tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא כללה כעשרים איש שכללו את גורדון גודי, באסטר אדוארדס, צ'רלי וילסון, רוי ג'יימס, ג'ון דאלי, ג'ימי וייט, טומי ויסבי, ג'ים חוסי, בוב וולץ', רוג'ר קורדרי ורוני ביגס ונוצרה על ידי שיתוף פעולה בין שתי כנופיות של העולם התחתון מדרום לונדון, שאחת מהן הייתה בעלת ניסיון בשוד רכבות.
המידע אודות הרכבת שהייתה יעד לשוד ומטענה סופק לשודדים על ידי אחד מעובדי הדואר המלכותי.
הכנופיה קנתה לצורך מסתור ומילוט חווה מוזנחת (Leatherslade Farm) כ-40 קילומטרים מאתר השוד המיועד.
כמשתתפים בפעולת השוד עצמה נקבעו 17 מאנשי הכנופיה.
הרכבת יצאה מגלאזגו בשעת ערב של ה-7 באוגוסט 1963 בדרכה לתחנת יוסטון בלונדון.
היו בה קטר דיזל/חשמל, 12 קרונות וצוות של 72 עובדי הדואר, שעסקו במיון הדואר תוך כדי הנסיעה.
הרכבת אספה ומסרה שקי דואר לאורך נתיב נסיעתה.
שטרות הכסף נמצאו בקרון השני שלאחר הקטר.
בדרך כלל לא נישא ברכבת סכום שלמעלה מ-300 אלף לירות, אך באותו ערב היה מטען הכסף גדול באופן חריג.
בשעה 3 לפנות בוקר עצר נהג הקטר את הרכבת במעבר סירס (Sears Crossing) ליד הכפר מנטמור (Mentmore) שבבקינגהאמשייר () לנוכח אור איתות אדום על המסילה.
האור האדום הודלק על ידי השודדים באמצעות סוללות כשבמקביל הם כיסו את האור הירוק.
עוזר הנהג יצא מהקטר וניסה להתקשר למוקד בקרה בטלפון מסילתי, אלא שחוטי הטלפון נחתכו על ידי השודדים.
בדרכו חזרה לקטר נתפס והוכנע על ידי השודדים, שלבשו ברדסים על פניהם.
נהג הקטר ניסה למנוע מהשודדים לעלות על הקטר והוכה בראשו באלת מתכת (אנשי הכנופיה לא נשאו נשק חם).
פציעה זו סיימה את הקריירה שלו כנהג קטר.
הכנופיה ניתקה את הקטר ושני הקרונות שאחריו מיתר הקרונות שברכבת.
אחד השודדים היה נהג קטר בעל ניסיון, שנכלל בכנופיה כדי שיסיע את הרכבת אל הנקודה שבה התכוונה הכנופיה לפרוק ממנה את שקי הכסף.
ברגע האמת התברר שהוא איננו יודע לנהוג בקטר שבראש הרכבת.
בכל זאת הצליחה הכנופיה להסיע את הקטר ושני הקרונות לנקודת הפריקה – מעל גשר על כביש (Bridego Bridge) במרחק של 800 מטרים דרומית לנקודת העצירה של הרכבת ().
שם הם פרצו אל קרון הכסף, שבו נמצאו חמישה עובדי דואר ללא שומר חמוש או נשק.
הם הוכנעו במהירות, נהג הקטר ועוזרו צורפו אליהם וכולם נכבלו והושכבו כשפניהם למטה בפינת הקרון.
אחד השודדים הורה להם שלא לנוע במשך חצי שעה לאחר שייעזבו (בדיעבד התברר שהייתה זו טעות, שכן המשטרה הסיקה מכך שהשודדים יימלטו למסתור במרחק של 30 דקות נסיעה מאתר השוד).
השודדים יצרו שרשרת אנושית והעבירו את שקי הכסף מהקרון אל משאית שחיכתה במקום.
כיוון שראש הכנופיה קבע לפעולה כולה מגבלת זמן של 30 דקות הספיקו השודדים להוציא מהקרון רק 120 מתוך 128 שקי הכסף שהיו בו.
לאחר מכן הם עזבו את המקום במשאית ובשני כלי רכב אחרים.
השודדים הגיעו אל חוות המסתור שממערב לאתר השוד כשעה לאחר סיומו, בערך בזמן שבו נמסרה למשטרה ההודעה הראשונה על השוד.
שם ספרו את שללם – 2,631,684 לירות (בעיקר בשטרות של לירה ו-5 לירות) וחילקו אותו ביניהם בחלקים שווים בקירוב – כ-150 אלף לירות לכל אחד.
מהאזנה לרשת הקשר המשטרתית הבינו השודדים שהמצוד אחריהם התקדם מהר מששיערו ועל כן הקדימו את מועד עזיבת החווה.
הם עזבו את המקום באמצעות כלי רכב שונים מאלו ששימשו אותם לשוד.
לפני כן עשו מאמץ למחוק כל טביעת אצבע מבנייני החווה והחפצים שהותירו בה.
הם התכוונו גם להעלות אותה באש, אך האדם שהופקד על המשימה לא הצית אותה, וכאשר התברר הדבר לאחרים לא ניתן היה לתקן את הטעות, שכן המשטרה כבר הגיעה לחווה.
שוטרי משטרת בקינגהאמשייר פתחו בחקירת השוד, ובצהרי היום שלאחריו צורפו אליהם לעזרה שוטרים מהענף לפשעים מאורגנים וכלכליים של משטרת המטרופולין של לונדון.
השוטרים פתחו בסריקות בשטח שסביב אתר השוד, וחמישה ימים לאחריו גילו את חוות המסתור כשהיא נטושה.
הם מצאו בה את כלי הרכב ששימשו לשוד, מזון, שקי שינה ומצעים, שקי דואר ריקים ופריטים נוספים.
למרות שהשודדים התאמצו למחוק את כל טביעות האצבעות מהחפצים, נמצאו במקום טביעות אצבע וכף יד שכנראה השתייכו אל חלקם.
למרות מחלוקת בקרב אנשי צוות החקירה המשטרתי פורסמו בציבור תמונות של החשודים בהשתתפות בשוד.
עקב כך ירדו רוב השודדים למחתרת.
בכל זאת הצליחה המשטרה לתפוס 12 מהם עד סוף 1963. מרביתם נעצרו בתוך מספר שבועות.
ב-20 בינואר 1964 החל משפטם של 13 נאשמים בשוד בעיר איילסברי שבבקינגהאמשייר.
בשל מספר הנאשמים והעניין הציבורי הרב במשפט הוא לא נערך בבית המשפט המקומי אלא באולם שהוכשר לשם כך במשרדי העירייה.
המשפט נמשך 51 ימים והוצגו בו 613 מוצגים ו-240 עדים.
אחד הנאשמים זוכה בנימוק של "אין להשיב לאשמה" (כלומר שהתביעה לא הציגה כלל ראיות לכאורה שעליו להתגונן מפניהן).
האחרים הורשעו על ידי חבר המושבעים ונדונו לעונשי מאסר.
שבעה מהם נדונו ל-30 שנה, ארבעה ל-20 עד 25 שנה ואחד ל-3 שנים.
העונשים שנפסקו נחשבו לחמורים במיוחד ביחס לעבירות שבהם הורשעו הנאשמים.
אחד הנאשמים, שנדון ל-24 שנות מאסר, כלל לא היה שותף לשוד אלא סייע לאחד השודדים להתחבא.
הוא נחשב כמי שנעשה לו עיוות דין.
הוא מת בכלא כעבור שש שנים.
בעקבות ערעורים שהוגשו זוכו כמה מהנאשמים מחלק מהעבירות שיוחסו להם ועונשי חלק מהם הופחתו.
בסך הכול זוהו 21 איש כקשורים לשוד (אחד מהם בטעות, כאמור).
חמישה מהם לא נתפסו מעולם.
שניים משלושת הנותרים ברחו אל מחוץ לבריטניה.
אחד מהם (ברוס ריינולדס) שב לבריטניה לאחר שאזל כספו ונתפס שם ב-1968. שני שב לבריטניה מרצונו ב-1966. השלישי הסתתר בבריטניה עד 1966 ואז נתפס.
נידוני השוד השונים שוחררו לאחר ריצוי 4 עד 12 שנות מאסר.
אחד מהם נתפס שוב לאחר שלוש שנים.
השני, רוני ביגס (Ronnie Biggs), ברח מהכלא ב-1965 ושהה מחוץ לבריטניה במשך 36 שנים (5 שנים באוסטרליה והיתר בברזיל).
בשנת 2001, בגיל 72, שב מרצונו לבריטניה להמשך ריצוי עונשו.
הוא שוחרר בשנת 2009 ומת כעבור ארבע שנים.
בשנת 2014 התפרסם שמו של עובד הדואר המלכותי שמסר לכנופיית השודדים את המידע על רכבת הכסף.
מהכסף שנשדד נמצא רק סכום של כ-400 אלף לירות.
יתר הכסף הולבן ונעלם או הוצא על ידי השודדים, שמקצתם חיו לזמן מה חיי מותרות מחוץ לבריטניה או מימנו את שהותם שם מחלקיהם בכספי השוד כאשר התקשו להתפרנס שם אחרת.
בעקבות השוד הוחמרו מיד אמצעי הביטחון שננקטו להגנת רכבות הדואר, לרבות התקנת אמצעי ביטחון בקרונות שנשאו את משלוחי הכסף.
הקרון שנשדד הוחזק כראייה במשך שבע שנים לאחר השוד ולאחר מכן הושמד על מנת שלא יהווה יעד לאספנים.
קרון אחר מהרכבת שומר ומוצג בתחנת רכבת בקיימברידג'שייר.
פרשת השוד זכתה למספר רב של אזכורים בתרבות הבריטית.
תשעה ספרים נכתבו אודות הפרשה, שניים מהם כבר ב-1964 וב-1965. מקצת הספרים נכתבו על ידי משתתפי השוד עצמם.
פורסמו 12 ביוגרפיות ואוטוביוגרפיות על משתתפי השוד, וכן חמש ביוגרפיות של השוטרים שחקרו את הפרשה.
שני סרטי קולנוע ושש תוכניות טלוויזיה הופקו אודות השוד או בהשראתו.
השוד זכה לאזכורים רבים נוספים במסגרת סרטים, ספרים, שירים ומשחקי מחשב.
שוגר זאזא הוא כינוי לצמד הקומיקאים הישראלים תום טרגר (נולד ב-6 בינואר 1988) ואור פז (נולד ב-6 באוקטובר 1988).
