tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדבר הביא לצמצום משמעותי בפגיעה באוכלוסיית הסרטנים, אבל המאבק צפוי להימשך, כיוון שהנמלים מפגינות גמישות אקולוגית ומוצאות מקורות מזון אחרים.
מאז שולבו הצרעות במשימת השימור נצפתה התאוששות משמעותית, סרטנים צעירים חזרו לאי וסייעו בהגדלת מספר הפרטים.
על פי הערכות, מספר הסרטנים האדומים ב־2025 עשוי לחצות את רף 180 המיליון.
סרטן הגרון הוא גידול ממאיר המתפתח ב"בית הקול" (לרינקס) – האזור שמתחיל בעצם הלשון ומסתיים מעל הגבול העליון של קנה הנשימה.
רוב סרטני הגרון יופיעו במיתרי הקול והגלוטיס (סדק הקול) כאשר היתר יוצגו מעליהם ולעיתים נדירות מתחתם.
סוג הגידול הראשי והעיקרי בתחום (95% מהמקרים) הוא קרצינומה של תאי קשקש (SCC – Squamous Cell Carcinoma), שמקור שמו בתאים הקשקשיים המצפים את קירות הגרון.
סרטן הגרון יכול להתפשט על ידי גרורות לבלוטות לימפה צוואריות או על גבי זרם הדם לאיברים מרוחקים יותר (האתר השכיח ביותר להופעת גרורות – הריאות).
סימנים מוקדמים להופעת המחלה יכולים להיות צרידות ממושכת, תחושה של גוף זר, כאבים בלעיסה ובבליעה שעלולים להקרין לאוזן או הפרעות בבליעה.
חולה שאובחן אצלו גידול יזדקק לבדיקות אשר יגדירו את גבולות הגידול ואת מאפייני רקמת הגידול, כדי לתכנן את הטיפול המיטבי בעבורו.
תסמיני סרטן הגרון תלויים בגודל ובמיקום הגידול ובתגובה הדלקתית של הגוף (כחלק מתגובת המערכת החיסונית המנסה להגיב נגד הגידול).
מנעד התסמינים אמנם תלוי בגידול הספציפי, במיקומו בגרון ובמצב הרפואי הכללי של החולה, אך הם יכללו בדרך כלל אחד או יותר מהבאים:
צרידות או שינויי קול (זהו בדרך כלל התסמין הראשון שמופיע בסרטן הממוקם על פני מיתרי הקול עצמם), בדרך כלל במשך יותר מ-4 שבועות
כאב גרון או תחושה שמשהו "תקוע" בגרון
הפרעות נשימה: קוצר נשימה, צפצופים/חרחורים (סטרידור)
כאב אוזן קבוע (כאב מקרין)
יחסית לסוגי סרטן אחרים, כמו סרטן הריאה, השד, הערמונית והמעי, שבכל אחד מהם נרשמים אלפי חולות וחולים חדשים בישראל בשנה (כ-4,000 בסרטן שד, כ-2,500 בסרטן ערמונית וכך הלאה) – הרי שהתחלואה בסרטן גרון שכיחה הרבה פחות.
בישראל, בשנת 2010, היו כ-200 חולים חדשים בסרטן הגרון.
המחלה אמנם נדירה, אך שכיחה יותר בקרב גברים לעומת נשים.
בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל, שיעור היארעות סרטן הגרון בקרב גברים הוא כ-4 ל-100,000 ואצל נשים – כ-0.63 ל-100,000. באוכלוסייה הלא- יהודית בישראל, שיעור היארעות המחלה בקרב גברים מעט גבוה יותר ועומד על כ-6 ל-100,000.
בארצות הברית שיעור ההיארעות של המחלה הוא 5 ל-100,000 (12,500 מקרים חדשים לשנה).
מספר החולים הנמוך, יחסית (פחות מ-200 אלף איש באמריקה בשנה) אף הביא אותו להיכלל ברשימת המחלות של המשרד למחלות נדירות של הסוכנות הלאומית לבריאות (ORD of National Institute of Health).
גידולים ממאירים של הגרון עלולים להשפיע על פיזיולוגיית הגרון (צורת ומבנה האיבר) כתלות במיקום הסרטן וגודלו.
גידולים מעל הגלוטיס (החלק האמצעי של הגרון, שבו נמצאים מיתרי הקול) עשויים שלא להשפיע על תפקוד הגרון עד שהם מתפתחים לגודל גדול יחסית.
במצב זה, שינוי גוון הקול, הפרעות בבליעה וכאבי בליעה עלולים להיות התסמינים הראשונים.
לעומת זאת, גידולים בגלוטיס משנים את איכות הקול עוד בשלבים המוקדמים של התפתחותם ולכן מאובחנים בדרך כלל בשלבים מוקדמים של המחלה עקב צרידות מתמשכת.
התפתחות הגידולים הממאירים של הגרון ושגשוגם מתרחשים ברמה המולקולרית וההיסטולוגית.
בעוד שהמנגנון המולקולרי עדיין איננו ברור במלואו, המנגנון ההיסטולוגי ידוע ומתרחש במספר שלבים: החל מרקמת מוקוזה (רירית) נורמלית, דרך מוקוזה דיספלסטית, קרצינומה לא פולשנית (in-situ) ועד קרצינומה פולשנית.
התקדמות זו מבוססת על מוטציות גנטיות, המובילה לגידולים בגרון.
ההתקדמות לא מופיעה בהכרח בכל חולה, וחולים מסוימים מתגלים לראשונה עם שלב אחרון של התקדמות סרטנית זו (דהיינו סרטן חודרני).
גורמי הסיכון לסרטן הגרון אינם ידועים במלואם וההערכה היא כי ישנם מספר גורמים התורמים במשולב להתפתחות המחלה.
עם זאת, ישנם מספר גורמים שנמצאו כי מעלים את שכיחותה:
זיהום ויראלי מסוג פפילומה (HPV)
סרטן הגרון מתגלה לרוב מעל גיל 55 ומצוי בשכיחות גבוהה יותר בגברים.
קרוב לוודאי עקב כך שעישון וצריכת אלכוהול נהוגים יותר בקרב גברים.
עישון נמצא כי מעלה את הסיכוי למוות מסרטן הגרון פי 20 ביחס לאנשים שאינם מעשנים.
גם לשתיית אלכוהול השפעה משמעותית.
בשילוב של שני גורמי סיכון אלו נוצר אפקט סינרגיסטי אשר מעלה את הסיכון אף יותר, במיוחד בצריכה לטווח ארוך.
האבחנה תורכב מראיון רפואי על מצב החולה ועברו הרפואי, בדיקה גופנית, מבט על הגרון שעשוי לכלול בדיקת ראי גרון (לרינגוסקופיה) ישירה או עקיפה (באמצעות סיב אופטי) וכן בדיקות הדמיה (כגון CT, MRI ורנטגן) וביופסיה (בדרך כלל בהרדמה מלאה).
הבדיקה הגופנית תהיה בדיקה כללית של החולה לאמוד מצב בריאותי כללי ותכלול מישוש ובדיקה חיצונית של כלל אזור הצוואר לנפיחויות כלליות ולימפתיות או לרמזים למחלה גרורתית.
בדיקת גרון (לרינגוסקופיה) - חלל הפה והגרון נבדקים על ידי ראייה ישירה על מנת לקבוע הימצאות גידול, מיקומו וגבולותיו.
חלל הגרון נבדק באמצעות בדיקת ראי גרון עקיפה הכוללת שימוש בפנס ומראה מעוקלת המחוברת לידית ארוכה (בדומה למראת רופא השיניים), או בדיקת ראי גרון ישירה המבוצעת על ידי טלסקופ גמיש המוחדר לגרון דרך האף או הפה.
בדיקה זו מאפשרת קביעת הימצאות גידול, מיקומו, גבולות חדירה ראשוניים ומידותיו.
ביופסיה - במקרה ויש חשד לגידול סרטני תבוצע ביופסיה, בדרך כלל תחת הרדמה כללית.
בבדיקה זו מתבצעת בדיקת תאים מהדגימה תחת מיקרוסקופ.
בצורה זו מתאפשרת אבחנה מבדלת של מאפייני רקמת הגידול וניתן להוכיח בצורה היסטולוגית קיום סרטן, סוגו ושלב הגידול.
תוצאות הביופסיה מתקבלות כעבור כשבוע.
במקרה שיש גידול קטן הממוקם בצורה ברורה, המנתח עשוי לבצע ביופסיה חיתוכית שמהווה ניסיון להסיר את הגידול לחלוטין בזמן הביופסיה הראשונית.
במקרה הזה תפקיד הבדיקה הפתולוגית בנוסף למתן הדיאגנוזה הסרטנית יהיה לאבחן אם הגידול הוסר בשלמותו.
בדיקה אנדוסקופית מלאה של חלל הגרון, קנה הנשימה והושט בדרך כלל מבוצעת בזמן הביופסיה.
הדמיה (רנטגן, סיטי, אולטרסאונד) - צילומי רנטגן יבוצעו בעיקר על מנת לברר האם ישנם תאים סרטניים שהגיעו לריאות ויצרו גידולים גרורתיים.
בדיקות הדמיה מסוג CT ו–MRI יסייעו להגדרת התפשטות הגידול ופיזורו לבלוטות הלימפה ולאיברים מרוחקים.
US מהווה בדיקה מדויקת ביותר לנוכחות בלוטות לימפה חשודות בצוואר כאשר מבוצע בידיים מיומנות.
ניהול תוכנית הטיפול יהיה תלוי באזור, בשלב הגידול (גודל הגידול, התפשטות לבלוטות לימפה, גרורות מרוחקות) וסיווג היסטולוגי.
בריאות כללית ובקשת המטופל חייבת להילקח בחשבון.
על מנת לתכנן את הטיפול המיטבי לכל חולה יש לקבוע את היקף המחלה, כלומר את שלב הגידול.
מחלה בשלב ראשוני יחסית צפויה להיות עם פרוגנוזה (תחזית להתפתחות המחלה) טובה יותר, בעוד שמחלה בשלב מתקדם תהיה כזו שסיכויי הריפוי שלה גבוהים פחות.
המידע נקבע באמצעות הבדיקה הגופנית, הביופסיה ובדיקות הדימות.
