tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד לפני שהגיע קלאודיוס השני לרומא, על פי הוראתו, פקד הסנאט הרומי להוציא להורג את בני משפחתו של גליאנוס.
אף על פי כן, דאג קלאודיוס לאחר מכן להציג את גליאנוס כקיסר ראוי, וגם בסנאט הכריזו על האלהתו של גליאנוס.
גליאנוס מוצג בספרי ההיסטוריה הרומאית באור לא מחמיא ובביקורתיות רבה הסיבה העיקרית לכך היא ככל הנראה בגלל אובדן הפרובינציות במזרח לאימפריה של תדמור ובמערב לאימפריה הגאלית.
עם זאת עומדות לזכותו רפורמות חשובות שהשפעתן על המשטר והצבא הרומאי היו מרחיקות לכת.
גליאנוס ערך רפורמות מרחיקות לכת בצבא הרומאי.
עיקרו של השינוי נגע לשימוש הטקטי בפרשים.
הצבא עצמו חולק לשני חלקים, לגיונות, בעיקר חיילים רגלים, שהוצבו בפרובינציות ובדרך כלל היה מוצב באזורי הספר כמגן כנגד פלישה וכנגד התקוממות של האוכלוסייה המקומית, כוח זה היה תחת פיקודו של הנציב המקומי.
החידוש של גליאנוס היה הקמת יחידות צבא השדה הקומיטאטנסס (לטינית: comitatenses) שעיקרן יחידות פרשי עילית ניידים שלא היו מרותקים לפרובינקיה מסוימת אלא היווה כוח צבאי תחת פיקודו של האוגוסטוס או הקיסר יחידות אלו נועדו לשמש כדי להגיב במהירות למקרי חירום ביטחוניים שהתעוררו ברחבי האימפריה.
רפורמה מהותית ומרחיקת לכת נוסף היה העברת שדרת הפיקוד על הלגיונות, שבעבר היה נתון בידי בנים למשפחות סנאטוריות שראו בו חלק מן הקריירה הפוליטית שלהם במסלול המשרות, לידיהם של פרשים שתפקדו כמפקדים מקצועיים במשרה מלאה.
שינוי זה חתר וערער תחת בסיס הכוח העיקרי של משפחות האצולה הסנטוריות, עובדה שתרמה לעוינות כלפי גליאנוס בעמדות הכוח המסורתיות ברומא, מהלך שעם הבשלתו סייע לקיסר אורליאנוס להציל את האימפריה מהמשבר בו הייתה.
רפורמות אלו, ביחד עם הרפורמה השלטונית שגליאנוס היה שותף לה עם אביו ולריאנוס ולפיה האימפריה נשלטת על ידי שני קיסרים במזרח ובמערב שאפיינה את תקופת הדומינט שוכללה על יד קונסטנטינוס ועיצבה את עתיד מערכת השלטון הרומאי.
גליאנוס היה הקיסר הראשון שגילה סובלנות כלפי הדת הנוצרית והוציא צו קיסרי לפיו הנוצרים יכולים לקיים טקסים דתיים בגלוי, הצו הבטיח לא רק חופש דתי אלא אף הבטיח את זכותם של הנוצרים להקים בתי תפילה ובתי קברות.
מהלך זה החל תקופה הידועה בשם "החופש הקטן של הכנסייה" נחשב בדברי ימי הכנסייה הנוצרית כהקדמה לתקופת קבלת הנצרות כדת מדינה על ידי קונסטנטינוס שזכתה לשם "שלום הכנסייה" וסימנה את הכרזת הנצרות כדת המדינה.
תקופת החופש הקטן נמשכה 40 שנה בערך, עם הכרזת גליאנוס ובמהלכה פרחה הנצרות ללא דיכוי ותוך שיתוף עם מוסדות האימפריה הרומית.
קשת גליאנוס הוא שם שניתן לפורטה אסקווילינה (Porta Esquilina) – שער בחומת סרוויוס על גבעת אסקווילינו שנותר עד ימינו.
בתקופה מאוחרת יותר ככל הנראה ימי אוגוסטוס קיסר נבנה השער מחדש בסגנון מונומנטלי ובשנת 262 שולב השער בקשת שעליו נקבעה כתובת הקדשה לגליאנוס ולאשתו.
שער זה הוביל לויה לביקנה ולויה פראנסטינה.
הרוזן ג'אן גליאצו צ'אנו (איטלקית: Gian Galeazzo Ciano, , 18 במרץ 1903 – 11 בינואר 1944) היה דיפלומט ומדינאי איטלקי פשיסטי.
שר החוץ בממשלתו של חותנו, בניטו מוסוליני.
צ'אנו נולד בליבורנו כבן למשפחה מיוחסת.
אביו, קוסטנצו צ'אנו, היה גיבור מלחמת העולם הראשונה, וממייסדי התנועה הפשיסטית באיטליה.
משבגר למד משפטים, והצטרף לשירות החוץ של מדינתו.
בתחילה שירת כנספח בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1930 נישא לאדה מוסוליני, בתו של "הדוצ'ה" בניטו מוסוליני.
הוא עבר עמה לשרת בשגרירות בשנחאי.
כששב לאיטליה מונה לשר העיתונות והתעמולה, תפקיד רגיש ביותר במדינה הפשיסטית, במיוחד לאור נטייתו של מוסוליני לפיקוח אישי על העיתונות שנבעה מעברו כעיתונאי.
לאחר מכן מונה צ'אנו לשר החוץ.
צ'אנו היה ידידו האישי של בנו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, אומברטו (שיהיה לימים המלך אומברטו השני), והפך למתווך בין בית המלוכה ובין התנועה הפשיסטית.
ידידות זו סייעה לו להציג עצמו כיורשו של מוסוליני, כשם שאומברטו הוא יורשו של המלך.
בית המלוכה הכיר לו תודה על שירותיו אלו, והמלך העניק לו עיטור גבוה המראה על נאמנות.
אולי הייתה זו השפעת בית המלוכה על צ'אנו שגרמה לו להסתייג מאדולף היטלר.
כנראה שחזה את הסכנה שנשקפה לאיטליה מצד היטלר.
השקפה זו התגברה כאשר נרצח בידי מתנקשים נאצים הרודן האוסטרי אנגלברט דולפוס, ששמר על קשרים טובים עם איטליה, ואשתו אף ביקרה באיטליה עת אירע הרצח.
במהלך השנים לא שינה השקפתו זו, אף כי תפקידו חייב אותו להיות במגע ישיר עם היטלר ועם שר החוץ שלו יואכים פון ריבנטרופ.
הוא שיתף את מוסוליני ברגשות אלו, אך לא יכול היה למנוע את הצטרפותה של איטליה ל"ברית הפלדה", הסכם שעליו חתם בעצמו.
בשנת 1939 כבשה איטליה את אלבניה, וצ'אנו מונה למשנה למלך בטריטוריה זו.
שלטונו נחשב לקשה ואכזרי, והוא השתמש בתפקידו לצבירת הון אישי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, כאשר רגשותיו האנטי גרמניים בלטו לעין, (היטלר הזהיר פעם את מוסוליני - יש בוגדים במשפחתך) הוא נשלח אל הוותיקן כשגריר.
שם פיתח יחסים עם המונסיניור מונטיני, אשר יהיה יום אחד לאפיפיור פאולוס השישי, שסייע לו לשמור ערוצי תקשורת עם מדינות המערב.
במהלך המלחמה, על אף הסתייגותו מהלחימה לצד גרמניה, הציע צ'אנו למוסוליני לפלוש ליוון.
הצעה זו, משהתקבלה, גרמה לאסון צבאי.
אסון זה הצטרף לתבוסות איטליה בכל החזיתות, בצפון אפריקה ובצרפת.
ב-25 ביולי 1943, כאשר האופוזיציה הפנימית, בהנהגתו של שר החוץ לשעבר דינו גראנדי, עמדה על סף הדחתו של מוסוליני, הצטרף אליהם צ'אנו, והצביע, בישיבת המועצה הפשיסטית העליונה שנועדה להדיח את מוסוליני, נגד חותנו.
עם זאת, כאשר הצליח מוסוליני להימלט משביו, וייסד בצפון איטליה את הרפובליקה של סאלו, הצטרף אליו צ'אנו.
אשתו, אדה, ניסתה להפעיל את השפעתה, ולמצוא להם מקלט במדינה זרה, אך ידידיו של צ'אנו בוותיקן סירבו לעזור לו.
לאחר הוצאתו להורג נמלטה אדה לשווייץ כשהיא לבושה כאיכרה.
דמותו של צ'אנו שנויה במחלוקת בקרב היסטוריונים.
מדובר באדם חסר עומק אינטלקטואלי, מושחת ואכזר, ואף בוגדני, כפי שהתברר.
עם זאת היה היחיד שיצא נגד הברית המסוכנת עם גרמניה, והצבעתו נגד מוסוליני מעידה אף על אומץ אישי.
יש המציינים כי על אף תכונותיו האישיות הבעייתיות, הוכיח צ'אנו בסופו של דבר כושר הבנה פוליטי טוב משל מוסוליני, ואומץ אישי יותר משל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי.
אנתוני הופקינס גילם את דמותו של צ'אנו בסרט "מוסוליני ואני" משנת 1985.
ראול ג'וליה גילם את דמותו בשנת 1985 בסדרת הטלוויזיה "מוסוליני: הסיפור שלא סופר".
אנגלה "גֶלי" מריה ראובל הייתה אחייניתו למחצה של אדולף היטלר.
נולדה ללאו ראובל, פקיד מס, ולאנגלה ראובל, אחותו למחצה של אדולף היטלר (מאב משותף), במשפחה בת שלושה ילדים.
בגיל שנתיים התייתמה מאביה ועברה עם אחיה ואחותה לגור אצל דודתה מצד אביה בלינץ.
תקופה מסוימת חיה עם אימה בווינה, אולם שבה לדודתה וסיימה את לימודיה בגימנסיה שם ב-1927. הייתה בין הבנות הראשונות שזכו לתעודת בגרות באוסטריה.
בשנת 1923 מונה אדולף היטלר כאפוטרופסה.
ב-1924 פגשה ראובל את היטלר לראשונה (הייתה צעירה ממנו ב-19 שנים), כאשר ביקרה אותו בכלא לנדסברג עם אחיה, לאו.
