tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הפיגוע באיתמר בשנת 2011, התבטא הרב רונצקי בחריפות רבה והציע להחיל ענישה קולקטיבית על הכפר שממנו יצאו המפגעים, מן הסוג שאינו כולל פגיעה בנפש.
בדצמבר 2011, לאחר שפעילי ימין תקפו את מח"ט אפרים, אל"ם רן כהנא, חדרו לבסיס צה"ל שם התפרעו והשחיתו כלי רכב צבאיים, התבטא הרב רונצקי בחריפות נגד כל גילוי אלימות מצד המתיישבים והביע תמיכה בחיילי צה"ל.
ב-6 במאי 2012 הודיע על הצטרפותו לפוליטיקה ועל הקמת מפלגת "ישראלים", שתהווה "סמן ימני אמיתי במערכת הפוליטית", יחד עם נפתלי בנט ואיילת שקד.
זמן קצר לאחר מכן הצטרפה הקבוצה למפלגת הבית היהודי.
במאי 2013 מונה לראש "מינהלת הזהות היהודית" במשרד לשירותי דת, גוף שמטרתו להנחיל ערכים יהודיים לציבור הישראלי.
המינהלה היא יוזמה שלו, ביחד עם השר נפתלי בנט ועם ח"כ איילת שקד והוקמה כחלק מההסכם הקואליציוני בין הבית היהודי והליכוד בהקמת הממשלה השלושים ושלוש.
בדצמבר 2014 התמודד בפריימריז על מקום ברשימת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, והגיע למקום ה-13 ברשימה.
לאחר פטירתו של אורי אורבך התקדם למקום ה-12 ברשימה.
המפלגה קיבלה בבחירות 8 מנדטים, ורונצקי לא נכנס לכנסת.
בפברואר 2016 התנדב הרב רונצקי לתרום כליה עבור מי שיזדקק לכך, באמצעות ארגון מתנת חיים.
בבדיקות הרפואיות המקדימות התגלה אצלו גידול ממאיר במעי הגס והוא עבר ניתוח להסרתו.
ביולי 2016 הודיע על פרישתו מראשות הישיבה הגבוהה באיתמר, ועל כוונותיו להקים ישיבה חדשה באזור הערבה התיכונה.
הרב יהושע ון דייק החליפו בראשות הישיבה.
נפטר ב-1 באפריל 2018, ט"ז בניסן ה'תשע"ח, לאחר מאבק בסרטן המעי הגס.
הותיר אחריו אישה ושישה ילדים.
זכרו של הרב רונצקי הונצח במיזם "חמ"ל סולידריות" שהקים הארגון תורת לחימה, במטרה להגביר בכל שדרות העם בזמני מלחמה ומתיחות את הסולידריות לצה"ל.
כחיצים ביד גיבור, שו"ת בענייני צבא ומלחמה, ארבעה חלקים, תשנ"ו–תשס"ו
יומן חיי: מסע תשובה, הוצאת ישיבת איתמר, 2016
אביחי מַנדלבליט (נולד ב-29 ביולי 1963) הוא פרופסור למשפטים, לשעבר היועץ המשפטי לממשלה והפרקליט הצבאי הראשי.
כיהן גם כממלא מקום פרקליט המדינה ומזכיר הממשלה תחת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 2022 מונה לפרופסור חבר נלווה-מומחה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, וביולי 2023 מונה לדיקן הפקולטה למשפטים ב.
תקופת כהונתו של מנדלבליט כיועץ משפטי לוותה בסערות ציבוריות.
המשמעותית שביניהן התרחשה כתוצאה מהחלטתו להגיש כתב אישום נגד ראש ממשלה מכהן בעבירות שחיתות חמורות, בפעם הראשונה בתולדות המדינה.
מנדלבליט נולד וגדל בתל אביב, לברוך (מיקי) ולעדה.
אביו היה בעל חנות בגדים, מפקד באצ"ל, פעיל בתנועת החרות והליכוד, עסקן בקבוצת הכדורגל בית"ר תל אביב וסגן יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל.
כמפקד באצ"ל השתתף בהתקפת האצ"ל על יפו ונפצע בה.
אמו, בת משפחת קרוג, הייתה פעילה בארגון "ההגנה" ודוקטור לחינוך.
כנער, שיחק מנדלבליט בקבוצת הנערים של מכבי תל אביב.
למד משפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית.
סיים תואר ראשון בשנת 1985 והתמחה במשרד עורכי הדין של אברהם נאמן.
מנדלבליט נחשב לתלמידו של מאיר שמגר בתפיסתו המשפטית.
בגיל 26 חזר בתשובה והיה לתלמידו של האדמו"ר ברוך שלום הלוי אשלג.
מילא שורה של תפקידים בפרקליטות הצבאית.
ב-1988 מונה לסנגור צבאי פיקודי בפרקליטות פיקוד הדרום ומפח"ש.
ב-1990 מונה לאחראי על הסנגוריה בפיקוד המרכז, חיל האוויר והמטכ"ל.
ב-1991 מונה לשופט בית-המשפט הצבאי באזור חבל עזה.
בשנת 1993 מונה לעוזר בכיר לתובע הצבאי הראשי ולאחר מכן לסגנו.
ב-1997 מונה לסגן נשיא בית-הדין הצבאי של פיקוד הדרום וזרוע היבשה.
בשנת 2000 מונה לסנגור הצבאי הראשי.
לאחר מכן קודם לתפקיד סגן הפרקליט הצבאי הראשי.
מנדלבליט שירת בתפקיד הפרקליט הצבאי הראשי (פצ"ר) בשנים 2004–2011. בספטמבר 2009 הועלה לדרגת אלוף.
על פעילות המחלקה לדין בינלאומי בפרקליטות הצבאית במבצע עופרת יצוקה אמר מנדלבליט: "דיני הלחימה הם חוקים שנועדו להסדיר ולצמצם, אך לא למנוע, את ההרג וההרס שהם חלק ממציאות המלחמה.
משפטני הפרקליטות הצבאית פועלים כדי לסייע לצה"ל להילחם בתוך גבולותיו של משטר זה, מול אויב שאינו יודע גבולות."
כחוקר במכון לביטחון לאומי כתב כי צבא לא יוכל להכריע את המערכה ללא הישגים גם בחזית המדינית, ובשתי החזיתות החדשות: התקשורתית־התודעתית והמשפטית.
מנדלבליט הגיש בין היתר כתב אישום נגד סרן ר', על פיו ביצע שימוש בלתי חוקי בנשק ו"וידא הריגה" בילדה פלסטינית בת 14, בית המשפט דחה את הטענות.
מנדלבליט אמר בעניין: "התייסרתי מאוד כאשר הייתי צריך להגיש את כתב האישום, והיום יש בי גם צד שמח שקצין בצה"ל לא הורשע בעבירה כה חמורה".
כן העמיד לדין את סגן אדם מלול שהורשע בתקיפה בנסיבות מחמירות והתנהגות שאינה הולמת קצין.
באופן תקדימי מנדלבליט פתח את דלתו לארגונים פוליטיים כדי להשמיע בפניו עדויות, ואף איפשר הרצאות של ארגון "מחסום Watch" בפני חיילי צה"ל.
בריאיון ל"הארץ" בעניין זה בספטמבר 2009 אמר: "שיתוף הפעולה עם 'בצלם' הכי בולט.
הם עוזרים לנו להגיע לדבר עם עדים, לברר תלונות.
הם עושים את שלהם ואני את שלי.
האינטרסים לא חופפים, אבל עם כל הביקורת של הארגונים עלינו, מטרתם להגיע לחקר האמת".
מאידך, ספג מנדלבליט ביקורת מצד "בצלם", שטענו כי הוא מטייח חקירות של פשעי מלחמה.
בעקבות המבצע ניהל מנדלבליט חקירה של כ-140 מקרים שבהם עלה חשד שצה"ל עבר על דיני הלחימה.
באף מקרה לא נמצא שצה"ל פגע במכוון בחפים מפשע, ומסקנות אלה שימשו כבסיס לדו"ח שחובר בצה"ל ובפרקליטות הצבאית ונועד להפריך את דו"ח גולדסטון, שעליו אמר מנדלבליט שהוא "שקר מרושע", ואף מעוות וקיצוני.
מנדלבליט אמר על כך: "זו פגיעה ברשות השופטת שלנו ומכוונת נגד כל הדרג המשפטי ושיפוטי של ישראל.
הרצון של גולדסטון הוא שישראל תהיה מודל למדינה מערבית שנלחמת נגד טרור, ולמעשה לגרום לתבוסתה.
אם אנחנו רוצים לנצח את המלחמה אסור לנו להיכנע לתכתיבים המרושעים האלה שהוכתבו על ידי ועדת גולדסטון".
ביולי 2009 ביטל בג"ץ את החלטתו של מנדלבליט להעמיד לדין את המג"ד והחייל שהיו מעורבים בפרשת הירי בנעלין בעבירות של התנהגות שאינה הולמת בלבד, בנימוק של חוסר סבירות קיצוני והורה להמירם בסעיפים חמורים יותר.
בתום המשפט הורשע המג"ד גם בניסיון לאיומים והחייל גם בשימוש בלתי חוקי בנשק.
ב-15 בספטמבר 2011 הסתיימה כהונתו של מנדלבליט בתפקיד הפצ"ר.
בחודש יוני 2014 נחקר באזהרה על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה, בחשד לביצוע עבירות שיבוש הליכי משפט ומרמה והפרת אמונים במסגרת פרשת הרפז, בעת כהונתו כפצ"ר.
מנדבליט נחשד שידע כי מסמך הרפז נמצא בידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי אך עדכן את הרשויות רק יממה לאחר מכן, וכן כי העביר לאשכנזי ולעוזרו ארז וינר מידע מישיבות שהתקיימו בלשכת היועץ המשפטי לממשלה.
מנדלבליט מתח ביקורת על התנהלות החקירה והפרקליטות בעתירתו לבית המשפט.
במאי 2015 החליט היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, לסגור את תיק החקירה נגד מנדלבליט, מכיוון שלא נגרם נזק קונקרטי לחקירה וכי מנדלבליט "עשה את המעשה הנכון בזמן הקצר ביותר".
