tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכיוון שמוזמביק יכולה לייצר מעבדים או מכונות באותה עלות ייצור, הגיוני שתתמחה בייצור מכונות (בו יש לה כאמור יתרון יחסי) מעל ומעבר לצרכיה שלה – ותוותר כליל על ייצור מעבדים.
את עודפי המכונות שמעבר לתצרוכתה תייצא לישראל, ותמורתם תקבל יותר מעבדים מאשר אילו הקצתה משאבים לייצרם בעצמה (תחת להקצותם לייצור מכונות), וכך תצא נשכרת יותר.
גם ישראל תצא נשכרת מהסחר: היא תקצה את כל משאביה לייצור מעבדים, שאת חלקם תוכל לייצא למוזמביק תמורת מכונות, אותן תקבל בעלות נמוכה יותר מאשר אילו ניסתה לייצרן בעצמה.
נניח כי ישראל ומוזמביק אינן סוחרות זו עם זו.
בשבוע עבודה (נניח 5 ימי עבודה) בו שני ימים מוקצים לייצור מכונות ו-3 ימים לייצור מעבדים, סך התפוקה יהיה:
נניח כי המדינות מתחילות לסחור בהסתמך על עיקרון היתרון היחסי.
ישראל תייצר מעבדים בארבעה מתוך חמשת ימי העבודה וביום אחד תייצר מכונות, ומוזמביק תייצר מכונות בכל חמשת ימי העבודה:
אם כן, כאשר ישראל ומוזמביק סחורות זו עם זו ומתמחות כל אחת בתעשייה מסוימת, שתיהן יחד מייצרות 7 יחידות מכונות ו-12 יחידות מעבדים, לעומת 6 יחידות מכונות ו-12 יחידות מעבדים כאשר כל מדינה מייצרת בצורה עצמאית.
עיקרון זה ניתן ליישום גם בכלכלה מודרנית של מדינות וסחר ביניהן.
לדוגמה, למדינה אשר לה יתרון יחסי בתעשיות עתירות ידע (כגון היי טק), וחיסרון יחסי בתעשיות עתירות עבודה (כגון טקסטיל), כדאי כלכלית לייבא מוצרי טקסטיל ממדינה אחרת, בה יחס היתרונות מהופך, ולייצא אליה מוצרי היי טק.
כך תצאנה כלכלות שתי המדינות נשכרות.
אימוץ התאוריה מעלה סימני שאלה לא רק על הכדאיות הכלכלית שבהגנה על תוצרת מקומית מפני יבוא באמצעות מכסי מגן, ובהקצאת משאבים ממשלתיים לעידוד תעשיות שאין בהם יתרון יחסי, אלא אפילו כשלמדינה יש יתרון יחסי מובהק אל מול מדינה אחרת באותה התעשייה.
השאלה אינה האם הייצור הוא כדאי או לא – אלא האם יש אלטרנטיבות טובות יותר לאותה מדינה.
ייצור ועשיית רווח במוצרי טקסטיל "פשוטים" כשבאותם משאבים ניתן לייצר טקסטיל מתקדם – אינם רווח, אלא הפסד.
כלכלנים נאו מרקסיסטים טוענים כי יישום עקרון היתרון היחסי אינו מקדם את רווחתם של אזרחי מדינות נחשלות.
לטענתם יישום העיקרון מהווה תמריץ להנצחת עיסוקם של אזרחי מדינות העולם השלישי בענפי ייצור הדורשים כוח אדם זול.
לפיכך כלכלנים אלה רואים ביישום עיקרון זה צורה של ניצול.
הכלכלן האמריקני דייוויד קורטן חלק על נכונות עקרון היתרון היחסי בציינו את העובדה כי ארצות הברית ויפן שתיהן מייצרות מכוניות ואף סוחרות במכוניות אלו ביניהן בעת ובעונה אחת.
דבר זה עומד לדבריו בסתירה לעקרון.
כלכלנים מנגד חלקו על טיעונו של קורטן בציינם כי ישנם גורמים תורמים נוספים למצב זה.
כנ"ל גם ההשוואה לסחר בין מכוניות יפניות לאמריקאיות אשר אינן מתחרות על אותם פלחי שוק ולאותה תועלת (המכונית כמוצר יוקרה (סטטוס)), אל מול המכונית כמוצר פונקציונלי.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א אלול היא לרוב פרשת נצבים-וילך.
אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח הוא ביום ראשון (שנים מקביעויות השא, החא וזחא), פרשת בר המצווה היא פרשת נצבים בלבד.
אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז), אז פרשת בר המצווה היא פרשת כי תבא.
כאשר יום זה חל ביום ראשון, האשכנזים מתחילים לומר סליחות.
ה'תשס"א – פיגוע התאבדות של החמאס בתחנת הרכבת בנהריה; שלושה נהרגו, המחבל היה ישראלי
ה'תשס"ו – השופטת דורית ביניש מתמנה לנשיאת בית המשפט העליון ובכך הופכת לאישה הראשונה בתפקיד
ה'תשכ"א – גיא מרוז, עיתונאי ותסריטאי ישראלי.
ה'תשכ"א – הרב דוד פנדל ראש מוסדות 'לפיד - אפיקי דעת' וראש ישיבת ההסדר אפיקי דעת בשדרות
ה'תשכ"ב – מודי בר-און, מנחה טלוויזיה ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ה'תשכ"ט – שר שלום ג'רבי, ראש רשות השירות הלאומי-אזרחי ומנכ"ל מפלגת הבית היהודי לשעבר
ה'תקכ"ד – רבי יהונתן אייבשיץ, בעל "יערות דבש" (נולד ה'ת"ן)
ה'תק"ע – רבי רפאל יצחק מאיו, רבה של אזמיר.
ה'תש"ע – הרב אברהם יעקב זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים בירושלים, וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
כ' באלול – כ"ב באלול
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א חשוון היא תמיד פרשת חיי שרה.
– שליט דמשק, נור א-דין, כובש את מבצר נמרוד
ה'תש"ג – השואה: אקציות חיסול בגטו קרשניק ובגטו לומז'ה
ה'תש"ה – חנה סנש מוצאת להורג בהונגריה
ה'תש"ט – מלחמת העצמאות – חטיבת הנגב פותחת במבצע לוט
ה'תשי"א – דוד בן-גוריון מציג את ממשלת ישראל השנייה בפני הכנסת
ה'תשמ"ט – הליכוד בראשות יצחק שמיר זוכה בבחירות לכנסת ה-12
ה'תשנ"ה – נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן
ה'תשפ"ג – השבעת הכנסת העשרים וחמש
ה'תר"ם – ליאון טרוצקי, מהפכן קומוניסטי יהודי (נרצח בה'ת"ש)
ה'תרס"ג – יצחק בשביס-זינגר, סופר יידישאי (נפטר ה'תשנ"א) (הערה: תאריך זה מוטל בספק)
ה'תרפ"ד – השופט פרופ' מנחם אלון, משנה לנשיא בית המשפט העליון (נפטר בה'תשע"ג)
ה'תרפ"ט – שייקה אופיר, שחקן, פנטומימאי, קומיקאי, ובדרן ישראלי (נפטר ה'תשמ"ז)
ה'תש"י – הרב שמעון גרשון רוזנברג המכונה הרב שג"ר, רב והוגה דעות בעל קשר לפוסט מודרניות (נפטר בה'תשס"ז)
ה'תשל"ו – סופי צדקה, שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית
ה'תשל"ו – מיה דגן, שחקנית ישראלית
ה'של"ד – רבי דוד בן זמרה (רדב"ז), פוסק הלכה וראש ישיבה, אב בית דין ומנהיגה של יהדות מצרים, ולאחר מכן רב בצפת.
ה'תש"ה – חנה סנש, הוצאה להורג בהונגריה לאחר שנתפסה על ידי הנאצים בשליחותה כצנחנית מטעם המוסדות הארץ-ישראלים (נולדה ב-ה'תרפ"א)
ה'תשי"ג – חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל (נולד ב-ה'תרל"ה)
ה'תשט"ו – יצחק למדן, משורר עברי, מתרגם, עורך וחלוץ בארץ ישראל בימי היישוב.
ה'תשמ"ט – הרב בצלאל שטרן, רב במלבורן ובווינה, ראש כולל אהבת ציון בירושלים ומחבר שו"ת "בצל החכמה" (נולד ב-ה'תרע"א)
ה'תשנ"ה – הרב אריה בינה, מייסד וראש ישיבת נתיב מאיר (נולד ב-ה'תרע"ג)
ה'תשס"ו – נפתלי הריברטו הבר, פרופסור לספרות, סופר ומורה ישראלי-ארגנטינאי (נולד ב-ה'תרצ"א)
ה'תש"ע – הרב מרדכי אליפנט, מייסד וראש ישיבת איתרי (נולד ב-ה'תר"צ)
כ' בחשוון – כ"ב בחשוון
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א כסלו היא לרוב פרשת וישב.
אולם אם הבר מצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מסוג השא או השג), פרשת הבר מצווה היא פרשת מקץ.
"יום הר גריזים": יום טוב במגילת תענית על הריסת מקדש השומרונים בהר גריזים בידי אלכסנדר מוקדון.
לאחר שנדחתה בקשת הכותים מאלכסנדר להחריב את בית המקדש שבירושלים, בעקבות פגישתו עם שמעון הצדיק, הורה אלכסנדר במקום זאת על החרבת המקדש השומרוני בהר גריזים, ויום החרבתו נעשה יום טוב.
ה'תש"ג – השואה: נערכה אקציית חיסול בפרוסקורוב, בה נרצחו כ-7,000 יהודים
ה'תש"ה – רבי יואל טייטלבוים האדמו"ר מסאטמר ניצל מהנאצים ברכבת קסטנר.
בחסידות סאטמר מציינים את היום כ"חג ההצלה".
ה'תשי"ז – נוסדה העיר אשדוד על ידי 22 משפחות עולים ממרוקו.
ה'תשמ"ד – השופט מאיר שמגר ממונה לנשיא בית המשפט העליון.
ה'תקנ"ו – מרדכי אהרן גינצבורג, סופר ומתרגם מראשי המשכילים בוילנה.
ה'תרכ"ב – רבי יצחק מאיר השיל, אדמו"ר ואבי חסידות קופיטשניץ.
ה'תש"ד – חנוך לוין, מחזאי, במאי תיאטרון ומשורר ישראלי.
