tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אל"ף בי"ת, איתמר ציגלר ונסה ראיין (ידיעות ספרים, 2018)
איתמר ישראלי (נולד ב־22 במרץ 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בהפועל רמת גן גבעתיים.
ישראלי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בני יהודה.
בינואר הושאל להפועל הרצליה מליגה א' צפון.
ב-30 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–4 לעירוני קריית שמונה במסגרת גביע המדינה.
ב-5 בספטמבר 2014 הושאל להפועל מורשה רמת השרון.
בקיץ חזר לבני יהודה והשתלב בה.
ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ובליגת העל בפרט, בניצחון 1–2 נגד הפועל כפר סבא.
ב-23 באוגוסט 2016 חתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
בתחילת עונת שב לבני יהודה ובמהלך העונה חזר ללאומית וחתם בהפועל מרמורק.
בסיום העונה נשארה מרמורק בליגה הלאומית וישראלי חזר לבני יהודה.
ב-1 ביולי 2018 חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
הוא היה שותף לחזרה של כפר סבא לליגת העל בסיום העונה, והמשיך לעמוד בשער הקבוצה גם לאחר שעלתה לליגת העל.
ב-24 ביוני 2021 חתם במכבי חיפה למשך שנתיים.
לקראת עונת 2022/23 הושאל לבית"ר ירושלים, שם צבר 18 הופעות.
ב-15 בינואר 2024 חתם באיחוד בני שפרעם.ב-17 בספטמבר 2024 חתם בהפועל רמת גן גבעתיים.
איתמר מטייל על קירות הוא משחק מחשב שפותח על ידי חברת קומפדיה והוצאת עם עובד בשנת 1995, והוא מבוסס על הספר "איתמר מטייל על קירות" מאת הסופר דויד גרוסמן.
בגרסאות מתקדמות המשחק נקרא "איתמר מטייל על קירות" והוא הופץ על ידי חברת הד-ארצי.
במהלך המשחק השחקן ואיתמר נכנסים לתוך חדרו של איתמר, ויחד איתו מטיילים בין התמונות שתלויות על הקיר, ועוזרים לו ולדמויות שמצוירות בתמונות בשלל משימות קטנות.
מטרת המשחק היא להחזיר את גור האריות הקטן שנמצא בתמונה בקצה החדר, לתוך התמונה של הוריו שנמצאת בקצה השני.
המשחק הוא אינטראקטיבי ופשוט מסגנון הצבע והקלק (point & click).
במהלך המשחק, מלבד המשימה הראשית, ישנם משחקונים רבים (mini games), ובהם אנחנו צריכים בין היתר לצבוע את התמונות בחדר של איתמר, לשחזר תמונות מנופצות, וליצור מוזיקה בקסילופון.
מלבד המשחק בעלילה הראשית, ניתן לשמוע את כל הסיפור בקרינותו של דויד גרוסמן, לדלג לכל שלב במשחק ולשחק בכל המשחקונים שהשחקן גילה.
במשחק ישנן שלוש רמות קושי שונות, והוא מגיע מובנה עם השפות עברית ואנגלית.
לאור הצלחתו יצאו עוד שישה משחקי המשך שמבוססים על דמותו של איתמר, מלבד משחקים שיצאו בסדרת גורדי ואיתמר.
המשחק תורגם לתשע שפות שונות והופץ לחמש עשרה מדינות ברחבי העולם.
איתמר ויצמן (נולד ב-1992) הוא פעיל פוליטי, ממייסדי תנועת V15, ומייסד הוצאת הספרים "רדיקל" ובית רדיקל.
הוא עיתונאי לשעבר, מרצה, יועץ פוליטי, ושותף ומנהל תחום אקלים בקרן ההשקעות Firstime.
ויצמן נולד בתל אביב ולמד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון.
אמו חני הייתה מנהלת בית ספר, ומאוחר יותר עמדה בראש אגף החינוך בעיר, ואביו ניהל עסק להפצת משחקי מחשב.
בשנת 2006 החל ללמוד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב במסגרת התוכנית למצוינות אקדמית לנוער, הוא השלים את התואר לפני שהתגייס לצבא..
בשנת 2009 החל לכהן כיו"ר נוער מרצ, ובגיל 17, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, שימש כמתמחה בלשכת חבר הכנסת ניצן הורוביץ.
בשנים 2010–2011 ניהל קמפיינים בתנועת גרינפיס הבינלאומית.
בדצמבר 2014, הקים את תנועת V15 עם שותפו, נמרוד דוויק.
בין השנים 2016–2020 ייעץ עבור אהוד ברק בענייני קמפיינים ודיגיטל.
בשנת 2019 עמד בראש מטהו של ברק וניהל עבורו את הקמפיין לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
בשנת 2010 עבד ככתב במקומון "העיר", בשנת 2011 התגייס לגלי צה"ל, הוא שירת ככתב וסיקר את תחום התרבות, החל משנת 2020 הוא בעל טור ובלוג ב"הארץ".
בשנת 2021 הצטרף כמרצה ללימודי אקלים בבית הספר לאדריכלות "נגב" במכללת סמי שמעון.
במקביל, ייסד את הוצאת הספרים העצמאית רדיקל, המוקדשת לתחום הפוליטיקה, החברה והאקלים.
ויצמן משמש כשותף ומנהל תחום האקלים בקרן ההשקעות הון סיכון Firstime.
ב-2022 מונה לראש צוות בפורום האקלים שהקים נשיא המדינה יצחק הרצוג.
איתמר מינמר (נולד ב-24 בפברואר 1991) הוא עיתונאי ישראלי, כתב הטכנולוגיה של חברת החדשות בערוץ 12.
מינמר גדל ברמת גן, למד בתיכון בליך בעיר וסיים את לימודיו במגמת קולנוע.
הוא היה חניך ומדריך בתנועת הצופים.
לפני הגיוס לצבא התנדב לגרעין נח"ל, ועשה שנת שירות בעיר אשדוד.
בשנת 2011 התגייס לחטיבת הנח"ל ושירת כלוחם בגדוד 50. מאז שחרורו משרת במילואים בחטיבה 16. כחלק משירותו הצבאי עבד עם נוער בסיכון ופעל בבית הספר "סדנאות" של רשת ברנקו וייס בפרדס חנה.
מינמר בוגר האוניברסיטה הפתוחה בתקשורת ומדע המדינה.
בשנת 2015 הצטרף מינמר לחברת החדשות כחבר מערכת בדסק הכלכלי "ערך מוסף" במהדורה המרכזית.
במסגרת עבודתו הביא לחשיפת "עוקץ הקשישים" עם העיתונאית יונה לייבזון.
בשנת 2016 חשף את התנהלותו הבעייתית של יזם הנדל"ן גיא מונסונגו, שמכר דירות ללא היתר בעיר רמת גן.
בנובמבר 2017 הביא תיעוד בלעדי מהפגנה למען אלאור אזריה, שבה נשמעו קולות הסתה נגד הרמטכ"ל גדי אייזנקוט: "גדי, תיזהר, רבין מחפש חבר".
בעקבות זאת אישר היועץ המשפטי לממשלה לחקור את הקריאות, ותושב ירושלים בן 33 נעצר.
בשנת 2018 מונה לכתב ב"תוכנית חיסכון", ומספטמבר 2019 מסקר את תחום הנדל"ן והטכנולוגיה בתוכנית.
במסגרת עבודתו, ב-2020 חשף את שיטת סלקום למכור מוצרים בעשרות אלפי שקלים לבעלי מוגבלויות.
במרץ 2021 תיעד בסדרת כתבות כיצד הבנקים עוקפים את החלטת בנק ישראל שנועדה להקל על נוטלי המשכנתאות - ביטול מגבלת הפריים.
בעקבות התחקיר נערך דיון בוועדת הכלכלה בכנסת בו הבנקים נדרשו לתקן את העיוות שיצרו.
מינמר מסקר באופן עקבי ב"תוכנית חיסכון" את משבר הנדל"ן בישראל, הדירות שאינן ראויות למגורים, ומצב שוק השכירות בארץ.
משנת 2022 בולט מינמר גם בסיקור מרכזי של תחום הבינה המלאכותית בישראל – חדירת ChatGPT, פיתוחי AI מתקדמים, הסכנות וההונאות הנלוות, וכן אוזלת ידה של הממשלה בהיערכות לאתגרי התחום.
ב-7 באוקטובר 2023, עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, סיקר מזירות האירועים – מבית החולים סורוקה, מהעיר שדרות ומהחזיתות בעזה ובגבול הצפון.
במסגרת הלחימה נכנס ככתב שטח לשטחי עזה וגם ללחימה בלבנון.
בד בבד הפך לכתב הבולט בחדשות 12 בתחום הבינה המלאכותית.
סיקר את חדירת ChatGPT ועוסק בסיקור שבועי של פיתוחי AI, התחזיות לשוק העבודה וההתפתחויות בענף.
בשנת 2024 סיקר את גל הפיטורים בהייטק הישראלי, לרבות חשיפה ראשונה על עצירת עבודות הבנייה במפעל אינטל בקריית גת.
בשנת 2025 חשף לראשונה את עסקת רכישת חברת Wiz על ידי גוגל בסכום של כ-32 מיליארד דולר.
במהלך המלחמה ובשנת 2025 עסק גם בסיקור יחסי חברות הטכנולוגיה הגדולות לישראל, פרסם הדלפות מתוך מחלקות האימות של טיקטוק על אפליית תכנים פרו-ישראליים, וביקר את שתיקתן של חברות גלובליות נוכח פגיעות בעובדים יהודים.
בנובמבר 2021 נישא לבת זוגו תום גזלה.
בפברואר 2023 נולד בנם הראשון.
במרץ 2025 חשפו הוא ואשתו כי הביאו לעולם את בנם השני בניתוח חירום מוקדם מהצפוי.
בני הזוג שהו עם הילד באשפוז ארבעה חודשים.
