tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, במקרא עצמו (ואף בספרות היהודית של תקופת בית שני), אין כל התייחסות לכתב של אותה התקופה,
כמו גם לאימוץ הכתב הארמי בתקופה הפרסית, בתקופת הבית השני.
(לשינוי השפה לעומת זאת אנו עדים על ידי חיבורים שנכתבו בארמית; ספר דניאל וספר עזרא ונחמיה, כמו גם מילים ארמיות (ופרסיות) שחדרו לשאר ספרי המקרא).
אזכור חז"לי נוסף בהקשר של שינוי הכתב הוא הציטוט הבא: , המתייחס להופעת האותיות הסופיות, שהחלה עם אימוץ הכתב הארמי והשינויים שחלו בכתיבתו, ולא הייתה קיימת קודם לכן בגרסה של האלפבית הקדום.
גם המשנה יכולה להתפרש כמתייחסת לכתב האלפבית הקדום (שעל פי חז"ל אין בו קדושה, בניגוד לכתב המרובע).
אגדה חז"לית אף מייחסת את מקור הכתב המרובע בכתב החידה "מנא מנא תקל ופרסין" המתואר בסיפור משתה בלשאצר בספר דניאל.
על פי אגדת חז"ל זו, הכתובת המדוברת הייתה כתובה בכתב הארמי שלא היה ידוע עד אז, ודניאל בחוכמתו הצליח לפענח אותה, ומאז היא הפכה והתפתחה לכתב האומה הארמית-אשורית ואף היהודית.
התייחסות מוקדמת לשינוי הכתב אנו מוצאים בדברי אבות הכנסייה מהמאות הראשונות לספירה; כך למשל אוסביוס (263?–339) כתב ב"כרוניקות" כי עזרא הסופר החליף את הכתב העברי.
כמו כן, הירונימוס בהקדמתו לספר שמואל מייחס את החלפת הכתב לעזרא הסופר.
בדברי פרשני ימי הביניים אנו מוצאים שהם מזהים את הכתב העברי הקדום עם כתב השומרונים שהיה מוכר באותה העת ועם הכתב שהתנוסס על המטבעות מתקופת בית שני שהיו מוכרים להם.
רב האי גאון (939–1038) מפרש את המאמר בתלמוד הבבלי:
הרמב"ן (המאה ה-13) בסוף פירושו לתורה כותב:
בדור הרנסאנס, עם עליית קרנן של הלשונות הקלאסיות וההתעסקות המחודשת בחקר הדקדוק, מוצאים כבר התעסקות מפורטת בקשר למקורותיו של הכתב העברי והתחקות אחר צורתו.
במאה השש עשרה מתאר רבי משה באסולה (1480–1560) בחיבורו "ספר מסעות" את צורת אותיות האלפבית השומרוני .
את דבריו מביא גם רבי עזריה מן האדומים (1513–1578) במאמרו "על האותיות של כתב עבר הנהר ועל שקל הקודש", שם הוא מצרף תעתיק של צורת האותיות .
בנוסף הוא מתאר כי הוא ראה אף מטבע כמו זה שמתאר הרמב"ן עם כתובת בכתב עברי עתיק והוא מצרף תרשים של המטבע עם הכתובת ותיקון לקריאה שקרא הרמב"ן .
הדים לכתב העברי הקדום נשתמרו במסורות העת העתיקה בדברי הירונימוס וחז"ל, והכתב השומרוני שהיה ידוע לתושבי ארץ ישראל שבימי הביניים ולעולי הרגל שתרו בה – זוהה עם הכתב העברי הקדום, (על אף שהוא פיתוח מאוחר שלו, ואינו זהה לו למעשה).
הדים משובשים שלו הגיעו לשמע האירופאים בשלהי ימי הביניים, אולם רק בראשית המאה ה-17, כשהגיעו לראשונה כתבי יד שומרוניים לאירופה, ניתן היה לחוקרים לעמוד על צורתו לראשונה בצורה ראויה.
כמו כן בראשית העת החדשה עלה העיסוק בנומיסמטיקה, ודבר קיומם של מטבעות עם כתובות עבריות עתיקות כמו גם פיניקיות הופץ ונחקר (אם כי מטבעות עם כתובות עבריות היו ידועות כבר בימי הביניים).
באותה התקופה התוודעו החוקרים גם לכתב הפיניקי באמצעות כתובות פלאוגרפיות שנחקקו על גבי מצבות ואבנים, ומאוחר יותר, בשלהי המאה התשע עשרה, עם התגברות החקר הארכאולוגי בארץ ישראל, התוודעו החוקרים גם לכתובות פלאוגרפיות עבריות כמו מצבת מישע (1868), כתובת השילוח (1880), לוח גזר (1908) ועוד רבים אחרים.
טבלת האותיות של הכתב הכרמלי
הכתב הכרמלי הוא שיטת ליטון של עברית, שפותחה על ידי ד"ר מיכאל אבינור החל משנות ה-50 של המאה ה-20. הכתב הכרמלי מורכב מאותיות הכתב הלטיני וכן מחמש
אותיות חדשות נוספות, שנוצרו לצורך ייצוג חמשת העיצורים העבריים שאין להם מקבילה
הכתב הכרמלי נועד להחליף את הכתב המרובע (המכונה גם הכתב
האשורי), בו נעשה כיום שימוש לצורך כתיבת השפה העברית.
העברית פסקה מלשמש כשפת דיבור התקינו חכמי טבריה שיטת ניקוד שנועדה למלא את
בשפה העברית העכשווית פסק השימוש בשיטת הניקוד כמעט לחלוטין
ולכן לדוברי השפה העברית היום חסר ידע בסיסי בניקוד השפה.
הכתיב חסר הניקוד בעברית, בו כאמור נהוג להשתמש כיום לצורך
כתיבת השפה העברית בכתב המרובע, הוא מקור לבעיות ותקלות חמורות מהסיבה
הפשוטה שהוא חסר אינפורמציה חיונית לאופן הגיית התנועות, כמו גם להבנת המבנה
בנוסף, כתיבת השפה הופכת לרב משמעית, כאשר במקרים רבים
הקורא יכול להבין את משמעותן של המילים הבודדות – ולעיתים גם משפטים שלמים – רק
כתולדה מתקלות אלה גם דוברי עברית כשפת אם חסרים ידע רב בשפה זו, נוטים לשבש
את הגייתן של מילים רבות, מתקשים בהבנת המבנה הדקדוקי של השפה ואפילו בקריאתה
– היבט שבא לידי ביטוי כאשר הם נדרשים להקריא בקול מתוך הכתב.
אף הופכות את השפה העברית לבלתי רלוונטית לכתיבה בתחומי המדעים המדויקים
ולמרבה הצער נראה כי תחזיתו של אבינור, שהיה איש מדע, כי העברית תפסיק לשמש
ללימוד מדעים, מתממשת כיום לפחות בחלק מהמוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
הכתב הכרמלי נועד לפתור בעיות אלה.
הוא אינו מבקש לשמש כשיטת תעתיק של עברית
לכתב לטיני גרידא (דהיינו תעתוק המצלול הפונטי בלבד) אלא לשמש כאלפבית שמצד אחד
ישמר את המבנה הדקדוקי של השפה העברית באופן חי, אותנטי ואורגני, ומצד שני יאפשר
שימוש יעיל בשפה העברית בכל תחומי החיים, לרבות המדעים המדויקים, ויחזק את חיות
בד בבד מבקש הכתב הכרמלי להביא לידי ביטוי את הדקדוק של השפה
העברית העכשווית, אותה מכנה אבינור "ישראלית מודרנית".
לכן, הכתב הכרמלי אינו מבחין בין תנועות "ארוכות" ו"קצרות", כגון קמץ ופתח, יוצר הבחנה ברורה בין אותיות ב', כ' ו-פ'
דגושות ושאינן דגושות (שבשפה המודרנית הן אותיות נפרדות), ומבטא האחדה של כלל
להבדיל, הכתב הכרמלי משמר את האבחנה בין האותיות א' ו-ע', ב' ו-ו', ט' ו-ת' וכן כ' ו-ק'.
אמנם בשפת הדיבור אין כיום הבדל באופן ביטוי צמדי אותיות אלה, אך גם השפה העברית
המדוברת כיום משמרת את תפקידיהן הדקדוקיים הנפרדים של אותיות אלה, לרבות בכל
בנוסף, הכתב הכרמלי משמר את תפקיד הדגש החזק, באמצעות
הכפלת האות הדגושה, שלו השלכות והיבטים דקדוקיים רבים.
בין שֹ' שמאלית לבין ס' אין כל תפקיד דקדוקי ממשי בישראלית מודרנית, הכתב הכרמלי אינו
הפרדה והאחדה של אותיות השימוש
שינוי משמעותי בכתב הכרמלי, בהשוואה למקובל בכתיבת עברית בכתב המרובע, הוא
בהפרדת אותיות השימוש מהמילה הבאה לאחריהן, הפרדה המקובלת במרבית השפות
המודרניות, מקלה על הקריאה ומבהירה את המבנה הדקדוקי של השפה.
הכרמלי מביא לידי ביטוי, בהקשר זה, את הדקדוק העכשווי של השפה העברית המודרנית,
המאחיד לחלוטין את הגייתן של מיליות שימוש אלה.
הכרמלית, בה הא הידיעה נכתבת תמיד בתנועת a, היא המבטאת נכונה את דקדוק השפה
בנוסף, הניסיון לשמר את ההגייה הלא-אחידה של אותיות השימוש יוצר כשלעצמו
שיבושים קשים, שכן דוברי השפה אינם מכירים את הכללים הארכאיים של העברית העתיקה
ולכן כשהם מנסים לדבר "נכון" הם יוצרים שיבושים נוספים.
עוד יש לציין כי במקומות הבודדים בהם השפה העברית העכשווית משמרת הגייה שונה של
אותיות השימוש, הדבר מבטא שינוי מהותי במשמעות המילים.
עכשווית מבחינים בין משמעות המשפט "השארתי כסף בִּשְביל החלב" לבין משמעות
המשפט "יש הרבה כוכבים בְּשְביל החלב", ולא ישתמשו בהגייה "בִּשְביל" במשפט השני.
לכן, האבחנה שיוצר הכתב הכרמלי בין biɯvil לבין b ɯvil מביאה לידי ביטוי את ההגייה
הנכונה בהתאם לשפה העכשווית, תוך דיוק המשמעות המילולית של הכתוב ללא צורך
להסיק אותו מתוך ההקשר הכתוב הכולל.
