tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה פאר האמנות: אנו מרגישים שאנו גדולים יותר ממה שאנו יודעים."
למחזה "הסערה" הייתה השפעה גדולה על המסכה "קומוס" מאת מילטון, הן באווירה הפלאית, הן בהקבלה בין מירנדה לעלמה החסודה, והן באזכורים רבים של מילטון למחזהו של שייקספיר.
דריידן ודאווננט עיבדו את "הסערה" תוך שהוסיפו דמויות של נשים ועלילות רומנטיות למחזה המקורי.
המחזה שלהם עובד לאופרה על ידי תומאס שאדוול.
המשורר פרסי ביס שלי הזדהה מאוד עם דמותו של אריאל, ובשירתו הלירית האוורירית, כמו גם בחייו, דמה לאריאל.
בפרט הוא חיבר את השיר: "עם גיטרה, לג'יין", מהמרגשים והיפים שבשיריו, בו אריאל מדבר אל מירנדה.
בסוף המחזה משימתו האחרונה של אריאל, בטרם יצא לחופשי, היא להשגיח על הספינה המסיעה את פרדיננד ומירנדה אל נאפולי, שם ייערך טקס נישואיהם.
בשיר, ג'יין היא גלגול נשמה של מירנדה, שלי גלגול נשמה של אריאל; ואריאל, הפעם כרוח המוזיקה עם גיטרה, ממשיך להשגיח על מירנדה.
המשורר רוברט בראונינג חיבר את השיר "קאליבן עלי סטבוס", סאטירה תאולוגית.
ויסטן יו אודן חיבר את השיר "הים והראי: פירוש לסערה של שייקספיר", סדרה של מונולוגים דרמטיים של דמויות המחזה.
אמה סזר חיבר את המחזה "סערה" המתרחש באי קריבי מנקודת מבט פוסט-קולוניאלית, בהתבסס על העלילה והדמויות של שייקספיר, תוך הדגשת החשיבות של קאליבן ואריאל, תושבי האי המקוריים.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 הדמות של קאליבן שימשה מקור השראה לכותבים אפריקאים, והדמות של מירנדה מקור השראה לכותבים קנדים.
הסופה / ויליאם שקספיר, תרגם מאנגלית והוסיף מבוא והערות אפרים ברוידא.
הסערה / מאת ויליאם שייקספיר; תרגום ועיבוד עמוס מוקדי
הסערה / ויליאם שקספיר; נוסח עברי: אברהם עוז; מבוא והערות מאת המתרגם, ספרית פועלים, ת"א: 1987; המחזה בתרגומו זה עלה בתיאטרון הקאמרי ב-1984.
הסערה / ויליאם שקספיר; תרגם מאנגלית: אפרים א.
סצנת מחזה הרוחות מתורגמת ומעובדת בתוך "נחמיה" מאת יעקב צ' מאיר, כשחזור דמיוני של התרגום הראשון של המחזה ליידיש.
הסופה/ ויליאם שקספיר, בתרגום דורי פרנס באתר שקספיר ושות'.
הספד הוא נאום לביטוי אבל על מותו של אדם.
אמירת הספדים היא רכיב מקובל בטקסי קבורה ובטקסי אזכרה בתרבויות רבות.
לעיתים מתפרסם הספד גם בכתב.
במהלך ההספד נהוג לציין את מעלותיו של המנוח, ציוני דרך בחייו וזכרונות משמעותיים ממנו.
המקור הראשון במקרא הוא המספד אשר עושה אברהם לשרה, כנאמר ב:
מקור נוסף במקרא הוא המספד אשר נעשה ליעקב, כמתואר ב:
ההספד במסורת היהודית נעשה גם בביטוי פיוטי שנקרא קינה (למשל, קינת דוד), לעיתים תוך שימוש בכלֵי נגינה.
לצד צורת ההספד הפיוטית קיים ההספד בפרוזה אשר בו מביע המספיד את רגשי צערו על המת ומעלה על נס קווים לדמותו.
היהדות ראתה מצווה בהספד המת, אף בדרך של המעטת מגרעותיו והגזמה במעלותיו, בבחינת "אחרי מות, קדושים אמור" (בהשאלה משמות שלוש פרשות שבוע העוקבות זו אחר זו בספר ויקרא).
חז"ל גם ראו חשיבות להספיד אנשים גדולים ורבי פעלים, עד כדי כך שאמרו, שכל המתעצל בהספדו של אדם גדול ראוי לקוברו חי.
לפי ההלכה אין נוהגים להספיד בשבת ולא בחגים, ואף לא בחודש ניסן.
בספר זכריה מתואר המספד בירושלים.
לפי הנבואה, לאחר שה' יושיע את יהודה וירושלים מכל העמים שיצורו עליהם, בית דוד ויושבי ירושלים יספידו הספד גדול על דמות שנדקרה.
דמותו של המוספד נותרה עלומה במקרא, אמנם חז"ל ופרשנים רבים פירשו שהמספד יהיה על משיח בן יוסף.
בין ההספדים הידועים בהיסטוריה של העולם נכלל נאום ההספד של פריקלס.
פריקלס, מנהיגה הנבחר של אתונה מהמאה החמישית לפנה"ס, נשא הספד מרגש על חללי המלחמה בין ספרטה לאתונה המכונה המלחמה הפלופונסית.
בהספד מתאר פריקלס בין השאר את יתרונות השיטה הדמוקרטית של אתונה לעומת הגישה הסגורה והסגפנית של ספרטה.
הספד מבריק אחר מהקלסיקה הספרותית, מופיע במחזה "יוליוס קיסר" מאת ויליאם שייקספיר, שבו מרקוס אנטוניוס מספיד את יוליוס קיסר בצורה מרגשת, ומשכנע את בני רומא לנקום את רצח קיסר בידי קסיוס וברוטוס.
נאום הספד בלתי נשכח שנכנס לקלאסיקה של נאומי ההספד הוא נאומו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן המוכר כנאום גטיסברג.
ביולי 1863, לאחר קרב גטיסברג, שבו כששת אלפים מבני האומה האמריקאית שילמו בחייהם באחד מהקרבות העזים במלחמת האזרחים של ארצות הברית, לינקולן נשא הספד קצר אך מרגש, שיש בו הבעת רגשות של אמן ביטוי, בו הוא מגלה פייסנות וצער גם על המחיר ששילם הצד השני במלחמה.
עד היום נחשב ההספד ליצירת מופת ותלמידים בבתי ספר בארצות הברית מחויבים ללומדו בעל-פה.
הספד מפורסם נוסף הוא שירו של המשורר האמריקני וולט ויטמן "הו רב חובל", בו הוא מבכה את מנהיג האומה האמריקאית לינקולן שנרצח בידי מתנקש.
שיר זה זכה לתרגום והלחנה על ידי נעמי שמר, לרגל יום השנה לרצח יצחק רבין.
הספד ידוע בספרות העברית הוא הספד עצמי של חיים נחמן ביאליק בשירו "אחרי מותי".
שיר זה הוא אחד משירי ההספד בשירה העברית המודרנית, המצוטט בהספדים.
הספד שהותיר חותם בהיסטוריה של מדינת ישראל נישא בידי משה דיין ב-1956 על קברו של רועי רוטברג בנחל עוז, נחלאי בן 21 שנרצח ב-29 באפריל 1956 בידי ערבים שהסתננו ממצרים.
לאחר שרצחוהו התעללו בגופתו, ורק בתיווך האו"ם הסכימו להחזיר את הגופה.
דיין, שהיה הרמטכ"ל באותה עת, והיה מוכר בציבור כאדם קר, התגלה במעמד זה כבעל כושר ביטוי נוקב ופיוטי כאחד, כפי שמתגלה בחלק מהדברים שאמר במעמד קבורתו של רוטברג:
נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, נשא הספד בהלוויית יצחק רבין ומילות הסיום של הספדו, שאותן אמר בעברית, "שלום, חבר", הפכו לחלק מהזיכרון הקולקטיבי בישראל.
גם דברי ההספד של נכדתו של יצחק רבין, נעה רוטמן, זכו לתהודה רבה.
הסעודה האחרונה של ישו, שהייתה הפעם האחרונה בה סעדו יחדיו ישו ותלמידיו, משמשת נושא לציורים רבים של ציירים שונים.
אחת התמונות המפורסמות ביותר של הסעודה האחרונה היא זו של לאונרדו דה וינצ'י, המתארת את הסעודה האחרונה עצמה.
התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום במנזר הדומיניקני בכנסיית סנטה מריה דלה גרציה במילאנו.
בציור מתוארים ישו ושנים עשר שליחיו בסעודה שבה אמר ישו לתלמידיו כי יש ביניהם בוגד וכי הוא עצמו ימות.
בסעודה זו גם אמר ישו לתלמידיו לאכול מלחם הקודש ולשתות מהגביע הקדוש כי הלחם הוא גופו והיין הוא דמו, אך בציורו של לאונרדו לא נראה גביע.
הכנסייה והמנזר הדומיניקני של סנטה מריה דלה גרציה הוכרזו בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית.
ההכרזה כללה התייחסות מפורשת לציור.
היצירה, ההרס והשיקום של הסעודה האחרונה
דה וינצ'י לא עבד על היצירה באופן רצוף אלא לפרקים, ועל כן נמשכה העבודה בין 1494 ל-1499. אחד מפרחי הנזירים במקום, מטאו בנדלו שמו, סיפק לימים תיאור של האמן בעת העבודה:
הסופר ליאו פרוץ מתאר ברומן ההיסטורי שלו "יהודה איש קריות של לאונרדו", כיצד דה וינצ'י, שרצה לסיים את ציורו לאחר 14 שנים, חיפש ברחובות את "האדם המושחת ביותר בעולם" כדי שישמש לו דוגמן לדמות יהודה איש קריות.
הוא מצא אותו לבסוף בדמות סוחר גרמני.
בציור זה ניסה דה וינצ'י להמציא טכניקות חדשות לציורי קיר (מעין פיתוח של שיטת הפרסקו).
השיטה לא הצליחה ומצבו של הציור החל להידרדר עוד בימיו.
אחד הגורמים העיקריים לכך היא הבחירה לצייר את הפרסקו על קיר צפוני הסובל מבעיות לחות.
גורם נוסף להרס הוא השימוש בטכניקת הפרסקו והטמפרה (שמבוססות על מים) עם צבעי השמן, מכיוון ששמן דוחה מים.
הנזק המשמעותי הראשון שנגרם לציור, למעט התפוררותו הטבעית, אירע כ-150 שנים לאחר השלמתו: בשנת 1652 שברו נזירי המנזר חלק מהקיר שעליו צויר הציור לצורך פתיחת דלת.
