tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
السلطان عبدالحميد (הסולטאן עבד אל-חמיד)
סרינה ניסתה את מזלה כזמרת — לפני או במקביל לעיסוקה במשחק.
שיר בולט שמיוחס לה הוא "אקדיש לו את עצמי כל עוד יישאר נאמן לאהבה" (أفديه إن حفظ الهوى)..
בהקשר לכך, יש עדויות מילוליות שהיא שרה, אבל אין הוכחות היסטוריות מוקלטות.
סרינה הופיעה במספר סרטי קולנוע לאורך שנות ה־30 וה־40. היא שיחקה בכמה עשרות תפקידים (תפקידי משנה ותמיכה)
1944 – *طاقية الاخفاء* (כובע ההיעלמות)
הופיעה גם בסרטים נוספים כמו *بياعة التفاح* (מוכרת התפוחים) ו-*كلّه إلّا كده* (זה הכל חוץ מזה).
סרינה נישאה לגבר יהודי בשם סאלם מזרחי (سالم مزراحي).
היא חיה עמו בעיר אלכסנדריה עד לפני הקמת מדינת ישראל.
לאחר מכן היגרה עמו לישראל.
לפי מקור אחד, נטען שמשנכנסו לישראל, רכבם התהפך במדרון, פרץ שם אש, והרכב ובני הזוג נשרפו כליל — ושלא ניתן היה לזהות אותם או את רכושם.
זכורה כגורם בתיאטרון ובקולנוע המצרי בשלביו המוקדמים וכאחת הנשים הראשונות שפעלו בהם, כמו גם בין השחקניות היהודיות שפעלו במצרים.
האחות הצעירה שלה, נמג'מה אברהים, זכתה לפרסום רחב יותר, והקשר ביניהן מדגיש את מקומה של סרינה ככוכבת שקידמה את אחותה ואת שם משפחתה.
סרינה היא דמות בדיונית בזיכיון המדיה "פוקימון" שבבעלות נינטנדו ונוצרה על ידי סטושי טג'ירי.
היא הופיעה לראשונה בתור הגיבורה הראשית במשחקי "פוקימון X ו-Y", כאשר השחקן יכול לבחור בינה לבין הגיבור סיילם.
כמו כן היא הופיעה באנימה "פוקימון", כאשר היא מטיילת עם חבר הילדות שלה אש קטצ'אם במסעו בקאלוס.
באנימה, היא מאוהבת נואשות באש והיא בסופו של דבר נישקה אותו ברגע הכי מפורסם בתורת הפוקימון.
בעקבות זאת, דמותה של סרינה ואהבתה כלפי אש הפכו למפורסמים עקב מעריצים רבים.
הזיכיון של "פוקימון", שפותח על ידי Game Freak ופורסם על ידי נינטנדו, החל ביפן בשנת 1996 עם יציאתם של משחקי הווידאו "פוקימון אדום וכחול" עבור הגיים בוי.
במשחקים אלה, השחקן לוקח על עצמו את תפקיד מאמן פוקימונים שמטרתו ללכוד ולאמן יצורים הנקראים פוקימונים.
השחקנים משתמשים ביכולות המיוחדות של היצורים כדי להילחם בפוקימונים אחרים, הן בטבע והן באלה המשמשים מאמנים אחרים.
סרינה עוצבה על ידי קן סוגימורי עבור "פוקימון X ו-Y" בשיתוף פעולה של מעצב משחקי הווידאו של פוקימון, ג'וניצ'י מסודה.
מסודה בחר בצרפת כרקע לאזור קאלוס, שהוא התפאורה העיקרית במשחקים אלה.
במהלך תצוגת משחקי "פוקימון X ו-Y" בתערוכת משחקי הפוקימון באוגוסט 2013, הדמות נקראה "איבון".
שם זה שימש מאוחר יותר בסדרת המנגה.
היא מדובבת על ידי מאיוקי מקיגוצ'י ביפנית.
מקיגוצ'י דיברה על אהבתה לאופנה, מה שעזר לה לגלות אמפתיה רבה יותר כלפי סרינה, וטוענת שהיא למדה להכין ממתקים כדי להיכנס יותר לדמות.
הנשיקה בין אש לסרינה צונזרה במכוון, כאשר הצוות הבהיר שגם ילדים צעירים צופים בפוקימון, כך שהיא צריכה להישאר מתאימה לגיל.
הייבן פסקל מדבבת את הדמות בסדרת האנימה באנגלית.
ג'קי לסטרה מדבבת אותה במשחק "פוקימון מאסטרס EX", בעוד אקארי קיטו מדבבת אותה ביפנית.
באנימה בעברית את הדמות מדבבת טליה ברקאי.
סרינה מופיעה לראשונה במשחק "פוקימון X ו-Y" כאחת משני הגיבורים שניתן לשחק בתורן, לצד הגיבור הגברי סיילם.
היא מתחילה את מסע הפוקימון שלה, מקבלת צ'ספין, פנקין או פרואקי כפוקימון ההתחלתי שלה, במטרה לאסוף את כל שמונת התגים באזור קאלוס ולהביס את ארבעת העילית כדי להפוך לאלופת הפוקימונים של האזור.
יש לה חברים שונים, כולל סיילם, שגם מקבל אחד מפוקימוני ההתחלה, וגם כן טירנו, טרבור ושאונה, שכולם משמשים כיריבים שלה.
לאורך מסעה עם תג חדר הכושר שלה, היא מתמודדת גם עם צוות פלייר הנבלים, בראשות ליסנדרה, וחייבת למנוע ממנו לקבל את הכוח להשמיד את אלה המתנגדים לחזון העולם שלו.
היא גם לוכדת את אחד הפוקימונים האגדיים קסנריאס או איבלטל, תלוי אם הם שיחקו בגרסת X או Y של המשחק.
בסופו של דבר היא נלחמת בארבעת העילית, כולל האלופה דיאנטה, לפני שהיא מביסה אותה לבסוף.
אם השחקן בוחר לשחק כסיילם במקום זאת, סרינה לוקחת את תפקיד היריבה.
סרינה מופיעה גם בסדרת האנימה "פוקימון", שם היא משמשת כבת לוויה למסע של אש קטצ'אם בפוקימון XY: הסדרה.
לפני תחילת הסדרה, היא פגשה את אש במחנה הקיץ של פרופסור אוק בצעירותה, שם הוא עזר לה להתאושש לאחר שנבהלה מפוליוואג פראי.
עקב כך, היא פיתחה אהבה אליו, למרות שהוא מעולם לא שם לב.
בסופו של דבר היא מזהה אותו בשידור טלוויזיה במהלך הסדרה, והיא פוגשת אותו, אם כי הוא לא זוכר אותה בתחילה.
לאורך הסדרה, לסרינה יש מטרה להשתתף בתערוכות פוקימונים, תחרויות דמויות תחרויות יופי לנשים בלבד, כדי להפוך ל"מלכת קאלוס", תואר לשחקנית הפוקימון הטובה ביותר.
בסוף הסדרה, היא עוזבת להוון, ומנשקת את אש לפני שהיא עוזבת.
מאוחר יותר היא מופיעה שוב ב"פוקימון: מסעות" ומתאחדת לזמן קצר עם אש לפני שהיא נפרדת שוב.
היא מופיעה לצד סיילם כגביע אספנות במשחק "Super Smash Bros.
for Nintendo 3DS and Wii U", ומאוחר יותר כובעה משמש כתחפושת חלופית לפוקימון ג'יגליפאף במשחק "Super Smash Bros.
מקבילה לדמות, בשם איבון עם הכינוי "Y", הופיעה במנגה Pokémon Adventures.
סרינה זכתה לקבלה חיובית באופן כללי, ומזוהה כדמות פופולרית בקרב מעריצי האנימה "פוקימון".
חוסה אוטרו מ-IGN מדבר על סרינה המייצגת נשים וסיילם המייצג גברים, ואומר, "זה למעשה נראה יותר מעניין כשהם הופכים לדמויות יריבות עבור השחקן".
ויקטוריה מקנלי מ-The Mary Sue מעריכה את נוכחותה של דמותה של סרינה ב-X ו-Y, הנחשבת לייצגת שחקניות על ידי מתן אפשרויות לשינוי תסרוקות וסגנונות לבוש.
כותבת Dexerto, לורה גריי, ציינה תכונות שונות שהפכו אותה לפופולרית כל כך, כולל הסטריאוטיפים המאתגרים שלה ו"האופי האמיתי והנחישות".
כותבת Inside Games, סוואדי אוצוקה, הרגישה שההתאמה האישית של הדמויות ב-X ו-Y השפיעה על ההנאה של השחקנים מהן, במיוחד מסרינה, וציינה שנראה ששחקנים התעניינו יותר לשחק בתורה בגלל מכניקת האופנה.
הסלבריטאית היפנית שוקו נקגאווה גזרה את שערה קצר, וייחסה זאת לסרינה שגזרה את שערה קצר באנימה.
היחסים (Shipping) בין סרינה לאש הייתה נושא לדיון בקרב מעריצים ומבקרים.
מערכת היחסים בין סרינה לאש יצרה קהילת מעריצים של אנשים ששולחים אותם יחד, כאשר השם נקרא "AmourShipping", כאשר עולות ספקולציות שסרינה ואש בסופו של דבר יהיו יחד.
כותבת Polygon, אלגרה פרנק, דנה גם היא בקהילת היחסים שמאחורי השניים, מתוך אמונה שהעובדה שסרינה נראתה כאילו אהבה אותו באמת מבדילה אותה מיחסים נפוצים אחרים עם אש, כמו מיסטי ומיי.
כותבת Screen Rant, סמנתה קינג, הרגישה שסרינה היא האהבה האמיתית של אש, וטענה שהוא לא הראה אינטראקציות רומנטיות אמיתיות עם אף אחד מלבד סרינה ושהפרקים האחרונים עם מיסטי ניפצו את התקוות לגבי היחסים הללו עקב הצגתה בצורה אפלטונית.
ג'ו באלארד, כותב Comic Book Resources, הסכים עם דעה זו, וטען כי מיסטי, המהירה להכעיס וללעוג לאש, לא עבדה באותה מידה עבור אש, שם אישיותה העדינה של סרינה התאזנה היטב עם אישיותו הנרגשת של אש.
אהבתה של סרינה לאש הפכה לאייקונית מאוד עבור חובבי יחסי פוקימון והיחסים של סרינה ואש נרשמה לעיתים קרובות ברשימת "10 מערכת יחסי הפוקימון הטובות ביותר".
