tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעיתים הוא מופיע לצד המנתח האמריקאי-לבנוני פול נאסיף, כאשר דוברו מתמחה בניתוחי חזה ואילו נאסיף מתמחה בניתוחי אף.
השניים הופיעו בשתי סדרות "אסונות מפלסטיק" בהם סייעו לאנשים שעברו ניתוח פלסטי כושל, ו"אסונות טבע" בהם סייעו לאנשים שנולדו עם מומים קוסמטיים מולדים.
דוברו נשוי לאישיות הטלוויזיה הת'ר דוברו, המופיעה לצידו בחלק מתוכניותיו.
טרי יוטלי היא עיתונאית אמריקאית.
מיס ארצות הברית לשנת 1982.
יוטלי נולדה בארקנסו ובתיכון הייתה סגנית נשיאת הכיתה.
ב-1982 היא נבחרה למיס ארקנסו ובתחרות מיס ארצות הברית היא לקחה את המקום הראשון ובכך נהייתה נציגת ארקנסו הראשונה שזכתה בתואר זה.
היא נודעה גם עקב שיערה הקצר שכן רוב מלכות היופי בתקופתה היו בעלות שיער ארוך.
בתחרות מיס תבל היא עלתה לגמר ונבחרה לסגנית הרביעית.
היא למדה עיתונאות באוניברסיטה ונהייתה לכתבת בתחנת חדשות, לאחר מכן היא עבדה ב וסיקרה אירועים וטקסים שונים כמו גלובוס הזהב ופסטיבל קאן.
היא נשואה ולה שלוש בנות.
טרנס איאן "טרי" בוצ'ר (; נולד ב-28 בדצמבר 1958 בסינגפור) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
בוצ'ר שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת נעוריו איפסוויץ' טאון, עמה זכה בגביע אופ"א, ובגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, במדיה זכה בשלוש אליפויות.
הוא ערך 77 הופעות במדי , מתוכן שבע כקפטן, כבש במדיה שלושה שערים וייצג אותה בשלושה טורנירי מונדיאל.
כמאמן הוביל מספר קבוצות באנגליה, סקוטלנד ואוסטרליה, שימש כעוזר מאמן , והישג השיא שלו היה הזכייה באליפות ליגת המשנה הסקוטית עם אינברנס והובלתה לליגה הבכירה.
בוצ'ר החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של איפסוויץ' טאון, ובעונת עלה לראשונה לקבוצה הבוגרת בהדרכתו של בובי רובסון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-15 באפריל 1978 מול אברטון, ועד לסיום העונה ערך שלוש הופעות ליגה ונמנה עם הסגל שזכה בגביע ה-FA באותה העונה.
כבר החל מהעונה הבאה החל להשתלב בהרכב הפותח, עד שהפך לשחקן קבוע במרכז ההגנה של הקבוצה.
בעונת זכה בוצ'ר עם קבוצתו בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במשחק הגמר הכפול על א.ז.
בוצ'ר פתח בהרכב בצמד משחקי הגמר.
באותה העונה, ובעונה שאחריה, התקרבה הקבוצה לאליפות אנגליה לראשונה מאז 1962, אך בשתיהן סיימה כסגנית האלופה אחרי אסטון וילה ואחרי ליברפול.
עם זאת, עזיבתו של רובסון לטובת אימון נבחרת אנגליה בתום שתי עונות אלו הביאו לירידה משמעותית ברמת הקבוצה, שירדה במיקומה בטבלה.
בוצ'ר עוד נותר במועדון כבלם המוביל בסגל, אך גם הוא לא הצליח לסייע לקבוצה לשרוד בליגה, ובתום עונת ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
בתום עונת הירידה עזב בוצ'ר את הקבוצה, לאחר שבתשע עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון הוא ערך 271 הופעות ליגה, בהן כבש 16 שערים.
בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה נבחר לשחקן העונה של המועדון.
לקראת עונת חתם בוצ'ר בגלאזגו ריינג'רס הסקוטלנד, תחת מאמנה האנגלי החדש גריים סונס, תמורת סכום של כ-725 אלף ליש"ט.
כבר ביום חתימתו, ה-1 באוגוסט 1986, התמנה בוצ'ר לתפקיד קפטן הקבוצה, תפקיד אותו נשא עד לעזיבתו כארבע שנים אחר כך.
כבר בעונת הבכורה שלו זכה בוצ'ר עם קבוצתו באליפות סקוטלנד כשחקן הרכב מוביל, שהחמיץ משחק ליגה אחד בלבד לאורך כל העונה, וזאת לאחר תשע שנים בהן לא זכה המועדון בתואר האליפות.
בוצ'ר כבש שלושה שערים באותה העונה, כולל שער נגיחה לרשתה של אברדין שהבטיח את הזכייה בתואר.
באותה עונה זכה גם להניף את גביע הליגה הסקוטית, לאחר ניצחון 2-1 בגמר בדרבי של גלאזגו מול סלטיק.
בנובמבר 1987, לאחר 11 הופעות ליגה בלבד באותה העונה, שבר בוצ'ר את רגלו באופן חמור ונאלץ להחמיץ את המשך העונה כולה.
בעקבות הפציעה, סוכלה העברתו המתוכננת למנצ'סטר יונייטד של אלכס פרגוסון תמורת כמיליון ליש"ט, ובמקומו הוחתם במנצ'סטר סטיב ברוס.
חסרונו בוצ'ר היה מהגורמים לאובדן האליפות באותה העונה, אך הוא הספיק ליטול חלק במשחקיה של קבוצתו בגביע הליגה, בו זכתה בפעם השנייה ברציפות.
הוא שב למגרשים לקראת עונת , וזכה עם קבוצתו בשתי אליפויות רצופות נוספות, ופעם אחת נוספת בגביע הליגה.
לצד היכולת הגבוהה, והעובדה כי כמעט ולא החמיץ משחקים בעונות האליפות של קבוצתו, היה בוצ'ר מוקד לבעיות משמעת ואלימות.
הוא נקנס והורחק באוקטובר 1987 (כחודש לפני פציעתו החמורה) בעקבות התפרעות והתנהגות לא הולמת במשחק הדרבי מול סלטיק, ושנה אחר כך היה במוקד של חקירה משטרתית לאחר ששבר את דלת חדר השופטים בבעיטה לאחר משחק חוץ מול אברדין.
על אף שלא נפתח נגדו תיק פלילי, הוא נקנס על ידי ההתאחדות הסקוטית בעקבות האירוע.
עם חזרתו ממונדיאל 1990 עם פציעה בברך, התקשה בוצ'ר לחזור לכושר משחק.
בספטמבר 1990 ערך את משחק הליגה האחרון שלו בקבוצה, בו שתי טעויות קשות שלו הובילו לצמד שעריה של דנדי יונייטד, שגברה 2-1 על ריינג'רס בסיום.
בסך הכול שיחק בוצ'ר במועדון ארבע שנים בהן ערך 127 הופעות ליגה, בהן כבש שמונה שערים.
ב-15 בנובמבר 1990 עבר בוצ'ר לקובנטרי סיטי תמורת סכום של כ-400 אלף ליש"ט, והתמנה לתפקיד מאמן-שחקן בקבוצה.
הוא הוביל את הקבוצה להישרדות בליגה הבכירה מהמקום ה-16 בטבלה, ובמקביל ערך שש הופעות במדיה כשחקן.
בתום העונה פרש ממשחק פעיל על מנת להתרכז בתפקיד המאמן.
הוא פתח עם הקבוצה את עונת היטב, פתיחה שכללה ניצחון 5-0 על לוטון טאון, ניצחון חוץ מפתיע על האלופה המכהנת ארסנל וניצחון ביתי על יריבתה אסטון וילה.
בזכות כך, דורגה קבוצה במקום השישי בטבלה בחודש השני של העונה.
עם זאת, בחודשיים הבאים הציגה הקבוצה יכולת ירודה, ועד לסוף נובמבר ירדה למקום ה-13 בטבלה.
ב-6 בינואר 1992, קצת יותר משנה מאז מינויו, פוטר בוצ'ר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
לקראת עונת חזר בוצ'ר מפרישה וחתם בסנדרלנד מליגת המשנה.
בפברואר 1993, במהלכה של העונה התמנה בוצ'ר לתפקיד מאמן הקבוצה במקביל לתפקידו כשחקן.
באותה עונה ערך בוצ'ר 38 הופעות ליגה, ובמקביל הוביל את קבוצתו להישרדות בליגה בפער של נקודה בלבד מהקו האדום.
בוצ'ר פתח עם הקבוצה את עונת , בה לא שיחק כלל במדי הקבוצה.
בנובמבר 1993 פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
לאחר פיטוריו חזר בוצ'ר לסקוטלנד וחתם במדיה של קליידבנק מליגת המשנה, אך לאחר שלוש הופעות ליגה בלבד פרש סופית ממשחק פעיל בגיל 35.
כבר בגיל 21 זכה בוצ'ר להופעת בכורה במדי נבחרת אנגליה, תחת המאמן רון גרינווד.
ב-31 במאי 1980 עלה להופעת בכורה בהרכב הנבחרת בניצחון החוץ שלה 2-1 על במשחק ידידות.
הוא נאלץ להמתין כעשרה חודשים להופעתו הבאה, גם היא במשחק ידידות מול , ו-13 חודשים נוספים להופעתו השלישית, שלאחריה כבר היה לשחקן קבוע בשורות הנבחרת לשארית העשור.
בוצ'ר זומן על ידי גרינווד לסגל אנגליה לקראת מונדיאל 1982 בספרד, והיה לשחקן הצעיר ביותר בקו האחורי של הנבחרת.
הוא עלה בהרכב הנבחרת בכל משחקיה בשלב הבתים, אותו סיימה הנבחרת במאזן מושלם עם שער חובה אחד בלבד, לאחר שגברה 3-1 על , 2-0 על ו-1-0 על .
אנגליה העפילה לשלב הבתים השני, אך שם סיימה את דרכה בטורניר לאחר שסיימה פעמיים בשוויון 0-0, מול ומול המארחת ספרד.
