tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החלטה זו גררה תגובות רבות נגד אלהרר, הן מצד המשתתפים והן מצד קהלה האוהד של נתן, אך לבסוף הוא התחרט והזמינה לבצע את השיר, ונתן לריטה שיר אחר.
בשנת 2007 שיחקה נתן בסרט הסטודנטים "הרת עולם" בבימוי איילה זמיר.
בשנת 2010 החלה לעבוד עם חבורת הזמר "בנות מסילות" וחידשה איתן את השירים "אנא בכח" ו"הליכה לקיסריה".
נתן הייתה נשואה למתתיהו (מתיו) וייס, אותו הכירה במהלך הופעה באנגליה, ולהם חמישה ילדים.
בן זוגה הנוכחי הוא אייבי לוי והם מתגוררים בקיבוץ בית השיטה.
"אנעים זמירות ושירים אארוג" (1973)
שוליית המכשף היא שמה של סדרה בת חמישה כותרים של משחקי מחשב עלילתיים והומוריסטיים מסוגת משחקי ההרפתקה, אשר יצאו לאור על ידי חברות AdventureSoft ו-Silver Style Entertainment בשנות ה-90 של המאה ה-20 ושנות האלפיים.
המשחק עושה שימוש בממשק משתמש גרפי דרך הפעולה בה מבוססת על הצבעה והקלקה (Point and Click) לשם ניהול דיאלוגים ושימוש בחפצים.
המשחק נקרא על שם הדמות הראשית - סיימון, נער סרקסטי ושנון מעולמנו.
בתחילת הסיפור הוא מועבר למימד קסום כמכשף לבוש בגלימה וכובע מחודד.
כדי לחזור לעולמו עליו לפתור חידות רבות ומשימות.
העולם המכושף שאוב מאגדות וספרי ילדים שונים (כדוגמת רפונזל, עמי ותמי, דברי ימי נרניה, שר הטבעות, זהבה ושלושת הדובים, כיפה אדומה, ועוד) ומהווה פרודיה עליהם.
שני המשחקים הראשונים בסדרה תורגמו לעברית על ידי חברת מחשבת.
שם המשחק שנה הערות Simon the Sorcerer 1993 המשחק הראשון בסדרה בו הדמות הראשית, סיימון, מגיע לממלכה קסומה אותה הוא צריך להציל ממכשף מרושע.
Simon the Sorcerer 3D 2002 המשחק הראשון בסדרה עם גרפיקה תלת־ממדית בו סיימון יוצא להרפתקה חדשה וצריך לסכל איום נוסף על הממלכה הקסומה.
Simon the Sorcerer 4: Chaos Happens 2007 המשחק נוסף בסדרה עם גרפיקה תלת־ממדית.
2009 במשחק זה סיימון צריך להציל את הממלכה הקסומה מחייזרים.
המשחק הראשון בסדרה יצא לחנויות ב-31 בדצמבר 1993. הפעם סיימון לבוש בבגדים סגולים.
סיימון מועבר באופן קסום דרך ספר כשפים ישן אל העולם הקסום.
הוא מגיע לביתו של הקוסם קליפסו ומגלה שהוא נחטף על ידי המכשף הרשע סורדיד, האנטגוניסט המרכזי לאורך הסדרה כולה.
סיימון מתבקש לשחרר את קליפסו משביו של סורדיד, וזוהי המטרה של משחק זה.
כדי לעשות זאת סיימון צריך בין השאר לקבל תואר של מכשף רשמי, על ידי מציאת מטה קסם של מכשף עבר, למצוא דרך למבצרו של סורדיד דרך ענק ומאורה של דרקון ועוד הרפתקאות רבות.
למשחק יצאה גרסה מחודשת למערכות הפעלה מודרניות, ובה שולב דיבוב לעברית של קבוצת הפייסבוק "הרפתקה עברית" (בניגוד לגרסה המקורית שבה היה תרגום ללא דיבוב).
המשחק השני: האריה, המכשף והזמנ-תחה
המשחק השני בסדרה יצא ב-31 בדצמבר 1995. שמו - "האריה, המכשף והזמנ-תחה", על שם הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים" מאת ק.
הפעם סיימון לבוש בבגדים אדומים.
המשחק פותח בהחייאתו של סורדיד מן המתים בידי נער כפרי עם שאיפות להיות מכשף בשם ראנט, בחור נמוך עם גלימה כחולה.
ראנט מתקין לסורדיד גוף רובוטי, ויחד הם זוממים תוכנית שכלול בה סיימון ובסופה סורדיד יקבל גוף חדש בסופו של דבר.
יחד ראנט וסורדיד יוצרים ארון בגדים שיעביר את סיימון אל העולם הקסום בשנית, וצולחים.
המשחק מסתיים בכך שסורדיד מחליף את גופו הרובוטי שלו עם גופו של סיימון, ואילו סיימון נותר תקוע בגופו של סורדיד במימד של העולם הקסום ולא חוזר הביתה.
המשחק השלישי יצא לחנויות ב- 9 באוקטובר 2002. כפי ששמו מרמז, האנימציה במשחק מוצגת בשלושה ממדים.
הפעם סיימון מוחזר על ידי קליפסו לחיים ויוצא למסע בעקבות סורדיד.
המשחק הרביעי בסדרה, יצא לשוק בגרמנית בפברואר 2007, ובאנגלית באוקטובר 2008. את המשחק הזה הוציאה חברת משחקים אחרת – Silver Style Entertainment – במקום AdventureSoft שהוציאה את שלושת המשחקים הראשונים.
הדמויות והאנימציה במשחק נותרו בפורמט תלת-ממדי, אשר השתפר משמעותית לעומת קודמו, אם כי לדרישת הקהל, הוחזרה עטרה ליושנה על ידי השבת ממשק ה"הצבע-ולחץ" הקלאסי.
המשחק מתחיל בכך שסיימון פוגש בחזיונו את אליקס, נכדתו היפה של קליפסו, הקוסם הקשיש שהביא את סיימון לעולם הקסמים בפעם הראשונה וזו מבקשת ממנו לחזור לעולמם שכן נמצא בסכנה.
כשסיימון מגיע לעולם הקסום, אליקס באה אליו ומודיעה לו שאינה מעוניינת להמשיך את הקשר ביניהם.
סיימון, שלא זוכר כי היה ביניהם קשר כלשהו, מגלה בהדרגה כי יש לו כפיל שהגיע ממימד שנקרא ה'נקסוס', והכפיל הזה בעצם מתחזה אליו, אל סיימון, אך שונה ממנו בתכונות רבות.
המשחק עוקב אחר הכפיל של סיימון ולאחר מכן בהתנקשות במלך של העולם הקסום, ומלוכתו של המתנקש, העוזר הבכיר למלך, קלבה.
המשחק הוא המשך ישיר למשחקים שעברו.
כמו כן, קיימות רמיזות למשחקים הקודמים, החל מדמויות עובר בהתבטאויות מפורשות וכלה בסצנות מוכרות.
הגרסה הגרמנית של המשחק יצאה לשוק ב-2009 והגרסה האנגלית יצאה לשוק ב-2010. המשחק עושה שימוש במנוע גרפי משופר של המשחק הרביעי וגם הוא משתמש בממשק של ה"הצבע-ולחץ" הקלאסי.
לאחר סוף המשחק הרביעי סיימון נשאר בממלכה הקסומה וחי עם חברתו אליקס, הפעם סיימון נאלץ להתמודד מול חייזרים שפולשים לעולם הקסמים, הם חוטפים את אליקס ועל סיימון למצוא דרך לשחרר את אליקס ולהביסם.
שָלוֹם (שוּלִי) יוֹסֵף רַנְד (נולד ב-6 בפברואר 1962, ב' באדר א' ה'תשכ"ב) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי, תסריטאי, מלחין, פזמונאי וזמר ישראלי.
זוכה שני פרסי אופיר בשנים 1992 ו-2004 ובפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים לשנת 2016.
גם לאחר שחזר בתשובה והפך לחסיד ברסלב ממשיך רנד להשפיע על התרבות הישראלית הכללית.
בין יצירותיו המפורסמות ביותר הסרט "האושפיזין" (בתסריט שלו ובכיכובו), המהווה פריצת דרך של הקולנוע היהודי הדתי לזרם המרכזי.
בתחום המוזיקלי, אלבום המוזיקה שהוציא, "נקודה טובה", הפך לאלבום פלטינה, לאחר שמכר בתוך כמה חודשים כ-50,000 עותקים.
רנד נולד וגדל בבני ברק למשפחה דתית לאומית, לפרופסור יעקב רנד ולבלהה, אחותו של פרופ' ראובן פוירשטיין.
הוא נקרא על שם רב־סבו, שנקרא על שם רבי שלום יוסף פרידמן, בנו של רבי ישראל מרוז'ין (סבו של רנד התנגד לשם שנבחר תחילה, אבשלום, משום שאבשלום מרד באביו).
כשיהיה בן כארבע וחצי, אחיו, אר'לה, חלה.
כשאני הגיע לגיל חמש, נפטר אחיו, אר'לה.
רנד מספר, שאירוע זה השפיע מאוד על חייו, ועל דרכו הדתית.
למד בבית הספר היסודי ברחוב מוהליבר, המשיך בבית הספר סגולה, ובחטיבת הביניים למד בישיבת נחלים.
בגיל תיכון למד במשך שנתיים בישיבת אור עציון, ולאחר מכן למד מספר חודשים בישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן, וכשעזב את הישיבה יצא בשאלה.
ב-1984, זמן מועט לאחר שירותו הצבאי ביחידה 424 (סיירת שקד שהוקמה מחדש), החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וב-1987 סיים את לימודיו שם, לצד יובל זמיר, דן תורן ומיכאל מורים.
בשנת 1998 חזר רנד בתשובה והצטרף לחסידות ברסלב, והוא תלמידו של הרב שלום ארוש.
באותה שנה הקים מגמת תיאטרון בבית הספר לקולנוע מעלה, אולם זו נסגרה לאחר כשנתיים.
בשנת הלימודים תשע"ד (2014–2015) לימד בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
רנד מעביר שיעור בליקוטי מוהר"ן בישיבת אש קודש ("נהורא") ברמת גן.
