tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדרך הם מצרפים אליהם את נערת החרסינה (ג'ואי קינג), בובה צעירה המתגוררת בעיר החרסינה שנותרת מיותמת לאחר שהמכשפה הרעה הרסה את ביתה.
השלישייה מגיעים ליער האפל לגלות את "המכשפה הרעה" שמתבררת כגלינדה (מישל ויליאמס), שאומרת להם שאוואנורה היא המכשפה הרעה האמיתית.
אוואנורה רואה את זה אצלה בכדור הבדולח ומשכנעת את תיאודורה שאוסקר מנסה לחזר אחר שלוש המכשפות בכך שמראה לה תמונה שלו יחד עם גלינדה.
היא מציעה לתיאודורה שבורת הלב תפוח קסום ומבטיחה לה שהתפוח יסיר את כאב ליבה.
כשתיאודורה אוכלת, היא נהפכת למכשפה חסרת לב ונשמה וירוקת עור.
גלינדה מביאה את אוסקר ושותפיו לתחומה של אוז כשהם נמלטים מהצבא של אוואנורה שמורכב מבבונים מעופפים.
גלינדה מגלה לאוסקר שהיא יודעת שהוא לא באמת קוסם, אבל מאמינה שהוא עדיין יכול לעזור להם לנצח את אוואנורה, ומספקת לו "צבא" של מנצ'קינים ופחחים להכין כלי נשק.
תיאודורה נכנסת לתחום של גלינדה בכעס ומגלה את מראה החדש שלה, שמחריד את אוסקר לפני שהיא מאיימת להרוג אותו ואת בני בריתו על ידי הצבא של העיר הברקת.
אוסקר מיואש וחושב שהצבא שלו לא יכול להביס את המכשפות המרושעות, אך לאחר שמספר לנערת החרסינה על עלילותיו, הוא מבין שהם יכולים להילחם באמצעות להטוטנות.
גלינדה ונתיניה משתמשים בצבא של דחלילים מכוסים בערפל סמיך על מנת להערים על המכשפות המרושעות ולשלוח את הבבונים המעופפים שלהן דרך שדה הפרג, שמרדים את הבבונים.
עם זאת, שני בבונים מצליחים לתפוס את גלינדה, ומביאים אותה לכיכר העיר להוצאה להורג.
בינתיים, אוסקר מתגנב לעיר הברקת עם בעלי בריתו, רק כדי לנטוש אותם לכאורה בכדור פורח עמוס בזהב של המלך המת.
תיאודורה הורגת את אוסקר עם כדור אש.
אך מתברר שאוסקר זייף את מותו.
אוסקר משתמש במכונת עשן נסתרת ובמקרן על מנת להציג תמונה הולוגרפית ענקית של פניו.
בנוסף, אוסקר מכין מופע זיקוקים על מנת לתקוף ולהפחיד את אוואנורה ותיאודורה.
אוואנורה המפוחדת מסתתרת בטירתה בעוד תיאודורה עפה על המטאטא שלה במטרה לפגוע באוסקר, אך ללא הצלחה.
נערת החרסינה משחררת את גלינדה; שמביסה ומגרשת את אוואנורה.
במהלך הקרב, גלינדה הורסת את השרשרת של אוואנורה, מה שחושף תחת דמות האישה היפה, אישה מכוערת ומגעילה; אוואנורה נמלטת בעזרת בבוניה המעופפים.
הסרט מסתיים כשאוסקר גורם לתושבי אוז להאמין שהוא מכשף רב עוצמה, וגורם להם להתאחד נגד תיאודורה ואוואנורה.
אוסקר נותן מתנות לידידיו; מאסטר טינקאקר מקבל אולר שווייצרי, נאק הממורמר מקבל מסכה של פרצוף שמח, פינלי מקבל את ידידותו עם אוסקר ונערת החרסינה מקבלת את חבריה כבני משפחתה.
לבסוף, אוסקר לוקח את גלינדה לאחורי הווילון של המקרן ומנשק אותה שם.
רמזים והקבלות בסרט לעלילת הקוסם מארץ עוץ
הסרט נעשה כמחווה לסרט הקוסם מארץ עוץ; הסרט מתחיל בשחור לבן, וכשאוסקר מגיע לארץ אוז הצבעים נכנסים למסך
מציגים את בניית הדחליל להפחדת המזיקים שדורותי פוגשת במסעה לקוסם
במסעו לעיר הברקת, אוסקר מבריח את האריה הפחדן שדורותי עתידה לפגוש, ובכך מציל את פינלי
הסרט מציג את מאסטר טינקאקר; מי שעתיד לבנות את איש הפח שדורותי פוגשת
אנני; דמות בסרט שאוסקר מפתה, מודיעה לו שהיא מאורסת לאדם ששם משפחתו הוא גייל, מה שמרמז על היותה בעתיד אמא של דורותי גייל
הלבוש של המכשפה הרעה מהמערב בסרט הקוסם מארץ עוץ דומה ללבוש של תיאודורה לאחר שהפכה לחסרת לב
תיאודורה מופיעה באש באותה צורה שהמכשפה הרעה מהמערב מהסרט הקלאסי הופיעה באש לאחר שדורותי הרגה בטעות את אחותה
בסצנה שבו תיאודורה מתפרצת בבכי לחדרה, נשארים על פניה סימני כוויות; מה שמרמז על רגישותה למים
שרונה אלימלך מישל ויליאמס גלינדה המכשפה הטובה מהדרום.
כולם מאמינים בתחילה שגלינדה עתידה להשליט טרור בארץ אוז, אך בסוף מתברר שטעו.
גלינדה הופכת בסוף לאהובתו של אוסקר איילת רובינסון אנני חברה של אוסקר שמאוהבת בו; אך מאורסת לג'ון גייל, אנני היא אמא של דורותי מהסרט המקורי.
רייצ'ל וייס אוואנורההמכשפה הרעה מהמזרח.
אוואנורה היא יריבתו הראשית של אוסקר.
בנוסף, אוואנורה עונדת שרשרת קסמים שמסתיר את מראה המכוער תחת מראה אישה יפה.
היא אחותה של תיאודורה וגם היא האנטגוניסטית הראשית של הסרט.
הילה זיתון זאק בראף פינלי קוף מכונף שמבטיח חוב לאוסקר; בהמשך נהיה גם ידידו הטוב ביותר עידו רוזנברג פרנק עוזרו האישי של אוסקר בכל מסעותיו בקנזס ג'ואי קינג נערת החרסינה בובה עשויה חרסינה שמצטרפת למסע של אוסקר כנגד אוואנורה.
לאחר הצלחת הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" בשנת 1937, וולט דיסני תכנן ליצור סרט אנימציה המבוסס על הספר הראשון של ליימן פרנק באום בסדרת "הקוסם מארץ עוץ".
רוי דיסני, יו"ר דיסני, מסר לבאום שהם מכרו את זכויות הסרטה לספר הראשון לסמואל גולדווין, ששב ומכר אותם ללואי ב.
מאייר בשנת 1938. הפרויקט פותח על ידי מטרו גולדווין מאייר לעיבוד המוזיקלי הידוע בכיכובה של ג'ודי גרלנד, ששוחרר בשנה שאחרי כן.
בשנת 1954, כאשר זכויות ההסרטה ל-13 הספרים הנותרים של "הקוסם מארץ עוץ" של באום נעשו זמינות, וולט דיסני רכש אותן לשימוש בתוכנית הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני" ולסרט עם שחקנים, שהפקתו ננטשה ומעולם לא הושלמה.
ההיסטוריה של דיסני עם סדרת הספרים של "הקוסם מארץ עוץ" המשיכה בשנת 1985, כאשר הפיקו סרט שנקרא "בחזרה לארץ עוץ" (Return to Oz).
סרט זה זכה לביקורות גרועות ונכשל מסחרית, אך התפתח והפך לסרט פולחן לאחר הפצתו.
לאחר מכן, חברת דיסני איבדה את זכויות ההסרטה לספרים, שחזרו לרשות הציבור.
תסריטאי בשם מיטשל קאפנר הסתקרן מהאפשרות של חקירת המקורות של הקוסם מארץ עוץ.
מפיק בשם ג'ו רות' הפך למעורב בסרט כמעט מאותה הסיבה כמו קאפנר:
קאפנר הציג את הרעיון לסרטי סוני, אבל נתקל בסירוב.
בשנת 2009, הפרויקט קרם עור וגידים כאשר קאפנר הוזמן לאולפני דיסני עם התסריט שלו.
הצילומים לסרט החלו ב-25 ביולי 2011, באולפני מישיגן ראלי בפונטיאק.
ריימי בחר להשתמש בסטים אמיתיים בשילוב עם הדמיה ממוחשבת במהלך ההסרטה.
הסטים נבנו כך שלשחקנים הייתה יכולה להיות התייחסות חזותית, בניגוד לשימוש בטכנולוגית מסך ירוק לכל סצנה.
זאק בראף וג'ואי קינג היו על הסט, והקליטו את הדיאלוג שלהם בו זמנית עם השחקנים האחרים, בכל פעם שהדמויות שלהם היו בסצנה.
הצוות האמנותי השתמש במריונטה של נערת החרסינה כדי לשמש כנקודת התייחסות חזותית שהשחקנים יוכלו לשחק מולה, ואילו בראף לבש חליפת לכידת תנועה כדי ליצור את התנועות של פינלי, ותנועות הפנים שלו שצולמו, הועברו לתוך האנימציה של פינלי.
המנהל האמנותי, רוברט סטרומברג, שעבד על "אליס בארץ הפלאות", שאב השראה מסרטיהם של פרנק קפרה וג'יימס וונג האו על מנת להשיג את העיצוב הדק שהוא חזה לעיר הברקת.
סטרומברג התנגד לאיכות הגוונים הצבעוניים של ארץ אוז עם הופעה מאופקת של ארץ הפלאות ואמר, כי אף על פי ששני הסרטים חוקרים עולמי פנטזיה דומים, האווירה הכללית והנוף של כל אחד "שונה לחלוטין".