סרינה היא הדמות הנשית הראשונה והיחידה שמרמזת שנישקה את אש על השפתיים.
כותב "Hobby Consolas", חסוס ויקריו רודריגז, ציין כיצד חלק מהמעריצים לא אהבו את האופן שבו טופלה הסצנה עקב חוסר היכולת לראות את הנשיקה.
כותב "Inside Games", ננטארו, ציין עד כמה הנשיקה ביניהם עוררה התרגשות בקרב מעריצים רבים, ודן כיצד סרינה היא דמות נדירה בסדרה עקב חיבתה המפורשת לאש.
בעקבות עזיבתה באנימה של פוקימון, חלק מהמעריצים דרשו ממנה לחזור ללוות את אש בסדרה הבאה.
אלגרה פרנק הציעה שהאופן שבו הנשיקה מוסתרת הופכת אותה לרמיזה יותר מנשיקות על הלחי שאש קיבלה בפרקים קודמים, וטענה שזו סצנה מיוחדת הן לאש והן לאנשים שראו בשניים זוג פוטנציאלי.
חזרתה לסדרה הייתה מבוקשת מאוד בהשוואה לדמויות אחרות, כאשר עצומה של Change.org שקראה לחזרתה קיבלה יותר מ-26,000 חתימות.
על פי סקר קוראי IT Media, סרינה הייתה הדמות הנשית הפופולרית ביותר בסדרה, וקיבלה יותר מרבע מהקולות, כאשר מגיבים רבים הביעו את אכזבתם מכך שהוסרה מהאנימה..
בזמן שדן בסיכויי חזרתה, טען כותב Comic Book Resources, ריאן מקארתי, שלמרות הפופולריות של בקשה כזו, סביר להניח שהיא לא תחזור בתפקיד משמעותי.
הוא טען שאם תעשה זאת, יהיה צורך לטפל בנשיקה, מה שיגרע מהדגש על הרפתקה ויתמקד ברומנטיקה, שלדעתו לא יתאים לטון הסדרה.
חזרתה הסופית של סרינה לאנימה ספגה ביקורת מצד כותבת Game Rant, לבנה ג'יין צ'סטר-לונדט, בטענה כי כמות האינטראקציה המוגבלת בין אש לסרינה מאכזבת.
כמו כן, חלק מהצופים בסדרת האנימה הביעו את אכזבתם כאשר סרינה הופיעה שוב בעונה "מסעות פוקימון" לאחר שקיבלה תגובות חמות בעבר, במיוחד כשמסתכלים על הופעתה המתוארת כעת כ"נערה בוגרת".
בנוסף, גם האיחוד בין סרינה לאש, שהיה קצר מאוד, נחשב כלא עומד בציפיות הקהל.
קירקגור ידוע בעיקר בשל חקר החוויה הסובייקטיבית של הפרט וההתבוננות העמוקה בבחירה האישית, בחופש ובאותנטיות – אל מול אי-הוודאות של החיים.
יצירתו של קירקגור, המאופיינת בהתבוננות עמוקה בנפש האנושית, נחשבת כראשיתה של הפילוסופיה הקיומית.
סרן קירקגור נולד בקופנהגן בשנת 1813, בן הזקונים השביעי למשפחה אמידה.
אמו לא זכתה להשכלה מסודרת, וקודם לנישואיה שימשה כמשרתת באותו בית.
אביו הקפדן, מיקל קירקגור, התעניין בפילוסופיה של עידן הנאורות והיה אדם שניחן בדמיון פורה במיוחד.
במהלך ימי התבגרותו של סרן קירקגור, נפטרו אמו וחמישה מאחיו ואחיותיו.
בתחילת חייו הבוגרים כפר בדת ולמד תאולוגיה.
אחרי מספר שנים עזב את האקדמיה וניסה להשתלב בבוהמה של קופנהגן.
לאחר מכן שב לבית אביו הזקן ואל הדת.
אחרי מות אביו חזר קירקגור אל האקדמיה והחליט להקדיש את חייו לכתיבה.
בשנת 1841 סיים את לימודיו באוניברסיטת קופנהגן עם תואר מגיסטר (Magister, מקביל לתואר PhD היום).
עבודת הגמר שלו עסקה באירוניה הסוקרטית כפי שהיא מתבטאת בדיאלוגים של אפלטון.
עוד בשנת 1837 הכיר קירקגור את רגינה אולסן, צעירה דנית משכילה, ושיתף אותה ברעיונותיו.
השניים התאהבו והתארסו עם סיום לימודיו, אך קירקגור ביטל את האירוסין, אף שהמשיך לאהוב את רגינה.
סיבת הביטול אינה ברורה, אפשר שקירקגור חשב כי חיי הנישואין יפגעו ביכולתו להתמסר לשליחותו.
פרשה זו השפיעה לא מעט על יצירתו, ובאה לידי ביטוי מפורש ומשתמע בכמה מכתביו.
במהלך שנותיו האחרונות כתב ספרים רבים ומאמרים, חלקם הגדול תחת שמות העט יוהנס קלימקוס ויוהנס דה-סילנטיו.
בשנת 1855 הוא התמוטט ונפל ברחוב, ומת לאחר שאושפז במשך כחודש.
נראה שסיבת מותו הייתה סיבוכים שנגרמו עקב נפילה מעץ בילדותו.
יש הרואים בקירקגור את ראשון הפילוסופים האקזיסטנציאליסטים.
בבסיס הגותו עומדת ההנחה כי לאדם יכולת לבחור את דרך חייו.
קירקגור מונה שלוש דרכים, או כלשונו – שלושה "מעגלי קיום" – המעגל האסתטי, המעגל האתי והמעגל הדתי.
לאדם יש שלושה סוגים של גדלות – גדלות בפני עצמך (המעגל האסתטי), גדלות בפני אחרים (המעגל האתי) וגדלות בפני אלוהים (המעגל הדתי).
יחסו של קירקגור למסורת הפילוסופיה המערבית, ובעיקר לזו המכונה "חדשה", הוא אמביוולנטי.
מחד משנתו היא המשך ישיר שלה, והוא מאמץ מתוכה תמות, מושגי יסוד ואופני חשיבה.
מאידך הגותו היא, במובנים רבים, מרד בתולדות המחשבה המערבית.
הביטוי המובהק ביותר לשניות זו מצוי ביחסו לפילוסוף המשפיע והחשוב של זמנו, פרידריך הגל.
קירקגור מאמץ מהגל את אופן החשיבה הדיאלקטי, אולם לא כעיקרון מטפיזי או כמתודת ביאור של תופעות עולם ומגמות רוחניות, אלא כאמצעי להבנת קיומו הסובייקטיבי.
ביקורתו על הגל מתייחסת לממד הבלתי אישי והספקולטיבי בהגותו, וליומרתו לבטא את "הרוח המוחלטת" בעת שלהוגה הקונקרטי (הגל) אין בה דריסת רגל.
קירקגור שאף ליצור פילוסופיה של "מגדל אור" במקום פילוסופיה של "מגדל שן", כלומר להעביר את עיקר העיסוק אל הסובייקטיביות.
מעגל הקיום האסתטי מתאפיין בחיים שהדגש בהם הוא על פורקן מיידי של הצרכים האנושיים, בכל תנאי ובכל מחיר.
בחירותינו בחיים, בדרך זו, נקבעות על פי שיקולים של הנאה, סיפוק, עניין ואושר, ולא על פי שיקולים מוסריים, כגון נאמנות, אחריות, חובה או מוסר.
בספר "או - או" קירקגור מציג חלק מהיתרונות שבחיים מסוג זה וגם את הבעייתיות שבהם.
מצד אחד, מסביר קירקגור, חיים אלה רוויים בהתרגשות ובאנרגטיות רבה.
מצד שני, ההנאה שבכל חוויה פיזית היא זמנית ולאחריה ישנה תחושה של שובע וחוסר סיפוק.
לשם השגה מחדש של אותה הנאה, יש צורך ב"העלאת הרף" בכל פעם, ובהגדלת מינון החוויות הפיזיות.
קירקגור מציין כי בחיים אלה ישנו יסוד בולט של תסכול, כתוצאה מהעובדה שכל ההנאות הפיזיות הן בנות-חלוף.
הצורך בפורקן מיידי ותמידי מוביל לשעמום, הנובע מחזרה על גירויים וניסיונות להשיג פורקן נוסף.
"האדם האסתטי" נתון גם בסכנה מתמדת של ניסיונות למודעות עצמית אשר יובילו אותו לתחושה של חוסר תכלית וחוסר טעם בחייו, ועליו למצוא את הדרך לטעון במשמעות את הנאותיו כדי להגיע לסיפוק נפשי ולא רק לפורקן פיזי.
בתיאורו את דון חואן, המייצג את "האדם האסתטי", קירקגור מציג את התוצאה הישירה של דרך חיים זאת - דיכאון וייאוש.
תחת זאת מציג קירקגור את המונח "קפיצת אמונה", המתאר את ניסיונו של "האדם האסתטי" להעניק מחדש משמעות לחייו.
בשל התסכול והייאוש הנובעים ממעגל החיים האסתטי, פונה האדם לדרך חיים שונה.
מעגל הקיום האתי מתאפיין בהתנהגות אישית על פי עקרונות תבוניים וכלליים.
בדרך חיים זו, הקו המנחה אינו ההנאה האישית אלא החובה המוסרית.
אפיון זה לקוח ישירות מהאתיקה הקאנטיאנית, והשיפוט של מושג החובה הוא פועל יוצא של תורת קאנט.
האדם האתי צריך לממש את חובתו על פי הצו הקטגורי – עליו לפעול כאילו הכלל המעשי של פעולותיו יהיה לחוק טבע.
קירקגור, בניגוד לקאנט, אינו מתעניין בשאלה מדוע צו זה תקף, אלא עסוק בתיאורו בלבד.
על אף תחושת המשמעות הגלומה בדרך חיים זו, קירקגור מציג את צלה של תחושת האשמה העולה מאי היכולת לחיות חיים מוסריים מלאים.
אף שניתן להתגבר על תחושת האשמה העולה מהכישלון לעמוד בצווי המוסר, באמצעות עשיית מעשים טובים, עצם הצורך להזדקק להקלה של תחושת האשמה שלא בראי תבוני וכללי, והצורך להתמודד עם מושג החטא – מובילים את האדם לחרוג ממעגל החיים האתי אל עבר דרך חיים שלישית.