ב-1988 גילם בפסטיבל עכו את שיילוק בהצגה "קרנבל בוונציה" מאת משה שמיר שביימה רינה ברוך.
בתיאטרון הבימה: ב-1988 גילם את חנן בהצגה "הדיבוק" מאת ש.
אנסקי שביים הבמאי הפולני אנז'י ויידה ב-1989 גילם את אורקה בהצגה "זהב" שכתב יוסף בר-יוסף וביימה אופירה הניג; וב-1990 גילם את ג'ורג' בהצגה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטיינבק שביימה נולה צ'לטון.
בין השנים 1989–1993 גילם את המלט בגרסה העברית מעוררת המחלוקת של רנה ירושלמי ל"המלט" מאת שייקספיר.
הצגה זו הועלתה לראשונה ב-1988 בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר והובילה לייסוד אנסמבל עיתים שנה לאחר מכן.
הצגה זו הועלתה בפסטיבל הבין-לאומי של שייקספיר בבראונשוויג ובאקדמיית ברוקלין למוזיקה.
בין השנים 1991–1993 שיחק בהצגה "וויצק" שעיבדה וביימה רנה ירושלמי על פי גאורג ביכנר.
ב-1990 גילם את קוליגין בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים אהרון אלמוג.
ב-1991 שיחק בהצגה "השחף" מאת אנטון צ'כוב שביים בוריס מורוזוב.
שיחק בהצגה "הכלה וצייד הפרפרים" שכתב וביים נסים אלוני.
ב-1992 שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן; שיחק בהצגה "תפילה" שכתב גרגורי גורין (על פי טוביה החולב של שלום עליכם) וביים מארק זכארוב, ושיחק בהצגה "מהגר עובר ושב" שכתב יוסף מונדי וביים ישראל גוריון.
ב-1993 שיחק בהצגה "שקספיר מה זה הדבר הזה?!", שכתב וביים איתן בלום, וביצע את ההצגה במשותף עמו בכלא רמלה, וגילם את פריור ב"מלאכים באמריקה", שכתב טוני קושנר וביים שמואל הספרי.
ב-1994 שיחק בהצגה "השיבה הביתה", שכתב הרולד פינטר וביים איתן בלום, וב"הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר, שביים עמרי ניצן.
ב-1995 גילם פעור פה בהצגה "פעורי פה", שכתב חנוך לוין וביים רוברט סטורואה, וגילם את יונתן פולארד בהצגה "פולארד" מאת מוטי לרנר, שביים אילן רונן.
ב-1996 גילם את רוברט בהצגה "סיפור משפחתי" מאת עדנה מזי"א, שביים עמרי ניצן.
מזי"א סיפרה בריאיון כי משחקו של רנד בהצגה גרם לה לרצות לפתח את המחזה לספר: "כשכתבתי את המחזה היה לי בראש שולי רנד לתפקיד של רוברט.
אבל בניגוד לסמים, לאהבה ולאידאולוגיה – מהדת, בדרך כלל, לא חוזרים".
החזרה של רנד לעולם התיאטרון התרחשה ב-1995 כאשר אודי לאון, מנהל מעלה – בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות, הזמין את רנד לעמוד בראש מגמת התיאטרון בבית הספר.
באותה שנה רנד כתב וביים את המחזה "בן המלך ובן השפחה שהתחלפו" (על בסיס סיפורו של ר' נחמן).
תלמידיו הביאו לפריחת קבוצות התיאטרון הראשונות במגזר הדתי, בהן אספקלריא ותיאטרון תאיר.
בשנת 2000 העלה את ההצגה "יארצייט" על פי סיפורו של ש"י עגנון "שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו".
ההצגה הועלתה כ-600 פעמים, בין השאר גם בפסטיבל ישראל ובתיאטרון החאן.
בהצגה זו גילם רנד כ-20 דמויות.
הצגה זו זכתה בפרס מרגלית למחזאות.
ב-2004 שיחק בהצגת היחיד "מים אחרונים" שעיבד רנד על פי 3 סיפורים מאת ש"י עגנון ("מעשה בחוטב עצים", "בלתי לה' לבדו" ו"מעשה בעזריאל משה שומר הספרים"), שביימה מי שהייתה אשתו באותה התקופה - מיכל רנד (דנינו).
ב-2013 כתב את המחזמר "שומר הסיפורים" שביימה שירה קצנלנבוגן והפיקה איילת ריפס.
ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי והפיקה איילת ריפס..
בשנת 1989 גילם את שמעיה בן-דוד לצד רונית אלקבץ בסרטו של דניאל וקסמן "המיועד", שזכה במועמדות לאוסקר ולהשתתפות בפסטיבל קאן במסגרת לא תחרותית.
במהלך הצילומים פיתח רנד עם רונית אלקבץ מערכת יחסים מתוקשרת.
בשנת 1992 גילם את בני השוטר בסרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא".
בטקס פרס אופיר באותה השנה זכה הסרט בפרס "הסרט הטוב ביותר", ורנד עצמו זכה בפרס "השחקן הראשי הטוב ביותר"; לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, וזכה בו בציון לשבח.
באותה שנה השתתף בסרטו של גידי דר "אדי קינג" לצד איתן בלום ורונית אלקבץ.
בשנת 1994 גילם את מלול בסרט שכתב קובי ניב וביימה אורנה בן דור "ארץ חדשה".
ב-1996 השתתף בסרטו של עמוס גיתאי "מילים".
באותה שנה גילם את מרקו פולו בסרטו של רפי בוקאי "מרקו פולו: הפרק האחרון".
ב-1997 שיחק לצד שירה גפן בסרט קצר בשם "לאור היום".
לאחר שחזר בתשובה חדל לשחק במשך שש שנים.
בשנת 2004 גילם את משה בלנגה, התפקיד הראשי, בסרט הקולנוע "האושפיזין", אותו כתב ויצר יחד עם גידי דר.
הסרט מספר על המפגש בין העולם החילוני לדתי, תוך הצגת התפילה האישית של חסידות ברסלב ומשרטט תמונה של ההווי בשכונות החרדיות בירושלים.
בשנת יציאתו זכה רנד בפרס אופיר לשחקן הראשי.
ב-2008 לקח חלק בכתיבת הסרט "ממעמקי הג'ונגל" של יהודה גרובייס.
ביולי 2014 החל להגיש תוכנית בערוץ 20 בה הוא פגש יוצרים ישראליים לשיחה על ישראליות, יהדות ומוזיקה.
ב-2018 שיחק בסרט "הבלתי רשמיים", סרט מאת אלירן מלכה העוסק בהקמת מפלגת ש"ס, בתפקיד ראשי את יעקב כהן.
באותה השנה שיחק בסדרה "אוטונומיות" את הרבי מקרייניץ, שליט המדינה החרדית.
ב-2019 גילם ראש ישיבה חרדי בסרט מודה במקצת של שניאור אנטבי.
בשנת 2020 גילם את ראש הישיבה בעונה השלישית של הסדרה "שטיסל".
בשנים 2021 ו-2025 שיחק בסדרה שבאבניקים בתפקיד איש העסקים האמריקאי מוטי בראון.
ב-2021 כתב וביים ביחד עם גידי דר את הסרט המצויר אגדת חורבן, בו גם דיבב את הדמות המרכזית בסרט של בן בטיח.
החל מ-2023 רנד הוא פרזנטור של רשת אושר עד.
בשנת 2024 התחילו צילומים לסרט חדש של רנד, בשם "הבדחן", יחד עם שותפו ליצירה הבמאי גידי דר.
ב-1985 הוציא רנד, כחילוני, תקליט שדרים ובו שני שירים: "אמרנו לו" ו"תחנה סופית", אותם כתב והלחין בעצמו.
אף על פי שאחד השירים צעד במצעד הפזמונים של גלי צה"ל, הם לא זכו להצלחה רבה, מה שגרם לרנד לפרישה מקריירה מוזיקלית.
בשנת 2005 החל בעבודה משותפת עם עמיר בניון על אלבום שכתב והלחין עבורו בניון.
לאחר מספר חודשים הופסקה העבודה, והאלבום ירד מהפרק.
לאחר כחמש עשרה שנים, חזרו השניים לעבוד על האלבום, אשר יצא לאור בשנת 2022 ונקרא בשם "שולי שר בניון".
באפריל 2008 חידש רנד את הקריירה המוזיקלית והוציא באופן עצמאי ובתמיכת קרן קשת את אלבומו הראשון "נקודה טובה" בהפקתו המוזיקלית של שמוליק דניאל.
יצאו ממנו הסינגלים "אייכה", "נקודה טובה" בו מתארח אהוד בנאי, "אחותי", "סגולה" ו"המשורר" שנכתב על חנוך לוין.
שירי האלבום, שבהקלטתו השתתפו גם אסף אמדורסקי, קרני פוסטל, ניצן חן רזאל, אילן דמרי ודניאל זמיר עוסקים בנושאים דתיים ומבוססים רבות על תורותיו של רבי נחמן מברסלב.
האלבום זכה באוגוסט 2008 באלבום זהב, לאחר שנמכר ביותר מ-30,000 עותקים.
חודש לאחר מכן אלבומו זכה למעמד אלבום פלטינה לאחר שמכר 62,000 עותקים.
באוקטובר 2009 הציג בהופעה בקיסריה את השיר "שער הדמעות" שנכתב על ידי מיכאל לייטמן והושר ביחד עם ארקדי דוכין.
השיר יצא אחר כך כסינגל והושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו.
השיר נכלל באלבומו של דוכין "ספטמבר", שיצא בסוף 2009.
במרץ 2010 הוציא את אלבום ההופעה שנקרא "שולי רנד בקיסריה סוכות תש"ע".
המופע יצא בשתי גרסאות, הראשונה של DVD לצפייה והשנייה בתקליטור כפול לשמיעה.
האלבום יצא בהוצאת דברי שיר.
באלבום נכללים 21 קטעים, ביניהם גם שלושה סיפורים שסיפר רנד במהלך ההופעה.
בנוסף יש רצועת בונוס ממופע העשור לזכרו של מאיר אריאל שם ביצע רנד את השיר "מה חדש במדע" הסוגר את האלבום.
