tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1362 הוכתר הנסיך השחור כנסיך אקוויטן (שהייתה אז בשליטת אנגליה מאז נישואי הנרי השני ואלינור מאקווייטן), ואדוארד וג'ואן עבור לבורדו, בירת הנסיכות, בה התגוררו עד שנת 1371.
בצרפת נולדו לזוג שני בנים:
אדוארד, שנולד ב-27 בינואר 1365 ונפטר בגיל שש, בשנת 1372
בשנת 1371 נאלץ הנסיך השחור לשוב לאנגליה, לאחר שלא יכול היה לשלם לחייליו עקב קשיים כלכליים.
בשובו לאנגליה, בשנת 1372 ניסה אדוארד לשוב ולהגן על אזורי שליטתו בצרפת, אולם בשל בריאותו הרופפת נפטר ב-7 ביוני 1376 בארמון וסטמינסטר, וריצ'רד השני הפך ליורש העצר של המלך אדוארד השלישי.
עם מותו של אדוארד השלישי, ב-21 ביוני 1377 הוכתר ריצ'רד השני כמלך אנגליה, בגיל 10 בלבד.
ג'ואן נותרה בעלת השפעה רבה, והשפיע על החלטות רבות של המלך.
ג'ואן אף זכתה בפופולריות רבה בקרב העם, כך לדוגמה בשובה ללונדון לאחר עלייה לרגל לקתדרלת קנטרברי בשנת 1381, בתקופת מרד העניים האנגלי, כאשר עצרו המורדים את כרכרתה לא פגעו בה אלא הריעו לה ושחררו אותה לדרכה, תוך שהם מלווים אותה להגנתה.
בשנת 1385 סר ג'ון הולנד, בנה של ג'ואן מנישואיה הראשונים בעת ששהה במסע מלחמה עם המלך כנגד ממלכת סקוטלנד, רב עם יו סטנפורד, הרוזן השני מסטנפורד והוציא אותו להורג.
סטנפורד היה יקירה של המלכה אן מבוהמיה, המלכה הרעיה של ריצ'רד השני, וג'ון הולנד נמלט לכנסיית ג'ון הקדוש מבוורלי.
ריצ'רד הורה על הוצאתו של הולנד להורג, אולם ג'ואן התחננה על חייו של בנה במשך ארבעה ימים.
ביום החמישי (ב-7 באוגוסט 1385), נפטרה ג'ואן, וריצ'רד החליט לחוס על חייו של ג'ון הולנד.
ג'ואן היא הגיבורה של שני רומנים שנכתבו אודותיה: "The Lady Royal" מאת מולי קוסטיין הייקרפט ו-"Sweet Passion's Pain" (שיצא לאור גם בשם: "נסיכת ויילס הראשונה") מאת קארן הארפר.
ג'ואן מאנגליה , הידועה בכינוי ג'ואן מהמצודה (Joan of the Tower), הייתה רעייתו הראשונה והמלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני.
ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת.
בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש).
הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר הטוויד.
ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד.
ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה.
בשל ניצחונו של אדוארד השלישי על הצבא הסקוטי בגבעת הלידון ביולי 1333 הומלך על סקוטלנד אדוארד באליול ודייוויד ורעייתו נאלצו להימלט לצרפת.
דייוויד וג'ואן הגיעו לבולון-סור-מר במאי 1334 שם פגשו את מלך צרפת פיליפ השישי.
פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם.
ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות.
בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים.
ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון.
ג'ואן בופורט הייתה המלכה הרעיה של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד בין השנים 1424–1437.
אביה של ג'ואן היה ג'ון בופורט, רוזן סומרסט , אחיו-למחצה של הנרי הרביעי, מלך אנגליה, ואמה הייתה מרגרט הולנד , אחייניתו של ריצ'רד השני, מלך אנגליה.
ג'ואן נישאה לג'יימס הראשון ב-2 בפברואר 1424 בקתדרלת סאת'ק שבגדתו הדרומית של נהר התמזה, בלונדון.
סעודת הנישואים נערכה בארמון וינצ'סטר.
מלומדים סבורים כי ג'ואן הייתה ההשראה לפואמה שנכתבה על ידי המלך ג'יימס הראשון "The Kingis Quair".
לאחר הרצחו של ג'יימס הראשון בשנת 1437 משלה ג'ואן בתור עוצרת לבנם ג'יימס השני.
לבני הזוג נולדו שמונה ילדים:
מרגרט סטיוארט (1424-1445), לימים מאדאם לה דופין (רעיית יורש העצר) של צרפת ומלכה רעיה למלך צרפת לואי האחד עשר.
איזבלה סטיוארט (1433-1484), נישאה לפרנסואה הראשון, דוכס ברטאן
מרי מסקוטלנד, רוזנת ביוקן (נפטרה ב-1465), נישאה לוולפארט השישי פון בורסלן
ג'ואן מסקוטלנד, רוזנת מורטון (1428 לערך - 1486), נישאה לג'יימס דאגלס, רוזן מורטון
אלכסנדר סטיוארט, דוכס רות'סיי (נולד ונפטר ב-1430); אחיו התאום של ג'יימס.
אנבלה מסקוטלנד, נישאה ללואי מסבוי, רוזן ז'נבה, ולאחר גירושיה לג'ורג' גורדון, רוזן הנטלי (שאף ממנו התגרשה).
בשנת 1439 נישאה ג'ואן בשנית לג'יימס סטיוארט, הנסיך השחור מלורן ונולדו להם שלושה צאצאים:
ג'יימס סטיוארט, רוזן ביוקן (1442-1499) - מונה בשנת 1471 לצ'מברלין העליון של סקוטלנד, ובשנת 1473 לשגריר סקוטלנד לצרפת.
אנדרו סטיוארט (נפטר בשנת 1501), הגמון מוריי.
ג'ואן מאנגליה הייתה בתו הבכורה (במסגרת נישואים) של ג'ון, מלך אנגליה ואיזבלה מאנגולם.
ג'ואן יועדה להינשא ליו העשירי מלוסינן, לאחר שנישואיו לאיזבלה מאנגולם בוטלו (בשל נישואיה לג'ון).
ג'ואן הובאה לחצרו וגדלה בה, אולם לאחר מותו של ג'ון, החליטה איזבלה מאנגלום, אמהּ של ג'ואן להינשא לו בעצמה, וג'ואן שבה לאנגליה.
עם שובה החליט הנרי השלישי, מלך אנגליה, אחיה, להשיאה לאלכסנדר השני, מלך סקוטלנד, וטקס הנישואים נערך ב-21 ביוני 1221 בקתדרלת יורק.
אלכסנדר היה באותה עת בן 23, וג'ואן בת 11. ג'ואן נפטרה בהוורינג-אטה-בוור בשנת 1238 ולא נולדו לבני הזוג ילדים.
ג'ואן נקברה במנזר טאראנט קרופורד שבדורסט.
המנזר נהרס במהלך הרפורמציה, ולא נותר ממנו (או מקברה של ג'ואן) שריד.
ג'ואן וולך סקוט היא היסטוריונית יהודיה אמריקאית, העוסקת בהיסטוריה אינטלקטואלית של צרפת, ובייחוד בהיבטים המגדריים שלה.
היא משמשת כיום כמופקדת הקתדרה על שם הרולד פ.
לינדר במכון למחקר מתקדם, בפרינסטון, ניו ג'רזי.
ג'ואן וולך נולדה ב-1941 למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק.
אביה, סם וולך, היה מורה בבית ספר תיכון ואחיו הבכור של שחקן הקולנוע היהודי האמריקאי אלי וולך.
כשסם וולך היה תינוק היגרה המשפחה מפולין לארצות הברית ואלי וולך נולד כבר בברוקלין.
אימה של ג'ואן וולך, לוטי (לבית טננבאום) הייתה גם היא מורה בבית ספר תיכון, כמו האב.
וולך סיימה את חוק לימודיה באוניברסיטת ברנדייס ב-1962 וקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1969. לפני הגיעה למכון למחקר מתקדם היא הורתה באוניברסיטאות אילינוי, נורת'ווסטרן, קרוליינה הצפונית, ראטגרס וג'ונס הופקינס.
היא הייתה המייסדת והמנהלת של מרכז פמברוק להוראת ומחקר הנשים, מופקדת הקתדרה על שם ננסי דיוק לואיס להיסטוריה ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בראון.
וולך סקוט עמדה בראש הוועדה לחופש אקדמי וקביעות באיגוד האמריקאי של הפרופסורים של האוניברסיטאות American Association of University Professors (AAUP).
בין תלמידיה הבולטים ניתן למנות את לאורה אוסלנדר מאוניברסיטת שיקגו, מארי לואיז רוברטס מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ודגמר הרצוג מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
היא הייתה נשואה לדונלד סקוט, פרופסור להיסטוריה אמריקאית באוניברסיטת העיר ניו יורק, היא אימו של אנתוני או.
(טוני) סקוט מבקר סרטים בניו יורק טיימס.
סקוט במחקריה מנסה לבחון מחדש את אושיות הפרקטיקה ההיסטורית הקונבנציונלית, בכלל זה גם את טבעה של ההוכחה ההיסטורית והחוויה ההיסטורית ותפקיד הנראטיב בכתיבת ההיסטוריה.
מחקרה מושתת על הגות פילוסופית מעמיקה, כמו גם על חשיבה מחודשת של תפקידה כהיסטוריונית, היא תרמה להתמרת שדה ההיסטוריה האינטלקטואלית.
מאמרה "מגדר: קטגוריה שימושית של ניתוח היסטורי", שפורסם ב-1986 ב-American Historical Review היה מהבולטים בפרסומיה והוא ממנביטי היסטורית המגדר במחקר ההיסטוריה האנגלו-אמריקאי.
