tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא רואה את מירו פורץ ורודף אחריו עד לביתו של מירו, שם הוא רואה את אמו התופרת.
למחרת הוא מופיע אצל האם אמירה (ז'ולייט בינוש) ומתברר שהיא פליטה מוסלמית מבוסניה שברחה עם מירו מסרייבו לאחר שאב המשפחה הסרבי נרצח.
ויל מתאהב בה ומתחיל לחזר אחריה עד שמתגלה למירו ולאמו מיהו ויל.
אמירה פוחדת שויל יסגיר אותה ומתמסרת לו.
חברתה מצלמת אותם ואמירה מאיימת עליו כי תפרסם את התמונות אם יסגיר את מירו.
בינתיים נתפס מירו על ידי המשטרה ומועמד למשפט.
אמירה מתחננת לפני ויל שיעזור לו והוא לאחר היסוסים נענה לה ומוסר עדות לטובת מירו וגם מגלה לליב על הרומן שלו עם אמירה.
לבסוף אמירה ומירו מודים לו ועומדים לחזור לסרייבו וליב מתפייסת אתו ומסכימה להינשא לו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'וד לאוויל פרנסיסרובין רייטליבז'ולייט בינושאמירה סימיץ'רפי גברוןמיסרד "מירו סימיץ'מרטין פרימןסנדי הופמןג'ולייט סטיבנסוןרזמרי מקלאודפסיכולוגיתאד וסטוויקזורןפופי רוג'רביאטריס "בי"ורה פרמיגהאואנהזונהריי וינסטוןברונו פלהמחנך
הספר מציג את הדינמיקה הפנימית של יחסי-הכוחות בין עורכים, כתבים, עמותות ומכוני מחקר, ומדגיש את תפקידם של מוסדות תקשורת ורשתות חברתיות בהפצת נרטיבים ציבוריים.
לצד תיאור כרונולוגי של משברים תקשורתיים – מאירועי הסכמי אוסלו ועד עידן הרשתות – עמיאור מפרק את מנגנוני העבודה של העיתונות הישראלית ומציע דרכי התמודדות, הן רגולטוריות והן תרבותיות.
המחבר, חנן עמיאור, הוא בוגר החוג לתקשורת ולתולדות ישראל באוניברסיטה העברית.
שימש עיתונאי, יועץ תוכן וראש מערך המעקב של CAMERA בישראל.
מאז 2012 הוא עומד בראש אתר פרספקטיבה, המשמש שלוחה עברית של CAMERA ועוסק בניטור ביקורתי של סיקור התקשורת הישראלית והבינלאומית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הספר פורסם בתקופה של דיון ציבורי ער בשאלת "הטיית התקשורת", במקביל לעלייתם של כלי-תקשורת שמרניים וימניים חדשים בישראל.
עמיאור מחלק את ניתוחו לשישה רבדים עיקריים:
מקורות אנונימיים: הטענה המרכזית היא כי שימוש תדיר ב"גורם בכיר" מאפשר החדרת אג'נדה במסווה של מידע עובדתי.
המחבר מונה שורה של דוגמאות בהן אנונימיות המקור שימשה לקידום נרטיב פוליטי.
סתימת פיות: הספר מתאר את הדרתם של עיתונאים ודוברים המזוהים עם הימין דרך חרמות, השתקות ופסילות.
מובאות דוגמאות מהמאבקים סביב ערוץ 7, ערוץ 20 (כיום ערוץ 14) וישראל היום.
לוחמה פסיכולוגית: לטענת עמיאור, הדגשת כישלונות ביטחוניים והצנעת הישגים יוצרת דה-מורליזציה ואובדן אמון ציבורי.
הספר מנתח את שיקולי העריכה בבחירת כותרות ותמונות.
שיתופי-פעולה עם ארגוני תעמולה: מתוארת תלות גוברת בארגוני חברה אזרחית המזוהים אידאולוגית, המזרימים כתבות מוכנות למערכות החדשות.
אתיקה שמתיקה: המחבר מצביע על אי-אכיפה של כללי אתיקה עיתונאית וניגודי עניינים מוסתרים, לרבות "תחקירים מוזמנים".
מדור הדעות של "הארץ": ניתוח שיטתי של ייצוג ישראל כמדינה קולוניאליסטית תוך השוואה בין המהדורות העברית והאנגלית של העיתון.
הספר מסתיים בפרק "סוף-דבר" הכולל המלצות לרפורמה רגולטורית ולעידוד אוריינות תקשורתית.
ענת באלינט ("הארץ") – תיארה את הספר כנגוע ב"ליקוט דובדבנים" וטענה כי הדוגמאות הסלקטיביות אינן מוכיחות קונספירציה תקשורתית כוללת.
אור יזרעאלי ("סרוגים") – שיבח את חשיפת מנגנוני העיתונות אך סבר כי הספר מתעלם ממגמות פופוליזם ו"תיקון אגרסיבי" בתקשורת הימנית.
יעקב אחימאיר ("ישראל היום") – כינה את הספר "כתב אשמה חמור נגד התקשורת" החיוני להבנת מנגנוני ההטיה ופיתוח אוריינות ביקורתית.
משה איפרגן ("מידה") – ציין את תרומתו של הספר לחוש הספקנות הציבורי אך תהה אם המחבר אינו מפריז בתיאור הלוחמה הפסיכולוגית.
ליאת נטוביץ-קושיצקי ("השילוח") – כתבה כי הספר מאיר תופעות מדאיגות אך חסר בו ניתוח כמותי שיבהיר את שיעורן המדויק.
הרב ליאור לביא (ערוץ 7) – הציג את הספר כ"פוקח עיניים", והשתמש בפרשת המרגלים מן המקרא כדי להראות שהטכניקות הללו עתיקות יומין.
בנימין נתניהו כתב בחשבון הטוויטר שלו שהוא "ממליץ בחום!".
הסהר האדום הוא השם והסמל המקובלים לארגוני סיוע ועזרה ראשונה בארצות מוסלמיות.
ארגוני הסהר האדום מקבילים בתפקידיהם לארגוני הצלב האדום בארצות אחרות ולארגון מגן דוד אדום הישראלי.
ארגוני הצלב האדום והסהר האדום (ומאז דצמבר 2005 גם מגן דוד אדום) מאוגדים בארגון בינלאומי ששמו "תנועת הצלב האדום והסהר האדום הבינלאומי".
מקורו של סמל הסהר האדום באימפריה העות'מאנית.
האימפריה העות'מאנית אמנם הצטרפה לאמנת ז'נבה הראשונה ב-1864 (אמנה הקובעת כללי הגנה על צוותי רפואה, וקובעת שאלה יסומנו בצלב אדום על רקע לבן), אולם במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, בנובמבר 1876, הודיעה כי תסמן את צוותי הרפואה שלה בסהר אדום במקום בצלב אדום כדי שלא לפגוע ברגשות חייליה שרובם מוסלמים.
באותה הודעה נמסר כי הצבא הטורקי יוסיף לכבד את הנייטרליות של סמל הצלב האדום גם אם לא ישתמש בו.
ב-1906 קיבל ארגון הצלב האדום הבינלאומי החלטה, שעל-פיה הצלב האדום ימשיך להיות סמל הארגון הרשמי, אולם בארצות שבהן כבר התקבל בעבר סמל אחר, ימשיכו להשתמש בסמל המקומי.
ההחלטה נגעה לטורקיה ולאיראן (באיראן היה נהוג עד המהפכה האיראנית סמל האריה והשמש הלאומי בצבע אדום לסימון צוותים רפואיים).
רק בשנת 2005 לאחר לחץ מתמשך בעיקר מצד ישראל שמשתמשת בסמל מגן דוד אדום, קזחסטן שמשתמשת בשילוב של סהר אדום וצלב אדום, אריתראה ועוד, נקבע סמל נוסף סמל המעוין האדום ("הקריסטל האדום") שהוא נייטרלי מבחינה לאומית ודתית, ואשר בתוכו אפשר לשלב סמלים מקומיים.
אגודות של הסהר האדום קיימות במרבית המדינות המוסלמיות, וגם באזורים שבהם חיים מוסלמים, למשל ארגון הסהר האדום הפלסטיני באזור הגדה המערבית (יהודה ושומרון) ורצועת עזה.
כנגד הסהר האדום הפלסטיני הועלו טענות עקב הסתרת נשק המיועד לגורמי טרור באמבולנסים, ובדבר מעורבות של גורמי טרור בארגון.
בדצמבר 2005 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין הסהר האדום הפלסטיני לבין ארגון מגן דוד אדום הישראלי.
ההסכם מאפשר לסהר האדום הפלסטיני להיעזר בשירותי הארגון הישראלי, שציודו מתקדם יותר, ומסדיר טוב יותר את מעבר האמבולנסים של הסהר האדום בתקופות של מתיחות ביטחונית.
ב-13 בנובמבר 2015, בפיגוע ירי שנערך בסמוך ליישוב עותניאל כחלק מגל הטרור הפוקד את המדינה, נורו למוות שני יהודים תושבי ישראל ממחבלים אשר ירו מטווח קצר על רכבם.
לפי תחקיר מד"א, אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני שהגיע לזירת הפיגוע נמנע מלהגיש עזרה לפצועים בניגוד לכללי האתיקה הרפואית, דבר שגרר מחאה חריפה מצד ישראל, כולל הגשת תלונה לצלב האדום.
בעקבות כך הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו לשגריר ישראל באו"ם, דני דנון, להגיש עתירה למזכ"ל האו"ם כנגד התנהגותם של הסהר האדום.
הסהר האדום הכחיש את הדברים וטען שטיפל בפצועים.
הסהר הפורה הוא אזור במזרח התיכון, המצוי כיום בשטחי המדינות הבאות: ישראל, קפריסין, לבנון, ממלכת ירדן, סוריה, עיראק, כווית, איראן, דרום מזרח טורקיה ומצרים.
אזור זה נחשב כ"ערש הציוויליזציה", והוא נחלק בדרך-כלל לשני אזורים עיקריים: מסופוטמיה והלבנט.
חלק מן ההגדרות המאוחרות יותר כוללות גם את הנילוס המצרי.
המונח הוצע לראשונה על ידי ארכאולוג מאוניברסיטת שיקגו – ג'יימס הנרי ברסטד אשר היה מייסדו ומנהלו של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
אזור הסהר הפורה הוא אזור פורה המוקף מדבריות.
