tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החל באביב 1348 התרחשו פוגרומים נגד יהודים בערי אירופה, החל מטולון באפריל-1348, עד נובמבר אותה שנה הם התפשטו דרך סבויה לשטחים דוברי גרמנית.
בינואר 1349 התרחשו שריפות של יהודים בטבח בזל ובפרייבורג, וב-14 בפברואר הושמדה הקהילה היהודית בשטרסבורג.
בכ-510 קהילות שהותקפו באותה תקופה, היו יהודים שהתאבדו, על מנת לא ליפול לידי המעבירים על דתם ולהיות אנוסים.
למרות שעל הממשלה הייתה החובה הטבעית להגן, ובנוסף, היהודים שילמו יותר מיסים משאר התושבים יחסית לשיעורם באוכלוסייה, שליטי העיר החדשים לא דאגו לחוזה ההגנה עם היהודים ולא להפסדים הכספיים לעיר שנבעו מהפוגרום.
לשני הפקידים המודחים נותרה המשימה להוביל את היהודים למקום הוצאתם להורג, והם העמידו פנים שהם מובילים אותם משטרסבורג.
במקום זה נבנה בית עץ בו נשרפו היהודים בחיים.
אותם יהודים מעטים שהיו מוכנים להיטבל ולהמיר את דתם, וגם ילדים ונשים שנחשבו מושכות נחסכו מהשריפה בחיים.
מספרים כי הטבח נמשך שישה ימים.
היהודים נאספו ונגררו לבית העלמין היהודי, שם עמד מוקד גדול שהוצת.
הקהל הטריד בעיקר את הילדים היהודים הקטנים: הם הוטבלו לפני שנזרקו אל המוקד.
כותבי האירועים מציינים בהערצה את הגישה האצילית של נשים יהודיות: הם קרעו את ילדיהם מידי המטבילים כדי לזרוק אותם על המוקד במקום מיד אחריהם.
דברי הימים של קלוסנר וקוניגשופן מתארים את העדות, המרגשת בפשטותה, של בורדנית מלווה שהייתה עדה חסרת אונים למראות הנוראיים שפקדו את העיר:
עד מדווח על דיאלוג נוגע ללב בין ראש המשפחה היהודי לבין אחד הרוצחים.
מכיוון שהתירוץ לטבח היה אחריותם-כביכול של היהודים להפצת המוות השחור, קרא היהודי: "אבל גם ילדינו מוכים במגפה." עליו ענה הרמן השמן, ה'שוחט' מפאלץ: "כאשר הרגת את "בן האל", אתה יכול להרעיל את אחד מילדיך, כדי לגרום לאנשים להאמין בחפותו: כולם יודעים כמה יהודים הם ערמומיים".
לאחר הטבח של שנת 1349 הוציאה מועצת שטרסבורג צו האוסר על כניסתם של היהודים לעיר, אשר נותר בתוקפו המלא עד 1368, אז קבלו מספר מצומצם שם משפחות אישור לשבת בעיר תנאים מגבילים.
זכויות ישיבה מלאות בשטרסבורג קבלו היהודים בחזרה רק במאה ה-18.
טִבְחַת הייתה אחת מערי הדדעזר בן רחוב, מלך ארם צובה, יחד עם כון, שמהן לקח דוד נחושת רבה מאוד.
שלמה בנו, לאחר מכן, בנה מנחושת זאת את ים הנחושת.
ישנם חוקרים רבים, הסבורים כי שם העיר המקורי הוא טבח, כמו טבח בן נחור.
בנוסף, העיר קרויה טבח בתעודות רבות בכתב יתדות וב.
על פי הכתוב בפפירוס אנאסטאזי א, העיר הייתה ממוקמת מדרום לקדש שעל גדת נהר ארנת.
בנוסף, ויליאם פוקסוול אולברייט מצא שנכתב במכתבי אל-עמארנה על העיר Tubikhi, שממוקמת מדרום לקדש.
העיר Tubikhi היא כנראה העיר דבח'ו, הנזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל וסוריה של רעמסס השלישי, והיא כנראה שיבוש של השם טבחת.
חוקרים רבים סבורים כי העיר הייתה ממוקמת, כמו כון, בבקעת הלבנון.
בנוסף, רבים מן החוקרים סבורים כי העיר בעלבכ, זאת העיר טבחת.
לעומת זאת, חוקרים אחרים סוברים כי העיר טבחת המקראית היא כיום העיר א-טיבה שבלבנון.
רוב החוקרים אומרים כי העיר הייתה ממוקמת בהרי מול הלבנון.
בהלכה, טבילת ידיים היא פעולה המטהרת את הידיים, בדומה לנטילת ידיים.
במקרים אחדים נטילת ידיים אינה מועילה ויש צורך דווקא בטבילת ידיים.
ככלל, הלכות טבילת ידיים משלבות את הלכות נטילת ידיים עם הלכות טבילת גוף וטבילת כלים.
הטבילה אינה צריכה לכלול את 2 הידיים, וניתן לטהר יד אחת באמצעות טבילה ואת היד השנייה באמצעות נטילה.
דין טבילת ידיים קל יותר בכמה היבטים מנטילת ידיים: אין צורך לטבול ידיים פעמיים, אין צורך להגביה ידיים וגם לא לנגב ידיים לאחר הטבילה.
המים שבמקוואות ובמעיינות כשרים לנטילה אפילו אם השתנו מראיהן והם אינם צלולים.
בדומה לכך, יש סוברים שניתן להקל בדיני המים של טבילת ידיים גם לעומת טבילת הגוף וטבילת כלים, כגון בשיעור המים הנדרש או בדינם של מים שאובים, כמבואר להלן.
בהלכות טבילה קיימים מספר הבדלים בין טבילה במעיין לטבילה במי מקווה.
אחד ההבדלים הוא שבמקווה יש צורך שיהיו מים בשיעור של 40 סאה, ואילו במעיין די בשיעור כלשהו מבחינה עקרונית כדי לטהר.
לפי הרמב"ם והראב"ד כלל זה נכון גם לגבי טבילת אדם, ולכן בטבילת ידיים במעיין אין צורך שיהיו במעיין 40 סאה.
נחלקו הראשונים מהו שיעור המים הנדרש בטבילת ידיים במקווה: רש"י, רמב"ם ומרדכי סוברים כי ניתן לטבול ידיים רק במקווה הכשר לטבילת אדם, כלומר שיש בו 40 סאה.
לעומתם, רבנו יונה ורשב"א סבורים כי ניתן לטבול ידיים במקווה שיש בו רביעית, כיוון שמהתורה רביעית היא שיעור מספיק לטבילת כלים, והצורך לטבול כלים ב-40 סאה הוא מדרבנן, וכיוון שנטילת ידיים היא מדרבנן - יש להקל.
להלכה, בשולחן ערוך נפסק שניתן להקל ולטבול ידיים ברביעית מים, והרמ"א כתב שיש להחמיר לכתחילה לטבול דווקא במקווה שיש בו 40 סאה.
הראב"ד סובר שניתן להקל ולטבול ידיים ב-40 סאה מים שאובים, כמו בטבילת בעל קרי, בתנאי שהמים אינם בכלי אלא מחוברים לקרקע.
לעומתו, הרמב"ם פוסק שאין לטבול ידיים במים שאובים.
לפי רבי יוסף קארו, גם לשיטת הרמב"ם ניתן להמשיך את המים השאובים ולסמוך על הסוברים שבכך הם כשרים לטבילה.
למרבית העניינים, למשל אכילת לחם של חולין (שאינו קדוש) ואכילת תרומה, ניתן להסתפק בנטילת ידיים רגילה, ואין צורך דווקא בטבילת ידיים, אף שהיא מועילה אם התבצעה.
לעומת זאת, לפני אכילת דברים המוגדרים קדשים (בעיקר קרבנות), תקנו חכמים שיש להטביל את הידיים דווקא, ולא ליטול אותם.
האמוראים נחלקו בהיקפו של דין זה.
לדעת רבי חנינא בריה דר' הלל, דין זה נאמר גם בסתם ידיים של הבא לאכול קדשים, אך לדעת רבי אלעזר דווקא מי שיודע שידיו טמאות צריך להטביל אותן לפני האכילה, ולאדם רגיל די בנטילת ידיים.
הראשונים נחלקו אף הם במחלוקת זו.
האחרונים דנו בשאלת טבילת הידיים לפני אכילת קרבן פסח, לאור העובדה שאין טבילה נזכרת בסדרי ליל הסדר.
כאשר נדרשת נטילת ידיים ואדם טובל את ידיו, נחלקו מהי הברכה שיש לברך על טבילת הידיים.
תוספות, הסמ"ג, מרדכי ועוד ראשונים סבורים שיש לברך , ויש שהוסיפו שניתן לברך , אך אין לברך "על נטילת ידיים", משום שאינו נוטל.
לעומתם, הרשב"א ותלמידי רבנו יונה סבורים שיש לברך , כיוון שהמצווה היא נטילת ידיים ואין מצווה לטבול את הידיים, והטבילה אינה אלא אופן שמקיימים בו את הציווי ליטול את הידיים.
השולחן ערוך פסק כדעת הרשב"א.
הרמ"א פסק כדעת התוספות, אך אחרונים רבים חלקו עליו, ויש שהכריעו שאם המים כשרים גם לנטילת ידיים, יברך "על נטילת ידיים" גם כשטובלן, ואם המים פסולים לנטילה וכשרים רק לטבילה, יברך על טבילת ידיים.
טבילת האש (בפולנית: Chrzest ognia, באנגלית: Baptism of Fire) הוא ספר פנטזיה שנכתב על ידי הסופר הפולני אנדז'יי ספקובסקי, ויצא לאור לראשונה בשפה הפולנית ב-1996. זהו הספר השלישי בסדרת "המכשף", בת חמשת הספרים.
לאחר מאורעות הדמים שזכו לכינוי "ההפיכה באי ת'אנאד" ותוארו בספר הקודם, פורצת שוב מלחמה בין אימפריית נילפגארד לבין ממלכות הצפון, במהלכה כבשה אימפריית נילפגארד חלק מהממלכות שגבלו עימה.
במסגרת המלחמה, הפך הקיסר אמהר את ארץ האלפים דול בלת'נה ("עמק הפרחים") לממלכת חסות שלו, והציב את הקוסמת האלפית פרנצ'סקה פינדבייר בראשה כמלכה וסאלית של אמהר.
עם זאת, ציווה הקיסר על כוחות הגרילה של הסקויט'אל, שתמכו בקיסר בראשית המלחמה, להניח את נשקם, בעוד שממלכות הצפון מתכוננות למתקפת נגד.
