tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2002 קיבל ליפקינד שני פרסים מיוחדים בתחרות עמנואל פוירמן בברלין והחליט להתפנות מקריירת הביצוע שלו להערכה מחודשת של מניעיו המוזיקליים.
במהלך תקופה זו, שנמשכה שלוש שנים, למד מוזיקולוגיה, הקליט וערך את הרפרטואר שלו ונכלל בסרט תעודה גרמני, "המעגל הבודד - מסע עד קצה הגבול", על שיתוף פעולה מוזיקלי.
בשנים 2005–2006 היה ליפקינד מרצה באקדמיה שלוס זוליטודה.
ב-2006 הוצא את האלבומים "מיניאטורות ופולקלור" ו"יוהאן סבסטיאן באך: 6 סוויטות לצ'לו סולו ללא ליווי" בהוצאת אדל מוזיק.
ליפקינד עבד במשך שנתיים על הפקה עם הפסנתרן רומן זסלבסקי, והקים את רביעיית ליפקינד.
תוכנית מסע הקונצרטים שלו בשנת 2009 כללה קונצרטים בהולנד, יפן, אירלנד ושווייץ.
ליפקינד מעביר כיתות אמן בגרמניה, ארצות הברית, ישראל והולנד.
ליפקינד מנגן בצ'לו איטלקי הנושא תווית "אלויזיוס מיכאל גאראני, בבולוניה 1702".
הוא נקרא "זיכרונהיימר צ'לו" ולפי הערכה, נבנה בין 1670 ל-1680.
ליפקינד חי בשמורת טבע צפונית לפרנקפורט אם מיין, גרמניה, ונשוי לכנרת אנה ליפקינד.
יוהאן סבסטיאן באך: 6 סוויטות לצ'לו סולו ללא ליווי (2006)
1994 - תחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש מסטיסלב רוסטרופוביץ' בפריז
1997 - תחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש ליאונרד רוז בוושינגטון
גבריאל יאנקו (ברומנית: Gabriel Iancu; נולד ב-15 באפריל 1994) הוא כדורגלן רומני, המשחק בעמדת הקשר בפארול קונסטנצה.
יאנקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטיאווה בוקרשט ממנה עבר לקונקורדיה קיאז'נה ומשם להאקדמיה של גאורגה חאג'י.
בקיץ חתם בויטורול קונסטנצה שנמצאת בבעלותו של גאורגה חאג'י.
במרץ היה מועמד לאייאקס אמסטרדם ולגלאטסראיי.
בדצמבר חתם לחמש שנים בסטיאווה בוקרשט שקיבלה 70% מכרטיס השחקן שלו.
ב-10 במרץ 2013 יאנקו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד צ'הלאול פיאטרה ניאמץ.
ב-30 ביולי 2013 יאנצו הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד דינמו טביליסי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לקראבוקספור מהליגה השנייה בטורקיה.
ב-16 ביוני 2016 יאנקו חזר לפארול וזכה עימה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-9 באוגוסט 2017 יאנקו חתם בהפועל רעננה מליגת העל, אך שוחרר מהקבוצה כעבור כמה ימים.
בקיץ יאנקו חתם בוולונטר מליגת העל הרומנית בה רשם רק 13 דקות משחק.
בפברואר יאנקו חתם בדונריה קלראש.
ב-13 בינואר 2021, יאנקו חתם באחמט גרוזני מליגת העל הרוסית.
ב-3 בפברואר 2022 הושאל לפארול קונסטנצה עד לסיום העונה.
בצעירותו, יאנקו שיחק בנבחרות הצעירות של רומניה.
ב-7 בספטמבר 2020, יאנקו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2–3 נגד .
גבריאל סיימון מאכט הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות גילום תפקידו של הרווי ספקטר בסדרת הדרמה המשפטית "Suits" (2019-2011).
מאכט נולד בברונקס, ניו יורק שבארצות הברית להורים יהודים.
הוא בנם של סוזן ויקטוריה פוליה, אוצרת מוזיאון וארכיבאית, ושל השחקן האמריקאי סטיבן מאכט (אנ').
יש לו שלושה אחים, ג'סי, מוזיקאי (שהופיע בתוכנית המציאות "The Next Great American Band") (אנ'), ארי סרבין, וג'ולי.
הוריו של מאכט עברו להתגורר בקליפורניה בהיותו בן חמש, שם למד בתיכון בוורלי הילס (אנ'), ולאחר מכן הוא החל ללמוד באוניברסיטת קרנגי מלון, שם סיים תואר ראשון בדרמה בשנת 1994. במהלך לימודיו באוניברסיטה, מאכט היה חבר באחוות הסטודנטים דלתא-אפסילון.
בשנת 1980 קיבל מאכט את תפקידו הראשון בגיל שמונה בסרט "Why Would I Lie?" (אנ'), בבימויו של לארי פירס (אנ'), תחת שם הבמה גבריאל סוואן.
מאכט היה מועמד לפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר בטקס פרסי האמן הצעיר (אנ'), אך זה הפסיד לשחקן ריקי שרודר.
בשנת 1991 לוהק לתפקידו השני בקריירה, תפקיד זוטר בסדרה "בוורלי הילס 90210" בתור טל וויבר.
בשנת 1998 שיחק בסרט הנעורים "The Adventures of Sebastian Cole" בכיכובו של אדריאן גרנייה.
בשנת 2001, בשעה שכיכב בסרט "מאחורי קווי האויב", מאכט העביר שבוע צילומים בים, על סיפון נושאת המטוסים האמריקאית USS קארל וינסון.
בשנת 2003 שיחק בסרט "השתול", ובדרמה הביוגרפית "גנבים על רמה" בכיכובו של ג'וני נוקסוויל.
בשנת 2004 כיכב בסרט "בובי לונג" לצד סקרלט ג'והנסון.
בשנת 2005 שיחק בסרט הטלוויזיה "ארכנגלסק" לצד דניאל קרייג; הסרט אשר שודר ברשת BBC הבריטית, הוא עיבוד לרומן באותו שם מאת רוברט האריס.
בשנת 2006 שיחק בסרט הריגול "שומר המדינה" שהופק ובוים על ידי רוברט דה נירו על פי תסריט מאת אריק רות'.
בשנת 2007 כיכב בסרט הקומדיה הרומנטית "אמרתי לך!" לצד מנדי מור.
בשנת 2008, מאכט גילם את התפקיד הראשי בסרט אודות גיבור-העל "הספיריט", שהופק על ידי פרנק מילר על בסיס קומיקס של ויל אייזנר באותו השם.
אף על פי שהסרט עצמו נחשב לכישלון מסחרי, מאכט זכה לשבחים על אופן המשחק שלו.
ב-2009 שיחק בדרמה "דרך אחת לולהאלה" לצד קייט וולש.
בשנת 2010 שיחק בסרט "על אהבה וסמים אחרים" בבימויו של אדוארד זוויק.
עוד במהלך שנת 2010, נמסר שמאכט יגלם את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית "Suits" (נקראה במקור "A Legal Mind"), אשר משודרת ברשת USA.
הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולביקורות חיוביות ביחס לתפקידו של מאכט, כאשר ביולי 2017 הסדרה אף חודשה לעונה שביעית.
על אף ששמו של מאכט לא מופיע בדף הקרדיטים הרשמי של רשת USA, שמו, יחד עם שמו של פטריק ג'יי אדמס, המגלם אף הוא דמות מרכזית בסדרה, הופיע תחת הכותרת "מפיקים שותפים" במהלך כתוביות הסיום של פרקי העונה השלישית של "Suits".
בשנת 2011 שיחק תפקיד ראשי בסרט "ימ"מ: קרב יריות", בו גילם את דמות המאמן והמפקד החדש של צוות ימ"מ דטרויט.
בשנת 2019 שב עם דמותו כהארווי ספקטר להופעת אורח בסדרה "פירסון"; סדרת הספין אוף של סדרת הטלוויזיה "Suits".
בשנת 2024, פורסם כי מאכט צפוי לחזור לדמותו כהארווי ספקטר בסדרת ההמשך "Suits: לוס אנג'לס".
הסדרה החדשה, שתתרחש בלוס אנג'לס, עלתה לשידור ב-23 בפברואר 2025. העלילה מתמקדת במשרד עורכי דין חדש בלוס אנג'לס בראשות טד בלאק, אותו מגלם סטיבן אמל.
זוהי הופעתו הטלוויזיונית הראשונה של מאכט מאז סיום הסדרה המקורית, לאחר שלקח הפסקה ממשחק ועבר עם משפחתו ללונדון.
במהלך שנת 2004, מאכט נישא לשחקנית האוסטרלית-אמריקאית ג'סינדה בארט (אנ').
באוגוסט 2007 נולדה בתם הראשונה בלוס אנג'לס, ובפברואר 2014 נולד להם גם בן.
שרה רפרטי המגלמת את דונה בסדרה -"Suits", היא חברתו הקרובה ביותר של מאכט יותר מ-30 שנה, מאז שנפגשו לראשונה ב-1993 בפסטיבל תיאטרון ויליאמסטאון.
בעקבות ההיכרות הקרובה שלו עם מייגן מרקל היה אחד מהאורחים בחתונתה עם הנסיך הארי.
מאכט הוא צמחוני, ודוגל בערכי שיויוניות ותרומה לקהילה.
+שנהסדרהתפקידהערות1991בוורלי הילס 90210טל וויברפרק: "Leading from the Heart"1995Follow the Riverג'וני דראפרסרט טלוויזיה1997ספין סיטיהבחור העירוםפרק: "Snowbound"1998סקס והעיר הגדולהברקליפרק: "Models and Mortals"1999Wastelandלוקפרק: "Best Laid Plans"2000סיפורה של אודרי הפבורןויליאם הולדןסרט טלוויזיה של NBCThe Othersד"ר מארק גבריאלתפקיד ראשי; 13 פרקים2005ארכנגלסקאר.ג'יי או'בריאןסרט טלוויזיה של BBC2011–2019Suitsהרווי ספקטרתפקיד ראשי (9 עונות); 134 פרקים
גבריאל חיימה גומס חראמיו (בספרדית: Gabriel Jaime Gómez Jaramillo) המכונה "בראבס" (Barrabas) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק כקשר.
