tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2001 הגישה עמותת דייגי המכמורת בקישון עתירה מנהלית (ת.א 278/01) כנגד חיפה כימיקלים ובמסגרתה ניתן על ידי בית המשפט המחוזי צו מניעה האוסר על חיפה כימיקלים להזרים מעבר לקבוע בהיתר ההזרמה, ובמקביל בית המשפט הורה לרשות נחל הקישון להגביר את תדירות הדיגומים בסופי השבוע (החלטה מיום 21.11.01).
כחודש יוני 2000 פורסם בידיעות אחרונות מאמר נוסף על דייגים שעבדו בקישון ומתו מסרטן הדייגים ראו את ההתנהלות מול לוחמי השייטת והסיקו מסקנות הנוגעות לעצמם.
החל משנת 2001 ועד שנת 2005 הוגשו שבע תביעות קבוצתיות סך הכל חמישים תובעים נגד המפעלים המזהמים וחיפה כימיקלים בראשם התביעות רוכזו יחד ונידונו בבת משפט בחיפה בפני השופט רון שפירא.
במשך הזמן נשרו חלק מהתובעים.
ההגנה במשפט פעלה להרחיב את הנתבעים בטענה כי לקישון היו מזהמים רבים.
וכי מי ששלח את הלוחמים לצלול הייתה המדינה.
פטר נשיץ עו"ד של חיפה כימיקלים הגיש הודעות צד ג' ורשימת הנתבעים הגיעה לששים.
ביום 3 בנובמבר 2013. פרסם השופט שפירא פסק דין מנומק ובו נדחו כל התביעות בפירוט הסיבות לכל אחד מ-50 התובעים.
ריכוז החומרים הוא בבוצת הקרקעית ולדייגים לא היה מגע עם הבוצה.
מנגד התברר כי התובעים ניהלו אורח חיים שייתכן ופגע בבריאותם.
כך עבודה רבה בחשיפה לשמש יוקדת, למנועי דיזל, וכן תופעות של תזונה בלתי בריאה, עישון כבד של סיגריות וחומרים נוספים ושתיית אלכוהול.
בהחלט ייתכן כי מציאות עבודה וחיים זו תרמה למחלות בהן לקו חלק מהעוסקים בתחום זה, ובהם התובעים.
הציעה לצדדים להגיע לסיכום בנושא הוצאות המשפט אך לא נתקבלה הסכמה.
התובעים שנותרו לא הוכיחו את התשתית העובדתית שנטענה על ידם.
חלקם נחשפו בצורה זניחה, חלקם היו דייגים מנמלים אחרים.
חלקם לא היו דייגים כלל או שפרשו מהמקצוע לפני שנת 1970.
ביום 5 בינואר 2014 ניתנה החלטה בבית המשפט המחוזי בחיפה תביעת הדייגים נדחתה.
הנתבעים דרשו החזר הוצאות משפטיות.
התובעים חויבו לשלם למפעלים הנתבעים 4.5 מיליון ₪ הוצאות משפט.
הדייגים שקיוו לפיצוי על בריאותם שהידרדרה חויבו לפצות את הנתבעים.
על קבוצה הכוללת 30 תובעים – שהתברר כי פעילותם לא הייתה בנחל הקישון – הוטלו הוצאות בסכום של 137,663 ש"ח כל אחד.
על קבוצה המונה 9 תובעים, אשר היה יסוד סביר יותר לתביעתם הוטלו הוצאות בסכום של 50,986 ש"ח כל אחד.
הנתבעים ובראשם חיפה כימיקלים התבקשו על ידי עורכי דין בחיפה ועל ידי שר החקלאות לא לגבות את ההוצאות המשפטיות שנפסקו לטובתם.
בתגובתה הודיעה חברת חיפה כימיקלים כי תסכים למחול את החוב אם הדייגים לא יערערו על הפסיקה ובכך יפסקו תשלומיה לעורכי הדין.
הדייגים המשיכו וערערו בפועל לא ממשו הנתבעים את גבית הוצאות המשפט מהדייגים.
אגרות משפטיות - חלק מהם פנו וביקשו לפטור אותם מתשלום אגרות משפט.
הנושא נידון בפני השופט רון שפירא בבית המשפט המחוזי בחיפה.
שיקוליו היו גודל ההוצאות - שעד אז התקיימו כ-225 ישיבות ונכתבו למעלה מ-23,500 דפי פרוטוקול ועוד בכמות הזאת עדויות מקצועיות.
היו ב-1 בפברואר 2017 דחה בית המשפט את בקשת הדייגים והם חויבו לשלם אגרות למדינה 290,000 ₪ אגרות - 42,000 ₪ לכל אחת משבע קבוצות התובעים.
לדייגים ניתנה ארכה לשקול אם ברצונם להגיש בקשות פרטניות לפטור מהאגרה וקבע כי לא ינקטו הליכי גביה עד 1 באפריל 2017.
קבוצת לוחמים שחלו בסרטן, וקשרו את מחלתם לזיהום בקישון, הגישו בשנת 2000 על ידי עו"ד משה קפלנסקי, תביעת פיצויים על בריאותם שהידרדרה, כנגד ארבעה גורמים מזהמים: חיפה כימיקלים, איגוד ערים אזור יפה (ביוב), עיריית חיפה ובתי זיקוק לנפט.
בשנת 2004 הצטרפו לוחמים נוספים בשלוש קבוצות תביעה דומה.
התביעות אוחדו לדיון משפטי אחד.
הגדלת רשימת הנתבעים עו"ד פטר גד נשיץ שייצג את חיפה כימיקלים הרחיב את רשימת הנתבעים בהליך של הודעה לצד שלישי וכלל מפעלים נוספים, קיבוצים, מושבים, רשויות עירוניות, חברות ביטוח ואת מדינת ישראל.
הרשימה שנודעה כרשימת נשיץ כללה 50 נתבעים נוספים.
התובעים שחשבו כי מגיע להם פיצוי בנוסף למה שקיבלו מהמדינה לפי חוק שיקום נכי צה"ל.
נוכחו שעליהם לעמוד בחקירות צולבות.
מסקנות ועדת שמגר - שלא היו חד משמעיות - לא היו קבילות בתביעה אזרחית.
וכי האמפתיה שגילתה כלפיהם התקשורת והשפיעה בהליכים מול משרד הביטחון משפיעה פחות על בית משפט הדן בתביעה אזרחית.
פרקליטי הנתבעים אספו מידע על כל תובע והציגו כי למרבית הלוחמים התובעים הייתה היסטוריה של חשיפה בשמש ועישון.
המדינה שמצאה את עצמה נתבעת אף כי לא ישירות על ידי הלוחמים אלא בעקיפין באמצעות הליך הודעה לצד שלישי.
נהייתה מודעות לכך שבתהליך ההכרה בנכות על ידי המדינה יוצרת לנפגע מעמד של תובע פוטנציאלי.
מכאן נבעה מוטיבציה להקשות על תהליך ההכרה ולהקטין את כמות התובעים הפוטנציאליים.
פשרה שנדחתה – בחודש יולי 2011 העלה השופט עדי זרנקין הצעת פשרה.
במטרה לצמצם הוצאות לשני הצדדים ולחסוך בזמן.
הציע השופט כי המפעלים נתבעים ובראשם חיפה כימיקלים ישלמו סכום בין 10 ל-20 מיליון ₪ שיחולקו בין התובעים.
צפיות התובעים היו לסכום גבוה יותר והצעת הפשרה נדחתה.
החלטת בית המשפט - ב-17 ביוני 2013 דחה השופט עדי זרנקין בבית המשפט המחוזי בחיפה את תביעות החיילים.
בנימוק שלא הוכח הקשר סיבתי משפטי בין הצלילות בנחל ובין המחלות בהן חלו התובעים, או חלק מהם.
האמפתיה לתובעים פעלה גם כאן ובשונה מהדייגים הלוחמים לא חויבו לשלם הוצאות משפטיות לנתבעים, ואף לא חויבו באגרות בית המשפט כפי שחויבו הדייגים.
ההחלטה מיום 7 בפברואר 2022: שר הביטחון בני גנץ החליט לאמץ את המלצת ועדת המומחים בראשות רן בשביץ ולהרחיב את ההכרה בנכי צה"ל מקרב הלוחמים שהתאמנו בקישון.
בית המשפט העליון – כבית דין לערעורים
לוחמים שהוגדרו כחשופים והדייגים שהוטל עליהם תשלום פיצויים ערערו על הפסיקה ועל החיוב בפיצויים לבית המשפט העליון כבית דין לערעורים.
הנתבעים בתביעת הצוללים הגישו ערעור שכנגד על כך שלא נפסקו הוצאות משפט לזכותם.
הרכב שכלל את השופטים יצחק עמית, צבי זילברטל ונעם סולברג, דן בכל הערעורים והערעורים שכנגד.
ב-24 בספטמבר 2015 דחה בית המשפט העליון, בהחלטה פה אחד, את תביעות הלוחמים והדייגים נגד המפעלים המזהמים.
נפסק כי הוצאות משפטיות - בנושא זה שקל בית המשפט את תביעת הנתבעים לקבל הוצאות מהלוחמים כפי שחויבו הדייגים בבית המשפט המחוזי.
משכך, הלוחמים לא נדרשו לשלם הוצאות משפטיות לנתבעים, בעוד שהחלטת בית המשפט המחוזי לחיוב הדייגים נשאר בעינה.
מסלול המכשולים אותו עוברת משפחת חולה מהחשופים לקישון לא מסתיים עם הגדרתו כנכה צה"ל.
כאשר אדם כזה שהוכר הולך לעולמו מהמחלה אינו נקבר בבית קברות צבאי אלא בקבורה אזרחית רגילה.
ד"ר אריק רוזנטל – הקורבן הצעיר ביותר של נחל הקישון, ביקש להיקבר בטקס צבאי מלא.
ובקשתו מולאה חלקית כשנקבר בבית העלמין קריית שאול בטקס אזרחי.
רן אדר - כאשר חש בוגר השייטת רס"ן מיל בעל עיטור העוז רן אדר שיום מותו קרב פנה במכתב לשר הביטחון שאול מופז וביקש להיקבר בבית קברות צבאי.
בקשתו אושרה והוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ככלל לוחמים שהוכרו כחשופים לקישון שנפטרו ממחלתם לאחר השירות הצבאי אינם מוזכרים ביד לחללי חיל הים בגן אלישבע באשדוד וגם לא באתר ההנצחה לחללי שייטת 13 בבסיס היחידה.
פעילות בני המשפחה לכלול את יקיריהם במצבות ההנצחה הושבו עד עתה ריקם.
