tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כן זכה לאות ההצטיינות הבריטי "אות השירות המצוין" (DSO).
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה לא המשיך ג'ון צ'רצ'יל בחיי הצבא ופנה לחיים האזרחיים כברוקר בבורסה.
בשנת 1929 נלווה ג'ון צ'רצ'יל לאחיו וינסטון צרצ'יל במסע הרצאות שנתן האח בארצות הברית.
בשנים שלאחר מכן המשיך ג'ון צ'רצ'יל בחייו הפרטיים, ללא כל פעילות ציבורית או צבאית.
וינסטון צ'רצ'יל שמר על קשר קרוב עם אחיו הצעיר עד לפטירת האח 16 שנים לפני פטירתו של וינסטון צ'רצ'יל.
ב-8 באוגוסט 1908 נשא ג'ון צ'רצ'יל לאישה את גוונדולין תרזה מרי ברטי, בתו של איש אצולה בריטי.
נולדו להם שלושה בנים ובת.
אשתו נפטרה בשנת 1941, שש שנים לפני פטירתו.
שנים אחדות לאחר פטירתו של ג'ון צ'רצ'יל, בשנת 1952, נישאה בתו אן קלריסה צ'רצ'יל (ילידת 1920) לאנתוני אידן, שכיהן באותה עת כשר החוץ בממשלתו השנייה של וינסטון צ'רצ'יל.
בכך הפך אנתוני אידן שהיה נאמנו של וינסטון צ'רצ'יל, כיהן כשר החוץ שלו בקבינט המלחמה בימי מלחמת העולם השנייה והחליפו בתפקיד ראש הממשלה כאשר פרש בשנת 1955, גם לקרוב משפחתו.
ג'ון סטנלי , מלחין אנגלי ונגן עוגב בתקופת הבארוק.
סטנלי, עיוור מנעוריו, למד מוזיקה עם מוריס גרין ועבד כנגן עוגב במספר מקומות בלונדון.
עם מותו של ויליאם בבל ב-1723, קיבל את משרתו בכנסייה שברחוב "ברד", וב-1726 נתמנה למשרה בכנסיית אנדרו הקדוש.
סטנלי היה עמיתו של גאורג פרידריך הנדל, ולאחר מותו הוא המשיך את סדרת קונצרטי האורטוריה שהנדל התחיל.
בשנת 1779 סטנלי קיבל את המינוי המכובד כמסטר מוזיקת המלכים מידיו של ויליאם בויס.
יצירתו המוזיקלית של סטנלי כוללת את האופרה טרמינטה, הקנטטה הדרמטית בחירת הרקולס ועוד 12 קנטטות, וכן מוזיקה אינסטרומנטלית לדוגמת ששת הקונצ'רטים לאורגן ותזמורת.
ג'ון סורטיס היה רוכב מרוצי אופנועים ונהג מרוצי מכוניות אנגלי.
הוא זכה שבע פעמים בתואר אלוף העולם במרוצי אופנועי גרנד פרי בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ופעם אחת בתואר אלוף העולם במרוצי פורמולה 1 ב-1964. סורטיס היה הראשון שהוכתר כאלוף במרוצי האופנועים והמכוניות החשובים ביותר, והישג זה לא שוחזר מעולם.
סורטיס היה בנו של סוחר אופנועים מלונדון.
המרוץ הראשון בו השתתף היה ב-1948 במרוץ אופנועים עם סירה ביחד עם אביו.
הם זכו במרוץ, אך נפסלו עקב גילו הצעיר של סורטיס.
ב-1951 הוא התפרסם כשרכב במרוץ לאומי בבריטניה והיווה יריב לגאוף דיוק, הרוכב הראשי של נורטון באותה עת.
שנה לאחר מכן הוא התחרה לראשונה במרוץ גרנד פרי בודד כשהוא רוכב על גבי נורטון בקטגוריית 500 סמ"ק וסיים במקום השישי.
כעבור שלוש שנים הוא חזר להתחרות בגרנד פרי, עדיין באופן לא מלא, על גבי NSU בקטגוריית 250 ונורטון ב-350. הוא התחרה במרוץ בודד בקטגוריית ה-250 בצפון אירלנד וזכה בו לניצחון הגרנד פרי הראשון שלו.
ב-350 הוא השיג שני פודיומים מתוך שלושה מרוצים בהם השתתף וסיים את העונה במקום השישי.
בעונת 1957 שוב זינק סורטיס לשלושה מרוצים בלבד אך הפעם זכה במרוץ בודד בלבד וסיים את העונה שלישי.
אופנועי אם וי אוגוסטה סבלו באותה עונה מנחיתות טכנולוגית בהשוואה לאופנועי ג'ילרה.
ליברו ליבראטי, יריבו של סורטיס שרכב על ג'ילרה ניצח בארבעה מרוצים וזכה באליפות.
עונת 1958 החלה עם היעדרותם של מספר יצרנים איטלקיים שפרשו מהשתתפות במרוצי הגרנד פרי, בראשם ג'ילרה ומוטו גוצי.
אם וי אוגוסטה התכוונה בתחילה לפרוש גם כן, אך חזרה בה וכך החלה מסורת ארוכה של 17 אליפויות רצופות בקטגוריית ה-500. בעונה זו זכתה החברה באליפות בכל ארבע הקטגוריות האפשריות כשסורטיס אחראי לקטגוריות ה-500 וה-350. יכולתו של סורטיס לנצח מרוצים באותה עונה הייתה יוצאת דופן.
הוא השתתף בשישה מתוך שבעת המרוצים בשתי הקטגוריות וניצח בכולם, כשהוא מותיר רק את הגרנד פרי השוודי לניצחון של דיוק.
עונת 1959 היוותה המשך ישיר לעונה הקודמת כשסורטיס המשיך לנצח בכל מרוץ שבו השתתף.
הוא שוב זכה באליפות ה-350 וה-500 באותה עונה.
לאחר עונה זו ביצע סורטיס מהלך מפתיע.
הוא פרש ממרוצי האופנועים ועבר להתחרות בפורמולה 1, מרוצי המכוניות החשובים ביותר.
סורטיס פרש עם סטטיסטיקת הצלחות יוצאת דופן בה הוא ניצח ב-77 אחוז מהמרוצים בהם השתתף וב-91 אחוז מהם סיים על הפודיום.
בקטגוריית ה-500 היו אחוזי ההצלחה גבוהים אף יותר.
פרישתו של סורטיס בשיא קריירת הרכיבה הפכה סטטיסטיקה זו קשה לשחזור.
ב-1959 החל סורטיס בביצוע נהיגות מבחן במכוניות פורמולה 1. ב-1960, בעוד הוא השתתף במרוצי אופנועי גרנד פרי וזכה בתואר כפול, חבר סורטיס לקבוצת לוטוס וניסה להשתתף בארבעה מרוצים.
במרוץ הראשון ובשניים נוספים הוא לא הצליח לסיים את המרוץ, אך במרוץ השני שלו, המרוץ הבריטי בסילברסטון, הוא הצליח לסיים במקום השני.
הוא גם סיים ראשון במקצי הדירוג של הגרנד פרי בפורטוגל.
גם בשלוש העונות הבאות נהג סורטיס מדי שנה עבור קבוצה אחרת.
ב-1961, שהייתה עונתו המלאה הראשונה, הוא השיג פעמיים מקום חמישי עם קבוצת BRP ומכוניות קופר.
בעונת 1962 הוא עבר לקבוצתו של רג פרנל עם מכוניות לולה והשיג פעמיים מקום שני.
הוא סיים את העונה במקום הרביעי.
בעונת 1963 עבר סורטיס לקבוצת פרארי והשתתף בעשרה מרוצים.
הוא לא הצליח להגיע לקו הסיום בשישה מהמרוצים, אך זכה בפעם הראשונה בניצחון, במרוץ הגרנד פרי הגרמני.
גם בעונה זו סיים במקום הרביעי.
בעונת 1964 הציגה קבוצת פרארי דגם חדש, אך הוא עדיין היה חלש בהשוואה למכונית של קבוצת לוטוס הנהוגה בידי ג'ים קלארק, אלוף העונה הקודמת.
סורטיס היווה יריב ראוי לקלארק וניצח בשני מרוצים, אך סייעה לו גם אמינות לקויה של מכוניות לוטוס.
קלארק אמנם ניצח בשלושה מרוצים באותה עונה, אך שני הניצחונות של סורטיס בגרמניה ובאיטליה כללו גם הקפה מהירה וזמן הדירוג הטוב ביותר.
גם גרהאם היל מקבוצת BRM, שהיה אלוף 1962, ניצח בשני מרוצים באותה עונה ולקראת המרוץ האחרון במקסיקו עמדו שלושת הנהגים הבריטיים בעמדת זכייה באליפות, כשהיל מוביל במספר הנקודות.
קלארק הצטיין, אך סבל מכשל מנוע בסוף המרוץ וסיים חמישי.
היל סבל גם הוא מתקלה טכנית ולא סיים את המרוץ.
סורטיס סיים במקום השני שהוביל אותו לזכייה באליפות הפורמולה 1.
את עונת 1965 החל סורטיס עם מקום שני במרוץ בדרום אפריקה, אך זה היה הישגו הטוב ביותר בעונה.
בהמשך הוא השיג שני פודיומים נוספים, אך לא היווה יריב לקלארק והיל.
ב-25 בספטמבר 1965 נפצע סורטיס קשה מאוד בתאונה באימונים בקנדה.
הוא התאמן שם לקראת השתתפות באליפות הקנדית Can-Am שהחלה בשנה שלאחר מכן.
החלמתו המהירה אף אפשרה לו להפוך לאלוף 1966 של סדרה זו.
בגרנד פרי, הוא נעדר משני המרוצים האחרונים של 1965 עקב התאונה וסיים את העונה במקום החמישי.
בעונת 1966 שב סורטיס לנצח במרוצי גרנד פרי, ובאופן חריג, עבור שני יצרנים שונים.
הוא החל את העונה כשהוא ממשיך להתחרות עם קבוצת פרארי, אך לאחר הניצחון הראשון שלו בבלגיה הוא עזב את הקבוצה עקב חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה, במיוחד על רקע השתתפותו במרוץ 24 השעות של לה מאן.
החל מהמרוץ השלישי של העונה עבר סורטיס להתחרות עבור קבוצת קופר.