באלפבית זה אין שימוש באותיות עבריות.
מספר האותיות נקבע כך שכל עיצור בעברית מודרנית ורוב התנועות בה יקבלו ביטוי כאות נפרדת.
נוצרו סימנים חדשים עבור האותיות א, ח, ט, ע, ו-ש.
העיצורים ז', ג', צ' קיבלו אות משלהם (האות של העיצור ג' היא אות חדשה גם כן) ועיצורי ב, כ, פ פוצלו לשתי אותיות.
השימוש בכתב כרוך בלמידת כל חוקי העברית, והקפדה עליהם, מה שעלול להקשות את השימוש בו.
אמות קריאה שורשיות נכתבות כעיצורים: דין - dyn, ראשוני - riэɯoni.
אין סימון בכתב של ההטעמה, ונוצרות מכך דו-משמעויות חדשות.
למשל: רצת, רצתה - racta.
אין הבחנה בין איכות תנועות (או משך): אֵל, אֶל - эel.
תנועות חטופות מסומנות עם סימן דיאקריטי, למשל חטף פתח - á.
שווא נע מסומן כמו חטף סגול.
שווא נע לעיתים אינו מסומן בראש מילה.
פתח גנוב מסומן כמו חטף פתח.
גם תנועות חטופות שלא קיימות בעברית: "חטף קובוץ" ו-"חטף חיריק", קיבלו ייצוג ú í במילים כמו "בסביבת" (bí svivat) (אמנם חטף חיריק מופיע פעמים בודדות בכתר ארם צובא, אך השימוש בו במסגרת הכתב הכרמלי שונה ורב).
אותיות השימוש מ"ש וכל"ב מנוקדות בתנועה חטופה, לרוב חטף סגול.
נוסף על הליטון, מערכת זו כוללת גם מספר שינויים מורפולוגים בשפה העברית.
סימון דגש חזק באמצעות הכפלת האות.
אותיות נפרדות לאלופונים של אותיות בכ"פ.
ביטול ההבחנה בין שֹי"ן שמאלית ובין סמ"ך - אובדן פונמה.
הפרדת תחליות מש"ה וכל"ב ברווח מהמילה.
אי-סימון דגש חזק אחרי תחיליות מש"ה.
כתיבת ה"א הידיעה בכל המקרים, גם כאשר אינה נהגית.
לדוגמה: בספינות - Bha sfinot.
סימון דגש חזק בסוף מילה, שאינו נהגה.
לדוגמה: כף - Kaff, מסך - masaxx.
סימון דגש חזק באותיות אהחע"ר.
ראשי תיבות נשארים ללא שינוי: על ידי - ɣ"y
חוקי התעתיק משפות זרות אל הכתב הכרמלי שונה:
הדיגרף th מתועתק עם האות ט.
תנועת y נשארת ללא שינוי במעבר לכתב הכרמלי, על-אף ששם מדובר בעיצור.
"הכתובה" היא מחזה קומי מאת הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון מ-1959, הדן במוסד הנישואים ובתשתיתו, הכתובה.
הסיפור מתרחש בישראל בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. גיבורי המחזה הם אלימלך השרברב, מפרנס המשפחה, ואשתו שפרה, שניהם לשעבר חברי קיבוץ, שמגלים, אחרי 25 שנים של חיים משותפים, שייתכן שמעולם לא התחתנו כדת משה וישראל.
כאשר ביתם איילה עומדת להתחתן, היא מבקשת מהם את הכתובה שלהם, מאחר שלדברי ארוסהּ, רוברט, היא חיונית להסדרי החתונה, עקב דרישת משפחתו, נצר למשפחת רבנים מיוחסת.
ואולם הכתובה לא בנמצא, וספק אם אלימלך ושפרה התחתנו כדת וכדין.
כאשר מבינים בני המשפחה שללא הכתובה לא תוכל איילה להינשא לרוברט, מבקש אלימלך להתחתן עם שפרה, אך זו כבר אינה מעוניינת בכך, מפני שאינה מאמינה שאלימלך באמת אוהב אותה.
איילה ואלימלך עושים הכול על מנת להחזיר את שפרה אל אלימלך, כולל הבאתו של בוקי, מחליף מזכיר המשק של הקיבוץ, על מנת לברר מה קרה לכתובה.
בסוף המחזה מתגלה הכתובה שהוסתרה בבית מאחורי תמונה, והמכשול לחתונתם של איילה ורוברט מוסר ובנוסף שפרה חוזרת אל אלימלך.
אלימלך בנצור - יוצא קיבוץ, שרברב ובעלה של שפרה.
אוהב את שפרה עמוקות ולאחר שמתברר שייתכן שאין כתובה, הוא מנסה בכל כוחותיו להתחתן עם שפרה באופן רשמי.
אלימלך הוא המפרנס היחיד של המשפחה.
אלימלך הוא אדם מסודר כביכול וחי בצורה שבלונית: משפרה עולה כי בכל בוקר אלימלך קם באותה צורה, בארוחת הצהריים הוא כבר רגיל לאכול מבלי להסתכל על השולחן מפני שהוא יודע בדיוק איך השולחן מסודר (לפי רצונו).
אלימלך מרבה לדבר על עבודתו בתחום השרברבות, והסיפור האהוב עליו הוא על חבר הקיבוץ שהפסיד לו בהתערבות בנושא השרברבות ונאלץ לאכול את כובעו.
בנוסף הוא מתואר כרברבן ובטוח שהיה אהוב על כולם בקיבוץ (לדוגמה, כאשר בוקי מגיע לבית המשפחה, אלימלך מספר לו שכאשר הוא ושפרה עזבו את הקיבוץ, בוקי בכה מכך, דבר שמעולם לא קרה).
שפרה בנצור - יוצאת קיבוץ, אשתו של אלימלך.
כשאלימלך מבקש להינשא לה כדת, אינה ממהרת לתקן את הטעות ולהתחתן עמו, וכמעט דורשת גט.
שפרה מתוארת כאישה בעלת כישרונות רבים שאינם באים לידי ביטוי בגלל אלימלך.
כאשר מועלה החשד שהם מעולם לא התחתנו, היא מנצלת זאת על מנת להשיג שוויון זכויות עם אלימלך.
איילה בנצור - בתם של אלימלך ושפרה, ארוסתו של רוברט.
עושה ככל שביכולתה לגרום להוריה להתחתן, על מנת שתוכל להתחתן עם רוברט.
איילה אינה מסתכלת על בני הקיבוץ בעין יפה ומתייחסת אל כולם כרפתנים בורים.
רוברט - ארוסהּ של איילה, בן למשפחת רבנים מיוחסת.
אינו יודע על כך שייתכן שהוריה של איילה לא נישאו כדת.
הוא ומשפחתו רואים במסמכים הדרושים לחתונה תנאי מקדים חשוב ביותר לחתונה.
מתואר כ"ילד של אמא" שאימו עדיין מנהלת לו את חייו (לדוגמה החתונה שלו ושל איילה צריכה לקרות ביום ההולדת של אימו, היא מסדרת את כיסי חליפתו והיא זו שמתעקשת כל כך לראות את הכתובה של אלימלך ושפרה).
בוקי - חבר באותו הקיבוץ שבו חיו אלימלך ושפרה, ומחליפו של המזכיר הראשי, לרוב עובד בפלחה.
כאשר הוא מגיע הוא אינו יודע לשם מה, מלבד שהוא מגיע "בעניין חתונה".
בתחילת השהייה אצל משפחת בנצור הוא מנסה כל הזמן לצאת על מנת לבצע משימות אחרות שהטילה עליו מזכירות המשק בעיר כמחליפו של מזכיר המשק, שמכהן כשגריר במקסיקו.
כאשר הוא רואה את איילה הוא מחליט להישאר בבית משפחת בנצור, ולנסות לחזר אחריה, גם אם זה אומר לחבל ביחסים בינה ובין רוברט.
יפה בירנבוים - שכנתם של אלימלך, שפרה ואיילה.
מאחר שהיא התאלמנה היא מחזרת אחרי אלימלך ומנצלת כל הזדמנות: את העובדה שאין בבית סודה ושאלימלך מאוד אוהב סודה, את התקף הלב שהוא מקבל ואת פרידתו משפרה.
המחזה מבקר נושאים רבים שהיו באותה תקופה בחברה הישראלית:
הצורך בכתובה - המחזה מבקר את האופן בו הנישואים תלויים בכתובה, שיכולה בקלות להיאבד או להישכח.
בנוסף יש גם ביקורת על כך שאין המחתנים מוכנים להתגמש בעניינים אלו ולחתן שני אנשים שמעוניינים להתחתן במקרה וכתובת ההורים נאבדת.
חלוקת תפקידים במשפחה - המחזה מבקר את העובדה שבאותה תקופה הייתה תפיסה לפיה הבעל הוא המפרנס והאישה צריכה להישאר בבית, לבשל ולנקות.
יוצרים: במאי - אפרים קישון
שחקנים: אלימלך - מאיר מרגלית, שפרה - חיה שרון, איילה - שפרירה זכאי
ההפקה הפכה לאחד מלהיטיו הבולטים של התיאטרון.
2. משפחת בורשטיין (פסחק'ה, ליליאן, מייק וסוזאן), 1966 (יידיש)
יוצרים: במאי ותרגום - שרגא פרידמן
שחקנים: אלימלך - פסח בורשטיין, שפרה - ליליאן לוקס-בורשטיין, איילה - שפרירה זכאי, רוברט - מייק בורשטיין, בוקי - מייק בורשטיין, יפה - שרה וייס
ההפקה כללה שירים שהוקלטו לתקליטון בחברת CBS.
יוצרים: במאי - שמואל עצמון, מפיק - נתן גלבוע
שחקנים: אלימלך - שמעון דז'יגאן, שפרה - בטי סגל, איילה - פרידה וינטר, רוברט - יעקב אלפרין, בוקי - שייקה וירסקי, יפה - אנאבלה יעקב
הצגה זו נקראה "אלימלך האינסטלטור", ולא "הכתובה".
4. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 8 במרץ 1980
יוצרים: במאי - היי קיילוס, תפאורה ותלבושות - רות דר
שחקנים: אלימלך - נסים עזיקרי, שפרה - ליא קניג/טובה פרדו, איילה - טלי לובראני, רוברט - איקי שיק, בוקי - שמואל וילוז'ני, יפה - גלינה סבידנסקי
יוצרים: במאי: שמואל עצמון-וירצר, תרגום: שרגא פרידמן, עיצוב תפאורה ותלבושות: ענת מסנר, מוזיקה - פולדי שצמן,
שחקנים: אלימלך - יעקב אלפרין, שפרה - אתל קובינסקה, איילה - שלומית טריגר-הגואל, רוברט - יוסי סוקולסקי, בוקי - ישראל טרייסטמן, יפה - גאולה נוני.