כיום היא חוקרת את היחסים המגדריים ככוח אוניברסלי המשפיע על הפוליטיקות הדמוקרטיות.
פרסומיה של סקוט תורגמו למספר שפות, בכללן צרפתית, יפנית, פורטוגזית וקוריאנית.
בין הפרסים ותואר הכבוד הרבים בהם זכתה היו פרס הרברט בקסטר אדמס מהאיגוד ההיסטורי האמריקאי, פרס לזכר ג'ואן קלי, פרס הנס זיגריסט עבור מחקר יוצא דופן בלימודי מגדר, ופרס ננסי לימן רוקלר מהאיגוד ההיסטורי האמריקאי.
היא בעלת תוארי כבוד מאוניברסיטת בראון, סוני סטוני ברוק, אוניברסיטת ברגן בנורווגיה ואוניברסיטת הרווארד.
ג'ואן אלן היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, שהייתה מועמדת לשלושה פרסי אוסקר, שלושה פרסי גלובוס הזהב, שלושה פרסי אמי וזכתה בפרס טוני.
אלן נולדה בעיר רוצ'ל (אנ'), אילינוי לדורת'י מרי, עקרת בית, ולג'יימס ג'פרסון אלן, בעלים של תחנת דלק מקומית; היא הצעירה מתוך ארבעה ילדים.
יש לה אח גדול, דייוויד, ושתי אחיות גדולות, מרי ולין.
אלן למדה בבית הספר התיכון רוצ'ל טאון בעיר הולדתה.
לאחר לימודי התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת מזרח אילינוי (אנ'), שם הופיעה בכמה מחזות לצד ג'ון מלקוביץ', שהיה גם סטודנט לצידה, ולאחר מכן היא עברה לאוניברסיטת צפון אילינוי (אנ'), שם סיימה את לימודיה עם תואר ראשון באמנויות יפות בתיאטרון.
בשנת 1977 הצטרפה אלן לחברת התיאטרון סטפנוולף בשיקגו והחלה את הקריירה שלה בתיאטרון.
בשנת 1987 שיחקה במחזה "שרוף את זה" שעלתה לראשונה בלוס אנג'לס, ולאחר הצלחתה המפתיעה עברה לאוף ברודוויי ולאחר מכן עברה לתיאטרון ברודוויי.
אלן זכתה שנה לאחר מכן בפרס טוני על משחקה במחזה.
כמו כן השתתפה במחזה זוכה פרס פוליצר "כרוניקת היידי".
תפקיד הבכורה של אלן על מסך הקולנוע היה בסרט הדרמה "Compromising Positions" בשנת 1985. שנה לאחר מכן, השתתפה אלן בסרט המותחן "הצייד" בבימויו של מייקל מאן, ובאותה שנה שיחקה בדרמה הרומנטית מועמדת שלושה פרסי אוסקר של פרנסיס פורד קופולה, "להתחתן שנית", לצד ניקולס קייג' וג'ים קארי.
שנתיים לאחר מכן שיחקה אלן בסרט נוסף של קופולה, "טאקר: האיש והחלום".
בשנת 1995 גילמה אלן את דמותה של פט ניקסון, אשת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אנתוני הופקינס) והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1969 - 1974, בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון, "ניקסון".
על תפקידה קיבלה אלן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס באפט"א.
שנה לאחר מכן קיבלה אלן מועמדות נוספת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, הפעם על תפקידה בדרמה ההיסטורית המבוססת על המחזה "ציד המכשפות" של ארתור מילר, אלן קיבלה גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב על אותו תפקיד.
בסוף שנות ה-90 השתתפה אלן בדרמה הרומנטית של אנג לי "סופת קרח", במותחן האקשן "עימות חזיתי" לצד ג'ון טרבולטה, ובדרמת הפנטזיה הקומית מועמדת 3 פרסי האוסקר "פלזנטוויל" לצידם של טובי מגוויר וריס וית'רספון.
בשנת 2000 קיבלה אלן מועמדות שלישית לפרס האוסקר והפעם בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה במותחן הפוליטי "המועמדת", בסרט גילמה אלן את ליין האנסון, סנטורית שמתמודדת על תפקיד סגנית הנשיא.
אלן קיבלה גם מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב.
שנה לאחר מכן קיבלה מועמדות לפרס אמי על תפקידה בסדרה "הערפל של אבלון", שבו גילמה את דמותה של אחותו של המלך ארתור.
בשנת 2004 השתתפה אלן בדרמה הרומנטית "היומן", וכן במותחן הריגול "זהות במלכודת", שם גילמה את פמלה לאנדי, סוכנת CIA שרודפת אחר ג'ייסון בורן.
בנוסף באותה שנה כיכבה בסרטה של סאלי פוטר "יס", דרמה אירוטית על מדענית אמריקאית עם שמתגוררת בלונדון ומנהלת רומן עם גבר לבנוני.
בשנת 2005 שיחקה אלן לצידו של קווין קוסטנר בדרמה הרומנטית "הצד הטוב של הכעס".
בשנת 2007 שיחקה בחלק השלישי בסדרת סרטי הריגול של ג'ייסון בורן, "זהות אבודה", בסרט חזרה אלן לגלם את דמותה של פמלה לאנדי שממשיכה בחיפושיה לאיתור ג'ייסון בורן.
בשנת 2008 השתתפה אלן בשחזור לסרט הפעולה משנת 1975, "מרוץ המוות".
בשנת 1990 נישאה אלן לשחקן פיטר פרידמן (אנ'), לזוג נולדה בת, סאדי (ילידת פברואר 1994).
+שנהסרטתפקידהערות1985Compromising Positionsמארי אליס מהוני1986הציידריבה מק'לייןFat Guy Goes Nutzoidלאלהלהתחתן שניתמאדי1988טאקר: האיש והחלוםורה טאקר1989בתוך ארץאיירין1993איתן פרוםזינה פרוםמהלכים תמימים בוני וייצקיןג'וש וסאםקרוליין ויטני1995אהבה בלי גבולותמרגרט רוברטסניקסוןפט ניקסוןמועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר1996ציד המכשפותאליזבת פרוקטור (אנ')מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר1997סופת קרחאלינה הודעימות חזיתיד"ר איב ארצ'ר1998פלזנטווילבטי פארקר1999It's the Rage הלן2000שמיים אדומיםשינייד המילטוןהמועמדתליין בילינגס הנסוןמועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
+שנהסדרהתפקידהערות1983Say Goodnight, Gracieג'יניסרט טלוויזיה של PBS1985ירוק עדאיריס פרידמןמיני-סדרה1987כולם היו בנייאן דיברסרט טלוויזיה של PBS
חלק מסדרת האנתולוגיה "American Playhouse"The Room Upstairsאליסרט טלוויזיה של CBSאזור הדמדומיםסאלי דובספרק: "Joy Ride/Shelter Skelter/Private Channel"1991ללא אזהרה: סיפורו של ג'יימס בריידישרה בריידיסרט טלוויזיה של HBO1996פרייז'רלידיה פרק: "High Crane Drifter"2001ערפילי אבלוןמורגוז מיני-סדרה
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או סרט טלוויזיה2009ג'ורג'יה או'קיףג'ורג'יה או'קיףסרט טלוויזיה של Lifetime
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיהמועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיהמועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לסרט טלוויזיה יוצא מן הכלל (בתור מפיקה)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה2012לאקקלייר לאשיי6 פרקים2014ההריגהקולונל מרגרט רייןתפקיד ראשי (עונה 4); 6 פרקים2016המשפחהקלייר וורןתפקיד ראשי; 12 פרקים2021סיפורה של ליסיאמנדה דבהרמיני-סדרה2025יום אפסשיילה מולאן6 פרקים
ג'ואן הולנד , המכונה גם ג'ואן דה הולנד (Joan de Holland) נשאה את התואר דוכסית יורק בשל נישואיה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק.
ג'ואן הייתה בתם של תומאס הולנד, רוזן קנט ושל אליס פיצאלן (Alice FitzAlan).
ב-4 בנובמבר 1393 לערך, נישאה ג'ואן לבן דודה, אדמונד מלאנגלי, בנו של המלך אדוארד השלישי ושל פיליפה מהיינולט.
בעקבות נישואים אלה זכתה ג'ואן לתואר "דוכסית יורק".
לאחר מותו של לאנגלי, בשנת 1402, נישאה ג'ואן (קודם ל-9 באוגוסט 1404 לוויליאם דה וילוגבי (William de Willoughby) לורד דה ארסבי (Lord Willoughby de Eresby).
לאחר מותו של וילוגבי, נישאה להנרי לה סקופ, ברון סקרופ ממאשם (בתאריך המאוחר ל-9 בספטמבר 1410).
בתאריך הקודם ל-27 באפריל 1416 נישאה בפעם הרביעית להנרי ברומפלט, לורד ווסי.
בשנת 1399 הוענק לג'ואן התואר ליידי במסדר הבירית.
ג'ואן גרינווד הייתה שחקנית אנגלייה.
קולה הצרוד היה סימן ההיכר שלה, וב-1995 דורגה על ידי המגזין "אמפייר" במקום ה-63 ברשימת 100 השחקניות הסקסיות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע.
נולדה בצ'לסי, לונדון ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
לגרינווד הייתה קריירה ארוכה על במת התיאטרון.
בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה הופיעה בתיאטרון של דונלד וולפיט.
בהפקה של פרנק דאנלופ למחזה "אובלומוב" המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר הרוסי איוון גונצ'רוב, היא גילמה את דמותה של אולגה, ושיחקה לצידו של ספייק מיליגן.
ההצגה עלתה לראשונה ב"ליריק תיאטר" בלונדון ב-6 באוקטובר 1964. גרינווד תוארה כ"מודל לנדיבות ולסובלנות".