במסמך שהגיש לראש הממשלה נתניהו ולוועדת האיתור לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, תיאר וינשטיין מספר היבטים אתיים ונורמטיביים בעייתיים בהתנהגותו של מנדלבליט בפרשה, ואת השלכותיה האפשריות להמשך כהונתו כמזכיר הממשלה וכן למינויו כיועץ משפטי לממשלה.
מנדלבליט הגיב על הטענות נגדו במסמך מפורט שהגיש לוועדת האיתור בראשות גרוניס, מעמדו לא שונה.
פרקליט המדינה ניצן והיועץ ויינשטיין סברו כי יש לסגור את התיק בעילה משולבת, של חוסר ראיות ושל בחינת מכלול הנסיבות.
מאחר שבמחשב המשטרה אין אפשרות של עילה משולבת נותר התיק למעשה פתוח.
מנדלבליט דרש כי התיק ייסגר בעילה של חוסר אשמה ועתר בעניין לבג"ץ, במסגרת העתירה אף האשים כי תכלית החקירה כנגדו נועדה לפגוע בו אישית בעצם קיום החקירה והפרחת החשדות.
בפסק הדין נכתב "דומה כי התיק נסגר, בין היתר, משיקולי חוסר אשמה".
עוד כתב השופט ג'ובראן כי אינו סבור שבפרשה דבק במנדלבליט "דופי המעיד על פגם ערכי-נורמטיבי".
לאחר שמונה מנדלבליט ליועץ המשפטי לממשלה שבו פרקליטיו ודרשו מן הפרקליטות לסגור את התיק בעילת חוסר אשמה.
בכירי הפרקליטות סברו כי לאור דברי בג"ץ אכן יש לעשות זאת, ובכל זאת נמנעו מכך בשל חשש לניגוד עניינים, שהרי כולם כפופים למנדלבליט בתפקידו כיועמ"ש.
כתוצאה מכך נותר התיק פתוח ברישום המשטרתי למרות ההחלטה על סגירתו.
נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, קבע כי נפל פגם בהתנהלות זו של הפרקליטות, משום שבעקבות הכרעת בג"ץ בעניין, החשש לשמו הטוב של מנדלבליט צריך היה לגבור על בעיית ניגוד הענייניים.
ב-8 במאי 2020 פרסמה איילה חסון בחדשות 13 כי בשיחה משנת 2010 המצויה בקלטת השמורה בפרקליטות אמר מנדלבליט לרמטכ"ל גבי אשכנזי ביחס למסמך הרפז, "אני אסגור לך את העניין".
לטענת הפרקליטות (שהוכחשה על ידי חסון) השיחה היא האזנת סתר, משום שאשכנזי הורה לא להקליט את השיחה, ולכן אסור על פי חוק לפרסם את תוכנה.
עוד נטען כי הדברים מעוותים ואינם משקפים את הנאמר באותה שיחה.
לפי בן כספית בעת השיחה האמורה החשדות נגד אשכנזי כבר הופרכו.
הקלטות השיחות של מנדלבליט ואשכנזי חוסות תחת צו איסור פרסום שאושרר בפסק דין של בית המשפט העליון, לבקשת גבי אשכנזי, בגין הזכות לפרטיות.
בדו"ח שפרסם נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות ציין הנציב כי בהתאם לעמדת גורמי אכיפת החוק, בדיעבד התחוור כי לא היה בהקלטה זו להביא לשינוי התמונה הראייתית וכלל שיקולי ההעמדה לדין בתיק.
לאחר פרישתו מצה"ל עבד על עבודת דוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, בנושא "לוחמת משפט ומדינת ישראל - ניסיון העבר ומבט לעתיד" בהדרכתה של פרופסור יפה זילברשץ.
הוא סיים את העבודה בתשע"ה.
בנוסף שימש חוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
ב-13 במאי 2013 מונה למזכיר הממשלה ושימש בתפקיד במהלך כהונת ממשלת ישראל השלושים ושלוש ובתחילת כהונת ממשלת ישראל השלושים וארבע.
בתפקיד זה היה אחראי בין היתר לגיבוש מתווה הכותל - מתווה פשרה לסוגיית נשות הכותל.
ועדת האיתור לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה אישרה את מינויו של מנדלבליט ברוב קולות, למרות התנגדות יו"ר הוועדה, אשר גרוניס, שסבר שיש להטיל על מנדלבליט תקופת צינון לאחר תפקידו כמזכיר הממשלה.
כאמור לעיל, הוועדה החליטה שלא להתייחס למעורבותו בפרשת הרפז, בהיעדר יכולת שיפוטית ובהתבססה על כך שתיק החקירה בעניינו נסגר.
ב-3 בינואר 2016 החליטה הממשלה על מינויו של מנדלבליט ליועץ המשפטי לממשלה.
שתי עתירות הוגשו לבג"ץ נגד מינויו, ובהן הועלו טענות על ליקוי בתהליך בחירתו וחלקו בפרשת הרפז.
ב-1 בפברואר 2016 החליף מנדלבליט את יהודה וינשטיין והחל לכהן כיועץ המשפטי לממשלה.
בכתבה של עמית סגל, ששודרה בספטמבר 2024, נחשפו הקלטות של שיחות בין מנדלבליט לבין אפי נוה, בעת שהאחרון כיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל, ובהן נתגלה כיצד פעל מנדלבליט לקדם את מינויו לתפקיד היועץ המשפטי ביחד עם נוה, הן בוועדת המינויים בראשות גרוניס והן בבג"צ.
תפיסתו את תפקיד היועמ"ש, היא שעל היועץ לעשות ככל ביכולתו לקיים את מדיניות הממשלה הנבחרת, אך בהתאם לחוק ורק במקרים חריגים ביותר להתנגד להצעת הממשלה.
גם כשהוא מביע התנגדות חוקית לבקשת הממשלה, על היועץ לנסות ולאתר חלופות חוקיות המממשות את מדיניות הממשלה, עד כמה שניתן במסגרת החוק.
החל מיולי 2016 פרסם מנדלבליט מרצונו, מדי שלושה חודשים, את יומן הפגישות שלו.
בנובמבר ודצמבר 2016 ניהל מגעים עם נתניהו ומפלגת הבית היהודי על מנת למצוא פתרון לתושבי עמונה, שבג"ץ פסק שיש לפנותה ב-25 בדצמבר 2016. הוא התנגד להצעת חוק ההסדרה, סירב לייצג את עמדת הממשלה בבג"ץ והגיש לבית המשפט חוות דעת התומכת בפסילת החוק (שאכן נפסל על ידי בג"ץ).
עם זאת, בנובמבר 2017 פרסם עמדה שלפיה מותר להפקיע קרקע מפלסטינים לצורכי ציבור בהתנחלויות ביו"ש ואף אישר בדיעבד הפקעת קרקעות פרטיות של פלסטינים כאשר המכירה נעשתה בתום לב.
בהמשך 2016 הנחה את חקירת החשדות, ב"תיק 1000", ב"תיק 2000" וב"תיק 4000", כלפי ראש הממשלה בנימין נתניהו, חקירות שהתפתחו לחקירות באזהרה של נתניהו.
בנובמבר 2016 החלו הפגנות סמוך לביתו של מנדלבליט, במחאה על תפקודו בעניין חקירת ראש הממשלה בנימין נתניהו ובדרישה שיגיש כתב אישום נגדו.
ההפגנות, שהתנהלו מדי מוצאי שבת, החלו סמוך לביתו של מנדלבליט ונדחקו בהדרגה בהוראת המשטרה עד לכיכר גורן, המרוחקת כ-400 מטרים מביתו.
המחאה התפשטה גם למקומות נוספים בישראל.
מנדלבליט התייחס להפגנות ואמר כי "חופש הביטוי ובכללו הזכות להפגין הם מזכויות היסוד במדינה דמוקרטית" והוסיף: "ההחלטה על הגשת כתב אישום תתקבל אך ורק על בסיס האינטרס הציבורי.
לעולם לא נהיה מונעים משיקולים זרים".
ב-2017 קיבל מנדלבליט את המלצות המשטרה והפרקליטות והחליט על סיומן של מספר בדיקות בעניינו של רה"מ בנימין נתניהו, בהן פרשת ביביטורס.
ב-28 בפברואר 2019 הודיע מנדלבליט כי החליט לשקול העמדה לדין של נתניהו, בכפוף לשימוע, בשלושת התיקים: בתיק 1000 ו-2000 באשמת מרמה והפרת אמונים, ובתיק 4000 באשמת שוחד, מרמה והפרת אמונים.
זאת בניגוד לפרקליט המדינה שי ניצן ולפרקליטה המלווה ליאת בן ארי.
הם המליצו להעמיד את ראש הממשלה בנימין נתניהו לדין, בכפוף לשימוע, בגין עבירה של קבלת שוחד בכל שלושת התיקים.
ב-21 בנובמבר 2019 הודיע על החלטתו להגיש כתב אישום בתיקים אלה.
ב-25 בנובמבר 2019 הודיע על עמדתו שלא מוטלת חובה משפטית על נתניהו להתפטר מתפקידו כראש הממשלה.
בפברואר 2020, שבת פרשת משפטים, צעדה עורכת הדין שירה שפיץ לבית הכנסת הסמוך למקום מגוריה, ומשדרכה הצטלבה בדרכו של מנדלבליט, סיננה לעברו את המילים "פרשת משפטים, בושה".
מנדלבליט דיווח על כך למאבטחו ובעקבות זאת המשטרה עצרה אותה והיא נלקחה לתחנת משטרה, למרות היותה שומרת שבת.
בעקבות כך נפתח כנגדה תיק פלילי שהתנהל כמעט שנה עד שנסגר בגין חוסר אשמה כשבוע לאחר פרסום המקרה בתקשורת.
נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, השופט (בדימוס) דוד רוזן, מתח ביקורת על ההחלטה וציין שאין להעמיד לדין אזרח במקרה זה שבו ההתבטאות חוסה תחת חופש הביטוי.
שפיץ תבעה את המדינה ונפסק לטובתה פיצוי בסך 70,000 ש"ח.
