tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לרוב, ניתן לשלוט על הגדרות התהליך בזמן האתחול על ידי התערבות המשתמש.
למשל, באמצעות כניסה להגדרות ה-UEFI בזמן האתחול, המשתמש יכול לבטל את אכיפת החתימה הדיגיטלית בתהליך ה-Secure boot, ולאפשר לכל מערכת הפעלה לרוץ על המחשב.
מנהלי אתחול מסוימים, כגון Shim, מאפשרים למשתמש להוסיף למאגר המפתחות המאושרים לשימוש מפתחות קריפטוגרפיים משל עצמו.
חברת מיקרוסופט משמשת כרשות התעודות ברוב מוחלט של יצרני החומרה למחשבים האישיים התומכים בתקן UEFI.
משמעותה של עובדה זו היא שמרבית המחשבים האישיים הזמינים לצרכנים, ומגיעים עם מערכת הפעלה חלונות מותקנת, יכולים להריץ אך ורק מערכות הפעלה המאושרות על ידי חברת מיקרוסופט, וכאלה שנחתמו על ידה בלבד.
דבר זה מגביל את יכולתם של יצרני ומשתמשי מערכות הפעלה מבוססות קוד פתוח, כדוגמת לינוקס, להשתמש כרצונם במחשבים הנקנים על ידם.
פתרון אחד, שמציעה חברת מיקרוסופט, הוא להגיש את מערכת ההפעלה, מנהל האתחול, או ליבת מערכת ההפעלה לאישור וחתימה על ידי מיקרוסופט.
לאחר שנחתמה על ידי חברת מיקרוסופט המתפקדת כרשות התעודות, ניתן יהיה להפעיל את מערכת ההפעלה.
מאחר שפתרון זה מגביל מאוד את קהילת הקוד הפתוח, וכובל אותה למעשה לאישורה ולחתימתה של חברה פרטית, הוכנס Shim לשימוש כפתרון גמיש יותר.
Shim הוא מנהל אתחול מינימליסטי שמאפשר למשתמש ליצור מאגר אישי של מפתחות מאושרים לשימוש.
Shim עצמו נחתם על ידי חברת מיקרוסופט, ולכן יכול לרוץ על מחשבים אישיים ללא הפרעה, אך הוא מחזיק מאגר מפתחות עצמאי – MOK (Machine Owner Keys), המנוהל על ידי המשתמש או על ידי קהילת הקוד הפתוח.
ה-MOK מאפשר למפתחי הקוד הפתוח לחתום את מערכות ההפעלה שלהם ולהפיץ אותן למשתמשים.
אצל המשתמש, יוודא Shim שמקור קובצי ההפעלה הוא בקהילת מפתחי מערכת ההפעלה.
בעת השימוש ב-Shim, מנהל האתחול שבקושחה מאתחל את Shim על פי מפתח ההצפנה של מיקרוסופט.
Shim מפעיל את מנהל האתחול של הלינוקס (GRUB, לדוגמה) על פי מפתח ההצפנה של קהילת הקוד הפתוח, ומנהל האתחול של לינוקס מעלה את ליבת מערכת ההפעלה.
המשתמש עצמו יכול להוסיף מפתחות נוספים, אם ברצונו להריץ מערכות הפעלה אחרות או מקוריות.
"See Emily Play" הוא שיר של להקת הרוק הבריטית פינק פלויד, שיצא לאור כסינגל השני שלהם ב-16 ביוני 1967 בחברת התקליטים קולומביה.
השיר נכתב על ידי הסולן המקורי סיד בארט, ויצא כסינגל שאינו כלול באלבום, אך הופיע כרצועה הפותחת של Pink Floyd, המהדורה האמריקאית של אלבום הבכורה של הלהקה The Piper at the Gates of Dawn.
השיר נכתב על ידי בארט בעקבות ההופעה Games for May, והפך ללהיט טופ 10 כשיצא בבריטניה חודש לאחר מכן.
"See Emily Play" ידוע גם בשם "Games for May", על שם קונצרט חינמי שנערך ב-12 במאי 1967 באולם המלכה אליזבת בגדה הדרומית של לונדון, בו הופיעה פינק פלויד.
זו הייתה ההופעה הראשונה שבה הקימה הלהקה מערכת צליל קוואדרופוני, שתהיה מאפיין קבוע של הופעות עתידיות.
על פי הדיווחים, השיר היה על נערה בשם אמילי, שבארט טען כי ראה בזמן שישן ביער לאחר שלקח סם פסיכדלי.
על פי A Saucerful of Secrets: The Pink Floyd Odyssey, מאת ניקולס שפנר, אמילי היא אמילי יאנג המכובדת, בתו של ויילנד יאנג, הברון קנט השני ומכונה "תלמידת בית הספר הפסיכדלית" ב-UFO Club.
חברתו דאז של בארט, ליבי גאוסדן, חולקת על תיאוריה זו – היא אמרה שהיא וסיד דנו בנישואים, וש"אמילי" יהיה שמו של ילדם הראשון.
הבסיסט רוג'ר ווטרס אמר מאוחר יותר כי היערות המוזכרים בשיר היו ממוקמים ליד גבעות גוג מגוג ליד קיימברידג'.
יש הטוענים כי אפקט גיטרת הסלייד הופק על ידי בארט באמצעות מצית זיפו, אך במקומות אחרים הוא השתמש בסרגל פלסטיק.
הרכבת המתוארת על עטיפת הסינגל צוירה על ידי בארט.
המפיק נורמן סמית' ניסה לשחזר את הצליל של הסינגל הראשון שלהם, "Arnold Layne", שהופק על ידי ג'ו בויד, על ידי חזרה לאולפני סאונד טכניקס בלונדון ב-18 במאי 1967 מכיוון שהוא לא הצליח לקבל את אותו הצליל באולפני אבי רוד המתקדמים יותר.
פרטי ההקלטה המדויקים אינם ברורים בשל מחסור בניירת בארכיון EMI.
המהנדס ג'ף ג'ארט נזכר שהשיר הוקלט בצורה ארוכה הרבה יותר, ולאחר מכן נערך לשחרור הסינגל.
ההקלטה כללה קלטות לאחור ושימוש רב בהד ובהדהוד; גשר הפסנתר הראשון בין הפזמון הראשון לבית השני הוקלט בקצב איטי ואז הואץ לקראת המאסטר האחרון.
קלטת המאסטר בת ארבע הרצועות נמחקה או לא הייתה במקומה.
הוא כבר לא קיים ומעולם לא הופק בסטריאו אמיתי; השיר עובד מחדש לסטריאו דופוני באלבום האוסף Relics משנת 1971.
בארט, כביכול, לא היה מרוצה מהקטע הסופי של האולפן, ומחה נגד יציאתו, שנורמן סמית' העריך כי התבססה על חששו ממסחריות.
במהלך סשנים של השיר דייוויד גילמור ביקר באולפן, בהזמנתו של בארט, והזדעזע מהשינויים הנתפסים באישיותו של בארט כאשר נראה שהוא לא זיהה אותו.
במשך שנים רבות גילמור היה נזכר בכך, ואמר: "אני אגיד שזה היה הרגע שהוא השתנה".
הסינגל הבריטי יצא לאור על ידי קולומביה רקורדס ב-16 ביוני 1967, עם "The Scarecrow" כבי-סייד.
השיר הגיע למקום השישי במצעדים.
מלודי מייקר אמרו שהם זיהו את הסינגל כסינגל של פינק פלויד "לפי צליל האורגן הנורא", אבל אמרו שהוא "הרבה יותר טוב מ-Arnold Layne".
הסינגל האמריקאי יצא על ידי טאוור רקורדס ב-24 ביולי 1967, כהוצאה סטנדרטי וכהוצאה שיווקית של לייבל לבן.
השיר הגיע למקום ה-134 במצעדים.
פרומו נוסף של לייבל לבן יצא ב-22 ביולי 1968 עם פתק ששאל אם תקליטנים ינגנו אותו.
סיד בארט - שירה, גיטרה חשמלית, גיטרת סלייד
ריצ'רד רייט - אורגן פרפיסה, פסנתר, פסנתר טאק, צ'מבלו חשמלי בולדווין, קולות רקע
"See Me Now" (בעברית: "ראה אותי עכשיו"; ידוע כ-"See Me Now – Finally") הוא שיר של המוזיקאי הישראלי הנרי, שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ניקה.
הוא יצא לאור בשנת 2004, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן המשותף של השניים, Revolution (2006).
את השיר כתב, הלחין והפיק הנרי.
"See Me Now" זכה להצלחה ארצית בתקופה בה יצא כאשר דורג במקומות הראשונים במצעדי הדאנס בישראל.
הוא זכה להצלחה גדולה במועדונים השונים, ובוצע על ידי השניים במהלך תוכנית הטלוויזיה "הראשון בבידור" של דודו טופז, שם כונה "שלאגר בין-לאומי".
בשנת 2004 פגשה ניקה דרך חבר משותף את הנרי.
כך נוצר הצמד "הנרי בהשתתפות ניקה" ("Henree feat.
Nikka") ושם הבמה שלה, "ניקה".
בתחילת הדרך, הקליטו השניים את הלהיט "See Me Now".
בכתבה שפורסמה בארץ, סיפר הנרי: .
בהמשך, הופיעו השניים במסיבת דיסקו כשעל הבמה שרה ניקה, בעוד הנרי היה הדי ג'יי.
אותו השיר הפך ללהיט במועדוני הלילה השונים, מבלי שנשלח לרדיו או קודם בטלוויזיה.
בהמשך, הושמע בחתונות רבות ורק לאחר מכן, נשלח באופן רשמי לרדיו והופץ כסינגל הבכורה שלהם.
את השיר ביצעו השניים במהלך תוכנית הטלוויזיה "הראשון בבידור" של דודו טופז, שם כונה "שלאגר בין-לאומי".
בהמשך להצלחת הסינגל של, הוחלט להפיק וליצור אלבום בכורה באורך מלא של השניים.