בביוגרפיה של מיליגן כתוב עליה "היא הייתה היחידה מבין המשתתפים שמיליגן לא הצליח לגרום לה לצחוק באמצע ההצגה, אף על פי שהשתדל מאוד.
היא הייתה יפהפייה, וגילמה את דמות האישה האומללה של אובלומוב ביושר מוחלט".
גרינווד זכורה מהופעותיה על מסך הקולנוע בסרט "חשיבותה של רצינות" משנת 1952, ובתפקיד סיבלה בקומדיה השחורה של אולפני אילינג "דם כחול".
היא השתתפה בשתי קומדיות נוספות של אולפני אילינג "ויסקי בלי סוף" ו"האיש בחליפה הלבנה".
עוד כיכבה בסרטים "Stage Struck" (1958), "אי התעלומות" המבוסס על ספרו של ז'ול ורן (1961), ובסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס" (1963).
סרט הקולנוע האחרון שלה היה "דוריט הקטנה" שהוסרט בשנת מותה, היא גילמה את דמותה של מרת קלנם, אמו הקפדנית של ארתור קלנם.
בטלוויזיה הבריטית הופיעה בתפקיד ליידי קרלטון, בעלת הבית המוזרה שמחברת רומנים, בסיטקום "Girls On Top".
ב-1960 הופיעה גרינווד בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, שהוצג ב"אוקספורד פלייהאוס".
לצידה שיחק אנדרה מורל בתפקיד בראק.
הם התאהבו, ונישאו בסתר בג'מייקה.
הם חיו יחד עד למותו ב-1978. לבני הזוג היה בן אחד, ג'ייסון, שאף הוא שחקן.
תפקידה האחרון בקולנוע היה בסרט "דוריט הקטנה", עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
הסרט יצאה לאקרנים לאחר מותה.
היא מתה בביתה בלונדון מהתקף לב חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-66.
ג'ואן ג'נילט טרמייה וודוורד היא שחקנית קולנוע אמריקאית, זכתה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, שלושה פרסי אמי ובפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1957 על תפקידה בסרט "שלוש פנים לחוה".
התפרסמה גם בזכות זוגיות בת 50 שנים עם השחקן פול ניומן.
וודוורד נולדה בתומאסוויל, ג'ורג'יה לאלינור ג'נילט ולווייד וודוורד הבן, והיא קרויה על שמה של שחקנית הקולנוע זוכת פרס האוסקר ג'ואן קרופורד.
משפחת אימה היא ממוצא צרפתי-הוגנוטי, ומכאן שמותיה האמצעיים, ג'נילט טרמייה.
היא החליטה להפוך לשחקנית קולנוע בעידודה של אימה שהייתה חובבת סרטים מושבעת.
לאחר שהוריה התגרשו עברה ממקום מגוריה לקרוליינה הדרומית שם סיימה בהצלחה את לימודיה ב"תיכון גרינבייל" בשנת 1947.
כשהייתה נערה זכתה בכמה תחרויות יופי והשתתפה במופעים בתיכון שבו למדה.
את יסודות המשחק הראשונים רכשה ב"אוניברסיטת לואיזיאנה" ולאחר מכן על בימות ניו יורק.
לפני נישואיה הראשונים דווח על אירוסיה לסופר גור וידאל, דיווח שנחשב לאחר מכן לכוזב, אולם וודוורד התגוררה עם וידאל בלוס אנג'לס במשך תקופה קצרה והשניים נשארו חברים.
בתחילת 1958 התחתנה עם שחקן הקולנוע זוכה פרס האוסקר פול ניומן אותו הכירה בשנת 1953 במחזה "פיקניק", הרומן בין הזוג התפתח חמש שנים לאחר מכן על סט הסרט "הקיץ הארוך והלוהט".
ניומן נפרד למענה מג'קי וייט, אשתו הראשונה ואם שלושה מילדיו.
לוודוורד ולניומן נולדו שלוש בנות: אלינור טרסה (1959), מליסה סטיוארט (1961) וקלייר אוליביה ניומן (1965).
בשונה מרוב זוגות השחקנים בהוליווד הזוג התגורר במדינת קונטיקט, הרחק מהוליווד, וקיים סגנון חיים שקט ונורמלי למדי, הרחק מכלי התקשורת.
פול ניומן נפטר ב-26 בספטמבר 2008 ממחלת הסרטן.
בשנת 1990, בגיל 60, קיבלה וודוורד תואר אקדמי כשסיימה את לימודיה לצד ביתה קלייר ב"מכללת שרה לורנס" שבניו יורק.
וודוורד החלה את קריירת המשחק ב-1953 כשהשתתפה כשחקנית מחליפה במחזה "פיקניק".
סרטה הראשון של היה המערבון "Count Three and Pray" בשנת 1955, לאחר מכן המשיכה לנוע בין הסטים בהוליווד ובימות התיאטרון בברודוויי.
ב-1957 זכתה וודוורד בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה המשולש בסרט "שלוש פנים לחוה", בסרט המבוסס על ספר הנושא את אותו שם.
בסרט זה שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי וגילמה את חנה, אישה צעירה שלקתה בפיצול אישיות.
הופעתה בסרט תרמה למודעות ציבורית רחבה למחלה הנדירה של פיצול האישיות.
על תפקידה הייתה מועמדת גם לפרס באפט"א.
באותה שנה הייתה מועמדת לפרס באפט"א על הופעתה בסרט "No Down Payment".
המשך הקריירה והעבודה עם פול ניומן
ב-1958 הופיעה לראשונה בתפקיד קולנועי לצידו של פול ניומן בסרט "הקיץ הארוך והלוהט", באותה שנה הזוג התחתן לאחר שניומן נפרד מאשתו הראשונה לה נישא בשנת 1949.
ב-1968 הופיעה לראשונה בסרט בבימויו של בעלה ניומן "רייצ'ל, רייצ'ל", בסרט מופיעה וודוורד בדמותה של רייצ'ל קמרון, רווקה שחווה אהבה נכזבת.
הסרט זכה להצלחה קולנועית רחבה וזיכה את וודוורד בפרס גלובוס זהב שני, במועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובמועמדות שלישית לפרס באפט"א.
ב-1972 שיחקה בסרט שני אותו ביים פול ניומן, "השפעת קרני גמא על ציפורני החתול" שמבוסס על מחזהו המצליח של פול זינדל, בגרסה הקולנועית למחזה גילמה וודוורד את ביאטריס, אם אלכוהוליסטית וקיבלה את פרס "פסטיבל קאן" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר ומועמדות רביעית לפרס גלובוס הזהב.
בשנה שלאחר מכן הופיעה לצד שחקנים יהודים מפורסמים כגון זוכה פרס האוסקר מרטין בלאס וסילביה סידני בדרמה "משאלות קיץ, חלומות חורף" וגילמה את ריטה וולדן, עקרת בית נשואה, שכתוצאה מילדותה המיוסרת אינה מסוגלת ליצור קשר עם רגשותיה.
הופעתה המרשימה זיכתה את וודוורד במועמדות שלישית לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, מועמדות חמישית לפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א ראשון לאחר שלוש מועמדויות.
ב-1976 קיבלה מועמדות לפרס אמי כשגילמה את הפסיכיאטרית קורנליה וילבור בסרט "סיביל (סרט מ-1976)|סיביל" (המבוסס על הספר בשם זה).
ב-1978 זכתה בפרס אמי ראשון בקריירה על עבודתה בסרט הטלוויזיה "תראו איך היא רצה".
ב-1981 הייתה מועמדת פעם שלישית לפרס גלובוס זהב ומועמדת לפרס אמי בפעם שלישית על תפקידה בסרט "משבר בתיכון".
זכתה בפרס אמי שני בשנת 1985 על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "אתה זוכר אהבה" עליו קיבלה גם מועמדות שביעית לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1990 השתתפה וודוורד בפעם העשירית והאחרונה בתפקיד קולנועי לצידו של בעלה פול ניומן בדרמה של ג'יימס אייבורי "מר וגברת ברידג'", בסרט הופיעו ניומן וודוורד כוולטר ואינדיאה ברידג', זוג בורגני נשוי בעל חמישה ילדים.
וולטר הוא עורך דין יבש ופטרוני, ואינדיאה היא עקרת בית שמנסה להפיח מעט חיים ונעימות בחייה המשמימים.
על משחקה בסרט זכתה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר רביעית ובמועמדות שמינית לפרס גלובוס הזהב.
בשנה זו קיבלה גם את פרס אמי השלישי שלה אותו חלקה עם 4 נשים נוספות, את הפרס קיבלו ה-5 על עבודתן בסדרה "American Masters", בה גם לקחה וודוורד חלק פעיל בקאסט של התוכנית וקיבלה מועמדות אמי נוספת על משחקה.
בשנת 1993 הופיעה לצידם של דנזל וושינגטון ואנטוניו בנדרס בדרמה הקולנועית "פילדלפיה" העוסקת בדעות קדומות כלפי נשאי איידס וכלפי הומואים.
בסרט גילמה וודוורד את דמותה של שרה, אמו של ג'פרי באוורס (טום הנקס), עורך דין הומו אשר תבע את מעסיקיו בגין פיטורים בלתי חוקיים לאחר שנדבק במחלת האיידס.
בנוסף קיבלה מועמדות חמישית לפרס אמי על משחקה בסדרה "Blind Spot".
ב-1994 קיבלה את פרס גלובוס הזהב השלישי שלה ומועמדות אמי שישית על תפקידה בסרט "שיעורי נשימה", שם הופיעה לצידו של ג'יימס גארנר.
בשנת 2005, לאחר תשע שנות היעדרות, הופיעה וודוורד לצד פול ניומן, אד האריס, פיליפ סימור הופמן והלן האנט בסדרת הטלוויזיה "אימפריות נופלות".
הופעה זו הייתה האחרונה לצד בעלה פול ניומן.
