tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא למד נגינה בפסנתר, בכינור ובעוגב והלחנה בקונסרבטוריון של פאלרמו ובהמשך בזה של בולוניה.
ראשית הקריירה המוזיקלית שלו הייתה ככנר בבולוניה, ברומא ובפירנצה, עם תזמורת מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, בשנים 1933 עד 1940. הופעת הבכורה שלו בניצוח הייתה בפירנצה ב-1938 ותוך זמן קצר יצא לו מוניטין של מנצח מחונן.
מצבו הבריאותי אילץ אותו לחדול מניצוח בקונצרטים פומביים, אם כי המשיך להקליט.
לאחר הפסקת קריירת הניצוח התרכז פרארה בהוראה.
הקורסים שלו באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא נודעו לתהילה וכמותם גם אלה שנתן משנת 1966 באקדמיה למוזיקה בסיינה.
סטודנטים מכל רחבי העולם באו לקורסי הניצוח שלו ורבים מהם החלו קריירות מזהירות וזכו לפרסום בינלאומי בעולם המוזיקה.
בין תלמידיו הנודעים היו ריקרדו שאיי, אדו דה וארט, אנדרו דייוויס וגבריאל כמורה.
בשנים 1974-75 הרצה פרארה על ניצוח גם בתיאטרו קומונאלה די בולוניה.
מחוץ לאיטליה, נהנה פרנקו פרארה מקריירה חובקת עולם.
הוא הגיש הרצאות ברדיו ההולנדי בהילברסום (מ-1958 עד 1973), בקונסרבטואר של פריז, ברדיו שווייץ הלוגאנו, בפסטיבל "טיבור וארגה" בסיון.
כמו כן עבד בפיליפינים וביפן, לשם בא בהזמנת סייג'י אוזאווה להרצות באקדמיית טוהו בטוקיו, לכבוד הידאו סאיטו, המנצח הנודע שהיה גם מורו של אוזאווה.
בארצות הברית לימד פרארה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בבית ספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק ובמרכז ברקשייר למוזיקה משנת 1975 ואילך.
כ-600 סטודנטים השתתפו בקורסים של פרארה במשך למעלה מ-30 שנה, בהם יורמה פאנולה, מיונג-וון צ'ונג, סר אנדרו דייוויס, רוברטו אבאדו, מאוריציו ארנה, ריקרדו שאיי, ג'אנלואיג'י ג'למטי, מריו למברטו, ריקרדו מוטי, דניאל אורן, אדוארדו אלווארז וגבריאל כמורה, בין השאר.
פרארה נודע גם בניצוח על פסקולי סרטים.
הוא ניצח על פרטיטורות מאת נינו רוטה לסרט "הנמר", מריו נאשימבנה ל"בראבא" וטושירו מאיוצומי לסרטו של ג'ון יוסטון "התנ"ך: בראשית", ואחרים.
פרנקולין שחור (שם מדעי: Francolinus francolinus) הוא מין בסוג פרנקולין שבמשפחת הפסיוניים.
כמו רוב מיני הפרנקולין, הפרנקולין השחור נפוץ בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי באירופה ובאסיה, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים.
פרטים של פרנקולין שחור יציבים ומקננים בישראל, בעיקר בעמק בית-שאן, ארץ כינרות ואגן הקישון,עד העבר הקרוב המין היה שכיח בכל הארץ, אך הוא ניצוד בהמוניו, ונתון כיום בסכנה מתמדת.
הנקבות מתאפיינות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה.
בעת תקופת הייחום, החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד.
פרנקו ג'ורג'ו קניוטו (באיטלקית: Franco Giorgio Cagnotto, נולד ב-2 ביוני 1947) הוא קופץ למים איטלקי בעבר.
הוא פעמיים סגן אלוף אולימפי (מינכן 1972 ומונטריאול 1976), בעל 4 מדליות אולימפיות מ-3 אולימפיאדות (השתתף ב-5 אולימפיאדות), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (ברלין 1978) ואלוף אירופה (ברצלונה 1970).
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קניוטו במקום עשירי ממקפצה של 3 מטר ובמקום 23 ממקפצה של 10 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באוטרכט, הולנד באוגוסט 1966 זכה קניוטו במדליית ארד ממקפצה של 3 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים קניוטו במקום חמישי ממקפצה של 3 מטר ובמקום שמיני ממקפצה של 10 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בספטמבר 1970 זכה קניוטו בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, ממקפצה של 3 מטר בתוצאה של 555.21 נקודות, לפני בן ארצו קלאוס דיביאזי (534.72 נקודות) וולדימיר ואסין מברית המועצות (529.80 נקודות) ומדליית ארד, ממקפצה של 10 מטר בתוצאה של 435.36 נקודות, אחרי לותר מאטס ממזרח גרמניה (454.74 נקודות) וקלאוס דיביאזי (444.18 נקודות).
קניוטו נישא לכרמן קסטיינר, קופצת למים אולימפית בעבר.
בתם טניה קניוטו, היא אלופת העולם (קאזאן 2015) בקפיצה למים ממקפצה של 1 מטר.
בשנת 1992 זכה קניוטו להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
פרנקו קאוזיו (; נולד ב-1 בפברואר 1949 בלצ'ה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק כקיצוני שמאלי.
קאוזיו שיחק, בין היתר, במשך 13 עונות ביובנטוס (מתוכן 11 רצופות כשחקן הרכב), וזכה עמה בגביע אופ"א, בשש אליפויות ובקופה איטליה.
קאוזיו כונה "הברון", והיה מבכירי הקיצוניים השמאליים באיטליה, וערך 63 הופעות במדי נבחרת איטליה.
בין היתר, ייצג קאוזיו את הנבחרת בשני טורנירי אליפות אירופה ובשני מונדיאלים, כולל בזכייה במונדיאל 1982.
קאוזיו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של לצ'ה, ועלה לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת בליגה השלישית.
לאחר שצבר שלוש הופעות בעונת הבכורה שלו, עבר קאוזיו לסמבנדטסה, גם היא מהליגה השלישית, ורשם בשורותיה 13 הופעות ליגה.
לקראת עונת עבר קאוזיו ליובנטוס מהסרייה א', תחת המאמן הריברטו הררה.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה לא שותף קאוזיו כלל בליגה, בעוד קבוצתו דהרה לזכייה באליפות איטליה.
עונה אחר כך שותף במשחק ליגה בודד, שהיה להופעת הבכורה שלו בסרייה א', ב-21 בינואר 1968 בשוויון 0-0 מול מנטובה.
לאחר שתי עונות בהן כמעט ולא שיחק, עזב קאוזיו את יובנטוס ועבר לרג'ינה מהסרייה ב'.
בליגת המשנה זכה קאוזיו למעמד של שחקן הרכב קבוע, ובשלושים הופעות ליגה במדי רג'ינה כבש חמישה שערים.
לאחר עונה אחת חזר לסרייה א' וחתם במדי פלרמו, שם לראשונה היה לשחקן הרכב בליגה הבכירה.
הוא כבש שלושה שערי ליגה ב-22 הופעות, אך קבוצתו נשרה בסיום העונה לסרייה ב'.
לקראת עונת שב קאוזיו ליובנטוס, הפעם כשחקן הרכב, ונותר שם במשך 11 עונות רצופות.
בעונת זכה עמה באליפות איטליה, מה שהקנה ליונבטוס את הכרטיס לגביע אירופה לאלופות.
בעונת זכתה יובנטוס באליפות שנייה ברציפות, ובמקביל רשמה הקבוצה טורניר מוצלח בגביע אירופה, והעפילה עד למשחק הגמר מול אייאקס.
קאוזיו, שרשם עונת שיא בליגה עם שמונה שערים ב-28 הופעות (שיא קריירה), כבש שער אחד במהלך הטורניר, בשלב חצי הגמר מול דרבי קאונטי.
בגמר עצמו פתח קאוזיו בהרכב, אך הוחלף כעבור שעה בהפסדה של קבוצתו 1-0. אייאקס סירבה לשחק בגביע הביניבשתי, ואת מקומה תפסה יובנטוס, שהפסידה עם קאוזיו בהרכב 1-0 לאינדפנדיינטה.
יובנטוס וקאוזיו הוסיפו לצבור תארים גם בשנים הבאות.
בעונת , במקביל לזכייה באליפות (הרביעית של קאוזיו במדי הקבוצה), הניפה הקבוצה את גביע אופ"א.
קאוזיו שוב סיים טורניר אירופי עם שער אחד בשלב חצי הגמר, הפעם מול א.א.ק.
בגמר פגשה יובנטוס במפגש כפול את אתלטיק בילבאו הספרדית.
קאוזיו פתח ושיחק לאורך צמד משחקי הגמר, בהם זכתה יובנטוס בתואר בזכות חוק שערי חוץ.
בעונת זכה עם יובנטוס, בפעם היחידה בקריירה, בקופה איטליה.
יובנטוס פגשה בגמר את קבוצתו לשעבר של קאוזיו, פאלרמו, ונקלעה לפיגור כבר בדקה הראשונה.
היא השיגה שוויון בדקות הסיום, ובהארכה כבש קאוזיו, שעלה בהרכב קבוצתו, את שער הניצחון בדקה ה-117, שלוש דקות לתום המשחק.
בתום עונת , בה זכה עם קבוצתו באליפות בפעם השישית, עזב קאוזיו את יובנטוס לאחר 11 עונות.
הוא הספיק לערוך 304 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש 49 שערים.
לקראת עונת עבר קאוזיו לאודינזה מהסרייה א'.
הוא שיחק בשורות הקבוצה כשחקן הרכב קבוע במשך שלוש עונות, ושם שיתף פעולה עם הכוכב הברזילאי זיקו.
בעונת עבר לשחק באינטר מילאנו, עמה הגיע למקום השלישי בטבלת הסרייה א'.
בתום עונה אחת באינטר חזר קאוזיו לקבוצת נעוריו לצ'ה, בעונת הבכורה שלה בסרייה א'.