במעגל החיים הדתי מושג החובה נשמר, אך מופנה לכיוון אחר.
הסובייקט שכבר עמד בקריטריונים של מוסר תבוני אוניברסלי מגלה שאין בכך די.
כדי להתבגר עליו לפרוץ מעבר לאתי אל המוחלט, האוניברסלי.
עליו לעמוד לבדו מול המוחלט, להתמודד עם המועקה ולהחליט מי הוא יהיה.
את מעגל האמונה מאפיינת השתיקה, כיוון שהאדם אינו יכול להתייעץ עם אחרים בנוגע להחלטות החשובות ביותר בחייו, מה גם שהחלטות אלו עשויות לעתים קרובות לפגוע באנשים הקרובים לו ביותר.
קירקגור הוא אמנם תאולוג, אך הגותו אינה מכוונת רק לאנשים דתיים.
את מעגל האמונה מאפיינים בנוסף לשתיקה ולמועקה גם הוויתור האינסופי, השהיית האתי, האמונה באבסורד ופרדוקס האמונה – להם מוקדש ספרו של קירקגור "חיל ורעדה".
בספר זה קירקגור ממחיש את מצב האמונה באמצעות הדוגמה של אברהם בעת הצו של עקדת יצחק.
מצד אחד, אברהם נדרש להקריב את בנו, וכ"אביר האמונה" (כפי שקירקגור מכנה אותו) הוא מחויב לבצע את מצוות האל; מצד שני, אברהם נתון באי יכולת להסביר לשרה ולאליעזר את הצו שקיבל ומדוע הוא מאמין בו.
כל ניסיון לברר עם אחרים אם המעשה שהוא עומד לבצע הוא ראוי היה זורק את אברהם חזרה אל השלב המוסרי.
בדוגמה זו מוכיח קירקגור כי מעגל האמונה דורש את השהיית האתי, או השהיית המוסר.
היות שלאברהם יש יחס פרטי אל האל, אין הוא יכול להתייעץ באחרים שאין להם יחס דומה אל האל.
בדוגמאות רבות נוספות בספר זה, קירקגור מוכיח כי הדילמה העומדת בפני הגיבור או הגיבורה, לדבר או לשתוק, מעידה על המעגל שבו הוא או היא נמצאים כרגע.
מאפיין נוסף של המעגל הדתי הוא האמונה באבסורד.
על פי קירקגור, אברהם הוא אביר האמונה כיוון שוויתר על הדבר היקר לו ביותר מתוך אמונה שיצחק יתקיים בידו.
לכן אין הוא מתפלא ואינו נבוך כשהגזרה בוטלה.
קירקגור עצמו הפר הבטחת נישואין לאהובתו רגינה, וכשרצה לחזור אליה כבר הייתה נשואה לאחר.
האמונה שלמרות זאת ישיג אותה היא אמונה באבסורד.
האמונה של מריה, אמו של ישו, שפרי בטנה הוא אלוהים היא אמונה באבסורד.
לפי קירקגור, אדם יכול לנוע ולעבור ממעגל אחד לאחר, או בין השלבים שבתוך מעגל מסוים.
לדוגמה, מעבר מהמעגל האסתטי לאתי או מהאתי לדתי.
מעבר בין מעגלים הוא החלפה של מה שהפרט רואה כמשמעות החיים, תזוזה של הערכים בסולם כך שערך אחר הופך לערך העליון.
הקפיצה בין המעלות הרוחניות היא הבנה מוחלטת של השלב בו הפרט נמצא ושל השלב שמעליו, והבחירה לנטוש את הראשון ולעבור לשני.
הבחירה הזו מתבטאת בשינוי באורח החיים.
לדוגמה, מעבר מהמעגל האסתטי, שבו הפרט יעשה את המיטב על מנת להימנע משעמום, למעגל האתי, שבו הוא יעדיף מעורבות חברתית.
או לדוגמה, מעבר מהמעגל האתי, שבו יועדפו חיי מחויבות, למעגל הדתי, שבו תועדף עבודת האל.
התנועה אינה הליך מחשבתי אינטלקטואלי, אלא פעולה הנובעת מתשוקה גרידא.
תהליך המעבר נעוץ בחוויה אישית והוא אינדיבידואלי לחלוטין.
תנועות לא נוצרות דרך מעשים או חוויות מסוימות, אלא בדרך שבה האדם מעבד את סביבתו.
ניתן להסיק זאת מהסיפורים השונים על הפקת תנועות בהגותו של קירקגור, בהם דברים שונים מביאים את האדם למצב של תנועה, כגון סיפור בן הכפר והנסיכה ב'חיל ורעדה'.
אין הכרח לעמוד בפני הציווי להקריב את בנך כדי לבצע תנועה, מספיקה העמידה בפני מצב שגורם להבנה שונה של החיים, הקיום והמשמעות.
החוויה הגורמת למעבר משאירה רושם חזק על האדם ומעוררת בו תגובה פנימית עמוקה, שגורמת לו להעריך מחדש את חייו ולשנות את היררכיית הערכים שלו.
הקושי בביצוע תנועה משתנה לפי רמת המעגל אליו עובר האדם.
קל יותר לבצע תנועה מהאסתטי לאתי וקשה יותר לבצע תנועה מהאתי לדתי.
התנועה היא תהליך כה מאתגר, עד שקירקגור מכנה את אלו שהצליחו לעשותה: אבירים.
בספריו נוקט קירקגור גישה שונה מאוד משיטת הכתיבה של הפילוסופים שקדמו לו.
קירקגור מעדיף להציג עמדה אפשרית על השלכותיה, ולא להצדיקה על ביסוס טיעונים לוגיים.
שיטת הכתיבה שלו קוראת תיגר על עמדתו של הגל, לפיה כל קונפליקט בין מושגים ניתן למיצוע דיאלקטי ולסינתזה גבוהה יותר.
קירקגור טוען כי הגל מבלבל בין עולם המושגים, הניתן לבחינה אוניברסלית, לבין המצב האנושי, שהוא ייחודי לכל אדם ופתוח בפני החלטותיו.
תפקיד הפילוסוף, לפי קירקגור, אינו להורות כיצד יש לפעול, אלא להבהיר מהן האפשרויות או הבחירות הפרושות לפנינו, ומהי המשמעות של כל אפשרות או בחירה.
אחד הדברים המאפיינים את קירקגור, בשל עמדה זו, הוא הכתיבה בלשון דמויות שונות ותחת שמות עט שונים, כאשר כל דמות מייצגת עמדה שונה, דבר הדומה לדיאלוגים המופיעים בפילוסופיה היוונית.
מכתבים לקורדליה – מיומנו של מפתה (מבחר ותרגום: ש' תמרי; ציור: יעקב וכסלר; כתב: יעקב שילה), תל אביב: עקד, 1961.
חיל ורעדה: ליריקה דיאלקטית (תרגם מדנית: איל לוין; הקדים וערך: יעקב גולומב), ירושלים: מאגנס, תשמ"ו-1986 (הוצאה ראשונה: אשמדת, 1983).
האסתטי, האתי והדתי: מבחר כתבים (בעריכת יוסף שכטר ואילן כרוך; תולדותיו של סרן קירקגור מאת יוסף מנילה), תל אביב: דביר, תשנ"א-1991 (הוצאה ראשונה: תשי"ד).
או-או (תרגמה מדנית: מרים איתן; הקדים וערך: יעקב גולומב), ירושלים: מאגנס, תשנ"ו-תשס"ח.
העת הזאת, חזרה, ההבדל בין גאון לשליח (תרגמה מדנית: מרים איתן; הקדים וערך: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת כרמל, תשס"ח-2008.
מה יגידו שושני השדה – שלוש שיחות בונות בהלכי רוח שונים (תרגום: מרים איתן; עריכה מדעית: תמר אילת-יגורי), רסלינג, 2009.
סרן חי הוא כינוי לסוג של סרן אשר משתמש בגלי ההינע המעבירים תנועה לגלגלים גם כדי לחבר את הגלגלים זה לזה ליצירת יחידה אחת.
בניגוד אליו, סרן אשר מהווה רק מוט המחבר שני גלגלים ואינו מעביר אליהם תנועה מכונה "סרן מת".
סרן חי מכיל דיפרנציאל הנתון בחיפוי כדורי במרכזו בדרך כלל (מכונה "ביצה" בעגת המכונאים).
מחיפוי זה יוצאים לשני הצדדים צינורות מתכת ובהם הציריות המחברות את תמסורת הדיפרנציאל לגלגלים.
הדיפרנציאל מקבל את התנועה מהמנוע באמצעות גל הינע נוסף, אורכי בדרך כלל, המחובר אליו במפרק אוניברסלי.
כל הסרן מותקן על קפיצי עלה או סליל כדי להקנות שיכוך זעזועים.
על מנת לשלוט בתנועות האורכיות והרוחביות של הסרן משתמשים בזרועות עוקבות, עוקבות למחצה, מוטות פנהרד או חיבורי וואט.
בכלי רכב ישנים יותר נהגו להשתמש בשיטת הוצ'קיס בה קפיצי עלה משמשים לשיכוך זעזועים כמו גם מיקום הסרן.
יתרונות הסרן החי הם פשטות, עלות נמוכה, משקל כלי רכב כולל נמוך יחסית ואי גזילת מקום מתא הנוסעים.
משום שסרן זה פשוט וחסון יחסית, קל לייצר אותו מחומר עמיד או עבה, מה שמקנה לו קשיחות החשובה במיוחד ברכבי שטח.
חסרונותיו העיקריים של הסרן החי הם הניהוג והנוחות הלקויים.
הגלגלים אינם יכולים לנוע בנפרד זה מזה בתגובה על מהמורות, ולמרות שסך משקל הסרן נמוך יותר מהאלטרנטיבות, מסת הדיפרנציאל וגלי ההינע היא משקל בלתי מוקפץ התורם לתנועות מרכב חדות בעת מעבר על מהמורות (משקל בלתי מוקפץ כולל את סך החלקים המחוברים מתחת למתלי הרכב - גלגל, צמיג, בלם ועוד).
כאשר רכב עולה על מהמורה המסה הבלתי מוקפצת נעה לכיוון הרכב - כי הקפיץ מתכווץ.
דבר זה פוגע בנוחות הנסיעה - ככל שהמסה הבלתי מוקפצת גדלה.
