tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כנסיית קרייסט צ'רץ (Christ Church of Malacca) – כאשר כבשו ההולנדים את מלאקה מהפורטוגזים ב-1641 הם החלו להשתמש בכנסיית סאו פאולו שבראש גבעת סנט פול עבור הפולחן הפרוטסטנטי, ושם הכנסייה שונה ל-Bovenkerk (הכנסייה במעלה הגבעה).
ב-1741, החליטו תושבי העיר ההולנדים לבנות כנסייה חדשה לכבוד 100 שנים לכיבוש העיר.
בניית הכנסייה ארכה 12 שנים והסתיימה ב-1753 והיא החליפה את ה-Bovenkerk ככנסייה הראשית של ההולנדים במלאקה.
עם חתימת הברית האנגלית-הולנדית של 1824 הועברה מלאקה, בשנת 1825, לידי הבריטים, וב-1838 הוקדשה הכנסייה על ידי הבישוף של קולקטה לכנסייה האנגליקנית ושמה שונה ל"קרייסט צ'רץ".
מ-1858 נטלה ממשלת מושבות המצרים (השם שניתן לפנאנג, מלאקה וסינגפור) את הטיפול בתחזוקת המבנה.
כמו בית העירייה הסמוך היה הבניין צבוע במקור בלבן, וב-1911 צבעו אותו הבריטים באדום.
הכנסייה היא כיום מבנה הכנסייה ההולנדי העתיק ביותר מחוץ להולנד.
הכנסייה נבנתה בסגנון הבנייה הקולוניאלי ההולנדי.
צורתה מלבן, אורך החזית 12.8 מטרים והעומק 25 מטרים.
התקרה מתנשאת לגובה של 12 מטרים ונתמכת בקורות עץ, והגג מקורה ברעפים הולנדיים.
הרצפה מרוצפת באריחי גרניט שהובאו כזיבורית בספינות שהגיעו מהולנד, וכן ממצבות מהתקופה הפורטוגזית.
הקירות נבנו מלבנים הולנדיות, שנוצרו מלטריט מקומי וטויחו בטיח סיני.
החלונות ההולנדים המקוריים הוקטנו ונוספו להם עיטורים, לאחר שהבריטים השתלטו על מלאקה.
הגזוזטרה שלפני הכניסה וחדר בגדי הכהונה נוספו באמצע המאה ה-19.
בית הדואר הישן – נבנה בסגנון ההולנדי ב-1931 ומשמש כיום כמוזיאון הנוער.
מזרקת ויקטוריה – נבנתה משיש אנגלי ב-1904 לכבוד שישים שנות מלכותה של המלכה ויקטוריה.
מגדל השעון (Tan Beng Swee) – נבנה ב-1886 ביוזמת משפחה סינית עשירה.
כנסיית פרנסיס קסווייאר – שוכנת על רחוב לקסמנה (Jalan Laksamana), רחוב צר המקביל לנהר.
כנסייה בסגנון גותי שנבנתה על ידי האב הצרפתי פדרי פארבה (Paderi Farve) ב-1849 מעל לחורבות המבצר הפורטוגזי המוקדשת לפרנסיסקו חאווייר.
שער סנטיאגו (Porta de Santiago) – הסמל הידוע ביותר של מלאקה.
נמצא ברחוב קוטה (Jalan Kota) לא רחוק מהכיכר ההולנדית.
שער מלבנים לטריטיות הוא כל מה שנשאר ממצודת מלאקה (Fortaleza de Malaca המכונה א-פאמוסה, A Famosa "הידועה") הפורטוגזית ששופצה בידי ההולנדים ונהרסה ב-1807 על ידי הבריטים.
הבריטים חששו שלאחר סיום המלחמה עם נפוליון מלאקה תחזור לידיים הולנדיות, ותהווה תחרות לנמל הבריטי בפנאנג.
השער נותר לאחר שתומאס סטמפורד ראפלס, מייסד סינגפור לעתיד ששהה בעיר בחופשת מחלה, הצליח לבטל את הוראת ההרס.
על השער חקקו ההולנדים ב-1670 את השנה ואת סמל חברת הודו המזרחית ההולנדית.
גבעת סנט פול – מאחורי שער סנטיאגו מוביל שביל במעלה הגבעה אל חורבות כנסיית סאו פאולו הפורטוגזית.
הכנסייה נבנתה ב-1521, והועברה לידי הישועים ב-1548 בהוראת הבישוף של גואה.
פרנסיסקו חאווייר, שקיבל את הכנסייה, בנה במקום בית ספר "הקולג' של סאו פאולו".
חאווייר השתמש במלאקה כבסיס למסעותיו המיסיונרים באיי התבלינים וביפן.
מכאן גם יצא למסעו האחרון ב-1552 לסין.
הוא לא הורשה להיכנס למדינה, ומת על האי שאנגצ'ואן, 14 קילומטר מהחוף הדרומי של סין.
גופתו הובאה משם למלאקה ונקברה תחילה ליד הכנסייה, בטרם הוצאה כעבור כמה חודשים על מנת להיקבר סופית בגואה.
קבר פתוח מסמן כיום את מקום קבורתו הזמני.
ב-1556 נוספה לכנסייה קומה שנייה, וב-1590 נוסף מגדל פעמונים ושם הכנסייה שונה ל"כנסיית אם האלוהים" (Igreja de Madre de Deus).
הכנסייה הייתה הכנסייה העיקרית במאה השנים הראשונות לכיבוש ההולנדי.
לאחר בניית כנסיית Bovenkerk (כיום קרייסט צ'רץ), הרסו ההולנדים את הגג והשתמשו בכנסייה כחלק מביצורי מלאקה.
כשהבריטים השתלטו על מלאקה ב-1824 הם השתמשו במקום לאחסון אבק שרפה והמקום הוזנח.
בסמוך לכנסייה בית הקברות הפורטוגזי וההולנדי.
המוזיאונים לאורך רחוב קוטה (Jalan Kota) – לאורך הרחוב מרוכזים מוזיאונים רבים.
החל מ"בית העירייה" שהוזכר (המוזיאון לאתנוגרפיה), ובהמשך המוזיאון לספרות, מוזיאון המושל, ומוזיאון הממשל הדמוקרטי.
בהמשך המוזיאון לארכיטקטורה, מוזיאון האסלאם, מחלקת העתיקות והמוזיאונים, מוזיאון UMNO (מפלגת השלטון), מוזיאון העפיפונים, מוזיאון היופי הנצחי ומוזיאון הבולים.
בהמשך בית בסטיון (Bastion House) – נבנה ב-1910 על ידי חברת דנלופ (Dunlop) הבריטית שהייתה יצרנית גומי.
כיום "מוזיאון העולם המלאי עולם האסלאם" (Muzium Dunia Melayu Dunia Islam).
שם המבנה נלקח מקרבתו לאחד הבסטיונים (בסטיון הוא מבנה בחומה המאפשר ירי לאורך החומה) של מצודת מלאקה.
ארמון סולטנות מלאקה (Istana) – בהמשך רחוב קוטה.
שחזור של הארמון שבנה הסולטאן מנסור שאה (Mansur Syah; שלט 1456–1477).
מבנה מעץ שנבנה ב-1984 על בסיס מידע שנלקח מספרי ההיסטוריה.
המבנה המקושט בגגות רעפים רבים (שבמקור היו כנראה מאבץ או מנחושת) נבנה ללא שימוש במסמרים אלא רק ביתדות מעץ.
בתוך המבנה מוזיאון התרבות (Muzium Kebudayaan) שנועד לתאר את תור הזהב של סולטנות מלאקה באמצעות תצוגות בדיורמות, תלבושות, כלי נשק ותכשיטים מהתקופה.
אזור זה מופרד מאזור מבני הציבור של גבעת סנט פול על ידי הנהר מלאקה.
בין שני האזורים מחבר גשר טן קים סנג (Tan Kim Seng), השוכן במקום בו הוקם גשר עץ בתקופת הסולטנות.
ההולנדים הקימו במקום גשר מתרומם, והבריטים הקימו גשר מתכת שהוחלף בגשר הבטון הנוכחי.
בתקופה ההולנדית נבנו במקום שני אזורי מגורים.
האזור האמיד יותר סביב רחוב "האדונים" (Heeren), והאזור האמיד פחות סביב רחוב "האצילים הצעירים" (Jonker).
בקרבה הוקמו אזורי מגורים לפי שייכות אתנית עבור הסינים, ההודים, הערבים ובני ג'אווה.
רחוב Heeren (כיום ג'לאן טון טן צ'נג לוק – Jalan Tun Tan Cheng Lock) מתאפיין בבתי מידות בסגנון הולנדי, בתים ארוכים וצרים (כמקובל בהולנד).
חזית המבנה הצרה הפונה לרחוב מקושטת בעמודים דוריים, דלתות מגולפות, גילופים באבן ועיטורי צבע.
במרכז המבנה יש חצר פנימית שנועדה לאפשר לאור ואוויר לחדור לבית.
לאחר שההולנדים עזבו, התיישבו בבתים אלו משפחות סיניות אמידות שהוסיפו מגע סיני לעיצוב הפנים של מבנים אלו: מעקות מוזהבים מעץ טיק, מסכי עץ מגולפים, ריהוט מעץ כהה המשובץ בדר וציורים רקומים במשי.
גם סביב רחוב יונקר (כיום ג'לאן האנג ג'באט) יש בתי מידות הולנדים לשעבר.
חנויות קטנות המתמחות בממכר עתיקות בולטות ברחוב זה.
באזור זה יש כ-600 בתי מידות ובתי חנויות (shophouses).
האזור נמצא בתנופת פיתוח ונפתחים בו חנויות, מסעדות ובתי מלון שנועדו לענות על הגאות בתיירות לעיר.
המאוזוליאום של האנג ג'באט – האנג ג'באט (Hang Jebat) היה לוחם מפורסם מתקופת סולטנות מלאקה.
המבנה הפשוט מעל הקבר קודם לתקופה הפורטוגזית במלאקה.
המאוזוליאום של האנג קסטורי – האנג קסטורי (Hang Kasturi) היה לוחם מפורסם מתקופת סולטנות מלאקה.
הכרוניקה המלאית מספרת כי קסטורי נהרג בקרב עם האנג טואה (Hang Tuah), אחיו לנשק שגם הרג את האנג ג'באט.