השלב נקבע לפי מספר משתנים בעזרת צורת סיווג מסוג TNM המדרגת את חומרת הגידול לפי גודלו (Tumer), פיזור לבלוטות לימפה (Lymph Node) ופיזור גרורתי (Metastasis).
גודלו של הגידול נאמד מ-T1-T4 כאשר T1 מסמן גידול קטן ביותר ו-T4 גדול ביותר.
N0 מסמל מצב בו אין בלוטות לימפה מוגדלות וככל שעולה שלב ה-N כך מתרבות הבלוטות החשודות בצוואר כאשר ב-N3 ישנן בלוטות חשודות רבות בשני צידי הצוואר.
M0 מתייחס לגידול ללא גרורות מרוחקות בעוד ב-M1 נמצאו אצל החולה גרורות (בדרך כלל בריאות).
קביעת סוג הטיפול תלויה במיקום הגידול, סוגו והשלב בו הוא נמצא.
הטיפול עשוי להיות ניתוחי, כימותרפי, הקרנתי, ביולוגי או שילוב של אלו.
בגידולים קטנים ובשלב מחלה התחלתי ניתן בדרך כלל לטפל בניתוח או בהקרנות כטיפול יחיד.
בגידולים מתקדמים יידרש שילוב במספר שיטות.
הקרנות - הטיפול הוא מקומי והקרינה מכוונת לגידול ולרקמות סביבו.
טיפול ניתוחי - בגידולים ראשוניים וקטנים מבוצעת כריתה על ידי לייזר של הגידול וסביבתו.
הניתוח מתבצע בהרדמה כללית דרך הפה, והחולה משתחרר בדרך כלל כעבור יממה לביתו עם הגבלות מינימליות.
בגידולים מתקדמים לעיתים תידרש כריתה שלמה של הגרון עם הסרה של הבלוטות הצוואריות החשודות לגרורות מקומיות של המחלה.
כימותרפיה - התרופות הכימותרפיות לסרטן הגרון ניתנות בדרך כלל בהזרקה ישירה למחזור הדם ומשם מגיעות אל כל הגוף.
הטיפול הכימותרפי בסרטן הגרון ניתן בדרך כלל בשילוב עם הטיפול הקרינתי.
ביולוגי - שימוש בנוגדנים מעכבי גדילה כנגד תאי הגידול הסרטני.
ישנן כיום מספר תרופות המבוססות על תקיפה ביולוגית של הגידול (כגון נוגדן נגד רצפטור הגדילה של הגידול) ותרופות אלו מהוות תחליף או תוספת לטיפול הכימותרפי במחלה.
בקביעת סוג הטיפול נלקחים בחשבון גם משתנים נוספים כגון בקשות המטופל, מצבו הסוציאלי, מוכנות היענותו לסוג הטיפול, כמו גם ניסיון והעדפות המרכז הרפואי המטפל.
הטיפול האידיאלי עבור קרצינומות גרון בשלב 1–2 הוא הקרנות או טכניקות כירורגיות (אנדוסקופיה או ניתוח פתוח) המשמר פעילות לרינגיאלית תקינה.
עבור קרצינומות פולשניות של הגלוטיס או של הסופרה-גלוטיס, בשלבי מחלה מוקדמים, מומלץ לטפל באמצעות הסרה כירורגית אנדוסקופית או באמצעות הקרנות (שתי השיטות יעילות באותה מידה ומניבות תוצאות דומות).
טיפול בנגעים מסוימים שעדיין נמצאים בשלבים המוקדמים של המחלה עלול להיות כרוך בכריתה חלקית של מיתרי הקול.
בשלבים המאוחרים יותר של המחלה (שלבים 3–4), פרוטוקול הטיפול משלב הקרנות וטיפול כימותרפי (cisplatinum and fluorouracil).
למרות שהשימוש בטיפול זה הולך וגובר, הצורך בניתוח להסרת מיתרי הקול עדיין נותר תדיר.
הטיפול הראשוני היעיל ביותר בחולה במצב חמור עלול להיות כרוך בכריתה חלקית או מלאה של מיתרי הקול (laryngectomy).
אופציית הניתוח כטיפול ראשון מיועדת לחולים בהם נפח התפשטות סרטן הגרון גדול, חולים בשלב T4a, או חולים הצפויים לפתח בעיות תפקודיות כתוצאה מהמחלה.
גם אחר כריתת גרון ניתן כיום להחדיר תותב דיבור (שמתבצע בדרך כלל תוך כדי הניתוח לכריתת הגרון) שמאפשר לחולה דיבור ברמה ועוצמה מצוינים כבר עם שחרורו מהמחלקה.
אכילה ובליעה יהיו תקינים וללא כל מגבלות אחר כריתת גרון מלאה.
סרטן הכליה הוא סוג של סרטן בו מתפתח גידול ממאיר בתאי הכליה, שעם התקדמות המחלה שולח גרורות לאיברים אחרים בגוף כגון הכבד והריאות.
90%–95% ממקרי סרטן הכליה במבוגרים הם מסוג RCC (ראשי תיבות באנגלית: Renal Cell Carcinoma), והסוג השני הנפוץ ביותר של סרטן הכליה נקרא TCC (ראשי תיבות: Transitional Cell Carcinoma) או UCC (ראשי תיבות: Urothelial Cell Carcinoma).
סרטן מסוג RCC מתחיל באבובית המקורבת, מבנה צינורי מפותל בכליה המעביר פסולת מהדם אל השתן.
לרוב האבחון נעשה על ידי אולטרה סאונד, טומוגרפיה ממוחשבת, או דימות תהודה מגנטית - ללא צורך בלקיחת ביופסיה.
בארצות הברית, סיכויי ההישרדות לחמש שנים הם 73%.
במקרה של סרטן שעדיין ממוקד אך ורק בכליה, סיכויי ההישרדות הם 92%, אם הסרטן התפשט אל בלוטות הלימפה הסיכויים פוחתים ל-65%, ויורדים ל-12% במקרה שכבר קיימות גרורות לאיברים אחרים.
גורמי הסיכון לסרטן הכליה הם עישון, השמנה, יתר לחץ דם וחשיפה לחומרים מסוכנים כמו אזבסט, קדמיום או עופרת.
היסטרקטומיה (כריתת רחם) היא גורם סיכון לסרטן הכליה אצל נשים.
כמו כן, ישנם גורמים תורשתיים המגדילים את הסיכון למחלה כגון אנמיה חרמשית ומיומה.
RCC תורשתי נוטה להיות רב מוקדי, דו צדדי ולהתפתח בגיל צעיר יותר.
התסמינים של המחלה, המורגשים לרוב רק בשלב מתקדם שלה, כוללים דם בשתן, כאבי בטן ואף תחושה של הגידול בבטן, ירידה במשקל, חום ויתר לחץ דם.
כלומר, בשלבים הראשונים של המחלה היא אסימפטומטית ועל כן רוב החולים מגיעים לטיפול רפואי רק בשלב מתקדם של המחלה, בה כבר קיים נזק בלתי הפיך.
בשלב זה של המחלה נגרמת תסמונת פארא-נאופלסטית הכוללת רמת סידן גבוהה בדם ושינויים במדדי ספירת הדם, היפרקלצמיה, פוליציטמיה, נוירומיופתיה ועמילואידוזיס.
הסרטן עשוי להתפשט לקשרי לימפה, בלוטת יותרת הכליה, הריאות, הכבד, המוח או העצמות, ובכתוצאה מכך לגרום לתסמינים שונים הקשורים לאיברים אלו.
הטיפול הראשוני במחלה הוא כריתה מלאה (Radical Nephrectomy) או חלקית של הכליה הנגועה (Partial Nephrectomy).
במקרה שהגידול טרם הפיץ גרורות לאיברים נוספים, רוב החולים מאריכים חיים, אך במרבית המקרים הסרטן מאובחן בשלב מתקדם בו הופצו כבר גרורות ובמקרים כאלה תוחלת החיים מתקצרת באופן משמעותי.
סרטן הכליה עמיד בפני כימותרפיה ורדיותרפיה מסורתיים, ולרוב לא נעשה בהם שימוש משום שהם כלל לא מועילים.
במקרים מסוימים נעשה שימוש בהקרנה סטריאוטקטית (SRS), שהיא הקרנה ממוקדת המסוגלת לפגוע בגידול בעוצמה ובדיוק רב מבלי לפגוע ברקמות שסביבו.
עד שנת 2006, הטיפול העיקרי בסרטן הכליה לאחר שהתפשט היה אימונותרפיה באמצעות Interferon alpha (בקיצור: IFN-α) או באמצעות Interleukin-2 (בקיצור: IL-2), חלבונים המסוגלים לשפעל את מערכת החיסון ולגרום לה לתקוף את התאים הסרטניים.
אולם טיפולים אלו היו כרוכים בתופעות לוואי קשות וסיכויי ההצלחה שלהם היו נמוכים למדי (רק אחוזים בודדים מהטיפולים הביאו להחלמה מהסרטן).
תוחלת החיים הממוצעת של סרטן כליה גרורתי הייתה חודשים ספורים.
בשנת 2006 אושרה לשימוש תרופה ביולוגית בשם סוטנט (Sutent, שהיא השם המסחרי של המרכיב הפעיל Sunitinib) הגורמת לאפופטוזה של התאים הסרטניים דרך מניעת אנגיוגנזה על ידי עיכוב הפעולה של טירוזין קינאז.
עיכוב התפתחות של כלי דם המזינים את הגידול פוגם באספקת החמצן והמזון לגידול וגורם למוות של תאים בו.
עם השנים פותחו ואושרו לשימוש תרופות נוספות הפועלות באופן דומה, בהן סוראפניב (המשווקת בשם נקסבר, nexavar), אינלייטה (Inlyta, שם מסחרי של Axitinib), ווטריינט (Votrient, שם מסחרי של Pazopaniv), אברולימוס (Everolimus, משווק בשם אפיניטור - Afinitor), קבוזנטיניב (Cabozantinib, משווק בין השאר בשם קומטריק - Cometriq) ולנבימה (Lenvima, שם מסחרי של Lenvatinib).
התרופות ניתנות כגלולה ותופעות הלוואי שלהן נחשבות נסבלות.
תרופות ביולוגיות מצליחות בדרך כלל לעצור את התקדמות המחלה ואף להקטין את הגידולים הסרטניים למשך מספר חודשים עד מספר שנים, אך בסופו של דבר התאים הסרטניים מפתחים עמידות לתרופה דרך אבולוציה.