צורתו – צורת סהר, והוא מוזן על ידי נהרות הנילוס, הפרת והחידקל, ובלבנט מושקה על ידי גשמים.
שטחי העיבוד החקלאיים מהווים בין 400,000 ל־500,000 קמ"ר, ומתגוררים בהם כ־50 מיליון תושבים.
ההתיישבות האנושית בסהר הפורה קדומה מאוד, בין העתיקות בעולם מחוץ לאפריקה.
האתרים הפלאוליתיים החשובים ביותר נמצאים בהרי זגרוס, בעמק הירדן, כמו גם בכרמל ובגליל.
הומינידים ישבו באתרים כגון עובדייה בישראל כבר לפני כמיליון וחצי שנים, בתקופה הפלאוליתית התחתונה.
במהלך התקופה הפלאוליתית התיכונה, לערך 250,000 עד 50,000 שנים לפני זמננו, יושב האזור על ידי האדם הניאנדרטלי כמו גם האדם הנבון, שהתגוררו במערות ובאתרים פתוחים, צדו בעלי חיים גדולים, השתמשו באופן סדיר באש וקברו לעיתים את מתיהם.
אתרים ידועים מתקופה זאת הם מערת שנידאר בצפון עיראק ומערת כבארה, מערת תנור ומערת הגדי בישראל.
הכפרים הראשונים בעולם קמו באזור זה, תחילה יישובי הקבע של התרבות הנאטופית בלבנט, שהסתמכו עדיין על ציד חיות בר ולקט צמחים, ולאחר מכן הופיעו הכפרים החקלאיים הנאוליתיים.
ייצור המזון באזור זה, שהחל עם ביות חיות המשק וצמחי התרבות בתקופה הנאוליתית, לפני כ-11,000 שנים, הוא הקדום בעולם.
באזור גידלו שעורה, חיטה, אפונה, פשתה ועדשים, וכן בייתו את הצאן, הבקר והחזיר.
באזור זה שכנו ציוויליזציות עתיקות: ארם נהריים (עיראק וסוריה), פרס, עילם ומדי (כל השלוש במערב איראן), אנטוליה (טורקיה), הלבנט (סוריה, לבנון, ישראל וירדן), ומצרים העתיקה, מתקופת עליית תרבות שומר באלף ה-4 לפנה"ס עד כיבוש האזור על ידי אלכסנדר הגדול במאה ה-4 לפנה"ס.
יש כאלו שלא כוללים את מצרים העתיקה באזור בסהר הפורה, אף על פי שהיא הייתה תרבות בעלת השפעה מובהקת באזור.
הסהר הפורה נחשב בהיסטוריוגרפיה המערבית לערש הציוויליזציה האנושית.
הוא היה האזור הראשון בו התפתחה באינטנסיביות החקלאות, בו הומצא הכתב הראשון, הגלגל, בו נוצרו לראשונה מרכזי שלטון, קודקסי חוקים, כמו גם רבדים חברתיים כגון עבדות וצבא, ובו הונחו יסודות האסטרונומיה והמתמטיקה.
תנועת הכנענים דגלה בברית המיעוטים של ארץ הפרת, המרחב השמי של הסהר הפורה, המשתרעת משולי רמת איראן ועד גבולה המזרחי של מצרים, כנגד הפן ערביות.
הסדרה הראשית הוא מונח באסטרונומיה, המתאר את רצף הכוכבים המופיע בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל (דיאגרמת HR), תרשים המסווג כוכבים לפי צבע לבהירות מוחלטת, הנקרא על-שם שני מפתחיו - איינר הרצשפרונג והנרי נוריס ראסל.
כוכבים המופיעים על עקומה זו בתרשים, מכונים כוכבי הסדרה הראשית, או כוכבים ננסים.
לאחר תהליך היווצרותו של כוכב, הוא מייצר אנרגיה בליבתו החמה והדחוסה באמצעות היתוך גרעיני של אטומי מימן להליום.
במהלך שלב זה של חייו הוא נמצא על הסדרה הראשית, במיקום הנקבע בעיקר על ידי המסה שלו, אך גם על סמך הרכבו הכימי וגורמים נוספים.
בהכללה, ככל שהכוכב מסיבי יותר, כך קצרה יותר תוחלת החיים שלו על הסדרה הראשית.
כאשר נגמר מלאי המימן בליבה, עובר הכוכב לשלב הבא בחייו, ומתרחק מהסדרה הראשית.
לעיתים מחלקים את הסדרה הראשית לחלק עליון ולחלק תחתון, בהתאם לתהליכים המשמשים את הכוכב להפקת אנרגיה.
כוכבים בעלי מסה הפחותה מ-1.5 מסות שמש בערך, מתיכים אטומי מימן יחד ברצף של שלבים, המכונה שרשרת פרוטון-פרוטון, על מנת ליצור הליום.
מעל מסה זאת, בחלק העליון של הסדרה הראשית, תהליך ההיתוך הגרעיני יכול לעשות שימוש באטומי פחמן, חנקן וחמצן כמתווכים בתהליך הפקת ההליום מאטומי המימן.
בשל הפרש הטמפרטורות בין ליבת הכוכב לבין פני השטח שלו, אנרגיה מועברת מבעד לשכבות המרכיבות את הכוכב, עד שהיא פורצת החוצה, אל הפוטוספירה.
שני המנגנונים המשמשים להעברת האנרגיה הזאת דרך הכוכב הם קרינה והסעה, כאשר כל אחד מהם משמש בהתאם לתנאים המקומיים.
הסעה מתרחשת בעיקר באזורים בעלי הבדלי טמפרטורה גבוהים, אטימות גבוהה, או שניהם.
כאשר מתרחשת הסעה באזור הליבה, היא מניעה את אטומי ההליום שנוצרו, כך שנשמרת הפרופורציה המתאימה של דלק (מימן) הנדרשת עבור היתוך גרעיני.
כוכבי הסדרה הראשית נחקרו בצורה מקיפה באמצעות מודלים כוכביים שונים, המאפשרים הבנה טובה יחסית של תהליך היווצרותם והתפתחותם.
ניתן להעריך טמפרטורה של כוכב אם מתייחסים אליו כאל גוף קורן אידיאלי, המכונה גוף שחור.
במקרה זה, הבהירות והרדיוס קשורים לטמפרטורה באמצעות
הטמפרטורה והרכב הפוטוספירה של הכוכב משפיעים על פליטת הקרינה באורכי גל שונים.
מפתח הצבעים, או B-V, מודד את ההבדל הזה בפליטת הקרינה באמצעות פילטרים הלוכדים את בהירות נראית הכוכב באור כחול (B) ובאור ירוק-צהוב (V).
בזכות מדידת ההפרש בין ערכים אלו, אין צורך לתקן את הבהירות לפי המרחק.
כך, מיקומו של כוכב בדיאגרמת HR יכול לשמש להערכת הרדיוס והטמפרטורה שלו.
מאחר שהטמפרטורה משפיעה על תכונותיה הפיזיקליות של הפלסמה שבפוטוספירה, ניתן לקבוע באמצעותה גם את הטיפוס הספקטרלי של הכוכב.
כאשר נוצר קדם-כוכב מקריסת ענן מולקולרי ענק של גז ואבק בתווך הבין-כוכבי שלו, היצירה הראשונית היא הומוגנית, ומורכבת מכ-70% מימן, 28% הליום וכמויות קטנות של יסודות אחרים.
במהלך הקריסה הראשונית, מייצר כוכב קדם סדרה ראשית זה אנרגיה באמצעות קריסה כבידתית.
כאשר הוא מגיע לצפיפות המתאימה, מתחיל יצור האנרגיה בליבה, באמצעות היתוך גרעיני ההופך מימן להליום.
ברגע שההיתוך הגרעיני של מימן הופך לתהליך הפקת האנרגיה העיקרי, והאנרגיה העודפת המושגת מקריסה כבידתית נעלמת, מתמקם הכוכב על עקומה בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, הנקראת הסדרה הראשית הסטנדרטית.
אסטרונומים מתייחסים לעיתים אל שלב זה כאל "גיל אפס של הסדרה הראשית" (או ZAMS - Zero Age Main Sequence).
עקומה זו חושבה באמצעות מודלים ממוחשבים המתארים את מיקומו של כוכב בתרשים ברגע בו הוא מתחיל להתיך מימן, כאשר בהירותו וטמפרטורת פני השטח שלו גוברות מנקודה זו ואילך.
הכוכב נשאר בקרבת מיקומו ההתחלתי על הסדרה הראשית עד אשר כמות משמעותית מהמימן בליבה נצרכת, אז הוא מתחיל להפוך לכוכב בהיר יותר.
בדיאגרמת HR, ינוע הכוכב המתפתח למעלה ולימין הסדרה הראשית.
כך מייצגת הסדרה הראשית את שלב בעירת המימן הראשוני במהלך חייו של כוכב.
רוב הכוכבים בדיאגרמת HR טיפוסית ממוקמים לאורך עקומת הסדרה הראשית.
עקומה זו כה מודגשת בתרשים, היות שגם הטיפוס הספקטרלי וגם הבהירות נראית תלויים אך ורק במסת הכוכב, לפחות עד כדי קירוב מסדר אפס, כל עוד ממשיך היתוך המימן בליבה - תהליך אותו עושים כמעט כל הכוכבים לאורך רוב חייהם ה"פעילים".
כוכבי סדרה ראשית (ומכאן - נורמליים) אלה, נקראים כוכבים ננסים.
הם נקראים כך לא מכיוון שהם קטנים בצורה יוצאת דופן, אלא היות שיש להם רדיוסים קטנים יותר ופחות בהירות מאשר לסוג חשוב אחר של כוכבים, הכוכבים הענקים.
ננסים לבנים מהווים סוג אחר של כוכבים, הקטנים יותר מכוכבי הסדרה הראשית - בגודל כדור הארץ, בקירוב.
רבים מכוכבי הסדרה הראשית מסיימים את חייהם כננסים לבנים.
לכל כוכבי הסדרה הראשית יש ליבה, בה הם מייצרים אנרגיה באמצעות היתוך גרעיני.
טמפרטורת וצפיפות הליבה הן ברמה המתאימה ליצור האנרגיה הנדרש לתמיכה ביתר הכוכב.
ירידה ברמת יצור האנרגיה תגרום לקריסת המסה העוטפת את הכוכב, מה שיגביר את הטמפרטורה ואת הלחץ הנחוצים להיתוך.
