tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות סדרה קשה יותר מהקודמות מול אחת מהפתעות הפלייאוף, ניו יורק איילנדרס, הצליחו הלייטנינג לנצח גם הפעם, ולאחר שישה משחקים עלו בפעם השלישית בתולדותיהם לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר פגשו הלייטנינג את אלופת החטיבה המערבית דאלאס סטארס, שהפגינה גם היא כושר מצוין לאורך הפלייאוף.
אחרי סדרה צמודה של שישה משחקים, כולל אחד שהגיע להארכה כפולה ומשחק נוסף שהגיע להארכה, ניצחו הלייטנינג בסדרה וזכו בפעם השנייה בתולדותיהם בגביע סטנלי.
ניקיטה קוצ'רוב המשיך להיות המבקיע המצטיין של הקבוצה גם בפלייאוף, תוך שהוא קובע שיאי מועדון לפלייאוף בודד באסיסטים (27) ובנקודות (34).
את החלל שהותיר סטיבן סטמקוס הפצוע מילאו בהצלחה בריידן פוינט, שכבש 14 שערים וצבר בסך הכל 33 נקודות, והצ'כי אונדריי פאלאט עם 11 שערים.
מצטיין נוסף היה השוער אנדריי וסילבסקי, ששיחק בכל המשחקים ללא מנוחה ושיפר בצורה ניכרת את נתוניו הסטטיסטיים.
המגן השוודי ויקטור הדמן, שבנוסף ליכולתו ההגנתית תרם 10 שערים ו-22 נקודות מעמדת המגן, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
הקבוצה המשיכה להצטיין בעונת 2020/21 למרות היעדרו של ניקיטה קוצ'רוב מהעונה הסדירה כולה עקב פציעה.
לאחר מאבק בצמרת הבית המרכזי, שהוקם זמנית עקב מגפת הקורונה והתגלה כחזק ביותר, סיימו הלייטנינג במקום השלישי, כך שאת שני הסיבובים הראשונים שיחקה הקבוצה כנגד הביתיות.
קוצ'רוב חזר מפציעתו בתחילת הפלייאוף, ולמרות שנעדר מהעונה הרגילה כולה חזר בכושר הבקעה מצוין, וסייע לקבוצה לעבור בסיבוב הראשון את פלורידה פנתרס - במפגש הפלייאוף הראשון אי פעם בין שתי הקבוצות מפלורידה - בשישה משחקים, ולאחר מכן את קרוליינה הוריקנס בחמישה משחקים, ובכך לזכות באליפות הבית המרכזי ולעלות לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשו הלייטנינג שוב את ניו יורק איילנדרס ונאבקה בה על העלייה לסדרת הגמר זו השנה השנייה ברציפות.
הסדרה הקשה הגיעה למשחק שביעי ומכריע שהוכרע בשער בודד לטובת הלייטנינג.
בסדרת הגמר פגשו הלייטנינג את מונטריאול קנדיאנס, ותוך הפגנת עליונות ברורה ניצחו את הסדרה בחמישה משחקים וזכו בפעם השלישית בתולדותיהם, והשנייה ברציפות, בגביע סטנלי.
מצטייני ההתקפה מהעונה הקודמת הצטיינו גם הפעם - קוצ'רוב סיים עם 32 נקודות, ובריידן פוינט הבקיע 14 שערים.
השוער אנדריי וסילבסקי, שהצטיין במיוחד במשחקים המכריעים בכל סדרה, נבחר הפעם ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
ההצלחות נמשכו גם בעונת 2021/22 סביב הציר של הדמן-קוצ'רוב-סטמקוס, כאשר עונה טובה של 51 ניצחונות ו-106 נקודות העלו את הקבוצה לפלייאוף מהמקום השלישי בבית האטלנטי.
בפלייאוף העלו את רמתם גם השוער וסילבסקי והחלוץ הצ'כי אונדריי פאלאט, ובעזרתם הלייטנינג הדיחו בסיבוב הראשון במשחק שביעי ומכריע בחוץ את טורונטו מייפל ליפס, והביסו בסיבוב השני את הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה ויריבתם המושבעת, פלורידה פנתרס, בארבעה משחקים בלבד בהם הבקיעו 13 שערים וספגו שלושה בלבד.
בגמר החטיבתי התייצבו הלייטנינג מול ניו יורק ריינג'רס, ולמרות שנקלעו לפיגור 2:0 בסדרה ניצחו את ארבעת המשחקים הבאים כדי לעלות, בפעם השלישית ברציפות, לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
הניסיון לזכות בפעם השלישית ברציפות בגביע סטנלי, הישג שלא השיגה אף קבוצה בליגה מאז ניו יורק איילנדרס ב-1982, נתקל במשוכה גבוהה בדמות אלופת המערב, קולורדו אוולאנש.
האוולאנש הובילו לאורך כל הסדרה, ניצחו אותה בשישה משחקים, ומנעו מהלייטנינג אליפות שלישית ברציפות.
עונה טובה נוספת של ניקיטה קוצ'רוב, אותה סיים עם 30 שערים ו-113 נקודות, הובילה את הלייטנינג לפלייאוף נוסף בעונת 2022/23 מהמקום השלישי בבית האטלנטי - אך רצף העליות לגמר נקטע בהפסד בסיבוב הראשון בפלייאוף מול טורונטו מייפל ליפס.
קוצ'רוב הצטיין במיוחד בעונה הבאה, 2023/24, כשסיים כמבקיע המצטיין של הליגה עם 144 נקודות שהביאו לו זכייה בגביע ארט רוס, מתוכן 100 אסיסטים - החמישי בהיסטוריה של הליגה שמגיע ל-100 אסיסטים בעונה.
למרות זאת הקבוצה התקשתה, עלתה לפלייאוף רק מהמקום השביעי בחטיבה המזרחית, והודחה בסיבוב הראשון על ידי יריבתה המושבעת פלורידה פנתרס - הפעם הראשונה שהלייטנינג הפסידו לפנתרס בסדרת פלייאוף.
בסיום העונה עזב את הקבוצה הקפטן הוותיק שלה, סטיבן סטאמקוס, שלאחר 16 עונות בקבוצה עבר לנאשוויל פרדטורס.
ויקטור הדמן התמנה לקפטן במקומו.
הלייטנינג המשיכו ברצף העליות לפלייאוף גם בעונת 2024/25, אך שוב הודחו בסיבוב הראשון, ושוב על ידי הפנתרס.
ניקיטה קוצ'רוב, עם עונה של 121 נקודות, זכה פעם שנייה ברציפות בגביע ארט רוס, והוסיף עליה זכייה בפרס טד לינדזי - ה-MVP של העונה מטעם איגוד השחקנים.
ללייטנינג יש יריבות טבעית מול הקבוצה הנוספת בליגה ממדינת פלורידה - פלורידה פנתרס.
בעוד הלייטנינג מבוססים באזור מפרץ טמפה, הפנתרס מבוססים באזור מיאמי רבתי ומייצגים אותו.
הקבוצות נפגשו נכון ל-2025 ב-4 סדרות פלייאוף; בשתי הראשונות ניצחו הלייטנינג, הפנתרס ניצחו בשתיים האחרות.
טמפה ביי רייס היא קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סיינט פיטרסברג שבאזור מפרץ טמפה, פלורידה.
הרייס הצטרפו לליגה ב-1998 לאחר ששלוש שנים קודם לכן זכו בעלי הקבוצה בזכיינות.
עד 2007 נקראה הקבוצה טמפה ביי דביל רייס בהתאם לכינוי הנפוץ לדג מנטה ריי, בטרם שמה קוצר לזה הנוכחי.
מאז הקמת הקבוצה ועד עונת 2008 לא זכו הרייס להצלחה גדולה, הקבוצה הייתה אחת מארבע הקבוצות הבודדות שמעולם לא העפילו לוורלד סיריס והיחידה שאפילו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
למעשה, מלבד שנת 2004 בכל שאר העונות הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית שלה, בו היא מתחרה בשתיים מהקבוצות העשירות ביותר ב-MLB, הבוסטון רד סוקס והניו יורק יאנקיז.
לאחר שסיימה את עונת 2007 עם המאזן הגרוע בליגה, הצליחה הקבוצה ב-2008 לזכות בראשות הבית ולהעפיל לראשונה בתולדותיה לפלייאוף ולוורלד סיריס.
ב-2020 העפילה הקבוצה שוב לוורלד סיריס אך הפסידה 2–4 לקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס.
מספרשחקןתפקידשנים בקבוצהשנת הפרשה12וייד בוגסבסיס שלישי1998–1999200042ג'קי רובינסוןבסיס שני199766דון זימרמאמן2004–20142015
טמפורה (ביפנית: 天ぷら, Tenpura, מבוטא "טנפורה") נקרא גם בעברית "בצק בירה" או "בצק מטוגן".
הוא מאכל יפני המבוסס על ציפוי ירקות, דגים ופירות ים בבלילה העשויה קמח ומים קרים וטיגון עמוק שלהם בשמן צמחי על מנת להקנות להם פריכות.
השם "טמפורה" משמש, נוסף על שמו של המאכל המוכן, גם כשמן של הבלילה ושיטת ההכנה.
רכיבי הבלילה משתנים ממתכון למתכון, ויכולים לכלול גם ביצים, קורנפלור, שמן, אבקת אפייה, מלח ותבלינים.
לעיתים מוחלפים המים במי סודה.
במתכון המסורתי נהוג היה להשתמש בשמן שומשום לטיגון.
לרוב נחתך המזון המיועד לציפוי לפרוסות או נתחים דקים, על מנת לאפשר בישול בזמן הקצר בו הופכת הבלילה לפריכה.
מזון מצופה בטמפורה מוגש סמוך להכנתו, על מנת למנוע התרככות של הציפוי בשל חדירת לחות מן האוויר או מן המזון המצופה.
הטמפורה מוגשת כרכיב במנה אחרת, או לבדה עם רוטב סויה.
ככל הנראה, הטמפורה הגיעה ליפן במאה ה-16, בעקבות סוחרים פורטוגזים או ספרדים, ומקור שמו גם הוא בספרדית, פורטוגזית או לטינית.
מנות טמפורה מופיעות במגוון מטבחים במזרח אסיה ובמערב, וקיימות הן בשווקים ומזללות מזון מהיר והן במסעדות.