קאוזיו הוביל את קבוצתו כקפטן וכבש שלושה שערים ב-26 הופעות ליגה, אך קבוצתו נשרה לסרייה ב' בתום עונה אחת מהמקום האחרון בטבלה.
בתום העונה עזב קאוזיו את הקבוצה.
התחנה האחרונה בקריירת המשחק של קאוזיו הייתה טריאסטינה מהסרייה ב'.
על אף גילו המתקדם, היה קאוזיו לשחקן הרכב קבוע במשך שתי עונות.
בתום עונת , עונתו השנייה בקבוצה, ירדה טריאסטינה לליגה השלישית, וקאוזיו פרש ממשחק פעיל בגיל 39.
קאוזיו החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-29 באפריל 1972 תחת המאמן פרוצ'ו ולקארג'י, כשעלה כמחליף במחצית המשחק מול במסגרת מוקדמות יורו 1972, שהסתיים בשוויון 0-0. הוא לא שותף במשחק הגומלין כעבור שבועיים, בו הפסידה איטליה 2-1 והודחה מטורניר המוקדמות.
את שער הבכורה שלו כבש קאוזיו כבר בהופעתו השנייה במדי הנבחרת, ב-17 ביוני 1972, במשחק ידידות מול רומניה שהסתיים בשוויון 3-3.
קאוזיו זומן על ידי ולקארג'י לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1974 בגרמניה המערבית.
קאוזיו לא שותף בניצחון 3-1 על במשחק הפתיחה, ועלה כמחליף במשחק השני בו נפרדה איטליה בשוויון 1-1 מול .
במשחק השלישי והאחרון של איטליה בטורניר, עלה קאוזיו בהרכב ושיחק לאורך כל ההפסד 2-1 ל, שלאחריו הודחה איטליה שסיימה במקום השלישי בבית.
לאחר הכישלון להעפיל ממוקדמות יורו 1976 ומינויו של אנצו ביארזוט לתפקיד המאמן, שמר קאוזיו על מקומו כשחקן הרכב קבוע בנבחרת.
הוא שותף בכל ששת משחקיה של איטליה במוקדמות מונדיאל 1978, וכבש שער אחד בדרך להעפלתה של איטליה לטורניר הגמר על חשבון שסיימה שנייה בלבד בבית והודחה.
קאוזיו זומן על ידי ביארזוט למונדיאל 1978 בארגנטינה, ובשלב הבתים הראשון פתח ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של איטליה, שהסתיימו במקום הראשון בבית עם מאזן מושלם.
איטליה גברה על 2-1, גברה על 3-1 וסיימה את שלב הבתים עם 1-0 על המארחת, במשחק בו בישל קאוזיו את שער הניצחון לרוברטו בטגה בעקב.
בשלב הבתים השני שמר קאוזיו על מקומו בהרכב, ופתח בכל שלושת משחקיה של איטליה.
במשחק הראשון נפרדה איטליה בשוויון 0-0 מול , ובמשחק השני גברה על 1-0. במשחק השלישי והאחרון נכנעה איטליה 2-1 ל.
במשחק זה הוחלף קאוזיו במחצית, במצב של 1-0 לאיטליה.
בעקבות ההפסד סיימה איטליה במקום השני בבית, שהביא אותה למשחק על המקום השלישי מול .
במשחק זה עלה קאוזיו בהרכב, ובדקה ה-38 כבש את שער היתרון של איטליה בנגיחה מקרוב, לאחר הגבהה מאגף ימין של פאולו רוסי.
במחצית השנייה השלימה ברזיל מהפך וניצחה 2-1, כך שאיטליה סיימה את הטורניר במקום הרביעי.
שנתיים לאחר המונדיאל אירחה איטליה את יורו 1980. קאוזיו היה בולט במשחקי הידידות שערכה איטליה לקראת הטורניר.
הוא שותף ב-11 משחקים שנערכו בין הטורנירים, וכבש בהם שלושה שערים.
קאוזיו זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת אליפות אירופה, ופתח בהרכב בכל ארבעת משחקיה של נבחרתו בטורניר.
בשלב הבתים נפרדה איטליה בשוויון 0-0 מול , גברה 1-0 על אנגליה, והחמיצה את ההזדמנות להעפיל לגמר כשנפרדה בשוויון 0-0 בלבד מול .
המקום השני בבית שלח אותה למשחק על המקום השלישי מול .
קאוזיו פתח ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה, בה נפרדו הקבוצות בשוויון 1-1. המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין שארך תשע בעיטות לכל קבוצה.
קאוזיו בעט את הפנדל הראשון של איטליה וכבש, אך בסיום נכנעה איטליה 9-8 וסיימה פעם נוספת במקום הרביעי.
לאחר טורניר היורו איבד קאוזיו את מקומו הקבוע בהרכב איטליה, שותף במשחק אחד בלבד במוקדמות מונדיאל 1982 שלאחריו לא שותף במשחק בינלאומי במשך כשנה וחצי.
הוא שב לשחק בנבחרת במשחקי ההכנה למונדיאל 1982, ולבסוף זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לטורניר.
קאוזיו שימש כשחקן מחליף בלבד בסגל, ושותף לראשונה במשחק השני של שלב הבתים, כשהחליף במחצית המשחק את פאולו רוסי.
המשחק הסתיים בשוויון 1-1. איטליה העפילה לשלב הבתים השני, בו השיגה ניצחונות על ארגנטינה ועל ברזיל, ובחצי הגמר גברה 2-0 על פולין.
קאוזיו לא שותף בשלושת המשחקים.
במשחק הגמר גברה איטליה 3-1 על גרמניה המערבית, וקאוזיו זכה לקחת חלק בניצחון כשעלה מהספסל במקומו של אלסנדרו אלטובלי דקה אחת לסיום הזמן החוקי.
מאז הזכייה במונדיאל שותף קאוזיו בשלושה משחקים נוספים בלבד, האחרון שבהם ב-12 בפברואר 1983, בשוויון 1-1 מול במוקדמות יורו 1984. הוא סיים את דרכו הבינלאומית עם 63 הופעות, בהן כבש שישה שערים.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםלצ'ההליגה האיטלקית השלישית30סמבנדטסההליגה האיטלקית השלישית130יובנטוססרייה א'0010רג'ינהסרייה ב'305פלרמוסרייה א'223יובנטוססרייה א'206306288282287295305303301264252אודינזהסרייה א'265273303אינטר מילאנוסרייה א'240לצ'הסרייה א'263טריאסטינהסרייה ב'295350סך הכול בקריירה57076
פרנקולין מצויץ (שם מדעי: Dendroperdix sephaena) הוא מין דמוי-תרנגול ממשפחת הפסיוניים הקרוב לסוג פרנקולין ובעבר שייך אליו, אך כיום מהווה מין יחיד בסוגו.
מצוי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה.
אורכו של הפרנקולין המצויץ 33-35 ס"מ ומשקלו 240-460 גרם.
הוא בעל צוואר ארוך וגוף מעול עם כנפיים חומות, בטן בהירה וצוואר מנומר בכתמים שחורים.
הראש בעל כיפה שחורה וישנו פס שחור בין העיניים למקור השחור.
מצוי באזורים שונים ברחבי הערבות והסוואנות האפריקניות והוא מסתגל גם לאזורים יבשים יותר.
מזונו העיקרי הוא זרעים, ניצני עלים וחרקים.
הוא מצוי מסודאן בצפון לדרום אפריקה בדרום.
פרנקולין חוגלתי (שם מדעי: Pternistis) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים, תת-משפחת החוגלות.
מינים אלה הם קרובי הפרנקולין, המצוי בישראל ובעבר היו שייכים לאותו הסוג, אך פוצלו לסוג עצמאי.
בסוג המפוצל ישנם 23 מינים.
השם חוגלה ניתן עקב דמיונם לחוגלות בצבעם ובקוטנם.
הפרקולינים חיים ברחבי ערבות ומקווי המים באפריקה, מתלהקים בחבורות, ומחפשים מזון קטן כשורשים, זרעים, גרגירים וחרקים שונים.
הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתוליים וטורפים שונים, עופות דורסים ועופות מים גדולים כמו האנפה.
הפרנקולינים מעדיפים לנוע מהר מטורפיהם או להסתתר וכך להערים על הטורפים.
פרנקולין מפוספס (שם מדעי: Scleroptila) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים מתת-משפחת החוגלות וקרוב לסוג הפרנקולין, המצוי בישראל.
בעבר היו שייכים לאותו הסוג, אך פוצלו לסוג עצמאי.
בסוג המפוצל שבעה מינים וכולם נפוצים באפריקה שמדרום לסהרה.
לפרנקולין מפוספס גוף עגלגל בצבע חום-ירקרק עם כנפיים חומות בעלות כתמים לבנים גדולים, רגליים צהובות ארוכות וראש לבן עם פסים חומים לאורך הראש והצוואר.
מינים אלה חיים ביערות, סבכים וסוואנות (בעיקר ליד בורות מים) ברחבי אפריקה.
הם משמיעים קולות רועמים המיועדים למשוך נקבות בעונת הרבייה.
פרנקולין קטן (שם מדעי: Peliperdix) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים מתת-משפחת החוגלות הקרוב לפרנקולין, המצוי בישראל.
בסוג המפוצל ארבעה מינים המצויים רק באפריקה שמדרום לסהרה.
פרנקולינים אלה קטנים ביותר ואורכם בבגרות יכול להיות 14 ס"מ בלבד.
הם בעלי כנפיים מפוספסות חומות, ראשים בהירים או צהובים, מקור צר ושחור ורגליים צהובות.
הם נעים ברחבי הסוואנות או השיחים של אפריקה ומחפשים מזון כמו פקעות, גרגירים, פירות וחרקים.
הם מצויים בלהקות ולעיתים הם אף נודדים בחיפוש אחר מזון ומים.
פרנקי דה יונג (בהולנדית: Frenkie de Jong; נולד ב-12 במאי 1997) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בברצלונה ובנבחרת הולנד.
דה יונג התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וילם II.
ב-10 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד דן האג.
את עונת התחיל בווילם II, וב-25 באוגוסט 2015 חתם לארבע עונות באייאקס.