בקומוניקט שצורף לתקליטור הסינגל, צוין כי השיר נכלל באוסף הרשמי של "אקזיט" – לבסוף, יצא האלבום בשנת 2005 והוא כלל להיטים שונים מסוגות מוזיקליות כדוגמת פופ, דאנס והאוס.
האודיו הרשמי של "משהו אחר" פורסם ב-25 ביולי 2011. הוא כולל תמונה של ניקה והנרי שצולמה בשחור-לבן.
בחוק הקאנוני של הכנסייה הקתולית, המונח "'Sede Vacante" הוא מונח המתאר את התקופה שבה משרת האפיפיור או משרת בישוף קתולי פנויה, לרוב עקב מותו או התפטרותו של האוחז במשרה.
המונח נפוץ במיוחד בהקשר של האפיפיורות ברומא, אך ניתן לשימוש גם לגבי דיוקסיות אחרות בכנסייה הקתולית.
הביטוי Sede vacante מורכב משתי המילים הלטיניות sede (מושב, כס) ו-vacante (ריק, פנוי).
הוא מציין את הזמן שבו ה"כס הקדוש" (Sancta Sedes) ברומא ריק מאפיפיור.
ניהול הכנסייה בתקופת Sede vacante
עם פטירתו או התפטרותו של אפיפיור, מתבצע סדר פעולות מסודר:
הכרזה רשמית: הקמרלנגו (Camerlengo), נציג הבכורה לעניינים מנהליים של הוותיקן, מאשר את מותו של האפיפיור ומסמן את תחילת תקופת Sede vacante.
השבתת משרות: רוב ראשי המחלקות בקוריה הרומאית (הרשות המנהלת את ענייני העולם הקתולי, בקריית הוותיקן) מפסיקים את פעילותם, למעט תפקידים חיוניים כמו הקמרלנגו והפניטנציאר הגדול.
סמל הוותיקן משתנה: סמל "המפתחות המצולבים" מוצג יחד עם חופה אדומה-צהובה, המכונה "אומברקולום" (Umbraculum) .
חותם הדייג (החותם הרשמי של האפיפיור) מנופץ כדי לסמן את סיום כהונתו.
מיד לאחר מותו או התפטרותו של האפיפיור, עוסק הקמרלנגו (האחראי על ניהול הוותיקן בתקופת ה-Sede vacante) בשבירת חותם הדייג.
טקס זה מתבצע בנוכחות קרדינלים ובעלי תפקידים בכירים.
החותם, העשוי מתכת, מנופץ באמצעות פטיש, כדי למנוע אפשרות זיוף מסמכים בשם האפיפיור שהלך לעולמו.
פעולה זו מסמלת את סיום כהונתו של האפיפיור באופן רשמי וסופי.
תפקיד הקמרלנגו וסמכויותיו בתקופת Sede Vacante
הקמרלנגו (Camerlengo) הוא הקרדינל הממונה על ניהול ענייני הוותיקן לאחר סיום כהונתו של אפיפיור.
תפקידו המרכזי הוא להבטיח את המעבר הסדיר והתקין עד לבחירת יורש.
אימות רשמי של מותו של האפיפיור.
שבירת חותם הדייג וטבעת האפיפיור.
ניהול הנכסים והחשבונות של הוותיקן.
טיפול בצרכים מינהליים דחופים, אך ללא קבלת החלטות דוקטרינריות או מדיניות חדשות.
הקמרלנגו אינו מוסמך לבצע שינויים מהותיים בניהול הכנסייה, אלא רק לשמור על המשכיות אדמיניסטרטיבית עד לבחירת אפיפיור חדש.
לאחר פתיחת תקופת Sede vacante, מתכנס קולגיום הקרדינלים להכנות לקונקלווה – האספה הסודית לבחירת האפיפיור הבא.
משתתפים בהצבעות חשאיות הקרדינלים שגילם פחות מ-80, עד להשגת רוב של שני שלישים.
האפיפיור החדש מוכרז באמצעות הופעת עשן לבן מהקפלה הסיסטינית.
בימי הביניים, משך תקופת ה-Sede vacante היה לעיתים ארוך במיוחד.
בשל לחצים פוליטיים מצד בתי מלוכה ואצילים מקומיים, לעיתים התעכבה בחירת אפיפיור במשך חודשים ואף שנים.
לדוגמה, לאחר מותו של האפיפיור קלמנס הרביעי ב-1268, ארכה תקופת ה-Sede vacante כמעט שלוש שנים, עד שנבחר האפיפיור גרגוריוס העשירי.
כתוצאה מכך, הוחלט לשנות את הכללים ולנעול את הקרדינלים במתחם סגור ללא אפשרות עזיבה עד שיבחר אפיפיור, כדי למנוע סחבת פוליטית.
החלטה זו תקפה גם כיום.
במאה ה-20, כללי הבחירה הוסדרו בצורה ברורה יותר על ידי חוקים כמו Universi Dominici Gregis של יוחנן פאולוס השני.
השפעת הפוליטיקה החילונית על בחירת האפיפיורים
לאורך ההיסטוריה של הכנסייה הקתולית, תהליך בחירת האפיפיור לא התנהל רק במסגרת דתית-רוחנית, אלא שיקף לעיתים קרובות את מאזן הכוחות הפוליטי בין ממלכות אירופה.
מלכים, קיסרים, משפחות אצולה ואפילו שליטים מוסלמים היו מעורבים – בגלוי או מאחורי הקלעים – בניסיון להשפיע על תוצאות הקונקלווה ולמנוע את בחירתם של אפיפיורים עוינים לאינטרסים המדיניים שלהם.
ימי הביניים: הכס הקדוש כזירה גאופוליטית
האימפריה הרומית הקדושה נהגה למנות או ללחוץ על בחירת אפיפיורים שמרניים, שתמכו ברעיון ה"סמכות הדואלית" – שיתוף פעולה בין קיסר לאפיפיור – ולעיתים גם איימה צבאית.
במאה ה-14 (1378–1417) היה קרע גדול, שבמהלכו התקיימו בו-זמנית אפיפיורים ברומא ואנטי-אפיפיורים באביניון.
הקרע נבע במידה רבה ממאבק בין צרפת לאיטליה על השליטה בכנסייה.
התקופה כונתה "הקרע המערבי", והסתיימה רק בוועידת קונסטנץ.
תקופת הרנסאנס: הכנסייה כמנוף למשפחות שלטון
במאות ה-15 וה-16, משפחות איטלקיות חזקות – ובראשן משפחת מדיצ'י ומשפחת בורג'ה – שלטו בכיפה באמצעות מינוי אפיפיורים מתוך שורותיהן.
הבחירות התנהלו תוך שוחד, איומים ובריתות פוליטיות.
דוגמה לכך היא בחירתו של אלכסנדר השישי (רודריגו בורג'ה), בשנת 1492, שהייתה מלווה בהאשמות נרחבות בשוחד ובהבטחות לתפקידי קרדינלים.
אפיפיורים בני משפחת מדיצ'י, כגון לאו העשירי וקלמנס השביעי, נבחרו בהשפעה ישירה של שליטי פירנצה ובתמיכה ממלכתית מצרפת.
הזכות לווטו של ממלכות אירופה
במאות ה-17 עד ה-20 הייתה נהוגה זכות וטו בלתי רשמית, שכונתה jus exclusivae - זכות ההתנגדות, בה השתמשו לעיתים ראשי מדינות קתוליות שהתנגדו למינוי.
היו מקרים בהם קיסרי האימפריה האוסטרו הונגרית, מלכי ספרד, ולעיתים מלכי צרפת, שלחו נציגים לקונקלווה עם הוראה לחסום מועמד שאינו נוח להם.
השימוש המפורסם האחרון בזכות זו היה בשנת 1903, כאשר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה התנגד למינוי הקרדינל מריאנו רמפולה.
כתוצאה מכך נבחר פיוס העשירי, אשר מיד לאחר בחירתו אסר על כל התערבות חילונית בתהליך הבחירה.
עם היחלשות מעמדה של הכנסייה ככוח מדיני-עצמאי, ועם אובדן מדינת האפיפיור (1870), ירדה במידה ניכרת השפעתם הישירה של שליטים חילוניים על הבחירה.
עם זאת, גם במאה ה-20 וה-21 קיימת השפעה על המינוי מסיבות שאינן בהכרח דתיות.
אמנם כיום אין התערבות ישירה של שליטי מדינות בבחירה, אך עדיין קרדינלים נבחרים פעמים רבות תוך התחשבות באיזון גאוגרפי, אידאולוגי ותרבותי, או כדי למנוע חיכוך פוליטי עולמי בין המאמינים.
דוגמה לכך היא בחירתו של יוחנן פאולוס השני (1978), אפיפיור פולני ראשון, אשר שיקפה גם מסר פוליטי נגד ההגמוניה המדינית והתרבותית הסובייטית במזרח אירופה.
אף כי הסיבות לבחירה נשארות חסויות, הניחו פרשנים כי גם בחירתו של האפיפיור הקודם, פרנציסקוס (2013), הייתה במידת מה פוליטית.
פרנציסקוס היה האפיפיור הראשון זה מאות שנים שלא היה אירופאי, והיחיד שהגיע מאמריקה הלטינית.
בחירתו סימנה מעבר לעידן שבו הקתוליות מתפשטת באופן גלובלי, וכבר אינה רק עניינה של אירופה.
Sei (בעברית: "שש") הוא אלבום אולפן אינסטרומנטלי משותף של הגיטריסטיות תמר אייזנמן וקקי קינג, שראה אור ב-6 ביוני 2025 תחת חברת התקליטים העצמאית שורט סטאף רקורדס.
הוא מורכב מ-11 רצועות אינסטרומנטליות באורך כולל של כ-42 דקות.
הוא הופק במסגרת פרויקט במה בשם זהה, אשר כלל מופע מולטידיסציפלינרי המשלב גיטרה, תנועה ומיצג חזותי.
האלבום נוצר כחלק מפרויקט במה שיתופי בשם "Sei", אותו יצרו קינג ואייזנמן לאחר תקופת עבודה ממושכת שכללה סדנאות והופעות בארצות הברית.
