tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש פברואר 2023 הושאל לאלטרינצ'אם מהנשיונל ליג, ובחודש ינואר 2024 הושאל לפורסט גרין רוברס מהפוטבול ליג השנייה.
ב-22 באוגוסט 2024 חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית, במדיה ערך 16 הופעות ליגה.
ב-16 ביולי 2025 חתם על חוזה לחמש שנים בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
ב-28 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על ברונדבי במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג לעונת 2025/2026.
אוידלה נולד בסלפורד שבאנגליה לאם פולנייה ולאב ניגרי.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של פולין.
ב-30 בספטמבר 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת פולין הבוגרת, לקראת משחקי ליגת האומות 2024/2025 נגד נבחרות פורטוגל וקרואטיה.
ב-12 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת פורטוגל.
מקסטון הול – העולם שביננו היא סדרת טלוויזיה גרמנית המשודרת באמזון פריים וידאו.
הסדרה מבוססת על הרומן "Save me "מאת משנת 2018. מככבים בה דמיאן הרדונג בתפקיד ג'יימס בופורט והרייט הרביג-מאטן בתפקיד רובי בל.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-9 במאי 2024, והייתה ההשקה המוצלחת ביותר של סדרת מקור של "אמזון פריים וידאו" שאינה אמריקאית.
מקסטון הול הפכה לסדרה הפופולרית ביותר ב"פריים וידאו| ברחבי העולם זמן קצר לאחר השקתה, ודורגה במקום הראשון בטבלאות הצפייה של "פריים וידאו" ביותר מ-120 מדינות ואזורים.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-7 בנובמבר 2025. ביוני 2025, חודשה הסדרה לעונה שלישית לקראת שידור הבכורה של העונה השנייה.
רובי בל, צעירה מבריקה ונחושה, נכנסת לעולם המפואר של מקסטון הול בעזרת מלגה.
היא מתמקדת אך ורק בהבטחת מקום באוניברסיטת אוקספורד, בניגוד חד לחיי הפאר חסרי הדאגות של חבריה העשירים לכיתה.
ביניהם ג'יימס בופורט, יורש יהיר, שחייו מתנהלים סביב פריבילגיות.
לאחר ששכחה להגיש מסמך הנדרש למכתב ההמלצה שלה למר סאטון, מורה בבית הספר, היא מגלה שלידיה בופורט מקיימת קשר רומנטי סודי עימו.
לידיה חוששת שרובי תחשוף את מערכת היחסים שלה, לכן היא פונה לאחיה, ג'יימס, לעזרה.
ג'יימס מנסה להפעיל עליה לחץ באמצעות הצעות כספיות, אך רובי מסרבת לכל ניסיונותיו.
לאחר מכן, רובי פונה אל מנהל בית הספר, מר לקסינגטון, כדי לקבל את מכתב ההמלצה במקום מר סאטון, לאחר שאיבדה את אמונה בו.
רובי מציינת בפני מנהל בית הספר, מר לקסינגטון, כי היא יו"ר ועדת ארגון האירוע.
בתגובה הוא מציע לה כי אם תצליח להפיק את האירוע הקרוב שמטרתו למשוך תלמידים חדשים, ישקול לכתוב לה מכתב המלצה.
מר סאטון מסיים את קשרו עם לידיה, גם לאחר תחינותיה שישאיר את הדברים כפי שהם.
המסיבה מתנהלת בצורה חלקה עד להגעת החשפניות שג'יימס הזמין במטרה להרוס את האירוע של רובי, משום שהוא סבור שלרובי יש כוונות נסתרות לפגוע במשפחת בופורט באמצעות סודה של לידיה.
המנהל זועם, מוציא את ג'יימס מקבוצת הלקרוס ומסרב למסור לרובי את מכתבה.
עם זאת, הוא מוכן לחזור בו מהחלטתו אם רובי וג'יימס יצליחו לערוך גאלה מוצלחת שתמשוך תורמים לבית הספר.
לאחר תקופה ראשונית של איבה, רובי וג'יימס מתחילים להתחבר במהלך השבועות הבאים, כאשר ג'יימס מסייע כמיטב יכולתו.
ג'יימס נערך להשקת קו "בופור הצעיר", רעיון שפותח על ידי לידיה ושעליו עבדה קשה במשך שנים.
עם זאת, אביהם ראה בלידיה בלתי מתאימה לתפקיד המנכ"לית העתידית של החברה.
לרוע המזל, מסיבת העיתונאים מתנגשת עם הגאלה, שבה ג'יימס הבטיח לרובי להשתתף, שכן חל באותו יום גם יום הולדתה.
לאחר שיחה אינטנסיבית עם אביו, שאילצה אותו להשתתף בכנס, ג'יימס מקבל החלטה ברגע האחרון, בעודו מתאמן עם לידיה על השורות במכונית, ומחליט ללכת לגאלה.
זעמו של אביו של ג'יימס אינו יודע גבולות כאשר הוא מגלה את מערכת היחסים של בנו עם רובי, לאחר שתפס אותם מתנשקים במרתף הגאלה.
אביו של ג'יימס רואה ברובי נחותה מהם, ומאיים להרוס את עתידה של רובי כדי לאלץ את ג'יימס להפסיק את הקשרע עימה.
שבור לב ונואש להגן על רובי, ג'יימס מקבל את ההחלטה הכואבת לסיים את מערכת היחסים ביניהם.
לאחר שראה את לידיה בגאלה, ניגש אליה מר סאטון וביקש ממנה להימלט איתו.
הם קובעים להיפגש ביום חמישי שלאחר מכן.
עם זאת, לידיה מחליטה להישאר בצילומים עם משפחתה, דבר שמותיר את מר סאטון שבור לב ושם קץ לחלומות הבריחה שלהם.
בעודם מנסים להמשיך בחייהם ללא אהבותיהם האמיתיות, לידיה מגלה כי היא בהריון עם ילדו של מר סאטון.
במהלך תקופת הראיונות במכללת אוקספורד, נראה כי סטודנט שנה ב' מחבב את רובי.
ג'יימס מתמלא קנאה כשהוא צופה בשניים מתקרבים בבר.
רובי תוקפת אותו בפומבי על שדיבר בזלזול לסטודנט באירוע שאלות ותשובות באוקספורד.
במהלך העימות ביניהם, ג'יימס מגיע להבנה שהוא מעולם לא פעל לפי רצונותיו האישיים אלא רק לפי דבריו של אביו.
ג'יימס מנשק את רובי כנקמה, אך היא שואלת אותו מדוע התעלם ממנה עד אז, והוא מסביר כי הדבר נבע מאיומיו של אביו.
הם מתפייסים ומקיימים יחסי מין, רובי מצליחה בראיונות, בעוד ג'יימס מחליט לא להגיע לראיון הסופי שלו.
עם חזרתם הביתה, ג'יימס ולידיה מקבלים הודעה שאמם נפטרה.
ג'יימס כועס על אביו בשל התנהגותו ומתעמת עימו.
ג'יימס, שנגרר מעל אביו ביידי נהגו, נמלט משם בסערה, צועד ברחובות.
הוא מוצא את עצמו מול ביתה של רובי, אך לאחר שראה אותה מאושרת עם משפחתה, הוא עוזב, והעונה מסתיימת.
דמיאן הארדונג בתפקיד ג'יימס בופורט: תלמיד מורשת (legacy student) במקסטון הול, בן זוגה של רובי, אחיה התאום של לידיה
הארייט הרביג-מאטן בתפקיד רובי בל: תלמידת מלגה במקסטון הול, מתכוננת לאוקספורד, חברתו של ג'יימס.
סוניה וייסר בתפקיד לידיה בופורט: תלמידת מורשת (legacy student) במקסטון הול, אחותו התאומה של ג'יימס, חברתו של גרהם
אידין ג'לאלי בתפקיד גרהם סאטון: מורה במאקסון הול, בן זוגה של לידיה
פדג'ה ואן הוט בתפקיד מורטימר בופורט: אביהם של ג'יימס ולידיה, בעלה של קורדליה
יוסטוס ריזנר בתפקיד אליסטר אלינגטון: תלמיד במקסטון הול, אחיה של איליין, חברו הטוב ביותר של ג'יימס, בן זוגו של קשאב
תומאס דאגלס בתפקיד פרופסור לקסינגטון
אנדריאה גואו בתפקיד לין וונג: תלמידה במאקסון הול, חברתה הטובה של רובי
רונה גריינר בתפקיד אמבר בל: אחותה של רובי, בתם של הלן ואנגוס
מרטין נויהאוס בתפקיד אנגוס בל: אביהן של רובי ואמבר, בעלה של הלן
יוליה-מריה קהלר בתפקיד הלן בל: אמם של רובי ואמבר, אשתו של אנגוס
ג'ינה הנקל החליפה את מריה קוהלר
בן פליפה בתפקיד סיריל וגה: תלמיד במקסטון הול, חברו של ג'יימס, אוהב אהבה נכזבת את לידיה
בלונייה פרדריק בתפקיד קירן רתרפורד: תלמיד בבית הספר מקסטון הולחברם של רובי ולין, בהמשך גם של ג'יימס
גובינדה גבריאל צ'ולטי בתפקיד קאשב "קאש" פאטל: תלמיד במקסטון הול, בן זוגו של אליסטר, חברו של ג'יימס
קליליאה סארטו בתפקיד קורדליה בופורט: אמם של ג'יימס ולידיה, אשתו של מורטימר
אלי ריקרדי בתפקיד איליין אלינגטון: תלמידה במקסטון הול, אחותו של אליסטר, אוהבת אהבה נכזבת את ג'יימס
דאגני דיוואת' בתפקיד אופליה בופורט
פרושט מדאני בתור אליס קמפבל
אנה לוסיה גוסטמן בתפקיד מיי קלנסי: העוזרת הפרפקציוניסטית של אליס
בזיל אידנבנץ בתפקיד פרדריק אלינגטון, אחיה של אליסטר ואליין
לורה דה בור בתפקיד העוזרת החדשה של מורטימר בופורט
העונה הראשונה עלתה ב-9 במאי 2024 בפריים וידאו.
