tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקונגרס הצביע בעד סיוע מידי בסך של 200,000 דולרים, וקבע דיוני המשך על מנת להחליט האם יש צורך בסכום גבוה יותר כאשר ייוודע אופי האסון במלואו.
בעתירה למען תרומות מהציבור אישר הנשיא לרשות הדואר של ארצות הברית לקבל תרומות לשם סיוע לקורבנות.
ועדה לאומית שבראשה עמדו אזרחים ידועים נטלה על עצמה לחכור ספינות סיוע.
קנדה, בריטניה, גרמניה, צרפת, איטליה, דנמרק, יפן, רוסיה והוותיקן הציעו אף הם סיוע.
התפרצות שנייה זהה בעוצמתה ובסוגה להתפרצות הראשונה השמידה ב-20 במאי 1902 את מה שנותר מסן-פייר.
במהלך התפרצות עזה ב-30 באוגוסט 1902 הגיע הזרם הפירוקלסטי רחוק יותר מזרחה מהזרמים של השמיני וה-20 במאי.
אף שלא היה בעל עוצמה כשל שתי ההתפרצויות הקודמות, הכה הזרם הפירוקלסטי בעיירות מורן רוּז' (Morne Rouge לפחות 800 איש קיפחו את חייהם), אזופה-בויון (Ajoupa-Bouillon, 250 הרוגים), וחלקים מבאסה-פואה (Basse-Pointe, 25) ומורן-קפו (Morne-Capot, עשרה הרוגים).
צונאמי גרם נזק בקרבה (Carbet).
נכון ל-2012 הייתה זו ההתפרצות הקטלנית האחרונה של ההר פלה.
מחקר הסיבות לאסון סימנו את תחילת הוולקנולוגיה המודרנית כאשר הוגדר ונותח הסיכון הגעשי הקטלני ביותר: הזרמים הפירוקלסטיים והנחשולים הפירוקלסטיים, המכונה גם "נואי ארדנטה" (nuées ardentes – בצרפתית "ענן בוער").
ההתפרצות גם נתנה שם לסוג ההתפרצות המכונה התפרצות פלאנית.
בין המלומדים שחקרו את הר פלה היו אנג'לו היילפרין (Angelo Heilprin) ואנטואן לקרואה (Antoine Lacroix).
לקרואה היה הראשון לתאר את תופעת ה"נואי ארדנטה".
ההרס שנגרם על ידי ההתפרצות של 1902 התפרסם במהירות באמצעות כלי התקשורת המודרניים של אז.
הוא הביא לידיעת הממשלות והציבור בעולם את האיומים והסכנות שבהרי געש פעילים.
רבים מתו בחטף, מבלי שיכלו אפילו להניע אצבע.
הזרם הפירוקלסטי בלע את העיר ותושביה.
בתחילת אוקטובר 1902 התרוממה מחט געשית מרצפת לוע הר הגעש בקלדרה אטן סק.
רוחב המחט הגיע ל-100 מטרים וגובהה לכ-300 מטרים.
המבנה הגעשי המיוחד כונה "מחט פלה" או "מגדל פלה" והתרומם בקצב של עד 15 מטרים ליום עד לגובה כפול מגובהה של אנדרטת וושינגטון ונפחה היה פחות או יותר כנפח הפירמידה הגדולה של גיזה במצרים.
מבנה זה היה בלתי יציב והתמוטט לגל של אבנים במרץ 1903 לאחר 5 חודשים של צמיחה.
הר פלה המשיך להתפרץ עד 4 ביולי 1905. אחר-כך הר הגעש נרגע ולא פלט יותר קיטור עד 1929.
ב-16 בספטמבר 1929 החל הר פלה להתפרץ שוב.
הפעם, לא היה שום היסוס מצד השלטונות.
התפרצות זו הייתה חלשה יותר מזו של 1902 ולא התחוללו בה זרמים פירוקלסטיים.
שיאה של ההתפרצות היה ההתרוממות נוספת של "מחט" - פקק געשי בפסגת ההר, אם כי הוא היה קטן מזה של ההתפרצות ב-1902. פעילות זו הסתיימה בדצמבר 1932.
הר הגעש פלה שקט נכון ל-2012. סימנים של פעילות געשית, דוגמת פעילות של פומרולות, החלו בהר כבר בקיץ 1900, כמעט שנתיים לפני ההתפרצות של 1902, וקודם לכן התחוללו התפרצויות פריאטיות (שמקורן בקיטור) קטנות יחסית בשנים 1792 ו-1851, שהעידו על כך שהר הגעש עדיין פעיל.
מכאן מניחים שסימנים לפעילות געשית יקדמו בוודאות לכל התפרצות עתידית של ההר, והפעילות הגעשית של ההר בעבר (כולל התפרצויות עזות המתוארכות בעזרת תיארוך פחמן-14) הם גורם חשוב מאוד בהערכת הסיכון מההר.
פלה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר באיים הקריביים וקרוב לוודאי שיתפרץ שוב.
משום כך מצוי הר פלה במעקב מתמיד של גאופיזיקאים ווולקנולוגים ממכון " Institut de Physique du Globe de Paris" (המכון הפריזאי של הפיזיקה של כדור הארץ).
העיר סן-פייר לא שוקמה מהריסותיה, אם כי כמה כפרים הוקמו במקומה.
פלה הכובש (בדנית: Pelle Erobreren) הוא סרט דני-שוודי שיצא לאקרנים ב-1987. הסרט מבוסס על מאת הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה, שיצא לאור ב-1910 בשני חלקים.
הסרט מבוסס על החלק הראשון בלבד.
הסרט יצא לאקרנים ב-1987, וב-1988 זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
מקס פון סידוב, ששיחק את תפקיד האב, היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
באותה שנה זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט נחשב בדנמרק לאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה.
ברשימה זו נמצא גם הסרט "דיטה בת-אדם", גם הוא לפי ספר של נקסה.
העלילה מתרחשת בסוף המאה ה-19. סירה ובה מהגרים משוודיה מגיעה לאי הדני בורנהולם.
בסירה נמצאים לארס קרלסון ובנו פלה.
המצב הכלכלי בשוודיה גרוע, האם מתה בשוודיה, והאב מחליט לנסות את מזלו בדנמרק הקרובה.
האב ובנו נשארים יום שלם בכיכר העיר במה שנראה כשוק עבדים.
אף אחד לא רוצה להעסיק את לארס בגלל גילו והילד.
רק בלילה כשהם נשארים לבד הם נשכרים לעבודה בחווה חקלאית בסכום של 100 כתרים לשנה.
משכנים אותם בפינה מצחינה ברפת, ביחד עם הפרות.
האב מתקשה ללמוד דנית ולהסתגל לסביבה לעומת פלה.
כאשר המשגיח בחווה מתעלל בפלה מבטיח לו האב להתלונן בפני המשגיח ולבקש התנצלות אבל לנוכח המשגיח הוא מאבד את ביטחונו ומתרפס לפניו כדי שלא יפטרו, למגינת ליבו של פלה.
פלה עובד בכל העבודות הקשות בשדה ומתחבר לפועל אריק שמשתף אותו בתוכניתו לחסוך כסף כדי לנסוע לאמריקה ולסין ולכבוש את העולם.
מנהל העבודה קונסטרופ מתגרה באריק ובעימות איתו נפגע אריק קשה בראשו ומפסיק לתפקד.
בנו של קונסטרופ מתאהב באחת הפועלות למרות התנגדותו.
היא נכנסת להריון והדבר מסתיים בטרגדיה.
היילוד מוטבע בים, האב מתאבד בטביעה והפועלת נלקחת לבית סוהר.
בעל האחוזה חושק באחייניתה הצעירה של אשתו ותוך חגיגה בשדה עם הפועלים הוא מפתה אותה ומבתק את בתוליה.
הדבר נודע לאשתו ובאחד הלילות כשהוא בשינה עמוקה, היא נוטלת סכין ומסרסת אותו.
לארס מתוודע לגב' אולסן שבעלה הדייג נעלם בים.
היא מסכימה שהוא ופלה יעברו לגור אצלה.
דבר זה לא מוצא חן בעיני האנשים היות שהיא נחשבת עדיין כנשואה.
בעיקר סובל מכך פלה שנאלץ להתכתש עם בני כיתתו שמעליבים אותו ואת אביו.
לבסוף חוזר הדייג אולסן ולארס, שתוכניתו בוטלה, מנסה להתאבד בתלייה.
פלה עוצר אותו ומוציא את החבל מידיו.
עם הזמן מתמנה פלה לתפקיד משגיח אולם הוא מחליט לעזוב את המקום כדי לכבוש את העולם כפי שאמר לו אריק.
האב אומר לו שהוא זקן וחלש ואינו יכול להצטרף אליו.
בסצנה האחרונה הם נפרדים על רקע של נוף קפוא.
פלה פינקלשטיין (שפשיק) לבית גורקביץ' (13 במרץ 1921 - 29 בדצמבר 2008) הייתה לוחמת במסגרת ארגון צבאי יהודי אצ"י, במרד גטו ורשה, ובמסגרת האצ"ל לגירוש הבריטים.
נולדה בוורשה שבפולין בשנת 1921 למרדכי גורקביץ וריבה לבית שפשיק.
גדלה בבית מסורתי ולאחר מות אביה אימצה אותם משפחת האם והיא קיבלה את השם שפשיק.
למדה בבית ספר עממי יהודי "פיבשנה" ושנתיים בבית ספר אורט.
בשנת 1935 הצטרפה בעקבות אחיה לתנועת הנוער הציונית בית"ר והשתתפה באימונים קדם-צבאיים, לקראת התגייסות לשורות האצ"ל.
עם מדריכיה נמנה מנחם בגין.
באביב 1940 התארגנה קבוצת בת חמישים אנשי התנועה שיצאה לעיירה הסמוכה גרוייץ כדי לעבוד אצל איכרי הסביבה בחקלאות.
בזמן זה נודע על מותו של זאב ז'בוטינסקי.
עם הקמת גטו ורשה חזרו לעיר והחליטו לטמון באדמה את דגל בית"ר מרובע פראגה ודגל ברית החייל פראגה שהיו שמורים בביתה של פלה שפשיק.
לילה אחד התאספו בביתה סליק האזנשפרונג, חיים האוס, הלה גולדפרב ואחיה משה, הכניסו את הדגלים לקופסת פח, ירדו למרתף, חפרו בור עמוק וטמנו בו את הקופסה.