בשנת 2011, סטרומברג וצוותו ביקרו בארכיון של דיסני בשלב טרום הייצור האמנותי על מנת לבחון את ההתייחסות לאנימציה בסרטיו של דיסני כגון "פינוקיו", "במבי", "פנטזיה", "סינדרלה", "היפהפייה הנרדמת", "אליס בארץ הפלאות", ו"שלגיה", כדי ליצור בסרט סגנון שיזכיר את הסגנון הקלאסי של דיסני.
מעצב התלבושות גארי ג'ונס התמקד באותנטיות עם עיצובי המלתחה שלו:
אנשי צוות ההפקה נאלצו לעבוד תחת המגבלות שנקבעו על ידי אולפני האחים וורנר, הבעלים החוקיים של הזכויות לאייקונים ולאלמנטים של הסרט של מטרו גולדווין מאייר משנת 1939. אחד האייקונים שלא ניתן היה להשתמש בהם היה נעלי האודם של המכשפה, שנעלה ג'ודי גרלנד, כדורותי.
לכן, דיסני לא הורשו להשתמש בהם וגם לא בכל דבר דומה מהסרט הקלאסי, למעט העור הירוק של המכשפה הרעה, שדיסני נעזרו במחלקה המשפטית שלהם כדי להשיג רשות לכך ולהופעה הראשונה של המכשפה הרעה מהמערב.
בנוסף לסוגיות המשפטיות, הפקת הסרט התמודדה עם עיכובים מצד חברי הצוות, שיצאו להפסקה בצילומים בשל התחייבויות ונסיבות בלתי תלויות.
רייצ'ל וויז עזבה באמצע הצילומים לסרט עבור תפקיד בסרט אחר, מישל ויליאמס נדרשה לקדם את הפצתו של סרטה "השבוע שלי עם מרילין", ואביו של ג'יימס פרנקו מת במהלך הפקת הסרט.
יצירת האיפור של מילה קוניס והתותבות שלה לאחר שהפכה למכשפה הרעה דרשו ארבע שעות עבודה בכל פעם, ושעה להסרתם, ולקח כמעט חודשיים לעורה של קוניס להתאושש באופן מלא מהסרת האיפור.
המלחין דני אלפמן ציין כי הפסקול של הסרט היה נגיש לייצור מהיר, ורוב המוזיקה נכתבה בשישה שבועות.
לגבי איכות הגוונים של המוזיקה, הצהיר אלפמן:
הפסקול המקורי ל"ארץ אוז" הופץ על ידי וולט דיסני רקורדס ב-5 במרץ 2013. התקליטור הופץ בשיתוף עם Intrada Records.
בחודש מאי 2011, לפני שהצילומים החלו, חברת וולט דיסני נתנה תאריך שחרור לסרט; 8 במרץ 2013 בצפון אמריקה.
הסרט היה בבכורה העולמית בתיאטרון אל קפיטן בוליווד ב-14 בפברואר 2013.
דיסני שיתף פעולה עם IMAX ו-HSN על מנת לתאם כדור פורח למסעות פרסום בארצות הברית.
מסע הבכורה החל בקליפורניה באולפני וולט דיסני בברבנק, ועצר בארבעה מוקדים: אל קפיטן התיאטרון בבכורה העולמית, אתר נופש דיסנילנד באנהיים, דייטונה ספידווי הבינלאומי בפלורידה וסנטרל פארק בניו יורק.
דיסני גם קידם את הסרט דרך פארקי השעשועים שלה; אפקוט של פרחים בינלאומיים וגן הפסטיבל בהשתתפות גינה רבה תכליתית ולשחק באזור על פי נושא מהסרט.
ב-23 בפברואר 2013, חברת וולט דיסני שחררה אפליקציה מיוחדת של Temple Run לאייפון בשיתוף עם חברת Imangi.
במשחק ניתן לשחק את אוסקר בעודו בורח מהבבונים של אוואנורה.
ארפד סטרביק קאפר (בסרבית: Арпад Штербик; נולד ב-20 בנובמבר 1979) הוא שוער כדוריד ספרדי יליד סרביה שמשחק בברצלונה.
סטרביק התחיל את הקריירה שלו בRK ז'וגוביץ', אך עבר להונגריה כדי לשחק בKC וזפרם ב-2001. לאחר כמה חודשים בהונגריה, קיבל אזרחות הונגרית והפך לשחקן "מקומי" בקבוצה, ולא זר.
הוא גם היה רשאי לשחק בנבחרת הונגריה, אך לא הופיע אף לא פעם אחת במדי הנבחרת ההונגרית.
סטרביק נשאר בKC וזפרם עד 2004, כשהוא מחזיק עם הקבוצה בסדרה של 3 זכיות רצופות גם בליגה ההונגרית וגם בגביע ההונגרי.
ב-2002 הוא העפיל עם קבוצתו לגמר ליגת האלופות, אך הם הפסידו 51-48 בתום 2 משחקי הגמר.
באותה שנה גם נבחר לשחקן השנה בהונגריה.
ב-2004 עבר לBM ריאל סיודד, והפך לאחד השוערים הטובים בתולדות ליגת ASOBAL.
בתקופתו במועדון נבחר 4 פעמים ברצף לשוער הכי טוב בעונה בליגת ASOBAL (ב-2006–2010).
ב-2005, נבחר על ידי IHF לשחקן השנה בעולם.
במהלך תקופתו במועדון זכה 4 פעמים באליפות, פעמיים בגביע הספרדי, ושלוש פעמים בליגת האלופות.
ב-2008, לאחר 4 עונות בקבוצה, קיבל אזרחות ספרדית והצטרף לנבחרת ספרד.
ב-2012, לאחר 8 עונות מוצלחות בסיודד ריאל, חתם על חוזה ל-4 שנים בברצלונה.
במהלך שהותו בהונגריה הכיר את אשתו, אשת העסקים ההונגרית מוניקה הוראוות.
לשניים נולדו תאומים בשנת 2010. אחותו של סטרביק היא גם שחקנית כדוריד מקצוענית שמשחקת בקבוצה הכי מעוטרת בהונגריה, קיסהונלאס NKSE.
ארץ: הקונפליקט האחרון היא סדרת דרמה מדע בדיונית שנהגתה על ידי ג'ין רודנברי (היוצר של מסע בין כוכבים) שלאחר מותו הופקה בפועל על ידי אשתו מייג'ל בארט שגם כיכבה בה.
בתחילת המאה ה-21, גזע חייזרי הנקראים "טיילונים" מגיעים אל כדור הארץ.
בתמורה לקבלת מקלט על כדור הארץ, מציעים הטיילונים לבני האדם גישה אל הטכנולוגיה המתקדמת שלהם.
כתוצאה מכך, מחלות, זיהום ומלחמות כמעט שנעלמים מן העולם.
למרות כל היתרונות, ישנם אנשים המתנגדים לטיילונים וסבורים כי יש להם מניעים נסתרים.
ישנה מחתרת הפועלת כנגד הטיילונים.
הטיילונים אינם רשעים ואינם מנסים להשתלט על כדור הארץ (מלבד זואור - אחד המנהיגים החזקים של הטיילונים).
הטיילונים אינם יכולים עוד להתרבות.
דא'אן (לני פרקר) הוא אחרון הטיילונים שנולד לו צאצא.
צאצאו - זואור (אניטה לה סילבה) נולד עקר והטיילונים על סף הכחדה.
מטרתם הראשונית היא לברר כיצד בני האדם יכולים להאריך את חייהם.
לטיילונים יש מטרה נסתרת: להנדס גנטית את בני האדם כדי להילחם באויב המר של הטיילונים - הג'ארידיאנים - שלהם יש שורשים טיילונים.
תוך כדי הניסיונות, הם מפרים את זכויות האנוש של בני האדם כדי להשיג את מטרתם.
הג'ארידיאנים מאמינים כי אי יכולתם של הטיילונים להתרבות היא פסיכולוגית.
בעונה זו מתוודעים אל הטיילונים, אשר הגיעו לכדור הארץ והתקבלו לרוב בחמימות ואהדה.
הטיילונים חלקו עם בני האדם את הטכנולוגיות המתקדמות שלהם ובכך הדבירו מחלות, מלחמות ורעב בעולם כולו.
מועצת הטיילונים הנקראת ה"סינוד" מיקמה שגרירים טיילונים בערי מפתח בעולם ובבניין האומות המאוחדות בניו יורק.
הטיילונים מתייחסים אל עצמם כאל "חברים" (מאנגלית: "Companions").
ה"חבר" מצפון אמריקה הוא דא'אן (לני פרקר); דיפלומט המאמין כי עתידם של בני האדם והטיילונים שזורים יחדיו.
בפרק הראשון מתוודעים למפקד המשטרה ויליאם בון (קווין קליינר) האחראי לאבטחת הופעתו הפומבית של דא'אן.
בון מתריע בפני סכנות רבות אך מאבטחיו של דא'אן מתעלמים מהן.
מתנקש יורה על דא'אן ושותפו ג'ונתן דורס (דייוויד המבלן)- מיליארדר אנושי קופץ לפני הקליע ונהרג.
דא'אן מובהל מן המקום ובון, שרודף אחרי המתנקש מגלה כי הוא חברי הטוב אדי.
דא'אן פונה אל בון ומציע לו להיות אחראי לקשרי בני אדם-טיילונים בשירותו.
בון מסרב ומצליח לאתר את אדי.
הוא מוכיח אותו על האיש שהרג ומתגלה כי דורס עדיין בחיים וההופעה הפומבית נועדה כדי לביים את מותו.
דורס מקים מחתרת שנועדה להילחם בטיילונים, לגלות את מטרתם בבואם לכדור הארץ ולסלק אותם ממנו.
בינתיים, אשתו של בון נרצחת על ידי מתנקש שעוקב אחריה ומפעיל מטען חבלה שמפוצץ את מכוניתה.
דא'אן פונה שוב לבון בהצעה להצטרף לשורותיו והמאבטח האישי שלו - רונלד סנדובל (וון פלורז) אומר לו כי בעקבות השתלת וירוס CVI שאמנם יהפוך אותו לנאמן לאינטרסים טיילונים, יאפשר לו לחיות מחדש כל רגע שהיה בחייו, כולל חוויותיו עם אשתו.
דורס אומר לבון כי המחתרת תדאג כי הווירוס שיושתל על ידי ד"ר ג'וליאן בלמן (מייג'ל בארט) ישונה והוא לא ישועבד לרצונותיהם של הטיילונים.