רחוב ההרמוניה – כינוי לרחוב ארוך המשנה את שמו שלוש פעמים: ג'לאן טוּקנג אמאס (Jalan Tukang Emas – רחוב הצורפים), ג'לאן טוּקנג בסי (Jalan Tukang Besi – רחוב הנפחים) וג'לאן טוֹקוֹנג (Jalan Tokong – רחוב המקדש).
שני השמות הראשונים מעידים על היותם רחובות של בעלי מלאכה ואכן פעילים לאורכם גם כיום, בנוסף לצורפים ונפחים, פחחים, סנדלרים, נגרים, אומני נייר וקולעי סלים.
השם השלישי והכינוי שקיבל הרחוב כולו מתייחסים לכך שבמרחק קצר זה מזה שוכנים ברחוב מקדש הודי, מסגד ומקדש סיני.
אף שכיום מרבית דיירי האזור הם סינים, מעיד קיומם של בתי תפילה של שלוש הדתות העיקריות במלזיה על חברה רב-תרבותית, שבניה היו מסוגלים לחיות יחד בהרמוניה.
מקדש סרי פויאתה וינאיאגר מורתי (Sri Poyatha Vinayagar Moorthi) – מקדש הינדי שנבנה ב-1781. אחד המקדשים ההודיים העתיקים במלזיה.
המקדש לכבוד האל וינאיאגר, שעל פי האמונה מסוגל לסלק מכשולים מחייו של אדם.
פסל של האל בעל ראש הפיל וארבע הידיים שוכן בחדר האחורי.
מסגד קמפונג קלינג (Masjid Kampung Kling – מסגד הכפר ההודי) – המסגד המוסלמי נבנה ב-1748 על ידי סוחרים מוסלמים מחוף קורומנדל שבהודו.
למבנה המרכזי צורת פגודה שלה שלושה מפלסים.
אולם התפילה צבוע בלבן ומתקרתו משתלשלת נברשת ויקטוריאנית גדולה.
מקדש צֶ'נְג הוּן טֶנְג (Cheng Hoon Teng – "מקדש השמיים ירוקי העד") – ברחוב טוקונג (Jalan Tokong).
נבנה ב-1645 והושלם ב-1704, והוא המקדש הסיני העתיק ביותר במלזיה.
המקדש הורחב ושופץ כמה פעמים, הפעם האחרונה בתחילת המאה ה-21. מאפיינים בולטים במבנה הם הגגות המשופעים, הפסלים מחרסינה על הגג המציגים דמויות מהמיתולוגיה הסינית ועבודות הגילוף בעץ.
שלוש הדתות העיקריות בסין מיוצגות במקדש: במקדש סוגדים הן לאלים בודהיסטים (כדוגמת אלת הרחמים גואן יין, שפסל הארד שלה שיובא מהודו במאה ה-19 ניצב במרכז המקדש), הן לאלים טאואיסטים (כדוגמת אלת הים מה דזונג), והן לקונפוציוס.
חסידי כל הדתות הללו סוגדים גם לאבות הקדמונים, אלמנט המצוי במרכזן של שלוש הדתות.
מול המקדש נמצא מקדש סיני נוסף קטן שְׂיָאנְג לִין סְה (xiang lin si).
מסגד קמפונג הוּלוּ (Masjid Kampong Hulu – מסגד הכפר הערבי) נבנה ב-1728 והוא המסגד העתיק ביותר במלזיה.
כמו מסגד קמפונג קלינג הוא בנוי כפגודה בעלת שלושה מפלסים המקורה ברעפי מרסי.
הכנסייה המתודיסטית הטמילית – בפינת ג'לאן קובו וג'לאן טוקונג.
נבנתה ב-1908 ושרתה בתחילה 4 קהילות נוצריות מתודיסטיות.
בהדרגה עזבו שלוש מתוכן לאחר שהוקמו להן כנסיות משלהן וכיום הכנסייה משרתת את קהילת הטמילים בלבד.
מוזיאון פֵּרַאנַאקַן של בָּבָּה וניונייה (Baba and Nyonya Peranakan Museum) – ברחוב טון צ'נג לוק (שמו הנוכחי של רחוב הרן).
המוזיאון מוקדש לתרבותם של הסינים שהתיישבו באזור מצר מלאקה, קבוצה אתנית המכונה פֵּרַאנַאקַן.
בבה הוא כינוי של הגברים וניונייה הוא כינוי של הנשים.
המוזיאון בתוך מבנה קלאסי של סינים מהמאה ה-19.
אתרים מחוץ לאתר המורשת העולמית
אתרי תיירות נוספים קיימים גם מחוץ לשטח המוגדר כאתר מורשת עולמית:
המבנה היה במקור מועדון מלאקה, לשם היו בעלי המטעים האנגלים באים לשתות ולשחק בקלפים.
סומרסט מוהם, ששהה במקום, כתב את סיפורו הקצר "עקבות בג'ונגל" (Footprints in the Jungle) על בסיס סיפורים ששמע במקום, והמועדון מוזכר בסיפור.
כיום משמש המקום כמוזיאון המתעד בתמונות ובקטעי וידאו את מאבק המלזים לעצמאות.
המוזיאון הימי – קרוב לשפך נהר המלאקה נבנה ב-1994 שחזור של הספינה הפורטוגזית "פלורה דה לה מאר" (Flora de La Mar – פרח הים) – שטבעה בדרכה ממלאקה לפורטוגל.
גובהה 34 מטרים אורכה 36 מטרים ורוחבה 8 מטרים.
בתוך הספינה אוסף מוצגים ומסמכים החל מתקופת הסולטנות ועד עצמאות מלזיה, שנועד לשרטט את חשיבותה של מלאקה כמעצמה ימית אזורית.
מוזיאון חיל הים המלכותי המלזי – שוכן מול המוזיאון הימי ובו תמונות, מדליות, סימני דרגות ימיים, התפתחות מדי חיל הים המלזי, כלי נשק ימיים, ציוד תקשורת וכדומה.
בוקיט צ'ינה (Bukit Cina) – גבעה שבה כ-12,500 קברים של סינים תושבי מלאקה.
זהו בית הקברות הסיני העתיק והגדול ביותר מחוץ לסין.
כיום אתר פופולרי להליכה וריצה קלה.
בסמוך מקדש סיני המוקדש לג'נג חה.
כנסיית סנט פטר (St Peter's Church) – ברחוב בנדאהרה (Jalan Bendahara) – נבנתה ב-1710, הכנסייה הקתולית העתיקה ביותר שעדיין פועלת במלזיה.
הכנסייה, השייכת למסדר האוגוסטינים, משרתת את הקהילה של האירואסייתים, צאצאי הפורטוגזים החיים בשכונה משלהם.
בפסחא נערכת תהלוכה שבה פסל ישו מוצא מהכנסייה ומובל כשהוא מלווה על ידי מאמינים הנושאים נרות דולקים.
מצודת סנט ג'ון (Kota Senjuang) – נבנתה על ידי ההולנדים על גבעה באותו שם בשלהי המאה ה-18, על בסיס קפלה שבנו הפורטוגזים המוקדשת ליוחנן המטביל.
התותחים במצודה כוונו כלפי היבשה משום שבתקופה זו חששו ההולנדים יותר מכיוון זה.
מסגד מצר מלאקה (Masjid Selat Melaka) – מסגד מודרני שנבנה על כלונסאות בים סמוך לחופו של האי המלאכותי מלאקה ונחנך ב-2006. בשעת גאות הוא נראה כאילו הוא צף על פני המים ולכן זכה גם לכינוי "המסגד הצף".
הכיכר הפורטוגזית – מרכזה של הקהילה של האירואסייתים, צאצאי הפורטוגזים.
סביב הכיכר מסעדות, דוכני מזון המגישים את האוכל המיוחד לקהילה ומוזיאון קטן.
בסופי שבוע נוהגים בני הקהילה לחגוג בריקודים מסורתיים.
אייר קרואה (Ayer Keroh) – בפרבר זה של מלאקה הוקמו גנים בוטניים, גן החיות של מלאקה, גן הזוחלים והפרפרים, ומיני-מלזיה ומיני-אסיאן – פארק נושאי ובו מיניאטורות של מבנים ממלזיה ומהמדינות השייכות לארגון ASEAN.
לעיר מלאקה ברית ערים תאומות עם שש ערים:
יהודים מפורטוגל הגיעו למלאקה עם הכיבוש הפורטוגזי.
כפי הנראה הם התיישבו מעבר לנהר יחד עם קהילות אתניות אחרות.
ההשערה המקובלת שצאצאיהם של היהודים התנצרו בלחץ האינקוויזיציה והם כיום חלק מהקהילה של צאצאי הפורטוגזים המכונה קריסטנג (Kristang).
1/2 PITIS משנת 1451, עשוי מבדיל ואינו עגול לגמרי, של סולטאן מנצור שאה, ערכו היה 1/8000 של הרינגיט.
מטבעות פורטוגזיים של מלאקה הכילו חותמת ייחודית לעיר, ובצדם השני היה מעין גלובוס, סמל שחזר על עצמו בכל מטבעות האימפריה הפורטוגזית.
מטבעות הולנדיים שנסחרו במלאקה היו בעיקרם של חברת הודו המזרחית ההולנדית לפחות עד פירוקה.
1 KEPING משנת הג'רה 1247 (1831–1832), עשוי מנחושת, כתוב בג'אווי, מזמן השלטון הבריטי, מיוחס למלאקה, הכיתוב בצד אחד: تانه ملايو ("תאנה מלאיו") שפירושו: "ארץ המלאים", ובצד שני سات كڤڠ ("ש'אתו כפינג"), פירושו: "חתיכה אחת".
ערכו היה 1/400 של הרינגיט.
זה היה המטבע הבריטי הראשון של מלאקה.
מאוחר יותר נסחרו במלאקה כל המטבעות שהיו סחירים בכל אזור השלטון הבריטי בחצי האי המלאי, ואפילו ב-10 השנים הראשונות לעצמאות מלזיה, 1957–1967 עדיין היה הכסף הרשמי של העיר מתוצרת הממלכה המאוחדת, ועל המטבעות והשטרות נכתב MALAYA AND BRITISH BORNEO.
הם הונפקו עד 1962 ונסחרו עד אשר הנפיקה מלזיה את הכסף הראשון של המדינה העצמאית בשנת 1967.