שני הקומיקאים, יוצרי אינטרנט, יוטיוברים, כותבים, שחקנים, מוזיקאים ואנימטורים אשר פעלו בשנים 2004-2008 במסגרת האתרים Flix, ישרא-בלוג ו-ynet ומאז יצרו עשרות מערכונים שזכו להצלחה רבה, שתי סדרות אינטרנט וסרט טלוויזיה.
ערוץ היוטיוב של הצמד בשם Sugar Zaza מכיל כ-200 סרטונים (נכון ליולי 2025) וזכה להצלחה רבה, עם מאות אלפי רשומים ויותר מ-130 מיליון צפיות.
הצמד חברים בלהקה בשם "למה אני חי?" יחד עם רון מיניס, והם מופיעים איתה ברחבי ישראל.
באפריל 2004, כשהיה בן 17.5 בלבד, החל תום טרגר את דרכו באינטרנט עם הבלוג "תום ממורמר" אשר כלל תמונות שלו עם פרצוף עצוב במקומות שונים, אשר עלה באתר ישראבלוג.
בתוך חודשיים וחצי מאז שעלה לאוויר ראה הבלוג כ-77 אלף צפיות.
באתר Flix פרסם הצמד מערכונים משותפים עם שחקנים אחרים.
המערכון הראשון שהם פרסמו נקרא "משפחת אקרמן".
הוא פורסם ב-19 בספטמבר 2006. מערכון זה הוצג כפרודיה על סיטקומים אמריקאיים, ואורכו כ-12 דקות.
מאז פורסמו 22 מערכונים נוספים באתר, אשר זכו ליותר מ-622,000 צפיות.
האחרון שבהם פורסם ביוני 2008.
הפריצה הגדולה של הצמד הייתה בתחילת 2009. השניים פרסמו את הפרק הראשון בסדרת האנימציה האינטרנטית, "אחמד וסלים".
טרגר ופז הם היוצרים הבלעדיים של הסדרה והם מדבבים את כל הדמויות המופיעות בה.
כבר מהפרק הראשון זכתה הסדרה להצלחה רבה, ומאז פורסמו 15 פרקים, כל אחד באורך של כ-5 דקות.
הסדרה הצליחה גם מעבר לישראל - והתפרסמה ברחבי העולם.
בעקבות ההצלחה הרבה של הסדרה הופק לה פרק פיילוט באורך 22 דקות, לסדרה קבועה בערוץ ביפ, ששודר לקראת סוף 2010. הערוץ נסגר ב-31 בדצמבר 2010, וסדרת הטלוויזיה המתוכננת לא הופקה מעולם.
בשנת 2010 ביקשה הפקת התוכנית "צינור לילה" להעלות אייטם על סדרה אחרת של הצמד בשם "מינדי והקוסם".
היוצרים סירבו להצעה בטענה שהסדרה לא מיועדת לקהל רחב של צופים, ולכן הם לא מעוניינים שהיא תחשף.
בעקבות הסירוב, פנתה הפקת "צינור לילה" ל במטרה להעלות את האייטם בכל זאת, תוך ביקורת על היוצרים.
בעקבות הפרשה, הוגשה תלונה במשטרת ישראל נגד צמד היוצרים על ידי המועצה לשלום הילד ונטען כי הסדרה לא ראויה, בשל התכנים שהיא מציגה.
משטרת ישראל לא טיפלה בתלונה בתואנה של מחסור במשאבים על מנת לאתר ולהרשיע את היוצרים.
בריאיון שנערך בעקבות פרסום הפרשה טען הצמד כי הסרטונים מעולם לא היו מיועדים לקהל הרחב, אלא נוצרו לקהל מצומצם של אנשים שיתחברו לסוג ההומור שהוצג בסדרה.
כאשר הסדרה החלה לצבור קהל רחב של צופים הוריד אותה הצמד מן האינטרנט.
לאחר סיום ההפקה של אחמד וסלים, החל הצמד לתפעל ערוץ YouTube עצמאי.
בערוץ פורסמו עשרות מערכונים, חלקם כחלק מסדרות אינטרנט וחלקם מערכונים בודדים.
ב-22 באוגוסט 2013 פורסם בערוץ סרטון בשם "במאי אפס", בו הוצגה לראשונה דמותו של אפס (בגילומו של טרגר).
אפס הוא סאטירה על "הישראלי המכוער" שמרבה לצעוק ולקלל בכל מצב.
הסרטון זכה להצלחה רבה ולמאות אלפי צפיות, ובעקבותיו יצרו הצמד מערכונים נוספים בהם מככבת דמותו של אפס.
הסדרה הפכה לתופעת רשת, וכל מערכוני אפס זכו למאות אלפי צפיות ולחיקויים ביוטיוב.
ב-2014 השיקו הצמד קמפיין מימון המונים באתר הדסטארט להפקת סרט באורך מלא בכיכובו של אפס.
הקמפיין זכה לתמיכה רבה וגייס כ-15,000 ש"ח ובנוסף לזה מימן ערוץ קומדי סנטרל ישראל עוד כ-15,000 ש"ח נוספים, והסרט הופק בשיתופו, סה"כ תקציב של 30,000 ש"ח.
"סרט אפס" שודר בתחילת 2015 בערוץ קומדי סנטרל ישראל ופורסם כעבור ימים אחדים בערוץ היוטיוב.
במחצית השנייה של 2015 החל תום טרגר, בסיוע חלקי של אור פז, להעלות בערוץ יוטיוב ועמוד פייסבוק חדשים סדרת סרטונים בשם "המגפון" בה תום דיבר על נושאים כמו מצעד הגאווה, צעדת השרמוטות ודיכאון תוך שהוא מבקר הומופוביה, מודלי יופי ועוד נושאים ותופעות בחברה האנושית והישראלית.
בשנת 2018 חברו השניים לעודד פארן, איש עסקים ויזם, המתפקד כשותף ומנהל פיתוח עסקי, והחליטו לשנות את גישתם לערוץ ולהפוך אותו מתחביב לעסק.
במסגרת השותפות פתחו השלושה את "החנות הווירטואלית המיותרת" בה נמכרו מוצרי מרצ'נדייס שונים ממערכונים, לרבות חולצות ופוסטרים.
בנוסף, אופי הסרטונים ואווירתם השתנו דרסטית.
מימיהם הראשונים ביוטיוב הם אופיינו בהומור צעקני, סאטירי, גס ולא מתאים לילדים, אך כיום התכנים שלהם יותר רכים ומתאימים למנעד רחב יותר של גילאים.
שינוי זה גרם לביקורת מחלק מצופיהם הוותיקים.
במהלך 2018 התארחו 'שוגר זאזא' בבתי עסק וקניונים שונים לרבות החנות "קומיקס וירקות", דיזנגוף סנטר וקניוני עזריאלי, וערכו מפגשי מעריצים, אשר כללו סטנדאפ של אור ותום, שידור מערכונים חדשים ושאלות ותשובות מהקהל.
ב-2019 יצרו השניים סדרת רשת בשם "משחק הציורים הנוראי", בה טרגר מצייר מושגים שהמציא פז, ובכל פרק אורח שונה מנסה לגלות מה הביטוי תוך דקה.
בין האורחים השונים היו הקומיקאית לאה לב, היוטיוברית אורן גל (RealSmoothie), צמד הקומיקאים ניצה ולחם ואורחים נוספים.
בעקבות הסדרה, פתח טרגר ערוץ יוטיוב משלו.
עוד באותה שנה עשו שיתוף פעולה עם ערוץ יוטיוב בשם הערוץ האחרון ויצרו סדרת סרטונים של משרד פרסום שמנסה לשווק דברים שפוגעים בבריאות כמו לא לשים קרם הגנה, משקאות ממותקים, סיגריות ועוד.
חלק מהמפורסמים שהופיעו בסדרה: גיא פודוליץ, אורן גל, מיכאל ספיר, בן קיסר ועלמה ציון.
ב-2022 פתח הצמד גם עמוד טיקטוק.
שני חברי הצמד עובדים מאז 2019 בחברת סימפלי.
ב-9 בנובמבר 2011 הם הוציאו את הקליפ "The GAG Quartet - le Internet Medley" - מחרוזת שירים שמקורם בסרטוני YouTube ותופעות אינטרנט שונות.
הסרטון זכה להצלחה גדולה, ונכון לספטמבר 2024 יש לסרטון יותר מ-43,000,000 צפיות ביוטיוב.
ב-2014, הפיק הצוות תחת השם "The GAG Quartet" שיר בשם "8-bit anthem", המוקדש למשחקי וידאו משנות ה-80 וה-90.
במרץ 2023 פתחו בסבב הופעות.
ב-9 ביולי 2025, לקראת השקת האלבום השני של "למה אני חי", "אוף", פרסמו סרטון בערוץ היוטיוב שלהם בשם "תום מאבד את האלבום", בסרטון תום מספר לחבריו שהוא פיצל את האלבום החדש של הלהקה ל-6 דיסקטים, החביא אותם ברחבי הארץ וכעת שכח את מיקומם.
בסרטון נרמזו 'ברקודים' ורמזים מוסתרים נוספים שהובילו למעין 'חפש את המטמון' של פתירת חידות שונות המצריכות חשיבה, ולבסוף למיקומם של הדיסקטים השונים.
האלבום השני שוחרר ב-25 ביולי 2025 וכולל סינגלים כמו "שיר שכתבתי בשביל לזכור איך כותבים WEATHER באנגלית", "לא החזרת את הכסף בביט", ועוד.
באלבום נכלל גם השיר "thl gucrho apv cne akl?", אשר כולל סגנון קצת שונה מהפאנק הרגיל של הלהקה, ומזכיר את שירי להקת "System of a down".
שוד הרכבת הגדול הוא סרט קולנוע אילם קצר משנת 1903 מז'אנר המערבון, אותו כתב, הפיק וביים אדווין סטנטון פורטר, לשעבר צלם קולנוע באולפניו של תומאס אדיסון.
אבדי, ברונקו בילי אנדרסון ויוסטוס ד.
ברנס, אם כי הסרט איננו כולל קרדיטים.
אף על פי שעלילת הסרט מתרחשת במערב הפרוע, הוא צולם במילטאון, ניו ג'רזי.
על אף היותו סרט קצר באורך של כ-10 דקות בלבד, הסרט "שוד הרכבת הגדול" נחשב לנקודת ציון דרך משמעותית בתולדות תעשיית הקולנוע, בכך שהרחיב את עבודתו הקודמת של פורטר, "חייו של כבאי אמריקאי" ("Life of an American Fireman").