יוצרים: במאי - איסי ממנוב, מוזיקה - אמיל ג'הרמי, תעתוק וניהול מוזיקלי - מיכאלה ליקא, תאורה, שפה ודיבור - שמואל מור, תחקיר ועריכה: ורדה גלעדי
שחקנים: אלימלך - עידו מן, שפרה - ג'סיקה טברובסקי, איילה - כרמית גור-דבורי, רוברט - שולי ויקטור, בוקי - אמיל ג'הרמי, יפה - אביבה ספאיה
יוצרים: במאי - משה נאור, תפאורה - לילי בן נחשון, תלבושות - עפרה קונפינו, מוזיקה - רן בגנו, תאורה - קרן גרנק
שחקנים: אלימלך - שלמה בראבא, שפרה - ענת וקסמן/רמה מסינגר, איילה - שירה קצנלנבוגן, רוברט - אבי גרייניק/נדב אסולין, בוקי - יפתח קליין/דני שטג/יפתח אופיר, יפה - רוזינה קמבוס/אודליה מורה-מטלון.
הפקה זו זכתה לביקורות אוהדות מצד המבקרים ולביקורות חצויות מצד הקהל.
ההצגה הייתה מועמדת לתואר הקומדיה של השנה בפרס התיאטרון הישראלי.
יוצרים: במאי - אבישי בן גל, תפאורה - סלבה מלצב, תלבושות - נטשה מנטל, תאורה - יאיר סגל.
שחקנים: אלימלך - ניר מנקי, בוקי - מיכאל גמליאל, שפרה - ענת זמשטייגמן/מיכל אטלס, איילה - דניאל היב, יפה - פזית ירון מינקובסקי/יעל פרימר, רוברט - טל וייס/גיא גבל
יוצרים: במאי - משה נאור, תפאורה - ניב מנור, תלבושות - אורנה סמורגונסקי, תאורה - נדב ברנע.
שחקנים: אלימלך - שלמה בראבא, בוקי - עומר עציון, שפרה - איילת רובינסון, איילה - יעל טל, יפה - רוית יעקב כהן, רוברט - יובל סגל/קובי זיסלין.
ליווי מוזיקלי: אוהד בן אבי - קלידים ואקורדיון, נועם נחמיה - טובה, מיכאל זיו - צ'לו וחצוצרה.
באוגוסט 2008 יצא הסרט "הכתובה" בבימויו של מנחם גולן, אשר מבוסס על המחזה.
את התסריט כתב גולן תוך שינויים מבחינת עלילה וגם דמויות חדשות.
בסרט כיכבו מאיר סוויסה, ענת ברזילי, פזית ירון מינקובסקי ושלמה וישינסקי.
הסרט לא זכה לביקורות נלהבות ורוב המבקרים טענו שמדובר בסרט עשוי רע.
הכתבה היא אמצעי להעברת מידע, כאשר אדם מקריא טקסט בקול בתיאום עם אדם אחר (או קבוצה) שמעביר את דבריו לכתב.
לשימוש בהכתבה יכולות להיות מספר סיבות:
ייעול זמן - לדוגמה, כאשר מנהל מכתיב מסמך לפקיד המיומן בהקלדה.
סיוע בכתיבה לאדם בעל ליקוי המקשה עליו או מונע ממנו לכתוב - לדוגמה, סופר עיוור המעוניין להכתיב טיוטה לספרו.
כאשר אמצעי הכתיבה אינו ברשות המקריא - לדוגמה, לקוח מקריא הודעה לשליחה במברק או כאשר אדם מתקשר ומבקש להשאיר למישהו הודעה כתובה.
לצורך העברת מידע (כחלק מהדרכה) - כאשר מורה מכתיב בכיתה מידע שהתלמידים צריכים לרשום במחברתם.
בתחילת המאה ה-21 השימוש בהכתבה פוחת מסיבות שונות, ובהן הפיכת ההקלדה למיומנות נפוצה ושיפור בטכנולוגיית זיהוי דיבור..
מבחן הכתבה הוא בדיקת כתיב נכון בצורת מבחן.
במסגרת ההכתבה ניתנות מספר מילים, לעיתים כאלו שנלמדו מראש, ומטרתו של הנבחן היא לאיית אותן בצורה תקנית.
שגיאות כתיב גורמות להורדה של נקודות בהכתבה.
לרוב נבחרות מילים שבהן יש פוטנציאל לשגיאות כתיב כך שההכתבה תהיה מאתגרת, במיוחד בגילאים מבוגרים יותר.
שיטות הניקוד בהכתבות מגוונות מאוד.
לעיתים הציון ההתחלתי בחישוב הוא הניקוד המרבי (לרוב 100), ועל כל טעות מורד סכום קבוע מראש של נקודות.
במקרים אחרים לכל מילה מוקצה ניקוד משלה, שבתוכו מחולקות הנקודות על כתיבת המילה: לעיתים בשיטת "הכל או כלום" שבה אם יש במילה שגיאת כתיב אין מקבלים אף נקודה על המילה ולעיתים בשיטה יחסית שבה ניתן לטעות רק חלק מהטעויות האפשריות ולקבל חלק מהנקודות.
הדבר תלוי לרוב בהחלטה של המורה.
חוקרי לשון משתמשים לעיתים קרובות בהכתבות ככלי לבדיקת ההצלחה בכתיב של קבוצות שונות מבחינת כישרון ויכולת, מעמד סוציו-אקונומי, אתניות ו/או גיל בכתיבתן של מילים שונות.
ממחקרים אלו מוסקות מסקנות לגבי הגורמים להצלחה או כישלון ברכישת הכתיב התקני והדרכים החינוכיות להקנות אותו.
לעיתים החוקרים מעדיפים להשתמש במילות תפל כדי לבודד את הגורמים הלשוניים.
מנהג הפופולרי בעיקר בארצות הברית הוא תחרות איות, שבה אנשים מתחרים זה נגד זה בכתיבת מילים.
בארצות הברית קיימת אף תחרות איות ארצית שמתקיימת מדי שנה.
הכתובת מקיר-מואב היא כתובת מואבית מקיר מואב ובה מתואר שמישע (ככל הנראה) מלך מואב הקדיש "מבער" לכמוש, האל המואבי.
בשנת 1958 נתגלה שבר פסל עשוי בזלת שחורה אפורה בעת בניית מבנה חדש בכרכ (המזוהה עם קיר-מואב, בירתה של ממלכת מואב הקדומה).
השבר, בגודל 12.5×14 סנטימטר, נתגלה בשימוש משני כחלק מקיר.
נראה כי השבר היה חלק מפסל, אולי דמות לבושת שמלה.
הכתובת בעלת שלוש השורות שעל שולי האבן מתוארכת למאה התשיעית לפניה"ס, ותואמת את סגנון הכתובת במצבת מישע.
כיום השבר מוצג במוזיאון לארכאולוגיה של ירדן ברבת עמון.
הכתובת ידועה בסימון KAI 306.
תעתיק הכתובת והשלמות על פי שמואל אחיטוב, בהנחה שהמקדיש הוא מישע (מנוקד לשם נוחות הקריאה ולא כשחזור הווקליזציה המקורית):
כתובת זאת הוכיחה את שמו של אבי מלך מואב מישע, הפגום מעט במצבת מישע; משמעות השם היא, אולי, קיצור של "כמשיתן" (כמוש־נתן; השורש י־ת־נ הוא המקביל הפיניקי לשורש היהודאי נ־ת־נ), או "כמוש־אִתי", בדומה ל"".
שלוש כתובת התגלו במבנה דת בתל קסילה, אחת באלפבית שומרוני ושתיים ביוונית.
תל קסילה הוא תל ארכאולוגי השוכן כיום בתחומו של מוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב בצפונה של תל אביב.
במקום נמצאו ממצאים שתרמו רבות לידע אודות הפלשתים, אשר ישבו בתל החל במאה ה-12 לפנה"ס ועד תחילת המאה ה-10 לפנה"ס.
בתל 12 שכבות - שלוש הראשונות (12 עד 10) מקבילות לתקופת השלטון הפלשתי (שיאו של היישוב בשכבה 10), ושכבות 9 עד 1 מאוחרות לו.
בתקופה הביזנטית שכן יישוב כפרי דליל סביב תל קסילה, צפונית-מזרחית לתל שכן בית כנסת שומרוני מהמאה ה-6. רצפת הפסיפס של בית כנסת זה נשתמרה והיא מוצגת בתחומי המוזיאון אין סיטו.
רק שליש משטח הרצפה השתמר, ובה דגמים הנדסיים.
האחת בכתב השומרוני, ושתי כתובות ביוונית.
האתר נחפר ופורסם לראשונה בידי חוה ריטר-קפלן.
החופרת זיהתה את המקום ככנסייה שומרונית, ודמתה לראות במילים: תכיר דקר את הדרישה להכיר בישו (הדקור), ולראות במילים פרק סנה את התקווה שהאל הגדול (מכסים) ישמיד (יפרק) את השונאים.
חלק עליה זאב ספראי שטען כי הכתב השומרוני משמש כאן כאלמנט עיטורי ללא משמעות, וכי מדובר כאן בבית כנסת יהודי, כפי שהכתובת "שלום על ישראל" מצביעה על כך.
הוסיף לדיון יורם צפריר שתמך בדעה כי לא מדובר בכנסייה ובקהילה של מינים-שומרונים כביכול כהצעת קפלן.
צפריר קרא את הכתובת השומרונית באופן שונה.
הוא רואה בה כתובת נדבנים שגרתית: מכסים הוא קיצור שמו של הנדבן, והמילה פרקסנה (ולא שתים כדעת קפלן) הוא צורתו הארמית של שם פרטי נוסף שצורתו היוונית המקורית היא פרוקסנוס.
תכיר דקר הוא צורה שונה של יתדכיר, כלומר ייזכר (לטוב).
הקריאה לפי צפריר: מכסימונה / ייזכר (על) שתרם / פרוקסנה / ייזכר (על) שתרם
בזמן כהונתו של הקומס (או האדון) אורביקוס.
המינחה של [פלוני] בן א(י)גאתי (ו)ס למען גאולתם של ילדיו אוהבי האלוהים.
