tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 2024, סוכנות הידיעות AP מצאה כי המערכה של ישראל בעזה הרגה שושלות שלמות של משפחות פלסטיניות בהיקף חסר תקדים.
ב-6 בנובמבר 2023 משרד הבריאות בעזה אמר שמספר ההרוגים המצטבר המדווח עבר את עשרת האלפים.
ב-6 בנובמבר 2023 דיווח האו"ם כי לדברי משרד הבריאות בעזה 72% מן ההרוגים הם נשים, ילדים, וקשישים.
ב-22 בדצמבר 2023 דיווח כי כ-70% מן ההרוגים הם נשים וילדים.
ב-7 במאי דיווח כי מתוך ההרוגים שזוהו בשמם, 60% הם נשים, ילדים, וקשישים.
בנובמבר 2024, פרסם האו"ם ניתוח שהתבסס רק על קורבנות שאומתו על ידי שלושה מקורות בלתי תלויים, בין נובמבר 2023 לאפריל 2024, הניתוח מצא כי 70% מתוך מקרי מוות מאומתים היו נשים וילדים.
ב-31 באוגוסט 2025 דיווח משרד הבריאות של עזה, כי מתוך ההרוגים שזוהו בשמם, 52.6% הם נשים, ילדים, וקשישים.
ב-25 במרץ 2025 דיווח האו"ם כי 56% מההרוגים הם נשים, ילדים, וקשישים.
ב-16 ביולי 2025 דיווח כי 54% מההרוגים הם נשים, ילדים, וקשישים.
בנובמבר 2024, דיווח משרד הבריאות של עזה כי 1,410 משפחות עזתיות נמחקו לחלוטין מהרישום האזרחי כתוצאה מהפצצות ישראליות.
מחקר מפברואר 2025 שפורסם בכתב העת "לאנסט", העריך כי תוחלת החיים ברצועת עזה בין אוקטובר 2023 לספטמבר 2024 ירדה ב-34.9 שנים.
המחקר העריך כי בין אוקטובר 2023 ל-30 ביוני 2024 נהרגו 64,260 כתוצאה מפציעות טראומטיות והמספר צפוי לעבור את 70,000 עד אוקטובר 2024, כאשר 59.1% מהם נשים, ילדים וקשישים.
נכון לינואר 2025, הערכה דומה של מקרי מוות מפציעות טראומטיות עומדת על כ-80,000. החוקרים ציינו כי ממצאיהם ממעיטים בהיקף הפגיעה הכולל, שכן אינם כוללים מקרי מוות עקיפים כתוצאה מקריסת שירותי הבריאות, רעב, מחסור מים ותברואה לקויה.
המחקר השתמש גם בנתוני מפקד אוכלוסין ורישום כדי להעריך את מהימנות ספירת ההרוגים של משרד הבריאות של עזה, ולא מצא טעויות מהותיות.
צוין כי כ-41% ממקרי המוות הקשורים לטראומה לא נכללו בדיווחים הרשמיים של המשרד.
במאי 2025, אמר שר האוצר בצלאל סמוטריץ' כי ישראל מכוונת לפגוע בעובדים האזרחיים של חמאס, באומרו: "אנחנו מחסלים שרים, פקידים, מנהלי כספים – כל מי שמתחזק את השלטון האזרחי של חמאס".
ביולי 2025, העיתון האמריקאי "וושינגטון פוסט" פרסם את שמותיהם וגילאיהם של 18,500 ילדים עזתים שנהרגו במלחמה.
ככל שהסכסוך נמשך, איסוף הנתונים הפך קשה יותר ויותר עבור משרד הבריאות של עזה עקב הרס תשתיות.
המשרד נאלץ להשלים את הדיווחים הרגילים שלו המבוססים על הרוגים בבתי חולים ולהסתמך גם על דיווחים מהתקשורת, מגישי עזרה ראשונה, משפחות שכולות ואלמנות שנדרשות לרשום את מות בעליהן כדי לקבל סיוע ממשלתי.
חיילים שלחמו ברצועת עזה טענו שאזרחים שהרגו נספרו בתור "מחבלים".
ב-26 בפברואר 2024, פרסמו ארגון משמר זכויות האדם ואמנסטי אינטרנשיונל, הצהרות לפיהן ישראל לא קיימה את פסיקת בית הדין הבין-לאומי לצדק מ-26 בינואר שבו חויבה למנוע רצח עם משום שחסמה כניסת סיוע לעזה.
ארגון Refugees International טען כי ישראל "מנעה באופן עקבי וללא עילה פעולות סיוע בתוך עזה".
ההיסטוריונית מלאני טניאליאן טוענת כי יש להציג רעב ומצור כשיטות של רצח עם לצד הפצצות המוניות.
בדו"ח מאפריל, כינה "בצלם" את הרעב המתחולל "תוצאה של מדיניות ישראלית מכוונת ומודעת".
באוקטובר 2023, ארגון תוכנית המזון העולמית הזהיר מפני הידלדלות מלאי המזון בעזה.
בדצמבר, יחד עם האומות המאוחדות, דיווח כי יותר ממחצית אוכלוסיית עזה "גוועים ברעב", פחות מעשירית אוכלים כל יום, ו-48% סובלים מ"רעב קיצוני".
במרץ 2025 הזהיר יוניצ"ף שעזה סובלת ממחסור חמור במים, ושרק 10% מהתושבים מקבלים מים ראויים לשתייה.
בדצמבר 2023, ארגון Human Rights Watch מצא באופן דומה כי ישראל משתמשת ברעב כנשק מלחמתי על ידי מניעת מכוונת של גישה למזון ולמים.
ב-16 בינואר 2024, האשימו מומחי האו"ם את ישראל ב"הרס של מערכת המזון של עזה ושימוש במזון כנשק נגד העם הפלסטיני".
בפברואר 2024, שר האוצר בצלאל סמוטריץ' עיכב משלוחי קמח במימון אמריקאי מלהיכנס לעזה, בניגוד להתחייבויות ישראל כלפי ארצות הברית.
מעולם לא ראינו אוכלוסייה אזרחית מורעבת בצורה כה מהירה וכה מוחלטת, זהו הקונצנזוס בקרב מומחי רעב.
ישראל לא רק תוקפת אזרחים, אלא מנסה לחסל את עתיד העם הפלסטיני על ידי פגיעה בילדיו".
לאחר פסיקת בית הדין הבין-לאומי לצדק, מספר משאיות הסיוע שישראל הרשתה להכניס לעזה ירד ב-40%.
בפסיקה נוספת של בית הדין הבין-לאומי לצדק מחודש מרץ, הדגיש בית המשפט את "רמות חוסר הביטחון התזונתי חסרות התקדים שחווים פלסטינים ברצועת עזה בשבועות האחרונים, כמו גם את הסיכון הגובר למגפות", והודה כי מאז פסיקת בית הדין מינואר היה "חוסר ציות ישראלי" שהוביל להידרדרות נוספת של "תנאי החיים הקטסטרופליים".
ב-11 במרץ 2024, חתמו 12 ארגוני זכויות אדם ישראליים על מכתב פומבי שהאשים את ישראל באי ציות לפסיקת בית הדין למניעת רצח עם, בשל אי־העברת סיוע הומניטרי.
באפריל, טענה שליחת האו"ם המיוחדת לזכות לבריאות, טלאלנג מופוקנג , כי ישראל "הורגת וגורמת נזק בלתי הפיך לאזרחים פלסטינים באמצעות הפצצותיה", היא הוסיפה "הם גם כופים ביודעין ובמכוון רעב" והאשימה את ישראל ב"רצח עם".
באוקטובר 2024, דווח כי ישראל אימצה גרסה מתוקנת של "תוכנית האלופים".
התוכנית כללה הוראה לכל תושבי צפון עזה להתפנות תוך שבוע, הטלת מצור מלא על מים, מזון ודלק ולאחר מכן מעצר או הרג של כל מי שנותר.
באמצע אוקטובר 2024, ישראל כבר הורתה על פינוי צפון עזה ומנעה הכנסת סיוע הומניטרי כמעט לשבועיים.
לדברי סטיבן דברו, מקרי מוות שניתנים למניעה עקב רעב כתוצאה ממדיניות ישראלית "מהווים כמעט בוודאות פשע מלחמה ופשע נגד האנושות".
בינואר ובפברואר 2025, במהלך השלב הראשון של הפסקת האש, ישראל הסירה את ההגבלות על הזרמת סיוע לעזה.
אך ב-2 במרץ, הודיעה כי תחסום כל סיוע הומניטרי ללא הגבלת זמן, אלא אם כן חמאס יסכים לשנות את תנאי הסכם הפסקת האש, דבר שחמאס סירב לעשות.
תוך ארבעה ימים, אספקת המזון בעזה התדלדלה במהירות ומחירי המזון הוכפלו.
סוכנויות סיוע כמו אוקספם ויוניצ"ף הזהירו מפני רעב וצמא המוני אם הקפאת הסיוע תימשך.
בושרא ח'אלידי, ראש תחום המדיניות של אוקספם, הזהירה מפני "קריסה מוחלטת של מערכות התומכות בחיים".
במאי 2025, לאחר חסימה של ייבוא כל המזון, התרופות והדלק למשך חודשיים וחצי, הודיע נתניהו כי ישראל תאפשר הכנסת סיוע הומניטרי לעזה עקב לחץ אמריקני.
ישראל הקימה את הקרן ההומניטרית לעזה כדי לספק סיוע מבלי ש"חמאס יגנוב, יבזוז או ינצל סיוע זה למטרותיו האישיות".
התוכנית מגובה על ידי ארצות הברית.
המתאם ההומניטרי של האו"ם, טום פלטשר, מתח ביקורת על התוכנית ואמר שהיא "כופה עקירה נוספת" ו"מתנה את הסיוע במטרות פוליטיות וצבאיות".
פלסטינים רבים נהרגו על ידי כוחות ישראליים בעת שהתקרבו לנקודות חלוקת הסיוע.
דווח כי מרכזי החלוקה מרוחקים מהמקומות שבהם מרוכזת רוב האוכלוסייה שלא ניתן להגיע אליהם ברכב.
כיוון שאין ידיעה מתי יגיעו משאיות הסיוע אלפי אנשים מגיעים לאזור בלילה ומתנפלים על הסיוע בהגיעו.
אנשים רומסים זה את זה ורק החזקים מצליחים להשיג מזון.
