tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מיירה שוחררה על תנאי בשנת 1960 וג'ק זכה לשחרור מוקדם, בגין "התנהגות טובה", לאחר 5 שנות מאסר, שנתיים לפני תום תקופת המאסר שנגזרה עליו, באותו היום שבו התאבד אחיו.
ג'ק סובל נפטר בשנת 1967 ומיירה סובל נפטרה בשנת 1992.
|תמונה=[[קובץ:Thunderbolts_Vol_1_111.jpg|250px|ג'ק פלאג, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Thunderbolts #111''' מאפריל 2007, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק]]
|כיתוב=ג'ק פלאג, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Thunderbolts #111 מאפריל 2007, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
|חבר לשעבר=שומרי הגלקסיהS.H.I.E.L.Dבן חסותו של קפטן אמריקה
|רקע כותרת=DC143C}}ג'ק פלאג הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Captain America #434'' מדצמבר 1994 ונוצרה על ידי הכותב מארק גרונוולד והמאייר דייב הובר.
ג'ק פלאג הוא האלטר אגו של ג'ק האריסון, שיחד עם אחיו דרייק היה חבר בקו החם כחלק ממשמר אזרחי אותו ארגנו בעיר הולדתם לצורך תמיכה בפועלו של קפטן אמריקה.
דרייק הותקף בידי חבורת פושעים ולא יכול היה להשתמש עוד ברגליו.
לאחר המתקפה, שני האחים גילו כי חבורת הנחשים הסתננה לעיר הולדתם והם ניסו ליצור קשר עם רשויות החוק, אך אלה האחרונים קיבלו שוחד מקבוצת הנבלים ונמנעו מלהתערב.
כועס מההתעלמות לפנייתו, ג'ק החל להתאמן באמנויות לחימה והרמת משקולות כדי להילחם בחבורת הנחשים לבדו.
הוא נטל לעצמו תחפושת שחשב שתגרום לקפטן אמריקה להתגאות בו והחל ללחום בפשע כג'ק פלאג.
בתקופת מלחמת האזרחים של מארוול, ג'ק פלאג הופך למטרתה של קבוצת ת'נדרבולטס באשמת הפרה של חוק רישום העל-אנושיים.
הוא מצליח להביס כמעט את כל חברי הקבוצה, אך נדקר לבסוף בגבו בידי בולזאיי בזמן שנמלט, ונדמה כי נותר משותק.
בהמשך, ג'ק נראה בכיסא גלגלים כשהוא מוביל קבוצת אסירים לנגד צבאו של בלאסטאר באזור השלילי.
הוא נמלט עם קבוצת שומרי הגלקסיה, ועמוד השדרה שלו מתוקן בידי המכשור הרפואי המתקדם שבבסיסם בחלל.
לבסוף, הוא מצטרף לקבוצה במהלך אירועי מלחמת המלכים.
ג'ק אלן מרקל הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כשגריר ארצות הברית באיטליה ובסן מרינו מאז ספטמבר 2023. במשך כשנה וחצי, מפברואר 2022 עד אוגוסט 2023 שירת כשגריר ארצות הברית בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
מרקל נולד ב-1960, אחד משלושת ילדיהם של ויליאם ואיליין (לני) מרקל, זוג יהודי שגר בעיר ניוארק שבדלאוור.
אביו היה פרופסור לחשבונאות באוניברסיטת דלאוור, שבניוארק ואמו עובדת סוציאלית.
בילדותו היה חבר בתנועת הנוער הציונית של תנועת העבודה, הבונים דרור.
ב-1978 סיים בית ספר תיכון בניוארק, ב-1982 קיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת בראון וב-1985 תואר שני (MBA) במינהל עסקים באוניברסיטת שיקגו.
ב-13 השנים שלאחר מכן, עד גיל 38 עבד במספר חברות גדולות ובנקים, במישרות ניהוליות בכירות.
ב-1998, בתקופת ממשלו של טום קרפר הדמוקרט כמושל דלאוור, רץ מרקל לראשונה למישרה פוליטית, שר האוצר המדינתי של דלאוור, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
לקראת בחירות 2008 ולפי חוקי דלאוור, המושלת הדמוקרטית המכהנת, רות אן מיינר, לא יכלה לרוץ שוב לתקופת כהונה שלישית כמושלת.
המפלגה הדמוקרטית של דלאוור החליטה לפיכך לתמוך בסגנה ג'ון קרני, לתפקיד המושל החדש במקומה.
מרקל רץ מול קרני בבחירות המקדימות במפלגה, למרות התמיכה המפלגתית הממסדית ביריבו.
מערכת הבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית החלה כבר באמצע 2007 והייתה צמודה ביותר.
מרקל פתח בפיגור ניכר בסקרים, אולם צמצם בהדרגה את הפער.
ביום הבחירות ממש, ב-9 בספטמבר 2008 הוא הצליח לעבור את קרני וניצח לבסוף בבחירות המקדימות בהפרש זעום 51% - 49%.
בבחירות הכלליות כעבור כחודשיים, למול המועמד הרפובליקני, מרקל כבר ניצח בהפרש גדול (67% - 32%).
דלאוור היא מדינה הנוטה בדרך כלל למפלגה הדמוקרטית ושנת 2008 הייתה שנה "דמוקרטית" בארצות הברית כולה (ניצחון ברק אובמה על ג'ון מקיין), כך שהניצחון הזה היה כמעט מובטח מראש.
ב-20 בינואר 2009 הוא נכנס לתפקידו כמושל ה-73 של מדינת דלאוור, היהודי הראשון בתפקיד זה.
שנה אחר כך, ב-2010 כיהן מרקל גם כיו"ר "ארגון המושלים הדמוקרטים".
בשנים 2013-2012 היה יו"ר אגודת המושלים הלאומית.
תקופתו הראשונה של מרקל כמושל הייתה מוצלחת למדי.
הוא העביר שורת חוקים ליברליים בתחומי החינוך, שוויון זכויות ללהט"בים, חיסכון באנרגיה ושמירת איכות הסביבה והצליח להקטין מאוד את הגרעון התקציבי, שהורישה לו המושלת הדמוקרטית הקודמת מיינר, בלי לפטר יותר מדי עובדי ציבור.
בין השאר הוא עשה זאת על ידי השגת הסכמה להפחית משכרם של עובדים אלה, במקום לגרום לפיטורין המוניים בקרבם.
כדוגמה אישית, מרקל הפחית משכרו שלו 20%.
כתוצאה מצעדיו הפיסקליים, קיצוצים מחד, העלאת מיסים מאידך וצמצום משמעותי בגרעון, דלאוור אכן הצליחה לעבור בשלום פחות או יותר את המשבר הכלכלי שהחל בראשית תקופת כהונתו.
במירוץ 2012 לבחירת מושל המדינה גמלו לו הבוחרים על הצלחותיו בתקופת כהונתו הראשונה.
הוא היה המועמד של המפלגה הדמוקרטית, בלא מתחרים, כך שלא היה צורך בקיום פריימריס, ובבחירות הכלליות ניצח את המועמד הרפובליקני ברוב מוחץ, 69% - 29%, גדול אף יותר מהרוב בו זכה בבחירות הקודמות.
ביוני 2021 הכריז נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על כוונתו למנות את מרקל לשגריר ארצות הברית בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
ב-11 בפברואר 2022 נכנס לתפקידו.
במאי 2023 הודיע הנשיא ביידן כי בכוונתו למנות את מרקל לשגריר ארצות הברית באיטליה ובסן מרינו.
ב-27 ביולי 2023 אישר הסנאט האמריקאי את מינויו לתפקיד.
ב-23 בספטמבר אותה שנה הציג את כתב האמנתו לנשיא איטליה סרג'ו מטרלה, והחל את שליחותו ברומא.
מרקל נשוי לקרלה (לבית סמת'רס), אשר למדה איתו באותה כיתה בבית הספר התיכון, ולהם שני ילדים.
ג'ק מק'פרלנד הוא דמות בדיונית מתוך הסיטקום האמריקאי של רשת NBC "ויל וגרייס", אותה מגלם השחקן שון הייז.
ג'ק, חברו הטוב ביותר של ויל, הוא הומו קאמפי, היפראקטיבי, חסר בושה, יהיר, מרוכז בעצמו ושטחי.
ג'ק נולד ב-16 בפברואר 1969, בנם של אמו ג'ודית מק'פרלנד (ורוניקה קרטרייט) ואביו החורג דניאל מק'פרלנד (בו ברידג'ס).
הייתה לו בייביסיטר בשם סיסי (דמי מור).
אמו לא ידעה שהוא היה הומו; אביו החורג לא היה קרוב אליו, אך שלא כמו ג'ודית, ברור שהוא היה מודע לכך שג'ק הומו, מאז היה בגיל העשרה.
לדברי ג'ק, כשנודע לו - אביו התעלף, וג'ק ביצע בו החייאה.
למרות שג'ק לעיתים קרובות טוען כי אביו החורג מתייחס אליו בקרירות ולא אוהב אותו, למעשה דניאל מאוד ידידותי, ולמורת רוחו של ג'ק, גם מסתדר היטב עם אליוט, בנו של ג'ק.
ג'ק טוען שיצא מהארון כבר בגיל רך, וסיפר סיפורים שונים על נעוריו, בהשאירו מקום לשאלה האם הם אמיתיים או לא.
בזמן שהוא היה בבית הספר תיכון, ג'ק התיידד עם הסטודנט ויל טרומן (אריק מקורמק) וסייע לו לקבל את ההומוסקסואליות שלו ולצאת מהארון.
מאז הם החברים הכי טובים.
כאשר הסדרה מתחילה, מקום מגוריו של ג'ק איננו ידוע (מלבד אזכור קצר שמדובר במנהטן), אבל הוא מתגורר עם ויל בזמן שדירתו עוברת שיפוץ.
בתחילת העונה השניים, עם זאת, קארן אומרת שהוא חי בקרבת כיכר טיימס.
בתום העונה הראשונה, ג'ק מסכים להתחתן עם עוזרת הבית של קארן רוזאריו סלזר (שלי מוריסון) על מנת להבטיח כי תקבל את הגרין קארד שלה.
במהלך העונה השנייה ג'ק גר עם רוזאריו במעונה של קארן, אך אחרי כשנה נישואיהם מסתיים, כאשר רוזאריו נכנסת למערכת יחסים רומנטית עם הגנן של קארן, ורוצה להתחתן איתו.
