tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סרטים ישראליים נוספים שהיו מועמדים לפרס דוב הזהב כוללים את "אורח בעונה מתה", "מציצים", "אסקימו לימון", "החיים על פי אגפא", "לנגד עיניים מערביות", "שחור", "בופור" ו"רוק בקסבה".
יוסי סידר זכה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר על הסרט "בופור".
בשנת 2020, בוטל פרס דוב הכסף באופן זמני, לאחר שנחשף אלפרד באואר, שהיווה לו השראה, היה נאצי איש אס־אה בדרגה בכירה שלקח חלק במערך התעמולה של גבלס.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო კინოფეატივალი) הוא פסטיבל הסרטים החשוב ביותר בגאורגיה, והוא מתקיים באוקטובר מדי שנה בטביליסי.
שני הפסטיבלים הראשונים, בשנים 2000 ו-2001, התקיימו במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לאמנויות שהתקיים בטביליסי; ומשנת 2002, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי.
מארגן הפסטיבל הוא "המרכז לאמנות הקולנוע פרומתאוס"; ובין השותפים העיקריים נמנה פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
המימון לפסטיבל ניתן על ידי "המרכז הלאומי לסינמטוגרפיה", "איגוד יוצרי הסרטים", עיריית טביליסי, משרד התרבות הגאורגי ומכון גתה.
מטרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי הוא לקדם את תעשיית הסרטים הגאורגית ולעודד קשרים בתחום עם מדינות אחרות.
הפסטיבל מציג כ-50 סרטים באורך מלא, סרטים דוקומנטריים וסרטים קצרים; וניתנים בו פרסים על פי הקטגוריות הבאות: "תחרות סרטים בינלאומית", "הבמה לקולנוע האירופאי", "פנורמה גאורגית", "דוקומנטריים", "סרטי רטרו" ו"ביצוע מיוחד".
לכבוד התחרות נבחרים עשרה שופטים.
השופטים נחלקים לשלוש צוותות המחליטות על הסרטים הזוכים בפרסים: "פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר ו"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר.
"פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר
"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר
פסטיבל הסרטים טרייבקה הוא פסטיבל סרטים אמריקאי שנוסד בשנת 2002 על ידי ג'יין רוזנטל , קרייג האטקוף ורוברט דה נירו בעקבות פיגועי הטרור שהתרחשו ב-11 בספטמבר 2001 והביאו לנפילת מגדלי התאומים ולפגיעה בשכונת טרייבקה הסמוכה למגדלים.
מטרת הפסטיבל להציג את העיר ניו יורק כמרכז קולנוע בין-לאומי, ולתרום לשיקומו של אזור מנהטן תחתית.
מדי שנה מוקרנים כ-250 סרטים בלמעלה מ-1,000 הקרנות, והפסטיבל נחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים הבין-לאומיים החשובים בעולם.
במאי 2002, ביוזמת רוזנטל, האטקוף ודה נירו, ולאחר 120 ימי הכנות בלבד, הושק הפסטיבל הראשון בעזרת 1,300 מתנדבים.
הפסטיבל תוכנן כאירוע צנוע, אבל נהפך לאירוע ובו מאות הקרנות וכמה בכורות חשובות, לרבות בכורת הסרט "רווק פלוס ילד" בכיכובו של יו גרנט, "אינסומניה" בכיכובם של אל פאצ'ינו והילרי סוונק, ו"הסודות של יה-יה" בכיכובם של סנדרה בולוק ואשלי ג'אד.
נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה, כיבד בנוכחותו את טקס הפתיחה.
בפסטיבל הראשון נכחו למעלה מ-150,000 צופים מה שהביא להכנסות של למעלה מ-10.4 מיליון דולר לעסקים בשכונה ולמשתתפי הפסטיבל.
בפסטיבל השני שנערך נכחו למעלה מ-300,000 צופים אשר יצרו הכנסות לשכונה בשווי של כ-50 מיליון דולר.
הכנסות הפסטיבלים הצליחו לשקם את השכונה שנפגעה ולייצבה מחדש כשכונה פופולרית.
הפסטיבל השני כלל תחרויות בשלוש קטגוריות: סרט עלילתי ארוך, סרט דרמה וסרט תיעודי.
בפסטיבל השלישי נוספו עוד שתי קטגוריות, סרטים שנוצרו על ידי במאים שזהו להם סרטם הראשון או השני, וסרטי סטודנטים.
במרץ 2014 נמכרו 50% ממניות חברת "" המארגנת את הפסטיבל לחברת "", בעלת אולם מדיסון סקוור גארדן ואולמות נוספים ברחבי ניו-יורק.
בשנת 2022, בפסטיבל שהתקיים ב-8–19 ביוני, הוענק לראשונה פרס אדם/סביבה , ליצירה שהיטיבה לשפוך אור על סוגיות סביבתיות בוערות אקטואליות.
בשנת 2003 זכה אוהד קנולר בפרס השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בדרמה "יוסי וג'אגר".
בשנת 2004 זכה בפרס הסרט התיעודי "הילדים של ארנה" שיצר ג'וליאנו מר-חמיס.
בשנת 2007 זכה הסרט הישראלי "חופשת קיץ" של דוד וולך בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בשנת 2009 זכה סרט התעודה של הבמאי יואב שמיר, "השמצה", בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים.
בשנת 2010 זכה סרט התעודה "בודרוס" בציון לשבח.
הסרט מתעד את מאבקם של תושבי הכפר הפלסטיני בודרוס ששוכן מצפון לעיר מודיעין נגד הקמת גדר ההפרדה בשטחו.
בשנת 2011 "חוף בומביי", סרטה של הבמאית עלמה הראל, זכה בפרס הראשון בתחרות סרטי התעודה.
באותה שנה גם זכה הסרט "אווה - שם זמני" של דור פדלון, בציון לשבח מחבר השופטים.
בשנת 2014 זכה הסרט הישראלי "אפס ביחסי אנוש" בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בשנת 2016 זכה הסרט הישראלי "ג'נקשן 48" בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בשנת 2018 זכתה ג'וי ריגר בפרס השחקנית הבין-לאומית על הופעתה בסרט "אין בתולות בקריות".
בשנת 2020 זכה הסרט "אסיה" בתחרות הבין-לאומית בשלושה פרסים: פרס לבמאית רותי פרי-בר, פרס לשחקנית שירה האס ופרס לצלמת דניאלה נוביץ.
בשנת 2024 זכה הסרט הישראלי "קרוב אלי" של תום נשר בפרס בקטגוריית ה-Viewpoints, המיועדת לסרטים שמציגים "חזון ייחודי ואמיץ".
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו הוא פסטיבל קולנוע פתוח לקהל הרחב, הנערך מדי שנה בחודש ספטמבר בטורונטו, אונטריו.
הפסטיבל נמשך 10 ימים, ובמהלכו מוקרנים בין 300 ל-400 סרטים במעל 20 בתי קולנוע שונים ברחבי טורונטו.
יותר מ-300,000 איש, המורכבים מאנשי התעשייה ומהציבור הרחב, מבקרים בפסטיבל מדי שנה.
הפסטיבל נוסד בשנת 1976, והוא נחשב כיום לאחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים ביותר בעולם, לצידם של פסטיבל קאן ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
המגזין TIME ציין בכתבה בשנת 2007 כי פסטיבל טורונטו הפך עם הזמן לפסטיבל הסרטים הראשון בעולם בחשיבותו הודות למבחר הסרטים הרב המוצג בו והקהל העצום המשתתף בו.
בשל המועד בו נערך הפסטיבל, חודש ספטמבר, נהוג לראות בו כמסמן את תחילת המרוץ השנתי לפרס האוסקר.
אולפני קולנוע רבים בוחרים להציג בו בהקרנות בכורה את סרטיהם המובילים.
למרות שהפסטיבל החל בשנים האחרונות להעניק תשומת לב רבה יותר לסרטי המיינסטרים ההוליוודים, הוא שומר עדיין על שורשיו העצמאיים, וממשיך להעניק מקום של כבוד גם לקולנוע העצמאי.
נערכות בו רטרוספקטיבות לסרטים ממדינות שונות ושל במאים שונים, מוקרנים בו מיטב הסרטים של הקולנוע הקנדי, וכן מבחר סרטים ממדינות באפריקה, בדרום אמריקה ובאסיה.
בספטמבר 2010 נחנך בניין TIFF Bell Lightbox , משכנו של הסינמטק של הפסטיבל , ברחוב קינג 350 מערב בטורונטו.
מנכ"ל הפסטיבל הוא קמרון ביילי , שמונה לתפקיד ב-30 בנובמבר 2021. ביילי שימש עד מינויו כמנהל האמנותי וכמנהל משותף בפועל, בצוותא עם ג'ואנה ויסנטה .
ויסנטה עזבה בספטמבר 2021 את תפקיד המנהלת המשותפת בפועל, בעקבות מינויה למנהלת הכללית של מוסד סאנדנס המארגן ומארח את פסטיבל הסרטים סאנדנס.
סרטים ישראלים רבים משתלבים בתוכנית הפסטיבל.
בפסטיבל שנערך ב-2009 נחנכה מסגרת חדשה בשם "עיר לעיר", שתוקדש בכל שנה לעיר אחרת בעולם.
מסגרת הבכורה הראשונה הוקדשה לתל אביב, לרגל חגיגות המאה לעיר.
הוקרנו עשרה סרטים שהציגו את פניה השונים והמורכבים של העיר, וכן התארחו בפסטיבל יוצרים ואישי ציבור מתל אביב, במפגשים פתוחים עם הקהל ועם יוצרים קנדים.
המחווה לתל אביב גררה מחאה מצד יוצרים, אומנים ואקדמאים בעולם, שמחו על "ניצול הפסטיבל לקמפיין תעמולה ישראלי, תוך התעלמות מסבלם של אלפי תושבי תל אביב לשעבר וצאצאיהם החיים במחנות פליטים, בשטחים הכבושים ובמדינות זרות".
מארגני הפסטיבל התעלמו מהמחאה והמשיכו בתוכניתם המקורית.
בפסטיבל שנער בשנת 2018 זכה הבמאי גיא נתיב בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור סרטו, "Skin".
בכל שנה מוענקים בפסטיבל שני פרסים: פרס בחירת הקהל ופרס הסרט הקנדי הטוב ביותר.
פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול נוסד בשנת 1977 והוא אחד מפסטיבלי הקולנוע בינלאומיים הוותיקים של קנדה.
הפסטיבל הציבורי מתקיים מדי שנה בסוף אוגוסט בעיר מונטריאול בקוויבק.
