tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1939 ברום שיער כי פרנתרופוס רובוסטוס היה קשור קשר הדוק לקוף האדם גדול השיניים גיגנטופיתקוס מאסיה (קופים שנכחדו היו ידועים בעיקר מאסיה באותה תקופה) והאמין שגיגנטופיתקוס היה הומינין.
ברום הושפע בעיקר מדעותיהם של האנתרופולוג הגרמני היהודי פרנץ ויידנרייך והפליאונטולוג הגרמני-הולנדי ראלף פון קניגסוולד לפיהן ג'יגנטופיתקוס היה האב הקדמון הישיר של ההומו אֶרֶקְטוּס האסייתי או קרוב משפחה, או קוף לא אנושי.
בשנת 1972 רובינסון הציע לכלול את ג'יגנטופיקנתוס ב"Paranthropinae", עם "G.
הוא גם האמין שלשניהם יש מבנה אותו הגדיר כ"massive".
לעומת זאת, הוא דיווח על מבנה קטן מאוד עבור אוסטרלופיתקוס אפריקנוס (שאותו כינה "הומו אפריקנוס") ושיער שיש לו כמה יכולות תרבותיות וכן יכולות ציד, בהיותו חבר בשושלת האנושית, שחסרה ל"פרנתרופינים".
עם הפופולריות של הקלדיסטיות בסוף שנות ה-70 עד שנות ה-80, והבנה טובה יותר לגבי האופן שבו קופי מיוקן מתייחסים לקופים מאוחרים יותר, ג'יגנטופיתקוס הוסר לחלוטין מהומינינה, וכעת הוא ממוקם בתת-משפחת הפונגינאים עם אורנגאוטנים.
בשנת 1959, אוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקָן אחר וחזק הרבה יותר התגלה במזרח אפריקה, פרנתרופוס בויזאי, ובשנת 1975 הוכח כי הגולגולת פרנתרופוס בויזאי KNM-ER 406 הייתה בת זמנה עם גולגולת המשויכת להומו ארגסטר, ומסווגת כ-erectus KNM ER 3733 (הנחשבת לאב קדמון אנושי).
ממצא זה נחשב לראיה טובה לכך שפרנתרופוס היה טַקְסוֹן אחות להומו, שניהם התפתחו מכמה מיני אוסטרלופיתקוס, שבאותו זמן כללו רק את אוסטרלופיתקוס אפריקנוס.
בשנת 1979, שנה לאחר תיאור אוסטרלופיתקוס אפרנסיס ממזרח אפריקה, האנתרופולוגים דונלד ג'והנסון וטים ד.
כעת, האוסטרלופיתקן הדרום אפריקאי המוכר ביותר ("רגל קטנה") מתוארך לפני 3.67 מיליון שנים, במקביל לאוסטרלופיתקוס אפרנסיס.
הסוג פָּרָנְתְרוֹפּוּס (הידוע גם בכינוי "אוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקָן חסון/איתן" (robust), בניגוד ל"אוסטרלופיתקן חינני" (gracile)) כולל כיום גם את הפרנתרופוס רובוסטוס והפרנתרופוס אתיופיקוס המזרח-אפריקאי.
בקרב חוקרים ישנה עדיין מחלוקת בשאלה האם מדובר בקיבוץ תקני של פרטים (מונופילטי) או שמא מדובר בקיבוץ שגוי של מספר הומינינים בעלי מראה דומה (פרפילטי).
מכיוון שאלמנטים שלדיים מוגבלים כל כך במינים אלה, קשה לאמוד במדויק את הזיקה שלהם זה לזה ועם אוסטרלופיתקים אחרים.
הלסתות הן הראיה העיקרית המחזקת את הסברה המונופילטית, אבל אנטומיית הלסת מושפעת מאוד מהתזונה והסביבה, ויכולה הייתה להתפתח באופן עצמאי בפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס ופרנתרופוס בויזאי.
התומכים בסברת המונופיליה מחשיבים את פרנתרופוס אתיופיקוס כאב קדמון לשני המינים האחרים, או קשור קשר הדוק לאב הקדמון.
תומכי הפראפיליה מקצים את שלושת המינים הללו לסוג אוסטרלופיתקוס כמו אוסטרלופיתקוס בויזאי, אוסטרלופיתקוס אתיופיקוס ואוסטרלופיתקוס רובוסטוס.
בשנת 2020 הניתוחים הפילוגנטיים של הפליאונתרופולוג ג'סי מ.
מרטין ועמיתיו לימדו על המונופיליה של פרנתרופוס, אך גם על כך שפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס הסתעף לפני פרנתרופוס אתיופיקוס (שפרנתרופוס אתיופיקוס היה קדמון לפרנתרופוס בויזאי בלבד).
הסיווג המדויק של מיני אוסטרלופיתקוס זה עם זה שנוי במחלוקת למדי.
לסתם האופיינית של פָּרָנְתְרוֹפּוּס ופרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס היא לסת מסוג post-canine, עם שיני לחיים גדולות במיוחד אבל חותכות וניבים בגודל אנושי.
הקדם טוחנות מעוצבות כמו טוחנות.
עובי האמייל על שיני הלחיים דומה יחסית לזה של בני האדם המודרניים, אם כי אמייל שן הלחיים של אוסטרלופיתקן מתעבה במיוחד בקצות הקודקודים, בעוד שבבני אדם הוא מתעבה בבסיס הלחיים.
לפרנתרופוס רובוסטוס יש פנים גבוהות עם לסת בולטת קמעא.
לגולגולות של זכרים יש ציצה סגיטלית (שצורתה קשתית) מוגדרת היטב בקו האמצע של הכיפה ועצמות לחיים מנופחות, שכנראה תמכו בשרירים הטמפורליים מסיביים החשובים בנשיכה.
הלחיים מבצבצות רחוק יחסית משאר הפנים, כך שכאשר מתבוננים בגולגולת מלמעלה, האף נחזה ככזה היושב בתחתית קעורה (מה שכונה "פני צלחת" (dish face)).
זה קידם מעט את ארובות העיניים, גרם לרכס חלש במצח ולנסיגה של המצח.
הלחיים המנופחות גם היו דוחפות את שריר המלעס (חשוב בנשיכה) קדימה ודוחפות את שורות השיניים לאחור, מה שהיה יוצר כוח נשיכה גבוה יותר על הקדם טוחנות.
הראמוס של עצם הלסת, המחבר את הלסת התחתונה ללסת העליונה, הוא גבוה, מה שהיה יכול להגדיל את זרוע המנוף (ועל ידי כך, את המומנט) של שרירי הלעיסה והפטריגואידים המדיאליים (שניהם חשובים בנשיכה), ומגביר עוד יותר את כוח הנשיכה.
פסגת הסגיטלית המוגדרת היטב והלחיים המנופחות נעדרות בגולגולת נקבה המשוערת DNH-7, כך שקייזר הציע שייתכן שהזכר פרנתרופוס רובוסטוס היה בנוי באופן כבד יותר מנקבות (פרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס התאפיין בדו-צורתיות זוויגית).
התעלות החצי-מעגליות האחוריות באוזן הפנימית של SK 46 ו-SK 47 אינן דומות לאלו של האוסטרלופיתקוס או הומו דמוי הקוף, מה שמצביע על דפוסי תנועה ותנועת ראש שונים, שכן האנטומיה של האוזן הפנימית משפיעה על המערכת הווסטיבולרית (המערכת האחראית על שיווי המשקל).
התעלות החצי-מעגליות האחוריות של בני אדם מודרניים נחשבות כמסייעות לייצוב בזמן הריצה, מה שיכול לומר שפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס לא התאפיין בסיבולת גבוהה של ריצה.
שנה לאחר מכן, הפרימטולוג הבריטי וילפריד לה גרוס קלארק העיר כי מכיוון שרק חלק מהעצם הטמפורלית בצד אחד ידוע, לא ניתן למדוד במדויק את נפח המוח עבור דגימה זו.
בשנת 2001, האנתרופולוגית הפולנית קטרזינה קאשיצ'קה אמרה כי ברום לעיתים קרובות הגדיל באופן מלאכותי את גודל המוח בהומינינים מוקדמים, והערך האמיתי היה כנראה נמוך בהרבה.
בשנת 1972 האנתרופולוג הפיזי האמריקאי ראלף הולוואי מדד את הכיפה SK 1585, שחסר בה חלק מהעצם הקדמית, ודיווח על נפח של כ-530 סמ"ק.
הוא גם ציין שבהשוואה לאוסטרלופיתקים אחרים, נראה שלפרנתרופוס היה מוח קטן מורחב כמו להומו, מה שמהדהד את מה שטוביאס אמר בזמן שחקר את גולגולות פרנתרופוס בויזאי ב-1967. בשנת 2000, הנוירואנטרולוג האמריקאי דין פאלק ועמיתיו מילאו את אנטומיית העצם הקדמית של SK 1585 באמצעות דגימות P.
הם ציינו שהאנטומיה הכללית של המוח של פרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס דומה יותר לזו של קופי אדם שאינם בני אדם.
בשנת 2020 התגלתה הגולגולת הכמעט מלאה DNH 155 ונמדדה כבעלת נפח מוח של 450 סמ"ק.
עצם הזרוע המרוחקת (התחתונה) של פרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס נופלת בתוך הטווחים התקינים של בני אדם מודרניים וגם של שימפנזים, שכן עצם הזרוע המרוחקת די דומה בין בני אדם לשימפנזים.
עצם החישור של פרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס דומה בצורתה למיני אוסטרלופיתקוס.
למפרק שורש כף היד היה כושר תמרון זהה לזה של בני אדם מודרניים, והוא לא נהנה מטווח הכיפוף הנרחב המאפיין קופי אדם.
בניגוד לאדם, נראה שראש הרדיוס (המרפק) היה מסוגל לשמור על יציבות כאשר האמה הייתה מכופפת, כמו קופי אדם.
ייתכן שזה משקף פעילות של תנועה בעצים כפי שנטען במחלוקת באוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקָנִים אחרים.
עצם הירך, כמו בפרנתרופוס בויזאי והומו הביליס, פחוסה אנטרופוסטריורית (בצד הקדמי והאחורי).
זה עשוי להצביע על הליכה דומה יותר להומינינים מוקדמים מאשר לבני אדם מודרניים (הליכה פחות יעילה).