ההקלטות התקיימו במהלך שנת 2024 והושלמו בתחילת 2025, בהפקה מוזיקלית של שתיהן ובשיתוף עם טכנאי הסאונד אליה ווקר.
האלבום הופץ דיגיטלית דרך פלטפורמות ההזרמה ספוטיפיי, אפל מיוזיק ובנדקמפ, וכן נמכר להורדה דיגיטלית באתר הרשמי של קינג.
האלבום כולו אינסטרומנטלי ומתבסס על נגינה בגיטרה אקוסטית וחשמלית.
הסגנון המוזיקלי משלב אלמנטים של מוזיקת אמביינט, רוק אלטרנטיבי, אלתור וג'אז מודרני, תוך שמירה על אסתטיקה מינימליסטית.
כל אחת מן הרצועות נבנית סביב מנגינה מרכזית קצרה, ללא מבנים שיריים מסורתיים.
הקטעים מתאפיינים באווירה אינטימית ורפלקטיבית, עם דגש על צליל נקי, מהלך הרמוני איטי ולעיתים חזרתי, ועיבודים צנועים.
Sei מהווה המשך ישיר למגמה בקריירה של אייזנמן לעבר יצירה אינסטרומנטלית, אשר באה לידי ביטוי גם במיני-אלבומה הקודם, Morningside.
"Segurosqui" (נכתב גם "Seguroski") הוא סינגל של הראפר הפוארטוריקני דדי יאנקי מתוך אלבום האוסף הראשון שלו, Los Homerun-es, שיצא לאור ב־23 בספטמבר 2003.
בקליפ הווידאו שבוים על ידי דייוויד אימפלוסו ויצא לצורך קידום האלבום נכללו השירים "Segurosqui" ו־"Gata Gangster", שבו השתתף הזמר הפוארטוריקני דון עומר.
הווידאו צולם בפוארטו ריקו, במועדון לילה הומה אדם.
בקליפ מופיעים דון עומר, DJ נלסון, DJ Blass ואחרים.
הודות להצלחה הגדולה של השיר באי, שוחררו שתי גרסאות שונות: אחת הייתה הגרסה המקורית בהפקתו של בלאס, והאחרת — גרסת בצ'אטה, שהופקה על ידי אליאל ו־DJ אריק.
"Segurosqui" היה השיר השני של יאנקי שהגיע למצעדי הבילבורד לאחר שהגיע למקום ה-32 במצעדי המוזיקה הטרופית של בילבורד ב-23 באוגוסט 2003. באפריל 2006, הצהיר "כשהוצאתי את [הסינגל] "Seguroski", כולם אמרו שאני לא יכול לעשות משהו טוב יותר מזה.
ושוב, אנשים רבים אמרו לי שלעולם לא אעשה משהו טוב יותר מ-"Gasolina".
זה מה שכולם אמרו לי אלף פעמים במהלך השנים".
SEGGER Microcontroller Systems היא חברה פרטית גרמנית שהוקמה בשנת 1992, והיא מהמובילות בעולם בפיתוח ובאספקת כלי חומרה ותוכנה לתעשיית המערכות המשובצות.
המטה שלה ממוקם במוֹנְהַיְים אם ריין שבגרמניה.
SEGGER מספקת פתרונות מקצה לקצה המכסים את כל שלבי פיתוח המערכות המשובצות, החל מכתיבת קוד ועד לתכנות ייצור המוני.
מוצרי החברה מתמקדים בארבע קטגוריות עיקריות: מערכות הפעלה בזמן אמת וספריות תוכנה, מתאמי ניפוי שגיאות ומעקב, כלי תכנות (פלאשרים לייצור המוני) וסביבות פיתוח משולבות (IDE).
מגוון הפתרונות הרחב הופך את SEGGER לשחקן מפתח באספקת תשתיות אמינות ויעילות למפתחי חומרה ותוכנה.
J-Trace היא סדרת כלי חומרה מקצועיים תוצרת החברה, המיועדים לניפוי שגיאות ושידור מעקב מתקדם עבור מעבדי Arm Cortex ו-RISC-V.
כלי זה מהווה הרחבה לסדרת ה-J-Link הפופולרית של החברה, ומוסיף יכולות מעקב מקיפות המבוססות בעיקר על תמיכה במערכת Embedded Trace Macrocell (ETM) של חברת המעבדים הבריטית "Arm".
התכונה העיקרית של המוצר היא היכולת לבצע מעקב מלא אחר הוראות הביצוע של התוכנית בזמן אמת, ללא הגבלה על משך הזמן או כמות הנתונים, בניגוד לכלים מסורתיים המוגבלים לבאפר פנימי.
זה מתאפשר על ידי הזרמת נתוני המעקב ישירות למחשב המארח דרך חיבורי USB 3.0 מהיר או אתרנט.
יכולת מעקב רציף זו חיונית לאיתור באגים נדירים, ניתוח כיסוי קוד וביצוע פרופיילינג של זמני ריצה וצריכת הספק.
הסדרה כוללת דגמים ספציפיים (כגון J-Trace PRO Cortex-M, J-Trace PRO Cortex ו-J-Trace PRO RISC-V) המכילים את כל יכולות ה-J-Link PRO, והיא משתלבת עם תוכנת הניפוי Ozone של SEGGER ותומכת בסביבות פיתוח נפוצות כמו Keil, IAR ואקליפס.
הסדרה הושקה לראשונה בשנות ה-2010 והתפתחה לדגמי PRO (בסביבות 2018) אשר הפכו למוצר הדגל בתחום המעקב למערכות משובצות מבוססות Arm ו-RISC-V.
Selling England by the Pound הוא אלבום האולפן החמישי של להקת ג'נסיס משנת 1973. האלבום נחשב על ידי רבים ממעריצי הלהקה לאחד מאלבומיה הטובים ביותר בתקופה ה"מתקדמת" של הלהקה ואחד מהאלבומים המשפיעים והגדולים בז'אנר הרוק המתקדם.
האלבום כולו נכתב, עובד ונוגן על ידי חברי הלהקה פיטר גבריאל, טוני באנקס, פיל קולינס, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד.
בדומה לאלבום האולפן הקודם של ג'נסיס, Foxtrot, האלבום זכה לפופולריות רבה, והגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי.
אלבום זה גם הגיע לדרגת אלבום זהב בארצות הברית ב־1990.
מקור שמו של האלבום הוא בסיסמת מפלגת הלייבור מאותה תקופה.
האלבום מכיל ביקורת חברתית נגד העם הבריטי.
עטיפת האלבום היא ציור מאת בטי סוונוויק בשם "החלום", ציור שהיווה את ההשראה לכתיבת השיר השני באלבום, והלהיט מתוכו - "I Know What I Like".
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי טוני באנקס, פיל קולינס, פיטר גבריאל, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד.
השיר, שאורכו 8 דקות, הוא מעין קינה של סולן הלהקה, פיטר גבריאל, על השינויים בשנות השישים והשבעים בממלכה המאוחדת ועל הפיכתה ממדינה סוציאליסטית למדינה קפיטליסטית.
בשיר יש התייחסויות לרשתות מזון מהיר כמו Wimpy (Chewing through your Wimpey dreams) בהתייחסות זו, נשמעים הדים של הפזמון של השיר הישן של ג'נסיס, "Get 'Em Out by Friday".
עוד התייחסות היא למרדף אחר הזהב (Follow on!
השיר מתחיל בא-קפלה ששר פיטר גבריאל ומתפתח לשיר רוק קצבי.
מהבית הרביעי נשמעת מקהלה של 8 קולות שהולכת ומתגברת.
קלידן הלהקה, טוני בנקס, השתמש בשיר במלוטרון החדש שלו, M400, והצליל שלו ניכר היטב לאחר הבית החמישי, יחד עם סולו הגיטרה של סטיב האקט והבס של מייק ראת'רפורד.
לקראת סוף השיר (בשתי הדקות האחרונות), הוא נהיה שקט ונשמעות בו בעיקר גיטרות קלאסיות.
בשיר יש גם כלי נגינה שלא נפוץ ברוק המתקדם, סיטאר חשמלי.
שם האלבום, "Selling England by the Pound", נלקח ממילות הבית השני בשיר.
מלודית השיר חוזרת על עצמה בסופה של היצירה, "The Cinema Show" ובתחילת השיר, "Aisle of Plenty".
המוטיב מופיע בהדרגה מרצף האקורד, אשר מורכב מאותם אקורדים כמו ב-"The Cinema Show" אבל בסדר אלטרנטיבי.
"More Fool Me" הוא שיר רוק קל.
השיר בעל אווירה פסטורלית, והכלים היחידים בו הם גיטרות אקוסטיות.
השיר הוא אחד משני השירים שהמתופף, פיל קולינס מבצע בו את תפקיד השירה המובילה לאחר השיר, "For Absent Friends" מ-"Nursery Cryme" אשר יצא ב-1971. השיר מדבר על אדם שהמאהבת שלו עוזבת אותו, אך הוא "בטוח שזה יסתדר".
מבחינה מוזיקלית, השיר פשוט יותר משאר השירים באלבום, מאחר שהוא כולל רק גיטרה אקוסטית ושירה.
הוא נכתב על ידי פיל קולינס ומייק ראת'רפורד בעת שישבו על המדרגות של אולפני איילנד.
זה הפך לקטע הסולו של קולינס בעת סיבוב ההופעות של קידום האלבום, "Selling England".
השיר מרמז על הכיוון שאליו קולינס שאף שג'נסיס תפנה, ואכן, לאחר פרישתם של הסולן פיטר גבריאל והגיטריסט סטיב האקט, ג'נסיס עברה מרוק מתקדם לכיוון יותר פופי.
השיר נוצר בהשראת ידיעה חדשותית שגבריאל קרא מספר שנים קודם לכן על הקרבות הטריטוריאליים של שתי כנופיות יריבות באיסט אנד של לונדון שנלחמו ביניהן ביער אפינג.