בוצ'ר, ששיחק לאורך כל חמשת משחקיה של אנגליה בטורניר, היה שותף להישג הגנתי מרשים של הנבחרת, שספגה רק פעם אחת לאורך כל חמשת המשחקים.
המאמן בובי רובסון, שהיה מאמנו הראשון של בוצ'ר וסייע לפריצתו במדי איפסוויץ' טאון, התמנה לתפקיד מאמן הנבחרת לאחר המונדיאל, ושמר על בוצ'ר כשחקן משמעותי בחוליה האחורית של אנגליה.
בוצ'ר היה לחלק מכישלונה של הנבחרת להעפיל ממוקדמות יורו 1984, במהלכו רשם שבע הופעות ושער אחד.
עם זאת, הוא הצליח להעפיל עם נבחרתו ממוקדמות מונדיאל 1986, עם חמש הופעות בטורניר.
בוצ'ר זומן על ידי רובסון לסגל אנגליה למונדיאל 1986 במקסיקו.
פעם נוספת שיחק בוצ'ר לאורך כל חמשת משחקיה של אנגליה בטורניר.
בשלב הבתים פתחה אנגליה בהפסד 1-0 ל, ושוויון 0-0 מול הציב אותה בסכנת הדחה מוקדמת, אך ניצחון 3-0 על חתם את העפלתה של אנגליה לשלב הבא.
בשמינית הגמר גברה אנגליה 3-0 , וברבע הגמר הודחה בתום הפסד 2-1 ל.
באותו משחק נכבשו שניים מהשערים המפורסמים בתולדות המונדיאל, שניהם של דייגו מראדונה.
השער השני, שזכה בתואר "שער המאה", נכבש לאחר שמראדונה עבר חמישה שחקני אנגליה.
למעשה, מראדונה עבר ארבעה שחקנים, כשאת בוצ'ר עבר מראדונה פעמיים בדרך לכיבוש השער.
בוצ'ר סייע לנבחרתו להעפיל ממוקדמות יורו 1988, כששיחק בחמישה מששת משחקיה של אנגליה, שספגה שער אחד לאורך כל הטורניר.
בעקבות שבר בידו נאלץ להחמיץ את טורניר הגמר, ובלעדיו כשלה אנגליה כבר בשלב הבתים, עם שלושה הפסדים ושבעה שערי חובה.
על אף הכישלון, הוסיף רובסון לאמן את הנבחרת והעפיל עמה ממוקדמות מונדיאל 1990, במהלכן חזר בוצ'ר לפעילות.
בספטמבר 1989, באחד ממשחקיה החשובים של אנגליה בבית המוקדמות מול , עלה בוצ'ר לשחק עם סרט הקפטן במקומו של בריאן רובסון, הקפטן הקבוע, שנעדר מהמפגש.
במהלך המשחק נחתך בוצ'ר עמוקות במצחו ונזקק לתפרים.
על אף הפציעה, וכשהוא עטוף תחבושות, חזר בוצ'ר לכר הדשא והוסיף לשחק עד לתום המשחק, שהסתיים בשוויון 0-0. עקב תפקידו כבלם, נאלץ בוצ'ר לנגוח בכדור בלא מעט מאבקי גובה, ובכל נגיחה נפתחו התפרים והתחבושות, עד שבתום המשחק הוכתמה חולצתו הלבנה של בוצ'ר בכתמי דם גדולים.
תמונתו של בוצ'ר בתום המשחק, כשחולצתו מוכתמת בדם ומצחו חבוש, הייתה לאחת מתמונותיו המפורסמות.
אנגליה העפילה למונדיאל 1990 באיטליה, ובוצ'ר זומן על ידי רובסון לסגל אנגליה לטורניר.
הוא עלה בהרכב בשני משחקיה הראשונים של אנגליה בשלב הבתים, שוויון 1-1 מול ושוויון 0-0 מול , ולא שותף בניצחון 1-0 על שהבטיח לאנגליה את המקום הראשון בבית.
בעקבות פציעתו של בריאן רובסון במשחק השני של שלב הבתים, הוביל בוצ'ר את אנגליה כקפטן במשחקי הפלייאוף.
בשמינית הגמר הדיחה אנגליה את עם ניצחון 1-0 בהארכה.
אנגליה נזקקה להארכה גם בניצחון 3-2 על ברבע הגמר, במשחק בו הוחלף בוצ'ר בדקה ה-73. אנגליה הודחה הטורניר לאחר הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין לגרמניה המערבית, לאחר שוויון 1-1 בהארכה.
בוצ'ר הוחלף בדקה השבעים במה שהיה למשחקו הבינלאומי האחרון בקריירה.
אנגליה סיימה את הטורניר רביעית, לאחר הפסד 2-1 ל במשחק על המקום השלישי.
בתום הטורניר פרש בוצ'ר מכדורגל בינלאומי לאחר 77 הופעות במדי אנגליה, מתוכן שבע כקפטן, בהן כבש שלושה שערים.
באוקטובר 2001 התמנה בוצ'ר לתפקיד עוזר מאמן מאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
לקראת סיום עונת , התמנה בוצ'ר לתפקיד מאמן הקבוצה, בעקבות קשיים כלכליים והליכה לפירוק.
עונה אחר כך סיים בוצ'ר את העונה עם קבוצתו במקום האחרון בטבלה, אך היא ניצחה מירידת ליגה לאחר ביטול העפלתה של פלקירק מליגת המשנה.
עם זאת, החל מעונת הוביל בוצ'ר את מאת'רוול למקום השישי וחלק העליון של הטבלה פעמיים רצופות, ובעונת אף הוביל אותה לגמר גביע הליגה הסקוטית, שם הובסה 5-1 על ידי גלאזגו ריינג'רס.
בתום עונת , עונתו המלאה הרביעית במאת'רוול, סיים בוצ'ר את תפקידו במועדון.
לקראת עונת התמנה בוצ'ר לתפקיד מאמן סידני מליגת העל האוסטרלית.
הוא הוביל אותה למקום הרביעי בתום 21 מחזורי העונה הסדירה, ולפלייאוף האליפות.
בשלב הפלייאוף הודחה סידני על ידי ניוקאסל ג'טס עם הפסד 3-2 בסיכום שני המפגשים, וב-7 בפברואר 2007, מיד לאחר מכן, פוטר בוצ'ר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-30 במרץ 2007, פחות מחודשיים לאחר פיטוריו מסידני, חזר בוצ'ר לסקוטלנד והתמנה לתפקיד עוזר מאמן פרטיק ת'יסל מליגת המשנה.
עם זאת, המינוי החזיק מעמד לחודש בלבד, עד שבוצ'ר התמנה לתפקיד מאמן ברנטפורד מהפוטבול ליג הראשונה.
זמן קצר לאחר מינויו, ירד בוצ'ר עם הקבוצה מהמקום האחרון בטבלה לפוטבול ליג השנייה, הליגה הרביעית ברמתה באנגליה.
לאחר רצף שלילי של תוצאות בפתיחת עונת , פוטר בוצ'ר מתפקידו ב-11 בדצמבר 2007. ב-23 משחקים כמאמן הקבוצה, הוביל בוצ'ר את ברנטפורד לחמישה ניצחונות בלבד.
ב-30 בינואר 2008 התמנה בוצ'ר לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת סקוטלנד, תחת המאמן ג'ורג' ברלי, וזאת במהלכן של מוקדמות מונדיאל 2010. במהלך תקופתו בנבחרת, ולקראת משחק ידידות מתוכנן מול , התייחס בוצ'ר לשער יד האלוהים שכבש דייגו מראדונה, אז מאמן ארגנטינה, ברבע גמר מונדיאל 1986, בו שיחק גם בוצ'ר.
בראיונות לתקשורת האשים בוצ'ר את מראדונה בהיותו רמאי ושקרן, ואמר כי ישמח לראותו מפסיד.
המשחק עצמו הסתיים בניצחון ארגנטינה 1-0, וכשפנו אמצעי התקשורת למראדונה לשאול אותו על דבריו של בוצ'ר, הגיב מראדונה בשאלה: "מי זה בוצ'ר?".
ב-9 בינואר 2009, בעודו משמש כעוזר מאמן הנבחרת, התמנה בוצ'ר לתפקיד מאמנה של נועלת הטבלה בליגה הסקוטית, אינברנס.
בוצ'ר כמעט והציל את הקבוצה מירידה, אך פער שערים נחות בשני שערים בלבד הותיר את קבוצתו אחרונה בטבלה ושלח אותה לליגת המשנה.
פתיחת עונת הייתה חלשה עבור אינברנס, ועבור בוצ'ר עצמו.
בעוד קבוצתו התרחקה עד כדי 16 נקודות מהמקום הראשון, איבד בוצ'ר גם את משרתו בנבחרת סקוטלנד, וזאת בעקבות פיטוריו של ברלי בנובמבר 2009. בהמשך העונה חל שינוי משמעותי ביכולתה של הקבוצה.
בוצ'ר הוביל אותה לסגירת הפער ולכיבוש המקום הראשון עד לחודש מרץ, ואת העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון בטבלה, בפער 12 נקודות מדנדי.
בזכות הזכייה באליפות ליגת המשנה, חזרה הקבוצה לליגה הבכירה לקראת עונת .
בוצ'ר הוביל את הקבוצה לשתי עונות במרכז הטבלה בסקוטלנד, ובעונת הדריך את הקבוצה למקום הרביעי בטבלה, שתי נקודות בלבד מהשתתפות באירופה.
ב-5 בנובמבר 2013, כחודשיים לאחר פתיחת עונת ובתום קרוב לחמש שנים כמאמן אינברנס, עבר בוצ'ר לאמן את היברניאן.
הקבוצה הפגינה יכולת חלשה תחת בוצ'ר, ועל אף שקיבל את הקבוצה במקום השביעי בטבלה, בסיום העונה מצאה עצמה הקבוצה במקום ה-11, מקום אחד לפני האחרון, ונאלצה להשתתף בפלייאוף נגד הירידה מול המילטון אקדמיקל.
היברניאן של בוצ'ר עוד ניצחה 2-0 בחוץ, אך נוצחה בביתה 2-0 לאחר שספגה את השער השני שלוש דקות בתוך תוספת הזמן.