הוא אחיו הצעיר של המאמן הרנן דריו גומס.
גבריאל גומס החל את הקריירה בקבוצת אתלטיקו נסיונל, שם שיחק לאורך שמונה עונות וזכה עם הקבוצה בשלושה תוארי אליפות.
לאחר מכן עבר למיונאריוס ועימה זכה באליפות נוספת ולאחר שנתיים, ב-1988, עבר לאינדפנדיינטה מדיין.
דווקא כששיחק אצל היריבה העירונית, הצליחה אתלטיקו נסיונל בהדרכת המאמנים פרנסיסקו מטוראנה והרנן דריו גומס, אחיו הבוגר של גבריאל, לזכות בקופה ליברטדורס בשנת 1989. גומס חזר לנסיונל ב-1991 לקדנציה שנייה ופרש מכדורגל בסוף שנת 1994 בגיל 35.
גומס הופיע במדי נבחרת קולומביה 49 פעמים וכבש שני שערים.
הוא היה שותף לאחד הדורות המוצלחים של הכדורגל הקולומביאני והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1990 ו-1994. במונדיאל 1990 שיחק את כל ארבעת המשחקים ועזר לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר, שם הודחה בידי .
כעבור 4 שנים במונדיאל 1994, הגיעה קולומביה כאחת המועמדות לזכייה, אבל הפסידה כבר במשחק הראשון ל 1-3, משחק שבו גבריאל גומס שיחק.
לקראת המשחק השני מול , קיבלו צמד המאמנים, מטוראנה וגומס, איומים מפורשים על חייהם ודרישה להוציא את גבריאל מההרכב.
בעקבות האיומים שאף שודרו בטלוויזיה, גומס לא שותף יותר על להדחתה המוקדמת של הנבחרת.
גומס החל את קריירת האימון שלו מיד לאחר פרישתו וכבר ב-1997 מונה למאמנה של אנביגאדו.
לאחר שנתיים עבר לאמן את אתלטיקו נסיונל והוליך אותם לזכייה בקופה מרקונורטה ב-1997 ו-1998. אימן אחר כך בקבוצות אוניון מגדלנה, דפורטס קינדיו ואתלטיקו בוקרמנגה, עד שעבר ב-2003 לשתף פעולה עם אחיו הרנן, שאימן באותה תקופה את .
גבריאל שימש כעוזרו וב-2005 חזר לאמן את קראקס.
לאחר שנה שוב הצטרף כעוזרו של אחיו, הפעם בנבחרת גואטמלה עד לשנת 2008, אז שוב חזר לאמן את אתלטיקו נסיונל.
הפעם הקדנציה בנסיונל נכשלה והוא הצטרף כעוזרו של הרנן שאימן את אינדפנדיינטה סנטה פה ב-2009. ניסיון האימון האחרון שלו היה ב-2014 עם חגוארס קורדובה, אך גם כאן לא צלח.
גבריאל תאודורו מרטינלי סילבה (בפורטוגזית ברזילאית: Gabriel Martinelli; נולד ב-18 ביוני 2001) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני בארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת ברזיל.
מרטינלי נולד בגווארוליוס, סאו פאולו.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 2010, כשהוא משחק בקבוצת הבת של קורינתיאנס.
לאחר שהרשים במועדון ביצע את פריצת הדרך שלו ככדורגלן, הוחתם על ידי Ituano FC ב-2015. כבר אז נודע כי הוא תחת מעקב מצד מועדונים גדולים כמו מנצ'סטר יונייטד וברצלונה.
ב-4 בנובמבר 2017 חתם מרטינלי על חוזהו המקצועי הראשון במועדון עד אוקטובר 2022. מרטינלי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-17 במרץ שלאחר מכן, כשנכנס כמחליף בניצחון החוץ 2:1 כשהוא בן 16 שנים ותשעה חודשים בלבד, בכך הפך לשחקן הראשון שנולד במאה ה-21 שמשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-8 בספטמבר 2018, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 1–4 על קלובה אתלטיקו טבאו דה סרה, במסגרת הקופה פאוליסטה.
סך הכל בעונת 2019 כבש מרטינלי שישה שערים.
ב-2 ביולי 2019 חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל מהפרמייר ליג.
מכיוון שהוא מחזיק גם בדרכון איטלקי, יכול היה לשחק מיד כיוון שאינו דרוש לויזה או להיתר עבודה בבריטניה.
כבר במשחק הבכורה שלו כבש שער במשחק ההכנה לקראת עונת 2019/2020 מול קולורדו ראפידס בניצחון 3-0.
מרטינלי ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-11 באוגוסט 2019 בניצחון 0–1 על ניוקאסל יונייטד, כשעלה כמחליף בדקה ה-84 במקומו של הנריך מחיתריאן.
ב-24 בספטמבר כבש מרטינלי שער ראשון במשחק תחרותי בניצחון 0–5 על נוטינגהאם פורסט במסגרת גביע הליגה.
ההופעה שלו זכתה לשבחים ממאמנו אונאי אמרי: "הוא היה רעב וחיכה להזדמנות לעזור לנו.
הוא צנוע מאוד, הוא נלחם.
אמרתי לו שאם תהיה לו קצת סבלנות לחכות להזדמנות שלו, זה ישתלם לו, והנה, הוא עשה את זה, הגיע לו".
מרטינלי כבש צמד שערים בהופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בניצחון הביתי 0–4 על סטנדרד לייז' הבלגית בליגה האירופית.
בסיבוב הרביעי בגביע הליגה רשם מרטינלי צמד נוסף בתיקו 5–5 עם ליברפול.
כתוצאה מכך, מרטינלי רשם שבעה שערים בשבע הופעות בכל המסגרות והפך לשחקן הראשון שכובש ארבע פעמים בארבע הופעות הבכורה שלו מאז איאן רייט.
הופעתו של מרטינלי זכתה לשבחים ממאמנה של ליברפול, יורגן קלופ, שהגדיר אותו כ"כישרון המאה".
הופעותיו של מרטינלי הובילו לזכייתו בפרס "שחקן החודש" של ארסנל לחודש אוקטובר, כשקיבל 75% מכלל הקולות שהוענקו כשהוא מקדים את מתאו גנדוזי וניקולס פפה.
מרטינלי פתח לראשונה בהרכב הקבוצה בפרמייר ליג תחת המאמן הזמני פרדריק יונגברי ואף כבש שער בניצחון 1–3 על וסטהאם יונייטד.
גם במשחקו הראשון תחת המאמן מיקל ארטטה בהופעתו הראשונה כמאמן ראשי, כבש מרטינלי שער בתיקו 1-1 מול שפילד יונייטד.
ב-3 ביולי 2020, חתם מרטינלי על חוזה ארוך טווח בארסנל, עד 2024 עם אופציה לעונה נוספת.
ב-18 באוגוסט 2020, שערו של מרטינלי נגד צ'לסי הוכרז כשער העונה של ארסנל.
עונת 2022/2023 הייתה עונת הפריצה של מרטינלי כשכבש 15 שערי ליגה וסיים את העונה כמלך שערי הקבוצה יחד עם מרטין אודגור.
בעונת 2023/2024 חל פיחות במעמדו של מרטינלי ובחלקים גדולים מהעונה הוא עלה כמחליף, ובסך הכל סיים את העונה עם 6 שערים ב-35 הופעות בליגה.
אליהם הוסיף 2 שערים ב-6 הופעות בליגת האלופות.
מרטינלי נולד בברזיל, והוא ממוצא איטלקי דרך אביו ולכן הוא בעל אזרחות ברזילאית-איטלקית כפולה.
ב־20 במאי 2019, מרטינלי נקרא על ידי מאמן נבחרת ברזיל, צ'יצ'ה, להשתתף באימוני ההכנה לקראת קופה אמריקה 2019. בנובמבר 2019, מרטינלי הופיע בנבחרת ברזיל עד גיל 23 בפסטיבל הכדורגל הבינלאומי של יונייטד בספרד.
ב-24 במרץ 2022 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 4-0 על במוקדמות מונדיאל 2022.
גבריאל לימה (בפורטוגזית: Gabriel Lima; נולד ב-13 ביוני 1978) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
לימה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בברזיל.
בינואר , לימה חתם בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית.
בקיץ , לימה חתם בבני סכנין מהליגה הלאומית בה שיחק שנתיים.
בעונתו הראשונה, לימה היה שותף לעלייה ההיסטורית של הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה ועונה לאחר מכן, זכה עם הקבוצה בגביע המדינה ואף כבש שער בגמר הגביע.
ב-7 ביוני 2004, לימה חתם בבני יהודה.
שנה לאחר מכן, חזר לסכנין.
בינואר , לימה חתם בדאיגו מליגת העל של קוריאה הדרומית, בה שיחק עונה ואחריה חתם באל-אהלי מליגת העל הקטרית.
בהמשך הקריירה, לימה שיחק בשאנגחאי שנשין, אפופ קיניראס, אלקי לרנקה, א.א.פ.
פאפוס, דוקסה קאטוקופיה והפועל רעננה.
גבריאל מוניק יוניון ווייד היא שחקנית, אקטיביסטית וסופרת אמריקאית.
גבריאל יוניון נולדה בעיר אומהה שבמדינת נברסקה שבארצות הברית.
היא בתם של תרזה - מנהלת חברת טלפונים, וסילבסטר - איש צבא.
לפי דבריה של יוניון, אמה הייתה לוקחת אותה למצעדי גאווה לאחר שמשפחתה עברה למדינת קליפורניה על מנת ללמד אותה "תפיסת עולם".
הוריה התגרשו לאחר שלושים שנות נישואין.
יוניון אמרה כי "הם טיפלו בגירושיהם ובמעברנו לאחר מכן למשפחה מורכבת בחן ובכבוד."