בספטמבר 2015 הועלה מופע חדש בשם "ת'מבינ'תי" בו שולי רנד שר ממבחר שיריו של מאיר אריאל.
בינואר 2017 הוציא את הסינגל "לא תדעי כמה" מתוך אלבום מיועד.
בסופו של דבר, באלבום הבא שהוציא לא נכלל שיר זה.
בספטמבר 2018 הוציא אלבום אולפן שני בשם "רצוא ושוב", שהפיק אסף תלמודי.
שני שירים שנכללו באלבום יצאו כסינגלים בחודשים שלפני כן: השיר "צדיק" יצא ב-4 ביוני כשהוא מלווה בווידאו קליפ, והשיר "דע בני אהובי" יצא ב-14 באוגוסט, גם הוא מלווה בקליפ, בו משחק הכנר גדי פוגטש.
את שני השירים, כמו יתר השירים באלבום, כתב והלחין רנד עצמו, והפיק מוזיקלית אסף תלמודי.
בספטמבר 2019 השתתף בשירו "בין קודש לחול" של היוצר אמיר דדון.
בינואר 2020 הועלה מופע יחיד בשם "תשליך" שבו הוא מגולל את סיפור חייו בתוספת שירים, בעיקר של אחרים.
במאי 2020 כחלק מקמפיין האמנים שנקלעו למצוקה עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוציא רנד שיר בשם "אחים, אחים" המתאר את חיי האמנים מאחורי הקלעים.
בספטמבר חידש עם כנסיית השכל את השיר "שער הרחמים" של מאיר בנאי.
במאי 2021 השתתף כשופט אורח בגמר התכנית הריאליטי החרדית "הקול הבא" של רדיו קול חי.
במאי 2021 הוציא את הסינגל "עוקר הרים".
בנובמבר 2021, אחרי כמה חודשי עבודה משותפת עם עמיר בניון, פרסם סינגל ראשון מתוך האלבום משותף "שולי שר בניון".
בהמשך החודש פרסמו השניים גרסה משותפת לשירו ההומוריסטי של בניון "בחייאת", לקראת מופע משותף של שניהם.
לשיר נכתבו בתים חדשים המתאימים לשיתוף הפעולה המתחדש.
במרץ 2022 הוציא את האלבום "שולי שר בניון" שהוא שיתוף פעולה של שולי עם עמיר בניון.
שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי בניון והופקו על ידי שמוליק דניאל, בנובמבר אותה שנה השתתף בסינגל "כנען (12 מרגלים)" של שלומי שבן, לצד רביד פלוטניק.
באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "אחד כמוך".
בנובמבר 2023 הוציא את הסינגל "גם כי אלך" וקאבר לשיר "אני מאמין" עם פריצת מלחמת חרבות ברזל ולאחר מכן הוציא גם את הסינגל "קרב יום" גם הוא בקשר למלחמת חרבות ברזל.
ביולי 2024 הוציא את הסינגל "הכלים השבורים".
בפברואר 2025 הוציא את המיני אלבום "אירוע מתגלגל" המכיל 6 שירים מקוריים שלו ושלושה קטעי מעבר.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 היה בן זוגה של השחקנית רונית אלקבץ.
לאחר מכן נישא לשחקנית והבמאית מיכל רנד (אחותו של יהונתן דנינו), והשניים הם הורים לשבעה.
ביולי 2016 פורסם שנקלע לקשיים כלכליים ופונה מביתו.
באותו חודש זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים.
הזוג נפרד בשנת 2016. ב-2019 הגישה אשתו תביעה בסך 2.5 מיליון שקל נגד רנד ונגד המפיק שלו, ניצן זעירא, בטענה להפרת חוזה ניהול ונישולה מזכויות בהכנסותיו.
בריאיון באותה שנה טענה כי רנד היה אלים כלפיה והכה אותה כמה פעמים.
מנגד טען רנד כי היא שהכתה אותו ובזבזה סכומים שהרוויח.
בשנת 2020 סיפר בתוכנית "המקור" שהיה קורבן לאלימות נפשית, פיזית וכלכלית מצד אשתו במשך שנים.
לאחר שאשתו סירבה לפסק בית הדין כי עליו לגרשה, ביקש היתר לשאת אישה נוספת.
רנד קיבל לשם כך "היתר מאה רבנים".
משנת 2020 רנד בזוגיות עם צופית גרנט.
השניים נישאו ב-9 בנובמבר 2021.
שנהשםדמותהערותסרטים1988המשוררמשה הפנר1989המיועדשמייה בן דוד1992החיים על פי אגפאבניאדי קינגמוריס1994ארץ חדשהמלול1996מרקו פולו: הפרק האחרוןמרקו פולו2004האושפיזיןמשה בלנגאגם תסריטאי2018הבלתי רשמייםיעקב כהן2019מודה במקצתראש הישיבה2021אגדת חורבןבן בטיחדיבוב; גם תסריטאיטלוויזיה1993–1994לשון המראותתפקיד אורח2006–2007עשרת הדיברותאורח2014שולי רנד מארח2015חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלימשתתף2018אוטונומיותהרבי מקרייניץ2020–2021שטיסלהרב סולובייצ'יק2021שבאבניקיםמוטי בראוןתפקיד אורחילדות סכסכניותאליעזר2023–2024בדרכים עם צופית גרנט ושולי רנדסדרה תיעודית
ביצע את השירים "שירת העשבים" וידיד נפש באלבום "בשמחה תמיד" אלבום שהפיק השירות הבולאי לרגל 200 שנה לפטירת רבי נחמן מברסלב, 2010
ביצע לצד אהרון רזאל את השיר "עולה בשביל" באלבומו של רזאל "מה עשית היום", 2011.
ביצע את פרק ה' מתוך פרויקט "שרים שיר השירים", 2013.
ביצע לצד אליעזר שוובר את השיר "קרב יום" מתוך האלבום "המעוררים 2", 2014.
ביצע את השיר "והיא שעמדה" ואת השיר "אנעים זמירות" בדואט עם הזמר אברהם פריד באלבום צמאה 1, וכן את השיר "בך בטחו אבותינו" באלבום צמאה 3, ואת "הנשמה יורדת" באלבום צמאה 5.
ביצע לצד ארקדי דוכין את השיר "שער הדמעות" באלבומו "ספטמבר", 2009.
הוציא יחד עם אמיר דדון את הסינגל "בין קודש לחול", 2019.
ביצע את השיר "הביאו את המלכה" באלבומו של גדי פיינגולד "אבדת בת מלך", 2020.
ביצע את השיר "רוץ כצבי", ואף השתתף בכתיבתו והלחנתו, לזכר בנו של הסופר חיים ולדר, 2020.
ביצע את "שיר על התוכי יוסי" באלבום צו השעה, 2020.
ביצע לצד יוסף קרדונר את השיר אזמר בשבחין באלבום כיסופים לשבת.
שולי גילארדי (נולד ב-24 באוגוסט 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, ולזכותו חמש הופעות במדי נבחרת ישראל.
גילארדי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1982. כחייל הושאל למכבי רמת חן בליגה ג', ולאחר מכן חזר להפועל רמת גן ובשנת 1989 העפיל עמה לליגה הבכירה.
בעונה בה עלתה הפועל רמת גן לליגה הלאומית זומן גילארדי לנבחרת ישראל ואף שיחק במדיה 5 פעמים.
ב- 4 בינואר 1989 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד.
את הופעתו האחרונה בנבחרת רשם ב-22 במאי 1990, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה.
בשנת 1990, לאחר שירדה הפועל רמת גן לליגה השנייה, עזב גילארדי את המועדון ועבר להפועל תל אביב, שעלתה בחזרה לליגה הבכירה.
לאחר שנה אחת החל לנדוד בין מספר קבוצות, ושיחק במכבי יבנה, בני יהודה תל אביב ומכבי הרצליה.
בשנת 1999 נפצע גילארדי בכתפו, ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו שימש כמאמן שוערים בהפועל נצרת עילית, ובשנת 2005 מונה בנוסף לשמש גם כמנהל הקבוצה.
בשנת 2007 מונה למנכ"ל הקבוצה.
בשנת 2010 החל גילארדי לשמש כמאמן שוערים במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וכמאמן השוערים של נבחרות ישראל הצעירות.
היום גילארדי ראש מערך השוערים באקדמיה של ההתאחדות לכדורגל ואחד מרכזי ההדרכה של מאמני השוערים בארץ.
שולמית אליצור (נולדה בי"ד בניסן ה'תשט"ו, 6 באפריל 1955) היא חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים, ראש המפעל לחקר השירה והפיוט בגניזה על שם עזרא פליישר, חברת האקדמיה ללשון העברית, פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, וחברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
שולמית אליצור נולדה בירושלים, בתם הבכורה של לאה חובב, חוקרת ספרות ומחנכת, ומאיר חובב, סופר ועורך.
למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון ולספרות עברית.
לאחר מכן סיימה את עבודת הדוקטור שלה במסלול ישיר אצל פרופ' עזרא פליישר.
בעבודה זו עסקה בפיוטי ר' אלעזר בר' קילר, והוכיחה כי הוא פייטן אחר מהפייטן המפורסם בעל השם הדומה, הקליר.
היא מלמדת שנים רבות באוניברסיטה העברית ופרסמה ספרי מחקר רבים בתחום השירה והפיוט הקדום.
חלק נכבד מעבודתה מוקדש לפרסום וההדרה של יצירתו הענפה של רבי אלעזר בירבי קליר.
נוסף על כך היא מכהנת במועצת המערכת של כתב העת "מסכת", חברת האקדמיה ללשון העברית (מאז 2005), חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (מאז 2022), וחברה בוועדת השמות הממשלתית.
בעבר שימשה כיושבת ראש חברת מקיצי נרדמים.
על ספרה "שירה של פרשה", העוסק בפרשנות פרשיות השבוע לאור הפיוטים, זכתה בפרס הרב קוק, ועל ספרה "פיוטי רבי פנחס הכהן" זכתה בפרס יצחק בן־צבי.
נכון לתשפ"א פרסמה 115 מאמרים בכתבי עת, 14 מאמרים בעיתונות, ו-9 רשימות מקוונות.