בשל כך נהוג להתייחס לתרופות מהסוג הזה כתרופות מאריכות חיים ולא כתרופות המרפאות את המחלה.
באמצעות טיפול הכולל רצף של תרופות שונות ניתן להאריך חיים יותר ממשך הטיפול בתרופה בודדת, אולם מידת ההצלחה הצפויה של תרופות רבות קטנה לאחר כשל של תרופה אחרת מאשר מידת ההצלחה הממוצעת שלהן כטיפול ביולוגי ראשון.
באמצעות הנדסה גנטית פותחו טיפולי אימונותרפיה חדשים המאפשרים לתאי דם לבנים מסוג לימפוציט T של מערכת החיסון לגרום למוות תאי מתוכנת של התאים הסרטניים.
תרופות מהסוג הזה ניתנות בעירוי אחת לכמה שבועות, יש להן תופעות לוואי שנחשבות נסבלות, ובמקרים מסוימים עשויות להביא להחלמה מלאה מהמחלה אך לרוב גם הן פועלות כתרופות מאריכות חיים.
בין התרופות מהסוג הזה ניתן למנות את אופדיבו (Opdivo, שם מסחרי של Nivolumab), ירבוי (Yervoy, שם מסחרי של Ipilimumab) וכן קיים טיפול בו שתיהן ניתנות בו-זמנית.
לכל התרופות הללו עלויות כספיות גבוהות היכולות להגיע לעשרות אלפי שקלים לחודש, ובמדינות רבות זהו שיקול משמעותי בקביעת הטיפול.
בישראל, חלק מהתרופות כלולות בסל הבריאות ואחרות זמינות רק לבעלי ביטוח בריאות פרטי או בתשלום.
מספר ניסויים קליניים בשלבים שונים בוחנים את היעילות ואת בטיחות השימוש בתרופות ביולוגיות חדשות עבור סרטן הכליה.
מדובר בעיקר בטיפולי אימונותרפיה שחלקם כבר מאושרים לשימוש עבור סוגי סרטן אחרים, בין השאר Atezolizumab, Varlilumab, Durvalumab, Tremelimumab ו-Avelumab.
סרטן האשכים הוא גידול סרטני המתפתח באשכים.
סרטן זה הוא הסרטן הנפוץ ביותר בגברים צעירים בגילאי 20–34 (50%) אך יכול להתפתח כמעט בכל גיל (לדוגמה, ב-22.9% מהמקרים מופיע בגילאי 35–44) לעיתים רחוקות הוא מופיע לפני גיל 20 (5%).
הסיכוי לחלות בסרטן האשכים במהלך החיים הוא אחד ל-200. אף על פי ששכיחותו עולה, שיעור התמותה ממנו נמוך מאוד, ויש לו שיעור הישרדות ממוצע של 95% ל-5 שנים.
לא כל הגושים באשכים מקורם בגידול, ולא כל הגידולים באשכים הם סרטניים.
אחד הסימנים הראשונים של סרטן האשכים הוא גוש או נפיחות באשכים.
האגודה האמריקאית למלחמה בסרטן וכן האגודה הישראלית למלחמה בסרטן ממליצות על בדיקה עצמית חודשית של האשכים לגברים, במיוחד כאלה שיש להם היסטוריה משפחתית של סרטן.
האגודה האורולוגית האמריקאית ממליצה על בדיקה עצמית חודשית עבור כל הגברים, ללא יוצא מן הכלל.
ישנם מצבים רפואיים רבים אחרים כמו טסטיקולר מיקרוליטיאזיס, ציסטות וכדומה, שעלולים להיות כואבים.
גוש באחד האשכים, לא בהכרח כואב.
כאב חד או עמום בחלק התחתון של הבטן או באזור האשכים.
גינקומסטיה (הגדלת חזה) – עלולה להתרחש בגלל ההשפעות ההורמונליות של הורמון הבטא המופרש מהגידול.
כאב גב תחתון – עלול להתרחש בעקבות התפשטות הסרטן בבלוטות הלימפה לאורך הגב.
מלבד לריאות, התפשטות סרטן האשכים לאיברים אחרים אינה שכיחה.
במקרה של גרורות בריאות עלול להופיע קוצר נשימה, שיעול או גניחת דם.
גוש בצוואר עלול להופיע במקרים של גרורות בבלוטות הלימפה.
שכיחות סרטן מסוג זה בגברים לבנים גבוהה בערך פי 4–5 מגברים שחורים ופי 3 מגברים אסיאתיים.
הסיבה להבדלים אלו אינה ידועה.
סרטן זה נפוץ יותר בארצות הברית ובאירופה, ונפוץ פחות באסיה ובאפריקה.
שכיחות סרטן זה הוכפלה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20.
סרטן שמקורו בתאי נבט באשך הוא הסרטן הנפוץ ביותר בגילאים 15–35. אשך טמיר הוא גורם סיכון משמעותי להתפתחות של סרטן זה.
גורמי סיכון אחרים הם הרניה ותסמונת קליינפלטר.
נמצא קשר בין התבגרות מינית מוקדמת ועליה בשכיחות.
הדרך העיקרית בה מאובחן סרטן זה הוא בעקבות זיהוי של גוש או מסה באשך במהלך בדיקת אשכים.
ככלל, אם למתבגר או מבוגר צעיר יש אשך מוגדל, בין אם כואב ובין אם לאו, יש לשלול קיומו של סרטן האשכים.
מצבים אחרים שעשויים להופיע בהם סימפטומים דומים לסרטן האשכים הם דלקת האשך, דלקת יותרת האשך, וריקוצלה, זיהומים או דלקות בערמונית, שלפוחית השתן והכליות, תסביב אשך או הרניה, זיהום או דלקת של בלוטות הלימפה באזור המפשעה, גידול שפיר וכן גרורות באשכים ממקור ראשוני אחר.
בדרך כלל נעזרים באולטרה-סאונד כדי לשלול או לאמת קיומו של גידול סרטני באשך ולאפיינו.
אם קיומו של הגידול אומת, תערך בדיקת CT בטן ואגן כדי להעריך את היקף המחלה ולראות האם קיימות גרורות לאזור האגן והצפק, וכן צילום חזה לבית החזה.
באם קיומו של הגידול הסרטני אושר, תבוצע ביופסיה למטרת בדיקה היסטולוגית שתקבע את סוג הגידול.
סמני גידול של הסרטן כוללים הורמון hCG, חלבון עוברי ו-LDH.
לאחר הסרת הגידול בניתוח נקבע שלב הגידול על ידי פתולוג לפי שיטת הדירוג של TNM.
על פי שיטה זו, T מתייחס לגידול ראשוני באשך, N להתפשטות לבלוטות לימפה ו-M לגרורות לא אזוריות או לאיברים אחרים.
דירוג הסרטן נקבע לפי אחד משלושת השלבים הללו (הכוללים גם תת-שלבים).
באופן כללי, שלב הסרטן נקבע כדלהלן:
שלב ראשון – הסרטן מוגבל לגבולות האשך.
שלב שני – קיימות גרורות רטרופריטוניאליות (בחלל האחורי-צפקי) או בבלוטות לימפה ליד האאורטה (paraaortic lymph nodes).
שלב שלישי – קיימות גרורות באזורים רחוקים יותר.
מקורם של 95% מהגידולים שמקורם באשך הוא מגידול תאי נבט.
הללו מחולקים לחמישה סוגים עיקריים: סמינומה, טרטומה, אמבריונל קרצינומה, אנדודרמל סינוס טומור וכוריוקרצינומה, המחולקים בדרך כלל לסמינומה ונון-סמינומה.
הסמינומה נפוצה יותר בגיל מבוגר יותר, כשהשיא הוא גיל 40, ואילו הנון-סמינומה נפוצה אצל מבוגרים צעירים יותר, ואופיה אלים יותר.
מקור הגידול יכול להיות מכמה רקמות שונות יחד.
הטיפול בגידול משתנה לפי סיווגו.
הטיפול בסרטן האשכים כולל, על פי צורך, ניתוח, הקרנות וכימותרפיה.
כיוון שבמקרים של סרטן אשכים בשלב 1 שיעור ההישרדות הם כמעט 100%, יש לטפל בו מידית במידת האפשר.
הטיפול הראשוני בסרטן האשכים הוא כריתה רדיקלית של האשך הנגוע הכוללת את חבל הזרע והאשך.
על פי רצון המטופל, ניתן להשתיל אשך תותב למטרות אסתטיות.
באופן עקרוני, ניתן להסיר רק את הגידול ולהשאיר את האשך בשלמותו אך כיוון שיש חשש שתאים סרטניים התפשטו באזור האשך מעדיפים לכרות את כולו ולמנוע את הסיכון להישנות הסרטן.
הניתוח מבוצע בגישה מפשעתית ולא דרך שק האשכים עקב החשש מהתפשטות מקומית.
אין השפעה על הפוריות ועל ייצור ההורמונים בעקבות הכריתה, משום שדרוש רק אשך אחד לפעילותם התקינה.
עם זאת, הפוריות עלולה להיפגע בעקבות הטיפולים הכימותרפיים.
כיוון שהסרטן עלול להתפשט, מוצע בדרך כלל למטופל טיפול משלים – הקרנות או כימותרפיה, במטרה להשמיד תאים סרטניים בגוף שאולי נשארו.
סוג הטיפול נקבע בהתאם להיסטולוגיה של הגידול וכן לשלב המחלה.
אם הגידול הוא מקומי ניתן, לעיתים, במקרה של חולה עם היענות גבוהה, להסתפק במעקב בלבד הכולל בדיקות דימות, בדיקות דם ובדיקה גופנית באופן תכוף וזאת כדי להימנע מתופעות הלוואי של הטיפול, לאור הסבירות הנמוכה להישנות המחלה וכן קיומו של טיפול יעיל אם הגידול יחזור.
במקרה של סמינומה, כ-85%–95% ממקרים אלו לא יזדקקו לטיפול נוסף.
שימוש בהקרנות ייעשה לעיתים במקרים של סמינומה שלב 2 או כטיפול משלים ומניעתי בשלב 1, כדי להפחית למינימום את הסיכון שתאי גידול כלשהם נותרו בגוף ויתפשטו בהמשך.
קרינה אינה אפקטיבית עבור גידולי נון-סמינומה.
כימותרפיה היא הטיפול השגרתי עבור גידולים מסוג נון-סמינומה שהתפשטו לחלקים אחרים בגוף (שלב 2B או 3).