לפיכך, ג'ק מוצא את עצמו בסוף העונה השנייה חסר בית, והוא עובר לגור ביחד עם ויל.
אולם לאחר ניסיון פריצה בדירתה, גם גרייס (דברה מסינג) עוברת לגור עם ויל, וג'ק מסכים להשכיר מגרייס את דירתה (אם כי בפועל ויל, קארן ואימו הם שמשלמים את שכר הדירה).
מאז העונה הראשונה, אז נפגשנו לראשונה, ג'ק מבסס קשר הדוק עם קארן ווקר (מייגן מולאלי), אשת החברה הגבוהה האלכוהוליסטית.
קארן היא החברה הקרובה ביותר שלו (בדומה לאופן שבו גרייס היא החברה הקרובה ביותר של ויל), ושהם נקשרים זה לזה, בין השאר הודות להתנהגות הנרקיסיסטית האנוכית המופרכת שלהם.
ג'ק מבסס מערכת ידידות טובה גם עם גרייס, אם כי זאת בעיקר הודות ליחסיו עם ויל וקארן.
בעונה השלישית ג'ק פותח בחיפושים אחר אביו הביולוגי, אשר מסתיימים כאשר הוא מגלה שאביו, ג'ו בלאק, מת מזה מספר שנים.
לעומת זאת, ג'ק פוגש באליוט (מייקל אנגרנו), בנו הביולוגי; ג'ק מגלה כי בוני (רוזי אודונל), אחות לסבית שעובדת בבנק זרע, גנבה את "תרומתו" של ג'ק, שאותה "הפקיד", כנער, כדי שיוכל לקנות מעיל עור.
כתוצאה מהליך של הזרעה מלאכותית - נולד בנם אליוט.
בפרק סיום הסדרה, לג'ק יש מערכת יחסים קצרה ולא רצויה עם יריבה של קארן, המיליונר בברלי לזלי (לסלי ג'ורדן), שקובע את ג'ק להיות יורשו היחיד, במקרה של מותו.
לרוע מזלו, כאשר בוורלי יוצא למרפסת הפנטהאוז שלו, משב רוח מעיף אותו אל מות, וג'ק נשאר עם מיליוני הדולרים שלו.
השנים עוברות, וג'ק נראה כמי שחי ביחד עם קארן (שאיבדה את כל הכסף שלה) ועם רוזאריו באחוזה של קארן לשארית חייו אחרי שהסדרה מסתיימת.
ג'ק מעריץ את כל גיבורי התרבות של הקהילה הלהט"בית, ובמיוחד את שר, אשר יש לו בובה נדירה בדמותה.
בפרק הסדרה "Gypsies, Tramps and Weed" ג'ק פוגש בשר, אך הוא משוכנע כי מדובר בדראג קווין בתחפושת.
בהמשך הסדרה, הוא פוגש אותה שוב, כאשר היא מופיעה בחלומו כאלוהים.
לדברי ויל, לג'ק יש את הגיידאר הטוב ביותר באזור.
הוא אוהד של "באפי ציידת הערפדים", במיוחד את דמותה של וילו רוזנברג הלסבית.
יש לו אוסף של קצוות שיער של סלבריטאים, הכולל את כל ארבע השחקניות הראשיות של "בנות הזהב" וכן של כוכבות ברודוויי ברנדט פיטרס, בטי באקלי, אידינה מנזל ופטי לה פון.
ג'ק נהג לעקוב אחרי השחקן קווין בייקון ובשלב מסוים, אף הופך להיות עוזרו האישי של בייקון, אשר חושב שויל הוא זה שעוקב אחריו.
ג'ק שונא לסביות, אך תומך בזכויות להומוסקסואלים, אם כי משיקולים רדודים (הוא טוען שזוהי זכותו החוקתית לראות שני גברים חתיכים מתנשקים זה עם זה בטלוויזיה).
אולם בסופו של דבר, כוונותיו הן בעצם טובות, וג'ק רוצה להיות טוב כלפי חבריו (למשל: על מנת לשמח את ויל, הוא משתמש בכל חסכונותיו כדי למנוע את הפרדתם של זוג פינגווינים הומואים בגן החיות של ניו יורק).
ג'ק הוא שחקן כושל, בעל תשוקה למשחק ולתיאטרון.
כישרונו ויכולותיו בתחום זה מוטלים בספק רב, בין השאר על ידי חבריו הקרובים.
בתחילה, הוא עובד כשחקן כושל ומעלה מופע קברט יחיד בכיכובו, בשם "Just Jack", שלימים משנה את שמו ל-"Jack 2000", "Jack 2001" ול-"Jack 2002".
בשל ההפכפכות המאפיינת אותו, ג'ק משנה את הקריירה שלו במהירות במהלך שמונה עונות הסדרה: במהלך הסדרה ג'ק מספיק לעבוד, בין השאר, גם כמלצר קייטרינג, מעסה, נציג מכירות בחנויות הבגדים Banana Republic ו-Barneys, גולש ועוד.
המקצוע העקבי ביותר של ג'ק הוא מורה למשחק, עבודה אותה הוא משיג כתוצאה מהשתלטות על כיתת המשחק של מורתו הקשישה זנדרה (איילין ברנן), לאחר שהיא מואסת בו ובחוסר הכישרון שלו.
לאחר שג'ק גובה כסף מכל תלמידיו, ואז עוזב, תלמיד אחר (סטייסי קיץ') משתלט על הכיתה ומתחיל ללמד את "שיטת מק'פרלנד" ("משחק הוא מושך"), ללא ידיעתו של ג'ק.
ג'ק מתחיל ללמוד סיעוד, אך בסופו של דבר נוטש את המקצוע הזה, במהלך חתונתה הרביעית של קארן, בה הוא פוגש את ג'ניפר לופז והופך להיות רקדן גיבוי שלה (ולזמן קצר, גם של ג'נט ג'קסון), קריירה נוספת שלו שאיננה מצליחה.
בעונה השביעית, ג'ק פוצח בקריירה חדשה, כמפיק טלוויזיה בערוץ "OutTV", רשת טלוויזיה חדשה ונישתית, הפונה לקהל צופים להט"בים.
עד סוף העונה, ג'ק מצליח כל כך בעבודתו, והוא הופך למנחה של תוכנית אירוח משלו - "Jack Talk".
בעונה השמינית, ג'ק מאבד את עבודתו ברשת אחרי שהוא יוצא נגד הבעלים הימניים החדשים של הערוץ, שמאלצים אותו לשתף פעולה בתוכנית שלו עם מנחה חדשה ושמרנית - אמבר לואיז (בריטני ספירס).
ג'ק מתקשה למצוא עבודה, ומתוך ייאוש הוא ניגש לאודישנים לתפקיד שולי בתוכנית טלוויזיה משטרתית חדשה בשם "The Badge".
להפתעתו, הוא מקבל את התפקיד הראשי - צ'אק ראפרטי, שוטר ישר, אלכוהוליסט ורודף נשים.
ג'ק ידוע כמי שיש לו סטוצים רבים לאורך כל שמונה עונות הסדרה.
רובם מוזכרים אך לא מוצגים.
אף שהוא רואה את כל מערכות היחסים שלו כרציניות (גם את אלו שנמשכות רק מספר שעות), רק אחת מהן החזיקה מעמד יותר מכמה שבועות (עם סטיוארט למרק, לקוח של ויל, בגילומו של דייב פולי), שנמשכת כמה חודשים בעונה השישית, וגם מערכת יחסים זו הסתיימה כתוצאה ממעשה בגידה של ג'ק.
בפרק "Lows in the Mid-Eighties" נחשף כי היו לג'ק (וייתכן שעדיין יש לו) רגשות כלפי ויל.
בפלאשבק, הוא מתוודה על אהבתו לוויל, אך כאשר ויל משיב שהוא לא מרגיש אותו הדבר, ג'ק מיד מתכחש לדבריו ומנסה לשכנע את ויל שהעביר אותו "מבחן של ידידות".
ג'ק מגיב בתגובה דומה, כאשר ג'יימס (טיי דיגס), חברו של ויל, מאשים אותו שהוא מקנא בו, בגלל שיצא עם ויל.
ג'ק הוא גם הבעלים, או הבעלים לשעבר, של כלב (קלאוס פון פאפי) ושל תוכי (גואפו).
החל מתחילת העונה השלישית, ועד לשלב מסוים במהלך העונה השמינית, בה ג'ק עובר לגור באחוזה של קארן, הוא גר בדירה שממול לדירה של ויל וגרייס.
בזמן הפנוי שלו הוא מפעיל במסדרון, מחוץ לדלת הכניסה לדירה שלו, בית קפה של שולחן אחד בלבד, בשם Jacques, בו הוא משרת לקוחה אחת בלבד - קארן - לה הוא מגיש קפה, אפיפיות ועוד (והיא מוסיפה אלכוהול לכל מה שהוא מגיש לה).
הדמות זכתה לקבלת פנים מעורבת מצד מבקרי הטלוויזיה; מבקרים רבים מתחו ביקורת על הנצחת הסטריאוטיפים שיש להומואים.
ג'ק מקברייר הוא שחקן, קומיקאי ומדבב אמריקאי אשר זכה לחשיפה כשהשתתף בתוכנית האירוח של קונאן או'בריין.
מקברייר נולד במייקון שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית ובגיל 15 עבר לקוניירס.
למד ניהול תיאטרון באוניברסיטת אוונסוויל.
בשנים 2002–2004 גילם כ-80 דמויות בתוכנית הלילה של קונאן בריין.
ב-2006 החל לשחק בקומדיית המצבים האמריקאית רוק 30 בתור קנת' אלן פרסל.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי, ודיבב בסרט המצויר "ראלף ההורס" את פיקס פליקס.
דיבוב רק אלף מילים סטארבקס ריסטה המבצע מר.
+ טלוויזיה שנה סדרה תפקיד הערות 1999 מהדורה מוקדמת טדי בפרק: Out-of-Towner 2002–2004 לייט שואו עם קונאן או'בריין דמויות שונות 2005 סוף השבוע ב-D.L.
