tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא שימש כשגריר של פסטיבל הסרטים בוורמבין בשנת 2012. הוא גם שגריר של קרן הסרט הלבן.
+תפקידי קולנועשנה כותרתתפקיד הערות 2011The Eye of the Storm אל"ם 2013Goddess רורי 2014Sunday צ'רלי 2018פסיפיק רים: המרד ג'וזף בורק
סטיבן קנת' בונל השני (נולד ב-12 בדצמבר 1988), אשר ידוע באינטרנט בעיקר בשם דסטיני (Destiny, "גורל" באנגלית), הוא סטרימר ופרשן פוליטי אמריקאי.
בונל היה בין האנשים הראשונים שביצעו סטרימינג באינטרנט למשחקי וידאו במשרה מלאה.
משנת 2016 ואילך בונל נודע בעיקר כפרשן פוליטי אשר משתתף בדיונים פוליטיים עם אישים רבים שמשודרים בערוצים שונים באינטרנט.
בונל מזדהה כליברל ותומך של המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית.
בונל נולד בעיר אומהה שבמדינת נברסקה לאם קובנית-אמריקאית ואב אמריקאי לבן.
הוא גדל בבית קתולי שמרני, ולמד בבית ספר תיכון ישועי פרטי לבנים.
בצעירותו עסק מעון היום שאימו ניהלה מביתם לא צלח, ובעקבות כך בית המשפחה עוקל.
מספר שנים לאחר מכן עבר להתגורר עם סבתו, עימה שהה עד גיל 18.
בשנת 2007, בונל נרשם לאוניברסיטת נברסקה שבאומהה, שם הוא למד מוזיקה תוך כדי שהוא עבד במשמרות לילה כמנהל מסעדה בקזינו.
בסופו של דבר, משום שהוא לא הצליח לעבוד במשרה מלאה במקביל ללימודים, ב-2010 נשר מהלימודים.
זמן קצר לאחר מכן הוא פוטר מהמסעדה, ובעקבות כך החל לעבוד כמנקה שטיחים.
בשנת 2011 בונל הפסיק לעבוד כמנקה שטיחים על מנת לעסוק בסטרימינג של משחקי וידאו במשרה מלאה.
בתחילת הדרך ביצע סטרימינג בעיקר של המשחק סטארקראפט ב־livestream.com ו-ustream.tv, ובהמשך בפלטפורמה Justin.tv (שתהפוך לימים ל-Twitch), הוא זכה עוד מההתחלה להצלחה רבה מבחינה כלכלית.
האישיות הכריזמטית של בונל תרמה רבות לצמיחה הניכרת בכמות העוקבים שלו.
עם השנים התוכן של בונל החל להתמקד בנושאים נוספים מלבד משחקי וידאו, כולל דיונים פוליטיים, דיונים פילוסופיים ודיונים העוסקים באירועים אקטואליים.
משנת 2016 ואילך בונל זכה לתשומת לב ניכרת בעיקר בשל הדיונים הפוליטיים בהם הוא לוקח.
נכונותו להשתתף בדיונים עם אנשים מכל הקשת הפוליטית תרמה לעלייה ניכרת בכמות העוקבים שלו וכמו גם לעלייה בכמות המבקרים של התכנים שלו.
הדיונים המקוונים בהם הוא לקח חלק לאורך השנים הפכו לעיתים ויראליים ותרמו בין היתר לכך שהוא הפך לדמות שנויה במחלוקת באינטרנט.
לבונל יש קהילת עוקבים פעילה בפלטפורמות כמו יוטיוב, Twitch וטוויטר.
והוא מרבה להשתתף בדיונים ובוויכוחים בערוצים שונים.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 בונל הביע תמיכה בג'ו ביידן.
בעקבות ניצחונו של ביידן בונל הוביל קמפיין גיוס קולות לתמיכה במועמדים הדמוקרטיים ג'ון אוסוף ורפאל וורנוק בבחירות לסנאט בשנים 2020 ו-2021. בעזרתם של כ-140 מתנדבים אותם הוא הצליח לגייס מקרב העוקבים שלו בערוצי האינטרנט שלו, הצליח הקמפיין לדפוק על הדלתות של כ-17,500 עד 20,000 בתים ברחבי העיר קולומבוס, שבמדינת ג'ורג'יה.
לאחר טבח שבעה באוקטובר בונל החל להביע עניין רב בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא גילה אהדה לישראל וקבע ש"הפלסטינים מדוכאים על ידי כל מדינות ערב, ואף אחת מאותן המדינות, שאמורה להיות בצד 'שלהם', לא טרחה להציע להם פתרון אמיתי - ובכל זאת, כעסם מופנה במלואו כלפי ישראל, ובאופן לא מוצדק לדעתי".
במרץ 2024 צדד בונל בישראל יחד עם ההיסטוריון הישראלי בני מוריס בדיבייט כנגד האקדמאי האנטי-ציוני נורמן פינקלשטיין והעיתונאי הפלסטיני מואין רבאני.
ב-26 באוקטובר 2025 הועלה בערוץ הפודקאסטים Moshe Fabrikant וויכוח עם דורון שפריר ("הדרך הקלה") ודסטיני על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ויחסי ישראל-ארה"ב.
ב-24 בינואר 2026 באותו הערוץ הועלה וויכוח עם הפוליטיקאי משה פייגלין ודסטני על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בונל התגורר בנברסקה לפני שעבר לאזור לוס אנג'לס בדצמבר 2018. בסוף 2021 בונל עבר לגור בעיר מיאמי שבמדינת פלורידה.
בדצמבר 2021 בונל נישא לסטרימרית השוודית מלינה גוראנסון.
הזוג הצהיר בראיונות רבים במדיה על כך שיש להם נישואים פתוחים.
לבונל יש בן מנישואים קודמים.
בני הזוג נפרדו והגישו בקשה לגירושין בדצמבר 2023.
דסיפרמין , הנמכר בין היתר תחת השמות: נורפראמין (Norpramine) ודפרקסאן (Deprexan).
הוא תרופה ממשפחת נוגדי דיכאון טריציקליים (TCA) ומשמש לטיפול בדיכאון.
דסיפרמין פועל כמעכב קליטה חוזרת של נוראדרנלין בצורה סלקטיבית יחסית, אם כי יש לו גם פעילויות אחרות, כגון עיכוב חלש של ספיגה חוזרת של סרוטונין, חסימת α1, פעילות אנטיהיסטמין, ופעילות אנטיכולינרגי.
התרופה אינה נחשבת לטיפול קו ראשון בדיכאון מאז כניסתן של תרופות נוגדת דיכאון מסוג מעכבי קליטה חוזרת בררניים של סרוטונין (SSRI), שיש להן פחות תופעות לוואי והן בטוחות יותר במינון יתר.
דסיפרמין משמש בעיקר לטיפול בדיכאון.
בנוסף התרופה עשויה להיות שימושית גם לטיפול בסימפטומים של הפרעת קשב וריכוז (ADHD).
העדות לתועלת היא רק בטווח הקצר, ועם חששות לתופעות לוואי התועלת הכוללת שלה אינה ברורה.
דיספרמין במינונים נמוכים מאוד משמש גם כדי לסייע בהפחתת הכאב הקשור לדיספפסיה תפקודית, ובנוסף ישנן מעט עדויות ליעילות, בטיפול בתלות בקוקאין.
כמו כן, העדויות ליעילות בטיפול בכאב נוירופטי נמוך אף הוא.
דסיפרמין הוא נוגד דיכאון טרי ציקלי (TCA), ובעיקר גורם לעיכוב הקליטה החוזרת של המוליכים העצביים נוראפינפרין ובמידה מופחתת גם של סרוטונין.
דסיפרמין מעלה את רמות המוליכים העצביים הללו במסלולים הקשורים לאיזון מצב רוח במוח, מה שיכול להוביל להקלה בסימפטומים של דיכאון.
בנוסף, לדספירמין יכולת לחסום רצפטורים אלפא אדרנרגיים, רצפטורים היסטמינרגיים, מה שעשוי לתרום להשפעות התרפויטיות שלו.
לתרופה תופעות לוואישונות הכוללות כאב ראש, בחילה, עייפות, סחרחורת, פה יבש, עצבנות, עצירות, טשטוש ראיה, אצירת שתן, קושי להירדם, תיאבון מוגבר, עלייה במשקל.
דסטיני - מודול שני של תחנת החלל הבין-לאומית שנבנה בארצות הברית.
הוא נבנה על ידי בואינג בשיתוף פעולה עם מרכז החלל מרשל.
המודול שוגר לחלל בשנת 2001 בתא מטען של מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-98.
המודול נבנה על ידי בואינג בהתאם למפרט של נאס"א.
צורת המודול הוא גליל באורך של כ-8.5 מטר וקוטר עד 4.3 מטר.
הוא כולל שלושה תאים ושתי יחידות קצה דרכן ניתן להיכנס ולצאת מהמודול.
במרכז המודול נמצא חלון בקוטר של 520 מ"מ.
הנפח הפנימי הוא 106 מ"ק.
השיגור בוצע ב-7 בפברואר 2001 בתא מטען של מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-98. באותה עת בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 1. הליך חיבור המודול לתחנת החלל החל ב-10 בפברואר.
בשלב ראשון בעזרת זרוע רובוטי קנדארם יחידת מעבר PMA-2 נותקה ממודול יוניטי והותקנה זמנית על מבנה Z1. בהמשך בעזרת אותו זרוע מודול "דסטיני" הוצא מתא המטען של המעבורת וחובר לתא עגינה קדמי של מודול "יוניטי".
ב-12 בפברואר יחידת מעבר PMA-2 נותקה ממבנה Z1 וחוברה לחלק הקדמי של מודול "דסטיני".
החל הליך של חיבור מערכות המודול למערכות תחנת החלל.
בעקבות הוספת המודול, נפח מחיה של תחנת החלל גדל ב-41%.
בשנת 2007 חלק הקדמי של המודול במקום יחידת PMA-2 חובר מודול הרמוני.
המודול מיועד לביצוע ניסויים שונים.
הציוד בתוך המודול הותקן על מדפים סטנדרטיים.
הדבר מאפשר לפרק אותם ולהתקין במקומם ציודים אחרים בהתאם לצורך.
במתכונת המקורית מודול כלל 5 מדפים להתקנת ציוד ומערכות תומכות חיים.
