tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים הם יוצרים משקעי ניקל, עופרת וקבוצת הפלטינה, מאחר שיסודות אלה הם קלקופילים – "אוהבי" גופרית, המתפרדים בחוזקה אל תוך הנתך הסולפידי.
במקרים נדירים הופכים סלעים פלסיים לרוויים בגופרית ויוצרים הפרדה סולפידית.
במקרה זה, התוצאה האופיינית היא צורה נפוצה של מינרלים סולפידיים, לרוב תערובת של פירוטיט, פיריט וכלקופיריט היוצרים מינרלי נחושת.
מקרים כאלה נדירים מאוד אך מוכרים, וניתן לראות סלעי הצטברות סולפידיים במחדרים גרניטיים.
כפועל יוצא לאופן היווצרותם, סלעי ההצטברות נפוצים במחדרים מסוגים שונים, בעיקר במחדרים שכבתיים.
שברים של סלעי הצטברות וגבישים היוצרים אותם עשויים להתנתק ממקומם ולהיפלט כקסנוליתים וקסנוקריסטים במהלך התפרצויות געשיות.
דוגמאות לקסנוליתים כאלה – של הורנבלנדיט שנוצר מגבישי הורנבלנדה, ושל פירוקסניט – נמצאות בבריכת רם ובסלעי הבזלת של הר הגעש בכרם מהר"ל.
סלע געשי – קרוי גם "סלע פרץ", "סלע וולקני" או "סלע אקסטרוסיבי" – הוא סלע יסוד שהתגבש מלבה – סלע מותך שפרץ אל מחוץ לקרום כדור הארץ במהלך התפרצות געשית, מתוך צינור הזנה של הר געש או מבעד לסדקים בקרום.
בבואה במגע עם אוויר או מים קרים ממנה, הלבה מתקררת במהירות וצמיחת הגבישים בה מופרעת.
על כן, סלעים געשיים מורכבים מגבישים קטנים מאוד – דוגמת בזלת, ואף אמורפיים כזכוכית – דוגמת אובסידיאן.
על הסלעים הגעשיים נמנים גם סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף ואגלומרט, שנוצרו מהתגבשות טפרה – החומר שנפלט לאוויר מתוך הרי געש ונופל אחר-כך לקרקע.
דוגמאות לסלעים געשיים: בזלת, טוף, ריוליט, סקוריה, פומיס ואובסידיאן.
הלבה הפורצת מתוך הקרום נובעת ממאגמה – סלע שעבר התכה בעומק כדור הארץ, נאגר בתא מאגמה והובל באמצעות צינור הזנה או באמצעות סדקים בקרום אל פני השטח.
המאגמה מכילה מרכיבים נדיפים כגזים ואדי מים, שמרביתם נפלטים ממנה כשהיא מגיעה סמוך לפני השטח.
בשלב זה היא נקראת "לבה".
בהגיעה אל פני השטח, הלבה החמה – 600-1,800°C – באה במגע עם אוויר או מים קרים ממנה, מתקררת במהירות ונוצרים ממנה סלעים געשיים.
סלעים געשיים נוצרים בעקבות התפרצות געשית באזורים בהם מגיעה לבה אל פני הקרום, חלקם ממוקמים בשולי לוחות טקטוניים ואחרים מעל נקודות חמות תוך-לוחיות.
גבולות פתיחה הם שולי לוחות טקטוניים הנעים בכיוונים מנוגדים ומתרחקים זה מזה.
לתוך הפער חודרת לבה, ובהתקרשותה לסלעים היא יוצרת שולי לוח חדשים.
גבולות פתיחה אופייניים הם רכסים מרכז-אוקייניים דוגמת הרכס המרכז-אטלנטי – תוצר של תהליך התרחקותם של הלוח האפריקאי והלוח האירו-אסיאתי מהלוח הדרום-אמריקאי והלוח הצפון-אמריקאי.
קצב ההתרחקות הוא גם קצב בניית הקרום החדש – כ-2.5 ס"מ בשנה.
הרכס המרכז-אטלנטי אינו מוגבל רק לקרקעית האוקיינוס האטלנטי אלא נחשף על-פני השטח באיסלנד.
הסלע הגעשי הנפוץ בגבולות פתיחה כאלה הוא בזלת, ומקורו בהתכה חלקית של סלעים פרידוטיטים במעטפת הליתוספירית.
הוא נוצר בעקבות התפרצות תת-ימית, ומפגש הלבה עם מי האוקיינוס יוצרת בזלת כרים או "לבת כרים" – מבנה בזלתי הדומה לכרים ובנוי מגבישים זעירים במעטה זכוכיתי.
בגבולות פתיחה יבשתיים נפלטת הלבה מבעד לסדקים בקרום ויוצרת שפכי בזלת יבשתיים.
גבולות סגירה הם שולי לוחות טקטוניים הנעים זה לקראת זה.
כאשר קרום אוקייני צפוף וכבד פוגש בקרום יבשתי או בקרום אוקייני צעיר שצפיפותו נמוכה יותר, הקרום הכבד חודר אל מתחת לקרום הקל.
נקודת החדירה נקראת אזור הפחתה, ובתחתיתו נוצרת מאגמה אנדזיטית בתהליך של התכת שטף היוצרת בפליטתה קשתות איים וקשתות געשיות.
גבולות סגירה אלה אופייניים לטבעת האש המקיפה את האוקיינוס השקט ולרצועה הים-תיכונית בה מצויים הרי הגעש אטנה, וזוב, סטרומבולי וסנטוריני.
הסלעים הגעשיים הנוצרים באזורים אלה הם אנדזיט, ריוליט ודקיט.
במקום בו הליתוספירה נמתחת נוצרים בקעים והעתקים.
באזורים אלה מוגבלת מתיחת הליתוספירה והיווצרות המאגמה מהתכת המעטפת מתקיימת בעומק רב.
המתיחה יוצרת שברים עמוקים בלוח, דרכם עולה מאגמה אל פני השטח ויוצרת בזלת תולאיטית, בזלות מסוג בסניט ונפליניט וכן סלעי טרכיט ופונוליט.
דוגמאות לגעשיות של העתקים בישראל ניתן לראות בהרי הגעש של קו התלים הישראלי ברמת הגולן ובהר הגעש קרני חיטין בגליל התחתון.
הרי געש אלה נבנו כתוצאה מגעשיות של העתקי-משנה, שנפערו בעקבות היווצרות השבר הסורי-אפריקני.
בניגוד לאזורים הגעשיים המצויים בשולי לוחות, נקודה חמה נמצאת בתוך לוח טקטוני והגעשיות בה אינה נובעת מתנועת הלוחות.
להפך, הנקודה החמה קבועה עמוק מתחת לקרום, והפעילות הגעשית המתרחשת מעליה נותרת באותה נקודה, גם כאשר הלוח חולף על פניה.
דוגמה לכך ניתן לראות באיי הוואי, הנוצרים זה אחר זה מעל אותה נקודה חמה עם מעבר הלוח הפסיפי מעליה לכיוון צפון-מערב.
נקודה חמה מצויה מעל תימרת מעטפת, בה עולה זרם של סלע חם מסביבתו מעומק רב במעטפת אל הקרום בשל הקונבקציה שמקורה בתחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג – הגבול בין המעטפת לגלעין כדור הארץ.
בנקודות חמות נוצרת מאגמה גרניטית הנוצרת מהתכה של קרום גרניטי באמצעות מאגמה בזלתית המתיכה את חלקו התחתון של הקרום ומדקקת אותו.
בקרום הדק נוצרים סדקים עגולים, דרכם פורצת הלבה ובהתקרשותה יוצרת סלעי בזלת, פומיס וריוליט.
סוגים שונים של התפרצות געשית יוצרים מגוון של סלעים געשיים.
לדוגמה, התפרצות הוואית יוצרת זרמי לבה בזלתית דלילה וחמה המכילה כמויות קטנות של גזים געשיים, ולרוב אינה פולטת חומר פירוקלסטי.
הסלעים הנקרשים יהיו לכן חסרי נקבוביות.
התפרצויות בעוצמה רבה יותר יפלטו לבה שתכולת הגזים בה גבוהה יותר, ולכן ייווצרו נקבוביות רבות וגדולות בסלעים הנוצרים בהן.
התפרצויות עזות גורמות לפליטתם של חומרים פירוקלסטיים – קרעי לבה הנפלטים לאוויר במהלך ההתפרצות, בגדלים שונים:
פצצות געשיות – גושי סלע מותכים שגודלם יותר מ-64 מ"מ
בלוקים געשיים – גושי סלע מוצקים שגודלם יותר מ-64 מ"מ
בנופלם לקרקע נקראים חומרים אלה טפרה, ובהצטברותם הם יוצרים סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף וסקוריה, היוצרים חרוטים געשיים.
שכבות של טפרה וזרמי לבה יוצרים הר געש שכבתי.
הרכבם הכימי והמינרלוגי של הסלעים הגעשיים נובע מתהליכים המתחילים בהתכה של סלעים והיווצרות המאגמה, בגיבוש המפריט המתרחש בה ובהובלתה ופליטתה כלבה.
מיון TAS הוא שיטה להבחנה בין הסלעים הגעשיים השונים, המבוססת על היחסים בין המרכיבים האלקליים לבין הסיליקה בסלע.
השם TAS נובע מהגדרת השיטה: "Total Alkali versus Silica" – סך כל האלקלים לעומת הסיליקה.
פרמטרים כימיים אלה שימושיים מאחר שהשיעור היחסי של האלקלים והסיליקה משחקים תפקיד חשוב בקביעת המינרלוגיה של הסלעים בפועל.
שיטת מיון זו פשוטה לשימוש בסלעים שכבר עברו ניתוח כימי, וגאולוגים נוטים להשתמש בה מאחר שהיא עקבית.
באופן זה משמש מיון TAS אמצעי למחקר מקורם של הסלעים הגעשיים.
דיאגרמת QAPF היא תרשים המשמש לסיווג סלעי יסוד על פי המינרלים היוצרים אותם.
