tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרכז השילד החלה להתפתח בסוף האוליגוקן מערכת ביקוע שכיוונה מדרום-מזרח לצפון-מערב, שלוותה בהתרוממות מגמטית.
מערכת זו גרמה לתנועת לוח ערב צפונה, להיפרדותו מלוח אפריקה ולהיווצרות מפרץ עדן, ים סוף ומפרץ סואץ.
עדויות לכך נמצאו בשולי ים סוף בדמות משקעי ים רדוד מתחילת המיוקן.
באמצע המיוקן השתנה כיוון הביקוע לצפון-דרום, שיצר את שלוחת מפרץ אילת וגרמה להיפרדות הלוח הלבנטיני מלוח ערב.
שינוי הכיוון הוריד באופן משמעותי את דרגת ההעתקה במפרץ סואץ, בעוד באזור מפרץ אילת המשיכה ההתרחבות וחלה השקעה במיוקן-פליוקן.
מערכת זו, שהיא חלק מהבקע הסורי-אפריקני, חדרה גם ללוח האפריקאי ויצרה את בקע מזרח-אפריקה שצפונו מצוי בתחום השילד הערבו-נובי.
בדרום ישראל מזוהים חמישה מסיבים המייצגים את התשתית הקדומה, כולם בתחומי רכס הרי אילת:
מסיב תמנע – מייצג את הר תמנע ובקעת תמנע שלמרגלותיו
מסיב נשף – מייצג את הר נשף, הר חזקיהו וההרים שמצפון לבקעת הירח
מסיב עמרם – מייצג את הר עמרם
מסיב רודד – מייצג את הר שלמה, הר ידידיה ואת מזרח הר שחורת
מסיב אילת – מייצג את הר צפחות והר שחמון
המסלע המגוון הבונה את השילד הערבו-נובי מהווה מקור לאוצרות טבע רבים.
השילד הערבו-נובי היה מקור לזהב מאז מצרים הפרעונית.
אחד השרידים הראשונים לחיפוש אוצרות טבע באזור הוא פפירוס טורין – מפה טופוגרפית וגאולוגית שצוירה על פפירוס, המתוארכת ל-1150 לפנה"ס.
מפה זו הוכנה לקראת סיור רעמסס הרביעי במדבר המזרחי, והיא מסמנת את מיקומם של סלעי השילד ומרבצי זהב במצרים העתיקה.
זהב נכרה גם בחג'אז, ב"מהד א-ד'הב", בערבית: محافظة مهد الذهب – ערש הזהב, ויש הסבורים שזה מקור הזהב של שלמה.
בהווה יש התעוררות מחודשת של סקירה וכריית זהב בתחומי השילד, במיוחד בסודאן, בערב הסעודית, באריתריאה ובאתיופיה.
אך לא רק זהב נכרה באזור.
שמה היווני של העיר אסואן – Συήνη (סיֶינֶה) – נובע משמו של סלע היסוד סיאניט שנכרה בסביבתה, ואף הרומאים חצבו שם פורפיר וגרניט – אותם השיטו לרומא.
בחלק השילד הערבי נכרו ב-5,000 השנים האחרונות מתכות יקרות: זהב, כסף, אבץ, בדיל, עופרת ונחושת.
נחושת נכרתה גם בבקעת תמנע, ובשנת 2009 נערכו ניסיונות לחידוש כרייתה.
גם מינרלים ואבני חן נכרות באזור, בהן הפרידוט הייחודי לאי המצרי זברג'ד המכונה גם "האי של יוחנן הקדוש" (באנגלית למשל St.
John's Island) בים האדום שמול חופי מצרים, שם החלו בכרייתה סמוך ל-1300 לפנה"ס.
השיטפונות בקווינסלנד היו סדרה של שיטפונות שפקדו את מדינת קווינסלנד באוסטרליה, החל מדצמבר 2010. בשל השיטפונות פונו אלפי אנשים מבתיהם בערים ובעיירות, כולל מעיר הבירה בריסביין.
יותר מ-70 ערים ולמעלה מ-200,000 בני אדם נפגעו כתוצאה מהשיטפונות.
הערכה ראשונית של הנזקים עמדה על למעלה ממיליארד דולר אוסטרלי, והערכת הנזק לתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) עומדת על כ-30 מיליארד דולר אוסטרלי.
שלושה רבעים משטחה של קווינסלנד הוכרז כאזור אסון: ב-26 בינואר 2011 נמסר כי בשיטפונות נספו 35 אנשים וכי 9 אנשים נעדרים.
השיטפונות היו תוצאה של משקעים כבדים שנגרמו על ידי סופת הציקלון טאשה (Tasha).
הציקלון התחולל ב-24 בדצמבר 2010, ונוצר כ-370 ק"מ מצפון מזרח לעיר קיירנס (Cairns), בחוף המזרחי של קווינסלנד.
לאחר היווצרות הציקלון החלה הסופה לנוע לכיוון החוף, תוך היווצרות רוחות במהירות 75 קמ"ש, וירידה של הלחץ הברומטרי באזור הציקלון ל-993 מיליבר.
לאחר כמה השעות פגע הציקלון באזור החוף והביא עמו גשמים כבדים, שנמשכו כמה ימים גם לאחר התפוגגות הסופה.
הציקלון התרחש בעת שמעל קווינסלנד היה אפיק רום שיצר אזור של לחץ נמוך, כתוצאה מתופעת לה ניניה, שהיא כשלעצמה תופעת לוואי של תופעת אל ניניו.
תופעת לה ניניה גורמת למזג אוויר רווי משקעים מעל מזרח אוסטרליה, ובשנה זו הייתה כמות המשקעים הגדולה ביותר מאז 1973. תקופת הגשמים הייתה ארוכה יותר וכבדה ביותר, במיוחד מעל אגני ההיקוות של נהרות קווינסלנד.
דצמבר 2010 היה החודש עם כמות המשקעים הרבה ביותר שנרשמה אי פעם; שיאי משקעים נרשמו ב-107 מקומות שונים לאורך החודש.
ממוצע המשקעים במדינה היה 209.45 מ"מ גשם, הרבה יותר מן הממוצע הקודם שנרשם שעמד על 200.1 מ"מ, ב-1975. ב-2010 נרשם גם האביב הלח ביותר מאז שנת 1900, ובכלל הייתה זו השנה השלישית ברמת המשקעים ביבשת אוסטרליה.
כבר בראשית דצמבר נרשמו שיטפונות בודדות בחלקים שונים של המדינה.
ב-24 בדצמבר עבר מעל המדינה אפיק רום מונסוני שהגיע מים האלמוגים, והביא לגשם שוטף ברצועה רחבה של המדינה.
ב-30 בדצמבר כבר היו מוצפים חלקים גדולים של קווינסלנד, בשטח השווה בגודלו לשטחן של גרמניה וצרפת יחד.
כ-300 כבישים נסגרו, בהם תשעה כבישים מהירים.
מסילות הברזל של מכרות הפחם נסגרו גם הן, ודווח על הצפת מכרות רבים.
הגשמים הרבים גרמו להצפתם של כמה מהנהרות הגדולים באזור, עם יובליהם.
עם נהרות אלה את נמנו: פיצרוי (Fitzroy) ויובלו, נוגואה (Nogoa), בורנט (Burnett), קונדמיין (Condamine), באלון (Balonne), מארי (Mary), לוקייר (Lockyer), בריסביין וברמר.
הנהרות הללו עלו על גדותיהם, ונרשמו בהם שיאי גובה חדשים.
עליית המים בנהרות הביאו לשיטפונות בערים ועיירות הסמוכים להם, לניתוק כבישים, לפגיעה בתעבורה שהביאה עד כדי צמצום משמעותי במסחר גם בנמלי הים שבפתחי הנהרות, להצפת אלפי בתים וכתוצאה מכך לפינוי אלפי תושבים מבתיהם.
העיירה הראשונה שפונתה הייתה ת'יאודור (Theodore).
ב-29 בדצמבר פינה צבא אוסטרליה באמצעות מסוקים למעלה מ-1,000 איש למרכז פינוי בעיירה מַוּרָה (Moura) הסמוכה.
זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות קווינסלנד שעיירה שלמה פונתה מיושביה.
הפינוי תואר על ידי ממלא מקום מפקד שירותי החירום בקווינסלנד כ"חסר תקדים".
העיירה נותרה מוצפת ומנותקת במשך למעלה משבועיים.
העיר טוּוּמבה (Toowoomba), מן הערים החשובות בקווינסלנד, הוצפה בשיטפון פתאומי לאחר גשמים כבדים: בתוך 36 שעות, ב-9 וב-10 בינואר ירדו בה יותר מ-160 מילימטרים גשם.
בשלושת השבועות שקדמו להצפה היו בטוומבה רק שלושה ימים בהם לא ירד גשם; האדמה הגיעה לרוויית יתר, וכאשר הגיעו הגשמים הכבדים ב-10 בינואר לא חלחלו המים אלא זרמו במורד הגאיות והכבישים שבעיר.
מרכז העסקים של העיר בנוי במפגש בין שני ערוצי נחלים.
ערוצים אלה לא היו יכולים לעמוד בכמות גדולה כל כך של משקעים.
גדותיהם נפרצו ונוצר קיר של מים ששטף את העיר וגרם לנזקים כבדים.
שטפי מים כבדים מעין אלה תוארו גם בעיירות הסמוכות.
היו מי שתיארו את עוצמתם של השיטפונות כ"צונאמי יבשתי", וגובה המים הגיע לפי מקורות שונים לשבעה עד שמונה מטרים.
תשעה בני אדם נהרגו בשיטפונות אלו ואחרים נעדרים ויש חשש כבד לחייהם.
גופתו של אחד מההרוגים נמצאה במרחק 80 קילומטרים במורד הנהר, והרשויות חוששות שחלק מן הגופות לא יימצאו לעולם.
גם בריסביין, עיר הבירה של קווינסלנד והעיר השלישית בגודלה באוסטרליה, נפגעה בשיטפונות.
כ-20,000 בתים בעיר הוצפו כאשר נהר בריסביין עלה על גדותיו ב-11 בינואר.
כמה מפרברי העיר היו מנותקים למשך כמה ימים עד שצבא אוסטרליה הצליח להעביר אליהם מזון ואספקה.
באיפסוויץ', כ-30 ק"מ ממערב לבריסביין, הוצפו כ-3,000 בתים.