חייל 2005–2006 משפחה בהפרעה מלצר בקאנטרי קלאב בשני פרקים 2006–2013 רוק 30 קנת פרסל 2006 הקולבר ריפור קווין בפרק כח רצון 2007 הבנים שלי פאול בפרק העונה החדשה של ההבטחה 2009 חברת החשמל מרלון בפרק אברהקדברה קדברה קה-גרין!
סר ג'ון רוס "ג'ק" מרשל היה פוליטיקאי ניו זילנדי שלאחר ששימש במשך 12 שנים כסגן ראש ממשלת ניו זילנד, הוא כיהן כראש ממשלת ניו זילנד ה-28 במשך רוב שנת 1972.
ג'ק מרשל נולד בולינגטון, בירת ניו זילנד, שם עברה עליו ילדותו וכן בוונגריי ובדנידין.
בבתי הספר בהם למד הוא בלט ביכולותיו הספורטיביות, במיוחד ברוגבי.
לאחר שסיים את בית הספר התיכון הוא למד משפטים באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון.
הוא קיבל תואר בוגר במשפטים ב-1934 ותואר מוסמך במשפטים ב-1935. בנוסף, הוא עבד במשרה חלקית במשרד עורכי דין.
באותה תקופה הוא כתב סדרה של ספרי ילדים בשם "דר' דפר" (Dr Duffer).
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא התגייס לצבא ניו זילנד והוכשר כקצין.
בשנותיו הראשונות בשירות הוא הוצב בפיג'י, באי נורפוק, בקלדוניה החדשה, ובאיי שלמה.
בסופו של דבר הוא הגיע לדרגת מייג'ור.
בתקופה זו הוא בילה חמישה חודשים בארצות הברית בהכשרה צבאית.
בראשית שנת 1945, הוצב מרשל ביחידה שנשלחה לתגבר את הכוחות הניו זילנדים במזרח התיכון.
מאוחר יותר השתתפה יחידה זו בקרב על הנהר סניו ובשחרור טריאסטה.
לאחר המלחמה, עסק מרשל לתקופה קצרה בעריכת דין, אך עד מהרה הוא שוכנע להתמודד על המושב בפרלמנט של ניו זילנד מטעם מחוז הבחירה של מאונט ויקטוריה בבחירות של 1946. הוא זכה בבחירות ביתרון של 911 קולות.עם זאת, מועמדותו כמעט ונפסלה מסיבה טכנית.
מרשל ייצג לזמן מה את הממשלה בתיק משפטי, מה שהיווה ניגוד עניינים.
בסופו של דבר, בשל העובדה שמרשל לקח על עצמו את התיק לפני הבחירות, היה ברור שלא הייתה בכך עבירה על החוק וראש הממשלה, פיטר פרייזר, ממפלגת הלייבור של ניו זילנד, שינה את התקנות.
השקפת עולמו הפוליטית של מרשל, שעוצבה באותה תקופה, הייתה מיזוג של ערכים ליברלים ושמרנים.
הוא התנגד לגישה הקפיטליסטית של הלסה פר, אך באותה מידה התנגד לחלוקת העושר כפי שהטיפו לה הסוציאליסטים.
חזונו היה מושתת על קיומם של נכסים בבעלות החברה תחת הנחייתה של ממשלה הוגנת וצודקת.
נימוסיו ואדיבותו של מרשל היו ידועים והוא כונה לעיתים "ג'ק הג'נטלמן" (Gentleman Jack).
הוא סלד מהסגנון האגרסיבי של חלק מהפוליטיקאים והעדיף לנקוט בגישה רגועה יותר ופחות מתעמתת.
תכונות אלו נתפשו לעיתים על ידי מתנגדיו כחולשה.
מרשל היה מאמין אדוק בשכל הישר ובפרגמטיזם וסלד ממה שהוא החשיב כפופוליזם של הפוליטיקאים בני זמנו.
בבחירות הכלליות של 1949 שמר מרשל על מושבו בפרלמנט.
המפלגה הלאומית השיגה מספיק קולות כדי להרכיב ממשלה בראשותו של סידני הולנד.
מרשל נכנס לקבינט וקיבל את האחריות על קידום הדיור הציבורי.
הוא גם שימש כעוזרו האישי של הולנד.
לאחר הבחירות של 1951 מונה מרשל להיות שר הבריאות אף על פי ששד 1953 הוא המשיך להיות אחראי על נושא הדיור הציבורי).
בבחירות של 1954 בוטל מחוז הבחירה שלו והוא התמודד בהצלחה במחוז אחר, מחוז קארורי.
לאחר הבחירות הוא חדל להיות שר הבריאות ותחת זאת הוא מונה להיות שר המשפטים והתובע הכללי.
בתפקידיו אלה הוא תמך בהשארתו של עונש המוות על רצח.
ההוצאה להורג האחרונה בניו זילנד בוצעה ב-1957, בתקופת כהונתו של מרשל כשר המשפטים.
מרשל גם דחף להקמתו של בית משפט נפרד לערעורים.
עם התדרדרות מצבו הבריאותי של סידני הולנד, היה מרשל חלק מקבוצת הפוליטיקאים ששכנעו אותו לוותר על כסאו.
קית' הוליאוק נבחר להיות ראש הממשלה ומרשל נבחר להיות סגן מנהיג המפלגה הלאומית.
זמן קצר לאחר חילופי הגברי במפלגה, היא נחלה תבוסה בבחירות של 1957 למפלגת הלייבור בהנהגת וולטר נאש.
לפיכך, הפך מרשל להיות סגן מנהיג האופוזיציה.
ממשלת נאש לא האריכה ימים.
הצעדים הדרסטיים שהיא נקטה בהם לטיפול במשבר הכלכלי הוכחו כבלתי פופולריים.
בבחירות של 1960 הפסידה הלייבור והמפלגה הלאומית חזרה לשלטון.
עם הקמת הממשלה מונה מרשל שוב כסגן ראש הממשלה.
הוא לקח על עצמו תחומי אחריות נוספים, כמו שר המשפטים, שר התעשייה והמסחר, השר לענייני סחר חוץ, שר ההגירה ושר המכס.
אחד ההישגים העיקריים שלו היה חתימת הסכמי הסחר עם אוסטרליה ועם הממלכה המאוחדת.
מרשל גם תמך בביטול חובת ההתאגדות המקצועית, כחלק ממדיניות מפלגתו.
כאשר בסופו של דבר הממשלה החליטה לא לקדם את הנושא, החלו יחסיו של מרשל עם כמה מעמיתיו להיות מתוחים.
מרשל היה אחד התומכים המובילים בהשארתו של עונש המוות על רצח.
הלייבור, בהנהגתו של ארנולד נורדמאייר, תמכה בביטול עונש המוות וב-1961, חצו עשרה מחברי הפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית, כולל רוב מולדון וראלף האנן, את הקווים והצביעו עם הלייבור בעד ביטול עונש המוות.
בהדרגה החל מרשל להיות שקוע יתר על המידה בעבודתו והוליאוק העביר לו יותר ויותר תחומי אחריות.
הוא היה גם נתון תחת לחץ רב עקב העימותים המתמשכים עם הלייבור.
מערכת היחסים של מרשל עם רוב מולדון, שר האוצר, החלו להיות יותר ויותר מתוחים, כשמרשל התרעם על גישתו הפתוחה של מולדון במשא ומתן עם ארגוני העובדים.
מרשל היה גם אחראי על הקמתו של התאגיד לפיצויי נפגעים בתאונות, צעד שהוא ראה בו את אחד מהישגיו הגדולים ביותר.
ב-2 בפברואר 1972, פרש הוליאוק מתפקידו כמנהיג המפלגה הלאומית וכראש הממשלה.
מרשל התמודד על מנהיגות המפלגה מול רוב מולדון וזכה.
מולדון היה לסגן ראש הממשלה.
מרשל היה להוט לבצע צעדי ארגון מחדש של הממשלה, בהאמינו שהיא קפאה על שמריה.
עם זאת, הציבור עייף כבר מהתקופה הארוכה בה החזיקה המפלגה הלאומית בשלטון ולא הסתפק ברפורמות של מרשל.
בבחירות שהתקיימו בנובמבר 1972 ניצחה הלייבור בהנהגתו של נורמן קירק.
ב-4 ביולי 1974 הודיע מרשל על הבחירות למנהיגות המפלגה.
בהיותו מודע לכך שהתמיכה בו ירדה, הוא התפטר ופינה את מקומו למולדון.
הירידה בכוחו של מרשל נבעה בעיקר מחוסר היכולת שלו לקרוא תגר על נורמן קירק שזכה לאהדה ציבורית חזקה.
סגנונו השקט של מרשל לא התאים לטקטיקה האגרסיבית שהמפלגה הלאומית נזקקה לה.
בבחירות של 1975 פרש מרשל מהחיים הפוליטיים ובשנה שלאחר מכן קיבל תואר אבירות.
הוא המשיך להיות פעיל בתחום הארגוני של המפלגה הלאומית והוא זכה לכבוד רב על שירותו ארוך השנים.
בהדרגה היה מרשל לאחד ממבקריו הראשיים של מולדון והאשים אותו בהיותו אגרסיבי ושתלטן יתר על המידה.
מרשל גם התנגד להחלטה השנויה במחלוקת של מולדון לאפשר את ביקורה בניו זילנד של נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה בה שלט משטר האפרטהייד.
מרשל כתב ופרסם כמה ספרי ילדים וכן את זכרונותיו וספר בתחום המשפטים.
מאוחר יותר הוא היה פעיל בשורה של ארגוני צדקה וארגונים תרבותיים, כולל התאחדות השח מט הניו זילנדית.
רוב פעילויותיו אלו יוחסו לאמונתו הנוצרית העמוקה.
ג'ק מרשל מת באנגליה ב-30 באוגוסט 1988, בדרכו לוועידה של חברות התנ"ך המאוחדות (United Bible Societies).
ג'ק פלאש המקפץ הוא סרט ריגול קומי משנת 1986 בכיכובה של וופי גולדברג.
זהו סרט הקולנוע באורך מלא הראשון מאת הבמאית האמריקאית פני מרשל.
פסקול הסרט כולל שתי גרסאות של השיר "Jumpin' Jack Flash": המקורי, בביצוע להקת הרולינג סטונז, וגרסה מחודשת בביצוע אריתה פרנקלין, הנשמע על רקע כתוביות הסיום של הסרט.