בתום ההארכה ניגשו הקבוצות לדו-קרב בעיטות עונשין, בסיומו נוצחה היברניאן 4-3 וצנחה לליגת המשנה.
בתום העונה פוטר בוצ'ר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-30 באפריל 2015, לקראת עונת בליגה הרביעית באנגליה, התמנה בוצ'ר לתפקיד מאמן ניופורט קאונטי.
בוצ'ר פתח את העונה בצורה חלשה מאוד, והוביל את הקבוצה לניצחון אחד בלבד ולחמש נקודות מעשרת מחזורי הליגה הראשונים.
הוא פוטר מתפקידו באוקטובר 2015, פחות מחצי שנה מאז מינויו, כשהקבוצה במקום האחרון בטבלה.
טרי לין סטוטס הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
סטוטס נולד בעיר סידר פולס שבאיווה, וגדל באילינוי, ויסקונסין, גואם ואינדיאנה.
בסיום לימודיו התיכוניים באינדיאנה עבר ללמוד באוניברסיטת אוקלהומה, ובארבע שנותיו באוקלהומה שיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
בשנת 1980 סיים תואר ראשון בזואולוגיה, ובשנים הבאות השלים תואר שני במנהל עסקים במקביל לקריירת המשחק שלו.
סטוטס נבחר על ידי יוסטון רוקטס בבחירה ה-38 של דראפט ה-NBA לשנת 1980, אך מעולם לא חתם בקבוצה.
את עונתו הראשונה ככדורסלן מקצועי החל בסקוויב קאנטו מהליגה האיטלקית, ולאחר תקופה קצרה עבר לשחק במונטנה גולדן נאגטס מליגת ה-CBA, תחת המאמן ג'ורג' קארל.
בשנת 1983 חזר לאירופה ושיחק עבור אסטודיאנטס מדריד הספרדית ואטואל ווארון, קוראל רואן באסקט וסו באסקט הצרפתיות עד פרישתו ממשחק בשנת 1990.
מיד עם פרישתו ממשחק הצטרף סטוטס לצוות האימון של ג'ורג' קארל בקבוצת אולבני פטרונס מליגת ה-CBA, כעוזר מאמן.
בעונתו הראשונה בקבוצה רשמה אולבני שיא ליגה עם מאזן ניצחונות 50–6 בעונה הסדירה.
בעונה הבאה עבר לקבוצת פורט ויין פיורי, גם היא ב-CBA, שם החזיק בתפקיד דומה.
בעונת חזר לשתף פעולה עם קארל, הפעם כעוזרו בקבוצת סיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA.
בארבע עונותיו בסיאטל רשמה הקבוצה מאזן מצטבר של 239 ניצחונות ו-89 הפסדים (72.9%), ובעונת אף העפילה לסדרת גמר ה-NBA, בה הפסידה לשיקגו בולס בתוצאה 2–4.
לקראת עונת עבר יחד עם קארל למילווקי באקס, בה שימש כעוזרו בארבע העונות הבאות.
בתקופה זו הוביל את הקבוצה הקו האחורי האיכותי, שכלל את גלן רובינסון, ריי אלן וסם קאסל, למאזן כולל של 163–133 (55.1%) ולהעפלה לגמר המזרח בעונת .
בעונת עבר לשמש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת המאמן לון קרוגר.
לאחר שההוקס פתחו את העונה עם מאזן 11–16 שלילי פוטר קרוגר מאימון הקבוצה וסטוטס מונה למחליפו.
עד סיום אותה עונה רשמו ההוקס מאזן של 24 ניצחונות ו-31 הפסדים, ובעונה העוקבת סיימה אטלנטה במקום ה-12 באזור המזרחי עם מאזן שלילי 28–54.
לאחר עונה וחצי כמאמנה הראשי של אטלנטה פוטר סטוטס מתפקידו וחזר לשמש כעוזר מאמן, הפעם בגולדן סטייט ווריורס תחת המאמן מייק מונטגומרי.
לקראת עונת מונה סטוטס למאמנה הראשי של מילווקי באקס, כמחליפו של טרי פורטר.
תחת הדרכתו של הציג הקלע מייקל רד יכולת שיא כשקלע 25.4 נקודות למשחק, והוביל את הבאקס למאזן 40–42 אשר הציב אותם במקום השמיני באזור המזרחי.
בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA הפסידה מילווקי לדטרויט פיסטונס בתוצאה 1–4. לקראת סיום עונת , כשקבוצתו נמצאת במאזן שלילי 23–41, פוטר סטוטס מתפקידו ובמקומו מונה לארי קריסקוביאק.
בספטמבר 2008 הצטרף לצוות האימון של דאלאס מאבריקס, כעוזרו של המאמן הנכנס ריק קרלייל.
בארבע עונותיו בתפקיד זה עם המאבריקס היה אחראי על תרגילי ההתקפה של הקבוצה, ובעונת זכה עמה באליפות ה-NBA.
ב-7 באוגוסט 2012, לקראת עונת , מונה סטוטס למאמן פורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונתו השנייה בפורטלנד רשמה הקבוצה מאזן 54–28 – שיפור של 21 ניצחונות לעומת העונה הקודמת – אשר הציב אותה במקום החמישי באזור המערבי.
בסיבוב הפלייאוף הראשון גברו הטרייל בלייזרס על יוסטון רוקטס בתוצאה 4–2 לאחר שלשת ניצחון של רכז פורטלנד דמיאן לילארד במשחק השישי, ובכך העפילה הקבוצה לחצי גמר המערב לראשונה מאז שנת .
בסיבוב השני הפסידה פורטלנד לסן אנטוניו ספרס, אשר זכתה בהמשך הפלייאוף באליפות ה-NBA.
בפלייאוף ניצחה פורטלנד את לוס אנג'לס קליפרס 4–2 בשלב הראשון, והפסידה לגולדן סטייט ווריורס (1–4) בסיבוב השני.
בסיום עונת 2015/16 חתם סטוטס על הארכת חוזה בפורטלנד לשלוש עונות נוספות עבור כ-15 מיליון דולר.
את עונת סיימו הטרייל בלייזרס במקום השמיני במערב עם מאזן 41–41, והודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון מול האלופה שבדרך, גולדן סטייט, בתוצאה 0–4.
בעונת הגיעה פורטלנד לגמר המערב לראשונה מזה 19 שנים לאחר ניצחונות על אוקלהומה סיטי ת'אנדר 4–1 ודנוור נאגטס 4–3, אך הפסידה שוב לווריורס בסוויפ 0–4.
ב-4 ביוני 2021, לאחר תשע עונות בפורטלנד, פוטר סטוטס מתפקידו.
הוא סיים במקום השני בטבלת הניצחונות של המועדון בכל הזמנים (אחרי ג'ק רמזי) עם 402.
ב-28 ביוני 2023 מונה לעוזר מאמן מילווקי באקס, אך התפטר מתפקידו ב-19 באוקטובר, לפני תחילת העונה.
טרנס צ'ארלס "טרי" יוראת' היה כדורגלן וולשי ומאמן של קבוצות ונבחרות.
יוראת' שיחק עבור לידס יונייטד, קובנטרי סיטי, טוטנהאם הוטספור, ברדפורד סיטי, סוונסי סיטי והנבחרת הולשית.
לאחר פרישתו הפך למאמנם של המועדונים ברדפורד סיטי, סוונסי סיטי, קארדיף סיטי, שפילד ונסדיי, וכן עוזר מאמן בהאדרספילד טאון.
בנוסף אימן את נבחרת ויילס ונבחרת לבנון.
בין השנים 1967 ל-1972 רשם יוראת' כ-14 הופעות ליגה בלבד במדיה של לידס.
בעונת 1972/1973 בשל פציעות והרחקות, הצליח יוראת' לבסס את עצמו כשחקן הרכב קבוע.
עונתו הראשונה כשחקן הרכב הסתיימה כשלידס סיימה פעמיים כסגנית, פעם בהפסד בגמר הגביע האנגלי, 1-0 מול סנדרלנד, ובהפסד נוסף, גם הוא בתוצאה 1-0 למילאן בגמר גביע מחזיקות הגביע השנוי במחלוקת שהתקיים בסלוניקי ביוון.
יוראת' זכה לבסוף בתואר האליפות עם לידס בעונה העוקבת, בה היה שחקן מפתח בקבוצה.
הוא היה השחקן הולשי הראשון ששיחק בגמר גביע אירופה לאלופות בו הפסידה לידס 2-0 לבאיירן מינכן במשחק שנסיבותיו שנויות במחלוקת.
דון ריווי עזב את לידס בתום עונת האליפות והתמנה למאמן נבחרת אנגליה, ומחליפו בתפקיד, ג'ימי ארמפילד החליט לוותר על שירותיו של יוראת' ב-1976, והוא נמכר לקובנטרי סיטי תמורת כ-125,000 ליש"ט.
יוראת' הופיע במדי לידס כ-120 פעמים בהן הבקיע 10 שערים.
קובנטרי סיטי וקריירה לאחר מכן
יוראת' נשאר בקובנטרי במשך שלוש שנים, שיחק 99 משחקים וכבש שלושה שערים.
הוא עבר לטוטנהאם הוטספר באוגוסט 1979 תמורת סכום של 300,000 ליש"ט.
הופעת הבכורה של יוראת' הייתה ב-18 באוגוסט 1979, במשחק ליגה נגד מידלסבורו, בו טוטנהאם הפסידה 3-1, ובפברואר 1981 הוא עבר לונקובר וייטקאפס בליגת הכדורגל הצפון אמריקאית.
הוא שימש כקפטן הווייטקאפס במשך שתי עונות, לפני שחזר לבריטניה ב-1982.
יוראת' ערך את הופעתו הראשונה מבין 59 במדי נבחרת ויילס מול נבחרת איטליה ב-1970, ושמר על נוכחות קבועה בסגל הנבחרת עד 1981. הוא שימש כקפטן ב-42 משחקים.
ב-1982 הצטרף יוראת' כשחקן ועוזר מאמן לברדפורד סיטי.
