tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נואלס הפך לחבר הפקולטה לחינוך באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ב-1974 כדי להשלים את ארבע שנות עבודתו האקדמיות האחרונות עד לפרישתו.
לאחר פרישתו, נשאר פעיל בתחום עד שנות ה-90. הוא לימד באוניברסיטת פילדינג, סנטה ברברה ובאוניברסיטת ארקנסו.
שני ספרים כתבו הזוג נואלס ביחד: הראשון בפיתוח מנהיגות בשנת 1955 והשני בנושא דינמיקה קבוצתית ב-1972.
נואלס פיתח תפיסה ייחודית ללמידת מבוגרים, בה הוא שם דגש על למידה לא פורמלית, התבססות על ניסיון העבר של הלומדים.
הוא פיתח את האנדרגוגיה כתפיסה שנותנת מקום מרכזי ללומד המבוגר כבעל ידע, למורה תפקיד של מנחה וללומדים אחראים על לימודיהם.
לטענתו, שפדגוגיה, כשיטת הוראה, לא מתאימה ואף מזיקה ללומדים בוגרים.
לבוגר דחף פנימי ללמידה, שיפור איכות חיים, שביעות רצון והגשמה עצמית, לצד מניעים חיצוניים כמו שיפור ההשתכרות וכיוב
מלקום נואלס מת בפאייטוויל, ארקנסו, משבץ מוחי.
מלקולם נתן שו (באנגלית Malcolm Nathan Shaw; נולד ב-1947) הוא פרופסור למשפטים, סופר ועורך דין יהודי-בריטי.
מומחה למשפט בינלאומי, זכויות אדם והכרעה בסכסוכים טריטוריאליים.
שו בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ליברפול, תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ודוקטורט מאוניברסיטת קיל.
שו החזיק בקתדרה על שם פרופסור סר רוברט ג'נינגס למשפט בינלאומי באוניברסיטת לסטר ולימד משפט בינלאומי, זכויות אדם ושוויון ונאמנויות.
לאחר פרישתו, הוא מונה כעמית בכיר במרכז לאוטרפכט למשפט בינלאומי באוניברסיטת קיימברידג' לנאמן של המכון הבריטי למשפט בינלאומי והשוואתי.
הוא עורך דין ומשפטן פעיל.
שו משמש גם כמרצה אורח באוניברסיטה העברית בקורס שעוסק בזכויות אדם וטריטוריה.
הוא מחברו של רב המכר International Law העוסק במשפט בינלאומי (פורסם לראשונה ב-1977; מהדורה תשיעית יצאה ב-2021).
הוא גם ערך את Title to Territory, אוסף מאמרים על קניין וריבונות במשפט הבינלאומי.
שו ייצג בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג ובבתי דין בינלאומיים אחרים מדינות כמו איחוד האמירויות, אזרבייג'ן, מלזיה, אוקראינה, סרביה, קמרון, אירלנד, קפריסין, צ'אד ועוד.
בינואר 2024 נבחר שו לייצג את ישראל בבית הדין הבין-לאומי בהאג בתביעה על רצח עם שהגישה נגדה דרום אפריקה.
הפרסומים של שו כוללים 20 מחקרים ב-54 פרסומים ב-3 שפות.
מלקולם ינג (בשוודית: Malcolm Jeng; נולד ב-9 במרץ 2005 בשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בפיינורד מליגת העל ההולנדית בהשאלה סטאד ריימס.
ינג גדל במחלקת הנוער של סיריוס, ובשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל השוודית.
ב-12 בינואר 2025 חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-1 בספטמבר 2025 הושאל לעונה אחת עם אופציית רכישה לפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ינג הוא חלק מסגל נבחרת שוודיה עד גיל 21.
מֶלְקָחִיתִיִּים (שם מדעי: Gomphidae) היא משפחה של שפיריות שמכילה כ-90 סוגים ו-900 מינים המצויים ברחבי צפון ודרום אמריקה, אירופה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה.
בישראל מצויים שבעה מינים מארבעה סוגים.
השם המדעי Gomphidae מגיע מיוונית gomphos, "בורג, מסמר", בשל צורת הבטן של השפיריות במשפחה.
מקור השם בעברית הוא בשל דמיון התרחבות זו לכלי עבודה שונים, ובהתאם לכך נקבעו שמות הסוגים במשפחה: מלקחית, קרדומית, מצבטית, ומלקטית.
בשונה מרוב השפיריות, למלקחיתיים יש עיניים מורכבות קטנות ומופרדות, תכונה אותה הן חולקות עם המשפחה Petaluridae ועם השפריריות.
העיניים בצבעי כחול, טורקיז או ירוק.
החזה ברוב המינים בהיר עם פסים כהים, ודוגמת הפספוס משמשת לרוב כמאפיין זיהוי.
הן חסרות את הצבעים המתכתיים הבוהקים של קבוצות שפיריות רבות, ולרוב בעלות צבעי הסוואה כדי להימנע מאיתור.
לרוב יש הבדלים קטנים בלבד בין הזוויגים.
הבוגרים בדרך כלל באורך של בין 40–70 מ"מ.
לשפיריות במשפחה מעוף מהיר עם מקטעים קצרים.
הן מבלות זמן רב במנוחה, נחות בעמדה מתאימה כדי לזנק קדימה ולטרוף חרקים מעופפים.
הן נוטות להתיישב על הקרקע או על עלים כשהבטן משופעת למעלה וקצהו מתעקל מעט.
מינים גדולים יותר עשויים להתיישב עם בטן שטוחה על עלה.
עמדה נוספת שאומצה על-ידי המלקחיתיים היושבים בשטח הפתוח היא "אובליסק" ("obelisking"), עמידה עם הבטן מורמת אנכית, יציבה שאומצה בנוסף אליהן רק על-ידי הטיסניתיים.
רוב השפיריות במשפחת המלקחיתיים מתרבות בנחלים, נהרות או אגמים.
הנימפות יוצאות דופן בהיותן בעלות מנטום (mentum) שטוח, ומחושיהן בעלי ארבעה מקטעים בלבד.
אצל רבים מהמינים הנימפות חופרות במשקעים בתחתית גופי המים, אך אלו של Hagenius brevistylus ("dragonhunter") חיות בין קליפות לחות ופסולת עלים בשולי המים.
קיימת שונות בהרגלי הנבירה האופייניים לנימפות.
חלקן ייצאו רק בשעות היום, בשונה מאורח החיים הלילי הנפוץ.
חלק מהפגיות גם ישכבו על משטחים שטוחים, בעוד שהרוב יעדיפו משטח אנכי.
לזכרים יש התרחבות דמוית נבוט בקצה הבטן (במקטעים 7 עד 9).
עם זאת, התרחבות זו בדרך כלל פחות בולטת אצל נקבות ואף עשויה להיעדר לחלוטין במינים מסוימים.
במשפחת המלקחיתיים יש למעלה מ-80 סוגים ויותר מ-900 מינים, והיא המשפחה היחידה בעל-משפחה Gomphoidea.
משפחת המלקחיתיים מכילה את הסוגים הבאים:
מַלְקְטִית (שם מדעי: Paragomphus) היא סוג של שפירית במשפחת המלקחיתיים.
עד לאחרונה הייתה בישראל נציגה אחת לסוג, מלקטית ירקרקה; אך בשנת 2024 התגלתה אוכלוסייה של מין נוסף, מלקטית סיני (P.
sinaiticus), ליד קיבוץ נאות סמדר.
מַלְקְטִית (שם מדעי: Gomphus) היא סוג של שפירית במשפחת המלקחיתיים.
בישראל נציגה אחת מהסוג: מלקחית נהרות.
כתוצאה ממחקרים פילוגנטיים, התת-סוגים Gomphurus, Hylogomphus, Phanogomphus ו- Stenogomphurus שודרגו לרמת סוג עצמאי ב-2017. לאחר פיצול המינים בסוגים הללו, הסוג מלקטית (Gomphus) נותר עם 11 במקום 54 מינים בסך-הכל, כאשר אף אחד מהם לא מצוי בחצי הכדור המערבי.
הסוג כולל כיום את 11 המינים הבאים:
מינים אלו השתייכו בעבר לסוג:
מלקולם רייס פטרסון היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי מטנסי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1901–1906, וכמושל טנסי ה-30 בשנים 1907–1911.
מלקולם פטרסון נולד בסומרוויל שבאלבמה בשם המילטון רייס פטרסון, כבנם של קולונל ג'וזאיה פטרסון , קצין פרשים בצבא הקונפדרציה וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ושל ג'וזפין (לבית רייס) פטרסון.
כשהיה בן חמש, שינה אביו את שמו הפרטי למלקולם.
ב-1872 עברה המשפחה לממפיס, טנסי, שם סיים פטרסון את לימודיו בקולג' האחים הנוצריים, כיום אוניברסיטת האחים הנוצריים .
בראשית שנות ה-80 הוא למד באוניברסיטת ואנדרבילט, ולמד משפטים בקריאה עצמית בהדרכת אביו.
ב-1883 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
בשנים 1894–1900 שימש פטרסון כתובע הכללי של מחוז שלבי.
בשנים 1901–1906 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של טנסי, שבעבר יוצג בידי אביו.
בראשית 1905, לאחר בחירתו לתקופת כהונה שלישית בסנאט של טנסי, נבחר ג'ון קוקס כיושב ראש הסנאט, ומתוקף תפקידו זה היה אז הראשון בסדר הירושה לתפקיד מושל טנסי.
בבחירות למשרת המושל של 1906, התמודד פטרסון מול קוקס בבחירות המקדימות של הדמוקרטים.
מועמד המפלגה הרפובליקנית שהתמודד בבחירות הכלליות מול פטרסון היה הנרי קליי אוונס, שהוצא מבית הנבחרים של ארצות הברית עקב הטיה בקביעת מחוזות בחירה ב-1890, וזה מכבר האשים את הדמוקרטים בטנסי בטקטיקות של מרמה.
פטרסון מצידו מתח ביקורת על אוונס על תמיכתו בחוק לודג' , שהיה אמור להגן את זכויות ההצבעה של האפרו-אמריקאים.
ביום הבחירות קיבל פטרסון 111,866 קולות מול 92,804 הקולות שקיבל אוונס.
במהלך כהונתו של פטרסון כמושל הוא הקים את נציבות הכבישים של טנסי, חתם על חקיקה שאסרה על הימורים במרוצי סוסים, ותיקן תקנות בנוגע למזון ותרופות.