ארבע עצמות ירך ששויכו ל-P.
robustus – SK 19, SK 82, SK 97 ו-SK 3121 – מציגות מבנה עצם טרבקולרי אנאיזוטרופי גבוה לכאורה (במפרק הירך), מה שיכול להצביע על ניידות מופחתת של מפרק הירך בהשוואה לקופי אדם לא אנושיים.
נראה שראש הירך StW 311, ששייך לפרנתרופוס רובוסטוס, הוצב בדרך כלל בתנוחות מכופפות מאוד, אשר יתאימו לפעילות טיפוס תכופה.
לא ברור אם כריעה תכופה יכולה להיות פרשנות חלופית תקפה.
המורכבות המרקמית של פיקת הברך SKX 1084, המשקפת את עובי הסחוס ובכך את השימוש במפרק הברך והדו-רגליות, נמצאת באמצע הדרך בין בני אדם מודרניים לבין שימפנזים.
עצם הבוהן הגדולה של פרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס אינה זריזה, מה שמעיד על תנוחת כף רגל וטווח תנועה דמוי אדם, אבל מפרק הקרסול המרוחק יותר היה מעכב את מחזור ההליכה האנושי המודרני.
ייתכן שפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס והומו הביליס השיגו בערך את אותה דרגה של הליכה על שתיים.
ברום ציין שעצם הקרסול ועצם הזרוע של ההולוטיפ TM 1517 היו בערך באותם ממדים של אישה סן מודרנית, ולכן קיבלו פרופורציות כמו אנושיות בפָּרָנְתרוֹפּוּס רוֹבּוּסְטוּס.
בשנת 1972, רובינסון העריך את פרנתרופוס כמסיבי.
בהשוואת היחס לבני אדם, הוא הגיע למסקנה שפרנתרופוס רובוסטוס הוא מין בנוי בכבדות בגובה של 140–150 ס"מ ומשקל של 68–91 ק"ג.
כתוצאה מכך, רובינסון תיאר את הרגלי התנועה שלו כ"פשרה בין זקיפות וכושר לטיפוס מרובע (כזה המשתמש בארבע הגפיים)".
לעומת זאת, הוא העריך את הגובה של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס (שאותו כינה הומו אפריקנוס) בכ-1.2–1.4 מ' ואת משקלו ב-18–27 ק"ג.
עד מהרה ערערו על כך, ובשנת 1974 הפליאונטולוג האמריקני סטיבן ג'יי גולד והפליאונתרופולוג האנגלי דייוויד פילבים, שיערו על פי יסודות השלד הזמינים שמשקלו של המין היה כ-40.5 ק"ג.
באופן דומה, בשנת 1988 האנתרופולוג האמריקני הנרי מק'הנרי דיווח על משקלים קלים בהרבה וכן על דו-צורתיות זוויגית בולטת עבור פרנתרופוס.
מק'הנרי שרטט את גודל הגוף לעומת שטח החתך של ראש הירך עבור מדגם של בני אדם בלבד ומדגם עם כל הקופים הגדולים כולל בני אדם, וחישב רגרסיות ליניאריות עבור כל אחד מהם.
בהתבסס על הממוצע של שתי הרגרסיות הללו, הוא דיווח על משקל ממוצע של 47.1 ק"ג עבור פרנתרופוס רובוסטוס באמצעות הדגימות SK 82 ו-SK 97. בשנת 1991 מק'הנרי הרחיב את גודל המדגם שלו, והעריך גם את גודל החיים של דגימות סוורקרנס על ידי הקטנת הממדים של אדם מודרני ממוצע.
בשנת 1954 רובינסון הציע שהגולגולת הבנויה בכבדות של פָּרָנְתרוֹפּוּס רוֹבּוּסְטוּס, וכתוצאה מכך כוח נשיכה מוגבר, מעידים על דיאטה מיוחדת המותאמת לפיצוח של מזון קשה כמו אגוזים.
בגלל זה, המודל השולט של הכחדת פרנתרופוס במחצית השנייה של המאה ה-20 היה שהם לא היו מסוגלים להסתגל לאקלים הפכפך של הפליסטוקן, בניגוד להומו, שהסתגל לכך בצורה טובה יותר.
מחקרים עוקבים על שרירי הפנים תמכו במודל זה.
בשנת 1981 האנתרופולוג האנגלי אלן ווקר, בזמן שחקר את גולגולות P.
boisei KNM-ER 406 ו-729, הצביע על כך שכוח הנשיכה הוא מדד לא רק של הלחץ הכולל המופעל אלא גם לשטח הפנים של השן שעליה מופעל הלחץ, וגודל שיניו של פרנתרופוס הוא פי 4–5 מגודל השיניים האנושיות המודרניות.
מכיוון ששרירי הלעיסה מסודרים באותו אופן, ווקר הניח שהמבנה הכבד היה למעשה הסתגלות ללעיסת כמות גדולה של מזון בו-זמנית.
הוא גם מצא שלא ניתן היה להבחין בשחיקה על דגימות טוחנות של 20 P.
boisei לבין דפוסים שנרשמו במנדרילים, שימפנזים ואורנגאוטן.
למרות הטיעונים המובאים להלן, שלפיהם פָּרָנְתרוֹפּוּס לא התאפיין בתזונה מיוחדת, הקונצנזוס השלט לטובת המודל הראשוני של רובינסון לא השתנה בשארית המאה ה-20.
בשנת 2004, בסקירה שלהם על ספרות התזונה של פרנתרופוס, האנתרופולוגים ברנרד ווד ודייוויד סטרייט הגיעו למסקנה שפרנתרופוס לא התאפיין בתזונה מיוחדת, ושפרנתרופוס רובוסטוס היה אוכל כל.
הם מצאו שדפוסי ה-microwear בפרנתרופוס רובוסטוס מרמזים על מזון קשה שנצרך לעיתים רחוקות, ולכן המבנה הכבד של הגולגולת היה רלוונטי רק כאשר אכל מזונות נחשקים פחות.
אסטרטגיה כזו דומה לזו המשמשת גורילות מודרניות, שיכולות לקיים את עצמן לחלוטין על מזון נפוץ באיכות נמוכה יותר כל השנה, בניגוד לשימפנזים הבנויים קל יותר (וכנראה אוסטרלופיתקים חינניים) הדורשים גישה קבועה למזונות באיכות גבוהה.
בשנת 1980 הציעו האנתרופולוגים טום האטלי וג'ון קאפלמן כי הומינינים מוקדמים (בהתכנסות עם דובים וחזירים) הסתגלו לאכילת איברי אגירה תת-קרקעיים שוחקי שיניים ועתירי קלוריות (USOs), כגון שורשים ופקעות.
מאז, ההשערה שהומינינים ניזונו מ-USOs זכתה לתמיכה רבה יותר.
בשנת 2005 הציעו האנתרופולוגים הביולוגיים גרג לאדן וריצ'רד ורנגהאם שפרנתרופוס הסתמך על ה-USOs כמקור מזון ראשוני או אולי כמקור מזון חלופי, וציינו כי ייתכן שיש מתאם בין שפע USO גבוה לשכיחותם של ההומינינים.
ניתוח איזוטופי פחמן משנת 2006 העלה כי פרנתרופוס רובוסטוס התקיים בעיקר מצמחי סוואנה C4 או צמחי יער C3 בהתאם לעונה, מה שיכול להצביע על שינויים עונתיים בתזונה או על נדידה עונתית מיער לסוואנה.
בהתחשב בהבדלים האנטומיים והפיזיים המובהקים בין אוסתרלופיתקנים ובין קופי אדם מודרניים, ייתכן שאין מקבילה מודרנית לחברות אוסטרלופיתקיות, ולכן ההשוואות עם הפרימטים המודרניים הן ספקולטיביות ביותר.
בשנת 2007, האנתרופולוג צ'ארלס לוקווד ועמיתיו הצביעו על כך שנראה כי לפרנתרופוס רובוסטוס היה דו-צורתיות זוויגית בולט, עם זכרים גדולים יותר מהנקבות.
זה מתואם בדרך כלל עם חברה פוליגמית הנשלטת על ידי גברים, כמו חברת ההרמון של גורילות כסף-גב מודרניות השוכנות ביער, שבה לזכר אחד יש זכויות רבייה בלעדיות עם קבוצת נקבות.
הפער המשוער בגודל זכר לנקבה בפרנתרופוס רובוסטוס דומה לגורילות (בהתבסס על ממדי פנים), וזכרים צעירים היו פחות חזקים מזכרים מבוגרים (בגרות מאוחרת מוצגת גם בגורילות).
מכיוון שרוב דגימות הפרנתרופוס רובוסטוס הם ממין זכר, נראה כי לזכרים היה שיעור תמותה גבוה יותר מנקבות.
בחברת הרמון, זכרים נוטים יותר להיות מגורשים מהקבוצה בהינתן תחרות גבוהה יותר בין זכרים על הנקבות, וזכרים בודדים עשויים להיות בסיכון גבוה יותר לטריפה.
לפי השערה זו, ייתכן שנקבה שעזבה את קבוצת הלידה שלה בילתה מעט זמן לבד ועברה מיד לקבוצה קיימת אחרת.
עם זאת, בשנת 2011 הפליאונתרופולוג Sandi Copeland ועמיתיו חקרו את יחס איזוטופ הסטרונציום של שיני פרנתרופוס רובוסטוס מעמק Sterkfontein שסלעיו עשויים מדולומיט, ומצאו שכמו הומינינים אחרים, אך בניגוד לקופים גדולים אחרים, נקבות פרנתרופוס רובוסטוס נוטות יותר לעזוב את מקום הולדתן (כמאפיין חברה פטרילוקאלית).
זה מפחית את הסבירות של חברת הרמון, שהייתה מביאה לחברה מטרילוקאלית בגלל התחרות בין זכרים.
נראה שהזכרים לא התרחקו מאוד מהעמק, מה שיכול להצביע על תחומים טריטוריאליים קטנים יותר.
אלא שישנם הסברים חלופיים רבים, ובתוכם האפשרות שהם העדיפו נופים דולומיטיים, או שכיחותן של המערות (שהיו בשפע באותו אזור קטן יחסית), או גורמים הקשורים בצמחייה.
