tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש ספטמבר, לאחר שהפסיד בהגרלת לוטו עם פרס של כ-120 מיליון דולרים על הכף, שבר בזעם את מחשבו הנייד.
למחרת, כאשר נסע לקנות מחשב חדש באוקסנארד, עצר במטווח ולמד לראשונה כיצד לירות באקדח, במחשבה כי יום הנקמה שתכנן הלך והתקרב.
חרף כישלונותיו, דבק רוג'ר באמונה שעושר הוא המפתח להצלחתו, ומאוחר יותר בנובמבר אותה שנה נסע לאריזונה כדי לרכוש כרטיסים להגרלת הפאוורבול, שהפרס בה עמד על כ-500 מיליון דולרים באותה העת.
על אף שנסע את כברת הדרך הזו ארבע פעמים שונות לא הצליח לזכות, דבר שהגביר את תסכולו עוד יותר ושכנעהו באופן סופי כי יום הנקמה שתכנן הפך לברירה בלתי נמנעת.
הוא בחר בקהילת איילה ויסטה כיעד בו יבצע אותו, וכעבור חודש נסע ל כדי לרכוש אקדח חצי אוטומטי מסוג גלוק 34 "לונג סלייד" מחנות נשק.
בחודש מרץ 2013 רכש אקדח נוסף מסוג בברבנק.
משכל ניסיונותיו לחפש אחר מוצא לבעיותיו נכשלו, החליט רוג'ר לקבוע מועד למתקפת יום הנקמה שתכנן.
תחילה קבע לבצע את המתקפה בליל כל הקדושים באוקטובר 2013, אולם סידורי האבטחה והנוכחות המשטרתית המוגברת במהלך החג עוררו את חששותיו, ובמקום זאת החל להיערך לביצוע המתקפה כחודש אחד לאחר מכן, בנובמבר אותה שנה.
באותה העת עבר להתגורר יחד עם שני שותפים חדשים במתחם מגורים אחר, לאחר ששלושתם נדרשו למלא שאלוני אישיות.
במהלך הימים הראשונים להיכרותם ניסה להתחבר עמם והשלושה אף יצאו לבלות יחדיו, אך בחלוף הזמן החל רוג'ר להתרחק מהם בהדרגה.
שותפיו חשדו כי החזיק בנשק לאחר ששמעו שוב ושוב קולות נקישה לא ברורים מכיוון חדרו.
לבסוף, ביוני אותה שנה, עזבו השניים את הדירה משהחלו לחוש אי נוחות בשל קרבתו אליהם.
מספר ימים לפני יום הולדתו העשרים ושניים גמלה בלבו של רוג'ר ההחלטה לאבד את בתוליו, וב-20 ביולי 2013 קנה בקבוק וודקה ושתה ממנו עד שהשתכר דיו כדי להקל על עצביו, ויצא למסיבת-בית באיילה ויסטה.
כשנכנס לחצר הבית נתקל בגבר אסייתי אשר שוחח עם אישה בלונדינית, דבר שעורר את כעסו והוביל אותו לתחוב בכוונה את כתפו כאשר חלף על פניו.
מתוסכל מחוסר יכולתו לתקשר עם הסובבים אותו, טיפס לבסוף על מדף עץ בגובה מספר מטרים אשר השקיף לרחוב והעמיד פנים כאילו ירה בנוכחים עם אצבעותיו.
כשניסה לדחוף מספר נשים שרקדו על המדף, קבוצת גברים דחפה אותו בתגובה מטה, וכתוצאה מכך שבר את קרסולו.
לאחר שהתאושש מנפילתו ניסה לעזוב את המקום, אך הבחין כי איבד את משקפי השמש והשרשרת שלו.
הוא ניסה לשוב למסיבה אך נכנס בטעות לבית אחר כשהוא עדיין שיכור והותקף בשנית על ידי הנוכחים, בטרם שב לביתו כשהוא חבול, מדמם וסובל מחבורה בעינו.
למחרת היום לקח אותו אביו לבית החולים שם עבר ניתוח בקרסול, בטרם הגישו השניים תלונה משטרתית שחייבה שני שוטרים ממשרד השריף המקומי להגיע למחלקה בה שהו.
רוג'ר טען בפניהם שנדחף מהמדף לאחר שהעליב מישהו, ולאחר מכן נכנס לבית אחר והותקף על ידי עשרה גברים מבלי שהתגרה בהם כלל ולאחר שכינו אותו בקללה בעלת אופי הומופובי.
כאשר נשאל מדוע לא התקשר למשטרה השיב כי לא ידע למי לפנות.
אחד השוטרים ציין בדוח שכתב כי הבחין בחוסר כנות מצדו של רוג'ר, וכתב כי הותיר רושם ביישני מדי מכדי שדבריו יחשבו לאמינים.
עד שנכח במסיבה סיפר כי רוג'ר היה זה שיזם את התקרית כולה, וטען כי התנהג בצורה מוזרה ונמנע משיח עם אנשים.
אחד משכניו העיד כי ראה אותו חוזר לביתו בדמעות תוך כדי שהוא מקלל ומאיים להרוג את תוקפיו, ואף את עצמו.
משרד השריף קבע לבסוף כי רוג'ר היה זה שהצית את התקרית, והחקירה נסגרה ללא נקיטת כל צעדים נוספים.
בעודו מחלים מהניתוח בקרסולו חלה החמרה ניכרת במצבו הנפשי של רוג'ר.
במהלך תקופה זו שהה בביתה של אמו ולבקשתה הסכים להיפגש עם פסיכולוג שטיפל בו בתקופת ילדותו.
לאחר מכן פנה אביו של רוג'ר לעזרתו של מכרו , יוצר קולנוע הידוע בעיסוק במערכות יחסים בסרטיו, בתקווה שיצליח לשפר את יכולותיו החברתיות של בנו עם נשים.
לונר נעתר לבקשתו, והשניים התכתבו בדואר אלקטרוני ואף נפגשו פנים אל פנים, אולם רוג'ר מצא את עצותיו של לונר חסרות תועלת ולא מוצלחות.
לאורך אותם חודשים שכרה אמו של רוג'ר את שירותיה של סוכנות ייעוץ שסיפקה לבנה שלושה מאמנים אישיים, ובין מאי 2013 למאי 2014 השתתף הלה בעשרים ותשעה מפגשים טיפוליים.
הוא הצליח ליצור חיבור מסוים עם שני יועצים גברים, אך עם הזמן החל לחוש קנאה כשצפה בהם מפגינים מיומנויות חברתיות לנגד עיניו, ואף השמיע הערות פוגעניות בנוגע לנשים שנכחו בסביבתם.
בנוסף נפגש עם יועצת, אך נפגע עמוקות ממנה לאחר שהציעה לו לשקול ליווי נשי בתשלום, והשווה את הדבר למערכת יחסים עם זונה.
לאורך פגישותיו סיפר ליועציו על רצונו להצטרף למועדונים חברתיים העוסקים במדע המדינה ולהשתתף בעבודות התנדבות בקהילה, במטרה להתקבל לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
מסקנתם הסופית של היועצים הייתה אפוא כי רוג'ר נראה כמי שמפגין מאמץ כנה לשפר את חייו ולצמצם את בדידותו החברתית.
הוריו של רוג'ר שכרו גם את שירותיו של מאמן אישי בשם גאווין לינדרמן אשר ניסה לספק לו סיוע והנחיות שיעזרו לו לשפר את חייו החברתיים, מה שדרש ממנו לנסוע ללוס אנג'לס לצורך מפגשיהם.
רוג'ר שיתף את לינדרמן את הקשיים שחווה בכל הנוגע לנשים בכלל ונושא איבוד בתוליו בפרט.
כאשר העלה את הרעיון כי מעבר מאיילה ויסטה למקום אחר עשוי להטיב את מצבו הנפשי דחה רוג'ר את הצעתו על הסף.
בתגובה חזר לינדרמן על המלצתו בפני אמו, אשר הציבה לבנה אולטימטום שהיה כרוך בהשתלבות ב בו יקבל טיפול יומיומי אינטנסיבי, או לשוב להתגורר יחד עמה תוך קבלת טיפול צמוד מפסיכולוג ועובד סוציאלי.
מאחר שהיה בגיר לא הייתה לאמו סמכות חוקית לכפות עליו את רצונה, ורוג'ר ביקש ממנה להמשיך ולשלם את שכר הדירה שלו, תוך שהבטיח להכיר חברים חדשים, להתמקד בלימודיו ולהיפגש עם יועציו לטיפול נוסף.
בשבועות הבאים רכשה עבורו רכב מסוג ב.מ.וו סדרה 3 מתוך מחשבה שהדבר יתרום לביטחונו העצמי.
עם תחילת הסמסטר הבא בספטמבר 2013 הועבר רוג'ר לדירה אקראית חדשה ושוכן יחד עם שותפים חדשים, ויהאן "דייוויד" ואנג וצ'נגיואן "ג'יימס" הונג, שניהם תלמידים בני עשרים בעלי מוצא אסייתי.
הוא בילה את מרבית זמנו מחוץ לדירה או לבד בחדרו, מה שעורר דאגה בקרב שותפיו בשל התנהגותו האנטי-חברתית.
ואנג הגיש מספר תלונות לחברת הניהול של הבניין בטענה כי רוג'ר הפעיל מוזיקה רועשת בשעות הלילה.
זמן קצר לאחר מכן פרץ ביניהם עימות נוסף, הפעם בין הונג לרוג'ר, לאחר שהלה האשים אותו בגניבת שלושה נרות מחדרו.
הסכסוך החל כאשר רוג'ר התרגז על כך שהונג בישל בדירה, ובתגובה לקח את כוס המדידה שלו.
רק לאחר מכן לקח ממנו הונג את הנרות, בניסיון להחליף אותם בתמורה לכוס שלו.
רוג'ר התעמת עמו וביצע כנגדו מעצר אזרחי, בטרם הזעיק את המשטרה לדירתם.
לאחר שהשוטרים הגיעו ומצאו את הנרות על מיטתו של הונג, סירב הלה להחזירם, נעצר, והואשם בגנבה.