בניגוד לפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, שבו יש דגש על סרטים מקנדה ומצפון אמריקה, הפסטיבל במונטריאול שם דגש על מגוון גדול של סרטים מכל רחבי העולם.
מטרתו הרשמית של הפסטיבל היא "לעודד גיוון והבנה תרבותיים בין המדינות, על מנת לטפח את הקולנוע של כל היבשות על ידי התפתחות קולנוע איכותי, קידום יוצרי סרטים ויצירות חדשניות, לגלות ולעודד כישרונות חדשים, ולקדם מפגשים בין אנשי קולנוע מרחבי העולם."
הסרט העלילתי בדיוני הטוב ביותר (זהב, כסף וארד)
סרטים קצרים (פרס ראשון ופרס חבר השופטים)
בנוסף הפסטיבל מקיים הצבעה של הקהל עבור הסרטים שהם הכי אהבו בקטגוריות שונות:
פרס לסרט הכי פופולרי הקנדי
פרס גלאובר רושה לסרט הטוב ביותר מאמריקה הלטינית
פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר
פרס לסרט הקצר קנדי הטוב ביותר.
בשנת 1995 זכה סרט הביכורים של שמי זרחין, "לילסדה", בפרס התסריט הטוב ביותר.
בשנת 2004 זכה הסרט הישראלי "הכלה הסורית" בפרס לסרט הטוב ביותר.
בשנת 2006 התחרה, במסגרת התחרות הרשמית, סרטם של יוסי מדמוני ודוד אופק "מלנומה אהובתי".
בשנת 2007 התחרה, במסגרת התחרות הרשמית, סרטה של איילת מנחמי "נודל".
בשנת 2011 התחרה, במסגרת התחרות הרשמית, סרטו של ערן ריקליס "פלייאוף".
פסטיבל הסרטים הישראלי הוא פסטיבל המתקיים בארצות הברית בערים ניו יורק לוס אנג'לס ומדי פעם גם במיאמי, פעם בשנה למשך שבועיים, ומוצגים בו סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה ישראליות.
הפסטיבל נוסד בשנת 1982 על ידי מאיר פניגשטיין במטרה ליצור פורום להפצתם של סרטים ישראליים בארצות הברית.
לטובת הרעיון גייס תרומות משורה של מוסדות ואישים.
הפסטיבל הראשון נערך בחורף 1982, לצורך כך שכר פניגשטיין אולמות קולנוע בקווינס ובמנהטן, אך אף סרט ישראלי שהוצג לא נרכש להפצה בארצות הברית, עם זאת 10,000 איש באו להקרנות והאירוע זכה לתהודה.
בפסטיבל השני הוצגו שמונה סרטים, בהם: "מתחת לאף", "בן לוקח בת", "סיפור אינטימי", "הלהקה", "החורף האחרון" ו"נועה בת 17", שגם נרכש להפצה.
בפסטיבל 1985, הוקרנו בין השאר הסרטים: "עתליה", "קוקו בן 19", "מאחורי הסורגים", "זעם ותהילה", "חמסין ו"כביש ללא מוצא", ולראשונה הוחלט גם להקרין סרט באנגלית שהופק בישראל, אך היה מיועד במקור לקהל בין-לאומי – "אקסודוס".
בשנת 1987, לאחר הפקת ארבעה פסטיבלים, הצליח פניגשטיין לקבל לראשונה תמיכה רשמית ממשרדי ממשלה בישראל, והוחלט שהפסטיבל החמישי יתקיים במשך חודשיים (אפריל־יוני 1988) בניו־יורק ולראשונה גם בלוס אנג'לס, במתכונת מורחבת, כחלק מחגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.
בנוסף הוחלט לחלק לראשונה פרסים בפסטיבל.
בין המוסדות שתמכו בו היו המכון הישראלי לקולנוע משרד התעשייה והמסחר, משרד החוץ ומטה חגיגות שנת ה-40.
בפסטיבל 1988, שנערך כאמור בסימן 40 שנה למדינת ישראל, השתתפו 25 סרטים, מהם ארבעה סרטים קצרים, וסרטים ישראליים באורך מלא חדשים ומ"ארבעים שנות עשייה קולנועית".
בפרס הפסטיבל בסך 40 אלף דולר, תרומת חברת "גולן-גלובוס", זכה הסרט "בלוז לחופש הגדול".
בפסטיבל גם הוקרנו סרטים באנגלית שהפיקה חברת "גולן-גלובוס", אך צולמו בישראל, בהם "מלחמתה של חנה", "מחץ הדלתא", "רמבו 3" ו"נשר הברזל 2".
בנוסף באותה שנה רוב הבמאים שסרטיהם הוקרנו בפסטיבל, פרסמו הצהרה המגנה את מדיניות ישראל בשטחים, בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, בה נכתב בין השאר: "אנו...מודאגים עמוקות מהמצב הפוליטי בישראל...ומוחים על יחסה של ישראל כלפי העם הפלסטיני.
אנו מתנגדים לשלילת הזכויות האנושיות הבסיסיות של העם הפלסטיני.
הטלות עוצר, מחנות הסגר, הכאות ושימוש בתחמושת חיה ננד אזרחים הם תוצאה בלתי נמנעת של כיבוש ממושך ומשחית".
בפתיחת פסטיבל 1990 בניו יורק נכחו ראש עיריית ירושלים טדי קולק וראש עיריית ניו יורק אד קוץ', ולגילה אלמגור הוענק פרס מיוחד על מפעל חיים.
בין הסרטים שהוקרנו בפסטיבל היו: "אחד משלנו", "הקיץ של אביה" ו"בגלל המלחמה ההיא".
החל משנת 1991 המפיק ארנון מילצ'ן החל להיות מעורב בארגון הפסטיבל ומונה ליושב ראש הכבוד שלו.
מילצ'ן הצליח לארגן את תמיכתם של אולפני האחים וורנר וסרטי פרמאונט.
וגייס אנשי מפתח בתעשיית הקולנוע להנהלת הפסטיבל.
בפסטיבל העשירי ב-1993 הוקרנו עשרה סרטים קצרים של בתי ספר לקולנוע בישראל, בתחרות בחסות חברת הטלפונים AT&T, שבתי הספר לקולנוע וטלוויזיה בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב שולחו לפסטיבל חמישה סרטי סטודנטים כל אחד.
בבכורה עולמית הוקרנו הסרטים "שלג באוגוסט" של חגי לוי, "קופסה שחורה" של יעוד לבנון, על פי ספרו של עמוס עוז, ו"גולם במעגל" של ענר פרמינגר.
בנוסף הוקרנו גם "החיים על פי אגפא" של אסי דיין, "אישה זרה" של מיכל בת-אדם, "סיפורי תל אביב" של נירית ירון ואיילת מנחמי, "זהר" של ערן ריקליס, סרטו האחרון של הבמאי עמוס גוטמן, "חסד מופלא" ו"נקמתו של איציק פינקלשטיין".
בפסטיבל 1996 אורחי הכבוד של ערב הפתיחה היו שמעון פרס ושחקנית הקולנוע מיה פארו, והוקרן בו הסרט "חולה אהבה משיכון ג'".
הפסטיבל ה-14 התקיים בלוס-אנג'לס בתאריכים 5–20 בנובמבר 1997, ובניו יורק ב-9–23 בדצמבר 1997. ועמד בסימן חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל ולקולנוע הישראלי.
טקס הפתיחה התקיים באולם האקדמיה האמריקנית לקולנוע הממוקם בשדרת הוליווד.
סטיבן שפילברג נתן את חסותו והצטרף לרשימת יושבי הראש של הפסטיבל, בהם היו גם: דייוויד גפן וחיים סבן.
בפסטיבל 2002 הוענק אות הוקרה על מפעל חיים למפיקה פני מרשל, מידי אחיה הבמאי גארי מרשל.
בפתיחת הפסטיבל הוקרן הסרט "חתונה מאוחרת" של דובר קוסאשווילי.
בנוסף הוקרנו הסרטים: "כיכר החלומות" של בני תורתי, "אחות זרה" של דני וולמן, "מייד אין יזראעל" של ארי פולמן, "ג'ירפות" של צחי גראד, "בסמה מוצ'ו" של יוסף פיצ'חדזה ו"איש החשמל" של אלי כהן.
בפסטיבל 2008 הוענקו פרסי מפעל חיים לבמאי והמפיק אדוארד זוויק ולשחקן והבמאי דני דה ויטו.
את הפרס לדה ויטו העניק השחקן מייקל דאגלס.
הפסטיבל תקיים בניו-יורק ולראשונה גם במיאמי (שבוע בכל עיר), והוקרנו בו כ-40 סרטים ישראליים חדשים, בכללם סרטי סטודנטים, דרמות טלוויזיה וסרטים דוקומנטאריים.
בפסטיבל 2010 הוענקו אותות הוקרה לשחקן ריצ'רד דרייפוס, למפיק אבי לרנר ולמפיק ג'ון לנדאו.
סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "פעם הייתי" של אבי נשר.
סרטים נוספים שהוקנו בפסטיבל היו "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" של ערן ריקליס והסרט התיעודי "חיים יקרים" של שלומי אלדר.
בפסטיבל של שנת 2018 פרצה מהומה בטקס הפתיחה כאשר המפיק ג'ייסון בלום ספג קריאות בוז אחרי שאמר "יש לנו נשיא דונלד טראמפ שמכנה את העיתונות אויב הציבור.
יוסי דינה עלה על הבמה והוריד אותו בכוח.
בשנים 2021–2022 בוטל הפסטיבל עקב מגפת הקורונה וקשיים לוגיסטיים.
פסטיבל 2023 היה אמור להתקיים בנובמבר 2023 אך בוטל בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
הפסטיבל ה-36 נערך לבסוף בנובמבר 2024, אך אחד מבתי הקולנוע הקבועים שבהם התקיים הפסטיבל בעבר, חשש מאיומים והפגנות מגורמים אנטי-ישראליים וסירב להשתתף.
פסטיבל הסרטים הפאן-אפריקאי הוא פסטיבל קולנוע ואמנות הנערך מדי שנה בחודש פברואר בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה כאשר בעבר, נערך בעיר ואגאדוגו מדי שנתיים.
הפסטיבל נוסד לראשונה בשנת 1992 כמוסד ללא כוונות רווח במטרה לקדם את התרבות וההבנה בין עמים ממוצא אפריקאי באמצעות ביטוי יצירתי של הצגת סרטים ותערוכת אומנות.