פטרסון היה מושל טנסי הראשון שהשתכן במעון המושל (המושלים הקודמים התגוררו בבתי מלון), שנרכש על ידי המדינה ואויש על ידי כל המושלים עד 1922, כאשר נבנה מעון חדש.
בתחילת כהונתו השנייה ב-1909 הוא חתם על חוק החינוך הכללי, שבמסגרתו הוקמו ארבעה קולג'ים: אוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי , אוניברסיטת המדינה של מרכז טנסי , אוניברסיטת ממפיס ואוניברסיטת המדינה של טנסי .
חוקים נוספים לסיוע לעובדים הוגשו גם הם במהלך תקופת כהונתו.
במהלך מערכת הבחירות לכהונתו השנייה של פטרסון ב-1908, התמודד מולו על מועמדות המפלגה אדוארד קארמק, שאיבד את מושבו בסנאט לרוברט לאב טיילור שנתיים קודם לכן.
קארמק ניהל מסע בחירות נמרץ, אך פטרסון הצליח לזכות במועמדות לאחר שקיבל מעט יותר ממחצית הקולות.
המפלגה הרפובליקנית, שהסתבכה במאבק כוחות בין וולטר בראונלו לבין ניואל סנדרס, בחרה בתחילה בשני מועמדים, ט.
אסברי רייט (מועמדו ש בראונלו), וג'ורג' טילמן (מועמדו של סנדרס), אך בסופו של דבר פרש רייט מהמרוץ.
באוקטובר 1908, הוביל סכסוך בין חברת הקרקעות של מערב טנסי לבין תושבי מחוז אוביון על השליטה על אגם רילפוט לחטיפתם של שניים מפקידי החברה, קוונטין רנקין ורוברט ז.
טיילור, על ידי אנשי קבוצה שלקחה על עצמה את החוק לידיים, ושנודעה בשם "רוכבי הלילה" (Night Riders).
רנקין נרצח, וטיילור הצליח להימלט.
פטרסון פיקד באופן אישי על כוח המשמר הלאומי שיצא למחוז אוביון, שם הם לכדו ועצרו עשרות מאנשי רכבי הלילה, שכמה מהם נשפטו בהמשך.
מהלך זה העלה את האהדה הציבורית כלפי פטרסון, ובבחירות הכלליות בנובמבר הוא הביס את טילמן ביחס קולות של 133,166 מול 113,233.
זמן קצר לאחר הבחירות, נעשה פטרסון מעורב בשערורייה שבסופו של דבר שמה קץ לקריירה הפוליטית שלו.
קארמק, יריבו לשעבר, פרסם מאמר בעיתון בו הוא לעג ללא רחם על יועצו של פטרסון, קולונל דנקן קופר.
ב-8 בנובמבר 1908, נתקלו קופר ובנו רובין בקארמק בהולכם ברחוב.
בין קארמק לבין רובין קופר התפתח קרב יריות, בו נהרג קארמק ורובין קופר נפצע.
תומכיו של קארמק האשימו את פטרסון בתקרית, ובנקודת זמן מסוימת נשקל קיום הליך הדחה.
קופר ובנו הורשעו ברצח, אם כי ב-1910 העניק פטרסון לקופר האב חנינה, מהלך שעורר זעם רחב היקף.
פטרסון, שבמהלך כהונתו כמושל העניק יותר מ-1,400 חנינות, הואשם קודם לכן בביזוי מוסך החנינות כדי לשחרר בעלי ברית פוליטיים מושחתים.
בראשית תקופת כהונתו השנייה של פרטסון כמושל, העביר בית המחוקקים שני חוקים בנוגע לחוק היובש.
האחד הרחיב את "חוק ארבעת המילים" (Four Mile Law), שאסר על מכירת משקאות חריפים במרחק של פחות מ-4 מילים (6.4 ק"מ) מכל בית ספר, כך שהחוק כיסה את כל שטח המדינה.
קודם לכן החוק נגע רק לעיירות בהן האוכלוסייה הייתה פחותה מ-5,000 תושבים.
החוק השני אסר על ייצור אלכוהול לשם מכירתו.
שני החוקים זכו לתמיכה נרחבת, אך פטרסון הטיל וטו על שניהם, בטענה שהאיסור על אלכוהול בכל מקום בו הוא יושם, כשל.
על כל פנים, בית המחוקקים עקף את הווטו, והחוקים נכנסו לתוקף.
ב-1910 התגלע קרע בשורות המפלגה הדמוקרטית בטנסי בסוגיית הבחירות המקדימות במדינה.
"הדמוקרטים הרגילים", בהנהגתו של פטרסון, ביקשו לשמר את השיטה הישנה של בחירת המועמדים על ידי נציגי המחוזות, בעוד שהסיעה השנייה, ה-Statewiders, ביקשה לקיים בחירות מקדימות כלליות ברחבי המדינה.
כאשר סירב פטרסון לשקול בחירות מקדימות כלליות, פרשו חברי הסיעה השנייה מוועידת המפלגה ומינו מועמדים משלהם לכל התפקידים, וכך אפשרו לפטרסון להיבחר כמועמד.
בבחירות לערכאות המשפטיות שנערכו ב-4 באוגוסט, הכריעו מועמדי סיעת ה-Statewiders, שהתמודדו כעצמאים, את מועמדי הדמוקרטים הרגילים.
בהבינו שאפסו סיכוייו לנצח בבחירות בנובמבר, פרש פטרסון מהמרוץ.
עד מהרה בחרו אנשי סיעתו כמועמד לתפקיד המושל את המושל לשעבר ואז הסנאטור רוברט לאב טיילור, אך ללא תמיכה מסיעת ה-Statewiders, הובס טיילור על ידי הרפובליקני בן הופר.
ב-1913 הפך פטרסון לתומך באיסור על אלכוהול.
הוא הצטרף ל"ליגה נגד הבארים" , וסייר ברחבי ארצות הברית כדי להרצות על האיסור על השתייה.
ב-1915 ביקש פטרסון להתמודד על מועמדות מפלגתו לסנאט של ארצות הברית.
יריביו היו הסנאטור המכהן לוק לי וקנת' מקלר.
לי הגיע למקום השלישי, וכך הובס בסבב ההצבעה הראשון, ומקלר קיבל את תמיכת הבוס הפוליטי החדש של המפלגה בטנסי, אדוארד האל קרמפ , והביס את פטרסון בסיבוב השני שבועות ספורים לאחר מכן.
ב-1920 החל פטרסון לכתוב טור קבוע בעיתון "ממפיס הרלד קורייר", שכותרתו הייתה "יום יום עם המושל פטרסון", ושעסק בפוליטיקה ובנושאים אחרים.
ב-1923 הוא מונה כשופט בסבב השיפוטי הראשון של מחוז שלבי על ידי המושל אוסטין פיי.
הוא כיהן על כס השיפוט עד פרישתו ב-1934. ב-1932 ניסה פטרסון להתמודד שוב על משרת המושל, אך הובס בבחירות המקדימות על ידי היל מקאליסטר.
ב-1885 נשא פטרסון לאישה את לוסיל ג'ונסון, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
לאחר מות רעייתו, הוא נישא בשנית ב-1903 לסיבל הודג'ס, שאיתה הוא הביא לעולם בת אחת לפני מותה ב-1906. ב-1907, זמן קצר לאחר השבעתו לתפקיד המושל, נישא פטרסון בשלישית למרי ראסל גרדנר, ולשניים נולדו בת אחת במהלך כהונתו, ובן אחד לאחריה.
הוא אחד משני מושלי טנסי שנישאו במהלך כהונתם.
מלקולם פטרסון נפטר ב-8 במרץ 1935, בעת שעשה בביקור בסרסוטה, פלורידה.
הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבממפיס.
מֶלְקָחִית נְהָרוֹת (שם מדעי: Gomphus davidi) היא מין של שפירית ממשפחת המלקחיתיים (Gomphidae).
זהו מין אנדמי לאזור הלבנט.
בישראל היא מין נפוץ בצפון הארץ.
זוהי שפירית בגודל בינוני, עם אורך גוף של 50-55 מ"מ ואורך כנף אחורית של 30–35 מ"מ.
עיניה המרוחקות זו מזו בעלות צבע תכול, או אפור בפרטים צעירים.
גופה צהוב-ירקרק עם פספוס שחור בולט.
בחלק העליון של הבטן פס שחור כפול היוצר דוגמת טריזים.
במקטעי הבטן האחרונים ישנה התרחבות.
הפטרוסטיגמות הארוכות חומות עד שחורות.
העורק הקוסטלי (Costal vein, העורק העובר בשפת ההתקפה של הכנף) צהוב.
עונת התעופה של הבוגרים מתחילה כבר במרץ, אך בעיקר באפריל/מאי, ונמשכת עד ספטמבר.
זוהי אחת ממיני השפיריות המקדימים להגיח, ומהראשונים להגיח בכמויות גדולות בתפוצתו.
זהו מין בעל תפוצה מצומצמת מאוד לאזור הלבנט בקרבת הים התיכון, ומופיע בישראל, ירדן, לבנון, סוריה ודרום טורקיה.
למרות תפוצתו המצומצת, מין זה מתואר כנפוץ ויציב בתחומו.
בתי הגידול הטבעיים שלה הם ביצות מים מתוקים, בריכות, וגם בתעלות השקיה כמעט עומדות.
נצפתה מתרבה גם בבריכות ליד סכרים.
זהו מין חזק, והוא יהיה מהמינים הראשונים ליישב גופי מים חדשים או משוחזרים.
מלקטות האגוזים הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, שנוצר בשנת 1882. היצירה מתארת שתי ילדות צעירות בסצנה אידיאלית של טבע שופע, ומוצגת כיום באוסף מוזיאון דטרויט לאמנויות (DIA), אשר קיבל אותה כתרומה בשנת 1954.
הציור מציג שתי ילדות צעירות השוכבות באחו על סף חורשה, בתנוחה אינטימית ומלאת חן.
הן לבושות בחולצות בהירות ובמחוכים בצבע אחיד, לבוש המעיד בעדינות על שיוך מעמדי איכרי.
הילדה שמשמאל עונדת סרט אדום בשערה ומביטה בריכוז לעבר חברתה הצעירה האוחזת באגוזי לוז, ככל הנראה שנקטפו מהשיח הסמוך.