במשימה STS-102 לתחנת החלל הובאו 7 מדפים נוספים ובהמשך במשימות שונות הובאו עוד 10 מדפים.
מכלל המדפים 13 מיועדים להתקנת ציוד לניסויים והיתר לציוד שבאחסון.
בשנת 2006 במשימה STS-121 לתחנת החלל הובא מקרר Minus Eighty Degree Laboratory Freezer עם יכולת קירור עד 80 מעלות מתח לאפס.
המקרר מיועד לשמירת ממצאים שונים והותקן במודול "דסטיני".
בשנת 2009 בצמוד לחלון הותקנה מצלמה AgCam.
היא מיועדת לביצוע צילומים לניסויים באחריות אוניברסיטת דקוטה הדרומית.
בשנת 2011 במשימה STS-131 הובא מצלמת WORF שגם היא מצבעת תצלומים דרך חלון זה.
דסטן טלגטולי סטפייב (בקזחית: Дастан Талғатұлы Сәтбаев; נולד ב-12 באוגוסט 2008 באלמטי שבקזחסטן) הוא כדורגלן קזחי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית ובנבחרת קזחסטן.
יצטרף לצ'לסי מהפרמייר ליג ב-12 באוגוסט 2026.
סטפייב נולד באלמטי שבקזחסטן, ובגיל שמונה הצטרף למחלקת הנוער של קאיראט אלמטי.
ב-26 במאי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 9-0 על אקז'איק במסגרת גביע הליגה הקזחית לעונת .
בחודש פברואר 2024 חתם על חוזה בצ'לסי מהפרמייר ליג החל מ-12 באוגוסט 2026, יום הולדתו ה-18.
ב-2 במרץ 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הקזחית, בתיקו 1-1 נגד אסטנה במסגרת המחזור הראשון לעונת , ובמשחק זה הבקיע גם את שער הבכורה שלו במועדון.
בחודש מרץ 2025 זומן סטפייב לראשונה לסגל נבחרת קזחסטן.
ב-19 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת קוראסאו במשחק ידידות, והפך לשחקן הצעיר ביותר שעורך הופעה במדי הנבחרת.
דספינה, הידוע גם כ-נפטון V, הוא ירח נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש.
דספינה התגלה בשנת 1989 והיה הירח השלישי שהתגלה סביב נפטון.
הוא נקרא על שמה של הנימפה דספינה במיתולוגיה היוונית, בתו של אל הים פוסידון.
זהו גוף קטן, בעל רדיוס ממוצע של 75 קילומטרים ומסה של קילוגרמים.
טמפרטורת פני השטח המוערכת היא 51 מעלות קלווין.
צורתו לא-רגילה, והוא לא מראה כל סימנים של שינוי גאולוגי.
מכיוון שמסלולו סביב נפטון הוא מתחת לרדיוס המסלול הסינכרוני של נפטון, הוא מתדרדר לאטו בשל השפעת כוחות גאות (שנגרמים בשל כבידת נפטון), וצפוי להתפרק לטבעת פלנטרית, או לפגוע בפניו של נפטון.
דספינה הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית, בתם של פוסידון, אל הים היווני ושל דמטר, אלת האדמה והתבואה היוונית.
השם דספינה היווה גם כינוי נוסף של האלות אפרודיטה, פרספונה ודמטר.
על שמה קרוי לדספינה, אחד מירחיו של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו נקרא על שם אל הים נפטון, המקבילה הרומית לפוסידון.
דספריישן הוא ספר אימה מאת סטיבן קינג שיצא לאור בשנת 1996.
דספריישן היא עיר נטושה שנמצאת אי שם במדבר נוואדה ליד העיר הקטנה אליי.
לידה עובר כביש מהיר שמוביל היישר לטקסס, כביש מס' 50, שכינויו גם הוא "הכביש הכי מהיר והכי מבודד באמריקה".
זוג נשוי, משפחה שיוצאת לחופשה, סופר רבי מכר, וסוכן של אותו סופר, כולם נשבים בידי שוטר מסתורי אחד שמפטרל כל יום בכביש מס' 50.
אט אט הם מגלים את "הסודות הנוראים" שחבויים במסתורי עיר הרפאים.
ילד אחד מבין כל חבורת הנשבים, חופן בתוכו כוח קסום כלשהו, כוח שרק הוא יכול לגרום לו לפעול.
דספרדו הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת נאו נואר-מערבון משנת 1995, שכתב, הפיק וביים רוברט רודריגז.
הסרט מהווה את החלק השני בטרילוגיית מקסיקו, ומככבים בו אנטוניו בנדרס וסלמה הייק.
אהובתו של אל מריאצ'י, נגן גיטרה, נהרגת על ידי אנשיו של ברון סמים בשם בוצ'ו, ואף פוצעים את ידו של מריאצ'י כדי שלא יוכל לנגן עוד.
מריאצ'י, המחפש נקמה, מגיע לעיירה קטנה במקסיקו, סנטה ססילה, שם מרכז פעולתו של ברון הסמים.
מריאצ'י רוצה לתפוס את תשומת הלב של הברון, ועושה זאת על ידי הריסת עסקיו ורצח רבים מאנשיו.
באחד מעימותיו עם אנשיו של בוצ'ו, אל מריאצ'י נפגע קשות, וקרולינה, מוכרת ספרים שלה קשרים עם הברון, אוספת אותו לחנות הספרים שלה ומטפלת בו.
בגידתה גורמת לברון לשרוף את חנות הספרים שלה, שהוא עזר לה להקים, וביחד עם אל מריאצ'י היא יוצאת לנקום בו.
שני חבריו "קאמפה" ו"ניקו" המסייעים לו במסע הנקמה מוצאים בו את מותם.
במהלך מסע הנקמה מגלה אל מריאצ'י שברון הסמים בוצ'ו הוא אחיו.
אל מאריצ'י הורג את אחיו כדי למנוע את הריגתה של קרולינה שהתאהב בה.
המריאצ'י (אנטוניו בנדרס) - מריאצ'י, שנושא נרתיק גיטרה המסווה כלי נשק.
בוצ'ו (חואקים דה אלמיידה) - סוחר סמים.
קרולינה (סלמה הייק) - אהובתו של המריאצ'י.
בליהוק, האולפנים רצו שקרולינה תשוחק על ידי בלונדינית, אך לאחר האודישן של סלמה הייק, הם החליטו לתת לה את התפקיד.
התפקיד הזה הכיר לצופים אמריקאים את הייק, ועזר לקידומו של אנטוניו בנדרס בהוליווד.
בסרט מופיע, בתפקיד קטן, הבמאי קוונטין טרנטינו, שהוא חבר טוב של רודריגז, במאי הסרט.
דִסקית זיהוי (ובקצרה: דִסקית) היא לוחית מתכת התלויה בשרשרת(סידקית) על צווארו של חייל, ועליה רשומים פרטי הזיהוי שלו בשני עותקים, שניתן להפריד ביניהם.
לעיתים כוללת הדסקית מידע נוסף, כגון סוג הדם ודת.
הדסקית משמשת לזיהוי החייל במקרה מוות או פציעה קשה.
במקרה מוות נלקח אחד משני חלקי הדסקית על ידי העוסקים בזיהוי החללים, כחלק מתהליך הזיהוי והרישום.
ייצורן של דסקיות זיהוי החל כיוזמה פרטית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, והדסקיות יוצרו מנחושת או מעופרת.
תושב ניו יורק בשם ג'ון קנדי פנה בשנת 1862 לצבא ארצות הברית בהצעה לנפק דסקיות לכל החיילים, אך נענה בשלילה.
הוראה לנפק דסקיות זיהוי, עשויות אלומיניום, ניתנה בצבא ארצות הברית בסוף 1906. בשנת 1916 נקבע שכל חייל יקבל שתי דסקיות זיהוי זהות, שאחת מהן תילקח מגופו במקרה מוות.
צבא פרוסיה ניפק דסקיות זיהוי לכל חייליו בתחילתה של מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870.
דיסקיות זיהוי משמשות גם לוחמי אש ולזיהוי חיות מחמד.
דסקיות מתכת, הדומות לדסקיות זיהוי צבאיות, הפכו בישראל ובמקומות מסוימים בעולם לפריט אופנתי.
שימוש נוסף, תעשייתי, נעשה בדיסקיות לזיהוי וניהול נכסים וציוד בתעשייה וארגונים.
דיסקיות אלו עשויות מחומרים עמידים כמו מתכת ופלסטיק, והן מכילות ברקודים, מספרים סידוריים או קודי QR לזיהוי וניהול ציוד ונכסים.
הדיסקיות מוצמדות לציוד, מכונות או כל רכוש אחר של הארגון.
הדסקית בצה"ל עשויה לוח מתכת מלבני, מחורר באמצעו, באופן המאפשר את שבירתו לשני חלקים נפרדים, שעל כל אחד מהם רשומים פרטי הזיהוי.
על הדסקית מופיעים פרטי הזיהוי – שם מלא ומספר אישי.
בתקופות מסוימות צוין גם סוג הדם.
עקב הקושי לזהות חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים, נוספו לדסקית הזיהוי שעל הצוואר דסקיות בנעליים הצבאיות.
פקודות הצבא מחייבות את החייל ללכת כשדסקית הזיהוי לצווארו בכל עת.
יש חיילים, בייחוד לוחמים, הנוהגים לעטוף את הדסקית ואת השרשרת המחוברת אליה בעטיפת בד על מנת להימנע מהברק של המתכת שעשוי לחשוף את החייל בפני האויב.
צה"ל מספק בעת הגיוס עטיפת בד לדסקית בצבע ירוק זית, אך השימוש בה אינו בגדר חובה.
הביטוי "מהמסטינג שלי עשו את הדסקית שלך" (וריאציה נוספת: "מהפחית שלי...") משמש חיילים ותיקים לשם הדגשת הוותק שלהם באוזני חיילים צעירים יותר.
חבר הכנסת רחבעם זאבי עשה בדסקית שימוש סמלי בשנותיו האחרונות, שבהן נהג להתהלך כשלצווארו דסקית ועליה שמות נעדרי צה"ל.
במלחמת חרבות ברזל הופצה 'דסקית מחויבות' שנראית כמו דיסקית צה"לית אלא שבמקום שם ומספר אישי, כתוב עליה "הלב שלנו שבוי בעזה, ".