איתמר פליישמן (נולד ב-14 בפברואר 1984) הוא עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, מגיש מחליף ופאנליסט קבוע בתוכנית הפטריוטים בעכשיו 14, בעל טור שבועי בישראל היום ותוכנית שבועית בגלי ישראל.
פליישמן נולד וגדל במשפחה דתית, ברמת גן.
עד הגיעו לגיל תיכון למד בחינוך חרדי.
בתיכון למד בישיבת בני עקיבא קריית הרצוג בני ברק.
לאחר מכן, היה חניך במכינה הקדם צבאית "בני-דוד" בעלי.
הוא בוגר לימודי תקשורת באוניברסיטת אריאל.
בשנת 2008, החל את עבודתו במקומון "ידיעות ירושלים" שם פרסם מדור בנושאי צרכנות וסיקר את תחום המשפט והפלילים עבור העיתון.
במקביל שימש כתב בmynet ירושלים.
בינואר 2012 החל לעבוד ככתב שטחים ב-ynet, ב-2014 עבר לסקר את אזור יהודה ושומרון עבור "מעריב" ו"מקור ראשון", עד שינוי הבעלות ומכירתו של העיתון לשלמה בן-צבי.
ביוני 2014 מונה לדוברו של שר הכלכלה ויו"ר הבית היהודי נפתלי בנט.
במהלך קמפיין בחירות 2015 שימש סגן מנהל הקמפיין וכדובר של מפלגת "הבית היהודי", לאחר הבחירות לכנסת העשרים סיים את תפקידו.
ביוני 2015 נבחר לשמש דובר השר גלעד ארדן, אך עקב עיכוב המינוי ויתר על התפקיד.
ממרץ עד דצמבר 2015 שימש דוברו של חבר הכנסת ינון מגל, עד להתפטרותו של מגל מהכנסת.
ב-2017 החל לכתוב טור דעה שבועי בעיתון "ישראל היום".
ב-2018 החל לעבוד כעורך תוכנית הרדיו של אראל סג"ל ב-103fm.
במהלך 2017 החל פליישמן לעבוד ב-"ערוץ 20" ככותב, עורך, מגיש ופאנליסט.
ב-2020 ערך את מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ.
עם המעבר לאפיק 14 החל לערוך את התכנית "אולפן חמישי" בהגשת יעקב ברדוגו ומשמש ככותב לתוכניות השונות.
במקביל משמש פליישמן פאנליסט קבוע בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ וכן כמגיש מחליף של התוכנית, בעיקר בימי חמישי.
בן דודו, ינון פליישמן, נהרג בהתהפכות טנק במלחמת חרבות ברזל.
בספטמבר 2018 שודר פרק 9 בעונה הראשונה, (הוא מופיע החל מ-1:17) "מתמודדים עם מחלות נפש" בתוכנית "סליחה על השאלה" בהשתתפותו, בו שיתף כי חווה התקף פסיכוטי ואובחן כסובל ממגוון רחב של קביעות פסיכיאטריות (הוא טוען כי לא הייתה הסכמה בין כל הרופאים על אבחנה אחת).
בהמשך הפרק שיתף כיצד הוא מתמודד עם המחלה, החוויה הקשה באשפוזים במחלקה פסיכיאטרית, הטיפול התרופתי ועל אהבתו לילדיו שרק בזכותם נמנע מלהתאבד.
הוא התוודה כי "אני באמת מאמין שיש לי פגם עמוק-עמוק-עמוק בתשתית הנפשית שלי" ועל חששו מחזרת המחלה.
איתמר מיכאלי (נולד ב-1988) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש מפקד חטיבת הראל.
מיכאלי בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה במחזור נ"ב (2006).
ב-2006 התגייס לחטיבה 7 ובה מילא את רוב תפקידיו.
ב-2014 מונה למפקד פלוגת קורס קציני שריון, עליה פיקד במהלך מבצע צוק איתן כאשר סופחה לגדוד הסיור של חטיבת הצנחנים.
ב-21 ביולי, במהלך היערכות לפשיטה בחאן יונס, נתקל כוח מסיירת צנחנים ונפגע.
מיכאלי הגיע עם הטנק שלו אל מרחב ההיתקלות, זיהה את המחבלים והסיר את האיום מעל הלוחמים.
על פעולתו זו הוענק לו צל"ש מח"ט הצנחנים.
במרץ 2025 פורסם שימונה למפקד המכללה לפיקוד טקטי.
איתמר צור (נולד ב-28 באוגוסט 1986) הוא שחקן ומוזיקאי ישראלי.
צור נולד בתל אביב לירון צור ורות לבית הוכברג.
אביו פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ואמו רות (כיום רמות) היא עורכת ספרותית ומשוררת.
הוריו התגרשו כשהיה בן 6. בגיל 13 עבר לגור אצל אמו.
בשנת 2009 סיים צור תואר ראשון בנגינה קלאסית בקונטרבס באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
באותה שנה עבר לניו יורק והחל בלימודי המשך באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך כחמש שנות שהות בעיר התמקד בפיתוח סגנון נגינה אישי, המשלב השפעות מג'אז, רוק, פולק אמריקאי ובלוז.
בשנת 2014 עבר להתגורר בברלין, שם פעל כנגן קונטרבס וכמלחין למופעי תיאטרון ומחול.
בשנת 2019 שב לישראל והמשיך את פעילותו המוזיקלית בארץ.
כיום צור הוא מחנך ומורה למוזיקה בסטודיו אנקורי.
בשנת 2006 שיחק בסדרת הדרמה שכתב וביים רני בלייר "פרשת השבוע" ששודרה בחברת הכבלים של HOT.
בשנת 2007 השתתף בסדרת הדרמה של HOT שיצר וביים ניר ברגמן "להוציא את הכלב" שיחק את יאיר.
הסדרה עוסקת במורה לאומנות ותלמיד תיכון שמתנהל ביניהם רומן.
בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה ששודרה בערוץ עשר שכתב, יצר, וביים ציון רובין "לאהוב את אנה" שיחק בתפקיד איתמר.
באותה השנה השתתף בסרט "כלת הים" שכתבה וביימה קרן ידעיה שיחק את אחיין של ראובן (מוני מושונוב) שהשתתף איתו בסדרה "להוציא את הכלב".
בשנים 2009-2010 כיכב בתפקיד ראשי ב-2 העונות בטלנובלה של ערוץ 10 "נשות הטייסים" גילם את דמותו של סגן איתמר גבריאלי, טייס שמשמש כמוביל מבנה בחיל האוויר הישראלי.
באותן השנים גם השתתף בעונה השלישית של סדרת דרמת הנוער המצליחה "האי" ששודרה בערוץ הילדים בחברת HOT.
שיחק בתפקיד משני גילם את דניאל, סטודנט צעיר, חבר של אנה (אפרת בן יעקב) במקום סול (עוז זהבי).
בשנת 2010 השתתף בפרסומת של "טמבור".
בעבר השתתף בפרסומת של "בורגראנץ'", ו"סלקום".
בשנת 2013 השתתף בפרסומת של "המרכז האקדמי פרס".
בשנים 2018-2019 הנחה במשך 2 עונות את תוכנית הרשת "פיתה בדקה" ששודרה בערוץ טדי.
בשנת 2020 השתתף בפרסומת של "HOT" לצידן של גל גדות, וקים אור אזולאי.
בשנת 2021 השתתף בפרסומות של מותג הקפה "BEANZ".
בשנת 2022 השתתף בפרסומת של חברת "seatylock" חברה ישראלית המתמחה בפתרונות נעילה ואבטחה לאופניים.
ביולי 2018 הופיע בהרכב של "פלמנקו ג'אז" בבית העמודים לצידם של טולה בן ארי, נועה דרזנר, ואיתן ברטל.
בשנת 2020 הוציא את השיר "לשכוח אותך" ופרסם את זה ביוטיוב.
"לשכוח אותך" היינו סינגל ראשון של צור בעברית, לאחר 2 אלבומים אינסטרומנטליים.
כשצור התגורר בברלין הוא הקים טריו עם שני מוזיקאים ישראלים צעירים נוספים שחיו בברלין, הלהקה חוקרת את אידיומת הג'אז תוך שהיא שואבת השפעה מרוק, פולק וז'אנרים נוספים של מוזיקה פופולרית.
איתמר מטיאש (נולד בכ"א בטבת ה'תשל"ח, 31 בדצמבר 1977) הוא ראש מועצה אזורית עמק המעיינות.
בשנת 1997 התגייס לצה"ל בצבא שירת מטיאש כקצין בשריון, לחם במלחמת לבנון השנייה כקצין שריון במילואים, ואחרי המלחמה עבר לפיקוד העורף ושם התקדם במילואים עד לתפקיד מפקד גדוד בדרגת סגן אלוף.
אחרי הצבא עבר לקבוצת יבנה.
לפני שהגיע לעמק המעיינות עסק מטיאש בטיפול, חינוך ושיקום של אוכלוסיות ייחודיות, וכיהן כמנכ"ל ארגון לחן שהפעיל שלושה כפרים טיפוליים, שלושה בתי ספר, כפר סטודנטים ומסגרות טיפוליות.
הוא גם היה שותף, כחבר קבוצת יבנה, במיזם "בית לחיים" בקיבוצו, שבמסגרתו השתלבו בקיבוץ בעלי צרכים מיוחדים בוגרים.
כשעבר לטירת צבי היה חבר במזכירות הקיבוץ, בהנהלת הגיל הרך ובצוות איחוד סטטוסים.
וכן דירקטור במפעל "טיב טירת צבי".
ב-2015 עבר להתגורר בטירת צבי.
החל מ-2016 הקים וניהל את אגף צמיחה ואת אגף קהילה במועצה.