ההבדלים בהרכבם ובתכונותיהם של סלעים געשיים
בניגוד לסלעים פלוטוניים העשויים להיות בעלי גבישים גדולים ונראים לעין, סלעים געשיים מורכבים לרוב מגבישים זעירים או אפינטיים ועשויים אף להיות חסרי-התגבשות כזכוכית.
במקרים אחרים הם עשויים להכיל קסנוליתים של סלעים אחרים או פנוקריסטים – גבישים גדולים – במסת האם זעירת הגביש.
מרקם זה נקרא מרקם פורפירי.
היווצרות וצמיחת גבישים מתאפשרת באמצעות סידור מאורגן של אטומים ומולקולות.
התארגנות של סידור כזה עשויה להיות מופרעת או שלא תתאפשר כלל, ותלויה בגורמים הבאים:
מהירות קירור – הלבה החמה הנפלטת לאטמוספירה או למי האוקיינוס הקרים ממנה בהרבה, מתקררת במהירות.
במהלך ההתקררות נוצרים בתוך הלבה מרכזי גיבוש רבים, סביבם נוצרים גבישים רבים וקטנים.
צפיפותם הרבה של מרכזי הגיבוש מונעת מהגבישים לצמוח, וכך נוצר מרקם של גבישים רבים וקטנים.
צמיגות התמיסה – בלבה צמיגה יהיה קשה ליונים לנוע זה לקראת זה וליצור גבישים, ולכן ייווצרו מעט גבישים שגודלם מיקרוסקופי.
לחץ – הלבה נפלטת לאוויר או למים שלחצם עליה קטן מאוד, מה שמאפשר לחומרים המומסים בה להיפלט מתוכה.
פליטתם של חומרים אלה מעלה את צמיגות הלבה ומקשה על תנועתם של היונים זה לקראת זה לצורך בניית גבישים.
ריכוז החומר בתמיסה – הסיכוי לפגישת יונים של חומר לצורך בניית גביש עולה ככל שריכוזם בתמיסה גבוה.
מרקמים של סלעים געשיים מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
מרקם געשי – גבישים זעירים שגודלם פחות מ-1 מ"מ, מרקמו של סלע שהתגבש במהירות על-פני השטח או בסמוך לפני השטח.
סלע בעל מרקם געשי עשוי להיות גם בעל מרקם פורפירי, המתאפיין בפנוקריסטים – גבישים נראים לעין – הכלואים בתוך מסת אם זעירת-גביש.
מרקם זה נוצר כאשר הלבה מכילה גבישים שהספיקו לצמוח בהתקררות איטית של המאגמה במעטפת או בקרום, ואז נפלטת אל פני השטח ומתקררת במהירות.
מרקם זה אופייני לסלעים געשיים רבים דוגמת פורפיר, אנדזיט, בזלת ואחרים.
בדומה למרקם פורפירי, סלע געשי עשוי להכיל קסנוליתים – פיסות סלע שנגרפו אל תוך המאגמה בעת הובלתה אל פני השטח.
מרקם זכוכיתי – סלע אמורפי חסר גבישים שהתגבש במהירות רבה מאוד, אם כי בבדיקה מיקרוסקופית ניתן לעיתים לראות את תחילת היווצרותם של מרכזי גיבוש זעירים.
מרקם זה מאפיין סלעים שנוצרו מלבה צמיגה ועתירת סיליקה שהתקררה במהירות רבה ויצרה זכוכית געשית דוגמת אובסידיאן וקרום זכוכיתי של בזלת כרים.
מרקם זכוכיתי בסלעים געשיים נקבוביים מאפיין סלעי סקוריה שהתגבשו באוויר וסלעי פומיס שהתגבשו בים.
בסלעים געשיים רבים נוצרות נקבוביות מכליאתן של בועות גז געשי ואדי מים בתוך הלבה.
כאשר ההתגבשות מהירה, הבועות אינן מספיקות להימלט מתוך הלבה, והנוזל המקיף אותן נקרש לסלע.
בזלת נקבובית – נוצרת כאשר זרם לבה מתקרש במהירות ואינו מאפשר את פליטתם של הגזים ואדי המים.
מצב זה אופייני בחלקו העליון של זרם לבה בזלתית, מאחר שגב הקילוח – השכבה העליונה של הזרם החשופה לאוויר – נקרש ומונע את בריחתן של הבועות העולות כלפי מעלה.
בזלת שקדית – בזלת נקבובית שבתוך הנקבוביות שלה התגבשו בשלב מאוחר יותר מינרלים משניים דוגמת קלציט או זאוליט.
סקוריה – לבה בזלתית שחורה שהתגבשה בעודה באוויר, בטרם נפלטו ממנה בועות הגז.
פומיס (חפף) – לבה ריוליטית בהירה שהתגבשה במגעה עם מים בהתפרצות תת-ימית, בטרם נפלטו ממנה בועות הגז.
נקבוביותו הרבה של הפומיס מורידה את משקלו הסגולי ומאפשרת לו לצוף על-פני המים.
טוף – נוצר מצבר של טיפות געשיות שנקרשו באוויר, שביניהן נכלאו גזים ואדים.
כאמור, סלעים געשיים הם תוצרים זעירי-גביש של התגבשות לבה על-פני השטח.
עם זאת, קיימים שני יוצאי-דופן:
סלעים תת-געשיים – סלעי יסוד בעלי גבישים בינוניים הנוצרים לא על-פני השטח אלא בעומק רדוד בקרום.
זכוכית געשית היא זכוכית טבעית, הנוצרת מהתקררות מהירה במיוחד של לבה.
הזכוכית הגעשית אמורפית וחסרת-גבישים, מאחר שאלה לא הספיקו להתגבש בה בשל ההתקררות המהירה.
הזכוכית הגעשית מורכבת מ-70% סיליקה או יותר, עובדה הגורמת לה להיות בעלת צפיפות גבוהה המפריעה לבניית מרכזי התגבשות.
סלעים נוספים: בוניניט, טפריט, למפרואיט, מליליטיט ופוידיט
סלע פירוקלסטי (מיוונית: πύρό פירו – אש, κλαστός קלאסטוס – שבירה) הוא סלע געשי הנוצר מהתגבשות טפרה – חומר פירוקלסטי שנפלט לאוויר מתוך הרי געש במהלך התפרצות געשית ונופל אחר-כך לקרקע.
הסלעים הפירוקלסטיים נוצרים מהצטברות ומילוט (מלשון מלט) של הטפרה, והופכים מוצקים באמצעות השקעה של גרגירים, הלחמתם ודחיסתם.
התפרצות געשית מתפוצצת פולטת לאטמוספירה חומרים רבים, שרק חלקם נופל בסופו-של-דבר אל הקרקע.
חומרים אלה נקראים טפרה וכוללים:
קרעי לבה – חלקיקי לבה בגדלים ובמצבי התמצקות שונים:
אפר געשי – פתיתים שגודלם מגיע עד 2 מ"מ הנפלטים בעמוד התפרצות לגובה רב
בלוקים געשיים – גושי סלע מוצקים שמקורם בדופן תא המאגמה וצינור ההזנה ואף סלעים מסביבת הר הגעש המושלכים לאוויר מעוצמת ההתפרצות
גבישי מינרלים – גבישים שנוצרו במאגמת-האם לפני ההתפרצות, וניתקו ממנה במהלכה
בנפילתם לקרקע מצטברים חומרים אלה מסביב ללוע הר הגעש או מתרחקים ממנו בדמות זרמים ונחשולים פירוקלסטיים ולהאר – טפרה מעורבת במים שמקורם בגשם, בנחלים ובהפשרת שלגים וקרחונים.
החלקיקים הגסים נופלים קרוב להר הגעש ומצטברים מסביב לו, ואילו החלקיקים הקטנים יותר, בעיקר אלה הנובעים מהתמוטטות עמוד ההתפרצות, עשויים להגיע למרחק רב – עד מאות קילומטרים מהר הגעש.
הסלעים הפירוקלסטיים נוצרים מהצטברות והתמצקות של חומרים אלה.
מאחר שסלעים פירוקלסטיים נוצרים מהתפרקות של חומר געשי, סלעים וגבישים – מרקמם האופייני מורכב משברים ונקבוביות ונקרא "מרקם קלסטי".
מרקם קלסטי מייצג הצטברות של שברים או קרעים של חומר מוצק ששינו את מקומם.
הסלעים הנוצרים לקראת שלבי ההתמצקות האחרונים של הסלע נקראים "פירוקלסטיים", ואלה הנוצרים לאחר שלבי ההתגבשות הסופיים נקראים "קלאסטיים".
משקעים פירוקלסטיים מאופיינים בפיזור וכיסוי טופוגרפי המתאים לסוגי החלקיקים, וכן בשכבתיות מודרגת המציגה מיון טוב של החלקיקים.
מאפייני המיקום של משקעים אלה נשלטים על ידי מרחק ומהירות התנועה והנפילה של החלקיקים הפירוקלסטיים ומעידים על כיוון קריסתו של עמוד ההתפרצות.
התגבשות הטפרה יוצרת מגוון של סלעים פירוקלסטיים:
אגלוטינט (Agglutinate) – סלע המורכב מהידבקות יריעות של נתזי לבה בזלתית
אגלומרט – הצטברות של טיפות געשיות בגדלים שונים
איגנימבריט – טוף מולחם המורכב מגושי לבה מותכת שנחתו על הקרקע והולחמו זה לזה
ברקציה געשית – סלע המורכב משברים זוויתיים של חלקי טפרה
טוף – סלע המורכב מחלקיקים קטנים של חומר פירוקלסטי, בעיקר אפר געשי, המתאפיין בשכבות דקות סלע ועשוי להכיל בתוכו טיפות ופצצות געשיות
סקוריה – סלע מגנטי כהה ונקבובי מאוד הנוצר מהתקררות מהירה של לבה המכילה בועות של גזים ואדי מים
פומיס – סלע נקבובי בהיר שמשקלו הסגולי נמוך הנוצר בהתפרצויות תת-ימיות או בקרבת מים
סֶלַע הַמַּחְלְקוֹת הוא שמו של אתר מקראי.