במהלך ההסתערות על המזון החיילים שמרגישים שמסכנים אותם יורים לעבר ההמון.
ביולי 2025 גברה הביקורת הבין-לאומית החריפה סביב הטענות לרעב ההמוני בעזה.
בכלי תקשורת מובילים בעולם דווח על אירועי ירי של צה"ל, שבהם נורו למוות אזרחים עזתיים בעת שניסו לקבל סיוע הומניטרי, וכן ביקורת נוקבת על תוכנית הסיוע התזונתי שהפעילה ישראל.
ב-22 ביולי הגיב צה"ל לביקורת כי אין רעב בעזה.
עם זאת עקב הביקורת הבין-לאומית הוחלט על שינוי משמעותי באופן ההתמודדות של ישראל עם הטענות לרעב בעזה.
השינוי כלל הצנחת סיוע, הגדלת אספקת המזון, הגדרת מסדרונות הומניטריים מאובטחים וחיבור חשמל המאפשר הגדלת אספקת מים לתושבים.
הרס מכוון של תשתיות אזרחיות
מארק לוון , ואליס סמרדג'יאן מייחסים את ההרס ההמוני של תשתיות ל"דוקטרינת הדאחייה" של ישראל, שיושמה נגד עזה מאז 2006. לוון מכנה זאת השמדת ערים וכלי לרצח עם.
באוקטובר 2024, ארגון ארכיטקטורה פורנזית, טען כי "המערכה הצבאית של ישראל בעזה היא מאורגנת, שיטתית, ונועדה להשמיד את תנאי הקיום ואת התשתיות החיוניות לקיום חיים."
בדו"ח מדצמבר 2024, האשים ארגון משמר זכיות האדם, את ישראל בביצוע מעשי רצח עם בעזה באמצעות תקיפת תשתיות מים ותברואה ומניעת גישה למים נקיים.
הדו"ח טוען כי ישראל פגעה במכוון בפאנלים סולאריים המפעילים מתקני טיהור, מאגר ומחסנים, תוך חסימה של חומרי תיקון ודלק לגנרטורים, ניתוק אספקת החשמל ותקיפת עובדים.
במהלך החורף, לפחות 15 ילדים מתו מהיפותרמיה עקב הרס בתים ומתקני חשמל.
ב-6 באוקטובר 2024, הכריזה ישראל על צפון עזה כאזור לחימה והורתה לאוכלוסייה האזרחית להתפנות.
אנליסטים צבאיים ישראלים ומרכז אל-מיזאן לזכויות אדם טענו שזהו השלב הראשון של "תוכנית האלופים", מדיניות שהוצעה על ידי הגנרל הישראלי לשעבר גיורא איילנד כדי לאלץ פלסטינים לצאת מעזה.
לטענת ארגון משמר זכויות האדם, העברת האוכלוסייה הפלסטינית בכפייה באופן שיטתי על ידי ישראל מהווה פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
בכירים ישראלים הצהירו בגלוי על כוונותיהם לצמצם את שטחה של עזה ולדחוק את תושביה החוצה, ובכך חיזקו טענות על מדיניות של טיהור אתני ועקירה קבועה.
משרד זכויות האדם של האו"ם אמר כי ישראל עלולה לגרום ל"השמדת האוכלוסייה הפלסטינית במחוז הצפוני ביותר של עזה באמצעות מוות ועקירה".
דרום אפריקה ומדינות נוספות מתחו ביקורת על פינויי רצועת עזה כמרכיב מרכזי ברצח העם.
במאמרים שפורסמו בנובמבר 2023 בכתב העת "לאנסט" ובפברואר 2024 בכתב העת BMJ Global Health, פירטו רופאים רבים כיצד הפגיעה בתשתיות הבריאות ובצוות הרפואי בעזה, בשילוב עם הרטוריקה של פוליטיקאים ישראלים שונים, מהווים מעשה של רצח עם.
גם משפטנים תמכו בהערכה זו.
מערכת הבריאות בעזה נקלעה למשבר הומניטרי כתוצאה מהתקיפות: בתי חולים החלו להיסגר עד 23 באוקטובר לאחר שאזל להם הדלק.
כאשר הופסקה אספקת החשמל, תינוקות בפגיות מתו.
תקיפות אוויריות הרגו אנשי צוות רפואי רבים, אמבולנסים ומוסדות רפואיים נהרסו.
ארגון רופאים ללא גבולות דיווחו על עשרות פגיעות באמבולנסים ומוסדות רפואיים, וצוותיהם נהרגו.
בסוף אוקטובר, משרד הבריאות של עזה מסר כי מערכת הבריאות "קרסה לחלוטין".
באפריל 2024, אמרה שליחת האו"ם לזכות לבריאות, טלאלנג מופוקנג, "הרס מתקני הבריאות ממשיך לגדול לממדים שטרם נמדדו במלואם".
נכון לפברואר 2025, לפחות 160 עובדי שירותי בריאות מעזה מוחזקים על ידי ישראל, ועוד 24 נעדרים לאחר שנלקחו מבתי חולים בעזה.
מנהל בית החולים שיפא, מוחמד אבו סלמיה, הוחזק במשך שבעה חודשים ושוחרר ללא כתב אישום.
הוא תיאר את ההתעללויות שחווה ואמר כי "אין יום שעובר בלי עינויים" בבתי הכלא הישראליים.
ב-13 במרץ 2025, חקירת האו"ם הגיעה למסקנה כי ישראל ביצעה מעשי רצח עם בעזה על ידי הרס שיטתי של מרפאות לבריאות נשים, תוך כדי מצור שמנע תרופות חיוניות ללידות, היריון וטיפול בילודים, וגרם נזק "בלתי הפיך" ליכולת הרבייה של הפלסטינים בעזה.
הוועדה מצאה גם כי כוחות ישראליים תקפו והשמידו במכוון את מרכז אל-בסמה להפריה חוץ-גופית ששירתה 2,000 עד 3,000 מטופלים בחודש.
בהפצצה הושמדו כ-4,000 עוברים וכ-1,000 דגימות של זרע וביציות לא מופרות.
לא נמצאו ראיות לכך שהבניין שימש למטרות צבאיות.
הוועדה הגיעה למסקנה כי הרס מרפאת הפוריות "היה צעד שנועד למנוע ילודה בקרב פלסטינים בעזה ומהווה מעשה רצח עם".
במרץ 2025, דיווחו מומחי האו"ם כי ישראל הרסה באופן שיטתי מרכזים לבריאות לנשים, והשתמשה באלימות מינית כאסטרטגיית מלחמה, ובכך ביצעה פעולות רצח עם נגד פלסטינים.
ב-21 במרץ 2025 ישראל השמידה את בית החולים היחיד למחלת הסרטן ברצועה, "ידידות טורקיה–פלסטין" , בהוראה של מפקד אוגדה 252 יהודה ואך.
תחקיר של "שיחה מקומית", המבוסס על שיחות עם חמישה גורמים בצבא ובחינה של עשרות מקרים, הצביע על קיומה של פרקטיקה נפוצה מאז 7 באוקטובר – אחרי הפצצה של מקום, תוקפים אותו שוב, כדי לסכל את חילוץ הפצועים ולעיתים הורגים כך ביודעין פרמדיקים ומחלצים.
פרקטיקה זו נחשבת על ידי מומחי משפט כפשע מלחמה משום שהיא עלולה לפגוע בצוותים רפואיים המוגנים על פי החוק הבין-לאומי.
ב-25 אוגוסט 2025 תקף צה"ל את בית החולים נאסר בחאן יונס שבדרום רצועת עזה.
מנהל בית החולים עאטף אל-חות מסר כי כ-50 איש נפצעו בתקיפה, בהם עיתונאים וצוותים רפואיים, חלק מהם במצב קשה.
משרד הבריאות הפלסטיני ברצועה, הנשלט בידי חמאס, טען כי לפחות 20 בני אדם נהרגו בתקיפה, בהם חמישה עיתונאים וצלמי עיתונות וארבעה אנשי צוות רפואי.
על פי דיווחים מעזה בוצעו במקום שלוש תקיפות נוספות, גם בזמן פעולות החילוץ.
מתחקיר ראשוני של צה"ל עלה כי כוח טנקים השתמש בפגזים במקום בחימוש מדויק כדי לפגוע במצלמה שאותרה בבית החולים וכי הכוח לא קיבל לכך אישור.
הרמטכ"ל הורה על המשך תחקיר מקיף של האירוע.
צה"ל מסר כי מתחקור ראשוני עולה כי חטיבת גולני, איתרו מצלמה שהוצבה על ידי חמאס במרחב בית החולים 'נאצר'.
המצלמה נחשדה כצופה על פעילות הלוחמים ובכך מכווינה פעילות טרור נגד הכוחות.
מסקנה זו התחזקה, בין היתר, על רקע השימוש הצבאי של ארגוני הטרור בבתי החולים לאורך הלחימה, ולאור מידע מודיעיני כי חמאס משתמש בבית החולים 'נאצר' לצורך פעילות טרור.
הרמטכ"ל הדגיש את שימוש ארגוני הטרור בתשתיות אזרחיות ובתי חולים.
הרמטכ"ל הוסיף כי שישה מההרוגים באירוע היו מחבלים ואחד מהם אף לקח חלק בפשיטה למדינת ישראל בשבעה באוקטובר.
לצד זאת, הרמטכ"ל מצר על הפגיעה בבלתי מעורבים.
הרס אתרים תרבותיים, דתיים וחינוכיים
תמונה רחבה זו היא שיש לנתח לצורך קביעת רצח עם."
מאז 7 באוקטובר 2023, צה"ל הואשם בשימוש בכוח מופרז נגד עשרות בתי ספר, ובתי חולים, גניבה, חילול קודש, השחתת גופות פלסטינים בצורה אכזרית ומיותרת, ובאי ביצוע הבחנה, או הבחנה לא מספקת, בין כוחות חמאס לאזרחים.
תקיפה והרס של מגוון אתרים תרבותיים וחינוכיים צוטטו גם הם כמעשי רצח עם, וכך גם שימוש בנשק לא קונבנציונלי כמו זרחן לבן.
ב-18 באפריל 2024, מומחי האו"ם בז'נבה גינו את ישראל על הריסת בית הספר בעזה, וקבעו כי היא הרסה יותר מ-80% מבתי הספר והרגה 5,000 תלמידים, 261 מורים ועשרות פרופסורים.
נכון לינואר 2025, ישראל הרסה 815 מסגדים ו-19 בתי קברות במהלך המלחמה.