נכון ל-26 בינואר 2011 דווח על 35 הרוגים, 15 מהם מאזור טוומבה.
אחד המקרים שהתפרסמו היה זה של נער בן 13 בשם ג'ורדן רייס, שביקש שיצילו את אחיו בן ה-10 לפניו, ומיד לאחר מכן נסחף בשיטפון.
מדינות ברחבי העולם הציעו סיוע, בהן ניו זילנד השכנה, ארצות הברית, ועוד.
אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, הביעה את תנחומיה ותרמה למען השיקום.
ברחבי אוסטרליה נרשמו עשרות אלפי מתנדבים שהגיעו לסייע במאמצי החילוץ, הפינוי והסיוע לניצולים ולמפונים.
ממשלת אוסטרליה הקימה כוח משימה אזרחי כדי לנהל את השיקום, וצבא אוסטרליה הקים כוח משימה צבאי מיוחד לטיפול באסון.
אספקה הוזרמה לקווינסלנד בדרכי הים, בגלל הנזק הכבד למערכות התעבורה היבשתיות.
השיטפונות בריו דה ז'ניירו נגרמו על ידי כמויות משקעים יוצאות דופן שפקדו את מרכז מדינת ריו דה ז'ניירו בברזיל בין 11 ו-12 בינואר 2011. כמויות המשקעים שהיו גבוהות מהממוצע לחודש שלם, גרמו לשיטפונות ולמפולות בוץ, בהם מצאו את מותם 903 בני אדם.
מדובר באחד מאסונות הטבע הקשים ביותר בהיסטוריה של ברזיל.
מרבית הקורבנות היו תושבי הערים נובה פריבורגו (418 הרוגים) וטרזופוליס (354 הרוגים), וגם פטרופוליס, סומידורו וסאו ז'וזה דו ואלה דו ריו פרטו נפגעו קשות.
ממשלת ריו דה ז'ניירו הסתייעה בחיל הים הברזילאי ובחברות פרטיות במאמצי החילוץ ובאספקת מוצרים בסיסיים, בהם מים נקיים.
בעקבות האסון הורתה נשיאת ברזיל דילמה רוסף על הקצאת 780 מיליון ריאל (כ-470 מיליון דולר) לשיקום הנזקים.
השייטת הבריטית בים הכספי הייתה כוח של הצי המלכותי הבריטי שהוקם בים הכספי ב-1918. השייטת הייתה חלק מכוחות התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה.
ההחלטה על הקמת הכוח התקבלה ב-11 ביולי 1918 על ידי המפקדה הצבאית הבריטית בבגדאד.
השתלטות על קרסנובודסק, הקצה המזרחי של המסילה הטרנס-כספית ועל ידי כך לסייע לחיל המשלוח בפיקודו של מייג'ור גנרל וילפריד מלסון שהייתה מעורבת בלחימה בטורקמניסטן.
מניעת נפילתם של באקו ושל שדות הנפט סביבה לידי הקיסרות הגרמנית או לידי האימפריה העות'מאנית.
השייטת הוקמה תחת פיקודו של קומודור דייוויד נוריס בספטמבר 1918. נוריס נסע דרך היבשה מבגדאד לעיר הנמל אנזאלי שבצפון איראן בראש שיירת משאיות שהובילה את תותחי השייטת.
בינואר 1919 תוגבר הכוח ב-12 סירות מנוע שנשלחו באמצעות רכבות מעיר הנמל בתומי שעל חוף הים השחור.
לאחר מכן חומשו כלי שיט אלו בתותחים, מונו להם מפקדים מהצי הבריטי והם אובטחו על ידי חיילים מחיל הנחתים המלכותי.
השייטת החזיקה בסיסים באנזאלי ובקרסנובודסק ובנוסף סייעה לפעולת קווי האספקה שנעו בין היחידות הקרקעיות הבריטיות בבאקו, פטרובסק שעל החוף המערבי של הים הכספי ופורט אלכסנדרובסק שעל חופו המזרחי.
על כלי השיט של השייטת נמנו:
אה"מ קרוגר (HMS Kruger, אוניית הדגל)
אה"מ אורלינוך (HMS Orlionoch), שלתקופה מסוימת המריאו מסיפונה מטוסי טייסת 266 של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
ספינות השייטת סייעו ל במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
השייקריות היא קומדיית מצבים מבית ניקלודיאון, בה מככבים קרי סיקינו, מדיסין שיפמן, בנג'מין פלורס ג'וניור, תומאס קאק וקל מיטשל.
בייב וקנזי, שתי ילדות בנות 12, יוצרות את משחק המחשב "לוויתן בשחקים" עבור עבודה לשיעור מדעים.
המשחק הופך להצלחה מסחררת באינטרנט.
אלא שהראפר המצליח דאבל ג'י מגלה שהן השתמשו בלהיט שלו מבלי לשלם תמלוגים.
הראפר דאבל ג'י דורש מהשייקריות את כל הכסף שמגיע לו על השימוש שלהן בשיר שלו.
לבנות לא נשאר כסף לשלם לו והעניינים מתחילים להסתבך, עד שהשייקריות מציעות לו להפוך לשותף בחברה שלהן.
בייב קוראנו (קרי סיקינו) - מנהלת חברת השייקריות ביחד עם קנזי.
שוכרת עם קנזי את הדסון ואת טריפל כעובדים בחברה ואת דאבל ג'י כשותף עסקי.
קנזי בל (מדיסין שיפמן) - מנהלת חברת השייקריות ביחד עם בייב.
שוכרת עם בייב את טריפל והדסון כעובדים בחברה ואת דאבל ג'י כשותף עסקי.
גרובר ג'יי 'טריפל ג'י' גריפין (בנג'מין פלורס ג'וניור) - עובד בחברת השייקריות.
חברם הטוב של בייב, קנזי והאדסון.
האדסון (תומאס קוק) - עובד בחברת השייקריות.
האדסון הוא ילד לא אינטליגנטי ומכונה בין אנשים שונים 'טיפש' למרות שברגע האמת פתאום יש לו רעיונות טובים.
חברם הטוב של בייב, קנזי וטריפל ג'י.
דאבל ג'י רוב הזמן קורא לו האבינס.
גייל גריפין (קל מיטשל) - ראפר המכונה גם 'דאבל ג'י' השותף העסקי של בייב וקנזי.
שונא את אשתו למרות שהצילה אותו מלטבוע פעמיים.
חסר רחמים - עוזרו של דאבל ג'י.
גבוה, חזק, ומדבר בקול רם.
דאבל ג'י שוכר אותו כדי שיגן עליו מאויביו, בעבר לא ידע ממה עשוי מלפפון חמוץ למרות שהוא נראה חסר פחד הוא גם חסר ביטחון קצת.
באני (בובה גנטר) - עוזרו השני של דאבל ג'י.
ילדותי, מתנהג כמו תינוק ומגושם.
דאבל ג'י שכר אותו בפרק הראשון כדי שישחק עם טריפל במטוס ונשאר איתו גם אחר כך.
ד"ר ג'קלין 'ג'קי' גריפין - אשתו לשעבר של דאבל ג'י ואמו של טריפל.
מופיעה בפרק 'כריש מתפוצץ' דאבל ג'י מפחד ממנה למרות שהיא נחמדה, טובת לב ואף הצילה אותו פעמיים מטביעה.
השילוח – כתב עת ישראלי להגות ומדיניות הוא כתב עת מודפס בעל גרסה מקוונת היוצא לאור בירושלים בחסות המרכז לחירות ישראלית (לשעבר קרן תקווה ישראל).
כתב העת ראה אור לראשונה באוקטובר 2016 והוא הופיע תחילה חמש פעמים בשנה, והחל מאמצע 2022 – ארבע פעמים בשנה.
לכתב העת תפוצה של כמה אלפי מנויים, חלקם במסגרת מנוי על ספריית "שיבולת".
כל גיליון, בן כ־200 עמודים, כולל מאמרים העוסקים בסוגיות של הגות ומדיניות, לצד מאמרי ביקורת ורשימות אקטואליות קצרות.
בין הנושאים המטופלים בו: מזרח תיכון ואסטרטגיה, כלכלה ומבנה המשק, זהות לאומית וסוגיות ממשל, ושאלות של משפחה, חינוך וחברה – לצד מאמרים בהגות יהודית וציונית.
'השילוח' שואף לקיים דיון מעמיק הפונה לקהל רחב.
הקו הכללי של השילוח הוא שמרנות ליברלית-חילונית.
הגישה המוצהרת היא חיזוק יסודותיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, תוך בלימת מגמות של הגזמות אידאולוגיות בחברה, בכלכלה ובמערכת הפוליטית.
גיליון טיפוסי של השילוח כולל כמה חטיבות.
חטיבת "כיכר ציון" כוללת מאמרי דעה, ארוכים מן המקובל בעיתונות היומית, מאת חברי המערכת וכותבים אורחים, תגובות קוראים לגיליונות קודמים, ומדור "הכרוניקה" העוקב אחר סוגיות אקטואליות.
לב הגיליון הוא חטיבת המאמרים הארוכים – כשישה מאמרים, רובם עשויים בסוגת המסה העיונית, בעניינים שונים של מדיניות והגות.
על פי תיאורו העצמי של כתב העת, המופיע בעמוד הגב שלו, כתב העת "מבקש להיות בית לכתיבה מעמיקה, רעננה ורחבת יריעה על כל מה שחשוב לנו כבני אדם, כיהודים וכציונים – מן השאלות הגדולות של הקיום האנושי בן זמננו ועד לדיון המושכל במדיניות הציבורית הראויה לישראל.
'השילוח' נועד להיות במה לדיון ללא מורא וללא משוא פנים, אך מתוך כבוד עמוק למורשת התרבותית של הציוויליזציה המערבית, ובמיוחד לזו שלנו, שמקורה בציון".
ההשראה לשמו של כתב העת באה מ"השילוח", ירחון עברי מסוף המאה ה־19 שנוסד באודסה על ידי אחד העם, שנתכנה על שם מעיין השילוח בירושלים.
על פי האמור בגב הגיליונות, שם זה נבחר משום שהנביא ישעיהו דימה ל"מי השילוח ההולכים לאט" "את האמת היוצאת מירושלים: מרחיקת ראות, יסודית – ולא פעם מציעה מבט שונה מזה של השיח השגור".
