tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם תאגיד מציג נתוני רווח למניה בדוחות הכספיים השנתיים שלו, עליו להציג רווח למניה בסיסי ורווח למניה מדולל, על פי אותם כללים, בגין תקופות ביניים בגוף דוח רווח והפסד.
בהנחה שלכל מי שקורא דיווח ביניים של תאגיד יש גישה גם לדוח הכספי השנתי האחרון של התאגיד, למעשה, אין צורך לחזור או לעדכן בעדכון בלתי משמעותי בדוח הביניים את הביאורים, שנכללו בדוחות הכספיים השנתיים.
במקום זאת, הביאורים בדוח הביניים יכללו בעיקר הסבר לגבי האירועים והשינויים, שהם בעלי משמעות להבנת השינויים במצב הכספי ובביצועי התאגיד, מאז מועד הדיווח השנתי האחרון.
תאגיד יכלול בביאורים לדוחות הכספיים לתקופות ביניים שלו, לפחות, את המידע, המפורט להלן, אם הוא מהותי ואם לא ניתן לו גילוי במקום אחר בדיווח הכספי לתקופות ביניים.
בדרך כלל, המידע ידווח על בסיס מצטבר-מתחילת-השנה.
עם זאת, על התאגיד לתת גילוי גם לאירועים או לעסקאות כלשהם שהם מהותיים להבנת תקופת הביניים השוטפת:
הצהרה שאותה מדיניות חשבונאית ואותן שיטות חישוב יושמו בדוחות הכספיים לתקופות ביניים בהשוואה לדוחות הכספיים השנתיים האחרונים, או, אם חלו שינויים במדיניות החשבונאית ובשיטות אלו, תיאור מהות השינוי והשפעתו.
דברי הסבר אודות העונתיות והמחזוריות של פעילויות הביניים.
המהות והסכום של פריטים, המשפיעים על נכסים, התחייבויות, הון עצמי, רווח נקי, או תזרימי מזומנים שהם בלתי רגילים (Unusual Items) בשל מהותם, גודלם או שכיחותם.
המהות והסכום של שינויי אומדנים, המתייחסים לסכומים שדווחו בתקופות ביניים קודמות של השנה השוטפת, וכן שינויי אומדנים, המתייחסים לסכומים שדווחו בשנים קודמות, אם לשינויים אלו השפעה מהותית בתקופת הביניים השוטפת.
הנפקות, רכישות עצמיות (Repurchases) ופירעון של ניירות ערך, המהווים חוב או הון עצמי.
דיבידנדים ששולמו (בסכום כולל או בסכום למניה), תוך הפרדה בין מניות רגילות לבין מניות אחרות.
הכנסות מגזר ותוצאות מגזר בגין מגזרים (עסקיים או גאוגרפיים), המהווים את המתכונת הראשית של תאגיד לדיווח מגזרי (גילוי מידע מגזרי נדרש בדיווח כספי לתקופות ביניים של תאגיד רק אם תקן חשבונאות מספר 11, דיווח מגזרי, מחייב את התאגיד לכלול גילוי מידע מגזרי בדוחותיו הכספיים השנתיים).
אירועים שאינם חייבי התאמה לאחר תאריך מאזן הביניים, כהגדרתם בתקן חשבונאות מספר 7, אירועים לאחר תאריך מאזן.
ההשפעה של שינויים בהרכב התאגיד במשך תקופת הביניים, לרבות צירופי עסקים, רכישות או מימושים של חברות בנות והשקעות לזמן ארוך, שינויים מבניים, ופעילויות מופסקות.
שינויים בהתחייבויות תלויות או בנכסים תלויים, שחלו בתקופת הדיווח השוטפת ובמצטבר מאז תאריך המאזן השנתי האחרון.
בנוסף, גם אם לא חלו שינויים מאז הדוח הכספי השנתי האחרון, יינתן גילוי או, לחלופין, תיכלל הפניה לדוח הכספי השנתי האחרון, על התחייבויות תלויות, שהתממשות ההפסד המרבי בגינן עלולה להעמיד בספק את המשך קיומו של התאגיד כעסק חי.
דיווחי ביניים חייבים לכלול דוחות כספיים לתקופות ביניים כדלקמן:
מאזן לגמר תקופת הביניים השוטפת, מאזן השוואתי לגמר תקופת הביניים המקבילה בשנת הדיווח האחרונה ומאזן השוואתי לגמר שנת הדיווח האחרונה.
דוח רווח והפסד לתקופת הביניים השוטפת ולתקופה המצטברת מתחילת שנת הדיווח השוטפת ועד לגמר תקופת הביניים השוטפת, וכן דוחות רווח והפסד לתקופות המקבילות (שוטפת ומצטברת מתחילת השנה) בשנת הדיווח האחרונה, ודוח רווח והפסד לשנת הדיווח האחרונה.
דוח על השינויים בהון העצמי לתקופת הביניים השוטפת ולתקופה המצטברת מתחילת שנת הדיווח השוטפת ועד לגמר תקופת הביניים השוטפת, וכן מספרי השוואה לתקופות המקבילות (שוטפת ומצטברת מתחילת השנה) בשנת הדיווח האחרונה, ודוח על השינויים בהון העצמי לשנת הדיווח האחרונה.
דוח על תזרימי המזומנים לתקופת הביניים השוטפת ולתקופה המצטברת מתחילת שנת הדיווח השוטפת ועד לגמר תקופת הביניים השוטפת, וכן מספרי השוואה לתקופות המקבילות (שוטפת ומצטברת מתחילת השנה) בשנת הדיווח האחרונה, ודוח על תזרימי מזומנים לשנת הדיווח האחרונה.
תאגיד יישם בדיווח הכספי לתקופות ביניים שלו אותה מדיניות חשבונאית, שהוא מיישם בדוחות הכספיים השנתיים שלו, פרט לשינויים במדיניות חשבונאית, שנעשו לאחר תאריך הדוחות הכספיים השנתיים האחרונים, ושיקבלו ביטוי בדוחות הכספיים השנתיים הבאים.
תדירות הדיווח של תאגיד - שנתית, חצי-שנתית או רבעונית - אסור שתשפיע על המדידה של תוצאות פעולותיו השנתיות.
כדי להשיג מטרה זו, המדידות לצורכי דיווח ביניים נעשות על בסיס מצטבר-מתחילת- השנה (Year-to-date basis).
עם זאת, יישום תקני חשבונאות אחרים מסוימים עשוי להביא למצב בו תדירות הדיווח של התאגיד (שנתית, חצי-שנתית או רבעונית) משפיעה על המדידה של תוצאות פעולותיו השנתיות.
התקן קובע שאין להקדים או לדחות במועד ביניים הכנסות, שמתקבלות באופן עונתי, מחזורי או מזדמן במהלך שנת כספים אם הקדמה או דחייה של הכנסות כאמור תהיה בלתי נאותה בגמר שנת הדיווח של התאגיד.
דוגמאות כוללות הכנסות מדיבידנדים, מתמלוגים וממענקים ממשלתיים.
בנוסף, תאגידים מסוימים מפיקים בעקיבות יותר הכנסות בתקופות ביניים מסוימות של שנת כספים מאשר בתקופות ביניים אחרות, לדוגמה, הכנסות עונתיות של קמעונאים.
הכנסות אלו יוכרו בעת התהוותן.
התקן קובע כמו כן שעלויות, הנגרמות באופן בלתי אחיד במהלך שנת כספים של תאגיד, יוקדמו או יידחו לצורכי דיווח ביניים אם, ורק אם, יהיה זה נאות להקדים או לדחות עלויות מסוג זה בגמר שנת הדיווח.
סקירת רואה חשבון של דוחות כספיים לתקופת ביניים
מתוך הכרה שביקורת דוחות כספיים לתקופת ביניים כרוכה בעלויות גבוהות, נולדה הדרישה החלופית לסקירתם, וזאת על מנת להגביר את אמינותם מבלי להטיל על החברות עלויות כאמור.
מטרתה של סקירת דוחות כספיים על ידי מבקר החשבונות שונה ממטרתה של ביקורת דוחות כספיים.
מטרת הסקירה היא לאפשר למבקר החשבונות לדווח, שלא בא לידיעתו דבר המצביע על כך, שיש צורך בשינויים מהותיים בדוחות הנסקרים כדי שיוכלו להיחשב כדוחות שהוכנו לפי כללי חשבונאות מקובלים.
דיווח כאמור מכונה דיווח על דרך השלילה (negative assurance) מאידך, מטרת ביקורת דוחות כספיים היא לאפשר למבקר החשבונות לחוות את דעתו, אם הדוחות הכספיים משקפים באופן נאות, בהתאם לכללי חשבונאות מקובלים, את מצב העסקים, תוצאות הפעילות והשינויים בתזרימי מזומנים.
בהכנת הסקירה אין המבקר אוסף ראיות ביקורת מספיקות ונאותות כדי לאפשר לו לחוות דעה על הדוחות.
נוהלי הסקירה מושתתים במידה רבה על בירורים עם ההנהלה והאחראים על התחומים הכספיים והחשבונאיים בחברה.
רבעון לכלכלה הוא כתב עת מדעי ישראלי לנושאי כלכלה, שהחל דרכו ככתב עת כלכלי פובליציסטי.
הרבעון יוצא לאור על ידי "אורים" הוצאה לאור, לאחר שבמשך שנים רבות יצא לאור בהוצאת "עם עובד".
כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1953. מייסדיו היו השל פרומקין, אברהם זברסקי, יהודה חורין, חיים הלפרין ויוסף רונן.
שלושה מהמייסדים (פרומקין, זברסקי וחורין) היו מוותיקי המשק ההסתדרותי וחברים במוסדות מפא"י, והייתה להם מחויבות לאידאולוגיה של תנועת העבודה.
מפעלי חברת העובדים פרסמו מודעות בכתב העת ורכשו עותקים רבים ממנו, ובכך תרמו לביסוס הכלכלי שלו.
בגיליון הראשון של כתב העת נאמר: "כתב עת זה נועד לשמש ביטאון קבוע לקידום המחשבה הכלכלית ולבירור בעיות יסוד של המעשה המשקי בישראל".