באופן דומה, בשנת 2016, האנתרופולוגית הפולנית קטארזינה קאשיצ'קה העלתה את טענת הנגד כי בקרב פרימטים, בשלות מאוחרת מוצגת גם בקוף הרזוס שיש לו חברה מרובת זכרים, כך שייתכן שבשלות מאוחרת אינה אינדיקטור מדויק למבנה החברתי.
אם פָּרָנְתרוֹפּוּס רוֹבּוּסְטוּס העדיף בית גידול מסוג סוואנה, חברה מרובת זכרים הייתה תורמת יותר להגנה על הלהקה מפני טורפים בסביבה החשופה יותר, בדומה לבבונים שחיים בסוואנה.
אפילו בחברה מרובת זכרים, עדיין ייתכן שלזכרים היה סיכוי גבוה יותר להיות מגורשים, מה שמסביר תמותה מוטה אצל גברים באמצעות אותו מנגנון.
בשנת 2017 האנתרופולוגית קתרין באלוליה ועמיתיה הניחו שמכיוון שלזכרים של קופי אדם לא-אנושיים יש ציצה סגיטלית גדולה יותר מאשר לנקבות (במיוחד גורילות ואורנגאוטנים), ייתכן שהציצה מושפעת מברירה מינית בנוסף לתמיכה בשרירי הלעיסה.
יתרה מזו, גודל הקודקוד הסגיטלי (ושרירי העכוז) אצל זכרים של גורילות השפלה המערבית נמצא בקורלציה עם הצלחה ברבייה.
באתרי מערות במתחמי ערש המין האנושי יש לרוב כלי אבן ועצמות, כשהראשונים מיוחסים להומו הקדום והאחרונים בדרך כלל לפרנתרופוס רובוסטוס, שכן כלי עצם נמצאים בשפע ביותר כאשר פרנתרופוס רובוסטוס נותר הרבה יותר משרידי ההומו.
טכנולוגיית העצם של אוסטרלופיתקן הוצעה לראשונה על ידי דארט בשנות החמישים עם מה שהוא כינה "התרבות האוסטאודונטוקרטית", שאותה ייחס לאוסטרלופיתקוס אפריקנוס במקאפנסגט לפני 2.6–3 מיליון שנים.
עצמות אלו אינן נחשבות עוד ככלי עבודה, ואין תמיכה בקיומה של תרבות זו.
לפיכך, ישנן 108 דגימות כלי עצם מהאזור בסך הכול, ואולי שתיים נוספות מ-Kromdraai B.
ניתן לייחס את שני כלי האבן (או "Oldowan מפותח" או "Early Acheulean") מ-Kromdraai B לפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס, שכן הומו לא זוהה בבטחה בשכבה זו, אם כי ייתכן שכלי האבן עובדו מחדש (הועברו לשכבה לאחר מות התושבים).
ייתכן ששימשו כלי עצם כדי לחתוך או לעבד צמחייה, לעבד פירות (כלומר פרי מרולה), להפשיט קליפת עץ, או לחפור פקעות או טרמיטים.
נראה שהצורה של השיניים החותכות של פרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס מהווה חוליית ביניים בין הומו ארקטוס לבני אדם מודרניים, ועל-כן קיומם של כלים פשוטים בשימושו מתיישבת עם שינוי זה במבנה השיניים, שכן היא מלמדת שהוא כבר לא נדרש ללעוס מזונות קשיחים כמקודם.
בדרך כלל נחשבים אוסטרלופיתקנים כבעלי קצב גדילה מהיר יותר דמוי קוף מאשר בני אדם מודרניים, בעיקר בשל מגמות התפתחות השיניים.
באופן כללי, הופעתה של הטוחנת הקבועה הראשונה בהומינינים מוקדמים הוערכה באופן שונה בין 2.5 ל-4.5 שנים, וזאת בשלב מוקדם יותר מהממוצע המאפיין בן אדם מודרני (5.8 שנים).
הטוחנה הקבועה הראשונה של SK 63, שאולי מתה בגיל 3.4–3.7 שנים, הגיחה אולי בגיל 2.9–3.2 שנים.
אצל קופי אדם מודרניים (כולל בני אדם), מסלול התפתחות השיניים נמצא בקורלציה הדוקה עם היסטוריית החיים וקצב הגדילה הכולל, אך ייתכן שלהומינינים מוקדמים היה פשוט מסלול דנטלי מהיר יותר אך היסטוריית חיים איטית יותר בגלל גורמים סביבתיים, כמו גיל גמילה מוקדם כפי שמודגם בלמורים אינדריים מודרניים.
ייתכן שהנקבות הגיעו לבגרות שלד עד שהטוחנת השלישית בקעה, אך נראה שהזכרים המשיכו לגדול לאחר שהגיעו לבגרות שיניים, ובפרק זמן זה הפכו לחזקים יותר מהנקבות .
באופן דומה, גורילות זכרים משלימים התפתחות שיניים בערך באותו זמן כמו נקבות, אך ממשיכים לגדול עד 5 או 6 שנים; ומנדרילים זכרים משלימים את התפתחות השיניים לפני הנקבות, אך ממשיכים לגדול עוד מספר שנים.
יש ויכוח אם לפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס הייתה קפיצת גדילה מוגדרת במונחים של גובה כללי במהלך גיל ההתבגרות, אירוע ייחודי לבני אדם בקרב קופי אדם מודרניים.
בהתבסס על מדגם של 402 שיניים, נראה כי לפָּרָנְתרוֹפּוּס רוֹבּוּסְטוּס היה שיעור שכיחות נמוך של כ-12%–16% לדנטין שלישוני, הנוצר לתיקון נזקי שיניים הנגרמים משחיקה מוגזמת או מחורים בשיניים.
זה דומה למה שנמצא עבור אוסטרלופיתקוס אפריקנוס והומו נאלדי (שלושתם אכלסו את ערש המין האנושי בנקודות זמן שונות).
לעומת זאת, לשימפנזים שיעור שכיחות של 47%, ולגורילות עד 90%, כנראה בגלל תזונה עם תכולה גבוהה בהרבה של צמחים קשים.
נראה כי לפרנתרופוס רובוסטוס היו שיעורים גבוהים במיוחד של היפופלזיה של אמייל חריצים (PEH), כאשר היווצרות אמייל השן היא נקודתית במקום אחידה ברובה.
בפרנתרופוס רובוסטוס, כ-47% משיני החלב ו-14% מהשיניים הבוגרות נפגעו, בהשוואה לכ-6.7% ו-4.3%, בהתאמה, עבור השיניים המשולבות של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, אוסטרלופיטקוס סדיבה, והומו נאלדי.
מצבם של חורים אלה המכסים את השן כולה תואם את המחלה האנושית המודרנית amelogenesis imperfecta.
מכיוון שהחורים המעגליים בכיסוי האמייל הם אחידים בגודלם, קיימים רק על השיניים הטוחנות, ובעלי אותה חומרה בין אנשים, ייתכן שה-PEH היה מצב גנטי.
ייתכן שאזור הקידוד העוסק בעיבוי האמייל גם הגביר את הסיכון לפתח PEH.
לא פחות מארבעה פרטים של P.
robustus זוהו כבעלי חורים בשיניים, מה שמעיד על שיעור דומה לבני אדם מודרניים טרם המהפכה החקלאית (1%–5%).
זה מוזר מכיוון שחושבים שפרנתרופוס רובוסטוס אכל תזונה עשירה במזונות גריסיים, ומזונות גריסיים צריכים להפחית את שיעור שכיחות החורים, כך שפרנתרופוס רוֹבּוּסְטוּס אולי צרך לעיתים קרובות מזונות עתירי סוכר, הגורמים לחורים.
ייתכן ש-PEH גם הגבירה את הרגישות לחורים.
טוחנת מדרימולן הראתה חלל בשורש השן, תופעה נדירה אצל קופי אדם מאובנים.
על מנת שחיידקים יוצרי חורים יגיעו לאזור זה, הפרט היה צריך להיות גם בעל אובדן עצם בלסת, אשר מקושר בדרך כלל למחלת חניכיים; או בקיעת-על של השן המתרחשת כאשר היא נשחקת וצריכה לבקוע עוד קצת על מנת לשמור על נשיכה תקינה, תוך חשיפת השורש.
האחרון סביר ביותר, ונראה שהשורש החשוף גרם להיפרצמנטוזיס לעגן את השן במקומה.
נראה שהחלל החלים, אולי בגלל שינוי בתזונה או מיקרוביום הפה, או אובדן הטוחנת הסמוכה.
במדגם של 15 דגימות פרנתרופוס רובוסטוס, כולן הראו אובדן עצם קל עד בינוני כתוצאה ממחלת חניכיים (שחיקה של העצם התומכת בשיניים עקב מחלת חניכיים).
לעומת זאת, בדגימה של 10 דגימות אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, שלוש לא הראו פתולוגיות של עצם המכתשית.
מדידת המרחק בין עצם המכתשית לצומת הצמנטו-אמייל, פרנתרופוס רובוסטוס סבל אולי משיעור גבוה יותר של אובדן הצמדת שיניים, אלא אם כן לפרנתרופוס רובוסטוס היה גובה צווארי גבוה יותר (האזור המצומצם מעט שבו הכתר פוגש את השורש) שבו במקרה של שני המינים הללו היה אותו שיעור של אובדן היצמדות שיניים.
אם הראשון נכון, ייתכן שההבדל נובע מהרגלי תזונה שונים, אסטרטגיות לעיסה, מיקרופלורת פה פתוגנית יותר בפרנתרופוס רובוסטוס או הבדל אימונולוגי כלשהו שהפך את פרנתרופוס רובוסטוס לרגיש יותר למחלות חניכיים.
אף על פי שפָּרָנְתרוֹפּוּס רוֹבּוּסְטוּס היה מין עמיד למדי עם סובלנות לשונות סביבתית, נראה שהוא העדיף סביבות מיוערות, ובאופן דומה רוב שרידי הפרנתרופוס רובוסטוס מתוארכים לתקופה גשומה בדרום אפריקה לפני 1.75–2 מיליון שנים שתרמה לשגשוגן של ביומות כאלה.
ההכחדה של פרנתרופוס רובוסטוס חלה במקביל למעבר לתקופת הפליוקן התיכונה, ולהכפלת משך מחזור הקרחון.
במהלך אירועי קרח, כאשר יותר קרח נעול בקטבים, חגורת הגשם הטרופית התכווצה לעבר קו המשווה, מה שגרם לאחר מכן לנסיגה של סביבות ביצות וחורשות.
