות צעירות מהרביעון:
"דרגה" – קונגלומרט (תלכיד) של חלוקים וסחף.
"חוואר הלשון" – גבס, קירטון וחרסית, עם שכבות חלוקים וסחף.
מדרגת הכפיפה העליונה, רמת המדבר ובמת השוליים אינן מהוות מכשול טופוגרפי משמעותי.
במדרגת הכפיפה וברמת המדבר יש דרכים רבות לאורך ולרוחב.
בבמת השוליים, המחורצת על ידי הקניונים הגדולים, אפשרית התנועה ברכב רק ממערב למזרח.
מהצפון לדרום הדרך קשה אף להולכי רגל.
המכשול העיקרי במדבר הוא מצוק ההעתקים, המקשה על המעבר ממערב למזרח.
ישנם שני נתיבי רכב החוצים את מדבר יהודה לרוחבו.
העיקרי בהם הוא כביש ירושלים – ים המלח, החוצה את המדבר במקום שבו מצוק ההעתקים אינו ניכר.
כביש דומה, הוא כביש ערד – נווה זוהר, היורד גם הוא במקום שבו ישנה מדרגת כפיפה ולא העתק.
ישנן שתי דרכי רכב העולות במצוק ההעתקים עצמו.
כביש מעלה שלם (מחוף ים המלח אל כפר הנופש מצוקי דרגות) עולה במצוק ההעתקים במקום נוח במיוחד, ושיפועו מתון.
נתיב הרכב הקשה ביותר, הוא מעלה יאיר, שנסלל על ידי יאיר פלד שהיה מפקד סיירת צנחנים.
בנתיב זה אפשרית ירידה בלבד, וברכב חזק במיוחד.
לאורך המדבר עוברות דרכים רבות החוצות קטעים קצרים, בעיקר לאורך רמת המדבר.
רובן מתאימות לרכבי שטח בלבד.
דרך האורך החשובה ביותר, היא הדרך העוברת לאורך קו המגע בין רמת המדבר לבמת השוליים.
דרך זו, חוצה את המדבר כמעט לכל אורכו.
במדבר יהודה סלולות דרכים עתיקות רבות, בהן מספר דרכי רוחב היורדות במצוק ההעתקים.
דרכים אלו נוחות להליכה ולהובלת בהמות משא.
חלק מהדרכים עדיין ראויות לשימוש.
מדרכי הרוחב, ידועות בעיקר דרך מואב ודרך אדום המקראיות, ומספר דרכים רומאיות ששימשו ללוגיסטיקה של המצור על מצדה.
דרך אורך חשובה היא הדרך ההולכת דרך מרכז רמת המדבר, מיריחו עד ערד.
עם פיתוח רמת המדבר וסלילת דרכים חדשות, נמחקו קטעים רבים מדרכים אלו.
בניגוד לנגב, מדבר יהודה איננו חלק מרצועת המדבריות העולמית של קו הרוחב 30°, אלא מדבר מקומי הנקרא "מדבר צל גשם".
כלומר תנאי השטח הייחודיים לאזור הפכו אותו למדבר.
ענני הגשם העולים מהים התיכון נעים מזרחה וממטירים את רוב המים שבהם כגשם מעל מישור החוף והרי יהודה, שבהם הטמפרטורות נמוכות יחסית.
כאשר העננים גולשים במדרון מעל מדבר יהודה, הטמפרטורה גבוהה יותר, הם מתרחבים ואינם יכולים להמטיר עוד גשמים מהלחות שעוד נותרה בהם.
כאשר הם מגיעים מעל ים המלח הם מתמלאים שוב מים וממטירים אותם מעל הרי מואב.
כך, ככל שפונים מזרחה, נעשה מדבר יהודה צחיח וחם יותר.
באזורים הצחיחים ביותר שלו יורדים כ-50 מ"מ גשם בשנה.
במערב מדבר יהודה ובספר המדבר, יורדים כ-250 מ"מ גשם, כמות המספיקה לגידולי בעל מסוימים, כמו זיתים, חיטה ושעורה.
בנוסף ליובש, מדבר יהודה מאופיין בטמפרטורות גבוהות במשך היום.
קרינת השמש החזקה מעלה את טמפרטורת הקרקע עד ל-70 מעלות.
ממוצעי משקעים וטמפרטורה במדבר יהודה:
טמפרטורה ממוצעת מקסימלית באוגוסט – C° 43.8
טמפרטורה ממוצעת מקסימלית בינואר – C° 25.8
כמות משקעים שנתית ממוצעת – 47 מ"מ
גם רמת המדבר וגם מדרגת הכפיפה עשירות במאגרי מים מלאכותיים – בורות, בריכות ומאגורות (בריכות תת-קרקעיות).
רוב הבורות נמצאים ברמת המדבר, שכן המסלע הרך מקל על הכרייה והוא אטום למים.
במת השוליים המזרחיים עשירה יחסית במים.
נמצאים בה עין דוד ועין שולמית בנחל דוד, עין ערוגות בנחל ערוגות, עין משמר בנחל משמר, עיינות צאלים, ענבה, צפצפה ונמר בנחל צאלים, עין בוקק ועין אשד בנחל חימר.
ביניהם בולטים בגודלם עין דוד ועין ערוגות, עם ספיקה של למעלה מ-100 מטר מעוקב (מ"ק) לשעה.
מי המעיינות (למעט עין צפצפה) ראויים לשתייה.
בכל במת השוליים ידוע רק על בור מים אחד – סמוך לנחל בוקק, מלבד מערכת אגירת המים הגדולה במצדה.
במצוק ההעתקים נובעים שלשה מעיינות: עין גדי, בין נחל דוד לנחל ערוגות, ספיקתו 50 מ"ק בשעה ומימיו ראויים לשתייה; עין נואית, סמוך לנחל בוקק; ועין סלוודורה, בערוץ הסלוודורה, כקילומטר צפונית לנחל קדם.
למרגלות המצוק נובעים עין קנה, עין סמר ועינות צוקים (עין פשח'ה), שספיקתם רבה.
ברמת המדבר ובתחומי מצוק ההעתקים חיים עדרי יעל נובי, וקבוצות של שפני סלע.
בעבר הלא רחוק חיו באזור גם נמרים, שנכחדו בגלל ציד לא חוקי, כאשר התיעוד האחרון לנמר באזור נצפה בעינות צוקים.
עופות אופייניים הם עורב קצר-זנב, שחור-זנב, טריסטרמית, סיס, סנונית, זנבן, סלעית, וקורא מדברי.
