tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לויצקי וזיבלט גם כתבו יחד מאמרי דעה רבים על הדמוקרטיה האמריקאית בניו יורק טיימס ואת הספר רודנות המיעוט.
בשנת 2023 נבחר זיבלט לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
דניאל וולפסון (נולדה ב-5 בדצמבר 1977) היא מטפסת הרים מקצוענית ישראלית.
היא האישה הישראלית הראשונה שהעפילה לפסגת הר האוורסט והאישה הישראלית הראשונה שהשלימה העפלה לשבע הפסגות.
עלתה לישראל כילדה עם משפחתה והם התגוררו בשכונת נווה שרת בתל אביב.
וולפסון בעלת תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת דרבי, תואר ראשון במשפטים מהמכללה למנהל ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
וולפסון עבדה כעורכת דין בתחום מסחרי במשרדי איתן ארז, במשרדי יהודה רוה ומ-2017 בעלת משרדי דניאל וולפסון ושות'.
את הקריירה הספורטיבית כאלפיניסטית החלה וולפסון בגיל מאוחר יחסית.
בשנת 2011 נסעה עם בנה וחברים לחופשת סקי בבולגריה, שם נפלה בתאונת רכבל מגובה של כחמישה מטרים ורגלה הימנית התרסקה.
לאחר ניתוח חירום בבולגריה והשתלת פלטינה ברגלה, פונתה לישראל.
במשך הטיפול, לא היה ידוע אם תוכל לשוב ללכת, אולם וולפסון החליטה כמטאפורה "אני עוד אכבוש את האוורסט".
אחרי כשנתיים וחצי הצליחה לחזור ללכת, בצליעה ובתמיכת מקל.
לאחר כחצי שנה נוספת נרשמה לקבוצת ריצה למתחילים והחלה לרוץ.
לאחר מספר חודשים הצטרפה וולפסון למשלחת טיפוס לרומניה, ולאחריה למשלחת נוספת למרתון האוורסט, בו רצים למרגלות ההר ומתנסים בשהייה בגובה רב.
במסעות הטיפוס התמחתה בתחום בארץ, ברוסיה, באירופה ובארצות הברית.
באפריל 2021 יצאה למסע טיפוס בן חודשיים בנפאל, עם קבוצה בת 12 אנשים, במטרה להעפיל על ההר הגבוה בעולם, האוורסט.
רק חמישה אנשים מתוך 12 האנשים בקבוצה הצליחו להעפיל לפסגה במסע הזה.
באפריל 2024 השלימה העפלה לשבע הפסגות, הפסגה הגבוהה ביותר בכל יבשת, לאחר שהעפילה בהצלחה לפסגת הר קושצ'ושקו, ההר הגבוה ביותר ביבשת אוסטרליה.
בפסגה הניפה את דגל ישראל וכרזה הקוראת לשחרור החטופים, חצי שנה לאחר מתקפת הטרור של חמאס ב-7 באוקטובר 2023.
וולפסון היא מרצה בינלאומית, המעבירה הרצאות שונות המספרות את סיפור חייה ותובנות ממסעות הטיפוס.
בנוסף, היא מאמנת ריצה מוסמכת ומדריכת אתגר מוסמכת ומובילה מסעות טיפוס בכל היבשות.
בשנת 2024, ייסדה את מועדון 7 הפסגות.
מס' הר / פסגה גובה (מ') מדינה/יבשת תאריך טיפוס הערות15מנאסלו8,163נפאל/אסיהספטמבר 25ההר השמיני בגובהו בעולם 14 מקלו 8,485 נפאל/אסיה מאי 2024 הושלם לאחר ניסיון כושל ב־2023 13 קושצ'ושקו 2,228 אוסטרליה 7 באפריל 2024 ההר הגבוה ביבשת אוסטרליה.
השלמת אתגר שבע הפסגות 12 דנאלי 6,194 ארצות הברית/אמריקה הצפונית יולי 2022 אולפן ynet לאחר ההעפלה לפסגה 11 להוטסה 8,516 נפאל/אסיה מאי 2022 דיווח ynet לאחר הטיפוס 1- וינסון 4,892 אנטארקטיקה דצמבר 2021 כתבת ynet מסכמת את המסע 9 צ'ימבורסו 6,268 אקוודור/אמריקה הדרומית נובמבר 2021 הר הכי גבוה באקוודור.
משלחת "אחים לחיים" (יומן מסע) 3 מון בלאן 4,807 צרפת/איטליה ההר הגבוה במערב אירופה 2 אוחוס דל סלאדו 6,893 צ'ילה/ארגנטינה לא פורסם (משוער 2021) הר הגעש הגבוה בעולם 1 שסטה 4,322 ארצות הברית/קליפורניה הר געש בקליפורניה
וולפסון מתגוררת בנתניה והיא אם לבן.
דניאל וייסמן (נולדה ב-1990) היא שחקנית עבר, במאית, תסריטאית, ומפיקה ישראלית.
וייסמן היא בוגרת של בית ספר למשחק סם שפיגל.
בשנת 2004 שיחקה בתפקיד ראשי במשך 2 עונות בסדרת הטלוויזיה "אדומות" ששודרה בערוץ הילדים, גילמה את דמותה של ליבי לוי, בחורה לא צפויה, לא יציבה, חכמה מאוד ומשכנעת.
בנוסף גם לקחה חלק בביצוע השיר פתיחה של הסדרה.
בשנת 2016 ביימה את הסרט "כינים" בכיכובה של השחקנית נועה קולר, הסרט הוקרן בפסטיבל ה-BFI בלונדון, בפסטיבל סרטי סטודנטים ופסטיבל הסרטים חיפה.
בנוסף הסרט זכה בפרס בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, תל אביב, 2017.
בשנים 2022־2024 לקחה חלק בכתיבת הסדרה "מיוחדת" ששודרה במשך 2 עונות בכאן חינוכית.
החל משנת 2023 לוקחת חלק בכתיבת התסריט של סדרת הטלוויזיה הקומית "השגרירות" שמשודרת ברשת 13.
בשנת 2024 ביימה וכתבה את הסרט "עדנה והכלב", הסרט זכה בתמיכה מהקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
בעבר גם ביימה את הסרטים: "בוץ", "נעמה", ו"אחים".
דניאל זַגוֹרַאץ (בקרואטית: Danijel Zagorac; נולד ב-7 בפברואר 1987) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת השוער בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
זגוראץ החל את דרכו בר.נ.ק.
הוא שיחק במועדון מעל עשור, ובעונת 2009/2010 זכה עמה בליגה הקרואטית השנייה.
בקיץ 2016 חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
מיד לאחר החתימה הושאל ללוקומוטיבה זאגרב מליגת העל הקרואטית למשך חצי עונה, במהלכה ערך 18 הופעות ליגה.
מאז חזרתו לדינמו זאגרב הוא משמש בעיקר כשוער מחליף, אך שותף במספר רב של זכיות בתארים המקומיים.
ליגת העל הקרואטית: (4 זכיות)
דניאל וולזי וורהיז היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה בין השנים 1877 ל־1897. הוא היה ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית, ומתנגד חריף למלחמת האזרחים מטעם הזרם שכונה "ראשי נחושת" – תנועת מתנגדי המלחמה בצפון.
וורהיז נולד ב-26 בספטמבר 1827 בעיירה ליברטי שבמחוז באטלר, אוהיו, והיה ממוצא הולנדי וסקוטי־אירי.
הוריו היו סטיבן פיטר וורהיז ורייצ'ל אליוט.
כשהיה תינוק עברה המשפחה למחוז פאונטיין שבאינדיאנה, סמוך לעיירה קובינגטון.
בשנת 1849 השלים את לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה אסברי (כיום אוניברסיטת דה-פו) בעיר גרינקאסל.
לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1850 והחל לעסוק בעריכת דין בקובינגטון.
בשנת 1857 עבר לעיר טרה הוט, שם המשיך לעסוק במקצועו.
בין השנים 1858 ל־1861 כיהן כתובע פדרלי של אינדיאנה.
וורהיז כיהן כחבר קונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית בין השנים 1861–1866 ו־1869–1873. במהלך מלחמת האזרחים היה בין המתנגדים למלחמה ("ראשי נחושת"), אך לא קיצוני כמו .
הוא הואשם בהשתייכות לארגון החשאי "אבירי המעגל הזהוב" (Knights of the Golden Circle) שדגל בהרחבת תחום ההשפעה הדרומי ובכינון אימפריה תומכת בעבדות במרכז אמריקה והאיים הקריביים.
ההיסטוריון קנת סטאמפ תיאר אותו כך:
לאחר המלחמה התנגד וורהיז לזכויות האזרח וההצבעה של השחורים.
הוא טען כי הלבנים באזורים שבהם איבדו שליטה פוליטית הפכו לעבדים בעצמם, וששחרור השחורים הביא לשעבוד הגזע הלבן.
בנאום נוקב משנת 1872, שכונה "בזיזת אחת־עשרה המדינות", האשים את הצפון בהרס מדינות הדרום לאחר המלחמה, ובתיאור פיוטי טען כי הדרום נותר חרב, מושפל ועני, וכי הצפון שלט בו מתוך "שנאה ופנאטיות".
וורהיז נבחר לסנאט בשנת 1877 וכיהן שם עד מותו ב־1897. לאורך שנות ה-80 של המאה ה-19, בתקופות נשיאותם של ג'יימס גרפילד וצ'סטר ארתור, פעלו וורהיז ועמיתו לסנאט מאינדיאנה, בנג'מין הריסון, לקידום המסחר והקשרים בין ארצות הברית לבריטניה.
וורהיז ראה בבריטניה שוק גדול שבו ארצות הברית יכולה לעשות עסקים, וחשב שלשתי המדינות יש הרבה מן המשותף.
הוא היה חבר בוועדת הכספים החזקה לאורך כל תקופת כהונתו, והנאום הראשון שנשא שם היה הגנה על ההטבעה החופשית של כסף וקריאה לשמור על הערך החוקי המלא של שטרי ה־Greenback (שטרות נייר שהונפקו בתקופת מלחמת האזרחים).
הוא גם תרם לקידום בניית ספריית הקונגרס החדשה.