וריאציות מודרניות של טמפורה כוללות שימוש בבלילה לטיגון עמוק של מגוון מאכלים, כגון סושי, פירות וגלידה.
טמפלהוף-שנברג (גרמנית: Tempelhof-Schöneberg) הוא אחד מ-12 רובעי ברלין, בירת גרמניה.
הרובע השוכן בדרום ברלין, נוצר מאיחוד שני רבעים לשעבר, טמפלהוף ושנברג, במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. כל השכונות המרכיבות את טמפלהוף-שנברג שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במערב ברלין.
הרובע גובל ברבעים פרידריכסהיין-קרויצברג מצפון-מזרח, נויקלן ממזרח, שרלוטנבורג-וילמרסדורף מצפון-מערב, מיטה מצפון, שטגליץ-צלנדורף ממערב ובמדינת ברנדנבורג מדרום.
רובע טמפלהוף-שנברג מורכב משש שכונות:
רובע טמפלהוף-שנברג הוא המאוכלס ביותר בברלין, אחרי רובע פנקו.
15.5% מתושבי הרובע אינם אזרחים גרמניים.
הרובע מגוון מאוד מבחינה כלכלית וחברתית.
למעלה משליש מתושבי הרובע מתגוררים בשכונה שנברג.
השכונה, השוכנת יחסית במרכז ברלין, היא בעלת אופי עירוני, ושוכנים בה אין-ספור מוסדות תרבות, אמנות ובילוי, מהחשובים והידועים בברלין.
שאר שכונות הרובע הן שכונות מגורים חסרות זוהר, בהן מתגוררים תושבים מהמעמד הבינוני בעיקר.
השכונה פרידנאו היא הקטנה ביותר בשטחה מבין 95 שכונות העיר ברלין, והשנייה בצפיפות האוכלוסין.
בית העירייה של שנברג משמש כבית העירייה של הרובע כולו.
עד לאיחוד גרמניה בשנת 1990 שימש בית העירייה של שנברג כבית העירייה של מערב ברלין.
טמפל סיני (מאנגלית: Temple Sinai), או בשמו הרשמי: הקהילה העברית הראשונה של אוקלנד (First Hebrew Congregation of Oakland) הוא בית כנסת יהודי רפורמי הממוקם ברחוב סאמיט 2808 באוקלנד, קליפורניה שבארצות הברית.
בית הכנסת נוסד בשנת 1875, ומהווה את הקהילה הוותיקה ביותר במזרח סן פרנסיסקו.
באי בית הכנסת הראשונים כללו את גרטרוד שטיין, יהודה לייב מאגנס, ורייצ'ל (ריי) פרנק.
במקור היה בית הכנסת מסורתי אך הפך רפורמי תחת הנהגתו של הרב מרכוס פרידלנדר בשנים 1893–1915. עד שנת 1914 היה בית הכנסת לרפורמי קלאסי.
הקהילה התמודדה עם ארבעה משברים כלכליים עד שנת 1934. מאז, עברה הנהלת בית הכנסת לידיהם של שלושה רבנים: ויליאם שטרן (1934–1965), שמואל בראודה (1966–1989) וסטיבן צ'סטר (מ- 1989 ועד היום).
בשנת 2006 החלה הקהילה בגיוס כספים להקמת מתחם חדש לחלוטין לבית הכנסת בעלות של 15 מיליון דולר.
חניכת הקרקע נערכה באוקטובר 2007. עד סוף שנת 2009 הצליחה הקהילה לגייס 12 מיליון דולר.
בית הכנסת מונה כיום (2010) כאלף משפחות.
הרבנים הם סטיבן צ'סטר, ג'קלין מאטס-מאכין ואנדראה ברלין.
טמפיקו (בספרדית: Tampico) היא עיר נמל במדינת טמאוליפס במקסיקו.
טמפיקו שוכנת על הגדה הצפונית של נהר פאנוקו, במרחק של כ-10 קילומטרים ממפרץ מקסיקו, ועל הגבול של טמאוליפס עם מדינת וראקרוס.
במשך מאות שנים לפני הגעת הספרדים לאזור, שכנה בו התיישבות ילידית בשם טמפיקו.
משמעות השם בשפת ואסטק היא "מקום הלוטרות".
הספרדים הראשונים להגיע לאזור היו אנשי המשלחת של אלונסו אלברס דה פינדה ב-1520. הם ניסו להקים מוצב על גדות נהר פאנוקו, אך הילידים מנעו את ההקמה.
באותה שנה נשלחה משלחת נוספת, אך גם היא לא צלחה.
ב-1532 הקים באזור הכומר הפרנציסקני אנדרס דה אולמוס מיסיון ומנזר.
ב-26 באפריל 1554 נוסדה התיישבות סביב המנזר והמיסיון שנקראה סן לואיס דה טמפיקו.
לאחר מספר התקפות של שודדי ים הועברה ההתיישבות מהגדה הצפונית של הנהר אל הגדה הדרומית.
העיר הנוכחית נוסדה ב-12 באפריל 1823 על ידי קבוצת אנשים מהעיר אלטמירה הסמוכה.
ההתיישבות הפכה תוך שנים ספורות לנמל חשוב.
ב-1829 שלחה ספרד כוחות מקובה לכיבוש טמפיקו כצעד ראשון בדרך להשתלטות מחדש על מקסיקו העצמאית.
כוח מקסיקני בפיקוד הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה הצליח לעצור את הספרדים והשתלט מחדש על העיר.
בתחילת המאה ה-20 החלה הפקת נפט באזור טמפיקו.
בעקבות כך התפתחה בעיר תעשיית נפט שהביאה לגידול באוכלוסייה.
ב-9 באפריל 1914, במהלך המהפכה המקסיקנית, עצרה ספינה מקסיקנית בטעות ספינה עם מספר מלחים אמריקאים ליד חופי טמפיקו.
התקרית הובילה לפרשת טמפיקו, במהלכה כבשה ארצות הברית את עיר הנמל וראקרוס למספר חודשים.
כלכלת העיר מסתמכת על הנמל שלה ועל התעשייה בה ובערים אחרות במטרופולין של טמפיקו.
בעיר נמצאים מספר קמפוסים של אוניברסיטאות, בהם הקמפוס של האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל פרנסיסקו חבייר מינה, הקרוי על שמו של פרנסיסקו חבייר מינה, שהיה לוחם מקסיקני שנהרג במלחמת העצמאות של מקסיקו.
הנמל מציע טיסות למספר יעדים בתוך מקסיקו.
טמפוס איריס הוא מיזם לקידום יחסים אקדמיים בינלאומיים במכללות אקדמיות בישראל אשר אושר למימון של הקהילה האירופית במסגרת תוכנית טמפוס, שמטרתו לקדם מדיניות, פעילויות, מיומנויות ותרבות בינלאומיים, בינתרבותיים וגלובאליים במכללות אקדמיות ציבוריות במדינת ישראל.
המיזם הוא תלת שנתי 2012–2015 (החל מאמצע אוקטובר 2012) וכולל 18 שותפים בישראל ובאירופה.
המושגים בִּנְאוּם (Internationalization) וגלובליזציה קרובים זה לזה, ולעיתים נעשה בהם שימוש חופף, על אף ההבדל, אם כי החמקמק, בין השניים.
בנאום הוא תהליך פיתוחם והרחבתם של קשרים בין אומות לתרבויות אשר מסייע ומעודד את חיזוקם של שיתופי פעולה הקשורים למחקר, להוראה ולפעילויות שירות שונות, ובכך הוא גם תורם להעשרת איכות ההשכלה הגבוהה.
גלובליזציה, לעומת זאת, היא תהליך המדגיש את תפקידם ההולך וגובר של מערכות כלל-עולמיות הממוקמות מחוץ ומעבר למדינה נתונה הנושאות את סממניהן של תרבויות דומיננטיות, ובעיקר את אלו של התרבות האמריקאית
בנאום בהקשר למוסדות להשכלה גבוהה מוגדר כ"תהליך האינטגרציה של מדדים בינלאומיים, בין-תרבותיים וגלובליים במטרות, בפעולות ובתפקודה של השכלה גבוהה".
מטרתו של בנאום במכללה אקדמית לחינוך היא להכין את הסטודנטים והסגל לחיים בעידן הגלובלי, המאופיין באיחוד ובקירוב של אנשים בעלי רקע תרבותי שונה במסגרות שונות של עבודה ולמידה.
לבנאום שלושה היבטים עיקריים: פיתוח ערכים גלובליים, קידום איכות אקדמית והתאמת תוכניות לימודים לסטנדרטים בינלאומיים ולשוק העבודה.
היבטים אלה נשענים על הערכים של פיתוח סבלנות וקבלת השונה, היכרות עם תרבויות שונות, חיזוק הקשר בין אנשים בעלי רקע תרבותי שונה ופיתוח מיומנויות תקשורת ורבלית וחזותית בין אנשים מתרבויות שונות.
ההיבט של איכות אקדמית נשען על הנחת יסוד ששיתוף פעולה בין חברי הסגל של מוסדות שונים בתחום מחקר והוראה תורם להפריה הדדית ועשוי להעלות את האיכות האקדמית.
ההיבט הפרקטי מתייחס להיבטים הגלובליים של השתלבות בוגרי המוסדות האקדמיים בשוק העבודה הגלובלי והתאמת תוכניות הלימודים כך שהבוגרים יוכלו להתקבל להמשך לימודים במוסדות אחרים.
בישראל משתתפים בפרויקט מוסדות אקדמיים מהפריפריה ומהמרכז, מכללות להנדסה ולמדעי החברה, מכללות לחינוך ומכללות ערביות.
המכללות האקדמיות המשתתפות בפרויקט בישראל כוללות את:
המכללה האקדמית עמק יזרעאל ע"ש מקס שטרן
המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי
משרד החוץ, המחלקה לשת"פ תרבותי ומדעי, אגף קשתו"ם
אוניברסיטת תל אביב גם היא שותפה בכירה במיזם, ומספקת את התשתית המחקרית לנושא האינטרנציונליזציה והקשרים הבינלאומיים.
בנוסף, שותפות להצעה חברה עסקית העוסקת בתהליכים בינלאומיים בהשכלה גבוהה מגרמניה (Centre for higher education development consult), ארגון אוניברסיטאות אירופיות הממוקם בבלגיה (European centre for strategic management of universities) וארגון אירופי לחינוך בינלאומי מהולנד (European Association for International Education).