בסוף שנות ה-20, כשהחלה המפלגה הנאצית לזנק והגיעה לממדי תנועת המונים בדרכה לשלטון בגרמניה, והיטלר הפך מחייל משוחרר הנואם ומסית בבתי קפה, בבתי מרזח ובקרנות הרחוב לדמות של מנהיג לאומי, הוא הזעיק בראשית שנת 1928 לביתו באוברזלצברג את אנגלה אחותו האלמנה, על מנת לנהל את משק ביתו ולבשל לו.
ראובל הגיעה למינכן בסתיו 1927 על מנת ללמוד רפואה באוניברסיטה ושכרה חדר בפנסיון, בקרבת מקום לחדרו של היטלר.
במהרה נקשרו קשרים בין הדוד לאחייניתו והוא חש רגיעה בחברתה הביתית.
תוך זמן קצר שינתה את תוכניותיה, הפסיקה את לימודי הרפואה ורצתה ללמוד זמרה.
היטלר מצידו מימן לה שיעורי זמרה אצל שני מורים מוכרים.
ראובל התיידדה עם הנרייטה הופמן, בתו של הצלם היינריך הופמן, שהתפרסם גם כצלם הרשמי של היטלר.
בדצמבר 1927, בחתונתו של רודולף הס, הכריז אמיל מוריס, ממייסדי האס אס ונהגו של היטלר, שבכוונתו להינשא לראובל.
היטלר נרגז ותבע מן השניים להיפרד.
כיוון שראובל הייתה עדיין קטינה, לא התאפשרו הנישואים, והיטלר פיטר את מוריס ממשרתו כנהגו האישי.
בשנת 1929 עזב היטלר את דירתו הצנועה במינכן ועבר לדירה מפוארת בת תשעה חדרים בסמוך ל"פרינצרגנטן-תיאטר".
באוקטובר אותה שנה עברה גם ראובל לחדר בדירתו במינכן.
היטלר אסר על גלי לעזוב את הבית ולפתח קריירה עצמאית, ואף מנע ממנה להתרועע עם אנשים (בעיקר עם גברים) אחרים זולתו.
בחוגים המקורבים להיטלר נפוצה השמועה שהיטלר מקיים יחסי מין עם אחייניתו, אך לא היו ראיות לכך.
ראובל, שלא גילתה כל עניין בפוליטיקה, נלוותה לעצרות ההמונים שבהשתתפות היטלר, רק כדי להשביע את רצונו, אך הפגינה בהן שעמום רב.
בעקבות הבחירות בספטמבר 1930, שבהן הפכה המפלגה הנאצית לשנייה בגודלה ברייכסטאג, היה היטלר עסוק רוב זמנו בתעמולה עבור המפלגה והגיע לעיתים רחוקות לדירתו במינכן.
באותה עת, החליפה ראובל מספר מאהבים.
ככל הנראה היטלר לא היה מודע למעשיה, או שבחר להעלים עין.
ויכוחים ומריבות נתגלעו בין השניים וב-8 בספטמבר 1931, כשהיטלר יצא ממינכן להמבורג, הוא אסר על ראובל לצאת לווינה ונשמע נוזף בה, בהיכנסו למכוניתו ואומר: "...
ב-19 בספטמבר נתגלתה גופתה של ראובל כשהיא שרועה ירויה על רצפת חדר האמבטיה בביתו של היטלר, כשפצע מדמם קרוב לליבה.
הכדור החטיא את ליבה אך פגע בריאתה.
אקדח וולטר, אותו אקדח שישמש את היטלר בהתאבדותו כ-15 שנה מאוחר יותר, היה מונח ליד הגופה.
מכתב התאבדות לא נמצא, ונתיחה שלאחר המוות לא בוצעה, אך פרקליט המחוז קבע שהייתה זו התאבדות.
בני הזוג שניהלו את משק הבית של היטלר בדירה העידו שבבוקר ה-18 בספטמבר התחולל בין היטלר לראובל ויכוח קולני.
היטלר העיד שאחייניתו רצתה להופיע כזמרת אולם לא עמדה בלחץ.
לאו, אחיה של ראובל, שטייל עמה בהרים שבוע לפני כן, העיד שהיא לא הראתה במחיצתו סימני דיכאון כלשהם.
אמיל מוריס העיד ב-1945 שראובל חיה בדירה בתחושה שהיא נתונה בתוך "כלוב מוזהב".
כשהידיעה על מותה של ראובל הגיעה להיטלר, הוא איים לשים קץ לחייו וזמן רב לא התאושש מהזעזוע שמותה גרם לו.
בתקופה הסמוכה למותה התנזר היטלר מאכילת בשר.
ראובל נטמנה בקבר זמני בבית העלמין בווינה, לבקשת אימה.
היטלר שילם את עלויות שמירת הקבר רק עד שנת 1938.
במרץ 1946 הוצאה גופתה של ראובל מן הקבר הזמני בפקודת הרשויות (מלכתחילה הייתה שמירת הגופה, במשך שנים בקבר זמני, בלתי-חוקית) והועברה לחלקת קבר מסודרת עם מצבה.
בשנת 1967 פונו הקברים מן החלקה והשטח הפך לכר דשא.
בשנת 1985 ניסה אזרח וינאי ליזום את הוצאת הגופה, על מנת לנסות להתחקות אחר נסיבות המוות, אולם הוא נתקל בסירוב הרשויות.
במשך השנים שחלפו מאז העסיק הנושא רבים והשערות שונות הועלו, אולם אף אחת מהשערות אלה לא אומתה.
לדעת רוב הביוגרפים של היטלר, הייתה ראובל המאהבת של היטלר והיו בין השניים יחסים אינטימיים.
אחד הביוגרפים של היטלר, העיתונאי הגרמני יואכים פסט, טען שגלי ראובל הייתה אהבתו הגדולה והיחידה של אדולף היטלר.
גלי צה"ל (בראשי תיבות: גל"צ) היא תחנת רדיו בפריסה ארצית, הפועלת במסגרת צה"ל, כיחידה של אגף כוח האדם.
בראש התחנה עומד איש תקשורת, המכונה "מפקד התחנה" למרות שלרוב יהיה אזרח עובד צה"ל.
ממרץ 2024 מפקד התחנה הוא העיתונאי טל לב רם.
תקציב התחנה הוא חלק מתקציב הביטחון של ישראל, לצד הכנסות של התחנה מפרסומות ומתשדירי שירות.
מכוח חוק השידור הציבורי הישראלי, מועצת תאגיד השידור הישראלי אחראית לפקח על השידורים הלא צבאיים של התחנה (המהווים למעלה מ-90% משידוריה).
אולפני גלי צה"ל ממוקמים מאז 1958 ברחוב יהודה הימית ביפו.
באוקטובר 2018 החלו השידורים באולפני התחנה בבית החייל בירושלים, הקרויים על שמו של העיתונאי ואיש הצבא עמירם ניר, והונחה אבן הפינה למתחם התחנה החדש המתוכנן להיבנות במקום.
נכון לשנת 2023, מרבית התוכניות עדיין משודרות מיפו.
שידורי גלי צה"ל כוללים: יומני חדשות, תוכניות אקטואליה, תוכניות מוזיקה, תוכניות תרבות, שידורים של מופעי מוזיקה, מגזינים בנושאי צבא וביטחון ועוד.
בין התוכניות הבולטות של התחנה: "בוקר טוב ישראל" (יומן הבוקר), "נכון להבוקר", "מה בוער", "המילה האחרונה", "ארבע אחרי הצהריים", "חמש בערב" (יומן הערב), "ציפורי לילה", "קולה של אמא", "אוניברסיטה משודרת", "24 היום שהיה" ועוד, ותוכניות העבר "נכון לעכשיו", "שעתיים בשתיים", "מה יש".
על פי הערכות, עלות הפעלת התחנה היא מעל 40 מיליון ש"ח בשנה, וההכנסות מפרסומות וחסויות עלו מכ-20 מיליון ש"ח בשנת 2011 לכ-32 מיליון ש"ח בשנת 2014. ב-22 בדצמבר 2025 אישרה הממשלה את סגירת התחנה.
ראשיתה של תחנת גלי צה"ל במשדר רדיו שנמצא ברשות צה"ל ללא שימוש.
לאור בקשה של ראש שירותי המודיעין לקיים שידורים מטעם הצבא, נבדקו מספר אפשרויות לביצוע השידורים.
בין האפשרויות עמדה על הפרק חלוקת שעות השידור עם תחנת הרדיו של קול ישראל, שתזכה כך להגדלת אזורי השידור שלה, אך עלה חשש שפעולה כזאת תיצור הרגשה בציבור ש"תחנת השידור של המדינה" הפכה לתחנה צבאית.
ב-7 בספטמבר 1950 החליטה ממשלת ישראל ברוב של 5 מול 4 על תחילת השידורים בתחנה נפרדת, שתקרא '"גלי צ.ה.ל" שדורי צבא הגנה לישראל', לתקופת ניסיון של שנה.
גלי צה"ל החלה את שידוריה ב-24 בספטמבר בשעה 18:30. לאחר תרועת חצוצרה ונגינת "התקווה", פתח את שידורי התחנה ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון.
באותו טקס, הגדיר ראש הממשלה את שתי המטרות העיקריות של התחנה החדשה.
הראשונה — להיות מכשיר ביטחון והתגוננות, אמצעי קשר יעיל לכוחות הצבא הסדיר וצבא המילואים.
והשנייה — להיות מכשיר לחינוך הנוער והעם, אמצעי לקליטת העולים, להנחלת הלשון וידיעת הארץ.
סיפוק צרכים בידוריים כלשהם לא עמד במוצהר כלל על הפרק.
שידורי התחנה הועברו מבניין בית הספר "המנחיל" שברמת גן, ששימש את התחנה עד מאי 1958, אז עברה התחנה לבניין ברחוב יהודה הימית ביפו אשר משמש אותה עד היום.
ב-23 בספטמבר 2014, במלאת 64 שנים לגלי צה"ל, הוסר הלוט בטקס חגיגי מעל לוחית זיכרון בבית הספר "המנחיל".
במהלך השנים עלו כמה הצעות להעביר את התחנה מיפו.
מעמדה הממלכתי של גלי צה"ל קיבל תוקף בחקיקה ב-1965, ב לחוק רשות השידור, שהעניק לגלי צה"ל מעמד של תחנת רדיו ממלכתית.
עם ביטולו של חוק רשות השידור הוסדר הפיקוח על גלי צה"ל בסעיף 88 לחוק השידור הציבורי הישראלי.
שידורי חסות ותשדירי שירות בתחנה הוסדרו בשנת 2005 ב ובתקנות שהותקנו מכוחו.