לימים כתבה על כך העיתונאית חיה לזר, חברת בית"ר גם היא: "האם נזכה עוד אי פעם להניף את דגלנו בראש תהלוכת מאות הבית"רים מהקן שלנו בפרגה?".
חברת הארגון הצבאי היהודי אצ"י
באביב 1941 חסרו ידיים עובדות באחוזות סביב העיירה הרוביישוב שבמחוז לובלין.
בעקבות כך הציע יולק ברנד, ממפקדי בית"ר בשלזיה, שאנשי התנועה מגטו ורשה יתנדבו לעבוד בהן.
תחילה ארגן רישיונות נסיעה ל-35 מחברי בית"ר.
לאחר מספר שבועות הגיעו מכתבים שתיארו את תנאי החיים הטובים שם ואותו קיץ יצאו לשם מעל שש מאות חברי בית"ר והיא ביניהם.
בסתיו 1941 הגיעה לאחוזה בעיירה וואריאנוש.
באותה תקופה לא היה צורך בעבודה חקלאית, אבל בעל האחוזה שמר את קבוצת הצעירים לעבודה בתקופת החורף.
במקביל לעבודה החקלאית ערכו אנשי התנועה שיחות ותרגילי סדר.
באביב 1942 פרסמו הגרמנים כרוזים לפיהם על כל יהודי הסביבה להתייצב בכיכר העיירה.
היא וקבוצתה הגיעו לכיכר ומשם נשלחו לתחנת הרכבת הרוביישוב, שם נאמר להם שיוסעו למחנה עבודה.
יולק ברנד ובעל האחוזה חילצו אותם תמורת שוחד, אך על בעל האחוזה נאסר להמשיך להעסיק אותם.
בתום התייעצות החליטו לחזור לגטו ולחבור לחברי התנועה.
הקבוצה אליה השתייך אחיה משה ניסתה להצטרף לפרטיזנים, אבל באזור חלמנו נתקלו ביחידות גרמניות ורובם נהרגו.
היא חזרה לגטו יחד עם קבוצה מאנשי בית"ר, ביניהם סלק האזנשפרונג, אלק הלברשטיין, נתן שולץ ויוסף בילבסקי.
באקציה הגדולה בה גורשו כ-300,000 מיהודי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה, נפרדה מאמה ולא ידעה מה עלה בגורלם של חבריה מהרוביישוב.
בתיווכה של חברה מהתנועה מצאה עבודה בבית חרושת של פרוונים.
באותה תקופה הצטרפה לאצ"י ונפגשה עם פאוול פרנקל, מפקד אצ"י, שהסביר לה את מטרות הארגון ופעולותיו.
היא נשלחה לבית חרושת "שולץ", אברהם בקרמן סידר לה עבודה וצייד אותה בתעודה מתאימה.
היא פעלה להשגת כספים הדבקת כרוזים של אצ"י והעברת נשק בין עמדות הלוחמים.
בזמן שהגיעה הפקודה של הגרמנים שעל כל היהודים לעבור לפוניאטוב וטראווניק קיבלה פקודה לעזוב את המקום ולעבור לקרמליצקה 5, העמדה המרכזית של אצ"י בשטח בתי החרושת בגטו.
בלילות יצאה לעבר החומה כדי להשיג נשק והעבירה כלי נשק מכיכר מוראנובסקה דרך עליות הגג.
בעמדה זו הייתה אחראית על הציוד הרפואי.
ביום פרוץ מרד גטו ורשה חגגו בעמדה את ליל הסדר בעוד חמישה לוחמים עמדו על המשמר.
ב-27 באפריל 1943 התקבלה פקודה לצאת מהבונקר, לפני שהגרמנים ישרפו את האזור.
יחד עם קבוצת לוחמים יצאה דרך תעלות הביוב אל הצד הארי בעזרת אנשי מחתרת פולנים.
אברהם בקרמן יצא ראשון מתעלת הביוב והיא אחריו.
הוא נתפס על ידי גרמני, וכאשר נלקח לחצר, בקרמן ירה בו.
בעקבות הירייה התאספו עוד גרמנים ובקרמן ניסה להימלט, אך נהרג.
היא נתפסה על ידי קבוצה של נשים פולניות שבעקבות התקהלותן התקרבו שני גרמנים שלוו ביהודי שלחש לה: "אל תפחדי לא יאונה לך כל רע".
היא הצליחה להגיע לבית חרושת בו עבדו 120 יהודים, אך נתפסה על ידי אנשי אס אס וגורשה למיידנק.
במחנה מיידנק נמצאה בצריף מספר 4 עם נשים נוספות.
אחרי כשלושה חודשים הועברה לאושוויץ.
עם הגעתה לאושוויץ-בירקנאו נשלחה לעבודה בבית החרושת "אוניון" בו פגשה את רוז'ה רובוטה והייתה עדה לתליית ארבע הנשים שהבריחו חומרי נפץ והשתתפו במרד הזונדרקומנדו, אלה גרטנר, אסתר וייסבלום, רגינה ספירשטיין ורוז'ה רובוטה, בינואר 1945. בעדותה תיארה כיצד השיגו אבקת שרפה למרד זה.
בעדויותיה על התקופה הדגישה את השיתוף בין חברות תנועות הנוער השונות בתנאי המחנה, כיצד הגנו זו על זו, דאגו לחלוקה צודקת של המזון ועזרו לחלשות.
לימים כתבה לעיתון " חרות" כיצד שמרו על מצוות חג הפסח במחנה הנשים באושוויץ, ותיארה כיצד השמירה על המסורת חיזקה אותן במאבקן לשרוד.
בינואר 1945 גורשה בצעדת המוות.
לאחר שלושה ימים הגיעו לכפר בשם פורמבה, ושם מצאה מקלט אצל אישה פולנייה עם חברתה מִירְקָה, אמה של חנה לסלאו.
אחר כך מצאו מקלט אצל פולני ששוחרר קודם לכן ממחנה העבודה דכאו.
בינואר-פברואר 1945 החלה בחיפוש אחר קרובי משפחה.
היא נסעה לבית הוריה ומשם למקום ריכוז פליטים.
שם מצאה עבודה בבית חולים רוסי.
אחותה ובעלה ואחיה נרצחו בטרבלינקה.
היא עברה גבולות מן העיר לודז', נסעה לגבול קְרוּפְנוֹ ודרך ההרים הגיעה לצ'כיה.
בינואר 1946 הגיעה לאיטליה ועלתה לאוניית המעפילים "אנצו סרני", שנתפסה על ידי הבריטים ונוסעיה נשלחו למחנה המעצר בעתלית.
באונייה פגשה את אריה פינקלשטיין ולאחר שנה הם נישאו.
בעדותה סיפרה על קשיי קליטה וכיצד נאלצה לפלוש לדירה בחולון, ורק אז זכתה לקבל דירת בשיכון שם גרו כחמש שנים.
אחר כך עברו למושב נורדיה, שם נולדו להם שני ילדים.
פועלה להנצחת בית"ר במרד גטו ורשה
כשיזם משה ארנס את שרטוט דיוקנו של מפקד אצ"י פאוול פרנקל בעזרת מומחה קלסתרונים, סייעה לשחזור.
במהלך השנים השתתפה בכנסים של קיבוץ לוחמי הגטאות, בהם הרגישה עלבון מהעובדה שצביה לובטקין לא הייתה מוכנה להיפגש איתה, אף על פי שבמרד לחמו זו ליד זו, וחשה שסיפור הגבורה של אנשי בית"ר בגטו ורשה הושתק.
במשך שנים העידה בפני תלמידים והשתתפה במשלחות לפולין.
אחת המשלחות שליוותה הייתה משלחת של בני נוער בדואים.
היא המליצה להמשיך לשתף את הבדואים גם במשלחות הבאות.
פלה פינקלשטיין הלכה לעולמה במושב נורדיה ב-29 בדצמבר 2008, נר שמיני של חנוכה.
היא נקברה בבית העלמין של מושב נורדיה.
היא ואריה פינקלשטיין מונצחים בחדר ההנצחה של מושב נורדיה בין ותיקי המושב.
פלואוקסטין היא תרופה נוגדת דיכאון מקבוצת SSRI (מעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין), הנכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
פלואוקסטין משמשת לטיפול בהפרעת דיכאון מג'ורי, הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), חרדה, בולימיה נרבוזה, הפרעת פאניקה והפרעה דיספורית קדם-וסתית.
התרופה אושרה לטיפול גם בהפרעת דיכאון מג'ורי אצל מתבגרים וילדים מגיל 8 ומעלה, ולטיפול בשפיכה מוקדמת.
תופעות לוואי חמורות כוללות: תסמונת סרוטונין, מאניה, פירכוסים, סיכון מוגבר לאובדנות אצל אנשים מתחת לגיל 25 וסיכון מוגבר לדימום.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות: הפרעות עיכול, בעיות שינה, הפרעות בתפקוד המיני, אובדן תיאבון, בחילות, יובש בפה ופריחה.
פלואוקסטין שנלקח במהלך ההיריון קשור לעלייה משמעותית במומי לב מולדים בילודים.
השימוש בפלואוקסטין במהלך ההנקה אפשרי אם נעשה בה שימוש במהלך ההיריון או אם תרופות נוגדות דיכאון אחרות לא היו יעילות.
זו התרופה הראשונה ממשפחת ה-SSRI שאושרה לשימוש על ידי ה-FDA בשנת 1987. פיתוחה הביא לפיתוחן של תרופות רבות נוספות נוגדות דיכאון וחרדה, שלהן פרופיל תופעות לוואי בטוח יותר בהשוואה לתרופות הישנות לטיפול בדיכאון וחרדה.
התרופה פותחה בחברת אלי לילי ב-1972, ונכנסה לשימוש רפואי ב-1986. נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
ב-2021 הייתה התרופה ה-25 הנפוצה ביותר בארצות הברית, עם יותר מ-22מיליון מרשמים.
לילי משווקת גם את סימביאקס (Symbyax) כדור המשלב שתי תרופות במינון קבוע: פלואוקסטין עם אולנזפין.
פלואוקסטין משמשת לעיתים קרובות לטיפול: בהפרעת דיכאון קליני, הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD), בולימיה נרבוזה, הפרעת פאניקה, הפרעה דיספורית קדם וסתית וטריכוטילומניה.
משמש גם: לקטפלקסיה, השמנת יתר, ותלות באלכוהול,.