בון המתאבל מסכים ועובר הליך רפואי של השתלת הווירוס במוחו והשתלת נשק ביולוגי הנקרא "סקריל" - יצור טפיל הנכרך סביב זרועו ומקבל פקודות דרך ה-CVI כדי לירות כדורי אנרגיה המסוגלים לעלף אדם או לאדות אותו ואף לפוצץ בניינים.
מסתבר כי טייסת המעבורת של דא'אן - לילי מרקט (ליסה האוורד) גם היא חברה במחתרת של דורס והשניים עובדים יחדיו כדי לגלות את מטרותיהם של הטיילונים ולהכשיל אותן במידת הצורך.
בון חש צורך עז למצוא את רוצחה של אשתו ולילי מתריעה בו כי הטיילונים יבינו שמשהו השתבש ב CVI שלו אך הוא מתעקש ללכוד את הרוצח.
דא'אן שואל אותו לפשר מעשיו ובון אומר לו שמציאת רוצח אשתו יאפשר לו לתפקד בצורה טובה יותר ובכך ישרת את מטרתם של הטיילונים.
דא'אן נותן לבון את ברכתו והוא מצליח ללכוד את הרוצח בחיים.
לאחר מכן מבין בון כי סנדובל שלח את הרוצח כדי להקל על החלטתו להתגייס לטיילונים וכדי שהיא לא תהווה מכשול.
סנדובל מספר לו כי אשתו איבדה את שפיות דעתה עקב הצטרפותו אל הטיילונים וכי הוא מאשפז אותה בכפייה במוסד לחולי נפש.
סנדובל - שמחשבתו מונעת על ידי וירוס ה-CVI מקנא בבון על מות אשתו.
במהלך העונה מתברר כי גופם של הטיילונים מורכב בעיקר מאנרגיה ומעט חומר.
הטיילונים חיים אלפי שנים ורק נשקי אנרגיה מסוגלים להמית אותם.
לטיילונים יכולת תפיסה על חושיות ויש להם חיבור מוחי אחד עם השני.
הם אינם לבד במחשבותיהם לעולם.
הם אינם חוששים מן המוות אבל יצר ההישרדות שלהם הוא מפותח.
החברה הטיילונית מחולקת לקאסטות: ישנם מדענים, דיפלומטים, רופאים, אמנים אך אין להם לוחמים.
הטיילונים איבדו את האלימות באבולוציה המתקדמת שלהם והם עושים ניסיונות ומצליחים להחזיר את יכולות העבר כאשר DNA אנושי מושתל במדען טיילוני בשם רו'הא (קרי מאצ'ט) כדי להילחם באויבים עלומי שם.
אחד מן הטיילונים - מא'אל נשלח לכדור הארץ לפני 2000 שנים.
הוא נחת באירלנד וערך מחקר מקיף בבני האדם כדי לקבוע האם על הטיילונים לנדוד לכדור הארץ.
מא'אל הגיע למסקנה כי על הטיילונים להתרחק מבני האדם והשמיד את עבודתו, אך הסינוד לא שעו לעצתו והגיעו למרות הכל.
לאחר שטיסה אל המאדים בוטלה, אחד האסטרונאוטים מן המשימה גנב את המעבורת של לילי מרקט ובעזרתה ובעזרת ההאקר "אוגר" (ריצ'רד שבוליו) מצליחים לגרום לה לצאת מכדור הארץ ולהגיע אל מאדים.
הם שולחים אל המחתרת תמונות המראות בסיס וספינת חלל טיילונים על הירח.
בעונה זו מתגלה כי הטיילונים פוחדים מדמות הנקראת "הישן" המופיעה באגדות העם שלהם, אך לא ברור מהו טיבה.
העונה השנייה נפתחת עם הידיעה על מותו של ויליאם בון.
בון סבל מפציעות בעקבות קרב עם חייזר עוצמתי בשם הא'גל מגזע הכימרה.
בון שהה במתקן טיילוני בו יצבו את מצבו, אך זואור החליט להרוג אותו.
שיבון בקט, סוכנת של הסיילונים מאירלנד, שהיה לה רומן עם סנדובל, יולדת בן להא'גל.
היא יודעת שהטיילונים יהרגו את ילדה אם יתוודע הדבר והיא מבקשת מקלט אצל המחתרת.
הלידה מתרחשת כתשע שעות לאחר ההתעברות.
הרך הנולד הופך מידית לילד בן חמש שמודיע ששמו הוא ליאם.
תוך דקות אחדות ליאם קינקייד הופך לגבר בוגר.
בדיקת DNA שנערכת לו מראה כי יש לו שלושה סלילי DNA במקום שניים כמו לבני אדם רגילים.
הסליל השלישי של ליאם אוצר בחובו ידע המועבר כמטען גנטי.
המחתרת מוחקת את זיכרונה של בקט ומחזירה אותה אל הטיילונים והיא אינה מודעת לכך שילדה את ליאם.
ליאם עוטה זהות בדויה של מייג'ור ליאם קינקייד ששירת תחת ויליאם בון.
כאשר גשש רובוטי חייזרי הורג את מנהיג הסינוד - קוו'און, קינקייד קופץ ומציל את דא'אן שהיה בטווח ההרג.
דא'אן מבין כי מצילו אוצר בחובו כוחות עצומים ומבקש כי מגנו החדש יהיה קינקייד.
סנדובל מביע את התנגדותו ומתריע בפני קינקייד כי יהיה עליו לעבור השתלת CVI, אך זואור אומר שהדבר אינו הכרחי.
סנדובל אומר לזואור כי רק מגן שעבר השתלת CVI יוכל להגן על דא'אן כראוי, אך זואור מסביר לו כי אם דא'אן ימות, יהפוך זואור למנהיג הסינוד החדש וכך גם סנדובל יקבל קידום.
לילי מרקט הופכת להיות טייסת המעבורת של סנדובל, דבר המאפשר לה גישה גדולה יותר לטיילונים ולמידע רגיש עליהם.
הגשש תוקף את דא'אן שוב וקינקייד יורה עליו בנשק שניתן לו על ידי סנדובל, אך הנשק אינו יעיל נגד הגשש.
הגשש כמעט הורג את דא'אן אך קינקייד יורה עליו פרצי אנרגיה מידיו ומשמיד אותו.
בהמשך, מתוודעים לגזע הג'רידיאנים ששלחו את הגשש.
כאשר אוגר עולה על התדר העל חושי של דא'אן, הוא מתחבר לשיתופיות של הטיילונים ומנתק את דא'אן משם.
עקב הניתוק, דא'אן הופך לאטבוס - האב הקדמון של הטיילונים שנכחד לפני מיליוני שנים.
דא'אן - במצב האטבוס יוצא במתקפת אמוק כדי להרוג את אוגר.
בדרך הוא שואב את כוח החיים של שני גנבים וזואור פוקד על סנדובל, לילי וקינקייד להשמיד את דא'אן שכן הוא מהווה איום לטיילונים ולא ניתן לתקן את מצבו.
קינקייד מצליח לחבר את דא'אן חזרה אל השיתופיות והוא חוזר למצבו הטיילוני.
גזע האטבוס מחזיק בכוחות הדומים לכוחות ערפדיים ולהם לא הייתה את השיתופיות הטיילונית.
היה להם איבר תקיפה בשם "שאקאראבה" המשחרר פרצי אנרגיה קטלניים ומסוגל לשאוב אנרגיה מיצורים חיים ולמעשה למצוץ את חייהם עד למותם.
גזע האטבוס התאחד עם גזע הכימרה אליו משתייך אביו של קינקייד.
הגזע החדש שנוצר התפצל לטיילונים ולג'רידיאנים.
הטיילונים התפתחו ליצורים העשויים אנרגיה לרוב החולקים שיתוף מחשבה על חושי.
דחפים אלימים נעלמו מן הטיילונים לחלוטין.
עקב כך, הטיילונים איבדו את יכולת שליטה על השאקאראבה שהפכה לבסוף לאיבר מנוון.
הג'רידיאנים - שלהם אין שיתופיות מצליחים לשלוט בשאקאראבה שלהם, בדומה לכימרה.
הטיילונים והג'רידיאנים מצויים במלחמה זמן רב מאוד.
הטיילונים נהנים מעליונות אבולוציונית וטכנולוגית על הג'רידיאנים אך הג'רידיאנים נהנים מעוצמת אש אדירה ויכולות טקטיות שנעלמו מן הטיילונים עקב המחסור באלימות.
לאחר שחזר למצבו הטיילוני, קינקייד מביא את דא'אן למפקדת המחתרת והוא נפגש גם ג'ונתן דורס.
למרות שהטכנולוגיה מצויה בידם, הטיילונים נמנעים מלעבור לעולמות מקבילים ולנוע בזמן.
כאשר אוגר וקינקייד מגיעים בטעות ליקום מקביל מתגלה כי הגעתו של מא'אל אל כדור הארץ שינתה את בני האדם.
הטיילונים ממשיכים לערוך ניסויים בבני אדם כדי להפוך אותם ללוחמי על כדי שילחמו בג'רידיאנים.
הטילונים סבורים כי הג'רידיאנים יכבשו את כדור הארץ גם ללא נוכחותם ואילו המחתרת סבורה כי הטיילונים רוצים שבני האדם ילחמו במקומם.
ארץ אדוארד השביעי או חצי האי אדוארד השביעי הוא חצי אי גדול, מכוסה קרח, היוצר את הקצה הצפון-מערבי של ארץ מרי בירד באנטארקטיקה.
חצי האי בולט אל תוך ים רוס בין מפרץ זולצברגר והפינה הצפון-מזרחית של מדף הקרח רוס, ומהווה חלק משטח חסות רוס.
חצי האי אדוארד השביעי מתוחם במדף הקרח רוס מדרום-מערב, מפרץ אוקומה ממערב, וממזרח במפרץ זוצברגר וחוף זונדרס, כולם שוכנים בעיקר על ים רוס/האוקיינוס הדרומי באנטארקטיקה.
הקצה הצפון-מערבי של חצי האי הוא כף קולבק.
חצי האי אדוארד השביעי נמצא ב-
החוף המערבי הוא חוף שירז.
מצפון וממזרח נמצא מדף הקרח סווינברן.