ביוני 2025, פרסמו מומחים של האו"ם דו"ח לפיו ישראל ביצעה את הפשע נגד האנושות של השמדה בגין "הריגת אזרחים שמצאו מחסה בבתי ספר ובאתרים דתיים".
על פי הדו"ח, ישראל הרסה למעלה מ-90% ממבני החינוך בעזה.
אמנסטי זיהתה לפחות ארבעה מקרים בהם לא היה "צורך צבאי דחוף" שהצדיק הרס מכוון של אתרים תרבותיים ודתיים בעזה.
אלה היו הרס קמפוס אל-מור'רקה של אוניברסיטת אל-אזהר בעזה, קמפוס אל-זהרה של אוניברסיטת ישראל, מסגד אל-דילאל, בית הקברות בני סוהילה הסמוך לח'אן יונס, ומסגד אל-אסתקלאל בחאן יונס.
אמנסטי הצביעה על עמדותיהם והתנהגותם של חיילים ישראלים המעורבים בהריסות אתרים אלה בסרטונים שפורסמו ברשתות החברתיות כראיה לכך שפעולות אלה משקפות כוונה רצחנית.
אמנסטי ציינה גם בדו"ח שלה את ההיקף הכולל של ההרס של אתרים תרבותיים, היסטוריים ודתיים בעזה, כולל הארכיון המרכזי של עזה ומספר אתרים ארכאולוגיים, מוזיאונים ואנדרטאות.
הדו"ח מטיל ספק בחוקיות ההתקפות ובמקרים רבים אף מצביע על כך שהן לא היו מוצדקות מבחינה צבאית.
ישראל הואשמה במעצרים המוניים חסרי הבחנה, ותועדה באיומים בהטלת מום, מוות, הצתה ואונס, ובעינוי פלסטינים שנעצרו ללא אישום משפטי.
עד מרץ 2024, הוערך כי 17,000 ילדים היו חלק מהקטגוריה של "ילד פצוע, ללא משפחה שורדת" (WCNSF), מונח רפואי חדש המשמש לתיאור ילדים יתומים פצועים ללא בני משפחה שורדים.
באוגוסט 2024, דיווח משרד האו"ם לזכויות אדם על קבלת עדויות מפלסטינים הכלואים במחנה שדה תימן על אונס ותקיפה מינית שבוצעו בעצורים.
מכון למקין רואה בדיווח זה ובדיווחים דומים כמעידים על "אלימות מינית במהלך רצח עם", או אלימות מינית המשמשת להשמדת קבוצה.
נכון ל-25 באוגוסט 2024, העריך האו"ם כי רוב 2.2 מיליון תושבי עזה היו מרותקים לאזור של כ-39 קמ"ר, מה שגורם לתנאי צפיפות ומחסור חמור בשירותים בסיסיים, כמו מים נקיים, ולהתפשטות נרחבת של מחלות כמו הפטיטיס C.
מספר הפצועים מאז 7 באוקטובר 2023 עקב פעולות צבאיות ישראליות עולה על 100,000, ובעזה יש את מספר הילדים קטועי הגפיים הגבוה ביותר לנפש בעולם.
בדו"ח מדצמבר 2024, כתב ארגון אמנסטי כי דפוס ההתעללויות בבתי כלא בישראל "מדגיש את הדה-הומניזציה השיטתית וההתעללות הנפשית והפיזית בפלסטינים בעזה, וניתן לקחת גם זאת בחשבון במטרה להסיק כוונה רצחנית מדפוס ההתנהגות".
היסטוריון השואה בארי טרכטנברג העיד כי קיימת הסכמה בקרב היסטוריונים של רצח עם, שהמצב בעזה מהווה רצח עם, בעיקר בשל הצהרותיהם של בכירים ישראלים.
הוא אמר: "אנו עדים לרצח העם מתפתח בעודנו מדברים.
אנו נמצאים במצב יוצא דופן שבו אנו יכולים להתערב כדי לעצור אותו, באמצעות מנגנוני המשפט הבין-לאומי העומדים לרשותנו."
במכתב גלוי שפורסם ב-15 באוקטובר ב-Opinio Juris ובאתר האינטרנט של Third World Approaches to International Law Review, כתבו חוקרים כי הצהרותיהם של בכירים ישראלים מאז 7 באוקטובר מעידות על כוונה לבצע רצח עם.
ב-11 ביוני 2024, חשבון הטוויטר הרשמי של ישראל צייץ כי "אזרחי עזה השתתפו באירועים המחרידים של ה-7 באוקטובר", ומאוחר יותר ציטט הצהרה לפיה "אין שם אזרחים חפים מפשע".
במהלך טבח 7 באוקטובר אמר נתניהו כי האויב ישלם "מחיר שהוא לא ידע כמותו" ותהפוך את מסתורי החמאס "לעיי חורבות".
עמר ברטוב, פרופסור לשואה ולרצח עם, פירש הצהרות אלו ככוונה רצחנית.
חוקר רצח העם מארק לוין ציין את ההקצנה הגוברת של רטוריקה של רצח עם וטיהור אתני תחת ממשלות נתניהו הקודמות.
ההיסטוריון הישראלי רז סגל וחוקר המשפט לואיג'י דניאלה הצביעו גם הם על הסלמה ברטוריקה של רצח עוד לפני אוקטובר 2023, והציגו מאמר מ"טיימס אוף ישראל" ממאי 2023 שבו נכתב כי הדרך היחידה להשיג שלום היא "למחוק" את פלסטין וכי קיומה של פלסטין הוא "עלבון לחברה, למוסר ולאנושות".
המאמר גם קרא לחינוך מחדש של הפלסטינים וטען שיוכלו ליהנות מזכויות רק אם יחדלו מלהתקיים כעם.
סגל ודניאלה השוו בין הרטוריקה של המאמר לבין הרטוריקה בתקשורת הרוסית בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה שאותה הגדירו חוקרים כמעידה על כוונת רצח עם.
סגל ודניאלה מצביעים גם על הערות קודמות של שר הביטחון הלאומי איתמר בן גביר, חברת הכנסת לשעבר איילת שקד, וסמוטריץ', שבפברואר 2023 קרא להרס כפרים פלסטיניים בגדה המערבית.
חוקר רצח העם שמואל לדרמן פירט כיצד הערות אלו של סמוטריץ', לצד אמירות אחרות ששללו את הלאומיות הפלסטינית וקריאות להשמדה או לגירוש משטחים שישראל תובעת, היו במוקד הדיונים הפוליטיים של הנהגת חמאס בעזה לפני אירועי אוקטובר 2023. כלי תקשורת שדווחו על דבריו של סמוטריץ' הדגישו גם הם את אופיים הרצחני.
הדו"ח "אנטומיה של רצח עם", שהוגש למועצת האו"ם לזכויות אדם, ב-26 במרץ 2024 על ידי פרנצ'סקה אלבנזה, הדוברת המיוחדת למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967, קבעה כי ישראל מבצעת מעשי רצח עם.
אלבנזה כתבה כי ניתן להסיק כוונה רצחנית מ"מכלול ההתנהלות המכוונת כלפי מכלול הפלסטינים, בכל השטח הפלסטיני הכבוש".
בדו"ח שני, "רצח עם כהכחדה קולוניאלית", שפורסם ב-28 באוקטובר עבור עצרת האו"ם, האשימה הדוברת את ישראל ב"ביצוע קמפיין שיטתי של עקירה בכפייה, הרס ומעשי רצח עם נגד פלסטינים בעזה ובגדה המערבית".
בפרשת רצח העם של הרוהינגיה שנידון בבית הדין הבין-לאומי לצדק, מספר מדינות בהן, בריטניה וגרמניה, תמכו ברף ראיות מקל יותר להוכחת כוונת רצח עם מאשר זה שהיה נהוג בבית הדין הבין-לאומי לצדק – שכן כוונת רצח עם היא מרכיב קשה ביותר להוכחה משפטית.
המדינות טענו כי על בית הדין הבין-לאומי לצדק "לאמץ גישה מאוזנת המכירה בחומרתו המיוחדת של פשע רצח העם, מבלי להפוך את הרף להוכחת כוונה רצחנית לכזה שיהפוך ממצאי רצח עם לכמעט בלתי אפשריים".
הקריאה החוזרת ונשנית של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו במונח עמלק ובציטוט "זכור את אשר עשה לך עמלק" במהלך המלחמה, נחשבה על ידי מבקרים רבים, כולל דרום אפריקה, כראייה לכוונה רצחנית.
"זכור את אשר עשה לך עמלק" הוא ביטוי המושמע גם בטקסי זיכרון לשואה, כולל ביד ושם.
לדברי החוקרים מארק לוון ועבד אל-ווהאב אל-אפנדי, מאז 7 באוקטובר 2023, מקורות רשמיים וחצי-רשמיים עסקו ברטוריקה המעידה על כוונה רצחנית.
עורך הדין הישראלי לזכויות אדם, מיכאל ספרד, אמר לעיתון "הערבי החדש" כי טבח 7 באוקטובר, משבר החטופים במלחמה בעזה ופשעי המלחמה של חמאס "יצרו זעם שהפך את מה שהייתה הרטוריקה של קבוצות שוליות, למבול של הצהרות שנאמרות כעת על ידי פוליטיקאים, עיתונאים וסלבריטאים, ...
ומספקות רוח גבית" לאחרים למצוא דיבור כזה כמקובל.
הוא הוסיף, "התרגלנו לרטוריקה רצחנית שמגיעה מחמאס.
באמנת חמאס יש סעיפים אנטישמיים חמורים ברורים, וגם כאלה שניתן לפרש כמבטאים רצון לחסל את היהודים בישראל.
בעבר, זה נתפס בתוך ישראל כמשהו שמעבר לגבולות הלגיטימיות לדבר כך על פלסטינים.
אבל ה-7 באוקטובר שבר את הקו האדום הזה."
ב-9 באוקטובר 2023, אמר שר הביטחון יואב גלנט:
הוריתי על מצור מוחלט על רצועת עזה.
לא יהיה חשמל, לא אוכל, לא דלק.
אנחנו נלחמים בחיות אדם ואנחנו פועלים בהתאם.
עזה לא תחזור למה שהייתה קודם.
לדברי קנת' רות' ראש ארגון משמר זכיות האדם, ההצהרה אופיינה כדה-הומניזציה.
לטענתו ההקשר מבהיר ש"חיות אדם" מתייחס לכל מי שבעזה.