הפרוטוקול הכימותרפי הסטנדרטי הוא שלושה או ארבעה סבבים של פרוטוקול BEP – בלאומיצין-אטופוסיד-ציספלטין.
פרוטוקול זו הוא טיפול קו ראשון בגידול מסוג זה, ולראשונה דווח על ידי פרופסור מייקל פקאהם בשנת 1983. בשנת 1987 פורסם ניסוי בפרוטוקול שהיווה ציון דרך משמעותי על ידי ד"ר לורנס איינהורן מאוניברסיטת אינדיאנה.
פרסום זה ביסס פרוטוקול זה כפרוטוקול אופטימלי לטיפול בסוג זה של סרטן.
טיפול אלטרנטיבי ויעיל באותה מידה הוא ארבעה סבבים של אטופוסיד-ציספלטין (EP).
לעיתים יבוצע ניתוח להסרת גושים שיוריים לאחר כימותרפיה (בשלב 2B או מתקדם יותר).
כטיפול משלים, הפך הטיפול הכימותרפי למקובל יותר מטיפול קרינתי, לאור העובדה שלהקרנות יש יותר תופעות לוואי משמעותיות לטווח ארוך (כמו הצטלקויות פנימיות או העלאת הסיכוי לממאירויות משניות, וכדומה).
שני סבבים, או, לעיתים, סבב אחד של קרבופלטין עם רווח של שלושה שבועות ביניהם הוכחו כטיפול משלים מצליח, עם שיעורי הישנות זהים לטיפול קרינתי.
לאור העובדה שסמינומה יכולה להישנות גם לאחר שנים רבות, מטופלים שקיבלו טיפול משלים צריכים להיות עירניים ולא להניח שנרפאו לחלוטין לאחר חמש שנים מתום המחלה.
אף כי בעבר היה לסרטן זה פרוגנוזה גרועה, סרטן האשכים נחשב לאחד מסיפורי ההצלחה של הרפואה המודרנית.
שיעורי הריפוי גבוהים ביותר, עם שיעור הישרדות ממוצע של 95% לחמש שנים.
אם הסרטן לא התפשט מחוץ לאשך, סיכויי ההישרדות הם 99%.
באם הגידול התפשט לבלוטות לימפה סמוכות, שיעורי ההישרדות הם 96%.
אם הגידול התפשט לאיברים אחרים או לבלוטות לימפה רחוקות, יורדים השיעורים ל-74%.
גם במקרים קשים בהם הסרטן התפשט באופן נרחב, בעזרת כימותרפיה עולה שיעור ההישרדות ל-80%.
בחלק משמעותי של המטופלים קיים מיעוט זרע כבר עם אבחון מחלתם, ובחלק משמעותי עלולה להתפתח עקרות משנית.
לפיכך, מומלץ למטופלים לבצע שימור זרע בבנק זרע טרם התחלת הטיפול הכימותרפי.
סרטן אוקיינוס אדום (שם מדעי: Pleuroncodes planipes), המכונה גם סרטן הטונה, הוא מין של סרטן מסדרת מעשירי רגל המצוי ברחבי האוקיינוס השקט.
סרטן זה מזכיר מעט לובסטר אבל הוא בעל בטן קצרה יותר.
הוא אדום עם לוחיות בולטות ורגליו מנוצות והוא יכול לשחות ולשוט.
סרטנים אלו מצויים סמוך למדפי היבשה לאורך החוף הפסיפי של אמריקה מצפון קליפורניה ועד לצ'ילה.
בדרך כלל הם נמצאים רק עד לצפון מקסיקו או עד סן דייגו, אך בשנים של אל ניניו הם מצפינים בגלל המים החמימים יותר.
זחלי הסרטנים מפליגים על ידי זרמים תת-מימיים לאורך הים ומפליגים יחד עם הפלנקטון עד לבגרותם.
הם עצמם ניזונים מיצורי זואופלנקטון קטנים אך גם מפרוטיסטים ומאצות הפיטופלנקטון הפורחות באוקיינוס.
הוא שואב את מזונו באמצעות סינון.
בתנאים טובים נוצרים להקות של סרטנים מסננים כאלה.
הסרטנים עצמם נטרפים על ידי עופות ים, כרישים, יונקים ימיים (כמו מיני לווייתנאים ולוטרת הים), צב ים חום ומדגי גרם שונים.
אחד הדגים הלהוטים עליהם ביותר הוא הטונה - ומכאן שם הסרטן.
דגי גרם נוספים כוללים מפרשניים שונים, צניניתיים ודקריים.
ישנו אפילו מין של עטלף - נשפון דייג הלהוט אחרי סרטנים כאלה.
סרטן גדודי (שם מדעי: Mictyris) הוא סוג יחיד במשפחתו של סרטן מסדרת מעשירי רגל המצוי בחופים טרופיים באזור האינדו-פסיפי.
אלו סרטנים קצרי בטן צבעוניים (בצבע כחול-צהוב) החיים על החול, יוצאים בשעות השפל בלהקות וצועדים לאורך החול או הבוץ הלח תוך כדי שהם מסננים יצורים קטנים וארגניזמים מיקרוסקופיים בפיהם ויוצרים בועות בסיום האכילה אשר נותרות על החול עד לבא הגאות, בה הסרטנים חוזרים למחילותיהם.
סרטנים אלה קטנים ואורכם רק 2 ס"מ.
הם קטנים ואיטיים מאוד ואין להם כמעט הגנה מטורפים למעט מספרם הגדול.
סרטן בועות חול הוא שם כולל של סרטנאים ממשפחת Dotillidae ומהסוג Scopimera ו-Dotilla החי בחולות החופים הטרופיים באזור האינדו-פסיפי.
הם מזכירים מאוד את בני המשפחה Porcellanidae.
סרטן זה מגיע לאורך של 1 ס"מ והוא בעל שריון שטוח עם רגליים בעלות בלוני גז קטנים.
הם בעלי צבעים אפורים או כחולים דהויים.
סרטנים אלה מופיעים ברחבי החופים החוליים ויוצאים החוצה בשעות השפל, אז הם מסננים עם לסתותיהם יצורים מיקרוסקופיים מהחול ומעלים את השאר כבועות עגלגלות של חול.
סרטנים אלה מאוד נפוצים ויוצרים יחדיו הרבה מאוד כדורי בועות עד לבוא הגאות שמרטיבה אותם ומחזירה את הסרטנים למחילותיהם.
סרטן הלשון הוא סרטן שמאופיין בעיקר בהופעת פצע, דימום בלשון או שינוי במרקם וצבע הלשון.
השכיחות לחלות בסרטן הלשון נמוכה יחסית לסוגי סרטן אחרים.
הסיכויים לחלות בסרטן הלשון גבוהים לאנשים עם גידולים בצוואר ובראש.
הגורמים העיקריים לסרטן הלשון הם:
עישון – הגורם העיקרי הוא עישון מוצרי טבק כנרגילה, מקטרת, סיגריות סיגרים ועוד.
גם לעיסה של טבק יכולה להוות גורם לסיכון.
צריכת אלכוהול – צריכת אלכוהול ברמה גבוהה מגדילה את הסיכון לחלות בסרטן הלשון, במיוחד בשילוב עם עישון.
וירוס הפפילומה האנושי – הווירוס הוא גורם סיכון נוסף שעובר דרך אדם בריא במין אוראלי.
מייקל דאגלס דיווח לפני מספר שנים על כך שלקה בסרטן הלוע והלשון בעקבות הידבקות בווירוס זה.
ישנם תסמינים רבים למחלת הסרטן, התסמינים העיקריים הם:
דימום שחוזר על עצמו באותו המקום בלשון.
שינוי בדיבור או כאב בתנועותיו של הלשון.
הופעה של בליטה או גוש שניתן למשש על הלשון.
פצע שלא ניתן לרפא בלשון.
ישנם מספר ניתוחים שניתן לבצע על מנת להסיר את הגידול.
אם הגידול התפשט לאורך כל חלל הפה, הרופא יצטרך לכרות חלק מהלשון או את כל הלשון.
לאחר מכן הרופא יחבר את הלשון שהופרדה מהגידול לרקמה חדשה.
סרטן-מלכותי אדום (שם מדעי: Paralithodes camtschaticus) הוא מין של סרטן גדול שחי בים ברינג.
הוא דומה למיני הסרטנים הרגילים, אך שייך לקבוצה Anomura, בה גם סרטני הנזיר.
מין זה הוא הגדול בבני המשפחה סרטנים מלכותיים (Lithodidae).
אורך שריונו יכול להגיע ל-28 ס"מ, מוטת הרגליים יכולה להגיע לאורך 1.8 מטר ומשקלו מגיע ל-12.7 קילוגרם, אך מרבית הפרטים מגיעים לאורך שריון של 17 ס"מ ומשקל 2.9 קילו בלבד.
הסרטנים הזכרים גדולים יותר מאשר הנקבות.
צבעו של הסרטן בטבע הוא בורגונדי ולא אדום.
את שמו הוא קיבל עקב צבע הסרטן לאחר בישולו.
הסרטן מצוי בטבע בים ברינג שבצפון האוקיינוס השקט בין חצי האי קמצ'טקה לאלסקה.
מגדלי סרטנים הפיצו אותו גם לים ברנץ בידי השלטון הסובייטי בברית המועצות.
הסרטן מעדיף מים קרים של 3.2-5.5 מעלות צלזיוס.
הצעירים חיים בקבוצות במים רדודים בעומק 20-50 מטר על קרקעית הים, שם הם מוגנים אך הבוגרים יורדים אל מתחת עומק 500 מטרים לסביבות בוציות השופעות מזון.
הם עולים באביב ובקיץ למים רדודים להזדווג וחוזרים.
הסרטן הגדול ניזון ממגוון יצורים קטנים יותר שהוא ימצא ויתפוס בצבתות הגדולות שלו.
המזון העיקרי שלו כולל כוכבי ים, צדפות, אצות וגם נבלות.
כמו כן הוא יטרוף סרטנים מלכותיים קטנים יותר, בעיקר כאלה שהשילו את שריונם לאחרונה.
הסרטן הוא מין הניצוד לאורך חופי רוסיה ואלסקה וגם בנורווגיה ועקב בשרו המשובח הוא יקר מאוד ביחס למשקלו.