דסקית המחויבות משמשת לעורר את המודעות לנושא החטופים והנעדרים.
הכסף ממכירתה מועבר במלואו כתרומה למטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים.
ישנן גם דיסקיות זיהוי עליהן כתובה המילה "NOVA" מגואלת בדם, ומתחתיה כתוב בקטן "October 7", בהתייחסות לטבח בפסטיבל נובה שהתרחש במסגרת מתקפת הפתע של ארגון הטרור חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 אשר התחיל את המלחמה.
דספוטט מוראה (Δεσποτάτο του Μορέως) או דספוטט מיסטרס (Δεσποτάτο του Μυστρά) הייתה יחידה טריטוריאלית באימפריה הביזנטית, אשר השתרעה בשיאה בראשית המאה ה-15 על כל חצי האי מוראה, הידוע כיום כפלופונסוס ביוון.
בדרך כלל, הדספוט שניהל אותה היה בן הקיסר הביזנטי.
הדספוטט הוקמה ב-1348 כאשר הקיסר הביזנטי יוחנן השישי קנטקוזנוס שלח את בנו השני, מנואל קנטקוזנוס, לייצב את המצב הפוליטי בפלופונסוס.
בירתה של הדספוטט שכנה במיסטרס בצידם המזרחי של הרי טייגטוס, מעל חורבותיה של ספרטה.
ב-1383 תפסה השושלת הפלאיאולוגנית את השלטון במוראה, דבר שהביא להתקרבות בינה לבין השלטון המרכזי של האימפריה הביזנטית ולעליית חשיבותה.
השנים הראשונות של המאה ה-15 היו שנות שלום בפלופונסוס, ובין הדספוטט לבין הסולטאן העות'מאני מהמט הראשון שררו יחסים טובים.
מוראה שמרה על יחסים טובים גם עם הכס הקדוש ועם ונציה.
בשנים אלה הייתה מיסטרס למרכז התרבותי של העולם הביזנטי, והיא משכה אליה מדענים, אנשי דת ופילוסופים מהבירה קונסטנטינופול.
לאחר שסיפחה את נסיכות אכאיה הפרנקית ב-1430, שלטה מוראה כמעט על כל שטחו של הפלופונסוס, והיא שגשגה למרות שקיעתה של האימפריה הביזנטית.
אולם לאחר מותו של מהמט הראשון החלו העות'מאנים פושטים על הפלופונסוס ב-1423, ומיסטרס הותקפה ונבזזה.
כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 וסופה של האימפריה הביזנטית, לוו גם בהתקפה על הפלופונסוס ובהתקוממות התושבים האלבנים בחצי האי.
כל אלה החלישו את מוראה, וב-31 במאי 1460, נכנעה בירתה מיסטרס למהמט השני ללא קרב.
באותה שנה כבשו העות'מאנים את כל הערים הביזנטיות בפלופונסוס, ומוראה ירדה מעל בימת ההיסטוריה.
דספוט הוא תואר אצולה ותואר אדמיניסטרטיבי ביזנטי, שניתן גם במדינות חסות, או במדינות תחת השפעה ביזנטית, כגון האימפריה הלטינית, האימפריה הבולגרית השנייה, סרביה, ולאכיה והאימפריה של טרפזונטס.
במאתיים השנים האחרונות המונח דספוט נתפש באופן שלילי וקושר למינוח עריצות – דספוטיזם, אף על פי שבמקור לא היה לו קשר לעניין.
הקישור למינוח עריץ, נובע מההקשר היווני של המילה וכן מהמילה דיקטטור, שהוא למעשה תואר שלטוני רומי.
המינוח היווני המקורי של השם, despotēs, פירושו "שליט"- והתפתח במקביל למינוח הלטיני Dominus, אשר ניתן בתחילה כתואר כבוד, לאנשים רמי מעלה או אנשי דת בכירים ובהמשך החל מהמאה ה-12 לקיסרים הביזנטיים עצמם.
הקיסר עמנואל הראשון קומננוס העניק אותו לראשונה בשנת 1163, למלך המיועד בלה השלישי מהונגריה, שהיה חתנו.
המנהג נמשך וכך הזוכים לתואר דספוט, היו יורשי עצר או קרובי משפחתם של השליטים הביזנטיים, כתואר אצולה לשם כבוד.
לאחר מסע הצלב הרביעי, החלו להעניק את התואר, לכל שליט שהחזיק בתואר קיסר, כגון קיסרי האימפריה הלטינית, האימפריה של טרפזונטס, האימפריה הבולגרית השנייה וסרביה.
באימפריה של טרבזונטס עצמה, הוענק התואר ליורש העצר כתואר מינהלי רשמי ולא רק לשם כבוד.
הדספוטטים – מתן התואר בנסיכויות
לאחר מסע הצלב הרביעי, נמסרו שטחים חדשים לחזקת דספוטים, וכך נוצרו נסיכויות-דספוטט, כגון, סרביה, דספוטט מוראה ואפירוס, שבפלופונסוס.
להוציא את מוראה, לא היה זה תואר המועבר בירושה או תואר מלוכה עצמאי, אלא רק תואר אדמיניסטרטיבי, שהוענק למושל שטח חצי אוטונומי, או בחסות ביזנטית כמתואר לעיל.
באמצע המאה ה-13, החלו להשתמש בתואר באימפריה הבולגרית השנייה, באמצע המאה ה-14 בסרביה ובסוף המאה ה-14, בנסיכות אפירוס.
לאחר מותו של קונסטנטינוס האחד עשר, קיסר האימפריה הביזנטית, נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית, בשנת 1453 וקריסתה של האימפריה הביזנטית, השימוש בתואר הפך לא סדיר.
הוא ניתן על ידי האפיפיור פאולוס השני ליורש העצר הביזנטי אנדראס פאלאיולוגוס, שמונה למושל דספוטט מוראה, בשנת 1465 וכן על ידי מלך הונגריה לשליטי נסיכות סרביה.
הדספוטים, נהגו להתלבש במיטב המלבושים של התקופה, שהזכירו את לבוש משפחת המלוכה הביזנטית ובכלל זה כתר ייחודי עם סמל הדספוטט וסמל הקיסר הביזנטי, טוניקה בצבע אדום או סגול, המעוטרת בציורי נשרים ונעלי מגף מעור רך בצבע תואם.
הלבוש השתנה בהתאם למנהגים המסורתיים של הנסיכויות, כגון בבולגריה וסרביה.
דספלטוזאורוס (שם מדעי: Daspletosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת טירנוזאוריים.
פירוש שמו הוא "לטאה מפחידה".
הוא חי בצפון אמריקה, בתור הקרטיקון, כ-77 עד 74 מיליון שנה לפני זמננו.
הדספלטוזאורוס דומה במראהו לטירנוזאורוס אולם קטן ממנו: אורכו נע בין 9 ל-10 מטרים ומשקלו בין 3 ל-4 טונות.
הוא הלך על שתי רגליים, בנות 4 אצבעות כל אחת (שאחת מהן לא נגעה בקרקע) ונעזר בזנבו הקשיח כדי לאזן את ראשו החזק והכבד, שנתמך על ידי צוואר עבה בצורת S.
זרועותיו הקדמיות היו קטנות מאוד ובעלות 2 אצבעות כל אחת, אך עדיין גדולות יחסית לשאר חברי משפחת הטירנוזאוריים.
הדספלטוזאורוס היה טורף שניזון מבשר דינוזאורים אחרים: הן צד אותם ואז הרג והן פגרים שהיה מוצא או "גונב" מטורפים אחרים שהיו קטנים או חלשים ממנו.
בין החיות שתקף היו צרטופסיים דוגמת צנטרוזאורוס והדרוזאוריים שונים כמו המיאזאורוס.
מלתעותיו היו חזקות מאוד ונועדו לריסוק כמו האחרים במשפחתו: שיניו המעוקלות דמויות הפגיון היו ארוכות ביותר, אורך החלק החשוף שלהן היה כ-20 ס"מ.
לפי מאובני חיות וצמחים אחרים שנמצאו עם מאובניו משערים הפלאונטולוגים שהוא חי באזורי ביצה.
הדספלטוזאור חי לצד הגורגוזאורוס והשניים כנראה התחרו על מזון אולם לפי דעת מומחים הדספלטוזאורוס היה כבד יותר מהגורגוזאורוס ובכך שמר על שליטה באזור מחיתו.
כמו האלברטוזאורוס והגורגוזאורוס, גם מאובניו של הדספלטוזאורוס נתגלו באלברטה שבקנדה.
המאובנים נתגלו לראשונה ב-1921 על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג אך זוהו כמין של גורגוזאורוס, ורק ב-1970, אחרי מחקר ממושך של הפלאונטולוג האמריקאי דייל ראסל, הם סווגו מחדש כסוג נפרד ובו המין Daspletosaurus torosus.
ב-2017 נתגלה מין שני של דספלטוזאורוס - Daspletosaurus horneri, שנקרא על שם הפלאונטולוג ג'ון ר.
ב-2022 נתגלה מין שלישי של דספלטוזאורוס - Daspletosaurus wilsoni שנקרא על שם מגלה המאובן.
הדספלטוזאור מוצג בסדרה כוכב הדינוזאורים- dinosaur planet מבית BBC בפרק 3 (הצייד של "דס" הקטן-little das's hunt) בתחילה כשמנסה להכריע מיאזאורים צעירים אך נכשל, בהמשך הם חוזרים ללהקה שהתחברה עם להקת אייניוזאורים, ומשפחת הדספלטאוזאוריים עוקבים אחריהם.
בהמשך כל חברי הלהקה מצליחים להכניע את מיאסאורה.
בסוף הפרק מוצגים אירוע אסון של התפרצות הר געשית ענקית שקרתה באותה תקופה שמוחקת טריטוריה רחבה ביותר.
כמו כן מוצג גם בסדרת הטלוויזיה מלך הדינוזאורים ובמשחקי הקלפים והקונסולות של הסדרה, שם הוא מוצג כחלק מדינוזאורי האש.
הדספלטוזאורוס מופיע גם בסדרה הכוכב דינוזאור שם להקת דספלטוזאורים טורפת כסמוזאורוס.