הוא נפצע במהלך שרפה שפרצה באצטדיון הקבוצה ב-1985, כשנאלץ לקפוץ מחלון בעת שסייע לפנות אוהדים שנכחו בבר במקום.
ב-1986 מונה למאמנה של סוונסי סיטי, שם ערך את הופעתו האחרונה כשחקן.
הוא הוליך את המועדון לעלייה מהליגה הרביעית אל השלישית בתום עונת 1987/1988. ב-1989 הוא מונה למאמן ויילס במשרה חלקית, כשלבסוף הפך למאמן קבוע בעת שעדיין אימן את סוונסי.
עם זאת, מאוחר יותר הוא עזב את סוונסי כדי לחזור לברדפורד, הפעם כעוזר מאמן של פול ג'ול תוך כדי שהוא עדיין מילא תפקיד בנבחרת ויילס.
הוא פוטר על ידי ברדפורד לאחר שנה אחת בלבד בתפקיד, וחזר לאמן שוב את סוונסי.
ב-1991 לאחר רצף של 9 הפסדים רצופים עזב יוראת' את סוונסי בפעם השנייה, והתרכז באימון נבחרת ויילס.
עם זאת יוראת' הצליח להפוך את מצב העניינים עם ניצחונות על נבחרת איי פארו, נבחרת בלגיה ונבחרת קפריסין.
במשחק האחרון במוקדמות הייתה ויילס חייבת לנצח את רומניה, אך פנדל שבעט פול בודין פגע במשקוף במצב של 1-1 ורומניה ניצחה בתוצאה 2-1. בעקבות הכישלון לא חודש חוזהו של יוראת' בנבחרת, דבר שהכעיס רבים מאוהדי ויילס.
ג'ון טושאק שהיה מאמן ריאל סוסיאדד מונה כמאמן זמני, אך הוא התפטר לאחר משחק אחד בלבד, הפסד 3-1 לנבחרת נורווגיה כשאוהדי ויילס המתוסכלים עדיין מפיטוריו של יוראת' מלווים את הנבחרת בשריקות בוז כשירדה מנוצחת.
יוראת' הצטרף לקארדיף סיטי כמנכ"ל ב-1994 לאחר ספקולציות שיהפוך למנג'ר מידלסבורו במאי אותה שנה והחל את הקדנציה שלו במועדון בנובמבר לאחר שהמנג'ר אדי מיי עזב את המועדון, אך פוטר במרץ 1995 כאשר המועדון היה בדרך לירידת ליגה, כאשר אדי מאי חזר לתפקיד אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה.
באפריל אותה שנה התמנה למאמן נבחרת לבנון, ועזר לה לעלות כ-60 מקומות בדירוג פיפ"א העולמי לפני שעזב ב-1997. בין השנים 1997 ל-2000 שימש כמאמן בהאדרספילד טאון וב-ברדפורד סיטי, ואז הצטרף כעוזר מאמן לשפילד ונסדיי.
בעקבות פיטורי מאמן הקבוצה, פול ג'ול, הפך יוראת' למאמנה ב-2001, אך התפטר ב-2002 לאחר רצף של 5 הפסדים ב-6 משחקים שהציב את המועדון באזור הירידה.
ביוני 2008 חזר יוראת' לכדורגל כשמונה למנהל בקבוצה החצי מקצוענית, מרגייט, שבה שיחקו אחיו דאי ואחיינו, דין.
בנובמבר 2008 מונה יוראת' למאמן הקבוצה, אך התפטר בספטמבר 2009 עקב רצף תוצאות מאכזבות.
יוראת' היה אביה של מגישת הטלוויזיה גבי לוגן.
בנו הבכור, דניאל, נפטר בגיל 15 מקרדיומיופתיה היפרטרופית לאחר ששיחק כדורגל עם יוראת' בגינה האחורית שלהם בשנת 1992.
האוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 2004, נקראת "איש קשה, מכות קשות".
יוראת' נפטר בלילה שבין ה-7 בינואר ל-8 בינואר 2026, בגיל 75, לאחר מחלה קצרה.
בתו, גבי, הגישה את "משחק היום" בשידור חי בערב ה-7 בינואר, אך הוחלפה באמצע השידור על ידי מארק צ'פמן, שציין שלוגן נאלצה להשתתף ב"מצב חירום משפחתי".
טרי גילברט דיסינג'ר היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1962–1973. לאורך הקריירה נבחר 3 פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA, והעמיד ממוצעים כוללים של 13.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
דיסינג'ר נולד בעיר טרה הוט שבאינדיאנה, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת פרדו אשר בלפאייט המערבית, אינדיאנה.
בכל שלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הוביל את קלעי מחוז "Big Ten", עם ממוצעים של 26.3, 28.2 ו-30.3 נקודות למשחק, בהתאמה.
בעונתו הראשונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות, ובשתי העונות הבאות נבחר לחמישייה הראשונה של העונה (First-team All-American).
בשנת 1960, בהיותו סטודנט בפרדו, השתתף באולימפיאדת רומא כחבר נבחרת ארצות הברית.
לאורך הטורניר ניצחה ארצות הברית את כל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות, וזכתה במדליית הזהב.
דיסינג'ר עצמו פתח בכל שמונת המשחקים וקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק, כקלעי הרביעי של הנבחרת אחרי אוסקר רוברטסון, ג'רי לוקאס וג'רי וסט.
בדראפט ה-NBA 1962 נלקח דיסינג'ר בבחירה השמינית על ידי קבוצת שיקגו זפרס, לקראת עונתה השנייה ב-NBA.
כבר בעונת הרוקי שלו נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שרשם ממוצעים של 25.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק.
כמו כן זכה דיסינג'ר בתואר רוקי העונה, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לצד ארבעת חברי היכל התהילה לעתיד ג'ון האבליצ'ק, צ'ט ווקר, דייב דבושר וזלמו בייטי.
בעונתו השנייה, בה עברה קבוצתו לבולטימור, קלע 20.8 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר, לצד חברו לקבוצה וולט בלאמי.
ביוני 1964 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם רוד ת'ורן ודון קוג'יס, בתמורה לביילי האוול, דון אול ושלושה שחקנים נוספים.
באותה עונה נבחר בפעם השלישית והאחרונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שקלע 18.2 נקודות למשחק.
בסיום עונתו הראשונה בדטרויט עזב את ה-NBA והתגייס לצבא ארצות הברית, בו שירת במשך כשנתיים.
בשנת 1967 חזר לדטרויט פיסטונס, במדיה שיחק ב-5 העונות הבאות.
בעונת העפיל עם דטרויט לשלב הפלייאוף, בפעם היחידה בקריירה, והודח כבר בסיבוב הראשון מול בוסטון סלטיקס (2–4).
ביולי 1972 נשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, וכשנה לאחר מכן פרש ממשחק.
טרי פארל הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות הצבא בפיקוד מרכז של ארצות הברית (הארמייה השלישית).
פארל נולד בלוגן שבוירג'יניה המערבית.
ב-1984 סיים תואר ראשון בייעוץ ושיקום באוניברסיטת מרשל, התגייס לצבא ארצות הברית והוכשר כקצין שריון.
הוא פיקד על הגדוד השישי ברג'ימינט הפרשים השביעי של הדיוויזיה השלישית.
בתקופת פיקודו נטל הגדוד חלק בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה וכן במלחמת עיראק.
על גבורתו במלחמה עוטר בכוכב הכסף.
פיקד על החטיבה השנייה בדיוויזיה בזמן שהוצבה בעיראק ושימש ראש מטה הדיוויזיה.
לאחר מכן שימש עוזר מפקד הדיוויזיה השנייה המוצבת בקוריאה הדרומית.
הוא פיקד על מרכז האימונים הלאומי בפורט אירווין ושימש מפקד כוח המשימה המשולב בקרן אפריקה למלחמה בטרור העולמי.
בפברואר 2014 מונה למפקד הדיוויזיה השביעית.
לאחר מכן שימש ראש מטה פיקוד מרכז של ארצות הברית וממלא מקום סגן מפקד הפיקוד.
במרץ 2019 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד מרכז של ארצות הברית (הארמייה השלישית).
שירת בתפקיד עד פרישתו מהשירות הצבאי באוגוסט 2021.
פארל בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מרכז מישיגן ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
טרי כריסטופר טיילר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1978–1992. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA הם 10.2 נקודות, 5.4 ריבאונדים, 1.5 חסימות ו-1.2 אסיסטים למשחק.
טיילר נולד וגדל בדטרויט שבמישיגן, ובין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת דטרויט מרסי.
בכל 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן דיק וייטל, ורשם ממוצעים של 15.0 נקודות ו-10.5 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1978 נבחר טיילר בבחירה ה-23 על ידי דטרויט פיסטונס, אשר צירפה בבחירה ה-29 את חברו לקבוצה מדטרויט מרסי – ג'ון לונג.
בעונת הרוקי שלו העמיד ממוצעים מרשימים של 12.9 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק, וב-6 עונותיו הבאות בדטרויט המשיך להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 11.3 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק.
בעונת סייע לפיסטונס להעפיל לחצי גמר האזור המזרחי, לראשונה מזה 9 שנים, לאחר שגברו על ניו ג'רזי נטס בסדרת הפלייאוף הראשונה.
לקראת עונת חתם על חוזה בסקרמנטו קינגס.
ב-3 עונותיו עם הקינגס פתח בכמחצית ממשחקי הקבוצה, וקלע 8.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת עבר לשחק בדאלאס מאבריקס.
בין השנים 1989–1992 שיחק עבור הקבוצות האיטלקיות פלקנסטרו טריאסטה, קורונה קרמונה ורקס אודינה, בטרם פרש ממשחק, בגיל 35.
טרי ריצ'רד מילס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2001. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 10.6 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
אחיינו של כדורסלן העבר ג'ון לונג, ובן דודו של גרנט לונג.
מילס נולד וגדל בעיר רומולוס שבמישיגן, ובין השנים 1987–1990 למד באוניברסיטת מישיגן.