הגיליון הראשון זכה לחשיפה בזכות מאמרה של שרת המשפטים איילת שקד, "מסילות אל המשילות" (2016), שבו היא פרשה את השקפת עולמה על אודות מקומה של הרשות השופטת בדמוקרטיה, שוק חופשי ויחסי דת ומדינה.
הגיליון השלישי, שכלל מאמרי ביקורת על חזון ארבעת השבטים של הנשיא ראובן ריבלין ומאמר המערער על היחס המועדף שלה זוכה החקלאות בישראל, עורר גם הוא פולמוסים.
גיליון 4 הוקדש כולו לציון חמישים שנה לשחרור ירושלים ואירח את ראש עיריית ירושלים ניר ברקת.
בגיליון החמישי פורסם מאמר מאת יאיר לפיד על מהותו של המרכז הפוליטי בישראל.
בגיליון השישי השתתף חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', ששטח את תוכנית ההכרעה ותפיסתו לפתרון מעמד יהודה ושומרון.
בגיליון 11 פרסם גיל ברינגר, יועצה של שרת המשפטים איילת שקד, ביקורת על עודף הסמכויות של היועצים המשפטיים במשרדי הממשלה לתפיסתו, לקראת דיונים בהצעת חוק שהוגשה בנושא מינויים של היועצים המשפטיים.
מו"ל כתב העת הוא עמיעד כהן; העורך הראשי מהקמת כתב העת ועד גיליון 36 שלו, גיליון אדר־שני תשפ"ד, מרץ 2024, היה ד"ר יואב שורק.
בחודש זה נכנס לתפקיד העורך הראשי ד"ר שגיא ברמק.
עורך המשנה הוא צור ארליך.
סגני העורך בגיליונות הראשונים היו דביר שוורץ ויצחק מור.
אחריהם נכנסו לתפקיד עו"ד ליאת נטוביץ'־קושיצקי וד"ר אלון שלו.
יובל סימן־טוב החליף בתפקיד את אלון שלו.
לאור העובדה שטיפול נפשי הוא תהליך ריפוי המבוסס על שפה, על המטפל להכיר את מבני השפה, כגון מטפורה, המסייעים בצורה הטובה יותר לתהליך השינוי.
השימוש במטאפורות יכולות לסייע לתהליך הטיפול הנפשי.
באופן טבעי אנשים נוטים לספר סיפורים.
הם מספרים אותם כמטאפורים כדי להסביר מצבים, עקרונות, רעיונות וכדומה.
הסיפורים ומטאפורות הופכים לערך בטיפול כאשר המטפל משתמש בסיפורים של המטופל על מנת לקדם את תהליך הטיפול או מספר בעצמו סיפורים למטופל כדי לסייע לו להתחבר לסוגיות הטיפוליות בתוך עולמו של המטופל באופן פחות מאיים.
השימוש במטאפורות בטיפול פסיכו סוציאלי, ככלי, באמצעות סיפור או אילוסטרציה, מציעים אפשריות אחרות ושונות, הן למטופל והן למטפל, ולבחון מצבים וסוגיות בנקודות מבט שונות תוך כדי התייחסות לרמת המודעת והלא מודעת של המטופל.
המטפורה חושפת ומפעילה את היכולת האנושית למצוא וליצור, באמצעות השפה, משמעויות שמבחינה סמאנטית אינן בהכרח לוגיות.
השימוש במטפורה הוא הפגנה של יצירתיות בשימוש בשפה המתבטאת בחשיפה או יצרית משמעות נוספים שהיו טמונים במילה.
כל תרבות ודת משתמשים בסיפורים, אנלוגיות ומשלים, על מנת להעמיק את ההבנה, לעזור למסר להיות בלתי נשכח, ולסייע לנו לבצע שינויים חיוביים.
פרויד השתמש בסמליות מינית להבנת החלומות וקארל יונג בעבודתו "אדם וסמליו"(1964) כתב, שמאחר ויש דברים רבים מעבר לטווח ההבנה האנושית, אנשים תמיד משתמשים במונחים סמלים כדי לייצג מושגים שאינם יכולים להגדיר או להבין באופן מלא.
הם מייצרים סמלים באופן לא מודע וספונטני, למשל, בצורה של חלומות, וקיים גם היבטים לא מודעים של תפיסת המציאות שלהם.
גם כאשר חושיו מגיבים לתופעות אמיתיות, מראות וצלילים, הם מתורגמים בדרך כלשהי מעולם המציאות אל תוך הנפש באמצעות סמלים.
פרשנויות מטאפוריות מפורשות כמעוותות שברי אינסטינקטים מודחקים, בפסיכולוגיית האני רואים במטפורה כחלק משפה פיגורטיבית המהווה כלי טיפולי שיכול לעזור למטופלים להבין את עצמם ואת בעיותיהם.
הגישה הפסיכו דינמית ייחסה למטפורות תפקיד צר של אמצעי לשוני המיועד לשמש כאמצעי הגנה למטופל, לשמור על מרחק בין המודע לבין החלקים הקונפליקטואלים והמאיימים שבעיקר בתת-המודע.
הטיפול באמצעות השימוש במטאפורות, מחייב את ממטפל להיות מאזין פעיל.
לדוגמה, אם מטופל אומר ש"אני עומד מול הר אוורסט", "שאני רץ באופן עיוור" או "אני נתקל בקיר אטום", המטפל מתמודד עם תמונות חדשות.
המטפל נדרש לשקול ולבחור מתוך משמעויות אפשריות רבות הטבועות במטפורה את המשמעות הקרובה ביותר לכוונתו של המטופל.
השימוש במטפורות טיפוליות מעסיק את מטופל בתהליך אינטראקטיבי של למידה.
טיפול דרך מטאפורות שנוצרו על ידי המטופל
המטאפורות שנוצרו על ידי המטופל הן מעצם הגדרתן של המטופלים.
מטפל המקשיב לשימוש של ממטופל במטאפורות צפוי לשמוע תיאורים כמו
"אני תקוע באמצע הדרך", "אני תלוי על צוק", "הגעתי לסוף החבל שלי".
כאשר עובדים עם המטאפורות הנוצרות על ידי המטופלים, המטפלים בדרך כלל מזהים את המטפורה העיקרית המתארת את הבעיה של המטופל, מתחילים לחקור את המשמעות דרך החוויות שהמטופל מקשר למטפורה ומסייע למטופל לעצב את המטפורה הזו לתוצאה טובה יותר עבורו.
מטפלים כגון ריצ'רד קופ ורובין באטינו עוקבים אחר פרוטוקול מובנה שנקבע בעבודה עם המטאפורות של המטופלים, בעוד שאחרים לוקחים גישה פחות מתועדת.
היתרונות במטאפורות שנוצרו על ידי המטופל, הם כי מטאפורות אלה הם סיפורים שלהם.
בכך, המטפל יכול להצטרף למטופלים באמצעות הדימויים שלהם, כך שהמטופל לא יכול להתנגד.
השינוי מתחיל בעולמו הפנימי של המטופל.
טיפול דרך מטאפורות שנוצרו על ידי המטפל
מטאפורות הנוצרות על ידי המטפל, מוצגות בדרך כלל כסיפור או משל ומציגים בעיה שבה המטופל עשוי לזהות, לבנות משאבים, כישורים והאמצעי על מנת לפתור בעיות הבעיה לפני ששהמטופל מגיע לתוצאות הרצויות.
ניתן להשתמש במטפורות כאשר המטופלים תקועים במציאת דרכים לפתור את הבעיותהם ולמטפל, אשר בעל ההכשרה המקצועית, היכולת וידע להציע למטופלים אסטרטגיות, טכניקות, ושיטות מהם המטופלים יכולים לצמוח.
מטאפורות שיתופיות הן מטאפורות שנבנו וניצלו הן על ידי המטפל והן על ידי המטופל, העובדים יחדיו על הסיפור.
יתרון בשיטה זו, הוא כי העבודה המשותפת על סיפור המטופל, מאפשר למטפל להתערב ולשקף.
בגישה זו, יש פחות אחריות על המטפל להמציא סיפור, והמטופל הוא משתתף פעיל יותר ביצירת הסיפור, בפתרון הבעיה ובהשגת תוצאה הולמת.
בשל שנים של סוֹצְיָאלִיזַצְיָה, היכולת לתאר את המחשבות והרגשות באמצעות שפה ישירה היא לעיתים קרובות התמודדות קשה מאוד לגברים.
במהלך השנים מחקרים מצאו כי גברים מתקשים למצוא את המילים כדי להביע את מה שמתרחש בתוכם, במצבים באלו מטאפורות יכולות לעזור.
מאחרא וגברים נוטים להיות מספרי סיפורים טבעיים, השימוש בסיפורים ובמטאפורות יכול להיות התערבות טיפולית יעילה בהתערבויות עם גברים.
השימיה אחמדה היא במאית ויוצרת קולנוע קומורית-צרפתייה.
אחמדה נולדה בצרפת להורים קומורים, ובעבודתה הקולנועית היא משייכת את עצמה באופן חד למדינת האיים שבאוקיינוס ההודי.
בתור נערה, השתתפה אחמדה בסדנה לווידאו, וכך החלה את צעדיה הראשונים בתור יוצרת.
היא למדה קולנוע ב-INSAS (Institut National Supérieur des Arts du Spectacle et de la Diffusion) בבריסל, וסיימה את לימודיה בשנת 2004. את סרטה העלילתי הראשון, סרט קצר בשם La Résidence Ylang Ylang (בית הילאנג ילאנג), הוציאה כעבור ארבע שנים.
הסרט זכה להצלחה והכרה בעשרות פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, וכן זכה במספר פרסים.
הסרט הזה הוא מעין "חלק ראשון" בטרילוגיה של היוצרת, המספרת על קומורו מתוך הסתכלות על היסטוריה וזהות.
אמחמדה, שרואה את עצמה בתור "ילדה של התפוצה הקומורית", מבקשת להשוות בין החיים של אלה שעזבו את האיים לבין אלה שנשארו, וההשפעה של העזיבה ההמונית על ארץ מוצאה.
ב"Ylang", למשל, אחמדה מייצרת השוואה בין הווילה המפוארת אך נטושה של מי שפעם ראה בקומורו יעד לנופש, לבין העוני המרוד של מי שעדיין חי שם, בבקתות של פח או קש.