על הופעתה בסדרה קיבלה מועמדות עשירית במספר לפרס גלובוס הזהב ושביעית לפרס אמי.
השפעת קרני גמא על ציפורני החתול (1972)
משאלות קיץ, חלומות חורף (1973)
נשים - בשביל אמריקה, בשביל העולם (1986)
ג'ואלי קים ריצ'רדסון היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר ממשחקה בסרט "101 כלבים וגנבים" ובסדרת הטלוויזיה האמריקאית "ניפ/טאק".
ריצ'רדסון נולדה בלונדון למשפחה של שחקנים ואנשי תיאטרון.
הוריה הם השחקנית ונסה רדגרייב והבמאי טוני ריצ'רדסון, היא נכדה של סר מייקל רדגרייב ורייצ'ל קמפסון, ואחותה של השחקנית נטשה ריצ'רדסון.
היא אחיינית של לין רדגרייב וקורין רדגרייב, ובת דודתה היא השחקנית ג'מה רדגרייב.
ב-1968 כשהיא בת שלוש, הופיעה כניצבת בסרט שביים אביה "הסתערות חיל הפרשים".
היא למדה יחד עם אחותה נטשה בבית הספר לבנות "סנט פול" שברובע האמרסמית' בלונדון.
בגיל 14 קבלה מלגת לימודים והחלה ללמוד בבית ספר לטניס בטמפה שבפלורידה.
ב-1983 סיימה את לימודיה בבית הספר "The Thacher School" באוהיי שבקליפורניה ואחר כך חזרה ללונדון והחלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ריצ'רדסון שאפה להיות שחקנית טניס מקצוענית, ולמדה שנתיים באקדמיה לטניס בפלורידה.
אחר כך פנתה לעסוק במשחק.
ב-1985 גילמה את הגרסה הצעירה של הדמות שגילמה אמה בסרט "ות'רבי".
היא שחקה בתפקיד ראשי בסרטו של פיטר גרינוויי "טובעים במספרים", ואחר כך הופיעה לראשונה לפני הקהל הרחב בפרק בסדרת הטלוויזיה "פוארו" המבוסס על עלילותיו של הבלש של אגאתה כריסטי.
ב-1989 השתתפה בסדרה "סיפורי עמים" של ג'ים הנסון בתפקיד נסיכה.
עוד באותה שנה גלמה דמות של מורה על סף התמוטטות עצבים בסדרה של ערוץ 4 הבריטי "Behaving Badly".
ב-1991 שיחקה בתפקיד של נסיכה פינית בקומדיה "המלך ראלף".
ב-1992 שיחקה ב"ניצוץ באפילה" לצידו של ליאם ניסן שהיה אחר כך גיסה.
ב-1993 גילמה את דמותה של ליידי צ'טרלי בסרט טלוויזיה באותו שם.
ב-1996 הופיעה כמעצבת אופנה בסרט של דיסני "101 כלבים וגנבים" לצידה של גלן קלוז ששיחקה בתפקיד קרואלה דה ויל.
ב-1998 כיכבה בדרמת המתח "ההד", בשנה שלאחר מכן הופיעה בסרט האימה והמדע בדיוני "סיוט בקצה האופק", כסגן סטארק הלוקחת חלק בצוות חילוץ שיוצא למצוא את ספינת החלל הנעדרת "Event Horizon".
בשנת 2000 השתתפה בסרט "הפטריוט" לצידו של מל גיבסון, דרמה מלחמתית-היסטורית המתרחשת בתקופת מלחמת העצמאות האמריקאית.
היא צדה את עינו של הבמאי צ'ארלס שייר, כשראה שהיא דומה למלכת צרפת מארי אנטואנט, היא גילמה את דמות המלכה ב-2001 בסרט "התכשיט".
עוד בשנת 2000 הופיעה בסרטו של בן אלטון "מייבי בייבי".
ב-2003 החלה ריצ'רדסון להשתתף בתפקיד ג'וליה מקנאמרה בסדרת הדרמה האמריקאית "ניפ/טאק" העוסקת בחייהם של שני מנתחים פלסטיים בעיר מיאמי.
אמה של ריצ'רדסון ונסה רדגרייב הופיעה בפרקים אחדים בסדרה כשהיא מגלמת את דמות אמה של ג'וליה.
בנובמבר 2006 הודיעה ריצ'רדסון שהיא עוזבת את הסדרה כדי לטפל בביתה החולה.
אחרי סיום העונה נודע שריצ'רדסון תמשיך להופיע בעונה החמישית של הסדרה אך באופן מוגבל יותר.
ב-2005 השתתפה ריצ'רדסון ב"השקרים של אמא", סרט טלוויזיה קנדי המבוסס על סיפור אמיתי.
עוד כיכבה בדרמה "ואליס ואדוארד" בתפקיד ווליס סימפסון אהובתו של אדוארד נסיך ויילס.
ב-2009 הופיעה לצידה של אמה ונסה רדגרייב בהפקה מחודשת של ה-BBC ל-"יומו של השלוש-רגל" לפי ספר מאת ג'ון וינדהם.
בשנת 2010 ריצ'רדסון השתתפה בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הדרמה "שושלת טיודור" בתפקיד קתרין פאר, אשתו האחרונה של המלך הנרי השמיני.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילמה את ד"ר סטילוול, לצד ג'וזף גורדון-לוויט.
בינואר 2017 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "עיר הברקת" של רשת NBC ומבוססת על ספרו של ליימן פרנק באום - הקוסם מארץ עוץ.
ריצ'רדסון הייתה נשואה למפיק הקולנוע טים ביבן ולזוג נולדה בת אחת.
אחותה, השחקנית נטשה ריצ'רדסון, נהרגה בתאונת סקי במרץ 2009.
ג'ואן ארמטריידינג היא זמרת, כותבת וגיטריסטית בריטית.
ארמטריידינג הייתה מועמדת לפרס גראמי שלוש פעמים, ופעמיים הייתה מועמדת לפרס המוזיקה הבריטית.
ארמטריידינג נולדה בבאסטר, בירת סנט קיטס ונוויס והיגרה עם משפחתה לברמינגהאם באנגליה בשנת 1957. בגיל 14 החלה בכתיבת שירים ולחנים.
בתחילת שנות ה-70 היא עברה להתגורר בלונדון כדי להשתתף במחזמר שיער.
שם פגשה את כותבת השירים פאם נסטור ויחד הן יצרו את אלבומה הראשון "Whatever's for Us", אשר יצירתו הושלמה בשנת 1972. לאחר פרסום האלבום הפסיקה ארמטריידינג את פעילותה המוזיקלית לשנים ספורות ושוחררה מן החוזה עם חברת התקליטים Cube Records של דייוויד פלאץ שהפיקה את האלבום.
בשנת 1975 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת A&M Records והוציאה את האלבום "Back to the Night" שאת מכירותיו קידמה במסע הופעות, כשהיא מלווה בלהקה בת שישה נגנים בשם The Movies.
בשנת 1976 הוציאה את אלבומה הבא, הנושא את שמה ואשר נכנס ל-20 המקומות הראשונים במצעד האלבומים הבריטי.
שירה Love and Affection נכנס ל-10 המקומות הראשונים במצעד הלהיטים.
בשנת 1977 הוציאה את האלבום "Show Some Emotion" ובשנת 1978 את האלבום "To the Limit".
ארמטריידינג ממשיכה עד היום לשיר בהופעותיה שירים מתוך אלבומים אלה.
באותה תקופה כתבה אף את השיר "The Flight of the Wild Geese", המופיע בסרט "אווזי הפרא", בכיכובו של ריצ'רד ברטון.
בשנת 1979 פרסמה אלבום הופעה, "Steppin' Out".
בשנת 1980 שינתה ארמטריידינג באופן קיצוני את סגנונה המוזיקלי, שהושפע עד אותה עת בעיקר מסגנון הפולק וכלל שירים ליריים ואישיים בליווי גיטרה אקוסטית, לסגנון קצבי יותר ומחושמל, בעל מאפיינים רוקיים וליווי של להקת אולפן.
היא יצרה את האלבום "Me Myself I", בהפקת ריצ'רד גוטרר, אשר הפיק לפני כן את אלבומי להקת "בלונדי".
אלבום זה זכה להצלחה המסחרית הגדולה מבין כל אלבומיה, בבריטניה ובארצות הברית.
בשנת 1981 המשיכה באלבום נוסף באותו סגנון, "Walk Under Ladders".
בשנת 1985 יצא אלבומה "Secret Secrets", אשר נכנס אף הוא ל-20 הראשונים במצעד האלבומים הבריטי.
היא המשיכה והוציאה שלושה אלבומים נוספים בשנות ה-80, כולם נכנסו ל-40 הראשונים במצעד האלבומים.
בשנת 1991 הוציאה חברת A&M אלבום ממיטב שיריה אשר נכנס ל-10 הראשונים במצעד האלבומים הבריטי ובשנת 1992 הוציאה את אלבומה האחרון בחברת תקליטים זו ("Square The Circle") אשר לא זכה להצלחה.
בשנת 1995 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת RCA ויצרה את האלבום "What's Inside" אשר לא זכה להצלחה מסחרית ומכירותיו היו נמוכות מכל אלבום אחר שהוציאה ב-20 השנים שקדמו לו.
אלבום נוסף שהוציאה בשנת 2003, "Lovers Speak", לא זכה אף הוא להצלחה.
סגנונה המוזיקלי של ארמטריידינג הוא בעיקרו פופ, עם שירים בסגנונות בלוז, רוק, פולק, ג'אז, ואף רגאיי.
אלבומה משנת 2007, "Into the Blues", הגיע למקום הראשון במצעד הבלוז האמריקאי, ובכך הייתה לזמרת הבריטית הראשונה עם הישג זה.
בזכות אלבום זה אף הייתה מועמדת לפרס גראמי.
