tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ד"ר נייט סמואלס (אידריס אלבה), רופא שהתאלמן לאחרונה, מגיע עם שתי בנותיו המתבגרות, מרדית' (איאנה האלי) ונורה (ליאה סבה ג'פריס), לביקור בדרום אפריקה, במטרה להתחבר לשורשיהם ולבקר בשמורת טבע המנוהלת על ידי חברו הוותיק, מרטין באטלס (שרלטו קופלי).
מה שמתחיל כטיול מרפא הופך במהרה למאבק הישרדות, כאשר אריה עצום, שנעשה תוקפני בעקבות פעולות ציד בלתי חוקיות, מתחיל לצוד אותם ברחבי הסוואנה.
המשפחה חייבת להשתמש בכל משאביה כדי לשרוד מול הטורף הקטלני.
אידריס אלבה – ד"ר נייט סמואלס, אב שהתאלמן לאחרונה.
איאנה האלי – מרדית' סמואלס, בתו הבכורה של נייט.
ליאה סבה ג'פריס – נורה סמואלס, בתו הצעירה של נייט.
שרלטו קופלי – מרטין באטלס, ביולוג וחברו הוותיק של נייט.
הסרט "טרף" קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 68% על סמך 195 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מספק מתח והתרגשות, אך העלילה צפויה למדי." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 54 מתוך 100, המבוסס על 46 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
באתר "כלכליסט" נכתב: "סרט הישרדות בג'ונגל עם אידריס אלבה בתפקיד הראשי כשהוא נלחם באריה זועם וקטלני...
אפקטיבי כסרט אקשן, ומפתיע לטובה במתח." באתר "סינמסקופ" צוין: "סרט שמציג את אידריס אלבה במאבק הישרדותי מול אריה טורף, עם עלילה מותחת ואפקטים מרשימים."
טרפָּן (שם מדעי: Equus ferus ferus) הוא תת-מין של סוס הבר, נקרא גם בשם סוס הבר האירואסיאתי.
הטרפן הופיע כבר בציורי המערות של האדם הקדמון מלפני 15,000 שנה.
הוא לא היה גדול מפוני שטלאנדי, פרוותו הייתה אפורה, רגליו מפוספסות וחוטמו היה מגושם.
הוא נתגלה על ידי הרומאים בפלישתם לספרד ובעבר היה נפוץ במקומות רבים באירופה.
הטרפן האחרון נכחד ברוסיה בשנת 1909.
מקור השם "טארפן" או "טארפני" הוא בשפות הטורקיות (קירגיזית או קזחית), ומשמעותו היא "סוס פראי".
הטארפן הוגדר כ-תת מין ייחודי על ידי הבוטנאי יוהאן פרידריך גמלין בשנת 1774, כאשר נצפה בסמוך לעיר וורונז' בדרום מערב רוסיה.
מקובל לתאר שני תת-מינים של טרפן: טארפן היער וטארפן הערבה, אם כי נראה שיש הבדלים קלים בלבד בין שניהם.
הפרט האחרון, שמת בשבי בשנת 1909, היה בגובה 145 ס"מ באזור הכתפיים, בעל רעמה דלילה, רגליים כהות, וסימנים ייחודיים על גופו, כדוגמת פסים על גבו ועל הכתף.
טרצה (מאיטלקית, terza - שלישית) היא המרווח המוזיקלי השלישי בתאוריית המוזיקה, והיא מציינת טווח של שלושה תווים על סולם דיאטוני.
מאחר שסולם דיאטוני איננו קבוע, כלומר המרווח בין דרגות סמוכות בסולם עשוי להיות טון או רק חצי-טון, מתקבלים שני סוגים של טרצות:
טרצה גדולה - מרווחה הוא של שני טונים מלאים, כמו בין דו למי.
טרצה גדולה טהורה נשמעת בין שני צלילים שיחס התדירויות ביניהם הוא בקירוב 4:5, כלומר כדי לקבל טרצה נקייה נוהגים להנמיך במעט את הצליל העליון.
טרצה קטנה - מרווחה הוא של טון וחצי, כמו בין רה לפה, או בין דו למי-במול.
טרצה קטנה טהורה נשמעת בין שני צלילים שיחס התדירויות ביניהם הוא 5:6 בקירוב, כלומר כדי לקבל טרצה נקייה נוהגים להגביה במעט את הצליל העליון.
הסולם המינורי מקבל את שמו מנוכחות מרווח של טרצה קטנה בין התו הראשון (הטוניקה) לתו השלישי.
את כיוון הטרצות ניתן לעשות בכלי קשת ובכלי נשיפה, אך לא בפסנתר ובכלי המקלדת האחרים, משום שכיוון כלי המקלדת הוא משווה: בין כל תו יש חצי טון בדיוק.
רוב האקורדים מבוססים על מרווחים של טרצה:
רצף של טרצה גדולה, ולאחר מכן טרצה קטנה, יוצר אקורד מז'ורי.
רצף של טרצה קטנה, ולאחר מכן טרצה גדולה יוצר אקורד מינורי.
רצף של שתי טרצות גדולות רצופות יוצר אקורד מוגדל.
רצף של שתי טרצות קטנות רצופות יוצר אקורד מוקטן.
כמו כן אקורדים מרובעים מסוג שבע (ספטאקורדים) מורכבים משלוש טרצות רצופות.
מלבד שני סוגי הטרצה המקובלים, קיימים עוד שני סוגים של טרצה:
טרצה מוקטנת שמרווחה הוא של טון אחד, כמו בין סי לרה במול.
טרצה מוגדלת שמרווחה הוא של שני טונים וחצי, כמו בין דו למי-דיאז (פה).
המרווח המשלים (או ה"הופכי") של הטרצה הוא הסקסטה, וגם הוא מרווח קונסוננטי.
טרצינה - בשירה, בית בן שלוש שורות של הנדקסילאבים או מבנה לכתיבת שירה שהיה פופולרי באיטליה של ימי הביניים והרנסאנס, מכונה גם "טרצה רימה".
מבנה החריזה של טרצה רימה הוא כדלקמן: אבא, בגב, גדג, דהד, וכן הלאה.
בכל בית שלוש שורות ומכאן השם - tertius = שליש/שלישי (לטינית).
הטרצינות ננעלות בשורה בודדה נוספת, אשר חורזת עם השורה האמצעית מהבית האחרון.
ב"אוטאבה רימה" (מבנה לכתיבה בן שמונה שורות) משמשות שתי טרצינות (על פי הפירוש הראשון) ואחריהן שתי שורות החורזות זו עם זו, כלומר, כתיבה בפורמט הבא: אבא-באב-גג.
הפואמה הנודעת "הקומדיה האלוהית" של דנטה כתובה בטרצינות/טרצה-רימה.
טֶרָפְּסִיכוֹרָה (יוונית: Τερψιχόρη; מילולית, עונג הריקוד) במיתולוגיה היוונית, הייתה אחת מתשע המוזות, שילדה מנמוסינה, אלת הזיכרון, לזאוס, ראש האלים.
טרפסיכורה הייתה הפטרונית של המחול והשירה הדרמטית, ומאוחר יותר גם של השירה הלירית.
בדרך כלל היא מתוארת ביצירות אמנות מנגנת בלירה.
לפי מספר מיתוסים, טרפסיכורה, ביחד עם אל הנהר אכלואוס, היא הורתן של הסירנות, ששירתן הענוגה משכה מלחים למותם.
מסורות מסוימות מייחסות לה גם את לידת המוזיקאי לינוס, בנו של האל אפולו, אך אחרות קובעות שלינוס הוא בנה של המוזה קאליופה או של המוזה אוראניה.
משמה של טרפסיכורה נגזרה המילה האנגלית Terpsichorean, שמשמעותה - ריקודי, שמתקשר לריקוד.
האסטרואיד שהתגלה על ידי וילהלם טמפל בספטמבר 1864 נקרא על שמה.
טרפטו היא שכונה גדולה בדרום מזרח ברלין, בירת גרמניה.
היא גובלת בקפניק (Köpenick) במזרח, נויקלן (Neukölln) במערב, קרויצברג בצפון-מערב, פרידריכסהיין בצפון, ליכטנברג בצפון מזרח ובמדינת ברנדנבורג בדרום.
בשכונה מתגוררים כ-120 אלף איש.
השכונה נוצרה כתוצאה מחוק ברלין רבתי (1920), מאיחוד של מספר שכונות וכפרים אל תוך ברלין.
רפורמת השכונות ב-2001 איחדה אותה יחד עם שכונה גדולה אחרת, קפניק, והיא כיום השכונה המאוחדת הגדולה ביותר בברלין.
השכונה המאוחדת נקראת טרפטו-קפניק, למרות שבקרב התושבים והמבקרים נשמרים עדיין השמות הישנים.
השכונה מאופיינת ביערות ובשטחים פתוחים נרחבים רבים, בהם משובצים עשרות אגמים.
הפארק הגדול, פארק טרפטו (Treptower Park), נמצא בגבולות השכונה, והוא כולל יער פראי, אגמים ונהר השפרה עובר בשטחו, ובקצהו נערך בסופי שבוע שוק הפשפשים הגדול ביותר בברלין.
גם הפארק הגדול וולהיידה (Wuhlheide) נמצא בתחום השכונה, ובתוכו גם אצטדיון להופעות פתוחות גדולות, המארח להקות בינלאומיות רבות.
פארק המדע אדלרסהוף (Adlershof) הוא אחד מסימני ההיכר הנוספים של השכונה.
טרפּנים (באנגלית ביחיד: Terpene) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
הטרפנים הם תרכובות המורכבות מיחידות חוזרות של איזופרן (C5H8).
כשמדובר על יחידות איזופרן טהורות הקשורות האחת לשנייה קרוי החומר טרפן; כשקיימים שינויים קלים ביחידות האיזופרן (תוספת של אטומי חמצן, למשל) קרוי החומר טרפנואיד (Terpenoid) או איזופרנואיד (Isoprenoid).
טרפנים גדולים עשויים להכיל עשרות יחידות איזופרן.
כל הטרפנים מסונתזים, באמצעות מסלולים מטבוליים סבוכים, מאצטיל CoA.
יחידות האצטיל מתחברות זו לזו ויוצרות בהדרגה טרפן.
לעיתים נסגרות שרשראות האיזופרן לטבעת, דבר המקשה על זיהוי התרכובת כטרפן במבט ראשון.