בחלקה של התמונה שהוסר בשל פתח הדלת ניתן להבחין עד ימינו.
במהלך המאה ה-18 בוצעו מספר שחזורים לתמונה.
מרביתם רק החמירו את מצבה הרעוע.
בשנת 1796 הפך המנזר לבית סוהר של הצבא הצרפתי, דבר שהרע עוד יותר את מצבה של התמונה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 נמסרה עבודת שחזור התמונה לאמן איטלקי שהתמחה בהזזת פרסקאות ממקומן.
הוא הסב לה נזק משמעותי לפני שהבין כי אין מדובר בפרסקו, והעבודה אינה ניתנת להזזה.
בתחילת המאה ה-20 החלו מדענים להבין לראשונה את הרכבה הכימי המיוחד של היצירה ובעקבות כך החלו משחזרים חלקים ממנה.
ב-15 באוגוסט 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, פגעה פצצה שהוטלה מן האוויר בחדר שבו נמצאת היצירה.
שקי חול שהושמו עליה מבעוד מועד הגנו עליה מפגיעה ישירה, אך הרעד שעבר במבנה מעוצמת הפגיעה פגע במצבה ובמאמצי שימורה.
בשנת 1978 החל מבצע שימור לתמונה שבו נעזרו בטכנולוגיה מתקדמת בתחום שימור יצירות אמנות.
החדר בו נמצאת התמונה נאטם והלחות והטמפרטורה שבו נשמרו באמצעות מערכות בקרה כדי לשמר את היצירה.
צוות של מומחים, שעבד בעזרת ציוד מיקרוסקופי, הצליח להסיר תוספות צבע וחומרים אחרים שהתווספו לציור במהלך יותר מ-475 שנותיו, ושחזר את הצבעים המקוריים של דה וינצ'י.
במסגרת השימור האחרון התגלו הבדלים בין התמונה המקורית שהשתמרה מתחת לשכבות הצבע לבין התמונה שהכיר העולם המודרני, שהשתנתה רבות תחת ידיהם של שלל משחזריה.
חלקים קטנים מהתמונה לא שוחזרו בשחזור האחרון (שהסתיים ב-28 במאי 1999) והושארו כמו שהם כדי להראות את ההבדל הניכר בין היצירה המקורית לזו ששוחזרה.
ברתולומאוס, יעקב בן חלפי ואנדראס
יהודה איש קריות, פטרוס ויוחנן בן זבדי
תומאס, יעקב בן זבדי, פיליפוס
הסעודה האחרונה היא אירוע בחייו של ישו, המתואר בספרי הבשורה (האוונגליונים) של הברית החדשה.
זהו אחד האירועים המרכזיים המיוחסים לחייו של ישו, ואירוע מכונן בנצרות, אשר שימש ומשמש השראה לטקסים נוצריים, לרעיונות תאולוגיים, לאגדות עממיות וליצירות אמנות.
"הסעודה האחרונה" נקראת כך כיוון שעל-פי הברית החדשה זוהי הפעם האחרונה שבה סעד ישו עם תלמידיו ("השליחים") לפני שנשפט בפני הסנהדרין ונצלב בידי פונטיוס פילאטוס.
הסעודה מתוארת בכל ארבע הבשורות.
על-פי המסופר, כאשר הגיע חג המצות, ביום בו זובחים את הפסח, שלח ישו שני שליחים (פטרוס ויוחנן) לאתר מקום ולהכין בו את ארוחת הפסח.
הסעודה התקיימה בערב חג הפסח, ונכחו בה ישו ושנים-עשר תלמידיו.
במהלך הסעודה, מבשר ישו לתלמידיו כי אחד מהם עומד להסגיר אותו ולהביא למותו.
הוא לא מציין מיהו זה העתיד לבגוד בו, אך מזכיר את העובדה שהבוגד הוא השליח שטבל עמו (את הלחם) בקערה.
עם זאת, התיאור בברית החדשה מצביע בפירוש על יהודה איש קריות כבוגד.
מסופר, כי במהלך הארוחה מברך ישו על היין, מצהיר כי היין הוא דמו ומורה לתלמידיו לשתות ממנו.
לאחר מכן, באופן דומה, הוא בוצע את הלחם, מברך עליו, מצהיר כי הלחם הוא גופו, ומורה לתלמידיו לאכול ממנו.
בסוף הסעודה אומר ישו "הלל", עוזב את המקום והולך עם השליחים לכיוון הר הזיתים.
בתיאור הסעודה מוזכרת אכילת הפסח, והכוונה היא ככל כנראה לקורבן הפסח שהיה נהוג להקריב ולאכול ממנו בליל חג הפסח, בימים בהם בית המקדש היה קיים.
בקרב הקהל הרחב השתרש לעיתים זיהוי בין מנהגי סדר פסח לסעודה האחרונה.
קיימות מסורות נוצריות המצביעות על חדר הסעודה האחרונה שבהר ציון בירושלים כמקום שבו התרחשה הסעודה האחרונה.
מסורת אחרת, של הכנסייה הסורית-אורתודוקסית, מצביעה על חדר מתחת לכנסיית סנט מרק בעיר העתיקה בירושלים – ביתה של מרים אמו של מרקוס המבשר - כמקום הסעודה האחרונה.
מקובל לחשוב כי הסעודה האחרונה התקיימה בליל הסדר.
עם זאת, חוקרים רבים הצביעו על קושי בהנחה זו.
הקשר בין הסעודה האחרונה לבין חג הפסח מופיע בכל הבשורות.
בכל הבשורות הסינופטיות מצוינת העובדה כי בערבו של אותו יום סעדו כולם ביחד, ביום הראשון של חג המצות.
בבשורה על פי לוקאס נאמר: תיאור מפורט יותר מופיע בבשורה על פי מתי: מרקוס ציין אף הוא את היום כיום הראשון של הפסח:
עם זאת, לאור גרסה המופיעה בבשורה על פי יוחנן נראה כי הסעודה התקיימה לפחות יום לפני הפסח: – העובדה שהכסף יועד לרכישת צורכי החג מסמנת שהסעודה התקיימה לפני ליל הסדר, יום לפניו לכל המאוחר.
בפרק י"ח (שם) נאמר: ובפרק י"ט (שם) כתוב: כלומר, משפטו של ישו התקיים בערב פסח, וזבח הפסח טרם נאכל.
ולפיכך הסעודה התקיימה קודם לכן.
כך גם כתוב בחסרונות הש"ס במסכת סנהדרין , ואם תלו אותו בערב הפסח, הייתה הסעודה קודם לכן.
חיזוק להשערה כי הסעודה האחרונה לא הייתה סעודת החג ניתן למצוא אצל מרקוס בפרק י"ד ואצל מתי בפרק כ"ו: – כלומר הסעודה והתפיסה נעשו שניהם לפני ליל הסדר.
אחת ההצעות ליישב את הסתירה היא שישו נהג על פי לוח השנה במגילות קומראן ולכן חגג את הפסח מוקדם יותר.
סיפור הסעודה האחרונה משמש בסיס לאחד הסקרמנטים המרכזיים בנצרות - טקס המיסה.
טקס המיסה נהוג בכל העדות והזרמים הנוצריים, ובמהלכו נעשה שחזור של הסעודה האחרונה - ראש הטקס מחלק יין ולחם למאמינים כביטוי לדמו ולגופו של ישו.
היין והלחם המשמשים במיסה נועדו במיוחד לצורך זה, ועל כן הם מכונים "לחם הקודש" ו"יין הקודש".
לפי אמונה עממית, גביע היין שאותו העביר ישו בין תלמידיו בסעודה האחרונה שימש גם לאיסוף דמו בשעת קבורתו.
גביע זה מכונה הגביע הקדוש ומיוחסים לו כוחות על טבעיים.
עלילות חיפוש "הגביע הקדוש" הן חלק חשוב מאגדות המלך ארתור.
אחד מציוריו המפורסמים של הצייר האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י, מכונה הסעודה האחרונה, והוא מתאר את האירוע על-פי המסופר בברית החדשה.
"הספארי - המרכז הזואולוגי רמת גן ע"ש ישראל פלד" הוא גן חיות ייחודי הממוקם ברמת גן, ליד הפארק הלאומי, וכולל בשטחו ספארי בסגנון אפריקאי, חצרות ראווה להצגת המגוון הזואולוגי המצוי בספארי ובית חולים לחיות בר.
הספארי הוא גן החיות הגדול בישראל, והוא אחד מששת גני החיות החברים בארגון גני החיות הישראלי.
הספארי משתתף בכ-60 תוכניות שימור בינלאומיות ולאומיות לחיות בסכנת הכחדה.
מרבית החיות בספארי הועברו אליו מגן החיות של תל אביב, אשר נסגר ב-1980.
הספארי ברמת גן מחזיק בכמה שיאים בינלאומיים ביניהם: עדר ההיפופוטמים הגדול ביותר בשביה, הפיל האפריקני הידוע הגדול ביותר בעולם - הפיל יוסי והג'ירפה בעלת מספר הצאצאים הגדול ביותר שנולדו בשבי - דניסה.
הספארי הוא גן החיות בעל מגוון החיות הגדול ביותר בכל המזרח התיכון ומיוחד בשל אופן הספארי שלו.
בספארי ישנם כ-1,200 בעלי חיים (מתוכם כ-800 בשטח האפריקני ו-400 בגן החיות).
ראשיתו של הספארי היה בפינת חי קטנה בפארק הלאומי ברמת גן.
באוקטובר 1964 הצטרפו לספארי 23 חיות מקניה.
בתחילת שנות השבעים הוחלט להקים גן חיות אפריקאי פתוח בשטח של כ-1,000 דונמים באזורים לא מפותחים של הפארק.
הדבר היה ביוזמתו של צבי קירמאייר, מנהל הפארק הלאומי ולימים מנכ"ל הספארי, ובעזרתו של קאר הרטלי, סוחר חיות בר מקניה שהבטיח את עזרתו בגידול מינים נדירים לייצוא.
פארק הספארי נפתח לקהל בפסח 1974. ב-1981 נבנה בתוכו מתחם של גן חיות להולכי רגל, אליו הועברו בעלי חיים מגן החיות של תל אביב שנסגר.
חלק מבעלי החיים מתל אביב, דוגמת הקרנפים או ההיפופוטמים הועברו לשטח הפתוח.
האריות הוכנסו לשטח פתוח מגודר שהוקם במיוחד עבורם.