הוא ניצח במרוץ האחרון של העונה במקסיקו עם קופר וסיים את העונה במקום השני אחרי האלוף ג'ק ברבהאם.
בעונה הבאה עבר סורטיס להתחרות עם קבוצת הונדה.
בעיות אמינות גרמו למספר פרישות, אך החלפת הדגם במהלך העונה עזרה לו להשיג את הניצחון השני אי פעם עבור קבוצת הונדה במרוץ באיטליה.
הישגו הטוב ביותר בעונת 1968 היה מקום שני בגרנד פרי הצרפתי והוא סיים את העונה במקום השביעי.
גם בעונות הבאות חלה ירידה בהישיגיו של סורטיס והוא סיים אותן במקומות 11, 18 ו-19. בעונת 1970 הוא הקים את קבוצת סורטיס בניהולו והיה אחד הנהגים שלה.
הוא פרש ממרוצי הגרנד פרי ב-1972.
סורטיס המשיך לנהל את קבוצת המרוצים שלו עד 1978. הקבוצה התחרתה בפורמולה 1, פורמולה 2 ופורמולה 5000. הקבוצה לא זכתה להישגים ניכרים בפורמולה 1 ומיקומה הטוב ביותר באליפות היצרנים היה חמישי.
הישגה הטוב ביותר מחוץ לפורמולה 1 היה זכייה באליפות הפורמולה 2 עם מייק היילווד שהתחרה עם סורטיס בשנות האליפות שלו במרוצי אופנועי הגרנד פרי ואחר כך הפך לאלוף בעצמו.
בשנת 2003 העניק ארגון ה-FIM לסורטיס את התואר "אגדת מרוצים" על הישגיו במרוצי אופנועי הגרנד פרי.
משפחת המלוכה הבריטית העניקה לסורטיס תואר חבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 2008 הוענק לו התואר קצין (OBE).
הנרי, בנו של סורטיס שנולד ב-1991, התחרה במרוצי מכוניות כפורמולה רנו ופורמולה 2, ונהרג ביולי 2009 מתאונה במרוץ פורמולה 2.
ג'ון כריסטופר ריילי , הידוע בשם הבמה שלו, ג'ון סי.
Reilly), הוא שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, 3 פרסי גלובוס הזהב ופרס גראמי.
ריילי נולד בשיקגו למשפחה נוצרית-קתולית.
ריילי סיים את לימודיו ב"תיכון האח רייס".
בשנת 1992 נישא ריילי למפיקה אליסון דיקי, לזוג נולדו 2 ילדים.
ריילי החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1989 בדרמת המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה" שם גילם את דמותו של טוראי הרברט הארצ'ר לצידם של שון פן ומייקל ג'יי פוקס.
בתחילת שנות ה-90 הרבה ריילי להשתתף בתפקידי משנה בין היתר: לצד טום קרוז בדרמת המרוצים של טוני סקוט "ימי הרעם", בדרמת הפשע הביוגרפית "הופה" לצידו של ג'ק ניקולסון, בדרמה של לאסה הלסטרם "מה עובר על גילברט", במותחן "נהר הפרא" לצד מריל סטריפ וקווין בייקון ובדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה".
תפקיד הפריצה המשמעותי ביותר עבור ריילי היה בשנת 1997 בדרמת הפשע מועמדת 3 פרסי האוסקר של פול תומאס אנדרסון "לילות בוגי", בסרט עצמו גילם ריילי את דמותו של ריד רוטשילד.
ב-1998 השתתף ריילי בדרמת המלחמה מועמדת 7 פרסי האוסקר של טרנס מאליק "הקו האדום" בה גילם ריילי את דמותו של סמל סטורם.
ב-1999 שיחק ריילי בתפקיד ראשי בדרמה מועמדת 3 פרסי האוסקר "מגנוליה" שם גילם ריילי את השוטר ג'ים קורינג, שמוזעק לדירה שבה מתנגנת מוזיקה רועשת המפריעה לשכנים.
הוא מגיע לדירה לראות מה הבעיה ומגלה אישה אשר מסתבר שהוטרדה מינית בילדותה על ידי אביה המפורסם.
כמו כן באותה שנה שיחק ריילי גם בקומדיה "אף פעם לא התנשקה" בכיכובה של דרו ברימור ובדרמת הספורט של סם ריימי "בשם האהבה"
ב-2000 שיחק ריילי לצד ג'ורג' קלוני ומארק וולברג במותחן ההרפתקאות "הסערה המושלמת".
שנת 2002 הייתה שנה מוצלחת ביותר עבור ריילי, על תפקידו בדרמה המוזיקלית זוכת 6 פרסי האוסקר "שיקגו" קיבל ריילי מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בסרט גילם ריילי את בעלה של רוקסי הרט (רנה זלווגר) עמוס.
באותה שנה היה שותף ריילי לעוד שני סרטים עטורי פרסים, בדרמה התקופתית "השעות", בה גילם את דמותו של דן בראון בעלה של לורה (ג'וליאן מור), ובדרמת הפשע ההיסטורית מועמדת 10 פרסי האוסקר של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק" בה גילם את האפי ג'ק מולרני.
כמו כו גם גילם ריילי את בעלה של ג'ניפר אניסטון פיל בדרמה הקומית "בחורה טובה".
ב-2004 שיחק ריילי בסרט נוסף של מרטין סקורסזה, הפעם הייתה זו הדרמה הביוגרפית זוכת 5 פרסי האוסקר "הטייס".
בסרט גילם ריילי את נוח דיטריץ' האחראי על המימון לעסקאות העתק של הווארד יוז (לאונרדו דיקפריו).
ב-2006 שיחק ריילי לצידו של ויל פרל בקומדיית המרוצים "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי" בה גילם ריילי את קרל נאוגט'ון חברו הטוב של ריקי בובי, אגדה חיה בתחום מרוצי הנאסקאר (NASCAR).
בשנת 2007 כיכב ריילי בתפקיד ראשי בקומדיה המוזיקלית "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס", בסרט מגלם ריילי את דמותו של כוכב פופ בדיוני בשם דיואי קוקס בפארודיה אודות הסרטים הביוגרפים ההולכים והופכים צפויים.
בדרכו לפסגה, דיואי חוצה את נתיבם של אמנים גדולים כדוגמת אלביס, באדי הולי והביטלס.
עד מהרה דיואי כותב להיטים, מסחרר נשים ומקדם מכירות של מוצרי מזון.
על משחקו בסרט קיבל ריילי שתי מועמדות לפרס גלובוס הזהב, האחת היא על משחקו בסרט והשנייה היא על השיר הטוב ביותר, בנוסף לכך קיבל ריילי גם מועמדות יוקרתית לפרס גראמי.
ב-2008 שיחק ריילי בקומדיה "אחים חורגים" לצידו של ריצ'רד ג'נקינס שם שיחק ריילי את דייל דובאק גבר מובטל בן 40 שגר עם אביו האלמן שנאלץ לחלוק אותו חדר עם ברנן האף (ויל פרל), גבר מובטל בן 39 שגר יחד עם אמא שלו.
ב-2012 שיחק ריילי בקומדיה המצליחה הדיקטטור.
בשנת 2017 השתתף בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג.
בשנת 2020 כיכב בתפקיד הראשי ואף יצר וכתב יחד עם פרד ארמיסן וטים היידקר את הסדרה הקומית בת ה-6 פרקים "Moonbase 8" עבור רשת שואוטיים.
משנת 2022 מגלם ריילי את איש העסקים והבעלים לשעבר של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס; ג'רי באס בסדרת הדרמה והספורט לייקרס: קבוצה מנצחת שביים אדם מקיי לרשת HBO.
לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי (2006)
הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס (2007)
חייבים לדבר על קווין (2011)
סרט מיליון הדולר של טים ואריק (2012)
ראלף שובר את האינטרנט (2018) - דיבוב
ג'ון סטוארט הוא דמות בדיונית של גיבור-על הידוע כגרין לנטרן של תור הארד, שמופיע בחוברות הקומיקס שבפרסומה של חברת DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.2 #87 מדצמבר 1971, והיא נוצרה בידי הכותב דניס אוניל והמאייר ניל אדמס.
סטוארט גויס לחיל הפקחים הירוקים ככוח תגבור נוסף לגרין לנטרן מתור הכסף האל ג'ורדן, לאחר שגאי גרדנר לא היה זמין עקב פציעה.
סטוארט הוא השני מבין חברי החיל של סקטור הארץ שמופיע ללא מסיכה, והוא גיבור-העל השחור הראשון בתולדות חברת DC קומיקס (הפנתר השחור, גיבור-על של חברת מארוול קומיקס, נוצר בשנת 1966).
הוא כיכב במיני סדרה "גרין לנטרן: מוזאיקה" משנים 1992–1993 והופיע בתפקיד הגרין לנטרן הראשי בחוברות Green Lantern Vol.2 #182-200, כשהאל ג'ורדן ויתר על מקומו בשנים 1984–1986, באירועים שקדמו לאירועי המשבר בעולמות האינסופיים.
דמותו של ג'ון סטוארט מדורגת במקום ה-55 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
פופולריותו גדלה במיוחד לאחר שידורה של ליגת הצדק: סדרת האנימציה והמשכה "ליגת הצדק ללא גבולות" בין השנים 2001–2006. קיימים אזכורים שונים לדמות בסדרות טלוויזיה ואנימציה נוספות, האחרונה שבהן "החץ".
בפרק הקרוסאובר "עולמות אחרים", הפלאש של ארץ-90 מציין שג'ון דיגל משמש כגרין לנטרן בעולמו.
זאת ועוד, בפרק "ספרטן" בעונה השביעית מצוין כי שם אביו המאמץ הוא גנרל רוי סטוארט.
לבסוף, בפרק סיום הסדרה נופל אובייקט מסתורי על כדור הארץ, וכשדיגל מוצא אותו מתגלה בפנים טבעת כוח זוהרת בירוק.
את דמותו של ג'ון סטוארט בסדרת הלייב אקשן "לנטרנים" יגלם השחקן ארון פייר.
ג'ון סטוארט היה ארכיטקט ונחת לשעבר שנבחר בידי שומרי היקום ככוח גיבוי לגרין לנטרן האל ג'ורדן לאחר שגאי גרדנר נפצע אנושות בתאונה.