הטרפנים השונים מחולקים לקבוצות לפי מספר יחידות האיזופרן המרכיבות אותם:
טרפן המורכב מיחידת איזופרן (ומכיל 5 אטומי פחמן) בודדת קרוי המיטרפן (Hemiterpene).
טרפן המורכב משתי יחידות איזופרן (10 אטומי פחמן) קרוי מונוטרפן (Monoterpene).
טרפן המורכב משלוש יחידות איזופרן (15 אטומי פחמן) קרוי ססקוויטרפן (Sesquiterpene).
טרפן המורכב מארבע יחידות איזופרן (20 אטומי פחמן) קרוי דיטרפן (Diterpene).
טרפן המורכב מחמש יחידות איזופרן (25 אטומי פחמן) קרוי ססטרטרפן (Sesterterpene).
טרפן המורכב משש יחידות איזופרן (30 אטומי פחמן) קרוי טריטרפן (Triterpene).
טרפן המורכב משמונה יחידות איזופרן (40 אטומי פחמן) קרוי טטרהטרפן (Tetraterpene).
טרפן המורכב מלמעלה משמונה יחידות איזופרן קרוי פוליטרפן (Polyterpene).
הטרפנים מיוצרים בעיקר על ידי צמחים ומהווים מטבוליטים משניים.
חומרי סיכה, ריח, הגנה וצבע רבים, וכן שמנים אתריים, הם טרפנים.
טרפנים בריכוז גבוה ניתן להפיק משרף של עצים, במיוחד עצי מחט .
גומי הוא פוליטרפן המכיל עשרות יחידות איזופרן.
הקרוטנים הם קבוצה של צבענים (פיגמנטים) המורכבים משמונה יחידות איזופרן והמקנים צבעי צהוב, כתום ואדום לפירות, פרחים, עלים ולמבנים אחרים בצמח.
טרפנים רבים מהווים מרכיב באלקלואידים, הקבוצה הגדולה ביותר של מטבוליטים משניים בצמחים.
טֵרַצוֹ, או בכינויו הנפוץ: בָּלָטָה (בעברית: אֲרִיחַ רִצְפָּה; מַרְצֵפָה), הוא שם לאריחי ריצוף משוייפים העשויים מבטון לבן וחצץ (אגרגט) ולעיתים גם פיגמנטים שונים.
בנוסף למרצפות, ניתן ליצור בטכנולוגיית הטרצו משטחים גדולים, מדרגות, ועוד.
מקור השם הוא העיירה Terrazzo באיטליה, שם כנראה, החלו לערבב אגרגטים במלט לרצפה בדוגמאות שונות, וללטש את הרצפה עד לקבלת מראה מבריק ומגוון.
יישומו של הטרצו בישראל הוא על מצע חול נקי ושכבת טיט הדרושה לפילוס (יישור באמצעות פלס) האריח.
יתרונותיו של הטרצו הוא מחירו הנמוך (בהשוואה לאריחי שיש, אבן ואריחי ריצוף טבעי אחר וגם מאריחי קרמיקה שייצורם כרוך בשרפה) ועמידותם הגבוהה לשבר (כתוצאה מעומס פיזי) וכן גם האפשרות לחדש ולהבריק אותו שנים אחרי שהוא כבר משמש כריצוף בבניין באמצעות מכונות ליטוש ("פוליש").
לטרצו אין חסרונות משמעותיים, למעט אולי המשקל שלו, אלא שהתקנים דורשים מאריחי הטרצו לעבור בדיקת בעומס ממוצע של 300 ק"ג, מה שמגביל את היכולת לייצר אריחים במידות גדולות, שיעמדו בדרישות התקן.
עיצוב ריצוף מודרני המעדיף שימוש באריחים במידות גדולות, דחקו את אריחי הטראצו מהשוק, לטובת אריחים קרמיים שאינם חייבים בבדיקת שבר.
בשנת 1946 נפתח מפעל גדול במפרץ חיפה ללוחות טרצו ששימשו כשיש למטבחים תחת השם המסחרי "גלומיט".
הטרצו היה לריצוף הפנים הנפוץ ביותר בישראל החל משנות העשרים ועד לראשית שנות התשעים של המאה העשרים.
עד לשנות השבעים היה נפוץ מאוד הריצוף בטרצו מרובע במידה של 20 סנטימטר שבו כמות חצץ נמוכה יחסית ובטון לבן לא מגוון בעל תצורה כללית אופיינית.
לאחר מכן גדל מגוון הדגמים שבחלקם אגרגטים ייחודיים ובטון מגוון.
כמו כן גדל השימוש במידה של 30 סנטימטר.
בשנות התשעים פחת מאוד השימוש בטרצו, בין השאר בעקבות ירידת המחיר ועליית האיכות של אריחי הקרמיקה, ובייחוד הסוג הנקרא גרניט פורצלן.
עד שנות ה-90 היה מקובל המושג "לשים את הכסף מתחת לבלטות", שמשמעו להחביא את הכסף בבית.
המקור למושג הוא שאריחים משוחררים שניתן להרים נחשבו מקום מחבוא מעולה לשטרות.
להקת כוורת, בשירם הפרודי הבלדה על ארי ודרצ'י, מתארת זוג בנאים שגרים מתחת לרצפה ומזיזים את הבלטה על מנת לצאת.
נהר טרק הוא אחד הנהרות הגדולים בצפון הקווקז.
הנהר זורם מגאורגיה לרוסיה עד לים הכספי.
מוצא הנהר הוא מקרחון על הר קזבק בגובה 5,037 מטר מעל פני הים, שזורם במדרונות ההר צפונה למעבר דריאל שבגבול עם רוסיה.
הוא עובר בדרכו את צפון אוסטיה, העיר ולדיקווקז והעיר מוזדוק (Моздо́к).
לאחר מכן הוא פונה מזרחה ועובר בצ'צ'ניה ובדאגסטן לפני שהוא מתפצל לשניים הנשפכים לים הכספי.
מתחת לעיר קיזליאר (Кизля́р) הוא יוצר דלתה ביצתית ברוחב של כ-100 ק"מ (62 מייל).
הנהרות העיקריים הנשפכים אליו הם: נהר ארדון (Ардон), נהר פיגדון (Фиагдон), נהר מלקה (Малка) ונהר סונז'ה (Сунжа).
הנהר מהווה נכס טבעי חשוב של האזור, והוא משמש להשקיה ולהפעלת תחנת כוח הידרואלקטרית.
המשרד לאיכות הסביבה של צפון אוסטיה השיק יוזמה לכלול את הפרויקט הפדרלי "שיפור של אגן נהר טרק" בפרויקט הלאומי "אקולוגיה".
היוזמה של משרד משאבי הטבע נתמך באופן פעיל על ידי משרד הפדרציה הרוסית עבור צפון הקווקז, משרד משאבי טבע ואקולוגיה של הפדרציה הרוסית, והמינהל של הסוכנות הפדרלית לדיג.
טרפנטין הוא נוזל המופק על ידי זיקוק שרף עצים, בעיקר אורנים.
הוא משמש כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית.
הוא מורכב מטרפנים, בעיקר המונוטרפנים אלפא-פינן ובטא-פינן.
טרפנטין טיפוסי מכיל 60%- 70% (משקלי) אלפא-פינן ו 20%-25% בטא-פינן ושורה של חומרים אחרים בהם טרפנים מחומצנים המקנים לנוזל את ריחו.
יש לו ריח חזק, המזכיר את ריחו של האצטון.
מקור המילה בשם היווני לעץ האלה, terebinthine, שממנו הופק במקור הטרפנטין.
כאמור, אחד המקורות המוקדמים ביותר לחומר היה המין אלת טרבינת (Pistacia terebinthus), עץ ים תיכוני נפוץ.
זני האורנים המשמשים לייצור טרפנטין הם:
החומר המכונה בלסם קנדי (או "טרפנטין קנדה") הוא טרפנטין המופק משרף האשוח הריחני (balsam fir).
לטרפנטין שני שימושים עיקריים בתעשייה - כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית.
כממס, טרפנטין משמש לדילול צבעי שמן, לייצור חומרי ציפוי, וכחומר מקור לתעשייה הכימית.
בארצות המתועשות פחת מאוד השימוש בטרפנטין כממס, והוא הוחלף על ידי תחליפי טרפנטין זולים, המופקים מנפט, בייחוד "טרפנטין מינרלי" המבוסס על ספירט לבן.
טרפנטין משמש גם כמקור לחומרי גלם לסינתזה של תרכובות כימיות ריחניות.
חומרים מסחריים כמו קאמפור, לינלול, אלפא-טרפינאול וגרניול מופקים כולם מאלפא-פינן ובטא-פינן, שתי התרכובות העיקריות בטרפנטין.
פיננים אלה מופרדים ומטוהרים על ידי זיקוק.
תערובת הדי-טרפנים וטרי-טרפנים הנותרת לאחר הזיקוק נמכרת כשרף.
טרפנטין גם משמש כתוסף לחומרי ניקוי רבים, בזכות תכונותיו האנטיספטיות, וריחו ה"נקי".
טרפנטין משמש ברפואה מימי קדם:
בשימוש מקומי חיצוני, טרפנטין יעיל מאוד נגד כינים.
אם הטרפנטין מעורבב עם שמן נוסף, מתקבל חומר יעיל נגד מחלות גרון ואף, במריחה על החזה.
בעבר נהגו לשתות טרפנטין, במטרה לחסל טפילים במערכת העיכול.
מנהג זה נפסק, עקב הסכנה הרבה בשתיית טרפנטין - החומר רעיל ביותר, ויכול לגרום למוות.
טרפנטין הוא ממס אורגני, ורבות מהסכנות שהוא מציב משותפות לכל הממסים האורגניים.
מקורו הטבעי אינו הופך אותו לפחות מסוכן מחומרים מלאכותיים.
אדי טרפנטין עשויים לגרום לכוויות בעור ובעיניים, לפגיעה בריאות ובמערכת הנשימה, ולנזק למערכת העצבים אם נשאף.
בבליעה החומר עשוי לגרום לאי-ספיקת כליות, ובעיות נוספות.
טרפיָדִים (שם מדעי: Stomatopoda, סטומאטופודה; מכונה: Mantis shrimp) היא סדרה במחלקת הסרטנים העילאיים.