רוב בעלי החיים הוכנסו לגן החיות שבפארק, שבו חלקם נמצאים בשטחים מגודרים גדולים יחסית, המאפשרים לבעלי החיים חופש תנועה מסוים.
הספארי חבר במספר ארגונים בינלאומיים לשמירת טבע ושייך לארגון גני החיות האירופאי.
הוא משמש מרכז למספר רב של תוכניות רבייה ומחזיק בגרעיני רבייה מוצלחים של חיות נדירות רבות.
הבולטים בהם הם קרנפיים, פילים אפריקניים ואסייתים, גורילות השפלה המערבית וחתולי חולות.
הוא משמש גם מקלט לחיות בר שהוחרמו מאזרחים פרטיים על ידי רשות הטבע והגנים ומשטרת ישראל ולא ניתן היה להשיבן אל הטבע הארץ-ישראלי, או שאינן שייכות אליו.
הבולטים שבתוכניות שימור לבעלי החיים בטבע הארצישראלי הם: חתול חולות, קיפוד מצוי, ערוד, צב יבשה מצוי, דישון מקראי, מרבו אפריקני, פסמון, שפן סלע, פנק, דוב חום סורי, ראם לבן ונשר מקראי.
ב-27 בינואר 2026, נודע כי נחתם הסכם בו הספארי יעבור לפארק אריאל שרון.
בשנת 2005 הוקם באתר הספארי בית החולים לחיות בר.
בית החולים קולט בעלי חיים, ובעיקר עופות פגועים ופצועים, שהגיעו מהטבע.
בעלי החיים מטופלים ומשוחררים חזרה אל הטבע.
הפעילות האינטנסיבית בבית החולים מתפתחת כל העת, והאתר נמצא בתהליך מתקדם של הקמת עמותה לקידום בית-חולים.
בתחילת שנת 2013 הוקם מבנה חדש עבור בית החולים.
המבנה החדש כולל מרפאות חדשות ומעבדות חדשות עם מכשור מתקדם.
באיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים (EAZA) (משנת 2007)
באיגוד העולמי של גני החיות והאקווריומים (WAZA) (משנת 1990)
בארגון גני החיות הישראלי (משנת 2002)
בנוסף צוות הספארי משתתף באיגודים:
מחנכים בגני חיות בינלאומיים (IZE)
והאיגוד האירופאי של הוטרינרים (EAZV)
בעלי חיים של ספארי רשומים במערכת ניהול מידע זואולוגי (ZIMS), שהוא הרישום הבינלאומי לבעלי חיים בגני חיות.
במהלך השנים הספארי ברמת גן שיתף פעולה עם גן החיות בקלקיליה, כחלק ממהלך שנועד לסמל את שיתוף הפעולה הערבי-ישראלי.
מאז הקמת הספארי, סייע הווטרינר הישראלי, ד"ר מוטקה לויסון, בייעוץ לד"ר חאדר ובהעברת ציוד רפואי בשעות חירום.
כמו כן, ד"ר מוטקה לויסון שימש כמתווך בעסקאות העברת בעלי-חיים לגן החיות וטיפל בחיות.
בנוסף הספארי העביר בעלי חיים לגן החיות: בספטמבר 2004, שלושה אריות, שלושה יעלים ושתי זברות.
וב-12 ביוני 2009, שני אריות, זברה ואנטילופה.
בשנת 1987 חיים הרצוג, נשיא מדינת ישראל, קיבל זוג גורי דובים סוריים במתנה מגן החיות בברן.
הדובים היו מיועדים לגן החיות התנ"כי, אבל מכיוון שזה כבר היה בתהליכי המעבר למשכנו החדש, הועברו הדובים לספארי ברמת גן.
במהלך השנים הספארי שיתף פעולה עם צה"ל ותרם מספר בעלי חיים.
כמו כן, ב-2005 נתרמו כ-30–40 אילנדים אל מחנה נעורה ומרכז התחמושת נחל שורק במטרה שיאכלו את הצמחייה באזור.
השטח הפתוח הוא שטח בו מסתובבות חיות בר אפריקניות בחופשיות, ומבקרים יכולים לראותן במהלך נסיעה ברכב.
רוב בעלי החיים הנמצאים בשטח הפתוח הובאו במקור מקניה.
השטח הפתוח מחולק למספר אזורים:
באזור זה, ובכלל השטח הפתוח כולו חיים:
גנו כחול - עדר הגנו בספארי יובא באונייה מקניה בשנת 1973 ומנה אז 25 פרטים.
עד לאמצע שנת 2009 עדר הגנו הידלדל ומנה רק 18 פרטים, משום שתקופה ארוכה לאחר שהזכר השליט מת לא היה בשטח אף זכר בוגר מספיק שהיה יכול להפוך לשליט.
אך בסוף שנת 2008 הגיע אחד מהזכרים הצעירים לבגרות, ובתחילת אוגוסט 2009 נולד העגל הראשון בספארי ומיד אחריו שלושה נוספים.
היפופוטם - בספארי חי עדר ההיפופוטמים הגדול ביותר בגני חיות בעולם, שבשיאו הגיע ל-40 פרטים.
מקורו של העדר הוא מזוג היפופוטמים בודד מגן החיות של תל אביב.
נכון ל-2026 קבוצת ההיפופוטמים מונה כ-22 פרטים: 21 נקבות וזכר אחד.
זברה מצויה מתת-המין זברה גרנט - נכון ל-2026 העדר מונה 128 פרטים.
מקורו של העדר הזה הוא מעדר ראשוני שהובא בשנת 1973 מקניה.
יען מצוי - במקור היענים בספארי הגיעו בשנת 1973 מקניה.
ונכון לשנת 2026 ישנם 12 פרטים.
צבי תומסון - נכון לשנת 2026 חיים בספארי למעלה מ-340 פרטים שמקורם מהעדר הראשון שהגיע באונייה מקניה בשנת 1973.
אילנד מצוי - נכון ל-2026 ישנם 14 פרטים שמקורם הוא בכמה פרטים שהובאו בשנת 1973 מקניה.
קובוס המים - נכון ל-2026 מונה העדר כ-11 פרטים.
קרנף רחב-שפה - בשנת 1978 נולד שלום, הקרנף הראשון בספארי.
ובמהלך כל השנים נולדו 34 קרנפים.
כמחויבות לשימור מין זה שבסכנת הכחדה, בשנת 2012 הובאו שתי קרנפיות מגן לאומי-זואולוגי של דרום אפריקה.
נכון ל-2026 העדר מונה כ-9 קרנפים: מפנזי, קרנבלה, מאיה, קיפנזי, קרן פלס, קמילי, ריהאנה, רייני-רפיקי, ורעי.
ראם לבן - הראמים הלבנים לוקחים תוכנית שימור לאומית להגנה והפצה מין זה.
נכון לשנת 2026, חי בספארי זכר אחד.
העדר הראשוני הגיעו בשנת 1989 מחי-בר יטבתה.
ראם סהרה - הספארי לוקח חלק בתוכנית השימור להגנה על מין זה שנמצא בסכנת הכחדה חמורה.
שקנאי מצוי - כ-10 פרטים
פלמינגו מצוי - כ-13 פרטים
עגור כתר לבן-לחיים - פרט אחד
מרבו אפריקני - כ-2 זכרים
דישון מקראי - הדישונים הגיעו בשנת 1992 בכוונה להעשיר את מגוון המינים בספארי, ונכון לשנת 2026 חיים בספארי כ-9 דישונים.
ההערכה הייתה שהראמים לא יתערבבו עם הדישונים וישמרו על טהרת המין, ולכן שמו את הדישונים בשטח הפתוח, עד שנולד בן כלאיים בין הראמים לדישונים והוחלט להפריד ביניהם על ידי העברת הדישונים למתחם הג'ירפות.
מתחם האריות הוא אזור סגור המתפרש על שטח של 7 דונם, וניתן להגיע אליו מאזור הג'ירפות.
במתחם ניתן לצפות בלהקת האריות הידועה של הספארי.
במשך היום להקת האריות נמצאת בשטח הפתוח של המתחם וניתן לראות אותם בעת ביקור רגיל בספארי.
בשעות החשיכה שוהה להקת האריות בתאי לילה, וניתן לראותם בזמן זה רק באמצעות הזמנת סיור לילי מיוחד.
הלהקה מונה אריה אחד ושלוש לביאות: סהלא, סירי, סוואנה וסמבורו (נכון לשנת 2026)
גן החיות הפנימי מחולק לתצוגות לפי מחלקות (קופים, טורפים וכדומה).
בשבילי גן החיות מסתובבים באופן חופשי טווסים, פניניות ותרנגולים.
בחצר האוסטרלית, הנמצאת בסמוך לכניסה לגן, חיים בעלי חיים מאוסטרליה וסביבותיה:
אמו - 2 זכרים ו-2 נקבות
יונה מצויצת - 3 פרטים
תור יהלום - 18 פרטים
זברה פינק - פרט 1
קנגורו אדום - 10 פרטים
וולבי אדום-צוואר - 7 פרטים
שועל מעופף ליילי - קבוצה מתרבה בה 31 פרטים
קזואר מצוי - זוג: טים ותמי
סמוך לחצר האוסטרלית קיימים מספר מינים נוספים:
זאב טלוא - להקה המונה כ-4 נקבות, ונקבה נוספת - מאישה.
פניניית החושן - 2 זכרים
במתחם הקופים קיימים זני קופים מכל רחבי העולם, חלקם בתוכנית רבייה לבעלי חיים בסכנת הכחדה.
מתחם הקופים מחולק לתצוגות שונות:
טמרין חלילי - 5 פרטים
בבון מצרים - 20 פרטים
מקוק שחור - 8 פרטים
קולובוס גרזה - 5 פרטים
למור מוכתר - זוג: זכר ונקבה
בחצר הלמורים נמצאים 3 מיני הלמוריים:
למור קטה - נמצאים כ-5 זכרים ונקבה אחת.
למור צווארון שחור לבן - זכר יחיד, "אברום".
למור צווארון אדום - "סאי"
במתחם נמצאת גם תצוגת העצלן דו-אצבע של לינאוס, ובה זוג עצלנים: הזכר שון שנולד בקנדה והנקבה לייזי שהגיעה מגן חיות בגרמניה.
במתחם חיים גם 4 איגואנה ירוקה וצבים אדומי רגל.
במתחם נמצא גם חצר לדרבן מצוי - בה חיות "דורית" ו"עמית", דורבניות שהגיעו לספארי לאחר שאמן נדרסה.
גורילת השפלה המערבית - זכר כסוף גב, לוקאס, ושתי נקבות, לישה ואניה.
