tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגדלת כוח האדם ל-70,000 איש בשירות סדיר ו-30,000 איש בשירות מילואים.
החלפת מכליות התדלוק הנוכחיות של הצי ב-2–3 חדשות.
בניית 15 ספינות מלחמה שיחליפו את המשחתות והפריגטות הנוכחיות.
רכישת ספינות לסיורים באזור הארקטי.
החלפת צי מטוסי הסיור הימיים ב-10–12 מטוסים חדשים.
חוקת קנדה מגדירה שהמפקד העליון של כוחות ההגנה הוא הריבון, מלכת קנדה, שמאז 1904 מאציל את סמכויותיו למושל הכללי של קנדה.
כל הפקודות למשימותיהם של הכוחות, כולל הכרזה על מלחמה, נחתמות על ידי המונרך או על ידי המושל הכללי.
עם זאת, על פי חוק וסטמינסטר מ-1931 ועל פי הנוהג המקובל, חייבים המונרך והמושל הכללי לפעול על פי הצעתם של שרי הקבינט, כולל ראש הממשלה ושר ההגנה שאחראים בפני הפרלמנט.
חוק ההגנה הלאומית (National Defence Act) מסדיר את ארגון הסמכויות בענייני הגנה בין המושל הכללי, ראש הממשלה ושר ההגנה הלאומית.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קנדה;
ממנה את ראש המטה הכללי של קנדה, זאת על פי המלצה של הראש הממשלה;
ממנה את מפקדי של הרגימנטים הקנדיים על פי המלצה של השר להגנה הלאומית;
מאשר את העיצובים החדשים של סמלי הצבא והסמלים המיוחדים המוקנים לחיילי הצבא הקנדי.
מבקר בבסיסי צבא קנדיים, הן בבית והן בחו"ל, כדי להוקיר את עבודת החיילים.
חותם על תעודות מינויים (commission scrolls) של חיילי הצבא הקנדי.
לוקח חלק באירועים טקסיים חשובים נוספים, כגון יום הזיכרון להוקרת חיילים שנפלו במלחמות.
מעניק אותות צבאיים כגון הסדר הצבאי המיוחד (Order of Military Merit), עיטורי שירות ראוי (Meritorious Service), עיטורי אומץ צבאי (Military Valour decorations) וכמו כן את המדליות לשירות בשלום (Peacekeeping) והמדליות לשירות מיוחד (Special Service medals).
המנחה והמוביל את קביעת המדיניות הצבאית וההגנתית של קנדה מכוח תפקידו כאחראי על ניהול המדיניות הכללית של הממשלה;
כל יציאה לפעילות צבאית, פריסת כוחות מעבר לים של הכוחות המזוינים הקנדיים תתקבל על ידי הקבינט, במקרים אחרים על ידי ראש הממשלה ובעצת שר ההגנה הלאומית בלבד;
עומד בראש מחלקת ההגנה הלאומית;
אחראי על ניהול והכוונה של הכוחות המזוינים הקנדיים ושל כל העניינים הנוגעים להגנה הלאומית;
מבטיח שפעילויות ההגנה הנוכחיות והמוצעות משקפות את סדרי העדיפויות והיעדים הלאומיים של ממשלת קנדה;
רשאי לאשר לכוחות המזוינים הקנדיים לבצע כל תפקיד הכרוך בשירות ציבורי, כגון תמיכה לסוכנויות אזרחיות בתגובה מצבי חירום.
אחראי על מחקר ופיתוח הנוגע להגנת קנדה.
המושל הכללי ממנה, על פי הצעתו של ראש הממשלה את "ראש מטה כוחות ההגנה" (Chief of the Defence Staff - CDF) כקצין הבכיר ביותר בכוחות ההגנה והוא, כראש מועצת כוחות ההגנה, מפקד על הכוחות.
מועצת כוחות ההגנה פועלת בדרך כלל במטה כוחות ההגנה באוטווה.
במועצת כוחות ההגנה יושבים ראשי פיקוד הכוחות המשולבים וראשי פיקוד הכוחות המיוחדים, סגן ראש מטה כוחות ההגנה ומפקדי הצי, הצבא, חיל האוויר וגופים נוספים.
המלכה וחברים נוספים במשפחת המלוכה מכהנים כמפקדים של כבוד ביחידות שונות של כוחות ההגנה, אך אלה הם תפקידים טקסיים בלבד.
כוחות ההגנה של קנדה פועלים ב-27 בסיסים ראשיים ברחבי המדינה.
מספר זה קטן בהדרגה מאז שנות השבעים, כאשר בסיסים נסגרו או אוחדו.
הן הקצינים והן בעלי הדרגות האחרות מקבלים את הכשרתם ב"בית הספר להכשרה בסיסית ולמנהיגות" (Canadian Forces Leadership and Recruit School) בסיינט ז'אן סור רישלייה (Saint-Jean-sur-Richelieu) שבקוויבק.
קצינים יכנסו בדרך כלל לשירות עם תואר אקדמאי מאוניברסיטה אזרחית או יקבלו אותו בסיום הכשרתם ב"קולג' המלכותי הצבאי של קנדה" (Royal Military College of Canada).
הכשרה מקצועית ספציפית מתבצעת במגוון של בסיסי הדרכה ברחבי קנדה ובמידה מסוימת במקומות שונים בעולם.
בראשו של צבא קנדה עומד מפקד צבא קנדה והוא מורכב מחמש דיוויזיות.
נכון להיום הכוחות הסדירים של הצבא ערוכים בשלוש קבוצות בריגדות ממוכנות.
כל אחת מקבוצות אלה כוללות רגימנט אחד של כוחות ארטילריה, שריון והנדסה קרבית, שלושה גדודי חיל רגלים, גדוד לוגיסטיקה אחד גדוד קשר/מבצעים וכמה יחידות תמיכה קטנות.
טייסת מסוקים טקטית וכוח פינוי קיימים בכל בריגדה.
בנוסף קיימות בדיוויזיות השונות 10 קבוצות בריגדות מילואים.
בראשו של הצי המלכותי הקנדי עומד מפקד הצי וברשותו 33 ספינות מלחמה וצוללות המחולקות לצי הפסיפי ולצי האטלנטי.
הצי מתוגבר במגוון של כלי טיס וספינות אספקה.
הצי משתתף בתרגילים ובמבצעים משותפים של נאט"ו וספינותיו מוצבות בכל רחבי העולם במשימות בינלאומיות.
בראשו של חיל האוויר המלכותי הקנדי עומד מפקד חיל האוויר.
מפקד דיוויזיית חיל האוויר הראשונה (1 Canadian Air Division) שהוא גם מפקד האזור הקנדי של פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD) שיושב בוויניפג אחראי על הפיקוד והשליטה של פעולות חיל האוויר בקנדה וברחבי העולם.
משימותיה של הדיוויזיה הראשונה מתבצעות על ידי 11 כנפות שממוקמות ברחבי קנדה.
מפקד דיוויזיית חיל האוויר השנייה (2 Canadian Air Division) אחראי על משימות ההדרכה והתמיכה.
משימותיה של הדיוויזיה השנייה מתבצעות על ידי שתי כנפות.
כל כנף מחולקת לטייסות מבצעיות וטייסות תמיכה, תחת פיקוד טקטי מאוחד המדווח למפקד המבצעים וכוח האדם שלהם נע בין כמה מאות לכמה אלפי איש.
חיל האוויר מקיים גם משימות בשיתוף עם הפיקוד הצפוני של כוחות ההגנה באזור הארקטי וטייסות מטוסי CF-18 הורנט מוצבות לסירוגין בבסיסים הצפוניים ומבצעות שם אימונים וסיורים שוטפים.
"פיקוד המבצעים המשותף" (Canadian Joint Operations Command) הוא מרכיב מבצעי שהוקם באוקטובר 2012 ובהקמתו מוזגו מפקדות מבצעיות ומנהליות שונות.
הפיקוד החדש הוקם כתוצאה מצעדים לקיצוץ בתקציב הפדרלי של שנת 2012, שילוב משאבים, תפקידים ותחומי אחריות של המפקדות שקדמו להקמתו.
"פיקוד הכוחות המיוחדים" (Special Operations Forces Command) הוא גוף בעל יכולת לפעול עצמאית אך בעיקר מתמקד בהפעלת כוחות מיוחדים.
בין שאר תפקידיו אחראית "קבוצת ניהול המידע" (Information Management Group) על ניהול הלוחמה האלקטרונית, הגנה על מערכות הקשר והתקשוב של כוחות ההגנה ועל לוחמת סייבר.
קבוצת שירותי הרפואה היא גוף משותף לכל הזרועות שכולל יותר מ-120 יחידות עצמאיות או מסופחות שמספקות שירותי רפואה לכוחות הגנה של קנדה.
להוציא מקרים בודדים, כל היחידות כפופות לקצין הרפואה הראשי (Surgeon General).
לכוחות ההגנה של קנדה יש כוחות מילואים המונים כ-50,000 איש שיכולים להיקרא לשירות בעתות חירום.
"כוחות המילואים הראשיים" (Primary Reserve), המגויסים בעת הצורך כיחידות מילואים אורגניות שלמות.
"כוחות המילואים המשלימים" (Supplementary Reserve), שכוח האדם שלהם מורכב מחיילים סדירים לשעבר, או חיילי כוחות המילואים הראשיים לשעבר, או כאלה ששירתו בצבאות זרים, שמגויסים באופן פרטני למילוי תפקידים בכוחות הסדירים על פי הצורך.
"הרינג'רים הקנדים" (Canadian Rangers), מבצעים משימות סיור בצפון הארקטי ובאזורים מבודדים אחרים.
אנשי כוחות המזוינים הקנדים מחולקים בהיררכיה של קצינים ושל בעלי דרגות אחרות.
אף על פי שכוחות ההגנה של קנדה מאוחדים תחת פיקוד אחד, קיימים עדיין מדים שונים לשלוש הזרועות השונים בצבעים שונים: כחול כהה לצי, ירוק לצבא וכחול בהיר לחיל האוויר.
מדים אלה נמצאים בשימוש בחמש קטגוריות: מדים טקסיים (Ceremonial dress), מדי ערב (Mess dress), מדי שירות (Service dress), מדים מבצעיים (Operational dress) ומדים מקצועיים (Occupational dress), כמו של צוותי הרפואה וכו'.