בהמשך שלח רוג'ר הודעת דואר אלקטרוני לחברת הניהול של הבניין בדרישה לפנות את השניים מהדירה בעקבות מקרה הגנבה.
כמו כן התלונן כי הרעישו ללא הרף ושיחקו יותר מדי במשחקי וידאו.
השניים הביעו את זעמם כנגד מעשיו אך נמנעו מעימות נוסף עמו מחשש שהדבר יחמיר את תנאי מגוריהם, והוריהם אף הביעו חשש בשל קרבתם אליו.
בהמשך חתמו על חוזה שכירות חדש בדירה אחרת אליה היו אמורים לעבור בשנה האקדמית הבאה, אולם רוג'ר כבר החל לתכנן כיצד ירצח אותם מאחר שסבר כי היו עשויים לסכל את מתקפתו המתוכננת.
במקביל לקשייו החברתיים, גם מצבו המשפחתי של רוג'ר התאפיין במתח ובניכור רב.
באוקטובר אותה שנה התעצמה קנאתו לאחיו החורג לממדים חריגים לאחר שנודע לו כי עמד להופיע במספר פרסומות טלוויזיה, ותחושת הנחיתות שחווה הובילה אותו לגבש תוכנית לרצוח אותו.
בנוסף תכנן לרצוח גם את אמו החורגת באמצעות דקירת צווארה.
רוג'ר תכנן להוציא לפועל את המעשים הללו לאחר שאביו יעזוב את ביתם לצורך נסיעת עסקים כזו או אחרת, משום שחשש כי לא יהיה מסוגל לפגוע בו אם יעמוד בדרכו.
הוא ביקר לעיתים תכופות במטווחים על מנת להתאמן בירי ואף רכש כמויות גדולות של תחמושת, ובשתי הזדמנויות פקד את ספריית כדי לחפש אחר ספרים שעסקו ברצח סדרתי ובטבח המוני שאותם קרא אך לא השאיל.
במקרה אחד שאירע באותה העת בשעה שהיה שיכור ושוטט לבדו ברחבי איילה ויסטה, התקשר לאחותו והתלונן על יחסו הרע של המין הנשי כלפיו.
נוכחותו המקוונת של רוג'ר ברשתות החברתיות המוכרות הייתה תכופה.
הוא נהג לשתף תמונות סלפי בפרופיל הפייסבוק שלו, בהן נראה נהנה מטיסות יוקרתיות ומהקרנות בכורה של סרטים הוליוודים.
בנוסף נהג לפרסם בקביעות הודעות בטוויטר ובגוגל פלוס, לעיתים קרובות לצד תמונות שלו לצד רכב הב.מ.וו בו נהג, תוך שהוא כותב אודות תחושות הבדידות הקשות שחש.
כמו כן ניהל בלוג אישי בו תיאר את עצמו בתור וסיפר על הקשיים החברתיים שחווה, ביניהם חוסר יכולתו להשתלב בקהילת איילה ויסטה.
פלטפורמה אינטרנטית בולטת נוספת בה נהג להשתמש הייתה יוטיוב, אליה העלה סרטונים רבים שעסקו בהשקפותיו האלימות נגד נשים ובכוונותיו לפגוע בהן.
תדירות העלאת הסרטונים של רוג'ר ליוטיוב הלכה וגברה בפרק הזמן שקדם למתקפה, ושיקפה את התעצמות תחושות הבדידות והתסכול שחש.
הוא העלה עשרים ושניים סרטונים בסך הכול, בהם הביע פליאה על כך שנשים העדיפו את מה שכינה בתור על פניו, ותהה מדוע תכונות הנתפסות כחיוביות ובהן החזיק, כגון מראה צעיר, בגדי מעצבים ורכב יוקרתי, לא הצליחו למשוך את תשומת ליבן.
כותרות הסרטונים היו כולן בעלות אופי דומה והביעו מרירות ורחמים עצמיים, לדוגמה, , , , וכיוצא בזאת.
בסרטונים נוספים שהעלה תיעד את עצמו נוהג ברכבו ברחבי קליפורניה תוך כדי שהוא רוקד לשיריהם של זמרים כגון ויטני יוסטון, ג'ורג' מייקל ופיל קולינס.
מעבר לכך, חיפש תכנים שעסקו באלימות, בניכור ובתחושת עוינות כלפי החברה, ביניהם, , , , , בנוסף למידע אודות מספר אירועי איבה אמיתיים כמו מתקפת הדקירות בתחנת הרכבת בגואנגג'ואו ו.
רוג'ר שיתף חלק מהסרטונים שהעלה בפורומים מקוונים כגון בניסיון לעורר אמפתיה כלפי הסבל והבדידות מהם טען שסבל, אולם מרבית התגובות שקיבל היו בעלות אופי לעגני ומשפיל, וכמה משתמשים אף כינו אותו נואש וחסר ביטחון.
מעורבות ערה נרשמה מצדו גם בפורומים המזוהים עם קהילת המנוספרה כגון ForeverAlone ו-PUAHate, המאופיינים בשיח בין גברים המתמודדים עם דחייה מינית, רומנטית וחברתית.
רוג'ר ומשתמשים נוספים הזדהו כאינסלים, מונח המתאר אנשים הנאלצים להתנזר מיחסי מין שלא מרצונם, ודנו אודות בעיותיהם, לעיתים תוך כדי מתן ביקורת הדדית, הבעת לעג כלפי נשים, והתלוצצות על חשבונם של גברים שעסקו או התפרנסו מאמנות הפיתוי.
במקרה אחד בו משתמש באתר הציע פתרון חלופי לקיום יחסי מין באמצעות חלימה מודעת במטרה להקל על תחושת הבדידות, התנגד רוג'ר בחריפות לדבריו והציע כי על האינסלים להניע מהפכה, תוך שהוא מדגיש כי עליהם להשמיד את הבעיות הניצבות בפניהם באמצעות הכרה בכוחותיהם ובמספריהם האמיתיים.
הוא קרא להפלת מה שכינה ותיאר עולם שבו נשים יחיו בפחד מפניהם.
רוג'ר הביע גם עמדות גזעניות כלפי זוגות בין גזעיים, ותיאר את תחושות הזעם שחש כשראה גברים שחורים מבלים עם נשים לבנות.
כאשר גולשים האשימו אותו בגזענות השיב כי הוא מזועזע מכך שנשים לבנות בחרו בגברים שבעיניו אינם ראויים, במקום במישהו כמוהו.
בשבועות שקדמו לטבח חיבר רוג'ר מנשר בן כ-137 עמודים בשם .
במסמך זה תיאר את קורות חייו ואת סבלו נוכח העובדה שנותר בתול בשנות העשרים לחייו.
הוא תיאר את המין הנשי בתור מגפה, וטען כי זכותן של נשים לבחור את בני זוגן וכי יש לאפשר לגברים מתורבתים ובעלי אינטלקט לבחור עבורן את בני זוגן.
עוד כתב כי יש לשלול מנשים את כל זכויותיהן, וכי אופיין המרושע מחייב ריסון על מנת למנוע את הידרדרות האנושות אל תוך מה שכינה בשם .
את סירובן של הנשים בחייו להיענות לו תפש כהכרזת מלחמה אישית, והביע תקווה שמעשיו האלימים יביאו לעיצוב מחדש של הסדר החברתי האנושי.
לפי חזונו, כדי יש להסיר לחלוטין את מושגי האהבה והמין מקיומו של האדם.
הוא הרבה לדמיין את עצמו כמנהיג של אשר יכלאו נשים במחנות ריכוז, כאשר הקומץ שישרוד יוחזק במעבדות סודיות ויופרה באופן מלאכותי מדגימות זרע, במטרה לייצר ילודה מבלי שהמין הגברי בכלל יוודע לקיומן של נשים.
בלב המנשר שניסח עמד רעיון אותו כינה בשם , דהיינו טבח אלים הנתפש בעיניו כנקודת השיא של חייו ונועד להביא ליד ביטוי את כעסו כנגד העולם, ולאזן את חוסר הצדק שלטענתו נגרם לו.
הוא תכנן את המתקפה באופן מפורט ביותר ואף חילק אותה לשלושה שלבים, אך לפני ביצועם התכוון לנסוע תחילה לביתו של אביו, לרצוח את אמו החורגת ואת אחיו הקטן, ולגנוב את רכבם איתו ימשיך בנסיעה לאיילה ויסטה.
בשלב הראשון תכנן לרצוח את שני שותפיו לדירה ולאחר מכן לפתות קורבנות נוספים להיכנס פנימה, שם יפתח במסכת עינויים לפני שירצח גם אותם.
השלב השני עסק בתקיפת קהל הנשים שכינה בשם , תוך התמקדות ספציפית בבית אחוות הסטודנטיות , בו רצה לרצוח כמה שיותר נשים ולהצית את המבנה באש.
בשלב השלישי תכנן להמשיך במסע הירי שהתחיל תוך כדי דריסת אנשים אקראיים ברחבי איילה ויסטה, במטרה להביא לכמה שיותר הרס ואבדות בנפש.
כשהגיע לשלבי הסיום של כתיבת המנשר הראה רוג'ר לאמו כמה חלקים ממנו בו תיאר את תקופת ילדותו באנגליה.
היא התרשמה מעבודתו ועודדה אותו להמשיך לכתוב.
אביו הבחין כי עסק בכתיבה קדחתנית באותה העת, אך רוג'ר סירב להראות לו את מה שכתב.
במהלך טיול משותף שוב הביע עניין בכך וביקש לעיין בניירותיו, אך רוג'ר דחה את בקשתו בשנית והבטיח לו שיחשוף את הכול בקרוב ממילא.
עם התקרבות המועד המתוכנן של הטבח בראשית חודש אפריל הרחיב רוג'ר את הכנותיו וביקר בשני מטווחי ירי נוספים.
בנוסף העלה מספר סרטונים חדשים לערוץ היוטיוב שלו, בתקווה שנשים העשויות לצפות בהם יתרשמו ממנו ויפנו אליו.