בשנת 1991, כשהייתה בת 19, יוניון הותקפה ונאנסה כששהתה במקום עבודתה בחנות נעליים על ידי שודד.
יוניון הצהירה כי היא לא הייתה שורדת את ההתקפה אלמלא התובנות מצפייה בתוכנית האירוח של אופרה ווינפרי.
בהמשך היא תבעה בהצלחה את חנות הנעליים בגין רשלנות וטענה כי החנות לא הצליחה להזהיר את העובדים מפני התוקף, שזוהה בעת מעשה בחנות אחרת של הרשת לפני המקרה.
ליוניון יש תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
יוניון החלה את קריירת המשחק שלה עם תפקידים מינוריים.
האודישן הראשון שלה היה לסדרת הטלוויזיה "הצלצול הגואל".
בשנת 1997, הופיעה יוניון בפרק בעונה השישית של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
היא הופיעה גם "[[תתאומים (סרט)אומות]]" בתפקיד ונסה, ב"סמארט גאי" בתפקיד דניז, ובחמישה פרקים של "הרקיע השביעי" בתפקיד קישה המילטון.
היא הופיעה גם בפרק של "חברים".
תפקידים קודמים אחרים כללו סרטי נוער כמו "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" ו"יש לה את זה".
יוניון הופיעה בסרט "מכדררים סיפור אהבה" בשנת 2000. באותה השנה ביצעה את תפקידה של אייסיס בסרט מעודדות צמודות, אשר בעקבותיו צברה פופולריות.
לאחר מכן לוהקה בדרמה הרפואית "עיר המלאכים" של רשת הטלוויזיה CBS.
יוניון הופיעה בסרט "האחים" בשנת 2001. בשנת 2003 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "Deliver Us from Eva".
באותה השנה הופיעה בסרט "בחורים רעים 2", שגרף מעל ל-250 מיליון דולר ברחבי העולם.
שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "יצירת האלוהים" ו"לשבור את כל החוקים".
בשנת 2005 הופיעה בסרט "ניאו נד", בו גילמה אישה אפרו אמריקאי שהוזה כי היא אדולף היטלר.
היא כיכבה באותה השנה בסרט "The Honeymooners".
כמו כן, כיכבה בסדאת הטלוויזיה "Night Stalker" של רשת ABC.
בשנת 2006 כיכבה בווידאו קליפ של באסטה ריימס לשיר "I Love My Bitch".
בשנת 2007 כיכבה בסרטו של טיילר פרי, "הילדות הקטנות של אבא".
בשנת 2007 הופיעה בסרט חג המולד, "החופשה המושלמת".
בשנת 2008 הופיעה בשלושה פרקים בסדרה בטי".
בנוסף, הופיעה בווידאו ליפ של הזמר ני-יו לשיר "Miss Independent".
באותה השנה הופיעה בסרטים "קאדילק רקורדס" ו"לפגוש את דייב".
בשנת 2009 הופיעה בסדרות "חף מפשע" ו"פלאש פורוורד".
ב-2010 הצטרפה יוניון לקומדיה הרומנטית המבוססת של ספרו של סטיב הארווי, "לחשוב כמו גבר".
בשנת 2013, היא החלה לככב בסדרת הרשת "Being Mary Jane".
יוניון חזרה על תפקידה בסרט "לחשוב כמו גבר 2" בשנת 2014. היא הופיעה בסרט "טופ פייב" לצידו של כריס רוק.
בשנת 2015 החלה לדבב את דמותה של נלה בסדרת האנימציה "משמר האריות".
בשנת 2016 גילמה יוניון קורבן אונס בתקופת העבדות בארצות הברית בסרט "הולדתה של אומה".
בשנת 2017 השיקה יוניון את "Flawless", קו מוצרי טיפוח לשיער.
בשנת 2019 החלה לככב לצד ג'סיקה אלבה בסדרה "הטובות למשטרת אל איי".
בנוסף, הייתה יוניון שופטת בעונה ה-14 של "America's Got Talent", אך לא המשיכה לעונה נוספת, לכאורה בגלל שהתבטאה נגד גזענות בסביבת העבודה.
במאי 2020 הגישה תביעת אפליה נגד מפיקי התכנית.
באפריל 2017 הודיעה יוניון על ספרה הראשון, ספר זיכרונות, שכותרתו היא "We're Going to Need More Wine" (בעברית: "אנחנו נצטרך עוד יין").
הספר ראה אור בהוצאת הרפר קולינס ב-17 באוקטובר 2017. במאי 2020 הוציאה יוניון את ספר הילדים הראשון שלה, "Welcome to the Party" (בעברית: "ברוך הבא למסיבה"), בהשראת בתה.
יוניון היא פרזנטורית של חברת ניוטרוג'ינה, איתם החלה לעבוד בשנת 2004. בנובמבר 2014 פורסם כי יוניון הפכה לפרזנטורית של חברת הלק "SensatioNail".
בשנת 2010, יוניון השיקה את "Love & Blessings", קו בגדים לנשים במידות גדולות.
במרץ 2014 יוניון הוציאה את היין הראשון שלה, "Vanilla Puddin'".
יוניון תומכת בניצולי תקיפה והביעה את תמיכתה בג'אדה, נערה מטקסס שהותקפה מינית לאחר שהתעלפה במהלך מסיבה; הפגיעה המינית שלה צולמה ופורסמה ברשת, והייתה ללעג לאחרים ברשתות החברתיות.
יוניון גם דיברה על החשיבות של טיפול פסיכולוגי והחשיבות של נגישות לטיפול במסגרת המשפחה ומקום העבודה.
יוניון מתבטאת גם כנגד פשעי שנאה, אלימות ואלימות משטרתית כלפי אנשים של צבע, במיוחד אפרו-אמריקאים.
בשנת 2008 תמכה יוניון בברק אובמה בקמפיין הנשיאותי שלו.
היא מונתה על ידי הנשיא אובמה לעבוד עם הוועדה המייעצת הלאומית לאלימות נגד נשים.
בשנת 2012 השתתפה יוניון ביוזמת "Greater Together" של הקמפיין של אובמה כחלק ממסע הבחירות שלו.
יוניון קראה למועמד הרפובליקני לנשיאות מיט רומני להוציא לאור את החזרי המס שלו ואת תעודת הלידה שלו, וציינה כי אביו, ג'ורג' רומני, הוציא לאור את החזרי המס שלו כשהיה מועמד לנשיאות.
יוניון פגשה את שחקן ה-NFL, כריס הווארד, במסיבה בשנת 1999. הם התחתנו ב-5 במאי 2001 ונפרדו באוקטובר 2005. הליך הגירושים תם בשנת 2006. בשנת 2008 יוניון החלה לצאת עם שחקן ה-NBA, דוויין ווייד.
הם התחתנו ב-30 באוגוסט 2014 במיאמי, פלורידה, והיא הפכה לאם חורגת לשלושת ילדיו.
יוניון הצהירה בראיון לפני הנישואין כי היא וווייד יחתמו על הסכם טרום-נישואים לשמירה על נכסיהם האישיים.
בשנת 2018 הם הביאו לעולם את בתם, שנולדה באמצעות פונדקאית.
שנהשיראמןמקור1999"15 Minutes"מארק נלסון2003"Paradise"אל אל קול ג'יי בהשתתפות אמרי2006"I Love My Bitch"באסטה ריימס בהשתתפות ויל.איי.אם וקליס2008"Miss Independent"ני-יו2011"Man Down"ריהאנה
גבריאל איפניי "איפה" לונדברג (בדנית: Gabriel Ifeanyi "Iffe" Lundberg; נולד ב-4 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן דני המשחק בעמדות הרכז והקלע במכבי תל אביב מהליגה הישראלית והיורוליג ובנבחרת דנמרק בכדורסל.
ביולי 2019 חתם לונדברג בטנריפה מליגת ה-ACB הספרדית לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת.
כעבור שנתיים הוא חתם בבאסקט מנרסה מה-LEB Oro ועלה איתה לליגת העל בעונת 2017/18.
ב-13 ביולי 2020 חתם לונדברג בז'לונה גורה מהליגה הפולנית.
בעונת הוא העמיד ממוצעים של 20.4 נקודות, 3.8 ריבאונדים, 5.4 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק במסגרת הליגה המאוחדת של VTB.
ב-15 בפברואר 2021 הוא עזב את ז'לונה גורה וחתם בצסק"א מוסקבה להמשך העונה.
ב-2 ביולי 2021 האריך לונדברג את חוזהו במועדון בשלוש שנים.
ב-27 בפברואר 2022 הוא עזב את הקבוצה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בקבוצה האשימו אותו בהפרת חוזהו.
ב-12 במרץ 2022 חתם לונדברג על חוזה דו כיווני בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA לשארית עונת .
בכך הוא הפך לשחקן הדני הראשון בהיסטוריה שחתם על חוזה NBA.
ב-21 ביולי 2022 חתם ב מליגת העל האיטלקית בכדורסל והיורוליג.
ב-20 ביוני 2024 הצטרף לפרטיזן בלגרד בחוזה לשנתיים.
ב-10 בנובמבר 2025 חתם במכבי תל אביב על חוזה לעונה וחצי.
לונדברג חבר בנבחרת דנמרק בכדורסל.
בנובמבר 2020 הוא הוביל את הנבחרת לשני ניצחונות מפתיעים רצופים מול ו הפייבוריטיות במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2022. לונדברג קלע 28 נקודות בניצחון על ליטא, שכונה הניצחון הגדול ביותר בתולדות הכדורסל הדני.
מול צ'כיה הוא קלע 38 נקודות, כולל 7 מ-9 לשלוש.
גבריאל לבל הוא שחקן קנדי ממוצא יהודי.
נודע בזכות תפקידו בסרט הקולנוע הסמי-אוטוביוגרפי "הפייבלמנים", ובסרט הנעורים "שגעון של מזנון".
לבל נולד וגדל בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
אביו הוא השחקן האופי והמפיק הקנדי-יהודי רוב לבל.