כמו כן, עליה ביצור האנרגיה תגרום להתפשטות הכוכב, ולהורדת הלחץ בליבה.
כך מקיים הכוכב שיווי משקל הידרוסטטי עצמי, הנשמר ביציבות לאורך מסלול חייו על הסדרה הראשית.
אסטרונומים מחלקים את הסדרה הראשית לחלקים עליונים ותחתונים, על סמך סוג תהליך ההיתוך בליבה.
לכוכבים בחלק העליון של הסדרה הראשית יש די מסה על מנת להשתמש במחזור CNO כדי להתיך את המימן להליום.
בתהליך זה נעשה שימוש בפחמן, חנקן וחמצן כמתווכים בתהליך ההיתוך.
בחלק התחתון של הסדרה הראשית, האנרגיה מיוצרת באמצעות שרשרת פרוטון-פרוטון, המחבר ישירות אטומי מימן בסדרת שלבים כדי ליצור הליום.
בטמפרטורת ליבה של 18 מיליון קלווין, שני תהליכי ההיתוך יעילים במידה שווה.
זוהי טמפרטורת הליבה של כוכב בעל 1.5 מסות שמש.
לפיכך, בחלק העליון של הסדרה הראשית מופיעים כוכבים בעלי מסה גדולה יותר.
הגבול העליון המשוער של כוכב סדרה ראשית הוא 120–200 מסות שמש.
הגבול התחתון המאפשר היתוך גרעיני הוא כ-0.08 מסות שמש.
בשל הפרש הטמפרטורות בין הליבה ופני השטח, או הפוטוספירה, האנרגיה מועברת כלפי חוץ.
שתי הדרכים להעברת האנרגיה הזאת הן קרינה והסעת חום.
אזור קרינה, בו האנרגיה מועברת באמצעות קרינה, הוא יציב לעומת אזור הסעה, ויש בו מעט מאוד ערבוב של הפלסמה.
מנגד, באזור הסעה האנרגיה מועברת באמצעות תנועה רחבה של פלסמה, כאשר חומר חם יותר עולה, וחומר קר יותר יורד.
הסעה היא דרך יעילה יותר להעברת אנרגיה מאשר קרינה, אך היא יכולה להתרחש רק בתנאים היוצרים הפרש טמפרטורות גדול.
בכוכבים מסיביים, קצב יצור האנרגיה באמצעות מחזור CNO רגיש מאוד לטמפרטורה, כך שההיתוך מתרכז ממש בליבה.
כתוצאה מכך, נוצר הפרש טמפרטורה גדול בליבה, היוצר אזור הסעה, המאפשר העברה יעילה יותר של אנרגיה.
ערבוב החומר מסביב לליבה מרחיק את ההליום מאזור בעירת המימן, ומאפשר ליותר מימן לעבור היתוך.
האזורים החיצוניים של כוכב מסיבי מעבירים אנרגיה באמצעות קרינה, עם מעט או ללא שום הסעה.
כוכבים מסוג A, בעלי מסה בינונית, כמו סיריוס, יכולים להעביר אנרגיה באמצעות קרינה בלבד.
לכוכבים בעלי גודל בינוני ומסה נמוכה, כמו השמש, יש ליבה העמידה נגד הסעה, ואזור הסעה קרוב לפני השטח.
מצב זה יוצר ערבוב של השכבות החיצוניות, אך בעירת מימן יעילה פחות.
התוצאה הסופית היא בניית ליבה עשירה בהליום, המוקפת באזור עשיר במימן.
לעומת זאת, כוכבים קרים וקטני מסה משתמשים בהסעה בלבד.
ההליום המופק בליבה מתפזר בכוכב, דבר היוצר אטמוספירה אחידה יחסית.
בעוד ההליום הבלתי-מותך מצטבר בליבה, ההפחתה בכמות המימן ליחידת מסה גורמת לירידה הדרגתית בקצב ההיתוך של אותה מסה.
על מנת לפצות על כך, טמפרטורת ולחץ הליבה עולים באטיות, מה שגורם לעליה בקצב ההיתוך הכללי (כדי לתמוך בצפיפות הגדולה יותר של הכוכב הפנימי).
דבר זה יוצר עליה יציבה בבהירות וברדיוס הכוכב לאורך זמן.
כך, למשל, בהירות השמש הקדומה הייתה כ-70% בלבד מערכה הנוכחי.
עליית הבהירות של כוכב משנה את מיקומו על דיאגרמת HR, עובדה המביאה להרחבת עקומת הסדרה הראשית היות שכוכבים נצפים בשלבים אקראיים במהלך החיים שלהם.
כוכבי הסדרה הראשית לא ממוקמים על עקומה צרה בדיאגרמת HR.
זאת, בעיקר בשל אי-הוודאות התצפיתית, המשפיעה בעיקר על מרחק הכוכב המדובר, אך גם בשל כוכבים בינאריים שטרם התגלו.
למרות זאת, אף תצפיות מושלמות תובלנה לסדרה ראשית מעורפלת, מאחר שהמסה אינה הפרמטר היחידי של הכוכב.
בנוסף לשינויים בהרכב הכימי - הן בשל המשאבים הראשוניים, והן בשל מצב התפתחותו הנוכחי של הכוכב - נוכחות של מלווה קרוב, סיבוב מהיר, שדה מגנטי, ועוד גורמים רבים אחרים, יכולים אף הם להזיז מעט כוכב על הסדרה הראשית.
למשל, קיימים כוכבים העניים ביסודות בעלי מספר אטומי גבוה משל הליום, המכונים כוכבים דלי מתכת, הנמצאים בדיוק מתחת לסדרה הראשית.
כוכבים אלה, המכונים גם תת-ננסים, מתיכים אף הם מימן בליבותיהם, וכך הם מציינים את הקצה התחתון של הערפול של הסדרה הראשית הנובע מהרכב כימי.
אזור כמעט אנכי בדיאגרמת HR, המכונה רצועת אי היציבות, מאוכלס על ידי כוכבים משתנים פועמים.
לכוכבים אלה בהירות המשתנה במרווחים קבועים, המקנה להם מראה פועם.
הרצועה מצטלבת עם החלק העליון של הסדרה הראשית, באזור של כוכבים מטיפוס A ו-F, הנעים בין מסת שמש אחת לשתיים.
עם זאת, כוכבי סדרה ראשית באזור זה חווים שינויים קטנים בלבד בבהירותם, הקשים להבחנה.
משך הזמן אותו מבלה כוכב על הסדרה הראשית נשלט על ידי שני גורמים.
כמות האנרגיה הכוללת אותה ניתן לייצר באמצעות היתוך גרעיני של מימן מוגבלת על ידי כמות המימן הזמין היכול להצרך בליבה.
לכוכב בשיווי משקל, האנרגיה המיוצרת בליבה חייבת להיות לפחות שווה לאנרגיה הקורנת על פני השטח.
מאחר שהבהירות מייצגת את כמות האנרגיה הנפלטת ליחידת זמן, ניתן להעריך בצורה ראשונית את תוחלת החיים הכוללת, כסך האנרגיה המיוצרת חלקי בהירות הכוכב.
השמש שלנו מבלה על הסדרה הראשית מזה 4.6 מיליארד שנים בקירוב, ותמשיך לבלות עליה במשך עוד 5.4 מיליארד שנים, שתבאנה אותה לתוחלת חיים על הסדרה הראשית של 10 מיליארד שנים.
לאחר שאספקת המימן בליבה תמוצה, היא תתפשט ותהפוך לענק אדום, ותתיך אטומי הליום ליצירת פחמן.
היות שתוצר האנרגיה של תהליך היתוך ההליום ליחידת מסה הוא רק כעשירית מזה של תהליך היתוך המימן, שלב זה יימשך כ-10% בלבד מתוחלת החיים הפעילים של הכוכב.
כך, בממוצע, כ-90% מהכוכבים הנצפים יהיו על הסדרה הראשית.
בממוצע, כוכבי סדרה ראשית שומרים על יחסים אמפיריים של מסה לבהירות.
בהירות () הכוכב קשורה בקירוב למסה הכוללת () לפי החוק הבא:
כמות הדלק הזמין להיתוך גרעיני פרופורציונלית למסת הכוכב.
כך, ניתן להעריך תוחלת החיים של כוכב על הסדרה הראשית באמצעות השוואתו לשמש:
כאשר ו- הם מסת ובהירות הכוכב, בהתאמה, הוא מסת שמש, הוא בהירות השמש ו- הוא תוחלת החיים המשוערת של הכוכב על הסדרה הראשית.
זוהי תוצאה לא אינטואיטיבית, היות שלכוכבים מסיביים יותר יש יותר דלק לשרוף, לכן היינו מצפים שיהיו בעלי תוחלת חיים ארוכה יותר.
במקום זאת, הכוכבים הקלים יותר, בעלי פחות מעשירית מסת שמש, יישארו על הסדרה הראשית יותר מטריליון שנים.
עם זאת, עבור הכוכבים הכבדים ביותר, יחסי מסה-בהירות אלה מתאימים בצורה גסה לתוחלת החיים המשוערת, האורכת לפחות כמה מיליוני שנים.
יצוג מדויק יותר יתן פונקציה שונה למגוון תחומי מסה.
יחסי המסה-בהירות תלויים במידת יעילות העברת האנרגיה מהליבה לפני השטח.
לאטימות רבה יותר יש השפעה מבודדת, השומרת יותר אנרגיה בליבה, כך שהכוכב לא צריך לייצר יותר מדי אנרגיה כדי לשמור על שיווי משקל הידרוסטטי.
מנגד, אטימות נמוכה יותר משמעה אנרגיה הבורחת במהירות רבה יותר, כך שהכוכב צריך לשרוף יותר דלק על מנת להישאר בשיווי משקל.
יש לשים לב, עם זאת, שאטימות גבוהה מספיק יכולה לגרום להעברת אנרגיה באמצעות הסעת חום, המשנה את התנאים הנחוצים לשמירה על שיווי המשקל.
בכוכבי סדרה ראשית מסיביים מאוד, האטימות נשלטת על ידי פיזור אלקטרונים, שהוא כמעט קבוע ככל שעולה הטמפרטורה.
כך הבהירות עולה רק בשלישית ממסת הכוכב.
עבור כוכבים בעלי מסה פחותה מ-10 מסות שמש, האטימות תלויה בטמפרטורה, ולכן הבהירות משתנה בערך בחזקה הרביעית של מסת הכוכב.
עבור כוכבים בעלי מסה נמוכה מאוד, מולקולות באטמוספירה תורמות אף הן לאטימות.