נראה כי פלואוקסטין אינה יעילה להפרעת חרדה חברתית.
מחקרים אינם תומכים בתועלת בילדים עם אוטיזם, אם כי יש עדויות טנטטיביות לתועלת שלו באוטיזם מבוגרים.
פלואוקסטין יחד עם fluvoxamine הראו הבטחה ראשונית כלשהי כטיפול פוטנציאלי להפחתת חומרת COVID-19 אם ניתן מוקדם.
פלואוקסטין אושרה לטיפול בדיכאון קליני בילדים ומבוגרים.
במטא-אנליזה של ניסויים במבוגרים אפשר לראות כי פלוקסטין עולה במידה מתונה על פלצבו.
פלואוקסטין כנראה פחות יעילה מתרופות נוגדות דיכאון מהדור הקודם אך יש לה פחות תופעות לוואי, ואלו שיש פחות מסוכנות.
עבור ילדים ומתבגרים עם הפרעת דיכאון בינונית עד חמורה פלואוקסטין מומלצת כטיפול קוו ראשון (בשילוב עם טיפול התנהגותי קוגניטיבי או טיפול שיחתי דינמי).
יש צורך במחקר נוסף לוודא איזה טיפול או שילוב טיפולים הוא המועדף.
ארגון FDA פרסם אזהרת קופסה שחורה עבור תרופות נוגדות דיכאון, המזהירה מפני מחשבות אובדניות והתנהגות אובדנית של ילדים ומבוגרים צעירים.
פלואוקסטין יעילה בטיפול בהפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) בכל הגילאים (מבוגרים, ילדים ונוער).האקדמיה האמריקנית לפסיכיאטריה של ילדים ומתבגרים קובעת כי SSRI (ובכללם פלואוקסטין) מומלצים כקו טיפול ראשון בילדים, בשילוב עם טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT), לטיפול ב-OCD בינוני עד חמור.
יעילות הפלואקסטין בטיפול בהפרעת פאניקה הוכחה בשני מחקרים אקראיים.
המחקרים כללו חולים ש ובחנו כסובלים מהפרעת פאניקה, עם או בלי אגורפוביה.בניסוי הראשון, 42% מהנבדקים שטופלו בפלואוקסטין לא סבלו מהתקפי פאניקה בסוף המחקר, לעומת 28% מאלו שטופלו בפלצבו.
בניסוי השני, 62% מהמטופלים שטופלו בפלואוקסטין לא סבלו מהתקפי פאניקה בסוף המחקר, לעומת 44% מאלו שטופלו בפלצבו.
טיפול תרופתי עבור הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) מכוון לארבע קבוצות של תסמינים: חוויה חוזרת, הימנעות, שינוי לרעה במצב הרוח ובחשיבה, ועוררות.
בטיפול לאורך זמן נראה שלתרופות מקבוצת ה-SSRI יש מענה יותר רחב מאשר לקבוצות אחרות של תרופות נגד חרדה ודיכאון (TCAs ו-MAOIs).
תרופות מקבוצת ה-SSRI עוזרות לשיפור הן בתסמינים חודרניים והן בתסמינים נמנעים.
SSRIs נחשבות לתרופות בקוו הראשון לטיפול בחרדה חברתית.
הן יעילות בטיפול בפוביה בסימפטומים הנלווים אליה.
נמצאו יעילים כמו נרדיל (Nardil השייך לקבוצת ה-MAOI).
הם בטוחים יותר לשימוש מה-MAOI או הבנזודיאזפינים.
תרופות מקבוצת ה-SSRI נמצאו יעילות להפרעת חרדה כללית.
לפני התחלת הטיפול נדרשת הערכה יסודית של כל מקרה, ובהתאם לבדיקה יש להתאים את הטיפול למטופל.
הטיפולים האפשריים הם: טיפול תרופתי, טיפול קוגניטיבי-התנהגותי או טיפול פסיכותרפויטי אחר.
גם שילוב של טיפול תרופתי עם אחד הטיפולים האחרים יכול להתאים.
ייתכן כי תרופות ה-SSRI מסוגלות לעזור לאנשים הסובלים מפוביות ספציפיות ומחרדת פרידה.
ב-2011 נעשתה סקירה שכללה שבעה מחקרים שהשוו בין פלואוקסטין לפלצבו בטיפול בבולימיה נרבוזה, שישה מהם מצאו הפחתה מובהקת סטטיסטית בתסמינים כמו הקאות ובולמוסי אכילה.
עם זאת, לא נצפה הבדל כשהשוו טיפול בפלואוקסטין משולב עם פסיכותרפיה לטיפול בפסיכותרפיה כטיפול יחיד.
הפרעה דיספורית קדם וסתית היא הפרעה בה נשים הסובלות מתסמינים רגשיים וסומאטיים מדי חודש במהלך השלב הלוטאלי של הווסת.
פלואוקסטין נמצאה יעילה לטיפול בהפרעה, המינון המומלץ 20 מ"ג ליום, למרות שגם מינונים של 10 מ"ג ליום נרשמו כיעילים.
פלואוקסטין היא תרופת קו ראשון לטיפול בתוקפנות אימפולסיבית בעוצמה נמוכה.
Fluoxetine הפחיתה התנהגות אגרסיבית בעוצמה נמוכה באנשים הסובלים מ-Intermittent explosive disorder והפרעת אישיות גבולית.
Fluoxetine גם הפחיתה התפרצויות אלימות של אלכוהוליסטים עם היסטוריה של התנהגות אלימה במשפחה.
השמנת יתר ומבוגרים בעודף משקל
בסקירה שנעשתה ב-2019 בדקו השפעת מינונים שונים של פלואוקסטין על משקל במבוגרים שמנים ובעלי בעודף משקל.
ההשוואה הייתה לפלצבו, נראה כי בכל מינון ה-Fluoxetine תורם לירידה במשקל.
במקביל היו תופעות לוואי: סחרחורת, נמנום, עייפות, נדודי שינה ובחילות.
המסקנות היו ברמת ודאות נמוכה.
בהשוואת אותה סקירה את השפעת ה-Fluoxetine לתרופות אחרות נגד השמנת יתר, או אי קבלת טיפול - לא הגיעו המחברים לתוצאות חותכות.
בילדים ובני נוער פלואוקסטין נוגד הדיכאון המומלץ כקוו ראשון, בשל ראיות המראות את יעילותו וסבילותו.
הסוכנות הרגולטורית לתרופות ומוצרי בריאות (MHRA) של בריטניה הזהירה רופאים ומטופלים משימוש בפלואוקסטין בטרימסטר הראשון (שזהו השלב בו נוצרים אברי העובר) כי קיים סיכון לעלייה קלה בסיכוי למומים לבביים מולדים ביילוד.
הראיות התומכות בחשש לסיכון מוגבר למומים עובריים גדולים הנובעים מחשיפה לפלואוקסטין במהלך ההיריון מוגבלות.
קיים מחקר בו נצפה קשר בין שימוש ב-פלואוקסטין במהלך השליש הראשון להיריון לבין סיכון מוגבר למומים קלים בעובר.
בניגוד לזה בסקירה שיטתית ומטא-אנליזה של 21 מחקרים - שפורסמו ב-Journal of Obstetrics and Gynecology Canada - נמצא שהסיכון המוגבר לכאורה למומי לב עובריים הוכח גם בנשים מדוכאות שלא טיפול ב-SSRI בהריון.
לכן ככל הנראה הממצא משקף הטיית הוכחה.
נראה כי נשים המטופלות Fluoxetine במהלך השליש הראשון של ההיריון אינן בעלות סיכון מוגבר למומים עובריים.
ארגון FDA מזהיר שתינוקות שנחשפו ל-SSRI בסוף ההיריון עלול להיות להם סיכון גבוה יותר ליתר לחץ דם ריאתי מתמשך של היילוד.
נתונים מוגבלים תומכים באזהרה זו, אך ה-FDA ממליץ לרופאים לשקול הפחתה של SSRIs כגון פלואוקסטין במהלך השליש השלישי להיריון.
סקירה מ-2009 ממליצה שפלואוקסטין לא ישמש כקו ראשון במהלך הנקה.
ההמלצה: "יש לראות בפלואוקסטין כ-SSRI הפחות מועדף עבור אימהות מניקות, במיוחד עם תינוקות שזה עתה נולדו, ואימהות שצרכו Fluoxetine במהלך ההיריון." Sertaline הוא לרוב ה-SSRI המועדף במהלך ההיריון בשל החשיפה המינימלית יחסית לעובר ופרופיל הבטיחות שלו בזמן הנקה.
השימוש במעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין, ובכללם פלואוקסטין, הן טיפול הבחירה בדיכאון אצל קשישים.
הצורך בהתאמת מנונים במעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין אינו נדרש המו במקרה של התרופות הטריציקליות או במעכבי מונואמין אוקסידאז.
עדיין, למרות שהטיפול בהן הוא יחסית בטוח, תרופות אלו יכולות לגרום לתופעות לוואי קרדיווסקולריות לא רצויות.
בגילאים מאוחרים, עם השינויים במטבוליזם, יכולה להיות עלייה משמעותית בריכוז מעכבי הספיגה החוזרת של סרוטונין, עם פוטנציל לגרום בין השאר להפרעות קרדיו וסקולריות וצרברו וסקולריות.
יש הנמנעים מלתת פלואוקסטין לאוכלוסייה הקשישה יותר בגלל זמן מחצית החיים הארוך שלה המונע הפסקה מיידית של התרופה.
אבל יש לשקול מנגד את מיעוט תופעות הלוואי שלה (לעומת תרופות כמו פארוקסטין, פלובוקסמין ולוסטרל).
פלואוקסטין גם אינו מקושר לסינדרום הפסקת טיפול.
כאשר שוכחים לקחת את הטיפול זמן מחצית החיים הארוך של התרופה שומר על הרצף הטיפולי.
מומלץ לשקול מתן פלואוקסטין גם לאוכלוסייה הקשישה.
טיפול בחרדת נטישה של כלבים וחתולים
פלואוקסטין נמצא יעיל לטיפול בחרדת נטישה של כלבים וחתולים.
שימושים נוספים: לעיסה קומפולסיבית, סימון לא תואם בשתן, פגיעה עצמית ואפילו אגרסיה.
בניסויים קליניים נבדקו תופעות הלוואי באנשים שטופלו בפלואוקסטין לעומת כאלו שקבלו פלצבו.