הדמויות מתוארות בקנה מידה כמעט טבעי, בגימור מדויק ונטול מברשות, מה שמחזק את תחושת הקרבה בינן לבין הצופה.
הצבעוניות השקטה של הנוף מוארת מעט על ידי האדום הבוהק של סרט השיער, וקרן אור מאירה את גופן של הילדות לעומת הרקע הירוק הכהה.
בקצה הימני העליון של הקומפוזיציה ניבט רמז למרחב ימי, אולי הים, המוסיף עומק לתפאורה הכפרית.
היצירה נחשבת מופת לריאליזם אקדמי, וממחישה את יכולתו של בוגרו לשלב ייצוג מדויק של גוף האדם עם אווירה רגשית מעודנת.
הדמויות ממורכזות בקדמת הבמה באור רך, ומובחנות מהנוף שמאחוריהן, כהות הרקע מחזקת את נוכחותן.
הפרשנות המקובלת לציור מצביעה על ייצוג של תמימות הילדות, חדוות הנעורים והקשר האנושי האינטימי, כאשר הסצנה הנתפסת כחולפת מדגישה את מהירות חלוף הזמן.
מלקטות האגוזים משתייכת לזרם ציורי האיכרים שהפך פופולרי במאה ה־19 בקרב אספנים באנגליה המתועשת ובארצות הברית, לצד מדינות אירופה.
הפופולריות הגוברת לייצוגים של פשטות כפרית וילדות אידילית השתלבה עם הנטייה לציורים אקדמיים מעובדים בקפידה.
הציור בולט בטכניקה המדויקת שלו, בקומפוזיציה האינטימית ובתחושת הרכות המועברת באמצעות תיאור הבד, התנועה, ומבע הפנים.
הציור הוצג לראשונה זמן קצר לאחר רכישתו על ידי סוחר אמריקאי מידי האמן, כאשר מחירו הושלש לעומת המחיר ששולם לבוגרו.
בשנת 1954 נתרם הציור למוזיאון דטרויט לאמנויות על ידי נינה אמנדה דאוני, אלמנתו של ויליאם אי.
מאז הפך הציור לאחת היצירות הפופולריות ביותר באוסף המוזיאון.
החל משנת 2015 הושאל הציור לתערוכות נודדות במסגרת תוכניות ההשאלה של המוזיאון, ובין היתר הוצג במכון האמנויות של פלינט ובמרכז האמנויות של מידלנד.
מָלַרְיָה היא מחלה זיהומית הנפוצה בעיקר באזור הטרופי.
המלריה היא אחד מגורמי המוות העיקריים בעולם, בפרט בקרב ילדים בעולם השלישי.
ב-2018 מעריכים כי חלו במלריה כ-228 מיליון בני אדם ומתוכם מתו כ-405,000, רובם בני פחות מ-15. רוב מקרי המוות ממלריה הם באפריקה שמדרום לסהרה.
המלריה מופצת על ידי יתושות אנופלס ופוגעת בעיקר בכדוריות הדם האדומות.
במקרים קשים, נגרם נזק גם לאיברים חיוניים בגוף עקב אנמיה וחסימת כלי דם.
בשנת 2015 הוענק עוד פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לטו יויו על גילוי החומר ארטמיסינין, המשמש תרופה למלריה.
מקור המונח מלריה באיטלקית מימי הביניים: mala aria – "אוויר רע", חלק מתורת מיאזמה (האמונה כי אוויר רע הוא גורם למחלות); המחלה נקראה בעבר קדחת ביצות בשל הקשר שלה עם ביצות ואדמות ביצות.
המונח הופיע באנגלית לפחות כבר ב-1768. מלריה הייתה פעם שכיחה ברוב אירופה וצפון אמריקה, שם היא כבר לא אנדמית, אם כי מקרים מיובאים מתרחשים.
המלריה בבני אדם נגרמת על ידי חמישה מינים של הפרוטיסט החד-תאי פלסמודיום (Plasmodium), ממערכת הנבגוניות.
התסמינים של המלריה כוללים חום גבוה, רעד, כאבי מפרקים, כאב ראש עז, הקאות העשויות להכיל דם, הזעה מרובה, צמרמורת, שלשול, כאבי בטן, כבד מוגדל, והרגשה כללית לא טובה.
תסמינים אלה מופיעים במחזוריות של יומיים עד ארבעה ימים.
סיבוכים של מלריה כוללים תרדמת, ובכ-20% מהמקרים של מלריה לא מטופלת – מוות.
יתושות אנופלס נושאות נבגי פלסמודיום בבלוטות הרוק שלהן.
כאשר הן עוקצות אדם, דבר הנפוץ בעיקר בשעת בין הערביים ובלילה, הספורוזואיטים נכנסים לגוף דרך הרוק של היתושה, נודדים לכבד ומתרבים בתאי הכבד.
בשלב המרוזיטי (merozoites) הם מגיעים לתאי הדם האדומים, שם הם מתרבים, ניזונים מהמוגלובין ומפרישים רעלנים.
ומזמן לזמן פורצים אל תוך הגוף.
הקדחת מתפרצת מדי שלושה או ארבעה ימים, עם יציאת המרוזויטים מתאי הדם.
כאשר יתושה עוקצת אדם הנגוע במלריה, הטפיל מגיע עם הדם אל קיבתה, מתרבה שם ועובר לבלוטות הרוק שלה.
בשנת 2002 הודיע צוות חוקרים כי הצליח לפענח בו זמנית את הגנום של כל הגורמים למחלה.
החוקרים פענחו את הגנום של סוג טפיל המלריה הנפוץ והמסוכן ביותר – P.
falciparum – ואת זה של יתוש האנופלס גמביה, המשמש נשא המעביר את הטפיל באפריקה.
בשנת 2012 חוקרים מצאו כי הטפיל הגורם למלריה בבני אדם משפר את יכולות יתושות אנופלס לשרוד רעב ממושך ובכך מקנה ליתושות שנדבקו בו יתרון על פני אחרים.
באותה השנה הצליחו חוקרים מהאוניברסיטה העברית להבין את מנגנון ההסוואה של הטפיל מהמערכת החיסונית, הטפיל מסוגל להציג למערכת החיסון חלבון אחד בעוד הוא תוקף את הגוף בחלבון אחר וכך מתחמק מגילויו.
בהתבסס על הגנום המיטוכונדריאלי של הטפיל, Plasmodium, חוקרים הגיעו למסקנה כי טיפל זה קיים מזה 50–100 אלף שנים.
עם זאת לפני כ-10,000 שנה חלה עליה פתאומית בגודל אוכלוסיית הטפיל, במקביל למהפכה הנאוליתית.
ייתכן כי אוכלוסיות מוקדמות יותר של הטפיל הופצו עוד קודם במסגרת נדידת האדם הקדמון.
במאה החמישית לפנה"ס תיאר היפוקרטס את המלריה.
בימי הביניים ניתן לה השם "מלריה" – הֶלְחֵם של המילים באיטלקית של אותה תקופה: "מלה אריה" (mala aria) שפירושן: "אוויר רע", שכן חשבו שהיא נגרמת מהאוויר העולה מהביצות.
כבר במאה הראשונה לספירה כתבו קולומלה וארו שמקור המחלה הוא דווקא מ"בעלי חיים קטנים" החיים בביצות, והמחלה מועברת דרך האוויר.
בספרות היהודית ההיסטורית ניתן למלריה בדרך כלל הכינוי "קדחת".
במחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה התאוריה לפיה חיידקים הם הגורם המרכזי למחלות זיהומיות.
חוקרים רבים ברחבי העולם החלו לחפש אחר חיידקים ויצורים מיקרוסוקופיים אחרים שגורמים לשלל סוגי מחלות מידבקות, כדי למנוע או לרפא אותן.
ההתקדמות המשמעותית הראשונה בחקר המדעי של מלריה הייתה בשנת 1880, כאשר שארל לואי אלפונס לבראן שהיה אז רופא צבאי צרפתי שעבד בבית החולים הצבאי של קונסטנטין באלג'יריה – צפה לראשונה בטפילי Plasmodium בתוך תאי הדם האדומים של אנשים נגועים במחלה.
הוא הציע שהמלריה נגרמת על ידי אורגניזם זה, הפעם הראשונה שפרוטיסט זוהה כגורם למחלה.
בניסוייו, לבראן הצליח לבודד את הטפיל למחלת המלריה ובשנת 1882 הוא ערך את הניסוי החשוב בו הוא נסע לרומא כדי לבדוק האם הטפיל שבודד מדמו של חולה מלריה באלג'יריה, זהה לזה שנמצא בדמו של חולה מלריה ברומא.
בעקבות הצלחת הניסוי, פרסם לבראן את ממצאיו.
על תגליות זה ועל תגליות מאוחרות יותר, הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1907.
בשנת 1881, קרלוס פינליי , רופא קובני שטיפל באנשים עם קדחת צהובה בהוואנה, סיפק ראיות חזקות לכך שהיתושים מעבירים מחלות לבני אדם וממנועבודה זו באה בעקבות הצעות מוקדמות יותר של Josiah C.
Nott ושל מי שנחשב "אבי הרפואה הטרופית" סר פטריק מנסון, בדבר העברה של מחלת Filariasis על ידי נמטודות.
בשנת 1897, גילה רונלד רוס כי מלריה מועברת באמצעות נקבת היתוש מהסוג אנופלס.
רוס עבר במקומות שונים בהודו כאשר חקר את מחלת המלריה, וגם לקה בה בעצמו.
במחקריו גילה כי טפיל המלריה מועבר על ידי זן ספציפי של יתוש, האנופלס, והצליח להדגים את גלגול החיים המלא של הטפיל כולל הימצאותו בבלוטות הרוק של היתוש.
בשנת 1902 זכה רוס בפרס נובל על מחקריו יוצאי הדופן על מחלת המלריה.
תרופת הכינין הומצאה בידי אינדיאנים מפרו, אשר למדו כי משקה מקליפת עץ הכינין מועיל לחולים.
המידע עבר למערב באמצעות איש דת ישועי.
בעבר חשבו שלכינין יש גם תועלת מניעתית, אך הדבר התברר כלא נכון.
במדינות המתועשות כבר כמעט שלא קיימת מלריה, אבל במדינות המתפתחות היא עדיין גורמת לסבל רב.