במדבר חיים זוחלים רבים ביניהם נחשים ארסיים כמו אפעה ושרף עין גדי.
הצומח במדבר יהודה מושפע בעיקר מן המסלע וכמות המשקעים.
גורם חשוב נוסף מהווה הרעייה המסיבית, המכלה את הצמחים באזורי המרעה.
מדבר יהודה מהווה נקודת מפגש בין ארבעה אזורים פיטוגאוגרפיים (הים-תיכוני במערב, הסהרו-ערבי והאירנו-טורני במדבר עצמו, והסודני בנאות המדבר), ולכן קיימות בו חברות צומח מגוונות.
סוקצסיה של ממש, אי אפשר למעשה לראות במדבר.
התנאים הקשים של המדבר הם כה חזקים, עד שאין הצמחים החיים בו יכולים לשנותם אם תאפשר את כניסת חברת הצומח הבאה בטור הסוקצסיוני.
לכן, יש לראות את חברות הצומח השולטות במדבר, בתות עשבוניות דלילות, כחברות הקלימקס.
עם זאת, חלק מהחוקרים סוברים כי חברת הקלימקס של מדבר יהודה, היא ערבת דגניים, וכי הצומח השולט בו כיום, הוא תוצאת הרעייה.
במדרגת הכפיפה העליונה שולט בעיקר הצומח של בתת-הספר הים תיכונית.
מצויים בה שלהבית קצרת שניים, קיפודן מצוי, וסירה קוצנית.
באזורים בהם מכלה הרעייה הרבה את הצמחייה, גדלים צמחים המכילים חומרים רעילים כמו עירית גדולה (הים תיכונית) ומתנן שעיר (הסהרו ערבי), וגאופיטים רבים: כלנית, חצב מצוי ורקפת.
ברמת המדבר, המכוסה ברובה בקירטון האטום למים, נוצר מצב בו שכבת הקרקע העליונה נשטפת, אך שכבת הקרקע בעומק של כ-20 ס"מ נעשית מלוחה מאוד.
הדבר גורם לכך שצמחים חד שנתיים ששורשיהם סמוכים לפני הקרקע צומחים בה ללא קושי, בעיקר אהרונסוניה ומקור חסידה מדברי.
מבין הצמחים הרב שנתיים מעמיקי השורש, יכולים לצמוח רק צמחים המותאמים למליחות גבוהה, כמו אשליל שעיר, מלחית אשונה, מלוח, ואוכם מדברי המכסה קטעים נרחבים במדבר.
במערב המדבר, מקום בו ישנה כמות משקעים גדולה יותר, נפוצה לענת המדבר.
בבמת השוליים ובתחום מצוק ההעתקים צומחים במקומות הגבוהים זוגן השיח, יפרוק המדבר, ערטל וצמחים סהרו ערביים אחרים.
בערוצי הנחלים צומחים רותם, אטד, מלוח, ורכפתן מדברי, וכן עצי שיטה סלילנית, שיטת הסוכך, אשל ושיזף מצוי.
בקניונים צומחים כתלה חריפה, אזובית פשוטה ואזוביון מדברי, צלף ומציץ סורי – צמחים אופייניים לאזור האירנו טורני.
סביבות המעיינות מצוי צומח סודני וצמחים האופייניים לנאות מדבר – קנה מצוי, עבקנה, סמר, דקלים ועוד.
בתחומי מדבר יהודה מצויים גם צמחים נדירים יחסית.
סלוודורה פרסית צומחת ליד מספר מעיינות.
ידועה בעיקר הסלוודורה שעל שמה נקרא ערוץ הסלוודורה מצפון לנחל קדם.
כמו כן, מצויה במדבר פתילת המדבר הגדולה, באזור ים המלח.
במדבר צומחים שני עצי אלה אטלנטית: האחד בנחל קדם, והשני סמוך למעלה נמר בנחל צאלים.
עץ תאנה יחיד צומח במדבר (מחוץ לנאות המדבר), מעל המפל הגדול בנחל קדם.
תנאי השטח והאקלים הקיצוניים של מדבר יהודה מנעו התיישבות קבע בו בימי קדם.
לעומת זאת, תנאים אלו היו מצוינים עבור מורדים ונמלטי חוק.
רמת מדבר יהודה ריקה יחסית מממצאים ארכאולוגיים מכיוון שאינה נוחה למגורים עקב האקלים הקשה ותנאי השטח.
בשולי המדבר, לעומת זאת, מצויים אתרים ארכאולוגיים רבים.
מערות מדבר יהודה היוו מקום מקלט לפליטי ומורדי שלטון עוד בתקופה הכלקוליתית.
מערות אלו היוו מקום מחסה מצוין עבור אותם נרדפים בשל התכסית הקשה באזור זה, המקשה על נגישות אנשים בכלל וצבא בפרט.
עקב גילוי מגילות מדבר יהודה נערך חיפוש מדוקדק במערות מדבר יהודה אחר מגילות נוספות בשנים 1960–1961, שהביא למציאת ממצאים נוספים שהעידו על כך שהמקום שימש כמקום מפלט עוד מהאלף הרביעי לפני הספירה.
בין הממצאים החשובים ניתן למנות את:
מערה בנחל חימר בה נמצאו בשנת 1983 ממצאים מהתקופה הנאוליתית, בהם פסלים, מסכות, כלי עץ ועצם, גולגולות ומחצלאות מצופות אספלט.
מערת המטמון בנחל משמר, בה נתגלה בשנת 1961 מטמון של כלי נחושת ושנהב מהתקופה הכלקוליתית.
מערכת מדרגות חקלאיות ומקדש גדול באזור עין גדי – גם הם מהתקופה הכלקוליתית.
ברמת המדבר נמצאים מספר מבנים עגולים, קוטרם בין 30 ל-60 מטרים, ומהם נמשכים קירות ישרים וארוכים העולים ויורדים עם פני השטח.
לא נמצא הסבר מספק למבנים אלו.
מזמן תקופת המקרא מצויים מספר אתרים קטנים.
ביניהם תל מעון ותל תקוע, ומצודות מתקופת המלך עוזיהו – חירבת אל מכארי וכרם א-סמרא.
על פי תיאור המקרא את בריחתו של דוד מפני שאול, שהה דוד תקופה מסוימת עם מאות מאנשיו במדבר יהודה.
בהקשר זה נזכרים מדבר זיף, מדבר מעון, צורי היעלים ומצדות עין גדי – כולם בתחום מדבר יהודה.