הכוחות המזוינים של הרפובליקה הצ'צ'נית של אישקריה (רוסית: Вооружённые формирования Чеченской Республики Ичкерия צ'צ'נית: Ǩoman Eskar) הוקמו ב-8 בנובמבר 1991 כצבאה של צ'צ'ניה והפסיקו להתקיים בסיום מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
בעקבות מאורעות ספטמבר - נובמבר 1991, צ'צ'ניה הפכה למדינה עצמאית דה פקטו.
ב-1 בנובמבר אותה שנה, הנשיא ג'וחר דודייב הכריז רשמית על עצמאות צ'צ'ניה .
שבוע לאחר מכן הוקם משרד הצבא הצ'צ'ני שאליו הוכפף הצבא הצ'צ'ני שבדצמבר 1991 היה גוף צבאי הכפוף לנשיא צ'צ'ניה.
מפקד הצבא היה ראש המטה הראשי (הוא לא נקרא המטה הכללי כפי שניתן לטעות).
ראש המטה הראשי הראשון של הכוחות המזוינים הצ'צ'ניים היה ויסחאן שחאבּוֹב, לסגנו מונה אסלן מסחדוב, לימים מחליפו.
ראש מחלקת המבצעים הראשון של הצבא הצ'צ'ני היה עלי מצאייב.
בראשיתו הצבא הצ'צ'ני הורכב מקצינים צ'צ'נים ששירתו בצבא הסובייטי ורכשו ניסיון קרבי במהלך מלחמת אפגניסטן.
הכוחות המזוינים וארגוני אכיפת החוק הצ'צ'ניים
הכוחות המזוינים של צ'צ'ניה כפופים לנשיא צ'צ'ניה, שהוא המפקד העליון.
ארגוני אכיפת החוק וזרועות ביטחון המדינה הם כדלהלן:
משרד הפנים - האגף הצ'צ'ני של אם.וה.דה מחלקת השריעת מנהלת הכוחות המיוחדים האחראית לעונשים
שירות הביטחון הלאומי של צ'צ'ניה (המקבילה הצ'צ'נית לפס"ב)
המשרד לביטחון המדינה (הוקם ב-1997)
הפרקליטות הראשית - משרד התובע הכללי של צ'צ'ניה
המרכז ללוחמה בטרור של נשיא צ'צ'ניה
לפני פרוץ מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, הכוחות המזוינים כללו שתי בריגדות, שמונה גדודים נפרדים ושלושה בטליונים.
המשמר הנשיאותי הורכב מאלפיים איש, כאשר ביחידות משרד הפנים והמחלקה לביטחון המדינה של אישקריה שירתו עוד 3,500 חיילים.
הכוחות המזוינים הצ'צ'נים כוללים את:
המשמר הלאומי (צ'צ'נית: Ǩoman Gvardi)
משמר הגבול (צ'צ'נית: Dozan Eskar)
בשנות ה-90, חלק מהלוחמים הצ'צ'נים (שאמיל בסאייב, סולים ימאדייב ועוד) לא הכירו בקיומם של הכוחות המזוינים הצ'צ'נים והקימו אלטרנטיבות משלהם לארגון הלוחם.
וכך, בנוסף לכוחות המזוינים הצ'צ'ניים הכפופים לנשיא צ'צ'ניה היו קיימים ארגונים כמו:
החטיבה האסלאמית הבינלאומית לשמירת שלום
כל הארגונים הנ"ל הוכרזו כארגוני טרור על ידי הוועדה הלאומית למלחמה בטרור של שירות הביטחון הפדרלי ובית המשפט העליון של רוסיה.
ב-1992 יחידות הצבא הרוסי ששכנו בצ'צ'ניה נלקחו שלל בידי הצ'צ'נים ויחד עם ציודם הפכו לחלק מהצבא הצ'צ'ני.
בסיס חיל האוויר "קאלינובסקאיה" נלקח שלל על ידי הצ'צ'נים ובו גם:
39 מטוסי אימון צ'כיים מדגם L-39 אלבטרוס (Aero L-39 Albatros)
80 מטוסי אימון מסוג L-29 דלפין (Aero L-29 Delfin)
2 מטוסי אימון דו-מושבי סובייטי מדגם מיג-15.
6 מטוסי תובלה קלים מדגם אנטונוב 2
2 מסוקי תקיפה מיל מי-8
מבסיס חיל האוויר "חנקאלה" נלקחו שלל:
72 מטוסי אימון צ'כיים מדגם אלבטרוס
69 מטוסי אימון מדגם דולפין
מרבית השלל כלל מטוסים מיושנים מאוד או מטוסי תובלה ואף אחד מכלי הטיס הגנובים לא יכל לשמש כמפציץ אסטרטגי חשוב.
על פי חישוב זה חיל האוויר הצ'צ'ני הכיל 265 כלי טיס מבלי להחשיב מסוקים ומטוסי תובלה.
להערכת המודיעין הרוסי בנובמבר 1994, רק 40% מהטכניקה הצ'צ'נית יכלה לעמוד בתקנים ולהוות אתגר מסוים לרוסים, אולם מרבית כלי הטיס שהוזכרו לעיל הושמדו כבר בימים הראשונים לפרוץ המערכה הצ'צ'נית.
מערך הנ"מ הצ'צ'ני כלל 23 יחידות טילים כנגד מטוסים מסוגים שונים, 10 יחידות נ"מ "סטרלה 10" ו-7 יחידות נ"מ מדגם "איגלה".
על פי דיווחים שונים, לוחמי המוג'אהדין ששהו בצ'צ'ניה החזיקו בכמות לא מבוטלת של טילי כתף נגד מטוסים מדגם FIM-92 סטינגר, מתוצרת אמריקנית.
עם התפרקות ברית המועצות נותרו בשטחי צ'צ'ניה כמות גדולה של טילי גראד, שהצ'צ'נים עשו בהם שימוש רב במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
בשירות חיילי הכוחות המזוינים הצ'צ'נים משרתים כלי הנשק הבאים:
AK-47 - רובה קלשניקוב אוטומטי מודל 1947
АК-74 - רובה קלשניקוב אוטומטי מודל 1976
RPG-7, RPG-2 - מטולי רקטות נגד טנקים
מפקדי הצבא הצ'צ'ני - ראשי המטה הראשי של הכוחות המזוינים של צ'צ'ניה
ג'וחר דודייב - הגיע לדרגת גנרל בחיל האוויר הסובייטי
אסלן מסחדוב - הגיע לדרגת קולונל בצבא הסובייטי
הכוחות המזוינים של סינגפור הם הזרוע הצבאית של כח ההגנה של סינגפור, וכן המרכיב הצבאי במשרד הביטחון של המדינה.
הכוחות המזוינים כוללים ארבע זרועות: צבא סינגפור, חיל האוויר של סינגפור, הצי הסינגפורי והשירות הדיגיטלי והמודיעיני של סינגפור.
הכוחות המזוינים נשענים במידה רבה על חיילים בגיוס חובה בשירות סדיר ובמילואים.
בצבא כ-71,000 חיילים בשרות פעיל וניתן לגייס בשרות מילואים למעלה מ-350,000 חיילים.
הכוחות המזוינים של סינגפור מורכבים מארבע זרועות:
- ובו שלוש אוגדות סדירות משולבות (אוגדות 3, 6, ו-9), שתי אוגדות מילואים (אוגדה 21 ו-25), ופיקוד הגנת האי.
- ובו 17 טייסות הפועלות מארבעה בסיסי אוויר.
- ובו 8 שייטות הפועלות משני בסיסים ימיים.
- אחראי על הגנת המרחב הקיברנטי של סינגפור מפני איומים דיגיטליים וחיצוניים, על איסוף וניתוח מודיעין, ועל שמירה על עליונות טכנולוגית ומידעית של הכוחות המזוינים ותגובה לאיומים דיגיטליים מתפתחים.
בראש הכוחות המזוינים של סינגפור עומד מפקד כוח ההגנה, שהוא קצין בדרגת גנרל שלושה כוכבים, היחיד המחזיק בדרגה זו בכוחות המזוינים של סינגפור.
כפופים לו שלושת ראשי הזרועות (יבשה, אוויר וים) בדרגת גנרל שני כוכבים.
הכוחות המזוינים של סינגפור שמים דגש רב על פיתוח טכנולוגיות המשמשות כמכפילי כח במיוחד בתחום שילוב פיקוד, שליטה ומודיעין, באופן שיאפשר לכוחות הלוחמים לפעול בתאום.
בין שלוש זרועות הכח קיימים קווי תקשורת נתונים מתקדמים וקיימת השקעה מתמדת לשילוב טכנולוגיות עדכניות בתחום זה.
הכוחות המזוינים של סינגפור מכירים בכוחה הצבאי המוגבל של המדינה ומשכך קיים ניסיון להגביר כוח זה באמצעים טכנולוגיים.
הכוחות המזוינים בסינגפור זוכים לאחד התקציבים הגדולים ביותר באזור אסיה והאוקיינוס השקט, ביחס לתמ"ג.
מדיניות הרכש של הכוחות המזוינים מתמקדת ברכישת כלי נשק חדישים ומשוכללים.
כבר משנת 1971 משקיע צבא סינגפור מאמצים בפיתוח עצמי של כלי נשק מסוימים.
בימינו, משרד ההגנה של סינגפור הוא אחד המעסיקים העיקריים במדינה של מהנדסים ומדענים.
מערכת החינוך המעולה של סינגפור מאפשרת לצבא לגייס חיילים אשר ניתן להכשירם במהירות להפעלת מערכות נשק מתקדמות.
התעשייה הצבאית של סינגפור פיתחה לאורך השנים כמה כלי נשק יעילים וטובים בתחומם, ביניהם:
PRIMUS - תותח מתנייע 155 מ"מ המיוצר מאז שנת 2000.
Bionix - נגמ"ש נושא מקלעים
מטאדור - רקטה נגד טנקים ונגד מבנים וביצורים הנורית ממטול כתף אישי.
פותחה בשנת 2000 בשיתוף פעולה ישראלי עם רפאל.
Pegasus - תותח 155 מ"מ הניתן להטסה בעזרת מסוק.