בענייני מכסים, הוא הצביע בנאמנות עם מפלגתו, אך לא היה נלהב במיוחד מתפיסת הסחר החופשי, ולעיתים גישתו הישירה גרמה למבוכה – במיוחד לאור היותו דמוקרטי.
וורהיז היה נואם מרתק, אם כי לעיתים לא הקפיד על דיוק בעובדות.
הוא נודע ברחבי המדינה כעורך דין מוכשר במיוחד, במיוחד במשפטי מושבעים.
בשל קומתו הגבוהה, דבק בו הכינוי "האילן הגבוה של נהר הוואבש".
בשנת 1893, עורר וורהיז סערה פוליטית כאשר הנשיא גרובר קליבלנד כינס ישיבת חירום של הקונגרס במטרה לבטל את סעיף רכישת הכסף מתוך חוק שרמן (1890).
כיו"ר ועדת הכספים של הסנאט, היה לו הכוח למנוע את ביטול החוק, ובמשך שנים היה בין התומכים הבולטים בהטבעה חופשית של כסף.
דעותיו לא השתנו – הוא האמין עד סוף ימיו בבסיס דו-מתכתי, כלומר בשימוש גם בזהב וגם בכסף לתמיכה במטבע האמריקאי.
עם זאת, באינדיאנה של שנות ה־90 גברה ההתנגדות למצב שבו ערך המטבע בפועל נמוך מערכו הנקוב, ותעשיינים רבים דרשו מעבר חד לתקן הזהב.
חברי המשלחת מאינדיאנה לבית הנבחרים הזהירו אותו כי התנגדות לביטול החוק תסכן את עתידם הפוליטי.
במקביל ידע כי עליו להתמודד גם עם סוגיה שנייה שבה התנגש עם הנשיא – הורדת המכסים.
לאחר ששקל את מצבו, וכנראה גם בעקבות הבטחות מינויים ופטרונות פוליטית מצד הממשל, הסכים וורהיז להוביל את הצעת החוק לביטול, ועשה זאת באמונה מלאה.
באוקטובר אותה שנה הוצעה פשרה שדחתה את ביטול הסעיף עד יולי 1894, ו־37 מתוך 44 סנאטורים דמוקרטים חתמו עליה – אך לא וורהיז.
הוא סירב לכל פשרה ודאג לכך שהביטול הבלתי מותנה יעבור כבר באותו חודש.
וורהיז נשא את נאומו האחרון בסנאט בינואר 1896, ובו קרא להמשך הטבעת כסף וגינה את הפרוטקציוניסטים ואת ריכוז הכוח הממשלתי.
זה היה מעין נאום פרידה.
בריאותו הידרדרה מאוד, וממילא בית המחוקקים באינדיאנה היה ברובו רפובליקני, והסיכוי של הדמוקרטים לזכות בו שוב היה קלוש.
בחורף שלאחר מכן, כשנאספה האספה המחוקקת, הוחלף וורהיז בסנאטור רפובליקני, אם כי כל הדמוקרטים הצביעו בעדו.
וורהיז היה אדם אהוב מאוד בשני צדי המתרס הפוליטיים בסנאט.
הוא קשר ידידות חמה עם אברהם לינקולן עוד בימי נדודיהם המשותפים בין בתי המשפט לפני מלחמת האזרחים, וידידות זו נמשכה גם מעבר להבדלים הפוליטיים ביניהם – עד סוף חייו של לינקולן.
גרנט הסתדר עמו היטב גם הוא, ונאמר על הנשיא צ'סטר ארתור כי לוורהיז הייתה עליו השפעה רבה כמו לכל רפובליקני שהיה יכול לקוות לה.
הסנאטור הרפובליקני ג'ורג' הואר ממסצ'וסטס, שלרוב לא הסכים עם עמיתו מאינדיאנה כמעט על דבר, אמר עליו כי היה
סיפורים רבים סופרו על נדיבותו של וורס כלפי כל מי שסיפר לו על מצוקה.
העיר עליו ידיד ותיק בשנת 1894.
לאחר מותו אמר עליו הסנאטור ממיזורי ג'ורג' גראהם וסט:
אותה נדיבות עצמה גרמה לכך שוורהיז כמעט אף פעם לא התנגד להצעות חוק להענקת פנסיות.
לדעתו, אוצר המדינה היה פתוח לכל מי שנזקק לעזרה.
כפי שווסט אמר לו פעם, וורהיז
לאחר שפרש מהסנאט חזר וורהיז לאינדיאנה, שם החל לכתוב זיכרונות בשם "אנשי הציבור של תקופתי" ותכנן להרצות ברחבי המדינה.
אך בריאותו לא אפשרה לו להשלים את הספר, והוא מת בוושינגטון הבירה ב-10 באפריל 1897 בגיל 69. הונו היה כה קטן עד כי משפחתו לא יכלה לממן את הלוויה שלו.
דניאל (חיים) זלקינד (נולד ב-24 ביולי 1961), הוא איש עסקים ישראלי, מנכ"ל משותף והבעלים (לצד אחיו – מיכאל) של קבוצת ההחזקות אלקו, יו"ר החברות הציבוריות: אלקטרה מוצרי צריכה ואלקטרה פאוור ודירקטור בחברות הקבוצה.
הקבוצה תחת ניהולו עוסקת בתשתיות, קמעונאות, נדל"ן ואנרגיה, שולטת בחמש חברות ציבוריות ומעסיקה למעלה מ-23 אלף עובדים ברחבי הארץ והעולם.
זלקינד נולד בישראל, הבכור מבין 3 ילדים, דור שלישי לתעשייניים בארץ ישראל.
אביו גרשון היה תעשיין מוכר, הבעלים והמנכ"ל של קבוצת אלקו.
אמו, שרה, הייתה אחות במחלקת ניתוחי ראש בביה"ח בילינסון.
בילדותו גדל זלקינד בשכונת תל גנים ברמת גן, וכשהיה בן חמש עברה המשפחה ליישוב סביון.
זלקינד למד בבית הספר היסודי סביון-גני יהודה.
לאחר שעות הלימודים ובמהלך החופשות נהג להתלוות לאביו בסיוריו בפסי הייצור במפעלים של אלקו.
זלקינד סיים את לימודיו התיכוניים במגמת ביולוגיה בתיכון מקיף יהוד.
במקביל ללימודיו, היה חבר בתנועת הצופים, שחקן טניס ורכב על סוסים.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים כלוחם וכאיש מודיעין של החיל בפיקוד הצפון.
שחרורו מצה"ל נדחה, עקב השתתפותו במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1984 החל את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון בכלכלה ומתמטיקה באוניברסיטת חיפה.
בסיומם עבר לניו יורק כשהתקבל לאוניברסיטת ניו יורק (NYU), אולם בחר לחזור לארץ ולהצטרף לעסק המשפחתי.
כך ב-1988, החל את דרכו במחלקת שיווק ומכירות השנאים של אלקו, ובמקביל החל את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת ת"א, במסלול משותף עם אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בתחילת עבודתו באלקו (בגיל 27), הצטרף זלקינד לאביו לנסיעת עבודה ליפן, לצורך רכישת ידע בתחום לוחות חשמל מהיטאצ'י, טושיבה וטויוטה עבור מפעל השנאים של החברה.
אולם לאור החרם הערבי באותן שנים, היפנים סירבו לבקשתם.
באותה נסיעה, התרבות היפנית (שאיפה לדיוק, מצוינות, כבוד ואסתטיקה) נחרטה בשאיפת הניהול של זלקינד.
במהלך השנים התקדם זלקינד באלקו עד לתפקיד מ"מ מנכ"ל רשת השק"ם, שנרכשה על ידי קבוצת אלקו בשנת 1994. לאחר הרכישה בוצעו מספר פעולות שנועדו לייעל ולשפר את פעילות החברה, לרבות הקמת הרשתות "שקם גאלרי" (אופנה) ושקם אלקטריק (מוצרי חשמל).
זלקינד היה שותף לגידול בהיקף הפעילות של הרשת ל-400 מיליון ש"ח מכירות בשנה, ובינואר 1997 נמכרה לרשת המזון שופרסל תמורת 77 מיליון דולר.
בשנת 1999 נמכרה רשת "שקם גאלרי" לאיש העסקים ז'ק בנישו.
בסוף אותה שנה, מונו דניאל ואחיו מיכאל, למנכ"לים משותפים באלקו.
בשנת 2000 השתתף זלקינד בפרויקט מזגן הקיר (מזגן עילי) הראשון בארץ בשם "אלקו הייטק", והיה מעורב בתהליכי היזום, ייצור ושווק שלו.
במאי 2002 מונה זלקינד לדירקטור באלקו, עת רכשה החברה בתמורה ל-250 מיליון אירו את הקונצרן הצרפתי ברנדט (Brandt), שנכנס להליכי פשיטת רגל.
לאחר מספר תהליכי התייעלות ורה-ארגון, נמכר הקונצרן הצרפתי ביוני 2005 ב-891 מיליון ש"ח וברווח של 100 מיליון יורו.
בשנים שלאחר מכן, המשיך זלקינד במגמה שהחל בה אביו - הרחבת פעילות הקבוצה באמצעות מיזוגים ורכישות, שבמהלכם נרכשו במשך השנים חברות שונות, מומשו החזקות ובוצע רה-ארגון במבנה הקבוצה.
כמו כן, בשנת 2005 הוקמה חברת הבת אלקטרה נדל"ן והחברה נכנסה לפעילות בענף הנדל"ן המניב באירופה ובארצות הברית.
בשנת 2008, שנה שהתאפיינה במשבר כלכלי גלובלי, החלו דניאל ואחיו מיכאל לקחת חלק יותר פעיל בניהול, ובשנת 2016 הובילו את הקטנת המינוף של הקבוצה.
במסגרת זו מימשו נכסים ברחבי העולם, ביניהם: מכירת פעילות ייצור השנאים של הקבוצה, מכירת הקרקע של מפעל הייצור ברמת השרון ומכירת נדל"ן בארצות הברית ובסין.
מהלכים אלו הובילו את הקבוצה להקטנת היקף החובות מ-1.3 מיליארד ש"ח ל-100 מיליון ש"ח.
ב-5 בינואר 2011 השתתפו דניאל ואחיו מיכאל, לצד הנהלת אלקטרה מוצרי צריכה, בפתיחת המסחר בבורסה לניירות ערך.