דִסְקַת סֶקי (באיטלקית: Disco di Secchi) היא מכשיר למדידת שקיפות של גופי מים שהמציא הישועי פייטרו אנג'לו סקי (Pietro Angelo Secchi, 1818–1878) ב-1865. במקור הייתה זו דסקה עגולה לבנה פשוטה בקוטר 30 סנטימטרים שלמרכזה חובר מוט או חבל והורדה באיטיות לתוך המים.
העומק שבו לא ניתן יותר לראות את הדסקה מהווה מדד לשקיפות המים.
מדד זה מכונה "עומק סקי" והוא תלוי בעכירות המים.
מאז שהומצאה השיטה היא שוכללה, ועבור מדידת שקיפות של מים מתוקים מקובל להשתמש בעיצוב מעט שונה של דסקה, הכולל הקטנת קוטר הדסקה ל-20 סנטימטרים, וחלוקתה לרבעים הצבועים לבן ושחור לסירוגין.
דסקת סקי המקורית הייתה דסקה לבנה פשוטה והשתמשו בו למדידת הצלילות של מי הים התיכון.
גם כיום משמשת דסקה לבנה בקוטר 30 סנטימטרים כמכשיר התקני למדידת צלילות של מי ים.
ב-1899 שינה ג'ורג' ויפל (George Chandler Whipple; 1866–1924) את הדסקה המקורית בלבן ל: "דסקה בקוטר 8 אינץ' לערך, מחולקת לרבעים הצבועים לבן ושחור לסירוגין כמו המטרה של מוט-מדידה..".
דסקת סקי משופרת זו היא כיום הדסקה התקנית בשימוש במחקרים בלימנולוגיה (מחקר גופי מים מתוקים).
עומק סקי מושג כאשר החזרת האור משתווה לעוצמת האור המפוזרת חזרה מהמים.
העומק במטרים מחולק ב-1.7 נותן את מקדם ההנחתה (attenuation coefficient), עבור ממוצע האור הזמין בעומק דסקת סקי.
בשימוש כמשתנה משתמשים במקדם ההנחתה כמשתנה עבור עכירות.
ניתן להשתמש במקדם ההנחתה, k, בצורה של חוק בר-למברט,
על מנת להעריך את Iz, עוצמת האור בעומק z מ-I0, עוצמת האור בפני הים.
התוצאות של דסקת סקי לא מהוות מדידה מדויקת של השקיפות, שכן יכולות להיות שגיאות בשל בוהק השמש על פני המים, או שאדם אחד יכול לראות את הדסקה בעומק מסוים, אבל אדם אחר עם יכולת ראייה טובה יותר יכול לראות אותה בעומק גדול יותר.
עם זאת, זו שיטה זולה ופשוטה למדוד את צלילות המים.
בשל הפוטנציאל לשונות בין המשתמשים, יש לתקנן את השיטות ככל האפשר.
מדידת דסקת סקי חייבת להתבצע תמיד בצד המוצל של הסירה או המזח בין 9 בבוקר ל-3 אחרי הצהריים.
התוצאות הטובות ביותר הן אלו המתקבלות בין 10 בבוקר ל-2 בצהריים.
המשקיף חייב למדוד את עומק סקי באותה צורה בכל פעם.
שיטה אחת למדידה היא להוריד את הדסקה מעבר לנקודה שבה היא נעלמת, ואז להרים אותה ואז להורידה מעט על מנת לקבוע את עומק סקי.
שיטה אחרת היא לרשום את העומק שבו הדסקה נעלמת, להוריד אותה כמה מטרים, ואז לרשום את העומק שבו הדסקה מופיעה מחדש כאשר מרימים אותה באיטיות.
עומק סקי נקבע כממוצע בין שני ערכים אלו.
מדידות באמצעות דסקת סקי הן מרכיב אינטגרלי בתוכניות להערכת איכות המים באגמים של מינסוטה.
תושבים לחופי האגמים מבצעים בדיקות תקופתיות ומעבירים את התוצאות לסוכנויות של המדינה ושל הרשויות המקומיות.
במידע האורכי המצטבר משתמשים על מנת לגלות מגמות כלליות באיכות המים.
בדומה, תוכנית האגמים הנקיים של אינדיאנה (Indiana Clean Lakes Program) מתבססת על מתנדבים שעוברים הדרכה ומנטרים עכירות במעל ל-80 האגמים באינדיאנה תוך שימוש בדסקת סקי.
המידע המגיע מהם משמש לנטר את איכות האגמים במדינה.
ב-2013 הכינו מדענים ימיים תוכנית המכונה "מחקר ימאים עולמי לחקר הפיטופלנקטון הימי" (The Global Seafarer Study of the Marine Phytoplankton) המבוססת על מדידות באמצעות דסקת סקי.
המחקר המבוסס על שיתוף פעולה עם מתנדבים המבצעים מדידות באמצעות דסקת סקי מסורתית לבנה בקוטר של 30 סנטימטרים ומעלים את התוצאות באמצעות אפליקציית מובייל לבסיס נתונים מרכזי.
מחקר זה החל כתוצאה ממחקר מדעי נתון במחלוקת שבו נטען שכמות הפיטופלנקטון, המשפיעים על צלילות המים, פחתה באוקיינוסים בכ-40% מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד 2008.
מדידות באמצעות דסקת סקי אינן יכולות להראות כיצד משתנה ההנחתה בעומקים שונים או ההשפעה של העומק על אורכי גל מסוימים.
פוטומטרים בצוללת פועלים עד עומק של 150 מטרים ומסוגלים לבצע מדידות של קרינת אור נראה, קרינת תת-אדום וקרינת על-סגול של הספקטרום.
לנפלומטרים יש מקור אור עצמאי והם מסוגלים למדוד שקיפות בדיוק מדעי.
דסמנים (שם מדעי: Desmanini) הם שבט בעל 2 מינים של אוכלי חרקים ממשפחת החפרפרתיים.
מינים אלה יודעים לשחות ולצלול והם יונקים מימיים למחצה.
אורכם של הדסמנים 11-20 ס"מ והם בעלי גוף עגלגל בעל פרווה מלאה בצבע כחול עד זהוב וזנב ארוך בצבע ורוד.
הם בעלי קרומי שחייה ואפם נראה כמו חדק ורוד וחסר שיער.
הדסמנים חיים בחצי האי האיברי ובנהרות במזרח רוסיה ואוקראינה.
הם צוללים ושוחים מהר ומחפשים בעלי חיים קטנים אותם הם מלקטים עם אפם דמוי החדק.
שני מינים אלה מצוים בסכנת הכחדה עקב פגיעה במים בהם הם חיים.
סוג ומין יחיד דסמן הפירנאים (Galemys pyrenaicus).
סוג ומין יחיד דסמן המושק (Desmana moschata).
דֵסַנְקָה מַקְסִימוֹבִיץ' (בסרבית: Десанка Максимовић או: Desanka Maksimović, 16 במאי 1898 - 2 בנובמבר 1993) הייתה משוררת וסופרת סרבית, חברה באקדמיה הסרבית למדע ואומנות.
מקסימוביץ' נולדה ב-16 במאי 1898 בכפר רברוביצה שליד ולייבו באימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוריה היו מיכאלו ודרגיניה מקסימוביץ', מורה ועקרת בית.
סבה מצד אמה היה כומר אורתודוקסי.
היא הייתה הבכורה מבין שבעה אחים ואחיות.
כאשר מקסימוביץ' הייתה בת חודשיים קיבל אביה משרת בעיירה ברנקובינה, ויחד איתו עברה כל המשפחה.
כשהייתה בת 10 עברה המשפחה לוולייבו.
היא התקבלה לאוניברסיטת בלגרד ולמדה שם בחוג לספרות עולמית, היסטוריה כללית והיסטוריה של האומנות.
בשנת 1923, מונתה כפרופסור לשפה הסרבית.
במהלך הקריירה האקדמית שלה לימדה באוניברסיטה מקצועות שונים, עד 1953, אז פרשה מהתפקיד.
אחת הסטודנטיות שלה הייתה מירה אלצ'קוביץ' (Mira Alečković) שבהמשך נעשתה משוררת וחברה קרובה.
באוגוסט 1933 נישאה לסרגיי סלסטיקוב (Sergej Slastikov).
רק ב-1919, בהיותה בת 21, החלה לכתוב שירה וסיפורת.
מאז ה-17 בדצמבר 1959, הייתה מקסימוביץ' חברה חלקית, ומ-16 בדצמבר 1965 חברה קבועה באקדמיה הסרבית למדע ולאומנות.
בכך, הייתה מקסימוביץ' לאישה הראשונה שקיבלה הכרה רשמית ומלאה מעולם הספרות הסרבית, שנשלט עד אז בידי גברים בלבד.
ההכרה לה זכתה נבעה מדרך הכתיבה הייחודית שלה.
כתיבתה של מקסימוביץ' התאפיינה בכך שהדמויות בשיריה וסיפוריה חוות את הקיום האנושי מזווית הראייה נשית.
בכך התבדלה מקסימוביץ' משאר הסופרים הגברים שחיו בתקופתה.
העבודה הספרותית של מקסימוביץ' כוללת על פי רוב עימות ישיר בין תפיסות שוביניסטיות לפמיניסטיות, בצורת שירה מלהיבה, אך בה בעת רצינית ומציאותית.
למרות הנאמר לעיל, מקסימוביץ' לא הגדירה עצמה כפמיניסטית.
שירה המפורסם ביותר, "אגדה מדממת", (Bloody Fairytale) מבוסס על חוויה אישית סוערת.
ב-21 באוקטובר 1941, פגשה מקסימוביץ' את שכנה, שבמהלך השיחה איתו סיפר לה על כך שהחיילים הנאצים הגיעו לבית ספר תיכון באזור והתחילו לירות על התלמידים, ועל התושבים שבכפר שבו היה בית הספר.
כאשר בסופו של דבר הגיעה מקסימוביץ' הביתה, החלה לכתוב את השיר.
השיר הוא הבעת מחאה חריפה נגד הנאצים והחיילים הגרמנים, ששלטו בסרביה במהלך המלחמה.
לפיכך, מתוך חשש לחייה, העזה מקסימוביץ' לפרסמו רק לאחר המלחמה.
הייתה ברוב תקופת חייה המשוררת היחידה באזור מדינות יוגוסלביה.