השם העברי נגזר מהמילים "טרף" ו"יד" המתייחסים לשימוש שעושים הסטומאטופודים בידיהם כדי לתקוף ולטרוף יצורים אחרים.
בסדרה זו מצויות המשפחות הבאות:
Odontodactylidae – בה גמלן שלמה ("טרפיד טווסי")
טרפידים ידועים גם כ"חסילוני גמל שלמה" בקרב דוברי אנגלית , מכיוון שגופם נראה כמו שילוב בין חסילון לבין גמל שלמה.
אורכו של טרפיד מגיע ל-30 ס"מ, אף על פי שתועדו גם פרטים חריגים בעלי גודל של עד 40 ס"מ.
שריון טרפידים מכסה רק את חלקו האחורי של ראשו ואת שלושת המקטעים הראשונים של בית החזה.
צבעו מגוון בהתאם לסביבת המחיה, ונע בין גוונים של חום לבין צבעי ניאון זוהרים.
המינים השונים צדים ביום, בלילה, או בשעות הדמדומים.
רוב המינים חיים באזורי אקלים טרופי וסובטרופי.
טרפידים הם חיות אגרסיביות מתבודדות המבלות את רוב זמנן במחבוא בין הסלעים ובמחפורות על קרקע הים.
הם ממתינים לטרפם שיחלוף על פניהם, אך בנוסף, שלא כסרטנים אחרים, גם רודפים וצדים טרף חי.
הטרפידים עוזבים את בתיהם לעיתים רחוקות בלבד, על מנת לאכול או להגר.
חוקרים כינו את הטרפיָדים "חגב ים", האוסטרלים "Prawn killer" וצוללים מכנים אותם לעיתים "מפצחי האצבעות", בשל הקלות שבה הם מסוגלים לשפד, להמם במכה או לבתק את אבריו של טרפם, בעזרת זוג הצבתות שלהם, שחזקות מספיק כדי לשבור זכוכית אקווריום במכה אחת.
הסרטן תוקפני במיוחד, ונקרא גם "אגרופן" בשל אגרופיו החזקים כקליע, שבעזרתם הוא תוקף את קורבנותיו.
הטרפידים ידועים בזכות יכולת הראייה שלהם, הנחשבת למורכבת והמפותחת ביותר בעולם החי.
עיניהם הצבעוניות של טרפידים הן עיני פסיפס.
הן מוגבהות על גבי גבעולים שנעים באופן עצמאי זו מזו ונחשבות לעיניים המתוחכמות ביותר בממלכת החיות.
לטרפידים יכולת ראיית הצבע המורכבת ביותר בעולם החי.
עין טרפידים בנויה משני חצאי כדור פחוסים, המכילים יחד כעשרת אלפים אומטידיום נפרדים סמוכים זה לזה.
שני חצאי הכדור מופרדים על ידי שש שורות של אומטידיום מיוחדים, הנקראות יחד "רצועת האמצע", (Midband) המחלקת את העין לארבעה חלקים.
מבנה זה מאפשר לראות עצם בשלושת חלקי העין במקביל.
כלומר, לכל עין יש ראייה משולשת (Trinocular), ותפיסת עומק משלה.
מבנה זה מאפשר עיבוד טורי ומקבילי של גירויים חזותיים.
חצאי הכדור העליון והתחתון משמשים בעיקר לזיהוי צורה ולזיהוי תנועה, ולא לראיית צבע כבעיניהם של סרטנים אחרים.
שורות 1–4 של רצועת האמצע מתמחות בראיית צבע בתחום שבין על-סגול לבין תת-אדום.
האלמנט האופטי בשורות אלו כולל שמונה סוגי פיגמנטי ראייה.
תאי הקנים (Rhabdoms) מחולקים לשלושה סוגי שכבות פיגמנטים, שכל אחת מהן מותאמת לאורכי גל שונים.
שלוש השכבות בשורות 2–3 מופרדות על ידי מסננים צבעוניים (intra-rhabdomal filters) שניתן לחלקם לארבע מחלקות, שתי מחלקות בכל שורה.
השורות מסודרות כשכבות סנדוויץ': פיגמנט ראייה, מסנן צבעוני ממחלקה אחת, פיגמנט ראייה, מסנן צבעוני ממחלקה אחרת, ולבסוף פיגמנט ראייה נוסף.
האור שעובר דרך שורות אלו משנה את צבעו בהתאם לצבע המסנן.
המסנן משמש לחידוד אורך הגל של האור העובר דרכו אל פיגמנט הראייה שמתחתיו.
צבע המסננים משתנה בין הזנים השונים ועשוי לכלול את הצבעים: סגול, כחול, אדום, כתום וצהוב.
המסננים הצבעוניים שברצועת האמצע מקטינים את כמות האור המגיע לפיגמנטי הראייה (בדומה למשקפי שמש) ולכן מערכות אלו יעילות יותר בסביבה של אור חזק.
רוב המינים בסדרה חיים אמנם בסביבה מוארת.
שורות 5–6 מופרדות גם הן לשכבות, אך כוללות רק מחלקה אחת (תשיעית) של פיגמנטי ראייה, המיוחדות לקליטת אור מקוטב.
הן אף מסוגלות לקלוט אור מקוטב בכיוונים שונים.
פיגמנט נוסף נמצא בחלקים העליון והתחתון של העין.
מינים מסוימים הם בעלי 16 סוגים של פוטורצפטורים, המחולקים לארבע מחלקות (רגישותם הספקטרלית מכוונת בנוסף על ידי המסננים הצבעוניים שברשתית), 12 מהם מנתחים אורכי גל שונים (מתוכם ארבעה רגישים לאור על-סגול) וארבעה מהם מנתחים אור מקוטב.
מין אחד של טרפידים אף מסוגל לזהות אור בקיטוב מעגלי.
לשם השוואה, לאדם יש רק חמישה פיגמנטי ראייה, והוא אינו מסוגל לזהות אור מקוטב כלל (למעט מברשת היידינגר).
רצועת האמצע מכסה שטח קטן של 5–10 מעלות משדה הראייה בכל רגע נתון, אבל עיני הסרטנים המותקנות על הגבעולים מונעות על ידי שמונה שרירים עצמאיים המחולקים לשש קבוצות תפקודיות המאפשרות תנועה חופשית ביותר של כשבעים מעלות בכל הצירים.
השימוש בשרירים אלו להפניית הרצועה המרכזית בכל כיוון מאפשר להוסיף מידע נוסף שלא נראה על ידי שני חצאי העין.
הטרפידים מסוגלים לעקוב אחר תנועה בעזרת תנועות עיניים מהירות, ובעזרת תנועה עצמאית של כל עין.
על ידי שימוש בטכניקות שונות, כולל תנועות קופצניות של העין, רצועת האמצע מכסה חלק נרחב משדה הראייה.
המידע היוצא מהרשתית מנותח במספר רב של ערוצי מידע מקבילים המוליכים אל מערכת העצבים המרכזית, ובצורה זאת מקטינים את עיבוד המידע הדרוש ברמות גבוהות יותר.
עיני הטרפידים מאפשרות להם לזהות סוגים שונים של אלמוגים, סוגים שונים של טרף (שחלקו שקוף או שקוף-למחצה) בעזרת הראייה המקוטבת, וטורפים כגון הברקודה, שהוא בעל קשקשים מבריקים.
סיבה נוספת היא ששיטת הציד של הטרפיד (תנועות מהירות מאוד של הצבתות) מצריכה מידע מדויק על טווח הטרף, המחייבת תפישת עומק מדויקת, זאת על ידי הראייה השש-עדשית (Hexaocular).
העובדה שהראייה המשוכללת ביותר מופיעה אצל המינים עם הגוף הצבעוני ביותר מרמזת שראיית הצבע התפתחה בדומה לזנב הטווס.
בתקופת החיזור פולט אזור בשריון הטרפיד אור פלואורסצנטי באורכי גל הנקלטים על ידי עיניהם.
הנקבות פוריות רק בזמן מסוים של מחזור הגאות, והיכולת לתפוש את מצב הירח מסייעת למנוע ניסיונות חיזור כושלים.
יכולת זאת גם מאפשרת לטרפיד להעריך את עוצמות הגאות, דבר חשוב למינים החיים במים רדודים סמוך לחוף.
טְרֵק הוא מסלול טיול רגלי האורך בין מספר שעות למספר ימים, ולעיתים אפילו מספר חודשים.
אורכו של הטרק נקבע לפי המסלול, האזור וקצב ההליכה של המטייל.
מקור המילה טרק (Trek) או טרקינג (Trekking) בשפות סקסונית תחתית והולנדית, שבהן הפועל trekken פירושו למשוך או לסחוב (באנגלית drag או draw).
השפה האנגלית שאלה את המונח מן האפריקאנס.
או שמא מהמילה Tariq בערבית, שמשמעותה היא דרך.
פעמים רבות יש לטרק שיא שהולכים לקראתו: צפייה בקרחון וטיול עליו, הגעה למעבר הרים גבוה, או מקום מעניין מבחינה גאוגרפית כגון האוורסט, או מבחינה תרבותית כגון מאצ'ו פיצ'ו.
לרוב יאופיין טרק בכך שהתרמילאי נושא את כל ציודו על גבו, אך אין זה מחייב.
שכירת שירותיו של סבל מקומי אינה תופעה יוצאת דופן באזורים המיועדים לטרקים, היות שהיא גם תורמת פרנסה לאוכלוסייה המקומית הענייה.
מעבר לנשיאת הציוד הוא מאיר את עיני המטיילים בכל הקשור לנוף מסביב.
ניתן לקחת סבל דרך סוכנות נסיעות ואז התשלום הוא כולו מראש או לחלופין, עצמאית ואז התשלום מתחלק פר יום מסלול.
קיימת הסכמה בין הפורטרים לבין בעלי הגסט האוסים במהלך הטרק, לספק להם לינה ואוכל ללא צורך בתשלום.
הפורטר ערוך לטרקים מבחינה פיזית והוא מסוגל לשאת על גופו משקל רב.