בסרט עשה שימוש במספר טכניקות צילום שהיו לא שגרתיות באותה תקופה, לרבות שימוש בעריכה צולבת, צילומי חוץ ותנועות מצלמה תכופות.
סרט זה הוא אחד מהראשונים שהשתמש בטכניקה של עריכה צולבת, שבו שתי סצנות מוצגות כמתרחשות בו-זמנית, אך במקומות שונים.
חלק מההדפסים של הסרט אף נצבעו בעבודת יד, כך שסצנות מסוימות היו צבעוניות, בעוד רוב הסרט היה שחור לבן.
חלק מהטכניקות בהן נעשה שימוש ב-"שוד הרכבת הגדול" פותחו בהשראת אלו הנראות בסרט הבריטי " A Daring Daylight Burglary" פרנק מוטרסאו, שפורסם מוקדם יותר באותה השנה.
היסטוריונים של הקולנוע מחשיבים סרט זה להיות סרט הפעולה האמריקאי הראשון, וכן סרט המערבון הראשון.
בשנת 1990 נבחר "שוד הרכבת הגדול" לשימור על ידי ספריית הקונגרס בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית, או אסתטית".
הסרט נפתח בפריצת שני שודדים למשרד טלגרף בתחנת רכבת.
באיומי אקדח הם מאלצים את הטכנאי להורות לרכבת לעצור.
השודדים מכים וקושרים את הטכנאי.
כאשר הרכבת עוצרת - עולים עליה ארבעה שודדים נוספים.
שניים מהם עולים על אחד הקרונות, הורגים את אחד הנוסעים ופורצים כספת באמצעות דינמיט.
השניים האחרים הורגים את אחד מנהגי הקטר, ומאלצים עובד אחר לנתק את הקטר משאר הרכבת.
השודדים מאלצים את הנוסעים לרדת מהרכבת, ולוקחים מידיהם את חפציהם היקרים.
נוסע אחד מנסה לברוח, אך הוא נורה על ידי השודדים ומת במקום.
השודדים מנסים להימלט עם שללם באמצעות הקטר, ובהמשך עוצרים בעמק, שם השאירו את סוסיהם.
בינתיים, שב הטכנאי הקשור במשרד הטלגרף להכרתו.
בתו מגיעה על מנת להביא לו את ארוחתו והיא משחררת אותו ומשקה אותו מים, על מנת שיתאושש.
אתנחתא קומית בוימה בסצנה אשר באולם ריקודים, שבה המקומיים מאלצים אדם זר לרקוד, כשהם יורים אל עבר רגליו.
הדלת נפתחה בפתאומיות, וטכנאי הטלגרף רץ בסערה פנימה, ומספר להם על השוד.
הגברים יוצרים במהירות פלוגת רדיפה, שעוקפת את השודדים, ולאחר קרב יריות הורגת את כולם ומשיבה את כל הרכוש הגנוב.
הסצנה האחרונה בסרט כוללת שוט אחד בלבד - קלוז אפ של מנהיג השודדים, בגילומו של יוסטוס ד.
ברנס, כשהוא יורה באקדחו במרחק טווח אפס, אל עבר המצלמה (כלומר: אל עבר קהל הצופים).
אף על פי שהסצנה הזו נמצאת בסופו של הסרט, פורטר הצהיר כי הסצנה הייתה יכולה גם להופיע בתחילתו.
שם השחקן/נית התפקיד/ים אלפרד ס.
אבדי שריף ברונקו בילי אנדרסון שודד / נוסע שנורה / רקדן יוסטוס ד.
ברנס השודד שיורה אל עבר המצלמה ולטר קמרון שריף דונלד גאלהר ילד קטן פרנק האנאוויי שודד אדם צ'ארלס היימן שודד ג'ון דוהארטי השודד הרביעי מארי מורי רקדנית מרי סנואו ילדה קטנה ג'ורג' ברנס (ללא קרדיט) מורגן ג'ונס (ללא קרדיט)
סרטו של פורטר צולם באולפני אדיסון בעיר ניו יורק, כאשר צילומי החוץ התקיימו בניו ג'רזי, בשמורת טבע, בפארק ולאורך פסי רכבת.
על אף שהצילומים התקיימו במהלך חודש נובמבר 1903, כבר בחודש דצמבר של אותה השנה הסרט היה כבר זמין למכירה עבור מפיצים.
הבכורה הרשמית של "שוד הרכבת הגדול" הייתה במוזיאון "הובר" שבניו יורק, לפני שהסרט המשיך והציג ב-11 אולמות קולנוע שונים ברחבי העיר.
בפרסומת לסרט, נציג מטעם אדיסון משבח אותו ומתייחס אליו כאל סרט ש"עולה על כל סרט נע אחר שנעשה אי פעם, [...] חיקוי נאמן של מעשי שוד אמיתיים, שבוצעו על ידי כנופיות שונות, ואשר זכו לפרסום במערב הרחוק."
על פי הערכות, התקציב של הסרט עמד על כ-150$.
עם שחרורו, הפך "שוד הרכבת הגדול" להצלחה אדירה, והוא נחשב לאחד מסרטי המערבונים הראשונים.
הוא גם נחשב לאחד משוברי הקופות הראשונים, והיה לאחד הסרטים הפופולריים ביותר של תקופת הסרט האילם, עד ליציאתו של הסרט "הולדתה של אומה", בשנת 1915.
שוד בנק ברקליס בחיפה הוא שוד בנק שהתרחש ב-4 באוגוסט 1947 בהדר הכרמל ובוצע על ידי האצ"ל.
בשוד נהרג אחד מפקידי הבנק, איש ההגנה.
בניגוד לארגון ההגנה, שקיבל סיוע כספי ממוסדות היישוב המאורגן, הארגונים הפורשים סבלו מבעיית מימון.
חוסר זה גרם לארגונים לצאת לפעולות "החרמת כספים", על פי הגדרתם, ממוסדות שנחשבו כלגיטימיים בעיניהם והיו קשורים לשלטון.
כזה היה בנק ברקליס שהיה סוכן של מועצת המטבע פלשתינה (א"י) (Palestine Currency Board) ולמעשה שימש בנקאי רשמי של ממשלת פלשתינה-א"י.
השוד התבצע במהלך תקופת "הסזון הקטן" שבה הונחו אנשי היישוב להימנע מלעזור לאנשי הארגונים הפורשים.
לבנק היו שני סניפים בחיפה.
הסניף הראשי בדרך המלכים וסניף הדר הכרמל ששכן ברחוב הרצל 53.
במפקדת האצ"ל הוחלט לשדוד את סניף הדר הכרמל ששכן, כאמור, ברחוב הרצל.
סניף הבנק בעיר התחתית היה קרוב מדי לתחנות המשטרה והבולשת הבריטיים.
התכנון כלל איסוף מודיעין לפני מבצע: מספר העובדים, שעות פעילות, שעות דלילות, דרכי גישה ונסיגה.
שעת השין נקבעה ל-12:20 סמוך לסגירת הסניף.
לאחר השוד תוכנן להימלט לרחוב החלוץ הסמוך והנמוך מרחוב הרצל ולהגיע לדירות מסתור באזור שוק תלפיות.
מונית שהוזמנה לאחוזה נלקחה מנהגה והצוות כולו נסע ליעדו.
שני גברים תפסו עמדות בדלת הסניף.
מפקד הפעולה ובחורה נוספת נגשו למנהל הסניף ודרשו ממנו לפתוח את הכספת.
המנהל, שבתאי אלנקווה, סירב לשתף פעולה.
שני בחורים אחרים ריכזו את הקהל (ביניהם שני קצינים בריטיים שלא התנגדו) בפינת הסניף.
השודדים החלו לאסוף את הכסף שהיה בקופות.
על פי דברי אנשי האצ"ל נורתה הירייה בשוגג.
, פקיד בנק ואיש ההגנה בחיפה, קפץ מעל הדלפק והחל להאבק בשודדים.
הוא אחז בחולצתה של הבחורה וזו החלה להקרע.
מפקד השוד צעק לעברו, לטענת אנשי האצ"ל, "עזוב אותה, זה כסף אנגלי".
על פי גרסת עמיתו של ליסבונה, יצחק גרנט, הוא צעק "עזוב אותה או שאני יורה".
ליסבונה לא הרפה מהבחורה ונורה למוות על ידי מפקד השוד.
אזעקה שהופעלה בסניף, בזמן המאבק, הזניקה למקום כוח משטרה בריטי וצוות השוד החל להתפזר למקומות המסתור.
אחד מאנשי הצוות החל לרוץ במעלה ההר לכוון רחוב נורדאו הסמוך.
כוון בריחתו היה בניגוד לכוון הבריחה המתוכנן.
קהל שהתאסף סביב החל לצעוק ולהתגודד סביב הבורח ולהכותו.
הבורח הוציא רימון עשן, איים איתו ונסוג לכוון דרך המילוט.
הוא פנה לרחוב סוקולוב (תחילת השוק) עד הגיעו לרחוב ברזילי שם היה ביתו.
במקום הוא חבש את עצמו ושרף את בגדיו המגואלים בדם.
השלכות מותו של צדוק ליסבונה
מותו של ליסבונה זעזע את היישוב העברי בחיפה.
ועד הקהילה פרסם מודעת אבל שבה נאמר: .
בצו היישוב התכוון הוועד להנחיות בעקבות "הסזון הקטן".
משפחת ליסבונה טענה שהוא נהרג בעת מילוי משימתו אך ארגון ההגנה טען שלא כך הוא וליסבונה לא נקבר בחלקת חללי ההגנה בבית העלמין חוף כרמל.
משפחתו הקימה לו מצבה הדומה למצבות חללי ההגנה (עם סמל הארגון ושאר המאפיינים).
צדוק ליסבונה נולד ב-1902 בדמשק, סוריה.
התנדב לגדודים העבריים וב-1927 עבר לחיפה.
ב-1932 נשא את שרה ולזוג נולדו שני בנים ובת.
הבן הבכור נהרג בתאונת דרכים כשהיה בן 8.
מנהל הסניף, אלנקווה, פרש בעקבות השוד מעבודתו.
שני הקצינים הבריטיים נשפטו על ידי מפקדם, אריק לואי בולס, בשל אי-התערבותם במעשה.