גרסתה של פרנקלין לא נכללה באלבום הפסקול של הסרט, אך שוחררה כסינגל.
תרזה "טרי" דוליטל (וופי גולדברג) עובדת בבנק הלאומי הראשון במנהטן, ניו יורק, מעבירה כספים בין חשבונות.
המראה שלה קצת חריג בשביל עבודה במקום שמרני שכזה, ולמרות היותה עובדת טובה ופופולרית בקרב עמיתיה לעבודה - סינתיה (קרול קיין), דאג (ג'ון לוביץ), קארן (לין מארי סטיוארט) ופרד (פיל הארטמן) - היא ננזפת לעיתים קרובות על ידי הבוס שלה ג'יימס פייג' (פיטר מייקל גץ).
על רקע תקופת המלחמה הקרה, אדם הקורא לעצמו "ג'ק פלאש המקפץ" יוצר קשר עם טרי, באמצעות המחשב שלה בעבודתה, ומציג את עצמו כסוכן בשירות המודיעין הבריטי במזרח אירופה שנרדף על ידי הק.ג.ב..
ג'ק שולח אותה אל הקונסוליה הבריטית, כדי להעביר מסר בשמו אל מחלקה C.
טרי פוגשת בג'רמי טלבוט (ג'ון ווד), שמודיע לה כי אין כלל מחלקה שכזו.
ג'ק מבקש מטרי ללכת את דירתו שבניו יורק, ולאסוף משם רשימה של אנשי קשר שלו מה-CIA, בתקווה שאחד מהם יוכל לסייע לו להשיג דרכון ולצאת ממזרח אירופה.
בינתיים, מגיע אל הבנק עובד חדש - מרטי פיליפס (סטיבן קולינס).
כמו כן, טכנאי מחשבים (ג'יימס בלושי) מגיע אל הבנק, על מנת לתקן את המסוף של טרי, אולם כאשר טרי מתקשרת אל חברת המחשבים, על מנת לאשר את זהותו, הטכנאי נעלם באופן מסתורי.
לאחר שטרי יוצאת מדירתו של ג'ק, היא נכנסת למונית, ונבהלת לגלות שנהג המונית הוא אותו טכנאי מחשבים, שמתכנן לחטוף אותה, אולם היא מצליחה להימלט מתוך המונית.
טרי יוצרת קשר עם אחד מעמיתיו של ג'ק מארק ואן מיטר (ירון קראבה), שפוגש אותה בנמל.
הוא נדהם לגלות שטרי היא אזרחית, ללא כל קשר אל קהילת המודיעין, וכאשר הוא מבחין כי מישהו עוקב אחריהם, הוא דוחף את טרי אל תוך האיסט ריבר, ובכך מציל את חייה, אך נורה למוות ונהרג בעצמו.
המשטרה לא מתייחסת ברצינות לטענותיה של טרי כי מדובר במעשה רצח, ומרטי מגיע לתחנת המשטרה ולוקח אותה הביתה.
לאחר שהיא מוצאת מודעת אבל בעיתון, טרי הולכת ללוויה של ואן-מיטר, שם היא פוגשת בליז קרלסון (אנני פוטס), אשתו של הארי קרלסון, אחד מאנשי הקשר של ג'ק; כמו כן, היא פוגש בעוד אחד מאנשי הקשר של ג'ק, ארצ'ר לינקולן (רוסקו לי בראון).
טרי מנסה לדבר עם לינקולן, אבל הוא עוזב את המקום לפני שהיא מספיקה לגשת אליו.
ליז מזמינה את טרי חזרה לביתה, ומספרת לה שככל שידוע לה - בעלה עדיין נמצא עם ג'ק.
מאוחר יותר, כאשר טרי מספר לג'ק על פגישותיה עם ליז ועם לינקולן, שניהם מסיקים שהארי כבר נהרג.
ג'ק מנחה את טרי כיצד לפרוץ למחשב המרכזי של הקונסוליה הבריטית, אולם טלבוט מגלה את תוכניותיהם, ומנתק את המחשב לפני שג'ק מספיק להתחבר אליו.
טרי נוסעת אל ביתה של ליז, לבקש את עזרתה, אך מגלה שליז וילדיה נעלמו וכי הבית נטוש.
בעודה עוזבת את המקום, ניגש אליה ארצ'ר לינקולן, שמספר לה שלליז ולילדים כבר יש זהויות חדשות, שהוענקו להם מידי ה-CIA.
לאחר שהיא נפגשת עם חברתו של ג'ק שרה בילינגס (שרה וטספורד), טרי נלכדת על ידי הק.ג.ב., אך נמלטת מהמקום, לא לפני שאדם הלבוש כקצין משטרה (אבל למעשה הוא טכנאי המחשבים / נהג המונית שטרי כבר פגשה בעבר) מחדיר לגופה סם אמת.
טרי שבה ונפגשת עם שרה, ומבקשת ממנה את עזרתה לחלץ את ג'ק, אך שרה מסרבת.
טרי, עדיין תחת השפעת הסמים, מגיעה לבנק הלאומי הראשון, מתעמתת עם הבוס שלה מר פייג', ומתעלפת.
טרי מתעוררת בביתה, וזוכה לביקור משרה, ששינתה את דעתה, ונותנת לטרי פרטים של איש קשר, שיעזור לג'ק.
לאחר שהיא מוסרת את המידע לג'ק, טרי נתפסת שוב על ידי הק.ג.ב., ומגלה כי טלבוט הוא חפרפרת של הק.ג.ב.
וכי הפרטים של איש הקשר שהוא סיפק (באמצעות בעלה של שרה, ראש ה-MI5) הם מלכודת על מנת לחשוף ולהרוג את ג'ק.
מתכננים לענות את טרי, אך היא בורחת מהמקום ונתפסת על ידי המשטרה.
בתחילה, היא סבורה שהמשטרה מצילה אותה, אך כאשר היא מבינה כי בכוונתם לעצור אותה ולא להגן עליה, היא בורחת מהם, וממהרת לבנק, על מנת ליצור קשר עם ג'ק ולהזהיר אותו מהמלכודת.
כשהיא מגיעה לשם, היא מגלה שטלבוט ואנשי הק.ג.ב.
טרי מנסה לגשת אל המחשב שלה, אבל אחד מאנשי הק.ג.ב.
פותח באש עם רובה עוזי.
מרטי הורג את אנשי הק.ג.ב.
החמושים, בעוד טרי מתעמתת עם טלבוט, ומצליחה בסופו של דבר לשלוח הודעה לג'ק.
מרטי מגלה לטרי כי שמו האמיתי הוא פיטר קאן (אחד מאנשי הקשר של ג'ק), והוא שולח לג'ק פרטיו של איש קשר אמיתי, שיעזור לו לשוב הביתה בבטחה.
באותו הערב, טרי מגיעה למסעדה, שבה היא וג'ק תכננו לאכול ארוחת ערב ביחד, אבל ג'ק לא מופיע.
רגע לפני שהמסעדה נסגרת, פיטר מגיע למקום, ואומר לטרי שג'ק לא יכול היה להגיע, והוא מנחם את טרי המאוכזבת.
למחרת בבוקר, עמיתיה לעבודה של טרי מגלים לה כי מר פייג' קיבל קידום, וכי הוא עוזב לסניף אחר של הבנק, והיא תהיה המחליפה שלו.
טרי, עדיין מדוכאת בגלל אירועי הלילה הקודם, מופתעת מכך שג'ק (ג'ונתן פרייס) מופיע במשרדה.
הוא אומר לה שהוא רוצה להודות לה באופן אישי על עזרתה, בכך שייקח אותה לארוחת ערב.
טרי מציג אותו בפני עמיתיה לעבודתה, וכולם מברכים את ג'ק בחום.
טרי וג'ק עוזבים ביחד את המשרד, כשכולם מוחאים להם כפיים.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות וופי גולדברג תרזה "טרי" דוליטל גיבורת הסרט.
עובדת בנק משועממת הנערצת על ידי עמיתיה לעבודה בשל גישתה הצינית לחיים ודיבורה הגלוי.
היא עוזרת לג'ק לברוח מרודפיו ולחזור הביתה בשלום.
ג'ונתן פרייס "ג'ק" סוכן מודיעין הלכוד במזרח אירופה, כשהוא נרדף על ידי סוכני הק.ג.ב..
במהלך רוב הסרט, הוא לא נראה אלא רק קולו נשמע, כשהוא מדבר אל טרי באמצעות המחשב.
בסצנה האחרונה של הסרט הוא פוגש את טרי בבנק הלאומי הראשון, בו היא עובדת.
סטיבן קולינס "מרטי פיליפס" / פיטר קאן קאן הוא סוכן סמוי של ה-CIA וחבר של ג'ק.
הוא מתחזה ל"פיליפס" - עובד חדש בבנק בו טרי עובדת.
ג'ון ווד ג'רמי טלבוט האנטגוניסט הראשי של הסרט.
הוא סוכן רדום של הק.ג.ב.
שעובד כסוכן כפול בקונסוליה הבריטית שבניו יורק.
הוא מנסה להשתמש בטרי כדי לפתות את ג'ק לחשוף את עצמו למארב קטלני.
ירון קרבה מארק ואן-מיטר אחד מאנשי הקשר של ג'ק.
ג'יימס בלושי שיפוצניק / נהג מונית / שוטר.
שרה בוטספורד שרה בילינג אחת מחברותיו של ג'ק.
פיטר מייקל גץ ג'יימס פייג' מנהל בבנק הלאומי הראשון, והבוס הישיר של טרי, שבדרך כלל מתוסכל ממנה.
ויטו רוגיניס קארל סוכן ק.ג.ב., איש-אמונו של טלבוט.
קרול קיין סינתיה עמיתה לעבודה של טרי.
ג'ון לוביץ דאג עמית לעבודה של טרי.
לין מארי סטיוארט קארן עמיתה לעבודה של טרי.
פיל הארטמן פרד עמית לעבודה של טרי.
טרייסי אולמן פיונה מייקל מק'קין לזלי אני פוטס אליזבת' קרלסון
ההפקה של הסרט, שנוצר במקור עבור שלי לונג, הייתה בעייתית.
התסריט היה בעייתי, ולעיתים קרובות היה משוכתב על הסט.