בתקופת הבית השני חיו במדבר האיסיים – כת יהודית סגפנית שהתרחקה מחברת אנשים שלא היו מחבריה.
בתקופת השלטון הרומי, היה מדבר יהודה למעוזם של לוחמים ומורדים, בזמן המרד הגדול בשנת 70 לספירה ובזמן מרד בר כוכבא בשנת 132. הלוחמים והמורדים חיו במצודות הגדולות – מצדה, הורקניה והרודיון, ובמערות במצוקי הנחלים.
אתרים ארכאולוגיים בולטים מתקופה זו:
הרודיון – הר מבוצר שנבנה על ידי הורדוס.
במקום נמצאו גם ממצאים מתקופת מרד בר כוכבא.
הורקניה – מבצר מהתקופה החשמונאית, עם מערכת מים גדולה.
מצדה – מבצר גדול מהתקופה החשמונאית, ששופץ בימי הורדוס, עם ארמונות ומאגרי מים ענקיים.
זהו אחד האתרים הארכאולוגיים החשובים בארץ, אשר נודע בשל המצור הרומי עליו בימי המרד הגדול והתאבדות הנצורים בו.
ברחבי מדבר יהודה פזורות עשרות מצודות רומאיות, שנועדו לאבטח את הדרכים ולעזור במצוד אחר לוחמיו של בר כוכבא.
בתקופה הביזנטית, חיו במדבר נזירים נוצרים, ביניהם חריטון, סבאס, אותימיוס, תיאוקטיסטוס ועוד.
מתקופה זו עדיין קיימים ופעילים מנזר קרנטל, מנזר סנט ג'ורג' ומנזר מר סבא.
יישוב הקבע החשוב היחיד במדבר יהודה היה עין גדי.
המקום משופע במים, ולכן איפשר התיישבות.
במקום התקיים ישוב רצוף מהתקופה הכלקוליתית ועד ימי הביניים.
בעין גדי הייתה חקלאות מפותחת, והיא התפרסמה בעיקר בשל גידול בשמים, ובראשם שמן האפרסמון הנודע.
היישוב נזכר בתנ"ך, במלחמות היהודים, באגרות מרד בר כוכבא ובספרות חז"ל, ובמקום אותרו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד.
עם קום מדינת ישראל היה רובו של המדבר בתחום שלטונה של ממלכת ירדן, לאחר שנכבש על ידה במלחמת העצמאות; והוא עבר לשליטתה של מדינת ישראל לאחר שנכבש במלחמת ששת הימים.
שביל הסימון הראשון במדבר יהודה, מעלה בני המושבים, נפרץ בשנת 1963 בידי חניכי חטיבת בני המושבים בהנחיית איתן גולן ויוסי פלדמן, כשביל תלול המחבר את נחל ערוגות למצודה הישראלית בראש הר מצפה עין גדי.
יישובי קבע הוקמו במדבר יהודה רק הודות למאמץ ההתיישבות הציונית.
היישובים הגדולים באזור הם הערים מעלה אדומים וערד.
כלכלתם של היישובים במדבר מתבססת בעיקרה על תעשייה, תיירות וחקלאות.
גוֹבִּי (במונגולית: Говь, בסינית: 戈壁 沙漠) הוא אזור מדברי גדול בצפון סין ובדרום מונגוליה.
המדבר נתחם בידי הרי אלטאי מצפון, והרמה הטיבטית והמישור הסיני מדרום מערב.
פירוש השם במונגולית הוא "מדבר", על אף שהמונגולים מבדילים בין הגובי לבין מדבר של ממש, מכיוון שניתן לקיים בגובי חיים.
גובי הוא המדבר בעל השטח הגדול ביותר באסיה והחמישי בגודלו בעולם: שטחו כ-1.3 מיליון קילומטרים רבועים.
הגובי הוא מדבר צל גשם, שנוצר על ידי הרמה הטיבטית החוסמת משקעים מהאוקיינוס ההודי מלהגיע לשטח מדבר גובי.
מדבר גובי מיושב מזה שנים רבות על ידי נוודים מונגולים, קזחים וטטרים.
כאשר לא ירדו גשמים במדבר, פשטו הטטרים על האזורים הפוריים שסביב המדבר.
הפשיטות הללו ככל הנראה הניעו את הסינים לבנות את החומה הסינית הראשונה במאה השלישית לפני הספירה, ואת החומות המאוחרות יותר.
רק חוקרים מערביים מעטים נכנסו לשטחו של המדבר עד למאה ה-20, ובהם ניתן למנות את מרקו פולו.
בשנת 1925 יצאה משלחת מחקר מדעית אמריקאית לגובי על מנת לחפש חיות וצמחים קדומים, אנשי המשלחת גילו שבמדבר חיו בעבר הרחוק דינוזאורים וקרנפים ענקיים חסרי קרניים, ואף מצאו ביצי דינוזאורים.
רוחבו של הגובי ממזרח למערב כ-1,600 קילומטר ואורכו מדרום לצפון כ-800 קילומטר.
שטחו כ-1.3 מיליון קילומטר רבוע והוא אחד המדבריות הגדולים בעולם.
בניגוד לדימוי המקובל של מדבר, מרבית שטחו של הגובי אינו מכוסה חול אלא סלעים.
אגם יו'ה-יאצ'ו'אן הוא בין מקורות המים הבודדים באזור.
בקיץ הטמפרטורה גבוהה ועשויה להגיע ל-45 מעלות, ובחורף היא צונחת מתחת לאפס, ועשויה להגיע לשפל של 40- מעלות.
החורף הוא העונה היבשה, והקיץ והאביב מתאפיינים בגשמי מונסון ובסופות שלג.
יורדים בו בממוצע 194 מ"מ של גשם בשנה, כאשר רוב הגשמים יורדים בקיץ.
מחוזות מונגוליה בשטח מדבר גובי
מדבר לוב הוא מדבר באפריקה, בחלקו הצפוני והמזרחי של מדבר סהרה.
מדבר לוב משתרע על פני דרום־מערב מצרים (ומהווה כשני שלישים משטחה), מזרח לוב וצפון־מערב סודאן.
שטח המדבר הוא כ־1,100,000 קמ"ר, והוא מתפרש על פני כ־1,100 ק"מ ממזרח למערב ועל כ־1,000 ק"מ מצפון לדרום, כך שצורתו מזכירה ריבוע.
המדבר, ברובו, נמצא ברום 300–400 מטר, ובו אגמי מלח, החרבים ברובם, נאות מדבר, חמאדות (אזורי סלעים חשופי חול) רבות וגושי הרים.