מתחת לכ-0.5 מסות שמש, בהירות הכוכב משתנה בהתאם לחזקה ה-2.3 של המסה, מה שמשטח את שיפוע הגרף של מסה מול בהירות.
אף התיקונים האלה הם הערכה בלבד, ויחסי המסה לבהירות יכולים להשתנות בהתאם להרכב הכוכב.
כאשר כוכב הסדרה הראשית מכלה את המימן שבליבתו, האובדן ביצור האנרגיה גורם להתחדשות הקריסה הכבידתית.
המימן המקיף את הליבה מגיע לטמפרטורה וללחץ מספיקים להיתוך, וכך נוצרת קליפה של מימן בוער מסביב לליבת ההליום.
כתוצאה משינוי זה, מתפשטת המעטפת החיצונית של הכוכב, והטמפרטורה בה יורדת, מה שהופך אותו לענק אדום.
בנקודה זו הכוכב מתרחק מהסדרה הראשית ונכנס לענף הענקים (הדרך אותה עובר כעת הכוכב על-פני דיאגרמת HR נקראת מסלול התפתחות).
ליבת ההליום של הכוכב ממשיכה לקרוס עד שהיא נתמכת לחלוטין על ידי לחץ של אלקטרונים מנוונים - תופעה קוונטית המגבילה את הדחיסה המרבית של חומר.
עבור כוכבים בעלי יותר מ-0.5 מסות שמש, הליבה יכולה להגיע לטמפרטורה בה היא חמה מספיק על מנת שההליום יבער ויהפוך לפחמן באמצעות תהליך אלפא משולש.
כאשר צביר של כוכבים נוצר בערך באותו הזמן, תוחלת החיים של הכוכבים האלה תהיה תלויה במסות האינדיבידואליות שלהם.
הכוכבים המסיביים ביותר יעזבו את הסדרה הראשית ראשונים, ואחריהם יתר הכוכבים, בהתאם למסתם.
כך, יתפתחו הכוכבים בהתאם למיקומם בסדרה הראשית, מהמסיביים ביותר משמאל, לכיוון צדה הימני של דיאגרמת HR.
המיקום בו כוכבים בצביר עוזבים את הסדרה הראשית נקרא נקודת המפנה.
כאשר תוחלת החיים על הסדרה הראשית של כוכבים בנקודה זו ידועה, ניתן להעריך את גיל הצביר.
הטבלה שלהלן מציגה ערכים טיפוסיים לכוכבים לאורך הסדרה הראשית.
ערכי הבהירות נראית (), רדיוס () ומסה (), יחסיים לשמש - כוכב ננס בעל סווג ספקטרלי של G2 V.
הערכים הריאליים של כוכב יכולים להשתנות עד כדי 20-30% מהערכים המוצגים להלן.
צבע עמודת טיפוס הכוכב מעניקה יצוג מוערך של צבעו הנראה של הכוכב, התלוי בטמפרטורה האפקטיבית של פני הכוכב.
|+ טבלה המציגה ערכי כוכבי סדרה ראשית
הסדר מרכז (שתי המילים מבוטאות במלעיל) הוא מסגרת השירות הצבאי המקוצר של תלמידי ישיבות גבוהות ציוניות שאינן ישיבות הסדר.
מקור השם מישיבת מרכז הרב, שם הופעל לראשונה ההסדר וגם כיום הוא מאושר דרכה.
בראש התוכנית עומד הרב יהושע מגנס.
על התחלת הסדר מרכז סיפר הרב יעקב אריאל שבעקבות מבצע קדש, חלק מבחורי הישיבה במרכז הרב הביעו חוסר נוחות מכך שהם לא שותפים ללחימה.
בעקבות זאת, הרב צבי יהודה קוק ניהל משא ומתן עם הצבא, והמחזור הראשון של הסדר מרכז התגייס כשנתיים אחרי מבצע קדש.
המגויסים עברו אימון בסיסי בלבד ולא עברו אימונים של יחידות שדה קרביות.
בשנות ה-60 נוסד מסלול מקוצר של כשלושה חודשים בתמיכתו של חבר הכנסת בנימין שחור, שאליו התגייסו תלמידי הישיבה בהם הרב יצחק בן שחר, הרב ירחמיאל ויס ואחרים, השתלבו ביחידות הלוחמות של צה"ל ולחמו במלחמת ששת הימים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים התלבט אברהם שרייבר, שלמד אז בישיבת מרכז הרב, יחד עם מספר בחורים מהישיבה בשאלת הגיוס.
אברהם שרייבר העלה רעיון בפני הרב צבי יהודה והרב נתן לו את ברכת הדרך ליישום הרעיון.
אברהם שרייבר פנה בכתב אל מי שהיה שר הביטחון משה דיין ואל זבולון המר.
זבולון המר הציע את הרעיון בפני אלוף-משנה יצחק רוזן, הפוקד הראשי, והלה זימן את אברהם שרייבר אליו לאחר שברר עימו מי המועמדים המיועדים להתגייס.
בשל גילו הצעיר של אברהם שרייבר חשש הוא להיפגש לבדו עם אלוף-משנה רוזן, וביקש מחברו הבוגר יותר, אליקים לבנון, להצטרף אליו לפגישה.
שניהם יחד נפגשו עם אלוף-משנה רוזן ששאל אותם מה דעת הרב צבי יהודה, ראש הישיבה באשר להצעה.
אברהם שרייבר השיב לו כי אם הרב היה מתנגד שניהם לא היו מגיעים לפגישה.
הבחורים ביקשו מראש מרכז גיוס צה"ל להתגייס לחצי שנה ואחר כך לחזור לישיבה והתנו זאת בכך שיהיה רק גיוס לקרבי, ובקשתם התקבלה.
כחודשיים לאחר הפגישה גויס אברהם שרייבר (גיוס מאי 1974) לשירות צבאי מקוצר יחד עם אליעזר גוטמן.
הרב אליקים לבנון גויס שלושה חודשים לאחר מכן, שכן בזמן הגיוס הראשוני, נולד לו בן.
מאוחר יותר פנה הרב לבנון אל הרב צבי יהודה הכהן קוק וסיפר לו על ההסכם שקיבלו.
הרב צבי יהודה אמר לו ש"לא מצווה לפרסם" את דבר קיום ההסדר, כיוון שאז מצב התורה היה ירוד והוא רצה שיישארו יותר ללמוד.
מסגרת "הסדר מרכז" מיועדת לתלמידי ישיבות מגיל 22 ואילך שדחו עד עתה את שירותם הצבאי בתור תלמידי ישיבות שתורתם אומנותם.
ההסדר הוא כזה שבחור הישיבה מתגייס לצה"ל, ולאחר שירות מקוצר בצבא נדחה המשך שירותו על מנת שיוכל לחזור ללמוד בישיבה.
בעבר הונהגו הסדרים שונים לגבי השחרור הסופי של החיילים מן התוכנית, שהיו תלויים במצבם המשפחתי, אך בשנת 2010 הוחלט שחייל ששירת במסגרת "הסדר מרכז" ישוחרר מחובותיו כלפי הצבא כאשר יגיע לגיל 26 בכל מקרה.
בשנים האחרונות התנאים שונו, וישנם קריטריונים אחרים לכך.
נכון ל-2019, לאחר סיום השירות הפעיל (אם לא הוחלט לשחררו מיד בסוף השירות הפעיל בעקבות המצב המשפחתי) החייל יהיה במעמד דח"ש.
תקופת הדח"ש מסתיימת כאשר עוברים 17 חודשים מיום הגיוס.
בסיום תקופת הדח"ש החייל משתחרר מצה"ל.
חייל ששירת 17 חודש משתחרר מיד בסוף השירות הפעיל ללא צורך בתקופת דח"ש, שכן השחרור הסופי מהתוכנית הוא 17 חודשים מיום הגיוס.
משך השירות תלוי ביחידה שאליה בוחר החייל להתגייס.
חייל שרוצה להאריך את משך שירותו הפעיל צריך להחתים את הישיבה, את איגוד הישיבות הגבוהות, ואת המפקד הישיר של החייל בדרגת סגן אלוף על טופס הארכת שירות פעיל.
בטופס הוא צריך לכתוב את התאריך שבו הוא רוצה לסיים את השירות הפעיל.
כיום השירות מופעל על ידי ישיבת מרכז הרב ומרבית תלמידי הישיבה מתגייסים דרך שירות זה.
הסדר טיעון, הידוע גם בשם עסקת טיעון, הוא הסכם שנערך במסגרת משפט פלילי, בין רשויות התביעה לנאשם.
במסגרת ההסדר, הנאשם מודה בחלק מן האישומים המיוחסים לו, ובתמורה התביעה מסירה חלק מן האישומים מתוך כתב האישום.
לעיתים ההסדר כולל הסכמה על חומרת העונש שידרש בגין האישומים בהם הודה הנאשם.
הסדר טיעון מאפשר לתביעה ולנאשם להסכים על תוצאת המשפט הפלילי ובכך הוא חוסך את ניהול המשפט, ואף מספק לצדדים ודאות באשר לתוצאתו.
כאשר מדובר בעבירות מין, התביעה בוחרת להתקשר בהסדר טיעון כדי למנוע מקורבן העבירה את הצורך להעיד בבית המשפט.
הסדר הטיעון הוא המקבילה הפלילית לפשרה, המקובלת במשפט האזרחי.
בחלק מהמדינות, כגון ארצות הברית, הסדר הטיעון יכול לכלול הסכמה על העונש שיגזר על הנאשם.
במדינות אחרות, כמו אנגליה ואוסטרליה, העונש נקבע על ידי בית המשפט ואין לצדדים אפשרות להסכים עליו ביניהם.
בארצות הברית, כ-95% מההרשעות הן תוצאה של הודאות באשמה, לרוב במסגרת הסדרי טיעון.
הסדר טיעון אינו מוגדר בישראל בחקיקה, הוא נוצר בהתנהלות של פרקליטות המדינה ואושר בפסיקה.
השופטת דורית ביניש סקרה את התפתחות הסדרי הטיעון בפסיקה:
הסדר הטיעון כולל במקרים רבים הסכמה בין התביעה לנאשם על העונש או על טווח ענישה אותו תבקש התביעה.
במקרים אחרים הסדר הטיעון אינו כולל הסכמה על העונש אלא רק על עובדות כתב האישום וסעיפי האישום (אשר מגדירים את עונשי המקסימום שניתן לגזור על הנאשם).