באוקטובר 2020 מתח נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, ביקורת על כך שמנדלבליט התעלם במשך שנה ושלושה חודשים מפניית הנציב בעניין חריגה מנהלים ביחס למינויו של מני נפתלי לעד מדינה, למרות שמונה מכתבים של הנציב ופניות נוספות.
במאי 2020 התלונן מנדלבליט במשטרה על איומים והטרדות נגדו.
לקראת סיום כהונת פרקליט המדינה שי ניצן, תמך מנדלבליט בשלמה למברגר כמועמד לתפקיד.
למרות זאת, הודיע שר המשפטים, אמיר אוחנה, על מינוי המשנה לפרקליטת מחוז המרכז, אורלי בן ארי-גינזברג, לממלאת מקום פרקליט המדינה.
מנדלבליט הגיב כי "מינוי זה חורג באופן קיצוני ממתחם הסבירות ולפיכך קיימת מניעה משפטית באישורו".
בג"ץ הקפיא את המינוי בצו ביניים וכעבור יומיים הודיעה בן ארי שהיא חוזרת בה מהסכמתה לקבל את התפקיד.
כחודש וחצי לאחר מכן, בראשית פברואר 2020, מינה אוחנה את דן אלדד למ"מ פרקליט המדינה בניגוד לדעתו של מנדלבליט, אך לאחר המינוי הודיע מנדלבליט כי לא יתנגד באופן אקטיבי.
לאחר שמינויו של אלדד פקע בתום שלושה חודשים, הודיע מנדלבליט שהוא עצמו ימלא את מקומו של פרקליט המדינה, אך נתקל בהתנגדותו של שר המשפטים שאמר שליועמ"ש אין סמכות למנות את עצמו לתפקיד ושמנכ"ל המשרד סיגל יעקבי תקבל את הסמכויות.
באוגוסט אותה שנה פרסם נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, דו"ח שמגבה את התנגדות מנדלבליט למינויו של דן אלדד ואת החלטת מנדלבליט למלא בעצמו את מקום פרקליט המדינה, אך ציין שאכן קיים פגם עקרוני בכך שהיועץ המשפטי ישמש גם כפרקליט המדינה, שלדברי הנציב ראוי לתקנו בחקיקה.
בינואר 2021, לאחר כשמונה חודשים בתפקיד, החליף אותו עמית איסמן כממלא מקום פרקליט המדינה.
סמכותו השיפוטית של בית המשפט הפלילי הבינלאומי בהאג, לגבי שטחי יהודה, שומרון ועזה
בדצמבר 2019 פרסם חוות דעת בה קבע שלבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג אין סמכות לדון בתלונות הפלסטינים על פשעי מלחמה שבוצעו בשטחי יהודה ושומרון וברצועת עזה.
לאחר הודעת התובעת של בית הדין שיש עילה לפתוח בחקירה נגד ישראל הגיב מנדלבליט ואמר כי הוא "דוחה בתקיפות את ההחלטה.
אין מקום להתערבות שיפוטית בין-לאומית מצדו של בית הדין שאמור לטפל בזוועות החמורות ביותר במקומות שבהם שלטון החוק קרס.
קידום הליכים בעניין ישראל בעקבות פניית הרשות הפלסטינית – בלתי מתקבל על הדעת.
לבית הדין אין ולא יכולה להיות סמכות שיפוט מסיבות משפטיות ברורות, ושום לוליינות משפטית לא תשנה זאת".
אמנם במאי 2024 אמר, כי הצווים שניתנו על ידי בית הדין הבינלאומי בהאג נגד ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל נכונים.
במרץ 2019 מסר מנדלבליט לוועדת הבחירות את חוות דעתו לפסול את מיכאל בן ארי מהתמודדות לכנסת ה-21 בשל אמירות גזעניות מצידו על בסיס חוק יסוד הכנסת סעיף 7א, זאת לאחר 16 שנה שבהן לא הוצע על ידי היועמ"ש לפסול חברי כנסת או רשימות.
במקביל התנגד לדרישה לפסול את מפלגת בל"ד בטענה של חתירה לביטול הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, ותמיכה בטרור.
ועדת הבחירות דחתה את שתי המלצותיו, אולם בית המשפט העליון קיבלן ברוב דעות, פסל את בן ארי והכשיר את בן גביר ובל"ד.
ביוני 2018 יצא מנדלבליט נגד הצעת חוק היועצים המשפטיים של שרת המשפטים איילת שקד שלדעתו פוגעת בשלטון החוק.
במאי 2019, במהלך כנס לשכת עורכי הדין, הביע התנגדות לקידום רפורמות מרחיקות לכת במערכת המשפט.
עם זאת, הביע נכונות לסייע לדרג המדיני הנבחר, אם ירצה בכך, לחוקק פסקת ההתגברות, תוך הידברות עם מוסד הייעוץ המשפטי.
הפרקליטות בראשותו חתמה על הסדרי טיעון עם אריה דרעי, חיים רביבו, יעקב ליצמן וחיים כץ וגם ניהלה מגעים או גישושים עם נוני מוזס ובנימין נתניהו.
כמו כן, הוא סגר את תיק החקירה נגד השוטרים המעורבים בפרשת מותו של אהוביה סנדק.
ואת תיק עבירות הבנייה נגד ליאת בן-ארי שווקי.
ביום סיום כהונתו אישר את מתווה הקמת ההתנחלות אביתר.
בנאום שנשא בנובמבר 2017 הביע התנגדות להצעת החוק לאסור על המשטרה לפרסם המלצות להגשת כתבי אישום ("חוק ההמלצות") ולהצעה לאסור חקירת ראש ממשלה מכהן בעבירות קלות ("החוק הצרפתי").
במאי 2018 החליט להעמיד את השר חיים כץ לדין בגין עבירות שוחד בכפוף לשימוע.
אך לאחר השימוע החליט להגיש כתב אישום בעבירת מרמה והפרת אמונים בלבד.
כץ פנה לוועדת הכנסת בבקשה לקבל חסינות מפני העמדה לדין ובקשתו התקבלה ברוב בוועדה.
ב-4 ביוני 2018 הודיע מנדלבליט לשר הפנים אריה דרעי כי לא יגן על עמדת הממשלה בעניין רישום זוגות חד-מיניים בתיקי אימוץ.
בנובמבר 2018 סירב מנדלבליט לייצג את עמדתו של שר המדע אופיר אקוניס בעניין מינויה של פרופ' יעל אמיתי לוועדה מדעית, והשופטים הורו לאקוניס להגיש את עמדתו בצורה עצמאית בניגוד לדעת היועמ"ש.
ב-13 בדצמבר 2018 חתם מנדלבליט על חוות דעת שלפיה ניתן להחיל את מנגנון "תקנת השוק" על בתים בהתנחלויות שבהם נחתם הסכם עם רוכש או עם החטיבה להתיישבות, או שהם כלולים בתב"ע מפורטת.
לפי חוות הדעת ניתן להסדיר את מעמדם של כ-2,000 בתים ביהודה ושומרון.
ב-17 בדצמבר 2018 מסר משרד המשפטים כי חוות הדעת של היועמ"ש מנדלבליט היא שהצעת החוק לגירוש משפחות מחבלים ככלי הרתעתי אינה חוקתית, שכן היא "פוגעת פגיעה קשה בחירותם ובקניינם של בני המשפחה המיועדים לגירוש, וזאת בגין מעשה של בן משפחה אחר וללא הוכחת מסוכנות מהם עצמם".
ב-20 בינואר 2020, קבע כי עיריית ירושלים חרגה מסמכותה כשהסירה שלטים של תנועת "חזון", עם הכיתוב "אבא ואמא = משפחה", משום שהשלטים נתלו במסגרת הזכות לחופש הביטוי.
בפברואר 2020 הודיע אוחנה כי בעקבות פרשת מותו של סלומון טקה החליט להקים ועדת בדיקה ממשלתית לחקירת התנהלותה הכללית של מח"ש, ובכוונתו להביא את התוכנית לאישור הממשלה.
בתגובה הודיע מנדלבליט, כי לדעתו קיימת מניעה משפטית להקים ועדה בתקופת בחירות.
באוקטובר 2020 פרסמו עמית סגל וגיא פלג הקלטות של שיחות בין מנדלבליט ואפי נוה, לפני ואחרי מינויו של מנדלבליט לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
בהקלטות מתלונן מנדלבליט על כך ששי ניצן ודינה זילבר "תפרו אותו" בעניין תיק הרפז, ושניצן מעכב בכוונה את סגירת התיק ו"מחזיק אותו בגרון".
בעקבות הפרסום התנצל מנדלבליט בפני ניצן.
שי ניצן דחה את הטענות בדבר סחיטה.
חודש לאחר מכן הכריז כי הוא מתנגד להתערבות שיפוטית ב"חוק הלאום" בנימוק ש"חוק הלאום מעגן בחוק יסוד את מרכיבי זהותה הלאומית של ישראל כמדינה יהודית" אך מנגד "אינו גורע מזכויות הפרט של כל אדם במדינת ישראל, ללא הבדל דת או לאום".
בשנת 2022 מונה לפרופסור חבר נלווה-מומחה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
בפברואר 2023 מתח ביקורת על הרפורמה המשפטית המוצעת.
בין השאר אמר: "זו לא רפורמה.
זו הפיכה, מהפכה, משטרית לחלוטין.
זה שינוי מוחלט של ה-DNA שעליו גדלנו, והמשמעות היא ביטול עצמאות מערכת המשפט מקצה לקצה.
יהיו אנשים 'משלנו', אנשים שאנחנו נמנה.
נאמנות אישית לשליט, נאמנות אישית לשר.
זה הדבר הכי מסוכן שיכול להיות, זו לא דמוקרטיה.
השליט יקבע, יהיו לו תובע משלו, יועצים משפטיים למשרדי הממשלה משלו, שופטים משלו, ואם זה אנשים שלו, שיש להם חובת אמון אליו אישית, אז אין עליונות משפט.
ובהיעדר עליונות משפט – המבצר נפל" במאמר שפרסם בספטמבר 2023 מתח ביקורת על החוק לביטול עילת הסבירות.