חצי האי אדוארד השביעי התגלה ב-30 בינואר 1902 על ידי משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט, שכינה אותו ארץ אדוארד השביעי על שם המלך אדוארד השביעי.
רוב חצי האי נמצא בשטח החסות רוס, שבחזקת ניו זילנד.
ארפן זנלי (באלבנית: Erfan Zeneli; נולד ב-28 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן פיני ממוצא קוסוברי המשחק בעמדת הקיצוני בוייקינגיט.
זנלי נולד בווצ'יטרן (אז ביוגוסלביה) למשפחה ממוצא אלבני.
בגיל קטן היגרה משפחתו לפינלנד.
זנלי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ה.י.ק.
הלסינקי ובשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת בה רשם 4 הופעות בליגה בסיום אותה עונה.
לאט לאט השתלב זנלי בסגל הקבוצה, אך לרוב בתור שחקן מחליף.
בעונת הושאל לקלובי 04 קבוצת הבת של המועדון, בה הצטיין עם 8 שערים ב-25 משחקים ובשנת חזר להלסינקי.
כאשר חזר להלסינקי, הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה והיה שותף לזכייה בארבע אליפויות.
בשנת 2013 זכה בתואר ה"קשר המצטיין של הליגה".
ב-5 בפברואר 2014 ארפן זנלי חתם עד לסיום העונה במכבי פתח תקווה, בתום העונה חזר להלסינקי עמה רשם תואר אליפות חמישי.
בשנת 2016 הוא שיחק עונה בודדת בשחטר קראגנדי.
בסך הכל הוא שיחק במדי מועדון זה כ-200 משחקים.
בשנת , זנלי חתם בוייקינגיט.
ב-14 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פינלנד בניצחון 0-2 נגד .
ארפוד היא עיר בדרום-מזרח מרוקו, במחוז דרעה-תאפילאלת.
היא נמצאת בפתחו של מדבר סהרה, המשתרע מדרום וממזרח לה.
העיר נמצאת 57 ק"מ דרומית לבירת המחוז א-רשידיה.
העיר היא ערש לידתה של השושלת השלטת במרוקו, השושלת העלווית.
זוהי עיר חדשה שהוקמה על ידי הצרפתים ב-1917 על פי תכנון של רחובות אורתוגונליים ובהם גם בתים הבנויים חומר וקש.
הצבע האדמדם של בתי העיר מוסיף לה נופך מיוחד, במיוחד בשקיעות האדומות-כתומות.
בכל חודש אוקטובר היא לובשת חג.
במשך שלושה ימים מציינים את החג בתחרויות ריקודים מסורתיים ובהצגת הדקלים המשובחים.
העיר משמשת כבסיס ליציאה לטיולים במדבר.
יש בעיר 14 בתי מלון.
58 ק"מ מזרחית לארפוד נמצאת מרזוגה ובה דיונות החול המפורסמות בשל הזריחות והשקיעות היפות.
המראות המרהיבים של דיונות המדבר הפכו אותה ליעד מועדף לצילומי סרטים.
באזור העיר צולם ב-1999 סרטו של סטיבן מומרס "המומיה".
ראשיתה של הקהילה היהודית בארפוד הייתה בתקופת מדינת החסות הצרפתית, בראשית המאה ה־20. באותה עת עודד השלטון הצרפתי התיישבות בעיירה כחלק ממאמצי פיתוח בארפוד, ובמסגרת זו הגיעו ליישוב כמה מאות יהודים מיישובים סמוכים, בהם אל־מעאדיד.
בהיעדר בית ספר של "כל ישראל חברים" ביישוב (ועל אף שפעל מוסד כזה בעיר הסמוכה ריסאני) רבים מילדי הקהילה היהודית למדו בבית ספר צרפתי.
הקהילה נודעה כמרכז למשפחת אבוחצירא, שבניה נמנו עם רבנים ידועים ומוערכים.
במהלך מרד מולאי מוחמד נגד הצרפתים, הוצא להורג הרב דוד אבוחצירא.
בעקבות כך, נמלט אל העיר בן דודו הרב אליהו אבוחצירא, וכיהן בה כדיין ורב עד פטירתו בשנת 1926. לאחר פטירתו, שימש בתפקיד בנו הרב מכלוף אבוחצירא.
במקביל, עבר לעיר הבאבא סאלי, ובין השנים 1940–1951 כיהן כרב, ולצדו אחיו הרב יצחק.
בנו רבי מאיר אבוחצירא שימש כרב משנת 1953.
בשנת 1931 מנתה האוכלוסייה היהודית כשליש מתושבי ארפוד: 1,172 נפש מתוך 3,534 תושבים בסך הכול.
לאחר מלחמת העולם השנייה עלה מספר היהודים בעיר ליותר מ־700. עם קבלת עצמאותה של מרוקו בשנת 1956, רוב בני הקהילה היהודית בארפוד היגרו ממנה.
ארפד בלודי הוא אתלט יהודי-אוסטרי.
סגן אלוף המכביה הראשונה (1932) בריצת 1500 מטר ואלוף אוסטריה בריצות בינוניות ובריצות ארוכות, זכה ב-14 תוארי אליפות אוסטריה.
בלודי התאמן בקבוצת הכח וינה.
באליפות אוסטריה שנערכה בווינה ב-6 באוגוסט 1927 זכה בלודי במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 16:10.8 דקות.
באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1929 זכה ארפד במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.8 דקות.
באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1931 זכה ארפד במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:06.4 דקות.
באליפות אוסטריה שנערכה באותה שנה הוא הגן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.0 דקות.
באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1934 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:11 דקות.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה בלודי במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:25.4 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (4:19.2 דקות) ושמואל רפופורט מצרפת (4:25.2 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 5000 מטר.
"ארץ" (ידוע גם במילותיו הראשונות: "ארץ ארץ ארץ") הוא פזמון ישראלי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמרת אילנית בשנת 1976.
בשנת 1976 ביקש האמרגן שלמה צח מהמלחין שייקה פייקוב, שיר לזמרת רוחמה רז, איתה התחיל לעבוד.
פייקוב כתב עבורה את השיר אך היא לא רצתה בו.
למעשה גם הוא חשב שסגנון השיר הוא גדול מדי, "המנוני" ולא מתאים לזמרת הצעירה.
מי שרצה בשיר היה יהורם גאון שהתלהב ממנו, ביקש מפייקוב עיבוד תזמורתי ואף שילם עליו.
בסופו של דבר לא הקליט גאון את השיר והאמרגן שלמה צח מסר אותו לאילנית לאחר שזכתה בתואר זמרת השנה.
השיר בוצע באלבומה ה-20 של אילנית "אלבום מספר 20".
השיר נכנס בסוף שנת 1976 למצעד הפזמונים ברדיו, והגיע אף לראש המצעד.
במצעד הפעמונים השנתי של שנת תשל"ז (1977) הגיע השיר למקום התשיעי.
שנה לאחר מכן נכלל השיר באלבומו של דודו זכאי משנת 1978, "רוצה עוד משהו לאמר".
לשיר שלושה בתים ושלושה מופעים של הפזמון החוזר.
השיר מוגדר כשיר אהבה תמים לארץ ישראל.
הבית הראשון מתאר תיאורי נוף ארץ ישראל ומוזכר בו שארץ ישראל ידועה כארץ זבת חלב ודבש.
בבית השני מתוארת הגאוגרפיה של ארץ ישראל.
בבית האחרון של השיר מתואר הקשר ההיסטורי-הדתי לישראל, ויש בו תזכורת לביטוי "אם תרצו - אין זו אגדה" המיוחס לבנימין זאב הרצל.
אברהם ארפד וייס (בהונגרית: Weisz Árpád; 16 באפריל 1896–1944) היה שחקן ומאמן כדורגל יהודי-הונגרי, בעל קריירת אימון מפוארת באיטליה בקבוצות אינטר ובולוניה, שנרצח באושוויץ.
אברהם ארפד וייס נולד ב-1896 בהונגריה למשפחה יהודית, בן להוריו, לזרו וסופיה וייס.
נשא לאישה בשנת 1929 את אילונה רייכניטצר, שהייתה גם היא יהודייה, ילידת 1908.
החל את דרכו ככדורגלן בגיל 15 בקבוצה ההונגרית טורקווס (Törekvés SE).
ארפד וייס שיחק כקיצוני שמאלי.
נודע כשחקן מהיר בעל מסירות מדויקות.
בעזרת מהירותו היה יכול בקלות לעבור את שחקני ההגנה.
דרכו בעולם הכדורגל כשחקן הייתה קצרה, ונמשכה בין השנים 1922–1926. במסגרת הליגה ההונגרית שיחק בקבוצת טורקווס.
הצטיין בתפקידו ואף שיחק בין השנים 1922–1923 במדי הנבחרת הלאומית של הונגריה.
בעונת 1923/24 עבר לשחק בקבוצת מכבי ברנו בצ'כוסלובקיה.
ייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים בפאריס 1924. לאחר עונה אחת עבר לאיטליה.
באיטליה בעונת 1925/26 שיחק בקבוצת אינטרנציונלה מילאנו שותף ב-10 משחקים והבקיע 3 גולים.
קריירת המשחק שלו נקטעה בגיל צעיר בעקבות פציעה.
ארפד וייס לא רצה לעזוב את הכדורגל ועבר לקריירת אימון, שתתפתח להיות אחת המוצלחות והמשפיעות ביותר בכדורגל האיטלקי.
וייס נחשב למאמן בעל חזון ורעיונות חדשים בתחום האימון.
את חידושיו העלה על הכתב בספר על עולם הכדורגל.
בשנת 1926 החל את קריירת האימון בקבוצת אלסנדריה, ששיחקה בליגה השנייה.
לאחר עונה חזר לאינטר, כמאמן ראשי.
באותה התקופה בה אימן את אינטר החל עידן הזהב בהדרכת המאמן היהודי.
בשנתיים הראשונות שאימן את אינטר, סיימה הקבוצה במקומות 5 ו-7, אך עם חזרתו למועדון בעונת 30–1929 הכל היה שונה.
באותה עונה הפכה הליגה האיטלקית למקצוענית, ואינטר זכתה באליפות הליגה תוך סיום עונה נפלא.