גראלט מריוויה, שנפצע אנושות במהלך ההפיכה בת'אנאד, נלקח ליערות ברוקילון תחת השגחת הדריאדות השוכנות ביער על מנת להחלים.
עם זאת הוא נחוש בדעתו להסתלק מהיער כמה שיותר מהר על מנת להמשיך בחיפושיו אחר בתו המאומצת סירי.
הדריאדות שביער מפגישות בינו לבין אישה צעירה בשם מריה "מילבה" בארינג, ציידת ומומחית בשימוש בחץ וקשת, שחיה בסביבות היער ומלווה פליטי סקויט'אל כדי שיקבלו מקלט ביער.
למרות שבהתחלה היא וגראלט לא מחבבים אחת את השני, היא מסכימה להתלוות אליו ואל דנדליון למסע החיפושים.
במהלך המסע, פוגשים השלושה בחבורת גמדים בראשות זולטן צ'יוואי, שמלווים אף הם פליטים מהמלחמה, והם מתיידדים.
בנוסף לכך, הם מגלים כי קאהיר "האביר השחור" הזדנב מאחוריהם במשך כל הזמן הזה.
למרות שקאהיר מצהיר על כוונותיו לעזור לסירי, ולמרות שגראלט מציל אותו מידיהם של שודדים, הוא מגורש על ידיו כשגראלט אף מאיים להרוג אותו באחת מההזדמנויות.
בסופו של דבר הוא מצטרף לחבורה לאחר שמילבה משכנעת את גראלט להסכים לבקשתו.
בנוסף לכך, מצטרף אל החבורה הערפד אמיל ריג'ס, הודות למומחיותו ברפואה.
קאהיר מספר לגראלט כי אותם החזיונות שתוקפים את גראלט בשנתו, ונוגעים בסירי, תוקפים גם אותו, ועל כן הוא משוכנע שסירי אינה נמצאת בנילפגארד וכי הילדה שאמהר הציג בפני חצרו (כמתואר בסוף הספר השני) היא מתחזה.
החבורה מחליטה לשים פעמיה ליער השחור בגדות נהר היארוגה על מנת להסתייע בדרואידים השוכנים בו.
בינתיים, סירי עצמה, תחת הכינוי "פאלקה", ממשיכה לשוטט עם כנופיית "העכברושים" המותירים אחריהם שובל של דם בכל מקום אליו הם מגיעים.
מתואר כי סירי מתחילה לפתח תשוקה אובססיבית כלפי מעשי הקטל שהיא נוטלת בהם חלק.
כמו כן, מתגלה כי חלק מהקוסמות שהצליחו להמלט מההפיכה בת'אנאד התכנסו על מנת להקים מועצה חדשה שתורכב מקוסמות בלבד, ותחליף את "אחוות הקוסמים" שהתפרקה במהלך ההפיכה.
אל הפגישה, שתוכננה בידי פיליפה אילהארט, מצטרפות הקוסמות האלפיות פרנצ'סקה פינדבייר ואידה אמאן אאפ סיבניי, וכן ינפר מוונגרברג, שבמהלך ההפיכה הוטל עליה כישוף שהפך אותה לפסלון עשוי ירקן על מנת למלט אותה בבטחה ממרחץ הדמים.
לאחר שהקוסמות האלפיות מבטלות את השפעת הכישוף ומחזירות את ינפר חזרה לצורת אדם, הן מציגות אותה בפני פיליפה ויתר הקוסמות.
פיליפה מגלה לנוכחות כי מטרת המועצה היא לקחת "צעד אחד קדימה" לעומת אחוות הקוסמים - לא לייעץ למלכים, כפי שהיה נהוג בעבר, אלא לקחת את רסן השלטון ולהותירו בידי מעמד הקוסמים.
במסגרת שלטון "אידיאלי" זה, כלל הממלכות ביבשת יהיו נתונות תחת מלך אחד, בעל דם מלכותי וכוחות קסם כאחד - סירי.
המועצה מאמינה כי תוכל להסתייע בינפר, ששימשה כדמות אם עבור סירי, על מנת למצוא אותה.
ינפר מחליטה לצאת לדרך עצמאית על מנת לחפש את הקוסם הערמומי וילגפורץ.
ינפר מאמינה כי וילגפורץ חטף את סירי לאחר אירועי ת'אנאד ונשבעה לנקום בו על מעשיו.
לקראת סוף הספר, מילבה מגלה לחבורה כי היא בהריון כתוצאה מניאוף עם קבוצת אלפים אותם ליוותה לברוקילון.
היא מבקשת עזרה מריג'ס שיסייע לה להפיל את העובר, אך גראלט משכנע אותה לא לעשות כן.
תוך כדי כך, החבורה מגלה כי נקלעה לשדה קרב בין ממלכות ליריה וריוויה לבין אימפריית נילפגארד.
במהלך הקרב מצליחה החבורה להציל את מלכת ליריה וריוויה ממוות, אם כי במחיר הפלת עוברה של מילבה.
לאחר הקרב, מעניקה המלכה לגראלט תואר אבירות, ובכך הכינוי "גראלט מריוויה" מקבל גושפנקה רשמית.
הספר תורגם לאנגלית על ידי המתרגם דייוויד פרנץ' ויצא לאור בבריטניה על ידי הוצאת Gollancz ב-6 במרץ 2014. ובארצות הברית ביוני 2014 על ידי הוצאת Orbit.
בנוסף לכך, תורגם הספר לצ'כית, רוסית, ספרדית, ליטאית, גרמנית, צרפתית, סרבית, פינית, הונגרית, פורטוגזית, אוקראינית וקרואטית.
נכון ל-2023, הספר לא תורגם לעברית.
גרסה מוקלטת של הספר יצאה לאור בפולין בשנת 2018. בהפקת ההקלטה השתתפו עשרות שחקני קול, תוך שימוש במוזיקה ואפקטים מיוחדים.
בנוסף לכך, במשחק Thronebreaker: The Witcher Tales מ-2018, אף הוא פותח על ידי CD Projekt, מופיעה סצנה שמשחזרת את אירועי הקרב שהתרחש בסוף הספר, בו זכה גראלט בתואר אבירות.
טבח שבעה באוקטובר היה מתקפת פתע רחבת היקף שבוצעה על ידי ארגוני הטרור הפלסטיני מרצועת עזה נגד יעדים אזרחיים וצבאיים בישראל.
את המתקפה תכנן והוביל חמאס, ארגון טרור אסלאמיסטי, בשיתוף ארגוני טרור נוספים מחדר המבצעים המשותף, ובסיוע תושבים מהרצועה שאינם משויכים ארגונית.
במהלך האירועים ביצעו המחבלים פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, שכללו טבח המוני, אונס ותקיפות מיניות, התעללות פיזית, נפשית ומינית, חטיפת 251 אזרחים וחיילים, ביזוי גופות ובזיזת רכוש.
טבח זה נחשב למתקפת הטרור הקשה ביותר נגד מדינת ישראל, וליום הקטלני ביותר לעם היהודי מאז השואה.
המתקפה החלה בבוקר יום השבת, 7 באוקטובר 2023, חג שמחת תורה ה'תשפ"ד, במטח ירי רקטי ופצצות מרגמה חריג בהיקפו לעבר ישראל.
בחסות הירי, חדרו לשטח ישראל כ-6,000 מחבלים דרך האוויר, הים והיבשה, תוך שהם פורצים את גדר המערכת ב-114 נקודות לאורך חזית של כ-60 ק"מ.
הכוחות הפולשים השתלטו על בסיסים ומוצבים של צה"ל, ניהלו קרבות ירי מול כוחות הביטחון, ובו-בזמן חדרו ליישובים אזרחיים, כבשו חלק מהם וביצעו מסע רצח וחטיפה בקרב התושבים.
כחלק מלוחמה פסיכולוגית שנועדה לזרוע פחד בציבור, המחבלים תיעדו את מעשיהם והפיצו את התיעודים ברשתות החברתיות.
המתקפה יצאה לפועל יממה לאחר ציון 50 שנה למלחמת יום הכיפורים, שבה הופתעה ישראל על ידי צבאות מצרים וסוריה.
תוצאות המתקפה היו קטלניות והרסניות: 1,163 ישראלים וזרים, רובם אזרחים, נרצחו ונהרגו.
למעלה מ-3,300 בני אדם נפצעו, בהם כ-360 במצב קשה או אנוש.
אחד ממוקדי הטבח המרכזיים היה "פסטיבל נובה" ליד קיבוץ רעים, שבו התרחש פיגוע הטרור הבודד הגדול ביותר בתולדות המדינה.
251 אזרחים וחיילים נחטפו לרצועת עזה, ביניהם קשישים, נשים, ילדים ותינוקות, תוך שרבים מהם עוברים התעללות קשה.
נזק כבד נגרם ליישובי עוטף עזה וליישובים נוספים באזור.
בלימת המתקפה והשבת השליטה ביישובים לידי צה"ל ארכו כשלושה ימים.
הלחימה המרכזית הסתיימה ב-8 באוקטובר, אך קרבות מול מחבלים שהתבצרו בבתים נמשכו עד ל-9 באוקטובר.
היתקלויות נוספות נרשמו באזור זיקים גם ב-11 וב-12 באוקטובר, עד לחיסול המחבלים שנותרו בשטח.
בעקבות האירועים הכריזה מדינת ישראל על יציאה למלחמת "חרבות ברזל".
מבחינה אסטרטגית, הטבח חולל תפנית בזירה הפלסטינית.
הוא החזיר את הסוגיה הפלסטינית למרכז הבמה העולמית, לאחר תקופה שבה נדחקה לשוליים לטובת קידום הסכמי אברהם וצעדי נורמליזציה מתקדמים עם סעודיה, אשר סוכלו בעקבותיו.
במקביל, המלחמה הובילה לגל של הכרה בין-לאומית במדינה פלסטינית מצד מדינות אירופיות, ולהגברת הלחץ לפתרון "שתי המדינות", לצד הישג פנים-פלסטיני משמעותי בדמות שחרור אלפי מחבלים.
מנגד, הלחימה בעזה גבתה מחיר כבד בחיי אדם, עם עשרות אלפי הרוגים ופצועים פלסטינים, והובילה להרס נרחב של התשתיות והמבנים ברצועה.
המערכה גרמה לעקירתם של כמעט כל תושבי עזה מבתיהם, להתמוטטות הכלכלה המקומית ולמשבר הומניטרי.
טבח שבעה באוקטובר מכונה גם בשמות "אירועי שבעה באוקטובר", "מתקפת הפתע על ישראל", "מתקפת שבעה באוקטובר", "השבת השחורה" ו"טבח שמחת תורה".