ג'ורדן התנגד למינוי זה משום גישתו הלוחמנית של סטוארט לדמויות סמכותיות, אך שומרי היקום עמדו בהחלטתם.
משימתו הראשונה של סטוארט החלה רע, כאשר הוא התבקש להגן על פוליטיקאי גזעני, והוא ניצל הזדמנות של מניעת אסון כדי להביכו בפומבי.
עד מהרה, סטוארט הוכיח את ערכו כאשר רוצח שכיר ירה לעבר הפוליטיקאי.
בזמן שסטוארט נראה בתחילה מנוע מלהציל את הפוליטיקאי - מה שגרם לג'ורדן לפעול - הוא היה זה שמנע ירי של שוטר באותו אירוע.
לדבריו של סטוארט, כל אותו מאורע היה מבוים ונועד להשיג לפוליטיקאי תמיכה פוליטית.
בסיומה של הרפתקה זו, ג'ורדן הסיק כי סטוארט הוא בחירה מצוינת לתפקיד ככלות הכל.
למשך זמן מה, סטוארט החליף את מקומו של ג'ורדן כגרין לנטרן כשזה לא היה זמין, כולל במשימות של ליגת הצדק.
לאחר שג'ורדן ויתר על תפקידו בשנות ה-80, שומרי היקום בחרו בסטוארט לתפקיד באופן מלא.
סטוארט מילא את התפקיד למשך מספר שנים, בהן נישא לקאטמה טוי, חייזרית מכוכב הלכת קוֹרוּגר שהוצב עליה לאמן אותו בשימוש בטבעת הכוח.
קאט וסטוארט שירתו בחיל יחד עם ג'ורדן, קילווג, אריסיה, סאלאאק וחייזרים אחרים.
לאחר שטבעתו של סטוארט רוקנה מכוח בידי סינסטרו, וקאטמה טוי נרצחה בידי כוכב ספיר שנטרפה עליה דעתה, חייו של סטוארט החלו להתרסק.
בתחילה, הוא הואשם על לא עוול בכפו ברציחתה של קרול פריס, האלטר-אגו של כוכב ספיר, וכן בגנבה בידי דרום נאמבּיה (מדינה בדיונית בסגנון דרום אפריקה שבתקופת האפרטהייד).
הוא נכלא ועונה בדרום נאמביה למשך שבועות רבים, והצליח לשחרר את עצמו בזכות טבעתו הישנה, שהתמלאה מחדש הודות לג'ורדן.
ללא כל כוונה, סטוארט עזר לשחרר גם רוצח סדרתי וגם טרוריסט, ורק כאשר ג'ורדן התעמת מולו הבין כי ה"מהפכנים" אותם שחרר לחופשי מתכוונים לרצוח חפים מפשע.
לאחר מכן, סטוארט עזב לחלל, שם השתתף במיני סדרה "אודיסיאה קוסמית" וכשל במניעת השמדתו של כוכב הלכת זנשי בידי אווטאר של משוואת האנטי-חיים.
האירוע עורר את חמתו של הצייד ממאדים, שהיה איתו לכל אורך הדרך.
סדרת טרגדיות זו השאירה את סטוארט כשהוא אדם שבור על גבול ההתאבדות, ועזר ליצור את דמותה של הנבלה פאטאליטי.
מאז, ז'ון ז'ונס למד לסלוח לו, אם כי מתוך נימוס.
סטוארט סלח לעצמו על שגיאותיו בעבר והפך לדמות בוגרת, חזקה ומורכבת יותר כאשר קיבל על אחריותו את עולם המוזאיקה - אסופת קהילות מכוכבי לכת רבים שהובאו לאואה בידי שומר מטורף שפלש למוחו של סטוארט.
אף על פי שבתחילה היה מריר והתנגד למשימה זו, סטוארט התגבר על כך ובעזרת האינטלקט שלו ודרך חשיבתו הלא קונבנציונלית עיצב את אותו עולם לחברה חדשה והפך בסופו של דבר לשומר האנושי הראשון ביקום, הידוע בשם "מאסטר בילדר" (Master Builder, הבנאי העילאי).
כפרס על רמה נשגבת כזו של בינה, סטוארט זכה להתאחד עם אשתו המנוחה, קאטמה טוי.
אולם, טרגדיה הכתה שוב, וג'ורדן - אחוז דיבוק בידי פאראלקס - השמיד את שומרי היקום ואת סוללת הכוח הראשית, בכך גזל מסטוארט את כוחותיו ואת אשתו שאך זה חזרה מן המתים.
בעקבות דמדומי הברקת והתמוטטותו של החיל, סטוארט גויס בידי המפקחים לפקד על דארקסטארס - כוח בין-גלקטי נוסף של שומרי שלום.
בהשתמשו במשאבים השונים שתחת פיקודו, סטוארט עזר לפנות את ערי המוזאיקה מאואה לפני השמדתה ושירת את דארקסטארס בהצטיינות עד אשר נותר משותק בידי הנבל גרייבן בכוכב ראאן.
בסופו של דבר, רגליו של סטוארט שבו לתפקודם המלא כמתנת פרידה מג'ורדן כשזה הקריב את חייו כדי להשמיד את אוכל-השמשות ולהצית מחדש את אור השמש בסוף אירועי הלילה האחרון משנת 1996. כתוצאה מכך שג'ורדן ריפא אותו, סטוארט החל להפגין סימני התפרצות של אנרגיה מכפות ידיו בשלושה מקרים שונים.
אף על פי שבתחילה סירב לקבל לרשותו טבעת כוח נוספת, הוא לבסוף הסכים לקבל את זו שהופקדה בידי קייל ריינר על ידי ג'ורדן העתידי לאחר שזה נסע קדימה בזמן.
עם חזרתם של ג'ורדן ושומרי היקום, חיל הפקחים הירוקים אורגן מחדש.
בכל סקטור בחלל מוצבים כעת שני פקחים ירוקים, וג'ורדן וסטוארט חולקים בהגנה על סקטור 2814, כדור הארץ.
עם התפרקות ליגת הצדק לאחר מאורעות משבר זהות משנת 2004, כולל השמדת מגדל השמירה שעל הירח, סטוארט החל לשחק תפקיד גדול יותר ביחסים בין גיבורי העל, ועבד במשותף עם חברי הליגה.
בתחילת אירועי "שנה לאחר מכן", ג'ורדן אומר לחץ הירוק שסטוארט נמצא במשימה סודית מחוץ ובתוך הכוכב.
כאשר ג'ורדן מגלה שסטוארט נלכד בידי אמון סור ולוראג, הוא יוצא להצילו.
הדבר מוביל לעימות עם אמון סור, שמתגלה כבנו של אבין סור, הגרין לנטרן שהוצב בסקטור הארץ לפני ג'ורדן.
במהלך הקרב, אמון סור מקבל טבעת כוח מחיל סינסטרו ונעלם.
בחוברת Justice League of America Vol.2 #7, סטוארט ווונדר וומן מעצבים את מפקדתם החדשה של ליגת הצדק, "ההיכל".
מאוחר יותר, סטוארט שב לתפקידו כגרין לנטרן בקבוצה לבקשתו של ג'ורדן.
בחוברת הספיישל שהחלה את אירועי מלחמת חיל סינסטרו, חיל הפקחים הירוקים מותקף ביד בדוביאן, צלף סרטני מרובה רגליים מחיל סינסטרו שמסוגל לצלוף במטרה מתוך אוכל-שמשות אדום ממרחק של שלושה סקטורים.
לאחר שבדוביאן יורה בכמה מחברי החיל, סטוארט יוצר רובה צלפים מטבעת הכוח, מאתר אותו וצולף בו.
משום שחוקי החיל באותם ימים אוסרים על הריגתן של ישויות תבונתיות, בדוביאן שורד את הירי, ונראה מאוחר יותר באירוע הקרוסאובר הלילה האפל ביותר.
סטוארט וגאי גרדנר נלכדים בידי ליסה דראק ונלקחים לכוכב קווארד, אך ניצלים בידי ג'ורדן.
כאשר הם חוזרים לעולמם, הם מגלים שחיל סינסטרו וציידי האדם השתלטו על כדור הארץ.
מתוך מאמץ לשחרר את קייל ריינר מאחיזתו של פאראלקס, סטוארט פוקד על גרדנר להשיב את הציור התלוי בביתה של אימו, בו נראה ילד המתהלך בשדות.
ג'ורדן משתמש בציור זה ובכוחותיהם המשולבים כדי לעזור לריינר להתגבר על הפחד ולשחרר את עצמו מאחיזתו של פאראלקס.
לאחר שישות הפחד נכלאת בסוללות הכוח של ארבעת הפקחים הירוקים, גרדנר מציע שהם ישתמשו בספינת המלחמה המאסיבית "עולם המלחמה" כרימון יד ענק, מה שפוצע את אנטי-מוניטור.
סטוארט עד להדבקתו של גרדנר בידי הווירוס התבונתי דספוטליס, ומבקש מסוראניק נאטו לעזור לו.
היא משתמשת בווירוס התבונתי של החיל, ליזל פון, לצורך ריפויו.
או אז, שומרי היקום פונים אל סטוארט בהצעה להפוך לאחד מחברי אלפא לנטרן, מחלקה חדשה שנועדה לשמש כחקירות פנימיות של החיל.
אולם, סטוארט מעוניין לדעת יותר על הנבואות הסודיות שבספר של אואה, והוא מסרב להצעה, לאכזבתם של שומרי היקום.
מתגלה כי סטוארט שירת בחיל הנחתים האמריקני כצלף לפני שהפך לארכיטקט.
בתקופה זו, סטוארט הכיר את ג'ורדן הצעיר בעת שהיה בחיל האוויר האמריקני ולפני ששניהם הפכו לפקחים ירוקים.
במהלך סיפור "זעמם של הפקחים האדומים", סטוארט הוא אחד השומרים שמלווים את סינסטרו לקורוגר לעמוד בפני גזר דין.
אולם, הם נתקלים במארב של חיל סינסטרו ושל חיל הפקחים האדומים בראשותו של אטרוסיטוס.
הפקחים הירוקים נותרים למות בחלל בשעה שאטרוסיטוס לוכד את סינסטרו, אך הם ניצלים בידי סיינט ווקר מחיל הפקחים הכחולים.
למרות זאת, סטוארט נדבק בזעם של הפקחים האדומים.