ההערות נקשרו גם לרעב בעזה.
לעומת זאת חלק מהאנשים טוענים שהערה זו מתייחסת רק לחמאס.
בפברואר 2024, מאי גולן, השרה לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה, נשאה נאום בכנסת ובו אמרה:
אני גאה באופן אישי בחורבות עזה, ובכך שכל תינוק, אפילו בעוד 80 שנה, יספר לנכדיו מה עשו היהודים, כשרצחו את משפחותיהם, אנסו אותם וחטפו את אזרחיהם!
לא יונה ולא עלה זית, רק חרב – כדי לכרות את ראשו של סינוואר!
שר החקלאות אבי דיכטר אמר בערוץ 12 שהמלחמה תהיה "הנכבה של עזה".
שר המורשת עמיחי אליהו אמר על הרעיון להטיל פצצת אטום על עזה "זו אחת האפשרויות", ראש הממשלה ושר הביטחון גינו את האמירה הזאת.
בנוסף אמר השר אליהו כי "הממשלה דוהרת לזה שעזה נמחקת".
שר התקשורת שלמה קרעי דגל בגירוש כפוי של אזרחים מעזה וביישוב ישראלי באזור, עמדה ששרים אחרים כמו בן גביר וסמוטריץ' תמכו בה.
דב וקסמן, מנהל המרכז ללימודי ישראל באוניברסיטת UCLA, אמר כי חלק מהרטוריקה שבה משתמשים שרי הימין יכולה להיחשב כ"בעלת פוטנציאל לרצח עם" בדה-הומניזציה של אזרחים פלסטינים.
הוא הוסיף כי להצהרות אלו יכולה להיות השפעה מוגבלת בלבד על המדיניות הישראלית, שכן הן נעשו על ידי שרים "שאינם בקבינט המלחמה", אך שההצעות עדיין מדאיגות.
ב-29 באפריל 2024, אמר שר האוצר בצלאל סמוטריץ', "אין חצי עבודה...
רפיח, דיר אל-בלח, נוסיירת – השמדה מוחלטת.
'תמחה את זכר עמלק מתחת השמיים'.
אין להם מקום תחת השמיים." באוגוסט, אמר סמוטריץ' כי "אף אחד לא ייתן לנו להמית ברעב 2 מיליון אזרחים למרות שזה אולי צודק ומוסרי עד שלא מחזירים את החטופים שלנו, הומניטרי תמורת הומניטרי, נכון מוסרית – אין מה לעשות חיים היום בתוך מרחב, צריך לגיטימציה בין-לאומית למלחמה הזאת".
חבר הכנסת עופר כסיף טוען כי התוכנית מתוארכת לתוכנית הכניעה של סמוטריץ' משנת 2017. כסיף אמר, "במחלוקת המתמשכת באיזו מידה פעולותיה של ישראל מהוות פשע רצח עם, תוכנית זו צריכה לשמש כראיה עיקרית לתביעה." ב-6 במאי 2025, אמר סמוטריץ' כי עזה "תושמד לחלוטין" וכי הפלסטינים "יעזבו במספרים גדולים למדינות שלישיות".
נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג האשים את "כל האומה" הפלסטינית באחריות למתקפה ב-7 באוקטובר ואמר בין השאר: "זה לא נכון, הרטוריקה הזו על כך שאזרחים אינם מודעים, אינם מעורבים".
מאוחר יותר אמר כי דבריו הוצאו מהקשרם וכי ניסה להדגיש את "מעורבותם של תושבים רבים", וכן כי דבריו הוצאו מהקשרם, וכי הוא מקבל את העובדה שישנם פלסטינים חפים מפשע בעזה.
סגן יו"ר הכנסת, ניסים ואטורי, כתב כי הממשלה מאפשרת כניסת סיוע רב מדי לעזה, כי צה"ל צריך "לשרוף את עזה עכשיו" וכי מטרת ישראל היא "למחוק את רצועת עזה מעל פני האדמה".
כאשר התבקש להבהיר את דבריו בריאיון ב"קול ברמה", חזר ואטורי על כך שיש להשמיד את עזה ותושביה, באומרו: "אני לא חושב שיש שם אנשים חפים מפשע עכשיו...
אם יש שם אדם חף מפשע, נדע עליו.
מי שנשאר שם צריך לחסל אותו, נקודה".
בשנת 2025, ואטורי כינה את הפלסטינים "נבלות" ו"תתי אדם" וקרא להפריד את הילדים והנשים ולחסל הגברים הבוגרים בעזה.
יצחק קרויזר, חבר כנסת ממפלגת "עוצמה יהודית", אמר כי "יש לשטח את רצועת עזה, ולכולם יש רק גזר דין אחד, והוא מוות".
טלי גוטליב ממפלגת הליכוד קראה לשימוש בנשק יום הדין.
משה סעדה, ממפלגת הליכוד, ציטט באישור מכר שאמר לו שיש להרוג את כולם בעזה.
אריאל קלנר גם הוא ממפלגת הליכוד כתב כי יש "מטרה אחת: נכבה!
נכבה שתאפיל על הנכבה של 1948. נכבה בעזה ונכבה לכל מי שמעז להצטרף, נַכבה שלהם, כי כמו אז ב-48, האלטרנטיבה ברורה.
בינואר 2025, שמונה חברים בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת חתמו על מכתב לשר הביטחון ישראל כ"ץ המציע שכץ יורה על השמדת כל אספקת המזון והחשמל של עזה ו"יהרוג כל מי שאין לו דגל לבן".
אלוף רסאן עליאן, מתאם פעולות הממשלה בשטחים, אמר: "לא יהיה חשמל ולא מים (בעזה), יהיה רק הרס.
אלוף צה"ל לשעבר גיורא איילנד כתב, "עזה תהפוך למקום שבו לא יוכל להתקיים בן אנוש" ו"יצירת משבר הומניטרי חמור בעזה היא אמצעי הכרחי להשגת המטרה".
החוקר הישראלי עומר ברטוב ציין כי אף פוליטיקאי ישראלי ואף אחד בצה"ל לא גינה הצהרה זו.
דובר צה"ל, דניאל הגרי, אמר בנוגע להפצצות ישראל על עזה: "תוך איזון בין דיוק להיקף הנזק, כרגע אנו מתמקדים במה שגורם לנזק מקסימלי".
חוקרי משפט פירשו זאת ככוונה להשמיד את עזה.
צה"ל הבהיר כי האמירה הזאת פורשה באופן שגוי והכוונה הייתה כי "באיזון בין הדיוק" [בבחירת המטרות המדויקות של חמאס לתקוף] "ובין היקף הנזק" [למנגנון הצבאי הכולל של חמאס], צה"ל "מתמקד בנזק מקסימלי".
כלומר, בימים הראשונים של המלחמה, לאחר שהמטרה הפכה להשמיד לחלוטין את היכולות הצבאיות של חמאס, צה"ל ביצע שינוי אסטרטגי מהתמקדות בדיוק במטרות של חמאס לפגוע, לתקיפת כמה שיותר מטרות צבאיות של חמאס, במטרה לפרק את כל היכולות הצבאיות של חמאס".
החוקר המשפטי נימר סולטאני מדגיש כי הצהרות של מפקדים בצה"ל המובילים פעולות קרקעיות בצפון עזה, הקוראות לצמצום אוכלוסייה ולגישה של "אדמה חרוכה".
סולטאני הדגיש שחיילים הדהדו רגשות כאלה ברשתות החברתיות.
ההיסטוריון יואב די-קפואה מצביע על המספר ההולך וגדל של קצינים וחיילים דתיים לאומיים, שלדברי די-קפואה טעונים באידאולוגיה של רצח עם.
שר הביטחון לשעבר משה יעלון אמר, "גוררים אותנו לכיבוש, סיפוח וטיהור אתני".
ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר "נלחמים במחבלי חמאס – לא באוכלוסייה הפלסטינית".
דובר הממשלה דוד מנצר, הגיב לטענות: "כוחותינו מכוונים לעבר המחבלים ולעולם לא לאזרחים".
משרד החוץ הגיב: "המלחמה של ישראל היא נגד חמאס, לא נגד האזרחים הפלסטיניים".
ג'ון ספנסר חוקר לוחמה עירונית כתב כי "רצח עם לא מוגדר על פי ציטוטים שהוצאו מהקשרם, מספרי נפגעים בלתי מאומתים או התרשמות כללית מהרס.
מדובר בהגדרה משפטית מדויקת שדורשת הוכחת כוונה להשמיד קבוצה אתנית או לאומית" בנוסף כתב כי "שום דבר ממה שראיתי לא מתקרב לרצח עם.
לא ראיתי כוונה כזו, אלא להפך – ראיתי זהירות יוצאת דופן לשמירה על חיי אזרחים".
בנימין נתניהו הבהיר כי "במהלך הדורות ההשוואה לעמלק נועדה לתאר את אלה שמבקשים להשמיד את העם היהודי.
בדורנו, השוואה זו כוונה בראש ובראשונה לנאצים.
לכן המילים שמופיעות בכרזה במצגת קבע ביד ושם קוראות למבקרים ל'זכור את אשר עשה לך עמלק".
פסוק זה אף מופיע בהאג באתר הנצחה ליהודים הולנדים שנרצחו בשואה".
לשכתו הוסיפה כי "בהתייחסותו של ראש הממשלה לעמלק לא הייתה שום כוונה להסית לרצח עם של הפלסטינים, אלא לתאר את הטבח האיום שביצעו מחבלי החמאס ב-7 באוקטובר והצורך להילחם בהם".
חוקר הרמב"ם יוחאי מקבילי טען כי הקריאה למחות את זרע עמלק (ולזכור את אשר עשה לך) אינן קריאות לרצח עם אלא מהווה מטפורה, כנגד אנשים הרוצים להשמיד את העם היהודי וכי המלחמה בעמלק אינה מלחמה על יסוד אתני וגנטי, אלא תלויה במעשיהם של העמלקים.
לפני המלחמה קוראים להם לשלום ואם הם נענים, אין מלחמה.
עורכת הדין שלומית רביצקי טור-פז כתבה בחוות דעת שמשמשת את נציגי ישראל בדיונים בהאג, שנראה כי הטענה שהשימוש במילה "עמלק" מעיד על כוונת ישראל לבצע "רצח עם" בעזה הוא טועה ומטעה: מצוות מחיית עמלק נמחקה בפועל כמצווה מעשית מספר החוקים היהודי.