תוכנית מַלְבֵּ"ן (ראשי תיבות של "מוסדות לטיפול בעולים נחשלים") הייתה תוכנית לטיפול בצורכיהם של עולים חדשים נכים, קשישים וחולים במחלות כרוניות בראשית ימיה של מדינת ישראל.
התוכנית החלה לפעול בשנת 1949, כשותפות בין הסוכנות היהודית, ממשלת ישראל וארגון הג'וינט.
בשנת 1951 פוצלה השותפות והוגדרו תחומי האחריות השונים הנוגעים לעולים – הסוכנות היהודית הפכה לאחראית למימון הובלת העולים מחו"ל וליישובם בישראל, וחדלה מלהשקיע כספים בתוכנית מלב"ן שבה נשאר הג'וינט המממן היחיד.
עד לשנת 1957 השקיע הג'וינט קרוב למאתיים מיליון דולר במלב"ן וסייע ליותר מרבע מיליון איש.
באותה שנה הפעיל מלב"ן כ-23 מוסדות שונים, כדוגמת בתי חולים לקשישים, מוסדות לטיפול בבעיות נפשיות, ומעונות למשפחות ולעולים יחידים שידם לא השיגה דיור.
בשנותיה הראשונות מדינת ישראל עדיין הייתה חסרת מערך רווחה ממלכתי, והצורך להעניק טיפול וסיוע למאות אלפי מהגרים שעלו לישראל בשנותיה הראשונות הוביל להרחבתה של תוכנית מלב"ן.
מראשית שנות ה-60 הוגדרו מחדש תחומי הפעילות ומלב"ן החל לתמוך גם בנזקקים לשירותי רווחה שאינם עולים, כדוגמת נוער בסיכון או לקוי שמיעה וראייה.
בעקבות שינוי הפרדיגמה והתמורות שחלו בחשיבה המקצועית בתחום העזרה הסוציאלית, שונו סדרי העדיפויות של מלב"ן.
מעתה ניתנה העדפה לטיפול באוכלוסיות החלשות בבית ובקהילה התומכת על פני השמתן במוסדות.
כמו כן עודד הארגון יוזמות התנדבותיות לעזרה סוציאלית לנזקקים.
כך, למשל, סייע מלב"ן להקמת עמותות כדוגמת איל"ן המטפלת בילדים נכים, חולים בפוליו, או לוקים בשיתוק מוחין, ולעמותת מיח"א המתמקדת בחינוך ילדים כבדי שמיעה.
עקב כך, החל הג'וינט לצמצם את היקף התוכנית ולהעביר את האחריות על המוסדות שהקים למדינת ישראל ולעמותות פרטיות.
בשנת 1970 העבירה תוכנית מלב"ן את המוסדות הנותרים שהיו באחריותה – ארבעה בתי אבות ובית חולים גריאטרי אחד – לידי ממשלת ישראל.
בשנת 1976 חדלה תוכנית מלב"ן מתפעול ישיר של מוסדות הרווחה שהקימה, ונסגרה לאחר 27 שנות פעילות.
על בית החולים הגריאטרי בראשון לציון קיימת מחלוקת בין עיריית ראשון לציון למשרד הבריאות.
בשנת 2020 משרד הבריאות תכנן לעשות שימוש במוסד כחלק מהטיפול בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל, צעד שעורר התנגדות.
מִלְּבַדְאַתָּה, מבחר (1991-1934) הוא כותר אוסף שיריו המהודר והמוער של המשורר אבות ישורון, מהשנים 1934 עד 1991. אוסף השירים נערך על ידי הלית ישורון ולילך לחמן.
ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד - סימן קריאה / הספריה החדשה לשירה.
לדברי חוקר הספרות מנחם פרי, היה ישורון: "אחד מגדולי המשוררים הישראלים.
שנים ארוכות רק מעטים - אף כי נאמנים - ידעו להעריך את עוצמתו השירית כערכהּ".
ישורון מערבב בשירתו את "הנושאים הגדולים של הקיום היהודי-ישראלי עם חומרים קומיים וזוטות של חצר אחורית תל אביבית.
המרכיבים המגוונים, החורקים אלה באלה, מותכים באסוציאציה היוצרת של המשורר".
המילים הפורצות, קיטוען והלחמתן היו התצורות המילוליות לאמירות הגלות והשבר, האובדן והתחיה, החיפוש וההמצאה ממעבה הקיום האנושי והיהודי אשר ביצירתו.
ישורון אמר על שירתו: "אינני הולך לכתוב דברים שהתכוונתי.
אני הולך לכתוב דברים המגששים באפילה...
אני לא מגיע לשיר אף פעם.
לרחשושים ולזעזועים אני מגיע, ולמלים סדוקות ומרוסקות...
כל מה שנדבק לך בדרך מן החימר, מהבוץ, מהאדמה - זה השיר.
התהליך של הקמת שיר הוא השיר.
השיר זה לא מה שנדפס בעיתון, הוא תמיד נשאר איפה שהמערבל הזה שאוסף את הביצים והקליפות והבצל והמלח".
בפתח דבר של הספר מסבירה העורכת הלית ישורון את מורכבות תהליך העריכה של הספר: "לשירים יש מסלול מקובל.
מעיתונים וכתבי-עת הם עוברים לספרים, משם ל"כל כתבי", משם ל"מבחר".
האם לנתק שירים מתוך מחזור?".
בראשית הספר מובאים דבריו של ישורון על התהוותו המחודשת בארץ ישראל שהתגלמה בשינוי שמותיו "השם ושם המשפחה".
ולאחריהם חלק מיצירתו: "בלדה של מרים המגדלית ובנה הלבן [קטע]".
בספר הובאו בשלמותן או בחלקן יצירות מקובצי השירה של אבות ישורון:
"השבר הסורי אפריקני" (תשל"ה 1974)
השירים בוארו כולם בהערות שהובאו באחרית הספר.
בדפיו האחרונים של הספר חיבורה של לילך לחמן: "אבות", על יצירתו ומקומה בהקשר המקום והזמן שבהם נכתבה.
אל הספר צורף דיסק ובו הקלטות של אבות ישורון קורא משיריו.
מלאקה (במלאית: Melaka) היא מדינה במלזיה.
מלאקה נמצאת במערב מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בנגרי סמבילן בצפון, ג'והור במזרח ומצר מלאקה בדרום ובמערב.
מקורה של מדינת מלאקה הוא בסולטנות מלאקה שנוסדה בסוף המאה ה-14 על ידי פרמסווארה.
פרמסווארה היה השליט של אזור סינגפור של היום והוא ברח משם עקב מתקפה של אימפריית מג'פהיט.
לאחר שהוא ברח הוא התקדם צפונה לאורך החוף המערבי של חצי האי המלאי עד שעצר בנקודה מסוימת והקים את העיר מלאקה ובעקבותיה את הסולטנות שנקראה על שמה.
היישוב החדש הפך למרכז מסחרי חשוב בדרום-מזרח אסיה תוך שנים מעטות.
ב-1405 ביקר בעיר מלאקה שליח מטעם קיסר סין.
לאחר מכן פרמסווארה שלח שליח משלו לקיסר הסיני יונג לה, הקיסר השלישי משושלת מינג, וחיזק את הקשרים עם האימפריה הסינית.
הקיסר החזיר עם השליח מכתב שבו הכיר רשמית בפרמסווארה כשליט מלאקה, ומלאקה הוכרה כמדינת חסות של סין.
השליח חזר בצי של האדמירל ג'נג חה במסעו הראשון ב-1405.
ב-1434 הסינים הפסיקו להתעניין בנעשה מחוץ למדינתם והם הפסיקו לתמוך במלאקה, שהחלה להתבסס כסולטנות עצמאית.
הסולטנות הדפה ניסיונות כיבוש של סיאם ב-1446 ו-1456. השנים שלאחר מכן נחשבות לתור הזהב של הסולטנות, במהלכן הייתה לה השפעה על מדינות שונות באזור והיא הפכה לגורם חשוב מאוד במסחר באזור.
ב-1509 הגיע למלאקה משלחת ספינות פורטוגזית מגואה שמטרתה הייתה ליצור קשרי ידידות ומסחר עם הסולטאן.
לאחר ששוכנע על ידי סוחרים הודים וערבים שהמטרה האמיתית של פורטוגל היא להשתלט על הסולטנות הוא ניסה להשתלט על הספינות של הפורטוגזים, אך רובם הצליחו לברוח.
עם זאת נתפסו מספר שבויים.
כעבור שנתיים, ב-1511, יצאה למלאקה משלחת פורטוגזית בפיקודו של אפונסו דה אלבוקרקי.
לאחר שהסולטאן סירב לשחרר את השבויים הפורטוגזים תקפו והצליחו לאחר שני ניסיונות לכבוש את הסולטנות.
הסולטאן ברח ושניים מבניו הקימו לאחר מכן את סולטנות ג'והור ואת סולטנות פרק.
במהלך שלטון הפורטוגזים ירד מעמדה של מלאקה כמרכז מסחרי חשוב.
בהמשך המאה ה-16 ולאחר מכן בתחילת המאה ה-17 הפורטוגזים הצליחו לבלום ניסיונות פלישה של הולנד ושל סולטנויות ג'והור, פרק ואצ'ה.
ב-1641 הולנד הצליחה לכבוש את מלאקה בעזרת סולטנות ג'והור.
תחילה היה ניסיון של המושלים במלאקה מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית להחזיר את מלאקה לגדולתה, אך בסופו של דבר מאמצי ההולנדים הושקעו במושבתם בטאוויה (כיום ג'קרטה) באי ג'אווה.
ב-1795, לאחר הקמת הרפובליקה הבטאווית בהולנד, בריטניה השתלטה על מושבות הולנד באזור והחזיקה בהן עד 1818. ב-1824 נחתם חוזה בין אנגליה והולנד במסגרתו הבריטים קיבלו את מלאקה בתמורה לקולוניה שלהם בסומטרה.
תחילה מלאקה נשלטה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית ובהמשך היא הפכה למושבת כתר.
ב-1826 היא צורפה לקולוניית מושבות המצרים, שכללה אותה ביחד עם עוד מספר שטחים קטנים של בריטניה בחוף מצר מלאקה, כמו סינגפור.
ב-1946 התיישבויות המצרים צורפו לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה.
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על תעשייה, המרוכזת בעיקר בבירה מלאקה ובקרבתה.
מָלְבַה נוֹאֵבְנַה לָנְדַה הייתה דיסידנטית סובייטית.