המדד היה שכיחות של מעל 5% ולפחות פי שניים אצל אלו שקבלו את התרופה לעומת אלו שקבלו פלצבו.
תופעות הלוואי שנמצאו כוללות: תסמונת דמוית שפעת, בחילות, שלשולים, סיוטים, דיספפסיה, כאבי ראש, חרדה, אנורקסיה, עליה במשקל, סחרחורת, יובש בפה, עייפות, ירידה בחשק המיני, הפרעה בזקפה, נדודי שינה, דלקת הלוע, פריחה, סינוסיטיס, נמנום, הזעה, רעד, הרחבת כלי דם ופיהוק.
Fluoxetine נחשב למעורר ביותר מבין ה-SSRIs (כלומר, הוא נוטה ביותר לגרום לנדודי שינה ותסיסה) לכן ממליצים לרוב לקחת אותו בבקר.
נראה שהוא גם המועד ביותר מבין תרופות ה-SSRI לייצור תגובות דרמטולוגיות (למשל אורטיקריה (כוורות), פריחה, גירוד וכו').
חלק גדול מתופעות הלוואי חולפות עם הזמן וביניהן: תסמונת דמוית שפעת, בחילות, שלשולים, דיספפסיה, כאבי ראש, חרדה, עייפות, נמנום.
גם תופעות הלוואי האחרות חלקן דועך עם הזמן והסתגלות הגוף לתרופה.
תופעות לוואי של מערכת העיכול
תופעות הלוואי היותר שכיחות של הפלואוקסטין קשורות למערכת העיכול.
הן נעות מאי נוחות בבטן דרך בחילות, הקאות ושלשולים.
הקלה לתופעות הלוואי הללו יכולה לבוא מלקיחת הכדורים אחרי אוכל.
בנוסף יכולה להיות אנורקסיה - ירידה במשקל וירידה בתיאבון המגיעות לשיאן כ-20 שבועות אחרי לקיחת התרופה.
כל תופעות הלוואי שמצוינות עד כה הן זמניות ודועכות עם הזמן.
עליה במשקל היא תופעת לוואי הפחות שכיחה בפלואוקסטין מתרופות אחרות ממשפחת ה-SSRI, אך בניגוד לתופעות הקודמות אינה דועכת עם הזמן.
כל התרופות מקבוצת ה-SSRI יכולות לגרום לחוסר תפקוד מיני.
זו תופעה שכיחה במקרים של שימוש ארוך זמן בתרופה.
הערכה היא שזה קורה ב-50-80% מהמקרים.
התלונות השכיחות: היעדר אורגזמה, אורגזמה מעוכבת, ירידה בליבידו.
חלק מהמחקרים טוענים שהתופעה היא תלוית מינון, אך הדבר לא הוכח.
בניגוד לתופעות לוואי אחרות הפרעה בתפקוד המיני אינה נעלמת במהלך שבועות ספורים אלא במקרים נדירים.
לרוב היא נמשכת לאורך כל הזמן שהתרופה נלקחת.
יש גישות טיפוליות רבות, אף אחת מהן לא הוכחה כיעילה.
ההצעות האפשריות: ירידה במינון, תוספת תרופה אחרת (ויאגרה או וולבוטרין), החלפה ל-SSRI אחר.
בסופו של דבר לעיתים צריך להחליף לתרופה מקבוצה אחרת שאינה משפיעה על התפקוד המיני.
SSRI מאריכים את מרווח ה-QT באק"ג, וגורמים לתסמונת QT מוארך (long QT syndrome).
תופעה זו שכיחה יותר: בלקיחת מינון יתר, שילוב של נוגדי דיכאון ונוגדי פסיכוזה.
תופעה זו נדירה ברוב סוגי ה-SSRI, ציטלופראם בולט בקבוצת ה-SSRI בהשפעתו על המרווח QT.
ההשפעה של הציטלופראם היא תלוית מינון.
מחקר שהושלם בשנת 2011 מצא כי פלואוקסטין אינו משנה את מרווח ה-QT ואין לו השפעות משמעותיות מבחינה קלינית על פוטנציאל הפעולה הלבבי.
חשיפה לתרופות נוגדות דיכאון (כולל פלואוקסטין) קשורה למשך היריון ממוצע קצר יותר (בשלושה ימים), סיכון מוגבר ללידה מוקדמת (ב-55%), משקל לידה נמוך יותר, וציוני אפגר נמוכים יותר (ב<0.4 נקודות).
תופעות הקשורות למערכת העצבים המרכזית
פלואוקסטין עלול לגרום חרדה, במיוחד בחודשים ראשונים של הטיפול.
השפעות ראשוניות אלו מופיעות משמעותית פחות בתרופות אחרות מקבוצת ה-SSRI (כמו: סרוקסאט וציפרלקס).
נראה שהן בחירות טובות יותר במקרים שהדגש הוא על צורך בסדציה או שמדובר בהפרעה משולבת של חרדה ודיכאון.
השפעה מרכזית של SSRI כוללת סדציה והפרעות שינה המשתפרות עם הירידה בחרדה ובדיכאון ועם הסתגלות מערכת העצבים לתרופה.
פלואוקסטין גורמת בשכיחות הגבוהה ביותר לנדודי שינה מקבוצת ה-SSRI, ההמלצה היא לקחת את התרופה בבקר.
יש המלצה שלא לנהוג בימים הראשונים ללקיחת התרופה, ולא להפעיל מכונות כבדות.
הפרעות נוספות של שינה כוללות: חריקת שיניים, אי שקט ברגליים, nocturnal myoclonus.
תופעה שאינה זוכה להתייחסות רבה.
קושרת לעיתים קרובות בשימוש כרוני ב-SSRI.
תופעות לוואי זו לעיתים קרובות מובילה להפסקת הטיפול, אפילו כשהתרופה מקלה על הדיכאון או החרדה.
הסתכלות מקרוב על פציינטים המקבלים SSRI חושפת עליה בפיהוק.
השכיחות אינה גבוהה משמעותית יחסית לפלצבו, ונמוכה בהרבה לעומת נוגדי דיכאון אחרים.
השכיחות גבוהה יותר עם העלייה במינון (למשל Fluoxetine במינון של 100 מ"ג ליום ויותר, כשהמינון המומלץ הוא עד 60 מ"ג ליום).
SSRI יכולים לעיתים נדירות לגרום: אקאתיזיה, דיסטוניה, רעד, קישיון מפרקים דמוי גלגל שיניים (Cogwheel Rigidity), טורטיקוליס (עווית בצוואר), opisthotonos (מנח דמוי גשר של הצוואר ועמוד השדרה), הפרעה בהליכה, איטיות בתנועות.
אנשים עם פרקינסון יכולים לחוות החמרה אקוטית של הסימפטומים המוטוריים כשהם לוקחים SSRI.
SSRI יכולים לפגוע בתפקוד צבירת הטסיות בלא להשפיע על מספרן.
ההשפעה היא היפצעות בקלות או זמן דימום מוארך.
כשיש חשד לסימנים כאלו יש לעשות מבחן לזמן דימום.
מעקב מיוחד נדרש אצל פציינטים המקבלים נוגדי קרישה או אספירין.
מתן מקביל של SSRI ונוגדי דלקת שאינם סטרואידים מעלה משמעותית את הסיכון לדימום במערכת העיכול.
SSRI יכולים להוריד את רמות הסוכר, לכן חולי סוכרת צריכים מעקב זהיר.
שימוש ארוך טווח יכול להיות מקושר לעליה ברמות הסוכר.
הנושא עדיין מצריך בדיקה, לא ברור אם מדובר בהשפעה של התרופה או שהעלייה ברמות הסוכר מקורה בסיבות אחרות.
היפונתרמיה פירושה נתרן נמוך בדם.
תופעת לוואי נדירה אך מסוכנת.
הסיכון להופעתה עולה אצל פציינטים קשישים ואצל אנשים המטופלים במשתנים.
בכ-4% מהמטופלים יכולות להופיע פריחות שונות, התגובה האלרגית יכולה לכלול את מערכת הנשימה, וכתוצאה מכך לנזק פיברוטי ולקשיים בנשימה.
לפעמים יש צורך להפסיק את הטיפול על רקע פריחות המופיעות כתגובה אלרגית לטיפול.
עליה ברמות פרולקטין יכולה להיגרם על ידי SSRI, ולהביא להגדלת החזה והפרשת חלב אצל גברים ונשים.
השינויים בחזה הפיכים עם הפסקת הטיפול, אבל התהליך יכול לקחת מספר חודשים.
השכיחות של כאבי ראש בניסויי SSRI הייתה 18 עד 20 אחוז, גבוהה רק באחוז מהפלצבו.
מכל ה-SSRI הפלואוקסטין הוא בעל הסיכוי הגבוה ביותר לגרום כאב ראש.
מצד שני כל ה-SSRI יעילים בטיפול מונע גם במגרנה וגם בכאבי ראש הנובעים ממתח.
מתן במקביל של תרופה מקבוצת ה-SSRI עם תרופה אחרת המעלה אף היא את רמת הסרוטונין יכולה לגרום לעליה יתר של הסרוטונין בפלזמה עד כדי רמות טוקסיות ולגרום לתסמונת סרוטונין.
בין התרופות שבמקביל להן צריך להיזהר במתן תרופה מקבוצת ה-SSRI: תרופה מקבוצת ה-MAOI, ליתיום, L-טריפטופן.
סימפטומים אפשריים בסדר עולה של החמרת המצב:
אגיטציה קיצונית, עליה ברפלקסים, חוסר יציבות אוטונומית, ותנודות בסימנים חיוניים.
תנועה לא רצונית בשרירים (myoclonus), התכווצויות, עליה בחום, רעד בלתי נשלט, rigidity (נוקשות).
אחרי שהתסמונת הופיעה אפשר לטפל על ידי החזרת התרופה והורדה יותר איטית.
SSRI לרוב אינם מפריעים במתן תרופות אחרות.
סינדרום סרוטונין יכול להיגרם במתן במקביל של SSRI עם תרופות אחרות המעכבות ספיגה מחדש של סרוטונין כמו: L-טריפטופן, ליתיום ונוגדי דיכאון אחרים (בעיקר MAOI).
SSRIs עלולים לקיים אינטראקציה עם וורפרין (קומדין), להגביר את הסיכון לדימום וחבורות.
אפשר לתת פלואוקסטין עם תרופות טריציקליות (TCA).
מומלץ במקרה זה להקטין את המינונים של התרופה הטריציקלית.