במדבר לוב שוכנים אנשי כת הסנוסים.
בעלי-החיים העיקריים בו הם עכנים ועקרבים.
חלקו המזרחי של מדבר לוב חולי ביותר, ולכן הוא מכונה ימת החול הגדולה.
חלקו הצפוני-מזרחי של מדבר לוב מלא ביצות מלח חרבות.
שם נמצא שקע קטארה שעומקו כ־133 מטר מתחת לפני הים.
הרי מדבר לוב עוברים בדרום-מערב הארץ: רמת גילף כביר מתרוממת לגובה מרבי של כ־1,075 מטר, ודרומית-מערבית לה מתנשאים רכסי ג'בּל עֻוֵינאת (1,934 מטר) וג'בל אַרקַנוּ (1,320 מטר).
במדבר לוב שמונה מאגרי מים חשובים, שבעה מהם מוגדרים כנאות-מדבר ואילו השמיני, קטארה, אינו נחשב ככזה בשל מליחות מימיו.
נווי המדבר מאפשרים ייצור חקלאי מוגבל ועל כן ניתן לקיים בסביבתם יישובי קבע.
מקור מימיהם הזכים של נווי המדבר הללו הם נהר הנילוס או מי תהום.
כך, למשל, בנווה המדבר סיווה שבמצרים, הסמוך לגבול לוב, התקיימו יישובים מאות ואף אלפי שנים על אף בידודו משאר מצרים.
בארות ארטזיות של מים מתוקים בקרבת נווה המדבר פיום אפשרו חקלאות נרחבת במשך מאות בשנים ושימשו להשקייתם של למעלה מ־2,100 קמ"ר.
נווי המדבר האחרים הם דאח'לָה, ח'ארגָה, ג'ע'בּוּבּ, בַּחרִיָה ופראפרה.
אגם קארון המלוח שמצפון לנווה המדבר פיום התנקז למימי הנילוס כבר בעת העתיקה.
מדבר אטקמה (בספרדית: Desierto de Atacama) הוא רמה מישורית והררית באמריקה הדרומית, המשתרעת מהרי האנדים במזרח לאוקיינוס השקט במערב.
מעריכים כי גילו של אטקמה כ-20 מיליון שנה, והוא המדבר הצחיח בעולם.
בקצהו הצפוני שוכנת העיר אריקה – העיר הצחיחה ביותר בעולם: 0.2 מ"מ משקעים בשנה בממוצע (לשם השוואה, כמות המשקעים באילת ובתל אביב: 22 ו-510 מ"מ, בהתאמה).
הוא עשיר במשאבי מינרלים מתכתיים כגון זהב, כסף, ונחושת.
רובו נמצא בצפון צ'ילה; חלקים קטנים בקצותיו עוברים גם בדרום פרו, בבוליביה ובצפון-מערב ארגנטינה.
מדבר אטקמה הוא המדבר הצחיח ביותר בכדור הארץ.
ממוצע המשקעים במחוז הצ'ילאני אנטופגסטה הוא מילימטר אחד של גשם בשנה.
המדבר צחיח עד כדי כך שאף בהרים המתנשאים לגובה של 6,885 מטר מעל גובה פני הים לא נוצרים קרחונים.
ממצאים מעידים על כך שבמשך 400 שנים, בשנים 1570–1971, לא ירדה במדבר כמות משמעותית של גשם.
לאזורים מסוימים במדבר מגיעה כמות מים קטנה בצורת ערפל מהים, שמעניקה אפשרות לקיום של מיני אצות, חזזית וקקטוסים.
המדבר כה צחיח, עד שבעת ביצוע בדיקות באדמתו ב-2003, הן היו זהות לבדיקות שביצעו הגשושיות ויקינג 1 וויקינג 2 על אדמת מאדים למציאת חיים – בשתי דגימות אדמה שנלקחו לא נמצאו כל עדויות ל-DNA.
מכיוון שהיה ברור למדענים כי אפילו במדבר אטקמה יש חיים (כלומר התוצאות שהם קיבלו היו שגויות), הם הסיקו כי ייתכן שהבדיקות שבוצעו על ידי גשושיות תוכנית ויקינג על אדמת המאדים לא היו רגישות דיין.
קרינת השמש גבוהה מאוד בספקטרום האולטרה סגול, ולכן חיוני להשתמש במשקפיים ובקרמים עם הגנת UV.
בחלק המזרחי של המדבר נמצא עמק הירח.
לפני כעשרים מיליון שנה התנגש הלוח הפסיפי בלוח הדרום-אמריקאי.
כתוצאה מכך, נפרדה היבשת הדרום אמריקאית מאנטארקטיקה, ואפשרה לזרם של מים קרים, זרם הומבולדט, לזרום לאורך החוף הצ'יליאני.
זרם זה גורם להתקררות דרמטית של האוויר בקרבת החוף ולהתעבות של לחות.
האוויר באטקמה, בהיותה שוכנת על רמה (עקב התנגשות הלוחות), הוא אוויר חם ויבש, שבבואו במגע עם האוויר הקר מהחוף, מונע את עלייתו של זה האחרון לתוך המדבר, בתופעה הידועה בשם אינוורסיה.
תופעה זו אינה ייחודית לאטקמה, אולם צחיחותו של מדבר אטקמה מוכרעת על ידי גורם חשוב נוסף – רכס האנדים האדיר המונע, עקב גבהו הרב, כל מעבר של משקעים מיער האמזונס הלח לפנים המדבר.
מדבר אטקמה, לפיכך, הוא מדבר צל גשם, עם אפקט פֶן.
ב-25 באוגוסט 2015, תועדה ירידת גשמים במדבר, לראשונה מזה 500 שנה.
עדות שנייה לגשם נרשמה באוגוסט של אותה שנה ופעם נוספת ביוני 2017. במסגרת מחקר שפורסם בנובמבר 2018 בכתב העת Scientific Reports, ציינו החוקרים כי הגשם שירד באזור המדבר בשנים האחרונות הביא להרס נרחב של צורות החיים המיקרוסקופיות ששגשגו באדמת המדבר היבשה, בהם מספר מינים מיקרוסקופיים קדומים.
בחודשים יולי ואוגוסט 2025 ירדו באופן חריג גשמים במדבר זה שהצטברו ל־60 מ"מ.
כתוצאה מהגשמים כוסה מדבר אטקמה בפריחה.
רבים נהרו לצפות במראה הנדיר.