זאת לרגל רישום מניותיה של החברה למסחר בבורסה.
בספטמבר 2017 נפטר גרשון זלקינד, ושני בניו (דניאל ואחיו מיכאל) ירשו בחלקים שווים את האחזקה בג.
זלקינד - בעלת השליטה בחברת אלקו, והמשיכו בתפקידם כמנכ"לים משותפים בחברה.
באותה שנה ולאחריה, הוביל דניאל לצד אחיו את הקבוצה במספר רכישות משמעותיות ולהתרחבות בתחומי הנדל"ן, תשתיות, אנרגיה וקמעונאות:
ב-2017 נרכשה גולן טלקום מקבוצה בראשות מיכאל גולן בתמורה ל-350 מיליון ש"ח.
ב-2020 גולן טלקום נמכרה לסלקום בתמורה ל-750 מיליון ש"ח.
ב-2017 נרכשה רשת בתי הקולנוע "גלובוס מקס" לאחר שזו נקלעה לקשיים, בתמורה ל-144 מיליון ש"ח.
שנה לאחר מכן, מותגה הרשת מחדש - "HOT CINEMA" בשיתוף קבוצת הוט.
ב-2019 נרכשה גרנית הכרמל שבבעלותה סופרגז (כיום אלקטרה פאוור) מקבוצת עזריאלי בתמורה ל-770 מיליון ש"ח.
שנה לאחר מכן, סופרגז הונפקה בבורסה בת"א, לפי שווי של כמיליארד ש"ח.
ב-2021 רכשה את השליטה בחברת התחבורה הציבורית אפיקים, לפי שווי של 154 מ' ש"ח.
ב-2021 נרכשה רשת יינות ביתן על ידי אלקטרה מוצרי צריכה, שבשליטת אלקו החזקות, בתמורה ל-193 מיליון ש"ח.
ב-2021 רכשה אלקו (30%) כחלק מקבוצת משקיעים את חברת דסק"ש בתמורה ל-400 מיליון ש"ח.
בשנת 2020 עת התפרצה מגפת הקורונה, ניהלו דניאל ואחיו מיכאל את הקבוצה בתקופה של אי ודאות, מגבלות וקשיי אספקה.
בתקופה זו, הצליחו לזרז פרויקטי תשתית, הקימו מעבדות לבדיקת קורונה ונמנעו מפיטורי עובדים.
באותה שנה, ולאור הצמיחה של פעילות התשתיות והבניה בקבוצה, נכנסה אלקטרה למדד ת"א 35.
בשנת 2022 הציגה אלקו הכנסות שיא של כ-20 מיליארד ש"ח והמשיכה לרשום הכנסות דומות גם בשנים שלאחר מכן.
באוקטובר 2023 השיקו דניאל ואחיו מיכאל את מלון היוקרה "ג'ורג' תל אביב" על שם אביהם גרשון זלקינד, בעלות של 300 מיליון ש"ח.
המוטו העסקי המוביל את דניאל - "אשרי אדם מפחד תמיד", המשריש בו צניעות, דריכות ובחינה תמידית של ההתנהלות העסקית.
לאחר פטירתו של גרשון זלקינד, הקימו ילדיו קרן מלגות לזכרו – "הקרן לחתירה למצוינות ע"ש גרשון זלקינד ז"ל", בשיתוף עם אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך.
הקרן תורמת מדי שנה מלגות למימון שכר לימוד אוניברסיטאי לקידום ההשכלה הגבוהה בקרב ילידיהם של עובדי הקבוצה והציבור הרחב, בהיקף שנתי של כ-3 מיליון ש"ח.
הקרן תומכת מדי שנה בכ-250 סטודנטים לתואר ראשון ושני, באמצעות הענקת מלגות לימודים למשך שנות לימודי התואר (ועד 4 שנים), במהלכם מתנדבים המלגאים בעמותות וארגונים שונים בקהילה ותורמים לסביבתם.
האחים זלקינד מדורגים בעיתונות הכלכלית והארצית באופן קבוע:
בשנת 2016 נבחרו במקום ה-7 בדירוג המנהלים המצליחים של מגזין פורבס.
בעיתון מעריב דורגו במקומות ה-35 וה-40 מבין 100 המשפיעים לשנים 2021 ו-2024, בהתאמה.
דניאל זלקינד מתגורר בסביון, נשוי בשלישית ולזוג ילד משותף.
זאת לצד 4 ילדים מנישואיו הקודמים.
דניאל זלקינד חובב מסעות אתגריים בטבע (טרקים), שאליהם הוא נוהג לצאת יחד עם אחיו מיכאל וצוות מצומצם.
זאת לצד חיבתו לריצות ארוכות ולאמנות ישראלית, בה הוא תומך ודואג לעטר את קירות משרדי אלקו ומלון ג'ורג' שבבעלותו בציורים של אמנים ישראלים.
דניאל כהנמן (5 במרץ 1934 – 27 במרץ 2024) היה פסיכולוג קוגניטיבי ישראלי-אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2002. מחקריו היו לפורצי דרך בתחומי שיפוט וקבלת החלטות, היוריסטיקה וכלכלה התנהגותית.
כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה ולמדיניות ציבורית באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית.
הוריו של כהנמן אפרים ורחל היגרו מליטא לצרפת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הוא נולד בשנת 1934 בתל אביב, בעת שאמו ביקרה קרובי משפחה בארץ ישראל.
כהנמן הוא צאצא לשושלת של רבנים מליטא.
המפורסם ביותר בשושלת זו הוא הרב יוסף שלמה כהנמן, מייסד ישיבת פוניבז' בבני ברק שהיה דודו של כהנמן (אח אביו אפרים).
כהנמן גדל בפריז, ובזמן הכיבוש הגרמני התחבא עם הוריו ואחותו (כהנמן סיפר על מפגש מקרי ומרגש עם חייל אס.
גרמני בפריז, אירוע שהותיר בו רושם עמוק).
אביו נתפס ונכלא במחנה הריכוז דראנסי, אך שוחרר לאחר שישה שבועות כתוצאה מהתערבותו של אז'ן שילר, מנהל חברת לוריאל בה עבד.
המשפחה נמלטה לדרום צרפת ואביו מת מסוכרת ב-1944. ב-1946 עלה לארץ ישראל עם אמו ואחותו.
תחילה התגוררו בירושלים ולאחר מכן עברו לתל אביב.
כהנמן היה בוגר התיכון ליד האוניברסיטה ובוגר שבט משואות של עדת הצופים – הצופים הדתיים.
למד כעתודאי לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובמתמטיקה באוניברסיטה העברית וסיים בשנת 1954. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושירת כפסיכולוג ביחידה לפסיכולוגיה.
בין השאר פיתח את מבחני הקב"א, ועסק בתכנון מבדקים לקורס קצינים.
ב-1958 החל בלימודי דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אותם סיים בשנת 1961. לאחר קבלת תואר דוקטור חזר לישראל והצטרף לסגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
בתחילת שנות ה-70 היה שותף בצוות חשיבה שעסק במשא ומתן בנושא הסכמי הביניים בסיני, ותרם ממומחיותו בהקשר זה.
בשנת 1978 עבר כהנמן לאוניברסיטת בריטיש קולומביה בקנדה, ב-1986 עבר לברקלי, וב-1993 עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם עבד וחקר עד פטירתו.
משנת 2000 היה חבר במרכז לחקר הרציונליות שבאוניברסיטה העברית.
בתקופה זו החל לשתף פעולה עם כלכלנים, במיוחד עם ריצ'רד ת'אלר, ולפתח את המחקר בתחום הכלכלה ההתנהגותית.
באוניברסיטה העברית החל לחקור עם עמיתו עמוס טברסקי, את תהליכי קבלת החלטות ושיפוט סובייקטיבי בתנאים של אי-ודאות.
מאמרם המשותף החשוב והמפורסם ביותר פורסם בירחון Science בשנת 1981, וכותרתו "מיסגור החלטות והפסיכולוגיה של בחירה".
בשנת 1982 ראה אור ספרו "שיפוט בתנאי חוסר ודאות" אותו כתב יחד עם טברסקי ופול סלוביק.
כהנמן הגדיר את עצמו כאתאיסט.
היה נשוי לעירא, מורה וסופרת, ממנה נולדו לו שני ילדים ושלושה נכדים.
כהנמן נישא בשנית ב-1978 לפסיכולוגית הקוגניטיבית אן טריזמן והם נשארו נשואים עד פטירתה ב-2018.
בשנותיו האחרונות התגורר עם ברברה טברסקי, אלמנתו של עמוס טברסקי, שותפו למחקר.
כהנמן בחר לסיים את חייו ונפטר ב-27 במרץ 2024 בהתאבדות בסיוע רפואי בציריך, שווייץ בגיל 90.
פרס נובל לכלכלה לשנת 2002 הוענק לדניאל כהנמן על המחקר שערך יחד עם עמוס טברסקי (שכבר לא היה אז בחיים) על 'הכרעה בתנאי אי ודאות' במסגרת עיסוקם בפסיכולוגיה חברתית, וההשלכה של המחקר על אופן פעולתם של כלכלנים.
אף שלדבריו "מעולם לא למד קורס בכלכלה".
ב-2011 הוענק לו פרס distinguished fellows של האגודה הכלכלית האמריקאית, ובאותה שנה זכה בפרס טלקוט פרסונס מטעם האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-2008 נבחר כחבר חוץ של האקדמיה הבריטית.
ב-2007 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה.
ב-2006 הוענקה לו, במשותף עם עמוס טברסקי, מדליית פרנק רמזי מטעם the Decision Analysis Society.
ב-2002 הוענק לו פרס על מפעל חיים מטעם Society for Medical Decision Making, ובאותה שנה הוענק לו פרס גרומאייר לפסיכולוגיה במשותף עם טברסקי.
באותה שנה זכה בפרס הילגארד למפעל חיים בתחום הפסיכולוגיה.
זכה במספר רב של פרסי דוקטור לשם כבוד, בין היתר מאוניברסיטת הרווארד (2001), אוניברסיטת פנסילבניה (2001), אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2003), אוניברסיטת בריטיש קולומביה (2004), אוניברסיטת מישיגן (2010), אוניברסיטת חיפה (2016), האוניברסיטה העברית (2014).