עוד הוסיפו המייסדים: "הרבעון לכלכלה ישאף לסייע לקורא בהערכה נכונה של ההתרחשויות, ושל התפתחות המדיניות הכלכלית על כל גילוייה - על הישגיה העצומים של מדינת ישראל ועל נפתולי דרכה כאחד.
נעסוק לא רק בהלכות, אלא גם בהמחשת התוכניות ובמימושן, ובמידת הצורך והאפשר, גם בהתוויית דרכים לתיקונים ולשיפורים בביצוע."
מייסדי כתב העת ראו בו כתב עת כלכלי פובליציסטי, הפונה לציבור הרחב, אם כי ברמה גבוהה מזו שבעיתונות היומית.
בהתאם לכך הופיעו בו מאמרים מאת שר האוצר, נגיד בנק ישראל, פקידים בכירים במשרדי הממשלה, בבנק ישראל ובמשק ההסתדרותי.
כן פורסמו בו מאמרים מאת חוקרי כלכלה, וחלקם של אלה הלך וגדל.
בכתב העת התפרסמו גם מאמרי אורחים מארצות אחרות.
בשנת 1957 זכה כתב העת בפרס רוטשילד.
בשנת 1963 כתב אפרים קליימן מאמר ביקורת על ספרו של הלל דן, "בדרך לא סלולה: הגדת סולל בונה".
במאמר נכללה ביקורת על המשק ההסתדרותי, ולכן מערכת הרבעון סירבה לפרסמו.
רק לאחר איום של חוקרי כלכלה שלא יכתבו יותר לרבעון, נאותה המערכת לפרסם את מאמרו של קליימן, ולצדו מאמר תגובה של יוסף רונן (בגיליון 41–42, 1964).
השל פרומקין ויוסף רונן היו עורכי הרבעון בשנותיו הראשונות.
בשנת 1974, לאחר פטירתו של פרומקין, מונה יצחק טאוב לעורך הרבעון.
בשנת 1969 צורפו למערכת הרבעון הפרופסורים לכלכלה חיים בן שחר ואיתן ברגלס, אך הפיכתו לכתב עת אקדמי התרחשה באופן הדרגתי במהלך שנות ה-80 ובמחצית הראשונה של שנות ה-90. מהלך זה כלל הפעלת ביקורת עמיתים על המאמרים, הוספת תקצירים באנגלית, והגדלת חלקם של חוקרי הכלכלה בקרב הכותבים.
בשנת 1993 הוקמה מערכת חדשה, ובה ייצוג בולט לאנשי האקדמיה, ואסף רזין, פרופסור לכלכלה שהיה חבר מערכת הרבעון משנת 1979, מונה לעורך לצדו של יצחק טאוב.
"האגודה הישראלית לכלכלה" השתתפה אף היא בהוצאת הרבעון.
העורכים הנוכחיים של "רבעון לכלכלה" הם איתי אטר, יניב ידיד-לוי ואיתי ספורטא אקשטין.
רבקה (פריימן) אבולעפיה (9 בדצמבר 1874, ורשה – 20 בפברואר 1961, תל אביב) הייתה ממייסדי שכונת אחוזת בית.
רבקה פריימן נולדה בוורשה שבפולין לשפרה ויעקב פרץ פריימן.
המשפחה עלתה לארץ ישראל בעלייה הראשונה, בשנת 1882. הוריה התיישבו בראשון לציון והם נמנים עם עשרת מייסדי המושבה.
לקראת בגרותהּ הייתה רבקה בעלת השכלה רחבה בספרות ובהיסטוריה, ושלטה במספר שפות.
במהלך לימודיה בבית הספר התיכון בראשון לציון, הכירה רבקה את שלמה אבולעפיה, שהיה מורה לצרפתית וערבית בבית הספר.
בשנת 1892 הם נישאו, וב-1895 עברו להתגורר ביפו, שם המשיך שלמה לעבוד כמורה.
ב-1907 הקימו את ביתם בשכונת נוה צדק, ששימש גם כבית ועד לאנשי תרבות יהודים מהשכונה.
בהמשך השתכן בו, בעליית הגג, הסופר ש"י עגנון, בתקופת עלייתו לארץ, ושם כתב את סיפוריו "תמול שלשום" ו"עגונות".
לרבקה ושלמה אבולעפיה נולדו ארבעה בנים וארבע בנות.
הבכור בהם הוא רפאל אבולעפיה, איש ניל"י וגדוד נהגי הפרדות.
בן נוסף הוא בוסתנאי (ידידיה) אבולעפיה, מראשוני המהנדסים בארץ ישראל ומסוללי כבישיה.
ב-1909 הצטרף הזוג אבולעפיה לאגודת אחוזת בית, במטרה להקים בית בשכונה החדשה.
אך שלמה חלה ונסע לרופא ידוע בביירות, שם נפטר בפברואר 1909, כחודשיים לפני הגרלת המגרשים בשכונה.
בהגרלה זכתה רבקה האלמנה בחלקה מס' 2, אשר לימים הפכה לרחוב יהודה הלוי 20 בתל אביב.
היא נשאה לבדה בנטל בניית הבית וגידול שמונת הילדים.
בתקופה זו גם פיטרה את המשרת הערבי ששימש בביתם, אך אפשרה לו להשתמש בשם אבולעפיה, שלימים שימש לשם המאפייה הידועה שהקימה משפחתו בתל אביב, מאפיית אבולעפיה.
אביה של רבקה, שחזר בינתיים לפולין, בעקבות הקשיים בארץ, הגיע לארץ לסייע לרבקה והציע לה לחזור איתו לוורשה, אך היא סירבה.
היא התפרנסה מחנות לגלנטריה שפתחה ביפו, והמשיכה להתגורר בתל אביב.
ב-1917, במהלך גירוש תל אביב על ידי הטורקים, עברה עם ילדיה לבית משפחתה בראשון לציון, ובסיום מלחמת העולם הראשונה חזרה לתל אביב.
באמצע שנות העשרים מכרה אבולעפיה את ביתה, שהפך לבית דירות להשכרה.
היא עברה לבית חדש ברחוב חובבי ציון, שם התגוררה עד מותה.
רבקה אבולעפיה נפטרה בגיל 86 בביתה בתל אביב, ונקברה בבית הקברות טרומפלדור בעיר.
רבקה "בקי" אדלינגטון היא שחיינית בריטית.
היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-800 מטר חופשי.
שיאנית העולם במשחה ל-800 מטר חופשי לאחר ששיפרה את שיאה הוותיק של ג'נט אוונס לאחר 19 שנים.
השחיינית הבריטית הראשונה שזכתה בשתי מדליות זהב באולימפיאדה אחת מאז הנרי טיילור (לונדון 1908) ומדליית זהב ראשונה לאחר 48 שנים שבה זכתה שחיינית בריטית, אניטה לונסברו (רומא 1960) במשחקים האולימפיים.
רבקה אדלינגטון נולדה במנספילד, נוטינגהמשייר, אנגליה.
מתאמנת במועדון השחייה של נובה צנטריון.
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בווינה, אוסטריה בדצמבר 2004 סיימה אדלינגטון במקום ה-7 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:36.84 דקות.
המנצחת הייתה פלביה ריגאמונטי שווייץ (8:17.39 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2006 זכתה אדלינגטון במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.88 דקות, אחרי לורה מנאודו מצרפת (8:19.29 דקות) ולפני בת ארצה רבקה קוק (8:28.40 דקות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר 2006 סיימה אדלינגטון במקום ה-4 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.42 דקות.
המנצחת הייתה מנאודו (8:12.24 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר), שנערכה מנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכתה אדלינגטון במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:08.25 דקות לפני קיילי פאלמר מאוסטרליה (8:12.32 דקות) ואריקה וילאצ'יה ספרד (8:13.93 דקות).
מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.96 דקות אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש (7:38.90 דקו) ולפני אוסטרליה (7:39.01 דקות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אדלינגטון בשתי מדליות זהב.
חמישית סיימה שיאנית העולם פדריקה פלגריני מאיטליה שקבעה בחצי הגמר שיא אולימפי, אל לא הצליחה לזכות במדליה.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא משחקי חבר העמים בתוצאה של 4:02.24 דקות.
במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 8:14.10 דקות, שיפור לשיא הוותיק ביותר שהיה קיים, שיאה של ג'נט אוונס מארצות הברית (8:16.22 דקות), שנייה סיימה אלסיה פיליפי מאיטליה (8:20.23 דקות) ושלישית סיימה לוטה פריס מדנמרק (8:23.03 דקות).
כבר בשלב המוקדמות, היא הוכיחה שהיא בכושר מעולה כשקבעה שיא אולימפי, שיא אירופי ושיא חבר העמים חדש (8:18.06 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט 2010 זכתה אדלינגטון בשתי מדליות.
בנוסף, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.48 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה אדלינגטון בשתי מדליות, זהב וכסף.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 24 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.40 דקות.
אדלינגטון זכתה בתואר שחיינית השנה באירופה בשנת 2008.
רבע לשבע היא להקת רוק יהודית, המנגנת מוזיקה יהודית אלטרנטיבית, ובה רוק, קאנטרי ורגאיי.
הלהקה משלבת מוזיקה חסידית עם מוזיקה עכשווית בסגנונות שונים.
הטקסטים נכתבו חלקם על ידי חברי הלהקה, חלקם האחר הם מן המקורות, ובהם שיריו של ר' שלמה קרליבך.
בריאיון עם יהודה כץ, מקים הלהקה, בשנת 2009, הסביר כי מקור שמה של הלהקה הוא לפי הקבלה, ש"כל יום של הבריאה הוא שווה לאלף שנים ואני התחלתי את הלהקה ב-ה'תש"ן, סוף המִילֶנִיוּם השישי.
אז אנחנו באמת 'רבע לשבע' – רבע למילניום השביעי, שהוא שבת – מלא אור".
יהודה כץ, מייסד הלהקה, עסק 25 שנה במוזיקה בחו"ל והיה מתלמידיו של רבי שלמה קרליבך במשך 23 שנים.
בשנת 1993 עלה לארץ מלוס אנג'לס, ולאחר תקופה קצרה ייסד את הלהקה.
הלהקה הופיעה במאות הופעות בכל רחבי העולם.
בקיץ 2001 ערכה הלהקה פסטיבל בשם "עם ישראל חי", במטרה להביא מוזיקה טובה ושמחה לכל רחבי הארץ.