שביל עמק המעיינות (חמישה ימים עד שמונה)
שביל הנגב המערבי (חמישה ימים)
מסע מים אל ים (שלושה עד ארבעה ימים)
שביל הגולן (ארבעה עד שישה ימים)
שביל סובב מכתש רמון (חמישה עד שמונה ימים)
שביל ישו (ארבעה עד חמישה ימים)
שביל סובב באר שבע (שלושה עד חמישה ימים)
שביל הדסה – כחמש שעות
שביל חיפה – טרק אורבני
שביל הסנהדרין (שלושה עד חמישה ימים)
אנפורנה בייס קמפ, מכונה טרק ה-ABC
סובב אנפורנה או בנפרד חלקו האחרון – ג'ומסום
פין – פרווטי (במדינת הימאצ'ל פרדש)
ספיטוק – סטוק (באזור לדאק)
אינקה טרייל (מגיע עד למאצ'ו פיצ'ו)
טראנס אלטיפרמק טרק (רכס הקצ'קר)
סובב מון בלאן (כעשרה ימים)
טרפטו-קפניק (גרמנית: Treptow-Köpenick) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
רובע טרפטו-קפניק נוצר כתוצאה מאיחוד שני רבעים לשעבר, טרפטו וקפניק, במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. כל השכונות המרכיבות את הרובע שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין.
הרובע שוכן בדרום-מזרח העיר והוא גובל ברבעים פרידריכסהיין-קרויצברג מצפון-מערב, ליכטנברג ומרצאן-הלרסדורף מצפון, נויקלן ממערב ובמדינת ברנדנבורג מדרום וממזרח.
רובע טרפטו-קפניק הוא הרובע הגדול בשטחו בברלין.
שטחו מהווה כמעט חמישית משטח ברלין.
אוכלוסייתו, לעומת זאת, היא הקטנה ביותר בברלין אחרי רובע שפנדאו.
זהו לפיכך הרובע הדליל ביותר בברלין; צפיפות האוכלוסייה בו קטנה יותר מפי 2 מהממוצע בברלין.
רובע טרפטו-קפניק מורכב מ-15 שכונות.
זהו מספר השכונות הרב ביותר מבין רובעי ברלין.
כרבע מתושבי הרובע מתגוררים בשכונה קפניק.
זוהי השכונה הגדולה ביותר בשטחה מבין 95 שכונות העיר ברלין, והיא מהווה כחמישית משטח הרובע.
לחלקים גדולים מרובע טרפטו-קפניק אופי כפרי.
למעשה, מספר שכונות ברובע הן כפרים לכל דבר אשר סופחו לשטח ברלין במהלך המאה העשרים.
ברובע טרפטו-קפניק יותר שטחי טבע מאשר בכל רובע אחר בעיר.
חלקים נרחבים מהרובע מכוסים יער; 41% מכל שטח היערות בברלין שוכנים בטרפטו-קפניק.
ברובע נמצא האגם הגדול ביותר בברלין, מיגלזה (Müggelsee), המתפרש על-פני 7.5 קמ"ר.
טרצ'יזיו בורניץ' (באיטלקית: Tarcisio Burgnich; 25 באפריל 1939 - 26 במאי 2021) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדות ההגנה, ונודע בשל ההישגים הרבים להם היה שותף במדי אינטר מילאנו ונבחרת איטליה בשנות ה-60 וה-70.
לאחר ששיחק במחלקת הנוער של נאפולי, החל את הקריירה המקצוענית שלו באודינזה ב-1965. לאחר שתי עונות בקבוצה בהן שותף במשחקים מועטים, עבר ליובנטוס שגם בה מיעט לשחק.
ב-1961 עבר בורניץ' לפלרמו, במדיה הפך לראשונה לשחקן משמעותי, וכעבור עונה אחת עבר לאינטר מילאנו.
בורניץ' שיחק באינטר בעיקר בעמדות הבלם האחורי והמגן הימני, וערך 467 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות.
לסגנון משחקו האגרסיבי והנחוש היה חלק חשוב בשיטת ה"קטנאצ'ו" שהונהגה בקבוצה בהצלחה על ידי המאמן הלניו הררה, בהיותו אחד מהשחקנים הבולטים בהגנת הקבוצה לצד ג'אצ'ינטו פאקטי.
בורניץ' היה שותף לזכיית הקבוצה בחמש אליפויות הסרייה א', שני גביעי אירופה לאלופות בשנים 1964 ו-1965 (לאחר ניצחונות במשחקי הגמר על ריאל מדריד ובנפיקה ליסבון בהתאמה), שתי העפלות נוספות לגמר הטורניר ב-1967 וב-1972, ושני גביעים ביניבשתיים.
באותה תקופה זכתה אינטר לכינוי "לה גרנדה אינטר" וזכורה עד היום כאחת הקבוצות הגדולות בתולדות הכדורגל האירופי.
הוא שיחק באינטר עד 1974, עת חזר לנאפולי, במדיה שיחק שלוש שנים בטרם פרש.
בורניץ' אף היה אחד מהשחקנים החשובים בהגנת נבחרת איטליה במשך למעלה מעשור, יחד עם חברו לאינטר, פאקטי.
הוא זכה עם הנבחרת באליפות אירופה ב-1968, והשתתף עמה בשלושה גביעי עולם: ב-1966, 1970 ו-1974. במונדיאל 1970 העפיל עם הנבחרת עד לגמר, שם הפסיד עמה 4-1 לנבחרת ברזיל.
בורניץ' הופקד לשמור על פלה באותו משחק, ולא הצליח למנוע ממנו לכבוש בנגיחה את השער הראשון.
לאחר הגמר אמר עליו בורניץ': "אמרתי לעצמי שהוא בנוי מעור ועצמות בדיוק כמו כל אחד אחר.
לאחר פרישתו פנה בורניץ' לקריירה כמאמן, שנמשכה למעלה מעשרים שנה, וזכה להצלחה מועטה עם קבוצותיו.
נפטר ב-26 במאי 2021 בבית החולים סן קמיליו, אליו הובהל לאחר שלקה בשבץ מוחי.
טרקאי (בליטאית: Trakai, בפולנית: Troki, ביידיש: טראָק, טראָקע), היא עיר בליטא, הנמצאת 28 ק"מ מערבית לווילנה.
היא הייתה הבירה הראשונה של ליטא.
נמצאת על חצי אי ומוקפת במספר אגמים.
השם טרקאי מוזכר לראשונה בכתבי הטבטונים ב-1337. גדימינאס הגדול התאהב במקום ובנה שם מצודה.
הוא קבע את המקום כמרכז שלטונו בליטא.
היא קבלה זכויות עיר ב-1409.
האתר המרכזי והחשוב בטרקאי היא טירת האי הגדולה הנמצאת על אי באגם גאלבה ומחוברת לעיר בגשר עץ.
הטירה עברה שיקום מסיבי שהחל ב-1980 והסתיים בתחילת שנות ה-90 עם עצמאות ליטא.
במקום ישנו מוזיאון גדול עם מוצגים היסטוריים רבים.
בחצר הטירה נערכים מופעים שונים.
ב-1392 הביס ויטאוטס הגדול את הטטרים.
הוא הביא משפחות של קראים, יהודים וטטרים מחצי האי קרים ואפשר להם להתיישב בטרקאי ובעוד ערים בדוכסות הגדולה של ליטא.
הם שימשו מעין מעמד ביניים בין האצולה והצמיתים.
לאחר גירוש ספרד הגיעו יהודים נוספים לטרקאי.
ב-1495 גורשו היהודים והקראים מטרקאי אבל הורשו לחזור ב-1503. בין המשפחות היהודיות בטרקאי הייתה משפחתו של הרב שלמה שוסטר רבה של לודז' ברבות הימים.
ב-1793 סופחה ליטא לאימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה וקראים רבים עברו להתגורר בערים גדולות כמו וילנה וסנקט פטרבורג.
ראש הקהילה הקראית בטרקאי שכונה "חכם" היה אחראי על קהילות הקראים בליטא, פולין ומערב רוסיה.
במלחמת העולם השנייה רצחו הגרמנים ועוזריהם הליטאים את כל יהודי טרקאי והסביבה.
הקראים טענו כי מוצאם אינו שמי אלא טורקי-מונגולי ואין הם ממוצא יהודי.
הם שייכים לעם הכוזרי ולראייה ששפתם הקראימית כלל אינה דומה לעברית אלא היא ניב טטרי.
הימלר פנה בשאלה למספר היסטוריונים יהודים בוורשה ובווילנה – מאיר בלבן, יצחק שיפר וזליג קלמנוביץ' שמתוך רצון להציל את הקראים, קבעו כי מוצאם אינו קשור ליהודים.
הימלר אף אפשר להם לשרת בוואפן אס אס.
כיום יש משפחות בודדות של קראים בטרקאי.
הם גרים בבתי עץ המאופיינים בשלושה חלונות המסמלים את הנאמנות לאלוהים, למשפחה ולשלטון הליטאי.
בית הכנסת שלהם נקרא "כנסה" (Kenesa) ולידו מוזיאון לתולדות הקראים בליטא.
בטרקאי גם בית העלמין הקראי הגדול והקדום מכל בתי העלמין היהודיים במזרח אירופה – ראשוני הקברים בו הם מהמאה ה-16.
טרצ'ין (בפולנית: Tarczyn) היא עיירה במחוז פיאסצ'נו שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
טרצ'ין נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובמאה ה-14 הוענקו לה זכויות עיר.
בפלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העירה בפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בפולין הקונגרסאית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שרפו רבים מבתיה באש.
בהמשך, הוטלו על היהודים שנותרו בעיירה גזירות שונות, ובסתיו 1940 רוכזו בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה.
בפברואר 1941 גורשו כל יושבי הגטו שבעיירה לגטו ורשה, ומשם שולחו בשנת 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אוגניו (ז'ניה) קויאטקובסקי פעל להצלת יהודים המתגוררים בעיר וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
טרפליום היא סדרת טלוויזיה צרפתית ששודרה בערוץ Arte בשנת 2016. עלילת הסדרה מתרחשת במציאות עתידנית-דמיונית, שבה עקב עליית שיעור האבטלה ל-80% מקיפים עצמם האנשים העובדים בחומה, ומותירים את המובטלים מחוצה לה, במה שמכונה "האזור".
העבודה הופכת לדבר החשוב ביותר עבור תושבי העיר, וכל היבט בחייהם נועד להפוך אותם ליעילים בעבודתם.
מי שאינו ממלא את עבודתו כראוי ומפוטר, מגורש מיד לאזור.