בשנת 2008 השתתפה במסע ההופעות של סינדי לאופר.
בחודש מרץ 2010 הוציאה את האלבום "This Charming Life", ובו היא חוזרת למקורותיה כגיטריסטית בסגנון פופ-רוק.
לאחר הופעת האלבום יצאה למסע הופעות בינלאומי.
ארמטריידינג מתגוררת בחוותה בסארי באנגליה, היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מן האוניברסיטה הפתוחה הבריטית שבה היא משמשת אף חברה בחבר הנאמנים.
ג'ואן אן האקט הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1981 על הופעתה בסרט "רק כשאני צוחקת".
האקט נולדה בניו יורק סיטי למשפחה קתולית ולמדה במוסדות לימוד קתוליים.
אמה הייתה ממוצא איטלקי ואביה היה ממוצא אירי.
החלה לשחק ב-1959 באופרת הסבון "דוקטור מאלון הצעיר", כעבור שנתיים הוכיחה את כישוריה בתור שחקנית תיאטרון כשזכתה בפרס אובי, פרס דרמה דסק, ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידה במחזה "תקרא לי בשמי הנכון".
תפקיד טלוויזיוני נוסף בו השתתפה בתחילת שנות ה-60 היה בדרמה "הסנגורים" בדמותה של ג'ואן מילר.
ב-1962 קיבלה מועמדות לפרס אמי על הופעותיה בשני פרקים בדרמת הרפואה "בן קייסי".
הופעת הבכורה הקולנועית שלה ב-1966 הייתה בסרטו של סידני לומט "הקבוצה" עליה קיבלה האקט מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.
שיחקה לאחר מכן בתפקידים ראשיים במערבונים "וויל פאני" ו"כולנו איתך שריף" ובמותחן הפשע "מי רצח את שילה".
האקט זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1981 על תפקידה בתור טובי לנדאו בסרט "רק כשאני צוחקת", הייתה מועמדת על התפקיד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר .
האקט הייתה נשואה במשך שמונה שנים לשחקן הקולנוע ריצ'רד מאליגן.
נפטרה בשנת 1983 בהיותה בת 49 ממחלת סרטן השחלה, נקברה ב"בית הקברות הוליווד לנצח" שבלוס אנג'לס.
ג'ואן ג'ט היא גיטריסטית, זמרת, פזמונאית ומפיקה של מוזיקת רוק, ואף שיחקה במספר סרטים.
היא ידועה בעיקר בשל חברותה בלהקת Joan Jett & the Blackhearts, אשר להיטם I Love Rock 'n' Roll היה במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 מ-20 במרץ ועד 1 במאי בשנת 1982. ללהקה להיטים נוספים כגון "Crimson and Clover", "I Hate Myself for Loving You" ועוד.
שלושה מאלבומיה הוכרו כאלבומי פלטינה או זהב, והיא זכתה לכינוי "מלכת הרוק'נ'רול" פעמים רבות במהלך הקריירה שלה.
חברת היכל התהילה של הרוק אנד רול מ-2015.
ג'ואן מארי לרקין נולדה ב-22 בספטמבר 1958 בויינווד, פרבר של פילדלפיה, פנסילבניה.
היא עברה לרוקוויל, מרילנד ב-1967. ג'ט קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה בגיל 13. היא לקחה כמה שיעורי גיטרה, אולם הפסיקה לאחר שהשיעורים התחילו להתמקד במוזיקת פולק בלבד.
מאוחר יותר עברה משפחתה לעיירה ווסט קובינה, קליפורניה, במחוז לוס אנג'לס, מה שסיפק לג'ט את ההזדמנות לרדוף אחר קריירה מוזיקלית.
בלוס אנג'לס, ג'ואן יצרה קשר עם מוזיקאים שהעריצה.
אחת מהן הייתה הבאסיסטית סוזי קוואטרו, אשר הייתה בין מוזיקאיות הרוק הנשיות הראשונות שהופיעו מנגנות מול קהלים גדולים.
המפגש עם קוואטרו היה משמעותי עבור הקריירה של ג'ט, וג'ט אימצה רבים מאיכויותיה של קוואטרו, לרבות תספורתה והסגנון שלה.
ג'ט הייתה ממתינה בחדרי הלובי של מלונות שונים בהם הייתה סוזי שוהה במהלך סיבובי ההופעות שלה בארצות הברית, רק כדי להציץ בה לרגע.
היא נועלת נעלי פלטפורמה מעץ אשר השם "סוזי קווארטו" נחרט בצדן.
המועדון החביב על ג'ט היה מועדון הדיסקו האנגלי של רודני בינגנהיימר.
שם הכירה לראשונה ג'ט את סגנון הגלאם רוק אותו אהבה, אשר נחל הצלחה באנגליה ובאירופה אך לא בארצות הברית.
המועדון היה המקום היחיד בו יכלה ג'ט לשמוע מוזיקה מסוג זה, והדבר בהחלט עזר לעצב את דמותה.
ג'ט הקימה את להקת "The Runaways", יחד עם המתופפת סנדי וסט.
יתר החברות בלהקה הן מיקי סטיל, ג'קי פוקס, ליטה פורד ושרי קארי.
בתחילת הדרך הייתה קארי הסולנית, בעוד שג'ט שרה בחלק מן השירים, ניגנה בתפקיד גיטריסטית קצב וכתבה או השתתפה בכתיבת חלק גדול מהחומרים של הלהקה יחד עם פורד, ווסט וקארי.
הלהקה הקליטה חמישה אריכי-נגן, כאשר תקליט ההופעה החיה שלהם ביפן היה אחד מהתקליטים המיובאים הנמכרים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית ושל אנגליה.
הלהקה יצאה לסיבובי הופעות בינלאומיים.
בין הלהקות שחיממו אותן: להקת "Cheap Trick", להקת ון הלן וטום פטי ושוברי הלבבות.
הן זכו להצלחה מסחרית מחוץ לארצות הברית, בעיקר ביפן.
בשנת 2010 יצא לאקרנים בארצות הברית סרט הקולנוע "The Runaways", אשר מבוסס על סיפורה של הלהקה.
בסרט מככבות קריסטן סטיוארט בתור ג'ט ודקוטה פנינג בתור שרי קארי.
בעוד ש-"The Runaways": היו פופולריות באירופה, אסיה, אוסטרליה, קנדה ודרום אמריקה, הן לא זכו להצלחה דומה בארצות הברית.
לאחר שקארי, הסולנית הראשית, עזבה את הלהקה, הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים בהם הייתה ג'ט הסולנית הראשית: "Waitin' for the Night" ו-"And Now...
בסך הכל הפיקה הלהקה כחמישה אריכי-נגן בין השנים 1975 ועד התפרקותה באביב של 1979.
לאחר מכן, הפיקה ג'ט את אלבומם הראשון והיחיד של להקת "החיידקים" ("The Germs"), אלבום הפאנק המפורסם (GI).
באביב של 1979 שהתה ג'ט באנגליה כשהיא עובדת על קריירת הסולו שלה.
היא הקליטה שלושה שירים עם המתופף פול קוק והגיטריסט סטיב ג'ונס, שניהם חברי להקת סקס פיסטולס, אשר אחד מהם היה גרסה מוקדמת של "I Love Rock 'n' Roll" של להקת החצים.
מאוחר יותר באותה שנה, היא חזרה ללוס אנג'לס, שם החלה למלא את התחייבותה ל"ראנווייז" להשלים סרט באורך מלא - המבוסס בחלקו על סיפורה של הלהקה - בשם "We're All Crazee Now!".
שלוש שחקניות נדרשו להחליף את חברות הלהקה הפורשות וביניהן ריינבוש סמיית, שגם הייתה מתופפת רוק.
בעת העבודה על הפרויקט, פגשה ג'ט את המפיק והתמלילן קני לאגונה, אשר נשכר על ידי טובי מאמיס כדי לעזור לג'ט לכתוב שירים עבור פסקול הסרט.
הם נעשו חברים והחליטו לעבוד יחד, ובעקבות כך עברה ג'ט להתגורר בלגונה ביץ', ניו יורק שם התגורר לגונה.
הפרויקט נגנז לאחר שהושלם בחציו, אולם ב-1984, לאחר שג'ט כבר נעשתה לכוכבת, המפיקים חיפשו דרך לעשות שימוש בחומרים מן הסרט שלא הושלם.
ג'ט השתמשה בחתיכות מן החומרים הללו בפרויקט שונה לחלוטין, סרט מחתרתי בשם "DuBeat-Eo", אשר מעולם לא יצא באופן מסחרי, ואשר הופק על ידי אלן סאקס.
ג'ט ולגונה נכנסו לאולפני רמפורט (Ramport Studios) של להקת ה"מי" (The Who).
אלבום הסולו הראשון ל ג'ט, אשר נשא את שמה, יצא באירופה ב-17 במאי 1980. בארצות הברית, לאחר שנדחה על ידי 23 חברות תקליטים גדולות, ג'ט ולגונה הוציאו את האלבום תחת הלייבל החדש שלהם "Blackheart Records", אשר הקימו באמצעות חסכונות שנועדו ללימודי הקולג' של בתו של לגונה.
לגונה נזכר, "לא יכולנו לחשוב על שום פתרון, מלבד להדפיס את התקליטים הללו בעצמנו," וכך התחיל הלייבל החדש.
בעזרתו של לגונה, הקימה ג'ט את the Blackhearts.
היא פרסמה מודעת דרושים בעיתון L.A.
Weekly, "מחפשת שלושה גברים שנראים טוב".
ג'ון דו מלהקת הפאנק X מילא את תפקיד הבאס באודישנים שנערכו באולפני S.I.R.
הוא הזכיר נגן בס מקומי, גארי ריאן, אשר עבר להתגורר באותו הזמן על הספה בדירתו.