בהלכה, שוגג הוא כינוי לאדם שעבר על אחת ממצוות לא תעשה אך לא ידע שבמעשה שעושה, עובר על עבירה - או משום שלא ידע שמעשה זה אסור, כגון שלא ידע שכתיבה אסורה בשבת, או משום שלא ידע שזמן זה הוא הזמן האסור, כגון שלא ידע שהיום שבת.
עונשו של העובר על איסור בשוגג, קל יותר מאדם שעבר על העבירה ב'מזיד' - בכוונה, וחמור יותר מהעובר באונס.
ייתכנו סיבות שונות שבעבורן ייחשב מעשה מסוים שוגג:
אם לא ידע מעולם שבמעשה שהוא עושה, הוא עובר על איסור כלשהו.
אף אם ידע בעבר שישנו איסור במעשה שעושה, אך כעת שכח מכך ועבר עליו.
אם טעה בדין (ע"פ הוראת רב) וחשב שמעשה זה מותר
אדם שידע שהיום שבת אך לא ידע את הדין האסור, יש מהאחרונים שכתבו שדינו כמזיד (מפני ששגגת תלמוד עולה זדון), אולם אחרים סבורים שגם מקרה כזה נידון כשוגג.
דינו של השוגג מפורט בתורה מספר פעמים , וב.
רוצח בשוגג - אדם שרצח בשוגג חייב גלות.
שאר איסורים - אדם שעבר על אחד מאיסורי התורה, אם עונשו של עבירה זו במזיד דינה כרת או מיתת בית דין, בשוגג חייבים עליה חטאת.
דינו של העובר על איסור בשוגג תלוי בסוג העבירה שעבר עליה.
כל עבירה שאם היה עובר אותו במזיד היא חייב כרת או מיתת בית דין, אזי העובר בשוגג, חייב עליה קורבן חטאת (בזמן שבית המקדש היה קיים), על מנת לכפר על החטא שעבר.
יוצאים מהכלל הן שלוש עבירות בלבד מגדף ומבטל מצוות ברית מילה ואדם שלא הקריב קרבן פסח.
בתלמוד הובא על רבי ישמעאל שהטה את הנר בשבת בשוגג, וכתב בפנקסו שחייב חטאת שמנה לכשיבנה בית המקדש.
הרמב"ם בספרו משנה תורה (ספר קרבנות, הלכות שגגות מונה 43 חטאים שהשוגג חייב עליהם קורבן חטאת, והמזיד חייב כרת או מיתת בית דין.
אדם שעבר שתי עבירות חייב להביא קורבן חטאת על כל אחד מהם, אך בתנאי שלא היו ב'בהעלם אחד' - זאת אומרת שבין שתי העבירות נזכר שהמעשה שעשה הוא אסור בשבת.
בתלמוד ישנה נידון ארוך, האיך להתייחס לאדם שעבר כמה עבירות בשבת אחת או שעבר על אותו עבירה בשתי שבתות, באיזה מקרה חייב להביא רק קורבן אחד, ובאיזה מקרה מתחייב להביא קורבן על כל עבירה.
רוצח בשגגה עונשו שגולה לעיר מקלט.
בתלמוד נאמרו כמה כללים מה נחשב שוגג לעניין זה:
שוגג קרוב לאונס נפסק להלכה כי מי שמוגדר כשוגג קרוב לאונס כלומר שהמקרה כמעט ולא היה נתון לשליטתו - לא יגלה לעיר מקלט, וכמובן שאין גואל הדם יכול להורגו.
שוגג קרוב למזיד מי שהיה שוגג קרוב למזיד כלומר שהיה יכול למנוע את מקרה הרצח (גרימת מוות ברשלנות) - חטאו חמור מכדי לכפר עליו באמצעות גלות.
דרך עליה כאשר פעולת הרצח הייתה פעולת עלייה אף שההריגה הייתה במצב של ירידה פטור הרוצח.
שונא אם לרוצח היה סכסוך עם הנרצח אינו גולה, שכן נכתב בתורה והוא לא שונא לו מתמול שלשום.
יש להבדיל בין 'שוגג', 'מזיד', 'אונס' ו'מתעסק'.
מזיד - אדם שידע שהמעשה אסור עליו ובכל זאת הזיד ועבר.
מתעסק - הוא אדם שהתעסק במעשה המותר לגמרי בשבת, אך תוך כדי עיסוקו גרם למעשה האסור בשבת, ללא כל כוונה מצידו.
שוד העוגיות הגדול הוא סרט טלוויזיוני אמריקאי לכל המשפחה מסוגת קומדיה ופנטזיה מוזיקלית, המבוסס על הסדרה "רחוב סומסום".
הסרט בוים על ידי ג'ואי מזרינו, סקוט פרסטון, ליסה סימון, מאט ווגל, נדין זילסטרה וקלייטון בן, ונכתב על ידי ג'ואי מזרינו ובלינדה וורד.
הסרט מספר על אלמו שמנסה להוכיח את חפותו של עוגיפלצת מהאשמה מגנבת ציורי העוגיות מהמוזיאון.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ PBS Kids ב-16 בפברואר 2015. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הופ!
בשנת 2016. אורך הסרט הוא כ-55 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית).
בסרט מככבת השחקנית רחל דראטץ בתפקיד שומרת המוזיאון, בגרסה העברית דיבבה אותה המדבבת שרון שחל.
ברחוב סומסום בנו מוזיאון חדש, מוזיאון לאמנות העוגיות.
ריס, אלמו ועוגיפלצת מבקרים במוזיאון, כשלפתע מתחילים להיעלם ציורי עוגיות מהקירות.
מפני שעוגיפלצת עשה בעיות במוזיאון, שומרת המוזיאון החליטה שהוא אשם.
אלמו מחליט לחקור את התעלומה בעזרת חבריו, ויחד הם יוצאים לטהר את שמו של עוגיפלצת.
בסרט יש פרודיות לציורי אומנות, ביניהם "מונה ליזה" של הצייר לאונרדו דה וינצ'י, "אוכלי תפוחי האדמה" של הצייר וינסנט ואן גוך, ו"הצעקה" של הצייר אדוורד מונק.
הדמויות, השחקנים, מפעילי הבובות והמדבבים
במאי הדיבוב של הסרט בעברית היה דן שצברג ומפיקת הדיבוב הייתה יעל אללוף.
סרט זה היה אחת מעבודותיה האחרונות של הבובנאית פראן בריל, לפני שפרשה מעבודתה כבובנאית.
החל משנת 2016, סטפני דאברוזו החליפה אותה בתור פזית, וג'ניפר בארנהארט כזואי.
הסרט קיבל מהאתר "The A.V.
האתר מבקר את העלילה של הסרט כדלילה אך מיוחדת.
שוד הבנק המרכזי (בפורטוגזית: Assalto ao Banco Central) הוא סרט מותחן ברזילאי משנת 2011 שביים והפיק מרקוס פאולו סימואס, בכיכובם של מילם קורטז, הרמילה גודס, אריברטו לאו ולימה דוטרטה.
אירועי הסרט מבוססים על אירועי שוד הבנק המרכזי בשנת 2005 בפורטלזה.
בשנת 2005, הפושע הבכיר באראו (מילם קורטז) ואשתו קרלה (הרמילה גודס) מתכננים את השוד שהעניק השראה לסרט - הם צריכים לחפור מנהרה המחברת בית לכספת של הבנק המרכזי בפורטלזה, כדי לגנוב מיליוני ריאלים.
לפני הרכבת החבורה, באראו משיג מידע חיוני ממוקיר (אנטוניו אבוג'מרה) ומשתמש בו מאוחר יותר כדי לתכנן את מהלכי החבורה פעם אחת בתוך הכספת.
באראו גם מסדר בית ישן כמפקדה לאנשיו ושני שתחתיו נחפר הבור.
הוא גם מייסד חברת דשא מלאכותית מזויפת כדי לכסות את פעילות החבורה.
אחיה האוונגלי של קרלה דבנילדו (ויניסיוס דה אוליביירה) מצטרף בהמשך כמזכיר החברה.
אף כי בתחילה לא היה מודע לכוונותיהם האמיתיות של עמיתיו, הוא מאוחר יותר מתגנב בסתר למנהרה ומגלה את תוכנית החבורה.
הוא מבקש מבאראו לאפשר לו לעזוב אך נאלץ להישאר.
לסירוגין עם הסצנות הללו, השריף אמורים (לימה דוטרטה) ועוזרתו תלמה (ז'וליה גאם) מנסים לחקור את השוד.
הם מגיעים לבניין הבנק המרכזי ועוקבים אחר המנהרה חזרה למשכנה של החברה המזויפת.
אמורים מוצג גם הוא כחוקר כמה מחברי החבורה שנעצרו אחר כך.
בחזרה לתקופה שקדמה לשוד, החבורה מגיעה סוף סוף לכספת ב-6 באוגוסט 2005, לאחר שלושה חודשי מאמץ.
באראו, קרלה ומניירו אוספים את המזומנים והחבורה מעבירה סכום של 164 מיליון דולר למרכז המטה שלהם, שם כל אחד מרוויח 2 מיליון דולר.
סאולו, בהשראת האידיאלים הקומוניסטיים של דוטור, מוחה נגד החלוקה הבלתי שוויונית של הכסף, אך נורה למוות על ידי באראו.
על מנת לפתות את המשטרה ממקום הימצאו, יש לבאראו סכום כסף גדול הנטוע בתוך מכונית שהועמסה אחר כך על מכונית אוטומטית לכיוון סאו פאולו.
המשטרה עוצרת את המכונית ועוצרת את הנהג שלה, מתוך אמונה שכל הכסף נשלח לסאו פאולו.
בהמשך, לאו מקבל ביקור מחבריו לשעבר מהמשטרה רובסון (מרסלו גונסאלבס) ווגנר (ז'ורז'ה מדינה).
הם מגלים את התעשרותו הפתאומית ודורשים ממנו להכניס אותם לתוכנית.
ליאו מודה באי רצון שהוא היה חלק מהשוד ומסכים למכור את עמיתיו.
הם מתחילים עם דסיו, שלליאו היו חילוקי דעות לפני השוד.
דסיו מסרב לחשוף את מיקום הסכום ונורה למוות על ידי ליאו.
ילדים מהשכונה מתגנבים אחר כך לחצר של דסיו ומגלים את החלק שלו קבור שם.
אמורים מגיע אחר כך לחקור את העניין.
בינתיים, קרלה ובאראו מתווכחים אם עליהם להתחיל לבזבז את כספם או לא - באראו רוצה להוריד פרופיל שהמשטרה תירגע.