עקב דיג מופרז חלה ירידה באוכלוסייתם, גם לאחר שהם הפכו למוגנים בחוק החל מ-1980. הסיבות לכך ככל הנראה הם דיג יתר, התחממות המים והפצת מיני דגים טורפים.
סרטים המבוססים על DC קומיקס הם סרטי קולנוע, סרטי טלוויזיה, סרטי לייב אקשן, סרטי אנימציה, סרטי וידאו, סרטי סטרימינג המתבססים על DC קומיקס וסרטים תיעודיים על החברה שהיא אחת מהוצאות הקומיקס האמריקאיות הגדולות והוותיקות בארצות הברית.
בשנת 2017 החלה לפעול חברת ההפקה DC Films.
סרטים קצרים משנות האלפייםשנהשםפרטים נוספיםמקורות2003 Chase Meסרט אילם2009השומרים - סיפורי אוניית המסע השחורה2010סופרמן/שהאזאם!
שובו של אדם השחור Joker's Playhouseבהפקת Imaginext 2014 Batman - Strange Days2020באטמן - מוות במשפחהסרט אינטראקטיבי2022קונסטנטין - בית המסתורין
DC Showcaseשנהשםפרטים נוספיםמקורות2010ג'ונה הקסהחץ הירוקספקטר2011קאטוומן2019סרג'נט רוקמוותחותם ורטיגו2020אדם סטריינג'פנטום סטריינג'ר2021הלוזריםקאמאנדיהחיפושית הכחולה
סרטים של מותג הצעצועים מארצות הברית Batman Unlimited
סרטים של מותג הצעצועים מדנמרק לגו
And Krypto Too!ססיליה אראנוביץ המילטוןקרוס אובר עם Scooby Doo!
+ סרטים ששודרו בערוצי טלוויזיה בארצות הבריתשנהשםפרטים נוספים1951Superman and the Mole Menבהפקת Lippert Pictures, פיילוט לסדרת הטלוויזיה הרפתקאות סופרמן שהופקה1974וונדר וומןפיילוט לסדרת טלוויזיה שלא הופקה1975וונדר וומן החדשהפיילוט לסדרת הטלוויזיה וונדר וומן משנות השבעים1997ליגת הצדק של אמריקהפיילוט לסדרת טלוויזיה שלא הופקה
שנהשםמשרדפרטים נוספים1954Stamp Day for Supermanמחלקת האוצר של ארצות הברית הווידאו הוקרן בבתי ספר ציבוריים בעידוד ממשלת ארצות הברית שהייתה מעוניינת שאזרחיה ירכשו אג"ח שלה
שנהשםהפקה והפצהחלקים קצרים1943באטמן סרטי קולומביה151946הופ הריגן 151947הוויג'ילנט 151948סופרמן 15קונגו ביל 151949באטמן ורובין 151950אטום מן נגד סופרמן 15
סדרת סרטים משנת 1952 בהפקת סם כצמן
טרילוגיית האביר האפל היקום הקולנועי של די.
2: זעם האליםהאחים וורנראולפני די.סיניו ליין סינמהThe Safran CompanyMad Ghost Productions23 ביוני 2023הפלאשהאחים וורנראולפני די.סי16 בדצמבר 2023אקוומן 2: הממלכה האבודההאחים וורנראולפני די.סיThe Safran CompanyCruel and Unusual FilmsMad Ghost Productionsסרטים בתהליך הפקה11 ביולי 2025סופרמןהאחים וורנראולפני די.סיAtlas EntertainmentThe Safran CompanyTroll Court Entertainment
שםאולפני הפקהפרטים נוספיםבאטגירלהאחים וורנראולפני די.סיBurr Productionsהפצה מתוכננת: HBO Maxנגנז ב-2 באוגוסט 2022 משיקולי מיסים
Paradox Pressסרטים שיצאו לאקרניםתאריך יציאהשםאולפני הפקה12 ביולי 2002הדרך לפרדישןאולפני דרימוורקסThe Zanuck Company16 במאי 2005היסטוריה של אלימותניו ליין סינמהNew Line ProductionsBenderSpinkMünchen & Company
DC Blackסרטים שיצאו לאקרניםתאריך יציאהשםאולפני הפקה4 באוקטובר 2019ג'וקרהאחים וורנראולפני די.סיאולפני וילג' רודשואואולפני ברוןJoint Effort Productionsסרטים בהפקה4 באוקטובר 2024ג'וקר: טירוף בשנייםהאחים וורנראולפני די.סיאולפני וילג' רודשואואולפני ברוןJoint Effort Productions
DC Elseworldsסרטים שיצאו לאקרניםתאריך יציאהשםאולפני הפקה4 במרץ 2022באטמןהאחים וורנראולפני די.סי6th & Idahoסרטים בהפקהבאטמן: חלק 2האחים וורנראולפני די.סי6th & Idaho
סרטים תאומים הם סרטים בעלי עלילות זהות או דומות שהופקו והוקרנו בו-זמנית על ידי שני אולפני קולנוע שונים.
התופעה יכולה לנבוע מכך ששתי חברות הפקה או יותר משקיעות בתסריטים דומים במקביל, וכתוצאה מכך במרוץ להפצת הסרטים לקהל.
יש המייחסים סרטים תאומים לריגול תעשייתי, תנועת עובדים בין אולפנים, או שאותם תסריטים נשלחים לכמה אולפני קולנוע לפני שהם מתקבלים.
הסבר אפשרי נוסף אם הסרטים עוסקים בנושאים אקטואליים, כגון התפרצויות געשיות, טלוויזיית ריאליטי, פעולות טרור או סביב תאריכים משמעותיים, הוא של הרעיון.
בעוד שסרטים תאומים הם לעיתים קרובות סרטים בתקציב גדול, נוצר בדרך כלל בתקציב נמוך, עם כותרות, אסתטיקה או נושאים דומים לסרט שובר קופות.
חיקויים של שוברי קופות מקבלים בדרך כלל שחרור ושיווק מוגבלים יותר, מתוך כוונה לנצל את העניין הציבורי בנושא המונע על ידי הסרט הגדול.
בין הדוגמאות הרבות לסרטים תאומים, ניתן לציין מהשנים האחרונות את הסרטים: פינוקיו יחד עם גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו.
שניהם מבוססים על ספר הילדים הרפתקאותיו של פינוקיו ויצאו בשנת 2022. שעה אפלה יחד עם .
שניהם סרטים על צ'רצ'יל שיצאו בשנת 2017, וגם עם הסרט שיצא ב-2016. טירת הזכוכית שיצא ב-2017 יחד עם קפטן פנטסטיק שיצא ב-2016. שניהם מספרים על משפחה מרובת ילדים שחיה במנותק מהציוויליזציה.
בשניהם בעקבות לוויה הילדים עוברים לגור אצל הסבא וסבתא.
ושניהם מציגים את הדינמיקה המורכבת של משפחה, ובמיוחד בין הורים לילדים.
סרטים מהספרים היא סדרת קלטות וידאו ו-DVD שהופצה על ידי קלסיקלטת מספטמבר 1992. הסדרה הכילה סרטי ילדים המבוססים על ספרי ילדים.
שתי הקלטות הופקו על ידי אולפני הבירה ירושלים ורחל ארגמן ים בע"מ (באותה תקופה עם השם "ים הפקות"), חברה של רחל שיין ארגמן.
בשנת 1995 יצאה הקלטת "בוא אלי פרפר נחמד" המבוססת על שירי הילדים מאת פניה ברגשטיין (מתוך הספרים "בוא אלי פרפר נחמד" ו"נסע אל השדה", וגם הסיפור "ויהי ערב"), בהפקת רחל ארגמן ים בע"מ (רחל שיין ארגמן) והוצאת הקיבוץ המאוחד, ארגמן אף הלחינה עבור הקלטת את השיר "בובתי".
לאחר מכן באותה שנה בערך יצאו הקלטות "אבא עושה בושות" ו"גומות החן של זוהר", גם קלטות אלו הופקו על ידי רחל שיין ארגמן.
משנת 2000 עד 2002 יצאה סדרת קלטות הווידאו המכילות אוספים של סיפורי ילדים שהופצו בקלטות הווידאו של קלסיקלטת.
בשנת 2002 יצאה קלטת הווידאו האחרונה הנושאת את שם הסדרה (הסדרה אף קיבלה בקלטת זו גם שיר פתיחה חדש שנכתב על ידי ציפי שחרור והולחן על ידי מירון מינסטר) ביחד עם הסיפורים "שמוליקיפוד" (הקלטת נשאה גם את שמה הראשי), "הצב של אורן" ו"הלו, הלו, אבא".
עם זאת נוספו גם שירי הילדים "הקיפוד" (אחרי הסיפור "שמוליקיפוד"), "הטיול הקטן" (אחרי הסיפור "הצב של אורן") ו"אבא שלי".(אחרי הסיפור "הלו, הלו, אבא").
החל מינואר 2003 קלסיקלטת החלה להפיץ את קלטות הסדרה בתקליטורי DVD ואף גם במארזים של קלטות הסדרה, יחד עם גרסאות ה-DVD לקלטות הווידאו שלא הופיעו בסדרה זו (אליעזר והגזר, כספיון, הזחל הרעב, טרופותי, הפיל שרצה להיות הכי ועוד.).
סרטן הריאה הוא אחד הגידולים הממאירים השכיחים ביותר ובין הגידולים הקטלניים ביותר בגברים ובנשים.
המחלה מתגלה בדרך כלל בשלבים מתקדמים ולכן, סיכוי ההישרדות לחמש שנים הם נמוכים יחסית.
סרטן הריאה הוא קבוצה של מחלות המחולקת באופן כללי לסרטן של תאים קטנים וסרטן של תאים שאינם קטנים (non small cell lung cancer; בראשי תיבות: NSCLC).
הקבוצה האחרונה היא השכיחה יותר.
קבוצת NSCLC כוללת שלושה סוגים עיקריים: סרטן קשקשי (squamous cell carcinoma), סרטן בלוטי (adenocarcinoma) וסרטן מתאים גדולים (large cell carcinoma).
ישנם סוגים נוספים, נדירים יותר.
בחולים רבים יש עירוב של יותר מסוג תאי אחד.
במסגרת כל סוג היסטולוגי יש התמיינות לפי דרגת הבשלות של התאים, החל מתאים בשלים לחלוטין ועד לתאים חסרי התמיינות לחלוטין.