ה'תשי"א – דני סנדרסון, מוזיקאי, זמר ומפיק מוזיקלי ישראלי, זוכה פרס אקו"ם.
ה'תשכ"ז – הרב יעקב איפרגן, מקובל ישראלי המכונה "הרנטגן".
ה'תשל"א – ליאור פרחי, זמר ישראלי
ה'תשל"ו – הרב משה שילת, מנהל ארגון תורת חב"ד לבני הישיבות ומחבר ספרים.
ה'תקמ"ג – טוביה בועז, בנקאי, שתדלן ופרנס יהודי־הולנדי
ה'תקצ"ו – רבי יעקב קופל אלטנקונשטט, נודע בכינוי ר' קופל חריף; תלמידו של הנודע ביהודה, ומחבר הספר "חידושי יעב"ץ".
ה'תרפ"ב – הרב יוסף אהרן רבינוביץ, תלמיד הבית הלוי, רב ליטאי-חסידי, מחבר ספרי פרשנות על התורה ועל התלמוד הבבלי
ה'תשי"ג – הרב בנימין מובשוביץ, רבה של קניזיץ בבלארוס, ורבה של הרצליה ומייסד ישיבת השרון
ה'תשט"ז – רבי יוחנן פרלוב, האדמו"ר מקרלין.
ה'תש"ך – הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים בימי המנדט הבריטי ובשנותיה הראשונות של מדינת ישראל.
ה'תש"פ – גאולה כהן, פעילה בלח"י, חברת כנסת וכלת פרס ישראל (נולדה בה'תרפ"ו)
כ' בכסלו – כ"ב בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א טבת היא ברוב השנים פרשת שמות.
אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
ה'תרצ"ו – הרב משה אביגדור עמיאל התמנה כרבה הראשי של תל אביב
ה'תשי"ב – יוסף בצרי ושלום צלאח, הואשמו בפעילות ציונית מחתרתית, והועלו לגרדום בבגדאד
ה'תשל"א – הרב מצליח מאזוז נרצח בידי מתנקש מוסלמי
ה'תשמ"ג – נוסד היישוב נווה דקלים ברצועת עזה, היה הגדול ביישובי גוש קטיף
ה'תשס"ו – אילן חלימי, יהודי צרפתי, נחטף וכעבור שלושה שבועות נרצח על רקע אנטישמי על ידי חבורת מהגרים מוסלמים
ה'תרי"ח – אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית (נפטר ב-ה'תרפ"ג)
ה'תשכ"ו – הרב דוד לאו, הרב הראשי האשכנזי לישראל
ה'תש"מ – אילן רוזנפלד, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תר"י – הרב ישראל דב בער מווילעדניק.
צדיק חסידי במחצית הראשונה של המאה ה-19. מכונה "הצדיק מווילעדניק".
חזן וש"ץ בלודז' (נולד ב-ה'תקס"ז)
ה'תשי"ב – יוסף בצרי ושלום צאלח הועלו לגרדום בבגדאד, לאחר שהואשמו בפעילות ציונית מחתרתית
ה'תשל"ד – יוסף סרלין, חבר הכנסת ושר מטעם הציונים הכלליים וגח"ל (נולד ב-ה'תרס"ו)
ה'תשל"ה – קרלו לוי, צייר וסופר יהודי-איטלקי (נולד ב-ה'תרס"ג)
כ' בטבת – כ"ב בטבת
ה'תש"ח (אדר א') – אנשי ההגנה מחבלים במסילת הברזל של רכבת העמק
ה'תשי"א (אדר ב') – יוליוס ואתל רוזנברג מורשעים באשמת ריגול על סודות האטום האמריקאים לטובת ברית המועצות
ה'תשכ"ח – כוח צה"ל מבצע את פעולת כראמה בירדן
ה'תשל"ג – נגזר דינם של אודי אדיב ושאר חברי חוליתו אשר ריגלו על ישראל למען סוריה
ה'תשס"ד – עשרה נרצחים בפיגוע התאבדות כפול בנמל אשדוד
ה' תרט"ז (אדר א') – הרב משה שמואל גלזנר מרבני טרנסילבניה (נפטר ב-כ"ב בתשרי ה'תרפ"ה)
ה'תרנ"ז (אדר א') – מרדכי נמיר, מזכ"ל ההסתדרות, ראש עיריית תל אביב, שר העבודה וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נפטר ה'תשל"ה)
ה'תרצ"ג – פיליפ רות, סופר יהודי-אמריקאי
ה'תרצ"ד – יעקב שבתאי, סופר ומחזאי ישראלי (נפטר בה'תשמ"א)
ה'תשכ"ט – אורי גוטליב, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תרע"ח – שלמה לורינץ, חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת הכספים (נפטר בה'תש"ע)
ה'תרפ"ב – אביבה אורי, ציירת ישראלית
ה'תרפ"ט (אדר א') – הרב מרדכי אליהו, רב מקובל, פוסק הלכה ומנהיג רוחני (נפטר בכ"ה בסיוון ה'תש"ע)
ה'תשט"ו – קורין אלאל, זמרת, מלחינה, מעבדת, נגנית ופזמונאית ישראלית (נפטרה ב-ה'תשפ"ה)
ה'ת"א – הרב מאיר שיף, "מהר"ם שיף", רב ופוסק בגרמניה, חיבר פירוש על התלמוד.
ה'תצ"ג – רבי אברהם אבן מוסה, ראש ישיבה ומקובל
ה'תקמ"ז – רבי אלימלך מליז'נסק (נולד ה'תע"ז)
ה'תרנ"ו – הרב יצחק אלחנן ספקטור (נולד ה'תקע"ז)
ה'תרע"ט (אדר א') – קורט אייזנר, מדינאי יהודי-גרמני (נרצח) (נולד ה'תרכ"ז)
ה'תשל"ג (אדר ב') – חיים הזז, סופר ומחזאי עברי (נולד ה'תרנ"ח)
ה'תשל"ח (אדר א') – הרב שלמה יוסף זוין, מייסד ועורך האנציקלופדיה התלמודית וחתן פרס ישראל (נולד ה'תרמ"ו)
ה'תשס"ה (אדר א') – צבי מלחין, איש המוסד שלכד את אדולף אייכמן (נולד ה'תרפ"ח)
ה'תשע"ד (אדר ב') – רבי זיידא שמואל שמעלקא, האדמו"ר מביטשקוב.
כ' באדר – כ"ב באדר
היום השלושים ושישה של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
– על פי הסדר עולם פרק ה' זו הייתה השבת הראשונה ששמרו בני ישראל
ה'תש"א – כ"ג יורדי הסירה
ה'תש"ח – השבעת צבא ההגנה לישראל
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: מבצע בן נון ב' לכיבוש לטרון מסתיים ללא הצלחה
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: מסתיים מבצע ארז, שבו נכבשו שטחים בדרום מזרח עמק יזרעאל
ה'תש"ט – ישראל מספחת את יישובי ואדי עארה, בהתאם להסכם שביתת הנשק עם ירדן
ה'תש"ט – הקמת היישוב כפר חב"ד
ה'תשס"ד – אסון הנגמ"שים במהלכו נהרגו חמישה חיילים
ה'תרפ"ח – יעקב אגם, אמן ישראלי
ה'תרפ"ט – מנחם גולן, במאי ומפיק סרטים ישראלי (נפטר בה'תשע"ד)
ה'ת"ש – הרב אליעזר שלמה שיק, ממנהיגי חסידות ברסלב (נפטר בה'תשע"ה)
ה'תקצ"ה – רבי עקיבא ישראל ורטהיימר, אב"ד אלטונה ושלזוויג-הולשטיין.
ה'תשכ"א – דב קמחי, סופר ומתרגם עברי (נולד ב-ה'תרמ"ט).
ה'תשס"ו – יצחק בן אהרן, חבר הכנסת, שר ומזכ"ל ההסתדרות, ממנהיגיה הבולטים של תנועת הפועלים בישראל
כ' באייר – כ"ב באייר
ה'תשי"ב – מוצאים להורג 13 אנשי רוח ומנהיגים יהודים בברית המועצות, שהיו קשורים בוועד היהודי האנטי-פשיסטי (הרוגי המלכות בברית המועצות)
ה'תרס"ג – הרצל רוזנבלום, עורך "ידיעות אחרונות" במשך 38 שנה (נפטר ב-ה'תשנ"א)
ה'תרס"ט – עמנואל עמירן, מלחין ישראלי, (נפטר ב-ה'תשנ"ד)
ה'תרע"ב – ראול ולנברג, מחסידי אומות העולם
ה'תר"ף – אפרים וולף, יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל ומנהל ישיבות חב"ד בישראל
ה'תר"ף – משה אשכנזי, היה רב קהילת חב"ד בתל אביב וחבר בהנהלות מוסדות חב"ד בישראל
ה'תרפ"ד – משה קראוס, החזן הראשי הראשון של צה"ל
ה'תש"ו – צילה דגן, זמרת ישראלית (נפטרה ב-ה'תשס"ד)
ה'תש"י – גידי גוב, זמר, שחקן ובדרן ישראלי
ה'תשכ"ח – דבורה מסינג, שחקנית
ה'תקע"ח – רבי אלכסנדר סנדר בן רבי יצחק אייזיק, מייסד שושלת קומארנא
ה'תר"ח – רבי דוד הגר, האדמו"ר הראשון בחסידות זבלטוב
ה'תרע"ח – הרב חיים סולובייצ'יק, מהגדולות שבדמויות הרבניות במאה ה-20 ואבי שיטת בריסק בלימוד התורני
ה'תשי"ז – הרב אהרן רוקח, האדמו"ר הרביעי בשושלת בעלזא, ראשון האדמו"רים הגדולים שנטמן בהר המנוחות שבגבעת שאול (ולא בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, שהיה תחת שלטון ירדן באותה התקופה, או בית הקברות סנהדריה, שבו לא נותר מקום)
ה'תשכ"ז – בריאן אפשטיין, מנהלה של להקת החיפושיות (נולד ב-ה'תרצ"ד)
ה'תש"פ – רבי ישראל משה פרידמן, האדמו"ר מסדיגורה
ה'תשפ"ב – הרב הלל פלסר - איש חינוך, אבי תלמודי התורה בציונות הדתית, וזקן ראשי הישיבות הקטנות הלאומיות.
יתרת רווח (או עודפים) (באנגלית retained earnings, retained profits, accumulated earnings, accumulated profits, accumulated losses) הוא מינוח חשבונאי ליתרת הרווח הנקי שנצברה בחברה לכל אורך שנות פעילותה ולא חולקה כדיבידנד לבעלי המניות או הועברה לקרנות הון.