ב-20 בנובמבר 2013 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה ביותר שניתן בארצות הברית.
על שמו נקרא רחוב בשכונת 'המדע' בעיר רחובות, יחד עם רחובות נוספים בשכונה זו שנקראו על שם זוכי פרס ישראל.
תואר עמית כבוד, המרכז האקדמי רופין (2011)
דניאל כהנמן ועמיתים, רציונליות, הוגנות, אושר: מבחר מאמרים, עורכת: מיה בר-הלל, חיפה: אוניברסיטת חיפה וירושלים: כתר הוצאה לאור, 2005. (הספר כולל אוטוביוגרפיה).
דניאל כהנמן, לחשוב מהר, לחשוב לאט, תרגום: יעל סלע-שפירו ועידית נבו, עורכת: מיה בר-הלל, הוצאת מטר בשיתוף הוצאת כנרת, 2013.
דניאל כהנמן, אוליביה סיבוני, קאס סאנסטיין, רעש, תרגום: עפר קובר, מטר - הוצאה לאור, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2022.
דניאל כהן-בנדיט המוכר גם כ"דני האדום" הוא פוליטיקאי יהודי-גרמני-צרפתי.
היה ממנהיגי הסטודנטים בהפגנות מאי 1968 ונשיא-משותף של הקבוצה הירוקה בפרלמנט האירופי.
כהן-בנדיט נולד וגדל בצרפת בעיר מונטובן להורים יהודים תושבי גרמניה שברחו מהנאצים בשנת 1933. הוריו שבו לגרמניה כשהיה בן 13, ודניאל התחנך שם.
הוא שב לצרפת בשנת 1965 כדי ללמוד באוניברסיטה, כאזרח גרמני, במחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה של נאנטר (Nanterre).
בחודש מאי 1968 פרצו הפגנות הסטודנטים בפריז נגד כל מה שייצג השלטון הגוליסטי ושהתפתחו בהמשך לשביתה כללית ברחבי צרפת.
כהן-בנדיט הכריזמטי, מנהיג משכבר הימים של קבוצות סטודנטים שמאלניות, צץ ועלה עד מהרה כמנהיג וכדמות הציבורית המייצגת את מחאת הסטודנטים וכונה "דני האדום" (גם בזכות שיערו הג'ינג'י).
במהלך המאורעות, יצא לביקור בברלין וב-21 במאי הוצא נגדו צו שאסר עליו להיכנס לצרפת בשל היותו "זר חתרני".
יהדותו וגרמניותו שימשו ככלים לתקוף אותו בידי מתנגדיו, בעיקר לאחר קריסת המחאה.
בגרמניה הוא היה אחד ממייסדי הקבוצה המרקסיסטית-אוטונומיסטית Revolutionärer Kampf (מאבק מהפכני) ברוסלסהיים, שם היה חבר, בין השאר, של יושקה פישר.
כהן-בנדיט עבד במספר משרות נוספות במהלך השנים, בין היתר בגן ילדים בפרנקפורט, עד שהצטרף למפלגת הירוקים הגרמנית והפך לסגן ראש עיריית פרנקפורט בשנת 1989. הוא נבחר לפרלמנט האירופי בשנת 1994, ובשנת 1999 שב לפוליטיקה הצרפתית כמנהיג מפלגת הירוקים הצרפתית (Les Verts) ברשימת מועמדיה לפרלמנט האירופי.
בשנת 2004 נבחר לפרלמנט האירופי ברשימה של מפלגת הירוקים הגרמנית, ואילו בשנת 2009 בראש הירוקים הצרפתים.
לפני הבחירות לפרלמנט האירופי של שנת 2014, הודיע כהן-בנדיט כי לא יתמודד לכהונה נוספת ופרש מהחיים הפוליטיים כנבחר ציבור.
דעותיו השנויות במחלוקת של כהן-בנדיט משכו אליו אש מכל הכיוונים.
מימין תקפו את תמיכתו בהגירה חופשית יותר ובלגליזציה של סמים קלים, כמו גם נטישת האנרגיה הגרעינית.
משמאל הותקף כהן-בנדיט על תמיכתו במדיניות כלכלית של שוק חופשי ובשל תמיכתו בהתערבות הצבאית בבוסניה ובאפגניסטן.
הוא כתב, יחד עם אחיו, גבריאל, את הספר Obsolete Communism: The Left-Wing Alternative אשר יצא לאור ב-1968. ספר זה משלב את אירועי מאי 1968 עם ביקורת על הסטליניזם, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ומוסד האיגוד המקצועי.
ספרו, שנותר זמין לרכישה גם עשרות שנים לאחר יציאתו, השפיע רבות על המחשבה האנרכיסטית והסוציאליסטית.
כמו כן, ב-1975 פורסם ספרו "הבזאר הגדול".
בספר כתב בין היתר אודות עבודתו בגן ילדים בפרנקפורט: "בכל הכנות מיניותו של הילד מדהימה.
עבדתי עם ילדים בני ארבע עד שש.
כשילדה בת חמש מתחילה להסיר ממך את הבגדים זה פנטסטי, זה משחק ארוטי".
עם זאת, מאוחר יותר חזר בו מדבריו וטען ש"אז לא ידעו מה שידוע היום על פדופיליה".
דניאל יצחק לוי (30 בספטמבר 1917 – 13 בפברואר 1995) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל.
לוי נולד בסאוטה שבמרוקו הספרדית.
הוא למד בבית ספר תיכון וכשנתיים בבית ספר גבוה לפדגוגיה בספרד.
הוא נמנה עם ראשי יהדות טטואן.
לאחר מכן, היה חבר הוועד הארצי של הפדרציה הציונית במרוקו, חבר ועד ארגוני הנוער היהודי במרוקו ופעיל בעלייה ב'.
לאחר עלייתו לישראל, נבחר לראש סניף הפועל המזרחי באשקלון.
לוי אף שימש כסגן מנהל בבנק המזרחי ברמלה והיה חבר הוועד הפועל הציוני וחבר הנהלת המפד"ל.
בנוסף, היה פעיל בתחום החינוך הדתי.
בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית.
כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת השביעית, במהלך כהונתה של הכנסת השישית, כיהן כחבר ועדת הכספים וועדת הפנים.
במהלך כהונתה של הכנסת השביעית, כיהן כחבר בוועדת הכספים.
נפטר בי"ג באדר א' תשנ"ה.
בניו הם: השר והח"כ לשעבר הרב יצחק לוי; הרב שלמה לוי, ראש הכולל בישיבת הר עציון; ופרופ' יהודה לוי, שכיהן כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
נפטר ב-30 בספטמבר 1995 בגיל 77, והובא למנוחות בבית העלמין הדרום בחולון .
דניאל פול טאמט הוא בריטי, בעל תסמונת סוואנט ותסמונת אספרגר, המצטיין בחישוב מתמטי, בזיכרון סדרתי ובלמידת שפות.
בניגוד לבעלי תסמונת סוואנט אחרים, נראה כי טאמט התגבר על לקויות רבות בכישוריו החברתיים, אם כי קבוצות אנשים גדולות גורמות לו לעצבנות.
הוא מסוגל לתאר את חוויותיו ואת חישוביו המתמטיים באופן צורני, ויזואלי ורגשי, במקום בשיטות מסורתיות.
חוויית המספרים כצבעים או כתחושות היא סוג מוכר של סינסתזיה, אבל טאמט טוען שלכל מספר עד 10,000 יש במוחו צבע ותחושה ייחודיים, והוא מסוגל לחוש אם מספר הוא ראשוני או פריק ולראות תוצאות חישובים בתור נופים במוחו.
טאמט מחזיק בשיא האירופי של זיכרון ושחזור המספר פאי, שאותו שחזר במשך שעות אחדות עד הספרה ה-22,514 שלו.
טאמט מסוגל ללמוד שפות חדשות מהר מאוד.
בעבור הסרט התיעודי עליו, הוצע לטאמט האתגר ללמוד איסלנדית בתוך שבוע ימים.
לאחר שבוע, הוא דיבר איסלנדית מספיק טוב בשביל להתראיין בשידור חי בטלוויזיה, לספר על הכישורים שלו ולפטפט עם המנחים.
טאמט הוא פוליגלוט הדובר 10 שפות: אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, ליטאית, איסלנדית, פינית, אסטונית, ולשית ואספרנטו.
הוא אוהב במיוחד אסטונית, כי היא מיוחדת ועשירה בתנועות.
הוא החליף את שם משפחתו לטאמט, בהתבסס על המלה האסטונית טאם, שפירושה אלון.
טאמט דובר שפה חדשה אשר המציא ושנקראת מנטי (Mänti).
השפה קרובה ברוחה לשפה הפינית והאסטונית.
ב-2005 הוקרן סרט תיעודי בריטי על חייו, בשם "המוח הגדול".
בסרט נראה טאמט משחזר מזכרונו את המספר פאי, ונפגש עם קים פיק, עליו התבסס הסרט "איש הגשם".
באחד הקטעים בסרט, פיק מחבק את טאמט ואומר לו: "יום אחד תהיה גדול כמוני".
ספרו האוטוביוגרפי, "נולדתי ביום כחול", יצא לאור בשנת 2006.
בשנת 2000 החל טאמט להתגורר בקנט יחד עם מהנדס התוכנה ניל מיטשל, שעימו הקים את חברת לימודי השפות האינטרנטית Optimnem.
כיום הוא מתגורר באביניון שבדרום צרפת עם בן זוגו הצלם הצרפתי ג'רום טאבט.
דניאל יאמר הוא איש עסקים יהודי, ישראלי-גרמני, המתגורר בהרצליה, והוא המנהל, המייסד והבעלים של ניישן-אי (Nation-E), חברת ICT המפתחת מערכות אנרגיה ותקשורת המבוססות על סוללות ליתיום מתקדמות.
יאמר נולד למשפחת פליטי שואה שהתמקמה בפרנקפורט.
הוא שיחק בנעוריו במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל היהודית מכבי פרנקפורט.
כבר בגיל צעיר החל להיות שותף בעסק הענתיקות של אביו, ומאוחר יותר החל לעסוק בנדל"ן בארצות הברית ובגרמניה.