היא הייתה בין מתנגדי המשטר הסובייטי, עד שבשנת 1980 נעצרה על ידי הק.ג.ב כחלק מניסיונות המשטר לדכא ארגוני זכויות אדם, החושפים הפרות של זכויות אלו.
היא נשלחה לחמש שנות גלות באזור מבודד בברית המועצות.
מלבה (נואבנה) לנדה נולדה באודסה שבאוקראינה.
היא הייתה גאולוגית במקצועה, בוגרת המכון לחקר גאולוגי על שם סרגו אורדז'וניקידזה (כיום האוניברסיטה הלאומית של רוסיה לסיקור גאולוגי).
בשנת 1950 התמנתה לראש צוות המחקר והסיקור הגאולוגי בהרי קרטאו שבקזחסטן.
ראשית מאבקה של לנדה החל בשנת 1976 כאשר התבטאה נגד השלטון הסובייטי לאחר חתימת הסכמי הלסינקי שנה קודם לכן, בטענה שלא ניתן לסמוך על מערכת הממשל הסוציאליסטית הסובייטית, בכך שתכבד את זכויות האדם במלואן או בחלקן.
היא נענתה להצעה להצטרף לארגון זכויות האדם קבוצת הלסינקי, ופעלה בו עד למעצרה בשנת 1980.
לאורך שנות פעילותה בארגון, פעלה רבות בתמיכה ביהודי ברית המועצות ובדרישתם לעלות לארץ ישראל, ונחשבה לאחת מאסירי ציון.
לאחר שחרורה מן הכלא המשיכה בפעילותה למען שמירת זכויות האדם, ובפרט לאחר נפילת ברית המועצות.
היא נפטרה ב-3 ביולי 2019. התגוררה עם בנה היחיד וכלתה בחיפה.
מלאניה טראמפ היא רעייתו של נשיא ארצות הברית ה-47 דונלד טראמפ והגברת הראשונה של ארצות הברית, תפקיד בו נשאה גם בשנים 2017–2021. מלאניה, ילידת סלובניה שהיגרה לארצות הברית בבגרותה, הייתה בעבר דוגמנית ומעצבת שעונים ותכשיטים.
נולדה בשם מלאניה קנאוּס (בסלובנית: Melanija Knavs) בנובו מסטו שבסלובניה (אז חלק מיוגוסלביה).
לאב סוכן מכירות רכב, ואם מעצבת אופנה.
היא החלה בקריירת דוגמנות בגיל 16, ושנתיים לאחר מכן חתמה על חוזה עם סוכנות דוגמנות במילאנו שבאיטליה.
היא דוברת אנגלית, צרפתית, גרמנית, סרבית וסלובנית.
למדה עיצוב וחקלאות באוניברסיטת ליובליאנה שבסלובניה, אך לא סיימה את התואר.
לאחר מכן עבדה עבור חברות דוגמנות במילאנו ובפריז, עד שעברה לניו יורק ב-1996. בעת עבודתה בסלובניה זכתה ב-1992 במקום השני בתחרות יופי ארצית.
בחודש ספטמבר 1998 פגשה את איל הנדל"ן דונלד טראמפ במסיבה והזוג החל לצאת בזמן שטראמפ היה בתהליך גירושין מאשתו השנייה, מרלה מייפלס.
במהלך אותה תקופה המשיכה בקריירת הדוגמנות ואף הועסקה בסוכנות הדוגמנות של טראמפ, טראמפ מודל.
היא הופיעה עם טראמפ בזמן קמפיין המועמדות לנשיאות מפלגת הרפורמה בשנת 2000. כשנשאלה על ידי הניו יורק טיימס מה יהיה תפקידה אם דונלד טראמפ יהפוך לנשיא ענתה: "אהיה מסורתית מאוד, כמו בטי פורד או ג'קי קנדי."
הזוג טראמפ התארסו ב-2004. עלותה של טבעת האירוסין נאמדה בכ-11 מיליון שקלים.
החתונה נערכה ב-22 בינואר 2005 בכנסייה האפיסקופלית בפאלם ביץ' פלורידה.
אלו הם הנישואין הראשונים שלה והשלישיים שלו.
שמלת הכלה שלה עוצבה על ידי ג'ון ג'וליאנו לבית כריסטיאן דיור ועלתה כ-200,000 דולרים.
בחתונה נכחו מנהיגים וידוענים רבים ביניהם נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון ואשתו הסנאטורית הילרי קלינטון, רודי ג'וליאני ראש עיריית ניו-יורק לשעבר, פאף דדי, ברברה וולטרס, שאקיל אוניל, קונרד בלאק וסיימון קאוול.
ב-20 במרץ 2006 נולד בנם המשותף בארון ויליאם טראמפ.
בתחילת המירוץ לנשיאות 2016 הודיעה טראמפ כי אינה מתכננת להיות מעורבת תדיר בקמפיין, וכי תתרכז בגידול בנם שהיה אז בן עשר.
ב-18 ביולי 2016 נאמה ביום הראשון של הכנס הרפובליקני הלאומי.
לאחר מכן נתגלה כי בנאום הועתקה פסקה אחת כמעט בשלמותה מנאומה של מישל אובמה בכנס הדמוקרטי הלאומי ב-2008. יומיים לאחר מכן הודתה כותבת הנאומים של משפחת טראמפ באחריותה למקרה.
לאחר מקרה זה מיעטה עוד יותר להופיע בעצרות בחירות ורק לקראת סיומו הופיעה בעצרת בחירות בפנסילבניה.
היא אמרה שתייחד את תפקידה כגברת הראשונה של ארצות הברית, למאבק בבריונות נגד ילדים וחסרי ישע ובעיקר בבריונות רשת.
לאחר השבעתו של בעלה הוסיפה טראמפ להתגורר במגדל טראמפ שבניו יורק עד לסיום שנת הלימודים של בנה בארון בקיץ 2017. ב-11 ביוני 2017 עברה טראמפ יחד עם בנה להתגורר בבית הלבן.
היא הגברת הראשונה של ארצות הברית השנייה בהיסטוריה שלא נולדה בארצות הברית והראשונה שלא נולדה כאזרחית ארצות הברית והתאזרחה.
כמו כן, היא הראשונה ששפת האם שלה אינה אנגלית.
בנוסף, היא הגברת הראשונה של ארצות הברית השנייה במספר שהיא קתולית (אחרי ג'קלין קנדי-אונאסיס).
ב-2018 התגלה באחת מכליותיה גידול שפיר, ובמאי 2018 נותחה ואושפזה.
מלאניה הפכה לאייקון אופנה מיד לאחר השבעתו של בעלה והעניין הרב שיצרה התלבושת שבחרה לאירוע.
מאז, בחירותיה האופנתיות ייצרו עניין רב ברחבי העולם, ועיתונאים אף ייחסו לבחירותיה משמעויות פוליטיות.
לדוגמה, כשלבשה מעיל של דולצ'ה וגבאנה לאחר שהממשלה הסינית יצאה בחרם על החברה, או במקרה אחר בו לבשה מעיל שעליו נכתב "לי לא ממש אכפת ולכם?" בעת ביקור ילדי מהגרים במרכז כליאה.
ביוני 2020 לבשה מלניה שמלה שחורה בזמן מחאות ג'ורג' פלויד שהתרחשו בעקבות רצח ג'ורג' פלויד במיניאפוליס ועוררה גל של תאוריות לגבי המסר אותו ניסתה להעביר.
בינואר 2026 יצא לאקרנים סרט תיעודי בשם "מלאניה" העוקב אחר מלאניה בעשרים הימים שלפני השבעת הנשיא טראמפ בשנת 2025.
הסרט מתאר את יחסיה עם משפחתה והופק על ידי חברת אמזון.
מועדון הכדורגל מלבורן סיטי, שנוסד בשנת 2009, הוא מועדון כדורגל באוסטרליה.
קבוצת הכדורגל ממוקמת בעיר מלבורן, אוסטרליה.
הקבוצה משחק באצטדיון המלבני שבמלבורן המכיל 30,050.
המועדון נוסד בשנת 2009 כ"מלבורן הארט" והצטרפה לליגת העל האוסטרלית בעונת .
במהלך שנת חברת ההחזקות קבוצת סיטי פוטבול רכשה חלק מבעלות הקבוצה, ושם המועדון השתנה ל"מלבורן סיטי".
בשנת רכשה החברה את כל המניות.
בעונת 2020/2021 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות אוסטרליה וב-2024/2025 בשנייה.
מלבורן פארק (מאנגלית: Melbourne Park) הוא מתחם טניס אולימפי הממוקם במלבורן.
הפארק מארח את אליפות אוסטרליה הפתוחה.
בתחומי הפארק נמצא גם אצטדיון הקריקט של מלבורן.
אצטדיון הקריקט של מלבורן – אצטדיון קריקט המכיל 100,024 מושבים
הייסנס ארנה – אולם שבו מתקימות תחרויות הטניס מכיל 10,500 מושבים
מרגרט קורט ארנה – מגרש טניס המכיל 7,500 מושבים
רוד לייבר ארנה – אצטדיון הטניס המרכזי במתחם, שמכיל 15,000 מושבים
האצטדיון המלבני של מלבורן – מגרש רוגבי מכיל 30,000 מקומות ישיבה
מגרשי האימון – מגרשי האימון של מלבורן מכיל 27 מגרשי טניס
מלבה ניואל פיליפס הייתה פיזיקאית גרעין אמריקאית, חלוצה בתחום הוראת המדעים בכלל והוראת הפיזיקה בפרט.
אחת הנשים הראשונות שקיבלו תואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עקב סירובה לשתף פעולה עם "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית" בתקופת המקרתיזם, פוטרה ממשרתה כפרופסור בברוקלין קולג' ונותרה מחוסרת עבודה במשך חמש שנים, במהלכן פיתחה שיטות הוראה וכתבה ספרי לימוד.
לאחר מכן הייתה חברת סגל אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס (עד 1962) ואוניברסיטת שיקגו (עד פרישתה ב-1972).
בגיל 15 סיימה את חוק לימודיה וב-1926 (בת 19) השלימה תואר בוגר אוניברסיטה במתמטיקה מ-Oakland City College.
ב-1933 סיימה תואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי והייתה תלמידת מחקר של רוברט אופנהיימר.
ב-1935 פרסמו השניים מאמר שתיאר את "תוצא אופנהיימר-פיליפס" (Oppenheimer-Phillips effect) , הדן בתכונותיהם של גרעיני דאוטריום מואצים והיה אחת התרומות הראשונות לפיזיקה הגרעינית.