מיקומו על פי הסיפור המקראי במדבר מעון, אשר נמצא בקרבת היישוב מעון.
מאתר זה חזר המלך שאול מרדיפתו אחר דוד לאחר שנודע לו שהפלשתים, פלשו לארץ.
לאחר מכן מדווח המחבר כי: .
לפי מדרש השם ב שתי הקבוצות, זו של דוד וזו של שאול נחלקו והלכו לדרכן.
בתרגום השבעים מופיע שם המקום: סלע הַמְחֻלֶקֶת.
לדעת גרסיאל, שמו המקורי היה סלע חלקות מלשון חלק כלומר שאין בו צמחייה והוא גלוי או שהוא חלק מכוונה שניתן להחליק בו.
רש"י בעקבות תרגום יונתן, מפרש סלע המחלקות -.
הצירוף המקראי נשתנה ל'סֶלַע הַמַּחְלֹקֶת', וכיום הוא משמש במשמעות מטפורית של נושא הריב, העניין שעליו נחלקים.
לפי הסיפור המקראי, סלע המחלקות נמצא במדבר מעון.
יש המזהים את המקום ראס אל כופה או עם תל אל-מאלאקי אך זיהוי זה אינו ודאי.
לפי התיאור יש המזהים את המקום עם הר חולד וזאת על פי מבנה ההר.
סֶלַע עֵיטָם, הוא אתר מקראי אשר בו הסתתר שמשון מפני פלשתים, שמו של האתר נזכר ב ו.
בשופטים ט"ו, ח' כתוב סעיף הסלע הוא נקיק, וכך גם רש"י
אך לדעת יאירה אמית, יש קשר בין סלע עיטם לשם עיטם המופיע ברשימת היחס של יהודה המתייחסת לאזור צרעה.
לשיטתה זיהוי האתר עם עיטם שמדרום לבית לחם המופיעה ב ועיטם אשר בנחלת שמעון ב אינו נכון.
אחרים דווקא מזהים את סלע עיטם עם תל עיטון מצפון לבית מירסים.
ויקטור גרן שסייר בארץ ישראל במאה ה-19 סבר כי העיר עיטם שכנה בקרבת הסלע על יד בריכות שלמה.
יש הטוענים כי זהו מקום מסתור מבודד, אך לדעת ישראל רוזנסון מקומו של האתר בשפלה למרגלות העיר צרעה.
אזכור לסלע מופיע במסכת מאת אורי צבי גרינברג, "התבודדות בסעיף סלע עיטם".
סונטה בשם 'שמשון' מאת יעקב כהן משנת 1927 מספרת את המתרחש בלבו של שמשון בעת שישב בודד במחבוא בסלע עיטם.
סֶלַע הָרִמּוֹן (גם: סֶלַע רִמּוֹן) הוא אתר מקראי בנחלת שבט בנימין, הנזכר בסיפור פילגש בגבעה, שבסמוך אליו התקיים יישוב בשם "רימון".
בספר שופטים מתוארת מנוסתם של בני שבט בנימין אל יישוב זה בספר המדבר: .
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), מוסר על יישוב בשם "רימון" השוכן כ- 15 מילים צפונית לירושלים.
על סמך תיאורו של אוסביוס, היישוב "רימון" מזוהה כיום עם הכפר הערבי רמון, דרומית מזרחית לעופרה, בעוד ש"סלע הרימון" מזוהה עם צוק הסלע קובת א-רומאנה, כחמישה ק"מ דרומית מזרחית לכפר ראמון, בו חצובים בורות מים ומערות.
את האתר "גִּדְעֹם" הנזכר לצד סלע הרימון בתיאור המקראי, יש המציעים לזהות עם אתר בשם "ג'דעון" הנמצא בתחום הכפר טייבה, בסמוך לכפר ראמון.
על שמה של סלע הרימון המקראית נקרא היישוב רימונים.
סלע תועה הוא סלע ששונה בגודלו ובסוגו מהסלעים הנמצאים באופן טבעי בסביבתו ומכאן שמו: "סלע תועה".
סלעים אלו נישאים על ידי קרחונים, לעיתים למרחקים של מאות קילומטרים.
גודלם של סלעים תועים יכולים לנוע בין גודל של חלוקי נחל ועד לגודל של סלעי ענק כמו הסלע הגדול (15,000 טון) באלברטה שבקנדה.
גאולוגים מזהים סלעים תועים על ידי השוואתם לסלעים מקומיים, ועל ידי בדיקת הרכב של הסלע התועה עצמו.
סלעים תועים הם ממצאים חשובים:
מכיוון שהם הובלו על ידי קרחונים, הם מהווים אחד מסדרה של סימנים שמסמנים את הנתיב של התזוזה של קרחונים פרהיסטורים.
ניתן לעקוב אחר המקור הליתוגרפי שלהם עד לאבן האם, מה שמאפשר אישוש לגבי הדרך שבה הקרחון עבר.
ניתן להשתמש בסלעים תועים שהושארו על ידי קרחונים ימיים הנמסים באוקיינוס על מנת לעקוב אחרי תזוזות קרחונים באנטארקטיקה ובאזור הארקטי בתקופות שנתונים אלה לא מתועדים בהן.
סלעים תועים כאלו נקראים dropstones, וניתן להצמידם לטמפרטורות ולרמות באוקיינוס כדי להבין טוב יותר מודלים אקלימיים עולמיים.
סלע מאיר היא הוצאת ספרים ישראלית המתמקדת בעיקר בהוצאת ספרי עיון על סוגיות יסוד בדמוקרטיה הישראלית וניתוח בעל אוריינטציה שמרנית־לאומית.
ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי העיתונאי רותם סלע.
בהוצאה ראו אור, בין השאר, ספריהם של איין ראנד, דונלד טראמפ, משה פייגלין, טוביה טננבום, ג'ורדן פיטרסון, דאגלס מארי, נפתלי בנט, שמחה רוטמן, בן שפירו ובנימין נתניהו.
מייסד ומו"ל ההוצאה מאז הקמתה הוא רותם סלע ובתפקיד העורך הראשי שימש העורך והמתרגם אורי רדלר.
סלע, ששימש ככתב כלכלה פוליטית ושווקים פיננסיים בדה מארקר ומעריב הכיר במסגרת עבודתו את דייוויד גולדמן, שחיפש מוציא לאור בעברית לספרו "ציביליזציות גוועות" העוסק בדעיכתו הדמוגרפית של האסלאם.
חוסר ההצלחה במציאת מו"ל ישראלי הוביל למעשה להקמת ההוצאה, שהמהדורה העברית של הספר הייתה לספרה הראשון.
לדברי סלע, המיזם שלו נועד למלא את החסר באשר לפרסום ספרי עיון עם אוריינטציה ימנית.
לאחר חקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל ("חוק הספרים"), הובילה ההוצאה קמפיין תקשורתי וציבורי לביטולו, שזכה להדים.
במסגרת המאבק הציעה ההוצאה בשבוע הספר מכירה של ספרים במבצעים שהיו לא חוקיים על פי חוק זה.
בשל מכירת הספרים חרף האיסור, נקנס סלע על ידי משרד הכלכלה ויזם קמפיין הדסטארט למאבק משפטי בהחלטה ולביטול החוק.
כדי לא להפר את החוק, לדבריו, הודיע מו"ל ההוצאה סלע כי הוא עובר להשכרת ספרים בליסינג - במבצע שבמסגרתו הושכרו ספרי ההוצאה ל-5 שנים.
במסגרת ההליכים המשפטיים שנגעו להטלת הקנס על הוצאת סלע מאיר, ביקש דני טל, הממונה על "חוק הספרים" מבית המשפט, להורות להוצאה לחדול מהשכרת הספרים.
בית המשפט לא נעתר לבקשתו, והשכרת הספרים נמשכה עד לביטול החוק.
החל משנת 2019 "סלע מאיר" מוציאה לאור את סדרת ספרי "שיבולת" - סדרה של כ-10 ספרי הגות שמרנית (בעיקר מתורגמת) היוצאים מדי שנה.
הספרייה נתמכת על ידי קרן תקווה.
באוקטובר 2021 חברי הכנסת עמיחי שיקלי, שמחה רוטמן ואמיר אוחנה השתתפו בקמפיין של הספרייה, מה שעורר עליהם ביקורת מכיוון שהשתתפו בשיווק חברה פרטית בניגוד להחלטות קודמות של ועדת האתיקה של הכנסת.
נכון לדצמבר 2021, לספרייה למעלה מ-3,000 מנויים.
ההוצאה, הנתמכת על ידי קרן תקווה המזוהה עם הימין השמרני, מהווה פלטפורמה להפצת רעיונות ימניים בשיח הפוליטי הישראלי.
ההוצאה הוציאה מספר ספרים פוליטיים - אקטואליים, ביניהם "איך לנצח מגפה" מאת נפתלי בנט ו"לפתוח את המועדון" מאת עידן רול.
בנוסף, ספריהם של הפוליטיקאים משה פייגלין, שמחה רוטמן ובנימין נתניהו פורסמו בהוצאה.
עמיחי שיקלי הגדיר את ספרי ההוצאה "תחמושת רעיונית".
זיוה שטרנהל, פובליציסטית, תיארה את ההוצאה כ"חלק מפרויקט רב־זרועות, משופע במקורות מימון...
שמטרת־העל שלה היא לחדור ללב מערכת השלטון כדי לממש תפיסת עולם שתחבר בין אידאולוגיה פוליטית ימנית־לאומנית לבין ניאו־ליברליזם כלכלי".
ההוצאה פרסמה את ספרה של אביגייל שרייר, "נזק בלתי הפיך", העוסק בבני נוער המזדהים כטרנסג'נדרים.
הספר תואר על ידי מבקריו כטרנספובי ועל ידי מומחים כ"מיסאינפורמציה".
הסופרת הוזמנה לאירוע השקת הספר בישראל.
שני אולמות אירועים ביטלו את האירוע עקב לחץ מצד חברי קהילת הלהטב"ק, ואחד מהם נתבע על ידי ההוצאה על כך.