עד שנת 2004 היה שותף לעסק גדול למכירת טיטניום השייך לחותנו.
ב-2004 רכש יאמר את הבעלות על מועדון הכדורגל הסלובקי, סנץ.
הוא החזיק במועדון עד שנת 2007. הוא היה מועמד גם לרכישת מועדוני כדורגל נוספים, כדוגמת סלובן ברטיסלאבה מסלובקיה ואיינטרכט פרנקפורט מגרמניה.
בשנת 2006 עלה עם משפחתו לישראל ורכש את הבעלות על מועדון הכדורגל הישראלי מכבי נתניה.
יאמר, שהשקיע במהלך שנותיו כבעלי הקבוצה כ-80 מיליון ש"ח, הביא שחקני רכש רבים למכבי נתניה.
תחתיו היא הפכה לקבוצת צמרת בכדורגל הישראלי, נאבקה במשך שנתיים על אליפות ליגת העל הישראלית וסיימה פעמיים במקום השני בליגה, וכן העפילה לראשונה בתולדותיה למוקדמות גביע אופ"א.
בעקבות כך נחשב יאמר למי שהחזיר את הקבוצה לימיה הגדולים.
בפברואר 2010 הודיע כי יעזוב את הקבוצה בסיום עונת הכדורגל.
מלבד החזקת מכבי נתניה הפעיל יאמר מספר פרויקטים נוספים בישראל, כדוגמת עריכת אימונים לילדים ממוצא אתיופי, ושותף בעסקי מספר חברות.
יאמר נשוי ואב לשני ילדים.
דניאל יפה (נולדה ב-4 באפריל 1987) היא זמרת, שחקנית, רקדנית ומנחת טלוויזיה ישראלית, אשר התפרסמה בעקבות זכייתה בעונה השנייה של תוכנית המוזיקה "אקס פקטור ישראל".
יפה נולדה וגדלה בקריית אתא, בשנת 1995 (בגיל 7) הופיעה לראשונה על במה בפסטיבל הזמר של קריית אתא.
במהלך לימודיה בבית הספר היסודי "הצבי ישראל" השתתפה במחזמר "50 שנה למדינה", והחלה להקליט חומרים מקוריים, שכתבה עבורה עליזה דומן, מורה בבית ספרה.
כשהייתה בת 12 השתתפה בתחרות השירה "להיות כוכב" בערוץ הילדים.
יפה למדה בתיכון כרמל זבולון שבקיבוץ יגור, במגמת המוזיקה, ורכשה כלים מוזיקליים רבים.
בנוסף למדה פיתוח קול בסגנון המוזיקה הקלאסית, ולה בגרות 5 יחידות במוזיקה.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר, במתקן חוס"ן שבמצפה רמון.
מיד לאחר שחרורה מצה"ל, החלה לעבוד כמלצרית מזמרת בבר ה"אסקו בר" בקריית חיים.
בשנת 2008 עברה לגור במרכז ישראל, והחלה לעבוד כדיילת אוויר בחברת "ארקיע".
בשנת 2010 החלה את לימודי התואר הראשון של בראיית חשבון בהמכללה למינהל.
במקביל החלה להופיע עם "להקת מנדרין".
בנוסף, הופיעה כסולנית באופן קבוע במועדון ה"גנקי" בתל אביב, בערב שירה עברית יחד עם הקהל.
יפה התפרסמה בשנת 2015 בעת השתתפותה בתוכנית "אקס פקטור ישראל" וזכתה במקום הראשון.
בתוכנית היא ביצעה שירי פופ מוכרים של הזמרות הגדולות בעולם, כשהיא שרה ורוקדת בו זמנית.
מיד לאחר זכייתה בתוכנית, החלה יפה לעבוד על אלבום הבכורה, והחלה להופיע עם הרכב רקדנים בפני הקהל הרחב.
בין ההופעות נכללו אירועים ממלכתיים, ובהם: טקס הנעילה של המכביה העשרים, 50 שנות התיישבות, טקס הפתיחה של ג'ירו ד'איטליה 2018 שהחל בישראל.
בשנת 2015 השתתפה במחזמר "משיח" בחג המחזמר בת-ים לשנת 2015, מחזמר מקורי, שנכתב על ידי ירון כפכפי ובוים על ידי משה קפטן, בניהולו האומנותי של אורי פסטר, כשחקנית ראשית בתפקיד "היילי" לצד שחקנים ידועים אחרים (עוז זהבי, אקי אבני, עידו ברטל ועוד).
במסגרת חג המחזמר לקחה יפה חלק מרכזי בערב הפתיחה של המחזמר שם ביצעה את השיר "שיר ערש".
בשנת 2016 השתתפה גם בערב המחווה לעופרה חזה בתיאטרון הקאמרי וביצעה את השיר "אמן למילים".
באותה השנה, השתתפה במחזמר שיער בתיאטרון הקאמרי בבימויו של משה קפטן ובכוריאוגרפיה של אביחי חכם בתפקיד "דיון" וביצעה מספר קטעי סולו ביניהם נאמבר הפתיחה של המחזמר- "אקוואריוס", לצד שחקנים מהשורה הראשונה כמו עוז זהבי, חן אמסלם ועוד, בתפקיד הכולל שילוב של שירה, ריקוד ומשחק.
בשנת 2016 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "כולם לקום Follow Me", ומיד לאחר מכן את הסינגל השני "אם זו אהבה" שהפיק ג'ורדי.
שני הסינגלים הראשונים זכו למאות אלפי צפיות ביוטיוב ושודרו בטלוויזיה.
בשנת 2017 הופיעה יפה בבמה המרכזית של מצעד הגאווה בתל אביב, יחד עם כ-30 רקדניות, עם השיר "Born To Fly", שנכתב במיוחד לאירוע, וזכה לאהדת הקהילה.
בשנת 2018 הוציאה יפה שני סינגלים נוספים: "נבראתי לך" ו"מי יחבק אותי".
בטלוויזיה הייתה חלק מהפאנל בתוכניות האירוח של רשת 13, "הערב ב-13" ו"הדוח היומי", וסיקרה את העונה השלישית של "אקס פקטור ישראל".
יפה שיתפה פעולה עם הדי ג'יי העולמי שגיא קריב, במסגרת הליין של Forever Tlv בשירים "blue Diamond Heart" ו-"So Many Men".
ביולי 2019 הוציאה יפה סינגל חדש בשם "יש מי ששומר עליי" שנכתב על-ידי הדס כהן והולחן על-ידי חן מצגר-אדר.
הסינגל נכנס ישירות למספר רשימות השמעה של ספוטיפיי.
בדצמבר 2021 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "מלך השנוררים" בתיאטרון הבימה, המחזמר זכה בתחרות ויפה אף זכתה ב-בפרס המצוינות בתחום השירה על שם הפזמונאי והמתרגם אבי קורן
22 במאי 2023 יפה חזרה עם סינגל מתוך אלבום חדש, "לא מסתדר".
השיר נכתב על-ידי יפה, מאיה שרעבי, ופז מורג.
ביולי 2023 הוציאה יפה סינגל חדש מתוך אלבום, ושמו של הסינגל היה "צאי מזה" שנכתב על-ידי יפה, מאיה שרעבי, ופז מורג.
בנובמבר 25 החליפה את עדן בן זקן בתפקיד הראשי במחזמר "שלאגר" של התיאטרון העברי לאחר שזו, פרשה מן ההפקה.
ב-29 ביוני 2016 נישאה לבן זוגה, חן מלכה.
בשנת 2019, נולדה לזוג בת.
פסלו המפורסם, "שער האמונה" מוצב ביפו העתיקה.
דניאל כפרי נולד בצ'כוסלובקיה ועלה לישראל בשנת 1949. גדל בקריית מוצקין ובגיל 21 החל ללמוד בבצלאל בעזרת מלגת לימודים שקיבל מקרן ידידות אמריקה-ישראל.
כפרי יצר למעלה מ-700 עבודות, בהן הצליח להביא רבדים שונים מהסיפור של העם היהודי, נלחם במלחמות ששת הימים ויום כיפור, יצר אמנות, למד תורה והקדיש את חייו לשילוב כל האלמנטים הללו יחד.
כפרי התמחה בעיקר ביצירת מונומנטים המשלבים שיש קרארה וברונזה איטלקית.
בשנות ה-70 יצר עבודות פיסול שונות עבור הסוכנות היהודית ועיריית ירושלים.
עבודותיו של כפרי, הכוללות בעיקר פסלים ותבליטי קיר, מוצגות במספר רב של ערים ברחבי ישראל, בין השאר במתחם בית החולים סורוקה, במתחם מרכז רפואי שיבא, במכון ויצמן, ביפו העתיקה, באילת, במלון הילטון בטאבה, במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים ובנמל התעופה בן-גוריון.
כמו כן, ניתן למצוא אוספים משמעותיים של עבודותיו אצל אספני אמנות ברחבי העולם וביניהם, מוזיאון בלז לאמנות בממפיס, אוסף הרמלין בדטרויט, אוסף שאלתיאל בלאס וגאס, אוסף פסברג בניו-יורק ואוסף קפלן במוסקבה.
בשנת 1971 זכה בפרס ראשון בתחרות לאמנים צעירים בביאנלה במונקו.
בשנת 1976 זכה בפרס ירושלים לפיסול.
כפרי חזר בתשובה לאחר מלחמת יום כיפור.
לאחר כמה שנים יצא בשאלה.
לאחר כעשור חזר שוב בתשובה.
מאז הוא ניהל אורח חיים אורתודוקסי, וחילק את זמנו בין ביתו בביתר עילית לבין הסטודיו והגלריה בפיאטרסנטה שבאיטליה.
היה נשוי לטליה ולו ארבעה ילדים מנישואים קודמים.
טומפקינס היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ג'יימס מונרו.
קודם להיבחרו כיהן כמושל מדינת ניו יורק ושופט בית המשפט העליון של ניו יורק.
טומפקינס נולד בסקרסדייל שבניו יורק.
בשנת 1795 סיים לימודי משפטים במכללת קולומביה.
הוא הוסמך לעריכת דין בשנת 1797 והחל לעסוק במקצוע באופן פרטי בעיר ניו יורק.