רווחים אלה נשארים בחברה לצורך התרחבות ופיתוח העסק (למשל - קניית נכסים, רכוש קבוע, ציוד או מלאי).
ההשקעה בפיתוח העסק אמורה להניב בעתיד צמיחה ברווחי החברה.
סעיף יתרת הרווח במאזן מייצג אפוא את הרווחים שבעלי החברה בחרו להשאיר בה לאורך השנים, כהשקעה נוספת בחברה מעבר להשקעתם המקורית בהקמתה וברכישת מניות נוספות בה במהלך השנים.
יתרת הרווח מוצגת במסגרת דוח המאזן של העסק, כחלק מסעיפי ההון העצמי.
יתרת הרווח יכולה להיקרא יתרת הפסד, במידה ולעסק נצברו הפסדים ולא רווחים במהלך חייו.
יתרת הרווח מציגה רווחים שנצברו בניכוי ההפסדים על פני השנים.
יש לציין, כי אין בהכרח קשר בין יתרת הרווח במאזן למידת רווחיות החברה.
חברה רווחית, שמבצעת מדיניות של חלוקת רווחים מלאה, עשויה להציג מאזן ללא יתרת רווח.
מנגד, חברה הפסדית יכולה להציג יתרת רווח שמקורה בשנים קודמות בהן הייתה רווחית.
יתרון מהלך ראשון בשחמט הוא היתרון שיש לשחקן (בכלים הלבנים) הפותח במהלך הראשון במשחק שחמט.
שחקני שחמט ותאורטיקנים של המשחק מסכימים לכלל כי הפותח בכלים הלבנים נהנה מיתרון מסוים.
ניתוחים סטטיסטיים של משחקי שחמט שנאספו מאז 1851 תומכים במסקנה זו, ומדגימים כי סיכויי הפותח בכלים הלבנים לנצח במשחק גבוהים במידת מה מאלה של הפותח בכלים השחורים.
בין 52 ל-56 אחוז ממשחקי השחמט מסתיימים בניצחון השחקן בכלים הלבנים.
אחוז הניצחונות דומה בכלים לבנים נמצא גם במשחקי טורניר בין בני אדם לבין מחשבים.
אולם, נמצא כי היתרון לפתיחה בכלים לבנים הוא פחות במשחקי בליץ, ובמשחקים בין שחקנים שרמת משחקם נמוכה.
קיימת מחלוקת ארוכת שנים בקרב שחקני שחמט ותאורטיקנים של המשחק, האם בהינתן משחק מושלם על ידי שני הצדדים, המשחק יסתיים בניצחון השחקן בכלים הלבנים, או בתיקו.
הדעה הרווחת היא - לפחות מאז שנת 1899, כאשר אלוף העולם בשחמט וילהלם שטייניץ התייחס לבעיה - כי משחק מושלם יסתיים בתיקו.
אולם, מספר שחקני שחמט בולטים טענו כי די ביתרונו של הפותח בכלים הלבנים כדי להשיג ניצחון.
כך, אלוף ארצות הברית בשחמט בשנת 1948, ויבר אדמס, ואמן השחמט וסיולוד ראוזר, טענו כי לבן מנצח לאחר הפתיחה ה2-ה4. אלוף העולם בשחמט בהתכתבות לשנים 1965-1968, הנס ברלינר, טען כי הפתיחה ד2-ד4 תניב ניצחון ללבן.
קיימת אפשרות שתוכנות שחמט מתקדמות תפתורנה מחלוקת תאורטית זו כאשר תקבענה את תוצאתו של משחק מושלם בשחמט, כפי שנעשה כבר בדמקה.
כמה מן השחקנים הבולטים בהיסטוריה המודרנית של השחמט, כולל אלופי העולם חוסה ראול קפבלנקה, עמנואל לסקר, ובובי פישר, הביעו חשש מתוצאת תיקו שלא ניתן להימנע ממנו ככל שניתוחי המשחק הולכים ומעמיקים.
קפבלנקה וגם פישר הציעו וריאציות של משחק השחמט על מנת להפחית סכנה זו ולהחדיר עניין מחודש במשחק, בעוד לסקר הציע ניקוד שונה לתוצאות תיקו ומצבי פט.
מאז שנת 1988, תאורטיקנים של המשחק קראו תיגר על הדעה המקובלת באשר ליתרונו של הפותח בכלים לבנים.
רב-אמן אנדראס אדורג'ן פרסם סדרת ספרים שנושאם המשותף הוא "שחור זה בסדר!", כשהוא טוען כי הדעה המקובלת לפיה הפותח בלבן נהנה מיתרון, מבוססת יותר על פסיכולוגיה, מאשר על המציאות.
רב-אמן מיחאי סובה ושחקנים בולטים אחרים טענו כי לעיתים היוזמה של הלבן נעלמת, ללא סיבה נראית לעין, ככל שהמשחק מתקדם.
הסגנון המקובל היום למשחק בכלים שחורים הוא לנסות ולהשיג עמדות דינמיות, לא מאוזנות, עם משחק-נגד פעיל, תחת ניסיון להשיג שוויון בעמדות.
יש אף הטוענים כי לכלים השחורים יתרונות-נגד, המבטלים את יתרונות הפתיחה בלבן.
הדעה הרווחת לפיה הלבן חייב לחתור לניצחון עשויה להוות נטל פסיכולוגי על השחקן בלבן, המפסיד לעיתים את המשחק לאחר שניסה יותר מדי לזכות בניצחון.
לא רק זאת, אלא שעל פי תורת המשחקים, היות שחקן השני לפתוח במשחק עשויה להוות יתרון כיוון שהשחקן בכלים הלבנים היה חייב לגלות את מהלכו ראשון.
לכן, פתיחות מסוימות נחשבות כטובות יותר לשחקן בכלים השחורים, מאשר לזה בכלים הלבנים.
אף פתיחות סימטריות מסוימות עשויות להוביל למצבים שבהם פתיחה בלבן היא חיסרון, מסיבות פסיכולוגיות או אובייקטיביות.
משחקים בין תוכנות מחשב חזקות
מדי שנה מתקיימת תחרות בין תוכנות השחמט החזקות ביותר.
בשלב הגמר בשנת 2016 בין התוכנות Stockfish 8 ו-5 Houdini
בו התקיימו 100 משחקים, השחור לא זכה ולו במשחק אחד, הלבן זכה ב-25 משחקים ו-75 משחקים הסתיימו בתיקו.
יתרון להיקף מתייחס ליתרונות הגלומים בהיקף השיווק וההפצה; בניגוד ליתרון הגודל, המתייחס ליעילות וליתרונות הנובעים מגידול או צמצום בהיקף התוצרים.
כן, בעוד המושג יתרונות לגודל מתייחס לשינויים בתפוקות של מוצר בודד, הרי שהמושג יתרונות להיקף מתייחס לשינוי במספר סוגי המוצרים.
ובעוד המושג יתרונות לגודל מתייחס שינויים בצד ההיצע (כגון רמת ייצור), המושג יתרונות להיקף מתייחס לשינויים בצד הביקוש (כגון שיווק והפצה).
יתרונות להיקף הם אחת הסיבות לאסטרטגיות שיווקיות כגון חבילת מוצרים, קו מוצרים, ומיתוג של משפחת מוצרים.
לעיתים קרובות, כשמספר המוצרים גדל ומתרחב השימוש באמצעי תקשורת, יותר אנשים יכולים להיות בהישג יד של היצרן על כל דולר המוצא על שיווק.
זוהי דוגמה אחת ליתרונות להיקף.
אולם, יעילות זאת אינה יכולה להימשך לעד והחל מנקודה מסוימת הוצאות פרסום נוספות על מוצרים חדשים הופכות להיות פחות אפקטיביות (דוגמה לחסרונות להיקף).
אם סוכני מכירות מוכרים כמה מוצרים, הללו יכולים לעשות זאת באופן יעיל יותר מאשר במכירת מוצר בודד.
הוצאות זמן הנסיעה יתחלקו אז בין בסיס הכנסות גדול יותר ולכן, היעילות בעלויות תעלה.
גם תיתכן בין המוצרים סינרגיה, על ידי כך שטווח של מוצרים משלימים אחד את השני יגביר את רצון הקנייה אצל הצרכן מאשר בהצעה של מוצר בודד.
יתרונות להיקף יכולים להתבטא גם ביעילות ההפצה – שליחת קו מוצרים למיקום אחד יוכל להיות יעיל יותר מאשר שליחת סוג של מוצר בודד לאותו מקום.
יתרונות נוספים להיקף יכולים להתרחש כאשר ישנו חיסכון בעלויות כתוצאה מתוצרים נלווים בתהליך הייצור.
דוגמה טובה לכך היא יתרונות ההסקה ממוצר אנרגיה, מה שמשפיע באופן חיובי על יבולים חקלאיים.
לא כל הכלכלנים מסכימים עם חשיבות היתרונות לטווח.
יש הטוענים כי מושג זה חל רק על תעשיות מסוימות ורק לעיתים נדירות.
יכולתו של ארגון להשיג יתרון תחרותי באמצעות התרחבות לענף חדש נבחנת ביכולתו להגדיל את רווחיו בשני תחומי הפעילות, הישן והחדש.
אחת הדרכים להשיג יתרון תחרותי הוא באמצעות יתרון להיקף.
יתרון להיקף מושג על ידי חיסכון בעלויות עקב ניצול משאבים משותפים בעבור שתי הפעילויות.
השימוש יכול להיות בנכסים מוחשיים כגון מחסן משותף או בנכסים לא מוחשיים כגון מותג או שם מסחרי.
יתרון להיקף מבוסס אם כן על יכולת לייצר סינרגיה בין תחומים שונים.
יתרון מכני של מכונה הוא היחס בין הכוח המופק (הכוח שהמכונה מפעילה) לכוח הנכנס (הכוח הנדרש כדי להפעיל אותה).
היתרון המכני שווה גם ליחס בין הדרך שלאורכה פועל הכוח הנכנס, לבין הדרך שלאורכה פועל הכוח המופק.
יתרון מכני מקיים את חוק שימור האנרגיה, כלומר תוספת הכוח אינה נוצרת יש מאין אלא באה על חשבון התנועה הקצרה יותר, תוך שימור האנרגיה הכוללת.