כשהתקיים האירוע, במתחם הבורסה ברמת גן, הפגינו מולו מאות אנשים.
במהלך האירוע, התפרץ נער טרנסג'נדר והתבטא כנגד תוכן הספר.
בקליפ של הזמרת גלי עטרי נכלל קטע בו נראה הספר נשרף, לאחר ביקורת מצד מו"ל ההוצאה הקליפ פורסם מחדש לאחר שהקטע צונזר.
תפוס ת'יהודי - טוביה טננבום, 2014
אני ישן בחדרו של היטלר - טוביה טננבום, 2014
המאבק על כל טיפה - כיצד הניסיון הישראלי מציל את העולם מצמא, סת' סיגל, 2016
שקרים שכולם מספרים - טוביה טננבום, 2016
ככה ייעשה ליהודי - מייקל אייזנברג, 2016 (על מגילת אסתר)
תחשוב כמו מנצח - דונלד טראמפ, 2017
היוצאים - פאראנאק מרגוליס, 2017 (סקירה של המחברת על תופעת היציאה בשאלה, התמודדויות ופתרונות)
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?, ארז תדמור, 2017
המוות המוזר של אירופה, דאגלס מארי, 2017
12 כללים לחיים, ג'ורדן פיטרסון, 2018
להיות יהודי חופשי, משה פייגלין, 2019 (משנתו של פייגלין לגבי המדינה וזהותה)
המרדף אחר צדק קוסמי, תומאס סואל, 2019
כיצד הפך נתניהו את ישראל לאימפריה, עקיבא ביגמן, 2019 (על נתניהו ואיך גרם לישראל להיות מהמדינות המשפיעות בעולם)
11 כללים להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה, בן שפירו, 2019
מחוץ לחוק: ילדות בדרום אפריקה, טרוור נואה, 2019
בריונים: איך עובדת תרבות ההשתקה של השמאל, בן שפירו 2019
ההיסטוריה המוכחת של השמאל ממוסוליני עד פוליטיקת הזהויות, ג'ונה גולדברג, 2019
הסדנה להנדסת תודעה, חנן עמיאור, 2020
ניידים ונייחים - מאבקן של האליטות כנגד הדמוקרטיה הישראלית, גדי טאוב, 2020
מתקדמים לאחור, צ'ארלס מאריי, 2020
להיות שמרן, רוג'ר סקרוטון, 2020
יומרה קטלנית: מדוע סוציאליזם לא יכול לעבוד, פרידריך האייק, 2020
מבחר מאמרים - צ'רלס קראוטהמר, צ'ארלס קראוטהמר, 2020
מפלגת בג"ץ - כיצד כבשו המשפטנים את השלטון בישראל, שמחה רוטמן, 2020
ודרך אין אחרת, אביחי ברג, 2021
אפקט צ'רצ'יל: סיפורו של המנהיג ששינה את העולם, בוריס ג'ונסון, 2021
שיגעון ההמון: איך שיח הזהויות הורס את החברה, דאגלס מארי, 2021
מדוע הם שונאים בתי ספר פרטיים?, תומאס סואל, 2021
להיות אדם: 12 כללים נוספים לחיים, ג'ורדן פיטרסון, 2021
הימנים, מהרדינג ועד טראמפ: מאה שנות מאבק שמרני בארצות הברית, מתיו קונטינטי, 2022
ביבי: סיפור חיי, בנימין נתניהו, אוטוביוגרפיה, 2022
מרתון מאה השנים, מייקל פילסברי, 2022
פרחים בקנה, נוה דרומי, 2022
כסף של אחרים, הלל גרשוני, 2022
בשם החוק, אנטונין סקאליה, 2022
התאבדות המערב, ג'יימס ברנהם, 2022
היסטוריה של היהודים, פול ג'ונסון, 2022
למה שהעם יבחר את השופטים?, שמחה רוטמן, 2023
קפיטליזם, סוציאליזם ודמוקרטיה, ג'וזף שומפטר, 2023
החתירה לקהילה, רוברט ניזבט, 2023
מלכודת אוסלו, יובל בלומברג, 2023
המנטליות האנטי-קפיטליסטית: למה הם שונאים חירות?, לודוויג פון מיזס, 2023
כפות רגלי האל, אדם זרטל, 2023
נזק בלתי הפיך - כיצד אופנת הטרנסג'נדרים פוגעת בנערות, אביגיל שרייר, 2023
פרזיטים – כיצד איבד המערב את ההיגיון הבריא, גד סעד, 2024
מלחמות השבבים: המאבק על הטכנולוגיה שמניעה את העולם, כריס מילר, 2024
DEEP WORK, קאל ניופורט, 2024
למה דווקא היהודים?, הרב דורון פרץ, 2024
ערב הסעודית, קארן אליוט האוס, 2024
כשהקסם פג: לגדול בדרום לבנון, פואד עג'מי, 2025
הקרב על המערב, דאגלס מארי, 2025
לפתוח את המועדון, מאת עידן רול, 2025 (הספר הושק במקביל לפרישתו של המחבר ממפלגת יש עתיד ומהווה חלק מ"הדרך הפוליטית החדשה" שלו)
על דמוקרטיות וכיתות מוות, דאגלס מארי, 2025
אמריקה השנייה: זיכרונות ממשפחה ותרבות במשבר, ג'יי.
תנו לאבנים לדבר, דורון שפילמן, 2025
למטרות רווח, פרופ' ויליאם מגנוסון, 2025
סוף, ויקטור דייוויס הנסון, 2025.
סלע רמזי היה סלע בולט (אי תת-ימי) - מכשול ניווט ימי במפרץ הונג הום בסמוך לקאולון בנמל ויקטוריה שבהונג קונג.
עם אחזור הים בעת ייבוש מפרץ הונג הום, הסלע הוצא מן הים ועתה הוא מוצג בשטח שיובש.
סלע מעבדות תוכנה בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בשירותי מחשוב ענן, בייעוץ וניהול פרויקטים ובפיתוח בתחום התוכנה.
חברת סלע הוקמה בדצמבר 1990 על ידי דוד בסה וקרו (קרופיני) סגל.
בשנת 1992 נפתח מרכז ההדרכה הראשון בבית איילון ברמת גן.
בשנת 1998 עברה החברה לבית סלע בבני ברק ושם מוקמו משרדיה ומרכז ההדרכה שלה.
בפברואר 2000, הפכה סלע לחברה ציבורית, תחת המיתוג "סלע גרופ", והנפיקה כ-35% מהון המניות שלה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2001 הוקם הסניף הראשון של סלע מחוץ לישראל, בוושינגטון די.
סי., במטרה להקים מערך שידורי רשת, בעיקר למטרות הדרכה.
בשנת 2010 רכשו בעלי השליטה את הפעילות העסקית של החברה, ואילו השלד הבורסאי שנותר נמכר לחברת "די מדיקל".
נכון לשנת 2021 יש לחברה סניפים גם בהודו ובקנדה.
בנובמבר 2021 רכשה קרן פורטיסימו קפיטל 77% ממניות החברה.
החברה עוסקת בהדרכה ובפיתוח תוכנה.
את פרויקט פיתוח התוכנה המשמעותי הראשון פיתחה החברה בשיתוף יבמ ישראל עבור המוסד לביטוח לאומי – פרויקט גבייה ללא שכירים (גל"ש).
בשנת 2006 החלה החברה לפתח ולייצא את ערכות Microsoft Official Curriculum הנמכרות במרכזי ההדרכה של מיקרוסופט ומשמשות כלומדה הרשמית לתכנים אלו במרכזי Microsoft Learning בעולם כולו.
בין השנים 2010–2018 זכתה סלע שש פעמים בפרס השותף המצטיין של מיקרוסופט.
זרוע ההדרכה של החברה נקראת מכללת סלע, ובה שתי מחלקות: מכללה פרטית המיועדת לקהל הרחב, בה לומדים סטודנטים את מקצועות המחשב, ומחלקה עסקית, המספקת שירותי הדרכה לחברות וארגונים: קורסים, השתלמויות וכנסים לאנשי מקצוע.
עוד מקיימת המכללה השתלמויות מקצועיות קצרות בתחומים טכנולוגיים וימי עיון, בתים פתוחים וכנסים בהשתתפות מרצים מרחבי העולם.
מאז שנת 1997 עורכת החברה בישראל מספר פעמים בשנה את כנס SELA Developers Practice שבו משתתפים מדי שנה יותר מ-1,500 אנשי פיתוח תוכנה ובדיקות תוכנה והוא כולל הרצאות וסדנאות בתחום.
בינואר 2019 הוכרה סלע על ידי מיקרוסופט העולמית כמוסמכת (Expert MSP (Managed Service Provider, ואחת מ-38 שותפות (Azure partners) בעולם.
סלע ת'טר הוא צוק סלע בולט המצוי 1.9 קילומטרים צפונית לרכס לינדסטרום בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הצוק מסמל את קצהו הצפוני של מדרון הקרח אקסס, המשמש מעבר דרך מפל הקרח סירקל לקרחון דרווין העליון.
הסלע נקרא בשם זה, בשל היותו מחובר או קשור לרכס לינדסטרום במתלול קרח, דמוי קולר.
סלע האריס הוא הגדול והדרומי ביותר מבין קבוצה של שלושה איונים (סלעים הבולטים מעל פני הים) בארכיפלג קבוצת איי ז'ואנוויל שבאנטארקטיקה.
שלושת הסלעים מצוין מצפון לסלע מונטרו, ולאי ד'אורוויל.
האיון ממוקם 7 ק"מ צפונית-מזרחית לכף חונקל; ובמרחק 6.3 ק"מ צפונית-מערבית לאי לימוזה.
האיון צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
שם האיון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1960.
האיון נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1958–1961.
הסלע נקרא על שמו של קפיטן סאנטאיגו האריס (Santiago Harris), מצי ארגנטינה.
סלע שרלין (נולדה ב-20 באוגוסט 1996) היא דוגמנית שחקנית וטריאתלטית ישראלית, שנבחרה למלכת היופי של ישראל לשנת 2019.