פלואוקסטין עלולה להאט את המטבוליזם של תרופות אחרות ב-7% מהאוכלוסייה, שיש להם שיש לו איזופורם של עיל של אנזים הכבד CYP2D6. הוא עלול להפריע למטבוליזם של: קרבמזפין (Tegretol), חומרים אנטי-נאופלסטיים, דיאזפאם (ואליום) ופניטואין (דילנטין).
מינון ההתחלתי 10–20 מ"ג ליום.
יש המתחילים במינונים נמוכים יותר ועולים בהדרגה כדי להקטין את תופעות הלוואי של תחילת הטיפול (כמו אי השקט והחרדה).
מכיוון שהפרעה בשינה היא תופעת לוואי אפשרית, ויחסית שכיחה, התרופה ניתנת לרוב בבקר.
מומלץ לקחת את ה-Fluoxetine עם אוכל במטרה להקטין את תופעות הלוואי של מערכת העיכול.
התרופה מגיעה לריכוזים יציבים בפלסמה אחרי כ-4 שבועות.
המנה המומלצת לדיכאון 20 מ"ג.
להפרעה אובססיבית קומפולסיבית מומלץ מינון גבוה יותר.
המינון המקסימלי המומלץ על ידי היצרן הוא 80 מ"ג.
פלואוריד האשלגן הוא מלח שנוסחתו KF.
אחרי חומצה פלואורית, פלואוריד האשלגן הוא המקור העיקרי ליוני פלואוריד לייצור תעשייתי ולשימושים כימיים מעבדתיים.
המלח הוא הליד אלקלי ומופיע באופן טבעי כמינרל קרוביט (carobbiite).
תמיסות מימיות של פלואוריד האשלגן יכולות לחרוט על זכוכית עקב יצירת פלואו-סיליקטים מסיסים, אולם מימן פלואורידי יעיל יותר בכך.
בדומה ליוני פלואוריד אחרים, -F, גם KF רעיל, אולם מנה קטלנית צריכה להיות בסדר גודל של גרמים.
הוא מאכֵּל חזק ומגע עם העור יכול לצור כוויות בדרגה גבוהה.
פֶּלָה הייתה עיר הבירה העתיקה של ממלכת מוקדון.
במקום בו עמדה העיר העתיקה נמצא כיום "המוזיאון הארכאולוגי של פלה" .
פלה נזכרת לראשונה בידי ההיסטוריון היווני הרודוטוס, בהקשר למסעו של מלך פרס חשיארש הראשון למוקדון במחצית הראשונה של המאה ה-5 לפנה"ס.
באותה תקופה היא הייתה עיר קטנה ולא חשובה.
היא מוזכרת מספר פעמים בחיבורו של תוקידידס, "תולדות המלחמה הפלופונסית".
העיר החלה לשגשג ככל הנראה רק בסוף המאה ה-5 לפנה"ס, בתקופתו של ארכלאוס, מלך מוקדון, שהעתיק את עיר הבירה שלו מאיגאיה (Aegeae) לפלה.
ארכלאוס הפך את פלה למרכז של תרבות, ובחצרו פעלו בין היתר המשוררים טימותאוס ואגתון.
מחבר הטרגדיות המפורסם אוריפידס, העלה בעיר שניים ממחזותיו: "הבאקכות" ו"ארכלאוס" (לא שרד).
כמו כן, הוזמן לעיר הצייר זאוקסיס, שעיטר וקישט את ארמונו של ארכלאוס.
בימי קדם הייתה לעיר גישה לים, הודות למפרץ התרמאי, אך במשך השנים נמל המפרץ נסתם בסחף, והותיר את העיר ללא גישה לים.
בשנת 382 לפנה"ס נבזזה העיר בידי הליגה הכלקידיקית.
ההיסטוריון קסנופון מתאר את האירוע בחיבורו "הלניקה", וטוען שבאותה תקופה הייתה פלה "גדולת הערים במוקדון".
בתקופתו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, פעל בעיר הפילוסוף המפורסם אריסטו, שחינך את בני האצולה המוקדונית.
הודות לכיבושיו המזהירים של אלכסנדר הגדול, הפכה העיר לבירתה של אחת האימפריות הגדולות ביותר של העת העתיקה.
תחת שלטונו של קסנדרוס, עוצבה העיר מחדש – היא השתרעה על שטח של כ-2.500.000 מ"ר והייתה מוגנת בחומת ביצורים עם מעגל של כ-8,000 מטרים.
לשיא תפארתה הגיעה בתקופת שלטונו של אנטיגונוס גונאטס.
בתקופה ההלניסטית פעל ומת בעיר המשורר אראטוס.
לאחר קרב פידנה, הפכה העיר לחלק מהפרובינקיה הרומית "מוקדון", וייתכן שהיא אף שימשה כמקום מושבו של הנציב הרומאי המקומי.
העיר נהרסה ברעידת אדמה במהלך המאה ה-1 לפנה"ס, אולם יושבה מחדש ובהמשך הפכה לקולוניה רומית.
העיר התדרדרה במהירות, ובתקופת האימפריה הביזנטית כבר נחשבה לעיירה קטנה דלת תושבים.
כיום ישנו כפר בשם "פלה" ליד האתר הארכאולוגי, כ-45 ק"מ ממערב לסלוניקי.
בכפר נפתח מדי שנה "מרתון אלכסנדר הגדול".
האתר נחקר רבות בידי נוסעים שונים במהלך המאה ה-19, אולם חפירות רציניות החלו בו רק בשנת 1914 בניצוחו של הארכאולוג היווני אויקומונוס (Oikonomos).
החל משנת 1953, החלו להיחשף עוד ועוד חלקים של העיר על אם הדרך מסלוניקי לאדסה.
בפברואר 2006, חקלאי מקומי חשף בטעות בסמוך לפלה את מבנה הקבורה הגדול ביותר שנמצא עד אז ביוון.
ארכאולוגים שבדקו את המבנה העריכו שהוא נבנה במאה ה-3 לפנה"ס או לכל המאוחר במאה ה-2 לפנה"ס.
נראה שהוא השתייך למשפחה עשירה.
חלק מהחפצים שהיו בקבר נבזזו במשך השנים, אולם עדיין נמצאו בהם חפצים כמו תכשיטים, מטבעות נחושת ואגרטלים.
כמו כן התגלו באתר מבנים כמו "בית ציד האריות", הנקרא כך על שם פסיפס הנמצא בחצרו המתאר שני גברים צדים אריות.
המבנה מכונה גם "בית דיוניסוס", בשל פסיפס בו נראה דיוניסוס רוכב על פנתר.
מבנה מפורסם נוסף הוא "בית חטיפת הלנה", על שם פסיפס בו נראה תזאוס חוטף את הלנה התינוקת.
פסיפס בולט נוסף בבית זה מתאר שני גברים צדים צבי באמצעות כלב ציד.
כמו כן, בגבעה בחלק הצפוני של העיר נמצאו שרידים של ארמון, שבו על פי המסורת נולד אלכסנדר הגדול.
ניתן לשחזר כיום פחות או יותר את המראה של פלה, וניתן לדעת כי תושביה נהנו מאספקת מים מתוחכמת ומערכת ביוב מסדרת.
בעיר היו רחובות רחבים מרוצפים, ו"אגורה" מרכזית שכללה סדנות ייצור, וחנויות לממכר כלי חרס, צלמיות מוצרי מתכת ומזון.
האגורה כיסתה שתי שורות של חמש אבני בניין, עם סטואה בצדדים שהקיפה את החנויות.
החפצים המעטים שנמצאו, מאוחסנים במוזיאון הארכאולוגי של פלה, הממוקם על גבעה לצד האתר.
פלואורופור (או פלואורוכרום, בדומה לכרומופור, באנגלית: fluorophore) הוא תרכובת כימית פלואורסצנטית שכאשר מעוררים אותה באמצעות אור באורך גל מסוים, פולטת אור באורך גל שונה, ארוך יותר.
פלואורופורים מכילים בדרך כלל כמה קבוצות ארומטיות או מולקולות עם כמה קשרי π.
כצבען בתהליך הכתמת מבנים ביולוגיים במיקרוסקופיה.
כאינדיקטור- כאשר הפלואורסצנציה שלו מושפעת מתופעות סביבתיות כגון קיטוב או יונים.
בדרך כלל, הפלואורופור נקשר קוולנטית למקרומולקולה, ומשמש כסמן ביולוגי עבור מגיבים (נוגדנים, פפטידים, חומצות גרעין).
שימושו העיקרי של הפלואורופור, הכתמת רקמות, תאים, או חומרים נעשה במגוון שיטות אנליטיות כגון דימות פלואורסצנטי וספקטרוסקופיה.
הפלואורופור בולע אנרגיית אור באורך גל מסוים ופולט אור באורך גל ארוך יותר.
אורכי הגל הנבלעים, נצילות העברת האנרגיה והזמן לפני הפליטה תלויים הן במבנה הפלואורופור והן בסביבה הכימית שלו, כאשר המולקולה במצב המעורר מקיימת אינטראקציה עם המולקולות הסובבות.
המונחים האופייניים המשמשים להתייחסות לפלואורופור נתון הם אורכי גל לבליעה מקסימלית ופליטה מקסימלית אך יש חשיבות גם לספקטרום כולו.
ספקטרום אורך הגל עשוי להיות פס צר מאוד או רחב מאוד, או מעבר לאורך הגל המתאים לתדר הקיטעון.
בדרך כלל, ספקטרום הפליטה חד יותר מספקטרום הבליעה/עירור, בעל טווח אורכי גל גדולים יותר ואנרגיות נמוכות יותר בהתאמה.
טווח אנרגיות העירור נע בין אולטרה סגול לבין האור הנראה, ואילו טווח אנרגיות הפליטה נע בין האור הנראה לבין האינפרא אדום.
המאפיינים העיקריים של פלואורופורים הם:
אורך גל לבליעה ולפליטה מקסימליות - מתאים ל"פיק" בספקטרומי הבליעה והפליטה.
מקדם הנחתה (או בליעה מולרית, ביחידות של 1 חלקי סנטימטר כפול 1 חלקי מול) - היחס בין כמות האור הנבלעת, באורך גל נתון, לבין ריכוז הפלואורופור בתמיסה.
נצילות קוונטית: הנצילות של האנרגיה המועברת מהאור הפוגע לקרינה הנפלטת (היחס בין מספר הפוטונים הנפלטים למספר הפוטונים שנבלעו).