האגף כלל אחריות ניהולית על המרכז הקהילתי, תחום הצמיחה, המחלקה לשירותים חברתיים, יישובים, הפיתוח הפיזי והכלכלי של היישובים והקמת 'מעברים, מעיינות כנרת' בשיתוף פעולה עם המועצה האזורית עמק הירדן לתחום התעסוקה והכלכלה.
בנוסף היה יו"ר היישוב מיטל בכל שלבי הקמתו.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 עם החלטתו של ראש המועצה יורם קרין שלא להתמודד לקדנציה נוספת.
התמודד מול נגה גיל-בשיא ממעלה גלבוע וניצח עם 71.5% מהקולות.
בעל תעודות תואר ראשון במדעי בע"ח מהאוניברסיטה העברית בירושלים, עובד סוציאלי קהילתי מהמכללה האקדמית אשקלון ותעודת הוראה בחינוך מיוחד מהמכללה האקדמית דוד ילין, וכן תעודות והסמכות טיפוליות שונות.
בעל תואר שני בניהול מלכ"רים ואלכ"רים, בתוכנית שוורץ של האוניברסיטה העברית.
בוגר תוכניות מנהלים – 'מסלול' של קרן מתן וKPMG, רשת מעוז, 'חלון לממשל' ועוד.
איתמר מטייל על קירות (או בשמו הנוסף: סיפורי איתמר) הוא סרט ילדים, המבוסס על שלושה ספרים מסדרת "סיפורי איתמר" מאת הסופר דויד גרוסמן.
הסרט הופץ על ידי קלסיקלטת, ים הפקות ואולפני הבירה ירושלים בקלטות וידאו בספטמבר 1992. בינואר 2003 יצא הסרט ב-DVD.
הסרט מבוסס על שלושה ספרים מסדרת "סיפורי איתמר" מאת דויד גרוסמן.
הסרט הופק בספטמבר 1992 לאחר הוצאת הסרט "מעשה בחמישה בלונים" שהופק באותו חודש ואותה שנה.
הסרט מלווה באנימציה שחלקה מצוירת ביד וחלקה ממוחשבת ובשירים בלחניו וביצועיו של אלון אולארצ'יק.
ירון לונדון – אבא / מספר
יסמין ארגמן – שולמית (רוצקי פוצקי)
רחל שיין ארגמן – לביאה
עטרה אופק כתבה על הקלטת בעיתון "חדשות" שהיא "הפקה איכותית ומרעננת".
היא הסבירה ש"האנימציה המקסימה (נועם משולם ואודי רבינא) מופיעה בעיקר כשאיתמר צולל לתוך עולם הדמיון, ונראית כאילו הוציאו את ציוריה הנפלאים של אורה איל מהספר והפיחו בהם רוח חיים, בעזרת מחשב" ושיבחה בעיקר את הכתיבה, הבימוי, עיצוב הארט והתפאורה, המשחק וכו'.
אך כן הוסיפה גם הערות על המשחק של גור, ועל הפרסום המרובה של מוצרים בקלטת ש"גלוי להגעיל" כגון מיצלי, במבה, שוקו ועוד.
איתמר נוי (נולד ב-28 באפריל 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל.
נוי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל בני לוד.
ב-12 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 להפועל כפר סבא.
נוי נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת עד למחזור ה-10 ולאחר מכן חזר לקבוצת הנוער.
בקיץ הצטרף לקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה וכעבור שנה חזר לקבוצת הבוגרים של בני לוד ששיחקה אז בליגה א'.
בקיץ חתם בהפועל אדומים אשדוד מהליגה הלאומית.
נוי שיחק בקבוצה עונה אחת והיה מלך שערי הקבוצה עם 12 שערים ב-35 משחקי ליגה.
בקיץ חתם בפירסט וינה מהליגה האוסטרית השנייה.
בקיץ חתם בהפועל חיפה מליגת העל.
ב-2 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מכבי פתח תקווה.
ב-28 באוקטובר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד מכבי נתניה.
ב-1 ביוני 2025 הגיע בהעברה חופשית וחתם על חוזה לשנתיים במכבי תל אביב.
במשחקו הראשון בליגת העל כבש את שערו הראשון בקבוצה.
לזכותו של נוי שתי הופעות בנבחרת הצעירה.
במאי 2025 נוי זומן לסגל הנבחרת הבוגרת בפעם הראשונה.
את הופעת הבכורה ערך ב-10 ביוני אותה שנה, כשעלה כמחליף בדקה ה-66 במשחק ידידות נגד נבחרת סלובקיה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל גויס פעמיים לשירות מילואים בגדוד רפואה בפיקוד צפון.
נוי התחתן עם לי שוורץ בנובמבר 2024. את הזוג בירך אוהד הקבוצה, איתן גונן, אביה של רומי גונן, אשר נחטפה לעזה בעת שברחה מהטבח בפסטיבל נובה.
איתמר וסודות הקוסמים הוא לומדה ומשחק הרפתקה ממוחשב מסוג "הצבע והקלק" ומסוג פלטפורמה, שפותח על ידי חברת קומפדיה ויצא לאור בשנת 2003. המשחק הוא השישי בסדרת משחקי איתמר, שדמותו מבוססת על דמותו של איתמר מאת הסופר דויד גרוסמן, ובשונה מהמשחקים הראשונים בסדרה אין לו קשר ישיר לאחד מספרי הסדרה.
המשחק מכיל עלילה עשירה ומגוון משחקי פעילות והעשרה המיועד לילדים בגילאי 6–10, והוא מתמקד בלמידת ידע בסיסי בקסמים, משחק זה יצא בשלל שפות.
באמצע הלילה מצא איתמר את ההפתעה עטופה במתנה ופתח אותה, בתוכה נמצאת ערכת הקסמים, בין כל הדברים נמצא ספר הקסמים הגדול שם דיבר אליו הקוסם מהספר ומביא אותו לעולם הקסמים שם איתמר יוכל ללמוד על קסמים.
למחרת בבוקר איתמר קיבל מכתב מבית הספר לקוסמים שם כתבו לו שאיתמר הפך להיות קוסם.
במשחק זה השחקן צריך לעזור לכל אחד מתושבי עולם הקסמים על מנת להשיג את חלקי הקלפים החסרים אשר נועדו כדי לעזור ללמוד לבצע את כל הקסמים שבספר.
כאשר השחקן משלים משחק הוא מקבל חלק של קלף וכאשר הקלף נהיה שלם, הקוסם מציג את הקסם יחד עם ילדה ולאחר מכן איתמר עצמו מלמד את הקסם שהקוסם עשה.
במשחק זה ישנם 10 קסמים.
כאשר השחקן משלים את 10 הקסמים הוא מקבל תעודת קוסם.
השדון מהמנורה - מנחה משחק טריוויה.
כדי להשיג את הקלף, השחקן צריך לנצח את הג'יני במשחק טריוויה.
הג'וקר (בדיבובו של גיורא קנת) - כדי להשיג את הקלף, השחקן צריך לנצח במשחק הקלפים.
הקוסם שפניהו (בדיבובו של עפרון אטקין) - כדי להשיג את הקלף, השחקן צריך לנצח במשחק החיות בכובעים.
המכשפה - כדי להשיג את הקלף, השחקן צריך לעזור למכשפה להרכיב שדונים.
המשחק קיבל ביקורות חיוביות מאד, בביקורת משנת 2003 באתר ynet נכתב:
איתמר ירון (ו' באייר ה'תשי"ג, 21 באפריל 1953 – כ"ו בתשרי ה'תשל"ד, 22 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל שעוטר בעיטור העוז לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.
איתמר ירון נולד בירושלים לגיזה ולדן ירון.
כשהיה בן שנה עברה המשפחה לרחובות, שם גדל והתחנך.
היה חבר בתנועת "השומר הצעיר".
אמו של איתמר הייתה מורה ואביו היה פרופסור לכלכלה, ממקימי המחלקה לכלכלה בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית.
אחיו הבכור גיורא, הוא ד"ר לפיזיקה, מנהל, יזם ואיש עסקים.
אחיו הצעיר אורי גם הוא ד"ר לפיזיקה ואיש עסקים ישראלי, שממלא תפקידי ניהול ומחקר ופיתוח בחברות בינלאומיות, ובנוסף הוא יושב ראש הוועד המנהל של האוניברסיטה הפתוחה.
כשהתגייס לצה"ל ראה ירון ייעוד בשירות בחטיבת גולני בעקבות אחיו הבכור.
הוא שירת בסיירת גולני ולאחר שסיים קורס קצינים, הוצב כמפקד מחלקה בבית הספר למ"כים של גולני.
ירון שאף לחזור לפקד בסיירת, אך עד מהרה ראה אתגר בתפקידו החדש.
בתקופה הקצרה בה הספיק לפקד על מחלקתו, שאף להופכה למחלקה מצטיינת.
בנופלו, נשאר ירון נאמן לדרישותיו מפיקודיו ומעצמו - להיות חייל למופת.
במלחמת יום הכיפורים שירת ירון כמפקד מחלקה בגדוד 17, חטיבת גולני, בחזית הסורית.
איתמר נפל בקרב על כיבוש החרמון, אור ליום 22 באוקטובר 1973, בעת ניסיון חילוץ של אחד מחייליו שנפצע מאש האויב.
מתאר אחד מחיילי מחלקתו: "ידוע לי כי הפיקוד בצה"ל דורש מהקצינים יותר מאשר מהרובאים, ודוגמה חיה לכך העניק לי המ"מ איתמר ירון ז"ל.
איתמר היה הרוח המניעה מהתחלת הקרב.
כאשר כולנו שכבנו מאחורי מחסות, הוא נע בזהירות ימינה ושמאלה, קדימה ואחורה, מטפל בפצועים, מקדם כוחות ומנסה לפרוץ הלאה, אגב השלכת רימונים והשבת אש לכל הכיוונים.