העונה השנייה עלתה ב-7 בנובמבר 2025.
מקסים לוי (11 בפברואר 1950 – 11 באוקטובר 2002) היה חבר הכנסת וראש עיריית לוד.
בגיל שבע עלה ארצה עם משפחתו.
לאחר שגדל והתחנך בלוד, עשה את שירותו הצבאי במשמר הגבול.
מיד עם שחרורו החל לעבוד בתעשייה האווירית, שם נבחר לתפקיד יו"ר ועד העובדים של הארגון הגדול במדינה.
בשנת 1978 בגיל 28 בלבד, נבחר לוי לראשונה למועצת עיריית לוד וכיהן בתפקיד סגן ראש העירייה.
בשנת 1983 הצליח להיבחר לתפקיד ראש עיריית לוד מטעם הליכוד, תפקיד בו החזיק עד לשנת 1996. התחום העיקרי בו פעל היה תחום החינוך והתרבות וביוזמתו נבנו בתי ספר ומתנ"סים רבים.
במקביל לתפקידו כראש עירייה, נבחר לוי בשנת 1989 לתפקיד יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל וכדירקטור בחברה למשק וכלכלה.
בשנת 1996, הצטרף למפלגת גשר שהקים אחיו דוד לוי ונבחר לכנסת ה-14 במסגרת הליכוד-גשר-צומת.
בהמשך נבחר אף לכנסת ה-15 ברשימת ישראל אחת (הרשימה המשותפת של מפלגת העבודה, גשר ומימד).
הוא מילא שורה של תפקידים בכנסת, כיושב ראש ועדת העבודה והרווחה, כחבר בוועדות הפנים, הכספים, איכות הסביבה, הבריאות ועוד, והגיע עד לתפקיד סגן יושב ראש הכנסת ה-15. מרבית החקיקה שקידם הייתה בתחום החברתי.
מאז נבחר לוי כחבר כנסת ועזב את תפקידו כראש העירייה, התדרדרה העיר עד אשר מונתה לה ועדה קרואה.
בחודש מאי 2002 התמודד שוב כראש עיריית לוד, וניצח בבחירות ברוב גדול.
בארבעת חודשי כהונתו המחודשת כראש העיר ועד מותו, הצליח להביא לכך שממשלת ישראל תכיר בצרכים של לוד ברמה הלאומית, לא רק המוניציפלית.
הופעלה תוכנית רב צדדית לקידום והבראת העיר, שבמסגרתה משרד ראש הממשלה לקח על עצמו את האחריות לתיאום בין כל הגופים השונים.
מיד עם כניסתו לתפקיד ראש העירייה, החל בביצוע עבודות שונות לרווחת תושביה בתחומים שונים הכוללים בין היתר: ניקיון ושיפוצים בשכונות ובכניסות לעיר, קרצוף וריבוד כבישים, הגברת הביטחון האישי של התושבים, שיפוץ מוסדות החינוך ותיקון ליקויי הבטיחות.
בליל שבת, 11 באוקטובר 2002, הלך לוי לעולמו בגיל 52, לאחר שלקה בליבו.
הוא הותיר אחריו את אשתו כרמלה, ושלושה ילדים.
הובא למנוחות בבית העלמין הישן בלוד .
על שמו נקרא תיכון בשכונת גני אביב שבלוד, וכן היכל התרבות של העיר.
מקסים קריבונוס (באוקראינית: Максим Кривоніс; 1600?
– נובמבר 1648) היה מפקד קוזאקים שנטל חלק במרד חמלניצקי.
הוא זכור בשל מעשי הטבח שערך ביהודים בערים רבות, בעיקר נמירוב וטולצ'ין.
השם "קריבונוס" (או "קריבוניס") הוא כנראה כינוי, כי פירושו "עקום־האף".
הצטיין בקרבות נגד הטורקים והטטרים של קרים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-17. ב-1648 הצטרף לבוגדן חמלניצקי והתמנה למפקד החיל של מחוז צ'רקסי, תחת פיקודו שרתו 20,000 איש.
הנחיל תבוסה לפולנים בקרב קורסון, לאחר מכן הביס את צבאם בפילאבצי, מחנובקה וקונסטנטינוב.
לאחר שכבש את מצודת לבוב והמשיך לזמושץ', פרצה במחנהו מגפת דבר, ובה נספה.
באוקראינה נחשב כגיבור לאומי שהביא ביחד עם חמלניצקי לשחרור אוקראינה מהפולנים.
על שמו קרואים רחובות בערים הגדולות שם.
האוקראינים גם רואים את האצולה הפולנית כמעמד שדיכא של האיכרות, ואת הדת הקתולית השלטת בפולין דאז כדת שנכפתה על האוקראיני האורתודוקסי, לכן אנשים מהסוג הזה נחשבים כגיבורים.
בהיסטוריה היהודית לעומת זאת רואים את קריבונוס כצורר גדול, אכזר וחסר רחמנות, כך הוא מוזכר בכל הכרוניקות המתארות את גזרות ת"ח ות"ט – "טיט היוון", יוון מצולה, ו"מגילת עיפה".
נתן נטע הנובר הזכירו כ"צורר היהודים קריוואנוס ימח שמו וזכרו."
מקסים מקסימוביץ' ליטבינוב (17 ביולי 1876 - 31 בדצמבר 1951), מהפכן יהודי רוסי, שר החוץ של ברית המועצות.
נולד בשם מאיר חנוך וולך, בעיר ביאליסטוק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בפולין), למשפחה יהודית אמידה.
לאחר סיום בית הספר שירת בצבא הרוסי, ועם שחרורו חזר לביאליסטוק ועבד כרואה חשבון.
בשנת 1898 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, גוף מהפכני ומחתרתי (בעתיד - המפלגה הבולשביקית).
עסק בתעמולה קומוניסטית בקרב הפועלים במזרח אוקראינה.
בשנת 1901 נעצר על ידי המשטרה, נשפט ונידון למאסר ממושך.
בשנת 1902, עם עוד 11 חברים, הצליח לברוח מהכלא בקייב ולהימלט לשווייץ.
חי תחילה בשווייץ לאחר מכן בצרפת וב-1914 עבר לבריטניה.
לאחר המהפכה הבולשביקית ברוסיה מונה לנציג דיפלומטי של רוסיה הסובייטית בבריטניה.
הבריטים לא הכירו במעמדו ואף עצרוהו, לאחר שדיפלומט בריטי בשם לוקרט נעצר ברוסיה.
כעבור כחודש שוחרר וגורש לרוסיה.
לאחר חזרתו החל לעבוד במשרד החוץ הסובייטי.
בשנת 1919 נשלח לשוודיה ותוך זמן קצר גורש מהמדינה לצד נציגים סובייטים נוספים (אהרון שיינמן ווצלב וורובסקי).
בשנים 1920–1921 כיהן כשגריר באסטוניה.
בשנים 1921–1930 שימש סגן שר החוץ ולאחר מכן מונה לתפקיד שר החוץ של ברית המועצות.
במהלך שנות פעילותו בתפקיד זה הביא לכינון יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית ולקבלת ברית המועצות לארגון חבר הלאומים.
בשנת 1939 הוחלף בתפקידו על ידי ויאצ'סלב מולוטוב ופרש משירות החוץ.
בשנת 1941, לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות, חזר לשירות.
מונה לתפקיד סגן שר החוץ ובמקביל (עד שנת 1943) היה גם שגריר ברית המועצות בארצות הברית ובקובה.
בשנת 1946 פרש ליטבינוב סופית מהשירות במשרד החוץ.
מקסים ליטבינוב נפטר בשנת 1951 במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
מקסים סלומון (פברואר 1922 – אוקטובר 1991) היה צלם ישראלי, צלם המערכת של "העולם הזה" ושל "במחנה", מחלוצי הצילום העיתונאי החופשי בישראל.
נולד בתל אביב, אבי-סבו היה אחיו של יואל משה סלומון, ממייסדי פתח תקווה.
סלומון למד את יסודות הצילום בעצמו והמשיך ולמד צילום בתקופת נישואיו ומגוריו בלונדון מיד לאחר שירותו במלחמת העצמאות.
דרך צילומיו העלה שאלות חברתיות ופוליטיות נוקבות בישראל הצעירה.
בשנות החמישים, בשיתוף עם אורי אבנרי, פיתח את גישת הכתבה המצולמת (הרפורטז'ה) הנהוגה עד היום.
סלומון צילם את בתי תל אביב הישנים והמתפוררים, את האמנים שושנה דמרי ושייקה אופיר בראשית דרכם, ואת יושבי בית הקפה כסית.
בתל אביב אהב לצלם את הקבצנים, מוכרי הנקניקיות ואת הקשישים.
צילומיו בשחור לבן היו ישירים ומלאי הומור, ולכדו מצבים והתרחשויות מגוונות.
סלומון היה ידוע בקשריו הרבים עם נשים ובנטייתו לשתייה.
הוא היה חבר של בעל "הכפר של רפי נלסון" בטאבה, ששימש מוקד לחיי הבוהמה משנות השישים עד שנות השמונים.
סלומון בילה בכפר תקופות ארוכות ובשלב מסוים גם ניהל את המקום.