הפורום לישראל ירוקה: בעקבות האובדן, ומתוך הבנה שחלק ניכר מהזיהום והפגיעה בסביבה במדינת ישראל מתבצע על ידי תאגידי ענק ממניעים כלכליים, והיעדר הטיפול והאכיפה האפקטיבית כנגד הפגיעה בסביבה הכוללת השחתה של מרחבים ומשאבים רבים בישראל, הוקמה עמותת 'הפורום לישראל ירוקה' במטרה לתעד, לחשוף ולפעול נגד גורמים עסקיים הפוגעים בסביבה.
מעגנת שביט מלאה בסירות פרטיות היוצאות ממנה להפלגות בים.
לאורך הנחל הוקם פארק ואנשים מגיעים לבקר בו.
מועדון החתירה, שהיה מראשוני התובעים לשיפור, ממשיך את פעילותו והחותרים נכנסים לתוך הנחל שהורחב והועמק.
באביב 2014 נערכה בו תחרות חתירה ארצית בהשתתפות מועדונים אחרים.
השיפור באיכות מי הקישון הביא לחידוש חיים בו.
מיני דגים חזרו לבקר ולהתרבות באזור.
הבוצה בקרקעית רעילה ביותר ודגים הגדלים בקישון סופגים לגופם את הרעל.
איסור הדיג בנמל הקישון שהוטל עוד בשנות ה-50 נמצא בתוקף וחודש.
אך יש דייגים עבריינים הפורשים רשתות בשעות הלילה ומביאים את הדגים למכירה.
איגוד הדייגים שולל את התופעות הללו הגורמות נזק לענף כולו.
פקחי הדיג מדווחים והמשטרה נכנסת לפעולה.
פינוי אל הנחל - ההשקעה והפיקוח לאורך השנים נשאו פרי.
שפיכת חומר אל הנחל מוגדרת כהטלה לים ומחייבת אישור המשרד להגנת הסביבה.
לחמישה מפעלים יש אישורי הטלה מתחדשים: ל'בתי הזיקוק לנפט', 'כרמל אולפינים', 'חיפה כימיקלים', 'גדות ביוכימיה' ו'דשנים וחומרים כימיים'.
על מנת שהפרשה לא תחזור מינה מנכ"ל משרד הביטחון ב-2 באוגוסט 2001, את תא"ל ד"ר גיורא מרטונוביץ' לעמוד בראש ועדה רב תחומית שתקבע תקן לצלילה במים במקומות השונים.
וזאת בהתאם להמלצת הביניים של ועדת שמגר בראש הוועדה עמד כנציג משרד הביטחון שהמשיך בתפקידו גם כאשר סיים תפקיד של קצין רפואה ראשי.
חברים בוועדה היו זאב פיש - מפקח ארצי לבריאות הסביבה במשרד הבריאות, רני עמיר – ראש אגף ים וחופים, המשרד להגנת הסביבה.
פרופ' ברק חרות – מנהל המכון לחקר ימים ואגמים.
הפעילות לוותה על ידי היועצים המשפטיים של חיל הרפואה: סא"ל תמיר מוריץ, סא"ל אשר הלפרין וסא"ל תמר תבורי.
מזכירת הוועדה הייתה סרן לבנת אדרי-קוסקס.
הרכב הוועדה התקבל על דעתו של השופט שמגר.
מולם בצה"ל היה עוזר ראש אג"ם אלוף דן הראל וראש מספן הים בחיל הים אלוף דוד בן בעש"ט.
כעזרה מקצועית הוקמה ועדת מומחים מייעצת בראשותו של פרופסור יונה אמיתי וכללה את: ד"ר שלמה אלמוג פרופ' מתי ליפשיץ, ד"ר אשר פרדו וד"ר מריו סקולסקי, מומחים בתחומי חקר הסרטן.
הוועדה נדרשה לגבש קווים מחייבים לצוללי חיל הים.
החלה לפעול במקביל לוועדת שמגר והחלה לבדוק את כל האזורים בהם עשויה להידרש צלילה למעט תחום נחל ונמל הקישון שבו עסקה ועדת שמגר.
היות שלא נמצא תקן דומה בעולם המערבי היווה תקן מי השתייה את הבסיס לתקן הצלילה.
לאחר עשרות ישיבות והצגת מסקנות ביניים בפני מומחים נוספים גובש התקן והנהלים.
המכון לחקר ימים ואגמים יחד עם חיל הים ערכו לקיום כ-150 חומרים מסוכנים, ב-150 נקודות נמלים אגמים נחלים ומקוי מים ברחבי הארץ.
לא כולל נחל ונמל הקישון שבהם הייתה קביעה של ועדת שמגר שלא צוללים בו.
דו"ח הוועדה הוגש באוגוסט 2011 למנכ"ל משרד הביטחון, מפקד חיל הים וקצין הרפואה הראשי.
מערכת המדידות מתקיימת ומופקת מפה גמישה ומעודכנת המסמנת משטר הצלילה האפשרי בכל מקומות הצלילה.
מספר המעורבים בפרשה גדול מאוד.
ברשימת החשופים שהוגשה לוועדת שמגר היו 10,039 חיילים.
מתוכם הגיעו לבדיקות הראשוניות כ-3000 ובין הנבדקים נתגלו 19 חולים.
על אף המשתמע מסיכום ועדת שמגר כי בעתיד יש צורך לעשות בדיקה סטטיסטית כפי שנעשתה במהלך דיוני הוועדה עד עתה לא נעשתה או לא פורסמה בדיקה כזאת.
חולים - לוחמים חולים שהחלו את התהליך בשנת 2000 היו כ-107. בבדיקות שנערכו לפי דרישת הוועדה נתגלו 19 חולים נוספים.
מידע עדכני כמה מתוך אוכלוסיית החשופים חלו כמה מתוכם הוכרו כנכי צה"ל וכמה נפטרו ממחלתם מצוי במשרד הביטחון אך עדיין לא הובא לידיעת הציבור.
בין הנפטרים הכלכלן פרופסור עובד יושע.
נבדקים בבדיקות סקר שנתיות – עריכת בדיקות סקר על ידי משרד הביטחון היוותה חלק משמעותי מתוצאות ועדת שמגר.
קיימת סבירות שחלק מהחולים יבריאו אם המחלה תאותר בזמן ויחלו בטיפול מוקדם.
כ-4000 איש מוזמנים לבדיקות סקר רפואיות על חשבון משרד הביטחון.
משנת 2003 עד 2009 ביצעה קופת חולים מכבי את בדיקות הסקר.
מאז שנת 2010 מבצעת חברת 'מדיטון' את הבדיקות.
תביעות - חמישים דייגים תבעו את המפעלים חלקם נשרו במשך הזמן ונותרו 39. לוחמים שתבעו את המפעלים בארבע קבוצות.
בתביעות בערעורים הועסקו עשרות עורכי דין.
נמנע מלהגיש את תביעת הדייגים.
ד"ר אריה רוזנטל לוחם שייטת שנפטר מסרטן הקורבן הצעיר ביותר של נחל הקישון, החל לצלול בשנת 1989.יהודה רותםמותיקי הדיג ומנהל צים בעברמרכז פרויקט בניית מרינה שביט.פרופ' יוסף ריבקבריאות תעסוקתיתהשתתף בוועדת הבדיקה שהקים קצין רפואה ראשי.
שושנה שטמרשופטת בית המשפט המחוזי בחיפה דנה בערעור מועדון החתירההשופט מאיר שמגריו"ר ועדת בירור מסקנות לשר הביטחון בדעת מיעוט שיש להכיר בחולים כנפגעי צה"ל.פרופ' עדי שניאונקולוג יו"ר ועדה לבדיקת יישום המלצות ועדת שמגר ומסר דו"ח למנכ"ל משרד הביטחוןאלוף (מיל) אהוד שנימנכ"ל משרד הביטחוןהקים ועדה לבחינת יישום דו"ח ועדת שמגר.
ביולי 2009ד"ר סורין שפירא ראש מנהלת הקישון במשרד הביטחוןשימש בתפקידו עד שנת 2010.רון שפיראשופט בית משפט המחוזי בחיפהדחה את תביעת הדייגיםיגאל שץמנהל נמל הדיג ומעגנת שביטבקיא בנושא הקישון וצולל מים רדודים בעצמו.
יובל תמירקצין ומפקד בית הספר בילת"ם מעורר קבוצת הנפגעים שניצח את מחלת הסרטן
17 ביוני 2013בית המשפט המחוזי בחיפה השופט זרנקין דחה את תביעת הלוחמים החולים לפיצויים.3 בנובמבר 2013בית המשפט המחוזי בחיפההשופט ר שפירא דוחה את תביעות 50הדייגים.5 בינואר 2014בית המשפט המחוזי בחיפהחיוב הדייגים בהוצאות משפט לתובעים.דצמבר 2014משרד הביטחוןועדת מומחים בוחנת מחדש מחלות שהוחרגו ולא הוכרו כנובעות מחשיפה למימי הקישון.
תהליך החקיקה לא הסתיים.24 בספטמבר 2015בית המשפט העליון בירושליםבהרכב עמית, זילברטל וסולברג, דחה את תביעות הלוחמים והדייגים נגד המפעלים המזהמים.
אך ביטל את חיוב הדייגים בהוצאות משפט.1 בפברואר 2017.בית המשפט המחוזי בחיפההשופט רון שפירא דחה את בקשת הדייגים לפטור מתשלום הוצאות משפט שנפסקו.
ביוני 2024, החליטה ועדת החקירה לשלוח מכתבי אזהרה למספר בכירים שעסקו ברכש הצוללות: בנימין נתניהו, יוסי כהן, שהיה ראש המוסד, שר הביטחון לשעבר בוגי יעלון, רם רוטברג מפקד חיל הים לשעבר ולאבנר שמחוני עובד המל"ל.
במרכז הפרשה שתי עסקאות בין ישראל לבין התאגיד הגרמני "טיסנקרופ": אחת לרכישת שלוש צוללות (בשווי 1.5 מיליארד אירו) והשנייה, לרכישת ספינות טילים (בשווי 430 מיליון אירו).
החקירה עסקה בחשדות שקצינים בכירים ועובדי ציבור דרשו ולקחו שוחד כדי לקדם את העסקאות בין התאגיד למדינת ישראל.
במהלך החקירה נבדקו פעולות רכש אחדות עבור חיל הים:
רכישת הצוללת אח"י דרקון, מסדרת דולפין AIP ב-2012, בנוסף לחמש הצוללות המשרתות בחיל הים.