בשנת 2012 קרה מאורע כמעט חסר תקדים בגני חיות: נולדו שתי גורות, אמליה וליאורה, לשתי אמהות.
קבוצת גורילות זו לוקחת חלק פעיל בתוכנית רבייה להגנה על הגורילות.
היא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בעולם ונולדו בה כבר עשר גורילות.
הספארי הוא המקום היחיד בישראל שחיים בו גורילות.
שימפנזה מצוי - קבוצת שימפנזים המונה כ-7 פרטים: 2 זכרים ו-5 נקבות (נכון ל-2026), ביולי 2018 נפתחה עבורם חצר חדשה הכוללת גשר תצפית אל השימפנזים והגורילות.
אורנגאוטן סומטרי - 4 פרטים: הזכר רחמים, ושתי נקבות, סאטו וטאנה, שהגיעו מגרמניה ובשנת 2021 נולדה לטאנה גורה ראשונה, "טוקיו".
קבוצת האורנגאוטנים היא חלק ממאמצי שימור בינלאומיים להגנה על קופים נדירים אלה.
גיבון לבן-יד - הזכר בגירה, הנקבה בטינה ובתם בקי.
הגיבונים חולקים תצוגה עם האורנגאוטנים.
גם הם חלק מתוכנית רבייה בינלאומית.
באגם גן החיות ברבורים שחורים - כ-5 פרטים
מול האגם, נמצאת תצוגת הפינגווינים האפריקניים - בתצוגה כ-9 פרטים.
מתחם הטורפים - לעתיד מתחם ישראל
במתחם הטורפים בעבר היו קיימים טורפים מכל רחבי העולם ובימים אלו עובר הסבה לאזור ארץ ישראל עם בעלי חיים מהעבר וההווה של ארץ ישראל בהם:
דב חום סורי - 2 נקבות: מנטה ובבט.
באוקטובר 2023 הדובות עברו לתצוגה חדשה.
חתול חולות - זוג: סימבה ונלה
נמר פרסי - נקבה אחת בשם פָארַה (fara) אשר בהגיעה לארץ קהל הספארי החליט לשנות את שמה לנועה (כמחווה לזמרת נועה קירל) שהגיעה בנובמבר 2022 מגן החיות בצרפת.
פנק - בספארי קבוצה בת 7 פרטים.
עקב גודל המשפחה נבנתה עבורם חצר חדשה ומרווחת שנפתחה בדצמבר 2017.
שפן סלע - 4 פרטים.
פסמון - במרץ 2018 נפתחה תצוגה חדשה של פסמונים בסמוך לזו של שועלי הפנק.
בסוף שנת 2013 הערודים עברו לתצוגה במתחם גן החיות.
נכון ל-2023, בתצוגה נמצאים זוג פרטים - יהודה ובר ועייר שנולד בינואר 2023 - בשם ברוקו
חוטמן אדום - כ-5 פרטים
מקוק מזוקן - חיו בעבר באזור הקופים ועברו לתצוגת הטיגריסים הישנה, כיום (2026) יש קבוצה ובה 10 פרטים
צב נשכן מצוי - פרט אחד.
במתחם הדרום אמריקאי קיימים בעלי חיים מאמריקה הדרומית:
דוב נמלים ענק - זוג דובי נמלים "כרמלה" ו"טרמיט"
ננדו מצוי - זכר אחד ו-2 נקבות
מארה פטגונית - קבוצה מתרבה המונה כ-29 פרטים נכון ל-2026.
אגוטי אזרה - 2 נקבות
ארה כחולה-צהובה - 2 פרטים
אמזונה צהובת ראש - 5 פרטים
ארה כחולת צוואר (Ara glaucogularis) - 6 פרטים
ארה כחולת ראש (Primolius couloni) - 2 פרטים
ארה ארגמנית - פרט אחד
תוכי ראש קשקשי (Pionus maximiliani) - 2 פרטים
קוניור זהוב - 4 פרטים
קקדו מולוקי - פרט אחד
טוראקו רוס - זכר אחד
יונת כתר דרומית - זוג
פסיון סווינו - נקבה אחת
פסיון מצויץ - זכר אחד
יונת ניקובר - 2 זכרים
בז מצוי - 3 פרטים
אוח מצוי - 2 פרטים
ינשוף עצים - פרט 1
כוס החורבות - פרט 1
לילית מדבר - פרט 1
נשר מקראי - זוג נשרים: דונקי וקוסטה.
לוקחים חלק בגרעין הרבייה של הנשרים במטרה להשיב לטבע, בכל שנה מגדלים גוזל שעובר לחוות אקלום הנשרים בכרמל במטרה לשחררו בהמשך לטבע.
קרקרה דרומית - פרט 1
תנשמת לבנה - 2 פרטים
עורב חום-עורף - 2 פרטים
עורב קצר-זנב - פרט 1
עיטם לבן זנב - נקבה אחת
מגלן שני - 7 פרטים
מגלן חום - פרט 1
מגלן מצויץ צפוני - 2 פרטים
חסידה לבנה - 3 פרטים
במתחם שכונה "משק החי" בעבר שופץ ובו ובעלי חיים החיים בטבע העירוני וחיות משק.
כ-20 עזים וחמור אחד- "חיים"
כחלק מהמתחם אדם וחיה נפתח במרץ 2025 כיתה שבה טרריומים לזוחלים ודו-חיים שונים:
בנוסף הגיעו למשק מספר חיות פצועות מבית החולים לחיות בר, כשאלה אינם יכולים לחזור לטבע ביניהם:
בספארי מצויים פילי סוואנה אפריקניים, בהם נקבה אחת, בהטי, ילידת ה1961, ובחצר השנייה, בנה, זכר - יוסי, החי בחצר נפרדת.
יוסי הוא הפיל הידוע הגדול ביותר בעולם, משקלו גדול מ-7 טון והוא מתנשא לגובה של כ-3.80 מטר.
במהלך השנים העמיד יוסי יותר מעשרים צאצאים, שהיוו תרומה חשובה לשימור של בעלי חיים אלה בעולם.
בעבר יוסי חי יחד עם הנקבות, אך כשהגיע לבגרות מחץ את אחת הפילות לקיר והרג אותה, ולכן הופרד מהן.
בתצוגה חיות, נכון ל-2026, נמצאים הפילה לה פטיט, שהגיעה מגן חיות בצרפת, ולה בל, יחד עם בתה לטאנגי.
ללה פטיט נקבה נוספת בשם ללאנה וגור נוסף ששמו פלא שנולד במרץ 2020. נכון ל-2024 כ-5 פרטים.
באפריל 2024 הלכה לעולמה ורדה, הפילה המבוגרת ביותר בספארי.
בת 66, כעשור מעבר לתוחלת החיים של פילים אסייתים בגני חיות
בתצוגת הג'ירפות חיות הג'ירפות המרושתות של הספארי: שלוש בנותיה של דניסה; דניאלה, דקלה ודיאנה, ובנה של דקלה, דדי.
דניסה שברה שיא עולמי בתור הג'ירפה היחידה בגני חיות שהמליטה ב-31 שנות חייה 11 צאצאים.
היא הייתה אחת הג'ירפות המבוגרות בעולם (1990–2021).
התצוגה השנייה היא תצוגה בה יש אקווריומים ובהם מיני הזוחלים:
אנקונדה צהובה - פרט אחד
פיתון בורמזי - 3 פרטים
טגו ארגנטינאי - זוג פרטים
סוריקטות - 2 קבוצות וסה"כ כ-5 פרטים
באזור הקרוב לכניסה חיים בתצוגה נפרדת כ-4 זכרים של צב דרבוני, וצב יבשה ענק - מומו (גילו משוער כ-90 שנה)
מתחם דרום מזרח אסיה הוא אזור הנמצא בתהליכי בנייה, ומהווה חלק מתוכנית עתידית של שיפוץ הספארי לפי מגדר גאוגרפי של בעלי החיים, במקום הסדר הקיים.
נכון ל-2026, חיים במתחם מספר בעלי חיים:
הטיגריסים הסומטרים - תצוגת הטיגריסים היא התצוגה הראשונה שנפתחה לקהל במתחם והיא נקראת "מקדש הטיגריסים".
בספארי חיים שני טיגריסים: "רימבה" ("ג'ונגל" באינדונזית), יליד 2015 שהגיע מדנמרק בדצמבר 2016 ו"צ'ין צ'ין" הנקבה שהגיעה מגן החיות באנגליה ב-2019.
דרקוני קומודו - נקבה- אחינועם.
אייל נקוד - בתצוגה כ-6 נקבות.
מונטיאק סיני - זכר ו-2 נקבות
בשטח הספארי האפריקאי משוטטים בחופשיות בעלי חיים מאפריקה והמזרח התיכון בשטח מגודר.
המבקרים במקום נוסעים במכונית במסלול קבוע, המקיף את כל שטח הספארי מהכניסה ועד היציאה.
כמו כן ניתן לסייר בשטח הפתוח באמצעות רכבת מיניאטורית פתוחה.
בגן החיות, הממוקם במרכז הספארי, הולכים המבקרים ברגל או נוסעים במכונית חשמלית שניתן לשכור בכניסה לגן החיות.
בכניסה לגן ישנם מתקני משחקים.
כמו כן, מדי פעם מארגן צוות הספארי העשרות התנהגותיות לבעלי החיים.
במתחם הספארי פועל בית ספר עבור תלמידי כיתות ז'–יב', תלמידים עם לקויות למידה והפרעות קשב וריכוז, שעברו ועדת השמה לחינוך המיוחד.
בית הספר משותף לספארי ולעמותת בית אקשטיין.
בית הספר נפתח בספטמבר 2016 ונמצא בתהליך של צמיחה.
בית הספר ממוקם בתוך מתחם הספארי ועובד בשיתוף פעולה מלא עם צוות הספארי ואגף החינוך בעיריית רמת גן.
כל כיתה מונה 12 תלמידים בממוצע.
הספורטאים הצעירים היא סדרת ספרים לילדים מאת שרגא גפני, תחת שם העט אבנר כרמלי.
הסדרה מלווה בציורים מאת מ.
הסדרה מספרת על שני תלמידי בית ספר תיכון שהתקבלו לשחק בנבחרת ישראל בכדורגל.
האחד - אלון לוי (חלוץ), והשני הוא חברו הטוב ביותר - רפי גבעון (שוער).
הגיבורות הנשיות של הסיפור הן רננה - חברתו של אלון, ושועה - חברתו של רפי.