בסרטה הבא, Ivresse d'une Oasis (שיכרות של נווה מדבר) בוחנת אחמדה את היחסים בין תושבי קומורו לבין הקומורים שבתפוצות (בעיקר צרפת), כאשר אלה חוזרים לקומורו - בעיקר בתור מבקרים בנופש.
היחס המתואר בסרט הוא בעיקר אמביוולנטי; תושבי האיים רואים את ה"הגעה" ממקומות אחרים כרצון להוכיח הצלחה או עליונות, אך בה בעת הם חולמים חלומות משלהם.
קומורים רבים עוזבים את האיים "רק" כדי להרוויח מספיק כדי להקל על חייהם בארצם, אך בכך הופכים את עצמם לגולים, ולחלק מהתפוצות שראו בעין לא יפה.
הסרט של אחמדה, Feu leur rêve (אפר של חלומות), הוא סרט תיעודי, אותו יצרה בסיום לימודיה.
הוא מסופר תחילה בגוף ראשון יחיד, ואז עובר לגוף ראשון רבים.
בסרט זה ביקשה היוצרת לחקור את קשרי המשפחה הנותרים שלה באיים, וגילתה שעל אף קשרי דם, הזמן מייצר שברים, ושהמצב של הגירה מונעת דחק כלכלי הרווח בקומורו הוא בסיס גם ליחסי תרבות ומשפחה.
אחמדה פעילה בהקמה ובקידום של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קומורו, אשר נוסד ב-2011, יחד עם מוחמד סעיד אומה, אשר יזם את הפרויקט, לאחר שהקים את FIFAI (פסטיבל הסרטים מאפריקה ואיי העולם - International Festival of Films from Africa and the Islands of the World) בראוניון.
מטרתה היא לקדם את פיתוח הקולנוע הקומורי, תעשייה שכמעט ואינה קיימת, ואת עבודותיהם של יוצרים קומורים.
השילד האוקראיני הוא שילד יבשתי ואחד מהמבנים הגאולוגיים העתיקים בעולם.
הוא משתרע מים אזוב בדרום, באזור העיר מריופול, עד לגבול בלארוס בצפון, בסביבת העיר פינסק.
אורכו הוא כאלף קילומטר ורוחבו מגיע ליותר משלוש מאות קילומטרים באזורו הצפוני.
השילד האוקראיני הוא החלק הדרומי של הקראטון האירופי ומתוארך לתקופת הארכאיקון.
האזור שנמצא מצפון לו נקרא לוח וורונז'.
מצידו הדרומי נמצא האופיוליט של צפון הים השחור, שגם הוא נוצר באותה תקופה גאולוגית.
בשילד האוקראיני ישנם מחשופים של סלעים המתוארכים לתקופת הארכאיקון התחתון, כלומר לתקופה של לפני 3.8 מיליארד שנה.
האזור הצפוני של השילד נקרא בשם מגהבלוק דניסטר-בוגסקי.
באזור זה ניתן למצוא כמות גדולה של סלעים מגמטיים נדירים, כדוגמת מיגמטיט ואנורתוזיט.
השילד האוקראיני מהווה מקור לחומרי בניה, בעיקר לוחות וגושי גרניט שמשמשים לריצוף ולחיפוי מבנים וכן לייצור חצץ לכבישים ולתעשיית הבטון.
ליד העיר קורוסטן, קיימת מחצבה של מונזודיוריט, שבה מיוצר חצץ בחוזק גבוה במיוחד.
אזור השילד עשיר במים, בנהרות ובנחלים שהמפורסמים בהם הם הדנייפר, הדניסטר והבוג הדרומי.
הצירוף של נהרות עזים וסלעים מגמתיים קשים, יוצר באזורים מסוימים, נוף של נקיקים, אגמים קטנים וקניונים, כגון באזור העיר פרבומייסק, שבנפת מיקולאייב.
האזור עשיר גם במתכות נדירות ומצויים בו מכרות ברזל, טיטניום, אורניום ומנגן.
בחודש מאי 1970, ברומניה, היו שיטפונות חזקים, שגרמו לנזקים גדולים לרכוש ואבדן חיי אדם.
השיטפונות של מאי 1970 גרמו למותם של 52 בני אדם, להצפתם של 85.000 בתים ולהרס מלא של 13.000 מבנים.
השיטפונות כיסו יותר ממיליון הקטרים ביותר מ-1500 יישובים.
השיטפונות נגרמו על ידי המסה מהירה של שלגים, שירדו בהרים וגשמים ממושכים ושופעים.
הגל הראשון של השיטפונות התרחש בימים 12 עד 15 במאי 1970 והשפיע על 37 מתוך 39 מחוזות רומניה.
הגל השני של השיטפונות התרחש בימים 23 עד 25 במאי, כאשר רומניה הייתה בעיצומו של מאמץ לתקן את הנזקים של הגל הראשון.
השיירות לגיברלטר במלחמת העולם השנייה היוו חלק ממערך שיירות אוניות המטען של בעלות הברית במהלך המלחמה ושימשו להעברת נוסעים וציוד ואספקה חיוניים מבריטניה לבסיס הבריטי בגיברלטר שבמבוא המערבי לים התיכון.
נתיב השיירות לגיברלטר היה אחד מארבעת נתיבי השיירות שאורגנו בבריטניה בתוך זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה (הנתיבים האחרים היו לרוחב האוקיינוס האטלנטי אל יבשת אמריקה, אל דרום האוקיינוס האטלנטי וכן הנתיב קצר הימים אל נורווגיה).
נמלי המוצא העיקריים של השיירות לגיברלטר היו ליברפול ושפך נהר הקלייד, שניהם בחוף המערבי של האיים הבריטיים.
לשיירות לגיברלטר הייתה חשיבות גם במסגרת התובלה הימית מבריטניה לתעלת סואץ, ים סוף והאוקיינוס ההודי ולתובלה הימית מצרפת אל צפון אפריקה, סוריה, לבנון ומדגסקר.
עד כניעת צרפת באביב 1940 השתתפו אוניות מלחמה צרפתיות בליווי לשיירות.
מראשית המלחמה היו השיירות נתונות לאיום של התקפות מצד צוללות גרמניות שפעלו באוקיינוס האטלנטי.
לאחר כניעת צרפת החמיר איום זה משהועמדו נמלי צרפת לרשות הצוללות הגרמניות.
אל איום הצוללות התווסף מאז גם איום של התקפות מצד אוניות שטח גרמניות שעגנו בצרפת וכן של מטוסי סיור ימיים גרמניים שהמריאו בצרפת, איתרו את השיירות, הכווינו צוללות אליהן ואף השתתפו בהתקפות על השיירות.
מאותו מועד נוסף גם איום אפשרי מצד כלי שיט ומטוסים איטלקיים מהים התיכון.
בשיירות רבות הוטבעו אוניות סוחר ואוניות ליווי בדרכן אל גיברלטר וממנה, ומספר שיירות סבלו אבדות כבדות במיחד.
השיירות נעזרו בחיפוי אווירי של מטוסים שהמריאו מקורנוול שבבריטניה ומגיברלטר, אך עקב טווח הפעולה המוגבל שלהם התקיים ביניהם "פער אווירי", שהצטמצם רק לאחר הפעלת מטוסים מהאיים האזוריים באוקטובר 1943.
בשלוש השנים הראשונות למלחמה הפליגו השיירות אל גיברלטר וממנה.
החל מערב מבצע לפיד, נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה בנובמבר 1942, חל שינוי יסודי כאשר השיירות לגיברלטר הצטרפו אל שיירות שיצאו מבריטניה אל יעדים בים התיכון.
שיירות חוזרות מגיברלטר הצטרפו אל שיירות מהים התיכון שיעדן היה בריטניה.
מסעי השיירות בין בריטניה לבין גיברלטר ארכו כשישה עד 13 ימים.
לאחר כניעת כוחות הציר בצפון אפריקה ביולי 1943, פרישת איטליה מן המלחמה בספטמבר 1943 ובהמשך לאחר נחיתת בעלות הברית בצרפת ביוני 1944 ובדרום צרפת באוגוסט 1944 הלך והצטמצם איום האויב על השיירות לגיברלטר ואבדותיהן פחתו בהתאם.
HG3, אוקטובר 1939 - איבדה שלוש אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
HG34, יוני 1940 - איבדה ארבע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
HG53, פברואר 1941 - איבדה תשע אוניות, שהוטבעו על ידי צוללות, אוניות שטח ומטוסים
OG69, יולי 1941 - אותרה על ידי מטוסי סיור ואיבדה שבע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
OG71, אוגוסט 1941 - אותרה על ידי מטוסי סיור ואיבדה עשר אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
OG73, ספטמבר 1941 - אותרה על ידי מטוסי סיור ואיבדה תשע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות גרמניות ואיטלקיות
HG76, דצמבר 1941 - איבדה ארבע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות, לרבות נושאת המטוסים לליווי אודאסיטי (HMS Audacity)
OG82, אפריל 1942 - אוניות הליווי של השיירה הטביעו צוללת גרמנית ללא אבדות לשיירה
HG84, יוני 1942 - איבדה חמש אוניות שהוטבעו על ידי צוללות ואוניית ליווי אחת שהוטבעה על ידי מטוס
MKF1, נובמבר 1942 - השיירה היחידה מסוגה שאיבדה אוניות - שתי אוניות תובלה לגייסות שהוטבעו על ידי צוללות בדרכן חזרה ממבצע לפיד
KMS11, מרץ 1943 - איבדה שלוש אוניות שהוטבעו על ידי מטוסים
KMS18, יולי 1943 - שיירה במסגרת מבצע הפלישה לסיציליה.
איבדה שלוש אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
KMS31, נובמבר 1943 - איבדה ארבע אוניות שהוטבעו על ידי מטוסים
MKS31, נובמבר 1943 - אוניות הליווי של השיירה הטביעו שלוש צוללות
KMF26, נובמבר 1943 - איבדה את אוניות הגייסות רוהנה (HMT Rohna) שהוטבעה על ידי מטוס, תוך אובדן 1,149 איש
MKS38, ינואר 1944 - אוניות הליווי של השיירה הטביעו חמש צוללות.
בפסיכולוגיה, "השילוש האפל" כולל את תכונות האישיות נרקיסיזם, מקיאווליזם ופסיכופתיה.
הוא נקרא "אפל" בגלל הקשר של השלוש לדפוסי התנהגות אנטי-חברתית.