בערבית הוא נקרא عملية طوفان الأقصى ("מבצע מבול אל־אקצא") ובתעתיק מדויק: עמליַת טופאן אלאקצא.
בחוק לאיסור הכחשת אירועי הטבח כונה הטבח "טבח 7 באוקטובר 2023", וכן "טבח שמיני עצרת".
בשעה 8:00 בדיוק בבוקר המתקפה, כשעה וחצי לאחר שהחלה, הכריז מוחמד דף בהודעה קולית חריגה ביותר על פתיחת מבצע צבאי נגד מדינת ישראל בשם "טוּפַאן אל־אַקְצַא" (طوفان الاقصى) ועל שיגור אלפי רקטות לעברה.
הוא טען כי המניע למתקפה הוא "הכנסת טומאה למסגד אל־אקצא על ידי הישראלים".
המילה "טוּפַאן", שהוראתה היא "המבול" במובנו המקראי, לקוחה מן הקוראן ורומזת על ירי מסיבי של רקטות וטילים, הניתך משמים כגשם זלעפות, באנלוגיה למבול המקראי.
סיפור המבול בגרסתו הקוראנית מובא בסורת נוח ומוזכר במקומות נוספים.
משמעותו של צירוף המילה מבול לשמו של מסגד אל־אקצא היא מבול למען מסגד אל־אקצא, כלומר ארגון חמאס הכריז כי מלחמתו ברקטות ובטילים היא למען מסגד אל־אקצא.
ההתייחסות למבול בימי נוח בצירוף "טוּפַאן אל־אַקְצַא" מתבהרת באמצעות שימוש במושג "טוּפַאן" כשנה קודם לכן בטקסי יום השנה ה־35 לייסוד חמאס ב־14 בדצמבר 2022. יום השנה עמד בסימן הסיסמה "אַתוּן בִּטוּפַאן הַאדִר" (آتُون بِطُوفَان هَادِر) שמשמעותה "אנו באים עם מבול רועם" או "אנו מביאים מבול רועם".
באתר המזוהה עם חמאס נכתב בדצמבר 2022 כי כשם שהמבול בימי נוח נועד לטהר את פני האדמה מהעריצים, כך גדודי עז אל־דין אל־קסאם "באים כמו המבול, אשר ישטוף את פני האדמה ויטהר אותה מטומאת הציונים".
ביטויים מן הקוראן הם חלק בלתי נפרד מהרטוריקה של ארגון חמאס, הנסמך על הקוראן גם בבחירת שמות לאירועי לחימה.
שימוש בביטויים קוראניים לציון מבצעים צבאיים מעניק תוקף אלוהי ללחימה ולתוצאותיה, תוך שימוש במושגים שנצרבו בתודעת המוסלמים כמיתוסים.
בשנת 1987 הוקם חמאס, ארגון טרור פלסטיני אנטישמי שמטרתו המוצהרת היא השמדת מדינת ישראל, והוא דוגל בהרג חפים מפשע להשגת מטרה זו.
על פי אמנת חמאס, "אין בלאומיות זו דבר חמור יותר או עמוק יותר מזה שהאויב רומס את אדמת המוסלמים", ו"אין פתרון לבעיה הפלסטינית אלא באמצעות הג'יהאד".
מאז הקמתו היה חמאס אחראי לפיגועים רבים נגד מדינת ישראל.
חמאס הוא חלק מציר ההתנגדות, בראשות איראן ובשותפות חזבאללה וארגוני טרור נוספים.
ב־2005 התנתקה ישראל מרצועת עזה והרשות הפלסטינית תפסה את השלטון שם.
בחודש יוני 2007 השתלטו כוחות חמאס על הרצועה, ומאז רצועת עזה נמצאת בשליטת הארגון.
בעקבות השתלטות חמאס על הרצועה הטילו ישראל ומצרים סגר על הרצועה.
בשנים שלאחר מכן המשיך חמאס לבצע פעולות טרור נגד ישראל, בפרט ירי רקטות שהלך והתגבר.
סוגי הרקטות השתפרו עם השנים ומספרן גדל.
כשנה לאחר מבצע עופרת יצוקה ב־2010 הוקמה יחידת העילית של גדודי עז א־דין אל־קסאם, נוח'בה.
בפברואר 2017 התמנה יחיא סינוואר למנהיג חמאס ברצועה, במקום אסמאעיל הנייה.
סינוואר, טרוריסט ידוע במיליטנטיות שלו, הורשע בישראל בשנת 1989 באשמת הרג משת"פים ערבים ונידון לחמישה מאסרי עולם.
הוא ריצה עונש מאסר בכלא הישראלי, והיה לבכיר המשוחררים מהכלא בעסקת שליט בשנת 2011. מספר בכירי פת"ח, תיארו בריאיון לשלומי אלדר כיצד תפיסות דתיות משיחיות השפיעו על הנהגת חמאס בהובלת יחיא סינוואר.
לפי סופיאן אבו זיידה, כשנתיים לפני טבח שבעה באוקטובר החלה הנהגת חמאס לדבר במונחים דתיים על "יום הדין" ועל מימוש "ההבטחה האחרונה" (אל־ועד אל־אח'יר), שלפיה כל האנושות תהיה מוסלמית באחרית הימים.
על פי פירושם של אנשי חמאס, ניתן לזרז את יום הדין ואת ה"הבטחה" על ידי הריגת ה"כופרים" או המרתם בכוח לאסלאם.
פירוש זה חלחל למסרים של חמאס, שהיו גלויים לאנשי מודיעין ולכל מי שעקב בתקשורת אחרי סינוואר ואנשיו.
אך מלבד פעילי חמאס אדוקים, כל מי שנחשפו למסרים ראו בהם דברי טירוף או ניסיון להסיח את דעת הציבור העזתי ממצוקותיו.
מעטים הבינו שמדובר בהכשרת הלבבות למתקפת ענק על ישראל.
המודיעין הישראלי, הדרג הפוליטי בישראל וכן רבים בהנהגת פת"ח ובין תושבי עזה העריכו כי חמאס אינו מאמין באמת בחזון שאותו פרסם.
ב־30 בספטמבר 2021 ערך חמאס כנס של "ההבטחה האחרונה" במלון קומודור ברצועת עזה, ובו דנו המשתתפים בניהולה העתידי של ישראל לאחר כיבושה.
מארגני הכנס ערכו רשימת נכסים בישראל ודנו באופן חלוקתם וניהולם, ועסקו בין השאר בצורך למנוע "בריחת מוחות" מקרב היהודים.
בנאום ששלח סינוואר לוועידה נכתב כי כיבושה המלא של ישראל קרוב, וכי "שחרור מלא של פלסטין מהים עד הנהר" הוא לב החזון האסטרטגי של חמאס.
הכנס היה ידוע לרבים ברשות הפלסטינית ותועד על ידי ארגון ממרי, אבל זכה להתעלמות מצד ישראל, בין היתר עקב היחלשות יחידת חצב שעסקה באיסוף מודיעין ממקורות גלויים (היחידה פורקה בדצמבר 2021).
מאז תפיסת השלטון בעזה בידי חמאס בשנת 2007, נקטו ממשלות ישראל מדיניות הכלה ודבקו בסטטוס קוו, שלפיו חמאס שולט ברצועת עזה והרשות הפלסטינית שולטת בשטחי A ו־B שביהודה ושומרון.
צה"ל ערך מפעם לפעם סבבי לחימה ברצועה לשמירת ההרתעה ולכרסום ביכולותיו הצבאיות של חמאס (מבצע חורף חם, מבצע עופרת יצוקה, מבצע הד חוזר, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, מבצע חגורה שחורה, מבצע שומר החומות, מבצע עלות השחר, מבצע מגן וחץ וסבבים נוספים), אך הסתמך בעיקר על הגנה פסיבית.
להגנה מפני חדירה לישראל נבנו גדר סביב רצועת עזה, מכשול תת־קרקעי נגד מנהרות ומכשול ימי.
זמן קצר לפני השתלטות חמאס על עזה, הביע ראש אמ"ן האלוף עמוס ידלין, עמדה חיובית כלפי השתלטות אפשרית כזו.
לטענתו הדבר יאפשר לישראל להתייחס לרצועה כאל מדינה עוינת, בלי מעורבות איראנית משמעותית כל זמן שאין נמל אווירי או ימי בעזה.
ב־2013 אמר אלוף פיקוד הדרום סמי תורג'מן, שלישראל יש אינטרס בשמירת יציבותו של שלטון חמאס ברצועת עזה, שיש חשיבות לחוזק המשטר שמנהיג חמאס, ושאין אלטרנטיבה לחמאס.
בדצמבר 2016 שלח שר הביטחון אביגדור ליברמן מסמך לראש הממשלה בנימין נתניהו, שבו הזהיר מפני פלישה של אלפי מחבלי נוח'בה לישראל וכיבוש יישובים.
עם זאת, בראיון שקיים כשר הביטחון אמר ליברמן "אני בכלל לא בטוח שאנחנו מגיעים לעימות הבא".
ובראיון נוסף קרא שלא ליזום מהלך צבאי בעזה: "יש כאלה שמציעים להיכנס ולכבוש את עזה ולעשות תמרון קרקעי.
המדיניות שלי להביא את תושבי עזה להפיל את שלטון חמאס כמו במלחמה הקרה – לא על ידי חיילים שלנו".
באוקטובר 2018, בראיון לעיתונאית האיטלקייה פרנצ'סקה בורי שהתפרסם ככתבת שער ב"ידיעות אחרונות", אמר סינוואר: "אני לא רוצה עוד מלחמות".
מאיר בן שבת (אז ראש המל"ל) סיפר כי באותו חודש שלח סינוואר לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו פתק שבו כתב בעברית "סיכון מחושב".
בעקבות זאת החלו ישראל וחמאס במסלול של הסדרה, וחמאס קיבל מעין לגיטימציה.
לימים הצהירו גורמים בחמאס, כי ההסדרה עם ישראל הייתה חלק מתוכנית הונאה שנועדה "להרדים" את ישראל.
סבבי הלחימה לא שינו את עצם תפיסת ההסדרה האסטרטגית.
כבר בשנת 2017 האשים חבר הכנסת יואל חסון את ממשלות הימין, כי יש להן אינטרס משותף עם הקיצונים הפלסטינים במניעת פתרון שתי המדינות, ובשל כך ממשלות נתניהו אינן פועלות נגד חמאס.
בקרב קובעי המדיניות הישראלית (ראש הממשלה בנימין נתניהו, יועציו, אנשי צבא, מדינאים ומומחים) התפשטה התפיסה שחמאס נעשה פרגמטי יותר.