הספרים הראשונים, אשר יצאו בשנת 1960, נכתבו בהשראת טורניר המוקדמות לאולימפיאדת רומא, בו היוותה נבחרת ישראל, לראשונה בתולדותיה, גורם חשוב במאבק על ההעפלה.
לבסוף יוגוסלביה, אשר זכתה במדליית הזהב האולימפית, עלתה בהקדימה את ישראל ביחס שערים.
"בעט, אלון, בעט" הוא הספר הראשון בסדרה.
בספר זה מתקבלים אלון ורפי לנבחרת ישראל לאחר שהם מככבים במשחק בין נבחרת בתי הספר של ישראל לבין נבחרת ישראל, שבו מנצחת נבחרת בתי הספר בתוצאה חמש - אפס.
נבחרת ישראל אמורה לשחק מול נבחרת יוון במשחקים הקדם - אולימפיים, אך אלון ורפי נחטפים לפני המשחק הראשון, ויוון מנצחת.
כולם חושדים בשחקני הנבחרת גולני וברקאי, שמקומם נתפס על ידי אלון ורפי, אך בהמשך מסתבר שמי שחטף את אלון ורפי הם היוונים.
בזכות שועה ורננה, ובזכות רמזים שהצליחו להשאיר רפי ואלון, השניים נמצאים ומגיעים אל המחצית השנייה במשחק השני מול יוון באתונה כאשר יוון כבר מוליכה חמש - אפס.
בזכות רפי ואלון נבחרת ישראל מנצחת עשר - חמש.
בספר זה יוגוסלביה מסיימת את משחקה הראשון מול יוון בטורניר הקדם אולימפי בתיקו אפס.
שתי הנבחרות נמצאות בבית של ישראל.
אלון מצטרף לקבוצה יוגוסלבית ולנבחרת יוגוסלביה משום שהוא זקוק לכסף כדי לממן סדרת ניתוחים שתציל את חיי אביו ועוזר לנבחרת יוגוסלביה לנצח את נבחרת יוון במפגש השני ביניהן בתוצאה ארבע - שתיים.
בספר זה משחק אלון בנבחרת יוגוסלביה במפגשה הראשון בטורניר הקדם אולימפי מול נבחרת ישראל.
כל פעם שהוא בועט את "בעיטות הפצצה" שלו השדרנים והקהל צועקים: "הכדור בפנים...לא!" משום שברגע האחרון רפי עוצר את הכדור.
החלוץ המרכזי של ישראל במשחק זה, גולני, מבקיע שער, ובסיום מנצחת ישראל אחת - אפס.
לאחר מכן מתברר לאלון שהרופא המנתח הסכים לבצע את שאר הניתוחים לאביו בחינם ואלון חוזר לישראל.
אלון חוזר לשחק בנבחרת ישראל הנערכת לקראת משחקיה עם נבחרת יוגוסלביה.
בשעה שהנבחרת מנצחת את נבחרת העתודה במשחקי האימון, בהם מתגלים אלון ורפי כמלכי כדורגל, מנהל נבחרת יוגוסלביה, דראגה יאנוביץ, זומם להחליש את נבחרת ישראל.
הוא שולח את שלוחיו הדורסים את רפי שנפצע קשה ונלקח לבית החולים.
בנוסף לכך מוצע שוחד יוגוסלבי לגולני - החלוץ שאלון החליפו בתפקיד הנחשק - כדי שיטה את המשחק לטובת יוגוסלביה.
גולני מתאמץ וזוכה להכלל בהרכב של נבחרת ישראל לקראת המשחק המכריע נגד יוגוסלביה.
לאחר שנפגע על ידי "מכונית מסתורית" רפי שוכב פצוע בבית החולים.
כאשר רננה מגלה כי המכונית הזאת נשלחה על ידי מנהל נבחרת יוגוסלביה דראגה יאנוביץ להוציא את רפי מהמשחק, רפי מחליט לשחק למרות זאת.
רפי מצליח לעצור את רוב השערים אבל סופג שער עצמי המוביל להפסד של הנבחרת הישראלית.
לאחר ההפסד רננה מגלה כי את השער העצמי הבקיע שחקן הנבחרת הישראלית, גולני, תמורת בצע כסף.
השופט מכריז כי ההפסד של ישראל מבוטל, ופוסק ניצחון טכני של 3-0 לטובת ישראל.
דראגה יאנוביץ מצליח לסחוט משחק נוסף מול ישראל, על המקום באליפות העולם.
השופט שנבחר הוא שופט מצרי, שמסכים להטות את המשחק כנגד ישראל.
למרות שאלון ורפי הצטיינו במשחק, השופט ביטל כל כדור שאלון הבקיע, ואישר שער לא חוקי שרפי ספג.
למרות זאת בסוף המשחק אלון הבקיע שער, שהשופט לא הצליח לבטל.
תוצאת המשחק היא 1-1 וזאת תוצאה שהספיקה לישראל לעלות לשלב הבא באליפות העולם.
בחלקו השני של הספר, ישנו תיאור קצר של כל שאר הבתים ברחבי העולם, והנבחרות בהם ישראל תפגוש בטוקיו.
רפי ואלון וחברותיהם נחטפו על ידי ארגון פשע.
אותו ארגון סוחט את מדינת ישראל אשר מוכנה לשלם כל סכום כדי לשחרר את שני השחקנים הצעירים.
אולם לאחר שגייסו את הכסף הפושעים החליטו כי הם רוצים סכום כסף נוסף.
בינתיים אלון ורפי מנסים למצוא דרך להימלט.
בינתיים נבחרת ישראל משחקת את משחקה הראשון מול רוסיה ומפסידה.
בסוף הספר מתוארים משחקים אחרים בין מדינות העולם.
אלון ורפי מצליחים להימלט מחבורת הפושעים שהחזיקה בהם, והם מובלים במטוס סילון הישר לטוקיו כדי לשחק במשחק מול נבחרת מצריים.
על פי חוקי ההתאחדות לנבחרת אסור להחליף את השחקנים על כן הנבחרת עולה לשחק בתשעה שחקנים בלבד, על מנת שיוכלו לתת לרפי ולאלון להיכנס למשחק כאשר יגיעו.
אלון ורפי צונחים ישר לאצטדיון על מנת להגיע למשחק במחצית.
בינתיים נבחרת ישראל ששחקה בתשעה שחקנים חטפה 13 גולים.
אלון שהיה בשיאו הבקיע 13 שערים.
בדקה האחרונה של המשחק אלון נפצע, ונבחרת ישראל קיבלה בעיטת עונשין אותה בעט רפי לרשת.
כך שהמשחק נגמר בתוצאה 14-13 לטובת ישראל.
בפרקים האחרונים של הספר מסופר על השחקן הרוסי בלנקובסקי שמוצאו יהודי, וכי אמו נרצחה על ידי פושע מלחמה נאצי נכטיגל.
הספר פותח בתיאורו של שחקן הנבחרת הגרמנית נכטיגל, שהוא למעשה פושע מלחמה נאצי.
נכטיגל מרעיל את השחקן הרוסי בלנקובסקי בזמן המשחק, כיוון שהבין שנחשף.
רפי אלון רננה ושועה נחפזים לבית החולים לפגוש בבלנקובסקי כדי להבין מה קרה.
בזמן המשחק של גרמניה וישראל נכטיגל מנסה להרעיל את אלון ורפי.
אך כיוון שהשניים מבינים כי הוא מנסה להרעילם, נזהרים ביתר שאת, עד שנכטיגל מועד ומורעל בעצמו.
ישראל עולה לגמר של אליפות העולם.
שם במהלך משחק מול קולומביה, רפי נפצע קשה ממלכודת שהשחקן הקולומביאני טמן לו.
אלון מצליח להימנע מפציעה, ולחשוף את התחבולה.
רפי מלמד את ברקאי, מחליפו את סודותיו על מנת שיוכל לעזור לנבחרת לנצח.
בסוף זוכה נבחרת ישראל בגביע העולם בכדורגל באליפות העולם שנערכת בטוקיו.
הספורטאים הצעירים שבים - אלון ורפי חוזרים לשחק בנבחרת ישראל כשהם כבר מבוגרים יותר לקראת אליפות העולם בספרד.
הספורטאים הצעירים נלחמים - אלון מתמנה למאמן הנבחרת, ורפי עובר לשחק כחלוץ מרכזי.
עודד, ערבי שהתגייר, מצטרף לנבחרת כשוער, ושמאי, אחיו הצעיר של אלון, מצטרף לנבחרת כחלוץ.
מתחיל משחק אימון בין ישראל ובין סקוטלנד, וישראל מובילה 3 - 1 במחצית הראשונה.
הכדור הוא עגול - נבחרת ישראל מנצחת את סקוטלנד 4 - 1, ובחלקו השני של הספר נבחר הילד עמיהוד כ"קמיע" של נבחרת ישראל.
הספורטאים הצעירים בדרך לאליפות - ישראל מנצחת את סקוטלנד 5 - 3.
הספורטאים הצעירים בנבחרת השלום - בספר זה החמאס מנסה לרצוח את עודד - שוערה הלאומי של ישראל, אך הודות לבני - הקמיע של נבחרת ישראל, וחברתו דורית - משימת החמאס סוכלה.
נבחרת השלום לא נשברת - החמאס מנסה לפוצץ את המטוס של נבחרת ישראל באמצעות דינמיט נוזלי ששותה אותו עודד, השוער הלאומי, אך עודד ושמאי צונחים מהמטוס כדי שהמטוס לא יתפוצץ.
המטוס נוחת לאחר מכן, ומתחילים חיפושים אחר עודד ושמאי.
בשל החיפושים, מגיעה נבחרת ישראל למשחק הגורלי נגד אנגליה, כמעט באפיסת כוחות.
הספורטאי הצעיר של השנה של ה-BBC הוא פרס שמוענק לספורטאי בריטי מתחת לגיל 17 שהצטיין במיוחד בשנה זו.
ב-1999 נקרא הפרס "תואר הפנים החדשות" וב-2001 שונה לשם הנוכחי.
"הסערה" (באיטלקית: La Tempesta) הוא כינויו של ציור מאת הצייר האיטלקי בן תקופת הרנסאנס ג'ורג'ונה.
הציור הוזמן בידי איש אצולה ונציאני והוא נמצא כיום באוסף גלריית האקדמיה בוונציה.
היצירה נחשבת לאחת היצירות האניגמטיות ביותר בתולדות האמנות.
היא מתארת נוף ארקדי מחוץ לעיר.
ברקע הציור מופיעה עיר, ולפניה נהר או נחל ועליו גשר.
הם מתוארים מבעד לעצים ולחורבות עתיקות.
