tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המכונה של קיוביטל הפכה קובצי מחשב תלת־ממדיים לגופים פיזיים מדויקים וייחודה היה ביכולת לייצר כל גאומטריה שהיא, ללא מגבלות.
עלתה השאלה אם אפשר לייצר מכונה הפוכה, כזו שתהפוך גופים פיזיים לקובצי מחשב תלת־ממדיים מדויקים, שתדע לטפל בכל גאומטריה שהיא, ללא מגבלות.
הפיכת גופים פיזיים לקובצי מחשב לא הייתה אז חידוש: היו דיגיטייזרים שידעו לעקוב אחרי מעטפת של גוף בעזרת גשש מכני, או בעזרת קרן לייזר, או באמצעות צילום מזוויות שונות ועיבוד התמונה.
אבל דיגיטייזרים כאלה לא ידעו לטפל בחללים פנימיים ובחלקים מוסתרים של הגוף.
מהנדסי קיוביטל המציאו תהליך מדויק מאוד, המבוסס על חלק מהטכנולוגיות של Solider 5600, לביצוע המשימה.
הגוף הפיסי הוטבל במונומר נוזלי דליל שצבעו היה שונה מצבע החלק.
המונומר התקשה והפך לגוש מוצק שבתוכו קבור החלק הטעון דגימה.
הגוש שובב על ידי כרסום (fly cutter) שכבה אחרי שכבה בהפרשים של עשירית מילימטר זו מזו.
כל שכבה צולמה ברזולוציה גבוהה כשכל הצילומים שומרים על רגיסטרציה מדויקת.
תוכנת raster-to-vector המירה כל תמונה לאוסף של וקטורים, ותוכנה אחרת חיברה את הווקטורים לפוליגונים תלת־ממדיים.
קיוביטל רשמה פטנט על ההמצאה, ומכרה רישיון לפטנט לחברת CRUMP שהפכה אותו למוצר מסחרי.
אחת מנקודות התורפה הטכנולוגיות במכונה של קיוביטל הייתה המכלול היוצר מסכה אלקטרוגרפית של כל שכבה על לוח זכוכית.
מכלול זה השתמש ב-"תותח יונים" שהיו בו 4096 "קני ירייה" שירו יונים אל משטח הזכוכית כחלק מתהליך יצירת המסכה.
תותח היונים נרכש מספק יחיד, חברת Delphax בטורונטו, קנדה.
קיוביטל ייחלה לתהליך אלטרנטיבי שישחרר אותה מהתלות בדלפקס.
ד"ר אלברט צור היה פיזיקאי בקיוביטל.
הוא המציא תהליך פיזיקאלי חדש המאפשר לייצר תמונת יונים על משטח דיאלקטרי כשהגרפיקה אינה נשענת על ירי סלקטיבי של יונים אל המשטח, אלא על הארקה סלקטיבית של המשטח אחרי שהוצף ביונים על ידי קורונה.
מנכ"ל החברה העניק לתהליך הזה את השם "צורוגראפיה" על שם אלברט צור, והחברה רשמה שלושה פטנטים על התהליך.
הדגמים המוצגים מאוחסנים באדיבות מכללת אפקה בתל אביב, השומרת אותם ביחד עם דגמים היסטוריים נוספים של קיוביטל, של אובג'ט ושל סולידיימנשן (שלושת החלוצות הישראליות של ההדפסה התלת־ממדית) בחלון תצוגה היסטורי בלובי של המכללה, ברחוב מבצע קדש 38 בתל אביב.
קיווּ היה שמו של אזור מנהלי גדול ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו תחת שלטונו של מובוטו ססה סקו שגבל באגם קיוו.
הוא כלל שלושה תת-אזורים צפון-קיוו, דרום-קיוו ומַנְייֶמַה, המתאימים לשלושת המחוזות הנוכחיים שנוצרו בשנת 1986. עיר הבירה של אזור קיוו הייתה בּוּקווּ, והבירות של שלושת תת-האזורים היו גוֹמַא, אוּבירה וקינדוּ.
בקיוו מתרחשת מלחמת אזרחים משנת 2004, בין כוחות הצבא לבין ארגוני מורדים מבני ההוטו, המגובים על ידי צבא רואנדה, בה מתו כ-12,000 בני אדם, רובם אזרחים.
ב-1 באוגוסט 2018 פרצה בקיוו מגפת אבולה שגבתה את חייהם של 2,264 בני אדם.