משכך, התושבים מוכנים לעשות הכל כדי לשמור על מקומות עבודתם, ואף לבגוד לשם כך בקרובים להם.
העיר נשלטת בידי ממשלה, ואולם הממשלה פועלת במידה רבה לפי תכתיביהם של הבנק העולמי ותאגידים גדולים, ובפרט תאגיד המים אקוואוויל (Aquaville), שכן מים ראויים לשתייה הפכו למשאב נדיר.
כעבור 13 חודשים, לאחר ששר העבודה נשבה בידי מורדים באזור, בלחץ הבנק העולמי, מודיעה ראש הממשלה נדיה פסרסון (רונית אלקבץ) על עסקה, לפיה בתמורה לשחרורו יורשו 10,000 תושבים מן האזור להיכנס מדי יום לעבודות יזומות בעיר.
התושבים שנבחרו נקראים "עובדי סולידריות".
איזיה קאטל (לאוני סימאגה) היא אחת מעובדי הסולידריות.
איזיה מגדלת לבד את בנה בן ה-13 נואה (נמו שיפמן).
אביו של נואה, איתן, נטש אותם זמן קצר לאחר לידתו, והצטרף למחתרת.
נואה לא יודע על כך, שכן איזיה סיפרה לו שאיתן זכה בהגרלה ונסע ל"דרום" - אזור אוטופי שבו יש עבודה לכולם.
בעיר משובצת איזיה לעבודה בביתם של רובן (פייר דלאדונשאן) ותאיס גרסיה.
לבני הזוג אין עבודה של ממש להעסיק בה את איזיה, אך הם חייבים להעסיקה על פי החוק החדש, ועל כן הם נותנים לה מטלות שונות בביתם.
לתאיס קשר עם המורדים, ולאחר שהם חוששים שהקשר עמה יחשוף אותם, הם חוטפים אותה והורגים אותה.
רובן לא יודע לאן נעלמה רעייתו, אך הוא מוטרד פחות ממה שעלה בגורלה, ויותר מכך שכמועמד לתפקיד בכיר בתאגיד המים, עליו להציג אורח חיים נורמטיבי, ובכלל זה קשר נישואים.
רובן מעוניין בתפקיד בעיקר משום שהשכר בתפקיד החדש יאפשר לו לשלוח את בתו האילמת מאל לבית ספר יוקרתי שבו מתחנכים גם תלמידים אילמים.
הוא חושש שאם לא תגיע לבית ספר כזה, היא תושלך לאזור.
נוכח דמיונה הפיזי של איזיה לתאיס, מציע לה רובן להעלות את שכרה בתמורה לכך שתתחזה לאשתו, ותלך במקומה לעבודתה.
איזיה חוששת שתיחשף, אך היא מקווה שכך תוכל לגייס במהירות סכום כסף שיאפשר להבריח את בנה ואותה לדרום.
במקביל, מגלים המורדים את עיסוקה החדש, והם כופים עליה לסייע להם בהשגת מידע פנימי בשל גישתה לאביו של רובן, סילאס (אורליין רקואן), שהוא בכיר בתאגיד המים.
רובן גרסיה (פייר דלאדונשאן) - מהנדס בתאגיד המים אקוואוויל.
נשוי לתאיס ואב למאל האילמת.
איזיה קאטל (לאוני סימאגה) - תושבת האזור שמועסקת על ידי רובן כ"עובדת סולידריות".
נדיה פסרסון (רונית אלקבץ) - ראש הממשלה.
מונרו מורטי - שר העבודה ובן-זוגה של נדיה.
לאחר חזרתו מהשבי מתקשה לחזור לתפקד, והוא סובל מפרנויה.
זואי פסרסון (שרה שטרן) - בתם של נדיה ומונרו, המשמשת כיועצת התקשורת של נדיה.
מאל גרסיה (ארונה ברנהיים-דנרי) - בתו האילמת של רובן.
סילאס גרסיה (אורליין רקואן) - אביו של רובן, ואחד מהאנשים רבי העוצמה בעיר.
סבר תמיד שבנו אינו מוצלח מספיק, אך בשל ירידה במצבו הבריאותי הוא נאלץ להיעזר בו.
ג'ף (אשיל רידולפי) - תושב אזור פשוט ולא משכיל, שנבחר לשמש כ"עובד סולידריות".
לצורכי יחסי ציבור, ממנה אותו ראש הממשלה ליועץ מיוחד לענייני עובדי הסולידריות, תפקיד שמעמיד אותו בקונפליקט מול חבריו מהאזור.
ליזבת (לובנה אזאבל) - אשתו של ג'ף, שעובדת כזונה.
על אף שאיפותיו של ג'ף לעבור לעיר, מעדיפה את חייה הפשוטים באזור.
רובינסון/סול (אוליביה רבורדאן) - מורה באזור ומנהיג המורדים.
נואה (נמו שיפמן) - בנה של איזיה.
ואלי (אלואז סובאז') - נערה מרדנית שחיה בגפה ומתיידדת עם נואה.
איתן/בוריס (תיבו אווראר) - אביו של נואה שהצטרף למורדים.
הנס (תאופיק ג'לאב) - תושב העיר וחבר במחתרת.
טרפיָד משונן (שם מדעי: Lysiosquillina maculata) הוא מין סרטן מהסדרה טרפיָדים החי במי האזור האינדו פסיפי ממזרח אפריקה ועד איי גלאפגוס והוואי.
זהו מין טורף היכול להגיע לאורך 40 ס"מ והוא המין הגדול בין הטרפידים.
הוא בעל גוף מוארך ומפוספס בכחול ובקצהו ראש קטן עם מחושים ועיניים משוכללות מאוד וטפרים גדולים ומשוננים המזכירים את טפריו של גמל שלמה ומיועדות לאותה מטרה.
טרפיָד זה אורב במאורתו לטרף לא זהיר וכשהטרף מתקרב הוא שולף את טפריו וממהר לתפוס אותו.
הוא ניזון בעיקר מדגים ומסרטנים אחרים.
הם גם לא יהססו לטרוף טרפידים אחרים.
הטרפידים המשוננים חיים בזוגות של זכר ונקבה אך לעיתים הזכר יבגוד בנקבה וינטוש אותה לטובת נקבה גדולה יותר.
טרפקה (בספרדית: Tarapacá) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה אשר נמצא בצפון צ'ילה.
בירת המחוז היא עיר הנמל איקיקה.
טרפקה גובל במחוזות הצ'יליאניים אריקה ופרינאקוטה מצפון ובאנטופגסטה מדרום, בבוליביה ממזרח ובאוקיינוס השקט ממערב.
המחוז היה חלק מפרו, עד שסופח לצ'ילה בשנת 1883 לאחר מלחמת האוקיינוס השקט.
בשנת 2007 פוצלו ממחוז טרפקה הפרובינציות אריקה ופרינאקוטה כשהפכו יחד למחוז עצמאי.
נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 מתגוררים בו 330,558 תושבים.
בעבר מחוז טרפקה היה בולט מבחינה כלכלית בזכות כריית המלח הרבה שהתבצעה בו.
כיום מקורות ההכנסה העיקריים הם דייג ותיירות.
מחוז טרפקה מחולק ל-2 פרובינציות, איקיקה וטמרוגל שמחולקות ל-7 קומנות.
פרובינציהבירהמספרשםשם בשפת מקורתושביםאיקיקהאיקיקה1אלטו אוספיסיוAlto Hospicio108,3752איקיקהIquique191,468טמרוגלפוסו אלמונטה3קמיניהCamiña1,2504קולצ'נהColchane1,7285וארהHuara2,7306פיקהPica9,2967פוסו אלמונטהPozo Almonte15,711
טַרְצַל (בהונגרית: Tarcal; ביידיש: טערצאַל) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית טרצל קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-3,392 תושבים בשנת 1990 עד 2,811 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-17%).
היהודים הראשונים שהתיישבו במקום היו סוחרי יין שבאו מפולין והשתקעו בכפר סביב שנת 1746. רוב יהודי טרצל עסקו במסחר ומיעוטם היו בעלי מלאכה ובעלי משקים וכרמים.
בית הכנסת של הקהילה נבנה בשנת 1860 ופעלו במקום גם חברה קדישא ומוסדות חינוך.
במרץ 1944 הוטל עוצר על היהודים בכפר וחפצי הערך שלהם נשדדו.
ב-16 באפריל נכלאו יהודי הכפר בבית הכנסת ולמחרת הובלו לגטו שאטוראליאויהיי, שם רוכזו כ-15,000 יהודים מהסביבה.
ב-16 במאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזרו לטרצל 20 גברים יהודים מעבודות הכפייה ו-10 נשים וחידשו את חיי הקהילה.
בשנת 1956, לאחר שהוצת בית הכנסת על ידי המורדים במשטר הקומוניסטי, נמלטו רוב היהודים מהכפר.
טרפרגליים (שם מדעי: Mantispidae) היא משפחה של חרקים מסדרת הארינמלאים המונה ארבע תת-משפחות וכ-400 מינים, ששלושה מהם נפוצים בארץ ישראל.
דומים במראם לגמלי שלמה, אך בעלי רגליים קדמיות המופנות אחורה ואז כלפי מעלה.
בני משפחה זו נפוצים באזורים חמים טרופיים וסובטרופיים והם מתפתחים בעל גלגול שדרגות הזחלים שונות זו מזו.
הם טפילים של פרוקי-רגליים אחרים.
בדרגה הראשונה הזחל פעיל וזריז.
הזחל בדרגה השנייה דומה לזחל של זבליות.
בדרגה האחרונה מתפתח דמוי איבר טוויה המשמש לטווית הפקעת בה הזחל יתגלם.
חלק מהמינים פעילים בלילה וחלקם פעילים ביום (כולל מינים שמחקים צרעות).
הרגליים הקדמיות משמשות לאחיזת הטרף הכולל חרקים אחרים והחרק הולך רק על הרגליים האחוריות.
טרק-סגפרדו היא קבוצת רכיבה מקצוענית, שרשומה בארצות הברית ושייכת לדרג הוורלד טור.
לקבוצה ניצחון בגרנד טור אחד, עם כריס הורנר בוואלטה אספנייה 2013.
הקבוצה נוסדה ב-2011 בשם "לאופרד–טרק", וכללה רוכבים בכירים כמו האחים אנדי ופרנק שלק, פביאן קנצ'לרה, ינס וויגט ועוד.