סיינט ווקר יוצר מבנה אנרגטי כחול של קאטמה טוי, שמרפאה ומרגיעה אותו.
באותו סיפור, הנבלה פאטאליטי - השורדת היחידה של כוכב זנשי - הופכת לחברת כוכבות הספיר, ופוקדת על טבעת הכוח שלה למצוא את סטוארט.
כשהיא מוצאת אותו היא אומרת לו שהיא סולחת לו ומייעצת לו לסלוח לעצמו על מעשיו.
לפני אירועי "הלילה האפל ביותר", ג'ון סטוארט הופיע בסדרת טריניטי (השילוש הקדוש של יקום DC) של סופרמן, באטמן ווונדר וומן.
כשסטוארט מבקר את המקום בו עמד כוכב הלכת זנשי, אלפי טבעות כוח שחורות עפות מסביב למסלולו הקודם ויוצרות אותו מחדש יש מאין.
או אז, הכוכב עצמו מדבר אל סטוארט ואומר לו שהוא יכול לעזור לו להציל אותם.
סטוארט יורד לקרקעית הכוכב, שם הוא פוגש בקאטמה טוי ושאר תושבי הכוכב, שהפכו לפקחים שחורים.
כשהוא נלחם בכולם, קאטמה מנסה להחלישו בתואנה כי הוא אחראי להשמדת הכוכב.
אולם, בהיזכרו בדבריה של פאטאליטי, סטוארט אומר שהוא אינו אחראי ונלחם בהם עד חורמה.
בהימלטו, סטוארט שם לב שהכוכב עושה את דרכו לכיוון כדור הארץ, כמו גם כל פקח שחור שקיים ביקום, והוא מזהיר את ג'ורדן מפני האיום המתקרב.
הוא ניצל בהמשך על ידי כוחותיהם המשולבים של חילות הפקחים כולם, שהגיעו לכדור הארץ להילחם בפקחים השחורים.
בתחילת אירועי "היום הבהיר ביותר", סטוארט נראה על אואה כשהוא מפקח על בנייתו מחדש בעקבות התקפתם של הפקחים השחורים.
הוא מוזמן להיכל השומרים ומצוות לבודיקה במשימה לכוכב הרובוטי גרנדה, עולם ביתו של הפקח הירוק סטל.
התקשורת לכוכב הופסקה בחטף, וסטל ואוכלוסיית הכוכב נעדרים.
סטוארט מסכים ועוזב עם בודיקה.
טבעת הכוח של סטוארט מעניקה לו כוחות כמו לשאר חברי חיל הפקחים הירוקים, בין היתר גם יכולת תעופה וחסינות.
הטבעת היא נשק המשתמש בכוח הרצון, והיא מוגבלת רק על ידי מגבלות דמיונו של העונד אותה.
כמו לשאר חברי החיל, אישיותו של סטוארט מעצבת את יצירותיה של הטבעת, ומעניקה להם צורה ארכיטקטונית ומוצקה.
בחוברת Green Lantern Vol.4 #26 מצוין, כי כוח רצונו של סטוארט עובר את גבולות טבעת הכוח שלו (בזמן שהוא ניסה ליצור כוכב לכת שלם מאפס), הישג שלא תואר עד לאותה נקודה.
כנחת לשעבר, סטוארט מיומן בשיטות לוחמה והוא צלף מיומן.
ג'ון סטוט היה כומר אנגלי אנגליקני, מחשובי התאולוגים אוונגליסטים במאה ה-20. בשנת 2005 נבחר ברשימת 100 האנשים הכי משפיעים של טיים מגזין.
נולד בלונדון לסיר ארנולד ולאמילי סטוט.
אביו היה רופא ברחוב הארלי, ואגנוסטי מבחינה דתית.
אמו הייתה לותרנית ונהגה להתפלל בכנסיית כל הנשמות במבוי לנגהם בלונדון.
הוא למד שפות מודרניות באוניברסיטת קיימברידג', שם סיים תואר ראשון בצרפתית ותאולוגיה.
כשסיים את התואר הוסמך לכמורה במכללה התאולוגית רידלי הול.
בשנת 1945 החל לשמש ככומר בכנסיית כל הנשמות, ובין השנים 1950 ל-1975 שימש כרקטור של הכנסייה.
בשנת 1974 הקים את הארגון Langham Partnership International העוסק בפרסום ספרות נוצרית והעברת סמינרים.
הוא היה רווק ובמשך כל חיו לא נשא אישה מסיבות דתיות.
בניגוד לרוב הנצרות האוונגליסטית הנחשבת לנוקשה ואף קיצונית מבחינה דתית ופוליטית, נחשב סטוט למנהיג מתון בזרם זה.
הוא היה אנטי-ציוני והתנגד לציונות נוצרית בפרט, בה ראה כפירה בכך שהכנסייה היא ישראל האמיתי.
סטוט כתב יותר מ-50 ספרים אשר תורגמו לשפות רבות, וכן מאמרים וכתבות.
ג'ון סטיבנס הנסלו היה מדען ואיש דת אנגלי.
אחד מתלמידיו הידועים היה צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה.
נולד ברוצ'סטר' קנט שבאנגליה, בן בכור למשפחה של סוחרים אמידים.
עוד בצעירותו הוריו החלו לטעת בו את אהבת הטבע.
לאחר מספר שנים בבית ספר מקומי, נשלח הנסלו בגיל תשע ללמוד בבית ספר קמברוול (Camberwell).
שם פגש את ג'ורג' סמואל, מורה לאומנות בבית הספר, שהיה גם חוקר חרקים חובב.
סמואל עודד את הנסלו להקים אוסף חרקים משלו.
באותן שנים, כנראה בעזרתו של סמואל, יצר הנסלו קשרי ידידות עם שני חוקרי חרקים מכובדים: ויליאם ליץ' (William Elford Leach), זואולוג שעבד במוזיאון הבריטי; וג'יימס סטיבנס, חוקר חרקים ידוע.
חוקרים אלו טיפחו את הצעיר הסקרן שהפך לבעל ידע בתחום החרקים עוד לפני שהחל את לימודיו הגבוהים.
בשנת 1814 החל הנסלו את לימודיו הגבוהים במכללת סנט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג', שנחשבה לאחת מהטובות באנגליה.
הוא התמקד בלימודי טבע והיה תלמיד מצטיין במכללה.
באותה תקופה פגש שורה של מדענים שהשפיעו על מהלך חייו.
במסגרת הרצאות רשות, התוודע הנסלו לפרופסור ג'יימס קומינג (James Cumming), מרצה לכימיה.
כעבור מספר שנים הפך לעוזר ההוראה שלו בהרצאות.
חוקר אחר שהשפיע עליו היה א.
קלארק (Edward Daniel Clarke), פרופסור למינרלוגיה, שנחשב למרצה פופולרי ובעל שם עולמי בתחום.
הנסלו התיידד גם עם הפרופסור לגאולוגיה אדם סדג'וויק (Adam Sedgwick).
בשנת 1819 יצאו סדג'וויק והנסלו לסיור גאולוגי באי וייט, אי קטן ליד החוף הדרומי של אנגליה.
בסתיו של אותה שנה הנסלו כבר ארגן סיור שהדריך בעצמו באי מאן, אי קטן נוסף ליד חופי אנגליה.
ב-1818 סיים את לימודי התואר הראשון שלו בהצטיינות, עם ידע נרחב בשלושה תחומים מדעיים שונים: זואולוגיה, מינרלוגיה וגאולוגיה.
כשנתיים לאחר מכן הוסמך ככומר אנגליקני.
ב-1818, בהמלצת חבריו ליץ' וסטיבנס, התקבל הנסלו כחבר באגודה הלינאית של לונדון, ארגון שממונה על הגדרות של מיון בעולם הטבע.
ב-1819 היה בין היוזמים של הקמת החברה הפילוסופית של קיימברידג' (Cambridge Philosophical Society), וב-1821 התמנה למזכירות החברה.
ב-1821 הנסלו צורף כחבר לחברה הגאולוגית של לונדון (Geological Society of London) בזכות עבודת המחקר שערך באי מאן.
ב-1822, בעקבות מותו של פרופסור קלארק, המרצה למינרלוגיה, התמנה הנסלו כמרצה במקומו, והתחיל לארגן מחדש את לימודי המינרלוגיה.
הוא הכין סילבוס חדש, והחל להרצות בנושא באביב 1823. הנסלו ניסה להקנות אופי חדש ללימודי המינרלוגיה ולהעלות את המקצוע מרמה של תיאור המינרלים השונים, לרמה של מיון מדעי המבוסס על ניתוח כימי.
הנסלו המשיך להעביר את ההרצאות האלו עד 1827, גם לאחר שהתמנה לפרופסור לבוטניקה.
בשנת 1825 התפנתה המשרה של פרופסור לבוטניקה בעקבות פטירתו של תומאס מרטין (Thomas Martyn), הפרופסור הקודם.
מרטין, ששימש בתפקיד במשך יותר מששים שנה, הלך לעולמו בגיל תשעים, ובמשך יותר משלושים שנה לא העביר הרצאות כלל.
הנסלו היה צריך להקים מחדש את המחלקה ללימודי בוטניקה, והוא כתב סילבוס חדש תוך התייעצות עם מרצים מאוניברסיטאות אחרות ובמיוחד עם ויליאם הוקר (William J.
Hooker) מאוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד, איתו יצר קשרי ידידות עמוקים.
הנסלו ביסס את לימודי הבוטניקה על סדרת הרצאות בהם הושם דגש על חקר מבנה הצמח, תוך הסתייעות בכרזות ענק, בהם הוצגו חלקי הצמח, אותם צייר בעצמו.
הנסלו, שהאמין שלא ניתן ללמוד רק מתוך ספרים, דרש מהסטודנטים לפרק צמחים במו ידיהם, תוך כדי ההרצאה, על מנת לשפר את הבנתם.
בנוסף להרצאות הוא נהג לקיים סיורי שדה שהיו פופולריים.
בתקופה הזאת ערך ספר לימוד בנושא הבוטניקה, "Principles of Descriptive and Physiological Botany", שראה אור בשנת 1835.
כמות התלמידים שהשתתפו בקורס של הנסלו השתנתה עם השנים.
בשנים הראשונות, 1827-30, נמנו עם תלמידי הבוטניקה כשבעים סטודנטים.