אך היא לא מרוצה מהגישה של באראו ומחליטה לעזוב אותו ועוברת למרכז המחלקה לשעבר של החבורה, שם מתגורר כיום מיניירו.
אמורים עורך ביקור בקאטנו לאחר שהוא מנסה לקנות אחוזה עם שטרות ישנים של 50 מיליון ריאל - עם אותו סוג של שטרות שנגנבו במהלך השוד.
קטאנו חושף שלא בכוונה את הקשר שלו לשוד ובסופו של דבר נאזק על ידי אנשיו של אמורים.
דוואנילדו מגלה לכומר שלו (מילטון גונסאלבס) שהוא הרוויח הרבה כסף לאחר שעבד עם אנשים ש"לא פעלו על פי הוראת האל".
הכומר משכנע אותו לתרום את כל הכסף לכנסייה, אך דוואנילדו מחליט לשמור על חלקו.
כשהוא חוזר מהכנסייה, הוא מפיל כמה שטרות ומגיב באופן מוזר כששוטר מרים את זה עבורו, בסופו של דבר נעצר ואחר כך נחקר על ידי אמורים.
אמורים ותלמה עוצרים גם את פירמינו, וטועים לזהותו בתור באראו.
פירמינו מכחיש בתחילה את זהותו כבאראו, אך עורך דינו של באראו משחד אותו להתחזות לבאראו.
מיניירו מתקשר לחברי החבורה שנותרו וקובע פגישה כדי שיוכלו לדון בצעדים הבאים שלהם עכשיו כשראש כנופייתם כביכול בכלא.
לילה אחד מפתיע באראו את מיניירו בדרכו חזרה הביתה ומתעמת איתו בשל היכרותו עם אשתו קרלה לאחר שנודע לו על כך ממרטיניו (קאסיו גאבוס מנדס), בלש ששכר כדי לשמור על חברי כנופיה אחרי השוד.
באראו מכה בקלות את מיניירו ומחזיק אותו באיומי אקדח, ובסופו של דבר חס עליו וקובע כי לאף אחד לא יהיה אכפת ממותו.
ליאו מודיע לחבריו במשטרה על הפגישה והם מתכננים לחשוף את שאר החבורה.
עם זאת, אמורים וטלמה מאזינים לטלפון של מיניירו ולכן גם הם מודעים לפגישה.
הם מרכיבים קבוצת כוחות מיוחדים ופורצים למפקדה הישנה, ועוצרים את מיניירו, לאו, טאטו וקרלה.
חברי המשטרה של ליאו פשוט צופים בנעשה לפני שהם מספיקים לברוח.
בחקירתו פירמינו מופרע על ידי אמורים שמודיעה על פרישתו.
מאוכזב מההתמודדות עם פשע בזמנים הנוכחיים, הוא מברך את תלמה שקודמה לאחרונה כשהיא מודיעה שהיא תתפוס את מקומו.
אז תלמה מלווה את קרלה אל רכב שטח משטרתי בזמן שאמורים צופה בהן.
באראו מסתנן בין הצלמים ומחייך אל קרלה שמחייכת אליו בחזרה מול אמורים המבולבל.
על פי נתוני פוקס המאה העשרים, שהפיצו את הסרט בברזיל, הסרט זכה לבכורה מוצלחת, עם יותר מ-325,000 צופים במהלך סוף השבוע הראשון שלה.
ברם, הביקורות לסרט היו שליליות.
מאוריסיו שטיסר, מ- UOL Cinema, לא אהב את מה שכינה "סרט אקשן נדיר ללא אקשן".
הפריטים החסרים היו בעלי ערך תרבותי רב למדינת סקסוניה.
בהערכות ראשוניות נטען שהערך הכולל של הפריטים שנגנבו הוא כמיליארד אירו, אך בהמשך נטען ששוויו כ-128 מיליון דולר.
בדצמבר 2022 דווח שחלק מהפריטים נתפסו והוחזרו לאחר פשיטה של המשטרה.
הגנבה התרחשה בחדר האוצר הירוק (Grünes Gewölbe) בדרזדן, גרמניה, אחד המוזיאונים העתיקים באירופה, שנוסד בשנת 1723 על ידי אוגוסטוס השני החזק, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומלך פולין.
בזמן השוד, הוצגו בו כ-4,000 פריטי תכשיטים ואוצרות אחרים שעוטרו בזהב, כסף, שנהב, פנינים ומתכות ואבנים יקרות אחרות.
אחד האוצרות העיקריים של המוזיאון, היהלום הירוק של דרזדן בן 41 קרט, היה בהשאלה במוזיאון המטרופוליטן של ניו יורק.
ב-25 בנובמבר בשעה 4 לפנות בוקר פרצה שרפה קטנה בגשר אוגוסטוס הסמוך, שהרסה את תיבת החשמל.
הפסקת החשמל שקרתה בעקבותיה שיתקה את אזעקות האבטחה, אולם מערכת הטלוויזיה במעגל סגור המשיכה לפעול.
הגנבים חתכו אז מוטות ברזל סביב לחלון כדי לפרוץ לחדר התכשיטים של המוזיאון.
לטענת המשטרה, הגנבים בוודאי היו קטנים מאוד כך שיכלו להיכנס דרך הפתח.
צילומי טלוויזיה במעגל סגור מראים שני גנבים בתוך הכספות שריסקו את תצוגות הזכוכית בגרזן על מנת להשיג גישה לתכשיטים.
הגנבים הוציאו שלושה תכשיטים מהמאה ה-18 המורכבים מ-37 חלקים כל אחד, כולל יהלומים, אודם, אזמרגד וספיר.
הגנבים לא הצליחו לקחת את כל החלקים משלוש מערכות התכשיטים; כמה תכשיטים נתפרו אל פני הארון ונותרו שם.
עם זאת, הם לקחו גם את היהלום הלבן של דרזדן בשווי 9–10 מיליון יורו.
הם יצאו דרך אותו חלון והחליפו את הסורגים על מנת לעכב את הגילוי.
השוד התגלה על ידי השומרים בשעה 04:56 בבוקר ו-16 ניידות משטרה הגיעו במהרה למוזיאון.
המאבטחים שהוצבו במוזיאון פעלו לפי נוהלי המוזיאון לאחר שהתגלה השוד ולא יצרו מגע עם השודדים, מאחר שהמאבטחים לא היו חמושים.
במקום זאת הם הודיעו למשטרה ועקבו אחר נוהלי הבטיחות.
אחד החלקים הגנובים היה חרב קטנה, שתוארה כחרב העשויה כסף וזהב עם נדן ובו תשעה יהלומים גדולים ושבע מאות ושבעים יהלומים קטנים יותר.
תכשיט אחר היה תכשיט בסגנון סיכה שענדה המלכה אמליה אוגוסטה ובה לפחות שש מאות שישים אבני חן.
המשטרה זיהתה כי מסדר הנשר הפולני המעוטר וכיפת היהלום היו בין הפריטים שנגנבו.
האמינו כי בין הפריטים נגנב גם אבזם כובע יהלומים הכולל 15 יהלומים גדולים ויותר ממאה קטנים, כשהגדול שבהם היה יהלום בן 16 קראט, שנוצר בשנות ה-80 של המאה ה-19 ונלבש על ידי פרידריך אוגוסטוס השלישי.
נלקח גם מסדר כוכב הנשר הלבן של מלטש היהלומים ז'אן ז'אק פאלארד, שהיה מורכב מיהלום בן 20 קראט שבמרכזו צלב מלטזי עשוי אודם אדום.
הערך הכולל המשוער של הפריטים הגנובים, לפי הבילד, הוא יותר ממיליארד אירו (כ-1.1 מיליארד דולר) מה שהופך אותו לשוד המוזיאונים הגדול ביותר בהיסטוריה.
על פי נתוני NPR, "נראה כי הערך החומרי לא היה נמוך ממיליארד דולר".
מריון אקרמן, מנהלת אוספי האמנות הממלכתית של דרזדן, אמרה כי בלתי אפשרי להעריך את מחיר הפריטים הגנובים בשל ערכם התרבותי ההיסטורי.
שר הפנים של סקסוניה, רולנד וולר, קבע גם כי "בלתי אפשרי להעריך" את ההפסד התרבותי.
ניידת המשטרה הראשונה הוזעקה לבניין בשעה 04:59 והגיעה חמש דקות אחר כך, אך באותה עת החשודים כבר ברחו.
המשטרה הציבה מחסומים בדרכם סביב דרזדן, בניסיון למנוע מהחשודים להימלט.
עם זאת, לטענת המשטרה, קרוב לוודאי שקרבת המוזיאון לאוטובאן סייעה לחשודים בבריחתם.
במשטרה מאמינים שהיו ארבעה גנבים וכי הם ברחו ברכבי אאודי A6; מאוחר יותר נמצא רכב זהה עולה באש בחניון תת-קרקעי.
המשטרה הציעה תגמול בסך 500,000 אירו על מידע שיכול להביא לתפיסת מבצעי העבירה.
בשל חשש שהגנבים ישנו את העבודות הגנובות כדי למכור אותן בשוק השחור.
אנשי המוזיאון הפצירו בגנבים שלא להמיס אף אחד מתכשיטי הזהב ולא לפגוע בחפצים.
מנכ"ל אוספי האמנות הממלכתיים של דרזדן אמר לכתבים כי לא ניתן למכור את התכשיטים הגנובים בשוק האמנות באופן חוקי מכיוון שהם היו מוכרים מדי לאספנים.
משטרת המדינה של סקסוניה לא ציינה רשימת חשודים.
לדברי דובר המשטרה מרקו לסקה, "לא זיהינו עבריין ועדיין לא ביצענו מעצרים".
ראש ממשלת סקסוניה, מיכאל קרצ'מר, השתמש בטוויטר כדי להוקיע את הפשע, ואמר "לא רק אוספי האמנות הממלכתיים נשדדו, אלא גם אותנו הסקסונים."
שוגר דדי הוא כינוי לגבר המעניק כספים, מתנות או גמול חומרי אחר, בתמורה לקשרים חברתיים.
מקבל ההטבה מכונה לעיתים שוגר בייבי.
אופי מערכת היחסים של ה"שוגר דדי" עם מקבל ההטבות עשוי לכלול יחסי מין או להתאפיין באינטימיות, אך לא תמיד זהו המצב.
הגורם המשלם בקשר בדרך כלל עשיר ומבוגר יותר.
המונח שוגר מאמי, המתאר "שוגר דדי" ממין נשי, נמצא אף הוא בשימוש, אך פחות.