הוא פרסם מודעה ב"טיימס" ועיין בארכיונים בניסיון למצוא מידע נוסף על הסיפור, אך משלא הצליח למצוא מידע נוסף, הוא יצר דמויות בדיוניות משלו.
המילים כוללות כמה דמויות כמו: "Mick the Prick" (מיק הדוקר) ו-"Bob the Knob" (בוב הכפתור).
השיר אופייני למעבר של הסולן פיטר גבריאל לשירה בקולות שונים לדמויות שונות, כמו גם את השינויים התכופים בקצב ובמשקלים א-סימטריים.
השיר בוצע בהופעות חיות במהלך הסיור לקידום "Selling England by the Pound", שבו גבריאל נע מסביב ומספר את הסיפור.
תגובות חברי הלהקה על השיר שונות.
בספר של יוג' פידלר "The Book of Genesis", חברי הלהקה הסכימו אחד עם השני על כך שהשיר מכיל רעיונות טובים, אך הוא סובל מעודף מילים ביחס למנגינה ולכן קשה לנגן אותו בהופעות חיות בלי טעויות.
חברי הלהקה סיימו את כתיבת המוזיקה לפני שפיטר גבריאל סיים את כתיבת הטקסט.
כתוצאה מכך גבריאל נאלץ לשיר במהירות גבוהה, והצטער לאחר מכן על כך שלא קיצר את הטקסט.
המילים זכו לשבחים על ההומור והשנינות, אך מאוחר יותר חברי הלהקה אמרו שהם לא הסתדרו היטב עם המוזיקה והפכו את היצירה למסובכת "כדי להיות מסובכת".
הלהקה הפסיקה לנגן את השיר בהופעות לאחר קידום האלבום, "Selling England".
"After the Ordeal" הוא קטע אינסטרומנטלי, שנכתב על ידי הגיטריסט, סטיב האקט (בסיועו של מייק ראת'רפורד).
חלקו הראשון של הקטע מנוגן בגיטרה קלאסית קצבית עם ליווי פסנתר, וחלקו השני הוא קטע איטי המבוצע על גיטרה חשמלית.
האקט ציין לאחר מכן שזו הייתה הרצועה הראשונה של ג'נסיס שבה השתמש אי פעם בגיטרה עם מיתרי ניילון.
אמנם ג'נסיס לא ביצעו את השיר בהופעות חיות, אך האקט ניגן את הקטע במחרוזת בין "Apocalypse in 9/8" (מ-"Supper's Ready") ו-"Hairless Heart".
לדברי הקלידן טוני בנקס, גם הוא וגם הסולן פיטר גבריאל היו נגד הכללת השיר הזה ב־"Selling England", והיו להם ויכוחים רבים עם האקט על כך.
דעתו של האקט התקבלה במקרה הזה.
בנקס אמר מאוחר יותר כי הכללת הקטע באלבום הובילה לכך שאורכו של האלבום, 53 דקות, חרג מהאורך הרצוי לאלבום ויניל (45 דקות), וכתוצאה מכך איכות הצליל יצאה לדעתו "די מחוספסת".
ויכוחים כאלה על יצירותיו של האקט הובילו אותו בסופו של דבר לפרוש מהלהקה כעבור ארבע שנים.
אורך היצירה כ-11 דקות, והיא השלישית והאחרונה בשירים המורכבים ב־ "Selling England" יחד עם "Firth of Fifth" ו-"The Battle of Epping Forest".
"The Cinema Show" מחולק לשני קטעים.
הראשון, קטע עדין של גיטרה אקוסטית (12 מיתרים) הכולל גם הרמוניות קול בין פיטר גבריאל ופיל קולינס וסולו של חליל צד.
לאחר מכן השיר עובר לסולו קלידים בן 4 וחצי דקות המבוצע על ידי הקלידן טוני בנקס, יחד עם מייק ראת'רפורד וקולינס כשהם מנגנים במקצב א-סימטרי של 7/8 (סולו זה נכלל כחלק מהשיר, "In the Cage" בהופעות כמחרוזת).
השיר מסתיים במשקל קבוע של 4/4, אשר מוביל לשיר האחרון, "Aisle of Plenty".
השיר "Aisle of Plenty" לא בוצע בהופעות החיות של הלהקה.
במקום זאת השיר היה מסתיים במשקל קבוע של 7/8. ניתן לשמוע גרסה זו באלבום "Seconds Out".
המילים נכתבו על ידי הקלידן טוני בנקס והבסיסט מייק ראת'רפורד והן הושפעו מהפואמה של טי אס אליוט, "ארץ הישימון".
המילים מתייחסות לדמויות של רומיאו ויוליה מהמחזמר של ויליאם שייקספיר.
כל אחד מהם מכין את עצמו למועד במופע הקולנוע (רומיאו משתעשע בתקוות גדולות למפגש מיני עם ג'ולייט לאחר מכן).
הפזמון מתייחס לטירסיאס, דמות מהמיתולוגיה היוונית שחי כגבר ואישה, ושהגיע למסקנה כי נשים מפיקות הנאה רבה יותר ממין מאשר גברים.
"Aisle of Plenty" הוא הקטע השמיני והאחרון באלבום.
הקטע מהווה פרפרזה לשיר "Dancing with the Moonlit Knight" (השיר הפותח), וזהה בלחנו לתחילת השיר, סוגר את האלבום באותה נימה שבה התחיל בכך שגם הוא עוסק בתרבות הצריכה באנגליה של שנות ה-70', אליה מתייחס כאן גבריאל בלעג.
קטע הגיטרה האקוסטית שבהתחלה הוא המשך של הקטע בסוף השיר הקודם, "The Cinema Show".
שיר זה מתובל במשחקי מילים:
באותו הזמן, פייר פיין וסייפוויי היו רשתות מכולת גדולות בממלכה המאוחדת, וגם טסקו וקו־אופ (קבוצת הקואופרטיב) הם שמות של רשתות חנויות מכולת.
יש כאן משחק מילים, כי מילת המעבר קשורה בחנויות מכולת (המילה "Aisle" מהווה לשון נופל על לשון.
"Isle" פירושו אי, "Isle of Plenty" - אי השפע, כינוי לבריטניה.
פירוש המילה "Aisle" לעומת זאת, הוא מעבר, "Aisle of Plenty" - מעבר השפע, כינוי למעברים בסופרמרקטים).
במהלך העבודה על האלבום פיתחו גבריאל והאקט קטע בשם "Déja Vu", אך הוא נותר לא גמור ולא נכנס לאלבום.
האקט הכין גרסה מוגמרת של השיר לאלבומו Genesis Revisited (1996).
הוא ביצע את השיר בהופעה חיה בסיבוב ההופעות שלו ב-2019, שבו הוא ביצע את Selling England by the Pound בשלמותו.
טוני באנקס - פסנתר, קלידים, שירה מלווה, גיטרה אקוסטית ב-"The Cinema Show"
פיל קולינס - תופים, כלי הקשה, שירה מלווה, שירה מובילה ב-"More Fool Me"
פיטר גבריאל - שירה מובילה, חליל צד, אבוב, כלי הקשה
מייק ראת'רפורד - גיטרת בס, דוושות בס, גיטרה מלווה, סיטאר חשמלי, צ'לו ב-"Dancing with the Moonlit Knight", גיטרה אקוסטית ב-"The Cinema Show" ושירה מלווה
Selmasongs הוא אלבום שיצא לאור ב-18 בספטמבר 2000 על ידי הזמרת, כותבת השירים והמוזיקאית האיסלנדית ביורק בתור פסקול לסרט רוקדת בחשכה, בו היא גם כיכבה כדמות הראשית, סלמה.
האלבום מציג סידורים קלאסיים בנוסף למלודיות וביטים המחוברים מצלילים של חפצים שגרתיים, כמו מכונות במפעל או רכבות.
באופן בולט, חלק ממילות השירים שונות בצורה מהותית מאלו שבגרסאות המופיעות בסרט.
חלק מהמילים שוכתבו, אולי כדי למנוע גילוי של חלקי עלילה חשובים, עקב העובדה שהפסקול יצא לחנויות לפני שהסרט יצא לאקרנים, או כדי לגרום לאלבום להיות כזה שעומד בפני עצמו.
בפרט, השיר I've Seen It All מאבד הרבה ממשמעותו, מפני שביורק ות'ום יורק מחליפים דמויות ביניהם במהלך השיר (בסרט, ביורק מבצעת את הדואט עם השחקן פיטר סטורמר והם שומרים על דמויותיהם במהלכו).
בנוסף, הרצועות "My Favourite Things" ו "Next to Last Song" לא מופיעות באלבום, ייתכן שמאותה הסיבה.
הרצועה I've Seen It All הייתה מועמדת בטקס פרסי אוסקר בתור השיר המקורי הטוב ביותר.
בנוסף, הפסקול התקבל באהדה על ידי המבקרים, וזכה לביקורת של ארבעה כוכבים מתוך חמישה מהמגזינים רולינג סטון ו- NME, וזכה בחמישה כוכבים בביקורת של המגזין Alternative Press.
על למה היא בחרה לעשות את האלבום: "עשיתי שלושה אלבומי סולו במהלך חמש שנים, ושלושתם היו עליי.
הייתי מוכנה לתת את עצמי למען פרויקט אחר.
היה לי את הרעב להשתמש יותר בידע המוזיקלי-קלאסי שלי בפרויקט אישי, אך רציתי שזה יהיה מחובר רגשית למישהו אחר".
על סלמה: "לא אני כתבתי את המילים ל-I've Seen It All, אבל זה היה פרויקט שארך שלוש שנים ונהניתי לשכוח את עצמי, ולהתאהב באובססיביות באישה הנקראת סלמה.
הרגשתי מוחמאת עד מאוד להיות האחת שתבטא את ליבה של סלמה".
על המניפסט שלה: "הכנתי מניפסט שאומר- 'את המיקס האחרון למוזיקה אני אעשה.
אני צריכה להיות בזמן שהמוזיקה נערכת, ועורכי הסאונד צריכים להתייעץ איתי בכל שלב.
ההחלטה על השירים שייכנסו לפסקול תהיה שלי'", היא אומרת.