במדבר אטקמה קיימת התיישבות אנושית רצופה שהחלה כבר לפני כ-11,000 שנה, ונמשכת עד היום.
בתקופות קדומות, היה האקלים שונה, והאזור לא היה מדברי ואפשר התיישבות של בני אדם.
עם התהוות המדבר נעשתה האוכלוסייה דלילה יותר ויותר.
האזור היה ביתה של תרבות הצ'ינצ'ורו, וכן של שבטים ילידיים נוספים כמו האטקמנים, וצ'נגו.
גם אימפריית הטיוואנאקו שלטה באזור, ולאחריה אימפריית האינקה.
תרבויות אלה השאירו אחריהן כ-5,000 גיאוגליפים, דמויות ענק משורטטות על פני הקרקע ונראות למרחוק, כמו הענק של אטאקמה .
העיירה סן פדרו דה אטקמה שוכנת בלב אטקמה בנווה מדבר ובה 1,000 תושבים קבועים.
עם זאת, ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שסן פדרו היה בעבר מוקד להתיישבות בתקופה הפרה-קולומביאנית שבמהלכה נבנו מבצרי אבן בהרים המקיפים את העמק.
כיום היא מהווה מוקד תיירותי בזכות אגם המלח Salar de Atacama שבקרבתה, המשמש מקום מחייתה של מושבת פלמינגו; ואל טאטיו , אתר הגייזרים הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי, והגבוה בעולם (כ-4,300 מטר מעל פני הים).
הכנסייה בעיירה נבנתה בשנת 1577 על ידי הספרדים.
הכביש הפאן-אמריקאי, המשתרע לאורך שתי יבשות אמריקה, עובר במדבר אטקמה.
באטקמה מרבצים עשירים של פחם ושל מחצבים אחרים כגון זהב, כסף, ונחושת (צ'ילה היא היצרנית הגדולה בעולם ובבעלותה 28% מעתודות הנחושת בעולם).
במדבר נמצא מצבור המלחת הגדול ביותר בעולם, שהפקתו החלה בשנות ה-40 של המאה ה-19. עם גילוי המחצבים והבנת חשיבותם הכלכלית, התעוררו סכסוכי גבול בין בוליביה, צ'ילה ופרו, ולהכרזה על הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית שמטרתה הייתה לאחד כוחות בין פרו ובוליביה כנגד צ'ילה.
מנגד, צ'ילה הכריזה מלחמה על בוליביה במרץ 1879, ועל פרו במאי אותה שנה.
מלחמה זו, שכונתה מלחמת האוקיינוס השקט, נמשכה עד 1883, ובסיומה סיפחה צ'ילה את מרבית אזורי הכרייה של המלחת.
כיום מופק במדבר אטקמה רוב הליקרביום בעולם, שממנו מפיקים ליתיום המשמש לייצור סוללות מתקדמות, רכיבי אלקטרוניקה ותרופות מסוימות.
צ'ילה מפיקה כרבע מהליתיום בעולם.
ממשלת צ'ילה מסרה את הזיכיונות לכריית המלחת לחברות זרות, רובן בריטיות, שהעסיקו אלפי פועלים בתנאי עבודה ירודים.
פועלי המכרות שוכנו במחנות של בקתות רעועות, ותנועתם הוגבלה לתחומי המחנות.
עקב כך פרצה בסוף שנת 1907 שביתה של פועלי המכרות, ובעקבותיה שביתה כללית במחוזות הצפוניים של צ'ילה, שהסתיימה בטבח סנטה מריה דה איקיקה ב-21 בדצמבר, אירוע מכונן בתולדות תנועת הפועלים בצ'ילה.
מאז אמצע המאה ה-19, עת התגלה שניתן להשתמש בניטראטים והפוספטים שהצטברו בשכבות העליונות של הקרקע לחקלאות, החלו להיבנות עיירות שתושביהן כרו את המחצבים.
עיירות אלה ננטשו עם המצאת הדשנים הסינתטיים, הקלים יותר לייצור בתחילת המאה ה-20. מתקופה זו נותרו במדבר כ-170 עיירות רפאים, שרידי מחנות הפועלים שנבנו ליד המכרות.
אחת מהעיירות הללו, צ'קאבוקו (Chacabuco), שננטשה בשנת 1938, 14 שנים לאחר הקמתה, שימשה בימי שלטונו של הרודן אוגוסטו פינושה כמחנה ריכוז למתנגדי המשטר.
עד היום מוקפת העיירה הנטושה בעשרות מוקשים שהוטמנו על ידי הצבא הצ'ילאני, ומתגורר בה אדם אחד בלבד.
מדבר אטקמה נחשב למקום הטוב ביותר על פני כדור הארץ להתבוננות בשמיים ולעיסוק באסטרונומיה, עקב כיסוי העננים המועט, הלחות שכמעט לא קיימת באוויר, וזיהום האור והרדיו הקל ביותר.
בשל כך, יותר מתריסר מצפי כוכבים ממוקמים במקום זה.
סוכנות "המצפה האירופי הדרומי" של האיחוד האירופי מפעילה במדבר שני מצפי כוכבים, מצפה לה סילה (La Silla) ומצפה פאראנאל (Paranal), שבתוכו מערך הטלסקופ הגדול מאוד (VLT).
בשנת 2013 הושלמה במדבר בניית מצפה כוכבים נוסף הנקרא Atacama Large Millimeter Array) ALMA).
בתקופת הרודן אוגוסטו פינושה נקברו במדבר אטקמה גופות של אנשים שהועלמו.
היוצר פטריסיו גוזמן יצר על כך את סרטו "נוסטלגיה אל האור", המפגיש בין בנות משפחה שמחפשות את שרידי יקיריהן לבין אסטרונומים המחפשים שם פתרון לחידות היקום.
מדבר יהודה וים המלח הוא שם של קובץ מאמרים שיצא לאור על ידי החברה להגנת הטבע בשנת 1973 לקראת הכנס הי"ט של החברה שהתקיים בבית ספר שדה עין גדי.
הכנס נערך לאחר שהפכה לשגרה הנסיעה בקטע כביש 90 מעינות צוקים לעין גדי, שנסלל בשנים 1968–1970. לכנס הגיעו מאות מטיילים והוא היה לאחד הכינוסים הגדולים של החברה.
הייתה זו הזדמנות ראשונה, שנפתחו בפני חובבי ידיעת הארץ, חבל הארץ במלואו.