הושלמה העבודה עם אשנב התאורה.
ברכה ושלום על ישתראל ועל המקום הזה.
יש לשים לב לאופן הכתיבה של השם ישראל ("ישתראל") המצוי גם בכתבי אבות הכנסייה.
הכתובה הוא סרט בי מובי ישראלי דל תקציב משנת 2008 המבוסס על המחזה הישראלי באותו השם מאת אפרים קישון.
הסרט נכתב ובוים בידי מנחם גולן, שגם הפיק את הסרט יחד עם דורון ערן, במסגרת חברת ההפקות שבבעלותם המשותפת.
הסרט הוא האחרון שהפיק גולן עם ערן והאחרון שביים בקריירה שלו.
לסרט הצטרפו כשותפים להפקה אנשי חברת יונייטד קינג.
שחקנ/יתדמותהילה ערןאיילה ברוזובסקימאיר סויסהאלימלך ברוזובסקיענת ברזילישפרה ברוזובסקישלמה וישינסקירוזנבלוםאילנה ללצ'וקציפורה רוזנבלוםפזית ירון מינקובסקיסילביה מוסקוביץ'ירון עצמוןרוברטיונתן עוזיאלבוקיאורלי ויינרמןמרישקהארנון צדוקרב ברבנותיהודה אפרוניזיסקינדשגיא לויאלימלך הצעירעדי פזשפרה הצעירהצבי להטעברישלי סקנדרנירביבהטל נרובאיטלילה
הכשרת מורים בישראל נעשית במסלולים אחדים, המקנים את ההכשרה הבסיסית לעיסוק בהוראה:
מכללות אקדמיות לחינוך – מכללות המתמקדות בהכשרת מורים וגננות, ומעניקות לבוגריהן תואר ראשון.
בתי ספר לחינוך באוניברסיטאות – בתי ספר אלה מלמדים בוגרי אוניברסיטה לקבלת תעודת הוראה, בנוסף לתואר האקדמי.
הסבה להוראה – מסגרות המשמשות להסבה להוראה של יוצאי צה"ל ומערכת הביטחון ושל אקדמאים שלא מתחום החינוך.
בהמשך להכשרה הבסיסית מתקיימות השתלמויות מגוונות למורים, להכשרתם בנושי הוראה ספציפיים ולהמשך התפתחותם המקצועית.
הכשרת מורים נעשתה בארץ ישראל מתחילת המאה ה-20, במוסדות שנקראו "סמינר למורים" או "סמינר למורים וגננות".
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפכו הסמינרים למורים בהדרגה למוסדות המעניקים תואר אקדמי (.B.Ed) לבוגריהם, ובהתאם לכך שונו שמות המוסדות כך שבמקום "סמינר" הם נקראים "מכללה" או "מכללה אקדמית".
מכללות אלה מכשירות עובדי הוראה, מורים, מחנכים וגננות לגיל הרך, לחינוך המיוחד, לבית הספר היסודי ולבית הספר העל יסודי, וכן מורים לספורט, כל אחת על פי תוכניות הלימוד הנהוגות בה.
המכללות הבאות נמנות כמכללות אקדמיות לחינוך באתר המועצה להשכלה גבוהה:
מכללת אורנים – בית הספר לחינוך של התנועה הקיבוצית
אלקאסמי – מכללה אקדמית לחינוך
בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה
מכללת אוהלו – המכללה לחינוך ולספורט, קצרין
גבעת ושינגטון – המכללה האקדמית-דתית לחינוך
המכללה האקדמית בית ברל (כולל המכון להכשרת מורים ערביים) – בוגר בהוראה ובוגר בהוראת האמנות במסגרת המדרשה לאמנות, כפר סבא
המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה – הכשרת מורים מהמגזר הערבי לתארים ראשון ושני
תלפיות – המכללה האקדמית לחינוך – חולון
המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי – באר שבע
המכללה לחינוך גופני ולספורט על שם זינמן במכון וינגייט
המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, ירושלים
האקדמית חמדת – מכללה אקדמית לחינוך, יהדות והוראת המדעים
מכללת אמונה – להכשרת עובדי הוראה, ירושלים
מכללת אפרתה – המכללה האקדמית לחינוך, ירושלים
מכללת הרצוג להכשרת מורים ליד ישיבת הר עציון, אלון שבות
מכללת אורות ישראל – מכללה דתית להכשרת מורות, אלקנה
מכללת לוינסקי לחינוך (כולל המדרשה למוזיקה)
מכללת סכנין להכשרת עובדי הוראה
שאנן – המכללה הדתית לחינוך, חיפה
בנוסף אליהן פועלות המכללות הבאות להכשרת מורים:
אחוה – המכללה האקדמית לחינוך
המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה
המכללה האקדמית למורים לטכנולוגיה אורט תל אביב – תעודת הוראה במסלול למדעי המחשב, בוגר הוראה בטכנולוגיה בתחום האלקטרוניקה, ובוגר בהוראת מדע וטכנולוגיה
הקריה האקדמית אונו, בפקולטה למדעי הרוח
המכללה להוראת טכנולוגיה מיסודה של המכללה למינהל
מורשת יעקב – המכללה הדתית למורים למקצועות היהדות, רחובות
מכללת ליפשיץ, המכללה האקדמית הדתית לחינוך, ירושלים
תהליך ההכשרה מקנה ידע ומיומנויות בהוראה, מדגיש ומפתח מעורבות ומחויבות אישית בתהליך הלמידה ומקיים התנסות מורכבת בעבודה החינוכית.
התהליך מטפח את ההכרה בדבר חשיבותו, מרכזיותו ותרומתו של המחנך והמורה לחברה הישראלית.
כחלק מהחובות לתואר תלמידי המכללות מחויבים בהתנסות מעשית בהוראה.
במהלך השתלמויות והכשרות יכולים המורים והמורות להרחיב את סל הכלים המקצועי, להבין לעומק את התנהגותם של התלמידים ולהכיר שינויים במערכת.
הכשרות אלה מסייעות לשימור המורים במערכת.
חלק מהתנסות זו נעשית במהלך שנות הלימוד וחלקה כסטאג' עם סיום הלימודים.
אורך ההתמחות שנת לימודים אחת.
היא מתקיימת בשכבות הגיל השונות בהן חינוך לגיל הרך, חינוך יסודי, חטיבות ביניים ותיכונים, בהתאם למקצועות ההוראה שבהם התמחו הסטודנטים במהלך לימודיהם.
חלק מהמכללות קיבלו היתר להעניק תואר שני, לרוב בחינוך.
תואר שני בחינוך מיועד למורים בעלי ניסיון ובמהלכו מעמיקים את הידע המקצועי.
במקרים מסוימים מאפשרת השלמת התואר השני להגיש תלמידים לבגרות.
כמו כן, תואר שני בחינוך הוא בין הגורמים התורמים להעלאת שכר המורים.
הכתום והירוק או הבלבול הגדול הוא שיר עם אירי המתאר את קורותיו של אדם ממוצא מעורב אירי קתולי ואירי פרוטסטנטי.
בכך הוא מתאר באופן הומוריסטי את המתח העדתי באירלנד בין "הירוקים"- הקתולים תומכי איחוד האי האירי כרפובליקה עצמאית ו"הכתומים"- הפרוטסטנטים התומכים בשמירת צפון אירלנד (אלסטר) כחלק מן הממלכה המאוחדת.
השיר נכתב על ידי אנתוני מרפי בליברפול- עיר בעלת אוכלוסייה אירית גדולה בשנות השישים של המאה העשרים הן מן העדה הקתולית והן מן הפרוטסטנטית.
למרות שהעיר לא חוותה אלימות עדתית נרחבת בשנות ה"צרות" בעיר הורגש מתח רב, כך לדוגמה בשנת 1958 ניסקל הארכיבישוף הקתולי על ידי המון פרוטסטנטי זועם.
לחן השיר נלקח מאריה אירית עתיקה שאחד השירים שנכתבו לה הוא שיר עם אירי קתולי "לבישת הירוק" בן המאה ה-19 המציין את מרד האירי משנת 1798.
אבי היה איש אלסטר, פרוטסטנטי גא הוא היה
אמי הייתה נערה קתולית, ממחוז קורק מוצאה,
הם נישאו בשתי כנסיות, וחיו באושר רב
עד ליום בו אני נולדתי ואז העניינים הסתבכו.
הו, זה הבלבול הגדול ביותר אי פעם ראיתם,
אבי היה כתום ואמי הייתה ירוקה
הוטבלתי על ידי אב ריילי, הובהלתי במהירות ברכב
להפוך לאיש כתום קטן, הכוכב הנוצץ של אבי
הוטבלתי דוד אנתוני, אבל עדיין למרות זאת
לאבי הייתי ויליאם בעוד אמי קראה לי פט.
עם אמא כל יום ראשון למיסה צעדתי בגאווה,
ואז אחרי כן המסדר הכתום ניסה להציל את נשמתי
שני הצדדים ניסו לנכס אותי, אבל הייתי רע כיוון-
שניגנתי בחליל או ניגנתי בנבל, תלוי איפה הייתי.
עכשיו, כשאני הייתי שר שירים מורדים, לשמחת אמי,
אבי היה קופץ ואומר "תראה, ילד,
זה מספיק ודי", הוא היה אז זורק לי מטבע.
והוא יהיה נותן לי לשיר את "החליל הכתום" או על גיבורי הבוין
יום אחד קרובי אבי באו אליי לבקר אותי
בדיוק בזמן שמשפחת אמ ישבה למטה לתה
ניסינו ליישר את ההדורים, אבל כולם החלו להילחם
ואני, כנטרלי הדוק, כיסחתי את כולם.
עכשיו, ההורים שלי אף פעם לא הצליחו להגיע להסכמה על סוג החינוך שלי
הלמידה שלי נעשית בבית, בגלל זה אני כל כך טיפש.
כיום שניהם נפטרו, מנוחתם עדן, אבל השאירו אותי כלוא בין
בעיית הצבעים הנוראה של הכתום והירוקמקור
כתום - צבעו של בית אורנג'- בית המלוכה של המלך ויליאם השלישי מאנגליה- המלך שכבש את אירלנד בשנת 1690 ובכך הכניס לאירלנד את המיעוט הפרוטסטנטי.
ירוק - מייצג את המסורת הגאלית הקלטית של אירלנד, עוד מימי הקונפדרציה האירית (1642-1652).