קיוו הוא שמו של כל האזור סביב אגם קיוו, כולל חלקים מרואנדה המכילים את הרוב המכריע של האוכלוסייה שסביב האגם המונה קרוב למיליון איש.
האזור מאופיין על ידי צמחייה עבותה, ועונת גידול חקלאי ארוכה הנובעת בחלקה מרומו של האזור (1,500 מ' בגובה פני המים של האגם) והטבע הגעשי של הקרקע שלו.
אזור קיוו מהווה את נקודת שיא הגובה של עמק השבר המזרח אפריקאי.
קיווה היא חדר שבו השתמשו תושבי הפואבלו הקדמונים לפגישות פוליטיות ולטקסים דתיים שרבים מהם קשורים למערכות האמונות של הקצ'ינה.
בכל פואבלו היו כמה מבני קיווה, קיווה גדולה עבור כל התושבים, כמו גם כמה מבני קיווה קטנים יותר עבור חמולות נפרדות.
מקור המילה הוא בשפת ההופי.
בין בני ההופי המודרניים ואצל מרבית אנשי הפואבלו האחרים הקיווה היא חדר תת-קרקעי רבוע המשמש לטקסים רוחניים.
חדרים תת-קרקעיים מצויים בחורבות בדרום-מערב ארצות הברית, שבהם השתמשו התושבים הקדומים של האזור, כולל תושבי הפואבלו הקדמונים, בני תרבות מגיון ובני תרבות הוהוקם.
החדרים בשימוש בפואבלו העתיקים של תקופת פואבלו I ואחריה, כפי שהוגדרה במערכת של סיווג פקוס שפותחה על ידי הארכאולוגים, היו בדרך כלל עגולים והתפתחו מבתים חפורים פשוטים יותר.
מבני קיווה עגולים נבנו בחלקם או בשלמותם מתחת לקרקע.
הגג נבנה מקורות עץ שטויחו בחימר.
הכניסה לקיווה הייתה באמצעות סולם מחור מהגג.
בקיווה שהייתה רק בחלקה מתחת לקרקע הסולם ירד מפרוזדור קטן.
משערים שלחדרים אלו היה מגוון שימושים עבור בני הפואבלו הקדמונים, כולל מגורים יחד עם מטרות חברתיות וטקסיות.
בשלהי המאה ה-8 החלו תושבי מסה ורדה לבנות מבנים חפורים ריבועיים שהארכאולוגים מכנים פרוטוקיווה.
עומקם היה בדרך כלל בין 0.9 ל-1.2 מטרים וקוטרם בין 3.7 ל-6 מטרים.
אלו התפתחו באמצע המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11 למבנים עגולים קטנים יותר המכונים קיווה, שקוטרם היה בין 3.7 ל-4.6 מטרים.
הקיווה בסגנון מסה ורדה כללה גם מאפיין מזמן קדום יותר המכונה "סיפאפו" (sipapu), שהיה בור שנחפר בקצה הצפוני של התא שמשערים כי יצג את המקום שבו עלו בני הפואבלו הקדמונים מהעולם התחתון.
כאשר הארכאולוגים קובעים שחדר עתיק הוא "קיווה" הם מניחים הנחות לגבי תפקידיו המקוריים של החדר וכיצד פונקציות אלו עשויות להיות דומות או שונות מחדרי קיווה המשמשים במנהגים המודרניים.
נראה כי מערכת האמונות קצ'ינה התפתחה בדרום-מערב ארצות הברית סביב 1250 לספירה, בעוד שמבנים דמויי קיווה היו קיימים זמן רב קודם.
דבר זה מרמז כי יכול להיות שהשימושים הישנים בחדר השתנו או הותאמו להתאמה לטקסים הדתיים החדשים.
במקביל להתרחשות שינויים תרבותיים, במיוחד בתקופת פואבלו III, בין השנים 1150 ל-1300 לספירה, המשיכו חדרי קיווה לשחק תפקיד בולט בקהילה.
חלק מחדרי הקיווה החלו להיבנות מעל הקרקע.
אדריכלות הקיווה הפכה מורכבת יותר, ונוצרו מבנים חדשים כדוגמת מגדל קיווה וקיווה גדולה ששילבו מאפיינים אדריכליים מיוחדים.
לדוגמה, מבני קיווה שנמצאו במסה ורדה היו בדרך כלל בצורת חור מפתח.