"חזרתי עם המניפסט ואמרתי: 'עד שלא תסכים לא אעשה כלום', והוא (הכוונה לבמאי - לארס פון טרייר) הסכים".
רצועה מספר 1 נכתבה על ידי ביורק ומנוצחת על ידי וינסנט מנדוזה.
רצועות 3, 4, 6 ו-7 נכתבו על ידי ביורק, Sjón ולארס פון טרייר.
רצועות 2 ו-5 נכתבו על ידי ביורק, מארק בל, Sjón ולארס פון טרייר.
לא יצאו סינגלים מתוך הפסקול.
"Send in the Clowns" (בעברית: "הכניסו את הליצנים") הוא שיר של סטיבן סונדהיים מתוך המחזמר "מוזיקת לילה זעירה" (1973), עיבוד של "חיוכי ליל קיץ", סרטו של אינגמר ברגמן.
השיר הוא בלדה מן המערכה השנייה, שבה מהרהרת הדמות דזירה בחייה, על גילויי האירוניה והאכזבות שהיו בהם.
בין השאר, היא נזכרת בקשר שהיה לה שנים קודם לכן עם עורך הדין פרדריק.
בפגישה מחודשת אחרי זמן רב נודע לה, שהוא נמצא עכשיו בקשר נישואים שלא מומש עם אישה צעירה ממנו בהרבה.
דזירה מציעה לו נישואים, שיחלצו אותו ממצב זה, אבל הוא מסרב בטענה, שבנישואיו הקדיש את חייו לאשתו.
בתגובה לדחייה, דזירה שרה את הבלדה.
השיר מושמע שוב כקודה אחרי שאשתו הצעירה של פרדריק מסתלקת עם בנו, ופרדריק חופשי לבסוף להיענות להצעתה של דזירה.
סונדהיים כתב את השיר במיוחד לשחקנית גליניס ג'ונס (Glynis Johns), ששיחקה לראשונה בתפקיד דזירה בברודוויי.
השיר בנוי בארבעה בתים וגשר, ומשתמש במשקל משולש מורכב.
הוא היה לשיר הפופולרי ביותר של סונדהיים אחרי שג'ודי קולינס ופרנק סינטרה הקליטו אותו ב-1975. גרייס ג'ונס, ברברה סטרייסנד, ג'ולי אנדרוז, שירלי בייסי, צארה ליאנדר, טייגר ליליס (Tiger Lillies) ועוד זמרים רבים הקליטו מאז את השיר, שהיה לסטנדרט ג'אז.
ה"ליצנים" בשם השיר אינם מתייחסים לליצני קרקס, אלא מסמלים שוטים, כפי שסונדהיים הסביר בראיון משנת 1990:
בראיון משנת 2008 הרחיב סונדהיים והבהיר:
בריאיון עם אלאן טיצ'מרש דיברה דיים ג'ודי דנץ', שביצעה את תפקיד דזירה בלונדון, על ההקשר של השיר.
המחזה הוא "מחזה קודר על אנשים שנמצאים, בהתחלה, עם בני-זוג שאינם מתאימים ואז, לקראת הסוף, נראה שהדברים עתידים להסתדר.
היא (דזירה) שוגה במידה מסוימת בתזמון חייה וכאשר היא פוגשת שוב את הגבר, שעמו קיימה פרשיית אהבים וילדה לו בת (אם כי הוא איננו יודע זאת), היא נוכחת לדעת שהיא אוהבת אותו והוא הגבר שהיא רוצה."
שנים אחדות לפני תחילת המחזה, הייתה דזירה שחקנית צעירה ומושכת, נלהבת לתיאטרון ולגברים.
חייה היו עשירים בדרמה והיא רפרפה מגבר לגבר.
פרדריק היה אחד ממאהביה הרבים והתאהב בה אהבה עמוקה, אבל היא סירבה להינשא לו.
מהמחזה משתמעת האפשרות, שדזירה הייתה בהיריון מפרדריק בעת פרידתם.
חודשים ספורים לפני פתיחת המחזה נשא פרדריק אישה יפהפייה, צעירה ממנו בשנים רבות.
במערכה הראשונה פוגש פרדריק שוב את דזירה ומתוודע אל בתה, בת-נעורים בוגרת מכפי גילה, ששמה עתיר המשמעות הוא פרדריקה.
פרדריק מסביר לדזירה, כי הוא נשוי עכשיו לצעירה שהוא מאוהב בה, אבל היא עדיין בתולה ומסרבת לשכב עמו.
המערכה השנייה מתחילה כעבור ימים אחדים.
דזירה מבינה, שהיא רוחשת אהבת אמת לפרדריק.
היא אומרת לפרדריק, שיש להציל אותו מנישואיו, ומציעה להינשא לו.
פרדריק מסביר לדזירה, שהוא נגרף מעל הקרקע ו"מרחף באוויר" באהבתו אל אשתו הצעירה והיפה.
הוא מתנצל לפני דזירה על שהטעה אותה.
פרדריק מתהלך בחדר בעוד דזירה נשארת ישובה על המיטה.
נתונה במערבולת רגשות של עצב וכעס, על עצמה, על חייה ועל הבחירות שעשתה, היא שרה, "Send in the Clowns." זמן לא רב אחר כך, אשתו הצעירה של פרדריק נושאת רגליים ומסתלקת עם בנו, והוא חופשי לקבל את הצעת הנישואים של דזירה; השיר חוזר כקודה.
בעולם הקרקס מוכרת ההודעה "קראו ליצנים" כקריאת חרום.
הליצנים תורגלו להשיב את השליטה בקהל.
בקרקס אפשרויות רבות לתאונות ואסונות, נפילת לולין.
חיה שפצעה את המאמן שלה, נפילה מסוס דוהר, ועוד המון תרחישי כשל שהליצנים היו אמורים לפעול כדי להסיח את דעת הקהל.
שליטה בקהל קרקס חשובה מאד בגלל רגישות המבנה (בדרך כלל אוהל ענק עם תורן מרכזי גבוה) היסטריה או מנוסת בהלה עלולים היו להביא לאסונות ונזקים כלכליים רבים.
סונדהיים כתב את המילים והמוזיקה תוך יומיים, במהלך חזרות להצגת הבכורה של המחזה בברודוויי, במיוחד לשחקנית גליניס ג'ונס, שיצרה את תפקיד דזירה.
לדברי סונדהיים, "לגליניס היה קול מלבב, צלול כבדולח, אבל צלילים ארוכים לא היו הנקודה החזקה שלה.
רציתי לכתוב פסוקים קצרים, לכן כתבתי שיר מלא שאלות והנעימה כתובה בטווח צלילים קטן."
מילות השיר כתובות בארבעה בתים וגשר ודזירה שרה אותו.
כפי שסונדהיים מסביר, דזירה חווה הן חרטה עמוקה והן חמת זעם.
"Send in the Clowns" לא נועד להיות בלדה מרקיעה שחקים; זהו שיר חרטה.
וזהו שירה של אישה, שהיא נסערת וזועמת מכדי להאריך יותר מדי בדיבור - או בשירה.
היא רותחת, אבל איננה רוצה לחולל סצנה לפני פרדריק, משום שהיא מבינה, שהתאהבותו חסרת-הדעת באשתו בת ה-18 אינה עשויה להישבר.
על כן היא מרימה ידיים; זהו אם כן שיר של צער וחרון, ומשום כך מתאים למשפטים קצרי-נשימה.
השיר כתוב בסולם היסודי רה במול מז'ור.
השיר משתמש במשקל יוצא דופן ומורכב, הנע לסירוגין בין 12/8 ל-9/8, שניהם משקלים משולשים מורכבים, שנותנים תחושה של ואלס, הבאה לביטוי לכל אורך פרטיטורת המחזה.
"Send in the Clowns" מבוצע בשני סגנונות שונים לחלוטין: דרמטי ולירי.
הסגנון הדרמטי הוא ההצגה הדרמטית של דזירה, וסגנון זה שם דגש על רגשות הזעם והחרטה שלה.
הסגנון הדרמטי משמש גורם מלכד במחזה.
הסגנון הלירי הוא הביצוע הקונצרטנטי, השם דגש על מתיקותה של המלודיה ועל הפיוט שבמילים.
רוב הביצועים הם קונצרטנטיים, כך שהם שמים דגש על יופיין של המלודיה ושל המילים.
את ההבדלים בין שני סגנונות הביצוע אפשר להמחיש באמצעות השוואה בין ביצועיהן של גליניס ג'ונס וג'ודי דנץ' לאלה של ג'ודי קולינס ופרנק סינטרה.
הראשונים דרמטיים ומיועדים לתיאטרון; האחרונים ליריים ומיועדים לאולם הקונצרטים.
גליניס ג'ונס היא המודל לדזירה; היא יצרה את התפקיד בברודוויי, והאינטרפרטציה שלה מבליטה את החרטה והזעם של דזירה.
בהפקה מחודשת של המחזמר ב-1995 כיכבה ג'ודי דנץ', והביצוע שלה לשיר זכה להוקרה והתקבל כאחד הטובים ביותר.
יותר משהיא שרה, היא מספרת את סיפור המעשה, והמרירות ניכרת בקולה כשהיא מתיזה את השורה,"?Isn't it rich".
דנץ' זכתה בפרס אוליביה על ביצועה.
גם ברברה סטרייסנד שמה את הדגש בשירתה על הדרמה שבשיר, הצער, המרירות והחרטה ניכרים בכל שורה, גם בביצוע קונצרטנטי.
בניגוד לביצועיהן של ג'ונס, דנץ' וסטרייסנד, ג'ודי קולינס איננה מבצעת כשחקנית המגלמת את דזירה אלא כזמרת פופ בשירת בלדה נוגה.
היא מעולם לא שיחקה את דזירה על בימת תיאטרון, אלא השתמשה ביופי של המילים והמלודיה ליצור להיט פופ גדול.
כך גם פרנק סינטרה, שמזמר בלדה מסורתית.