בנטיעת האקליפטוסים קיוו החלוצים בארץ ישראל לבער את הביצות ואת יתושי האנופלס נושאי המלריה, מתוך הנחה מוטעית כי המלריה נגרמת מ"אוויר רע" העולה מהביצות, שאותו יטהר העץ ואף יסייע לייבוש הביצות.
מאוחר יותר נוכחו כי השפעת האקליפטוס על הביצות שולית והמלריה מופצת על ידי יתושות אנופלס, והוחל בניקוז הביצות.
בשנים הראשונות שאחרי קום מדינת ישראל דווח על 1,000 חולים חדשים בשנה (יותר מפרומיל מהאוכלוסייה).
השימוש ב-DDT ובאמצעים אחרים הביא להקטנת התחלואה, וזה ארבעים שנה אין בישראל מלריה מקומית.
כמעט אין יתושי אנופלס ואין חולים שמהם ירכשו היתושות את הטפיל.
עם זאת, כמה עשרות חולים מאובחנים בישראל מדי שנה, רובם ישראלים שבאו מאפריקה, שם תיירו או משם היגרו.
מיעוטם הם תרמילאים ששבו מהמזרח הרחוק, בדרך כלל כאלו שלא הקפידו על טיפול הולם בעת שהותם באזורים נגועים.
בוונצואלה אושר ב-1936 חוק ההגנה ממלריה.
באותה תקופה החל לנהל את הקמפיין נגד מלריה הרופא ארנולדו גבלודון (Arnoldo Gabaldón).
במסגרת הקמפיין להדברת המלריה, שהתמקד תחילה באזורים העירוניים שבהם היה כלכלי יותר לבצעו, ערכו הרשויות טיפולים להדברת יתושים ובפרט הדברה באמצעות פירטרינים ובהמשך שימוש ב-DDT.
הקמפיין הצליח לצמצם מאוד את ההידבקות במלריה, וב-1961 הכריז ארגון הבריאות העולמי על הדברתה של המלריה מ-68% מאזור המלריה בוונצואלה.
בעקבות המשבר הכלכלי שחוותה ונצואלה בעשור השני של המאה ה-21, ועימו גל הגירה פנימית, אירעה התפרצות של מלריה.
התרופות לקדחת מבוססות על הכינין, המופק מקליפתו של עץ הכינין או על כינין המיוצר ייצור סינתטי.
הכינין היה ידוע בעבר כטיפול הידוע היחיד למלריה.
קשה לרפא באמצעות תרופות אלה את הפלסמודיום, ולשם כך נדרשות תרופות נוספות.
האמצעי היעיל ביותר להילחם במלריה המתפשטת בקרב האוכלוסייה הוא לחסל את הדגירה של יתושי האנופלס על ידי ריסוס מקומות הדגירה, ייבוש הביצות, החדרת דגי גמבוזיה למקווי המים על מנת שיטרפו את הרימות והביצים של היתושים או, כמוצא אחרון, כיסוי הביצות בשכבת נפט שאינה מאפשרת לרימות היתושים לנשום וקוטלת אותן.
מניעת הידבקות במלריה היא אחת המטרות המרכזיות של מערכות הבריאות באפריקה שמדרום לסהרה בגלל היקף התמותה ממלריה ובהיעדר חיסון כנגדה.
בשנת 2021, אישר ארגון הבריאות העולמי חיסון נגד מלריה.
לפני כן, החיסון אושר על ידי הסוכנות האירופית לתרופות בשנת 2015.
דרכי התגוננות אישית לנמצאים באזורים נגועי מלריה כוללים:
הקפדה על שינה מתחת לכילות, רישות חלונות, מריחת הגוף בחומר דוחה יתושים, לבישת בגדים ארוכים והימנעות מיציאה בלילה, מכיוון שהיתושים פעילים בעיקר בשעות הקרירות של הלילה.
נטילת תרופות התגוננות ממלריה במהלך השהיה באזור הנגוע.
הדרך היעילה ביותר להתגוננות אישית מפני מלריה באזורים נגועים היא נטילת תרופות המיועדות לכך.
קיימות תרופות המקנות 90%–95% הגנה מפני כל סוג של מלריה.
סוג התרופה הניתנת תלוי באזור השהות היות שבכל אזור קיים סוג שונה של הטפיל.
תרופת המנע נלקחת החל מיום לפני הכניסה לאזור נגוע במלריה ועד ארבעה שבועות לאחר היציאה מהאזור.
התרופה החדשנית והיעילה ביותר נקראת "מלרון" אשר מאופיינת במיעוט תופעות לוואי (נוסף על כך קיימות תרופות כגון מפלוקווין, מלרון, כלורוקווין, דוקסילין).
מנגנון הפעולה של תרופות אלו פוגע ביכולת ההתרבות של הטפיל הגורם למלריה.
שימוש בתרופות הוא דרך יעילה להימנעות מהידבקות במחלה אצל מטיילים, שמשך שהייתם באזור הוא זמני ומוגבל.
אולם תושבים באזורים נגועי מלריה אינם יכולים פרקטית וכלכלית ליטול את התרופות במשך כל ימי חייהם.
נוסף על כך, טיפול תרופתי ארוך טווח של אוכלוסייה רחבה יגרום לטפיל לפתח עמידות לתרופה במרוצת הזמן.
הגנה נוספת מתרכזת בהקטנת הסיכוי לעקיצת היתושה.
לפי מחקרים רבים שיטה זו מוכחת כיעילה ביותר באזורים נגועי מלריה באפריקה.
הדברה ביתית המתמקדת בריסוס בתי האב בחומרי הדברה כנגד היתושים.
ידוע כי היתושה עוקצת בעיקר בשעות הערב והלילה ולכן ההדברה תיעשה בשעות הללו.
ריסוס קירות הבית חשוב היות שהחומרים הרעילים פוגעים ברגלי היתושים והורגים אותם.
נוסף על כך, הדברת הקירות יעילה גם במקרה שהיתושה עקצה את אחד מיושבי הבית, שכן לאחר העקיצה על היתושה לנוח כדי להתחיל את תהליך העיכול.
בזמן מנוחתה על הקירות גוברים הסיכויים שתמות וכך לא תעביר את המחלה ליושבי הבית האחרים.
קיימים חומרי הדברה שונים, אך הוכח כי היעיל מכולם הוא ה-DDT.
עם זאת, השימוש ב-DDT עורר ביקורת.
ארגון הבריאות העולמי ממליץ על שימוש ב-12 סוגים שונים של חומרי הדברה, אחד מהם הוא ה-DDT.
רשתות נגד יתושים (כילות) – כפי שצוין לעיל, היתושה עוקצת בעיקר בשעות הערב והלילה, ולכן שימוש ברשתות (כילות) במהלך הלילה תורם למניעת העקיצות והעברת המחלה.
השימוש ברשתות מקטין את הסיכוי להיעקץ ב-70% לערך.
עם זאת, הוכח כי רשתות אלו אינן מחסום מוחלט מפני היתושים, ולכן החלו בריסוס הרשתות בחומרי הדברה אשר יקטלו את היתושים וימנעו את העקיצות.
כספים רבים ותרומות הושקעו בקנייה ובהפצה של הרשתות באזורים מוכי המלריה באפריקה.
עם זאת, קיים קושי באימוץ הרגלי שינה מתחת לרשתות, היות שהאקלים באזורים אלו הוא טרופי (חם ולח) והרשתות חוסמות את זרימת האוויר.
השימוש ברשתות על ידי האוכלוסייה הוא בסדר גודל של רק 50%–70%, למרות יעילותן.
אלמנטים פרסונליים נוספים – קיימות דרכים נוספות בהגנה פרסונלית מפני עקיצת היתושה, כגון לבישת בגדים ארוכים לכיסוי הגוף ומריחת חומר דוחה יתושים על חלקי הגוף החשופים.
הזרוע המרכזית במלחמה במלריה שואפת להקטין את מספר היתושות המסוגלות לשאת את הטפיל, בכמה דרכים:
ייבוש ביצות וגופי מים עומדים המשמשים בתי גידול של היתוש.
שיטה זו יעילה, אולם לא תמיד אפשרית, כי באזורים טרופיים כמות הגשמים גבוהה וכך נוצרים בכל פעם מקווי המים מחדש.
זאת ועוד, הטיפול הזה יקר ולעיתים מסובך.
הדברת שטחים בקרבת ביצות ומקווי מים באמצעות חומר הדברה (למשל DDT) – ברוב האזורים באפריקה שיטה זו שונתה לידי הדברה פרסונלית, כלומר ריסוס בבתי האב באזור הנגוע במלריה.
שיטה זו נמצאה יעילה, אך ארגוני איכות הסביבה מתנגדים לה בטענה שחומרי ההדברה פוגעים בסביבה לטווח הארוך וכן כי חומרים אלו עלולים לפגוע בבני אדם.
על אף התנגדות זו, השימוש ב-DDT נמשך מאחר שלא נמצאה חלופה יעילה יותר.
כמו כן, מחקרים חדשים מראים כי באזורים שבהם השתמשו בחומרי הדברה, אחוז החולים במלריה קטן בהיקפו במידה ניכרת וכן אין נזקים לבני האדם ולחי באזור.
טיפול במקווי המים (שאיננו ייבוש).
במקומות מסוימים קיים ניסיון לפגוע בתהליכי ההתפתחות וההתרבות הביולוגיים של היתושים.
ניסיונות אלו כוללים החדרת דגי גמבוזיה אשר אוכלים את הזחל שממנו היתושים מתפתחים.
טיפול נוסף הוא כיסוי תחתית הביצות בשכבת נפט שאינה מאפשרת לזחל לנשום והורגת אותו.
טיפול זה איננו נפוץ, מכיוון שיש להתחשב באזורים הגאוגרפיים ובאופייה הסוציו-אקונומי של האוכלוסייה באזור (הטיפול יקר).
אמצעי זה סופג ביקורת מארגוני איכות סביבה בהתבסס על הטענות שלעיל.
מאמצים למניעת התפתחות המלריה על ידי חיסול היתושים נמצאו יעילים באזורים נרחבים בעולם אשר נחשבו בעבר מוכי מלריה (דוגמת ישראל).
לעומת זאת, על אף מאמצים של ארגונים שונים ותרומות ממדינות ומגופים בין-לאומיים, היקף המלריה באפריקה רחב ביותר.