SAR 21 - רובה סער מודרני הדומה במראהו ובתכונותיו לתבור TAR-21 מתוצרת התעשייה הצבאית של ישראל.
יועצים צבאיים ישראלים בפיקוד יעקב אלעזרי היו מעורבים בהקמת הכוחות המזוינים.
הכוחות המיוחדים (Special Forces – SF) של זרוע היבשה של ארצות הברית הם חלק ממערך כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית.
הכוחות מאורגנים במסגרת "פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1" (1st Special Forces Command (Airborne, הכפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית (USASOC).
פיקוד הכוחות המיוחדים הראשון (מוטס) 1st Special Forces Command (Airborne) הוקם ב-2014, וקיבץ תחתיו את "הכומתות הירוקות", יחידות ללוחמה פסיכולוגיות (PSYOP), כוחות קישור ליחסים אזרחיים, וכוחות תומכי לחימה.
בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת מייג'ור גנרל.
מטה הפיקוד ממוקם בפורט בראג.
תפקידו העיקרי של הפיקוד להרכיב כוח משימה המותאם במיוחד לכל תרחיש תוך שימוש בתמהיל של יחידות לוחמה קונבנציונלית ולא קונבנציונלית.
תפקידו לארגן, לצייד, לאמן, ולהציב כוחות לביצוע מבצעים מיוחדים במנעד רחב, לתמיכה במבצעי פיקוד המבצעים המיוחדים (USSOCOM), בפיקודים הקרביים המאוחדים, ובשגרירויות וסוכנויות ממשלתיות אחרות.
סיוע וייעוץ בארגון, הדרכה והצטיידות, של כוחות הביטחון המקומיים.
הגנה מפני חתרנות, התקוממות, טרור ואיומים אחרים המאיימים על הביטחון והיציבות הפנימית המקומית.
יחסים אזרחיים – קשרי ממשל ותרבות עם הממשלה הזרה, צבאה ואוכלוסייתה.
פעולה ישירה (Direct Action) – פשיטות ופעולות קומנדו.
פעילויות נגד נשק להשמדה המונית
כוחות מיוחדים (SF) – כל שבע הקבוצות של ה"כומתות הירוקות" (SFG)
גדוד מודיעין צבאי ה-389 גדוד מודיעין אורגני רב-מקורי (מוטס).
קבוצת לוחמה פסיכולוגית ה-4 (מוטסת)
קבוצת לוחמה פסיכולוגית ה-8 (מוטסת)
חטיבת יחסים אזרחיים ה-95 – מסייעת למפקדי הצבא בעבודה עם רשויות אזרחיות ואוכלוסייה אזרחית.
גדוד 91 לעניינים אזרחיים (מוטס)
גדוד 92 לענייני אזרחים (מוטס)
גדוד 96 לעניינים אזרחיים (מוטס)
גדוד 97 לענייני אזרחים (מוטס)
גדוד 98 לעניינים אזרחיים (מוטס)
חטיבת הסיוע המוטסת ה-528 – מספקת תמיכה בתקשורת, רפואה ולוגיסטיקה.
הכוחות המיוחדים (SF) "הכומתות הירוקות"
אנשי הכוחות המיוחדים משלבים מיומנות קרבית מתקדמת עם שפה ותרבות מקומית של אזורים שונים בעולם.
הם ידועים בעיקר בזכות יכולות לוחמה לא קונבנציונלית, אך הם גם מבצעים משימות אחרות הכוללות פשיטות קומנדו, השתתפות בכוחות השלום, מלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית, תפקידי ייעוץ במלחמה נגד קרטלי סמים ומשימות אסטרטגיות אחרות.
הכוחות המיוחדים (SF) "הכומתות הירוקות" מאורגנים בשבע "קבוצות".
בכל קבוצה ארבעה גדודי SF ופלוגת תומכי לחימה.
מפקד קבוצה הוא קצין בדרגת בריגדיר גנרל.
לכל קבוצה התמחות אזורית והיא מספקת תמיכה לאחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-1 (1st SFG), מפקדתה בבסיס משותף לואיס-מק'קורד), וושינגטון.
מספקת תמיכה למשימות באזור האוקיינוס השקט באחריות פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-3 (3rd SFG), מפקדתה בפורט בראג, קרוליינה הצפונית.
מספקת תמיכה למשימות באזור דרום סהרה ואפריקה באחריות פיקוד אפריקה של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-5 (5th SFG), מפקדתה בפורט קמפבל, קנטקי.
מספקת תמיכה למשימות באזור המזרח התיכון ומרכז אסיה באחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-7 (7th SFG), מפקדתה בבסיס אגלין, פלורידה.
מספקת תמיכה למשימות באזור אמריקה הלטינית באחריות פיקוד דרום של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-10 (10th SFG), מפקדתה בפורט קרסון, קולורדו.
מספקת תמיכה למשימות באזור אירופה וצפון אפריקה באחריות פיקוד אירופה של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-19 (19th SFG) (המשמר הלאומי), מפקדתה בדרייפר, יוטה.
מספקת תמיכה למשימות באזור הפסיפיק ודרום-מזרח אסיה באחריות פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-20 (20th SFG) (המשמר הלאומי), מפקדתה בברמינגהאם שבאלבמה.
היחידה היא יחידה בעלת מסורת שנשענת על כמה יחידות שפעלו במלחמת העולם השנייה.
הראשונה היא סוכנות ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים), שבראשה עמד גנרל ויליאם ג'יי.
דונובן, שהפעילה סוכני שטח, אשר צנחו לעורף האויב הנאצי ברחבי אירופה.
היחידה השנייה ממנה צמחו הכוחות המיוחדים היא יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית ובהם גדוד הריינג'רים ה-1, עליו פיקד קולונל ויליאם או.
דארבי, והגדודים ה-3, וה-4 שהוקמו בעקבות הישגיו של הגדוד הראשון בפלישה לצפון אפריקה במסגרת מבצע לפיד.
בפלישה לסיציליה ולאחר מכן לאיטליה בשנת 1943 כבר פעלו הריינג'רס כצוות קרב חטיבתי.
הריינג'רס נחתו גם בחוף אומהה במסגרת הפלישה לנורמנדי ולחמו באירופה עד תום המלחמה.
בחזית האוקיינוס השקט לחם גדוד הריינג'רס ה-6 שביצע פשיטה לשחרור 500 שבויים ממחנה השבויים היפני שבקבנטואן אשר בפיליפינים.
היחידה השלישית ממנה צמחו הכוחות המיוחדים היא כוח השירות המיוחד ה-1 (ה-FSSF), יחידת קומנדו בסדר גודל חטיבתי שהורכבה ממגויסים אמריקנים וקנדים.
היחידה, בפיקוד בריגדיר גנרל רוברט פרדריק, יועדה במקור לפעילות בנורווגיה אולם לאחר שהסתיימו אימוני היחידה היא פעלה כחלק מן הארמייה ה-5 במערכה על איטליה.
היחידה ביצעה מספר משימות מיוחדות ובהן תפיסת נקודות שליטה ומעברים חיוניים.
בדצמבר 1943 כבשה היחידה את הר לה-דיפאנסה, משימה שנחשבה לבלתי אפשרית, אולם ספגו שיעור אבדות גבוה.
לאחר מכן סופחו לדיוויזיית הרגלים ה-36 ולחמו בשורותיה כשהם סופגים שיעור אבדות חמור עוד יותר.
פרדריק הצטיין בלחימה עד כדי כך שוינסטון צ'רצ'יל הכריז כי הוא הגנרל הלוחם הגדול בכל הזמנים והכוח בפיקודו זכה לכינוי "בריגדת השטן" (Devil's Brigade).
לאחר מכן נחתה היחידה באנציו והייתה לכוח הראשון שהגיע לרומא.
על הקמת היחידה הוחלט בשנת 1952, בהתבסס על המלצותיו של קולונל אדסון ראף, איש צנחנים בעברו, אשר פיקד על המבצע המוצנח הראשון שביצע צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה נוסדה ביוני אותה שנה בפיקוד של קולונל אהרון בנק, איש צוותי הג'דבורו בעברו.
קנדי, על הגנרל ויליאם יארבורו את המשימה להקים בית ספר ללוחמה מיוחדת בפורט בראג שיכשיר את אנשי הכוחות המיוחדים של הצבא באופן ממוסד ומאורגן.
עוד קבע קנדי כי אנשי היחידה יחבשו לראשם את הכומתה הירוקה משום שבראשית דרכם הוכשרו הריינג'רס וצוותי ג'דבורו בסקוטלנד בידי מדריכי הקומנדו הבריטי אשר חבשו כומתה בצבע זה.
לוחמי הכומתות התייחדו בהתמחותם ב"לוחמה לא קונבנציונלית" המונח המשמש בצבא האמריקאי לתיאור פעולות שמבוצעות בדרך כלל על ידי כוחות מיוחדים, בפרט הכומתות הירוקות – לוחמה נגד גרילה, לוחמה פסיכולוגית, אימון כוחות גרילה במדינת אויב וכיוצא בזה.
הכשרת הכוחות המיוחדים נערכת בבסיס צבא ארצות הברית פורט בראג, צפון קרוליינה במרכז ההכשרה ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון קנדי.
היא כוללת לוחמה בטרור, סיור, צניחה, חבלה, ולוחמה זעירה.
הכוחות מיועדים ללחימה קונבנציונלית, כנגד כוחות סדירים, כמו גם בלחימה בעצימות נמוכה ומבצעים מיוחדים.
בין המפקדים הבולטים אשר שירתו בשורות הכוחות המיוחדים ועברו את קורס ההכשרה שלהם ניתן למנות את הגנרלים הנרי שלטון, דייוויד פרידוביץ', סטנלי מק'קריסטל וויליאם גריסון ואת הקולונלים ארתור סיימונס וצ'ארלס בקווית'.
מספר קצינים בצה"ל השתלמו לאורך השנים בקורס ההכשרה של הכוחות המיוחדים בפורט בראג ובהם יחיאל סופר, שחר ארגמן, גדי שמני ובני גנץ.
קבוצות הכוחות המיוחדים פרושות ופועלות בזירות המבצעיות בהן פועל צבא ארצות הברית ברחבי העולם.