ב-1831, בעקבות רפורמה שחייבה תלמידי רפואה ללמוד בוטניקה, גדל הקורס ומנה כשמונים משתתפים.
בשנת 1835 בוטל המונופול של אוקספורד וקיימברידג' בתחום לימודי הרפואה ומספר לומדי הבוטניקה צנח; בין השנים 1839–1850 ממוצע התלמידים היה כארבעה עשר בלבד.
אך בעקבות מתן הכרה אקדמאית למדעי הטבע בקיימברידג' בשנת 1851, עלתה שוב כמות התלמידים והגיע לרמה של כשמונים תלמידים בשנה.
במסגרת תפקידו היה הנסלו אחראי על הגנים הבוטניים של האוניברסיטה.
הגנים המקוריים נוסדו בשנת 1760 אך בשל גודלם המצומצם ומיקומם הלא נוח, הנסלו סבר שהיה צורך להקים גן בוטני חדש.
הוקמה ועדה בשנת 1828 לבדיקת הנושא, וב-1830 הוחלט להקים את הגנים החדשים על שטח נרחב השייך למכללת טריניטי.
בשל סירובם של השוכרים לפנות את הקרקע לפני סיום חוזה השכירות, התעכבו התוכניות להקמת הגן עד לשנת 1841 ורק ב-1846 נפתח לקהל.
הנסלו, שהיה מעורב בייזום ותכנון הגן, היה הרבה פחות פעיל בשלבים המאוחרים יותר של הפרויקט בשל תפקידיו האחרים באותה תקופה.
הגן החדש שיזם קיים עד היום ונחשב לאחד מהיפים בעולם.
הנסלו מונצח באחד משבילי ההליכה שבו.
צ'ארלס דרווין הגיע לקיימברידג' ב-1828 לאחר מספר שנות לימוד באוניברסיטת אדינבורו, ובשנת 1829 החל ללמוד בקורס של הנסלו.
דרווין, בהתאם לרצון אביו, התעתד להיות איש דת והתמקד בלימודים קלאסיים, כך שהקורס של הנסלו היה היחידי שבו למד מקצוע הקשור למדע.
דרווין הגיע לקורס בהמלצת אחיו הבכור שלמד אצל הנסלו בהיותו פרופסור למינרלוגיה.
עד מהרה נרקמו קשרי ידידות בין הסטודנט לבין הפרופסור הצעיר.
דרווין הרבה להתלוות להנסלו בסיורי השדה שערך, ואף ביקר לעיתים מזומנות בביתו.
השנים האלו היו שנות השיא של לימודי הבוטניקה בקיימברידג', והנסלו נתפס בעיני תלמידיו כדמות נערצת; הוא דאג לתת לתלמידיו את התחושה שהם יכולים לגשת אליו עם כל שאלה, קטנה כגדולה, והתייחס לכולם בכבוד ובידידות.
הקשר בין דרווין והנסלו היה כל כך קרוב עד שהמרצים האחרים כינו את דרווין "האיש שהולך עם הנסלו".
בנוסף ללימודי הבוטניקה, הנסלו דאג שדרווין ילמד גם גאולוגיה.
הוא שכנע את חברו סדג'וויק לשתף את דרווין בסיורי שטח שערך, והמליץ לדרווין לקרוא את ספרו החדש של צ'ארלס לייל (Lyell) "עקרונות הגאולוגיה".
לייל תמך בתאוריה המכונה עקרון האחידות, שלפיו תהליכים גאולוגיים ניתנים להבנה רק כתהליכים טבעיים שהתרחשו על פני תקופות זמן ארוכות ביותר, ושתהליכים שמתרחשים היום זהים לתהליכים שהתרחשו בעבר.
הנסלו המליץ לדרווין ללמוד את החלק העובדתי של הספר, אך להיזהר מהתאוריות של לייל שנראו לו בלתי מציאותיות.
דרווין לא שמע לאזהרת מורו, והעיד שהתאוריות של לייל השפיעו עליו בצורה עמוקה.
ב-1831 התבקש הנסלו להמליץ על מדען צעיר, שיתלווה למסע מחקר ימי שני של אניית המחקר "ביגל".
המסע נועד לחקור את זרמי הים באזור דרום אמריקה במשך כשנתיים.
ג'נינס שקיבל את ההצעה להתלוות למפקד הספינה, קפטן רוברט פיצרוי, אך ברגע האחרון החליט ג'נינס שאינו יכול לעזוב את אשתו לתקופה כה ארוכה.
הנסלו פנה לדרווין הצעיר, והוא נענה.
במשך שנות ההפלגה של ה"ביגל", ניסו דרווין והנסלו לשמור על קשר, אך בשל התנאים הקשים נדרשו חודשים ארוכים ואף שנים עד שמכתבים של הנסלו הגיעו לדרווין.
דרווין שיגר להנסלו ארגזי ממצאים שכללו דגימות ביולוגיות, גאולוגיות ובוטניות.
הנסלו שלח לדרווין מכתבים שכללו הנחיות מפורטות איך לשפר את ההכנה ואריזת הדגימות, אך הנחיות אלו הגיעו לדרווין באיחור רב.
שיטות המחקר של הנסלו והשפעתן על דרווין
הנסלו, כמו רוב המדענים בתחילת המאה התשע עשרה, האמין ביציבות המינים (Species), כלומר, שהמינים שנוצרו בבריאת העולם קיימים עד היום כפי שנבראו, ולא נוצרים מינים חדשים.
הנסלו יישם בתחום הבוטניקה את שיטות הניתוח שהיו מקובלות בחקר הגבישים (קריסטלוגרפיה) בתחום המינרלוגיה בו התמחה; הוא ניסה לאפיין כל צמח, תוך כדי שימת לב מדויקת לכל פרט, ולשייך אותו בצורה מדעית למין הנכון.
הנסלו הבחין בכך שקיימת שונוּת (Variety) בתוך המינים.
הנסלו הכין אלפי גיליונות עשבייה (Herbarium) בהם תיעד צמחים, אך, בשונה משאר החוקרים בני דורו, נהג להשוואת על דף אחד מספר צורות שונות של צמחים דומים.
צמחים שזוהו על ידי חוקרים אחרים כמינים שונים, זוהו על ידי הנסלו כזנים של אותו מין.
הנסלו, למרות שהאמין שלא נוצרים מינים חדשים, היה מודע לכך שיכולה להתקיים שונות רבה בתוך מין מסוים, וחקר את גבולות השוני הזה.
תלמידו, דרווין, התחיל להטיל ספק בעקרונות שלמד מהנסלו.
בעת הביקור של הספינה "ביגל" באיי גלאפגוס, דרווין שם לב לריבוי הצורות האנדמיות של בעלי החיים והצמחים (כלומר, סוג מסוים של בעל חיים חי באזור מאוד מוגדר).
בעת המסע חזרה לאנגליה, הרהר דרווין בסוגים השונים של ציפורים, דומים אך שונים, שנמצאו על האיים השונים.
בתחילה נטה להגדיר אותם כסוגים שונים של מין אחד, כפי שלמד מהנסלו, אך כעבור כמה חודשים התעורר בו ספק.
חוקרים שניסו להגדיר מהי בדיוק משמעות המילה "חושד" (suspect) בקטע זה, בדקו מספר אפשרויות: האם דרווין חשב שהם רק צורות שונות של אותו מין, או שהוא חשד ברעיון שהם רק סוגים שונים של מין אחד, ושאולי הם מינים שונים?
מכל מקום, ברור שכבר אז נוצר בקרבו חשד שרעיון יציבות המינים מוטל בספק.
קשה היה לדרווין לבסס את התאוריה שלו על סמך הממצאים הזואולוגיים שהביא, מכיוון שלא הקפיד לתעד את מקום מציאתו של כל פריט.
הדגימות הבוטניות שאסף מתועדות בצורה טובה יותר, מכיוון שאסף אותם עבור הנסלו, שדרש רשום מדויק של מקום מציאת כל פריט שנאסף, והם אכן היוו ראייה מוצקה יותר לרעיונותיו, שמהם צמחה תורת האבולוציה.
הנסלו לא היה מסוגל לאמץ את הרעיונות המהפכניים שדרווין העלה בספרו "מוצא המינים" בנושא האבולוציה בלא שיוצגו הוכחות יותר מוצקות.
עם זאת, הידידות בין השניים נשמרה, והנסלו נהג להגן על דרווין בפני התקפות מבקריו.
ביוני 1860 הנסלו ניהל את הוויכוח המפורסם בין הבישוף ווילברפורס (Wilberforce) לבין תומאס הנרי האקסלי בנושא האבולוציה.
זאת הייתה תרומתו האחרונה בנושא זה, מכיוון שנפטר חודשים אחדים לאחר מכן.
הנסלו הרוויח כפרופסור לבוטניקה 200 לירות שטרלינג בשנה, סכום שלא היה בו די כדי לספק את צורכי משפחתו, שמנתה שבע נפשות.
במשך מספר שנים הוא נאלץ להשלים את משכורתו באמצעות שיעורים פרטיים שהעביר לסטודנטים שהתקשו בלימודיהם.
לפי עדותו, נאלץ לבלות כך בין חמש לשש שעות כל יום, דבר שמנע ממנו לתת את מלוא תשומת הלב לעבודות המחקר שלו.
בשנת 1832 הוצעה לו משרה של כומר בעיירה צ'ולסי (Cholsey cum Moulsford), כמאה מייל מקיימברידג', תמורת שכר שנתי של 340 לירות שטרלינג, דבר ששיפר מאוד את המצב הכלכלי שלו.
הנסלו לא העתיק את מקום מושבו לצ'ולסי, אלא המשיך לגור בקיימברידג' ושכר את שירותיו של עוזר שמילא את מקומו במשך רוב ימות השנה; רק בחודשי הקיץ התפנה לדאוג ישירות לצורכי קהילתו.
בשנת 1837 התמנה הנסלו לכומר של היצ'אם, כפר קטן ועני סמוך לעיר איפסוויץ'.
הוא עבר לגור עם משפחתו בבית הכומר המרווח בהיצ'אם.
החל מהתקופה הזאת הגיע הנסלו לאוניברסיטה במשך כמה שבועות כל שנה על מנת להעביר את קורס החובה בבוטניקה, ותקופה זאת נחשבת לתקופת השפל של לימודי הבוטניקה באוניברסיטה.