בימי המרד מסוף המאה ה-18 הכריזה "חברת האירים המאוחדים ארגון קתולי על הירוק כעל צבעם הרשמי.
פט - כינוי לקדוש האירי סנט פטריק שהביא לאירלנד את הנצרות הקתולית.
אלסטר - מחוזות צפון אירלנד המצויים תחת שלטון בריטי כיוון שרוב אוכלוסייתם פרוטסטנטית.
מחוז קורק - מחוז בדרום אירלנד שהיה מוקד להתנגדות קתולית לשלטון הבריטי באירלנד.
הנבל - הנבל הקלטי הוא סמל לשלטון אירי עצמי, מופיע על שלטי גיבורים ודגלים אירים קתולים.
המסדר הכתום - ארגון אירי פרוטסטנטי שנוסד בימי המרידות של סוף המאה ה-18. המסדר ידוע בצעדות הפרובוקטיביות שהוא מקיים בכל 12 ביולי לציון הקרב על הבויין.
החליל הכתום - שיר פרוטסטנטי הומוריסטי לכבודו של חליל שהשתייך לחלילן פרוטסטנטי שעבר לקתוליות, אך למרות "בגידתו" של החלילן סירב החליל לנגן מנגינות קתוליות ובכך נישרף באוטו דה פה על ידי כמרים קתולים.
גיבורי הבויין - שיר המציין את ניצחונו של וילאים השלישי כנגד המלך הקתולי ג'יימס השני בקרב על בויין.
הכת הירושלמית הייתה כת של דניאל אמבש, חוזר בתשובה וחסיד ברסלב שפעל להפיץ את תורת רבי ישראל אודסר.
הכת כללה, מלבד אמבש ואילנה לוגסי אשתו הראשונה, ארבע נשים נוספות שנישאו לאמבש, ופעלה במשך 15 שנה.
בשנת 2013 הורשעו אמבש ועוזרו ב-18 אישומים שכללו עבירות מין, אלימות, כליאה בתנאי עבדות והתעללות בנשים ובעשרות קטינים, חלקם ילדיו הביולוגיים.
אמבש נדון ל-26 וחצי שנות מאסר.
שלוש מהנשים כולל אילנה הועמדו לדין בגין מעשי סדום בקטינים וכן שיבוש הליכי משפט
על דרישת התביעה אז ל-65 שנות מאסר כתבו השופטים: "העבירות כה רבות עד שניתן למנות מאות שנות מאסר".
לאחר מקרה זה חלה תפנית בטיפול המדינה במנהיגי כיתות ובהפקרת נשים וילדים במצבים אלו, והחלו להתייחס בכובד ראש ולחקור את המתרחש בכיתות ולסייע לילדים חסרי הישע ולנשים שעוברות שטיפת מוח קשה על ידי מנהיגי הכת.
אמבש נולד ב-15 בפברואר 1955 בשם דניאל ממבוש וגדל כחילוני.
אילנה לוגאסי – ילידת מרוקו, חוזרת בתשובה שהייתה בעברה לוחמת קונג פו.
הכירה את אמבש בשידוך בזמן שהותה בצרפת.
נישאה לאמבש ב-1988 והיו להם עשרה ילדים.
אסתר ברטוב – אמריקאית, אם לארבעה שהייתה גרושה ארבע פעמים טרם הגעתה.
הגיעה לדניאל ואילנה כאשר היא חולה בסרטן עם ארבעת ילדיה.
הייתה לאישה שנייה לאחר חצי שנה שהתארחה בבית משפחת אמבש, נולד לה ילד אחד מאמבש.
זהורית-איזמרה אלישע – הגיעה לכת בגיל 17.5 לאחר שעזבה את בית הוריה מזרחיה.
בת זוג של דניאל מ-1999, נולד להם בן אחד.
דורית-אדרת בירן-מיראש – גדלה כחרדית בבני ברק והייתה נשואה לאסא מיראש, השניים חזרו בתשובה, התקרבו לברסלב ולאחר מכן הצטרפו לכת.
בת זוג של דניאל מ-2000, ללא ילדים.
שמחה כהן, הייתה נשואה לדניאל כ-8 שנים.
שירן אסלן, בת זוג של דניאל מ-2009. ללא ילדים.
הכת פעלה במשך 15 שנים ללא הפרעה.
שלוש שנים לפני המעצר עוררה הכת הפוליגמית של אמבש סקרנות רבה בעיתונות ובמדיה.
בכתבה של אורי בלאו הוא תיאר את הכת כ"חבורה מסוגרת וחריגה של חסידי ברסלב שבה הגברים מתגוררים יחד בשני בתים צמודים ששכרו בכפר ליפתא.
כדי לממן את הפעילות נשלחו הילדים לצמתים לקבץ "תרומות" מנהגים.
את בשורת החסידות הפיץ אמבש גם באמצעות להקת הבית, "הבעטלירס" – הקבצנים".
ב-2009 שודרה בתוכנית המקור כתבת תחקיר שכללה תחקיר מקיף בן כמה חודשים, שכלל תיעוד נסתר וגלוי של פעילות הקבוצה ושיחה עם אחת מנשותיו של אמבש.
הכתבה התמקדה בסגידת הנשים לו, בשליחת הילדים והנשים לקבץ נדבות ובהסתגרות ובבידוד של אנשי הכת.
בשנת 2010 נעצר אמבש בחשד למעשי מין עם אחת מבנותיו, אולם לאחר לחץ ואיומים של שש הנשים על אותה בת, היא הכחישה הכול במשטרה, והוא שוחרר.
אותה בת העידה נגדו בשנת 2013. בעדותה סיפרה שהפך אותה בגיל 14 וחצי לשפחת מין, והיא נאלצה לבצע בו מין אוראלי.
אותה בת גם העידה על הדינמיקה במשפחה שכללה טקסים ביזאריים של וידויים כפויים על מחשבות לא טהורות מול ראש הכת.
אמבש היה חורץ את גורל המתוודים לעונש ("דין") או למחילה ("המתקה").
העונשים שגזר אמבש על בני משפחתו כללו התעללויות קשות ביותר.
הנפוצה שבהן הייתה "ההצלפה היומית" שבה קיבלו חברי הכת מכות חשמל 27 פעמים – "זך" בגימטריה.
התעללויות נוספות היו הרעבה, כליאה במחסן ללא בגדים כאשר בזמן הכליאה נאנסו או בוצעו בהן עבירות מין, ביזוי, השפלה פומבית, הטבעות בג'קוזי, מעשי סדום, מריחת ילדים בדבש ליד כוורות דבורים וחשמול בשוקר חשמלי.
נשות המשפחה הן שהיו יוזמות את הווידויים, ואחר כך גם מוציאות לפועל את העונשים זו כלפי זו וכן כלפי הילדים.
וכך אמבש עצמו כמעט שלא עשה דבר, אלא הפעיל את כל בני המשפחה זה נגד זה.
כל בני המשפחה האמינו שהענישה היומיומית נועדה לטיהור הנפש.
במרץ 2011, כחצי שנה לפני המעצר, עלתה לשידור כתבה בתוכנית התחקירים 360 של העיתונאי רינו צרור והעיתונאית דינה אברמסון.
הפעם אמבש פתח את ביתו למצלמות.
כתבה זו עוררה דחף באחת הבחורות ששהתה בבית במשך שנה וברחה ממנו בגיל 19 והייתה מיועדת לנישואין כאישה השביעית – לצלצל למרכז הישראלי לנפגעי כיתות.
בעקבות זאת צותתה המשטרה לטלפונים של ד' ושל הנשים, והצליחה להקליט את אמבש מבצע "דין" באחת הנשים בטלפון: הוא הורה לה לבצע מעשה זנות בפני הילדים.
אותה אישה העידה מאוחר יותר שהיא אולצה לבצע מעשה סדום בסוס, ושהוחדרו לאיבר מינה נחשים ועקרבים ואף בוצעה בדיקת רטיבות באיבר מינה באמצעות יד או מקל.
אחד מהנערים שהעידו באותה תקופה היה ב' שנחשד בכך שכבר בגיל 14 ביצע כמה מעשי סדום באחותו למחצה בת ה-6.
ביולי 2011 שתלה המשטרה מיקרופון בבית אמבש, אולם כאשר מכשיר ההאזנה התגלה, המשטרה פשטה על הבית ועצרה את כל בני המשפחה.
במהלך הפשיטה נתגלו יומנים של דורית אדרת בירן שבהם תיארה את טקסי אכילת הצואה.
ביומניה תיארה כי האמינה שהיא מקדמת את הגאולה לעם ישראל, ושהיא חיילת בצבא הגאולה של "הסבא".
המשפט התנהל במשך כשנתיים והסתיים בהרשעה תקדימית של "מבצע באמצעות אחר" (לפי סעיף 29 לחוק העונשין), שכן כאמור את רוב הפשעים לא ביצעו אמבש עצמו אלא הפעיל את הנשים והילדים עצמם זה נגד זה, בהוראתו ובשליטה מנטלית.
בתו החורגת שהייתה בת 19 העידה על ביצוע מעשים מגונים מגיל 14 וחצי, ועל עונש של חשמול באיבר המין באמצעות שוקר חשמלי על ידי נשים אחרות שקיבלו הוראה לעשות זאת, כולל אימה.
על פי עדותה יש לה צלקות באיבר המין כתוצאה מהשוקר החשמלי.
כמו כן העידה שאחת הנשים ביצעה מעשה סדום באחד הקטינים, כעונש כפול לאישה ולילד.
האורחת בת ה-19 העידה על שיטת החיזור וגיוס נשים לצורכי נישואים ורבייה.
הנשים נשלחו לחפש בנות בירושלים, לעניין אותן בחזרה בתשובה ולהזמין אותן למסיבות אלכוהול בבית.
במסיבות אלו הרעיפו הנשים אהבה ומחמאות על האורחות ולא עזבו אותן במנוחה.
חלק מן האורחות גם קיימו יחסי מין לסביים.
אמבש עצמו חיזר אחרי הנשים וידע לנצל את נקודות התורפה שלהן.
לכל אישה היה ירח דבש, תקופה שבה היא לא נחשפת למערכת הווידויים והענישה, עד שהאישה החלה מתרגלת לאורח החיים יוצא הדופן ולבסוף נופלת בפח שטמן לה אמבש.
במבצע של המשטרה בשם "רב זרועות" נעצר אמבש ב-4 ביולי 2011 עם שש מנשותיו.
הנשים הועברו למעונות לנשים מוכות.
17 ילדיו נעצרו, והילדים מתחת לגיל 18 נשלחו לפנימיות.
