tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לבצור שימש בתפקידים שונים בצה"ל ובהם: מפקד חטיבה 401, מפקד המכללה הבין־זרועית לפיקוד ומטה, מפקד אוגדה 440 ובתפקידו האחרון היה נספח צבאי בוושינגטון.
כיהן גם כנציב קבילות החיילים בין השנים 1998 ל־2003.
לבצור נולד בנתניה להורים שעלו לארץ מפולין בשנות ה־30, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
אמו, שרה חיה לבית וישליצקי, הייתה חילונית ובוגרת השומר הצעיר, בעוד שאביו, ישראל ישעיהו לנצ'נר, קיים אורח דתי.
השניים נישאו בנתניה ונולדו להם עוד שני ילדים - שמחה ומרים.
למד בבית ספר תחכמוני והיה חניך ומדריך בתנועת בני בני עקיבא.
הוא למד גם בישיבת נחלים והשתלם בחקלאות בבית הספר מקווה ישראל.
לבצור הוא אב לשני ילדים מנישואיו לאשתו הראשונה רחל: בנו הבכור, ניצן, היה טייס תובלה בחיל האוויר וכיום קברניט באל על.
בנו הצעיר ערן, קצין מודיעין לשעבר, חזר בתשובה ועוסק בהייטק.
לבצור נישא בשנית ב־1989 לשושי רוטפלד והיה שותף מלא בגידול בנותיה הצעירות.
השתיים, עינת שלסינגר ולירון לפייקין, עוסקות בחינוך.
בנובמבר 1960 לבצור התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד חרמ"ש וסיור בחיל השריון.
הכשרתו הראשונה הייתה כלוחם והוא סיים קורס מפקדי טנקים.
בהמשך סיים קורס קצינים ובשנת 1962 שימש כמפקד מחלקת טנקים ומפקד מוצב תל דן.
בתקופה זו התנהלה בצפון המלחמה על המים מול סוריה ואחת מנקודות החיכוך העיקריות היו מול כוחות שריון וצבא סוריים, שהתבצרו בכפר נוחיילה, במרחק של ק"מ אחד מהמוצב בתל דן.
במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה בגדוד 9 שהשתייך אז לחטיבה 7 והשתתף בכיבוש מוצבי צומת רפיח, מערך הג'רדי, פאתי אל עריש, ביר לחפן וביר גפגפה.
לאחר המלחמה פיקד על גזרת המזח והשתתף בתקריות האש שאירעו חודש לאחר המלחמה, ב־14 וב־15 ביולי.
ב־21 במרץ 1968, במקביל לפעולת כראמה, השתתף לבצור במבצע אסותא, שבו פגעו בבתי מחבלים מהפת"ח ובתחנות משטרה ירדניות.
הפלוגה בפיקודו לקחה חלק בכיבוש הכפרים א־צפי ופיפה בדרום ים המלח.
עם סיומה של הפעולה נמנו כ־50 מחבלים הרוגים ונהרסו מבני המשטרה ששימשו כמפקדות לארגוני הטרור.
במלחמת ההתשה היה סגן מפקד גדוד 9 בחטיבה 14 ומפקד גזרת טמפו בגזרה הצפונית של תעלת סואץ.
במלחמת יום הכיפורים פיקד לב צור על גדוד 195, שהשתייך באותה עת לחטיבה 401. החטיבה, בפיקודו של דן שומרון, לקחה חלק משמעותי בבלימת הארמייה השלישית בקו התעוזים ממזרח לתעלת סואץ.
בהמשך המלחמה, בקרב השריון ב־14 באוקטובר, השתתפה החטיבה בהשמדת חטיבה 3 של חטיבה 4 מהארמייה השלישית והיה לה חלק מרכזי במעבר ממגננה למתקפה.
הניצחון הישראלי היווה נקודת מפנה במערכה בחזית המצרית ואפשר את פתיחת מבצע אבירי לב - צליחת הכוחות הישראלים לגדה המערבית של תעלת סואץ.
לאחר צליחת התעלה, בליל 23 באוקטובר, כבש גדוד 195, בפיקודו של לבצור, את ראס אדביה ונמל אל-אדביה ובכך תרם לכיתור הארמייה השלישית.
בסוף המלחמה התייצב הגדוד בק"מ ה־101, מול כוח משלוח אלג'ירי והשמידו.
על הצטיינותו במלחמה קיבל את עיטור המופת מהרמטכ"ל מוטה גור.
לאחר המלחמה מונה לקצין אג"ם באוגדה 162 וב־1975 קיבל את הפיקוד על חטיבה 691 - חטיבת טנקי טירן.
ב־1977 מונה למפקד בית הספר לשריון במקביל לפיקוד על חטיבה 691. בתקופה זו, על פי הנחייתו, לראשונה נתקבלו בנות לקורס מדריכות שריון, שנחשב כיום לאחד המסלולים היוקרתיים והמבוקשים לצעירות שעומדות לפני גיוס.
בשנים 1980-1978 שימש מחלקת אימונים במחלקת ההדרכה.
כעבור חודש, ביום קרב יזום, השמידה החטיבה כ־60 טנקים סוריים.
בנובמבר 82 הועלה לדרגת תת־אלוף והתמנה למפקד אוגדת הטנקים 440.
לאחר חזרתו מלימודים, במכללה הבריטית לאסטרטגיה והגנה בלונדון, הוא שימש במשך שנה סגנו של האלוף משה בר כוכבא, שהיה אז עוזר הרמטכ"ל להפקת לקחי המלחמה.
לאחר כשנה בתפקיד, במהלכה עסק בהכנת תרגילים פיקודיים מטכ"ליים, ב-1986 הוא התמנה לראש מטה פיקוד צפון תחת האלוף יוסי פלד.
בשנים 1988 עד 1990 פיקד לבצור על המכללה לפיקוד ומטה.
תפקידו האחרון בצה"ל היה בוושינגטון, כאשר שימש נספח כוחות היבשה.
ב-1993 השתחרר מצה"ל והחל לעבוד בקבוצת תעבורה.
בתפקידו הראשון בקבוצה הוא עמד בראש חברת מ.מ.מ, שהוקמה לצורך סגירת אתר האשפה חיריה והקמת אתר חלופי בדודאים.
באוגוסט 98 מונה לנציב קבילות החיילים ושימש בתפקיד עד ספטמבר 2003. לאחר מכן חזר לקבוצת תעבורה ובה הוא עובד עד היום בתפקידי ניהול שונים ובהם ניהול נכסים ופיתוח פרויקטים בתחום הנדל"ן.
ב־2003 היה מועמד הליכוד בבחירות לראשות העיר הרצליה, אך הפסיד לראשת העיר המכהנת יעל גרמן.
הוא היה חבר מועצת העיר עד 2008 ולאחר מכן פרש מפעילות פוליטית.
לבצור בוגר תואר ראשון בהיסטוריה כללית ולימודי גאוגרפיה מוניציפלית באוניברסיטת תל אביב.
הוא גם בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובין השנים 1986 ל־1989 למד בקולג' המלכותי ללימודי ביטחון.
עוזי וִיזֶל (1926 – 17 בינואר 2019) היה צ'לן ישראלי - אוסטרלי, פרופסור באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
למד נגינה בצ'לו מגיל תשע.
הצטרף לפלמ"ח ושרת במלחמת העצמאות בחטיבת הראל.
בנעוריו היה מדריך ספורט ונמנה עם נבחרת ישראל בכדורעף.
לצד לימודיו ב למד פיזיקה ומתמטיקה ב.
למד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק אצל הצ'לן היהודי־האמריקאי הנודע ברנרד גרינהאוס.
לאחר מכן השתלם אצל פבלו קזאלס בצרפת.
לאחר שובו לישראל לימד תחילה באולפן למוזיקה בקיבוץ עין חרוד והופיע כסולן עם תזמורות וברסיטלים ברחבי העולם.
חלק חשוב ברפרטואר שלו הוקדש למוזיקה קלאסית מתקופת הבארוק וכן ליצירות מן המאה ה-20, בהן קונצ'רטו של בריו, שאת הגרסה החדשה שלו ביצע לראשונה במילאנו בניצוח המלחין וקונצ'רטי של ליגטי, לוטוסלבסקי ואחרים.
ב-1960 נמנה עם מייסדי "רביעיית תל אביב", רביעיית כלי מיתרים.
עוזי ויזל היה תומך נלהב במוזיקה ישראלית והרבה לבצע בנגינת בכורה ולהקליט יצירות של מלחינים ישראלים, הן קונצ'רטי והן יצירות סולו, שרבות מהן נכתבו למענו והוקדשו לו.
בין השאר ניגן והקליט יצירות משל יוסף טל - קונצ'רטו לצ'לו, קונצ'רטו כפול לכינור וצ'לו, קונצ'רטו לצ'לו ומיתרים, יצירות סולו שנכתבו במיוחד בשבילו ודרמה-מונולוג לזמרת סופרן וצ'לו.
במהלך הקריירה שלו הופיע עם אמנים ידועי שם, בהם דניאל בארנבוים, יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן, יהודי מנוחין, לוקס פוס, זובין מהטה ואחרים.
במשך למעלה מ-30 שנה הופיע והקליט ברחבי העולם עם רביעיית תל אביב, רביעיית מיתרים שנמנה עם מייסדיה.
בשנים 1982–1984 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הקיבוצית.
בשנים 1965–1997 כיהן כפרופסור מן המניין באקדמיה למוזיקה על שם רובין של אוניברסיטת תל אביב, והעמיד תלמידים זוכי פרסים בתחרויות בינלאומיות, סולני קונצרטים ורסיטלים, חברים בהרכבים קאמריים, צ'לנים ראשונים בתזמורות ומורים.
הוזמן לכהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות בגרמניה, בארצות הברית ובאוסטרליה ולהגיש כיתות אמן ברחבי תבל.