בתחילת שנות ה-60 היה בבעלותו מועדון על שפת הכנרת בשם "מינוס 206", אותו מכר מאוחר יותר לצלם אחר, דוד אולמר.
הוא התחתן ארבע פעמים ונולדו לו ארבעה ילדים, ביניהם חוקרת הספרות איריס מילנר.
ב-1991 נפטר בבית החולים "יוספטל" באילת משחמת הכבד, כאשר ילדיו לצידו.
בשנת 2007 נערכה לזכרו תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב: "מקסים סלומון - רפורטז'ות, 1947 – 1957", האוצר: גיא רז.
מקסים ונגרוב הוא כנר וירטואוז ישראלי יליד ברית המועצות.
ונגרוב נולד למשפחה יהודית בנובוסיבירסק.
אמו הייתה זמרת ואביו היה האבובן הראשון בתזמורת הפילהרמונית של נובוסיבירסק.
כשהיה בן חמש, קיבל את שיעור הכינור הראשון שלו ובגיל שבע נסע למוסקבה עם סבו וסבתו ועם מורתו ללמוד בבית הספר המרכזי למוזיקה שליד הקונסרבטוריון על שם צ'ייקובסקי.
בגיל 10, עקב מחלת סבו, חזרה המשפחה לנובוסיבירסק, שם למד מקסים אצל זכר ברון.
בשנה זו זכה בתחרות וייניאבסקי לנוער.
בגיל 11 ניגן בקונצרט הפתיחה של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית השמינית.
כשברון עזב את רוסיה בשנת 1987 ללמד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, נסעו ונגרוב ואמו בעקבותיו, וכך עשו גם כשברון עבר לליבק שבגרמניה לפתוח שם בית ספר למוזיקה.
בשנת 1990 עלו ונגרוב ובני משפחתו לישראל ואביו קיבל משרה כאבובן בתזמורת.
ונגרוב שירת תקופה קצרה בצה"ל.
בגיל 15 הגיע ונגרוב למקום הראשון בתחרות הכינור הבינלאומית על שם קרל פלש בלונדון,שכלל מלבד הפרס הראשון גם פרס על פרשנות, פרס הקהל ועוד שני פרסים.את כיתת האמן הראשונה שלו הדריך באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 1993 קיבל ונגרוב מארגון הנסי הצרפתי כינור סטרדיוואריוס, ה"ריינייה", בהשאלה.
מקסים ונגרוב חתם על חוזה הקלטות עם ורנר/טלדק, שכלל הקלטות עם מסטיסלב רוסטרופוביץ'.
הקלטות אלה כללו את הקונצ'רטי הראשונים של שוסטקוביץ' ופרוקופייב (עם התזמורת הסימפונית של לונדון, שזכו בפרס גרמופון ל"הקלטה המצטיינת של השנה" ו"הקלטות הקונצ'רטי המצטיינות", שתי מועמדויות לפרס גראמי, ופרס אדיסון.
בין שאר הקלטותיו הקונצ'רטי השניים של שוסטקוביץ' ופרוקופייב והקונצ'רטו של ברהמס עם דניאל בארנבוים והתזמורת הסימפונית של שיקגו.
בשנת 1991 היה הסולן בקונצרט הבכורה של תזמורת סימפונט רעננה.
הקונצרט נערך אז בכפר סבא בניצוחו של ירוחם שרובסקי ובמעמד נשיא המדינה המנוח חיים הרצוג.
בשנת 1995 השאילה אגודת סטרדיוואריוס בשיקגו לוונגרוב סטרדיוואריוס קייזווטר, שעליו ניגן עד אפריל 1998. בהמשך ניגן בסטרדיוואריוס קרויצר.
ב-1997 התמנה ונגרוב לשגריר כבוד של יוניצף, תפקיד שלכבודו פינה זמן למיזם שנתי אחד לפחות.הוא ניגן באוגנדה ובסודאן כחלק מעבודת הצדקה שלו.
בשנת 1998 החל ונגרוב ללמוד ניצוח אצל ואג פפיאן הוא קיבל את הצעתו של טרוור פינוק והקדיש שנתיים ללימוד כינור בארוק.בהמשך שיתפו השניים פעולה בסדרת קונצרטים.
כמו כן למד ונגרוב נגינה בויולה והקליט כסולן את הקונצ'רטו לויולה של ויליאם וולטון, בניצוחו של רוסטרופוביץ', במסגרת חוזה ההקלטות החדש שלו עם EMI.
עוד הקליט לחברת EMI את הקונצ'רטי לכינור של סטרווינסקי ורודיון שצ'דרין.
בשנת 2005 יצא ונגרוב לשבתון של תשעה חודשים מקריירת הסולן שלו, ובמהלך תקופה זו למד אלתור ג'אז וכינור חשמלי.
עוד למד ונגרוב לרקוד טנגו ארגנטינאי, אצל סבסטיאן מיסה ואנדראה ריירו.
לימודים אלה הביאו לשיתוף פעולה עם המלחין הישראלי בנימין יוסופוב ורקדן הטנגו כריסטיאן פאלהה, ביצירה חדשה לוונגרוב, "קונצ'רטו טנגו רוק לויולה"
ונגרוב תכנן להציג את היצירה של יוסופוב בקונצרטי הפרומס של ה-BBC ב-2007, אך ביטל את תוכניתו זו ואחרות כדי לטפל בבעיה חוזרת ונשנית בכתפו.
בשנת 2008 הודיע ונגרוב, שהוא מפסיק את קריירת הכינור שלו כדי להתמקד בהוראה ובניצוח.
בשידור שחתם את סדרת הטלוויזיה "מאסטרו" של ה-BBC.
ב-9 בספטמבר החליף ונגרוב כשופט אורח את סימון יאנג, מחמת התחייבות קודמת שלה.
עם זאת, מעט לאחר מכן חזר ונגרוב לקדמת הבמה גם ככנר והמשיך להרבות בפעילות חובקת עולם.
בשנת 2012 כיכב ב"פסטיבל ונגרוב" הראשון ביפן שנערך בטוקיו, יפן.
הפסטיבל מתקיים כל שנה מאז, ובמהלכו מופיע ונגרוב לצד אמנים מובילים מיפן ומהעולם, כגון הפסנתרנית הלן גרימו והתזמורת הפילהרמונית של טוקיו.
החל משנת 2013 מכהן ונגרוב כאמן שוהה (artist in residence) בתזמורת הפילהרמונית של אוקספורד.
בשנת 2014 נחנך "פסטיבל ונגרוב" בישראל, בקונצרטים בהיכל התרבות בתל אביב בהם ניגן ונגרוב לצד הפסנתרנית שירה שקד, המנצח ואג פפיאן, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ותזמורת סולני האקדמיה מנוחין משווייץ.
בשנת 2015 ניגן לצד שקד קונצרט בהיכל התרבות במתכונת חסרת תקדים: התוכנית כולה נוגנה בחשיכה מוחלטת, ופעמיים ברצף.
ונגרוב כיהן כפרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בזארבריקן שבגרמניה, כממשיכו של ואלרי קלימוב.
עד קיץ 2005 עסק בקביעות בהוראה וצימצם את מספר הופעותיו בקונצרטים מ-130 ל-55 בשנה, כדי לעמוד במטלות ההוראה שקיבל על עצמו.
בשנת 2005 התמנה לפרופסור באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
פעילותו בתחום ההוראה בישראל כוללת קורס קיץ בקיבוץ ופרויקט "המוזיקאים של מחר" במושבה מגדל שבצפון ישראל.
הפרויקט "המוזיקאים של מחר", הוא פרויקט של הכנר מקסים ונגרוב ושל ד"ר אנה רוסנובסקי.
הפרויקט מיועד להחזיר את המסורת הרוסית עם שורשים מזרח אירופאים (יוזף יואכים, קרל פלש, הנריק וייניאבסקי), המציבה כעקרונות חשובים בלמידת כינור ופסנתר מגיל רך את הלימוד הפרטני, יום-יומי, ופיתוח אישיותו האינדיבידואלית של הילד.
המנהלת הפדגוגית של הפרויקט הייחודי היא ד"ר אנה רוסנובסקי.
כנרת וסולנית (שעלתה לארץ מברית המועצות) התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שעברה מלב תל אביב למושבה מגדל שמעל הכנרת ולאחר זמן מה עבר הפרויקט לביתה הפרטי שבראש פינה, ומכאן מקדישה את כל הווייתה המקצועית והאישית להעשרת לימודי הכינור לילדים מגיל 5 בחסותו המוזיקלית של ונגרוב.
הילדים משתתפים בקונצרטים ברחבי הארץ.
הילדים הוזמנו לפסטיבלים בינלאומיים, (באנגליה, קזחסטן, בולגריה, קנדה, ניו יורק, וינה) וכן הופיעו בפריז עם ונגרוב.
השיעורים מתקיימים בביתה של דר' רוסנובסקי בראש פינה.
התלמידים מגיעים מבתי ספר שונים באזור, באמצעות הסעה הממומנת על ידי העמותה.
התלמידים באים מכל קשת החברה הישראלית, ותיקים ועולים חדשים, חלקם ממשפחות מרובות ילדים או מעוטות יכולת.
הפרויקט ממומן על ידי תורמים וקונצרטים שהילדים עושים.
צוות פרויקט ילדי ונגרוב והעמותה אשר קמה על מנת לעזור במימוש תוכנית רחבת היקף זו, רואים בלימודים ובחינוך הילדים במסגרת הפרויקט, את הסיכוי היחיד לפתח את הפוטנציאל העצום של כישרונותיהם.
המשתתפים בפרויקט מתמידים לבוא לשיעורים, חדורי מוטיבציה ומגיעים להישגים מוזיקליים מרשימים.