אלמנטים מן הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית לקחו חלק בלחימה בזירות לחימה רבות מאז הקמתם ובהן:
מלחמת וייטנאם, ובכלל זה לקיחת חלק בתוכנית פניקס ומבצע חוף השנהב.
מבצע ציפורן הנשר בשנת 1979.
מבצעי ארצות הברית בסומליה ב-1993 והבולט שבהם קרב מוגדישו.
המלחמה באפגניסטן שהחלה ב-2001 ובכלל זה בקרב טורה בורה ובמבצע אנקונדה, הקרב בעמק שוק.
מלחמת עיראק ובכלל זה הריגת בניו של סדאם חוסיין, עודאי וקוסאי ב-22 ביולי 2003 ולכידתו ב-13 בדצמבר אותה שנה.
"הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת" הוא שמה של מִנהָלָה במשרד ההגנה הבריטי (MOD) המופקדת על הכוחות המיוחדים של בריטניה.
המִנהָלָה מהווה מרכיב בפיקוד האסטרטגי UKStratCom.
בראש המִנהָלָה עומד "מנהל הכוחות המיוחדים" (Director Special Forces בראשי תיבות DSP), קצין בדרגת מיג'ור גנרל, המפקד על הכוחות המיוחדים של בריטניה.
תפקידה של המנהלה להכשיר ולהפעיל את הכוחות המיוחדים מכל זרועות הכוחות המזוינים בים, באוויר וביבשה "לביצוע מבצעים מיוחדים בהתראה קצרה ברחבי העולם, בסביבות מאתגרות ובסיכון גבוה, לתמיכה באינטרסים של בריטניה".
בחוק הבריטי, "כוחות מיוחדים" פירושם "אותן יחידות של הכוחות המזוינים של הכתר אשר שמירת יכולותיהן היא באחריות מנהל הכוחות המיוחדים או אשר כפופות באותה עת לפיקודו המבצעי של אותו מנהל."
הקמת ה-UKSF נועדה, בין היתר, לשפר את שיתוף הפעולה בין הקומנדו של הצבא ה-SAS, לבין הקומנדו הימי של חיל הנחתים ה-SBS.
ליחידות יש תהליך מיון משותף והם מבצעות פעולות משותפות.
SAS 22 הוא רגימנט הקומנדו הסדיר ב-UKSF.
על היחידה מפקד קצין בדרגת קולונל.
ברגימנט ארבע פלגות בפיקוד קצין בדרגת מייג'ור.
הפלגה מורכבת מצוותים בני 16 לוחמים בפיקוד קצין בדרגת קפטן.
כל אחד מהצוותים מתמחה בטקטיקת חדירה והסתננות בתחום מסוים: צוות אווירי מתמחה בצניחה טקטית.
צוות ניוד בנהיגת שטח מבצעית וצוות הרים המתמחה בלוחמה הררית.
ב-SBS משרתים כ-100–250 לוחמיי קומנדו ימי.
על היחידה מפקד קצין בדרגת לוטננט קולונל.
היא מחולקת לפלגות בפיקוד קצינים בדרגת מייג'ור.
הצוותים בפלגה בנויים בדומה ל-SAS, מ-16 לוחמים.
הם מתחלקים לחוליות סיור של ארבעה לוחמים, חוליית קאנו של שני לוחמים או חוליה של 8 איש (סירה מלאה).
על חוליה זו מפקד לוטננט.
תפקידו לבצע סיורים מיוחדים, תצפיות, ציתות (COMINT), מעקב ומתן מודיעין צמוד "בעין" (HUMINT).
קבוצת תמיכה בכוחות מיוחדים (SFSG)
תפקידיה כוללים: הפעלת כוח תגובה מהירה לפעולות ה-SAS וה-SBS, הגנה ובידוד אזור הפעולה, השתתפות בפשיטות רחבות היקף לצד כוחות ה-SAS וה-SBS, ביצוע תקיפות משניות ופשיטות הסחה וחסימת התקפות נגד.
בנוסף, הקבוצה מסייעת ומייעצת בארגון והדרכה של כוחות ביטחון מקומיים והגנה מפני טרור ואיומים אחרים על הביטחון הפנימי והיציבות המקומית.
אנשי הרגימנט מאומנים בכל היבטי התקשורת השליטה והבקרה כולל תקשורת מאובטחת, לוחמה אלקטרונית (EW), מודיעין אותות (SIGINT) ומודיעין תקשורת (קומינט).
כנף תעופה לכוחות מיוחדים משולבים (JSFAW)
ה-Joint Special Forces Aviation Wing) JSFAW) היא כנף משותפת לחיל האוויר ולצבא לתמיכה במבצעי הכוחות המיוחדים של בריטניה.
טייסת 7 – מפעילה מסוקי סער CH-47 צ'ינוק
טייסת 658 AAC (בעבר ACC 8) – מפעילה צי של מסוקי Dauphin 2 ו-Gazelle AH1
קורס "תדריך והכנה לכוחות המיוחדים" מוצע לציבור.
הקורס מתקיים חמש פעמים בשנה והוא נמשך שבוע.
הוא כולל תדריכים על התפקידים בכוחות המיוחדים ועל תהליך המיון, מבחנים בניווט מפה ומצפן, שחייה, עזרה ראשונה וכושר קרבי.
בסיום השבוע ניתנת הערכה על סיכוי ההצלחה במיון ותוכנית אימונים אישית כהכנה למבדקים.
ליחידות המילואים 21 ו-23 SAS ו-(SBS(R מתקבלים גברים ונשים עד גיל 42 גם ללא שירות צבאי קודם אך יהיה עליהם לעבור הכנה הכוללת אימונים המתנהלים בלילות וסופי שבוע לאורך כשנה, לפני שיוכלו לגשת למבדקים ליחידות המילואים ב-(UKSF(R.
לאחר שהתקבלו ל-(UKSF(R, החיילים יכנסו לתקופת התמחות של 36 חודשים הכוללת קורס צניחה, קורס תקשורת וקורס הישרדות (SERE), בסיומה יתקבלו ליחידות המילואים 21 ו-23 SAS.
ליחידות הסדירות 22 SAS ו-SBS, מתקבלים מועמדים מכל שלוש זרועות הכוחות המזוינים, אך בעיקר מהצבא ומחיל הנחתים.
הם נדרשים לוותק של 18 חודשים ביחידותיהם.
חיילים בשרות סדיר מתקבלים עד גיל 35 והם חייבים ביתרת שירות של 39 חודשים מגמר המיון.
הכשרת מועמדים לכוחות המיוחדים לשירות סדיר או מילואים ביחידות SAS, SBS, SRR מתבצעת בתהליך אימונים ממיין.
המיון מתבצע פעמיים בשנה ונמשך כשבעה חודשים.
זהו אחד מקורסי ההכשרה הצבאיים התובעניים ביותר בעולם.
מבחן של כוח, סיבולת ונחישות.
שלב כושר גופני (ארבעה שבועות)
שלושת השבועות הראשונים מוקדשים לאימונים גופניים הדרגתיים ותרגילים ברמת קושי גוברת שנועדו לפתח יכולת פיזית וניווט.
כל האימונים מכינים ל"שבוע המבדקים", שהוא השבוע הרביעי והאחרון של הקורס.
"שבוע המבדקים" מורכב מחמישה מסעות של בין 23 ל-28 ק"מ שנערכים ברציפות ולאחריהם מסע סיכום של 64 ק"מ החייב להסתיים תוך 20 שעות.
לפני מסע הסיכום נדרשים המועמדים לעבור מבדקי מים הכוללים קפיצה למים מגובה 10 מטר עם חגור מלא וציוד, שחייה של 200 מטר, דשדוש של 5 דקות וצלילה לעומק 10 מטר.
שלב אימון ג'ונגל – קורס טקטיקה ונוהלי פעולה (9 שבועות)
מי שעובר את שלב הכושר ממשיך לתקופת הדרכה והערכה אינטנסיבית של טקטיקות, טכניקות ונהלים כולל אימוני נשק.
רוב האימון מתקיים בלב הג'ונגל בבליז, והוא בוחן התמודדות עם מצבי לחץ גופני ונפשי.
המועמדים לומדים את יסודות ההישרדות והסיור מאחורי קווי האויב.
שלב אימון תעסוקה (14 שבועות)
שלב זה מספק כישורים נוספים הדרושים לשירות בכוחות המיוחדים והוא כולל את הקורסים הבאים:
שלב אימון הכנה לשבי (4 שבועות)
השלב האחרון בתהליך המיון הוא קורס SERE רמה C החושף את החניכים לתנאי שבי.
האימון מתקיים ב"מעבדת סימולציה" והוא כולל שיטות חקירה מגוונות עם בידוד, תנאים קשים, כליאה בצינוק, לחץ, ו"הדמיות עינויים".
אנשי ה-SFSG משמשים כוח אדום (ביום אויב) במרדף אחרי החניכים הנמלטים במטרה לתפסם ולקחתם "בשבי".
עם תום המבדקים מועמדי ה-SAS ו-SBS מתפצלים להתמחויות מיוחדות: המועמדים ל-SBS עוברים קורס צלילה ושחייה קרבית ואנשי SAS עוברים הכשרות טקטיות מיוחדות נוספת.
הם מוצבים לאימוני המשך בקורס אימון מבצעי במסגרת ה-SBS או 22 SAS.
חלקם יוחזרו ליחידותיהם לאחר שלא עמדו בדרישות קורס האימון המבצעי.
פחות מ-10% מסיימים בהצלחה את כל השלבים וזוכים בכומתת הבז' עם סמל הפגיון המכונף.
טייסות הנותנות סיוע ישיר ל-UKSF:
טייסת 47 – מפעילה מטוסי הרקולס C-130J
זרוע האוויר של הצבא (ACC)
טייסת מיוחדת "חתול בר" – מפעילה מסוקי AW159 Wildcat
טייסת 651 ACC – מפעילה מטוסי Defender למשימות ISTAR (מודיעין, מעקב, רכישת יעד, וסיור)
זרוע האוויר של הצי (FAA)
כוח המסוקים של הקומנדו הימי (CHF) – מפעיל מסוקי Sea King Commando.
הכוח מורכב משלוש טייסות של חיל הים (845, 846, 847 NAS) ומספק תחת פיקוד אחד תמיכה במסוקים ל-SBS ולשאר יחידות UKSF, ולשלוש חטיבות הקומנדו.
טיסת הצי 815 NAS מפעילה מפעילה מסוקי AW159 Wildcat למלחמה בטרור ימי.
טייסת 771 NAS מפעילה מסוקי Sea King למשימות חיפוש והצלה (SAR) מלחמה בטרור ימי.
טייסת E היא יחידת כוחות מיוחדים משותפת למבצעים חשאיים של-UKSF ושירות המודיעין החשאי (SIS).
הכוחות המזוינים של רומניה (ברומנית: Forțele Armate Române) או צבא רומניה (ברומנית: Armata României) הוא הארגון המרכזי לשמירת ביטחונה של מדינת רומניה.
צבא זה כולל שלוש זרועות עיקריות: צבא היבשה של רומניה, הצי הרומני וחיל האוויר הרומני.
בנובמבר 1859, בפקודתו של אלכסנדרו יואן קוזה, הוקם המטה הכללי העליון של צבא רומניה.
במאי 1860 חוקק החוק שקבע את העקרונות והצורה בה יודרכו החיילים הרומנים.
הגיוס לצבא רומניה בעיתות שלום אינו חובה וניתן להתנדב החל מגיל 18. לפי חוקי רומניה אפשר לגייס בשעת מלחמה את כל הגברים בין הגילים 15–49. בשנת 2004 הוערך מספר הגברים בגילים אלה ברומניה בכחמישה מיליונים.
רומניה הצטרפה לנאט"ו ב-29 במרץ 2004.
נכון לשנת 2005 מנה כוח האדם של שלוש זרועות הצבא הרומני כ-112,000 חיילים וכ-28,000 אזרחים.
ההוצאה הלאומית של רומניה, למימון צבאה, בשנת 2002, הייתה 985 מיליוני דולרים, שהיוו 2.47% מהתל"ג הרומני.
הכוחות המזוינים של פקיסטן (באורדו: پاکستان مُسَلّح افواج, בתעתיק: פקיסטן מוסאלה אפוואג', באנגלית: Pakistan Armed Forces) מהווים את הכוח הצבאי הרשמי של פקיסטן.
הוא השביעי בגודלו בעולם מבחינת כוח אדם.
הכוחות המזוינים של פקיסטן מורכבים ממספר ענפים מרכזיים: הצבא, חיל הים, חיל האוויר, נחתים, ועוד.
מאז 1962 נוהלו קשרי צבא הדוקים עם סין.
בין השאר פעלו יחדיו לפתח את מטוס הקרב הרב משימתי JF-17, ואת מטוס האימונים 8-K.
מאז 2013, סין היא הספקית הגדולה ביותר של ציוד צבאי לפקיסטן.
שתי המדינות משתפות פעולה גם בתחום הגרעין וטכנולוגיות חלל והן מנהלות תרגילים משותפים דרך קבע.
לכחות המזוינים של פקיסטן גם קשר חזק עם ארצות הברית אשר נתנה לפקיסטן מעמד של בעלת ברית עיקרית שאינה בנאט"ו בשנת 2004.
הכוחות המזוינים של סלובניה או צבא סלובניה (בסלובנית: Slovenska vojska; SAF/SV) הם הכוחות המזוינים של סלובניה.
מאז 2003 כוח האדם בהם מבוסס על מודל צבא קבע מלא.
מפקד הכוחות הוא נשיא סלובניה בורוט פאחור, בעוד המפקד המבצעי הוא קצין בדרגת בריגדיר המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של סלובניה.
ההיסטוריה הצבאית הסלובנית מתפרשת על פני פחות ממאה שנים.
בהמשך לקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, דוכסות שטיריה חולקה בין המדינות החדשות שנוסדו בגרמניה, אוסטריה ומדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים.
רודולף מייסטר, קצין לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי, כבש את העיר מריבור בנובמבר 1918 והפך אותה לחלק ממדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים.
לאחר קרב קצר עם יחידות גרמניות-אוסטריות נקבע קו הגבול הנוכחי אשר שורטט ברובו על ידי החלוקה האתנית-לשונית בין סלובנים לגרמנים בשטיריה.
הוא היה בעל חשיבות קטנה עוד קודם ל-1990, עם כלי נשק מיושנים וכוח קטן.
כאשר סלובניה הכריזה על עצמאותה במהלך מלחמות יוגוסלביה ב-1991, כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים וכוחות משטרת סלובניה היוו את מרבית הכוחות שפעלו כנגד הצבא העממי היוגוסלבי במהלך מלחמת עשרת הימים.
הכוחות המזוינים של סלובניה הוקמו רשמית ב-1993 כחלק מרה-ארגון של כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים.
הם התבססו על גיוס חובה, כאשר המגויסים קיבלו 6–7 חודשי אימון.
בשנת 1995 חתמה סלובניה הסכם חשאי עם מדינת ישראל לאספקת ציוד צבאי מודרני, כולל ציוד תקשורת, ארטילריה, מרגמות ותחמושת (כך על פי השבועון "דיפנס ניוז").
בנוסף סופקה ספינת סיור מדגם "דבורה", תוצרת מפעל רמתא של התעשייה האווירית.
יישום ההסכם נדחה כשנתיים בגלל התנגדות משרד החוץ הישראלי, עקב הרגישות הדיפלומטית של התערבות במלחמות יוגוסלביה.
בסוף אוקטובר 1997 ביקר בישראל שר ההגנה של סלובניה.
במטרה לדון בפרטי תוכנית, שלפיה תשביח ישראל טנקים מדגם טי-55 של צבא סלובניה.
בשנת 1998 חברת ראדום הישראלית סיימה השבחה של 10 מטוסי אימון עבור חיל האוויר של סלובניה.
על פי פרסומים זרים, חבילת ההשבחה כללה מערכות אוויוניקה, מחשב משימה, תצוגה עילית לטייסים ואמצעי שליטה למערכת החימוש עבור מטוסי האימון מסוג "פילאטוס".
בשנת 2003, ממשלת סלובניה ביטלה את גיוס החובה והחל מיולי 2004 הכוחות אורגנו מחדש ומבוססים על צבא מקצועי על בסיס מתנדבים.
עם סד"כ של כ-7,300 חיילים פעילים וכ-1,500 חיילי מילואים, בהשוואה ל-55,000 כאשר היה גיוס חובה.
השינויים בכוחות נמשכים מתוך מטרה להפוך אותם ליעילים וזולים יותר.
קרוב למחצית מהמפקדות פורקו, וכך הפך הפיקוד על היחידות הכפופות קל יותר ומהיר יותר.
חיילים משובצים קרוב לביתם מתוך מטרה לצמצם הוצאות נסיעה.
כחלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לשעבר, סלובניה לא הייתה מעולם חברה בברית ורשה.
עם הקמת סלובקיה מדיניות החוץ של חברות בנאט"ו שאפה לצרף את סלובניה למערב.
בשנת 1996 מדינות רבות הסירו את האמברגו על סחר בנשק מעל סלובניה, ומאותה עת פעלה המדינה באמצעות תוכנית רכש צבאית לבסס את עצמה כמועמדת לנאט"ו וככוח סיוע נייד.
כוחות סלובנים פעלו בבוסניה והרצגובינה כחלק מכוחות שמירת השלום, סלובניה גם חתומה על שותפות לשלום.
סלובניה הצטרפה רשמית לנאט"ו במרץ 2004. במסגרת נאט"ו חיילים סלובנים שירתו כחלק מכוחות בינלאומיים בבוסניה והרצגובינה, קוסובו, אפגניסטן, עיראק, צ'אד ולבנון.
כמו כן הם שירתו ברמת הגולן כחלק מאונדו"ף.
בשנת 2007 זכתה חברת אלביט מערכות, בשיתוף עם חברת Patria AMV, הנמצאת בבעלות ממשלת פינלנד וחברת האווירונאוטיקה, הביטחון והחלל האירופאית EADS בחוזה בהיקף מוערך ב-40 מיליון דולר לשדרוג הרכב המשוריין של צבא סלובניה לתקן נאט"ו.
החוזה כלל אספקת עמדות נשק, צריחים בלתי מאוישים ורכיבים ומערכות אלקטרוניות ואלקטרו-אופטיות.
הכוחות המזוינים של סלובניה מאורגנים כזרוע אחת עם צבא יבשה כמרכיב העיקרי שלהם.
חיילי מילואים בחוזה (משרתים עד 30 ימים בשנה)
עיקר הציוד של כוחות היבשה של סלובניה הוא: כ-50 טנקים באחסון, 18 תותחים 155 מ"מ תוצרת ישראל, 45 מרגמות 120 מ"מ תוצרת ישראל, כ-180 נגמש"ים (חלקם חמושים) ועוד סוגים שונים של כלים כבדים.
חיל האוויר הסלובני כולל 9 מטוסי תקיפה קלים, 4 מטוסי תובלה קלים, 16 מסוקים ו-10 מטוסי אימון.
לצי הסלובני יש רק שני כלי שיט בעלי יכולת קרבית (להוציא סירות גומי וסירות קלות) והם: ספינת הסיור סופר דבורה וספינת הסיור הרוסית שקיבלה את השם פרויקט 10412, עם הגעת כלי השיט לחיל הים ניתנו להם שמות מקומיים.
הכוחות המזוינים של קרואטיה (בקרואטית: Oružane snage Republike Hrvatske - OSRH) הם הכוחות הצבאיים של קרואטיה.
נשיא קרואטיה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים והוא נותן פקודות לראש המטה הכללי בזמני מלחמה, בעוד מדיניות ההגנה בזמני שלום נקבעת על ידי הממשלה, באמצעות שר הביטחון.
הכוחות מורכבים מזרועות יבשה, ים ואוויר:
הכוחות המזוינים אחראיים להגן על המדינה וכן לסייע במאמצי שירת שלום בינלאומיים, במסגרת נאט"ו, האומות המאוחדות או האיחוד האירופי.
סך הכל בשורות הכוחות המזוינים כ-17,500 אנשי צבא ו-6,000 אנשי מילואים:
1,000 במטה הכללי וביחידות הכפופות ישירות אליו
אזרחים גברים פטורים מגיוס חובה החל מינואר 2008.
התקציב הצבאי בשנים האחרונות היווה פחות מ-2% מהתמ"ג, שינוי משמעותי ביחס לשנות ה-90 כאשר הוצאות הביטחון היו חלק משמעותי מתקציב המדינה בשל מלחמת העצמאות של קרואטיה.
לדוגמה, ב-1995 עמד תקציב ההגנה של קרואטיה על 12.4 מיליארד קונה קרואטי או 12% מהתמ"ג.
על אף שהתקציב קטן משנה לשנה, הצליחו הכוחות המזוינים לשמור על מוכנות ולקחת חלק בתרגילי נאט"ו.
הצמצום בכוח האדם אפשר להפנות את התקציב למטרות מודרניזציה, כאשר בשנים האחרונות הושקעו 1.6 מיליארד קונה בממוצע למודרניזציה, תשתיות ובניית מתקנים חדשים.
משרד ההגנה הקרואטי פרסם תוכנית מודרניזציה ארוכת טווח לשנים 2015-2024. על פי התוכנית הכוחות המזוינים צפויים לקבל ציוד חיוני חדש, כולל תותחים מתנייעים, כלי רכב חדשים, לפחות 8 הליקופטרים חדשים וטייסת מטוסי קרב.
חיל האוויר הקרואטי ישמור 12 מטוסי מיג-21, אשר יעברו שיפוץ באוקראינה במטרה לשמור עליהם מבצעיים למשך 5 שנים נוספות.
גדוד המבצעים המיוחדים (Bojna za specijalna djelovanja) הוקם בספטמבר 2000, כתוצאה מאיחוד המרכז לכישורי לחימה מיוחדים ומספר חיילים מ-1. Hrvatski Gardijski Zdrug.
כיום הוא מהווה את אחת מיחידות העלית של צבא קרואטיה, ומהווה את אחת מהיחידות המיוחדות המאומנות ביותר באזור.
המטה כללי מפקד ישירות על גדוד המבצעים המיוחדים, וכן כל חייל המשרת בכל אחד משלושת הענפים יכול להגיש מועמדות לשרת בה.
כוחות מיוחדים נוספים כוללים את גדוד המודיעין הצבאי, ופלוגת משטרה צבאית מיוחדת.
משמר הכבוד מכיל 300 איש וממוקם בבסיס צבאי בזאגרב.
ותפקדיו הם להשתתף בטקסים בהם נוכחים אישים בכירים מקרואטיה או מחו"ל, וכן לאבטח את המפקד העליון (נשיא קרואטיה).
הכוחות המזוינים של ספרד (בספרדית: Fuerzas Armadas Españolas, FFAA) הם הכוח הצבאי של ספרד.
הכוחות אחראיים להגן על שלמות הממלכה.
הם מורכבים מהצבא, חיל הים וחיל האוויר.
מלך ספרד הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים.
הכוחות הם חברים פעילים בנאט"ו, יורוקורפס, היחידות הצבאיות של האיחוד האירופי ומהווים חלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם.
במהלך המאה ה-15 וה-16, ספרד הפכה להיות הכוח הצומח באירופה, עם מסעותיו של כריסטופר קולומבוס שהוביל את ספרד להשגת אדמות רבות באמריקה.
במהלך שלטונתם של קרלוס השני ופליפה השני, הגיעה האימפריה הספרדית לשיא כוחה והשתרעה על פני 19.4 מיליון קמ"ר, כ-13% מפני כדור הארץ.
מלחמת שלושים השנים והבעיות הכלכליות החלישו את השלטון הספרדי עד אמצע המאה ה-17.
במהלך המאה ה-18 בית בורבון שיקם את הכלכלה והצבא הספרדי באמצעות סדרת רפורמות, בעיקר בהובלת קרלוס השלישי.
ספרד תפקדה היטב במלחמות המהפכה הצרפתית, במלחמת אוזנו של ג'נקינס ובמלחמת הירושה האוסטרית ובקרבות נוספים הודות לרפורמה שבוצעה.
בשל המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19, נכבשה ספרד על ידי צבאות צרפת.
כתוצאה מכך צבאה נחלש וחוסר היציבות הפוליטית הביא לכך שספרד איבדה את רוב המושבות שלה.
הכוחות המזוינים של ספרד הם כוחות קבע עם 123,300 חיילים בשירות ו-16,400 חיילי מילואים נכון לשנת 2012. בנוסף משרתים עוד כ-80,000 במשמר האזרחי הספרדי שנמצא תחת שליטת שר ההגנה בעיתות חירום לאומיות.
תקציב הביטחון עומד על 5.71 מיליארד אירו נכון ל-2015, והוא מהווה גידול של אחוז אחד ביחס לשנה שעברה.
יחידות שנותנות שירותים לככלל הצבא אוחדו לקורפוס המשותף של הכוחות המזוינים של ספרד.
בשנת 2005 הוקמה היחידה הצבאית למצבי חירום לטיפול בהשלכות אסונות טבע.
הצבא הספרדי מורכב מ-15 חטיבות פעילות.
בראש הצבא עומד מלך ספרד.
חיילי הרגלים יכולות מגוונות והגדודים מחולקים בהתאם לפעילויות: חיל רגלים ממוכן, חיל רגלים קל ותקיפה אווירית.
הצי שכפוף לראש הצי הספרדי הממוקם במדריד, מחולק ל-4 אזורי פיקוד:
אזור הים הקנטברי והמפקדה שנמצאת בפרול, גליסיה על חוף האוקיינוס האטלנטי
אזור מצר הים עם המפקדה שנמצאת בסן פרננדו במחוז קדיס, ליד העיר קדיס
אזור הים התיכון עם המפקדה בקרטחנה
אזור האיים הקנריים עם המפקדה בלאס פאלמאס דה גראן קנריה
אוניית הדגל של הצי הספרדי היא אוניית סער אמפיבית Juan Carlos 1 המשמשת גם כנושאת מטוסים.
בנוסף הצי מכיל 2 אוניות תובלה אמפיביות, 11 פריגטות, 3 צוללות, 6 ציידות מוקשים, 23 סירות סיור, ומספר ספינות עזר.
נכון לשנת 2012, כוח האדם בצי הספרדי עומד על 20,800 אנשים.
הנחתים הספרדים (Infanteria de Marina) של הצי הספרדי, הם הנחתים הוותיקים ביותר בעולם.
הם מורכבים מ-5,000 חיילים המחולקים לכוחות הגנה וכוחות נחיתה.
לחיל האוויר 10 טייסות קרב שכל אחת מכילה 18–24 מטוסים.
חיל האוויר פועל מ-15 בסיסי חיל אוויר ברחבי ספרד.
כלי הטיס מגוונים החל ממטוסי קרב ועד מטוסי תובלה, מטוסי נוסעים ומסוקים ובסך הכל כ-450 כלי טיס (130 הם מטוסי קרב, כולל יורופייטר טייפון).
הכוחות המזוינים של סלובקיה (בסלובקית: Ozbrojené sily Slovenskej Republiky) מכילים 12,500 חיילים ועוד כ-3,700 אזרחים.
הכוחות המזוינים של סלובקיה הוקמו לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993, על בסיס חלק מהצבא הצ'כוסלובקי שהופרד, שרוב הכוחות עברו לצבא צ'כיה.
באוקטובר 2000, נפגש סגן שר הביטחון, אפרים סנה עם ראש ממשלת סלובקיה, עם שר ההגנה, הרמטכ"ל, מפקד חיל האוויר וראש איגוד התעשיות הביטחוניות המקומיות.
בין השאר במטרה לקדם את השתתפותן של התעשיות הביטחוניות הישראליות בפרויקטים להשבחה של מטוסי קרב ומסוקי קרב בסלובקיה.
סלובקיה הצטרפה לנאט"ו ב-29 במרץ 2004. לאחר הצטרפות סלובניה לנאט"ו זכתה חברת תדיראן קשר מישראל בחוזה לאספקת מערכות קשר מודרניות לכוחות המזוינים של סלובניה, אך החוזה בוטל.
החל משנת 2006 הצבא צבא קבע מלא וגיוס החובה בוטל.
בינואר 2021, נחתם הסכם יצוא ביטחוני בין ישראל וסלובקיה, הכולל מכירת 17 מערכות מכ"ם מתוצרת התעשייה האווירית לישראל ומערכות נוספות תמורת כ-150 מיליון אירו.
עוד כולל ההסכם העברת טכנולוגיה וידע מישראל לסלובקיה ושיתוף פעולה תעשייתי, לרבות תמיכה בתעשייה המקומית.
במסגרת העסקה ייוצרו מרכיבי המכ"מים בשיתוף תעשיות ביטחוניות מקומיות בסלובקיה.
כוחות היבשה - מורכבים מ-2 חטיבות חיל רגלים ממוכן וחטיבה תומכת לחימה.
חיל האוויר וההגנה האווירית - מורכב מכנף אחת של מטוסי קרב, כנף של מסוקים למטרות שונות וגדוד טיל קרקע-אוויר אחד.
כוחות שונים תחת פיקודו הישיר של המטה הכללי, כולל הגדוד החמישי של כוחות המיוחדים.
הגדוד החמישי של כוחות המיוחדים הוא יחידת הלוט"ר והכוחות המיוחדים של סלובקיה.
היחידה כפופה ישירות למטה הכללי של הכוחות המזוינים.
סלובקיה פרשה 158 אנשי צבא בקפריסין כחלק מכוח שמירה על השלום UNFICYP של האומות המאוחדות.
סלובקיה התחייבה להעלות את מספר החיילים באפגניסטן ל-36 עד סוף 2015. כמו כן שלחה 41 לבוסניה והרצגובינה לטובת כוח EUFOR Althea.
מאז עצמאות סלובקיה ב-1993 ועד 2015, נהרגו 59 חיילים במסגרת תפקידם באומות המאוחות ונאט"ו.
הכוחות המזוינים של שוודיה (בשוודית: Försvarsmakten) הם הכוחות הצבאיים של שוודיה, אשר אחראיים על הגנת המדינה, וכן דואגים לשמירה על האינטרסים של שוודיה, מסייעים במאמצים בינלאומיים לשמירה על השלום ומספקים סיוע הומניטרי.
הכוחות מורכבים מ: צבא שוודיה, חיל האוויר השוודי וחיל הים השוודי, בתוספת כוחות מילואים הנקראים משמר הבית.
מאז 1994, כל הכוחות המזוינים מאורגנים תחת סוכנות ממשלתית אחת, ובראשם עומד המפקד העליון.
קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה מחזיק באופן טקסי בדרגה הגבוהה ביותר בכל שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים של שוודיה, המלך לא משמש עוד כמפקד העליון והוא מחזיק בדרגות באופן טקסי בלבד.
סמכות הפיקוד היחידה שלו היא על הסגל הצבאי שבחצר מלכותו.
ההיסטוריה הצבאית של שוודיה כוללת כמה בריתות ומלחמות עם כל המדינות השכנות, כולל מעורבות נרחבת במלחמת שלושים השנים.
המלחמה עם רוסיה (1808–1809) הפכה למלחמה הפינית במהלכה שוודיה הפסידה את פינלנד.
במהלך מלחמת עולם, המלחמה הקרה ולאורך כל המאה ה-20, שמרה שוודיה על נייטרליות, בעוד כוח האדם של הכוחות המזוינים התבסס על גיוס חובה.
ב-2010 בוטל גיוס החובה בעיתות שלום, והוחלף בגיוס על בסיס התנדבותי עד שנת 2018.
יחידות שוודיות מוצבות במספר פעילויות בינלאומיים כיחידות פעילות או כנספחים צבאיים, כולל באפגניסטן כחלק מכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי ובקוסובו.
לכוחות המזוינים של שוודיה יש 4 משימות עיקריות:
שמירה על השלמות הטריטורילית של שוודיה.
להגן על המדינה מפני התקפה של מדינה זרה.
לסייע לאוכלוסייה האזרחית מקרה אסון (הצפות וכו').
לפרוש כוחות למשימות בינלאומיות לשמירת השלום.
שוודיה מעוניינת לשמור את האפשרות של מדינה נייטרלית במקרה של מלחמה באזור.
יחד עם זאת, לשוודיה שיתוף פעולה צבאי עם מספר מדינות.
כחלק מחברותה באיחוד האירופי, שוודיה היא מדינה מובילה בגדודי האיחוד האירופי, וכן יש לה שיתוף פעולה קרוב, כולל תרגילים משותפים עם נאט"ו והיא חברה בשותפות לשלום.
בשנת 2009 הצהירה שוודיה כי תנקוט בצעדים אקטיביים אם אחת מהמדינות הנורדיות או מדינות האיחוד האירופי תותקף.
במאי 2022, בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, ביקשו פינלנד ושוודיה הנייטרליות, להצטרף לברית נאט"ו.
תהליך האישור להצטרפות שוודיה ארך 20 חודשים, בשל התנגדות של טורקיה והונגריה, החברות האחרונות בברית שאישרו את הבקשה.
בפברואר 2024 הונגריה הייתה האחרונה להצביע ולאשר את הבקשה.
האשרור נחתם בוושינגטון על ידי ראש ממשלת שוודיה, אולף קריסטרסון, ב-7 במרץ 2024. שוודיה היא החברה ה-32 בנאטו.
שוודיה תהווה תוספת חשובה לברית, בשל מיקומה האסטרטגי בים הבלטי, טופוגרפיה קשה לפלישה קרקעית, תעשייה צבאית ואווירית מהמובילות בעולם, תעשיית הייטק וסייבר מתקדמת, ומחצבים חיוניים לתעשייה הצבאית.
המפקד העליון הוא גנרל 4 כוכבים אשר עומד בראש הכוחות המזוינים, והוא הקצין המקצועי בשירות פעיל בעל הדרגה הגבוהה ביותר.
המפקד העליון מדווח, בדרך כלל באמצעות שר הביטחון לממשלת שוודיה, אשר מדווחת לריקסדאג.
מלך שוודיה היה מפקד הכוחות עד שינוי החוק ב-1974, וכיום יש לו תפקיד טקסי בלבד.
עד נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן ב-2021 היו לשוודיה כוחות במדינה זו בהובלת נאט"ו.
בנוסף, כיום מהווים הכוחות השוודים חלק מכוח קוסובו.
משגיחים צבאיים שוודים נשלחו למספר מדינות כולל גאורגיה, לבנון, ישראל וסרי לנקה.
כמו כן כוחות שוודים מפקחים באזור המפורז הקוריאני.
בעבר נפרש כוח הייצוב בהובלת נאט"ו ובהשתתפות כוחות שוודים.
ב-1995 מערכת השירות הלאומית התבססה על אימון צבאי כללי, הצבא השוודי היה מורכב מ-15 חטיבות, ובנוסף 100 גדודים שונים (הנדסה, הגנה אווירית, אבטחה, מעקב ועוד), עם זמן התארגנות של בין יום ליומיים.
כאשר הגיוס הלאומי הוחלף בגיוס סלקטיבי, פחות ופחות גברים גויסו בשל הקטנת היקף הכוחות.
עד שנת 2010 היו לצבא השוודי 2 גדודים שהיו יכולים להיות מוכנים תוך 90 ימים.
כאשר גיוס המתנדבים ייושם במלואו עד שנת 2019, הצבא יכלול 7 גדודים הניתנים לניוד ועוד 14 גדודים מסוגים שונים המוכנים לפעולה תוך שבוע אחד.
משמר הבית יקטין את כוחו ל-22,000 חיילים.
ב-2014 פרסם מבקר המדינה דוח שהזהיר שהצבא לא יעמוד בדרישות המבצעיות בשל מחסור בכוח אדם.
בשנת 2017 הוחלט בשוודיה על חזרה למודל של גיוס חובה שבמסגרתו נעשה גיוס בררני.
הכוחות המזוינים של קטר הוא השם של כלל הכוחות המזוינים של קטר, ומטרותיו העיקריות הן הגנה על גבולות המדינה.
הכוחות מורכבים מצבא קטר, חיל הים הקטרי, וחיל האוויר הקטרי.
הכוחות המזוינים של קטר נוסדו בשנת 1971, לאחר שקטר זכתה לעצמאות מבריטניה, וכוללים 11,800 חיילים - 8,500 בחיל היבשה, 1,800 בצי ו-1,500 בחיל האוויר.
תקציב הביטחון שווה ערך לכ-8% מהתוצר הגולמי של המדינה.
לקטר יש הסכמי הגנה עם ארצות הברית, לה בסיסים רבים בשטחה, וגם בריטניה וצרפת שמספקים לה את רוב הנשק.
קטר היא חלק מה-GCC, מועצה של מדינות המפרץ הפרסי (איחוד האמירויות, כווית, עומאן, בחריין וערב הסעודית) ובמשך שנים נהנתה מיחסים טובים עם שכנותיה.
עם זאת, ב-1995 קטר עזבה את "הציר הסעודי" כאשר האמיר הקודם שלה, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, הגלה את אביו לשווייץ והשתלט על בית המלוכה.
האמיר שינה את הפוליטיקה של קטר בצורה רדיקלית.
המדינה נפרדה מאחיותיה הגדולות, בעיקר ערב הסעודית, ויצרה פורמולה משלה למדיניות חוץ עצמאית, שהמשיכה גם עם העברת השלטון לבנו של חמד, תמים.
הכוחות הסוריים הדמוקרטיים הם ברית צבאית המורכבת מכ-80% לוחמים כורדים ו-20% בני עדות אחרות.
הם התאגדו במטרה להילחם בארגוני הטרור אסלאמיסטיים כמו המדינה האסלאמית והיאת תחריר א-שאם.
במהלך השנים, הם גם נלחמו בכוחות המזוינים של סוריה, הנאמנים למשטרו של בשאר אל-אסד, וכן בכוחות טורקיים, מאז שטורקיה החלה בהפצצות הכורדים ביחידות להגנת העם, שהם חלק מהכוחות הסוריים הדמוקרטיים.
הברית הוקמה רשמית בתאריך 11 באוקטובר 2015, במהלך מסיבת עיתונאים בעיר אל-חסכה, המשמשת כבסיס הפעילות של הברית.
הקמת הברית התאפשרה בעקבות הסכם שיתוף פעולה שנחתם בין המחתרת הכורדית (היחידות להגנת העם) הפועלת בצפון סוריה ובין קבוצות אופוזיציה ערביות, הפועלות אף הן באותו האזור.
מטרת הברית, לפי פרסומיה, היא "יצירת סוריה דמוקרטית ורב-לאומית, בה צדק אמיתי יונחל לאורך זמן".
בפועל, הן נלחמו בארגוני הטרור האסלאמיים הסוניים – דאעש וג'בהת א-נוסרה.
בתאריך 10 בדצמבר 2015, לאחר כינוס שנמשך יומיים, נוסד גם אגף פוליטי לברית, תחת השם "המועצה הדמוקרטית הסורית".
לאחר הקמתה הברית התמקדת בעיקר במאבק ישיר מול כוחות דאעש בעיראק ובסוריה, ולוחמיה השיגו מספר ניצחונות אסטרטגיים במאבק כנגד הארגון.
בסוף 2015 הם הצליחו לכבוש את העיר אל-האול וסביבתה.
בהמשך, באזור א-שדאדי לוחמי הברית הביאו לנסיגת כוחות דאעש במהלך חודש פברואר 2016.
במהלך חודש מאי 2016, לוחמי הברית פתחו במתקפה רחבה כנגד כוחות דאעש באזור צפון ומרכז סוריה, בעזרת סיוע לוגיסטי ומטרייה אווירית מצד כוחות אמריקאים, במטרה להגיע בסופו של דבר לעיר א-רקה, ששמשה כ"בירת" דאעש, ולכבשה.
מחודש יוני 2016, הארגון שולט בשטחים נרחבים בצפון ובמזרח סוריה, אשר שוחררו מכוחות דאעש.
נכון לשנת 2023, הארגון שולט בשטח הסורי שמצפון מזרח לנהר הפרת.
לאחר נפילת משטר אל-אסד, ההנהגה בדמשק, תחת הנשיא אחמד א-שרע מהיאת תחריר א-שאם, חתמה במרץ אשתקד על הסכם עם ה-SDF, שלפיו, הארגון יתמזג עם הצבא הסורי עד סוף שנת 2025, אך היו קיימות מחלוקות סביב אופן יישום המיזוג.
בעקבות כישלון השיחות בין הכורדים ומשטר א-שרע, פרצו בתחילת 2026 קרבות של ממש בין ה-SDF לבין משטר א-שרע, תחילה בעיר חלב – ושם נאלצו הכוחות הכורדיים לסגת משכונות שהיו בשליטתם.
על פי הדיווחים בסוריה, כוחות שבטים ערביים שהכריזו על נאמנותם למשטר הסורי השתלטו ב-18 בינואר על מרבית מחוז דיר א-זור שבמזרח סוריה שהיה בשליטת הכוחות הכורדים.
הצבא הסורי השתלט גם על שדות נפט וגז גדולים והתקדם גם לעבר העיר א-רקה.
מאורח יותר באותו היום, דווח בסוריה על קרבות גם בתוך העיר א-רקה עצמה וכי כוחותיו של א-שרע כבר השתלטו שם על אחת השכונות.
בשעות הערב, א-שרע הגיע להסכם הפסקת אש עם SDF.
לפי ההסכם, מחוזות דיר א-זור וא-רקה יימסרו לשליטת כוחותיו וכך אזור כורדיסטן הסורית הצטצמם לאל-חסכה (מחוז).
ב-30 בינואר, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים הסכימו להפסקת אש כוללת ולשילוב מדורג של גופים צבאיים ומנהליים בתוך המדינה הסורית במסגרת הסכם רחב.
במסגרת ההסכם, כוחות כורדיים ייסוגו מקווי החזית, יחידות ממשלתיות יתפרסו במרכזי הערים אל־חסכה וקמישלי, וכוחות ביטחון מקומיים ימוזגו.
עוד מימיה הראשונים של הברית, ארצות הברית לקחה חלק משמעותי במתן סיוע לוגיסטי לברית, ואף לקחה חלק משמעותי באימון הלוחמים.
יועצים מטעם צבא ארצות הברית לוקחים חלק בפעילויותיה הצבאיות של הברית, ומספקים ייעוץ שוטף ללוחמים הפועלים בשטח.
הסיוע האמריקאי לברית נמשך נכון ל-2024.
במהלך מתקפת כוחות האופוזיציה כנגד דאעש באזור א-שדאדי, בה לקחו הכוחות הסוריים הדמוקרטיים חלק משמעותי, נמסר כי ארצות הברית ביצעה מספר תקיפות אוויריות כנגד דאעש, בתיאום מול כוחות הברית.
בתאריך 21 במאי 2016, הגנרל האמריקאי ג'וזף ווטל ביצע סיור חשאי במשך מספר שעות בצפון סוריה.
במהלך הסיור, ביקר ווטל במספר מוקדי כינוס של כוחות מיוחדים אמריקאים המוצבים באזור, וכן נפגש עם כוחות מקומיים המסייעים במאבק בכוחות דאעש, ולרבות עם נציגי הברית.
מספר ימים לאחר מכן, החלה מתקפה רחבת היקף כנגד כוחות דאעש, בה לקחו לוחמי הברית חלק משמעותי.
בנוסף לארצות הברית, נטען כי גם משטר אסד, וכן כוחות הצבא הרוסי שהיו פרוסים באזור, טרם נפילת משטר אסד, תמכו אף הם בפעילותה של הברית, אף כי תמיכה זו אינה באה לידי ביטוי בפועל בתמיכה לוגיסטית או בשיגור לוחמים לסיוע במהלכיה הצבאיים.
האוריינטציה הכורדית של הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, הנובעת בין היתר מהאחוז הניכר של כורדים מקרב לוחמיה, הובילה מספר קבוצות ערביות שונות בעלות זהות אסלאמיסטית סונית, אשר חברות בקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, להתנגד לפעילותם של הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, וכן לסיוע החיצוני הניתן להם מצד בעלת הברית.
במסגרת זאת, קבוצות אלו העלו מספר טענות בדבר "מעשי טבח" לכאורה, אשר בוצעו מטעם פעילי הברית בשטח.
ממשלת טורקיה, אשר חוששת מהתעוררות התודעה הלאומית הכורדית בשטח סוריה ועיראק, מחשש שזו תגלוש בהדרגה גם לשטחה, מתנגדת אף היא לסיוע החיצוני הניתן ללוחמי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, ובין היתר הפגינה את חוסר שביעות רצונה מהתמיכה הניכרת לה זוכה הברית מטעם ממשלת ארצות הברית.
הכוחות המיוחדים של מקסיקו (בספרדית: Cuerpo de Fuerzas Especiales) הוא יחידת כוחות מיוחדים של הצבא המקסיקני.
חיילי השירות הסדיר של היחידה פועלים בדרך כלל כחיל רגלים קל.
חיילי השירות הבינוני (סגן וקברניטים) הם בדרך כלל מדריכי היחידה.
חיילי השירות הוותיקים מטפלים במשימות חשאיות.
הכוחות המיוחדים של הצבא המקסיקני מכונה גם COIFE ונחשב למקבילה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
GAFE נוצר בשנת 1986 כ"כוח ההתערבות המהיר" (Fuerza de Intervención Rápida) כדי לספק ביטחון למשחקי הכדורגל של גביע העולם שנערך במקסיקו סיטי.
ה-GIGN הצרפתי אימן את הקבוצה בטקטיקות נשק ושיטות לחימה בטרור.
ב-1 ביוני 1990 הקבוצה אימצה את שמה הידוע יותר, GAFE והפכה לחיל בשנת 2013 כחלק מהרחבת הצבא.
היחידה שוב שינתה את שמה מ-GAFE לחיל כוחות מיוחדים בשנת 2004.
שמונה שנים לאחר מכן (בשנת 1994) השתתפו אנשי GAFE במבצע נגד לוחמי EZLN בצ'יאפס.
יש מידע ציבורי מועט על הפעולות בהן השתתפו במהלך אותו סכסוך.
במהלך שנות התשעים, על פי הדיווחים, ה-GAFE קיבל הכשרה בלוחמת קומנדו ולוחמה עירונית מידי הכוחות המיוחדים הישראלים ומיחידת הכוחות המיוחדים האמריקאים, שכללו אימונים בפריסה מהירה, מארבים ושיטות מעקב.
כמו כן, ידוע כי בשלב מסוים מספר חברים אומנו בצבא ארצות הברית, כך על פי "מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני", שם אומנו בעיקר בטכניקות חקירה משופרות ולוחמה פסיכולוגית (Psy-Ops).
בימינו כוחות הצבא המיוחדים ממשיכים להילחם במלחמה נגד קרטלי הסמים במקסיקו.
הם תפסו בהצלחה מנהיגים גדולים של סמים כמו בנימין ארלנו פליקס מקרטל טיחואנה, קרלוס רוזלס מנדוזה מלה פמיליה קרטל ואוסיל קרדנס גווילן מקרטל המפרץ.
בשנת 1994 תפס הגרילה של EZLN כמה עיירות ברחבי מדינת צ'יאפס הדרומית.
ממשלת מקסיקו שלחה את לוחמי "GAFE" כדי לדכא את המורדים.
תוך שעות נהרגו 30 מורדים ואחרים נלכדו.
מאוחר יותר גופותיהם הושלכו על גדת נהר.
בשנת 1999 גויסו כ-34 עריקים של GAFE כדי להצטרף לקרטל המפרץ, המשמש כזרוע החמושה של הקרטל, שנודע בכינויו לוס זטאס.
קבוצה זו גייסה גם אנשי צבא מקומיים וזרים (כמו גם חיילי צבא ארצות הברית ולוחמים מגוואטמלה), שוטרים מושחתים ואנשי כנופיות רחוב, והשתמשו בידע שלהם בעינויים ובמלחמה פסיכולוגית כדי להפחיד את יריביהם ולהטיל אימה על אזרחים חפים מפשע.
עד 2011 נותרו רק 10 מתוך 34 אנשי לוס זטאס המקוריים.
רובם נהרגו או נלכדו על ידי הצבא המקסיקני, המשטרה הפדרלית וחיל הכוחות המיוחדים.
נטען כי באוקטובר 2013 במהלך הפגנה של מה שנקרא "קבוצות נוער אנרכיסטיות" נגד נשיא מקסיקו וכדי להנציח את טבח הסטודנטים בטלטלולקו ב-1968, מספר לוחמי היחידה פעלו כסמויים כדי לשבש את המחאה ולסייע למשטרה לדכא אותה.
מאז הקמתם היחידה קיבלה מגוון אימונים מיחידות כוחות מיוחדים שונים מרחבי העולם (כולל ה-GIGN הצרפתי, סיירת מטכ"ל הישראלית ויחידת הכומתות הירוקות האמריקאית).
הצבא איחד את כל הידע בכך שיצר בשנת 1998 את בית הספר הצבאי לכוחות מיוחדים, Escuela Militar de Fuerzas Especiales, שהפך ל-"Centro de Adiestramiento de Fuerzas Especiales" (מרכז הכשרה מיוחד לכוחות מיוחדים), הממוקם למרגלות הרי הר הגעש Iztaccíhuatl, ב-1 במאי 2002. קורס הכוחות המיוחדים הבסיסי נמשך 6 חודשים.
הדרכת קצינים בדרגות כוחות מיוחדים (CACFE)
הכוחות המיוחדים כפופים למזכירות ההגנה הלאומית של מקסיקו סיטי, מטה היחידה ממוקם בטמאטלה שבמקסיקו ומחולק ל:
הכוחות המיוחדים של בלארוס, המכונים ספצנאז וכמו במרבית מדינות ברית המועצות לשעבר, בלארוס ירשה את יחידות הכוחות המיוחדים שלה משרידי הכוחות המזוינים הסובייטים, יחידות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות וק.ג.ב..
היחידות המובחרות בבלארוס עורכות תרגילים משותפים עם הכוחות המזוינים של רוסיה.
מפלגת השלטון בבלארוס הואשמה כי השתמשה בכוחות המיוחדים של המדינה כדי להתנקש במנהיגי האופוזיציה.
כוחות המבצעים המיוחדים של הצבא הבלארוסי כוללים:
חטיבת משמרות התקיפה האווירית 38 (שבסיסה בברסט)
חטיבת המשמר המוטסת 103 (שבסיסה בויטבסק)