ביולי 2023 מונה לדיקן הפקולטה למשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
הצטרף כשותף ויועץ מיוחד למשרד עורכי הדין אברהם נאמן ושות', ששנים רבות קודם לכן התחיל בו את הקריירה המשפטית שלו כמתמחה.
למנדלבליט תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במשפטים ודוקטורט במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן.
מנדלבליט נשוי לרונית לבית הרוש, מורה לתנ"ך ומאבחנת דידקטית, ואב לשישה ילדים.
מתגורר עם משפחתו בשכונת כפר גנים ג' בפתח תקווה.
בן דודו הוא תת-אלוף קובי מנדלבליט, הצנזור הצבאי הראשי.
"שלטון החוק בעין ההסדרה - החוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז-2017" שורשים במשפט 953 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
"לוחמת משפט - החזית המשפטית של צה"ל", צבא ואסטרטגיה, כרך 4, גיליון 1, מאי 2012, עמ' 47–57, המכון למחקרי ביטחון לאומי.
""לוחמת משפט" ומדינת ישראל: ניסיון העבר ומבט לעתיד", חיבור לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת בר-אילן.
הרב אביחי קצין (נולד ב-7 במאי 1962), הוא ראש בית המדרש "ראשית" ברעננה.
אביחי קצין נולד ברעננה לאחת מן המשפחות המייסדות של העיר.
למד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "יבנה" ברעננה, בחטיבת הביניים קריית יעקב הרצוג בכפר סבא, במדרשיית נועם.
כשהיה במסלול ישיבות ההסדר, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת לבנון הראשונה, כנהג טנק מגח ונפצע במהלך המלחמה פציעה שגרמה לו לאבד את רגלו, כאשר פגז (שלא התפוצץ) פגע ברגלו פגיעה ישירה.
לאחר תקופת השיקום שב למסלול לימודיו בישיבה, ובהמשך הוסמך לרבנות וקיבל תעודת כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל.
למד גם בכולל ארץ חמדה.
לאחר שסיים תקופה של ארבע שנות הוראה בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים עבר לשמש כראש ישיבת בני עקיבא רעננה במשך שש שנים.
שימש כרב קהילת "לכו נרננה" ברעננה, קהילה פעילה בת כ-150 משפחות (כיום רב הקהילה הוא הרב יעקב מאיר).
הקים את בית המדרש הקהילתי "ראשית" המארגן פעילות תורנית ושבתות של תורה.
הוא עומד בראש בית המדרש במכללת שערי משפט ורב קהילת "עדת בני-ישראל המאוחדת" יחד עם הרב שלמה אישון, וקהילת "עלומים" ברעננה במשרה חלקית.
הגיש בעבר תוכנית רדיו יומית ברדיו קול חי, סביב נושאים בפרשת השבוע ובדף יומי.
האביונים היו חברי כיתה דתית יהודית-נוצרית שפעלה בארץ ישראל ובעבר הירדן (בעיקר באזור הבשן) במאות הראשונות לספירה (מהמאה ה-1 ועד המאה ה-4).
האביונים היו ייחודיים בנוף הנוצרי הקדום בכך שדבקו בתורת משה ובשמירת המצוות, תוך אמונה בישו כמשיח.
בניגוד לזרם המרכזי של הנצרות שהתגבש באותה עת, האביונים דחו את דוקטרינת השילוש הקדוש ואת אלוהותו של ישו.
הם ראו בישו "צדיק" בשר ודם, אשר נבחר להיות משיח בזכות דבקותו הבלתי-מתפשרת בתורה, ולא בשל מוצא אלוהי או לידת בתולין (שאותה הכחישו).
מאפיין בולט נוסף של הכיתה היה עוינותם המוצהרת לפאולוס.
האביונים ראו בפאולוס נביא שקר וכופר, אשר סילף את תורתו המקורית של ישו והדיח את המאמינים משמירת החוק היהודי.
הידע ההיסטורי אודות האביונים הוא מועט ומקוטע, שכן הם לא הותירו אחריהם כתבים ששרדו.
רוב המידע אודותם מגיע מכתבי הפולמוס של מתנגדיהם המושבעים, אבות הכנסייה (כגון אירנאיוס, אוריגנס ואפיפניוס מסלמיס), שתיארו אותם כמינים (Heretics) וכ"מתייהדים" המסרבים לקבל את האמת הנוצרית האורתודוקסית.
חוקרים מודרניים סבורים כי ייתכן שהאביונים שימרו למעשה מסורות קדומות של "כנסיית ירושלים" המקורית ושל תלמידי ישו הראשונים (כדוגמת יעקב הצדיק), מסורות שנדחקו לשוליים והוכרזו כמינות עם השתלטות הנצרות הפאולינית הלא-יהודית.
המונח "אביונים" הוא תעתיק ישיר של המילה העברית שמשמעותה עניים או נזקקים, והוא מופיע לראשונה בתיעוד ההיסטורי בכתביו של אב הכנסייה אירנאיוס משלהי המאה השנייה לספירה.
כבר בנצרות הקדומה עורר השם פרשנויות פולמוסיות שנועדו ללעוג לחברי הכת.
כך למשל אב הכנסייה אוריגנס, שהכיר את המשמעות העברית המקורית, העניק למילה פרשנות אלגורית שלילית וטען כי הם נקראים כך בשל "דלות המחשבה" שלהם או בשל ה"דעה הענייה" שהחזיקו ביחס לטבעו של ישו, משום ששללו את אלוהותו.
לעומתו, טרטוליאנוס, שלא שלט בעברית, הניח בטעות כי הקבוצה נקראת על שם מייסד כופר בשם "אביון" (Ebion), בדומה לקבוצות מינות אחרות שנקראו על שם מנהיגיהן.
הנחה שגויה זו השתרשה בקרב חלק מאבות הכנסייה המאוחרים אך נדחית במחקר המודרני, שכן לא קיימות ראיות היסטוריות לקיומה של דמות כזו.
כיום מקובל במחקר כי השם נבחר על ידי חברי הקבוצה עצמם ככינוי של כבוד.
חוקרים כדוגמת ג'יימס תבור סבורים כי הכינוי מתייחס ל"עניים" המוזכרים בדרשת ההר של ישו ("אשרי העניים כי להם מלכות השמים"), ומשקף אידיאל דתי של עוני מרצון וסגפנות שאפיין את הקהילה היהודית-נוצרית המקורית בירושלים.
חיזוק לכך ניתן למצוא באיגרת אל הגלטים, שם מציין פאולוס כי נתבקש על ידי מנהיגי הכנסייה בירושלים "לזכור את העניים", ביטוי שעשוי להעיד על שמה של הקהילה בפי עצמה.
המידע על אמונתם ואורח חייהם של האביונים מגיע בעיקרו מכתבי הפולמוס של אבות הכנסייה, המציגים לעיתים תמונה מורכבת ורבת פנים.
רוב המקורות מתארים אותם כיהודים הנאמנים לתורת משה, אשר ראו בירושלים את העיר הקדושה ביותר, והגבילו את השותפות בשולחן האוכל (Commensality) אך ורק ליהודים או לגויים שהתגיירו וקיבלו עליהם את עול המצוות.
בניגוד לנצרות האורתודוקסית שהתגבשה באותה עת, האביונים דחו את עיקרי האמונה בדבר אלוהותו של ישו, קיומו הקדם-בריאתי (Pre-existence) והתגלמותו בבשר.
על פי אבות הכנסייה, האביונים ראו בישו "צדיק" בשר ודם, אשר נבחר על ידי האל להיות המשיח בזכות דבקותו הבלתי-מתפשרת בתורה.
תפיסה זו מכונה במחקר "אדופציוניזם": האמונה כי ישו "אומץ" כבן האלוהים רק ברגע טבילתו בנהר הירדן, אז ירדה עליו רוח הקודש.
אפיפניוס מתאר כריסטולוגיה ייחודית (שייתכן והושפעה מגנוסטיקה), לפיה יש להבחין בין "ישו" (האדם) לבין "המשיח" (ישות רוחנית או מלאך עליון) שנכנס בגופו בעת הטבילה ועזב אותו לפני הצליבה.
רוב המקורות מעידים כי האביונים שללו את רעיון הלידה מבתולה וטענו כי ישו היה בנו הביולוגי הטבעי של יוסף ומרים.
עם זאת, אוריגנס ואוסביוס מציינים כי בתוך התנועה האביונית היה מיעוט מתון יותר, אשר קיבל את רעיון הלידה מרוח הקודש, אך עדיין סירב להכיר בישו כאל קדמון.
לשיטתם, תפקידו של ישו לא היה לשמש קורבן כפרה קוסמי על החטא הקדמון, אלא לשמש כנביא האחרון וכדוגמה מוסרית עליונה, הקורא לבני ישראל לשוב בתשובה לקראת מלכות השמים העתידית.
חלק מהחוקרים מצביעים על דמיון רב בין מנהגי האביונים לבין כת האיסיים (וכתות ים המלח).
הנס-יואכים שופס טען כי לאחר חורבן בית שני בשנת 70, שרידי האיסיים הצטרפו לקהילות היהודיות-נוצריות והשפיעו על התאולוגיה שלהן, בעיקר בדגש על טבילות טהרה מרובות וסגפנות.
מנגד, חוקרים כשלמה פינס טוענים כי חלק מהתיאורים אצל אפיפניוס (כגון תפיסת המשיח כמלאך ענק) נובעים מבלבול בין האביונים לבין כת ה"אלכסאים" (Elcesaites) שהחזיקה בהשקפות גנוסטיות-יהודיות, וכי האביונים המקוריים היו רחוקים מהשפעות אלו.
האביונים נודעו כצמחונים אדוקים והתנגדו להקרבת קורבנות.
הם טענו כי ישו עצמו בא לבטל את עבודת הזבחים במקדש.
השקפה זו באה לידי ביטוי בשינוי טקסטואלי מרתק בגרסה שלהם לבשורה (הבשורה על פי האביונים): בעוד שבברית החדשה מתואר יוחנן המטביל כמי שניזון מ"חגבים (akrides) ודבש", האביונים שינו את המילה היוונית ל"עוגות" (enkris) בשמן ודבש, כדי להפוך גם את יוחנן לצמחוני.