עוד נכתב: ההשוואה הרעיונית של רשעת עמלק היא ל"מרצחי החמאס" ולא לעם הפלסטיני.
זוהי מחאה כלפי מעשים נפשעים, לא כלפי מוצא אתני, לא כלפי זהות לאומית ואף לא כלפי יושבי חבל ארץ.
לאחר הריגת שלושת החטופים הישראלים בשג'אעייה, הדגיש הרמטכ"ל בפני חיילים בעזה כי "כאשר אתה רואה שני אנשים, שהם עם ידיים למעלה ובלי חולצות, קח שתי שניות.
אם זה שני עזתים עם דגל לבן שיוצאים להיכנע מה אנחנו יורים בהם?
גם מי שנלחם, מניח את הנשק ומרים ידיים, אנחנו שובים אותו, אנחנו לא יורים בו".
אל-ג'זירה פרסמה תיעוד של פלסטינים עם דגל לבן שנורו, ופונו עם דחפור.
אך בצה"ל טענו שמדובר בשני אירועים שונים: באחד, חשוד נפצע קל מירי לאחר שלא נענה לאזהרה ושוחרר.
ובשני מדובר בשני חשודים עם תיקים על הגב נורו למוות לאחר שהתקרבו בצורה מחשידה, וגופותיהם פונו מחשש למטענים.
במקרה אחר שבו תועד פגיעה באישה מבוגרת שנושאת ילד המנופף בדגל לבן, נטען כי התרחיש שהירי בוצע על ידי צלף חמאס במטרה להרתיע את תושבי צפון הרצועה מפני התפנות.
הוא תרחיש ספקולטיבי, אך תואם דיווחים (חלקם מבוססים על הקלטות של תושבים) על מניעה אלימה, כולל ירי, כנגד עזתים שניסו להתפנות באותה התקופה, כמו גם במהלך קרב ג'באליה השלישי.
מחקר שבוצע במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, מדגיש כי "משמעות "נזק אגבי מותר" היא רף מקסימלי ולא בהכרח צפי של ממש.
כלומר, מפקדים עושים מאמצים לצמצם את הפגיעה הצפויה באזרחים אפילו אם היא מתחת לרף המותר, כך שבפועל רף עליון של 20 אזרחים למטרת התקיפה העיקרית אין משמעותה שבממוצע ייהרגו 20 אזרחים על כל לוחם אויב – רחוק מכך.
ואכן, גם מבקריה החריפים ביותר של ישראל אינם טוענים שהיא הרגה 20 אזרחים על כל לוחם".
עובד לשעבר ששימש כקבלן משנה של GHF, טען כי ראה ילד שנורה למוות בידי חיילי צה"ל.
מאוחר יותר התגלה כי הוא נמצא חי וחולץ עם אמו, לאחר שהסתירה אותו מחשש לפגיעה בו.
טענות לגבי מספר וזהות ההרוגים
לפי המכון למחקרי ביטחון לאומי, שמתבסס על נתוני צה"ל, שיעור ההרוגים המשתייכים לארגוני טרור בעזה בהתחשב בנתוני משרד הבריאות העזתי עולה על 33%.
יחד עם זאת, חוקרים מתחו ביקורת על חוסר בשקיפות נתונים מצד ישראל, שלא מפרטת כיצד הגיעה למסקנה שלמעלה מ-20,000 מחבלים נהרגו ברצועה.
לפי מחקר של קבוצת "תמרור" לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שבדקו את ההתפלגות הסטטיסטית של נתוני האנשים שמתו ברצועת עזה מאז נובמבר 2023 ועד היום, כפי שפורסמו על ידי משרד הבריאות הנשלט על ידי חמאס.
עלה כי "בשלבי המלחמה המוקדמים (במהלך התקיפה האווירית הנרחבת), מספר הנפגעים האזרחים היה משמעותית גבוה ממספר הנפגעים החמושים.
באותה עת, גברים בגילאי לחימה היוו רק ~20% מהנפגעים".
אך אם זאת עלה עוד כי "במהלך לחימה של כמעט שנתיים, שיעור הנפגעים החמושים (הפוטנציאליים) עלה ליותר מ-45%, מה שמשקף פעולות ממוקדות יותר וירידה במקרי מוות של אזרחים".
כלומר, ככל שחלף זמן רב יותר מתחילת המלחמה, כך שיעורם של הגברים בין 17 עד 55 מקרב כלל המתים, הלך וגדל.
לדברי גורמים ישראליים ואחרים – אמינות הנתונים שמפרסם משרד הבריאות בעזה נתונה במחלוקת בשל כפיפותו לשלטון חמאס, דבר שעשוי להטות את הדיווחים ממניעים פוליטיים.
יחד עם זאת, מספר בכירים ישראלים, כולל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, אישרו בקירוב את נתוני משרד הבריאות של ממשלת חמאס בעזה.
בינואר 2026 גם צה"ל קיבל את הערכת משרד הבריאות בעזה לפיה מעל ל-70 אלף תושבים נהרגו במלחמה.
לטענת המומחה לכלכלת חמאס אייל עופר, לפי משרד הבריאות הפלסטיני נכון לינואר 2025 בין 60 ל־70 אלף תינוקות נולדו מאז תחילת המלחמה.
לדבריו, "זה אומר שהמספר של תושבי עזה בזמן המלחמה רק גדל".
לפי ספר העובדות העולמי נכון לנובמבר 2024 אוכלוסיית עזה גדלה בכ-2% מתחילת המלחמה.
גם ג'יימס סינקינסון נשיא ארגון "FLAME" טען כי "מספר הלידות בעזה במהלך המלחמה גבוה בהרבה ממקרי המוות הקשורים אליה, וגם במספרים מוחלטים האוכלוסייה רק הולכת וגדלה".
צה"ל ואתרי חדשות ישראליים האשימו את חמאס והפלסטינים בזיוף סרטונים, תמונות, ובהפצת פייק ניוז, תופעה זו נקראת גם פאליווד.
לעיתים מתברר שסרטונים שנועדו להמחיש כי פלסטינים מזייפים פציעות מגיעים מאירועים שאינם קשורים.
צה"ל חשף מספר רב של פעמים כי עובדי אונר"א, מורים, עיתונאים, ורופאים, הם מחבלים המשרתים בארגוני הטרור ברצועה וכן מחבלים שמתחזים לכאלה.
לפי דיווחי צה"ל ומקורות נוספים, חמאס וג'יהאד איסלאמי, עושים שימוש בילדים ובנערים לביצוע פעולות טרור, כולל העברת אמצעי לחימה, חבלה והשתתפות בעימותים אלימים, ולעיתים אף גיוס ישיר.
מספר חוקרים טענו כי לפי החוק הבין-לאומי אין חובה על מדינה המעורבת בסכסוך מזוין לספק מזון, דלק, חשמל או אספקה רפואית לשטח שבו ידוע כי המצרכים יסייעו לאויב עצמו.
לפי מתאם פעולות הממשלה בשטחים, החל מתחילת המלחמה ישראל אפשרה כניסה של למעלה משני מיליון טון של סיוע לרצועת עזה, יותר מטון אחד של סיוע לנפש.
החל ממאי 2025, הפעיל צה"ל מרכזי חלוקת מזון וסיוע הומניטרי לאוכלוסייה האזרחית ברצועת עזה, בשיתוף הקרן ההומניטרית לעזה, במטרה לאפשר העברת אספקה חיונית לאזורים נזקקים, במסגרתו דווח כי עד 14 בספטמבר 2025 חולק סיוע המספיק ל-164 מיליון ארוחות.
בספטמבר 2025 הופצו תיעודים בהם נראה סיוע שנשאר ללא דורש במתחמי החלוקה.
ב-12 ביוני 2025 דווח כי מחבלי חמאס הרגו פלסטינים עובדי סיוע וחלוקת מזון מפני שעבדו בקרן ההומניטרית לעזה.
כן נטען כי ירו באנשים כדי למנוע מהם להתקרב למתחמי הסיוע.
ב-23 ביוני 2025 חמאס שיגר רקטה לעבר מתחמי חלוקת הסיוע.
ב-21 באוגוסט בוצע שיגור ממרחב הסמוך לבית החולים נאצר שבחאן יונס, לעבר הציר המרכזי לאספקת משאיות הסיוע בדרום הרצועה.
ב-1 באוקטובר חמאס שיגר שוב רקטות לעבר מתחמי חלוקת הסיוע.
ב-2 במרץ 2025 דווח כי במהלך הסכם הפסקת האש (2025) נכנסו לרצועת עזה 25,000 משאיות עם סיוע הומניטרי.
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, מייק ג'ונסון אמר כי כמות המזון שהוכנסה לרצועה "מספיקה להאכיל שני מיליון בני אדם במשך שנתיים".
עוד אמר "חמאס הרוויח כחצי מיליארד דולר מסיוע שבזז".
צה"ל, שב"כ והתקשורת הישראלית האשימו את חמאס בביזה שיטתית של הסיוע ההומניטרי הנכנס לרצועת עזה.
לפי מערכת הביטחון הישראלית, פעילי הארגון משתלטים על אחוזים ניכרים מהסיוע – לעיתים עד 60%, – תוך החרמת משלוחים, גביית "דמי חסות" והפצת הסחורות בשוק המקומי במחירים מופקעים.
הסיוע שנבזז משמש, על פי הדיווחים, למימון פעולות טרור, תגמול ללוחמים ולחיזוק שלטון חמאס ברצועה.
לאורך המלחמה התפרסמו תיעודיים בהם נראה כי מחבלי חמאס מכים אזרחים אחרי שניסו לקחת סיוע הומניטרי, ארגוני סיוע בין-לאומיים לא אימתו את הטענות,
מחקר שבוצע במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, מצביע על מספר טענות שגויות בנוגע ל"הרעבת אוכלוסיית עזה".
על פי המחקר, הטענות בנוגע להרעבה לפני 2 במרץ 2025 התבססו על נתונים שגויים, ובהם מספר משאיות המזון שנכנסו לרצועת עזה לפני המלחמה ובמהלכה.
לפי טענות ההרעבה, מספר משאיות המזון לפני המלחמה עמד על כ-300 משאיות מדי יום ואילו על פי החוקרים, הנתון האמיתי הוא ממוצע של כ-73 משאיות מזון מדי יום לפני המלחמה.