חבל ארץ שיחודו בכך שהוא מדבר עם מבנה גאומורפולוגי עשיר והיותו בית גידול מגוון לחי ולצומח.
בנוסף לכך גם עשיר בשרידים קדומים כמערת המטמון בנחל משמר והמקדש הכלקוליתי בעין גדי, מצדה ושאר האתרים שבהם נמצאו שרידים המעידים על קיומם של פליטים יהודים מימי בר כוכבא במדבר יהודה.
הקובץ נערך על ידי צבי אילן והוא יועד "לשימוש חברי הגנת הטבע".
הקובץ פורסם במהדורות אחדות והיה אחד הספרים הפופולריים של חובבי ארץ ישראל.
המאמרים נלקטו ממקורות רבים, כאשר בקובץ מופיע שם המאמר ושמו של המחבר.
14 מאמרים דנים במבנה הגאולוגי הייחודי של האזור, באקלים במעיינות ובאוצרות הטבע נכללים בפרק זה:
"הגאולוגיה של ארץ ישראל על רקע נדידת היבשות" מאת רפאל פרוינד - אחד המאמרים היסודיים בנושא שפורסמו בירחון מדע.
על "השינויי במפלסי ים-המלח" של צפורה קליין - עבודה שפורסמה בכתב העת "טבע וארץ" וסוקרת את השינויים בגובה פני הימה מראשית המאה שעברה.
על שמורת עינות צוקים (היא עין פשחה) מאת מוטי אברהמי - שמורת טבע שנפתחה לראשונה למטייל הישראלי אחרי מלחמת ששת הימים והייתה לאתר תיירות פופולרי.
חלקה נסגר לציבור והיה לשמורת הטבע לחי והצומח של שפת ים המלח.
18 מאמרים כלולים בחלק זה, הדנים בסוגיות העיקריות של האזור:
הזואולוג לב פישלזון מביא סקירה מקיפה "מעולם החי בסביבות ים המלח".
הפרק הוא מתוך ספרו על החי בסביבות ים המלח.
הוא מציג את מגוון הנחשים, העופות והיונקים באזור.
הבוטנאי אבינועם דנין מציג את הצומח על שפת ים המלח, לפי האזורים, הנקבעים לפי המרחק מים המלח.
מרחק הקובע את תנאי הגידול של קבוצת הצמחים.
מאמר נפרד על הצמחים במדבר יהודה אף מאמר זה פורסם ב"טבע וארץ".
היעלים שבעין גדי זוכים לחשיפה מקיפה על ידי לן אהרונסון, מצוות בית ספר שדה.
חשיפה שתסייע לקיומם עד היום.
חלק זה זכה לעניין הרב ביותר - 42 מאמרים - כמקובל בכנסים לידיעת הארץ שנערכו באותה תקופה.
יגאל ידין מציג את מצדה.
מאמר מקיף דן "בנתונים הארכאולוגיים לקביעת זמן המגילות במצדה ובקומראן".
מובאים הפרקים מיוסף בן מתתיהו הדנים בים המלח ובמצדה.
בנימין מזר וארכאולוגיים נוספים מציגים את הממצאים בעין גדי.
כאשר אנשי בית ספר שדה מציגים את שרידי החקלאות הקדומה שהתגלתה במקום.
מנשה הראל מספר על המצודות "נתיבות ומסילות במדבר יהודה" ויוסי פלדמן מתאר את הדרך היורדת מתקוע לעין גדי - דרך בה מטיילים איבדו את דרכם עד היום.
חלק קצר ובו רק 5 מאמרים משמריה גוטמן על כיבוש עין גדי במלחמת העצמאות.
רחבעם זאבי סוקר את ההתיישבות בבקעת הירדן ועמוס גנור, יושב ראש המועצה האזורית תמר, מספר על התוכניות לפיתוח חוף ים המלח, אשר בחלקם זכו להגשמה כאשר הוקמו בתי המלון בעין בוקק.
מביא 12 תאורים של נוסעים על סביבת ים המלח מהמאה ה-19.
מספרו של יהושע בן אריה מצוטט תיאור סיורם של צ'ארלס ליאונרד אירבי וג'יימס מאנגלס ששרתו כקצינים בצי המלכותי הבריטי וב-1 ביוני 1818 יצאו לסייר באזור ים המלח.
הם גילו כי את ים המלח עוברים ברגל באזור לשון ים המלח.
בן אריה מביא גם את סיפורו קפיטן לינטש, מהצי של ארצות הברית אשר בשנת 1848 שייט בים המלח ורשם את עומקו באזורים רבים.
זאב וילנאי מספר על כריסטופר קוסטיגן, צעיר אירי אמיץ, אשר בשנת 1835 הביא עמו סירה לנמל עכו, עימה הוא הפליג בים כנרת ובנהר הירדן אך בים המלח תשש כוחו והוא מת.
החוקר הנרי בייקר טריסטראם ביקר בארץ ובחוברת מובא מתוך יומנו "יום אחד בדרום ים המלח" - 28 בינואר 1864.
ולבסוף, מובא תיאור של טיול קבוצה של חברי תנועת הנוער המחנות העולים ברגל מסביב לים המלח בשנת 1934. הטיול הסתיים באסון ולשם אזעקת עזרה היה צריך להקים תחנות איתות על פסגות עין גדי ורק אחרי 25 שעות ניתן היה לפנות את הפצועים לצפון ים המלח, אל מפעל האשלג שהיה שם.
מדבר צל גשם היא תופעת טבע מטאורולוגית, בה נוצר מדבר למרגלות רכס הרים גשום, אשר כמות המשקעים בו נמוכה יחסית לכמות הגשם בצידו השני של הרכס.
לפעמים ההפחתה בכמות הגשמים היא כה גדולה עד אשר יורדים בצד הפחות גשום פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה, מה שמגדיר את האזור בתור מדבר.
מדבר צל גשם, היא תופעת אקלים מקומית, שנוצרת כאשר אוויר לח החודר מן הים לתוך היבשה נתקל במחסום פיזי כדוגמת רכס הרים וכהמשך התנועה מכיוון הים הוא צובר גובה במעלה הרכס כדי לחלוף מעליו בתהליך המכונה עננות אורוגרפית.
עם הגובה יורד לחץ האוויר, ולכן במהלך הטיפוס מתקרר האוויר, במעלת צלזיוס אחת לכל 100 מטר, תהליך הנקרא קירור אדיאבטי (אותו תהליך העומד בבסיס הפעולה של מקרר ומזגן).