מקסים "מקסי" כהן (גם קהאן) (25 בינואר 1918 – 18 במאי 2006) היה מפקד בכיר בצה"ל ובמשטרת ישראל וספורטאי אולימפי שייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (1964) בירי צלחות חרס.
כהן נולד בדרום אפריקה ועלה לארץ ישראל בשנת 1935. למד טכנולוגיה בטכניון והיה פעיל בכיר בארגון "ההגנה".
שימש מדריך ארצי לנשק קל ושדאות.
בין השנים 1940–1946 שירת בצבא הבריטי, השתתף בקורס קצינים ראשון שאורגן למתנדבים היהודים והערבים לצבא, היה בעל דרגת מייג'ור בבריגדה היהודית, והשתתף בקרבות באיטליה.
בשנת 1945 יצא למחנות העקורים וסייע בארגון עלייה דרך הולנד ובלגיה.
בתום שירותו בצבא הבריטי עסק במסחר במחנות צבאיים וסייע ברכישת תחמושת לשימוש "ההגנה".
במלחמת העצמאות פיקד על המשמר הנע בחיפה.
לאחר מכן התמנה למפקד גדוד בחטיבת כרמלי וביולי–אוגוסט 1948 היה מפקד החטיבה.
בסיום שירותו בצה"ל התגייס למשטרת ישראל.
היה ממקימי בית הספר לשוטרים בשפרעם, מראשוני משמר הגבול, ומונה לסגן מפקד מחוז חיפה.
בין אפריל 1960 למאי 1961 שימש מפקד מחוז הצפון, בעת העדרו של מפקד המחוז אברהם זלינגר לצורך חקירת אדולף אייכמן.
כהן היה אלוף ישראל בירי בצלחות חרס, יו"ר מועדון החוגלה ורכז ענף צלחות החרס בתחרויות המכביה.
התחרה כנציג ישראל בתחרויות בין-לאומיות, ובראשן אולימפיאדת טוקיו (1964) בה הגיע למקום ה-47 בין 53 המתחרים.
בשנת 1958 השתתף באליפות העולם בקליעה בברית המועצות והגיע למקום השלישי בתחרות ירי בצלחות חרסינה.
בשנת 1969 זכה במקום הראשון באליפות עולם ליחידים ובמדליית הזהב בתחרות המכביה, בה גם שבר את שיא המכביה בירי צלחות חרס.
בשנת 1968 מונה כהן לחבר בוועדה לניסוח מחודש של חוקת ההתאחדות העולמית לקליעה.
שני בניו של כהן, עמיהוד ודניאל כהן, שנהרג בחילופי אש בגזרה הסורית ב-2 באפריל 1970, היו חברי נבחרת ישראל בירי צלחות חרס.
לאחר נפילתו של בנו, מקסים כהן הקים וניהל את המטווח "מועדון החוגלה" בקיסריה.
מקסים קונטסביץ' הוא מתמטיקאי רוסי-צרפתי.
קונטסביץ' נולד בחימקי למשפחה לב ראפאלוביץ' קונטביץ'.
בצעירותו דורג במקום השני באולימפיאדה למתמטיקה בברית המועצות.
הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך לא השלים את לימודיו.
בשנת 1985 מונה לחוקר במכון לבעיות בהעברת מידע (Institute for Information Transmission Problems (IITP)) של האקדמיה הרוסית למדעים במוסקבה.
בשנת 1992 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת בון.
קונטסביץ' הוכיח את שאומרת ששני מודלים של גרוויטציה קוונטית, שקולים.
כיום קונטסביץ' פרופסור ב (IHÉS) ובאוניברסיטת מיאמי.
הוא קיבל את בשנת 1997, מדליית פילדס בשנת 1998, פרס קראפורד בשנת 2008, את פרס שאו בשנת 2012, את פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית בשנת 2012 ואת פרס פריצת הדרך במתמטיקה בשנת 2015.
מקסים מויסייביץ' וינוור היה עורך דין יהודי רוסי ופוליטיקאי.
חבר הדומה הרוסית הראשונה ואחד ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית החוקתית.
נולד בשם מאיר וינוור בוורשה למשה-לייב וברכה וינוור, בעלים של חנות מכולת.
הוא סיים תוכנית לימודים בגימנסיה בורשה ב-1881 ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ורשה ב-1886. אולם, ב-1889 בהחלטת ממשלת האימפריה הרוסית, נאסר על היהודים להחזיק במשרת עורך דין ווינוור נאלץ לעבוד בתור עוזר עורך דין בסנקט-פטרבורג יותר מ-15 שנה.
פעילות משפטית למען יהודי רוסיה
בין 1900–1902 היה חבר בצוות ההגנה של דוד בלונדס שהואשם בביצוע רצח פולחני בווילנה.
בראשית המאה ה-20 בסנקט-פטרבורג הוקם משרד למתן סיוע משפטי ליהודים, המשרד הוקם בסיוע כספי של הברון הורצי גינצבורג והיו שותפים לו בין היתר וינוור עצמו, ישראל גרוזנברג וגנריך סליוזברג.
המשרד עסק במתן סיוע משפטי חינמי ליהודים שזכויותיהם מפגעו.
לאחר גל של פוגרומים ביהודי רוסיה שהתרחשו במספר עריה של האימפריה הרוסית בין השנים 1903–1906 עסק המשרד בהגשת עזרה לנפגעי הפוגרומים, כמו כן הם פעלו לגיוס אנשים בולטים מקרב אינטליגנציה רוסית לא-יהודית למען גינוי יחסה של ממשלת רוסיה כלפי יהודים (בין המגויסים היו גם לב טולסטוי, מקסים גורקי ואחרים).
במהלך מהפכת 1905 ברוסיה הוא נכנס לפוליטיקה והיה אחד המייסדים של המפלגה הדמוקרטית החוקתית.
ב-1906 הוא נבחר לדומה הרוסית הראשונה מטעם סנקט-פטרבורג, הוא היה אחד מתוך שנים עשר היהודים, שנבחרו לדומה זו ואחד מתוך שמונה יהודים במפלגת הקאדטים.
ב-1919 הוא היגר לצרפת, שם ניסה לעודד את מאבק הצבא הלבן בבולשביקים.
נפטר ב-1926 ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
מקסים וינוור היה נשוי לרוזה חישין.
לזוג היו שלושה ילדים: בן בשם אז'ן ושתי בנות - ולנטינה וסופי.
אחד מנכדיו הוא סופר ומחזאי צרפתי, מישל וינוור.
מקסים פטרוביץ' סקאביש (בבלארוסית: Максім Скавыш, ברוסית: Максим Скавыш; נולד ב-13 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בטורפדו ז'ודינו ובנבחרת בלארוס בעמדת החלוץ.
סקאביש התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באטה בוריסוב ובגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בעונת רשם את עונת השיא שלו כאשר כבש 12 שערים ב-21 משחקי ליגה ובתום העונה סיימה בוריסוב כאלופת בלארוס.
בעונת התקשה לשחזר את היכולת הטובה שלו וסיים את העונה עם 3 שערי ליגה בלבד.
בעונת הושאל לבאלישה בוברויסק בה שיחק חצי עונה במהלכה עבר לבלטיקה קלינינגרד מליגת המשנה ברוסיה.
בבלטיקה הרשים כאשר הבקיע 3 שערים ב-11 משחקים ובסיום העונה חתם על חוזה רשמי בקבוצה.
בקיץ חזר לבלארוס וחתם בטורפדו ז'ודינו.
בעונת הצליח לחזור לכושר הבקעה וב-13 משחקים הבקיע 7 שערים כאשר רק שני שחקני ליגה כבשו יותר ממנו.
ב-22 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא.
בצעירותו סקאביש שיחק עבור הנבחרת הצעירה של בלארוס עימה סיים במקום השלישי באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 ואף השתתף עימה באולימפיאדת לונדון (2012).
ב-3 ביוני 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 0–2 נגד .
מקסים אלכסייביץ' פורקאייב היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
פורקאייב נולד ב-14 באוגוסט 1894 במורדוביה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית.
בשנת 1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא עבר קורס קצינים מזורז ושירת כקצין זוטר ביחידה עורפית, אשר לא השתתפה בלחימה.
בשנת 1918 התנדב לצבא האדום ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה.
במהלך המלחמה פיקד על פלוגה ולאחר מכן על גדוד, וב-1923 השלים קורס קצינים ומונה למפקד רגימנט.
באוקטובר 1928 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-48, ובדצמבר 1933 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי מוסקבה.
ב-17 בינואר 1936 הועלה לדרגת פודפולקובניק, וביולי של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-1. ב-3 באפריל 1938 מונה לראש מטה המחוז הצבאי בלארוס.
ב-15 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק, ב-9 בפברואר 1939 הועלה לדרגת גנרל מאיור, ב-2 בספטמבר של אותה שנה מונה לראש המטה של החזית הבלארוסית, וב-11 באוקטובר של אותה שנה הוחזר לתפקיד ראש מטה המחוז הצבאי.
בנובמבר 1939 נשלח כנספח צבאי לברלין, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת לייטננט גנרל.
ב-27 ביולי 1940 הוחזר לרוסיה ומונה לראש המטה הכללי של המחוז הצבאי המיוחד קייב.
עם פתיחת מבצע ברברוסה, מונה פורקאייב לראש מטה החזית הצפון-מערבית, והחזיק בתפקיד עד 28 ביולי 1941. ב-2 בנובמבר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-60. פורקאייב פיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מאזור ההגנה מוסקבה, וב-25 בדצמבר שונה שמה לארמיית ההלם השלישית.