חוקרים מודרניים חלוקים בדעתם על מקור הצמחונות: יש הרואים בה תגובה לטראומת חורבן המקדש (שביטל את האפשרות להקריב), בעוד אחרים, כגון ג'יימס תבור, סבורים כי האביונים ביקשו לחזור לאידיאל הבראשיתי שלפני המבול, תקופה שבה האנושות לא אכלה בשר.
דמויות מפתח: בין יעקב לפאולוס
זהותם של האביונים הוגדרה במידה רבה על ידי הדמויות אותן העריצו ואותן תיעבו.
האביונים ראו ביעקב הצדיק (אחי ישו), המנהיג הראשון של הקהילה בירושלים, את הסמכות העליונה ואת יורשו האמיתי של ישו, תוך שהם מעדיפים אותו על פני פטרוס.
ספרות ה"קלמנטינות" (Pseudo-Clementine), המזוהה לעיתים קרובות עם ההשקפה האביונית, מתארת את יעקב כ"בישוף של הבישופים" השולט בכנסייה כולה מירושלים.
חוקרים מודרניים (כמו אייזנמן ופיינטר) סבורים כי יש רצף היסטורי ישיר בין "כנסיית ירושלים" של יעקב לבין הכת האביונית המאוחרת יותר, ששמרה על מסורת זו.
לעומת הערצת יעקב, האביונים דחו מכל וכל את פאולוס ואת האיגרות שכתב.
הם ראו בו "כופר בתורה" (Apostate) ונביא שקר, האחראי לסילוף הנצרות ולהפצתה בקרב הגויים ללא עול מצוות.
אפיפניוס מדווח כי האביונים הפיצו ביוגרפיה אלטרנטיבית ועוינת על פאולוס, לפיה הוא כלל לא היה יהודי במקורו, אלא יווני שהתגייר רק מתוך תשוקה לשאת לאישה את בתו של הכהן הגדול.
לפי סיפור זה, לאחר שהנערה דחתה אותו, פאולוס הזועם המציא תאולוגיה חדשה המבטלת את המילה, השבת והתורה כנקמה ביהדות.
חוקרים רואים בסיפורים אלו ביטוי למאבק המר בין הזרם היהודי-נוצרי המקורי לבין הזרם הפאוליני שהלך והתחזק.
יחס הדתות האברהמיות ומורשת היסטורית
מיקומם הייחודי של האביונים בתווך שבין היהדות לנצרות הפך אותם למושא להתייחסות מורכבת וטעונה בשלוש הדתות המונותאיסטיות.
היסטוריון הנצרות הקדומה, ז'אן דניאלו (Jean Daniélou), מציין כי הטרגדיה של האביונים נבעה מכך שבזמן אמת הם נדחו על ידי הממסד היהודי והנוצרי כאחד, ונותרו ללא בית רוחני משני עברי המתרס.
עם זאת, המחקר המודרני מציע כי המורשת התאולוגית שלהם לא נעלמה כליל, אלא המשיכה להתקיים בגלגולים שונים ואף השפיעה על עיצוב האסלאם הקדום.
יחס הכנסייה לאביונים עבר תמורות קיצוניות לאורך ההיסטוריה.
בעיני הכנסייה הקדומה, האביונים היו סמל לכפירה ולעקשנות עיוורת.
אבות הכנסייה, ובראשם אירנאיוס ואפיפניוס, ראו בהתעקשותם לשמור על המצוות ("התייהדות") צעד רגרסיבי המבטל את החסד האוניברסלי של ישו, ובשלילת אלוהותו – כפירה בעיקר האמונה.
בנרטיב הכנסייתי הרשמי, כפי שעוצב במאות הראשונות, תוייגו האביונים ככת שוליים מסוכנת המבקשת "להחזיר את הגלגל לאחור".
אולם בעת החדשה, בעיקר החל מהמאה ה-19 עם צמיחת "אסכולת טיבינגן" (Tübingen School) בראשות פרדיננד כריסטיאן באור, חל מפנה בהערכתם.
חוקרים פרוטסטנטיים וליברליים, שעסקו ב"חיפוש אחר ישו ההיסטורי", החלו לראות באביונים דווקא את המשמרים הנאמנים של תורת ישו המקורית, לפני שעוצבה מחדש על ידי התאולוגיה ההלניסטית של פאולוס.
בראייה מחקרית זו, האביונים הפכו מדמויות של כופרים לדמויות של "גיבורים טרגיים", ששימרו את האמת ההיסטורית אך הובסו פוליטית במאבק על עיצוב דמותה של הנצרות.
נקודה חשובה להבנת היחס היהודי לקבוצה זו היא הפער הטרמינולוגי: השם "אביונים", הרווח בכתבי אבות הכנסייה, אינו מופיע כלל בספרות חז"ל ככינוי לכת דתית.
בעוד שהעולם הנוצרי יצר הבחנות דקות בין תתי-קבוצות (אביונים, נצרנים, אלכסאים), המקורות היהודיים (המשנה, התוספתא והתלמוד) כרכו את כלל הקבוצות היהודיות-נוצריות תחת שם הגג הכוללני "מינים".
פרופסור לורנס שיפמן מסביר כי חז"ל לא התעניינו בדקויות התאולוגיות הפנימיות של הכיתות הללו, אלא באיום החברתי והדתי הכולל שהן הציבו.
מבחינת ההלכה, ההבדלים בין הפלגים השונים היו זניחים לעומת המכנה המשותף המסוכן שלהם: היותם יהודים שסטו מן הדרך.
מחקרים עדכניים מצביעים על כך שקבוצות אלו לא נעלמו מיד לאחר החורבן, אלא המשיכו להתקיים כחלק מהמרקם החברתי בפרובינקיה יודיאה גם בתקופה שבין המרד הגדול למרד בר-כוכבא, תוך שהן מקיימות יחסי גומלין מתוחים עם הזרם היהודי המרכזי.
החשש מפני ה"מינים" נבע מהיותם "גיס חמישי" בתוך העם.
תפיסה זו משתקפת היטב במקורות ההלכתיים (כגון בתוספתא חולין), שאסרו מגע עמם מתוך הבנה שהם "מכירים וכופרים".
חוקרים כדוגמת גדליהו אלון ראו בתיקון "ברכת המינים" בתפילת העמידה מנגנון שנועד לדחוק את רגליהם של האביונים ודומיהם מבית הכנסת.
עם זאת, חוקרים מאוחרים יותר כראובן קימלמן, ערערו על תפיסה זו וטענו כי אין עדות מספקת לכך שהברכה שימשה בפועל לסילוקם בתקופה הנדונה.
אחת התאוריות המרתקות במחקר דתות משווה גורסת כי הכת לא נכחדה, אלא נטמעה במרחב המזרח-תיכוני והשפיעה דרמטית על עיצוב האסלאם.
תזה זו נשענת על הדמיון המפתיע בין עקרונות האביונים לבין הקוראן: ההכרה בישו (עיסא) כמשיח וכנביא בשר ודם, תוך שלילה מוחלטת של אלוהותו ושל רעיון השילוש.
פריצת הדרך המחקרית בנושא זה הגיעה מכיוונו של חתן פרס ישראל, הפרופסור שלמה פינס, אשר חשף ופרסם בשנות ה-60 כתב יד של התאולוג המוסלמי עבד אל-ג'באר (מהמאה ה-10).
פינס הראה כי הטקסט מכיל בתוכו רבדים קדומים של חיבורים נוצריים-יהודיים, המגנים בחריפות את פאולוס ומציגים כריסטולוגיה הקרובה מאוד לתפיסה המוסלמית.
ממצא זה הוביל למסקנה כי קהילות אביוניות שרדו באזור סוריה וחצי האי ערב והשפיעו במישרין על הסביבה בה צמח האסלאם.
בעקבותיו, טען חוקר הנצרות-היהודית הנס-יואכים שופס (Schoeps) כי האסלאם הוא למעשה המשך רעיוני ישיר של כיתות אלו.
התאולוג הקתולי הנס קינג (Hans Küng) אף הגדיר בספרו את האסלאם כ"ניצחונה ההיסטורי של הנצרות-היהודית" (The victory of Jewish Christianity), בטענו כי האסלאם הצליח להפוך את האמונה בישו הנביא, מטוהרת מהשפעותיו של פאולוס, לדת עולמית.
ניסיונות לחדש את הזרם האביוני
בעת החדשה, ובפרט החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, קמו מספר קבוצות המגדירות עצמן כ"נאו-אביוניות" (Neo-Ebionites).
קבוצות אלו אינן בעלות רצף היסטורי לכת האביונים הקדומה, אלא תנועות דתיות חדשות המבקשות לשחזר את אורח חייהם ואמונתם של המאמינים הראשונים בישו.
אחד הניסיונות הבולטים התרחש בארצות הברית על ידי שמעיה פיליפס (Shemayah Phillips), שייסד את "הקהילה היהודית האביונית" (Ebionite Jewish Community).
קבוצות אלו שואבות לרוב לגיטימציה היסטורית ממחקרים אקדמיים העוסקים במתח שבין "נצרות יעקב" ל"נצרות פאולוס" (כגון מחקריהם של רוברט אייזנמן וג'יימס תבור), ומציגות את עצמן כממשיכות האותנטיות של הנצרות הקדומה, תוך דחייה מוחלטת של פאולוס וכתביו.
עם זאת, השימוש במונח "נאו-אביונים" רווח כיום בעיקר בשיח הפנים-דתי והתאולוגי (בקרב זרמים ביהדות משיחית ובנצרות האוונגליסטית), ואינו משמש בדרך כלל כקטגוריה סוציולוגית-אקדמית.
בשיח דתי זה, המונח משמש לעיתים לצורכי פולמוס ומיפוי כדי לתאר ולסמן קבוצות קצה המאתגרות את הדוגמה הנוצרית המקובלת בשלושה מוקדים עיקריים:
שמירת הלכה: דרישה לשמירת תורה ומצוות מלאה, לעיתים אף מגויים.
התנגדות לפאולוס: ראייה בפאולוס כדמות שלילית שסילפה את תורתו המקורית של ישו.
כריסטולוגיה: תפיסת ישו כמשיח וכנביא בשר ודם, תוך שלילת אלוהותו או את רעיון השילוש.