כתשעים אחוזים מכלל מקרי הסרטן של התאים שאינם קטנים וכמעט כל מקרי הסרטן של תאים קטנים קשורים לעישון עם תלות בגיל התחלת העישון וכמות העישון (כולל סיגריות, סיגרים, נרגילה ועישון פסיבי).
קשר זה הוכח מעבר לכל ספק, הן במחקרים אפידמיולוגיים והן בניסויי מעבדה.
הפסקת עישון מביאה לירידה בסיכון לפתח את המחלה.
גורמים נוספים הקשורים לסיכון לפתח את המחלה הם חשיפה לאדי סולר, סיבי אזבסט, גז רדון, קרינה מייננת, כרום, ניקל וחומרים נוספים.
סרטן הריאות היא מחלה של העידן המודרני, וכמעט לא תוארה טרם 1900 בספרות הרפואית.
לאור העובדה שצריכת סיגריות וטבק עלתה מאוד במאה ה-20 ואשר מהווה גורם סיכון עיקרי לחלות בסרטן זה.
ברחבי העולם, סרטן הריאות מהווה כ-13% מכל סוגי הסרטן.
יותר מ-1.1 מיליון מקרים של סרטן הריאות מאובחנים מדי שנה, ויותר ממיליון מקרי מוות נגרמים על ידה.
בארצות הברית, 28% מכל מקרי מוות מסרטן בשנה (30% אצל גברים, 26% בנשים) הם כתוצאה מסרטן הריאות.
סרטן הריאות הוא הגורם העיקרי למוות מסרטן הן בגברים והן בנשים.
השכיחות והתמותה מסרטן הריאות בגברים ונשים אמריקאים משקפים את הרגלי העישון שלהם.
מקרי מוות מסרטן הריאות התחילו לעלות בגברים משנות ה-50 ובנשים 10–15 שנים מאוחר יותר.
שיעורי תמותה מסרטן הריאות ירדו בקרב גברים ב-37% בין 1990 ל-2005; לעומת זאת, בקרב נשים, שיעור התמותה מסרטן הריאות בין 1991 ל-2005 גדל בכ - 8%.
במדינות פחות מפותחות ברחבי העולם, עולה שיעור החולים בסרטן הריאות, כתוצאה מהגדלת שימוש אנדמי של טבק.
התוכנית האמריקנית (Surveillance, Epidemiology and End Results (SEER העריכה כי 1 מ-14 גברים ונשים יהיו בסיכון לפתח סרטן הריאות במהלך חייהם.
שכיחות ושיעורי תמותה עשויים להשתנות לפי גזע/מוצא אתני.
השכיחות של סרטן הריאות וכן שיעור התמותה אצל גברים אפרו-אמריקאים גבוהה יותר מכל קבוצה אתנית אחרת.
שיעורי השכיחות של סרטן הריאות אצל גברים ונשים בארצות הברית בתקופה שבין 2002–2006 הם 77.7 ו-52.5 על כל 100,000 אנשים, בהתאמה.
הגיל החציוני בעת האבחנה בשני המינים הוא 71 שנים.
תופעת העישון אצל תלמידי תיכון עלתה עד אמצע 1990, אם כי נכון לעשור הראשון של המאה העשרים ואחת תופעה זו נמצאת בנסיגה.
למרות ירידה זו, 38% מבוגרי התיכון בארצות הברית מעשנים.
עישון בגיל צעיר יותר עשוי בחלקו להסביר את ההתרחשות של סרטן הריאות בחולים צעירים יותר.
בתחילת המאה ה-21 חלה עליה במספר החולים שמעולם לא עישנו, כאשר אחת מכל חמש נשים שאובחנה עם סרטן הריאות, וכן אחד מתוך 12 גברים, מעולם לא עישנו סיגריות.
בארצות הברית, מהווה סרטן הריאות את הסיבה הנפוצה ביותר למוות כתוצאה מסרטן, הן אצל גברים והן אצל נשים.
הסיכון לחלות הוא בגיל המבוגר, שכן מתחת לגיל 40 נדיר לפתח סרטן מסוג זה.
עישון סיגריות, אך הפסקת עישון טרם גיל העמידה יכולה למנוע יותר מ-90% סיכון לפתח סרטן הריאה בהמשך.
להפחתה בכמויות הסיגריות תועלת מועטה בלבד לעומת הפסקה מוחלטת של העישון.
חשיפה לאסבסט או חומרי תעשייה מסוימים, או לגז הרדון
מחלות ריאה קודמות כגון ברונכיטיס כרונית, אמפיזמה, שחפת - מקושרות לעליה בסיכון לסרטן הריאות.
גנטיקה: נמצא כי קרובי משפחה מדרגה ראשונה של חולי סרטן הריאות הם בעלי סיכון של פי 2 עד 3 לפתח גם הם סרטן הריאות.
על אף שזוהו מעט גנים יחסית הקשורים לעליה זו בסיכון, הרי שבעשור השני של המאה ה-21 ידוע כי התהליך הממאיר מתרחש בין היתר לאור פולימורפיזם גנטי ושבירות של כרומוזומים.
סרטן הריאות כולל ארבעה תתי סוגים עיקריים המרכיבים כ-90% מכלל סוגי סרטן הריאות, והמסווגים על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO):
סרטן מסוג small cell lung cancer (בראשי תיבות SCLC) - סרטן זה מוגדר כגידול נוירואנדוקריני, אשר מתהווה כמסה מרכזית בתוך הסמפונות (קני הנשימה, או הברונכים - אנדוברונכיאלי) והמקושר באופן חזק לעישון.
גידול זה נקרא כך היות שהוא מורכב מבחינה מיקרוסקופית מתאים קטנים בעלי מראה היסטולוגי אופייני.
גידול זה נוטה יותר מן האחרים להפריש הורמונים שונים שיכולים להביא לתסמונת פארא-נאופלסטית - כגון הפרשה של ההורמון ACTH, הפרשת וואזופרסין, וכן ההורמונים ANF ו-GRP (gastrin-releasing peptide).
וכן שלושה סוגי סרטן הקרויים non-small cell lung cancer (בראשי תיבות ולהלן - NSCLC) והמחולקים ל:
סרטן ריאה מסוג אדנוקרצינומה - נחשב לסרטן השכיח ביותר מבחינה היסטולוגית, ולרוב מתהווה באזורים פריפריים יותר בריאות.
הוא אמנם קשור לעישון, אך מנגד זהו סוג הסרטן הנפוץ ביותר גם אצל אנשים שמעולם לא עישנו.
ישנם תתי סוגים שונים לסוג סרטן זה.
אחד מהם הוא קרצינומה ברונכי-אלוואולרית (BAC), הנקרא כך משום שהוא גדל לאורך נאדיות הריאה (אלוואולים).
סרטן ריאה מסוג squamous cell carcinoma - מקושר לעישון, מתהווה במרכז הריאות לרוב וזהה מבחינה היסטולוגית ל-squamous cell carcinoma של איברים חוץ ריאתיים כגון ראש וצוואר.
סרטן ריאה מסוג large cell carcinoma - לרוב מתהווה באזורים פריפריים בריאות ונקרא כך היות שהוא מכיל תאים ממאירים גדולים יחסית.
החלוקה העיקרית הזו, לסרטן מסוג SCLC ולסרטנים מסוג NSCLC, קיימת לצורך אמצעים טיפוליים ופרוגנוסטיים, מכיוון שקיים הבדל בין שתי קבוצות אלה.
סרטן מסוג SCLC ("סרטן תאים קטנים של הריאה") נוטה להיות כבר מפושט מאוד בזמן האבחון, וגם כאשר הוא ממוקם יחסית, כמעט ולא ניתן לרפאו באמצעות ניתוח.
לעומת זאת, סרטנים מסוג NSCLC ניתן לרפא על ידי ניתוח בכ-30% מן המקרים.
יתרת עשרת האחוזים של סרטני הריאה מורכבים מקרצינואידים, גידולים מוקואפידרמואידיים, קרצינומות לא ממוינות וגידולים אחרים.
יותר ממחצית מן המטופלים המאובחנים לראשונה עם סרטן הריאות מגיעים לטיפול עם מחלה מתקדמת, כאשר החולה ה"קלאסי" הוא אדם מעשן או שעישן בעברו, לרוב בעשור השביעי של חייו.
מספר תסמינים קליניים צריכים לעורר חשד שמדובר בסרטן ריאות:
היסטוריה של שיעול כרוני (עם או ללא גניחת דם)
ירידה במשקל – ירידה של מעל 10% במשקל מהווה גורם פרוגנוסטי רע.
דלקת ריאות עיקשת שאינה מגיבה לטיפול אנטיביוטי רגיל
בבדיקה גופנית של החולה ניתן לעיתים להתרשם מהגדלה של בלוטות לימפה, צרידות (אשר יכולה להעיד על superior vena cava syndrome (מחלה מתקדמת), רגישות על גבי עצמות, הגדלה של הכבד וממצאים נוירולוגיים.
ככלל, התסמינים הקליניים יכולים להיות מקושרים למיקום הגידול בריאה - כך למשל, מטופלים עם גידולים מרכזיים או אנדו-ברונכיאליים יכולים להופיע עם שיעול, גניחת דם, סטרידור, קוצר נשימה וסימנים של דלקת בדרכי הנשימה.
מטופלים הסובלים מגידול באזורים פריפריים של הריאה יכולים לציין כאבים המערבים את בית החזה ואת הפלאורה העוטפת את הריאות וסימפטומים הדומים לאבצס ריאתי.
התפשטות של הגידול לבסיס הריאה עלול להביא לתסמונת פאנקוסט- Pancoast syndrome (שלרוב מתרחשת יחד עם תסמונת הורנר) הנובעת מכך שיש מעורבות של קצות עצבים צוואריים ועצבי בית החזה, עם כאב בכתף שבאופן קלאסי מקרין לחלק האולנרי של הזרוע (ולרוב עם ממצאים רדיולוגיים המצביעים על הרס של הצלע הראשונה והשנייה).
תסמונת פארא-נאופלסטית היא תסמונת הנפוצה אצל חולים עם סרטן הריאה, בעיקר חולים עם SCLC, כאשר תסמונות אלו יכולות להיות הסימן הראשון למחלה או לחזרת המחלה.