היה המנהל המוזיקלי של הרכבי המוזיקה הקאמרית בפסטיבל הנוער הבינלאומי בביירוית ובאקדמיית הקיץ ברדולפצל שבגרמניה בשנים 1993–2008. הוזמן לעיתים קרובות לשבת בחבר השופטים בתחרויות בינלאומיות, בין השאר בתחרות רוסטרופוביץ' בפריז.
נישא לנבלנית אביבה לוסטיג-ויזל, בתה של הפסנתרנית עליזה (אליס) שמוּקלֶר-הֶס, אלמנתו של המלחין והפסנתרן משה לוסטיג (1922–1958) וגיסתו של הבמאי היי קיילוס.
בנם, ארנן ויזל,; הוא פסנתרן בעל שם, והוא הרבה לנגן ולהופיע ביחד עם אביו.
מאז 1998 ועד מותו התגורר עם משפחתו בסידני שבאוסטרליה ועסק בנגינה ובהוראה בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני .
1953 – פרס פיאטיגורסקי, ארצות הברית
1957 – תחרות בינלאומית מוסקבה
1961 – התחרות הבינלאומית פבלו קזאלס
1975 – הפרס המיוחד של "המבצע הטוב ביותר" מטעם המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
1996 – תואר "אביר הצ'לו" מאת אוניברסיטת אינדיאנה "על תרומותיו האוניברסליות כמבצע ומורה לצ'לו"
2007 – פרס על מפעל חיים מאת ממשלת ישראל
עוזי רוזן (נולד ב-21 בנובמבר 1953) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, בתפקידו האחרון עמד בראש אגף קהילה ומשמר אזרחי.
רוזן השתחרר מצה"ל בשנת 1975 ובשנת 1979 התגייס למשטרת ישראל.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה מחשבת ישראל מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בחינוך.
במהלך שירותו במשטרה שימש בתפקידי סיור ומודיעין במחוז דרום, הראשון שבהם כמפקד בסיס הפעלה בבאר שבע, ומאוחר יותר מונה למפקד תחנת ערד, מפקד תחנת עיירות בבאר שבע ומפקד תחנת באר שבע.
לאחר מכן מונה לקצין המבצעים בנפת הנגב, סגן מפקד מרחב נגב, מפקד ימ"ר דרום ומפקד מרחב לכיש.
רוזן שירת כמפקד המכללה לקצינים בכירים ולאחר מכן שב למחוז הדרום כסגן מפקד המחוז וכיהן בתפקיד במהלך תוכנית ההתנתקות.
במאי 2007 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף קהילה ומשמר אזרחי.
במאי 2010 פרש מהשירות במשטרה.
עוזי פלד (10 ביולי 1937 – 24 בפברואר 2024) היה איש תקשורת ישראלי, זוכה פרס מפעל חיים של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה (2006).
למד כלכלה, משפטים וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית.
בין השנים 1965 ל-1966 הוא כיהן כחבר-מחקר במרכז לנושאים בינלאומיים של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
בין השנים 1967 ל-1969 הוא כיהן כסמנכ"ל וסגן ראש צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.
כמו כן הוא היה מנכ"ל המכון למחקר חברתי שימושי בירושלים ומרצה לתקשורת ולמינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון בחיפה.
מאז ייסוד ערוץ 2 ב-1993 כיהן פלד כמנכ"ל ועורך ראשי של שידורי טלעד, בתפקיד זה הוא שימש עד 2005. במהלך עבודתו הועלו לשידור תוכניות כמו: "עובדה", "החמישייה הקאמרית" ועוד, וב-2002, נוצר תחת ידיו שידור ראשון של מסך מפוצל.
פלד היה מבעלי חברת הפרסום "עידן - יועצים לפרסום" וחברת ההפקה "סרטי עידן" (עידן היא האות ע' ב"טלעד": טלוויזיה, עידן-דיסקונט).
פלד שימש כיו"ר וחבר דירקטוריון בשורה של חברות מסחריות וציבוריות, ביניהן: יו"ר המועצה הציבורית של מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ויושב ראש סינמטק הרצליה.
פרס מפעל חיים של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה (2006)
יקיר המדיה של איגוד המפרסמים הישראלי (2006).
פלד היה נשוי לציונה ולהם ארבעה ילדים.
בנו איל פלד, הגיש את תוכנית הטלוויזיה "מסע עולמי".
הרב עוזי קלכהיים (17 בפברואר 1935, י"ד באדר א' ה'תרצ"ה – 20 באפריל 1994, ט' באייר ה'תשנ"ד) היה ר"מ אמונה בישיבת מרכז הרב, בישיבת כרם ביבנה ובמוסדות תורניים נוספים, ומחבר ספרים במחשבת ישראל.
נולד בחיפה לעדה לבית בקרמן ולמשה, שעלו ארצה והקימו בחיפה מסעדה כשרה עבור פועלי העיר.
האב היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ונסע מטעמה לארצות הברית לגייס כספים בשנת תרצ"ט.
בהיעדר האב, ובעקבות התפרעויות ערבים המשפחה עברה מחיפה לתל אביב.
בסוף אותה שנה פרצה מלחמת העולם השנייה ובעטיה נאלץ האב משה לשהות בארצות הברית עד לסוף המלחמה.
בעקבות הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב עברו לירושלים.
למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, בבית ספר לנערים המזרחי (לימים תיכון הימלפרב) ובישיבת קלצק (ישיבת הדרום), שם הושפע מהרב אלימלך בר שאול.
בתום חורף תשי"ד (1954), בעידודו של הרב בר-שאול עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים.
לדברי חברו, הרב יעקב פילבר, הרב קלכהיים היה "מראשוני בני עקיבא שהתוודעו לרבינו הרב צבי יהודה, ובמהלך זה סלל לרבים מילדי הארץ את הדרך ל'מרכז הרב' והם שהחזירו עטרה ליושנה וקוממו מחדש את ישיבת 'מרכז הרב' והפכו אותה לאחד ממרכזי התורה החשובים ביותר בעם היהודי".
הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יצחק אריאלי, הרב אברהם אלקנה שפירא והרב יוסף שלום אלישיב.
בהמשך למד במכון "הרי פישל" בירושלים (היום חלק ממכון אריאל) וקיבל סמיכה לרבנות מהרב שלמה זלמן אוירבך.
בשנת 1970 עברה המשפחה ליישוב אבן שמואל שבדרום, שם שימש כראש כולל ורב היישוב, וכן עסק בהקמת האולפנה במקום.
לאחר שנים חזר לירושלים, השתקע בגבעת שאול ושימש כרב בית כנסת בשכונה עד יום מותו.
הרב קלכהיים עסק בחינוך והוראה במשך יותר משלושים שנה.
הוא לימד במדרשית נעם בפרדס חנה, בישיבת כרם ביבנה, בישיבת מרכז הרב, במכללה ירושלים, במדרשת נשמת ובמכון "הרי פישל".
נמנה עם מייסדי מכללת אורות ישראל ובין מקימי מכון ארץ חמדה.
בארבע שנות חייו האחרונות עסק בחיזוק הקשר עם קהילות יהודיות במזרח אירופה מטעם משרד הדתות, ובפרט יהדות צ'כיה.
בשנת 1996 יצא לזכרו הספר "ישועות עוזו: בענייני גאולה ומשיח – ספר זיכרון לרב עוזי קלכהיים זצ"ל".
עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת רמת שלמה.
לבני הזוג נולדו שלוש בנות ושני בנים.
הרב מנחם - שימש כסגן הרב הראשי לצ'כיה, וכיועץ חינוכי בישיבה התיכונית בני צבי בבית אל.
הרב עמיהוד - שימש כראש הישיבה התיכונית ברמת גן ובכפר הרא"ה וכן כיועץ חינוכי בישיבה התיכונית בני עקיבא נתניה.
שירת אומה לארצה, ירושלים תשמ"ז
באר מגד ירחים, ירושלים תשנ"ה
ארץ מול שמים: מדרשי גשם ארץ ישראליים, ירושלים תשסד (מבוסס על שיחות ששודרו בערוץ שבע בשנים תשנ"ב–תשנ"ג)
הרב יעקב פילבר – לשעבר ראש ישיבת ירושלים לצעירים
הרב אהרן איזנטל – רב היישוב חיספין ור"מ בישיבת הגולן
הרב חיים אביהוא שורץ – ר"מ בישיבות מרכז הרב ובית אל
הרב יצחק יודייקין – ראש כולל מכתם לדוד, ומרבני ישיבת מרכז הרב.
הרב יורם אליהו – מחנך בתלמוד תורה מורשה, ור"מ במכון מאיר.
הזכות המוסרית בירושת הארץ בכתבי הרמב"ן, אתר דעת
הקדמת הראי"ה לשיר השירים, אתר דעת
שיעורי הרב עוזי קלכהיים, אתר ישיבה
תפילת הטל - עיון בפיוט טל תן לרצות, באתר הפיוט והתפילה
עוזי קרן (נולד ב-7 באפריל 1944) הוא צלם עיתונות ישראלי.
נולד בקיבוץ גן שמואל, גדל בתל אביב והיה חבר בתנועת הנוער "מחנות העולים" כבר אז גילה כישרון מיוחד בצילום.
את השכלתו כצלם רכש תוך כדי עבודה כשוליה של צלם תל אביבי.
בין השנים 1964-1967 עסק בצילום אירועים.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים (1967) הצטרף לצוות צלמי השבועון "העולם הזה".
החל משנת 1968 עבד כצלם עיתונות עצמאי גם עבור עיתון ידיעות אחרונות וגם עבור סוכנויות צילום.
בשנת 1977 הפך להיות הצלם הראשי של העיתון "הארץ".
בו עבד ברציפות עד 1999.
במהלך עבודתו שימש כצלם צבאי במילואים של "במחנה" וגם כצלם עבור סוכנויות צילום בחו"ל ובהן Getty Images.
בשנת 1986 ליווה את אחת מקבוצות התלמידים הראשונות במסע לפולין (תלמידי תיכון מקיבוץ בארי).