הקבוצה רשמה עונת בכורה מוצלחת, עם ניצחונות בקטעים בטירנו - אדריאטיקו, בטור דה פראנס, בטור דה סוויס וגם במונומנט ג'ירו די לומברדיה בסוף העונה, בנוסף לכך היא סיימה שנייה בטור דה פראנס לאחר שאנדי שלק היה שני לקאדל אוונס.
אך על ההישגים האלו העיב המוות של רוכב הקבוצה ווטר וויטלנד בקטע השלישי בג'ירו ד'איטליה, שמת לאחר התרסקות במהירות גבוהה.
כתוצאה מהמוות שלו כל הקבוצה עזבה את התחרות ביום למחרת.
ב-2012 הקבוצה המשיכה להתחזק וצירפה לשורותיה רוכבים בכירים כמו יאקוב פוגלסן, אנדראס קלודן וירוסלב פופוביץ'.
קנצ'לרה, פוגלסן וג'אקומו ניצולו הם הרוכבים הכי הישגיים של הקבוצה בעונה הזו, שלושתם עם ארבעה ניצחונות שלושתם עם ארבעה ניצחונות.
בין ניצחונותיו של קנצ'לרה יש גם קטע בטור דה פראנס.
השם של הקבוצה שונה ל"רדיושק–ניסן" והם הפכו לגלגול ההמשך של קבוצת רדיושק.
ב-2013 העונה רשמה את אחת העונות המוצלחות בתולדותיה, עם ניצחון ברונדה ון פלנדרן ובפריז - רובה, בשני המרוצים ניצח פביאן קנצ'לרה.
בנוסף לכך הקבוצה ניצחה בחמש אליפויות לאומיות, אך רגע השיא הגיע כאשר כריס הורנר ניצח בוואלטה אספנייה ובשלושה קטעים במרוץ, מקדים את וינצ'נצו ניבאלי.
בנוסף לכך, קנצ'לרה ניצח גם קטע בודד במרוץ.
ב-2014 הקבוצה עברה להיקרא "טרק פאקטורי-רייסינג", ועברה להיות רשומה בארצות הברית לאחר שעד 2013 הייתה רשומה בלוקסמבורג.
רוכב הקבוצה, פביאן קנצ'לרה, ניצח שנית ברונדה ון פלנדרן.
ב-2015 הקבוצה רשמה עונה בינונית, שהתוצאות הבולטות בה היו ניצחונות בשני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2016 חברת הקפה האיטלקית סגפרדו הפכה לספונסר הראשי של הקבוצה, והשם שונה ל"טרק-סגפרדו".
ניצחונותיה הבולטים של הקבוצה היו בסטראדה ביאנקה עם פביאן קנצ'לרה, ובקלאסיקה סן סבסטיאן עם באוקה מולמה בתום העונה, קנצ'לרה שהיה אחד הרוכבים הבולטים בקבוצה ורכב בה מאז הקמתה של הקבוצה, פרש.
ב-2017 אלברטו קונטדור הצטרף לקבוצה לעונה אחת בלבד לאחר שקבוצת טינקוף בה רכב התפרקה.
הוא הספיק לסיים חמישי בוואלטה אספנייה ולנצח את הקטע ה-20 במרוץ.
ב-2018 הקבוצה ניצחה בגראן פרמיו ברונו בגלי עם באוקה מולמה, קטע ב עם תומאס סקוויינס הלטבי, וקטע בוולטה אה קטלוניה עם יארלינסון פאנטאנו.
ב-2019 הקבוצה ניצחה את קטגוריית מלך ההר בג'ירו ד'איטליה, שגם ניצח את הקטע ה-16 במרוץ.
בסוף העונה הקבוצה רשמה שני הישגים גדולים, הראשון מביניהם היה הניצחון של באוקה מולמה בג'ירו די לומברדיה, והשני היה הניצחון של מאדס פדרסן באליפות העולם באופני כביש.
לקבוצה גם קבוצת נשים פעילה, שהרוכבות הבולטות בה הן אלן ואן דייק, לטיזייה פטרנוסטר, אליסה לונגו - בורגיני, וליזי דייגנן.
ביוני 2017, ה־UCI הודיעו שאנדרה קרדוסו, אחד מרוכבי הקבוצה נמצא חיובי בשימוש של EPO והושעה מהקבוצה עקב כך.
עוד רוכב של הקבוצה שנמצא חיובי בשימוש של EPO הוא יארלינסון פאנטאנו באפריל 2019, וגם הוא הושעה ולאחר מכן פרש מרכיבה תחרותית.
טרפש (בהונגרית: Terpes) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
טרפש הוא הכפר הקטן ביותר במחוז.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטרפש מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-15, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1409.
על פי רישומי מפקד האוכלוסין ההונגרי חיו בטרפש 12 יהודים מתוך 290 תושבי הכפר בשנת 1880.
טרפניים המכונים גם זבובים טורפים (שם מדעי: Asilidae) היא משפחה של חרקים טורפים מסדרת הזבובאים החיים ברחבי העולם (קוסמופוליטיים) ומכילים כ-7,500 מינים.
בניגוד למרבית הזבובים הם אינם אוכלי כל אלא ציידים אקטיביים התופסים חרקים קטנים באוויר.
בדומה לזבובים אחרים הם בעלי עיניים מורכבות גדולות, לרוב ירוקות או צבע דומה ולצידם עיניות קטנות יותר והם מעופפים יעילים להפליא.
הם בעלי גפי פה חזקים מוקפים ב"שפם" עבה העוזר לרכך חבטות ועקיצות של הטרף.
החדק שלהם חדק ודוקרני ואיתו הם מחסלים את הטרף, תוך שהם תופסים אותו בגפיהם הקדמיות ולרוב מסוגלים גם לעופף איתו.
בנוסף הם יכולים להתגונן עם הכאתו בטורפים שלהם ועקיצתו כואבת להפליא.
הם חיים סביב לצמחים נמוכים או שיחים ובהם ממתינים לטרף עובר מעופף כמו דבורים ושאר דבוראים, פרפראים, ציקדות, זבובים אחרים, שפיראים, טרמיטים, תיקנאים, מרושתי כנף ותריפסאים וכן לעיתים צדים עכבישים.
הלרוות שלהם הם אוכלי רקבובית ולעיתים אף צמחוניים, אך בשלב מסוים הם מתחילים גם לצוד טרף.
טרפל סופוט (בפולנית: Trefl Sopot) היא קבוצת כדורסל פולנית מסופוט המשחקת בליגת העל הפולנית בכדורסל והיורוקאפ.
הקבוצה נוסדה כמחליפתו של מועדון פרוקום סופוט, שעזב את העיר לגדיניה ב-2009 ושינה את שמו לארקה גדיניה.
המועדון נוסד ב-2009 לאחר שקבוצת פרוקום סופוט עברה לגדיניה.
בעונתה הראשונה הגיעה הקבוצה למקום הרביעי בליגת העל הפולנית בכדורסל וכעבור עונה כבר השתתפה ביורוצ'לנג', אם כי הודחה בשלב המוקדמות.
ב-2012 ו-2013 זכתה סופוט בגביע הפולני ובסופר קאפ, ובעונת 2011/12 הגיעה לגמר הפלייאוף מול קודמתה אסקו גדיניה, לה הפסידה 3–4 בסדרת הטוב מ-7. בעונת השתתפה הקבוצה ביורוקאפ, אך הודחה בשלב הבתים.
מאז נכנסה הקבוצה לעשור של בינוניות, כשלא העפילה לגמר הליגה או הגביע במשך תשע שנים רצופות.
בעונת השתתפה סופוט ביורופקאפ והעפילה עד לשלב הבתים השני.
ב-2023 זכתה הקבוצה בגביע הפולני בפעם השלישית בתולדותיה לאחר ניצחון 91–80 על סטארט לובלין.
בנוסף השתתפה הקבוצה ב אך הודחה בשלב הבתים.
בעונת 2023/24 זכתה הקבוצה באליפות פולין לאחר שגברה בסדרת הגמר 4–3 על קינג שצ'צ'ין, על אף שכבר הייתה בפיגור 1–3.
טרקטור (מלטינית: Trahō, "גורר" או "מושך") הוא כלי רכב כבד, שייעודו העיקרי הוא גרירת ומשיכת כלים אחרים שנועדו למשימות ייעודיות שונות.
כיום השימוש הנפוץ ביותר בטרקטור הוא בחקלאות (לא כולל ציוד מכני הנדסי ייעודי).
הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע ב-1957 תחת המילה הזו, שצורתה רוסית, את התחדיש טְרַקְטְרָן, מילה שמשקלה כמשקל פסנתרן.
עוד לפני המצאת הטרקטור ואף לפני שהאוטומוביל הפך לנפוץ, היו ניסיונות מיכון של העיבוד החקלאי.
אחד מהם שנעשה במאה ה-18 ביצע באופן מעשי את הפעולה שמאוחר יותר עשה הטרקטור.
הציבו מנוע קיטור גדול בצד השדה, חיברו אליו חבל או כבל שבקצהו להב מחרשה.
את הסכין (סכין בודדת נקראה סוק) היו נועצים בצד המרוחק של השדה והמנוע (בעזרת גלגל) היה מושך את הכבל ובעקבותיו את הסכין וכך היה מתבצע חריש.
היו אף ניסיונות לשכלל את הפעולה על ידי סיבוב הכבל על תוף בקצה המרוחק ושימוש בשתי סכינים (כמו במחרשת ביסוק) ואף בשני מנועים משני צידי השדה.
הטרקטורים הראשונים שהיו מונעים על ידי מנוע קיטור ונקראו לוקומוביל (קטר דרכים), מלשון לוקומוטיב, החליפו, החל בשנות ה-50 של המאה ה-19 את השוורים שמשכו את המחרשות בשדה ואת סוסי העבודה שמשכו ציוד כבד בדרכים.
אותן מכונות היו איטיות, כבדות, רועשות אולם בעלות כושר גרירה רב.
בשל משקלם הכבד, על מנת להתגבר על קרקע בוצית או קרקע רכה הטרקטורים היו מצוידים בגלגלים גדולים העשויים ברזל, או בזחלים או בשילוב של זוג גלגלים בחזית להיגוי וזחל מאחור (זחלי למחצה).