וייס ייזכר כמי שגילה את ג'וזפה מיאצה, מגדולי השחקנים האיטלקים בכל הזמנים, שעל שמו קרוי גם אצטדיון הסן-סירו בו משחקות קבוצות הכדורגל אינטר ומילאן.
הוא העניק לו את הופעת הבכורה באינטר כבר בגיל 17. ב-1930 וייס זכה עם אינטר באליפות איטליה, וייזכר כמאמן הצעיר ביותר שלקח עם קבוצתו אליפות ארצית, שיא היסטורי שלא נשבר עד ימנו אנו.
לאחר מכן אימן את קבוצת בולוניה ויחד איתה זכה בשתי אליפויות איטליה בין השנים 37–1935. בולוניה זכתה תחת הדרכתו לכינוי "הקבוצה שגורמת לעולם לרעוד".
ניצחון קבוצתו על קבוצת הכדורגל של מועדון צ'לסי, כשהאיטלקים הפתיעו וניצחו 1:4 היה ההישג הגדול ביותר בקריירה שלו.
אולם, גם הישגו האחרון בכדורגל האיטלקי.
באוקטובר 1938 פוטר וייס מעבודתו כמאמן בולוניה.
וייס ומשפחתו עזבו לצרפת ולאחר מכן להולנד, שם אימן קבוצת כדורגל חובבנית מהעיר דורדרכט.
ב-2 באוגוסט 1942 נעצר ארפד וייס על ידי הגסטאפו, הוא נשלח למחנה ווסטרברוק.
משם נשלח עם משפחתו למחנה המוות אושוויץ.
על שמו נקרא רחוב בעיר בארי בחבל פוליה בדרום איטליה ב-2014. בכל שנה מתקיים מטעם מועדון אינטר טורניר נוער בכדורגל לזכרו.
באצטדיון סן סירו נחנך ביום הזיכרון לשואה ב-2012 לוח הנצחה לזכרו.
ב-2013, במשחק הגביע בין אינטר לבולוניה, עלו השחקנים למגרש עם חולצות שנשאו את תמונתו והכיתוב "לא לגזענות".
ארפין הובהניסיאן (בארמנית: Արփինե Աշոտի Հովհաննիսյան; נולדה ב-4 בדצמבר 1983) היא פוליטיקאית ארמנית, עורכת דין, לשעבר שרת המשפטים של ארמניה, ואחת מסגני הנשיא באספה הלאומית של ארמניה.
הובהניסיאן היא גם האישה הראשונה אי פעם להחזיק בתפקיד שרת המשפטים בארמניה.
הובהניסיאן נולדה ב-4 בדצמבר 1983 בירוואן, בארמניה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית.
2000-2004 – למד וסיימה תואר במשפטים מאוניברסיטת ירוואן.
2004-2006 – קיבלה תואר שני מאוניברסיטת ירוואן.
2006-2009 – לימודי דוקטורט באוניברסיטת ירוואן.
בין השנים 2007 - 2006, הובהניסיאן עבדה כמתמחה במשרד המשפטים, במחלקת הרפורמה המשפטית.
מאז 2007 היא מרצה למשפט אזרחי באוניברסיטת ירוואן.
בין 2007–2008, היא שמשה כסגנית ראש מחלקת חקיקה במשרד המשפטים, וב-2008 מונתה לסגנית ראש הלשכה של נשיא המדינה.
בין 2008–2011 היא עבדה כיועצת ליו"ר האספה הלאומית, וב-2012 נבחרה כסגנית יו"ר האספה הלאומית בבחירות.
הנשיא סרז' סרקזיאן מינה אותה כשרת המשפטים ב-2016, תפקיד שבמסגרתו היא גם חברה בקבינט/במועצה המנהלת של ארמניה.
ב-2017 היא שוב נבחרה בבחירות לאספה הלאומית, ונבחרה כסגנית נשיא של האספה הלאומית.
הובהניסיאן תומכת בהשתתפות מוגברת של נשים בפוליטיקה הארמנית.
כשהייתה שרת המשפטים היא גרסה שאין בארמניה אפליה נגד נשים בחוק, ושהסיבות למספרים הקטנים של נשים בתפקידי מנהיגות הן חברתיות.
עם זאת, היא הכירה בפערים דה פקטו בין גברים ונשים בנושאים כמו שכר, ואף עסקה בכינון מדיניות בסוגיות כמו חופשות לידה לגברים, חופשות לידה בתשלום או ללא תשלום עבור נשים, ונושאים אחרים אשר משפיעים על היכולת של נשים להשתתף בחיים הציבוריים.
מדליית מכיתר גוש על ידי נשיא ארמניה,2016
תעודה מטעם יו"ר חבר המדינות העצמאיות
מדליית זיכרון חגיגות ה-20 מטעם אוניברסיטת ירוואן
כשרת המשפטים, היא ספגה ביקורת על מותו של האסיר לשעבר ארתור סרקזיאן.
ב-17 במרץ 2017, משתתפי הפגנה בירוואן דרשו להביאה לדין, כמו גם את כל החוקרים אשר דנו את סרקזיאן למעצר, אשר בעקיפין הוביל למותו.
ארפין "ארפי" גבריאליאן (בארמנית: Արփի Գաբրիելյան; נולדה ב-18 בנובמבר 1989), היא שדרנית, דוגמנית, זמרת ושחקנית ארמנית.
גבריאליאן נולדה בקג'ראן בשנת 1988. היא סיימה שם תיכון, ואז פתחה בקריירה שלה בעולם הבידור.
מאז שנת 2008 היא מארחת תוכניות טלוויזיה ורדיו, כדוגמת סדרת התחרות "אנציקלופדיית הפופ" בטלוויזיה הארמנית.
היא ידועה בשל תפקידיה בסדרות כגון "בית מלא", סיטקום שפיתח המפיק ארמן פטרוסיאן, בו שיחקה את ליקה, ובמסגרתה הופיעה ברוסיה, ארצות הברית, ומספר מדינות אירופיות, בנוסף לארמניה.
היא שיחקה גם בתפקיד שרה בסרט "סקוץ' & וויסקי", וזארה בסרט "סופר מאמא".
"בית מלא" היא הסדרה הטלוויזיונית הראשונה שלה.
היא התחילה לשיר כבר כילדה, והקליפ המוזיקלי הראשון שלה יצא ב-2015.
בשנת 2019 היא התחתנה עם מיחרן צרוקיאן, שחקן קולנוע וטלוויזיה ארמני.
+קולנועשנהסרטתפקידהערות2015וויסקי & וויסקישרהתפקיד ראשי2015"סופר אמא"זארהתפקיד ראשי2015"לכודה"גאיאן
+טלוויזיה, אינטרנטשנהתוכניתתפקידהערות2014-2017בית מלאליקהתפקיד ראשימרץ 2015משחקי רעבעצמהעם הרצ'וחי אוטמזיאן2013-2015מילון פופעצמהעם מהר בגדסאריאן
2014 דצמבר - "שנה חדשה" (בהשתתפותם של חברי להקת "בית מלא")
2015 - "בלתי אפשרי" (בהשתתפות מיחראן טסארוקיאן)
2015 דצמבר - "שנה חדשה" (בהשתתפותם של חברי להקת "בית מלא")
שנהפרסקטגוריהעירתוצאה2016פרסי הבידור הפאן-ארמניםהשיר הנצפה ביותר "בלתי אפשרי" (Anhnar e)לוס אנג'לס
ארפניק צ'ארנץ (בארמנית: Արփենիկ Չարենց; 25 ביולי 1932 בירוואן - 12 בפברואר 2008 בירוואן) הייתה סופרת ומבקרת ספרות ארמנית, וחוקרת עבודותיו של המשורר הארמני הנודע יגישה צ'ארנץ, שהיה אביה.
אביה של צ'ארנץ, המשורר יגישה צ'ארנץ, קרא לבתו על שם אשתו הראשונה, ארפניק.
ארפניק מתה בשנת 1927, בעת לידה, בעוד יגישה ישב בבית הכלא הסובייטי.
צ'ארנץ הייתה אחת משתי בנותיו עם אשתו השנייה, Izabella Kodabashyan.
הוריה נעצרו בשנת 1937 בתקופת הטיהורים הסטליניסטיים.
אביה מת בכלא ואמה הוגלתה לסיביר.
היא ואחותה עברו לגור בבית ילדים בירוואן.
היא למדה פילולוגיה באוניברסיטה הלאומית בירוואן.
היא הייתה מייסדת ומתכננת מרכזית של מוזיאון צ'ארנץ בירוואן, אשר הוקם בבית ילדותה, ושימשה כיו"ר המועצה האקדמית של המוסד.
היא אספה וארגנה את 6,000 עבודותיו של אביה, ועסקה במחקרם ובהפצת יצירותיו הספרותיות וסיפור חייו.
בקריירה שלה בתור סופרת, היא כתבה רומנים, סיפורים קצרים ואת זכרונותיה, בעיקר בנושא ילדותה הקשה.
היא הייתה חברה באיגוד הסופרים הארמני.
התפילות של יגישה צ'ארנץ, ירוואן, 1999
בלא ידוע שבתוך הידוע, ירוואן, 2005
ארפה הוא סוג של מאכל העשוי בצק תירס טחון, שמקורו בתקופה הפרה-קולומביאנית באזורים הצפוניים של דרום אמריקה, והוא מרכיב משמעותי במטבחים של קולומביה וונצואלה.
ארפה הוא מאכל יומיומי באותן מדינות, וניתן להגיש אותו עם תוספות שונות, כמו למשל: גבינה, קוּאחאדה (מאכל מחלב שעבר הגבנה), בשרים שונים, בקר, בשר עוף, כמו גם אבוקדו ורוטב חריף מסוגים שונים ועוד.
ניתן גם לחתוך אותו כך שישמש כבסיס לכריכים.
גודל המאכל, סוג קמח התירס המשמש להכנתו ומרכיבים נוספים שלו, משתנים בהתאם לאופן ההכנה של הארפה.
ניתן למצוא ארפה גם באיים הקנריים.
המאכל דומה בצורתו למאכל הגורדטה המקסיקני והפופוסה הסלבדורי.
מכיוון שהיא עשויה מקמח תירס, גם הרגישים לגלוטן יכולים לשלב ארפה בתזונתם.