משנמוגו תקוותיו החליט להשלים את כתיבת הקטעים האחרונים במנשר ולהעלות סרטון פרידה סופי דקות ספורות לפני תחילת הטבח, אולם לקה בהצטננות פתאומית ונאלץ לדחות את מתקפתו בחודש ימים ל-24 במאי אותה שנה כדי לאפשר לעצמו להחלים.
אמו של רוג'ר החלה לחשוש לשלומו ב-30 באפריל לאחר שלא הצליחה ליצור עמו קשר במשך מספר ימים.
כאשר חיפשה מידע אודותיו ברשת, נחשפה לסרטון שפרסם ביוטיוב תחת הכותרת שתוכנו האלים העמיק את דאגתה.
ניסיונותיה ליצור עמו קשר טלפוני כשלו, ובעקבות כך פנתה ליועץ העבר של רוג'ר, לינדרמן, ועדכנה אותו בדבר ממצאיה.
לינדרמן, שחש אף הוא בדחיפות המצב, יצר קשר עם והביע בפני איש צוות את דאגתו נוכח התבטאויותיו המדאיגות של רוג'ר בנוגע לפגיעה עצמית.
בעקבות השיחה, המליץ איש הצוות לבצע מיידית.
בתגובה, הגיעו לדירתו של רוג'ר ארבעה סגנים ממשרד השריף, קצין ממשטרת האוניברסיטה, ומתלמד אשר שימש כמוקדן, במטרה להעריך את מצבו הנפשי ובמידת הצורך גם למנוע סכנה מיידית לעצמו ולסובבים אותו.
כאשר פגשו ברוג'ר הוא טען בפניהם כי הסרטונים שהעלה היו הלכה למעשה דרכו לבטא את קשייו החברתיים באיילה ויסטה, וכי לא הייתה לו כל כוונה לפגוע בעצמו או באחרים.
אחד הסגנים ביקש ממנו להתקשר לאמו ולעדכן אותה במצב, ולאחר שעשה זאת והודיע לה כי היה בריא ושלם, העביר את הטלפון לאחד מהם.
הסגן שאל אותה האם התוכן שראתה עורר בה דאגה בנוגע לסכנת פגיעה עצמית או פגיעה באחרים, וכאשר ענתה בשלילה סיפקו השוטרים לרוג'ר מידע אודות שירותי תמיכה מקומיים בטרם עזבו את המקום.
בשום שלב לא נכנסו לדירתו ולא בדקו האם ברשותו כלי נשק, ועל אף זאת קבעו כי לא היווה סיכון מיידי ולא עמד בקריטריונים הנחוצים לצורך עיכוב משטרתי או אשפוז כפוי.
לדבריו של רוג'ר חש הקלה עצומה לאחר שעזבו השוטרים את ביתו, מאחר שידע כי חיפוש בדירתו היה חושף את כלי הנשק שנמצאו ברשותו ואת המנשר שהסביר מה התכוון לעשות איתם, מה שהיה מסכל את תוכניותיו ומוביל לכליאתו.
מאותה נקודה ואילך שמר בקרבתו אקדח עם כמה מחסניות טעונות, כך שיוכל להגיב באופן מידי במקרה והמשטרה תחזור.
לאחר מכן הסיר את מרבית הסרטונים שהעלה ליוטיוב, מתוך חשש שיעוררו חשדות נוספים נגד כוונותיו.
משתמש באחד הפורומים המקוונים בהם נהג להגיב הבחין בכך ושאל אותו לפשר הדבר, אך הוא פטר את העניין בטענה שהוריו הכריחו אותו להסיר את הסרטונים והבטיח להעלות אותם מחדש בבוא העת.
עם התגברות הלחץ שחש בעקבות המקרה ובשל מועד המתקפה הקרב, החל רוג'ר ליטול כדורי אלפראזולאם כדי להקל על חרדותיו.
במהלך השבועות האחרונים לחייו נסע רוג'ר ברחבי סנטה ברברה ברכבו וניסה למצות את המרב מהזמן שנותר לו, אולם תחושות התסכול והכעס שבו לא דעכו, ובמהלך ביקור ב ב-6 במאי התעמת עם זוג אקראי שהצית את זעמו מאחר שהגבר היה ממוצא אסייתי והאישה הייתה לבנת עור.
לאחר שחסם במכוון את דרכו של הנהג, אשר ניסה לצאת מהחנייה בה שהה, הבחינה בת זוגו במתרחש מרכב נפרד, ושמעה את רוג'ר פונה אליו באמירה גזענית, , לפני שנסע לדרכו.
האישה רדפה אחריו בניסיון להתעמת עמו, אך הוא רק הביט בה ושתק עד שעזבה את המקום.
בדרכו, האיץ את רכבו דרך מגרש החנייה וכמעט התנגש במספר כלי רכב, מה שהוביל אותה לדווח למשטרה.
לפני המתקפה, סעד רוג'ר עם אמו ואחותו במסעדה במונטסיטו, קליפורניה.
במהלך הארוחה, רוג'ר העיר הערה גזענית על זוג סמוך, בטענה שהגבר מכוער מכדי לצאת עם אישה בלונדינית.
הוא גם הגיב בזלזול להערת אחותו על כמות האוכל שאכל.
במפגשו האחרון עם בני משפחתו לפני המתקפה, סעד רוג'ר עם אמו ואחותו במסעדה ב, קליפורניה.
במהלך הארוחה העיר בפני אמו אודות זוג שישב בקרבתם, וטען כי הגבר היה מכוער מדי מכדי לצאת עם אישה בלונדינית.
אמו התעלמה מההערה וניסתה להחליף נושא.
אחותו ציינה שהוא אוכל יותר מהרגיל, מה שגרר ממנו תגובה מזלזלת.
מספר ימים לפני הטבח העלה רוג'ר מחדש את סרטוניו ליוטיוב, ביניהם את הסרטון הקרוי שבגינו הגיעה המשטרה לביתו מספר שבועות קודם לכן.
הסרטון זכה לחשיפה מחודשת כאשר הועלה גם לדיון באתר האינטרנט רדיט, במהלכו דנו המשתמשים במצבו הנפשי של רוג'ר ואף הציעו לדווח עליו לרשויות בשל התנהגותו המדאיגה.
למרות שתחילה תכנן לבצע את מתקפתו ב-24 במאי 2014, פתח רוג'ר את בטבח יום קודם לכן באופן בלתי צפוי.
הוא עדכן את אמו כי יהיה זה יום הלימודים האחרון שלו וציין כי ייבחן ב, תוך שהוא מבטיח ליצור עמה קשר לאחר סיום הבחינה.
טרם המתקפה ביקר בפיצריית ג'ובאני והמתין בחוסר מעש על המרפסת כשהוא אוחז בטלפון הנייד שלו בידו.
אחת מעובדות המקום ניגשה אליו ושאלה האם הוא זקוק לעזרה, אך רוג'ר לא ענה ורק חייך אליה בשתיקה.
במקביל, נטל מספר כדורי אלפראזולאם, חיפש תכנים פורנוגרפיים באינטרנט, וחיפש עצות שיסייעו לו בהרג האנשים שתכנן לרצוח כגון, , , וכיוצא בזאת.
כשחזר לדירתו תרגל טכניקות דקירה שונות על המזרן והכריות במיטתו, לפני שדקר למוות את שותפיו לדירה, יהאן "דייוויד" ואנג וצ'נגיואן "ג'יימס" הונג בני העשרים, לאחר שארב לכל אחד מהם בנפרד עם כניסתם לדירה.מספר שעות לאחר מכן ביקר בבית קפה של סטארבקס וקנה קפה לאטה בטעם וניל.
לאחר מכן שב לדירתו, שלח את המנשר שכתב לשלושים וארבעה נמענים שונים, והעלה ליוטיוב סרטון בן שבע דקות בשם .
כשסיים נסע לבית אחוות הסטודנטיות במטרה להרוג את כל הנשים בהן ייתקל, אך לא הצליח להיכנס פנימה.
מספר דקות לאחר שעזב הבחין בשלוש נשים מאחוות שהסתובבו בקרבת מקום.
הוא נצמד אליהן בעזרת רכבו ופתח בירי שהוביל למותן המידי של ורוניקה וייס בת התשע עשרה וקת'רין "קייטי" קופר בת העשרים ושתיים, ולפציעתה הקשה של הצעירה השלישית.
בהמשך ירה לתוך מעדנייה אקראית שחלף על פניה והרג את כריסטופר "כריס" מייקלז מרטינז בן העשרים.
משם המשיך לנסוע ברחבי איילה ויסטה תוך כדי דריסת אנשים אקראיים וירי על עוברים ושבים.
במהלך המרדף התעמת עם כוחות המשטרה וניהל עימם חילופי אש בשני מוקדים שונים.
לאחר שנורה בירכו התרסק עם רכבו כשפגע ברוכב אופניים.
גופתו נמצאה מאוחר יותר בידי השוטרים שדלקו בעקבותיו לאחר שהתאבד באמצעות ירייה בראשו.
בסך הכול רצח שישה אנשים ופצע ארבעה עשר נוספים.
לצד הנצחתם של הנרצחים בטבח, התפתחה במקביל תופעה שנויה במחלוקת ברחבי האינטרנט בה אתרים ופורומים המזוהים עם קהילת האינסלים החלו להאדיר את דמותו של רוג'ר ולראות בו מקור השראה.
הטבח באיילה ויסטה הביא את תרבות המנוספרה בכלל והאינסלים בפרט לתודעת הציבור הרחב, ורוג'ר קיבל שבחים מצדם של צעירים רבים ברחבי העולם שהזדהו כמשתייכים לציבור זה.
היקפה הנרחב של התופעה לא הותיר מקום לספק בנוגע להשפעתו של רוג'ר על הקהילות הללו, הואיל ולאחר המתקפה פורסמו ברחבי הרשת שירי הלל לזכרו, הופצו חולצות הנושאות את דמותו, והוא הוכתר בתוארי כבוד וכינויים שונים כגון קדוש מעונה או גיבור קהילתי שניסו להפכו לסמל.