במשך שנים רבות שידרה התחנה שידורים המופנים בעיקר לחיילים, תוכניות מוזיקה עם ד"שים (דרישות שלום) מחיילים ותוכניות שונות על צה"ל.
משנת 1973, לאחר מלחמת יום הכיפורים, עברה התחנה לשדר 24 שעות ביממה, ומפקדה מיוני 1974, מרדכי נאור, נאבק לאחר כניסתו לתפקיד להמשיך מתכונת שידורים זו.
במהלך כהונתו הרחיבה התחנה את שידוריה לכלל אזרחי המדינה והוסיפה שידורי חדשות ותוכניות אקטואליה, והוכנסו חידושים כמו שימוש ב"טלפון האדום" לקבלת ידיעות מהמאזינים ותוכניות "האוניברסיטה המשודרת".
נאור נאבק על עצמאות גלי צה"ל אל מול רשות השידור.
ב-1983 החליט הרמטכ"ל, רב-אלוף משה לוי, להפסיק את שידורי החדשות של גלי צה"ל, לקצץ את תקציב התחנה ולצמצם את מספר עובדיה.
בעקבות לחצים שהתעוררו בכנסת ובוועד המנהל של רשות השידור בוטלה תוכניתו.
במרץ 1987 בעקבות משפט דמיאניוק החליט מפקד גלי צה"ל נחמן שי להקצות תדר בו ישודר המשפט.
אשר נקרא "צה"ל 2", כאשר בתדר הרגיל ימשיכו לשדר את לוח השידורים הרגיל.
לאחר סיום שידור המשפט התדר של "צה"ל 2" החל לשדר את שידורי המוזיקה הקלה של גלי צה"ל, בעוד שתחנה הרגילה שנקראה בשעות הפיצול "צה"ל 1" שידרה במקביל תוכניות אומר.
הפיצול בין צה"ל 1 לצה"ל 2 נמשך עד להקמת גלגלצ בסוף 1993. בשנות ה-90, בתחילת כהונתו הציע הרמטכ"ל רב-אלוף אהוד ברק, לסגור את התחנה או להעבירה מצה"ל לידי משרד החינוך או רשות השידור.
בעקבות לחץ ציבורי, גם הצעה זו לא מומשה.
ב-1993 החלה גלי צה"ל להפעיל ערוץ רדיו נוסף בשם גלגלצ, המשדר מוזיקה בשילוב דיווחי תנועה בשיתוף הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
באותה שנה החלה תחנת גלי צה"ל לשלב פרסומות בשידוריה.
במרץ 2012 מונה העיתונאי ירון דקל למפקד התחנה, וערך בה שינויים ארגוניים ותוכניים בולטים.
החל מספטמבר 2012 לבשו מהדורות החדשות, המובאות בכל שעה עגולה, צורה חדשה.
המהדורה נקראה: "מה שקורה עכשיו" והיא נפתחה והסתיימה באות חדש.
מהדורות החדשות משודרות מירושלים (בבוקר) ומיפו (החל מ-15:00), ובין הקריינים הבולטים: רן יבנאי, ערן אליקים, אפי טריגר, אלעזר בן לולו, גוני כהן, ועוד.
לצד חיילים: טל שנהב, עדן לוי, ועוד.
עורכים: רועי ולד, ערן קורץ, אלעזר בן לולו, מוריה אסרף.
ב-31 באוגוסט 2017 החל שמעון אלקבץ לכהן כמפקד גלי צה"ל.
בטקס החלפת המפקדים הודיע אלקבץ כי הוא יחזק את הקשר עם צה"ל ויחזיר את הג'ינגל "הבית של החיילים".
בנוסף נוספו ללוח השידורים תוכניות נוספות בהגשת חיילים, ביניהן "שטח אש" – יומן שבועי המסכם את חדשות צה"ל, ו"שוברים דיסטנס" – תוכנית בידורית בימי חמישי בערב.
ב-22 ביוני 2020 המליץ הרמטכ"ל אביב כוכבי לשר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ להוציא את התחנה מהצבא ונימק "לא סוגיה של חיסכון בתקציב.
גל"צ לא צריכה להיות חלק מצה"ל.
זה לא נכון על גבול לא ערכי.
גלי צה"ל פועלת במסגרת צה"ל, כיחידה של אגף כוח האדם, ובעל התפקיד הבכיר בתחנה מוגדר כ"מפקד גלי צה"ל".
תקציב התחנה הוא חלק מתקציב הביטחון של ישראל.
אחד המאפיינים הייחודיים לגלי צה"ל הוא שילובם של חיילים בשירות סדיר בתפקידים בתחום התקשורת, כולל קריינים, כתבים, עורכים, מפיקים, מגישי חדשות, מגישי מוזיקה, עורכים מוזיקליים ועוד.
לצידם עובדים בתחנה עיתונאים המועסקים על ידי צה"ל (אזרחים עובדי צה"ל – אע"צ).
שילוב זה הפך את גלי צה"ל לחממה המצמיחה עיתונאים ואנשי תקשורת, שמועסקים אחר כך בעיתונים ובערוצי השידור האזרחיים.
כמה מבוגרי התחנה השתלבו בפוליטיקה, וביניהם השרים לשעבר מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ, מירב כהן ומפקד התחנה ודובר צה"ל לשעבר נחמן שי.
כאלפיים מלש"בים (מיועדים לשירות ביטחון – צעירים לפני גיוס) מבקשים לשרת בגלי צה"ל מדי שנה, אך רק כעשרים מהם מתקבלים לשירות בתחנה, בסופו של תהליך מיון ארוך ומורכב.
תהליך המיון כולל בחינות ידע כללי וידיעת הארץ, ידע במסורת ותרבות, אתיקה עיתונאית, בחינות קול, ראיונות וסימולציות (הדמיות).
הדרישות הבסיסיות העיקריות הן אינטליגנציה וידע כללי נרחב, כושר ביטוי הולם, עברית ברמה גבוהה ויכולת אלתור.
כמו כן, תהליך המיון כולל שלב ראיון אישי, ובו נדרש המועמד להוכיח את איכותו מול בוחנים בכירים.
קורס העיתונאים של גל"צ מתקיים פעמיים בשנה, בחודשים אוגוסט-ספטמבר ופברואר-מרץ, והעוברים אותו מתחלקים לתפקידים השונים: כתבים, קריינים, מפיקי חדשות, מפיקי תוכניות, עורכי מוזיקה ועורכי דיגיטל.
למרות השם בתואר "מפקד", ברוב המקרים אלו היו אזרחים עובדי צה"ל - חלקם מתחום התקשורת וחלקם קצינים בכירים לאחר שחרורם.
תחנת גלי צה"ל מורכבת ממספר מחלקות העוסקות בשידור:
מטה גלי צה"ל – מורכב ממחלקת הדיגיטל, לשכת מפקד גלי צה"ל, ארכיון גלי צה"ל, מחלקת השיווק, היועצת המשפטית, מחלקת תקציבים והממונה על פניות הציבור.
דוברת גלי צה"ל היא שירה דניאל הלוינג.
מחלקת החדשות – מפיקה את תוכניות החדשות בתחנה כגון "בוקר טוב ישראל", "יומן הצהריים" עם אמיר איבגי, "חמש בערב" עם ירון וילנסקי, "רינו צרור", "עושים צהריים" עם יעל דן, ואת מבזקי החדשות.
ראש המחלקה הוא אילן ליאור.
מחלקת השידורים – אחראית על בניית לוח השידורים של התחנה, על התנהלות במצבי חירום, על קרייני התחנה, על ניהול הפקות התחנה וכן על יצירת ושיבוץ הפרומואים שמשודרים בגלי צה"ל ובגלגלצ.
ראש מחלקת השידורים והממונה על פניות הציבור הוא ערן אליקים.
מחלקת התוכניות – הוקמה בשנת 2013 כאיחוד של מחלקת הקריינים, מחלקת האומר והתעודה, מחלקת מבצעים מיוחדים, מחלקת שידורי חיילים וצבא וחטיבת התרבות והמוזיקה.
בין תוכניות המחלקה: "שאלות אישיות", "ספרים רבותיי, ספרים", "יהיה בסדר", "האוניברסיטה המשודרת", "גל עברי ירוק", "הקשב!", "רצועת הביטחון", "משפחה גרעינית", "קולה של אימא", "הולכות בחצות", "ציפורי לילה", "בילוי נעים", ועוד.
ראש המחלקה היא טלי ליפקין-שחק.
גלגלצ – נחשבת בתחנה כמחלקה, אך למעשה היא תחנת שידור נפרדת.
מנהלת גלגלצ היא שירה לוקסנבורג.
צוות התוכן לדיגיטל - אחראי על תפעול עמודי הרשתות החברתיות (פייסבוק, אינסטגרם ויוטיוב) של גלי צה"ל ויצירת תוכן חדש, ייחודי, ושונה לתחנה הכולל סדרות רשת.
ראש המחלקה הוא תומר קריב וסגניתו היא אופק רוזנטל.
צוות האתר והיישומון – אחראי על תפעול, עדכון ועריכת אתר האינטרנט של התחנה הכולל את רוב תוכני הרדיו ותכנים מיוחדים לאתר, כמו גם את היישומון.
בחודש ספטמבר 2017 החלה המחלקה להעלות לאתר וליישומון גלי צה"ל מגוון פודקאסטים המורכבים מתוכן חדש ומקורי וגם מתוכניות עבר אהובות.
מחלקת שיווק ומדיה – אחראית על שיווק התחנה ועל הפרסומות בה.
ראש המחלקה היא קרן איגלניק.
חטיבת ההנדסה – המכונה גם "המחלקה הטכנית" אחראית על הפן הטכני בתחנה ותחתיה פועלים טכנאי אולפנים ומדור המחשוב, האחראי על הטיפול במחשבים בתחנה.
מנהל תחום המחשוב הוא אביחי כהן, מנהל מערך האולפנים וסגן ראש החטיבה הוא מיכאל אבו.
ראש המחלקה הוא אסף סיטון.
אתר האינטרנט, שמותג בתחילת דרכו תחת השם גלי צה"ל און-ליין, זוכה לכ-125 אלף כניסות ביום ומלווה את פעילות תחנת הרדיו.
מחלקת הדיגיטל, שמתחזקת את האתר, הרחיבה את פעילותה ברשתות החברתיות – בפייסבוק, באינסטגרם ובטוויטר, בו עשרות אלפים עוקבים אחרי עדכוני החדשות של התחנה.
האתר הוקם ב-1999 על ידי ראש מחלקת האינטרנט הראשון גידי אורשר בתמיכה טכנית של מיקרוסופט ישראל והיה חלק עיקרי מפורטל MSN.