הארפה היא מנה מהתקופה הפרה-קולומביאנית ומקורה באזור בו ממוקמות עכשיו המדינות קולומביה וונצואלה.
כלים קדומים ששימשו בתהליך ההכנת קמח המיועד לארפה, כמו גם לוחות חרס או מחבת מחרס שטוחה מאד (קוֹמָל) שעל גביהם הארפה מבושל, נמצאו לעיתים קרובות באתרים ארכאולוגיים באזור.
אף על פי שקשה לקבוע באיזה אזור בדיוק הכינו ארפה לראשונה, ניתן לקבוע שנוכחות תירס הייתה המוקדמת ביותר בקולומביה ובוונצואלה.
לדוגמה, בקולומביה, התיעוד הראשון לנוכחות המאכל מתוארכת לכ-3,000 שנים לפני זמננו, ואילו בוונצואלה האומדן הוא לפני כ-2,800 שנה.
במילים אחרות, סביר להניח שהארפה נוצר כמעט בו זמנית בשני המקומות.
הארפה לא השתנה והמאכל כיום דומה לזה שאכלו העמים הילידים שהתגוררו באזור זה בתקופה הפרה-קולומביאנית, מה שהופך את הארפה לאחד המאכלים המסורתיים המוקדמים ביותר שנותרו פופולריים במהלך השנים מאז הקולוניזציה האירופית של אמריקה.
צורתו של הארפה היא שטוחה ועגולה, מעין קציצה לא אחידה העשויה מתירס טחון או קמח תירס, או לעיתים קרובות יותר - ארוחה שלמה המבוססת על תירס או קמח תירס אותה ניתן להכין בגריל, לאפות, לטגן, לבשל או לאדות.
המאפיינים משתנים בפרמטרים של צבע, טעם, גודל, וכן גם מרכיבים אפשריים למילוי, בהתאם לאזור.
הארפה יכול להיות מצופה או ממולא בבשר, ביצים, עגבניות, סלט מירקות שונים, גבינות, שרימפס, או דגים בהתאם לארוחה.
לצורך ההכנה יש לערבב את הקמח במים ובמלח, ולרוב יש להוסיף גם שמן, חמאה, ביצים או חלב.
מאחר שהקמח עצמו כבר מבושל, ניתן די בקלות ליצור מהתערובת המוכנה קציצות.
לאחר הלישה ויצירת הקציצות, הן מטוגנות, נצלות בגריל, או נאפות.
תהליך הכנה זה הוא יוצא דופן מאחר שהתירס לא עובר כאן תהליך של בישול אלקלי שמיועד להסיר את קליפות גרעיני התירס.
אלמנט זה מבדיל את הקמח המשמש להכנת ארפה מהקמח אשר משמש להכנת טורטיות.
קמח הארפה מוכן במיוחד (מבושל במים, ולאחר מכן מיובש) כדי לשמש להכנת מנה זו ומנות אחרות המבוססות על בצק תירס, כמו למשל: טמלה, אמפנדס ועוד.
הקמח עשוי להיקרא גם מאסה דה-ארפה, מאסארפה, ועוד.
מותגים פופולריים ביותר של קמח תירס הם "הרינה פ.א.נ", "הרינה חואנה", "גויא" בוונצואלה, ו"ארפינה" בקולומביה.
ארפה הוא אוכל אייקוני בקולומביה, עם כ-75 צורות שונות של הכנה.
על פי מחקר שנערך על ידי האקדמיה הקולומביאנית לגסטרונומיה, "הארפה הוא חלק המורשת התרבותית שלנו ויכול להיחשב כסמל לאחדות גסטרונומית לאומית."
בשנת 2006, הארפה הוכרז כסמל התרבותי של קולומביה בתחרות שאורגנה על ידי מגזין Semana עם תמיכה של ערוצי טלוויזיה, שר התרבות של קולומביה וארגונים תרבותיים נוספים במדינה.
באזור פאיסה, הארפה חשוב במיוחד לאנשים המקומיים ומלווה מספר ארוחות ביום.
בנוסף, הארפה נקשרו לשרשראות והונחו סביב צווארם של נכבדים מכובדים על מנת לשבח אותם.
בקולומביה, ניתן לרכוש ארפה במגוון מקומות, כמו למשל בחנויות שכונתיות, רשתות סופרמרקטים שרשרת ומתחמי שווקים שונים, ולעיתים ארוז ומוכן חלקית להכנה ביתית.
הם נמכרים גם בצורה מתועשת לעיתים הדורשת ייבוש לפני ההכנה.
בנוסף, הם נמכרים מוכנים לאכילה על ידי רוכלים, בקפיטריות, בחנויות שכונתיות ועוד.
במסעדות שונות באזור פייזה מציעים מגוון רחב של ארפה, כולל סגנון ייחודי של ארפה ממולא שניתן לבחור במילויים שונים כמו ביצים, בשר או גבינות שונות.
פסטיבל הארפה הקולומביאני נחגג בחמש הערים הגדולות האלו: עיר הבירה של קולומביה: בוגוטה, מדיין, סנטיאגו דה קאלי, ברנקייה ובוקרמנג'ה.
בהתאם ללוח השנה, כל עיר מקבלת בתורה את תפקיד ארגון הפסטיבל, בין החודשים אוגוסט לדצמבר.
הארפה הוא אחד מסמלי הגסטרונומיה הוונצואלית, הוא אחד מהמאכלים הנפוצים ביותר אשר מקורם בתקופה הפרה-היספנית אשר עדיין פופולריים בוונצואלה.
פופולריות המאכל הביאה גם לקביעת יום בינלאומי מיוחד לציון הארפה, ב-10 בספטמבר.
בוונצואלה ישנם מותגים שונים של קמח תירס המבושל מראש.
חלק ממותגים אלו הם "חואנה", "קאסה", "דמסה", "קמח PAN" ועוד.
האחרון הפך לשם גנרי לכל קמח תירס במדינה בהתחשב בפופולריות הרחבה שיש למותג.
בשנת 1960, השיקה חברת "Empresas פולאר" את קמח התירס המוכן מראש, שהושג בזכות הליך שפותח על ידי מהנדס מכונוץ מוונצואלה בשם לואיס אלברטו.
ניתן להכין את הארפה בארבע דרכים שונות: קלייה, אפייה, בישול או טיגון.
דרך נוספת להכנת ארפה היא באמצעות "טוסטי ארפה", מכשיר אשר, כמו קמח התירס המבושל מראש, חולל מהפכה באופן ההכנה של הארפה והביא לקיצור משמעותי של זמני ההכנה של המאכל.
הייצור של מכשיר זה, אשר החל משנת 1989, הפך מאז לייצור מכשירים דומים אשר מטרתם דומה, והם מודרניים ויעילים יותר.
על פי סקר שנערך בשנת 2015 בקרב תושבי וונצואלה, כמעט 70 אחוזים מתושבי העם צורכים מנה זו על בסיס קבוע.
עבור תושבי ונצואלה שכיח ביותר לצרוך את הארפה לאורך כל חלקי היממה, הן שחטיפים והן כתוספות או כארוחה באחת מהארוחות המרכזיות, מה שהביא ליצירת תרבות שבה ניתן למצוא את מוצרי התירס כמעט בכל מקום.
הארפה נתפס כאבן פינה של המטבח הוונצואלי, ובשנה המוגדרת כטובה פיננסית, ממוצע הצריכה בוונצואלה הוא כ-30 ק"ג של קמח תירס המשמש לייצור ארפה.
הארפה בוונצואלה לרוב ממולא במגוון רחב של מילויים משתנים, החל מבשר בקר ואבוקדו לגבינה צהובה.
רכיבי המילוי המשתנים מושפעים במידה רבה על ידי המיקום בו הם נמכרים והמצרכים שניתן להשיג באזור זה.
ירידה בצריכה עקב מחסור במזון
מאז תחילת משבר של מחסור במזון בוונצואלה בשנת 2015, חלה ירידה חדה בצריכת ארפה.
משבר זה גרם לאזרחי ונצואלה להתקשות בהשגת מלאי מספיק של מזון בסיסי, כולל קמח תירס המשמש לייצור הארפה.
צריכת קמח התירס לנפש ירדה מכ - 30 ק"ג בשנה בשנת 2014 לכ - 17.5 ק"ג בשנה בשנת 2016. מחסור זה גרם לאמרה כי "הארפה גוסס בוונצואלה".
אזרחי ונצואלה שרוצים לקנות קמח תירס כדי להכין ארפה חייבים לחכות במשך שעות בתורים ארוכים כדי להשיג את המוצר הזה במחיר המפוקח על ידי הממשלה, או בלית ברירה לרכוש אותו במחיר גבוה הרבה יותר בשווקים השחורים.
ארץ-הגבעות של שלזוויג-הולשטיין היא אחת משלוש תצורות נוף במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, לצד ביצת העשב לחוף הים הצפוני והגסט (Geest) בפנים המדינה.
ארץ-הגבעות מתאפיינת בגבעות נמוכות, באגמים רבים, בלשונות-ים, ובמורנות צעירות (15 עד 20 אלף שנים לפני זמננו).
ערים ידועות באזור זה הן ליבק, קיל ופלנסבורג.
הנקודה הגבוהה ביותר בארץ-הגבעות היא גבעת בונגסברג (Bungsberg) בשווייץ ההולשטיינית, שגובהה 167 מטרים מעל פני הים, ובה שוכנת גם מעלית הסקי היחידה במדינה.
ארץ-הגבעות של שלזוויג-הולשטיין מורכבת מתתי-האזורים הבאים:
ארץ אואטס היא אזור במזרח אנטארקטיקה, המהווה חלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית שבאנטארקטיקה.
צורת ארץ אואטס היא צורת טריז, המשתרע לפנים היבשת מחוף אואטס בין קו אורך 53°45' מזרח לקו אורך 160° מזרח, ובין קו רוחב 60° דרום לקוטב הדרומי.
ארץ אואטס גובלת במזרחה בשטח חסות רוס, ובמערבה בארץ ג'ורג' החמישי.
אזור ארץ אואטס נצפתה לראשונה בפברואר 1911, על ידי סגן הארי פנל, מהצי המלכותי הבריטי, מפקד ה"טרה נובה" - ספינת המחקר של משלחת טרה נובה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.