בנוסף, כאשר הקפיץ מנסה להיפתח שוב, הוא נפתח לאט יותר, כי הוא צריך להאיץ משקל רב יותר - דבר הפוגע בעקיבת הגלגל על פני הקרקע).
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 התאפיינו מרבית המכוניות מתוצרת ארצות הברית בהנעה אחורית עם סרן חי.
כיום משתמשים בו בעיקר למשאיות, טנדרים ורכבי שטח קשה.
במכוניות נוסעים הסרן החי הוחלף ברובו במבנה של מתלים עצמאיים.
סרמאשו (ברומנית: Sărmaşu, בהונגרית: Nagysármás, בגרמנית: Sarmen, יידיש: שארמאש) הוא יישוב רומני בנפת סרמאשו, במחוז מורש שבחבל טרנסילבניה, רומניה.
היישוב מורכב מכמה כפרים: באלדה Balda, לארגה Larga, מורוץ Moruţ, סרמשל Sărmăşel, סרמשל-גארה Sărmăşel-Gară, טיטיאנה Titiana, וישינלו Vişinelu.
נכון לשנת 2002 התגוררו במקום 7,493 תושבים.
בחודש ספטמבר 1944, בעת שהמקום נכבש על ידי הצבא ההונגרי, בוצע טבח סרמאשו שבו נרצחו יהודי המקום על ידי ז'נדרמים ואנשי צבא הונגרים.
סרך היחד הוא טקסט שנמצא במערות שליד קומראן, ואשר נמנה עם מגילות מדבר יהודה.
הוא התגלה במערה מספר 1 בקומראן בשנת 1947 ומהווה את החטיבה העיקרית באחת משבע מגילות המקוריות שנתגלו במערה.
הוא נכתב בכתב עברי מרובע (מימי החשמונאים) והועתק בין השנים 100 ו-75 לפנה"ס.
בלשון כַּת מדבר יהודה שימשה המילה 'סרך' במובן של סֵדר, מנהג.
כינוי הטקסט 'סרך היחד' הוא איפוא 'כללי הקהילה', במובן הדומה לתקנון.
כתב היד השלם ביותר נמצא במערה מס' 1, ולכן ניתן לו השם 1QS (מערה 1, Q=קומראן, S=סרך).
מספר פרגמנטים מהטקסט הזה נמצאו גם במערות 4 ו-5. שני טקסטים אחרים, הידועים כסרך העדה וסרך הברכות, נמצאו באותה המגילה, ובתחילה נחשבו כחלק מסרך היחד, אך כעת נחשבים כטקסטים נפרדים.
הקהילה המתוארת במגילות כונתה "יחד", ומכאן שם המגילה.
המגילה מתארת את אורח החיים של הקהילה, והיא מקור חשוב להבנתה.
מהמגילה עולה שחברי הכת חיו חיי שיתוף ופרישות, עם ארוחות משותפות וכללי קבלה נוקשים.
לא ברור לחלוטין האם הקהילה היא אוטופית או אמיתית, ואם היא אמיתית - האם קהילה זו חיה בח'רבת קומראן.
חוקרים רבים חושבים שיחד עם שאר המגילות, גם מגילה זו מתארת את התאולוגיה של האיסיים, שחלקם חיו בקומראן.
לעומתם, סובר פרופ' יהושע גוטמן כי כת-היחד הייתה כת נפרדת.
בנוסף לכך המגילה דנה בשאלות תאולוגיות כמו האמונה בדואליזם ובגזירה קדומה.
ה"יחד": האמונה בקשר ישיר בין הקהילה לבין המלאכים.
דטרמיניזם: ישנם אנשים שהאל בחר בהם, והם הטובים, ולעומתם יש את אלה שלא נבחרו בידי האל.
ברית: בכניסה לקהילה, האדם נשבע לפני האל ומצטרף ליחד.
כהונה: הכהנים בני צדוק הם השופטים והמחליטים באסיפות הקהילה.
הקהילה כמקדש: צדקה ותפילה מחליפים את הקרבנות במקדש בירושלים, וכך גם הארוחות המשותפות.
ידע: היחד המיסטי הוא תוצאה של הידע הנסתר והאזוטרי הקיים אצל העדה.
סרמה (במרוקאית: لفافة, "לגלגל") הוא שם קיבוצי לעלים ממולאים, בדרך כלל לעלי כרוב או עלי גפן.
לרוב נהוג לייחס את מקור המאכל במטבחי ארצות שהיו בשטח האימפריה העות'מאנית, במטבח המרוקאי ובמטבחים מזרח תיכוניים רבים אחרים.
יהודי כורדיסטן מכנים את המאכל "יפרח" או "מחשי".
דרך ההכנה הבסיסית של הסרמה כוללת ריכוך של העלים במים חמים, ולאחר מכן גלגול העלים מסביב לתערובת בשר, בצל מרוסק, עגבנייה, אורז, תבלינים ולפעמים גם ביצה.
את הממולאים מבשלים עם בצל, כרוב כבוש ותבלינים ולעיתים מגישים עם יוגורט.
היהודים בארצות השונות היו מכינים את הממולאים ללא בשר או עם בשר בקר, עקב התאמה לכשרות.
הסרמטים היו עם נוודי מקורב לסקיתים שמוצאו ככל הנראה במרכז אסיה.
בין המאות ה-5 לפנה"ס ועד המאה ה-4 לספירה התקיים העם באזורי הערבה הנרחבים צפונית לים הכספי ולים השחור (דרום רוסיה האירופית ואוקראינה של היום) ועד לבלקנים המזרחיים.
הסרמטים דיברו סקיתית – שפה ממשפחת השפות המזרח איראניות.
במאה ה-6 לפנה"ס החלו את הגירתם מערבה ועד למאה ה-2 לפנה"ס השתלטו על שטחי הסקיתים והכפיפו אותם למרותם.
הסרמטים סגדו לאל השמש לו נהגו להקריב את סוסיהם ונודעו גם בקיומן של נשים לוחמות בצבאם, נשים שככל הנראה שימשו השראה לאגדת האמזונות.
ממצא זה מתבסס על קברי נשים חמושות שנמצאו בדרום אוקראינה וברוסיה.
לפי הארכאולוג דייוויד אנתוני כ-20% מקברי הלוחמים הסקיתיים-סרמטיים שנמצאו באזור הדון והוולגה התחתית הכילו נשים לבושות בבגדי קרב זהים לאלו שלבשו הלוחמים.
סביב המאה ה-1 לספירה החלו הסרמטים בפשיטות על האימפריה הרומית כשהם משתפים פעולה עם שבטים גרמאניים.
במאה ה-3 החלה להיחלש אחיזתם בשטחי הערבה בשל מאבק עם שבטים גותים.
בעקבות הפלישה ההונית מהמזרח במאה ה-4 לספירה נדחקו הסרמטים כמו הגרמאנים מערבה, כשהם מתיישבים בשטחי האימפריה הרומית המערבית הנחלשת ונטמעים תוך זמן קצר באוכלוסייה המקומית.
עם מקורב לסרמטים, האלאנים, שרד באזור מבודד בצפון קווקז, קבוצה אתנית זו קיימת היום באותו אזור ומתקראת בשם "אוסטים".
הסרמטים נטמעו בסופו של דבר באוכלוסייה הפרוטו-סלבית של מזרח אירופה והפסיקו להתקיים כקבוצה אתנית מופרדת.
מרבית המידע על הסרמטים מגיע ממקורות יוניים ורומיים.
במקורות אלה מתוארים הסרמטים כבעלי מראה נורדי, שיער ארוך, בלונדיני או אדמוני והם בעלי זקנים.
לפי טקיטוס הסרמטים נהגו ללבוש גלימות ארוכות משתפלות בסגנון פרסי.
במאה ה-4, בעקבות ניצחונם של הרומאים על השבטים הגותיים שהתמרדו כנגד הסרמטים, גייס קונסטנטינוס רבים מהם לצבאו.
ההונים שפלשו במאות ה-4 וה-5 לספירה השתלטו בהדרגה על שטחיהם של הסרמטים שנדחקו מערבה ונטמעו באוכלוסייה המקומית.
במאה ה-6 לספירה כבר לא מוזכרים הסרמטים בתיעוד ההיסטורי.
לפי אגדה סרמטית מסוימת הגיבור מלך בשם בטראדז מצווה על אציליו להשליך את חרבו הקסומה לתוך האגם.
סיפור זהה לסיפורו הידוע של המלך ארתור המצווה על סר בדיבר להשליך את החרב הקסומה אקסקליבר לתוך האגם.
החוקרים סקוט ליטלטון ואן תומאס מביאים ראיות היסטוריות לקיומה של מושבה סרמטית מהמאה ה-2 לפנה"ס בברמטנקאום שבאנגליה (באזור לנקשייר) דבר המצביע על קשר אפשרי בין שני הסיפורים.
סרמד קשאני (1590–1661), ידוע גם כמוחמד סעיד (בפרסית: سرمد), היה מיסטיקן פרסי, יהודי מומר מהמאה ה-17, משורר, וקדוש דתי בהודו, ממוצא יהודי ארמני.
סרמד היגר להודו יחד עם משפחתו, אשר עסקה במסחר והייתה דוברת השפה הפרסית.
הוא עזב את אשתו, ויתר על יהדותו והתאסלם, ולאחר מכן המיר את דתו להינדואיזם, שגם אותה זנח לבסוף.
סרמד נודע בהערכה ובלעג מעורבים בהם התייחס לדתות הגדולות של זמנו.
הוא כתב שירה דתית בערבית ובפרסית בצורה השירית המרובעת.
עיסוקו כסוחר הקנה לו שליטה בשפות הערבית והפרסית.
לקראת סוף המסע התאהב סרמד בנער בן 14, הינדואי.
אהבתו הובילה לשינוי תודעתי קיצוני אשר גרם לו לוותר על הונו ורכושו, ולא לחשוש משום מוסכמה חברתית.
הוא הסתובב ברחובות ובחצר הממלכה כנגה סאדהו כשהוא עירום לחלוטין.
במהלך חייו תרגם סרמד את התורה לפרסית.
הוא הגדיר את עצמו כ"סופי, כומר קתולי, נזיר בודהיסטי, רב יהודי, כופר ומוסלמי".
השתייכותו הדתית נותרה שנויה במחלוקת מצד יהודים, מוסלמים וההינדואים.