למרות השימוש באמצעים השונים המלריה באפריקה עדיין נחשבת לגורם תמותה מרכזי ביבשת.
ארגונים שונים ותוכניות בין-לאומיות משלבים יחד עם פעולות למניעת ההידבקות במחלה תוכניות של חינוך והסברה לקהילות המקומיות.
הרעיון המרכזי שבבסיס גישה זו הוא כי הכתבת מדיניות התמודדות עם המחלה ומניעתה איננה יעילה ללא שיתוף הקהילות והקניית ידע וכלים לאוכלוסייה.
שכן, באמצעות חינוך ניתן ליצור דור חדש של תושבים שיכירו בחשיבות האמצעים למניעת המחלה כדי ליצור מצב שבו שיעורי התמותה ממלריה באפריקה יקטנו בצורה ניכרת.
להגברת המודעות למחלה הוכרז על ידי ארגון הבריאות העולמי יום המלריה הבין-לאומי, החל בכל שנה ב-25 באפריל.
משך שנים נכשלו הניסיונות לפיתוח חיסון כנגד מלריה, היות שאחד הטפילים הגורם למחלה הוא בעל מחזור חיים מורכב אשר מסייע לו להתחמק ממערכת החיסון המנסה לתקוף אותו ועל כן מקשה את ניסיונות פיתוח החיסון.
חיסון ה־RTS,S הוא הראשון שהדגים הישגים קליניים בטיפול בטפיל, ובשנים 2009–2014 נכנס לניסוי שלב 3 בהיקף גדול יחסית, באזורים בהם העברת מלריה נחשבת גבוהה או בינונית.
בשלב זה בוצע הניסוי בסמיות כפולה על כ־15,000 משתתפים.
הניסוי הראה כי מקרי המלריה בקרב המחוסנים ירדו ביותר ממחצית בשנה הראשונה לאחר החיסון, וירדו ב-40% במהלך 4 שנות המעקב.
לאחר תוצאות ניסוי שלב 3, קיבל החיסון מספר אישורים בין-לאומיים, בין היתר של סוכנות הבריאות של האיחוד האירופי, ה־CHMP , והחל פיילוט בהכנסת חיסון ה־RTS S למערכות הבריאות בגאנה, קניה ומלאווי.
הפיילוט הביא להפחתה משמעותית במקרי מלריה שנחשבים לחמורים, ולירידה במקרי מוות של ילדים ובאשפוזים, כאשר על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי הציל החיסון את חייהם של 1 מכל 200 ילדים שהתחסנו במסגרת הפיילוט.
הגנה מולדת מפני מלריה: המחלה כגורם ברירה טבעית
מחלת המלריה היא המחלה שהיוותה את גורם הברירה הטבעית החזק ביותר על הגנום האנושי בעת האחרונה.
זאת עקב העובדה כי מחלת המלריה גורמת לשיעורי תמותה ותחלואה גבוהים ביותר באזורים מוגבלים בעולם.
ההשפעה של טפיל מחלת המלריה על מבנה הגנום האנושי נלמדה במיוחד אצל חולי אנמיה חרמשית.
במחלת האנמיה החרמשית קיימת מוטציה בגן המוגלובין B (HBB) המקודד את החלבון בטא גלובין.
בעוד שאלל נורמלי מקודד חומצה גלוטמית במקטע השישי של הבטא גלובין, המוטציה גורמת לקידוד ולין.
שינוי זה מחומצת אמינו הידרופילית לחומצת אמינו הידרופובית מעודד היקשרות בין מולקולות ההמוגלובין, עם פלמור ההמוגלובין נגרם עיוות לתא הדם האדום והוא מקבל צורה "חרמשית".
תאים כאלה מפונים במהירות ממחזור הדם, במיוחד בטחול, שם הם נהרסים.
בשלב המרוזיטי במעגל החיים של הטפיל, הטפילים מתרבים בתוך תאי הדם האדומים והמטבוליזם של הטפיל גורם לשינויים כימיים בהרכב תא הדם.
לכן אנשים להם הטרוזיגוטיות לאלל בעל המוטציה – שהם נשאי המוטציה לאנמיה חרמשית – יחיו בדרך כלל עם אנמיה חסרת חשיבות מבחינת תפקוד הגוף, אולם ייהנו מהגנה טבעית כמעט מוחלטת מפני המלריה.
אנשים הומוזיגוטיים למוטציה של אנמיה חרמשית יסבלו ממלוא התסמינים של המחלה ובחברות לא מערביות תוחלת חייהם קצרה מאוד.
אולם בחברות בהם מחלת המלריה אנדמית, שכיחות המוטציה לאנמיה חרמשית היא בשיעור של כ-10% מן האוכלוסייה.
שכיחותה הגבוהה של מוטציית האנמיה החרמשית דווקא באזורים נגועי מלריה, מצביעה על קשר אבולוציוני בין השניים.
מוטציות ספציפיות בגנים המקודדים לשרשרות הגלובין, שמרכיבות את ההמוגלובין, נמצאות באוכלוסיית אפריקה שמדרום לסהרה בקורלציה ישרה לתפוצת המלריה.
מוטציות אלה, אשר העיקריות בהן גורמות לאנמיה חרמשית, המוגלובין C ותלסמיה, משפיעות הן כמותית והן איכותית על תפקוד ההמוגלובין.
תפקוד לקוי של המוגלובין משפיע על משך שרידות האריתרוציטים במחזור הדם, דבר אשר גורם להפרעה במחזור החיים של טפילי המלריה בתוכם.
זו דוגמה לשקלול תמורות אבולוציוני: האנמיה החרמשית פוגעת באיכות חייו של החולה ואף עשויה לקצר את חייו, אך מנגד מביאה לכך שתהיה לו עמידות מוגברת למלריה.
כך הוא עשוי להגיע לגיל פוריות ולהעביר לצאצאיו את המוטציה בגן שנושאת את האנמיה החרמשית.
יש לו עדיפות בהישרדות על פני בני סביבתו שלא נושאים את הגן לאנמיה חרמשית, כי אלה ימותו צעירים ממלריה, לפני שיתרבו, וכך לא יצליחו להעביר את הגנים שלהם לצאצאיהם.
כך מתפשט הגן לאנמיה חרמשית באוכלוסיית אפריקה שמדרום לסהרה.
גם מחלות גנטיות אחרות הקשורות למוטציות בייצור המוגלובין, וכן חסר באנזים G6PD (הגורם לרגישות לפול), מקנות עמידות חלקית למלריה, ונפוצים בעיקר באזורים מוכי מלריה, ולפיכך משערים שזו הסיבה לתפוצתם.
באפריקה שמדרום לסהרה, שבמדינות רבות בה שורר מצב תברואתי קשה, קיימת התפשטות של היתושים מעבירי המחלה, ויכולות המניעה והטיפול אינן גבוהות, שיעור התחלואה ושיעור התמותה ממחלת המלריה הם מהגבוהים בעולם.
באפריקה שמדרום לסהרה, מלריה היא גורם התמותה החמישי בקרב ילדים, והיא הגורם הראשון הנגרם על ידי מחולל מחלה יחידה.
עם פלישת הבריטים לצפון אפריקה וישראל במלחמת העולם הראשונה, נאלץ הצבא הבריטי להתמודד עם המלריה שהפילה חללים רבים.
ב-1922 פרסמו רשויות הבריאות הבריטיות את דרכי הפעולה שנקטו למלחמה במלריה.
הספר מזהה את המקורות המרכזיים של המלריה בבארות המים הרבות שחפרו הערבים באזור והביצות לאורך מישור החוף.
רוב היישובים החקלאיים שנוסדו בשנים הראשונות של תחיית היישוב העברי בארץ ישראל נוסדו בשלושה אזורים שהיו קטנים יחסית ומישוריים – בבקעת הירדן, בעמק יזרעאל ובמישור החוף של חבל השרון.
באזורים הגבוהים יותר שבהם המים לא עמדו, היתושים לא יכלו להתרבות (כגון אזור יהודה ושומרון) והיו מעט יישובים יהודיים, אם היו בכלל.
בכך, הייתה למלריה השפעה של ממש על גבולות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
מחלת המלריה האנדמית הודברה סופית במדינת ישראל בשנת 1966 הודות למאמציהם של אישים דוגמת ג'ון קרופר, הלל יפה, ישראל קליגלר, צבי סליטרניק, גדעון מר ורודולף רייטלר.
ייבוש הביצות תרם תרומה ניכרת לחיסול המלריה בארץ.
מַלְתָּעוֹת הוא סרט אימה-הישרדות אמריקאי משנת 1975, אשר בוים על ידי סטיבן ספילברג ומבוסס על ספר רב-מכר בעל שם זהה, מאת פיטר בנצ'לי.
הסרט נחשב לקלסיקה בז'אנר סרטי האימה ולאחת מאבני הדרך החשובות בפרסומו ובהצלחתו של ספילברג.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: עבור העריכה, הפסקול המקורי והקול, וכן בפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול המקורי.
הסיפור מבוסס על תקיפות הכרישים בניו ג'רזי ב-1916 ובמיוחד תקיפת האינדיאנפוליס, בה היה הדייג קווינט.
הוא צולם על חופי האי מרתה'ס ויניארד.
למרות שיוכו כסרט אימה הוא איננו מזכיר את מרבית סרטי האימה ודומה יותר למותחן.
עם זאת אפקט האימה בסרט בולט, בין השאר, בשל הצגת הכריש האימתני לעיני הצופה רק בחלקו האחרון של הסרט וכן בעזרת הרמיזות בנוגע לאופיו השטני והכוונה שמאחורי התקפותיו.
הסרט הפך לזיכיון בעל מספר סרטים, ביניהם "מלתעות 2" (1978) בבימויו של ז'אנו שוורץ; "מלתעות 3" (1983) בבימויו של ג'ו אלבס, שכיהן כמנהל אמנותי ומעצב אמנותי, בהתאמה, בשני הסרטים הקודמים; ו"מלתעות: הנקמה" (1987), בבימויו של ג'וזף סרג'נט.
בעיירת נופש באי האמריקאי הבדיוני "אמיטי" בניו אינגלנד בקיץ מגיע עמלץ לבן ענקי הפוקד את חופיה בחיפוש אחר אנשים למאכל.
הוא מפתיע את הנערה כריסטין ווטקינס () וטורף אותה, כשגופתה נמצאת על החוף למחרת.