מצב זה השתנה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעיקר בזכותה.
מקסימוביץ' הצליחה לגרום לניתוק הקשר המוחלט והברור עד אז בין גברים, לקרבות ופטריוטיות.
היא עשתה זאת באמצעות כך שכתבה על נשים הנלחמות כתף אל כתף עם הלוחמים הפרטיזנים הגברים.
למרות שלאחר המלחמה נוספו עוד יוצרות רבות, היא נשארה הבולטת ביניהן, בעיקר משום שהייתה הראשונה.
זכתה בפרסים רבים, ביניהם: פרס אוקטובר לקראגוייבאק על השיר "אגדה מדממת" ב-1963, פרס "השביעי", 1964, פרס אבנוג, 1970, פרס ווקוב, 1974, פרס החיים של איגוד סופרי סרביה, 1984 ופרסים רבים אחרים.
לאחר מותה ב־11 בפברואר 1993 החליטה ממשלת סרביה ב־12 בפברואר, יום לאחר פטירתה, על הקמת קרן לאומית שתנציח את זכרה בסרביה.
ב־3 באוקטובר 1997, נוסדה רשת בתי ספר יסודיים על שמה.
הרשת כללה 18 בתי ספר על אדמת סרביה, ופעלה עד ל-1999, אז נפרדו בתי הספר מהרשת והחלו לפעול באופן עצמאי.
ב־23 באוגוסט 2007, הועמד פסל ברונזה שלה בפארק בבלגרד.
הפסל נחנך בפסטיבל מרשים בו שחקנים מקצועיים הקריאו ושיחקו את שיריה וסיפוריה.
האי דֶסֶפְּשֶן הוא אי בארכיפלג איי שטלנד הדרומיים, המהווים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, בסמוך לחופי אנטארקטיקה.
באי אחד המעגנים הבטוחים ביותר באנטארקטיקה.
אי זה הוא הקלדרה של הר געש פעיל, שהמיט חורבן על תחנות מחקר מקומיות בשנים 1967 ו-1969. בשנים עברו הייתה באי תחנה של ציידי לווייתנים; כיום זהו יעד תיירותי ומוצב מדעי, ובו בסיסי מחקר אנטארקטי של ארגנטינה וספרד.
אף כי מדינות שונות הכריזו ריבונות על האי, הוא מנוהל עדיין על ידי מערכת הברית האנטארקטית.
הצפייה המאומתת הראשונה של האי דספשן הייתה של ציידי כלבי-הים הבריטים ויליאם סמית' ואדוארד בראנספילד מן הדו-תורנית "ויליאמס", בינואר 1820; הראשון שביקר באי וסייר בו, בקיץ הבא, היה צייד כלבי הים האמריקאי נתניאל פלמר על החד-תורנית הקטנה "הרו", ב-15 בנובמבר 1820. הוא נשאר למשך יומיים וחקר את המפרץ המרכזי.
פלמר כינה את האי "דספשן איילנד" ("אי התרמית") בגלל מראיתו המטעה כלפי חוץ של אי רגיל, בעוד שהכניסה הצרה של מפוחי נפטון חושפת את היותו טבעת המקיפה מכתש (קלדרה) מוצף.
סביר להניח, שהיו אנשים שחיו על החוף באוהלים או צריפונים לאורך תקופות קצרות במשך הקיץ, אף כי אין בנמצא שום ראיות ארכאולוגיות או מסמכים לאשר הנחה זו.
צייד מאסיבי מעבר לאפשרויות המקום הביאו לכך, שכלבי הים הפרוותיים נכחדו כמעט באיי שטלנד תוך שנים ספורות, והתעשייה שהסתמכה עליהם התמוטטה בה במהירות שהחלה; עד 1825, פחות או יותר, היה שוב האי דספשן נטוש כמקודם.
בשנת 1829 עצרה משלחת הצי הבריטי לדרום האוקיינוס האטלנטי, בפיקודו של קפטן הנרי פוסטר באוניית הצי "שאנטקלר", באי דספשן.
המשלחת ניהלה סקר טופוגרפי וניסויים מדעיים, בעיקר תצפיות מטוטלת ומגנטיות.
ציור בצבעי מים שצייר לויטננט קנדל מן ה"שנטקלר" במהלך הביקור הוא אולי התמונה הראשונה של האי.
ביקור נוסף של ספינת ציידי כלבי-הים האמריקאית "אוהיו" בשנת 1842 דיווח על הפעילות הגעשית הראשונה המתועדת, כשהחוף הדרומי "אחוז להבות".
התקופה השנייה של פעילות אנושית בדספשן החלה בראשית המאה ה-20. בשנת 1904 הוקמה תעשייה פעילה של עיבוד לווייתנים בג'ורג'יה הדרומית, שניצלה את הטכנולוגיה החדשה ואת אוכלוסיית הלווייתנים, שיד אדם כמעט לא הייתה בהם עד אז, לעשיית רווחים מהירים.
התעשייה התפשטה דרומה אל איי שטלנד הדרומיים, שם, כתוצאה מחסרון תשתיות על החוף, היה הכרח לגרור את הלווייתנים אל אוניות מפעל על עוגן לשם עיבודם; אוניות אלה היו זקוקות למעגן מוגן ולאספקה שוטפת של מים חיים בכמויות גדולות, דרישות ששתיהן יכלו לבוא על סיפוקן בדספשן.
בשנת 1906 החלה החברה הנורווגית-צ'יליאנית לעיבוד לווייתנים, Sociedad Ballenera de Magallanes, להשתמש במפרץ ציידי הלווייתנים באיי שטלנד הדרומיים כבסיס לאונייה יחידה, ה"גוברנאדור בוריס".
עוד ציידי לווייתנים באו בעקבות החברה הזו, כמה מאות אנשים גרו בדספשן במהלך עונות הקיץ האנטארקטי ועד שלוש-עשרה אוניות פעלו שם בשנות השיא.
ב-1908, הכריזה הממשלה הבריטית באופן רשמי על האי כחלק משטח החסות של איי פוקלנד ובשלטונה ייסדה שירותי דואר
ומינתה שופט שלום וקצין מכס לאי.
תפקיד שופט השלום היה לוודא, שחברות עיבוד הלווייתנים משלמות דמי רישוי כדין לממשלת פוקלנד, וכן לפקח על מכסות הצייד.
בשנת 1908 נבנה בית קברות וב-1912 נבנתה תחנת רדיו וכן מסילת רכבת בהפעלה ידנית.
ומבנה קבע קטן לבית משפט השלום נבנה ב-1914. בבית הקברות, הגדול ביותר באנטארקטיקה, נקברו 35 אנשים וכן הייתה שם מצבת זיכרון לעוד עשרה, שנחשבו למי שטבעו בים.
אלה לא היו המבנים היחידים; עקב מגבלות הפעילות באוניות המפעל של התקופה, הוקמה על החוף תחנת קבע בידי החברה הנורווגית Hvalfangerselskabet Hektor A/S ב-1912, לאחר שהעריכו, כי עד 40% מן השמן הזמין התבזבז במערכת שהתבססה על האוניות.
הייתה זו התעשייה היחידה המצליחה שפעלה אי פעם על חופי אנטארקטיקה וקצרה רווחים גבוהים בשנותיה הראשונות.
כמה משלחות חקר ביקרו בדספשן במהלך אותן שנים, בהן משלחת וילקינס-הרסט בשנת 1928, כאשר מטוס לוקהיד-וגה המריא מעל מסלול על שפת הים בטיסות הראשונות המוצלחות באנטארקטיקה.
פיתוח אוניות מפעל מותאמות לטיפול בלווייתנים בלב ים שחרר את החברות מן התלות במעגנים מוגנים.
התוצאה הייתה עלייה גדולה בצייד הלווייתנים, בלי להתחשב במכסות ובלי לשלם תמורת הרישיונות, ומכאן ייצור-יתר של שמן לווייתנים וקריסת השוק.
החברות הרווחיות פחות והמפוקחות יותר שעל החופים התקשו לעמוד בתחרות.
בראשית 1931 הפסיק לבסוף מפעל הקטור את פעילותו, ובכך בא הקץ באופן סופי על צייד לווייתנים ועיבודם המסחרי באי דספשן.
דסנתרורוס (שם מדעי: Dacentrurus; מילולית: "זנב מלא נקודות") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים, שחי באירופה בסוף היורה לפני 150–154 מיליון שנה.
דינוזאור זה התגלה ב-1902 בחופי בריטניה והוא נקרא גם בשם אומוזאורוס.
סוג הדינוזאור קרוב לסטגוזאורוס האמריקאי.
אורכו הממוצע כ-7–8 מטרים ומשקלו כ-5 טון.
לדסנתרורוס ארבע-רגליים כבדות, גפיים אחוריות ארוכות יותר מהקדמיות וזנב ארוך וקוצני, שסביבו חוליות רבות.
על כתפי היצור זיזים קטנים (בדומה לטואוג'יאנגוזאורוס), המשמשים אמצעי הגנה מפני תוקפים, ועל גבו שורת קוצים משולשים.
הזיזים בקצה הזנב קטנים מאלה של הסטגוזאורוס.
דינוזאור זה ניזון מצמחייה קרקעית באמצעות לסתותיו הקטנות.
דסמנטופוקיים (שם מדעי: Desmatophocidae) היא משפחה נכחדת של טורפים דמויי כלב מהקבוצה טורפים ימיים.
משפחה זו כללה שלושה סוגים אשר חיו בתקופת המיוקן.
המאובנים שלהם נמצאו לחופי יפן והחוף הפסיפי של אמריקה הצפונית, כך שהם חיו בעיקר במימי צפון האוקיינוס השקט.
הדסמנטופוקיים דמו במראם לכלבי הים המודרניים והתאימו לחיים במים באותה מידה.
היו אלה יצורים גדולים כמו האלודסמוס (Allodesmus) שהגיע לאורך 2.5 מטר ולמשקל 360 קילוגרם והיה טורף מרשים בעל ניבים גדולים שנועדו לרסק טרף במלתעותיו.
סוגים אחרים לעומתו היו בעלי מבנה שיניים המותאם יותר לציד דגים מתמחה והם אולי היו יכולים לאכול מתחת למים.
לטורפים אלה הייתה אוזן פנימית ששימשה לשמיעה תת-מימית ושפמים ארוכים.