קהל קטן של משתמשים אף חוגג מדי שנה את "יום אליוט הקדוש" ביום השנה לטבח שביצע.
הטבח שבוצע על ידי רוג'ר הפך במהרה למקור השראה ישיר עבור מפגעים נוספים שהזדהו עם תנועת האינסלים וראו בו מודל לחיקוי.
הם שאפו לחקות את מעשיו והזכירו את דמותו באופן מפורש.
הדוגמה הבולטת ביותר להשפעה זו היא שהתרחשה ב-23 באפריל 2018. במהלך מתקפה זו, אלק מינסיאן בן ה־25 דהר ברכב מסחרי לעבר קהל צפוף של הולכי רגל, רצח 11 בני אדם ופצע 15 נוספים.
זמן קצר לפני ביצוע המתקפה, פרסם מינסיאן הודעה בעמוד הפייסבוק שלו, בה אימץ את הרטוריקה של תנועת האינסלים והילל את רוג'ר, כפי שעולה מהציטוט הבא: "טוראי (טירון) מינסיאן מחיל הרגלים 00010 מבקש לשוחח עם סמל 4chan בבקשה.
אנחנו נביא לנפילתם של כל הצ'אדים והסטייסיות!
יחי הג'נטלמן העליון אליוט רוג'ר!".
ברוידי (נולד ב-18 ביולי 1957) הוא איש עסקים אמריקאי-יהודי ומגייס כספים פוליטי רפובליקני.
בין השנים 2005 ל-2008, הוא כיהן כיו"ר הכספים של הוועדה הלאומית הרפובליקנית (RNC).
הוא היה סגן יו"ר הכספים של ה-RNC בין השנים 2017 ל-2018. שותף בחברת קויוס, המעורבת בפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר.
ברוידי, שגדל בווסטווד , לוס אנג'לס, הוא בנם של שרמן ג'.
ברוידי (1924–2014), מחנך ויזם נדל"ן, ודורותי הורוביץ, אחות.
ברוידי למד באוניברסיטת דרום קליפורניה וסיים את לימודיו עם תואר ראשון בחשבונאות ומימון.
הוא היה רואה חשבון מוסמך ופעל בתחום בין השנים 1982 ל-1993.
ברוידי החל את הקריירה שלו בתחום הפיננסים בחברת ארתור אנדרסן במחלקת המיסים.
אחד מלקוחותיו הראשונים היה המתאגרף מוחמד עלי והקשר עימו החל משנת 1979, זמן קצר לפני שפרש עלי מאיגרוף מקצועי בשנת 1981. לקוח נוסף שלו, גלן בל, מייסד טאקו בל, שכר אותו לנהל את השקעותיו האישיות.
הוא היה המנהל הכללי של בל אנטרפרייזס בין השנים 1982 ל-1991. בשנת 1991 הוא ייסד את ברוידי קפיטל מנג'מנט, חברת השקעות, וכיהן כיו"ר ומנכ"ל שלה.
בתחילת שנות ה-2000 הקים ברוידי את מרקסטון קפיטל פרטנרס, אשר השקיעה בחברות ישראליות.
הוא נפגש עם בנימין נתניהו, אז שר האוצר הישראלי.
ברוידי גייס 800 מיליון דולר עבור מרקסטון, בעיקר בשיתוף פעולה הדוק עם מנהלים של קרנות פנסיה לעובדי ממשלה בקליפורניה, ניו יורק וכן ממקומות אחרים, כמו מהעיר לוס אנג'לס, שם היה חבר בדירקטוריון קרן הפנסיה של מכבי האש והמשטרה של לוס אנג'לס.
בסביבות שנת 2014, לאחר שאמיר קס, מייסד שותף של מרקסטון, נהרג בתאונה שבה נפגע ממכונית בזמן שרכב על אופניו לעבודה, החברה נסגרה.
בזמן פעילותה, המשקיעה העיקרית של מרקסטון הייתה קרן הפנסיה המשותפת של מדינת ניו יורק.
קרן הפנסיה השקיעה 250 מיליון דולר במרקסטון.
בשנת 2009, לאחר שהחברה נחקרה על ידי התובע הכללי של ניו יורק דאז, אנדרו קואומו, ברוידי הסכים להסדר טיעון שנסגר בעבירה קלה, לאחר שהואשם במתן טובות הנאה למבקר מדינת ניו יורק לשעבר.
ברוידי גם סיפק טובות הנאה לרשויות הפנסיה של מדינת ניו יורק.
התגמולים כללו טיולי יוקרה לישראל והשקעה שהוסתרה בסרט, שהופק על ידי אחיו של מנהל ההשקעות הראשי של קרן הפנסיה של מדינת ניו יורק.
כחלק מעסקת הטיעון, ברוידי שילם 18 מיליון דולר כהשבת דמי ניהול ששולמו על ידי המדינה.
מאוחר יותר הוא התפטר מתפקידו כיו"ר מרקסטון.
ברוידי כיהן כיו"ר חברת ESI Holdings, חברה לניהול אירועים.
הוא כיהן כנציב ויו"ר ועדת ההשקעות האלטרנטיביות של קרן הפנסיה של מכבי האש והמשטרה של לוס אנג'לס בין השנים 2002 ל-2009.
בשנת 2014, ברוידי רכש את ספקית שירותי OSINT - מודיעין ממקורות גלויים שבסיסה בווירג'יניה, סירקינוס בע"מ, שסיפקה שירותים לארצות הברית ולממשלות אחרות.
באוקטובר 2017, ברוידי נפגש בבית הלבן עם ג'ארד קושנר ולאחר מכן עם הנשיא דונלד טראמפ כדי לדון בחברת סירקינוס.
ברוידי אמר שטראמפ היה "נלהב ביותר" מהאפשרות שהחברה תחתום על חוזה עם איחוד האמירויות הערביות (UAE).
הוא גם הציע לטראמפ לפטר את מזכיר המדינה של ארצות הברית, רקס טילרסון.
עד 2018, סירקינוס השיגה, על פי הדיווחים, חוזי הגנה בשווי של יותר מ-200 מיליון דולר מאיחוד האמירויות.
במרץ 2018, תבע ברוידי את קטר בטענה שממשלתה פרצה למיילים שלו ופתחה בקמפיין השמצות כדי להכפיש אותו משום שהוא נתפס "כמכשול לתוכניתם לשיפור מעמדה של המדינה בוושינגטון".
במאי 2018, התביעה ציינה את מוחמד בן חמד בן ח'ליפה אל ת'אני, אחיו של אמיר קטר, ואת מקורבו אחמד אל-רומאיהי, כמי שמנהלים את קמפיין לוחמת סייבר של קטר נגד ברוידי.
ברוידי האשים את הדיפלומט ג'מאל בנומר בהיותו סוכן קטרי סודי ותבע אותו בגין הפריצה.
בתיק, ברוידי קפיטל ניהול בע"מ נגד ג'מאל בנומר, נקבע כי לבנומר יש חסינות דיפלומטית שמונעת ממנו להתמודד עם תביעה משפטית, ובית המשפט לערעורים דחה את התיק.
באוגוסט 2023 השקיע ברוידי באמצעות חברתו RLN Holdings כ-2.6 מיליון דולר בחברת קויוס הישראלית, חברת טכנולוגיה שעל פי פרסומיה עוסקת בניטור הונאות פיננסיות, תמורת 16% מהמניות כמניות בכורה.
בכך הצטרף לבעלי החברה הנוספים תת-אלוף במילואים וקצין מודיעין ראשי לשעבר, אלי בן-מאיר, אלה טקאץ'-דריזין ואורי שגב.
חברת קויוס מעורבת בפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר (קטרגייט), במסגרתה הפעילה קמפיין השפעה בשם "לייטהאוס" לשיפור תדמיתה של קטר, באמצעות רשת אתרי חדשות פיקטיביים וחשבונות מזויפים ברשתות החברתיות.
דוברו של ברוידי והדירקטור שמינה מטעמו בחברה, נתן (נייט) מילר, טען כי הם לא היו מודעים לפעילות זו, ולאחר חשיפתה ניתקו את קשריהם עם החברה.
ברוידי החל להתעניין בפוליטיקה לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
הוא הצטרף לקואליציית היהודים הרפובליקנים ובסופו של דבר הפך לחבר בדירקטוריון שלה.
בוש בשנת 2004. בין השנים 2004 ל-2006 הוא גייס כספים לקמפיין עבור מועמדים רפובליקנים רבים.
באוקטובר 2006, הוא אירח אירוע גיוס כספים עבור בוש, בו גויסו מיליון דולר.
מאוחר יותר באותה שנה, מזכיר ביטחון המולדת, מייקל צ'רטוף מינה את ברוידי למועצה המייעצת לביטחון המולדת, לכוח המשימה לטרור ולכוח המשימה לטכנולוגיה חדשה.
ברוידי הוביל את מאמצי גיוס הכספים של המפלגה הרפובליקנית בין השנים 2005 ל-2008 כיו"ר הכספים של הוועדה הרפובליקנית הלאומית (RNC), כולל במהלך בחירות 2008. בבחירות 2016, הוא היה בראש מגייסי התרומות עבור טראמפ, טד קרוז, לינדזי גרהאם ומרקו רוביו.
מאפריל 2017 עד 13 באפריל 2018, הוא היה סגן יו"ר הכספים של הוועדה הרפובליקנית.
בשנת 2016, ברוידי כיהן כסגן יו"ר ועדת הניצחון של טראמפ, ועדת גיוס כספים משותפת של קמפיין דונלד טראמפ והמפלגה הרפובליקנית הלאומית.
בנוסף, הוא כיהן כסגן יו"ר ועדת ההשבעה לנשיאות.
באפריל 2017, ברוידי מונה לאחד משלושה סגני יושבי ראש פיננסיים לאומיים של המפלגה הרפובליקנית הלאומית, יחד עם עורך דינו של טראמפ, מייקל כהן, ואיש העסקים לואי דג'וי.