גל"צ לא שילמה ל-MSN - או לחברת אינטרנט זהב עבור הפעלת האתר, אך הייתה לספק החדשות הראשי של הפורטל ופרסמה אותו בשידורי התחנה ובאתר.
בשנת 2004 מתח מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, ביקורת על התחנה וקבע כי ההתקשרות בין הצדדים נעשתה ללא "תמחור כולל של השירותים שנותן כל אחד מן הצדדים".
עקב כך דרש המבקר מהתחנה לצאת למכרז מחודש לבחירת אתר חסות.
גלי צה"ל רכשה את זכויות האינטרנט והתחילה להפעיל את האתר בכוחות עצמה.
בינואר 2013 עבר האתר שינוי עיצובי, שבמסגרתו נמחקו מאתר כל התכנים הרבים שנצברו בו עד אותה עת.
בשנת 2017 האתר עוצב מחדש, ועבר לפורמט וסגנון מודרני המבוסס על טכנולוגיית HTML5. האתר כולל כעת שידור חי, קטעי אודיו ותוכניות להאזנה מאוחרת ותחנות דיגיטל, ומחובר עם גלגלצ באותו אתר, עם האפשרות לעבור לגלגלצ ובחזרה בלחיצה על לוגו המופיע בצד שמאל לתפריט באמצע האתר.
השימוש בכתבות טקסט באתר הופסק לטובת קטעי אודיו רלוונטיים מתוכניות שונות.
במשך השנים נוצרו בתחנה תוכניות אשר הפכו עם הזמן לנכסי צאן ברזל, חלקן משודרות כבר לאורך עשרות שנים.
בוקר טוב ישראל – יומן הבוקר של גלצ, בהגשת אפי טריגר.
היומן, המשודר בשעה 6:00, ממותג כ"חדשות הראשונות של הבוקר".
על פי סקרי TGI, זהו יומן החדשות המואזן ביותר ברדיו הישראלי.
יניר קוזין וספי עובדיה – תוכנית אקטואליה, משודרת בשעה 8:00.
רינו צרור – תוכנית העוסקת בנושאי כלכלה, חברה ורווחה.
המילה האחרונה – עירית לינור וקובי אריאלי בשיחה קלילה על ענייני היום.
יומן הצהריים – תוכנית אקטואליה בהגשת אמיר איבגי.
התוכנית משודרת בשעה 12:00 בימים א'–ה'.
עושים צהריים – תוכנית אקטואליה בהגשת יעל דן המשודר בימים א'–ד' בשעה 13:00. תוכן היומן לעיתים קרובות עוסק בנושאים חברתיים יותר הנמצאים על סדר היום, כגון להט"ב, תרבות, זכויות הנשים, מדיה חברתית ועוד.
השיח – תוכנית מאזינים בהגשת אברי גלעד, במהלכה עולים לשידור נשים וגברים המעוניינים להתייחס לאחת הסוגיות שעל סדר היום, על פי נושא יומי שנקבע מראש.
התוכנית משודרת בימים א'-ד' בשעה 14:00.
באופן מילולי – פינה יומית של אבשלום קור בענייני השפה העברית.
יהיה בסדר – תוכנית כלכלית צרכנית בהגשת אביב לביא ונעמי רביע או לינוי בר-גפן, לסירוגין המנסה לתת מענה למאזינים שנתקלו בקשיים או בעוולות מצד חברות וגופים ביורוקרטיים שונים.
התוכנית משודרת בשעה 15:00 בימים א'–ד'.
ארבע אחרי הצהרים – תוכנית יומית של שירים עבריים, המשודרת בשעה ארבע אחר הצהריים בהגשת ערן אליקים.
התוכנית משודרת בשעה 16:00 בימים א'–ה'.
בילוי היום – מגזין בנושא תרבות, בידור ופנאי, אותו מגישים לסירוגין אפי בן אברהם וענבל גזית בשעה 16:45 בימים א'–ה'.
חמש בערב – יומן הערב בהגשת ירון וילנסקי.
היומן ממותג כ"סיכום אירועי היום".
התוכנית, שעלתה לראשונה בשנת 2001, משודרת בשעה 17:00 ועד השעה 18:00. משנת 2016 ועד לפברואר 2022 השתתף יעקב ברדוגו בהגשת התוכנית.
החזית הכלכלית – מגזין הכלכלה היומי של גלצ בהגשת ישראל פישר וסמי פרץ שמארחים אנשי מפתח בכלכלה.
רצועת הביטחון – תוכנית צבאית יומית שעוסקת בהיבטים שונים של הפעילות הצבאית, הן של צה"ל והן של צבאות אחרים בעולם.
התוכנית משודרת בשעה 19:30. ביום א', טלי ליפקין-שחק משוחחת עם מומחים על אסטרטגיה וממשל; ביום ב', תא"ל במיל' ד"ר אריאל היימן עוסק בטכנולוגיה וגאופוליטיקה; ביום ג', סמדר פרי דנה במזרח התיכון; ביום ד', טלי ליפקין-שחק דנה ביחסים שבין הצבא והחברה.
הקשב – מגזין החיילים היומי של גלצ, המורכב משירים ומפינות מתחלפות ביניהן – ראיונות עם חיילים על שירותם הצבאי.
חיים של אחרים – תוכנית העוסקת במוזיקה ובהיסטוריה ביוגרפית בהגשת ערן סבאג.
24 היום שהיה – תוכנית סיכום חדשות היום.
התוכנית, בהגשתו של אפי בן אברהם, כוללת סיכום חדשותי של היום, פינה כלכלית, וגיחה תרבותית.
התוכנית משודרת בשעה 23:00 בימים א'–ד'.
ציפורי לילה – רצועת רדיו אישית המשודרת בין 0:00–2:00. התוכנית עלתה לשידור בשנת 1976 ומשודרת מאז ברציפות.
מגישי הרצועה משתנים בין ימות השבוע.
ביום חמישי משודרות רצועות שונות מיתר ימי החול.
נכון להבוקר – מהדורה של התוכנית בהגשת אילנה דיין.
הילה ושרקי – תוכנית אקטואליה שבועית בהגשת הילה קורח ויאיר שרקי התוכנית משודרת בשעה 9:00. עד ינואר 2019 שודרה ברצועה התוכנית דקלסגל.
לוסי אהריש וג'קי לוי - תוכנית פנאי ואקטואלה בהגשתם של לוסי אהריש וג'קי לוי.
יומן החוץ – תוכנית אקטואליה בהגשת טל שנהב, הסוקרת ידיעות שונות מהעולם, בשיתוף כתבי דסק החוץ של גלי צה"ל.
עושים ספורט – תוכנית ספורט בהגשת עידן קוולר ובוני גינצבורג.
שטח אש – יומן חדשות צה"ל בהגשת דניאל גורדון-לויטן ופיי גוטמן.
גילוי דעת – תוכנית העוסקת בידע עולם בהגשת איתי הרמן וענבל גזית.
יומן סיכום השבוע - יומן הערב המסכם את חדשות השבוע בהגשת אמיר בר שלום ורן יבנאי.
היומן מורכב מכתבות קצרות ואחריהן ראיונות עם דמויות בולטות בחדשות היום.
סטטוס קוו – תוכנית סאטירה בהגשת ענבל גזית ובהשתתפות אושיות רשת.
רדיו-אקטיבי – שעתיים של משחקי רדיו בהשתתפות מאזינים בהגשת שני חיימוביץ ומגיש אורח.
בן וקובי פרג' – תוכנית סיכום שבוע אישית בהגשת בן וקובי פרג'.
יוצאים לאור - סיכום כותרות עיתונים סוף השבוע בשילוב מוזיקה.
בעבר שודרה התוכנית מדי יום, אל לפני כמה שנים הועברה התכנית לשידור בימי שישי ובערבי חג בלבד.
מוגשת לרוב על ידי ערן קורץ, בשעה 06:00
בוקר טוב ישראל – מהדורת סופ"ש – מהדורת יום שישי של יומן הבוקר של גלי צה"ל, בהגשת נורית קנטי.
התוכנית משודרת ביום ו' ב-7:00.
מחשבות בע"מ – תוכנית פובליציסטיקה בהגשת, משה שלונסקי וקובי אריאלי.
התוכנית משודרת ביום ו' ב-8:00. בפברואר 2022 התפטר ברדוגו בשידור חי בעקבות הדחתו מהגשת התוכנית יומן הערב.
בילוי נעים – מגזין על ענייני תרבות ואמנות.
בעבר התוכנית שודרה במתכונת של שעתיים בימי שישי, לאחר מכן עברה ליום שבת בשעה 13:00 ולאחר זמן מה חזרה ליום שישי במתכונת של שעה מ-10:00.
קולה של אימא – תוכנית המעלה לשידור אמא (או קרוב אחר) של חייל סדיר לשיחה קלילה.
התוכנית משודרת בשעה 11:00 ביום ו'.
בטלים בשישי – תוכנית בהגשת אודיה קורן ונתן דטנר.
התוכנית משודרת בשעה 13:00 ביום ו'.
זה המקום - סיפורים ומוזיקה בהגשת אהוד בנאי.
משודרת בימי שישי בשעה 14:00
רשת הקשר – סדרת מתח שעוסקת בסיפורים אמיתיים ומסמרי שיער המגיעים לידי מוקדי כוחות הביטחון וההצלה.
בהגשת כתבת המשטרה של גלי צה"ל, הדס שטייף.
חלומות – תסכיתים קצרים הבנויים סביב חלומותיהם של אנשי התרבות והבידור בישראל.
זרים – ניסוי חברתי בו זוג זרים מוחלטים ננעלים באולפן לשעה ומתעסקים בסדרת שאלות שחלקן אישיות, חלקן הזויות וכולן מובילות לשיחות מרתקות.
מעבר לים – הכתבות והסיפורים המעניינים ביותר ששודרו בשנים האחרונות ביומן החוץ של גלי צה"ל.
עשרים דקות של סקירה עולמית בהגשת מאיה ראכלין.
הבגרות המשודרת – מיזם שהחל בינואר 2017 שמטרתו סיוע לנבחנים בבגרויות בעזרת פרקי סיכום לחומר הנלמד במקצועות היסטוריה, אזרחות, תנ"ך, ספרות ומחשבת ישראל.
בנוסף לפרקי הסיכום הוכנו שאלונים אינטראקטיביים הבודקים את רמת הידע של הנבחנים לאחר האזנה לפרקים השונים.