התנועה אינה חייבת להיות קווית: למשל באופניים נוצר יתרון מכני מתמסורת גלגלי שיניים, כך שמומנט הכוח גדל או קטן ביחס הפוך למהירות הזוויתית של גלגלי האופניים.
היתרון המכני () הוא הכוח () המופק חלקי הכוח המופעל, או הדרך () של הכוח המופעל חלקי הדרך של הכוח המופק:
מכונה פשוטה ממירה כוח באמצעות יתרון מכני – כלומר מכפילה את הכוח המופעל ביחס כלשהו, אך מחלקת את המרחק שעליו מופעל הכוח, באותו יחס, תוך שימור האנרגיה ():
בסביבות המאה ה-3 לפנה"ס חקר ארכימדס ביוון העתיקה מכונות פשוטות וגילה את עקרון היתרון המכני, אך רק ביחסי הכוחות הסטטיים, ולא הבין שהוא קיים על חשבון המרחק שלאורכו פועל הכוח.
בספרו "מכניק" משנת 1600, גלילאו גליליי הציג תאוריה כוללת דינמית של פעולת מכונות פשוטות, ואת מסקנתו החדשנית שהן משמרות אנרגיה ולא יוצרות אותה.
בספורט קבוצתי, יתרון ביתיות מתאר את היתרון שיש לקבוצה במשחק בית - כאשר היא משחקת במגרשה הביתי נגד קבוצה יריבה ("מארחת"), עקב היכרות טובה עם המתקן (מגרש, אצטדיון, אולם ספורט וכו') בו מתקיים המפגש, הקהל התומך, הקרבה הגאוגרפית למתקן ועוד.
בסדרות פלייאוף מתאר יתרון הביתיות את המצב בו קבוצה אחת מארחת יותר משחקים בביתה מאשר יריבתה, ובדרך כלל גם את משחק הפתיחה והמשחק המכריע.
ברוב משחקי הספורט הקבוצתיים, קבוצה אשר משחקת או מארחת במגרשה הביתי נהנית מיתרון משמעותי לעומת הקבוצה היריבה.
בעקבות כך, בענפים שונים ישנם חוקים רבים לקביעת הקבוצה המארחת במהלך משחקים מכריעים (כמו פלייאוף).
בענפים בהם יש שלב פלייאוף בו משחק אחד בשיטת הנוקאאוט, כמו בליגת ה-NFL, הקבוצה אשר מארחת את המשחק מקבלת דחיפה משמעותית מהקהל, דבר שהקבוצה היריבה לא זוכה לו.
בענפים בהם יש שלב פלייאוף בשיטת בית וחוץ, כמו כדורגל, הקבוצות מחליפות ביניהן את הביתיות, כך שכל קבוצה מארחת את יריבתה פעם אחת במגרשה הביתי.
בענפים בהם יש סדרת פלייאוף, כמו בליגת ה-NBA וה-MLB, בעלת מספר אי-זוגי של מפגשים, הקבוצה בעלת יתרון הביתיות תארח מפגש אחד יותר, דבר שעשוי להעניק יתרון משמעותי לניצחון בסדרת המשחקים.
גם בטורנירים בינלאומיים, כמו גביע העולם בכדורגל, ניתן לראות כי לקבוצה המארחת יש יתרון על שאר הקבוצות..
קהל - מעורבות הקהל במהלך המשחק יכולה להשפיע ישירות על יכולת הקבוצות במשחק.
הקהל יכול להשפיע לחיוב לקבוצה אותה הוא מעודד, בכך שהוא דוחף את השחקנים שבקבוצתו לפעולות חיוביות, ולהשפיע לרעה לקבוצה היריבה, בכך שהוא מפריע לשחקני היריבה על ידי צעקות, הקנטות ושריקות בוז.
בפוטבול למשל, אם הקהל מרעיש הוא יכול להקשות על הקוורטרבק לשנות מהלכים תוך כדי משחק, או לגרום לאחד משחקני קבוצת ההתקפה לבצע עבירה ובעיקר לזוז לפני תחילת המהלך.
בכדורסל יכול הקהל להפריע במיוחד לשחקן המבצע זריקות עונשין.
שיפוט המשחק - מחקרים הראו כי ישנה השפעה של הקהל על החלטות השופטים.
בניסוי בו התבקשו שופטי כדורגל לפסוק במצבי משחק מצולמים שהוקרנו להם, נטו השופטים באופן מובהק לפסוק יותר לטובת הקבוצה הביתית כאשר להקלטה צורף גם צליל קולות הצופים.
נתוח סטטיסטי שנערך בבונדסליגה העלה ששופטים נותנים יותר תוספת זמן (זמן פציעות) כאשר הקבוצה הביתית בפיגור ונוטים לפסוק לטובתה יותר בעיטות עונשין מלקבוצה האורחת.
גורמים סביבתיים - גורמים סביבתיים כמו מזג אוויר ומיקום המשחק יכולים להשפיע על יכולת הקבוצות.
יש הטוענים שהשפעה זו זניחה מכיוון ששתי הקבוצות משחקות באותה סביבה, אך קבוצה אשר לא רגילה לשחק בסביבה זו מושפעת יותר לעומת קבוצת הבית אשר משחקת בסביבה זו בדרך קבע.
בעיר דנוור, הנמצאת יותר מ-1,500 מטר מעל פני הים, האוויר דליל יותר מבמקומות אחרים, דבר המשפיע לרעה על שחקנים אשר לא רגילים לשחק בסביבה שכזו.
כשקבוצה אשר באה ממדינה בעלת מזג אוויר חמים משחקת אצל יריבה במדינה קרה כמו רוסיה, ישנו קושי להתרגלות למזג האוויר הנוקשה, ולהפך.
המתקן - ישנם הבדלים בין מתקני הקבוצות השונות.
קבוצה אשר רגילה לשחק באצטדיון ביתי סגור תתקשה לשחק באצטדיון פתוח (ללא גג) אשר בו יש השפעה של רוח ואור שמש מסנוור.
ישנם מגרשים בעלי דשא טבעי ודשא סינתטי, ושחקן אשר לא רגיל לשחק באחד מסוגי המדשאות עשוי להתקשות לשחק עליו.
ישנם מתקנים בהם צבע המשטח שונה משמעותית מהנורמה הרגילה, כמו משטח הדשא הכחול של קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת המדינה בויסי, העשוי להסיח את דעתם של שחקנים אשר משחקים בו בפעם הראשונה.
בבייסבול גודלי המגרשים והצורה בהם הם בנויים משתנה ממגרש למגרש, דבר המעניק יתרון רב לקבוצה אשר מכירה את מבנה המגרש ורגילה לשחק בו.
חוקים מיוחדים - ישנם ענפי ספורט אשר בהם יש חוקים מיוחדים העוזרים לקבוצה הביתית.
בהוקי קרח למשל, בזמן שהמשחק מופסק, מותר לקבוצה המארחת להחליף שחקן לאחר שמתבצע חילוף בקבוצה האורחת.
ב-מייג'ור ליג בייסבול ישנו תפקיד בשם חובט נבחר הקיים רק באמריקן ליג ואינו קיים בנשיונל ליג.
אם מתקיים משחק בין קבוצות מהליגות השונות, האפשרות לשתף את החובט הנבחר נקבעת לפי הקבוצה המארחת.
במהלך העונה הסדירה קבוצות משחקות מספר שווה של משחקי בית וחוץ, לשמירת הערך הספורטיבי על ידי קיזוז יתרון הביתיות.
במהלך משחקי הפלייאוף מוענק יתרון הביתיות מוענק לקבוצה שסיימה עם המאזן או המיקום הטוב יותר במהלך העונה הסדירה.
בתחרויות מסוימות, כמו בשלבים המוקדמים של גביע ה-FA האנגלי, נקבע יתרון הביתיות בהטלת גורל.
בענפים בהם יש סדרת פלייאוף הסדרה מכילה מספר אי-זוגי של מפגשים, דבר הגורם לכך שקבוצה אחת מארחת מפגש אחד יותר מיריבתה.
קבוצה בעלת יתרון ביתיות היא קבוצה אשר תזכה בסדרת הפלייאוף אם בכל המשחקים הנותרים בסדרה תנצח הקבוצה הביתית.
אם הקבוצה אשר אמורה לארח משחק אחד יותר מפסידה בביתה ראשונה, בפועל היא מאבדת את יתרון הביתיות לטובת יריבתה, מכיוון שבמצב שנוצר אם במשך כל המשחקים הנותרים בסדרה תנצח הקבוצה הביתית, תהיה היריבה זו שתנצח עם תום הסדרה.
יתרון הביתיות יכול להמשיך להחליף צדדים במהלך כל הסדרה, בכל פעם שהקבוצה הנהנית ממנו מפסידה.
מדיניות בנק ישראל להתערבות בשוק המט"ח בישראל השתנתה במהלך השנים, בהתאם למציאות הכלכלית ששררה במשק.
בסוף דצמבר 2000 עמדו יתרות המט"ח של ישראל על כ-23 מיליארד דולר, בסוף דצמבר 2010 על כ-71 מיליארד, ובסוף דצמבר 2020 כ-173 מיליארד דולר.
בשנים הראשונות לקיום המדינה, יתרות המט"ח היו מצומצמות מאוד.
כאשר הוחלפה הלירה הארץ ישראלית (לא"י) בלירה הישראלית עם קום המדינה, הוחלט ששוויו של המטבע החדש יהיה שווה ערך לשוויה של לירה שטרלינג אחת.
עד מהרה התברר שהשערים שנקבעו לא מציאותיים - לירה ישראלית אחת הייתה שווה פחות מלירה שטרלינג.
במציאות נוצרו כמה וכמה שערי חליפין.
ריבוי שערי החליפין גרם לבלבול רב, ופגע קשות ביכולת התכנון של המשק.
תופעה זו גרמה למשבר חמור במשק.
החל מאמצע שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים שררה במשק גאות יחסית.
הסכם השילומים עם גרמניה ופיחות חד שבוצע ב-1962 (מ-1.8 ל-3 לירות לדולר) סייעו למדינה להתגבר על המחסור במטבע חוץ.
למעט פיחות זה, שער החליפין מול הדולר היה מקובע במשך התקופה.
המהפך הכלכלי, תוכנית הייצוב של 1985 והשנים שאחרי
בתקופה שלאחר מכן, ועד אמצע שנות התשעים החזיק בנק ישראל ביתרות בגובה של מספר מיליארדי דולרים ונמנע מהתערבות בשוק מטבע החוץ.