בתחילה, הווארד זיף היה הבמאי, אך הוא הוחלף כבר בתחילת ההפקה בפני מרשל.
אלבום הפסקול שוחרר על גבי תקליטים וקלטות על ידי Mercury Records, ומאוחר יותר גם על גבי CD על ידי Spectrum.
הגרסאות המקוריות של "Set Me Free" (בביצוע של The Pointer Sisters) ושל "Rescue Me" (בביצוע של פונטלה בס) נשמעות בסרט, אך באלבום הפסקול כלולות רק גרסאות הכיסוי של שירים אלו.
ג'ק פלאש המקפץ קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע, ועל כן קיבל דירוג של 28% בלבד, באתר Rotten Tomatoes.
ג'ק ראיין פלאהי הוא שחקן וזמר אמריקאי.
הוא התפרסם לקהל הרחב בשל תפקידו בתור קונור וולש בסדרת הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח" (2020-2014) של רשת ABC.
פלאהי נולד וגדל באן ארבור, מישיגן, לאמא קלינאית תקשורת ולאבא רופא.
הוא התחיל לשחק כשהיה בבית הספר התיכון Huron.
ב-2011, הוא סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות טיש של אוניברסיטת ניו יורק עם תואר ראשון בדרמה, שם למד משחק והופיע במספר הפקות, כולל "חלום ליל קיץ" ו"האבודה של העבודה של האהבה" של ויליאם שייקספיר.
התפקיד הראשון שלו מול מצלמה היה ב-2012, עם תפקיד אורח בסדרת הרשת הקומית "Submissions Only".
באותה השנה, הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקצר "Sunburn".
הוא גם למד משחק בסדנת התיאטרון הבינלאומית באמסטרדם.
בשנת 2013 פלאהי עשה את הבכורה שלו בטלוויזיה עם תפקיד אורח בסדרת הנעורים "יומני קארי" של רשת The CW, ומאוחר יותר הופיע בסדרה הקצרה של רשת NBC, "איירונסייד".
הוא כיכב לצד השחקניות היילי לו ריצ'רדסון ומארי מק'קורמק בסרט הטלוויזיה "Escape from Polygamy" שהוקרן בבכורה ב-24 באוגוסט 2013. מאוחר יותר הוא קיבל תפקידים במספר סרטים עצמאיים, כולל "Hunter", "Blood and Circumstance" ו"Slider".
ב-2014, הוא הופיע בסרט "טוקרב" לצד ניקולס קייג'.
באותה השנה, גילם בתפקיד חוזר את צ'ארלי מק'ברייד בסדרת הנעורים "מסובך" של רשת ABC Family.
ב-12 בפברואר 2014, לוהק פלאהי לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC, "המדריך לרוצח".
בסדרה מככבת ויולה דייוויס בתור פרופסור למשפטים, ופלאהי מגלם את דמותו של קונור וולש, סטודנט למשפטים.
הסדרה עלתה לאוויר ב-25 בספטמבר 2014, עם ביקורות חיוביות ממבקרים ורייטינג גבוה מאוד של 14 מיליון צופים בפרק הבכורה.
הסדרה שודרה במשך שש עונות מוצלחות עד שהאחרונה הסתיימה בחודש מאי 2020.
בשנת 2016 לוהק לתפקיד של בנג'מין פרנקלין סטרינגפלו בסדרת הדרמה ההיסטורית "רחוב מרסי" של רשת TBS.
בספטמבר 2019, פלאהי יחד עם חבר ילדות ודי ג'יי אלפנטה (אנ') הכריזו על השקת פרויקט המוזיקה שלהם - Diplomacy.
ג'ק פטר מילר הוא רוכב מרוצי אופנועים אוסטרלי המתחרה כיום בסדרת ה-MotoGP, בקבוצת פארמק דוקאטי.
מילר החל להתחרות בגיל שמונה במרוצי עפר וזכה בתואר האליפות האוסטרלית בקטגוריית 65 סמ"ק.
בשנים 2005, 2006 ו-2007 זכה באליפויות נוספות, בנוסף לזכייה בתחרויות שונות.
בשנת 2011 החל להתחרות באליפות גרמניה בקטגוריית ה-125 סמ"ק.
הופעותיו משכו את תשומת לבה של קבוצת Caretta Technology, שהחתימה אותו כמתחרה בשורותיה בסבב ה-Moto3.
בעונת הבכורה שלו בסבב ה-Moto3 רכב מילר על אופנוע לא-תחרותי, אך הדבר אפשר לו לנצל את העונה על מנת ללמוד ולהכיר את המסלולים ואת הרוכבים עימם הוא צפוי להתמודד בעונות הבאות.
את העונה סיים במקום ה-23, כאשר הישג השיא בעונה היה הגעתו למקום הרביעי בגרנד פרי גרמניה.
בעונת 2013 שיפר משמעותית את הישגיו עם 110 נקודות ומקום שביעי בדירוג הכולל.
את עונת 2014 פתח בניצחון בגרנד פרי שהתקיים בקטר, הניצחון הראשון בסבב.
במהלך העונה השיג לראשונה גם את ההקפה המהירה והזינוק מהפול פוזישן.
עד לסיום העונה רשם עוד חמישה ניצחונות ועוד שש פעמים הגיע לפודיום, הוא צבר 276 נקודות והפסיד את האליפות לאלכס מארקס בהפרש של 2 נקודות.
בעונת 2015, עם התרחבות קבוצת LCR לשני רוכבים, עבר להתחרות עבורה בסבב ה-Motogp.
הישג השיא בעונת הבכורה היה המקום ה-11, אליו הגיע בקטלוניה.
במהלך העונה לא הצליח לסיים 7 מרוצים מתוך ה-18 שהתקיימו ואת העונה סיים במקום ה-19 עם 17 נקודות.
לקראת עונת 2016 עבר להתחרות עבור קבוצת מארק וידיאס הגרמנית.
המירוץ השמיני בעונה נערך בהולנד, תחת גשם כבד, שגרם לפרישתם של מספר גדול של רוכבים וסייע למילר לרשום ניצחון בכורה בסבב הבכיר.
ג'ק מייפל , כיהן כסגן נציב משטרת העיר ניו יורק בתקופת כהונתו של ראש העירייה רודולף ג'וליאני.
הוא פיתח את ה-COMPSTAT, כלי ארגוני ופילוסופיית שיטור, והיה בין מובילי הירידה הגדולה ביותר בפשיעה בהיסטוריה של העיר ניו יורק.
דמותו נתנה השראה לסדרת הטלוויזיה "המחוז" ("") של רשת CBS.
מייפל נולד בשכונת "ריצ'מונד היל" ברובע קווינס שבניו יורק.
הוא למד בלימודי ערב הנדסה אווירונאוטית בתיכון טכני בברוקלין ובבקרים עבד למחייתו.
הוא החל לעבוד במשטרת התעבורה כבלש בתחנות הרכבת התחתית של ניו יורק והתקדם לדרגת מפקח.
מייפל החל למפות את מקרי השוד ברכבות התחתיות על גבי מפות נייר כדי לזהות דפוסים מאפיינים במקרי השוד והציב את שוטריו בהתאם ל"נקודות החמות" שגילה והביא לירידה של 27% במעשי השוד.
ויליאם בראטון, שהיה מפקד משטרת התעבורה זיהה את שיטתו של מייפל ואת תוצאותיה וכאשר מונה בראטון על ידי ג'וליאני בשנת 1994 לנציב משטרת ניו יורק, מינה את מייפל לסגנו.
יחד הם הובילו את פיתוח שיטת ה-COMPSTAT הממוחשבת למיפוי פשיעה, שהתבססה על מחשוב מפות הנייר.
מעבר להיותה סטטיסטיקה פלילית ממוחשבת, הייתה ה-COMPSTAT גם פילוסופיית ניהול משטרה שכללה מעקב שוטף אחרי הפעילות הפלילית והטילה אחריות על מפקדי התחנות לנעשה בשטח שיפוטם, כשמייפל היה זה שערך ישיבות COMPSTAT שבועיות, בהן דרש דין וחשבון ממפקדי התחנות על כל ביצועי תחנותיהם.
לאחר שג'וליאני, פיטר את בראטון ומייפל, אשר צברו הערכה ואהדה ציבורית רבה, פתח מייפל, עם שותף, עסק לייעוץ משטרתי ושירותיו נשכרו על ידי משטרת ניו אורלינס שהובילה אותה עת הן בנתוני הפשיעה והן בשחיתות ובאלימות משטרתית.
הטמעת שיטותיו של מייפל הביאו לירידה מתמשכת של עשרות אחוזים בפשיעה גם בניו אורלינס והפיכתה לעיר שנחשבה לעיר בטוחה.
ערים נוספות ששכרו את שירותי הייעוץ של החברה היו ניוארק, ניו ג'רזי, בולטימור ואיסטנבול בטורקיה.
הוא פרסם ספר בשם "הלוחם בפשיעה".
מייפל התפרסם גם בחוש הומור שלו ובשל נטייתו להתלבש בהידור רב ובהופעתו הפומפוזית.
מייפל חלה בסרטן המעי הגס, אך נטה להתייחס בביטול למחלתו, שהלכה והחמירה, עד שהביאה למותו בגיל 49.
על דמותו וסיפוריו של מייפל התבססה סדרת הטלוויזיה "המחוז" של רשת CBS, ששודרה גם בישראל.
ג'ק ויין סיקמה הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר.
נודע בשל תלתליו הבלונדיניים הבולטים, והתאפיין כקלע מצוין מטווח רחוק וכשומר יעיל.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 15.6 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
אחוזי הקליעה של סיקמה מקו העונשין עומדים על 84.9% - הנתון הטוב בתולדות ה-NBA לשחקן בעמדת הסנטר.
אביו של כדורסלן אולימפיאקוס לוק סיקמה.
סיקמה נולד בעיר קנגקאקי, אילינוי, ולמד באוניברסיטת אילינוי וסליאן שבבלומינגטון הסמוכה בין השנים 1973–1977. בדראפט ה-NBA לשנת 1977 נבחר סיקמה בבחירה השמינית על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס, ושיחק עבורה ב-9 עונותיו הראשונות בליגה.
בעונת הרוקי שלו, תחת המאמן לני וילקינס, קלע סיקמה 10.7 נקודות בממוצע למשחק, נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדותיה.