הוא הוזמן לחצרו של יורש העצר של האימפריה המוגולית, דארא שיקוא, שקידם סובלנות דתית כאביו, שאה ג'האן.
אולם במאבק הירושה אורנגזב גבר על דארא שיקוא, והוא הוציא להורג רבים מאנשי חצרו של אחיו, ובכללם סרמד באשמת כפירה.
קברו בחלק הישן של העיר דלהי או דלהי הישנה, הוא מקום עלייה לרגל.
לאחר צאת ספרה "ציפור בעיר הקודש" בשנת 2019 שעסק בסרמד, בשנת 2020 הסופרת הישראלית דליה כהן-קנוהל, התחילה צילומים ראשוניים לסרט תיעודי עלילתי על סרמד וליהקה לתפקיד סרמד את השחקן הישראלי אליעז ראובן-דנדקר ושוחרר קדימון לסרט, אך הפרויקט נגנז בשל התפרצות מגפת הקורונה והקפאת המימון לסרט.
סריקת ספר הוא תהליך של המרת ספר מודפס לקובץ תמונה דיגיטלי, שלעיתים מפוענח גם לגרסת טקסט באמצעות מנוע OCR ממוחשב ובכך הופך הספר מספר מודפס לספר אלקטרוני.
המרה זו עשויה להפוך ספריות שלמות למאגר מידע שבקלות ניתן למצוא בתוכו מחרוזת מבוקשת, ואף מקטינה את משקל הטקסט עשרות מונים.
כך ניתן, למשל, להנגיש חומר שנכתב בכתב קטן לכבדי ראייה ואף לעיוורים, על ידי המרה לפלט קולי.
לאחר שהספר נסרק, הפצתו בפומבי נעשית במהירות ותוך ויתור על עלויות ההדפסה, הדיו והכריכה הכרוכים בתהליך הפקתו.
האדם הסורק מכוונן את איכות הסריקה לפני או אחרי שבוצעה, על ידי חיתוך, הבהרה ויישור התמונה.
עם המיזמים העוסקים בסריקה של ספרים נמנים ארכיון האינטרנט, גוגל ספרים, ספרי יזכור אונליין (מיזם של הספרייה הציבורית של ניו יורק) ומיזם HebrewBooks.
במיזם פא"ר - פתיחת אוצרות רוח - של האוניברסיטה הפתוחה, הועלו לאינטרנט ספרי האוניברסיטה מ-50 קורסים שונים.
סרן קאם (בדנית: Søren Kam; 2 בנובמבר 1921 – 23 במרץ 2015) נולד בקופנהגן, היה חבר בוואפן אס-אס, מתנדב דני אשר שירת כסגן (Obersturmführer) בדיוויזיית האס אס החמישית ("ויקינג") במהלך מלחמת העולם השנייה.
קאם היה חבר ב-DNSAP, המפלגה הדנית הנאצית.
עוד במהלך מלחמת העולם השנייה, הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל, שהוענק במהלך המלחמה כהכרה במעשה גבורה או הצטיינות בפיקוד קרבי.
בשנת 1956 התאזרח במערב גרמניה תחת זהות בדויה.
בשנת 1941, התנדב קאם בן העשרים ואחת לוואפן אס אס.
במהלך השנים 1941–1945 שירת בדיוויזיית האס אס החמישית במלחמה נגד ברית המועצות בחזית המזרחית, שם קיבל את צלב האבירים של צלב הברזל, הדרגה הראשונה והשנייה של צלב הברזל, אות הסער של חיל הרגלים, Nahkampfspange ואות הפציעה.
דרגתו האחרונה באס-אס כאוברשארפיהרר, מקבילה לדרגת סגן בצבא.
קאם חזר לדנמרק בקיץ 1943, לאחר הקמת "גיס שלבורג" האחראי למעשי טרור שכוונו כנגד הדנים ופעולות נקם.
ב-30 בחודש אוגוסט 1943, נקשר קאם ביחד עם שני חברים נוספים בוואפן אס אס, קנוד פלמינג הלווג לארסן וירגן ואלדמאר ביטש לרצח העיתונאי האנטי נאצי קארל הנריק קלמנסן, בלינגבי שליד קופנהגן.
פעולה זו הייתה חלק מ"טיהור" שהנהיגו הכובשים הגרמנים, ומשתפי הפעולה – במסגרת זו נרצחו בסתיו 1943 לפחות 125 אנשים.
ב-7 בפברואר 2007 נחשף שיתוף הפעולה של קאם בלכידת יהודים ממוצא דני.
באוגוסט 1943, קאם השתתף כחייל וואפן אס אס בגנבת רשימות של שמות וכתובות חברי הקהילה היהודית בדנמרק, הוא ווידא שהמשטרה הגרמנית תוכל לרשום את חברי הקהילה במלואם לפני שמבצע המעצר התחיל.
אפרים זורוף ממרכז שמעון ויזנטל אמר בעקבות זאת, כי דנמרק חייבת לחזור על דרישת הסגרתו של קאם.
בזמן המצוד אחר יהודי דנמרק, רוב הקהילה היהודית הועברה בבטחה לשוודיה (הצלת יהודי דנמרק), אולם 481 יהודים נעצרו והועברו למחנה הריכוז טרזין, שם כ-54 מהם מצאו את מותם.
בעוד הלווג לארסן הורשע ב-1946 והוצא להורג, קאם וביטש נעלמו.
קאם היגר לרפובליקה הפדרלית של גרמניה, בה חי תחת שם בדוי וב-1956 קיבל אזרחות גרמנית.
כדי לחרוץ את דינו, דרשו הרשויות הדניות את הסגרתו של קאם מספר פעמים.
בשנת 1968, יזם התובע הכללי במינכן חקירה נגד קאם.
קאם לא הכחיש כי ירה לעברו קלמנסן, אך התעקש על כך שהלווג לארסן היה היורה הראשון ואילו הוא פעל רק מתוך "מחויבות וסולידריות", לאחר שקלמנסן כבר שכב מת על הקרקע.
ב-1971, הופסק ההליך המשפטי עקב מחסור בראיות.
קאם עבד כמנהל מכירות של מבשלת שיכר בקמפטן, בבוואריה, שם התגורר עד מותו ב-2015.
בשנת 1995, עלה שמו של קאם לכותרות כאשר השתתף בטקס האולריכסברג לזכרם של ותיקי הוואפן אס אס.
הטקס התקיים בקרינתיה, ובין משתתפיו הקבועים נמנו גם ירג היידר וגודרון בורוויץ (בתו של היינריך הימלר).
בטקס צולם קאם, וכאשר שודר הסרט בדו"ח ה-ARD, הוא זוהה בידי הקהל הדני.
ב-1997 התפרסה הנתיחה שלאחר המוות של קלמנסן בשנית.
תוצאות הנתיחה הצביעו על שמונה כדורים שנורו בנרצח כמעט בו זמנית, בזמן שזה עומד זקוף.
ב-3 בחודש אוגוסט 1998, קם "תיקן" את דבריו, כאשר הודה שקלמנסן נורה בעודו עומד, אך עמד על כך שהיווה רק כסיוע חירום.
ב-4 בחודש פברואר 2007, סירבה גרמניה להסגירו לדנמרק, לאחר שבית המשפט בגרמניה טען שקלמנסן נהרג ולא נרצח.
קאם הודה שלקח חלק בחטיפת קלמנסן, ובהרג שלו אך תיאר את המקרה כתאונה.
כשנה לאחר מכן, רשת ה-BBC שידרה תוכנית רדיו תחת הכותרת: "הדני הנאצי", אשר תיארה את קאם כאחד מפושעי המלחמה הנאצים המבוקשים ביותר בעולם (דאז במקום השמיני, כיום במקום החמישי).
הכתב אשר ניסה להשיג ראיון מוקלט עם קאם, הצליח להקליט אותו מצהיר באנגלית: "אני אדם טוב, אף פעם לא עשיתי שום דבר רע".
אף על פי כן, לפי דיילי טלגרף, קאם השתתף דרך קבע בעצרות של אנשי אס אס, וקשר קשרים קרובים עם גודרון בורוויץ כמו כן גם עם הארגון שבראשו היא עומדת, "עזרה שקטה" שנועד לסייע, להגן ולמנוע הסגרת מבוקשים נאצים.
סריקה ממוחשבת (Computational Virtual screening) ובקיצור VS, היא שיטה עיקרית לגילוי ותכנון רציונלי של תרופות באופן ממוחשב.
הרעיון מאחורי השיטה הוא יצירת ספרייה וירטואלית של מולקולות חדשות.
באמצעות ידע קודם על מבנים כימיים ותכונותיהן להיקשר אל אתר מטרה מסוים, יוצרים מולקולה חדשה אשר אותה סורקים ובודקים את הכדאיות של יצורה.
סְרֶמְסְקָה מִיטְרוֹבִיצָה (בסרבית: Сремска Митровица, בהונגרית: Szávaszentdemeter, סאוואסנטדמטר) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בפרובינציית וויבודינה, לגדת הנהר סאווה אשר בסרביה.
בתקופת הקיסרות הרומית הוקמה במקום עיר בשם סִירְמִיוּם, אשר הפכה בהדרגה לאחת הערים המרכזיות בפאנוניה.
במהלך המאה ה-4 נכבשה העיר על ידי שבטים גותים ובהמשך סופחה לאימפריה הביזנטית.
ב-562 הוחרבה העיר על ידי האווארים.
תיעוד לחידוש ההתיישבות במקום קיים החל מסוף המאה ה-8, עת נשלט האזור על ידי ממלכת הפרנקים.
בהמשך נשלט היישוב על ידי הממלכה הבולגרית הראשונה, הביזנטים וממלכת הונגריה.
ב-1521 נכבשה העיר על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
העות'מאנים שלטו על העיר עד 1718, עת נכבשה על ידי ממלכת הבסבורג האוסטרית.
בהמשך, עברה העיר לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפו מדינות הציר את יוגוסלביה והכניעו אותה תוך ימים אחדים.
אזור העיר נמסר רשמית לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית, שנשלטה על ידי האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה סרמסקה מיטרוביצה בשטחי יוגוסלביה.
קהילה יהודית אשכנזית נוסדה במקום ככל הנראה במהלך המאה ה-19. ב-1905 נחנך מבנה בית הכנסת.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 100 יהודים, ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, גורשו כולם אל מחנות ההשמדה.