מאז הפך לאירוע החשוב והמרכזי ליוצרי קולנוע אפריקאים וצאצאיהם ברחבי העולם.
מדי שנה, מוקרנים בפסטיבל למעלה מ-170 סרטים ממדינות שונות מרחבי העולם לצד מגוון אירועים ומפגשים עם יוצרים ידועים מאפריקה ומהעולם.
הפסטיבל נוסד בשנת 1992 על ידי קבוצת פעילים (איוקו באבו, דני גלובר וג'אנט דובויז) שהייתה מודאגת מהדימוי ומהייצוג של אנשים כהי עור בתקשורת במדינה.
פעילים אלו החליטו לייסד פסטיבל סרטים בינלאומי שאליו יגיעו יוצרים מרחבי העולם ויציגו תמונה מציאותית יותר.
בשנה הראשונה התקיים הפסטיבל במשך שבעה ימים ובו הוקרנו 40 סרטים.
כיום, הפסטיבל נערך במשך 12 ימים ובו מוקרנים למעלה מ-170 סרטים.
בשנת 2013 כינה העיתון הלוס אנג'לס טיימס את פסטיבל הסרטים כ"פסטיבל הסרטים השחור הגדול ביותר" בארצות הברית.
בפסטיבל משתתפים כ-90,000 איש, 35,000 צופים בסרטים ויותר מ-100 יוצרי סרטים ואנשי אמנות מארצות הברית, מאפריקה, מאמריקה הלטינית, מאירופה, דרום האוקיינוס השקט וקנדה.
הפסטיבל מפנה זרקור לקולנוע האפריקאי, תוך קיומן של תחרויות נושאות פרסים וחשיפה של היצירה האפריקאית בפני אנשי מקצוע ועיתונאים מרחבי העולם.
מגוון רחב של אירועים מיוחדים אחרים כולל פאנלים וסדנאות בהובלת אנשי מקצוע מהתעשייה העוסקים בנושאים שונים סביב יצירה, משחק, בימוי ועוד נושאים הקשורים בתעשיית הקולנוע.
אחד מהסרטים שהוקרנו בפסטיבלים הוא הסרט הפנתר השחור (Black Panther) שבו מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת צ'דוויק בוזמן, מייקל בי.
ג'ורדן, לופיטה ניונגו, דנאי גורירה, מרטין פרימן, לטישיה רייט, אנג'לה באסט, פורסט ויטאקר ואנדי סירקיס.
עלילת הסרט מביאה את שובו של טצ'אלה למקום הולדתו כמלך ווקאנדה, אך הוא מוצא שעל הזכות מלידה שלו קורא תיגר יריב המאיים בקונפליקט בעל השלכות כלל-עולמיות.
הסרט קיבל תשבחות רבות על עבודת הבימוי, עיצוב התלבושות, סצנות הפעולה, הפסקול וביצועי השחקנים ויצא לאקרנים בישראל ב-15 בפברואר 2018.
פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו הוא אחד מהפסטיבלים השחורים הגדולים בארצות הברית.
הוא נוסד בשנת 2003 בשם פסטיבל הסרטים נואר, והוא מתקיים מדי שנה בסן דייגו שבדרום קליפורניה, במטרה להכיר בסרטים ובהפקות אפריקאיות-אמריקאיות.
המוטו של הפסטיבל הוא "זרקור על קולנוע אפריקאי-אמריקאי ושל התפוצה האפריקאית".
פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו, שהיה ידוע במקור פסטיבל הסרטים נואר, החל בשנת 2003 בחדר בית מלון בGaslamp Quarter.
הוקרנו אז שלושה סרטים, והשתתפו כ-20 אנשים.
ב-2006 שונה השם של הפסטיבל, כי המארגנים הבינו שנוצר בלבול עם "פילם נואר".
הפסטיבל הפך לאחד הפסטיבלים השחורים הגדולים ביותר בארצות הברית, ולאחד הפסטיבלים החשובים הנערכים בסן דייגו.
הפסטיבל נמשך ארבעה ימים, בהם מוקרנים סרטים במגוון קטגוריות, כולל: קומדיה, דרמה, סרטי תעודה, אנימציה, להט"ב, אימה, דת, זרים/התפוצה האפריקאית, סרטים קצרים, סרטים נבחרים, וקטעי וידאו ומוזיקה.
כל פעם שהפסטיבל גדל, הוא עבר מקולנוע לקולנוע, עד שנערך במולטיפלקס.
ב-2017 הפסטיבל נערך בשלושה בתי קולנוע שונים, והחל פיתוח של מרכז לקולנוע שחור, אשר בסופו של דבר יארח את הפסטיבל ויחזיק בארכיון קולנוע שחור.
הפסטיבל, בראשותה של קארן ויליס, כולל פאנלים כחלק ממטרתו לקדם עשייה קולנועית במחוז סן דייגו.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה הוא פסטיבל סרטים שנתי המתקיים בקמפלה, בירת אוגנדה שבאפריקה.
הפסטיבל נוסד שנת 2004 על ידי ההיסטוריונית הקולנועית ההולנדית אליס סמיטס והיוצרת האמריקאית לי אליקסון.
פסטיבל זה הוא פסטיבל הסרטים הוותיק ביותר של אוגנדה.
הפסטיבל הבין-לאומי הראשון של אמקולה נערך בקמפלה ב-21 במאי 2004. בפסטיבל הוקרנו סרטים עכשוויים מרחבי העולם.
הפסטיבל מורכב מתחרויות, דיונים, סדנאות, סמינרים ומופיעים רב תחומיים נוספים.
הפסטיבל יצא להפסקה בשנת 2012, אשר על פי מקורות מסוימים היה בגלל סיבות כלכליות.
ב-16 במרץ 2016, הפסטיבל חזר והמשיך בניהול "קרן התרבות ביימבה".
פסטיבל הסרטים ג'ובה הוא פסטיבל הסרטים הראשון אשר הוקם בדרום סודאן.
הפסטיבל נוסד בשנת 2016, חמש שנים לאחר ייסוד המדינה, אשר השיגה את עצמאותה מסודאן ב-2011. מטרת הפסטיבל הייתה לתת במה לעבודתם של יוצרים מקומיים, ולשנות את תפישת הציבור העולמי לגבי המדינה, ולהראות שהיא לא רק מוקד לזוועות המלחמה.
יוזם הפסטיבל הוא סימון בינגו, יוצר קולנוע אשר מבקש לעזור לדרום סודאן "למצוא זהות משלנו", ולהשיל את התיוג כשוחרי מלחמה.
ההיסטוריה האישית שלו הייתה המקבילה של ההיסטוריה של ארצו: הוא נמלט כילד יחד עם משפחתו כשפרצה מלחמת האזרחים הסודאנית, ושהה עשר שנים במחנה הפליטים קקומה בצפון-מזרח קניה, עם עוד כ-57,000 פליטים, רבים מהם מדרום סודאן.
הוא שב לארצו רק ב-2009. אך לאחר הסכם העצמאות של 2011, פרצה מלחמה חדשה בין תומכיו נשיא דרום סודאן הראשון, סלבה קיר, ותומכי סגן הנשיא, ריק מצ'אר, שהייתה בעצם מלחמה בין השבטים העיקריים של המדינה, הדינקה והנואר.
בין 2013 ל-2015 נהרגו אלפים, וכ-2 מיליון דרום סודאנים נעקרו ממקומם.
אחרי הסכם השלום של 2015, החל תהליך של בנייה מחדש, ובינגו הוא בין המחזיקים בדעה שייסוד ובניית התרבות והאמנויות הוא חלק בלתי נפרד מבניית המדינה.
הפסטיבל הראשון התקיים במרכז התרבות ניאקורון בעיר ג'ובה.
הוא כלל רצועות סרטים קצרים וסרטים באורך מלא, סרטים עלילתיים וסרטים תיעודיים, למשך שלושה ימים.
בערב הסגירה, נערך טקס פרסים במגוון קטגוריות, ביניהם בימוי, עריכה, ומשחק.
רבים מהסרטים עסקו בנושאים בעלי משמעות חברתית ופוליטית בדרום סודאן, ביניהם נישואי ילדות ונישואים בכפייה, שכן יותר ממחצית הנשים הדרום סודאניות נאלצות לתוך מסגרת נישואים לפני הגיען לגיל 18; וכן בפרקטיקה הנקרא דוחאן, בה נשים כורעות בפיסוק רגליים מעל גחלים בוערים, מתוך האמונה שבכך יספקו עונג מיני מוגבר לבעליהן.
בשנתו השנייה של הפסטיבל, התקבלו 75 סרטים על ידי מארגני הפסטיבל, לעומת 40 בשנה הראשונה.
הסרט הזוכה של הפסטיבל היה "ואג'ה טה ג'אנה", שפירושו "הכאב של הילד".
הסרט מספר את סיפורה של נערה אשר נאלצת להפסיק לימודיה בשל מלחמת האזרחים, אך הוריה נאבקים שתוכל להמשיך ללמוד, ובתם משגשגת.
נושא החינוך לבנות הוא מרכזי בשיח החברתי-פוליטי בדרום סודאן, מכיוון שכמו מדינות רבות באזור, פחות מושקע בחינוך בנות מלכתחילה, ורבות נאלצו לנשור מהלימודים בעתות המלחמה.
המהדורה השלישית של הפסטיבל נקבעה להיערך בין 10–15 בדצמבר 2018. גם בשנה זו, גדל מספר הסרטים הדרום סודאניים שהתקבלו על ידי ועד הפסטיבל, וכן התקבלו גם סרטים מלפחות 14 מדינות נוספות.
הפסטיבל כולל פאנלים וסדנאות בנוסף להקרנות וטקס הפרסים.
פסטיבל הסרטים איידלווילד הוא פסטיבל סרטים עצמאי שנערך מאז 2009 באיילדווילד, קליפורניה.
הפסטיבל מנוהל על ידי מייסדו, הבמאי סטיבן סאבג'.
חבר השופטים המורחב כולל את: המועמדת לאוסקר וגלובוס הזהב אן ארצ'ר ("משחקים פטריוטיים", "חיזור גורלי"), זוכה פרס אמי כריסטוף סיינט ג'ון ("צעירים חסרי מנוח", "המופע של סטיב הארווי"), הקולנוען חואן רואיז אנצ'יה ("גלאנגרי, גלן רוס", "בטווח קרוב").
איירין בדארד ("לונגמייר", קולה של גיבורת "פוקהונטס"), וולפגאנג בודיסון ("בחורים טובים", "CSI") ועוד.
ב-2019 הפסטיבל התקיים בתאריכים 5 עד ל-10 במרץ.