רכישת שלוש צוללות לחיל הים, שיבואו בנוסף לצוללות הקיימות או לפי גרסה אחרת להחלפת צוללות מסדרת דולפין כאשר יתיישנו, בניגוד לעמדת שר הביטחון.
רכישת ספינות טילים מדגם סער 6, תוך ביטול מכרז בינלאומי והחלפתו במשא ומתן עם המספנה של חברת "טיסנקרופ" לבניית ספינות כבדות וגדולות יותר מכפי שפורסם במכרז.
בנוסף נמתחה ביקורת על האישור שניתן לגרמנים למכור למצרים צוללות דומות לאלה שנמכרו לישראל, דבר העלול לפגוע ביתרון הצבאי של ישראל.
במהלך השנים סיפקו "מספנות HDW" הגרמניות (שבשנת 2005 נרכשו על ידי "טיסנקרופ") למדינת ישראל חמש צוללות, אשר נמצאות בשירות פעיל כחלק משייטת הצוללות של חיל הים.
בשנת 2009 מונה מיקי גנור לנציג של תאגיד טיסנקרופ.
עד 2017 פעל גנור בתפקידו זה בעסקאות הרכש מול ממשלת ישראל.
החל מ-2009 נוהלו מגעים למימוש אופציה לרכישת צוללת נוספת מסדרת דולפין AIP.
בשנת 2016 התקיימו מגעים לחתימת הסכם מסגרת לרכישת שלוש צוללות נוספות מסדרת דולפין AIP, בעלות של 1.5 מיליארד אירו.
על פי גרסה אחת צוללות אלו אמורות להגדיל את מספר הצוללות בצי הישראלי לתשע.
לעומת זאת על פי גרסת חיל הים, הן היו אמורות להחליף שלוש צוללות ישנות שנכנסו לשירות בשנים 1999–2000 (אח"י דולפין, אח"י לווייתן ואח"י תקומה).
הצורך בהחלפה נובע מאורך תקופת השימוש בצוללות הישנות.
תקופת הפעילות המבצעית של כל צוללת היא כ–25 שנה.
אישור עסקה זו היה במחלוקת בין ראש הממשלה בנימין נתניהו, שתמך בעסקה, למשרד הביטחון בראשות השר משה יעלון.
יעלון התנגד לעסקה היקרה אשר לא הייתה כלולה בתוכניות הרב-שנתיות של צה"ל.
תוכנית הרכישה קמה לתחייה כשאביגדור ליברמן החליף את משה יעלון כשר הביטחון.
בינואר 2022 ממשלת בנט חתמה על הסכם לרכישת 3 צוללות, בהתאם להסכם עליו חתם נתניהו ב-2017. אלא שהגרמנים כמעט והכפילו את המחיר.
במקום 1.8 מיליארד אירו המחיר קפץ ל-3 מיליארד אירו, כאשר מתוכו יממנו הגרמנים 600 מיליון אירו בתקציב מיוחד.
על פי אחת הערכות, הסיבה להתייקרות הצוללות החדשות נעוצה בכך שמערכת הביטחון לא הקדימה וסיכמה את פרטי העסקה עם התאגיד הגרמני לאחר עסקת רכש 3 הצוללות הקודמות, באמצע העשור הקודם.
היעדר סיכומים בנוגע לעסקה החדשה אפשר לתאגיד להעלות את המחיר בהנחה שישראל לא תרצה לפצל את הצוללות שישמשו את חיל הים שלה בין שני ספקים מרכזיים.
סיבות משוערות אחרות להתייקרות הן שמדובר בצוללות משוכללות ויקרות יותר, הורדת הסובסידיה מ-33% ל-20%, וסיבות פנים פוליטיות גרמניות.
סביב 2002 החל חיל הים לגבש תוכנית שמטרתה הכנסת ספינות טילים חדשות, שאמורות היו להחליף את ספינות הסער 4 הישנות.
בשנת 2012, על רקע תגליות הגז מול חופי ישראל, זוהה בצמרת משרד הביטחון הצורך בהגנה מוגברת על המים הכלכליים של ישראל.
לצורך ביצוע משימה זו חיל הים היה מעוניין להוסיף 4 ספינות לכוחותיו.
החיל פנה ב-2006 ל"לוקהיד מרטין" ו"נורת'רופ גראמן" שהציעו מחיר גבוה.
עם כניסתו של אלוף רם רוטברג לתפקידו כמפקד חיל הים, התבקש תא"ל (מיל') עמרי דגול לנצל את קשריו ולקשר בין חיל הים ומשרד הביטחון למספנות "יונדאי" בקוריאה, מספנה גדולה עם 20 אלף עובדים, לשם בדיקת היתכנות לבניית ארבע ספינות מגן לחיל הים.
הקשר נוצר והתנהלו מגעים ישירים בין חיל הים למספנה הקוריאנית, שבסופם הוגשה הצעה לבניית ארבע ספינות שטח במחיר של כ-80 מיליון דולר לספינה.
בהמשך נכנסו לתמונה מספנות נוספות, בהן שתיים נוספות מקוריאה, ולפיכך הוחלט במשרד הביטחון לצאת למכרז בינלאומי לרכש ארבע ספינות שטח בדחי של כ-1,200 טון.
לאחר מכתב שנשלח מהאלוף רוטברג מפקד חיל הים באוקטובר 2014 לרמטכ"ל גנץ ולשר הביטחון יעלון ובו תביעה חד משמעית לחתום חוזה עם מספנת טיסנקרופ, המכרז בוטל ללא כל הודעה, כחודשיים לפני הגשת ההצעות הרשמיות.
ונחתם הסכם לרכישת ארבע ספינות ממספנת "טיסנקרופ" בגרמניה בדחי המתקרב ל-1,800–2,000 טון.
על פי פרסומים בתקשורת, עד המדינה מיקי גנור, יוצא חיל הים ששימש כנציג "טיסנקרופ", העיד כי בשלב זה עו"ד דוד שמרון התערב לבקשתו כדי לבטל יציאת משלחת, שכללה את מנכ"ל משרד הביטחון וצוותו, לדרום קוריאה.
עם זאת, ראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) שמואל צוקר וראש מספן ציוד משה זנה יצאו בנפרד, ביקרו במספנות והתרשמו מעבודתן.
המשא ומתן עם המספנות התקדם וממשלת קוריאה הסכימה לבצע רכש גומלין בדמות מערכת "כיפת ברזל".
ביולי 2014 פורסם מטעם משרד הביטחון מכרז בינלאומי לבניית הספינות, שבו התמודדו חברות מאיטליה, מספרד ומדרום קוריאה.
"טיסנקרופ" לא ייצרה ספינות בדחי הנדרש (1,200 טון) ועל כן נמנעה מלהשתתף במכרז.
נטען כי נציגי "טיסנקרופ" בישראל הפעילו לחצים כדי לבטל מכרז זה.
בין היתר פנה עו"ד שמרון בעניין ליועץ המשפטי של משרד הביטחון.
ראש מנה"ר שמואל צוקר סיפר כי הופעל עליו לחץ מטעם נציג המועצה לביטחון לאומי שאמר כי אי ביטול המכרז עלול לפגוע ביחסים בין נתניהו לאנגלה מרקל ולגרום נזק מדיני לישראל.
לטענת שר הביטחון יעלון, ראש הממשלה פנה אליו בדרישה לבטל את המכרז.
בהמשך הודיעו מספנות גרמניות שממשלת גרמניה מוכנה לסבסד את העסקה ב-30%.
בעקבות כך, לדברי ראש מנה"ר, שמואל צוקר, השתנתה הדרישה במכרז ל-1,800 טון.
לדבריו, הוא חשד שמדובר באי סדרים.
במאי 2015 נחתמה עסקה מול "טיסנקרופ", שכללה סעיף רכש גומלין, כמקובל ברכש ביטחוני.
העסקה נחתמה אף על פי שהחברה טרם עמדה אז במחויבותה לרכש גומלין עבור עסקאות קודמות.
הסוגיה הוסדרה תוך שימוש בסמכות שר הביטחון, בשל החשש מאובדן מימון העסקה.
שליש מעלות ארבע הספינות, כ-430 מיליון אירו, ממומן מתקציב הביטחון, והיתר מהתמלוגים ממאגרי הגז.
לצורך מימוש העסקה לקח משרד הביטחון הלוואה בגובה 248 מיליון אירו מבנק דיסקונט.
הפרשה נחשפה לראשונה על ידי העיתונאי רביב דרוקר בנובמבר 2016, בתחקיר של התוכנית "המקור".
בהמשך החודש הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על פי המלצת פרקליט המדינה, שי ניצן, על פתיחת בדיקה בחשד לביצוע עבירות שוחד והפרת אמונים בכל הקשור לעסקאות שבין תאגיד "טיסנקרופ" לבין מדינת ישראל, וזאת בעקבות חומרים שהתקבלו ממספר גורמים ומקורות.
הבדיקה הוטלה על היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית בלהב 433. בעקבות ממצאי הבדיקה המשטרתית אשר העלו חשד לפלילים, בתאריך 27 בפברואר 2017 הודיע פרקליט המדינה, כי בהתייעצות עם מנדלבליט הוחלט לעבור מבדיקה לחקירה פלילית מלאה.
במסגרת החקירה מסרו עדות במשטרה שר הביטחון לשעבר, משה יעלון, מנכ"ל משרד הביטחון לשעבר, דן הראל, היועץ המשפטי למערכת הביטחון, עו"ד אחז בן ארי, חבר הכנסת אראל מרגלית, שר האוצר לשעבר יאיר לפיד, ראש מינהל הרכש במשרד הביטחון לשעבר, שמואל צוקר והחשבת הכללית לשעבר מיכל עבאדי-בויאנג'ו.
בעקבות החקירה נדחתה במספר חודשים חתימת מזכר ההבנות בין ישראל לגרמניה בנוגע לרכישת הצוללות, והוסכם שאם יתברר שבוצעו עבירות פליליות או מעשי שחיתות שנוגעים לרכש הצוללות, העסקה תבוטל.
בפברואר 2021 הודיעה גרמניה על סגירת חקירת העסקה לאחר תהליך בדיקה שנמשך כשנתיים, משום שלא נמצא יסוד מספיק להעמדה לדין.
החקירה הגלויה התבצעה בשלושה גלים עיקריים של מעצר חשודים וחקירת מעורבים במהלך 2017. ב-10 ביולי עיכבה המשטרה לחקירה שישה אנשים, החשודים בעבירות שוחד, מרמה, השתמטות ממס והלבנת הון.
שלושה מהנחקרים, איש העסקים מיקי גנור, תא"ל (מיל') אבריאל בר יוסף (אשר נחשד גם בקבלת טובת הנאה בעניין מתווה הגז) ועו"ד רונן שמר, נעצרו.