המים מתעבים, וכשטמפרטורת הענן יורדת מספיק והלחות היחסית מגיעה ל-100% לחות, נוצרת עננות ממטירה.
מעבר לקו פרשת המים האוויר גולש במורדות הרכס ומתחמם במעלת צלזיוס כל 100 מטר.
ההתחממות מביאה לתופעת התמוככות מן העבר השני של הרכס.
הענן שהכיל אוויר קר נע כלפי מטה, האוויר מתחמם (חימום אדיאבטי) והמים המצויים בו מתאדים, וכך כמות הגשמים במדרון ה"מרוחק" פחותה במידה ניכרת מזו היורדת על גבי המדרון הפונה לכיוון הים.
מבחינה בלשנית, השם "צל גשם" , כשמו כן הוא: התצורה ההררית מטילה צל המונע (מסתיר) ירידת משקעים, בדומה לצל המסתיר את האור.
מדבר יהודה, להבדיל מהנגב שנמצא ברצועת המדבריות העולמית, הוא "מדבר צל גשם".
הוא נמצא למרגלות המדרונות המזרחיים של הרי יהודה.
אוויר לח מן הים התיכון מתגבש לעננים הממטירים כמות מעטה יחסית של גשם בדרכם ממישור החוף לאזור השפלה ואת כמות הגשם הרבה ביותר הם מורידים על הרי יהודה.
מעבר לקו פרשת המים של הרי יהודה ומשום הפרש הגבהים בין הרי יהודה למדבר יהודה השוכן למרגלותיו המזרחיים חל תהליך משמעותי יחסית של התמוככות (התחממות האוויר והתאדות טיפות מים) ולכן כמות המשקעים שנותרת בעננים כשהם מגיעים למדבר יהודה מועטה יחסית לזו במפנה המערבי של הרכס ועליו.
מדרון צל גשם הוא מקום בו יורדים מעל 200 מ"מ גשם בשנה וכמות ההתאדות לא עולה על כמות המשקעים.
רשימה חלקית של מדבריות צל גשם
מדבר אדומים הוא אזור במדבר יהודה, צפונית-מזרחית לירושלים.
על-פי מנשה הראל, מחוקרי האזור, מדבר יהודה מתחלק למספר מדבריות משנה כמו מדבר זיף, מעון ועוד.
על פי דברי הימים מדבר אדומים נקרא "מדבר ירואל".
על פי מנשה הראל, התייחד מדבר אדומים בכך שלא היה מיושב מעולם, למעט בימי בית ראשון.
היישובים היחידים בו נמצאו מתקופת מלכי יהודה בבקעת הורקניה.
כיום מצויים בו ובגבולותיו מספר יישובים, בהם מעלה אדומים, מעלה מכמש, כפר אדומים, נווה ארז ועוד.
מדבר נמיב הוא מדבר באפריקה הדרומית, המשתרע לאורך רצועת החוף במערב נמיביה ובדרום מערב אנגולה, בין האוקיינוס האטלנטי למתלול נמיב.
מקור השם "נמיב" בשפת הנאמה, ופירושו "מקום נרחב".
בשנת 2013 הוכרז שטח של 30,777 קמ"ר מהמדבר כאתר מורשת עולמית בשם "ים החול נמיב".
המדבר מתפרש על פני שטח של 80,900 קמ"ר ונמתח לאורך 1,600 קילומטרים במקביל לחופה של נמיביה עם האוקיינוס האטלנטי.
רוחבו של המדבר נע בין 50 ל-160 קילומטרים.
חלקו הצפוני של מדבר נמיב, החל מגבול המדינות נמיביה ואנגולה ועד למרחק של 450 קילומטרים בכיוון צפון ממנו, נקרא בשם מדבר מוסאמנדס (Moçâmedes).
ממזרח למדבר נמיב, ובעיקר בקרבה לחלקו הדרומי, שוכן מדבר קלהארי.
מספר נחלים עוברים במדבר נמיב, אך כל אלו שמדרום לנהר קונני (Cunene) שמהווה את חלקו המערבי של גבול אנגולה-נמיביה ועד לנהר אורנג' המהווה את הגבול בין נמיביה לדרום אפריקה, הם כולם נחלי אכזב ומים זורמים בהם רק לאחר סופות הגשם של הקיץ.
רובו של מדבר נמיב מוגדר כפארק לאומי, פארק נמיב-נאוקלופט.
הפארק משתרע על פני שטח של 49,768 קמ"ר משטחי מדבר נמיב ומסיב הרי נאוקלופט (Naukluft) באזור מרכז נמיביה, ובכך הוא נחשב לשמורת הטבע למערכת האקולוגית, במקום גידולה הטבעי, הגדולה ביותר באפריקה והרביעית בגודלה בעולם.
חלקו המפורסם ביותר של הפארק הוא מדבר המלח והחרסית סוסוסבלאי (Sossusvlei), שהוא גם אחת מאטרקציות התיירות המובילות בנמיביה.
יצור נוסף ייחודי הוא החפרפז שהוא חפרפרת חול האנדמית למדבר ונעה בתוך החול כך שהיא נראית כמו נחש.
בצפון האזור ניתן למצוא גם בעלי חיים גדולים יותר.
בין בעלי החיים במדבר ניתן למצוא מספר זנים לא רגילים של בעלי חיים, וביניהם: קטת נמקוואה, אנטילופות מהמין דלגן ומהמין ראם הצבי, בבון, סוריקטה, זברת הרים ותן שחור.
בחלקים מסוימים של המדבר ניתן למצוא פילים מדבריים ואריות נמיב ובאזור החוף ישנם דובי ים מהמין דוב ים איוני וטורף הגורים שלהם צבוע חום.
למספר מיני חיפושיות אנדמיים במדבר נמיב, כגון חיפושית מדבר נמיב, ישנן תבניות מיוחדות על כנפי החפיה ובהן גבשושיות הידרופוביות ושקעים הידרופיליים אשר מנקזים את טיפות הטל המתעבות מהלחות שבערפל הבוקר הישר לתוך פיהן.
חיפושיות מהמין Lepidochora discoidalis טוות קורים לאיסוף טיפות טל.
בין הצמחים הייחודיים למדבר נמיב, ניתן למצוא את הצמח האנדמי למדבר זה, הולויטשיה.
בעוד שבמרבית שטחי המדבר אין צמחייה, בגבולו המזרחי של המדבר ניתן למצוא דשא, שיחים וצמחים בעלי מחזור חיים קצר, ובאזור החוף ישנם צמחים סוקולנטים וחזזיות.