פיתוח תוכניות אסטרטגיות לתהליכי אינטרנציונליזציה במכללות האקדמיות המשתתפות בפרויקט
עידוד שיתוף חברי סגל אקדמי, סגל מנהלי וסטודנטים לפעילות בינלאומית
הקמת משרדי קשרים בינלאומיים במכללות המשתתפות
ייזום פעילויות אקדמיות בינלאומיות והקמת רשת לעידוד פעילויות בינלאומיות במכללות המשתתפות ובמוסדות אחרים בישראל ובאירופה.
בשנת 2014 הושק עלון מידע מקוון ושמו 'חדשות הבנאום' בהוצאת המכללה האקדמית ע"ש קיי.
מטרת העלון היא לספק לחברי הסגל האקדמי והמנהלי ולסטודנטים במכללת קיי כאחד, מידע אודות פעילויות בינלאומיות אקדמיות שונות המתקיימות במכללה בתחומי הוראה ומחקר.
בהיותו עלון מקוון, הוא כולל גם קישורים לסרטונים ואתרים הקשורים לבנאום.
טמפלו מאיור (תרגום מספרדית: המקדש הגדול) הוא אחד מהמקדשים המרכזיים של האצטקים בבירתם טנוצ'טיטלאן (כיום מקסיקו סיטי).
הסגנון האדריכלי של המקדש הוא מהתקופה הפוסט-קלאסית של מסו-אמריקה.
שטח בסיס המקדש הוא 80 על 100 מטר.
המקדש מכונה "ויי טאוקלי" ("'huei teocalli'") בשפת הנאוואטל ששימשה ברחבי האימפריה האצטקית.
המקדש הוקדש לשני אלים: ויצילופוצ'טלי (Huitzilopochtli), אל המלחמה; וטלאלוק, אל הגשם והחקלאות.
לכל אחד מהאלים הוקדש מקום מקודש בראש הפירמידה של המקדש, עם גרם מדרגות נפרד.
במרכז המכלול ניצב מבנה חרוטי שהוקדש לקצלקואטל בתפקידו כאל הרוח, אהקטל.
בניית המקדש הראשון החלה בשנת 1325 או מאוחר יותר, והוא נבנה מחדש שש פעמים לאחר מכן.
הוא נהרס על ידי הספרדים ב-1521. כיום נותרו שרידיו של המקדש באתר הארכאולוגי והמוזיאון שהוקם במקום; בסמוך אליו ממוקמת כיום סוקאלו, הכיכר הראשית של העיר מקסיקו סיטי.
האתר מהווה חלק מהמרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, שהוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1987.
טמפלס היא להקת רוק פסיכדלי אנגלית מקטרינג שבנורת'האמפטונשייר.
הלהקה נוסדה בשנת 2012 על ידי הזמר והגיטריסט ג'יימס בגשו (בגשו נולד ב-1986), והבסיסט טום וורמסלי.
הרכב הלהקה הושלם מאוחר יותר עם הצטרפותו של הקלידן והגיטריסט אדם סמית' והמתופף סמואל טומס.
הלהקה הוציאה עד כה ארבעה אלבומי אולפן, שני מיני-אלבומים ומספר סינגלים.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Sun Structures", יצא בשנת 2014 ודורג במקום השביעי במצעד הפזמונים הבריטי.
הלהקה חתומה בחברת התקליטים Heavenly Recordings.
ג'יימס אדווארד בגשו – סולן וגיטריסט ראשי
אדם תומאס סמית' – גיטרת ליווי
תומאס אדווארד ג'יימס וורמסלי – גיטרה בס, קולות ליווי
タンポポ') Tampopo – "שן הארי") הוא סרט קומדיה יפני משנת 1985 בבימויו של איטמי ג'וזו.
הסרט התפרסם כ"מערבון הראמן הראשון", משחק מילים על הביטוי מערבון ספגטי (סוגת סרטים שנעשו על המערב הפרוע האמריקאי על ידי אולפנים איטלקיים).
גורו וגאן, צמד נהגי משאית, עוצרים במסעדה רעועה בצידי כביש.
מחוץ למסעדה הם מבחינים בטאבו, ילד צעיר שחווה אלימות פיזית מצד שלושה מחברי כיתתו, גורו מציל אותו.
טאבו הוא בנה של טמפופו - אישה אלמנה ובעלת המסעדה בשם "לאי לאי".
גורו וגאן עדים להטרדה שעוברת טמפופו מידיי לקוח בשם פיסקן.
גורו מחליט להזמין את פיסקן ואנשיו לקרב מכות מחוץ למסעדה, הוא נלחם היטב אך נמצא בנחיתות מספרית.
הוא מובס ומתעורר בביתה של טמפופו.
בבוקר, טמפופו מכינה איטריות ונותנת לשניים לטעום, היא מבקשת מהם לתת לה חוות דעת כנה עליהן.
גורו וגאן אומרים לה שהן "אמיתיות, אך חסרות אופי".
גורו מוסיף ומייעץ לטמפופו בנוגע להכנת הראמן והיא מפצירה ממנו להפוך להיות המורה שלה להכנת ראמן.
הם מחליטים להפוך את העסק שלה למוסד "אומנות של הכנת מרק איטריות".
גורו לוקח אותה לסיבוב במסעדות ראמן מתחרות ומצביע לעבר נקודות החוזק והחולשה שלהם.
על אף כל המאמצים שגורו עושה, טמפופו עדיין לא מסוגלת להכין את המרק בצורה נכונה.
גורו מחליט להביא "מאסטר זקן", מומחה באומנות הראמן.
לאחר שהם הצליחו להציל אדם קשיש מהיחנקות הוא מלווה להם את הנהג שלו, שוהיי, שהתמקצע בעשייה והכנה של איטריות.
לאט לאט הם מצליחים באמצעות תחבולות מתוחכמות להשיג סודות ומתכונים ממתחריהם.
הקבוצה מסכימה לשנות את שם המסעדה מ"לאי לאי" ל"טמפופו".
פיסקן, הלקוח החצוף, מרגיש רע ומתחרט על כך שבגלל שכרותו ביום בו נלחם נגד גורו לא אמר לאנשיו להישאר מחוץ לקרב, לכן, בשביל להיות הוגן וכדי שירגיש טוב עם עצמו הוא מציע לגורו סיבוב חוזר - אחד על אחד.
אחרי שהקרב מסתיים בתיקו פיסקן מספר לגורו שהוא קבלן ומציע לשפץ את פנים החנות.
נוסף על כן, הוא מלמד את טמפופו את המתכון הסודי שלו לראמן.
לאחר שחמשת הגברים - גורו, גאן, שוהיי, פיסקן והמאסטר גומעים את הראמן בשקיקה - עד הטיפה האחרונה - טמפופו יודעת שהצליחה.
הלקוחות ממלאים את המסעדה (המשופצת) שלה.
לגימת הראמן נקראת כך כיוון שהיא לגימה ישירה מצלחת המרק
עיקר התוכן בסרט מובע בסיפורים שמשלבים אוכל בכל מיני רמות.
הצגת תמונות עמומות סאטיריות של עובד נחות מהממונים עליו שמציג ידע קולינרי נרחב בעת הזמנה במסעדה צרפתית, עקרת בית שקמה מערש דווי על מנת לבשל ארוחה אחת אחרונה עבור משפחתה, אישה שמציגה לכיתה כיצד לאכול ספגטי בצורה נכונה.
עוד עלילת משנה מציגה פקיד בחנות שצריך להתמודד עם אישה מבוגרת בעלת אובססיה למחיצת מזון.
סצנות הפקיד משלבות לתוך מסעדה שמערבת הונאה בהשקרה והכוונה לקורבן, שמתברר כי הוא נוכל בעצמו.
עלילת המשנה העיקרית סובבת סביב גבר צעיר בחליפה לבנה - גנגסטר אלגנטי - והמאהבת שלו, החוקר דרכים ארוטיות להשתמש באוכל.
בסופו של דבר הגבר נורה מספר פעמים על ידי אלמוני, ומילותיו האחרונות למאהבת שלו מגלות את המתכון הסודי שלו לנקניקיות.
לאורך הסרט קיימים סטריאוטיפים אמריקאיים- נעימות נושא, דמויות, מוזיקה, מיקום מצלמה ושוטים.
Kōji Yakusho בתור הגבר הצעיר בחליפה הלבנה
יושי Katō בתור מאסטר הכנת הנודלס
Hideji Ōtaki בתור איש מבוגר ועשיר
Fukumi קורודה בתור המאהבת של האיש בחליפה הלבנה
סצוקו Shinoi בתור המאהבת של האיש הזקן
Masahiko Tsugawa בתור מנהל הסופרמרקט
יושיהירו Katō בתור החסיד של האיש בחליפה הלבנה
מריקו אוקאדה בתור סנסיי הספגטי
Ryūtarō Ōtomo בתור מאסטר ראמן
Toshiya פוג'יטה בתור איש עם כאב שיניים (לא אוזכר)
הפצת הסרט טמפופו נעשתה על ידי טוהו החל מה- 23 בנובמבר 1985. הסרט הופץ בארצות הברית על ידי ניו יורקר סרטים בשנת 1987 ובישראל ב-1988.
רוג'ר איברט דירג את הסרט ארבעה מתוך ארבעה כוכבים, בתגובה "כמו הקומדיות הצרפתיות של ז'אק טאטי, זוהי מדיטציה מבלבלת על טבע האדם שבה סיטואציות הומוריסטיות זורמות כלאחר יד, כאילו החיים הם סדרה של חיוכים"
האל הינסון מ"וושינגטון פוסט" כתב כי "הסרט, שאיטאמי מכנה 'מערבון ראמן', הוא תערובת פרועה של גסויות והתעללות." "'טמפופו' הוא אולי הסרט הכי מצחיק על הקשר בין אוכל למין שנעשו אי פעם."
טמפופו קיבל שבחים רבים מהמבקרים, עם דירוג מאושר של 100 אחוזים, וציון ממוצע של 8.5/10 מאתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 46 ביקורות.
"תודות להומור והחדות הסאטירית של הבמאי ג'וזו איטאמי, טמפופו הוא מצחיק, סקסי, חגיגה של חיבה לאוכל, שלה השפעה רחבה על התרבות היפנית."
הסרט היפני/אמריקאי נערת הראמן, שבו אישה שלומדת להכין ראמן, מכיל הרבה אזכורים לטמפופו.