ב-25 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–2 נגד נאק ברדה, כאשר שיחק במדי צעירי אייאקס.
בעונת נבחר לכישרון העונה בליגת המשנה ההולנדית, אז שיחק בצעירי אייאקס.
בשלהי אותה העונה עלה מהספסל לשמונה דקות בגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה קבוצתו 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד.
בעונת , הפך לשחקן סגל במדי הקבוצה הבוגרת ורשם 22 הופעות.
עונת 2018/2019 הייתה עונת הפריצה של דה יונג, שזכה להשוואות ליוהאן קרויף.
באותה עונה היה חלק חשוב בהצלחתה של אייאקס בהולנד ובאירופה.
אייאקס זכתה באותה עונה באליפות הולנד, לראשונה מזה ארבע שנים, והשלימה ספורט עם זכייה בגביע.
באירופה, גברה אייאקס על ריאל מדריד בשמינית גמר ליגת האלופות, עם ניצחון 4–1 על האלופה המכהנת בביתה, הסנטיאגו ברנבאו.
גם יובנטוס הפסידה לאייאקס בביתה עם ניצחון 2–1, שהעלה את אייאקס לחצי הגמר בפעם הראשונה מאז 1997. בחצי הגמר איבדה אייאקס יתרון שלושה שערים בביתה, יוהאן קרויף ארנה, והודחה לאחר שלושער מאוחר של לוקאס מורה שקבע 3–3, שהעלה את טוטנהאם הוטספר לגמר בשל חוק שערי חוץ.
דה יונג היה אחד משחקניה הבולטים של אייאקס, ואף נבחר לקשר העונה של אופ"א.
ב-23 בינואר 2019 חתם בברצלונה תמורת כ-75 מיליון אירו, הכדורגלן ההולנדי השני (לאחר וירג'יל ואן דייק) היקר בהיסטוריה.
דה יונג הוצג רשמית כשחקן ברצלונה ביולי 2019. את הופעתו הרשמית הראשונה עשה במשחק הפתיחה של עונת 2019/2020 בלה ליגה ב-16 באוגוסט, בהפסד 0–1 לאתלטיק בילבאו.
במחזור הרביעי פגשה ברצלונה את ולנסיה ודה יונג כבש את שערו הראשון במדי בארסה נגדה וגם בישל שער לאנסו פאטי.
באותו משחק הוא נבחר לאיש המשחק.
דה יונג שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-9 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
בשנת 2019 הגיע עם נבחרת הולנד לגמר ליגת האומות.
"עם כישרון משחק כזה, בגיל כמו שלו, פרנקי יכול להפוך לצ'אבי או לאינייסטה הבא".
(מארק אוברמארס, מנהל ספורטיבי באייאקס) פרנקי מתאר את עצמו כשחקן "שאוהב להחזיק הרבה בכדור ולנהל את המשחק".
כשחקן רב תכליתי, דה יונג יכול לתפקד כקשר הגנתי, קשר מרכזי, קשר רחבה לרחבה, ואף כבלם אחורי (סוויפר).
הוא זכה לשבחים על השילוב שלו בין יציבות הגנתית ויכולות משחק התקפיות.
לעיתים קרובות הוא שותף למאתייס דה ליכט במרכז ההגנה, באייאקס.
כבלם אחורי, הוא נמנע מביצוע עבירות, הראה חוש נהדר למיקום וזכה בכדור לעיתים קרובות.
ביצועיו בתפקיד הגנתי זה הובילו אותו להשוואה עם הסוויפר הגרמני לשעבר פרנץ בקנבאואר כשלשניהם קיימת הנטייה להתקדם עם הכדור מההגנה ולנהל את המשחק הלאה."ראינו לפני כמה ימים את דה יונג במיטבו והוא כדורגלן שיכול לסמן עידן בברצלונה.
הוא מסוגל לשלוט במשחק, הוא צופה אותו בקלות ולא מרבה לאבד את הכדור.
בנוסף הוא מקריב מעצמו למען עבודות ההגנה.
הוא שייך לרמות הגבוהות ביותר ומתאים מאוד לבארסה".
(צ'אבי, מאמן ברצלונה)יכולת ראיית המשחק של דה יונג זכתה לשבחים רבים לצד יכולתו לכדרר באזורים צפופים, לשלוט במשחק ולספק מסירות מדויקות להפליא.
כמוסר מלידה, דיוק המסירה של דה יונג בכל המסגרות, במהלך העונה האחרונה שלו באייאקס, עמד על ממוצע מרשים של 91.4 אחוזים.
עם קריאה יוצאת דופן של המשחק, פרנקי מרבה לבצע ריצות התקפיות לעומק המגרש ולתוך רחבת היריבה.
תכונותיו הנוספות כוללות נטייה למסירות ארוכות על המגרש, יצירת מרחב וספיגת לחץ התקפי.
השליטה הקרובה שלו בכדור, הדיוק במסירה, איכות העבודה שלו על המגרש או מחוצה לו והתנועות שלו הובילו אותו להשוואות עם אנדרס אינייסטה ויוהאן קרויף.
בברצלונה הוא משחק בעיקר על אחד משני הצדדים במרכז קישור של שלושה שחקנים.
נתון זה הוביל מומחים ושחקני עבר להתייחס אליו כשחקן עם "DNA של בארסה" ש"נולד לשחק בברצלונה".
דה יונג בזוגיות מ-2014 עם הדוגמנית ההולנדית מיקי קימני, אותה הכיר בתקופת התיכון.
בשנת 2022 השניים התארסו ובשנת 2024 נולד לזוג בן.
כישרון העונה בליגת המשנה ההולנדית: 2016/2017
פרנקולין סיני (שם מדעי: Francolinus pintadeanus) הוא מין של עוף מהסוג פרנקולין שבמשפחת הפסיוניים.
הוא מצוי בטבע סביב סין ודרום-מזרח אסיה.
אורכו של הפרנקולין 30–34 ס"מ, משקלו 280–400 גרם והזכרים גדולים מהנקבות במעט.
הוא בעל נוצות לבנות-חומות בהירות ומשורטטות בשחור.
הפנים של הזכר בעלות לחי לבנה, עיניים אדומות וזוג פסים החוצים את העיניים ומפרידים בין הלחיים לסנטר הלבן.
הכנפיים חומות וכך גם העורף והזנב.
לזכרים נוצות כתומות מעל הכנפיים ובכיפת הראש.
הנקבות קטנות יותר ובעלות פנים כתומות אך מקור שחור כמו לזכר.
הפנרנקולין חי לרוב על הקרקע בחבורות קטנות ומנקר מזון כמו גרגרים, פירות וחרקים.
הוא מצוי בעיקר ביערות יבשים או לחים וכן במורדות הרים.
לעיתים הוא יימצא גם בג'ונגלים.
הוא נפוץ בסין, הודו, לאוס, קמבודיה, מיאנמר, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם.
הוא הופץ על ידי האדם למאוריציוס, מדגסקר, צ'ילה, ארצות הברית וארגנטינה.
מצב השימור של פרנקולין סיני הוא ללא חשש.
פרנקו עמנואל סרווי (בספרדית: Franco Emanuel Cervi; נולד ב-26 במאי 1994) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני בסלטה ויגו.
סרווי הוא תוצר מחלקת הנוער של רוסאריו סנטראל, שבה שיחק במשך 13 שנים.
ב-9 בנובמבר 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון הבית 0–1 על אסטודיאנטס לה פלאטה, כשעלה כמחליף בדקה ה-66. ב-14 בפברואר 2015, הוא כבש את שערו הראשון בליגה נגד ראסינג קלוב.
ב-25 בפברואר 2016, סרווי ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס במשחק נגד נסיונל.
את שערו הראשון במפעל כבש בניצחון 1–3 על ריבר פלייט מאורוגוואי.
ב-15 בספטמבר 2015, סרווי חתם על חוזה לשש שנים בבנפיקה ליסבון עם סעיף שחרור של 60 מיליון אירו.
הוא המשיך לשחק ברוסאריו סנטראל עד למאי 2016 וב-24 ביוני הוא הצטרף לבנפיקה.
בהופעת הבכורה שלו הוא כבש את השער הראשון בניצחון 0–3 על ספורטינג בראגה במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי, ואף נבחר לשחקן המצטיין במשחק.
ב-29 בדצמבר, סרווי הפך לשחקן הראשון של בנפיקה שמבקיע בכל המסגרות הפורטוגליות באותה העונה - הסופר קאפ הפורטוגלי, ליגת העל הפורטוגלית, הגביע הפורטוגלי וגביע הליגה הפורטוגלית.
בנוסף לכך, הוא הבקיע בליגת האלופות.
ב-5 ביולי 2021 חתם בסלטה ויגו הספרדית.
ב-8 בספטמבר 2018, סרווי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 0–3 על נבחרת גואטמלה במסגרת משחק ידידות.
השחקן המצטיין של הסופר קאפ הפורטוגלי: 2016
פרנקו ד'אנדראה (באיטלקית: Francesco "Franco" D'Andrea; נולד ב-8 במרץ 1941, מראנו) הוא נגן פסנתר ומלחין איטלקי בתחום הג'אז המודרני.
פרנקו ד'אנדראה החל את הקריירה המוזיקלית שלו עם נונציו רוטונדו בתזמורת של RAI בשנת 1963. בשנת 1970 הוא הוציא את תקליט הראשון שלו במסגרת Modern Art Trio.
בהמשך הוא ניגן בתזמורות שונות עד שהגיע לרביעית Perigeo של ג'ובאני תומאזו בשנת 1972 וניגן בה עד לשנת 1977. בשנת 1978 הוא הקים להקה חדשה ומאז מנגן איתה וגם סולו.
החל משנת 1994 פרנקו ד'אנדראה התחיל ללמד ג'אז בטרנטו, מראנו וסיינה.
בשנת 2010 פרנקו ד'אנדראה קיבל פרס מאקדמיה לג'אז הצרפתית ובשנת 2011 פרס מוזיקלי איטלקי.