הפסטיבל כלל סדרה של 18 הופעות במרכז הארץ, בפריפריה וביישובי יש"ע, והתארחו בו כ-40 אמנים, ביניהם אהוד בנאי, שלמה גרוניך, אריאל זילבר ומאיר בנאי.
בשנת 2000 לערך, נטש דוד אברהמסון את הלהקה, לטובת קריירת סולו (תחת המותג "הרפו והנשמות"), וממלאי מקומו היו גיטריסט הבלוז לייזר לויד והקלידן חנן אליאס.
הרכב זה כלל את המתופף דני רוט.
הלהקה המשיכה לנגן עד 2008.
בערב חג הסוכות תשע"א, 2010, נפטר מדום לב חבר הלהקה דוד אברהמסון, והוא בגיל 50.
דוד אברהמסון (הרפו) (גיטרה, מפוחית וקולות) .
נגנים נוספים שנגנו בלהקה במהלך השנים:
רבעי אלמדהון הוא סופר ועיתונאי פלסטיני.
בעקבות מלחמת העצמאות הגיע עם משפחתו בשנת 1948 למחנה הפליטים ח'אן יונס ברצועת עזה.
הוא למד באוניברסיטת אלכסנדריה במצרים.
משנת 1973 הוא עובד כעיתונאי וכיום משמש כעורך בעיתון א-שרק אל-אווסט בלונדון.
בשנת 2010 ספרו "הגברת מתל אביב" היה אחד מששת המועמדים הסופיים לפרס הבין-לאומי לספרות ערבית.
הספר עוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך סיפורו של פליט פלסטיני השב במטוס לאחר שנים ארוכות באירופה, ולצידו בטיסה יושבת בחורה מתל אביב.
בשנת 2016 זכה בפרס הבין-לאומי לספרות ערבית, על ספרו "גורלות: קונצ'רטו לשואה ולנקבה".
האידיוט מח'אן יונס, אוסף סיפורים קצרים
רֶבֶּקָה (Rebecca) הוא סרט מתח אפל משנת 1940 בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
זהו סרטו הראשון של היצ'קוק שנוצר בארצות הברית והראשון שהופק בידי דייוויד סלזניק.
התסריט מבוסס על ספרה של דפנה דה מוריאה באותו שם.
הסרט מגולל את סיפורם של המיליונר האריסטוקרטי מקסים דה וינטר (בגילומו של לורנס אוליבייה), בעל אחוזה גדולה ומבודדת בשם "מנדרליי", של אשתו הצעירה (בגילומה של ג'ואן פונטיין), אותה נשא לאישה לאחר מות רעייתו הראשונה, רבּקה, ושל סוכנת הבית גברת דנברס (בגילומה של ג'ודית אנדרסון).
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (הסרט היחיד של היצ'קוק שזכה באוסקר לסרט הטוב ביותר) ובפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר בשחור-לבן, והיה מועמד ב-9 קטגוריות נוספות, כולל לשני השחקנים בתפקידים הראשיים ולאנדרסון בתפקיד הנשי המשני.
הסרט פתח את פסטיבל ברלין הראשון בשנת 1951.
הסרט פותח במשפט הנאמר מפי פונטיין ב-voice over (ללא שרואים את שפתי הדובר): "Last night I dreamt I went to Manderley again" ("אמש חלמתי שאני שבה למנדרליי"), על רקע מעבר של המצלמה על בית אחוזה הרוס.
ג'ואן פונטיין מגלמת אישה צעירה, יתומה, העובדת בשירותה של אישה מבוגרת, אדית ואן הופר.
שמה של הצעירה אינו ידוע ואינו מוזכר במהלך כל הסרט.
בעת שהותן של גברת ואן הופר ובת לווייתה במונטה קרלו נפגשת הצעירה עם האלמן העשיר מקסים דה וינטר.
השניים מתאהבים, מתחתנים אחרי זמן קצר וחוזרים לבריטניה לאחוזתו השקטה, הגדולה והמבודדת של דה וינטר.
אף שמר דה וינטר מציג את כלתו החדשה כגברת האחוזה החדשה, היא זוכה לקבלת פנים צוננת מצד המשרתים ובפרט מצידה של סוכנת הבית, גברת דנברס (ג'ודית אנדרסון).
זו משווה את הכלה הצעירה כל העת לאשתו המנוחה של דה וינטר, רבּקה, שהייתה מושא הערצתה, השוואה שהיא תמיד לרעת הצעירה.
נראה שדנברס עוקבת כל העת כצל אחר הגבירה החדשה, ומתגלה תמיד מתוך הצללית שבה היא מסתתרת כדי להזכיר לגברת החדשה עד כמה היא בבואה חיוורת לעומת רבּקה.
מר וינטר נעדר לצורך עסקים והצעירה נותרת מבודדת בבית הגדול בחברת המשרתים וסוכנת הבית העוינים.
בעת היעדרותו של בעל הבית מופיע ג'ק (ג'ורג' סנדרס), דודנה כביכול של רבקה.
הכלה הצעירה משוכנעת כי היא נופלת מרבקה המיתולוגית, וכי כולם, כולל בעלה, עדיין מאוהבים למעשה ברבקה.
היא מנסה, לפיכך, בכל כוחה ללמוד את אורחותיה של רבקה ולהידמות לה.
היא משכנעת את בעלה לארח מסיבה, כפי שנהגה רבקה, ומתכננת בסתר את לבושה לערב המסיבה.
בעצת סוכנת הבית היא מתקינה שמלה זהה לזו שבה הופיעה רבקה.
כאשר יורדת הכלה הצעירה במדרגות אל הטרקלין, לבושה בשמלתה של רבקה, מושלך הס ומר דה וינטר נתקף בהתקף זעם ומצווה על הצעירה להסיר מיד את השמלה.
היא רצה במעלה המדרגות ופוגשת בחדרה בסוכנת הבית, שמשכנעת אותה שלעולם לא תתפוס את מקום המנוחה, ואף כמעט משכנעת אותה לקפוץ מהחלון ולהתאבד.
במקביל, מתרחש על חוף הים הצמוד לבית חילוץ של סירה טבועה.
לצעירה נודע כי במהלך החילוץ מתגלה גופתה של רבקה בסירה הטבועה.
היא שמה לב כי בבקתה שבחוף דולק אור.
היא נכנסת לבקתה ופוגשת במר דה וינטר.
הוא מספר לה כי הוא ורבקה שנאו זה את זה כמעט מראשית נישואיהם.
ההסכם ביניהם היה כי רבקה תנהג כרעיה מושלמת על מנת שלא לפגוע בכבודו, והוא, מצדו, יעלים עין מיחסיה עם גברים אחרים.
אולם ערב אחד היא מודיעה לו שהיא בהריון מג'ק, ומתחולל בניהם ריב שבמהלכו היא נופלת ומתה.
דה ווינטר שמבין שיאשימו אותו במותה, מטמין את גופתה בסירה ודואג לכך שהסירה תטבע.
הכלה הצעירה, לאחר שנודע לה הדבר, ממהרת לרקום תוכנית כיצד להסתיר את האמת מהרשויות.
פעולת המשטרה עם גילוי הסירה ובה גופת רבקה מכוונת לחקירת התאבדותה, אך ג'ק מראה למר דה וינטר מכתב שכתבה לו רבקה ובו היא קוראת לג'ק להיפגש עמה במהירות האפשרית, ואשר שולל נטייה להתאבדות.
ג'ק מנסה לסחוט כספית את מר דה וינטר תמורת אי חשיפת המכתב המפליל.
חוקר מקרי מוות מגיע לרופא בלונדון (לאו ג.
קרול) אותו ביקרה רבקה, דבר שלפי דעתו של מר דה וינטר רמז על היותה בהיריון, אך הרופא מגלה בחקירתו שרבקה הייתה חולה בסרטן סופני, ולא הייתה בהריון.
הגילוי מצביע על האפשרות שרבקה אכן התאבדה, והחשד ברצח מוסר מעל מר דה וינטר.
דה וינטר וכלתו הצעירה מבינים את אשר קרה: רבקה, שרצתה לשים קץ לחייה בשל מחלת הסרטן, הביאה את דה וינטר למצב שבו יאמין שהיא בהיריון מגבר אחר, ביודעה שהדבר יעלה את חמתו ויאלץ אותו לרצוח אותה, כיוון שלא יכלה להתאבד בכוחות עצמה.
במקביל, מעלה סוכנת הבית את כל אחוזת מנדרליי באש, והיא עצמה נספית באש.
צילום בסרט שחור-לבן - ג'ורג' ברנס
הסרט היה מועמד לפרסי האוסקר הבאים:
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - לורנס אוליביה
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'ואן פונטיין
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - ג'ודית' אנדרסון
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - אלפרד היצ'קוק
מוזיקה מקורית - פרנץ וקסמן
תסריט מעובד - פיליפ מקדונלד ומייקל הוגאן
מכון הסרטים האמריקאי מנה את הסרט בשנת 2001 במקום 80 מבין 100 סרטי המתח הגדולים של כל הזמנים.
גברת דנברס, סוכנת הבית, נמנתה במקום ה-31 בין 100 הנבלים הגדולים בכל הזמנים.
האתר Rotten Tomatoes מציין 100% ביקורות חיוביות לסרט.
רבע לשש הוא אלבום האולפן הרביעי של ההרכב המוזיקלי הישראלי הפרויקט של עידן רייכל.
האלבום יצא לאור במרץ 2013, על ידי חברת התקליטים הליקון.
בינואר ובפברואר 2013 יצאו שני סינגלים מהאלבום, "עכשיו קרוב" ששר הזמר תמיר נחשון, ו"בלילה" ששר הזמר עידן חביב.
הסינגל הראשון "עכשיו קרוב" יצא בינואר 2013 היה לשיר המושמע ביותר לפי דוחות מדיה פורסט וכבש את מצעדי הפזמונים, תוך שבמצעד השבועי של רשת ג' שהה כ-3 שבועות בראשו ובמצעד "אחד אחד" של גלגלצ שהה 4 שבועות בראשו.
הסינגל השני, "בלילה", יצא במרץ 2013 והיה אף הוא לשיר המושמע ביותר ברדיו על פי דוחות מדיה פורסט והעפיל למקום ה-1 במצעד "אחד אחד" ולמקום ה-4 במצעד של רשת ג'.