בין ההתפוצצויות הרבות, שמענו היטב את קריאות ה"אחרי" האופייניות, קריאות שעודדו אותנו ונסכו בנו ביטחון גם ברגעי הקרב הקשים ביותר.
הוא רץ קדימה בינות לכדורי הצלפים השורקים בקרבתו, כדי לחלץ לוחם, שנפגע מכדורי האויב.
אותו לוחם, אריה ואזה ז"ל, קיבל קודם לכן פקודה מאיתמר לרתק קדימה, אך נפגע.
איתמר רץ אליו כדי להצילו.
בדרכו אל הפצוע, פגע בו כדור אויב ושם קץ לחייו.
איתמר, לא לחינם הקרבת את חייך.
אמנם שאיפתך להציל חיי חברנו לא התגשמה, אך כולנו למדנו על בשרנו כי לא נופקר לעולם עם מפקדים מסוגך, ולעולם לא יופקר הערך המקודש שקידשת בדמך, בהיותך מופת לכולנו".
יומיים לפני כניסת הפסקת האש לתוקף, נהרג ירון במהלך מבצע קינוח לכיבוש הר חרמון.
על מעשהו זה עוטר לאחר מותו בעיטור העוז.
ירון הובא לקבורה בבית הקברות הארעי שנפתח בקיבוץ לוחמי הגטאות.
במלאת שנה לנפילתו, הובא למנוחות בבית הקברות הצבאי ברחובות.
לפי ספר גלעד, הוקם גלעד לזכרו מאבני האזור.
על אחת מהן נכתב בשחור "איתמר ירון נפל 22/10/73", בין גדרות המוצב בגבעה 16 על החרמון.
המקום אינו מתועד באתר יזכור.
במעלה החרמון אנדרטה לנופלים בקרב במבצע קינוח
בשנת 1997 הוקמה חברה על שמו של איתמר - איתמר מדיקל עוסקת בפיתוח ושיווק מכשירים רפואיים לא-פולשניים ותוכנה לטיפול בתחומי רפואת השינה והקרדיולוגיה.
מתאר ומתעד את סיפורו של איתמר הצלם איתמר צוקרמן שחבר לכוח של איתמר ביום נפילתו.
הוא מתאר שהצטרף כצלם למשימת כיבוש מוצב החרמון, בערב התכנסו הכוחות בצומת מסעדה ברמת הגולן.
הוא חבר לכוח של גולני שנע בנגמשים.
בחושך מוחלט לא הצליח לראות את פני החיילים ופנה לקדמת הנגמ"ש ליד חייל שהציג את עצמו כמ"מ והזדהה בשם איתמר.
הוא ממשיך ומתאר שאיתמר הוביל את הנגמ"ש בביטחון על ידי טפיחות על קסדתו של הנהג שלא ראה מאומה בחושך.
עם אור ראשון, ב-4.00 החלה התופת.
הוא צילם את החיילים המסתערים וגם את פינוי הפצועים.
תוכנית איתמר - ייעודית לבוגרי סיירת גולני שנועדה ללוות לחזק ולתמוך בלוחמי היחידה בדרכם האזרחית לאחר השחרור.
איתן איתן (5 בנובמבר 1940 – 26 באפריל 1991) היה משורר עברי בן המושבה כנרת.
איתן נולד בשנת 1940 לקורט וימינה איתן.
ימינה הייתה בתו של החלוץ דוד יזרעאלי.
התגייס לשייטת 13 והחל לכתוב שירים ולפרסם עוד בעת שירותו הצבאי.
שיריו התפרסמו דרך קבע בכתב העת "קשת" של אהרן אמיר.
שיריו מיוחדים בסגנונם הגברי, הנוקשה כביכול, ובמחויבותו העמוקה של המשורר לערכי ארץ ישראל עם השפעה של תנועת הכנענים והמיתולוגיה היהודית.
היו מבקרים שכינו את שירתו "שירה כנענית חדשה", משום דבקותו בתשתיות הקרקע, האקלים והצומח של מולדתו.
ספר שיריו הראשון, "מלך אסור ברהטים", פורסם בשנת 1968 וזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 1977 יצא לאור ספר שיריו השני "ארץ אמור".
בסוף שנות ה-70 עוררו סערה עם פרסום השיר "ילדים", ששורותיו הראשונות קוממו הורים ומחנכים רבים: "ילדים אתם שתמותו במלחמה הבאה/ שרופים בטנק או קרועים בפגז הלומי רסיסים/ וכרותי ידיים ואיברים פנימיים/ אל תפחדו עכשיו/ ואל תפחדו בבואה/ כי תמותו במלחמה הבאה".
בשנת 1981 איתן היה מראשוני החקלאים שהחלו לגדל פירות אורגניים בחלקה שהייתה בבעלותו לחוף הכנרת.
הוא ראה בגידול האורגני מעין שיבה לערכי היסוד הטהורים של חלוצי עמק הירדן.
בחייו הספיק לפרסם רק שלושה ספרי שירה.
הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1991 ונקבר במושבת הולדתו כנרת.
הכרך של כל שיריו - "שירי האלף ושירים לבני אדם" - יצא לאור שלושה שבועות לפני מותו.
בשנת 2006 מבחר מצומצם משיריו פורסם בספר "האדמה הקורנת" בהוצאת קשב.
מלך אסור ברהטים, שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1968
ארץ אמור, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1977
שירי האלף ושירים לבני אדם, כל שיריו, 1991
איתן אורבך (נולד ב-12 בינואר 1977) הוא שחיין עבר אולימפי ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
השתתף בשתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וסידני 2000), בשתי אליפויות עולם (פרת' 1998 ופוקואוקה 2001) ובשמונה אליפויות אירופה (1995–2002) במדי נבחרת ישראל.
בין תאריו סגן אלוף אירופה (סביליה 1997), בעל 2 מדליות ארד מאליפות אירופה, אלוף אירופה לנוער (פרדוביצ'ה 1994) ואלוף (1997) ושיאן המכביה.
אורבך היה השחיין הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אולימפי אישי (סידני 2000) והראשון שזכה במדליית כסף באליפות אירופה, במשחה ל-100 מטר גב.
הוא הראשון שזכה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער, במשחה ל-200 מטר גב.
כיום עוסק באימון ובהדרכה בשחייה, בעסקים, ביחסי ציבור ובדוגמנות.
אורבך נולד, גדל והתחנך בחיפה.
החל כילד להתאמן בקבוצת מכבי חיפה ולהתחרות בתחרויות הבין-אגודתיות בישראל, בהמשך עבר לאגודת מכבי קריית ביאליק.
באולימפיאדת אטלנטה, 1996 היה שותף (יחד עם ודים אלכסייב, דן קוטלר ויואב ברוק) לרביעיית השליחים הישראלית שהופיעה בגמר האולימפי במשחה 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.90 דקות, הופעה ראשונה של השחייה הישראלית במעמד גמר אולימפי.
התוצאה שקבע בסגנון הגב הייתה 56.79 שניות.
בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית קבעה שיא ישראלי חדש של 3:42.24 דקות כשהתוצאה שהוא קבע הייתה 56.82 שניות.
באולימפיאדת סידני, 2000, סיים אורבך במקום השמיני והעפלה ראשונה של שחיין ישראלי לגמר אולימפי במשחה אישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.74 שניות.
בשלב חצי הגמר קבע שיא ישראלי חדש של 55.31 שניות.
בנוסף הוא סיים במקום ה-14 במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש 3:22.06 דקות (אורבך קבע בזינוק שליחים תוצאה של 49.68 שניות) ובמקום ה-17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות.
כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 56.12 שניות.
זהו ההישג השני בטיבו של שחיין ישראלי באולימפיאדה לאחר שיעקב טומרקין סיים שביעי במשחה ל-200 מטר גב באולימפיאדת לונדון (2012).
בגמר אליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיים אורבך במקום השביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.97 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 55.62 שניות ועלה מהמקום החמישי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 סיים אורבך במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.33 שניות ביחד עם שחיין נוסף, לאחר מספר שעות נערכה ביניהם תחרות, swimoff, שבה שחה בתוצאה של 56.61 שניות, סיים שני ודורג במקום ה-17 הכללי ולא עלה לשלב הבא בתחרות.
בנוסף, הוא סיים במקום ה-26 במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 26.56 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 קבע אורבך במשחה ל-100 מטר גב תוצאה של 58.57 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.87 דקות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכה אורבך במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 55.88 שניות, אחרי הספרדי אלוף העולם מרטין לופז זוברו (55.71 שניות).
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 55.96 שניות ועלה ראשון לגמר.
הייתה זו המדליה הראשונה ששחיין ישראלי השיג במפעל זה.
בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אלכסייב, ערן גרומי וברוק, בתוצאה של 3:43.64 דקות, התוצאה שקבע בסגנון הגב הייתה 56.41 שניות.
ובמקום השביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם ברוק, אורן אזרד וגרומי, בתוצאה של 3:23.10 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד, אנגליה בדצמבר 1998 זכה אורבך במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 53.64 שניות.
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 53.77 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 זכה אורבך במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.87 שניות, אחרי סטיב תלוק מגרמניה (55.16 שניות) וגרודאן קוזול מקרואטיה (55.84 שניות).
בנוסף, הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב תוצאה של 26.62 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים אורבך במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.94 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 55.64 שניות, שתי מאיות השני איטי מהשיא הישראלי שלו, ועלה מהמקום הראשון.
בנוסף, הוא סיים במקום ה-19 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.85 שניות ובמקום השמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם טל שטריקר יואב מאירי ויואב ברוק.
התוצאה שקבע בסגנון הגב הייתה 56.06 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 סיים אורבך במקום ה-11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.71 שניות.
על אף הישגיו נחשב אורבך על ידי מאמנו לאוניד קאופמן ואחרים בעולם השחייה, כמי שניחן בכישרון ובפוטנציאל רב אך לא מימש אותו במלואו.