ריאן לקח חלק בסצנת הפאנק של לוס אנג'לס וניגן באס עם אמנים מקומיים כגון טופ ג'ימי וריק ל.
הוא היה מעריץ של The Runaways ושל ג'ט עצמה במשך שנים.
ג'ט זיהתה אותו מהקהל בהופעותיה והוא צורף ללהקה.
ריאן בתורו המליץ על הגיטריסט אריק אמבל, אשר ניגן גם הוא באותו הזמן יחד עם ריק ל.
הנבחן האחרון באודישנים להרכב המקורי של the Blackhearts היה המתופף דני "הזועם" או'בריאן, לשעבר מלהקת "הנוקמים" (The Avengers) המפורסמת מסן פרנסיסקו.
הרכב זה הופיע מספר פעמים ב"דוב המוזהב", בחוף הנטינגטון, קליפורניה ובמועדון ויסקי א-גו-גו בהוליווד לפני שיצא לסיבוב ההופעות הראשון של הלהקה באירופה.
בסיבוב זה הופיעה הלהקה ברחבי הולנד, ואף נתנה מספר הופעות באנגליה לרבות במועדון ה-Marquee בלונדון.
עם שובם לארצות הברית, עברו ג'ט, ריאן ואמבל להתגורר בלונג ביץ', קליפורניה.
או'בריאן נשאר מאחור באנגליה על מנת להשקיע בעיסוקיו האחרים.
אודישנים חדשים החלו ובסופם לי קריסטל, לשעבר חבר בלהקות The Boyfriends ו-Sylvain Sylvain, הפך למתופף החדש.
ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts הופיעו ברחבי ארצות הברית כאשר הם צוברים קהל מעריצים משמעותי באזור ניו יורק.
ג'ט ולגונה השתמשו בחסכונותיהם האישיים כדי להדפיס עותקים של האלבום "ג'ואן ג'ט", והקימו מערך הפצה עצמאי, כאשר לפעמים אף מכרו עותקים של האלבום הישר מתוך תא המטען של הקאדילק של לגונה אחרי הופעות.
לגונה לא עמד בקצב הדרישה לאלבום.
בסופו של דבר, חבר ותיק ומייסד הלייבל Casablanca Records, ניל בוגארט, השקיע במיזם והחתים את ג'ט בלייבל החדש שלו, Boardwalk Records.
תחת לייבל זה יצא מחדש האלבום "ג'ואן ג'ט" בשם "Bad Reputation" (השיר "Bad Reputation" הפך לימים שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פריקים וגיקים").
לאחר שנה של הופעות והקלטות, ג'ט ולהקתה הקליטו אלבום חדש בכותרת "I Love Rock 'n' Roll".
אמבל הוחלף בגיטריסט המקומי ריקי בירד בזמן ההקלטות.
עם בירד בתפקיד הגיטריסט, ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts הקליטו את האלבום המצליח שלהם.
הסינגל הראשון שיצא היה הקלטה מחודשת של שיר הנושא, "I Love Rock 'n' Roll", אשר בחציה הראשון של 1982 היה במקום הראשון במצעד 100 השירים הלוהטים של הבילבורד במשך שבעה שבועות ברצף.
זהו השיר ה-80 ברשימת השירים של הבילבורד בכל הזמנים.
לאחר שקיבלה ספיישל משלה בליל השנה החדשה ב-MTV, ג'ט זכתה להופיע בסרט "Light of Day" יחד עם השחקן מייקל ג'.
ברוס ספרינגסטין כתב את השיר "Light of Day" במיוחד בשביל הסרט, והופעתה קצרה שבחים רבים.
בערך באותו הזמן עזבו ריאן וקריסטל את the Blackhearts.
הם הוחלפו במהרה על ידי חטיבת הקצב העוצמתית של תומי פרייס וקאסים סולטון.
מאוחר יותר באותה שנה, ג'ט הוציאה את "Good Music", אשר בו התארחו הביץ' בויז, The Sugarhill Gang והזמרת דארלין לאב.
ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts הפכו ללהקת הרוק הראשונה לבצע סדרת הופעות בתיאטרון לאנט-פונטן בברודוויי, ושברו את השיא של אותם הזמנים לאירוע שהכרטיסים אליו אזלו מראש תוך פרק הזמן הקצר ביותר.
תקליטה הבא, "Up Your Alley", היה לתקליט מולטי-פלטינום.
אחריו יצא "The Hit List" שהכיל גרסאות כיסוי.
באותה התקופה כתבה גם ג'ט את השיר "House of Fire", אשר הופיע באלבומו של אליס קופר מ-1989, "Trash".
אלבומה מ-1991 "Notorious", אשר כלל את פול וסטרברג מ-"The Replacements" ואת הבסיסט-לשעבר של בילי איידול, פיל פייט, היה האלבום האחרון שהוציאה בלייבל Sony/CBS.
הסינגל "Let's Do It" של ג'ט ווסטרברג יצא אף הוא באותו זמן והופיע בקרדיטים לסרט Tank Girl.
ב-1993, ג'ט ולגונה הוציאו את Flashback, אוסף של שירים שונים בלייבל שלהם Blackheart Records.
ג'ט הפיקה מספר להקות לפני שהוציאה את אלבום הבכורה שלה.
הלייבל שלה, Blackheart Records, הוציא הקלטות ממגוון רחב של אמנים כגון להקת הת'ראש מטאל Metal Church והראפר ביג דדי קיין.
העיתונות הכתירה את ג'ט כ"סנדקית הפאנק" וכ"ריוט גרררל המקורית".
ב-1994, The Blackhearts הוציאו את אלבומם "Pure and Simple", שהתקבל בצורה טובה וכלל רצועות שנכתבו יחד עם קט ביילנד מ-"Babes In Toyland", דוניטה ספארקס מ-L7, קתלין האנה מ-"Bikini Kill".
ג'ט חזרה לתפקיד המפיקה עבור הלהקה Circus Lupus ב-1992, ושוב ב-1994 עבור Bikini Kill.
בהקלטה זו (שזכתה לשם The New Radio EP) ג'ט גם ניגנה ושרה קולות ליווי.
תנועת הפאנק הנשית-פמיניסטית "ריוט גרררל" התעוררה בשנות התשעים, כאשר להקת Bikini Kill ייצגה את הזרם, ורבות מהנשים הללו ציוני את ג'ט כמודל לחיקוי וכהשראה.
ב-1997 ג'ואן ג'ט נטלה חלק ב-"We Will Fall", אלבום המחווה למוזיקאי איגי פופ.
היא ביצעה גרסת קישור לשיר של ג'וני או'קיף, "Wild One" (ידוע גם בתור "Real Wild Child").
ג'ט עבדה עם חברי להקת הפאנק The Gits, אשר הזמרת והתמלילנית שלהם, מיה זאפאטה, נאנסה ונרצחה ב-1993. שיתוף הפעולה עם הלהקה הניב את אלבום ההופעה החיה "Evil Stig" ואת הסינגל "Bob", אשר הרווחים מהם נתרמו לחקירת מקרה הרצח של זאפאטה.
לשם כך, הלהקה יחד עם ג'ט הופיעו בתוכנית הטלוויזיה America's Most Wanted, על מנת לבקש מהציבור לסייע בחקירה.
ג'ואן ג'ט וקתלין האנה גם כתבו שיר בשם "Go Home" אשר יצא באלבומה של ג'ט "Pure and Simple" ב-1994. מאוחר יותר יצא וידאו-קליפ לשיר, המתאר אישה וגבר העוקב אחריה בדרכה הביתה ותוקף אותה, אולם האישה מצליחה להתגונן ולהכניע את התוקף.
המקרה נפתר ב-2004, כאשר רוצחה של זאפאטה הובא למשפט והורשע.
ג'ט התארחה באלבום הסולו של מארקי ראמון "Star of the Century" ברצועה "Don't Blame Me".
היא זמרת אורחת באלבום של הזמרת הקנדית פיצ'ס "Impeach My Bush" ברצועות "Boys Want to Be Her" ו-"You Love It".
במופע התרמה בעקבות אירועי 9/11 שנערך באוקטובר 2001, ג'ט וברוס ספרינגסטין הופיעו יחד על הבמה בפעם הראשונה וביצעו את השיר "Light of Day".
ב-2004, ג'ט ולגונה הפיקו את "No Apologies" של להקת The Eyeliners, אחרי שהחתימו אותם.
ג'ט אף התארחה ברצועה "Destroy" והופיעה בתפקיד אורח בווידאו-קליפ לשיר זה.
ב-2005, ג'ט ולגונה החתימו את להקת הפאנק-רוק The Vacancies והפיקו את אלבומם השני, A Beat Missing or a Silence Added" ואת אלבומם השלישי ב-2007, "Tantrum".
באותה שנה צורפה ג'ט על ידי סטיבן ואן זנט לארח תוכנית משלה בתחנת הרדיו של זנט.
היא הנחתה תוכנית בת ארבע שעות בשם "מהפכת הרדיו של ג'ואן ג'ט" (Joan Jett's Radio Revolution), אשר שודרה בימי שבת וראשון.
התוכנית ירדה מן האוויר ביוני 2008.
ב-2005, ג'ט ולגונה חגגו את יום ההולדת ה-25 להקמת הלייבל Blackheart Records בהופעה בוובסטר הול במנהטן.
כל הכרטיסים להופעה זו נמכרו.
ביוני 2006, ג'ואן ג'ט הוציאה את אלבומה, Sinner, בלייבל שלה.
כדי לתמוך באלבום, הופיעה הלהקה ב-Warped Tour ב-2006, וגם בסיבוב סתיו ב-2006 יחד עם להקת Eagles of Death Metal.
ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts הופיעו באלבקרקי, ניו מקסיקו בחגיגות יום העצמאות האמריקני ב-4 ביולי 2007, מול קהל של 65,000 בני אדם.