ב-26 באוגוסט 1942 מונה למפקד חזית קלינין, ופיקד עליה במהלך מבצע מארס, וב-18 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק.
ב-25 באפריל 1943 מונה למפקד חזית המזרח הרחוק, בנובמבר של אותה שנה קיבל את עיטור לנין, ב-26 באוקטובר 1944 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה, וב-5 באוגוסט 1945 מונה למפקד חזית המזרח הרחוק השנייה.
החזית שלו הוצבה במזרח הרחוק הרוסי מול מנצ'וקוו כהכנה לקראת הפלישה הסובייטית לתחומי האימפריה היפנית.
ב-8 באוגוסט הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן, וב-9 באוגוסט החזית החלה לנוע אל מנצ'וקוו במסגרת מבצע סערת אוגוסט.
החזית הנחילה תבוסה ניצחת לכוחות היפניים, וכבשה אזורים רבים ובין היתר את חרבין וסחלין.
ב-10 בספטמבר 1945 מונה למפקד המחוז הצבאי המזרח הרחוק, והחזיק בתפקיד עד 17 בינואר 1947. ביוני של אותה שנה מונה לסגן מפקד פיקוד המזרח הרחוק, ובמקביל החזיק גם בתפקיד ראש המטה של הפיקוד.
הוא החזיק בשני התפקידים עד יולי 1952. לאחר מכן שימש כראש מחלקת ההשכלה במשרד הביטחון.
הוא נפטר במוסקבה ב-1 בינואר 1953 בגיל 58.
מקסים לבוביץ' מיטרופנוב הוא כלכלן ועסקן ספורט רוסי.
סמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית מאז 2019. קודם לכן כיהן כמנכ"ל קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג מינואר 2007 ועד מאי 2017.
בשנת 2002 מיטרופנוב השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג ועבד בבית המשפט המחוזי בסנקט פטרבורג.
מינואר 2004 ועד פברואר 2005 עבד במחלקה המשפטית של חברת לנאנרגו ולאחר מכן היה מנהל לענייני חוק בחברת האנרגיה הפטרבורגית (Петербургская энергосбытовая компания).
בפברואר 2006 מונה למנהל המסחרי של קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, ובינואר 2007 הוחלט למנותו למנכ"ל הקבוצה.
הוא מילא תפקיד זה עד מאי 2017, עת מונה ליועצו של יו"ר דירקטוריון הקבוצה לענייני אצטדיון "סנקט פטרבורג ארנה".
במאי 2018, נשיא גזפרום, הספונסרית של זניט, אלכסיי מילר, לא היה מרוצה מהתנהלות קבוצת הכדורגל תחת נשיאותו של סרגיי פורסנקו ומיטרופנוב הוחזר לתפקיד ניהולי בקבוצה.
ביוני 2018 עזב את עבודתו בהנהלת הקבוצה.
באפריל 2019 מונה לסמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית לענייני פיתוח.
מקסים "מקס" פְּלָקוּשְׁצֶ'נְקוֹ (באוקריאנית: Максим Плакущенко; נולד ב-4 בינואר 1996) הוא כדורגלן ישראלי יליד אוקראינה, המשחק בעמדת הקשר במכבי נתניה מליגת העל.
פלקושצ'נקו נולד בוויניצה שבאוקראינה, ובגיל שלוש עלה לישראל עם משפחתו, והתגוררו בקריית אתא.
בגיל שש החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, וב-21 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 2–0 על מכבי תל אביב.
בתחילת עונת 2015/2016 שותף גם במשחק אחד במסגרת גביע הטוטו, וב-9 באפריל 2016 פתח לראשונה בהרכב הקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–2 על הפועל עכו, ובמשחק זה בישל וכבש את שער הבכורה שלו בליגת העל.
פלקושצ'נקו שיחק בכל המשחקים שנותרו עד תום העונה, השלים שלושה משחקים רצופים בהם כבש שער, וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל.
בעונת 2016/2017 כבש ארבעה שערים ב-27 הופעות בליגת העל.
בעונת 2017/2018 שותף לרוב כשחקן מחליף, אך ערך 35 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה, בה העפילה לפלייאוף העליון וסיימה במקום הרביעי בטבלה.
בתום העונה זכה בגביע המדינה עם הקבוצה, לאחר שכבש את השער הראשון בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים.
ב-25 ביולי 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לשטרסבורג במוקדמות הליגה האירופית.
ב-30 במאי 2020 כבש את שער הבכורה בליגה, בהפסד קבוצתו 1–2 להפועל תל אביב.
לקראת עונת 2020/2021 הושאל לעונה אחת להפועל חדרה.
ב-14 ביולי2021 הושאל לעונה נוספת להפועל חדרה.
ב-17 ביוני 2022 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת בודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית.
ב-26 ביוני 2023 חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל הישראלית.
ב-2012 זומן פלקושצ'נקו לנבחרת ישראל עד גיל 17 ובמדיה רשם שתי הופעות.
בנבחרת עד גיל 18 ערך חמש הופעות בהן כבש שער אחד, וב-2013 זומן גם לסגל נבחרת הנוער, במדיה ערך חמש הופעות.
ב-31 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, במשחק ידידות מול .
ב-2 ביוני 2016 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, במשחק ידידות מול .
מקסים ושייה-לגראב הוא שחמטאי צרפתי בדרגת רב-אמן, אלוף העולם בבליץ.
השיג דרגת רב-אמן בשנת 2005, זכה באליפות העולם בשחמט לנוער ב-2009 וזכה שלוש פעמים באליפות צרפת בשחמט (2007, 2011, 2012. ב-2012 זכה במשותף עם עוד שלושה שחמטאים) וארבע פעמים בפסטיבל השחמט של ביין.
מאז אוקטובר 2011 הוא משחק במועדון קלישי אשק 92.
באוגוסט 2016, מד הכושר שלו עבר לראשונה את רף ה-2800 הנקודות, רף סמלי שנחצה על ידי שחמטאים בודדים בלבד.
באותו חודש הוא דורג במקום השני אחרי מגנוס קרלסן.
הוא המשיך להיות מדורג בעשירייה הראשונה במד הכושר ברציפות עד לפברואר 2021.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום השני בצרפת וה-17 בעולם לפי מד כושר.
ושייה-לגראב נולד לאב מתכנת וגדל בעיר לה פלסי-טרוויז בעמק המארן.
ושייה-לגראב זכה במדליית ארד באליפות העולם בשחמט לנוער בשנים 2000, 2001, 2005 ובמדליית הכסף באליפות העולם עד גיל 14 ב-2003.
בשנת 2004 סיים במקום שלישי באליפות פריז וזכה במקום הראשון בטורניר של מועדון השחמט נאו (NAO) בפריז.
בשנה זו השיג דרגת אמן בינלאומי.
ושייה-לגראב היה לאחד הצעירים בהיסטוריה שהשיג דרגת רב-אמן בשחמט (סרגיי קריאקין הוא הצעיר ביותר, בגיל 12 ו-7 חודשים).
התואר הוענק לו בפברואר 2005 בגיל 14 ו-4 חודשים.
בחודש זה סיים במקום השני באליפות הפתוחה של אברי.
ב-25 באוגוסט 2007 היה, בגיל 16 ו-10 חודשים, לאלוף צרפת כאשר ניצח בגמר את ולאדיסלב טקשייב (Владислав Ткачёв) בבליץ שובר-שוויון, לאחר שוויון 1 במשחקים המהירים.
הוא אלוף צרפת השני הכי צעיר אחרי אטיין באקרו (Étienne Bacrot) שזכה באליפות צרפת בגיל 16 שנים ו-7 חודשים.
ב-25 באוגוסט 2011 זכה בשנית באליפות צרפת ושמר על תוארו ב-2012.
ב-3 בנובמבר 2009 זכה ושייה-לגראב באליפות העולם בשחמט לנוער עם 10.5/13 נקודות.
בסוף יולי 2009 זכה בפעם הראשונה בטורניר רבי-האמן במהדורה ה-42 של פסטיבל השחמט של ביין כאשר הוא מקדים את וסילי איוונצ'וק ובוריס גלפנד.
זו הפעם הראשונה ששחמטאי צרפתי זכה בטורניר בקטגוריה גבוהה זו (קטגוריה 19).
בשנה שלאחר מכן, ב-2010, סיים במקום הראשון במשותף אך הפסיד לפביאנו קרואנה בשובר שוויון.
ב-2011 סיים שלישי בטורניר שמגנוס קרלסן זכה בו.
בין השנים 2013 ו-2015 זכה בטורניר שלוש פעמים ברציפות.
בדצמבר 2010 ודצמבר 2012 זכה באליפות אירופה בבליץ.
בדצמבר 2012 סיים גם במקום הראשון במשותף באליפות אירופה בשח-מהיר והפסיד בשובר שוויון.
ב-2015 סיים שני באליפות העולם בבליץ .
ושייה-לגראב השתתף שמונה פעמים בגביע העולם בשחמט (טורניר מוקדמות לתחרות המועמדים שמתמודדים על הזכות לשחק נגד אלוף העולם המכהן):
2009: הודח בשמינית הגמר על ידי בוריס גלפנד (שזכה בטורניר)
2013: הודח בחצי הגמר על ידי ולדימיר קראמניק (שזכה בגביע העולם)
2015: הודח ברבע הגמר על ידי אניש גירי
2017: הודח בחצי הגמר על ידי לבון ארוניאן
2019: הודח בחצי הגמר על ידי טיימור רג'אבוב וסיים במקום השלישי
2021: הודח בשמינית הגמר על ידי סרגיי קריאקין (שסיים במקום השני)
2023: הודח בסיבוב השלישי על ידי ג'בוחיר סינדרוב
ב-2013 הוא נטל חלק בנבחרת צרפת שסיימה כסגנית אלופת אירופה לאומות.