לפני המעבר, אוכלוסיות פרנתרופוס רובוסטוס אולי התכווצו לאזורי מקלט מיוערים מסוימים במהלך מחזוריות של 21,000 שנה, ונכחדו אזורית באזורים מסוימים עד למחזור הגשום, ואז אכלסו מחדש את האזורים הללו.
ייתכן שההתארכות המתמשכת של מחזורי היובש גרמה להכחדתו, כאשר ההתרחשות האחרונה בתיעוד המאובנים לפני 0.6–1 מיליון שנים (אם כי סביר יותר לפני 0.9 מיליון שנים).
הומו אולי הצליח לשרוד על ידי אכלוס בתחום גאוגרפי גדול בהרבה, דבר שהגדיל את הסיכוי שימצא אזור מקלט מתאים במהלך תנודות אקלים לא חיוביות.
לכן, אין זה סביר שתפוצת המאובנים מייצגת את תחום המחיה האמיתי של המין; ומכך נובע שפרנתרופוס רובוסטוס כנראה נכחד בתקופה מאוחרת הרבה יותר, לא בערש המין האנושי אלא במקום אחר (אפקט Signor–Lipps ).
פרס אָבֶּל (בנורווגית: Abelprisen) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי מלך נורווגיה מאז 2003, למתמטיקאים מכל העולם בעלי הישגים בולטים ויוצאי דופן.
הפרס נחשב כיוקרתי ביותר מבין הפרסים הבינלאומיים המוענקים למתמטיקאים (לצד מדליית פילדס, שמוענקת לצעירים בלבד) ונחשב מקביל לפרס נובל (שאינו כולל קטגוריית מתמטיקה).
ב־1897, סמוך להופעתו של פרס נובל, ביקש המתמטיקאי הנורווגי סופוס לי לייסד קרן לזכר נילס אבּל, שתעניק פרס מתמטי אחת לחמש שנים; לי מת ב־1899, לפני שהספיק להוציא את הרעיון אל הפועל.
שלוש שנים אחר-כך, לרגל שנת המאה להולדתו של אבל, אימץ אוסקר השני, אז מלך שוודיה ונורווגיה, את הרעיון; ואולם, בעקבות הפיצול בין שתי המדינות ב־1905, לא יצאה התוכנית אל הפועל.
המדינאי הנורווגי פריטיוף ננסן כתב אז כי "פרס אבל עלה השמימה יחד עם האיחוד".
מאה שנים אחר-כך נוערו התוכניות הישנות ואושרו על ידי ממשלת נורווגיה, והחל משנת 2003 האקדמיה הנורווגית למדעים ולאמנויות מכריזה מדי שנה על הזוכה שנבחר על ידי ועדה בינלאומית של חמישה מתמטיקאים.
הפרס הכספי לזוכה הוא 7.5 מיליון כתר נורווגי, נכון ל־2021 שוויו כ־2.9 מיליון ש"ח.
שנה דיוקן מקבלי הפרס מדינה מוסד אקדמי פרטים 2003 ז'אן-פייר סר קולז' דה פראנס עבור תפקיד המפתח שמילא בעיצובם המודרני של תחומים רבים במתמטיקה, לרבות טופולוגיה, גאומטריה אלגברית ותורת המספרים.
2004 מייקל עטיה / אוניברסיטת אדינבורו אוניברסיטת קיימברידג' על גילוי משפט האינדקס והוכחתו, משפט המקשר בין טופולוגיה, גאומטריה ואנליזה, ועל תפקידם יוצא הדופן בבניית גשרים חדשים בין המתמטיקה לפיזיקה התאורטית.
איזדור זינגר המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 2005 פטר לקס / מכון קרנט על תרומתו פורצת הדרך לתאוריה וליישום של משוואות דיפרנציאליות חלקיות, ולחישוב הפתרונות שלהן.
2006 לנארט קרלסון המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH על תרומותיו המעמיקות והיסודיות לאנליזה ההרמונית ולתאוריה של מערכות דינמיות חלקות.
2007 סריניוסה ואראדהאן (Sathamangalam R.
Srinivasa Varadhan) / מכון קרנט על תרומותיו הבסיסיות לתורת ההסתברות ובפרט על יצירת תאוריה מאוחדת של סטיות גדולות.
2008 ג'ון תומפסון אוניברסיטת פלורידה על הישגיהם המעמיקים באלגברה ובפרט על עיצובה המודרני של תורת החבורות.
ז'ק טיץ / קולז' דה פראנס 2009 מיכאיל גרומוב / המכון למחקרים מדעיים מתקדמים מכון קרנט על תרומותיו המהפכניות לגאומטריה.
2010 ג'ון טייט אוניברסיטת טקסס באוסטין על השפעתו המתמשכת והעצומה בתחום תורת המספרים.
2011 ג'ון מילנור אוניברסיטת סטוני ברוק על תגליות חלוציות בטופולוגיה, גאומטריה ואלגברה.
2012 אנדרה סמרדי (Endre Szemerédi) / המכון למתמטיקה אלפרד רני אוניברסיטת ראטגרס על תרומתו למתמטיקה בדידה ולמדעי המחשב התאורטיים ולאות הוקרה על ההשפעה העמוקה והמתמשכת של תרומות אלה.
2013 פייר דלין המכון למחקר מתקדםעבור התרומה לגאומטריה האלגברית ועל ההשפעה שלה על תורת המספרים, תורת ההצגות ותחומים הקשורים.
2014 יעקב סיני / אוניברסיטת פרינסטון מכון לנדאו לפיזיקה תאורטית על תרומותיו היסודיות למערכות דינמיות, תורה ארגודית ופיזיקה מתמטית.
2015 ג'ון פורבס נאש אוניברסיטת פרינסטון על תרומותיהם היסודיות למשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות.
לואיס נירנברג / מכון קרנט 2016 אנדרו ויילס אוניברסיטת אוקספורד הוכיח את השערת טניאמה-שימורה אשר גררה את נכונות המשפט האחרון של פרמה.
2017 איב מֶיֶיר אקול נורמל סופרייור פריז-סקליי על תרומתו המרכזית בפיתוח תורת הגלונים (Wavelets).
2018 רוברט לנגלנדס / המכון למחקר מתקדם על גילוי הקשר בין תורת המספרים, תורת ההצגות ותבניות אוטומורפיות.
2019 קארן אולנבק אוניברסיטת טקסס באוסטין על תרומותיה למשוואות דיפרנציאליות חלקיות גאומטריות, תורת כיול ומערכות אינטגרביליות ועל השפעת עבודתה על אנליזה מתמטית, גאומטריה ופיזיקה מתמטית.
2020 הלל פורסטנברג / האוניברסיטה העברית בירושלים על השימוש החלוצי של שיטות מתורת ההסתברות והדינמיקה בתורת החבורות, תורת המספרים וקומבינטוריקה.
גריגורי מרגוליס / אוניברסיטת ייל 2021 אבי ויגדרזון / המכון למחקר מתקדם על פיתוח תורת הסיבוכיות ותורת הגרפים, והקשרים בין תחומים אלה.
לסלו לובאס אוניברסיטת אטווש לוראנד 2022 דניס סאליבן אוניברסיטת סטוני ברוק ואוניברסיטת העיר ניו יורק על תרומותיו לחקר הטופולוגיה, ובמיוחד לחקר הטופולוגיה האלגברית, הגאומטרית והמערכות הדינמיות.
2023 לואיס קפארלי / אוניברסיטת טקסס באוסטין על תרומותיו לחקר משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
2024 מישל טלגרן המרכז הלאומי למחקר מדעי, CNRS, צרפת על חקר ההסתברות והבנת תהליכים אקראיים בטבע 2025 מסאקי קאשיווארה מכון המחקר למדעי המתמטיקה, אוניברסיטת קיוטו, יפן על תרומותיו היסודיות לאנליזה אלגברית ולתורת ההצגות, בפרט לפיתוח התאוריה של מודולי D וגילוי בסיסי גביש
פרנתרופוס בויזאי (שם מדעי: Paranthropus boisei) הוא הומינין קדום שחי ביבשת אפריקה.
הוא התאפיין בנפח מוח דומה לזה של השימפנזה, לסת ומשנן מפותחים, עצמות לחיים בולטות ואף שטוח.
שרידי בויזאי מתגלים לרוב בחפירות לצידם של שרידי אוסטרלופיתקוס ושרידי מינים קדומים מהסוג האנושי.
התגלה לראשונה על ידי האנתרופולוגית מרי ליקי ב-17 ביולי 1959 בערוץ אולדובאי שבטנזניה.
הגולגולת שהשתמרה היטב (שזכתה לכינוי "מפצח האגוזים") תוארכה ל-1.75 מיליון שנים לפני זמננו, והייתה בעלת מאפיינים ייחודיים של הפרנתרופוס רובוסטוס.
מרי ובעלה לואיס ליקי סיווגו אותו כזינז'אנתרופוס בויזאי: "זינז'" היה שמו של אזור מזרח אפריקה בימי הביניים, "אנתרופוס" (יוונית: ανθρωπος) "אדם"; ו"בויזאי" על שם צ'ארלס בויסי, התורם של צוות האנתרופולוגים.
פרנתרופוס בויזאי (כך סווג בסופו של דבר) הוכיח את עצמו כאוצר מיוחד כאשר בנם של האנתרופולוגים, ריצ'רד ליקי, החשיב אותו כמין ההומינין הראשון שהשתמש בכלי אבן.
ברנרד ווד מאוניברסיטת ליברפול שבאנגליה טען כי הכלים שהתגלו באתיופיה, ומתוארכים לכ-2.5 מיליון שנים לפני זמננו, יכולים להיות מעשי ידיו של פרנתרופוס בויזאי.
לסת שהשתמרה היטב, הידועה כלסת התחתונה מפנינז', נמצאה על ידי עמיתו של ריצ'רד, קמויה קימאָוֹ, בשנת 1964 בפנינז' שבטנזניה.
גולגולת נוספת, KNM ER 406, נחשפה בשנת 1969 על ידי ריצ'רד בקוּבי פורה באזור אגם טורקאנה שבקניה.
פרס אגא ח'אן לאדריכלות הוא פרס בתחום האדריכלות המוענק עבור הישגים אדריכליים המעניקים מענה לצרכים של חברות מוסלמיות, בתחומי העיצוב, הבינוי, הפיתוח הקהילתי, השימור ואדריכלות הנוף.