לאחר בתר-דוקטורט במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (ניו ג'רזי) התקבלה פיליפס ב-1938 כפרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה של ברוקלין קולג' בניו יורק ועסקה בחקר תופעות קוואנטיות בגרעין האטום.
בנוסף עסקה בהוראה בקולג'ים לנשים.
בין 1941 ל-1944 לימדה באוניברסיטת מינסוטה, ואז שבה לברוקלין קולג' ולמחקר במעבדת הקרינה באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1952 זומנה להעיד בפני "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית".
על אף שהסכימה לדבר על פעילתה בתחומי המדע וההוראה, סירבה להשיב על שאלות בכל תחום אחר, בפרט חייה הפרטיים והחברתיים והשאלה האם היא חברה במפלגה הקומוניסטית, תוך שימוש בזכות השתיקה לפי התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית.
עקב סירובה לשתף פעולה עם הוועדה, פוטרה פיליפס ממשרותיה בברוקלין קולג' ובאוניברסיטת קולומביה ונותרה חסרת תעסוקה במשך חמש שנים.
היא זכתה להתנצלות רק ב-1987.
ב-1957 שבה לעבודתה האקדמית במנהלת-שותפה של המכון להכשרת מורים למדעים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
ב-1962 עברה לאוניברסיטת שיקגו כפרופסור לפיזיקה ונשארה שם במשך עשור, עד לפרישתה הרשמית, לאחריה המשיכה בפעילות כפרופסור אמריטה.
לאחר פרישתה הרשמית כיהנה כפרופסור חבר במספר מוסדות אקדמיים, בהם האוניברסיטה לטכנולוגיה ומדע של סין והאקדמיה הסינית למדע בבייג'ינג.
ב-1943 הצטרפה לאגודה האמריקנית למורים לפיזיקה (AAPT - American Association of Physics Teachers) והפכה בו לפעילה מובילה.
בשנים 1966-1967 כיהנה כנשיאת האגודה (והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה).
פיליפס נפטרה בגיל 97 ממחלת לב כלילית בבית אבות בפטרסבורג, אינדיאנה.
היא מעולם לא התחתנה ולא היו לה ילדים.
חברת אחוות פי בטא קפא
עמיתת החברה הפיזיקלית האמריקאית והאגודה האמריקנית לקידום המדע
המעוטרת הראשונה במדליה על שמה (Melba Newell Phillips Medal) המוענקת על ידי ה-AAPT מאז 1982 עבור מנהיגות ויצירתיות בחינוך ותרומה חריגה לאגודת המורים
פרס אוניברסיטת ואנדרבילט להישגים יוצאים מן הכלל בהוראת פיזיקה לרמת היסוד (1988)
מועדון כדורגל מלבורן ויקטורי () הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר מלבורן ממדינת ויקטוריה שבאוסטרליה, המשחק בעונת בליגת העל האוסטרלית בכדורגל תחת זיכיון מהתאחדות הכדורגל האוסטרלית.
צבעי המדים של המועדון הם כחול כהה ולבן, כצבעיה המסורתיים של מדינת ויקטוריה.
מלבורן ויקטורי נוסדה בשנת 2004, והצטרפה לליגה האוסטרלית המחודשת בעונת הבכורה שלה, עונת , כנציגת מדינת ויקטוריה.
היא נחשבת לאחת הקבוצות האהודות ביותר באוסטרליה, עם בסיס אוהדים רחב בכל המטרופולין ובערים נוספות באזור.
בנוסף, זהו אחד המועדונים המצליחים מבחינה מקצועית במדינה.
לזכותה של הקבוצה שלוש זכיות בתואר הפרמיירשיפ ושלוש זכיות בתואר הצ'מפיונשיפ (בכל המקרים זכתה בשני התארים במקביל), וכן זכייה אחת בגביע אתגר קדם-העונה ואחת בגביע האוסטרלי.
בכך, הייתה ליחידה שתולדות הליגה שזכתה בכל ארבעת התארים.
הקבוצה רשמה חמש השתתפויות בליגת האלופות האסיאתית, כולל העפלה לשמינית הגמר במהדורת של המפעל.
אצטדיון הבית של הקבוצה הוא האצטדיון הריבועי במלבורן, המכיל כ-30 אלף מקומות ישיבה.
במקביל, עורכת הקבוצה משחקים ביתיים גם באצטדיון דוקלנדס, המכיל מספר מקומות כפול כמעט, ובו היא משתמשת בעיקר במשחקים מושכי קהל כמו משחקי דרבי ומשחקים במסגרת הפלייאוף.
מעבר לכך, הקבוצה התחייבה לקיים משחק אחד לפחות בעונה בקרדיניה פארק בג'ילונג.
מועדון מלבורן ויקטורי מפעיל בנוסף שתי מחלקות כדורגל נוספות, הכוללות קבוצת נוער ומילואים המשחקת בליגה האוסטרלית לנוער, וקבוצת נשים בליגת העל האוסטרלית לנשים.
ב-1 בנובמבר 2004 נחשפה מלבורן ויקטורי כנציגתה היחידה של מדינת ויקטוריה בליגה האוסטרלית המחודשת, לצד שבעה מועדונים מייסדים נוספים.
בתחילת דרכו נתמך המועדון בחברת בלגרוויה ליז'ר, ונשיא החברה ג'ף לורד היה ליו"ר של המועדון.
ב-5 בדצמבר 2005 הודיעה הקבוצה על צירופה של סמסונג כנותנת החסות הראשית.
גארי קול, כדורגלן העבר של נבחרת אוסטרליה, נבחר למנהל המקצועי הראשון של המועדון.
אליו הצטרף המאמן הראשון, ארני מריק הסקוטי.
הסגל הראשון החל להתגבש וההחתמה הראשונה הייתה של כדורגלן נבחרת אוסטרליה וקבוצת לירסה הבלגית, ארצ'י תומפסון, שאליו הצטרפו שלושה כדורגלנים בינלאומיים נוספים - בהם קפטן הקבוצה הראשון קווין מוסקט האוסטרלי, ריכארד קיצביכלר האוסטרי וג'פרי קלייס הבלגי.
על אף הציפיות הגבוהות, אכזבה הקבוצה וסיימה במקום השביעי מתוך שמונה קבוצות בעונת הבכורה של הליגה, עונת .
במטרה לשפר את הרושם מהעונה החולפת, החתים מריק בקבוצה שלישיית שחקנים ברזילאים, אליהם הצטרף גם גרנט ברבנר הסקוטי, שגדל בקבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד ושיחק שנים ארוכות בליגת העל הסקוטית.
ההצלחה לא איחרה לבוא, והקבוצה שיפרה משמעותית את יכולתה באותה העונה.
בזכות הזכייה בתואר, העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות האסיאתית, במהדורת 2008 של המפעל.
עונה אחר כך כשלה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה במקום החמישי, ארבע נקודות מהמקום הרביעי המוביל לפלייאוף.
עם זאת, נהנתה הקבוצה מתמיכה של הקהל, עם ממוצעים מהגבוהים בליגה, וכן קבעה שיא של כ-20 אלף מינויים למשחקיה.
כמו כן, הייתה הקבוצה לראשונה שכובשת מאה שערי ליגה.
היא עשתה זאת ב-65 משחקים, וקבעה את ההישג עם השער הראשון מול ולינגטון פיניקס בינואר 2008. הופעת הבכורה של הקבוצה בליגת האלופות האסיאתית הסתיימה כבר בשלב הבתים, כשסיימה שנייה בבית אחרי גמבה אוסקה היפנית.
בפתיחתה של עונת זכתה הקבוצה בגביע אתגר קדם-העונה, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על ולינגטון פיניקס.
העונה התקדמה באופן צמוד מאוד, והגיעה להכרעה במחזור הנעילה, כאשר אדלייד יונייטד מובילה את הטבלה עם פער שערים עדיף בשער אחד בלבד על פניה של מלבורן.
במחזור הנעילה, ניצחון 2-0 של מלבורן על ולינגטון פיניקס העלה אותה למקום הראשון, לאחר שאדלייד גברו 1-0 בלבד על סנטרל קוסט מארינרס, ובזכות מספר גבוה יותר של שערי זכות, הבטיחה מלבורן את זכייתה בפרמיירשיפ.
בפעם השנייה בתולדותיה זכתה מלבורן גם בצ'מפיונשיפ באותה העונה, לאחר שגברה בגמר על אדלייד 1-0 משער של טום פונטליאק.
הייתה זו הפעם השנייה שהשתיים נפגשות בגמר.
עוד קודם לכן, בחצי הגמר, נפגשו השתיים לדו-קרב כפול, בו ניצחה מלבורן 6-0 בסיכום שני המפגשים.
עונה לאחר מכן, שינתה הקבוצה את פניה.
עם נותנת חסות ראשית חדשה, חברת ההימורים היוונית אינטראלוט, ושינויים רבים בגזרת השחקנים.
בליגת האלופות האסיאתית כשלה הקבוצה וסיימה אחרונה בשלב הבתים, ובליגה סיימה במקום השני בעונה הסדירה, אחרי סידני, לה הפסידה גם בגמר הפלייאוף, 4-2 בדו-קרב פנדלים.
בעונת הצטרפה לליגה קבוצת מלבורן הארט (כיום מלבורן סיטי), ולראשונה זכתה מלבורן ויקטורי במשחק דרבי עירוני.
החל מאותה העונה, העבירה הקבוצה את משחקי הבית שלה לאצטדיון הריבועי של מלבורן.
היריבות העירונית הפכה עזה יותר בעקבות עבירה גסה של קפטן ויקטורי, קווין מוסקט, על שחקנה הצעיר של היריבה, אדריאן זאהרה.
התיקול ספג גינויים רבים, ויצר עליית דרגה ביריבות בין המועדונים.
את העונה הסדירה סיימה מלבורן במקום החמישי, אך הודחה בפתיחת הפלייאוף במפתיע על ידי גולד קוסט יונייטד, משער ניצחון בתוך תוספת הזמן (1-0 בסיום).
גם בליגת האלופות כשלה הקבוצה וסיימה אחרונה בשלב הבתים.
בשלבי הסיום של העונה עבר המועדון מתיחת פנים, מקצועית וניהולית כאחד.