בעונת 1988/1989 הוביל את קבוצת הכדורסל של מישיגן, לצדם של גלן רייס ולוי ואט, לזכייתה הראשונה אי פעם בטורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 11.6 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
במשחק הגמר, בו גברה קבוצתו על אוניברסיטת סיטון הול בתוצאה 80–79, קלע מילס 8 נקודות, אסף 6 ריבאונדים וחסם 3 פעמים.
בעונה העוקבת, לאחר עזיבתו של רייס ל-NBA, הצטיין מילס עם ממוצעים של 18.1 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק, אולם מישיגן הודחה כבר בסיבוב השני של טורניר המכללות.
בדראפט ה-NBA 1990 נבחר מילס על ידי מילווקי באקס בבחירה ה-16, ומיד הועבר בטרייד לדנוור נאגטס תמורת דני שייס.
במהלך עונת הרוקי שלו הועבר לניו ג'רזי נטס כחלק מטרייד משולש, במסגרתו נשלח לנטס גם דראז'ן פטרוביץ' (מפורטלנד טרייל בלייזרס), בעוד וולטר דייוויס (מדנוור) הועבר לפורטלנד, וגרג אנדרסון (מניו ג'רזי) נשלח לדנוור.
עד לסיום עונת קלע מילס 7.7 נקודות בממוצע למשחק עבור הנטס.
באוקטובר 1992 חתם על חוזה בדטרויט פיסטונס.
ב-3 עונותיו הראשונות בדטרויט היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצדם של אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס וגרנט היל, ורשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק.
ב-1 במרץ 1993 קלע שיא קריירה של 41 נקודות בניצחון הפיסטונס מול בוסטון סלטיקס.
בעונת שיתף פעולה בפיסטונס עם בן דודו גרנט לונג.
באוגוסט 1997, לאחר 5 עונות בדטרויט, חתם על חוזה במיאמי היט.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 4.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל, ובעונה העוקבת שותף במשחק אחד בלבד בשל פציעה בברכו.
לקראת עונת חזר לשחק בדטרויט פיסטונס.
באותה עונה שימש כשחקן חמישייה קבוע, אולם תרם 6.7 נקודות למשחק בלבד.
בקיץ 2000 הועבר עם כריסטיאן לייטנר בטרייד לדאלאס מאבריקס, תמורת סדריק סבאלוס, ג'ון וולאס ואריק מרדוק.
בטרם שיחק בדאלאס שוחרר מהקבוצה, וחתם על חוזה באינדיאנה פייסרס.
בסיום עונתו היחידה באינדיאנה פרש מילס ממשחק, בגיל 33. ב-7 מתוך 11 עונותיו בליגה השתתף בפלייאוף ה-NBA, אך בכל המקרים הודחה קבוצתו כבר בסיבוב הראשון.
אנדרסון היה עיתונאי אמריקאי, ששימש ככתב הראשי של סוכנות הידיעות AP במזרח התיכון.
ב-16 במרץ 1985 הוא נלקח כבן ערובה בידי אנשי החזבאללה בלבנון.
אנדרסון נולד בלוריין, אוהיו ועבר בגיל 6 להתגורר עם משפחתו בבטביה, ניו יורק, שם גדל.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בטביה בשנת 1965 והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית שם שירת כעיתונאי צבאי במשך שש שנות שירות, תחילה ביפן ואז בווייטנאם.
לאחר שחרורו החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של איווה, וסיים בשנת 1974 שני תארים במקביל: האחד בעיתונאות ותקשורת המונים, והשני במדע המדינה.
לאחר מכן החל לעבוד בתחנת רדיו ועבד גם לזמן קצר עבור סוכנות הידיעות AP.
משם המשיך למישיגן שם ערך עיתון.
אנדרסון שב לעבוד בסוכנות AP ונשלח מטעמה לדווח מקנטקי, טוקיו ודרום אפריקה.
בשנת 1982 התנדב לנסוע ללבנון (לאחר פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ובמהלך מלחמת האזרחים בלבנון) כדי לשמש ככתב הראשי של הסוכנות במזרח התיכון.
בשנת 1982 אשתו ובתו הקטנה עזבו את לבנון בשל המלחמה והזוג התגרש, איתם גם זרים רבים וביניהם עיתונאים, אך אנדרסון נשאר לדווח.
בבוקר שבת ה-16 במרץ 1985, לאחר שסיים משחק טניס, הלך ברחובות ביירות כשנחטף באיומי אקדח על ידי שלושה אנשי חזבאללה, הוכנס לתא המטען של מכונית מרצדס ירוקה ונלקח משם למקום מסתור בפרברים הדרומיים של ביירות, שם נכלא בצינוק תת-קרקעי.
בשש השנים ותשעה החודשים הבאים הוא הוחזק בשבי והועבר מעת לעת למקומות מסתור שונים.
במטרה לזכות בהטבות כלכליות מהאמריקאים, לחצו האיראנים על בת חסותם חזבאללה לשחרר את כלל השבויים.
אנדרסון היה השבוי האמריקאי האחרון והוא שוחרר ב-4 בדצמבר 1991 לאחר 2,454 ימי שבי.
לאחר שחרורו העביר אנדרסון קורסים בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה ובבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת אוהיו.
בשנת 1999 הגיש אנדרסון תביעה בגובה 100 מיליון דולר כנגד ממשלת איראן בעקבות השבי על ידי החזבאללה בלבנון.
בשנת 2002 השיג הסדר בגובה מיליוני דולרים מנכסים איראנים קפואים.
על פי ההערכות קיבל בפועל בעקבות הסדר זה סכום בגובה 26 מיליון דולר.
בדצמבר 2003 הודיע על מועמדותו כמועמד הדמוקרטי לייצוג המחוז ה-20 של מדינת אוהיו בסנאט של אוהיו.
יריבו היה המועמד הרפובליקני המכהן בתפקיד, ג'וי פדגט.
פדגט פרסם מודעות שנויות במחלוקת שהציגו את אנדרסון (בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר ומלחמתה של ארצות הברית בטרור) כאחד הנוקט גישה רכה כלפי הטרור.
הוא עשה זו על ידי הצגת אנדרסון לוחץ יד לאחד מחוטפיו לשעבר.
הוא קיבל 46% מהקולות במחוז בעל רוב רפובליקני, בו זכה המועמד הרפובליקני מאז שנת 1977, והפסיד בהתמודדות.
אנדרסון התגורר זמן מה בניקולסוויל, קנטקי, שם לימד עיתונאות באוניברסיטת קנטקי.
בשנת 2009 הצטרף אנדרסון לפקולטת בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קנטקי ואז לאוניברסיטת פלורידה שם לימד עד פרישתו בדצמבר 2015. בשנת 2013 שימש כיו"ר כבוד של הוועדה להגנה על עיתונאים, מלכ"ר התומך בחופש העיתונות בעולם.
על חוויותיו כבן ערובה הוא כתב ספר זיכרונות רב מכר בשם "Den of Lions" (בעברית: גֹּב האריות).
הוא פגש את אשתו הראשונה, מיהוקו "מיקי" אנדרסון, בזמן ששירת כעיתונאי צבאי בחיל הנחתים והוצב בשירות הרדיו והטלוויזיה של כוחות הצבא האמריקאי ביפן.
לזוג נולדה בת אחת, גבריאל אנדרסון (ילידת 1976).
בשנת 1982 הוא התחתן עם לבנונית נוצרית מרונית ושמה מדלן בסיל.
לזוג נולדה בשנת 1985 (שלושה חודשים לאחר שנלקח כבן ערובה) בת אחת, סולומה אנדרסון.
סולומה היא עיתונאית עצמאית העובדת בעיקר בעיר ניו יורק ובביירות.
היא זכתה לתשומת לב תקשורתית לאחר שפרסמה ברשתות החברתיות תמונה בה היא מנשקת את חברה היהודי תחת הכיתוב "יהודים וערבים מסרבים להיות אויבים".
אביו ואחיו של אנדרסון נפטרו שניהם במהלך תקופת השבי, כאשר אינם יודעים מה עלה בגורלו.
טרי לוכלין היה מאמן שחייה אמריקאי, שהמציא שיטת אימון טוטאל אימרז'ן.
לוכלין נולד בברוקלין וגדל בלונג איילנד.
לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסית סאנט ג'ון בקווינס וסיים אותה עם תואר במדעי המדינה בשנת 1972.
עוד בגיל צעיר טרי לוכלין התאמן בשחייה.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא התחיל לאמן באקדמיה לצי השוכר ליד ניו יורק.
במהלך אימון באקדמיה הוא תלמידיו זכו 24 פעמים באליפות ארצות הברית.
בשנת 1989 הוא פרסם לראשונה שיטת אימון חדשה "טוטאל אימרז'ן" שיטה זו מיועדת בעיקר לשחיינים לא צעירים ושחייני טריאתלון.
בשנת 1996 הוא פרסם את ספרו הראשון בנושא שנמכר ב-275 אלף עותקים.
סרטון שהוא הכין ליוטיוב נצפה כ-2.8 מיליון פעמים (נכון ל-2022).
שיטה שהוא המציא מנוצלת בכ-30 מדינות ברחבי העולם
בשנת 2015 הוא סיים משחה של כ-18 ק"מ קורסיקה - סרדיניה ב-4 שעות ו-31 דקות
טרי לוכלין נפטר מסרטן בשנת 2017.
מחוז הקונגרס שלה כולל את מרבית אזור "החגורה השחורה" באלבמה, הכולל את הערים טסקלוסה, מונטגומרי וברמינגהאם.
טרי סואל נולדה בהאנטסוויל שבאלבמה, בתם של אנדרו א.
סואל, לשעבר מאמן נבחרת כדורסל בבית ספר תיכון, וננסי גרדנר סואל – לשעבר ספרנית בתיכון וחברת מועצת העיר סלמה.
אמה הייתה האישה השחורה הראשונה שנבחרה למועצת העיר סלמה.
בילדותה חלמה סואל לככב בתיאטראות ברודוויי.
מכיוון שאמה קיוותה שתתקמצע כעורכת דין, הצטרפה סואל לנבחרת הדיבייט בתיכון.
סואל הייתה התלמידה השחורה הראשונה שנבחרה למצטיינת המחזור בבית הספר התיכון של סלמה.