זמן חיים (בפיקושניות): משך זמן המצאות הפלואורופור במצב מעורר עד חזרה למצב היסוד.
זמן זה נמדד כזמן הדעיכה של אוכלוסיית האלקטרונים במצב המעורר לכדי () מהאוכלוסייה המקורית.
היסט סטוקס: ההפרש (בננומטר) בין אורכי הגל של הבליעה והפליטה המקסימליות.
מאפיינים נוספים הם ליבון אופטי או התנגדות אופטית, קיטוב פלואורסצנטי, אנאיזוטרופיות (המושפעת מגודל וצורת המולקולה).
פלואורופור יכול לשמש גם כמדכא קרינה פלואורסצנטית של צבענים פלואורסצנטיים אחרים או להעביר את הפלואורסצנציה לאורך גל גדול יותר על ידי FRET.
רוב הפלואורופורים מורכבים ממולקולות אורגניות קטנות שמכילות 20–100 אטומים (200–1000 דלטון - המשקל המולקולרי עשוי להיות גבוה יותר בהתאם לשינויים בתרכובות, ומולקולות מצומדות).
לעומת זאת, הפלואורופורים הטבעיים, החלבונים, הרבה יותר גדולים כגון ה-GFP שמשקלו המולקולרי הוא 27 אלף דלטון.
הגודל יכול לגרום לאפקט סטרי ולהשפיע על הקיטוב הפלואורסצנטי.
ניתן לסווג את הפלואורופורים ל-2 קבוצות עיקריות:
פלואורופורים פנימיים (Intrinsic Fluorophores) - פלואורסצנציה מתרחשת באופן טבעי.
פלואורופורים חיצוניים (Extrinsic Fluorophores) - צבענים סינתטיים או ביוכימיקליים מהונדסים שמוסיפים לדגימה על מנת לייצר פלואורסצנציה עם מאפיינים ספקטרליים ספציפיים.
חומצות אמינו ארומטיות - כגון: פנילאלנין, טירוזין, טריפטופן
אנזימים - כגון: NAD, כלורופיל
זיהוי פלואורסצנטי (Fluorescent Probes) - אינטראקציה לא-קוולנטית.
תיוג פלואורסצנטי (Fluorescent Labels) - אינטראקציה קוולנטית
GFP (ירוק), YFP (צהוב) ו-RFP (אדום) אשר מצומדים לחלבונים מסוימים אחרים כדי ליצור חלבון כימרי ומסונתזים לתוך תאים אחרי טרנספקציה של פלסמיד נושא.
פיקוארתרין : RPE (אדום) ו-BPE (כחול), פיקוציאנין , CPC ואלופיקוציאנין , APC.
צבענים אורגניים - משתייכים למספר משפחות כימיות:
נגזרות קסנתין : פלואורוסצאין , רודמין , אוריגון ירוק, אאוזין וטקסס אדום
נגזרות ציאנין : ציאנין , אוקסקרבוציאנין, תיאקרבוציאנין, אינדוציאנין ירוק (ICG) ומרוציאנין
נגזרות אוקסדיאזול : ניתרובנזואקסדיאזול , בנזואקסדיאזול ופירידילוקסאזול
נגזרות אוקסזין: נילוס אדום , נילוס כחול וקרסיל סגול
נגזרות אקרידין : פרופלבין , אקרידין צהוב , אקרידין כתום
נגזרות אאורמין : סגול גבישי, מלכיט ירוק
נגזרות טטרפירול : פורפין , פאת'לוציאנין ובילירובין
קומפלקסי ליגנד-מתכתיים - כגון: רותניום דו פירידיני עם חומצה דיקרבוקסילית דו פירידינית ((Ru(bpy)2(dcbpy) , טונגסטן עם פחמן חד-חמצני
ננו-חלקיקים לומינסצנטיים (נקודות קוונטיות) - מחומרים כגון: קדמיום-סלניד (CdSe), קדמיום-טלור (CdTe), אבץ גופרתי (ZnS) וקדמיום גופרתי (CdS)
חרוזים או פולימרים פלואורסצנטיים - מחומרים כגון: פוליסטירן, פוליאתילן, אקטין-F
לפלואורופורים יש חשיבות מיוחדת בתחומי הביוכימיה ומחקר החלבון, כמו גם באנליזה של התא (אימונוהיסטוכימיה) וחישה ביולוגית זעירה.
יישומים מחוץ לתחום מדעי החיים
תעשיות הקוסמטיקה, ציוד הבטיחות והביגוד
פלואורואורציל (לועזית: fluorouracil נקראת גם 5-FU) היא תרופה כימותרפית לטיפול בסרטן.
דרך הוריד היא ניתנת לסרטן המעי הגס, סרטן הוושט, סרטן הקיבה, סרטן הלבלב, סרטן השד וסרטן צוואר הרחם.
תופעות הלוואי השכיחות של התרופה במתן דרך הוריד הם דלקת בחלל הפה, אובדן תיאבון, ירידה בספירת דם, נשירת שיער ודלקת של העור.
בשימוש כמשחה עשויה להיווצר דלקת מקומית באזור המטופל.
השימוש בהריון עשוי לגרום לנזק לעובר.
פלואורואורציל היא אנטימטבוליט ואנלוג פירימידין.
אופן פעולתה לא לגמרי ברור, משערים כי הוא חוסם את פעילותו של תימידילאט סינטאז מה שגורם להפסקה בייצור ה-DNA.
התרופה נרשמה כפטנט בשנת 1956 ונכנסה לשימוש בשנת 1962, והיא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
פלה צוקרמן (נולדה ב-16 במרץ 1935) היא דרמטולוגית, ייסדה והייתה המנהלת הראשונה של מחלקת עור ומין בבית חולים העמק בעפולה, מחלוצות רופאי העור והמין בעמק יזרעאל ובגליל.
צוקרמן נולדה בסמביר בשטח פולין, היום באוקראינה.
שרדה את השואה יחד עם אימה.
בין השנים 1953–1957 למדה רפואה בוורוצלב, פולין.
בשלוש השנים שלאחר מכן, המשיכה את לימודי הרפואה, בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1962–1968 התמחתה ברפואת עור ומין, בבית חולים הדסה, והייתה לבוגרת הראשונה במחלקה.
בשנת 1970 עברה לעבוד במרכז רפואי העמק, הקימה את מרפאת העור הראשונה בעמק יזרעאל.
בשנת 1978 הקימה את מחלקת העור ומחלות מין, בבית חולים העמק בעפולה, והייתה למנהלתה הראשונה, עד שנת 2000.
משנת 2000 ד"ר פלה צוקרמן שירתה כרופאה מתנדבת בבית החולים 10 של צה"ל.
בסוף התנדבותה בשנת 2018 אף קיבלה פרס מפעל חיים של חייל התחזוקה והלוגיסטיקה על תרומתה המשמעותית לצבא ולחייליו.
נשואה להנריק צוקרמן ואם לשתיים.
פלואורוסקופיה או שיקוף, היא שיטת דימות היוצרת תמונה רציפה בזמן אמת על ידי קרני רנטגן.
השיטה משמשת בעיקר כמכשיר דימות רפואי, במטרה לבחון את מערכות הגוף השונות לרבות מערכת השלד, מערכת העיכול, מערכת הנשימה, מערכת השתן ומערכת הרבייה.
פלואורוסקופיה היא כלי אבחנתי וטיפולי ובוחנת הן את המבנה והן את התפקוד של המערכות השונות.
זו הדגמה דינמית היוצרת תמונה נעה, לעומת צילום רנטגן המציג תמונה נחה.
לדוגמה, השיטה מאפשרת לראות זרימת דם, לאבחן האם יש תקלה בזרימת הדם ולטפל בבעיה אם יש כזו.
לעומת אור נראה אשר אינו חודר את מרבית האובייקטים אך נראה לעין, קרני רנטגן יכולות לחדור דרך אובייקטים רבים, ביניהם גוף האדם, אך הן אינן נראות לעין.
בשימוש בקרני רנטגן למטרות דימות צריך להמיר את קרני הרנטגן לצורה אשר נראית לעין.
פלואורוסקופיה קלאסית ממירה את האנרגיה הנוצרת על ידי קרני רנטגן לתמונה שנוצרת על לוח פלואורסצנטי.
האזור הנבדק מונח בין שפופרת רנטגן ללוח פלואורסצנטי אשר עליו נראית התמונה.
עם התפתחות הטכנולוגיה הומצאו עזרים אשר שכללו את השיקוף ואפשרו קבלת תמונה ברורה יותר, איכותית יותר ומפורטת יותר.
כמות הבליעה או החדירה של קרני הרנטגן דרך הגוף מאפשרת לזהות מבנים ופתולוגיות.
ככל שהרקמה דקה יותר התמונה תראה שחורה (קרן חודרת) ואילו רקמה דחוסה תראה לבנה (קרן נבלעת).
מחולל קרני רנטגן מספק את האנרגיה לשפופרת הרנטגן שיורה קרני רנטגן לעבר המטופל.
הקרניים עוברות דרכו ונספגות במעצים התמונה.
במעצים התמונה קרני הרנטגן מתורגמות לאור ונסרקות על ידי לוח CCD לתצוגה על מוניטור.
עד להמצאת מעצים תמונה, על מנת לראות את התמונה הנוצרת על הלוח הפלואורסצנטי יש צורך בחדר חשוך ובמשקפיים מיוחדים.
המפעיל משתמש בשלט בקרה על מנת לכוון את התמונה.
רוב המערכות משתמשות בקרינה פולסטיבית (pulsed fluoroscopy mode) המאפשרת חשיפה לקרינה למשכים קצרים של 10 מילי-שנייה ומקטינה את החשיפה לקרינה עד כ-75%.
התמונה הנעה מוצגת באמצעות קצב פריימים גבוה של 25–30 תמונות לשנייה.
המהירות מספיק גבוהה כך שהעין האנושית לא רואה את התמונות כתמונות בודדות אלא כסרט נע, ללא הבהובים.
מנת הקרינה בכל פריים צריכה להוות כ-0.1% לעומת צילום רנטגן רגיל כדי שכמות הקרינה הכוללת לא תהיה גבוהה מדי, למרות המהירות הגבוהה.
כיום ניתן להקליט ולהריץ את הסרט הנוצר, להדפיס תמונות ולשמור.