נשיא המועדון, ג'ף לורד, עזב את תפקידו והוחלף באנתוני די פייטרו.
המהלך הוביל לשינוי מקצועי, כאשר ארני מריק, מאמן הקבוצה מעונתה הראשונה, הגיע להסכם עם ההנהלה החדשה על סיום דרכו בקבוצה ב-12 במרץ 2011. למהלך קדמו ביקורות רבות על יכולתה של הקבוצה, שספגה בין היתר תבוסות 4-1 לאדלייד יונייטד יריבתה הגדולה, ו-5-1 לגמבה אוסקה בפתיחת ליגת האלופות.
מהמט דוראקוביץ', מאמן הנוער וכדורגלן נבחרת אוסטרליה לשעבר, נבחר להחליף את מריק על הקווים של הקבוצה הבוגרת כמאמן זמני.
השינויים במועדון לא פסקו, וחודש בלבד אחר כך פוטר המנהל המקצועי גארי קול מתפקידו, ואחריו שוחרר גם עוזר המאמן ארון הילי.
זמן קצר אחר כך פרש גם הקפטן הראשון של המועדון, קווין מוסקט.
ב-21 ביוני 2011, לקראת עונת , התמנה דוראקוביץ' כמאמנה הקבוע של הקבוצה.
באותו היום מונה פרנסיס אוואריטפה, כדורגלן נבחרת אוסטרליה לשעבר, לתפקיד המנהל המקצועי של הקבוצה.
חברת אינטראלוט היוונית הפסיקה את התמיכה בקבוצה, ובמקומה חתמה מלבורן חוזה חסות עם חברת כוח האדם השווייצרית, אדקו.
שבוע קודם לכן, הודיעה החברה על שיתוף פעולה עם ענקית הלבשת הספורט אדידס, כיצרנית המדים החדשה של המועדון.
ההחתמה המרשימה ביותר של הקבוצה לקראת העונה הושלמה ב-20 באוגוסט, כאשר בקבוצה הוחתם כדורגלן לידס, ליברפול וגלאטסראיי, הארי קיואל.
על אף ההתחדשות שעבר המועדון בחודשי הקיץ, שכללה, מלבד קיואל, שמונה שחקנים חדשים נוספים ושמונה שחקנים ששוחררו, פתיחת העונה לא בישרה טובות עבור המועדון.
מלבורן פתחה עם שני ניצחונות בלבד בעשרת מחזורי הפתיחה, וחמישה חודשים בלבד לאחר מינויו, פוטר המנהל המקצועי אוואריטפה.
ב-5 בינואר, לאחר הפסד ליגה שלישי רצוף ובעקבות פתיחת עונה עגומה עם שלושה ניצחונות בלבד ב-14 מחזורים, פוטר דוראקוביץ מתפקידו.
קווין מוסקט הוביל את הקבוצה לניצחון במשחק בו שימש כמאמן זמני, ולאחר מכן התמנה ג'ים מגילטון, קשר ומאמן איפסוויץ' טאון לשעבר, לתפקיד המאמן עד לתום העונה.
עם זאת, מלבורן סיימה עונה עגומה במקום השמיני, עם שישה ניצחונות בלבד בליגה, ובמרחק שמונה נקודות מפלייאוף האליפות.
בעקבות הכישלון, סיים מגילטון את דרכו במועדון.
לקראת עונת התמנה לקבוצה מאמן חדש, אנג'ה פוסטקוגלו, כדורגלן אוסטרליה לשעבר, ולימים מאמן הנבחרת.
הקבוצה שוב עשתה שינויים רחבים בסגל, כולל עזיבתו של קיואל שבחר לשוב לאנגליה עקב מחלתה של חמותו.
פוסטקוגלו הצליח לשקם את הקבוצה לאחר העונה הקשה, ולהוביל אותה למקום השלישי בטבלה ולסדרת הפלייאוף.
במשחק הראשון בפלייאוף רשמה הקבוצה ניצחון דרמטי על פרת' גלורי, לאחר שהשוותה בדקת הסיום בפנדל, והשלימה מהפך בהארכה.
היא נעצרה בחצי הגמר, עם הפסד 1-0 לסנטרל קוסט מארינרס, שהמשיכה לזכייה בצ'מפיונשיפ.
מלבורן החלה את ההכנות לעונת תחת המאמן פוסטקוגלו.
את הקיץ פתחה החתמתו של מיטש ניקולס מבריזבין רואר, ששב לשתף פעולה עם מאמנו בעבר.
לאחר שחרורו של מרקוס פלורס, שתפס את משבצת השחקן חריג השכר ('Marquee') של הקבוצה, חיפשה מלבורן להתחזק בשחקן בעל שם.
עם זאת, הקבוצה כשלה להחתים את קפטן יורגוס קראגוניס, וגם האיטלקי הבינלאומי פבריציו מיקולי לא חתם לבסוף בשורות הקבוצה.
לאחר הכישלון בהחתמתם, אירחה הקבוצה את אחד מאירועי הספורט הגדולים בתולדות אוסטרליה, כשאירחה את ליברפול האנגלית למשחק ידידות.
מעל ל-95 אלף צופים חזו בהפסדה של מלבורן 2-0 לליברפול, שהגיעה עם שחקני הסגל הבכיר ובהם כוכבים כגון סטיבן ג'רארד, לואיס סוארס, קולו טורה ועוד.
קוסטה ברברוסס הניו זילנדי חתם בקבוצה זמן קצר לאחר מכן, ואליו הצטרפו ג'יימס טרויסי בהשאלה מאטאלנטה.
את משבצת השחקן חריג השכר תפס פבלו קונטררס, הצ'יליאני הבינלאומי שהגיע מאולימפיאקוס.
מנגד, מרקו רוחאס, שבתקופתו בקבוצה זכה בתואר כדורגלן השנה באוקיאניה לשנת 2012, שוחרר לשטוטגרט הגרמנית.
מחזורים ספורים בלבד מפתיחת העונה, התבשרה הקבוצה כי המאמן פוסטקוגלו עוזב את משרתו לטובת אימון נבחרת אוסטרליה.
שמונה ימים לאחר עזיבתו, מונה קפטן הקבוצה בעבר, קווין מוסקט, לתפקיד המאמן הראשי.
בכך, היה לכדורגלן העבר הראשון של הקבוצה שמתמנה לתפקיד המאמן שלה.
מוסקט הצליח לנווט את הקבוצה למקום הרביעי בתום העונה הסדירה.
עם פתיחת הפלייאוף ניצחה הקבוצה 2-1 דרמטי את סידני, עם שער ניצחון עמוק בתוספת הזמן, אך שוב נעצרה בחצי הגמר, הפעם בעקבות הפסד 1-0 לבריזבין רואר, מחזיקת הצ'מפיונשיפ בתום העונה.
עונת הייתה הראשונה של מלבורן שנפתחת תחת המאמן מוסקט.
במסגרת ההכנות לעונה, התחזקה הקבוצה משמעותית עם רכש אירופי איכותי.
גולת הכותרת הייתה החתמתו של בסארט ברישה האלבני מבריזבין רואר כשחקן ה-Marquee הזר, כשמקבילו המקומי מארק מיליגן ממשיך כקפטן הקבוצה.
בנוסף, הגיעו לקבוצה, בין היתר, דניאל גאורגייבסקי המקדוני ומתייה דלפייר הצרפתי.
מלבורן פתחה היטב את העונה, ורשמה הפסד ראשון רק במחזור ה-11, בדרבי מול מלבורן סיטי.
עד לסיום העונה שמרה הקבוצה על המקום הראשון בעונה הסדירה, וזכתה באליפות הפרמיירשיפ.
הקבוצה הגיעה מוכנה גם לפלייאוף, שם הביסה את מלבורן סיטי 3-0 בדרבי, וגברה באותה התוצאה בגמר על סידני, כדי להשלים דאבל עונתי שלישי בתולדותיה.
הקבוצה אף העפילה לגמר הראשון אי פעם של הגביע האוסטרלי, אך הפסידה 4-2 לפרת' גלורי בהארכה.
לאחר קיץ נטול זעזועים משמעותיים, להוציא את עזיבתו של מיליגן הקפטן, ניסתה הקבוצה לשמור על תואריה במקביל להשתתפותה בליגת האלופות האסיאתית.
ברישה הוסיף להיות מלך שעריה של הקבוצה ולרשום נתוני כיבוש מרשימים, שסייעו לקבוצתו להתברג לפלייאוף האליפות מהמקום השישי, הנמוך ביותר שמוביל לפלייאוף.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף התארחה מלבורן אצל בריזבין רואר, והודחה בתום הפסד 2-1 דרמטי במיוחד.
לאחר 83 דקות מאופסות, הורחק ג'ייסון גריה ממלבורן בכרטיס צהוב שני.
שלוש דקות אחר כך העלה ברישה את האורחים ליתרון 1-0, על אף החיסרון המספרי.
אלא שהיתרון החזיק מעמד שתי דקות בלבד, ובדקה ה-88 מצאה המארחת את שער השוויון.
שלוש דקות בתוך תוספת הזמן, ושבע דקות בלבד לאחר השער של ברישה, השלימה בריזבין מהפך והדיחה את מלבורן מהמשך הפלייאוף.
באותה העונה השתתפה מלבורן בשלב הבתים של ליגת האלופות האסיאתית, ולראשונה בתולדותיה הצליחה לעבור אותו בהצלחה.
על אף שהצליחה לצבור שני ניצחונות בלבד בששת משחקי הבית, המאזן הספיק לה למקום השני, אחרי שנגחאי SIPG, ולכרטיס לשמינית הגמר.
בשלב זה פגשה מלבורן את ג'אונבוק יונדאי מוטורס מקוריאה הדרומית.
לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון, ניצחו הקוריאנים 2-1 בגומלין והדיחו את מלבורן מהמפעל.
על אף חוסר ההצלחה בליגה ובמפעל הביניבשתי, מלבורן לא סיימה את העונה בלי תואר, והצליחה לזכות בגביע האוסטרלי, עם ניצחון 2-0 בגמר על פרת' גלורי.
עונת נפתחה עם שינויים משמעותיים בסגל, ובין היתר השיבה הקבוצה לשורותיה את מרקו רוחאס ואת ג'יימס טרויסי ששיחקו במדיה בעבר.
מלבורן רשמה עונה מוצלחת בליגה, אך נכנעה לעונה מוצלחת יותר של סידני, שלא הותירה סיכוי למתחרותיה וספגה הפסד אחד בלבד לאורך כל העונה הסדירה.