כמו כן נעצרו כמה מחסידיו, ובהם אסא מיראש, בעלה לשעבר של אחת הנשים – דורית-אדרת בירן.
מיראש הואשם ולבסוף גם הורשע באונס שלוש מן הנשים.
מיראש ובירן התגרשו ללא ילדים והצטרפו לכת.
מיראש מכר את דירת אביו לאחר פטירתו לעילוי נשמתו ונתן את תמורתה לאמבש למימון פעילות הכת שפעלה להפצת תורתו של רבי ישראל דב אודסר – "הסבא".
אמבש הורשע ונגזר עליו מאסר ל-26 שנים.
אסא מיראש שנקרא גם "ראש הנחש" ולעיתים גם "הנחש הקדמוני" הורשע ונגזר דינו ל-6 שנות מאסר.
החסיד האמריקאי נחמן קרופר ונתן אמבש הורשעו בגין מעשה סדום בקטין בנימין ברטוב.
לאחר שאנס את אחותו החורגת (הבת של שמחה כהן) נגזר על קרופר מאסר של 7 שנים.
בערעורו טען לפטור מאחריות פלילית בגין היותו שבוי בכת, אולם ערעורו נדחה.
נגד שלוש מן הנשים – דורית-אדרת בירן, זהורית (החליפה את שמה לאזמרה) אלישע ואילנה לוגסי – הוגש כתב אישום בגין השתתפות באירוע שבו אחת הנשים הענישה בהוראת אמבש את אחד הקטינים שגנב עוגייה בכך שעשתה בו מעשה מגונה, וכן בגין הדחת עדים ושיבוש משפט.
לאחר שנה שבה ישבו שלוש הנשים במעצר עד תום ההליכים, הסכימה הפרקליטות לראות את הנשים כקורבנות כת וחזרה בה מכתב האישום.
אולם בסופו של דבר הנשים הורשעו בגין הדחת עדים.
כמו כן שניים מבניו של אמבש הועמדו לדין בגין השתתפות באירוע של מעשה סדום באחיהם.
בעסקת טיעון הם הורשעו ונדונו למאסרים קלים לאחר שהאשימו את אביהם בכך ששיבש את תודעתם, ושלא הייתה להם ברירה אלא להשתתף במעשי הענישה כי הם נולדו לתוך הכת הפוליגמית.
לאחר פירוק הכת רוב ילדיו של אמבש עזבו את דרך ברסלב, יצאו בשאלה, התנערו ממנו, סלדו ממנו ומארבע מנשותיו שנשארו נאמנות לו ונשארו פעילות בכת.
האישה שמחה, שהעידה כעדת מדינה נגדו, קיבלה בפיצוי בסך 25,000 ש"ח, גם שתי בנותיו שרה ורחל שאותן הוא הורה לאנוס היו אמורות לקבל 25,000 ש"ח כל אחת.
במאי 2018 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של אמבש על עונשו.
בעקבות התפוצצות הפרשה ניתק אביו אריה את קשריו עם דניאל אמבש, ונפטר חודשים ספורים לאחר מעצר בנו, אך האם תמכה בו ואף מימנה את ההגנה עליו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוקמה רשימה בשם קמ"ה – קידום מעמד הפרט (אותיות: קץ) על ידי ארבע מנשותיו של אמבש.
ועדת הבחירות המרכזית פסלה את מועמדות מספר 1–4 ברשימה: דורית (אדרת) בירן, שירן אסלן, יהודית (אזמרה) אלישע ואילנה אמבש עקב אי-עמידה בתנאי סעיף 6 לחוק יסוד: הכנסת (גם הן הורשעו בחלק מעבירות הכת, וריצו תקופת מאסר).
הרשימה קיבלה 994 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת ה-23 המפלגה (אותיות: ני) קיבלה 354 קולות ולא עברה את אחוז החסימה, גם לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע נרשמה המפלגה בעת הגשת הרשימות לוועדת הבחירות המרכזית.
בדצמבר 2020 וכן בינואר 2021 הוציאה תוכנית התחקירים של ערוץ 13 "המקור" 4 פרקים על הכת, שני הפרקים הראשונים היו על "ילדי הכת" והם קיבלו ברובם ביקורות טובות מן המבקרים בתקשורת ושני פרקים היו על "נשות אמבש".
נוסף על כך לאורך השנים רואיינו פליטי הכת בתקשורת בכמה הזדמנויות.
עד יומו האחרון התעקש אמבש לחפותו וסירב להביע חרטה על מעשיו.
ביוני 2022 מת אמבש בכלא מעשיהו.
במרץ 2025, נתן, אחד מילדיו של אמבש, הוציא אלבום מוזיקלי בשם "עוזיאל".
חלק משירי האלבום התבססו על ילדותו ועל חוויותיו בכת.
הכשת נחש היא תקיפה באמצעות נשיכה של נחש ארסי.
ההכשה מתבצעת מתוך מטרת ציד או כאמצעי הגנה.
סיבות ההכשה הנפוצות משתנות בין מדינות מתפתחות שבהם רוב ההכשות מתרחשות אצל חקלאים, ציידים ודייגים.
לעומת מדינות מפותחות שבהם מתרחשות בעיקר אצל אנשים המגדלים אותם כחיות מחמד.
הערכת מספר מקרי ההכשה השנתיים ברחבי העולם עומדת על כ-5.4 מיליון, מתוכם כ-2.3 מיליון מקרים מגיעים לכדי הרעלה, וכ-100,000 מקרים מסתיימים במוות.
שכיחות ההכשות משתנה בהתאם לאזורי העולם.
הן שכיחות יותר באפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית, במיוחד באזורים כפריים בהם החשיפה לנחשים גבוהה יותר לכן מקרי המוות נרשמים בעיקר באזורים אלו כאשר הודו היא המדינה בה נרשמים מספר המקרים הגבוה ביותר של מוות מהכשות.
מקרי הכשות שכיחים יותר בעונת הקיץ, כאשר הנחשים פעילים יותר ובני אדם נחשפים לסביבתם ובמיוחד באזורים חקלאיים.
בישראל, מדי שנה, כ-60 בני אדם פונים לבתי חולים בשל הכשות מלטאות או נחשים ארסיים, וכ-130 נוספים עקב הכשות מלטאות או נחשים לא ארסיים.
מקרי מוות כתוצאה מהכשות אלה נדירים, ובשנים האחרונות דווחו מקרים בודדים.
הכשות נחשים עלולות לגרום למגוון רחב של תסמינים, המשתנים בהתאם לסוג הנחש ולכמות הארס שהוחדר.
יחד עם זאת, התסמין השכיח ביותר בכל הכשה הוא תחושת פחד, שעשויה לגרום לתסמינים נוספים כמו בחילות, הקאות, שלשולים, סחרחורות, עילפון, דופק מואץ, קור ועור לח.
חלק מההכשות הן הכשות יבשות, הכשות אלו, שאינן מחדירות ארס, עדיין עלולות לגרום לפציעות חמורות.
פצעים מהכשות כאלה עשויים להזדהם בגלל חיידקים שעלולים להימצא בניביו או רוקו של הנחש.
ברוב ההכשות, בין אם על ידי נחשים ארסיים או לא, תתפתח תגובה מקומית כלשהי.
בכ-90% מהמקרים תופיע אדמומיות וכאב קל.
בהכשות מסוימות, התסמינים הראשוניים יכולים להחמיר ולהפוך למסכני חיים.
תסמינים אלה כוללים: לחץ דם נמוך, דופק מהיר, נשימה מואצת, דימומים פנימיים וחיצוניים, פגיעה סנסורית, כשל כלייתי ונשימתי.
תסמינים ייחודיים לפי סוגי נחשים:
הכשות של קרייט מצוי, פתן אלמוגי ועכסן מוהאבי כמעט ואינן כואבות, אך עשויות לגרום לנזק חמור.
נחשים מסוג קוברה יורקת עלולים לירוק ארס לעיניים, דבר שעלול לגרום לכאב, שיתוק שרירי עין ולעיתים אף עיוורון.
נחשים ארסיים מסוגלים לנשוך גם ללא החדרת ארס לתוך הננשך, מכיוון שהזרקת הארס היא רצונית ולא אינסטינקטיבית.
נחשים עשויים להכיש הכשות יבשות כדי לא לבזבז את ארסם על יצור שאותו אינם מסוגלים לאכול בגלל גודלו, התנהגות הנקראת ארס מדוד.
עם זאת, מספר מקרי ההכשות היבשות מתוך כלל ההכשות של נחש כלשהו משתנה בין המינים: 80% מההכשות שנגרמו על ידי נחש ים, הנבהל בקלות, הן ללא החדרת ארס, לעומת זאת, רק 25% מכלל הכשות הנחש צפעוני גומה הן יבשות.
יתר על כן, חלק מסוגי הנחשים, כגון עכסנים, מגדילים באופן משמעותי את כמות הארס שמוזרק במקרי הגנה לעומת זו שלצורך השגת טרף.
מקצת ההכשות היבשות עשויות להיות כתוצאה של אי תזמון מצד הנחש.
הארס עלול להשתחרר לפני שהניבים חדרו לננשך.
אפילו נשיכה של נחשים ללא ארס, כגון אלה השייכים למשפחות החנקיים והפיתוניים, יכולים להזיק לננשך; נשיכות גדולות יכולות לעיתים קרובות לגרום חתכים חמורים, והנחש עלול לסגת מהגוף שנשך ובכך לגרום לבשר להיקרע על ידי שיניו החדות שעדין טבועות בגוף.
הכשה של נחש לא ארסי יכולה להחליש את המוכש, לפחות באופן זמני, ועלולה להוביל לזיהומים מסוכנים אם הפצע לא יטופל באופן תקין.
רוב הנחשים חייבים לפתוח את פיהם לפני ההכשה, אך ישנם באפריקה ובמזרח התיכון נחשים השייכים למשפחת הצפעוניים, המסוגלים להכיש מבלי לפתוח את פיהם על ידי קיפול ניביהם לצד ראשם.
הוצעה תאוריה לפיה המנגנונים הנחוצים ליצירה ושחרור ארס התפתחו בנחשים במהלך תקופת מיוקן.
במהלך שנות ה-שלישון, רוב הנחשים היו טורפים אורבים גדולים השייכים בקבוצת הנחשים הקמאיים, המשתמשים בחניקה להרג טרפם.
ככל שנופים מיוערים הוחלפו בשטחי ערבה באזורים מסוימים בעולם, מספר משפחות של נחשים התפתחו לנחשים קטנים וזריזים יותר.