ארץ אואטס נקראת על שמו של אדגר אואטס.
קבוצתו של רוברט פלקון סקוט נתקלה בתנאים קשים באופן קיצוני במסעם חזרה מהקוטב הדרומי, בעיקר עקב מזג אוויר גרוע במידה בלתי מצויה, אספקת מזון ירודה, חבלות שנגרמו בנפילות, והשפעות הצפדינה וכוויות הקור, שחברו יחד להאט את התקדמותם.
ב-17 בפברואר 1912, סמוך לרגלי קרחון בירדמור, מת אדגר אוונס (חבר המשלחת), כנראה, לדעת חבריו, כתוצאה מפגיעת ראש בנפילה אל תוך בקע כמה ימים קודם לכן.
רגליו של אואטס נפגעו מכוויות קור קשות וייתכן (אם כי לא הוכח) שפצע המלחמה שלו נפתח מחדש בגלל השפעות הצפדינה.
אין ספק שהוא נחלש והלך בקצב מהיר יותר מחבריו.
ברישום ביומנו מיום 5 במרץ כתב סקוט "רגליו של אוטס במצב נורא...
החייל המסכן כמעט גמור." התקדמותו האיטית יותר של אואטס, שיתר השלושה מיאנו להפקירו מאחור, גרמה לקבוצה לפגר בלוח הזמנים.
בממוצע של 105 ק"מ בין תחנות המזון שהונחו מראש ומלאי של שבוע בלבד של מזון ודלק שסיפקה כל תחנה, נדרשה הקבוצה לקיים מכסת צעידה של למעלה מ-14 ק"מ ביום כדי להצטייד במנות מספיקות למסע 640 הק"מ האחרונים של מסעם חזרה על פני חומת הקרח רוס.
אלא שמספר זה היה המיטב שהצליחו להגיע אליו בכל יום נתון והוא הלך והצטמצם לעיתים לכ- 4.8 ק"מ ביום בגלל מצבו המחמיר של אואטס.
ב-15 במרץ אמר אואטס לחבריו, שאיננו יכול להמשיך והציע להם להניחו בשק השינה שלו.
הוא הצליח לגרור את עצמו עוד כמה קילומטרים אותו יום אבל מצבו החריף במשך לילה.
בבוקר ה-16 במרץ הקיץ אואטס משנתו וידע, כי עליו להקריב את עצמו כדי לתת לאחרים סיכוי להינצל.
סקוט כתב, שאואטס אמר להם, "אני רק יוצא החוצה ואולי אתעכב זמן מה", ויצא, חוסך מעצמו את הכאב והמאמץ של נעילת מגפיו.
הוא יצא מן האוהל אל תוך סופת השלג בקור של 40°- צלזיוס, אל מותו.
ארץ אידית' רון היא אזור באנטארקטיקה.
ארץ אידית' רון גובלת בארץ פאלמר ובארץ אלזוורת' ממערב, בארץ המלכה אליזבת מדרום, ובארץ קואוטס ממזרח.
ארץ אידית' רון כללה את אזור מדף הקרח רון-פילכנר ואת האי ברקנר (האי השני בגודלו של אנטארקטיקה), כמו גם מספר איים אחרים המוקפים על ידי מדף הקרח.
האזור התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948.
שמה של ארץ אידית' רון ניתן לה על ידי צ'ילה.
האזור נקרא על שמה של אידית' רון, שהייתה האישה הראשונה שהייתה חברה מלאה במשלחת חקר אנטארקטי.
אידית' רון הייתה אשתו של קומנדר פין רון, מחיל המילואים של צי ארצות הברית, אשר הנהיג את משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948.
אזורים שנקראו בעבר בשם זה
בשנת 1947 רון חקר אזור נרחב מדרום למדף הקרח שבלט לים וודל על שמה של אשתו.
עם זאת, בין השנים 1957–1958 התברר כי מדף הקרח היה גדול משחשבו, וכולל שטחים שנחשבו בעבר כ"ארץ אידית' רון".
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים החליטה בשנת 1968 לקרוא למדף הקרח כולו על שמה של אידית' רון - הוא "מדף הקרח רון"; צ'ילה, כאמור, נתנה לאזור אחר את השם "ארץ אידית' רון".
ארפטק (בהונגרית: Érpatak) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ארפטק קטנה עם השנים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-12.
היהודים חיו בארפטק במאה ה-18 ובמאה ה-19 ובמקום היה בית קברות יהודי.
בשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
ארץ היא יחידה טריטוריאלית או אזור גאוגרפי שבו חי לאום או מספר קבוצות אתניות, לפעמים קבוצה אתנו-דתית או דתית ומוסדותיה, שהתארגנה בתוך גבולות טבעיים או מלאכותיים, בדרך כלל עם הנהגה, תקנון, חוקים וכוחות הגנה משותפים.
במקרים רבים ארץ היא מילה נרדפת למדינה ריבונית מסוג מדינת לאום או מדינת לאום מדינתית.
לפעמים יכולה ארץ להיות זהה עם מדינה ריבונית לשעבר או חבל ארץ שנכללו בתוך מדינה או ארץ אחרת, יותר גדולה.
גבולותיה של ארץ יכולים לעבור שינויים רבים בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה, אך קיים שטח ליבה שנשאר בדרך כלל קבוע בתחום גבולותיה.
גם שיטת הממשל של הארצות והלאומים עוברת שינויים.
ישנן ארצות שמבחינה מדינית נמחקו לתקופות ארוכות והוקמו מחדש.
ויש כאלה שנכללו בתוך מדינות או ארצות יותר גדולות.
כאשר חלקן קיבלו מעמד אוטונומי בתוך המדינה הגדולה יותר.
ארץ יכולה להיות גם מדינה לא ריבונית ולהתקיים תחת ריבונות של מדינה אחרת: כקולוניה, מדינת חסות, טריטוריית נאמנות, טריטוריה תחת מנדט, טריטוריה אוטונומית, מחוז שמעבר לים או תחת כיבוש על ידי מדינה אחרת.
הארץ הגדולה ביותר בעולם מבחינת שטח היא רוסיה והמאוכלסת ביותר היא הודו.
הארץ הקטנה ביותר מבחינת שטח ואוכלוסייה היא הוותיקן.
במובן אחר של המילה, ארץ היא כינוי לחבל ארץ בעל צביון גאוגרפי, אתני, תרבותי, כלכלי, דתי וכו'.
המילה העברית "ארץ" מקורבת למילה האכדית erșitu, למילה האוגריתית אַרצ, למילה הארמית אַרְקָא, אַרְעָא ולמילה הערבית אַרְצ' (או ארד) שמובנה הוא "אדמה".
בעברית יש לה גם כן מובן של קרקע או אדמה.
ארץ הוא גם שם כדור העולם שלנו.
יש עוד שפות שבה המילה עבור המושג "ארץ" היא זהה למילה המציינת "אדמה", למשל zemlja (זמליה) בשפה הסרבית-קרואטית ו-zeme בשפה הלטבית או Land בשפות הגרמאניות.
גם המילה התואמת țară בשפה הרומנית מקורה במילה הלטינית terra = אדמה.
למרבית הארצות שהן מדינות יש שני שמות: שם רשמי או פרוטוקולרי (של המדינה) ושם גאוגרפי.
השמות הרשמיים או הפרוטוקולריים או השמות המלאים יכולים להשתנות במהלך ההיסטוריה, למשל, רפובליקת הודו, הרפובליקה הצ'כית, הקונפדרציה השווייצרית,
מדינת קטר, מדינת ישראל, נסיכות מונקו, ממלכת שוודיה, הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, ארצות הברית של אמריקה, הפדרציה הרוסית, האיחוד האוסטרלי, הרפובליקה העממית של סין, ממלכת ספרד, הרפובליקה הצרפתית, הקהילייה של אוסטרליה.
השם הרשמי או המלא הוא בשימוש כשמדברים על הארץ או המדינה במובן של ישות משפטית: "התיק מדינת ישראל נגד פלוני אלמוני", "הרפובליקה הצרפתית מוסמכת ל...", הסכם בין ממלכת ערב הסעודית לרפובליקה האסלאמית של פקיסטן" וכו'.
השם המקוצר של מדינה הוא ברוב המקרים זהה לשם הגאוגרפי של הארץ – הודו, צ'כיה, שווייץ, קטר, מונקו, שוודיה, לוקסמבורג, אתיופיה
רוסיה, אוסטרליה, סין, ספרד, צרפת וכו'.
אם צריכים בטקסט רשמי לחזור על שם הארץ ניתן להשתמש בשם המקוצר, מציינים שמכאן ואילך משתמשים בשם זה במקום השם המלא.
השם המקוצר הוא בשימוש לעיתים בהקשרים גאוגרפיים או כלכליים: "העובדים הזרים בצרפת", "תוצרת סין".
ישנם מקרים בהם השם המלא של המדינה והשם המקוצר של הארץ הם זהים:
"הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו" (בעבר קונגו הבלגית, קונגו (לאופולדוויל), קונגו (קינשאסה) או רפובליקת זאיר), הרפובליקה הדומיניקנית, האמירויות הערביות המאוחדות,
הרפובליקה המרכז-אפריקאית, כולל מקרים שבו השם הגאוגרפי של הארץ והשם הרשמי של המדינה הם זהים:
הונגריה, רומניה, בוסניה והרצגובינה, גאורגיה, קנדה, מונגוליה, ניו זילנד, מונטנגרו, יפן, ג'מייקה, טובאלו, אוקראינה וכו'.
ארץ או חבל ארץ כחלק מארץ יותר גדולה
ארץ או מדינה או חבל ארץ יכולים להיות חלק ממדינה יותר גדולה פדרלית או לא.
דוגמאות: הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד היא ארץ או מדינה ריבונית המורכבת מארבע ארצות לא ריבוניות: אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד או אלסטר, מתוכן השלוש האחרונות הן בעלות אוטונומיה (סקוטלנד וצפון-אירלנד עם פרלמנטים וממשלות משל עצמן וויילס עם פרלמנט אוטונומי)
גם בלגיה היא ארץ וממלכה ריבונית פדרלית המורכבת משלוש ישויות: בריסל ושני חבלי ארץ אוטונומיים – פלנדריה הפלמית וואלוניה – של ואלונים דוברי צרפתית.