בשנת 1801 נבחר לשמש ציר לוועידה החוקתית של מדינת ניו יורק, ובשנת 1803 נבחר כחבר אספת הנבחרים של המדינה.
באותה שנה נבחר לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך ויתר על הכהונה בטרם החלה, למען קבלת מינוי שופט בבית המשפט העליון של ניו יורק (1804–1807).
במסגרת תפקיד זה תמך טומפקינס בדעת הרוב בפסק דין פירסון נגד פוסט.
בשנת 1807 התמודד טומפקינס למשרת מושל ניו יורק והביס את המושל המכהן מורגן לואיס.
כהונתו נמשכה עם בחירתו מחדש בשנים 1810, 1813 ו-1816. במהלך תקופה זו הוא דחה את בקשתו של הנשיא ג'יימס מדיסון להתמנות כמזכיר המדינה של ארצות הברית.
תרומתו העיקרית לפיתוח המדינה הייתה בבינוי חופו המזרחי של סטטן איילנד ופיתוחו של מזח באזור, אליו החל להפעיל מעבורת שקישרה בין האי לבין מנהטן.
במהלך כהונתו נענה טומפקינס בחיוב והתמודד לצדו של ג'יימס מונרו בבחירות לנשיאות.
עם בחירתו למשרת סגן הנשיא הוא חדל מכהונתו כמושל, בשנת 1817. בשנת 1820 הוא ניסה, כסגן נשיא מכהן, להיבחר בשנית למושל ניו יורק, אך כשל בהתמודדות מול ג'ורג' קלינטון.
בשנת 1821 הוא נבחר כציר לוועידה החוקתית של המדינה ונבחר לנשיא הוועידה.
כסגן הנשיא כיהן במשך שתי כהונות רצופות, בין השנים 1817–1825. ההשלכות הכלכליות של מלחמת 1812, מתקופת כהונתו כמושל ניו יורק, נגעו באופן ישיר להונו של טומפקינס.
לצורך מימון המלחמה, בהיעדר תמיכתה התקציבית של אספת הנבחרים של ניו יורק, טומפקינס לווה כספים באופן אישי והעמיד את רכושו האישי כערבות.
קשייו נמשכו במהלך שנות כהונתו כסגן הנשיא והביאו להידרדרותו לאלכוהוליזם.
אחיו, כיילב טומפקינס, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
דניאל יוהנסן הוא זמר טנור אוסטרי, מן המבוקשים ביותר בזמרי באך ומוזיקה כנסייתית בין בני דורו.
יוהנסן למד שירה אצל מרגיט קלאוסהופר ופרשנות ליד אצל רוברט הול בווינה.
הוא השתתף בכיתות אמן אצל דיטריך פישר-דיסקאו, ניקולאי גדה וכריסטה לודוויג, וזכה בתחרויות רבות.
מאז סיום לימודיו בשנת 1998 הוא מופיע בשירת אורטוריות, לידר ואופרות במרכזי המוזיקה החשובים ביותר באירופה, בצפון אמריקה, במזרח התיכון וביפן.
הוא מרבה להופיע במוזיקפריין ובקונצרטהאוס בווינה וכן בפסטיבלי מוזיקה חשובים, בהם פסטיבל זלצבורג ועם תזמורות ידועות שם, בהן הפילהרמונית של וינה והתזמורת הקאמרית של אירופה ותחת שרביטם של מנצחים נודעים כמו סר נוויל מרינר, ג'ורדי סאוואל ואחרים.
בתחום האופרה מבצע יוהנסן את התפקידים הליריים של מוצרט, אופרות מתקופת הבארוק ויצירות מודרניות לצד אופרטות.
הוא מרבה להופיע ברסיטלים של לידר מן הרפרטואר הגרמני ואיננו מתעלם גם מן הרפרטואר האנגלי והצרפתי.
באביב 2010 הקליט את מחזור השירים "אהבת משורר" של רוברט שומאן, בהמשך לתקליטור הסולו הראשון שלו, המכיל אריות של באך.
בעונת 11–2010 יופיע יוהנסן ב"אורטוריית חג המולד" של באך ובמשיח של הנדל במינכן, בניצוח הנסיירג אלברכט.
במינכן ימלא גם את תפקיד טאמינו ב"חליל הקסם" של מוצרט, ויופיע במחזור "הטוחנת היפה" של שוברט.
בעונה זו צפויות לו גם הופעות בבון, בפריז, ב"שוברטיאדה" בישראל, בחגיגות באך בלייפציג ובפילהרמונית של לוקסמבורג.
דניאל טאוב (נולד ב-26 בפברואר 1962) הוא משפטן ודיפלומט ישראלי.
בין היתר כיהן כשגריר ישראל בבריטניה בין השנים 2011 ל-2015. כיום הוא מנהל אסטרטגיה ותכנון בקרן יד הנדיב (רוטשילד) בירושלים.
טאוב נולד וגדל בבריטניה, למד בבית הספר הפרטי היוקרתי Haberdashers' Aske's Boys' School.
בעל תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת אוקספורד, תואר במשפטים מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון ותואר שני במשפט בינלאומי בבית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד, בנוסף לכך הוא בוגר תוכנית קרן וקסנר.
טאוב עלה לישראל ב-1989, שירת בצה"ל כחובש קרבי ובשירות המילואים כקצין במחלקת הדין הבינלאומי של הפרקליטות הצבאית.
תחום התמחותו הוא קניין רוחני ומשפט בינלאומי פומבי בפרט דיני מלחמה ודיני לוחמה בטרור.
לקראת ועידת מדריד ב-1991 הצטרף לסגל משרד החוץ ועזר בהכנות אליה.
בהמשך שירותו במשרד החוץ כיהן כמנהל המחלקה למשפט כלכלי וכסגן בכיר ליועץ המשפטי של המשרד.
טאוב שימש יועץ משפטי במשלחות ישראל למוסדות האו"ם, היה מעורב במשא ומתן עם הפלסטינים בהסכמי אוסלו ועם סוריה בוועידת שפרדסטאון ב-2000 ועמד בראש הוועדה לתרבות, שלום ומניעת הסתה בוועידת אנאפוליס ב-2007. ייצג את מדינת ישראל בפני ועדת פאלמר שבדקה את אירועי המשט לעזה.
היה מעורב בהתמודדות משרד החוץ עם תביעות משפטיות נגד בכירים ישראלים ברחבי העולם ובעיקר בבריטניה.
ב-2011 מונה לשגריר ישראל בבריטניה וכיהן בתפקיד עד יולי 2015. טאוב שם דגש חזק על פיתוח קשרי סחר וטכנולוגיה ובמהלך כהונתו הסחר הבילטראלי בריטניה-ישראל הכפיל את עצמו.
טאוב כתב את הספר "פרשה דיפלומטית", ספר של ניתוח טקסטים מקראיים מנקודת מבט דיפלומטית מודרנית.
הוא גם היוצר והתסריטאי הראשי של סדרת הטלנובלה הישראלית הפופולרית, החצר, אודות הנעשה בחצר חסידית.
נשוי לזהבה ואב לשישה ילדים.
דניאל כהן שגיא (נולד ב-1943) הוא סופר ומשורר עברי, עיתונאי שדרן ועורך תוכניות רדיו, וחוקר חשיבה אסטרטגית.
היה עורך ומפיק תוכניות בגלי צה"ל ובערוץ 1 בטלוויזיה והיה כתב ה"דויטשה צייטונג" בארץ בשנות השבעים.
הוא בוגר בית הספר הגבוה לתקשורת באוניברסיטת מינכן, גרמניה, ובוגר "המכון לעתיד אלטרנטיבי" בארצות הברית.
בשנות השבעים נעלם מחיי הספרות והתקשורת בארץ, נסע לארצות הברית, ולאחר שהות של שנים בארצות הברית, התמחה בחקר החשיבה האסטרטגית.
עוסק מזה רבע מאה שנים בנווט תהליכים אסטרטגיים ובבירור התרבות הארגונית של ארגונים למטרות רווח.
מאז שובו ארצה ב-2005, חזר אל הפרוזה העברית.
מאז 2008 פרסם שני רומנים, המתווספים לספרים שפרסם בטרם יציאתו.
דניאל כהן שגיא כותב על שנות גידולו ולימודיו בארץ, על חייו במשפחה מאוד מורכבת של יוצרת ומשוררת מצד אחד ואב קשוח תובעני ולא ספרותי כלל מצד שני.
סיפורה המיוחד של אמו מלווה אותו בכתיבתו, אף שלא כתב עליה במישרין.
בדידותה של נערה עולה מצ'כיה, שירתה הגרמנית, בידודה בקרית ספר, מקס ברוד המסייע ועוד - כל אלה נכרכים ברומנים שלו, אך כאמור לא כתב המפורש על אמו.
בין העורכים שאיתם עבד כהן שגיא הם חיים פסח ויגאל שוורץ.
איש ציפה בפנים שאזלו, שירים, תל אביב, ספרית פועלים, תשל"ו 1976.
מר פריפקה, רומן, כתר ספרים, 1980.
מותו של בנימין, רומן, זמורה ביתן, תשמ"ד 1984.
כאילו יום אהבה אחרון, רומן, אבן חושן, תשס"ט 2008.
אהבה גרמנית, רומן, זמורה ביתן 2013.
אשה לוקחת לה מאהב, הוצאת כרמל, 2017.
דניאל טרוקמה , היה חסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.
טרוקמה היה מורה לפיזיקה, כימיה וביולוגיה בלה רוש (Les Roches), פנימייה פרוטסטנטית בוורניי שעל האוור .
ב-1941 ביקש ממנו דודו, האב אנדרה טרוקמה, לנהל פנימייה לילדים פליטים יהודים שהקימו קווייקרים אמריקאים בלה שמבון-סור-ליניון, כפר שבו ובסביבתו הוסתרו ילדים יהודים רבים בתקופת משטר וישי ובתקופת הכיבוש הגרמני שבא בעקבות זאת, עד 1944.
טרוקמה סבל ממחלת לב, אך למרות זאת טיפל בצרכיהם של הילדים היהודים שהוסתרו בפנימייה, תיקן את בגדיהם ודאג לתזונתם.
בין היתר היה מעביר כמויות מזון גדולות בעגלה, על פני מרחקים של קילומטרים, כדי לספק מזון לילדים היהודים הבלתי חוקיים ששהו בפנימייה.