שרלין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, בזמן לימודי רפואת השיניים של הוריה, למשפחה ישראלית.
בשנת 2014 התגייסה לקורס טיס בצה"ל, אך לאחר שנשרה במהלכו, שירתה בתפקיד לחימה ביחידה מסווגת.
ב־2020 החלה ללמוד במכללת ה (לימים, אוניברסיטת רייכמן), במסלול מצטיינים לתואר ראשון ב-Business and Data Analytics.
סיימה במקום השני לגילאי 10–12 באליפות ישראל ברכיבה על סוסים.
בגיל 13 החלה שרלין להתאמן בטריאתלון.
בשנת 2012 סיימה במקום הראשון באליפות אירופה בטריאתלון, שהתקיימה בישראל, בקטגוריית הגילאים 16–19. ב-2015 סיימה במקום ראשון בחצי-מרתון, "מרתוניה", בתל אביב.
ב-2016 סיימה במקום שני במירוץ חיל האוויר, בבסיס פלמחים.
בגיל 21, בתום שירותה הצבאי, שרלין השתתפה במרתון תל אביב, וסיימה את הריצה בתוצאה של 4:30 שעות, כאשר הייתה המשתתפת הצעירה ביותר.
בשנת 2011 חתמה שרלין בסוכנות הדוגמנות "Elite Models Israel".
בשנת 2012 נבחרה לייצג את ישראל בתחרות הדוגמנות הבינלאומית "2012 Elite Model Look World Final" בשנגחאי, סין.
בשנת 2013 שרלין חתמה בסוכנות "Major Paris", וב-2013 לקחה חלק בשבוע האופנה בפריז שבצרפת.
במרץ 2019 נבחרה סלע שרלין למלכת היופי של ישראל, ובזכות כך גם ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל (מיס יוניברס), שהתקיימה באותה שנה באטלנטה שבארצות הברית.
במהלך כהונתה שרלין הצטלמה לשני שערים בכתב העת "לאשה", כמובילת קמפיין למותג ההלבשה התחתונה הישראלי "אפרודיטה", ובקמפיינים נוספים לחברות ישראליות, כגון "נטורל פורמולה", "בושם סטורי" מבית קרליין, "אופטיקה הלפרין" ועוד.
בדצמבר 2020 התמודדה בעונתה השלישית של שעשועון הריאליטי "נינג'ה ישראל" בקשת 12, במקצה ה-VIP.
ב-25 באפריל 2023, בספיישל לרגל יום העצמאות ה-75 של מדינת ישראל של שעשועון "אל תפילו את המיליון" בהנחייתו של אברי גלעד ברשת 13, התמודדה לצדו של עולה חדש מלונדון, אנגליה.
היא בזוגיות, ומתגוררת במושב בית יצחק.
סלע קפיטל נדל"ן בע"מ המוכרת בשמות המקוצרים "סלע נדל"ן" ו"סלע קפיטל" היא קרן השקעות במקרקעין ישראלית המחזיקה ומנהלת נדל"ן מניב.
"סלע נדל"ן" הוקמה ביוני 2007 כחברה פרטית על ידי מנכ"ל משרד האוצר לשעבר, שמואל סלבין ואלי בן חמו תוך שיתוף פעולה עם יורם קראוס.
במרץ 2008 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
בפברואר 2018 רכשה את המתחם התעשייתי "מרכזים 2000" באזור התעשייה חולון תמורת 111 מיליון שקל
בפברואר 2019 רכשה 50% מנכס מניב ברמלה ב-21 מיליון שקל.
בדצמבר 2019 רכשה נכסים בתל אביב ובבני ברק ב-151 מיליון שקל.
נכון לשנת 2020 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא שמואל סלבין, ומנכ"ל החברה הוא גדי אליקם.
לחברה פטור ממס חברות, ומשרדיה שוכנים במגדל משה אביב שברמת גן.
14 קומות במגדל משה אביב
מגדל פז 2, רמת גן
גלובל פארק, לוד בית הפירמידה, אור יהודה
תחנות דלק בראשון לציון ופתח תקווה
כ-17.31% ממניות החברה מוחזקות על ידי המוסדיים.
"הפניקס קופות גמל" מחזיקה בכ-5.16% ממניות החברה.
ו"מור קרנות נאמנות" מחזיקה בכ-5% ממניות החברה.
סלע וילימסון הוא סלע בולט, בסמוך לחוף הצפוני של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הסלע ממוקם 7 קילומטרים צפונית מערבית לכף קרוזייה.
הסלע התגלה וצולם על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
סקוט נתן לסלע את שמו.
הסלע קרוי על שמו של תומאס ס.
Williamson), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה ימאי ונגד בספינות שליוו את המשלחות של סקוט בשנים 1901–1904 ו- 1910–1913.
סלע גריינדר הוא הדרומי ביותר מבין קבוצת סלעים (איונים) המשתרעת מקצהו הדרומי של האי אינטרקורנס, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של האיון 130 מטרים מעל פני הים.
האיון צולם מהאוויר בשנת 1956 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הוא הופיע לראשונה במפות של ממשלת ארגנטינה וממשלת צ'ילה משנת 1957.
שמו של האיון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם תיאורי: הוא דומה בצורתו לשן, ועל כן ניתן לו השם ("גריינדר" באנגלית הוא ביטוי המתאר "חריקת שיניים").
סלע וורד הוא גבעה עגולה סלעית החשופה מקרח בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
הגבעה הסלעית ממוקמת בסמוך ממזרח לגבעות האוורד.
גובהה של הגבעה 513 מטרים מעל פני הים.
הגבעה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
שמה של הגבעה ניתן לה על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הגבעה נקראת על שמו של פ.
Ward), שהיה איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי", אשר הביאה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשרה חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
סלע פיירווי () הוא איון הממוקם במצר ברינג, בין איי דיומיד לבין כף הנסיך מוויילס ובמרחק יחסי מכף דז'נב.
האיון ידוע כאזור בו מקננות ציפורים, ובייחוד אלקית מצוייצת ואלקית ננסית.
סלע פיירווי הוא איון עשוי גרניט וכמו איי דיומיד הסמוכים לו הוא שריד לעידן קרח מוקדם.
סלע פיירווי ממוקם כ-19 קילומטרים מהאי דיומיד הקטן וכ-32 קילומטרים מכף הנסיך מוויילס, בקואורדינטות 65.52 צפון ו-168.74 מערב.
אורכו של האי הוארך ב-300 מטרים עד קילומטר וחצי.
האיון ניתן לצפייה בקלות יחסית ובעין בלתי מזוינת בימי ראות טובה מכף הנסיך מוויילס שבאלסקה.
האיון סלע פיירווי הוא חלק מארצות הברית והוא חלק ממדינת אלסקה.
האיון נמצא באזור מפקד האוכלוסין של נום ובאחריות יחידה 22E במחלקת הטבע של אלסקה.
האיון שוכן בסמוך לקו התאריך הבינלאומי ובאזור הזמן הסטנדרטי של אלסקה, UTC -9, כשכ-40 קילומטרים ממנו בלבד הזמן מוקדם יותר בכמעט יום שלם (21 שעות).
אקלימו של סלע פיירווי דומה עד שווה לאקלים המצוי במזרח חצי האי הצ'וקצ'י ובאלסקה, הוא מוגדר כאקלים טונדרה (ET על פי שיטת קפן לסיווג אקלים).
הקיץ באזור מתון וקריר והחורף קר, אין עונה גשומה וכמות המשקעים באזור זניחה.
סלע פיירווי מהווה נקודה חשובה ואסטרטגית עבור ציפורים נודדות בעונות המעבר ובעיקר האביב, שמגיעות למצר ברינג.
באופן מסורתי הגיעו ילידי האיים הסמוכים ואלסקה לאסוף את ביצי הציפורים בעונת האביב.
הילידים המשיכו במסורת זו עד שנות התשעים של המאה העשרים.
האיון תומך בחברה של כ-35,000 עופות ימיים שונים, ובעיקרם האלקית המצוייצת והאלקית הננסית.
אוכלוסיות של מינים שונים כגון שחף לבן כנף, תוכי ים פסיפי ואוריה חייכנית תועדו מקננים באזור גם הם.
המין אריה ים שטלר הוא מין יונק המתקיים באיון.
סלע נלסון הוא אי קטן מבודד, במפרץ הולם, למול חופי אדמת מק.
האי מורכב מסלע קהה, ומכוסה קרח.
האי ממוקם 5.6 קילומטרים צפונית לסלעי ויליאמס.
האי ממוקם 24 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית מתחנת מוסון.
האי מופה לראשונה בשנת 1954, על ידי רוברט ג'י.
Dovers), במסגרת פעילות משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה; דוברס היה מפקד תחנת מוסון בשנת 1954.
האי נקרא על שמו של רוברט אדוארד קלווין נלסון (Robert Edward Kelvin Nelson), שהיה תצפיתן מזג אוויר (מטאורולוגיה) בתחנת מוסון בשנת 1962.
נלסון סייע בשילוש סלע נלסון, ובהקמת משואה באי.
סלע משה הוא אתר צלילה במפרץ אילת.
עומקו המרבי של האתר עומד על 8 מטרים.
אתר הצלילה סלע משה סלע הוא בלט אלמוגים הגדל מהקרקעית הים (עומק מקסימלי של 8 מטרים) ועולה עד קרוב לגובה לפני המים.
סלע משה הוא בלט האלמוגים הגדול ביותר במפרץ אילת.
הבלט הוא חלק שמורת חוף האלמוגים, לכן הגישה אליו היא דרך השמורה ומחויבת בהדרכה של פקח רשות הטבע והגנים.
סלע קואל או סלע קול הוא נונאטאק נישא, הממוקם בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
סלע קואל ממוקם 7.4 קילומטרים דרומית-מזרחית מפסגת פיירל.
סלע קואל ממוקם בקצה הדרומי של רכס פורסטל - שהוא חלק מהרי פנסקולה.
גובהו של סלע קואל 1,390 מטרים מעל פני הים.
סלע קואל מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (United States Geological Survey; בראשי תיבות: USGS), בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956 - 1966.