בעת המלחמה, נתוני אונר"א בנוגע לכניסת מזון לרצועה הלכו ופחתו אך נתוני מתפ"ש הצביעו על אחוז גבוה בהרבה של סיוע שנכנס לרצועה.
עוד נכתב במחקר כי במקום תמותה המונית מתת-תזונה, כפי שחזו ארגונים השונים, יוצא שלפי הנתון המבוסס על רישומי משרד הבריאות העזתי, נכון למרץ 2025 תמותה מתת תזונה בעזה אינה גבוהה משמעותית מזה שקיים במצרים בזמני שגרה.
יתרה מכך, כפי שהשינוי החד בנתונים מארצות הברית מראה, עלייה חריגה בתמותה מקושרת תת-תזונה יכולה להתרחש גם בהיעדר משבר תזונה, ואף בשל שינוי היחס של המערכת הרפואית לממצאים הקיימים.
ישראל טענה כי חמאס וכלי תקשורת בין-לאומיים, הפיצו דיווחים כוזבים על ילדים שסובל מרעב, שהתברר כסובלים ממחלות גנטיות, וזאת מבלי לבצע בדיקה מעמיקה של העובדות.
וכן הועלתה הטענה שבחלק מהתמונות שמופצות, הוריהם ואחיהם של הילדים המופעים אינם כחושים כמוהם.
עוד נטען כי חלק מהתמונות לקוחות ממקומות אחרים בעולם.
וכן שחלק מהתמונות נצרו על ידי בינה מלאכותית.
במחקר שבוצע במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, נכתב כי ה-IPC עצמו לא זיהה מפורשות וישירות את קיומה של תמותה לא טראומטית תואמת רף ההגדרה של 4-IPC, לא כל שכן 5-IPC, באף אחד מדיווחיו ביחס לעזה.
לשם השוואה, בדיווחו על תימן בתקופה המקבילה ציין ה-IPC מפורשות כי שיעורי תמותה "נמוכים" של "רק" 1.03 ילדים ל-10,000 – ליום שוללים הכללה של אזורים מסוימים בתימן בהגדרת חירום של 4-IPC ומעלה.
לו תחזיות ה-IPC היו מתממשות, הרי 124,458 עזתים היו גוועים ברעב, מבלי להביא בחשבון מגפות ותמותה טראומטית עד ל-17 בינואר 2025. בהשוואה לתחזיות קודמות משתמעת ההנחה שהתחזיות הקודמות אכן התממשו.
בעשרות מקרים תועד כי ארגון חמאס עושה שימוש מכוון ומתמשך בתשתיות אזרחיות לצרכים צבאיים, תוך הפרה של הדין הבין-לאומי.
בין היתר, התגלה כי חמאס עושה שימוש נרחב במבנים וכלים אזרחיים כגון בתי חולים, בתי ספר, מרפאות, מסגדים מתקני אונר"א ואמבולנסים להסתרת אמצעי לחימה, הקמת מפקדות ומנהרות תת-קרקעיות, ושיגור רקטות.
מהלכים אלה נעשים לעיתים קרובות מתוך כוונה להשתמש באוכלוסייה האזרחית המקומית כמגן אנושי, על מנת להקשות על תגובה צבאית מצד צה"ל ולנצל את הפגיעה האפשרית באזרחים לצרכים תעמולתיים.
מאחר שרוב הלחימה ברצועת עזה מתנהלת באזורים עירוניים צפופים, הכוללים שכונות מגורים, מוסדות ציבור ותשתיות אזרחיות, נגרם לעיתים נזק גם לתשתיות אזרחיות שאינן מהוות מטרה צבאית ישירה.
לפי עמדת ישראל, פגיעות אלה אינן מכוונות, אלא נובעות מהמורכבות של לחימה בסביבה עירונית שבה פועלים ארגוני טרור מתוך אוכלוסייה אזרחית, תוך שימוש במבנים אזרחיים לצרכים צבאיים.
כתגובה לטענה ש-40% מהטילים ששיגר צה"ל הם טילים טיפשים, דובר צה"ל השיב: "זו טענה לא נכונה.
אנחנו משתמשים בתחמושת מדויקת פי החוק הבין-לאומי.
במחקר שבוצע במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, נכתב: ישראל אינה חריגה בכל הנוגע לשימוש בחימושים "טיפשים", קרי לא מדויקים.
עד דצמבר,2023 כ-40%–45% מהחימושים האוויריים שהשתמשה בהם ישראל במהלך שלב הלחימה האינטנסיבי לא היו חימושים מונחים.
לשם השוואה, בפלישה האמריקאית לאפגניסטן, חימושים לא מונחים היוו 40% מכלל החימושים שהופעלו, ואילו בפלישה האמריקאית לעיראק עמד נתון זה על.32% במערכה האווירית בקוסובו, שיעור החימושים הלא מונחים היה70% מכלל החימושים שנעשה בהם שימוש.
כמו כן, צבא צריך להביא בחשבון גם שיקולי עלות, שכן תקציבו מוגבל.
כלי נשק מדויקים יקרים הרבה יותר מכלי נשק "טיפשים", דבר שמונע בדרך כלל ממדינות להצטייד בהן באופן בלעדי גם אם ירצו.
אף שהחימושים המדויקים במלחמת המפרץ היוו רק %8 מכמות החימושים הכוללת, הם היו אחראים ל%48 – מעלותה; היחס המדויק השתנה מאז, אולם החימוש המדויק נותר יקר בהרבה ממקבילו ה"טיפש".
דובר צה"ל מפרסם הודעות פינוי לאזרחים לפני כניסות קרקעיות ותקיפות, על מנת למנוע פגיעה באזרחים.
בנוסף צה"ל מבצע שיחות טלפון לאזרחים ומפזר עלונים באזורים בהם הוא תוקף.
ישראל טוענת כי הפינוי נועד "לוודא שהאזרחים הפלסטינים יוצאים מאזור סכנה".
צה"ל מבצע את הפינויים תוך התרעה מוקדמת, הכוונה לאזור מוגן (אל-מוואסי), והקפדה על סיוע הומניטרי ותנאי מחיה בסיסיים, בהתאם לעקרונות אמנת ז'נבה – ולכן אין מדובר בהעברה בכפייה אסורה אלא באמצעי לגיטימי וחוקי במסגרת הדין ההומניטרי הבין-לאומי.
לפי נתונים כמותיים חלקיים, רק כ-1.2% מהנפגעים נפגעו באזורי אל-מוואסי והמחנות המרכזיות שישראל ייעדה לפינוי אזרחים.
ישראל מאפשרת לתושבי רצועת עזה לקבל טיפול רפואי בתחומה, בכפוף לאישורים ביטחוניים.
חולים מעזה, בהם ילדים חולי סרטן, מטופלים בבתי חולים בישראל, לעיתים במימון הרשות הפלסטינית או ארגונים הומניטריים.
ההעברה נעשית לעיתים בסיוע עמותות ישראליות.
צה"ל אפשר הפוגות הומניטריות כדי לאפשר חיסון של אוכלוסיית עזה נגד פוליו.
חמאס עושה שימוש במתקני בריאות ברצועת עזה, בהם מרפאות, אמבולנסים, ובתי חולים רבים, כגון בית החולים שיפא, בית החולים א-רנתיסי, בית החולים האינדונזי, בית החולים האירופי, בית החולים כמאל עדואן, בית החולים שוהדא אל-אקצא, בית החולים נאצר בח'אן יונס, ובית החולים אל-קודס.
לצרכים צבאיים כגון מחסני נשק, חדרי חקירות ומפקדות.
בנוסף חמאס מתחזה לרופאים ועובדי רפואה.
שימוש זה מהווה הפרה של המשפט ההומניטרי הבין-לאומי, שכן הוא מסכן את המטופלים והצוות הרפואי ופוגע בהגנה המוקנית למוסדות רפואיים בעת לחימה.
ישראל טוענת כי המעצרים, גם ההמוניים, נעשים על בסיס מידע מודיעיני ממוקד ומתוך צורך מבצעי למנוע טרור.
עצורים נחקרים כחלק ממלחמה מול ארגון טרור שנטמע באוכלוסייה אזרחית, לעיתים בבגדים אזרחיים וללא סימני זיהוי.
ישראל מציינת כי רבים מהעצורים שוחררו תוך זמן קצר לאחר בדיקות ביטחוניות.
כל מקרה נבחן לגופו ואלו שנמצא כי אינם מעורבים בפעילות טרור משוחררים חזרה לרצועת עזה.
פרופ' אסא כשר, מחבר הקוד האתי של צה"ל, דוחה את הטענות העולות בעולם וגם בקרב גורמי שמאל בישראל ואומר שאין רצח עם בעזה וגם לא שום דבר שקרוב לכך.
בריאיון לכאן רשת ב' אמר "אני מכיר דוגמאות להתנהגות שהיא לא בסדר, מכיר דוגמאות להתנהגות שהיא בסדר גמור ואין לי בסיס להכללה.
צה"ל לא נותן לחיילים פקודות לפעול על פי ערכי צה"ל שהן בניגוד לדין הבין-לאומי.
כל מיני עיתונים בין-לאומיים ורשתות טלוויזיה בין-לאומיות במשך כל תקופת המלחמה מביאות לי סרטונים שהחיילים מעלים למרשתת בקשר להתנהלות של עצמם ושואלים אותי מה אני חושב על ההתנהגות שלהם.
במסגרת הזאת אני ראיתי מאות סרטונים שחיילים צילמו את עצמם והעלו לאינטרנט.
בלי סוף מעשים לא תקינים יש שם.
שום מעשה שהוא ממשפחת הג'נוסייד.
ראיתי הרבה מאוד מעשים שלא הולמים את ערכי צה"ל".
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ אמר "אני לא חושב שיש רצח עם בעזה, הם במלחמה".
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית מת'יו מילר אמר שההאשמות "חסרות בסיס".
מספר נשיאים, ראשי ממשלה, ושרים של מדינות רבות כגון ספרד, קנדה, ברזיל, צפון קוריאה, ערב הסעודית, טורקיה, ואיראן, האשימו את ישראל בביצוע רצח עם וטיהור אתני.
חברי כנסת מישראל בניהם עופר כסיף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, אחמד טיבי, האשימו את ישראל בטבח, רצח עם, וטיהור אתני.
שר החוץ הפלסטיני ריאד אל-מאלכי, טען שישראל משתמשת ברעב כנשק: "הם גוועים ברעב בגלל השימוש המכוון של ישראל ברעב ככלי מלחמה נגד האנשים שכבשה" גורם ישראלי רשמי כינה את ההאשמה "הוצאת דיבה" ו"הזויה".