הוא שיחק בלוח השני של צרפת.
ושייה-לגראב השתתף עם נבחרת צרפת בשש אולימפיאדות (מ-2006 עד 2016) והוא משחק בלוח הראשון משנת 2010.
באליפות העולם בבליץ בברלין בשנת 2015 סיים כסגן אלוף העולם אחרי אלכסנדר גרישצ'וק ולפני ולדימיר קראמניק עם הופעה ברמה של 2,877.
ביולי 2016 זכה בטורניר דורטמונד ויחד עם הישגיו בפסטיבל ביין באותו חודש זכה ב-21 נקודות במד הכושר ובדירוג שפורסם באוגוסט 2016 עלה מהמקום הרביעי בדירוג העולמי למקום השני ומד הכושר שלו עלה ל-2,819. כך היה לשחמטאי השביעי בהיסטוריה (והצרפתי הראשון) שעבר את רף 2,800 הנקודות.
באוגוסט 2017 זכה ושייה-לגראב בגביע סינקפילד (Sinquefield) מול מספר שחקנים מהמובילים בעולם, בהם לבון ארוניאן, פביאנו קרואנה, וסלי סו, היקארו נקמורה ואלוף העולם המכהן מגנוס קרלסן.
בסוף אותה שנה סיים במקום השני בגראנד צ'ס טור.
בשנת 2018 זכה בטורניר השחמט של שנג'ן וסיים שני בגראנד צ'ס טור.
בשנת 2019 הגיע למקום השני בגראנד פרי של ריגה.
בשנים 21–2020 השתתף בתחרות המועמדים.
הוא לא הצליח להעפיל לטורניר בדרך המקובלת לאחר שסיים שלישי בגביע העולם 2019 (2 עולים) ושלישי בגראנד פרי (שניים עולים) ושני מבין המדורגים הגבוה ביותר בממוצע בשנת 2019 (אחד עולה).
למרות זאת, תודות לדירוג הממוצע הגבוה שלו, הוא החליף את טיימור רג'אבוב שפרש מהתחרות.
בתחרות עצמה סיים במקום השני עם 8 נקודות מתוך 14, חצי נקודה פחות מהזוכה יאן נפוניאשצ'י.
בשנת 2021 זכה בפעם השנייה בגביע סינקפילד (Sinquefield) ובאוקטובר אותה שנה זכה עם נבחרת צרפת במקום השני באליפות אירופה לקבוצות.
ב-31 בדצמבר 2021 זכה באליפות העולם בבליץ.
הוא דורג במקום החמישי לפני מחזור המשחקים האחרון, אך ניצחון על אלוף העולם המכהן מגנוס קרלסן הוביל אותו למקום השני בשוויון נקודות עם יאן-קשישטוף דודה, אותו ניצח במשחק ההכרעה השלישי שנערך ביניהם.
בין השנים 2006 ל-2024 השתתף ושייה-לגראב ב־8 אולימפיאדות שחמט:
מקסים ולדימירוביץ' פליינקו הוא כדורגלן רוסי, בלם מועדון טומסק.
מקסים הוא בוגר בית הספר לכדורגל של מועדון הכדורגל "לאדה" מהעיר טוליאטי.
ב-2011, הוא שיחק במועדון "קרילייה סובייטוב" וב-22 ביולי 2013, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשהוא מחליף בדקה ה-71 את איליה מקסימוב במשחק החוץ נגד צסק"א.
בקיץ 2015 הקבוצה לא חידשה את החוזה עם השחקן ופליינקו עבר למועדון הכדורגל זניט וצורף לסגל קבוצת זניט-2. את הופעת הבכורה שלו ב"זניט" ערך לראשונה ב-11 במאי 2016, במשחק במחזור ב-28 נגד "מורדוביה" (3:0) כשעלה להחליף בדקה ה-81.
ב-21 ביולי 2016 חתם על חוזה לשנתיים עם המועדון מהליגה הראשונה טוסנו, ממחוז לנינגרד.
בקיץ 2018 עבר לקבוצת ניז'ני נובגורוד.
הוא הופיע משחק אחד בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21, במשחק נגד פינלנד באוקטובר 2016.
מקסים אלכסנדרוביץ' מטבייב הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי.
בעל תואר האמן הנכבד של רוסיה (2018).
מטבייב נולד בעיר סבטליי שבמחוז קלינינגרד ב-28 ביולי 1982. ב-1999 סיים את לימודיו בבית הספר על שם טיכונוב בסראטוב.
תחילה רצה ללמוד רפואה ועריכת דין אך לבסוף פנה ללימודי משחק.
בשנת 2002 סיים את לימודיו בפקולטה למשחק בקונסרבטוריון של סראטוב, ב-2006 למד בבית הספר של התיאטרון האמנותי במוסקבה.
בשנים 2008—2009 היה נשוי לשחקנית הקולנוע יאנה סקסטה.
בשנת 2010 נישא לשחקנית יליזבטה בויארסקאיה (בתו של מיכאיל בויארסקי), לשניים נולד בן בשנת 2012 בשם אנדריי.
מקסים רודאקוב הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סוצ'י.
הוא למד בבתי הספר לכדורגל בסנקט פטרבורג.
תחילה שיחק בקבוצת הנוער של קירובץ בעמדת החלוץ, לאחר מכן עבר לשער.
בהמשך שיחק בלוקומוטיב סנקט פטרבורג ובקבוצת "סמנה זניט".
לפני עונת 2012/2013 נכלל בהרכב קבוצת הנוער של זניט סנקט פטרבורג תחת המספר 51. הוא הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער של זניט כשעלה לשחק במשחק ליגה ב-28 בספטמבר 2012 במשחק הבית נגד לוקומוטיב מוסקבה (2:3).
הוא הופיע לראשונה בליגת האלופות לנוער בעונת 2013/14 ועד עונת 2015/16 שיחק 10 משחקים וספג 20 שערים.
לפני עונת 2016/2017 הושאל לקבוצת זניט פנזה.
בחורף אותה עונה חזר ל"זניט" וזומן לשחק בגביע ליגת הכדורגל הלאומית בשלושה משחקים בהרכב של "זניט-2" וספג שלושה שערים.
בחודשים מרץ ואפריל שיחק באליפות ליגת הכדורגל הלאומית ושיחק בהרכב הקבוע של זניט-2.
בקיץ 2017 היה אמור להישלח למועדון HJK מהליגה הפינית, אבל לבסוף הגיע רק בסתיו.
בינואר 2018 — הושאל למשך שנה.
הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הפינית ב-26 בינואר במשחק הגביע מול "Gnistan" הפינית (8:0).
באליפות עצמה עשה את הופעת הבכורה ב-21 באפריל במשחק נגד קופס (1:2).
בהרכב הקבוצה הוא זכה באליפות הפינית, ב-2018.
בינואר 2020 זומן חזרה לזניט סנקט פטרבורג, עמה להתאמן במחנה האימונים בקטר.
אך לא נמצא לו מקום בהרכב ובסופו של דבר עבר לרוסטוב.
בשנים 2012–2015 הוזמן לנבחרת הלאומית עד גיל 17 ושיחק בהרכב הנבחרת בגמר הטורניר לזכר ולנטין גרנאטקין 2014, הוכתר לשוער הטוב ביותר של הטורניר.
היה בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל, עד גיל 19, כשזו העפילה לגמר אליפות אירופה בכדורגל 2015 (עד גיל 19), אך לא עטה את המדים הלאומיים.
הוא זומן לנבחרת הנוער שבהדרכת ניקולאי פיסארב ושיחק משחק ידידות אחד, ב-10 בנובמבר 2016, נגד שווייץ (1:2).
מקסים קרלוט קורמן היה ראש ממשלה ונשיא ונואטו (בפועל).
לאחר סיום לימודי בית הספר הוא סיים קורס למורים ועבר כמורה.
מקסים קרלוט קורמן החל את דרכו בפוליטיקה בשנות ה-80 של המאה ה-20. בבחירות שנערכו בשנת 1991 מפלגה שלו זכתה בבחירות והוא מונה לראש הממשלה.
הוא היה ראש ממשלה עם שפת אם צרפתית הראשון של המדינה.
הוא שינה באופן מהותי את מדיניות החוץ של המדינה תוך שיתוף פעולה עם צרפת והפסקת מדיניות אנטי-אמריקאית של קודמו בתפקיד.
בשנת 1995 הוא הפסיד בבחירות לנציג מפלגתו.
המאבק עם סרג' ווחור נמשך מספר שנים.
בשנת 1996 קורמן הצליח לתקופה קצרה להדיח את יריבו בבין פברואר לספטמבר 1996 הוא כיהן כראש הממשלה בפעם השנייה, אך הורח על ידי ווחור.
בסופו של דבר הוא עזב את המפלגה והקים מפלגה חדשה.
תקופה קצרה הוא היה שר בממשלה של סרג' ווחור.
בשנת 2009 הוא נבחר לכהונה של יושב ראש הפרלמנט של המדינה.
בהיותו בתפקיד זה, הוא כיהן תקופה קצרה גם כנשיא ואנואטו, אד לבחירת קלקוט מטסקלקלה לכהונה קבועה.
בשנת 2011 בעקבות הצבעה מיוחדת, קורמן הוצאה משורות חברי הפרלמנט.
קורמן הודיע שלא יערער על ההחלטה.