בסך הכל הוא הוציא כ-200 תקליטים בהם ניגן לצד מקס רואץ', לי קוניץ, ג'וני גריפין ורבים נוספים.
פרנקו טנקרדי (נולד ב-10 בינואר 1955) הוא כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו ברומא ובנבחרת איטליה.
בנוסף לכך, הוא חבר בהיכל התהילה של רומא.
טנקרדי החל את הקריירה שלו בקבוצת עיר הולדתו, ג'וליאנובה, כשלאחר מכן הצטרף לשנתיים למילאן, בה לא רשם ולו הופעה אחת בהרכב ושנה ברימיני, לפני שהצטרף לרומא.
במדי הזאבים, הוא רשם 288 הופעות ליגה בין השנים 1979 ל-1990, ואף זכה עימה באליפות בעונת 83–1982 ובארבע זכיות בגביע האיטלקי.
בשנת 1987 במהלך משחק נגד מילאן בסן סירו, זיקוק נזרק אל ראשו על ידי אוהד מילאן.
הוא הפסיק לנשום לזמן קצר עד ששב להכרה על ידי הפרמדיקים.
הקריירה שלו הגיעה לקיצה בשנת 1991 לאחר עונה אחת בטורינו, שבה שימש כשוער משנה, אך עדיין זכה עימה בגביע מיטרופה באותה העונה.
טנקרי ייצג את נבחרת איטליה באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984 ואף שימש כשוער המשנה לג'ובאני גאלי בסגל האיטלקי למונדיאל 1986. במסגרת שהותו בנבחרת בין השנים 1984 ל-1986, הוא צבר 12 הופעות, כשכולם במשחקי ידידות.
לאחר פרישה ממשחק פעיל, טנקרדי עבד כמאמן שוערים ברומא עד לשנת 2004. לאחר מכן, הוא הלך בעקבות מאמן הקבוצה, פאביו קאפלו ליובנטוס, כשנטל את אותה המשרה גם שם.
טנקרדי הצטרף ביחד עם קאפלו לריאל מדריד בעונת 07–2006 על מנת לשמש כמאמן השוערים של המועדון.
ב-14 בדצמבר 2007, טנקרדי מונה למאמן השוערים של נבחרת אנגליה, כששנה לאחר מכן, קאפלו הצטרף כמאמן הנבחרת.
בשנת 2011, טנקרדי חזר לרומא כחלק מהצוות הטכני של המאמן הנכנס, לואיס אנריקה.
לעומת זאת, הוא עזב את המועדון ב-13 ביוני כתוצאה מסיבות אישיות.
בשנים שבאו לאחר מכן, הוא שימש כמאמן השוערים של ליבורנו, טרננה האיטלקיות וג'יאנגסו סונינג הסינית.
פרנקי וג'וני הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1991 בבימויו של גארי מרשל, עם אל פצ'ינו ומישל פייפר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי טרנס מקנאלי והוא מבוסס בחלקו על מחזהו "פרנקי וג'וני באור הירח" שהוצג באוף ברודוויי ב-1987. במחזה היו רק שני שחקנים שנמצאים בדירה אחת.
בסרט נוספו שחקנים בתפקידי משנה.
העלילה היא על איש ואישה בודדים שעובדים יחד במסעדה בניו יורק ומנסים לבנות יחסי קרבה למרות החששות וההבדלים ביניהם.
אל פצ'ינו ומישל פייפר מופיעים ביחד לאחר שמונה שנים מאז פני צלקת.
ג'וני (אל פצ'ינו) משתחרר מבית הסוהר בו נכלא בגלל זיוף המחאות.
בתקופת הכלא רכש מיומנות כטבח וכעת הוא רוצה לחפש למצוא עבודה בשטח הזה.
הוא נכנס למסעדת "קפה אפולו" בניו יורק ובעל המקום, ניק (הקטור אליזונדו) מקבל אותו לניסיון למרות עברו.
במסעדה מכיר ג'וני את המלצרית פרנקי (מישל פייפר) ומתחיל לחזר אחריה אף על פי שהיא דוחה אותו.
הוא מסתפק בהתחלה בסטוץ עם המלצרית קורה (קייט נליגן) שלא מסתירה זאת משאר העובדים במסעדה.
פרנקי גרה בדירה קטנה ונעזרת בשכן טים (נייתן ליין), הומוסקסואל שמסייע לה ביחד עם בן זוגו בובי בעבודות בדירה ובעצות אישיות.
לבסוף מסכימה פרנקי להתלוות לג'וני למסיבת פרידה לאחד העובדים.
טים מייעץ לה מה ללבוש ולאחר המסיבה הוא מלווה אותה לדירה והם מקיימים יחסים.
ג'וני רוצה להתחתן אבל פרנקי דוחה אותו ולבסוף מגלה לו כי בן זוגה האחרון הכה אותה קשות בעת שהייתה בהריון והיא אבדה את הוולד ומאז היא בפחד ומתרחקת מזוגיות.
ג'וני מספר לה כי הוא גרוש עם שני ילדים וכי גרושתו התחתנה שוב עם גבר מבוסס וכי התבונן בהם ממכוניתו ולא היה לו כוח נפשי ליצור קשר אתם.
ג'וני מתקשר לתוכנית לילה ברדיו ומספר על קשייו עם בת זוגו ומבקש להשמיע את המנגינה האהובה עליה - "אור הירח" של קלוד דביסי.
בקשתו נענית והם מתפייסים לקול המנגינה מהרדיו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאל פצ'ינוג'וניטבחמישל פייפרפרנקימלצריתנייתן לייןטיםשכן של פרנקיקייט נליגןקורהמלצריתהקטור אליזונדוניקבעל מסעדה
הסרט זכה בפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
קייט נליגן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה National Board of Review Award לשחקנית משנה.
פרנקו פודה הוא כדורגלן עבר גרמני המאמן את נבחרת קוסובו.
פודה שיחק 321 משחקים בבונדסליגה, בהם כבש 20 שערים, ושיחק למעלה מ-400 משחקים בליגות הבכירות בגרמניה, שווייץ ואוסטריה.
בשנת 1987 שיחק פעמיים במדי נבחרת גרמניה המערבית תחת המאמן פרנץ בקנבאואר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-12 בדצמבר 1987 במשחק חוץ נגד , וזכה לתשואות מהקהל המקומי הן בקריאת שמות השחקנים קודם המשחק והן בזמן שהוחלף, משום שמשמעות שמו בפורטוגזית היא "יחסי מין חופשיים".
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל לאמן את הקבוצה החובבנית של שטורם גראץ, וב-2002 מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבכירה, ואף שימש כמאמן זמני לאחר פיטוריו של המאמן הראשי.
לאחר מינויו של ז'ילבר גרס למאמן הראשי, ירד פודה לאמן את הקבוצה השנייה של המועדון.
ב-1 ביוני 2006 מונה למאמן הראשי של הקבוצה הבכירה.
ב-12 באפריל 2012 הוא פוטר מתפקידו, לאחר שבמהלך שנותיו במועדון זכה עימו באליפות ובגביע האוסטרי.
קייזרסלאוטרן, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה, במקומו של המאמן קרסימיר באלקוב.
ב-29 באוגוסט 2013 הוא פוטר מתפקידו.
ב-30 בספטמבר 2014 שב לשטורם גראץ ומונה למאמן הראשי של הקבוצה.
ב-30 באוקטובר 2017 הודיעה התאחדות הכדורגל האוסטרית כי פודה ימונה למאמנה של נבחרת אוסטריה בתחילת שנת 2018, לאחר שהגיעה להסכמות עם שטורם גראץ בנוגע לשחרורו.
ב-17 בפברואר 2024 מונה למאמנה של נבחרת קוסובו.
פרנקו ישראל ויבמר (בספרדית: Franco Israel Wibmer; נולד ב-22 באפריל 2000 בנואבה הלבסיה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת טורינו ובנבחרת אורוגוואי.
ישראל גדל במחלקות הנוער של קלוב ארטסנו ונסיונל האורוגוואיות, וב-17 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לחמש עונות ביובנטוס מהסרייה א'.
בשנת 2020 החל לשחק ביובנטוס II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-5 ביולי 2022 חתם בספורטינג ליסבון.
ב-27 ביולי 2025 חזר לאיטליה וחתם בטורינו.
ישראל היה חלק מסגל נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 ובאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2019.
פרנקו אדוארדו מסורק (בספרדית: Franco Eduardo Mazurek; נולד ב-24 בספטמבר 1993) הוא כדורגלן ארגנטינאי בעמדת הקשר בדפורטיבו קופיאפו.
מסורק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס.
בשנת הצטרף לקרוסרו דל נורטה במדיה שיחק רק 11 משחקים.
בשנת חתם באולמדו מליגת העל האקוודורית.
בהמשך שיחק גם באול בויס, אתלטיקו קולון ופלסטינו.
ב-6 ביולי 2017 חתם לשנתיים בפאנטוליקוס מליגת העל היוונית.
ב-23 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד פנאתינאיקוס.
ב-20 באוקטובר 2018 כבש צמד בניצחון 0-2 נגד פאס יואנינה ונבחר לשחקן המשחק.
ב-20 ביוני 2019 מזורק חתם לשנתיים בלבסקי סופיה הבולגרית.
ב-12 באוגוסט 2020 חזר ליוון וחתם בפאנטוליקוס.
ב-20 באוגוסט 2023 חתם הקשר בעירוני טבריה מהליגה הלאומית בישראל.
ב-6 בינואר 2025 מזורק שוחרר מעירוני טבריה בעקבות בקשה אישית וחתם בדפורטיבו קופיאפו הצ'יליאנית.
פרנקולינו גלודה דז'ו (בפורטוגזית: Franculino Gluda Djú; נולד ב-28 ביוני 2004 בביסאו שבגינאה ביסאו) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מיטיולן מליגת העל הדנית ובנבחרת גינאה ביסאו.
דז'ו גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון.
ב-7 ביולי 2023 חתם על חוזה לחמש שנים במיטיולן מליגת העל הדנית.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ויילה בולקלוב במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת .
ב-11 בספטמבר 2023 ערך דז'ו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בניצחון 2-1 נגד נבחרת סיירה לאון במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
פרנסיס תומאס אבלון , הידוע יותר בשם פרנקי אבלון (Frankie Avalon), הוא שחקן אמריקאי, זמר ואליל נוער לשעבר.
לאבלון היו לו 31 סינגלים במצעד בילבורד בארצות הברית משנת 1958 ועד סוף 1962, כולל להיטים במקום הראשון במצעד: "Venus" ו"Why" ב-1959.
אבלון החל לשחק בסרטים בשנות ה-60; הוא התפרסם בהופעותיו בסרטי מסיבות החוף של שנות ה-60 והופעתו בתפקיד משנה בסרט המוזיקלי גריז משנת 1978, שבו הוא שר את השיר "Beauty School Dropout".
הוא בנם של מרי וניקולס אבלון.
אמו היגרה לארצות הברית מסיציליה.
אביו היה קצב יליד פילדלפיה ובן למשפחת מהגרים מאיטליה.
בדצמבר 1952, אבלון הופיע לראשונה בטלוויזיה האמריקנית כשהוא מנגן בחצוצרה במערכון "מסיבת חג המולד" בתוכניתו של ג'קי גליסון.
שני סינגלים בהם אבלון מנגן בחצוצרה יצאו לאור בחברת X, חברה בת של RCA רקורדס בשנת 1954. הוא ניגן בחצוצרה גם בכמה משיריו שיצאו לאור בתקליטים אריכי נגן.
כנער, הוא ניגן עם אליל נוער אחר, ,בובי ריידל, בלהקת Rocco and the Saints.
ב-1959, שירו "Venus", שיצא כסינגל, היה במקום הראשון במצעד במשך חמישה שבועות רצופים, ו"Why" שהיה הלהיט האחרון ששהה במקום הראשון ב-Billboard Hot 100 בשנות ה-50.
לאבלון היו 31 סינגלים שנכנסו למצעד הבילבורד בארצות הברית מ-1958 ועד סוף 1962, כולל השירים "Just Ask Your Heart" (מספר 7 בארצות הברית), "I'll Wait for You" (מספר 5 בארצות הברית), "Bobby Sox to Stockings" (מס' 8 בארצות הברית), ו"A Boy Without a Girl" (מספר 10 בארצות הברית).
אבלון זכה להצלחה צנועה יותר בבריטניה, שם נכנסו למצעד ארבעה להיטים: "Why", " Ginger Bread ", "Venus" ו-"Don't Throw Away All These Teardrops".
רוב להיטיו נכתבו או הופקו על ידי בוב מרקוצ'י, אשר עמד בראש חברת התקליטים Chancellor Records.
אבלון הקדיש את רוב זמנו לפיתוח קריירת משחק, עובדה שגרעה מן הקריירה שלו כזמר.
הלהיט "Why" בשנת 1959 היה להיטו האחרון בין 10 הגדולים.
הופעתו הראשונה של אבלון כשחקן בסרטים הראשון של אבלון הייתה הופעה קצרה בסרט "Jamboree", בשנת 1957, בו ניגן בחצוצרה ושר את "Teacher's Pet".
בסוף שנות ה-50, אלילי נוער קיבלו לעיתים קרובות תפקידי משנה בסרטים, לצד שחקנים גברים מבוגרים, זאת על מנת למשוך קהל צעיר יותר לבתי הקולנוע.
כך לדוגמה הופיע ריקי נלסון בסרט ריו בראבו (1959).
בתו של אלן לאד, שהייתה מעריצה של פרנקי אבלון, המליצה שיככב לצד אביה במערבון Guns of the Timberland (1960).
אבלון שר בסרט שני שירים: "The Faithful Kind" ו-"Gee Whiz Whilikins Golly Gee"; שניהם יצאו לאור כסינגלים.
עותק גולמי של הסרט Timberland נצפה על ידי ג'ון ויין, שחיפש שחקן צעיר לשחק את התפקיד "סמית'י" בסרטו האלמו (1960).
כך לוהק אבלון לתפקידו השני בקולנוע.
לאחר יצירת הסרט אמר ויין לעיתונות "לא נשמיט אפילו קטע אחד מכל סצנה שבה פרנקי מופיע.
אני מאמין שהוא הכישרון הצעיר הטוב ביותר שראיתי מזה זמן רב".
על כך אמר אבלון: "מר וויין אמר שאני כשרון טבעי בכל הנוגע למשחק".
הוא הוסיף, "השאיפה שלי כשהייתי בן עשר הייתה להקה משלי כמו הארי ג'יימס.
מעולם לא ציפיתי לדבר כזה...
הייתי רוצה להיות מזוהה כזמר, רקדן ושחקן.
אינני רוצה להיות רק דבר אחד."
"הייתי רוצה לפנות לבני נוער ומבוגרים, לכולם", אמר ב-1960.
לאחר "האלמו" גבר הביקוש לאבלון כשחקן.
הוא דובב בשירה את הדמות הראשית בגרסה באנגלית של אנימה מוזיקלית יפנית, Alakazam the Great בשנת 1960, זאת לבקשת המפיץ האמריקאי של הסרט: American International Pictures, חברה עימה עבד לאורך שנים.
אבלון המשיך ושיחק בשורה ארוכה של סרטים בשנות ה-60, בעיקר בתפקידי משנה.
ב-1976 אבלון הוציא גרסת דיסקו לשירו "ונוס".
הוא הופיע כדמות בשם Teen Angel כזמר השר את "Beauty School Dropout" בגרסה הקולנועית משנת 1978 של המחזמר המחזמר גריז, כך התוודע אליו דור חדש של צופים.
בשנת 1980 הופיע אבלון בסרט Blood Song בתפקיד פול פולי, רוצח סדרתי.
הסרט צולם באוקטובר-נובמבר 1980 באורגון ויצא לאקרנים באוקטובר 1982.
אבלון הופיע גם בפרק "Poobah Doo Dah" בסדרת הטלוויזיה ימים מאושרים, שם שיחק בדמות עצמו ושר את להיטיו "Venus" ו-"Why".
במחצית השנייה של שנות ה-80 אבלון יזם סרט נוסף במסורת סרטי מסיבות חוף בהם הופיע בשנות ה-60. הסרט Back to the Beach, משנת 1987, אשר הופק בסרטי פרמאונט זכה להצלחה בינונית.
בשנת 1989 החל אבלון בשיווק מוצרי בריאות וקוסמטיקה תחת המותג שיצר: Frankie Avalon Products.
הוא קידם את מוצריו ברשת טלוויזיה לקניות מהבית.
אבלון הופיע בהופעת קמע, לצד רוברט דה נירו בסרט קזינו מ-1995.
אבלון כיכב בהפקה בימתית של "גריז" בתפקיד Teen Angel ובמופע הקומי Tony n' Tina's Wedding כקריקטורה של עצמו.
ב-2007, הוא ביצע את "Beauty School Dropout" עם ארבע המתמודדות האחרונות לתפקיד סנדי בתוכנית הריאליטי של רשת הטלוויזיה NBC.
ב-8 באפריל 2009, Avalon הופיע באמריקן איידול.
אבלון קיים מסע הופעות ממושך בשם "Dick Fox's Golden Boys", יחד עם אלילי הנוער של תחילת שנות ה-60 בפילדלפיה, פביאן ובובי ריידל.
ב-18 באוקטובר 2021 הופיע אבלון בתוכנית רוקדים עם כוכבים האמריקאית .
אבלון התחתן עם קתרין "קיי" דיבל ב-19 בינואר 1963.
בנו, פרנקי ג'וניור, שהופיע בסרט המקורי קראטה קיד .
אבלון הוזכר בשיר "Old School Hollywood" של להקת המטאל סיסטם אוף אה דאון.
השיר כביכול עוסק בחוויה של דארון מאלכיאן במשחק בייסבול סלבריטאים, בו התעלמו ממנו ומאבלון.
אבלון מוזכרת גם בשיר "It Takes Two", מתוך המחזמר הלהיט היירספריי, אותו שרה הדמות לינק לרקין, ובשיר של וו טאנג קלאן בשם "The CIty" המתייחס לחוויותיו כחלק מז'אנר סרטי מסיבות החוף ("רכב על הגל כמו פרנקי אבלון").
שירו "Venus" הופיע בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה דקסטר בה דמותו של ג'ון לית'גו, ארתור מיטשל, מנגנת את השיר לזכר אחותו המנוחה.
כמו כן, "Venus" מסומפל בסינגל של ניק ברטקה, "J'Adore Juin", משולב בצלילים מהסרט "הדירה" .
Francovich v Italy (1991) C-6/90 הוא פסק דין של בית הדין האירופי לצדק אשר קבעה כי מדינות החברות באיחוד האירופי עלולות להיות חייבות בתשלום פיצויים לאנשים שסבלו מהפסד עקב כך שכשלו מלהטמיע את הוראות הדירקטיבות של הנציבות האירופית בחקיקה שלהן.
עיקרון זה ידוע לעיתים כעקרון אחריות המדינה או "הכלל בפרנקוביץ'" בדיני האיחוד האירופי .
על פי הדירקטיבה להגנה מפני חדלות פירעון 80/987 (כיום 2008/94/EC) המדינות החברות באיחוד האירופי הונחו לחוקק הוראות בחוק הלאומי שלהן כדי לספק רמת ביטוח מינימלית לעובדים ששכרם לא שולם אם מעסיקיהם יכנסו לחדלות פירעון.
למר פרנקוביץ', שעבד בויצ'נזה עבור CDN Elettronica SnC, היו חייבים 6 מיליון לירות, ולגב' בוניפאצי ו-33 מעמיתיה היו חייבים 253 מיליון לירות ביחד לאחר שהחברה שלהם, Gaia Confezioni Srl, פשטה רגל.
ההנחיה הייתה אמורה להיות מיושמת עד 1983, אך חמש שנים לאחר מכן לא שולם להם דבר, שכן מפרקי החברה הודיעו להם שלא נותר כסף.