הבכיר הפלסטיני רווחי פתוח אמר על המכתב עליו חתמו שמונה חברים בוועדת החוץ והביטחון המציע ששר הביטחון ישראל כ"ץ יורה על השמדת כל אספקת המזון והחשמל של עזה ו"יהרוג כל מי שאין לו דגל לבן".
פתוח אמר: "הכנסת הפכה למאורת קיצונים צמאי דם...
עכשיו הם מופתעים שהפלסטינים בעזה עדיין בחיים".
ב-21 בנובמבר 2024, בית הדין הפלילי הבין-לאומי הוציא צווי מעצר נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון לשעבר יואב גלנט, בטענה כי יש יסוד סביר להאמין כי "מר נתניהו ומר גלנט נושאים באחריות פלילית לפשע מלחמה של הרעבה כשיטת לוחמה.".
באוגוסט 2025 חתמו מאות אמנים ישראלים על עצומה הקוראת ל"עצירת הזוועה בעזה".
גם מספר אומנים ישראלים טענו כך, כגון דויד גרוסמן.
פעיל זכויות האדם סלאח עבד אל-אטי אמר כי פעולות ישראל מנוגדות לאמנות ז'נבה, האוסר על הרס או שלילה של מצרכים חיוניים כמו מזון באזורי לחימה.
טענות לפשעי מלחמה של ישראל מתייחסות למקרים בהם נטען שכוחות הביטחון הישראליים הפרו את המשפט הפלילי הבין-לאומי וביצעו פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות או פשע רצח עם, מאז הקמת המדינה.
ישראל מחויבת לציית לכללי המשפט הפלילי הבין-לאומי מכיוון שהיא אשררה את אמנות ז'נבה ב-6 ביולי 1951. ב-2 בינואר 2015 הצטרפה הרשות הפלסטינית לחוקת רומא של בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC).
על פי חלק מארגוני זכויות האדם, פעולות שננקטו על ידי צה"ל במהלך סכסוכים מזוינים בשטחים הפלסטיניים נופלות תחת הקטגוריה של פשעי מלחמה.
ישראל הואשמה בביצוע פשעי מלחמה ורצח עם על ידי דווחים מיוחדים של האומות המאוחדות, וחלק מארגוני זכויות האדם, בהם Human Rights Watch, רופאים ללא גבולות ואמנסטי אינטרנשיונל.
מקרים שבהם נהרגו אזרחים רבים במהלך פעולה צבאית נחשבים כפשע מלחמה על ידי חלק מההיסטוריונים ומארגוני זכויות האדם.
מועצת האו"ם לזכויות אדם מינתה, משנת 2006 ואילך, מספר ועדות חקירה שבדקו מקרים של הפרת המשפט הפלילי הבין-לאומי בשטחים הפלסטיניים, בהם פשעי מלחמה.
בשנת 2019 החלה חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין, ובדצמבר 2023 הוגשה תלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם.
בנובמבר 2024 הוצאו צווי המעצר של בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעקבות מלחמת חרבות ברזל נגד בנימין נתניהו ויואב גלנט בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
כנגד המועצה נמתחה ביקורת על כך שהיא מתמקדת יתר על המידה בישראל ללא פרופורציה להפרות זכויות האדם המבוצעות בעולם, בעיקר במדינות לא-דמוקרטיות.
ריצ'רד גולדסטון, שעמד בראש ועדת גולדסטון, פרסם ב-1 באפריל 2011 מאמר ב"הוושינגטון פוסט", בו חזר בו מהאשמותיו כלפי ישראל, ובנוסף טען שמועצת האו"ם לזכויות אדם מוטה לרעת ישראל.
מיום הקמתה נלחמה מדינת ישראל בתשע מלחמות, עברה שתי אינתיפאדות וגלי טרור פלסטיני והייתה מעורבת במספר רב של מבצעים צבאיים, פעולות תגמול, עימותים צבאיים וסבבי לחימה.
אחד המאפיינים של הפעולות הצבאיות הללו היה מידת הפגיעה באוכלוסייה האזרחית, מצד כל הצדדים הלוחמים.
פגיעה כזו התרחשה כמעט בכל מלחמה או מבצע צבאי.
לדוגמה, במלחמת העצמאות נחרבו יישובים יהודיים בגוש עציון, ובצד הערבי נחרבו מאות כפרים ויישובים.
במלחמת חרבות ברזל התקיים דיון ציבורי בנוגע להיקף הפגיעה באוכלוסייה האזרחית.
מאחר שאמנת ז'נבה אוסרת על פגיעה לא-מידתית באזרחים בזמן עימות צבאי, ברבים מהאירועים הואשמו כוחות הביטחון בביצוע פשע מלחמה.
במקרים רבים טענה ישראל שמדובר בנזק אגבי שאינו עונה על התיאור של פגיעה לא-מידתית באזרחים.
אחריות אישית מול אחריות מדינתית
מנקודת המבט של החוק הבין-לאומי, פשעי מלחמה מיוחסים רק לפרטים, המכונים בשפה המשפטית "אישיות טבעית" , להבדיל מארגונים או מדינות, המכונים "אישיות משפטית".
עם זאת, קיימת למעשים של יחידים.
החוק הבין-לאומי מטיל על המדינה חובות משפטיות, בהן מניעת הישנות, נקיטת צעדים משפטיים ואמצעי ענישה נגד הפושעים, ותשלום פיצויים לקורבנות.
בחלק מהמקרים שבהם הואשמה ישראל בפשעי מלחמה, הפשעים בוצעו על ידי יחידים, בחריגה מהמדיניות הנהוגה.
בחלק מהמקרים הללו המדינה העמידה לדין והענישה את הפושעים, בהם פרשת נירים, טבח כפר קאסם.
קיימים גם מקרים שבהם ישראל הואשמה באחריות לפשעי מלחמה שבוצעו על ידי צד שלישי.
בין המקרים הללו נמנים טבח סברה ושתילה והרג אזרחים בזמן חלוקת סיוע על ידי הקרן ההומניטרית לעזה.
עם זאת, קיים תחום אפור בין האחריות האישית לאחריות המדינתית.
לעיתים, מעשים של יחידים מבטאים מדיניות, רשמית או לא-רשמית, או הופכים למדיניות דה פקטו.
לדוגמה, במשפטו של אלאור אזריה הוא טען שהוא ביצע את הירי כיוון שחש סכנה וחשש שמא המחבל נושא על עצמו חגורת נפץ.
השופטים דחו טענה זו, ועם זאת החליטו להקל בעונשו.
ההליך המשפטי נערך בתקופת גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) שבו התרחשו אירועים דומים לזה של אזריה, מבלי שאיש הועמד לדין.
גופים המבקרים את ישראל וטוענים שהיא מבצעת פשעי מלחמה הם בעיקר ארגוני זכויות האדם והיסטוריונים.
ארגוני זכויות האדם הבולטים בתחום זה הם בצלם, אמנסטי אינטרנשיונל, Human Rights Watch, וארגונים של האו"ם, בעיקר מועצת זכויות האדם של האו"ם והדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967.
בין ההיסטוריונים הבולטים שפרסמו ספרים המסקרים את מלחמות ישראל ומציינים טענות לפשעי מלחמה שבוצעו בהן נמנים בני מוריס ואילן פפה.
היסטוריוגרפיה של טענות לפשעי מלחמה
טענות לפשעי מלחמה שבוצעו בידי ישראל עולות בדרך כלל סמוך לזמן התרחשות האירועים.
לצד זאת, במספר מקרים בוצעה סקירה היסטורית של אירועים שהתרחשו מהקמת המדינה, הקושרים טענות לפשעי מלחמה זו בזו.
בשנת 2001 ראה אור ספרו של ההיסטוריון בני מוריס "קורבנות: תולדות הסכסוך הציוני-הערבי 1881–2001", ובו היסטוריה כללית של הסכסוך הישראלי-ערבי מראשיתו בשנות ה-80 של המאה ה-19 ועד לשנת 2001. הוא עוקב אחרי השלבים וההתפתחות של הסכסוך ואחרי כן המלחמות שנערכו בין מדינת ישראל לארצות ערב.
בכל אחת מהמלחמות הוא מונה בספרו את החשדות לפשעי מלחמה שבוצעו בה, על ידי שני הצדדים הלוחמים.
ההיסטוריון אילן פפה פרסם את הספר "הטיהור האתני של פלסטין" שבו הוא טוען שפעולות ישראל במלחמת העצמאות תוכננו על ידי ראשי התנועה הציונית ובוצעו באמצעות גירוש שיטתי של תושבים ערבים.
הספר עוסק גם בפעולות שנעשו בתקופת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, עד שנת 1966, וביחסה של ישראל לפלסטינים לאחר מכן.
הארגון Human Rights Watch פרסם בשנת 2021 דו"ח רחב המתאר את מדיניות ישראל כלפי פלסטינים כאפליה ודיכוי וטוען שאלו הם פשעים נגד האנושות על פי המשפט הבין-לאומי.
הדו"ח מתאר את ההתפתחויות משנת 1948 עד 2021. על פי הדו"ח, פעולות ישראל נועדו לשמר את השליטה הישראלית בשטחי יהודה ושומרון.
הדווחית המיוחדת מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים הכבושים, פרנצ'סקה אלבנזה, פרסמה ב-2024 דו"ח מיוחד המתאר את פעולות ישראל מאז 1948 כפרויקט מתמשך של קולוניאליזם התיישבותי שמטרתו למחוק את הנוכחות הפלסטינית בישראל וביהודה ושומרון, ומתארת פעילות זו כרצח עם.
הדו"ח סוקר אירועים מ-1948 ועד למלחמת חרבות ברזל.
על פי הדו"ח, מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים מאז הקמתה כוללת דפוס חוזר של מקרי הרג, הרעבה, עינויים והרס תרבותי, המעידים על "כוונה רצחנית", תנאי נדרש להגדרת רצח עם.
בישראל מובעת לעיתים קרובות ביקורת כלפי מועצת זכויות האדם של האו"ם.
לדוגמה, בשנת 2012 אמר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בתגובה לאפשרות להקים ועדת חקירה של האו"ם שתבדוק טענות להפרת זכויות האדם של פלסטינים: .