שמו של סלע קואל ניתן לו על ידי דוויט ל.
Schmidt), גאולוג של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר חקר את אזור סלע קואל.
והוא ניתן בשל הפחם מתור הפרם בעידן הפלאוזואיקון שניתן לראות בסלע הנונאטק.
"קואל" משמעו באנגלית - "פחם".
סַלְעִית היא התנחלות במתכונת של מושב עובדים חילוני בגבול המערבי של השומרון, 5 ק"מ דרומית מזרחית לטייבה ו-20 ק"מ מזרחית לנתניה.
היישוב נמצא כשלושה קילומטרים ממזרח לקו הירוק (אך גדר ההפרדה עוברת ממזרח ליישוב כך שהיישוב נמצא בין הגדר לקו).
המושב צופה לנוף הים ושפלת החוף ממערב, הרי השומרון ממזרח ומדרום, והכרמל מצפון.
היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשם צור נתן ב', על פי החלטה של ועדת השרים להתיישבות באפריל 1977, בשלהי ממשלת יצחק רבין הראשונה.
ההחלטה אושררה ב-17 באוגוסט 1977. ההיאחזות עלתה על הקרקע בדצמבר 1977, על שרידי בסיס של הלגיון הירדני שישב במקום עד מלחמת ששת הימים.
ב-29 באוגוסט 1979 אוזרח המקום ועלו אליו 15 משפחות המתיישבים הראשונים.
המתיישבים הראשונים היו גרעין חברים שהתאגדו למען ההתיישבות במקום, בחסות תנועת ההתיישבות של משקי חרות בית"ר.
בספטמבר 1980 התקיים במושב טקס מעבר למגורי קבע.
במהלך 10 השנים הראשונות התרחב המושב ל-60 משפחות כאשר למחציתן היו משקים פעילים ובהם חממות פרחים וצמחי בית, לולים ותעשייה.
כיום כמעט לא נותר זכר לכך, אך כל 60 המשפחות עדיין חברות באגודת סלעית כפר שיתופי ("האגודה החקלאית") והן בעלות הקרקעות במושב.
במשך השנים המשיך היישוב לקלוט משפחות נוספות, והיום הוא מונה כ-340 משפחות המאוגדות באגודת "קהילת סלעית" אשר מנהלת את חיי הקהילה של היישוב.
בשנת 2003 הוקמה גדר ההפרדה סמוך ליישוב, במטרה לחצוץ בינו לבין הכפרים א-ראס וכפר סור הצמודים ליישוב ממזרח, וכפר ג'מאל ופלאמה שמדרום.
את הכפר חרבת ג'בארה הותירה גדר ההפרדה בצד המערבי (הישראלי) והפכה אותו למובלעת, כאשר הגישה מהשומרון אל הכפר אפשרית אך ורק דרך שער בגדר, בעוד המעבר למדינת ישראל פתוח, אך לתושבי הכפר אין רשות לנוע בישראל ללא אישור מנהלת תיאום וקישור.
לטענת הפלסטינים המהלך נועד לאפשר את הרחבת סלעית, אך ועד היישוב הכחיש שהתוואי נבנה לאפשר הרחבה.
עם זאת, במרץ 2004 הודיעה הוועדה המיוחדת לתכנון ולבנייה שומרון, בשיתוף עם החטיבה להתיישבות, על תוכנית להקמת יישוב עירוני ובו 2,300 יחידות דיור, על שטח של 3,000 דונם, צפונית-מזרחית לסלעית, במסגרת הקו הכחול של סלעית.
בספטמבר 2004, לאחר דיון מיוחד שהתקיים בלשכת ראש הממשלה אריאל שרון, התקבלה החלטה להרוס קטע מגדר ההפרדה, באורך כשישה קילומטרים, ולבנות אותו מחדש כדי להעביר את הכפר ח'רבת ג'בארה לשטחי הרשות הפלסטינית.
החל משנת הלימודים התשע"ח (2017) הוקם במושב בית ספר יסודי במבנה זמני שבו למדו עד תחילת שנת הלימודים תשפ"ב (2021), אז עברו למבנה בית הספר החדש הממוקם בחלקו הצפוני של המושב.
עד להשלמת הפרויקט, ילדי כיתות א'–ו' למדו בבית הספר האזורי "יחדיו", בקיבוץ רמת הכובש.
כיום תלמידי החטיבה לומדים בבית הספר הצומח בצור יצחק, ורוב תלמידי התיכון לומדים בבית הספר האזורי "עמי-אסף", בבית ברל.
שני המוסדות נמצאים בתחום האחריות המוניציפלית של מועצה אזורית דרום השרון.
החל מ-2023, במושב פעילה תנועת הנוער "הצופים", לאחר מאבק קשה וארוך של הנוער להישאר בתנועת הנוער האיחוד החקלאי.
היישוב נקרא על שם ציפור בשם זה, המצויה באזור בתקופות שונות בשנה.
בעבר נטען בטעות שהשם נבחר בשל סלעי הגיר הקשה שטרשיהם מכסים שטחים נרחבים במערב השומרון.
ליד הכניסה לסלעית, על גבעה שעליה אתר ארכאולוגי, נמצא אתר זיכרון להדר גולדין שנפל במבצע צוק איתן ושרידי גופתו הוחזקו כקלף מיקוח בידי החמאס עד שהושבו לישראל ב-9 בנובמבר 2025. מהאתר יש תצפית נרחבת למזרח ולמערב ועמדות מסבירן על הדר גולדין ועל הנוף מסביב.
סלעית נזירה (שם מדעי: Oenanthe monacha), מין בסוג סלעית.
הסלעית הנזירה היא ציפור שיר קטנה שניזונה מחרקים.
בעברה סווגה הסלעית הנזירה למשפחת הקיכליים (Turdidae), אך כיום היא משויכת למשפחת החטפיתיים (Muscicapidae).
הסלעית הנזירה מגיעה לאורך של 15.5-17 ס"מ ונפוצה במדבריות ממזרח מצרים, דרך חצי האי ערב ועד איראן ופקיסטן.
בישראל היא מקננת באזורים השוממים ביותר של הנגב הדרומי.
הסלעית הנזירה נצפתה נודדת בקפריסין.
את הקן מקימה הסלעית הנזירה בבקיע צר בסלע ובדרך כלל מוטלות 3–6 ביצים.
הסלעית דוגמת רוב עופות המדבר אינה זקוקה למקורות מים, ואת מימיה היא מקבלת מהחרקים אותם היא אוכלת.
סַלְעִית (שם מדעי: Oenanthe) היא סוג של ציפור שיר, שבעבר סווגה למשפחת הקיכליים (Turdidae), אך כיום היא משויכת למשפחת החטפיתיים (Muscicapidae).
בישראל מצויים 15 מתוך 32 מיני הסלעית בעולם, לרובן זנב שחור-לבן ועל-שת לבן.
מקור שמן בתכונתן - לעמוד בנקודת תצפית גבוהה, בדרך כלל על סלעים.
הסלעיות בוחרות לדור בנופים פתוחים ואזורים יבשים.
בישראל ניתן למצוא אותן באזורים מדבריים ובערבה.
הן ציפורים טריטוריאליות, כלומר, מקפידות לשמור על הטריטוריה שלהן, שגודלה עשוי להגיע אף ל-500 דונם.
הן בונות את קיניהן בנקיקי סלעים, במחילות נטושות של מכרסמים ובחורים באדמה.
הסלעיות מטילות עד 6 ביצים בהטלה, ודוגרות עליהן בפרק זמן של כשבועיים.
גוזלי הסלעית שוהים בקן כשבועיים, אך מואכלים מספר שבועות נוספים גם לאחר שעזבו את הקן.
סלעית קיץ (Oenanthe melanoleuca) - המין השכיח והנפוץ ביותר מבין הסלעיות בישראל.
מתגוררת בארץ בתקופת הקיץ, בדרך כלל באזורי ההרים בחבל הים-תיכוני.
צבעה חום בהיר וכנפיה ולחייה שחורים.
סלעית חורף (Oenanthe finschii) - מצויה בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה - בתקופת החורף.
לזכר גב וגחון לבנים, שצבעם הופך בסתיו לחום בהיר ולנקבה גחון לבנבן וגב חום.
סלעית מדבר (Oenanthe deserti) - מצויה באזור המדברי לכל תקופת השנה ובאזור הערבה בקיץ.
זו הסלעית היחידה ששני שלישים מזנבה בצבע שחור.
סָלְעַם הוא מין המופיע ברשימות החרקים המותרים לאכילה בתורה, יחד עם הארבה.
הוא מזוהה עם חטמן ענק (Truxalis Grandis), על פי מסורות שונות המופיעות בתלמוד ובכתבים מימי הביניים, וכן לפי תרגום השבעים.
סַלְעֵי לִיאַנְקוּר, הנקראים גם דוֹקְדוֹ (בקוריאנית: 독도 – האי המבודד) או טָקֶשִׁימָה (ביפנית: 竹島 – אי החזרן), הם קבוצת איונים בים יפן, המרוחקים 215 ק"מ מקוריאה ו-211 ק"מ מהאי הונשו שביפן.
קבוצת סלעים זו, המונה שני איונים מרכזיים ועוד 35 סלעים קטנים יותר, נמצאת בשליטת קוריאה הדרומית, אולם יפן טוענת לריבונות עליה.
מבחינה מנהלית הסלעים משתייכים לנפת אולאונג שבמחוז צפון קיאנגסאנג.
שמם של הסלעים ניתן להם על שם הלווייתנית הצרפתית, "לה ליאנקור" , אשר כמעט שנטרפה בהתנגשה בהם בשנת 1849. בסלעים דרים בקביעות שני אזרחים קוריאנים, וכן מוצבים שם שוטרי משמר החופים, עובדי ממשלה וצוות של המגדלור.
סביבתם הימית של הסלעים עשירה בדגה וייתכן שכוללת גם מרבצי גז טבעי גדולים.
לפי מסמכים קוריאניים מן המאה ה-6, ראו מלכי קוריאה בסלעי ליאנקור שטח מממלכותיהם.