השיר מופיע ביותר מ-900 הקלטות עם מאות מבצעים במגוון רחב של עיבודים.
פרנק סינטרה הקליט אותו ב-1973 באלבומו Ol' Blue Eyes Is Back
שירלי בייסי הקליטה ב-1975 את העיבוד של ארתור גרינלדס באלבום Good, Bad, but Beautiful
ג'ודי קולינס הקליטה את השיר ב-1975 באלבומה "ג'ודית" (עיבוד של ג'ונתן טוניק'), ביצוע שזכה בפרס "שיר השנה" בטקס הגראמי 1976
בינג קרוסבי הקליט את השיר בשנת 1975, בגיל 71, לאלבומו That's What Life Is All About
זרה ליאנדר, ששיחקה את "דזירה" בהפקה הגרמנית של "מוזיקת לילה זעירה" הקליטה גרסה גרמנית בשם Wo sind die clowns?"
פרידה (אנני-פריד לינגסטאד) מלהקת אבבא הקליטה את השיר בשוודית לאלבומה Frida Ensam.
סטאן קנטון באלבומו "קנטון 76'" משנת 1976
גיטריסט הג'אז פאט מרטינו הקליט גרסה אינסטרומנטלית של השיר בשביל We'll be Together Again
הגיטריסט והמחנך טד גרין עיבד את השיר לגיטרה סולו, 1977
גרייס ג'ונס הקליטה גרסת דיסקו של השיר לאלבום הראשון שלה, "פורטפוליו"
הזמר הספרדי רפאל הקליט את השיר ב-1977 בקסטיליאנית, לאלבום "אל קנטור" ("הזמר")
אליזבת טיילור, אף כי מעולם לא הייתה זמרת, הקליטה את השיר לעיבוד קולנועי של "מוזיקת לילה זעירה", שבו שיחקה את דזירה בשנת 1977
פרנקי ליין הקליט את השיר לאלבומו הבריטי, "החיים יפים".
השיר יצא כסינגל באנגליה ב-1978
אנג'לה לנסברי שרה את השיר בהקלטה מהופעה חיה על גבי התקליטור "ערב סטיבן סונדהיים", בליווי סונדהיים על הפסנתר, 1983
ג'ולי אנדרוז שרה את השיר בהופעה חיה בטקס פרסי הטוני בשנת 1984
ברברה סטרייסנד הקליטה עיבוד של ג'רמי לובוק ב"אלבום ברודוויי", 1985
רוג'ר ויטאקר הוקלט בביצוע השיר בהופעה חיה בטיבולי, קופנהגן, דנמרק ב-27 במרץ 1989. ההקלטה הזאת יצאה לאחר מכן כאלבום ומצויה גם כווידאו.
מדונה הקליטה את השיר מחדש בשנת 2016, ושרה אותו במיני סיבוב ההופעות שלה, "Madonna: Tears of a Clown".
ריקי גל ביצעה את השיר במקור באנגלית באלבומה אמצע בלוז (2005).
רבקה רז ביצעה את השיר בעברית בשם "מי הליצן" באלבומה ברודווי (2001).
אלון אולארצ'יק ביצע את השיר בתוכנית "זהו זה!" בנוסח עברי של אהוד מנור שתרגם את השיר כ-"צחוק ליצנים".
דודו פישר ביצע את השיר אף הוא.
שילה פרבר תרגמה את השיר בשם "הביאו ליצן" ומבצעת אותו באלבומה "מכתבי אהבה" (2016).
Sender Policy Framework (SPF) היא מערכת פשוטה לאימות דואר אלקטרוני שפותחה כדי לזהות זיוף והתחזות לגורמים אחרים.
היא עושה זאת בעזרת מנגנון שמאפשר לשרתי קבלת הדואר לבדוק שהודעות המגיעות משם תחום מסוים מקורן במארח שהוסמך לכך על ידי בעל שם המתחם.
הרשימה של המארחים שמורשים לשלוח הודעות תחת שם המתחם הזה מפורסמים ברשומות ה־Domain Name System שלו, בצורה מוגדרת מראש כרשומות TXT.
דואר זבל אלקטרוני ומתקפות דיוג לרוב משתמשים בכתובות מזויפות לשליחת הודעות הדואר האלקטרוני, כך שפרסום ובדיקה של רשומות SPF יכול להחשב כדרך להילחם בדואר זבל אלקטרוני.
Selfish (בעברית: אנוכי) הוא שיר של הראפר האמריקאי פיוצ'ר בהשתתפות הזמרת הברבדית ריהאנה מאלבום האולפן השישי שלו Hndrxx.
השיר התפרסם כסינגל יחיד מ-Hndrxx ב-28 בפברואר 2017.
השיר זכה להצלחה רבה בארצות הברית, כאשר מכר שם למעלה ממיליון עותקים, ונכנס אל המקום ה-37 במצעד הבילבורד הוט 100.
את השיר כתבו ריהאנה, פיוצ'ר ונואל פישר, והוא הופק על ידי פישר גם כן.
עם השיר הופיעו השניים בכמה הופעות, ואף בוצעו מספר רמיקסים וגרסאות כיסוי לשיר.
בנוסף לכך, השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו גם את הרית'ם אנד בלוז.
השיר זכה להצלחה בינונית, ובשיאו הגיע אל המקום ה-37 במצעד הבילבורד הוט 100.
"(Send My Love (To Your New Lover" (בעברית: "שלח את אהבתי (לאהובה החדשה שלך)") הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הבריטית אדל מתוך אלבום האולפן השלישי, 25 (2015).
השיר נכתב על ידי אדל ומקס מרטין ושלבאק, שגם הפיקו את השיר.
תחילה נשלח השיר לרדיו להיטים עכשוויים ב-13 במאי 2016 ולאחר מכן יצא להורדה דיגיטלית ב-16 במאי 2016 על ידי חברת התקליטים XL, בתור הסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים בבריטניה, מקום שמיני בארצות הברית ומקום עשירי בקנדה.
הקליפ הנלווה בוים על ידי פטריק דאטרס ויצא לבכורה ב-22 במאי 2016 בטקס פרסי המוזיקה של הבילבורד.
הוא כולל את אדל שרה את השיר על רקע שחור עם מספר צילומים שלה החופפים אחד לשני.
הסרטון היה מועמד לפרס בנושא האפקטים החזותיים הטובים ביותר בטקס פרסי המוזיקה של MTV ב-2016.
את השיר כתבה אדל עם מקס מרטין, והוא הופק על ידי מרטין ושלבאק.
השיר הוא שיר פופ עם ריקוד וקצבי זמר בו הזמרת מסבירה: "שמחה שאתה נעלם".
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של אדל ב-22 במאי 2016. ביומו הראשון ביוטיוב צבר הווידאו קליפ למעלה מ-5.2 מיליון צפיות.
לאורך כולו, ניתן לראות את אדל עומדת במרכז חדר שחור, כשהיא לבושה בשמלה פרחונית בהירה רוקדת ושרה.
בין לבין ניתן לראות את הזמרת נעלמת וחוזרת כמו בעטיפת הסינגל.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון למאי 2020, עומד על למעלה מ-645 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לרביעי הנצפה ביותר שלה.
לראשונה ביצעה אדל את השיר בשידור חי בתוכנית - "הפאב של ג'ואי" אשר נכללת ב-iHeartRadio, כדי לקדם את אלבומה, 25. השיר היה גם חלק מהרשימה בסיבוב ההופעות השלישי של אדל, "Adele Live 2016", אשר עבר בין מדינות ברחבי אירופה ואמריקה הצפונית.
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000איטליה (FIMI)פלטינה50,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,000,000בלגיה (BEA)פלטינה20,000בריטניה (BPI)פלטינה 2×1,200,000דנמרק (IFPI Denmark)פלטינה90,000מקסיקו (AMPROFON)פלטינה 3×180,000נורווגיה (IFPI Norway)פלטינה60,000ניו זילנד (RMNZ)פלטינה15,000פולין (ZPAV)פלטינה20,000צרפת (SNEP)זהב100,000קנדה (Music Canada)פלטינה 5×400,000שוודיה (GLF)פלטינה 2×80,000סיכוםבכל העולם6,965,840 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקוראיטליה13 במאי 2016רדיו מיינסטריםXLהונגריה16 במאי 2016הורדה דיגיטליתארצות הבריתרדיו להיטים עכשוויים למבוגריםקולומביה17 במאי 2016רדיו מיינסטרים7 ביוני 2016רדיו קצבי
"Sen Olsan Bari" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה אליינה טילקי.
הוא יצא לאור ב-27 ביולי 2017 בהוצאת חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל הבכורה של טילקי.
השיר הגיע למקום הראשון בטורקיה טופ 20; שירה הראשון של טילקי שזכה לכך.
השיר נכתב והופק על ידי ארסיי אונר.
"Sen Olsan Bari" נחשב לסינגל הבכורה של טילקי, על אף שבשנה הקודמת ליציאתו השתתפה ב-"Cevapsız Çınlama" של אמרה קאראדומן.
בשיר מתארת טילקי מצב הוא היא משוועת לכך שבן זוגה לשעבר יידע כיצד היא מתייחסת אליו ומייחלת לכך ש"הלוואי שזה היה הוא", איתה.
את השיר ביצעה במספר מופעים וגרסה בולטת שלו הייתה כזו שבה האטו את הקצב שלו ושילבו צלילי פסנתר.
הווידאו קליפ הנלווה של "Sen Olsan Bari" מציג את טילקי כשלאורכו היא רוקדת עם דובי בגודל שלה בצבע ורוד.
בתחילתו, ניתן לראותה כשהיא מקיצה ומוצאת את הדובי שלה בתוך הבריכה שמסביב לביתה.
לאחר מכן, היא קופצת אל תוך הבריכה, מצילה את הדובי ומייבשת אותו עם מייבש שיער וזאת, בנוסף לביצוע מילותיו.