מלבורן סיימה כסגניתה של סידני, אך בפער משמעותי של 17 נקודות.
בפלייאוף העניק ברישה לקבוצתו את הכרטיס לגמר, כשכבש את השער היחיד בניצחון 1-0 על בריזבין רואר.
בגמר שוב כבש ברישה ראשון, אך סידני המשיכה את העונה הסדירה המוצלחת שלה, והשיגה את השוויון בדרך להכרעה בפנדלים.
רוחאס החמיץ את הפנדל הרביעי של קבוצתו, וסדיני ניצלה זאת לניצחון 4-2 ולזכייה בצ'מפיונשיפ.
מלבורן מארחת את מרב משחקיה הביתיים באצטדיון הריבועי במלבורן, הידוע בשם AAMI פארק.
את משחקיה המוגדרים כמושכי קהל, כמו משחקי הדרבי או משחקי הפלייאוף, מארחת הקבוצה באצטדיון דוקלנדס הגדול יותר, הידוע בשם אצטדיון אתיחאד.
כמו כן, המועדון מעביר משחק ביתי אחד בכל עונה לקרדיניה פארק בעיר השכנה ג'ילונג.
אצטדיון הבית הראשון של הקבוצה היה אצטדיון אולימפיק פארק במלבורן.
האצטדיון, שבעת היווסדה של הקבוצה חגג חמישים שנים להיווסדו, שימש את הקבוצה בכל משחקי הבית שלה בעונתה הראשונה, עונת .
באצטדיון יציעי ישיבה רק בצידו המערבי והמזרחי, בעוד היציעים הדרומיים והצפוניים היו יציעי עמידה בלבד.
בעונת הבכורה שלה השיגה הקבוצה ממוצע קהל של כ-14 אלף אוהדים, שהוא מעל ל-75 אחוזים מהמקומות באצטדיון בן ה-18,500 מושבים.
ממוצע הקהל הגבוה, יחד עם האווירה ביציעים, היו לנכס משמעותי עבור הקבוצה והליגה כולה בשנתה הראשונה.
זו הייתה אחת הסיבות של מלבורן לעזוב את האצטדיון בתום עונה אחת, ולעבור לאצטדיון דוקלנדס הגדול ממנו משמעותית.
על אף שלא שימש אותה עוד כאצטדיון הביתי במרוצת שתי העונות הבאות, העבירה הקבוצה משחקים ספורים לאולימפיק פארק עד לסגירתו ב-2009. האצטדיון נהרס בשנת 2011.
עם פתיחתה של עונת , העבירה מלבורן את משחקיה לאצטדיון דוקלנדס (או אצטדיון אתיחאד).
המעבר לאצטדיון גדול משמעותית מקודמו, בעל 56 אלף מקומות ישיבה, הוכיח את עצמו הן מקצועית והן מבחינת כמות הקהל.
ממוצע הקהל הביתי עלה לכ-28 אלף צופים בממוצע, כעשרת אלפים יותר צופים בממוצע מאשר השנייה אחריה.
מקצועית, באותה העונה זכתה הקבוצה באליפות הפרמיירשיפ והצ'מפיונשיפ, כשגמר הפלייאוף מתקיים באצטדיון.
לעיני יציעים מלאים, הביסה מלבורן 6-0 את אדלייד יונייטד, הניצחון הגבוה אי פעם בגמר הפלייאוף, וזכתה בתואר.
עד לסיום בנייתו של האצטדיון הריבועי במלבורן, שנפתח לאירוח משחקים לקראת עונת , המשיכה מלבורן לארח את משחקיה בדוקלנדס.
במרץ 2016 הודיעה הקבוצה על המשך אירוח משחקי מפתח (כגון משחקי דרבי ומשחקי פלייאוף) לעשר שנים נוספות.
בטרם עונת , תכננה הקבוצה לעבור לשחק באצטדיון חדש הנבנה מזרחית לאולימפיק פארק, שעלות בנייתו הוערכה בכ-190 מיליון דולר.
התכנון המקורי היה לאצטדיון בן 20 אלף מושבים (עם אפשרות להרחבה של כחמשת אלפים מקומות נוספים).
התכנונים המוקדמים נבחנו מחדש, עם סירובה של הקבוצה להתחייב לאצטדיון בעל תכולה קטנה.
ב-23 במאי 2007, הודיעה הקבוצה כי תצטרף כמייסדת ודיירת שותפה באצטדיון החדש, שכעת תכולתו תעמוד על כ-30 אלף מקומות.
על אף שהתכנונים מאפשרים הרחבה לכ-50 אלף מקומות, שיפוץ מסוג זה אינו סביר בעתיד הקרוב, שכן במסגרת המכרז האוסטרלי למונדיאל 2022 נמצא כי הרחבה כזו יקרה מאוד.
כיום, משמש האצטדיון כמרכז התפעולי והניהולי של המועדון, וכן כאצטדיון הבית במרב משחקי הליגה של הקבוצה הבוגרת.
כמו כן, גם קבוצת הנוער וקבוצת הנשים של המועדון עושות בו שימוש לעיתים.
מלבורן קבעה את כמות הצופים הגבוהה ביותר של מועדון כדורגל כלשהו באצטדיון, והשני מכל אירועי הספורט ששוחקו בו, כש-29,843 צופים חזו בקבוצה גוברת בגמר הפלייאוף לעונת בתוצאה 3-0 על סידני.
באותה העונה חגגה הקבוצה תואר נוסף באצטדיון - הגביע האוסטרלי.
מלבורן אירחה באצטדיון את פרת' גלורי, וגברה עליה 2-0.
ב-22 באוגוסט 2007 אירחה הקבוצה לראשונה משחק בית בקרדיניה פארק שבעיר ג'ילונג, במסגרת גביע אתגר קדם-העונה.
האצטדיון הוותיק, המונה כ-34 אלף מקומות, אירח פעם נוספת את הקבוצה במשחק הבית שלה מול מואנגטונג יונייטד במסגרת מוקדמות ליגת האלופות האסיאתית ב-2014, כאשר האצטדיון הריבועי ואצטדיון דוקלנדס היו תפוסים באותו התאריך.
מספר חודשים אחר כך, לקראת עונת , חתמה הקבוצה על אירוח משחק בית אחד בכל עונה בשלוש העונות הבאות (עד לעונת .
בינואר 2017, הורחב ההסכם לשתי העונות נוספות.
הדרבי של מלבורן (מול מלבורן סיטי): החל מעונת , הצטרפה לליגה קבוצה שנייה מהעיר מלבורן (אז תחת השם מלבורן הארט).
מעבר ליריבות העירונית, האיבה בין המועדונים עלתה דרגה כאשר כבר באותה העונה, גלש קפטן הוויקטורי דאז קווין מוסקט לרגליו של אדריאן זאהרה, תיקול ברוטלי ואלים שגרם לפציעתו של האחרון, וכן לכרטיס אדום ישיר והרחקה משמונה משחקים של מוסקט.
הדרבי של מלבורן היה לראשון בתולדות הליגה האוסטרלית המחודשת.
בהמשך, גם העיר סידני זכתה למשחק דרבי (סידני מול וסטרן סידני וונדררס).
הכחול הגדול (מול סידני): מעבר ליריבה העירונית, נחשבת סידני ליריבה המרה ביותר של מלבורן.
בהיותן של מלבורן וסידני שתי הערים הגדולות באוסטרליה, היריבות בין שתי הערים המשיכה גם בין שני המועדונים הבכירים.
המשחקים בין השתיים הם בדרך כלל שנויים במחלוקת ורוויי אמוציות, כאשר היריבות בין הקהלים מביאה לאצטדיונים מלאים בדרך כלל במפגשים בין השתיים.
היריבות בין השתיים עלתה מדרגה בעונת , אז גברה סידני על מלבורן במחזור הנעילה וזכתה בפרמיירשיפ, ושבועות ספורים אחר כך גברה עליה גם בגמר הפלייאוף.
היוצרות התהפכו חמש שנים לאחר מכן, כאשר מלבורן זכתה בתואר הכפול על חשבון סידני, אותה ניצחה בגמר הפלייאוף.
היריבות בין המועדונים קיבלה את השם "הכחול הגדול", שבעגה האוסטרלית משמעותו ריב או מאבק, וכן נגזר מצבעי המדים של שני המועדונים, שהצבע הבולט בהם הוא כחול.
היריבות המקורית (מול אדלייד יונייטד): היריבות בין המועדונים מקורה מחוץ למגרשי הכדורגל, והיא נגזרה במקור בעיקר מהיריבות בין תושבי מדינת ויקטוריה לאלו של אוסטרליה הדרומית.
בנוסף ליריבות ביציעים, המאבק החריף גם על המגרש, כאשר במהלך עונת חלה תקרית לצידי המגרש בין קפטן מלבורן דאז קווין מוסקט לבין מאמן אדלייד דאז ג'ון קוסמינה.
אירוע נוסף התרחש שתי עונות אחר כך, כאשר חלוץ מלבורן ניי פביאנו נתפס יורק לכאורה לכיוונו של מגן אדלייד רוברט קורנת'וייט והורחק לתשעה משחקים (לאחר ערעור הומתק העונש לשישה משחקים בלבד).
כמו כן, השתיים נפגשו פעמיים בגמר הפלייאוף (2007, 2009), כאשר בשני המקרים ידה של מלבורן הייתה על העליונה.
במרץ 2015 חשף המנהל המקצועי דאז, ריצ'רד וילסון, את נבחרת העשור של מלבורן ויקטורי (2005-2014).
וילסון עצמו עמד בראש ועדת הבחירה שכללה מלבדו גם את מאמן העבר אנג'ה פוסטקוגלו, המנהל המקצועי לשעבר גארי קול, כדורגלן הנבחרת בעבר רובי סלייטר, ועיתונאי הספורט מייקל לינץ'.
מתוך 107 שחקני המועדון בכל הזמנים (עד לאותו הזמן), 39 עמדו בקריטריון הבחירה (30 משחקי ליגה לפחות), ומהם נבחרו סגל העשור (11 שחקנים במערך 4-3-3, וחמישה מחליפים), וכן מאמן העשור וקפטן העשור.