לאורך השנים הלין מאמנו קאופמן פעמים רבות, על כך שחניכו אינו מתאמן מספיק ועל כך שראשו מצוי יותר מדי בעיסוקיו שמחוץ לבריכה.
אורבך פרש משחייה מקצועית בשנת 2002.
עוד בזמן שעסק בשחייה מקצועית החל אורבך לעסוק בדוגמנות.
בין היתר שימש פרזנטור של חברת פוקס, לצד יעל בר זוהר, עד שנת 2004. כמו כן, דגמן עבור "ספיד סטיקס" ו"מגה ספורט".
בשנת 2006 הוא השתתף בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" שם רקד עם הרקדנית דורית מילמן.
ב-2007 שימש מנחה טלוויזיה בערוץ החיים הטובים.
אורבך למד מינהל עסקים במכללת רייכמן ובאפריל 2006 מונה למנהל שיווק בפלג-ניל, נציגת ספידו בישראל.
באביב 2007 הצטרף אורבך לקבוצת יזמים שהקימו בר שכונתי שנקרא "הברגמן".
תהליך זה האיץ את קידומו של איתן לעולם העסקי שאליו נכנס לראשונה כשהקים בית ספר לשחייה, בו הוא משמש מאז כבעלים, כמאמן וכמדריך שחייה אישי.
בשנת 2008 אף פתח משרד יחסי הציבור יחד עם הילה אסולין ונקרא "הילה אסולין ואיתן אורבך תקשורת, תדמית ויח"צ".
בקיץ 2011 השתתף בתוכנית המציאות "הדור הבא 24/7" ששודרה בערוץ 10, יחד עם שלושה מחבריו הרווקים, כאשר 14 בנות רווקות נלחמות על לבו.
סגן אלוף אירופה לשנת 1997 במקצה 100 מטרים גב.
מדליית ארד באליפות אירופה 1998 במקצה 100 מטרים גב.
מדליית ארד באליפות אירופה 1999 במקצה 100 מטרים גב.
אלוף אירופה לנוער לשנת 1994 במקצה 200 מטרים גב.
בשנת 1997 חלק אורבך בתואר "ספורטאי השנה" עם עמיתו השחיין, יואב ברוק.
בסך הכול קבע אורבך שמונה שיאים לאומיים אישיים ובשליחים, שנקבעו בין השנים 1996–2002.
בשנת 2016 התחתן עם בת זוגו ריטה קסלמן.
אֵיתָן הוא מושב ציוני דתי במרכז חבל לכיש ובקרבת העיר קריית גת השייך למועצה אזורית שפיר.
יש שתי גרסאות באשר למקור שם המושב:
בשני המקרים, משמעות המלה איתן היא חזק, מוצק, עמיד.
קודם לשם איתן, נקרא היישוב: עוזה ג', לכיש 9
היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי עולים מתוניסיה ומהאי ג'רבה וביניהם מי שהיה רב המושב שושן הכהן, שכיהן קודם לכן כרבה של ג'רבה.
בין המתיישבים היו גם 17 משפחות שעלו ממרוקו.
היישוב הוא יישוב חקלאי שעיקר גידוליו פירות הדר, פירות שונים וכן ירקות.
סביב שנת 2010 הובאו לקבורה בחלקה בבית העלמין של המושב עצמותיהם של הרבנים שאול הכהן, משה כהן ואברהם הכהן, מרבני ג'רבה.
בשנת 2020 החלה בנייה בהרחבה של המושב.
איתן אבריאל (נולד ב-11 בדצמבר 1960) הוא עיתונאי ישראלי, ממייסדי העיתון TheMarker ועורך המגזין כיום.
אבריאל התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים בשייטת 13 ובילת"ם.
במסגרת שירותו ביצע צלילות רבות בנחל הקישון.
בתחילה עבד ככתב כלכלי של העיתון "הארץ" במשרד האוצר ובבנק ישראל.
לאחר מכן הקים את המערך הכלכלי של סוכנות הידיעות רויטרס בישראל.
במהלך שנות ה-90 פעל כמנהל השקעות בקרנות נאמנות ובהן "אילנות דיסקונט".
ב-1993 הקים את החברה "הון לינק" שעסקה בבנקאות להשקעות, ניהול קשרי משקיעים, מידע פיננסי ללקוחות בחו"ל והפיצה ניוזלטר יומי באנגלית למשקיעים בלונדון.
בסוף 1999 הקים את העיתון הכלכלי TheMarker, יחד עם גיא רולניק ועדו פולק.
במסגרת זאת הקים גם מגזין כלכלי חודשי, עיתון יומי, מוסף סוף שבוע, רשת חברתית וערוץ וידאו אינטרנטי.
באפריל 2000 אתר האינטרנט של TheMarker עלה לאוויר, כשאבריאל עורכו בפועל.
אבריאל הקים את הדסק האינטרנטי של TheMarker, שהיה דסק החדשות הכלכלי המקוון הראשון בישראל, במודל הדומה לזה שהכיר ובנה ברויטרס.
כותב טורי פרשנות בנושאים כלכליים, בעיקר בתחומי כלכלה וחברה, הון ושלטון, השקעות, מטבע חוץ, בנקאות ואינטרנט.
התמקד בכמה נושאים, בהם ריכוזיות כלכלית, הטייקונים, שחיתות, כוחן של הפלטפורמות הדיגיטליות, אי-שוויון כלכלי ומשבר האקלים.
השיק מספר מותגים מוכרים של המגזין, כגון רשימות "500 העשירים" ו-"100 המשפיעים".
בשנת 2005 היה חבר בוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות רשת האינטרנט מטעם רשות ניירות ערך.
ב-2012 כתב מאמר על מצבו הקשה של העיתון "מעריב".
בתגובה פרסם "מעריב" בשער שלו ארבעה טורים של פרשנים שלו.
הפרשה כולה נסקרה בג'רוזלם פוסט.
אבריאל הופיע כפרשן כלכלי בתוכנית "לונדון את קירשנבאום", חבר פאנל פרשנים בגלי צה"ל.
הוא חבר קבוע בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ.
הוא מרצה בכנס ה-DLD בתל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
החל מ-2018 אבריאל וסמי פרץ, העורך לשעבר של TheMarker, מגישים יחד פודקאסט יומי, "האינטרסנטים", שבו הם דנים בענייני היום ומנתחים אותם מהזווית של מערכת TheMarker.
לאבריאל תואר ראשון בביולוגיה ובמנהל עסקים, ותואר MBA בהתמחות במימון, שניהם מהאוניברסיטה העברית, בה גם שימש כמרצה בקורס בנושא "קומוניקציה פיננסית".
אבריאל נשוי לדנה - ארכיטקטית, אב לשני ילדים, וגר בהוד השרון.
איתמר רבינוביץ (נולד ב-8 באוקטובר 1942) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה של המזרח התיכון.
כיהן כנשיאה השישי של אוניברסיטת תל אביב וכשגריר ישראל בארצות הברית.
רבינוביץ נולד בירושלים לגוטמן רבינוביץ, איש אצ"ל, ששימש שנים רבות מנכ"ל "מעריב".
דודו היה האלוף אהרן יריב.
רבינוביץ גדל ברמת גן, היה חניך תנועת הצופים ולמד בתיכון אהל שם.
שירת בצה"ל באגף המודיעין והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית ותואר שני באוניברסיטת תל אביב.
הוא השלים עבודת דוקטורט על סוריה, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1971, והתמנה למרצה להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר ב"מכון שילוח לחקר המזרח התיכון".
הספר התבסס על עבודת הדוקטורט שלו, על עליית מפלגת הבעת' הסורית במהלך הפיכת 1963. רבינוביץ סבר שראשי ההנהגה הסורית שעלו בהפיכה זו הם חסרי רסן וניסיון מדיני והם מוכנים "להמר גבוה", תוך שימוש בבעיה הפלסטינית, כפרובוקציה נגד ישראל.
ומאחר שמנהיגי הבעת' הסורי משתייכים למיעוט העלווי, הם מנותקים משכבות רחבות של האוכלוסייה הסורית, דבר "המאלץ" אותם ליצור מוקדים של חיכוך בגבול עם ישראל.
כפי שאכן קרה שנה אחר כך במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1973 שימש מנהל בפועל של "מכון שילוח לחקר המזרח התיכון".
בשנת 1976 התמנה לראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון.
בשנת 1979 ערך את הספר "המזרח התיכון וארצות-הברית", ספר הסוקר בהרחבה את מערכת היחסים של ארצות-הברית עם מדינות המזרח-התיכון, שופך אור על האינטרסים שלה ועל מניעיה, ומנתח את מהלכיה כמעצמת-על, המיחסת למזרח-התיכון עדיפות גבוהה ביותר והחותרת להשליט בו את ה"פאקס אמריקנה".
בשנת 1983 התמנה לראש מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה שהוקם באותה עת.
בשנת 1989 מונה לדקאן הפקולטה למדעי הרוח ולאחר מכן לרקטור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 רבינוביץ נבחר לכהן כנשיאה השישי של אוניברסיטת תל אביב, תפקיד בו שימש שתי כהונות עד שנת 2007. בתקופת נשיאותו התמודד עם הקיצוץ בתקציבים הממשלתיים לאוניברסיטה וגירעונות שצברה.
רבינוביץ עסק רבות בגיוס תרמות מאנשי עסקים, בין השאר ערך אירוע רב משתתפים לכבוד הענקת דוקטור לשם הכבוד לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, והקמת התוכנית ללימודים אמריקניים על-שם קלינטון, בו גויסו מיליוני דולרים ממשתתפי האירוע, אנשי עסקים בולטים מישראל והעולם.
אירוע דומה נערך לכבוד המיליארדר פרנק לואי, שתרם עשרות מיליוני דולרים לאוניברסיטה.