בעקבות מסע זה הוצגה תערוכת יחיד שלו באכסדרת בניין עיריית תל אביב; תערוכה זו עברה אחר-כך למרכזים עירוניים וקהילתיים בכל רחבי הארץ.
עוזי קרן השתתף גם במספר תערוכות קבוצתיות:
תערוכה במוזיאון תל אביב על ביקור ראש ממשלת ישראל בקהיר.
תערוכה באכסדרת תיאטרון ירושלים על החיים במדינות ערב.
תערוכה "מעשה מדינה", בגלריה מנשר - מרץ 2008.
תערוכה "לבנון בראי העיתונות", באכסדרת המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, 2010.
צילומים רבים משלו מופיעים בספר "מעשה מדינה" בעריכת אריאלה אזולאי, שיצא לאור בעברית ובאיטלקית, 2009.
עוזי קרן זכה בפרס הצילום בפרויקט "ילדים לומדים" של מכון ברנקו וייס.
הוא נשוי לד"ר נילי קרן, חוקרת השואה, הוראתה ועיצוב זיכרונה, אב לבת וסב לארבעה נכדים.
עוזי סלנט (נולד בשנת 1941) הוא איש מנהל ועורך דין ישראלי.
שימש במשך עשרים ושמונה שנים מנכ"ל קופת חולים מאוחדת.
שימש כקצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה ופיקד על אגד ארטילרי.
חבר מועצת עיריית רחובות לשעבר.
התמודד פעמיים על ראשות עיריית רחובות אך לא נבחר.
נולד ב־1941 בישראל לדבורה וחיים סלנט, צאצא לרבה של ירושלים שמואל סלנט.
שירת בחיל התותחנים, והשתחרר בדרגת אלוף-משנה כמפקד אגד ארטילרי.
ב־1979 נבחר סלנט למנכ"ל קופת חולים מאוחדת לאחר שהמנכ"ל הקודם יחזקאל הרמלך נבחר לראשות עיריית רחובות.
סלנט שימש בתפקידו עד 2007. בשנת 2008 התמודד בבחירות על ראשות עיריית רחובות אך הפסיד לראש העירייה שוקי פורר.
כעבור שנה, בשנת 2009, לאחר שפורר הואשם בעבירות שיש עמהן קלון, נערכו בחירות נוספות, אך גם הפעם לא נבחר והפסיד לרחמים מלול.
ב־2009 החזיר סלנט כמיליון ש"ח לקופת חולים מאוחדת שלקח כתשלומי פרישה.
בנובמבר 2011 המליצה משטרת ישראל להעמיד את סלנט לדין בעברת מרמה והפרת אמונים בחשד שגייס מבוטחים שלא כדין למאוחדת.
סלנט נשוי לבתיה לבית הויכרך.
הוא אב לארבעה וסב לעשרה, ומתגורר ברחובות.
עוזי פז (1935 – אוקטובר 2025) היה ביולוג ופעיל סביבה, מחלוצי שמירת הטבע בישראל, כיהן כמנהלהּ הראשון של רשות שמורות הטבע (לימים רשות הטבע והגנים).
אימו מיכל הייתה ילידת מטולה, נכדתם של לאה ולאברהם יעקובסון, מאנשי העלייה הראשונה.
אביו, אליעזר פרויז, היה מראשוני העלייה השלישית.
פז התחנך בתל אביב והצטרף ב-1952 עם חבריו מתנועת השומר הצעיר לקיבוץ סאסא.
ב-1957 עבר לאילת ושימש כפקח בשמורת חוף האלמוגים.
ב-1959 הקים את המדור לשמירה על הטבע במשרד החקלאות ועמד בראשו.
פז גיבש את ההצעה הראשונה של שמורות הטבע ברחבי הארץ ודאג להכריז, כבר בסוף שנות ה-50, על מספר אזורים כאסורים לציִד על מנת לשמור על עופות המים ועל הצבאים, וזאת עוד טרם חוקק חוק גנים לאומיים ושמורות טבע.
הוא פעל, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע, לקידום חוק גנים לאומיים ושמורות טבע ולאישור הקמתה של רשות שמורות הטבע ויזם את הפֶרֶק בחוק בדבר ערכי טבע מוגנים – המסגרת החוקית לשמירת פרחי הבר בישראל.
ב-1964 מונה פז למנהל הראשון של רשות שמורות הטבע.
בתוקף תפקידו דחף לטיפוחן של שמורות טבע אחדות ולהנגשתן לקהל הרחב.
פז עיצב את המודל הקיים בשמורות טבע של שמירה קפדנית על ערכי טבע שבתחומיהן תוך מתן אפשרות לציבור ליהנות מהן.
בשנתיים הראשונות להקמת הרשות הוכשרו לביקורי הקהל שמורות תל דן, נחל עיון ("התנור"), המסרק ומערת פער.
פז היה שותף למסע לשמירת פרחי הבר ולהפצת תודעתו בציבור, בעיקר בקרב ילדי בתי הספר וגני הילדים, ועמד בראשו בשנותיו הראשונות.
באפריל 1965 ויתר על המינוי של מנהל הרשות לטובת האלוף אברהם יפה, שפרש מצה"ל.
המשיך לעבוד ברשות כמדען ראשי עד 1980. לאחר מכן היה חבר במליאת הרשות ויו"ר הוועדה המדעית-מקצועית עד 2002.במשך השנים ניהל פז, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע וגורמים נוספים, מאבקים למניעת פגיעה בנופי הארץ, בימים שבהם האתוס הציוני דגל ב'כיבוש השממה' תוך התעלמות מערכי הטבע והנוף.
במקביל לעבודתו למד פז בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1978 הוענק לו תואר דוקטור על מחקרו בדינמיקה של אוכלוסיית פשוש (Prinia gracilis) ומשמעות גודל התטולה בציפורי שיר.
בשנים 1980–2001 לימד במכללת בית ברל וניהל בה את המכון לטבע.
בשנים 2001–2013 שימש מרצה בכיר במכון אבשלום.
פז חיבר את "ארץ הצבי והיעל", שהיה הראשון בספרים על שמורות הטבע בארץ, כתב וערך את כרך העופות באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, פרסם עוד כתריסר ספרים בנושאי החי והצומח בארץ ישראל וכן מאות מאמרים בנושאים אלה.
במשך שנים אחדות כתב מדור דו-שבועי בשם "נופים וטבע" בעיתון על המשמר (1960–1965) ובעיתון הארץ (1966–1970).
פז ערך עשרות מצגות המבוססות על צילומיו ועוסקות בהיבטים שונים של נופי הארץ על החי והצומח בהם.
במשך השנים הדריך מאות סיורים ברחבי הארץ ובחו"ל.
בשנת 2000 הוענק לו פרס קרן פורד, ובשנת 2003 נבחר כחבר כבוד בחברה הישראלית לזואולוגיה.
בשנת 2021 קיבל אות הוקרה על שמירת הטבע מהחברה להגנת הטבע ואוניברסיטת תל אביב.
עוזי פז היה נשוי לבתיה, אב לשלושה וסב לנכדים.
נפטר באוקטובר 2025 בגיל 90, ווהובא למנוחות בבית העלמין האזרחי מנוחת עולם בנתניה .
פרחי הגליל (יחד עם זאב ברלינגר וצבי זילברשטיין), המחלקה לחינוך ולתרבות של עיריית חיפה, 1966
נופים וטבע מנגב עד חרמון, עם עובד, 1979
ארץ הצבי והיעל, הוצאת מסדה, 1980
עופות, כרך 6 בסדרת אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1984
בארץ אהבתי, הוצאת מסדה, 1988
מדריך מצולם לציפורים בישראל לפי מקומות חיות (עם יוסי אשבול), הוצאת כתר ספרים, 1990
על עשב השדה וחיית הארץ, הוצאת מסדה, 1991
בשבילי ארץ התנ"ך, הוצאת מודן, 2006
נוף וטבע בנווה עין גדי (עם מיכאל בלכר), הוצאת אריאל, 2010
שינויים ותמורות בעולם העופות במאה ה-20, קרן הדוכיפת ורשות הטבע והגנים, 2014
הרים הגבוהים ליעלים (עם יורם יום-טוב), רשות הטבע והגנים, 2019
לעבדהּ ולשמרהּ: שמירת הטבע בישראל - מראשיתה ועד עתה, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט ורשות הטבע והגנים, 2021
רוחות מנשבות, ציפורים נודדות (עם פרופסור יום-טוב), 2021
עוזי מחניימי (נולד ב-כסלו תשי"ג 1952) הוא עיתונאי ישראלי המתגורר בלונדון.
עוזי מחניימי הוא בן לאחת המשפחות הציוניות הוותיקות בישראל.
הוא בנו של תת-אלוף גדעון מחניימי יליד קיבוץ עין חרוד ורעיה (לבית שניידר) ילידת קיבוץ גבעת ברנר.
אביו היה מפקד בפלמ"ח, מראשוני הצנחנים, וממקימי חיל המודיעין בצה"ל.
בהמשך היה יועץ לענייני "מלחמה בטרור" של ראשי הממשלה מנחם בגין ויצחק רבין.
סבו שלום מחניימי היה איש "העלייה השניה" וממקימי "הקואופרציה" מרחביה, היישוב הראשון בעמק יזרעאל.
סבא רבא מצד אביו, חיים בר מחניימי היה עסקן ונדבן ציוני ותיק ומראשוני המושב בלפוריה.
בני משפחתו הם מראשוני הקיבוצים עין חרוד, תל יוסף, בית קשת, גבעת ברנר, והמושבים מרחביה, בלפוריה וכפר ברוך.
משפחת סבתו, חנה לבית אילגובסקי הייתה מבעלי עיתון "הבוקר", מבוני שכונת "קריית מאיר" בתל אביב, ומהתורמים העיקריים לארגון האצ"ל.
מצד אמו נצר ל-יהודה יום-טוב ליפמן הלוי נצר ליום טוב ליפמן הלוי שנודע בכינוי "התוספות יום-טוב", מגדולי חכמי אשכנז במאה ה-17.