מספר מסעדות ראמן ברחבי העולם נקראו בשם טמפופו.
טמפה ביי רודיס הוא קבוצת כדורגל מקצוענית אמריקאית הממוקמת בעיר סיינט פיטרסברג, פלורידה, שבארצות הברית.
המועדון הוקם בשנת 2008. מאז 2017, משתתף באליפות USL, הליגה השנייה בחשיבותה במערך הליגות בארצות הברית.
המועדון שיחק בעבר מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) (משנת 2011 עד 2016) ובחטיבה 2 של USSF (בשנת 2010), שהיו גם ליגות משניות.
המועדון עורך את משחקי הבית באצטדיון אל לאנג, על קו המים של העיר סיינט פטרסבורג.
המועדון הנוכחי חולק את שמו, הלוגו שלו וחלק מתרבות המועדונים שלו עם טמפה ביי רודיס המקורית, מועדון שהיה פעיל משנת 1975 ועד 1993, בעיקר בליגת הכדורגל המקורית של צפון אמריקה.
בעלי המועדון הנוכחיים הודיעו על כוונתם להשתמש בסימני המסחר הוותיקים של הרודיס במסיבת העיתונאים המקדימה בשנת 2008. עם זאת, סוגיות ברישוי אילצו את המועדון להשתמש בשם טמפה ביי עד דצמבר 2011, אז זכה בזכויות מלאות לשם Rowdies וקניין רוחני אחר.
הרודיס הנוכחיים השתמשו תמיד באותה ערכת צבעים ירוקה וצהובה כמו המועדון המקורי, אפילו כאשר הם עדיין לא הצליחו לקבל רישוי להשתמש בשם Rowdies.
הרודיס זכו באליפות NASL בשנת 2012, והלוגו כולל שני כוכבים: אחד לזכייה ב-2012 ואחד לאליפות 1975 שבו זכתה רודיס המקורית.
המועדון ניהל יריבות ארוכת שנים עם פורט לאודרדייל סטרייקרס, איתם הם התמודדו עם הדרבי של פלורידה מאז נפגשו לראשונה בשנת 1977.
באוקטובר 2018 הודיעה טמפה ביי רייס, זיכיון הבייסבול של האזור, על תוכניות לרכוש את הרודיס ולהשתלט על אצטדיון אל לאנג.
אחד השחקנים הנודעים ששיחקו בקבוצה היה ג'ו קול, ששיחק בקבוצה עד לפרישתו ממשחק.
הטמפה ביי רודיס המקוריים היו זיכיון הרחבה בליגה המקורית של NASL ושיחקו 10 עונות באצטדיון טמפה החל משנת 1975. הרודיס זכו להצלחה מיידית ועקבית, כשזכו באליפות 1975 בעונת הפתיחה שלהם והגיעו לגמר הליגה בשתי הזדמנויות נוספות, והרוויחו באופן קבוע מקום בפלייאוף.
הרודיס נהנו מתמיכה פופולרית רחבה עד שה-NASL נסגרה בשנת 1984, לאחר מכן הקבוצה שיחקה ב-AISA, ASL וב-APSL לפני שהקבוצה התפרקה ב-1993.
ב-18 ביוני 2008 הודיעו אנשי העסקים המקומיים דייוויד לקסר, אנדרו נסטור והינדס האוורד על כוונתם להקים מועדון כדורגל חדש שיחייה את שמו של רודיס (כ"מ.כ.
טמפה ביי רודיס") ולהתחיל לשחק בשנת 2010 כקבוצת הרחבה ב-USL Division First, הליגה השנייה בפירמידת הכדורגל האמריקאית.
עם זאת, בנובמבר 2009 הודיע מועדון הכדורגל טמפה ביי על כוונתם להפוך למייסדים משותפים של ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית החדשה, שתתחיל לשחק בשנת 2010. לאחר מכן, תוכניות אלה הוחלפו בעסקה להשתתפות בחטיבת 2 של USSF, שיצרה ליגה לעונה אחת בלבד בעונה המורכבת מקבוצות הן מ-USL והן מה-NASL החדשה.
בדצמבר 2013 קנו אנשי העסקים המקומיים ביל אדוארדס את גרעין השליטה במועדון.
באוקטובר 2018, מועדון הבייסבול טמפה ביי רייס הודיע על רכישתם את הרודיס תמורת סכום שלא צוין, בהמתנה לאישור מועצת העיר סיינט פטרסבורג.
לאחר סיום המכירה, נשיאי הרייס מתיו סילברמן ובריאן אולד הפכו לסגני יו"ר מועדון הכדורגל.
בינואר 2010 נודע המועדון בשם "מועדון הכדורגל טמפה ביי" בשל סכסוך משפטי עם חברת בגדי הספורט קלאסיק על זכויות הסחורה לשם טמפה ביי רודיס וסימני מסחר קשורים.
השם עדיין שימש באופן בלתי פורמלי את המועדון עד אוקטובר 2010, אז הודיעה הקבוצה כי לא תשתמש בכלל בכינוי "רודיס" עד לפתרון סוגיית הזכויות המתמשכת.
ב-15 בדצמבר 2011, לאחר שתי עונות משחק, המועדון הודיע כי סוף סוף הגיע להסכם רישוי לשימוש בשם "רודיס" והלוגו הקלאסי ובכך התאפשר לו לשנות את שמו חזרה ל"טמפה ביי רודיס" לפני עונת 2012.
מגרש הבית מאז 2011 הוא אצטדיון אל לאנג, המכיל 7,500 ותחילה שימש עבור משחקי בייסבול.
האצטדיון ממוקם על החוף בעיר סיינט פיטרסברג, פלורידה.
המתקן עבר שיפוץ משמעותי בשנת 2015. נוספו מקומות ישיבה שהפכו את אצטדיון אל לאנג לידידותי יותר לכדורגל.
אף על פי שהרודיס היו הדיירים הקבועים היחידים באצטדיון אל לאנג מאז 2011, הוא עדיין שימש לאירועי בייסבול במהלך האביב והקיץ.
לאחר שהפך לבעל רוב המניות במועדון בשנת 2013, איש העסקים המקומי, ביל אדוארדס, הביע מורת רוח ממצב המגרש ואצטדיון אל לאנג.
חודשים של תלונות על דשא גרוע, צינורות דולפים, מושבים שבורים וסוגיות אחרות הגיעו לשיאם בתביעה ביולי 2014 שהגישה הרודיס נגד ועדת הבייסבול בסיינט פטרסבורג בטענה שהוועדה לא מתחזקת כראוי את המתקן "הרעוע".
המחלוקת נפתרה באוקטובר 2014 כאשר אדוארדס והעיר סיינט פטרסבורג תיווכו בעסקה שהעניקה לחברת Big 3 Entertainment של אדוארדס את השליטה הבלעדית על אצטדיון אל לאנג.
כחלק מההסדר, המתקן לא ישמש עוד לבייסבול ואדוארדס הסכים לממן 1.5 מיליון דולר לשיפוצים שנועדו להפוך את אל לאנג לידידותי יותר למשחקי כדורגל.
עם הקמת המועדון בשנת 2008, הודיעו בעליו על תוכניות להקים אצטדיון ספציפי לכדורגל בן 5,000 מקומות ישיבה בצפון מערב טמפה לאורך הכביש המהיר וטראנס.
תוכניות אלה נגנזו בתחילת 2009 כשהתושבים המתגוררים בסמוך לאתר שנבחר השמיעו דאגות בפני ועדת המחוז הילסבורו בנוגע לבעיות רעש וחניה אפשריות.
לאחר שנבחנו אתרים אפשריים אחרים באזור מפרץ טמפה, החליט המועדון לשחק את עונת הפתיחה שלה בשנת 2010 במגרש ג'ורג' מ.
שטיינברנר, אצטדיון בייסבול בן 11,000 מושבים ליד מערב טמפה.
המועדון שיתף את המתקן עם הטמפה יאנקיז, השייכת ליאנקיז, שהערימה קשיים מסוימים.
תזמון משחקי הבית היה אתגר מכיוון שעונות המועדון חופפות לאורך רוב הקיץ.
לא ניתן היה להסיר את תל המגרש ואת העפר ששימש למשחקי בייסבול, מה שאילץ לעצב מגרש כדורגל מעבר לשדה מקו העבירה של המגרש הימני לשדה המרכזי השמאלי, מה שיצר מגרש קטן בהרבה מרוב מגרשי הכדורגל המקצועיים, וחלק גדול משטח הדשא היה חימר.
בשל הקושי לרוץ על חימר רטוב ונזק פוטנציאלי לדשא רטוב, אסור היה לרודיס לשחק כשהאדמה הייתה רטובה, מה שקרה לעיתים קרובות בעונת הגשמים הקיצית של טמפה.
בגלל כל הבעיות הללו, מועדון הכדורגל עבר לאצטדיון אל לאנג.
בשנת 2013 החלה העיר סיינט פטרסבורג בתהליך של יצירת תוכנית אב לאזור קו החוף הכולל את אצטדיון אל לאנג.
חלק מההצעות מציעות להחליף את האצטדיון כולו ואת אזורי החניה סביבו במתחם פארק כדורגל שבמרכזו אצטדיון חדש לכדורגל.
בעלי המועדון לשעבר, ביל אדוארדס, הצהיר כי "בעולם מושלם", אצטדיון אל לנג יוחלף באצטדיון ספציפי לכדורגל שמונה 18,000 מושבים, מה שיאפשר לרודיס להיות מועדון MLS.
טמפו ("פונדק" בקצ'ואה) היו מבנים ששימשו בתרבות האינקה כתחנות דרכים לצרכים צבאיים ומנהליים.
הטמפו נפרסו לאורך מערכת הדרכים של האינקה, ושימשו כתחנות לינה והצטיידות עבור בעלי תפקידים מטעם השלטון.
תחזוקת הטמפו נעשתה על ידי מגויסים מקרב האוכלוסייה המקומית כחלק משירות החובה שהוטל עליהם (מיט'ה).
הטמפו עמדו לרשות פקידי הממשל והכילו מזון וקיפו.
האינקה בנו רבים מהטמפו בד בבד עם שדרוג מערכת הדרכים במהלך תקופת שלטונו של טופאק אינקה יופאנקי בין השנים 1471–1493. לפי הערכות החוקרים נבנו מעל 2,000 מבני טמפו.