עו"ד דוד שמרון נשלח למעצר בית.
למחרת עוכב לחקירה גם מפקד חיל הים לשעבר, אלי מרום, ונשלח אף הוא למעצר בית.
מרום קיבל תשלום חודשי קבוע מגנור, תמורת שירותי ייעוץ שסיפק לחברות של גנור.
שמו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ששמרון הוא עורך דינו ומקורבו, עלה בתקשורת בהקשר לפרשה, אך פרקליט המדינה הודיע כי נתניהו אינו חשוד בה.
ב-20 ביולי 2017, נחתם הסכם עד מדינה עם מיכאל (מיקי) גנור, אשר שימש בתקופה הרלוונטית נציג התאגיד הגרמני "טיסנקרופ" בישראל.
לפי ההסכם אמור היה גנור לעמוד לדין, להיות מורשע בגין עבירות מס ולרצות עונש של שנת מאסר בפועל וקנס בסך עשרה מיליון ש"ח.
ב-3 בספטמבר 2017 עצרה המשטרה שישה אנשים, ובהם מנהל לשכת ראש הממשלה לשעבר, דוד שרן, השר לשעבר אליעזר זנדברג, מפקד שייטת 13 לשעבר תא"ל (מיל') שי ברוש, וכן נעצר פעם נוספת אלי מרום.
נחקרו בפרשה גם סגנית יו"ר המל"ל לשעבר, עתליה רוזנבאום, ומקורביו של יובל שטייניץ גרשון (גרי) חכים ואביעד שי.
בנובמבר 2017 נחקר בפרשה שותפו של שמרון, עו"ד יצחק מלכו, מקורבו של נתניהו.
ב-1 באפריל 2018 פורסם כי יובל שטייניץ העיד בפרשה.
בנוגע לטענות שעלו בתקשורת לגבי גרירת רגליים בעניין חקירת ראש הממשלה, הודיע היועץ המשפטי לממשלה שהמשטרה לא ביקשה לחקור אותו.
ב-12 ביוני 2018 מסר נתניהו עדות בפרשה.
ב-8 בנובמבר 2018 הודיעה המשטרה על סיום חקירתה בפרשה, ופרסמה את עמדתה כי נמצאו ראיות להעמדה לדין של שישה מהנחקרים: אלי מרום, אבריאל בר יוסף, שי ברוש, אליעזר זנדברג ודוד שרן על עבירות שוחד, מרמה והלבנת הון ואת דוד שמרון על עבירות מרמה והלבנת הון.
המשטרה המליצה לסגור את התיק כנגד יצחק מולכו.
בהמשך הודיעה המשטרה שלעמדתה נמצאו ראיות גם נגד עתליה רוזנבאום, יועצי התקשורת צחי ליבר ונתי מור, רמי טייב ועורך הדין דב הירש.
ב-19 במרץ 2019 ביקש עד המדינה גנור לשנות את גרסתו וטען כי הכספים שהעביר לא היוו שוחד.
לדבריו הופעלו עליו לחצים להפוך לעד מדינה.
בעקבות זאת הוא נעצר ונחקר באזהרה ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית.
לפי עדות עורך דינו באותם ימים, גנור שינה את גרסתו בעיקר על רקע של ניסיון שלו להעביר כספים שהיו לו בחוץ לארץ לישראל, וקשיים שהוא נתקל בהם בגלל המערכת הבנקאית הבינלאומית.
ב-5 בדצמבר 2019 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, את מיקי גנור, אליעזר מרום, דוד שרן, אליעזר זנדברג, דוד שמרון, רמי טייב ויצחק ליבר.
ב-10 במאי 2021 הוגשו כתבי אישום בגין שוחד נגד מיקי גנור ונגד אבריאל בר יוסף.
כמו כן, הוגשו כתבי אישום בפרשה נגד דוד שרן, אליעזר זנדברג, שי ברוש, רמי טייב ויצחק (צחי) ליבר בעבירות של שוחד, הפרת אמונים הלבנת הון ואישומים נוספים.
מנגד הודיעה הפרקליטות על סגירת התיקים נגד אליעזר מרום שנחשד בקבלת שוחד, ונגד עו"ד דוד שמרון, ובהמשך נסגר גם התיק נגד עו"ד דב הירש.
ב-2020 הגיש עו"ד דוד שמרון תביעת לשון הרע כנגד משה יעלון בגין פוסטים שפרסם בפייסבוק שבהם טען כי שמרון קיבל לידיו מיליוני אירו מרכש הצוללות הגרמניות.
בדצמבר 2023 נפסק במסגרת הצעת פשרה של בית המשפט כי יעלון יפצה את שמרון בסך 88 אלף ש"ח.
ביולי 2022 הגיע אליעזר זנדברג להסדר טיעון עם הפרקליטות שבמסגרתו יודה בעבירת הפרת אמונים, ירצה עבודות שירות וישלם קנס.
בדצמבר 2022 הורשע זנדברג בהפרת אמונים, ונגזרו עליו בבית המשפט המחוזי בתל אביב שבעה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות, קנס של 50 אלף ש"ח ומאסר על תנאי.
שלב ההוכחות בפרשה החל ביוני 2023. כשנתיים לאחר הגשת כתב האישום.
ראשון העדים היה תא"ל (מיל') ישעיהו ברקת, היועץ הישראלי לשעבר של מספנת טיסנקרופ, שהעיד בין 8 ביוני 2023 ל-6 ביולי 2023. בשלב החקירה הנגדית שעבר ברקת התגלו סתירות שונות בגרסותיו שאינן מתיישבות עם עדותו במשטרה.
במסגרת החקירה הוצגה עדותו של מנכ"ל המספנה דאז וולטר פרייטג מיולי 2017 בציריך שבה סתר את גרסתו של ברקת, כאילו הודח מתפקידו כיועץ לפנות מקום לגנור.
בעדותו אמר פרייטג שהחוזה עם ברקת שהיה תקף לצוללות 4 ו-5 הסתיים, והדבר התרחש כשנתיים לאחר פגישתו עם הבכירים בישראל.
בנוסף שלל פרייטג כי אלי מרום או אבריאל בר יוסף המליצו על גנור בתור יועץ.
עוד עלה מעדותו כי הן ברקת והן גנור קיבלו עמלה של 2% מכלל העסקה.
לאחר משפט זוטא, פסק בית המשפט כי עדותו של גנור קבילה ודחה את טענותיו: "אין בסיס לטענות הפסול, הודאותיו ניתנו מרצונו הטוב והחופשי, ומתקבלות כראיה.
יחס החוקרים - מכבד וידידותי".
הוועדה אמורה הייתה לכלול את השופט בדימוס אמנון סטרשנוב (יושב ראש), מפקד חיל הים לשעבר אברהם בן-שושן ויעל גריל, לשעבר מנהלת הרכש במשרד ראש הממשלה ומנהלת היחידה הכלכלית של מנהל הרכש במשרד הביטחון.
בהמשך, מבקר המדינה לשעבר יוסף שפירא הסכים להיות יושב הראש.
ב-5 באוגוסט 2020 דחתה מליאת הכנסת את הצעת החוק של יו"ר האופוזיציה ח"כ יאיר לפיד להקמת ועדת חקירה ממלכתית לרכש ספינות השיט והצוללות לחיל הים.
עם זאת, השופטים ציינו בפסק הדין כי יש שורה של תמיהות שלא ניתנה להן תשובה.
ביוני 2022 הודיע בן-שושן על פרישתו מהוועדה והוחלף בגדעון פרנק, יו"ר הוועד המנהל של הטכניון וראש הוועדה לאנרגיה אטומית לשעבר.
בהחלטת הוועדה הנלווית למכתבי האזהרה, הציגה את הנושאים שהוטל עליה לחקור על פי החלטת הממשלה: א.
לפי החלטת הוועדה עולה מהתמונה המצטיירת בשלב זה כי בנושאים הנחקרים על ידי הוועדה חל שיבוש עמוק בתהליכי עבודה ובמנגנוני קבלת החלטות בשורה של סוגיות רגישות, תוך יצירת סיכון לביטחון המדינה ופגיעה ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל..
היא ציינה כי נתניהו יצר ערוץ מקביל בענייני ביטחון שבו הציג הצעות רכש לגרמנים ללא משרד הביטחון, החליש את כוח המיקוח הישראלי ומידר את הממשלה והקבינט מתהליכי קבלת החלטות ביטחוניות מרכזיות.
במסמך נכתב כי יוסי כהן חרג מתפקידו וקידם עסקאות ללא סמכות תוך הסתרת פעילותו ומסירת דיווחים מטעים, וכי רם רוטברג סיפק חוות דעת עם מידע מטעה להבלטת הצוללת השישית.
כן נכתב כי נתניהו וכהן סיכנו את ביטחון המדינה ופגעו ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל.
בעקבות ביקורת ציבורית על אי חקירת הפרשה ודרישה מהיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט להורות על פתיחת ועדת חקירה ממלכתית בעניין, החלה בקיץ 2019 מחאה ציבורית שהתאפיינה במיצגי פלסטיק גדולים דמויי צוללות - על כלי רכב בשיירות ותהלוכות.
המחאה כללה גם הפגנות מול פוליטיקאים.
פרשת הצוללות היוונית (נקראת גם סקנדל הצוללות היווני או שערוריית הצוללות היוונית; באנגלית: The Greek Submarine Scandal; ביוונית: Σκάνδαλο υποβρυχίων) היא שערוריית שוחד ושחיתות ביוון בעקבות עסקה בין משרד ההגנה היווני לבין מספנות HDW שבבעלות מספנות טיסנקרופ במהלך השנים 2000–2002.
במסגרת הפרשה, נקנו ארבע צוללות U-214 בשווי 1.26 מיליארד אירו בשנת 2000. בפרשה, מלבד HDW היו מעורבות גם פרוסטאל ו-STN אטלס .
שר ההגנה באותה תקופה, אקיס צוחאדזופולוס, שעמד בראש הפרשה הורשע ב-2013 בהלבנת הון ונגזרו עליו 20 שנות מאסר.
המדינה הרוכשת: יוון, משרד ההגנה היווני
המוצר: 4 צוללות מדגם U-214
מחיר הרכישה: 1.26 מיליארד אירו
השוחד ששולם: 133 מיליון אירו
אקיס צוצהדזופולוס (Akis Tsochadzopoulos) - שר הביטחון היווני (1996–2001): פיקח על תוכנית הרכש ההגנה הגדולה ביותר של יין בין 1998–2001, קיבל יותר מ50 מיליון אירו שוחד על פי ההרשעה, בשביל רכישת טילים רוסים וצוללות גרמניות.