מחניימי גדל בשיכון הצנחנים ברמת גן ולמד בתיכון בליך.
בשירותו הצבאי עוזי מחניימי היה רב-סרן ביחידה מבצעית של חיל המודיעין.
עם שחרורו פנה לקריירה עיתונאית.
בתחילה, בשנת 1984, ככתב לענייני המזרח התיכון בעיתון הקיבוץ הארצי "על המשמר" בו שימש גם ככתב העיתון בלונדון.
בהמשך הוזמן ב-1987 על ידי עורך "ידיעות אחרונות" דב יודקובסקי לשמש כפרשן לענייני ערבים של העיתון.
בתפקיד זה היה העיתונאי הישראלי הראשון שהגיע כאזרח ישראלי לראיין את יאסר ערפאת בתוניס.
ב-1992 הוזמן על ידי אדם ברוך לכתוב לעיתונים "שישי" ו"גלובס".
באותה תקופה כתב גם עבור האקונומיסט הבריטי וכתב העת שלו "פורין ריפורט".
ב-1996 הוזמן על ידי עורך ה-"סאנדיי-טיימס" הלונדוני ג'ון וידרוו לשמש ככתב ופרשן לענייני המזרח התיכון.
במשך 18 שנה היה הכתב היחיד נושא תפקיד בעיתון שאינו מהעולם דובר האנגלית.
בשנתו הראשונה ב"סאנדי-טיימס" התגורר בעמאן, והיה העיתונאי הישראלי היחיד אי פעם שהתגורר בארץ ערבית וגם התקבל כתושב בממלכה.
בעיתון זה פרסם "סקופים" רבים שזכו לתהודה ארצית ועולמית.
ביניהם חשיפתה של סוכנת ה"מוסד" שריל בנטוב שסייעה בחטיפת טכנאי הגרעין מרדכי ואנונו, וכבר בשנת 2000 פרסם את עובדת קיומם של טילי שיוט גרעיניים בצוללות חיל הים הישראלי.
"סקופים" אלו הצליח לפרסם תוך עקיפת הצנזורה הצבאית בישראל, מאחר שפורסמו בלונדון.
בשנת 1994 כתב ספר אוטוביוגרפי פורץ דרך: Best of Enemies יחד עם בסאם אבו שריף, לשעבר אחד מראשי ארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין".
הספר שיצא לאור לראשונה באנגליה וארצות הברית בהוצאה היוקרתית Little Brown תורגם והופץ בלמעלה מעשר שפות.
היה זה שתוף הפעולה הראשון בתחום הספרותי בין ישראלי לפלסטיני בחתירה למען שלום.
בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בלימודי המזרח התיכון.
אב לשתי בנות וסב לארבעה נכדים.
מתגורר לסירוגין בתל אביב ולונדון.
עוזי רוזן (1949 – 26 במרץ 2025) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד בסיס חצרים, מפקד בסיס תל נוף וראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר.
שימש עוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים וראש אגף אמצעים מיוחדים במשרד הביטחון.
רוזן שירת כטייס קרב בחיל האוויר.
במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס F-4 פנטום בטייסת 107. פיקד על שתי טייסות קרב: טייסת 102 וטייסת 107. פיקד על בסיס חצרים ושימש ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת כראש חטיבת אמצעים מיוחדים וכסגנו הצבאי של עוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה לעוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים וראש האגף לאמצעים מיוחדים במשרד הביטחון.
בספטמבר 2001 הצטרף לתעשייה האווירית, בשנים 2002 עד 2006 כיהן כסמנכ"ל לתכנון אסטרטגי.
בינואר 2007 מונה לנשיא תע"א – אמריקה הצפונית וכיהן בתפקיד במשך כשש שנים.
כיהן כיושב ראש אירופה, המזרח התיכון ואפריקה בחברת Roboteam המפתחת רובוטים לצרכים ביטחוניים.
ב-2013 הוענק לו אות המופת בטיסה, המוענק לאנשי צוות-אוויר שצברו למעלה מ-25 שנות טיסה פעילות.
רוזן היה בעל תואר שני בניהול מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה).
עוזי לוי (נולד ב-3 בפברואר 1959) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב.
כיהן כמפקד מחוז ש"י במשטרת ישראל.
לוי נולד וגדל במושב פרזון שבחבל התענכים, בן להורים חקלאים ומגדלי בקר.
למד בבית ספר חקלאי מקיף "ויצו קנדה נהלל".
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1977, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, בנוסף עבר קורס מ"כים חי"ר ולחם במבצע ליטני.
בדצמבר 1981 התגייס לימ"מ, ושירת ביחידה כלוחם.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה השתתף במספר מבצעים חסויים בתוך לבנון.
לאחר תקופה ביחידה, יצא לקורס קצינים חי"ר בבה"ד 1, בסיום הקורס חזר ליחידה ושירת בתפקידים שונים: מפקד צוות, מפקד פלגה, קצין מבצעים, קצין הדרכה, קצין אג"ם וסגן מפקד הימ"מ.
במהלך שירותו בימ"מ, השתתף בעשרות מבצעים חסויים שעדיין אסורים בפרסום.
ב-1999 יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
באוגוסט 2000 מונה למפקד ימ"ס איו"ש.
סמוך לכניסתו לתפקיד פרצה האינתיפאדה השנייה, לוי הוביל את היחידה עד אמצע 2007, תקופה של לחימה מתמדת במהלכה השתתפה בכ-1,200 מבצעים, חיסלה כ-130 מחבלים ועצרה עוד מאות אחרים.
במהלך תקופת פיקודו על יחידת הימ"ס, עוטרה היחידה ולוחמיה בצל"שים רבים, בין היתר, צל"ש הרמטכ"ל, צל"ש אלוף פיקוד המרכז וצל"ש מפקד האוגדה והייתה היחידה המעוטרת ביותר בצה"ל ובמשטרה באותה תקופה.
בשנים אלה עוטרו כ-15 לוחמים ביחידה בצל"שים אישיים על סיכון חייהם.
בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד מג"ב איו"ש וב-2010 מונה למפקד מג"ב צפון.
בתקופה זו מג"ב צפון כלל את מרחב צפון ואת מרחב חוף.
בהמשך פוצל מרחב צפון במג"ב לשני מרחבים - צפון וחוף.
בפברואר 2012 הועלה לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מג"ב איו"ש.
בספטמבר 2015 פרץ גל הטרור הפלסטיני, במהלכו התרחשו פיגועי טרור כמעט מדי יום, כאשר חלק גדול מהם התרחש בירושלים ובשטחי יהודה ושומרון.
לוי הוביל את מג"ב איו"ש בתקופה מורכבת ומאתגרת של פיגועי טרור, החל מפיגועי דקירה, פיגועי דריסה והשלכת בקבוקי תבערה ועד לפיגועי ירי והשלכת מטענים.
ביולי 2016 מונה לסגן מפקד משמר הגבול.
בדצמבר 2020 עת מונה מפקדו במשמר הגבול קובי שבתאי לממלא מקום מפכ"ל המשטרה, כיהן כממלא מקום מפקד מג"ב.
בינואר 2021 הועלה לדרגת ניצב ומונה למפקד מחוז ש"י ופיקד על המחוז במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ב-12 בספטמבר 2024 הודיע למפכ"ל דני לוי על כוונתו לפרוש לאחר 42 שנות שירות במשטרת ישראל.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדעי היהדות מהקריה האקדמית אונו.
עוזי פריידקין (נולד ב-22 בדצמבר 1950) הוא מילונאי, עורך ומתרגם ישראלי.
שימש כעורך הראשי של מילון "רב-מילים" שיצא לאור ב-1997 במהדורה מודפסת וכיום קיים כמילון מקוון.
נולד בשם יֶז'י פריידקין (בפולנית: Jerzy Freidkin) בלודז' שבפולין.
הוריו, דוד ובלה פריידקין, עברו את מלחמת העולם השנייה בגטו לודז' ובאושוויץ.
בשנת 1957 הגיעה משפחתו לישראל במסגרת "עליית גומולקה" והשתקעה בהרצליה, שם החל את לימודי בית הספר היסודי ללא ידיעת עברית.
בהמשך למד ב"תיכון חדש" בתל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים (פילוסופיה ופסיכולוגיה).
לאחר מספר שנים שבהן עבד כעורך בהוצאות ספרים, שימש בשנות התשעים כעורך הראשי של מילון "רב-מילים".
בעשור הראשון והשני של המאה ה-21 עבד בהוצאת שוקן כעורך באנציקלופדיה העברית המקוונת (שטרם יצאה לאור).
נשוי למינה פריידקין, העוסקת אף היא במילונאות, עריכה ותרגום.
בנו, בן פריידקין, הוא מוזיקאי ג'אז.
עוזי פריידקין שימש כעורך הראשי של מילון "רב-מילים", המהווה חלק ממפעל למילונאות ולבלשנות חישובית שבראשו עמד המתמטיקאי וחוקר מדעי המחשב פרופ' יעקב שויקה.
הגישה שננקטה במילון "רב-מילים", הן בגרסתו המודפסת והן בגרסתו המקוונת, חוללה שינוי בהשוואה למילונים העבריים הקודמים, שהאחרון שבהם היה מילון אבן-שושן.
השפעת גישה מילונאית זו ניכרת במילונים העבריים והדו-לשוניים שיצאו לאור אחרי מילון "רב-מילים".
מסימני ההיכר של גישתו המילונאית: שימת הדגש על העברית המודרנית; הענקת מקום מרכזי לעברית הבינונית (המשלבים שבין הלשון הספרותית לבין לשון הדיבור העממי); הכרה בחשיבותו של הסלנג; הבאת מידע על הסביבה הלשונית של המילה המוגדרת; הגברת נגישותם של הערכים למשתמשי המילון והכרה במשקלן של המילים הלועזיות שנטמעו בתוך העברית.
את מדיניות העריכה שננקטה במילון "רב-מילים" הציג עוזי פריידקין במאמר מסכם שפורסם ב"לשוננו לעם".