בסדרת הגמר התמודדו הסופרסוניקס מול וושינגטון בולטס של אלווין הייז, וס אנסלד ובוב דאנדריג', והפסידו לה בתוצאה 4-3. לאורך סדרת הגמר קלע סיקמה 13.7 נקודות והוריד 8.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונה הבאה, , שיפר את תפוקתו ל-15.6 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק (חמישי ב-NBA), ולצד הרכז גאס ויליאמס והקלע דניס ג'ונסון הוביל את סיאטל למאזן הטוב באזור המערבי, 52-30, ולהופעה שנייה ברציפות בגמר ה-NBA.
בשחזור הגמר הקודם, מול הבולטס, ניצחו הסופרסוניקס בתוצאה 4-1 וזכו באליפות הראשונה בתולדות המועדון, כאשר סיקמה תורם 16.2 נקודות ו-14.8 ריבאונדים למשחק לאורך סדרת הגמר.
בעונות הבאות המשיך סיקמה להיות אחד מכוכבי הקבוצה, יחד עם גאס ויליאמס וטום צ'יימברס, אך הסופרסוניקס לא הצליחו לעבור את שלב גמר המערב.
ב-7 מתוך 9 עונותיו בסיאטל נבחר סיקמה להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת אף נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בשנת 1992 העלו הסופרסוניקס את גופייתו של סיקמה עם המספר 43 לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו למועדון.
לקראת עונת נשלח סיקמה בטרייד למילווקי באקס, בה שיתף פעולה עם ריקי פירס וטרי קאמינגס.
ב-5 עונותיו מילווקי קלע ממוצע של 13.4 נקודות למשחק, ובכולן הודחה הקבוצה באחד משני סיבובי הפלייאוף הראשונים.
בעונת הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין כשקלע ב-92.2% - נתון נדיר לשחקן בעמדת הסנטר.
בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 35.
בשנת 2003 מונה לתפקיד עוזר מאמן בסופרסוניקס, תחת נייט מקמילן, ובהמשך היה עוזרם של בוב וייס ובוב היל בקבוצה, עד סיום עונת .
ב-4 העונות הבאות שימש כעוזר מאמן ביוסטון רוקטס תחת המאמן ריק אדלמן, והתמקד בהדרכת הסנטר יאו מינג.
בין השנים 2011–2014 החזיק בתפקיד זהה במינסוטה טימברוולבס, שוב תחת אדלמן.
ג'ון "ג'ק" סילקוק היה כדורגלן אנגלי ששיחק כמגן שמאלי.
עיקר הקריירה של סילקוק עברה בקבוצת מנצ'סטר יונייטד.
על אף שכשל להגיע עמה להישגים, היה סילקוק משחקניה היציבים והבולטים של הקבוצה במשך 15 עונות, ורשם שלוש הופעות במדי נבחרת אנגליה בתחילת שנות ה-20.
סילקוק עבד בצעירותו ככורה פחם בעיירה אספול.
כישרונו זוהה על ידי קבוצת הנוער המקומית, והוא החל את דרכו ככדורגלן בשורותיה.
באפריל 1916, במהלך מסע סקאוטינג, אותר סילקוק על ידי מאמן מנצ'סטר יונייטד, ג'ק רובסון.
הוא חתם בקבוצה על חוזה חובבני, ובספטמבר 2017 זכה לחוזה מקצועני מהקבוצה.
סילקוק שיחק במדי מנצ'סטר בימי מלחמת העולם הראשונה בטורנירי ידידות שונים, ועם שובה של הליגה האנגלית בעונת זכה לערוך את הופעת הבכורה שלו הרשמית שלו בקבוצה, ב-30 באוגוסט 1919 בשוויון 1-1 מול דרבי קאונטי.
סילקוק היה לאחד משחקניה הבולטים והיציבים של מנצ'סטר יונייטד בשנים שבין שתי מלחמות העולם, ואף היה לקפטן הקבוצה בעונת , בה ירדה לליגת המשנה.
הוא שיחק במנצ'סטר במשך 15 עונות, מתוכן תשע בליגה הבכירה ושש בליגת המשנה.
לזכותו 423 הופעות ליגה במדי הקבוצה, ו-26 הופעות נוספות בגביע ה-FA.
סילקוק מעולם לא זכה בתואר במהלך הקריירה המקצועית שלו.
באוגוסט 1934, לקראת עונת , עבר סילקוק לאולדהאם אתלטיק.
המעבר לא צלח, וסילקוק לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה, ובמהלך רוב העונה כלל לא שיחק במדי הקבוצה שירדה בתום העונה לליגה השלישית.
ב-1936 עבר לשחק בדרוילסדן החובבנית, במדיה פרש ממשחק פעיל.
על אף שבמהלך תקופתו במנצ'סטר לא הצליחה הקבוצה להתחרות בצמרת, זכה סילקוק לרשום שלוש הופעות במדי נבחרת אנגליה בתחילת שנות ה-20. באותן השנים לא היה מאמן לנבחרת, וסגל השחקנים נבחר על ידי ועדה.
את הופעת הבכורה שלו ערך סילקוק ב-14 במרץ 1921 במשחק חוץ מול במסגרת אליפות הבית הבריטית .
המשחק הסתיים בשוויון 0-0. כשבועיים אחר כך שיחק בהפסד החוץ של אנגליה 3-0 ל באותו הטורניר.
סילקוק שב להופעה שלישית ואחרונה כשנתיים אחר כך, ב-24 במאי 1923, בניצחון החוץ של אנגליה 3-1 על במשחק ידידות.
קפטן ג'ק ספארו הוא הדמות הראשית בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים" המגולם על ידי ג'וני דפ.
ספארו הוא פיראט, הקפטן של "הפנינה השחורה",אף על פי שהוא מתהדר בתואר קפטן גם כאשר אינו מפקד על ספינה.
בנוסף ספארו הוא אחד מתשעת אדוני הפיראטים, אשר מחזיקים במטבעות המכושפים שבעזרתם האלה קליפסו.
לספארו מצפן קסום שלא מצביע לצפון אלא על הדבר אותו הוא רוצה, ובנוסף מהווה המפתח לכלאו של סלאזר.
ספארו מופיע בחמשת סרטי הסדרה: "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" (2003), "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" (2006), "שודדי הקאריביים: סוף העולם" (2007), "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" (2011) ו"שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר" (2017).
דמותו ואישיותו של קפטן ג'ק ספארו היא לא חד משמעית: הוא אדם פזיז שמחליט החלטות שאינו בהכרח יודע את ההשלכות שלהן, אך ידוע בקרב אויביו כגאון גם אם לא תמיד נראה כך בהתחלה.
הוא מתנהג כמשוגע ורואה את העולם בדרך משונה משל עצמו.
ג'ק לא הפגין מעולם רגשות אמיתיים כלפי איש, מלבד פיראטית אליה הביע רגשות אהבה מסוימים בסרט הרביעי, אך גם אז מעולם לא העמיד אותה לפני עצמו בסדר העדיפויות.
למעשה, אחד הדברים הבולטים בספארו, היא הנאמנות שלו ששייכת אך ורק לעצמו והשתייכותו לצד שישרת אותו באותו הרגע בצורה הטובה ביותר.
אחד הציטוטים המעידים על כך מהסרטים הוא:
אליזבת: "באיזה צד נמצא ג'ק?"
קפטן ג'ק ספארו מופיע לראשונה בסרט "קללת הפנינה השחורה" (2003) כאשר הוא מגיע לפורט רויאל בג'מייקה כדי למצוא ספינה.
אף על פי שהציל את אליזבת סוואן (קירה נייטלי), בתו של המושל וות'רבי סוואן (ג'ונתן פרייס), מטביעה, הוא נכלא מפני שסומן כפיראט.
באותו לילה, מתקיפים אנשי ספינת פיראטים מקוללת בשם "הפנינה השחורה" את פורט רויאל וחוטפים את אליזבת.
קפטן "הפנינה השחורה", הקטור ברבוסה (ג'פרי ראש), מחפש אחר אחרון מטבעות הזהב האצטקים שגרמו לקללה עליו ועל צוותו.
נפח בשם וויל טרנר (אורלנדו בלום) משחרר את ספארו כדי שיסייע לו להציל את אליזבת.
הם מפקדים על הספינה HMS Interceptor ומגייסים צוות בטורטוגה, חלק מהאיטי.
לאחר מכן הם פונים לאיסלה דה מוארטה, שם אליזבת מוחזקת בשבי.
לאורך הדרך, וויל מגלה שג'ק היה הקפטן של "הפנינה השחורה" עד שברבוסה הוביל מרד כנגדו עשר שנים קודם לכן, השתלט על הספינה, והפקיר את ספארו למותו על אי.
ספארו אומר לטרנר כי אביו היה פיראט המכונה "Bootstrap" (רצועת מגף) ביל טרנר.
ניסיונות ההצלה משתבשים, וברבוסה מפקיר את ג'ק ואליזבת על אותו אי שעליו הפקיר את ספארו עשר שנים לפני כן.
אליזבת יוצרת מדורה מחביות רום כדי לאותת לספינות והצי הבריטי המלכותי חילצו אותם.
ספארו עושה עסקה עם קומודור ג'יימס נורינגטון (ג'ק דוונפורט) להוביל אותו לפנינה השחורה.
נורינגטון מסרב עד שאליזבת, הנואשת להציל את וויל, מקבלת את הצעת הנישואין הקודמת של נורינגטון.
בשיאו של הסרט, לפני הקרב הגדול, ספארו מחליף מטבע מקולל מאוצר, שגורם לו להיות חלק מהקללה של האוצר – להיות בן אלמוות.
כך הוא מצליח להילחם בברבוסה.
לבסוף, הוא יורה ביריבו בדיוק כאשר וויל שובר את הקללה, והורג את ברבוסה.
אף על פי שסייע לחיל הים, נידון ספארו למוות בתלייה.
בהוצאה להורג של ספארו בפורט רויאל, מציל וויל את ספארו, אבל הם נלכדים במהירות.
אליזבת מתערבת, מכריזה על אהבתה לוויל, בעוד ספארו נמלט על ידי נפילה מקיר לתוך ים.
הפנינה השחורה והצוות החדש שלה מגיעים בזמן כדי להציל אותו, והוא הופך להיות הקפטן שלה שוב.