התנועה במדבר קשה מאוד, והוא כמעט ואינו מיושב.
יש בו מעט התיישבויות קבע דוגמת ססריאם (Sesriem), הסמוכה לסוסוסבלאי והידועה כשער הכניסה לפארק הלאומי, שם יש דיונות חול הנישאות לגובה 300 מטרים.
בגבולות המדבר, על חוף האוקיינוס האטלנטי, יש מספר יישובים, בהם העיירה מפרץ ולביס (Walvis Bay) הקרויה על שם המפרץ בו היא שוכנת, העיר סווקופמונד השוכנת מצפון לשפך נהר הסווקופ (Swakop) ועיירת הנמל לידריץ בדרום רצועת החוף של נמיביה.
כמו כן, העיר נמיבי (Namibe) בדרום-מערב אנגולה, שוכנת בסמוך לקצה מדבר נמיב.
מספר שבטים של ילידים חיים במדבר נמיב, ובהם שבט ההימבה (Himba) ושבטי הנאמה (Nama) וההררו (Herero).
במהלך רצח העם של ההררו והנאמה, בתחילת המאה ה-20, השלטון הקולוניאלי הגרמני השמיד כ-80% מאוכלוסיית ההררו ולפחות מחצית מאוכלוסיית הנאמה.
רסס המים הנישא באוויר מן הים והאוויר היבש של המדבר יוצרים ערפל כבד וזרמים חזקים בקרבת החוף אשר גורמים למלחים רבים לאבד את דרכם.
החוף הצפוני של המדבר זרוע בשברי ספינות גם בעומק 50 מטרים לתוך המדבר.
הדבר נובע מתופעה של התקדמות המדבר מערבה אל תוך הים.
מדבר נמיב הוא אזור חשוב לכריית טונגסטן, מלח ויהלומים.
בתחילת המאה ה-20 בדרום המדבר נבנתה טירת דוויסיב.
מדבר מלח הוא מישור המכוסה מלח ומינרלים אחרים.
צבעה של שכבת המלח הוא ברוב המוחלט של המקרים לבן, כך שמרחוק המישור נראה כמכוסה בשלג.
מדבר מלח נוצר באזור מדברי במקום בו קצב התאיידות המים גבוה מקצב הגעת המים, שאם לא כן היה נוצר במקום ים, אגם או אגם מלח (אין להתבלבל עם בריכות אידוי מלאכותיות להפקת מלח).
המים באזור זה אינם מחלחלים בקרקע ולאחר התאדותם נשארים משקעי מלח ומינרלים שבמשך אלפי שנים הצטברו על פני השטח.
תהליך זה מתרחש בדרך כלל במישור, דבר המסביר את השם הלועזי המעט שונה – Salt flats (מישורי מלח).
דרך הגעת המים יכולה להיות על ידי גשם או זרימת נהרות ונחלים.
כך למשל ים המלח היה מדבר מלח אם נהר הירדן לא היה זורם אליו.
ישנה סכנה גדולה בתנועה על מדבר מעין זה בשל העובדה שקרום המלח הקשיח למראה הוא שביר ויכול לכסות על ביצה מליחה המסוגלת לבלוע משאית.
תכונה זו היוותה נכס גדול לצבא בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, כשמדבר מלח מעין זה בשקע קטארה שבמדבר לוב הגביל ותחם את יכולת התמרון של כוחות השריון שבפיקודו של פילדמרשל ארווין רומל במהלך הקרבות באזור.
אזורים אלו הם צחיחים מאוד בשל מיעוט המים המגיעים אליהם ומכיוון שהאדמה היא מליחה, אין אפשרות לגדל עליה דבר גם במקרה של שינוע מים.
לעיתים, ניתן לבצע תהליך של הדחת הקרקע כפי שנעשה בצפון הנגב על ידי מדינת ישראל.
פתרון זה לרוב אינו ישים מכיוון שאחוז המלח באדמה גבוה.
(במקרה שצוין לעיל, ריכוז המלח בנגב היה נמוך משמעותית מזה הקיים במדבר מלח ממוצע).
תנאים קשים אלו גרמו לכך שלאורך ההיסטוריה מעט מאוד יישובים הוקמו לצד מדבריות מלח.
הדבר השתנה במעט בימי הביניים כשהמלח נעשה יקר מאוד ובמשך שנים רבות היה בעל ערך רב יותר מזהב.
תהליך זה התגבר בסוף המאה ה-20 בה הומצא והתפתח שימוש רב במינרלים שנוצרו במקומות עשירים במלח כגון פוספטים לתעשיות הדשן וחומרי הנפץ.
סאלאר דה אויוני בדרום-מערב בוליביה
סולט פלאטס בונוויל בצפון מערב יוטה
מדבר געשי הוא אזור מדברי הנעדר צמחייה בשל פעילות געשית.
המונח מתייחס בדרך כלל לאזורים נרחבים דוגמת המדבריות במתחם הגעשי פויווה-קורדון קאויה שבהרי האנדים בצ'ילה ורמות האיסלנדיות המכסות את מרבית פנים איסלנד (למשל; באזור הר הגעש הקלה).
במדבריות געשיים קיימים משקעים המאפשרים את קיומה של צמחייה, אך הם כמעט נעדרים אותה לגמרי בשל החלחול המהיר של מים אל עומק האדמה וכיסוי חוזר ונִשְׁנֶה של פני הקרקע בטפרה לאחר התפרצויות געשיות.
גורם נוסף להיווצרות מדבר געשי הוא פליטת הגז גופרית דו-חמצנית מהרי געש.
הקרקע במדבר געשי מאופיינת בהיעדר עושר מינרלי בשל הבְּלָיָה הכימית הנגרמת על ידי אקלים קר או טפרה פלסית עמידה.
על אף התנאים הקשים, מצב זה הפיך ועשויה להתרחש התחדשות של צמיחה, כפי שקרה במדבר הגעשי בפסגת הר הגעש פוג'י ביפן – שם התחדשה צמיחתו של Reynoutria japonica, עשב רב שנתי האופייני למזרח אסיה ומצוי באופן טבעי ביפן, בסין ובקוריאה.
מדבר מוהאבי הוא מדבר צל גשם בדרום-מערב ארצות הברית.
הוא משתרע בתחומי המדינות קליפורניה, נבדה, יוטה ואריזונה.
מקור שמו בשבט האינדיאני, מוהאבי, שישב במקום.
שטחו של מדבר מוהאבי כ-124,000 קילומטר רבוע.