עם זאת היו להם כפות רגליים רחבות מעט והיה להם זנב קצר בקצה גופם, זנב שהתנוון אצל כלבי הים החיים כיום.
הם חיו במימי המיוקן לצידם של לווייתנאים גדולים לחופיה המערביים של אמריקה הצפונית כמו בקליפורניה ואורגון.
דסקי גריי הוא צמד מוזיקלי ולשי שנוסד ב-1 בספטמבר 2016.
ב-22 במרץ 2019, הצמד הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלהם, Communication.
ב-8 במאי – 11 במאי 2019, הצמד הופיע בפסטיבל המוזיקה The Great Escape Festival .
דסנה צ'רניהיב (באוקראינית: ФК «Десна» Чернігів) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מהעיר צ'רניהיב המתמודד בליגת העל האוקראינית בכדורגל.
בנוסף העפילה לחצי גמר גביע אוקראינה הסובייטית בעונת 1991 וסיימה כסגנית אלופת אוקראינה הסובייטית בעונת 1966 ובעונת 1982, במסגרת הליגה הסובייטית השנייה.
המועדון הוקם בשנת 1960 אך עד 1992 התמודד ב ולא נחשב למועדון חזק במיוחד.
גם לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיך המועדון להתמודד במסגרות הנמוכות והתמודד לרוב בליגה השנייה ובליגה הראשונה באוקראינה.
עם זאת, בעונת 2018/2019 החלה להשתתף בליגת העל האוקראינית בכדורגל והיא נחשבת לקבוצת מרכז טבלה.
בעונת 2019/2020 אף סיימה במקום הרביעי, המהווה להישג שיא בתולדותיה.
סמל הקבוצה נוצר בשנת 2008 ומכיל נשר שמשמש גם כסמל העיר והוא סמלו של נסיך צ'רניהיב, מסטיסלב וולודימירוביץ'.
הסמל המודרני, שעוצב בצבעים המסורתיים של דסנה: כחול ולבן, הוצג ב-27 ביולי 2016. בעיצוב הסמל החדש נטלו חלק גם אוהדי הקבוצה.
על המגן נשר מסוגנן - האלמנט העיקרי נובע מסמל העיר צ'רניהיב.
הנשר שימש כסמל לנסיכי צ'רניהיב מאמצע המאה העשירית.
צלב הזהב, המחזיק את הנשר, מסמל את חשיבות הנצרות בתולדות העיר, אחד המרכזים הרוחניים העיקריים של אוקראינה.
פסים כחולים ולבנים אנכיים על הסמל מבוססים על המדים שלובשים שחקני הקבוצה מאז 1962. הכיתוב "דסנה" עשוי בפונט ששימש על סמלי המועדון הקודמים.
הצבעים ההיסטוריים של הקבוצה הם כחול ולבן.
בעונת 1961, נעשה שימוש בצבעים לבן וכחול בעוד ירוק-כחול היו מדי החוץ.
עם זאת, במשחק ידידות נגד מועדון בסטוקהולם ב-22 באוקטובר 1961 הופיעו שחקני דסנה על המגרש לבושים חולצות טריקו אדומות ומכנסיים קצרים כחולים.
הקבוצה מארחת את משחקי הבית במרכז האימונים לספורט אולימפי (אצטדיון יורי גגארין לשעבר).
האצטדיון נבנה בשנת 1936 והכיל 3,000 מושבים בחלקו המזרחי של הפארק העירוני שהיה קיים משנת 1804 ושימש כמעון הארכיבישוף של צ'רניהיב.
במהלך מלחמת העולם השנייה האצטדיון נהרס ושופץ לגמרי בשנות החמישים ולאחר השיפוץ הכיל 11,000 מושבים.
בשנת 1961 נקרא על שם יורי גגארין, האדם הראשון בחלל.
במאי 1964 גגארין עצמו אף נכח באצטדיון.
באמצע שנות ה-80 הורחבה תכולת האצטדיון והוא מכיל 14,00 מושבים.
דסקית!" הוא סרט אנימציה סובייטי, בבימויו של האנימטור בוריס דז'יוקין.
במשחק הוקי קרח נפגשות הקבוצות "מטאור" ו"ווימפל", האחת קבוצה מקצוענית הכוללת שחקנים בכירים ויהירים, והשנייה קבוצה ידידותית של שחקנים חדשים.
הרבע הראשון מסתיים עם ניצחון מוחץ צפוי 3:0 לטובת מטאור.
במהלך ההפסקה מאמן קבוצת ווימפל, שמסביר את הטקטיקות החדשות, דוחף את השחקנים לניצחון.
הרבע השני מוביל לנקודת מפנה במשחק.
אבל התוצאה עדיין לטובת מטאור - 4:2. ברבע השלישי אחד משחקני ההוקי של ווימפל נפצע קשה, ולא הצליח להמשיך את המשחק, מה שנראה כי הוא מסכן את המשך המשחק.
בכך, שחקן הוקי חובב, ג'ינג'י חסר שם, הדמות הראשית נחלצת לעזרת "ווימפל" - ובעזרתו הקבוצה מנצחת בתוצאה 6:5.
בימוי בוריס דז'יוקין תסריטאים אלכסנדר קומה, סאקו רונגה, בוריס דז'יוקין מעצבי הפקה סבטוזר רוסאקוב, בוריס דז'יוקין אנימטורים ואדים דולגיך, ויקטור ארסנטייב, ויולטה קארפ, אנטולי סולין, סרגיי דז'יוקין, בוריס דז'יוקין צילום ילנה פטרובה פסקול אלכסנדר ורלמוב מהנדס קול בוריס פילצ'יקוב עריכה נינה מאיורובה
דע מה שתשיב לעצמך הוא ספר שכתב הרב זאב קרוב ומיועד לבני נוער, ועוסק בעיון ביסודות אמונה והשקפה לאור שאלות בדורנו.
וביחס לתהליך שיבת עם ישראל לארצו בתקופה זו.
מטרתו של הספר היא לפתוח פתח לכניסה לעולם האמונה - הפרטי והלאומי, מחד גיסא, ולסכם ולגבש את הדברים עבור אלו שכבר נמצאים בעומק "עולמה של תורה" - מאידך גיסא.
הרב קרוב כותב בהקדמה לספר, שהחליט לכתוב את הספר בעקבות מחסור בספרי אמונה המיועדים לבני נוער שנכתבו ברוחם של המהר"ל והרב קוק.
הוא מתייחד בבירור נושאי היסוד על פי דברי המהר"ל והרב קוק באופן המונגש גם לאלו שאינם רגילים לעסוק בדבריהם העמוקים.
הספר מבוסס על שיעורים רבים שהעביר בישיבת ההסדר קרני שומרון ובמקומות נוספים, וכתוב בשפה פשוטה ומתאימה לבני נוער.
הוא עוסק בשאלות רבות שנשאלות בדורנו, הן בענייני האמונה ועבודת ה' הפרטית של כל אדם לעצמו, והן בהסתכלות הלאומית הכללית בחזרת עם ישראל לשלוט בארצו לאחר אלפיים שנות גלות.
הוא יצא לאור בהוצאת קורן בעזרת מייסדה ר' אליהו קורן, שהוא סבו של הרב קרוב.
הספר קיבל את הסכמותיהם של ראש ישיבת כפר הרואה, הרב משה צבי נריה ושל ראש ישיבת מרכז הרב, שבה למד הרב קרוב, הרב אברהם שפירא, ונמכר ביותר מ-160 אלף עותקים.
הספר מחולק למספר נושאים, ובתוכם יש תתי נושאים.
אמונה – מהי אמונה, משבר האמונה, מפגש עם הבורא, אמונה ומדע, היחס לשואה.
תורה ומצוות – בן חורין ותורה, היהדות- האם היא דת, חובת לימוד אמונה, טעמי המצוות, תורה שבעל פה, מחלוקות, לימוד תורה.
עם ישראל – סגולת ישראל, יעודם של ישראל, אהבת ישראל, היחס בין הכלל והפרט.
ארץ ישראל – ארץ ישראל בתנ"ך, הקשר בין העם לארץ, ייחודה של הארץ.
גאולה – הגאולה בדורנו, חילונים בבניין הארץ, גאולה ותשובה, יום העצמאות.
דסניאנסקי ראיון (באוקראינית: Деснянський район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
דסניאנסקי הוא אחד משלושה ראיונים של קייב, הנמצא על הגדה השמאלית של נהר דנייפר.
דסניאנסקי הוא בעל צפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר מבין כל הראיונים של קייב.
הראיון מורכב משני תתי ראיונים: טרוישצ'נה, ולסנוי מסיב.
דסניאנסקי נחשב לראיון שינה, למרות שיש כמה מפעלים גדולים בשטחו.
בשל ריבוי המכוניות, התושבים המקומיים מתלוננים על האוויר המזוהם.
למרות שאין הרבה מפעלים תעשייתיים בראיון, הסביבה כאן נפגמת באופן משמעותי מכמות התחבורה היבשתית.
דסק (בהונגרית: Deszk; בסרבית: Деска, בקרואטית: Deska, דסקה) הוא כפר בסמוך למשולש הגבולות הונגריה-רומניה-סרביה, ליד העיר סגד, במחוז צ'ונגראד-צ'נאד בדרום הונגריה.
בדסק יש מיעוט סרבי בעל חשיבות היסטורית שהיווה 4.9% מכלל האוכלוסייה ב-2001.
שמו של הכפר מופיע ברשומות מסוף המאה ה-15, עת היה בידי אצילים.
הוא היה מחולק לשני חלקים; האחד בבעלות משפחת אסטארי ממחוז ביהאר, והשני - של משפחת בודו מטימישוארה.
בשנת 1490 המלך אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה, לקח את חלקו של באלינט אסטארי משום שזה הצטרף לנסיך אלברט מפולין, והעניק שטח זה ללאסלו לושונצי (László Losonczi).
בתחילת המאה ה-16 הזכיר איש הדת, הסופר וההיסטוריון מיקלוש אולה (Oláh Miklós) את המקום ביצירתו.
במאה ה-16 נכבש הכפר על ידי האימפריה העות'מאנית, אך תושבי דסק שילמו מיסים למלך הונגריה דרך פקידיו בגיולה ב-1558. כעבור שנתיים כבר נרשם דסק בין המקומות שלא ניתן היה לגשת אליהם עקב הכיבוש.