לאחר שהשלימה את לימודיה התיכוניים נרשמה לאוניברסיטת פרינסטון.
היא הייתה הבוגרת הראשונה בתיכון סלמה שלמדה במוסד להשכלה גבוהה מליגת הקיסוס.
מי ששכנע אותה ללמוד בפרינסטון היה ג'וליאן מקפיליפס , שקרא על סואל בעיתון מקומי בסלמה.
בפרינסטון התיידדה עם מישל אובמה, לימים הגברת הראשונה של ארצות הברית.
סואל השלימה תזה בת 158 עמודים שכותרתה "נשים שחורות בפוליטיקה: זמננו הגיע".
בתקופתה בפרינסטון התמחתה אצל ריצ'רד שלבי והאוול הפלין.
לאחר שסיימה את לימודיה בפרינסטון בשנת 1986, זכתה סואל במלגת מרשל ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, שם התיידדה עם סוזן רייס, לימים היועצת לביטחון לאומי.
התזה שלה לתואר שני, שעסקה בבחירתם השחורים הראשונים אל הפרלמנט הבריטי, פורסמה מאוחר יותר כספר בשם "טריבונות שחורות: גזע וייצוג בפרלמנט הבריטי".
את לימודי מדע המדינה באוקספורד השלימה ב-1988. לאחר מכן למדה למדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם סיימה ללמוד ב-1992. במרוצת הזמן נעשתה ידידתו של ברק אובמה, שהשפיע על החלטתה של סואל להצטרף לזירה הציבורית.
עם תום לימודיה הגבוהים הייתה סואל עוזרת משפטית עבור השופט יו.
קלמון, ובניו יורק עבדה במשרד עורכי הדין "דייוויס פולק & וורדוול" (Davis Polk & Wardwell) לצד קירסטן ג'יליברנד, החל משנת 1994. סואל שבה לאלבמה ב-2004 בשל בריאותו הרעועה של אביה.
היא עבדה במשרד עורכי דין אחר, שם הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנהייתה לשותפה במשרד.
היא התמקצעה כעורכת דין לעניינים פיננסיים.
בבחירות האמצע ב-2010, לאחר שארתור דייוויס הדמוקרטי עזב את הקונגרס כדי להתמודד לתפקיד מושל אלבמה, נכנסה סואל לבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית – התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי אפרו-אמריקאי זה.
היא סיימה ראשונה בפריימריז בן ארבעת המתמודדים עם 36.8 אחוזים מהקולות.
בסיום הסיבוב השני גברה סואל על נציבת מחוז ג'פרסון שילה סמוט עם 55% מהקולות.
ביום הבחירות הכלליות ניצחה בניצחון סוחף את דון צ'מברלין, מועמד המפלגה הרפובליקנית, כשגרפה 72.4% מקולות הבוחרים.
עם ניצחונה הפכה לאישה השחורה הראשונה שנבחרה לקונגרס מטעם אלבמה.
מאז שנבחרה, הצביעה סואל עם מפלגתה 91% מהזמן.
היא הייתה תומכת נחרצת במדיניותו של ממשל הנשיא ברק אובמה.
יש לה דירוג לכל החיים בן 8% מהארגון השמרני "Heritage Action for America" על הצבעתה עבור חוקים שמרניים.
למרות זאת, במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הוגדרה סואל בידי מרכז לוגאר ובידי בית הספר מקורט למדיניות ציבורית של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כחברה ה-94 הכי דו-מפלגתית בבית הנבחרים.
סואל ביססה את עצמה כליברלית ששמה דגש על יצירת מקומות עבודה, ויש לה את דפוס ההצבעה השמאלי ביותר מכל אדם שייצג את אלבמה בקונגרס.
סואל חברת השדולה השחורה בקונגרס.
בינואר 2020 הביעה סואל תמיכה בהתמודדותו של סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה.
ב-15 בינואר 2021, בהיעדרה של יושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי, מונתה סואל ליו"ר בית הנבחרים דה פקטו.
במרוצת השנים הצביעה נגד הקמת חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו, בעד הרחבת חוק הפטריוט ואשרור חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ובעד סוגיות שקידם הממסד הדמוקרטי.
טרי אליס הוא מפיק מוזיקלי אנגלי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו המוקדמת עם להקת ג'ת'רו טאל, וכמייסד שותף בחברת התקליטים קרייסליס רקורדס בשנת 1969.
אליס נולד בוולווין גארדן סיטי, הרטפורדשייר, אנגליה, בשנת 1943. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ניוקאסל על הטיין עם תואר במתמטיקה ומטלורגיה.
הוא החל לגלות עניין בהפקה מוזיקלית בשנת 1996, ובשנת 1967 נכנס שותף בעסקיו של המפיק כריס רייט, ויחד השניים הקימו את חברת קרייסליס רקורדס, ששמה הוא לעשה הלחם של שמות המשפחה שלהם.
בשנת 1998 מונה אליס למנהל להקת ג'ת'רו טאל, שהצליחה עד מאוד וקידמה את מעמדו בעיקר עם האלבומים Stand Up ו-Aqualung, שהגיעו לצמרות המצעדים.
לאחר מכן הפיק אליס להקות נוספות מטעם החברה, בהן הווטרבויז, אולטראווקס, בילי איידול, בלונדי, גו וסט, בלינדה קרלייל, בוני טיילר ו-Steeleye Span.
בשנת 1985 עזב אליס את החברה כדי להקים חברה משלו - Imago Records.
כמה אמנים בעלי השפעה הוציאו אלבומים באמצעות Imago, ביניהם איימי מאן ופאולה קול.
אף שחתם על חוזי הקלטות עם אמנים משפיעים ומצליחים, נקלעה החברה לקשיים כלכליים חמורים כאשר בדצמבר 1994, חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ, שהייתה המשקיעה העיקרית של Imago, משכה את המימון שלה.
ללא מימון, אליס נאלץ להכריז על פשיטת רגל של החברה.
הוא המשיך את הקריירה בתפקידים ניהוליים באיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי עד שהתמנה ליו"ר החברה.
כיום אליס ואשתו הצרפתייה דניאל מתגוררים באיי הבתולה הבריטיים ובניו יורק.
הוא חבר במועדון האופרה של מטרופוליטן בניו יורק וכיהן בדירקטוריון שלה.
כיו"ר BPI, אליס היה אחראי להקמת בית הספר BRIT לאמנויות הבמה בסארי.
בשנת 2015, היה הנואם בכנס המוזיקה הבינלאומי בסינגפור.
מייג'ור גנרל טרי דה לה מסה אלן האב היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית שלחם הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה.
אלן היה יוצא מלחמת העולם הראשונה מעוטר שפיקד על דיוויזיית הרגלים הראשונה בצפון אפריקה ובסיציליה ממאי 1942 עד אוגוסט 1943. מאוחר יותר מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-104, תפקיד שמילא עד תום המלחמה.
אלן נולד בפורט דאגלס, יוטה, לקולונל סמואל אלן ולקונסולו "קונצ'יטה" אלוורז דה לה מסה.
למשפחתו של אלן הייתה שורה ארוכה של מסורת צבאית.
מלבד אביו, סבו מצד אמו של אלן היה קולונל קרלוס אלוורז דה לה מסה, אזרח ספרדי שלחם בגטיסברג עבור צבא האיחוד בפלוגה הספרדית של "משמר גריבלדי", הידוע רשמית בשם רגימנט חיל הרגלים ה-39 של ניו יורק, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
אלן גדל בבסיסים צבאיים שונים בגלל הקריירה הצבאית של אביו ובשנת 1907 החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט פוינט) בניו יורק.
בניגוד לרוב הגנרלים האמריקאים במלחמת העולם השנייה, אלן היה קתולי.
היו שלושה גורמים מסוימים שהשפיעו על הביצועים של אלן בווסט פוינט ואשר הובילו להדחתו.
אחד מהם היה שהוא התחיל לגמגם ועד מהרה פיגר בשיעורים שלו.
אחר היה שהוא בשנתו השנייה נכשל במתמטיקה.
לבסוף, הוא נכשל בקורס תחמושת ותותחים.
אלן נרשם ולמד באוניברסיטה הקתולית של אמריקה בוושינגטון הבירה, וקיבל תואר ראשון באמנויות ב-1912. הוא הצטרף לצבא ארצות הברית פעם נוספת ולאחר שעבר את מבחן קציני הצבא התחרותי, הוסמך כלוטננט משנה בחיל הפרשים והוצב בפורט מאייר, וירג'יניה.
בשנת 1913, הוא הוצב מחדש ברגימנט הפרשים ה-14 באיגל פאס, טקסס, ושירת שם עד 1917. בתקופה זו הוא רדף ולכד מבריחי תחמושת ושירת בשירות הגבול.
הוא הועלה פעמיים: ב-1 ביולי 1916 ללוטננט ראשון וב-15 במאי 1917 לקפטן, כמעט שישה שבועות לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
ב-7 ביוני 1918, ארבעה עשר חודשים לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ונכנסה למלחמת העולם הראשונה, נשלח אלן לצרפת והוצב ברכבת התחמושת ה-315. על פי השמועה, אלן הופיע בבית ספר לקציני חי"ר יום לפני סיום לימודי הכיתה.
כשהחל מפקד בית הספר לחלק תעודות לבוגרים, אלן עמד איתם בתור.
כשהתעמת איתו, אמר המפקד: "אני לא זוכר אותך בכיתה הזאת".
למה אתה לא זוכר?" הייתה תשובתו.
ללא עיכובים נוספים, אלן קיבל את התעודה והפך למייג'ור זמני.
אלן הוצב בגדוד ה-3 של רגימנט הרגלים ה-358, חלק מהדיוויזיה ה-90 של חיל המשלוח האמריקני (AEF) אותו הוביל לקרב בחזית המערבית בסן-מייל ואינקרוויל.
במהלך קרב אחד אלן חטף כדור דרך הלסת ופיו, וכתוצאה מהפצע, לא גמגם שוב.
על מעשיו הוענק לו כוכב הכסף ולב הארגמן.
אלן נשאר עם ה-AEF בצרפת עד שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. לאחר מכן שירת בצבא הכיבוש בגרמניה עד 1920 כשחזר לארצות הברית.