בשל כך העניקה ישראל הטבות לחמאס ולתושבי עזה, בהן אישורי עבודה בישראל ל־16 אלף עזתים, וכן הכנסת אספקה וכסף לרצועה מטעם ממשלת קטר, למרות התנגדות שב"כ לאורך השנים להעברת הכספים.
מקטר לרצועת עזה ב־2020 אישרה הממשלה גם הכנסת מלט בכמויות מסחריות לשוק הפרטי ברצועה, מה שמנע מישראל את היכולת לפקח על אופן השימוש בו ועל כמויות המלט שיועברו לצרכיה של הזרוע הצבאית של חמאס, ובכלל זה הקמת מנהרות.
במערכת הביטחון סברו ש"שקט ייענה בשקט" ושההקלות לעזה ימנעו הסלמה.
את המדיניות הזאת המשיך גם ראש הממשלה (למשך שנה אחת) נפתלי בנט.
ראש הממשלה (למשך כמחצית השנה) יאיר לפיד חרג ממדיניות זו בתוכניתו "כלכלה תמורת ביטחון", שנועדה בין השאר לחזק את הרשות הפלסטינית ולהחליש את חמאס.
לימים הודו גורמים ביטחוניים כי אנשי חמאס גרמו לישראל לחשוב שהם מעוניינים בכסף בלבד, בעוד שלכל אורך הדרך שימש הכסף להכנת הקרקע למתקפה.
גורמים בכירים בישראל תפסו את שלטון חמאס ברצועה כאינטרס ישראלי, משום שהדומיננטיות שלו החלישה את הרשות הפלסטינית.
שלטון חמאס נתפס בעיני נתניהו כרע במיעוטו, והשתלב בתפיסתו האסטרטגית כגורם המסכל הסדר מדיני.
בתחילת 2019 הצהיר נתניהו בישיבת הליכוד כי "מי שרוצה לסכל הקמה של מדינה פלסטינית צריך לתמוך בחיזוק חמאס ובהעברת כסף לחמאס.
זה חלק מהאסטרטגיה שלנו – לבדל בין הפלסטינים בעזה לבין הפלסטינים ביהודה ושומרון." נתניהו הסביר כי שלטון חמאס – ארגון טרור שאיש בעולם אינו מכיר בו כגוף לגיטימי – מבטיח שלא יהיה הסכם על הקמת מדינה פלסטינית.
בריאיון לעמית סגל וירון דקל בגלי צה"ל, חודש לאחר מכן, טען נתניהו שהוא נמנע מלהפיל את שלטון חמאס בעזה משום שאינו מוצא ישות מדינית אחרת שתסכים לשלוט על הרצועה.
לדברי בכירי מערכת הביטחון, במהלך השנים סירב בנימין נתניהו לפחות שש פעמים לתוכניות השב"כ להריגתו של סינוואר.
הייתה תוכנית מפורטת שכללה דרגות עצימות שונות לבחירת הדרג המדיני, שנועדה להרוג את בכירי חמאס בעזה.
ראש השב"כ לשעבר יורם כהן אישר כי תוכנית כזו הוצעה לדרג המדיני על ידו ועל ידי ממשיכיו.
אביגדור ליברמן טען שנתניהו נתן חסינות לסינוואר ולשאר מנהיגי חמאס.
נתניהו טען שפרסומים אלה הם משוללי יסוד.
לפי יוסי יהושוע, במבצע שומר החומות דרש נתניהו להרוג את סינוואר, אך צה"ל והשב"כ לא הצליחו לבצע זאת.
לאחר המבצע טען ראש השב"כ, נדב ארגמן, שסינוואר הופך לאתגר אסטרטגי עבור ישראל ודרש להורגו.
דרישתו זאת לא נענתה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לפי יוני בן מנחם, ההימנעות מהריגת סינוואר נבעה מכך שישראל הייתה כבולה מבחינה מדינית ולא רצתה להיות מואשמת בפתיחת סבב לחימה נוסף ברצועת עזה.
באוגוסט 2021, לאחר ששוב נורתה רקטה מעזה לעבר ישראל, דרש ראש הממשלה נפתלי בנט להרוג את סינוואר, אך זה לא קרה בגלל התנגדות הרמטכ"ל, אביב כוכבי, ושר הביטחון, בני גנץ.
אביב כוכבי אמר מנגד בכנס: "כשהגיע אוגוסט 2021, אנחנו ראינו שינוי בחמאס.
אנחנו הצבענו על כך שמשהו חדש מתרחש.
אני יכול לומר לכם שבגלל זה ניסינו להוציא לפועל מבצע לחיסולם של סינוואר ומוחמד דף.
באזורים מאוכלסים בצפיפות ורוויי בנייה, זה מאוד קשה.
אז עבדנו במשך חודשים כדי להביא להבשלה של המבצע, אבל לא יכולנו".
ב־1 באוקטובר 2023, לאחר שחמאס קיבל על עצמו אחריות לפיגוע ביהודה ושומרון בפעם הראשונה זה תקופה ארוכה מאוד, התכנסה ישיבה אצל נתניהו עם ראשי מערכת הביטחון.
בר המליץ שם להרוג את סינוואר; ראש הממשלה התעלם.
לפי תחקיר של ה"ניו יורק טיימס", המוסד איתר פרטים על קרן השקעות גדולה של נכסי חמאס והמידע הועבר לנתניהו.
ישראל וארצות הברית לא מימשו זאת לטובת סנקציות עד 2022, כשחמאס כבר פיזר את נכסיו והגדיל אותם.
בתגובה אמר ראש המוסד יוסי כהן (שהוזכר בתחקיר) שהמוסד פעל כדי להביא מידע על מקורות המימון של חמאס, והגדיר את התחקיר כלא מדויק.
הקרן שימשה בין היתר להתעצמות הצבאית של חמאס.
הסנקציות הוטלו לבסוף במאי 2022. חלק מהמידע שנכתב בתחקיר פורסם בשנת 2021.
כשישה חודשים לפני המלחמה הגיב נתניהו להערכת אמ"ן שלפיה הסכנה למלחמה גוברת, ואמר: "אני חושב שיש הפרזה בזה".
הוא הוסיף ואמר שחמאס לא יפתח חזית נוספת בלבנון.
שלושה חודשים לפני 7 באוקטובר הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו לצה"ל להתמקד בזירות איראן, חזבאללה ויהודה ושומרון – ולהרגיע את גזרת עזה.
בחודשים שלפני התקפת הפתע על ישראל חלה הסלמה במצב הביטחוני, שכללה הפגנות ליד הגדר והפרחת בלוני תבערה.
אך מחשש שהסלמה נוספת תפגע במגעים להסכם שלום עם ערב הסעודית, ומאחר שחמאס התנהג כאילו אינו מעוניין בהסלמה, ממשלת ישראל העניקה הקלות לרצועת עזה.
בתחילת ספטמבר 2023 התקיימה פגישה בין מוחמד אל-עמאדי, בכיר קטארי לבין נציגים רשמיים של ישראל.
בפגישה ביקשו נציגי ישראל מהבכיר הקטארי להגדיל את העברת הכספים לחמאס בעזה.
בנוסף, במהלך ספטמבר נפגש ראש המוסד דדי ברנע עם בכירים בקטאר כדי לנסות להסדיר את המשך העברת הכספים לחמאס.
הקטארים שאלו אותו אם עליהם להמשיך בהעברת הכספים והוא השיב בחיוב, בהנחיית ראש הממשלה נתניהו.
ב־2 באוקטובר המליצו בשב"כ ובצה"ל להמשיך בפעולות כלכליות למען עזה, ביניהן העלאת מספר הפועלים שייכנסו מהרצועה לישראל, וציינו שהמהלך ייבחן בחיוב כאשר תהיה רגיעה יציבה בגבול.
בימים שלפני מתקפת הפתע העריכו בכירים בצה"ל באוזני הדרג המדיני שחמאס מורתע, ואינו מעוניין בהסלמה.
לפי פרסומים שונים, כשבוע לפני מתקפת חמאס, הציע ראש השב"כ רונן בר לנתניהו להרוג את סינוואר, אך ראש הממשלה סירב לכך והנחה על קידום ההסדרה האזרחית מול חמאס ברצועת עזה.
כוננות כוחות הביטחון של ישראל
הגורמים המקצועיים והפוליטיים בישראל זלזלו לאורך שנים ביכולת הצבאית של חמאס, ולא נערכו למתקפה נרחבת.
מפקדת האוגדה מוקמה קרוב לגדר המערכת, מפקדות החטיבות רוכזו בבסיס האוגדה, המחנות והמוצבים לא היו ערוכים למתקפה צבאית רחבת היקף, סדר כוחות מול רצועת עזה היה קטן, והצבא נשען יותר מדי על אמצעים טכנולוגיים ועל יכולת ההתרעה של המודיעין.
באגף המודיעין, יחידת חצב שעסקה באיסוף מודיעין ממקורות גלויים נסגרה בסוף 2021.
אף שרבים הצביעו על ליקויים בניתוח המודיעין ובהבנת הכוונות והיכולות של חמאס, במודיעין העריכו שחמאס לא מתכוון לפתוח במלחמה רחבה.
ההערכה הייתה שאין לחמאס יכולת לפרוץ את גדר המערכת במקומות רבים בו זמנית, לארגן מתקפה רחבת היקף, לעכב את הגעת כוחות התגבור של צה"ל, להשתלט על שטח רחב בתוך ישראל ולהחזיק בו במשך יותר מיום.
הערכת חסר הייתה גם ביחס ליכולתו של חמאס ליצור מבצעי הונאה ולהסתיר מצה"ל את הכוונות והיכולות שלו.
בשל כך סבלה מערכת הביטחון מהיעדר דפ"א (דרכי פעולה אפשריות) של חדירת מאות מחבלים ולא תורגלה חדירה כזו.
בכל הרמות לא הייתה היערכות למתקפה, והייתה התעלמות מסימני אזהרה מוקדמים.
היה קושי לשלוט על הכוחות מעמדת הפיקוד בקריה, ידיעות אזרחיות מהשטח לא הגיעו אל ראשי הצבא, והיה היסוס בהפעלת הכוח בשעות הראשונות למתקפה.
בסקירה שהעביר בנימין נתניהו לוועדה לביקורת המדינה באפריל 2017, התייחס למודיעין שהושג בנוגע לתוכניות חמאס למבצע צוק איתן.
לדבריו, ישראל הייתה מודעת לתוכנית של חמאס, שכללה .