הורשע בקבלת שוחד בשנת 2013 ונידון ל-20 שנות מאסר
יניס בלטסיוס - עוזרו של צוצהדזופולוס: הורשע בקבלת שוחד ונידון ל-8 שנות מאסר
סוטיריס עמנואליס - מנהל מספנות סקמרמנגס: הורשע בקבלת שוחד ונידון ל-20 שנות מאסר
אנטוניס קנטס - סגן ראש הרכש של משרד ההגנה היווני: קיבל הקלה בעונשו בעקבות הודאה בקבלת שוחד ונידון ל-10 שנות מאסר.
ללא הקלה בעונש היה נידון ל-25 שנות מאסר
ג'יאן קלאודה אוסוולד - בנקאי צרפתי: הורשע בהלבנת הון ונידון בהיעדרו ל-5 שנות מאסר.
פנגיוטיס אפסטאטחידו - סוכן של אטלס אלקטרוניק: הורשע בשוחד ונידון ל-9 שנות מאסר על תנאי
יוהאן פרדריך האן - מנהל בכיר של פררוסטאל : הורשע בשוחד, ונידון לקנס ולמאסר על תנאי
האנס דיטר מוהלנבק (Hans-Dieter Mühlenbeck) - מנהל בכיר של פררוסטאל : הורשע בשוחד, נידון לקנס ולמאסר על תנאי.
פרשת השימוש ברוגלות על ידי משטרת ישראל (הידועה כפרשת פגסוס) עוסקת בשימושה של משטרת ישראל ברוגלת "פגסוס", העוקבת אחר טלפונים סלולריים וברוגלות אחרות.
הפרשיה התפרסמה לראשונה בינואר 2022, כשתומר גנון פרסם תחקיר עיתונאי ב"כלכליסט" בו תיאר את השימוש בתוכנה וטען כי השימוש בה נעשה ללא אישור משפטי, בעניינם של אזרחים שנחשדו בעבירות קלות, או לא נחשדו כלל.
בעקבות כך הוקם צוות בדיקה בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עמית מררי, הצוות קבע כי מרבית ממצאי התחקיר אינם נכונים.
לאחר פרסום ממצאי ועדת מררי, עלו טענות לשימוש נרחב יותר ברוגלות, והועלתה קריאה להקמת ועדת בדיקה ממשלתית שתחקור את הפרשה.
האופוזיציה, ובראשה בנימין נתניהו, דרשה אף הקמת ועדת חקירה ממלכתית בנושא, ובמאי 2022 אף עברה בכנסת בקריאה טרומית הצעת חוק להקמת ועדת חקירה כזו, אותה הגיש חבר-הכנסת יואב קיש מהליכוד - אך הצעת החוק לא התקדמה מעבר לשלב ההצבעה הטרומית.
"פגסוס" היא תוכנת ריגול, שפותחה על ידי חברת הסייבר ההתקפי הישראלית NSO.
ניתן להתקין אותה באופן סמוי על מכשירי טלפון ברוב הגרסאות של iOS ואנדרואיד.
לתוכנה מוניטין שלילי לאחר שפורסם ששימשה משטרים שונים למעקב אחר עיתונאים ומבקרי המשטר, כך למשל בנובמבר 2021 הכניסה ארצות הברית את חברת NSO לרשימת הגופים שפועלים בניגוד לאינטרס הלאומי של ארצות הברית.
פגסוס ורוגלות דומות אחרות מאפשרות לחדור ולהוריד את כלל המידע הקיים בסמרטפון, בנוסף לציטוט השיחה.
על פי חוק האזנת סתר, לאחר תפיסה פיזית של טלפון סלולרי בצו חיפוש רשאית המשטרה לבחון את תוכנו.
מומחים משפטיים הטילו ספק ביכולת להסתמך על חוק האזנת סתר כבסיס המשפטי לשימוש בכל היכולות של הרוגלה, וקראו לעדכונו.
ב-18 בינואר 2022 טען העיתונאי תומר גנון ב"כלכליסט", שמשטרת ישראל השתמשה בתוכנה כדי לפרוץ מרחוק לטלפונים של אזרחים ישראלים, שאינם עבריינים או חשודים, ללא צווי חיפוש או צווי האזנה, ובאמצעותה בוצעו מעקבים אחרי פעילים ב, עובדים בחברה ממשלתית וראש עיר במסגרת חקירה סמויה.
לאחר שהושגו ראיות באופן לא חוקי, טענה משטרת ישראל, כי יש בידה 'מידע מודיעיני' שמצדיק חקירה גלויה.
במצב זה ביקשה המשטרה אישור חיפוש במכשירי הטלפון ומהם הוציאה את המידע, והפעם, באופן חוקי.
על פי התחקיר, השימוש בתוכנה היה ממודר במשטרת ישראל, ואת האישור להפעלת התוכנה כנגד אזרח נתנו קציני משטרה ללא כל אישור משופט או רשות חיצונית.
משטרת ישראל הכחישה וטענה, כי "פעילות המשטרה בתחום זה נמצאת תחת פיקוח ובקרה באופן רציף, על ידי היועץ המשפטי לממשלה וגורמים משפטיים חוץ ארגוניים נוספים".
כעבור יומיים הקים היועץ המשפטי לממשלה צוות לבדיקת הטענות.
ב-23 בינואר 2022 פרסם העיתונאי יואב יצחק כי משטרת ישראל השתמשה בתוכנת פגסוס גם נגד מעורבים במשפט נתניהו.
בין האנשים שפירט היו ג'יימס פאקר, יאיר נתניהו, עוזריו של נתניהו עופר גולן, יונתן אוריך, ושאול אלוביץ'.
לאחר מכן, פורסמו חלקים נוספים בתחקיר וכן דיווחים נוספים מכתבים אחרים.
לאחר כמה ימים נאמר מטעם המשטרה: "לאור הפרסומים בנושא, משטרת ישראל ביצעה בדיקות בנוגע למקרים בהם נטען כי המשטרה ביצעה פעולות החורגות מסמכויותיה בעת הפעלת האזנת סתר באמצעות אמצעים טכנולוגיים המאפשרים קליטת תקשורת בין מחשבים.
לאחר בדיקה ראשונית העברנו ממצאים אלה אל היועץ המשפטי לממשלה, ועל בסיסם יצאה הודעתו מ-20 בינואר".
באותה הודעה אמר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי לפי המידע שהוצג על ידי המשטרה עד אז, היא נהגה על פי חוק, ורק על פי צו של בית משפט.
במשטרה הודו ב-2 בפברואר כי "בבדיקה נוספת מאוחרת יותר, שנעשתה עוד טרם הקמת צוות הבדיקה, התגלו ממצאים נוספים המשנים בהיבטים מסוימים את מצב הדברים.
נוכח האמור הנחה היועמ"ש לנקוט מהלכים מידיים כדי למנוע אפשרות לחריגה מסמכות - והמשטרה תפעל בהתאם".
בהמשך נטען, כי במסגרת האירוע השתמשה המשטרה בתוכנת הריגול על מנת לעקוב גם אחרי חשודים בתיק 4000. בתגובה פנו פרקליטיהם של בני הזוג אלוביץ' ובנימין נתניהו לבית המשפט, בדרישה להורות לפרקליטות לחשוף את החומרים שנחשפו בחקירותיו באמצעות תוכנת פגסוס.
נטען גם, כי שימוש בתוכן הטלפון הותר בצו בחקירה ב"פרשת בזק", שנחקרה ברשות ניירות ערך וממנה נולד לימים תיק 4000 ובה הוגשו כתבי אישום נפרדים.
במהלך התיק ניתן צו נוסף.
בית המשפט הורה לפרקליטות להגיב על הפרסומים ולהבהיר האם נעשה שימוש בתוכנה במסגרת חקירת הפרשות, וביטל יום דיונים שנקבע בכדי להמתין לקבלת עמדת הפרקליטות.
ב-7 בפברואר 2022 פרסם תומר גנון ב"כלכליסט" את הטענה שהיה שימוש ברוגלה גם בניידים של מנכ"לים, ראשי ערים, פעילי מחאות אחרות, מקורבי נתניהו ועוד.
לפי הפרסום, בכל המקרים שפורטו נעשה שימוש בתוכנה ללא צו בית משפט, לא לצורך איסוף ראיות, אלא לשם השגת מידע מודיעיני על ידי יחידת הסיגינט.
המידע הועבר לשוטרי סיור תחת חיסיון על אופן השגתו.
ההסבר המקובל היה "מידע אגבי" או "מקור חד פעמי".
באותו יום פרסם גם יואב יצחק כי המשטרה האזינה לאלפי אנשים, וביניהם שלמה דרעי, אחיו של אריה דרעי, משה הבא, מיכאל מירלשווילי, דוד ביטן, דב צור, שורה של קבלנים וכן מקורבים לנוני מוזס.
למחרת פורסם שלפי ממצאי הבדיקה הראשונית, לאחר קבלת צו מבית המשפט, המשטרה ניסתה להתקין תוכנה בניידים של החשודים שלמה פילבר ואיריס אלוביץ'.
פרסום אחר טען כי המשטרה ניסתה, באישור בית המשפט, לפרוץ לשלושה ראשי רשויות מקומיות: מרים פיירברג, יעקב פרץ והשלישי – או יורם שמעון ממבשרת ציון או מוטי ששון מחולון.
לפי הפרסום רק אחד מהניסיונות צלח.
במקרה של אישים אחרים, כמו מנכ"לים של משרדי ממשלה, נטען שיש הבדל בין היעד שנגדו פעלה המשטרה לבין הנספח.
כלומר, היעד שאליו האזינו יוקלט לאחר מתן צו גם כאשר הוא שוחח עם אחרים, המוגדרים כנספחים (כמו מנכ"ל).
בעקבות "כלכליסט" עסקו בנושא אמצעי תקשורת נוספים, ולפיהם בשנת 2013, בתקופת כהונתו של המפכ"ל יוחנן דנינו, רכשה משטרת ישראל את התוכנה.
הפעלתה החלה בתקופת כהונתו של רוני אלשיך כמפכ"ל, בחדר בקרה מיוחד.
לדברי המשטרה, הגרסה שנרכשה אינה מוציאה את כל התכנים במכשיר, אלא רק את הנתונים מרגע הדבקת המכשיר ברוגלה.
לפי דיווח עיתונאי, בשלוש שנות כהונת רוני אלשיך פעלה המשטרה באמצעות התוכנה נגד 90 יעדים ייחודיים, ובשנתיים של מוטי כהן כממלא מקום המפכ"ל – נגד 150 יעדים.