בשנת 2021 החל ללמוד בחוג לדרמה של אוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול, קוויבק שבקנדה – אם כי, נאלץ לעשות זאת באופן מקוון בעקבות מגפת הקורונה העולמית שהתרחשה באותה עת.
לבל החל להתעניין במשחק בגיל שמונה במחנה קיץ, שם שיחק בהפקות המוזיקליות של "פוטלוס", "שרק" ו"אלאדין".
לבל עשה את הופעת הבכורה שלו על המסך הקטן ב-2013 בפרק של סדרת הטלוויזיה הקנדית "Motive" בתפקיד אורח.
ב-2015, שיחק בתפקיד אורח בפרק של בסדרת הטלוויזיה "איי זומבי" ברשת The CW האמריקאית.
בשנת 2017 הוא כיכב בסרט האימה והאינדי "Dead Shack" בתור קולין, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונקובר שבקנדה.
באותה שנה שיחק בסרט "מקס 2: גיבור הבית הלבן" .
בשנת 2018 שיחק בסרט המדע-בדיוני והאימה "הטורף", השישי בסדרת סרטי הקולנוע "הטורף".
בשנת 2021 שיחק בפרק במיני-סדרה של נטפליקס "טעם דובדבן חדש לגמרי" .
בשנת 2022 הוא שיחק בתפקיד הראשי, בסרט הדרמה הסמי-אוטוביוגרפי של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים", בו גילם את סמי פייבלמן כנער מתבגר, יוצר קולנוע צעיר ושאפתן המבוסס על אודותיו של ספילברג עצמו.
בהמשך 2022, החל לשחק בתפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "ג'יגולו אמריקאי" של רשת שואוטיים האמריקאית, המבוססת על סרט באותו שם כותר מ-1980.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי לצדו של קונור שרי בסרט הנעורים הקומי "שגעון של מזנון".
שנהסרטתפקידהערות2017מקס 2: גיבור הבית הלבן אלפרדDead Shackקולין2018הטורףאי.ג'יי2022הפייבלמניםסמואל "סמי" פייבלמןמועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה קולנועי לשנת 2022 2024שגעון של מזנון (אנ')מוס מילרסאטרדיי נייטלורן מייקלסמועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה (2025)TBADutch and Razzlekhanאיליי ליכטנשטיין
שנהסדרהתפקידהערות2013Motive צ'אד צ'ייספרק: "Detour"2015iZombieצ'רליפרק:"Love & Basketball"2021טעם דובדבן חדש לגמרי טים נת'נספרק:"Jennifer" 2022ג'יגולו אמריקאיג'וליאן קיי הצעירתפקיד ראשי; 8 פרקים2025צ'אד פאוורס (אנ')טיילרפרק: "1st Quarter"
גבריאל מור היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל אלבמה החמישי בשנים 1829–1831.
גבריאל מור נולד במחוז סטוקס שבקרוליינה הצפונית, למשפחה ממוצא אנגלי וצרפתי.
ב-1810 הוא עבר להאנטסוויל שבאלבמה.
מור כיהן אז כחבר בבית המחוקקים של הטריטוריה, וב-1821 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1827 הוא נבחר לכהונה נוספת בבית הנבחרים.
מור היה הנציג השני של אלבמה בבית הנבחרים והנציג הראשון של מחוז הבחירה הראשון לקונגרס של המדינה.
הוא היה אחד מארבעת המתמודדים בבחירות וניצח לאחר שזכה ב-67.57 אחוזים מקולות הבוחרים.
ב-1823 הוא היה המועמד היחיד מטעם מחוז הבחירה וזכה בכל 3,304 הקולות.
בבחירות של 1825 הוא היה אחד משני המועמדים כאשר התמודד מול קלמנט קומר קליי וניצח אותו לאחר שזכה ב-71.12 אחוזים מהקולות.
ב-1829 התמודד מור בבחירות על משרת מושל אלבמה ללא יריב שניצב מולו וייצג את סיעת הג'קסונים במפלגה הדמוקרטית.
ב-1831, לאחר שחלפו שנתיים מתוך תקופת כהונתו בת ארבע השנים, הוא התפטר כדי להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית.
בעקבות התפטרותו הוא הוחלף בנשיא הסנאט של אלבמה, סמואל מור (לא היו קשרי משפחה בין השניים).
תקופת כהונתו של מור בסנאט הייתה מוצלחת והוא שירת בו שש שנים לצד ויליאם רופוס קינג.
בבחירות של 1837 הוא נוצח על ידי ג'ון מקינלי, שקדם לו בכהונה בסנאט.
לאחר תום כהונתו בסנאט עבר מור ב-1843 להתגורר ליד אגם קאדו שבטקסס.
גבריאל מור נפטר בביתו ב-6 באוגוסט 1844. הוא נטמן בחלקת הקבר המשפחתית שבקאדו.
גבריאל (בן-יעקב) יעקובסון (7 במאי 1923, ברלין – 19 במאי 1948, ירושלים) היה מלחין ישראלי, יליד גרמניה.
גבריאל יעקובסון נולד למשפחה יהודית אמידה בברלין, ונשלח עם "עליית הנוער", דרך שוודיה, לפלשתינה-א"י.
יעקובסון הגיע לארץ ב-1939, הצטרף להכשרה, תחילה בקבוצת משמרות ולאחר מכן במעלה החמישה.
הקרבה לירושלים אפשרה ליעקובסון להתחיל את לימודיו בקונסרבטוריון הארצישראלי.
כשהקימו חבריו לקבוצה את קיבוץ גזר ב-1945, נשאר יעקובסון בירושלים אך שמר על קשר הדוק עם חבריו.
לאחר סיום לימודיו פעל בירושלים ובקיבוצים בסביבתה כמורה וכמלחין.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הוא גויס, ונפל בקרב על העיר העתיקה ב-19 במאי 1948. לאחר המלחמה הקימו חבריו לקיבוץ קרן להוצאה-לאור של יצירותיו, ופעלו לביצוען בקונצרטים ולשידורן ברדיו.
יעקובסון השתייך, כמו רוברט סטארר וצבי אבני, לדור הראשון של מלחינים אשר עלו לארץ בגיל צעיר ועברו את עיקר הכשרתם המוזיקלית והאמנותית בארץ.
כתיבתו מפגינה שליטה סגנונית מעמיקה: עיבודיו ושיריו למקהלה (לטקסטים מישעיה ומקהלת) מודאליים, מלאי פאתוס וניכר כי נכתבו בתוך האקלים האמנותי בישראל של ראשית שנות הארבעים.
לעומתם, השירים לקול ופסנתר ממשיכים את מסורת הליד הגרמני - הן בשפתם והן במקורות ההשראה שלהם (מן השירה הגרמנית והסינית), וביצירותיו הכליות הוא נאו-קלאסיציסט מובהק.
שלישייה לאבוב, קלרנית ובסון (בלתי גמורה.
שני פרקים - אדג'יו ואלגרו - פורסמו ב-1954, ופרק מינואט שלא הושלם - אבד)
מוזיקה למחזה "דוד מלך ישראל" של יעקב כהן (תיאטרון הנוער "במתנו" בתל אביב, מרץ 1948) (אבדה)
תמונות-רחוב לפסנתר (מתוכה פורסם קטע אחד ב"גווילי אש" של משרד הביטחון)
רביעיית מיתרים (הוקלטה בשנת 1956 אך תוויה אבדו.
הפרטיטורה שועתקה מההקלטה על-ידי החוקר אלון שב והיצירה המשוחזרת בוצעה מחדש על-ידי רביעיית כרמל ב-2023).
הרב גבריאל (גברי) מגידיש (1908 – כ"ו בניסן ה'תשנ"ז, 3 במאי 1997) היה ממייסדי המושב שלווה ורבו הראשון.
נולד בכפר יפראן שבג'בל (חבל הר הנמצא דרומית לעיר זוארה אשר בטריפוליטניה, לוב) לרב דוד ולכמיסה (דביונה).
היה לו אח אחד, יהושע, ושלוש אחיות.
אביו נפטר בגיל צעיר ואמו יצאה לעבוד כדי שבניה יוכלו ללמוד תורה בטריפולי ולא יצטרכו לעסוק בפרנסת הבית.
למד תורה יחד עם אחיו בטריפולי (לוב), וגם אצל הרב בן ציון כהן יהונתן.
באותה העת למדו גם את השפה האיטלקית.
לאחר מכן חזר ליפראן, בעוד אחיו ר' יהושע נדד לכפרים סביב ע'ריאן ושם לימד תורה וסייע בארגון עלייה לארץ ישראל.
ב-1949 עלה על האונייה תיאודור הרצל והתיישב עם משפחתו במעברת בית ליד, והתחיל לארגן קהילה.
בסוף 1950 עלו לקרקע 2 מושבים: פלוג'ה א' (לימים: מושב עוזה) ופלוג'ה ב' (מושב שלווה).
הרב הוביל את הנהגת הקהילה, והתמנה לרב המושב שלווה, שנים הראשונות אף ללא שכר.
נפגש עם פרופסור הרווי גולדברג לטובת מחקר על יהודי יפראן.
היה נשוי לג'ומאנה ולהם מספר ילדים.
בין נכדיו: בניו של בנו כמוס (עמוס) הם אורי מגידיש (1954–1993, חקלאי שנרצח בגן אור בדקירות סכין על ידי שני פועלים פלסטינים שהעסיק בחממה) ו.
גבריאל טואל הוא אתלט צרפתי, אלוף אירופה (רומא 2024) ובעל התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים בריצת 800 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ב-4 באוגוסט 2021 הוא סיים במקום שביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.03 דקות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:44.28 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ארצות הברית ב-23 ביולי 2022 הוא סיים במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.49 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 הוא סיים במקום 18 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.83 דקות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה ב-9 ביוני 2024 הוא זכה במדלייתז הב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.87 דקות, לפני מוחמד אטווי מספרד (1:45.20 דקות) וקטלין טקוצ'אנו מאיטליה (1:45.40 דקות) ובכך היה לצרפתי הראשון שזכה במדליית זהב בריצה זו.