פסטיבל הסרטים !Q היה פסטיבל סרטי להט"ב, שנערך בעיר ג'קרטה שבאינדונזיה בין השנים 2002-2017. הוא היה ככל הנראה פסטיבל סרטי הלהט"ב הראשון שנערך במדינה מוסלמית.
ראשיתו של הפסטיבל הייתה בפעילותו של הארגון Q-Munity, שנוסד ב-2001 על ידי עיתונאים ופעילים בתעשיית האמנות, שחלקם השתייכו לקהילת הלהט"ב המקומית.
ב-2002 הוא ארגן את האירוע Q!
Film Screening, שהתקיים במשך חמישה ימים, נכחו בו 1,500 צופים והוצגו בו למעלה מ-20 סרטים אודות להט"ב.
זו הייתה המהדורה הראשונה של הפסטיבל.
בעקבות תגובות חיוביות מהתופים הוחלט להפיק את הפסטיבל מדי שנה.
אורכו הגיע עם השנים לתשעה ימים.
נכללו בו גם תערוכות ציור וצילום והרצאות ופאנלים עם אורחים מחוץ לאינדונזיה.
הפקת הפסטיבל באינדונזיה המוסלמית נתקלה בהתנגדות ומארגניו סבלו מאיומים על חייהם.
ב-2009 וב-2010 תבע הממשל המקומי בג'קרטה מהמארגנים להוכיח כי הפסטיבל עולה בקנה אחד עם תרבות האסלאם.
מועצת הצנזורה הממשלתית לא נטתה חסד לפסטיבל ובעלי עסקים נמנעו מלתרום כסף למימונו, גם מחשש לביטחונם.
על כן מומן הפסטיבל בכל שנות קיומו מתרומות של אנשים פרטיים בלבד, והוא הסתייע גם בארגוני תרבות בינלאומיים שהעמידו לרשותו את מתקניהם בג'קרטה ללא תשלום.
הכניסה לכל אירועי הפסטיבל הייתה ללא תשלום.
במרץ 2017 הודיעו מארגני הפסטיבל על הפסקת הפקתו, בתקווה לחדש אותה בעתיד.
פסטיבל הסרטים הקווירי של מוג'ודין הוא פסטיבל קולנוע להט"בי שנתי בתוניסיה, מאז 2018. הפסטיבל נחשב כפסטיבל הקולנוע הקווירי הראשון בתנוסיה ובצפון אפריקה.
הפסטיבל מאורגן על ידי הארגון הלא-ממשלתי, מוג'ודין.
הפסטיבל מתמקד בזהויות קוויריות, במיוחד אצל אנשים מהדרום הגלובלי.
מטרת הפסטיבל היה ליצור מרחב לאנשים קווירים שאינו הטרונורמטיבי ואינו הומופובי.
בשל סיבות ביטחוניות, מיקום הפסטיבל אינו נחשף כלל.
אנשים שמעוניינים להשתתף בפסטיבל צריכים קודם ליצור קשר עם מארגני הפסטיבל.
המארגנים רואים בפסטיבל סוג של אקטיביזם:
המהדורה הראשונה של הפסטיבל הראשון התקיימה ב-15–18 בינואר 2018, במימון קרן הירשפלד אדי .
הנושאים העיקריים של מהדורה זו היו מגדר ונטייה מינית לא הטרונורמטיבית.
בנוסף להקרנת 12 סרטים באורך קצר ובינוני, הפסטיבל כלל גם קונצרטים, דיבייטים ודיוני הפאנל "Queer as Art" ו-"Queer as Resistance".
המהדורה השנייה של הפסטיבל התקיימה ב-22–25 במרץ 2019, במרכז העיר תוניס.
מהדורה זו כיסתה את כל הספקטרום הלהט"בי, והתמקד גם בפמיניזם.
בסך הכל, הוקרנו 31 סרטים בין-לאומיים ומקומיים.
בנוסף לסרטים שהוקרנו, התקיימו הצגות, דיבייטים וסדנת התיאטרון "Towards a Queer Theater".
המהדורה השלישית של הפסטיבל תוכננה להתקיים ב-20–23 במרץ 2020, אך נדחתה בשל מגפת הקורונה.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן (בספרדית: Festival de San Sebastián; בבסקית: Donostia Zinemaldia) הוא פסטיבל סרטים שנתי, שנערך בספטמבר בעיר דונוסטיה-סן סבסטיאן, שבחבל הבסקים בספרד.
מאז יסודו בשנת 1953, ביסס הפסטיבל את עצמו כאחד מ-14 הפסטיבלים התחרותיים בקטגוריית "A" שהוסמכו על ידי ארגון FIAPF.
הוא אירח כמה אירועים חשובים בתולדות הקולנוע, דוגמת הבכורה הבינלאומית של הסרט ורטיגו, שביים אלפרד היצ'קוק והבכורה האירופית של מלחמת הכוכבים.
זה היה הפסטיבל הראשון בו השתתף רומן פולנסקי, והפסטיבל עזר לקדם את הקריירה המקצועית של יוצרי סרטים כמו פרנסיס פורד קופולה, בונג ג'ון-הו ופדרו אלמודובר.
הפסטיבל הראשון נערך החל מ-21 בספטמבר 1953. ונועד במקור עבור סרטים שהופקו בספרד בלבד, סרטים ממדינות אחרות הורשו להשתתף החל משנת 1955, כאשר הפסטיבל התמחה בסרטי צבע.
הוא הוכר על ידי ה-FIAPF כפסטיבל בקטגוריה "A" מאז 1957, למעט התקופה 1980–1984, אז לא הוענקו פרסים במסגרת הפסטיבל.
החל משנת 1957 הפרס הראשון בפסטיבל נקרא פרס צדף הזהב.
בשנת 1972 זכה השחקן הישראלי חיים טופול בפרס לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "העין הציבורית".
בשנת 1985 התקבל לראשונה סרט ישראלי לתחרות הרשמית, הסרט "גשר צר מאד" של הבמאי נסים דיין.
בשנת 1987 זכה סרטו של הבמאי מישל ח'לייפי, "חתונה בגליל", בפרס צדף הזהב (הסרט הישראלי היחיד שזכה בפרס זה).
עם זאת ח'לייפי ביקש שהסרט יוגדר בפסטיבל כסרט פלסטיני ולא ישראלי.
בשנת 2004, בכורת הסרט "מלינדה ומלינדה", של הבמאי וודי אלן, פתחה את הפסטיבל.
אלן עצמו נוכח בהקרנה, וכן זכה לתוכנית רטרוספקטיבה של יצירתו.
בשנת 2012, זכה הסרט הישראלי "שש פעמים" בפרס "מבט אחר".
בשנת 2014, זכה סרטו של אורן גרנר, "גרינלנד", בתחרות סרטי הסטודנטים שהתקיימה בפסטיבל.
בשנת 2016, סרטה הראשון של מייסלון חמוד, "לא פה, לא שם", זכה בשלושה פרסים בפסטיבל, פרס ארוסקי לסרט הטוב ביותר מטעם חבר השופטים הצעיר, פרס "מבט אחר", וכן בפרס סבסטיאן.
חבר השופטים בינלאומי מעריך את הסרטים בבחירה הרשמית ומעניק את הפרסים הבאים:
פרס צדף הזהב לסרט הטוב ביותר
פרס צדף הכסף לבמאי הטוב ביותר
פרס צדף הכסף לשחקן הטוב ביותר
פרס צדף הכסף לשחקנית הטובה ביותר
פרס חבר השופטים לצילום הטוב ביותר
פרס חבר השופטים לתסריט הטוב ביותר
פרס דונוסטיה פרס מפעל חיים שניתן מדי שנה לשחקן או במאי
פרס הבמאים החדשים - נקבע על ידי חבר שופטים מיוחד, הסרטים במדור הבמאים החדשים מתחרים על הפרס הזה.
פרס הקהל - הקהל בוחר סרט מבין סרטי מדור הפנינים.
פרס נוער - נקבע על ידי חבר שופטים המורכב מ-350 צעירים בגילאי 17–21 בוחר סרט מבין המתמודדים על "פרס הבמאים החדשים".
פרס אופקים - נקבע על ידי חבר שופטים מיוחד, הבוחר את הסרט הטוב ביותר במדור Horizontes Latinos.
פרס "אוטרה מירדה" (מבט אחר) - TVE (רשות השידור הספרדית) מעניקה פרס לסרט שמשקף בצורה הטובה ביותר את עולם הנשים.
פרס סבסטיאן - חבר שופטים בוחר בסרט שמשקף בצורה הטובה ביותר את הערכים והמציאות של לסביות, הומוסקסואלים, דו-מיניים וטרנסג'נדרים.
פסטיבל הסרטים במנהטן הוא פסטיבל סרטים שנתי שנוסד בשנת 2006 על ידי שני יוצרי קולנוע עצמאי: פיליפ ג'יי נלסון וחוסה רואיז ג'וניור.
כיום הפסטיבל מנוהל בידי נלסון וצוות של יוצרי קולנוע, עיתונאים ואוצרים.
הפסטיבל נוסד תחת השם "Independent Features Film Festival" (הפסטיבל העצמאי לסרטים באורך מלא) ושינה את שמו ב-2010. הפסטיבל מתקיים אחת לשנה בתיאטרואות שונים כמו Symphony Space, Quad Cinema, Academy Theater at Lighthouse בנוסף למקומות קטנים יותר כמו Producers Club וHunter-College Lang Auditorium, בו מתקיים טקס סיום הפסטיבל.
בשנת 2012, פסטיבל הסרטים במנהטן נכלל ברשימת "25 פסטיבלי סרטים ששווים את דמי הכניסה" של מגזין MovieMaker .
ב-2013 הפסטיבל הרחיב את תוכניתו ל-163.
ביולי 2010, מייסדי פסטיבל הסרטים במנהטן, פיליפ ג'יי נלסון וחוסה רואיז, הגישו תביעה נגד פסטיבל טרייבקה בגין תחרות בלתי הוגנת.
המייסדים האשימו את פסטיבל טרייבקה בגניבת הרעיון שלהם לפסטיבל סרטים וירטואלי.
ב-2013 מאמר ב-Indiewire תחת הכותרת "האם ניתן לבטוח בפסטיבל הסרטים הזה?" ציטט משתתפי עבר פסטיבל שדיווחו כי הוא היה לא מאורגן באופן מופרע.
המאמר התייחס לשינויים במקום ההקרנה ברגע האחרון, הקרנת גרסה שגויה של סרטים ואי יצירת קשר עם יוצרי סרטים.