סימנים אלו יכולים לכלול את הבאים:
שחרור מוגבר של הורמון ה-PTH (ייצור אקטופי על ידי רקמת הגידול) המביא להיפרקלצמיה (כלומר יתר סידן בדם) ועלול להיות מסכן חיים, לרוב מצב זה מתקיים אצל חולים הסובלים מסרטן מסוג squamous cell carcinomas והתסמינים הקליניים כוללים בחילות, הקאות, כאבי בטן, עצירות, השתנה מוגברת וצימאון ולעיתים התדרדרות במצב המנטלי.
היפונתרמיה כתוצאה מהפרשה לא תואמת של הורמון נוגד השתנה (SIADH) היא מאפיין נוסף של תסמונת פראנאופלסטית.
מצב זה עובר לאחר התחלת טיפול כימותרפי (לרוב תוך שבוע עד ארבעה שבועות).
היפונתרמיה יכולה להתרחש גם כתוצאה מהפרשת יתר של ANP (atrial natriuretic peptide) המביא להצטברות נוזלים וכתוצאה מכך לדילול הנתרן בדם.
יש למדוד רמות של ANP בדם אם אין שיפור ברמות ההיפונתרמיה.
הפרשה אקטופית של ההורמון ACTH (על ידי גידול מסוג SCLC וכן על ידי גידולים נדירים יותר מסוג קרצינואידים) לרוב מביאה להפרעות אלקטרוליטריות שונות, ביניהן היפוקלמיה (ופחות שינויים במבנה הגוף המתרחשים למשל בתסמונת קושינג המאופיינת אף היא בהפרשת יתר של ACTH).
תסמונות הקשורות לרקמת חיבור והקשורות לסרטן הריאה כוללות התאלות של האצבעות, וכן כאבי עצמות ופריאוזיטיס.
תסמונות נוירולוגיות הקשורות לסרטן הריאה אינן שכיחות (1%) וכוללות את תסמונת איטון-למברט (המתבטאת בין היתר בחולשת שרירים פרוקסימלית, לרוב בגפיים התחתונות המשתפרת בביצוע מאמץ) ונוירופתיה פריפרית כמו גם הפרעות נוירולוגיות נוספות.
מרבית התסמונות הללו נגרמות בשל יצירת נוגדנים עצמיים וטיפול כימותרפי מביא לרוב להיעלמותן.
אבחנה של סרטן הריאות נשענת על שילוב של ממצאים קליניים, ממצאים בהדמיה (כגון צילום חזה ו-CT) וכן ממצאים ציטולוגיים.
הממצאים הציטולוגיים יכולים לעזור באבחנה בין מאפיינים נוירואנדוקריניים שונים בגידול, וכן האם הגידול הוא ראשוני או ממקור גרורתי (היות שגידולים רבים נוטים לשלוח גרורות לריאות).
מרבית החולים מתגלים בעת האבחנה עצמה ככאלה שבהם סרטן בשלב מתקדם.
בדיקות סקר למחלה באוכלוסייה בסיכון גבוה (מעשנים כבדים או מעשנים כבדים בעבר הלא רחוק) מומלצת.
בדיקת ct בקרינה נמוכה הוכחה במחקרים אקראיים מבוקרים כמגבירה גילוי מוקדם, מפחיתה תמותה מסרטן הריאה ומפחיתה תמותה כללית במעשנים כבדים כעת או בעבר ובגילאים שבין 55–70 וזו הומלצה כבדיקת סקר למעשנים על ידי ארגוני מומחים שונים, כולל בישראל.
עם זאת, הבדיקה עדיין אינה בסל הטיפולים בישראל.
אחת מהבעיות בביצוע CT היא איתור שגוי של סרטן ריאה, דהיינו שיעור גבוה של false-positive, המביא לסדרת בדיקות נוספות ולמתח רב המופעל על המטופל.
אם מתגלה במהלך ביצוע CT רגיל ממצא ריאתי ("נודול") שגודלו חשוד (בין 5–10 מ"מ), הגישה היא להעריך האם הוא נראה שפיר (הסתיידויות שפירות, או ללא שינוי בגודל במהלך השנתיים האחרונות - במקרים כאלו החולה ממשיך מעקב באופן רגיל ללא התערבויות נוספות) או לא.
אם ממצא זה לא נראה שפיר, יש לבחון האם המטופל מקיים אחר גורמי סיכון לסרטן ריאות.
אם לא קיימים גורמי סיכון, ניתן לבצע ניתוח VATS (תורקוסקופיה) ולהסיר את הגידול כמו גם לדגום בלוטת לימפה מבית החזה.
כאשר ישנם גורמי סיכון לסרטן, אזי טרם הניתוח יש להעריך את הממצא הריאתי בהדמיות נוספות הכוללות FNA, ברונכוסקופיה ו-CT הכולל חומר ניגוד.
אבחנת סרטן הריאה נעשית באופן סופי על ידי לקיחת ביופסיה (באמצעות ברונכוסקופיה, FNA, ושיטות נוספות כגון EUS - דגימה מונחית אולטרסאונד דרך הוושט למשל).
אצל מטופלים עם בלוטות לימפה מוגדלות, ניתן לקחת FNA מבלוטת הלימפה, ואצל חולים עם מחלה מטסטטית ניתן לדגום ביופסיות מאיברים מעורבים כגון מח העצם, הכבד, עצמות ורקמות רכות המעורבות עם הגידול.
FNA (fine needle aspiration, שיטה לדגימת רקמות) היא בעלת רגישות גבוהה יחסית מבחינה דיאגנוסטית לעומת שיטות דגימה אחרות (כגון צביעות, שטיפות וכדומה) מאחר שהיא מכילה כמות גדולה יחסית של תאי גידול, אולם לעיתים נדרשת ביופסיה נרחבת יותר, core-needle biopsy, על מנת לאבחן מוטציות שונות בגידול וכן אפיון היסטולוגי מדויק יותר.
דגימות מכיח (Sputum cytology) מהוות שיטה נוספת לאבחנה.
הן אינן יקרות ואינן פולשניות, אולם הן רגישות פחות (70% רגישות מבחינת אבחנה).
עם זאת, ככל שנעשות יותר דגימות כאמור כך גדלה מידת הדיוק בהן ועל כן אנליזה של לפחות שלוש בדיקות כאלו מומלצת.
על מנת למצוא את המוטציה בגן ה-EGFR או ה-ALK ולהתאים לה את טיפול ה-TKI המדויק משתמשים בבדיקה הנקראת FISH.
לגילוי מוטציות ב-KRAS וב-BRAF משתמשים בבדיקה הנקראת TaqMan™.
טרם הטיפול בחולים עם NSCLC, יש לקבוע את שלב המחלה.
בסטייג'ינג (Staging) מוערך גודלו של הגידול, מוערך עירוב בלוטות הלימפה והתפשטות הגידול - על מנת לנסות ולקבוע דרכי טיפול ופרוגנוזה צפויה.
על מנת להעריך את הסטייג'ינג עצמו יש ראשית להעריך פרמטרים אלו (נקרא גם "סטייג'ינג אנטומי") ושנית יש להעריך את יכולות של החולה לעמוד בטיפולים שונים, כמותרפיים, הקרנתיים וניתוחיים ("סטייג'ינג פיזיולוגי").
קביעת הסטייג'ינג הפיזיולוגי חיונית להחלטה על הטיפול, היות שרבים מן החולים סובלים ממחלות נוספות כגון מחלת ריאות חסימתית, מחלות לב וכדומה אשר עלולות להקשות על הליך הטיפול.
למשל, מטופלים עם תפקוד ריאה ירוד לא יתאוששו היטב לאחר ניתוח הכולל הסרת אונת הריאה הפגועה (לובקטומי), כמו גם מטופלים אשר עברו אוטם שריר הלב טרם הניתוח ונמצאים בסיכון לאוטם מחודש (על כן, קיימת קונטרה-אינדיקציה לעבור את הניתוח אצל מטופלים שעברו אוטם לבבי עד 3 חודשים טרם הניתוח).
סטייג'ינג אנטומי קריטי לצורך קבלת ההחלטה על ניתוח (בגידולים מסוג NSCLC).
על כל החולים עם סרטן מסוג NSCLC לעבור בדיקות הדמיה הכוללות PET-CT על מנת להדגים גרורות, אם ישנן, בשילוב עם ביופסיה (היות שייתכנו מצבים שהם False positive, או להפך).
MRI יכול לסייע באבחנה של התפשטות הגידול למוח, אולם באופן כללי לא משחק תפקיד כמו שילוב של PET-CT לצורך הסטייג'ינג עצמו.
קיימות קונטרה-אינדיקציות לטיפול ניתוחי אצל חולים עם NSCLC – כלומר, במצבים מסוימים אין לפנות לניתוח לאור התפשטות המחלה.
מצבים אלו כוללים בין היתר גרורות מחוץ לבית החזה, תסנינים פלאורליים, גידול אשר התפשט לריאה השנייה, גידול שהתפשט לבלוטות לימפה סופרה-קלוויקולריות ועוד.
אצל חולים ללא עדות למחלה גרורתית, יש לשקול ניתוח ולאחר מכן כימותרפיה בהתאם למעורבות בלוטות הלימפה במחלה, בין היתר, או לחלופין טיפול בכימותרפיה והקרנה בלבד.
בשלב הראשון של המחלה, הפרוגנוזה לאחר הניתוח למשך חמש שנים מוערכת להיות בין 60% ל-80% הישרדות, בעוד שבשלב 2 הפרוגנוזה הצפויה נעה בין 40% ל-50%.
אצל חולה שאיננו מועמד לניתוח בשלבים הללו של המחלה (למשל, כתוצאה ממצב בריאותי מסוים) ניתן לנסות טיפול קרינתי (הקרנה) אולם עם תוצאות פחות טובות.
טיפול כימותרפי יכול להינתן אצל חולים הנמצאים בשלב 2 או 3 למטרות ריפוי, כאשר התרופה העיקרית היא ציספלטין והטיפול ניתן בחודש וחצי עד חודשיים לאחר הניתוח ולמשך ארבעה מחזורי טיפול.
לאחר מכן, לאור סיכון לחזרת הסרטן אצל חולים אלו, מומלץ מעקב אשר כולל ביצוע CT כל חצי שנה במהלך השנתיים הראשונות ולאחר מכן אחת לשנה.
אצל חולים עם מחלה גרורתית בעת האבחנה (כשני שלישים מהחולים) ההישרדות החציונית ללא כל טיפול עומדת על מספר חודשים בלבד (4–5 חודשים).