איטליה היא ארץ הכוללת כיום חמישה אזורים או חבלי ארץ אוטונומיים: סרדיניה, סיציליה, דרום טירול, ואל ד'אוסטה וונטו.
רוסיה כוללת במסגרת פדרלית רפובליקות ורפובליקות אוטונומיות, בתוכן ארצות כמו צ'צ'ניה, טטרסטן, בשקיריה, אודמורטיה, קרליה ואחרות.
ארץ כמו פולין הייתה תקופה ארוכה מחולקת בין שכנותיה – האימפריה הרוסית, ממלכת פרוסיה והאימפריה ההבסבורגית (האוסטרית).
ארץ אחרת, אוקראינה, הייתה תקופה ארוכה מחולקת בין האיחוד הפולני-ליטאי לאימפריה הרוסית, ומאוחר יותר בין האימפריה האוסטרית או אוסטרו-הונגרית לאימפריה הרוסית, ואחר כך בין הרפובליקה הפולנית השנייה לאוקראינה הסובייטית במסגרת ברית המועצות.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה ובעקבות מלחמת העולם השנייה גבולותיה של גרמניה השתנו.
בשנים 1949–1990 גרמניה הייתה מחולקת בין גרמניה המערבית ("הרפובליקה הפדרלית של גרמניה") וגרמניה המזרחית ("הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית")
הגאוגרפים והפוליטולוגים מסכימים כי כיום כל המדינות החברות בארגון האומות המאוחדות הן ארצות-מדינות ריבוניות – ומספרן הוא כיום 193. לפני 1991 אוקראינה ובלארוס שהיו מרכיבים של ברית המועצות היו חברות באו"ם מבלי להיות עצמאיות.
לשתי ארצות – הוותיקן והרשות הפלסטינית תחת השם "מדינת פלסטין" – יש מעמד של משקיפות באו"ם.
הבדלים ארץ – מדינה – לאום
אף על פי שיש להם הרבה מן המשותף, המושגים "ארץ", "מדינה" ו"לאום" הם שונים.
מדינה היא מושג פוליטי או גאו-פוליטי, המציין אופיה הפוליטי של ארץ.
מדינה ריבונית היא מדינה בעלת מוסדות משל עצמה עם אוכלוסייה, שטח וממשל קבועים, הרשאית והמסוגלת לחתום על חוזים והסכמים עם מדינות אחרות.
למושג "ארץ" מובן יותר גאוגרפי, תרבותי-היסטורי, חברתי-כלכלי ולא רק פוליטי.
הארץ כוללת את תכונות הקהילה המקומית – מנטליות, מנהגים, שפה וכו'.
בנוסף למדינות ריבוניות, ארץ יכולה להיות גם מדינה שנויה במחלוקת, מדינה לא עצמאית, היסטורית, מדינה לשעבר, טריטוריה לאומית אוטונומית וכו'.
לאום הוא קבוצה גדולה של בני אדם המתגוררים בדרך כלל בארץ או טריטוריות משלהם ושיש להם היסטוריה, תרבות וצביון אחר משותפים – כמו שפה, מקור אתני והיסטורי, דת, ערכים, אידאולוגיה.
לאום יכול להיות מוגדר מבחינה פוליטית ומבחינה תרבותית.
מבחינה פוליטית הלאום הוא קהילת בני אדם שמזהה בעצמה אפיונים משותפים, תרבותיים או אתניים, ושואפת בשמם להקים ישות פוליטית ריבונית או ישות גאו-פוליטית נפרדת: מדינה או אזור אוטונומי.
מבחינה תרבותית לאום הוא מושג סוציו-אידאולוגי יותר סובייקטיבי ודו-משמעי – קהילת בני אדם בעלי תכונות תרבותיות משותפות מסוימות מלוות בזהות עצמית ייחודית.
במדינה פדרלית כמו ספרד של ימינו, מוגדרים כמה לאומים היסטוריים המאורגנים בקהילות טריטוריאליות אוטונומיות בעלות זהות קיבוצית, לשונית ותרבותית ייחודית.
אחת הקהילות האלה היא חבל הבסקים.
קהילות אוטונומיות בספרד כמו קטלוניה, ולנסיה, האיים הבליארים ומדינת אנדורה העצמאית, שבהם גרים קטלאנים ידועות לפעמים בשם "הארצות הקטלאניות", אולם רק קטלוניה נחשבת למדינת לאום קטלאנית.
מדינת-לאום היא מדינה, לרוב ריבונית, שתושביה מזוהים כבני לאום ותרבות ספציפיים.
דוגמה היא שוודיה המאורגנת כמדינה הקרויה "ממלכת שוודיה".
ילידי ארץ מסוימת בדרך כלל מקבלים את ערכיה התרבותיים המסורתיים הקשורים לאותה ארץ ולתושביה.
בנוסף לערכים התרבותיים התושבים מכבדים את הכללי ההתנהגות החוקיים התקפים באותה ארץ (חוקיה).
תושבי ארץ מסוימת בדרך כלל מזדהים עם אותה ארץ, בלי קשר אם הארץ היא מדינה עצמאית או היא טריטוריה המשוייכת למדינה אחרת – אוטונומית או כבושה.
תחושה קיבוצית של התשייכות לאותה ארץ נקראים בני אותה ארץ (compatriots), והארץ שלהם מכונה בדרך כלל מולדת.
המחלקה לעניינים כלכליים וחברתיים של האו"ם המפרסמת כל שנה דו"ח על "המצב הכלכלי העולמי והצפי" המסווג את הארצות לארצות מפותחות, ארצות בעלות כלכלה במעבר וארצות מתפתחות.
מידת ההתפתחות הכלכלית נמדדת לפי ההכנסה הלאומית הגולמית (תל"ג – GNI) לתושב.
בלב יש לי רק בית אחד
(מתוך המנון רפובליקה סרפסקה – "הרפובליקה שלי")
ארצי, ארצי, ארצי לך אהבתי ולבי
הו אם כל הארצות, את תכליתי ושאיפתי,
ומעל כל בני האדם, מה רבות הן ידי הנילוס
(מתוך המנון מצרים – "בילאדי, בילאדי, בילאדי")
ארץ' אלפרד מור הבן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינתו בשנים 1957–1969, וכמושל וירג'יניה המערבית ה-28 וה-30 בשנים 1969–1977 ובשנים 1985–1989, בהתאמה.
הוא מושל המדינה שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר, 12 שנים בסך הכול.
מור הוא אביה של הסנאטורית וחברת בית הנבחרים של ארצות הברית שלי מור קפיטו, וסבו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ריילי מור.
בעיצומן של האשמות בשחיתות, התמודד מור לתקופת כהונה נוספת כמושל ב-1988, אך הובס על ידי הדמוקרט גסטון קפרטון.
בסופו של דבר הוא הועמד לדין והודע בחמישה סעיפים אשמה פלילית.
ב-1990 הוא נידון לחמש שנים ועשרה חודשי מאסר, מתוכם ריצה שלוש שנים.
כתוצאה מהרשעתו הוא הודח מלשכת עורכי הדין והוטל עיקול על הפנסיה המדינתית שלו.
ב-1995 הוא הגיע להסדר של 750,000 דולר עם המדינה על תשלום המס שהוטל עליו.
ארץ' מור נולד בעיר מונדסוויל שב"ידית המחבת" הצפונית התעשייתית של וירג'יניה המערבית, כבנם של ז'נבייב (לבית ג'ונס) ושל ארצ'י אלפרד מור.
הוא היה בן למשפחה שהייתה מעורבת בפוליטיקה.
סבו, פורסט טיילור מור, היה מנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית במשך עשר תקופות כהונה, ודודו, אוורט פרנקלין מור, היה גם הוא פוליטיקאי.
מור הצטיין בכדורסל בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון של מונדסוול.
עם סיום לימודיו הוא עבד בבית חרושת ובחברת צינור נפט.
לזמן קצר למד מור בלאפייט קולג' באיסטון, פנסילבניה, לפני שהתגייס לשירות במלחמת העולם השנייה.
הוא קיבל הכשרה בתוכנית ההכשרה למומחים של צבא ארצות הברית כמהנדס, אך דרישות כוח האדם של הצבא השתנו, והוא נשלח לחיל הרגלים.
הוא הוצב ברגימנט הרגלים ה-334, יחידה של הדיוויזיה ה-84, שם הוא נפצע בלסתו מירי מכונת ירייה של האויב בגרמניה בנובמבר 1944. במשך יומיים נחשב מור למת בשדה סלק של חוואי גרמני, לאחר ש-33 מתוך 36 אנשי מחלקתו נהרגו בקרב.
לאחר פציעתו, הוא הועבר ללייז', בלגיה, שם הוא עבר ניתוח שיקום בפניו.
בשל העובדה שהקליע שפגע בו עבר דרך לשונו, הוא לא היה מסוגל לדבר במשך השנה שלאחר פציעתו.
יכולת הנאום בציבור, מיומנות שהוא רכש מאוחר יותר כאשר כיהן במשרות ציבוריות, הייתה חלק מהטיפול הפיזי שלו בפציעה.
הוא נתן אז "הרצאות" לחיילים בדרכם לחזית.
סמל מור עוטר בלב הארגמן, בכוכב הארד, בתג חייל הרגלים הקרבי, ובמדליית המערכה באירופה עם שלושה כוכבי קרבות.
לאחר המלחמה למד מור באוניברסיטת וירג'יניה המערבית, שם הוא סיים את לימודיו ב-1948, וב-1951 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
בעת לימודיו הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים, וייסד את "שבוע מטפס ההרים", חגיגה של תרבות וירג'יניה המערבית, זאת בתגובה לתחושתו שהמספר ההולך וגדל של סטודנטים שהגיעו לאוניברסיטה מחוץ למדינה שינה את אופייה.
האירוע הפך לחלק קבוע בלוח האירועים השנתי של המוסד.
מור היה גם חבר באחוות בטא-טתא-פאי, והוענק לו גביע אוקספורד מטעמה.
לאחר סיום לימודי המשפטים, שב מור למונדסוויל כדי לעסוק בעריכת דין עם דודו, אוורט מור.
ב-1952 נבחר מור לבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית.