tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחילה שימש המושג לתיאור נתיב תנועה שנעשה צר, ולכן התנועה בו, בדומה לתנועת הנוזל בצַוואר הבקבוק, מואטת.
בהמשך הורחבה המטפורה לשימוש כללי יותר המתואר בפתח ערך זה, כלומר לכל מצב שבו רכיב מסוים מגביל את ביצועיה הכוללים של המערכת.
התייחסות לצוואר בקבוק נעשית בעיקר בתחומים של ניהול והנדסה:
בניהול פרויקטים, שם המתנה לשלב מסוים בפרויקט מונעת התקדמות בחלקים אחרים שלו
בתחבורה, שם קטע כביש מסוים עשוי ליצור פקק תנועה המשבש את התנועה בכביש ובכבישים המובילים אליו.
צוואר בקבוק זה עשוי להיות קבוע, למשל גשר צר בכביש רחב, או זמני, למשל בעקבות מחסום משטרתי שהוצב בכביש או תאונת דרכים שאירעה בו
במחשבים, שם רכיב מסוים של חומרה או תוכנה מונע את השגת התפוקה המרבית משאר רכיבי המערכת
להסרתו של צוואר בקבוק מקובלות דרכים אחדות:
הגדלת ההצע: הוספת משאבים החסרים בצוואר הבקבוק וגורמים להיווצרותו.
כאשר מתגלה כי במערכת מחשב המדפסת מהווה צוואר בקבוק, ניתן להחליפה במדפסת מהירה יותר, או להוסיף מדפסת מקבילה
כאשר מתגלה כי כביש מסוים הופך לצוואר בקבוק, ניתן להרחיבו, או לסלול כביש חלופי לשירות המשתמשים בכביש העמוס
הקטנת הביקוש: מתן חלופות לשירות שמספק צוואר הבקבוק.
את העומס על המדפסת ניתן להקטין באמצעות החלפת הד"וחות בשירותי מידע מקוונים, כך שפוחת הצורך בהדפסות
את העומס בכביש מסוים ניתן להפחית באמצעות פיתוח קו רכבת במסלול דומה, כך שייפחת מספר המכוניות המשתמשות בכביש
שיפור ביצועיו של הרכיב המהווה צוואר בקבוק.
התהליך הכללי לשיפור ביצועיו של רכיב במערכת קרוי אופטימיזציה.
במדעי המחשב מושקע מאמץ רב בחקר יעילות של אלגוריתמים ובמיטובם
לעיתים הסרתו של צוואר בקבוק מסוים איננה פותרת את הבעיה המערכתית, אלא גורמת לנדידת צוואר הבקבוק לרכיב אחר.
בבסיס התאוריה הניהולית ניהול לפי אילוצים של אליהו מ.
גולדרט עומד הטיפול בצוואר הבקבוק.
גולדרט מגדיר את האילוץ כ"מכונת הכסף של הארגון" שכן הוא ורק הוא קובע את התפוקה הכוללת.
שיטתו קובעת כי ראשית יש למצות את האילוץ ולהפיק ממנו את המרב, במקביל יש להכפיף את כל המערכת לאילוץ ולבסוף ניתן להחליט אם להגדיל את הקיבולת של האילוץ.
בכל מקרה יש להקפיד שלא להיכנע לאינרציה ולעבור לטפל באילוץ הבא מיד כאשר הוא נוצר.
גולדרט אינו מפריד בין אילוץ פנימי לחיצוני וקורא לשוק צוואר בקבוק כאשר הביקוש קטן מיכולת הייצור של המשאב בעל הקיבולת הקטנה ביותר.
ישנם שני מצבים שבהם למערכת יש אילוץ פנימי שאינו צוואר בקבוק:
אילוץ סרק: מצב שבו משאב זול מאוד מגביל את התפוקה של המערכת.
למשל - מחסור בציוד משרדי בסיסי או עובד זול.
כשל מדיניות: מצב שבו תפוקת המערכת נפגעת בגלל החלטה ניהולית שגויה, בעיקר החלטה גורפת.
למשל - אם איסור על מתן רכב לעובדים במשרה חלקית מונע מהחברה להעסיק עובד קריטי לתפוקה.
בתחום החשיבה האנושית צוואר הבקבוק של יכולת עיבוד המידע מושפע מהקיבולת של זיכרון העבודה.
זיכרון העבודה הוא שלב חיוני לצורך קידוד מידע בזיכרון לטווח ארוך ולכן הוא משפיע על יכולת הלמידה.
הוא מאחסן מידע המופנה לעיבוד ומשמש לביצוע פעולות קוגניטיביות.
מנגנון נוסף המאפשר להתמודד עם צוואר הבקבוק של החשיבה האנושית הוא הסכמה.
הסכמה מהווה מסגרת התייחסותית אשר נבנת על סמך ניסיון העבר ומסייעת בארגון ועיבוד של מידע חדש.
לצורך כך הסכמה משפיע על תהליכי הקשב, הזיכרון והשליפה.
צוואר ממולא (ביידיש: העלזעל) הוא מאכל מהמטבח היהודי האשכנזי.
המאכל עשוי עור צוואר עוף (ולעיתים - כל עור העוף) ממולא ומבושל.
המילוי עשוי להכיל קמח או פירורי לחם (ובפסח - קמח מצה), מחית תפוחי אדמה, בצל קצוץ מושחם (מטוגן בשמאלץ), שמאלץ, גריבען ותבלינים - מסורתית רק מלח ופלפל שחור, אך יש המוסיפים פטרוזיליה או שמיר.
העור מנוקה ואם אינו שלם הוא נתפר כך שיישאר בו פתח יחיד.
אזי הוא ממולא, הפתח נתפר כך שהמילוי לא יזלוג והמאכל מבושל בבישול ממושך, בחום נמוך במים, במרק או כחלק מהחמין.
צוואר ממולא דומה לקישקע ומשמש לעיתים כתחליף לו.
מנדלי מוכר ספרים מזכיר מאכל זה ואחרים ביצירתו "ספר הקבצנים":
צוּגְשְׁפִּיצֶה הוא ההר הגבוה ביותר בגרמניה.
הוא נמצא בגבול אוסטריה, בקרבת העיירה גרמיש-פרטנקירכן אשר במדינת בוואריה.
ההר הוא חלק מרצועת הרי האלפים הבוואריים.
שמו של ההר נגזר מהמילה הגרמנית שמשמעותה מפולות שלגים המאפיינות את המורדות הצפוניים (הגרמניים) שלו.
הניסיון המוצלח המתועד הראשון לטפס לפסגתו התרחש ב-27 באוגוסט 1820, אם כי מעריכים כי תושבים מקומיים עשו זאת קודם לכן כבר ב-1770. רק חמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 1870, מופה ושורטט באופן מקצועי במפת גרמניה.
ב-7 בינואר 1882 הצליחה משלחת מטפסים לכבוש לראשונה את פסגתו בתקופת החורף.
ההר מהווה מוקד משיכה תיירותי הן בקיץ בשבילי ההליכה הרבים שלו, והן בחורף במסלולי הגלישה, המאפשרים פעילות סקי עד לסוף חודש מאי.
על פסגת ההר בנוי מבנה תיירותי מרווח ומשוכלל ותחנת חיזוי למזג אוויר.
הגישה לפסגה מתאפשרת בשתי דרכים: במעלה ההר מותקנת רכבת נוסעים הררית הפועלת באמצעות "מסרק וגלגל משונן" ועוברת במנהרה חצובה בבטן ההר בדרכה לפסגה.
בנוסף לרכבת ההררית, מותקן רכבל דו-כיווני אל הפסגה, הן מן הצד הגרמני והן מן הצד האוסטרי של ההר.
צווארון כחול הוא כינוי לאנשים המשתייכים למעמד הפועלים, אשר עובדים בעבודת כפיים ופעמים רבות משתכרים שכר נמוך.
אנשי הצווארון הכחול מובחנים מאנשי הצווארון הלבן, שעבודתם אינה מצריכה עבודת כפיים.
חלק ממקצועות הצווארון הכחול דורשים הכשרה ומיומנות ואחרים דורשים רק את כוחו של העובד.
בין מקצועות הצווארון הכחול ניתן למנות את הייצור בתעשייה, כרייה, בנייה, תחזוקה, התקנה ועבודות מכניות שונות.
מקור המונח "צווארון כחול" מצוי במדים שהיוו קוד לבוש במקצועות התעשייה במאה ה-19. עובדי התעשייה ועבודות הכפיים נוהגים ללבוש בגדים אשר לכלוך אינו בולט עליהם.
מאפיין פופולרי של בגדים אלה היה ועודנו בגדי עבודה בצבע כחול.
כחול הוא גם הצבע הפופולרי של סרבלי העבודה שלובשים עובדים אלה, שכוללים פעמים רבות את שם החברה מודפס בצד אחד ותג זיהוי עם שם העובד בצד השני.
על פי רוב בגדים אלה נרכשים ומסופקים לעובדים על ידי המעסיק.
הפופולריות של הצבע הכחול בקרב אנשים שעסקו בעבודת כפיים עמדה בניגוד לחולצה הלבנה, שבאופן היסטורי הייתה הלבוש המקובל בסביבת העבודה המשרדית.
קוד הלבוש השונה סייע לזהות את המעמד הסוציו-אקונומי אליו השתייכו האנשים.
עם זאת, הבחנה זו הולכת ומיטשטשת, ככל שגובר הביקוש לכוח אדם מקצועי ומיומן, ובשל הגידול שחל במשרות במגזר השירותים, שאינן מצריכות עבודת כפיים, אך שכרן נמוך.
המונח "צווארון כחול" משמש גם כשם תואר, המתאר את סביבתו של עובד הצווארון הכחול, לדוגמה: שכונת צווארון כחול, מסעדת צווארון כחול וכו'.
מאפיין בולט של מקצועות הצווארון הכחול הוא היעדר הדרישה להשכלה אקדמית, הנחוצה כדי להצליח בסוגים אחרים של מקצועות.
לרוב משרות הצווארון הכחול נדרשת השכלה תיכונית או מקצועית בלבד.
בדרך כלל השכר עבור משרות אלה משולם על בסיס שעתי והוא נמוך מהשכר המשולם עבור משרות הצווארון הלבן.
תנאי העבודה של משרות אלה דורשים לפעמים עבודה פיזית מאומצת, ולעיתים הם אף כרוכים בסכנה.
בחלק מהמקרים העובדים מיוצגים על ידי איגודים מקצועיים, ובמקרים כאלה עובדים מיומנים עשויים להשתכר טוב יותר מעובדי צווארון לבן.
מעבר הצווארון הכחול ממדינות מתועשות למדינות מתפתחות
עם המעבר של רבות ממדינות העולם המערבי לבסיס של כלכלת שירות, המתבססת יותר ויותר על מגזר השירותים, מספר משרות הצווארון הכחול הלך ופחת באופן עקבי.
גורם מרכזי נוסף לירידה במספר משרות הצווארון הכחול במדינות אלה הוא מהפכת המידע.
אבל הסיבה העיקרית לירידה היא שהרבה ממשרות הייצור, שאינן דורשות מיומנות גבוהה, הועברו, לעיתים במיקור חוץ, למדינות מתפתחות, בהן משולם לעובדים שכר נמוך מאוד עבור עבודתם.
כתוצאה ממגמה זו, קיימת תופעה של מעמד הולך וגדל של עובדי צווארון כחול במדינות המתפתחות, ושינוי בסיס התעסוקה בהן מחקלאי לתעשייתי.
ספר החוקים אינו משתמש במושגים "צווארון כחול" ו"צווארון לבן", אך למעשה יש בו לעיתים הבחנה בין עובדי צווארון כחול לעובדי צווארון לבן.
חוק שעות עבודה ומנוחה קובע "ביום עבודה של שש שעות ולמעלה, תופסק העבודה למנוחה ולסעודה ל-3/4 שעה לפחות, ובכלל זה תהיה הפסקה רצופה של חצי שעה לפחות".
עם זאת, בהיתר שנתן שר הכלכלה נקבע כי עובד שאינו מועסק בעבודת כפיים מותר להעסיקו שמונה שעות ללא הפסקה, וכאשר העובד נהנה משבוע עבודה בן חמישה ימים - מותר להעסיקו תשע שעות ליום ללא הפסקה.
פקודת מס הכנסה מעניקה זיכוי ממס הכנסה לעובדים במשמרת שנייה ושלישית בתעשייה, שהם עובדי ייצור (עובדי צווארון כחול), וכן עובדי מנהלה ושירותים שעבודתם חיונית לייצור.
הסכם קיבוצי (ישראל) - חלק מההסכמים הקיבוציים בישראל וצווי ההרחבה לפיהם, מגבילים את תחולתם ל"עובדי כפיים" בלבד.
בקרימינולוגיה, "פשעי צווארון כחול" הם סוגי פשעים המבוצעים בדרך כלל על ידי אנשים ממעמד חברתי נמוך.
פשעים אלה נחשבים לפשעים "קלאסיים", הניתנים לזיהוי בקלות יחסית על ידי גורמי אכיפת החוק והכרוכים על פי רוב בשימוש בכוח, לדוגמה: ונדליזם, גנבה ושוד.
זאת, להבדיל מ"פשעי צווארון לבן", המבוצעים בדרך כלל על ידי אנשים ממעמד הביניים או מהמעמד הגבוה, לדוגמה: שוחד, מעילה וזיוף כספים.
צווארון לבן הוא כינוי בלתי פורמלי לאנשים המשתייכים למעמד הביניים, אשר עובדים בעבודות מקצועיות הדורשות על פי רוב השכלה אקדמית.
בין מקצועות הצווארון הלבן נמנים מקצועות הניהול, עבודות משרד ואדמיניסטרציה, שיווק ומכירות ומקצועות חופשיים כגון עריכת דין ורפואה.
אנשי הצווארון הלבן מובחנים מאנשי הצווארון הכחול, שעבודתם מצריכה עבודת כפיים.
הוגה המונח "צווארון לבן" היה אפטון סינקלייר.
הוא השתמש בו לראשונה כדי לתאר את העובדים המודרניים בתחומי הפקידות, האדמיניסטרציה והניהול בשנות השלושים של המאה ה-20. השימוש במונח זה דווקא נבע מהעובדה, שבמהלך רוב שנות המאה ה-19 והמאה ה-20, גברים שעבדו בעבודות משרדיות במדינות אירופה ובארצות הברית נדרשו כמעט תמיד לקוד לבוש שכלל חולצות לבנות בעלות צווארון לבן.
בנוסף לכך, במגזר התעשייתי של המדינות דוברות האנגלית במאה ה-20, צבעם של הסרבלים או הבגדים העליונים הצביע על מעמדם של העובדים: עובדי הכפיים לבשו כחול, מנהלי העבודה לבשו חום והצוות המקצועי הבכיר, דוגמת המהנדסים, לבשו לבן.
איש צווארון לבן הוא זה שעובד במשרד או שאינו עובד בעבודת כפיים.
שיעורם של עובדי הצווארון הלבן בארצות הברית עלה בהתמדה, מ-17% מכלל העובדים בשנת 1900 ל-59.4% מכלל העובדים בשנת 1998. הסיבות העיקריות לכך הן המהפכה הטכנולוגית והשינויים במבנה הכלכלה בארצות הברית.
עובדי הצווארון הלבן, שהיוו מיעוט בחברה החקלאית ובראשית ימי החברה התעשייתית, הפכו לרוב במדינות המתועשות.
המהפכה הטכנולוגית יצרה דרישה רבה לעבודות משרדיות והפחיתה משמעותית את מספר המשרות הדורשות עבודה ידנית במפעלים .
באופן כללי, רמת השכר של עובדי הצווארון הלבן גבוהה יותר מזו של עובדי הצווארון הכחול, אם כי רבים מעובדים אלה אינם מרוויחים שכר הגבוה משמעותית מהשכר הממוצע במשק.
בנוסף, במספר הולך וגדל של חברות לא מועסקים כלל עובדי צווארון כחול, מאחר שפיזית הן אינן מייצרות שום דבר, ובמקום זאת ישנה היררכיה של עובדי צווארון לבן.
בסביבת עבודה כזו העובדים מתלבשים לרוב אותו הדבר, והבדלי הדרגות ביניהם באים לידי ביטוי בסמכויות המואצלות להם, בגודל ואיכות מרחב העבודה או המשרד, בהטבות שלהן הם זוכים ובגובה המשכורת עצמה.
כעובדים שכירים, גם עובדי הצווארון הלבן מאוגדים לעיתים באיגודים מקצועיים משלהם, ואף הם עשויים לנקוט בצעדים כגון עיצומים או שביתות, במסגרת מאבקים לשיפור תנאי עבודתם.
עם זאת, תופעה זו שכיחה הרבה יותר באירופה מאשר בארצות הברית, שבה פחות מ-10% מכלל העובדים במגזר הפרטי חברים באיגודים מקצועיים.
רייט מילס ערך מחקר מעמיק על עובדי הצווארון הלבן, ופרסם את מסקנותיו בספר בשנת 1951. בספרו הוא טען שעובדי הצווארון הלבן סובלים מתחושה חזקה של ניכור, הנובעת מכך שהם אינם מוכרים רק את זמנם, אלא הם נאלצים אף למכור את אישיותם ולעשות זאת "עם חיוך על הפנים".
הוא הביא כדוגמה את סוכני הביטוח (דוגמה שהייתה קרובה ללבו, מאחר שאביו היה סוכן ביטוח).
בקרימינולוגיה, "עבירות צווארון לבן" הן עבירות המבוצעות בדרך כלל על ידי אנשים ממעמד הביניים או מהמעמד הגבוה, במסגרת או בקשר למקום עבודתם.
עבירות צווארון לבן מבוצעות ללא שימוש באלימות.
דוגמאות לעבירות צווארון לבן: מעילה, מרמה והפרת אמונים, שוחד, סחר במידע פנים.
צווארון כחול לבן הוא סרט ישראלי של נעם קפלן (שביים את הסרט וכתב את התסריט).
הסרט הופק בשנת 2004 במסגרת בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, והיה לסרט הראשון שנוצר בבית ספר זה ויצא להקרנות מסחריות (בקולנוע "לב דיזנגוף" בתל אביב וכן בסינמטק ירושלים).
סרט הוא מוקומנטרי, בחלקו דרמה מבוימת, בחלקו קטעים אותנטיים מאולתרים ולא מבוימים וקטעי מצלמה נסתרת.
ניתן לתאר את הסרט גם כקומדיה שחורה המערבת מציאות ודמיון.
הסרט מגולל את סיפורו של איתן קאליש, בחור תל אביבי ציני שחברתו הצ'כית עזבה אותו.
בתחילת הסרט, יוצא קאליש לירושלים לערוך עסקת סמים עם עימאד, פלסטיני מהשטחים.
את הסמים הוא מתכוון למכור לקהל שיגיע לאירוע "רייב נגד הכיבוש" ברחבת מוזיאון תל אביב.
בסרט מככב קפלן בתפקיד הראשי ולצידו יוהנה הורניקובה, דיראר סולימאן, משה שאטי, בנצי שני, מירי וצ'יקו מזרחי והראפרים הירושלמים סגול 59 (חן רותם) ושאנן סטריט (סולן להקת "הדג נחש") בתפקידי אורח.
הפסקול כולל קטעי היפ הופ ירושלמי של סאבסוניק, סגול 59, הדג נחש.
את המוזיקה המקורית בסרט כתב דודוש קלמס (קלידן להקת "הדג נחש").
צוואה הוא ספר מתח מאת העיתונאי והסופר החרדי חיים גרינבוים.
הספר יצא לאור בשנת 2005, והוא ספרו הראשון של גרינבוים.
הסיפור התפרסם בהמשכים בעיתון החרדי "בקהילה", ולאחר מכן יצא לאור כספר שנמכר לציבור החרדי.
הספר זכה להצלחה גדולה ונחשב לפורץ דרך בעולם הספרות החרדי.
עקב הצלחת הספר הוא יצא גם במהדורה שהופצה מחוץ לציבור החרדי.
הספר אף תורגם לאנגלית, צרפתית ויידיש, וכן יצא במהדורה בכתב ברייל.
ספר זה הוא ספר המתח החרדי הראשון שמחברו הוציא אותו תחת שמו האמיתי, בעוד בעבר היה מקובל בציבור החרדי להוציא ספרי מתח רק תחת שם עט.
תחום נוסף בו הספר היווה פורץ דרך הוא המעבר לכריכה רכה, מהלך שלא היה מקובל בציבור החרדי, ומאז הפך מקובל ביותר.
בזמן השואה יהודי בשם רפאלו קונטי בגטו היהודי ברומא מוכר את הבנק שבבעלותו לאחד מפקידיו, ג'וזפה לורנצ'יני, תמורת 27 מיליארד לירטות, על-מנת להגן עליו מהחרמתם של הנאצים.
בתמורה מתחייב לורנצ'יני להשיב את הבנק לו או לאחד מקורביו אחר המלחמה.
לורנצ'יני בוגד בקונטי ומסגיר אותו לידי הגרמנים.
לאחר המלחמה מאבד קונטי את שפיותו ונתמך בידיי מי שליווה אותו במהלך השואה, הונגרי בשם אבריימ'ל אייזנפלד.
עשרים שנה מאוחר יותר, ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, בנו של אבריימ'ל – אייזיק, עוזב את הישיבה בה למד ומתגייס לצה"ל בהשפעתו של ידידו הטוב זעליג הוכרמן שמתגייס עמו.
אייזיק משנה את שמו לאיציק פלד.
לימים הופכים השניים לסוכני שב"כ בכירים.
שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, השב"כ עוקב אחר 'אלכס', אדם שזהותו בלתי ידועה שמדליף חומרים מסווגים של מדינת ישראל לידיו של ויטוריו לורנצ'יני, חתנו של ג'וזפה.
איציק פלד מודע לכך ש'אלכס' מחפש אחר כספו של קונטי, ומתכוון לחטוף בחור ישיבה בשם נתי קאהן שלהוריו מידע העשוי לסייע לו.
פלד הוגה תוכנית להשתמש בבחור הישיבה כפתיון.
במקביל, הוריו של קאהן מנהלים משפט כנגד לורנצ'יני בדרישה להשיב את כספו של קונטי.
בעוד פלד וקאהן נמלטים באירופה, השב"כ משוכנע כי פלד הוא אלכס.
כאשר פלד שב ארצה מתנהל אחריו מרדף.
קאהן מסייע לו, והשניים חושפים לבסוף כי זעליג הוכרמן, ידידו לשעבר ובכיר בשב"כ בהווה, הוא אלכס.
לאחר שמשפחת קאהן מנצחת במשפט, חושף איציק כי למעשה קונטי הותיר צוואה בערוב ימיו המורישה את כספו לאביו אבריימ'ל.
איציק קורע את הצוואה והכסף עובר לארגון סיוע לילדים חולים.
צוואה שוללת היא צוואה בה קובע המצווה שאין לתת מעזבונו לאחד או יותר מיורשיו על פי דין (בן זוג, ילדים, אחים).
במשפט העברי וכן במשפט המקובל, נתפסה 'צוואה שוללת' כבלתי ראויה, והורו שלא לקיימה.
אולם בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה מגמת שינוי בתפיסה זו, זאת בעקבות החשיבות של כיבוד רצון המת, כפי שבא לידי ביטוי בצוואתו, כולל הוראות של צוואה שוללת.
ניתן לנסח צוואה שוללת כך שתכלול הוראות שוללות בלבד, כגון: "זוהי צוואתי המוחלטת והסופית אותה אני קובע בדעה צלולה: אין לתת מנכסי לאשתי ולבני",
או שתכלול הוראות שוללות יחד עם הוראות חיוביות, כמו: "את בֵיתי יש לתת למשה כהן, את שאר נכסי יש לחלק בין שאר ילדיי, מבלי לתת דבר לבני שמעון שלא כיבד אותי בחיי".
בצוואה שוללת ניתן להדיר חלק מהיורשים על פי דין, תוך שחלק מהיורשים אינם מודרים, ובהתאם לצוואה הם זוכים לירושה כולה, או להדיר את כל היורשים, באופן שהמצווה מבקש שלא לתת מהירושה לאף אחד מקרוביו.
למשל, אם אדם שיש לו שלושה ילדים כותב בצוואה שלא יינתן דבר מעזבונו לשני ילדיו הגדולים, מדובר בצוואה שוללת המותירה יורשים, אך אם כתוב בצוואה "אף אחד מילדי לא יירשני" ואין למוריש קרובים אחרים, מדובר בצוואה שוללת המותירה את כותב הצוואה ללא קרוב שאמור לרשת אותו.
המשפט העברי אינו מכיר בזכותו של המוריש לשנות את סדרי הירושה, ועל כן אינו מכיר בצוואה שוללת.
באופן מסורתי המשפט המקובל לא הכיר בצוואה שוללת.
בסדרי משפט אלו, האופן היחיד בו ניתן להדיר נכסים מיורש, היא חלוקת הרכוש כולו של המוריש בין יורשים אחרים שהמצווה חפץ ביקרם, ו/או אנשים שאינם יורשים, כך בעצם לא יישאר דבר לחלוקה ליורשים, כולל היורש המודר.
המשפט האמריקאי - בקודקס הירושה האחיד לא נקבעו הסדרים לגבי צוואה שוללת.
אך בשנת 1990 שונה הקודקס, והוא מורה לקיים צוואות שוללות.
כמו כן שונתה בו ההגדרה של צוואה, באופן שצוואה שוללת תוגדר גם כן כצוואה..
המשפט האנגלי - המשפט האנגלי אינו מכיר בצוואה השוללת את כל היורשים, אלא רק בצוואה השוללת חלק מהיורשים..
המשפט הקונטיננטלי קובע ירושת חובה לקרובים ועל כן צוואה שוללת בטלה ואפילו הוראה חיובית למסור את הירושה לאנשים מסוימים, תוך הדרה משתמעת של אחד או יותר מהיורשים אינה מקבלת תוקף.
חוקי הירושה בלואיזיאנה שונים מאשר בשאר מדינות ארצות הברית שכן הם מבוססים על המשפט הקונטיננטלי.
עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, קבעו חוקי לואיזיאנה ירושת חובה לילדים של המוריש, למעט במקרים בהם הילד פגע באופן חמור בהורה, למשל האשים אותו בבצוע עבירות חמורות, נמנע מליצור איתו קשר במשך שנתיים ללא סיבה מוצדקת, התנהג אליו באכזריות או התחתן כקטין ללא רשותו.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 שונה החוק בלואיזיאנה ונקבע שההגנה כנגד הדרה ניתנת רק עד גיל 24 ולצאצאים מוגבלים.
הסייטה פארטידס- קובץ החוקים של קסטיליה מהמאה ה-13, מתיר הדרת יורש מהירושה ודורש שהדבר ייעשה תוך ציון מפורש של ההדרה.
הוראה המדירה יורש מהירושה תקוים רק אם היא מלווה בהסבר להדרה, התואם את אחד מההסברים המנויים בסייטה פארטידס, שהן בעיקר פגיעה פיזית או מילולית במוריש, סירוב לפדותו או היותו של היורש יהודי, מור או כופר והוכח שההסבר נכון.
בישראל, תחמו שני פסקי הדין המוקדמים בנושא את ההתייחסות לצוואה שוללת בהתאם למשפט האנגלי.
כאשר הצוואה מכילה הוראות הדרה בצד הוראות הנחלה נקבע "מקום שלצד הוראות נגטיביות של הדרה יש גם הוראות פוזיטיביות של הנחלה והורשה תוכשר הצוואה בכללותה, ואזי יש לקיים את כל ההוראות שבה - הן המנחילות והן המדירות"
אולם לגבי צוואה המכילה רק הוראות שוללות ואין בה הוראה כיצד לחלק את הרכוש קבע פסק דין של השופטת שושנה נתניהו בפרשת שפיר נ' קליבנסקי שהיא איננה צוואה, שכן הצוואה חייבת להצביע על כוונה לתת או להעניק זכויות בעיזבון.
בעקבות זאת, באותו מקרה נמסרה הירושה ליורשים אשר כותב הצוואה דרש שלא למסור להם את הירושה.
פרופסור שמואל שילה מתח ביקורת על התוצאה, אך טען שיש לתקן את החוק כדי להכיר בצוואות השוללות את כל היורשים.
פרופסור אריאל רוזן-צבי ביקר גם הוא את פסק הדין בפרשת שפיר וכתב:
"מצווה המדבר בקול צלול וברור בדרך משפטית תקפה בטורחו לקבוע את מי אין הוא רוצה לזכות בירושתו זכאי לקיום רצונו כמו מצווה המבקש לקבוע מי יזכה בירושתו.
חובתנו היא לקיים את רצונו של המת, לחיוב ולשלילה.
זו הייתה גמירות דעתו של המצווה, וזה היה רצונו.
את אלה היה על בית המשפט לכבד."
לאחר כעשור עלה הנושא שוב לדיון, בהערות אגב בפסק דין במקרה של אישה שהורישה את כל רכושה "לחייל טוב, בן-אדם, שרוצה ללמוד ואין לו אפשרות" וקבעה מפורשות שלא יינתן דבר לבעלה ולבנה המאומץ.
השופט מישאל חשין כתב שהחוק הישראלי אינו שולל צוואה שוללת וכי במקרה של צוואה שוללת הירושה תתחלק בין היורשים שלא הודרו על ידי המצווה.
במקרים בהם כל היורשים הודרו על ידי המצווה, כתב השופט חשין שיש להעביר את הירושה לידי המדינה, על פי סעיף 17 לחוק הירושה.
השופט אליהו מצא חלק על השופט חשין והתייחס לשלושה סוגים של צוואות שוללות שאינן מכילות הוראת חלוקה:
צוואה שמעיקרה הכילה הוראות הדרה בלבד
צוואה שכל ההוראות המעניקות שנכללו בה נפסלו על ידי בית המשפט
צוואה שכל הזוכים על-פי הוראותיה המעניקות הסתלקו מזכייתם
השופט מצא טען שבמקרה הראשון והשלישי יש מקום לקיים את הוראות ההדרה, אולם במקרה השני ייתכן והמצווה לא היה כולל את הוראת ההדרה בצוואה, אילו ידע שההוראות המעניקות יבוטלו ולכן טען שבמקרים מעין אלו צוואה שוללת בטלה.
השופט שלמה לוין נמנע מלהביע דעה נחרצת בפרשה, אך כתב שדעתו נוטה לזאת של השופט חשין.
צווארון לבן היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית שעלתה לשידור ב-23 באוקטובר 2009 בערוץ USA.
יוצר הסדרה הוא ג'ף אסטין ומככבים בה טים דיקיי ומאט בומר.
לסדרה הופקו 6 עונות והפרק האחרון שודר ב-18 בדצמבר 2014.
ניל קאפרי (מאט בומר) הוא פושע מתוחכם, גאוני וזייפן.
הוא הורשע בזיוף איגרות חוב ונשלח לכלא לארבע שנים.
כמו כן הוא נחשד בביצוע מעשי זיוף, גנבה והונאה רבים, כמו: הונאה בניירות ערך, סחטנות, גנבת חפצי אומנות, זייפנות, התחזות.
שלושה חדשים לפני שהוא מסיים לרצות את עונשו, קאפרי מצליח לחמוק מהכלא כשהוא לבוש בבגדי סוהר.
שירות המארשלים ושירות בתי-הסוהר פונה מיד לעזרתו של יריבו המושבע של קאפרי - סוכן ה-FBI פיטר בורק (טים דיקיי), סוכן מיוחד במחלקת הפשע "צווארון לבן" של ניו יורק.
בורק נודע בתחכומו הרב ובהצלחתו הגבוהה בפתירת תיקים, כשהוא מתגאה בעובדה שהוא הסוכן היחיד שהצליח למצוא את קאפרי ולהפליל אותו.
בורק מתחיל לחקור את התיק והעובדה שקאפרי החל לגדל זקן בכלא לאחר שנפגש עם חברתו בפעם האחרונה, קייט מוראו (אלכסנדרה דדריו), עוזרת לו להתחקות אחריו והוא מוצא אותו בדירתה של קייט כשהיא איננה.
קאפרי לא מתנגד למעצרו, חושף בפני בורק מידע קריטי שיסייע במרדף אחר זייפן נודע אחר - קורטיס הייגן (מארק שפרד).
קאפרי מציע לבורק עסקה: שחרור מהכלא ולהפוך ליועץ ומודיע לסוכן בורק תחת מעקב צמוד באמצעות אזיק אלקטרוני תחת פיקוחו של בורק.
אשתו של בורק, אליזבת' בורק (טיפאני ת'יסן), משכנעת אותו להיענות להצעה בחיוב.
בורק מסכים, ומצרף את קאפרי לצוותו, הכולל גם את הסוכנים קלינטון ג'ונס (שריף הוטקינס), דיאנה בריגן (מרשה תומאסון) ולורן קרוז (נטלי מוראלס).
קאפרי פוגש אישה מבוגרת בשם ג'ון אלינגטון (דיאן קארול).
שמארחת אותו בביתה בתנאי לעזרה בעבודות הבית.
קאפרי ובורק נהפכים לידידים קרובים ובאמצעות פתרונות מתוחכמים שהם מוצאים יחדיו מצליחים ללכוד פושעים רבים.
במהלך החקירות מבצע קאפרי עבירות על החוק במטרה להגיע לחקר האמת ולמיצוי הדין עם האשמים, ובורק, שמנסה לשכנע אותו לחדול מכך, נהנה למפרע מתוצאות מעשיו של קאפרי.
במקביל, קאפרי מבקש מחבר ותיק שלו, מוזי (וילי גרסון), לסייע לו במציאת קייט.
מוזי מגלה שמישהו מסתורי מחזיק בה או סוחט אותה.
לאחר שמצליח לפענח צופן שהשאירה קייט במפגש האחרון עמה מצליח לפגוש את קייט והיא מבקשת ממנו למסור לה את המיקום אוצרותיו על מנת להשתחרר אותו מהמחזיק בה, אך הוא מסרב והיא נעלמת.
מאילין, סוכנת אינטרפול שקאפרי עבד אתה באחת ממשימותיו, מגלה לו שקייט מוחזקת על ידי סוכן בכיר ב-FBI.
(המשרד לאחריות מקצועית) בשם גארט פאולר (נואה אמריך), מנסה בכל הכח להפליל את קאפרי בגנבת יהלום ה"קידום".
קאפרי מצליח להוכיח את חפותו, וחושד שפאולר הוא זה שמחזיק בקייט.
הוא פורץ לחדרו של פאולר במלון ומתעמת אתו, אך פאולר מכחיש כל קשר לעניין.
קאפרי חושד שבורק הוא האיש שמחזיק בקייט, אבל בורק מוכיח את חפותו.
קאפרי ובורק מגלים כי שופטת פדרלית מחוזית בשם מישל קלארק מסייעת לפאולר נגדם באופן לא חוקי.
קאפרי מצליח להפליל את השופטת.
קאפרי חובר לאלכס (אלכסנדרה) האנטר (גלוריה ווטסיס), שמחזיקה במידע באשר למיקומה של תיבת הנגינה שבעזרתה ניתן יהיה לחלץ את קייט.
אלכס מגלה לקאפרי שתיבת הנגינה נמצאת בקונסוליה האיטלקית, והם מתכננים לגנוב אותה יחד עם ידידם, מוזי.
קאפרי נפגש עם פאולר ומציע לו את התיבה תמורת קייט.
פאולר מסכים, מנטרל את האזיק של קאפרי ודואג שבורק לא יפריע למהלך העניינים.
הוא מתפרץ לעסק של אליזבת', אשתו של בורק, ובורק תוקף אותו ומושעה.
קאפרי מספר לבורק מה הוא מתכנן לעשות, אבל בורק מושעה ולא יכול לעצור אותו.
הוא שולח את הסוכנת בריגן שעובדת במחלקה שלו כדי שתבלוש במשרדו של פאולר.
קאפרי מצליח לגנוב את התיבה ונותן אותה לפאולר בתמורה מעניק לו ולקייט זהויות חדשות ומטוס לעזוב את ארצות הברית.
הסוכנת בריגן פורצת למחשבו פאולר ונחשפת לתכנון הקנוניה של פאולר וקאפרי.
פאולר מאיים על הסוכנת בריגן בנשק ומבקש ממנה את התיקייה בחזרה, אך בורק יורה בו.
פאולר לא נפגע משום שהוא לובש שכפ"צ, אך הוא מגלה לבורק את מיקום מסלול ההמראה של קאפרי וקייט.
בורק מגיע לשם ומנסה לשכנע את קאפרי להישאר.
קאפרי מסרב ומתקדם לעבר המטוס, אך בשנייה שהוא מסובב את ראשו אחורה – המטוס, וקייט בתוכו, מתפוצץ.
קאפרי חוזר לכלא בחשד שניסה לעזוב את המדינה.
בורק מוחזר לתפקידו על תנאי ומגלה שפאולר נעלם וב-או.פי.אר.
מכחישים את קיומו של המבצע "מנטור", וגם בורק לא מצליח להוכיח זאת משום שהתיקייה שגנבה למענו הסוכנת בריגן ממחשבו של פאולר הייתה פגומה.
עם זאת, הוא מצליח לחלץ מהתיקייה מועד מפגש כלשהו, וכשהוא מופיע למפגש – הוא רואה אדם שנמלט מפניו ומצלמות האבטחה באזור מצליחות לתעד חלקים קטנים בלבד מפניו, שלא מביאים למציאת האיש.
קאפרי חוזר לעבוד מטעם ה-FBI יחד עם בורק בתנאיו הקודמים לאחר חודשיים של מאסר ולאחר שמוכח שהוא לא היה זה שניסה להרוג את קייט.
בינתיים מתברר שתיבת הנגינה נמצאת אצל הסוכנת בריגן בפקודתו של בורק שמסתיר זאת מקאפרי.
אלכס מסתבכת עם פושע נוסף שמחפש אחר תיבת הנגינה, וקאפרי בעזרת בורק מבריח אותה לאיטליה לאחר שסייעה בתפיסת רשת של גנבים.
חברה של מוזי, ג'ינה, נחטפת על ידי פושעים, וקאפרי מסייע לו לחלץ אותה, תוך שהוא משתמש בשיטה שהוא מכנה "ההחלפה המושלמת" ומגלה תוך כדי שימוש בהחלפה שהיא לא מושלמת לכל סיטואציה.
שרה אליס (הילרי ברטון), סוכנת ביטוח של חברת "סטרלינג בוש" שהעידה במשפט נגד קאפרי, דורשת את עזרת ה-FBI בתיק של גנבת "איגרות חוב סמוראיות".
האדם שאחריו היא חוקרת שוכר רוצח שכיר כדי שיחסל אותה.
קאפרי מחליף את הרוצח השכיר ומפיץ שמועה ששרה נהרגה, בעוד זו ירדה למחתרת במשרדי ה-FBI.
קאפרי מאתר את המטוס שהתפוצץ יחד עם קייט וגורם לכך שהקופסה השחורה של המטוס תשלח במעטפה לביתה של שרה, חוקרת הביטוח, ומקווה לגנוב משם.
כשהוא מגיע לביתה של שרה – הם מגלים שם רוצח שכיר נוסף ומנטרלים אותו יחד, אך קאפרי לא מצליח לגנוב את המעטפה עם קלטת השמע מהקופסה השחורה.
מוזי פורץ לביתה של שרה וגונב את המעטפה.
שרה מגלה את הגנבה ומוצאת את המעטפה הגנובה בביתו של קאפרי.
היא מבקשת לעצור אותו, אך בורק מונע בעדה ומסביר לה שבכל הקשור לקייט, שיקול הדעת של קאפרי נעשה מעורער לחלוטין.
היא מאזינה להקלטה של הקופסה השחורה ומחליטה לעזור לקאפרי בכל הדרוש.
קאפרי מאזין לקלטת ושם לב שקייט ביצעה שיחת טלפון בשניות של הפיצוץ.
הוא מגלה שהאיש בצד השני של הקו היה פאולר.
קאפרי גם מגלה שתיבת הנגינה נמצאת אצל בורק, ובורק מודה בכך ואומר שעדיין חסר להם חלק אחד כדי לפתוח את התיבה ולגלות מה בתוכה.
קאפרי מפתיע ומוציא את החלק החסר מכיסו, חלק שאלכס נתנה לו לפני שברחה לאיטליה.
הם פותחים את התיבה ומבינים שכנראה יש משהו נסתר במנגינה שבוקעת ממנה.
קאפרי מבין שהיחידה שפתחה את התיבה לפניו הייתה אלכס, והוא מתחיל לחפש אותה.
כדי ליצור עליה לחץ לחשוף את עצמה, הוא מצליח להשתיל ב-FBI תיק שמוביל אל אלכס.
בזמן שהצוות אורב לאלכס במקום אחד, קאפרי משכנע את אלכס לגנוב את תיבת הנגינה מביתה של הסוכנת בריגן (שנמצאת במארב) ולהחזיר אותה למוזיאון הרוסי, כדי להוציא ממחבואם את אלו שעוקבים אחר התיבה.
הסוכנת בריגן מגלה שפאולר השתמש בחשבון בנק ישן שלו תחת שם בדוי.
היא מגלה גם שאותו שם בדוי קנה לפני פיצוץ המטוס כמות גדולה של חומרי נפץ, ומסיקה שפאולר הוא זה שפוצץ את המטוס.
בורק מספר זאת לקאפרי, קאפרי משתחרר מהאזיק האלקטרוני באמצעות מפתח שגנב מהמארשלים ולוכד את פאולר מנסה לגנוב את התיבה במוזיאון הרוסי.
קאפרי כמעט יורה בפאולר, אבל בורק משכנע אותו לעצור ולוקח את פאולר לחקירה.
פאולר מגלה כי קייט היא זו שביקשה לקנות את חומרי הנפץ כדי לפוצץ את המטוס מעל הים ולברוח, אך מודה כי מישהו סחט אותו לרדוף אחרי תיבת הנגינה ואין לו מושג במי מדובר, מלבד העובדה שלאותו אדם יש כח עצום גם בתוך הבולשת.
פאולר טוען שקייט לא התקשרה אליו על המטוס, וכשמראים לו תמונה של אדם שחשוד בקשר עם אותו סחטן – הוא מזהה אותו כג'וליאן לארסן, חייל לשעבר בכוחות המיוחדים.
במקביל, מוזי מגלה יחד עם מפענח קודים ותיק שהמנגינה שבתיבה היא משוואה שמפענחת משהו.
לארסן מתנקש באותו מפענח קודים וגם במוזי, אך מוזי נותר בחיים.
קאפרי מבקש מכל הזייפנים בעיר לא לתת ללארסן דרכון מזויף, וכך ה-FBI לוכד אותו בדירתו.
למפרע התברר שהייתה זו מלכודת, משום שלארסן גנב את ספל הקפה של בורק ושתל על האקדח שפגע במוזי את טביעות אצבעותיו של בורק.
המז"פ מגלה זאת ובורק מושעה.
במאמץ משותף הצוות מצליח להערים על לארסן, להפליל אותו ולהוכיח את חפותו של בורק שמוחזר לתפקידו.
הם מגלים שלארסן שולח משלוחים רבים לאחוזה מסוימת בארגנטינה, ושרה אליס, סוכנת הביטוח, נוסעת לשם כדי לחקור את העניין.
מוזי מגלה שהמשוואה בונה תרשים של פרקטל ומראה אותו לקאפרי.
קאפרי נסער ומבין מי עומד מאחורי כל הסיפור.
הוא טוען שהוא ראה זאת במשרדו של וינסנט אדלר, בעלים של מספר תאגידי ענק.
קאפרי מספר לבורק שלאחר שמוזי והוא נפגשו בניו יורק הם תכננו לפרוץ לחשבון הבנק של אדלר ולשדוד אותו.
לשם כך הושתל קאפרי בחברה, שם התאהב בקייט, ולא מוכן לבצע את השוד ולנטוש אותה.
שם גם מצא את אלכס שסיפרה לו על תיבת הנגינה המסתורית, שמוחבאת בארמון בקופנהגן.
בינתיים, אדלר מבצע הונאת ענק, גונב את כל הכסף שהושקע בחברה ובורח.
קאפרי מגלה לקייט את שמו האמיתי, וביחד הם מתחילים לבצע מעשי שוד, זיוף והונאות.
כשקאפרי רוצה לטוס לקופנהגן ולגנוב את תיבת הנגינה – קייט מסרבת וקאפרי טס בלעדיה.
השוד בקופנהגן נכשל, וכשקאפרי חוזר – קייט נעלמת.
בורק טומן מלכודת לקאפרי ומדליף את מיקומה של קייט.
קאפרי נופל במלכודת ונשלח לכלא.
ובהווה, קאפרי מספר לבורק שאלכס טוענת שהפרקטל צריך להיות מחובר לאנטנה מסוימת שתוביל אותם למטוס או ספינה שנעלמו בשנות ה-40 או ה-50, שבהם טמון אוצר.
מת'יו קלר, פושע ורוצח שהצוות לכד בעונה שעברה, מצליח לטמון לבורק וקאפרי מלכודת.
הוא מצליח לברוח מהמעצר בזמן שמעבירים אותו לכלא אחר, ושותפו, זייפן דרכונים בשם ג'ייסון לנג, חוטף את בורק.
בורק מצליח להשתחרר משביו, אך קלר נעלם.
שרה חוזרת מארגנטינה ומגלה כי אדלר מחפש אחר עקבותיו של חייל גרמני לשעבר בשם גרהארד ווגנר.
מוז מגלה שלווגנר יש רק צאצא אחד בניו-יורק – אלכס האנטר.
אלכס נחטפת על ידי אדלר ושרה מגלה שאדלר מחפש אחר צוללת גרמנית טרופה שטומנת בחובה אוצר אומנות אדיר בהיקפו.
אדלר יוצר קשר עם קאפרי ומבקש ממנו עזרה.
קאפרי מסרב ואדלר חוטף אותו ואת בורק.
הוא מגלה להם שהוא כבר משה את הצוללת והוא צריך שקאפרי יפרוץ את דלת הצוללת מבלי שחומר-הנפץ הטמון בה יתפוצץ.
קאפרי מצליח לעשות זאת, אך מצליח גם לאותת למוזי על מקום הימצאו.
אלכס מספרת שסבה היה האלחוטן שקיבל את אות המצוקה האחרון מהצוללת והטמין אותו בתוך תיבת הנגינה.
בבריחה מגרמניה – אבדה לו הקופסה ונשאר בידו רק המפתח אליה.
היא מספרת גם שסבה היה לוקח אותה לים, מצביע על נקודה מסוימת ומספר לה ששם טמון האוצר הגדול והיפה ביותר, וזה מה שמשך אותה למרדף אחרי תיבת הנגינה.
אדלר מתכנן להרוג את קאפרי, בורק ואלכס, אך ה-FBI מצליח לאתר את מיקומם.
קאפרי מצליח למצוא לבדו את מיקום הצוללת, שם הוא פוגש את אדלר שמנסה לשכנע אותו להצטרף אליו תמורת חצי מהאוצר.
אדלר גם מודה שהוא פוצץ את המטוס של קייט, משום שבורק הגיע ואיים להרוס את התוכנית.
קאפרי מסרב להצטרף אליו, ולפתע מתפוצץ כל המחסן שהאוצר בתוכו.
אדלר משוכנע שקאפרי פוצץ את המחסן וכמעט הורג אותו, אך בורק מגיע בזמן ומחסל את אדלר.
בורק משוכנע שקאפרי גנב את האוצר לפני המחסן התפוצץ, משום שהוא מצא שארית של ציור שרוף שהוא ראה קודם בביתו של קאפרי.
קאפרי מכחיש את העניין, אך הסדרה נגמרת בשעה שקאפרי מוצא על שולחנו מפתח למחסן כלשהו יחד עם פתק שעליו כתוב: "אתה עוד תודה לי".
קאפרי מגיע לשם ומגלה שאכן מישהו גנב את כל האוצר לפני שזה נשרף.
במהלך העונה מתחזה שוב קאפרי לדמויות רבות במהלך משימותיו: פקיד בנק; קמפיינר של מסעי-בחירות; רוצח שכיר; סוחר ושחקן פוקר מצטיין; סוכן למכירת רכבי יוקרה; סוכן שיווק מצליח; בן של בעלי מעגן יאכטות יוקרתי; זייפן שטרות מוכשר וכן מתחזה לפיטר בורק עצמו, שלא כל כך מרוצה מהעניין.
קאפרי מגלה כי חברו, מוזי, הספיק לגנוב את האוצר בעורמה קודם שהתפוצץ המחסן.
בורק, במקביל, מעביר את קאפרי שוב ושוב בדיקות פוליגרף, אך קאפרי מצליח להערים על המכשיר והתוצאות הן שהוא דובר אמת.
בורק לא מאמין לו, אך לא מגלה לו שחשדו התעורר עקב פיסת הציור השרוף שמצא באתר השריפה, פיסה שבורק חושד ששייכת לציור של קאפרי, ושולח אותה לבדיקת מעבדה שתאמת זאת.
קאפרי מגלה זאת ומצליח להחליף את הפיסה ששייכת לו בפיסה מציור עתיק, כך שבדיקות המעבדה מראות שהציור אכן עתיק.
במקביל, קאפרי מזדרז לצייר חזרה את הציור השרוף, כדי שאם בורק יחפש אותו בביתו – הוא אכן ימצא אותו.
קאפרי ומוזי מתכננים לברוח עם כל השלל במטוס, אך קאפרי מבטל את התוכנית כדי להציל את ג'ונס, סוכן ה-FBI שנזקק לעזרתו.
בורק מחפש בביתו של קאפרי ונרגע כשהוא מוצא את הציור ה"שרוף", אבל לידיו מגיעה עוד פיסה שניצלה מהשריפה: רשימת פריטים חלקית של חפצי-האומנות מן הצוללת.
הוא מסתיר אותה מקאפרי ומאמין שבמקרה שאחד מן הפריטים המופיעים ברשימה יצוץ – הוא יוביל אותו לגנב, קאפרי, במקרה זה.
בינתיים, הוא חוזר לעבוד יד ביד עם קאפרי בלכידת פושעי צווארון לבן.
קאפרי מגלה שקיימת כזו רשימה, ומקפיא את מכירת האומנות.
הוא מניח שהרשימה נמצאת אצל הסוכנת בריגן, אבל לא מצליח לגנוב זאת ממנה.
היא מעבירה אותה לסוכנת אחרת שמעבירה את הרשימה לוושינגטון.
בינתיים, קאפרי ושרה אליס מתאהבים יותר ויותר.
מוזי מגלה כי המאפיה של דטרויט רודפת אחרי מנהל בית היתומים בו גדל.
הוא חושף לראשונה את סיפור ילדותו ומספר כי ננטש בכניסה לבית יתומים, שם גדל.
הוא נשלח למשפחה אומנת, אך ברח ממנה לאחר שהעלילו עליו כי גנב חפץ רב ערך.
בגיל 12 הוא פתח בית הימורים מצליח והערים בחצי מיליון דולר על ראש המאפיה של דטרויט.
במבצע מתוחכם הוא מצליח בעזרת ה-FBI להציל את המנהל ולאסור את ראש המאפיה.
במקביל, מוזי ממשיך לארגן מבצע בריחה לו ולקאפרי, תוך שהוא מארגן להם דרכונים מזויפים.
קאפרי רוצה להציע לשרה להצטרף אליהם בבריחה, אבל עוצר ברגע האחרון, משום שלדעתו היא עוד לא מוכנה לשמוע על כך שהאוצר עדיין אצלו.
מוזי מארגן לקאפרי מחשב המחובר למצלמה הנמצאת במחסן שבו מוחבא האוצר כדי שקאפרי יוכל לראות אותו אף על פי שהמחסן מחוץ לרדיוס של אזיק המעקב שלו.
מוזי מנסה לשכנע את קאפרי לברוח, אבל זה מסרב ומסביר שכעת הוא מרגיש שיש לו חיים חדשים פה, והוא לא רוצה לעזוב אותם.
שרה מוצאת את המחשב ומבינה שהאוצר בידיו של קאפרי.
היא כועסת על כך שרימה אותה ומבינה שהיא ישרה מדי ולא יכולה לחיות אתו, והם נפרדים.
קאפרי מגלה שלבורק ישנה כספת בבית ובה עותק מהרשימה של פריטי האומנות מהצוללת.
הוא פורץ אותה ומצלם את הרשימה, אבל לא מספר למוזי שיש לו עותק ממנה, משום שהוא לא רוצה לעזוב את חייו החדשים ולהמשיך לחיות במנוסה מתמדת.
מוזי מנסה לשכנע את קאפרי למכור חלק מהאומנות כדי לממן בריחה, אבל זה האחרון מסרב מפני שיכול להיות שמה שימכרו נמצא ברשימה.
בינתיים, אויבו של קאפרי שנמלט מן הכלא, מת'יו קלר, חזר לניו-יורק כשבידיו מספר חפצי אומנות גנובים ממצריים, והצוות של בורק החל לנסות לרדוף אחריו.
קלר מחסל את הייל, סוחר אומנות ותיק וידיד קרוב של קאפרי ומוזי, וסוחט את שרה בעורמה כדי שתגלה לו את כתובת ה-IP של המצלמה שבמחסן.
כשהוא רואה שהאוצר אמיתי – הוא מתכנן תוכנית כדי לגנוב אותו.
מוזי מוציא צו חיסול אצל המתנקשים בעולם התחתון עם פרס של 6 מיליון דולר על ראשו של קלר, וכדי לממן את הפרס מוכר ציור של "דגה" מבלי לדעת שהציור נמצא ברשימה שבידי ה-FBI.
קלר מערים על קאפרי ומראה לו במצלמה שהוא חשף את מיקום האוצר ועכשיו הוא מרוקן אותו.
קאפרי בתגובה מזדרז למקום האוצר, אבל בדרך מגלה מוזי שקלר שיקר על קאפרי ולא הצליח למצוא את מיקום האוצר.
הם מסיקים שקלר עשה זאת כדי לעקוב אחרי קאפרי למיקומו של האוצר, וטומנים לקלר מלכודת בכך שהולכים למקום אחר ומזמינים לשם את ה-FBI.
ה-FBI לוכד את קלר, אבל אחת מן המתנקשים שקיבלו את צו החיסול על קלר יורה בו ובמהלך המהומה הוא מצליח להימלט.
כשבורק שומע על כך שהציור הופיע למכירה, הוא מביא במיוחד מוושינגטון את הסוכן פיליפ קריימר, ראש מחלקת פשעי אומנות, כדי שיעזור לו למצוא את הציור.
הם מגלים את מיקומו של הציור, אך קאפרי ומוזי מצליחים להחליפו בזיוף במבצע מתוכנן לפרטים שכלל קפיצה של קאפרי עם מצנח מפנטהאוז בקומה ה-43 לאמצע רחוב וול סטריט במנהטן.
מוזי מציב אולטימטום של 48 שעות לקאפרי, בסופן יצטרך קאפרי להחליט האם הוא בורח עם מוזי מהמדינה או נשאר לעבוד בשביל ה-FBI.
בדיוק בזמן שמוזי בורח יחד עם האוצר, קלר חוטף את אליזבת', אשתו של בורק, ומאיים עליו שיהרוג אותה אם לא יגרום לקאפרי להביא לו את האוצר.
בורק כועס מאוד על קאפרי שהסתיר ממנו את קיומו של האוצר ומבקש ממנו למצוא את מוזי שכבר נעלם עם האוצר.
קאפרי משתמש ביונת דואר כדי למצוא את מוזי, וזה מסכים לחזור לניו-יורק למען אליזבת', אותה הוא מחבב מאוד.
הם מתכננים מבצע מורכב, שבסופו קלר נלכד יחד עם האוצר ואליזבת' מצליחה להימלט מהפושע שהופקד לשמור עליה.
עם זאת, קאפרי מודע לכך שייתכן והוא יישב הרבה זמן בכלא לאחר שיבינו שהוא אכן גם את חפצי האומנות מהצוללת.
להפתעתו, קלר מצהיר בחקירתו כי הוא גנב את האומנות מהצוללת כדי להחזיר אותו לידי הרשויות ברוסיה, משום שהאוצר נגנב במקור ממוזיאונים רוסיים.
קלר מרוויח בכך שמירה מלאה על ידי המאפיה הרוסית, שניסתה קודם להרוג אותו, וגם מרוויח לקיחת קרדיט על אחד ממבצעי השוד הגדולים אי-פעם.
כתוצאה מכך – קאפרי נותר נקי לחלוטין.
בעקבות הגעה למחצית מהעונש על הבריחה מהכלא, המשרד הפדרלי שאחראי על "שירות המבחן" שקאפרי משרת ב-FBI מזמן את קאפרי לשימוע שחרור מוקדם שיקבע האם ישתחרר מתקופת השירות שחרור מוקדם, לאחר שריצה שנתיים מתוך ארבע שנים מזמן עונשו.
הסיבה לשימוע היא פעולותיו יוצאות הדופן ועזרתו ללכידת קלר והחזרת האוצר ההיסטורי.
לשימוע יוזמנו קרוביו של קאפרי וכן סוכנים מ"צווארון לבן" שימליצו האם לשחרר אותו שחרור מוקדם או לא.
במקביל, קאפרי מציל את שרה כשזו נקלעת למצוקה וכמעט נרצחת על ידי הבוס שלה משום שגילתה את תוכנית השוד שלו, והם מתקרבים זה לזה שוב בעדינות.
עדי האופי של קאפרי מעידים לטובתו בשימוע, אבל בורק מגלה שהסוכן קריימר מתכנן להפליל את קאפרי כדי שיוכל לקחת אותו לוושינגטון ולהכריח אותו לעבוד תחתיו כל חייו.
הסוכן קריימר מנסה למצוא ציור של "רפאל" שקאפרי גנב כדי להפליל אותו, ושולח את ה-FBI בעקבות הציור.
קאפרי נוסע למקום שבו החביא את הציור, אצל אישה בשם אלן פרקר, ומזדרז להחזיר אותו כדי לצאת נקי.
קריימר רודף אחריו ומנסה לתפוס אותו עם הציור ביד, מה שיוכיח את אחריותו לגנבה.
במהלך גאוני בורק ושרה מטעים את קריימר ומסייעים לקאפרי לצאת נקי מן הסיפור.
לפני שבורק נכנס לומר את דעתו בשימוע, כשהוא יודע שדעתו היא זו שתקבע האם קאפרי ישוחרר, הסוכן קריימר פוגש אותו ומבהיר לו שבכל מקרה יש לו מספיק חומר מפליל על קאפרי שיושיב אותו בכלא לכל חייו באם יסרב לעבוד תחתיו בוושינגטון.
בורק, שרואה את קאפרי מתקרב, מסמן לו לברוח.
מוזי מגלה לקאפרי שלפני העימות עם קלר הוא הצליח להבריח חצי מן האוצר מחוץ למדינה, והשניים נמלטים יחדיו אל הלא-נודע.
גם בעונה זו קאפרי מתחזה לדמויות רבות, מהן: מבריח ברמה עולמית; סוכן אינטרפול; עובד במצפה כוכבים; סוכן של ה-FDA; סוכן הימורים נוכל; רווק איל הון שמחפש את זיווגו; קומנדר בחיל הים; משחזר אומנות; שוטר; מורה לספרות; פושע משוחרר; בן למשפחת אצילות מיוחסת ומאבטח באצטדיון הבייסבול של קבוצת ה"ניו יורק יאנקיז".
קאפרי נמלט לאיי כף ורדה, שם יצר לו ולמוזי זהויות חדשות.
בכל חודש הם משלמים 25,000 דולר לאדם בשם דובס, האדם שאחראי על הסדר באי, כדי שידאג שהרשויות לא יחפשו אחריהם באי.
במקביל, ה-FBI שולח סוכן בשם קייל קולינס המכונה "צייד הראשים" כדי למצוא את מחבואו של קאפרי.
קולינס ידוע כאדם קשוח ורע מעללים שלא בוחל בשום אמצעי למצוא את ניצודיו, חיים או מתים.
בורק רוצה להזהיר את קאפרי ממנו ומצליח ליצור איתו קשר באמצעות ביפר שניתן לו על ידי אלן פרקר, אישה מסתורית שקאפרי נפגש אתה לפני שנמלט והסתיר אצלה במשך שנים את הציור של "רפאל".
בורק מגלה שאלן נמצאת ב"תוכנית להגנת עדים" והיא הייתה שותפתו של אביו של קאפרי, כשזה היה בלש במשטרה.
באמצעות שיחת הטלפון עם קאפרי, בורק מצליח לגלות את מקום מחבואו, ומתכנן להחזיר אותו לניו-יורק.
לרוע מזלו, הסוכן קולינס ערך חיפוש בביתו של בורק וגילה היכן קאפרי מסתתר, ומיהר לטוס לשם.
בורק הרגיש חובה להציל את חייו של קאפרי וטס גם הוא לשם, כשהוא מקווה למצוא את קאפרי לפני שקולינס ימצא אותו.
בורק וקולינס נפגשים בבית הקפה השייך לחברתו של קאפרי, אך זו מסרבת למסור להם את מיקומו של קאפרי.
קולינס בתגובה מציע לאנשי האי חצי מיליון דולר למי שימצא לו את קאפרי, חי או מת.
קאפרי נמלט באמצעות חברתו, מאיה (מיה מאסטרו) לביתו של דובס ומבקש הגנה, אך דובס טוען שהגנתו היא רק מפני הרשויות המקומיות ולא מפני ממשלת ארצות הברית, ומסגיר אותו לסוכן קולינס.
קאפרי מסיק שמשהו בעברו של דובס גורם לו לפחד מרשויות החוק האמריקאיות.
קולינס יורה ברגלו של קאפרי כדי למנוע ממנו להתנייד בקלות, אך בתרגיל ערמומי מוזי ובורק מצליחים לשחרר אותו.
בינתיים, בורק נזכר שהוא מזהה את פרצופו של דובס כרוברט מקליש, מבוקש מספר 4 כבר 20 שנים ברשימת המבוקשים של ה-FBI.
במהלך מתוחכם הוא חושף את פרצופו האמיתי של דובס ומצליח לשכנע את קולינס לתת לו את קאפרי בתמורה לדובס.
קולינס מסכים ובורק מצליח לשכנע את ה-FBI לא להעניש את קאפרי על בריחתו עקב עזרתו בלכידת מקליש המבוקש.
מוזי מפתיע את קאפרי ומחליט אף הוא לשוב לניו-יורק, תוך שהוא מוודא שחצי-האוצר שהצליח להבריח מן המדינה נמצא במקום בטוח.
אמנם, ה-FBI כועס מאוד על כך שהסוכן בורק נסע להפריע לקולינס במשימתו, ועל כן הוא מודח מדרגתו זמנית ועובר לעבוד במחסן הראיות של ה-FBI.
למרות זאת, הוא שובר שוב את כללי הבוס החדש שלו ובורח כדי לסייע לצוותו במחלקת "צווארון לבן" במשימותיהם.
לאחר תקופה קצרה ובשל עזרתו הרבה במספר מבצעים, הוא מוצב מחדש בתפקידו הקודם כסוכן האחראי במחלקת "צווארון לבן".
בלמר, זייפן פסלים של אמן מפורסם.
כשבורק מספר לקאפרי על כך שנפגש עם שותפתו של אביו, אלן, קאפרי מספר לו כי אביו התחיל כבלש משטרתי מצליח מאוד, אך בשלב כלשהו נורה מפקדו הישיר והוא נלכד לידו עם אקדח שעליו טביעות אצבעותיו.
הוא הודה ברצח והפיל יחד איתו משפחת פשע גדולה מאוד באותם ימים, משפחת פלין.
קאפרי מוסיף כי הוא בעצמו גדל ב"תוכנית להגנת עדים" מגיל 3 בעיר סנט לואיס שבמיזורי, וכי שמו המקורי הוא ניל בנט.
אמו לא סיפרה לו דבר אודות אביו מלבד העובדה שהוא היה שוטר ומת כגיבור.
רק כשגדל, סיפרה לו אלן כי אביו היה אמנם שוטר מושחת, אבל היא מאמינה בחפותו המלאה.
היא מספרת לו גם כי היא יצרה קשר עם שוטר נוסף מאותם ימים, סם, וביחד הם מתכננים לפתוח שוב את תיבת הפנדורה, משום שהיא מאמינה שהם עלו אז על משהו ענק אבל לא היו להם הכלים לחקור זאת באמת.
בחגיגת חזרתו של בורק לתפקיד במחלקת "צווארון לבן" – שרה וקאפרי מתחברים זה לזה שוב.
כשקאפרי יוצא מן החגיגה הוא מגלה לחרדתו כי מישהו מצא את אלן ורצח אותה עם שני שומריה מטעם ה"תוכנית להגנת עדים".
מילותיה האחרונות הן: "הם מצאו אותי.
כשהוא ושאל מיהו סם ומי מצא אותה ופגע בה – היא כבר לא משיבה.
בורק וקאפרי מחפשים במשרדי המארשלים את המידע על אלן, כשהם מקווים שכך יוכלו למצוא את סם האלמוני.
המארשלים מסרבים לתת מידע, אך המידע מגיע לקאפרי בדרך עקיפה על ידי אביגייל, נוכלת שסוחטת את קאפרי, אבל הוא מצליח להערים עליה, להפליל אותה ולהשיג את המידע.
קאפרי מצליח למצוא בתיקיה כתובת אימייל שהוא מאמין ששייכת לסם.
הוא מבקש מסם להיפגש וסם מסכים.
בפגישתם סם מסביר שהוא מסרב לעבוד עם ה-FBI, וקאפרי מסכים להעלים את מאמציהם לחקר האמת מבורק.
לביתו של קאפרי מגיעה קלטת וידאו שאלן ביקשה לתת לו לאחר מותה.
הוא מחליט לצפות בה יחד עם סם.
לאחר שכנוע מסיבי מצד בורק ומוזי הוא מסכים לצפות בה איתם לפני שהוא צופה בה עם סם.
בקלטת מספרת אלן כי היא האמינה שאביו של ניל חף מפשע, אך הוא הודה ברצח וטען שהפלילו אותו ולא נותרה לא ברירה מלבד להודות.
הוא טוען שהמחלקה שלהם מלאה בשוטרים מושחתים, ואלן אוספת ראיות על כך.
היא מוסיפה בקלטת שאת הקופסה עם הראיות היא מטמינה במקום מסתור שאליו ניתן להגיע באמצעות מפתח שמוסתר בתוך התליון שלה.
בורק טוען שעל קאפרי להפגיש אותו עם סם.
קאפרי מבקש זמן לחשוב על זה והוא ובורק מסכמים שאף אחד לא עושה צעד בלי השני.
עם זאת, שניהם מפרים את ההסכם: קאפרי נפגש עם סם אך לא מראה לו את הקלטת, ובמקביל, בורק הולך לביתו של סם וחוקר אותו.
סם מסרב לשתף פעולה, ונמלט מביתו לאחר שהבין שהרודפים אחריו עלו על עקבותיו עקב הרצת שמו בבסיס הנתונים של ה-FBI כשקאפרי ובורק מגיעים במהירות לביתו הם מגלים בית הרוס, אך מניחים שסם הספיק להימלט.
הם כועסים זה על זה עקב הפרת האמון ההדדית.
קאפרי הכועס מגיע לביתו, שם הוא מוצא את סם שמסביר לו שהוא החליט ללכת עד הסוף במטרה להפיל את השוטרים המושחתים שנותרו ולגלות את האמת.
הם מחליטים להציב את סם כפיתיון, וכשמישהו ינסה לתפוס אותו – הם יעקבו אחריו עד למפעיל שלו, וכך יחשפו את האמת.
בינתיים, בורק חושף שסם פלפס מת בפלורידה, כך שסם שנמצא כעת עם קאפרי הוא מתחזה.
מישהו מסתורי מכה את סם בבית המסתור שלו וקאפרי מנצל את המצב לקחת מטלית ספוגה בדמו של סם כדי לברר מיהו באמת.
הם מגלים, במקביל, שמי שהכה את סם הוא דניס פלין ג'וניור, ראש משפחת הפשע פלין כיום, ובנו של ראש משפחת הפשע שאביו של קאפרי העיד נגדם בעבר ושלח אותם למאסר.
הם מצליחים לחדור לארגון הפשע שלו ומגלים כי הוא זה שרצח את אלן.
הם מפלילים אותו ומקווים להוציא ממנו בחקירה את זהות משלחו, כשלדעתם מדובר באדם עם כח רב מאוד בידיים.
להפתעתם, מישהו רוצח אותו בדרכו לבית הכלא.
דוגמיות הדם של סם חוזרות, וקאפרי מגלה להפתעתו המוחלטת כי סם המתחזה הוא אכן לא סם, אלא אביו, ג'יימס בנט.
ג'יימס מספר לו שהוא פחד לספר מי הוא משום שחשש שקאפרי לא ירצה לראות אותו אחרי כל מה ששמע עליו.
הוא מגלה לו גם כי אלן לא ידעה בחדשים האחרונים שהיא בקשר איתו ולא עם סם, משום שפחד שלא תרצה לפגוש אותו.
קאפרי כועס מאוד על אביו בשל כל מה שעשה, כולל העובדה שרימה אותו ואת אלן, ומבקש מאביו שיספר לו בדיוק מה היה אז, כשמצאו אותו ליד גופת מפקדו עם אקדח שעליו טביעות אצבעותיו.
אביו מספר לו שהוא היה שוטר מצליח מאוד, אך פעם אחת לא יכול היה להתאפק וגנב חבילת שטרות שנתפסה בידיו במהלך לכידת פושעים.
המפקד שלו תפס אותו בדיוק באמצע הגנבה וסחט אותו שיסייע למשפחת פלין תמורת השארתו מחוץ לכלא בעוון גנבת הכסף.
בתחילה הוא עבד עבור משפחת פלין, אבל בשלב כלשהו הוא סירב להמשיך.
פלין האב שלח אותו למשימה אחרונה, שעליה יספר לו מפקדו.
ג'יימס הגיע למקום המפגש ומצא שם את גופת מפקדו שנורה באמצעות האקדח השני שלו שנגנב מתאו.
בדיוק כשבדק דופק למפקדו – הגיעה לשם אלן ועצרה אותו על רצח.
אלן האמינה לו שלא הוא רצח את המפקד והתחילה לחפש אחר הרוצח האמיתי.
ג'יימס קיבל איומים בכלא מאדם שטען שאם אלן לא תפסיק לחקור – הוא יהרוג אותה, את אשתו ואת ניל.
בשל האיומים האלו הוא מחליט להודות ברצח שלא ביצע – לטענתו – ולהפיל איתו את כל ארגון הפשע של משפחת פלין.
כשאמו של ניל שומעת שהוא הודה ברצח – היא מגישה בקשת גירושין מבעלה, משום שאינה רוצה לחיות עם רוצח שוטרים.
ובהווה, לאחר שפלין ג'וניור נרצח, אבדה תקוותם של בורק וקאפרי למצוא דרכו את משלחו, אך הם מקווים ללכוד אותו בכל זאת משום שמעט מאוד אנשים ידעו שפלין נלכד, ואם יגלו מי בדק את טופסי המאסר שלו – יגלו מיהו הרוצח, שכנראה גם שלח אותו ופחד שמא פלין יסגיר אותו.
בינתיים, קאפרי שולח את אביו מחוץ לעיר, כדי שיישאר בטוח.
הם מקווים למצוא את התליון של אלן, שבו, לדבריה, טמונה הגישה לתיבת הראיות נגד השוטרים המושחתים.
בורק וקאפרי מגלים שסנאטור בשם טרנס פראט חתם על העברתו של פלין לוושינגטון, כנראה כדי שיוכל לחסל אותו בדרך.
השערתם מתחזקת עקב העובדה שהוא היה מפקד כח משטרה באותה תקופה של אלן וג'יימס, כך שכנראה הוא היה מנהיג השוטרים המושחתים.
מתוקף היותו סנאטור – הייתה לו גם האפשרות לראות מתי שמם של אלן או סם מופיע בבסיס הנתונים כדי לחסל אותם.
הוא אמנם חיסל את אלן, אבל פלין נלכד לפני שפגע בג'יימס.
במקביל, הם מוצאים את התליון של אלן, ובתוכו מגלים מפתח מוזר המורכב משני חלקים נפרדים.
הם בודקים את המפתח באמצעות מוזי, והוא מגלה כי המפתח לא פותח כלום, אלא בעצם מפת הבניינים וקו הרקיע של מנהטן מנקודה מסוימת.
הם מבינים שהמקום הוא מזח בקווינס, שאליו קאפרי היה נוהג ללכת, ומגלים שם שאלן הפנתה אותם לחפש בבניין ה"אמפייר סטייט בילדינג".
בורק מזמין את פראט לחקירה.
פראט מבין שהם בעקבותיו וזומם להפיל אותם.
קאפרי מצליח להשיג את הלו"ז של הסנאטור כשישהה בניו-יורק, והם מנצלים הזדמנות כשהוא במספרה כדי לשתול במכשיר הפלאפון שלו מכשיר ציתות ומצלמה במזוודתו.
הם מגלים כי הוא נפגש בחשאי עם יזם נדל"ן מצליח שתורם רבות למסע הבחירות שלו.
פראט מחבל בבלמים ברכבו של בורק כדי לפגוע בו.
בורק נפגע בתאונה, אך לא מוותר וממשיך לרדוף אחריו.
הם מגלים שיזם הנדל"ן של פראט, קול אדוארד, מחליף חומרים יקרים במהלך הבניה בחומרים זולים יותר שלא עומדים בשום תו-תקן, ובכך מרוויח מיליונים.
הם מקווים להפיל דרכו את פראט.
הם מפלילים את אדוארד, אך זה מסרב להפליל את פראט מתוך תקווה שזה ימשוך בחוטים ויסייע לו.
פראט, בתגובה, ממשיך בצעדיו נגד מחלקת "צווארון לבן", ומפטר את העומד בראשה, ריס היוז.
הוא ממנה במקומו את הסוכנת אמנדה קאלווי, סוכנת שניהלה קודם לכן את מחלקת "צווארון לבן" באטלנטה ומשוחדת על ידו.
היא מחליטה לסגור את התיק נגד פראט, אך קאפרי ובורק ממשיכים לחקור אחריו כשהם מסתירים זאת היטב.
קאפרי ומוזי מגלים כי אלן הועסקה על ידי חברת בנייה שנים קודם לכן בקומה ה-50 של בניין ה"אמפייר סטייט".
הם מאמינים שהיא החביאה את התיבה בתקרה שבפינת הבניין.
בעזרת סורק רנטגן אופטי מיוחד שקאפרי לוקח מהאף.בי.
ומוזי משתיל בתוך מלבין רצפות – הם מצליחים לסרוק את כל התקרה שמתחת לקומה ה-51, ומגלים את מיקומה של תיבת הראיות.
הסוכנת קאלווי מגלה שקאפרי השתמש בסורק ומצליחה לשחזר חלק מהחומר שהיה בתוכו.
היא מגלה מהתוצאות שקאפרי השתמש בסורק כדי לסרוק את בניין ה"אמפייר סטייט" בין הקומה ה-33 לקומה ה-61. היא שולחת צוות של האף.בי.
לסרוק את הקומות האלו ולמצוא את התיבה.
במזימה מתוחכמת, קאפרי ומוז מצליחים לגנוב את תיבת הראיות לפני הסוכנים ולהבריח אותה מן הבניין.
סנאטור פראט נפגש בבניין עם ג'יימס ומתכוון לירות בו.
ג'יימס יורה בפראט עם אקדחו של בורק ונמלט.
קאלווי מוצאת את בורק ליד גופתו של פראט, כשבידו האקדח שלו ושאריות של אבק שרפה על אצבעותיו.
במקביל, קאפרי נפרד מחברתו שרה שהולכת לנהל את סניפה של חברת הביטוח "סטרלינג בוש" בלונדון.
בינתיים, קאפרי מוצא ראיות נגד אביו בתיבת הראיות ומבין שאביו שיקר עליו, ובאמת היה זה הוא שרצח את מפקדו משום שנמאס לו שסוחטים אותו.
קאפרי מבין גם שאם אביו לא יודה ברצח הסנאטור – בורק יישלח לכלא בעבירת רצח הסנאטור.
הוא מנסה לשכנע את אביו להודות ברצח, אך זה מסרב ונמלט.
גם בעונה זו קאפרי מתחזה לדמויות מגוונות, מהם: שחקן טניס; יזם מצליח; אנליסט ביוכימי בכיר; ברוקר; מתאגרף; זייפן אלכוהול שמזייף וויסקי ברמה מושלמת; פקיד במשרדו של ראש עיריית ניו-יורק; אדריכל רבי-קומות; מנהל כישרונות ופסל ברמה עולמית.
העונה החלה ב-17 באוקטובר 2013 והסתיימה ב-2 בפברואר 2014.
בורק בכלא, מחכה להחלטה האם התובע ישחרר אותו או יגיש כתב אישום לבית משפט פדרלי.
קאפרי יודע שאם יוגש נגד בורק כתב אישום – הוא לא יוכל להמשיך לשרת ב-FBI גם אם יצא זכאי.
משום מקום, מופיע פתאום קרטיס הייגן, "ההולנדי", האדם הראשון שנכנס לכלא בידי קאפרי ובורק ביחד, ומציע הצעה: הוא יזייף הודאה על רצח הסנאטור פראט בקולו של השוטר המושחת ג'יימס, אביו של קאפרי, שתגרום לבורק לצאת זכאי.
בתמורה הוא מבקש מקאפרי לגנוב בשבילו משהו.
קאפרי מסכים לעסקה ללא ידיעתו של בורק.
כל ההאשמות נגד בורק מבוטלות בזכות הקלטת ההודאה.
להפתעתו, ה-FBI מציע לבורק לעבור ולנהל את מחלקת "צווארון לבן" בוושינגטון, וכהכנה לכך – הם ממנים אותו לעמוד בראש מחלקת "צווארון לבן" בניו-יורק, במקום היוז וקאלווי.
הייגן מבקש מקאפרי בתמורה לגנוב לו מטבעות זהב וולשי מכספת מסוימת.
קאפרי גונב את הזהב אך הייגן טומן לו מלכודת ומסריט אותו בזמן השוד.
הייגן סוחט את קאפרי ומבקש ממנו שישמיד את הראיות נגדו שנמצאות במחסני ה-FBI וקאפרי עושה זאת.
בינתיים, בורק החל לחפש במרץ אחר שודד המטבעות הוולשיות, והוא חושד שלקאפרי יש קשר לזה.
במקביל, בורק מחליט שהוא לא רוצה להיות יותר מעורב רגשית עם קאפרי, והוא מחליט למנות לו מפעיל חדש, מישהו שיגיע מחוץ למשרד ולא יהיה מוטה רגשית בנוגע לקאפרי.
למפעיל החדש קוראים דייוויד סיגל, ממחלקת "צווארון לבן" בשיקגו.
בורק ממנה גם את הסוכן קלינטון ג'ונס לסוכן המיוחד במחלקה, התפקיד שאותו מילא בורק קודם לכן.
במבצע הראשון שלהם, סיגל פושט על חברת ההברחות של מוזי.
קאפרי מצליח לחלץ את מוזי בעור שיניו, אבל כעת מוזי לא יכול להיחשף יותר משום שסיגל ראה את פניו.
הם מזייפים את מותו של מוזי והוא מסתתר בקרבת מקום למחסן בו זייפו את מותו.
בריגן, שנכנסה בינתיים להיריון באופן עצמאי, חושפת את מחבואו של מוזי, אך מתחילה את צירי לידה שלה בעודה שם.
מוזי מיילד את התינוק, והיא, כתמורה, לא מלשינה עליו לרשויות.
אף על פי שקאפרי מילא את חובו להייגן – הייגן לא מתכוון לשחר אותו וממשיך בתהליך הסחיטה.
הוא מבקש מקאפרי לגנוב בעבורו את הפרק ה-13 מתוך הספר "הקודקס" שנכתב על ידי האמן מסקוני, ספר מסתורי המונח במוזיאון שנמצא בתוך קופסה ממוגנת שאסור לעולם לפתוח.
מסקוני טען לפני מותו שבעמודי ספרו טמון העושר הגדול בעולם.
קאפרי מתכנן לשכנע פושע אחר לבצע שוד באותו מוזיאון כדי שיוכל לארוב לו ובמקביל לגנוב את דפי הספר.
הוא מצליח לגנוב את הדפים במהלך השוד, תוך שהוא משתמש בכרטיס הכניסה של אחת העובדות, רבקה לואו.
היא מפוטרת מעבודתה בשל כך, וקאפרי מצר על זאת, משום שאינו אוהב לפגוע בחפים מפשע.
כשהוא חוזר למשרד, הוא מגלה שהמפעיל החדש שלו, הסוכן דייוויד סיגל, נרצח ברחוב.
הוא חש רגשות אשמה ומרגיש שרצח סיגל קשור אליו איכשהו.
בכל מקרה, הוא מקווה לפענח במהירות את דפי הקודקס כדי להבין מה הייגן רוצה ממנו.
כדי להתקדם מהר יותר – הוא משקר לרבקה מהמוזיאון ומסביר לה שהוא סוכן FBI והוא צריך את עזרתה בפתירת תיק על ה"קודקס".
לבסוף הוא מגלה לה שהוא לא סוכן אלא פושע, והיא מתאהבת בו ומחליטה להישאר איתו בכל זאת.
קאפרי ורבקה מצליחים לגלות כי דפי הפרק ה-13 של הקודקס יוצרים ביחד ציור של חלון ויטראז' שנמצא איפשהו במנהטן.
הם מגלים את החלון בכנסייה במנהטן ומצליחים לגנוב אותו במזימה מתוחכמת.
הם מגלים גם כי מסקוני השתייך לארגון "הבונים החופשיים", והמספר 13, מספר הפרק המסתורי, הוא מספר קדוש לאחוות הבונים החופשיים.
אמנם, לצערם הייגן מגלה כי קאפרי גנב את החלון ומבקש מקאפרי להביא לו אותו במידית.
במקביל, בורק לוכד אדם שמשתמש בזהותו של הסוכן הנרצח, דייוויד סיגל.
בתוך התג של סיגל הוא מוצא כרטיס שכתב סיגל ביום שנהרג ובו כתוב: "קופר 3?".
בורק מגלה מטבע וולשי שצץ לפתע אצל סוחר.
הוא מבין שהמטבע הוא מהמטבעות שנגנבו מסוכנות הנסיעות ומתחיל להתחקות אחר עקבותיו.
הוא מגלה שקאפרי גנב את המטבעות וכועס עליו מאוד.
קאפרי מספר לו שהוא גנב את המטבעות כדי לשחד את התובע שיאשר את אמינות ההקלטה שהביאה לשחרורו של בורק.
הוא יודע שאם הוא מלשין על קאפרי – הוא יחזור לכלא בעצמו, אבל מצד שני – הוא לא רוצה ליהנות בעצמו מהונאת המערכת.
לבסוף הוא מחליט לא להסגיר את קאפרי, אך הוא מאלץ את התובע להתפטר במידית.
קאפרי מגלה שהזכוכית של חלון הוויטראז' היא זכוכית מיוחדת שחושפת מה שמוסתר מאחוריה.