בשנת 2007 הפסטיבל ייסד את פרס הבאז (Buzz Award), והעניק אותו לApostles of Park Slope.
יוצר הסרט, ג'ייסון קוסטו הקים בעקבותיו את The Art of Brooklyn Film Festival, שהפך לפסטיבל סרטים עצמאי פופולרי בברוקלין.
בשנת 2012 הוענק פרס הסרט המרפא (Film Heals Award) למספר סרטים, ביניהם Dreams Are Not Forgotten מאת נייג'ל בארקר.
בשנת 2012 הפסטיבל הציג את פרס זרקור ניו יורק (New York Spotlight Award), הוקרה לסרט שנעשה שמציג את העיר ניו יורק בצורה משכנעת ומעוררת השראה.
סרט דוקמנטרי של תלמיד כיתה ד' על ארוחת הצהריים בבית הספר), סרט תיעודי בן 20 דקות מאת זאכארי מקסוול בן ה-11. כתלמיד ב-PS 130 באיטליה הקטנה.
הסרט התיעודי זכה בפרס הבאז של הפסטיבל.
היוצר התראיין לרשתות כמו בוקר טוב אמריקה והניו יורק טיימס.
פסטיבל הסרטים אל-ארד הוא פסטיבל קולנוע בין-לאומי של סרטים אודות התרבות והאמנות הפלסטינית.
הפסטיבל מתקיים משנת 2002 מדי שנה בקליארי, סרדיניה, ומאורגן על ידי "ארגון הידידות סרדיניה-פלסטין".
אחת מהאורחות הקבועות בפסטיבל הסרטים היא מוניקה מאורר, במאית גרמניה שיצרה בשנות השבעים מספר סרטים תיעודיים על התפתחות הלאומיות הפלסטינית.
פסטיבל הסרטים אל-ארד נערך לראשונה בקליארי בשנת 2002, ונועד לתת ביטוי אמנותי לזכות להגדרה עצמית של הפלסטינים.
במהלך השנים הפך לפסטיבל קולנוע בין-לאומי פופולרי המושך אליו חובבי קולנוע רבים.
משנת 2009 נערך הפסטיבל בתיאטרון מאסימו.
בפסטיבל מחולקים מספר פרסי קולנוע, בהם הסרט התיעודי הטוב ביותר, הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר, הסרט הטוב ביותר על נושאים פלסטיניים, ופרס הבמאי החדש.
חבר השופטים מונה יוצרים מתחום הקולנוע.
בין הזוכים נמנית האמנית אמילי ג'אסיר, שסרטה "מכתב לחבר" זכה בשנת 2022 בפרס הסרט הטוב ביותר על נושאים פלסטיניים.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במרקש הוא פסטיבל קולנוע בין-לאומי שנוסד בשנת 2001 ומתקיים מדי שנה בעיר מרקש שבמרוקו.
הפסטיבל מופעל על ידי קרן הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע במרקש, ונחשב לאחד מהאירועים המרכזיים המוקדשים לתעשיית הקולנוע המרוקאי.
הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2001 ומאז הפך לאירוע חשוב המושך אליו יוצרי קולנוע, שחקנים ואנשי תעשייה בינלאומיים.
בין היתר, משמש הפסטיבל אתר צילום עבור הפקות קולנועיות רבות מכל העולם.
למרות שהפסטיבל נערך במדינה מוסלמית מובהקת, ניתנת במה ליצירות קולנועיות נועזות בפסטיבל.
הפסטיבל מקדם סובלנות, פתיחות וחילופי תרבויות, במיוחד בסביבה המוסלמית.
יצירות להט"ביות שהוצגו בפסטיבל כוללות סרטים בנושאים רגישים: כמו הסרט "הקפטאן הכחול" על גבר הנמשך לעוזרו הצעיר והסרט הטורקי "ימים בוערים" שמציג מתח בין שני גברים.
בנוסף, הפסטיבל הציג סרטים על גיבורות נשיות במאבקים פטריארכליים בסרטים כמו "מלכות" ו"דגי זהב".
בתחרות הוקרנו גם סרטים מחתרניים, כמו הסרט התוניסאי "אשקל" עם ביקורת פוליטית על הממשל הערבי.
בשנת 2022, הסרט הישראלי "טעם התפוחים אדום" התקבל לפסטיבל, ובכך נרשמה פריצת דרך.
הסרט התמקד בקהילה הדרוזית בגולן.
הפסטיבל מתקיים מדי שנה בין החודשים נובמבר ודצמבר בעיר מרקש.
המהדורה ה-20 של הפסטיבל נערכה בין 24 בנובמבר ל-2 בדצמבר 2023.
במהלך הפסטיבל נעשה שימוש בשפות צרפתית, ערבית, אמזיגית ואנגלית.
במסגרת הפסטיבל מוענק פרס "כוכב הזהב" לסרטים המובילים המתחרים בפסטיבל.
הפרס מוענק בקטגוריות שונות לסרטים מרוקאים וזרים, סרטים קצרים וסרטים באורך מלא.
בכל שנה נבחרת ועדת שיפוט הכוללת יוצרי קולנוע, שחקנים ואנשי תרבות בינלאומיים.
בשנת 2013, נשיא הוועדה היה הבמאי מרטין סקורסזה, ובין חברי הוועדה נמנו הבמאי פאטי אקין והשחקניות מריון קוטיאר ופטרישה קלארקסון.
ב-2022, נשיא הוועדה היה הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו, ואילו ב-2023 עמדה בראש הוועדה השחקנית ג'סיקה צ'סטיין לצד שופטים ידועים נוספים כמו השחקן השוודי אלכסנדר סקושגורד והבמאית הבריטית ג'ואנה הוג.
בשנת 2024, לוקה גואדנינו מונה לכהן כנשיא חבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במרקש, במקום תומאס וינטרברג שנאלץ לוותר על התפקיד מסיבות משפחתיות.
חבר השופטים כולל את הבמאי האיראני עלי עבאסי, הבמאית ההודית זויה אחטר, השחקנית האמריקאית פטרישה ארקט, השחקנית הבלגית וירז'יני אפירה, השחקן האוסטרלי ג'ייקוב אלורדי, השחקן הבריטי-אמריקאי אנדרו גארפילד, השחקנית המרוקאית נדיה קונדה, והבמאי הארגנטינאי סנטיאגו מיטרה.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של הים האדום הוא פסטיבל קולנוע אשר הושק בשנת 2019 ומתקיים בג'דה, שבמערב ערב הסעודית.
הפסטיבל מתמקד בעיקר במגמות חדשות של סיפור קולנועי ובטיפוח כישרונות צעירים מערב הסעודית, מההעולם הערבי ומיתר חלקי העולם.
הפסטיבל שואף להניח תשתית מוצקה לתעשיית הקולנוע בערב הסעודית, מתוך מטרה לתרום לגיוון מקורות ההכנסה של המדינה.
מהדורתו הראשונה של הפסטיבל התקיימה בעיר העתיקה של ג'דה בין 6 ל־15 בדצמבר 2021. מהדורתו השנייה התקיימה בין 1 ל־10 בדצמבר 2022, והציגה בעיקר סרטים מערב הסעודית ומהמזרח התיכון.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של הים האדום נוסד בשנת 2019, במסגרת יוזמה להחיות את תעשיית הקולנוע בערב הסעודית.
תחילה תוכננה פתיחתו לחודש מרץ 2020, אך היא בוטלה עקב התפרצות מגפת הקורונה בערב הסעודית.
הפסטיבל נחנך לבסוף בנובמבר 2021, עם הקרנת סרטו של ג'ו רייט, סיראנו.
הפסטיבל מופעל ומנוהל על ידי קרן פסטיבל הסרטים של הים האדום (Red Sea Film Festival Foundation), מוסד תרבותי ללא כוונת רווח הרשום בערב הסעודית.
יושבת ראש הקרן היא ג'ומאנה אלראשיד, מנכ"לית קבוצת המחקר והמדיה הסעודית – SRMG.
מהדורת הבכורה של הפסטיבל נפתחה ב־6 בדצמבר 2021 עם הקרנת סיראנו של הבמאי ג'ו רייט, בג'דה, ערב הסעודית.
במסגרת הפסטיבל הוקרנו 138 סרטים מ־67 מדינות, מתוכם 16 השתתפו בתחרות הרשמית.
הפסטיבל ננעל ב־15 בדצמבר עם בכורתו העולמית של סרטו של כביר ח'אן, 83. האירוע התקיים על רקע קריאות לחרם מצד מבקרים שטענו כי שלטונות ערב הסעודית מנסים להסיט את תשומת הלב הבין-לאומית מהתנהלות המדינה בתחום זכויות האדם.
נטען כי הממלכה עושה שימוש בתרבות ככלי "להלבין" את תדמיתה בזירה הבין-לאומית.
אחת המבקרות טענה כי ללא חופש ביטוי, הפסטיבל הופך לתעמולה בלבד.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של סנטה ברברה (SBIFF) הוא פסטיבל קולנוע בן אחד-עשר ימים, המתקיים מדי שנה בחודש פברואר בעיר סנטה ברברה שבקליפורניה, מאז שנת 1986. הפסטיבל מקרין למעלה מ-200 סרטים עלילתיים וסרטים קצרים ממדינות ואזורים שונים ברחבי העולם.
בנוסף להקרנות, כולל הפסטיבל גם מחוות לכוכבי קולנוע, פאנלים מקצועיים ותוכניות חינוכיות.
במהלך השנים אירח פסטיבל הסרטים של סנטה ברברה שורה של כוכבים בעלי פוטנציאל לזכייה בפרסים, בהם קייט בלאנשט, גיירמו דל טורו, לורה דרן, לאונרדו דיקפריו, אנג'לינה ג'ולי, ג'ניפר לורנס, הית' לדג'ר, אדי רדמיין, מרטין סקורסזה, מישל יאו וקייט וינסלט.
בשנת 2006, הוקדשו שליש מהמקומות בתוכנית הפסטיבל לסרטים מאת יוצרי קולנוע היספניים.
קטגוריות התכנים באותה שנה כללו סרטי טבע, סרטים בנושא גלישה וסרטי ספורט אתגרי.
מלבד הפסטיבל השנתי בפברואר, מפעילה SBIFF תוכנית בשם "חברת הקולנוע" (Cinema Society), המקרינה תכנים לאורך כל השנה באולם ריביירה שבסנטה ברברה.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בולנסיה (בספרדית: El Festival Internacional de Cine de Valencia – Cinema Jove או בקיצור "Cinema Jove" - פסטיבל צעיר) הוא פסטיבל סרטים המתקיים מדי שנה בוולנסיה, ספרד, בחודש יוני מאז 1986.