במרץ 2017, נפגש ברוידי עם סגן ראש משרד הביטחון הציבורי לשעבר של הרפובליקה העממית של סין כדי לדון בהסגרתו של גואו וונגוי.
גואו נעצר מאוחר יותר בגין הונאת עוקבים ומשקיעים.
באפריל 2017, ברוידי מונה לסגן יו"ר הכספים של המועצה הרפובליקנית הלאומית.
ב-13 באפריל 2018, דיווח הוול סטריט ג'ורנל כי לברוידי היה קשר אינטימי עם שרה בצ'ארד, דוגמנית פלייבוי.
הוא התפטר מתפקידו כסגן יו"ר הכספים של המועצה הרפובליקנית הלאומית זמן קצר לאחר מכן.
מייקל כהן ארגן וביצע תשלומים במטרה לשמור על פרטיות הקשר.
בתגובה לכתבה ב"ג'ורנל ארטיקל", פרסם ברוידי הצהרה בה הודה כי היה לו "קשר בהסכמה עם דוגמנית פלייבוי", כי כהן יצר איתו קשר לאחר שפנה אליו עורך דינה של האישה, קית' מ.
דיווידסון, וכי ברוידי שכר לאחר מכן את כהן כדי לעבד הסכם סודיות.
עורך דינו של ברוידי, כריס קלארק, אמר כי ברוידי לא יעביר תשלומים נוספים לבצ'ארד עקב הפרה לכאורה של הסכם הסודיות מצידה.
ב-6 ביולי 2018, תבעה בצ'ארד את ברוידי ואת עורך הדין מייקל אוונטי בקשר להפסקת תשלומי הפשרה.
בשנת 2019, הגיש ברוידי תביעות נגד קצין CIA לשעבר, קווין צ'אלקר, ושלושה לוביסטים בסיוע לקטר בפריצה והפצת התקשורת שלו כדי לפגוע במוניטין שלו.
ברוידי טען כי חברתו של צ'אלקר, Global Risk Advisors, ביצעה את הפריצה עבור קטר, אך צ'אלקר, שחברתו עבדה על אבטחת מונדיאל 2022, הכחישה מעורבות.
תביעה נפרדת התמקדה בלוביסטים ניקולס מוזין, ג'ואי אללהאם וגרגורי הווארד, בטענה שהם הפיצו את המידע שנפרץ כדי לערער את השפעתו הפוליטית של ברוידי.
בשנת 2023, ברוידי משך את טענותיו נגד אללהאם, שהודה בידיעה על הפריצה אך הכחיש השתתפות.
עד אפריל 2024, ברוידי ביטל את שתי התביעות לאחר פשרה.
בשנת 2020, ברוידי הודה באשמה באי רישום במסגרת חוק רישום סוכנים זרים (FARA) על עבודתו מטעם אדם מלזי.
ב-19 בינואר 2021, הנשיא טראמפ חנן את ברוידי.
ביוני 2020, הגיש ברוידי תביעה משפטית לבית משפט פדרלי בניו יורק, בה האשים את קטר ששילמה עשרות מיליוני דולרים לחברת Global Risk Advisors (GRA), כולל למנכ"ל שלה קווין צ'אלקר, כדי לפרוץ, לנטר ולהשתיק אזרחים אמריקאים שמתחו ביקורת על קטר.
בשנת 2006, מינה הנשיא בוש את ברוידי לחבר מועצת הנאמנים של מרכז ג'ון פ.
ברוידי כיהן בחבר הנאמנים ובוועדת התרומות של היברו יוניון קולג' ובחבר הנאמנים של קרן הלל, כמו גם במרכז ללימודי השקעות בבית הספר מרשל לעסקים, באוניברסיטה בה למד, אוניברסיטת דרום קליפורניה.
הוא כיהן בחבר הנאמנים של המרכז הרפואי סידרס-סיני ובחבר הנאמנים של מרכז שמעון ויזנטל.
ועדת ראול ולנברג של ארצות הברית העניקה לברוידי את פרס ראול ולנברג לשנת 2008 על תרומתו הפילנתרופית היהודית.
לאחר שפורסמו חלק מהסיפורים הנובעים מהפריצה של קטר, ברוידי התפטר מכמה מהמינויים הפילנתרופיים האלה.
בשנת 2025, ברוידי היה מעורב במאמץ של ארגון ללא מטרות רווח, "פרויקט נגד קיצוניות" (CEP), לרכוש את ביתו של רודולף הס, מפקד מחנה ההשמדה אושוויץ, אשר הוצג בסרט "אזור העניין", במקביל לציון 80 שנה לשחרור אושוויץ.
הנכס, המכונה "בית 88", המסמל את הקוד הנאצי ל"הייל היטלר" (מכיוון ש-H היא האות השמינית באלפבית), התפרסם בשנת 2024 בשל הפופולריות של הסרט.
CEP הודיעה כי הבית "יומר למרכז המוקדש למאבק באנטישמיות, קיצוניות ושנאה".
ברוידי היה המפיק בפועל של הסרטים העצמאיים "סוכר" ו"נחש ונמייה", ששניהם יצאו לאקרנים בשנת 2013.
ברוידי נשוי לרובין רוזנצוויג, מנהלת בכירה לשעבר ברשת פוקס המאה ה-20. יש להם שלושה ילדים.
לאחר שהתגוררו בהולמבי הילס, לוס אנג'לס, הם עברו לבל אייר בשנת 2005. מאוחר יותר הרסו את הבית שגרו בו ובנו את בית חלומותיהם.
על פי הלוס אנג'לס טיימס, ברוידי מכר את אחוזתו בשנת 2012 ועבר לבוורלי הילס.
ברוידי אוסף ומשחזר מכוניות נדירות ויוקרתיות, כולל דגמים של פרארי ולמבורגיני.
על פי הלוס אנג'לס טיימס, ברוידי קיבל השראה מג'יימס בונד ואסף ושחזר במיוחד אסטון מרטין DB5 אשר נכון לשנת 2023 "עברה שחזור מלא של ברגים ואומים".
נאמר כי ברוידי מחזיק גם באסטון מרטין V8 Vantage לה מאן V600. ה-V600 הוא, על פי הדיווחים, אחד מ-40 דגמים בלבד שיוצרו אי פעם כחלק מתחרות מיוחדת לציון 40 שנה לניצחון אסטון מרטין במרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1959.
מארי אליזבט-לואיז ויז'ה לֶה-בּרֶן הייתה ציירת צרפתייה שציירה רבים משליטי אירופה.
נושאי הציור של ויז'ה לה-ברן והצבעים בהם השתמשה מוגדרים כרוקוקו, אך סגנון הציור שלה קשור לראשית הנאו-קלאסיקה.
ויז'ה לה-ברן הייתה בעלת שם במשטר הישן (Ancien Régime).
בעקבות הפורטרטים שיצרה לבקשתה של המלכה מארי אנטואנט, זכתה לה-ברן בפטרונות של אנשי אצולה אירופיים, שחקנים וסופרים ואף נבחרה כחברה באקדמיות לאומנות בעשר ערים שונות.
ויז'ה לה-ברן יצרה כ-660 פורטרטים וכ-200 ציורי נוף.
בנוסף לעבודות הנמצאות באוספים פרטיים, מצויות עבודותיה בלובר, במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, במוזיאון הלאומי בלונדון, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו-יורק ובעוד אוספים רבים באירופה ובארצות הברית.
אליזבט ויז'ה נולדה בפריז לצייר לואי ויז'ה .עוד בימי ילדותה אביה התלהב מציוריה והתנבא כי תהיה ציירת וכבר בגיל צעיר החלה ויז'ה לה-ברן לצייר פורטרטים מקצועיים.
בשנת 1768 נפטר אביה, ואמהּ נישאה לז'אק פרנסואה לה סאבר, שהיה תכשיטן עשיר.
אליזבט החליטה ללכת בדרכו של אביה ולהיות ציירת.
בגיל חמש עשרה כבר הייתה ציירת מבוקשת, וציירה דיוקנאות של אנשי האצולה של תקופתה.
אחרי שהסטודיו שלה נסגר היות שלא היה לו רישיון, פנתה אליזבט ויז'ה לאקדמיה של סן לוק בפריז , שבה הציגו את עבודותיה ובשנת 1774 הפכה לחברה באקדמיה.
ב-11 בינואר 1776 נישאה אליזבט לז'אן-בטיסט פייר לה-ברן שהיה צייר אך עסק בעיקר במסחר בתמונות.
ויז'ה לה-ברן החלה להציג את עבודותיה בביתם שבפריז ובזכות קשריה שם נתבקשה לצייר דיוקנות של רבים מחברי האצולה.
בינואר 1780 ילדה ויז'ה לה-ברן בת בשם ג'ולי, ובשנת 1781 נסעה עם בעלה לפלנדריה ולהולנד.
שם למדה על עבודות הציירים המקומיים שהשפיעו עליה והיא החלה להשתמש בטכניקות ציור חדשות.
הדיוקן העצמי שלה עם כובע קש (1782) היה חיקוי חופשי של תמונתו של הצייר פטר פול רובנס La Chapeau de Paille.
בשנת 1787 יצרה לה-ברן שערורייה קטנה כאשר ציירה דיוקן עצמי עם ביתה ג'ולי.
ההוגה והסופרת הפמיניסטית סימון דה בובואר זילזלה בלה-ברן בגלל הציור הזה, ובספרה "המין השני" אפיינה אותה כנרקיסיסטית.
שמה של ויז'ה לה-ברן הלך לפניה והיא הוזמנה לארמון ורסאי ואף קיבלה את חסותה של מארי אנטואנט.
ויז'ה לה-ברן ציירה יותר מ-30 פורטרטים של המלכה ומשפחתה, ובכך הפכה לציירת הרשמית של מארי אנטואנט.
בסלון של שנת 1783, הציגה לה-ברן את התמונה "מארי אנטואנט בשמלת מוסלין"
, בה הופיעה המלכה בשמלה פשוטה עשויה כותנה לבנה, תמונה שהובילה לשערורייה חברתית.