לאחר חזרתו של אלן לארצות הברית, דרגתו הזמנית כמייג'ור הוחזרה לקפטן עד ה-1 ביולי 1920, אז הועלה לדרגת מייג'ור קבועה.
הוא שירת במחנה טראוויס ואחר כך בפורט מקינטוש, שניהם ממוקמים בטקסס.
בשנת 1922, אלן שובץ בדיוויזיית הפרשים ה-61 בעיר ניו יורק.
הוא גם השתתף בטורניר הפולו באולימפיאדת הקיץ 1920, וזכה במדליית הארד.
בזמן שהיה בבית הספר לחי"ר הוא בא במגע עם לוטננט קולונל ג'ורג' מרשל, עוזר המנהל בבית הספר, שהגיע לגבש דעה בכירה מאוד על אלן, ונתן לאלן ציונים גבוהים מאוד בדוח היעילות שלו.
באוגוסט 1934 אלן למד כסטודנט במכללת המלחמה של הצבא, שם סיים, יחד עם עוד כשמונים עמיתים, את לימודיו ביוני 1935. בזמן שלמד שם, הקבוצה שלו למדה כמה נושאים שונים.
הוא עסק גם במשחק מלחמה העוסק בהסתברות לסכסוך עולמי שני.
ב-1 באוגוסט 1935, אלן הועלה לדרגת לוטננט קולונל והפך למדריך בבית הספר לפרשים של צבא ארצות הברית בפורט ריילי, קנזס.
הוא כתב ופרסם את "סיור על ידי רגימנטים של פרשים ויחידות קטנות יותר" ב-1939.
על הדיוויזיה ה-36 פיקד חברו הטוב, בריגדיר גנרל פרד ל.
מכל הדיווחים, אלן לא רק זכה לכבוד אלא גם זכה להערכה חמה על ידי חייליו של דיוויזיית הרגלים הראשונה שלו, במיוחד בקרב המתגייסים.
כמו הגנרל ג'ורג' פטון, הממונה על אלן במשך רוב המלחמה, אלן הציב בדרך כלל את המפקדה שלו רחוק קדימה, קרוב ככל האפשר לקו החזית.
לעומת זאת, בניגוד לפטון, אלן לא הקפיד במיוחד על הופעתו הצבאית, ולעיתים קרובות הלך ללא מדים נקיים ותספורות.
על פי הדיווחים הוא גם היה הגנרל האמריקאי היחיד בזירות האירופית והצפון אפריקאית שהעדיף לישון על הקרקע, במקום על ערסל או במיטה.
עם זאת, למרות יחס סתמי כלפי הופעתו האישית שלו, אלן לא סבל רשלנות או חוסר יכולת בכוחות שבפיקודו.
הוא ציפה מחייליו לשמור על הנשק והציוד שלהם במצב תקין ואימן את החיילים כל הזמן לשמור אותם מוכנים ללחימה.
כפי שכתב כתב המלחמה ארני פייל, שנהרג מאוחר יותר בקרב, "מייג'ור גנרל טרי אלן היה אחד האנשים האהובים עליי.
חלקית מפני שהוא ביצע את המשימות למרות כל הקשיים; וכן משום שהוא היה צבעוני יותר מרובם; ובחלקו מפני שהוא היה הגנרל היחיד מחוץ לחילות האוויר שיכולתי לקרוא בשמו הפרטי.
אם היה דבר אחד בעולם שאלן חי ונשם, זה היה להילחם.
הוא כבר נורה במלחמה האחרונה, ונראה שהוא לא נרתע כלל מלירות שוב.
זו לא הייתה מלחמה אינטלקטואלית איתו.
הוא שנא גרמנים ואיטלקים כמו שרצים."
בהכנת דיוויזיית הרגלים הראשונה למפגש הראשון שלה עם האויב, הדגיש אלן תרגילי אימון מציאותיים, תרגול נשק והתניה פיזית בשטח במקום מסדר וטקס צבאי.
הוא הרגיש שככל שאנשיו יבלו יותר זמן באימונים בצורה מציאותית, כך הם יהיו מוכנים יותר ללחימה עם הצבא הגרמני המאומן והמקצועי.
לאלן הייתה העדפה מובהקת להתקפות לילה, שלדעתו גרמו לפחות נפגעים, וזמן ומאמץ רב הוקדשו לתנועות לילה בגודל פלוגה וגדוד.
קצין אחר, אלברט שוורץ, האמין שאלן הוא אמן להקניית אמון בארגון שלו, שהתרחב אפילו לטוראים הנמוכים ביותר.
הוא הצהיר כי אלן, "יהיה בחזית איתם, הוא יהיה במפקדת הרגימנט בקרב, ירד למפקדת הגדוד, ולפעמים אפילו יגיע למפקדת הפלוגה.
הגנרלים לא אמורים לעשות את זה.
הם אמורים להיות בעלי ערך רב יותר מאיתנו ילדי הפאנק שהיו שם בחוץ כבשר תותחים".
במאי 1942, חמישה חודשים לאחר המתקפה על פרל הארבור והכרזת המלחמה הגרמנית על ארצות הברית לאחר מכן, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד דיוויזיית הרגלים הראשונה.
דיוויזיית הרגלים הראשונה של אלן נשלחה במהרה לבריטניה, שם הם עברו אימוני לחימה נוספים, שכללו אימונים במבצעים אמפיביים.
אלן וסגנו, בריגדיר גנרל תאודור רוזוולט הבן (בנו של הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט), התבלטו כמנהיגי לחימה.
סגנון המנהיגות החצוף והבלתי פורמלי של אלן זיכה אותו בכבוד רב ונאמנות מצד האנשים בדיוויזיה שלו, שאימצו בלב שלם את הדגש שלו על אגרסיביות ויעילות קרבית ולא על הופעות צבאיות.
קצין בולט נוסף בפיקודו היה הרמטכ"ל שלו, קולונל נורמן קוטה, שלימים יהפוך לגנרל וייזכר בזכות מנהיגותו בחוף אומהה במהלך הפלישה לנורמנדי.
הדיוויזיה השתתפה בפלישה לצפון אפריקה הצרפתית.
הדיוויזיה נחתה באוראן, אלג'יריה ב-8 בנובמבר 1942, כחלק מכוח המשימה המרכזי של מבצע לפיד בפיקודו של מייג'ור גנרל לויד פרדנדאל.
גורמים מהדיוויזיה השתתפו לאחר מכן בלחימה במערכה בתוניסיה במקטאר, מדג'ז אל באב, מעבר קסרין, גאפסה, אל גוטאר, בז'ה ומאטור, מ-21 בינואר 1943 עד 9 במאי 1943, ועזרו לאבטח את תוניסיה.
ביולי 1943 השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה.
במכתב מ-3 במרץ 1943 לרמטכ"ל הצבא, מרשל, הגנרל דווייט אייזנהאואר, מפקד בעלות הברית העליון בצפון אפריקה, הביע את אמונו בשני המנהיגים של דיוויזיית הרגלים הראשונה: "נראה שטרי אלן עושה עבודה משביעת רצון; כך גם רוזוולט."
למרות ההצלחות של אלן, מייג'ור גנרל עומר בראדלי, מפקד הקורפוס השני, היה ביקורתי מאוד על סגנון המנהיגות של אלן ורוזוולט בזמן המלחמה.
"בעוד בעלות הברית צעדו בצורה יפה דרך תוניס", כתב בראדלי, "דיוויזיית הרגלים הראשונה המתלהמת של אלן חגגה את הניצחון התוניסאי בצורה משלה.
בעיירות מתוניסיה ועד לארז'ו, הדיוויזיה הותירה שובל של חנויות יין שנבזזו וראשי ערים זועמים.
הצרות החלו כאשר חיילי SOS (שירותי אספקה), שהוצבו זה מכבר באוראן, סגרו את המועדונים והמתקנים שלהם לכוחות הלוחמים שלנו מהחזית.
מוטרדת מההדרה הזו, הדיוויזיה הראשונה רחשה לעיר כדי 'לשחרר' אותה בפעם השנייה." בראדלי המשיך: "למרות כישרונותיהם [המופלאים] כמנהיגי קרב, לא טרי אלן ולא בריגדיר גנרל תאודור רוזוולט הבן, עוזר מפקד הדיוויזיה, לא היו בעלי אינסטינקטים של משמעת טובה.
הם ראו במשמעת חלק לא רצוי שישמש מפקדים פחות מוכשרים ואישיים." למרות זאת, בראדלי הודה ש"אף אחד לא הצטיין כטרי אלן הבלתי צפוי בהנהגת הכוחות".
הטינה של בראדלי כלפי אלן עומדת בניגוד בולט לזו של פטון, מפקד הארמייה השביעית בסיציליה.
אף על פי שפטון ואלן התווכחו לעיתים קרובות ואף העליבו זה את זה, במיוחד כאשר דנו בטקטיקות ובסגנונות מנהיגות, הראשון זיהה את כשירותו של אלן בבניית דיוויזיית לחימה.
כאשר נודע לפטון שדיוויזיית הרגלים ה-36, בפיקודו של מייג'ור גנרל פרד ווקר (אשר אלן שירת תחתיו כסגנו בתקופתו בדיוויזיה), אמורה לשמש במקום זאת בג'לה, הוא מחה בפני הגנרל אייזנהאואר וטען "אני רוצה את אלה.
[דיוויזיית הרגלים הראשונה] בני כלבות.
אני לא אלך בלעדיהם!" פטון קיבל לבסוף את מבוקשו.
כשפטון היה עסוק בפינוי הגרמני ממסינה והגיב לשאלות הרשמיות הנוגעות לסטירה שלו לחייל מגויס, בראדלי ניצל את ההזדמנות לבקש מהגנרל אייזנהאואר רשות לשחרר את אלן ורוזוולט מתפקידיהם.
בראדלי נימק לכאורה את בקשתו בכך שנדרש שינוי בפיקוד הבכיר של הדיוויזיה הראשונה לאחר כישלון ההסתערות הראשונית על טרוינה שבוצעה על ידי הדיוויזיה.