נורינגטון נהנה מהפיראט הערמומי, ומאפשר לו יום אחד לפני תחילת המרדף.
בתחילת הסרט ג'ק בורח בארון מתים לאחר ששדד תמונה של מפתח, לאחר מכן ביל "אוזן־הנעל" טרנר, איש צוותו לשעבר של ג'ק וכעת מלח בספינת הרפאים של דייווי ג'ונס, "ההולנדי המעופף", מעביר לג'ק סימן כי הגיע הזמן לשלם את חובו לג'ונס.
בינתיים, חברת הודו המזרחית הבריטית מגיעה לפורט רויאל, ג'מייקה כדי להרחיב את המונופול שלה באיים הקאריביים ולחסל את הפיראטיות השולטת בימיה.
לורד קאטלר בקט מוביל את ההתרחבות, והוא עוצר את אליזבת' סוואן ואת ויליאם טרנר בטרם יזכו להתחתן.
הוא מאיים להוציאם להורג, כמו גם את הקומודור לשעבר נורינגטון באשמת סיוע לג'ק ספארו, אולם מציע חנינה לוויל אם ירדוף אחר ספארו וישיג את המצפן שברשותו, שמצביע לעבר כל כיוון אליו חפץ מחזיקו.
בעוד שהפנינה השחורה ניסתה לברוח מהקראקן היא התרסקה עם ג'ק וצוותו על אי הקניבלים פלגוסטוס, הצוות של ג'ק נכלא על ידי הקניבלים שבאי בעוד ג'ק הפך למנהיג של הקניבלים והם יאכלו אותו לאחר שיסיימו את הטקס.
לאחר שוויל מגיע לאי ג'ק וכמה מאנשי צוותו נמלטים משוביהם ועורכים מסעם חזרה.
ויל מגלה כי ג'ק מחפש אחר מפתח מסוים, וג'ק מבטיח להביא לו את המצפן בתמורה לעזרתו לחפש אחר המפתח ואת התיבה אשר הוא פותח.
הם מבקשים את עזרתה של טיה דאלמה, כוהנת כישוף, שמגלה להם שהמפתח פותח תיבה המכילה את ליבו הפועם של דייווי ג'ונס.
ג'ונס שולט על יצור דמוי־דיונון ענק, הקראקן – יצור מיתולוגי אשר משמש אותו להטבעת ספינות אויב.
צוות "ההולנדי המעופף" מגיע לספינתו של ג'ק, שמנסה לשאת ולתת סחר חליפין כדי שייקחו לספינתם את ויל טרנר במקומו.
ג'ונס דורש את נשמותיהם של 100 אנשים תוך שלושה ימים תמורת שחרורו של ג'ק מהעסקה, והוא מחזיק בוויל בתור ערבות לכך.
ג'ק סוק הוא טניסאי אמריקאי שדורג בשיאו (20 בנובמבר 2017) במקום השמיני בעולם.
סוק הוא האלוף האולימפי בזוגות מעורבים וזוכה מדליית ארד בזוגות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
סוק נולד בלינקולן שבנברסקה וגדל באוברלנד פארק שבקנזס.
באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ב-2010 זכה בטורניר הנוער.
באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2011 זכה לכרטיס חופשי והעפיל לסיבוב השני בו הפסיד לאנדי רודיק.
ב-2015 זכה באליפות ארצות הברית על מגרשי חימר, והעפיל לגמר טורניר סטוקהולם בו הפסיד לתומאש ברדיך.
ב-2016 העפיל לגמר טורניר אוקלנד, לגמר אליפות ארצות הברית על מגרשי חימר ולגמר טורניר סטוקהולם, באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע להישג השיא שלו בטורנירי גראנד סלאם ליחידים כשהודח בסיבוב הרביעי על ידי ז'ו-וילפריד צונגה.
ב-2017 הגיע לחצי גמר טורניר אינדיאן וולס מאסטרס, וזכה בתואר הראשון שלו בסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP כשזכה בטורניר פריז.
בעקבות הניצחון העפיל לאליפות סבב המאסטרס העולמי, הוא גבר בשלב הבתים על מרין צ'יליץ' ואלכסנדר זברב ובחצי הגמר הפסיד לגריגור דימיטרוב.
את השנה סיים בדירוג השיא שלו, שמיני בעולם.
סוק ובן זוגו הקנדי ואשק פוספיסיל זכו באליפות וימבלדון 2014 לאחר ניצחון בגמר על מדורגים ראשונים האחים בריאן.
יחד עם פוספיסיל זכה גם באליפות אטלנטה הפתוחה ב-2014, באליפות סין הפתוחה ב-2015 ובטורניר אינדיאן וולס ב-2015. הוא העפיל עמו לעוד חמישה גמרים של טורנירי ATP-1000. ב-2016 זכה עם ג'ון איזנר בטורניר שאנגחאי מאסטרס ובטורניר בזל (עם מרסל גראנויירס).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית ארד יחד עם סטיב ג'ונסון.
ב-2018 זכה בטורניר דלריי ביץ' בטורניר אינדיאן וולס (עם ג'ון אייזנר) וטורניר ליון (עם ניק קיריוס), הוא זכה בפעם השנייה באליפות וימבלדון בזוגות, יחד עם מייק בריאן.
בהמשך השנה זכה עם בריאן גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובגמר ה-ATP.
פרש מטניס מקצועי ב-2023 ועבר להשתתף בתחרויות פיקלבול.
בטורניר הזוגות מעורבים באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2011 שיתף פעולה עם מלאני אודין, וזכה עמה בתואר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה עם בת'אני מאטק-סנדס במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על בני ארצם ונוס ויליאמס ורג'יב ראם.
סוק היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית משנת 2015. הוא סייע לה להעפיל לשלב רבע הגמר ב-2016 וב-2017.
ג'ון לאונרד "ג'ק" סוויגרט הבן היה טייס ניסוי אמריקאי, מכונאי ומהנדס אווירונאוטיקה בחיל האוויר האמריקאי, ואסטרונאוט מטעם נאס"א.
הוא היה אחד מעשרים וארבעה האסטרונאוטים שטסו לירח, וטס לירח במסגרת אפולו 13.
לאחר שעזב את נאס"א, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי החדש של קולורדו, אך מת לפני שהושבע.
ג'ון לאונרד סוויגרט הבן נולד ב-30 באוגוסט 1931 בדנוור, קולורדו להורים ג'ון לאונרד האב ווירג'יניה סוויגרט.
אביו של סוויגרט היה רופא עיניים.
בגיל 14, הוקסם סוויגרט מעולם התעופה בעקבות מראה המטוסים הממריאים משדה קומבס הסמוך, סוויגרט הצעיר היה נחוש להיות יותר מצופה.
הוא החל לעבוד בחלוקת עיתונים כדי להרוויח כסף לשיעורי טיסה, ובגיל 16 כבר היה בעל רישיון טיסה אזרחי.
הוא היה חבר בתנועת הצופים של אמריקה והגיע לדרגת מחלקה שנייה.
סוויגרט קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת קולורדו ב-1953, שם גם שיחק כדורגל בקבוצה המקומית.
מאוחר יותר הוא קיבל תואר שני במדעים בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הפוליטכני של רנסלאר (קמפוס הרטפורד) ב-1965, ותואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת הרטפורד ב-1967.
כמו כן, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד של המכללה האמריקנית הבינלאומית בשנת 1970, ותואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת ווסטן סטייט בשנת 1970, ודוקטורט לשם כבוד במדע מאוניברסיטת ווסט מישיגן בשנת 1970.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1953, הצטרף סוויגרט לחיל האוויר האמריקני.
עם סיום קורס טיס לטייסי קרב והכשרת מערכות נשק בבסיס חיל האוויר נליס, בנבדה, הוא הוצב כטייס קרב ביפן ובקוריאה.
ב-1953 מטוסו התרסק לתוך יחידת מכ"ם על מסלול תעופה קוריאני והתלקח בלהבות.
הוא יצא מהתאונה עם פציעות קלות.
לאחר שסיים את שירותו בחיל האוויר, שירת כטייס קרב במסצ'וסטס (1957-1960) ובמשמר הלאומי של קונטיקט (1960-1965).
סוויגרט היה טייס ניסוי עבור חברת נורת' אמריקן אוויאיישן וגם עבור חברת פראט אנד ויטני, מ-1957 עד 1964. הוא צבר למעלה מ-7,200 שעות טיסה, מתוכם 5,725 שעות טיסה על מטוסי סילון.
סוויגרט בתקבל לכיתת האסטרונאוטים ה-5 של נאס"א באפריל 1966. הוא שימש בצוות התמיכה הקרקעי של טיסת אפולו 7.
סוויגרט היה אחד משלושה אסטרונאוטים על משלחת אפולו 13 ששוגרה ב-11 באפריל 1970. בתחילה היה חלק מצוות הגיבוי של המשימה, אולם הוחלט שהוא מחליף את האסטרונאוט קן מטינגלי שלושה ימים לפני השיגור, כיוון שהצוות העיקרי נחשף לאדמת מהאסטרונאוט צ'ארלס דיוק ומטינגלי היה היחיד שלא היה מחוסן.
נאס"א לא רצתה להסתכן במחלה במהלך הטיסה.
(מטינגלי לא חלה לבסוף וסייע בתפעול הקרקעי במהלך הטיסה).
המשימה הייתה לנחות על הירח בפעם השלישית, אך התפוצצות במכל החמצן במודול השירות של החללית הביאה להפסקת המשימה ואילץ את הצוות לבצע אלתורים שונים במטרה לחזור אל כדור הארץ בשלום.
סוויגרט היה האסטרונאוט ששלח את ההודעה הדרמטית "יוסטון, יש לנו בעיה כאן" ("Houston, we've had a problem here").
הכרזה שאושרה על ידי מפקד הטיסה ג'ים לוול.
סוויגרט, יחד עם האסטרונאוטים לוול ופרד הייז, הצליחו לחזור בשלום לכדור הארץ ב-17 באפריל 1970 לאחר כ-5 ימים, 22 שעות ו-54 דקות.
לצוות הוענקה מדליית החירות הנשיאותית יום לאחר מכן, על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון.