הם הגישו תביעה נגד המדינה האיטלקית, בטענה שעליה לשלם פיצויים כדי לפצות על ההפסדים שלהם במקום זאת, בשל אי יישום ההוראה.
בית הדין האירופי לצדק קבע כי ממשלת איטליה הפרה את התחייבויותיה, ועליה לפצות את ההפסד של העובדים כתוצאה מההפרה.
עוד קבע בית המשפט כי הפיצויים בגין הפרות מסוג זה צריכים להיות זמינים בפני בתי המשפט הלאומיים, וכי כדי לקבוע אחריות המדינה על בסיס אי יישום הדירקטיבה, על התובעים להוכיח כי התקיימו שלושה תנאים:
(1) ההוראה הקנתה להם זכויות ספציפיות;
(2) הניתנות לזיהוי בלשון הדירקטיבה;
(3) קיים קשר סיבתי בין אי יישום ההוראה של המדינה לבין ההפסד שנגרם.
בית המשפט קבע כי סדרי הדין לאכיפת הפיצויים בגין אחריות המדינה צריכים להיקבע ברמת המדינה.
פרנקו מָסְטַנְטוּאוֹנוֹ (בספרדית: Franco Mastantuono; נולד ב-14 באוגוסט 2007 באסול שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי המשחק בריאל מדריד ובנבחרת ארגנטינה.
מסטנטואונו גדל מחלקות הנוער של ריבר דה אסול, קלוב קמנטו וריבר פלייט.
ב-28 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט, בתיקו 1-1 נגד ארחנטינוס ג'וניורס במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הארגנטינאית לעונת .
ב-25 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בניצחון 2-1 על ליברטד במסגרת שלב הבתים לעונת 2024. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בטורניר.
ב-13 ביוני 2025 הודיעה ריאל מדריד שהשחקן צפוי להצטרף לקבוצה החל מה-14 באוגוסט 2025 לאחר שיהיה בן 18. ב-14 באוגוסט 2025, יום הולדתו ה-18 של מסטנטואונו, ריאל מדריד הציגה אותו בצורה רשמית.
במהלך טקס ההצגה הוענקו לו שעון, חולצה עם שמו והמספר 30 ובנוסף דגם מוקטן של אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
פרנקו אלחנדו קולפינטו (בספרדית: Franco Alejandro Colapinto; נולד ב-27 במאי 2003) הוא נהג מרוצים ארגנטינאי המתחרה עבור בקבוצת אלפין באליפות פורמולה 1.
קולפינטו החל להתחרות בקארטינג בגיל 9. הוא זכה באליפות ארגנטינה בשנת 2016 (קטגוריית פרה-ג'וניור) ובשנת 2018. באותה שנה זכה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער שהתקיימה בבואנוס איירס.
הוא השתתף בסבב האחרון של אליפות פורמולה 4 הספרדית בעונת 2018. ב-2019 השתתף בעונה מלאה של האליפות, ניצח 11 מרוצים, הגיע פעמיים נוספות לפודיום וזכה בתואר האליפות.
בשנת 2022 הצטרף לאליפות הפורמולה 3 עם קבוצת ואן אמרסטרוף רייסינג ודורג במקום התשיעי עם 2 ניצחונות.
הוא נשאר באליפות לעונה נוספת, הפעם עם קבוצת MP מוטורסופורט.
גם בעונה זאת ניצח 2 מרוצים, אך היה יציב יותר לאורך העונה ודורג במקום הרביעי.
בסיום העונה קיבל הזדמנות להתחרות עבור הקבוצה בשני המרוצים האחרונים של אליפות הפורמולה 2. בשנת 2024 התחרה עם הקבוצה באופן מלא באליפות.
בינואר 2023 הצטרף לאקדמיית ויליאמס לנהגים.
את נסיעת הבכורה במכונית פורמולה 1 ערך במבחני הנהגים הצעירים בסיום העונה שהתקיימו באבו דאבי.
ביולי 2024 השתתף באימון החופשי לקראת גרנד פרי בריטניה כשהחליף את לוגאן סרג'נט.
קבוצת ויליאמס לא הייתה מרוצה מהתוצאות של סרג'נט בחצי הראשון של העונה.
באוגוסט, אחרי גרנד פרי הולנד הוחלט כי קולפינטו יחליף את האמריקאי בתשעת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה.
במרוץ הבכורה זינק מהמקום ה-18 וסיים במקום ה-12. בגרנד פרי אזרבייג'ן סיים במקום השמיני וצבר נקודות בכורה באליפות.
בינואר 2025 חתם על חוזה רב שנתי כנהג משלים בקבוצת אלפין.
לאחר שישה מרוצים בעונת 2025 החליף קולפינטו את ג'ק דוהאן כנהג לקבוצת אלפין
פרנקו מקסימיליאנו פג'ולי (בספרדית: Franco Maximiliano Fagioli; נולד ב-4 במאי 1981) הוא קונטרה-טנור אופראי ארגנטינאי.
פג'ולי נולד בארגנטינה ב-4 במאי 1981, בסן מיגל דה טוקומן, טוקומן.
למד תחילה פסנתר ולאחר מכן שירה במכון לאמנות סופריור של תיאטרו קולון בבואנוס איירס.
הוא החל את הקריירה הבינלאומית שלו בשנת 2003, כאשר זכה בתחרות השירה של ברטלסמן "Neue Stimmen" בגוטרסלו, גרמניה.
מאז הופיע פרנקו פג'ולי באופן קבוע בבתי אופרה בבואנוס איירס, קרלסרוהה, בון, ציריך, אסן, ג'נובה, בתיאטר אן דר וין בווינה ובתיאטרון שאנז אליזה בפריז.
הוא הוזמן להופיע במספר פסטיבלים, כולל אלה בהאלה, לודוויגסבורג, אינסברוק ופרוביל.
פג'ולי עבד עם מנצחים כמו רינלדו אלסנדריני, אלן קרטיס, גבריאל גארידו, ניקולאוס הרנונקור, רנה יקובס, חוסה מנואל קווינטנה, מארק מינקובסקי, ריקרדו מוטי וכריסטוף רוסה.
פרנקו פג'ולי הוא אחד מחמשת הקונטרטנורים שהופיעו באופרה, בטלוויזיה, בתקליטור וב-DVD של "Artaserse" מאת לאונרדו וינצ'י, שזכתה בפרסי מוזיקה לאומיים ובינלאומיים רבים, למשל פרס אקו 2013 ו-2014 או פרס הקריטיק הגרמני.
עונת 2013/2014 הושקה עם יציאת התקליטור אריות של קפארלי, הכולל הקלטות בכורה עולמיות רבות.
ההשקה לוותה במסע קונצרטים בגרמניה, צרפת ודנמרק.
פרנקו פג'ולי ערך את הופעת הבכורה שלו בפסטיבל של זלצבורג 2014 עם התוכנית שלו Giambattista Velutti.
באותה שנה, היו לו שתי הופעות בכורה עם יצירות מאת מוצרט: לאחר שביצע את תפקיד ססטו ב"חסדו של טיטוס" בנאנסי, הוא הופיע לראשונה בתפקיד אידמנטה בהפקה החדשה של מרטין קושיי של "אידומניאו" בבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן, בנובמבר 2014.
בסתיו 2014 יצא לאור תקליטור הסולו שלו Il maestro Porpora – Arias, בו פרנקו פג'ולי הביע כבוד למלחין ולמורה לשירה האיטלקי ניקולא פורפורה (1686–1768).
הוא גם הופיע בדיסק Siroe – Re di Persia, שיצא בערך באותו זמן, וכן הופיע בדיסק בשם La Concordia de' pianeti, יצירה שהתגלתה מחדש מאת מלחין הבארוק אנטוניו קלדרה.
פרנקו פג'ולי הוא אחד הקונטרה-טנורים הווירטואוזיים המובילים של זמננו.
הוא ידוע הן בזכות אמנותו, הן בזכות יפי קולו, המשתרע על פני שלוש אוקטבות, והן בזכות הטכניקה המופתית שלו.
והוא הקונטר-טנור הראשון שחתם על חוזה בלעדי עם דויטשה גרמופון.
מערכת היחסים של הזמר עם התקליט Yellow Label משקפת את מעמדו כאחד הכוכבים הבוהקים ביותר של אופרת הבארוק ותחילת המאה ה-19 בסגנון בל קנטו.
הקלטת הבכורה שלו בסולו עבור החברה, רוסיני, עם ארמוניה אתנאה וג'ורג' פטרו, אלבומו של אריות הנדל עם "איל פומו ד'אורו" ואלבומו של אריות וירטואוזיות מרהיבות מאת לאונרדו וינצ'י, גם הוא עם "איל פומו ד'אורו", זכו כולם לשבחי המבקרים האוניברסליים.
בשנת 2023 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהקלטת פנטטון עם "אנימה אימורטלי", יחד עם תזמורת הקאמר של בזל, וחקר את המוזיקה שהלחין מוצרט לקסטרטים.
לאחרונה הוא ביצע את Ruggiero (Alcina) בהפקה חדשה באופרה דה לוזאן.
הוא זכה לאות הצטיינות כאמן קונצרטים המופיע בפסטיבלי האלה, לודוויגסבורג, אינסברוק וזלצבורג, ומשתף פעולה באופן קבוע עם מנצחים כמו רינלדו אלסנדריני, אלן קרטיס, גבריאל גארידו, ניקולאוס הרנונקור, רנה ג'ייקובס, חוסה מנואל קינטנה, מארק מינקובסקי, ריקרדו מוטי וכריסטוף רוסט.
בעונת 2024/25 ייצא לאור "הקסטראטו האחרון: אריות לוולוטי", אלבום המתמקד ברפרטואר בביצועו של הקסטרטו המפורסם ג'מבטיסטה ולוטי.
לצד זאת, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבית בתיאטרון סן קרלו ובצע רסיטל של אותו רפרטואר.
נקודות שיא נוספות בעונה כוללות סיבוב הופעות עם קפלה קרקובינסיס בתפקיד ארסצ'ה באורליאנו בפלמירה של רוסיני.