כמו כן, ניתן לבחון את היסטוריית השימוש בתוכנה בקובץ הלוג שלה.
ב"כלכליסט", לעומת זאת, נטען שקיימת יכולת למחוק או להעלים את המידע הזה מהפלטפורמה.
שי באב"ד, קרן טרנר אייל ואמי פלמור פנו לחברה פרטית במטרה לברר האם בוצעה פריצה לטלפונים שלהם.
לפי החברה הפרטית, ZECOPS, אכן בוצעה פריצה לטלפונים הניידים שלהם, אך לא על ידי המשטרה ולא באמצעות תוכנת פגסוס.
לפי הערכת החברה נעשתה הפריצה לטלפונים של המנכ"לים לשעבר על ידי מדינה זרה.
העיתונאי ארי שביט גיבה את גנון והביע חשש מממצאי התחקיר.
בהמשך הדיון בחשיפות "כלכליסט" עלתה הטענה, בין השאר בעקבות הכחשת המשטרה, שגנון לא סיפק ראיות לביסוס הממצאים שפרסם ושייתכן שפרטים משמעותיים שפרסם אינם נכונים.
העיתונאים מרדכי גילת ובן כספית אף טענו שטענותיו משוללות יסוד.
כספית כתב על תחקיר "כלכליסט": "מישהו ערך כאן מבצע שיטוי מתוחכם, יקר ושאפתני.
מישהו מאוד רצה שהציבור הישראלי יאמין שהמשטרה שלו שותלת רוגלות ריגול אצל אזרחים תמימים על פי גחמותיה.
מישהו רצה שנחשוב שתפרו כאן תיקים.
הבטחתי: אעשה כל שביכולתי שלא תגמרו כמו ליאורה גלאט ברקוביץ', ענת קם, או אדוארד סנודן.
לעומתם התייצב העיתונאי חיים לוינסון שתמך בפרסומי "כלכליסט" ובגנון.
גם פרופ' מיכאל בירנהק ייחס חשיבות לחשיפת התחקיר ואמר "החשיפה על עצם השימוש בטכנולוגיות עם יכולות דרמטיות ללא הסדרה חוקית היא טלטלה גדולה.
וזה שווה לדעתי בדיקה חיצונית".
ב-14 במרץ 2022 פרסם "כלכליסט" חלק מהחומרים עליהם התבסס התחקיר שהועברו לוועדת הבדיקה בנושא, לטענתם, הוועדה לא בדקה חומרים אלו כראוי .
צבי דביר, ממייסדי התנועה לזכויות דיגיטליות, כתב כי "תחקיר 'כלכליסט' הוא תחקיר חשוב, למרות פגמיו.
לראשונה הוצג בעיתונות השימוש שנעשה במערכת במסגרת חקירות פליליות, וזאת בניגוד להכחשות פומביות של חברת NSO ושל המשטרה.
עתה ידוע שגם המשטרה וגם שב"כ עושים שימוש במערכת פגסוס/סייפן לצד מערכות נוספות".
דביר אף הציע הסבר למקור הטעות בתחקיר "כלכליסט": "הדוגמאות שהוצגו בתחקיר – מעקבים אחר פעילי מחאת הנכים ופעילי מחאת יוצאי אתיופיה, מנהלי חברות, ראשי ערים, מנכ"לים לשעבר בשירות הציבורי ומכובדים אחרים – הן (ככל הנראה) דוגמאות להפקות מודיעיניות מתוך האזנות לגורמים שלישיים."
ב-8 בפברואר 2022 שיגר מנכ"ל NSO, שלו חוליו, מכתב לכלל עובדי החברה, בו הבהיר כי החברה השעתה את המערכת שבשימוש משטרת ישראל עד לתום הבדיקה, והוסיף שהחברה תשתף פעולה עם כל חקירה בעניין.
לדבריו, אם הדברים נכונים אז המשטרה הפרה את ההסכם עם החברה ואת תנאי הרישיון שניתנו לה.
מערכות מסוג זה אמורות לשמש למניעת פשעים חמורים וטרור בלבד.
כמו כן הוא הבהיר שהחברה פנתה למשרד המשפטים, והתחייבה לסייע בבדיקת העובדות.
ב-27 בפברואר הגישה החברה תביעת לשון הרע בסך מיליון ש"ח נגד "כלכליסט" וראשיו יואל אסתרון וגלית חמי.
בכתב התביעה מכחישה החברה רבות מהטענות שעלו בעניינה בפרסומי "כלכליסט" וטוענת כי "דומה שלא מדובר בתחקיר עיתונאי אלא בפרסום חד צדדי, מוטה וכוזב".
מערכת "כלכליסט" הגיבה על כך: "אמת דיברנו.
התביעה לא תרתיע אותנו מהמשך הדיווחים על קבוצת NSO.
אנחנו מתכוננים לניהול המשפט ללא פשרות עד להכרעת בית המשפט וחשיפת האמת.".
בינואר 2024 דווח כי הצדדים היו בהליך גישור.
רוני אלשיך, שהיה מפכ"ל המשטרה בשנים 2016–2018, אמר שלתמונה שצוירה באמצעי התקשורת אין אחיזה במציאות.
ב-16 בפברואר מסרה הפרקליטות לבקשת בית המשפט את תוצאת הבדיקה שעשתה, וטענה שהחריגות נמצאו רק בפריצה לטלפונים ניידים אצל שלמה פילבר מנכ"ל משרד התקשורת לשעבר שנתונים מהטלפון שלו נלקחו, ונעשה ניסיון שלא צלח אצל איריס אלוביץ', כל זאת לאחר קבלת צו האזנה משופט.
השר לביטחון פנים, עמר בר-לב, הגן תחילה על המשטרה, אך בעקבות פרסום פרטים נוספים הצהיר כי יתמוך בהקמת ועדת בדיקה ממשלתית עם סמכויות של ועדת חקירה ממלכתית.
פוליטיקאים בקואליציה וגם באופוזיציה קראו להקים לאלתר ועדת חקירה ממלכתית.
למחרת, הוחלט להרחיב את צוות הבדיקה כך שיכלול גם את אנשי השב"כ ו"המוסד" ויבדוק את ממצאי התחקיר לפני שיוחלט אם תוקם הוועדה.
הם פנו לחברת NSO לשם שיתוף פעולה בבירור הפרשה.
מבקר המדינה מתניהו אנגלמן הודיע שיבצע בדיקה של הנושא בכפוף לפעילות של גופי בדיקה אחרים.
במהלך משפט נתניהו דרשו עורכי דינו ועורכי דינם של בני הזוג אלוביץ' לעצור את הדיונים ולקבל לידיהם את החומרים שנחשפו באמצעות תוכנת פגסוס.
בית המשפט קבע שאין במידע שאותר חומר רלוונטי.
ב-20 בינואר 2022 היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט מינה צוות בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט פלילי), עו"ד עמית מררי, לבדיקת ממצאי התחקיר.
הצוות נעזר במומחים של השב"כ, "המוסד" וחברת NSO.
מנדלבליט הורה למשטרה לחדול במהלך החקירה משימוש בתוכנות הריגול, למעט במקרים מצילי חיים.
עוד מצא הצוות כי נמצא כי לגבי שני אנשים שלגביהם ניתן צו בית משפט להאזנה לתקשורת בין מחשבים, בוצע ניסיון הדבקה, ולעניין אחד מהשניים שלגביהם ניתן צו בית משפט – ההדבקה הצליחה.
הודעת משרד המשפטים לא נקבה בשמותיהם של שני אנשים אלה, אך באמצעי התקשורת פורסם ששלמה פילבר הוא האיש שאצלו ניסיון ההדבקה הצליח, ואצל איריס אלוביץ', אשתו של שאול אלוביץ', ניסיון ההדבקה נכשל.
הצוות עתיד להמשיך את עבודתו ביחס לבחינת העיסוק והטיפול המשטרתי בהאזנות סתר בדרך של תקשורת בין מחשבים (הדבקה של ניידים).
אחרי פרסום דוח ועדת הבדיקה, בעיתון "כלכליסט" אמרו כי "הממצאים מחייבים בדיקה מחודשת" ופתחו בבדיקה פנימית.
עוד אמרו כי "בה בעת דו"ח הביניים מאמת באופן מוחלט את חשיפת "כלכליסט", ולפיה המשטרה משתמשת ברוגלות התקפיות סופר-פולשניות להדבקת טלפונים של אזרחים".
יואב יצחק הגיב "כי צוות מררי, יחד עם המשטרה, מתעתע בציבור."
ב-14 במרץ 2022 פרסם "כלכליסט" תגובה מפורטת לביקורת שהופנתה כלפיו, ובפרט לממצאי דו"ח הביניים של ועדת מררי.
העיתון טען שצוות מררי לא בדק את השימוש הכולל שעשתה המשטרה ברוגלות, ולא חקר את מפעילי הרוגלות ביחידת הסייבר־סיגינט.
העיתון טען שפרקליטות המדינה נתונה בניגוד עניינים, ולכן יש למנות ועדה עצמאית ובלתי תלויה לבדיקת הפרשה.
ב-8 בנובמבר 2022 פרקליטות המדינה הודתה כי נעשה שימוש ללא היתר בתכנת ריגול הקשורה לפרשת הצוללות, כלפי שלשה אנשים: מיקי גנור, אלוף אליעזר (צ'ייני) מרום (מפקד חיל הים לשעבר) ועליזה בר יוסף (אשת סגן ראש המל"ל לשעבר אבריאל בר יוסף).
לפי הודעתה התקבלו חומרים שחרגו מצווי בית משפט אבל לא נמסרו לצוותי החקירה.
ממצאים אלה מצטרפים להודאת המשטרה באוגוסט 2022 בהדבקת רוגלה למורן שגב, בת זוגו של צביקה גנדלמן ראש עיריית חדרה, בחריגה מהצו שהוצא.
ולהודאת המשטרה ביוני 2022 בשימוש ברוגלות בחריגה מהצו, בפרשת טלגראס כלפי רן בוגנים ויפית דואר שמואלי.
בכנס שנערך בינואר 2023 אמרה עו"ד מררי שהשימוש ברוגלות הוביל לכך "שהתקבל בהרבה מאוד מקרים מידע שלא תאם את סמכויות המשטרה.
התנאים שהצבנו לשימוש מחדש ברוגלות הם קודם כל ניוון טכנולוגי, כי אם המשטרה תקבל כלי שלא מתאים לסמכויותיה אנחנו בצרות.
הכלים האלו צריכים להיות מותאמים לסמכויות המשטרה כדי שלא נסמוך על נהלים."