אביחי ידין (נולד ב־26 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ידין החל לשחק כבר בילדותו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, ושיחק בקבוצות הילדים, הנערים והנוער של המועדון.
בעונת 2005/2006 עלה לקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במשחק מול בני סכנין.
כבר בעונה זו הפך לשחקן חשוב בקבוצה הבוגרת, כאשר שיחק ב-18 משחקים שבכולם פתח בהרכב וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל אחרי חזרה מרשימה מתחתית הליגה.
בעונת 2006/2007 המשיך ידין להיות מהשחקנים המובילים של הפועל כפר סבא, והעפיל עמה עד לגמר גביע הטוטו, שם הפסידה למכבי הרצליה.
ידין שיחק ב-28 משחקי ליגה בעונה זו וכבש שער אחד.
בעונת 2007/2008 הוא כבש שני שערים ב-19 משחקים, אך לא הצליח למנוע את ירידתה של קבוצתו לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום ה-11 בליגת העל.
בתחילת עונת 2008/2009 עבר ידין להפועל תל אביב, והיה אחד מארבעה שחקנים שעברו מכפר סבא לקבוצה זו.
בתחילת עונה זו התקשה ידין למצוא מקום בהרכב הקבוצה, אך לאחר פציעתו של שי אבוטבול הפך לשחקן הרכב קבוע, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בליגת העל אחרי מכבי חיפה.
בעונת 2009/2010 הפך ידין לשחקן מפתח בקבוצה והיה שותף לזכייתה בדאבל ולהגעה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, לאחר שבשלב הבתים סיימה הקבוצה במקום הראשון בבית.
בעונה זו כבש שלושה שערי ליגה ושער אחד במשחק חוץ מול ראפיד וינה במסגרת האירופית.
בעונה שלאחר מכן העפיל עמה לשלב הבתים של ליגת האלופות וזכה עמה שנית בגביע.
בעונת 2011/2012 שוב העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ובתום העונה השלים זכייה שלישית ברציפות בגביע, לאחר שפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–1 על מכבי חיפה במשחק הגמר.
ב-20 בספטמבר 2012 עזב ידין את הפועל תל אביב אחרי ארבע שנים במועדון, וחתם על חוזה לחמש שנים בקבוצת מכבי חיפה.
בעונתו הראשונה במכבי חיפה סבל מפציעה שגרמה להיעדרותו מהמגרשים למשך שלושה חודשים, והוא שותף ב-16 משחקי ליגה.
בעונתו השנייה בקבוצה סבל מפציעה שהשביתה אותו לחודשיים, ורשם 20 הופעות בליגה.
בתחילת עונת 2014/2015 נופה ידין מסגל הקבוצה, אך לאחר מינויו של מרקו בלבול למאמן הקבוצה חזר ידין לשחק בפברואר 2015, ועד תום העונה ערך 15 הופעות בליגה.
בתחילת עונת 2015/2016 שותף בשישה משחקים בלבד בכל המסגרות, ולקראת חלון ההעברות של ינואר קיבל הודעה כי הוא רשאי לחפש קבוצה חדשה.
ב-7 בינואר 2016 חזר ידין להפועל תל אביב לתקופת השאלה עד לסוף העונה.
יומיים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 3–1 על בני יהודה.
בתום העונה סיכם ידין על סיום חוזהו במכבי חיפה, וחתם על חוזה חדש לשלוש שנים נוספות בהפועל תל אביב.
במהלך עונת 2016/2017 החל ידין לשמש כקפטן הקבוצה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ידין המשיך כקפטן הקבוצה גם בליגה הלאומית, ובעונת 2017/2018 ערך 19 הופעות ליגה ועלה עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
לאחר תקופה בה מחלוקת בין ידין לבין הנהלת הקבוצה הובילה לבוררות בין הצדדים, כולל חודש בו הוא לא שותף במשחקי הקבוצה, ב-11 באפריל 2018 הודיע המועדון כי ידין ימשיך גם בעונה הבאה, אך כעבור שבועיים הודיע כי עקב מחלוקות נוספות שהתגלו בין הצדדים חוזהו של ידין לא יחודש.
ב-12 בדצמבר 2018 חתם ידין בהפועל רעננה.
ב-7 באפריל 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 למ.ס.
ב-20 ביוני 2022, לאחר שלא שיחק קרוב לשנתיים, הודיע ידין על פרישתו ממשחק פעיל.
ידין שיחק לראשונה במדי הנבחרת הצעירה של ישראל במשחק מול מולדובה במרץ 2008, ולזכותו בסך הכול שתי הופעות במדיה.
באוגוסט 2009 הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת צפון אירלנד.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 פתח בהרכב בשני משחקים, ובסך הכול לזכותו עשר הופעות במדי הנבחרת.
אביחי מליחי (נולד ב-7 במאי 1963) הוא מוזיקאי וזמר ישראלי.
נולד בראש העין לאסתר וסעדיה מליחי.
בגיל צעיר החל לנגן בגיטרה, והחל את דרכו המוזיקלית בנערותו כשהופיע בהופעות של זמרים מוכרים, למשל עם זוהר ארגוב.
הזמר ג'קי מקייטן היה זה שגילה את יכולתו המוזיקלית.
מלבד גיטרה, מנגן מליחי גם על בוזוקי ועל קלידים, וכן יוצר ומלחין שירים בסגנון המוזיקה הים תיכונית.
שיריו מושפעים מסגנונות שונים כגון רוק, מוזיקה ספרדית, מוזיקה יוונית ושירה תימנית.
הכרתו הציבורית הראשונה הגיעה כשכתב את השיר "לא לבד" לפיני חדד.
בין היתר, כתב שירים לזמרים כגון אייל גולן (עיניך מספרות, ילדתי נא שובי, לחישה בלילה), רגב הוד (פעימות לבך), לירן טל (מותק אני בשוק), ישי לוי, יואב יצחק, חיים משה, לידור יוספי אורן חדד וששי יעיש.
אלבומו הראשון, "פלא טבעי", יצא לאור בשנת 2000 בהוצאת הד ארצי.
כמו כן, הוציא את הסינגל "הצחוק שלך" ואת הדואט עם לידור יוספי "לאהוב ולחייך".
כיום עובד על אלבום עתידי.
בשנת 2014 הופיע בעונה הראשונה בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד גבי.
אביהם של ישראל היא סדרת ספרים בת אחד עשר כרכים המכילים מאות סיפורים ממקור ראשון של ניסים כנגד הטבע וסיפורים אודות הרב.
עורך הספרים הוא הרב שמואל אליהו ובהם סיפורים אודות אביו, הראשון לציון, הרב מרדכי אליהו.
הכרך הראשון יצא לקראת יום השלושים לפטירת הרב אליהו והתבסס על סיפורים שנשמעו במהלך ימי האבל.
הסדרה כוללת אחד עשר חלקים שיצאו בשנים תש"ע-תשפ"ב, בהוצאת "דרכי הוראה לרבנים".
כל כרך בנוי בדרך כלל מ-14 פרקים, על פי סדר הנושאים של ספר המוסר "מסילת ישרים".
לעיתים מובאים בסוף הכרך סיפורים נוספים.
חלק א - סיפורים ששמענו בשבעה.
בסוף הספר הובאו הספדים רבים שנאמרו על הרב אליהו.
חלק ב - סיפורים ששמענו בשלושים, אלול תש"ע.
חלק ג - סיפורים ששמענו במהלך השנה.
בכרך זה שולבו לראשונה גם תמונות.
חלק ד - סיפורים ששמענו במהלך השנה, ניסן תשע"א.
חלק ה - תשרי תשע"ב.
בסוף הספר הודפסו גם דברי הספד ותפילה.
לאחר מכן החל הרב שמואל אליהו לשלב סיפורים בסדרה אחרת, "אביהם של ישראל על התורה - ספר שמות".
אמנם בשנת תשע"ז החליט להמשיך בפרסום כרכים חדשים מסדרה זו:
בסוף הספר הוכנסו דברי הספד וסיפורים מהרב משה הררי, הרב שמואל כ"ץ (עורך שו"ת הרב הראשי) ועוד.
חלק ט - תש"פ, במלאת 10 שנים לפטירת הרב אליהו.
בסוף הספר נוספו מפתחות לכל כרכי הסדרה.
אביהם של ישראל - על התורה
סדרה בת חמישה כרכים על התורה והמועדים עם סיפורים מהרב מרדכי אליהו ולעיתים גם סיפורים עליו, מאת הרב שמואל אליהו ובעריכת הרב שחר שמואל ששון.
יצאה לאור בין השנים תשע"א-תשע"ב בהוצאת דרכי הוראה לרבנים.
במהלך השנים תשס"ג-תש"ע פורסם מדי שבוע מאמר בשמו של הרב מרדכי אליהו בעלון "מעייני הישועה", בעיקר על פרשת השבוע ומועדים.
בשנת ה'תשע"א (2011), החליט הרב שמואל אליהו עם מערכת העלון לקבץ את כל המאמרים שפורסמו בניסוח חדש ולהוסיף עליהם מאמרים של הרב אליהו.
בנוסף, הרב שמואל אליהו החליט לצרף סיפורים שסיפר אביו בעצמו.
סדרה זו נקראת "אביהם של ישראל - על התורה".
בתחילה יצאו הכרכים הראשונים על "דברים" ו"בראשית".
אמנם בשנת ה'תשע"ב לקראת צאת הכרך השלישי בסדרה זו על "שמות" החליט הרב שמואל אליהו לחרוג ממנהגו בסדרה זו, והחליט לשלב בספר זה גם סיפורים על הרב אליהו בעצמו וגם סיפורים שהוא סיפר.
על בסיס סיפורים מהסדרה יצא לאור חוברת "אביהם של ישראל לילדים", בעריכת בנו הרב יוסף אליהו והסופר חנוך ריגל.
חוברת זו הייתה אמור להיות רק חלק מתוך ספר עתידי, שלא יצא לאור לבסוף.
בחנוכה תשע"ב (2011) הועלה מחזמר לילדים שנכתב ובוים על ידי דביר שרייבר בהשראת הסיפורים.