הקליפ זכה להצלחה עולמית ונכון לאוגוסט 2023, מונה הצפיות שלו עומד על כ-500 מיליון צפיות, דבר שהופך אותו לקליפ הטורקי השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים, כשהראשון לכך הוא שירה "Cevapsız Çınlama" שיצא בשנת 2016 כחלק משיתוף פעולה עם הדי ג'יי הטורקי אמרה קאראדומן.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם27 ביולי 2017הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתDMC
Selena Gomez & the Scene: Live in Concert (בעברית: סלינה גומז & הסצנה: בהופעה חיה) הוא סיבוב ההופעות הראשון של הלהקה האמריקאית סלינה גומז & הסצנה.
סיבוב ההופעות החל ב-15 בנובמבר 2009, והסתיים ב-10 באוקטובר 2010.
סיבוב הופעות זה נועד לקדם את אלבום הבכורה של הלהקה, Kiss & Tell, שיצא בשנת 2009.
"Selfish" (בעברית: "אנוכי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדיסון ביר, מתוך אלבום הבכורה שלה, Life Support.
השיר יצא לאור ב-14 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, כסינגל מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
השיר נכתב על ידי מדיסון ביר, אליזבת לואל בולנד, ג'ראמיה דניאלס, ג'רמי דוסוליט, לירוי קלמפיט וטים סומרס והופק על ידי מדיסון ביר ולירוי קלמפיט.
השיר הוא מעין בלדת פופ איטית עם הפקה מפושטת.
הקול של ביר בשיר תואר כ-"רגשני".
מגזין הבילבורד שיבח את הביצועים הקוליים של ביר בשיר וכתב כי הזמרת "נשמעת בטוחה ומגישה את היכולות שלה כזמרת".
Selfish (בעברית: אָנוֹכִי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד טוונטי88, המורכב מהזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו והראפר האמריקאי ביג שון, מתוך האלבום, Twenty88. השיר יצא לאור ב-20 במאי 2016, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל הראשון והיחיד מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד השירים שבטיידל.
השיר נכתב על ידי ג'יי-פרוף, מרקוס "קוסינה" פלסיוס, ארנסט קלארק, מאט זו, ג'אן-אי אל-גוני, סטיב לייסי, פליפה, ביג שון וג'נה אייקו והופק על ידי ג'יי-פרוף, פליפה, סטיב לייסי ודה אינטרנץ, תוך שג'נה אייקו וביג שון לא השתתפו בהפקה המוזיקלית שלו.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ביוטיוב ב-20 במאי 2016, ביום צאתו כסינגל.
הקליפ צבר למעלה מ-726 אלף צפיות בסך הכול.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם20 במאי 2016הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתדאף ג'אם
"Sen Maşallah" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הטורקי גובן יוריי, ביחד עם הזמרת-יוצרת הטורקייה דריה אולו.
הוא יצא לאור ב-14 ביולי 2017, בהוצאת חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני כסינגל שלא מתוך אלבום.
"Sen Maşallah" הוא סינגל הבכורה של יוריי.
השיר לא זכה להצלחה במצעדים, אך צבר למעלה מ-90 מיליון צפיות.
את השיר כתבה דריה אולו ביחד עם אסיל גוק, עבור גובן יוריי שבחר להוציא אותו כסינגל הבכורה שלו.
הרמיקס של "Sen Maşallah" שפורסם ביוטיוב ב-16 ביולי 2017, יומיים לאחר צאת השיר עצמו, זכה להצלחה נאה גם כן כאשר הצליח לצבור למעלה מ-1.2 מיליון צפיות – הוא לא פורסם בספוטיפיי בשונה מהסינגל עצמו.
הווידאו קליפ הנלווה של "Sen Maşallah" הועלה לערוץ היוטיוב של netd müzik ב-14 ביולי 2017, ביום יציאתו כסינגל.
ביממה הראשונה שלו, צבר למעלה מ-1.1 מיליון צפיות והיה לאחד מהקליפים הטורקיים הבודדים שעשו זאת בשנת 2017. הקליפ צבר 60 מיליון צפיות בחודשים בודדים והפך לאחד מהקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
נכון לאוגוסט 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-105 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם14 ביולי 2017הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתDMC
Selena + Chef (בעברית: סלינה + שף) היא תוכנית בישול אמריקאית, שמוגשת על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז.
תוכנית הבישול עלתה לשידור ב-13 באוגוסט 2020, בהפצתה של רשות השידור HBO Max.
באוגוסט 2020 HBO הכריזו שהסדרה תמשיך לעונה שנייה, שעלתה לראשונה ב-19 בנובמבר 2020 וממשיכה לתחילת 2021. באפריל 2021, הסדרה חודשה לעונה שלישית שיצאה ב-28 באוקטובר 2021. בנובמבר 2021, הסדרה חודשה לעונה רביעית שהוצגה לראשונה ב-18 באוגוסט 2022.
שם תוכנית הבישול הוא "סלינה + שף"; כלומר, סלינה + שם של שף או שפית נוספים, שמגיעים בתור תפקיד אורח בכל פרק.
את תוכנית הבישול הזו התחילו לצלם עקב ההסגר, שנגרם כתוצאה ממגפת הקורונה.
במהלך תוכנית הבישול, ניתן לראות את גומז מכינה מאכלים שונים עם שפים מצליחים מרחבי העולם, תוך שהם מלמדים אותה להכין את מנות הדגל שלהם ומנות נוספות גם כן.
בנוסף לכך, בכל פרק נותנים השפים טיפים שונים בנוגע לעולם הבישול.
Self Portrait (בעברית: דיוקן עצמי) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סשה אלכס סלואן.
המיני-אלבום יצא לאור ב-18 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס.
מתוך המיני-אלבום יצא ארבעה סינגלים.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם18 באוקטובר 2019הורדה דיגיטלית • סטרימינג • תקליט • תקליטורRCA
Selena (בעברית: "סלינה") הוא אלבום הבכורה של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה.
האלבום יצא לאור ב-17 באוקטובר 1989 על ידי חברת התקליטים EMI לטין.
האלבום משלב מגוון של ז'אנרים עדכניים עם שילוב של קומביה וסגנונות מוזיקליים מקסיקניים אחרים.
לאחר שהקים להקה עם ילדיו, הפך אברהם קינטנייה ג'וניור למנהל הלהקה והחל לקדם אותה.
הלהקה הקליטה אלבום עם פרדי רקורדס בשנת 1984, אך הוא מעולם לא יצא.
לאחר מכן אברהם סיפק שתי הקלטות לדוגמה לבן של הבעלים של חברת התקליטים קארה רקורדס אשר החליט להחתים את הלהקה בחברה כאשר סלינה הייתה הזמרת המובילה בעוד שאר הלהקה התלוותה אליה בנגינה, כתיבה והפקה.
בינתיים, מאני גוארה אשר היה חלק מהבעלים של קארה רקורדס החליט להקים חברה משלו והוא גם רצה את סלינה בחברה שלו.
בעקבות כך סלינה הקליטה עבור גוארה שירים עד שנת 1988 אך ללא חוזה.
בריאיון אמר אביה של הזמרת כי הוא שכח מעניין חתימת החוזה וגוארה ניצל זאת ונתן לסלינה להמשיך להקליט שירים בעוד שהיא החלה לצבור פופולריות.
באותה התקופה סוג'וזה בהאר ממייסדי סוני מיוזיק הקים חברת תקליטים חדשה תחת יוניברסל בשם EMI לטין.
הוא הגיע לטקס פרסי הטחאנו של 1989 שם גילה את סלינה לראשונה בהאר רצה להחתים את סלינה בחברה בטענה שגילה את גלוריה אסטפן הבאה אף על פי שלא האמינו לו.
בעקבות כך סוני מיוזיק רצו להחתים את הזמרת גם ונלחמו עליה מול EMI.
בסופו של דבר, אביה של הזמרת החליט להחתים את הלהקה ב-EMI מכיוון ש-EMI האמינו שסלינה יכולה להשתלב גם בשוק הבין לאומי וגם כי הוא רצה שלידיו יהיו הראשונים לחתום בחברה זו.
מנהלי EMI הגישו בקשה לממונים עליהם שסלינה תקליט אלבום שמשלב גם שירים באנגלית.
היא אף הציגה עבור מנהל חטיבת הפופ של EMI שלושה שירים באנגלית שהקליטה אך בסופו של דבר הבקשה נדחתה בטענה שהיא זקוקה לקהל מעריצים רחב יותר כדי למכור אלבום כזה.
מנהלי EMI לעומת זאת היו בטוחים בהחלטתם וחשבו שההחלטה לדחות את הבקשה נבעה מהעובדה כי אף אחד לא הצליח להאמין שאישה מקסיקנית אמריקאית יכולה להצליח עם אלבום דו לשוני אם כי מנגד נטען שסלינה הוחתמה בחברה כדי לבסס את הצלחתה במקסיקו ובדרום אמריקה.
במקור סלינה הייתה אמורה להקראות "Selena y Los Dinos" על שם הלהקה של אחיה אשר ליוו אותה בעבודות על האלבום והחתימו איתה ב-EMI אך EMI החליטו כי הקהל יתעניין בסלינה יותר כזמרת סולו מאשר חברה בלהקה ולכן החליטו לשווק אותה כזמרת סולו בעוד שאר הלהקה עבדה מאחוריי הקלעים על האלבום.
במקור האלבום היה אמור לשלב שירים באנגלית על פי בקשת נשיא חברת התקליטים אך בסופו של דבר הבקשה נדחתה על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ (ש-EMI הייתה חברת בת שלהם) בטענה כי "היא צריכה לבסס קודם את קהל מעריציה" ולכן זה עוד מוקדם מדי להוציא שירים באנגלית.
קינטנייה השלישית שימש כמפיק של האלבום ובנוסף לכך הוא גם היה מעורב או כתב לבד את כל שירי האלבום ובנוסף לכך שאר אחיה של הזמרת עבדו גם על האלבום באספקטים נוספים תחת להקה שהם הרכיבו.