בעלה, ד"ר בנימין אליצור, הוא מראשי מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון.
הרבנית ד"ר חני פרנק – מקימת וראש בית המדרש מת"ן שומרון, וחוקרת ומנכ"לית לשעבר של מכון עולמות .
רעייתו של הרב יואל פרנק מארגון רבני צהר.
הרב ישראל אליצור – רב בית כנסת בשכונת כרמי הנדיב בקריית מלאכי.
פיוטי ר' אלעזר בירבי קילר (ירושלים תשמ"ח)
פיוטי ר' יהודה בירבי בנימן (ירושלים תשמ"ח)
קדושה ושיר: קדושתאות לשבתות הנחמה לר' אלעזר בירבי קיליר (ירושלים תשמ"ח)
בתודה ושיר: שבעתות לארבע הפרשיות לרבי אלעזר בירבי קליר (ירושלים תשנ"א)
מחזורי שבעתות לסדרים ולפרשות (ירושלים תשנ"ג)
פייטן בעידן של מפנה: ר' יהושע בר כלפה ופיוטיו (ירושלים תשנ"ד)
שארית יוסף: פיוטי ר' יוסף הלוי החבר (ירושלים תשנ"ד)
שירה של פרשה (ירושלים תשנ"ט)
רבי אלעזר בירבי קליר: קדושתאות ליום מתן תורה (ירושלים תש"ס)
פיוטי רבי פינחס הכהן (ירושלים תשס"ד)
שירת החול העברית בספרד המוסלמית (א–ג, תל אביב תשס"ד)
מגילת תענית בתרא ורשימות צומות הקרובות לה (ירושלים תשס"ז)
פיוטי רבי אלעזר בירבי קליר (בהוצאת האיגוד העולמי למדעי היהדות):
א: פיוטים לראש השנה (עם מיכאל רנד, ירושלים תשע"ד; הדפסה שנייה עם קונטרס הוספות ותיקונים, ירושלים תשפ"א)
ב: פיוטים ליום הכיפורים (עם מיכאל רנד, ירושלים תשפ"א)
ג: פיוטים לחג הסוכות ולשמיני עצרת (ירושלים תשפ"ד)
סוד משלשי קודש: הקדושתא מראשיתה ועד ימי רבי אלעזר בירבי קליר (ירושלים תשע"ט)
על מות לבן: שירת ר' ישועה החבר בירבי נתן מעזה לזכר בנו יאשיהו (ירושלים תשפ"ו)
כנסת עזרא: ספרות וחיים בבית הכנסת: אסופת מחקרים מוגשת לעזרא פליישר, ירושלים תשנ"ה (עם מ"ד הר ועוד)
מנחם זולאי, מפי פייטנים ושופכי שיח, ירושלים תשס"ה
עזרא פליישר, השירה העברית בספרד ובשלוחותיה, א–ג, ירושלים תש"ע (עם טובה בארי)
עזרא פליישר, תפילות הקבע בישראל בהתהוותן ובהתגבשותן, א–ב, ירושלים תשע"ב (עם טובה בארי)
מתרדמת הגנזים לארון הספרים: מאה וחמישים שנה למקיצי נרדמים, ירושלים תשע"ג
מחקרי ירושלים בספרות עברית, יח, כא.
קבץ על יד, כב–כה, כט–ל, ירושלים, תשע"ד–תשע"ז, תשפ"ג–תשפ"ד.
שוליית הקוסם היא בלדה בת 14 בתים מאת יוהאן וולפגנג פון גתה שנכתבה בשנת 1797. בהשראתה חיבר כמאה שנה אחר כך המלחין הצרפתי פול דיקא פואמה סימפונית באותו השם.
בכתיבת הבלדה התבסס גתה על סיפור שמצא בכתביו של לוקיאנוס מסאמוסאטה.
ככל הנראה, מקורותיו של הסיפור קדומים אף יותר ונעוצים באגדה מצרית עתיקה.
הסיפור מתחיל בכך שקוסם זקן עוזב את הסדנה שלו ומשאיר את שולייתו לבד עם מטלות שעליו לבצע.
בעת העדרו של הקוסם, השוליה, שמתעייף מלהעביר מים לתוך האמבט של הקוסם, מחליט להשתמש בכישוריו שעדיין אינם מפותחים דיים ומכשף את המטאטא כדי שיעשה את העבודה במקומו.
עד מהרה הרצפה מוצפת במים והשוליה נוכח לדעת שהוא אינו יכול לעצור את המטאטא משום שאינו יודע את מילות הקסם שיגרמו למטאטא לחדול.
לאחר ניסיונות כושלים של השוליה לעצור את המטאטא, ביאושו, לוקח השוליה גרזן ושובר את המטאטא לשניים, אך כל אחת מן החתיכות "קמה לתחייה" וממשיכה להביא מים, עכשיו אפילו בקצב יותר מהיר.
כשהכול נראה אבוד, והמים ממשיכים לעלות ולהציף את הסדנה, חוזר הקוסם, מבטל את הכישוף ומציל את המצב.
בגרסאות מסוימות, הקוסם מסלק את השוליה בגלל הבלגן שיצר.
בגרסאות אחרות, הקוסם, שמשועשע מן הלקח החשוב ששולייתו קיבל לגבי שליטה בקסם, נוהג בו ביד קלה יותר.
תרגום מאת שמשון מלצר – התפרסם בעיתון ילדים
תרגום מאת חנניה רייכמן – ראה אור בספרו משירת העולם: קובץ תרגומים לקורא ולקריין, י.
תרגום מאת יוסף האובן (נבו) – התפרסם בתוך יוהאן וולפגנג פון גתה, הבלדות, תרגום יוסף האובן (נבו), תל אביב: ירון גולן, תשס"ו, 2006
תרגום מאת שמואל שקולניקוב – התפרסם במוסף "ספרים" של הארץ, 2018
תרגום מאת אמיר אור – התפרסם במגזין הרשת "יקום תרבות", 2019
בשנת 1940 עובד שוליית הקוסם לקטע אנימציה בסרט המוזיקלי "פנטסיה" של אולפני וולט דיסני.
בעיבוד זה דמות שוליית הקוסם מגולמת על ידי מיקי מאוס.
בשנת 2010 יצא סרט נוסף של דיסני, "שוליית המכשף", שבו מככב ניקולס קייג' כמכשף.
בנוסף עלה מחזה מאת ובבימוי משה בן שושן ורענן פררה בהשתתפות אורי לייזרוביץ' בתפקיד הקוסם, רועי קקון בתפקיד השולייה ויובל סטוניס בשיתוף להקת המחול הקיבוצית.
שוליה הוא אדם (צעיר בדרך כלל), הרוכש מקצוע, אוּמנות, מלאכה או מיומנות מסוימת בדרך של התלמדות אצל בעל מקצוע שהוא אומן מיומן.
בעבר נרכשו מיומנויות רבות בדרך זו של הכשרה תוך כדי עבודה.
בעולם המערבי החליפה את שיטת השוליות שיטת החניכות, המשלבת לימודים עיוניים וחניכות אצל בעלי מלאכה במסגרת חוקית ומבוקרת.
בדרום-מזרח אסיה עדיין נלמדות מיומנויות רבות על ידי התמחות כשוליה.
התפתחות השיטה קשורה בהתאגדות אמנים בגילדות בימי הביניים.
אומנים מומחים ("מאסטרים") הורשו להעסיק וללמד שוליות.
השוליה (או האפוטרופוס שלו) שילם עבור לימודיו בכסף או בעבודה וזכה בהכשרה, תרגול ולעיתים גם במגורים.
לעיתים נדדו שוליות לעיר מרוחקת ממקום מגוריהם על מנת ללמוד אצל בעל מלאכה נודע.
בסיום תקופת ההכשרה כשוליה (כשבע שנים בדרך כלל) המליץ בעל המלאכה בפני הגילדה שניתן לבטוח בשוליה כי ישמור על סודות הגילדה.
אחרי שביצע עבודת מבחן ראויה, הוא הוסמך לדרגת "אומן יום", אומן שהכשרתו הושלמה ובאפשרותו להתפרנס מעבודתו אך אין באפשרותו עדיין לכונן סדנה או חנות משלו.
אט אט התקדם השוליה למעמד של "אומן" ו"רב-אומן" שביכולתו להכשיר שוליות אחרים.
אולם חלק מהשוליות נותרו במעמד של עוזרים בלבד, או נאלצו לנדוד בחיפוש אחר מורה אחר משנכשלו ברכישת המקצוע.
שוליות בדרום-מזרח אסיה נפוצים בלימוד מיומנויות של אמנויות לחימה ומוזיקה.
השוליה נותר אצל ה"מאסטר" במשך שנים רבות, כאשר בשנים הראשונות איננו עוסק כלל בתחום אותו הגיע ללמוד אלא עובד כמשרת ולומד להכיר את מנהגי המאסטר, סדר היום וכיוצא בזה.
שולי הרעש באלקטרוניקה ספרתית הם כמות הרעש שמעגל ספרתי יכול לספוג לפני שהוא יוצא מפעולתו התקינה ואז רמת מתח '0' לוגי יתפרש כ-'1' לוגי ולהפך.
שולי הרעש הנמוכים מוגדרים על ידי:
שולי הרעש הגבוהים מוגדרים על ידי:
שוליית המכשף הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'ון טורטלטאב, אודות המכשף באלתזר בלייק (ניקולס קייג') שנעזר בדייב סאטלר (ג'יי בארושל), סטודנט לפיזיקה, לחסל את כוחות האופל.
בסרט גם משחקים אלפרד מולינה, מוניקה בלוצ'י וטרסה פאלמר.
בשנת 740 לספירה, אחד משוליותיו של מרלין, מקסים הארוות' (אלפרד מולינה), בוגד בו ומתחבר לאויבתו, מורגנה לי פיי (אלייס קרייג').
אך שני שוליותיו האחרים של מרלין, באלתזר בלייק (ניקולס קייג') וורוניקה (מוניקה בלוצ'י), נלחמים בשניהם.
לבסוף, באלתזר כולא את מורגנה ואת מקסים ב"בובת כשפים", אך גם ורוניקה נכלאת איתם.