תפקידו של מעצים התמונה הוא להמיר את קלט האור אל פלט אור גבוה יותר באמצעות שני תהליכים: מזעור - בו מספר מצומצם של פוטוני אור נובעים מאזור קטן, והגברת שטף - בו אלקטרונים מואצים על ידי מתח גבוה ומייצרים יותר אור כאשר הם פוגעים במסך הפלואורסצנט.
אותו העיקרון משמש ב'ראיית לילה' של משקפות צבאיות בתנאי אור נמוכים.
קרני רנטגן פוגעות במסך הפלואורסצנט (מסך הקלט) שצורתו מעט קמורה.
על כל פוטון רנטגן שנקלט במסך, נפלטים בין 2000 ל-3000 פוטונים של אור מהמסך.
פוטוני האור האלו לא נצפים ישירות.
במקום, הם נופלים על פוטוקתודה (המכילה את היסוד אנטימון).
פוטוני האור משתקפים דרך מראות אלומיניום בחלק החיצוני של מסך הקלט.
אם אורך הגל של פוטוני האור תואם את ספקטרום הרגישות של הפוטוקתודה, בין 15 ל-20 אלקטרונים יפלטו על כל 100 פוטוני אור שנקלטו.
האלקטרונים מואצים על ידי הפרש פוטנציאלים בין הפוטוקתודה לאנודה שנמצאת בהמשך התעלה.
האלקטרונים עוברים דרך פתח גדול באנודה ופוגעים במסך הפלט, מסך פלואורסצנט קטן המותקן על גבי זכוכית נושאת.
מסך הפלט מצופה במתכת, בדרך כלל אלומיניום, כדי למנוע כניסה של מקור אור חיצוני.
כמו כן המעטפת מורידה אלקטרונים שהצטברו במסך הפלט.
האלקטרונים היוצאים מהפוטוקתודה מרוכזים אל מסך הפלט על ידי אלקטרודות גליליות הנמצאות בין הפוטוקתודה לאנודה.
בדרך כלל משתמשים ב-3 אלקטרודות מסוג זה.
מעטפת הזכוכית מאוחסנת בתוך קופסת סגסוגת המכילה ברזל.
הקופסה מחלישה שדות מגנטים שמקורם מחוץ למגביר, ובכך מונעת את השפעתם על תנועת האלקטרונים בתוכו.
לסיכום, ישנן ארבע העברות מידע מהמטופל ועד לרדיולוג.
ראשית קרן הרנטגן מעבירה מידע מהמטופל אל מסך הקלט.
במסך הקלט המידע משתנה מקרן רנטגן לפוטונים של אור נראה.
לאחר שהפוטונים נקלטים בפוטוקתודה המידע משתנה לקרן אלקטרונים, שמגיעה אל מסך הקלט.
במסך הקלט המידע עובר לתמונת אור שמוצגת על מסך טלוויזיה.
העברת המידע אל הטלוויזיה מתרחשת בשיטה של טלוויזיה במעגל סגור.
ישנן שיטות רבות להצגת התמונה על מסך הטלוויזיה, ועם התקדמות הטכנולוגיה והמעבר ממצלמות אנלוגיות למצלמות דיגיטליות בשוק הצרכני, חל אותו המעבר בציוד הפלואורוסקופיה.
על מנת לראות איברים חלולים בפלואורוסקופיה, לדוגמה במערכת העיכול, יש להשתמש בחומר ניגוד רדיולוגי.
בפלואורוסקופיה, חומר הניגוד העיקרי הוא מלח בריום, בדרך כלל בריום סולפט מעורבב עם מים, הניתן במהלך הבדיקה בשתייה או בחוקן.
הוא ממלא ועוטף את הקירות הפנימיים של האיברים החלולים כך שניתן לראות אותם היטב.
פלואורוסקופיה כרוכה בשימוש בקרני רנטגן, כלומר חושפת את המטופל לקרינה מייננת.
כמות הקרינה אליה חשוף המטופל היא נמוכה יחסית, ולכן אם ההליך הכרחי מבחינה רפואית אין מניעה לבצעו.
עבור כל מטופל תבחן התועלת הרפואית מול הסיכון שבקרינה.
סיכונים מקרינה מייננת כוללים השלכות לטווח קצר (פגיעה בעור) או לטווח הארוך (סרטן).
הסיכויים להיפגע מקרינה כתוצאה מפלואורוסקופיה קטנים מאוד מבחינה סטטיסטית.
הסיכון יעלה כתלות במורכבות ההליך, משכו ועוצמת הקרינה.
משך החשיפה תלוי בסוג ההליך.
במטרה לצמצם את הסיכון בקרינה, צריך לבצע פלואורוסקופיה בחשיפה מינימלית ולזמן ההכרחי הקצר ביותר.
הליכים רפואיים שונים בהם יש שימוש בפלואורוסקופיה:
ERCP- אנדוסקופיה של דרכי מרה ולבלב
הוצאת גופים זרים ממערכת העיכול/ נשימה
שיטה המשלבת שימוש בטומוגרפיה ממוחשבת (CT) ופלואורוסקופיה.
ה-CT מאפשר ראייה תלת־ממדית של הגוף על ידי תמונות בחתכים והפלואורוסקופיה נותנת תמונה בזמן אמת ומאפשרת מעקב אחר תנועה.
השיטה משמשת ככלי בפרוצדורות התערבותיות המצריכות דימות בזמן אמת.
פלאורוסקופיה היא הכלי המרכזי ברדיולוגיה פולשנית.
פלואורוסקופיה משולבת CT הומצאה בשנים האחרונות, והיא נותנת תמונה מפורטת וברורה יותר המציגה את המבנה המרחבי של הגוף מבפנים.
יכולת זו, היא המקנה לשיטה את יתרונה על פני פלואורוסקופיה בלבד, ללא השילוב עם CT.
נוסף על כך, בשל התמונה המפורטת, למבצע הפרוצדורות ישנה שליטה טובה יותר בהליך ומכאן ישנה ירידה בסיבוכים בפעולות שמבוצעות באמצעות השיטה.
ישנם מחקרים אשר מראים שCT בשילוב פלואורוסקופיה יעיל וטוב לעומת אמצעי דימות אחרים - הן מבחינת מניעת סיבוכי ההליכים שמבוצעים בהנחית השיטה והן מבחינת יעילות אבחנתית.
החיסרון העיקרי של השיטה היא כמות הקרינה הגבוהה הנדרשת, הנובעת מריבוי התמונות לשנייה בשילוב עם סורקי CT אשר מקרינים בעוצמה גדולה יותר מאשר צילומי רנטגן רגילים.
לכן, יש לשקול עלות מול תועלת בהחלטה על שימוש בשיטה.
במקרים מסוימים השיטה לא תהיה יעילה יותר מאשר שימוש בצורת דימות אחרת לדוגמת CT מופחת קרינה (low-dose CT).
מערכות הפלואורוסקופיה המודרנית משתמשות במסכים אלקטרונים אשר ממירים את האור הנראה לסיגנל וידאו המוצג במסך.
אחד היתרונות בשיטה המודרנית הוא הריחוק היחסי של המפעיל מהמסך הפלואורסצנטי, מה שמקטין את החשיפה שלו לקרינה.
גם המטופלים חשופים פחות לקרינה בעת המודרנית בשל יעילות ההליך והמבנה של המערכת.
הפיזיקה והטכנולוגיה של הפלואורוסקופיה המודרנית שהוצגו לעיל לא השתנו בצורה משמעותית בשנים האחרונות והתמונות המתקבלות באמצעות פלואורוסקופיה הן יחסית מדויקות וברורות.
אולם, עיקר הפיתוחים בשנים האחרונות נועדו למזער את כמות הקרינה.
ישנו ניסיון לצמצום החשיפה לקרינה על ידי שימוש בפילטרי הגנה, מנגנונים אוטומטיים למינון חשיפה, פרוטוקולים להגבלת זמן החשיפה ודיוק ושכלול הפרוצדורות והכלים על מנת לקצר את זמן החשיפה.
ברטל פלה ברתלסן (בדנית: Berthel Palle Berthelsen; 26 בינואר 1857 - 8 במרץ 1920) היה גנרל מאיור דני אשר שימש כראש המטה הכללי של הצבא המלכותי הדני בין 1912–1917.
הוא התגייס לצבא המלכותי הדני והתקדם במהירות בסולם הדרגות.
ב-1878 הועלה לדרגת לוטננט משנה, ב-1880 הועלה לדרגת לוטננט.
ב-1885 הוצב כשליש במטה הכללי, וב-1889 הועלה לדרגת קפטן.
במהלך השנים הבאות שרת במטה הכללי ומילא תפקידי ניהול ומטה שונים.
ב-1906 הועלה לדרגת אוברסט וב-1909 הועלה לדרגת גנרל מאיור.
ב-1912 מונה לראש המטה הכללי של הצבא.
הוא ניהל את הצבא הדני בתקופה בה מלחמת העולם הראשונה השתוללה בגבולות המדינה.
הוא הוחלף בתפקיד ראש המטה הכללי בידי אליס וולף.
הוא נפטר בפרדריקסברג ב-8 במרץ 1920.
פלואו של טמבל הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והראפר הישראלי ליעד מאיר, שיצא לאור ב-2 באפריל 2023.
מילות השירים נכתבו על ידי מאיר, וההפקה נוהלה על ידי יובל ניאזוב, המוכר כדודא ממבוא הדודאים.
האלבום כולל את הלהיטים "להקפיץ ת'רגל", "פלואו של טמבל", "תן לו!", ו"פלואו של טמבל 2" המארח את רון חיון.
בשיר הראשון של האלבום מתארח מנהלו האישי של מאיר, שגיא דהן.
אורחים נוספים הם דודא, זיו שביט, מיכאל סוויסה וביג סאזו.
במצעד האלבומים השבועי של ספוטיפיי בישראל, הגיע האלבום למקום התשיעי.
השיר "פלואו של טמבל 2" מתוך האלבום היה ללהיט, זכה להצלחה בפלטפורמת טיקטוק והגיע למקום ה-19 במצעד היטליסט של מאקו.
פְלָה (בהולנדית: Vla) הוא מוצר מחלבה מהמטבח ההולנדי העשוי מחלב פרה טרי.
המילה vla תועדה לראשונה במאה ה-13 והתייחסה במקור לכל חומר דמוי חביצה המכסה גם עוגות או את המאפים האחרים.
המילה (vlaai (Limburgse vlaai קשורה ומאז מתייחסת לסוג של פאי.