הנסלו התחיל להקדיש את כל מרצו בניסיון לשפר את גורלם של בני העיירה, שהיו ברובם חקלאים קשיי יום.
הוא הקים במקום בית ספר כנסייתי, ואף העביר שם שיעורים.
הוא ארגן קבוצות לעזרה עצמית כגון חלוקת בגדים וחלוקת פחם בחודשי החורף.
כן העביר הרצאות בנושאים מעשיים, כגון שיטות חדשות להשבחת הקרקע ושימוש בחומרי דשן חדשים.
הנסלו היה פעיל בניסיון לשכנע את בעלי הקרקעות לשלם שכר יותר הוגן לפועלים שלהם, וגם יזם תוכנית למתן חלקות קטנות לפועלי שדה עניים, בהן יוכלו לגדל מזון לצרכיהם.
אחת מהפעולות הפופולריות שלו הייתה ארגון טיולים שנתיים לתושבי הכפר באמצעות הרכבת החדשה.
הנסלו ארגן טיולים לבתי חרושת, למוזיאונים, לחוף הים, וטיול של יותר ממאתיים איש לביקור באוניברסיטת קיימברידג', שכלל ביקור בגנים הבוטניים אותם עזר להקים.
בשנים אלו, גילה הנסלו עניין גובר והולך בפרויקטים חינוכיים שונים.
החל משנת 1846 הנסלו היה מעורב בהקמת מוזיאון חדש בעיירה איפסוויץ.
המוזיאון פתח את שעריו בשנת 1847; הנסלו הפך לחבר בחבר הנאמנים, ובשנת 1850 התמנה לנשיא המוזיאון.
הוא ארגן ערבים חופשיים לקהל הרחב, דבר שגרם להתפטרות מנהל המוזיאון, שלא ראה בעין יפה כניסה המונית של אנשים בלתי מחונכים.
הביקורים האלו המשיכו להתקיים תחת הנהלה חדשה, אך תוך כדי פיקוח מוגבר לשמירת הסדר.
הנסלו תמך בהקמת האוניברסיטה החדשה בלונדון, מוסד שהיה משוחרר מהרוח השמרני ששלט בקיימברידג' ואוקספורד.
בשנת 1854 נפטר אביו של הנסלו, אמו ואשתו נפטרו כשנתיים לאחר מכן, ובאותו זמן התערער גם מצב בריאותו.
הנסלו היה פעיל עד סוף ימיו, אך נעשה חלש.
כחודש לאחר שערך את הבחינות הראשונות בקיימברידג', בהן ניתנה הכרה אקדמאית למקצועות מדעיים, חלה בדלקת ריאות קשה ונפטר ב-16 במאי 1861, בגיל 65.
ג'ון פול סטאפ (11 ביולי 1910 באהיה, ברזיל - 13 בנובמבר 1999 ארצות הברית) היה רופא וקצין בכיר בחיל האוויר האמריקני.
היה חלוץ בחקר השפעות התאוצה והתאוטה על גוף האדם.
כמו כן, היה יריב ועמיתו של צ'אק ייגר ונודע כאיש המהיר ביותר על פני כדור הארץ.
ג'ון סטאפ הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי ב-5 באוקטובר 1944 כרופא צבאי.
מחקריו בדקו את הכוחות הפועלים על גוף הטייס בגובה רב, ועזרו לפתח מטוסים בעלי רום-טיסה גבוה יותר וכן צניחה מגובה רב יותר.
בחודש מרץ שנת 1947 החל לבצע מבדקים שבאו לבחון את יכולת גוף האדם לעמוד בתאוטות פתאומיות, כלומר מצבים המדמים מעבר ממהירות גבוהה מאוד של טיסה למצב של התרסקות.
בעת שביצע מבדקים אלו חשבו ששיא כוח הג'י שאדם יכול לשאת הוא 18. ג'ון ניפץ את התפיסה הזאת, כאשר בהתנדבות השתמש במתקני המחקר המיוחדים וספג יותר כוחות ג'י מכל אדם אחר.
במהלך הניסויים החוזרים שערך הוא נפצע קשות, שבר את גפיו ואת צלעותיו ואף סבל מנזק בלתי הפיך לראייתו כתוצאה מהתפוצצות של ורידי הדם בעיניו.
באחד מניסויו האחרונים, הופעל על גופו כוח הגדול פי 46.2 מכוח הכבידה על פני כדור הארץ.
במחקר אחר שערך, רצה לבדוק עד כמה כלי הטיס בטיחותי במקרה שחופת הטייס תתפוצץ במהלך טיסה על-קולית.
סטאפ עלה לכלי טיס, הגיע למהירות של 917 קמ"ש ללא חופת טייס ולא סבל מפגיעות כלשהן.
כמו כן, בדק כוחות שפועלים על הטייס בעת נטישת כלי הטיס שלו וגם ביצע דאייה בגובה רב.
בשנת 1970 סיים את שירותו בחיל האוויר האמריקאי.
עבד גם עם משרד התחבורה בארצות הברית ועזר לשפר את בטיחות המכוניות.
מחקריו השונים עזרו בפיתוח של תאי טייס חזקים ועמידים יותר, וכן בחגורות בטיחות טובות יותר הן בכלי טיס והן במכוניות פרטיות.
ג'ון סטיוארט, רוזן ביוט השלישי היה מדינאי בריטי ממוצא סקוטי שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 1762–1763 וניתן לטעון שהוא היה המועדף החשוב האחרון בפוליטיקה הבריטית.
הוא היה ראש הממשלה הראשון בבריטניה ממוצא סקוטי בעקבות חוקי האיחוד של 1707.
ביוט התחנך באיטון קולג' בין השנים 1720-1728 ולמד באוניברסיטת ליידן שבהולנד בין השנים 1728–1732, שם קיבל תואר במשפט אזרחי ובמשפט ציבורי.
ב-24 באוגוסט 1736 נשא לאישה את מרי וורטלי מונטגיו, בתו של סר אדוארד מונטגיו שהיה חבר פרלמנט ושגריר בריטניה באימפריה העות'מאנית ובעקבות הנישואין גדל רכושו.
ב-1737 בהשפעת דודיו, נבחר להיות נציג סקוטי בבית הלורדים, אך לא בלט בפעילותו וב-1741 לא נבחר מחדש.
בשנים הבאות פרש לאחוזותיו בסקוטלנד ועסק בעיקר בתחום העניין שלו, בוטניקה.
במהלך המרד היעקוביטי של 1745, עבר ביוט לוסטמינסטר שבלונדון ושנתיים לאחר מכן הוא הכיר את פרדריק, נסיך ויילס ועד מהרה הם נעשו ידידים קרובים.
עם מות הנסיך ב-1751, ניתנה עדיפות גבוהה לחינוכו של בנו הנסיך ג'ורג' וב-1755 התמנה ביוט לתפקיד המורה הפרטי שלו.
ביוט דאג שהנסיך ואחיו, הנסיך אדוארד, יקבלו השכלה בתחום הפילוסופיה של הטבע.
דבר נוסף שקרה לאחר מות הנסיך פרדריק היה התקרבותו של ביוט לאלמנתו, הנסיכה אוגוסטה.
ב-1780 נבחר להיות הנשיא הראשון של אגודת אספני העתיקות של סקוטלנד.
בשנים 1760 - 1761 שימש ביוט בתפקיד נער בית הכיסא של המלך ג'ורג' השלישי.
בשל ההשפעה שהייתה לו על תלמידו הנסיך, קיווה ביוט שמעמדו הפוליטי יעלה בעקבות עלייתו של ג'ורג' השלישי לכס המלוכה ב-1760, אך תקוותיו היו מוקדמות מדי.
באותה שנה נבחר מחדש כנציג הסקוטי בבית הלורדים ומונה לראש הממשלה דה-פקטו.
בתפקיד זה נחל הצלחה בסיום השליטה של המפלגה הטורית והביא לתום מלחמת שבע השנים, אך המלך החל להפנות לו עורף לאחר ביקורת שספג על נאום שנשא ושזוהה כנאום שנכתב על ידי ביוט.
כמו כן הציע ביוט להטיל מס על הסיידר וספג ביקורת ועוינות באזורים בהם יוצר המשקה.
העיתונאי ג'ון וילקס פרסם סדרת מאמרים בשם "צפון בריטניה" (The North Briton) בהם תיאר בצורה סטירית את מערכת היחסים בין הנסיכה אוגוסטה לבין ביוט.
ביוט התפטר מתפקידו כראש ממשלה זמן קצר לאחר מכן, אך המשיך לכהן כנציג הסקוטי בבית הלורדים עד 1780. יחסי הידידות שלו עם הנסיכה המשיכו אך מאמציה לפייס בינו לבין בנה המלך עלו בתוהו.
ביוט המשיך להתגורר באחוזתו שבהמפשייר, שם עסק בבוטניקה ונעשה פטרון של ספרות ואומנות.
בין בני החסות שלו היו איש הספרות סמואל ג'ונסון, המשורר הסקוטי טוביאס סמולט (Tobias Smollett), הארכיטקט והמעצב רוברט אדם, ההיסטוריון ויליאם רוברטסון והבוטניקאי ג'ון היל.
הוא גם תרם בנדיבות לאוניברסיטאות הסקוטיות.
עבודתו בתחום הבוטניקה הגיעה לשיאה ב-1785 כאשר פרסם טבלאות המפרטות את משפחות הצמחים בבריטניה.
ביוט מת בביתו שבוסטמינסטר ונקבר ברות'סיי שבאי ביוט.
ג'ון פיליפ סטיימוס הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
מוכר בשל תפקידו כג'סי קטסופוליס בקומדיית המצבים "צער גידול בנות".
סטיימוס נולד וגדל בסייפרס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית בעיקרה.
אביו ביל סטיימוס היה מסעדן ממוצא יווני ושם המשפחה של הוריו היה במקור "סטמאטופולוס" (Σταματόπουλος) אך הם קיצרו אותו כשהיגרו לארצות הברית.
אמו לורטה (לבית פיליפס) הייתה דוגמנית בגדי ים בעברה, ממוצא אנגלי-אירי וגרמני, אם כי סבה של אימו היה יהודי.
קריירת המשחק של סטיימוס החלה ב-1982, אז החל לגלם את דמותו של בלאקי פאריש באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל" (אנ') של רשת ABC.