בנוסף לאחיה, סלינה גם עבדה עם הכותבים המקסיקנים אלחנדרו מונטיגלר וריינאלדו אורנלה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה סלינה עבדה תחת חברה גדולה ובכך ציפו לה הצלחה גדולה וגם תקווה לכך שתוכל להגיע אל קהלים בין לאומיים ולא רק לטינים.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים המקסיקני של בילבורד ובכך הפכה לאחת מהזמרות המצליחות ששרו מוזיקת טחאנו.
בנוסף הזמרת גם זכתה בפרס "זמרת השנה" ובפרס "בדרנית השנה" בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו.
בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס "שיר השנה" על סינגל הבכורה ולפרס נוסף על עוד אחד משירי האלבום.
בעקבות יציאת האלבום הזמרת צברה פופולריות רבה והפכה לסמל מין.
בעקבות הצלחת האלבום סלינה והלהקה איתה עבדה החלו להתנסות בז'אנרים נוספים של קומביה ועם השנים הקומביה הפכה לסימן ההיכר של סלינה.
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "Contigo Quiero Estar", "Mentiras" ו-"Sukiyaki" שהוא גרסת כיסוי לשיר יפני.
Selena: The Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול הסרט "סלינה", משנת 1997. הסרט הוא בכיכובה של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז והוא כולל בתוכו שירים של סלינה שמעולם לא פורסמו, כמו "", "Only Love", "" ו-"Disco Medley".
אף על פי שזה הפסקול הרשמי של הסרט, הוא לא מכיל את רוב השירים שהושמעו לאורך הסרט כמו השירים של דפש מוד, Guns N' Roses, ג'ון וייט ויורי.
לאחר שהזמרת-יוצרת סלינה נרצחה ב-31 במרץ 1995, על ידי יולנדה סלדיבר, יצא סרט לכבודה בשנת 1997 בכיכובה של ג'ניפר לופז.
הפסקול הכיל בתוכו שירים שהושמעו בסרט, תוך שהכיל בתוכו שירים של סלינה שמעולם לא הופצו או נכללו באלבומיה.
עם זאת, חלק מהשירים בסרט לא נכללו בו.
הפסקול נחשב לאחד מהפסקולים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים וזאת, בנוסף לכך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה.
מדינהתוארמכירותארצות הברית (RIAA)פלטינה1,560,000הונג קונג (IFPI Hong Kong)זהב10,000
היה בוטיק, סלון יופי, וחנות בגדים, בדרום טקסס, שנוסד על ידי הזמרת-יוצרת סלינה.
החברה נוסדה ב-27 בינואר 1994 בקורפוס כריסטי, טקסס, שם גם היה בניין המטה הראשי.
סלינה פתחה בוטיק נוסף בסן אנטוניו, טקסס בערך באותו הזמן בו בניית בניין המטה הושלמה; שניהם היו מצוידים במכוני יופי פנימיים.
סלינה החלה לייצר בגדים ביחד עם המעצב מרטין גומז, שהפכו לסימן המסחרי שלה.
העיצוב של הבגדים היה בהשראת העולם הלטיני והאקזוטי.
לאחר שזכתה להצלחה בינלאומית כזמרת, החליטה סלינה לפתוח בוטיק במטרה למכור את מוצריה.
אביה ומנהלה, אברהם קינטנייה ג'וניור, מינה את יולנדה סלדיבר לנשיאת מועדון המעריצים שלה בשנת 1991 לאחר שסלדיבר ביקשה שוב ושוב שיאשרו לה להקים אחד כזה.
בינואר 1994 הפכה סלדיבר למנהלת הבוטיקים של הזמרת.
העובדים, מעצבת האופנה ובת דודתה של סלינה, החלו להתלונן על סגנון הניהול הבעייתי של סלדיבר.
בינואר 1995 החל קינטנייה ג'וניור לקבל שיחות טלפון ומכתבים ממעריצים זועמים ששילמו דמי חברות במועדון המעריצים שלה ולא קיבלו בתמורה כלום.
הוא החל לחקור את תלונותיהם ומצא ראיות לכך שסלדיבר מעלה בכספי מועדון המעריצים והבוטיקים של סלינה, בסך של 60,000 דולר באמצעות שקים מזויפים.
לאחר שמשפחת קינטנייה התעמתה איתה, קנתה סלדיבר אקדח, פיתתה את סלינה להגיע למוטל בו שהתה ולבסוף ירתה בגבה.
אף על פי שרופאים ניסו להחיות את סלינה, נקבע מותה מאובדן דם ודום לב.
הבוטיקים נסגרו באופן רשמי ביולי 2009.
המגזין Hispanic Business דיווח כי הזמרת הרוויחה מעל 5 מיליון דולר מהבוטיקים האלה.
בוטיק נוסף אמור היה להיפתח במונטריי שבמקסיקו בשנת 1995, אך בשל רצח סלינה הוא לא נפתח.
הבוטיק בסן אנטוניו נסגר זמן מה לאחר שנת 1999. לאחר מותה של סלינה, כריס פרס, בעלה ואלמנה של סלינה, היה אחראי על העסק.
לאחר יום השנה ה-16 לפתיחת הבוטיק בקורפוס כריסטי, הוא נסגר באופן רשמי החל מיולי 2009. שבוע לאחר סגירת החנות, כריס פרס תלה "שלט למכירה" וביקש 91,454 אלף דולרים עבור הבוטיק.
מחיר המכירה הסופי היה 165,000 אלף דולר.
זמן קצר לאחר המכירה, כל הסחורה והאביזרים שנותרו החלו להימכר במוזיאון סלינה, שנמצא מספר קילומטרים מהמקום בו היה פעם הבניין הראשי של .
או הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה.
אלבום ההופעה יצא לאור ב-4 במאי 1993, על ידי חברת התקליטים EMI לטין.
בשנת 2002 האלבום הופץ מחדש, כחלק מפרויקט מיוחד שנעשה לציון 20 שנה מאז תחילת הקריירה שלה.
לאחר שנרצחה סלינה על ידי יולנדה סלדיבר בשנת 1995, נכנס האלבום למקום ה-79 במצעד הבילבורד 200.
האלבום מכיל אוסף של שירים של הזמרת אשר בוצעו בהופעות חיות לצד שלושה שירים חדשים.
הביצועים הוקלטו במהלך מופע חינמי שקיימה הזמרת בטקסס.
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב לטיני ולאחר מותה הגיע למעמד פלטינה לטינית כפולה ולמעמד אלבום זהב רגיל.
האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית האלבום המקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר ובכך הפכה לאמנית הטחאנו הראשונה לעשות זאת.
בנוסף היא זכתה בשני פרסים בטקס פרסי הבילבורד הלטיני וב-3 פרסים בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים המקסיקנים האזוריים ולמקום השני במצעד האלבומים הלטינים ואף הגיע למקום ה-79 בבילבורד 200. לאחר צאת האלבום האלבום זכה לביקורות חיוביות כאשר מבקרי מוזיקה רבים טענו שהאלבום מבשר טובות לקראת אלבומה הבא וכי בזכות אלבום זה רבים החלו לכנות אותה כ"מדונה המקסיקנית".
האלבום הוליד הוליד שלושה סינגלים, ששהו בו זמנית בחמשת המיקומים הראשונים במצעד השירים הלטינים של בילבורד.
מקוםתאריםמכירותארצות הברית (RIAA)זהב500,000מקסיקו (AMPROFON)250,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
The Last Concert (בעברית: "סלינה בהופעה חיה!
המופע האחרון") הוא אלבום הופעה חיה של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא ב-27 במרץ 2001 על ידי חברת התקליטים EMI לטין.
המופע צולם ב-26 בפברואר 1995 באצטדיון אסטרדום שבטקסס.
בנוסף ההופעה שודרה גם בטלוויזיה על ידי רשת יוניוויז'ן.
את המופע סלינה חלקה עם הזמר אמיליו נבירה וביחד הם הופיעו מול קהל של קרוב ל-67 אלף איש ובכך הופעה זו הפכה להופעה עם הכי הרבה קהל באצטדיון זה אי פעם שהיא שוברת את השיא של עצמה.
המופע זכה לשבחים רבים בין היתר גם על ידי מוזיקאים מפורסמים כמו ג'ורג' סטרייט, וינס גיל וריבה מקנטייר.
הופעה זו גם הייתה הופעתה האחרונה לפניי שנרצחה.
גם עיתונאים רבים שיבחו את המופע, בין היתר גם את רשימת השירים שלו והכוראוגרפיה אותה כינו "כלוהטת וחושנית" ובאופן כללי כינו הופעה זו כאחת מההופעות הטובות ביותר שלה.
הופעה זו גם שוחזרה בסרט על חייה שיצא בשנת 1997 בגילומה של ג'ניפר לופז.
האוברול הסגול שלבשה במהלך ההופעה מוצג במוזיאון מיוחד לזכרה שהקימה משפחתה בטקסס ובהמשך גם התלבושת הזו הפכה לפריט בו משתמשים בליל כל הקדושים בשביל להתחפש לזמרת (בין היתר השתמשו בתחפושת מספר מפורסמים ביניהם ניקול ליין ויליאמס אשתו של הספורטאי לארי אינגליש והבת של הזמר כריס בראון).
רשימת השירים בהופעה כללה בעיקר שירים מאלבומה Amor Prohibido וגם מספר קאברים לשירי דיסקו ביניהם לשירים "I Will Survive", "Funkytown" ו-.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הפופ הלטינים ונהיה לאלבום השני שלה לעשות זאת.
בנוסף הוא גם היה מועמד לפרס אלבום הפופ הנשי של השנה בטקס פרסי הבילבורד הלטיני.
הוא מופע צדקה אשר נועד לציין עשור למותה של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה.
המופע התקיים ב-7 באפריל 2005, בטקסס מול קהל של 70 אלף איש.
הספיישל צולם, הופץ והופק על ידי רשת יוניוויז'ן והוא היה למשדר הנצפה ביותר אי פעם בארצות הברית בשפה הספרדית.
במהלך המופע, אמנים שונים ביצעו שירים של הזמרת ביניהם גלוריה אסטפן והלהקה סלינה ולוס דינוס.