במציאות, ההסתערות הראשונה על טרוינה בוצעה על ידי רגימנט הרגלים ה-39, יחידה של דיוויזיית הרגלים ה-9 שצורפה זמנית לדיוויזיה הראשונה של אלן כמה ימים לפני ההתקפה.
עם זאת, היא שימשה עילה נוחה להגיח את אלן, שסגנון הפיקוד השחצן והעצמאי שלו, על אף שהיה יעיל, התנגש עם רעיון הפיקוד של בראדלי.
גרוע עוד יותר, במוחו של בראדלי, היה ש"כל הדיוויזיה קיבלה את הגישה הפשרנית של אלן".
אף על פי שבראדלי האמין שמעשיו גרמו להדחת אלן, מחקר אחרון מצביע על כך שחזרתו של אלן לארצות הברית תוכננה על ידי אייזנהאואר ופטון לפני תחילת המערכה בסיציליה.
ואכן, הצהרתו של אייזנהאואר בעניין מכתביו האישיים הייתה חד משמעית: "זה עוול נורא לגנרל אלן לרמוז שהוא הודח בגלל חוסר יעילות.
התשובה לזה היא שאשמח לקבל שוב את גנרל אלן כמפקד דיוויזיה."
ב-7 באוגוסט 1943, החליף את אלן כמפקד דיוויזיית הרגלים הראשונה מייג'ור גנרל קלארנס הובנר, שכמו אלן, היה לוחם ותיק ממלחמת העולם הראשונה ששירת עם הדיוויזיה הראשונה לאורך כל המלחמה.
הובנר הוביל מאוחר יותר את הדיוויזיה בנחיתות בנורמנדי ב-6 ביוני 1944. כשכתב במכתב לחבר כמה חודשים לאחר מכן, אלן לא היה מריר וציין, "זה היה כואב לעזוב את הדיוויזיה הראשונה הישנה, לאור מה שעברנו יחד.
עם זאת, הייתה נחמה מסוימת בידיעה שהדיוויזיה הצליחה ושלמרות תהפוכות קלות, היא ניצחה בכל 'סיבוב', לאחר עשרה חודשים של לחימה קשה.
גם העובדה שיורשי בפיקוד הוא קצין בעל יכולת יוצאת דופן הייתה מקור לסיפוק רב."
אלן הופיע על שער מגזין טיים ב-9 באוגוסט 1943. ב-15 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-104, הידועה בשם דיוויזיית טימברוולף.
הוא החליף את מייג'ור גנרל גילברט קוק, שתואר על ידי קצין אחד כ"מלא בלימוד ספרים" בעוד קצין אחר השווה אותו עם אלן, ואמר "קוק היה תיאוריה; אלן היה אגוזים וברגים".
אף על פי שהודח מהפיקוד על דיוויזיית הרגלים הראשונה, אלן המשיך בסגנון המנהיגות שלו.
יוצאי הדיוויזיה ה-104 זכרו אותו כ"בטוח בעצמו, עקשן, נחוש ותוקפני".
במקביל, אלן נתן פקודות שהוא לא יסבול חיילים לא מגולחים או מרושלים מה שהוא כינה "ביל מולדין" בדיוויזיית טימברוולף.
בזמן אימון הדיוויזיה ה-104 באריזונה ובקולורדו, אלן הדגיש את העקרונות שלו להצלחת הלחימה: "מצא אותם, תקן אותם, תילחם בהם"...
עם מינימום נפגעים לעצמנו, תקיפה לילית, תקיפה לילית, תקיפה לילית".
הדיוויזיה תרגלה רבות פעולות התקפיות ליליות כדי להשיג הפתעה ושיבוש מקסימלי של האויב תוך צמצום הנפגעים מירי ארטילריה ומקלעים של האויב.
כ-34,000 איש שירתו בדיוויזיה בפיקודו של אלן, ונלחמו במשך 195 ימים רצופים לאחר הנחיתה בצרפת ב-7 בספטמבר 1944. הפעולה הראשונה של הדיוויזיה הגיעה באוקטובר 1944 במהלך כיבוש אכטמאל וזונדרט בהולנד.
לאחר מכן היא התקדמה דרך קו זיגפריד אל נהר הריין, וחצתה את נהר האינדה אל קלן.
לאורך כל פיקודו על הדיוויזיה, המשיך אלן להפגין את עצמאותו ורחש בוז כלפי תקנות שהפריעו למוכנות הלחימה, תכונה שכבר לא הכעיסה עוד את הקצינים הממונים עליו.
לאחר שהדיוויזיה ה-104 הבטיחה את הקווים החדשים שלה, בראדלי, שפיקד כעת על קבוצת הארמיות ה-12, הגיע לקלן, גרמניה, כדי להיפגש עם אלן, ואמר "טרי, אני מופתע לטובה לראות את הטימברוולבים הצעירים האלה שלך כבר מדורגים יחדיו.
עם הראשונה והתשיעית כדיוויזיות התקיפה הטובות ביותר ב-ETO." אלן הגיב: "בראד, הראשונה והתשיעית נמצאים בחברה מהירה ארורה".
אלן פרש מהצבא ב-31 באוגוסט 1946. במשך מספר שנים שימש כנציג של חברות ביטוח שונות באל פאסו והיה פעיל בעניינים אזרחיים ובארגונים ותיקים.
באוקטובר 1967, בנו של אלן, לוטננט קולונל טרי דה לה מסה אלן ג'וניור, נהרג במלחמת וייטנאם, בעת שפיקד על הגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-28, יחידה של דיוויזיית הרגלים הראשונה, שעליה פיקד אביו במלחמת העולם השנייה.
אלן האב, מת מסיבות טבעיות ב-12 בספטמבר 1969 באל פאסו, טקסס, בגיל 81. הוא נקבר, עם בנו ואשתו, בבית הקברות הלאומי פורט בליס.
האקדמיה הצבאית של ארצות הברית מעניקה את "פרס הגנרל טרי דה לה מסה אלן" לתלמיד בעל הדירוג הגבוה ביותר במדעי הצבא.
בפברואר 1972 נקרא על שמו מרכז קהילתי בפורט בליס.
אף על פי שהבניין, הסמוך לפורט בליס ומוזיאון אולד איירונסיידס, אינו מתפקד עוד כמרכז קהילתי, לוח ההקדשה שופץ בסוף 2013 ונשאר כמחווה לאלן.
בין העיטורים הצבאיים של מייג'ור גנרל טרי דה לה מסה אלן האב הם הבאים:
מדליית השירות המצוין עם אשכול עלי אלון
לב הארגמן עם אשכול עלי אלון.
מדליית צבא הכיבוש של גרמניה
מדליית מערכה אירופית-אפריקאית-מזרח תיכונית עם שישה כוכבי מערכה
עמית כבוד במסדר האמבט - בריטניה
צלב המלחמה עם מדליות דקל - צרפת
עיטור סובורוב דרגה שנייה (זהב) - ברית המועצות
טרי ורטס הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 43 לתחנת החלל הבין-לאומית.
טרי ורטס נולד בבלטימור וגדל בעיירה קולמביה שבמרילנד.
לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה בשנת 1989 קיבל תואר ראשון במתמטיקה.
בשנת 1988 הוא היה בשנת לימודים בצרפת במסגרת החלפת סטודנטים.
בשנת 1997 הוא קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת אמברי-ריידל.
בשנת 1989 ורטס קיבל הסמכה כטייס קרב והוצב על מטוס "ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון" בבסיס החיל בפלורידה.
בהמשך הוא שירת בגרמניה ובקוריאה הדרומית.
הוא ביצע מספר טיסות מבצעיות מעל עיראק.
בשנת 1997 ורטס קיבל הסכמה כטייס ניסוי לאחר סיום קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
בסך הכול ורטס הגיע ל-5,300 שעות טיסה ב-40 מטוסים.
בשנת 2000 ורטס נבחר לצוות אסטרונאוטים.
בפברואר 2010 ורטס טס לחלל כטייס במשימה STS-130 במעבורת החלל אנדוור (ג'ורג' זאמקה היה מפקד צוות).
בנובמבר 2014 הוא טס בפעם השנייה בחללית סויוז TMA-15M והצטרף למשלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד ברי וילמור.
לאחר סיום עבודת המשלחת ורטס מונה למפקד משלחת מס' 43 לתחנת החלל הבין-לאומית.
בשנת 2016 ורטס פרש מנאס"א.
לאחר פרישה ורטס עוסק במגוון נושאים.
הוא מופיע עם הרצאות ובתוכניות טלוויזיה.
הוא כתב מספר ספרים על ניסיונו בתחום החלל.
בשנת 2019 ורטס היה חבר צוות שהשלים טיסה סביב כדור הארץ דרך הקטבים בזמו שיא של 46 שעות ו-20 דקות.
טרנס אנדרו דייוויס היה מהנדס חשמל ומתכנת מחשבים אמריקאי, הידוע בעיקר בשל מערכת ההפעלה הציבורית שפיתח ועיצב בעצמו, TempleOS.
בשנת 1996, דייוויס החל לחוות התקפי מאניה באופן קבוע, ואחד ההתקפים האלו הוביל אותו לאשפוז.
בהתחלה, הוא אובחן עם הפרעה דו-קוטבית, אך מאוחר יותר הוא אובחן עם סכיזופרניה.
אחרי שנת 2017, החלה תקופה בה דייוויס הפך לחסר בית, והיה נכנס ויוצא ממעצרים.
המעריצים שלו תרמו לו מצרכים, ואף הציעו לו אפשרויות דיור, אך דייוויס סירב להצעותיהם.
ב-11 באוגוסט 2018 הוא נפגע מרכבת ומת בגיל 48.
טרנס אנדרו דייוויס נולד בווסט אליס, ויסקונסין, ב-15 בדצמבר 1969, והיה הילד השביעי מבין שמונה ילדים.
מגורי המשפחה נעו בין מספר מדינות בארצות הברית: וושינגטון, מישיגן, קליפורניה ואריזונה.
כילד, דייוויס השתמש במחשב אפל 2 בבית הספר היסודי שלו, ומאוחר יותר למד את שפת אסמבלי על מחשב הקומודור 64 כנער.