יתרה מזאת, מפות ששורטטו בתקופת שושלת קוריו משייכות סלעים אלה לתחומו של האי אולאונג.
עדויות לזיקה יפנית לסלעים הופיעו רק במאה ה-17. בשנת 1900 פרסמה ממשלת קוריאה צו מלכותי המגדיר את האי אולאונג ואת השטחים הסמוכים לו כחלק ממחוז קאנגוואן.
ב-1910 כבשה יפן את חצי האי הקוריאני וסיפחה אותו לתחומה יחד עם סלעי ליאנקור.
כיבוש זה נמשך עד תום מלחמת העולם השנייה.
קו הגבול בין יפן לקוריאה, שהוגדר על ידי המפקד העליון של כוחות הברית, עבר ממזרח לסלעים ובכך הותיר את הסלעים בשליטה קוריאנית.
חוזה סן פרנסיסקו, שנחתם בין יפן לבעלות הברית ובו ויתרה יפן על הריבונות בקוריאה ובאיים סמוכים לה, לא התייחס לסוגיית סלעי ליאנקור ובכך הותיר את המחלוקת בין יפן לקוריאה פתוחה.
סלעי ליאנקור כוללים שני איונים ראשיים ועוד 35 סלעים המקיפים אותם.
בנוסף להם קיימים עוד עשרות סלעים אשר אינם נמצאים באופן קבוע מעל פני הים.
סלעים געשיים אלה נוצרו בעידן הקנוזואיקון, לפני 2–4.6 מיליון שנה.
שני האיונים הראשיים, הנקראים בקוריאה: האי המערבי (서도) והאי המזרחי (동도), וביפן האי הזכרי (男島) והאי הנקבי (女島), נמצאים במרחק של 151 מ' זה מזה.
האיון המערבי הוא הגדול מבין השניים, יש לו בסיס רחב יותר ופסגתו האחת גבוהה יותר.
בשוליו, לאורך קו המים, נמצאות מערות.
באיון המזרחי, מנגד, יש שתי מערות גדולות ומכתש, וכן יש יותר שטח הניתן לשימוש אדם.
הסלעים מרוחקים 87 ק"מ מהאי הקוריאני אולאונג ו-157 ק"מ מאיי אוקי היפניים.
שטח הפנים הכולל שלהם הוא 187,450 מ"ר, והנקודה הגבוהה ביותר בהם מגיעה לגובה של 169 מטר.
באופן כללי, האקלים באזור סלעי ליאנקור חם ולח ומושפע מזרמי הים החמים.
כמות המשקעים השנתית בהם גבוהה, עם ממוצע של 1,324 מ"מ גשם בשנה, ולעיתים יורד בהם שלג.
פעמים רבות נצפה גם ערפל.
בתקופת הקיץ נושבות בעיקר רוחות דרומיות.
טמפרטורת המים היא 10°C באביב, והיא יכולה להגיע ל-25°C בקיץ.
בשל מיקומם וגודלם המזערי, תנאי מזג האוויר בקבוצת הסלעים יכולים להיות קשים.
לעיתים ספינות אינן יכולות לעגון בשל רוחות צפון-מערביות חזקות בעונת החורף.
בסלעים מתגוררים שני אזרחים קוריאנים בקביעות העוסקים למחייתם בדיג.
בנוסף להם מוצבים באי 37 שוטרים, שלושה עובדים של המשרד לענייני הים ודיג ושלושה עובדים המתפעלים את המגדלור.
בעבר התגוררו באי באופן ארעי דייגים נוספים.
ההגעה לסלעים הייתה במשך שנים טעונה אישור של השלטונות הקוריאניים בשל היותם של הסלעים שמורת טבע.
כיום ישנה מעבורת סדירה מדי יום הנושאת תיירים אל הסלעים, 70 בכל פעם.
עם המתקנים שנבנו בסלעים נמנים: מגדלור, מנחת מסוקים, מגורי שוטרים, מתקני התפלה ואנטנות סלולריות.
49 מיני צמחים, 107 מיני ציפורים ו-93 מיני חרקים נצפו בסלעים, בנוסף ל-160 מיני אצות ו-368 רכיכות שחיים בים שסביב הסלעים.
כמו כן, בסלעים נשתלו מאז ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עצים, לצורך ההכרה בסלעים לפי החוק הבינלאומי כאיים טבעיים.
בשל תקלה במערכת ניטור השפכים מוזרם לים מדי יום ביוב אשר מזהם את הסביבה הימית של הסלעים ופוגע במגוון הביולגי בה.
הזיהום ניכר בלובן המים, בתמותת הצמחייה ובהסתיידות שוניות האלמוגים.
"סלעי ירושלים" (1975) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי-צרפתי אביגדור אריכא.
ההדפס "סלעי ירושלים" הוא אחד מסדרה בת שישה הדפסי-אבן שיצר אריכא בעת ביקור שלו בישראל בשנת 1975. העבודה הודפסה במהדורה של 35 עותקים על גיליון נייר בגובה 77 ס"מ, וברוחב 57 ס"מ.
הרישום של אריכא מתמקד בקטע סלעי של הנוף הירושלמי במבט תקריב.
את רוב הפורמט תופס תיאור של סלעים ומעליהם מתוארת צמחייה דלילה.
מרדכי עומר כתב על סדרת הדפסים אלו כי .
סלעים נעים (נקראים גם: סלעים מחליקים או אבנים מתגלגלות) הם תופעה גאולוגית שבה סלעים נעים וחורצים עקבות של מסלולים ארוכים על פני הקרקע ללא התערבות חיצונית נראית לעין.
התופעה נצפתה במספר מקומות בעולם אולם היא ידועה בעיקר בהתרחשותה בעמק המוות בקליפורניה.
לאורך השנים התגלו במספר מקומות בעולם תופעה שבה סלעים גדולים (לעיתים במשקל כמה עשרות קילוגרמים) נעים למרחקים של כמה מאות מטרים במעגלים, בקו ישר, בקשת רחבה, ולעיתים אף בפנייה חדה של 90 מעלות.
נצפו סלעים שנעו לאורך יותר מ-200 מטרים במשך חודשיים.
התופעה נחקרה לאורך שנים אולם בתחילה לא הצליחו החוקרים למצוא הסבר לתופעה.
ההנחה הייתה כי פרצי רוח חזקים מצליחים להזיז את הסלעים.
בשנת 2014 נמצא ההסבר לתנועת הסלעים.
התגלה כי שכבת קרח בעובי של כמה מילימטרים קופאת בלילות החורף הקרים תוך שהיא "מחזיקה" את הסלע.
כעת נחוצה רוח קלה בלבד כדי להניע את משטח הקרח ובתוכו הסלע בצורה איטית.
תנועת הקרח משאירה אחריה את עקבות התנועה.
סלעית חלודת הזנב (שם מדעי: oenanthe moesta) היא מין של ציפור שיר מהסוג סלעיות שבמשפחת החטפיתיים המצויה בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, לרבות בישראל.
בנוסף לשמה הלטיני, מתווספים לה עוד שני שמות: "buff rumped wheatear" ו"red rumped wheatear"- היכול להשתייך גם לסלעית קירגיסטנית.
אורכה הוא 15–18 ס"מ ומשקלה 20–24 גרמים, ולמרות משקלה הקטן היא גדולה בהרבה משאר הזנים המערביים הרגילים.
רוחב כנפיה הוא 25- 29 ס"מ והיא גדולה בהרבה משאר הזנים המערביים הרגילים.
צבע ראשה חום בהיר וגחונה לבן.
גבו, גרונו ולחייו של זכר הסלעית שחורים וראשו, עורפו וגחונו לבנים, בניגוד לגבה, לראשה ולעורפה של הנקבה, שצבעם חום חלודי-אפרפר.
צבעה של זנב הסלעית הוא חום חלודי עד שחור המשמש כסימן ההיכר של הציפור, זאת ניתן לראות בשמה- סלעית חלודת זנב.
הסלעית דוגרת בחורים עזובים של מכרסמים או במדרונים.
היא יכולה לדגור על ארבע ביצים בסך הכל.
גם מחוץ לעונת הדגירה היא שומרת על טריטוריה גדולה.
הסלעית נפוצה באזורי מדבר סוריה עד צפון סיני.
על פי חוקר הטבע הנרי טריסטרם, הסלעית דוגרת במדבר יהודה ובצפון הנגב.
היא נמנעת ממקומות יבשים למדי, ואוהבת לחיות באזורים שטוחים, ובעיקר באזורים שוממים ומלוחים3
סלעית המדבר (שם מדעי: Oenanthe deserti) היא מין ציפור קטנה המשתייכת למשפחת החטפיתיים.
מקור שמה של הסלעית נובע מתכונתה – לעמוד על נקודת תצפית גבוהה, בעיקר על סלעים.
בישראל מצויים 11 מתוך 18 מיני הסלעית בעולם, סלעית המדבר נכללת בקבוצת מיני הסלעיות הנמצאות בישראל.
בישראל הסלעית מצויה בעיקר בשטחי המדבר, נדיר לראותה בשאר חלקי הארץ.
סלעית המדבר מקננת באזורים יבשים ובערבות חוליות עם שיחים נמוכים, מקום קינונה בחור בקרקע או בסדק סלע.
הסלעית מטילה בין 4–5 ביצים בצבעים כחול-ירוק.
מראה סלעית המדבר שונה משאר הסלעיות כיוון שצבען שחור בכשני שלישים ויותר מאורכן.
קיים הבדל בין מראה הזכר למראה הנקבה: לזכר גוני חום-חולי, שחור ולבן וגרונו שחור.
לנקבה צבע חום-חולי, למעט הכנף האפורה וסוככות האוזן האדמדמות-חומות .
מזונה העיקרי של הסלעית מורכב מחרקים שונים: חיפושיות, חגבים, צרעות, ובמיוחד זבובים ונמלים.
היא מגוונת את מזונה בפירות המצויים באזורי המדבר.
היא צדה את החרקים על-ידי תצפית ממקום גבוה וגלישה לקרקע כדי ללכוד אותם.