בשנת 1983 היה מועמד לפרס אמי לבידור בשעות היום (פרס אמי המוענק לתוכניות טלוויזיה המשודרות בשעות הבוקר והצהריים), בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
וב-1984 חלק עם עמיתו לסדרה דייוויד מנדנהול את פרס האמן הצעיר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר אופרת סבון המשודרת בשעות היום.
ב-1984 עזב את הסדרה, וגילם את הדמות הראשית בקומדיית המצבים "Dreams" ברשת CBS.
ב-1987 החל לגלם את דמותו של ג'סי קטסופוליס בקומדיית המצבים "צער גידול בנות" של רשת ABC.
הוא גילם תפקיד זה במשך 8 עונות, עד ירידתה מהמרקעים ב-1995.
ב-1993 גילם את ג'ו שלדון בסרט המסתורין הטלוויזיוני "היעלמותה של כריסטינה" שביימה קרן ארתור.
בשנת 2001 החל לגלם את דמותו של הפושע ג'וני בסדרה "גנבים" בABC, הסדרה לא שרדה הרבה וירדה מן המרקע לאחר 10 פרקים.
בשנים הבאות גילם סטיימוס תפקידים שונים בסרטי טלוויזיה ותפקידים משניים בסדרות טלוויזיה ובפרסומות.
בשנת 2003 גילם מנחה טלוויזיה בסרט הביוגרפי בכיכובם של מקולי קאלקין וסת' גרין.
בשנת 2005 גילם את התפקיד ראשי בקומדיה "ג'ייק מתקדם", ששודרה במשך עונה אחת.
באותה שנה גם החל לגלם את דמותו של ד"ר טוני גייטס בסדרת הדרמה "ER" של רשת NBC.
הוא נשאר בצוות הסדרה עד ירידתה מהמרקעים ב-2009. לאחר ירידת הסדרה שב סטיימוס לגלם תפקידים קטנים יחסית.
במקביל להופעותיו הטלוויזיוניות, הופיע סטיימוס גם במספר מחזות זמר בברודוויי, ובהם "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" (1995-1996), "קברט" (1998-2004) ו"ביי ביי בירדי" (2009-2010).
בשנת 2012 שיחק בסרט הטלוויזיה "אח קטן" לצד טי.
ב-2013 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה "קשיחות הכרחית" בתפקיד ק'ונור מקליין.
ושיחק בסדרה "הנורמלים החדשים" בכיכובו של ג'סטין ברת'ה.
ב-2014 שיחק בקומדיה "באים ביחד" לצד פול ראד.
בשנת 2015 החל לשחק בסיטקום "Grandfathered" של רשת FOX, בתפקיד הראשי של ג'יימס "ג'ימי" מרטינו, רווק בן 50 ובעל מסעדה מצליח.
באותה שנה הופיע במחזמר הופיע במחזמר "בת הים הקטנה" בהוליווד, לצד שרה ברליס, טיטוס ברג'ס, ג'ושוע קולי ורבל וילסון.
בשנת 2016 הוא התחיל לשחק בסדרה "מלכות הצעקה".
כמו כן סטיימוס החל לשחק באותה שנה את דמותו של הדוד ג'סי בסדרת ההמשך לצער גידול בנות, "fuller house" של Netflix.
בשנת 2019 הוא שיחק את השף הצרפתי לואיס ב"בת הים הקטנה לייב".
באותה שנה החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה הדרמה-קומית "ביג שוט" שיצר דייוויד אי קלי לשירות הסטרימינג של דיסני+, בתור מרווין קורן, מאמן קבוצת בייסבול של נוער.
בשנת 2024 ביצע הופעת אורח בסדרת הדרמה הרפואית "ד"ר אודיסיאה" של רשת ABC.
סטיימוס החל לנגן על תופים כשהיה בן 4, וכנער הקים להקה.
לאורך השנים השתתף במספר הפקות מוזיקליות עצמאיות.
גם הדמות שגילם ב"צער גידול בנות" הייתה דמות של מוזיקאי.
ב-1985 הופיע כמתופף בהופעות של להקת הביץ' בויז, וב-1992 השתתף באלבומם "Summer in Paradise".
מאז, המשיך ליטול חלק בהופעותיה של הלהקה, כמתופף, כגיטריסט וכזמר.
בשנים 1998–2005 היה נשוי לשחקנית והדוגמנית רבקה רומיין.
בפברואר 2018 נישא בשנית לשחקנית קייטלין מקיהו, ולשניים בן משותף.
ג'ון לוול סטארקס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע.
ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 12.5 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.
זכור בעיקר מתקופתו בניו יורק ניקס, בה קלע שיא מועדון של 982 שלשות בסך הכול.
סטארקס נולד וגדל בעיר טלסה שבאוקלהומה, והחל את לימודיו האקדמיים ב"רוג'רס סטייט קולג'" בשנת 1984. לאחר שגנב ציוד סטריאו מסטודנט אחר גורש סטארקס מהמכללה, נשפט לחמישה ימי מאסר ועבר ללמוד ב"מכללת אוקלהומה הצפונית".
גם ממכללה זו גורש סטארקס לאחר שנתפס מעשן קנאביס במעונות המכללה.
בשנת 1986 עבר ל"מכללה הקהילתית טלסה", ובזכות יכולתו הטובה בקבוצת הכדורסל שלה, קיבל מלגת לימודים מאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה בה למד ושיחק בשנת המכללות האחרונה שלו.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA לשנת 1988, החתימה אותו קבוצת גולדן סטייט ווריורס על חוזה לעונה אחת.
לאורך עונת הרוקי שלו מיעט סטארקס לקבל דקות משחק, קלע 4.1 נקודות למשחק ושוחרר בסיום העונה.
בעונה הבאה עזב את ה-NBA כששיחק בקבוצות "סיידר רפידס סילבר בולטס" ו"ממפיס רוקרס", שתיהן מליגות אמריקאיות נמוכות.
לקראת עונת חתם על חוזה בניו יורק ניקס, ונכנס במהרה לרוטציית הקבוצה כמחליפו מהספסל של הקלע ג'רלד וילקינס.
ב-8 העונות הבאות הפך סטארקס לחלק משלד הקבוצה הקשוחה וההגנתית בניו יורק, לצד פטריק יואינג, צ'ארלס אוקלי, אנתוני מייסון ומארק ג'קסון.
בכל עונותיו בניקס העפילה הקבוצה לפלייאוף, וב-7 מתוכן עברה לפחות סיבוב אחד.
בעונת , בה רשם סטארקס שיאי קריירה של 19.0 נקודות ו-5.9 אסיסטים בממוצע למשחק, העפילו הניקס לגמר ה-NBA לראשונה מאז עונת .
במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר, מול יוסטון רוקטס של האקים אולאג'ואן, קלע סטארקס שתי זריקות בלבד מתוך ה-18 שלקח במשחק (11%), כולל 0 מ-10 ברבע האחרון, והניקס הפסידו בתוצאה 90-84..
מאז אותו משחק הודבקה לסטארקס תווית של "מפסידן" ברחבי הליגה, על אף שהיה אחד השחקנים האהודים ביותר בניו יורק.
בעונה הבאה קבע שיא NBA לשלשות בעונה, עם 217 (דניס סקוט שבר שיא זה בעונה הבאה).
בעונת הצטרף לניקס הקלע אלן יוסטון, ותפס את מקומו של סטארקס בחמישייה הפותחת.
באותה עונה קלע 13.8 נקודות למשחק וזכה בפרס השחקן השישי של העונה.
לקראת עונת נשלח סטארקס בטרייד לגולדן סטייט, יחד עם טרי קאמינגס וכריס מילס, בתמורה ללטרל ספריוול.
בעונה וחצי הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה כשקלע 14.2 נקודות למשחק עבור הווריורס, ובמהלך עונת הועבר בטרייד לשיקגו בולס.
בשתי העונות הבאות, שהיו עונותיו האחרונות בקריירה, שיחק עבור יוטה ג'אז.
ג'ון סטונס הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בקבוצת מנצ'סטר סיטי ובנבחרת אנגליה.
סטונס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של בארנסלי מעיר הולדתו.
בדצמבר 2011 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת, ואת הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ערך ב-17 במרץ 2012, כשעלה מהספסל בתבוסה 0–4 לרדינג.
סטונס סיים את עונת עם שתי הופעות ליגה במדי בארנסלי.
בעונת היה סטונס לשחקן הרכב קבוע בבארנסלי, ולאחר חצי עונה נמכר לאברטון מהפרמייר ליג לתקופה של חמש שנים וחצי תמורת סכום של כשלושה מיליון ליש"ט.
את העונה סיים סטונס בסגל הקבוצה הצעירה של אברטון.
לאחר שהרשים במשחקי קדם עונת , הצטרף סטונס לסגל הבכיר של הקבוצה של המאמן רוברטו מרטינס.
לאחר הפריצה בהרכב בחציה השני של העונה, היה סטונס לחלק משמעותי מחוליית ההגנה של אברטון בעונת .
על אף שסבל מפציעה שגרמה לו להיעדר כשלושה חודשים מהמגרשים, רשם סטונס 28 הופעות בכל המסגרות והפגין יכולת גבוהה.
ב-26 באפריל, במשחקה הביתי של קבוצתו מול מנצ'סטר יונייטד, הכניע סטונס את דויד דה חאה בנגיחה שהעלתה את קבוצתו ליתרון 0–2, בדרך לניצחון 0–3 בסיום.
היה זה שער הליגה הראשון של סטונס בקריירה.
עונה אחר כך שמר על המקום בהרכב קבוצתו, רשם 33 הופעות ליגה ו-41 הופעות בכל המסגרות, וזכה להתעניינות רבה מצד קבוצות בכירות באירופה ובהן צ'לסי וברצלונה.
ב-9 באוגוסט 2016 חתם סטונס במנצ'סטר סיטי לשש שנים עבור 47.5 מיליון ליש"ט.
סטונס החל את דרכו בנבחרות הצעירות של אנגליה.
הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע העולם עד גיל 20 שנערך בשנת 2013 בטורקיה, וערך שתי הופעות בטורניר בו הודחה אנגליה כבר בשלב הבתים.