לאחר שהחופים ממשיכים להיפתח נטרף אלכס קיטנר, ילד קטן, ואמו של הילד גב' קיטנר () סוטרת למרטין ונוזפת בו כאשר היא מודעת לכך שהוא ידע על הכריש ולא סגר את החופים.
מאוחר יותר הכריש כמעט טורף את בניו של מרטין, כשהוא עולה לשפך נהר וטורף שחיין.
עקב כך מרטין מחליט להוביל פעולה נגד הכריש.
מרטין לוקח על עצמו את המשימה להרוג את הכריש, בעזרתם של מאט הופר (ריצ'רד דרייפוס), ביולוג ימי צעיר ושל קווינט הזקן (רוברט שו), דייג ומומחה לכרישים שהעירייה מחליטה לשלם לו לעיסוקו.
השלושה יוצאים על סירתו של קווינט כדי לחפש את הכריש, אשר מופיע ומוביל לטביעתה של הסירה.
ניסיונו של הופר להחדיר לחיה רעל קטלני נכשל כשהכריש הורס את כלוב ההגנה שלו.
אולם לבסוף, לאחר מאבק ארוך ומורט עצבים ולאחר שקווינט נתפס ונטרף בידי הכריש ברודי יורה על מכל חמצן שנמצא בפה הכריש, והוא מתפוצץ.
מרטין והופר השמחים מרכיבים ציוד מאולתר וחותרים לחוף בשלווה.
ג'ון ויליאמס הלחין את פסקול הסרט וזכה בפרס אוסקר על כך.
הפסקול נהפך לפופולרי במיוחד ודורג במקום השישי ברשימת הפסקולים הטובים ביותר על ידי המכון לקולנוע אמריקאי.
הלחן המרכזי של הסרט המבשר את בואו של הכריש מורכב משני תווים בלבד (E ו-F) ובוצע על ידי הנגן טומי ג'ונסון.
כשוויליאמס השמיע לסטיבן ספילברג את הלחן (בעל שני התווים) בפעם הראשונה על פסנתר, ספילברג צחק וחשב שזו בדיחה.
עם צאתו לאקרנים הפך הסרט להצלחה גדולה בקופות הקולנוע, עם הכנסה של למעלה מ-100 מיליון דולר.
בכך שבר את שיאו של הסרט הסנדק שהכנסותיו היו כ-85 מיליון דולר.
הישג זה נשמר עד צאתו לאקרנים של הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" בשנת 1977. כיום, נחשב הסרט לאחד מסרטי האימה המכניסים ביותר בכל הזמנים.
כרזת הסרט צוירה על ידי האומן רוג'ר קסטל , שצייר שמן על .
בכרזה נראית כריסי ווטקינס, הקורבן הראשון של הכריש מסצנת הפתיחה, שוחה בעירום ומתחתיה עמלץ לבן, רגע לפני שהוא תוקף אותה.
הדוגמנית בציור היא אליסון מאהר (ולא השחקנית סוזן בקליני , שגילמה את דמותה של ווטקינס בסרט), שקיבלה עבור העבודה 35 דולר.
עם השנים הכרזה נהפכה לאייקונית ונחשבת לאחת מהכרזות המפורסמות בעולם.
מלרוז פלייס היא סדרת דרמה המשכית מסוג אופרת סבון אמריקנית ששודרה בין השנים 1992–1999. הסדרה נוצרה על ידי דארן סטאר, הופקה על ידי אהרון ספלינג ושודרה ברשת FOX האמריקאית.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים בתקופת שידורה המקורי, ובשידורים חוזרים בשנת 2007. מאוחר יותר הועלו פרקי הסדרה לשירות ה-VOD בהוט.
עלילת הסדרה מתרחשת בבית מגורים משותף ברובע בלוס אנג'לס.
הסדרה החלה כספין אוף של "בברלי הילס 90210" לאחר שקלי (ג'ני גארת') מחזרת אחר אחד מתושבי המקום (גראנט שואו).
בפרקים הראשונים אף היו מספר הופעות הדדיות של כוכבי הסדרות ועלילות הסדרות חפפו בנקודות מסוימות.
בעונתה הראשונה עקבה הסדרה אחר מאמציהם של צעירים בלוס אנג'לס המנסים לממש את חלומותיהם.
לקראת סוף העונה הראשונה, בניסיון לשפר את נתוני הרייטינג, נוספה לסדרה הדמות אמנדה וודוורד, שגולמה על ידי הת'ר לוקליר.
אמנדה הייתה אשת עסקים מצליחה, מתוחכמת וסקסית.
הופעתה הוסיפה לסדרה נופך של אופרת סבון.
הדמות הקשוחה והסקסית של אמנדה היוותה השראה לסדרות דומות שעקבו אחר נשים שכאלה, כגון סקס והעיר הגדולה.
דמות חזקה נוספת שהצטרפה לצוות הסדרה הייתה קימברלי שו הפסיכופתית, שגולמה על ידי מרשה קרוס.
זוג הדמויות, בקווי העלילה השונים, הובילו את הסדרה להצלחתה.
בעונתה החמישית הסדרה הגיעה לשיא.
אמנדה וקימברלי החלו מאבדות מכוח המשיכה שלהן והמפיקים החליטו לרענן את הסדרה בעונתה החמישית על ידי החלפה של מספר חברים בצוות השחקנים, הכנסת דמויות חדשות ופיתוח קווי עלילה חדשים.
עד סוף 1998 עזבו רוב חברי הצוות המקורי - למעשה תומאס קלברו, אשר גילם את ד"ר מייקל מנסיני, הוא השחקן היחיד שנותר מהצוות המקורי ומעולם לא עזב.
זאת בנוסף לג'וסי ביסט, אשר גילמה את ג'יין עד עזיבתה בעונה החמישית, אולם שבה לסדרה בעונה השביעית.
תחלופת השחקנים המהירה הובילה לירידה עזה ברייטינג, והשינויים שנעשו לא הצליחו להחזיר את הסדרה לרמת הפופולריות הקודמת.
ב-1999 החליטה רשת FOX לבטל את הסדרה לאור הירידה ברייטינג ועלויות ההפקה הגבוהות.
בספטמבר 2009 החל שידור סדרת הספין אוף של הסדרה, שנקראת באותו שם ומשודרת בערוץ The CW.
העונה הראשונה עוסקת ברצח מסתורי בו מעורבות הדמויות של סידני (לורה לייטון) וד"ר מייקל מנסיני, הלקוחות מהסדרה המקורית ומגולמות על ידי השחקנים המקוריים.
בהמשך, הופיעו בהופעות אורח שחקנים נוספים מהסדרה המקורית כמו ג'וסי ביסט (המגלמת את ג'יין מנסיני) ודפני זוניגה (המגלמת את ג'ו ריינולדס).
ב-22 בספטמבר 2009, פורסם כי הת'ר לוקליר תשוב לגלם את הדמות של אמנדה וודוורד מהסדרה המקורית.
ב-20 במאי 2010 הודיעה רשת The CW על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת.
לאחר שבוע, ב-27 במאי 2010, הודיעה חברת הטלוויזיה הלווין הישראלית Yes כי תחל לשדר את הסדרה.
העונה נפתחת כשאליסון מחפשת שותפה לדירה ובסוף מקבלת את בילי.
אליסון עובדת בחברת פרסום מקומית ובילי עובד כנהג מונית וחולם להיות סופר מפורסם.
בילי מתחיל לעבוד ככתב בעיתון מכובד.
אליסון פוגשת גבר בשם קית' ומפתחת איתו קשר.
לאחר שהיא מגלה שהוא נשוי, היא נפרדת ממנו.
מאט עובד במרכז הקהילתי בתור עובד סוציאלי ולאחר שהוא מוכה על כך שהוא הומוסקסואל, הוא מפוטר גם מעבודתו וזוכה בה חזרה מאוחר יותר.
מאט הוא ידידה הטוב של רונדה.
רונדה גרה בשותפות עם סנדי שמוצאת עבודה בניו יורק ועוזבת את הסדרה.
מאוחר יותר רונדה מכירה בחור בשם טרנס שמציע לה נישואים והיא עוזבת איתו לניו יורק.
ג'ו היא צלמת שמגיעה מניו יורק לבית הדירות במטרה להתחבא מבעלה הרכושני ולפתח את קריירת הצילום שלה.
בעלה מגיע אחריה לשם והיא מתגרשת ממנו ונכנסת לקשר עם ג'ייק.
ג'ייק מנהל חנות אופנועים וכאשר פורצת שרפה בחנות הוא נקלע לוויכוחים עם ג'ו והם מחליטים על פסק זמן.
מייקל וג'יין הם הזוג המאושר של בית הדירות אך כל זה משתנה.
אחותה של ג'יין, סידני, מגיעה להתארח אצלם לזמן קצר ומאמללת את ג'יין שמעיפה אותה מביתה.
מייקל מפתח רומן עם קימברלי, רופאה שעובדת איתו, כאשר ג'יין מגלה זאת השניים מתגרשים.
אליסון מקודמת בעבודתה ועכשיו עובדת תחת אמנדה וודורד.
אמנדה ובילי מתחילים לצאת מה שגורם לאליסון לקנא, לאחר שאליסון מתוודה על רגשותיה לבילי הוא עוזב את אמנדה ומתחיל לצאת איתה.
אך הקשר נקלע לקשיים כאשר קית' חוזר לחייה של אליסון ואומר לה שהוא התגרש ומעוניין בקשר איתה, לאחר שהיא מסרבת הוא מטריד אותה טלפונית ומסתיר את זהותו.
במקביל אמנדה מספרת לבילי שהיא בהריון ממנו, בילי מוכן לקחת אחריות אך אמנדה עוברת הפלה טבעית.
לאחר שאמנדה מתקשה לוותר על בילי היא רוכשת בסוף העונה את בית הדירות.
אליסון מגלה שקית' הוא המטריד שלה, ומאוחר יותר הוא אף מנסה לאנוס אותה אך היא מצליחה להמלט ולאחר מכן קית' מתאבד.
מייקל עובר לגור עם קימברלי על החוף ואחותה של ג'יין סידני מגיעה לביתה כדי לנחם אותה ובמקביל מפתה את מייקל.
מייקל שוכב עם סידני וקימברלי תופסת אותם.
מייקל מפייס אותה ומציע לה נישואין, היא נענית בחיוב והשניים נוסעים הביתה, מייקל השיכור מתהפך עם הרכב וגורם למותה של קימברלי.