על פי נתוני אתר המשמש פלטפורמת היכרויות ליחסים מסוג זה, משנת 2015, ארצות הברית היא המדינה שבה המספר הרב ביותר של מערכות יחסים מסוג זה, ולאחריה קנדה, בריטניה, אוסטרליה וקולומביה.
יש סוציולוגים שקוראים להוקיע תופעה זו ולהתייחס אליה כזנות.
יש הרואים בתופעת ה"שוגר דדי" בתור המקבילה המודרנית לתופעת הקורטיזנה שהייתה נפוצה במאה ה-19, שהיו סוג של זונות צמרת, "עם לקוחות עשירים או מהמעמד העליון".
ב-11 באפריל 2018 עבר בסנאט האמריקאי "החוק למניעת סחר מין" , ובעקבותיו נסגרו אתרי היכרויות רבים שפעלו בארצות הברית לייסוד מערכות יחסים מסוג זה.
שוגרלנד אקספרס הוא סרט דרמת פשע אמריקאי, בבימויו של סטיבן ספילברג שגם היה שותף בכתיבתו.
זהו סרטו הראשון של ספילברג אשר הוצג בבתי הקולנוע.
בסרט מככבים גולדי הון, בן ג'ונסון, ויליאם אתרטון ומייקל סאקס.
הסרט מגולל את סיפורם של בעל ואישה המנסים להימלט מהחוק והוא מבוסס על אירוע שהתרחש במציאות.
בסרט, לוקחים בני הזוג שוטר סיור כבן ערובה ויוצאים למסע בריחה לאורך מדינת טקסס, בניסיונם לתבוע בחזרה לחזקתם את בנם בטרם יימסר למשפחת אומנה.
הסרט צולם כולו במדינת טקסס שבה אירע גם הסיפור האמיתי (אם כי באזורים שונים).
לפי עלילת הסרט, בני הזוג מנסים להגיע לבית המשפחה אשר בחזקתה נמצא הילד בעיר שוגרלנד שבטקסס, ומכאן שמו של הסרט.
ספילברג שכנע את המפיקים ריצ'רד זאנוק (בנו של מפיק העל ומייסד אולפני פוקס דריל זאנוק) ודייוויד בראון שיאפשרו לו לביים את סרטו הקולנועי הראשון בהתבסס על הסיפור האמיתי לעיל.
הסרט צולם בינואר עד אפריל 1973 בסיוע כ-5,000 ניצבים מתושבי טקסס.
סרט זה כולל גם את שיתוף הפעולה הראשון בין ספילברג ובין המלחין ג'ון ויליאמס.
מבין כל הפסקולים שחיבר ויליאמס עבור ספילברג (כל סרטיו מלבד חמישה), זהו היחיד שלא יצא לאור כאלבום נפרד.
עם זאת, ויליאמס הקליט בשנית את נעימת הסרט ב-1991 בליווי טוטס טילמנס ותזמורת הטיילת של בוסטון.
ההקלטה נכללה באלבום האוסף משנת 1991 שכולל מגוון יצירות מבין שלל שיתופי פעולה בין השניים.
לו-ג'ין פופלין מבקרת את בעלה קלוביס בבית כלא בטקסס ומבשרת לו כי בנם עומד להימסר לידי משפחת אומנה לצמיתות.
אף על פי שקלוביס נמצא ארבעה חודשים בלבד לפני שחרורו, היא משכנעת אותו לברוח ולסייע לה להשיג את הילד בחזרה.
הם תופסים טרמפ במכוניתו של זוג מבוגר, אך כאשר ניידת סיור עוצרת אותם בגין עבירת תנועה קלה, לו-ג'ין וקלוביס נמלטים עם המכונית.
שוטר הסיור שעצר אותם, מקסוול סלייד, פותח במרדף אחריהם וכאשר המכונית נקלעת לתאונה והוא ניגש לסייע להם, הם מצליחים להשתלט על האקדח והניידת שלו ולוקחים אותו כבן ערובה.
בני הזוג וסלייד נוסעים לאורכה של טקסס כאשר מלווה אותם שיירת ניידות משטרה (בפיקודו של קפטן טאנר), רכבי חדשות ומסוקים.
במהלך המסע, אשר כולל עצירות תדלוק וקניית מזון מהיר בדרך, נרקמים בין בני הזוג ובין סלייד קשרי חברות וכבוד הדדי.
כאשר בני הזוג וסלייד מגיעים לבית משפחת האומנה הם נתקלים במארב של כוחות משטרה.
קלוביס נורה בידי צלפים ונהרג, לו-ג'ין נלקחת למעצר וסלייד משוחרר ללא פגע.
שקופית המופיעה בסוף הסרט מספרת כי לאחר ריצוי מאסרה, לו-ג'ין הצליחה בסופו של דבר לשכנע את הרשויות וקיבלה בחזרה את בנה.
גולדי הון – לו-ג'ין פופלין
ויליאם אתרטון – קלוביס פופלין
בן ג'ונסון – קפטן טאנר
מייקל סאקס – מקסוול סלייד
גרגורי וולקוט – משבורן (שוטר)
סטיב קנאלי – ג'סופ (שוטר)
לויס ליית'ם – גברת לובי (אם אומנת)
שוטר הסיור שנחטף במציאות, ג'יימס קנת' קרון, השתתף אף הוא בסרט בתפקיד אורח קטן.
הדמויות של לו-ג'ין וקלוביס פופלין מבוססות על איילה פיי הולידיי דנט בת ה-21 ורוברט "בובי" דנט בן ה-22, דמותו של מקסוול סלייד מבוססת על שוטר הסיור ג'יימס קנת' קרון, בן ה-27 ודמותו של קפטן טאנר מבוססת על קפטן ג'רי מילר.
במציאות, איילה פיי לא הבריחה את בובי מבית הכלא - הוא שוחרר עוד לפני אירוע החטיפה, שאירע ב-2 במאי 1969. בניגוד למסע בן היומיים בסרט, המסע האמיתי ארך מספר שעות והסתיים באותו היום.
בובי נורה בבית הוריה של איילה פיי בעיירה ווילוק שבטקסס, לשם הם נסעו על מנת לבקר את שני ילדיה של איילה פיי מנישואים קודמים.
הוא מת בדרך לבית החולים.
איילה פיי נעצרה ובהמשך נידונה לחמש שנות מאסר, אך בסופו של דבר ריצתה רק מספר חודשים.
היא מתה מסרטן ב-1992. השוטר קנת' קרון המשיך לשרת כשוטר במחלקת ביטחון הציבור של טקסס עד לשנת 1978. הוא מת כתוצאה מהתקף לב בפברואר 2011.
התגובות לסרט היו חיוביות ברובן.
מבקרים רבים ניבאו על בסיס הסרט כי ספילברג עוד יוכיח את עצמו כבמאי שיירשם בספרי ההיסטוריה של הוליווד.
גם בישראל התקבל הסרט בתגובות חיוביות.
כך למשל נתן גרוס בביקורתו על הסרט: "סרט שבולט לטובה בביצועו המבריק, בחינו, בסגולותיו הקולנועיות ובמשקלו." מאיר שניצר כותב: "זהו האנושי שבסרטי שפילברג, שהוא בדרך-כלל בלתי אנושי ביותר.
תערובת של הומור וחרדה ומלודרמה, עם גולדי הון המצוינת בתפקיד הראשי."
הסרט זכה בפרס "התסריט הטוב ביותר" לשנת 1974 בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-3 באוגוסט 2018, הוכרז במהלך כנס של איגוד מבקרי הטלוויזיה כי FX החלה בהפקת הסדרה.
המפיקים הבכירים כוללים את אנדרו מקדונלד, אלון רייך, מייקל דה לוקה, טים ואן פאטן, יוג'ין קלי ורונאן בנט.
רייצ'ל בנט לוהקה כמפיקה בפועל, טום וינצ'סטר כמפיק, ג'ורג'ינה פופ כמפיקה-שותפה ואריקו מיאגאווה כמפיק.
פאטן גם נשכר לביים את הסדרה.
הצילומים תוכננו להתחיל במרץ 2019 ביפן וב, אך התעכבו מכיוון שהרשת חשבה שההפקה אינה במצב מספיק טוב ושהם רוצים לכוון גבוה יותר.
בינואר 2020, נחשף כי לאחר שהתסריטאי המקורי רונאן בנט כבר לא זמין להמשיך לעבוד על תסריטים, ההפקה התחילה מחדש וליהקו את התסריטאי והמפיק הבכיר ג'סטין מארקס, לעבוד לצד אשתו.
צוות הכתיבה של הסדרה כולל גם המפיק המשותף שאנון גוס, המפיק המייעץ מאט למברט, עורכת התסריטים מגאן הואנג ואמילי יושידה.
צילומי הסדרה יצאו לדרך ב-22 בספטמבר 2021 בוונקובר, קנדה ונמשכו עד 22 באפריל 2022.
שוגייז (מאנגלית: Shoegaze, Shoegazing - מילולית: "לבהות בנעליים") הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של רוק אלטרנטיבי ואינדי, שהתפתח בבריטניה ואירלנד בסוף שנות השמונים.
הז'אנר מתאפיין בשירה עדינה וחלומית, לעיתים לא מובנת, העטופה ב"חומת צליל" של דיסטורשן ומגוון אפקטי גיטרה נוספים, פידבק וכן ווליום גבוה במיוחד.
השם "שוגייזינג" נטבע על ידי מגזיני המוזיקה NME ומלודי מייקר, כדי לתאר סצנת להקות בריטיות חדשה בה הנגנים הופיעו בצורה סטטית ומופנמת, שקועים בנגינה עם מבט מושפל ארצה.
הצורך של הנגנים לתפעל את מגוון פדאלי האפקטים שמוקמו על רצפת הבמה בצמוד לרגליהם, יצר את הרושם שהם בוהים בנעליים שלהם, ומכאן הביטוי.
הז'אנר החל לדעוך באמצע שנות ה-90, עם עליית זרמי רוק חדשים שסחפו את בריטניה, ביניהם הבריטפופ המקומי והגראנג' שהגיע מארצות הברית.
עם זאת, בעשור השני של המאה ה-21 זכה הז'אנר לפופולריות מחודשת, שבאה לידי ביטוי בהקמתן של להקות שוגייז חדשות וכן היווצרותם של תת-ז'אנרים חדשים השואבים ישירות ממנו.
ז'אנר מקביל לשוגייז הוא דרים פופ, ומבקרי מוזיקה השתמשו בביטוי שוגייז כדי לתאר להקות דרים פופ בעבר.