התוכנית זכתה בפרס מפקד גלי צה"ל לתוכנית ביכורים בשנת תשע"ז, והושמעה מעל רבע מיליון פעמים בשנתה הראשונה.
רגע רגע רגע – פודקאסט קצר המציג עובדות חשובות, מוזרות ומשעשעות לגבי כמה מושגים הבולטים בעולם המוזיקה.
הפודקאסט הופק לאחרונה בנובמבר 2017.
שבט אחים ואחיות - סוגיות חברתיות ותרבותיות בישראל (ד"ר אלעזר בן לולו).
נפגשנו - בכל פרק מארח מוזיקאי צעיר את ההשראה המוזיקלית הכי גדולה שלו בארץ, לשיחה אחד על אחד.
רגע, רגע, רגע – פרקים קצרים המכילים עובדות חשובות, מוזרות, משעשעות ומעניינות לגבי כמה מהמושגים הבולטים בעולם המוזיקה.
שיר על הפרק – לבנת בן חמו ודויד פרץ דנים בכל פרק על שיר ישראלי ועל הקשר שלו לתנ"ך.
האזנה מודרכת – מדי יום שישי עומר גפן לוקח קלאסיקות רוק מנתח ומגלה לנו עליה דברים חדשים לגמרי.
עם הקלטות נדירות וערוצי הקלטה מבודדים, וחוקר את כל הסיפורים שמאחורי.
שעה היסטורית – התוכנית שודרה בין השנים 1983–2013 ועסקה בנושאים מגוונים לאורך ההיסטוריה בסגנון סיפורי.
מנחה התוכנית היה פרופסור מיכאל הרסגור ולצדו, הנחו במשך השנים השדרנים אלכס אנסקי, ערן סבאג וליעד מודריק.
למרות הכל – תוכניתו של איש המוזיקה יואב קוטנר ששודרה בין השנים 1995–1997 וסקרה לאורך מאה פרקים, את תולדות הרוק הישראלי על כל הרבדים שבו.
בסדרה הושמעו הקלטות נדירות ושירים נדירים וידועים כאחד.
מסע הקסם המסתורי – התוכנית שודרה בשנים 1981–1982 בהגשתו ובעריכתו של יואב קוטנר.
היא מספרת את סיפורה של הלהקה המפורסמת ביותר בעולם, "הביטלס".
בתוכנית הושמעו שירים, הקלטות נדירות, סיפורים על חברי הלהקה וראיונות עמם.
בנוסף, נכללו גם שני פרקי בונוס.
קוטנר על איינשטיין – יואב קוטנר עם 50 פרקים על אריק איינשטיין.
שעה עם ההיסטוריה של הקלטותיו של אריק איינשטיין, העובדות שמאחורי השירים וקטעים מיוחדים ונדירים מאלבומיו.
אלה האחים שלי – מיזם חדש לזכר חללי מערכות ישראל, בו חיילים מלחינים ומבצעים שירים שנכתבו על ידי נופלים.
משנת 2016 מוביל את המיזם העיתונאי איתי זילבר.
בקולם – פרויקט מיוחד בגלצ, בשיתוף יד ושם – תיעוד מפגשים אישיים בין חיילי גלי צה"ל לניצולי שואה.
תיבת נח – תוכנית הבידור המרכזית של התחנה משנות החמישים ועד 1975. שודרה חי מבית החייל בתל אביב.
ד"ש עם שיר – תוכנית דרישות השלום המיתולוגית (באמצעות גלויות) ששודרה בשנות ה-60 וה-70
מצעד הפזמונים הלועזי – שודרה בשנות ה-60 וה-70. בין היתר בעריכת אבנר רוזנבלום ובהגשת אריה גולן.
המצעד דורג על ידי מאזינים ששלחו גלויות.
בין המדרגים הוגרלו מדי שבוע 3 תקליטים.
מצעד הפזמונים העברי – שודרה בשנות ה-60 וה-70. בין היתר בעריכת עמליה רוזן.
הכה את התקליטיה – שודרה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. מאזינים צלצלו וביקוש שיר.
אם צוות התקליטיה לא מצא את השיר תוך דקה, המאזין זכה בתקליט.
יש עם מי לדבר – תוכנית שנתנה במה למאזינים להעלות נושאים בעלי עניין לציבור.
בשנת 2010 התוכנית הוסרה מלוח השידורים.
חותרים למגע - תוכנית מערכונים בהגשת שרון טייכר וערן זרחוביץ' ובהשתתפות קומיקאים נוספים, בהם ליאת הר-לב, תום יער, בן פרג' ועוד.
התכנית שודרה בימי חמישי בשעה 14:00 בין השנים 2010-2015 ולאחר מכן עברה לרדיו תל אביב תחת השם "טייכר וזרחוביץ'".
לכמה מהמערכונים והדמויות בתוכנית בוצעו גם גרסאות טלוויזיוניות, רובם שודרו ומשודרים עדיין במסגרת התכנית "ארץ נהדרת".
מה יש – תוכנית מערכונים ובידור ששודרה בשנות ה-80 של המאה ה-20 והייתה לדעת רבים אחת מנקודות המפתח בהפיכת הרדיו מממלכתי ומעונב לקליל וחופשי.
סיפור ישראלי – הפודקאסט הישראלי הראשון שעשה את המעבר מהאינטרנט לרדיו.
עוד מעט נהפוך לשיר – פרויקט הזיכרון השנתי של התחנה, במסגרתו אמנים מובילים בישראל מבצעים שירים שנכתבו על ידי חללי מערכות ישראל.
ב-2012 יצא אלבום כפול הכולל 40 שירים ממיטב השנים שבהן שודר המיזם.
התוכנית ירדה לאחר כ-13 שנים ובמקומה הגיע המיזם "אלה האחים שלי" שמשודר בתחנה משנת 2014.
אראל סג"ל – הפובליציסט ואיש התקשורת אראל סג"ל מסקר את אירועי היום מהזווית שלו.
בכל יום, מגיש אורח מנחה איתו את התוכנית.
משפחה גרעינית – תוכנית העוסקת בהורות, זוגיות ונושאים משפחתיים אחרים, בהגשת אברי גלעד, עינת נתן, ג'קי לוי ושרון קנטור, לסירוגין.
התוכנית שודרה בימי חול בשעה 14:00.
המשחק המרכזי - שידור ישיר של המשחק הבולט בכדורגל מדי שבת, תוכנית שהחלה ב-1974, אך היא ירדה משידור, בעקבות תלונות של "קול ישראל" על כך שהיא מתחרה בתוכנית "שירים ושערים".
האוניברסיטה המשודרת היא אחת מתוכניות גלי צה"ל הוותיקות ביותר, נוסדה כמיזם בשיתוף אוניברסיטת תל אביב.
התוכנית היא סדרת הרצאות אקדמיות מגוונות, אותה יזם בשנת 1977 מפקד גלי צה"ל, מרדכי נאור.
במתכונתה הנוכחית, התוכנית משדרת ארבעה סוגי הרצאות: ביום א', "מסע סביב רעיון" – סדרת הרצאות, המוגשת על ידי מומחים שונים, שנסובה סביב רעיון-על אחד.
ביום ב', "המדען העירום" – בן שני נפגש עם חוקרים שונים לשיחה אחד-על-אחד מול קהל.
ביום ג', "מבוא ל-" – קובי מידן נפגש עם חוקרים שונים לראיונות סביב נושא משותף.
ביום ד', "מהים התיכון למזרח התיכון", ליעד מודריק נפגשת עם מומחים בנושא הגאו-פוליטיקה של ישראל וסביבתה.
העורכת הראשית היא מאיה גייר.
בינואר 2020 הסכימה תחנת גלי צה"ל, בעקבות תביעת דיבה נגדה, לשלם למני נפתלי פיצוי של 16 אלף ש"ח בגין התבטאות של גלית דיסטל-אטבריאן בראיון שערכה איתו בתחנה.
ביקורת ציבורית כלפי גלי צה"ל
על תחנת השידור הצבאית נמתחה במשך השנים ביקורת בנושאים שונים:
נטען כי לתחנה תדמית אשכנזית, חילונית ותל אביבית, המדירה משידוריה חלקים נרחבים של האוכלוסייה.
שדר התחנה, אברי גלעד, סיפר כי בעת שירותו הצבאי בתחנה כחייל, היו מתקיימים טקסים של הטחת תקליטים מזרחיים אל הקיר בכל עת שאלו היו נשלחים לתחנה מטעם האמנים.
על פי עדותו, הטקסים לוו בתחושות "סיפוק", "עליונות" ו"יהירות".
בשנים האחרונות נשמעת ביקורת כלפי מדיניות הפלייליסט של גלגלצ (מחלקה ותחנת בת של גלי צה"ל), על פיה השירים המושמעים בתחנה נקבעים על ידי מספר מצומצם של עורכים.
הזמר-יוצר עמיר בניון טען שגלי צה"ל וגלגלצ מחרימים אותו מאז שהוציא את השיר "אני אחיך" המבקר את השמאל הרדיקלי על שיתוף פעולה עם ועדת גולדסטון והגשת תביעות כנגד חיילי צה"ל.
בתוכנית סאטירה ליום העצמאות 2014 הקומיקאי אריאל ויסמן הביע רצון לדלל את אוכלוסיית החרדים וטען כי יש להם טעם מגעיל.
לבסוף התנצלה התחנה על הדברים.
העיתונאית יעל פז מלמד ביקרה אף היא את גל"צ וכתבה שהעובדה שאנשי התקשורת הישראלית בילו ברובם את שירותם הצבאי ככתבים בתחנה, לא אפשרה להם להכיר את גווניה של החברה הישראלית ולקבל פרספקטיבה רחבה ואמינה יותר כלפיה.
בריאיון שהעניק שמעון פרנס בשנת 2024 לאתר החדשות ynet, סיפר פרנס כי את התכנית "על הדבש ועל הכיפאק" ששודרה בתחנה ערך מי ששימש באותה התקופה כטבח התחנה, מאיר לחיאני, לאחר שלטענתו .
גם איש התקשורת אבישי מתיה אשר שימש כעורך ומגיש סיפר על תקופתו בציוץ ברשת החברתית X.
בין הדברים שפרסם בפוסט, כתב (ציטוט חלקי):
הביקורת מגיעה בעיקר מצידה הימני של המפה הפוליטית, אך גם מהשמאל.
תנועת ישראל שלי פתחה ב-21 ביוני 2011 במסע פרסום נגד התחנה בטענה שזו פועלת נגד חיילי צה"ל ומביעה אג'נדה פוליטית שמאלית קיצונית.