שוערהגנהקישורהתקפהמחליפיםמאמןקפטן מייקל תיאו רודריגו ורגאס אדריאן לייר קווין מוסקט אדאמה טראורה מארק מיליגן קרלוס הרננדס גרנט ברבנר ארצ'י תומפסון דניאל אלסופ רובי קרוז ניית'ן קו טום פונדליאק מרקו רוחאס לי ברוקסהאם מת'יו קמפ ארני מריק קווין מוסקט
לרשימה המלאה של שחקני מלבורן ויקטורי בעלי ערך בוויקיפדיה העברית, ראו: כדורגלני מלבורן ויקטורי.
כתב נטוי - מאמן זמני
מלאניה (מלה) ינקו (ברומנית: Melania (Mella) Iancu; 28 בדצמבר 1902–1981) הייתה אחות יהודיה ופעילה ציונית ברומניה.
פעילה במיוחד בארגון העלייה מרומניה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
רעייתו של הפעיל הציוני דוקטור קורנל ינקו ובת אחותו של הרב דוקטור משה גסטר.
ינקו נולדה בבוקרשט שברומניה לטוליוס רביצ'י וליקטרינה גסטר רביצ'י.
היא למדה לימודים כלליים והמשיכה בבית הספר לאחיות.
נישאה למנהיג הציוני, דוקטור קורנל ינקו (בן דודו של מרסל ינקו) וב-1924 נרשמה בארגון התרבותי של הנשים היהודיות.
מ-1928 הנהיגה את השלוחה הרומנית של אוז"ה - המרכז להגנת האם והילד שליד הקונגרס היהודי העולמי.
במסגרת הארגון התרבותי של הנשים היהודיות הייתה גזברית עד השנים 1928 - 1929, כאשר לקחה את הנהגת של הארגון הציוני לנערות ובהמשך, במסגרת תנועת הנוער "העבודה".
השתתפה בארגון התוכנית התרבותית והדריכה נשים צעירות לכיוון פעילות חברתית ופתחה שתי קנטינות לבתי ספר, קנטינות ממומנות על ידי מגביות של "העבודה".
מ-1931 הייתה ינקו חברה בקבוצה הציונית renașterea (הלידה מחדש).
בשנים 1933 - 1941 עבדה כאחות בתפקיד של ראש קבוצה במסגרת הצלב האדום, נציגת אוז"ה ברומניה.
בבוקרשט היה בית מחסה ליתומים וילדי עניים, שנוהל על ידי מלה ינקו והודות למסירותה היא זכתה לכינוי "אמא מלה" (mama mella).
פעילות המקום התחילה לאחר אירועי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כשהוגשו במקום ארוחות חמות לנפגעי הפרעות וסיוע רפואי בבתי החולים של הקהילה.
במועדון שפעל אחר הצהריים ילדי הקהילה הכינו שיעורים והכינו מופעים, שהוצגו בהיכל קורל.
בפעוטון היו 60 מיטות בהן אימהות שיצאו לעבוד (הגברים היו במחנות) השאירו את ילדיהן.
מלה ינקו ובעלה, דוקטור קורנל ינקו, ייסדו בית יתומים נוסף ל-180 ילדים ולאחר השבת יתומי טרנסניסטריה לרומניה מספר המתאכסנים בו הגיע לחמש מאות.
ב-1946 נרשמה ינקו במפלגת Ichud (מפלגת העובדים הציונים, מזוהה עם מפא"י) והייתה לחברה בלשכה הפוליטית.
בתקופה שבין סוף מלחמת העולם השנייה ובין השתלטות הקומוניסטים על השלטון ברומניה (בסוף 1947) מלאניה ינקו, שהשתמשה בשם המחתרתי "נינה", הייתה אשת הקשר בין התנועה הציונית ובין הקומוניסטים הרומנים.
לצורך העניין מונה מפקח משטרה בשם לפה (Lefa), שתפקידו היה לאפשר יציאתם של יהודים, שיציגו את חתימתה של "נינה".
הנאשם ה-13 היה הבלדר השווייצרי גיר, שבשנות המלחמה העביר את דואר התנועה הציונית מרומניה לחו"ל ומילא תפקיד של סוכן כפול - בטרם העביר את הדואר לתעודתו מסרו לגסטפו לצילום.
זיסו, בנבנישתי וכהן נידונו למאסר עולם והאחרים לעונשים הנעים בין 8 ל-20 שנות מאסר.
בשנים 1955 - 1956 שוחררו כל נידוני משפטי הציונים ברומניה.
"מלבד אהבה" הוא סינגל שלישי מתוך האלבום חמצן של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 2003. השיר נכתב על ידי צרויה להב, הולחן ועובד על ידי רמי קלינשטיין.
מלאקיי פלין הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת בחצ'שהיר שמשחקת בליגה הטורקית, בעמדת הרכז.
פלין נולד וגדל בעיר טקומה שבוושינגטון, ובשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
לאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של סן דייגו, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 5.1 אסיסטים, 4.5 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות למשחק.
בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות ("Second-team All-American").
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר פלין על ידי טורונטו ראפטורס, בבחירה ה-29. מתוך 48 המשחקים הראשונים של הראפטורס שותף פלין ב-23 בלבד, וקלע 2.3 נקודות בממוצע למשחק; ב-24 המשחקים הנותרים עד לסיום העונה הציג שיפור משמעותי, ותרם 12.5 נקודות, 4.5 אסיסטים ו-4.0 ריבאונדים למשחק.
בשני המשחקים האחרונים של עונת הרוקי שלו שבר את שיאו האישי, עם 26 ו-27 נקודות, בהתאמה.
בדצמבר 2023 נשלח מטורונטו לניו יורק ניקס, יחד עם אוג'י אנונובי ופרשס אוצ'יווה, תמורת אר.
לאחר מכן, כחלק מטרייד נוסף, הועבר לדטרויט פיסטונס.
ב-4 באפריל 2024 קלע שיא אישי של 50 נקודות בהפסד קבוצתו לאטלנטה הוקס.
ביולי 2022 בליגת הפרו-אם קלע שיא אישי(במשחק שהוא לא בNBA) של 73 נקודות.
מלבורן יונייטד הוא מועדון כדורסל אוסטרלי ממלבורן, ויקטוריה.
המועדון מתחרה בליגת העל האוסטרלית (NBL) ומשחק את משחקי הבית שלו בג'ון קיין ארנה.
הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-NBL ב-1984 כמלבורן טייגרס , כהרחבה של התאחדות הכדורסל של מלבורן (MBA).
המועדון נכנס לבעלות פרטית בשנת 2002, וסיים את הקשר עם ה-MBA.
לאחר 31 עונות של שימוש בשם מלבורן טייגרס, שונה שם הזיכיון למלבורן יונייטד במאי 2014, שינוי שזכה להתנגדות מצד אוהדי הטייגרס, שחקני הקבוצה לשעבר וקהילת ה-NBL הרחבה.
6 האליפויות של המועדון ממקמות את המועדון שני רק לפרת' ויילדקטס (10) בשיא התארים בתולדות ה-NBL.
ההיסטוריה של מלבורן יונייטד מקורה ב-1931 עם תחילת הכדורסל בוויקטוריה.
המותג מלבורן טייגרס הוקם ב-1975, ולאחר שהטייגרס זכו באליפות ליגת הכדורסל הדרום מזרחית (SEBL) ב-1983, ישות חדשה של מלבורן טייגרס הוכנסה לליגת הכדורסל הלאומית (NBL) ב-1984, כהרחבה של איגוד הכדורסל של מלבורן (MBA).
הטייגרס נאבקו קשות בתחילה, לאור מחסור במשאבים כספיים.
במהלך המאבקים המוקדמים של שנות ה-80, הטיגריסים הובלו על ידי המאמן לינדזי גייז ובנו אנדרו.
אנדרו היה קלעי פורה, וקבע שיא ליגה שעדיין לא נשבר של ממוצע 44.1 נקודות למשחק בעונת 1987. במהלך עונה זו, היה לו משחק של 60 נקודות נגד ניוקאסל פאלקונס.
למרות הדומיננטיות שלו, הקבוצה סיימה במאזן 3–23 שלילי.
שחקני הרכש דייוויד קולבר ודייב סימונס ב-1989 סייעו לטייגרס לעלות בפעם הראשונה לפלייאוף, כשהפסידה בפליי-אין לסידני קינגס.
צירופו של לנארד קופלנד ב-1992 הוביל לכך שהטייגרס הגיעו לסדרת הגמר הגדול של ה-NBL, שם הפסידו 2–1 לסאות' איסט מלבורן מג'יק.
גייז וקופלנד יצרו את שיתוף הפעולה הטוב ביותר בקו האחורי בתולדות ה-NBL, כאשר קופלנד מהווה כינור שני לגייז וכמעט תמיד עלה כמוביל כשגייז נעדר.
מארק ברדטקה הצטרף לגייז, קופלנד וסימונס ב-1993, והרביעייה הובילה את המועדון בחזרה לגמר הגדול של ה-NBL, נגד פרת' ווילדקטס.
לאחר משחק מספר 3 דרמטי שהסתיים בהחטאת שלשה על הבאזר של הוויילדקאטס, זכו הטייגרס באליפות הראשונה שלהם.
הטייגרס חזרו לגמר ה-NBL ב-1996, שם הפסידו שוב 2–1 למג'יק.
לאחר עונת 1996, הטיגרים נפרדו מדייב סימונס.
עונת 1997 החלה עם הבאתו של ג'רוויס לאנג ששוחרר והוחלף על ידי מרקוס טימונס .
עם גייז, קופלנד, ברטדקה וטימונס, מלבורן הגיעה לסדרת הגמר הרביעית שלהם, כשסיימו את העונה השנייה במאזן 17–1 שכלל רצף שיא של 16 ניצחונות.
הם שוב עלו לגמר מול המג'יק, והפעם ניצחו 2–1 וזכו באליפות ה-NBL השנייה שלהם.
הטייגרס לא הצליחו לשחזר את הופעת האליפות שלהם לאורך שאר שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. בשנת 2002, הזיכיון נכנס לבעלות פרטית לאחר שהארגון צבר חוב של 2 מיליון דולר.
שותפות בעלות חדשה של איש העסקים שיימוס מקפיק ומשפחת גייז, החזירה את היציבות הפיננסית לארגון בעונת 03–2002.
עידן גייז הסתיים ב-2005 עם פרישתו של המאמן לינדזי ושל השחקן אנדרו.
בנוסף, הטיגריסים נפרדו ממארק ברדטקה ולנארד קופלנד.