בקדמת הקומפוזיציה איקונוגרפית של פריט זה היא תמימות וטוהר.
השערה נוספת היא כי זהו ייצוג של מרים, אם ישו, כשהיא מניקה את בנה בעירום, אולם בקרב הפרשנים קיימות השערות סותרות.
בצדה השמאלי של היצירה מתואר גבר הלבוש, כנראה, בבגדי חייל, אוחז בידו חנית או מקל ארוך.
הוא מתואר בתנוחת קונטרה פוסטו.
הדמות מביטה לכיוון ימין ועל פניה חיוך, אולם אין היא מביטה בדמות הנשית שמולה.
גם באשר לזהותו של הגבר נקשרו השערות שונות.
בדיקת רנטגן שנערכה לציור גילתה כי במקום הימצאו של הגבר צייר ג'ורג'ונה בתחילה דמות נשית נוספת.
מאחורי החייל מופיעים שרידיו של עמוד הניצב על גבי קטע מחומת לבנים.
לעיתים מסמנים שרידים מן התרבות הקלאסית את המוות ואת זמניות החיים.
חוקרים רבים ניסו להציע פרשנות ליצירה.
היו שראו בה את בריחת מרים, אם ישו, למצרים.
אחרים מצאו הקשרים מסיפורי המיתולוגיה היוונית, בייחוד מסיפור פאריס ורעייתו אוינונה.
הצעה נוספת רואה בנוף תיאור של גן העדן, ולפיה הדמויות מייצגות את אדם וחוה ובנם קין.
הסעיף על שם מֶקֶל ("סעיף" מלשון הסתעפות.
באנגלית: Meckel's diverticulum, ובהתאם מכונה גם "הדיברטיקולום על שם מקל") הוא שריד עוברי של שק החלמון, שהיה מחובר לקצה של המעי האמצעי (midgut), ואם הוא לא מתנוון יש שלוחה של המעי האמצעי (ileum) עם רירית כמו שלו.
זהו המום המולד השכיח ביותר במעי הדק, הוא קיים בקירוב אצל כ-2% מהאוכלוסייה, ולרוב המום אינו סימפטומטי, כלומר אין תלונה על כאב כלשהו, ואם קיים כאב הוא דומה לכאב הנגרם בשל דלקת התוספתן (אפנדיציטיס).
סעיף זה תואר לראשונה במאה ה-16 ונקרא לאחר מכן על שם יוהאן פרידריך מקל, אשר איתר את המקור העוברי של הסעיף בשנת 1809.
הסעיף על שם מקל ממוקם במעי העקום הרחיקני (distal ileum), כ-60 עד 100 ס"מ מהמסתם האילאוצקלי (ileocecal valve, המחבר בין המעי העקום למעי הגס).
לרוב גודלו בין 3 ל-5 ס"מ, הוא בעל אספקת דם נפרדת, והוא מהווה שריד של החיבור בין חבל הטבור למעי הדק בתקופת ההתפתחות העוברית.
הסעיף יכול להיות בצורה של שלוחה שלא מחוברת לטבור כלל, או שיכולה להיות מחוברת לטבור על ידי מיתר, פיסטולה, ציסטה או פתח המאפשר יציאת נוזלים.
סימפטומים, אם קיימים, יהיו דימום רקטלי, חסימת מעיים, ודלקת של הסעיף עצמו (דיברטיקולוזיס).
דימום יכול להיות כרוני או חד, לרוב מקורו ברקמה הטרוטרופית של הקיבה אשר נמצאת בסעיף, רקמה זו מפרישה חומצה וגורמת לכיב ברירית המעי הדק.
50% מהסעיפים מכילים רקמה הטרוטרופית כאמור.
חסימת מעיים הוא סיבוך אשר נגרם, למשל, כתוצאה מפתלת המעי.
מצב נדיר אשר יכול לגרום לחסימת מעי הוא כליאה של הסעיף בתוך שק בקע הנקרא littre hernia.
אצל ילדים, אחד הסימנים האופייניים להימצאות הסעיף על שם מקל אשר גורם לחסימת מעי, הוא דחיפות בצאייה, הרגשת צורך לצאייה (טנזמוס) והפרשת ריר דמי.
בדיקה גרעינית של טכנציום 99 (99mTc) היא הבדיקה שבאמצעותה ניתן לאבחן סעיף על שם מקל.
מאחר שב-50% מהמקרים אצל חולים סימפטומטיים יש רקמת קיבה אקטופית על פני הסעיף, ניתן לראות כי המיפוי הגרעיני יציג נקודות הרחוקות מהקיבה עצמה במיפוי, מה שמרמז על חשד לקיומו של סעיף.
הסעודה האחרונה היא שמה של יצירה מעשה ידי האמן הוונציאני ז'אקופו טינטורטו.
היצירה מוצגת בכנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, באי סן ג'ורג'ו מג'ורה שבוונציה.
היצירה המתארת את הסעודה האחרונה של ישו, שונה מהתאורים המקובלים של האירוע.
בניגוד לתיאורים המקובלים המתארים את ישו במרכז התמונה ואת שליחיו משני צדדיו , ביצירה זו ישו ושאר השליחים נמצאים בשולי היצירה, ואילו במרכזה ההתרחשות המתוארת ביצירה ניתן לראות דמויות משניות - אישה הנושאת מנה לשולחן האוכל, ומשרתים המפנים כלים מהשולחן.
הדמויות המתוארות ביצירה לבושות בלבוש תקופתי, ולמעשה ניתן לראות ביצירה סעודה באכסניה ונציאנית מאותה תקופה.
הסערה היא פנטזיה סימפונית בפה מינור, אופוס 18, מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, אשר נכתבה בהשראת המחזה הסערה של ויליאם שייקספיר.
היצירה בוצעה לראשונה בדצמבר 1873 במוסקבה.
המנצח על התזמורת היה ניקולאי רובינשטיין.
היצירה התקבלה בחום רב על ידי המאזינים ובעוינות רבה מצד המבקרים.
רק במאה ה-20 זכתה יצירה זו, על התזמור המבריק שלה, התובעני ביותר כלפי הנגנים ואחת הראשונות שצ'ייקובסקי כתב לתזמורת, לקבלת הפנים הראויה לה, כאשר גם המבקרים קיבלו אותה באותה התלהבות כמו קהל המאזינים.
תוכנית היצירה פורסמה יחד עם הפרטיטורה:
הים – (תיבה 1 עד תיבה 82: הפתיחה בפה מינור יוצרת תחושה של גלי הים הנעים לאיטם בכלי הקשת, מעליהם בונה צ'ייקובסקי מלודיה בנגינת קרן יער.
יחד עם זאת מוסיף צ'ייקובסקי אלמנטים, המבשרים את בוא הסערה מתיבה 83 ועד תיבה 142.
הקוסם פרוספרו שולח את אריאל, משרתו, ליצור סערה אימתנית בלב ים כדי להטביע את האניה הנושאת את פרדינאנד; מתיבה 143 ועד תיבה 251: קטע על פי מיטב המסורת משל צ'ייקובסקי.
פורטיסימו בכל כלי התזמורת ממחיש את הסערה.
החלילים וכלי הקשת מנגנים לעיתים תרוצות עולות ויורדות.
כלי הנשיפה ממתכת מבססים את מוטיב הסערה על המלודיה שניגנה הקרן בפתיחה, בשילוב כלי ההקשה השונים.
עם שוך הסערה העזה, דועכת המוזיקה לאיטה.
קטע מעבר מתיבה 252 ועד תיבה 264 כהכנה לסצנת האהבה.
ניצני אהבה ראשונים מלבלבים בין פרדינאנד ומירנדה, מתיבה 265 ועד תיבה 342: מלודיית אהבה אשר איננה נופלת בעוצמתה מסצנת האהבה ב"רומיאו ויוליה".
קטע חושני, שנושאו עובר חליפות בין כלי הנשיפה מעץ וכלי המיתר.
בתצוגת מוטיב האהבה משולבים גם אלמנטים מתוך הסערה, הנעלמים לאחר זמן ואינם מופיעים עוד.
אריאל – מתיבה 343 ועד תיבה 373: תצוגה מקאברית של אריאל, שהסעיר את הים בפקודתו של פרוספרו.
קטע פנטסטי, היוצר דו-שיח מרתק ועתיר דמיון בין כלי הנשיפה מעץ לכלי הקשת.
קאליבאן – מתיבה 374 ועד תיבה 384: הבאסים והצ'לי מנגנים את המוטיב, שמעליו נשמע עדיין הנושא של אריאל.
תיבה 384 ועד תיבה 458: צ'ייקובסקי מתרכז בפיתוח בעיקר בנושא הסערה.
הוא מציג את הפיתוח בכעין קטע פוגלי.
אמנם אין זו פוגה בשלמותה, אלא דמוי-פוגה.
יחד עם זאת, זהו קטע מרשים ביכולת הכתיבה ובעיקר התיזמור.
הנאהבים נכנעים לקסם האהבה והתשוקה – מתיבה 459 ועד תיבה 550: הפעם המלודיה מקבלת נופך שונה ואחר.
המנגינה מבוצעת תחילה על ידי כלי נשיפה מעץ בליווי כלי הקשת.
תצוגה שנייה של המלודיה נמסרת לכלי הקשת, כאשר כלי הנשיפה מעץ מלווים בתרוצות עולות ויורדות.
לאחר קטע מעבר בתרוצות עולות ויורדות בכלי הקשת, המלודיה מופיעה פעם נוספת בפורטיסיסימו בכל כלי התזמורת.
פרוספרו מסיר את הכישוף שהטיל על האי וממשיך בדרכו – מתיבה 551 ועד תיבה 581: תרועת ניצחון נשמעת בכל התזמורת, הכישוף הוסר.
לאחר קטע הנשמע כמארש עוצמתי דועכת המוזיקה אל כוראל הודיה.
הים – מתיבה 582 ועד תיבה 629: צ'ייקובסקי שב ומציג את נושא הים עם המלודיה בקרן היער עד הסיום השקט.
עד כה תואר סיפור המעשה בצלילים, והנה תם הסיפור ואנחנו מתרחקים מהסצנה ומכל אשר היה.
תוכנית זו אפשרה לצ'ייקובסקי להציג כמה אלמנטים נבחרים מהמחזה וליצור פנטזיה סימפונית, אשר איננה כפופה למבנה מסוים, אלא יוצרת מבנה עצמאי.
גם אם יש ביצירה אי-אילו רמזים למבנה הסונאטה, המרחק גדול מדי.
הנושאים אינם מפותחים דיים ופרק הפיתוח מטפל בעיקר בנושא הסערה עצמה ואינו נוגע במוטיב דואט האהבה.