בינואר 2023 הוציא איגוד האינטרנט הישראלי דו"ח בפרשה שמבקר את השימוש שעושות רשויות אכיפת החוק בישראל בכלי פריצה, ריגול ושאיבת מידע.
וקובע כי "תוכנת הריגול פגסוס ודומותיה מהוות נקודת מפנה המשלבת דרגת פולשנות חסרת תקדים בהשוואה ליכולות עבר, עם תכונות המסוגלות להפוך רבים מאמצעי הנעילה והאבטחה של המכשירים החכמים לבלתי יעילים ולחסרי משמעות".
עוד מדגיש הדו"ח את הצורך לעדכן את החוק והרגולציה בנושא חדירה למכשירים חכמים ושירותי ענן.
כמו כן, מחברי הדו"ח מציעים מתווה לאסדרת החיפוש.
ועדת חוקה, חוק ומשפט הקדישה מספר דיונים לעניין הרוגלות בכנסת ה-24 וה-25. היועץ המשפטי של המשטרה, תנ"צ אלעזר כהנא, אמר בוועדת חוקה, חוק ומשפט בכנסת ב-13 במרץ 2023, שנעשו למעלה מאלף ניסיונות הדבקה ברוגלת "סייפן" בתקופה שבין תחילת מועד השימוש המבצעי ב-2016 למועד הגשת דו"ח מררי.
חיזקה את דבריו עורכת הדין עמית מררי, המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, כאשר אמרה בוועדת חוקה, חוק ומשפט ב-1 במאי 2023, שהיו 1086 הדבקות וניסיונות הדבקה ברוגלות מאז שהמערכת נכנסה לשימוש.
עוד אמרה שמדובר בכשל מערכתי, ושאנשי הפרקליטות לא ידעו שהכלים להאזנות סתר עושים דברים שמעבר לכך.
הסנגורית הציבורית עו"ד ענת מיסד-כנען פנתה ב-20 במרץ 2023 לעו"ד עמית מררי, המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, בבקשה להורות למשטרה להפסיק לעשות שימוש ברוגלות שאינן חוקיות או לכל הפחות להגביל את השימוש בהם.
עוד קראה למררי לפעול להקמת גוף ביקורת עצמאי שיפקח על הפעלת הרוגלות, ודרשה ממנה לעדכן את כל הנאשמים והחשודים שהופעלו נגדם רוגלות.
ב-5 ביוני 2023 פורסם כי הפרקליטות משכה בתיק רצח ראיה שהושגה באמצעות שימוש לא חוקי ברוגלה.
עד ליולי 2024 לדברי העיתונאי תומר גנון אנשי משטרה הודו בשימוש ברוגלות ל-20 אנשים קונקרטיים בעשר פרשיות שונות.
ב-2 בדצמבר 2025 פסק השופט גד מנא כי המדינה תפצה את מורן שגב בת זוגו של ראש עיריית חדרה צבי גדלמן ב-100 אלף שקל על שימוש בלתי חוקי ברוגלה שנעשה נגדה.
ב-20 בינואר 2026 פרסם מבקר המדינה את מסקנות החקירה שערך על פעילות האזנות הסתר בכלים טכנולוגיים של המשטרה במהלך שלוש שנים (2019-2012).
ממסקנות הדו"ח עולה כי המשטרה השתמשה במשך שנים בכלי ריגול בלא אישור ואספה מידע אסור.
התחקיר מעיד על דפוס פעולה לא חוקי של המשטרה: מאות חדירות לטלפונים שלא כחוק, איסוף אסור של מידע ושימוש בו, הטעיית שופטים - והתעלמות רשלנית בפרקליטות.
מסקנות הדו"ח הובילו לביקורת ציבורית של גורמים משפטיים, לא רק בשל ההתנהלות שהתגלתה בדו"ח אלא גם בשל ההסתרה והטיוח ארוכי השנים של הממצאים הללו.
ב-13 ביוני 2023 ועדת החוקה, חוק ומשפט קיבלה ברוב של שמונה מול שני חברים החלטה הקוראת לממשלת ישראל להקים ועדת חקירה ממלכתית או ועדת בדיקה ממשלתית בראשות שופט לחקור את השימוש ברוגלות במשטרת ישראל.
ביולי 2023 הודיע שר המשפטים יריב לוין על כוונתו להקים ועדת בדיקה ממשלתית לחקר הפרשה, שבראשה יעמוד סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים בדימוס משה דרורי.
כחברי הוועדה מונו ענבל רובינשטיין, הסניגורית הציבורית הארצית לשעבר, ושלום בן חנן, בכיר לשעבר בשב"כ.
ב-27 באוגוסט 2023 אישרה הממשלה את הקמת הוועדה.
לאחר שנגד הקמת הוועדה הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי ראש השב"כ לשעבר נדב ארגמן יחד עם עו"ד נדב ויסמן, הסכימה הוועדה להגביל את עבודתה כנגד תיקים שאינם תלויים ועומדים בבתי משפט.
ב-29 בפברואר 2024, הוציא שופט העליון יחיאל כשר החלטה שנותנת תוקף להגבלת פעילות הוועדה.
ב-26 ביוני 2025 בית המשפט העליון הוציא צו על תנאי שמורה לוועדה לתאם את פעילותה עם עמדת היועצת המשפטית לממשלה.
בפברואר 2026 הודיעו חברי הועדה על התפטרותם.
במכתב ההתפטרות כתבו בין היתר:
פרשת השחיתות הקטרית בפרלמנט האירופי (המכונה בתקשורת גם קטרגייט) היא פרשת שחיתות ושערורייה פוליטית מתמשכת בפרלמנט האירופי שנחשפה בדצמבר 2022, הכרוכה בהאשמות כי פקידי הפרלמנט האירופי, לוביסטים ובני משפחותיהם פעלו למען מממשלות קטר, מרוקו ומאוריטניה תמורת שוחד, ועסקו בשחיתות, הלבנת הון ופשע מאורגן.
רשויות אכיפת החוק של בלגיה, איטליה ויוון פשטו על ביתה של סגנית נשיא האיחוד האירופי מטעם יוון, אווה קאילי, ועל בתים של מספר נאשמים אחרים, תפסו 1.5 מיליון אירו במזומן, החרימו מחשבים וטלפונים ניידים, והאשימו ארבעה אנשים בעבירות.
בנובמבר 2022 נסעה אווה קאילי לקטר, לשיחות עם שר העבודה הקטרי עלי בן סמיח' אל-מרי.
עם חזרתה, שיבחה בנאום בפרלמנט האירופי ב-22 בנובמבר את הרפורמות של ממשלת קטר במילים: "קטר היא מובילה בנושא של זכויות עובדים".
גם התנהלותם של חברי פרלמנט אחרים כלפי קטר עוררה תהיות, למשל כאשר הודעת גינוי של מפלגת השמאל האירופי המאוחד כלפי ניצול של מהגרי עבודה בקטר התעכבה בשנה לאור התנגדות של קבוצות סוציאליסטיות ושמרניות.
עוד לפני מעצרה פעולותיה של קאילי העלו חשדות בקרב חברי מפלגתה, הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים.
המחוקקת ההולנדית שהייתה גם היא חברת הפרלמנט האירופי מטעם סיעתה של קאילי, טענה בראיון כי קאילי ניסתה לעצור אותה מלהביע ביקורת כלפי קטר בדיונים בפרלמנט, בעוד חבר הפרלמנט טרבלה ריכך ביקורת שכן הושמעה.
פעולתה האחרונה של קאילי לטובת קטר טרם מעצרה הייתה בהצבעה בוועדת החירויות האזרחיות, בה הצביעה לטובת דו"ח שתומך במתן פטור מויזה לאיחוד האירופי לאזרחים קטרים.
על פי כללי הפרלמנט האירופי הייתה קאילי רשאית להצביע למרות שלא הייתה חברה בוועדה, אך היה עליה להודיע מראש לחברי ולסגל הפרלמנט על כוונתה להצביע, ולא ניתנה שום הודעה כזו.
חברת הפרלמנט העלתה את הטענה שזוהי הצבעה בניגוד לנהלים.
התיק המשפטי בקטרגייט עדיין לא הוכרע, ופרטים חדשים עשויים להתגלות.
על פי עדותו של פרנצ'סקו ג'ורג'י (Francesco Giorgi), בן זוגה של קאילי ולשעבר יועץ פרלמנטרי של חבר הפרלמנט האירופי מטעם איטליה אנטוניו פנצרי, החל מ-2019, קטר ניתבה מזומנים לפנצרי.
פנצרי, לשעבר חבר בפרלמנט האירופי, וקאילי, חברה נוספת בפרלמנט, ניסו להשפיע על ההצבעה בפרלמנט האירופי לטובת קטר.
שוחד מצד קטר, כמו גם מממשלת מאוריטניה, הועברו על פי פרנצ'סקו ג'ורג'י דרך ארגון לובי לזכויות אדם בבריסל שייסד פנצרי בשם Fight Impunity ("הילחמו בהתחמקות מענישה").
לפי הרשויות, קטר השקיעה 1.5 מיליון אירו בקמפיין בפרלמנט האירופי וזכתה בעסקה רווחית בתחום התעופה, בשבחים בפרלמנט בתחום זכויות האדם, וכמעט גם השיגה פטור מויזה לאזרחיה באירופה.
פנצרי העיד כי התשלומים הראשונים התקבלו ממרוקו, עוד לפני תחילת מעורבותה של קטר.
שר המשפטים הבלגי וינסנט ואן קוויקנבורן תיאר את מרוקו כמדינה שידועה בהתערבותה בענייני האיחוד האירופי.
לדבריו החקירה התמקדה ממספר נושאים, בהם הסכמי הסחר בין האיחוד האירופי למרוקו כמו גם הסכמי הדייג.
דיווח בעיתון פייננשל טיימס חשף כי אנטוניו פנצרי קיבל שוחד, מתנות ומימון שהיה במלונות יוקרה מממשלת מרוקו.
פנצרי היה בקשרים עם פקידים מרוקאים מאז ששימש ראש המשלחת של הפרלמנט האירופי לענייני היחסים עם המגרב.
לפי הדיווח, בהיותו חבר פרלמנט תמך פנצרי בהחלטות שהיטיבו עם ממשלת מרוקו, הגיש לנציבות האירופית בקשה להגדלת המימון למרוקו והצביע בעד הסכמי סחר ודייג של האיחוד האירופי עם מרוקו.
פנצרי גם קיבל תשלומים בסתר משגריר מרוקו בפולין, עבדלרחים עתמון, דרך עמותות.