היתרה הדרושה הוגדרה כרמה של מט"ח הדרושה למספר חודשי יבוא.
בסוף 1992 עמדה רמת היתרות על 5.2 מיליארד דולר, והשינוי משנה לשנה היה מקרי.
רכישות אלו לא נבעו ממדיניות הבנק לרכוש מט"ח, אלא נבעו מהיצע גדול של מט"ח על רקע הריבית השקלית הגבוהה, ששררה במשק בשנים האחרונות של שנות התשעים.
בנק ישראל, נאמן למדיניות האלכסון, נאלץ למעשה לרכוש את עודפי המט"ח שנוצרו.
למרות קיומן של היתרות, השימוש בהן ככלי להשפעה על שער החליפין היה נדיר ביותר, אם בכלל.
כך למשל בשנת 2002, בה האמיר שער הדולר לשיא של כל הזמנים, העדיף בנק ישראל להשתמש בנשק הריבית ולא למכור מט"ח מהיתרות.
המהלך, שיוחס בראש ובראשונה לניסיון להחלשת השקל, לא צלח בידו, שער הדולר הידרדר שוב, וביולי 2008 הודיע בנק ישראל כי יגביר את קצב רכישות המט"ח לכ-100 מיליון דולר ביום.
בעקבות הרכישות עלו מאוד יתרות המט"ח של ישראל.
בסוף 2008 עמדו יתרות המט"ח על 42.5 מיליארד דולר.
מדיניות שער החליפין של הבנק נחלה הצלחה זמנית, ושער הדולר זינק אל מעל 4.20 שקלים.
במאי 2009, לאחר שיתרות המט"ח התקרבו לכ-50 מיליארד דולר.
נרמז כי בנק ישראל מחפש דרך להפסקת רכישות המט"ח.
בעקבות זאת, חזרו החל מיולי 2009 סימני התחזקות של השקל אל מול המטבעות הזרים, והדולר חזר שוב לרמות של 3.75 שקל לדולר.
בנק ישראל הגיב ברכישת מאות מיליוני דולרים תוך ימים ספורים, והשקל נחלש שוב.
באוגוסט 2009 הודיע הבנק על הפסקת רכישה סדירה של מט"ח, לאחר שיתרות המט"ח הגיעו לרמתן הרצויה מבחינתו.
הבנק הודיע עם זאת כי ימשיך לרכוש מט"ח מעת לעת בהתאם לנסיבות.
בפועל מדיניות זו לא הייתה יציבה ומסעות רכש אגרסיביים נמשכו ואף הוגברו.
באוקטובר 2010 היוו לראשונה היתרות (69.1 מיליארד) מעל ל-30% מהתוצר הגולמי (GDP).
בעקבות גילוי שדות גז טבעי בשטחי המים הכלכליים של ישראל בים התיכון החל בנק ישראל ברכישת מט"ח בכמויות המותאמות להשפעה של הפקת הגז על מאזן התשלומים, כדי להימנע מהמחלה ההולנדית.
בינואר 2017 עברו לראשונה יתרות המט"ח את רף 100 מיליארד דולר.
ביולי 2020 הגיעו יתרות מטבע החוץ של ישראל למעל 157.5 מיליארד דולר, מקום 18 בעולם, ומקום רביעי בעולם ביתרות מט"ח לנפש (18,150$ לנפש), עם קפיצה של 15 מיליארד דולר תוך חודשיים בלבד, יתרות אלו עמדו על כ-40% מה GDP.
יתרות מטבע החוץ הסתכמו בסוף חודש אפריל 2025 בסך 222 מיליארדי דולרים, גידול בסך של 3.22 מיליארדי דולרים לעומת סוף החודש הקודם.
רמת היתרות ביחס לתוצר המקומי הגולמי עמדה על 41.1 אחוזים.
יתרות מטבע חוץ, או יתרות מט"ח , הן נכסים המוחזקים על ידי בנקים מרכזיים, על פי רוב בצורת מטבעות של מדינות זרות, בדרך כלל בדולר אמריקני וכן (במידה פחותה משמעותית) באירו, לירה שטרלינג ובין יפני.
יתרות אלו משמשות בעיקר כערבונות לפעילות כלכלית.
מדינות מרכזיות נוספות כגון אנגליה, לא איחרו להגיב ושינו את מתכונת הכלכלה בהתאם כדי לאפשר את אותה הדינמיות במטבעות שלהם.
יתרות המט"ח הגבוהות ביותר מוחזקות על ידי סין, ועמדו, נכון ליולי 2021 על 3.15 טריליון דולר אמריקאי, כמעט פי שלושה מהשנייה אחריה, יפן.
יתרות מטבע החוץ הסתכמו בסוף חודש מרץ 2025 בסך 218,821 מיליוני דולרים, קיטון בסך של 1,433 מיליוני דולרים לעומת סוף החודש הקודם.
רמת היתרות ביחס לתוצר המקומי הגולמי עמדה על 40.5 אחוזים.
על פי חוק בנק ישראל (התש"ע-2010), אחד מתפקידיו של בנק ישראל, הוא להחזיק ולנהל את יתרות מטבע החוץ של המדינה.
מהמשבר הכלכלי העולמי שהחל בשנת 2008 הפגינה מדינת ישראל איתנות כלכלית ובנק ישראל פתח בסדרת רכישות אגרסיביות של יתרות מט"ח.
גילוי שדות גז טבעי בשטחי המים הכלכליים של ישראל בים התיכון חיזק מגמה זו, ובנק ישראל החל ברכישת מט"ח בכמויות המותאמות להשפעה של הפקת הגז על מאזן התשלומים, כדי להימנע מהמחלה ההולנדית.
על פי דו"ח בנק ישראל, הגיעו יתרות מטבע החוץ של מדינת ישראל בסוף שנת 2017, לערך של 113 מיליארד דולר.
ביולי 2020 הגיעו יתרות מטבע החוץ של ישראל למעל 157.5 מיליארד דולר, מקום 18 בעולם, ומקום רביעי בעולם ביתרות מט"ח לנפש (18,150$ לנפש), עם קפיצה של 15 מיליארד דולר תוך חודשיים בלבד, יתרות אלו עמדו על כ-40% מהתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג).
לפי בנק ישראל, יתרות המט"ח של ישראל עמדו בסוף יוני 2021, במקום ה-15 בעולם, על סך 200,175 מיליון דולר (20,400$ לנפש), גידול של 1,825 מיליון מהחודש הקודם.
והיוו 48.8% מהתוצר המקומי הגולמי של ישראל.
על פי דו"ח בנק ישראל לשנת 2017, רוב ההשקעות הן באיגרות חוב של מדינות.
בין 10% ל-13% מהיתרות הושקעו במניות של חברות, ובין 4.8% ל-6% הושקעו באיגרות חוב של חברות.
חלק ניכר מיתרות המטבע נובע ממדיניות בנק ישראל להעלות את שער הדולר (ואיתו מטבעות זרים נוספים) יחסית לשער השקל.
זאת מהסיבה ששקל זול תורם לייצוא (מקבלים יותר שקלים עבור אותו סכום בדולרים).
לצורך העלאת ערך הדולר יחסית לשקל, מספק בנק ישראל ביקושים לדולר, ומוכר בעבורו שקלים.
לבנק ישראל אין מגבלה על כמות השקלים שהוא יכול לספק, שכן הוא יצרן השקלים.
הדבר אינו גורם לאינפלציה כמו במקרה של "הדפסת כסף" שכן תמורת השקלים מקבלים נכס אמיתי בצורת מטבע זר.
השקלים הללו אינם בגדר "יש מאין" שהוא הדבר שגורם לאינפלציה.
הפסד אמיתי שעלול לקרות מאחזקה של יתרות גבוהות, הוא כאשר הגופים שהשקיעו בשקל (מכרו לבנק ישראל את מטבע החוץ), חוזרים וקונים אג"ח של המדינה המבוסס על שקלים.
ברוב המקרים הריבית שבנק ישראל נותן על איגרות החוב שלו, גבוהה מהריבית שהוא מקבל כאשר הוא משקיע את יתרות מטבע החוץ שלו באיגרות חוב של מדינות אחרות.
הסיבה לכך היא שבנק ישראל משקיע באיגרות חוב של מדינות בעלות דירוג אשראי גבוה יותר מהדירוג של ישראל ולכן בעלות שיעור ריבית נמוך מהריבית שבנק ישראל נותן על איגרות החוב שלו.
הפרשי הריביות הללו הם מקור להפסדים.
בניגוד להפסד שנובע משינויים בשערי המטבע, שהוא הפסד "על הנייר" (שכן הוא צפוי להתבטל ביום שיהיה צורך להשתמש ביתרות הללו), הרי שכאן מדובר בהפסד אמיתי שכן זהו הפסד שתלוי בכמות הזמן שמוחזקות היתרות ולא בשערי המטבע.
בנק ישראל מנסה לחפות על בעיה זו באמצעות "ניהול פעיל" והשקעה של אחוז מסוים מהיתרות, באפיקים עם סיכון מוגבר ורמת תשואה גבוהה יותר.
עצם האחזקה של יתרות מטבע חוץ גבוהות, מהווה פרמטר חיובי לחברות דירוג האשראי, גורם לשיפור של דירוג האשראי של המדינה ולירידה בריבית שהבנק משלם על האג"ח שהוא מנפיק.
כך באופן עקיף מצטמצם הפרש הריביות שגורם להפסד הנ"ל.
יתרות מטבע החוץ שמדינות מחזיקות ממלאות שלושה תפקידים מרכזיים:
מקנות למשק מטבע חוץ בהיקף מספיק לעת חירום (למשל במקרה של מלחמה או אסון טבע).
בעת כזאת ייתכן צורך לקיים את היבוא או להגדילו במהירות ובמידה משמעותית כדי להתמודד עם מצב החירום, ואילו היצוא עלול להפגע קשות, כך שההכנסות במטבע חוץ יהיו נמוכות.
בנסיבות כאלה הממשלה והמגזר הפרטי יתקשו לגייס מטבע חוץ בחו"ל, כך שיתרות מטבע החוץ יישארו המקור העיקרי של המדינה למימון במטבע חוץ.
מאפשרות לבנק המרכזי להתערב בשוק מטבע החוץ בנסיבות שבהן:
שער החליפין סוטה מטווח הרמות המתיישב עם שיווי המשקל הבסיסי של המשק.
שוק מטבע החוץ אינו פועל כיאות (כשל שוק).