טרוקמה ניסה להיות מורה לילדים אלה, לא רק בתחומי המקצוע הרשמיים שלו אלא גם בתחומי הרוח והספרות.
ג'ונתן גאלי, שמצא בגיל 16 מחסה בלה גריון זוכר את טרוקמה בתור אדם מרתק ובעל עומק תרבותי רב.
"דניאל טרוקמה אף פעם לא דאג לעצמו.
הוא היה אדם בעל מצפון.
בשעות הלילה יכולת למצוא אותו יושב לאור תאורה עמומה ומתקן את נעלי הילדים עם חתיכות גומי." בבקרים חורפיים טרוקמה נהג לבשל מרק בתוך סיר גדול.
על אף שסבל ממחלת לב, הוא עצמו היה מעמיס את המרק בשביל התלמידים על גבי מריצה ודוחף אותה למרחק של שני קילומטרים במדרון תלול.
טרוקמה נהג להקריא לתלמידיו סיפורים לפני השינה ואחר כך היה משוחח איתם עליהם.
לאחר מספר חודשים עבר טרוקמה לנהל בית ספר אחר בכפר לה שמבון סור ליניון, והמשיך להסתיר ילדים יהודים.
ביוני 1943 היה טרוקמה יעד לניסיון מעצר של הגסטפו, אך לא היה בבית הספר בעת ניסיון המעצר.
ב-29 ביוני 1943, המשטרה הגרמנית עצרה 18 מתלמידיו של טרוקמה, 5 מתוכם זוהו כיהודים ונשלחו לאושוויץ, שם נספו.
למרות שידע שהוא מבוקש, שב טרוקמה לבית הספר ואז נעצר על ידי הגסטפו, עם כמה מתלמידיו היהודים.
הוא הועבר למעצר בעיר מולן.
הוא הואשם בהסתרת ילדים יהודים, הודה במעשיו והצדיק אותם.
באוגוסט 1943 נשלח למחנה הריכוז קומפיין, ולאחר מכן נשלח למחנה דורה-מיטלבאו ומשם למיידנק, שם נספה באפריל 1944.
ב-1976 הכיר יד ושם בדניאל טרוקמה בתור חסיד אומות העולם.
רבי דניאל טירני (השליש האחרון של המאה ה-18 - ~ה'תקע"ד, 1814) היה רב מחכמי איטליה במפנה המאות ה-18 וה-19, רבה של יהדות פירנצה.
נולד למשה דוד טירני באנקונה.
בינקותו התייתם מאמו וגדל מנעוריו אצל סבו אבי אמו הרב דניאל נחמו שגדלו כאב ולימד אותו תורה.
כמו כן השתלם בחכמות אחרות.
בשנת ה'תקכ"א סיים לכתוב את חיבורו "שם עולם" דרושים על התורה.
באותה שנה הוא כבר התכבד לדרוש בבית הכנסת באנקונה בשבת שובה ובשבת הגדול.
בצעירותו נדד בין ערי איטליה וקהילותיה היהודיות.
תקופה מסוימת היה מורה בעיר לוגו.
בשנת ה'תקל"ג, בהיותו בלוגו ניהל ויכוח בהתכתבות עם ר' אשר ויטירבו מפירנצה וחכמים אחרים על האמונה בגלגול נשמות.
בשנת ה'תקמ"ב הגיע לשמש כדיין בקהילת פיזארו, ובכ"ט בכסלו ה'תקנ"א עזב את פיזארו והתמנה לרבנות העיר פירנצה.
בכ"ז סיון תק"ן ניצלה הקהילה היהודית בפירנצה מאויביהם והם קיבלו על עצמם לציין את יום כ"ו בסיון בכל שנה בתענית וסדר לימוד ואת יום הכ"ז בסיוון בהלל והודאה לה', במה שנודע כפורים פירנצה.
לשנה הבאה בשנת תקנ"א חיבר הרב טירני לקהילה "כתב הד"ט" - סדר היום לתענית ולחג סדר לימוד, פיוט, ותפילה חגיגית.
את הדרשות שנשא בתקופת רבנותו בפירנצה הוא העלה על הכתב באיטלקית ונשתמרו בכתב יד עשרה כרכים מהם עד לשנת תקע"ד.
בשנת תקס"ג (1803) הדפיס את ספרו ההלכתי "עיקרי הד"ט", שם הספר הוא נוטריקון של שמו, דניאל טירני, המתכתב עם המונח "עיקרי הדת".
הספר עוסק בקצרה בעיקרי ההלכות מארבעת חלקי ה"שולחן ערוך" הרלוונטיות לחיי היומיום והוא מלוקט מ-138 ספרים, שאותם הוא מונה בהקדמה לספר.
לצידו ותחתיו שימש כדיין בפירנצה הרב משה חיים סוסקינו שמילא את מקומו בעת העדרו מהעיר ולאחר פטירתו מילא את מקומו.
אחיו אברהם היה עשיר ותרם את הוצאות ההדפסה של ספריו
בן דודו וחברו מילדות, הרב מתתיה נסים בן יעקב יחזקאל טירני, מחבר ספר "שפת אמת".
שניהם כתבו הסכמות זה לספרו של זה
בתו נשאה ליהודה חיים גאלליקו מהעיר סיינא, בן שלמה אריה אברהם בן יהודה חיים מהעיר מונטי סאוינו
שמחת מצווה על חנוך הבית – בית הכנסת איטליאנו בפירניצי.
פירנצה, [תקנ"ג] 1793, אופרה בשתי מערכות.
מחבר "המוזיקא על דברי השירה הזאת...
, י"ד מאמרים בעניין הצדקה מוקדש לאחיו הנדיב אברהם.
שם עולם יצא מחדש עם תיקונים על ידי תפארת בחורים ד'באבוב, ברוקלין תשפ"ב.
דרך שיחו, הערות על ספר פרשת דרכים לרבי יהודה רוזאניס בעל משנה למלך שכתב בעיקר בשנים תקל"ז-תקל"ט
הספד על הרב החיד"א, דרשה שנשא באיטלקית.
פלגי מים, פירוש על מגילת איכה, נחתם בשנת תקמ"א.
פרוש המשנה, כולל סדר מועד, נשים, נזיקין ומסכתות חולין, בכורות, עדויות ועוקצים.
שו"ת ואגרות שהתכתב עם רבנים.
דרשותיו שנשא בתקופת רבנותו בפירנצה עד שנת תקע"ד, עשרה כרכים.
ידוע על חיבור אבוד שלו בשם "אין קץ", שלפי תיאורו נועד להוות השלמה לספר "שפתי חכמים" של רבי שבתי בס, לא נדפס וגם כתב היד שלו לא מוכר.
דניאל (דני) כרמון (נולד ב-1951) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה בין השנים 2014–2018.
שירת בצה"ל כקצין בחטיבת הצנחנים והשתחרר ב-1973. לאחר שחרורו החל ללמוד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ובמקביל החל לעבוד במשרד החוץ.
ב-1978 מונה לנספח בשגרירות ישראל בוושינגטון די.
והיה חבר המשלחת הישראלית לשיחות קמפ דייוויד בין ישראל למצרים.
ב-1983 עזב את משרד החוץ ושימש מנהל שיווק בחברת היי טק.
לאחר שובו למשרד עבד באגף משאבי אנוש.
ב-1985 מונה לקונסול וקצין המנהלה בשגרירות ישראל בבואנוס איירס שבארגנטינה, במרץ 1992 נרצחה רעייתו אליאורה במהלך הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה.
כרמון המשיך לעבוד ולשקם את השגרירות כמשנה לשגריר עד 1995.
ב-1995 מונה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ).
ב-1996 מונה למנהל מחלקת מידע ואינטרנט באגף ההסברה.
בשנת 2000 מונה לראש הלשכה לתיאום וראש לשכת מנהל משרד החוץ.
ב-2005 מונה לסגן וממלא מקום לראש המשלחת הישראלית לאומות המאוחדות, במהלך כהונתו הוא שימש יו"ר הוועדה לאוכלוסין ופיתוח וסגן יו"ר הוועדה לפיתוח בר קיימא באו"ם.
ב-2011 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי.
ב-2013 זכה באות יקיר שירות המדינה.
ב-2014 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה.
הרב ד"ר דניאל (דני) טרופר (נולד בב' בתמוז ה'תש"ב, 17 ביוני 1942) הוא איש חינוך ואיש ציבור ישראלי.
נולד בניו יורק לאברהם ויטה טרופר, ממשפחות מהגרים שהיגרו ממזרח אירופה לארצות הברית בתחילת המאה ה-20.
בשנת 1963 הגיע לשנת לימודים בישראל ולמד בישיבת מרכז הרב בירושלים.
לאחר מכן שב לניו יורק ובשנת 1967 הוסמך לרבנות בישיבה יוניברסיטי (בידי הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, אותו הוא מחשיב כמורו ורבו), שם גם למד לדוקטורט בהיסטוריה יהודית, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניהול בית המקדש בסוף תקופת בית שני.
עם עלותו ארצה, החל לעסוק בחינוך יהודי והוא מקדיש לכך את חייו.
בשנת 1970 הקים את תנועת "גשר" יחד עם חברו חיים בילט.
"גשר" יצרה מקומות מפגש איכותיים לבני נוער דתיים וחילוניים.
התנועה החלה את דרכה בקיבוץ כפר עציון.
חנן פורת היה מהמדריכים הראשונים ב"גשר" והוא יצר קשר בין דניאל טרופר לבין הרב יהודה עמיטל.
קשר זה הלך והתהדק במשך השנים מתוך שותפות בתפיסת עולמם הדתית והחינוכית.
תנועת "גשר" התרחבה במשך השנים ומתוכה קמו גופים רבים העוסקים בחינוך ותרבות בחברה הישראלית (מדרשת עמיעד, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, גשר לחברה החרדית, מיוזמי "פרס ירושלים לאחדות ישראל" לזכר שלושת הנערים החטופים ועוד).
ב-1974 היה ממקימי מלי"צ (המכונים לחינוך יהודי-ציוני).
כיהן בהתנדבות במשך כשלושים שנה כרב בית הכנסת "אהל נחמה" בירושלים.