בינתיים, מרלין מצווה את באלתזר לחפש את המכשף שיביס את כוחות האופל.
בשנת 2000, דייב סאטלר (ג'ייק צ'ארי), תלמיד בבית ספר יסודי, נכנס בטעות לחנותו של באלתזר.
באלתזר בוחן אותו ומגלה שהוא המכשף המתאים להבסת כוחות האופל.
דייב שמתעסק בחפצי החנות מפיל בטעות את "בובת הכשפים" שמתוכה משתחרר מקסים.
באלתזר ומקסים עורכים קרב עד שלבסוף שניהם נכלאים בכד המצויד במנגנון נעילה לתקופה של עשר שנים, בעוד דייב בורח.
בשנת 2010, דייב (ג'יי בארושל) לומד פיזיקה באוניברסיטת ניו יורק.
בעוד שמקסים ובאלתזר משתחררים מהכד.
מקסים מגיע ראשון לדייב ושואל אותו לגבי "בובת כשפים".
כשדייב ממאן להשיב לו הוא משלח בו חבורת זאבים.
אך לבסוף באלתזר מציל אותו.
באלתזר מחייב את דייב לעזור לו למצוא את "בובת הכשפים" ואז הוא יוכל ללכת לדרכו.
כאשר הם מוצאים את הבובה בצ'יינהטאון, לאחר קרב עם מקסים ועם קוסם נוסף, דייב מעוניין ללמוד עוד על הכישוף.
ניקולס קייג' – באלתזר בלייק
ג'יי בארושל – דייב סאטלר
אלפרד מולינה – מקסים הארוות'
אלייס קרייג' – מורגנה לי פיי
טרסה פאלמר – בקי בראנס
טובי קבל – דרייק סטון
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 43%.
אך המגזין "Parade" הגדיר את הסרט כ"פלופ" הגדול ביותר לשנת 2010.
בשבוע הראשון לצאתו הסרט הכניס כ-17.6 מיליון דולר, סכום שלא עמד בציפיות לסרט בעל תקציב של 150 מיליון דולר.
שבוע מאוחר יותר, הסרט הכניס פחות מעשרה מיליון דולר ומוקם במקום הרביעי בטבלת הסרטים המכניסים ביותר לשבוע זה אחרי "התחלה", "סולט" ו"גנוב על הירח".
בהנדסת מערכות תקשורת, למונח שולי הרעש יש את המשמעויות הבאות:
צורת תכנון המאפשרת הגבר או רגישות מספיקים כדי להכיל דעיכות צפויות כדי להבטיח שאמינות התקשורת תישמר.
הכמות שניתן להפחית מעוצמת אות בלי לגרום לנפילה מתחת לסף מסוים.
לדוגמה: מערכת תקשורת לוויינית פועלת בשולי רעש של בין 25 ל-35 דציבלים.
את שולי הרעש נהוג לסמן באותיות FM וניתן לחשב על ידי הנוסחה:
כאשר הוא הספק הסף שמתחתיו המערכת לא תעבוד כשורה ו היא פונקציית פילוג ההספק שניתן לרשום אותה גם כך: כאשר היא השונות.
שולמית אליאש (נולדה ב-1941) היא היסטוריונית ישראלית.
נולדה בישראל, בתם של רחל והרב שלמה טנא.
בוגרת המחלקה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן.
פרסמה מחקרים רבים בנושא ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ובסוגיית הרבנות הראשית בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
ספרה "גולי אצ"ל ולח"י" זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר לשנת תשנ"ז.
פרסומיה מופיעים בכתבי עת שונים, בהם קתדרה וסיני.
הייתה שותפה בצוות החוקרים והכותבים של לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948. מעורכי ספר הזיכרון "משואה ליצחק" שיצא לאור בשנת 2008, במלאת 50 שנה לפטירת הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
חברת מכון ז'בוטינסקי וייצגה את המכון כחברה במועצה הציבורית להנצחת זאב ז'בוטינסקי שהוקמה בשנת 2005. כמו כן נמנית עם צוות המכון לחקר הציונות הדתית על-שם ד"ר זרח ורהפטיג.
נישאה לעו"ד אמוץ אליאש, לשעבר סגן ראש עיריית רמת גן.
היא כלתם של יחיאל אליאש, מייסד תנועת בני עקיבא, ומרים אליאש, ממייסדות תנועת אמונה לאישה הדתית.
גולי אצ"ל ולח"י: במחנות המעצר באפריקה 1948-1944, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1996
הפולמוס ביישוב היהודי בארץ ישראל על תוכנית החלוקה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
הצלת ישיבות פולין שנמלטו לליטא בראשית המלחמה, מורשת, בית עדות על שם מרדכי אנילביץ, 1982
"שולינקה – ילדה קטנה של אמא" הוא הספר הראשון בסדרת הספרים "שולינקה", אשר נכתב על ידי הסופרת מנוחה בקרמן.
תחילה פורסם הסיפור בהמשכים במוסף "בית נאמן" של יתד נאמן, אך סופו של הסיפור לא פורסם שם.
הספר יצא לאור בשנת 2006 בהוצאת 'בקרמן'.
גלוריה סטיבנסון היא אם חד-הורית חולת סרטן.
בביקור אצל רופא היא לומדת שנותרו לה שישה חודשים לחיות.
כיוון שהיא בודדה בישראל היא חוששת מה יהיה לביתה בת השלוש וחצי, שולינקה.
היא מבינה שלאחר מותה תעבור ביתה לידי מישהו אחר, ולפיכך היא מחליטה למצוא בעצמה את המשפחה המתאימה.
לאחר שהיא מכינה לעצמה את רשימת הדברים שעליה לטפל בהם לפני שמצבה מתדרדר היא פונה לסניף הבנק שלה ומבקשת לדבר עם המנהל, מר וילהלם, יקה ובעל אופי מאופק, כדי שייעץ לה מה לעשות עם המשכנתא ועם הבת שלה, אף על פי שהיא לא מכירה אותו.
מר וילהלם מציע לה שהיא תתקשר אליו מאוחר יותר, ולאחר מכן מזמן אותו לפגישה בבית שלו שם סיכמו את פרטי המשכנתא ותוכנית החיסכון לביתה.
גלוריה חשבה על דרך לשמר את דמותה אצל ביתה: היא קנתה עשרות קלטות בהם דיברה לילדתה, ומסרה אותם לידי משפחת וילהלם שתפקידם יהיה למסור לביתה בכל יום הולדת או מצבים אחרים בחייה קלטת מתאימה.
עם זאת, פרסמה בעיתונות החרדית מודעה בה חיפשה משפחה החפצה לגדל ילדה באומנה.
מי שלבסוף אימץ את הילדה היו אסתר וחנוך בודנר, להם בת אחת בת שנה וחצי, ריקי, הגרים ברמות פולין, שכונה חרדית בירושלים.
באחד הימים בשעה ששתי הבנות ישנו עלתה השמיכה של שולינקה באש.
חנוך שהגיע ברגע האחרון חילץ את שולינקה שהפיג'מה שלה עלתה בלהבות, ומיד אחריה את ריקי.
אף על פי שהיה נראה לו שהאש לא אחזה כלל בריקי התברר שהיא קיבלה כווייה בפנים.
אסתר, שריקי הייתה ביתה הביולוגית היחידה נתקפה רגשות אשמה על הכווייה של ביתה משום שנראה היה לה שהדאגה המופרזת לשולמית שהייתה בת דומיננטית יותר באה על חשבון ביתה, ריקי.
הדבר גרם בהמשך למתח מסוים ביניהן.
בקלטת של גיל 12 הודיעה לה אמא שלכשתהיה בת 16 היא תגלה לה משהו משמעותי מאוד לחייה.
למרות ניסיונותיה לשכנע את מר וילהלם שירמוז לה במה מדובר, הוא מילא את פיו מים.
לאחר 4 שנים, ביום הולדתה ה-16 קיבלה שולינקה סוף סוף את הקלטת.
בקלטת סיפרה לה אמא את קורות חייה: אביה היה מדען בנאס"א, ואימה הייתה אמנית.
לאחר לידתה יצאה המשפחה לטיול באירופה.
כשהגיעו לפריז הודיעה אמה שהיא רוצה להישאר לגור בה.
בעת שלמדה בסורבון נהרגו הוריה בתאונת מטוס, והיא נשארה לבדה.
לאחר שנה היא פגשה את בעלה לעתיד, אביה של שולינקה, סטודנט לרפואה שהיה מבוגר ממנה ב-5 שנים העונה לשם קלאוד.
לאחר שהם יצאו תקופה הגיעה גלוריה לביקור בבית הוריו של קלאוד.
במהלך השיחה התברר שקלאוד אינו יהודי וכי אביו מסרב בתוקף לכך שיינשא ליהודיה ואף הציב בפניו אולטימטום שנישואים לגלוריה יגררו התנכרות מבני המשפחה ונישול מהירושה.
קלאוד בחר להינשא לגלוריה ועבר להתגורר במעונות הסטודנטים.
הזוג נישא בטקס רפורמי, ולאחר שנתיים נולדה שולינקה.
באחד הימים נפלה שולינקה וכשהגיע לבית חולים התברר שיש לה גידול במוח שאם לא ינותח בתוך כמה ימים עלול לעוור אותה.
הזוג עמדו בפני שוקת שבורה, משום שהן גלוריה והן שולינקה לא היו מבוטחים בביטוח רפואי, מה שאומר שלא הייתה להם אפשרות לשלם את ההוצאות.
קלאוד הולך עם שולינקה לאביו לבקש כסף עבור הניתוח, אך הוא מסורב.
קלאוד, על כן, לווה את הכספים מאדם מפוקפק בשם אנטוניו.
לאחר שלא החזירו את החוב הודיע לו אנטוניו שהוא מוכן לוותר לו על שטר החוב בתנאי שיצטרף לפריצה מתוכננת לבנק המרכזי של פריז.
משימתו של קלאוד הייתה להסתובב בסביבה ולהזהיר מפני נוכחות משטרתית.
כל הפורצים הצליחו לברוח, להוציא את קלאוד.