במצעד סוף השנה של גלגלצ זכה השיר "בלילה" במקום הראשון.
השיר "עכשיו קרוב" זכה במקום השני.
רוב השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי עידן רייכל, ואחדים מהם אף בוצעו על ידו.
אלבום זה זכה להצלחה מסחררת, תוך שזכה האלבום תוך יומיים בלבד למעמד "פלטינה", כשנמכר ב-40,000 עותקים.
באוגוסט 2013 האלבום קיבל "פלטינה כפולה", כשנמכר ב-80,000 עותקים.
בפתיחת פסטיבל התמר 2015, קיבל עידן רייכל פלטינה מרובעת (120 אלף עותקים) על האלבום, ואות יקיר ים המלח מפסטיבל התמר והמועצה האזורית.
רבפּק (ברוסית Рабфак, ראשי תיבות של Рабочий факультет) היו מכינות לפועלים ברוסיה הסובייטית.
בתי הספר האלו הוקמו בכל רוסיה הסובייטית במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, ונועדו הן להשלמת לימודי תיכון לאלה שלא הצליחו לסיים לימודי התיכון והן להקניית השכלה לכאלו שלא למדו בכלל במסגרות מסודרות.
ב-2 באוגוסט 1918, הוציאה הממשלה הבולשביקית צו שאפשר לאיכרים ופועלים לרכוש השכלה אוניברסיטאית ללא מבחני כניסה וללא רקע לימודי.
התוצאה של צעד זה הייתה הצפה של האוניברסיטאות בסטודנטים חסרי רקע מתאים וחסרי יכולת לימודית.
ההיסטוריון מיכאיל פוקרובסקי שכיהן כסגן קומיסר החינוך וכמנהל המכון הקומוניסטי להשכלה גבוהה (ИКП) יזם הקמת בתי ספר ערב מיוחדים להשלמת השכלה והכנה ללימודים גבוהים.
המכינה הראשונה הוקמה בבית הספר למסחר במוסקבה כהכנה לכניסה למכון המסחרי (כיום אוניברסיטה על שם פלחאנוב לכלכלה).
ב-11 בספטמבר 1919 החליט משרד החינוך הסובייטי (Наркомпрос) על הקמת מכינות לפועלים, בהן יוכל כל מי שרוצה ללמוד להשלים את לימודיו בשעות היום (במשך 3 שנים) או הערב (במשך 4 שנים) בהתאם ליכולתו.
בתחילת 1920 נחקק החוק בקשר לרבפקים.
תלמידים התקבלו מגיל 16 ואילך ומי שלמד בבית ספר יום היה זכאי למענק חודשי צנוע ולהכרה בוותק עבודה.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 היו למעלה מ-1,000 מכינות כאלו מפוזרות בכל רוסיה הסובייטית ובהן למעלה מ-350,000 תלמידים.
עם השלמת החלת חוק חינוך חובה והיכולת לרכוש השכלה מסודרת בגיל הנעורים ירדה חשיבותם של הרבפאקים והם נסגרו, במהלך מלחמת העולם השנייה נסגרו האחרונים שבהם.
רבקה היא מיני-סדרה בריטית / גרמנית בבימויו של ג'ים או'בריאן.
את התסריט כתב ארתור הופקרפט על פי הרומן "רבקה" מאת דפנה דה מוריאה שיצא לאור ב-1938.
הסדרה צולמה עבור חברת Carlton Television על ידי פורטמן הפקות בשיתוף עם ערוץ WGBH ועם Tele München.
בארצות הברית שודרה הסדרה כחלק מתוכניות Masterpiece Theatre ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS.
מקסים דה וינטר נמצא בחופשה במונטה קרלו.
השנה היא 1927. הוא פוגש אישה צעירה, בריטית נאיבית מעט, שהיא בת לווייתה של גברת ואן הופר, אמריקאית מכוערת טיפוסית.
גברת ואן הופר חולה בשפעת וכך הצעירה – ששמה כמו במקור הספרותי אינו מוזכר – חופשייה לבלות את זמנה עם האלמן העשיר.
כשגברת ואן הופר מודיעה שהיא מתכננת לחזור לניו יורק, מקס מציע נישואים לנערה.
הם מתחתנים והוא לוקח אותה לקורנוול שם על חוף הים שוכנת מנדרלי, האחוזה שלו.
על צוות המשרתים הגדול מפקחת גברת דנוורס, שהייתה מסורה לאשתו הראשונה של מקס, רבקה.
רבקה נהרגה בתאונת שיט כעשרה חודשים לפני כן.
גופתה המושחתת התגלתה כ-40 מיילים צפונית לאחוזה וזוהתה על ידי בעלה.
גברת דה וינטר החדשה חדש המומה בבית האחוזה הענק, וגברת דנוורס אינה עושה דבר כדי להקל עליה.
עם זאת היא מוצאת חבר בפרנק קרולי, המפקח על האחוזה.
הכלה הצעירה חשה שלא בנוח בסגנון החיים החדש לה, ובנוסף נראה שזכרה של רבקה שורר במנדרלי ואוחז בכל יושבי הבית ואורחיו.
בהיעדר ביטחון עצמי היא שוגה שוב ושוב, עד כדי כך שנדמה לה שמקס מאוהב עד כלות באשתו הראשונה המושלמת לכאורה, ושהוא מתחרט על החלטתו הנמהרת להתחתן בשנית.
היא גם מסתקרנת בנוגע לבקתה שנמצא על שפת הים ומבן, נווד שוטה, שחוזר ומבטיח שהוא לא אמר דבר, ומתחנן שלא תשלח אותו לבית המשוגעים.
ביאטריס, אחותו של מקס, וגיסו ג'יילס משכנעים אותו לחדש את המסורת של אירוח נשף התחפושות השנתי באחוזה.
גברת דנוורס מציעה לגברת דה וינטר ליצור לעצמה שמלה בדוגמה של דיוקן של אחת מבנות המשפחה התלוי בגלריה.
ההצעה מוצאת חן בעיניה והיא מזמינה שמלה כזו, בלי שתהיה מודעת לעובדה שרבקה לבשה את אותה שמלה בנשף שנערך שנה לפני כן, זמן קצר לפני מותה.
כאשר מקס רואה אותה יורדת במדרגות, מעט לפני בוא האורחים, הוא דורש ממנה בזעם להחליף את בגדיה.
בשעות הבוקר המוקדמות ביום שאחרי הנשף, מגלה גברת דנוורס את הבוז שהיא רוחשת לגברת דה וינטר השנייה, כשהיא לוקחת אותה לחדר השינה של רבקה, אותו היא שמרה כמעין מקדש.
היא מציגה בפני הצעירה את המלתחה של רבקה ואת הפריטים היוקרתיים שלה, עוד אומרת לה גברת דנוורס שהיא לעולם לא ראויה להחליף את גבירתה הקודמת, ומעודדת אותה לקפוץ מהחלון אל החצר המרוצפת ולהתאבד.
ניסיון זה נקטע כאשר הן שומעות אותות מצוקה מספינה טובעת בחוף הים הסמוך.
צוללנים שנשכרו לבדוק את הנזק שנגרם לגוף האוניה מגלים את שרידי הספינה של רבקה, ובתוך תא נעול מגלים גופה.
מתברר שזו הגופה של רבקה, המזוהה לפי התכשיטים והבגדים.
עוד מתגלה שבתחתית הספינה נקדחו חורים שגרמו לה לשקוע.
מקס מתוודה בפני אשתו שהוא חנק את רבקה בבקתה שעל שפת הים, אחרי שהיא התגרתה בו והודיעה לו שהוא בהיריון ושהילד אינו שלו.
הוא נעל את הגופה בתא שבספינה והשיט אותה אל הים, כמו כן הוא קדח את החורים בספניה ואחר כך נמלט בסירה.
כאשר נסחפה אל החוף גופה של אישה, הוא זיהה אותה כאשתו.
מקס מגלה שהוא מעולם לא אהב את רבקה, ושהיא הייתה מרשעת ששמה ללעג את נישואיהם כשהתרועעה עם גברים רבים בדירה שהייתה לה בלונדון ובבקתה שעל שפת הים.
שוב נפתחת חקירה והמסקנה המתקבלת היא שרבקה התאבדה.
אבל בן הדוד של רבקה, ג'ק פאוול, אינו משוכנע בכך.
הוא קיבל מכתב מרבקה שמפצירה בו להיפגש איתה בבקתה בחוף הים בלילה שבו מתה, ושהיא רוצה לספר לו דבר מה חשוב.
ג'ק מגלה שהוא היה מאהב של רבקה, והוא חושד שהיא הייתה בהריון ממנו, וכשמקס גילה זאת הוא הרג אותה.
ג'ק מנסה לסחוט את מקס, שמסרב להיענות לדרישותיו.
סימון ביומן הפגישות של רבקה מוביל אותם אל רופא בלונדון אותו ביקרה ביום מותה.
הוא מגלה שרבקה הייתה חולה בסרטן ונותרו לה רק חודשים אחדים לחיות, ובכך תמך הרופא בפסק הדין שקבע שהיא התאבדה.
מקס מבין שהיא הטעתה אותו בכוונה שיחשוב שהיא מצפה לילד מגבר אחר כדי לדרבן אותו להרוג אותה בהתקף זעם.
כשמקס ואשתו חוזרים למנדרלי הם רואים שהבית עולה בלהבות, גברת דנוורס הציתה את הבית ביאושה ומתוך יצר נקם.
מקס עולה לקומה העליונה כדי להציל את האישה שנמצאת בחדרה של רבקה.
הוא מצליח להוציא אותה אבל מועד בדרכו למטה.
גורלה של גברת דנוורס אינו ברור.
בסצנת האפילוג שמתרחשת עשר שנים אחר כך, מקס נראה צולע ומצולק מעט.
אחרי שאיבדו את מנדרלי והחליטו שלא לבנות אותה מחדש, מר וגברת דה וינטר חיים בשלווה בבית מלון קטן, משוחררים מאחיזתה של רבקה.
בעיבוד הקולנועי של "רבקה" משנת 1940 שביים אלפרד היצ'קוק, הדמות של רבקה אינה מוצגת כלל על המסך.