סדרת אביהם של ילדי ישראל
על בסיס הסדרה יצאו לאור בתשע"א שלושה ספרי קומיקס בשם "אביהם של ילדי ישראל", מאת נתנאל ובת-אל אפשטיין.
באותה שנה יצאה גם הגדה מאוירת עם סיפורי קומיקס ודברי תורה מאת הרב.
לקראת שנת השמיטה תשע"ה יצא ספר נוסף בסדרה העוסק במצוות השמיטה על פי פסקי הרב אליהו.
לאחר מכן יצא כרך נוסף "לכבוד שבת קודש" העוסק בהכנות לשבת על פי פסקי הרב אליהו.
אביחי בֶּקֶר (נולד ב-28 בפברואר 1951) הוא עיתונאי, פובליציסט ומדריך טיולים ישראלי.
בקר נולד בשנת 1951 בחדרה ובה גדל.
הוא בוגר מחזור ט"ו של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
בנעוריו היה אלוף הנוער בריצת 800 מטרים.
בשנת 1969 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני, זאת בעקבות סיורי היכרות ואימונים משותפים עם לוחמי החטיבה שנערכו בתקופת לימודיו בפנימיה..
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב בקר לחטיבה כמפקד מחלקה.
כן לקח בקר חלק בפעילות מבצעית בלבנון.
בהמשך שימש בקר כמפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק).
ערב מלחמת יום הכיפורים היה בקר עם פלוגתו בפארק הירקון ככוח חלוץ להכנת העצרת לציון 25 שנים לחטיבת גולני.
עם פרוץ הקרבות עלה עם פלוגתו לרמת הגולן והוביל אותה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה, וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית במהלך המלחמה.
במהלך הקרבות נפצע בברכו ופונה לעורף.
לאחר הפציעה עבר תהליך שיקום ארוך במיוחד.
בשנת 1998 הוענק לבקר פרס פרלמן ליצירה עיתונאית בנושא צבא וביטחון.
בשנת 2003 יצא לאור ספרו "אינדיאנים על גבעה 16 – פלוגה בקרב החרמון", המתאר את לחימתה של פלוגה ג' בגדוד 51 בקרב על החרמון.
לבקר תואר ראשון בלימודי ביטחון והחוג להיסטוריה של עם ישראל בהצטיינות מטעם אוניברסיטת תל אביב.
כמו כן שימש כמורה להיסטוריה צבאית בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
מאז קיץ 2006 עוסק בקר בהדרכת סיורים ברחבי ברלין.
אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
אביחי קמחי (נולד ב-18 באוגוסט 1963) הוא משורר וסופר ישראלי זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים, ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול, תשע"ז.
שימש סגן יו"ר אגודת הסופרים העבריים (2013 -2017), מנהל אמנותי של המיזם "שירה עברית, משוררי ישראל קוראים משיריהם" שנערך בקול ישראל (2014 -2017), וחבר במדור הספרות של מועצת התרבות הישראלית (2019–2020).
אביחי קמחי נולד בירושלים למרגלית ונינו קמחי, קצין משטרה, וגדל בשכונת קטמון הישנה.
בנערותו היה יו"ר מועצת התלמידים בבית הספר התיכון האינטגרטיבי ע"ש דנמרק, שימש פעיל חברתי למען הנוער בעירו, ובשנת 1981 כיהן כראש מועצת בירת הנוער בירושלים.
על פעילותו החברתית זכה בסיום לימודיו בפרס הוקרה.
בין השנים 1981–2006 שירת בצה"ל בתפקידי שדה ומטה לוגיסטיים.
התמחה בתחום הלוגיסטיקה הקרבית ובשרשרת אספקה לוגיסטית (ELE) ביחידות צבאיות מבצעיות ובגופי המטה הכללי.
בתום מלחמת לבנון השנייה ביקש לפרוש מצה"ל, כי לא היה שבע רצון מההתנהלות הלוגיסטית במלחמה.
בסוף דצמבר 2006 השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל.
קמחי בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ולוגיסטיקה, ובעל תואר שני במנהל ציבורי ושלטון מקומי במסלול מחקרי (תזה) באוניברסיטת בר-אילן.
עם שחרורו מצה"ל פנה לפעילות עסקית משותפת עם רעייתו חגית, ויחד הקימו קליניקה המתמחה בטיפול בבעיות עור.
במקביל לפעילותו העסקית פנה קמחי לפעילות התנדבותית והצטרף בשנת 2006 לעמותת "תכלית".
תחילה התנדב בחלוקת מזון לנזקקים, ובהמשך עד שנת 2010, מיקד את הפעילות בהסעת חולים לטיפולי דיאליזה בבית חולים.
במאי 2009 חלה בסרטן ריאות, אך למרות מחלתו, המשיך קמחי בפעילותו ההתנדבותית ולאחר סיום הטיפולים באוגוסט 2010 החל לסייע לחולי סרטן, תחילה באופן עצמאי על סמך ניסיונו האישי.
בהמשך התנדב בשני ארגונים המסייעים לחולי סרטן, "בעמותת חיים" לילדים חולי סרטן, ובעמותת "תעצומות", בה הוא מתנדב פעיל, ואף ניהל פורום תמיכה בחולי סרטן בבלוג באתר דה מרקר.
קמחי מרצה בהתנדבות על התמודדותו האישית עם מחלת הסרטן, ודובר בכנסים העוסקים במחלת הסרטן.
ספרו הראשון של קמחי "רשימון סרטן" החל כבלוג באתר דה מרקר באינטרנט, בו תיעד את התמודדותו עם מחלת הסרטן באופן שוטף.
בשנת 2011 הפכו תוכני הבלוג לספר פרוזה אוטוביוגרפית.
בכתיבתו על המחלה לא הסתיר קמחי את פחדיו ומצבו האישי.
הכתיבה והשירה הפכו לעיסוק מרכזי בחייו.
שירתו עוסקת במשפחה, זוגיות, אהבה, ירושלים עירו ושכונת קטמון הישנה, בה נולד וחי, ונושאים חברתיים, פוליטיים ועוולות חברתיות.
עד כה פרסם שמונה ספרי שירה וספר פרוזה אוטוביוגרפית.
קמחי השתתף בפסטיבלי שירה, שיריו פורסמו בעיתונים, בכתבי עת, באנתולוגיות, וברדיו.
בשנים 2013 -2017 שימש קמחי סגן יו"ר אגודת הסופרים העבריים, במסגרת תפקידו יזם, ערך והנחה את המפעל 'מחווה ליוצרים בעלי תרומה מיוחדת לשירה ולתרבות'.
בשנים דצמבר 2014 – מאי 2017, שימש קמחי כמנהל אמנותי של המיזם "שירה עברית, משוררי ישראל קוראים משיריהם", והוקלטו בו כ-560 שירים בהשתתפות 280 משוררים.
השירים שודרו בכל תחנות קול ישראל, בדגש על רשת ב', בה שודר שיר ביום.
החל מיוני 2020, בעקבות מגפת הקורונה, יזם סדרה ספרותית בזום, בחסות מוזיאון חצר היישוב בירושלים ובתמיכת משרד התרבות.
במסגרת הסדרה הוא עורך ומנחה אירועי שירה שונים, בעיקר על משוררים ומשוררות שחיברו ומחברים שירה עברית בעבר ובהווה.
הסדרה זוכה לעניין רב בקרב שוחרי הספרות, ועד אפריל 2025 נערכו כ-70 אירועי זום.
בעקבות הסדרה, החל משנת 2022, עורך קמחי אנתולוגיה "שירה בחצר", הכוללת מאמרים הנכתבים על ידי המשוררים המשתתפים בסדרה.
ארבעה משיריו, בהם דיאלוגים עם יצירות ביאליק, כונסו בספרו של פרופ' דוד פישלוב, "כנפי ביאליק", הוצאת כרמל, אשר יצא לאור בשנת 2023. החל מנובמבר 2024, כותב טור שירה בעיתון המקוון "פלאשנט חדשות".
אביחי קמחי נישא לחגית בשנת 1985, ולהם בן בת ונכד.
הם התגוררו כ-30 שנים בירושלים והחל מפברואר 2024 מתגוררים אביחי ורעייתו באור עקיבא.
במאי 2009 חלה קמחי בסרטן ריאות מפושט עם גרורות למוח, הרופאים קצבו חייו לחודש.
במשך שנה וחצי עבר מסכת טיפולים חריגה מאוד בהיקפה, ניתוח במוח להסרת אחד הגידולים, הקרנות לראש ולריאות, סדרה של 19 טיפולים כימותרפיים.
הטיפולים הסתיימו באוגוסט 2010, ומאז הוא נמצא במעקב, אך בעקבות הטיפולים הקשים שעבר סובל מתופעות לוואי כמו חולשה גופנית, חוסר איזון ויציבות, שיבוש ראייה (בצקת ברשתיות) וירידה משמעותית בשמיעה.
רשימון סרטן, ספר פרוזה אוטוביוגרפית, הוצאת צור אות, 2011.
לנווט לבד בחושך, שירה, הוצאת כרמל/עמדה, 2013.
הולך בירושלים, שירה, קשב לשירה, 2015
קטמון הישנה, שירה, הוצאת עמדה, 2016.
מן המעט, שירה,הוצאת עמדה, 2020.
הולך וכותב, שירה, מהדורה דו לשונית - עברית ורומנית, בתרגום מנחם מ' פאלק, הוצאת מושאטיני, סוצ'אבה, רומניה, 2020.
לא הלכתי לטיפול, שירה, הוצאת עמדה, 2022.
דבר הקורה בעונת מעבר, שירה, הוצאת עמדה, 2024.
קמחי זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים, תשע"ז.
תמיכת אקו"ם על ספרו "הולך בירושלים", קשב לשירה, 2015.
תמיכת אקו"ם ומענק מפעל הפיס לספרו "קטמון הישנה", עמדה, 2016.
תמיכת אקו"ם לספרו "מן המעט", עמדה, 2020.
תמיכת קרן יהושע רבינוביץ' לספרו "לא הלכתי לטיפול", עמדה, 2022.
תמיכת אקו"ם לספרו "דבר הקורה בעונת מעבר", עמדה, 2024.