מאפשרות לבנק המרכזי לפעול בשוק מטבע החוץ לשם מיתון ההשפעה של תנועות הון משמעותיות מצד תושבי חוץ או תושבים מקומיים, העלולות לערער את היציבות בשווקים הפיננסיים, ולכן – לפגוע ביציבות של המשק (מקרה פרטי של הנקודה הקודמת).
הלימות רמת יתרות מטבע חוץ
החזקת רמה נאותה של יתרות מטבע חוץ היא מדד חשוב לאיתנות הכלכלית של מדינה, היא מסייעת לבנק המרכזי במילוי תפקידיו.
היתרות הן מקור של נזילות במטבע חוץ, שאותו הבנק יכול לנצל בעת הצורך.
מלבד זאת, יתרות גדולות של מטבע חוץ תורמות לשיפור מעמדה של המדינה בסביבה הפיננסית הבינלאומית, בהגדילן את האמון ביכולתה להתמודד עם זעזועים במשק.
יתרון זה מקבל ביטוי בדירוג האשראי של המדינה ובהערכות שמפרסמות חברות הדירוג.
כך בדרך כלל מתאפשר למשק להוריד את עלויות המימון בגיוס של חוב בחו"ל במידה או כזו אחרת.
עלויות הכרוכות באחזקת יתרות גבוהות
יתרות המטבע שבידי הבנק המרכזי, הן נכס שדורשות טיפול.
לא ניתן להחזיק אותן ללא בניית תיק השקעות, שכן אז ערך היתרות ירד כתוצאה מאינפלציה במטבעות הזרים בהן הן מוחזקות.
באופן טבעי, בגלל חשיבותן ותפקידן של יתרות המטבע, אופי ההשקעה שמרני מאוד, כאשר המטרה היא בעיקר שמירת ערך ותשואות צנועות.
יתרון צבאי איכותי הוא מושג במדיניות החוץ של ארצות הברית וביחסי ארצות הברית–ישראל.
דוקטרינה זו מבטיחה את עליונותה הצבאית של ישראל על שכנותיה.
יתרון זה מושג באמצעות עליונות טכנולוגית וטקטית המאפשרת להרתיע צבאות של מדינות שכנות, שלהן יתרון מספרי.
מדיניות זו מוגדרת ומעוגנת בחוקי הקונגרס של ארצות הברית, ונחשבת למרכיב חיוני להשגת יציבות ושלום במזרח התיכון.
תפיסת "יתרון צבאי איכותי" הוגדרה לראשונה בחוק הפיקוח על יצוא נשק (Arms Export Control Act) מ-22 באוקטובר 1968, שאיפשר מכירת מטוסי פנטום לישראל.
המונח עצמו נטבע בשנת 2007.
המושג "יתרון צבאי איכותי" מוגדר בחוק האמריקאי באופן הבא:
תולדות המושג "יתרון צבאי איכותי"
עד שנת 1968 היחסים בין ארצות הברית לישראל היו מרוחקים יחסית, ללא סיוע כספי או צבאי ניכר.
בשנים 1962–1968 סיפקה ארצות הברית מספר מערכות נשק מתקדמות לישראל, כחלק ממירוץ החימוש מול ברית המועצות.
בתקופה זו סופקו לישראל טילי הוק וטנקי פטון.
בשנת 1965 נחשף מזכר של משרד ההגנה האמריקאי ובו הותוותה מדיניות סחר נשק "הוגנת" במזרח התיכון.
במזכר נכתב: "בשום מקרה ארצות הברית לא תספק למדינה אחת באזור יתרון צבאי על פני מדינה אחרת."
בשנת 1966 גברה אספקת הנשק הסובייטית לצבא מצרים, ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר יצא במספר הצהרות תוקפניות שעוררו בישראל חשש ממלחמה.
ביוני 1966 הסכימה ארצות הברית למכור לישראל מספר מטוסי קרב מסוג A-4 סקייהוק, אך מתוך כוונה להיות "הוגנת" היא סיפקה בחשאי גם מפציצי נורת'רופ F-5 למרוקו ולוב, וציוד צבאי מתקדם ללבנון, ערב הסעודית ותוניסיה.
באפריל 1967 ניהל ראש ממשלת ישראל לוי אשכול שיחות עם ארצות הברית ובהן נאמר לו שארצות הברית איננה מעוניינת לחמש את ישראל, ובשעת מלחמה תשלח את הצי השישי של ארצות הברית להגן עליה.
ישראל לא קיבלה עמדה זו, והחלה להפעיל לחצים למכירת מטוסי פנטום, שלא נשאו פרי.
ביוני 1967 פרצה מלחמת ששת הימים, בה ישראל ניצחה על אף נחיתותה הצבאית.
בעקבות המלחמה צרפת וגרמניה המערבית החליטו להפסיק למכור מערכות נשק לישראל.
המלחמה ותוצאותיה שכנעו את חברי הקונגרס לתמוך במכירת נשק לישראל, אולם הבית הלבן שינה את עמדתו והסיר את האמברגו רק באוקטובר 1967, לאחר שמצרים הטביעה את המשחתת הישראלית "אח"י אילת (ק-40)".
בדצמבר 1968 הודיע נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, על מכירת 50 מטוסי פנטום ו-100 מטוסי סקייהוק לישראל.
החלטה זו ייצגה שינוי במדיניות ארצות הברית - מתמיכה בעמדה נייטרלית לעמדת תמיכה בישראל, כאשר ארצות הברית מספקת לה את הנשק הדרוש לבנייה ושימור יתרון צבאי איכותי על פני שכנותיה הערביות.
החלטה זו אושרה על ידי הקונגרס האמריקאי, והובילה לשרשרת הסכמים שעיגנו תפיסה זו.
בשנת 2007 גובש "הסכם עשור" בין ישראל לארצות הברית על סכומי הסיוע הצבאי בשנים 2007 עד 2017. הסכם זה כולל התחייבות רשמית לפיה כל מכירת נשק אמריקאי למדינה במזרח התיכון חייבת להיות מותנית בכך שהמכירה לא תפגע ביתרון הצבאי האיכותי של ישראל.
בשנת 2008 נכלל סעיף דומה ב"חוק העברת ספינות הקרב" (Naval Vessel Transfer Act) של הקונגרס.
בשנת 2012 המשיך הקונגרס במדיניות זו וחוקק את "חוק שיתוף הפעולה הביטחוני המוגבר ארצות הברית-ישראל" (US-Israel Enhanced Security Cooperation Act), שלפיו מדיניות ארצות הברית היא "לעזור לממשלת ישראל לשמור על יתרונה הצבאי האיכותי בתקופה של תמורה פוליטית אזורית מואצת ורוויה באי-ודאות".
באוגוסט 2015 שלח נשיא ארצות הברית ברק אובמה מכתב לחבר הקונגרס ג'רלד נדלר ובו כתב: "אף ממשל אמריקאי קודם לא עשה למען ביטחונה של ישראל יותר מהממשל שלי.
אני מוכן לחיזוק היחסים האלה." בהמשך המכתב ציין אובמה כי ממשלו מחויב לשמור על המשך היתרון הצבאי של ישראל מול אויביה.
לדבריו, "ההתחייבות הזאת ליתרון הצבאי האיכותי של ישראל עומדת בלב שיתוף הפעולה הדו־צדדי של יחסינו.
משרדי החוץ והביטחון שלנו ממשיכים באופן שוטף בשיחות הרגישות עם אנשי ביטחון ישראלים".
חוק הקונגרס מבטיח לישראל עליונות צבאית קונבנציונלית, אך לא מספק לה יתרונות בלוחמה לא קונבנציונלית, כמו לוחמה אסימטרית, לוחמת רשת, לוחמה פסיכולוגית ולוחמת אב"כ.
כמו כן, בשנים האחרונות החלה ארצות הברית לספק מטוסים, טילים מדויקים וכלי נשק איכותיים לחלק מארצות ערב, על מנת לספק להן יכולת הגנה עצמית נגד איומים מצד איראן ומצד ארגון הטרור "המדינה האסלאמית".
אספקת נשק זו מערערת את היתרון הצבאי של ישראל.
על פי ההערכה של גורמי ממשל אמריקאיים רשמיים, נסיבות אלה יגרמו לכך שישראל תדרוש תוספת נפרדת לסיוע הצבאי, אף על פי שבארצות הברית נשמעים קולות הקוראים דווקא לקצץ בסיוע הצבאי לישראל.
לדעתו, גורמים אלה יקשו על שימור היתרון הצבאי האיכותי, והוא צופה שיתרון זה יעורער במסגרת התקציבית והטכנולוגית שתסוכם בין ארצות הברית לישראל לקראת הסכם העשור לשנים 2017 עד 2027.
בשיחות בין ארצות הברית לישראל במרץ 2016 אכן הועלתה דרישה ישראלית להעלות את גובה הסיוע האמריקאי לישראל על מנת לשמר את היתרון הצבאי האיכותי, עקב התחמשות מואצת של איראן, מדינות המפרץ וערב הסעודית.
ארצות הברית הסכימה להגדיל את גובה הסיוע מ-3 מיליארד דולר לשנה ל-3.7 מיליארד דולר בשנה, אך ראש הממשלה, בנימין נתניהו, סירב לקבל הצעה זו.
בשנת 2014 אישר ראש הממשלה נתניהו מכירה של ארבע צוללות מתוצרת גרמניה למצרים, שיכולותיהן זהה לאלה של הצוללות הישראליות והן נחשבות ל"נשק שובר שוויון".
אישור זה נחשב לצעד חריג שבו הסכימה ישראל לוותר על היתרון הצבאי האיכותי שלה, על אף שיתוף הפעולה האסטרטגי עם מצרים.
נושא זה נחקר כחלק מפרשת הצוללות (תיק 3000).
באוקטובר 2020 ביקר בארצות הברית שר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ וחתם עם שר ההגנה האמריקאי מארק אספר על הצהרה שמבטיחה את שימור היתרון הצבאי האיכותי "למשך עשורים קדימה".
בנובמבר 2025 עלתה האפשרות שערב הסעודית תקבל מטוסי F-35 במסגרת הסכם מדיני עתידי, דבר שיפגע ביתרון הצבאי האיכותי של צה"ל.
ישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון שהפעילה מטוסי F-35, ועליונותו של המטוס על מערכות הגנה אווירית רוסיות ואיראניות הוכחה במבצעי זירת סוריה במלחמת חרבות ברזל ובמבצע עם כלביא.