עם זאת, דיכוי והריגה של טרף עבור נחשים קטנים יותר הפך לקשה יותר, מה שהוביל להתפתחות של ארס אצל נחשים.
ארס של נחש מיוצר בבלוטת מיצד האוזן, שבדרך כלל אחראית על ייצור והפרשת הרוק, מאוחסן בנאדיות (alveoli) מאחורי עיני הנחש, ונפלט בהכשה דרך צינורי הניבים החלולים.
סוגי הארס השונים מורכבים ממאות עד אלפי סוגים שונים של חלבונים ואנזימים, כשלהם מגוון רחב של מטרות, כגון הפרעה במערכת הלב של הטרף או הגדלת חדירות הרקמה כדי שהארס יוכל להיספג מהר יותר.
ארס של נחשים רבים, כגון צפעוני גומה, יכול להיות שילוב של רעלים רבים ולהשפיע כמעט על כל מערכות הגוף.
הרעלים יהיו מסוגים שונים ביניהם המוטוקסינים, ציטוטוקסינים, ניורוטוקסינים ומיוטוקסינים, כל אחד גורם למגוון רחב של סימפטומים.
בעבר, ההשערה המקובלת הייתה כי ארס של נחש מסוים מורכב סוג טוקסין אחד בלבד.
ידע רב קיים בנוגע למבנה החלבוני של ארס מנחשי אסיה ואמריקה הברית, אך מעט מאוד ידע שקשור לזני נחשים אוסטרליים.
עוצמת הארס, כפי שהיא נמדדת על ידי מינון סמי-לתלי (LD50) בעכברים, שונה במידה ניכרת בין המינים ואפילו יותר בין משפחות שונות של נחשים.
LD50 תת-עורי משתנה עם למעלה מ-140 ערכים שונים בפתניים, ועם יותר מ-100 ערכים שונים בקרב נחשי הצפע.
כמות הארס שמיוצר גם היא שונה בין המינים.
כך למשל, ביטיס גבוני מסוגל לספק בפוטנציאל בין 450–600 מ"ג של ארס במכה אחת, יותר מכל נחש אחר.
לזעמניים יש ארס הנע בטווח בין סכנת חיים (במקרה של נחש העפאים) לבין מקרים שבהם הוא בקושי מורגש (כמו בהכשות Tantilla).
קשה לקבוע אם הכשה על ידי מין כלשהו של נחש מסכנת חיים או לא.
הכשה בקרסול על ידי מוקסין הנחושת תיחשב בדרך כלל כפציעה בינונית למבוגר בריא, אבל הכשה של אותו נחש באזור הבטן או הפנים של ילד עלולה להיות קטלנית.
התוצאה של כל הכשה תלויה במגוון גורמים: גודל, מצב פיזי, וטמפרטורת של הנחש, גילו ומצבו הפיזי של האדם המוכש, והאזור והרקמה שהוכשה (למשל, רגליים, פלג הגוף העליון, וריד או שריר).
גורמים נוספים יהיו: כמות הארס שמוזרק, הזמן עד תחילת הטיפול, ואיכות הטיפול.
זיהוי הנחש חשוב בתכנון הטיפול באזורים מסוימים בעולם, אם כי הדבר אינו תמיד אפשרי.
באופן אידיאלי הנחש המת יובא עם האדם לבית החולים, אולם באזורים בהם הכשת נחש נפוצה יותר, ידע מקומי עשוי להיות מספיק על מנת לזהות את הנחש.
באזורים שבהם נוגדנים רב-ערכיים זמינים (לדוגמה: בצפון אמריקה), זיהוי הנחש אינו בראש סדר העדיפויות.
כל ניסיון לתפוס או להרוג את הנחש הפוגע מעמיד את האדם בסיכון להכשה חוזרת או בהכשה של אדם אחר, ולכן בדרך כלל לא מומלץ לנסות ללכוד את הנחש המכיש.
שלוש קבוצות הנחשים הארסיים האחראיים על הרוב המכריע של בעיות קליניות משמעותיות הם הצפעים, הקרייט ונחשי הקוברה.
הידע על מינים מקומיים יכול להיות משמעותי ומכריע, כמו גם הידע של סימנים ותסמינים אופייניים של חדירת ארס, על ידי כל סוג של נחש.
בהתבסס על מאפיינים קליניים, ניתן לקבוע מערך דירוג שיכול לשמש על מנת לקבוע את סוג הנחש המכיש, אך מערך הדירוג הוא ספציפי מאוד לאזורים גאוגרפים מסוימים.
ההמלצות לעזרה ראשונה במקרה של הכשת נחש עשויות להשתנות, בין השאר בשל העובדה שלנחשים שונים סוגים שונים של ארס.
לחלקם יש השפעה מקומית קטנה אך תופעות מערכתיות מסכנות חיים, במקרה כזה מומלץ למנוע התפשטות הארס באמצעות הפעלת לחץ על אזור ההכשה.
במצבים אחרים הארס יגרום נזק לרקמות סביב האזור המוכש.
קיבעון עשוי להחמיר את הנזק המקומי, אולם הוא יוכל להפחית את סך השטח הפגוע; השאלה האם תוצאה זו עדיפה נתונה לוויכוח.
כיוון שסוג הנחשים משתנה בין המדינות, יש שיטות מגוונות לעזרה ראשונה.
אולם רוב ההנחיות לעזרה ראשונה כוללות בתוכן את הדברים הבאים:
להגן על המוכש ועל אחרים סביבו מפני הכשות נוספות.
בעוד שזיהוי מין הנחש רצוי באזורים מסוימים, הגדלת הסיכון להכשה חוזרת או עיכוב בקבלת טיפול רפואי נאות עקב ניסיון ללכוד או להרוג את הנחש אינו מומלץ.
להזעיק עזרה כדי לארגן הובלה לחדר מיון של בית החולים הקרוב ביותר, שם נסיוב נגד ארס נחשים שנפוצים באזור יהיה זמין.
לשמור על האדם דומם ורגוע ככל האפשר, זאת כיוון שארס הנחש נע דרך מערכת הלימפה, אשר זורמת באמצעות תנועות הגוף, ולא עם דופק הלב.
להסיר פריטים או בגדים אשר עשויים להצר את האיבר הנשוך אם הוא יתנפח (כגון: טבעות, צמידים, שעונים, נעליים, וכו')
אם יש אפשרות, לצלם את הנחש, על מנת שיידעו בבית החולים האם הוא ארסי.
אין לחתוך את האתר הננשך, לנסות למצוץ את הארס, או לגרום צריבה במקום.
אין לתת לאדם לאכול או לשתות.
אין לתת חומרים מעוררים או תרופות לשיכוך כאבים, אלא אם גורם מוסמך אמר במפורש לעשות זאת.
ארגונים רבים, ביניהם איגוד הרפואה האמריקאי והצלב האדום האמריקאי, ממליצים על שטיפת אזור ההכשה עם מים וסבון.
ההמלצה האוסטרלית היא לא לנקות את הפצע.
עקבות ארס שנשאר על העור/תחבושות בשילוב עם נשיכת הנחש יכולה לסייע בזיהוי מין הנחש, שמאיץ מהירות ויעילות הטיפול בחדר מיון.
הודו פיתחה פרוטוקול לאומי להכשות נחש ב-2007 הכולל המלצות:
70% מכלל ההכשות הם ממינים לא ארסיים.
ורק כחצי מכמות ההכשות מנחשים ארסיים מרעילים את האדם.
קיבוע האיבר שננשך באותה דרך שמקבעים שבר בגפה.
שימוש בתחבושות בד או בסדינים להחזיק את הקיבוע במקום, תוך נקיטת זהירות שלא להפעיל לחץ או לחסום את אספקת הדם (כגון עם קשירה).
להגיע לבית חולים באופן מיידי.
לתרופות מסורתיות אין תועלת מוכחת בטיפול נגד הכשות נחש.
לספר לרופא על כל התסמינים, כגון רפיון של חלק בגוף, שנגלה בדרך לבית החולים.
המטרה בהפעלת לחץ מקבע הוא לשמור את הארס בתוך האיבר הנשוך, ולמנוע ממנו לנוע דרך מערכת הלימפה לאיברים חיוניים.
לטיפול זה שני רכיבים: הפעלת לחץ כדי למנוע ניקוז לימפטי, וקיבוע האיבר המוכש כדי למנוע את פעולת השאיבה של שרירי השלד.
נכון לשנת 2008, אין יעילות מוכחת לשימוש בתחבושת אלסטית כלחץ מקבע.
שימוש בלחץ מקבע מומלץ עבור הכשות שהתרחשו באוסטרליה (בגלל ארס הפיתון שמשפיע על מערכת העצבים).
לא מומלץ להשתמש בו להכשות נחשים שלא משפיעים על מערכת העצבים, כגון אלה הנמצאים בצפון אמריקה.
הצבא הבריטי ממליץ להפעיל לחץ מקבע בכל המקרים בהם סוג הנחש אינו ידוע.
עד התגלות הנוגדן, הכשות רבות של נחשים היו קטלניות.
למרות התקדמות משמעותית ברפואת חירום, הנוגדן הוא לעיתים קרובות הטיפול היעיל ביותר נגד ארס.
הנוגדן הראשון פותח בשנת 1895 על ידי רופא צרפתי בשם אלבר קלמט לטיפול נגד הכשה של קוברה הודית.
הנוגדן מיוצר על ידי הזרקת כמות קטנה של רעל לחיה (בדרך כלל לסוסים או לכבשים) על מנת ליזום תגובה של המערכת החיסונית.
הנוגדנים שנוצרו נאספים מדם החיה.
הנוגדן מוזרק לגוף דרך הווריד, והוא פועל על ידי הצמדות לאנזימי הארס ונטרולם.
הטיפול אינו יכול לבטל את הנזק שכבר נגרם על ידי הארס, ולכן קבלת הנוגדן צריכה להיות בהקדם האפשרי.
נוגדנים מודרניים יעילים נגד מספר סוגי רעלנים.
כיום, מטרת חברות התרופות לייצר נוגדנים עבור מיני נחשים ספציפיים לאותו המקום.
אף על פי שקיימים אנשים העלולים לפתח תופעות לוואי חמורות לנוגדן, כגון אנפילקסיס, הן ניתנות לריפוי, ולכן במצבי חירום התועלת מהנוגדן עולה על ההשלכות הפוטנציאליות של אי שימוש בנוגדן.