למבני הטמפו היו סוגים שונים ומגוון רחב שנבעו מתפקידים שונים אותם נועדו לבצע.
חלק מהמבנים תפקדו כתחנות דרכים פשוטות ובמינימום הכילו אמצעי הלנה, בישול וממגורות (קולקה).
חלק מוקמו בתוך ערים וסיפקו לנוסעים דיור זמני.
חלק מהטמפו, שתפקדו כמרכזים מנהליים, היו כה גדולים שקשה להבדיל בינם לבין כפר קטן.
האדריכלות של המבנים וכן עדויות כתובות מעידים על כך שגודלם נגזר בראש ובראשונה ממספר האנשים אותם הם נועדו להלין.
גם השימושים של הטמפו נבעו מגודלם ומהאמצעים שהכילו.
לכל טמפו הייתה יכולת לשרת בעלי תפקידים שונים.
הקטנים שבהם שימשו כתחנות ממסר עבור שליחים (צ'סקי).
ככל שהטמפו היו גדולים יותר, כן היה ביכולתם לשרת מגוון רחב יותר של בעלי תפקידים: טמפו גדולים מאוד יכלו לספק צרכים של יחידות צבאיות בתנועה, לשמש כמרכזי מינהל אזוריים ולהלנת פמליות של פקידים רמי דרג.
בנוסף לאספקת צרכים של נוסעים, נמצאו בטמפו גדולים גם מתקנים לשימוש בעלי מלאכה כקדרים ואורגים, אמצעי פולחן, עדויות לפעילות ציד, פעילות כרייה ועיבוד של עלי קוקה.
טמפלו ליברטד - הקהילה היהודית של ארגנטינה (בספרדית: Templo Libertad - Congregación Israelita de la República Argentina) הוא בית כנסת הראשון על אדמת ארגנטינה.
בית הכנסת ממוקם בבואנוס איירס ברחוב 'ליברטד', ליד תיאטרו קולון המפורסם.
בית הכנסת הוכרז בשנת 2000 כנכס תרבות לאומי, ובמסגרתו פועל מוזיאון להיסטוריה של עם ישראל.
למרות שיהודים הורשו להתיישב בארגנטינה כבר מאמצע המאה ה-19, ולמרות שכבר ב-1863 הוכרזה קהילה יהודית רשמית בארגנטינה, רק ב-1879 נוצרו התנאים לאפשר את היוזמה להקים בית כנסת בבואנוס איירס.
אחרי שהברון הירש הבטיח תרומה ב-1889, אפשר היה לרכוש את חלקת האדמה עליה תוכנן להקים את בית הכנסת, ואבן הפינה שלו נורתה ב-1897. בניית המבנה ארכה 35 שנים, והוא נחנך ב-1932. את הפרויקט הובילו המהנדסים אלחנדרו אנקין ואאוחניו גנטנר.
לסגנון המבנה יש השפעות מבתי הכנסת הגרמניים של אמצע המאה ה-19. יש לו קיבולת של 700 איש.
טמפל היל אנטרטיינמנט הידועה גם בשם טמפל היל הפקות היא חברת הפקות קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, שהוקמה בפברואר 2006 על ידי המפיקים ויק גודפרי ומרטי בואן.
הסרט הראשון שהחברה הפיקה היה "The Nativity Story" ב-2006 של הבמאית קתרין הארדוויק.
האולפן הפיק את סדרת סרטי "דמדומים".
בהמשך לכך, האולפן חתם על חוזה טלוויזיוני עם ליונסגייט.
להלן לקט מהסרטים שהופקו בידי טמפל היל אנטרטיינמנט:
להלן לקט מסדרות הטלוויזיה שהופקו בידי טמפל היל אנטרטיינמנט:
טמפו קולה היה משקה קולה שיוצר על ידי חברת טמפו משקאות בשנים 1960–1991.
המשקה יוצר החל מקיץ 1960 על פי זיכיון מחברת Florasynth Laboratories האמריקאית.
המשקה נמכר בבקבוקים בעלי צורה ייחודית, שבמשך השנים הפכו למזוהים איתו - בתחילה בבקבוק זכוכית "משפחתי" בנפח ליטר אחד, לאחר מכן צופו בקבוקים אלה בציפוי פלסטיק "נגד התפוצצות", ולבסוף בבקבוקי פלסטיק בנפח 2 ליטר שכונו קנקל.
במרץ 1961 הגישה חברת קוקה-קולה העולמית תביעה נגד "טמפו" על פגיעה בסימן המסחר, מאחר שהמותג שווק תחת הסיסמה "קולה אמריקאית".
בשנת 1987 חברת טמפו ניסתה לשמור על נתח שוק עם הקולה מתוצרתה, מול "קוקה קולה" ויצאה במסע פרסום דומה ל"אתגר הפפסי" של ""פפסי קולה" בה ביקשה מהציבור לבצע מבחן טעימה ולהבחין שהטעמים דומים.
בשנת 1991, כתנאי לקבלת הזיכיון של פפסי, נדרשה טמפו להפסיק לייצר את המותג (וגם טמפו "ליים" וה"אורנג'דה", שהוחלפו ב-"7 Up" ו"מירינדה").
לוטננט טמפלטון ארתור פק הוא דמות בדיונית ואחד מתוך ארבעה פרוטגוניסטים מתוך סדרת הפעולה והרפתקאות הומוריסטית אמריקאית "צוות לעניין", שגולמה בידי דירק בנדיקט.
פק, המזוהה כגיבור מלחמה, מכונה לעיתים קרובות (The) Faceman או בפשטות Face.
למרות שהיוצרים סטיבן ג'יי קאנל ופרנק לופו חשבו על בנדיקט לתפקיד, מנהלי האולפנים התעקשו בתחילה שהתפקיד ילוהק אחרת.
טים דוניגן שיחק את התפקיד בפרק הפיילוט, אך לאחר השלמתו, אותם בכירים חשבו שהוא נראה צעיר מכדי להיות וטרן יוצא מלחמת וייטנאם.
בגובה 6'5 אינץ' (196 ס"מ), דוניגן היה גם גבוה בהרבה משאר צוות השחקנים, במיוחד משרירן הצוות בי.
איי בראקוס (מיסטר טי) (גובה 5'10 (178 ס"מ) הוא הוחלף על ידי בנדיקט לשארית הסדרה.
בראדלי קופר גילם את הדמות בסרט (צוות לעניין (סרט)) בעוד בנדיקט הופיע תפקיד קמע בסצנה שאחרי הכתוביות.
במקור שירת כחייל חי"ר (ובכך זכה בתג חי"ר קרבי), גויס פייס כקצין מודיעין של הצבא שהוקצה לתמוך בצוות חילופי כוחות מיוחדים (ODA) או "A-Team", שם פגש את עמיתיו הנמלטים לעתיד.
פק רך, מדבר חלק ומצליח מאוד עם נשים, ומשמש כנוכל של הצוות, המסוגל לשים את ידיו כמעט על כל מה שהם צריכים, תוך שימוש בתחפושות שונות - אם כי פחות מקולונל ג'ון חניבעל סמית' - ובהנחה של מגוון רחב של אישיות וסיפורי רקע כפי שההונאות שלו דורשות.
כאשר חניבעל נמצא במקום אחר או נלכד כפי שקרה במהלך מספר פרקים, נראה כי פייס עומד בראש הצוות, ומתכנן את דרכי הפעולה שלהם (לדוגמה בפרק מהעונה השנייה "Bad Time on the Border", בפרק מהעונה הרביעית "Wheel of Fortune" ובפרק מהעונה החמישית "Point of No Return").
הוא גם חבר הצוות שבדרך כלל מארגן את העמלות עבור השירותים שלהם, בשל כישרונו במספרים, כפי שהוכח במספר פרקים, ולעיתים מתגלה שיש לו את היכולת לספור כמויות גדולות של כסף או להעריך פריטים יקרים בתוך עניין של שניות.
בפרק הפיילוט, נחשף בדיון עם כומר קשיש, שלפי הטענה היה המנטור שלו בצעירותו, כי פייס בילה את נעוריו בבית יתומים בלוס אנג'לס המנוהל על ידי הכנסייה הקתולית, אם כי אם פייס עצמו הוא בעצם קתולי שמעולם לא נחשף.
מספר פרקים מאוחרים יותר מתייחסים גם לבית היתומים הזה (בפרק מהעונה השנייה "The Only Church In Town"), שנקרא מאוחר יותר בשם "סנט מרי".
הכומר הקשיש לא נראה שוב אחרי הפיילוט.
עם זאת, הוא מזכיר שפייס נדד לבית היתומים כשהיה בן חמש ו"התייתם תחילה ממשפחתו ואחר כך מארצו".
בפרק מהעונה השלישית "Mind Games", מתגלה כי הוא נולד בשם אלווין ברנר, ולאחר שורה של שינויי שם, סיים בשם טמפלטון פק.
מערכת היחסים של פייס עם שאר הצוות היא של משפחה פונדקאית.
מערכת היחסים שלו עם חניבעל בנויה על כבוד, ובעוד שחניבעל לפעמים צריך להורות לו לעשות דברים (בדרך כלל על ידי אמירת "Move it Lieutenant" בקול חמור סבר), חניבעל לעיתים קרובות מתייחס לפייס כאל בן וקורא לו "ילד" (kid), בדרך כלל כשחניבעל צריך להתנצל על משהו.
איי כמו באחיו ולמרות שבי.
אף פעם לא ממש פוגע בו, פייס לפעמים מפחד שב.
איי הולך להכות אותו, במיוחד לאחר שגילה שהוא וחניבעל סיממו אותו כדי להעלות אותו למטוס.
לאחר שפייס חירב הונאה בפרק "Black Day at Bad Rock" שבמהלכו בי.
איי נורה ברגלו, פייס מבלה את היום בפחד וחשש לנקמה מצידו של בי.
איי (מה שלא קורה לבסוף).
פייס נוטה להתייחס למרדוק כאל אח קטן ומתנהג כמו מנטור עבורו ולעיתים קרובות לוקח את מרדוק איתו להונאות (אשר מרדוק אוהב), ופייס משכך כל אשליה שמרדוק חווה כרגע, אם כי לא בצורה קשוחה כמו שחניבעל עושה.
בפרק מן העונה החמישית "Family Reunion", מתגלה שפייס הוא ריצ'רד בנקרופט, בנו של היועץ הנשיאותי לשעבר והפושע המורשע א.ג'יי בנקרופט.