במסגרת עבודתו כמתרגם תרגם מפולנית את ספרה של יואנה אולצ'אק-רוניקר, "בגן הזיכרון", שיצא לאור בשנת 2012 בהוצאת שוקן.
תרגם, יחד עם רעייתו מינה פריידקין, שירים מפולנית, צרפתית, גרמנית ויידיש, שפורסמו בכתבי עת ספרותיים (מֹאזנַיִם, הו!, המוסך, עתון 77 ועוד) ובאנתולוגיה "דאדא וסוריאליזם בצרפת" שיצאה לאור בשנת 1992 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בין הספרים שערך ניתן למנות את "שבילים בקמח" מאת ויולה ויין, שיצא לאור ב-2005 בהוצאת קרן (מפולנית: ענת זיידמן).
"רב-מילים - המילון השלם", סטימצקי, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, ידיעות אחרונות וספרי חמד, 1997. ראש המערכת: פרופ' יעקב שויקה, עורך ראשי: עוזי פריידקין
"רב- מילים הצעיר", ראש המערכת: פרופ' יעקב שויקה, עורכת: יעל צחי-ינאי, יועץ למילונאות: עוזי פריידקין
"מילון הניבים (אנגלי-עברי)", אריה גולן, הוצאת שוקן, 2006. עורך ראשי: עוזי פריידקין, עורכת: פרופ' דורית רביד
"מילון שימושי חדיש, עברי-רוסי, רוסי-עברי", יוסף גורי, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1992, יועצים למילונאות: פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין
עוזי לבנת הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה שפיקד על שייטת 13.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לבנת לשייטת 13 ושנתיים אחר-כך השלים את הכשרתו כלוחם במסלול של הקומנדו הימי.
לאחר מכן השלים קורס קצינים ושב ליחידה כמפקד צוות.
בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים ביחידה ולחם במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.
לאחר מכן שימש כמפקד בית הספר להכשרות של שייטת 13. בשנת 1981 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת סא"ל ופיקד עליה בין היתר במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים בחיל הים בדרגת אל"ם מיולי 1987 עד יולי 1989 היה מפקד בסיס אשדוד.
בנו הוא השחיין שי לבנת.
עוזי וישנה (נולד ב-19 בינואר 1972) הוא מתמטיקאי ישראלי, המכהן כפרופסור מן המניין במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
כיהן כדקאן הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן בשנים 2021–2023.
נולד ב-1972 לזאב ועדה וישנה.
בשנת 1990 התגייס לעתודה האקדמית, במסגרתה למד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
שירת עד שנת 2000 בתפקידים טכנולוגיים בחיל הקשר והתקשוב.
בשנת 1994 קיבל תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "מכפלות משולבות דיהדרליות".
בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "אלגברות פשוטות מרכזיות", שנעשתה בהנחיית פרופ' אליעזר רואן.
שימש במשרות פוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית בשנים 2000–2001 ובאוניברסיטת ייל בתור עמית פולברייט בשנים 2001–2003. כן שימש כעמית מחקר במכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון ב-2005–2006.
בשנת 2003 הצטרף לסגל המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן, ומונה לפרופסור חבר בשנת 2008. מונה לפרופסור מן המניין בשנת 2013. מאז שנת 2010, עומד בראש התוכנית האקדמית לנוער באוניברסיטת בר-אילן.
שימש כראש המחלקה למתמטיקה (2014–2017), וכנציג הסנאט בוועדת הקבע של האוניברסיטה.
כיהן כמזכיר האיגוד הישראלי למתמטיקה בין השנים 2011–2012.
וישנה הוא חתן פרס לויצקי באלגברה לשנת 2003. וישנה פעיל בוויקיפדיה העברית, בעיקר בתחום המתמטיקה.
עיקר מחקרו עוסק באלגברה לא-קומוטטיבית ונקודות המפגש שלה עם תחומים שונים.
תרומותיו הראשיות הן בתורת החוגים (ובמיוחד אלגברות פשוטות מרכזיות, אלגברות חילוק וחוגים עם זהויות פולינומיות), קומבינטוריקה, גאומטריה דיפרנציאלית, תבניות ריבועיות ואינווריאנטים שלהן, קוהומולוגיית גלואה וגאומטריה אלגברית.
כמו כן פרסם מספר מאמרים בתורת החבורות, סטטיסטיקה, מדעי המחשב ואלגברה יישומית.
עם תוצאותיו החשובות ניתן למנות:
הבנייה המפורשת הראשונה של קומפלקסי רמנוג'אן (עם לובוצקי וסמואלס), שהם הכללות רב-ממדיות של גרפי רמנוג'אן, ומהווים אובייקטים קומבינטוריים בעלי משמעויות ושימושים מרחיקי לכת, אף במתמטיקה יישומית (למשל, בבניית קודים אופטימליים).
הוכחת קיומם של שריגים אריתמטיים בחבורה הפרויקטיבית הליניארית מדרגה 3 ומעלה (מעל הממשיים והמרוכבים) המשרים יריעות איזוספקטרליות שאין להן מידה משותפת (עם לובוצקי וסמואלס).
תוצאה זו, העומדת בניגוד למתרחש בדרגה 2, הושגה באמצעות ניתוח אלגברות חילוק שונות החולקות את אותן נקודות הסתעפות.
בניית גרפי קיילי איזוספקטרליים אך לא איזומורפיים של חבורות פשוטות סופיות (עם לובוצקי וסמואלס).
הוכחת חסם אופטימלי, לוגריתמי בגנוס, על הסיסטולים של משטחי הורוויץ.
חסם זה, המכליל תוצאות קודמות של סרנק, בוּסר ואחרים, הושג באמצעות ניתוח סדרים מתאימים באלגברות קווטרניונים (ביחד עם מיכאל כץ ומלכה שפס).
אקספוזיציה מלאה של פתרון בעיית שפכט על קיומו של בסיס סופי לאידיאל הזהויות של אלגברה עם זהויות פולינומיות שהיא נוצרת סופית מעל חוג נותרי (שהוכח על ידי קאנל-בלוב), ביחד עם קאנל-בלוב ורואן.
משפטי מבנה ודוגמות נגדיות בתיאוריה של אלגברות חילוק מרכזיות ובפרט במכפלות משולבות (ובין היתר, פתרון בעיית רוקט על ציקליות של אלגברות עם איברים מרכזיים, ביחד עם מצרי ורואן).
חישוב החבורות היסודיות של כיסויי גלואה של יריעות אלגבריות שונות, ושל משלימים של עקומים המונחים במשטחים אלגבריים שונים (בסדרת עבודות משותפות עם עמרם, טייכר, לורנס ואחרים).
בניות שונות של אלגברות מונומיאליות מגידול פולינומי, ובפרט הבנייה הראשונה של אלגברות פרימיטיביות מממד גלפנד-קירילוב שרירותי מעל שדות כלליים.
עוזי סמילנסקי (נולד ב-24 בינואר 1941) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע.
מומחה בעל שם עולמי לחקר כאוס קוונטי.
עוזי סמילנסקי נולד בירושלים, בנם היחיד של שרה (לבית קירשנברג) וישראל סמילנסקי, אחיו הבכור של הסופר ס.
יזהר, אשר נהרג בתאונת דרכים בנגב המערבי בהיותו של עוזי כבן שנה.
סיים לימודי תואר ראשון ותואר שני בפיזיקה ובמתמטיקה ב בשנת 1963. בשנת 1969 סיים לימודי דוקטורט במכון ויצמן למדע בהנחיית פרופ' גבירול גולדרינג.
בשנת 1971 השלים פוסט-דוקטורט במכון מקס פלאנק לפיזיקה גרעינית בגרמניה ולאחר מכן הצטרף לסגל הפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן.
בשנת 1979 התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה גרעינית ובין השנים 1981–1984 שימש ראש המחלקה לפיזיקה גרעינית.
במהלך שנות עבודתו שימש פרופסור אורח במספר רב של אוניברסיטאות בעולם, בהן אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, מכון מקס פלאנק, אוניברסיטת בריסטול ומוסדות נוספים.
משנת 2010 הוא משמש פרופסור אורח במכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1976 הוענק לו פרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו.
בשנת 1998 הוענק לו פרס אלכסנדר פון הומבולדט, אחד מפרסי המדע היוקרתיים בגרמניה.
באותה שנה אף התקבל כחבר במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
בשנת 2000 נבחר לאקדמיה לאופולדינה, האקדמיה הלאומית למדעים של גרמניה.
מחקריו של סמילנסקי בתחום הפיזיקה עוסקים ב"טביעות האצבע" של כאוס קלאסי בתחום מכניקת הקוונטים.
בתחום הארכאולוגיה הוא עוסק בפיתוח שיטות מתמטיות וממוחשבות לסיוע במחקר ארכאולוגי.
סמילנסקי אלמן ואב לשלושה בנים.
היה נשוי לנעמי, בתו של יהושע פלמון ונכדתם של מייסדי תל אביב, אסתר וחייקל פלמן, עד פטירתה ב-2024.
עוזי קרן (נולד ב-19 בפברואר 1940) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף.
חבר קיבוץ עין גב, פיקד על אוגדה משוריינת, היה בין מובילי המאבק הציבורי למען הגולן, ושימש יועץ לראשי ממשלות בנושאי ההתיישבות.
קרן בנם של גבריאל ושושנה קרן (רוגוז'ינסקי) נולד בקיבוץ רמת השופט ועבר בשנת 1962 לגור בקיבוץ עין גב בעקבות נישואיו ליעל בת המקום.
לחם ופיקד במסגרת פעילויות, ממבצעים ומלחמות החל מסוף שנות ה-50 ועד לסוף שנות ה-80.
שימש בתפקידי ניהול רבים במסגרות שונות.
פעל רבות למען מפעל ההתיישבות בישראל.
במסגרת ליווי קיבוצים, מאבק לשמירה על ההתיישבות בגולן וכן כיועץ ראש הממשלה להתיישבות.