נתינת אדרנלין (אפינפרין), כדי למנוע תופעות לוואי מזיקות במקרים נפוצים אפשרית.
נחשים נוטים להכיש כאשר הם מרגישים מאוימים, כשהם נבהלים, כאשר התגרו בהם או כאשר הם מותקפים.
נחשים נוטים להיכנס לתוך אזורי מגורים בעקבות טרף, כגון מכרסמים.
הדברה מפחיתה את האיום של נחשים במידה ניכרת.
מומלץ להכיר את מיני הנחשים הנפוצים באזור המגורים, וכן את מיני הנחשים המצויים בעת נסיעה או טיול.
אפריקה, אוסטרליה, האזור הנאוטרופי, ודרום אסיה בפרט, מאוכלסים על ידי רבים מהזנים המסוכנים ביותר של נחשים.
על כן, מומלץ להיות מודעים ובסופו של דבר להימנע מאזורים הידועים שהם מאוכלסים בצפיפות על ידי נחשים מסוכנים.
כאשר נמצאים בחיק הטבע, ההליכה יוצרת תנודות קרקע ורעש, אשר לעיתים קרובות גורמים לנחשים להימלט מן האזור.
עם זאת, כלל זה חל בדרך כלל רק על נחשי צפע.
נחשים גדולים ותוקפנים יותר כמו הממבה והקוברה, יגיבו בצורה אגרסיבית יותר.
כאשר מתמודדים עם מפגש ישיר מול נחש, עדיף להישאר שקטים ודוממים.
אם הנחש עדיין לא ברח חשוב להתרחק לאט-לאט, ובזהירות.
השימוש בפנס כאשר מתעסקים בפעילויות במסגרת קמפינג, כגון איסוף עצים למדורה בשעות הלילה, יכול להיות מועיל כאמצעי הגנה.
נחשים עלולים להיות פעילים בצורה יוצאת דופן במהלך לילות חמים במיוחד כאשר טמפרטורות הסביבה עולה על 21 מעלות צלזיוס.
מומלץ לא להושיט יד אל תוך גזעים חלולים, להרים סלעים גדולים, להיכנס לתוך בקתות עץ ישנות או לכל מקום פוטנציאלי אחר שיכול לשמש כמחבוא לנחש.
בטיפוס צוקים, אין זה בטוח לתפוס מדפים או סדקים מבלי לבחון אותם קודם, זאת כיוון שנחשים הם ("בעלי דם קר"), ולעיתים קרובות נוטים להתחמם על גבי הסלעים.
בארצות הברית, יותר מ-40 אחוזים של אנשים שמוכשים על ידי נחשים, שמים עצמם בסכנה מלכתחילה על ידי ניסיון לתפוס נחשים פראיים או על ידי טיפול בחיות המחמד שלהם ברישול-ל-40% מהאחרונים נמדד של 0.1% או יותר.
חשוב מאוד להתרחק מנחשים, גם אם הם נראים מתים.
שכן, מינים מסוימים יתהפכו על הגב וישרבבו את הלשון שלהם כדי להטעות איומים פוטנציאליים.
ראש נחש שמנותק משאר הגוף יכול לפעול על ידי רפלקס ולהכיש, הכשה כזו יכולה להיות חזקה וכואבת כמו של נחש חי.
נחשים מתים אינם מסוגלים לווסת את הארס שהם מחדירים, מסיבה זו הכשת נחש מת יכולה לעיתים קרובות להכיל כמויות גדולות של ארס.
בעת העתיקה נעשה שימוש בנסיוב.
הנסיוב נקרא בימי קדם תריאק.
התריאק הוא מונח יווני (θηριακή) שהושאל לשפות אחרות כמו עברית, סורית וערבית (ترياق).
השם תריאק הוא הֶלְחֵם של שתי מילים: תִירְיַא [=יצורים ארסיים] ו-קַא [=סממנים רעילים], כלומר דבר המועיל מפני פגיעתם של יצורים ארסיים וחומרים רעילים.
השימוש תריאק תואר רבות בספרות הרפואית הקדומה, במקורות היהודיים.
בימי הביניים הייתה ארץ ישראל ידועה כמרכז להפקת תריאק ובה רוכזו הידע המקצועי ומרכיבי התריאק השונים.
לתריאק ישנם מתכונים רבים ומגוונים.
לרמב"ם ישנו ספר הנקרא: 'ספר הסמים וההישמרות מפני הסממנים הקטלניים' בו יש פירוט של תריאקים מסוגים שונים המועילים להכשות השונות.
בעבר היו מספר טיפולים שהומלצו לשימוש במקרים של הכשות, אולם טיפולים אלו הוכחו כלא יעילים ולעיתים אף מסוכנים.
הנחת חוסם עורקים על האיבר המוכש, בדרך כלל, אינו מומלץ.
אין ראיות משכנעות שהוא כלי עזרה ראשונה יעיל, במקרה זה, בצורת השימוש הרגילה שלו.
חסם עורקים נמצא לא יעיל כלל כטיפול בהכשת עכסן דרום אמריקאי, אבל נצפו תוצאות חיוביות שלו כשהוא מיושם כראוי נגד ארס של קוברה בפיליפינים.
ניסיון לבצע חוסם עורקים בהיעדר ידע מסוכן, שכן הפחתה או חסימה של זרימת הדם יכול להוביל למצב של נמק, אשר יכול להיות קטלני.
שימוש בתחבושת אלסטית בדרך כלל יעיל יותר, והרבה יותר בטוח.
חיתוך האזור המוכש, פעולה שנעשית לעיתים קרובות לפני מציצת הארס, אינה מומלצת כיוון שהיא גורמת נזק נוסף ומגדילה את הסיכון לזיהום.
צריבת האזור לאחר מכן עם אש או כסף חנקתי, עלול גם הוא לסכן.
מציצת הארס החוצה על ידי הפה או בעזרת משאבה לא עוזר, ואף עלול לפגוע עוד יותר באזור הפציעה.
התחלת מציצת הארס אחרי שלוש דקות מרגע ההכשה תסיר כמות קטנה מאוד וחסרת ערך מבחינה קלינית-פחות מאלפית של הארס מוזרק, כפי שמוצג במחקר בבני אדם.
במחקר עם חזירים, פעולת המציצה לא הועילה כלל, אלא הובילה לנמק באזור המציצה.
מציצה דרך הפה מציג סיכון נוסף של הרעלה דרך הפה.
המוצץ אף עלול לשחרר חיידקים לתוך הפצע, ולהוביל לזיהומו.
שתיית כמויות גדולות של אלכוהול בעקבות צריבה או חיטוי של הפצע באזור.
במקרים קיצוניים, באזורים מרוחקים, כל ניסיון לטפל בטיפולים הללו הוא מוטעה ויכול להוביל לפציעות גרועות מהכשת נחש.
במקרים גרועים ביותר בהכשה בגפיים, חוסם העורקים ששמו השבית לחלוטין את זרימת הדם אל הגפה, וכשהאדם הצליח להגיע למקום שמספק שירות רפואי הולם, לא נשאר אלא לקטוע את הגפה.
שאפור הראשון, השליט השני ברשימת המלכים של האימפריה הסאסאנית חרט בשמו כתובת ארכאולוגית הממוקמת בכעבה-י זרתושת אשר בנקש-י רוסתם על גבי הרי הזגרוס בשנת 262 לאחר ניצחונו על האימפריה הרומית.
הכתובת היא רב-לשונית ומועתקת לפרסית אמצעית, פרתית (שפתה הרשמית של האימפריה הפרתית אשר קדמה לסאסאנית) ויוונית עתיקה.
הכתובת ממוקמת מצפון-מערב לפרספוליס, הבירה העתיקה של הממלכה האחמנית, כיום בפרובינציית פארס שבאיראן.
במהלך שנות שלטונו של שאפור התרחשה מלחמה נגד האימפריה הרומית, האימפריה, אשר הייתה במשבר המאה ה-3 התמודדה נגד המלוכה הסאסאנית אשר הייתה בנקודת שיא מדיני והתפתחותי.
הסאסאנים תחת שאפור נלחמו ברומאים על הפרת וחידקל, ממלכת ארמניה העתיקה, אסיה הקטנה, סוריה וג'זירה וניצחו את מרב המערכות עד אשר תפסו את הקיסר הרומאי ולריאנוס וחילותיו כשבויים והיו במצב לדרוש שטחים נרחבים מידי רומא.
בפסוק האחרון שאפור משאיר צוואה ליורשיו שילכו בדרכו ויגיעו לגדולה.
הכשת עכבישים (מכונה לעיתים ארכנידיזם: arachnidism) מבוצעת בידי עכבישים ברחבי העולם.
כמעט כל העכבישים ארסיים אך ברובם הארס מיועד להריגת טרף קטן ולא מספיק חזק בשביל להרוג או לפגוע באדם או שהניבים קטנים מכדי לחדור את העור.
מרבית ההכשות גורמות רק לנפיחות או רגישות קלה ורק לעיתים רחוקות יגרמו לנמק לעור או לפגיעה בגוף ואף למוות.
ארס העכבישים מחולק לשני סוגים: נוירוטוקסין התוקף את מערכת העצבים או נקרוטוקסין (necrotic) התוקף רקמות במקום הנשיכה.
פגיעה נוספת יכולה להיגרם מזיהומים או מתגובה אלרגית.
סיבות המוות השכיחות קשורות לפגיעה בריאות, בשריר הלב, נמק ומוות קשה של תאי דם אדומים (המוליזה) ובמקרים נדירים גם מתמס שריר.
ישנם רק מעט עכבישים בעלי הכשה עם עוצמה חזקה, שהקטלניים מביניהם הם: משפכן סידני מהמשפחה עכבישי משפך אוסטרליים ועכביש נודד ברזילאי, אשר נחשב לעכביש הארסי בעולם.
עכבישים נוספים כוללים את האלמנה שארסה גורם לכאב במקום ההכשה או התכווצויות בחזה והבטן, פגיעה בלחץ דם, הזעה, בחילות והקאות בין היתר ולעיתים נדירות גם למוות אם כי המקרים נדירים.
גם מיני ארסניים גורמים לפגיעה קשה הגורמת לנמק בעור שננשך ולהמוליזה וכן לכאבי ראש, הקאות וחום קל.
מספר חוקרים רואים גם את המין Eratigena agrestis ממשפחת המשפכניים, אקטינופודיים ועכבישי Lampona ממשפחת הלמפוניים כבעלי פגיעה ונזק כואב, אף שאינם קטלניים.