מבנה בית הכנסת נהרס ב-1942.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר סְטָארָה פָּאזוֹבָה.
קהילה נוסדה שם במהלך המאה ה-19. הוקם בית עלמין, וב-1903 בית כנסת לקהילה.
ב-1942 הרסו שלטונות האוסטאשה את מבנה בית הכנסת.
נכון ל-2002 עמד בית העלמין היהודי על תילו בשטחי הכפר.
גם יהודי העיירה אִינְגִ'ייָה השתייכו לקהילה סרמסקה מיטרוביצה.
קהילה נוסדה שם בשלהי המאה ה-19. בית הכנסת הוקם ב-1903. הקהילה חרבה בשואה.
בית הכנסת חולל ונהרס ב-1943 על ידי שלטונות האוסטאשה.
סריקה קונית או סריקה חרוטית היא שיטה שנעשה בה שימוש במערכות מכ"ם מוקדמות כדי לשפר את דיוק גילוי הכיוון של המטרה, ביחס לשיטות סריקה פשוטות יותר.
ב"סריקה חרוטית" אלומת השידור מסתובבת שוב ושוב בצורה חרוטית סביב "ציר המבט" של אנטנת השידור (ומכאן שמה).
גילוי של החזר חזק יותר מהמטרה, כאשר האלומה מכוונת רגעית בזווית מסוימת במהלך סיבובה, מרמז כי יש להטות את "ציר המבט" של אנטנת השידור לכיוון זווית זו.
במצב אידיאלי, כאשר "ציר המבט" של האנטנה פונה במדויק אל המטרה, יתקבל החזר חזק, יציב ושווה במהלך כל מחזור סיבוב האלומה.
הרעיון בבסיס הסריקה החרוטית דומה לרעיון שבבסיס השיטה המוקדמת יותר של שחלוף אונות, בה נעשה שימוש במערכי מכ"ם מוקדמים יותר.
סריקה חרוטית היא ההרחבה הדו-ממדית לשיטה זו ועושה שימוש באונת שידור אחת, במקום שתיים.
דוגמאות רבות של מערכי שחלוף אונות עברו התאמה לסריקה קונית במהלך מלחמת העולם השנייה, כמו מכ"ם ה-Wurzburg הגרמני לדוגמה.
באמצעות בקרה מתאימה, הנחיית האנטנה יכולה להיעשות אוטומטית לחלוטין, אך מצבי כישלון פוטנציאליים של המערך וחוסר חסינות בפני שיבוש והטעייה הובילו בסופו של דבר להחלפה של מערכות סריקה קונית במערכי מכ"ם מונופולסי (Monopulse Radar).
למרות היותה שיטה מוקדמת ופשוטה יחסית ולמרות שכיום קיימות שיטות יעילות ומדויקות יותר, עדיין נעשה כיום שימוש בסריקה חרוטית בידי רשת חלל עמוק לתחזוקת קשרי תקשורת לגשושיות.
הגשושיות המיוצבות-ספין פיוניר 10 ופיוניר 11 השתמשו בסריקה קונית לצורך תמרונים לעקיבה אחר כדור הארץ במסלולו.
לאנטנת מכ"ם טיפוסית יש רוחב אלומה של כמה מעלות.
בעוד רוחב זה מתאים לגילוי המטרה ולקביעת המרחק והכיוון הכללי אליה, הוא אינו מדויק מספיק לצורך הנחית אש, אשר דורשת דיוק מסדר גודל של 0.1 מעלות.
ככלל, ניתן לשפר (להקטין) את רוחב האלומה באמצעות שימוש באנטנות גדולות יותר, אך פתרון זה מחייב מערכי שידור וקליטה גדולים ומורכבים יותר, המצריכים הספקים גדולים יותר ומערכות נושאות מורכבות יותר החשופות יותר לתקלות ולאי-דיוק מכני.
לכן, לעיתים קרובות, פתרון זה אינו מעשי או אינו יעיל ובמקומו נעשה שימוש בשיטות סריקה חכמות, כדי להשיג שיפור בדיוק גילוי הכיוון אל המטרה.
כדי לנטר את כיוונה של המטרה ביחס לאנטנה, יש לסובב את האנטנה כך ש"ציר המבט" שלה יצביע ישירות על המטרה כל הזמן.
במצב זה, כיוון ההצבעה של האנטנה נותן את הכיוון בו נמצאת המטרה ביחס אליה.
כדי שמערכת המכ"ם תעקוב באופן אוטומטי אחרי המטרה, הכרחי שהמערכת תהיה בעלת מערכת בקרה ששומרת על אלומת האנטנה מצביעה על המטרה בעודה נעה.
מקלט המכ"ם יקלוט אות בעוצמה מקסימלית כאשר המטרה נמצאת במרכז האלומה, כך שאם האלומה מצביע בתחילה ישירות על המטרה, כאשר המטרה תזוז החוצה ממרכז האלומה עוצמת האות המתקבל תצנח.
מעגלים חשמליים שתפקידם לבקר אחרי כל ירידה בעוצמת האות המתקבל ניתנים לפיכך לשימוש כדי להנחות את האנטנה כך שתעקוב אחרי תנועת המטרה.
ישנן שלוש בעיות עם השיטה הזאת:
1. למכ"ם לא יהיה מידע לאיזה כיוון המטרה זזה, ולפיכך לא תהיה לו אינדיקציה לאיזה כיוון להניע את האנטנה כדי לעקוב אחרי המטרה.
2. כשהמטרה זזה החוצה ממרכז האלומה, הספק האות המתקבל משתנה רק לאט מאוד בתחילה.
לפיכך המערכת לא רגישה לשגיאות בכיוון ההצבעה של האנטנה.
3. שינויים בעוצמת ההד מהמטרה (echo) שנגרמים על ידי נצנוץ (שינוי השח"ם) יכולים להתפרש בטעות כתנועה של המטרה.
סריקה קונית מתמודדת עם הבעיות המתוארות לעיל, באמצעות הסטת האלומה במקצת מקו האמצע של האנטנה, ולאחר מכן סיבוב האלומה מסביב לציר המרכזי של האנטנה.
ניקח לדוגמה אנטנה שמייצרת אלומה ברוחב של 2 מעלות - ערך טיפוסי מאוד - מכ"ם סריקה קונית עשוי להזיז אותה 1.5 מעלות לצד אחד של קו המרכז באמצעות הסטה של זן האנטנה במקצת.
התבנית הנוצרת, בכל רגע נתון בזמן, מכסה את קו המרכז של האנטנה ברדיוס של 0.5 מעלה, וב-1.5 מעלות בכיוון השני.
באמצעות סיבוב זן האנטנה על ידי מנוע, התבנית נהפכת לחרוט שצירו הוא ציר האנטנה, ושמשתרע 3 מעלות מצד לצד בדוגמה שלנו.
קונספט המפתח הוא שמטרה שממוקמת על ציר האנטנה תיצור החזר קבוע ללא תלות בכיוון הצבעת האלומה, בעוד אם המטרה נוטה לצד מסוים ביחס לציר האנטנה אז היא תיצור החזר חזק כאשר אלומת המכ"ם מצביעה בכיוון הכללי שלה והחזר חלש כאשר היא מצביעה הרחק.
בנוסף לכך חלק האלומה שמכסה את ציר האנטנה הוא קרוב לשפת האלומה, היכן שעוצמת האלומה יורדת במהירות.
מטוס שממוקם על שפת האלומה מצוי לפיכך בתחום שבו אפילו תנועות קטנות ביותר יפיקו שינוי בר הבחנה בהחזר, שגדל מהר הרבה יותר בכיוון שהאנטנה צריכה לנוע.
מערכת הבקרה של האנטנה מתוכננת כך שתניע את האנטנה באזימוט ובהגבהה כך שכל הזמן יופק החזר קבוע מהמטוס הנעקב.
בשיטת הסריקה הקונית תנועות זעירות הרבה יותר ניתנות לגילוי, ודיוק של מתחת ל-0.1 מעלות נעשה אפשרי.
סרן לרבי (בדנית: Søren Lerby, נולד ב-1 בפברואר 1958 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן ומאמן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר באייאקס אמסטרדם, בבאיירן מינכן, ובפ.ס.וו.
לרבי שיחק כנער במועדון הדני פרמאד אמאגר, ממנו עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1975, וכבר באותה שנה חתם באייאקס אמסטרדם מליגת העל ההולנדית, כאשר היה בן 17. אייאקס אמסטרדם הייתה באותן שנים מועדון גדול בזירה האירופית והמקומית, ולרבי זכה עמה בחמש אליפויות הולנד בשמונה עונות בהן שיחק בקבוצה.
לרבי צבר 206 הופעות וכבש 66 שערים בתקופתו באייאקס.
בקיץ 1983 חתם לרבי בבאיירן מינכן, כמחליפו של פול ברייטנר שפרש מכדורגל.
לרבי שיחק בבאיירן מינכן שלוש עונות, בהן זכה בשתי אליפויות הבונדסליגה ובשני גביעים מקומיים, צבר 89 הופעות והבקיע 22 שערים.
בקיץ 1986 חתם במונקו מליגת העל הצרפתית, שם שיחק עונה אחת, וכבש שלושה שערים ב-27 הופעות.
איינדהובן, ובשנת 1988 הגיע להישג המשמעותי ביותר בקריירה שלו, כאשר זכה עם הקבוצה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 5-6 בבעיטות הכרעה על בנפיקה ליסבון במשחק הגמר, כאשר לרבי הבקיע את אחת הבעיטות, במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0 לאחר 120 דקות.
לכך הוסיף לרבי שתי זכיות נוספות באליפות הולנד עם איינדהובן, נוסף על חמש הזכיות שהשיג עם אייאקס אמסטרדם.
בשנת 1990 פרש לרבי ממשחק פעיל, לאחר שלוש עונות באיינדהובן, בהן צבר 81 הופעות והבקיע 16 שערים.
לרבי שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק החל משנת 1973, ובשנת 1978 ערך בכורה בנבחרת הבוגרת.
לרבי שיחק עם דנמרק בשלושה טורנירים גדולים.
ביורו 1984 כבש שער יתרון בחצי הגמר נגד נבחרת ספרד, שהשוותה בהמשך המשחק, וניצחה 5-4 בבעיטות הכרעה, למרות בעיטה מוצלחת של לרבי.