חודש לאחר מכן, במסגרת ליגת היהלום שנערכה בפריז ב-7 ביולי הוא קבע בריצת 800 מטר שיא לאומי חדש של 1:41.61 דקות, אחרי ג'מאל סג'אתי מאלג'יריה (1:41.56 דקות) ועמנואל ואניוני מקניה (1:41.58 דקות) ואת התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים באותה העת.
באולימפיאדת פריז סיים במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:42.14 דקות.
גבריאל ליאיצ'אנו (נולד ב-23 במאי 1942, ברומנית: Gabriel Liiceanu מבטאים:גבּריאל לִיאִיצ'אנו) הוא פילוסוף רומני.
ליאיצ'אנו נולד ב-23 במאי 1942 בעיר רמניקו ולצ'ה.
אביו עבד בתחום הפיננסים, ואמו הייתה מורה למתמטיקה.
בילדותו עברה משפחתו לבוקרשט, שם סיים את לימודיו בפקולטה לפילוסופיה (1960–1965) ובפקולטה לשפות קלאסיות (1968–1973) באוניברסיטת בוקרשט.
בשנת 1976 השלים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא "פנומנולוגיה של גבול והתעלות".
הוא שימש כחוקר במכון לפילוסופיה והחל ללמוד יחד עם אנדריי פלשו במסגרת "אסכולת פלטיניש", פרויקט פילוסופי-תרבותי בהובלת הפילוסוף קונסטנטין נויקה.
ליאיצ'אנו הושפע רבות מנויקה, במיוחד במהלך השהייה בפלטיניש, שם התקיימו מפגשים פילוסופיים שכוונו לחוויות רוחניות ולא רק ללימוד עיוני.
נויקה הזמין את תלמידיו הקרובים ביותר, בהם ליאיצ'אנו ופלשו, לדיונים שהשפיעו עמוקות על הפילוסופיה הרומנית.
ליאיצ'אנו כינה את הקבוצה "אסכולת פלטיניש", מושג שהפך לנפוץ בפילוסופיה האירופית.
ליאיצ'אנו עוסק בנושאים כמו ניכור, חופש, מקריות, מוסר ואחריות אישית.
מחשבתו משלבת גישות אקזיסטנציאליסטיות ואידיאליסטיות, והוא הושפע מהגותם של אפלטון, קאנט, היידגר ואחרים.
ספרו "הגבול" מתאר פנומנולוגיה קיומית המבוססת על רעיון ההתעלות מעבר לגבולות אוניברסליים אל עבר בחירה אישית ואחריות.
בשנות ה-2000 נותר ליאיצ'אנו דמות מרכזית בחיים האינטלקטואליים ברומניה.
עם זאת, היו שטענו כי פעל לקידום דמויות רומניות בין-מלחמתיות שהחזיקו באידאולוגיות קיצוניות, באמצעות בית ההוצאה שבראשותו.
ליאיצ'אנו משמש פרופסור בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט מאז 1992, והוא חבר מייסד של הקבוצה לדיאלוג חברתי.
כמו כן, היה חבר במועצת המנהלים של הטלוויזיה הלאומית הרומנית בין השנים 1998–2001.
הטראגי: פנומנולוגיה של גבול והתעלות (1975)
מסה על הפוליטרופיה של האדם והתרבות (1981)
יומן פלטיניש: מודל פאידיאי בתרבות ההומניסטית (1983)
יומן פלטיניש (תורגם לאנגלית, 2000)
ספריו מתורגמים לשפות שונות, בהם ספרדית ופורטוגזית.
פרס איגוד הסופרים הרומני (1983)
עיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת (1992)
צלב הצטיינות, מסדר הכבוד של גרמניה (2006)
עיטור מסדר הכוכב של רומניה בדרגת אביר (2006)
גבריאל כריסטי היה פוליטיקאי אמריקאי ממרילנד.
כריסטי נולד ב-29 בנובמבר 1756 בפרימן שבפרובינציית מרילנד.
הוא שירת במיליציה של מרילנד במהלך המהפכה האמריקאית.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד ובוועדה לסלילת כבישים.
בשנים 1800–1801 שימש כנציב האבר דה גרייס.
בין השנים 1802–1806 כיהן כחבר הסנאט של מרילנד.
כריסטי מת ב-1 באפריל 1808 בבולטימור שבמרילנד, ונקבר בבית הקברות הישן של ססוטיה, חצר הכנסייה של סנט ג'ורג' בפרימן.
גַּבְּרִיאֵל לֵאוֹנֶה קוּטִינְיוֹ מִירֶנְדָה פְרוֹטָה (בפורטוגזית: Gabriel Leone Coutinho Miranda Frota; נולד ב-21 ביולי 1993) הוא שחקן ומוזיקאי ברזילאי.
לאונה התפרסם בארצו בשל תפקידו בטלנובלה , ובהמשך הפך נודע גם בשאר העולם בשל תפקידו כאלפונסו דה-פורטגו בסרט "פרארי" בבימויו של מייקל מאן.
כמו כן, לאונה הופיע בתפקיד הראשי של איירטון סנה במיני-סדרה הביוגרפית "סנה" מבית נטפליקס.
שנהשםדמותהערות2015Garotoגארוטו2019Minha Fama de Mauרוברטו קרלוס2021Mise en Scène: a Artesania do ArtistaעצמוPiedadeמרלון ברנדו2022Eduardo & Mônicaאדוארדו סוסהאלמאוסירוAlém da Lenda: The Movieלוקאסדיבוב; גרסת המקורMeu Álbum de Amoresחוליו טבארסאודיליון ריקארדוDuettoקרלו2023ארמנדופראריאלפונסו דה-פורטגו2024Barba Ensopada de Sangueגבריאלרוז הרובוטיתברייטבילדיבוב; הגרסה הפורטוגזית ברזילאית2025סוכן חשאי (אנ')בובי
שנהשםדמותהערות2013הרולדיניופרק: "Bebel e Sua Moto"2013–2014אנטוניו רושהעונה 212014Santo Forteמרקו אנטוניו2015–2021גילרמה לובאטלי ("גי")תפקיד ראשי בעונה 1;הופעת קמאו בעונה 22016מיגל דה סה ריביירו2017גוסטבו רייס2018וולינגטון סקרמנטופרק: "Ratos & Homens"2018הרמנו גוביה2019Tá no Ar: a TV na TVעצמוהופעת קמאו2020Milton e o Clube da Esquinaמגיש2021–20242021–2022פליפה סוארס2022מיגל הראשון, מלך פורטוגל2024סנהאיירטון סנהמיני-סדרה
גבריאל סילבה מוסקרדו דה סאלס (בפורטוגזית: Gabriel Silva Moscardo de Salles; נולד ב-28 בספטמבר 2005 בטאובטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בראגה בהאשלה מפריז סן-ז'רמן.
מוסקרדו גדל במחלקות הנוער של אתלטה סידאדאו וקורינתיאנס.
בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קורינתיאנס במסגרת ליגת העל הברזילאית וגביע ליברטדורס, ובסך הכל ערך 18 הופעות ליגה בעונת , בהן הבקיע שער אחד.
ב-25 בינואר 2024 חתם מוסקרדו על חוזה לארבע שנים וחצי בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה לקורינתיאנס עד ל-30 ביוני 2024. הוא ערך שתי הופעות ליגה נוספות במדי קורינתיאנס במהלך תקופת ההשאלה.
ב-21 באוגוסט 2024 הושאל מוסקרדו לסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית למשך עונת 2024/2025. ב-23 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
ב-22 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על אסוסיאסיון סטיל מוטזיג במסגרת שלב 64 הגדולות של הגביע הצרפתי.
ב-19 ביולי 2025 הושאל לעונה אחת לספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית.
מוסקרדו בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
גבריאל אייזק לונה הוא שחקן ומפיק אמריקאי.
לונה נולד באוסטין, טקסס, שבארצות הברית, הוא בנם של דבורה אן (לבית פרס) וגבריאל לופז לונה.
הוריה של לונה היו שניהם ממוצא מקסיקני.
אביו נפטר בגיל 20, שלושה חודשים לפני לידתו של לונה, והוא גודל על ידי אימו.
אדוארד באוסטין, שם ערך את הופעת הבכורה שלו כרומיאו בהפקת תיאטרון של "רומיאו ויוליה".
לונה סיים את לימודיו ב-2005.
לונה ערך את הופעת הבכורה שלו כקריסטופר רוסטרופוביץ' בסרט הדרמה "Fall to Grace", שהוקרן בבכורה ב-South by Southwest במרץ 2005. לאחר מכן הוא שיחק בתפקיד קולי במשחק הווידאו "BlackSite: אזור 51", שיצא לאקרנים בנובמבר 2007. לונה הוא חבר מייסדת בחברת ההפקות "Paper Chairs Theatre" שבסיסה באוסטין.
בשנה 2009, לונה גילם את סרגיי מקסודוב בהצגה "שלג שחור", ואת הדמות הראשית במחזה "אורסטס", ואת קלוב במחזה, "סוף משחק" בשנה שלאחר מכן.
עבור שלוש ההופעות הללו, הוא קיבל את פרס השחקן הראשי הטוב ביותר בטקס של פרסי המבקרים של אוסטין בשנת 2010.
בשנת 2010, לונה כיכב בתור הדמות הראשית, נייט היצ'ינס, בסרט הדרמה "Dance with the One", שהוקרן בבכורה ב-South by Southwest.
בשנה שלאחר מכן, לונה שיחק בתפקיד משני בסרט הקומדיה "ברני", בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס ביוני 2011. לונה שיחק במספר סדרות טלוויזיה בתפקידי אורח: "נמלטים" (2008), "טמפל גרנדין" (2010), "מגע" (2013), ו-NCIS: לוס אנג'לס (2013).
בשנת 2014, לונה לוהק לתפקיד הראשי של טוני בראבו בסדרת הטלוויזיה "מטאדור".