בכהונתו עסק רבות בבעיות הפרט וב"חסד של אמת".
בשנים 1978–1984 היה יועצו של שר החינוך זבולון המר לענייני חינוך יהודי בבתי ספר ממלכתיים ולקשרים בין דתיים וחילוניים.
ב-1984 הקים את תוכנית תל"י שמטרתה לתגבר את לימודי היהדות ברוח פלורליסטית.
הוא גם פעל ליצור תוכניות לחינוך הממלכתי המאפשרות לתלמיד לראות את היהדות כשייכת לחייו העכשוויים.
טרופר הקים במשרד החינוך את היחידה להעמקת החינוך היהודי, שעל בסיסה הוקמה היחידה ליישום דו"ח שנהר, אותה הוא הקים בתחילת שנות ה-90. במקביל, הקים יחד עם הסוכנות היהודית את התוכנית המשותפת לחינוך יהודי בתפוצות.
בשנת 1984 שב לעמותת גשר ופיתח תוכניות לימודים בתנ"ך, המשלבות טכנולוגיה מודרנית, תוכניות שמהן התפתח אתר האינטרנט "מקרא גשר".
במקביל, פעל להפיק סרטים בנושאים יהודיים.
הראשון היה "אורות", בסוף שנות ה-80. בשנת 2000 הקים את "קרן גשר לקולנוע רב תרבותי", שתמכה ביותר ממאה סרטים ותוכניות טלוויזיה.
עמד בראש "הקרן להתחדשות קהילות בישראל" המפעילה עשרות גרעינים תורניים, קרן חרו"ת, עתי"ד להעמקת החינוך בבתי ספר יסודיים ברחבי הארץ, ו"אפיקים" המעצימים את הנוער בבתי ספר מקיפים.
שרת בצה"ל כקצין בהג"א (בדרגת סגן), היה שותף לפיתוח תורות לחימה בנושא שליטה באוכלוסייה בזמן פגיעה בעורף.
הרב טרופר פעל גם בשדה הפוליטי ובשנת 1988 היה ממקימי תנועת מימד יחד עם הרב יהודה עמיטל.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה עמד בראש ועדת המפקד של "הבית היהודי", מהלך שהניע תהליך שבסופו של דבר העביר את הבית היהודי משלושה מנדטים בכנסת ה-18 ל-12 מנדטים בכנסת ה-19. לאחר מכן הוא גם עמד בראש ועדת החוקה שניסחה את חוקת המפלגה.
בשנת 1967, נשא לאישה את פייגי לבית לנדגרטן ושנתיים לאחר מכן הם עלו לישראל עם שני ילדיהם הגדולים.
בישראל נולדו להם שמונה ילדים נוספים.
אחד מבניו הוא השר לשעבר וחבר הכנסת חילי טרופר.
תואר דוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי.
פרס יעקב אגרסט לחינוך יהודי, האגף לתרבות תורנית, משרד החינוך, 1975
אות כבוד על תמיכה ועידוד ההידברות בארץ מיו"ר הכנסת והשר לענייני חברה ותפוצות - 2000
פרס אבי חי הראשון - תשנ"ג.
פרס ירושלים לחברה לשנת 2022 מטעם ערוץ 7
פרס בוני ציון למפעל חיים לשנת 2022
חודה של מחט, הוצאת מילת"א, תמוז תשס"ג
דניאל מונברג ינסן הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר.
לינסן 52 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף ביורו 2004 ובמונדיאל 2010.
דניאל ינסן הוא אחיו הצעיר של ניקלאס ינסן, גם הוא כדורגלן עבר דני בינלאומי.
ינסן החל את קריירת הבוגרים בשנת 1996 במועדון הדני בי 93 ששיחק בליגת המשנה הדנית.
ינסן התאקלם היטב בקבוצה, וזומן במקביל לנבחרת דנמרק עד גיל 19. בשנת 1998 חתם ינסן בהירנביין מליגת העל ההולנדית.
ינסן שיחק תקופה ארוכה בהירנביין, עמה סיים במקום השני בליגה בעונת 1999/00. ינסן העפיל עם הירנביין לליגת האלופות בעונת 2000/01, שם הבקיע את שער הניצחון על אולימפיאקוס בשלב הבתים, שהיה הניצחון היחיד של הקבוצה במפעל, לפני הדחתה עם ארבע נקודות.
בעונת 2001/02 סיים ינסן עם הירנביין במקום הרביעי בליגה.
בתום עונת 2002/03, לאחר שצבר 122 הופעות ליגה במדי הירנביין והבקיע 16 שערי ליגה, חתם ינסן בריאל מורסיה מהלה ליגה לשנה אחת, לאחר שעבר בהעברה חופשית, בעקבות תום חוזהו בהירנביין.
ריאל מורסיה הייתה אז עולה חדשה לליגת העל הספרדית.
מורסיה סיימה את העונה במקום האחרון ונשרה לליגת המשנה הספרדית, וינסן עזב את המועדון.
ביולי 2004 נמכר ינסן לורדר ברמן מהבונדסליגה תמורת מיליון אירו, לאחר שריאל מורסיה הפעילה סעיף בחוזהו שהחתים את ינסן לשנתיים נוספות, ומנע ממנו לעבור בהעברה חופשית על אף ירידת הליגה.
ורדר ברמן הייתה אז הדאבליסטית הטרייה בגרמניה, והתחזקה לקראת מאבקיה בליגת האלופות.
בינואר 2008 חתם ינסן על הארכת חוזהו בורדר ברמן עד לתום עונת 2010/11, אך כבר בעונת 2008/09 פחתה משמעותית כמות ההופעות של ינסן בקבוצה.
ינסן לא נטל חלק בשני הגמרים בהם השתתפה ורדר ברמן באותה עונה-בזכייה שלה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 1-0 על באייר לברקוזן, ובהפסד של ורדר ברמן לשחטאר דונצק בתוצאה 2-1 בגמר גביע אופ"א.
במאי 2011 הותר חוזהו של ינסן בקבוצה חודש לפני סיומו, לאחר שהלין על צוות האימון בראשותו של תומאס שאף, שהשאיר אותו מחוץ לסגל במשחק מול בורוסיה דורטמונד.
על המקרה אמר המנהל הספורטיבי של ורדר ברמן קלאוס אלופס, שינסן שוחרר כדי ליצור אפקט מיידי, ושאינו נמצא בתוכניות של הקבוצה לעתיד.
ינסן עזב את ורדר ברמן לאחר שבע עונות, בהן ערך 133 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
לאחר שעזב את ורדר ברמן, חתם ינסן בשורות העולה החדשה לסרייה א' האיטלקית, נובארה.
ינסן ערך שש הופעות בלבד בנובארה, שירדה ליגה בתום עונה אחת, אך האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2013. בשנה זו, שיחק בפ.צ.
קופנהגן מליגת העל הדנית, שם ערך עשר הופעות, וזכה עם הקבוצה באליפות.
לאחר מכן שיחק שתי עונות בסונדסרייקה ועונה נוספת בלינגבי בולדקלוב, ופרש ממשחק פעיל בשנת 2016.
ינסן שיחק בנבחרת דנמרק עד גיל 19 וערך במדיה 16 הופעות, ובנבחרת דנמרק בכדורגל עד גיל 21, בשורותיה ערך 19 הופעות.
בפברואר 2002 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת דנמרק הבוגרת, אך לא זומן למונדיאל 2002. בשנת 2004 זומן ינסן ליורו 2004 על ידי המאמן מורטן אולסן.
בטורניר זה פתח ינסן בשלושת משחקיה של דנמרק בשלב הבתים, אך את ההפסד לנבחרת צ'כיה ברבע הגמר, ראה ינסן מהספסל.
בטורניר זה, שיתף דניאל ינסן פעולה עם אחיו, ניקלאס ינסן.
לאחר שכשל להעפיל עם נבחרת דנמרק למונדיאל 2006 ויורו 2008, הבקיע ינסן שער ניצחון בדקה ה-92 מול נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, שהסתבר בדיעבד כשער שהקנה לדנמרק את המקום הראשון בבית, ואילץ את פורטוגל להגיע למונדיאל דרך משחקי הפלייאוף.
ינסן זומן לסגל הדני למונדיאל 2010 עצמו, ונכנס כמחליף במחצית המשחק מול נבחרת קמרון, בו ניצחה דנמרק בתוצאה 2-1. בשני המשחקים האחרים בשלב הבתים, דנמרק הפסידה וינסן לא שיחק.
הופעתו של ינסן מול נבחרת קמרון הייתה ה-52 והאחרונה במדים הלאומיים.
אליפות ליגת העל הדנית: 2012/13
יו הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל, שירת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים.
יו סיים ב-1984 תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, עבר קורס קצינים ושובץ בדיוויזיית הנחתים הראשונה.
שימש מפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת מקלעים כבדים, סגן מפקד פלוגה מסייעת ומפקד פלוגה רובאית בגדוד השני של רגימנט הנחתים התשיעי.
שימש מפקד מחלקת סיור ומפקד פלוגת בגדוד הסיור השלישי של דיוויזיית הנחתים השלישית באוקינאווה שביפן, וחונך בכוח הסיור הרביעי של הנחתים.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שירת במטה כוח המשלוח השני של הנחתים, ובתפקידו הבא שימש קצין מבצעים ביחידת המשלוח ה-26 של הנחתים.
בשנים 2002–2004 פיקד על גדוד אימונים בבית הספר לחי"ר (מזרח).
במהלך "מבצע חופש לעיראק", פיקד על כוח מיחידת המשלוח ה-26 של הנחתים שהוטסה לצפון עיראק במטרה להשליט סדר בעיר מוסול ואבטחת שדה התעופה המקומי.
בהמשך שירותו ביצע תפקיד מטה באגף המבצעים של המטות המשולבים ושימש עוזר קצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים.
מיולי 2008 עד יוני 2010 פיקד על רגימנט הנחתים הרביעי בדיוויזיית הנחתים השלישית, במסגרת זו שימש גם מפקד כוח חונך לצבא אפגניסטן.
לאחר מכן שימש נציג הנחתים במועצה ליחסי חוץ.
ב-2011 קודם לדרגת בריגדיר גנרל והיה בכך לאמריקאי-קוריאני הראשון לכהן בדרגה זו.