ב-26 ביוני למעלה מ-100 חיילי מילואים יוצאי יחידות קרביות, הפגינו מול תחנת גלי צה"ל בקריאה להפריט את התחנה או לאזן את שידוריה באופן שיהלום כלי תקשורת הנושא את התווית "שידורי צבא ההגנה לישראל".
העיתון זמן ישראל פרסם בספטמבר 2020 כתבת תחקיר תחת הכותרת "גלי ברדוגו" בנושא השימוש שעושה השדרן יעקב ברדוגו בתוכנית האקטואליה היומית שלו לצורך הדהוד מסרי ימין והפצת חדשות כזב.
בפברואר 2021 פרסם העיתון כתבת תחקיר נוספת תחת הכותרת "מכונת תעמולה של איש אחד" על האופן שבו משתמש השדרן בבימה התקשורתית שלו בתחנה ככלי לתקיפה חוזרת ונשנית של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדנבליט.
בחודש מרץ 2021 פרסם העיתון דה-מרקר תחקיר משלו תחת הכותרת "הבית של החיילים (של נתניהו)" ובו עדות של חייל לשעבר בתחנה שתיאר מנגנון העברת מסרים מטעם לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו לשדרן, בין השאר על ידי מסרונים מטעם ראש לשכתו של נתניהו, נתן אשל.
ב-2016 אמר הרמטכ"ל רא"ל גדי איזנקוט כי "לא נכון שצה"ל יחזיק בתחנה צבאית שעוסקת במחלוקות אזרחיות, מה גם שמספר התקנים של חיילים ואנשי קבע בתחנה זו הוא גדול מאוד".
באותה השנה התבטא ראש אכ"א חגי טופולנסקי כי אינו מכיר צבא שיש לו תחנה צבאית חוץ מקוריאה הצפונית אך לאחר מכן התנצל על אמירה זו.
דוח מבקר המדינה לשנת 2008 מותח ביקורת חריפה על התחנה: "דרוש ניתוח שיפריד את גלי צה"ל מהצבא.
עקרונית, זה לא הגיוני שלצבא יש תחנת שידור שלא משדרת לצבא, וזה לא יכול להימשך שהיא תישאר במימון צבאי.
צבא שאין לו כסף למים ללוחמים, אסור לו לתחזק תחנה שאינה תורמת לצבא כלום".
מבקר המדינה התייחס מספר פעמים לגלי צה"ל:
ביקורת בנושא תנאי העסקת העובדים
בתחנה בוקרו בשל האחוז הגבוה של שדרנים העושים את עבודתם בהתנדבות.
לצד חיילים בשרות סדיר ואזרחים עובדי צה"ל מועסקים בתחנה שדרנים רבים כפרילנסרים ללא תנאים סוציאליים, או אף ללא שכר כלל.
על פי התחנה והמתנדבים עצמם, מצב זה נגרם בשל בעיות תקציב מחד והיוקרה המקצועית והציבורית על שידור בתחנה מאידך.
דוגמה בולטת למצב זה היא רצועת ציפורי לילה.
'הפורום המשפטי למען ארץ ישראל' עתר לבג"ץ לאסור הפעלת גל"צ בשבת באמצעות חיילים, בניגוד לפקודת מטכ"ל המתירה חילול שבת רק לצורכי חירום.
בתגובה נכתבה פקודת מטכ"ל חדשה שמאשרת לחיילים לחלל שבת, למרות שלא מדובר בפיקוח נפש.
כמו כן הושמעה ביקורת ציבורית על התבטאויות שדרנים בגנות פעולות צה"ל, על השמעת שירים של משתמטים משירות בתוכניות גל"צ ועל העסקתו של הזמר אביב גפן בתוכנית "ציפורי לילה".
ביקורת מסוג זה הביאה בין היתר להשעיית השדרנית רונית כפיר.
ביקורת נוספת שמושמעת כנגד גלי צה"ל היא כי אין הצדקה לקיומה של תחנה צבאית במדינה דמוקרטית.
במשך שנות פעילותה הרבות ידעה התחנה שלל איומי סגירה שלא התממשו.
הטענה העיקרית נגד המשך פעילות התחנה היא שצבא אינו זקוק לתחנת רדיו, וכי המדינה היחידה בעולם שמחזיקה רדיו צבאי מלבד ישראל, היא צפון קוריאה.
טענות נוספות שהושמעו בעשורים הראשונים של המאה ה-21 היו שעם ההתקדמות הטכנולוגית והאפשרות להאזין למוזיקה באמצעים מגוונים, כמו גם קיומן של תחנות הרדיו האזורי ותחנות "קול ישראל", כבר אין צורך בתחנת הרדיו הצבאית.
טענה נוספת היא כי גלי צה"ל חדלה מלשרת את ייעודה המקורי שהוא להיות רדיו שפונה לחיילים, והפכה לתחנת רדיו ציבורית לכל דבר ועניין, על אף שאין צורך בעוד תחנת רדיו ציבורית משום שהאחריות לשידור הציבורי מוטלת על תאגיד השידור הישראלי המפעיל את שלל תחנות "קול ישראל" (ועד 2017, רשות השידור).
בשנות ה-2010 המאוחרות, הטענה העיקרית המושמעת כנגד המשך פעילותה של גלי צה"ל היא שניהול התחנה כושל, ושחלק מהמינויים בתחנה הם מינויים פוליטיים שאין קשר בינם לבין עיתונות, כאשר לרוב הטענה מתייחסת בעיקר למינויו של יעקב ברדוגו.
בתוך הטענה הזו, ישנה טענה נוספת, שהושמעה בעיקר על ידי שר הביטחון בני גנץ, לפיה אין הצדקה לכך שחיילי גלי צה"ל יראיינו פוליטיקאים, משום שזה אינו תפקיד של חייל.
ביקורת אחרת המושמעת כנגד התחנה מגיעה מהרמטכ"ל, שלטענתו נדרש לעסוק בנושאים הקשורים לתחנה הצבאית יתר על המידה.
ב-21 בינואר 2021 הורה שר הביטחון בני גנץ על הוצאת "גלי צה"ל" ממערכת הביטחון אך מאוחר יותר פסל המשנה ליועץ המשפטי את ההחלטה.
לאחר הבחירות לכנסת ה-24 שב בני גנץ להתייחס לשקילת האפשרות לסגירת התחנה במתכונתה הנוכחית.
ב-30 ביוני 2021 הודיע היועץ המשפטי של משרד הביטחון כי אין צורך בחקיקה לשם סגירת התחנה וכי ההחלטה נמצאת בידי שר הביטחון והרמטכ"ל.
ההצעות שנבחנות הן להפריט את גלי צה"ל ולהפוך אותה לתחנה בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, להעביר את החזקה בה לידי תאגיד השידור הציבורי או לסגור אותה לאלתר.
בעיות שצצו בהצעות הן, שגלי צה"ל אינה יכולה להיות חלק מתחנות הרדיו האזורי משום שגלי צה"ל מופצת בפריסה ארצית, והרשות השנייה אחראית לתחנות הרדיו האזוריות - שמשדרות רק לאזור זיכיון מסוים, מכאן שזכיין שיזכה בהפעלת גלי צה"ל האזרחית יקבל יתרון על פני שאר בעלי תחנות הרדיו האזוריות.
מנגד, מנכ"ל תאגיד השידור הישראלי, אלדד קובלנץ, אמר כי אין לתאגיד צורך בתחנת רדיו נוספת.
בינואר 2022 קבע היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי אין בסמכותו של שר הביטחון לסגור את גל"צ ו דרך המלך לבצע זאת היא להעביר חוק בכנסת או לכל הפחות, החלטת ממשלה שאמנם מעוררת קשיים משפטיים ממשיים, אך אלה אינם עולים כדי מניעה משפטית.
הוועדה גם המליצה כי תצומצם השתתפות חיילים בסיקור פוליטי, וכי יוגדל נפח העיסוק בתחנה בעניינים צבאיים וחברתיים הקשורים לחברה הישראלית.
מנגד, הומלץ על שינויים בפיקוח על תחנת הרדיו.
באוגוסט 2025 מינה שר הביטחון ישראל כ"ץ ועדה נוספת לבחינת מעמד גל"צ.
על חברי הוועדה נמתחה ביקורת ציבורית בשל השיוך הפוליטי שלהם וחוסר הניסיון שלהם בתקשורת.
תחילה מונה בראשה האלוף (מיל') יפתח רון-טל, אך הוא פרש בשל ניגוד עניינים הנובע מהשתתפותו בתשלום כפאנליסט בערוץ 14. במקומו מונתה ד"ר דליה זליקוביץ', לשעבר חברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
הוועדה כללה ארבעה חברים נוספים שאינם מתחום התקשורת: שרה העצני-כהן יו"ר ארגון "ישראל שלי" ואלעד מלכא איש פורום קהלת וחבר במפלגת הליכוד, אשר התבטאו בעבר נגד גלי צה"ל, יונתן בן חמו ודורון כהן.
הייעוץ המשפטי לממשלה הורה כי הוועדה לא תגיש את המלצותיה עד להשלמת בחינת ניגוד העניינים שנפל לכאורה בהליכי המינוי של חבריה.
למרות זאת הוועדה הגישה את המלצותיה וכץ מסר כי ייבחן אותן.
הוועדה המליצה לסגור את התחנה או להפסיק את שידורי האקטואליה במחלקת החדשות.
ארגון העיתונאים והעיתונאיות מסר כי יעמוד לצד גל"צ ולא יאפשר סגירה של התחנה או פגיעה במשדרי האקטואליה וכי פגיעה בגל"צ היא פגיעה בחופש העיתונות".
מועצת העיתונות מסרה כי "מינוי הוועדה בניגוד להנחיות היועצת המשפטית לממשלה, והיות חבריה בעלי זיקה אישית ופוליטית לשר לכאורה, מצביע על כך שתוצאות המלצותיה כנראה נקבעו מראש ואינן חוקיות.
מאחר שמעמד גל"צ מעוגן בחקיקה ראשית, החלטת שר או החלטת ממשלה אינן מספיקות, ורק חקיקה תוכל לשנות את מעמד התחנה.
מועצת העיתונות תפעל בכל הדרכים החוקיות כדי למנוע את קידום ההמלצות כפי שפורסמו ולשמור על חופש התקשורת וזכות הציבור לדעת".
היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה ציינה שעבודת הוועדה "מעלה חשש מפני התערבות פוליטית בשידור הציבורי ומעוררת שאלות ביחס לפגיעה בחופש הביטוי והעיתונות".