הלהקה האירית מאי בלאדי ונלטיין (My Bloody Valentine) נחשבת למי שהניחה את אבני היסוד של הז'אנר, ממנה שאר הלהקות שאבו את עיקר השראתן.
אלבומם Loveless מ-1991 נחשב בעיניי מבקרים ומעריצים רבים כיצירת המופת המובהקת של הז'אנר.
להקות נוספות שהיוו השראה ללהקות בסצנה הן להקות פוסט-פאנק בריטיות כמו הקיור, סוזי והבנשיז, דה ג'יזס אנד מרי צ'יין, קוקטו טווינס וכן להקות אלטרנטיביות כמו סוניק יות', דינוזאור ג'וניור, Hüsker Dü והוולווט אנדרגראונד.
בהשוואה לרוב להקות הרוק האלטרנטיבי באותה תקופה, שהיו מורכבות ברובם המוחלט מגברים, מאפיין ייחודי לסצנת השוגייז היא הכמות הגבוהה יחסית של נשים שהיו חברות בה בתפקידי נגינה, שירה וכן בכתיבת שירים.
The Scene That celebrates itself (מילולית: "הסצנה שמהללת את עצמה") הוא ביטוי שטבע מארק סאת'רלנד ממלודי מייקר, בהתייחס לסצנת השוגייז הלונדונית, שתיאר בנימה סרקסטית איך הלהקות הללו נהגו לבקר בהופעות אחת של השנייה, החליפו ביניהן חברי להקה ונהגו לצאת לשתות יחד.
הדימוי האליטיסטי שדבק בלהקות הללו, ובמקביל עליית זרמים חדשים של רוק שנתפסו כעממיים יותר, כמו הגראנג' מאמריקה והבריטפופ המקומי, גרמו לדעיכת הפופולריות של הז'אנר באמצע שנות התשעים, מה שאילץ להקות רבות לאמץ סגנון אחר או להתפרק כליל.
עם זאת, הז'אנר זכה להתעניינות מחודשת בתחילת המאה ה-21, שהובילה ליצירת גל להקות שוגייז חדשות, ברובן אמריקאיות, תחת הכינוי "Nu gaze" (הלחם של שוגייז ו-Nu (חדש)).
"Blackgaze" הוא תת-ז'אנר המשלב בין שוגייז לבלאק מטאל, שיצר המוזיקאי הצרפתי Neige וההרכבים שלו Alcest ו-Amesoeurs.
שוגאליי 3 הוא סרט פעולה, קופרודוקציה רוסית-תוניסאית שביים מקסים בריוס.
הסרט הוקרן בבכורה ב-2 בספטמבר 2021 בערוץ NTV.
הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של שני רוסים שנתפסו על ידי חמושים בלוב: מקסים שוגאליי וסאמר חסן עלי סויפאן.
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים ומספר על סוציולוגים רוסים שנחטפו במאי 2019 בלוב על ידי חמושים אסלאמיסטים.
הסוציולוג הרוסי מקסים שוגאליי ועמיתו והמתורגמן סאמר סויפאן מקבלים הזמנה רשמית ללוב, מדינה שנקרעה על ידי קבוצות מיליטנטיות.
הם צריכים לערוך מחקר שיכול לסיים את הלחימה.
במהלך עבודתם, נופלים לידיהם נתונים סודיים שעלולים לעלות ביוקר לממשלה המקומית, מה שאומר שהם לא יוכלו לעזוב את לוב.
כדי לעצור אותם, הם נחטפים ונשלחים ללא אישום רשמי לכלא פרטי שבו שולטת אנרכיה ואכזריות.
הניסיונות הדיפלומטיים לפתור את הבעיה בשלום מגיעים למבוי סתום.
למרות הכל, שוגאליי ממשיך לעבוד.
לפעמים הוא מקבל מידע מבחוץ ומנסה להבין את פעולות ארגוני הטרור.
הנתונים שנאספו על ידי המדענים מסוכנים עבור הלוחמים הלובים והם רוצים להכפיש את שוגאליי: על פי הוראותיהם, העיתונאים משתמשים בכל משאביהם כדי להפוך את הרוסי למרגל.
בשלב זה, שוגאליי מוצא דרך להעביר את המידע שהתקבל למולדתו.
לאחר שבי ממושך בכלא הלובי "מיטיגה" חוזרים סוף סוף מקסים שוגאליי וסאמר סויפאן לרוסיה.
כמה חודשים לאחר מכן, מנהל הבנק לשעבר בטריפולי, פאריד, יוצר קשר עם שוגאליי ומציע להיפגש במצרים: יש לו מידע חדש על המחבלים בלוב.
כדי לעזור לפאריד להימנע ממאסר, מקסים יצטרך לדחות את תוכניותיו לזמן מה.
שחקן דמות קיריל פולוחין מקסים שוגאליי אולג אבאליאן סאמר חסן עלי סויפן סרגיי יאצניוק אלכסנדר פרוקופייב יקטרינה רשטניקובה נטליה שוגאליי רוסלן ברבנוב בנקאי אולג מטליוב ח'ליפה חפתר
שוגרלנד הוא צמד מוזיקת קאנטרי אמריקאי שהוקם באטלנטה שבג'ורג'יה, ומורכב מהזמרת-יוצרת ג'ניפר נטלס (שירה ראשית) וכריסטיאן בוש (שירה, גיטרה ומנדולינה).
ההרכב נוסד בשנת 2002 על ידי נטלס ובוש עם קריסטן הול (שירה, גיטרה).
הול עזבה את ההרכב לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו.
לכל שלושת החברים היה ניסיון בפולק רוק: נטלקס הייתה חברה בלהקות סול מיינרס דוטר וג'ניפר נטלס בנד, בוש הקליט שני אלבומים כחלק מבילי פילגרים, והול הקליטה שני אלבומי סולו.
נטלס ביצעה קולות רקע בשיר "Who Says You Can't Go Home" בסוף 2005 ותחילת 2006; ביצוע שהגיע גם הוא למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.
ארבעת אלבומי האולפן של הצמד שיצאו בהוצאת מרקורי נאשוויל — Twice the Speed of Life, Enjoy the Ride, Love on the Inside ו-The Incredible Machine — קיבלו את תואר הפלטינה ומעלה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
בשנת 2018 יצא האלבום Bigger, מתוכו יצא "Babe" שנכתב ובוצע בחלקו על ידי הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט.
מִין יוּן-גִי (בקוריאנית: 민윤기; נולד ב-9 במרץ 1993), המוכר בשמות הבמה שׁוּגַה (בקוריאנית: 슈가, מעוצב באותיות רישיות) ואגוסט D הוא ראפר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי דרום קוריאני.
בשנת 2013 הוא הופיע לראשונה כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, בניהולה של חברת התקליטים ביג היט אנטרטיינמנט.
בשנת 2016, הוא פרסם את מיקסטייפ הסולו הראשון שלו, .
בשנת 2018, הוא הוציא מחדש את המיקסטייפ לרכישה דיגיטלית ולסטרימינג.
המהדורה המחודשת הגיעה למקום השלישי במצעד האלבומים העולמי של בילבורד.
ב-2020 הוא הוציא את מיקסטייפ הסולו השני שלו, שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום השני במצעד האלבומים של ARIA באוסטרליה.
שוגה הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, , בשנת 2023. האלבום הגיע למקום השני בבילבורד 200 בארצות הברית, והפך אותו לאמן הקוריאני עם המיקום הגבוה ביותר במצעד יחד עם חברו ללהקת BTS, ג'ימין, שגם אלבום הבכורה שלו, , הגיע לפני כן להישג זהה.
מייחסת לשוגה למעלה מ-160 שירים כ ו, כולל השיר של הזמרת שהגיע למקום השני במצעד המוזיקה של גאון וזכה בפרס שיר הנשמה/R&B הטוב ביותר של השנה ב לשנת 2017.
שוגה נולד ב-9 במרץ 1993 בדאיגו, דרום קוריאה.
הוא למד בבית הספר היסודי טאג'ון, בחטיבת הביניים גואנאום ולאחר מכן ב.
במרץ 2019, לאחר שסיים לימודי תואר ראשון במדיה ובידור באוניברסיטת הסייבר העולמית, הוא נרשם לתוכנית לתואר שני במנהל עסקים בפרסום ומדיה ב.
שוגה החל להתעניין בראפ לאחר ששמע את האלבום Ragga Muffin של הרכב ההיפ-הופ סטוני סקאנק , וחש שהוא שונה מכל מה ששמע אי פעם.
לאחר ששמע את להקת ההיפ-הופ הוא החליט להפוך לראפר.
בגיל 13 הוא החל לכתוב שירים ולמד לעבוד על MIDI.
הוא עבד במשרה חלקית באולפן תקליטים עד גיל 17. מאז ואילך החל להלחין ולעבד מוזיקה, ראפ ועוד.
לפני שהוחתם, הוא היה פעיל תחת השם "גלוס" כראפר מחתרתי.
בשנת 2010, כחלק מהרכב ההיפ-הופ די-טאון, הוא הפיק את השיר "518-062", המנציח את התקוממות קוואנגג'ו.
במקור הצטרף שוגה לביג היט כמפיק מוזיקלי, אך לאחר מכן החל להתאמן תחת החברה כראפר.
לאחר שהתאמן תחת החברה כשלוש שנים לצד החברים ג'יי-הופ ו-RM, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כחבר ב-BTS בתוכנית המוזיקה אם קאונטדאון של ערוץ הטלוויזיה הקוריאני עם השיר "No More Dream" מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, 2 Cool 4 Skool.
הוא הפיק וכתב מילים למגוון שירים בכל האלבומים של BTS.
ב-17 באפריל 2015 פרסם שוגה אינטרו סולו בשם "Intro: The Most Beautiful Moment in Life" יחד עם סרטון אנימציה, כחלק מהמיני אלבום השלישי של BTS בשפה הקוריאנית, .
מילות השיר דנו בפחד להגיע לבגרות בסוף שנות ההתבגרות באמצעות שימוש במטאפורה ספורטיבית.
אלבום ההמשך, , כלל אינטרו נוסף שבוצע על ידי שוגה, בשם "Intro: Never Mind", שעוסק בחוויית ההתבגרות שלו.
השיר פורסם ב-15 בנובמבר 2015, ושימש גם כהקדמה לאלבום האוסף של BTS מ-2016, The Most Beautiful Moment in Life: Young Forever.