הפרס נוסד בשנת 1977 על ידי אגא ח'אן הרביעי, האימאם של כת האיסמאעיליה השיעית, המכהן כיושב ראש ועדת ההיגוי של קרן הפרס.
הוא מוענק אחת לשלוש שנים, בכל פעם למספר מיזמים אדריכליים שיצאו אל הפועל בשלוש השנים החולפות.
לקראת כל סבב הענקת פרסים מוקמת ועדת היגוי הממנה את צוות השופטים ומנסחת את הקריטריונים לבחירת המיזמים המועמדים.
הוועדה קובעת מדיניות לניהול קרן הפרס בהווה ובעתיד, והיא מקיימת פעילות שוטפת של השתלמויות וביקורים בשטח, מארגנת תערוכות ואת טקס הענקת הפרסים וכן דואגת להוצאה לאור של פרסומים.
הפרס מוענק על ידי צוות השופטים, והוא מגיע עד לסכום של מיליון דולר, דבר המקנה לו את המעמד של פרס האדריכלות בעל השווי הכספי הגבוה בעולם.
עד שנת 2008 הוענק הפרס בעשרה סבבים, הראשון ב-1980 ולאחרונה בשנת 2007, ל-99 מיזמים אדריכליים.
בנוסף מוענק פרס היושב ראש לאדריכלים עבור מפעל חיים.
פרס אובי הוא פרס התיאטרון של אוף ברודוויי ושל אוף אוף ברודוויי, המוענק מדי שנה בחסות העיתון "וילג' ווייס" למחזות, שחקנים ואנשי צוות.
זהו פרס מקביל לפרס טוני, המוענק להפקות של ברודוויי.
יוזם הפרס היה אדווין (אד) פאנצ'ר, המוציא לאור של העיתון "וילג' ווייס", שטיפל בצד הכספי והעסקי של הפרויקט.
הפרס מוענק משנת 1956. בראשית דרכו, רק הפקות של אוף ברודוויי היו זכאיות להגיש מועמדות.
החל משנת 1964, מתקבלות גם מועמדויות מטעם הפקות של אוף ברודוויי.
למעט החריגים של פרס על מפעל חיים ופרס למחזה האמריקאי החדש הטוב ביותר, אין קטגוריות קבועות, ומרבית הזוכים מקבלים פרסים בקטגוריה ייחודית וחד-פעמית המוקדשת להם ולהופעתם (דוגמה לקטגוריה כזאת: גלן קלוז על הופעתה במחזה "חייו המיוחדים של אלברט נובס").
כפועל יוצא מכך ובניגוד למקובל בפרסים מסוג זה, אין הכרזה מוקדמת על מועמדים בכל קטגוריה, אלא הכרזה על הזוכים בלבד.
פרסים שניתנו בעבר היו על משחק, בימוי, הפקה, עיצוב, ציון לשבח מיוחד ועל הצלחה מתמשכת.
לא בכל קטגוריה מוענק פרס מדי שנה.
"וילג' ווייס" מחלק מדי שנה גם מענקי אובי לקבוצות תיאטרון נבחרות, בסך כולל של 10,000 דולר.
בנוסף, מחולק מדי שנה גם מענק על שם רוס ווטזסטון, הקרוי על שמו של עורך מדור התיאטרון של העיתון לשעבר, בסכום של 2,000 דולר, הניתן לתיאטראות המטפחים מחזות חדשים ומקוריים.
הפרס השנתי לתרבות יהודית ע"ש יעקב אגרסט ז"ל מוענק על ידי האגף לתרבות תורנית של משרד החינוך, לאישים ולמוסדות, כהערכה לפעילות בתחום התרבות היהודית.
הפרס מוענק על אחת מן הפעילויות הבאות:
ייזום מפעל חינוכי או תרבותי;
מסירות בהדרכה או בהוראה מחוץ למסגרות הפורמליות;
פעילות ספרותית או אמנותית-חינוכית, בעל ערך מעשי לחינוך ולהשכלת מבוגרים ו/או נוער (כגון סדרת ספרים או עבודות אמנותיות).
הפרס נוסד לזכרו של סמ"ר , שנהרג בקרב עם כוחות קומנדו מצריים במלחמת יום הכיפורים, בט"ו בתשרי ה'תשל"ד.
יעקב אגרסט עבד במחלקה לתרבות תורנית של משרד החינוך, ולאחר מותו הקימו משפחתו, ידידיו ומוקיריו במשרד החינוך, קרן להענקת פרסים בלימודי היהדות.
דניאל טרופר (גשר מפעלים חינוכיים)
גילה גריידי, יוסף (יוסקה) שפירא, הרב חיים בן סניור
משה ארדון (פרס ראשי), ברכה קרדוש ודני ביטון (פרסים לצעירים)
מכון לרבני יישובים - קריית ארבע-חברון
הרב ישראל אריאל (על מכון המקדש)
יוחאי מקבילי (מייסד מפעל משנה תורה)
עמותת אלול (על הקמת בתי מדרש וקהילות לומדות)
הרב חגי לונדין (על סדרת הספרים "מאמרי ליבה במשנת הרב קוק")
פרס ACM למערכת תוכנה (ACM Software System Award) הוא פרס שמוענק אחת לשנה, החל משנת 1983, על ידי ה-ACM.
הפרס מוענק ל"ארגון או יחידים, לאות הוקרה על פיתוח מערכת תוכנה בעלת השפעה ארוכת טווח, המשתקפת בתרומה ובעקרונות של המערכת או בהצלחתה המסחרית.
תמיכה כספית בפרס ניתנת על ידי חברת IBM".
זהו הפרס החשוב ביותר בתחום התוכנה, והמערכות שזכו בו הן ציוני דרך עיקריים בהתפתחות התוכנה מתחילת שנות ה-80 ואילך.
1983: UNIX: דניס ריצ'י, קן תומפסון
1984: זירוקס אלטו: באטלר למפסון, רוברט טיילור, צ'ארלס פ.
1985: ויזיקלק: דן בריקלין, בוב פרנקסטון
1987: Smalltalk: אדל גולדברג, דן אינגולס, אלן קיי
1990: NLS: דאגלס אנגלברט, ויליאם אינגליש, ג'ף רוליפסון
1991: TCP/IP: וינטון סרף, רוברט אליוט קאהן
1995: World Wide Web: טים ברנרס-לי, רוברט קאילאיו
1996: מוזאיק: מארק אנדרסן, אריק בינה
2005: Nqthm: רוברט בוייר, מאט קאופמן, סטרות'ר מור
2007: Statemate: דוד הראל, אמיר פנואלי ואחרים
2008: גמא (בסיס נתונים מקבילי)
קרן אביטל הוקמה על שם ברכה ופרופ' שמואל אביטל.
פרופ' שמואל אביטל היה מורה למתמטיקה ופרופסור בטכניון להוראת המדעים, ועל כן מטרת הקרן לעודד לימודי מתמטיקה, לימודי מדעים באופן כללי ושיפור הוראת המתמטיקה.
הקרן הוקמה בשנת 2003 על ידי יהוא אביטל ופרופ' ענת רפאלי, ילדיהם של ברכה ושמואל אביטל.
הקרן ממשיכה את פועלו של פרופ' אביטל לטיפוח החינוך המתמטי בישראל.
במהלך תשע שנים הקרן העניקה פרס כספי למורים בעלי גישות ייחודיות להוראת מתמטיקה שתרמו לעניין ולאהבת המתמטיקה בקרב תלמידים.
בשנת 2010 פרופ' נצה מובשוביץ-הדר, תלמידתו של פרופ' שמואל אביטל, יזמה וערכה סדרת הרצאות פופולריות על מתמטיקה, שגם הכנסותיה מוקדשות לקרן.
ההחלטות על זוכי הפרסים וניהול הפרסים היו באמצעות המחלקה להוראת המדעים בטכניון.
בשנת 2012 החלט על שינוי הכיוון של הקרן, לכיוון של עידוד לימודי המתמטיקה והמדעים באופן רחב יותר.
במסגרת השינוי הקרן תומכת בפעולות פרויקט "רמזור" אותו יזמה ומנהלת פרופ' נצה מובשוביץ-הדר.
הפרויקט מקדם העשרה והשתלמויות למורים מומחים על ידי הכנת מאגר מערכי שיעור להוראת נושאים שונים במתמטיקה.
מערכי השיעור יועמדו לרשות קהיליית המורים למתמטיקה ב-5 יחידות על גבי פלטפורמה אינטרנטית ייעודית.
החל משנת 2012 מעניקה הקרן מלגות לימודים לסטודנטים נבחרים מאוכלוסיות אשר על פי תפישת הקרן אינן נחשפות די ללימודי המתמטיקה והמדעים.
בשנת הלימודים האחרונה ניתנו מלגות לסטודנטים יוצאים בשאלה (אשר למדו קודם לכן במסגרות החינוך של המגזר החרדי) דרך עמותת ה.ל.ל וכן לתלמידות מהפזורה הבדואית דרך עמותת כוכבי המדבר.
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה
משה רייך, בי"ס מנור, קיבוץ כברי
רינה ברקן, בי"ס אזורי משגב
שחר ארזי, חוות הנוער הציוני, ירושלים
מוריס בהט, בי"ס אורט מילטון, בת-ים
מיכל טבח, אריאל ליפשיץ וחנה שטיין, בית הספר לטבע חברה וסביבה, תל אביב
סרור אסעד, בית ספר מקיף שש שנתי, בית ג'אן
מועלם עולא, בית הספר הבפטיסטי, נצרת
מירי וימן, חט"ב ע"ש רבין, אורט קריית מוצקין
מוניב אבו יונס ומרגלית אבו ריא, בי"ס אבן סינא יסודי ג', סחנין
שרה גרז'וטיס, בי"ס אמי"ת גוש דן, רמת גן
חגית דהן פנחס, בי"ס רעים, אשדוד
גלי שמעוני, העמותה למצוינות בחינוך, ירושלים
סיגל בחרי, בי"ס רוזן, ראשון לציון
אפרת חן, בי"ס רבין, נתניה
יוחאי דנון, בית הספר העל-יסודי – מרכז חינוך ליאו באק, "מורה שונה ומיוחד במינו"
רים חואג'ה, בית הספר היסודי אבן ח'לדון בבאקה-אל-גרביה "משמשת דוגמה אישית הן למורים והן לתלמידים"
אסתר יוסים, חטה"ב רודמן בקרית ים, "מודל לחיקוי" לצוות המורים שהמליץ עליה
בתיה עמית, תיכון מקיף אזורי גבעת ברנר, תלמידיה הציעו "שנת שירות מתמטית"
כרמית אביזמר, בי"ס "שזר", עכו
עומר ויסבלום, בי"ס בליך, רמת גן
דינא חוסיין, אזדהאר ריא, מייסא שאהין, בי"ס "אלעין", סחנין
נלה קלר, אולפנה "סגולה", קריית ביאליק
הנרי הוא פרס לסיפור הקצר האמריקני הטוב ביותר הניתן החל משנת 1919. הפרס קרוי על שמו של הסופר האמריקאי או.