בהמשך הוא התייחס לתוצאות המבצע:
בתחילת 2021 העריך אמ"ן שחמאס דבק באסטרטגיית ההסדרה עם ישראל, שהמצב ההומניטרי ברצועה שברירי אך יציב, וש"המענק הקטרי בולם הידרדרות".
האתגרים המרכזיים בהגנה על הגבולות, לפי הערכה זו, היו ניסיונות לאתגר את המכשול התת־קרקעי בעזה, ירי רקטות ופצמ"רים מרצועת עזה בידי ארגונים סוררים, לוחמה אלקטרונית, ופעולות טרור כלפי ישראל מצד ארגוני פרוקסי וארגונים סוררים.
צה"ל הוציא כוחות מאזור עוטף עזה, אסף את רוב כלי הנשק מכיתות הכוננות ביישובי העוטף והפחית את אימוני הרבש"צים.
באותה עת היו קריאות לטפל בעזה ולהכריע את חמאס כצעד ראשון בהתמודדות מול האיום האיראני, או לפעול להחלשת חמאס ולשילוב הרשות הפלסטינית בעזה.
ראש השב"כ באותה עת, נדב ארגמן, טען שחמאס אינו מורתע על ידי ישראל ושהשקט מתעתע, ודרש שישראל תפעל באופן התקפי נגד חמאס.
באפריל 2021, אחרי שחמאס ירה 36 רקטות ופצמ"רים, גישת צה"ל השתנתה, ואמ"ן הצטרף לשב"כ בהמלצה על תקיפה, אך הקבינט של ממשלת ישראל השלושים וחמש סירב.
שבועיים אחר כך החל מבצע שומר החומות.
לאחר מבצע שומר החומות ב־2021 הורה מפקד פיקוד הדרום, אליעזר טולדנו, לתא"ל (מיל') משה תמיר, לשעבר מפקד אוגדת עזה, להכין תוכנית מגירה לסבב הלחימה הבא, "כך שתהיה מפתיעה, מהירה ובמחיר מקסימלי לאויב ומינימלי לכוחותינו".
ואולם צה"ל לא הכין מבעוד מועד תוכניות מגירה לכיבוש רצועת עזה ולהכרעת חמאס, והסתפק בתוכנית מצומצמת לביצוע פשיטות.
(במלחמת חרבות ברזל גויס תא"ל תמיר לשירות מילואים בפיקוד הדרום, ושירת בצוות שתכנן את התמרון היבשתי שביצעו כוחות הפיקוד ברצועת עזה.)
ההגנה על יישובי עוטף עזה התבססה במידה רבה על המכשול נגד המנהרות בגבול הרצועה.
רבש"צים העידו שצה"ל השתמש בנימוק של השלמת הגדר כדי לקחת חלק מהנשק הארוך מכיתות הכוננות ביישובים בעוטף עזה, וכדי לצמצם את אימוני כיתות הכוננות.
נוסף על כך, באוגוסט 2023 פורסם שממשלת ישראל מתכוונת לשנות את הגדרת היישובים "צמודי הגדר" (בעזה ובגבול לבנון) משני קילומטר מהגדר לקילומטר אחד מהגדר.
המשמעות הייתה צמצום ההטבות לעידוד ההתיישבות באזורים אלו והקטנת התקציב לשיפור המיגון בהם.
אילו בוצעה תוכנית זו, היא הייתה מוציאה מקבוצת היישובים הזכאים להטבות את שדרות, מפלסים, ניר עם, כפר עזה, כיסופים וניר עוז.
בדצמבר 2022 אמר הרמטכ"ל אביב כוכבי כי , וכי חמאס אף אינו שוקל להגיב.
לדבריו, האסטרטגיה מול הרצועה הייתה הפעלת כוח צבאי בשלושת המבצעים הללו, והמעשה המדיני היה מצומצם.
ראש אמ"ן אהרון חליוה אמר: "ההרתעה של מדינת ישראל ושל מערכת הביטחון מול אויבינו היא גבוהה, ומדינת ישראל נתפסת כמעצמה אזורית", אך הדבר לא ימנע לחימה בעתיד.
במאי 2023 אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו כי חמאס לא שיגר רקטות לשטחי ישראל וכי הארגון "מורתע ומפחד מישראל".
שבעה וחצי חודשים לפני המתקפה פרסם תת־אלוף ערן אורטל, שפרש זמן קצר לפני כן מפיקוד על מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית, מסמך שכותרתו "אור יקרות: נורות האזהרה של 1973 לצה"ל 2023".
במסמך התריע אורטל כי צה"ל נשען יותר מדי על אגף המודיעין ועל חיל האוויר, כי תחושת הביטחון בקיומו של מודיעין מספק לפני מכה מקדימה אינה מבוססת, וכי מערכת הביטחון שרויה בתפיסה העלולה להביא את ישראל לאסון.
אולם אורטל התמקד במאמרו בגבול הצפון בלבד.
מערכת הביטחון הייתה מודעת לאפשרות של פריצת עימות אזורי, אך לא היה כל מיקוד ברצועת עזה ובאיום מהסוג שהתממש.
בקיץ שקדם למלחמה קבעו בפיקוד הדרום כי התרחיש החמור ביותר הוא חדירה של כ־70 מחבלים מעזה בהפתעה, משני מוקדים.
כאמור, שלושה חודשים לפני 7 באוקטובר הורה נתניהו לצה"ל להרגיע את גזרת עזה ולהתמקד בזירות איראן, חזבאללה ויהודה ושומרון.
קצין תותחנים ראשי, תא"ל יאיר נתנס, אמר בריאיון שכבר שנים אין סוללות תותחים בגבול עזה, וכוחות חיל התותחנים הוצאו מגזרה זו לפעילות בגבול הצפון ולפעילות אבטחה באיו"ש.
מקורות חשובים לאיסוף מודיעין על רצועת עזה היו שלושה בלוני תצפית שהותקנו ליד גבול הרצועה, אולם שלושתם לא היו תקינים בימים ובשבועות שלפני המתקפה, וצה"ל לא דאג לאמצעי מודיעין חליפיים.
בעת המתקפה היו פרוסים על גבול עזה מזיקים ועד כרם שלום ארבעה גדודים קרביים: גדוד 77 מחטיבה 7, גדוד 13 וגדוד 51 מחטיבת גולני וסיירת נח"ל מתוגבר במחלקת מרגמות מגדוד 50. רוב הטנקים של גדוד 77 היו במוצבים שתחת פיקוד הגדודים הפרוסים.
שתי פלגות (כ־100 חיילים) מיחידת אגוז מחטיבת הקומנדו, שתגברו בתקופת החגים את אוגדת עזה במסגרת עתודה מטכ"לית, עברו מהעוטף לגזרת חווארה יומיים לפני התקפת הפתע.
בעת המתקפה צה"ל היה מצוי בחופשה מרוכזת הקרויה "הדממה", בשל כך יחידות רבות – בהן טייסות – היו בחופשה וביצעו רק פעילות מבצעית וכוננות.
חלק ניכר מהחיילים שאיישו את גבול עזה יצאו לחופשה זו, בהם מפקדים בדרגים שונים.
תוכנית דומה למתקפה שהתרחשה בפועל תוכננה עוד ב־2014, אך התכנון נקטע בעקבות מבצע צוק איתן.
גם ב-2016 תוכננה בחמאס תוכנית כלל ארגונית לפשיטה על קיבוצים, מושבים ומוצבים תוך חטיפה והרג של ישראלים.
תחקירים העלו כי חמאס תכנן את המתקפה שהתבצעה בפועל מאז 2022, כאשר הרעיון המבצעי גובש כבר שבע שנים קודם לכן.
בשנת 2021 אף איתר צה"ל תרשים הממחיש את מתווה הפלישה.
על פי הערכות שונות, התוכנית המקורית הייתה שאפתנית אף יותר וכללה כוונה להסתער על אזורים נרחבים יותר בדרום, ולשלוח חוליות טרור לערי המרכז.
יחיא סינוואר החל בתכנון המתקפה שהתבצעה בפועל בעקבות מבצע שומר החומות במאי 2021, שבו פרצו שוטרים למסגד אל־אקצא.
מכאן גם השם שנתן חמאס למתקפה בזמנו: "מבצע מבול אל־אקצא".
המידע עולה בין היתר מדבריו של מוחמד דף בבוקר המתקפה, חקירות של מחבלים שנתפסו במהלך המתקפה ולאחריה, מדיווח של העיתון א-שרק אל-אווסט וממכתב שחיבר יחיא סינוואר בעצמו שיועד אל חסן נסראללה, שבו סינוואר מצדיק את המתקפה בפשעים שביצעה ישראל במסגד אל-אקצא.
במה שנראה כתכנון מוקדם של המתקפה, באוגוסט 2021, נכתב בחמאס מסמך בסביבתו של ראאד סעד (אז ראש מטה המבצעים של הזרוע הצבאית של חמאס).
במסמך מתוארת תוכנית שמטרתה "שבירת ההגנה של אוגדת עזה כדי להגיע אל ערי הקו הראשון – אשקלון, שדרות ונתיבות" תוך שימוש בכוח מסיבי.
בתחילת התוכנית מופיע פסוק מהקוראן שהוא המקבילה לסיפור המרגלים שמגיעים ליריחו וצריכים לעבור את החומה אל תוך העיר: "שני אנשים אשר היו חרדים, ואשר נטה להם אלוהים חסד, אמרו, היכנסו עליהם בשער, וכאשר תיכנסו בו, תהיו הגוברים, והיסמכו על אלוהים, אם מאמינים אתם".
משום כך, כאשר התוכנית הגיע לאמ"ן באפריל 2022, היא קיבלה את השם "חומת יריחו".
התוכנית תוכננה להתבצע במקור שנה לפני הביצוע שלה בפועל, בסוף שנת 2022 (כפי שניתן לראות בפרוטוקולים להלן, והתוכניות השונות מ-2022 שנתפסו על גופות המחבלים), אך ביצועה נדחה ל-2023 מסיבה לא ברורה.
במסמכי שלל שמצא צה"ל במנהרה שבה שהו בכירי חמאס בח'אן יונס בינואר 2024, מתועדת סדרת פגישות של המועצה הצבאית המצומצמת של הזרוע הצבאית של חמאס, בראשות יחיא סינוואר, שבהן נידונו ההכנות של חמאס למתקפה.
מהמסמכים עולה כי בינואר 2022 הנהגת הזרוע הצבאית של חמאס החליטה להימנע מהיגררות להסלמות כדי להתמקד ב"פרויקט הגדול" או "התוכנית הגדולה".