במיני-סדרה היא נראית מאחור וכן נראים הבזקים של עיניה ופיה (השחקנית לוסי קוהו), אם כי לא רואים את פניה במלואן.
השחקנית שמגלמת את גברת דה וינטר השנייה אמיליה פוקס היא בתה של ג'ואנה דייוויד ששיחקה באותו תפקיד בהפקה של ה-BBC משנת 1979.
הסדרה צולמה באתרים בצ'ארלסטאון בקורנוול, באחוזת לוטון הו בבדפורדשייר, בבית מונטקיוט בדרום סאמרסט, וברות'רפילד פארק בהמפשייר.
צילומי הפנים נערכו בשפרטון סטודיוס.
צ'ארלס דאנס – מר דה וינטר
אמיליה פוקס – גברת דה וינטר
דיאנה ריג – גברת דנוורס
טום צ'דבון – פרנק קרולי
ג'ונתן קייק – ג'ק פאוול
פיי דאנאוויי – גברת ואן הופר
טימותי וסט – מר בייקר
איאן מקדרמיד – חוקר מקרי המוות
דיאנה ריג זכתה על הופעתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה מצטיינת במיני-סדרה או בסרט.
רבקה היא מיני-סדרה בריטית של ה-BBC משנת 1979 בבימויו של סיימון לנגטון.
הסדרה מבוססת על הרומן "רבקה" מאת דפנה דה מוריאה שיצא לאור ב-1938. בסדרה ארבעה פרקים באורך 55 דקות ששודרו בערוץ BBC One.
ג'רמי ברט – מקסים דה וינטר
ג'ואנה דייוויד – גברת דה וינטר
אנה מאסי – גברת דנוורס
טרנס הרדימן – פרנק קרולי
ג'וליאן הולוויי – ג'ק פאוול
רבקה (רבקי) אופיר (נולדה ב-1948) היא ביולוגית במרכז מדע ים המלח והערבה והמנהלת המדעית של שלוחת ערבה תיכונה.
בעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היא בנתה מודלים לפעילות צמחי מדבר בריפוי מחלות, במסגרת זו קטלגה כ-200 צמחי מדבר באוסף צמחים במרכז המדע.
כן בנתה מודלים לריפוי סרטן על ידי צמחיית מדבר, בין היתר הציטראל אשר הורג תאים סרטניים מבלי לפגוע בתאים רגילים.
אופיר נולדה כבת רביעית לבלומה ואליעזר גלעוז ממקימי מושב כפר ויתקין שבעמק חפר.
אביה פרסם ספרים בנושא ההתיישבות הציונית בשרון.
אופיר למדה במגמה הריאלית בתיכון בנתניה.
בתום שירותה הצבאי כקצינה, למדה תואר ראשון בפיזיקה וכימיה באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן המשיכה לתואר שני בביולוגיה.
במסגרת לימודיה בבית הספר לרפואה בהדסה עין כרם בדקה את ההבדל בין תא סרטני לתא בריא.
בשנת 1982, החלה בכתיבת הדוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בנושא "מנגנוני השרית לוקמיה בעכברים על ידי הנגיף".
היא השלימה אותו בשנת 1987. לאחר מכן עברה לסן דייגו ללימודי פוסט דוקטורט בהנדסה גנטית.
עם שובה לישראל, התקבלה לעבודה במחלקה לאימונולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון, ולאחר מספר שנים עשתה פוסט דוקטורט נוסף במלבורן שבאוסטרליה.
היא הצטרפה למרכז מחקר שהוקם בחצבה.
בשנת 1998 הקימה ספרייה של צמחי מדבר ובה 250 צמחים שונים.
היא משערת כי צמחים שמתמודדים ושורדים תנאים מדבריים יכולים להיות יעילים בריפוי.
אופיר חקרה תרופות לסרטן, כדוגמת לימפומה, סרטן השד ומלנומה, וכן מחלות הקשורות לחלבוני סוכך, מחלות ניווניות במוח ואלצהיימר.
במהלך מחקרה היא גילתה כי בצמח הלימונית ישנו ציטראל, חומר פעיל הנלחם בהצלחה בהתפשטות תאים סרטניים ואינו פוגע בתאים נורמליים.
אולם על טיפול מסוג זה לא ניתן לכתוב פטנט ולכן התקשתה בגיוס תקציב למחקר נוסף.
התגלית פורסמה בכתב העת המדעי Planeta Medica, במסגרת מאמר משותף עם ד"ר נתיב דודאי ופרופ' יעקב ויינשטיין.
בעלה, שנהרג בתאונה, היה ממקימי מושב חצבה בערבה.
לזוג שלושה ילדים וכן נכדים.
רבנלה הוא סוג מסדרת הזנגבילאים הכולל מין אחד הנקרא "רבננלה מדגסקרית".
לרבנלה גזע הדומה לגזע עץ התמר המצוי ממנו יוצאים עלים בצורת משוטים המחוברים לגזע בפטוטרות ארוכות.
הפטוטרות אוגרות בתוכן מי גשמים הנשמר לאורך זמן, גם בימות היובש.
העלים מסודרים על הגזע במישור אחד בצורת מניפה.
לרבנלה פרחים לבנים הדומים לפרחי ציפור גן עדן, המשתייכת גם היא לסדרת הזנגבילאים, ולפרחים חפה ירוקה.
לאחר האבקה, הפרחים מוציאים זרעים כחולים, בצבע ייחודי לזרעים.
עם הזדקנות העץ, מאבד הרבנלה את העלים הנמוכות שלו, שהן גם הישנות ביותר, ומתחתן נגלה גזע אפור.
מספר הכרומוזמים שלו הוא 2n = 22.
השם רבנלה פירושו במלגשית "עלי יער".
במאה ה-19 נודע הרבנלה כ"אילן מכניס ארח", בגלל המים בפטוטרות שלו שנחשבו אז זכים לשתייה.
בטבע, אחד המאבקים שלו הוא למור צווארון.
במאה ה-19 כבר ניטע העץ בארצות חמות רבות בעלות אקלים דומה לאי מדגסקר.
עליו העבים שימשו לכיסוי גגות וחלקים אחרים של העץ שימשו גם הם לבנייה ולאריזה.
הזן הגדול ביותר הוא ה"במבו" (Bemavo) המגיע מהרי מזרח מדגסקר.
גובהו מגיע עד לכ-30 מטר, ועובי גזעו כ-60 סנטימטר.
מניפת העלים שלו כוללת בין 20–35 עלים שאורכם כ-11 מטר.
רבע לאפריקה הוא הרכב מוזיקלי ישראלי היוצר מוזיקת אפרו-פאנק מזרח תיכוני.
ההרכב הוקם בשנת 2014 על ידי יקיר ששון ואליסף בשארי.
ב-2015 הוציאו את השיר "גם כי אלך", שהפך לשיר הנושא של הסדרה "כיפת ברזל" ששודרה בקשת 12.
בפברואר 2017 הוציא ההרכב את אלבומו הראשון, "הלייבק" (The Layback).
כל שירי האלבום נכתבו במסעם האישי של ששון ובשארי בהודו וחלקו הושלם ביפו.
האלבום יצא בחברת התקליטים הסינית "Tuff Beats" וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
מתוך האלבום הצליחו במיוחד השירים "תהביל תרבח" ו"הלייבק".
במאי 2017 הוציאו יחד עם הזמר אליעד נחום גרסת כיסוי לשיר "התחלה חדשה".
הביצוע הוקלט לכבוד עלייתה לאוויר של תחנת הרדיו כאן גימל.
ב-2020 הוציאו את האלבום "Falafel Pop", וכמו כן השתתפו בפרויקט צו השעה עם חידוש לשיר "שלום עליכם" של מתי כספי ובעז שרעבי, שביצעו לצד אסתר רדא.
הלהקה ביצעה וניגנה ב"שיר לעצמי" אשר כתב אלכסנדר פן, כחלק מפרויקט "גורע וזורח" ויצא לאור ב-2021.
ב-2023, בשארי עזב את ההרכב, ולאחר מכן יצא האלבום: "Singles Album", הכולל בתוכו סינגלים שונים, ביניהם: "מרגיש את זה בבטן", "Money", "כולם לים".
רבע לשש הוא סיבוב הופעות של ההרכב המוזיקלי הישראלי הפרויקט של עידן רייכל, אשר נתמך על אלבומו רבע לשש והתקיים ברחבי ישראל וארצות הברית.
המופע עלה ב-11 ביוני 2013 והסתיים ב-16 בפברואר 2016. סיבוב ההופעות כלל שירים מהאלבום וכן את מיטב להיטיו האחרים של ההרכב מאלבומיו הקודמים.
במרץ 2013 יצא לאור האלבום "רבע לשש", שכלל, בין היתר, את הלהיטים "עכשיו קרוב", "בלילה", "Sabe Deus" ו"עד שאין יותר לאן" שהצליחו להגיע לצמרת מצעדי הפזמונים העבריים השנתיים של גלגלצ ורשת ג'.
באותה השנה, זכה ההרכב גם בתואר "אנשי השנה במוזיקה" במצעד של גלגלצ.
האלבום הצליח תוך מספר חודשים להגיע למעמד של פלטינה כפולה, תוך שמכר למעלה מ-100,000 עותקים, ובסופו של דבר זכה בתואר פלטינה מרובעת, שהוענק לרייכל בהופעה ב-28 בספטמבר 2015, שנכללה בסיבוב ההופעות ונערכה במסגרת פסטיבל התמר.
שירה - כברה קסאי, מאיה אברהם, אבי וואסה, אילן דמתי
גיטרה בס - זיו רהב
עוד, טרק, בגלמה - יעקב סגל
כלי נשיפה - אייל סלע, יואל פרפיניאן
יוסי חרסונסקי העניק למופע ביקורת חיובית, תוך שנתן לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה ואמר: "בגדול, זה היה המופע הכי אפ-ביט ששמעתי מהפרויקט.
לא חדש שעידן רייכל הולך על פייסטה מולטי אתנית, אלא שהעיבודים לכלי נשיפה, כלי קצב והקשה, כיוונו הפעם ליתר אקשן.
ברור שהקהל יקום על רגליו.
ברור שסיומו של הערב ילך על שיאים ושמחה גדולה.
רייכל חכם, מכוון מדויק ללב הקונצנזוס, מעניק לקהל תחושת "ואליו פור מאני".