"ללא כותרת" הוא שמו הרשמי של התצלום המכונה "הסעודה האחרונה", אחד התצלומים המפורסמים ביותר של הצלם הישראלי עדי נס ואחת היצירות הידועות ביותר באמנות הישראלית המודרנית.
בתצלום מוצגת קבוצת חיילי צה"ל המבוימת בהעמדה המזכירה את הציור "הסעודה האחרונה" מאת הצייר לאונרדו דה וינצ'י.
עותקים של היצירה נמצאים כיום במוזיאון ישראל בירושלים ובמוזיאון סן דייגו לאמנות שבסן דייגו.
ב-27 בפברואר 2007 נמכר הצילום בשנית, הפעם ב-264,000 דולר, ובכך שבר נס את שיא התמחור על צילום ישראלי.
ב-17 בדצמבר 2013 נמכרה היצירה ב-377 אלף דולר, כשהוא שובר את השיא הקודם, ויחד עמו את שיא המחיר לצילום ישראלי ולאמן ישראלי בן-זמננו.
הסעודה האחרונה של ישו, שהייתה כנראה סעודת סדר פסח בהשתתפות ישו ותלמידיו, היא נושאם של ציורים רבים של ציירים שונים.
אחת התמונות המפורסמות ביותר של הסעודה האחרונה היא יצירתו של לאונרדו דה וינצ'י, המתארת את הסעודה האחרונה עצמה.
עדי נס שחזר את העמדת הדמויות ביצירתו של דה וינצ'י, אך תוך שימוש בדוגמנים הלבושים כחיילי צה"ל ויצירת מצג של ארוחת ערב בשרית בבסיס צבאי בדרום הארץ.
בדומה ליצירתו של דה וינצ'י, דמותו של ישו ממוקמת במרכז היצירה.
עדי נס רומז על הקשר בין החייל היושב במרכז יצירתו לבין ישו בכך שסביב ראשו של החייל ישנה מעין הילה או כתר עשוי קוצים - תוך רמיזה לצליבת ישו ולכך שהוא הולבש כתר קוצים במהלכה.
הילה או כתר זה נוצרים על ידי העמדת שיח קוצני ברקע היצירה, הנראה דרך חלון החדר בו נערכת הארוחה, כך שהשיח הקוצני מופיע בדיוק מאחורי ראשו של החייל.
השימוש בכלי אוכל בשריים צבאיים מרמז על המשמעות של הסעודה בנצרות, בה מיוחסים אכילת הלחם לאכילת בשרו של ישו, ושתיית היין לשתיית דמו.
הבדל עיקרי בין שתי היצירות הוא מיקומו של יהודה איש קריות.
בשתי היצירות מקובצים השליחים בקבוצות של שלוש, אולם בעוד שביצירתו של דה וינצ'י יהודה איש קריות ממוקם באחת הקבוצות (קבוצה הצופה לעבר ישו), ביצירתו של עדי נס ממוקם יהודה איש קריות בנפרד מיתר השליחים, כשהוא ניצב בצדה השמאלי של התמונה.
בכך למעשה חורג נס ממספר האנשים המקובל - במקום 13 נוכחים בארוחה, ביצירתו של נס 14 משתתפים.
הבדל מרכזי נוסף הוא בהתייחסות הדמויות לדמותו של ישו.
טל סלוצקר כתב על היצירה חודשיים לאחר טבח שבעה באוקטובר:
מעבר חום בהסעה הוא מנגנון העברת חום ממקום אחד לשני על ידי תנועה של זרמים.
הסעה היא בדרך כלל הצורה הדומיננטית של מעבר חום בנוזלים וגזים.
אף על פי שלרוב מתייחסים להסעה כמנגנון מעבר חום עצמאי, הסעה משלבת בתוכה תהליכים של הולכה (דיפוזית חום) ואדבקציה (החום שעובר עם נוזל מנקודה לנקודה).
המונח הסעה מתייחס להעברת חום על ידי תנועת זורם, אבל אדבקציה הוא המונח המדויק יותר לתאר מעבר חום כתוצאה ממעבר מסת זורמים מנקודה אחת לשנייה.
תהליך מעבר החום ממוצק לנוזל או ההפך דורש מעבר חום לא רק על ידי אדביקציה אלא גם על ידי דיפוזיה והולכה של חום דרך שכבת הגבול הנייחת ליד המוצק.
כתוצאה מכך תהליך מעבר החום בזורם בתנועה מצריך גם דיפוזיה וגם אדביקציה, לתהליך זה קוראים בדרך כלל הסעה.
למשל הסעה שקורית בקליפת כדור הארץ גורמת לתזוזת הלוחות הטקטונים.
קיימים שני מנגנונים עיקריים של הסעה, הראשון הוא "הסעה מאולצת" אשר נגרמת על די תנועה של זורם בדרכים שהם לא "כוחות ציפה".
השני הוא הסעה טבעית אשר נגרמת כתוצאה מכוחות ציפה בזורם כאשר הזורם מחומם.
לדוגמה עשן העולה מארובה כאשר יש אש דולקת.
חימום הזורם גורם לשינוי קל בצפיפותו מה שגורם לתנועת הזורם כתוצאה מהפרשי לחצים.
מעבר חום בהסעה מאגד בתוכו שני מכניזמים.
בנוסף למעבר אנרגיה כתוצאה מתנועת מולקולות רנדומלית (דיפוזיה), אנרגיה מועברת על ידי כל המסה (הסתכלות מיקרוסקופית) של הזורם.
תנועה זו של המסה נובעת מהעובדה שבכל רגע מספר מולקולות גדול זזות ביחד תנועה כזאתי בנוכחות גרדיאנט טמפרטורה תורמת למעבר חום.
מכוון שהמולקולות משמרות את תנועתם הרנדומליות מעבר החום הכולל נגרם כתוצאה מסופרפוזציה של האנרגיה העצורה במולקולות ובנוסף בתנועת מסת הזורם הכוללת.
נהוג להשתמש במושג הסעה כאשר מתייחסים לתהליך המשולב ובמונח אדביקציה כאשר מתייחסים כהעברה כתוצאה מתנועת מסת הזורם.
הסעה היא מעבר אנרגיה תרמית ממקום אחד לאחר על ידי תנועה של זורמים, אף על פי שלרוב מתייחסים להסעה כשיטת העברת חום אופיינית, הסעה מאגדת בתוכה את האפקט המשולב של הולכה וזרימת זורם או החלפת מסה.
ישנם שני סוגים של מעבר חום בהסעה:
"הסעה חופשית" ("טבעית"): המונח הסעה טבעית משמש כדי לתאר את המצב שבו הסעה נגרמת כתוצאה של כוחות ציפה שנגרמים עקב שינויים בצפיפות כתוצאה משינוי הטמפרטורה בזורם.
בהיעדר מקור חיצוני כאשר הזורם במגע עם משטח חם המולקולות שבו נפרדות ומתפזרות מה שגורם לזורם להיות פחות צפוף, כתוצאה מכך החלק החם שבזורם עולה והחלק הקר יורד למטה ונוצרת זרימה וכתוצאה מכך חום עובר מהמשטח לחלק הקר ביותר של הנוזל.
דוגמאות לכך עשן המתמר ממדורה וסרקולציה של מים בסיר כאשר מחממים אותו.
"הסעה מאולצת": הסעה מאולצת היא מונח המתאר תנועת זורם כתוצאה ממקור חיצוני כמו מאווררים, משאבות, מה שגורם לזרם הסעה מלאכותי.
ניתן בנוסף לסווג הסעה על ידי זרימות חיצוניות ופנמיות.
זרימה פנימית מתרחשת כאשר הזורם תחום על ידי גבול מוצק למשל זרימה בתוך צינור.
זרימה חיצונית מתרחשת כאשר אינו מוגבל על ידי מעטפת של מוצק כמו למשל זרם אשר פוגש לוח ישר.
בשני המנגנונים הללו הסעה יכולה להיות או טבעית או מאולצת או גם וגם.
הטמפרטורה הממוצעת של הזורם היא נקודת התייחסות נוחה על מנת להעריך תכונות הקשורות למעבר חום בהסעה, במיוחד בישומיים הקשורים לזרימה בצינורות או בתעלות.
מעבר החום בהסעה ניתן במקרים מסוימים לייצוג על ידי "חוק ניוטון לקירור", אשר מתייחס למקרים שבהם מקדם מעבר חום בהסעה אינו תלוי (באופן יחסי) בהפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבה.
מצב זה נכון לפעמים אבל לא כולל בתוכו את כל המצבים (בהמשך הדף ישנן דוגמאות למצבים בהם מקדם מעבר חום בהסעה כן תלוי בטמפרטורה).
החוק של ניוטון אשר דורש מקדם מעבר חום בהסעה קבוע גורס כי קצב מעבר החום מהגוף אל הסביבה פרופורציונלי להפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבה.
קצב מעבר החום תחת נסיבות כאילו מתואר למטה:
חוק הקירור של ניוטון הוא פתרון למשוואה הדפרנציאלית המתקבלת מחוק פורייה:
– היא האנרגיה התרמית ב־"ג'ול".
– הוא מקדם מעבר חום בהסעה ב־(W/m2 K).
– הוא שטח החתך בו מתרחש מעבר החום ב־(m2).
– היא הטמפרטורה של שטח הגוף והמעטפת שלו.
– היא טמפרטורת הסביבה (הטמפרטורה "במרחק רב" מהגוף).
– הוא הפרש הטמפרטורות בין הסביבה והגוף כתלות בזמן.
מקדם מעבר החום בהסעה – h תלוי בתכונות הפיזיקליות של הזורם, בגאומטריה של הבעיה ובמצבים הפיזיקליים שבהן ההסעה מתרחשת.
כתוצאה מכך מקדם מעבר החום בהסעה אינו קבוע וצריך לקבוע אותו, באופן ניסויי, עבור כל בעיה נתונה בנפרד.
נוסחאות וקורלציות לחישוב מקדם מעבר החום בהסעה זמינות בספרות עבור מגוון של מצבים שונים וזורמים שונים.
בזרימות למינריות (זרימה שכבתית) מקדם מעבר החום בהסעה נמוך ביחס לבזרימות טורבולנטיות (מערבולתית), כיוון שעבור זרימות טורבולנטיות שכבת הגבול (שכבה זורם נייחת אשר קרובה למשטח), דקה יותר.