קלאוד נכלא בבית הכלא ונגזרו עליו 25 שנות מאסר, לאחר שאביו סירב להתערב לטובתו, וביקש מגלוריה שתברח מצרפת עם שולינקה כדי שאנטוניו לא ירע להם.
גלוריה ושולינקה הגיעו לישראל, שם חזרה גלוריה בתשובה ולמדה עברית.
בסוף הקלטת הודיעה לה גלוריה שהיא תטוס לצרפת, לפגוש את אביה.
שולמית (שולי) מועלם-רפאלי (נולדה ב-8 בפברואר 1965) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת הבית היהודי.
שולי מועלם-רפאלי נולדה בחיפה ב-1965, כילדה שמינית מתוך תשעה, למשפחת תורג'מן, שעלתה ממרוקו חודשיים לפני הולדתה.
היא גדלה בשכונת נווה דוד והדריכה בתנועת בני עקיבא.
לה תואר ראשון בסיעוד בבית הספר לסיעוד שערי צדק, ותואר שני בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
עבדה כאחות וכמנהלת תחום ניהול סיכונים בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
הייתה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומדריכת משלחות לפולין.
בעלה הראשון, סגן-אלוף , ממנו יש לה שתי בנות, היה הקצין הבכיר ביותר שנהרג באסון המסוקים ב-4 בפברואר 1997. הספדה על בעלה, שכלל מניית ניגודים רבים ביניהם, בהם העובדה שהוא היה חילוני והיא דתייה, זכה לתהודה רבה.
לאחר נפילת בעלה, כיהנה כסגנית ומ"מ יו"ר ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, ופעילה בעמותת משפחות אסון המסוקים.
הייתה ממובילות המאבק להמשך מתן קצבה לאלמנות צה"ל שנישאו בשנית.
במסגרת זאת, לאחר שנישאה מחדש לד"ר אלי רפאלי, אב לשלושה, פיזיקאי העובד בתעשייה האווירית, ממנו יש לה שני ילדים נוספים.
מכתביה לבעלה, שנכתבו לאחר מותו, יצאו בספר "מועלם, אהובי" (בהוצאת ידיעות אחרונות, 2002).
בשנת 2012 התמודדה בבחירות הפנימיות במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת ה-19, ללא הבעת תמיכה פומבית באחד המתמודדים לראשות המפלגה ושובצה במקום ה-12 ברשימה המשותפת עם האיחוד הלאומי-תקומה.
ב-5 בפברואר 2013 הושבעה לחברת הכנסת.
בכנסת זו שימשה כחברה בוועדת הכנסת, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בוועדה מיוחדת לפניות הציבור ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
כן כיהנה כיושבת-ראש שדולת חברות הכנסת, השדולה לשוויון בבריאות והשדולה למען העגונות ומסורבות הגט.
בשנת 2014 הציעה מועלם להפסיק להגיש אוכל לאסירים פלסטינים עד שאבו מאזן יכיר בישראל כמדינה יהודית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים מועלם נבחרה למקום התשיעי ברשימת הבית היהודי.
בבחירות זכתה הרשימה ב-8 מנדטים ומועלם נשארה מחוץ לכנסת.
לאחר הבחירות יזם חבר הכנסת נפתלי בנט את "החוק הנורווגי הקטן" ולאחר קבלתו התפטר השר בנט מהכנסת העשרים על פי אותו חוק ומועלם נכנסה לכנסת ב-9 באוקטובר במקומו.
לאחר שינון מגל פרש מהכנסת, שב בנט לכנסת, ומפלגת הבית היהודי לא ניצלה את החוק הנורווגי הקטן להכנסת הבא בתור ברשימה.
מועלם כיהנה כחברה בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובוועדה מיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור.
בנובמבר 2015 מונתה מועלם-רפאלי ליו"ר סיעת הבית היהודי, לאחר שחבר הכנסת ינון מגל פרש מהתפקיד.
ועדה מיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית ובתחילת דצמבר מונתה לחברה בוועדת החוץ והביטחון.
הייתה חברה בהנהלת מתנ"ס גוש עציון.
לאחר הכרזת הבחירות לכנסת העשרים ואחת פרשה מהבית היהודי והייתה שותפה עם נפתלי בנט ואיילת שקד להקמת מפלגת הימין החדש.
היא שובצה במקום החמישי ברשימה שלא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים וה-23 הוצבה במקום ה-12 ברשימת ימינה ולא נבחרה לכנסת.
ב-2 בספטמבר 2020 התפקדה מועלם-רפאלי למפלגת הליכוד.
ושמה עלה כאחת המועמדות לשריון על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת העשרים וארבע.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה בבחירות הפנימיות בליכוד במשבצת של מחוז יש"ע.
באוגוסט 2023 הודיעה מועלם כי תתמודד על ראשות מועצה אזורית גוש עציון בבחירות שנועדו להתקיים ב-2023, אך כשבועיים קודם לבחירות, שנדחו לפברואר 2024 הודיעה על פרישתה ותמיכה בראש המועצה המכהן שלמה נאמן.
חוק הקובע כי לא ניתן יהיה לגבות שכר טרחה בגין הגשת ערר בתביעות במסגרת חוק נכי רדיפת הנאצים.
יזמה את "תקנות הבקעה" שתכליתן למנוע מפועלים פלסטינים בבקעת הירדן לתבוע את מעסיקיהם.
באוקטובר 2016 יזמה הצעת חוק לתיקון סעיף 4ט לחוק התקשורת (בזק ושידורים) לסינון תכנים באינטרנט, המורה לכל ספקי האינטרנט בישראל לחסום אתרי אינטרנט פוגעניים, כשכל מי שמעוניין להחזירם יצטרך להגיש בקשה מפורשת בעניין.
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון (נובמבר-דצמבר 2016, חוקק בפברואר 2017).
תיקון לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, האוסר הפליה מחמת גיל
תיקון לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל ("חוק שריון ירושלים") - הצעת חוק המחייבת רוב של 80 חברי כנסת כדי לאשר מסירה של חלקים מירושלים לריבונות זרה.
חוק המחיל את החוק הישראלי על מוסדות ההשכלה הגבוהה הישראליים ביהודה ושומרון ומכפיף אותם למל"ג הרגילה (מל"ג יו"ש בוטלה).
החוק חוקק ביחד עם שר החינוך נפתלי בנט.
חוק המסמיך את שר החינוך למנוע כניסה לבתי הספר של ארגונים הפועלים נגד שירות בצה"ל או נגד חיילי צה"ל.
במסגרת יום זכויות בעלי-החיים שהתקיים בכנסת ב-2017, סיפרה שהיא מקיימת אורח חיים צמחוני.
שולמית (שולה) איתן (2 באוקטובר 1927 – 30 ביולי 2014) הייתה מחנכת, סופרת ומשוררת ילדים ומבוגרים ישראלית.
איתן נולדה בשנת 1927 בארץ ישראל, נכדתו של העיתונאי העברי והרב הארץ-ישראלי יעקב גולדמן.
היא למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, מאוחר יותר במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ובמחלקה לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאיתן תואר שני בספרות, בתיאטרון ובאמנות.
לימדה בבתי ספר ובמכללות והדריכה חוגים דרמטיים.
פרסמה מאמרים בנושאי חינוך, מחזות וסיפורים לילדים ולמבוגרים בעיתוני ילדים, בעיתונות פדגוגית ובכתבי עת ספרותיים, ועיבדה תסכיתים לילדים ב"קול ישראל".
עיבדה חומר ספרותי עבור ילדים, פעוטות וילדי חינוך מיוחד עבור משרד החינוך והטלוויזיה הלימודית.
פרסמה ספרים רבים לילדים, שירה וסיפורים למבוגרים.
דני רוצה להיות סופר: כ"ב סִפורים לארבע עונות השנה; ציורים: בינה גבירץ, תל אביב: מ' ניומן ('נורית'), תשט"ז.
יון-יונים: 27 שירים, סִפורים ואגדות לחול ולמועד, תל אביב: יסוד, תש"ך.
רביטל: סִפורים לילדים; הציורים: לאה פלד, תל אביב: מסדה, 1964.
נטע מרחוב הוורדים; ציורים: חוה עמית, ירושלים: כתר ('ראשית הקריאה'), 1985.
לכל אחד לילו: שירים, תל אביב: י' גולן, תשנ"א 1991.
מאחורי השפופרת: סיפורים, תל אביב: רשפים, תשנ"ח 1998.
גופי-לי; אירו: חנה וגרשון פליישר, תל אביב: גוונים, תשס"ב 2002.
שולמית איתן ורבקה רייכנברג, לקט פרקי קריאה לחינוך המיוחד: בליווי הערות דידקטיות, פתח תקווה: אגודת ידידי בית המדרש למורים ולגננות ע"ש אליעזר שיין ('קונטרסים לחינוך ולהוראה', ג), תשמ"א 1981.
חרוזים: קובץ שירים וסיפורים לפעוטות; ליקטה, קישרה וערכה: שולה איתן; עיצבה ואיירה: פפי מרזל, קריית גת: דני ספרים, 1996.
שולה איתן (עורכת), איזה יום שמח; איור: יונת קציר-גולן, תל אביב: עם עובד, תש"ס 2000. (שירים לילדים)
בטיפוגרפיה השוליים הם החלק הריק שנהוג להשאיר בין גוף הטקסט לבין קצה גיליון הנייר.
השוליים מקיפים את הטקסט מארבעת צדדיו (וכשהטקסט מחולק לטורים גם בין הטורים) והם ריקים בדרך כלל.
לעיתים מופעים בשוליים העליונים כותרות קבועות, מספור עמודים או הערות שוליים.
בעבר היה נהוג לעטר שולי כתבי יד באיורים.
השולים עשויים גם לשמש את קוראי הספר לכתיבת הערות שלהם על תוכן הספר ('גיליונות').
הטקסט בדרך כלל מיושר לצד ימין או שמאל, ולצידו שוליים.
דבר זה נועד להקל על מציאת תחילתה של שורה.
שימוש נוסף של השוליים הנהוג אצל אנשים רבים הוא רישום הערות בכתב יד לצידו של הטקסט.