אחרי הכל – מי שהגיע לקיסריה שילם במיטב כספו בשביל השאו הזה, והוא קיבל תמורה גדולה".
גם אסף נבו ממאקו העניק למופע ביקורת חיובית: "המופע "רבע לשש" של "הפרויקט של עידן רייכל" נועד לכל מי שאוהב מוזיקה אמיתית, ומרגיש אותה עמוק בלב.
גם מי שחושב שמדובר בקיטש להמונים נוסח "האישה שאיתי" שהשנה חוגג 30, לא יוכל בשלב מסוים להתנגד לרייכליזם הכובש.
קשה מאוד לעמוד בפני הקסם הרייכלי.
גם ציניקנים גמורים שיצפו במופע הזה יפלו ברשתו בסופו של דבר.
במובן הזה רייכל מזכיר במופע החדש שלו את שלמה ארצי.
יש לו כל כך הרבה להיטים מוכרים ואהובים, האמירה המוזיקלית שלו כה ברורה, היכולת שלו לגעת בקהל כה נוכחת, והמופע עצמו ברמה מספיק גבוהה - עד שהוא מצליח לטפס כאן כמעט עד לטופ".
רֶבֶּקָה הוא סרט מותחן גותי-רומנטי בריטי שבוים על ידי הבמאי בן ויטלי עם תסריט מאת ג'יין גולדמן, ג'ו שברנל ואנה ווטרהאוס.
הסרט מבוסס על הרומן הגותי משנת 1938 באותו השם שנכתב על ידי הסופרת דפנה דה מוריאה, וכמו כן מהווה עיבוד מחודש לסרטו של אלפרד היצ'קוק, משנת 1940, "רבקה".
בסרט מככבים לילי ג'יימס, ארמי האמר, קריסטין סקוט-תומאס, טום גודמן-היל, קילי הוז, סם ריילי ואן דאוד
הסרט עלה לשידור ב-21 באוקטובר 2020 בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס.
אחרי רומן סוער במונטה קרלו עם האלמן האריסטוקרטי והנאה, מקסים דה וינטר, כלה צעירה וטרייה מגיעה למנדרלי, האחוזה המשפחתית של בעלה הטרי הנמצאת באזור חוף אנגלי נטוש ומלא סחפים.
נאיבית וחסרת ניסיון, הכלה הטרייה מתחילה להתרגל לשגרת חייה החדשים, אך מוצאת את עצמה נאבקת בצל אשתו הראשונה והמתה של בעלה, רבקה האלגנטית והמסתורית, שמורשתה הרדופה נשמרת בחיים על ידי מנהלת משק הבית המרושעת של אחוזת מנדרלי, גברת דנברס.
לילי ג'יימס - גברת דה וינטר
ארמי האמר - מקסים דה וינטר
קריסטין סקוט-תומאס - גברת דנברס
טום גודמן-היל - פרנק קראולי
קילי הוז - ביאטריס לייסי
סם ריילי - ג'ק פאבל
אן דאוד - גברת ואן הופר
מארק לואיס ג'ונס - המפקח וולש
הפקת הסרט הוכרזה לראשונה בנובמבר 2018, תחת ההכרזה כי השחקנים לילי ג'יימס וארמי האמר לוהקו לתפקידים הראשיים של הסרט, שיבוים על ידי הבמאי בן ויטלי ויופץ על ידי נטפליקס.
במאי 2019, קריסטין סקוט-תומאס, קילי הוז, אן דאוד, סם ריילי ובן קרומפטון לוהקו לצוות השחקנים של הסרט.
צילומי הסרט החלו ב-3 ביוני 2019. אחוזת קרנבורן בדורסט שימשה כסט לצילומים שנערכו ביולי 2019. בסוף יולי 2019, הצילומים התרחשו באזור הארטלנד קוואי שבדבון בסוף יולי 2019.
הסרט עלה לשידור תחת הפצתה של שירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-21 באוקטובר 2020.
רַבָּנִית הוא תואר כבוד לאישה המנהיגה, מלמדת או מורה את הציבור ביהדות.
לרוב אין הסמכה מסודרת לתפקיד זה, ובניגוד לתפקיד ה"רב", שלו הגדרה מובחנת הנקבעת על ידי הסמכה או מבחני הרבנות הנהוגים כיום, לתפקיד הרבנית אין הגדרה אחת, והוא נקבע לרוב על פי ההתנהלות בפועל או תפיסתה בידי הציבור (למשל, אישה הכותבת פרשנות או מעבירה שיעורים ביהדות, תכוּנֶה רבנית).
התואר "רבנית" משמש פעמים רבות גם לתיאור לרעיית הרב, כמקבילה לתוארו של בעלה הרב, גם אם היא אינה עוסקת בהוראה או בהדרכת הציבור.
על אף שהדבר היה נדיר, במהלך הדורות ידועות נשים שהנהיגו מבחינה רוחנית את הציבור.
כך למשל דבורה הנביאה שהייתה "שֹׁפְטָה את ישראל", ומכאן שהייתה מנהיגה ציבורית, ולחלק מהדעות גם מורת הלכה.
דמויות בולטות נוספות שתפקדו בדומה למושג "רבנית" של ימינו הן ברוריה התנאית, שהורתה הלכה וכן בענייני מוסר ודרך ההלכה; ואסנת ברזאני, שעמדה בראש ישיבה בכורדיסטן במאה ה-17;.
בשלהי המאה ה-20 החלו במדינת ישראל לקרוא בשם רבנית לנשים אורתודוקסיות, הרבנית מיכל טיקוצ'ינסקי למשל, לא בזכות נישואין עם רב אלא כי הן משמשות בתפקידי הוראת יהדות, תלמוד, הלכה, הנהגת קהילה, ופסיקת הלכה.
רבניות רבות לאורך הדורות התמקדו בעשייה למען נשים בקהילתן, או הנהגה תורנית של כלל הנשים.
כך למשל הרבנית רבקה בת מאיר טיקטינר (שנפטרה בפראג בשנת 1605) חיברה ספרים לנשים והעבירה דרשות שהיו מיועדות לנשים; ושרה בת-טובים (שפעלה בראשית המאה ה-18) חיברה ספרי תחינות לנשים, שהיו נפוצים בקרב נשות אשכנז.
לאורך הדורות הכינוי "רבנית" שימש ברוב הקהילות לתיאור אשת הרב, שבאופן מסורתי פעלה בקרב נשים, לצד הרב.
לרוב תפקיד זה היה ייצוגי כמו תפקיד הרב (למשל בשמחות, בניחום אבלים וכדומה), אך גם מעשי – כאשר לעיתים אשת הרב הורתה הלכה לנשים, בעיקר בעניינים אינטימיים.
העובדה שאשת רב כמוה כרב עצמו, מבחינת ההתייחסות אליה בכבוד כמנהיגת הקהילה, מקורה כבר בתלמוד: [תרגום חופשי: אשת רב הונא הגיעה לדין בפני רב נחמן.
התלבט רב נחמן כיצד לנהוג: אם יקום לכבודה, הצד השני בדין יאבד את הביטחון ולא יוכל לשטוח את טענותיו כראוי, כי הוא רואה שהדיין מכבד אותה; אבל הוא לא יכול שלא לחלוק לה כבוד – הרי "אשת חבר הרי היא כחבר".
לבסוף הורה לשמשו להפריח אווז לתוך בית הדין בזמן שאשת רב הונא תיכנס, וכך כשרב נחמן יקום לא יהיה ניכר שזה לכבודה].
רש"י במקום מפרש שהסיפור אירע לאחר פטירת רב הונא, כלומר זוהי הדגשה שהכבוד לאשת הרב כחלק בלתי נפרד מההנהגה התורנית קיים גם כאשר היא בפני עצמה, ולא רק כאשר הרב והרבנית נשואים.
היו רבניות רבות במהלך הדורות שעיקר הנהגתן הייתה כמנהיגות לצד אישיהן רבני הקהילה, ובתרומתן להתפתחות הקהילה, כמו הרבנית מלכה רוקח (נפטרה בשנת 1853), שידועה בתמיכתה בהתפתחותו הרוחנית של אישהּ רבי שלום רוקח, מייסד חסידות בעלז, ובהשתתפותה הפעילה בניהול החסידות ופיתוחה.
רֶבֶּקָה (Rebecca) הוא רומן בסגנון גותי מאת הסופרת האנגלייה דפנה דה מוריאה, שיצא בשנת 1938, ומאז לא חדל להיות פופולרי.
הרומן מספר על בחורה צעירה, שנישאה לאלמן אמיד, בטרם גילתה את המסתורין שאופף את הבית בעקבות קורותיה של אשתו הראשונה: רֶבֶּקָה.
הספר תורגם לעשרות שפות והופיע ברשימת 100 הרומנים הגדולים של כל הזמנים של ה־BBC.
משפט הפתיחה שלו: "אמש חלמתי שאני שוב במנדרלי" ("Last night, I dreamt I went to Manderley again") הוא אחד ממשפטי הפתיחה הידועים בספרות האנגלית.
"רבקה" עובד פעמים רבות לבמה ולמסך.
בחורה צעירה אנגלייה, שמשמשת כנערה מלווה של אלמנה עשירה, ומתלווה אליה למונטה קרלו, מתאהבת באנגלי אלמן בן 42, מקסים דה וינטר, נענית להצעת נישואיו והם מגיעים לאחוזתו המרשימה בקורנוול, המכונה מנדרלי.
המספרת, שלאורך כל הספר לא מכונה בשמה, זוכה ליחס חתרני ולא אוהד, בלשון המעטה, מסוכנת הבית, מיסיס דנברס, שהייתה מעריצתה של רבקה, אשתו הראשונה של דה וינטר.
מסתבר, שרבקה נהרגה בתאונת שייט שנה אחת טרם בואה של המספרת.
מיסיס דנברס משתדלת בכל יכולתה לערער את ביטחונה העצמי של האישה החדשה בסיפוריה על יופיה וכשרונותיה המרובים של רבקה.
המספרת משתכנעת שמקסים עדיין מאוהב מאוד ברבקה, והוא מתחרט על נישואיו עימה.
ביוזמתה, ובעזרת מזימתה של מיסיס דנברס, היא עורכת נשף גדול בביתם, אך נתקלת בזעמו המתפרץ של בעלה, כאשר היא לובשת שמלה שהייתה העתק מדויק של שמלת רבקה טרם מותה.