הסדרה עלתה לראשונה ביולי 2014 ורצה לעונה אחת של 13 פרקים, שהסתיימה באוקטובר של אותה שנה.
באותה שנה, לונה השתתף בקומדיית הספורט "כדורים החוצה" בתפקיד ויני.
התוכנית הוצגה לראשונה בפסטיבל טרייבקה באפריל 2014. לונה שיחק בתפקיד חוזר בתור מיגל גילב, מאהב לשעבר של דמותו של טיילור קיטש, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה של HBO, "בלש אמיתי".
בשנת 2015, לונה השתתף בסרט הדרמה "לאהוב אותה", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר של אותה שנה.
לונה שיחק בתפקיד משני בסרט הקומדיה "רוטב", בבימויו של ג'יימס רודיי, שיצא לאקרנים באוקטובר 2015. באותה שנה, הוא לוהק לתפקיד פאקו קונטררס, בלש המחפש רוצח סדרתי, בסדרת דרמת הפשע של ABC, "עיר מרשעת".
הסדרה עלתה לראשונה באוקטובר 2015, אך בוטלה לאחר הפרק השלישי שלה, שאר הפרקים יצאו מאוחר יותר דרך הולו.
בשנת 2016, הוא כיכב כסוכן משמר הגבול לאנס פלורס בסרט המתח "טרנספקוס", לצד קליפטון קולינס ג'וניור וג'וני סימונס.
הסרט הוצג בבכורה ב-South by Southwest במרץ 2016. באותה שנה, לונה הופיע בתור רוכב האופנועים אדי האשה במיני סדרה של ערוץ דיסקברי "הארלי ומשפחת דייווידסון".
ביולי של אותה שנה, הוכרז שהוא יצטרף לצוות השחקנים של העונה הרביעית "סוכני S.H.I.E.L.D" בתור רובי רייס / גוסט ריידר.
לונה שיחק בתפקיד משני בתור מר לורנס בסרט "הלה", לצד ג'ק קילמר ואנה קלמסקי.
באפריל 2018, הוא לוהק לתפקיד הנבל ב"שליחות קטלנית: גורל אפל".
באפריל 2021, הוכרז שלונה יגלם את טומי מילר בעיבוד הטלוויזיוני של HBO של "The Last of Us" לצד פדרו פסקל ("האחרונים מבינינו").
לונה התחתן עם השחקנית הרומנית סמרנדה צ'יסאו ב-20 בפברואר 2011. השניים מתגוררים בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
שנהפרויקטתפקיד הערות 2005Fall to Grace קריסטופר רוסטרופוביץ' 2010Dance with the One נייט היצ'ינס 2011 ברני קווין ללא קרדיט 2012Spring Eddyאדי 2014 כדורים החוצה ויני 2015 לאהוב אותה הבלש קסדהרוטב הקטור 2016 טרנספקוס לאנס פלורס 2019 הלה מר לורנס שליחות קטלנית: גורל אפל Rev-9 2022Eddie & Sunnyאדי TBA The Astronaut מארק
שנהפרויקטתפקידמחזאימקום 2009 שלג שחור סרגיי מקסודובמיכאיל בולגקוב Salvage Vanguard Theatre אורסטס אורסטסThe Off Center 2010 סוף המשחק קלוב תיאטרון לארי ל.
שנהפרויקט תפקיד הערות 2007 BlackSite: אזור 51תפקידים שוניםתפקיד קולי
שנהמסגרתקטגוריה עבודה מועמדתתוצאה הפניות 2010 פרסי המבקרים של אוסטין השחקן הראשי הטוב ביותר שלג שחור / אורסטס / סוף משחק זכייה 2016 פסטיבל הסרטים של נאשוויל פרס מיוחד של חבר השופטים לשחקן הטוב ביותר טרנספקוסזכייה 2017 פרסי בחירת הנוער בחירת הטלוויזיה: שחקן פעולהסוכני S.H.I.E.L.D.
מועמדות 2023 פרסי אימג'ן שחקן המשנה הטוב ביותר – דרמה (טלוויזיה) האחרונים מבינינו
גבריאל נרוטוביץ' (בפולנית: Gabriel Narutowicz; 17 במרץ 1865 – 16 בדצמבר 1922) היה נשיאה הראשון של פולין בתקופת הרפובליקה השנייה.
נרוטוביץ' גדל במחוז וילנה-קובנה, והוריו הפטריוטיים הפולנים סירבו לשלוח אותו לבית ספר רוסי כמחאה על כפיית השפה והתרבות הרוסית על הפולנים.
במקום זאת למד גבריאל הצעיר בגימנסיה גרמנית באזור הבלטי.
את לימודי ההנדסה שלו השלים במכון הפוליטכני בציריך, ומשנת 1908 הוא שימש בה כפרופסור, ואף עסק בבניית תחנות כוח חשמליות בכל רחבי מזרח אירופה.
לאחר שפולין קיבלה את עצמאותה בשנת 1918, החל להיות מעורב בפוליטיקה, ושימש כשר לעבודות ציבוריות בין השנים 1920 – 1921, וכשר החוץ בשנת 1922.
פולין קיבלה חוקה חדשה ודמוקרטית בשנת 1921 ומכוחה התכנס ה'סיים' (הפרלמנט) ב-9 בדצמבר 1922, ובזכות 'גוש המיעוטים' שהוקם על ידי יצחק גרינבוים, בתגובה לאופן בו הוגדרו מחוזות הבחירה בפולין כך שליהודים לא תהיה נציגות ב'סיים', נבחר נרוטוביץ' להיות לנשיאה הראשון של הרפובליקה הפולנית השנייה.
נרוטוביץ' הושבע לתפקידו ב-11 בדצמבר, ולמרות איומים על חייו סירב לקבל אבטחה ואף הצהיר שהוא לא יצא לרחוב עם אקדחו, מתוך אמון בדמוקרטיה.
אלא שבחירתו בזכות 'גוש המיעוטים' רק חיזקה את כוחות הריאקציה והפוליטיקה הפולנית שהייתה מפולגת ומסוכסכת עוד לפני כן, הפכה לקיצונית עוד יותר.
תהליך הבחירה היה לצנינים גם בעיני המדינאי הפולני, יוזף פילסודסקי אשר שלט ביד רמה בפוליטיקה של הרפובליקה הפולנית השנייה, והוא הודיע על פרישתו מתפקידיו.
בחירתו של נרוטוביץ' הייתה בקולותיהם של נציגי השמאל, המרכז, האיכרים והמיעוטים, ומכיוון שכך, החל הימין הקיצוני (שהונהג על ידי מפלגת "הדמוקרטים הלאומים" המכונים "אנדקים") במסע תעמולה כנגד נרוטוביץ' בטענה כי רבים מחברי הפרלמנט שבחרו אותו לנשיא היו יהודים והנשיא כונה "נשיא היהודים".
ב-16 בדצמבר 1922, חמישה ימים לאחר השבעתו לנשיא, כאשר ביקר בתערוכת אומנות בוורשה נורה נרוטוביץ' למוות על ידי צייר ומבקר אומנות בשם פרופסור אליגיוס נייביאדומסקי.
נייביאדומסקי נשפט כרוצח והוצא להורג.
רציחתו של נרוטוביץ' הייתה אך סממן לחוסר התפקוד של הדמוקרטיה ברפובליקה הפולנית השנייה, אשר הביא, כעבור שנים מועטות, בשנת 1926 לתפיסתו של פילסודסקי את השלטון, בהפיכה אלימה, ולייסוד שלטון אוטוריטארי, עריץ למחצה.
גבריאל פורה, בשמו המלא גבריאל אורבן פורה היה מלחין, פסנתרן, נגן עוגב ומורה צרפתי.
נחשב לאחד מגדולי המלחינים הצרפתים בדורו, שכתיבתו השפיעה על רבים ממלחיני המאה ה-20.
שפתו ההרמונית והמלודית הטביעה חותמה על הוראת ההרמוניה בשנים הבאות.
פורה היה תלמידם של קאמי סן-סנס וגוסטב לפוור בבית הספר נידרמאייר בפריז.
שימש כקפלמייסטר, ואחר כך כנגן בעוגב הגדול של כנסיית מאדלן בפריז.
כיהן כפרופסור בקונסרבטואר של פריז והיה מנהלו בשנים 1905–1920.
פורה נולד בדרום צרפת למשפחה מן האצולה המשנית, הצעיר בשישה ילדים, ונשלח למשך ארבע שנים לחיות בבית אומנת, נוהל מקובל בצרפת של אותם ימים.
בגיל תשע, כשהוכר כישרונו המוזיקלי, נשלח לאקול נידרמאייר, בית ספר פריזאי למוזיקה, שייעודו היה להכשיר נגני עוגב ומנצחי מקהלות כנסייה.
פורה למד במוסד זה 11 שנים, הצטיין בנגינה בפסנתר וזכה בכמה תחרויות יוקרתיות (כולל על מזמור מאת ז'אן רסין).
בין המוזיקאים הצרפתים הבולטים שלימדוהו שם היה סן-סנס, שקירב אותו אל המוזיקה של כמה ממלחיני התקופה, ביניהם שומאן וליסט.
תקופת לימודיו אצל סן-סאנס היוותה יסוד לידידות בין שני המלחינים.
כאשר החלה מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870 התגייס לצבא והשתתף בפעולה להסרת המצור מעל פריז,
בתקופת הקומונה הפריזאית שהה ברמבוייה ובשווייץ, שם לימד באקול נידרמאייר הגולה מפריז.
בשובו לפריז באוקטובר 1871 התמנה לעוזר לנגן העוגב בכנסיית סן-סולפיס ולמלווה המקהלה, והחל לבקר בקביעות בסלון של סן-סאנס.
כאן פגש רבים מחשובי המוזיקאים הפריזאים וייסד עמם ועם אחרים (אותם הכיר בסלון של הזמרת פולין גארסיה-ויארדו) את "האגודה הלאומית למוזיקה".