בנובמבר 2007, ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts הופיעו יחד עם מוטורהד ואליס קופר בסיבוב אצטדיונים באנגליה.
כמו כן ב-2007, חיממה ג'ט שמונה הופעות בסיבוב האמריקני של להקת אירוסמית'.
כאשר נכנסה חמישיית דייב קלארק (The Dave Clark Five) להיכל התהילה של הרוק'נ'רול ב-10 במרץ 2008, ג'ט, כחלק מהטקס, סגרה את התוכנית האמנותית בביצוע של הלהיט "Bits and Pieces" של להקת DC5 מ-1964.
ב-2008, ג'ט ו-the Blackhearts הופיעו במספר תאריכים בסיבוב ההופעות True Colors שהרווחים ממנו הופנו לפעילויות למען הקהילה הגאה.
היא חיממה הופעות בשביל דף לפארד באוגוסט.
ביוני 2010, ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts חיממו את גרין דיי בסיבוב ההופעות שלהם באנגליה, יחד עם הרכבים כגון פרנק טרנר ו-Paramore.
הלהקה חיממה את סיבוב ההופעות הקנדי של אירוסמית' ב-2010.
ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts היו אחת הלהקות בפסטיבל ה-"Falls Music & Arts" האוסטרלי, שנמשך מ-29 בדצמבר ועד 1 בינואר 2010.
ג'ט הייתה מפיקה אחראית בסרט The Runaways, אשר תיאר את הקריירה של להקתה.
פלוריה סיגיסמונדי, אשר ביימה וידאו קליפים עבור מרילין מנסון, הוייט סטרייפס ודייוויד בואי, כתבה וביימה.
צילומי ההפקה החלו בתיאום עם לוח הזמנים של כוכבת דימדומים קריסטן סטיוארט.
בסרט, שיחקה סטיוארט את ג'ואן ג'ט.
כדי להתכונן לתפקיד, סטיוארט פגשה את ג'ט בערב השנה החדשה של 2008–2009. בראיון, גילתה סטיוארט כי היא קיוותה שתוכל לשיר כמה מהשירים בסרט.
הסרט עוקב אחר החברות בין ג'ט ובין סולנית The Runaways שרי קארי, המגולמת על ידי דקוטה פאנינג.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2010. ג'ואן ג'ט ו-the Blackhearts הופיעו בפסטיבל, במועדון Harry-O, לטובת קידום הסרט.
להופעה זו הגיעו גם קריסטן סטיוארט ודקוטה פאנינג.
במרץ 2010 יצא לשוק אוסף כפול, Greatest Hits, אשר כלל ארבעה שירים שהוקלטו-מחדש.
במרץ 2010 יצא לאור גם ביוגרפיה בכריכה קשה וספר תמונות, העוקב אחרי הקריירה של ג'ט מימי ה-Runaways ועד להווה.
בשנת 2014 שיחקה וגילמה את בטסי ניל בסרט הטלוויזיה "נקמה על הכביש" (אנ') מבית ערוץ לייפטיים.
ג'ט, אוהדת ספורט, נשארה פעילה בעולם הספורט.
ה-NCCA השתמש בגרסת הכיסוי שלה ל"Love is All Around" (שיר הפתיחה של "התוכנית של מרי טיילר מור") כדי לקדם את משחקי הפיינל פור לנשים, כמו גם בשירה "Unfinished Business" שמעולם לא יצא בצורה מסחרית.
"Love Is All Around" עלה לשידור ברדיו והפך לשיר הכי מבוקש שלא יצא כתקליט או כסינגל.
ג'ט סיפקה את נעימות הפתיחה לשידורי הבכורה של ה-ESPN X-Games כמו לגם לכל המשחקים ששודרו מאז.
לבקשתו של קל ריפקן ג'וניור, היא שרה את ההמנון הלאומי, במשחקם של ה-Baltimore Orioles בו הוא השווה את שיאו של לו גריג למספר הפעמים של משחקים ששוחקו ברצף.
ג'ט גם שרה את ההמנון הלאומי במשחק הסוגר של אותה סדרה.
מנגינת שירה "I Hate Myself For Loving You" שימש כנעימת הפתיחה של שידורי הפוטבול של רשת NBC עם מילים מחודשות ותחת הכותרת "מחכה כל היום לערב יום ראשון".
ג'ט תומכת בעקביות בכוחות צבא ארצות הברית, השתתפה במסעי-הופעות מול חיילים ואף ניגנה בווסט פוינט (בית הספר לקצינים של צבא ארצות הברית).
ב-1983, המוזיקאי הסאטירי וירד אל ינקוביק הוציא גרסה פארודית של "אני אוהבת רוק'נ'רול" בשם "I Love Rocky Road", אשר בה תשוקתה של הזמרת למוזיקת רוק מוחלפת בתשוקה לגלידה.
רצועת הקומיקס "Bloom County" כוללת דמות בשם טס טורבו, שיש לה להקה בשם "The Blackheads".
ג'ט תמכה בהווארד דין בבחירות של 2004 בזכות עמדתו ביחס למלחמה בעיראק.
ג'ט היא צמחונית כבר יותר מ-20 שנים והיא תומכת בקבוצת Farm Sanctuary הדוגלת ברווחתם של בעלי חיים במשקים.
ג'ט נכנסה להיכל התהילה המוזיקלי של לונג-איילנד באוקטובר 2006.
ב-2004, ג'ט הגיעה למקום ה-87 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
היא הייתה אחת משתי הנשים היחידות ברשימה זו, כאשר השנייה הייתה ג'וני מיטשל במקום ה-72.
ג'ט תוארה כ"אחת הנשים הלוהטות ביותר ברוק" על ידי המגזין בלנדר, 21 שנים לאחר שהתחילה את להקתה "The Runaways".
חברת גיבסון המייצרת גיטרות ייצרה דגם של הגיטרה מלודי מייקר התואם לזה שברשותה של ג'ט: גיטרה לבנה עם שוליים בחיתוך כפול וגוף בגוני זברה, ועליה מתג עם המילה "kill".
ג'ט רכשה את הגיטרה שלה מאריק קארמן, בעקבות התפרקותה של להקתו, "Raspberries".
ב-2015 נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
גם שלושת חברי להקתה "Joan Jett and the Blackhearts" צורפו להיכל התהילה.
מיילי סיירוס הציגה אותם בטקס הקבלה.
ג'ואל נתניאל קמפבל סמואלס (בספרדית: Joel Nathaniel Campbell Samuels; נולד ב-26 ביוני 1992) הוא כדורגלן קוסטה ריקני המשחק בלאון ובנבחרת קוסטה ריקה.
קמפבל התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו סאפריסה.
בשנת עלה לבוגרים ובינואר הושאל לפונטרנאס.
ב-28 ביולי 2011, קמפבל סיכם בארסנל.
ב-27 באוגוסט 2011 דווח כי לא הצליח להשיג רישיון עבודה דבר שלא יכל לתת לו לשחק בליגה עד יולי , לכן הושאל ללוריאן.
ב-1 באוקטובר, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד ולנסיאן.
ב-6 ביולי 2012, הושאל לריאל בטיס עד לסיום העונה.
ב-25 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 נגד ראיו וייקאנו.
קמפבל הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 2-3 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
למרות שהצליח להשיג רישיון עבודה באנגליה, הושאל ביולי לאולימפיאקוס.
ב-27 באוקטובר 2013, בישל קמפבל 4 שערים בניצחון קבוצתו 1-5 נגד OFI כרתים.
ב-10 בנובמבר הבקיע שער ובישל שתיים נוספים בניצחון 0-4 של קבוצתו נגד פאוק סלוניקי.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-26 בינואר 2015 הושאל לויאריאל.
ב-21 באוגוסט 2016 הושאל לספורטינג ליסבון.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לריאל בטיס.
ב-16 באוגוסט 2018 חתם לשלוש שנים בפרוזינונה.
ב-26 בינואר 2019 חתם בקלוב לאון המקסיקנית.
בצעירותו היה קמפבל חלק מנבחרת הנוער של קוסטה ריקה והשתתף עמה בגביע הזהב עד גיל 17 ב-2009. אל הנבחרת הבוגרת הצטרף קמפבל בשנת 2011. הוא נכלל בסגל נבחרת קוסטה ריקה לגביע הזהב 2011, קופה אמריקה 2011 ומונדיאל 2014.
רוז ג'ואן בלונדל הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1951 על הופעתה בסרט "הצעיף הכחול".
בלונדל הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידיה בסרטים "הנער מסינסינטי" ו""ליל הבכור"ה ולשני פרסי אמי על תפקידה בסדרה "הנה באות הכלות".
בלונדל נולדה בניו יורק סיטי לקתרין קיין ולשחקן הוודוויל אד בלונדל, אחותה הצעירה גלוריה בלונדל הייתה גם כן שחקנית.
בלונדל התגלתה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בדרמות של ויליאם ולמן "אויבי הציבור" בתפקיד מיימי ו"אחיות לילה", בסרטיו של מרווין לרוי "שלושה במשחק" בתור אשת הבידור מרי קיטון ו"חופרי הזהב של 1933" בתפקיד הזמרת קרול קינג.
בלונדל חיזקה את מעמדה והופיעה בתפקידים ראשיים בסרטים המוזיקליים "Footlight Parade" של לויד בייקון בתור נן פרסקוט מזכירתו של צ'סטר קנט (ג'יימס קאגני), "גברות" בתור נערת השעשועים מייבל אנדרסון ו"חופרי הזהב של 1937".
באותם הזמנים הייתה בלונדל לאחת מהשחקניות המצליחות והמרוויחות ביותר בהוליווד.