מאוחר יותר ציירה ויז'ה לה-ברן את המלכה בחברת ילדיה (1787) במטרה לקרֵב אותה לציבור ולמחוק את התדמית השלילית שנוצרה.
התמונה מציגה את המלכה בארמון ורסאי בתפקידה הרשמי כאם לילדי המלך.
הילד העומד מימינה של המלכה מצביע על עריסת תינוק ריקה במטרה להזכיר את אובדן הילד האחרון שנולד למלכה, שוב בהדגשה על תפקידה כאם.
ב-31 במאי 1783 התקבלה ויז'ה לה-ברן כחברה באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול , אחת מ-15 הנשים היחידות שהתקבלו כחברות מלאות בין השנים 1648 ו-1793. קודם לכן סירבו לקבל את ויז'ה בהמתלה שבעלה סוחר באומנות, אך בהמלצת לואי השישה עשר מלך צרפת, ובעקבות לחצהּ של מארי אנטואנט, היא התקבלה.
התמונה שהציגה ויז'ה לה-ברן על מנת להתקבל לאקדמיה הייתה האלגוריה "השלום מחזיר את השפע" (Paix ramenant l'Abondance).לאחר המהפכה הצרפתית, כאשר חדלו לקבל נשים, נאלצה לה-ברן לעזוב את האקדמיה.
באוקטובר 1789, בעטיה של המהפכה הצרפתית, נמלטה אליזבט ויז'ה לה-ברן מפריז עם בִתה ג'ולי (שנולדה בשנת 1780), והשאירה מאחוריה את בעלה, את כל ציוריה ואת כל רכושה.
היא שהתה מחוץ לצרפת במשך 12 שנים, והתגוררה לחלופין באיטליה (עד 1792), באוסטריה (עד 1795), ברוסיה (עד 1801) ובגרמניה (1801).
באיטליה נבחרה לה-ברן, בשנת 1789, כחברה באקדמיה של פרמה ובשנת 1790 גם לאקדמיה של סן לוקא ברומא.
בנאפולי היא ציירה את דיוקנה של מריה קרולינה מאוסטריה (אחותה של מארי אנטואנט) ואת ארבעת ילדיה הגדולים.
היא ציירה גם את ליידי אמה המילטון .
התמונה האהובה ביותר על ויז'ה לה-ברן הייתה זו של ליידי המילטון כסיבילה מקומאי המוזכרת יותר מכל תמונה אחרת בזכרונותיה, תמונה שתמיד הציגה במקומות השונים בהם שהתה.
כאשר שהתה בווינה, נתבקשה ויז'ה לה-ברן, בשנת 1793, לצייר את הנסיכה מריה ג'וספה אסתרהאזי בדמות אריאדנה ואת הנסיכה קרולינה מליכטנשטיין בדמותה של איריס.
ברוסיה קיבל המעמד הגבוה את ויז'ה לה-ברן בזרועות פתוחות והיא ציירה דמויות רבות מחוגי האצולה, כולל דיוקן של המלך הפולני לשעבר, סטניסלב אוגוסט פוניאטובסקי, כמו גם את בני משפחתה של יקתרינה הגדולה.
הצארית יקטרינה לא התרשמה לטובה מהתמונה של נכדותיה, כי לדעתה הן הוצגו חשופות מדי, אך כאשר הוסיפה לה-ברן שרוולים לתמונה, הסכימה יקתרינה לכך שוויז'ה לה-ברן תצייר גם אותה.
לרוע המזל, נפטרה הצארית לפני שלה-ברן הספיקה לצייר אותה.
ברוסיה התקבלה ויז'ה לה-ברן לאקדמיה לאומנות בסנקט פטרבורג.
בִתה של לה-ברן נישאה שם למזכירו של מנהל תיאטראות האימפריה הרוסית ונפטרה לפני אמהּ בשנת 1819.
בעלה של ויז'ה לה ברן, יחד חברי משפחה נוספים, ערכו קמפיין ארוך לטיהור שמה של לה-ברן ובינואר 1821 חזרה אליזבט ויז'ה לה-ברן לצרפת.
כאשר שהתה בז'נבה שבשווייץ היא נבחרה להיות חברת כבוד באגודה לקידום האומנות.
מאוחר יותר רכשה ויז'ה לה-ברן בית בעיירה לובסיין , והעבירה את זמנה בינו לבין שהות בפריז.
בין השנים 1835 ו-1837, בשנות ה-80 לחייה, פרסמה את זכרונותיה בשלושה כרכים שהיו למסמך בעל חשיבות רבה במה שנוגע לחייהם של אמנים בני תקופתה.
אליזבט ויז'ה לה-ברן נפטרה בפריז ב-30 במרץ 1842, בגיל 86 ונקברה בבית העלמין של לובסיין.
אליות (בכתיב לועזי: Alioth מערבית אליאט - אליה של כבשה) או ε בדובה הגדולה הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים.
למרות בהירותו קיבל הכוכב את ציון באייר ε (אפסילון), שכן יוהאן באייר ציין את שבעת כוכבי הקבוצה הבהירים על פי מיקומם ממערב למזרח ולא על פי בהירותם.
הכוכב נמצא בחיבור הזנב של הדובה אל גבה או אם מתייחסים לקבוצה כאל העגלה הגדולה, בחיבור היצול לעגלה.
אליות הוא תת-ענק לבן, מטיפוס ספקטרלי A0 עם ספקטרום לא שגרתי שמשתנה באופן מחזורי, בעוד הבהירות נשארת כמעט קבועה.
הכוכב נמצא במרחק של 81 שנות אור והוא בעל מסה של כ-3 מסות שמש ורדיוס פי 4 מרדיוס השמש.
בהירות נראיתו היא מדרגה 1.76 כך שהוא מאיר בעוצמה של פי 108 מעוצמת ההארה של השמש.
טמפרטורת פני השטח של הכוכב היא 9,400 קלווין.
הספקטרום של אליות מכיל קווי בליעה שמראים על נוכחות של יסודות שונים (בעיקר חמצן וכרום, אך הרכבם משתנה בצורה משמעותית במחזוריות של 5.1 ימים.
הסיבה לכך היא שדה מגנטי חזק פי 100 משל כדור הארץ, שמוטה ב-90 מעלות ביחס לציר הסיבוב של הכוכב.
ריכוזי היסודות בשכבות החיצוניות של אליות משתנים בהתאם לשדה המגנטי (למשל ריכוז החמצן לאורך קו המשווה המגנטי גדול פי 100,000 מאשר בקטבים המגנטים), ובשל הזווית הגדולה בין הציר המגנטי וציר הסיבוב, מציג הכוכב ריכוז שונה של חמצן לאורך מחזור הסיבוב העצמי שלו, שנמשך כאמור 5.1 ימים.
השינוי בספקטרום גורם לשינוי של מספר מאיות של דרגת בהירות ובשל מנגנון ההשתנות, מסווג הכוכב כמשתנה α2 בכלבי ציד.
מכדור הארץ אליות הוא הכוכב הבהיר ביותר מסוג זה, אך קיימים כוכבים בעלי שדה מגנטי חזק בהרבה משלו.
אליות נמצא בשלבי סיום התכת המימן שבליבתו להליום והוא יוצא מהסדרה הראשית בתהליך של התקררות והתנפחות בדרכו ליהפוך לענק אדום.
אליזבט נואלה-נוימן הייתה פרופסור גרמניה למדע המדינה.
תרומתה החשובה ביותר לתחום היא תיאורית ספירלת השתיקה, שמצביעה על הקשר בין דעות המושמעות במרחב הציבורי לבין דעות הפרטים בחברה.
נולדה בברלין כשנייה מארבעת ילדיהם של אווה וארנסט נואלה, עורך דין.
למדה פילוסופיה, היסטוריה, עיתונאות ולימודי אמריקה באוניברסיטת ברלין, באוניברסיטת קלינינגרד ובאוניברסיטת מיזורי וקיבלה תואר דוקטור בחקר דעת קהל בשנת 1940. באותה שנה עבדה לזמן קצר בעיתון הנאצי "דאס רייך".
ב-1941 פרסמה מאמר בעיתון ובו תמכה בעמדה לפיה יהודים שולטים באמצעי תקשורת בארצות הברית.
היא טענה כי היהודים הם בעלי העיתונים והכותבים בהם, ומחזיקים במונופול על אמצעי הפרסום.
ב-1947 ייסדה עם בעלה הראשון מכון לחקר דעת קהל, מכון אלנסבך, שהפך ברבות השנים לאחד ממכוני דעת הקהל היוקרתיים בגרמניה.
משנת 1964 ועד 1983 שימשה כפרופסור באוניברסיטת מיינץ.
שימשה גם כיושבת ראש באיגוד העולמי של מכוני דעת קהל בין השנים 1978 עד 1980.
אליון דיופ היה פוליטיקאי, עורך ומוציא לאור סנגלי, מייסד כתב-העת Présence Africaine ודמות מרכזית בתנועת הנגריטוד ובחוג האינטלקטואלים האפריקאים שפעלו בפריז נגד המשטר הקולוניאלי.
דיופ נולד כמוסלמי בסן-לואי שבצפון סנגל.
בצעירותו למד קוראן בבית ספר מוסלמי וכן למד את התנ"ך מפי דודותיו מצד אימו.
דיופ רכש השכלה תיכונית בבית הספר Lycée Faidherbe שבסן-לואי, והיה בין האפריקאים הספורים שזכו לקבל תעודת בגרות צרפתית.
בהיותו אזרח צרפתי, גויס בשנת 1931 לצבא הצרפתי ושירת בתייס.
דיופ עבר ללמוד לימודים קלאסיים באוניברסיטה של אלג'יר, וב-1937 פנה ללמוד בסורבון.
בפריז הוא שימש כפרופסור לספרות קלאסית והייתה לו השפעה רבה על הסטודנטים האפריקאים שלמדו בצרפת בזמן הכיבוש הקולוניאלי.