על אף שטרם ערך הופעה בינלאומית, נכלל סטונס על ידי רוי הודג'סון, מאמן נבחרת אנגליה, ברשימה הראשונית לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 בברזיל, שכללה שלושים שחקנים.
בהמשך נופה מהסגל הסופי לטורניר, אך נכלל בין 25 השחקנים שיצאו למחנה האימון שקדם למונדיאל, כגיבוי למקרה של פציעות.
ב-30 במאי 2014, במהלך המחנה שהתקיים במיאמי, ערך סטונס את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 על .
סטונס החליף את חברו לאברטון לייטון ביינס כרבע שעה לסיום המשחק.
ב-3 בספטמבר, שלושה חודשים לאחר הופעת הבכורה שלו, עלה סטונס לראשונה בהרכב הנבחרת, במשחק ידידות באצטדיון ומבלי מול שהסתיים בשוויון 2-2. חמישה ימים אחר כך ערך את הופעתו הראשונה במשחק רשמי.
סטונס עלה בהרכב בניצחונה של אנגליה 0–2 על בזנקט יאקוב פארק בבזל, במשחקה הראשון במסגרת מוקדמות יורו 2016.
סטונס זומן על ידי הודג'סון לסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 בצרפת, אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר, בו הודחה אנגליה בשמינית הגמר על ידי .
סטונס הבקיע שני שערים בניצחון של אנגליה 1–6 על נבחרת פנמה במסגרת מונדיאל 2018. באותו מונדיאל סטונס פתח בכל המשחקים של נבחרת אנגליה שהודחה בחצי הגמר.
ג'ון סטיוארט בל היה פיזיקאי מצפון אירלנד שפיתח את התאוריה שבמרכזה משפט בל ואי שוויוני בל, תאוריה חשובה במכניקת הקוונטים ביחס לפרשנויות השונות שלה.
ג'ון בל נולד בבלפסט שבצפון אירלנד.
בשנת 1964 פרסם בל מאמר תחת הכותרת: "על פרדוקס איינשטיין פודולסקי רוזן" בו הוא גזר את אי שוויוני בל.
מתאוריה זו עולה כי תאוריות של משתנים חבויים במכניקת הקוונטים אפשריות רק אם נוותר על עיקרון הלוקליות, כלומר רק אם השפעה מרחוק באופן מידי (יותר ממהירות האור) אפשרית.
סר ג'ון רונלד ליאון סטנדינג, הברונט הרביעי הוא שחקן אנגלי.
סטנדינג נולד בלונדון בשם ג'ון רונלד ליאון, בנם של השחקנית קיי המונד (שם הבמה של דורותי קתרין סטנדינג) ושל סר רונלד ג'ורג' ליאון, הברונט השלישי.
מצד אמו הוא בן למשפחת שחקנים מכובדת, בהם סבא רבא שלו הרברט סטנדינג (1846–1923), סבו סר גאי סטנדינג (1873–1937).
אביו החורג סר ג'ון קלמנטס היה גם שחקן.
סטנדינג למד באיטון קולג' ובמילפילד סקול בסאמרסט.
הוא שירת בגיס רובאי המלך בדרגת סגן משנה.
אחר כך למד בבית הספר לאמנות בייאם שו בלונדון.
תחילת הקריירה של סטנדינג הייתה ב-1955 כשהופיע בהפקה של פיטר ברוק של המחזה "טיטוס אנדרוניקוס" בכיכובם של לורנס אוליבייה ואשתו ויוויאן לי.
בהמשך שיחק בתפקידים ראשיים במחזה "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד, במחזה "Ring Around the Moon", במחזה "A Sense of Detachment" מאת ג'ון אוסבורן, וב"חיים פרטיים" מאת נואל קאוורד יחד עם מגי סמית'.
ב-1979 היה סטנדינג מועמד לפרס אוליבייה לשחקן השנה במחזה חדש על הופעתו במחזה "Close Of Play" בתיאטרון הלאומי.
אחד מתפקידיו הראשונים הגדולים בטלוויזיה היה בדמות סידני גודולפין במיני-סדרה בת 12 פרקים "The First Churchills" משנת 1969. הופעות נוספות שלו בטלוויזיה היו במיני-סדרה "החפרפרת" (1979), בסיטקום "The Other 'Arf" של ITV (מ-1980 עד 1984) עם לורן צ'ייס, במיני-סדרה "The Choir" (מ-1995), ובמיני-סדרה "מכרות המלך שלמה" (2004).
בארצות הברית הופיע סטנדינג בתפקיד אורח בסדרות טלוויזיה כגון "פרקליטי אל איי", "Civil Wars" ו"רצח במשיכת קולמוס".
הוא כיכב לצדם של רוברט וגנר וסמנתה סמית' בסדרת הפעולה "ליים סטריט".
ב-1987 הופיע סטנדינג בסרט "Nightflyers", עיבוד לסיפור קצר מאת ג'ורג' ר.
ביולי 2010 פורסם שהוא יגלם את ג'ון ארין בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO המבוססת על סדרת הרומנים "שיר של אש ושל קרח" מאת מרטין.
ב-1964 ירש סטנדינג את תואר הברונט מאביו, אבל הוא אינו משתמש בתואר.
עד 1937 היה בלצ'לי פארק בבקינגהאמשייר בבעלות משפחת ליאון.
במלחמת העולם השנייה מוקמה באחוזה יחידת מפענחי צפנים של הצבא הגרמני.
ב-1961 התחתן סטנדינג עם השחקנית ג'יל מלפורד.
לבני הזוג נולד בן, אלכסנדר ג'ון.
ב-1984 נשא לאישה את שרה קייט פורבס, בתם של במאי הקולנוע בריאן פורבס והשחקנית ננט ניומן.
לבני הזוג נולדו שלושה ילדים.
ג'ון סטנלי גראוול היה כומר מתודיסטי וציוני אמריקאי.
היה מצוות אוניית המעפילים אקסודוס ופעיל בארגון ההגנה.
עדותו מול ועדת אונסקו"פ הייתה משמעותית בשכנוע ובהמלצות הוועדה על תוכנית החלוקה ב-1947.
ג'ון סטנלי גראוול נולד בווסטר מסצ'וסטס, ארצות הברית, בדצמבר 1917. אמו הייתה מאוד דתייה, ואמונתה השפיעה על ג'ון עצמו.
במהלך השפל הגדול הוריו איבדו את מקום עבודתם והמשפחה נדדה אחר מקור פרנסה.
הם הגיעו לווירג'יניה, שם המשפחה הצליחה לגייס כסף כדי שגראוול ילך ללמוד במכללת רנדולף-מייקון.
אביו חלה בסרטן ונפטר בשנת 1936.
הוא השלים את לימודיו ב-1941, וסיים לימודי תאולוגיה בסמינר התאולוגי בבנגור, מיין בתור כומר מתודיסטי.
הוא התחתן, אך אשתו ובנו נפטרו עקב סיבוכים בלידת בנו.
בשנת 1942 החל גראוול לעקוב אחר הנעשה ליהודים באירופה בזמן מלחמת העולם השנייה והחל להתעניין בתנועה הציונית.
חברו, השופט יוסף גולדברג, שכנע אותו להצטרף ל"וועדת פלסטין האמריקאית" , קבוצת לובי יהודית-אמריקאית הפועלת להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
בשנת 1943 הוא ויתר על משרתו ככומר כדי לנהל את פעילות הוועדה במשרדה בפילדלפיה.
בשנת 1944 הוא נכח בפעם הראשונה במפגש פעילים ציונים והוא פגש את דוד בן-גוריון.
בפגישה זו, למד על ארגון ההגנה ועל המוסד לעלייה ב', והחליט להצטרף.
גראוול היה חלק מצוות אוניית המעפילים אקסודוס.
ה"הכיסוי" שלו היה עיתונאי של העיתון הנוצרי "The Churchman", ותפקידו היה לפרסם את סיפור אוניית אקסודוס ומסעה ברחבי העולם.
תחת כיסויו כעיתונאי הוא עבר ברחבי אירופה במחנות העקורים והעביר מעפילים לאונייה.
באונייה הוא שימש גם כעוזר מנהלי, טבח, ואיש הקשר בין הצוות ובין המעפילים.
האונייה העבירה 4,554 מעפילים, ונתפסה על ידי השלטונות הבריטים ליד חיפה.
לאחר שגראוול נעצר עם הצוות, הוא הזדהה בשמו וירד מהאוניה.
הוא נחקר והושם במעצר בית במלון סבוי, שם הפקיד אמר לו שיש עיתונאים רבים בלובי.
לאחר מכן, בעוד המשטרה באה לעוצרו, ארגון ההגנה עזר לו להימלט, ולהגיע לירושלים כדי להעיד בפני חורחה גרסיה גרנדוס, נציג אונסקו"פ.
גראוול העיד מול ועדת אונסקו"פ על הגירת היהודים לארץ ישראל ועל מה שקרה באוניית המעפילים אקסודוס.
בסיום עדותו קבע גראוול כי שום כוח לא יוכל למנוע מהעקורים 'העקשנים והנחושים' שבאירופה לעלות לארץ ישראל.
עדותו, כאיש דת נוצרי, היה משמעותית ביכולתה לשכנע את חברי הוועדה.
גולדה מאיר, לימים ראש ממשלת ישראל, העירה כי עדותו היוותה "נקודת מפנה בעמדותיהם של נציגי האו"ם", וגרמה לחברי הוועדה לתמוך בהקמת מדינת ישראל ולהמליץ על תוכנית החלוקה ב-1947. באוטוביוגרפיה שלו, העיר גראוול, כי העובדה שהיה נוצרי, נתנה לעדותו משקל רב יותר מאשר עדותם של אנשי צוות יהודיים.
גראוול חזר לארצות הברית והמשיך להיות בקשר עם מנהיגי הציונות.
במקביל, המשיך את עבודתו ככומר.
בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים הוא הוביל פעילות כדי לעקוב אחר מצב היהודים הגרים במרוקו ובאלג'יריה.
בשנת 1975 הוא הוביל מסע נוער יהודי לביקור במחנות ההשמדה באירופה.
גראוול גם היה מעורב בפעילויות זכויות האדם לטובת התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית וזכויות הילידים-האמריקאים.
עבור פעילותו, גראוול קיבל את עיטור לוחמי המדינה, מדליית סיוע הומניטרי ומדליית ירושלים.