כשמונה שנים לאחר מותו של או.
הנרי, באפריל 1918, מועדון הדמדומים (the Twilight Club), אשר נוסד בשנת 1883 ונודע אחר כך בשם Society of Arts and Letters, קיים סעודה לכבודו בבית מלון.
לאחר מכן בדצמבר באותה שנה הוחלט על ייסוד הפרס לזכרו.
חברת Doubleday, Page & Company נבחרה לפרסם את קובץ הסיפורים השנתי של הוועדה, אשר נודע בשם "The O.
במהלך השנים נעשו שינויים בתקנות ובחוקים לבחירת הזוכה.
החל משנת 2003, ועדה של עורכים בוחרת 20 סיפורים קצרים, אשר פורסמו באנגלית בכתבי עת קנדים או אמריקאים.
שלושה חברי ועדה נבחרים מדי שנה, והם קוראים את הסיפורים, ללא זיהוי המחבר או ההוצאה.
2019: טסה הדלי, רייצ'ל קונדו, וויקה וואנג
2017: מישל הונבן, עמית מג'ומדר, פיונה מקפרלן
2016: אליזבת ג'נוביז, אסאקו סריזאווה, פרדריק טוטן
2015: אליזבת מק'קרקן, כריסטופר מרקנר, דינה ניירי
2014: מארק האדון, קריסטן איסקנדריאן, לורה ואן דן ברג
2013: אנדראה בארט, דבורה אייזנברג, קלי לינק
2012: יייון לי, אליס מונרו
2011: לין פריד, מתיו ניל נול, ג'ים שפרד
2010: דניאל מוינודין, ג'יימס לסדון, ווילאים טרבור
2009: גראהם ג'ויס, ג'ונוט דיאס
2008: אליס מונרו, אלכסי זנטנר, ויליאם טרבור
2007: אדי צ'ו'ולייט, ויליאם טרבור
2006: אדווארד פי ג'ונס, דבורה אייזנברג, אליס מונרו
2005: רות פראוור-ג'אבוולה, שרמן אלכסי, אליזבת סטקי-פרנץ'
1987: ליאוס ארדריך, ג'ויס ג'ונסון
1985: סיוטרט דייבק, ג'יין גרייבס סמיילי
1984: סינתיה אוזיק, גורדון ליש
1979: גורדון וייבר, אן ליטון
1977: שירלי האזארד, אלה לפלנד
1975: הארולד ברודקי, סינתיה אוזיק
1963: טרי סאות'רן, פלאנרי אוקונור
1945: וואלר ואן טילבורג קלארק
פרס אדגר אלן פו הוא אחד הפרסים המרכזיים המוענקים לסופרי מתח באמריקה (לצד "פרס שיימוס" ו"פרס אנטוני").
הפרס מוענק מדי שנה על ידי "אגודת סופרי המסתורין של אמריקה" (Mystery Writers of America), שנוסדה בשנת 1945 והחלה בחלוקת הפרסים בשנת 1946. הפרס מוענק בקטגוריות שונות - ספר מתח בדיוני, ספר מתח תיעודי, טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון.
הפרס, בצורת פסל קטן של אדגר אלן פו, מוענק בניו יורק מדי שנה למצטיינים בקטגוריות שונות ומגוונות לספרות מתח מסוגים שונים, וכן בקטגוריות של טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון, אך הפרס המרכזי והנחשב ביותר הוא ל"ספר המתח הטוב ביותר".
הפרס נקרא על שם הסופר אדגר אלן פו.
ספר המתח הטוב ביותר (מוענק מ-1954).
ספר הבכורה הטוב ביותר של סופר אמריקאי (מוענק מ-1946).
הספר הטוב ביותר בכריכה רכה (מוענק מ-1970).
הסיפור הקצר הטוב ביותר (מוענק מ-1970).
ספר הפשע התיעודי הטוב ביותר (מוענק מ-1948).
היצירה הביוגרפית / הביקורתית הטובה ביותר (מוענק מ-1977).
ספר הנעורים הטוב ביותר (מוענק מ-1961).
ב-1985 היה הסופר הישראלי אורי אורלב מועמד לפרס על ספרו האי ברחוב הציפורים.
הפרק הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (מוענק מ-1952).
סרט הטלוויזיה או המיני-סדרה הטובים ביותר (מוענק מ-1972).
התסריט הטוב ביותר לקולנוע (מוענק מ-1946).
המחזה הטוב ביותר (מוענק לסירוגין מ-1950).
הפרס לזכרו של רוברט ל.
פיש - מוענק על ידי עיזבונו של הסופר רוברט ל.
פיש לסיפור הקצר החדש הטוב ביותר (מוענק מ-1984).
פרס העורב (Raven Award) - מוענק לאדם שאינו כותב הפעיל בתחום ספרות המתח (מוענק מ-1953).
פרס "גראנד מסטר" - מוענק על מפעל חיים בתחום ספרות המתח (מוענק מ-1955).
פרס אלרי קווין - מוענק לצוותי יוצרים בתחום ספרות המתח (מוענק מ-1983).
פרס מרי היגינס קלארק - על שם סופרת המתח מרי היגינס קלארק, מוענק בחסות בית ההוצאה סיימון ושוסטר (מוענק מ-2001).
פרס אדגר מיוחד (מוענק לסירוגין מ-1949).
הפרס לדרמת הרדיו הטובה ביותר (הוענק בין 1946 ל-1960).
הפרס לעטיפת הספר הטובה ביותר (הוענק בין 1955 ל-1975).
הזוכים בפרס הספר הטוב ביותר
1955 - ריימונד צ'נדלר - "שלום ולא להתראות" (The Long Goodbye).
1969 - מייקל קרייטון (בשם העט ג'פרי הדסון) - "מצוקה" (A Case of Need).
1972 - פרדריק פורסיית' - "נשיא על הכוונת" (The Day of the Jackal).
1987 - רות רנדל (בשם העט ברברה ויין) - "A Dark-Adapted Eye".
1996 - דיק פרנסיס - "שברון באפילה" (Come to Grief).
2014 - ויליאם קנט קרוגר - "Ordinary Grace"
פרס או תאנט לשלום הוא פרס המוענק מאז שנת 1982 לזכרו של או תאנט לאנשים אשר במאמציהם תרמו להבנה תרבותית בין עמים.
הפרס נוסד על ידי פעיל המדיטציה ההודי סרי צ'ימנוי.
דאו איי איי תאנט, 2002, בתו של או תאנט
האפיפיור יוחנן פאולוס השני, 1998
חוויאר פרז דה קוויאר, 1986
פרנקפורטר צייטונג היה עיתון יומי ליברלי בגרמנית שראה אור בפרנקפורט מ-1856 ועד שנסגר על ידי השלטון הנאצי ב-1943. .
מייסד העיתון, לאופולד זונמן (Sonnemann), רכש ב-1856 את העיתון הכלכלי ה-Frankfurter Handelszeitung ("עיתון המסחר של פרנקפורט") ושינה את שמו ל-Neue Frankfurter Zeitung ("עיתון פרנקפורט החדש"), תוך שינוי אופיו לעיתון מדיני כללי ולא רק כלכלי.
עד מהרה התקבע השם על Frankfurter Zeitung ("עיתון פרנקפורט").
עם איחוד גרמניה ב-1871 הפך העיתון לביטאונה העיקרי של הבורגנות הליברלית, שהיוותה באותה תקופה אופוזיציה לשלטון הקיסרות הגרמנית.
ערב מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה נקט העיתון בקו פציפיסטי.
לאחר המלחמה צידד העיתון בהשלמה גרמנית עם תנאי חוזה ורסאי, ובכך היה לשנוא-נפשם של הלאומנים.
בתקופת רפובליקת ויימאר צידד העיתון במדיניות הפיוס של גוסטב שטרזמן.
עקב הקו המערכתי שהתנגד באופן תקיף לאנטישמיות, כתבו בעיתון כותבים ועיתונאים יהודים רבים יחסית.
בשנותיה האחרונות של הרפובליקה התמודד העיתון כמעט יחידי מול אימפריית התעמולה הלאומנית-פשיסטית של אלפרד הוגנברג מחד ומול עיתוני התעמולה הקומוניסטים מאידך.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 בחרו היטלר וגבלס לשמר את עצמאותו של העיתון ואת חופש העיתונות שלו, כטקטיקה שנועדה להציג בפני העולם את השלטון הנאצי החדש כדמוקרטי ופתוח לביקורת.
עם זאת, כותבים יהודים בעיתון, כוולטר בנימין וזיגפריד קרקאואר, אולצו להתפטר.
בשנת 1934 הועברה הבעלות על העיתון לתאגיד הכימיה אי גה פארבן בראשות קארל בוש.
לאחר ועידת מינכן (ספטמבר 1938) לא נזקק עוד השלטון הנאצי להעמדת פנים של עיתונות חופשית, תאגיד אי גה פארבן פנה לתגבור הייצור המלחמתי ומכר את העיתון לבית ההוצאה של המפלגה הנאצית, Eher-Verlag.
כך הוכפף העיתון, ככל עיתוני הרייך למשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם ונסגר כליל באוגוסט 1943.
ב-1949 ייסדו עיתונאים-לשעבר בעיתון את ה"פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג".
למעט שנות קיומו הראשונות והאחרונות, לעיתון לא היה עורך ראשי.
העורכים הוותיקים היוו את ה-Engere Konferenz ("הוועדה הפנימית"), והם אלו אשר היו אחראיים על קביעת מדיניות העיתון ומינוי העורכים.