נציג מערכת הביטחון הישראלית אמר שאם ערב הסעודית תקבל מטוסי F-35 אז ארצות הברית תידרש להעביר לישראל טכנולוגיות חדשות על מנת לשמר את היתרון הצבאי האיכותי.
יתרון ראשוני (בלועזית: First-mover advantage; בראשי תיבות: FMA) באסטרטגיית שיווק הוא היתרון שמקבל מי שמבצע את המהלך הראשון בפלח שוק בו מתבצעת הפעולה.
למשל, ניתן להשיג יתרון באמצעות הובלה טכנולוגית, או רכישה מוקדמת של משאבים.
המתמודד הראשון יכול להשיג יתרון תחרותי באמצעות שליטה במשאבים הנתונים בידיו.
עם יתרון זה, ניתן "תגמול" למובילי הצעד הראשון (יתרון הראשונים) בשולי רווח עצומים ובמעמד דמוי מונופול.
לא כל מובילי הצעד הראשון מתוגמלים.
אם יתרון הראשונים לא מנצל את היתרון שלו, "חסרונותיו הראשונים", נשארת הזדמנות למצטרפים חדשים להיכנס לשוק ולהתחרות בצורה יעילה יותר מאשר בעלי היתרון הראשוני; לחברות כאלה יש "יתרון המהלך השני".
מנגנונים המובילים ליתרונות בעלי זכות הראשונים
שלושת המקורות העיקריים ליתרונות המובילים הראשונים הם הובלה טכנולוגית, שמירה על נכסים (מידע) ומיתוג עלויות / בחירת קונה תחת אי ודאות.
הראשון מבין השלושה הוא הובלה טכנולוגית.
חברה יכולה להשיג FMA "יתרון ראשונים" כאשר הייתה לה פריצת דרך ייחודית במחקר ופיתוח שלה (מו"פ).
טכנולוגיה חדשה וחדשנית יכולה לספק יתרון בעלויות בר-קיימא עבור המתמודד המוקדם; אם הטכנולוגיה, ועקומת הלמידה לרכישתה, ניתן לשמור על קניין והחברה יכולה לשמור על מנהיגות בנתח השוק.
התפשטות החדשנות יכולה להפחית את היתרונות של יתרון הראשונים לאורך זמן, באמצעות ניידות כוח אדם, פרסום מחקר, תקשורת טכנית לא פורמלית, הנדסת לאחור וסיורים במפעלים.
חלוצים טכנולוגיים יכולים להגן על המו"פ שלהם באמצעות פטנטים.
עם זאת, ברוב הענפים פטנטים מעניקים הגנה חלשה בלבד, קל להמציא אותם או שיש להם ערך חולף בהתחשב בקצב השינוי הטכנולוגי.
עם מחזורי החיים הקצרים שלהם, מרוצי הפטנטים יכולים למעשה להוכיח כנפילתו של חברת איטיות ראשונה המתקדמת.
במאמר משנת 1981 מייקל ספנס דן כיצד ניתן לשמור על עקומת הלמידה הטכנולוגית באופן קנייני, מה שמייצר מחסום כניסה עצום מצד אחרים.
למרות שהמתחילים בשוק ה- FMA הם בעלי שליטה מלאה במשך תקופה מסוימת, התחרות עדיין נותרת, מנסה לרדוף אחר היוצרים.
ספנס קובע כי חברות שמנסות להופיע כמובילות ראשונות ימכרו בדרך כלל את מוצריהן מתחת למחיר במאמץ להבין טוב יותר את השוק (כלומר להשיג אינטליגנציה); ואז, לאחר הקמה, להפוך את השוק ולשלוט בעלויות השוק.
אף על פי שפנס קובע כי תחרות מסוג זה מפחיתה את הרווחיות, רוב הזמן נדרש לפרוץ לשווקים החדשים.
מאמרים מאת גילברט וניוברי (1982) ו- Reinganum (1983) ממחישים מה קורה אם חברה בעלת יתרון ראשונים, או בעלת עוקבים, הייתה מניחה מה מחלקות המו"פ של זו עושה.
זה יכול לגרום לכך יתרון המהלך השני או השלישי יעלו על המובילים מכיוון שהם לא חושבים על התחרות שלהם.
Procter & Gamble היא דוגמה בה מנהיגות טכנולוגית של החברה סייעה להניע את המוצר שלהם (חיתולים חד-פעמיים) לשוק האמריקאי.
הם השתמשו בתחלואה מבוססת למידה כדי לסייע בהשקעה בסיבים סינתטיים אירופיים במחיר נמוך, שעזרו להוריד את העלויות, ואיפשרו למכור את החיתולים ברווחיות במחיר זול יותר.
היבטים פיזיים של FMA אינם הדרך היחידה שבה חברות מסוימות רוכשות יתרון זה.
מערכות ניהוליות המסייעות להיבטים הארגוניים וההתנהגותיים של החברה עשויות להתברר כמועילות מאוד לחברות מתפתחות.
כאשר סגנון הניהול של הפירמה אינו דומה לשום דבר אחר, ותופס תפיסות ניהול מסוימות וכלכלה שאינן חברות אחרות, אזי הם ירוויחו (למשל טבק אמריקאי, מרק קמפבל, שיבולת שועל קוואקר, פרוקטר וגמבל, טויוטה ).
אם לחברה המובילה ראשונה יש מידע בעל ערך גבוה, ייתכן והיא תוכל לרכוש נכסים במחירי שוק מתחת לאלו ששררו בהמשך התפתחות השוק.
בשווקים רבים יש מקום למספר מוגבל של חברות רווחיות בלבד; המוביל הראשון יכול לעיתים קרובות לבחור את הגומחות האטרקטיביות ביותר ויכול לבצע פעולות אסטרטגיות המגבילות את כמות השטח הזמינה למצטרפים הבאים.
מובילים ראשונים יכולים לקבוע עמדות במרחב גאוגרפי או מוצרים כך שמאחרים מוצאים שזה לא מועיל לכבוש את הביניים.
הכניסה מודחת באמצעות האיום של לוחמת מחירים, שהיא אינטנסיבית יותר כאשר מוצבים חברות יותר מקרוב.
התחייבות מכה ניתנת באמצעות עלות השקעה שקועה.
כאשר יתרונות הגודל הם גדולים, בדרך כלל משופרים יתרונות מהעובדים הראשונים.
יכולתו המוגדלת של המכהן משמשת כמחויבות לשמור על תפוקה גדולה יותר לאחר הכניסה, תוך איום של קיצוץ מחירים כנגד המנוחים המאוחרים.
דוגמאות לפטור של נכסים נדירים
Main 1955 מספק דוגמה להקפדה על גורמי קלט שהושגו על ידי שליטה במשאבים טבעיים.
הוא קובע כי ריכוז הניקל בדרגה גבוהה באזור גאוגרפי יחיד איפשר לחברה הראשונה באזור להשיג כמעט את כל האספקה.
מאז שלטה בחלק ניכר מהייצור וההפצה העולמית של המוצר.
לצורך הקפדה על מיקומים במרחב הגאוגרפי, תאוריה שפותחה על ידי Prescott ו- Visscher 1977 ואחרים קובעת כי למוביל הראשון יש יתרון עצום בטענה לאזור גאוגרפי מסוים כל עוד אזור זה מספק לחברה את כל המשאבים הדרושים לו כדי לשגשג.
אם ניתן לתבוע זכות לאזור ואז להתפתח, עלות הכניסה לחברות אחרות תהיה גדולה מדי.
כאשר חברה מתבססת על חלקת אדמה מסוימת, היא יכולה להשיג שליטה מלאה בשוק המשולב באותה קרקע, ובכך להחזיק בכוח זה לפרק זמן ממושך.
הקפאת השקעה במפעלים וציוד יכולה להוות יתרון נוסף עבור המוביל הראשון.
Schmalensee 1981 אומר שכאשר הכלכלה בהיקפים גדולים, FMA בדרך כלל גדולה יותר ורווחית יותר, מה שמאפשר לעיתים עמדת מונופול.
לאחר מכן הוא קובע כי יתרונות נובעים גם מכלכלות רחבות היקף המספקות חסמי כניסה קלים אך גם הזדמנויות אדירות לצמיחה, פיתוח ורווח עתידי.
החלפת עלויות ובחירת הקונה תחת אי ודאות
עלויות מעבר הן משאבים נוספים שעל מתמודדים מאוחרים להשקיע כדי למשוך לקוחות הרחק מהחברה המובילה ראשונה.
קונים עשויים להישאר באופן רציונלי עם המותג הראשון שהם נתקלים בו שמבצע את העבודה באופן משביע רצון.
אם החלוץ מסוגל להשיג ניסוי צרכני משמעותי, הוא יכול להגדיר את התכונות הנתפסות כחשובות בקטגוריית מוצרים.
עבור לקוחות פרטניים היתרונות של מציאת מותג מעולה הם לעיתים רחוקות מספיק גדולים כדי להצדיק את עלויות החיפוש הנוספות שיש לחייב.
ניתן להצדיק ביתר קלות החלפת עלויות עבור קונים של חברות מכיוון שהם רוכשים סכומים גדולים יותר.
לעלויות מעבר יש תפקיד עצום היכן, מה ולמה הצרכנים קונים את מה שהם קונים.
עם הזמן המשתמשים מתרגלים למוצר מסוים ולפונקציות שלו, כמו גם לחברה שמייצרת את המוצרים.
ברגע שהצרכנים נוחים ומסודרים בדרכיהם, הם חלים עלות מסוימת, שהיא בדרך כלל תלולה למדי, למעבר למוצרים דומים אחרים.
עלות מיתוג במקום בו המוכר מייצר את העלות מתואר ב Klemperer (1986).
לדוגמה, במקרה של תוכניות של טיסות תכופות של מיילים, צרכנים רבים חושבים שחברת תעופה תספק שירות זה; והם למעשה מוכנים לשלם יותר עבור כרטיס טיסה אם זה אומר שהם ירוויחו נקודות לקראת הטיסה הבאה שלהם.
בחירת הקונה תחת אי ודאות התפתחה ליתרון עבור מובילים ראשונים, שמבינים כי על ידי היכרות מהירה של שם המותג שלהם באמצעות פרסומות, תצוגות מהבהבות והנחות אפשריות, ועל ידי לגרום לאנשים לנסות את המוצרים שלהם ולהפוך ללקוחות מרוצים, נאמנות המותג תהיה להתפתח.