הוא מופיע גם בתור Acis בהרצת האופרה המלכותית שאטו דה ורסאי של Polifemo של Popora, Farnace in Mitridate, Re di Ponto בתיאטרון ריאל מדריד, וארסס ב-Semramide של רוסיני עם אופרה דה רואן ותיאטרון שאנז אליזה.
אריות אופרה גוסטב קון (ארטה נובה) 2005.
אריות לקאפרלי: וינצ'י, ליאו, האסה, פרגולסי, סנטו.
ריקרדו מינסי (תקליטים נאיביים) 2013.
רוסיני ג'ורג' פטרו (גרמופון דויטשה) 2016.
הנדל: אריאס זווירה ואלובה (גרמופון דויטשה) 2018.
Veni, Vidi, Vinci, Arias מאת לאונרדו וינצ'י, Il pomo d'oro, צבירה ואלובה (דויטשה גרמופון), 2020.
אנימה אימורטלי - קאמרורג'סטר בזל (PENTATONE), 2023.
כריסטוף ויליבלד גלוק: אציו (Oehms Classics/SWR) 2008.
ג'ורג' פרידריך הנדל: ברניקה (EMI/וירג'ין קלאסיקס) 2010.
לאונרדו וינצ'י: ארטסרסה (וירג'ין קלאסיקס/EMI) 2013.
יוהאן אדולף האסה: Siroe (DECCA) 2014.
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי: אדריאנו בסיריה יאן תומאש אדמוס (DECCA) 2016.
הנדל: רודלינדה דייגו פאסוליס (DYNAMIC) 2016.
הנדל: "סרסה" איל פומו ד'אורו ומקסים אמיליאניצ'ב (גרמופון דויטשה) 2018
הוא הנשיא שכיהן תקופה ארוכה ביותר בתפקיד, ושלט במפלגתו כדמות מרכזית באירועים העולמיים של תקופתו.
הנהיג את מדינתו בזמן השפל הגדול ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
רוזוולט התמודד עם המשבר הכלכלי באמצעות ה"ניו דיל", תוכנית שכללה הרחבה ניכרת של מעורבות הממשל הפדרלי במשק והגדלת המגזר הציבורי, והחלה כבר במהלך מאה ימיו הראשונים בתפקיד.
התוכנית זכתה לאהדה רבה בציבור, ורבים ראו בה פתרון למשבר הכלכלי, מה שעזר לו להיבחר שוב ברוב גדול בשנת 1936.
רוזוולט הבין את האיום הטמון במדיניות ההתפשטות התוקפנית של גרמניה הנאצית באירופה ושל האימפריה היפנית בשטחי הרפובליקה הסינית, ולכן דאג להעברת ציוד צבאי לבריטניה ולסין, באמצעות חוק השאל־החכר, בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה, כאשר ארצות הברית נותרה נייטרלית באופן רשמי.
לאחר מתקפת הפתע היפנית על פרל הארבור, הוא השיג אישור מהיר מהקונגרס להכרזת מלחמה על האימפריה היפנית, ולאחר כמה ימים גם על גרמניה (לאחר שהיטלר הכריז מלחמה על ארצות הברית כצעד של תמיכה ביפן).
רוזוולט הוביל את מחנה בעלות הברית, ביחד עם ראש הממשלה של הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל, מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין, והגנרליסימו הסיני צ'יאנג קאי שק, במלחמה מול גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה.
כמנהיג צבאי פעיל, דגל רוזוולט באסטרטגיה של לחימה בשתי חזיתות במקביל (נגד גרמניה הנאצית וגרורותיה באירופה, ונגד האימפריה היפנית בזירת האוקיינוס השקט ודרום מזרח אסיה), שהובילה לניצחון על מדינות הציר ולפיתוח פצצת האטום הראשונה בעולם.
בנוסף, עבודתו השפיעה על יצירת ארגון האומות המאוחדות ועל חתימת הסכם ברטון־וודס.
במהלך המלחמה, צנחה האבטלה בארצות הברית ל־2%, תוכניות הרווחה נגמרו, והמגזר התעשייתי גדל במהירות כשמיליוני אנשים גויסו לצבא או עבדו בתעשיות המלחמתיות.
בריאותו של רוזוולט הידרדרה במהלך המלחמה והוא מת זמן קצר לפני סיומה, כשלושה חודשים לאחר שהחל את כהונתו הרביעית.
בזכות הישגיו הוא זכור כאחד המנהיגים הבולטים במאה ה־20, וכאחד מגדולי נשיאיה של ארצות הברית בכל הזמנים.
לעיתים קרובות מדורג רוזוולט על ידי היסטוריונים כאחד משלושת הנשיאים הטובים ביותר, לצד ג'ורג' וושינגטון ואברהם לינקולן.
פרנקלין דלאנו רוזוולט נולד ב־30 בינואר 1882 בהייד פארק שבעמק ההדסון במדינת ניו יורק (כיום אתר לאומי היסטורי).
אביו, ג'יימס רוזוולט, איש עסקים אמיד, היה נצר לאחת המשפחות הוותיקות והמכובדות ביותר במדינה.
אמו, שרה דלאנו רוזוולט, הייתה צעירה מג'יימס בעלה ביותר מ־20 שנה, והייתה גם היא נצר למשפחה מכובדת.
פרנקלין היה בנם המשותף היחיד של בני הזוג (אחיו־למחצה מצד אביו, ג'יימס "רוזי" רוזוולט, נישא והוליד ילדים עוד לפני שנולד אחיו הצעיר פרנקלין).
הוריו היו ממוצא אנגלי, אם כי סבא רבא של רוזוולט, ג'ייקוב רוזוולט השלישי, היה ממוצא הולנדי.
אחד מאבותיו, אייזיק, שירת במיליציה של ניו יורק במלחמת העצמאות האמריקנית.
משפחתו של רוזוולט שגשגה בעסקי הנדל"ן והסחר, ורוב העושר של המשפחה נבנה בידי סבו, וורן דלאנו הבן, שסחר באופיום ובתה עם סין.
הוריו של רוזוולט היו בני דודים מדרגה חמישית.
שם משפחתה של אמו היה "דלאנו".
בנם היחיד היה אמור להיקרא "וורן", אולם לאחר מות אחיינה של שרה, שגם לו קראו וורן, הוחלט לקרוא לו על שם דודה של שרה, פרנקלין יוז דלאנו.
רוזוולט גדל באווירה של שפע.
כשג'יימס רוזוולט לקח את בנו בן החמש לבקר את הנשיא גרובר קליבלנד בבית הלבן, הנשיא אמר לפרנקלין שהוא מציע לו לעולם לא לכהן כנשיא.
אמו, הכוח המניע בשנות חייו הראשונות, דאגה לגונן עליו מכל רע.
ג'יימס, שהיה בן חמישים וארבע בעת לידת בנו, נחשב לאב מרוחק.
שרה הכריזה שבנה הוא דלאנו, ולא רוזוולט.
במהלך ילדותו, בילו רוזוולט ושרה את חופשות הקיץ והחגים בבית דלאנו במסצ'וסטס.
פרנקלין השתמש במגורים הללו כביתו בסופי השבוע בהם לא היה במכללות, שהיו באותה המדינה.
את חינוכו קיבל רוזוולט הצעיר בבית הוריו באמצעות מורים פרטיים.
בגילים 7–14 נלקח על ידי הוריו כל שנה לאירופה, שם קיבל אביו טיפול במרחצאות ובחלק מהזמן נשלח רוזוולט ללמוד בבתי ספר מקומיים, כתוצאה מכך דיבר רוזוולט גם גרמנית וגם צרפתית באופן שוטף.
רוזוולט והמורה הפרטי שלו נעצרו בידי שוטרים ארבע פעמים במהלך טיול ביער השחור, על עבירות משניות.
רבים טענו שבשל כך פיתח שנאה כלפי הגרמנים.
הוא טען שהגרמנים היו חצופים ומתנשאים.
כנשיא, טען שהחוויה גרמה לו להבין את הגרמנים טוב יותר מדיפלומטים.
הוא למד לרכב, לירות, לחתור, ולשחק פולו וטניס.
בשנות נעוריו למד גולף והצטיין בכך.
בגיל שש עשרה למד להפליג בסירה של אביו.
בגיל 14 התקבל לבית הספר גרוטון היוקרתי שבמסצ'וסטס.
המנהל דרש מתלמידיו להיכנס לשירות הציבורי ולעזור לעניים, ודבר זה השפיע עליו כל חייו.
רוזוולט היה תלמיד ממוצע יחסית, אולם בלט בהשתייכותו למפלגה הדמוקרטית, שהייתה המפלגה שאליה השתייך הענף המשפחתי שלו.
רוזוולט טען שמדיניות הפנים שלו היא "מעט שמאלה מהמרכז".
לאחר סיום לימודיו בגרוטון המשיך רוזוולט, כמו רוב בני המחזור שלו, ללמוד באוניברסיטת הרווארד, שם סייע לו מעמדו הרם לקבל מגורים יוקרתיים ולחיות חיי חברה תוססים.
המגורים שלו נקראים כיום על שמו.
אמו עברה לבוסטון ב־1900 כדי להתקרב לבנה.
רוזוולט היה גם שם תלמיד ממוצע, והכריז על לימודי הכלכלה שלו שכל מה שלמד היה שגוי.
הוא היה חבר באחוות הסטודנטים ובמועדון הטיס.
כתלמיד בלתי בולט, הפך לעורך של עיתון יומי, מה שדרש ממנו אמביציה, אנרגיה ויכולת ניהולית.
בתקופה זו מונה תאודור רוזוולט, שאר בשר רחוק שלו, לנשיא ארצות הברית, ומנהיגותו הנמרצת, כמו גם הרפורמות הרבות שביצע, הותירו רושם עז על רוזוולט הצעיר.
למרות זאת, תמך רוזוולט בויליאם ג'נינגס ברייאן.
מאוחר יותר אביו מת, ורוזוולט נשאר לבד עם אמו.
הוא התרחק ממנה כדי להפוך לעצמאי.
באמצע 1902, פגש את אשתו לעתיד, אנה אלינור רוזוולט, אחייניתו של תאודור, ברכבת לניו יורק.