ב-12 בנובמבר 2025 הודיע השר כ"ץ על החלטתו לפעול לסגירת התחנה עד 1 במרץ 2026. ארגון העיתונאים והעיתונאיות הגיב להחלטתו ומסר כי "ישראל כ"ץ לא יסגור כלי תקשורת במדינת ישראל.
הארגון יאבק בהחלטה האווילית הזאת עד שתבוטל.
ב-22 בדצמבר 2025 אישרה הממשלה פה אחד את ההצעה של השר כ"ץ לסגירת גלי צה"ל עד 1 במרץ 2026. התנועה לאיכות השלטון וועד עובדי גלי צה"ל עתרו לבג"ץ נגד ההחלטה.
היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, ביקשה להוציא צו ביניים שיורה להקפיא כל פעולה לצורך סגירת התחנה עד לקבלת הכרעה בעתירות, ונשיא בית המשפט העליון יצחק עמית הוציא את צו הביניים המבוקש.
לאחר דיון בעתירה הוציא בג"ץ ב-2 בפרואר 2026 צו על תנאי לביטול החלטת הממשלה שעניינה סגירת גלי צה"ל.
גלי רדיו הם קרינה אלקטרומגנטית בתדרים שבין 3 הרץ עד 300 ג'יגה-הרץ מתוך הספקטרום האלקטרומגנטי.
אורכי הגל של תדרים אלו הם 100,000 קילומטרים עד 1 מילימטר.
ככל שאר הגלים המהווים קרינה אלקטרומגנטית, גם גלי רדיו מתפשטים במהירות האור, ונעים בשדות אלקטרומגנטיים המתפשטים בריק.
תדרי רדיו משמשים, בין השאר, לתקשורת אלחוטית.
לשם ביצוע תקשורת אלחוטית יש להקצות למשדר תדר שבו ישדר, ורוחב סרט מסוים.
לכל משדר תדר המוקצב לו, שבו ניתן להאזין לו, ובקשר דו־כיווני – גם לשוחח איתו.
כיוון שרוחב הסרט הכולל של גלי הרדיו מוגבל, ולכל משדר נדרש רוחב סרט מינימלי, הרי מספרם הכולל של תדרי הרדיו מוגבל.
העובדה שלמשדר יש טווח מסוים, התלוי בעוצמת השידור ובצורת ההתפשטות של גלי הרדיו, מאפשרת להקצות אותו תדר לשני משדרים המרוחקים במידה מספקת, אך בעיית המחסור אינה נפתרת.
סוג של פתרון לבעיה הוא העברתו של תחום רחב של תדרים בתווך שידור אחר (כגון תקשורת בכבלים).
אז תחום התדרים מכיל גם תדרים שנמצאים באוויר ומוקצים לצרכים אחרים.
אפשרות אחרת היא שידור וקליטה באלומות צרות מאוד כמו שידור וקליטה בעזרת לוויינים.
פריצת דרך בתחום ניצול תדרי רדיו לתקשורת אישית הושגה עם המצאת התקשורת הסלולרית.
עד להמצאת שיטה זו, השימוש בתדרי רדיו היה נפוץ בעיקר אצל גופים וארגונים ולא באופן אישי.
בתחום שידורי הרדיו לתקשורת המונים היצע התדרים מצומצם ביותר, ולכן נדרשת הסדרה של הקצאת התדרים, המבוצעים במספר גופי הסדרה ופיקוח ברחבי העולם, הן ברמה הארצית (כגון משרד התקשורת בישראל), והן ברמה הבינלאומית (כגון ITU).
המחסור בתחום זה, יחד עם הרצון לשדר לציבור הרחב, יצרו את תופעת הרדיו הפיראטי.
ישנם תחומים נוספים בהם יש מחסור בתדרים; דוגמה לכך הם תדרים בתחום ה-2.4 גיגה-הרץ ששימשו את צה"ל שסירב לפנותם לשימושי בלוטות' הזקוקים לתחום זה.
במשך תקופה ארוכה נאסר בישראל שיווק של מכשירים אזרחיים שתומכו בתקן "בלוטות'", עד למציאת הסדר שבמסגרתו פינה צה"ל את תחום התדרים.
לגלי הרדיו מספר שימושים, הנפוצים ביניהם -
קשר רדיו להעברה של שידורי רדיו, טלוויזיה, תקשורת סלולרית ונתונים.
ניווט - הן באמצעות לוויינים (דוגמת GPS) והן באמצעות מערכות מיושנות יותר (דוגמת מערכת לורן או VOR).
מכ"ם (RADAR / רדאר) - על ידי שליחת גלי רדיו למרחב ופיענוח האותות המוחזרים ניתן לאתר את מיקומם וכיוון תנועתם של גופים הנעים במרחב.
אסטרונומיה - תצפית על גרמי השמים באמצעות רדיו-טלסקופ.
גלי רדיו בתדרים שונים מוקצים לטובת שימוש מסוים:
גלים ארוכים קיצונית – (ELF ) גלים בטווח של 3Hz-300Hz – משמשים בתקשורת עם צוללות עמוקות על ידי מערכי אנטנות גדולים ביותר (קילומטרים) ולצורך מעקב אחר ציוד ניקוי צינורות כשהצנרת עצמה משמשת כאנטנה.
גלים על־ארוכים – (ULF ) גלים בטווח של 300Hz-3KHz – גלים אלו שימשו בעבר לצורך תקשורת מאובטחת קצרת טווח.
גלים ארוכים מאוד – (VLF ) גלים בטווח של 3KHz-30KHz – גלים אלו הם בעלי טווח גדול ביותר ואמינות גבוהה ומשמשים ליישומים צבאיים ליצירת קשר למרחק גדול.
לגלי הרדיו בטווח תדירות זה יכולת חדירה מסוימת למים ולכן הם משמשים בתקשורת עם צוללות.
גלים ארוכים (LW) בתחום שמתחת ל-300KHz.
לגלים אלו יכולת עבירות טובה בקרקע, והם מאפשרים כיסוי שטח גבוה בהשוואה לתחומים אחרים.
על פי ה-ITU, אזור מס' 1 (הכולל את אירופה, אפריקה, המזרח התיכון, המפרץ הפרסי, ברית המועצות לשעבר, ומונגוליה) יכולים להשתמש בתדרים 148.5 עד 283.5KHz שבתחום זה לטובת שידורי רדיו, שנעשים לרוב ב-AM באמצעות גל נושא בכפולות של 9KHz.
גלים בינוניים (MW) בתחום 500-1600KHz, לרוב בשידורי AM.
גלים קצרים (SW) (גם "תדר גבוה" ובראשי תיבות: ת"ג) בתחום 1.7-30MHz, בהם מקובלות שיטות שידור מגוונות.
משמשים בדרך כלל לשידורי תחנות רדיו לטווח רחוק במיוחד (מדינות רבות) ולתקשורת בין חובבי רדיו.
תג"מ או תג"ם (תדר גבוה מאוד, VHF) בתחום 30-88MHz, משמש לתקשורת רדיו טקטית בצה"ל ובצבאות רבים אחרים.
גלים מילימטריים (mmW) – בתחום 30GHz-300GHz המשמשים לתקשורת ולחיישנים.
רדיו אנלוגי בשיטת אפנון FM בתחום 88-108MHz
טלפון סלולרי אנלוגי ודיגיטלי – בסביבות 800-900MHz וכן בסביבות 1800-1900MHz, 2100MHz
לוויין ומכ"ם – סביבות 10GHz ומעלה
גלי הרדיו מעל 1GHz מתאפיינים בדרך כלל בעבירות הדומה מאוד לעבירות של קרני אור, כלומר כל דבר החוסם אור חוסם אותם במידה רבה מאוד.
תכונה זו מתגברת ככל שעולה התדירות.
חלוקה של תדרי הג'יגה ומעלה
את השם "רדיו" הגה הפיזיקאי הצרפתי אדוארד בראנלי (Edouard Branly).
שם זה מגיע במקור מהמונח "radioconductor", אשר מבוסס על הפועל להקרין - "to radiate".
גלי רדיו מכונים גם בשם "גלי האתר".
כינוי זה מקורו בתאוריה השגויה לפיה גלים אלקטרומגנטיים זקוקים לתווך חומרי כלשהו על מנת לנוע במרחב, בדומה לגלי קול.
תאוריה זו הופרכה בעזרת ניסוי מייקלסון-מורלי.
ניתן ליצור גלי רדיו באמצעות זרם חילופין העובר באנטנה.
כאשר גלי רדיו נעים בסביבתו של תיל מוליך, תנועת השדות המגנטיים והחשמליים שלהם גורמת להשראה אלקטרומגנטית היוצרת זרם חילופין ומתח בתיל.
אלו יכולים להיות מפוענחים כאותות או נתונים המאפשרים שימוש בגלי הרדיו לתקשורת אלחוטית.
גלידה היא מאכל קפוא ומוקצף, מתוק בדרך כלל, המבוסס על תחליב מוצק (תערובת מים ושומן) המורכב מגבישי קרח, אוויר, ממתיקים, שומן ומוצקים נוספים שאינם שומן (כמו מוצקי חלב וחומרי טעם וריח).
התחליב לרוב יהיה מבוסס על חלב פרה (כולל שמנת, או יוגורט), חלב סויה או מים (אז הוא מכונה "סורבה").
הגלידה היא מאכל שמשמש כקינוח או כמרכיב בקינוחים בכל מיני סוגים.
בעולם, צורות רבות של גלידה העשויות ממרכיבים שונים.
גלידת השמנת האיטלקית הנקראת "ג'לאטו", נחשבת כגלידה הסטנדרטית והמפורסמת בעולם.
בסין, נהוג להכניס גלידות לתוך בצק, לטגן בשמן ולהכין מהם גלידות מטוגנות מתוקות, מלוחות, חריפות וכן בכל הצבעים.
במערב, נאכלת גלידה לרוב, בצורת כדורים בתוך קונוס עשוי ופל.
אליעזר בן-יהודה, הגה את המילה "גלידה", ויצר אותה במשקל "לביבה" על-פי השורש ג-ל-ד, מהמילה "גליד", מתוך דמיון צלילי למילה האיטלקית לגלידה - ג'לאטו.
על-כן, ההגייה התקנית של המילה היא בהטעמה מלרעית ולא בהטעמה המלעילית הנפוצה.
המילה העברית העתיקה "גליד" מתייחסת לנוזל שנקרש – "גליד קרח".