בית המשפט העליון קבע שכאשר הצדדים אינם מגיעים להסכמה ביחס לעונש שיתבקש בית המשפט לגזור, על התביעה לטעון לעונש בהתאם לכתב האישום המתוקן והיא אינה יכולה לדרוש עונש לפי כתב האישום המקורי.
בדין הישראלי כל הסדר טיעון מובא לאישורו של בית המשפט הדן בתיק, וחייב לקבל את אישורו כדי שייכנס לתוקף.
ברובם המכריע של המקרים מקבל בית המשפט את הסדר הטיעון, אך הוא רשאי לחרוג ממנו, לקולא או לחומרא.
על פי פסיקת בית המשפט העליון משנת 2002, רק במקרים יוצאי דופן יסרב בית המשפט לקבל את הסדר הטיעון.
פסיקת עונש בהתאם להסדר הטיעון אינה שוללת את זכותה של התביעה או ההגנה לערער על העונש.
עם זאת, בתי המשפט נוהגים לדחות ערעורים על עונשים הנמצאים בתוך תחומי ההסכמות של הסדר הטיעון ואף נקבע ש"אין זה ראוי שערכאת הערעור תראה להתערב בגזר דין המצוי בטווח ענישה, עליו הוסכם במסגרת הסדר טיעון" וכי התערבות כזאת תעשה רק במקרים יוצאים מן הכלל.
לפי מחקר אמפירי שנערך בבתי המשפט המחוזיים בישראל, 77% מהתיקים הפליליים מסתיימים בהסדר טיעון.
מחקר מאוחר יותר מראה כי כ-77% מהכרעות הדין בבתי משפט השלום וכ-86% מהכרעות הדין בבתי המשפט המחוזי מתבססים על הסדרי טיעון.
לרוב, יגובש הסדר טיעון לפני תחילת המשפט או בשלביו המוקדמים.
עם זאת, לעיתים מגיעים הצדדים להסכמה לגבי הסדר הטיעון לאחר שהנאשם הורשע.
הדוגמה הבולטת ביותר היא הסדר טיעון הנערך במהלך הערעור על פסק הדין המרשיע.
שופטי בית המשפט העליון נחלקו ביחס לשימוש בהסדרי טיעון לאחר ההרשעה.
השופטת עדנה ארבל הבחינה בין הסדר טיעון שנערך לפני ההרשעה, להסדר שהתגבש לאחריה.
לשיטתה, דרושות נסיבות מיוחדות כדי להצדיק הסדר טיעון שנערך לאחר הרשעת הנאשם:
לעומתה, השופט יורם דנציגר סבר שהסדר טיעון הוא פרקטיקה ראויה גם לאחר הרשעת הנאשם:
גם נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, תמך בעריכת הסדרי טיעון בשלב הערעור שלאחר ההרשעה:
קובע: "הודה הנאשם בעובדה, אם בהודיה שבכתב לפני המשפט ואם במהלך המשפט, רשאי הוא בכל שלב של המשפט לחזור בו מן ההודיה, כולה או מקצתה, אם הרשה זאת בית המשפט מנימוקים מיוחדים שיירשמו".
דוגמה מפורסמת לחזרה של נאשם מהסדר טיעון היא מקרהו של נשיא המדינה, משה קצב, שבו נחתם הסדר טיעון בין קצב לפרקליטות המדינה.
למחרת החתימה הגיש קצב את התפטרותו מתפקיד נשיא המדינה שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2007. בעקבות הסדר הטיעון הגישה הפרקליטות כתב אישום מתוקן נגד קצב, בו הוסרה הטענה לאונס ונותרו ההאשמות רק על הטרדה מינית ועל הטרדת עד.
אך בעת פתיחת משפטו ב-8 באפריל 2008, שבו היה אמור קצב להודות בחשדות המיוחסים לו, הודיעו פרקליטיו כי קצב חזר בו מהסדר הטיעון.
בעקבות חזרתו של קצב מהסדר הטיעון, גיבשה פרקליטות המדינה כתב אישום מחמיר הכולל עבירות של אונס וזה הוגש לבית המשפט המחוזי בתל אביב ב-19 במרץ 2009.
במתמטיקה, הסדרה ההרמונית היא סדרת המספרים .
שמה של הסדרה ההרמונית נובע מהמושג של צלילים או הרמוניות במוזיקה: אורכי הגל של צלילי מיתר רוטט הם , , וכו', של אורך הגל הבסיסי של המיתר.
כל איבר של הסדרה ההרמונית אחרי הראשון הוא הממוצע ההרמוני של האיברים השכנים, ולכן האיברים יוצרים התקדמות הרמונית; הביטויים "ממוצע הרמוניים" ו"התקדמות הרמונית" נובעים גם הם מעולם המוזיקה.
מעבר למוזיקה, לרצפים הרמוניים הייתה גם פופולריות מסוימת בקרב אדריכלים.
זה היה נכון במיוחד בתקופת הבארוק, כאשר אדריכלים השתמשו בהם כדי לקבוע את הפרופורציות של תוכניות הרצפה, של הגבהים, וכדי לבסס יחסים הרמוניים בין פרטים אדריכליים פנימיים וחיצוניים של כנסיות וארמונות.
הטור האינסופי מכונה הטור ההרמוני או הטור ההרמוני המוכלל והוא מתבדר (כלומר הוא אינו מתכנס למספר סופי).
הטור ההרמוני הוא אחד הטורים הפשוטים שהאיבר הכללי שלהם מתכנס לאפס (כי הגבול של הסדרה ההרמונית הוא אפס), ובכל זאת סכום הטור מתבדר.
יתר על כן, הטור ההרמוני מהווה מעין חסם:
לכל הטור האינסופי מתכנס, וערכו ניתן על ידי פונקציית זטא של רימן .
הסכומים החלקיים של הטור ההרמוני נקראים מספרים הרמוניים ומסומנים , כלומר .
המספרים ההרמוניים הם רציונליים אך לא שלמים (למעט ), ואף ההפרש בין כל שני מספרים הרמוניים שונים הוא לא שלם.
סדרת המספרים ההרמוניים שואפת לאינסוף אך לאט מאוד – בקצב של הלוגריתם הטבעי.
למעשה, לאונרד אוילר הוכיח שהסדרה
מתכנסת, וגבולה מכונה קבוע אוילר-מסקרוני.
העובדה שהטור ההרמוני מתבדר מפתיעה אינטואיטיבית, משום שהאיבר הכללי של הטור שואף ל-0 ולכן ניתן היה לצפות שנוכל להזניח את האיברים הרחוקים.
כך לדוגמה, סכום הטור עובר את 10 רק באיבר ה־12,367 שלו, ואת 11 באיבר ה־33,617. ניתן להוכיח את התבדרות הטור בדרכים רבות.
על פי סכומי דארבו של אינטגרל רימן, הסכום חוסם את האינטגרל המסוים מלמעלה (שכן זהו סכום דארבו עליון), כלומר לכל טבעי:
היות שפונקציית הלוגריתם הטבעי שואפת לאינסוף כאשר המשתנה שלה שואף לאינסוף, הסדרה הימנית שגדולה ממנה שואפת לאינסוף גם כן ולכן הטור עצמו מתבדר.
למעשה, קיים גם אי שוויון הפוך – גם פונקציית הלוגריתם חוסמת את הטור מלמעלה.
אם נתייחס אל הטור (חוץ מהאיבר הראשון) כסכום דארבו התחתון של האינטגרל המסוים נקבל את האי-שוויון הבא:
או בניסוח שקול: לכל מתקיים האי-שוויון .
זהו מקרה פרטי של מבחן לבדיקת התכנסות של טורים באמצעות התכנסות אינטגרלים ולהפך.
אם פונקציה מונוטונית יורדת אז הטור מתכנס אם ורק אם האינטגרל הלא-אמיתי מתכנס.
ניתן לסכם את הטור בצורה שתראה את ההתבדרות שלו בדרך יותר ברורה: נקבץ יחד את כל האיברים בין שתי חזקות של 2 ונסכם אותם יחד.
לדוגמה, נסכם את לבד, את , את וכן הלאה.
בכל אחד מסכומי הביניים האלה כל האיברים גדולים מהאיבר האחרון, שהוא בעצמו חזקה שלילית של 2.
בנוסף, בסכום הביניים שבו האיבר האחרון הוא יהיו בדיוק איברים, ולכן ערך כל סכום ביניים כזה גדול מחצי.
ניתן לבטא את סכומי הביניים האלו בנוסחה מפורשת בעזרת פונקציית הערך השלם של הלוגריתם עם בסיס 2:
זהו סכום אינסופי של מספר חיובי ולכן הוא מתבדר.
בדרך הזו קיבלנו גם הערכה מסוימת לקצב הגידול של הטור: .
טור חשוב שמתקשר לטור ההרמוני הוא הטור ההרמוני המתחלף (טור לייבניץ), שהוא טור הרמוני עם סימנים מתחלפים:
טור זה מתכנס וערכו הוא (הדבר נובע מהצבת בטור טיילור של הפונקציה ).
זוהי דוגמה למבחן לייבניץ להתכנסות טורים הקובע כי טור מתחלף המורכב מסדרה מונוטונית יורדת שהאיבר הכללי שלו שואף לאפס – מתכנס.
הטור הוא דוגמה סטנדרטית למשפט רימן, שכן שינוי סדר איבריו משנה את הסכום.
טור נוסף שקשור לטור ההרמוני הוא טור ההופכיים של המספרים הראשוניים, שגם הוא טור מתבדר:
אם נשמיט מן הטור ההרמוני את כל האיברים המכילים את הספרה 9 נקבל טור מתכנס וסכומו הוא .
הטור נחקר לראשונה על ידי A.J.
Kempner בשנת 1914. קמפנר הוכיח כי בניגוד לאינטואיציה, הטור הזה מתכנס, וסכומו הוא פחות מ־90. מאוחר יותר חושב במדויק סכום הטור.
הסובייט העליון (רוסית: Верховный Совет) היה הפרלמנט של ברית המועצות.
הוא היה אחראי על אישור חוקים, אישור מינוי שופטי בית המשפט העליון, ואישור התקציב.
הסובייט העליון הוקם ב-1938, עם כינון "חוקת סטלין".
לפניו נקראה הרשות המחוקקת הוועד הפועל המרכזי , וגוף זה פעל בין השנים 1922–1938.
הסובייט העליון בחר את חברי נשיאות הסובייט העליון.