אביזרי מין (או צעצועי מין) הוא מוצר או התקן מלאכותי המשמש להסבת הנאה מינית.
צעצועי מין פופולריים רבים נועדו לדמות איברי מין אנושיים, ועשויים להיות רוטטים או סטטיים.
המונח צעצוע מין יכול לכלול גם מכשירי BDSM, ריהוט מין כמו נדנדות ומתלים וגם תלבושות שונות.
עם זאת, הוא אינו כולל פריטים כגון אמצעי מניעה, פורנוגרפיה או קונדומים.
ביטויים אלטרנטיביים כוללים "צעצועים למבוגרים" ו"עזרי נישואים", אם כי לאחרון יש פרשנות רחבה יותר והוא כולל גם סמים ועשבים המשמשים כביכול להגברת התחושה או להארכת משך המפגש המיני.
צעצועי מין נמכרים בדרך כלל בחנויות סקס, אבל הם עשויים להימכר בבתי מרקחת, חנויות פורנוגרפיה או חנויות אחרות.
כיום, צעצועי המין זמינים כמעט בכל המדינות עבור גברים ונשים.
סוגים שונים של אביזרי מין
אלקטרוסטימולציה ארוטית (גירוי חשמלי אירוטי)
צורה אחת של צעצועי מין לגברים ולנשים אשר נסמכת על גירוי חשמלי ארוטי.
אלקטרוסטימולציה ארוטית מתייחסת לפעולה של שימוש בחשמל לגירוי מיני.
גירוי חשמלי מתועד כבר מאמצע המאה ה-18, ועד אמצע שנות ה-70 מכונות של גירוי חשמלי עצבי היו זמינות באופן רחב.
המכונות פועלות על ידי גירוי קצות העצבים בחשמל ואלו שולחים אותות לגירוי המוח.
אלקטרוסטימולציה ארוטית פועלת על אותו עיקרון, כאשר המוח ממקבל אות גירוי מאיברי המין, הורמוני העונג משתחררים.
ריהוט ארוטי הוא ריהוט שנבנה במיוחד עבור תנוחות, רמות חדירה שונות וגירוי מיני.
כיום קיימים סוגים שונים שלריהוט מסוג זה כמו: כריות, מיטות, נדנדות, מתלים ועוד.
אביזרי מין המשמשים לגירוי הפין
טבעת פין - עשויה מלטקס, גומי, סיליקון, פלסטיק רך או מתכת.
את הטבעת ניתן להציב בסביבות הפין, בדרך כלל בבסיס או מאחורי העטרה, לצורך הארכת הזקפה על ידי החזקת דם בתוך הפין.
אדם עשוי ללבוש טבעת פין כדי להתמודד עם קשיי זיקפה, או עבור התחושה של מתח וגודש שלבישה של טבעת כזו מספקת.
דגמים מסוימים כוללים חלק בולט לגירוי הדגדגן, שנועד לעורר את הדגדגן במהלך יחסי מין.
אחרים רוטטים, או שהטבעת עצמה רוטטת, או כמו בגרסת "דולפין" הפופולרית, באמצעות שני ויברטורי כדור נשלפים המספקים גירוי לאשכים ולדגדגן בנפרד.
בחלק מטבעות הפין יש ויברטורים מצורפים אשר יכול לשמש כדי לעורר את השותף במהלך יחסי מין, במיוחד בשק האשכים או בפרינאום.
בטבעות פין אחרות יש זרועות שמשפשפות ומפעילות לחץ על הפרינאום של הלובש.
כתר משולש - הוא טבעת פין מיוחדת שלה טבעות נוספות לריסון האשכים.
באורגזמה, האשכים בדרך כלל חוזרים אל הגוף לפני השפיכה.
כתר משולש משתנה ומעצים את תחושת האורגזמה על ידי כך שהוא מאלץ את האשכים להתרחק מהגוף.
רתמת הפין - הרתמה משוכללת יותר מטבעת הפין, ונועדה להילבש סביב הפין ושק האשכים.
הפונקציה שלה דומה לזו של טבעת הפין.
התקנים אלה קשורים לעיתים קרובות לפעילויות BDSM לשם עינויים של איברי המין הגבריים.
רצועה ערבית (Arab strap) היא סוג כזה של רתמה, המתיימרת להיות אמצעי המשמש לשמירה על זקפה.
משאבת ואקום לפין - משאבה ידנית או ממונעת אשר מקלה על כניסת הדם לפין והיווצרות הזקפה.
נרתיק מלאכותי - אביזר שנועד לדמות את איבר המין הנשי.
עשוי בדרך כלל מלטקס או מפלסטיק רך.
החומר והמרקם הפנימי נועדו לעורר את הפין ולגרום לאורגזמה.
נרתיקים מלאכותיים באים בצורות וסגנונות רבים; הם יכולים להיות בצורת שפתי נרתיק, פי טבעת, פה (רגיל) או חורים ללא הגדרה ספציפית.
חלק מהם חד פעמיים ואת חלקם ניתן לרחוץ ולהשתמש בהם שוב.
בחלקם קיימת מערכת הדומה למכונת חליבה שיוצרת לחץ על הפין.
מגבת פיפי (fifi) - מונח עממי המתאר נרתיק מאולתר שעשוי בדרך כלל מבד.
שרוול פין - מכשיר גלילי הממוקם על הפין, במטרה להגדיל את הגירוי לבן או בת הזוג בעת החדירה.
לעיתים קרובות יש להם בליטות רכות שנועדו לספק גירוי נוסף.
שרוול עגינה (docking sleeve) - מכשיר גלילי הדומה לשרוול פין.
כמו השרוול הוא פתוח בשני הקצוות, אך ארוך מספיק כך ששני גברים יכולים "לעגון", להשתמש בו יחד, בצורה של אוננות הדדית.
מרחיב פין/הארכת פין - הוא מכשיר חלול חלקית כמו דילדו קצר מאוד, כשהסוף החלול מונח על קצה הפין.
הוא נועד להגדיל את האורך היעיל של הפין, לטובת האדם אליו הוא חודר.
הוא בדרך כלל נלבש עם קונדום כדי למנוע ממנו ליפול במהלך השימוש.
נעילת כדור – מצב בו משתמשים במנעול רגיל המהודק סביב שק האשכים.
הוא ניתן להסרה באמצעות מפתח או קומבינציה בלבד.
אביזרי מין המשמשים לגירוי הנרתיק והדגדגן
דילדו - אביזר מין שאינו רוטט המדמה פין ומשמש לגירוי מיני של הנרתיק או פי הטבעת בזמן אוננות או קיום יחסי מין.
הוא עשוי בדרך כלל מגומי - סיליקון, אבל יכול להיות עשוי מחומרים אחרים כגון מתכות בטוחות לגוף כמו טיטניום, נירוסטה, אלומיניום, או זכוכית.
לדילדו כמה צורות - חלקם בצורת פין, חלקם בצורת C או בצורת S עבור גירוי בדגדגן.
סטראפ-און דילדו - דילדו המחובר לרתמה המאפשר לאישה או גבר לחדור באמצעותו לבן או בת הזוג.
דילדו לחדירה כפולה - דילדו ארוך, בדרך כלל גמיש, עם שני קצוות המיועדים לחדירה.
סוג זה של דילדו מאפשר חדירה הדדית בו זמנית לשני אנשים, או לחדירה כפולה, אנאלית וואגינאלית, של אישה אחת.
פרסה - צעצוע מין לא רוטט בצורה דומה לפרסה, אשר מכניסים לתוך הנרתיק ופי הטבעת באותו זמן, עשוי מפלסטיק רך.
מכונת סייביאן - אביזר מין המורכב ממושב דמוי אוכף המכיל מנוע חשמלי, אשר עליו מותקן וויברטור.
סטיספייר (Satisfyer) - אביזר מין לדגדגן המדמה מין אוראלי.
את פתח המכשיר מניחים על הדגדגם והוא יונק אותו, ולעיתים גם רוטט במקביל.
נשים רבות מדווחות על אורגזמות מרובות ועל שפיכה נשית בעת השימוש במכשיר.
קשה להשתמש במכשיר זה תוך כדי סקס וגינלי משום שהגוף זז ונקודת היניקה בורחת.
נוסף על כך הסטיספייר עלול להיות רועש יותר מכל ויברטור אחר.
כדורים סיניים - כדורים, לרוב חלולים, עם משקולת קטנה מתגלגלת בתוכם.
כדורים אלו משמשים לגירוי מיני על ידי החדרתם לנרתיק או לפי הטבעת.
לעיתים המשקולות מוצקות לחלוטין ולעיתים משמשות גם כענבל ומשמיעות צלצול.
הכדורים המוצקים כבדים יותר ומשמשים גם לביצוע תרגילי קיגל לחיזוק שרירי רצפת האגן.
מכשירים שנועדו לרטוט כנגד הגוף ובכך לגרות את העצבים ולגרום לתחושת עונג, במקרים מסוימים עד כדי התעוררות ארוטית.
ויברטורים מגיעים במגוון צורות וגדלים, לשימוש פנימי או חיצוני.
רוב הוויברטורים המיועדים לשימוש מיני מעוצבים בצורת דילדו ומיועדים לגירוי הדגדגן.
חלק מהויברטורים המיועדים לשימוש פנימי הם פאליים בצורתם.
ויברטורים קטנים יותר עשויים להיות מצורפים ללולאה מתיחה המיועדת לשימוש בתור צעצוע אצבע או טבעת לפין.
ויברטורים חודרניים בדרך כלל מגיעים באורך שבין 12 ל-18 ס"מ, ורוחב שבין 2 ל-5 ס"מ, כדי לחקות את גודל הפין האנושי הממוצע, אולם ישנם גם ויברטורים גדולים יותר.
לויברטורים יוקרתיים ישנו מיקוד מוגבר על עיצוב ושימוש בחומרים יקרים (ראה בהמשך - חומרים מהם עשויים צעצועי מין) שפונים לשוק האופנה היוקרתי יותר.
ויברטורים אנאליים - מיועדים לחדירה אל פי הטבעת ולגירוי שלו, דבר אשר עשוי לעורר את הערמונית אצל זכרים.