ב-1874 עזב פורה את עבודתו בסן-סולפיס והחל למלא את מקומו של סן-סאנס בכנסיית מאדלן במהלך היעדרויותיו הרבות.
כשסן-סאנס פרש ב-1877, התמנה פורה למנצח המקהלה בכנסיית מאדלן.
באותה שנה התארס למריאן ויארדו, בתה של פולין, אך האירוסין בוטלו לאחר זמן מה ביוזמת מריאן.
כדי להשכיח את אכזבתו נסע פורה לויימאר, שם פגש את ליסט, ומשם לקלן, כדי לראות הפקות של מחזור טבעת הניבלונגים של וגנר.
פורה התפעל מווגנר, אבל היה בין המעטים ממלחיני דורו שלא הושפעו מכתיבתו.
ב-1883 נשא לאישה את מארי פרמיה ונולדו להם שני בנים.
לצורכי פרנסה הקדיש פורה את רוב עתותיו לארגון טקסי תפילה יום-יומיים בכנסיית מאדלן ולהוראת פסנתר והרמוניה.
פנאי להלחנה נמצא לו רק בחודשי הקיץ.
הכנסותיו מהמוזיקה שחיבר היו זעומות ביותר, משום שהמו"ל שלו רכש את יצירותיו, כולל כל הזכויות בהן, ב-50 פרנק האחת.
במהלך תקופה זו כתב פורה כמה יצירות בקנה מידה גדול, נוסף למספר רב של יצירות לפסנתר ושירים, אך הוא השמיד רבות מהן לאחר ביצועים ספורים ושמר בידו רק פרקים מועטים לשימוש מחדש במוטיבים ונושאים מוזיקליים.
עליצותו הטבעית של פורה בנעוריו השתנתה בעקבות משבר אירוסיו שבאו אל קיצם וחוסר ההצלחה שחווה בכתיבתו המוזיקלית.
הוא שקע מדי פעם בהתקפי דכדוך שאותם תיאר כ"מרה שחורה".
מגמה זו השתנתה במידת מה בשנות ה-90' של המאה ה-19 בעקבות מסע מוצלח לוונציה, שם פגש ידידים וכתב יצירות אחדות.
ב-1892 התמנה למפקח על הקונסרבטוריונים למוזיקה בערי השדה של צרפת, תפנית שחסכה ממנו את הצורך להתפרנס בהוראת תלמידים חובבים.
ב-1896 מונה לבסוף לנגן העוגב הבכיר בכנסיית מאדלן ואף תפס את מקומו של ז'ול מאסנה כמורה להלחנה בקונסרבטואר של פריז.
במשרתו זו לימד כמה וכמה מלחינים צרפתים חשובים, ביניהם מוריס ראוול והאחיות נדיה בולאנז'ה ולילי בולאנז'ה.
משנת 1903 עד 1921 היה פורה מבקר המוזיקה של "לה פיגארו".
ב-1905 החליף את תאודור דובואה כמנהל הקונסרבטואר של פריז.
הוא הכניס שינויים רבים בקונסרבטואר והביא לפרישתם של רבים מחברי הסגל.
משרה זו התבטאה גם בשיפור בהכנסותיו ובמוניטין שלו כמלחין.
פורה נבחר ל"מכון הצרפתי" בשנת 1909, אך במקביל פרש מן "החברה הלאומית למוזיקה" - מוסד מנופח, רדום וקופא על שמריו - ותמך בקבוצת הנפלטים מן האגודה, רובם תלמידיו של פורה עצמו.
בתקופה זו התפתחה אצל פורה בעיית שמיעה שהביאה בהדרגה להחלשות ואף עיוות שמיעתו: הצלילים במנעד העליון והתחתון של טווח השמע שלו נשמעו כצלילים אחרים.
הוא התאמץ להסתיר את קשיי השמיעה שלו, אך בסופו של דבר נאלץ לפרוש מן ההוראה.
חובותיו בקונסרבטואר, יחד עם אובדן השמיעה, הביאו לירידה משמעותית בתפוקת יצירתו בתקופה זו.
במשך מלחמת העולם הראשונה נשאר פורה בצרפת.
ב-1920, בגיל 75, פרש מן הקונסרבטואר, בעיקר בגין חירשותו הגוברת.
אותה שנה גם קיבל את אות הצלב הגדול של לגיון הכבוד, כבוד נדיר למוזיקאי.
בריאותו התדרדרה, בחלקה מחמת עישון כבד.
אף על פי כן לא מנע פורה את עזרתו ממלחינים צעירים, ביניהם חברי קבוצת השישה, שהיו מסורים לו בכל לבם.
בשנת 1919, חרף חרשותו, כתב פורה את הסוויטה התזמורתית "מאסק וברגמאסק" שמורכבת מפתיחה ושלושה מחולות.
הנושא העיקרי בגאבוט לקוח מתוך הסימפוניה בפה, אופוס 20, וגולת הכותרת של היצירה היא הפסטוראלה, עם צלילים סוריאליסטיים המאפיינים את יצירותיו האחרונות של פורה.
גבריאל פורה מת בפריז מדלקת ריאות בשנת 1924. צרפת חלקה לו כבוד אחרון בהלוויה ממלכתית בכנסיית מאדלן.
הוא קבור בבית העלמין פאסי בפריז.
גבריאל פורה נחשב לאמן השיר האמנותי, או mélodie, הצרפתי.
יצירותיו מקיפות טווח שראשיתו בסגנון הרומנטי המוקדם, כאשר חיקה בצעירותו את סגנונם של פליקס מנדלסון ואחרים, דרך הרומנטיקה של שלהי המאה ה-19
ועד לאסתטיקה של המאה ה-20. יצירתו התבססה על הבנה מוצקה של מבנים הרמוניים, שרכש אצל מורו להרמוניה באקול נידרמאייר, גוסטב לפבר, מחבר הספר Traité d'harmonie (פריז 1889).
בספר זה מציג לפבר תאוריה הרמונית, הנבדלת משמעותית מן התאוריה הקלאסית של ז'אן-פיליפ ראמו; על פי התאוריה הזו, אקורדים של מרווחי ספטימה ונונה אינם נחשבים לדיסוננטיים, ואפשר לשנות את הטרצה בלי להחליף את המודוס.
נוסף לכך, אפשר לעמוד על הבנתו של פורה את המודוסים הכנסייתיים מתוך תרוצות מודאליות שונות ביצירותיו, בייחוד במלודיות שלו.
בניגוד לסגנונו ההרמוני והמלודי, שחרג מן המקובל לזמנו, הרי במוטיבים הרתמיים שלו גילה נטייה לדקות, עידון וחזרתיות, שלא לשבור את זרימת הקו המלודי.
עם זאת, הוא עשה שימוש רב בסינקופות, בדומה לאלה שביצירות ברהמס.
אהרן קופלנד כינה אותו "ברהמס הצרפתי".
יצירות הפסנתר של פורה משתמשות לעיתים קרובות בתבניות ארפג'י, כשהמלודיה עוברת לסירוגין בין שתי הידיים וכוללת חלופות אצבעות, הטבעיות לנגני עוגב, אך מקשות על חלק מן הפסנתרנים.
2 רביעיות לפסנתר, כינור, צ'לו וויולה
2 חמישיות לפסנתר, 2 כינורות, ויולה וצ'לו
פאבאן לתזמורת ומקהלה בפה דיאז מינור.
מפרצון פורה באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של גבריאל פורה.
הברון גבריאל פון ספלני היה גנרל מיור בצבא האימפריה הרומית הקדושה ומושל בוקובינה מ-31 באוגוסט 1774 ועד אפריל 1778.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768 פלש גבריאל ספלני ל"מולדובה האוסטרית" כפי שנקראה אז בוקובינה, בראש שלושה גדודי פרשים וחמש חטיבות רגלים.
הצבא האוסטרי בפיקודו חצה את הגבול מכיוון גליציה אך לא נתקל בכל התנגדות.
ספלני תיפקד כמושל הצבאי של מולדובה האוסטרית למשך למעלה משלוש שנים ושוחרר מתפקידו באפריל 1778, כאשר הוחלף על ידי הברון קרל פון אנצנברג.
כחלק מניסיון האוסטרים לצמצם את מספרם של היהודים בבוקובינה, הציע גבריאל ספלני לוועדה הצבאית הממונה עליו באוסטריה, להכפיל את המיסים המוטלים על היהודים.
הוועדה הצבאית דחתה את הצעתו של ספלני, אך הציעה הצעות משלה לצמצום היהודים.
בתקופתו כמושל נגזרו גזרות רבות על היהודים, ובעיקר מס החיתון.
מס החיתון הוטל על כל אב שרצה לחתן את בנו, מס זה גדל כאשר הוגשה בקשה בגין הבן השני, השלישי וכך הלאה.
גבריאל (גבי) צורן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת חיפה וב, מתרגם, סופר ועורך ספרותי.
צורן הוא חבר בוועדה מקצועית למינוח בנושאי ספרות של האקדמיה ללשון העברית.
למד בבית הספר הריאלי ולאחר שירות צבאי, בשנים 1967–1987 התגורר בירושלים.
את לימודיו לתואר שני השלים בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודיו לתואר דוקטור בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' בנימין הרושובסקי.
נושא שהיה למוקד עבודתו המחקרית הוא תפישת המרחב ביצירה הספרותית.
המחקר מבוסס על מושגים מתורת הספרות, מן הפילוסופיה ומן הגאוגרפיה, המתודולוגיה שלו נשענת על הסטרוקטורליזם.
ב-1987 שב לאוניברסיטת חיפה ושם משמש פרופסור לספרות ומלמד גם בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטה הפתוחה.
בנוסף, מתמחה צורן בספרות גרמנית ובספרות יוון הקלאסית ואף תרגם יצירות מפתח משתי תרבויות אלו לעברית.
שימש כעורך כתב העת האקדמי דפים למחקר בספרות.