המאפיין הייחודי של הפסטיבל הוא קידום יוצרי קולנוע צעירים על ידי הגבלת המשתתפים לגיל 40 בבחירה הרשמית, המורכבת משלוש קטגוריות: סרטים עלילתיים, סרטים קצרים, סדרות רשת.
בנוסף, הפסטיבל מציע הקרנות מחווה ליצירות סמליות, של במאים שהותירו את חותמם על תקופתם בצעירותם, תערוכות, מפגשים מקצועיים ועוד.
הפסטיבל מאורגן על ידי מינהל התיירות, התרבות והספורט של ולנסיה, באמצעות המכון הוולנסיאני לקולנוע על שם ריקרדו מוניוז סואי ומוכר על ידי הפדרציה הבינלאומית של מפיקי סרטים (FIAPF).
בשנת 1986 ייסדה ממשלת הקהילה האוטונומית של ולנסיה את פסטיבל הקולנוע הצעיר.
במקור הוא הוקדש לחינוך קולנועי אך במהרה הפך למקום מפגש בינלאומי עבור יוצרי קולנוע צעירים .
הפסטיבל נוצר במקור במטרה לתמוך ביוזמות הראשונות של במאים צעירים ליצירת סרטים.
בתוך ארבע שנים בלבד, קהל היעד הגאוגרפי התרחב ברמה הארצית והבינלאומית והוקם מדור רשמי לסרטים קצרים.
באופן דומה, משך הפסטיבל הוארך לשבוע אחד, מה שאפשר תוכנית מקיפה יותר ואפשר את שילובו של מדור רשמי לסרטי עלילה בשנת 1991 .
מאז 2015, פסטיבל מארח גם מבחר רשמי של סדרות אינטרנט .
בנוסף לבחירה הרשמית, הפסטיבל מציע הקרנות של סרטים סמלים כדי להמשיך את רעיון החינוך הזה, שהיה משימתו העיקרית.
הבחירה הרשמית כוללת טקסי פרסים שונים בכל שנה, נכון ל־2023 שלוש קטגוריות הן: הסרט העלילתי הטוב ביותר, הסרט הקצר הטוב ביותר וסדרת הרשת הטובה ביותר, הזוכים מקבלים את פרס "Lune de Valence" וסכום כספי.
חברי ועדת הבחירה ממונים על ידי נשיא הפסטיבל מבין מומחים מעולם הקולנוע, וכך גם חברי חבר השופטים.
אין ערעורים על החלטות חבר המושבעים או הוועדה.
בשנת 2004 זכה הסרט "אור" של קרן ידעיה בפרס דקל הברונזה, הפרס השלישי בחשיבותו בפסטיבל, והסרט "עטאש (צימאון)" של תאופיק אבו ואיל בפרס הצילום.
בשנת 2009 זכה סרטם של ירון שני וסכנדר קובטי "עג'מי", בפרס הבימוי הטוב ביותר.
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקאן או פסטיבל קאן (le Festival de Cannes) הוא פסטיבל קולנוע יוקרתי שנערך בעיר הנופש קאן שבדרום צרפת.
הפסטיבל, הסגור לקהל הרחב, מקבל תשומת לב גדולה מהתקשורת, ועקב כך פוקדים אותו כוכבי קולנוע רבים.
מפיקים רבים משיקים בו את סרטיהם החדשים, ומנסים למכור אותם למפיצים מכל העולם.
הפסטיבל היה יוזמה של שר החינוך והתרבות הצרפתי ז'אן זאי , על פי הצעתם של ההיסטוריון פיליפ ארלנגר ועיתונאי הקולנוע רוברט פאבר לה ברט.
ניתן לייחס את הקמתו בעיקר לרצון הצרפתי להתחרות בפסטיבל הסרטים של ונציה, שהיה אז פסטיבל הקולנוע הבינלאומי היחיד והפגין חוסר משוא פנים עם ההטיה הפשיסטית שלו באותן שנים.
בפסטיבל ונציה 1937 היו טענות על כך שהמשטר הנאצי הפעיל לחץ על מנת למנוע מהסרט הפציפיסטי הצרפתי "האשליה הגדולה" את הזכייה בפרס הגדול (הסרט, שמוסוליני התלהב ממנו, זכה בפרס 'הסרט האמנותי' החשוב פחות).
במחאה החליטו חברי צוות השופטים הצרפתים, הבריטים והאמריקאים לפרוש מהפסטיבל.
ב-31 במאי 1939 נבחרה העיר קאן כמיקום לפסטיבל, בגלל היותה עיר נופש פופולרית בריביירה הצרפתית וגם משום שעיריית קאן סיפקה מימון לאירוע, כולל ההתחייבות להקמת אולם ייעודי לפסטיבל.
הפסטיבל החדש, פרי שיתוף פעולה בין-לאומי בתמיכה רחבה של תעשיית הקולנוע האמריקנית.
כוכבי הוליווד דוגמת: גארי קופר, קארי גרנט, טיירון פאוור, דגלאס פיירבנקס ג'וניור, מיי וסט, נורמה שירר, פול מוני, ג'יימס קאגני, ספנסר טרייסי וג'ורג' רפט הגיעו לעיר באוניית נוסעים ששכרו אולפני מטרו גולדווין מאייר.
ב-31 באוגוסט התקיים ערב הפתיחה, עם הקרנה פרטית של הסרט האמריקני הגיבן מנוטרדאם.
הפסטיבל עצמו היה אמור להיפתח יום אחר כך, ב-1 בספטמבר 1939. פלישת גרמניה הנאצית לפולין בדיוק בתאריך זה, הביאה לביטול הפסטיבל.
הרעיון נדחה אך התקיים אחרי מלחמת העולם השנייה, בין ה-20 בספטמבר ל-5 באוקטובר 1946 ומאז הוא נערך מדי שנה בחודש מאי, מלבד במספר מקרים יוצאי דופן.
בראשית שנות החמישים החל הפסטיבל למשוך תיירות רבה ותשומת לב עיתונאית.
במקביל, גם הצד האמנותי של הפסטיבל החל להתפתח.
בגלל המחלוקות בנוגע לבחירת הסרטים, נוצר "פרס המבקרים" לסרטים מקוריים ויוצרי קולנוע נועזים.
בשנת 1954 הוענק לראשונה פרס חבר השופטים המיוחד.
בשנת 1955 נוצר פרס דקל הזהב (Palme d'Or) לסרט הטוב ביותר, שהחליף את פרס גרנד פרי, שהיה לפרס השני בחשיבותו.
בשנת 1959 נוסד "מארש דו פילם" (שוק הסרטים), המעניק לפסטיבל אופי מסחרי ומשמש כזירת מסחר בין מוכרים לקונים בתעשיית הקולנוע.
שוק הסרטים בפסטיבל הוא האירוע הבינלאומי החשוב בעולם למסחר בסרטים.
בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, הפסטיבל לא התקיים ובהמשך לכך הוכרזה רשימת 56 הסרטים שהיו מיועדים לאקרנה במהלכו; זהו הביטול הראשון מאז שנת 1968.
הצוות הקבוע המונה כ-30 אנשים, ומתרחב לכמה מאות לקראת קיום האירועים השונים.
ז'יל ג'אקוב כיהן כנשיא הפסטיבל משנת 2001.
החל מ-2015, מכהן כנשיא, העיתונאי, פייר לסקור.
הפרס היוקרתי ביותר שמוענק בפסטיבל הוא פרס דקל הזהב לסרט הטוב ביותר.
לעיתים מספר סרטים חולקים פרס זה בשנה אחת.
חבר השופטים של הפסטיבל, אשר מורכב ממומחים בינלאומיים לקולנוע, בוחר את הזוכים בפרס דקל הזהב ובעוד מספר פרסים.
הפרס השני בחשיבותו המוענק לסרטים הוא פרס גרנד פרי והשלישי בחשיבותו הוא פרס חבר השופטים.
פרס דקל הזהב (Palme d'Or)
פרס גרנד פרי (Grand Prix)
פרס חבר השופטים (Prix du Jury)
פרס מצלמת הזהב (Caméra d'Or) מוענק לסרטי ביכורים
"סינפונדסיון" - פרס לסרט סטודנטים (Cinéfondation), בשנת 2022 שונה שם המסגרת ל-La Cinef.
פרס דקל הזהב על מפעל חיים
פרסים הניתנים על ידי גופים עצמאיים
הישגים ופרסים ישראליים בפסטיבל קאן
עד 2021, מספר סרטים ישראליים הועמדו לזכייה בפרס דקל הזהב, מתוכם ארבעה מסרטיו של עמוס גיתאי.
גיתאי גם שימש כנשיא פאנל שופטי הפרס ב-2019.
ב-יולי 2021, זכה "הברך", סרטו של הבמאי נדב לפיד, בפרס חבר השופטים.
את הפרס הוא חלק עם הבמאי התאילנדי אפיצ'טפונג ווירסתקול וסרטו "ממוריה", בכיכובה של טילדה סווינטון.
שני סרטים ישראליים זכו בפרס מצלמת הזהב המוענק לסרטי ביכורים: "אור" של קרן ידעיה (2004), ו"מדוזות" של אתגר קרת ושירה גפן (2007), והסרט "עג'מי" של ירון שני וסכנדר קובטי (2009) זכה בציון לשבח במסגרת התחרות על פרס מצלמת הזהב.
הסרט "ביקור התזמורת" (2007) זכה ב-3 פרסים בפסטיבל.
פרס חביב השופטים, פרס השופטים הצעירים ופרס פיפרסקי (המוענק על ידי איגוד מבקרי הקולנוע הבינלאומי).
הסרט "לילה לבן", של ארנון צדוק, זכה ב-1996 בפרס השופטים הצעירים.
עודד קוטלר זכה, ב-1967, בפרס השחקן הטוב ביותר על משחקו ב"שלושה ימים וילד".
חנה לסלאו זכתה, ב-2005, בפרס השחקנית הטובה ביותר על משחקה ב"אזור חופשי".
הסרט "הערת שוליים", של יוסף סידר, זכה ב-2011 בפרס התסריט.
מני יעיש זכה, ב-2012, בפרס איגוד הבמאים והתסריטאים על סרטו "המשגיחים".
סרטי סטודנטים ישראליים רבים התמודדו בתחרות ה"סינפונדסיון", המתקיימת משנת 1998, ואף זכו בפרסים בה: בשנת 1999 זכה "עם חוקים" של דובר קוסאשווילי בפרס השני.