הם היו בני דודים מדרגה חמישית.
היא הייתה בתם של אליוט רוזוולט ושל אנה רבקה הול.
כשהתארסו, היה רוזוולט בן עשרים ושתיים, ואלינור בת תשע-עשרה.
הוא סיים את לימודיו בהרווארד ב־1903, עם תואר בהיסטוריה.
לאחר מכן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהרווארד ב־1929.
בהמשך, החל רוזוולט ללמוד משפטים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
הוא עזב את הלימודים ב־1907 לאחר שעבר בהצלחה מבחני הסמכה של לשכת עורכי הדין של מדינת ניו־יורק.
ב־1908 התקבל לעבודה בחברה יוקרתית בוול סטריט שבה עסק בעיקר בדיני חברות.
באותה תקופה התקבל כחבר במסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן ולאחר מכן בלשכה מספר 8 של הבונים החופשיים בניו־יורק.
ב־17 במרץ 1905 נישא רוזוולט לאלינור בניו יורק סיטי, למרות התנגדות אמו, שהאמינה שהיה צעיר מדי.
דודה של אלינור, הנשיא תאודור רוזוולט, החליף את אביה המת של אלינור בחתונתה (אלינור איבדה את שני הוריה בגיל עשר).
הזוג הצעיר עבר לספרינגווד, השטח המשפחתי בהייד פארק שבניו יורק, ושם, לצערה של אלינור, הייתה אמו של רוזוולט אורחת לעיתים קרובות.
היא הייתה בעלת הבית עד מותה ב־1941. בנוסף, תכננו פרנקלין ואמו להקים בית חדש עבור הזוג בניו יורק סיטי, כך שהיא תגור לצידם.
רוזוולט היה בטוח בעצמו בקרב המעמדות הגבוהים, אולם אלינור הייתה ביישנית והעדיפה לגדל את ילדיהם.
רוזוולט קיבל את האבהות, והוא ואלינור סבלו כשבנם השלישי, פרנקלין, מת ממחלת לב בהיותו תינוק.
אלינור הצליחה ללדת בן נוסף תוך פחות משנה.
ילדם החמישי ובנם הרביעי, שנולד ב־1914, נקרא גם הוא על שם פרנקלין.
ילדם השישי, ג'ון, היה בנם החמישי.
לרוזוולט היו כמה רומנים מחוץ לנישואים, אחד עם לוסי מרסר, מזכירתה של אלינור, שנשכרה ב־1914. בספטמבר 1918 מצאה אלינור מכתבים שתיעדו את הרומן במזוודתו של רוזוולט, שחזר ממלחמת העולם הראשונה.
פרנקלין שקל להתגרש מאלינור, אולם לוסי סירבה להינשא לאיש נשוי עם חמישה ילדים.
פרנקלין ואלינור נשארו נשואים, ופרנקלין הבטיח לא להתראות שוב עם לוסי.
אלינור לא סלחה לו, והנישואים שלהם הפכו מאז לשותפות פוליטית.
פרנקלין המשיך להתכתב עם לוסי, והם המשיכו להתראות ב־1941. השירות החשאי של ארצות הברית כינה אותה "גברת ג'ונסון", ולוסי הייתה איתו כשמת ב־1945. הרומן לא נחשף עד שנות השישים.
בנו של רוזוולט, אליוט, טען שלאביו היה רומן בן עשרים שנה עם מזכירתו הפרטית, מרגרט לנד.
בן אחר, ג'יימס, טען שכנראה היו יחסים רומנטיים בין אביו לבין מרתה, נסיכת שוודיה, שהתגוררה בבית הלבן במהלך חלק ממלחמת העולם השנייה.
העוזרים קראו לה "החברה של הנשיא", ורכילות בנוגע לשניים הופיעה בעיתונות.
קשה לדעת מה הייתה ההשפעה של הרומנים על אלינור.
אלינור טענה שהיא יכולה לסלוח, אבל לא לשכוח.
לאחר הרומן עם לוסי, כל אינטימיות במערכת היחסים שלהם נעלמה.
אלינור גרה בנפרד מרוזוולט ובעיקר קידמה את ענייניה החברתיים והפוליטיים.
השבר היה כה גדול עד שב־1942, כשרוזוולט ביקש מאלינור לחזור הביתה בגלל בריאותו המידרדרת, היא סירבה.
הוא לא תמיד ידע מתי ביקרה בבית הלבן, ולעיתים לא יכלה לדבר איתו בטלפון ללא עזרת המזכירה שלו.
הוא עצמו לא ביקר בדירתה בניו יורק עד סוף 1944.
כשרוזוולט היה נשיא, נודע כלבו פאלא כבן הלוויה שלו.
הוא נקרא "הכלב המצולם ביותר בעולם".
פרנקלין הוא קרוב משפחתו של נשיא אמריקאי אחר תאודור רוזוולט וגם הוא קרוב משפחה של ווינסטון צ'רצ'יל ראש הממשלה הבריטי ודאגלאס מקארתור הגנרל והמדינאי האמריקאי.
סנאטור בניו יורק ומתנגד לטמאני
בבחירות המקומיות בניו יורק ב־1910, התמודד רוזוולט מטעם מחוז הייד פארק לסנאט של ניו יורק.
המחוז היה רפובליקני, ובחר בדמוקרט אחד בלבד מאז הקמת המפלגה הרפובליקנית.
המפלגה המקומית בחרה בו כמועמד לא רציני, בעיקר משום שתאודור רוזוולט היה עדיין אחד מהפוליטיקאים הבולטים במדינה, ודבר זה הביא לרוזוולט יחסי ציבור טובים.
הוא מימן את מסע הבחירות שלו, ובהפתעה מוחלטת, לאחר מסע בחירות אגרסיבי, נבחר לסנאט במהלך ניצחון דמוקרטי כולל באותה שנה.
הוא נכנס לתפקידו בסנאט ב־1 בינואר 1911, ומיד הפך למנהיג הפלג שהתנגד לטמאני הול, המנגנון הפוליטי ששלט במפלגה הדמוקרטית במדינה.
הבחירות לסנאט ב־1911, שהחלו במפקד דמוקרטי ב־16 בינואר, הפכו למאבק בין הפלגים.
כיוון שהמועצה המחוקקת המקומית עדיין בחרה בסנאטורים, הטמאני תמך באופן מלא במועמדו, ויליאם שינן.
ב־31 במרץ, נבחר מועמד פשרה בשם ג'יימס או'גורמן.
רוזוולט קיבל חשיפה כפוליטיקאי מוצלח, וזכה להתנגדות הטמאני.
רבים חששו שיפרוש מהמפלגה, כפי שעשה בן דודו תאודור במפלגה הרפובליקנית.
רוזוולט עצמו עדיין לא נחשב לדובר רהוט.
בעזרת מסע בחירות מוצלח, ולאחר שהתגבר על קדחת הטיפואיד, נבחר רוזוולט לכהונה שנייה ב־1912, והפך לדובר הוועדה לחקלאות.
הוא העביר חוקים רבים לטובת החקלאים והפועלים, כצעד מקדים לקראת מדיניות הניו דיל כעבור עשרים שנה.
באותה תקופה הפך לפרוגרסיבי כמו בן דודו, תמך בפועלים ובתוכניות רווחה למען נשים וילדים.
בנוסף, תמך ב־1912, בניגוד לדעת הטמאני, בוודרו וילסון הדרומי שנבחר לנשיאות.
הוא הפך למזוהה עם תומכי וילסון.
התמיכה של רוזוולט בווילסון הובילה לכך שמונה ב־1913 לתפקיד תת־מזכיר הצי תחת המזכיר ג'וזפוס דניאלס.
רוזוולט נמשך לצי כל חייו – הוא כבר אסף כ־10,000 ספרים על ימאות וטען שקרא את כולם – ותמך יותר מהמזכיר דניאלס בהרחבת הצי.
בתפקידו זה פעל למען הרחבת הצי, והקים את עתודת המילואים של צי ארצות הברית.
רוזוולט פיתח חיבה מיוחדת לצי, ופעל רבות בשמירה על תקציבו.
בניגוד לשמרנים בצי, שלא ראו שום צורך בהשקעה באווירונאוטיקה, הקציב רוזוולט כסף להקמת מחלקת אווירונאוטיקה לאחר המלחמה, אף על פי שהתנגד לטענותיו של בילי מיטשל בנוגע ליכולתן של פצצות להטביע ספינות קרב.
רוזוולט ניהל משא ומתן עם חברי קונגרס ומחלקות ממשלתיות כדי לאשר תקציבים.
הוא התנגד לתוכניתו של פרדריק וינסלאו טיילור, שדרשה התקנת שעוני עצר במחלקות, בניגוד לדעת האיגודים.
במהלך כהונתו של רוזוולט לא התרחשה שביתה.
רוזוולט רכש ניסיון כמנהל עובדים, מנהל ממשלתי במהלך מלחמה, ניהול צי, ואחראי על לוגיסטיקה, תחומים שהיו חשובים להמשך הקריירה שלו.
רוזוולט היה עדיין אלמוני יחסית, אולם בקרב חבריו כבר נחשב לנשיא פוטנציאלי.
הוא עצמו דיבר על עצמו כעל נשיא לעתיד כבר ב־1907. ב־1914 ניסה רוזוולט להיבחר לסנאט מטעם ניו יורק.
ממשל וילסון לא תמך בו.
הממשל נאלץ להתפשר עם הטמאני כדי להבטיח את היבחרו של וילסון מחדש ולהעביר חוקים, ואילו רוזוולט רצה להתעמת מולם.
הוא הובס בידי מועמד הטמאני בבחירות המקדימות במפלגה, וזכה רק לרבע מהקולות.
רוזוולט למד לקח חשוב: משרה פדרלית, ללא גיבוי מהבית הלבן, לא תביס את הארגון המקומי החזק.
במרץ 1917, לאחר שגרמניה החלה במלחמת צוללות בלתי מוגבלת, ביקש רוזוולט אישור מווילסון להכין את הצי למלחמה.