לעומת זאת נשים לב שהחוק של ניוטון לא תקף אם בזרימה מתרחש מעבר בין זרימה למינרית לטורבולנטית, מכיוון שמעבר זה ישנה את מקדם מעבר החום בהסעה, h, אשר תחת ההנחות של חוק ניוטון לקירור נשאר קבוע כאשר פותרים את המשוואה.
פתרון במונחי קיבול חום של גוף
אם נתייחס לכל גוף כמאגר אנרגיה תרמית עם אנרגיה תרמית כוללת שפרופורציונלית לקיבול חום- C אזי כאשר T היא הטמפרטורה של הגוף (נניח כי זו אחידה בכל מקום בגוף לפי מודל קיבול חום מקובץ) אזי מתקיים , נצפה שהטמפרטורה של הגוף תחווה דעיכה אקספוננציאלית עם הזמן.
מהגדרת קיבול החום- C נקבל את הקשר .
נגזור ביטוי זה לפי הזמן ונקבל את הזהות (תקפה כל עוד מודל קיבול החום המקובץ תקף) .
ביטוי זה יכול להחליף את היחס - בביטוי הראשון בפיסקה זאת, ואז אם (T(t היא טמפרטורת הגוף בזמן t ו- זו הטמפרטורה של הסביבה המקיפה את הגוף אזי מתקיים :
הוא קבוע חיובי המאפיין את המערכת, שיחידותיו הם , וכתוצאה מכך נובע לפעמים במונחי קבוע זמן אופייני : .
כתוצאה מכך במערכת תרמיות .
(קיבול החום הכולל C של המערכת ניתן לייצוג על ידי קיבול חום הכולל מסי - מוכפל במסה שלו M ככה שקבוע הזמן שווה גם ל- .)
הפתרון של המשוואה הדיפרנציאלית ניתן על ידי :
ואם : = ו- זה הפרש הטמפרטורות בזמן 0 אז פתרון החוק של ניוטו יוצג:
הספה הגדולה היא תוכנית טלוויזיה קנדית לילדים ששודרה בישראל בשנת 2000 בדיבוב לעברית בערוץ הופ!.
הסדרה עוסקת בלולי הליצנית והבובה שלה מולי.
בכל פרק מבצעת לולי את "ריקוד השעון" ומקריאה למולי סיפור וכן ישנם אלמנטים בסדרה החוזרים על עצמם שוב ושוב כמו שירים המדגישים את הנושאים הנלמדים בכל פרק.
אלן אזגי - סבתא זלדה/דודה אסתר
ארז שפריר - קפטן פרץ
הסערה השחורה מוסקבה היא קבוצת פוטבול רוסית מהעיר מוסקבה.
הקבוצה הוקמה על חורבות קבוצת דובי מוסקבה שפורקה באותה שנה.
קבוצת הסערה השחורה הוקמה ביוזמתו של דמיטרי פופקוב והקבוצה נתמכה על ידי חיל הנחתים הרוסי ומכאן נובע גם צבעי הקבוצה השחורים, שהם מדי החיל.
הקבוצה זכתה באליפות רוסיה בעונת 2013 ובגביע הרוסי בעונת 2015.
אליפות רוסיה בפוטבול (1): 2013
הסערה המושלמת הוא סרט אמריקאי משנת 2000 בבימויו של וולפגנג פטרסן המבוסס על סיפור אמיתי אשר מתואר בספר משנת 1997 באותו השם מאת סבסטיאן יונגר.
בסרט מככבים ג'ורג' קלוני, מארק וולברג, ויליאם פיכטנר, מייקל איירונסייד, ג'ון סי.
ריילי, דיאן ליין, קרן אלן ומרי אליזבת מסטרנטוניו.
הסרט יצא לאקרנים ב-30 ביוני 2000.
עלילת הסרט מתרחשת באוקטובר 1991 בעיירה גלוסטר, מסצ'וסטס שבארצות הברית, אשר ידועה כעיירה בולטת בתעשיית הדיג האמריקנית.
העלילה עוקבת אחר צוות דייגים בספינת הדיג "אנדריאה גייל" אשר נקלעה עם ספינתם ללב הסערה המושלמת של 1991 .
הסרט זכה להצלחה בקופות, וגרף בסך הכול מעל ל-328 מיליון דולרים ברחבי העולם.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית האפקטים החזותיים הטובים ביותר ובקטגוריית מיקס הסאונד הטוב ביותר.
הספורט האהוב על הגבר הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1964, בבימויו של הווארד הוקס, עם רוק הדסון ופאולה פרנטיס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של פט פרנק ועיקרו גבר נאה שחייב להדגים את כישוריו בדיג אף על פי שלא דג מעולם.
רוג'ר וילובי (רוק הדסון) הוא גבר נאה העובד כמוכר ציוד דיג בחנות השייכת לרשת אברקרומבי אנד פיץ' בסן פרנסיסקו.
הוא ידוע כבר סמכא בדיג ואף פרסם ספרי הדרכה בנושא זה.
הלקוחות מעריצים אותו אך אינם יודעים שלא דג מעולם וכי את כל העצות שפרסם שמע מלקוחותיו.
רוג'ר מאורס לטקס (שרלין הולט).
איזי מילר (מריה פרשי) היא בתו של בעל בית מלון באגם וקפוג'י (שם פיקטיבי).
אשת יחסי הציבור שלה, אביגייל פייג' (פאולה פרנטיס) יוזמת תחרות דיג גדולה באגם למטרת פרסומת.
כדי להגדיל את ההתעניינות בתחרות הם פונים למנהל החנות מר קדוואלדר (ג'ון מקגוייר) כדי שיורה לרוג'ר להשתתף בתחרות.
רוג'ר מסרב כי אינו יודע לדוג ואומר לקדוואלאדר כי אינו רוצה להתחרות בלקוחותיו ובעיקר נגד מייג'ור פיפס (רוסקו קרנס) שמעריץ אותו.
הוא נכנס לחנות תקליטים, עם איזי ואביגייל, מפעיל את כל התקליטים וברעש הוא צועק לעומתן כי יודע לדוג...
אביגייל מתאהבת בו ומחליטה ללמד אותו לדוג.
הוא מגיע לאגם עם ציוד קמפינג ולא מסוגל להקים אוהל.
נופל מדי פעם לאגם לקול צחוקן של אביגייל ואיזי.
אביגייל מנסה להתחיל אתו ואז מגיעה טקס ותופסת אותו במצבים מביכים עם אביגייל ואיזי ומבטלת את הקשר אתו.
בשלושת ימי התחרות מצליח רוג'ר לדוג את הדגים הגדולים ביותר לא מפני שהוא יודע לדוג אלא בגלל מזל.
כל פעם הוא נופל לאגם.
הוא זוכה במקום הראשון בתחרות אך אביגייל כועסת עליו ודורשת ממנו שיתוודה שהוא "מזויף".
לאחר מחשבה שנייה מתוודה רוג'ר בפני קדוואלדר כי אינו יודע לדוג והוא מפוטר במקום.
הוא מחפש את אביגייל ומוצא אותה מתבודדת ביער.
בינתיים משכנע מייג'ור פיפס את קדוואלדר לבטל את פיטוריו של רוג'ר במחשבה פרסומית שגם אדם בלתי מנוסה יכול לזכות בתחרות אם הוא משתמש בציוד שלהם.
קדוואלדר יוצא בסירה לאגם ומוצא את רוג'ר ואביגייל שנשטפו בגשם ומבשר להם זאת והם מתחבקים באושר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוק הדסוןרוג'ר וילובימוכר ציוד דיגפאולה פרנטיסאביגייל פייג'אשת יחסי ציבורמריה פרשיאיסולדה "איזי" מילרבתו של בעל מלוןשרלין הולטטקסארוסתו של רוג'רג'ון מקגיוורקדוואלדרהבוס של רוג'ררוסקו קרנסמייג'ור פיפסחובב בדיג
הספיד-קיוברים הוא סרט תיעודי שעוקב אחרי חייהם של אלופי העולם בפתירת קובייה הונגרית, מקס פארק ופליקס זמדגס.
הסרט יצא בשנת 2020 ואורכו 39 דקות.
הסרט מספר את סיפור חייו של מקס פארק ומסתיים באליפות העולם בקובייה הונגרית בשנת 2019.
הסרט מתמקד בתחרויות ובחברות בין מקס פארק האוטיסט בן ה-19 לבין פליקס זמדגס בן ה-25, שניים מהספידקיוברים הטובים בעולם.
הסרט צולם ביוני 2019 ,בוים על ידי סו קים ויצא לאור על ידי חברת נטפליקס.
חלק מהסרט צולם באליפות העולם בקובייה הונגרית במלבורן, אוסטרליה.
הסרט מתחיל בקטע מאליפות העולם בקובייה הונגרית, וחוזר חודשיים אחורה בזמן.
ההורים של מקס פארק מדברים על האוטיזם שלו ועל הסיבה שבגללה התחיל לעסוק בספידקיובינג.
מקס מעריץ את פליקס מגיל קטן, ופליקס הוא הבן אדם הראשון שהוא הצטלם איתו וביקש ממנו חתימה.
הפעם הראשונה שפליקס שמע על מקס הייתה כשסרטון של מקס פותר קוביית 4X4 ב-47 שניות.
פליקס נסה לעקוף את הזמן הזה, אך לא הצליח.
בשנת 2016 מקס הוא אלוף ארצות הברית, ובשנת 2017 הוא אלוף העולם.
אליפות העולם בקובייה הונגרית, מלבורן, אוסטרליה.
המקום שבו פליקס זמדגס גדל מארח את אליפות העולם בפעם הראשונה.
התחרות מתחילה כשמקס זוכה ב-5 אירועים (4X4,5X5,6X6,7X7,3X3 One-Handed) ופליקס נותר עם מדליית ארד בלבד.
הגמר של התחרות הנחשבת מתחיל, ומי שמוביל הוא פיליפ וויר הגרמני.
תורו של פליקס, הוא מתחיל עם תוצאה לא טובה של 9, ולאחר מכן מאזן ומגיע למקום הרביעי בלבד.
תורו של מקס, הוא פותח עם תוצאה לא טובה, וחוזר לעצמו.
בפתירה האחרונה מקס צריך תוצאה של 6.7 או מתחת, והוא מסיים עם תוצאה של 7.00 שמובילה אותו למקום הרביעי.
מתחרהתוצאה1פיליפ וויר 6.742שון פטריק וילאנובה 6.783סבסטיאן וויר 6.814מקס פארק 6.835פליקס זמדגס 6.84
ביהדות קיימת מצווה להספיד את המת ולספר בשבחיו.
ההלכה מציבה גם גבולות להספד, וקיימים מקרים בהם אסור להספיד את המת.