פנצרי ועתמון עבדו במשותף כיו"רים משותפים של הוועדה הפרלמנטרית המשותפת מרוקו-האיחוד האירופי.
פנצרי הודה כי עתמון סיפק לו סיוע כספי לקמפיין בחירות 2014, כולל כיסוי של עלויות של 50,000 אירו למסיבה במילאנו.
ב-2014 העניק מוחמד השישי, מלך מרוקו לפנצרי את אות המסדר המלכותי אל-עלאווי בדרגה שלישית על שירותו לממלכה..
עתמון קיבל את אותו אות באותו אירוע.
בלגיה הגישה בקשה לצו מעצר נגד עתמון בשטחי האיחוד האירופי, מאחר שהוא נחשד בקבלת כספים מפקידים מרוקאים על מנת לשחד חברים בפרלמנט האירופי לטובת מרוקו.
ב-2019 תיווך עתמון בעסקה בין סוכנות הביון של מרוקו, המינהל הכללי למחקר ותיעוד, לבין פנצרי וג'ורג'י, לפיה יקבל כל אחד מהם 50,000 אירו לשנה עבור שירותי לובי לטובת מרוקו.
ב-2022 הזמין עתמון את פנצרי ואת מריה ארנה, ראש תת-הוועדה לזכויות אדם בפרלמנט האירופי, למרוקו.
ג'ורג'י סיפר כי הוא ופנצרי התחייבו בפני עתמון שיימחקו אזכורים של מרוקו מדו"ח של הפרלמנט על הפרות של זכויות אדם.
מאוחר יותר באותה שנה יצא בנה של ארנה, הוגו לומייר, לטיול במרוקו במימון חברה מרוקאית.
בין 2019 ל-2022 חבר הפרלמנט האירופי אנדראה קוצולינו, ששימש חבר בוועדה שחקרה את השימוש של מרוקו ברוגלות וגם היה ראש משלחת הפרלמנט למגרב לתיאום האינטראקציה עם ארצות צפון אפריקה, נפגש עם אנשי סוכנות הביון המרוקאית בורשה, בנוכחות עתמון.
בספטמבר 2022 ביקרו ארבעה חברים בלגיים בפרלמנט האירופי: , , ו, בעיר לעיון בסהרה המערבית, אזור הנמצא בסכסוך שליטה של מרוקו מול רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
הביקור כולו בוצע בהזמנת הפרלמנט המרוקאי, ובמימונו, ורק עם פתיחת החקירה בבלגיה החלו לעלות שאלות גם בנוגע לביקור הזה.
על פי פנצרי, העבירה לו מרוקו 180,000 אירו, וכפי הנראה מטרתה הייתה להשפיע על החקירה של הפרלמנט האירופי בנושא השימוש ברוגלת פגאסוס, ולמנוע הוצאת מסמכי פרלמנט שמאירים אותה באור שלילי.
ב-2014 העביר הפרלמנט האירופי החלטה שקראה לשחרר פעיל זכויות אדם שנידון לעונש מוות במאוריטניה.
גם תת-הוועדה לזכויות אדם הייתה מעורבת בנושא, ושימשה גורם מרכזי בטענות לפגיעה בזכויות אדם במאוריטניה.
ב-2017 השתלט פנצרי, בסיוע ג'ורג'י על ראשות תת-הוועדה.
ב-2018 כבר פנה אליו הנשיא המאוריטני דאז מוחמד ולד עבד אל-עזיז בהצעה לשלם כדי ששמה של מאוריטניה לא יוזכר עוד בהקשר זה, או יוזכר בצורה חיובית.
בפברואר 2023 העיד פנצרי כי הוא וג'ורג'י אכן קיבלו 200,000 אירו ממאוריטניה כדי לשפר את תדמית המדינה באיחוד האירופי.
ב-2019 כבר פרש פנצרי מן הפרלמנט, והקים את ארגון זכויות האדם "Fight Impunity.
מאוריטניה מיד הציעה לסייע במימון הארגון.
ב-2022, לאחר שפרש כבר מן הפררלמנט, סייע פנצרי בארגון כנס במאוריטניה, כשהוא מקבל ממאוריטניה 50,000 אירו לשנה, במטרה לקשור קשרים עם פקידי ממשל מאוריטנים נוספים.
גם נשיא מאוריטניה החדש, מוחמד ולד אל-ע'זוואני ביקר בכנס, פרש עליו את חסותו, ונפגש עם פנצרי וקוצולינו.
בשלב זה ג'ורג'י כבר שימש עוזר לחבר פרלמנט אחר: אנדראה קוצולינו.
למעשה חברת הפרלמנט מריה ארנה, כראש תת-הוועדה לזכויות אדם בפרלמנט אחרי פנצרי, היא שהציעה את קיום הכנס והזמינה את פנצרי, שכבר לא היה חבר פרלמנט, להשתתף.
היא גם הציעה כי "Fight Impunity" תיתן חסות בכנס, ובכך ניתנה לפנצרי דריסת רגל בארגונו.
ארנה בהמשך נחקרה במעורבות בפרשה כולה.
ביולי 2022 פתח (OCRC), יחידה במשטרה הבלגית הפדרלית, בחקירת מה שנראה כארגון פשע.
את החקירה הוביל השופט החוקר מישל קלייז שעבד עם .
ב-9 בדצמבר 2022, במסגרת חקירה נרחבת של המחלקה לחקר שחיתות במשטרה הבלגית לגבי חשד בקיומו של ארגון פשע, נעצרו שמונה אנשים ובוצעו עשרים פשיטות, חלקן בבניין הפרלמנט האירופי עצמו וחלקן בבתים, כולל אלו של חברי פרלמנט וביניהם אווה קאילי ו.
בחיפושים השתתפו שוטרים רבים והשופט קלייז עצמו.
נשיאת הפרלמנט האירופי, רוברטה מצולה, נדרשה להגיע מביתה במלטה כדי להיות נוכחת בחיפושים שנערכו בביתם של קאילי וטרבלה, זאת במטרה לעקוף את החסינות הפרלמנטרית של שני חברי הפרלמנט.
בהמשך נעצר גם אביה של קאילי, פוליטיקאי יווני בעברו, בעת שניסה לברוח ממלון באזור בריסל בעקבות הדלפות שקיבל על הפשיטות.
ברשותו נמצאו מאות אלפי אירו במזומן.
כספים נמצאו גם בדירתם של קאילי וג'ורג'י.
לפי הדיווחים קאילי לא התנגדה למעצר אלא הייתה המומה ומבולבלת, בכתה והייתה מפוחדת.
היא נחקרה במשך יותר מ-5 שעות.
ביום שלאחר המעצר נשלל מקאילי תואר סגנית נשיאת הפרלמנט האירופי, ובנוסף אליה נעצרו גם בעלה, פרנצ'סקו ג'ורג'י, שמשמש עוזר פרלמנטרי בפרלמנט האירופי, ואנטוניו פנצרי, חבר לשעבר בפרלמנט האירופי מטעם איטליה.
המשטרה ביצעה פשיטות במקביל על ביתו של פנצרי ועל משרדי עמותת Fight Impunity לזכויות אדם שהוא עומד בראשה.
בביתו של פנצרי נמצאו 600,000 אירו במזומן בכספת מאובטחת.
ב-11 בדצמבר נעצרו גם אשתו ובתו של פנצרי, ושלושה ימים לאחר מכן שוחררו למעצר בית.
באותו יום נערך חיפוש גם בביתו של חבר הפרלמנט מארק טרבלה, אך הוא לא נעצר.
חיפושים נוספים בוצעו בבתיהם של שישה עוזרים פרלמנטריים מן הפרלמנט האירופי.
סך הכל הכסף שנתפס בכלל החיפושים הגיע לסכום של 1.5 מיליון אירו.
ב-12 בדצמבר 2022 הודיעה הרשות נגד הלבנת כספים ביוון על הקפאת כל נכסיה של קאילי ובני משפחתה הקרובה, כולל כל חשבונות הבנק של קאילי, כספות חברות וכל נכס אחר.
בנוסף החרימו הרשויות ביוון שטח של שבעה דונם שרכשו קאילי וג'ורג'י במשותף באי פארוס באיים הקיקלדיים
ב-13 בדצמבר 2022, עם התכנסות הפרלמנט הראשונה לאחר הפשיטות, נותרו סגורים לצורכי חקירה משרדיהם של חבר הפרלמנט ושל ראש יחידת אפריקה, הקאריבים והפסיפיק במחלקה למדיניות חוץ במשרד המזכירות הכללית, מישל ריו.
ב-14 בדצמבר 2022 נעצר האיטלקי , מזכ"ל קונפדרצית איגודי העובדים הבין-לאומית בחשד למעורבות בפרשה.
בעקבות המעצר הוא התפטר מתפקידו לאחר פחות מחודש בתפקיד.
לאחר יומיים שוחרר על תנאי.
כמו כן נעצר ניקולו פיגה-טלמנקה, מזכ"ל המלכ"ר "אין שלום ללא צדק", ועוזר של חברת הפרלמנט האירופי .
ב-15 בדצמבר 2022 ביקש משרד התובע הציבורי האירופי (EPPO) מן הפרלמנט להסיר את חסינותן של קאילי ושל חברת פרלמנט אחרת מיוון, , על בסיס דו"ח חקירה של המשרד האירופי נגד הונאות (OLAF) שעוסק ב"חשד להונאה פוגענית לתקציב האיחוד האירופי, בהקשר לניהול ההקצבה הפרלמנטרית" ומתייחס לכספים ששולמו לעוזרים פרלמנטריים.
ב-2 בינואר 2023 הגישו חוקרי בלגיים בקשה לפרלמנט האירופי לשלול את החסינות הפרלמנטרית מחברי הפרלמנט מארק טרבלה ואנדראה קוצולינו, ושימוע בנושא נערך במושב הפרלמנט בשטרסבורג ב-16 בינואר 2023. שתי המפלגות, של טרבלה ושל קוצולינו, הודיעו על תמיכתן בבקשת של הנשיאה מצולה להסיר את החסינות.
גם טרבלה וקוצולינו עצמם הצביעו בעד הסרת החסינות, והיא אכן הוסרה ב-2 בפברואר 2023.
ב-10 בפברואר 2023 נעצרו טרבלה וקוצולינו באשמת שחיתות, הלבנת כספים והשתתפות בארגון פשע.
ב-5 ביוני 2023 חשף אתר יורוניוז שהרשויות בבלגיה ניסו לגרום לקאילי למסור שמות של מעורבים אחרים בפרשה בתמורה ל"עסקה".
ביולי 2023, לאחר שהשופט פסל עצמו מהמשך עיסוק בחקירה, בוצעו פשיטות נוספות.