השוליים נועדו גם לצורכי אסתטיקה, ולכן שטחם גדל בפרופורציה לגודל הדף, למרות שהצרכים הפונקציונליים כמו מקום לרישום הערות לא גדלים בהתאם.
ברירת המחדל של שוליים במעבד התמלילים הנפוץ Microsoft Word, הייתה עד גרסת (Word 11.0 (Office 2003, אינץ' אחד (2.54 ס"מ) לשוליים העליונים והתחתונים, ו-1.25 אינץ' (3.17 ס"מ) לשוליים הימניים והשמאליים.
שולי היבשת הם האזור של קרקעית האוקיינוס המפריד בין הקרום הימי הדק לקרום היבשתי העבה.
שלושת האזורים המובחנים: מדף היבשה, מדרון היבשה (Continental Slope – המדרון שבקצה מדף היבשה הגולש לקרקעית האוקיינוס העמוקה והשטוחה) ומפתן היבשה (Continental Rise – שכבת המשקעים הגולשים במדרון היבשה) קרויים יחד "שולי היבשת".
שולי היבשות כוללים כ-28% משטח האוקיינוסים.
המעבר מקרום יבשתי לקרום ימי מתרחש בדרך כלל בחלק החיצוני של שולי היבשת המכונה "מפתן היבשת".
מעבר למפתן היבשת משתרע מישור המצולות (abyssal plain), מישור רחב ושטוח המשתרע בעומק שבין 4,000 ל-5,000 מטרים על הקרקעית העמוקה של האוקיינוס.
החלק של הקרום היבשתי שמתחת למים מכונה "מדף היבשת", והוא מסתיים בחדות ב"מדרון היבשת", שבתורו מסתיים ב"מרגלות המדרון".
החלק של הקרום היבשתי המשתרע מתחת למים מהווה כ-20% מהקרום היבשתי.
הקצה של שולי היבשת הוא אחד הקריטריונים לגבול של תביעה בינלאומית מוכרת של מדינות למשאבים תת-ימיים בהגדרה של המונח מדף היבשת בחוק הים (United Nations Convention on the Law of the Sea), אם כי ההגדרה המשפטית של האו"ם למדף יבשת עשויה להתרחב מעבר למדף היבשת בהגדרתו הגאומורפולוגית ולהפך.
על פי המבנה הגאולוגי ותפקיד שולי היבשת בטקטוניקת הלוחות ניתן לסווג את שולי היבשת לפעילים או לסבילים.
שולי יבשת סבילים – מתאפיינים בכך שאינם סמוכים ישירות לגבול שבין הלוחות הטקטוניים ולא מתחוללים בהם תהליכים טקטוניים פעילים.
שוליים אלו נוצרים כתוצאה מהתארכות והצטברות משקע (גאולוגיה)ים.
מדף היבשת בשולי יבשת סבילים יכול להשתרע לרוחב של כמה מאות קילומטרים ולאורך של כמה אלפי קילומטרים.
בתנאי אקלים מתאימים נוצרים על מדף היבשת מסוג זה שוניות דוגמת שונית המחסום הגדולה מול חופה המזרחי של אוסטרליה.
דוגמאות נוספות לשולי יבשת סבילים כוללות את החוף המזרחי של אמריקה הצפונית והדרומית, החוף האטלנטי של אירופה ואפריקה וכן החופים הדרומיים והמערביים של יבשת אוסטרליה.
שולי יבשת פעילים שוכנים ישירות על הגבול שבין הלוחות הפעילים, בעיקר בשקעים אוקייניים מעל אזור הפחתה, והם גם מושפעים מהעתקי חילוף.
רעידות אדמה והתפרצויות געשיות הם תופעות נפוצות.
שולי יבשת פעילים מתאפיינים במדף יבשת צר או שהוא לא קיים, ובמדרון תלול לעומק רב.
לעיתים קרובות צמודה שושלת של הרי געש לשולי יבשת פעילים.
דוגמאות לשולי יבשת פעילים כוללות את החופים המערביים של אמריקה הצפונית והדרומית והחוף המזרחי של אסיה.
שולמית היא אופרטה יידית מאת המחזאי אברהם גולדפדן, שנכתבה בשנת 1880. היצירה זכתה בישראל לגרסה מעודכנת בעברית ונחשבת בעיני רבים ל"מחזמר העברי הראשון".
האופרטה, מלודרמה מוזיקלית בארבע מערכות ו-15 תמונות המתרחשת בתקופת הבית השני, מבוססת על הפואמה "עדים נאמנים או חולדה ובור" (1852) מאת חתנו של גולדפדן, אליהו מרדכי וֶרבֶּל, שבתורה מבוססת על האגדה התלמודית "חולדה ובור" הנרמזת במסכת תענית בתלמוד הבבלי.
הסיפור מתמקד בשולמית, בתו היפה של מנהיג השבט, אשר נופלת לבאר תוך כדי שיטוט דרך הערבה.
היא ניצלת על ידי נסיך יפה תואר, אבשלום.
הם נשבעים להינשא, אך לפני שהם עושים זאת, אבשלום פוגש בנסיכה אביגיל ומתחתן איתה.
מותם של שני ילדיהם מיוחסת לשבירתו של הנסיך את התחייבותו לשולמית והוא עוזב את אשתו כדי למצוא אותה, עד לסופה הטוב של העלילה.
האופרטה משאילה את עצמה לצורה של טרגדיה יוונית עם השפעה תיאטרלית, ש"נועדה גם לרומם את הנפש וגם לבדר".
גולדפאדן כתב ב"שולמית" שניים מהשירים הידועים ביותר שלו, "שיר החתן" ובעיקר -"צימוקים ושקדים" ("ראזשינקעס מיט מאנדלען"), שהפך למעין שיר עם יהודי:
"העובדה שגולדפאדן נטל בשיר "צימוקים ושקדים" מוטיב ידוע ומוכר מן השירה העממית היהודית ומיזג בו חדש עם ישן, הייתה גורם מרכזי בפופולריות העצומה של השיר הזה במרוצת הדורות.
'צימוקים ושקדים' הוא הדוגמה המובהקת ביותר לתהליך, שבו שירים שנוצרו בשביל התיאטרון ביידיש נהפכו למעין שירי עם".
בעיבוד של אדה דונאט האופרטה הועלתה על הבמה כ-500 פעמים.
העולים החדשים ממזרח אירופה הביאו את "שולמית" גם לארץ ישראל, והציגו אותו בהפקות חובבים, ביידיש ובעברית, באולמות בתי הספר בערים וביישובים השונים, מה שעורר את זעמם של קיצונים חרדים.
בשנת 1922 החליט התיאטרון הדרמטי בתל אביב להעלות את האופרטה בגרסה בעברית.
ג'ורג' ואל, שהקים את תיאטרון דו-רה-מי, החליט ב-1956 לשלב מחזה מוזיקלי מקורי בתיאטרונו ובחר ב"שולמית".
הוא החליט לעדכן את האופרטה להיות רלוונטית לישראל של שנות ה-50, שהייתה עסוקה בקליטת מספר רב של עולים חדשים, כולל מתימן, לכן בחר לתפקיד הראשי את הזמרת ממוצא תימני שושנה דמארי ואת אחיה סעדיה דמארי.
משה וילנסקי כתב שירים חדשים ועדכן את הישנים ויחיאל מוהר כתב פזמונים.
ההפקה הייתה עשירה ביותר, בהשתתפות רקדנים, מקהלה וסטים מפוארים.
הביקורת שיבחה את "המיוזיקל העברי הראשון 'שולמית'" ובייחוד את הופעתה של דמארי הן כזמרת והן כשחקנית, אולם
ההצגה לא האריכה ימים: התיאטרון נסגר לאחר מספר חודשים בודדים, עקב המשבר הכספי הקשה בו היה נתון מהצגות קודמות, ובעקבות גיוס המילואים למבצע קדש שפרץ לאחר הופעת הבכורה, והחמיר את מצבו הכלכלי.
באותה עת העלה גם תיאטרון האהל את המחזה בתרגום של שמשון מלצר, המוזיקה עובדה בידי מרק לברי..
בתפקידים הראשיים שיחקו שרה לאש, יעקב איינשטיין, ביטוש דוידוב, יהודה גבאי, בטי סגל.
אברהם גולדפדן, שולמית: חזיון מימי קדם, תרגם יעקב לרנר, ורשה: פ.
קנטורוביץ, 1921. נדפס שוב בתוך: אברהם גולדפדן, שירים ומחזות; ההדיר, הקדים מבוא ופירש ראובן גולדברג, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספריית דורות'), תש"ל.
שוליית הרוצח (Assassin's Apprentice) הוא הספר הראשון בטרילוגיית הרואים למרחק, שנכתבה על ידי הסופרת רובין הוב (שם העט של מרגרט אסטריד לינדהולם אוגדן) ומשתייכת לסוגת הפנטזיה האפית.
הספר פורסם בשנת 1995, והוא הראשון שהסופרת פרסמה תחת שם העט.
שם הספר במהלך כתיבתו היה "ממזרו של אביר", כאשר הסיפור מסופר מנקודת מבטו של אותו ממזר, וקורותיו בממלכת שש הדוכסיות הנשלטת על ידי משפחת המלוכה "הרואים למרחק".
סיפוריהן של הדמויות מטרילוגיית הרואים למרחק ממשיכים באופן ישיר בטרילוגיית האיש הזהוב (לאחר קפיצה של כ־15 שנים).
בהמשך פורסמה טרילוגיית סוחרי הספינות החיות, המתרחשת כ־12–13 שנים לאחר טרילוגיית הרואים למרחק, ובה מספר מפגשים בין דמויות מהטרילוגיות השונות.
הספר מתאר את ראשית חייו של גיבור הסדרה, פיץ–אביר, ממזר מלכותי הגר בטירת הצבי, את אימוניו בדרכו להפוך למתנקש מלכותי ואת הצלחתו בשמירה על כס המלכות מפני דודו השאפתן הדר, משימה אשר כמעט עולה בחייו.
הסיפור נפתח עם פיץ בן ה־6, בעודו מובל על ידי סבו מצד אמו, אל תוך אחד המוצבים הצבאיים של משפחת המלוכה "הרואים למרחק" אשר נמצא בשליטתו של הנסיך אמת, בנו השני של המלך ערמומי.