בשנות ה-40 הופיעה בלונדל בסרט הביכורים של הבמאי האגדי איליה קאזאן "אילן גדל בברוקלין" בתפקיד סיסי אדוארדס, כמו כן גם בפנטזיה הקומית האפלה "טופר חוזר" בתור גאל ריצ'רדס ובדרמה "סמטת הסיוט" בתור מנהלת הקרקס לצידו של טיירון פאוורס.
בלונדל הועמדה בשנת 1951 לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "הצעיף הכחול" בתפקיד השחקנית אנני רולינס.
בשנת 1958 הועמדה בלונדל לפרס טוני על משחקה במחזה "The Rope Dancers" .בלונדל הועמדה פעמיים לפרס גלובוס הזהב על הופעותייה בדרמות "הנער מסינסינטי" בתור ליידי פינגרס ו"ליל הבכורה" (1977) של ג'ון קסאווטס בתפקיד שרה, אמה של השחקנית מיירטל גורדון (ג'ינה רולנדס).
בנוסף שיחקה בלונדל בקומדיות "אשתו האחרת" בתור פג קוסטלו חברתה של באני ווסטון (קתרין הפבורן), "ההצלחה תהרוס את רוק האנטר?" בתור ויולט מזכירתה של השחקנית המפורסמת ריטה מארלו (ג'יין מנספילד), במערבון "תמוך באקדוחן המקומי שלך" ובדרמת האגרוף "סיפורו של אלוף" סרטה האחרון.
לצד קריירה קולנועית ענפה שיחקה בלונדל גם בסדרת טלוויזיה הקומית של רשת ABC "הנה באות הכלות" בתפקיד בעלת סלון היופי לוטי הטפילד, עליו הועמדה פעמיים לפרס אמי.
בלונדל נישאה שלוש פעמים במהלך חייה.
בעלה הראשון היה צלם הקולנוע המצליח הג'ורג' ברנס, הזוג היה נשוי בין השנים 1933 ל-1936. מנישואיהם נולד המפיק נורמן פאוול.
בשנת 1936 התחתנה בלונדל עם הזמר והשחקן דיק פאוול, לבלונדל ולפאוול נולדה ילדה אחת.
בשנת 1947 נישאה בלונדל למפיק מייק טוד והתגרשה ממנו בשנת 1950.
בלונדל מתה מלוקמיה בערב חג המולד ה-25 בדצמבר 1979 בסנטה מוניקה כשהיא בת 73. היא נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל.
ליוונים יש מילה עבורם (1932)
שלושה אנשים על סוס (1936)
ההצלחה תהרוס את רוק האנטר?
ברומנים ובמסות ספרותיות שחיברה, היא בחנה את התפוררותם של ערכים אמריקאיים ואת האי-סדר התרבותי, והתפרקותה של החברה ושל יחידים בתוכה הייתה רעיון חוזר ביצירתה.
ג'ואן דידיון נולדה וגדלה בסקרמנטו, בירת מדינת קליפורניה, ארצות הברית, להוריה, פרנק ריס דידיון ואדואין דידיון.
היא העידה על עצמה שהחלה לכתוב בגיל חמש, אבל שהחלה לראות עצמה סופרת רק לאחר פרסום יצירתה הראשונה.
כילדה, קראה כל מה שהיה בהישג יד, ואף נאלצה לקבל אישור בכתב מאמה כדי לשאול ספרים מספריית המבוגרים, ובמיוחד ביוגרפיות.
היא טענה שהייתה ילדה ביישנית ומופנמת, אשר נאבקה להתגבר על התכונות הללו באמצעות משחק ונאום בציבור.
אביה שירת בחיל האוויר של ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ובשל כך העתיקה המשפחה את מגוריה לעיתים קרובות, מה שהקשה על דידיון הצעירה להתמיד בלימודיה.
בשנת 1943–1944 שבה משפחתה והשתקעה בסקרמנטו, אך אביה עצמו חי ועבד בדטרויט.
דידיון כתבה בספר זיכרונותיה "Where I Was From" (2003) שהעקירות התכופות גרמו לה לחוש עצמה זרה תמיד.
בשנת 1956 סיימה דידיון את לימודיה לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת ברקלי.
במהלך שנת הלימודים האחרונה שם, זכתה בתחרות מסות שארגן כתב העת ווג, והפרס היה משרה בצוות כתב העת.
במשך שנתיים בכתב העת "ווג" התקדמה דידיון מרעיונאית פרסומות לעורכת כתבות.
בשנת 1970 פרסמה את ספרה "Play It As It Lays", שעלילתו מתרחשת בהוליווד, ובשנת 1977, את "ספר של תפילה פשוטה".
בשנת 1983, חיברה מסה ארוכה בשם "סלוודור", לאחר שביקרה עם בעלה במשך שבועיים באל סלוודור.
בשנת 1984 פרסמה את הרומן "דמוקרטיה", המתרחש על רקע המלחמה הקרה ומלחמת וייטנאם.
ב-1987 פרסמה ספר בשם "מיאמי", אשר בוחן את קהילת המהגרים הקובניים במיאמי.
בשנת 1992 פרסמה אוסף בן תריסר מאמרים גאוגרפיים תחת הכותרת "After Henry".
בשנת 1996, פרסמה מותחן רומנטי בשם "The Last Thing He Wanted".
דאן ודידיון קיימו שיתוף פעולה הדוק במשך רוב הקריירה שלהם, וחלק ניכר מיצירתם היה משותף.
דידיון חיברה עם דאן מספר תסריטים, ביניהם עיבוד לספרה "Play It As It Lays", ועיבוד לביוגרפיה של העיתונאית ג'סיקה סאביץ' לסרט שיצא תחת השם "Up Close & Personal".
ב-4 באוקטובר החלה דידיון לחבר את ספרה "שנה של מחשבות מופלאות", אשר מגולל את תחושותיה לנוכח מות בעלה ומחלתה הקשה של בתם, קינטנה רו, והיא השלימה את כתב היד מקץ 88 ימים, בערב השנה החדשה.
על אף השכול, לא שינתה את תוכניתה למסע קידום לספרה זה, וקיימה ראיונות והקראות פומביות רבות ברחבי ארצות הברית.
היא טענה שהתהליך היה "מרפא" עבורה בתקופת האבל הזו.
בשנת 2006 הוציאה הוצאת Everyman's Library אסופה גדולה ממאמריה ומסותיה של דידיון, תחת הכותרת "We Tell Ourselves Stories in Order to Live".
האסופה כוללת את כל התוכן משבעת ספרי המאמרים הראשונים שלה, ומצורף אליה מבוא מאת המבקר ג'ון לנארד.
בשנת 2007 החלה לעבד את ספרה "שנה של מחשבות מופלאות" למחזה יחיד, אשר הועלה בברודוויי בכיכוב ונסה רדגרייב ובהפקת סקוט רודין.
דידיון העירה שעל אף חששות ראשוניים, הסתבר לה שסוגת הדרמה נוחה לה.
בשנת 2011, פרסמה ספר זכרונות בשם "Blue Nighs", בהוצאת קנופף.
הספר עוסק בבתה של דידיון, קינטנה רו דאן, אשר מתה בדיוק לפני פרסום ספר הזכרונות הקודם, "שנה של מחשבות מופלאות".
הספר עוסק במערכת היחסים ביניהן, ובמישור כללי יותר, בחרדות שחוותה דידיון כשהחלה לגדל את ילדתה, ובתהליך ההזדקנות.
בשנת 2015, שימשה תמונה של דידיון שצילם יורגן טלר במסע הפרסום של החברה הצרפתית סלין.
כשעבדה בניו יורק בכתב העת "ווג", פגשה דידיון את בעלה לעתיד, ג'ון גרגורי דאן, עיתונאי בכתב העת "טיים".
הם נישאו בשנת 1964 ועקרו ללוס אנג'לס, שם חיו כעשרים שנה.
במסה "האלבום הלבן" בכרך הנושא שם זה, תיעדה דידיון התמוטטות עצבים שחוותה בקיץ 1968. לאחר אבחון פסיכיאטרי, אובחנה כסובלת מורטיגו ובחילה.
במקביל, אובחנה כלוקה בטרשת נפוצה.
בדצמבר 2003, בעוד בתה המאומצת של דידיון, קינטנה רו דאן, שכבה ביחידה לטיפול נמרץ, שרויה בתרדמת עקב הלם זיהומי שנגרם מדלקת ריאות, מת בעלה של דידיון מהתקף לב בזמן ארוחת הערב.
על אף שהחלימה בשנת 2004, מתה קינטנה רו מדלקת לבלב חריפה באוגוסט 2005, במהלך מסע קידום המכירות של ספרה של דידיון, "שנה של מחשבות מופלאות".
קינטנה רו הייתה בת 39 במותה.
דידיון נפטרה ב-23 בדצמבר 2021.
יצא בעברית בהוצאת ספרית פועלים בתרגום אביבה גור, 1980.
הדבר האחרון שהוא רצה (1996) - הופץ כסרט קולנוע ב-2019 בבימויה של די ריס.
שנה של מחשבות מופלאות (2005).
יצא בעברית בהוצאת מטר, בתרגום אירית מילר, 2006.
שנה של מחשבות מופלאות (2006)
ג'ואן מאנגליה הייתה נסיכת אנגליה.
בתו של הנרי השני, מלך אנגליה אחותו של ריצ'רד לב הארי ואשתו של ויליאם השני, מלך סיציליה.
ג'ואן, נולדה בחודש אוקטובר שנת 1165, באנז'ו שבצרפת.
אביה היה הנרי השני, מלך אנגליה, ואמה הייתה אלינור, דוכסית אקוויטניה.
את ילדותה העבירה בין וינצ'סטר לפואטייה.
בשנת 1176, כשהייתה ג'ואן בת 11, שלח ויליאם השני, מלך סיציליה שגרירים אל אביה לבקש את ידה.
ב-20 במאי אישר המלך את האירוסים, וב-27 באוגוסט הפליגה ג'ואן אל סיציליה.