במשך כל השנים לקח חלק פעיל בתפקידי ניהול בקיבוץ עין גב ובעמק הירדן.
שירת בחיל השריון (1958–1961), סיים בהצטיינות את קורס הקצינים.
השתתף במלחמת ששת הימים בשרות מילואים בתפקיד מפקד מחלקת טנקים בגדוד 377 שלחם בקרבות ההבקעה בכיבוש רמת הגולן תחת פיקוד חטיבה 8, במסגרת הקרב על קלע וזעורה.
במלחמת יום הכיפורים חזר קרן חזר לשמש בתפקיד מפקד פלוגת טנקים בגדוד 377 של חטיבה 9 בקרבות הבלימה בגזרת דרום רמת הגולן.
נפגע ביום השני למערכה, נפצע בשנית בקרבות חושנייה, חזר לפקד על פלוגתו בקרב ההבקעה ונפגע בשלישית בקרבות השריון בעומק המובלעת הסורית.
לאחר ההחלמה חזר להשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
שימש כמפקד גדוד 53 בחטיבה 188 במשך חודש ובהמשך מונה למפקד גדוד 266 בחטיבה 179, גדוד טנקים שהוקם על ידו מחדש לאחר שספג אבדות קשות בפתיחת המלחמה.
קרן חזר לצבא שימש כמג"ד בגדוד 74 מחטיבה 188, והשתתף במבצע ליטני.
הקים בשנת 1979 את חטיבה 847, חטיבת מילואים בפיקוד הצפון.
ושימש בהמשך כמפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה.
החטיבה לחמה בציר החוף המערבי תחת פיקוד אוגדה 91. החטיבה השתתפה בכיתור העיר צור, ובמהלכה הניע המח"ט מהלך שהביא לכניעתם של המחבלים בעיר ללא קרב תוך ניהול משא ומתן בחסות הצלב האדום, ובסיומו הופסקה האש בדרום העיר.
בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בכיבוש צידון ומחנה הפליטים עין אל-חילווה והשתלטה על מרחב צידון.
בשנת 1985 לאחר שסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי הועלה קרן לדרגת תא"ל ושימש בתפקיד מפקד עוצבת להב (1986–1987) בפיקוד המרכז.
קרן שימש בתפקידי ניהול שונים במקביל לשירות הצבאי במילואים, ובניהם מזכיר הקיבוץ, מנהל עסקי בקיבוצו ובקיבוצים אחרים, מנכ"ל הדקלאים (קואופרטיב שיווק תמרים) (1990–1995).
בתקופה בה החלו השיחות שדנו באפשרות של ויתור על הגולן (1991) הצטרף למטה המאבק של "הוועד למען הגולן", ונמנה עם ראשי המאבק של "העם עם הגולן" בהמשך גם שימש כמנכ"ל הראשון של "הדרך השלישית", תנועה ציבורית שהפכה למפלגה פוליטית על רקע ההתנגדות לנסיגה מהגולן.
נבחר בה למקום הרביעי ברשימתה לבחירות לכנסת ה-14, בחירה שלא מומשה עקב ויתורו עליה.
בשנת 2000, במסגרת המאבק למען הגולן, יצר את פסל "הדייג" ובו דמותו של אסד (האב) יושב על מדרונות רמת הגולן ו"דג" את הכנרת.
הפסל נמצא מול הכניסה לחוף גופרה שבדרום רמת הגולן.
שימש איש הקשר של משרד ראש הממשלה עם "החטיבה להתיישבות" והוביל את תוכניות העבודה השנתיות של משרד רה"מ בתחום ההתיישבות.
פעילות בקיבוץ עין גב ובעמק הירדן
בשנת 2010 חזר לקיבוצו עין גב.
ניהל עד 2014 את מפעלי תיירות-עין גב.
בשנת 2017 ניהל והפיק את חגיגות ה-80 לעין גב.
משמש כנציג עין גב במועצה אזורית עמק הירדן וכחבר בוועד המנהל של מכללת כנרת.
שימש בתפקיד ראש המועצה האזורית עמק הירדן (2016) בתקופת המעבר בה לא היה למועצה יו"ר.
קרן הוא בוגר המרכז ללימודי ניהול אוניברסיטת תל אביב (1972), המכללה לביטחון לאומי (1985) והחוג לניהול פיננסי במדרשת רופין (1988).
נשוי ליעל, בת קיבוץ עין גב, ולהם נולדו 4 ילדים.
שכל את בנו גיל שהיה בן 25 בתאונת דרכים בבוליביה (1992), וערך ספר לזכרו "עד פי התהום".
עוזי קרן הוא אחיה של אסתר תורן, אשת חינוך זוכת פרס הנשיא, ואחיו של חנן קרן, כדורסלן נבחרת ישראל לשעבר.
עוזי ימין (נולד ב-18 בספטמבר 1968) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי ומכהן כיו"ר חברת דלק US, חברת אנרגיה מתחדשת מיום היווסדה ונמנה עם מקימיה.
בעבר שימש כמנהל תחום ביטוח אלמנטרי במשרד האוצר וסמנכ"ל כלל ביטוח.
ימין גר בנאשוויל, טנסי, ולו שלושה ילדים.
עוזי ימין נולד בירושלים למשפחה אשר עלתה מעיראק לישראל בשנת 1951. אִמו של ימין נולדה בבגדאד ואביו במוסול שבעיראק.
בפברואר 1987 ימין התגייס לצה"ל, ומשם השתחרר בפברואר 1990.
עוזי ימין הוא רואה חשבון במקצועו, בעל תואר ראשון במשפטים, חשבונאות וכלכלה ובעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם שימש כמרצה בחוג לחשבונאות.
ימין החל בקריירה העסקית שלו כמנהל תחום ביטוח אלמנטרי במשרד האוצר.
לאחר מכן עזב ימין את המגזר הציבורי, והצטרף כסמנכ"ל ביטוח אלמנטרי בחברת כלל ביטוח.
לאחר זמן מה הצטרף לקבוצת דלק כסמנכ"ל כספים.
פעילותו בקבוצת דלק וניהול דלק US
שנותיו של ימין בחברה התאפיינו ברכישות תחנות דלק וחנויות נוחות, תאגידי נפט, בתי זיקוק ותשתיות לשינוע דלקים בארצות הברית.
דבר זה הפך את החברה מקמעונאית אשר מפעילה תחנות דלק וחנויות נוחות - לבעלים של בתי זיקוק וליצרנית דלקים, אספלט ואנרגיה מתחדשת.
בשנת 2001 הצטרף ימין ל-"דלק" חברת הדלק הישראלית לשמש כסמנכ"ל הכספים של החברה.
באותה שנה היגר לארצות הברית עם משפחתו, כאשר נבחר לפתח את עסקי החברה במדינה ולחפש תחנות דלק לרכישה.
העסקה הראשונה של ימין בארצות הברית הייתה רכישת 198 תחנות דלק וחנויות נוחות של רשת MAPCO Express במחיר 147$ מיליון דולר.
עסקה זו הניחה את היסודות להקמת חברת "דלק US" ואת ימין לנשיא החברה מיום היווסדה.
מלבד רכישת MAPCO Express, בשנת 2004 ימין רכש את חברת "Williams Oil".
בעסקה זו נרכשו 89 תחנות שהחברה הפעילה ועוד 11 תחנות שהופעלו על ידי זכיינים – בסה"כ 100 תחנות דלק וחנויות נוחות.
העסקה כללה גם נכסי הפצת מוצרי דלק.
בשנת 2004 מונה ימין באופן רשמי למנכ"ל החברה.
בשנת 2005 ביצע ימין רכישה של 25 תחנות דלק הממוקמות בנאשוויל מתאגיד הנפט והגז BP תמורת 33.5$ מיליון דולר.
באותה שנה רכש ימין את בית הזיקוק טיילור אשר יושב בטקסס, ובכך הכניס את החברה לתחום זיקוק הדלק.
בשנת 2006 רכש 43 תחנות דלק וחנויות נוחות הנמצאות במדינות ג'ורג'יה וטנסי תמורת 50$ מיליון דולר, ובאותה שנה הוביל ימין את החברה להנפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק, וכהוקרה פתח את יום המסחר בבורסה בפעם הראשונה.
בשנת 2011 הרחיב את עסקי הזיקוק ופעילות הולכת הנפט על ידי רכישת חברת Lion Oil.
בשנת 2012 רכש ימין את קו צינורות להולכת הנפט Nettleton ושני מסופי דלק: מסוף Big Sandy ומסוף דלק צפונית לליטל רוק.
בנוסף רכש גם צינור להולכת נפט באורך כ-240 ק"מ (149 מייל) המחבר בין הערים אלדורדו והלנה במדינת ארקנסו.
בשנת 2012 הוביל את הפרדת פעילויות החברה בכך שהפריד בין בתי הזיקוק למכלי האחסון וצינורות הובלת הדלק.
לצורך זאת קידם ביחד עם יצחק תשובה את הנפקת חברת Delek Logistics Partners, L.P, בבורסה לניירות ערך בניו יורק, וכהוקרה פתח את יום המסחר בבורסה בפעם השניה.
בשנת 2015 הוביל ימין את המשא ומתן לקניית אלון US, חברת הבת של דור-אלון.
בסופו של המשא ומתן נרכשו מניות החברה והשליטה בה תמורת 570 מיליון דולר.
בשנת 2017 רכשה חברת דלק US את שאר מניות אלון US.
עסקת המיזוג ביניהן הוסיפה לדלק US פעילות בתחום האספלט, 307 תחנות דלק, תשתיות הולכה ושני בתי זיקוק.
בשנת 2018, חבר עוזי ימין לאחד ממייסדי צ'ק-פוינט, מריוס נכט להקמת בנק דיגיטלי אשר יתחרה בבנקים בישראל ויעניק ללקוחות הבנק שירותי עובר ושב מקוונים.
עוזי נבון ומכרים היא להקת אינדי פאנק (Funk) ישראלית.