גבריאל צורן גם חיבר שני ספרי ילדים, "מורד הזמיר" (עם עובד: תשמ"ו 1986), המספר את סיפורו של ילד ממשפחה יקית בחיפה של שנות ה-50; ו"אגס, תפוח וקינמון" (הוצאת שוקן), המבוסס על סיפור אגדה.
גבריאל צורן נשוי למרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן, בנם הוא המנצח יובל צורן.
"רטוריקה" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות, ייעוץ: נתן זך), ספרית פועלים, 2002
"מוצרט הקטן שלנו", מאת וולפגנג בורכרט, (הקיבוץ המאוחד, 1989)
"הסהרורים" מאת הרמן ברוך, 1988
"יוסף ואסנת", ספר חיצוני מהתקופה ההלניסטית
"הרבה צרות היו לו עם המלחמות", מבחר מסיפורי וולפגנג בורכרט, (הספרייה הקטנה 2007)
"קטגוריות" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות), רסלינג, 2019
"מעבר לחיקוי", (טקסט ואמנויות לשון במחשבה האריסטוטלית) ההוצאה לאור אוניברסיטת תל אביב, 2010.
"טקסט, עולם, מרחב: דרכי ארגונו של המרחב בטקסט הסיפורי", הוצאת הקיבוץ המאוחד, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1997.
"אגס, תפוח וקינמון", הוצאת שוקן, ירושלים, 1995.
"מורד הזמיר", הוצאת עם עובד, תל אביב, 1986.
"דיוניסוס והפולחן הדיוניסי בדיאלוגים האפלטוניים" (בקובץ "דיוניסוס ופמלייתו באמנות ארץ־ישראל" 1998)
" אלזה לסקר-שילר בדרכה אל העברית" (בקובץ אלזה לסקר-שילר – משוררת מציירת 2006)
רטוריקה כצומת של מגעים בין משפט לספרות, מחקרי משפט י"ח, כרך 1
מאמרים על האודיסאה (עריכה), הוצאת כתר, 1989
גבריאל אלחנדרו פאלטה (בספרדית: Gabriel Alejandro Paletta; נולד ב-15 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
פאלטה התקדם בשכבות הגיל השונות במחלקת הנוער של באנפילד, וצורף לסגל הקבוצה הבוגרת ב-2005. עם העפלתה של באנפילד לשלבי הנוק-אאוט של גביע ליברטדורס הוא נכלל בסגל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול המועדון אינדפנדיינטה מדיין מקולומביה.
פאלטה ובאנפילד הצליחו להעפיל לשלב הבא, אך הוא לא נטל חלק בהמשך הטורניר כיוון שזומן לנבחרת ארגנטינה עד גיל 20 לקראת מונדיאל הנוער שנערך בהולנד בין 10 ביוני ל-2 ביולי 2005.
פאלטה השתתף בכל שבעת המשחקים של הטורניר, במרכז חוליית ההגנה של הנבחרת, לצידם של ליונל מסי וסרחיו אגוארו.
ארגנטינה זכתה בטורניר, וביצועיו הטובים על המגרש גרמו להתעניינות בו מצד ליברפול.
פאלטה חתם בליברפול בעת שהיה בן 21, תמורת סכום שלא נחשף.
הוא סיכם עקרונית בליברפול בפברואר 2006, וחתם על חוזה לארבע שנים ב-4 ביולי שלאחר מכן, ובכך הפך לארגנטינאי השני במועדון לצידו של מאוריסיו פלגרינו.
הוא הבקיע את שערו הראשון (והיחיד) במשחק גביע הליגה מול רדינג ב-25 באוקטובר 2006. ב-9 ביולי 2007 דווח כי פאלטה יושאל לקבוצה הספרדית לבאנטה על מנת לצבור ניסיון, אך אף על פי שהמאמן רפא בניטז הסכים למהלך הוא לא יצא לפועל.
ב-26 באוגוסט דווח כי הנהלת ליברפול התירה לפאלטה לחתום בבוקה ג'וניורס.
אחד ממשחקיו הראשונים של פאלטה בבוקה ג'וניורס היה בהפסד 2–4 למילאן בגמר אליפות העולם לקבוצות של 2007. שערו הראשון בבוקה היה בסופר קלאסיקו מול ריבר פלייט, ובנוסף לכך הוא הצטיין בקמפיין 2008 של גביע ליברטדורס, שבו הודחה בוקה בחצי הגמר על ידי פלומיננסה.
במהלך טורניר האפרטורה של 2008, בניצחון 1–0 על ארסנאל דה סרנדי, נפגע פאלטה בברכו הימנית וקרע את הרצועה הצולבת.
בעקבות כך הוא נאלץ לנוח במשך שישה חודשים, והדבר פגע במצבה של בוקה כיוון שגם מרטין פאלרמו נפצע בצורה דומה.
פאלטה חזר לשחק במאי 2009 מול ולס סארספילד, אך כבר לאחר 17 דקות סבל מנקע בקרסול.
למרות רצונו לחזור לשחק באירופה הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב של בוקה בטורניר האפרטורה של 2009.
ב-2 בפברואר 2015 חתם במילאן.
ב-27 באוגוסט 2015 הושאל לאטאלנטה עד לסוף העונה.
ב-23 בפברואר 2018 חתם בג'יאנגסו סונינג הסינית.
גבריאל (גבי) סלומון (12 באוקטובר 1938 - 4 בינואר 2016) היה פרופסור בפקולטה לחינוך שבאוניברסיטת חיפה, חתן פרס ישראל לחקר החינוך.
גבריאל סלומון נולד וגדל בתל אביב כבן למשפחה יוצאת גרמניה ולו אח נוסף, מישי.
הוא למד בבית הספר היסודי א.ד.
גורדון בתל אביב, שהשתייך לזרם העובדים.
עסק בחינוך ובהדרכה בצפון תל אביב מטעם תנועת הנוער המאוחדת (היום 'הנוער העובד והלומד'), סיים תיכון עירוני ד' בתל אביב.
בצבא היה מדריך קומונה בתנועה וחבר בקיבוץ נחל עוז.
לאחר אירועי ואדי סאליב עזב את הקיבוץ מתוך מחשבה ללכת לחינוך בעיירת פיתוח.
עבר קורס של שלושה שבועות ונשלח למעלות, שהייתה עיירת עולים, שם בגיל 21, בשנים 1959–1960 הקים וניהל בית נוער ובית ספר ערב לנערים עובדים שלא סיימו בית ספר יסודי.
ב-1960 החל ללמוד באוניברסיטה העברית.
הוא קיבל תואר ראשון בחינוך ובגאוגרפיה ועשה תואר שני בחינוך וחוג משני בפסיכולוגיה, אותו סיים ב-1966 בהצטיינות.
בשנים 1966–1968 עשה דוקטורט בפסיכולוגיה חינוכית ובתקשורת באוניברסיטת סטנפורד.
לאחר מכן לימד במשך שנה באוניברסיטת אינדיאנה.
בשובו לישראל ב-1969 מונה למרצה באוניברסיטה העברית.
במלחמת יום הכיפורים שימש כפסיכולוג בחזית הדרום ובשנים 1974–1975 הוא פיתח את השירות פסיכולוגי הלא-קליני בצבא ברמת האוגדה בדרגת רב-סרן.
בשנים 1984–1987 היה ראש המגמה למחשבים ולחינוך ופרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1985–1987 שימש כיועץ ראשי לג'וינט בפרויקט "מפנה": להצלת נוער שנשר מבתי הספר.
בשנים 1987–1992 שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה.
ב-1992 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה, ולאחר מכן שימש כדיקן הפקולטה לחינוך שם.
ב-1999 הקים וניהל את המרכז לחינוך לשלום באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן כיהן כמנהל המרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטה.
באוקטובר 2007 יצא לגמלאות מאוניברסיטת חיפה כפרופסור אמריטוס.
כיהן כנשיא של החטיבה לפסיכולוגיה חינוכית של הארגון הבינלאומי לפסיכולוגיה יישומית (IAAP).
הוא כיהן כיושב ראש של המועצה האקדמית העליונה של מכללת אלקסמי, מכללה ערבית להכשרת מורים בבאקה אל-גרבייה.
כיהן כיו"ר שותף של הוועד המנהל של עמותת סיכוי, עמותה יהודית-ערבית לקידום השוויון האזרחי בין יהודים לערבים בישראל.
שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת דרום קליפורניה, ואוניברסיטת הרווארד.
סלומון קיבל ב-1999 דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית אוניברסיטת לוון בבלגיה, בתשס"א 2001 הוענק לו פרס ישראל לחקר החינוך, ב-2002 הוענק לו פרס סקריבנר מטעם אגודת המחקר החינוכי בארצות הברית (AERA), ב-2004 היה במשך שנה מופקד הקתדרה על שם Cleveringa באוניברסיטת ליידן שבהולנד.
סלומון היה נשוי שלוש פעמים ולו שתי בנות.
נפטר ב-4 בינואר 2016, והובא למנוחות בבית העלמין מנוחה נכונה בקריית טבעון.
מחקריו של גבריאל סלומון כללו שלושה נושאים: האחד הוא פסיכולוגיה קוגניטיבית, תהליכי למידה והשפה הסמלית של אמצעי התקשורת.
השני הוא המחשוב והשפעתו על ילדים.
פסיכולוגיה קוגניטיבית, תהליכי למידה והשפה הסמלית של אמצעי התקשורת
מחקריו הראשונים של גבריאל סלומון עסקו בשילוב של פסיכולוגיה קוגניטיבית, תהליכי למידה והשפה הסמלית של אמצעי התקשורת (בעיקר הטלוויזיה), באותה תקופה איש לא עסק בכך בהיבט זה של אמצעי התקשורת.
חוקרים שונים הרבו לעסוק באלימות התכנים שבטלוויזיה, אך לא בהשפעות הקוגניטיביות של לשונה ובפורמטים התקשורתיים שלה.
בשורת מאמרים חקר את האופן שבו אנו לומדים לחשוב באמצעות סמלים שמקורם באמצעי התקשורת.