המחקר על "השילוש האפל" זוכה להתייחסות במיוחד בתחום אכיפת החוק, הפסיכולוגיה הקלינית ומנהל עסקים.
אנשים שמקבלים ציונים גבוהים בסולמות המודדים תכונות אלה נוטים לבצע פשעים, לגרום למצוקה חברתית וליצור בעיות חמורות בארגון, במיוחד אם הם נמצאים בעמדות מנהיגות (למשל, פסיכופתיה במקום העבודה, נרקיסיזם במקום העבודה ומקיאווליזם במקום העבודה).
בנוסף, הם נוטים להחזיק בסגנון תקשורת בין-אישית קשוח ומניפולטיבי, ולהיות פחות רחומים, נעימים ואמפתיים.
על פי רוב, הם יחזיקו בתפיסת עולם צינית ובעמדות שליליות.
מבחינה מושגית, ההגדרה הקלינית של כל אחת מתכונות האישיות של "השילוש האפל" היא נפרדת ומובחנת משתי האחרות.
עם זאת, ראיות אמפיריות מצביעות על כך שתכונות אלה מופיעות יחדיו וחופפות בקרב האנשים המאופיינים בהן.
נרקיסיזם תת-קליני מאופיין בגרנדיוזיות, גאווה, אגואיזם וחוסר אמפתיה.
מקיאווליזם תת-קליני מאופיין במניפולציה וניצול של אחרים, היעדר מוסר, קשיחות, חוסר רגישות וקידום טובתם האישית על חשבון אחרים.
פסיכופתיה תת-קלינית מאופיינת בהתנהגות אנטי-חברתית, חוסר עכבות, אנוכיות, קשיחות נעדרת רגש, והיעדר חרטה.
בשנת 1998, עוררו מקהוסקי, וורזל וזיארטו עוררו במחלוקת בטענה כי נרקיסיזם, מקיאווליזם ופסיכופתיה הן תכונות חופפות במדגמים רגילים.
פאולהוס ומקהוסקי הציגו את התלבטויותיהם בכנס של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA), ובכך היוו השראה לגוף של מחקרים ההולכים ומצטברים בספרות המקצועית עד היום.
ויליאמס ופאולהוס מצאו מספיק הבדלים בין-אישיים בין התכונות כדי להצביע על היותם מבנים מובחנים; עם זאת, הם הגיעו למסקנה כי יש צורך במחקר נוסף כדי להבהיר כיצד ומדוע הם חופפים בקרב האינדיבידואלים המאופיינים בתכונות אלה.
יש הרבה חפיפה בין התכונות של "השילוש האפל".
לדוגמה, חוקרים ציינו כי כל שלוש התכונות חולקות מאפיינים כמו חוסר אמפתיה, עוינות בינאישית, ואלימות בין אישית.
ככל הנראה, בין השאר בגלל חפיפה זו, פותחו לאחרונה מספר אמצעים שמנסים למדוד את כל שלוש התכונות "השילוש האפל" בו זמנית, כגון מבחן ה-Dirty Dozen ושאלון "השילוש האפל הקצר" (SD3).
עם זאת, רוב האמצעים הללו מסתמכים על דיווח עצמי של המשתתפים ורוב המחקר נערך על אוכלוסיות לא-קליניות (למשל, סטודנטים באוניברסיטה).
למרות הביקורות השונות שספגו המתודולגיות והמדגמים, ישנן מספיק ראיות לכך שתכונות "השילוש האפל" קשורות זו לזו אך מובחנות.
המונח מקיאווליזם מתייחס לתכונה האישותית ולמבנה הפסיכולוגי שטבעו ריצ'רד קריסטי (Richard Christie) ופלורנס ל.
Geis) בתחילת שנות ה-70. אדם עם אופי מקיאווליסטי הוא אדם המרוכז בעצמו עד לרמה בה ינהג באופן מניפולטיבי ונצלני כלפי סביבתו על מנת להשיג את מטרתו או להגשים את רצונותיו האישיים.
בעלי תכונה זו מאופיינים בכמה דפוסי התנהגות: העדפה לכוח או כסף על פני מערכות יחסים, החצנה עצמית של תדמית מקסימה וביטחון עצמי גבוה, ריכוז בשאיפות אישיות, מרמה ושקרים המשרתים אינטרס עצמי, חנופה, מסוגלות לפגוע באחרים למען עצמו, רמת אמפתיה נמוכה.
ציונים גבוהים על מדדי מקיאווליזם נמצאו כבעלי מתאמים שליליים ומובהקים עם נעימות, ומצפוניות.
מקיאווליזם נמצא גם במתאם מובהק עם פסיכופתיה.
סולם מדידה מקובל למדידת אישיות זאת נקרא סולם MACH-IV.
אנשים שמקבלים ציונים גבוהים בנרקיסיזם מפגינים גרנדיוזיות, תחושת זכאות, וצורך בשליטה.
נמצא כי נרקיסיזם נמצא במתאם חיובי עם מוחצנות ופתיחות לחוויה (openness to experience), ובמתאם שלילי עם נעימות.
נמצא גם כי לנרקיסיזם מתאם חיובי מובהק עם פסיכופתיה.
סולם מדידה מקובל למדידת רמות תת-קליניות (subclinical) של נרקיסיזם הוא שאלון NPI.
פסיכופתיה נחשבת לתכונת האישיות המרושעת ביותר מבין תכונות "השילוש האפל", אנשים המקבלים ציונים גבוהים בפסיכופתיה מפגינים רמות נמוכות של אמפתיה בשילוב עם רמות גבוהות של אימפולסיביות וחיפוש אחר ריגושים.
כן נמצא כי לפסיכופתיה מתאמים שליליים עם נעימות ומצפוניות ומתאם חיובי עם ממד הפסיכוטיסזם -- ממד תאורטי המתייחס להתנהגויות מחוספסות, תוקפניות או עוינות.
סולמות מדידה מקובלים למדידה של רמות תת-קליניות של פסיכופתיה הם סולםSRP (Self-Report Psychopathy Scale 4th Edition (SRP 4), ושאלון PPI.
כן נמצא כי לתכונות "השילוש האפל" מתאמים מובהקים עם הנטייה למין מזדמן ואקראי.
כן הוצע במחקר אנשים שאישיותים מאופיינת על ידי תכונות "השילוש האפל" התנהגות אבולוציונות שנועדה להגביר את הצלחת הרבייה (Short-term mating strategies).
אם כי אין מספיק ראיות אמפיריות התומכות בהצלחת הרבייה, ובעיקר במקרה של פסיכופתיה.
מכוונות לשליטה חברתית הוא מושג המתואר בתאוריית השליטה החברתית כתכונה אישיותית המשקפת את מידת הצורך של האדם בארגון חברתי המבוסס על היררכיה קבוצתית והרצון לשוות לה ולעצמו מעמד של עליונות על פני קבוצת החוץ.
צורך זה מוצא ביטוי בהתנהגויות של אפליה, ובהשתתפות בתהליכים בין-קבוצתיים ומוסדיים המיטיבים עם קבוצה אחת, דומיננטית יותר, ולא עם קבוצות אחרות פחותות כוח.
לכך נלווית תמיכה בנרטיבים מבניים המבססים לגיטימציה לאפליה ולאי-שוויון על היותן של קבוצות דומיננטיות וקבוצות שוליות בחברה במקום שהן ראויות לו לכאורה.
כן הוצע במחקר כי קיים קשר בין הסגנון הבינאישי הקשוח והמניפולטיבי של בעלי תכונות "אפלות", ובין הנטייה לסמוכתניות, שנאת זרים, ודעות קדומות.
מחקרים בתחום הפסיכולוגיה חברתית מצאו קשר בין תכונות השילוש האפל – נרקיסיזם, מקיאווליזם ופסיכופתיה – לבין נטייה לסגנונות הומור פוגעניים, ובפרט קטגלסטיזם (הנאה מלעג מכוון כלפי אחרים).
פסיכופתיה ונרקיסיזם גרנדיוזי נמצאו קשורות במיוחד לשימוש בהומור תוקפני, בעוד שמקיאווליזם מתבטא בשימוש מכוון בלעג כאשר הדבר משרת אינטרס אישי.
כמו כן, מחקרים מצביעים על מתאם חיובי בין גלוטופיליה לקטגלסטיזם, כך שמי שנהנים מצחוק עליהם עשויים גם ליהנות מלצחוק על אחרים.
מחקרים משנת 2014 מצאו כי אנשים שמזוהים כטרולים נוטים להיות בעלי תכונות אישיותיות של "השילוש האפל" ומראים סממנים של סאדיזם, התנהגות אנטי חברתית, פסיכופתיה ומקיאווליזם.
מחקרים מראים כי קיימים מספר קווי דמיון בין פעילויות אנטי-חברתיות לבין פעולת השלהוב הטרולית, וסקר משנת 2014 הצביע על כך שהטרלה היא ביטוי אינטרנטי של סאדיזם יומיומי.
כמה מחקרים אקדמיים מצאו ראיות לכך שאנשים עם קווי אישיות של "השילוש האפל", נחשבים במבט ראשון לבעלי מראה טוב יותר מהממוצע.
שני מחקרים קבעו שהסיבה לכך היא שאנשים בעלי תכונות "השילוש האפל" משקיעים מאמץ רב יותר במראה החיצוני שלהם, וההבדל באטרקטיביות נעלם כאשר הם בלבוש רגיל וללא איפור.
שני מחקרים נוספים מצאו כי רק נבדקים נרקיסיסטים נמצאו כבעלי מראה טוב יותר, אך לתכונות של מקיאווליזם ופסיכופתיה לא היה קשר עם המראה.
תווי הפנים הקשורים לתכונות "השילוש האפל" נוטים להיות מדורגים כפחות מושכים.
גורם ה"הגינות-ענווה" בתוך מודל HEXACO מתאפיין בהיבטים של כנות גבוהה, הוגנות, הימנעות מחמדנות וצניעות.
בהתאם, כל תכונות "השילוש האפל" נמצאות במתאם שלילי מובהק עם "הגינות-ענווה".
ענווה בנפרד מכנות, מכילה בתוכה את היכולת לזהות גבולות אישיים, פתיחות לעצות מאחרים, ריכוז עצמי נמוך ויכולת ראייה של האחר.