כמו כן בחודשים שלאחר מכן הבכירים מביעים במסמכים שביעות רצון מכך שאירועים כגון חודש הרמדאן עברו ללא חיכוך משמעותי ועזרו "להסתיר את כוונותינו", "להסוות את התוכנית הגדולה", ו"ליצור את הרושם שעזה רוצה חיים ופיתוח כלכלי".
למשל, בפגישת המועצה הצבאית המצומצמת של הזרוע הצבאית של חמאס ב־12 ביוני 2022, עולה כי התוכנית כללה התקפה של כ־46 מוצבים צבאיים ישראליים בגבול של רצועת עזה, ולאחר מכן התקפה על בסיס חיל אוויר גדול ובסיס מודיעין ליד עזה.
אחרי התקפות אלו יחלו התקפות על יישובים וקיבוצים, מתוך מחשבה שכך יהיה קשה יותר לצבא לבלום את המתקפה.
לפי המסמך, קבע דף כי "קבלת ההחלטה (לצאת למתקפה) צריכה להיות חמישה ימים לפני", וכן כי מפקדי החטיבות והמערכים יקבלו את ההודעה על היציאה למתקפה 48 שעות לפני, והמג"דים ומפקדי ההתמחויות יקבלו את ההודעה 24 שעות לפני, ורק "בשעתיים האחרונות תימסר הידיעה על כך למפקדי הצוותים והפושטים, בערך 1,500 לוחמים".
ככל הנראה ב-22 באוגוסט 2022 כתב יחיא סינוואר בכתב יד לאורך ארבעה עמודים את הערותיו למתקפה, ובין היתר כתב:
מפרוטוקול מספטמבר 2022 עולה כי מנהיגי חמאס תכננו להוציא לפועל את התוכנית בעוד כחודש, בזמן החגים הישראליים, אך הביצוע נדחה, ככל הנראה בשל הבנת חמאס שחזבאללה ואיראן לא יצטרפו למתקפה.
ב־5 באוקטובר 2022 עלתה בישראל התראה על טעינת כרטיסי SIM רבים ברצועה, אך ההערכה הייתה שמדובר בהליך שגרתי.
באחת התוכניות שנתפסה על גופות המחבלים מאוקטובר 2022, מתוארת תוכנית הפלישה של החטיבה הצפונית על קיבוץ מפלסים.
בתוכנית כלולים צילומי לוויין של הקיבוץ, סימון מקומות חשובים, חלוקה למשימות ולציוד עבור כל חוליה, והוראה ל"לכידת חיילים ואזרחים, החזקת בני ערובה וניהול משא ומתן עבורם".
נתפסו גם תוכניות פלישה על הקיבוצים כפר עזה, נחל עוז, עלומים, ועוד.
במה שנראה כתיאור של תרחיש גדול יותר, נמצאה גם מצגת באורך 36 עמודים מסוף 2022 בשם "אסטרטגיה לבניית תוכנית מתאימה לשחרור פלסטין" שכוללת מפות וצילומים של יישובים ישראלים, ותרחישים לתקיפה של מטרות אזרחיות וצבאיות בישראל ממספר חזיתות.
ב־8 בינואר 2023 נערכה פגישה נוספת בראשות יחיא סינוואר, לאחר השבעת הממשלה החדשה בישראל, ועליית איתמר בן גביר להר הבית.
בין היתר נכתב כי העלייה והמצב הפנימי בישראל "יסייעו לנו להתקדם לעבר הפרויקט הגדול".
לפי תחקיר צה"ל, בחמאס תכננו להפעיל את אותה תוכנית פלישה גם בליל הסדר של 2023, אך המועד נדחה כדי להשלים את כשירות כוח הנוח'בה.
במאי 2023 דנו יחיא סינוואר ומנהיגי הזרוע בשאלה אם לבצע את התוכנית ב־25 בספטמבר 2023, ביום כיפור, או ב־7 באוקטובר, ביום שמחת תורה:
באותו פרוטוקול, על רקע מבצע מגן וחץ, כתבו המנהיגים כי "אנחנו צריכים לשלוט בהתנהגות של הג'יהאד האסלאמי ופלגים אחרים, כדי לא ליצור פרובוקציות שיהרסו את הפרויקט שלנו", וגם בכך שצריך להוציא לפועל את התוכנית בסוף 2023 בגלל תוכנית היירוט בלייזר החדשה שישראל מפתחת.
ב־7 באוגוסט 2023, עולה בקשה של ח'ליל אל-חיה מסעיד איזאדי, ראש הדיוויזיה הפלסטינית של משמרות המהפכה, לסיוע בהתקפה על יעדים רגישים בתוך ישראל "בשעה הראשונה של המתקפה".
איזדי משיב שהם מברכים על ההתקפה אך "צריכים עוד זמן כדי להתכונן".
עלה גם רצון להציג את התוכנית לפני חסן נסראללה, אך הצעה זו נדחתה.
התכנון של המתקפה היה ידוע רק לאנשים מצומצמים בהנהגת חמאס בעזה ולא לבכירי החוץ.
כפי שכתבו יחיא סינוואר, מוחמד דף ומרואן עיסא במכתב שיועד להישלח לחסן נסראללה בבוקר המתקפה:
ב־23 בספטמבר 2023, כשבועיים לפני המתקפה, הוציא מוחמד דף את פקודת ההתקפה המפורטת, כולל חלוקה לכוחות, יעדים, וגלים.
המסמך הופץ לכ־25 בכירים בזרוע הצבאית של חמאס.
המסמך נתפס במנהרות במהלך המלחמה.
לדברי מפקד חמאס עז א־דין אל־חדאד, מ־1 באוקטובר 2023, המפקדים הבכירים של הזרוע הצבאית היו במצב של כינוס מתמיד לאורך כל שעות היממה כדי לאשר את התוכנית ולהשלים את פרטיה האחרונים, ולקבוע את העיתוי להוצאתה לפועל.
ב־6 באוקטובר 2023, יום לפני תחילת המתקפה, נקבעה סופית שעת האפס, בעקבות יחידות ניטור שדיווחו כי קיים שקט מוחלט בגבול.
באותו יום, מפקדי החטיבות של הזרוע הצבאית של חמאס, בהם עז א־דין אל־חדאד, הוציאו וחילקו פקודות מודפסות על המתקפה לגדודים שבאחריותם.
בלילה שבין 6 ל־7 באוקטובר מילט מנהיג חמאס יחיא סינוואר את עצמו ואת משפחתו לתוך מתחם תת־קרקעי בטוח.
מספר שעות לפני תחילת המתקפה כונסו בחשאי הפעילים עצמם, כולל כוח פריצה ראשוני של כ־70 מחבלי נוח'בה, והם קיבלו תדרוך על המשימה.
בכירי ההנהגה המדינית כגון אסמאעיל הנייה וסאלח אל־עארורי קיבלנו עדכון על המתקפה ככל הנראה גם כן מספר שעות לפני פריצתה או אף לאחריה.
דווח כי מוחמד דף שקל לבטל את המתקפה בחצי השעה האחרונה לפני פריצתה, עקב חוסר מוכנות מהצד הישראלי של הגבול והחשש מהונאה ישראלית.
זמן קצר לאחר תחילת המתקפה שיגרו סינוואר ודף איגרת לנסראללה ובה התנצלו על שלא עדכנו אותו מראש על מועד המתקפה (מחשש שהמידע יגיע למודיעין הישראלי), וביקשו שחזבאללה יצטרף ללחימה.
ההיערכות המבצעית למתקפה החלה לפחות שנה לפני הוצאתה לפועל.
אימונים לצד הגדר נערכו במשך חודשים ומטעני חבלה הונחו בצמוד לגדר במסווה של התפרעויות.
תאריך המבצע נשמר בסודיות רבה, והכוחות שאומנו לא ידעו שמטרת האימון היא פלישה ומתקפת פתע.
לאחר המתקפה אמרו גורמים בחמאס, שחמאס נקט בהונאה מתוחכמת ופיתה את ישראל לחשוב שהוא עוסק בעניינים אזרחיים בלבד, בעודו מתכנן מתקפת פתע.
ואכן גורמים ישראליים מאשרים, שחמאס פעל לחזק את הרושם שמוקד עשייתו הוסט מאלימות נגד ישראל לפיתוח כלכלי בעזה.
הוא אף אותת על נכונות לביצוע עסקת שבויים.
חמאס אסף במשך זמן ממושך מידע רב דרך רשתות חברתיות של חיילים.
הכתב הצבאי דורון קדוש דיווח כי חמאס עקב אחרי קרוב ל-100,000 חיילי צה"ל, ומיליוני פוסטים, ברשתות החברתיות במשך שנים.
באמצעות הצלבות מידע מהפוסטים, התמונות והסרטונים הרבים, המחבלים למדו במדויק על המבנה הפיזי של מוצבים, מיקומי ש"ג אחורי, מצלמות אבטחה, כיתות כוננות, נשקיות, פרטים טכניים קריטיים בטנקים ונקודות תורפה במכשול.
חמאס רכש תוכנות הדמיה מתקדמות ובנה מודלים מדויקים של מוצבים בעוטף עזה ושל טנקים, הן באמצעות הדמיות תלת-ממדיות והן באמצעות בנייה פיזית שלהם.
המחבלים תרגלו חדירה למוצבים כאשר כל פרט בהתנהלות חיילי צה"ל שימש כחומר גלם למודלים.
בתחילת שנת 2024, במהלך פעילות כוחות צה"ל, התגלו מסמכים וממצאים שהסבירו כיצד הצליח חמאס להשיג ידע מפורט על מערכות הטנק.
חמאס אף יצר חשבונות "אווטאר" באמצעות הנדסה חברתית מתוחכמת, ודרכם חדר לחשבונות פרטיים ואף לקבוצות וואטסאפ סגורות בהן קבוצות של מתגייסים ליחידות קרביות, שאחריהם עקב במשך שנים עד שהגיעו להיות קצינים ומפקדים.
הוול סטריט ג'ורנל פרסם, כי גורמים ביטחוניים באיראן עזרו לחמאס לתכנן את מתקפת הפתע, ואף אישרו אותה בפגישות שנערכו בביירות סמוך למתקפה.
לפי בכירים בחמאס וחזבאללה, קצינים במשמרות המהפכה של איראן שיתפו פעולה עם חמאס מחודש אוגוסט, וסייעו בתכנון המתקפה נגד ישראל.
ערב המתקפה פעל חמאס ב־24 גדודים.
על פי מסמך סודי שאותר ברצועה במהלך מלחמת חרבות ברזל, בחמאס חשבו כי הייתה התחייבות מאיראן שהציר כולו יצטרף למערכה נגד ישראל.