רבינוביץ כיהן גם כפרופסור וכעמית אורח באוניברסיטת ניו יורק (NYU), באוניברסיטת קורנל, באוניברסיטת פנסילבניה, במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, באוניברסיטת טורונטו, באוניברסיטת קרלטון באוטווה, ובמרכז וילסון במכון הסמיתסוני שבוושינגטון הבירה.
לאחר פרישתו מאוניברסיטת תל אביב החל לכתוב מאמרים בעיתון ישראל היום, לזמן קצר עם הקמתו, והצטרף לחברת הייעוץ הבינלאומית APCO.
בשנת 2017 פרסם ביוגרפיה של יצחק רבין.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה שימש כיועץ מיוחד לוועדת המשנה לענייניי לבנון של ועדת החוץ והביטחון.
במאי 1984 הוזמן להרצות בפני נציגי ממשלת לבנון, בנציגות ישראל שהוקמה בעיירה ג'וניה.
במאי 1987 החליט שר החוץ שמעון פרס, בהסכמת ראש הממשלה יצחק שמיר, למנות את רבינוביץ לשגריר בארצות הברית, אך הוא ביקש להסיר את מועמדותו.
לאחר כינון ממשלת רבין השנייה, מונה בקיץ 1992 לעמוד בראש צוות המשא ומתן לשיחות עם סוריה במקומו של יוסי בן אהרון.
שיחות דו-צדדיות שהחלו בעקבות ועידת מדריד בסוף 1991. בסבב השיחות הראשון שניהל ניכר שהייתה התקדמות, אך סבב השיחות שנערך בדצמבר 1992 נקלע למבוי סתום בנושאי הליבה של השיחות: נסיגה, פרטי הסכם השלום והסדרי ביטחון ואחר כך השיחות הופסקו.
ב-29 בנובמבר 1992 אישרה ממשלת ישראל את מינויו כשגריר ישראל בארצות הברית.
חבר הכנסת גונן שגב (מפלגת צומת) עתר לבג"ץ נגד המינוי בטענה כי לא היו לפני הממשלה את כל העובדות בעניינו של רבינוביץ, ובג"ץ הוציא צו ביניים לעכב את כניסתו לתפקיד.
בעקבות כך אישרה הממשלה מחדש את מינויו לתפקיד ב–18 בינואר 1993. הוא נכנס לתפקיד בתחילת פברואר 1993 וכיהן כשגריר עד 1996.
רבינוביץ נשוי לאפרת (לבית קדיש).
בתם איריס רבינוביץ ברון היא שופטת בבית המשפט המחוזי מרכז ונשואה לתת-אלוף במילואים איתי ברון.
בתם השנייה, ארנה רבינוביץ עיני, היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת חיפה.
ב-1974 זכה בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו.
ב-2008 נבחר רבינוביץ לחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית.
חבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, הוא עוטר על ידי הרפובליקה האוסטרית ב-Honorary Grand Golden Cross ועל ידי ממשלת צרפת למפקד במסדר הדקלים של האקדמאים
ב-2009 זכה בפרס השלום של "קרן קורן וגרסטנמן", ביחד עם סרי נוסייבה, נשיא אוניברסיטת אל-קודס.
המזרח התיכון וארצות-הברית, איתמר רבינוביץ וחיים שקד (עורכים), ספרית אפקים, הוצאת עם עובד ומכון שילוח לחקר המזרח-התיכון ואפריקה, אוניברסיטת תל אביב, 1980.
מלחמה ומשבר בלבנון 1975–1981, יחד עם חנה זמיר, סדרת קו ירוק קו אדום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982.
הערכויות חדשות בעולם הערבי וסכסוך ישראל-ערב, הוצאת מרכז ההסברה, 1981.
סוריה ויחסי ישראל-ערב, הוצאת יד טבנקין, 1989.
השלום שחמק: יחסי ישראל-ערב 1949–1952, הוצאת מקסוול-מקמילן-כתר, 1991.
האופק המתרחק: ישראל, הערבים והמזרח התיכון, 2012-1948, הוצאת דביר, 2012.
יצחק רבין - חייל, מדינאי, מנהיג, הוצאת דביר, 2017.
בנוסף ערך והגיש רבינוביץ שני פרקים במסגרת הסדרה אוניברסיטה משודרת בגלי צה"ל.
"מדינות ערב בעת החדשה - החשיבות הגאופוליטית של המזרח התיכון" (1978).
"דמוקרטיה וארצות האסלאם - לבנון - נפילתה של דמוקרטיה" (1992).
איתן אבישר (19 בנובמבר 1892 – 3 בינואר 1964) היה איש צבא והיסטוריון צבאי אוסטרי-ישראלי, שהגיע לדרגת אלוף בצה"ל ולפני כן שימש כקצין בצבא האוסטרי.
אבישר הוא מחברם של ספרים בהיסטוריה צבאית ואסטרטגיה.
אבישר נולד בשנת 1892 בסמבור (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באוקראינה) בשם זיגמונד אדלר פון פרידמן (Siegmund Edler von Friedmann), בנם של קרולינה לבית קניג ומוריס אדלר פון פרידמן.
משפחתו הייתה בעלת מסורת צבאית ארוכת שנים, סבו היה קצין בצבא האוסטרי ואביו היה אוברסט שכיהן כשלישו של שר ההגנה של האימפריה.
אביו זכה בתואר האצולה אדלר ב-1916.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי הצבאי נשלח להצטרף כצוער לאקדמיה הצבאית על שם מריה תרזה בווינה הבירה ובסוף לימודיו קיבל דרגת לויטננט (סגן) בהצטיינות כפולה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין תותחנים, היה שליש של חטיבה בדרגת האופטמן.
לחם במערכות בחזית המזרחית ונגד הכוחות הצרפתים בחזית האיטלקית ושימש בין היתר כמפקד סוללת תותחים כבדים וכקצין טיווח ארטילרי מכדור פורח.
בנוסף שירת כקצין מטה גדודי וזכה בשישה אותות כבוד והצטיינות.
עם סיום המלחמה ופירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, שירת כקצין מטה במיניסטריון המלחמה של הרפובליקה האוסטרית שאך זה הוקמה, והיה מעורב בהקמתו של צבאה, הבונדסהֵר.
בשנת 1931 פרש מן הצבא האוסטרי.
כמו כן למד בבית הספר הגבוה לסחר עולמי (כלכלה ותכנון כלכלי).
יוסף ארגמן טוען שאבישר הוא שהטיס בפורים 1929 את הגרף צפלין "מלבנון למצרים דרך ירושלים".
בין השנים 1932–1935 שימש כמנהיג "ההסתדרות העולמית של לוחמי החזית היהודים", ארגונם של ותיקי מלחמת העולם הראשונה ממוצא יהודי מכל העולם.
אבישר שימש כנשיא ההסתדרות בין השנים 1934–1938. בשנת 1935 פעל לארגן את הקונגרס העולמי הראשון של ההסתדרות בפריז.
הקונגרס ייצג למעלה מ-400,000 לוחמים יהודים שלחמו במלחמת העולם הראשונה בצבאות השונים.
ביולי 1936 נערך בווינה הקונגרס השני של האגודה, והנושא העיקרי בו היה האנטישמיות באירופה והדרכים להילחם בה.
בקונגרס זה השתתפו נציגים מאירופה וארצות הברית.
לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית) בשנת 1938 נעצר ונכלא בגין פעילותו.
כעבור חצי שנה שוחרר וקיבל אשרת הגירה לארצות הברית, אולם בחר מיד לעלות לארץ ישראל, בספטמבר 1938, עם סרטיפיקט של הסוכנות היהודית.
שבוע ימים לאחר הגיעו לארץ זומן לפגישה עם אליהו גולומב בביתו בשדרות רוטשילד בתל אביב, וצורף כיועץ צבאי למפקדת "ההגנה".
בשנת 1939 נתמנה ראש מחלקת התכנון של "ההגנה" ושימש גם כנשיא בית הדין של הארגון.
ב-1940 ערך את התוכנית האסטרטגית הראשונה של כוח המגן העברי.
בשנת 1943 עלה לדרגת סגן ראש המפקדה הארצית של "ההגנה".
כיוון שנחמיה ארגוב, מזכיר מפקדת "ההגנה", הזהירו לעזוב את ביתו.
לא הצליחו הבריטים לעוצרו במהלך "השבת השחורה" ביחד עם יתר מנהיגי היישוב.
ב-14 במאי 1948 נכח איתן אבישר בטקס הכרזת העצמאות.
המעמד ריגש אותו ולימים סיפר על תחושותיו:
עם הקמת צה"ל מונה לנשיא הראשון של בית הדין הצבאי לערעורים.
פרש לגמלאות מצה"ל בשנת 1954 בדרגת אלוף.
במהלך השנים 1943–1955 פרסם אבישר, שהיה ידוע כפרשן וסופר צבאי, שישה ספרים בתחומי תורת ההיסטוריה הצבאית, כלכלה וביטחון, והיסטוריה של העם היהודי בארץ ישראל.
ספרו הראשון "2500 שנות טקטיקה" נחשב עד היום כספר לימוד בסיסי להבנת תורת המלחמה.
כן פרסם מאמרים בתחום הביטחון בעיתון הבקר (1942-1950).
אבישר נפטר בתל אביב בינואר 1964. בהלווייתו ספד לו הרמטכ"ל, יצחק רבין.
הוא נטמן בבית העלמין קריית שאול.
ז' פון-פרידמן, אלפים וחמש מאות שנות טקטיקה: (1600 לפני הספירה – יוני 1943 לספירה, א–ג, [חלק א מגרמנית: ג' אלון, חלק ב–ג מגרמנית: מ' טורטל], ירושלים: מסדה, תש"ד.
(מהדורה ב, "מעובד מחדש ומושלם": תשי"ג)
פרידמן), האסטרטגיה הגבוהה בהתגשמותה: (מוסברת לאור האסטרטגיה של מלחמת-העולם השנייה); מגרמנית: [סרן] ד.