מייקל שמאושפז בבית החולים מצליח לשכנע את מאט שעובד כעת בתור עובד סוציאלי בבית החולים לשנות את התוצאה של האלכוהול בדמו על מנת שלא ייכנס לכלא.
לאחר מותה של קימברלי, מייקל מתמכר למשככי כאבים וכמעט מפוטר מעבודתו.
בילי מקבל הצעת עבודה בניו יורק ומחליט לעבור, לאחר שהוא ואליסון לא מצליחים לנהל קשר מרחוק הם נפרדים אך בילי מוותר על העבודה וחוזר לזרועותיה של אליסון ומציע לה נישואין והיא מסכימה.
ג'ו וג'ייק חוזרים זה לזרועות זה בתחילת העונה אך זה לא מחזיק מעמד וג'ייק מתחיל לצאת עם אמנדה ועובד אצל אביה.
ג'ייק מגלה שאביה של אמנדה מרמה את הלקוחות ומוכר להם סחורה מזויפת, הוא מחליט להסגיר אותו ואמנדה נפרדת ממנו אך השניים משלימים לאחר שהיא מגלה את האמת בזמן שאביה בורח.
ג'ו מתחילה לצאת עם ריד, בחור מתוסבך שלמד איתה בתיכון, היא מתאהבת בו והשניים יוצאים לשיט על היאכטה שלו.
כאשר היא מגלה שהוא מנהל עסקת סמים ריד חוטף אותה כדי שלא תסגיר אותו וג'ו יורה בו בטעות מתוך הגנה עצמית.
כאשר מוצאים אותה על הסירה היא נשלחת לכלא באשמת רצח עד שמוכחת חפותה.
לאחר מכן היא מגלה שהיא נושאת ברחמה את התינוק של ריד ומחליטה ללדת אותו אחרי הכול.
סידני מתחילה לעבוד בתור נערת ליווי ונקלעת לבעיות קשות.
לאחר שהיא מחליטה לפרוש מעסקי הזנות, היא מגלה גם על זיוף תוצאות הבדיקה של מייקל ומאיימת עליו ועל מאט, וסוחטת את מייקל ומאלצת אותו להתחתן איתה.
אמנדה מספרת לג'ייק שהיא שכבה עם בילי והשניים נקלעים לריב.
ג'יין מחליטה לפתוח חנות משלה ומכניסה את מייקל כשותף עסקי.
אמנדה נתבעת על הטרדה מינית על ידי צ'אז, ארוסה החדש של אמה אך בסוף זוכה במשפט.
סידני חוזרת להיות נערת ליווי.
אליסון חווה סיוטים כל לילה וביום חתונתה היא נזכרת שאביה נהג לאנוס אותה ואת אחותה כשהיו ילדות, היא בורחת מחתונתה לביתה של אחותה.
קימברלי חוזרת לחייו של מייקל ומספרת לו שהיא לא באמת מתה ועכשיו היא חוזרת לקחת כל מה שהיה שייך לה.
היא מנסה להרוג את מייקל במטרה להחזיר לו על מה שעשה לה, ובסוף העונה היא מתחזה לג'יין ודורסת את מייקל, וג'יין היא זאת שמקבלת צו מעצר.
אליסון ואחותה מרדית' מתמודדות מול אביהן ואף מגישות תביעה נגדו אך ברגע האחרון מרדית' לא מסוגלת להתמודד עם העניין ובורחת.
ג'יין משתחררת מהכלא בזמן שהיא ללא ידיעתה פועלת לפי התוכנית של קימברלי ומפילה את האשמה על סידני.
מייקל שורד את התאונה אך מאבד את הזיכרון.
בילי עוזר לאמנדה ומפוטר מעבודתו, אמנדה מעסיקה אותו בזמן שיחסיו עם אליסון מגיעים לקיצם.
זיכרונו של מייקל שב אליו.
בילי עובר לדירה נפרדת בקומפלקס.
ג'יין מתחילה לצאת עם ידיד עסקי בשם כריס שמטריד את סידני ללא ידיעתה של ג'יין.
ג'ייק מגלה על כך ומעסיק אצלו את סידני כדי לעזור לה.
פיטר ברנס, מנהל המחלקה החדש בבית החולים מתחיל לצאת עם אמנדה.
הוא אף קונה לה את רוב המניות בחברה לאחר פיטוריה וממנה אותה למנכ"לית החדשה מה שגורם להתאבדותו של המנכ"ל הקודם ברוס.
פיטר בוגד באמנדה ומפטר אותה אך בעזרת מייקל היא מצליחה להשיב לעצמה את עבודתה ולהכניס את פיטר לכלא.
אליסון מתמכרת לאלכוהול ונשלחת למכון גמילה.
ג'ו נאלצת לשלוח את התינוק לאימוץ.
אמנדה מתגלה כחולת סרטן ומפוטרת מעבודתה, אליסון נבחרת למלא את מקומה.
אימו של ג'ייק מתה ואחיו החורג, ג'ס עובר לגור איתו.
ג'ו יוצאת עם ג'ס למורת רוחו של ג'ייק.
קימברלי נטרפת על דעתה ומחליטה להרוג את כולם.
אליסון מעסיקה את ברוק שמתחילה לצאת עם בילי.
ברוק אף משתפת פעולה עם אמנדה ודואגת לפיטוריה של אליסון ללא ידיעתה.
אמנדה מוחזרת לדי אנ די.
מייקל עוזר לאמנדה להתגבר על מחלתה ומתאהב בה.
בסוף העונה קימברלי גורמת למעצרו של מייקל בהאשמת שווא.
בילי וברוק מתחתנים, אליסון חוזרת מהונג קונג.
ג'יין מתחלה לעבוד אצל ריצ'רד, מעצב מפורסם לאחר שהחנות שלה נסגרת עקב חובות.
היא מפתחת איתו קשר אף על פי שהוא נשוי.
ג'ס מציע נישואין לג'ו ולאחר שהיא מסרבת לו הוא מכה אותה.
פיטר שזוכה מהאישומים משחרר את מייקל מהמעצר.
מאט יוצא עם רופא נשוי בשם פול שעדיין בארון, לאחר מכן הוא מואשם ברצח אשתו של פול.
סידני ומייקל מגלים שקימברלי מתכננת לפוצץ את הקומפלקס ומנסים להזהיר את כולם אך זה כבר מאוחר מידי.
קימברלי מפוצצת את הקומפלקס ואשתו של ריצ'רד מתה.
בילי מציל את אליסון מהשרפה אך היא לוקה בעיוורן זמני.
ג'ייק שהכה את ג'ס הורג אותו מתוך הגנה עצמית.
פיטר ומייקל פותחים מרפאה ביחד ומעסיקים את סידני בתור פקידה.
פול נורה למוות אך רגעים לפני מותו מודה באשמה וכל האישומים נגד מאט מתבטלים.
שלי, אשתו לשעבר של ג'ס מגיעה וג'ייק מעסיק אותה ב"שוטרס".
פיטר משחרר את קימברלי מבית החולים לחולי נפש.
הם אף עומדים להתארס אך ריצ'רד מבטל את האירוסים ומתחיל לצאת עם ג'ו.
ברוק מוצאת מסמכים מעברה של אמנדה ומאתרת את בעלה, ג'ק שחשב שאמנדה מתה.
ג'ק שנהג להכות את אמנדה מנסה להתעלל בה שוב אך הוא נופל מהקומה העליונה בביתו ומאושפז בבית החולים במצב של תרדמת ולאחר מכן הוא מת.
אחיו של ג'ק, בובי נשלח כדי לחסל את אמנדה כנקמה על מה שעשתה לאחיו.
אליסון יוצאת עם היילי, אביה של ברוק.
למרות ניסוייה של ברוק להפרידם השניים מתחתנים ואליסון עוברת לגור אצלו.
ברוק ובילי שוכרים את דירתה של אליסון.
מאט חוזר ללימודי רפואה ומתחיל לעבוד ב"שוטרס".
ג'ייק מגלה ששלי גונבת ממנו את הכסף של הבר ונמצא בקושי כלכלי.
היילי מסתבך בחובות וקופץ מהיאכטה שלו אל לב הים ולאחר מכן נמצא מת.
ברוק מגלה שהייתה טעות והיא לא בהריון ומספרת לבילי שעברה הפלה.
סידני מכניסה כדורים למשקה של ג'יין מה שהופך אותה למשותקת ברגליה.
אמנדה חוזרת לפיטר ומשקמת את יחסיה עם בובי איתו ניהלה מערכת יחסים לפני נישואיה לג'ק.
אמנדה ופיטר נפרדים והוא יוצא עם אלישיה עובדת של בובי והשניים מעיפים אותו מהחברה עד שאלישיה מתמנה למנהלת.
ג'יין פותחת חנות במוסך של ג'ייק איתו החלה לצאת.
ברוק שיחסיה עם בילי התדרדרו חותכת את ורידיה.
לאחר מריבה עם בילי ואליסון היא נופלת לבריכה, נחבטת בראשה ומתה.
לאחר החתונה קימברלי נזכרת בכל אירועיה עם מייקל וחווה פיצול אישיות.
ריצ'רד אונס את ג'יין שחוזרת לנהל איתו את העסק אך מתכננת לרצוח אותו.
סידני עוזרת לבובי להשתקם ומגלה לו על תוכניתם של פיטר ואלישיה.
בובי מתעמת עם אלישיה שגורמת למותו ואז מתה בתאונת דרכים.
בסוף העונה פיטר חשוד ברצח של בובי אך נעלם לאחר שקימברלי התמנתה למנהלת מכון לחולי נפש ומנסה להרוג אותו.
מייקל ואמנדה מגלים על כך ומצילים אותו.
סידני וג'יין קוברות את ריצ'רד.
אליסון מתפטרת מדי אנ די ומתחילה לעבוד ב"שוטרס".
ג'ו יוצאת עם אומאלי, רופא ב"ווילשיר ממוריאל" ומחליטה לנסוע איתו לניו יורק ועוזבת את הסדרה.
הבלש ויילי מגלה לאמנדה שפיטר רצח את בת', אשתו לשעבר ושינה את שמו מפיטר האוול לפיטר ברנס.
אמנדה מבצעת בירורים ומגלה שהוא זוכה מכול ההאשמות.