מקסים סרגייוביץ' קליניצ'נקו (באוקראינית: Максим Сергійович Калиниченко; נולד ב-26 בינואר 1979 בחרקוב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, ששיחק בעמדות הקשר בקבוצת דניפרו מליגת העל האוקראינית, בקבוצת ספרטק מוסקבה מהליגה הרוסית ובנבחרת אוקראינה.
החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת נוער של מועדון הכדורגל דניפרו.
בגיל 17 עלה כבר להרכב הקבוע של הקבוצה הבוגרת של המועדון.
בקיץ של שנת 2000 עבר לרוסיה וחתם בקבוצת ספרטק מוסקבה.
קליניצ'נקו שיחק במדי ספרטק 7 עונות, במהלכן זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ובגביע אחד.
בקיץ 2008, לאחר חילופי המאמנים בספרטק, נאלץ לעזוב את הקבוצה.
הוא שב לאוקראינה וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת נעוריו, דניפרו.
בהמשך שיחק בקבוצת טאבריה סימפרופול.
בתחילת שנת 2014 פורקה קבוצת טבריה, בעקבות סיפוח חצי האי קרים לרוסיה.
קליניצ'נקו החליט לא להישאר בסמפרופול (אשר היה עתה בשליטת רוסיה) ושב לחרקוב.
באותה שנה החליט גם לפרוש ממשחק פעיל.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק קליניצ'נקו מאז מאי 2002. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
קליניצ'נקוו היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, ושותף בארבעה מתוך חמשת משחקי הנבחרת בטורניר.
במהלך המונדיאל הוא הבקיע שער אחד ובישל שני שערים (כולם במשחק מול .
מקסים יורייביץ' נדסקאו (בבלארוסית: Максім Юр'евіч Недасекаў; נולד ב-21 בינואר 1998) הוא אתלט בלארוסי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), סגן אלוף אירופה (ברלין 2018) ואלוף אירופה עד גיל 23 (יבלה 2019) בקפיצה לגובה.
באליפות העולם עד גיל 20, שנערכה בבידגושץ', פולין ב-22 ביולי 2016 סיים נדסקאו במקום שמיני לאחר שקפץ לתוצאה של 2.18 מטר.
באליפות אירופה (עד גיל 20) שנערכה בגרוסטו, איטליה בשנת 2017 הוא זכה במדליית זהב לאחר שקפץ לגובה של 2.33 מטר, לפני דימיטרו ניקיטין מאוקראינה (2.28 מטר) וטום גייל מבריטניה (2.28 מטר).
באליפות העולם באולם, שנערכה בברמינגהאם, בריטניה 2018 הוא סיים במקום שישי לאחר שקפץ לגובה של 2.20 מטר.
באליפות אירופה, שנערכה בברלין, גרמניה ב-11 באוגוסט 2018 זכה נדסקאו במדליית כסף לבקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי מטאוש פז'יבילקו מגרמניה (2.35 מטר) ולפני איליה איוואניוק מרוסיה (2.31 מטר).
באליפות אירופה (עד גיל 23) 20, שנערכה בייבלה, שוודיה ב-14 ביולי 2018 הוא זכה במדליית זהב לאחר שקפץ לתוצאה של 2.29 מטר, לפני טום גייל (2.27 מטר) ונורברט קובילסקי מפולין (2.23 מטר).
באליפות העולם שנערכה בדוחה, ב-4 באוקטובר 2019 הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי מועתז עיסא בראשים מקטר (2.37 מטר), מיכאיל אקימנקו מרוסיה (2.35 מטר) ואיליה איוואניוק (2.35 מטר).
במשחקים האירופיים שהתקיימו במינסק, בלארוס ב-2019, הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.35 מטר.
מקסים ולדימירוביץ' פטרוב הוא רופא ורוצח סדרתי רוסי.
בשנת 2003 הוא נידון למאסר עולם בגין רצח 11 חולים.
התקשורת הרוסית כינתה אותו "דוקטור מוות".
בשנים 1997–2000 ביצע פטרוב, שגר באי וסילייבסקי בסנט פטרסבורג 46 מעשי שוד.
הוא הגיע לביתם של חולים בגמלאות, ללא אזהרה, ובדרך כלל בבוקר כאשר קרוביהם נסעו לעבודה.
פטרוב מדד לחץ דם והודיע למטופל כי יש צורך בזריקה.
לאחר הזריקה, הקורבנות איבדו את הכרתם, ופטרוב עזב ולקח איתו דברים שונים.
הוא הסיר טבעות ועגילים מהמטופלים, לקח מהם עיטורים ומדליות, מכשירי חשמל ביתיים.
לפעמים לעומת זאת פטרוב לקח איתו רק סכום כסף צנוע, שהיה אפילו פחות ממאה רובל.
הם התעוררו כשפטרוב כבר נעלם מזירת הפשע.
את הרצח הראשון ביצע ב-2 בפברואר 1999 במהלך השוד ה-30. המטופל כבר היה מחוסר הכרה לאחר הזריקה, כשלפתע בתו חזרה הביתה וראתה את הרופא מבצע גנבה.
הוא פגע באישה במברג וחנק את החולה.
לאחר פרק זה סגנון עבודתו של פטרוב השתנה.
הוא הזריק לקורבנות מגוון סמים קטלניים כדי למנוע מהמשטרה לחשוב שהמבצע הוא רופא.
פטרוב הצית את בתיהם של קורבנותיו כדי להסתיר את עקבות הפשע.
הבחירה בדברים לגנבות הייתה עדיין מגוונת, לעיתים בוצעו רציחות עבור 50 רובל או האוכל של הקורבן מהמקרר.
הדברים הגנובים נמצאו מאוחר יותר בדירתו, חלקם הוא כבר הספיק למכור בשוק.
פטרוב מרצה את עונשו בכלא "הברבור הלבן", לשם הועבר ב-2 באוקטובר 2004.
מקסים יורייביץ' סוקולוב הוא כלכלן ופוליטיקאי רוסי שכיהן כשר התחבורה, מ-21 במאי 2012 עד 7 במאי 2018 וכיום משמש כנשיא אווטוואז.
סולוקוב נולד ב-29 בספטמבר 1969 בלנינגרד.
הוא שירת בצבא הסובייטי בשנים 1987–1989. בשנת 1991 סיים את לימודיו בהצטיינות מאוניברסיטת לנינגרד עם תואר בכלכלה.
בשנים 1991–1993 עבד סולוקוב כמרצה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 2008 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בכלכלה.
על פי בדיקה שערכה דיסנרט, עבודת דוקטורט זו הכילה פלגיאט גס ללא תיעוד משתי תזות דוקטורט אחרות.
בשנת 2011 הפך סוקולוב לפרופסור וכיו"ר המחלקה של בית הספר הגבוה לניהול באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 1992 התמנה ליו"ר חברת "רוסי" (Rossi).
בשנת 1999 וב-2004 היה יו"ר "Corporation S", חברת בנייה המתמחה בבניית בתי עילית בפטרבורג.
ביוני 2018 מונה למנכ"ל חברת LSR Group, משרה שהחזיק עד דצמבר 2019 עת מונה למשרה פוליטית בסנקט פטרבורג.
בשנת 2004 החל לעבוד במינהל העיר סנקט פטרבורג כראש הוועדה לפרויקטים אסטרטגיים של העירייה.
בשנת 2009 היה חבר העירייה, כיהן כיו"ר הוועדה לפיתוח כלכלי, מדיניות תעשייתית וסחר.
בשנת 2009 עבר למוסקבה וב-4 בדצמבר באותה שנה הוא הפך למנהל המחלקה לתעשייה ותשתיות של ממשלת רוסיה תחת ממשלת פוטין השנייה ומונה מחדש תחת ממשלת מדבדב הראשונה.
במאי 2012 מונה לשר התחבורה על ידי ראש הממשלה דאז, דמיטרי מדבדב.
בשש שנות כהונתו כשר התחבורה יצאו לפועל שלל פרויקטים בתחום תשתיות התחבורה בתחבורת הכבישים, האוויר, הימים ומסילות הברזל כשהממשלה הפדרלית הזרימה כספים רבים לפיתוח תשתיות התחבורה.
משנת 2012 ועד 2018 פותחה מאוד תחבורת הכבישים וניכרה התקדמות משמעותית בבניית כבישי רוסיה, כאשר שופצו ונבנו למעלה מאלפיים קילומטרים של כבישים פדרליים ולמעלה מ-9,000 כבישים רזוריים ונבנו למעלה מ-530 צמתים חדשים ו-264 גשרים וקישורים תחבורתיים.
תחתיו נחנכו פרויקטים חדשים דוגמת גשר רוסקי, פרויקט הקוטר המערבי המהיר, בשנת 2018 נחנך כביש מוסקבה-סנקט פטרבורג באורך 669 קילומטרים ובמאי 2018 נחנך הגשר הארוך באירופה (19 קילומטרים) – גשר קרים.
במאי 2017 החלה סלילת הכביש "טאברידה" באורך 237.5 קילומטרים מקרץ' לסימפרופול.
לקראת מינויה של ממשלת מדבדב השנייה במאי 2018 הוא פוטר מתפקיד השר על רקע ביקורת על תפקוד משרתו בתחום התחבורה האווירית והוא חזר לעולם העסקים.
בדצמבר 2019 מונה למשנה למושל העיר סנקט פטרבורג, האחראי על תחום תשתיות התחבורה, מדיניות ההשקעות והתיירות בעיר.
באוגוסט 2020 דווח כי שמו הוזכר כמועמד אפשרי להחליף את המושל המכהן, לקראת מינויו של אלכסנדר בגלוב ליושב ראש האיחוד של רוסיה ובלארוס.
מקסים ציחלקה (בבלרוסית: Максім Цыгалка, נודע גם כמקסים ציגלקו; 27 במאי 1983 – 25 בדצמבר 2020) היה כדורגלן בלארוסי.