שף-קונדיטור המתמחה בייצור גלידות נקרא "גלסייר" (מצרפתית: Glacier).
במילון "אוצר הלשון העברית" מאת יעקב כנעני משנת תשכ"א מובאת המילה "גלידאי", ובצדה: "העוסק בעשייתה או במכירתה של גלידה".
בערך "גלידן" כתוב "כמו גלידאי".
על פי האקדמיה ללשון העברית, יש עדיפות מסוימת לצורה גלידאי – על פי שתי מילים קרובות שאושרו: שוקולדאי (שוקולטייר) ומגדנאי (קונדיטור).
עדויות ראשונות למאכלים קפואים הופיעו כבר בתקופת ממלכת פרס, אז נהגו להוסיף מיץ ענבים לשלג או קרח, שנשמר מהחורף במחסנים תת-קרקעיים.
האיטלקים הם הראשונים שעליהם ידוע שהכינו גלידה על ידי ערבוב של מיצי פירות וקרח.
מטורינו עברה הגלידה על ידי הערבים לרומא.
ברומא השתמשו באותם מרכיבים ואף הוסיפו דבש, כמו כן ידוע על נירון קיסר שאחסן מתחת לארמונו קרח בשביל "הקינוח המתוק".
במאה ה-16 פותחה שיטה לייצור מסחרי של גלידה על ידי ג'מבטיסטה דלה פורטה, לאחר מכן עברה הגלידה לצרפת שם הוסיפו לה גם חלב והיא הייתה דומה לגלידה של ימינו.
בשנת 1843, המציאה עקרת בית אמריקאית מכונה ידנית לייצור גלידה, ואמריקאי אחר רשם את הפטנט על שמו מספר שנים לאחר מכן.
ב-1903 הומצא גביע גלידה העשוי ופל, וב-1922, הומצא מקל הגלידה, שממנו התפתחה תעשיית הארטיקים והשלגונים.
בשנת 1923 פתח יצחק וינטרוב, שהיגר מלונדון לארץ ישראל, את בית הקפה "בר כוכבא" ברחוב נחלת בנימין בתל אביב.
וינטרוב השתמש במתכונים, שהביא עמו על מנת לייצר גלידות, וכך הפך בית הקפה לגלידריה הראשונה בישוב.
באמצע שנות הארבעים, נסגר בית הקפה, ומכונות ייצור הגלידה נמכרו לגלידריה של ויטמן, שהפכה במרוצת השנים לחברת "ויטמן".
ב-1 במאי 1942, אסרה ממשלת המנדט על ייצור וצריכה של גלידה בארץ ישראל, וזאת במטרה להקטין את הצריכה של חומרי גלם כסוכר וחלב, בשל המחסור ובעיות האספקה שיצרה מלחמת העולם השנייה (קרחונים וגלידות סורבה למיניהן, הותרו לייצור).
האיסור התבטל בפברואר 1945, חודשים ספורים לפני תום המלחמה באירופה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, פתחו זוג עולים מבולגריה את "גלידריית קוזו" ביפו, שבה נמכרה "גלידה מסטיק" הראשונה בישראל.
באותה תקופה ייצרה תעשיית הגלידה בישראל מגוון מוצרים מצומצם מאוד, בעיקר בטעמי וניל ושוקולד, שנמכרו בכדורים קטנים בתוך גביע ופל חרוטי צר.
במעוזי הגלידה, כמו "גלידה באר שבע" הראשונה בישראל, "ברוקלין באר", "ויטמן" בתל אביב ו"גלידת תל חנן" בצפון היו מבחר ואיכות מעט גדולים יותר.
בבתי קפה, אפשר היה להזמין גלידה בגביעי מתכת עם כפית.
בהמשך הופיע הארטיק, שהיה בראשיתו מלבן קטן של גלידת וניל בציפוי שוקולד דק, ואליו הצטרף הקרטיב – שלגון קרח מלבני-שטוח בטעמי לימון או משמש (ההבדל ביניהם היה בעיקר בצבע ולא בטעם).
בסוף שנות ה-50, נפתח סמוך לכיכר דיזנגוף בתל אביב מזנון גלידה בשם "פיצה", בו נמכרה גלידה בטעמים שונים באמבטיות פלסטיק צבעוניות עם כפיות צבעוניות.
כמענה לכך החלו מקומות אחרים בעיר להתחרות על צרכני גלידה בגביעים וכפיות מסוגים שונים ומשונים.
באמצע שנות ה-60 הופיע חידוש נוסף, כשקיוסק קטן ברחוב אלנבי בתל אביב, סמוך לכיכר מוגרבי, החל למכור גלידה בכוסות פלסטיק גבוהות, שהכילו רסק אגוזים ופירות בתחתית וקצפת מעל לגלידה, מעיין גרסה ישראלית לגלידת סנדיי האמריקאית המסורתית.
תעשיית הגלידה המשפחתית התפתחה גם היא ואנשים החלו לקנות גלידות באריזות משפחתיות מקרטון, פלסטיק ועוד.
מכאן ואילך התפתח ממכר הגלידה במהירות.
מקומות שונים החלו למכור גלידה במשקל באריזות קלקר, גלידה איטלקית התחרתה בארגנטינאית ובתי החרושת המקומיים התחרו זה בזה בפיתוח טעמים, אריזות וסוגי שלגונים מורכבים.
בשנת 1970 הקים משה פרנקנטל עם בנו וחתנו את מפעל "סנוקרסט" בבני ברק.
עד לכניסתה של "סנוקרסט" לענף הגלידה, יוצרה הגלידה בישראל על בסיס שומן צמחי בלבד.
"סנוקרסט" רכשה את הידע שלה מחברה אנגלית, והחלה בייצור גלידה על בסיס שמנת.
בסוף שנות ה-80, הגיעה לישראל גלידת "פרוזן יוגורט", כאופנה חולפת .
בעשור השני של המאה ה-21, נעשה ניסיון להחיות אותה מחדש כטרנד מתמשך בדמות "יוגורטריות", בהן נמכרת גלידת יוגורט.
בשנת 2008, נפתח בתל אביב בית הספר הראשון לגלידה בישראל.
הענף גילגל ב-2018, סכום של כ-2.5 מיליארד שקל.
בפילוח מקומות המכירה רוב הגלידות נמכרות בגלידריות, קיוסקים, ומסעדות (60%) ומיעוטן ברשתות שיווק ומרכולים (40%).
הישראלים נמצאים במקום השביעי בעולם בצריכת גלידה.
ממוצע צריכת גלידה לנפש בישראל הוא כ-10 ליטר לשנה.
נכון ליולי 2021, החליטה בן אנד ג'ריס העולמית, לדרוש את הפסקת החלוקה להתנחלויות, בעקבות לחץ מאסיבי של ארגוני BDS, שהתגבר בעקבות מבצע "שומר החומות".
הזכיין, אבי זינגר, שהקים את המפעל בישראל בבאר טוביה, סירב בתוקף לדרישה, ומנגד, קבל הודעה, שבעוד שנה וחצי לא יחדשו לו את הרישיון.
את מרבית סוגי הגלידות אפשר להכין במכשירי מטבח ביתיים (כמו מיקסר ביתי) או במכשירים ייעודיים כמערבל סורבה ביתי.
בגלידרייה ניתן להכין גלידה בקלות רבה יותר או בכמויות גדולות יותר, בעזרת מכשור כבד יותר, דוגמת מטחנת פרוזן יוגורט או מכונה ליציקת גלידה אמריקאית.
ייצור גלידה במפעל הוא בעל אופי שונה, הן בשל הכמות והן בשל הצורך להוביל את המוצרים דרך ארוכה עד לצרכן.
במפעלים נעשה שימוש בדודי ובמערבלי ענק.
גלידת שמנת, היא גלידה חלבית המבוססת על שמנת מתוקה בדרך כלל בגלידות איטלקיות, או על בסיס שמנת חמוצה, בתור תחליף לגלידות יוגורט.
בעת ייצור תעשייתי, מערבבים אותן לפעמים עם סוגי גלידות אחרים.
בחלק מהגלידות האלה יש פחות אוויר מאשר בגלידה רגילה.
על פי החוק בישראל, גלידת שמנת כוללת 8% שומן חלב, 10% מוצקי חלב ועד 13% פחמימות שאינן לקטוז (סוכר חלב).
גלידת שמנת משובחת דומה בהרכבה, אך שיעור השומן הנדרש בה הוא 12%.
תהליך הכנת גלידה ביתית מורכב מחימום מבוקר של תערובת חלב, שמנת, חלמונים וסוכר, לדרגה הגורמת להסמכה ופסטור.
לאחר מכן קירור, הוספת מרכיבי טעם ועיבוד התערובת במכונת גלידה, או לחלופין הקפאה והקצפה (או ערבול) לסירוגין של הקרם עד לקבלת המרקם הרצוי.
תהליך ההקפאה תוך כדי ערבוב גורם לכליאה של אוויר בתוך התערובת הקופאת והפיכתה לגלידה.
בגלידה תעשייתית משתמשים בחומרים שומניים, כגון תרכיזי חלב, המחליפים את תפקיד החלמונים ומשמשים כבסיס, בחומרים מתחלבים כמקשרים בין שומנים לשאר הנוזלים ובאבקת C.M.C המשמשת לייצוב הגלידה.
מגוון הטעמים שיש לגלידה הוא רחב ביותר, ותלוי בדמיון.
הטעמים הנפוצים הם שוקולד, וניל ופירות שונים.
קיימים גם טעמי קוקוס, פיסטוק, קפה, ריבת חלב, אגוזים ואף טעמים שמבוססים על משקאות חריפים כמו רום או ברנדי.
קיימות גם גלידות פיקנטיות בטעמים כמו צ'ילי, שום, ואסאבי והל, אך אלו פחות נפוצות.
גלידת יוגורט ביתית ופרוזן יוגורט
גלידת יוגורט היא גלידה שעשויה מ-25% יוגורט לפחות, בטעם מתקתק.
גלידה זו מכינים בבית, בהקצפת יוגורט עם חומרי טעם (למשל יוגורט פשוט עם שוקולדה מקופלת) ועם ממתיק סמיך (כמו סירופ תירס).
בשלב הראשון, מקפיאים את הבלילה למשך שעתיים בלבד – הקפאה חלקית.
כעבור שעתיים, מכניסים את הבלילה החצי קפואה למיקסר כדי לשבור גושי קרח גדולים, ומיד שבים ומקפיאים אותה.
פרוזן יוגורט הוא מאכל דומה המוכן בגלידרייה, בעזרת ציוד תעשייתי.