הסובייט העליון היה מורכב משני בתים: הבית העליון - סובייט האיחוד, והבית התחתון - סובייט הלאומים.
בחירות לסובייט העליון התקיימו אחת ל-4 שנים.
בפועל, הסובייט העליון היה "בובה" של המפלגה הקומוניסטית ואישר כל חוק/תקנה.
רשמית פוזר הסובייט העליון ב-26 בדצמבר 1991.
הסדר הקורינתי הוא אחד משלושת הסדרים הקלאסיים באדריכלות יוון העתיקה.
סדר זה התפתח משני הסדרים היווניים האחרים, הדורי והאיוני, והוא היה נפוץ במיוחד באדריכלות הרומית לעומת זו היוונית.
המאפיין הבולט ביותר בסגנון זה הוא כותרת העמודים הקישוטית העשויה תבליטי עלים.
העלים הם עלי צמח האקנתוס (קוציץ, Acanthus) וכך גם מכונים תבליטי האבן.
את הכותרת הקורינתית המציא הפסל היווני קאלימאכוס.
על פי האדריכל והסופר הרומי מרקוס ויטרוביוס פוליו, אשר תיעד את הסדרים הקלאסיים בספרו "De Architectura", האגדה מספרת כי מקור השראתו של קאלימאכוס לכותרת היה סלסלת קש שהונחה על יד קברה של ילדה מעל שיח אקנתוס קטן.
בסלסלה היו כמה מצעצועיה, והם כוסו בלבנה מלבנית על מנת להגן עליהם מפני הגשם.
אילוסטרציה של מקור ההשראה צוירה במאה ה-17 על ידי הצרפתי קלוד פרו (בתמונה).
הדוגמה העתיקה ביותר לשימוש בעמודים קורינתיים נמצאת במקדש אפולו אפיקוריוס בבסאי שבארקאדיה, שהושלם בשנת 420 לפנה"ס.
המקדש נבנה אמנם על פי הסדרים האיוני והדורי, אך הופיע בו עמוד קורינתי אחד בודד במרכז אולמו המרכזי.
ארכאולוגים משערים כי ייתכן שנבנה לראשונה כ"עמוד לדוגמה" בטרם ייעשה בו שימוש נרחב יותר.
גם במקדשים היווניים שנבנו במאה השנים שלאחר מכן נעשה שימוש בעמודים קורינתיים, בעיקר בפנים המבנה.
שימוש נרחב יותר בסדר הקורינתי בשלמותו נעשה בתקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית.
הרומאים אף פיתחו סדר משולב (Composite order) המשלב את עלי האקנתוס הקורינתיים עם הוולוטות של הכותרת האיונית.
הסדר הקורינתי עבר התפתחויות רבות בסגנונות אדריכלות אחרים באופן כזה שרוב חוקרי האדריכלות מתארים אותם כאסתטיים פחות.
ככל הנראה, לאחר התפוררות האימפריה הרומית הלכה לאיבוד אוּמנות ייצור הכותרות הקורינתיות, ובדוגמאות שניתן למצוא כבר באדריכלות הביזנטית, נבנו עמודים המנסים לחקות את הכותרת הקורינתית ללא הצלחה להגיע לשלמות.
אדריכלי הרנסאנס באיטליה גילו מחדש את הסגנון הקורינתי ושחזרו את השימוש בו.
הסגנון היה פופולרי במיוחד גם במבנים נאו-קלאסיציסטיים ובאדריכלות האמריקאית במאה ה-19 בפרט.
[6] דנטיל (Dentil מלשון 'שיניים')
הסדר שלילי הוא מצב משפטי בו נושא מסוים לא הוכנס לדין באופן מודע ובכוונת תחילה על ידי המחוקק.
המטרה של המחוקק היא אי החלת אותו דין על המקרה, ולכן מדובר בשתיקה מכוונת.
בבתי המשפט נהוג לכנות את ההסדר השלילי כ"שתיקה מדעת".
הסדר שלילי אינו כדין חסר (לאקונה) ואין להקיש עליו ממקרים דומים.
הסדר שלילי יכול לבוא לידי ביטוי בחוק, בחוזה, בחוקה ובכל דין אחר למעשה.
לפני שבית-המשפט בישראל מחליט האם חוק מסוים חל גם על מצב משפטי שאינו כלול בו באופן מפורש וחד-משמעי, הוא נוהג לשאול את עצמו האם במקרה זה מדובר בלאקונה או בהסדר שלילי.
אם מדובר באחרון, אזי לבית המשפט אסור להתערב ואסור לו להחיל את הדין הקיים על המצב המשפטי מאחר שהמחוקק התכוון "מדעת" שלא להחילו.
אם מדובר בלאקונה, אזי המשמעות היא שהמחוקק השמיט בטעות את הנושא (או שהנושא העומד על הפרק לא היה רלוונטי בעת החקיקה) ועל בית המשפט להתערב ולנסות לפתור אותו על ידי הסקה ממקרים דומים.
לדברי השופטת אילה פרוקצ'יה: "הסדר שלילי מתקיים כאשר מהעניינים שהמחוקק הסדירם במפורש בחוק משתמע בעליל ובמכוון הסדר שונה ביחס לעניינים שלא נכללו תחת כנפי ההסדר שבחוק.
מהסדר חיובי יילמד הסדר שלילי רק אם הדבר מתחייב על פי תכלית החקיקה כפי שהיא נלמדת מהחוק." כתב על כך השופט אהרן ברק: "כשם שלא כל הוראה מפורשת גוררת אחריה הוראה משתמעת, כך לא כל הוראה מפורשת חיובית גוררת אחריה הוראה משתמעת שלילית".
דוגמה להסדר שלילי: בחוזה בין ראובן ושמעון נכתב בזו הלשון: "הבית שברחוב מוזס ינוהל על ידי ראובן ושמעון בשותפות והבית שברחוב הרצל ינוהל על ידי ראובן".
ברור בצורה משתמעת מהחוזה כי הבית שברחוב הרצל לא ינוהל על ידי שמעון אלא על ידי ראובן בלבד.
הסדר הסורי בלבנון (מכונה גם הכיבוש הסורי בלבנון או הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון) התקיים בלבנון בין השנים 1976–2005. כוחות צבא סוריה הסיגו את כוחותיהם מהמדינה בשנת 2005 לאחר מהפכת הארזים.
במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית 1975–1990, לבנון ביקשה את סיוע סוריה ככח שמירת שלום ערבי.
הליגה הערבית הסכימה לשלוח כח שמירת שלום המורכב ברובו מחיילים סורים.
בתחילה, מטרת הסורים הייתה להגן על הנוצרים ולסייע להם אל מול המוסלמים, אשר חברו ל"תנועה הלאומית הלבנונית" (LNM).
שנתיים לאחר מכן, ב-1978, סוריה שינתה את עמדתה וצידדה באש"ף.
כשבאים לבחון מתי הנוכחות הסורית הפכה לכיבוש כמוגדר על ידי החוק הבינלאומי, גרהארד פון גלהן כותב כי "המנדט של הכח הסורי חודש מספר פעמים עד לפקיעתו הרשמית ב-27 ביולי 1982, בעת המצור הישראלי על ביירות.
הממשלה הלבנונית סרבה לבקש את חידושו של המנדט מהליגה הערבית.
במקום זאת, בספטמבר 1986, ממשלת לבנון ביקשה לסיים את הנוכחות הסורית במדינה.
וכך, כשהיא נעדרת סמכות חוקית הן מצד ממשלת לבנון והליגה הערבית, הנוכחות הצבאית הסורית נחשבה כיבוש לא חוקי של לבנון".
בשנות ה-80 המאוחרות, הגנרל מישל עאון מונה לנשיא מועצת השרים על ידי הנשיא אמין ג'ומאייל.
היה זה מהלך בעייתי ומורכב מאחר שהתפקיד היה שמור ע"פ הסכמים שבע"פ למוסלמים הסונים.
וכך, שרים מוסלמים סירבו לכהן תחת ממשלתו של עאון, אשר גם לא הוכרה על ידי סוריה.
2 אדמיניסטרציות יריבות נוצרו: האחת, צבאית תחת מישל עאון במזרח ביירות, והשנייה אזרחית, תחת סלים אל-חוס במערב ביירות.
ממשלתו של סלים אל-חוס זכתה בתמיכת הסורים.
עאון התנגד לנוכחות הסורית בלבנון, כשהוא מסתמך על החלטה מס' 520 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקובעת כי יש להשיג את כל הכוחות הזרים שנמצאים במדינה, בראשם כוחות צה"ל.
לאחר התקפה מוצלחת נגד מיליציית הכוחות הלבנוניים בנמל ביירות, עאון, שזכה כעת לתמיכה רחבה במזרח העיר, הכריז על "מלחמת חופש" כנגד הכוחות הסוריים.
הלחימה החלה ב-14 במרץ 1989. מספר הקורבנות הלא-מעורבים שנפגעו מהפצצות הארטילריה הלא מדויקות, היה גדול.
אם בתחילה עאון זכה בתמיכה בינ"ל נרחבת יותר מאשר אל-חוס, זה הסתיים עם הפלישה האמריקאית לכווית.
עאון זכה לתמיכה מסוימת מהמשטר העיראקי, ששאף להחליש את המשטר הבעת'יסטי המתחרה בדמשק.
ובתמורה לתמיכה הסורית בפלישה לכווית, ארצות הברית וישראל אפשרו לסוריה לגרש את עאון.
כך באוקטובר 1990 כוחות סוריים כבשו את הארמון הנשיאותי בבעבדא בסערה.
עאון נמלט לשגרירות הצרפתית ומאוחר יותר הוגלה מלבנון לצרפת.
נסיבות הגלייתו שנויות במחלוקת, ובדרך כלל מיוחסות לכוחות הסורים, צה"ל, המיליציות השיעיות והכוחות הלבנוניים של סמיר ג'עג'ע.
הכוחות הסורים נותרו בלבנון, כשהם בעלי השפעה לא מבוטלת על ממשלתה משנת 1990 ועד 2005.
לאחר נסיגת ישראל מדרום לבנון ומותו של חאפז אל-אסד בשנת 2000, הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון ספגה ביקורת קשה והתנגדות מהאוכלוסייה הלבנונית.
הנוכחות הצבאית בלבנון הסתיימה ב-26 באפריל בשנת 2005 על רקע מהפכת הארזים, שבאה בעקבות חיסולו של ראש הממשלה לשעבר רפיק אל-חרירי.