הוא סיים את הקריירה המקצועית שלו בכדורגל בגיל 26, ב-2010 בעקבות פציעות.
את הקריירה כשחקן כדורגל התחיל בקבוצה הצעירה של דינמו-יוני מינסק, ובהמשך שיחק בקבוצה הראשונה של דינמו מינסק.
הוא שיחק בקבוצה חמש שנים, וב-2003 הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע.
ב-2006 עבר לשחק בנפטאן נובופולוצק.
אחרי שתי עונות לא מוצלחות, אבל לקבוצת הקזחית קייסר.
אחרי שתי עונות, בקיץ 2008 עבר לשחק בבננטס ירוואן הארמנית וזמן קצר אחר כך עבר לשחק בסוויט מוגילב, שם הספיק להבקיע שני שערים לפני ירידתה של הקבוצה.
ב-2003 הופיע פעמיים בנבחרת בלארוס, והבקיע שער אחד במשחק ידידות מול אוזבקיסטן.
ב-2010 כשהיה בן 26 פרש ממשחק פעיל בעקבות סדרת פציעות, והתחיל לעבוד בבנייה.
ציחלקה התפרסם בהופעתו במשחק המחשב פוטבול מנג'ר/צ'מפיונשיפ מנג'ר (שם נקרא מקסים ציגלקו).
מקסים פודופריגורה הוא שחיין עבר יהודי-אוסטרי.
סגן אלוף עולם (פוקוקה 2001), זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (הלסינקי 2000) ואלוף אירופה (בריכת 25 מטר) (אנטוורפן 2001) במשחה ל-200 מטר חזה.
פודופריגורה היה לשחיין האוסטרי הראשון שזכה במדליה באליפות עולם.
פודופריגורה נולד וגדל בקייב, אוקראינה, להורים שחיינים, יבגניה רקיטינה ויורי פודופריגורה.
בשנת 1992 עבר עם משפחתו לווינה שבאוסטריה.
בהמשך הוא למד באוניברסיטת וינה.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 2000 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.07 דקות, אחרי דמיטרי קומורינקוב מרוסיה (2:13.09 דקות) ודומניקו פיורבנטי מאיטליה (2:14.87 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) הוא סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.20 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקוקה, יפן בשנת 2001 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 2:11.09 דקות, אחרי ברנדן הנסן מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 2:10.69 דקות ולפני קוסוקה קיטאג'ימה מיפן (2:11.21 דקות) ובכך היה לשחיין האוסטרי הראשון שזכה במדליה באליפות עולם.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:02.22 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה בתחילת אוגוסט 2002 הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.69 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:13.03 דקות ועלה מהמקום השני למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.86 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.33 דקות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:13.17 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 28 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.97 דקות.
באליפות אירופה שנערכה במדריד, ספרד במאי 2004 הוא פסל במשחה הגמר ל-200 מטר חזה.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:14.37 דקות, ועלה מהמקום הרביעי למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.58 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:03.13 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.66 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:14.31 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 25 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.08 דקות.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בסוף יולי 2005 הוא סיים במקום 18 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.33 דקות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.38 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחילת אוגוסט 2006 הוא סיים במקום 15 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.24 דקות.
בשלב המוקדמות הוא סיים במקום 17 בתוצאה של 2:15.32 דקות ועשה swimoff אותו ניצח לאחר שקבע תוצאה של 2:15.51 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 30 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.72 דקות.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בסוף מרץ 2007 הוא סיים במקום 27 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.80 דקות ובמקום 31 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.71 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2004 הוא סיים במקום 11 במשחה הגמר ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.76 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:13.13 דקות ועלה מהמקום השביעי לשלב חצי הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 36 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.22 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה באוגוסט הוא סיים במקום 35 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.43 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי 2009 הוא סיים במקום 19 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.17 דקות ובמקום 43 במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי חדש של 1:01.59 דקות.
מקסים פסקוטשי (באסטונית: Maksim Paskotši; נולד ב-19 בינואר 2003 בטאלין שבאסטוניה) הוא כדורגלן אסטוני, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גנט ובנבחרת אסטוניה.
פסקוטשי שיחק בקבוצות נוער של מספר מועדונים באסטוניה.
ב-20 ביוני 2020 ערך פסקוטשי את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של פלורה טאלין, בניצחון 4-2 על אלבה במסגרת הגביע האסטוני לעונת
ב-21 בספטמבר 2020 חתם פסקוטשי בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
הוא משחק הקבוצות נוער של המועדון.
ב-24 במרץ 2021 ערך פסקוטשי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה, בהפסד 6-2 לנבחרת צ'כיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-22 במרץ 2025 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 לנבחרת ישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
מקסים סטניסלבוביץ' ליקסוטוב הוא מדינאי ומנהל רוסי, סגן ראש עיריית מוסקבה בממשלת מוסקבה, ראש משרד התחבורה ופיתוח תשתיות הכבישים והתעבורה בעיר מוסקבה מאז 6 בדצמבר 2011. בעבר יזם רוסי ואסטוני.
ב"דירוג אנשי העסקים העשירים ברוסיה "על פי מגזין פורבס לשנת 2013, סגן ראש עיריית מוסקבה ליקסוטוב דורג במקום ה-157 עם הון של 650 מיליון דולר.
נולד ב-19 ביוני 1976 בעיירה לוקסה , אסטוניה.
בשנת 2007 סיים את לימודיו באקדמיה הכלכלית הרוסית ע"ש פלחנוב .
בשנים 2005–2008 היה חבר דירקטוריון בחברת טרנסגרופ.
בשנים 2009–2010 שימש כמנכ"ל אארואקספרס.
מאז 29 באפריל 2011 שימש מקסים ליקסוטוב כיועץ לראש עיריית מוסקבה בנושא תחבורה ופיתוח תשתיות הכבישים והתחבורה של העיר מוסקבה.
בצו של ראש עיריית מוסקבה מיום 25 בספטמבר 2012 מונה לסגן ראש עיריית מוסקבה, ראש מחלקת התחבורה והפיתוח של תשתיות הכבישים והתעבורה בעיר מוסקבה.
מקסים אנדרייביץ' מוחין הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סוצ'י מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.
מוחין גדל באקדמיית הכדורגל יורי קונופלב ובמחלקת הנוער של קריליה סובייטוב סמרה.
ב-8 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בלוקומוטיב מוסקבה, בהפסד 5-1 לדינמו מוסקבה במסגרת ליגת העל הרוסית.
ב-28 במאי 2021 חתם על חוזה לחמש עונות בצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-27 במרץ 2021 ערך מוחין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, בניצחון 2-1 על נבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא היה חלק מסגל נבחרת רוסיה בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
מקסים וורוביוב היה צייר נוף רוסי.
הוא היה בנו של חייל בדימוס ששירת מאוחר יותר כאפוטרופוס באקדמיה האימפריאלית לאמנויות .
בגיל עשר הוא נרשם לכיתות היסוד והמשיך ללמוד ציור נוף אצל פיודור אלכסייב ואדריכלות אצל ז'אן פרנסואה תומאס דה תומון .
בשנת 1809, אלכסייב הצטרף למשלחת לחקור את האזורים ההיסטוריים של מרכז רוסיה ווורוביוב הלך איתו כעוזר.
בשנים 1813–1814 ליווה את הצבא הרוסי במסעותיו בגרמניה ובצרפת.
ב-1815 הוא הפך למורה באקדמיה, תפקיד שמילא עד מותו.
בשנת 1820 הוא הצטרף למשלחת חקר בארץ ישראל, שתיעדה את המקומות הקדושים לנצרות.
רוב העבודה הזו הייתה צריכה להיעשות בסתר כדי למנוע התערבות של השלטונות העות'מאניים המקומיים.
מלבד ההריסות העתיקות, הוא גם צייר רישומים של ירושלים וים המלח וכן סצנות מאיסטנבול, סמירנה, יפו ומקומות נוספים בהם עבר.
התוצאה הסופית הייתה אוסף של למעלה מ-90 דפי צבעי מים שישמשו בסיס לציורים רבים.
הוא קיבל קצבה לכל החיים על עבודתו שם.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה הוא צורף לפמלייתו של הצאר ניקולאי הראשון כדי לשרטט ולצייר ציורים ממסעם, שכללו כמה סצנות מהמצור על ורנה.
לאחר מותה הפתאומי של אשתו קליאו בשנת 1840, הוא נקלע לתקופה של דיכאון כרוני ואלכוהוליזם שהובילו למחלה שבסופו של דבר הביאה למותו.
התפוקה שלו ירדה מאוד, והורכבה בעיקר מסקיצות שנעשו מ-1844 עד 1846 בזמן שנסע דרך איטליה במאמץ לשכך את צערו.
כאשר הוא נפטר, רוב ציוריו עדיין היו ברשותו או הועברו לחברים ומקורבים.
רובם נמצאים כעת בארמונות או באוספים פרטיים.
כמה מתלמידיו הידועים ביותר היו לב לאגוריו, מיכאיל קלודט, אלכסיי בוגוליובוב, לונגין פריקה ואיוואן שישקין.
בנו המאומץ, סוקרט וורביוב, הפך גם הוא לצייר נוף ומורה לאמנות.
מקסים אנטוליוביץ' קובל (באוקראינית: Максим Анатолійович Коваль; נולד ב-9 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות השוער בקבוצת אלימאי מליגת העל הקזחית.
קובל החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל מטאלורג זפוריז'יה.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2009 עלה לקבוצה הבוגרת.
בגיל 17 שותף לראשון במשחק ליגה.