הטיפול בחולים אלו הוא טיפול תומך (פליאטיבי) אשר מאריך את תוחלת החיים ומשפר את איכות החיים.
הטיפול הניתן הוא כימותרפיה, כש"טיפול קו ראשון" הוא מתן מישלב המבוסס על ציספלטין.
אצל חולים עם סרטן הריאה גרורתי מסוג התאים הלא קטנים - קשקשי שלא הגיבו לכימותרפיה, אישר ה FDA תרופה אימונולוגית בשם OPDIVO אשר מסוגלת להאריך את חייהם במספר חודשים וכן לשפר את איכות החיים.
אצל חולים עם סרטן ריאה גרורתי מסוג התאים הלא קטנים עם מוטציות ב-EGFR אישר ה-FDA תרופה ביולוגית בשם GIOTRIF כתחליף לכימותרפיה בקו טיפול ראשון.
תרופה זו עשויה להאריך את חיי החולים בכשנה במיוחד בחולים עם DEL19. לחולים עם מוטציה ב-ALK אישר ה-FDA תרופה בשם XALKORI אשר אינה מאריכה את תוחלת החיים אבל עוצרת את קצב התקדמות המחלה למספר חודשים.
לחולים בשלב מתקדם שכימותרפיה והקרנות לא עזרו להם ואשר הגידול נמצא באזור הסימפונות ומפריע לנשימה אישר ה-FDA תרופה פוטודינמית בשם PHOTOFRIN אשר בשילוב קרני לייזר מסוגלת לכווץ גידולים באזורים הניתנים לגישה ברונכוסקופית.
לקראת סוף 2015 יסתיים גיוס חולים עם מוטציות בKRAS למחקר בשימוש בתרופה SELUMATINIB אשר אמורה להשפיע לחיוב על גידולים מסוג זה.
בשנת 2015 אושר טיפול באוסימרטיניב ובשנת 2017 אושר טיפול בבריגטיניב.
אצל חולים עם גידולים מסוג SCLC, הטיפול העיקרי הוא כימותרפיה, הקרנה או שילוב של השניים.
ביצוע סטייג'ינג במחלה זו כולל CT של חזה ובטן, MRI של המוח ומיפוי עצמות אם נראה כי המחלה מערבת את העצמות.
(קיים מידע מוגבל נכון להיום לגבי בדיקות מסוג PET-CT בסטייג'ינג של SCLC).
כאשר אין סימנים למחלה גרורתית, יש לשקול טיפול משולב בכימותרפיה וקרינה (אלא אם כן המטופל לא מסוגל לקבל את הטיפול המשולב.
במקרה כאמור יינתן טיפול בשלבים: ראשית כימותרפיה ולאחר מכן קרינה למשל).
משיש סימנים למחלה גרורתית, יינתן טיפול פליאטיבי (שמטרתו הקלה על הסימפטומים) בקרינה או בכימותרפיה (ללא טיפול משולב).
מערכת ביצוע הסטייג'ינג לחולים עם SCLC שונה מאשר חולים עם NSCLC, וכוללת שתי אבחנות עיקריות - האם לחולה יש מחלה מוגבלת יחסית - limited-stage disease (כלומר מוגבלת לחצי מבית החזה בלבד) או מחלה מפושטת יותר, Extensive-Stage Disease.
כ-60% עד 70% מן המטופלים מאובחנים עם הגעתם עם מחלה מפושטת בסוג סרטן זה.
מאחר שמדובר במחלה אגרסיבית יחסית, המאופיינת בגדילה מהירה של הגידול והתפשטות מהירה שלו, הרי שמנגד התגובה לכמותרפיה ולקרינה דרמטית.
ניתוח אינו מבוצע באופן שגרתי אצל חולים אלו, גם עם מחלה מוגבלת, לאור הסבירות הגבוהה לקיומן של מיקרו-גרורות.
הטיפול הנחשב כ"טיפול קו ראשון" למחלה הוא כימותרפיה במישלב הכולל ציספלטין (או קרבופלטין) יחד עם אטופסיד (etoposide) למשך 4-6 מחזורי טיפול.
שיעורי התגובה הם עד 80% וההישרדות החציונית נעה מ-12-20 חודשים לחולים עם מחלה מוגבלת ו-7–11 חודשים לחולים עם מחלה מפושטת.
מרבית החולים, עם זאת, מפתחים עמידות לטיפול הכימותרפי ומעטים מאוד שורדים לאחר חמש שנים (אחוזים בודדים), הן במחלה מוגבלת והן במחלה מפושטת.
בנוסף לטיפול הכימותרפי, ניתן טיפול בקרינה כאשר התוצאות טובות יותר כאשר הטיפול הוא משולב (כלומר, כימותרפיה תוך כדי הקרנות) אולם טיפול משולב גורם לתופעות לוואי גדולות יותר (כגון, אסופגיטיס וטוקסיות לריאות) ועל כן יש לבחור את המטופלים בקפידה לעניין יכולתם לעמוד בטיפול משולב זה.
קרינה פרופילקטית למוח מומלצת אף היא כדי למנוע שליחת גרורות.
קיים טיפול תרופתי על ידי טפוטיניב.
בעשור השני של המאה ה-21 נעשים מחקרים רבים להתאמת הטיפול הנכון לחולה בהתאם למאפיינים שנמצאו בגידול עצמו, בהתאם למאפיינים מולקולריים.
כך למשל, מטופלים המציגים מוטציות בגן EGFR (שנמצא יותר באדנוקרצינומות, יותר אצל נשים ואצל כאלו שמעולם לא עישנו) גורמות להפעלה של הרצפטור טירוזין קינאז ומכאן שטיפול בתרופות המעכבות טירוזין קינאז (כגון ארלוטיניב או ג'פיטיניב) יכולות להועיל במקרים אלו.
עם זאת, נמצא כי כמעט כל החולים שהגיבו לטיפול האמור פיתחו עמידות לתרופה לאחר מכן ולכן קיימים ניסיונות לפתח תרופות המתמודדות עם המוטציות החדשות שנוצרו לאור העמידות הזו.
מוטציות אחרות הראו תגובות לתרופות הפועלות עליהן ובאופן כללי קיימת מגמה לכיוון פיתוח תרופות המתמודדות עם מוטציות כאמור והבנת הפרופיל הפנוטיפי של הגידול.
עבור חולים עם מוטציה ב-EGFR אשר הגידול שלהם עבר מוטציה נוספת T790M ופיתח עמידות ל - טרסיווה, אירסה או ג'ילוטריף מפתחת אסטרה זנקה תרופה בשם AZD9291.
המילה האחרונה בטיפול בסרטן הריאה היא התרופות האימונותרפיות.
כיום מאושרות שלוש תרופות כאלו על ידי ה-FDA מתוכן רק אחת לטיפול בשני סוגים של סרטן ריאה: אדנוקרצינומה ו-Squamous NSCLC.
התרופות במקור היו מיועדות לטיפול במלנומה אך התגלה כי הן טובות גם לטיפול בסרטן הריאה.
שיטת הפעולה של שלוש התרופות זהה והיא מניעת המפגש בין מולקולת ה-PD-1 והקולטן PDL-1. מתוכן אישר ה-FDA רק את אופדיבו לטיפול בסרטן ריאה שלא הגיב לטיפול בכימותרפיה והקרנות.
התרופות בינתיים מסוגלות להאריך את חיי החולים במספר חודשים בלבד אולם לשפר את איכות חייהם ולספק תקופה של נסיגה או אי התקדמות בת עד כ-9 חודשים.
הביקורת על תרופות אלו על ידי איגוד האונקולוגים בארצות הברית הוא עלותן (עד 13,000 דולר לחודש לטיפול) וחברות הביטוח בחלקן אינן מכסות את עלות הטיפול.
סרטן השד הוא מחלה שבמהלכה מתפתח גידול סרטני בשד.
סרטן השד הוא סוג הסרטן הנפוץ ביותר אצל נשים.
מקור הגידול בסרטן השד הוא בשד, אך הגידול עלול לשלוח גרורות אל איברים שונים בגוף.
השלבים הראשוניים של המחלה מתאפיינים בגושים לא כואבים בשד, לאחר מכן חודרים תאים סרטניים לקשרי הלימפה של בית השחי, ומשם עלולים התאים לחדור לזרם הדם, ודרכו להגיע לאיברים מרוחקים וחיוניים, ובהם הכבד, הריאות והמוח.
המחלה מתפתחת בעיקר בנשים מעל גיל חמישים, אך כ-25% מהמקרים הם אצל נשים מתחת לגיל זה, מתוכם כ-6%-7% מתחת לגיל 40. היא נדירה בגברים.
הסוג הנפוץ של סרטן השד הוא קרצינומה, אך קיימים סוגים נדירים יותר של סרטן השד, המסווגים כסרקומה או לימפומה.
מקורו של סרטן השד מסוג קרצינומה הוא ברקמה המצפה את צינורות ובלוטות החלב שבשד.
בשלבי המחלה המוקדמים תאי האפיתל ממלאים את חלל צינוריות החלב, בהמשך חודרים תאי האפיתל את דופן צינור החלב ופולשים לרקמה התומכת.
גוש התאים שנוצר (הגידול הראשוני) יכול לחדור את דופן בית החזה או את העור.
מן הגידול הראשוני יכולים להתנתק תאים ליצירת גרורות.
העובדה שהשד אינו איבר חיוני לשרידות החולה מאפשרת להסיר את הגידול הראשוני ללא נזק למערכות הגוף, כך שגידול זה כשלעצמו אינו מהווה בדרך כלל סכנת חיים.
הסכנה העיקרית בסרטן השד היא היווצרות גרורות באיברים החיוניים שאותם לא ניתן להוציא בניתוח.
סרטן השד הוא המחלה הממארת השכיחה ביותר והגורם השכיח ביותר לתמותה מסרטן בקרב נשים.
כ-25% מכלל מקרי הסרטן בנשים הם של סרטן השד וכ-15% ממקרי התמותה בנשים כתוצאה מסרטן הם בשל סרטן השד.
ככלל, שיעורי התחלואה בסרטן השד במדינות מפותחות גבוהים יותר מבמדינות המתפתחות, וזאת בשל אמצעי גילוי מוקדם זמינים יותר ובשל גורמי סיכון ואורח חיים הנפוצים יותר בנשים בחברה המערבית.