בהשוואה לעמיתיהם בעיתונים חשובים אחרים, משכורתם של עורכי העיתון, גם הוותיקים שביניהם, הייתה נמוכה יחסית.
שכרם הנמוך נבע בעיקר מכיוון שהעיתון הניב רווחים מועטים.
הפרסומות שנכללו בעיתון נקבעו על ידי העורכים, ולכן הייתה להם האפשרות להטיל וטו על פרסומות שלדעתם לא תאמו את העיתון.
ייתכן כי סינון הפרסומות הקפדני תרם לרווחיות הנמוכה של העיתון, ובסופו של דבר לאובדן עצמאותו.
העיתון הופיע חמישה ימים בשבוע, בשלוש מהדורות מדי יום (בוקר, צהריים ("מהדורה שנייה"), וערב).
המהדורה הרגילה כללה ארבעה עמדים באותיות גותיות בפורמט גדול (39X57 ס"מ).
במהלך הזמן הונהגו בו מוספים כגון סקירת ספרות, מגזין לנוער, מגזין לאשה, מגזין לעניינים טכניים ומוסף לחינוך, חברה ואופנה.
בשנת 1919 הופצו 84,000 עותקים מכל מהדורה (לשם השוואה, הברלינר טאגבלאט הופץ ב-300,000 עותקים).
מיכאל גאורג קונרד היינריך מאן
פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג הוא עיתון יומי בשפה הגרמנית, הנוטה פוליטית לימין-מרכז.
העיתון הוא אחד העיתונים הנפוצים ביותר בגרמניה (לאחר הבילד, ה-Süddeutsche Zeitung, הדי ולט והפרנקפורטר רונדשאו) ואחד הנפוצים באירופה המערבית (תפוצתו ב-2013 הייתה 382,000 עותקים).
העיתון הוא גם העיתון הגרמני הנפוץ ביותר בקרב קוראי גרמנית מחוץ לגרמניה ומופץ ב-148 מדינות מדי יום.
העיתון רואה אור שבע פעמים בשבוע, כאשר ביום ראשון רואה אור גיליון מורחב בשם Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 התרחב העיתון, נוסף על מרכזיו בפרנקפורט ובמיינץ נוספו לו סניפים ראשיים במינכן ובברלין.
לעיתון International New York Times התווסף בסינדיקציה מוסף בן שמונה עמודים של ה-FAZ באנגלית שישה ימים בשבוע ובו מבחר מתורגם ממאמרי אותו יום.
מוסף זה הצטמק בהיקפו ובתפוצתו עד לטבלואיד פעם בשבוע.
כותרות העיתון מוצגות באופן מסורתי באותיות גותיות ועד 2007 לא הוצגה בו אף תמונה בעמודו הראשי.
עיקרון זה נשבר פעמים ספורות, למשל ביום האחדות הגרמנית ב-4 באוקטובר 1990 הוצגה בעמודו הראשון תמונת בניין הרייכסטאג בברלין, וב-12 בספטמבר 2001 הוצגו בו, עקב אסון התאומים, בנייני מרכז הסחר העולמי הקורסים ותמונתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו.
העיתון הביע תמיכה בהסכם השילומים ואף הביע תמיכה בעמדת ישראל נגד זו של ממשלת גרמניה במהלך המשא ומתן.
עם זאת, העיתון פרסם דו"ח אוהד לתוכנית חלופית הבאה לתת את השילומים שלא דרך מדינת ישראל.
בשנת 1965 יצא העיתון נגד ביטול ההתיישנות על פשעי הנאצים, בטענה שהשינוי לא יביא למשפטים רבים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים סירבה מערכת העיתון לפרסם מאמר פרו-ישראלי כמודעה, בצעד שעורר ביקורת בישראל.
בשנת 1986 פרסם העיתון בהמשכים את "מנוחה נכונה" של עמוס עוז.
יואכים פסט (שימש גם כעורך)
פרנקפורטר רונדשאו הוא עיתון יומי בגרמנית הרואה אור בפרנקפורט ומופץ בגרסאות מקומיות וככל-ארציות שישה ימים בשבוע (פרט ליום א').
העיתון בעל אוריינטציה פוליטית ליברלית-חברתית (מרכז-שמאל); לעומת מתחרהו פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג השמרני יותר).
ב-2012 פתחו בעלי העיתון בהליכי חדלות פרעון, דבר שהוביל לרכישת העיתון על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, אך ממשיך לצאת ולנהל אתר אינטרנט באופן עצמאי.
ה"רונדשאו" היה העיתון השני שקיבל רישיון הוצאה לאור בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה והראשון באזור הכיבוש האמריקאי ויצא בראשיתו באופן בלתי-סדיר 1 - 3 פעמים בשבוע.
הרישיון הוענק ב-1 באוגוסט 1945 לקבוצת עיתונאים פרוגרסיביים שהורכבה מעיתונאים סוציאל-דמוקרטים, קומוניסטים ופעילים קתולים, שבמהלך המלחמה היו במחתרת הגרמנית, במחנות ריכוז ובגלות.
עם פרוץ המלחמה הקרה כשנתיים לאחר מכן, אולצו העיתונאים הקומוניסטים לפרוש מהעיתון, שנשלט על ידי "אגף לביקורת המידע" של המינהל האזרחי של כוחות הכיבוש האמריקאים (ה-(Information Control Division (ICD).
באוגוסט 1947 עבר העיתון להפצה מסודרת שישה ימים בשבוע.
בשנת 1973 הועברה הבעלות על העיתון לקרן קרל קרולד (Karl-Gerold-Stiftung), קרן ללא כוונת רווח על שם עורכו הראשון של העיתון.
בעקבות קשיים כלכליים להמשך אחזקת העיתון, השתלטה עליו ב-2003 חברת ההוצאה לאור DDVG (Deutsche Druck- und Verlagsgesellschaft mbH).
ב-2006 נרכש העיתון על ידי בית ההוצאה דומונט (M.
DuMont Schauberg) וב-2007 הוא הושק מחדש כטבלואיד.
למרות שזכה בציון לשבח בקונגרס העיתונות האירופאי ב-2011 לא הצליח להחזיק מעמד וניצב לפני פשיטת רגל ב-2012, דבר שהוביל לרכישתו על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
פרס אגדת יורוליג הוא פרס המוענק על ידי חברת היורוליג לכוכבי ליגת היורוליג הגדולים ביותר בכל הזמנים.
הזוכים בפרס, שחולק לראשונה בשנת , מוכרזים רשמית כ"אגדות יורוליג".
אתונה, צסק"א מוסקבה, אנאדולו אפס שמעון מזרחי בעלים 1969–הווה 27 בנובמבר 2018 מכבי תל אביב פליפה רייס שחקן 1998–2021 19 בפברואר 2022 אסטודיאנטס מדריד, ריאל מדריד ואסיליס ספאנוליס שחקן 1999–2021 20 באפריל 2022 פנאתינאיקוס, אולימפיאקוס ניקולה וויצ'יץ' שחקן 1995–2013 6 בדצמבר 2022 מכבי תל אביב, אסוול ליון-וילרבאן, אולימפיאקוס, אנאדולו אפס
פרס NAACP Image הוא פרס המוענק החל מ-1967 מטעם ארגון האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (National Association for the Advancement of Colored People) האמריקאי, לאנשים של צבע, שהצטיינו בתחומי התרבות השונים: קולנוע, טלוויזיה, מוזיקה וספרות.
בדומה לפרס אוסקר ופרס גראמי, מוענק הפרס במגוון קטגוריות, שנכון ל-2015 עומד מספרן על 35. בנוסף מוענק מדי פעם פרס מיוחד למפעל חיים כללי בתחומי התרבות.
טקס הענקת הפרס, המתנהל בלוס אנג'לס, משודר החל משנת 1994 בטלוויזיה ברשת פוקס.
פרס TEFI הוא אחד הפרסים החשובים ביותר בתעשיית הטלוויזיה הרוסית והוא שווה ערך לפרס ניקה (לקולנוע).
הפרס מיועד בעיקר להפקות טלוויזיה בתחום הבידור (סדרות דרמה, קומדיות ותוכניות אירוח) ומוענק על ידי האקדמיה הרוסית לטלוויזיה.
טקס חלוקת פרסי הטֶפ"י הראשון נערך באולפני אוסטנקינו ברחוב האקדמאי קורוליוב במוסקבה, ב-5 במאי 1995.
עד 2014 אורגן טקס הפרס על ידי קרן האקדמיה הרוסית לטלוויזיה ומשנת 2014 הפרס מאורגן על ידי הוועדה לפרסי תעשיית הטלוויזיה.
זוכה הפרס נקבע לאחר הצבעה סגורה שנערכת בין חברי הוועדה ובה 20 נציגים מכל אחד מערוצי הטלוויזיה שייסדו את הפרס (סך הכול 140 איש).
חברי הוועדה הם עובדי רשתות השידור ואנשי תעשיית הטלוויזיה הרוסית.
פסלון הפרס הוא פסלון עשוי ברונזה ובו דמותו של אורפאוס השר מעמקי לבו על נמי נשמתו.
הפסלון עוצב על ידי הפסל ארנסט ניזבסטני.
בשנת 2002 תוכנן לערוך את הטקס באוקטובר אותה שנה, אך עקב אירועי משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה שהתרחש ב-23 באוקטובר, הטקס נדחה ונערך לבסוף בינואר 2003.
בשנת 2007 חברת ההחזקות גזפרום-מדיה (המחזיקה בבעלות על הערוצים NTV ו-ТНТ) סירבה להשתתף בטקס חלוקת הפרס.
בשנת 2008 סירבה להשתתף גם VGTRK (שמנהלת את הערוצים רוסיה-1, ערוץ התרבות, ערוץ הספורט וערוץ רוסיה-24).
לאחר שערוצי הטלוויזיה הגדולים ברוסיה סירבו ליטול חלק בטקס חלוקת הפרס, ולדימיר פוזנר, שהיה נשיא האקדמיה הרוסית לטלוויזיה התפטר מתפקידו ובמקומו מונה מיכאיל שבידקוי.
בשנת 2013 VGTRK חדלה להיות חלק ממייסדי האקדמיה ובכך גם חדלה מליטול חלק במימון הפרס והאקדמיה הרוסית לטלוויזיה וזמן קצר לאחר מכן הערוץ הראשון ברוסיה הכריז על סירובו ליטול חלק בפרס בשל העדר תחרות אמיתית, מיכאיל שבידקוי התפטר מתפקידו כנשיא האקדמיה.