חברי הלהקה בעלי זהות בדיונית, ובאופן כללי התנהלותה הומוריסטית.
שיריה בסגנון נוסטלגי המדמה את שנות ה-70 של המאה ה-20, ובהופעותיהם חברי הלהקה לבושים בתלבושות תקופתיות.
הלהקה פועלת משנת 2009. את שיריה הראשונים ליוותה בקליפים הומוריסטיים שצולמו כתשדירי שירות משנות ה-70, כולל לחברת התרופות הבדיונית "זך תרופות".
כמו כן צילם סולן הלהקה, "עוזי נבון", פרסומת לבירה שפירא לצד ניב מג'ר.
אלבום הבכורה של הלהקה, "עוזי נבון ומכרים", יצא בשנת 2010. עשר שנים לאחר מכן יצא אלבומה השני, "בזמנו", ומתוכו הסינגל "נסיכה" נכלל ברשימת ההשמעה היומית של גלגלצ.
סולן הלהקה יונתן לוין ("עוזי נבון") גם חבר בהרכב "GESHEM" תחת שם בדוי נוסף – "שוזין".
כל שמות חברי הלהקה הם למעשה שמות במה בדויים.
כמה פרטים ביוגרפיים מומצאים גובשו לחלק מהחברים.
עוזי נבון (שמו האמיתי יונתן לוין) – סולן
איתן וקס – פנדר רודס וקלידים
אוריה מוש – כלי הקשה
אנט פרנסיס (ענת מושקובסקי) – שירה וקלרינט
מרטין פייר – גיטרה בס
ליליאן גדסי – זמרת ליווי, דמות של יוצאת להקת חיל התותחנים
זאביק אבן חן – דמות של מנהל הלהקה, שמציג אותה על הבמה בהופעות
מכס דב נורדהיימר (מכס דב נורדהיימר מוחמד אור שמש) – סקסופון
פסח חנוכה/"קאובוי ג'אז" – סקסופון
עקיבא שוורץ – סקסופון טנור
יוסי כץ/"דבש בומביי" – קלידים
נורית טופז – זמרת ליווי, דמות של "דוגמנית ירחונים"
אינגריד וובסט – זמרת ליווי, דמות של זמרת אופרה גרמנייה שהגיעה לארץ כמתנדבת בקיבוץ
נעמי (נונו) – זמרת ליווי
דב בילן – דמותו של שלומי שבן
רינה זילברשטיין – דמותה של יעל קראוס
עוזי נבון ומכרים (2010) – בהוצאת אנובה מיוזיק
בזמנו (2020) – בהוצאת נענע דיסק
לכל החיים (2022) - בהוצאת קמע - קבוצת מוזיקה עצמאית
למה לא עכשיו (2024) - בהוצאת קמע - קבוצת מוזיקה עצמאית.
זהו אלבום מחווה לשירי אריק איינשטיין.
היא לא שם (2009) – קאבר לשיר "She's Not There" של הזומביס
עוזי קלדור (נולד ב-1939) הוא כימאי תאורטי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
קלדור נולד בתל אביב, בן ליהודית ואברהם קליך.
בשנת 1962 השלים את לימודיו לתואר שני בכימיה, בהנחיית יהושע יורטנר, בתקופתו כמרצה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1966 הגיש את עבודת הדוקטורט בכימיה תאורטית, שנעשתה בהנחיית פרופ' ישעיה שביט בטכניון.
כותרתה הייתה: "חישובי LCAO-SCF עבור מולקולות קטנות".
בשנת 1966 יצא קלדור לארצות הברית ושהה כעמית בתר-דוקטורי באוניברסיטת סטנפורד משך כשנתיים.
עם חזרתו לישראל בשנת 1968 התמנה למרצה באוניברסיטת תל אביב, וכשנה לאחר מכן קודם לדרגת מרצה בכיר.
בשנת 1973 מונה קלדור לפרופסור חבר, ובשנת 1976 החל לכהן כראש בית הספר לכימיה בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.
הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1980, אז גם קיבל מינוי כפרופסור מן המניין.
בשנות ה-70 שימש במקביל כמרצה בשלוש אוניברסיטאות נוספות בישראל: אוניברסיטת בר-אילן, מכון ויצמן למדע ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנות ה-90 שימש קלדור כראש התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן, ובשנים 1995–2009 הופקד על הקתדרה לכימיה קוונטית על שם אמריקו-לטאי.
היה חבר המועצה להשכלה גבוהה משך כחצי עשור וכיהן כמנהל המדעי של מרכז החישובים באוניברסיטת תל אביב.
ב-2007 יצא לגמלאות, אך המשיך לעסוק במחקר פעיל גם שנים רבות לאחר מכן.
אחד מתלמידיו לתואר שני בעבר הוא הכימאי הישראלי-אמריקאי שאול מוקמל .
מחקרו של קלדור עוסק בפיתוח שיטות בכימיה קוונטית יחסותית, המתאימות לחישובים מדויקים ופרדיקטיביים של תכונות אטומים כבדים ועל-כבדים ומולקולות הכוללות אטומים כאלה.
הדיוק המבוקש דורש טיפול ברמה גבוהה באפקטים יחסותיים ובאלקטרודינמיקה קוונטית, והכללת הקורלציה האלקטרונית עד סדר גבוה.
קבוצתו של קלדור פיתחה יישומי תוכנה שיושמו לחישוב תכונות של אטומים על-כבדים (שמספרם האטומי קטן מ-122), ואשר ניבאו את תכונותיהם, החורגות באופן משמעותי ממה שניתן לצפות מהמשכה אנליטית של הטבלה המחזורית.
זאת, לאור הקונפיגורציה האלקטרונית של מצב היסוד, אשר שונה במקרים רבים מזו של ההומולוגים הקלים יותר, מה שמביא להיווצרותה של כימיה אחרת, בניגוד למצופה.
בין היתר חזה קלדור כי יסוד מספר 118, שלימים יוצר במעבדה וכונה אוגאנסון, יהיה בעל זיקה אלקטרונית חיובית, מה שהתברר כנכון.
ברבות השנים קלדור שימש כמדען אורח במספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובצרפת, וישב בוועדים המנהלים של כתבי עת מדעיים אחדים.
כמו כן, נמנה עם חברי החברה האמריקאית לפיזיקה, החברה האמריקאית לכימיה והחברה הישראלית לכימיה.
עוזי מאירי (נולד ב-11 בנובמבר 1940) הוא זמר ישראלי.
מהבולטים במבצעי שירי ארץ ישראל ובקרב זמרי ההתיישבות העובדת, מה שזיכה אותו בכינוי "המושבניק המזמר".
עוזי מאירי, יליד הארץ, בוגר בית הספר החקלאי כדורי, נמנה עם דור המייסדים של מושב רם און שבחבל תענך, השייך למועצה אזורית הגלבוע.
במושב הקים משק חקלאי שכלל בין היתר לול עם תרנגולי הודו.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 התפרסם לראשונה כחבר ההרכב "שומבצל" שהופיע ברחבי הארץ.
פרסומו הגדול הגיע בשנת 1972 כאשר נטל חלק במופע "ניחוחי חציר" ששודר בטלוויזיה והביא משיריהם של יוצרי ומבצעי ההתיישבות העובדת.
בעקבות אותו מופע הוזמן מאירי להשתתף במופעים רבים, בפסטיבלי הזמר של התקופה ובתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות.
במקביל הקליט שירים חדשים וגם הרבה שירים ישראליים ותיקים.
במשך שנים רבות חילק את זמנו בין עבודת המשק במושב בימים ובין הופעות בכל רחבי הארץ בערבים.
בשלב מסוים פרש מפעילות סדירה בשדה הזמר וחזר להיות מושבניק ב"משרה מלאה".
בעקבות החשיפה לה זכה מאירי במופע "ניחוחי חציר" הוא הוזמן בשנת 1972 להיות חבר ב"חבורת בימות"
שהעלתה מופע משיריה של נעמי שמר .
במופע שזכה להצלחה גדולה קצר מאירי שבחים
על ביצועו לשירה של שמר "שנינו מאותו הכפר".
בשנים הבאות הופיע במופעים רבים, גדולים וקטנים.
מופע בולט במיוחד היה המופע "אנחנו שרים לך" שהתקיים במוצאי יום העצמאות בשנת 1975
במקום פסטיבל הזמר והפזמון וכלל שירים ותיקים בעיקר מתקופת העליות הראשונות.
מאירי הופיע פעמיים בפסטיבל הזמר החסידי: בשנת 1974 זכה במקום הראשון עם השיר "אני מאמין" שהלחין למילים מן המקורות אבי מסלו, מי שהנחה במשך שנים רבות
את תוכניות המסורת במוצאי שבת בטלוויזיה הישראלית..
הפעם השנייה בה השתתף בפסטיבל הייתה בשנת 1976 עם השיר "פדה בשלום נפשי".
מאירי הופיע פעמיים גם בפסטיבל שירי הילדים: בשנת 1974 עם השיר "אני אוהב את נוני", ובשנת 1975 עם השיר "אמא שלי אומרת לי".
בשנת 1974 השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "ירושלים".
בשנת 1976 השתתף בפסטיבל הבירה.
מאירי השתתף בתוכניות רבות ברדיו בתחום הזמר העברי.
הבולטת שבהן היא סדרת התוכניות "שוב יוצא הזמר" בהנחייתו של שלמה ניצן.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת הזמינה עפרה הלפמן, עורכת התכנית "שלא יגמר לעולם"
את מאירי להגיש תוכנית בת שעה משיריו בה סיפר על דרכו האמנותית.
מאירי נטל חלק בתוכניות טלוויזיה רבות בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
הוא היה אורח קבוע בשתיים מסדרות התוכניות החשובות ביותר בנושא הזמר העברי ששודרו בארץ:
הראשונה, תוכניתם של מאיר נוי ודן אלמגור, "שרתי לך ארצי" בה ביצע שירים רבים ותיקים וותיקים מאד.