בדוח הערכת המודיעין השנתית של קהילת המודיעין האמריקאית נכתב, שההנהגה האיראנית לא הייתה מעורבת בתכנון מתקפת הפתע ולא היה לה מידע מוקדם על המתקפה.
נשיא איראן אבראהים ראיסי נשא ב"יום ירושלים", באפריל 2023, נאום שהופנה לתושבי עזה, ובעיקר לחמאס ולג'יהאד האסלאמי.
בכירים של חמאס וחזבאללה אמרו בראיונות איתם, שמחודש אוגוסט סייעו קצינים במשמרות המהפכה לחמאס בתכנון מתקפה משולבת נגד ישראל.
דיווח נוסף של וול סטריט ג'ורנל טען כי בספטמבר 2023 כ־500 מחבלים פלסטינים מחמאס וגא"פ (ג'יהאד אסלאמי פלסטיני) עברו הדרכות ואימונים במתקנים צבאיים באיראן כהכנה למתקפה.
האימונים נערכו בהובלת קציני כוח קודס, הכוחות המיוחדים של משמרות המהפכה האחראים בין השאר על כל המבצעים החשאיים מחוץ לגבולות איראן.
מפקד כוח קודס, אסמאעיל קאאני, נכח באימונים.
איראן נתנה את האישור הסופי למתקפה.
על פי הערכות מומחים ועיתונאים (בהם גם עיתונאים סעודים וקטרים), עיתוי המתקפה היה קשור לרצונה של איראן לחבל בניסיונות ההתקרבות בין סעודיה לבין ישראל.
דברים ברוח דומה אמר הנשיא האמריקני ג'ו ביידן.
ב־25 באוגוסט 2023 התראיין סאלח אל־עארורי לערוץ אל־מיאדין, ובראיון תיאר מלחמה שעתידה להתרחש בקרוב.
הוא קרא לה "חרב שאמילה" (מלחמה כוללת).
בין הסיבות לביצוע קרוב של מתקפה הוא מנה את העובדה שישראל לא מציבה כוחות רבים בגבול עזה, התקדמות הצעדים לנורמליזציה עם סעודיה, והפיצול הפוליטי החריף בישראל.
ב־24 בספטמבר 2023 נפגשו בביירות מנהיגי חמאס, הג'יהאד האסלאמי והחזית העממית לשחרור פלסטין ופרסמו הודעה משותפת על "הסלמת פעולות ההתנגדות, במיוחד ההתנגדות החמושה".
בפגישה השתתפו סגן ראש הלשכה המדינית של חמאס סאלח אל־עארורי, מנהיג הג'יהאד האסלאמי זיאד נח'אלה וסגן מזכ"ל החזית העממית ג'מיל מזהר.
בהודעה הדגישו את "חיזוק כל צורות התיאום בין הארגונים, בכל הנושאים".
באותו יום פרצו שרֵפות ליד בארי וכיסופים, ככל הנראה מבלוני תבערה.
כשלושה שבועות לפני המלחמה נערך תרגיל של חדר המבצעים הפלסטיני המשותף שכלל תרגול של חמ"ל ממודר, הסחה באמצעות מטחי רקטות, פריצת הגדר, תנועה מהירה באמצעות טנדרים, הגעה ליישובי עוטף עזה, כניסה לבתים ורצח תושביהם.
בשנת 2023 התרגיל התקיים באופן חריג ב־12 בספטמבר, מועד יום השנה ליציאת צה"ל מרצועת עזה בתוכנית ההתנתקות.
באותם ימים נערכו דיונים על אופי העברת המענק הקטרי וחמאס יזם התפרעויות.
ב־29 בספטמבר הופסקו ההתפרעויות והושגו הבנות.
תרגיל שנתי דומה התקיים בשנים הקודמות בחודש דצמבר.
בבוקר 7 באוקטובר 2023 שלחו ראשי חמאס בעזה – יחיא סינוואר, מוחמד דף ומרוואן עיסא – איגרת אישית למזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה ולמפקד הדיוויזיה הפלסטינית של משמרות המהפכה בכוח קודס של איראן, סעיד איזאדי.
המסמך, שנמצא מאוחר יותר בבונקר של סינוואר, תיאר את המתקפה המתבצעת באותו רגע, והפציר בנסראללה להצטרף למערכה.
ראשי חמאס הסבירו כי שמרו על סודיות מוחלטת בשל יכולות המודיעין הישראלי, והתנצלו על כך שלא עדכנו מראש את בני בריתם.
האיגרת חשפה את תפיסתם האידאולוגית והמשיחית של מנהיגי חמאס, שלפיה המתקפה על ישראל היא תחילתו של מהלך היסטורי כולל שנועד להביא לחיסולה של מדינת ישראל, לשנות את מאזן הכוחות האזורי ולממש את חזון המהפכה האסלאמית.
באיגרת פורטו גם הצעדים הצפויים מצד ציר ההתנגדות: מתקפות רקטיות כבדות, שיתוק מערכות ההגנה האווירית הישראליות ופתיחה במתקפה קרקעית רחבה.
בפועל חמאס פעל לבדו, ללא תיאום עם שאר מרכיבי הציר.
בתקופה שקדמה למתקפת הפתע היו בישראל דיווחים והערכות, שלפיהם אימוני חמאס מעידים על עלייה ביכולתו לבצע מתקפה רחבת היקף, אולם הערכות אלה נדחו על ידי הגורמים הרלוונטיים.
יחידה 8200 איתרה תוכנית מבצעית סדורה של חמאס שנכתבה באוגוסט 2021, שקיבלה את השם "חומת יריחו".
השם הערבי שניתן לתוכנית היה "וַעְד אל-אַ֫אחִ'ירַה", כלומר "הבטחת יום הדין".
על רקע מהומות הר הבית בפסח 2023, צה"ל קיבל ידיעות על כוונת חמאס לבצע מתקפה בליל הסדר 2023 והעלה את רמת הכוננות, אך חמאס הבחין בכך ודחה את ביצוע התוכנית.
צה"ל פירש את האירוע כהתרעת שווא.
דברים אלה הוכחשו על ידי דובר צה"ל.
ב־16 ביולי פנה ראש חטיבת המחקר פעם נוספת והתריע בכתב בפני ראש הממשלה על ירידה בכושר ההתרעה של מדינת ישראל לנוכח המשבר הפנימי.
בחצי השנה שקדמה למתקפה התריעה נגדת שעסקה בתורת הלחימה של האויב ביחידה 8200, בשלושה מסמכים, כי חמאס השלים סדרה של תרגילים שדימו פשיטה על קיבוצים, מוצבים ובסיס הדרכה בעוטף עזה, וכי בכוונת הארגון להוציא תוכניות אלה לפועל.
אל הערכותיה של הנגדת הצטרפו מפקדהּ ונגד נוסף ביחידה, ואזהרה זו הועברה לקצינים בכירים ביחידה ובמודיעין שטח.
אולם הדברים לא עברו מאמ"ן לדרגים הבכירים בצבא ולגורמים המדיניים שמעליהם.
קצין מודיעין בכיר, שאליו הגיעה ההערכה, השיב לנגדת ב־12 ביולי 2023 בדוא"ל ושיבח אותה על עבודתה, אבל הוסיף: "נראה לי דמיוני".
אל"ם (מיל') יגאל כרמון, נשיא מכון ממרי, כתב בסוף אוגוסט 2023 על "סימנים מעידים לאפשרות מלחמה בספטמבר–אוקטובר", אך התמקד בעיקר בגבול הצפון וביהודה ושומרון.
כשלושה שבועות לפני המלחמה בוצע תרגיל של חמאס, שכלל תרגול של חמ"ל ממודר, הסחה באמצעות מטחי רקטות, פריצת גדר המערכת סביב רצועת עזה, תנועה מהירה באמצעות טנדרים, הגעה ליישובי עוטף עזה, כניסה לבתים והריגת תושביהם.
תצפיתניות שהשקיפו על הגבול העידו שהבחינו בפעולות לא שגרתיות והתריעו באוזני מפקדיהן, אך נענו בביטול.
ב־20 בספטמבר 2023, בעקבות תדריך ביטחוני בוועדת החוץ והביטחון וסקירה מודיעינית שקיבל מאחד מראשי הצוות המנהל של הוועדה, הזהיר יו"ר האופוזיציה יאיר לפיד את אזרחי ישראל מקרבה מסוכנת לעימות אלים, רב־זירתי.
הוא ציין שכל ראשי מערכת הביטחון מזהירים את הממשלה ואת הקבינט מהתלקחות רב־זירתית בגדה המערבית, בעזה ואולי בלבנון, אך הממשלה מתעלמת מהאזהרות.
שלושה חודשים לפני מתקפת שבעה באוקטובר הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו לצה"ל להתמקד בגזרות אחרות – איראן, חזבאללה וגזרת יהודה ושומרון, מתוך הנחה שחמאס מעוניין בשימור השקט בגזרת עזה.
כשבועיים לפני המתקפה הועבר לאוגדת עזה מסמך שחובר ביחידה 8200, הנושא את הכותרת "אימון פשיטה מפורט מקצה לקצה".
במסמך פורטו האימונים שעוברים מחבלי הנוח'בה: פשיטה על מוצבים צבאיים וקיבוצים, חטיפת חיילים ואזרחים והוראות להחזקת החטופים.
על בסיס מסמך זה נערכה האוגדה לתרחיש של חדירת מחבלים בשלושה מוקדים.
הערכה זו הסתמכה על יעילות גדר המערכת סביב רצועת עזה, הכוללת מכשולים מעל ומתחת לאדמה ומערכות אבטחה טכנולוגיות.
תפיסה זו כונתה אחרי המתקפה "הקונספציה", בדומה ל"קונספציה" מלפני מלחמת יום הכיפורים, תפיסה מוטעית בדבר תנאי סף מצריים וסוריים ליציאה למלחמה.
גורמים ממשלתיים טענו, שבימים שלפני מתקפת הפתע העריכו בכירים בצה"ל בפני הדרג המדיני, שחמאס מורתע ואינו מעוניין בהסלמה.
כשבועיים לפני המתקפה הזהיר האלוף (מיל') יצחק בריק כי מדינת ישראל קרובה למלחמה אזורית כפי שלא הייתה מאז מלחמת יום הכיפורים.
הוא פנה לנתניהו בקריאה להכריז על מצב חירום לאומי.
"המלחמה האזורית הבאה תתרחש בחמש זירות בו־בזמן (חזבאללה בלבנון; מיליציות פרו־איראניות בסוריה והצבא הסורי; חמאס והג'יהאד האיסלאמי בעזה; התפרצות אינתיפאדה שלישית ביהודה ושומרון; ופרעות של עשרות אלפי ערבים ובדואים קיצוניים בתוך ישראל).