במונדיאל 1986 השיג לרבי עם דנמרק מאזן מושלם בשלב הבתים, אך בשמינית הגמר הודחה נבחרתו, שוב על ידי נבחרת ספרד, והפעם לאחר תבוסה בתוצאה 5-1. הטורניר הגדול האחרון בו לרבי השתתף היה יורו 1988, בו דנמרק לא השיגה ולו נקודה אחת.
בשנת 1989, פרש מהנבחרת לאחר 11 שנים, 67 הופעות ועשרה שערים.
באוקטובר 1991 פוטר יופ היינקס מאימון באיירן מינכן לאחר פתיחת עונה גרועה, ולרבי מונה כמחליפו.
התוצאות שלרבי השיג בשנה זו לא השביעו את רצון ההנהלה גם כן, והוא פוטר בפברואר 1992 לאחר הדחה משפילה מגביע אופ"א על ידי קבוצת B 1903 מליגת העל הדנית במפגש כפול לאחר 6-3 בסיכום שני המשחקים.
לאחר מכן הפך לסוכן שחקנים מוסמך על ידי פיפ"א.
סרן קולדינג (בדנית: Søren Colding; ) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת המגן הימני בעיקר בברונדבי ובבוכום.
לקולדינג 27 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף במונדיאל 1998 וביורו 2000.
קולדינג, יליד פרדריקסברג, שיחק כנער במועדון פרם קופנהגן, ובשנת 1991 החל לשחק בקבוצה הבוגרת.
באוגוסט 1992 עלה קולדינג לתודעה, כאשר הבקיע את השער המצמק לפרם בהפסד 1–5 לריאל סרגוסה במסגרת גביע אופ"א.
בשנת 1993, לאחר שפרם פשטה את הרגל, עבר קולדינג ליריבה שלה ברונדבי.
בשנת 1994 ערך קולדינג את הופעת הבכורה שלו בברונדבי, ושיחק במועדון במשך שבע עונות.
בעונת 1993/94 זכה קולדינג עם ברונדבי בגביע הדני.
בעונת 1995/96 זכה קולדינג עם ברונדבי באליפות ראשונה מתוך שלוש רצופות, כאשר לאליפות של עונת 1997/98 נוספה גם זכייה בגביע הדני לאחר ניצחון 1–4 על פ.צ.
קופנהגן בגמר, בו שיחק קולדינג 90 דקות.
בכל שלוש עונות האליפות, נבחר קולדינג ככדורגלן השנה של ברונדבי.
בעונת 1998/99 מונה קולדינג כקפטן הקבוצה, והשתתף עמה בליגת האלופות.
קולדינג אף היה שותף לניצחון יוקרתי ומפתיע של ברונדבי במחזור הראשון של שלב הבתים בתוצאה 1–2 על באיירן מינכן, אך אלו היו שלוש הנקודות היחידות של ברודנבי במפעל.
בשנת 2000 עזב קולדינג את ברונדבי, לאחר שערך במדיה 194 הופעות ליגה והבקיע 18 שערים, וחתם בבוכום תמורת 1.5 מיליון מארק גרמני.
עונת 2000/01 הייתה הראשונה של קולדינג בבוכום.
בעונה זו ערך קולדינג 16 הופעות ליגה, והקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה.
בעונתו השנייה של קולדינג בבוכום, שבה הקבוצה לבונדסליגה לאחר שהצליחה במחזור האחרון לעבור את מיינץ 05. קולדינג הציג בעונה זו יכולת גבוהה מאוד, היה חלק מההישג של בוכום, ואף מונה כקפטן הקבוצה.
בעונת 2002/03 סיימה בוכום במקום התשיעי, ובעונת 2003/04 השיגו בוכום וקולדינג הישג גדול, כאשר סיימו את העונה במקום החמישי בבונדסליגה, והשיגו כרטיס לגביע אופ"א, אך הופעת הקבוצה בגביע זה בעונת 2004/05 הסתיימה עוד לפני שלב הבתים, כאשר הודחה בוכום על ידי סטנדרד לייז'.
בתום עונת 2004/05 נשרו בוכום וקולדינג לבונדסליגה השנייה.
קולדינג נשאר בקבוצה גם לעונת 2005/06, ושוב העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה מהמקום הראשון תוך עונה אחת בלבד, אך ערך שמונה הופעות בלבד בעונה זו.
בתום עונת 2005/06 פרש קולדינג ממשחק פעיל.
לקולדינג הופעות במדי הנבחרות הצעירות של דנמרק, ואת הופעת הבכורה בנבחרת דנמרק ערך בנובמבר 1996 תחת המאמן בו יוהנסון.
בתקופתו של יוהנסון כמאמן נבחרת דנמרק, קולדינג היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת, ופתח בכל המשחקים הן במונדיאל 1998 בו נעצרה דנמרק רק ברבע הגמר לאחר הפסד 2–3 לנבחרת ברזיל, והן ביורו 2000, בו הודחה דנמרק בשלב הבתים.
לאחר שעזב יוהנסון את הנבחרת ביוני 2000 ומונה במקומו מורטן אולסן, קולדינג לא זומן לנבחרת למשך תקופה ארוכה והחמיץ את מונדיאל 2002. בשנת 2004, כאשר קולדינג היה בכושר שיא בבוכום, הוא זומן שוב לנבחרת, במשחק ידידות בו הפסידה דנמרק לנבחרת ספרד.
למרות זאת, קולדינג לא זומן ליורו 2004 שנערך באותה שנה.
קולדינג צבר בסך הכל 27 הופעות במדי נבחרת דנמרק.
קולדינג מונה לאחר פרישתו כמנכ"ל מועדון הכדוריד א.ג.
קופנהגן, ועזב את תפקידו ביולי 2012, יום לפני שהמועדון נכנס להליך של פשיטת רגל.
סרן פילמרק (בדנית: Søren Pilmark; נולד ב-16 באוקטובר 1955) הוא שחקן קולנוע דני.
הוא נשוי ולו שלושה ילדים.
בשנת 1994 שיחק במיני-סדרה "הממלכה" של הבמאי לארס פון טרייר.
ב-2000 שיחק בקומדיה השחורה "אורות מהבהבים".
ב-2001 הוא הנחה את תחרות האירוויזיון.
בשנת 2003 שיחק בקומדיית האקשן "Rembrandt".
בשנת 2009 שיחק בקומדיית אקשן נוספת "Ved verdens ende".
בשנת 2014 שיחק בסרט הפשע הדני "הנעלמת" לצד שחקנים כמו פילו אסבאק ודייוויד דנסיק.
באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "1864" מאת הבמאי והתסריטאי הדני הידוע אולה בורנדל (אנ').
בשנת 2017 שיחק דוקטור בקומדיה האמריקאית "לחיות בקטן".
בשנת 2020 גילם את הוקון השביעי, מלך נורווגיה בדרמה ההיסטורית "מרתה ופרנקלין" של רשת NRK.
הוא לקח חלק בדיבוב הדני של הסרטים נסיך מצרים כיתרו, מרד התרנגולים כרוקי רודס, מעבר ליער כאר ג'יי וחתולים בצמרת כתומאס אומאלי.
ב-1996 וב-2005 זכה בפרס רוברטס, פרס האוסקר הדני.
ב-2007 היה מועמד לאוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
סרליפונאז אלפא (בלועזית: cerliponase alfa) הוא החומר הפעיל בתרופה ברינוירה (Brineura).
משמש לטיפול אנזימטי חלופי כנגד מחלת באטן, שהיא צורה של ליפופוסינוזיס סרואי נוירונלי.
התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
התרופה פותחה על ידי חברת ביומרין פרמסוטיקל ואושרה ב-27 באפריל 2017 על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
התרופה מסייעת בהאטת איבוד יכולת הליכה בילדים סימפטומטיים, מעל גיל שלוש שנים, עם ליפופוסינוזיס סרואי נוירונלי מסוג 2 (CLN2) אינפנטילי מאוחר.
המחלה ידועה אף כחסר בטריפפטידיל פפטידאז (TPP1) או מחלת.
התרופה אף אושרה על ידי הסוכנות האירופאית לתרופות (EMA) ב-30 במאי 2017. בבריטניה, המכון הלאומי הבריטי למצוינות בבריאות (NICE) העריך את הסרליפונאז אלפא לטיפול של CLN2 וסבר שהוא אינו בעל יחס מספק של עלות-תועלת.
מחלת CLN2 שייכת לקבוצת המחלות ליפופוסינוזיס סרואי נוירונלי (NCLs) הידועות גם כמחלת באטן.
מחלת CLN2 היא מחלה תורשתית נדירה המשפיעה בעיקר על מערכת העצבים.
תסמינים וסימנים האופייניים למחלה מסוג "אינפנטילי מאוחר", מתחילים להופיע בין גיל שנתיים וארבע שנים.
התסמינים הראשונים כוללים, בדרך כלל, עיכוב בכישורי שפה, התקפי כיפיון (אפילפסיה) חוזרים וקושי בקואורדינציה של תנועות (אטקסיה).
ילדים הלוקים במחלה מפתחים גם עוויתות שרירים (מיוקלונוס) ואיבוד ראייה.
מחלת CLN2 משפיעה על כישורים מוטוריים חיוניים, כמו ישיבה והליכה, והילדים החולים נזקקים לכסא גלגלים.
התרופה ניתנת בצורת מתן הזרקה אינטרה-ונטריקולרית (הזרקה לתוך מערכת חדרי המוח), מה שמאפשר קליטה משמעותית לתוך המוח.
סרמסקי קרלובצי (בסרבית-קירילית: Сремски Карловци; בקרואטית: Srijemski Karlovci; בגרמנית: Karlowitz; בהונגרית: Karlóca) היא עיירה בחבל ההיסטורי של סרמיה בפרובינציית וויבודינה בסרביה, על גדות הדנובה, 8 ק"מ מנובי סאד.
העיר ידועה בשמה הגרמני, קרלוביץ, כמקום חתימת הסכם קרלוביץ שנחתם ב-1699 בין האימפריה העות'מאנית למדינות הנוצריות באירופה.
בין השנים 1921 ל-1944 הייתה העיר מרכזה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה, ושמה היה שם נרדף לכנסייה זו.
בעיירה רוב סרבי, עם מיעוטים קרואטים והונגרים.
בתקופה רומא העתיקה היה במקום מבצר.
על אתר המבצר הוקם יישוב בשם Karom, המוזכר לראשונה במסמך משנת 1308. עד 1521 היה היישוב חלק מנחלות אצילים הונגרים (בהם מבית באטורי).