סוויגרט היה מיועד להיות טייס מודול הפיקוד במסגרת משימת אפולו-סויוז אולם הוא הוחלף בשל מעורבותו בתקרית הבולים לאחר חזרתם של טייסי אפולו 15.
בשנת 1973 הוא לקח חופשה ללא תשלום מנאס"א, והפך להיות מנהל ועדת בית הנבחרים למדע, חלל וטכנולוגיה ולאחר מכן מנהל הספרייה המדעית של הקונגרס.
סוויגרט פרש מנאס"א באוגוסט 1977, כדי להיכנס לפוליטיקה.
הוא ניסה לרוץ לסנאט ב-1978 אולם הפסיד לביל ארמסטרונג .
בשנת 1979, הוא הפך לסגן נשיא של תאגיד B.D.M.
בשנת 1981 עזב את תאגיד B.D.M והפך להיות סגן הנשיא לכספים וענייני תאגיד עבור חברת International Gold and Minerals
בפברואר 1982 החליט סוויגרט לרוץ בשנית לקונגרס האמריקני כנציג המפלגה הרפובליקנית.
ב-2 בנובמבר 1982 זכה במושב במחוז הקונגרסים ה-6 החדש של המדינה עם 64% מהקולות.
ב-1982, במהלך מסעו הפוליטי, התפתח אצל סוויגרט גידול ממאיר במחילת האף הימנית.
הוא עבר ניתוח, אך הסרטן התפשט למח העצם ולריאות.
שבעה שבועות לאחר הבחירות, הוא נלקח ב-19 בדצמבר מביתו בליטלטון לבית החולים ג'ורג'טאון בוושינגטון, ונפטר מכישלון נשימתי ב-27 בדצמבר, שבעה ימים לפני תחילת תקופת הקונגרס שלו.
הוא היה בן 51 במותו.
הוא נקבר בבית הקברות הר אוליב, בוויט רידג', קולורדו.
ג'ון פול "ג'ק" מקיני היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן בליגת המכללות האמריקאית ובליגת ה-NBA בין השנים 1960–1984. ב-6 עונותיו כמאמן ראשי ב-NBA רשמו קבוצותיו מאזן כולל של 136 ניצחונות ו-215 הפסדים (38.7%).
מקיני נולד וגדל בעיר צ'סטר שבפנסילבניה, וכתלמיד "תיכון סנט ג'יימס" המקומי שיחק כדורסל תחת המאמן ג'ק רמזי, חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד.
בין השנים 1953–1957 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה, וב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 4.0 נקודות בממוצע למשחק, מעמדת הרכז.
בעונת 1955/1956 חזר לשתף פעולה עם רמזי, אשר מונה אז למאמן הקבוצה.
בין השנים 1960–1965 שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת סנט ג'וזף, תחת ג'ק רמזי.
בעונת 1960/1961 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, בטרם הפסידה בחצי הגמר מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותה הובילו ג'ון האבליצ'ק וג'רי לוקאס.
בשנת 1965 מונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת תומאס ג'פרסון בפילדלפיה, ולאחר עונה אחת חזר לסנט ג'וזף כמחליפו של רמזי בעמדת המאמן הראשי.
ב-4 מתוך 8 עונותיו בתפקיד העפילה קבוצתו לטורניר אליפות המכללות, אולם באף אחת מהן לא עברה את הסיבוב הראשון.
מאזנה הכולל של סנט ג'וזף לאורך התקופה עומד על 142 ניצחונות ו-77 הפסדים (64.8%).
בין השנים 1974–1976 שימש כעוזר מאמן במילווקי באקס, תחת לארי קוסטלו.
בשתי העונות רשמה מילווקי מאזן שלילי 38–44. בשלוש העונות הבאות היה עוזרו של ג'ק רמזי בפורטלנד טרייל בלייזרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונת .
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של ג'רי וסט.
ב-8 בנובמבר 1979, כאשר עמד מאזן הקבוצה על 9 ניצחונות ו-4 הפסדים, נפצע מקיני בראשו בתאונת אופניים, ונאלץ להיעדר ממשחקי הלייקרס במהלך תקופת החלמתו הארוכה.
בסופו של דבר מונה עוזרו, פול וסטהד, כמאמן הראשי של הקבוצה, והוביל אותה לזכייה באליפות ה-NBA באותה עונה.
ב-8 העונות הבאות זכו הלייקרס ב-4 אליפויות נוספות, תחת שני המאמנים אשר היו עוזריו של מקיני בתקופתו הקצרה כמאמן הלייקרס – וסטהד ופט ריילי.
בשנת 2006 אמר ריילי כי אילולא פציעתו, "מקיני בעצמו היה יכול להוביל את הלייקרס לחמש או שש אליפויות".
ביוני 1980 מונה מקיני למאמן אינדיאנה פייסרס במקומו של בובי לאונרד, אשר אימן את הקבוצה ב-12 העונות הקודמות.
בעונת רשמו הפייסרס שיפור של שבעה ניצחונות לעומת העונה הקודמת (44–38), על אף עזיבתם של השחקנים אלכס אינגליש ומיקי ג'ונסון, ובסיום העונה זכה מקיני בפרס מאמן השנה.
בשלוש העונות הבאות נחלשה הקבוצה, והיא סיימה את עונות ו- במקום האחרון באזור המזרחי.
בקיץ 1984 פוטר מקיני מתפקידו.
בתחילת עונת מונה למאמן קנזס סיטי קינגס, אך כבר לאחר 9 משחקים – מתוכם הפסיד בשמונה – התפטר מקיני מתפקידו והוחלף על ידי פיל ג'ונסון.
ב-25 בספטמבר 2018 נפטר מקיני בעיר בוניטה ספרינגס, פלורידה, בגיל 83.
ג'ק מיטשל היה צלם אמריקאי.
הוא צילם אמנים אמריקאים, רקדנים, מוזיקאים, שחקני קולנוע ותיאטרון.
למיטשל היה סטודיו ברחוב 74 בסמוך לשדרה הראשונה בניו יורק.
הארכיון השלם שלו נמצא בתהליך דיגיטציה שעתיד להימשך שנים רבות.
ישנם למעלה מ-5,600 קבצים בשחור לבן בלבד וכמיליון תשלילים.
המחזאי אמריקני פורה זוכה שלושה פרסי פוליצר, אדוארד אלבי, תיאר אותו במילים: "ג'ק הוא היסטוריון יוצא דופן למדי.
אני מניח שאפשר לקרוא לו צלם, אבל הוא מתעלה על זה".
ג'ק מיטשל נולד בקי וסט בשנת 1925 וגדל בחוף ניו סמירנה , פלורידה.
כשהיה בן 14 הוריו זיהו את כישרונו כצלם ובנו לו חדר חושך.
הם גם קנו לו מצלמה יקרה אותה לקח לעצרת מלחמה ב-1942 בחוף דייטונה כדי לצלם את כוכבת הוליווד ורוניקה לייק.
מיטשל מכר את התצלום לעיתון דייטונה ביץ' אובזרוור .
בגיל 16 הפך לאדם הצעיר ביותר שעיתון הנפיק עבורו תעודת עיתונות רשמית.
ג'ק התגייס לצבא ארצות הברית והעביר את שירותו הצבאי באיטליה של סוף מלחמת העולם השנייה.
הוא שירת כצלם יחסי ציבור של צבא ארצות הברית.
בשנת 1950, כמה שנים לאחר חזרתו לארצות הברית, עבר לעיר ניו יורק.
לפי הצעתו של חלוץ הריקודים המודרניים, טד שון , הוא התמקד תחילה בצילומי ריקוד ורקדנים.
ויליאם קומו , עורך מגזין דאנס (ובהמשך עורך ומוציא לאור של המגזין After Dark) החל לשלוח את ג'ק לצלם צילומים עבור המגזין.
הוא המשיך לצלם 168 צילומי שער עבור המגזין ההוא בלבד.
בשנת 1957 פגש ג'ק את בוב פאבליק.
תוך מספר שבועות הם עברו לגור בדירה גדולה בשדרת יורק ברחוב 74 מזרח עם מקום לסטודיו, חדר חושך ומגורים.
בוב הפך לשותף לעסקים ולחיים של ג'ק.
בשנות השישים של המאה העשרים עורך מדור האמנות והפנאי של ניו יורק טיימס, סימור פק , ועורך הצילומים לוני שליין , התוודעו לעבודתו של ג'ק מיטשל והחלו להזמין אותו לצלם אמנים ופרויקטים גדולים.
תצלומיו של מיטשל הופיעו על עטיפות המגזינים הניו יורק טיימס, רולינג סטון, מגזין פיפל, ניוזוויק, טיים, לייף, After Dark , ווג, אל, הרפרס בזאר, ואניטי פייר, מאדאם פיגארו ושטרן.
הקריירה שלו כללה צילומים של אירועים תרבותיים וחברתיים עם חברים אישיים כולל פאטי לופונה , המלחין נד רורם , הרקדנים ג'ודית ג'יימסון , קווין מקנזי , מרס קנינגהם, המבקר קלייב בארנס , המחזאי אדוארד אלבי והכוכבת ההוליוודית גלוריה סוונסון.
הוא צילם את סוונסון באמבטיה שלה ובעת בדיקת א.ק.ג אצל הקרדיולוג שלה.
ג'ק גם היה חבר קרוב של אלווין איילי והיה הצלם שלו מראשית להקת הריקודים שלו בשנת 1960 והמשיך לצלמו עוד שנים רבות.
בנוסף, הוא צילם את משפחת קנדי בבית הלבן.
ג'ק גם היה אחד הצלמים האחרונים שצילמו את ג'ון לנון ויוקו אונו ימים ספורים לפני רצח לנון.
הניו יורק טיימס הוקיר אותו בכתבה מאוירת בעמוד מלא על ארבעים וחמש שנותיו כצלם מרכזי בעיר ניו יורק.
הארכיונים שלו מאותה קריירה כוללים תשלילים, שקפים והדפסי וינטג' ולמעלה מחמשת אלפים מפגשי צילום עם אמנים מכל התחומים.
לאחר פרישתו עבר עם בן זוגו, בוב פאבליק, בחזרה לעיר הולדתו חוף ניו סמירנה שבפלורידה.
ג'ק הסב את המחסן בביתם החדש לחדר חושך, שם הדפיס מאות מתצלומיו אותם הציג בתערוכות.