לטרקטורים אלו היה מוט חיבור אליו חיברו את הכלים החקלאיים.
הטרקטורים התפתחו והפכו גדולים יותר, חזקים יותר ובעלי עבירות גבוהה יותר.
לחלק ניכר מהטרקטורים של אותה תקופה היה גלגל תמסורת (לרוב בצד המנוע) אליו חיברו חגורות לשם העברת הכוח לציוד נייח כמו מכונות דיש ואף למנסרה.
בסוף המאה ה-19, במקביל לפיתוח המכונית פותחו טרקטורים בעלי מנוע בעירה פנימית.
במהלך מספר שנים בתחילת המאה ה-20 שווקו הן טרקטורי מנוע קיטור והן טרקטורי מנוע בעירה פנימית עד שמנועי הבעירה הפנימית השתלטו על השוק.
בשנת 1927 פיתחו האחים פרנצ'סקו ויוג'ניו קסאני מאיטליה את דגם קסאני 40 HP, הטרקטור הראשון בעולם שצויד במנוע דיזל.
השימוש הנפוץ ביותר עבור הטרקטור הוא בחוות חקלאיות.
הטרקטור מיועד להפעלת כלים חקלאיים שונים כגון מרססים שונים, מדשנות, מלגזות אחוריות במטעים, מכסחות, מרסקות גזם ועוד, וגם לעיבודים שונים בגידולי שדה כגון מחרשה, דיסקוס, מזרעה.
טרקטור יכול למשוך או לדחוף כלים שונים (עגלות, אפרונים ונגררים שונים אחרים) בעזרת היצול האחורי או הקדמי המותקנים בו.
יכולת בלימה נפרדת לכל אחד מהגלגלים האחוריים (והפיכתו על ידי כך למעין ציר סביבו סובב הטרקטור כולו - על מנת להקטין את קוטר הסיבוב) או לחלופין נעילת דיפרנציאל ההנעה וחיוב כל הגלגלים לנוע יחד על מנת להיחלץ ממצבי שקיעה.
יחידת ההינע החיצונית (Power take off) אשר מעבירה כוח ממנוע הטרקטור אל ציוד חיצוני נגרר כמו קומביין או מרסס.
האפשרות להניף ציוד חיצוני כמו מחרשה ומשדדה על זרועות אחוריות הידראוליות.
היכולת לקבע את מהירות סיבובי המנוע על מנת לאפשר עיבוד ומהירות אחידים, זאת בשילוב עם ההילוך המתאים לכל עבודה.
בנוסף, על הטרקטורים הותקנו כפות ו"סכינים" למיניהן בשביל לבצע עבודות עפר.
ומהם התפתח ציוד מכני הנדסי.
בפרט, מטרקטורים זחליים עליהם הותקנו התוספות התפתח הדחפור - טרקטור זחלי מסיבי ייעודי לעבודות עפר גדולות, שמצויד בכף "סכין" חזקה ובדרך כלל הוא גדול וכבד.
שלושת סוגי הטרקטורים החקלאיים העיקריים בישראל הם:
טרקטור מטעים - כלי צר ונמוך, 40 עד 100 כוחות סוס, יכולת הרמה של כאלף קילוגרם.
טרקטור גידולי שדה קטן - 100 עד 150 כ"ס, לשטחי ירקות בינוניים (מספר מאות דונמים), יכולת הרמה של כשתי טונות.
טרקטור גידולי שדה גדול - מעל 150 כ"ס, לעיבודי שדה נרחבים של אלפי דונמים של חיטה, כותנה וכדומה, יכולת הרמה של כעשר טונות.
לגדולים שבהם, מנועי ענק המגיעים ל-.
בשל שימושו הרב בחקלאות ובהתיישבות היהודית והציונית ברחבי ארץ ישראל הפך הטרקטור לאחד הסמלים של הציונות וסמל של קיבוצים ומושבים חקלאיים.
גם כיום, קיבוצים ומושבים רבים מציגים טרקטורים ישנים כפיסול סביבתי בכניסה ליישוב.
עד היום כּלֵי ציוד מכני הנדסי לעבודות עפר – כגון דחפורים, שופלים ומחפרונים – מכונים בישראל "טרקטורים", מאחר שהמרכב שלהם מבוסס על שלדת טרקטור (זחלי או אופני).
עם כניסת טרקטורים מודרניים לעבודה בישראל, בנוסף להתמעטות מספר החקלאים הפעילים, הפך העיסוק בשיפוץ ושחזור טרקטורים עתיקים לתחביב נפוץ בהתיישבות העובדת בישראל.
כמו כן מבוצעים מעת לעת מסעות טרקטורים עתיקים בארץ על ידי יחידים.
טֶרקוטה או טֶרה קוטה (באיטלקית: Terra Cotta – "אדמה אפויה") הוא שם ייחודי, שניתן לסוג מסוים של חימר גס, גמיש ונקבובי וכן לכלים, פסלים ואלמנטים של בנייה (אריחים, לבנים ורעפים), שעשויים מחומר זה ועברו שרפה.
באופן מסורתי, המונח מתייחס למוצרים ללא זיגוג, אך לאורך הזמן הופיעו גם פריטים עם זיגוג.
לטרקוטה המקורית, אחרי שרפה, יש צבע חום-כתום, בשל תחמוצות ברזל הנמצאות בחימר המוצא.
לכן, המילה טרקוטה מציינת גם את הצבע החום-כתום האופייני.
יש גם חימר בעל מרקם דומה, המכיל כמות ברזל נמוכה יותר, ומקבל גוון בהיר יותר לאחר השרפה – מלבן עד צהוב.
שוני זה נוצל בתקופות קדומות לקבלת גוונים שונים של מוצרי טרקוטה, על ידי ערבוב סוגי חימר בעלי ריכוזים שונים של ברזל.
טרקוטה משמשת את האדם משחר ההיסטוריה.
הדוגמה העתיקה ביותר היא צלמית נשית מדולני וייסטוניצ'ה, אשר תוארכה ל-26,000 שנה לפנה"ס.
ממצא טרקוטה מהתקופה הנאוליתית, יוצא דופן באיכותו האומנותית, התגלה ברומניה וזכה לשם "האיש החושב מצירנבדה".
גם בחפירות העיר הקדומה מואנג'ודארו, שהוקמה כ-4,700 שנה לפני זמננו, נמצאו צלמיות נשיות עשויות טרקוטה.
בחפירות במסופוטמיה נמצאה לוחית טרקוטה, המכונה "תבליט בורנאי" ועליה דמות אלה מכונפת המתוארכת לכ-2,000 שנה לפני זמננו.
האוסף המרשים ביותר של פסלי טרקוטה הוא צבא הטרקוטה, שיוצר בסין בשנים 210–209 לפנה"ס.
בתקופה ההלניסטית, סביב הים התיכון, במצרים, יוון ואטרוסקיה, היה שימוש נרחב בטרקוטה לפסלים דתיים, באדריכלות וגם לשימושים יום-יומיים, כדוגמת כלים.
בראשית הנצרות, הטרקוטה מילאה תפקיד חשוב בעיטור מצבות וסרקופג'ים.
עם נפילת האימפריה הרומית, בסביבות שנת 450 לספירה, חלה ירידה תלולה בשימוש בטרקוטה, וזו חזרה לשימוש נרחב רק בראשית תקופת הרנסאנס, בסביבות שנת 1400, בהקשרים דתיים כגון בפסלים, תבליטים וקישוטי מזבחות.
לטרקוטה יתרון בפיסול עקב זמינותה, נוחות בפיסול לעומת ברונזה או שיש ומשקלה הנמוך יחסית.
עם זאת, כאשר הפסל עתיד לעמוד ברשות הרבים, עלולים להופיע סדקים ביצירת הטרקוטה, בשל החשיפה הממושכת לשינויים בתנאי הסביבה.
הפסל בן פירנצה, לוקה דלה רוביה, היה הראשון שציפה את יצירות הטרקוטה שלו בגלזורה עשויה בדיל, אנטימון ומינרלים נוספים, כדי להוסיף לעמידותן כנגד פגעי הזמן.
ככל הידוע, היצירה הראשונה שצופתה בגלזורה צבעונית הייתה "תחיית המתים".
זו עומדת בצד הצפוני של הקתדרלה בפירנצה, והיא בוצעה בין השנים 1442–1445 בני משפחת דלה רוביה, אשר עבדו בסדנה של לוקה, המשיכו בטכניקה זו, אשר בעצם שידרגה את הטרקוטה לשלב ביניים לקראת יצירות קרמיקה.
בגלל קלות השימוש, הפסלים עברו להשתמש בטרקוטה צבועה ליצירת פרוטומות של אנשים מפורסמים, במקום בברונזה ושיש.
לקראת סוף המאה ה-19, אדריכלים חזרו להשתמש בטרקוטה ללא זיגוג לציפוי בניינים.
הדוגמה הבולטת ביותר היא הציפוי החיצוני של מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
בארצות הברית, בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, האדריכלים השתמשו בעיקר בטרקוטה מזוגגת וצבעונית.
תודות להתפתחויות הטכנולוגיות של אותן שנים, בניינים בניו יורק זכו לציפויי טרקוטה בצבעים בולטים ומתכתיים, עם עיטורי אר דקו האופייניים לאותה תקופה.
השימוש בחומר זה נבע ממספר שיקולים: חסין אש, קל משקל, זמין וחסכוני, בעל אפקט אסתטי מרשים.
בעזרתו ניתן היה לחקות חומרים יקרים יותר – גרניט, שיש ואבן.
אחרי מלחמת העולם השנייה, האדריכלים עברו להשתמש בקרמיקה, בזכוכית ובמתכת, לציפוי מבנים.
טרקטורון הוא כלי תחבורה פתוח בעל ארבעה גלגלים שהנהיגה בו היא באמצעות כידון והישיבה עליו בתנוחת רכיבה, בדומה לאופנוע.
בעברית נקראים כלי רכב אלה בשם "טרקטורון" בגלל גלגליהם המזכירים את אלה של טרקטור והמראה החיצוני של אלו המשמשים לחקלאות המזכיר טרקטור בזעיר אנפין.
במקורו היה הטרקטורון כלי רכב חקלאי, אך כיום משתמשים בו רבים כרכב פנאי.
ברוב הטרקטורונים קיימת אפשרות להנעה כפולה (4X4) כדי לשפר את עבירותם בתנאי שטח קשים.