במקביל, אישה בשם טיילור שוכרת דירה בקומפלקס לאחר שראתה מודעה בעיתון על מעצרו של פיטר.
ריצ'רד נותר בחיים ומנסה לשגע את ג'יין.
ג'יין שוכרת בחורה חדשה לעבודה בשם סמנתה ואף מקבלת אותה לדירתה.
קייל בעלה של טיילור מגיע ללוס אנג'לס ועובר לגור איתה.
מאט מתמכר למשככי כאבים ואף נעצר.
לאחר שריצ'רד מנסה לנקום את נקמתו האחרונה שוטר יורה בו והוא מת.
קימברלי נזכרת בהכול ופיטר משתחרר.
לאחר שדירתו נמכרה הוא עובר לגור עם אמנדה.
בילי מגלה על הקשר בין ג'ייק לאליסון וצועק זאת במסיבה לרגל פתיחת החנות החדשה של ג'יין וסידני.
ג'יין רבה עם אליסון ובטעות מציתה את דירתה בזמן שהיא וג'ייק בפנים, ג'יין מצילה אותם.
ג'יין נעשית אובססיית כלפי ג'ייק.
טיילור מתוודה בפני פיטר שהיא אחותה של בת' אשתו לשעבר והיא זאת שדאגה לזכותו.
קרייג בנו של מנהל החברה מתחיל לעבוד בדי אנ די על מנת לסלק את אמנדה.
בילי וסמנתה מתחילים להתקרב אך קרייג הוא זה שתופס אותה, לאחר מריבה היא חוזרת לבילי.
קימברלי מגלה שיש לה גידול במוח ולא נותר לה הרבה זמן.
מאט משתקם ומתחיל לצאת עם דן, מנהל המרפאה ששהה בה.
מייקל בוגד בקימברלי עם אישה בשם מייגן, לאחר שהוא מתאהב בה הוא מגלה שהיא נערת ליווי.
מה שמייקל לא יודע זה שקימברלי שכרה את מייגן.
קרייג מגלה שהחברה שייכת לו ותופס פיקוד, אמנדה בשיתוף עם אביו פועלת על תוכנית לסלק אותו.
דן מכה את מאט והשניים נפרדים.
מייקל מגלה על הגידול של קימברלי ואת האמת על מייגן.
אליסון נכנסת להריון מג'ייק והשניים רבים בקשר לעתידם המשותף אך לבסוף הם עוברים לגור יחד.
ג'יין מתאחדת עם אמה הביולוגית ובסוף חוזרת לבית הוריה בשיקגו ועוזבת את הסדרה.
אמנדה הופכת לבעלת חצי מהחברה.
פיטר מנהל רומן עם טיילור.
אמנדה וקייל מגלים על הרומן, טיילור עוברת לגור אצל פיטר.
מייקל מתגרש מקימברלי ומתחתן עם מייגן.
סידני נתבעת על ידי אישה שנפצעה בחנותה ומאבדת אותה ואת כל רכושה, היא מוצאת עבודה במסעדה של קייל.
אחיו של מאט נפטר ומאט ממונה לאפוטרופוס על אחייניתו.
מאט מטפל בה עד שאמה חוזרת ורוצה לקחת אותה איתה לאירופה, מאט נלחם על המשמורת עליה.
אליסון עוברת הפלה טבעית ומתחתנת עם ג'ייק בכל זאת, לאחר מכן היא מתמכרת שוב לאלכוהול.
אביה של סמנתה עובר להתגורר איתה ועם בילי.
סמנתה מגלה שאביה ברח מהכלא ומחפה עליו.
סידני שמנסה להרוויח כסף תובעת את די אנ די וקרייג פועל על תוכנית לגרום לה להתאהב בו ולוותר על התלונה.
ג'ניפר אחותו של מייקל מגיעה והוא מגלה שהיא ניהלה רומן עם קייל בבוסטון.
בסוף העונה טיילור ומייקל מסממים את פיטר.
מייקל זוכה במשרת ראש הסגל.
סידני מתחתנת עם קרייג והשניים פותחים סוכנות פרסום חדשה וגורמים לסגירת די אנ די.
אמנדה פותחת מועדון ג'אז יחד עם קייל.
פיטר ומייגן מגלים על תוכניתם של מייקל וטיילור.
ג'ייק עובר לגור עם קייטלין, אליסון נוסעת לאטלנטה והשניים עוזבים את הסדרה.
טיילור אומרת לפיטר שהיא בהריון.
אביה של סם חוטף אותה ברכב שמתנגש בסידני לאחר החתונה.
העונה נפתחת כשסידני ואביה של סם מתים.
טיילור ופיטר נפרדים והיא עוברת לקומפלקס.
ג'ניפר עובדת כברמנית במועדון של קייל, מייגן שגילתה את האמת על מייקל עוברת להתגורר איתה.
מאט מקבל קידום רפואי בסן פרנסיסקו ועוזב את הסדרה.
רופא חדש בשם ברט קופר מצטרף לבית החולים.
ג'ניפר מתחילה לצאת עם קרייג.
קופר הופך לשותף במרפאה של פיטר ומייקל.
אמנדה פותחת חברת פרסום משלה וגורמת לסגירת החברה של קרייג.
טיילור משקרת לקייל שהיא בהריון ומשתמשת בזרע של מייקל.
מייקל ומייגן הולכים לטיפול זוגי.
פיטר שוכב עם לקסי ואז מגלה שהיא גרושתו של קופר.
אריק ידיד מעברה של אמנדה עובר ללוס אנג'לס וגורם למשבר בחייה וביחסיה עם קייל לאחר שהוא משתלט על המסעדה שלו.
סמנתה מתחילה לעבוד אצל אמנדה.
מייקל גונב לקופר רעיון של המצאת כפפה רפואית ופותח חברה בשותפות עם קרייג.
קופר תובע אותם והחברה שוקעת בחובות.
לאחר שאמא של קימברלי מנסה להרוג את מייקל הוא מגלה שקופר הכיר את קימברלי.
בילי מציע לסמנתה נישואים והשניים מתחתנים.
פיטר מגלה שלקסי נוטלת משכי כאבים על בסיס קבוע והיא אף כמעט הורגת מישהו.
ג'ניפר מגלה על התאונה של לקסי וסוחטת אותה כדי שתוותר על דמי המזונות לקופר והוא בתמורה יבטל את התביעה כלפי מייקל.
רק לאחר שהתביעה מתבטלת ג'ניפר מגלה שמייקל שיקר והוא כן גנב את הרעיון.
מייגן ומייקל מתגרשים והיא מתחילה לצאת עם קופר.
קרייג מאבד את העשתונות ומתאבד.
פיטר וקופר מסלקים את מייקל מהמרפאה והוא פותח מרפאה משלו.
קייל מוצא את אהובתו מהעבר כריסטין שמנסה להתאבד והם נאלצים לדחות את החתונה.
אמנדה מאיימת על כריסטין ולאחר שטיילור וניק הורגים בטעות את כריסטין, אמנדה מאשימה את עצמה.
לקוח חדש בשם ג'ף ביילור מצטרף לחברת הפרסום של אמנדה.
סמנתה בוגדת בבילי עם ג'ף ואילו בילי בוגד בסמנתה עם ג'ניפר מבלי שידעו אחד על השני.
מייקל מוכר את המרפאה שלו וחוזר לשותפות עם פיטר.
טיילור מגלה שהיא בהריון ממייקל.
בילי וסמנתה מגלים כל אחד על בגידתו של השני.
לקסי פותחת חברת עיצוב שנקלעת לחובות.
לאחר שאביה מת היא מגלה כי הוריש לה כסף בתנאי שתינשא לקופר.
פיטר נפרד מלקסי ומתוודה על אהבתו לאמנדה.
קופר ולקסי מתחתנים בשביל הכסף ולאחר שהעניינים מסתבכים הוא מסיים אותם.
ג'יין חוזרת ללוס אנג'לס ועוברת להתגורר בבית החוף עם מייקל וטיילור.
בסוף העונה בילי וסם מתגרשים והיא וג'ף מחליטים להתחתן.
בילי מקבל הצעת עבודה באיטליה ועוזב את הסדרה יחד עם ג'ניפר.
קופר נפרד ממייגן ועובר לעבוד בפילדלפיה.
בפתיחת העונה טיילור עוזבת עם התינוק את הסדרה.
מאט פילדינג נהרג בתאונה ואימו מביאה לאמנדה יומן שבו נחשפים סודותיהם של כל דיירי הקומפלקס.
ריאן אחיו של קייל עובר להתגורר בקומפלקס.
ג'יין מתחילה לעבוד אצל אמנדה.
אמנדה תולשת דף מהיומן של מאט שמכיל סוד מעברה.
אישה בשם איב מתחילה לשיר במועדון ומתברר שהיא ואמנדה מכירות.
איב עוברת לקומפלקס, מתאהבת בפיטר והשניים מתחתנים.
מייקל וג'יין מתחתנים שוב אך מתגרשים במהרה.
לפני החתונה של פיטר ואיב, קייל מגלה את הסוד שבו אמנדה ואיב שותפות להריגה של אדם ואיב ישבה 15 שנה בכלא.
קייל ואמנדה מחליטים להביא תינוק וקייל מגלה שהוא עקר.
קייל יוצא מכליו ומגלה לפיטר את האמת על איב.
כשהוא מגלה שאמנדה בהריון וחושב שזה מפיטר הוא מתווכח איתו ובטעות דוחף את אמנדה שמפילה את התינוק.
קייל מגלה שהוא לא באמת עקר ושמדובר בטעות, והוא ואמנדה משלימים.
ג'יין קונה את בית החוף.
ריאן מגלה לקייל שיש לו ילדה בשם שרה.
איב קונה את מועדון הג'אז.
קייל ואמנדה מתגרשים והוא מתחיל לצאת עם ג'יין ומתגורר אצלה.
פיטר קונה את בית החולים.
ריאן זוכה במשמורת על שרה.
בסוף הסדרה ריאן ומייגן מתחתנים.
ג'יין מגלה שהיא בהריון ממייקל והיא וקייל מחליטים לגדל את התינוק ולא לספר לאף אחד.
אמנדה ופיטר מזייפים את מותם, בורחים לדרום אמריקה ומתחתנים.
אליסון פרקר (קורטני תורן-סמית) - עובדת בחברת פרסום, גרה בבית בדירות ושותפתו של בילי (עונות 1–5).