רמות נמוכות במדד הגינות-ענווה מזוהות בעקביות כקשורות להתנהגות אנטי-חברתית במקום העבודה, גנבה, רמאות, שימוש לרעה בסמים, וכן הפרות אתיות ורמות יושרה נמוכות.
חוקרים מאוניברסיטת קולומביה הבריטית הציעו להרחיב את "השילוש האפל" כך שיכיל תכונה אפלה רביעית - סאדיזם; שאיבת הנאה מהתנהגות אכזרית.
בעוד שסאדיזם נמצא במתאם גבוה עם "השילוש האפל", החוקרים הראו כי לסאדיזם תרומה ייחודית לניבוי התנהגות אנטי-חברתית, מעבר לניבוי הנובע מ"השילוש האפל".
הסאדיזם חולק מאפיינים משותפים עם פסיכופתיה והתנהגות אנטי חברתית (חוסר אמפתיה, גרימת סבל).
מדז'דוביץ' ואח' הראו במחקרם כי סאדיזם קשור באופן מובהק לתוקפנות ללא כל התגרות מוקדמת.
לפי מדז'דוביץ' ואח' סאדיזם הוא מנבא טוב יותר מפסיכופתיה להתנהגות פוגענית כנגד יצורים חיים, נטיות לא-מוסריות, אכזריות, ונדליזם, ורצידיביזם.
מחקרים על האופן שבו סדיסטים מפיקים הנאה מאכזריות כלפי נבדקים יושמו בבדיקת אנשים בעלי תכונות "השילוש האפל".
התוצאות הראו כי רק אנשים המפגינים תכונות של סאדיזם מפיקים הנאה ממעשי אכזריות, והגיעו למסקנה שסאדיזם כולל אכזריות ששאר התכונות של "השילוש האפל" אינן מתייחסות אליו.
אי לכך, הגיעו למסקנה כי ראוי להוסיפו, וכך ליצור את "הריבוע האפל".
"השילוש האפל הפגיע" (vulnerable dark triad) כולל שלושה מבנים קשורים דומים: נרקיסיזם פגיע, פריטים מגורם 2 ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת (המאופיין בתוקפנות אימפולסיבית-תגובתית בעלת מאפיינים רגשיים המתעוררת בתגובה לאיום נתפס על הנפש) והפרעת אישיות גבולית.
אף על פי ש"השילוש האפל הפגיע" קשור לרגשות שליליים ולסגנונות בין-אישיים עוינים, הם קשורים גם למופנמות וחוסר עכבות.
עם זאת, החוקרים מציינים כי ממצאי המחקר מבוססים במידה רבה על דיווח עצמי של הורים לסטודנטים לתואר ראשון ולא על מידע המבוסס על הערכה קלינית.
בהשפעת "השילוש האפל", הציע סקוט בארי קאופמן את "השילוש המואר" (Light Triad) של תכונות אישיות: הומניזם, קאנטיאניזם ואמונה באנושות.
אנשים המקבלים ציונים גבוהים בנושא הומניזם נוטים יותר להעריך את כבודם של אחרים ואת ערכם העצמי.
אנשים המקבלים ציונים גבוהים בקאנטיאניזם לא רואים באנשים אחרים אמצעי למטרה.
אנשים המקבלים ציונים גבוהים באמונה באנושות נוטים יותר להאמין שאחרים טובים ביסודם.
הצלבת אנשים שעוברים גם את מבחני "השילוש האפל" וגם את מבחני השילוש המואר מגלה שהאדם הממוצע נוטה באופן מובהק לתכונות השילוש המואר.
קאופמן התמקד במאפיינים שהיו מנוגדים מבחינה מושגית לשילוש האפל.
קאופמן הראה כי ניתן למדוד את השילוש המואר באמצעות מדדים מהימנים ותקפים.
אנשים המקבלים ציונים גבוהים בתכונות השילוש המואר מדווחים גם על רמות גבוהות יותר של אמונה, רוחניות, שביעות רצון מחיים, קבלת האחר, חמלה, אמפתיה, הערכה עצמית, אותנטיות, התלהבות, אגו שקט, פתיחות לחוויה ומצפוניות.
בנוסף, מי שמקבל ציון גבוה יותר במדד השילוש המואר הוא סקרן מבחינה אינטלקטואלית, בעל היקשרות בטוחה לאחרים וסובלני יותר לנקודות מבט אחרות.
המתאמים השליליים כוללים רמות נמוכות של מוטיבציה להישגים והאדרה עצמית (למרות שהשילוש המואר קשור באופן חיובי לפרודוקטיביות ולהתנהגות מסתגלת).
סדרה מתמשכת של שיטפונות בקוואזולו-נטאל, דרום אפריקה החלה באפריל 2022. ימים רצופים של גשם כבד ברחבי דרום מזרח דרום אפריקה הובילו לשיטפונות קטלניים.
אזורים בדרבן וסביבתה נפגעו קשה במיוחד.
דווח על מותם של לפחות 443 בני אדם, וכמה אלפי בתים ניזוקו או נהרסו.
גם תשתית קריטית, לרבות כבישים מרכזיים, תחבורה, תקשורת ומערכות חשמל, הושפעו, והנזק הזה הקשה מאוד על מאמצי ההתאוששות.
זוהי הסופה הקטלנית ביותר בהיסטוריה של דרום אפריקה, אחד מאסונות הטבע הקטלניים ביותר במדינה במאה ה-21.
בדרום אפריקה נרשמה כמות של משקעים מעל הממוצע בשנת 2022. בינואר, אזורים רבים חוו את הגשמים הכבדים ביותר שלהם מאז תחילת המדידות בשנת 1921. דרום אפריקה כולה חוותה מספר רב של ציקלון טרופי הרסני ושיטפונות.
גשם כבד החל לרדת בסביבות 8 באפריל ונמשך מספר ימים רצופים ללא הפסקה.
ב-11 באפריל שירות מזג האוויר הדרום אפריקאי הוציא אזהרה ברמה 5 עבור החוף והאזורים הסמוכים לקוואזולו-נטאל - אשר שודרגה לאחר מכן לרמה 8 ומאוחר יותר לרמה 9 כאשר ההשפעה והיקף הגשמים הובנו טוב יותר.
הזרימה עם כיוון השעון של מערכת הלחץ הנמוך הביאה אוויר חם ולח מהסובטרופיים לכיוון החוף, וכתוצאה מכך ירד גשם כבד ברחבי קוואזולו-נטאל.
המשקעים העזים ביותר ירדו ב-eThekwini, ILembe, ועיריות אוגו.
במהלך התקופה שבין 8 ל-12 באפריל, רוב אזור קוואזולו-נטאל ראו יותר מ-50 מ"מ של גשם, כאשר אזורי החוף רשמו יותר מ-200 מ"מ.
בפרק זמן של 24 שעות בין 11 ל-12 באפריל, בנמל התעופה של וירג'יניה נרשמו 304 מ"מ של משקעים.
הגשמים הסוערים הרסו עשרות בתים, שטפו כבישים וגרמו למפולות בוץ.
ב-13 באפריל, הוכרז כי 59 בני אדם נהרגו ברחבי קוואזולו-נטאל.
מאוחר יותר באותו יום, מספר מקרי המוות המדווחים עקב ההצפה גדל ל-306. בהמשך גדל מספר ההרוגים ל-443. הנזק לתשתיות נאמד ב-389 מיליון דולר.
בהערכות אחרות, שר ההתיישבות הודיע כי 13,500 בתי אב נפגעו מהסערה, כאשר למעלה מ-3,927 בתים נהרסו ועוד 8,097 נהרסו בחלקם.
מיליארד דולר ישמשו לתיקון מבנים ולבניית מקלטים זמניים.
הנהרות אמנזימטוטי, אומבילו ואומגני עלו על גדותיהם, והציפו את האזור.
הנזק לתשתיות הפריע למאמצי הסיוע.
תמיכה אווירית התבקשה מכוחות ההגנה של דרום אפריקה כדי לסייע לנפגעים.
השילד הקנדי הוא שילד (מגן גאולוגי) החופף לאזור גאוגרפי הממוקם בקנדה ובארצות הברית.
הוא בנוי מסלע מותמר, המתוארך לעידן העל פרקמבריון (שנמשך החל מהיווצרות כדור הארץ לפני כ-4.54 מיליארד שנה ועד לפני 542 מיליון שנה).
הוא ידוע גם בשמות: מגן פרקמברי קנדי, מגן לורנטיני (או לורנטין) או מישור לורנטיני.
המגן דומה בצורתו לאות G עם קצהו העליון באזור הארקטי.
המגן הקנדי ממשיך דרומה לתוך מספר אזורים בארצות הברית: צפון מדינת ניו יורק מישיגן, ויסקונסין ומינסוטה.
המגן הקנדי מכסה שטח כולל של כ-4.8 מיליון קמ"ר.
המגן הקנדי מחולק לארבעה אזורי משנה:
ההרכב הנוכחי של המגן הוא אדמה דקה מאוד המכסה שכבת סלע, עם מחשופים רבים.
תופעה זאת נוצרה בתקופת הקרח האחרונה, כאשר הקרח שחק את הסלע ודחק את האדמה הרופפת.
סבורים שריבוי הנהרות והאגמים באזור נובע מקושי בקביעת קו פרשת המים בין אגני מים בעת היווצרותם.
בפרקמבריון, המגן היה אזור של הרים גבוהים מאוד ותלולים מאוד עם פעילות וולקנית אינטנסיבית.
במהלך אלפי השנים ההרים נשחקו והעניקו לאזור את המראה הנוכחי השטוח.
בסיס ההרים נמצא בתחילה עמוק מתחת לקרום כדור הארץ ונשען על מעטפת בעלת צפיפות גבוהה יותר, בדומה לקרחון הצף על פני הים.
ככל שההרים נשחקו, הבסיסים שלהם התרוממו ונשחקו גם כן.
הסלעים שיוצרים בימינו את המגן היו בימים הקדומים שקועים עמוק מתחת לפני השטח של כדור הארץ.
הלחצים הגבוהים והטמפרטורות הגבוהות בעומקים אלה סיפקו תנאים אידיאליים ליצירת מינרלים.
הגובה הממוצע של המגן הקנדי הוא 300 עד 600 מטרים.
המגן הוא אחד האזורים העשירים בעולם בעפרות ובמינרלים ובו מרבצים גדולים של ניקל, זהב, כסף ונחושת.