באופן מסורתי, פלה מיוצר עם ביצים, סוכר וחלב טרי, למרות שחלק מהיצרנים התעשייתיים משתמשים כיום בעמילן תירס ולא בביצים.
פלה זמין בטעמים רבים ושונים, מתוכם הווניל הוא הפופולרי ביותר.
טעמים נוספים כוללים שוקולד, קרמל, בננה, תפוז ותפוח.
פלה נמכר במקור בבקבוקי זכוכית והסמיכות שלה הקשתה על מיצוי כל הכמות המלאה מתוך הבקבוק ולכן תוכנן במיוחד מגרדת בקבוקים (flessenschraper או flessenlikker) למטרה זו.
למרות העובדה שפלה נמכר כיום בדרך כלל בקרטונים, מגרדים אלה עדיין נפוצים במטבחים משפחתיים ההולנדיים.
על אף שפלה הוא במקור מוצר הולנדי טיפוסי, הוא הוצג ב-2010 בוולוניה ובגרמניה על ידי חברת Campina ומאז הוא נמכר בכמה חנויות במקומות אלה.
הוא נמכר גם בבריטניה, אם כי הוא נקרא שם רק בשם חביצה ונמכר, אך ורק בשפופרות במקום בקרטונים (בדומה לחלב).
פלה שפס (בפולנית: Fela Szeps; 1918 - 9 במאי 1945) הייתה אסירה יהודייה במחנה הריכוז גרינברג שכתבה יומן המשקף את חייהן של הצעירות היהודיות שהיו אסירות במחנה.
בשנת 2002 יצא היומן לאור כספר בהוצאת יד ושם, לאחר שתורגם מפולנית לעברית על ידי אלכסנדר נצר.
היא נולדה ב-1918 כבתם הבכורה של אברהם וחוה שפס ואחותם של בת-שבע ומשה.
בצעירותה הצטרפה לתנועת הנוער הציונית "גורדוניה" ומונתה לראש הסניף בעיר דומברובה גורניצ'ה בזגלמביה שבפולין.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים יצאה להכשרה במטרה להתכונן ל"הגשמה" ולעלייה לארץ ישראל.
בינתיים החלה ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת ורשה.
מלחמת העולם השנייה קטעה את כל תוכניותיה.
בעקבות צו שפרסם היודנראט בדומברובה גורניצ'ה, לפיו נדרשו הצעירים להירשם לעבודה במחנות עבודה שהקים ארגון שמלט, התייצבה שפס בפברואר 1942 במשרדי היודנראט יחד עם אחותה בת-שבע, כשהן מלוות באביהן.
לתדהמתן הן לא הורשו לשוב לביתן, אלא הועלו על משאיות והובלו למחנה מעבר בסוסנוביץ, מבלי שלקחו איתן בגדים וציוד.
כעבור מספר ימים צורפו שתי האחיות לחטופים אחרים לקראת השילוח למחנות.
בחוץ המתינה אימן וזרקה אליהן מעבר לגדר מזוודה קטנה עם חפצים אישיים הכרחיים.
כאשר הובלו לתחנת הרכבת מוקפות באנשי אס אס.
שמעו את האם זועקת: "קינדר (ילדים), זכרו, זכרו".
השאלה למה התכוונה האם טרידה את שפס ולא הרפתה.
היא ואחותה נכללו במשלוח ראשון של כמאתיים צעירות לעבודה במפעל טקסטיל במחנה לעבודת כפייה ליהודים שהוקם בעיר גרינברג שבגרמניה (כיום ז'לונה גורה בפולין).
הן היו אסירות במחנה עד ינואר 1945, ואז הובלו בצעדת מוות לתוככי גרמניה.
שפס השאירה חותם בחייהן של מאות האסירות הצעירות במחנה גרינברג, שחלק מהן שרדו את השואה.
היא הייתה הרוח החיה בפעילות התרבותית במחנה.
היא יזמה שיחות ודיונים מעמיקים, הכינה נקודות ודגשים לקראת הרצאות שנתנה, כתבה סאטירה על חיי המחנה וגיבשה סביבה קבוצה קטנה של צעירות שדאגו לקיים מידה כלשהי של שפיות ולהעשיר את עולמן של חברותיהן.
התקופה האחרונה במחנה וצעדת המוות
ביוני 1944, לאחר פירוק ארגון שמלט, חלו שינויים במחנה גרינברג.
המחנות לעבודת כפייה הוסבו למחנות משנה במינהל מחנות הריכוז גרוס-רוזן, שאליו סופחו מעל מאה מחנות עבודה.
השינוי השפיע מיד על חייהם של האסירות והאסירים: החיים הקשים הפכו בלתי אפשריים, ושארית התקווה נגוזה.
בסוף ינואר 1945 הוצאו האסירות של מחנה גרינברג לצעדת המוות, שנמשכה למעלה משלושה חודשים.
בצעדה עברו הנשים והנערות מרחק של אלפי קילומטרים.
טור אחד הובל דרך מחנה פלוסנבירג לברגן-בלזן, וטור שני נשלח לכיוון בוואריה וצ'כיה.
שפס ואחותה צעדו בטור השני.
האסירות המלוות בשומרים השתרכו בדרכים הקפואות והמושלגות ולנו באסמים ותחת כיפת השמים.
מזון ושתייה נמנעו מהן, והן הוכו ללא הרף.
מי שלא עמדה בקצב ההליכה נורתה.
בתחילת מאי 1945 ננטשו מעט האסירות שנותרו בחיים בקרבת העיר הצ'כית וולארי, ויחידה של הדיוויזיה החמישית האמריקאית מצאה אותן שוכבות בשלג והביאה אותן לבית חולים מאולתר.
75 אחוז מ-118 הנשים היו תשושות וחולות, ובימים שלאחר מכן נפטרו 26 נשים.
ב-9 במאי 1945, יום לאחר כניעת גרמניה הנאצית וסיום המלחמה, נפטרה פלה שפס.
אחותה ספדה לה: "אחותי היקרה לי מכול, עם בוא החירות האישית שזמן כה רב חיכינו לה, חייך הצעירים, הקצרים, תמו, אבוי, ברגע זה".
במחנה גרינברג החלה שפס לכתוב יומן שבו משתקפים השינויים בחייהן של הצעירות היהודיות.
על המניע לכתיבת היומן כתבה: היא תיארה את כאב הניתוק מהבית ואת הרגע הנורא שבו הסתבר להן שאין עוד בית ומשפחה ושהן נותרו לבדן בעולם אכזר של ניצול ושל מוות.
שפס משרטטת ביומנה את חיי הנפש שלה כצעירה רגישה בעלת עושר רוחני ואינטלקטואלי ובעלת ידע.
כך כתבה: הקריאה ביומן מלווה אותה מהחטיפה, דרך הימים הראשונים במחנה, שהיו עדיין ימי תקווה ואמונה בתהליך היסטורי שבו הטוב גובר על הרשע: המשמעות ההיסטורית והאקטואלית של חגי ישראל העסיקה אותה במיוחד: אך אפשר לחוש שייאושה מתגבר, מעיק וחונק את רוחה: .
שפס ראתה ביומן הבטחה לעתיד, מקור שיביא לעולם את סיפורו של הסבל שכפה משטר רודני על מיליונים, למען ישמש התרעה לעתיד: בעמוד האחרון של היומן ניתן להתבונן בה בשעה שהיא שוכבת חולה וחלושה, נואשת וחסרת תקווה.
כתיבת היומן נפסקה עם היציאה לצעדת המוות.
בהיות היומן הפריט החשוב ביותר בעיניה, הטמינה אותו שפס בתרמיל קטן שהכינה עם אחותה לקראת היציאה לצעדה.
היומן המקורי נמסר לארכיון יד ושם על ידי אחותה של שפס, בת שבע אדמוני, ואחיה, משה שפס.
היומן המתורגם ראה אור בהוצאת יד ושם בשנת 2002.
טמיה מוניק קרטר , הידועה בשם הבמה פלו מילי (Flo Milli), היא ראפרית וזמרת-יוצרת אמריקאית.
קרטר נולדה וגדלה במוביל, אלבמה.
היא כתבה את השיר הראשון שלה בגיל תשע, והחלה לעשות ראפ בגיל אחת-עשרה; היא הקימה את קבוצת הראפ Real & Beautiful, שלימים נודעה בשם "פינק מאפיה".
לאחר שצפתה בפרק של תוכנית 106 & Park בערוץ BET בו הוצגה ניקי מינאז', היא קיבלה השראה והחלה לכתוב בתים קצרים שבהמשך הפכו לשירים.
כשדיברה על הניסיון שלה בתיכון, היא אמרה, "התמודדתי עם הכל, אז זה פשוט לימד אותי שהדבר היחיד שחשוב הוא הדעה שלי על עצמי".
היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "No Hook", ב-2015. היא גדלה והאזינה לאמנים כמו ניקי מינאז', ליל ויין, קשה, שאקירה, ג'יל סקוט, אנטוני המילטון ואריקה באדו.
באוקטובר 2018 הקליטה פלו מילי את הגרסה המקורית של הסינגל, "Beef FloMix", בסגנון חופשי על הרצועה "Beef" של הראפר והמפיק Ethereal משנת 2014, בהשתתפות הראפר פלייבוי קרטי.
גרסתה הפכה לוויראלית באינסטגרם ובאתרי מדיה חברתית אחרים, כולל טיקטוק, השיר הגיע למקום השני במצעד ה-Viral 50 של ספוטיפיי באפריל 2019. גרסה בהפקה מלאה של השיר יצאה לאור ביולי 2019, וקיבלה למעלה מ-46 מיליון האזנות בספוטיפיי.
באוקטובר 2019, הוציאה את הסינגל "In the Party".
היא הופיעה בפסטיבל Rolling Loud בדצמבר 2019. בסוף שנת 2019, הוחתמה פלו מילי בחברות התקליטים '94 סאונד ו-RCA רקורדס.
בפברואר 2020, הוציאה את הסינגל "My Attitude".
לאחר מכן הוציאה את הסינגלים "Not Friendly" ו-"Eat It Up" במרץ ובאפריל 2020 בהתאמה.
ביוני 2020, הוציאה פלו מילי את הסינגל "Like That Bitch" ביולי 2020, לצד סינגל נוסף, "Weak".
ב-24 ביולי, הוציאה את מיקסטייפ הבכורה שלה , אשר זכה לשבחים ביקורתיים.