לאחר הנשף, מגבירה מיסיס דנברס את מלחמתה במספרת, ומנסה לגרום לה להתאבד, אך ממצאים חדשים של סירת המפרשים, בה טבעה רבקה, מחייבים את מקסים להתוודות בפני אשתו החדשה, שרבקה הייתה, לאמיתו של דבר, אישה אכזרית ואנוכית, שדאגה לשטות בסביבתה ולשחק בכישרון רב את התפקיד של הרעיה המושלמת והמסורה.
בעת מריבה גדולה שהתרחשה טרם מותה, סיפרה רבקה למקסים שבעקבות יחסיה עם גבר אחר, היא עומדת ללדת, אך מקסים הוא זה שיאלץ לגדל את הילד כאילו הוא שלו.
הבעל נמלא בחמת זעם והורג את רבקה ביריית אקדח.
הוא טומן את גופתה של רבקה בסירה ומטביע אותה.
לאחר שהסירה נמשתה מהמים, נערכת חקירה משטרתית למקסים, בה מתקבלת עדותו של הרופא על כך שרבקה, שלא יכלה כלל להיכנס להריון, חלתה בסרטן, והחליטה להביא את בעלה לכך שהוא יהרוג אותה מיידית, במקום לסבול ייסורים ארוכים.
כשמקסים חוזר למנדרלי הוא מבחין כבר מרחוק בלהבות שפורצות באחוזה, לאחר שמיסיס דנברס העלתה אותה באש, תוך כדי שהיא קופצת לתוך הלהבות.
ב-17 ביוני 1953 התפרסמה בעיתון הארץ מודעה קטנה, המרמזת על היחס הראשוני של המבקרים לספר.
תחת הכותרת "מסתרי הרומנטיקה" נכתב: "ב'ארמון' חיפה יוצג בשבוע הבא הסרט רבקה, המבוסס על הרומן בשביל עוזרות בית של דפנה די מוריא".
הערכה זו משותפת לרבים מהמבקרים שזלזלו בשנים הראשונות בספרה של די מוריאה ובפופולריות שלו.
רומנים גותיים אפלים לא נחשבו רציניים בעיני המבקרים הרציניים, שייחסו אותם לסוג של "רומן רומנטי למשרתות" שהושפע רבות מספרה של שרלוט ברונטה: ג'יין אייר..
כיום מסכימים המבקרים שדה מוריאה, כתבה ספרים מלאי דמיון, שרובם ככולם זכו להצלחה גדולה ברחבי העולם לא בכדי, אלא בזכות כישוריה הספרותיים של המחברת.
ובראש הספרים המוצלחים של הסופרת עומד ללא ספק הספר "רבקה".
זהו ספר שהוא פרי יצירת הדמיון המבורך של דה מוריאה אומר המבקר יונתן ירדלי, שגם אם אינו מגיע לרמתו הגבוהה של ג'יין אייר, אינו חדל לרתק וליהנות את הקוראים בו במהלך דורות רבים
ב-2017 זכה הספר במקום ראשון בסקר של רשת הספרים האנגלית הידועה, W.H.
Smith, על הספרים האהובים ביותר מזה 225 שנים (שנות קיומה של הרשת).
בין הספרים שהגיעו לרשימה הקצרה נכללו הספרים "מות הזמיר" של הרפר לי, גאווה ודעה קדומה של ג'יין אוסטן, ג'יין אייר של שרלוט ברונטה ו־1984 של ג'ורג' אורוול.
מלבד ההאשמות בהשפעתו הגדולה של הספר "ג'יין אייר" על רבקה, החלו להופיע כנגד הסופרת גם האשמות בגניבה ספרותית מספרים אחרים.
קרולינה נבוקו הברזילאית, טענה שדי מוריא קראה את ספרה שיצא מספר שנים לפני רבקה וגנבה ממנו קטעים רבים.
לאחר שהתגלו סדקים בטענותיה של נבוקו, טענה גם אדווינה לוין מקדונלד שרבקה מבוסס על ספר שלה שיצא בשנת 1927. התלונה שלה לא התקבלה.
רבקה : רומן / ד' די מוריה.
תרגם מאנגלית פינחס לנדר, מסדה תש"ה
גליקשטיין, הביא לדפוס יעקב שרת, זמורה ביתן, 1986
רבקה / דפני די מורייה, אחרית דבר מאת סאלי בומן, מאנגלית - צילה אלעזר.
דה מורייה עצמה עיבדה את "רבקה" לתיאטרון בשנת 1939, וההצגה בלונדון זכתה להצלחה מרובה.
בשנת 1940 עובד הספר לסרט בשם זה אותו ביים אלפרד היצ'קוק, בהפקתו של דייוויד סלזניק, ובכיכובם של לורנס אוליביה, ג'ואן פונטיין וג'ודית אנדרסון.
הסרט זכה בפרס אוסקר כסרט הטוב ביותר של אותה שנה ובאוסקר נוסף על הסינמטוגרפיה (צלם: ג'ורג' ברנס).
הסרט זכה לפרסום רב ולמעמד של יצירת מופת קולנועית, דבר שעזר רבות גם לקידום המכירות של הספר.
בשנת 1966 יצא לאקרנים עיבוד טורקי לסרט, ובשנת 2020 יצאה נטפליקס עם עיבוד נוסף.
לאחר ההצלחות הגדולות של ההצגה ושל סרטו של היצ'קוק, זכה הספר, במהלך השנים, לעיבודים רבים נוספים על הבמה, בטלוויזיה וברדיו, ובין השאר אף הוצג כמחזמר.
רבקה אופנהיימר היא אסטרופיזיקאית יהודיה אמריקאית.
אחת מארבעת האוצרים (שכולם פרופסורים) במחלקה לאסטרופיזיקה במוזיאון האמריקני לתולדות הטבע (AMNH) באפר ווסט סייד שבמנהטן.
אופנהיימר חוקרת כוכבי לכת המקיפים כוכבים מחוץ למערכת השמש, מתכננת ובונה מכשור מדעי לתחום התת-אדום ולאופטיקה אדפטיבית וכיהנה כיושבת ראש סקר האסטרופיזיקאים הבכירים של נאס"א.
במעבדת האופטיקה שלה נוצרו מספר מכשירים אסטרונומיים חדשים המתמודדים עם תצפית וצילום ישיר של ספקטרום של מערכות שמש סמוכות בעלות כוכבי לכת חוץ שמשיים וחקר הרכבם הכימי, במטרה סופית למצוא חיים מחוץ למערכת השמש.
אופנהיימר גדלה באפר וסט סייד, פחות מקילומטר וחצי מאוניברסיטת קולומביה.
משהגיעה לגיל 12 חסכה מספיק כסף לקניית הטלסקופ הראשון שלה בו צפתה מביתו של סבא שלה בלונג איילנד.
בזמן לימודיה בתיכון עבדה ב, בכתיבת מודל ממוחשב לזרימה בנהרות.
לאחר שסיימה את התיכון בשנת 1990, המשיכה ללימודים באוניברסיטת קולומביה, שם הייתה חלק מתוכנית המצטיינים על שם איזידור אייזק רבי.
אופנהיימר קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מקולומביה בשנת 1994. בשנת 1999 סיימה את לימודי הדוקטורט באסטרופיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, והגישה את מחקרה בנושא ננסים חומים בכוכבים קרובים, בהנחיית פרופסור .
עם סיום הדוקטורט שלה, קיבלה אופנהיימר מלגת פוסט-דוקטורט של טלסקופ החלל האבל, במסגרתה עבדה כ-3 שנים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-2001 חזרה לניו יורק למשרת חוקרת במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, וב-2004 הצטרפה לפקולטה שם.
ב-2013 מונתה לאוצרת של מחלקת האסטרופיזיקה של המוזיאון.
מאז 2004 אופנהיימר היא פרופסור נלווה במחלקה לאסטרונומיה של אוניברסיטת קולומביה.
בשנים 2012–2014 כיהנה כיושבת ראש הסנאט המדעי של המוזיאון.
כבר בראשית הקרירה שלה הייתה שותפה לגילוי הננס החום הראשון, גליזה 229 B ב-1994, גילוי שהתפרסם בשנת 1995 במגזין Nature וכן על דף השער של הניו יורק טיימס.
במסגרת מחקר זה הייתה אופנהיימר לראשונת המדענים החוקרים את הרכב האטמוספירה של עצם תת-כוכבי מחוץ למערכת השמש.
אופנהיימר גם פעילה בחקר כוכבי לכת חוץ שמשיים.
PARVI מבוסס על ספקטרומטר מוגבל-עקיפה בתת-אדום הקרוב, שיוכל למדוד מהירויות בדיוק של 0.3 מטר לשנייה.
ביכולת זו ניתן יהייה לגלות כוכבי לכת קטנים מכדור הארץ המקיפים כוכבים קרים.
בתחילת המאה העשרים ואחת חקרה אופנהיימר ננסים לבנים אולטרה-קרירים בעלי טמפרטורה של מתחת לכ-4,000 מעלות קלווין.
כוכבים אלו מאוד קשים לגילוי כיוון שפליטת האור מהם קלושה, והמכשור המשופר אפשר את גילויים רק החל משנת 2000 לערך.
אופנהיימר מצאה כי הם אחראים ללפחות 3% מהילת החומר האפל בגלקסית שביל החלב.
שנים ספורות לאחר מכן, במסגרת פרויקט Lyot, הובילה בניית קורונוגרף כוכבים מאוסף רכיבים שנאספו ממעבדות שונות ובשילוב עם אופטיקה אדפטיבית הובילה סקר של עצמים שמימיים חלשים הסמוכים לכוכבים בהירים, במרחק של עד כ-30 שנות אור מכדור הארץ, בניסיון לאתר כוכבי לכת חוץ שמשיים.
אופנהיימר כיהנה בוועדות מייעצות רבות של נאס"א, כולל בצוות הגדרת המדע והטכנולוגיה של פרויקט הטלסקופ לחיפוש כוכבי לכת חוץ שמשיים , בסקירת אסטרופיזיקאים בכירים, בה כיהנה כיושבת ראש בשנת 2014 וכחברה ב-2016, ו-2019, וכן בוועדות שונות של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית (NSF) וכן ב-NRC (National Research Council).