באותו יום דיווחו סוכנויות ידיעות בינלאומיות והאו"ם כי אחרוני החיילים הסורים וסוכני המודיעין חצו את הגבול בנסיגתם מלבנון.
"הסדר הענק" (באיטלקית: Ordine gigante) הוא מונח באדריכלות העוסק בסדר שהתפתח באדריכלות הרנסאנס בנוסף לסדרים הקלאסיים מהעת העתיקה.
"הסדר הענק" מאופיין על ידי עמודים או פילסטרים המשתרעים לגובהן של שתי קומות או יותר.
הבזיליקה של אנדראס הקדוש (Basilica di Sant'Andrea di Mantova) במנטובה היא אחד המבנים הראשונים שנבנו בסגנון זה.
בזיליקה זו תוכננה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי ובנייתה החלה ב-1472. מיכלאנג'לו שילב עמודים בסגנון "הסדר הענק" בארמון ה"סנאטוריו" (Palazzo Senatorio) בקמפידוליו ברומא (1564–1568).
"הסדר הענק" היווה מרכיב חשוב באדריכלות המנייריסטית ובאדריכלות הבארוק.
"הסדר המשולב" (באיטלקית Ordine composito, לעיתים נקרא הסדר המורכב) הוא מונח באדריכלות העוסק בסדר שהתפתח באדריכלות הרומית בנוסף לאלו שהרומאים אימצו מהאדריכלות היוונית.
"הסדר המשולב", מהווה שילוב של הסדר האיוני והסדר הקורינתי.
הסדר המשולב מאופיין על ידי עמודים ופילסטרים בעלי כותרות עם 4 וולוטות איוניות יחד עם עלי הקוציץ הקורינתיים.
הוולוטות בדרך כלל גדולות יותר מאלו שבסדר היוני.
יחס הממדים בין הגובה לקוטר בסדר המשולב הוא 1:10.
הפילסטרים של שער טיטוס, (שנבנה בשנת 82) נחשבים לדוגמה הידועה הקדומה ביותר של הסדר המשולב.
רבים מאדריכלי הרנסאנס השתמשו בסדר המשולב, ביניהם: בלדסרה פרוצי, וינצנטו סקאמוזי, וסבסטיאנו סרליו האיטלקים, ופיליבר דלורמה הצרפתי.
הסדר המשולב הוגדר כסדר בפני עצמו רק בתקופת הרנסאנס.
ויטרוביוס בספרו "על אודות האדריכלות" שנכתב בתחילת המאה הראשונה כלל אינו מזכיר את הסדר המשולב.
נראה שבתקופה הרומית עצמה ולאחר מכן התייחסו אל הסדר המשולב כתצורה רומית מאוחרת של הסדר הקורינתי.
הסהר המלכותי הוא רחוב מגורים בן 30 בתים הבנוי בצורת סהר, ונמצא בעיר באת' שבאנגליה.
הרחוב תוכנן על ידי ג'ון ווד הבן, ונבנה בין 1767 ל-1774. הרחוב נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות בממלכה המאוחדת לאדריכלות ג'ורג'יאנית, והוא הוכר כבניין רשום מדרגה I.
ווד עיצב את החזית המעוקלת של כ-30 בתים תלת-קומתיים עם עמודים איוניים על קומת קרקע הבנויה בסיתות גס.
קוטרו של כל אחד מ-114 העמודים הוא כ-76 סנטימטרים, גובהו 14.3 מטרים, ויש בו אנטבלטורה בעומק 1.5 מטר.
בבית המרכזי יש שתי סדרות של זוגות עמודים.
כל אחד מן הרוכשים קנה חלק מחזית הרחוב, והעסיק באופן עצמאי אדריכל על מנת לבנות את הבית מאחוריה, כך שלעיתים מה שנראה כמו שני בתים הוא למעשה בית אחד.
צורה זו של תכנון לא תפסה לגבי החלק האחורי של הסהר: חזית הקטע אחידה וסימטרית לחלוטין, אך הבניינים שמאחוריה הם תערובת מבחינת גובה הגג, הסמיכות ביניהם והחלונות שלהם.
סגנון אדריכלי זה נפוץ מאוד בבאת'.
בחזית הסהר המלכותי נמצא הא-הא, שהוא סוג של חפיר שצדו הפנימי אנכי ומצופה באבן, והצד החיצוני נטוי ומכוסה באדמת עשב, כך שהחפיר הוא למעשה גדר שקועה או קיר תמיכה.
ההא-הא תוכנן כך שלא יפריע לנוף מפארק ויקטוריה המלכותי, ושניתן יהיה להבחין בו רק מקרוב.
במשך מאות השנים מאז בנייתו שימשו בתי הרחוב כמקום מגוריהם של מפורסמים רבים.
הדייר הראשון של בית 1 היה תומאס ברוק, חתנו של ג'ון ווד הבן ופקיד העיירה של צ'סטר.
לאחר מותו ב-1785 עבר הבית לרשות מארי-לואיז, נסיכת דה למבל, שהייתה בת לוויה למארי אנטואנט.
ב-1796 נרכש הבית על ידי הנסיך פרדריק, הדוכס מיורק ואולבני, ובערך באותה תקופה החל הרחוב להיקרא הסהר המלכותי ולא רק הסהר.
כריסטופר אנסטיי, שהיה משורר ידוע בשלהי המאה ה-18, התגורר בבית מספר 4 בין 1770 ל-1805, אם כי לוח הזיכרון שלו נמצא בבית מספר 5. הבית המרכזי של הסהר המלכותי שימש את אליזבת מונטגיו כבית מגורים וכמקום לעריכת אירועים חברתיים.
היא אירחה בבית זה מפגשים של מעגל הבלוסטוקינג.
במאה ה-19 הצטמקה אוכלוסיית הרחוב, עד שהפופולריות של המרחצאות הרומיים עלתה מחדש.
בין הדיירים המפורסמים באותה תקופה ניתן למנות את האדמירל בדימוס ויליאם הארגוד, שהתגורר בבית מספר 9 בין 1834 ל-1839, והסופר הפוליטיקאי אדוארד בולוור-ליטון שהתגורר באותו בית החל מ-1866. בערך באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 התגורר בבית מספר 17 אייזק פיטמן, שנודע כמפתח שיטת הקצרנות הקרויה כיום על שמו.
ב-1916 עבר הפרופסור האנגלי בדימוס ג'ורג' סיינטסברי לבית מספר 1A.
במהלך הבליץ על באת' במלחמת העולם השנייה נפגע הרחוב מהפצצות הלופטוואפה הנאצי, כשהנזקים הכבדים ביותר נגרמו לבית מספר 2 ולבית מספר 17 כתוצאה מפצצות תבערה.
במהלך המאה ה-20 חולקו בתים רבים ששימשו בעבר משפחות יחידות עם צוות משרתים.
כיום נמצאים בתי הסהר בבעלות של מגוון אנשים - חלק מהם שייכים לאנשים פרטיים או משמשים כמשרדים, ומיעוטם נמצאים בבעלות של קבוצות דיור.
בית מספר 1 משמש כמוזיאון, המתוחזק על ידי הקרן לשימור באת' ומתאר כיצד בעלים עשירים מכל תקופה היו מרהטים את הבית.
ב-1967 נרכש הבית על ידי מייג'ור ברנרד קייזר, ונתרם לקרן ביחד עם סכום כסף לשיקום ולריהוט.
ב-1978 נמכר בית המלון ושופץ.
במשך שנים רבות נאלצו דיירי הרחוב להתמודד עם הרעש של אוטובוסי התיירים, אך כיום סגור הרחוב לתנועת כרכרות ואוטובוסים.
הרחוב שימש גם לצורך צילום סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
הסהר האדום הפלסטיני הוא ארגון סיוע ועזרה ראשונה הפועל בשטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון, במזרח ירושלים וברצועת עזה.
הארגון הוקם בשנת 1968, על ידי ד"ר פתחי ערפאת, אחיו של יאסר ערפאת.
הארגון עוסק בהפעלת בתי חולים, שירותי רפואת חירום ושירותי אמבולנס ומטהו נמצא ברמאללה.
הארגון מפעיל כ-41 תחנות אמבולנס בשטחי הרשות וכ-122 אמבולנסים.
בשנת 2006 הארגון הוכר רשמית על ידי הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (ICRC) והפדרציה הבינלאומית של ארגוני הצלב האדום והסהר האדום.
נשיא הסהר האדום הפלסטיני הוא ד"ר יונס אל חטיב.
ארגוני הטרור עושים שימוש באמבולנסים ובתיעוד של הסהר האדום הפלסטיני להברחת מבוקשים ואמצעי חבלה ולביצוע פעולות טרור.
כמו כן, אותרו מקרים של שימוש בתיעוד רפואי, בגדי רופאים ואף גיוס הרופאים עצמם כמסייעים לפעולות טרור.
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני פרסם פוסטרים בהם הוא מתגאה בביצוע פיגוע טרור באמצעות אמבולנס עמוס חומרי נפץ.
בתקופת האינתיפאדה השנייה נתפסו מבוקשים פעילי טרור וכן אמצעי לחימה וחומרי נפץ שהוברחו באמבולנסים של הסהר האדום.
ב-27 במרץ 2002 עצר מחסום צה"ל דרומית לרמאללה אמבולנס לטיפול נמרץ.
מתחת לאלונקה עליה שכב ילד חולה התגלו חגורת נפץ ומטעני חבלה.
הנהג, אסלאם ג'בריל, מבוקש תנזים, עבד בסהר האדום הפלסטיני כנהג אמבולנס, והודה בחקירתו כי אמצעי הלחימה יועדו להימסר לפעילי התנזים ברמאללה.
ביוני 2002 נעצר ד"ר אמג'ד עזת חסן מצטפא, רופא בבית החולים בג'נין, אשר גויס על ידי החמאס בג'נין כמבריח מחבלים מתאבדים לישראל.
ב-2002 נעצר פעיל תנזים מרמאללה שהודה בחקירתו כי עסק בהברחות אמצעי לחימה באמצעות אמבולנסים.
במרץ 2002 עשו מבוקשים חמושים ברמאללה שימוש באמבולנסים לשם מעבר ממקום למקום.
המבוקשים לבשו בגדי רופאים וחלקם אף נהגו להסתתר במחלקות השונות בבתי החולים בעיר.
במרץ 2012 נעצרו מספר עובדים בארגון בחשד לביצוע פיגוע ירי לעבר כוחות צה"ל.