עם זאת, פייס לומד זאת ממרדוק רק לאחר מות אביו.
למרות שמרדוק גילה זאת מוקדם יותר, בנקרופט גרם לו להבטיח לא לספר לפייס, שזועם על כך שמרדוק לא סיפר לו מוקדם יותר על אביו.
פייס גם שמח לגלות על אחותו למחצה אלן בנקרופט, מכיוון שזה נותן לו לפחות בן משפחה אחד.
ניתן לראות כי לשידור המקורי צולמו שני סופים, כשהצופים יכלו להתקשר ולהצביע על התוצאה אם בנקרופט באמת היה אביו של פייס או לא.
הסוף האלטרנטיבי מעולם לא שודר או שוחרר בשום צורה.
נראה כי לפייס יש זיקה לאקדחים בקליבר כבד יותר בניגוד לשאר אקדחי ה-.45 או 9 מ"מ האוטומטיים של הצוות.
פייס נושא בדרך כלל אקדח מסוג קולט טרופר (Colt Trooper) עם כדורי 357. מגנום עם גימור ניקל ואחיזת עץ סיסם למרות שלפעמים השתמש באקדח מסוג סמית'&ווסון מודל 29 (Smith & Wesson Model 29) בצבע כחול.
בדרך כלל נראה היה כי פייס משתמש ברובה רוגר מיני-14 (Ruger Mini-14) או בתת-מקלע מדגם עוזי כאשר היה זקוק ליותר כוח אש.
לפעמים רואים שהוא גם נהנה מעישון סיגרים יקרים, שזו תכונה משותפת לחניבעל.
הפרק הבא שלאחר מכן, "Black Day at Bad Rock", הראה שהוא מעשן סיגר לשביעות רצונו בפעם הראשונה מבין מספר פעמים בסדרה, מה שרומז שאולי הדמות גדלה לאהוב סיגרים.
למרות העדפתו לדברים העדינים יותר בחיים, פייס לוקח על עצמו את התפקידים המסוכנים ביותר במשימות (דבר שהוא מתלונן עליו לעיתים קרובות) מכיוון שהוא משמש לעיתים קרובות כפיתיון כדי לפתות את המטרה שלהם או לוקח סיכונים עצומים עם הונאות מסוכנות.
בפרק מהעונה השנייה "The White Ballot", הוא רץ בפומבי למשרת השריף על מנת להזמין ניסיון התנקשות כדי שצוות לעניין יוכל לעצור את המתנקשים לעתיד על ניסיון רצח.
באופן דומה, בפרק מהעונה הראשונה "Till Death Do Us Part", הוא מתחתן עם יורשת שהם מחלצים מנישואים כפויים כדי שהחוטפים שלה יתמקדו בו במקום בה.
מאחר שפייס חושף את צווארו הרבה, הוא החבר שנלכד בתדירות הגבוהה ביותר בצוות, בעוד מרדוק, שלעיתים קרובות מלווה את פייס בהונאות או משמש כפיתיון כאשר פייס לא מסוגל, נלכד בתדירות השנייה.
עם זאת, פייס די טוב במציאת דרכים לברוח אבל בדרך כלל ניצל על ידי חניבעל ושאר הצוות.
מלבד התפקיד שלו כפיתיון, תפקידו של פייס כנוכל אומר שהסיכונים שהוא לוקח בדרך כלל גבוהים יותר.
בפרק האחרון בעונה השנייה "Curtain Call", פייס מכה שומר, גונב את מדיו ונכנס לתחנת שמירה שנשלטת על ידי קולונל דקר והשוטרים הצבאיים כדיי לגנוב ארון של ציוד עזרה ראשונה שמרדוק היה צריך לאחר שנורה בחזהו למרות שידע שיש סבירות גבוהה שיזוהה וייעצר.
כמו כן, כשחבר צוות צריך להילכד כדי לחדור לכלא אויב, בדרך כלל פייס זה שמסיים את העבודה (למרות שהוא מעדיף שלא כי זה הורס את חליפת המעצבים שלו).
בפרק מהעונה השלישית "The Island" פייס נותן לעצמו להילכד כדי למצוא את הכלא שבו מוחזק הרופא שהציל פעם את חייו של בי.
איי בווייטנאם, ובפרק "The Theory of Revolution" הוא נלכד בכוונה כדיי להסתנן לכלא של דיקטטור אכזרי.
המעניין הוא שהוא עושה זאת למרות שידע שסביר להניח שהוא יוכה וייחקר מכיוון שהוא לא נראה מופתע כשהוא נגרר לחקירה.
אפילו מרדוק אומר לו שהוא היה אמיץ שעשה זאת ונותן לו תג הצטיינות (מרדוק הוא מנהיג צופים בשעה זו).
למרות התלוננות שלו, פייס הוא למעשה בחור אמיץ מאוד שמוכן לשים את הצוות לפני עצמו.
פייס הוא החבר העדין ביותר מבין חבריי צוות לעניין, והוא בדרך כלל מנסה להימנע מעימותים ולא שש להסתבך בקטטות - ולו רק כדי להימנע מלפגוע בבגדיו ולראות בקרבות מטרד, שזה ניגוד לגישה ה"ששת אליי קרב" של חניבעל, מרדוק ובי.
איי., שבאופן טיפוסי יותר רואים שהם נהנים להיערך לקרב.
בדיחה חוזרת בסדרה היא שפייס תמיד מנסה להשיג בחורה יפה; פרק אחד שנגמר עם זאת מזעזע את פייס כאשר ה.מ מרדוק הולך להשתתף בשעשועון גלגל המזל וזוכה במכונית, בטיול חלומי להוואי ובדייט עם בחורה יפה.
הכינוי המלא של הדמות משתנה במדיות השונות.
כשהוא הוצג בפיילוט ובפרקים רבים אחרים, כינויו ניתן בבירור בתור "The Faceman".
דוגמאות אחרות מורידות את "ה" ("the").
תסריטים רבים של פרקים מוקדמים ציינו את הדמות כ"Faceman".
בחומר מודפס אחר, הוא מכונה לפעמים "The Face".
בסרט משנת 2010, הוא כונה "Faceman", כששוב השמיטו את ה"the".
מקורו של השם "Faceman" הוא במונח סלנג פופולרי ששימש תלמידות לתלמידים מושכים במהלך שנות התיכון של סטיבן ג'יי קאנל, כלומר "Look at that faceman" כמו ב"Look at that good looking boy"; מישהו חתיך.
במספר מדינות דוברות ספרדית, הכינוי שלו הוא "Fas", שמקורו בפאסינאדור ("fascinater") כשהתחיל להיות מכונה כך בפרק הפיילוט ובפרק "Black Day at Bad Rock" בין פרקים רבים, רבים אחרים.
בספרד, הכינוי שלו היה "Fénix" ("Phoenix").
באיטליה, קראו לו "סברלה" ("סטירה"), המהווה "פאצ'יה דה סברלה" סלנג איטלקי ל"נבל חביב".
בברזיל, הכינוי שלו היה "Cara-de-Pau" (בצורה מילולית "פניי עץ", סלנג פורטוגזי לחצוף, יקיר או אפילו אידיוט).
בפולין, הכינוי שלו היה "Buźka" ("פנים חמודות") בדומה למקבילו ההונגרי, Szépfiú.
בצרפת, הכינוי שלו היה "futé", שתואם ל"חכם".
ברוסיה, הכינוי שלו היה "Красавчик", כלומר נאה.
בקוריאה, הכינוי שלו היה "멋쟁이", כלומר נאה ומלא בסטייל.
בטאיוואן, הכינוי שלו היה "小白", שזה כמו "小白臉", שפשוטו כמשמעו זה "פנים קטנות לבנות", ביטוי המשמש לתיאור גבר נאה, מפונק ומלוטש.
בהונגריה, הכינוי שלו היה "Szépfiú" (בחור יפה)
בישראל, הכינוי שלו היה "פנים" (התרגום המילולי לFace).
בארגנטינה, הכינוי שלו היה "faz"
בסדרה, פק נהג בשברולט קורבט לבנה משנת 1984, (שוחררה ב-1983) עם פנים בצבע אדום ופס אדום לאורך המכונית (כדי להתאים לטנדר של בי.
הוא מצויד ברדיו CB וטלפון נייד.
לוחית הרישוי הייתה S967238 בפרק מהעונה השנייה The Taxicab Wars", ולאחר מכן שונתה ל-1HJG851. המכונית הופיעה לראשונה בפרק מהעונה השנייה "The Taxicab Wars".
בנוסף למספר הופעות קמע בפרקים אחרים, המכונית הוצגה באופן בולט במספר פרקים, כולל בפרק מהעונה השנייה "Chopping Spree", שם היא שימשה כפיתיון בניסיון לתפוס גנבי מכוניות.
ההופעה הסופית של המכונית הייתה בפתיחת העונה החמישית בפרק "Dishpan Man", שם היא נשמעת מחוץ למסך, ומתרסקת כאשר החבר החמישי פרנקי סנטנה נותן לפייס עצות רעות לגבי תיקון הבלמים הפגומים.
עם זאת, מכיוון שגם תכישיטיו של בי.
איי ניזוקים עקב עצות רעות דומות ובכל זאת מופיעים שוב בפרקים הבאים, אף פעם לא הובהר אם הקורבט ניזוקה קשה מכדי לנהוג מאותה נקודה ואילך, או שפשוט לא הופיעה במקרה בפרקים נוספים בעונה החמישית לפני הפסקת הסדרה.
בסרט משנת 2010, פק מגולם על ידי בראדלי קופר.
איי, חניבעל ומרדוק, גם לו יש קעקוע של צבא ריינג'ר (על זרועו הימנית).
כמו בסדרת הטלוויזיה, פייס מתואר כגבר נאה עם דיבור חלק, אך מוצג גם מנהל מערכת יחסים עם קפטן צ'ריסה סוסה ג'סיקה בייל, שרודפת אחריי צוות לעניין לאחר שנמלטו מהכלא.
לאורך הסרט, פייס מתבגר מג'וקר רודף נשים לערמומי מקצוען עד כדי כך שבשיאו של הסרט, הוא, ולא חניבעל, מתכנן את הגאולה המשפטית של צוות לעניין.
פייס מתכנן את המשימה על סמך משחק ביטחון קלאסי הכולל מנופים וארגזי משלוח, והכולל ירי של מרדוק בראשו.