ב-1746 היה המקום אתר קרב בין ההונגרים לבין מיליטריסטים סרבים.
לאקלים באזור זה יש הבדלים קלים בין שיא לשפל, ויש גשמים כל השנה.
סיווג האקלים לפי שיטת קפן הוא "Cfb": אקלים ימי מערבי.
לדסק ברית ערים תאומות עם:
"דַּע" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר.
הוא יצא לאור ב-25 בנובמבר 2008, על ידי חברות התקליטים לב העולם הפקות ולב גרופ מדיה, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום הבכורה שלה, דברי (2008).
את השיר כתבה והלחינה זהר להפקה של אסי איילון, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר נכתב והולחן על ידי עלמה זהר והופק על ידי אסי איילון.
בדצמבר 2008 נכנס השיר לראשונה למצעד העברי השבועי של רשת ג'.
הוא דורג לראשונה במקום ה-18, ובשבוע העוקב עלה למקום ה-15. בהמשך, דורג בעשירייה הפותחת, והצליח להחזיק במצעד במשך שמונה שבועות בסך הכול.
בכתבה שפורסמה ב-ynet נכתב: .
את "דע" ביצעה זהר פעמים רבות במהלך הקריירה שלה.
בשנת 2011 פורסם ביוטיוב ביצוע שלה לשיר באולפני פלוטו בתל אביב-יפו.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם25 בנובמבר 2008תקליטורלב העולם • לב גרופ
"דע את עצמך" היא אימרה פילוסופית שהייתה כתובה על המקדש לאל אפולו בדלפי.
"דע את עצמך" היא הידועה מבין ה, והיא צוטטה ונותחה רבות לאורך ההיסטוריה.
במסורת היוונית, האמירה יוחסה לשבעת חכמי יוון או לאל אפולו עצמו, אך מקורה בפועל כנראה בפתגם עממי.
האזכור המפורש הקדום ביותר למקסימה הוא מהמאה ה-5 לפנה"ס של הפילוסוף היווני , אם כי ייתכן שהפילוסוף הרקליטוס, שהיה פעיל במאה הקודמת לכך, התייחס אף הוא למקסימה זו ביצירותיו.
המשמעות העיקרית של הביטוי, ביישומו המקורי, הייתה "דע את גבולותיך", או במובן של ידיעת מידת היכולות של האדם, ידיעת מקומו בסקאלה החברתית, או ידיעת עצמו כבן תמותה.
אולם במאה ה-4 לפנה"ס, האימרה פורשה מחדש באופן דרסטי על ידי אפלטון, שסבר שפירושה, בגדול, הוא "דע את נשמתך".
בכתבים מאוחרים יותר על הנושא, אחת התמות השכיחות הייתה שניתן לרכוש ידע על העצמי על ידי לימוד היקום, או ידע על היקום על ידי לימוד העצמי.
זה הוסבר לעיתים קרובות במונחים של אנלוגיה מיקרוקוסמוס-מאקרוקוסמוס, הרעיון שאדם דומה מבחינה מבנית ליקום.
נושא נוסף, שעל פי אפלטון ניתן לייחסו לאלקיביאדס, הוא שאדם יכול להכיר את עצמו רק על ידי התבוננות באנשים אחרים.
סופרים נוצרים, יהודים ואיסלאמיים מצאו בכתבים מקבילות שונות למקסימה, שאפשרו להם לדון בנושא הידע העצמי ללא התייחסות לכתבים פגאניים.
בזמן הרפורמציה הפרוטסטנטית, תאולוגים נוצרים בדרך כלל פירשו את המקסימה כעיקרון המחייב, ראשית כל, ידיעה כי מקור הנשמה הוא באלוהים, ושנית, ידיעת חטא הטבע האנושי.
בכתבים חילוניים של התקופה צצו כמה משמעויות חדשות; ביניהם, ש"דע את עצמך" היה ציווי לחקור את התכונות הפיזיקליות של גוף האדם.
במהלך המאות ה-19 וה-20, רכשה האימרה כמה אסוציאציות חדשות.
היא צוטטה תדיר בפילוסופיה ובספרות הגרמנית, על ידי מחברים כמו קאנט, הגל וגתה; היא צוטטה כאנלוגיה של , אחת מ"האמירות הגדולות" של ההינדואיזם; והיא לקחה על עצמה תפקיד חשוב בדיסציפלינה המתפתחת של הפסיכואנליזה, שבה היא התפרשה כציווי להבין את הלא-מודע.
דסקית הוקי היא דסקית פתוחה או סגורה המשמשת במגוון ענפי ספורט ומשחקים.
ישנם עיצובים המיועדים לשימוש על משטח מקרח, כגון הוקי קרח, ואחרים עבור הווריאציות השונות של הוקי רצפה הכוללים את גרסת ההוקי רולר.
כולם נועדו לשרת את אותה מטרה שכדור משמש במשחקי כדור.
דסקית הוקי סגורה היא בעלת צורה של גליל קצר העשויה גומי מגופר ומשמשת בהוקי קרח.
דסקיות הוקי מיועדות לשימוש על משטח מקרח, רצפה יבשה או מתחת למים, אם כי עיצובים של דסקיות פתוחות שימשו למשחק רק על רצפות.
בדסקיות הוקי פתוחות יש חור, היוצר צורה של טורואיד (טורוס שטוח), לשימוש בסגנון מסוים של הוקי רצפה.
אין לבלבל ביניהם עם טבעות רינגט, שהן כצורת טורוס, לשימוש בספורט הרינגט.
ערך זה עוסק בעיקר בדסקיות הספורט והמשחק שהם דסקיות סגורות.
הוקי קרח דורש דסקית קשיחה מגומי מגופר.
דסקית הוקי קרח סטנדרטית היא שחורה, עובייה אינץ' (25 מ"מ), קוטרה 3 אינץ' (76 מ"מ), ומשקלה נע בין 5.5 ל-6 אונקיות (156 עד 170 גרם); חלק מהדסקיות כבדות או קלות יותר מהאופן הסטנדרטי.
דסקיות מסומנות לעיתים קרובות עם לוגו של קבוצה או ליגה על צד אחד או שני הצדדים.
הדסקיות מוקפאות לפני המשחק כדי להפחית הקפצות במהלך המשחק.
דסקיות ההוקי הראשונות נעשו מגללי פרות קפואים וכריות מעור כבד.
לדסקיות המוקדמות הללו הייתה תוחלת חיים של בערך משחק אחד לפני שהן התרככו או התקשו ואיבדו את מטרתן לשמש במשחק.
מאוחר יותר בשנים הן הוחלפו בדסקיות שנעשו מעץ.
לספורט הבנדי, לפני הארגון הרשמי הראשון שלו בבריטניה, התפשטו הגרסאות הבלתי פורמליות שלו לאמריקה הצפונית, שם הם ומושגי משחק מלקרוס, שינטי והרלינג שימשו כמבשרים בפורמט כלשהו להוקי קרח.
המשחקים הבלתי פורמליים הללו השתמשו בסוגים שונים של כדורים תוך כדי משחק על הקרח בקנדה עד למחצית השנייה של של המאה ה-19. מאוחר יותר משחק ההוקי קרח ודסקית ההוקי החלו לקבל את צורתם הרשמיים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, דסקיות שטוחות היו עשויות מעץ וגם מגומי.
מתיעודים של משחק ההוקי קרח המקורה הראשון (1875) ידוע שהשתמשו בדסקית מעץ, כדי למנוע ממנה לעזוב את אזור המשחק אם כי עדויות חדשות הראו כי נעשה שימוש גם בחתיכות שעם גדולות.
בתחילה, הדסקיות נעשו בצורת ריבוע.
דסקיות גומי נוצרו תחילה על ידי חיתוך כדור גומי ולאחר מכן נחתכו לצורת ריבוע.
הדסקית המקורית ששימשה לראשונה במשחקים המאורגנים הראשונים בקינגסטון ב-10 במרץ 1886, הייתה עשויה מכדור לקרוס חתוך.
היא נראתה כמו גוש פחם, עשויה מגומי רך וקופצנית הרבה יותר מדסקית הוקי מודרנית.
מועדון ההוקי ויקטוריה ממונטריאול מיוחס לייצור ושימוש בדסקיות העגולות הראשונות, בשנות ה-80 של המאה ה-19.
ישנן מספר וריאציות לדסקית ההוקי השחורה הסטנדרטית במשקל 6 אונקיות (170 גרם).
אחת הנפוצות ביותר היא דסקית כחולה ששוקלת 4 אונקיות (110 גרם) המשמשת לאימון עבור שחקנים צעירים שעדיין אינם מסוגלים להשתמש בדסקית תקינה.
דסקיות כבדות יותר של 10 אונקיות (280 גרם), בדרך כלל בצבע ורוד אדמדם או כתום אדמדם, זמינים גם עבור שחקנים המעוניינים לפתח את חוזק החבטות שלהם או לשפר את כישורי השליטה במקל.
שחקנים המעוניינים להגביר את חוזק פרק כף היד מתרגלים לעיתים קרובות עם דסקיות מפלדה ששוקלות 2 פאונד (910 גרם); דסקיות אלו אינן משמשות לקליעה, מכיוון שהן עלולות לפגוע קשות בשחקנים אחרים.
דסקיות לבנות משמשות לשליטה טכנית ותרגול עבור השוער.
אלה בגודל ובמשקל תקני, אך עשויים מגומי לבן.
הצבע משתלב עם הקרח והמשטח ודורש ריכוז גבוה יותר בדסקית, מה שמקל על הטיפול בדסקית שחורה בשלב מתקדם יותר.
דסקית כתומה כפלואורסצנט וקלת משקל, עשויה לשמש עבור הוקי רצפה.
גרסאות אחרות, מיועדות לשימוש עבור הוקי רולר.
שני פיתוחים עיקריים הומצאו כדי ליצור נראות טובה יותר לדסקית בשידורי טלוויזיה, אך שניהם היו קצרי מועד:
השימוש ב-"דסקית אש" בתחילת שנות ה-90 היה הניסיון הראשון לשפר את הנראות של דסקיות הוקי כפי שנראו בטלוויזיה.
המצאה זו שילבה חומרים מחזירי אור רטרו צבעוניים או מחזירי אור המוטבעים בשקעים שעל המשטחים השטוחים ובקצה האנכי של דסקית הוקי תקינה.