לצורך כריית העופרות הוקמו באזורים הצפוניים של קנדה עיירות כורים שהידועה מביניהן היא סדברי, המכונה גם בירת הניקל.
סבורים כי אגן סדברי הוא מכתש קדום שנוצר מפגיעת מטאורית.
באזור המגן הקנדי הנמצא בטריטוריות הצפון-מערביות התגלו לאחרונה מרבצים גדולים של קימברליט, סלע געשי אשלגני שנוצר במבנים אנכיים הנקראים "צינורות קימברליט".
צינורות אלה הם מקור חשוב של יהלומי מכרה.
צינורות הקימברליט דומים מאוד בהרכבם לקראטון אשר מספק את מעטפת הליתוספירית הנחוצה לשם ייצוב היהלום כמינרל.
התפרצויות הקימברליט הביאו את היהלומים מעומק של קרוב ל־150 קילומטרים אל פני השטח.
המכרות אקאטי ודיאוויק מפיקות יהלומים באופן פעיל.
המגן הקנדי מכוסה ביערות מחטניים המכונים טייגה או יער בוריאלי המספקים חומרי גלם לתעשיית העץ המאוד מפותחת.
השייטת העשירית, הידועה בשם "דצימה מאס", הייתה יחידת קומנדו ימי של הצי המלכותי האיטלקי שהוקמה בתקופת השלטון הפשיסטי ולחמה במלחמת העולם השנייה.
השייטת הייתה פעילה בקרבות הים התיכון ולקחה חלק במספר פשיטות נועזות על ספינות ומתקנים של בעלות הברית.
בפעולות אלו השתמשו בסירות נפץ מהירות כמו ב, טורפדו מאוישים בפשיטה על אלכסנדריה (1941) ואנשי צפרדע נגד גיברלטר.
במהלך המלחמה השתתפה היחידה ביותר מתריסר מבצעים שהטביעו או פגעו בחמש ספינות מלחמה ו-20 אוניות סוחר של בנות הברית.
בשנת 1943, לאחר שהרודן האיטלקי בניטו מוסוליני הודח, עזבה איטליה את ההסכם התלת-צדדי.
כמה מאנשי השייטת שהוצבו בצפון ובמרכז איטליה הכבושים על ידי הגרמנים, התגייסו להילחם למען הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית שהוקמה על ידי מוסוליני ושמרו על שם היחידה.
אך הועסקו בעיקר ככוח אנטי-פרטיזני הפועל ביבשה.
אנשי שייטת אחרים באזורים שנכבשו על ידי בעלות הברית הצטרפו לצי האיטלקי המשותף.
פעלו כיחידת תקיפה ימית ונקראו "מריאסלטו".
במלחמת העולם הראשונה, ב-1 בנובמבר 1918, רפאלה פאולוצ'י ורפאלה רוסטי מרג'יה מרינה רכבו על טורפדו מאויש לתוך הנמל של פולה, בקרואטיה, שם הם הטביעו את ספינת הקרב Jugoslavija, של הצי של הצי האוסטרו-הונגרי, ו-אוניית משא "Wien" באמצעות מוקשי עלוקה.
לתוקפים לא היה ציוד צלילה, ולכן נאלצו להחזיק את הראש מעל המים כדי לנשום.
הם התגלו ונלקחו בשבי כשניסו לעזוב את הנמל.
בשנות ה-20, ספורט הדיג ללא מכשירי נשימה הפך לפופולרי בחופי הים התיכון של צרפת ואיטליה.
זה דרבן את התפתחותם של סנפירי צלילה, מסכת צלילה ושנורקל שחייה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו דייגי ספורט איטלקיים להשתמש בחמצן תעשייתי בצלילה באיטליה.
צורת צלילה זו הגיע לידיעת הצי המלכותי האיטלקי, אשר ייסד את יחידת הצוללים הראשונה ככוחות מיוחדים, שהועתקה מאוחר יותר על ידי הצי המלכותי הבריטי וצי ארצות הברית.
סא"ל פאולו אלויסי היה המפקד הראשון של "שייטת התקיפה הראשונה" שהוקמה ב-1939 כתוצאה של מאמצי המחקר והפיתוח של המהנדסים הקרביים טזאו טזאי ואליוס טושי.
השניים הקימו לתחייה את נושא הטורפדו המאוישים של פאולוצ'י ורוסטי.
בשנת 1941, סגן אלוף ויטוריו מוקגטה ארגן מחדש את השייטת, וחילק את היחידה לשתיים: קבוצת שטח המפעילה סירות נפץ מהירות, ותת-קרקע.
וקבוצת צוללים המשתמשים בטורפדו מאוישים הנקראים "siluri a lenta corsa" או "טורפדו רצים לאט", אשר זכו לכינוי "חזיר" על ידי הצוותים שלהם.
וכן גם צוללי תקיפה "גמא" המשתמשים במוקשי עלוקה.
מוקגטה ייסד את בית הספר לאימון אנשי צפרדע בבסיס סן ליאופולדו של האקדמיה הימית האיטלקית, בליבורנו.
השייטת החלה לפעול ב-10 ביוני 1940, כאשר איטליה הפשיסטית נכנסה למלחמת העולם השנייה.
במשך יותר משלוש שנות מלחמה השמידה היחידה כ-72,190 טון של אוניות מלחמה של בעלות הברית ו-130,572 טון של אוניות סוחר של בעלות הברית.
חבלני השייטת הטביעו את אוניות המערכה של הצי המלכותי אה"מ וליאנט ואה"מ המלכה אליזבת.
שתיהן, הוצפו מחדש וחזרו לפעולה לאחר חודשים של תיקונים.
כמו כן הרסו את הסיירת הכבדה אה"מ יורק ואת המשחתת אה"מ ארידג', גרמו נזק למשחתת אה"מ ג'רביס והטביעו או פגעו ב-20 אוניות סוחר, כולל ספינות אספקה ומכליות.
במהלך המלחמה, הוענקה לשייטת מדליית זהב יחידתית על אומץ קרבי.
29 מדליות זהב צבאיות הוענקו ללוחמים בשייטת, הכמות הגבוהה ביותר של מדליות שהוענקה לצוותי יחידה של הכוחות המזוינים האיטלקיים.
104 מדליות כסף צבאיות ו-33 מדליות ארד צבאיות.
10 ביוני 1940: בניטו מוסוליני הכריז מלחמה על בריטניה.
22 באוגוסט 1940: בעת התנועה לתקיפת בסיס הצי הבריטי באלכסנדריה, הותקפו הצוללת האיטלקית "אירידה" שנשאה ארבעה חזירים ו-10 צוללים, וגם ספינת התמיכה "מונטה גורגנו" במפרץ בומבה ליד טוברוק, על ידי מפציצי טורפדו בריטיים וטבעו.
המפקד טזאו טסאי שרד את המתקפה, אך האבדות בקרב צוות הצוללת היו כבדות.
21 בספטמבר 1940: הצוללת האיטלקית "גונדר" יצאה מלה ספציה לאלכסנדריה, כשהיא נושאת שלושה "חזירים" וארבעה צוותי צלילה בני שני אנשים.
ה"גונדר" הגיעה לאלכסנדריה בערב 30 בספטמבר, אך זוהתה על ידי משחתות בריטיות ואוסטרליות, שתקפוה.
הצוללת ניזוקה קשה, נאלצה לעלות על פני השטח, והוטבעה על ידי הצוות.
הצוללנים והצוללים, הלכו בשבי כולל המפקד אליוס טושי.
24 בספטמבר 1940: הצוללת האיטלקית "שירה" בפיקודו של ג'וניו ולריו בורגזה, יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה טורפדות מאוישים וארבעה צוותים, להתקפה מתוכננת על בסיס הצי הבריטי בגיברלטר.
המבצע בוטל כאשר נודע שהצי הבריטי יצא מהנמל לפני הגעת הצוללת.
21 באוקטובר 1940: "שירה" יצאה מלה ספציה והפליגה שוב לגיברלטר כשהיא נושאת שלושה טורפדות מאוישים וארבעה צוותים.
אנשי הצפרדע נכנסו לנמל, אך לא הצליחו לתקוף מטרות כלשהן עקב בעיות טכניות עם הטרפדות וציוד הנשימה.
רק טורפדו אנושי אחד הצליח להתקרב לאוניית הקרב אה"מ "ברהאם".
המטען התפוצץ אך לא גרם לנזק משמעותי.
שני אנשי צפרדע, ג'ינו בירינדלי ודמוס פאקגניני, נתפסו על ידי הבריטים.
ארבעת האחרים, כולל טזאו טסאי, הצליחו להגיע לספרד וחזרו לאיטליה.
במבצע זה נצבר ניסיון רב ערך.
ג'ינו בירינדלי קיבל את מדליית הזהב השנייה שלו, ודמוס פקגניני קיבל את מדליית הכסף.
המשחתות האיטלקיות "פרנצ'סקו קריספי" ו"קווינטינו סלה" יצאו מהאי לרוס ב בלילה, כל אחת נושאת 3 סירות נפץ כל סירה נשאה מטען נפץ של 300 ק"ג בחרטומה.
סירות הנפץ שוגרו על ידי המשחתות במרחק של 10 מיילים ממפרץ סודה, כרתים, שם עגנו כמה ספינות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי וספינות עזר.
הסירות צוידו במיוחד כדי לפלס את דרכם דרך מכשולים כגון רשתות נגד טורפדו.
ההגאי התאמן כדי לכוון את הסירה במסלול התנגשות בספינת המטרה, ולקפוץ מסירתו לפני פגיעה ופיצוץ ראש נפץ.
לאחר שנכנסו למפרץ, איתרו שש הסירות את מטרותיהן: הסיירת הכבדה אה"מ "יורק", מכלית גדולה - "פריקלס" נורווגית של 8,300 טון, מכלית נוספת, וספינת משא.
שתי סירות נפץ פגעו ב"יורק" באמצע הספינה, הציפו את הדוודים והמחסנים האחוריים שלה.
המכלית "פריקלס" ניזוקה קשות וירדה לקרקעית, בעוד שהמכלית השנייה וספינת המשא הוטבעו.
"סירות הנפץ" האחרות החטיאו את המטרות המיועדות להם, ואחת מהן נתקעה על החוף.
כל ששת הלוחמים האיטלקים נתפסו.