בין השנים 1939–1940 גויס דיופ לצבא צרפת במסגרת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 נבחר מטעם המפלגה הסוציאליסטית של סנגל לייצג את מדינתו בסנאט הצרפתי, והחזיק במשרה עד 1948. במהלך כהונתו בסנאט שימש כיושב ראש ועדת השרים לענייני מערב אפריקה הצרפתית (AOF).
בשנת 1947, בהיותו סנאטור, ייסד בפריז את כתב העת Présence Africaine במטרה לקדם את הזהות התרבותית האפריקאית ואת המאבק לעצמאות של אפריקאים ביבשת ובתפוצות.
בין האישים הבולטים שהיו מעורבים בפעילות כתב העת ניתן למנות את פול ריבה, ז'אן-פול סארטר, אלבר קאמי, אנדרה ז'יד, ריצ'רד רייט ואמה סזר.
ב-1949 הרחיב את כתב העת והקים בית הוצאה לאור בשם Editions Présence Africain, שהיווה מוקד מרכזי לפרסום הגות אפריקאית ושחורה, ובפרט כתביהם של אינטלקטואלים פרנקופונים אפריקאים.
לצד עיסוקו כמוציא לאור, דיופ מילא תפקיד מרכזי במיזמים תרבותיים אפריקאים ואנטי-קולוניאליים רבים.
בשנת 1956 ייסד את האגודה לתרבות אפריקאית (SAC), בהתבסס על הדגם של האגודה האירופית לתרבות שהוקמה ב-1950 ואשר דיופ היה החבר האפריקאי היחיד בה.
ב-1956 היה גם בין מארגני קונגרס הסופרים והאמנים השחורים הראשון, שהתכנס בסורבון ומשך אליו הוגים ואמנים רבים מרחבי העולם כגון פבלו פיקאסו וקלוד לוי-שטראוס.
יחד עם לאופולד סדאר סנגור, ארגן ב-1966 את פסטיבל האמנות השחורה הראשון בדקאר בירת סנגל.
בין באי הפסטיבל היו ג'וזפין בייקר, אמה סזר, דיוק אלינגטון ולנגסטון יוז.
בנוסף היה בין מארגני פסטיבלים דומים באלג'יר ב-1969 ובלאגוס ב-1977.
דיופ נפטר ב-2 במאי 1980 בגיל 70 בפריז, שבה התגורר מאז מלחמת העולם השנייה.
במותו, כינה אותו סנגור "סוקרטס השחור".
הלווייתו נערכה בפריז וגופתו נקברה בבית הקברות בל-אייר בסן-לואי.
בשנת 1941 הכיר דיופ את קריסטיאן יאנדה, שאביה היה בן-דודו של ליאופולד סדאר סנגור ואימה הייתה ממוצא קמרוני.
השניים נישאו בנובמבר 1945 בפריז.
לזוג היו ארבעה ילדים: מריה איידה דיופ העוסקת כמתרגמת, סוזאן בינטה דיופ שעובדת ככתבת בדקאר ובעברה עבדה באונסק"ו, סמבה דייוויד מור דיופ שנפטר בפריז ב-1971 ואדריאן עמנואל נדיוואר מאמאדו אוסמאן דיופ שהוא רופא.
החל משנת 1995 מוענק הפרס הבינלאומי על שם אליון דיופ לקידום תחומי ההוצאה לאור והעריכה באפריקה.
הפרס מוענק אחת לשנתיים ביריד הספרים וחומרי ההוראה הבינלאומי בדקאר.
אליזבטה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Elisabetta di Savoia-Carignano; 13 באפריל 1800 - 25 בדצמבר 1856), הייתה אחותו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה וחמותו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.
אליזבטה נולדה ב-13 באפריל 1800 בפריז, לקרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ולמריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה, בתם של קרל מסקסוניה, דוכס קורלנד ופרנצישקה צורבין קרסינסקה.
ב-28 במאי 1820 התחתנה אליזבטה בפראג עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו היו לה 8 ילדים.
בעלה כיהן כמשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, ומשום כך התגוררה המשפחה במילאנו.
במהלך מהפכות אביב העמים איבד בעלה את השליטה באיטליה, ומשום כך עברה המשפחה להתגורר באוסטריה.
ב-25 בדצמבר 1856 מתה אליזבטה בבוצן, כתוצאה משחפת.
ב-28 במאי 1820 התחתנה אליזבטה עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו היו לה 8 ילדים:
אדלייד מאוסטריה (1822–1855), התחתנה עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה
לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1823–1898)
זיגיסמונד לאופולד, ארכידוכס אוסטריה (1826–1891)
ריינר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1827–1913)
היינריך אנטון, ארכידוכס אוסטריה (1828–1891)
מקסימיליאן קרל, ארכידוכס אוסטריה (1830–1839).
אליזבט ניקופוי סטרול , מהעיר יאשי שברומניה, החביאה בביתה כ-20 יהודים בתקופת השואה.
אליזבט ניקופוי סטרול נולדה בעיר יאסי שברומניה בשנת 1920. היא התגוררה בשכונת טרגושורול ניקולינה (בלועזית: Trigo Surul Nicolina), שרובם המוחלט של תושביה היו נוצרים.
היא עבדה במפעל טקסטיל מקומי.
פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים
ב-29 ביוני 1941, היום בו התרחש הפוגרום ביהודי העיר יאסי, הצילה אליזבט יהודים רבים.
משנודע לה על הפוגרום ועל מעשי הרצח והביזה המתוכננים כנגד יהודי העיר, רצה אליזבט לכיוון ביתו של שותפה לעבודה, מר מרקוס סטרול (בלועזית: Marcos Strul), על מנת להתריע בפניו ובפני בני משפחתו מפני הסכנה האורבת להם.
אליזבט הציעה לבני המשפחה להתחבא במחסן ביתה יחד עם כעשרים יהודים נוספים להם היא דאגה למקלט ולמזון במשך שבועיים.
אליזבט לא הסתפקה בכך והיא עברה בין בתי היהודים בשכונה והזהירה גם אותם מפני הסכנה לחייהם.
גם ברחוב הסמוך, היא הזהירה כל יהודי שפגשה מפני הסכנה האורבת.
מאוחר יותר לאורך המלחמה, בעת שיהודים רבים נשלחו למחנות העבודה (ובהם חלק מהיהודים שהחביאה), אליזבט דאגה להבריח חבילות של מזון ובגדים לתוך המחנות.
היא נתפסה, הוכתה קשות ונעצרה למשך מספר ימים.
כל אלו לא מנעו ממנה להמשיך במלאכתה מתוך אמונה בצדקת דרכה והמשיכה לספק חבילות סיוע ליהודי המחנות.
זאת ועוד – בתקופה שממשלת רומניה הכריחה את יהודי העיר יאסי לענוד טלאי צהוב, התהלכה אליזבט עם מגן דוד על החזה והכריזה בגאון כי בשבילה זה כבוד ולא עלבון.
בשנת 1949, התחתנה עם מרקוס סטרול, אחד היהודים שהצילה, היא התגיירה והם עלו לארץ בשנת 1963. היא התגוררה בחיפה, בקריית ביאליק ובתל אביב, עד לפטירתה בשנת 2013.
ב-19 במרץ 1987 אליזבט הוכרה כחסידת אומות עולם וננטע לכבודה עץ ביד ושם.
ב-19 במאי 2008 נחנך גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה.
אליזבט הונצחה בגן זה והוצבה במקום אנדרטה לזכרה ולזכר תרומתה להצלת יהודים.
אליוראמוס (שם מדעי: Alioramus; מילולית: "ענף אחר") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים.
הוא חי במונגוליה בקרטיקון העליון לפני 70 מיליון שנה.
בסוג זה נמצאו שני מינים.
המין הראשון התגלה ב-1976 ונמצאו ממנו בעיקר גולגולת שבורה ועוד כמה עצמות והוא נקרא Alioramus remotus.
המין Alioramus altai התגלה ב-2009 עם שלד במצב שלם יותר.
שני המינים התגלו במדבר גובי שבמונגוליה ומשניהם נמצאו מאובנים בודדים.
דינוזאור זה היה קרוב לטרבוזאורוס שחי באותו אזור ולטירנוזאורוס.
עם זאת הגולגולת שלו נמוכה יותר והוא היה בעל שיניים רבות יותר, כך שהיה קדום מהם ודומה לטירנוזאורים כמו הדריפטוזאורוס.
לכן הוא שויך לשבט משלו במשפחה - Alioramini, לצד הצ'יאנשוזאורוס.
הדגמים שנאספו היו ככל הנראה של צעירים והם הגיעו לאורך 5–6 מטר.
אורך הגולגולת שלו הגיע ל-45 סנטימטר.
כשהאליוראמוס חי האקלים במדבר גובי היה גשום בהרבה והיבשות היו קטנות יותר.
אזורי הקרקע בתצורות ברון גויוט (Barun Goyot Formation) ותצורות דג'אדוצ'טה (Djadochta Formation), בו התגלה, מראים על פלאוסול של נהרות ומישורי הצפה קדומים בהם חי.
לצידו חיו מיני אורניתומימיים, תריזינוזאוריים, טרודוניים, דרומאוזאוריים, מיני פכיצפלוזאורים, אנקילוזאורים, הדרוזאוריים ובעיקר זאורופודים גדולים שככל הנראה שימשו לו לטרף.
דינוזאור זה הופיע בסדרה הדינוזאורים!
אליוס מאנצי (באיטלקית: Elios Manzi; נולד ב-28 במרץ 1996) הוא ג'ודוקא איטלקי.
מאנצי מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (קאזאן 2016).
בינואר 2016 זכה מאנצי במדליית כסף בטורניר 'European Open Sofia'.
באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן, זכה מאנצי במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח את יאן סיקארדי ממונקו, בשמינית הגמר הוא ניצח את ונסן לימאר הצרפתי וברבע הגמר גבר על הובהנס דאבטיאן הארמני.
בחצי הגמר הוא הפסיד לאורחן ספארוב האזרי ונשר לקרב על מדליית הארד בו ניצח את אמירן פפינשווילי הגיאורגי.
במאי 2016 הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי אלמטי לאחר שניצח בגמר את רוסטם איברייב הקזחי.