מנועם של הטרקטורונים המשמשים בחקלאות וטיולי טרקטורונים, מושאל לרוב מאופנוע, והוא בן ארבע או שתי פעימות בנפח של כמה מאות סמ"ק.
בדומה למדינות רבות בעולם, הנהיגה על הטרקטורון בישראל אסורה בכביש.
אך מותר לנהוג על כביש באמצעות טרקטורון על מנת לחצות כביש, וזאת עד 500 מטרים.
וכן מותר לנהוג בו בכביש הנמצא בתחום קיבוץ או מושב.
הטרקטורונים הראשונים אשר פותחו ביפן בשלהי שנות השישים שימשו תחילה ככלי רכב חקלאיים.
תחילה פיתחו היפנים טרקטורונים בעלי שלושה גלגלים (ניתן להוסיף גלגלים מטעמי בטיחות), ובמהרה הבינו כי זהו כלי הרכב הנוח ביותר לנסיעה בשטחי הרים שלעיתים כלי רכב קונבנציונליים אחרים לא עמדו בנסיעה בשטחים אלו.
לא עבר זמן רב עד שהבינו היפנים כי באפשרותם למכור את הטרקטורונים בכל רחבי העולם, ובפרט בארצות הברית.
הטרקטורון הגיע לארצות הברית בתחילת שנות השבעים ונמכר ככלי תחבורה המעניק לנוהג בו "ריגושים" (רכב אקסטרים), אך כמובן נמכר גם למטרות ציד ולמטרות חקלאות.
בישראל מיועדים טרקטורונים לנסיעה בשטח לא סלול, ועל פי חוק נסיעתם בכביש אסורה (חציית כבישים בלבד, מותרת).
הסיבה לכך נובעת מהעדר סרן דיפרנציאלי בטרקטורון המגדיל את הסיכוי להתהפכות בזמן פניה על דרך סלולה.
הטרקטורון הפך לכלי תחבורה פופולרי בקרב הצעירים בהתיישבות החקלאית עקב העובדה שניתן להוציא רישיון נהיגה עבורו בגיל צעיר יחסית.
החל משנות ה-90 קיימת בישראל חובה חוקית להתקין על טרקטורון קשת התהפכות מאחורי הרוכב, שאמורה להגן עליו בזמן נפילה או התהפכות.
חובת התקנת קשת זו אינה קיימת במדינות אחרות, ויש הטוענים כי היא מסכנת את הרוכב יותר מאשר מגינה עליו.
יצרני טרקטורונים רבים אינם משווקים בישראל כלל שכן היצרן לא מוכן להתקין קשת התהפכות (לפי דרישת החוק הישראלי) מחשש לתביעות כנגדו במקרה של פציעה, או נזק בלתי הפיך לטרקטורון.
התקנה בוטלה ב-1 בינואר 2022.
מבחר דגמי הטרקטורונים המיובאים לישראל מצומצם יחסית עקב חוק קשת ההתהפכות אשר מנע מיצרני טרקטורונים ידועים כמו ימאהה וסוזוקי לשווק אותם בארץ מחשש לתביעות עקב תאונות.
פולריס – מראשוני חברות הטרקטורונים ששווקו בישראל.
מטה החברה ממוקם במינסוטה שבארצות הברית.
תחילה שווקו טרקטורוני החברה על ידי "יעדים פתרונות חקלאיים" והיום משווקת על ידי חברת ד.ל.ב מוטוספורט.
בין דגמיה העיקריים ניתן למצוא את משפחת ה-OUTLAW הספורטיבית (המשתמשת במנועי חברת KTM האוסטרית), ומשפחת הספוטרסמן המאופיינת ככלי עבודה המאפשרים גם רכיבת פנאי בסוף השבוע לצד היותו כלי עבודה במהלך השבוע עצמו.
בין דגמי החברה, בישראל משווק דגם הפולריס RZR.
ארקטיק קאט – חברה אמריקאית, אף היא ממוקמת במינסוטה, ארצות הברית.
משווקת בישראל מסוף 2003 על ידי חברת "קשר ימי".
מוכרת בארץ בעיקר בזכות דגם ה-DVX שלה בנפחים של 250 ו-400 סמ"ק.
משווקת בישראל משנת 2005 על ידי עופר אבניר.
KTM – חברה אוסטרית המשווקת בישראל על ידי חברת ד.ל.ב מוטוספורט משנת 2001. בהתאם לגישת ה-Ready To Race ("מוכן לתחרות") המנחה את היצרנית, מיוצרים כל טרקטרוני החברה כשהם ספורטיביים באופן קיצוני ומיועדים למרוצים ותחרויות.
הכלים מיוצרים ב-2 גרסאות: גרסת XC ("קרוס קאנטרי") בנפחים של 450 ו-510 סמ"ק המיועדים למרוצי אנדורו, וגרסת SX המיועדת למרוצי מוטקרוס (בנפחים של 450 ו-476 סמ"ק).
החברה, שרכשה את הידע שלה במרוצי אופנועי שטח מכל התחומים, מאבזרת את טרקטרוני הספורט שלה בתוספות יוקרתיות המסופקות יחד עם הכלי באופן מקורי.
טרקטרוני KTM בישראל נחשבים ליקרים וליוקרתיים מבין הכלים הספורטיביים המיובאים ארצה.
כמו כן עדיין קיימים בארץ טרקטורונים מבית ימאהה, סוזוקי, הונדה וקוואסאקי מהשנים 1989–1997 אשר שווקו לפני כניסת תוקף חוק הקשת ומספר חברות אשר היקף מכירותיהן נמוך כמו ג'ון דיר ודינלי.
בשנים האחרונות נפוץ הייבוא האישי של טרקטורונים שונים, גם מחברות כמו ימאהה שאינן משווקות באופן סדיר בארץ.
בישראל קיים איסור נסיעה בחופי הים ובשמורות טבע שלא על דרכים המיועדות לכך, עם זאת טרקטורונים רבים נוהגים לפקוד שטחים אלו לצורך נסיעה אתגרית מפאת מחסור בשטחים פתוחים המיועדים לנסיעת שטח.
הנסיעה עם טרקטורון בשטחים אלו גורמת לפגיעה סביבתית ישירה של דריסת צמחייה ובעלי חיים; גרימת רעש שמבריח מאזור השמורה ציפורים, עדרי איילים או יונקים קטנים אחרים או גורמת לבעלי החיים תעוקה שעלולה לגרום לנטישת קנים או גורים.
פגיעה עקיפה נגרמת מתלמי הגלגלים שמשנים את משטר זרימת המים שפוגע בצמחייה ופגיעה בקרקע (במיוחד באזורים חוליים) שמאפשרת השתלטות של צמחייה פולשת.
לאחרונה תוגברה האכיפה בשמורות הטבע וחופי הים.
כוחות הביטחון וכן יחידות סיור של צה"ל עשו שימוש בטרקטורון תוצרת הונדה מדגם FourTrax 300 כרכב סיור וסער, ושם הוא כונה "יאגי".
בשנת 2011 הוחלף ה"יאגי" המסורתי בפולריס ריינג'ר MVRS 700 המכונה "סבל חי"ר".
טרקטור משוריין "חרקוב" היה רכב קרבי משוריין סובייטי מימי מלחמת העולם השנייה.
בעקבות אבדות גדולות של טנקים עם תחילת הפלישה לברית המועצות, הוחלט באוגוסט 1941 על ייצור כ-2,000 טרקטורים משוריינים.
הכלי נבנה על שלדת טרקטור זחלילי ונקרא על שם מפעל הטרקטורים של חרקוב.
בתחילת ספטמבר החל ייצורם של הטרקטורים בחרקוב.
לאחר שגרמנים החלו להתקדם לכיוון העיר החל פינוי המפעל לאזורים הפנימיים של ברית המועצות, והיצור עבר בחלקו לסטלינגרד.
לא יותר מ-100 טרקטורים כאלו נבנו, על אף שהתכנון היה ליותר מ-800 כלים.
חלק מהכלים שימש בלחימה ליד חרקוב, אולם הם הושמדו במהרה.
יחידה של כלים אלו שימשה גם בלחימה באזור מוסקבה.
הכלים האחרונים אבדו בקרבות באביב 1942 סביב חרקוב.
הכלי תופעל בעזרת צוות של שני אנשים.
חימושו כלל תותח בקוטר 45 מ"מ ומקלע DT, שהורכב על החלק העליון של הכלי.
היסמטין טרקאן טֶווטוׂלוּ (בטורקית: Hüsamettin Tarkan Tevetoğlu; נולד ב-17 באוקטובר 1972) הידוע בעיקר בשם הבמה טרקאן, הוא אחד מזמרי הפופ המצליחים ביותר בטורקיה.
במהלך הקריירה שלו הקליט טרקאן מספר אלבומים שהגיעו למכירות של "תקליט פלטינה" ומכירות אלבומיו נאמדות בסך הכול בכ-15 מיליון עותקים, מה שזיכה אותו בכינוי "נסיך הפופ הטורקי".
טרקאן, יליד אלזיי, גרמניה המערבית, התפרסם גם באירופה ובארצות הברית, במיוחד בשיר "שמרק" ("Şımarık").
השיר זכה למגוון גרסאות כיסוי וחידושים שהמפורסם ביותר הוא הביצוע של הזמרת האוסטרלית הולי וואלנס בגרסה אנגלית כ-"Kiss Kiss", לאחר שסזן אקסו, מלחינת השיר, מכרה את זכויות הלחן לוואלנס.
חילוקי הדעות בנוגע לזכויות היוצרים של השיר הביאו לכדי סיום את שיתוף הפעולה הפורה בין טרקאן ואקסו, שהוליד עד כה מספר להיטים נוספים כ-"Şıkıdım".
השיר "שמרק" זכה לגרסאות רבות ברחבי העולם, ובהן גם גרסאות עבריות: אחת בשם "נשיקה" אותה שרה רינת בר ושנייה בשם "כל המשמח" של יוסי פיאמנטה.
כמו כן חלק מהמנגינה משמשת בתור הפתיח של התוכנית לונדון את קירשנבאום בערוץ עשר.
טרקאן הפיק את תקליטיו הראשונים בחברת איסטנבול פלאק, אך כיום הוא בעל לייבל משל עצמו, HITT Music, אותו ייסד ב-1997.