הצבע המשתקף המועדף היה צהוב.
נדרש להציב זרקור על מצלמת הטלוויזיה ולהתמקד במרכז אזור הצפייה.
קלטת הדגמה קצרה של מינסוטה נורת'סטארס מחליקים עם דסקית האש הוצגה במהלך הפסקת השליש במשחק האולסטאר של ה-NHL ב-1993 במונטריאול.
ליגת ההוקי הבינלאומית (IHL) המשיכה לבחון את דסקית האש עם ממציאה, דונלד קלאסן.
הצפייה הבאה בטלוויזיה הייתה במשחק האולסטאר של IHL בפורט ויין, אינדיאנה, בינואר 1994, שם נעשה שימוש בדסקית אש במשך כל המשחק.
ה-IHL בדק את דסקית האש בשני משחקים נוספים, ולבסוף ליגת ההוקי של החוף המזרחי השתמשה בו ב-17 בינואר 1997, למשחקי האולסטאר שלה.
השימוש בדסקית האש הופסק בגלל הסיבות הבאות:
השינוי המבני הקל הגביר את הנטייה של הדסקית לקפוץ על הקרח.
הדבר הקשה על השוער והביא להגדלת הניקוד.
המחליקים התנגדו לשימוש בזרקורי מצלמות שהשתקפו מהקרח.
ניגודיות הצפייה בטלוויזיה של דסקית האש לא הוגברה בצורה ניכרת כאשר תצוגת המצלמה הייתה על כל משטח ההחלקה, כאשר היה זה כיוון התצוגה הנפוץ ביותר.
השם דסקית אש סומן במהלך שנות ה-90, אך מאז הופסק.
ה"דסקית החכמה" של FoxTrax פותח על ידי רשת הטלוויזיה פוקס כשהיא החזיקה בזכויות השידור של ליגת ההוקי הלאומית עבור ארצות הברית.
הדסקית כללה אלקטרוניקה משולבת כדי לעקוב אחר מיקומה על המסך; פס כחול התחקה אחר דרכה של הדסקית על פני הקרח.
הפס היה הופך לאדום אם הדסקית נחבטה בחוזקה.
היה זה ניסוי בשידור שנועד לעזור לצופים שאינם מכירים הוקי לעקוב טוב יותר אחרי המשחק על ידי הפיכת הדסקית לגלויה יותר.
הדסקית התקבלה בצורה גרועה על ידי אוהדי הוקי מסורתיים רבים, אך הוערכה על ידי רבים מהצופים היותר מזדמנים.
המערכת עלתה לראשונה עם פרסום רב במשחק האולסטאר של ה-NHL בפליט סנטר בבוסטון ב-20 בינואר 1996, אך המערכת נגנזה כאשר פוקס ספורטס איבדה את זכויות השידור של ה-NHL שלוש שנים מאוחר יותר.
במהלך משחק, דסקיות יכולות להגיע למהירויות של 160 קמ"ש או יותר כאשר הן נחבטות.
השיא העולמי הנוכחי מוחזק על ידי דניס קוליאש מאוונגרד אומסק מה-KHL, שחבט דסקית בתחרות מיומנויות במשחק האולסטאר של ה-KHL בסנקט פטרבורג, רוסיה ב-5 בפברואר 2011, במהירות של 177.5 קמ"ש.
זדנו חארה, שחבטת ההצלפה שלו הגיעה ל-175.1 קמ"ש בתחרות SuperSkills משחקי האולסטאר של ה-NHL ב-2013, שבר את השיא הקודם שלו.
דסקיות שעפות במהירות הם בעלות פוטנציאל סיכון לשחקנים ולצופים.
פציעות הקשורות לדסקית במשחקי הוקי אינן נדירות.
הדבר הוביל לאבולוציה של סוגים שונים של ציוד מגן לשחקנים, בעיקר מסכת השוער.
התקרית הבולטת ביותר שבה היה מעורב צופה התרחשה ב-18 במרץ 2002, כאשר ילדה בת 13, בריטני ססיל, מתה יומיים לאחר שנפגעה בראשה מדסקית הוקי שנכנסה לתוך הקהל במשחק NHL בין קלגרי פליימס וקולומבוס בלו ג'אקטס בקולומבוס.
זוהי התקרית הידועה היחידה מסוג זה שהתרחשה בהיסטוריה של הליגה.
בין היתר כתוצאה מאירוע זה, על לוחות הזכוכית האקרילית המונחות על גבי לוחות משטח ההוקי כדי להגן על הצופים, נוספו רשתות המשתרעות מעל הקצה העליון של הזכוכית מאחורי השערים, כדי למנוע מהדסקית לעוף בעוצמה מעבר לזכוכית לעבר הקהל שמאחורי השערים.
זאת מפני שהדסקיות נחבטות בעוצמה בעיקר באזורי השערים.
דסקיות הוקי רולר, דומות לדסקיות להוקי קרח אך עשויות מפלסטיק ולכן הן קלות יותר.
יש להן צלעות קטנות בולטות מהחלק העליון ומהחלק התחתון שלהם אשר מגבילות את המגע עם המשטח ומאפשרות תנועת החלקה טובה יותר ומפחיתות את החיכוך בקרקע.
דסקיות אלו מגיעות בדרך כלל בצבעים בהירים, הנראים בקלות: לרוב אדום, אך לפעמים גם כתום, צהוב, ורוד או ירוק.
דסקיות הוקי רולר נוצרו כך ששחקני הוקי והוקי רחוב יוכלו לשחק עם דסקית במקום כדור על משטחים כמו עץ קשיח, בטון ואספלט.
כאשר שחקן רושם הישג משמעותי בניקוד במשחק, כגון השער או האסיסט הראשון בקריירה, שלושער, שער ה-50 או מאה נקודות בעונה הסדירה, שער ה-500 או 1,000 נקודות בקריירה ועוד, נהוג כיום ב-NHL לאסוף את הדסקית שעל ידה בוצע ההישג, כמזכרת לכך ולשימור הדסקית כפריט בעל ערך היסטורי ומורשתי.
ניתן לעיתים לראות חבר לקבוצה אוסף את הדסקית משער הקבוצה היריבה או מהשופט, שהספיק לאסוף את הדסקית בעוד ששחקני הקבוצה עסוקים בחגיגות עם השחקן על ההישג הנכסף.
כחלק מהתרבות וההוואי של משחק ההוקי, קבוצות וליגות רבות אימצו סמלים בעלי רקע למשחק, בהן ניתן לזהות פריטים מובהקים שהפכו עם השנים לסמל הענף; בעיקר המקל והדסקית:
בלוגו ניו יורק איילנדרס מופיעים המקל והדסקית.
בלוגו הישן של טורפדו ניז'ני נובגורוד מופיעים שני מקלות ודסקית.
בלוגו של דונבאס ניתן להבחין בדסקית ששועטת במהירות, בתוספת "זנב" המקנה לה דמיון קל לכוכב שביט.
בלוגו הישן של חימיק ווסקרסנסק מופיעים מקל שוער, מקל רגיל ודסקית.
בלוגו של רד בול זלצבורג מופיעים מקל ודסקית.
בליגת הנשים הלאומית (ידועה גם כ-PWHL) המקבילה ל-NHL, סמל הליגה מורכב משני מקלות ודסקית, כחלק מהרכבת האות W שמייצג את המילה Women (נשים) באנגלית.
סמל ליגת ההוקי קרח בקזחסטן מציג עיגול שנחתך על ידי שני מקלות שקועות ודסקית ביניהם.
על סמלה של הליגה הבכירה בפינלנד (מוכרת בעיקר כ"ליגה"), מופיע שם הליגה באותיות לבנות מחוברות על גבי דסקית שחורה גדולה.
על סמלה של ליג מגנוס (הליגה הצרפתית הבכירה) מופיעה דסקית מהירה עם "זנב", בדומה לקבוצת דונבאס.
בלוגו של DEL הגרמנית מופיעה דסקית לצד ראשי תיבות הליגה, "DEL".
דסנזאנו דל גארדה (באיטלקית Desenzano del Garda) היא עיר קטנה באיטליה הצפונית, על הגדה הדרומית של אגם גארדה.
מספר תושבי העיר היה 29,251, נכון ל-1 בינואר 2024, והיא הישוב הגדול ביותר בין היישובים הבנויים סביב חופי אגם גארדה.
אתר ארכאולוגי בעיר הוכר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית מתקופת הברונזה, בשותפות עם אתרים אחרים באיטליה ובחמש מדינות קרובות נוספות.
סבורים, שמקור השם דסנזאנו מגיע מהמילה הלטינית Decentianum, שפירושה המילולי הוא "הגון", או מהמילה "Decentius" שמשמעו "הגון יותר".
כוונת הביטויים הייתה לתאר חווה, בדרך כלל של רומאים אמידים, שנועדה לצורך מנוחה ו"בריחה" מטרדות היום-יום לאזור כפרי נוח ושקט .
דסנזאנו דל גארדה נמצאת בצפון איטליה, במחוז לומברדיה, בנפת ברשה, בנקודה דרומית מזרחית של אגם גארדה.
מצד דרום, העיר פתוחה למישורים המהווים את אגן הניקוז של נהר הפו, הנהר הגדול באיטליה.
מצב זה שונה ממיקומם של יישובים אחרים לאורך גדות האגם בצד המערבי והמזרחי, הסגורים בין האגם למורדות של הרים.
גובהה של העיר מעל פני הים הוא 80 מטר.
מרחקה של דסנזאנו מעיר הנפה ברשה מסתכם בכ-33 ק"מ ומעיר המחוז מילאנו בכ- 130 ק"מ.
הים האדריאטי מצוי כ-150 ק"מ מזרחית לעיר.
העיר קרובה כדי 9 ק"מ לסירמיונה, היישוב המתוייר ביותר באזור אגם גארדה.
הטמפרטורות בדסנזאנו חמות למדי בקיץ, אם כי נדיר שהן מטפסות ליותר מ-33 מעלות צלזיוס.
בחורף צונח ממוצע הטמפרטורות ל 1- מתחת לנקודת הקיפאון, אך נדיר שהן יורדות אל מתחת ל 5-.
השמים מעוננים חלקית במשך רוב ימי השנה.