בפועל, הן מועצת זכויות האדם של האו"ם והן ארגוני זכויות אדם בין-לאומיים, דוגמת אמנסטי אינטרנשיונל ו-Human Rights Watch, מפרסמים דו"חות על הפרת זכויות אדם וחשדות לפשעי מלחמה ברבות ממדינות העולם.
טענות לפשעי מלחמה הועלו גם כלפי אוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, יפן, טורקיה ורוסיה.
ממלחמת העצמאות עד מלחמת ששת הימים (1948 עד 1967)
במהלך מלחמת העצמאות היגרו מרצונם או עזבו בהוראת הוועד הערבי העליון או גורשו או נמלטו מבתיהם כ-700,000 ערבים פלסטינים, שהיו כ-85% מכלל האוכלוסייה בשטח שנכבש על ידי ישראל.
בין הגורמים ליציאתם נמנו הבטחות של הצבאות הערביים לתושבים כי מדובר בעזיבה זמנית, או גירוש ישיר על ידי כוחות צבא ישראליים, הרס כפרים ערביים, עשרות מעשי טבח ולוחמה פסיכולוגית.
על פי העיתונאי עופר אדרת, ניתן לפרש מכתבים של ההנהגה הישראלית בתקופה זו כתוכנית להכנסת חומרים ביולוגיים בחלק מבארות המים על ידי ישראל.
חלק מההיסטוריונים רואים באירועים אלו התאמה להגדרה של טיהור אתני.
בספרו של ההיסטוריון הערבי-ישראלי עאדל מנאע "נכבה והישרדות - סיפורם של הפלסטינים שנותרו בחיפה ובגליל, 1948–1956" הוא מונה מספר תקריות שמוגדרות על ידו כפשעי מלחמה.
גם משה כרמל בספרו "מערכות צפון" כותב: "פה ושם בהמשך לסערת הקרב הופעל נשק של לוחמים עברים ופגע באנשים שכבר נתפרקו מנשקם.
אחר זמן ידעו הכל כי זוהי כלימה ללוחם וחרפה לנשקו."
מעשי טבח התרחשו במהלך מלחמת העצמאות, בעיקר במבצע דני, מבצע חירם ומבצע יואב.
על פי ההיסטוריון בני מוריס, חיילי כוחות הביטחון הישראלים הרגו כ-500 אזרחים ערבים ושבויי מלחמה ב-24 מעשי טבח.
ההיסטוריון סאלח עבד אל-ג'וואד ערך רשימה ובה 68 מקרי טבח במהלך מלחמת העצמאות.
בין המקרים הבולטים נמנים פרשת דיר יאסין ופרשת דווימה.
היסטוריונים שונים מנו בין 10 ל-70 מקרי טבח.
בחלק מהמקרים לא ברור אם אכן התרחש טבח ומה מספר ההרוגים.
לדוגמה, לא ברור אם בכפר טנטורה בוצע טבח או לא.
דוגמה נוספת היא פרשת דיר יאסין, בה פורסם בתחילה שהיו כ-240 הרוגים, אך לפי מחקרים עדכניים היו ככל הנראה בין 100 ל-110 הרוגים.
בזמן מלחמת העצמאות התרחש מספר לא ידוע של מקרי אלימות מינית ואונס, וכן מעשי ביזה.
על פי בני מוריס אירעו 12 מקרים.
גם דוד בן-גוריון כתב על כך ביומנו.
באוגוסט 1949, לאחר תום המלחמה, התרחשה פרשת נירים שבה הואשמו מספר חיילי צה"ל ומפקדם באונס קבוצתי ורצח של נערה בדואית.
החיילים ומפקדם הורשעו ברצח בכוונה תחילה, רשלנות במניעת פשע, אונס ומעשים מגונים.
באוגוסט 1955 הפעילו המצרים חוליות "פדאיון", שהיו יחידות פשיטה וטרור ערביות קטנות, לשם ביצוע מעשי רצח וחבלה בתחומי ישראל.
בנוסף, חסמה מצרים את מצרי טיראן למעבר כלי שיט ישראליים והביאה לשיתוקו המוחלט של נמל אילת.
במטרה להגן על אזרחיה מפני טרור הפדאיון ולהמשיך אספקה סדירה לנמל אילת, יצאה ישראל למלחמת סיני, הידועה גם בשם "מבצע קדש".
המלחמה החלה ב-29 באוקטובר 1956 והתנהלה בין צרפת בריטניה וישראל לבין מצרים.
כוחות צה"ל נכנסו לחצי האי סיני ולרצועת עזה ונלחמו עם חיילים מצרים ופלסטינים בח'אן יונס ובמקומות נוספים.
בתוך כמה שעות השתלטו כוחות צה"ל כמעט על כל רצועת עזה, ולכדו בה כ-4,000 חיילים סדירים מצרים ופלסטינים, ולוחמי פדאיון פלסטינים רבים.
במהלך העימותים בין המצרים והפלסטינים עם כוחות צה"ל נהרגו כ-500 אזרחים פלסטינים.
בין העימותים עם תושבי רצועת עזה במהלך מלחמת סיני נמנים אירועי ח'אן יונס ופעולת רפיח.
ב-15 בדצמבר 1956 הוצג באו"ם דו"ח של אונר"א הסוקר את העימותים ברצועת עזה ומציין כי נהרגו בהם אזרחים לא-חמושים רבים.
ההיסטוריון הצבאי, ד"ר יגיל הנקין ניתח פרשיה זו ולטענתו לא מדובר בטבח מתוכנן ובדם קר כפי שטוענים הפלסטיניים, אלא ביצוע נוהגי מלחמה המקובלים באותה עת כמו פיזור הפגנות באש חיה, ופרשנות מרחיבה של נוהלי פתיחה באש מתוך חשש של החיילים שרבים מן האזרחים הם חיילים מצריים ואנשי פאדיון.
לדבריו, האירוע שהתרחש בתחילת הסריקות שבו נורה למוות סמל ישראלי יצר אווירה אלימה ומתוחה שהובילה להידרדרות האירועים.
לטענתו הוא ביקש לפרסם את המאמר בהארץ כתגובה לכתבתה של עמירה הס אולם לא נענה בתגובה.
ב-29 באוקטובר 1956, ביום הראשון של מלחמת סיני, הטיל צה"ל עוצר על כל הכפרים הערביים הסמוכים לגבול ירדן–ישראל, גדוד משמר הגבול בפיקודו של רב-סרן שמואל מָלִינקי, שסופח לחטיבה 17 של שדמי, קיבל משימה לאכוף את העוצר ב-8 כפרים ערביים בגזרה הדרומית של "המשולש הקטן".
בפסק הדין קבע השופט בנימין הלוי שההוראה לירות באזרחים היא פקודה בלתי חוקית בעליל, שעל החייל לסרב לציית לה כאשר היא ניתנת לו, והוסיף כי סימן ההיכר של פקודה כזו הוא "דגל שחור" שמתנוסס מעליה.
ממלחמת ששת הימים עד לסיום האינתיפאדה השנייה (1967 עד 2005)
פעולת סמוע ומלחמת ששת הימים
פעולת מיקוש בדרום הר חברון, בנובמבר 1966, בסמוך לקו הירוק, גרמה למותם של שלושה חיילים ישראלים ופציעתם של שישה נוספים.
בתגובה יצאה ישראל לפעולת תגמול, שחרגה מעבר לתכנון המקורי ובמהלכה היו נפגעים רבים, מרביתם חיילים ירדניים.
בעקבות פעולה זו החלו מהומות נגד חוסיין, מלך ירדן בכל הגדה המערבית וישראל ספגה את גינויה של ארצות הברית על כך שהכתה בגורם הלא נכון (הגורמים בממשל האמריקאי רמזו שארצות הברית 'תבין', אם ישראל תתקוף בפעם הבאה את סוריה).
במהלך מלחמת ששת הימים בשנת 1967 צה"ל הרג חיילים מצרים שנכנעו, וכן שבויי מלחמה ואזרחים מצרים.
גבי ברון, עיתונאי ב"ידיעות אחרונות", אמר כי היה עד לעשר הוצאות להורג ללא משפט של שבויי מלחמה מצרים שנאלצו תחילה לחפור את קבריהם.
מיכאל בר-זוהר אמר כי היה עד לרצח שלושה שבויי מלחמה מצרים, וההיסטוריונים אורי מילשטיין, אריה יצחקי ותום שגב הביאו ראיות ועדויות רבות למעשים דומים.
המלחמה גרמה גם לעקירה של כ-323,000 אזרחים פלסטינים ו-100,000 סורים שנמלטו או גורשו מבתיהם בגדה המערבית וברמת הגולן, אירוע המכונה "הנכסה".
במהלך המלחמה ואחריה הרס צה"ל עשרות יישובים סוריים ברמת הגולן, וכפרים פלסטיניים בגדה המערבית, בהם עמואס, יאלו, בית נובא, בית עווא ופארעה אל-ג'יפתליק.
אבישי כ"ץ, שהיה אז מפקד גדוד מילואים בחיל ההנדסה הקרבית, העיד על תקריות שהתרחשו ברמת הגולן: "היו שם כמה מקרים שאני לא רוצה לדבר עליהם [...] הרגו אנשים שלא היה צריך להרוג אותם.
זה משהו שלא היה צריך להיעשות [...] הם הרסו בית על יושביו.
היו צריכים להוציא אותם החוצה, אבל הרסו את הבית הזה עליהם.
לא יודע כמה אנשים היו שם.
ב-12 בפברואר 1970 ביצעו מטוסי חיל האוויר תקיפה אווירית במפעל מתכת באבו זעבל, במחוז אל-קליוביה, ליד קהיר.
מפעל המתכת, שהיה בבעלות חברה פרטית, העסיק כ-1,300 עובדים באותה עת.
בתקיפה נהרגו בין 70 ל-80 עובדים ונפצעו 69 נוספים.
לטענת ישראל המפעל שימש למטרות צבאיות, בעוד שמצרים טענה כי מדובר במפעל תעשייה אזרחי.
התקיפה ספגה גינויים נרחבים ממדינות רבות בעולם, ורבים ראו בה תקיפה מכוונת של מטרה אזרחית.
הפצצת בית הספר בבחר אל-בקר התרחשה ב-8 באפריל 1970 במהלך מלחמת ההתשה, כאשר מטוס מקדונל דאגלס F-4 פנטום של חיל האוויר הפציץ בית ספר בכפר בחר אל-בקר שמדרום לפורט סעיד במצרים.