לציוצה של הסלעית מספר סוגים.
הקריאה "ויה" צייצני ומעורפל, "טסק: צקצקני וקשה, וטרטור דק ומעורפל "טק-טק-טק".
סלעית שחורת בטן (שם מדעי: Oenanthe Leucopyga) היא מין ציפור קטנה, המשתייכת למשפחת החטפיתיים.
מקור שמה של הסלעית נובע מהסימן המבדיל אותה מסלעיות אחרות -הצבע השחור של בטנה.
פירוש שמה המדעי הוא לבנת זנב.
הסלעית היא ציפור "סהרו-ערבית" בשל תפוצתה ממרוקו ועד חצי האי ערב.
תפוצתה של הסלעית שחורת הבטן משתרעת ממרוקו ומזרחה לחצי האי ערב.
בישראל היא מצויה בנגב במדבר יהודה וניתן גם למצוא אותה בערבה.
הציפור אינה נמצאת בסכנת הכחדה, קבועה במקומה (אינה נודדת).
ניתן לראות את הסלעית מתקופת החורף ועד לתחילת הקיץ.
סלעית שחורת בטן מקננת לרוב בנקיקים הנמצאים בסלעים מתחת לאבנים.
הנקבות הן אלה שבונות את הקן בעזרת עשבים, שערות וצמר.
נקבת הסלעית מטילה בין שלוש לחמש ביצים בצבע קרם, או בצבעי ירקרק ותכלת.
מראה הסלעית שחורת הבטן שונה משאר המינים בסוג.
היא ציפור גדולה ושחורה המתאפיינת בכך שזנבה כולו בצבע לבן.
אורכה מגיע עד 17 סנטימטרים, ומשקלה מגיע ל־40 גרם.
המראה של הזכר והנקבה דומה - צבעם שחור כמו פחם, וכיפת ראשם וזנבם לבנים.
הסלעית שחורת הבטן ניזונה מנמלים, מזבובים קטנים, מחגבים, מצרעות מקרציות וממיני חרקים, ולעיתים אוכלת גם פירות.
כדי לתפוס את מזונה, היא עומדת במקום גבוה ואז לוכדת את הטרף, או מלקטת את מזונה מן הקרקע.
סלעי בראנסטטר הם נונאטאקים או קבוצה של סלעים בולטים כ-2 קילומטרים מזרחית - צפונית-מזרחית לאי תיל במזרח מדף הקרח אמרי שבאנטארקטיקה.
הסלעים מצויים בגובה של 42 מטרים מעל פני הים.
האיים מופו על ידי ג'ון ה.
Roscoe) בשנת 1952, בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946.
רוסקו קרא לאיים על שמו של ג'י.
בראנסטטר (JC Branstetter), אחד מאנשי הצוות שהשתתפו במבצע קפיצה לגובה באזור זה.
סלעי שינאן הוא שטח נרחב בחוף הנסיך אולף, שחשוף מקרח ומכוסה סלעים בולטים, בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
אזור הסלעים נמצא ממערב לקרחון שינאן.
האזור מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית היפנית, בהסתמך על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר, בשנים 1962–1957.
המשלחת היפנית קראה לאזור הסלעים "שינאן איווה" - "אזור הסלעים הדרומי החדש.
סלעי אדמס הם זוג מצוקים חשופים, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
המצוקים מתנשאים מעל מפרץ בלוק, מצפון לו; וממוקמים 13 קילומטרים מערבית מהר ג'ון בהרי פיליפס, שברכסי פורד.
הצוקים מופו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין השנים 1939–1941; ולאחר מכן על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
שמם של הצוקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוקים נקראים על שמו של ג'יימס ג'י.
Adams), שהיה בנאי מטעם צי ארצות הברית בתחנת בירד בשנת 1967.
סלעי שפרד הם קבוצת סלעים, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הסלעים ממוקמים 6.4 קילומטרים דרומית לגבעות רייקר.
שיא גובהם של הסלעים 1,720 מטרים מעל פני הים.
הסלעים מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1962.
שמה של קבוצת הסלעים ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
קבוצת הסלעים נקראת על שם פול ד.
Sheppard), שהיה מחסנאי, בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1966.
סלעי בובי הם קבוצת סלעים שאינם מכוסים קרח, או גבעה סלעית, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הסלעים ממוקמים 7.4 קילומטרים דרומית לגבעות רייקר; ו-6.6 קילומטרים דרומית לסלע בנסון.
קבוצת הסלעים נקראת על שם בובי ג'יי.
Davis), שהיה טבח, בתחנת הקוטב הדרומי (תחנת אמונדסן-סקוט) בשנת 1966.
סלעי ויליאמס הם קבוצת איונים סלעיים, הממוקמים 17 קילומטרים מצפון למפרץ הולם, ולאיי פלאט, למול חופי אדמת מק.
סלעי ויליאמס מופו לראשונה בשנת 1954, על ידי רוברט ג'י דוברס (Robert G.
Dovers) מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, שהיה המפקד של תחנת מוסון באותה עת.
מיקומם המדויק של האיונים התגלה באמצעות שילוש שבוצע בשנת 1962 על ידי ד.
Carstens), שהיה סוקר בתחנת מוסון באותה שנה.
שמם של האיים ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
האיים נקראו על שמו של ג'יי.
Williams), שהיה עוזר מכונאי דיזל בתחנת מוסון בשנת 1962. ויליאמס סייע בשילוש מיקום סלעי ויליאמס והקמת משואה עליהם.
סלעי ראגד היא ארכיפלג של איונים, סלעים ושוניות בצד המערבי של הכניסה הדרומית מצר מקפארליין, המפריד בין האי גריניץ' ((שממזרח למצר) לבין האי ליווינגסטון (שממערב למצר), שבאיי שטלנד הדרומיים.
סלעי ראגד מצויים בסמוך מצפון לנקודת רנייר - לשון יבשה בחצי האי בורגס, שבאי ליווינגסטון.
האיונים והסלעים התגלו על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19. הסלעים מופיעים על המפה של פאוול משנת 1822.
האיונים והסלעים מופו מחדש (בצורה מדויקת) בשנת 1935 במסגרת חקירות דיסקברי (Discovery II).
שמם של האיים ניתן להם בשנת 1935, על ידי צוות האנייה דיסקברי II (אניית המחקר המלכותית דיסקברי II -- RRS Discovery II).
סלעית אירופית (שם מדעי: Oenanthe oenanthe) היא מין של ציפור שיר שסווגה בעבר כבת למשפחת הקיכליים, אך כיום משוייכת למשפחת החטפיתיים.
זהו המין הנפוץ ביותר בסוג סלעית באירופה ובצפון ומרכז אסיה.
הסלעית האירופית היא מין אוכל חרקים נודד המתרבה בשטחים סלעיים פתוחים באירופה ובמזרח על פני האזור הפלארקטי, ובנוסף בצפון מזרח קנדה וגרינלנד וכן בצפון מערב קנדה ובאלסקה.
היא מקננת בנקיקי סלע ומחילות.
כל בני המין הזה מבלים את רוב החורף שלהם באפריקה.
oenanthe אשר מקנן ממערב אירופה עד מזרח אסיה וצפון סיביר חולף מצוי בכל חלקי הארץ, וחורף נדיר בצפון הנגב.
libanotica (ממרכז אירופה, צפון המזרח התיכון, הלבנט עד מונגוליה) מקנן מקומי שכיח בחרמון ברום של מעל 1,400 מטר וחורף נדיר.
האוכלוסייה הדוגרת מגיעה באפריל ונשארת עד אוקטובר.
הסלעית האירופית תוארה לראשונה על ידי חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו בתור Motacilla oenanthe.
המין מסווג כעת בסוג Oenanthe שהוגדר על ידי חוקר הצפרות הצרפתי לואי ז'אן פייר וייו בשנת 1816.
שם המין, Oenanthe, הוא גם שמו של סוג צמחים בעל שם זהה, והוא נגזר מ-"ainos" היווני "יין" ו-"anthos" "פרח", מהריח דמוי היין של הפרחים.
במקרה של הסלעיות האירופיות, הכוונה היא לחזרתן ליוון באביב בזמן פריחת הגפנים.
לשמה העממי באנגלית של הסלעית "Wheatear" אין שום קשר לחיטה או לאוזן, אלא הוא צורה ישנה של לבן-עכוז, המתייחס לחלקה האחורי הלבן והבולט.
כיום ישנם שלושה תת-מינים המקובלים בדרך כלל של הסלעית האירופית:
leucorhoa (גמלין, 1789) - צפון-מזרח קנדה, גרינלנד ואיסלנד ("סלעית גרינלנד")
oenanthe (לינאוס, 1758) - צפון ומרכז אירופה דרך צפון אסיה עד מזרח סיביר וצפון-מערב צפון אמריקה
libanotica (המפריך ואהרנברג, 1833) - דרום אירופה דרך המזרח התיכון ודרום-מערב אסיה עד למונגוליה וצפון-מערב סין
בעבר, הוכר גם המין Oenanthe seebohmi מצפון-מערב אפריקה לתת-מין של הסלעית האירופית (תחת השם O.
seebohmi (דיקסון, 1882)), אך כיום הוא קיבל מעמד של מין נפרד על ידי מרבית הרשימות (כמו זו של ה-IOU), ונקרא סלעית האטלס או סלעית צפון-אפריקנית.
לשני הזוויגים יש גב וזנב לבן, עם דגם "T" שחור הפוך בקצה הזנב.
לנוצותיו של זכר בלבוש קיץ חלקים עליונים אפורים, גרון צהבהב וכנפיים ומסיכת פנים שחורים.
בסתיו הוא דומה לנקבה מלבד הכנפיים השחורות.
הנקבה חומה חיוורת מלמעלה ולמטה צהבהבה עם כנפיים חומות כהות יותר.
לזכר שירה שורקת ומגוונת, הכוללת לפעמים חיקויים.
הקריאות הן "וויט" גבוה וחד ו-"צ'אק" יבש, החוזרות על עצמן לעיתים קרובות.