מחקר שערך Ries and Trout (1986) הראה כי חדשים שהגיעו לשוק כבר בשנת 1923 היו עדיין בראש השווקים הספציפיים שלהם כמעט שבעה עשורים לאחר מכן.
למרות היותה עובדת ראשונה עלולה ליצור יתרון מוחץ, אך במקרים מסוימים מוצרים המתחילים לשווק אינם מצליחים.
מוצרים אלה הם קורבנות של חסרונות ראשונים.
החסרונות הללו כוללים "אפקטים של רוכבים חופשיים, פתרון של אי ודאות טכנולוגית או שוקית, שינויים בצורכי הטכנולוגיה או הלקוחות, ואינרציה מכה."
למובילים משניים או מאוחרים לענף או לשוק יש יכולת ללמוד מובילים ראשונים ואת הטכניקות והאסטרטגיות שלהם.
"מובילים מאוחרים עשויים להיות מסוגלים 'לנסוע חינם' בחברות חלוציות בהשקעות במספר תחומים כולל מו"פ, חינוך קונים ופיתוח תשתיות." העיקרון הבסיסי של השפעה זו הוא שהתחרות מותרת ליהנות ולא תהיה בעלויות שעליו לובש הראשון לעמוד.
"עלויות חיקוי" אלה נמוכות בהרבה מ"עלויות החדשנות "עליהן היה צריך לעבור הובלה ראשונה, ויכולות גם לחתוך ברווחים שמשרד החלוץ היה נהנה אחרת.
מחקרים על השפעות של רוכבים חופשיים אומרים כי התועלת הגדולה ביותר היא רכיבה על מכסי המחקר והפיתוח של החברה, ושיפור התפוקה על בסיס למידה.
מחקרים אחרים בדקו את השפעות הרוכבים החופשיות ביחס לעלויות העבודה, מכיוון שמובילים ראשונים עשויים להעסיק ולהכשיר עובדים כדי להצליח, רק כדי שהתחרות תעסיק אותם.
פתרון אי ודאות טכנולוגית או שוק
מובילים ראשונים חייבים להתמודד עם כל הסיכון הכרוך בפיתוח טכנולוגיה חדשה ויצירת שוק חדש עבורו.
למובילים מאוחרים היתרון בכך שלא לקיים את אותם סיכונים באותה מידה.
בעוד שמובילים ראשונים אין על מה להסתמך בעת ההחלטה על הכנסות פוטנציאליות וגדלים מוצקים, המובילים המאוחרים מסוגלים לעמוד בתקני התעשייה ולהתאים אותם בהתאם.
על המעביר הראשון לקחת את כל הסיכון מכיוון שקובעים תקנים אלה, ובמקרים מסוימים הם אינם מחזיקים מעמד זמן רב כדי לפעול תחת התקנים החדשים.
שינויים בטכנולוגיה או בצרכי הלקוח
"מתמודדים חדשים מנצלים אי-רציפות טכנולוגיות כדי לעקוף את המכהנים הקיימים." מתמודדים מאוחרים מסוגלים לפעמים להעריך צורך בשוק שיגרום למוצר ראשוני להיתפס כנחות.
זה יכול להתרחש כאשר המוביל הראשון לא מסתגל או רואה את השינוי בצרכי הלקוח, או כאשר מתחרה מפתח מוצר טוב יותר, יעיל יותר ולעיתים פחות יקר.
לעיתים קרובות טכנולוגיה חדשה זו מוצגת בזמן שהטכנולוגיה הישנה עדיין צומחת, וייתכן כי הטכנולוגיה החדשה אינה נתפסת כאיום מיידי.
דוגמה לכך היא תעשיית הקיטור שאינה מגיבה על ההמצאה והמסחור של סולר (קופר ושנדל, 1976).
חסרון זה קשור קשר הדוק לאינרציה מכהן, והוא מתרחש אם המשרד אינו מסוגל לזהות שינוי בשוק, או אם מוצגת טכנולוגיה פורצת דרך.
בשני המקרים, המובילים הראשונים נמצאים בעמדת נחיתות בכך שלמרות שהם יצרו את השוק, הם צריכים לקיים אותו ויכולים להחמיץ הזדמנויות להתקדם תוך ניסיון לשמר את מה שיש להם כבר.
בעוד שחברות נהנות מההצלחה בכך שהן המצטרפות לשוק הראשונות, הן גם יכולות להיות שאננות ולא לנצל לחלוטין את ההזדמנות שלהן.
לדברי ליברמן ומונטגומרי: הפגיעות של המוביל הראשון משופרת לרוב על ידי 'כח האינרציה'.
לאינרציה כזו יכולות להיות כמה סיבות שורשיות:
ייתכן שהחברה תנעל בתוך קבוצה מסוימת של רכוש קבוע,
ייתכן שהחברה לא רוצה להסתיר קני-ייצור של מוצרים קיימים, או
החברה עשויה להיות גמישה מבחינה ארגונית.
חברות שהשקיעו רבות ברכוש קבוע לא יכולות להסתגל בקלות לאתגרים החדשים של השוק, מכיוון שיש להם פחות יכולת כלכלית לשנות.
חברות שפשוט אינן מעוניינות לשנות את האסטרטגיה או את המוצרים שלהן ועולות עלויות שקועות מ"קניבליזציה "או שינוי ליבת העסק שלהם, נופלות קורבן לאינרציה זו.
פחות סביר שחברות כאלה יוכלו לפעול בסביבה משתנה ותחרותית.
הם עשויים לשפוך יותר מדי מהנכסים שלהם למה שעובד בהתחלה, ולא להקרין את מה שיידרש לטווח הארוך.
כמה מחקרים שחקרו מדוע ארגונים מכהנים אינם יכולים להתקיים נוכח אתגרים וטכנולוגיה חדשים, הצביעו על היבטים אחרים של כישלונות המכהנים.
אלה כללו: "פיתוח שגרות וסטנדרטים ארגוניים, דינמיקה פוליטית פנימית ופיתוח יחסי חליפין יציבים עם ארגונים אחרים" (חנן ופרימן, 1984).
בסך הכל, חברות מסוימות נוקשות מדי ומושקעות ב"עכשיו ", ואינן מסוגלות להקרין את העתיד להמשיך למקסם את מעוז השוק הנוכחי שלהן.
אנדוגניות ואקסוגניות של הזדמנויות מובילות ראשונות
יתרונות המובילים ראשונים הם בדרך כלל תוצאה של שני דברים: מיומנות טכנית (אנדוגנית) ומזל (אקסוגני).
מיומנות ומיומנות טכנית יכולים להשפיע ברורה על הרווחים ועל הצלחתו של מוצר חדש; מוצר טוב יותר פשוט ימכור מהר יותר.
למוצר חדשני שהוא הראשון מסוגו יש פוטנציאל לצמוח בצורה אדירה.
חברות מוכשרות טכנית מסוגלות לייצר את מוצריהן טוב יותר, בעלות נמוכה יותר ממתחרותיהן, ובעלי מיומנות שיווקית טובה יותר.
דוגמה למיומנות טכנית המסייעת ליתרון של ראשונה במודע היא חיתול התינוק החד פעמי של פרוקטר וגמבל.
היכולת להקדים את השוק באמצעות פריצות דרך טכניות, שימוש בחומרים שהיו נמוכים בעלות, כמו גם מיומנות הייצור הכללית שלהם וערוצי ההפצה, אפשרו ל- P&G לשלוט בתעשיית החיתולים הפנויה.
למזל יכול להיות השפעה רבה גם על הרווחים במצבי יתרון ראשוני, במיוחד מבחינת תזמון ויצירתיות.
דוגמאות פשוטות כמו "טעות" מחקרית שהופכות למוצר מצליח להפליא ( סרנדיפיות ), או מחסן מפעל שנשרף עד היסוד (חסר מזל), יכולות להיות בעלות השפעה עצומה במקרים מסוימים.
בתחילה, המובילים של פרוקטר וגמבל נעזרו ביכולתם לשמור על עקומת למידה קניינית בייצור, והיותם הראשונים להשתלט על שטחי מדף בחנויות.
עליות גדולות בשיעור הילודה, בשנים בהן שוחררו החיתולים החד-פעמיים הראשונים של פרוקטר וגמבל, הוסיפו גם לרווחי התעשייה שלהם וליתרון הראשון בהובלה.
חלק ניכר מהבעיה במושג היתרון של הראשון היא שעלולה להיות קשה להגדיר.
האם על יתרונות ראשוני לחבור לחברות שנכנסות לשוק קיים ברציפות טכנולוגית, המחשבון מחליף את כלל השקופיות למשל, או שמא עליו להחיל אך ורק מוצרים חדשים?
חוסר הדיוק בהגדרה קבע בוודאי כי חברות בלתי ראויות להיות חלוצות בתעשיות מסוימות, מה שהוביל לוויכוח מסוים על התפיסה האמיתית של יתרון ראשוני.
טענה נפוצה נוספת היא האם יתרון מעביר ראשון מהווה התחלת מחקר ופיתוח לעומת כניסה של מוצר חדש לשוק.
בדרך כלל ההגדרה היא האחרונה, מכיוון שהרבה חברות מוציאות מיליונים במחקר ופיתוח שלעולם לא מביאות מוצר לחדור לשוק.
גורמים רבים משפיעים על התשובה לשאלות אלה; כולל רצף הכניסה; חלף הזמן מאז שחרורו הראשון של החלוץ; וקטגוריות כמו עוקב מוקדם, עוקב מאוחר, עוקב מובחן וכו '.
מדדים אלטרנטיביים ליתרון המוביל הראשוני: רווחים לעומת נתח שוק לעומת הסתברות להישרדות
דרך מקובלת למדידת יתרון ראשוני על ידי רווחי החברה החלוצית כתוצאה מכניסתם המוקדמת.
רווחים כאלה הם מדד מתאים, מכיוון שמטרתם היחידה של בעלי המניות היא למקסם את שווי השקעתם.
עם זאת, כמה בעיות עלו בהגדרה זו, במיוחד כי לעיתים רחוקות ניתן להשיג נתוני רווח מצטברים.
בתורו, נתחי שוק ושיעורי הישרדות החברה משמשים בדרך כלל כאמצעים חלופיים מכיוון ששניהם קשורים לרוב לרווחים.
עדיין הקישורים הללו יכולים להיות חלשים ולהוביל לעמימות.
למתחילים המוקדמים תמיד יש יתרון טבעי בנתח השוק, שלא תמיד מתרגם לרווחים גבוהים יותר.
גודל היתרונות של יתרון הראשונים ומשך הזמן