במרץ 2014 הוכרז על חידוש הפרס ונערך שינוי במספר המועמדים (12 בכל קטגוריה) ואופן ההצבעה.
על פי התקנון החדש נקבע שחבר השופטים יורכב מעשרים איש מכל אחד ממייסדי הפרס (בהם הערוץ הראשון, VGTRK, גזפרום מדיה, STS מדיה ו-National Media Group).
בפברואר 2015 מונה מיכאיל שבידקוי ליושב ראש הוועדה לפרסי תעשיית הטלוויזיה.
סדרות ותוכניותשחקנים ראשיים/שחקני משנהבימויתסריטהסדרה הקומית הטובה ביותרשחקן ראשי בסדרה קומית
שחקן משנה בסדרה קומיתבימוי בסדרה קומיתתסריט לסדרה קומיתסדרת הדרמה הטובה ביותרשחקן ראשי בסדרת דרמה
שחקן משנה בסדרת דרמהבימוי בסדרת דרמהתסריט לסדרת דרמההמיני-סדרה הטובה ביותרשחקן ראשי במיני-סדרה או בסרט
שחקן משנה במיני-סדרה או בסרט בימוי במיני-סדרה, סרט טלוויזיה
או ספיישל דרמטיתסריט לתוכנית אירוח או
תוכנית קומיתסדרת ילדים ונוערשחקנית ראשית בסדרה קומית
שחקנית משנה בסדרה קומיתבימוי בתוכנית אירוחתסריט למיני-סדרה,
סרט טלוויזיה או ספיישל דרמטיתוכנית האירוח, הקומית
או המוזיקה הטובה ביותרשחקנית ראשית בסדרת דרמה
שחקנית משנה בסדרת דרמההופעה בולטת בתוכנית אירוחשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט
שחקנית משנה במיני-סדרה או בסרטסרט הטלוויזיה הטוב ביותר
פרנתודון (שם מדעי: Paranthodon) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים שחי באפריקה.
בניגוד למרבית הסטגוזאורים הוא חי בתור הקרטיקון (במשך הבריאסיאן ותחילת הולנגינאן שבקרטיקון התחתון) לפני 132 מיליון שנה.
הוא התגלה בממצאים בדרום אפריקה (פרובינציית כף התקווה הטובה) ב-1845 ונחקר בידי ריצ'רד אוון ששייך את הממצאים החלקיים שלו (שרידי שיניים, חוליות בודדות ועצמות גולגולת חלקיות) לזוחל הדרום אפריקאי אנתודון (Anthodon) מהסדרה פרוקולופונומורפה, והשרידים הוצבו במוזיאון להיסטוריה של הטבע.
מאוחר יותר הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי פרנץ נופצ'ה שראה בו סוג דומה לפלאוסקינקוס (שבהמשך בוטל).
שמו ניתן על שם הסוג אנתודון עם התחילית "Para" - קרוב.
בסוג נכלל מין יחיד - Paranthodon africanus, על שם הימצאו באפריקה.
מחקר משנת 1970 בדק את הממצאים של הפרנתודון והחליט לשייכו במקום לאנקילוזאורים לקבוצת הסטגוזאורים, כשחוקרים רבים רואים בו גם שייך למשפחת הסטגוזאוריים.
הולץ הבן מעריך שגודלו הגיע לאורך 5 מטרים ולמשקל קטן יחסית של 454 עד 954 קילוגרם בממוצע.
הוא היה אוכל צמחים בעל שיניים טוחנות גדולות שסייעו להתמודד עם צמחייה קשיחה ששררה בערבות דרום אפריקה הקדומה.
פרס אב אייוורקס הוא פרס המוענק עבור הישגים טכניים במסגרת פרסי אנני ונקרא על שם האנימטור אב אייוורקס.
הפרס ניתן ליחידים או חברות עבור קידומים טכניים המשפיעים משמעותית על אמנות או תעשיית ההנפשה.
הפרס נוסד בשנת 1999 ונקרא על שם האיש שעזר להשיק את אחד הענפים הגדולים בתרבות הפופולרית והגדיר דור של חובבי קולנוע בכלל וחובבי סרטי אנימציה בפרט.
אב אייוורקס זכור כמי שנתן צורה, תנועה ואישיות למיקי מאוס בחברת וולט דיסני.
הפרס השנתי מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בטקס הענקת פרסי אנני המתקיים באסיפ"א - הוליווד, קליפורניה.
הפרס הוא אחד מחמישה פרסים בקטגוריית פרסי השופטים (הפרסים הנוספים הם: פרס ג'יין פוריי, פרס וינזור מקיי, פרס הישגים מיוחדים בהנפשה ופרס תעודת הצטיינות).
פרס אברבנאל הוא פרס שמוענק אחת לשנתיים על ידי האיגוד הישראלי למתמטיקה, לזכרו של המתמטיקאי, הפרופסור שלום אברבנאל, במימון קרן שנתרמה על ידי משפחתו.
הפרס מיועד למתמטיקאים צעירים (מתחת לגיל 49) ישראלים, במוסד להשכלה גבוהה בארץ העוסקים במתמטיקה שימושית.
הפרס מוענק החל מדצמבר 2018 בכינוס לזכר שלום אברבנאל שנערך אחת לשנתיים באוניברסיטת תל אביב.
הגשת שמות המועמדים לפרס יכולה להתבצע על ידי ראשי הפקולטות, המחלקות ובתי הספר למתמטיקה ברחבי הארץ.
זהות הזוכה נקבעת על ידי ועדה בת שלושה חברים אנונימיים.
שנה זוכה מוסד משויך הערות 2018 פרופ' בועז נדלר מכון ויצמן 2020 פרופ' ירון ליפמן מכון ויצמן 2022 פרופ' יואל שקולניצקי אוניברסיטת תל אביב 2024 פרופ' אלכס ברונשטיין הטכניון
נקניקיית פרנקפורט או פרנקפורטר היא נקניקייה דקה מבושלת במעטפת של מעי כבשים.
הטעם המעושן, האופייני לנקניקייה זו, מושג בשיטה של עישון בטמפרטורה נמוכה.
לצורך אכילתן, יש הנוהגים לצלות נקניקיות אלו מעל להבה גלוייה.
לצידם, ישנם הנוהגים להשרותן במים חמים בלבד, למשך כ-8 דקות, טרם אכילתן.
בדומה לנקניקיות אחרות, חימום ממושך מדי או בחום גבוה מדי עלול להביא להתבקעות מעטפת הנקניקייה, עקב התפשטות האדים בתוכה
נקמיקיות אלו מוגשות באופן מסורתי עם לחם, חרדל, חזרת ו/או סלט תפוחי אדמה.
נקניקיות בשר כמומחיות של העיר פרנקפורט כבר מוזכרות במקורות מימי הביניים, והן הוגשו לעיתים קרובות במהלך טקסי ההכתרה הקיסריים ברמרברג.
הפרנקפורטר המעושן היא בעלת הגנה של כינוי מקור בגרמניה מאז 1860 בערך.
מאז 1929, הכינוי מותר לשימוש רק עבור נקניקיות המיוצרות באזור פרנקפורט, בעיקר בנוי-איזנבורג (Neu-Isenburg) ובדרייך (Dreieich).
במקור, פרנקפורטרים יוצרו ללא מלח משמר וניטריט (נותן לבשר צבע ורדרד וחיי מדף ארוכים יותר).
לאחר שעברו תהליכי יישון ועישון ספציפיים, הנקניקיות, כעת בצבע זהוב, מוכנסות לקופסאות עץ עם גיליון קטן של נייר אפייה בין השכבות.
לכן, לנקניקיות המסורתיות יש חתך מרובע, אבל יש כמה יוצאי דופן שבהם הנקניקייה עגולה.
מחוץ לגרמניה, "פרנקפורטר" הוא כינוי נפוץ לנקניקיות מבושלות, כמו נקניקיות של הנקניקייה בלחמנייה הצפון אמריקאיות, הנקראות בגרמניה "נקניקיות וינה".
באוסטריה, "נקניקיות וינה" נקראות "פרנקפורטר וירסטל", מאחר שלכאורה הובאו לווינה על ידי יוהאן גיאורג להנר (1772–1845), קצב שהוכשר בפרנקפורט, אשר בשנת 1805 החל לייצר נקניקיות מתערובת של בשר חזיר ובשר בקר.
פרנקפורטר רינדוורסט היא נקניקייה מבשר בקר.
היא הוצגה בשנת 1894 על ידי הקצב מהעיר פרנקפורט בשם גרף-ולסינג (Gref-Völsing) כדי לענות על הדרישות של האוכלוסייה היהודית הגדלה בעיר ומאז הפכה לאחד המעדנים המפורסמים ביותר שלה.
הנקניקייה יכולה להיות מבושלת, מורתחת או בגריל.
היצרן הידוע ביותר שלה הוא חברת Gref-Völsing בפרנקפורט.
תכולת הבשר של הנקניקייה מורכבת מ-100% בשר בקר, כאשר חלק מהבשר הרזה מוחלף בשומן.
לייצור הפרנקפורטר, הבשר נטחן תחילה גס לאט ובזמן קצר במטחנה, עם מלח אשפרה וניטריט (מלח אשפרה משמש בעיבוד בשר, כדי ליצור גוון ורדרד וכן להארכת חיי המדף של המוצר).
לאחר מכן, מוסיפים פתיתי קרח ושומן, ומגדילים את מהירות הקיצוץ עד שהמסה נטחנת לדק.
לבסוף, מתבלים בפלפל לבן ובפפריקה ומוסיפים מייצב צבע במידת הצורך.
את הנקניקיות מעשנים 60–90 דקות.
לנקניקייה יש משקל יחידה של 100 גרם והמלית נדחסת למעי בקר בקוטר של 32–34 מ"מ.
לייצור בראטוורסט בקר, משתמשים במלח בישול במקום במלח האשפרה וניטריט.
פרנקפורטר קרנץ היא עוגת שכבות, הנחשבת למומחיות מגדנאות של פרנקפורט אם מיין, גרמניה.
ההכנה מתחילה באפייה של עוגת ספוג יציבה בתבנית אפייה בצורת טבעת.