ב-10 בינואר 2020 פורסם השיר "Interlude: Shadow" כחלק מהאלבום Map of the Soul: 7 של BTS, בליווי וידאו קליפ.
השיר מתייחס ל-"" מהמיני-אלבום ודן בתהילה של BTS, תוך השוואה לחלומות עליהם דיברו במי-אלבום.
תמר הרמן מבילבורד תיארה את השיר כ"מעורר, אך חצוף", וציינה במיוחד את הצליל שמשתנה באמצע הדרך ומראה את "היחס בין האופן שבו תהילה וקהל הצופה בו משפיעה על רעיון העצמי שלו".
בנוסף לביצועי אינטרו עבור BTS, שוגה פרסם שני שירי סולו עם הלהקה.
הראשון, שיר ראפ בשם "First Love", הופיע באלבום האולפן Wings של BTS משנת 2016. השיר, המזכיר מונולוג, הוא סרנדת ראפ לפסנתר ילדותו של שוגה המייצגת את מערכת היחסים שלו עם הכלי כמערכת יחסים בין חברים.
השני, "Trivia: Seesaw", המדבר על האופי המתנדנד של חברויות, נכלל באלבום האוסף של BTS משנת 2018, Love Yourself: Answer.
ב-24 באוקטובר 2018 זכה שוגה, יחד עם שאר חברי BTS, במדליית הוואוואן להצטיינות תרבותית .
ביולי 2021 מונה שוגה, יחד עם שאר חברי הלהקה, לשגריר נשיאותי מיוחד "לתרבות ולדורות הבאים" בידי נשיא דרום קוריאה, מון ג'יאה-אין.
שוגה הוציא מיקסטייפ חינמי הנושא את שמו, דרך SoundCloud ב-15 באוגוסט 2016. הוא החליט שלא להוציא את הפרויקט כאלבום אולפן מסחרי, ונימק את ההחלטה ב"תחושה של כליאה בתוך איזושהי מסגרת".
המיקסטייפ דן בהתמודדותו של שוגה עם דיכאון וחרדה חברתית.
"" דירג את Agust D כאחד מ-20 המיקסטייפים המובילים של 2016. בשנה שלאחר מכן, 2017, הלחין שוגה את השיר "Wine" לזמרת , איתה עבד בעבר על סינגל במיקסטייפ שלו.
סוראן שמעה גרסה ראשונית של "Wine" באולפן של שוגה וביקשה משוגה את השיר.
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הדיגיטלי של Gaon בדרום קוריאה וזכה ב"רצועת הנשמה/R&B הטובה ביותר של השנה" בטקס פרסי המוזיקה של מלון לשנת 2017 .
שוגה גם קיבל את "פרס הטרנד החם" על עבודתו על השיר.
בפברואר 2018 הוציא שוגה מחדש את המיקסטייפ שלו לרכישה דיגיטלית וסטרימינג.
המהדורה המחודשת הגיעה למקום השלישי במצעד האלבומים העולמי של בילבורד, למקום החמישי במצעד האלבומים של Heatseekers ולמקום ה-74 במצעד האלבומים המסחריים, בארצות הברית.
זה גם גרם לכינוי הסולו של שוגה, אגוסט D, להגיע למקום ה-46 במצעד "Emerging Artists" לשבוע של 3 במרץ.
בינואר 2019, שוגה השתתף כראפר בסינגל "Song Request" של .
הרצועה נכתבה במשותף על ידי שוגה ו מ"אפיק היי", שגם הפיק את השיר.
הסינגל הגיע למקום השלישי במצעד הדיגיטלי של Gaon ובמקום השני במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד, עם 3,000 הורדות במהלך תקופת ההשתתפות בת היומיים של השיר.
מאוחר יותר הפיק שוגה לאלבום של אפיק היי רצועה מורחבת, שכותרתה "Eternal Sunshine".
בפברואר, הוא כתב והפיק את הסינגל הדיגיטלי "We Don't Talk Together", עבור הזמרת .
בדצמבר, הזמרת והיוצרת האמריקאית הלסי הוציאה את השיר "" מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Manic.
השיר בוצע יחד עם שוגה שגם הפיק את השיר.
ב-6 במאי 2020, פרסמה את הסינגל הדיגיטלי "" בהשתתפות והפקה של שוגה.
השיר הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הדיגיטלי של גאון וגם במצעד מכירות השירים הדיגיטליים העולמי.
ב-22 במאי פרסם שוגה את המיקסטייפ השני שלו, (המשך ל-Agust D), עם הסינגל המוביל "Daechwita", שהגיע לשיא במקום ה-76 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית.
המיקסטייפ הופיע לראשונה במקום ה-11 בבילבורד 200 והפך לאלבום עם הדירוג הגבוה ביותר של סולן קוריאני בארצות הברית.
האלבום גם הפך למהדורת הסולו הקוריאנית הראשונה שהגיעה לטופ 10 בבריטניה, כשדורגבמקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי.
בשנת 2021, שוגה הפיק מחדש את הרינגטון של סמסונג, "Over The Horizon".
רצועת השמע נחשפה ב-11 באוגוסט, כחלק מאירוע "" של סמסונג.
מאוחר יותר הפיק שוגה את הסינגל "You" עבור הזמרת היפנית (המוכרת גם כ-ØMI), שפורסם ב-15 באוקטובר.
בדצמבר, שוגה הופיע בסינגל "" של הראפר האמריקאי ג'וס וורלד.
השיר הופיע לראשונה במקום ה-29 בבילבורד הוט 100, מה שזיכה את שוגה בכניסתו השנייה למצעד כאמן סולו.
ב-25 באפריל 2022, שוגה נחשף כמפיק של הסינגל המוביל "That That" מהאלבום של סיי "".
הוא גם היה שותף לכתיבת השיר, והופיע בסינגל ובקליפ לצד סיי.
שוגה הוכרז כ של והפנים של מסע הפרסום "Maison Valentino Essentials" לבגדי הגברים של החברה בינואר 2023, וכשגריר של NBA באפריל.
אלבום האולפן הראשון שלו כסולן, , יצא ב-21 באפריל תחת הכינוי אגוסט D.
מתוך האלבום פורסמו הסינגלים בהשתתפות שיצא ב-7 באפריל, שבועיים לפני צאת האלבום, ו-, שפורסם יחד עם האלבום.
D-Day הופיע לראשונה במקום השני בבילבורד 200 - הכניסה הראשונה של שוגה לעשרת הגדולים במצעד - והפך אותו ואת חברו ללהקה ג'ימין לאמני הסולו הדרום קוריאנים עם הדירוגים הגבוהים ביותר בהיסטוריה של המצעד.
ביום שבו יצא האלבום הוקרן לראשונה הסרט התיעודי של דיסני+ "Suga: Road to D-Day", המתעד את יצירת האלבום ועוקב אחרי שוגה בסבב הופעות כשהוא נוסע לערים שונות במדינות שונות ובהם סיאול, טוקיו, לאס וגאס, מאליבו וסן פרנסיסקו.
שוגה גם הנחה תוכנית רדיו בת חמישה פרקים, "Agust D Radio", מדי שבוע באפל מיוזיק לקידום D-Day; פרק הבכורה שודר ב-17 באפריל.
ב-26 באפריל יצא שוגה לסיבוב הופעות סולו ראשון, , והופיע בארצות הברית, אינדונזיה, תאילנד, סינגפור, דרום קוריאה ויפן.
שם הבמה שוגה (슈가) נגזר מההברות הראשונות של המונח קלע (Shooting Guard, שוטינג גארד - 슈팅 가드), העמדה בה שיחק בכדורסל כתלמיד.
בשנת 2016 הוא אימץ את האלטר אגו "אגוסט D" - שנגזר מראשי התיבות של מקום הולדתו דאיגו טאון (DT) ושם הבמה שלו - "שוגה", מאוית לאחור - עבור הוצאת מוזיקה שלא מיועדת למצעדים.
שוגה כותב, מלחין, מעבד ויוצר חומרים משלו.
למעלה מ-160 שירים רשומים נזקפים לזכותו על ידי .
הוא מנגן בפסנתר ומפיק בעיקר מוזיקת היפ הופ ו-R&B.
המילים שלו כוללות נושאים "מלאי חלומות ותקווה", מתוך כוונה שהמוזיקה שלו תהפוך ל"מקור כוח עבור אנשים רבים".
הוא מתאר את להקת אפיק היי כאחת ההשפעות המוזיקליות העיקריות שלו.
את ההתעניינות שלו בז'אנר הוא זוקף לזכותו של אלבום הרגאיי-היפ הופ Ragga Muffin ושיר הנושא שלו.
שוגה זכה לביקורת חיובית על כך שנתן במה להתמודדות עם הפרעות נפשיות, ועל סגנונו החושפני והכן.
בינואר 2018, שוגה קודם לחבר מלא ב.
בשנת 2018 רכש שוגה דירה בשווי שלושה מיליון דולר בדרום קוריאה.
נכון לשנת 2019 הוא מתגורר בהנאם-דונג, סיאול, דרום קוריאה.
ב-9 בדצמבר 2013 אובחן שוגה כחולה בדלקת התוספתן, ועבר ניתוח בבית החולים סאוראינס בסינצ'ון.
הוא שוחרר ב-17 בדצמבר, אך אושפז שוב ב-26 עקב דלקת במקום הניתוח.
כתוצאה מכך, הוא לא היה מסוגל להשתתף באף פסטיבל מוזיקה בסוף אותה שנה.
בנובמבר 2020 עבר ניתוח לתיקון לברום (Labrum) קרוע בכתפו השמאלית, והודיע שהוא ייקח הפסקה מפעילויות קידום מכירות על מנת להחלים לחלוטין.
בהופעה בטקס המוזיקה האסייתי הוחלף שוגה על ידי הולוגרמה בדמותו.
הוא חידש את פעילותו בינואר 2021, בהופעה ב.
בראיון למגזין "בילבורד" במאי 2021 סיפר שוגה שהוא סובל מדיכאון.
לאחר תיקונים שבוצעו בחוק השירות הצבאי בדצמבר 2020, כל חברי BTS קיבלו דחייה אוטומטית של שלהם ב-2021 עד לסוף 2022. ב-7 באוגוסט 2023, לאחר השלמת סיבוב ההופעות העולמי שלו, הודיעה ביג היט באמצעות Weverse ששוגה הגיש בקשה להפסקת דחייתו על מנת להתחיל בתהליך הגיוס ולבצע את שירותו.
את שירותו הצבאי התחיל ב-22 בספטמבר, כעובד סוציאלי.