בשנת 2000 זכה "קינוח", סרטו של עמית סקומסקי בפרס השני.
בשנת 2002 זכה "שאלות של פועל מת" של איה סומך בפרס השלישי.
בשנת 2005 זכה "ביקור חולים" של מיה דרייפוס בפרס השני.
בשנת 2008 זכה "המנון" של אלעד קידן בפרס הראשון.
בשנת 2016 זכה "אנה" של אור סיני בפרס הראשון.
פסטיבל הקולנוע ירושלים (או בשמו הנפוץ פסטיבל ירושלים) הוא פסטיבל קולנוע בינלאומי הנערך מדי שנה בירושלים.
הפסטיבל נוסד ביולי 1984 ומאז הפך לאירוע מרכזי בישראל ליוצרי קולנוע ושוחריו.
מדי קיץ, במהלך עשרה ימים מוקרנים בפסטיבל למעלה מ-200 סרטים מכ-60 מדינות, לצד מגוון אירועים, סדנאות מקצועיות ומפגשים עם יוצרים ידועים.
יוזמת הפסטיבל היא כלת פרס ישראל ומקימת סינמטק ירושלים, ליה ון ליר, לאחר שב–1983 הוזמנה לשפוט בפסטיבל הקולנוע בקאן, החליטה לייסד פסטיבל סרטים בינלאומי במתכונת דומה בישראל.
כבר בשנתו הראשונה זכה הפסטיבל לארח דמויות מרכזיות מתחום הקולנוע כמו ז'אן מורו, ליליאן גיש, וורן בייטי וג'ון שלזינגר.
במהלך הפסטיבל מוקרנים, הן סרטים ישראליים והן סרטים בינלאומיים, ואף סרטים שאינם נמנים עם הזרם המרכזי והמקובל של הקולנוע העכשווי, כמו סרטים המשתייכים לקטגוריות האוונגרד, התעודה, הקלאסיקה המשוחזרת, האנימציה וכן רטרוספקטיבות רחבות-יריעה של יוצרי קולנוע גדולים.
החל משנת 2005 מתקיים בפסטיבל אירוע הפיצ'פוינט השנתי אשר נועד להוות פלטפורמה עבור יוצרים ישראלים להציג פרויקטים עלילתיים באורך מלא המצויים בתהליכי פיתוח והפקה מתקדמים בפני אישים נבחרים מתעשיית הקולנוע הבינלאומית.
האירוע מאפשר ליצור אפיקי תקשורת בינלאומיים, להרחיב את מקורות המימון של הפרויקטים, ולקדם קופרודוקציות ושיתופי פעולה פוטנציאליים.
בשנת 2020, בגלל מגפת הקורונה, הפסטיבל נדחה מאוגוסט לחנוכה והוא התקיים באתר האינטרנט של הסינמטק, וניתן היה לצפות בהקרנות הפסטיבל באופן מקוון בלבד.
הפסטיבל מפנה זרקור לקולנוע הישראלי, תוך קיומן של תחרויות נושאות פרסים וחשיפה של היצירה המקומית בפני אנשי מקצוע ועיתונאים מרחבי העולם וקיומן של בכורות ישראליות לצד רטרוספקטיבות של מיטב היצירה הישראלית.
במסגרת התחרויות, חולקו בעשורים האחרונים קרוב לעשרה מיליון דולר ליוצרים ישראלים בתחומי הקולנוע העלילתי, התעודי, סרטי סטודנטים, סרטים קצרים.
הפסטיבל מקיים תחרויות יוקרתיות וביניהן תחרות לקולנוע בינלאומי, תחרות "ברוח החופש" ליצירות קולנוע העוסקות בחתירה הנצחית של האדם לחופש ולצדק, תחרות "אומנות בצומת" לקולנוע ניסיוני ופרסי "היצירה הצעירה" לסרטי גמר של תלמידי תיכון בישראל.
בפסטיבל הקולנוע מתמודדים סרטים בתחרויות שונות.
+פרסים הניתנים לקולנוע הישראלי במסגרת תחרויות הפסטיבלשם התחרותהפרסים הניתנים במסגרת התחרותתחרות חג'ג' לקולנוע ישראלי עלילתי באורך מלאפרס חג'ג' לסרט העלילתי הטוב ביותר באמצעות הקרן לירושלים
פרס GWFF לסרט הביכורים הישראלי הטוב ביותר
פרס האנסמבלתחרות דיאמונד לקולנוע ישראלי תיעודי באורך מלאפרס דיאמונד לסרט התיעודי הטוב ביותר
פרס דיאמונד לבימוי התיעודי הטוב ביותרפרסי הקולנוע הישראליפרס עליזה ומיכה שגריר לעריכה הטובה ביותר
פרס אהרון עמנואל לצילוםתחרות דיאמונד לקולנוע ישראלי קצרפרס דיאמונד לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר
פרס דיאמונד לסרט העלילתי הקצר, מקום שני
פרס עליזה ומיכה שגריר לסרט הסטודנטים הקצר הטוב ביותר
פרס למשחקפרסי פיצ'פוינט ירושליםפרסי פסטיבל הקולנוע ירושלים לסרטים באורך מלא בשלבי הפקה ועריכה
מענק שירותי עריכה אדיט לסרט באורך מלא
מענק שירותי סאונד DB לסרט באורך מלא
מענק קרן גשר לקולנוע רב תרבותי לתסריט הקצר הטוב ביותר
מענק שירותי עריכה אדיט לסרט קצר
מענק שירותי סאונד DB לסרט קצר
פרס ון־ליר מטעם פסטיבל הקולנוע לקמפיין Impactהתחרות לאמנות וידאו וקולנוע נסיוניפרסי קרן משפחת אוסטרובסקי:
מקום ראשון, מקום שניתחרות היצירה הצעירה ע"ש וים ון-לירפרסי דוד הרמן לקולנוע תיעודי
פרסי טדי הפקות לקולנוע עלילתי
פרס מנח"י לבית ספר הירושלמי המצטייןפרס המיזם למדיה בירושלים ליוצר ירושלמי
רשימת הזוכים בפרס וולג'ין/חג'ג' לסרט עלילתי באורך מלא
רשימת הזוכים במאה ה-20שנהשם הסרטבימוי1989שדות ירוקיםיצחק צפל ישורון1990המיועדדניאל וקסמןאהבתה האחרונה של לורה אדלראברהם הפנר1991שורושבי גביזון1992חסד מופלאעמוס גוטמן1993גולם במעגלענר פרמינגר1994המרחקדן וולמן1995עץ הדומים תפוסאלי כהןחולה אהבה בשיכון ג'שבי גביזון1996לנגד עיניים מערביותיוסף פיצ'חדזה1997עפולה אקספרסג'ולי שלז1998יום יוםעמוס גיתאי1999החברים של יאנהאריק קפלון
רשימת הזוכים בפרס וולג'ין/ואן ליר/דיאמונד לסרט התיעודי הטוב ביותר
רשימת הזוכים במהלך המאה ה-21שנהשם הסרטבימוי 2000 רשימת אהבה דוד פישר 2001 זמני אילונה אריאל ואיילת מנחמי 2002 רוחות קדים - כרוניקה מרוקאית דוד בן שטרית 2003 ערוצים של זעם ענת הלחמי 2004 מקודשת ענת צוריה 2005 סיסאי דוד גברו 2006 מלון תשעה כוכבים
שם התחרותהפרסים הניתנים במסגרת התחרותהתחרות הבינלאומיתפרס נחמה ריבלין לסרט הבינלאומי הטוב ביותר
פרס הבימוי לסרט בינלאומיהתחרות הבינלאומית לסרטי ביכוריםפרס GWFF לסרט הביכורים הבינלאומי הטוב ביותרתחרות "ברוח החופש"פרס קמינגס לסרט הטוב ביותרתחרות OFF לקולנוע תיעודי נסיוני על שם שנטל אקרמןפרס קרן משפחת אוסטרובסקי לסרט תיעודי ניסיוני על שם שנטל אקרמן
בשנים האחרונות התרחב אל לקהלים חדשים עם פרויקטים כמו "" ו"משאיות הקולנוע" (הקרנות חוץ בשכונות השונות בירושלים) ופרויקט פארקולנוע, מתחם חדש שהשיק הפסטיבל בגן העצמאות ובו מתקיימים מפגשים עם כוכבי טלוויזיה, הקרנות, הופעות של אמנים עכשוויים ואטרקציות קולנועיות לילדים.
בנוסף מתקיימים הקרנות סרטים, מופעים, קונצרטים קולנועיים ושלל אירועי חוצות נוספים.
מכיוון שארבעת אולמות הסינמטק הירושלמי אינם יכולים להכיל את כל ההקרנות, בזמן הפסטיבל "מתפשט" הפסטיבל לאולמות נוספים ברחבי ירושלים.
בין האולמות שבהם נערכו, במהלך השנים, הקרנות מחוץ לסינמטק: תיאטרון ירושלים, קולנוע לב סמדר, מרכז שרובר לתרבות, מרכז מורשת מנחם בגין, בית שמואל, ואוהל זמני שהוקם במדשאה למרגלות בניין הסינמטק.
פסטיבל הקולנוע ירושלים נפתח באופן מסורתי בבריכת הסולטן המכילה 5,000 צופים – שוחרי קולנוע, אישי ציבור ויוצרים ידועי שם מרחבי העולם.
זהו האירוע הקולנועי הגדול בישראל, ובין הגדולים בעולם.