איי מתחרט בתחילה על הסתמכות הצוות על פייס, אבל משנה את דעתו לאחר שנודע להם שסוסה הבריחה מפתח לפיו של פייס עם נשיקה.
פייס גם מראה בגרות ניכרת כשהוא מקבל את העונש שלו, במקום לאפשר לחניבעל לקחת את מלוא האשמה.
פייס מסיים את הסרט באמרת הכנף של חניבעל, "אני אוהב את זה כשתוכנית מצליחה" ("I love it when a plan comes together." לבנדיקט הייתה הופעת קמע קטנה, שלפי הדיווחים הוא התחרט עליה.
בסצנה שלפני הבריחה של פייס מבית המעצר המשמעתי, הוא (קופר) מתקרב למיטת שיזוף, ושואל את דמותו של בנדיקט מה לעשות עם הפנים שלו.
בנדיקט עונה "אתה לא מתעסק עם זה, ילד." ("You don't mess with it, kid.")
הטמפודרום הוא אולם אירועים רב תכליתי בברלין.
האולם נוסד על ידי אירן מסינגר (Moessinger) ונפתח ב-1980 ליד חומת ברלין בצד המערבי של כיכר פוטסדאם, באוהל קרקס גדול.
לאחר מספר שינויים במיקום, הוא שוכן כיום בבניין קבע ברובע קרויצברג.
מסינגר הוסמכה לאחות כאשר קיבלה בירושה 800,000 מארק מאביה; בעזבון זה הקימה את הטמפודרום באוהל קרקס.
כספה אזל במהירות, והסנאט של ברלין הסכים לתרום כספים כדי להמשיך את הפעילות.
המיקום המקורי גרר תלונות על רעש, ובשנת 1985 עבר הטמפודרום לאתר בטירגארטן, אך נעקר עקב בניית משכן הקנצלר הגרמני החדש.
הוצעה בנייה חדשה - לימים הבניין הנוכחי - והאוהלים הועברו לאתר זמני במהלך הבנייה.
במאי 1999, המקום עבר למקום זמני אחר ליד תחנת הרכבת המזרחית של ברלין.
בשנת 2001 נבנה מקום קבע באתר אנהאלטר באנהוף הישן, שחורבותיו שנפגעו מהמלחמה נהרסו ב-1960. חלק קטן מחזית התחנה הישנה נשמר, אך סככת הרכבת הוסרה והותירה שטח גדול ופתוח.
הטמפודרום החדש הוקם במרכז אזור זה, עם מגרש משחקים בינו לבין שארית החזית, ושטח מיוער המשתרע בכיוון השני לכיוון תעלת לנדוור.
הפירמה פון גרקן, מרג ושות' (Gerkan, Marg und Partner (GMP)) תכננה את הבניין החדש.
תוכנית הקומה הבסיסית היא מרובעת, ומכילה שלושה חללי הופעות וכן ביסטרו ומשרדים ושירותים, מתחת למרפסת עם רצפת עץ המארחת אירועי בירה בעונה.
החלל הגדול יותר, במרכז, מכוסה ב-37 מטר של גג מפלדה ובטון שנועד להדהד את צורת האוהלים של האתר המקורי.
חלל זה יכול להכיל 3,500 איש; הזירה הקטנה יותר מכילה 400 מושבים.
החלל השלישי הוא הליקווידרום, "Liquidrom", מתקן אמבט תרמי / ספא הכולל אמבט מי מלח בקוטר 13 מטר, מצויד ברמקולים תת-מימיים כדי לספק חווית ספא רב חושית, שלוש סאונות בטמפרטורות של 55, 80 ו-90 מעלות צלזיוס, חדר אמבט אדים יחד עם שירותי עיסוי שונים.
המבנה, בגודל 12,500 מ"ר, הושלם בשנת 2001 בעלות של כמעט 36 מיליון דולר - מעל פי שניים מהתקציב המקורי.
החריגות הובילו להתפטרותו של סנטור המדינה שטרידר (Strieder), שהיה אחראי על המחלקה לפיתוח עירוני.
תאגיד טמפודרום פשט רגל ב-2005 והופעל על ידי כונס נכסים, כשמסינגר פרשה מתפקיד דירקטור.
היא והמנהל לשעבר נורברט וואהל (Waehl) נשפטו בגין מעילה אך זוכו בשנת 2008. הטמפודרום מופעל כעת על ידי קבוצת Bremer KPS, שהשתלטה באפריל 2010 לנוכח איום עיקול על ידי לאנדסבנק ברלין (Landesbank Berlin).
להלן רשימת אמנים, אשר הופיעו בטמפודרום:
טמפל גרנדין הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוגת דרמה ביוגרפית, משנת 2010, בבימויו של מיק ג'קסון ובכיכובה של קלייר דיינס בתפקיד טמפל גרנדין, אישה אוטיסטית שחידושיה חוללו מהפכה בפרקטיקות לטיפול חומל והומניסטי בבעלי חיים בחוות בקר ובבתי מטבחיים.
הוא מבוסס על הממואר של גרנדין "התעוררות וחשיבה בתמונות" .
הסרט נוצר בהשראת מפיקת הסרט אמילי גרסון סיינס, שניסיונה כאם לילד אוטיסט הניע אותה לשתף את סיפורה של טמפל גרנדין.
היא השיגה את אישורה של גרנדין עוד בסוף שנות ה-90, אך התמודדה עם מהמורות רבות עד שהפרויקט יצא לבסוף לפועל.
לאחר מספר שינויים עלילתיים, בוים הסרט על ידי מיק ג'קסון, כאשר קלייר דיינס לוהקה לתפקיד גרנדין.
דיינס שקעה לתוך לימוד התפקיד, למדה על עבודתה של גרנדין ובילתה איתה זמן כדי ללכוד את הדמות הייחודית שלה.
ההפקה, שצולמה בטקסס ב-2008, שמה דגש על האותנטיות של הסרט, ולשם כך אף התייעצה עם גרנדין ברגעי מפתח.
הסרט, שיצא בהקרנת בכורה ברשת HBO ב-6 בפברואר 2010, זכה לשבחים רבים על אופן ההצגה הלבבי והאותנטי של הגיבורה.
המבקרים שיבחו את יכולתו של הסרט להנגיש לצופה באופן בלתי אמצעי את האוטיזם של גרנדין ואת נקודת המבט הייחודית שלה על בעלי חיים ועל הפסיכולוגיה שלהם.
ההופעה של קלייר דיינס זכתה להערכה מיוחדת על עומק הדמות והדיוק שלה, אגב הימנעות מסנטימנטליות יתר, תוך הצגת ההתפתחות של גרנדין.
כמותם זכו לשבחים גם ההימנעות של הסרט מקלישאות; הבימוי המתחשב ומעורר החיבה, וכן הוויזואליה שלו.
טמפל גרנדין נחווה כביוגרפיה מעוררת השראה, מעוצבת בקפידה, שהציעה הצצה נדירה ומרגשת לחיים ולנפש יוצאי דופן.
הוא זכה במספר פרסים, כולל חמישה פרסי אמי, פרסי גלובוס הזהב וכן פרס גילדת שחקני המסך לקלייר דיינס.
טמפל גרנדין הוא ילדה עם לקויות תקשורת הנוטה להתמוטטויות, דהיינו תגובות עוצמתיות ובלתי נשלטות לסיטואציות מציפות, והיא מאובחנת עם אוטיזם.
הקונצנזוס הרפואי באותה תקופה - שנות ה-50 של המאה העשרים - היה שאוטיזם הוא סוג של סכיזופרניה, אשר מקורה בהיעדר חיבה אימהית.
ואולם, בניגוד להמלצות להעביר אותה לאשפוז במוסד סגור, נרתמת אמה של טמפל ושוכרת מטפלים מקצועיים, ופועלת על מנת לעזור לבתה לשפר את כישוריה בתחום האינטראקציה החברתית.
בהגיעה לגיל ההתבגרות, נוסעת טמפל לבית החווה של דודה ודודתה כדי לעבוד אצלם.
היא מתבוננת בפרות המוכנסות לתוך מתקן עץ המקיף אותן ומפעיל עליהן לחץ קל, וזאת במטרה להרגיע אותן.
כאשר היא עצמה חווה התקף חרדה, היא משתמשת במתקן כדי להרגיע את עצמה.
בהשראת המורה שלה, ד"ר קרלוק, המעודד אותה לעסוק במדעים, היא מתקבלת ללימודים במכללת פרנקלין פירס, שם היא מפתחת גרסה מוקדמת של מכונת לחיצה עבור עצמה, כדי להרגיע את עצמה בתקופות של לחץ.
המכללה שלה מפרשת באופן מוטעה את השימוש במכונה כאקט מיני, ומאלצת אותה לסלק אותה.
בתגובה, מפתחת טמפל פרוטוקול מדעי לבדיקת תגובות הנבדקים למכונה, ומוכיחה שמדובר במכשיר טיפולי גרידא.
טמפל מסיימת תואר ראשון בפסיכולוגיה ועומדת לפני המשך לימודים לתואר שני במדעי בעלי החיים.
טמפל מתמודדת עם סקסיזם בעודה מנסה להשתלב בעולם גידול הבקר, אך בהמשך דרכה היא מעצבת מבנה טבילה חדשני לפרות, בעל מסלול מפותל, אשר מעודד את הבהמות לעבור דרכו באופן רצוני וללא התנגדות.
בתחילה, המכשיר פועל כמתוכנן, וזוכה לסיקור חיובי בעיתונות המקומית, אך החוואים המקומיים מזלזלים בעיצוב המדויק שלה ומשנים אותו, וכתוצאה מכך גורמים לטביעתן של מספר פרות.
טמפל מתוסכלת וכועסת על כך, ומבקרת אצל ד"ר קרלוק.
היא יוצאת מהפגישה כשהיא מעודדת להמשיך במאמציה לשפר את התעשייה ולהקים בית מטבחיים משלה.
מספר ימים לאחר ביקורה אצל ד"ר קרלוק, מקבלת טמפל טלפון מאמה ובו היא מתבשרת על דבר מותו.
מאוחר יותר, בזמן שהיא עורכת קניות, פוגשת טמפל באישה בשם בטי שבעלה עובד בבית מטבחיים.
טמפל נפגשת עם בעלה של בטי בבית המטבחיים ומסבירה לו את תוכניתה לפריסה מחדש של בית המטבחיים.