נוף, עריכה: יעקב עדיני, א–ד, תל אביב: נ.
טברסקי, תש"ט–תש"י – ספר הדן בבעיות אסטרטגיות כלקחים ממלחמת העולם השנייה.
ספר ראשון – "פוליטיקה כלכלה ומבצעים" – 1949
ספר שני – "האופנסיבה האסטרטגית של הציר" – 1949
ספר שלישי - "האופנסיבה האסטרטגית של בנות הברית" – אוגוסט 1949
ספר רביעי – "האסטרטגיה במזרח הרחוק" – פברואר 1950
פון-פרידמן), מלחמות יהודה המכבי, תל אביב: מסדה, תשט"ז.
(זוכה פרס דב הוז של עיריית תל אביב)
איתן (ידוע גם כ"הרון TP" או "Heron TP", "הרון 2", ו"מחץ 2") הוא כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
הוא מוגדר ככטמ"ם מסוג HALE (רום גבוה, שהייה ממושכת).
מבנה ה"איתן" דומה לזה של ההרון 1, אך הוא גדול ממנו פי ארבעה.
בחודש אוגוסט 2006 דווח כי חיל האוויר הישראלי הפעיל כטמ"ם תקיפה (UCAV) חדש, הגדול פי ארבעה מההרון 1, בשם "איתן", בעל יכולת תקיפה מן האוויר והשמדת טילים בליסטיים בשלב ההאצה.
ה"הרון TP" הוצג לראשונה בפומבי בסלון האווירי בפריז שנערך ביוני 2007. באוקטובר 2007 הודיע חיל האוויר הישראלי על כוונתו להצטייד בכלי, תחת השם "איתן".
טקס הקבלה הרשמי של הכטמ"ם נערך בבסיס חיל האוויר תל נוף ב-21 בפברואר 2010. הכטמ"ם מופעל על ידי טייסת 210 של חיל האוויר הישראלי.
טיסתו המבצעית הראשונה של ה"איתן" הייתה בתום מבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2011, הודיעה צרפת על עסקה לרכישת ה"איתן", אך העסקה בוטלה אחר כך לטובת פרויקט פיתוח עצמאי.
בשנת 2018 הוסכם שגרמניה תחכור מהתעשייה האווירית שבעה מטוסי "הרון TP", בעסקה בסך מיליארד אירו.
הנעה: מנוע טורבו-פרופ מדגם PT6A-67A מתוצרת פראט אנד ויטני, בעל מדחף 4 להבים, .
שהות מרבית באוויר: 36 שעות
עלות: צורה בסיסית בין 15–20 מיליון דולר אמריקני, יכול להגיע עד 80 מיליון דולר אמריקני כולל קרון השליטה.
בינואר 2012 התרסק אחד הכלים ליד מושב יסודות לאחר שהמריא מבסיס תל נוף במהלך טיסת ניסוי שערכה בו התעשייה האווירית לישראל.
יתר המטוסים מדגם זה הושבתו עד לפתרון הבעיה, וכעבור שמונה חודשים תוקנה התקלה והמטוסים חזרו לטוס.
: חיל האוויר הישראלי מפעיל משנת 2010, את האיתן במסגרת טייסת 210.
: ביוני 2018, גרמניה אישרה עסקת הצטיידות בכטמ"מ איתן על סך 3 מיליארד דולר, העסקה כוללת חכירה של 7 כטמ"מ איתן, לימוד וחניכה של מפעילים גרמנים ושימוש בתשתיות רלוונטיות של חיל האוויר.
לשם הכשרת הטייסים הגרמנים הוקמה בבסיס תל נוף טייסת משותפת גרמנית-ישראלית בשם טייסת הברון האדום.
: 10 כלים בשירות מבצעי.
העסקה לקנייתם על סך 400 מיליון דולר נחתמה ביולי 2018.
: שלושה מושכרים בידי חיל האוויר ההלני
מכון איתן לחקר טכנולוגיות מידע בחינוך, המוכר בשם הקצר איתן, הוקם בשנת 2000 על ידי אודי הלר וד"ר אריאל פרנק מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ונרשם כעמותה בשנת 2004. השם Eitan הוא ראשי תיבות של Educational Information Technologies Alliance Network.
העמותה הוקמה במטרה להרחיב ולהעשיר את המידע הקיים בנושאי מחשוב וטכנולוגית מידע בעברית באינטרנט.
העמותה מפעילה אתר אינטרנט, אשר רוב הקורסים בו פותחו על ידי סטודנטים מאוניברסיטאות בר-אילן, תל אביב, חיפה, הטכניון, המרכז הבין-תחומי הרצליה ומכללת נתניה.
איתן אַבנֵיאוֹן (נולד ב-6 בספטמבר 1930) הוא מילונאי ומו"ל ישראלי.
כיהן כמנהל ישראלי בתחומי הכספים והביטוח במשרד האוצר ובחברות במגזר ההסתדרותי.
איתן אבניאון נולד בשם אברהם ברגשטיין בשדליץ שבפולין, בנם של ברכה לבית הלפרין ושאול זאב ברגשטיין, ששימש ראש ישיבה ורב בעיר.
בשנת 1932 עלתה המשפחה לירושלים, ובה עברו עליו ילדותו ונעוריו.
ב-1948, בעת מלחמת העצמאות, התגייס ל"הגנה" בעירו ושירת בפלוגת יהונתן וגדוד מוריה של חטיבה 6. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בתואר בוגר בכלכלה וסוציולוגיה (1951–1953) ותואר מוסמך במנהל עסקים (1960–1961).
אבניאון עבד במשרד האוצר בשנים 1951–1967. תחילה כיהן כמפקח ב ירושלים וכעוזר ראשי לניכויים בנציבות מס הכנסה, ומשנת 1959 כיהן כסגן הממונה על החיסכון ומזכיר המועצה לחיסכון.
מאמצע שנות ה-60 היה במקביל גם סגנו של הממונה על הביטוח, תפקיד בו תמך בהידוק הפיקוח על חברות הביטוח, דבר שהביא לעימות עימן.
באוגוסט 1967 נתמנה למנכ"ל "גמול" (החברה להשקעות של קרנות הפנסיה וקופות הגמל), תפקיד בו החזיק עד 1973. בשנת 1970 מונה במקביל למנכ"ל משותף של בנק הפועלים, ובמסגרת תפקידו היה חבר במועצות מנהלים רבות, בהן בבורסה לניירות ערך, החברה לישראל, חברת דלק וועדת ההשקעות של חברת העובדים".
כמו כן כיהן כיו"ר "הלוואה וחיסכון" יפו–תל אביב.
בתפקידו זה פעל למיזוג האגודה עם בנק הפועלים והעביר את שלושים ואחד סניפיה לבנק הפועלים וכן שישה סניפים נוספים של אגודת הלוואה וחיסכון חיפה לבנק.
פעולות אלה שינו את מערך הסניפים של בנק הפועלים והביאו, בין השאר, את בנק הפועלים מהמקום השלישי במערכת הבנקאות למקום השני, ולאחר מכן אף למקום הראשון.
בשנת 1973 מונה למנכ"ל חברת הביטוח הסנה".
תחת ניהולו הונפקה החברה בבורסה ובכספים שהושגו היא הקימה ורכשה חברות בנות בישראל ומחוצה לה שהתמחו בענפי ביטוח שונים.
קבוצת הסנה הפכה לקבוצת הביטוח הגדולה בישראל (עם נתח שוק של למעלה מ-30%).
ההתרחבות הביאה לצורך בהתחדשות ובארגון מחדש של הקבוצה אך תוכנית העבודה הביאה להתנגשות עם ועד העובדים וחלק מהעובדים הבכירים.
אלה, בתמיכת מזכיר ההסתדרות ירוחם משל, מנעו את ביצוע התוכנית, דבר שהביא, בסופו של דבר, לפרישתו מהחברה.
עשר שנים לאחר פרישתו קרסה הסנה.
על פי הערכות, הקריסה נבעה, בין היתר, מהתרחבות בעסקות ביטוח משנה בחו"ל בתקופתו של אבניאון.
בהמשך מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת הביטוח ירדניה, וכיהן בתפקיד עד להתמוטטות החברה.
בשנים 1978–1982 כיהן כיו"ר איגוד חברות הביטוח.
בתפקידו זה דרש ממשרד האוצר למנוע מישראלים לפעול בחברות ביטוח זרות.
אבניאון היה פעיל במחוז דן של מפלגת העבודה ובשנת 1978 הוצב במקום השני ברשימת המערך למועצת עיריית תל אביב-יפו, כבחירה אישית של המועמד לראשות העיר, אשר בן נתן.
אבניאון היה פעיל באופוזיציה במועצת העיר וביקר בחריפות את התקציבים שהציג ראש העיר, שלמה להט.
בתחילת 1981, לאחר התפטרות בן נתן מהמועצה, התפטר גם אבניאון מהמועצה.
בשנת 1984 החל אבניאון לתרגם את ניסיונו הרב בכלכלה ומינהל לשורה רחבה של לקסיקונים מקצועיים ופתח בקריירה פורה של כתיבת מילונים ועריכתם.
הוא פרסם בהוצאת עם עובד את הספר "לקסיקון ביטוח", וכן מילון פיננסי שראה אור בהוצאת מקמילן בארצות הברית.
בעקבות הצלחת הספרים הקים אבניאון את הוצאת הספרים "איתאב" (1987) ופרסם באמצעותה מספר ניכר של מילונים כלכליים נוספים.
במקביל החל ללמוד, להתמחות ולעסוק במילונאות כללית, והוציא יותר מכל מילונאי אחר מילונים רבים הקשורים ללשון העברית.
את ניסיונו כאיש ביטוח וכמילונאי משלב אבניאון בתפקידו כיו"ר הוועדה למונחי ביטוח שליד האקדמיה ללשון העברית.