בדלת הכניסה למוצב, פיץ ניתן לחייל אשר נאמר לו כי פיץ הוא הבן הממזר של הנסיך אביר, היורש החוקי של המלך ערמומי והבא בתור בשרשרת המלוכה.
החייל לוקח את פיץ לנסיך אמת, והוא מורה לחייל לקחת אותו לבוריך, אדון האורוות ועוזרו של אביר אשר מקבל פקודות לגדל ולטפל בילד.
ביחד עם בוריך, הילד מגיע לטירת הצבי, מקום מושבם של משפחת הרואים למרחק.
על מנת להגן על פיץ ולא לקשר אותם אחד לשני על ידי קשר דם, אביר מחליט לוותר על זכותו לכס המלכות והוא פורש מחצר המלוכה ביחד עם אשתו, הגבירה סבלנות, לפני שפיץ מגיע לטירה.
פיץ מעולם לא זוכר שהוא פגש את אביר, אבל מפתח חיבור עם דודו, הנסיך אמת.
אחיהם הקטן של אביר ואמת, הדר, מתעב את פיץ ומתייחס אליו בצורה אכזרית ורעה בכל זמן שהוא יכול.
בוריך, יד ימינו של אביר נשאר עם משימת גידול הילד פיץ–אביר (השם החדש שניתן לפיץ), אשר בה הוא עשה כמיטב יכולתו.
הוא לוקח את פיץ להיות נער אורוות.
פיץ לומד במהירות את שגרת חייו כנער אורוות ובמשך כשנה חי עם בוריך באורוות, מטפל בבעלי החיים ולוקח על עצמו את תפקידו של נער האורווה.
במהלך השנה הזאת, פיץ די בודד ומתחבר במהרה עם גור כלבים בשם רחרחני.
פיץ מחזיק ביכולת שנקראת "הבינה", קסם עתיק אשר היחס כלפיו בממלכה הוא יחס מעורר חשדנות ותיעוב, אשר מאפשר לו להיקשר באופן טלפתי עם בעלי חיים.
הוא נקשר לרחרחני ומהר מאוד הם נהיים חברים טובים וקרובים.
בוריך מגלה את הקשר של פיץ ושל רחרחני, ובכעס לוקח את רחרחני מפיץ, ועל ידי כך שובר את הקשר הקרוב ביניהם.
פיץ מאמין שבוריך הרג את רחרחני, ולכן מיד לאחר מכן הוא מתמלא בפחד כלפי בוריך, מאמין שבוריך יכול להרוג אותו באותה הקלות שבה הוא הרג את רחרחני.
הקשרים הקרובים האחרים שפיץ מוצא הם בעיירת טירת הצבי, באופן ספציפי – הוא מתחבר לילדה בשם מולי, הגדולה ממנו בכמה שנים.
לאחר כמה שנים, פיץ מסכים להפוך ל"איש המלך", למלך ערמומי ולכן מחויב בשבועה לשרת את המלך, והמלך מתחייב לדאוג לפיץ ולכל מחסורו.
הוא נלקח לשירותו של המלך ערמומי ועובר לגור בתוך הטירה.
בטירה הוא לומד להילחם בנשק על ידי הוד, גבירת כלי הנשק של טירת הצבי.
לילה אחד, הוא פוגש באדם מתבודד בשם צ'ייד כוכב–נופל, מתנקש מיומן בשירות המלך ואחיו הממזר של המלך ערמומי.
פיץ מסכים ללמוד את הכישורים שצ'ייד מעוניין ללמד אותו, בעיקר כי הוא בודד ומרגיש אבוד וחסר כיוון בחייו.
אז במהלך גיל התבגרותו, פיץ לומד את דרכיו של המתנקש.
פיץ מראה כישרון מולד לתחום, ומצליח להשלים את המשימות המינוריות אשר ניתנות לו על ידי המלך.
במקביל, מגיעות שמועות שאביו של פיץ, אביר, נהרג.
השמועות טוענות שהוא נפל מסוסו, אבל יש חשד גבוה שאשתו השנייה של המלך ערמומי, תשוקה (אמו של הדר) התנקשה בחייו של אביר.
בזמן שפיץ גדל בטירת הצבי, אזורי החוף של ממלכת שש הדוכסיות מותקפים על ידי פולשים זרים הידועים בשם "הספינות האדומות".
הפולשים מתקיפים כפרים, "מרוקנים" את מרבית התושביהם, בוזזים את הכפר ושורפים את כל מה שלא יכלו לקחת.
לאחר פעולה זו, כל התושבים אשר נחטפו מוחזרים לכפרים שמהם הם נלקחו, רק במצב "מרוקן".
כאשר פיץ נתקל באותם מרוקנים, הוא מגלה שאינו יכול לחוש בהם בעזרת "הבינה" שלו כלל, כאילו הוא אינו יכול לראות אותם.
בשלב מאוחר יותר, אותם מרוקנים הופכים להיות פושעים וגנבים אשר פוגעים באזורים הכפריים של שש הדוכסיות, מה שמוסיף עוד צרות למשפחת המלוכה.
בשלב מסוים בספר, פיץ מצטרף לכיתה של כמה תלמידים אשר לומדים את "האומנות", קסם אלגנטי אשר מאפשר למשתמשים בו לחלוק כח מחשבתי וקשר טלפתי קרוב.
המורה, גיילן, מתעב את פיץ אך באופן מפתיע מהלל את אביו אביר (לאחר מכן בסיפור מגלים שאביר "טבע" על גיילן נאמנות כלפיו בעזרת האומנות, כאשר כעס עליו).
בזמן השיעורים, גיילן מתייחס לפיץ ללא כבוד, פונה אליו בשם "ממזר".
בשלב מסוים הוא מנסה להרוג אותו, אך ללא הצלחה.
במקביל הוא מנסה לפגוע בלימודי האומנות שלו, על ידי כך ששלח אותו לעיירה ריקון (העיירה הראשונה של המרוקנים), כדי לראות האם פיץ יוכל להסתדר ולחזור משם בעזרת האומנות.
האזור מלא במרוקנים שמתקיפים את פיץ, אך הוא מצליח לשרוד וחוזר בריא ושלם לטירה.
בזמן שהותו מחוץ לטירה, ניסיון התנקשות של גיילן כנגד בוריך מסוכל, אך בתהליך – סמית'י, הכלבה שהגבירה סבלנות נתנה לפיץ (ואליה הוא היה מחובר עם הבינה), נהרגת.
לקראת סוף הספר, פיץ מתבקש ללכת לממלכת ההרים, השכנה לשש הדוכסיות במטרה להרוג את הנסיך שלהם, רוריסק.
המשימה של פיץ נחשפת כאשר דודו, הדר, מגלה לאחותו של הנסיך, קטריקן על המשימה של פיץ.
הסוד מתגלה כאשר פיץ שיכור, ולכן חסר תועלת.
הוא מוצא את עצמו באמצע מזימה לגנוב את כס המלכות עבור הדר, בעזרתו של גיילן, שמנסה להתנקש בנסיך אמת בעזרת האומנות.
הנסיך רוריסק מורעל ומת, מה שמשאיר את קטריקן, שבינתיים מובטחת לאמת, כיורשת היחידה של הממלכה.
פיץ מורעל וכמעט טובע למוות, ניסיון של הדר להרוג אותו.
כאשר פיץ מרגיש שסופו קרב, הוא משתמש באומנות ויוצר קשר עם אמת ושניהם ביחד מצליחים להרוס את גיילן.
בסופו של דבר פיץ ניצל על ידי כלבו הישן רחרחני, שלא נהרג על ידי בוריך, אלא נשלח לממלכת ההר כמתנה לנסיך רוריסק.
במהלך החילוץ של פיץ בבריכה שכמעט טבע בה, רחרחני משתמש בשיניו כדי למשות אותו מהמים, דבר המשאיר סימני שיניים עמוקים בידו של פיץ.
בהמשך פיץ לומד להעריך את הצלקות הללו, אשר מסמלות עבורו את אהבתו ונאמנותו הגדולה של הכלב רחרחני.
לאחר מכן רחרחני מת גם הוא.
בסופו של דבר פיץ ניצל ומתרפא, ובדפים האחרונים של הספר, פיץ מבכה את מותו של רחרחני.
הספר קיבל ביקורות חיוביות ביותר בעיתון Publishers Weekly, הטוענות כי הספר היה "ניצוץ ראשוני בשדה הסבוך של סוגת הפנטזיה האפית".
המגזין קירקוס ריוויוז מצא שהספר היה "עצמאי באופן מספק, אבל בכל זאת משאיר פתח להרחבות עתידיות".
המגיב אדם חילר, הילל את בניית הדמויות וטען שהן מאוד מורכבות ועמוקות.
ביקורת שלילית בנוגע לספר הייתה בעיקר מפני שהוא בסגנון מעט ישן, וגם שהספר אינו לחלוטין מצליח לעמוד עצמאית.
הלהקה Within Temptation השתמשה בספר הזה כהשראה עבור השיר שלהם "Hand Of Sorrow" מהאלבום The Heart of everything.להקה נוספת בשם Kitchen party השתמשה בספר כהשראה עבור הסינגל שלהם מ־2013 – fitz Poem.
שולי בר-נבון (נולדה ב-6 ביוני 1959) היא ציירת ורשמת ישראלית.
שולי בר-נבון נולדה בתל אביב בשנת 1959, ומתגוררת בה גם היום.
עד לתקופת השרות הלאומי למדה במסגרת החינוך הממ"ד.
בשנת 1979 למדה ציור במכון אבני ולאחר מכן, בשנים 1980–1984, למדה בבצלאל בירושלים.
בר-נבון עסקה מתחילת דרכה בנושאים מסורתיים, כגון: נופים (בעיקר בנויים), אם ובנה ודיוקנאות.
בשנים מוקדמות היא עסקה בעיקר בציורי נוף ומבנים, היום מהווה הדמות האנושית את עיקר ומרכז עבודתה.
עבודותיה של בר-נבון מושפעת מגויה, ממיכלאנג'לו, מג'יימס אנסור, מאמנות המזרח הקדום, מאמנות אפריקאית, אמנות אוקיינית ואמנות של אאוטסיידרים.