השנייה, תוכניתו של אליהו הכהן, "על הדשא" שצולמה בישובי ההתיישבות העובדת בה ביצע שירים רבים בנושאים שונים.
בשנת 1990 הזמין המלחין מוני אמריליו את מאירי להשתתף בתוכנית משיריו בסדרת התוכניות "אולפן זמר".
בשנת 1976 יצא אלבום הסולו של עוזי מאירי בחברת ישראדיסק שכלל שנים עשר שירים בביצועו.
השיר הפותח את האלבום הוא השיר המזוהה איתו ביותר, "בצל כפות תמר" שכתב דודו ברק
השיר הפך לקלאסיקה בזמר העברי ולמעין "שיר הדגל" של מאירי.
עוד שיר חדש באותה התקופה היה הביצוע שלו לשיר "השכם השכם בבוקר" שכתבה רחל שפירא והלחין סשה ארגוב.
בנוסף להם כלל האלבום מבחר משירי ארץ ישראל הוותיקים, ביניהם: "מגדים", "רק את לי נותרת" ו"שיר הכד".
בשנת 2009 יצא על גבי דיסק אוסף שיריו של מאירי אשר נשא את אותו השם, "זמר הבאנו", עם אותה העטיפה.
האוסף כולל עשרים שירים בביצועו, את כל שירי האלבום מאמצע שנות השבעים ועוד שירי ארץ ישראל שהקליט
במשך השנים וכמו כן את גרסתו לשירם של יורם טהרלב ומוני אמריליו, "עץ האלון".
מאירי השתתף באלבומים רבים שהוציאו חברת "ישראדיסק" וחברות נוספות.
האלבום "שירת הנוער", משירי תנועות הנוער, בו שיתף "המושבניק המזמר" פעולה עם עמיתו "הקיבוצניק המזמר", דודו זכאי.
עוד השתתפו באלבום אותו עיבד וניהל מוזיקלית המלחין והפזמונאי שייקה פייקוב גם אופירה גלוסקא וגלי עטרי.
באלבום "שלא יגמר לעולם" משירי דוד זהבי ביצע את השירים "זמר לספינה" ו"עוד שדי פורח".
האלבום "שירים לאייל" שכלל שירי ילדים רבים.
גם כאן שיתף מאירי פעולה עם זכאי וגלוסקא והפעם גם עם ריקי מנור.
כמו כן השתתף באלבומי הפסטיבלים בהם נטל חלק.
עוזי טסה (נולד ב-18 ביולי 1951) הוא ספורטאי ספורט נכים ומהנדס תוכנה ישראלי.
בנעוריו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן, השתתף בתחרויות ארציות ובינלאומיות.
בשחייה התחרה בשני משחים: במשחה ל-50 מטר בסגנון גב סיים את משחה הגמר בתוצאה של 43.3 שניות ודורג במקום הרביעי, ובמשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי סיים במשחה המוקדמות בתוצאה של 1:31.5 דקות.
באתלטיקה התחרה בארבעה תחומים: בהדיפת כדור ברזל דורג במקום השישי עם תוצאה של 6.95 מטר, בהטלת כידון דורג במקום החמישי עם תוצאה של 23.87 מטר, בזריקת אלה דורג במקום הרביעי עם תוצאה של 38.83 מטר ובמירוץ כיסאות גלגלים ל-60 מטר דורג במקום השביעי עם תוצאה של 14.8 שניות.
במשחקי סטוק מנדוויל לשנת 1969 זכה במקום הראשון בהטלת כידון וזריקת אלה ובמקום השלישי בזריקת דיסקוס.
ב התחרה באתלטיקה, בשחייה ובסייף.
בשחייה התחרה בשני משחים בדרגת נכות 6: במשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי סיים בתוצאה של 1:28.93 דקות ולא העפיל למשחה הגמר, ובמשחה ל-100 מטר בסגנון גב סיים במשחה הגמר בתוצאה של 1:35.52 דקות ודורג במקום הרביעי.
באתלטיקה התחרה בשני תחומים בדרגת נכות 5: בהטלת כידון דורג במקום החמישי עם תוצאה של 26.85 מטר ובזריקת דיסקוס דורג במקום ה-12 עם תוצאה של 22.94 מטר.
בסייף התחרה בשני תחומים: בסייף חרב לא העפיל לגמר ובסייף רומח דורג במקום השישי.
היה שחקן כדורסל כיסאות גלגלים והשתתף במשחקי אליפות אירופה.
טסה למד מתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב ובמכון ויצמן למדע.
בשנת 1981 השלים עבודת דוקטורט בהנחיה של אביעזרי פרנקל.
עד שנת 1991 עבד בצה"ל ומאז הוא עובד בחברות תוכנה והייטק.
מספר שנים עבד בחברות טקנומטיקס ודוקוסיין.
פיוטים ממסורת תימן בביצוע משותף שלו ושל אביו רצון טסה נכללים במיזם הזמנה לפיוט.
עוזי מאיר (נולד ב-1 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית יהוד-מונוסון בין השנים 1998–2003.
מאיר נולד ב-1 בנובמבר 1951 בבאר שבע, לאנואר ומרסל שעלו מעיראק.
בשנות ה-30 לחייו עבר מאיר עם משפחתו ליהוד שם הקים את עסקיו ואת מרכז חייו והפך לדמות משפיעה בעיר.
לפני כניסתו לפוליטיקה המקומית היה בעל עסקים בתחום המסעדנות, המזון ואף תיווך נדל"ן.
מאיר התמודד בבחירות למועצת יהוד ב-1993 מטעם סיעת "עוז".
הוא נבחר למועצת העיר וכיהן כממלא מקום ראש העירייה.
בבחירות לראשות עיריית יהוד ב-1998 נבחר מאיר לראשות העיר כשהוא גובר על ראש העירייה המכהן שלמה בקשי.
סיעתו "עוז" קיבלה 2 מנדטים.
במהלך כהונתו כראש עיר אוחדה המועצה המקומית נוה מונוסון עם העיר יהוד ויהוד חוברה לשפד"ן.
מאיר התמודד שוב על ראשות עיריית יהוד בבחירות ב-2003 אך הפסיד ליוסף בן דוד שזכה במרב הקולות.
גם בבחירות בשנת 2008 ו-2013 התמודד עם סיעתו "עוז" ונכנס כחבר מועצת עיר.
לקראת הבחירות למועצת יהוד ב-2018 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת במועצה.
מאז תחילת שנות ה-90 מאיר הוא גם חבר מרכז במפלגת הליכוד ובמשך שנים מפלגת הליכוד ביהוד הייתה תחת הנהגתו.
נשוי לכרמלה ולהם חמישה ילדים.
עוזי פיינרמן (נולד ב-1980) הוא מוזיקאי, זמר ומלחין הידוע בשם הבמה עוזי רמירז, חבר בהרכב "האחים רמירז" וחבר לשעבר בלהקת בום פם.
פיינרמן נולד בישראל וגדל ברחובות ובארצות הברית (בקליפורניה ובאיווה).
אביו הוא פרופ' אלי פיינרמן שכיהן כדקאן הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ואחיו הוא פרופ' עפר פיינרמן, פיזיקאי במכון ויצמן למדע.
עוזי נקרא על שם סבו, שהיה ח"כ וסגן שר החקלאות ונפטר צעיר לימים.
התחיל לנגן על גיטרה בגיל 9 ובתיכון למד בבית הספר תלמה ילין במגמת ג'אז, שם התחיל לכתוב מוזיקה.
בתיכון פגש פיינרמן את אורי בראונר כנרות ויובל זולוטוב, איתם הקים את להקת בום פם.
בשנת 2009 עזב את להקת בום פם והקים עם ספי ציזלינג ואיתן אפרת את הרכב האינדי "האחים רמירז".
"האחים רמירז" הוציאו מספר אלבומים, בהם "האחים רמירז", "Who?
בשנת 2012, כתב את המוזיקה לסרט "לא בתל אביב" יחד עם רותם בר אור.
בנוסף, יצא לקריירת סולו, אך במקביל ממשיך לנגן לצד אמנים שונים כמו יהלי סובול, קרולינה ועוד.
כמה משיריו זכו להיות כמוזיקת רקע בסדרה שבאבניקים.
2024 – Family Man (מיני אלבום)
2016 – Ice Skates (מיני אלבום)
עוזי ניסן (נולד ב-18 באוגוסט 1951 - נפטר ב-17 ביולי 2020) היה אזרח ישראלי אמריקאי שעסק בתחום המחשבים.
הוא נודע בציבור בזכות מאבק משפטי בן 8 שנים שניהלה נגדו יצרנית המכוניות ניסאן היפנית עקב סכסוך דומיינים.
ב-17 ביולי 2020, בזמן מגפת הקורונה, חלה ומת.
לאחר מותו פתחו מכריו קמפיין לגיוס כספים באתר האינטרנט gofundme כדי לסייע לבני משפחתו עם ההוצאות שנלוו למחלתו כמו האשפוז וקבורתו.
הדומיינים שהחזיק עברו לבעלות יורשיו.
ב-2023 הדומיינים נגנבו למשך מספר חודשים, והוחזרו לבעליהם לאחר התערבות בית המשפט.
המשפט בין עוזי ניסן לחברת ניסאן מוטור הוא אחד מהמקרים הבולטים של סכסוכי דומיינים בהיסטוריה של האינטרנט.
ניסאן מוטורס נ' ניסן קומפיוטר
עוזי ניסן היה יזם ישראלי-אמריקאי שייסד את חברת Nissan Computer Corp בשנת 1980, הרבה לפני שהאינטרנט היה נפוץ.
בשנת 1994, הוא רשם את הדומיין Nissan.com עבור העסק שלו, שעסק במחשבים ושירותי אינטרנט.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, חברת Nissan Motor Co., יצרנית הרכב היפנית, הגישה תביעה נגד עוזי ניסן בטענה שהדומיין Nissan.com שייך לה ושניסן מנצל את השם למטרות מסחריות לא חוקיות.