ב-1521 נכבשה העיר על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית, והייתה חלק מאימפריה זו למשך 170 שנה.
באותה עת ישב במקום רוב סרבי-נוצרי (יווני-אורתודוקסי) ומיעוט מוסלמי.
לאחר חתימת ההסכם הוכנסת העיר תחת שלטון מלוכת הבסבורג ונכללה ב"אזור הספר" (Militärgrenze) של האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
אוכלוסיית העיר הייתה נוצרית וכללה רוב יווני-אורתודוקסי ומיעוט קתולי והיא הייתה למרכז תרבותי, דתי ופוליטי לסרבים בממלכת הבסבורג (בחלק של סרביה שהיה בשליטה נוצרית כלומר וויבודינה ודרום הונגריה).
המטרופוליט של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית ישב בסרמסקי קרלובצי.
בעיר נוסדו גם הגימנסיה והסמינר לכמרים הראשונים בסרביה.
ב-1758 נחנכה קתדרלת ניקולאוס הקדוש.
ביוני 1848, כחלק מן אביב העמים, התכנסה בעיר האספה הלאומית של הסרבים, והכריזה על איחוד החבלים סרמיה, באנאט, בצ'קה וברניה והקמת פרובינציית וויבודינה הסרבית האוטונומית, כאשר סרמסקי קרלובצי הוכרזה כבירתה.
במקביל הכריזה המטרופוליט של קרלובצי על עצמו כפטריארך והעלה את מעמדה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
הפרובינציה התקיימה עד נובמבר 1849, אז סופחה חזרה לקיסרות האוסטרו-הונגרית.
במסגרת זו הוחזרה העיר למִנהל אזור הספר האימפריאלי.
ב-1881 נכללה העיר בממלכת קרואטיה-סלאבוניה, שהפכה ב-1918 חלק מממלכת יוגוסלביה.
ב-1920 התרכזו בקונסטנטינופול רבים מראשי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית שנמלטו מרוסיה עקב מהפכת אוקטובר 1917 ומלחמת האזרחים ברוסיה, ובראשם המטרופוליט אנטוני מקייב.
ב-29 בדצמבר 1921 קיבלו אישור מהפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול לייסד את הכנסייה הרוסית בגלות.
מיד לאחר מכן הזמין דימיטרי, הפטריארך של סרמסקי קרלובצי, את הסינוד החדש להתמקם בעיר.
בעקבות זאת הפכה העיר למרכז הגירה של גולים רוסים מן התנועה הלבנה בראשותו של פיוטר וראנגל.
ב-1924 ייסד וראנגל בעיר את "הארגון הצבאי הכלל רוסי", אשר איחד בתוכו את כל אנשי הצבא הלבן לשעבר שהתגוררו באירופה.
בין 1941 ל-1944 נכללה העיר במדינה העצמאית של קרואטיה, מדינת בובות של גרמניה ואיטליה במלחמת העולם השנייה.
בתקופה זו נקראה העיר "קרלובצי הקרואטית" (Hrvatski Karlovci).
לאחר סוף המלחמה, נכללה העיר בפרובינציית וויבודינה.
בין 1980 ל-1989 הייתה במעמד מועצה מקומית במטרופולין של נובי סאד.
לסרמסקי קרלובצי ברית ערים תאומות עם הערים:
סָרְלָה לָה קָנֵדָה ובקיצור סרלה היא עיירה וקומונה במחוז דורדון, שבחבל אקיטן החדשה, שבדרום-מערב צרפת.
במרחק 50 ק"מ דרומית מזרחית מפריגור בירת המחוז, 140 ק"מ מזרחית לבורדו ו-140 ק"מ צפונית מערבית לטולוז.
העיירה, השוכנת בעמק מוקף גבעות מיוערות, משמרת את האופי של עיירת שוק קטנה בצורתה הימי-ביניימית: הרחובות הצרים והבניינים בסגנונות הגותיקה והרנסאנס.
סרלה התפתחה כעיר מסחר סביב המנזר הבנדיקטיני שהוקם במקום, לפי המשוער בין השנים 820 עד 840, על ידי הנסיך פיפין מאקיטן .
ב-1317 נקבעה סרלה כמושב של בישוף על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים.
כתוצאה מכך שודרגה כנסיית המנזר לקתדרלה.
על פי אמנת מנזר סרלט משנת 884 המנזר שופץ על ידי קרל השמן, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והועמד תחת חסותו.
בשנת 1153 הורה האפיפיור אאוגניוס השלישי על העמדת המנזר תחת חסותו הישירה של הכס הקדוש.
האפיפיור אלכסנדר השלישי חידש הנחיה זו.
ב-1170 עמד המנזר תחת חסותו הישירה של האפיפיור אאוגניוס השלישי.
העיר פרחה במאות ה-13 ותחילת ה-14, אולם מלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת, שהחלה ב-1337 פגעה אנושות בכלכלת העיר.
בשנת 1360 אף עברה לשליטת האנגלים.
ב-1450 החלה תקופת פריחה מחודשת וב-50 השנים הבאות נבנו רבים מהמבנים הקיימים עד היום, הבנויים בסגנון הרנסאנס המוקדם.
סרלה איבדה מחשיבותה הפוליטית החל מהמאה ה-17. כתוצאה מכך נחלשה כלכלית והמבנים המפוארים הלכו והתדרדרו עם הזמן.
בשנים 1964 עד 1974 הרובע העתיק שוקם במסגרת הפרויקט לשיקום מונומנטים היסטוריים של ממשלת צרפת בהובלת שר התרבות אנדרה מאלרו.
מאז סרלה הפכה למוקד תיירות והחלה תקופת פריחה מחודשת.
מרכז הרובע העתיק הוא מדרחוב שרוב בנייניו, ששומרו להפליא, בנויים אבן גזית בגוון זהוב וגגותיהם עשויים מלוחות אבן גיר.
כנסייה ראשונה הוקמה במקום כחלק מהמנזר העתיק של סרלה.
מגדל הפעמונים הוא שריד מהכנסייה ההיא.
הכנסייה נהרסה ב-1504 על מנת לבנות במקומה קתדרלה, אולם הבנייה הסתיימה רק ב-1680. בכנסייה נשמרו רליקוויות של סאסרדו הקדוש ושל אמו מודן הקדושה (Saint Modane), אולם הם הושמדו ב-1574 במהלך המלחמה בין הקתולים להוגנוטים.
ארמון הבישוף שנבנה ב-1553. הקומה הראשונה היא בסגנון גותי.
הקומה השנייה והלוג'יה בקומה השלישית הן רנסאנסיות.
בית בואסי (Maison de La Boétie) הבניין בו נולד, בשנת 1530, הסופר והפילוסוף אטיין דה לה בואסי.
מגדלור בית הקברות (Lanterne des Morts) דמוי הפגז.
שוק האוכל המקורה שעוצב ב-2001 על ידי האדריכל ז'אן נובל במבנה ששימש בעבר ככנסיית סנט מרי (Sainte-Marie).
מגדל הפעמונים צויד במעלית שקופה ומשמש כמגדל תצפית ממנו נשקפים נופי העיירה.
הענף הכלכלי העיקרי הוא התיירות: בסרלה מבקרים כמיליון תיירים מדי שנה.
מתחנת סרלה יוצאות רכבות לברז'רק, פריגו ובורדו.
נמלי התעופה הקרובים נמצאים בטולוז (145 ק"מ) ובבורדו (170 ק"מ).
שדה התעופה של ברז'רק (74 ק"מ).
סרן קראו אנדרסן (בדנית: Søren Kragh Andersen; נולד ב-10 באוגוסט 1994) הוא רוכב אופני כביש דני בקבוצת לידל - טרק.
עד 2022 הוא רכב בקבוצת סאנווב ביחד עם אחיו הגדול, אסביורן קראו אנדרסן שפרש בסוף 2022.
קראו אנדרסן נולד ב-10 באוגוסט 1994 בסטריב שבדנמרק.
בשנת 2011, סיים במקום ה-11 באליפות העולם באופני כביש עד גיל 19 ובשנת 2012 סיים במקום ה-10. בשנת 2014 קראו אנדרסן התחרה באליפות העולם עד גיל 23, במקצה נגד השעון סיים במקום ה-16 ובמקום ה-107 במקצה הכביש.
ב-2015, ניצח קראו אנדרסן את הקטע הראשון והשלישי בטור דה ל'אווניר אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-6. הוא התחרה שוב באליפות העולם עד גיל 23, גם הפעם סיים במקום ה-16 בנגד השעון ובמקום ה-29 במקצה הכביש.
קראו אנדרסן הפך למקצוען בשנת 2016, עם הצטרפותו לג'איינט אלפסין.
הוא סיים במקום השישי בטור של קטר וניצח את דירוג הצעירים במרוץ.
הוא סיים רביעי במרוץ סטר ZLM וסיים שביעי באליפות דנמרק.
הוא התחרה עם סאנווב באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי וסיים איתה במקום השביעי, במקצה האישי, סיים במקום ה-36.
ב-2017, ניצח את הקטע השלישי בטור של עומאן, לאחר שהקדים את רוי קושטה ואת בן הרמנס בספרינט מתוך שמונה אנשים.
הוא סיים חמישי בסטר ZLM וסיים רביעי באליפות דנמרק בנגד השעון.
קראו אנדרסן ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כשנבחר לוואלטה אספנייה.
הוא סיים במרוץ שלוש פעמים במקום ה-3, שהיוו את התוצאות הכי טובות שלו במרוץ.
הפעם הראשונה הייתה בקטע הראשון בנגד השעון הקבוצתי, הפעם השנייה בה סיים שלישי הייתה בקטע ה-13, כשמקדימים אותו מטאו טרנטין וג'אני מוסקון
בספרינט רב משתתפים, הפעם השלישית הייתה בקטע ה-21, כשמקדימים אותו מטאו טרנטין ולורנצו מאנזה .
קראו אנדרסן היה חלק מסגל סאנווב באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי וזכה איתה במדליית הזהב, הוא סיים 12 במקצה הכביש באליפות העולם ולקראת סוף העונה סיים במקום השני בפריז–טור, כשמטאו טרנטין גובר עליו בספרינט הסיום.
ב-2018, קראו אנדרסן ניצח את הקטע השישי בטור דה סוויס, לאחר בריחת יחיד.