ב-13 בנובמבר 2015 בשעה 14:50 מחבל פתח באש לעבר רכב ליד עתניאל.
בפיגוע הירי נרצחו הרב יעקב ליטמן ובנו נתנאל.
אם המשפחה וארבעה מהילדים נפצעו.
לפי תחקיר מד"א, אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני שהגיע לזירת הפיגוע נמנע מלהגיש עזרה לפצועים בניגוד לכללי האתיקה הרפואית, דבר שגרר מחאה חריפה מצד ישראל.
הסדר חובות (גם: בוררות חוב, משא ומתן בענייני חוב או הסדרי אשראי) הוא גישה להפחתת חוב שבה החייב והנושה מסכימים - תוך התפשרות - לצמצם את החוב שביניהם, וצמצום זה ייחשב כאילו החוב שולם במלואו.
יש להבדיל בין הסדר חובות לאיחוד חובות.
באיחוד חובות החייב מעביר תשלומים חודשיים לגורם מתווך (הגובה עמלה משלו) והוא זה שמעביר את התשלומים לנושים, בעוד שבהסדר חובות החייב מעביר תשלומים לגורם מתווך (הגובה עמלה משלו) והאחרון מעביר את התשלומים לחשבון נאמנות.
הנושים יוכלו לקבל את כספם בתנאי שיגיעו להסדר חובות עם החייב.
יתרה מכך הגורם המתווך לרוב ממליץ לחייבים לא להעביר את התשלומים החודשיים, ובכך להכריח בעקיפין או ביודעין את הנושים להגיע להסדר חובות עם החייב במהירות האפשרית.
בין אם מדובר באדם פרטי ובין אם מדובר בחברה עסקית, על מנת לטפל בחובות באופן אחראי ניתן להיעזר בהליך המכונה הסדר חובות על מנת למנוע את המפגש הלא נעים עם אנשי ההוצאה לפועל.
החובות הקיימים יכולים להיות במסגרת חובות אישיים של אדם או במסגרת חוב של חברה עסקית, אך תהליך הסדר החובות ומניעת ההוצאה לפועל הוא יחסית זהה.
החייבים יכולים לבחור במספר דרכים כדי להגיע להסדר חובות, באמצעות ייעוץ אינטרנטי, שכירת עו"ד שיפעל למענם מול הנושים, או באמצעות חברה המתמחה בניהול הסדרי חובות.
הסדר חובות בין אדם פרטי לחברה בע"מ
אחד ההבדלים הקיימים בין חברה עסקית (בע"מ) לאדם פרטי הוא בכך שקיים מסך משפטי המגן על בעלי החברה מפני עיקול נכסיהם הפרטיים.
בשנים האחרונות עולה תדירות הדרישה לפעולה משפטית הנקראת הרמת מסך שעיקרה הוא היכולת לדרוש מבעלי החברה את כיסוי החוב מנכסיהם וביטול "החסינות" לכיסוי החוב שמעניקה החברה.
בשלב הראשון, אדם פרטי החייב לבנקים כסף בעבור הלוואה או משכנתא שלקח לדוגמה, יקבל התרעה מן הבנק ממנו לווה את הכסף.
כבר בשלב זה, מומלץ לנסות להסדיר את החוב על ידי פריסתו מול פקיד הבנק ולהתגמש כך שיהיה ניתן לעצור את סחף החובות כבר בשלב זה.
בשלב הבא, הבנקים יתאמו מול עורך דין חיצוני בנוגע למצב, החייב יקבל מכתב מעו"ד הדורש את התשלום, ומתריע על נקיטת הליכים משפטיים ופתיחת תיק מול בעל החוב בלשכת הוצאה לפועל.
אם החובות לא הוסדרו עד שלב זה, יפתח כנגד האדם תיק בהוצאה לפועל ויתווספו תשלומים נוספים מלבד החוב (הוצאות משפטיות עבור עורך דין, אגרה ללשכת ההוצאה לפועל וכו').
השלב הבא הוא קבלת אזהרה לפני הוצאה לפועל, בהוצאה לפועל יידרש האדם לבצע חקירת יכולת שתקבע את יכולתו להחזיר את החוב וינסו לפרוס את התשלומים על פי הסדר שמחשב את יכולתו הכלכלית של החייב.
במצב זה ישלם בעל החוב בכל חודש סכום קבוע לפירעון החובות שלו.
אדם בעל מספר תיקים בהוצאה לפועל יכול לבקש את איחודם ואז סכום הפירעון החודשי יחולק באופן יחסי בין כל הזוכים.
בנוסף, לשכת ההוצאה לפועל יכולה לבצע פעולות שונות על מנת להחזיר את החוב לבעליו למשל, לעקל נכסים ומשכורת, לעכב יציאה מן הארץ וכיוצא בזה.
יש לפנות למשרד עורכי דין המתמחה בהסדר חובות.
עורך הדין ינסה להגיע לפשרה מול עורך הדין החיצוני או מול עו"ד של הבנק וינסה להגיע להסדר חובות שיספק את החייב מחד אך גם את הבנק וכך ייפסק הליך הפניה להוצאה לפועל.
הסדר חוב הוא אירוע משפטי המשנה את תנאי החוב של חייב כלפי נושיו כאשר השינוי הוא לטובת החייב.
הסדר חוב מאפשר לתאגיד, ליחיד או לישות מדינית, המצויים במצוקה פיננסית, לדון מחדש בתנאי חובותיהם, במטרה לשפר את מצב הנזילות שלהם, או לחזור מחדש למצב של נזילות, כך שיוכלו להמשיך בפעילותם הרגילה.
הסדר חוב נבדל מהליך חדלות פירעון בכך שהוא יותר הסכמי – במקום הכפייה על כלל מחזיקי החוב, המאפיינת את הליכי חדלות הפירעון, קיימת הסכמה חוזית בין הנושים לחייב על הפחתת שיעור החוב.
במקרים כאלו, הסדר החוב מתנהל מחוץ לבית המשפט (workout או out-of-court restructuring).
עם זאת, גם הסדרי חוב יכולים להיכנס תחת דיני חדלות הפירעון.
זאת, בכל מקרה בו קיימת כפייה מסוימת על נושים שהתנגדו להסדר (לשם כך נדרשת הסכמה של רוב מיוחד מבין הנושים וכן אישור של בית משפט).
בהסדר חוב הנזק לחייבים ולנושים הוא לרוב נמוך מזה שבהליך של חדלות פירעון, ולכן משמש כאלטרנטיבה עדיפה.
העלויות העיקריות לחייבים המקושרות עם הסדרי חוב הן הזמן והמאמצים הדרושים בהתמקחות עם הבנק, הנושים, הספקים ורשויות המס.
הסדר חוב לרוב מערב הפחתה של החוב והארכה של תנאי התשלום.
עסקת המרת חוב להון מניות
בהסדרי חוב מסוימים, בעיקר של אג"ח שהנפיקו חברות ציבוריות שמניותיהן נסחרות, עשויים בעלי האג"ח להסכים לביטול של חלק מהחוב, או במקרים נדירים של כולו, בתמורה לקבלת חלק מהון המניות בחברה.
עסקאות כאלו מתרחשות כאשר תאגידים גדולים נקלעים למצוקה פיננסית קשה, במצב בו החובות של החברה ביחס לנכסיה הם כה גדולים, עד שאין לנושים כל יתרון בניסיון להפנות את החברה להליך של חדלות פירעון, במסגרתו שיעור החוב שיוחזר יהיה נמוך יחסית, ואין ביד החברה לשלם את החוב גם בדרך של פריסה.
הסדרי חוב אלה עשויים להסתיים לעיתים בהשתלטות של בעלי האג"ח על החברה, והם ממשיכים להפעילה כ"עסק חי" (עסק שאינו בסכנת חדלות פירעון בעתיד הקרוב).
כתוצאה מכך, חלקם של בעלי המניות המקוריים מדולל ולעיתים אף נמחק כליל.
הדבר נפוץ, למשל, בהליכי ארגון מחדש לפי פרק 11 של חוק חדלות הפירעון האמריקני.
ויתור של בעלי האג"ח על חלק מהחוב במסגרת ההסדר מכונה בעגה הבורסאית ובעיתונות הכלכלית בשם "תספורת".
תספורות באג"ח הבנקים הגדולים הועלו כפתרון אפשרי למשבר הסאבפריים על ידי כלכלנים מובילים:
הכלכלן ג'וזף שטיגליץ העיד כי חילוץ הבנקים הוא למעשה "...
לא חילוץ המוסדות עצמם אלא חילוץ של בעלי המניות ובעיקר של בעלי האג"ח.
אין כל סיבה שמשלמי המיסים האמריקניים יעשו זאת." הוא טען כי הפחתת רמות החוב של הבנקים, באמצעות הפיכה של חוב להון, תשיב את אמון הציבור במערכת הבנקאית.
הוא מאמין שהתייחסות לסולוונטיות הבנקים באופן זה תעזור לטפל בבעיות נזילות בשוק האשראי.
הכלכלן ג'פרי זאקס טען גם הוא בעד תספורת למחזיקי האג"ח: "זאת תהיה הדרך הזולה והנכונה יותר לגרום לבעלי המניות ולמחזיקי האג"ח של הבנקים "לספוג את החום", במקום משלמי המיסים.
הבנק הפדרלי ורגולטורים אחרים של הבנקים יתעקשו כי הלוואות כושלות ימחקו מספרי החברה.
מחזיקי האג"ח אומנם יספגו תספורות, אך הפסדים אלו מתומחרים זה מכבר במחירי האג"ח המוזלים".
בתחילת המאה ה-21 נערכו בישראל הסדרי חוב בחברות בולטות אחדות שנקלעו לקשיים, ונכללו בהם תספורות של מיליארדי שקלים לבעלי איגרות החוב.
בחברות שבהן נערכו הסדרי חוב:
אפריקה ישראל להשקעות, שבשליטת לב לבייב, הגיעה להסדר חוב בשנת 2009.
דלק נדל"ן, שבשליטת יצחק תשובה, הגיעה להסדר חוב בספטמבר 2012, שבמסגרתו נמחק לחברה חוב של 1.4 מיליארד ש"ח.
אי די בי חברה לאחזקות, שהייתה בשליטת נוחי דנקנר, הגיעה להסדר חוב בדצמבר 2013, שבמסגרתו נמחק חוב של 2.4 מיליארד ש"ח.