לכל זה יתלוו שיגורים של 3,500 טילים, רקטות וכטב"מים מדי יום לעבר העורף הישראלי, שיגרמו הרס נורא ואבידות קשות", כתב בריק.
גורמים במודיעין המצרי אמרו ל-סוכנות הידיעות AP כי מצרים העבירה התרעות לישראל לפני המתקפה.
גורם מצרי אמר ששר המודיעין המצרי עבאס כאמל התקשר לנתניהו ימים אחדים לפני המתקפה והזהירו מ"משהו חריג, מבצע אימתני", שעומד להתרחש מכיוון עזה.
לפי הידיעה, כאמל נדהם מהאדישות שהפגין נתניהו.
בלשכת ראש ממשלת ישראל הכחישו את הדברים וטענו שלא הייתה כל שיחה בין ראש הממשלה לשר המודיעין המצרי מאז כינון הממשלה.
מאוחר יותר נטען שהשיחה לא הייתה עם נתניהו אלא עם גורם מודיעין ישראלי או גורם בלשכת נתניהו.
ב־11 באוקטובר הודיע מקור מצרי רשמי כי "מה שדווח בכמה כלי תקשורת בנוגע למצרים שהזהירה את ישראל מפני מבצע גדול עשרה ימים לפני תחילת המלחמה הוא שקרי לחלוטין".
יו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקני, מייקל מקאול, טען שמצרים הזהירה את ישראל שלושה ימים לפני המתקפה.
הוא תהה כיצד הוטעו המודיעין של ארצות הברית והמודיעין של ישראל, שהרי המתקפה תוכננה במשך שנה לפחות.
בלילה שלפני המתקפה עודכנו הרמטכ"ל, הרצי הלוי, וראש השב"כ, רונן בר, במידע שהעיד על כוונת פעולה של חמאס.
נראה שהיו סימנים קונקרטיים ליום קרב ולחטיפת אזרחים או חיילים ביישוב אחד.
45 מחבלי חמאס החליפו באותה עת את כרטיסי הסים בטלפונים הניידים שלהם לחברות ישראליות.
לפי אחד הפרסומים ההערכה הייתה שצפוי אירוע מוגבל, ולא ניתנה התרעה לאוגדת עזה מחשש לחשיפת מקורות.
הסבר אחר היה, שלא ננקטו צעדים משום שמקרים דומים בעבר הסתיימו בלא כלום.
בהערכת המצב של ראש אגף המבצעים, עודד בסיוק, נאמר שמדובר בתווך שבין תרגיל ל"פעולה אסטרטגית נגד ישראל בשעות הקרובות".
בסיכום נאמר ש"אין הסבר מניח את הדעת" (למה שנצפה בשטח), ועל יחידה 8200 לנסות להביא עוד מידע.
ראש אמ"ן, אהרון חליוה, שלא היה שותף בהתייעצויות, אמר למקורביו שאם היה שותף לדיונים היה אומר שמדובר בתרגיל.
במקביל, פורסם כי עודכנו בלשכת ראש הממשלה על הסימנים מאותו הלילה.
ראש השב"כ בר הוזעק בלילה למטה השב"כ ושהה בו עד פתיחת המתקפה.
בעקבות הערכת המצב, לפנות בוקר הקפיץ השב"כ את צוות טקילה לדרום, כדי להתמודד עם אפשרות של חדירת מחבלים.
פיקוד דרום ביקש להחזיר לבסיס חצרים את מסוקי הקרב שהועברו למרכז, אך נענה בשלילה על ידי גורמים בכירים בצה"ל.
מפקד פיקוד הדרום, ירון פינקלמן, הפסיק את חופשתו וחזר למפקדה, שאליה הגיע עם פרוץ הקרבות.
לאחר המתקפה אמר דובר צה"ל כי "לא הייתה אצלנו הבנה לאירוע כזה.
עלו סימנים מסוימים בלילה שלפני, אבל לא למהלך כזה ולא לכדי התרעה, ואנו נתחקר הכול באופן נוקב".
לאורך הלילה שקדם למתקפה, לשכתו של ראש הממשלה קיבלה מצה"ל ומקהילת המודיעין שורת עדכונים, שכללו מידע רב על אודות סימנים מדאיגים, לצד סימנים מרגיעים, שנאספו מרצועת עזה מכמה מקורות.
אל"ם ש', קצין המודיעין בלשכת ראש הממשלה, קיבל את העדכונים החל מהשעה 02:00, בהם גם אינדיקציות מדאיגות, והעביר חלק מהחומרים למוקד המטה לביטחון לאומי.
לדבריו הוא ניסה גם להתקשר לכמה גורמים בכירים בלשכת ראש הממשלה, אך לא הצליח להשיג אותם.
לפי לשכת ראש הממשלה, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, אלוף אבי גיל, עודכן בפרטים סביב השעה 6 בבוקר, ממש לפני תחילת המתקפה ונתניהו עודכן ב־6:29 עם פרוץ המתקפה, והגיע לקריה ב־7:30. החשד היה שמדובר בניסיון חטיפה מקומי.
בשיחת הטלפון הראשונה שקיבל ממזכירו הצבאי בשעה 06:29 בבוקר, שאל נתניהו "למה הם יורים?".
אשתו של שר הביטחון, יואב גלנט, סיפרה ששר הביטחון שמע לראשונה על המתקפה מבתו בסביבות 6:30.
היערכות ארגוני הטרור למתקפה החלה כשנה לפני הביצוע.
נערכו אימונים לצד הגדר במשך חודשים, ומטעני חבלה הונחו צמוד לגדר במסווה של התפרעויות.
זמן קצר לפני המתקפה סיירו מחבלי חמאס, במסווה של חקלאים, סמוך לקו הגבול כדי לעקוב ולדווח על מיקום כוחות הסיור במקום.
תאריך המבצע נשמר בסוד, ולכוחות המבצעיים של ארגוני הטרור נודע הדבר רק בשעת המתקפה ממש.
לפי מסמכים שהשיג צה"ל, תכנן חמאס שחמישה ימים לפני המתקפה יעודכנו בפרטיה מפקדי החטיבות של חמאס.
48 שעות לפניה יעודכנו המג"דים.
12 שעות לפני הוצאת התוכנית לפועל יעודכנו מפקדי הפלוגות, ורק באותו הלילה יעודכנו מחבלי הנוח'בה בעצמם.
המתקפה יצאה לפועל בארבעה גלים:
בגל הראשון תקפו מחבלי הנוח'בה
בגל השני תקפו גדודי עז א־דין אל־קסאם
בגל השלישי תקפו מחבלי שאר הארגונים
בגל הרביעי תקפו אזרחים ללא שיוך ארגוני
על פי עדויות רבות, בזמן המתקפה על היישובים נכחו במקום גם נשים מבוגרות, נכים ונערים לא חמושים, שהגיעו לבזוז ולסייע.
חטופים שחזרו העידו כי הוחזקו בידי משפחות ששיתפו פעולה עם חמאס.
בשעות הצהריים ביום המתקפה הושמע במסגדים בעזה נאום של מוחמד דף, שהודיע לתושבי הרצועה שהצבא הישראלי לא נמצא ביישובי העוטף, וקרא להם לצאת לכבוש אותם.
בעקבות הנאום, אזרחים עזתים רבים עברו את הגדר והגיעו ברגל לקיבוצים.
חוקר משטרה העיד שנחקרים עזתים רבים אמרו לו לאחר מעשה: "הבאתי תיק עם בגדים, כי הייתי בטוח שאני הולך ליישב את המשפחה שלי בבארי".
אצל המחבלים ההרוגים והשבויים נמצא סם ממריץ מסוג קפטגון, שסופק לחמאס על ידי תעשיית הקפטגון הסורית דרך חזבאללה.
חמאס ביצע כמה ניסיונות הברחה של סם זה אל עזה בשנה שקדמה למתקפה.
השפעת הסם מתבטאת בתחושת ערנות ואופוריה, רמות אנרגיה גבוהות ויכולת ריכוז גבוהה.
במסמכים שנתפסו על גופות מחבלים שהשתתפו במתקפה נמצאו הנחיות להרוג כמה שיותר אזרחים, לתפוס בני ערובה ולחכות להוראות נוספות.
על פתק שנמצא על גופתו של אחד ממחבלי חמאס נכתב: "דעו כי האויב הוא מחלה שאין לה תרופה, מלבד עריפת הראשים ועקירת הלבבות והכבדים.
על פי צה"ל, ולפי מסמכים, מפות וכמות המזון שנשאו אתם חלק ממחבלי חמאס שהשתתפו במתקפה, התוכנית הייתה לכבוש אזורים נרחבים בדרום ישראל, לפשוט על ערים כמו קריית גת, ולשלוט על נקודות שכבשו בישראל למשך תקופה ארוכה.
המחבלים היו מצוידים במפות מפורטות של יישובים ובסיסי צה"ל, שכללו בין היתר נתונים על נקודות חיתוך של גדר וסימון בתיהם של רבש"צים.
אמצעי הלחימה של מבצעי המתקפה
נתפסו גם תת־מקלעים מימי מלחמת העולם השנייה דוגמת סטן ולנצ'סטר.
נמצאו אצל התוקפים מספר רב של תיקי חובש בכיר, המכילים מנות דם וציוד רפואי שהנפיק UNICEF.
לטענת חמאס, בפתיחת המתקפה שוגרו 35 כטב"מים מתאבדים מדגם "א־זווארי" לעבר מטרות ישראליות.
בסרטונים שפרסם הארגון נראים כטב"מים מתאבדים תוקפים מגדלי שמירה, עמדות ירי ומגדלי תקשורת של צה"ל.
הכטב"מים קרויים על שם מוחמד א־זווארי, ודומים לכטב"מ נפץ "" מתוצרת רוסיה (ZALA Aero Group), שנעשה בו שימוש במלחמת אוקראינה–רוסיה.
מתקפת הפתע החלה בשעה 06:29 בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום השבת וחג שמחת תורה, שמיני עצרת, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד.
המתקפה נפתחה בשיגור אלפי רקטות לעבר ישראל, שנורו לעבר אזורים נרחבים, לרבות דימונה, ירוחם, מדרשת בן-גוריון ואזור הר הנגב בדרום, דרך תל אביב, ירושלים והשומרון במרכז, עד ואדי עארה ובאקה אל־גרבייה בצפון וערד במזרח.
חלקן גרמו לאבדות בנפש, בעיקר בפזורה הבדואית הלא ממוגנת.