אופנהיימר חברה בוועדה להערכת טכנולוגיה לכוכבי לכת חיצוניים של נאס"א מאז 2016.
אופנהיימר היא חברה פעילה באגודה האמריקאית לאסטרונומיה ובאיגוד האסטרונומי הבין-לאומי, בו היא חברה בחטיבות A, B, C, D, F ו-G: אסטרונומיה בסיסית; מתקנים, טכנולוגיות ומדעי נתונים; חינוך, הנגשה לציבור ומורשת; תופעות אנרגיה גבוהה ופיזיקה בסיסית; מערכות פלנטריות ואסטרוביולוגיה וכן כוכבים ופיזיקת כוכבים.
מאמציה של אופנהיימר בחינוך הציבור במסגרת המוזיאון (AMNH) כוללים אוֹצְרוּת של סדרת AstroBulletin של סרטים חדשים וסרטים דו-שנתיים.
היא גם האוצרת האחראית על אטלס היקום הדיגיטלי .
היא אצרה את מופע החלל "מסע אל הכוכבים" ואצרה את התערוכה Searching for New Worlds.
הסרטון שלה, "היקום הידוע", שנוצר במסגרת תערוכה עם , הוא דוגמה מוקדמת לסרטון מדעי מדויק שהפך ויראלי ביוטיוב ב-2009 וזכה מאז ליותר מ-17 מיליון צפיות.
כל כוכב לכת, כוכב וקוואזר שמופיעים בסרט מצויים במקומם המדויק הודות לאטלס היקום הדיגיטלי המתוחזק על ידי האסטרופיזיקאים של המוזיאון.
סרטון נוסף "זיכרונות חסרים מהיקום" הוצג בשבעה פסטיבלים בין-לאומיים, זכה בארבעה פרסים.
אופנהיימר מרצה באופן קבוע בנושאי מחקר אסטרונומי הן לציבור הרחב והן לפורומים מקצועיים.
נכון ל-2024, פרסמה למעלה ממאתיים ושישים מאמרים מדעיים ומוכווני ציבור, עם H-index של 61 ומדד i10 של 143, עם יותר מ-13,000 ציטוטים.
היא כתבה שלושה פטנטים ופרקים בעשרות ספרים, וכן הינחתה מספר סטודנטים לדוקטורט, אם כי היא מעדיפה להתמקד בהנחיית סטודנט אחד לדוקטורט בכל זמן.
2020: מגזין InStyle, חמישים הנשים הקשוחות של 2020, מספר 16 מתוך 50
2019: אות כבוד לאמנויות המשען על הישגים בחיבור מדע ואמנות
2009: פרס בלווטניק למדענים צעירים, האקדמיה למדעים של ניו יורק
2003: מרצה לזכר קרטר, מצפה הכוכבים של קרטר, וולינגטון, ניו זילנד
2002–2004: מלגת מחקר על שם קלבפלייש, המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע
1999–2002: מלגת מחקר פוסט-דוקטורט של האבל
1990–1994: תוכנית המצטיינים על שם איזידור אייזק רבי, אוניברסיטת קולומביה
אופנהיימר נולדה באפריל 1972 וגדלה באפר ווסט סייד במנהטן, ניו יורק בשם בן.
אופנהיימר היא ממוצא יהודי ואישה טרנסית שיצאה מהארון ב-2014.
רבקה גוּרפיין-אוכמני (י"ח בטבת תרס"ח, 17 ביולי 1908, ז'רנובה, גליציה – כ"ח בניסן תשמ"ג, 11 באפריל 1983, עין שמר) הייתה סופרת עברייה, סופרת ילדים, מורה, מתרגמת, עורכת ומבקרת.
רבקה גורפיין נולדה בכפר ז'רנובה שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה), בשנת 1908. סיימה את בית הספר התיכון בעיר סאנוק, גליציה, הצטרפה בנעוריה לתנועת השומר הצעיר והכשירה עצמה לעלייתה לארץ ישראל.
היא יצאה לקרקוב, והשלימה באוניברסיטה את לימודיה בפקולטה לחקלאות.
בשנת 1932 עלתה גורפיין לארץ ישראל והצטרפה לקיבוץ עין שמר, שאותו לא עזבה.
בקיבוץ עסקה שנים רבות בחינוך, החלה כגננת, והמשיכה כמורה בבית הספר וכמדריכת חברות נוער.
בד בבד עם עבודתה החינוכית הייתה פעילה במועצות הפועלות, בשומר הצעיר ולאחר מכן במפ"ם.
כן החלה לפרסם מסיפוריה בכתבי העת השונים של תנועת העבודה והקיבוץ הארצי.
בצד סיפוריה לילדים שנדפסו בשבועון משמר לילדים, פרסמה סיפורים קצרים מחיי הנשים בקיבוץ, שנדפסו בדבר הפועלת ובבמות נוספות.
גורפיין השלימה לימודי חינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
גורפיין גם כתבה ב"דבר הפועלת" כמעט מעת היווסדו וכמו כן כתבה ביקורות ספרים בעיתון דבר ועם הקמת העיתון על המשמר של הקיבוץ הארצי, עברה לכתוב בו, בעיקר ביקורת ספרים.
עם זאת, היא המשיכה לכתוב ב"דבר הפועלת", הייתה מקורבת לעורכת רחל שזר וכיהנה בו כחברת מערכת.
ציטטות מהתייחסויותיה לספרים פורסמו במודעות על הספרים.
בשנות ה-70 כתבה ביקורות ספרים במאזנים.
במהלך מלחמת העצמאות שירתה גורפיין כקצינת תרבות והסברה בצה"ל.
לקראת סוף 1948 יצאה עם בעלה, עזריאל אוכמני, לשליחות מטעם משרד החוץ, לשגרירות ישראל בפולין.
בשנת 1964 זכתה בפרס אוסישקין על ספרה "כוכבים מעל הגן".
ב-1979 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה.
מכל התחומים בהם עסקה, ספרות הילדים שכתבה, סיפורים מחיי הקיבוץ, היה התחום המועדף גם עליה, וגם על קוראיה.
גורפיין הייתה נשואה למשורר עזריאל אוכמני.
ודי יוצא לעבודה, לילדים, מספורי עין שמר, ציורים יצחק פולקביץ, ספרית פועלים, 1944
החסידה הסקרנית, לילדים, ציורים אבי מרגלית, ספרית פועלים, 1972
הבאנו בוקר טוב, לילדים, ציורים שמואל כץ, מסדה, 1964
סמדז'ה בן הנגב בארץ הפלאות, צייר יחזקאל קמחי, ספרית פועלים, 1958
כוכבים מעל לגן, לילדים, רישומים אביטל גבר (גבע), ספרית פועלים, 1964. - כולל סממנים אוטוביוגרפיים מובהקים
אבל הדברים היפים, מסות על ספרות עברית חדשה, ספרית פועלים, תל אביב, 1980
אל מלים ומעבר להן, שירים, משוררים, ספרים, מסדה, 1975
טעם של בחירה, מסות ספרותיות, ספרית פועלים, 1975
לאור הכתוב, סופרים ומשוררים בישראל, מסות, הקיבוץ המאוחד, 1972
לאור פנסים דולקים, ציורים יחזקאל קמחי, ספרית פועלים 1969
לעבר חוף עלום, מסות ורשימות, הקיבוץ המאוחד, 1981
עם שנים עם רגעים, ערך דוד הנגבי, ספרית פועלים, 1982
נעורים בשמש, רומן, צייר ועיטר יחזקאל קמחי, ספרית פועלים, 1954
כתריסר מאמרים שכתבה רבקה גורפיין בענייני ספרות וסופרים רשומים בקטלוג של בית הספרים.
בין השאר היא עוסקת ביצירתם של: חיים גורי, יוכבד בת מרים, לאה גולדברג, נתן אגמון, ישראל אפרת, זרובבל גלעד, גיטל מישקובסקי ואחרים.
רבקה גוּבֶּר (12 במרץ 1902 – 9 בספטמבר 1981) הייתה פעילה חברתית ואשת חינוך ישראלית, שכונתה בשם "אם הבנים" לאחר ששכלה את שני בניה במלחמת העצמאות.
כלת פרס ישראל תשל"ו (1976) על מפעל חייה בקליטת עלייה.
רבקה לבית בּוּמָגִין נולדה בשנת 1902 למשפחת איכרים במושבה החקלאית היהודית בנובו ויטבסק, בפלך חרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה).
היא הייתה תלמידה מצטיינת ועזרה למשפחתה בעבודת האדמה.
למדה בבית ספר תיכון ביקטרינוסלב בכוונה להמשיך ללימודים גבוהים, אך בעקבות מהפכת אוקטובר נאלצה לשוב לנובו ויטבסק, ושם עבדה כמורה.
ב-1921 נישאה למרדכי גובר, תלמיד ישיבת סלובודקה, מורה להוראת עברית, פעיל במחתרת הציונית אשר ישב פעמיים במעצר.
בשנת 1925 קיבלו שניהם במפתיע רישיון יציאה מברית המועצות.
הם עלו לארץ ישראל והצטרפו ל"חבורת הדרום" ברחובות שם התכוננו והכשירו עצמם לעלייה על הקרקע.
במלחמת העולם השנייה התגייסה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי למלחמה נגד גרמניה הנאצית.
לזוג נולדו שני בנים, אפרים וצבי, ובת, חיה.
במלחמת העצמאות היה בנה הבכור, , מפקד ב"הגנה", ונהרג בהתקפה על טירת שלום כשהוא בן עשרים.
שלושה חודשים לאחר מכן נהרג בנה השני, , בקרב על משלטי חוליקאת, כשהוא בן שבע עשרה; גופתו נמצאה כעבור כשנה יחד עם גופת חברו לנשק , והוא נקבר לצד אחיו בבית הקברות הצבאי בכפר ורבורג.
בשנות ה-50 וה-60 כונתה גובר "אם הבנים", כאשר הפכה בעיני רבים בעם לסמל של אם שכולה שאינה נותנת ליגונהּ לגבור עליה ופועלת ללא הפסק למען קליטת העולים והחברה.
את הכינוי הדביק לה דוד בן-גוריון, שהתכתב עמה בחום.