אבניאון היה נשוי לדליה אבניאון, משוררת וציירת (נכדתו של שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש), מדפיס, מו"ל ועסקן ציבורי בירושלים).
השניים הורים לבן (יואב אבניאון, מורה דרך) ושלוש בנות (אפרת, מיכל ורונית).
כיום הוא נשוי ליהודית אוריין, עיתונאית, מבקרת ספרות וקולנוע (בתו של מאיר אוריין, סופר, חוקר ספרות תורנית וחסידות ופעיל ציבור בחיפה).
אחותו שושנה בהט לבית ברגשטיין הייתה מזכירה מדעית של האקדמיה ללשון העברית, עסקה בהוראת לשון ובתקן הלשון בהיבטים רבים.
אחיו חיים ברגשטיין עמד בראש הפעילות הבינלאומית של בנק הפועלים.
אח נוסף, יעקב אבניאון, היה מנהל הנכסים של בנק הפועלים ועוזר למנכ"ל הבנק וממונה על האחזקה בבנק.
לקסיקון למיתולוגיה – מדריך מרוכז למיתולוגיה העולמית, ובו יותר מארבעת אלפים ערכים מסודרים לפי אזורים גאוגרפיים ובסדר אלפביתי.
לא על הלחם לבדו – מילון לגסטרונומיה
איתמר רוטשילד (נולד ב-25 באוגוסט 1977) הוא זמר, כותב ושחקן ישראלי.
רוטשילד נולד וגדל בקיבוץ גבת, ובגיל 10 עבר לכרמיאל.
אחיו הוא השחקן אודי רוטשילד.
כיום מתגורר עם משפחתו ברמת גן.
במשך שנים הסתובב ברחבי הארץ, הופיע בפאבים קטנים וניסה לעניין את חברות התקליטים בשיריו.
משהבין שלא יוחתם בחברת תקליטים הוא החל לעבוד על אלבום בכורה בהפקה עצמאית.
כמפיק מוזיקלי נבחר נועם ענבר מלהקת הבילויים, ובין הכותבים והנגנים היו גם שלומי שבן, בני בשן ומאיה דוניץ.
במהלך תקופת העבודה על האלבום עבד רוטשילד במחלקת הפרומו של ערוץ הספורט, ובהמשך כתב שני שירים ("עיני זהב כחולות", "שוב מתחלפת העונה") לאלבומה של יהודית רביץ "עיר קטנה".
במשך תקופה ארוכה הוא גם שימש כגיטריסט בהופעותיהם של בני בשן ובעז בנאי.
כעבור שלוש שנים של עבודה יצא אלבומו הראשון של רוטשילד, "איתמר רוטשילד" שכלל 10 שירים, בהם חידוש ל"תפילה" של עפרה חזה.
ליציאתו קדמו שני סינגלים, "הלילה תדע" ו"בשנה האחרונה".
מלבד שבן, ענבר ובשן, שיתף רוטשילד פעולה באלבום גם עם הזמרת רונה קינן, ששרה איתו את הדואט "מגע עיניים".
האלבום הופץ בחברת התקליטים הד ארצי.
במרץ 2010 יצא לאור "רץ אליי חזק" – אלבומו השני של רוטשילד.
האלבום הופק מוזיקלית גם הוא על ידי נועם ענבר, הוא כולל 10 שירים, כולם מפרי עטו של רוטשילד, מלבד "סיפור אהבים", שהולחן למילותיו של דוד אבידן.
בהקלטות השתתפו עוזי פיינרמן (בום פם, האחים רמירז), טל הפטר (ניסים והנפלאות), איתמר ברק, ערן בריל ומאיה דוניץ.
האלבום הופץ על ידי חברת היי פידליטי.
בפברואר 2013 יצא האלבום "היספיקו החיים?
משירי חנוך לוין" - פרויקט של "עבודה עברית".
במסגרת האלבום רוטשילד הלחין וביצע שני שירים - "לא הצלחתי בחוץ לארץ, אמא" ו"ימי הקיץ", וכן הוא מנגן ושר קולות רקע באלבום בשיריהם של יוני רכטר ושלומי שבן.
באוקטובר 2014 פורסם "בין שקיעה ובין זריחה" - סינגל ראשון מתוך האלבום השלישי של רוטשילד בהפקה מוזיקלית של נעם רותם.
בדצמבר פורסם הסינגל השני "יום אחד יעבור הזמן".
ב-17 בדצמבר אותה שנה יצא לאקרנים הסרט "יונה" בבימוי של ניר ברגמן, המבוסס על חייה של המשוררת יונה וולך.
בסרט מגלם רוטשילד, בתפקידו הקולנועי הראשון, את דמותו של המשורר (הבדוי) עמוס ויגודר.
ב-7 בינואר 2015 העלה ערוץ 1 את התוכנית "איסור ונגיעה", ובה הוצג הסרט "ההפך" בבימויו של עמיחי גרינברג על-פי ספר באותו שם מאת יהושע גרינברג.
הסרט מגולל סיפור על אהבה בין בחור ישיבה בגילומו של רוטשילד לבין נערה חולה בסרטן, שמגלמת קרן ברגר.
בפברואר 2015 יצא אלבומו השלישי "בין שקיעה ובין זריחה" שהופק מוזיקלית על ידי נעם רותם.
באלבום משתתפים בין השאר אדם שפלן, חגי פרשטמן ועודד גולדשמיט, והוא יצא בהפצת נענע דיסק.
בהמשך השנה הוציא רוטשילד במשותף עם יעל גיסיס את הדואט "פשוט", שהוקלט במסגרת אלבום הבכורה של גיסיס "בתוך הדברים החולפים" שיצא בינואר 2018 ובו רוטשילד הלחין את כל השירים.
בשנת 2017 גילם את קצין הלוויות בסרט "פוקסטרוט" (במאי: שמואל מעוז).
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה ובשמונה פרסי האוסקר הישראלי, כולל הסרט הטוב ביותר.
ב-2018 גילם את דמותו של אלכס בסדרה "על הספקטרום" שיצרה וכתבה בת זוגו, דנה אידיסיס.
בשנת 2021 עלתה לשידור בכאן 11 הסדרה "הד קולך", בה מגלם רוטשילד את קובי שמר - מוזיקאי וזמר החי בצל של אביו המפורסם.
לצידו השתתפו אור עמרמי ברוקמן (בתפקיד בנו של קובי, לני), שמואל וילוז'ני ואחרים.
עבור תפקידו זכה רוטשילד (לצד עמרמי ברוקמן ווילוז'ני) בפרס השחקן הטוב יותר בפסטיבל הסדרות היוקרתי series mania שנערך מדי שנה בליל, צרפת.
במרץ 2024 עלתה לשידור ב-YES "ברלין בלוז" - סדרה בת שישה פרקים שכתב רוטשילד יחד עם זוגתו דנה אידיסיס.
הסדרה מבוססת על חוויותיהם מהמגורים בבירה הגרמנית.
בסדרה מגלם רוטשילד את יונה, נגן אבוב ישראלי שעובר לברלין ביחד עם אשתו הסופרת (בגילומה של שירה נאור).
את הסדרה ביים רם נהרי ("אהבה זה כואב", "אמא'לה", "ככה זה"), ומופיעים בה בין השאר אורי קומאי, תמיר בר, לאורה ריבלין, מאיר סוויסה, אליאנה בקייר ועידו קציר.
על הסדרה קיבל רוטשילד מועמדויות לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2024 בקטגוריות שחקן ראשי בסדרת בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים ותסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים.
בפברואר 2025 פרסם רוטשילד את "מישהו בבית", אלבומו הרביעי.
את שירי האלבום שהפיק מוזיקלית עם נעם רותם כתב והלחין רוטשילד שגם מנגן בו בפסנתר וגיטרות.
בין השנים 2018–2019 חי ביחד עם משפחתו בברלין.
נמצא בזוגיות עם דנה אידיסיס.
בין שקיעה ובין זריחה (2015)
איתן אהרוני (נולד ב-21 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, בעיקר בקבוצת מכבי חיפה, והיה שותף לחמש אליפויות בהן זכתה בשנים אלו.
אהרוני גדל במושב צרופה, והחל את דרכו בקבוצות הילדים והנוער של מכבי חיפה בגיל 11. הוא עבר בגיל 16 לקבוצת הבוגרים כאשר היא שיחקה בליגת המשנה.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-1 בדצמבר 1979 מול הפועל הרצליה.
הוא היה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הראשונה בעונת 1981. במקביל עבד כחקלאי במשק המשפחתי במושב.
שיחק בנבחרת הנוער של ישראל בכדורגל, ובהמשך בנבחרת העתודה והנבחרת האולימפית.
בתקופה זו שיחק גם במדי נבחרת ישראל.
בשנת 1989, לאחר הזכייה באליפות, עזב אהרוני את חיפה לאחר שהוצע לו שכר נמוך יחסית, ועבר להפועל כפר סבא.
בשנה זו זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על שמשון תל אביב בתוצאה 0-1. ב-1990, לאחר שובו של המאמן שלמה שרף לחיפה, חזר אהרוני לקבוצה, וזכה עימה בדאבל.
לאחר פציעה ארוכה ב-1994, עבר ליריבתה העירונית של מכבי חיפה, הפועל חיפה, וב-1995 הגיע עימה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה למכבי חיפה.
ב-1997 פרש אהרוני ממשחק פעיל בכדורגל, וחזר לעסוק בחקלאות במשק המשפחתי במושבו צרופה.
בשנת 2018, מונה אהרוני כ"שגריר של כבוד" של מועדון הכדורגל מכבי חיפה.
אהרוני נשוי לגאולה ולהם שני ילדים.
בנו יוחאי, כדורגלן עבר גם הוא.
אטיה שירת כטייס קרב בחיל-האוויר ובתפקידים שונים ביחידת שלדג.