הסיירת הפגועה "יורק" הושקעה מאוחר יותר במים רדודים על ידי הצוות שלה לפני הכיבוש הגרמני של כרתים.
"פריקלס" חולצה אך טבעה באפריל 1941 בדרכה לאלכסנדריה.
25 במאי 1941: הצוללת "שירה" יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה חזירים במטרה לתקוף את גיברלטר.
בקאדיז, ספרד היא אספה בסתר שמונה לוחמים של השייטת.
בגיברלטר, לא נמצאו ספינות מלחמה מכיוון ש"ארק רויאל", "רינאון", ו"שפילד" שחשבו שיהיו שם, יצאו ל- לצוד את אוניית הקרב הגרמנית "ביסמרק".
החזירים חוו בעיות טכניות כאשר ניסו ללא הצלחה לתקוף אוניית משא בנמל.
הצוות חזר לאיטליה דרך ספרד.
26 ביוני 1941: התקפה על מלטה בדומה למבצע ב-26 ביולי 1941 (ראה להלן) תוכננה אך בוטלה עקב מזג אוויר גרוע.
26 ביולי 1941: 6 חזירים ועשר סירות מהירות (כולל שש סירות נפץ) תקפו ללא הצלחה את נמל וואלטה במלטה.
הכוח זוהה בשלב מוקדם על ידי מתקן מכ"ם בריטי, אך סוללות החוף הבריטיות נצרו את האש עד שהאיטלקים התקרבו לטווח קרוב ואז ירו ופגעו.
15 אנשי צוות השייטת העשירית נהרגו (כולל מפקדם מוקגאטה), ו-18 נלכדו.
טזאו טסאי ואלקידה פדרטי על חזיר אחד נהרגו על ידי מוצב סט אלמו כאשר הם ניסו להרוס את ההגנות החיצוניות של הנמל.
סגן פרנקו קוסטה ו-סמל לואיג'י ברלה על הלכו לאיבוד, נטשו את החזיר שלהם ושחו לחוף במפרץ סנט ג'ורג' שני מייל צפון מערב מוואלטה.
החזיר שלהם נמצא על ידי הבריטים, והיווה לדוגמה הראשונה שהם הצליחו לבחון.
כל הסירות אבדו, אחת מהם נמצאה בים הפתוח ונגררה לנמל על ידי מטוס ימי.
אסון זה אילץ את השייטת לבצע הערכה מחדש יסודית של פעילותה.
סא"ל ארנסטו פורזה נעשה כמפקד ה-שייטת העשירית, ובורגזה נעשה למפקד קבוצת הנשק התת-מימי.
10 בספטמבר 1941: הצוללת "שירה" יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה חזירים.
בקרבת קאדיז, היא העלתה בחשאי שמונה צוללים עבורם.
בגיברלטר הטביעו החזירים שלוש ספינות: מכליות "דנביידל" ו"פיונה של", ואוניית משא "דורהם".
ששת הצוללים שחו לספרד וחזרו בשלום לאיטליה.
שם הם עוטרו, וכך גם הצוות של "שירה".
3 בדצמבר 1941: הצוללת "שירה" יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה חזירים כדי לבצע פשיטה על אלכסנדריה.
באי לרוס ב עלו שישה צוללים של השייטת, בפיקוד סגן לואיגי דוראנד דה לה פן.
ב-18 בדצמבר שילחה "שירה" את החזירים במרחק של 1.3 מיילים מהנמל המסחרי של אלכסנדריה.
הם נכנסו לנמל כשהבריטים פתחו את שרשרת מצופי ההגנה כדי לאפשר לשלוש משחתות שלהם לעבור.
לאחר קשיים רבים, דה לה פן וחברו לצוות אמיליו ביאנצ'י חיברו בהצלחה מוקש עלוקה תחת אה"מ "ואליאנט", אך נאלצו לצוף כשניסו לעזוב, ונלכדו.
הם סירבו לענות כאשר נחקרו ונעצרו בתא על סיפון "ואליאנט".
15 דקות לפני הפיצוץ המתוכנן, ביקש דה לה פן לדבר עם הקברניט והודיע לו על הפיצוץ הממשמש ובא, אך סירב למסור מידע אחר.
הוא הוחזר לתא ולא הוא או ביאנקי נפגעו מפיצוץ המוקש.
גם ארבעת רוכבי החזירים האחרים נתפסו.
אך המוקשים שלהם הטביעו בנוסף ל "ואליאנט", גם את אונית הקרב אה"מ "קווין אליזבת" ואת המכלית הנורווגית "סאגונה", וגרמו נזק כבד למשחתת אה"מ "ג'רביס".
שתי אוניות הקרב שקעו לקרקעית הרדודה ולאחר מכן הוצפו מחדש.
הנזק גרם להן להיות מחוץ לפעילות במשך יותר משנה.
29 באפריל 1942: הצוללת האיטלקית "אמברה" יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה טורפדות מאוישים.
בלרוס הועמסו עבורם שישה אנשי צוות בחשאי.
ב-14 במאי הגיעה "אמברה" לאלכסנדריה והטביעה רציף צף בריטי.
ה"אמברה" נצפתה ולא הצליחה להטביע דבר.
כל ששת רוכבי החזירים נתפסו.
יולי 1942: אנשי צפרדע איטלקיים התמקמו בבסיס סודי בספינת העזר האיטלקית "אולטרה" שהייתה כלואה בנמל אלג'סיראס במפרץ גיברלטר.
היה צורך להעביר את כל החומרים בחשאי דרך ספרד והפעולות היו מוגבלות.
13 ביולי 1942: 12 אנשי צפרדע איטלקיים שחו מחוף אלג'סיראס אל נמל גיברלטר והדביקו חומרי נפץ, ולאחר מכן חזרו בשלום.
10 באוגוסט 1942: הצוללת האיטלקית "שירה" הוטבעה על ידי אה"מ "איסלאי" בעת שניסתה לתקוף את נמל חיפה.
היו עליה 11 אנשי צפרדע בעת טביעתה.
29 באוגוסט 1942: מול ראס אל דאבא מצרים.
המשחתת אה"מ "ארידג'" טורפדה מטווח קצר על ידי סירת נפץ נושאת טורפדו.
שישה מאנשי הצוות שלה אבדו.
המשחתת נגררה לאלכסנדריה, אך זמן קצר לאחר מכן הוכרזה כ"אובדן טוטאלי קונסטרוקטיבי", ונמחקה ב-1946.
4 בדצמבר 1942: ה"אמברה" עזבה את לה ספציה כדי לתקוף את נמל אלג'יר, כשהיא נושאית אנשי צפרדע ושני חזירים.
עשרה אנשי צפרדע שנשאו מוקשי עלוקה שחו עם החזירים, אך בגלל המרחק הם לא הגיעו לנמל, אלא תקפו ספינות מחוצה לו, הטביעו שתיים וגרמו נזק לשתיים אחרות.
17 בדצמבר 1942: שישה לוחמים איטלקים על שלושה חזירים עזבו את "אולטרה" כדי לתקוף את שלוש ספינות המלחמה הבריטיות אה"מ "נלסון" אה"מ "פורמידבל" ואה"מ "פיוריוס" בגיברלטר.
סירת סיור בריטית חיסלה צוות של חזיר אחד עם מטען עומק.
גופותיהם של סגן ויסינטיני וסג"ם מאגרו נמצאו.
מכשירי הצלילה שלהם נלקחו לשימוש צוללי המשמר הבריטיים של גיברלטר.
סירת סיור בריטית אחרת הבחינה בחזיר נוסף, רדפה וירתה לעברו ולכדה את שני אנשי הצוות שלו.
החזיר שנותר חזר ל"אולטרה" ללא הרוכב האחורי שלו.
8 במאי 1943: שלוש טורפדות מאוישות איטלקיות עזבו את "אולטרה" כדי לתקוף את גיברלטר במזג אוויר גרוע והטביעו שתי ספינות מטען בריטיות וספינת משא ליברטי.
מאי 1943: בורגזה הופך למפקד היחידה כאשר פורזה חזר לים
25 ביולי 1943: הדיקטטור האיטלקי בניטו מוסוליני הוחלף בפילדמרשל פייטרו באדוליו כראש ממשלת איטליה.
9 ביולי 1943: איש צפרדע יחיד של השייטת העשירית פגע והטביע את הספינה "קאיטונה" (4,917 טון) במרסין, טורקיה.
3 באוגוסט 1943: בערב, שלושה חזירים איטלקיים עזבו את ה"אולטרה" כדי לתקוף את גיברלטר.
הם הטביעו שלוש ספינות משא, (מהן אחת "ליברטי" אמריקאית) וחזרו ל"אולטרה".
1 באוגוסט 1943: איש צפרדע יחיד של השייטת העשירית טיבע את ספינת המשא הנורווגית "פרנפלנט" (7,000 טון) באיסקנדרון בטורקיה.
8 בספטמבר 1943: ממשלת באדוליו החדשה של איטליה חתמה על שביתת נשק עם בעלות הברית.
ה"אולטרה" נגררה לגיברלטר, והבריטים גילו את מה שהוכן בה.
נמנעו התקפות נוספות על גיברלטר תוך שימוש בטורפדו מאויש החדש והגדול יותר .
בעקבות שביתת הנשק של איטליה ב-8 בספטמבר 1943, פורקה השייטת העשירית.
ממשלת באדוליו בדרום איטליה תחת כיבוש בעלות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה והפכה לשותפה ללוחמה.
ימאים של השייטת העשירית הצטרפו לכוחות של בעלות הברית להילחם נגד גרמניה הנאצית.
הוקמה יחידה חדשה, בפיקוד פורצה ואליה הצטרפו כמה מהותיקים כמו דה לה פן ששוחררו לאחרונה ממחנות שבויים בריטים.
היחידה קיבלה את השם "מריאסלטו", אך המשיכה להיות כוח ימי מובחר שמעלה מבצעים מיוחדים בים.
ה"מריאסלטו" הוקם בטאראנטו לצד הצי המלכותי הבריטי כוח אנשי צפרדע בים התיכון.
פורצה היה מרוצה להפגין מומחיות איטלקית בתחום זה בפני הבריטים, והקבוצה גם הייתה להוטה להיות בפעולה, אם כי אם הם היו נתפסים הם היו כמעט בוודאות.
ביוני 1944 הגיעה הזדמנות לפעול, במשימה משותפת נגד מטרות בנמל לה ספציה.