הרעיון שלה נבדק וזוכה להצלחה.
שנים מאוחר יותר, בשנת 1981, מגיעה טמפל לוועידת האוטיזם הלאומית וחולקת את סיפורה.
את הרעיון לפיתוח דרמה ביוגרפית על טמפל גרנדין יזמה המפיקה שלו, אמילי גרסון סיינס, סוכנת כישרונות מצליחה ומייסדת-שותפה של ארגון ללא מטרות רווח בשם "קואליציית אוטיזם למחקר וחינוך" (כיום חלק מהארגון "Autism Speaks").
באמצע שנות ה-90, גרסון סיינס כיהנה בתפקיד סגנית-נשיא בסוכנות וויליאם מוריס, כאשר בנה בן השנתיים אובחן כאוטיסט.
היא למדה על גרנדין זמן קצר לאחר מכן, כשאמה סיפרה לה שראתה את ספרה של גרנדין "לחשוב בתמונות" בחנות ספרים, וכן בעקבות מאמר שכתב הסופר הבריטי אוליבר סאקס על גרנדין ונשלח אליה על ידי סבתה.
הקריאה על אודות גרנדין חידשה את האנרגיה, המוטיבציה והרוח של גרסון סיינס בהתמודדות עם מצבו של בנה.
"הסיפור של טמפל הפיח בי תקווה, והסיפור של אמה של טמפל נתן לי כיוון ומטרה", אמרה גרסון סיינס בראיון מאוחר יותר.
"הורים לילד עם אוטיזם בכל מקום צריכים לשמוע אותו, הן עבור האספקט התפקודי והן עבור הרוחני.
ידעתי שצריך לספר את הסיפור הזה, ולתרום מנסיוני ומהגישה שלי כנציגת כישרונות בתעשיית הבידור.
הרגשתי שזו האחריות שלי לגרום לזה לקרות".
באמצעות סוכנה של גרנדין ביקשה גרסון סיינס לפגוש את גרנדין לארוחת צהריים.
"היא נכנסה לבושה בחולצת הרפתנית שלה - בדרך הטמפלית שלה, בהליכה הטמפלית שלה.
הבנתי שיש אנשים שבוהים בה, ובתקופת חיים אחרת אולי הייתי אחת מהם, אבל כל מה שיכולתי לחשוב עליו היה, 'אני לא מאמינה כמה אני בת מזל להיות כאן.
האישה הזו היא הגיבורה שלי' ".
גרנדין הכירה את עבודתה של גרסון סיינס עם קואליציית האוטיזם, והעניקה לה את רשותה ליצור את הסרט, אבל למיזם - שהושק לראשונה בסוף שנות ה-90 - לקח יותר מעשר שנים להתממש.המגזין וראייטי דיווח ב-2002 שדייוויד או.
ראסל צורף לביים את הסרט מתסריט מאת וו.
מריט ג'ונסון (שנכתב כעיבוד מזיכרונותיה של גרנדין Emergence and Thinking in Pictures).
ראסל נשר מאוחר יותר והוחלף על ידי מואיז קאופמן, שגם הוא עזב לאחר מכן את הפרויקט.
עד 2008, מיק ג'קסון נשכר לבימוי הסרט, וקלייר דיינס הייתה במשא ומתן לככב בתפקיד גרנדין.
התסריט של ג'ונסון הוחלף בתסריט של כריסטופר מונגר (גם ג'ונסון וגם מונגר מוזכרים ככותבי הסרט המוגמר).
מרכיב אחד שגרסון סיינס הייתה בטוחה לגביו מלכתחילה היה רצונה לעבוד עם רשת השידור HBO, בין השאר בגלל מערכת היחסים ארוכת השנים שלה עם הרשת דרך עבודתה כסוכנת.
"בנוסף, ידעתי גם שבדרך הזו, יותר אנשים יראו אותו", אמרה.
"כשאתה מנסה לעשות סרט כזה, זה מאוד נדיר שהוא מגיע לקהל רחב".
HBO גילתה עניין בסיפור, וג'רסון סיינס נותנת קרדיט למנהלי HBO בעבר ובהווה על שמירת הפרויקט בחיים עד שניתן היה לממש אותו כראוי.
"התחייבתי לטמפל שאני הולך לעשות את זה ולעשות את זה נכון...
אף פעם לא לחצתי לעשות את זה עד עכשיו, אבל עכשיו עשינו את זה נכון."
הבמאי ג'קסון ידע כבר בשלב מוקדם שדיינס היא הבחירה הראשונה שלו לגלם את גרנדין, מתוך אמונה שהרצינות והמסירות שלה יסייעו לה ללכוד את השינויים הנפשיים והרגשיים המהירים ככספית של גרנדין, מבלי להפוך את הסרט למלודרמה של מחלת השבוע.
דיינס עצמה סיימה באותה עת לגלם שורה של דמויות קלילות יותר (ש"העבודה העיקרית שלהן היה להידלק על איזה גבר", כפי שהיא תיארה) והייתה להוטה לקחת על עצמה תפקיד תובעני יותר.
למרות שהיא הייתה מודעת לגרנדין רק במעורפל באותה עת, דיינס שקעה במחקר, שכלל צפייה בסרטים דוקומנטריים על גרנדין ולימוד הספרים וההקלטות של גרנדין.
"זה היה ממש מרתיע, כי היא עדיין בחיים ויש לה עין חדה לפרטים", אמר דיינס.
שתי הנשים בילו יחד כשש שעות בדירתה של דיינס, והסתיימו בחיבוק מגרנדין ("בשבילה זה לא קל", ציינה דיינס), חיבוק שדיינס שמחה לפרש כאישור לכך שגרנדין אישרה לה את התפקיד.
צילום הסרט החל ב-22 באוקטובר 2008 באולפני אוסטין באוסטין, טקסס.
ההחלטה לצלם את הסרט בטקסס התקבלה בתקופה שבה היקף הפקות הטלוויזיה והקולנוע הצטמצם מעט במדינה, והמחוקקים ביקשו להגדיל את היקף התמריצים הכספיים כדי למשוך צוותי קולנוע.
מפיק הסרט, סקוט פרגוסון, אמר שאריזונה, ניו מקסיקו וקנדה נשקלו כולן לפני שהמפיקים בחרו בטקסס, בין השאר משום שניתן להשתמש באזורים שונים במדינות אלה כדי לייצג הן את המערב הכפרי והן את ניו אינגלנד.
פרגוסון ציין גם את שפע צוותי הצילום המאומנים באזורי אוסטין ודאלאס כיתרון משמעותי לצילום באזור.
צלם הקולנוע איוון שטרסבורג צילם את הסרט על סרטי קודאק סופר 16 מ"מ עם מצלמות Arriflex 416, שמופעלות בדרך כלל באופן ידני במטרה "ליצור תחושה 'קלה' של מתח ויזואלי".
גרסון סיינס הזמינה את גרנדין לצפות ביום האחרון של הצילומים, שבו צולמה סצנה שכללה את מכל הטבילה לבקר שגרנדין פיתחה ועיצבה.
למרות שגרנדין אמרה שניסתה להתרחק מדיינס כדי להימנע מפגיעה בביצועיה, היא הייתה מוטרדת למדי מהבנייה הנכונה והמדויקת של המכל, וכן מגזע הבקר שהיה בשימוש בסצנה.
"חשבתי, שלא יהיה נכון לחזור על שגיאות טפשיות כמו בסרט תעצרו את העיר אני רוצה לרדת, שבו נעשה שימוש בבקר מזן הולשטיין.
כל מי שיודע דבר או שניים על בקר מבין שזה טיפשי".
היא הוסיפה ואמרה שהצפייה בדיינס על המסך הייתה עבורה "כמו חזרה במנהרת זמן מוזרה לשנות ה-60".
מסדר הטמפלרים הוא ארגון חשאי בדיוני בינלאומי שמתקיים בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, אשר שאף במשך אלפי שנות קיומו לשלוט באנושות מתוך הצדקה של שיפור תנאיה ולחנוך שלום עולמי מתמשך.
החזון של חברי המסדר לתרבות כלל-עולמית מושלמת - לה הם קוראים סדר עולמי חדש - הוא כזה שכולל הנחלת שליטה על ממשלות העולם, אם באופן ישיר או על ידי משטר צללים, שמפעיל מניפולציה על ממשלות ועל החברה מאחורי הקלעים.
לפי יוצרי סדרת המשחקים, מסדר הטמפלרים מתבסס על רעיון מסדר אבירי היכל שלמה, שפעל בתקופת מסעי הצלב.
לצורך כך, הטמפלרים הסתננו לעיתים קרובות לתוך ממשלות במהלכה של ההיסטוריה, וזאת כדי לבסס את עצמם במיקום מרכזי ובעמדות הכוח הגדולות ביותר ולפעול כמדינת צללים.
לרוב, חברי הארגון מאוחדים באמונתם הישנה של התנוונות הטבע האנושי, ולתת פריווילגיה חברתית לביטחון כאמצעי להבאת שלום עולמי.
הנחות היסוד הללו שמנחים אותם תומכים באמונתם ששלום אמיתי יכול להתקבל רק כאשר האנושות מובלת על ידי חברה של אנשים מושכלים ויחידי סגולה, כפי שהם תופסים מעצמם.
סממן מובהק למתודולוגיה של הטמפלרים היה ההכרה ששום מחיר אינו גדול מדי להגשמה המלאה של חזונם, ושאין כל אמצעי שאי אפשר להצדיק בשם האצילות שבחלומם האולטימטיבי.
כדי להשיג את אותו חלום אולטימטיבי וארוך טווח, הדבר התבטא ביצירתם של משברים פוליטיים מורכבים בקנה מידה עצום-ממדים, ולעיתים כלל עולמי.
כל אותה עת, הטמפלרים מחפשים להשיג את פיסות העדן וממצאים עתיקים נוספים, שהושארו מאחור על ידי בני האיסו הקדומים, ואשר מסוגלים להעניק כוח ושליטה על בני האדם.
מבחינה היסטורית, היו גם טמפלרים אשר ניצלו את מעמדם כדי להתבסס בעמדות כוח ולצבור עושר לצרכיהם האישיים, במקום לקדם את מטרתם הקולקטיבית כארגון.
דוגמה טובה לכך הייתה בית בורג'ה (כפי שסופר במשחקים Assassin's Creed II ו-Assassin's Creed: Brotherhood).