אירועי פתיחת הפסטיבל במהלך המאה ה-20שנהתאריכי קיום הפסטיבלסרט הפתיחהאורחים מרכזיים198427.5-17.6.'הנשף' מאת אטורה סקולהורן בייטי, ליליאן גיש, ג'ון שלזינגר, ז'אן מורו, אנדרה דלבו, מריאן רוזנבאום, עדנה פוליטי,
פטר פאטצאק, מנחם גולן, יורם גלובוס, גילה אלמגור, איזה ג'ניני, דר' מרטין פרץ,
לילי ריבלין, דויד מקלוד, מייקל צ'ילדרס19851.6-8.6'רמבטיקו' מאת קוסטאס פריסויטוריו טביאני, פול קוקס, שרלוט סילברה, לינדזי קאמפ, נינה רוזנבלום19865.7. - 28.6'ג'ינג'ר ופרד' מאת פדריקו פליניאניישקה הולנד, ורה בלמון, אריקה סאנטו, אקסל קורטי, טוני פאלמר, קלאוס הלוויג,
איזה ג'ניני, אלן מרצ'נד, טונצ'ל קורטיז, דיאנה ריג, קטלין פטני, קרול פולאקוב,
דזירה אקארה, ביני קריסטל-אנדרסון, סרף גור, ג'והנה ספקטור, אירמגאד פון צור מיהלן19874/7/ - 27/6'בלוז לחופש הגדול' בימוי: רנן שורמרצ'לו מסטרויאני, פיטר יוסטינוב, ג'ק גולד, נאגיסה אושימה, אלן ארקין, דלפין סריג,
יורגן לת, מרטה מסארוש, יאן נוויצ'י, סטול פופוב, סווטצור סווטקוביץ', ג'וזפה רוסיני,
גילברט מארואני, שילה וויטקר, רנה ליכטיג, קשישטוף זאנוסי, קארל דייוויס19889.7. - 30.6הדרן לקולנוע ישראלי'יין בירקין, פאני ארדן, אטום אגויאן, ארסינה חאנג'יאן, אנדראס ג'רבאי,
חוזה לואיס גיטרז, אריקה סאנטו, משלחת תרבותית רשמית מברית המועצות19898.7 - 29.6'ספלנדור' מאת אטורה סקולהמונה ג'אמל אלדין, אילדיקו אניידי, שנטל אקרמן, גרזינה זפולווסקה, אלברט ג'ונסון,
דרק מלקום, סרדיאן קראנוביץ', ג'רארד שומן, זיאן-קלוד בריסו,
לינו ברוקה, איבן ניטצ'ב, מרינה גולדובסקיה, פיורלה אינפאשלי, מארק שיבס199012.7-21.7'המיועד' מאת דניאל וקסמןסיג'ירי באקאבה, איילה באקאבה, ג'ירי מנצל, פאולוס מאנקר, ג'יאני אמליו,
הרברט קליין, לוצ'יאן פינטילייה, אנדרס סוראני,
יאגלום, ולדימיר אלניקוב, ג'ים הוברמן, דרק מאלקום19914.7-13.7'מחלק רצח' מאת דויד מאמטמייק לי, רוג'ר קורמן, צ'ן קאיגה, ורה בלמון, סשה הררי, עמוס פו,
דיפה מהטה, ג'ון ג'וסט, דויד מאמט19929-18.7'זיכרונות מאחוזת הווארד' מאת ג'יימס אייבורי
'רק לרקוד' מאת באז לוהרמןכריס מארקר, האל הארטלי, אדריאן שלי, אלן קורנו, גייל סינגרמן, לינה וורמולר,
אייזק ג'וליאן, באז לוהרמן, ארמין מולר-סטהל,
קתרין גילדיי, דנה רוטברג, יאניס לונדמן19931-10.7'מהומה רבה על לא דבר' מאת קנת בראנה (הקרנה ראשונה בריכת הסולטן)רוברט דה נירו, ארנון מילצ'ן, הארווי קייטל, אוטר יוסליאני, אד פרסמן, הנרי יאגלום,
דושן מקאבייב, אינגריד קאוון, מיכאל קאליק, סאלי פוטר, אידריסה וודראוגו,
שילה וויטקר, מארק שיבס, תאו ון דה סנדה199430.6-9.7'הקפיצה הגדולה' מאת ג'ואל כהןכז'ישטוף קישלובסקי, זביגנייב פרייסנר, אירן ז'אקוב, מארין קרמיץ, איליה קאזאן,
מחמוד זמורי, רוז טרוש, ז'נבייב טרנר, סוזאן ביר,
מארק לנגר, מארק שיבס, נאני מורטי, רוז טרוש19956-18.7'טירופו של המלך ג'ורג' ' מאת ניקולס היטנרקלוד ללוש, מישל בוז'נה, אלסנדרה מרטינס, ארנון מילצ'ן, ארתור כהן,
ברטרן טאברנייה, הנרי יאגלום, קסאווייה בובואה, בועז יכין, רוברט קראמב,
ואדים אברשיטוב, סאווה קוליש, לורה בלום, רידהא בהי,
מרינה קורדוני, אסטריד פרנק, עיזה ג'ניני19964-13.7'קנזס סיטי' מאת רוברט אלטמןקשישטוף זאנוסי, שנטל אקרמן, דרק מלקולם, סוזן ביר, סימור קאסל,
פייר צ'יינה, דניאל דניאל, ריקרדו דיאס, ג'ים הוברמן,
חוזה לוגוי, קן ליפר, דויד רובינסון199710-19.7'האלמנט החמישי' מאת לוק בסוןאלן רודולף, בוב הוסקינס, כריסטופר המפטון, פרנצ'סקו רוסי,
קלייד ג'יוונס, הרברט בייגל, אלן ברלינר, מיכאל וורהובן,
אולריקה אוטינגר, בקי פרובסט, אלכסנדר שפיליוק19989-18.7'ביג לבובסקי' מאת האחים כהןרוברטו בניני, מנואל דה אוליביירה, ירון קראבה, אלן ריקמן,
ג'סי פרץ, ג'רמי תומאס, סטנלי קוואן, פרזן אוזפטק,
אנדראס תומופולוס, לידיה בוברובה19998-17.7'הכל אודות אמא' מאת פדרו אלמודוברטרנס מאליק, אטורה סקולה, ויטוריו ופאולו טאביאני, מאריסה פארדס
אירועי פתיחת הפסטיבל במהלך המאה ה-21שנהתאריכי קיום הפסטיבלסרט הפתיחהאורחים מרכזיים200013-22.7נמר, דרקון מאת אנג ליקירק דאגלס, אנג לי, מיכאל קאקויאניס, פולקר שלנדורף,
אישטבן סאבו, וים ונדרס, ג'יימס שיימוס, אנתוני ברגמן200112-21.7שרק מאת אנדיו אדמסון וויקי ג'נסוןסטפן פרירס, בי.
גולדברג, הנרי בין, מלגוז'טה שמסווקה,
פרזאן אוזפטק, ראדו גבארה, אנדרי סמירנוף,
ורוניק קייל, דייוויד קסלר, דיאן ואיירמן200218-27.7 דבר אליה מאת פדרו אלמודוברקשישטוף זאנוסי, דויד מאמט, אנתוני ברגמן, דיאן ווירמן, גודפרי צ'שייר200310-19.7גיבור מאת ז'אנג יימוג'פרי גילמור, אורי פרוכטמן, דויד קוסטוב, האני אבו אסד, וולפגנג בקר,
ז'אן פייר דארדן, לוק דארדן, עמוס קולק, אביבה סלזין, שון וולש,
ואוטר בארנדרכט, סנדרין בראואר, פייר מנחם, מישל ריהק, דיאן ויירמן20048-17.7החיים הם נס מאת אמיר קוסטריצהאנתוני מינגלה, אמיר קוסטוריצה, מריון דורינג, הומברט בלאסן, ניק פאוול,
אדמיר קנוביץ', רנטה רוגינס, פאבריציו מוסקה, ניב פיכמן, דימיטרי אייפידס,
שנטל אקרמן, אוליבר בקר, לודי בוקן, אנתוני ברגמן, סם גרין, אולריקה אוטינגר,
שריג פקר, יאן שוטה, פראסאנה ויתאנגה, דייוויד קסלר, מריאן ברגמן20057-16.7מלחמת העולמות מאת סטיבן שפילברגקארן שחנאזרוב, בודהאדב דאסגופטה, איליה חרז'אנובסקי, כריס מקדונלד,
מריון דורלינג, מריאן ברגמן, שרון ריבו, ניב פיכמן, פטר פורגש, לי קנג שאנג,
ויקטור סילאקונג קרינגסק, ז'אן-קסאווייה דה לסטראד, צאי מינג-ליאנג,
מישל אוחיון, דויד פוטנאם, פולה רפפורט20066-15.7מישהו לרוץ איתו מאת עודד דוידוףרומן פולנסקי, אטום אגויאן, רוברט לנטוס, דברה וינגר, הווארד פיינשטיין,
קתרין לה קלאף, מארק אנדרסון, שנטל אקרמן, ג'וש אפיגנאנסי, ווטר ברנדרכט,
רם ברגמן, אלן ברלינר, דאג בלוק, רקס בלומשטיין, אנדרו בראונסברג, אנתוני ברגמן,
מימו קלופרטסי, ג'ולי דפארדייה, מרקו טוליו ג'יורדנה, מיה גולדמן, סוול ואימאד נורי,
מישל ריהאק, לילי ריבלין, שרון ריבו, אצ'י סטרו, אישטוואן סאבו, מייקל ג'יי וורנר,
ארסיני חאנג'יאן, דניס רובר, דניאל לואיס, מארי-ג'וזה קרוז,
פטרישיה רוזמה, שמחה יעקובוביץ'20075-14.7רטטוי מאת בראד בירדדני דימבורט, אבי לרנר, עזיז טאן, אולריקה אטינגר, ווטר ברנדרשט,
אהוד בלייברג, סוזן בייר, ג'יין בירקין, פיליפ בלסבנד, ג'פרי בליץ,
צ'ארלס בארנט, סבריו קוסטאנצו, פול קרונין, קרייג איי עמנואל,
ניל פרידמן, סיסה גראום יורגנסן, אנדרס תומאס יינסן, דיטר קוסליק, דייוויד קוסטוב,
ג'ואאו מוריירה סאלאס, פבריציו מוסקה, מישל אוחיון, ג'ף פולבר, מישל ריהאק,
דייוויד תומפסון, מאריט ואן אן אלסהאוט, ראזוואן וואסילסקו, שון וולש200810-19.7וול-E מאת אנדרו סטנטוןאן אגיון, מריו גוסטבו אנחל, אנתוני ברגמן, חוסה לואיס קרוגיו גורין,
לוסיה סדרון, מולי דנין, אדלין פונטן טסואר, פטר פורגאש, איזי ג'ניני,
חוסיין קראביי, דיטר קוסליק, דויד קוסטו, ז'אן-פייר לדו, סרגיי לוזניצה,
אמיליו מאייה, ג'ון מלקוביץ, דויד שיסגל, גבריאל סירבו,
ארווין סימסנסון, מייקל וינטרבוטם, בועז יכין20099-18.7סיפור גדול מאת שרון מימון, ארז תדמורתאו אנגולופולוס, קארין אלבו, מיכאל ורהובן, לארי ווינסטין, ג'ייקוב ואנג,
סרגיי סימגין, מראט סארולו, ג'רלד פרי, פיטר רוג'ר,
בורהאן קורבאני, קלאודיו סנטמריה, דיטריך ברוגמן, גבריאל ריפשטיין,
בספטמבר 2025, יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה חתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות, בפרט פסטיבל הקולנוע בירושלים, שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".