מאנצי השתתף באולימפיאדת ריו 2016 והודח בסיבוב השני כאשר הפסיד בניקוד יוקו לקים וון-ג'ין הדרום-קוריאני.
באוקטובר 2018 הוא זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל החדשה עד 66 ק"ג בגראנד פרי קנקון.
באליפות אירופה 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכה מאנצי בפעם השנייה בקריירה במדליית הארד האירופית לאחר שבקרב על המדליה ניצח באיפון את ישר נג'אפוב האזרי.
באותה שנה הוא זכה בגראנד סלאם לאחר ניצחון על סטרהיניה בונצ'יץ'.
קאזאן 2016: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג
סופיה 2022: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
זאגרב 2024: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
גראנד סלאם אבו דאבי 2022: מדליית זהב
אַלִיס קֶרְטֵס (בהונגרית: Kertész Alíz; נולדה ב-17 בנובמבר 1935) היא מתעמלת יהודייה-הונגרייה בעבר, אלופה אולימפית (מלבורן 1956) וסגנית אלופת עולם (רומא 1954) ומאמנת התעמלות.
קרטס הייתה משנת 1949 מתעמלת באגודת הספורט "פּוֹשְטָה" (בהונגרית: דואר) בבודפשט ומשנת 1954 ב"הוֹנְוֵוד" ("מגן המולדת" בהונגרית – אז אגודת הספורט של הצבא ההונגרי).
בין השנים 1954–1960, הייתה חברת נבחרת הונגיה בהתעמלות.
באליפות העולם שנערכה ברומא בשנת 1954 זכתה קרטס במדליית כסף בתחרות הקרב-רב קבוצתית (518.280 נקודות), אחרי ברית המועצות (524.310 נקודות) ולפני צ'כוסלובקיה (511.750 נקודות).
בתחרות קרב רב אישי היא סיימה במקום 11 בתוצאה של 73.440 נקודות, שלישית מבין המתעמלות ההונגריות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית עם מכשירים ובמדליית כסף בתחרות קרב-רב קבוצתית, ביחד עם אנדריאה בודו, אגנס קלטי, מרגיט קורונדי, ארז'בט קוטלש ואולגה טאש.
בתחרות קרב-רב אישי היא דורגה במקום 61, לאחר שנאלצה לפרוש מתרגיל החופשי סוס קפיצות ואיבדה נקודות רבות.
היא סיימה מקום שישי בתרגיל מקבילים מדורגים (18.633 נקודות), מקום 23 בתרגיל קורה (17.966 נקודות) ומקום 34 בתרגיל קרקע (18.033 נקודות).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בשנת 1958 היא סיימה במקום חמישי בתחרות הקבוצתית (365.387 נקודות) בפער קטן אחרי רומניה שזכתה במדליית ארד (367.020 נקודות).
בתחרות קרב-רב אישי היא סיימה במקום 26 בתוצאה של 72.864 נקודות, שלישית מבין המתעמלות ההונגריות.
בשנת 1960 פרשה קרטס פרשה מספורט תחרותי.
קרטס סיימה את המכללה לחינוך גופני בשנת 1960 במסלול הוראה, בשנת 1967 במסלול מאמנת התעמלות ובשנת 1974 תואר שני כמאמנת התעמלות.
לאחר פרישתה מספורט פעיל אימנה במרכז הספורט ונוער (KSI) ולאחר מכן אימנה באגודת הספורט וַאשַאש בודפשט.
בין השנים 1981 עד 1982 כיהנה כקפטן האיגוד של נבחרת הנשים להתעמלות של הונגריה.
משנת 1982 הייתה מרצה לחינוך גופני באוניברסיטת אטוואש לורנד.
פרשה לגמלאות בשנת 1988 ומאז עוסקת בתחום אימוני הכושר.
פרס הכרה גבוה לאומי (1954)
צלב הרפובליקה ההונגרית דרגה 2 (1996)
אליז ריווה, הידועה גם בשם מר מארי אליזבת דה ל'אוכריסטי הייתה נזירה קתולית וגיבורת מלחמת העולם השנייה.
ריווה התנדבה ללכת לתא הגז, במקום אם לילדים שנשלחה לתא הגזים, במחנה ראוונסבריק, מספר שבועות לפני שחרור המחנה.
ריווה נולדה לאם אלזסית ואב לקצין הצי הצרפתי באלג'יריה.
לאחר מות אביה בשנת 1910, עברה עם אמה לליון.
היא עבדה זמן במספרה לפני שהצטרפה למנזר האחיות "Notre Dame de Compassion" בליון בשנת 1912. בשנת 1933 שינתה את שמה לאם מארי אליזבת דה ל'אוכריסטי, אם המנזר.
לאחר נפילת הרפובליקה הצרפתית השלישית בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, היא החלה להסתיר פליטים מהגסטפו ובסופו של דבר השתמשה במנזר שלה לאחסון נשק ותחמושת של הרזיסטאנס (MUR) לבקשתו של אלברט צ'מבונט.
ב־24 במרץ 1944, היא ועוזרתה נעצרו על ידי הגסטפו ונלקחו לכלא מונטלוק בליון.
משם היא הובלה לרומאנוויל, לפני שנשלחה למחנה הריכוז ראוונסבריק בגרמניה.
שם, הפשיטו אותה מבגדיה הדתיים והיא נשלחה לעבודות כפייה.
ב-30 במרץ 1945, התנדבה ריווה ללכת לתא הגזים, במקום אם לילדים רק שבועות לפני שגרמניה נכנעה ללא תנאי.
היא הייתה בת 55 במותה.
בשנת 1961 כיבדה אותה ממשלת צרפת את דיוקנה על בול דואר "הגיבורים של ההתנגדות".
רחוב הנושא את שמה נחנך בבריגנאי (ליון) ב-2 בדצמבר 1979. בשנת 1996 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
בשנת 1997 הוענקה לה לאחר מכן בשם "Médaille des Justes" (מדליית הצדק).
בשנת 1999, נקרא אולם הרצאות במכון למדעי דה לום בליון לכבודה "Salle Élise Rivet."
אליותרונמה טטרדקטילום (שם מדעי: Eleutheronema tetradactylum) הוא מין של דג ממשפחת הפולינמיים, החי באוקיינוסים לאורך האזור האינדו-פסיפי בטווח שבין המפרץ הפרסי לאוסטרליה וגינאה החדשה.
הוא עולה גם לשפכי נהרות לצורך רבייה.
זהו המין הגדול ביותר במשפחתו והוא יכול להגיע לאורך של מעל 2 מטרים ומשקל 145 ק"ג, אם כי לרוב הוא קטן בהרבה, באורך 50 ס"מ.
בצורתו הוא מזכיר מעט קיפון גדול בעל עיניים גדולות, יש לו לסתות חזקות, מלאות שיניים מחודדות, ופתחי זימים בולטים.
יש לו שני סנפירי גב משולשים ושני סנפירי שת.
מתחת לחזה ישנם שני זיזים קצרים, והזנב שרירי וממוזלג.
צבע הדג אפור-כסוף עם סנפירים שחורים והצידיים של הגב שחורים, בעוד צידי החזה צהובים.
מין זה הוא טורף של דגים אחרים כגון קיפונאים, מסריים ועפייניים ושל חסרי חוליות ימיים כגון תולעים או סרטנים.
הוא עצמו נטרף בידי כרישים, דגים אחרים ולווייתנים, וכן נידוג למאכל בידי האדם.
מגדלים אותו בחקלאות ימית עקב בשרו המשובח.
אליוסקה יאנירה לופס פדרוסו (בספרדית: Aliuska Yanira López Pedroso; נולדה ב-29 באוגוסט 1969) היא אצנית קובנית, אלופת העולם באולם (ברצלונה 1995) בריצת 60 מטר משוכות, 3 פעמים ברציפות אלופת המשחקים הפאן אמריקאים (1991, 1995 ו-1999) ורביעית באליפות העולם (שטוטגרט 1993) בריצת 100 מטר משוכות.
באליפות העולם לנוער הראשונה עד גיל 20 שהתקיימה באתונה ב-1986 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בשיא עולם לנוער עד גיל 18 של 13.14 שניות.
שיא זה נשבר לאחר כ-30 שנים על ידי בריטני אנדרסון מג'מייקה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 היא סיימה במקום שביעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.25 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.84 שניות וסיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.06 שניות.
חודש לאחר מכן, ב שנערכה באינדינפוליס באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.91 שניות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא בתחילת ספטמבר אותה שנה היא סיימה במקום 15 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.31 שניות במקום שביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.66 שניות.
באליפות העולם לנוער שנערכה בשנת 1988 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 13.23 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.04 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 היא סיימה במקום שביעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.08 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.87 שניות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל, ארצות הברית ביולי 1990 היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.99 שניות ובמקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.35 שניות
באליפות העולם באולם שנערכה בסביליה, ספרד ב-9 במרץ 1991 היא זכתה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.03 שניות, אחרי לודמילה נרוז'ילנקו מברית המועצות (7.88 שניות) ומוניק אוונג'ה-אפה מצרפת (7.90 שניות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בהאוונה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.99 שניות, לפני בת ארצה אודליס אדמס (13.06 שניות) וארניטה מאיירקס מארצות הברית (13.23 שניות).
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו בסוף אוגוסט תחילת ספטצבר באותה שנה היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.06 שניות ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.75 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.87 שניות.
כחודשיים לאחר מכן, בתחרות הגביע העולמי שנערכה בהוואנה בסוף ספטמבר אותה שנה, היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 משוכות בתוצאה של 13.06 שניות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בסוף אוגוסט 1993 היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.73 שניות ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.89 שניות.
בתחרות הגביע העולמי שנערכה בלונדון בספטמבר 1994 היא זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 100 משוכות בתוצאה של 12.91 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בברצלונה במרץ 1995 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.92 שניות, לפני אולגה שישיגינה מקזחסטן (7.92 שניות) ובריגיטה בוקובץ' מסלובניה (7.93 שניות).