ברוב היישובים הגדולים יותר היה מקובל למצוא קיווה אחת לכל חמישה או שישה חדרים.
הרס של קיווה, בעיקר בשריפה, נתפס כמסמן ארכאולוגי ודאי לסכסוכים ולוחמה בקרב תושבי דרום-מערב בתקופה זו.
חמישה עשר חדרים מקיפים את התא המרכזי של הקיווה הגדולה הנרחבת במונומנט הלאומי חורבות אצטק.
אחרי 1325 או 1350, למעט באזורי ההופי והפואבלו, היחס השתנה מ-60 ל-90 חדרים לקיווה אחת.
ייתכן שדבר זה מסמן שינוי ארגוני או דתי בתוככי החברה, ייתכן על ההשפעה של המעמד ומספר החמולות בין תושבי פואבלו.
קיווה גדולה שונה מקיווה רגילה, אותה הארכאולוגים מכנים "קיווה בסגנון צ'אקו", בכמה אופנים.
בראש ובראשונה קיווה גדולה היא תמיד הרבה יותר גדולה ועמוקה מהקיווה בסגנון צ'אקו.
בעוד שקירות קיווה גדולה בולטים תמיד מעל הנוף שמסביב, הרי שקירות קיווה בסגנון צ'אקו אינם כאלו, אלא במקום זאת משתלבים עם הנוף שמסביב.
קיווה בסגנון צ'אקו נמצאת לרוב משולבת בתוך אבני החדר המרכזי של הבתים הגדולים, אך קיווה גדולה נפרדת תמיד ממבני הליבה.
בקיווה גדולה יש כמעט תמיד ספסל המקיף את החלל הפנימי, אך תכונה זו אינה נמצאת בקיווה בסגנון צ'אקו.
קיווה גדולה נוטה לכלול גם חללים ברצפה, שאולי היו שימשו כתופי רגל לרקדנים טקסיים, אך לא בקיווה בסגנון צ'אקו.
משערים שמבני קיווה גדולה היו הבניינים הציבוריים הראשונים שנבנו באזור מסה ורדה.
קיו-פרודקשנס היא חברת תקליטים למוזיקה לטינית בבעלותו של אברהם קינטנייה ג'וניור.
קיו-פרודקשנס, שנוסדה בשנת 1993, היא חברת תקליטים ואולפן הקלטות (Q-Zone Records ו-Q-Zone Studios) המתמחה בעיקר במוזיקה לטינית.
האמנים המוכרים ביותר שהוחתמה בה הם סלינה (שהייתה בתו של אברהם), לוס טרס רייס וג'ניפר פינה.
לקיו-פרודקשנס שלושה אולפני הקלטות; "זברה רום", "לאופרד לאונג'" ו-"פוקס רום".
מטה החברה נמצא ברחוב לאופרד 5410, קורפוס כריסטי, טקסס.
אוסף של עיצובים ומזכרות של סלינה שוכנים באולפני ההקלטות.
בין היתר, ישנה קולקציה הכוללת פריטים מארון הבגדים של סלינה וצעצועים שאהבה עוד מימי הילדות שלה.
קיה ריו היא מכונית סופרמיני קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב קיה אשר מיוצרת משנת 1999.
באוגוסט 2023 הודיעה קיה על הפסקת השיווק של הרכב.
יוצר בין השנים 1999–2005 בקוריאה הדרומית, בין השנים 2001–2013 באקוואדור על ידי "Automóviles de Ecuador" , בין השנים 2005–2012 באיראן על ידי יצרנית הרכב האיראנית "Saipa Motor Corporation" וברוסיה על ידי יצרנית הרכב הרוסית "Avtotor" .
תצורות: 4 דלתות סדאן, 5 דלתות האצ'בק, 5 דלתות סטיישן.
בשנת 2002 עברו דגמי "קיה ריו" מתיחת פנים, ובאיראן בשנת 2005.
יוצר בין השנים 2005–2011 בדרום קוריאה, רוסיה וסין.
בסין דגמי "קיה יורו" יוצרו על ידי "Dongfeng Yueda Kia" , חברה במיזם משותף של קיה ו-"Dongfeng Motor Corporation" .
תצורות: 5 דלתות הצ'בק, 4 דלתות סדאן.
מנועים: מנועי בנזין, מנוע דיזל.
קיבולת מכל דלק: 45 ליטר.
קיבולת תא מטען 4 דלתות: 370 ליטר, תא מטען 5 דלתות האצ'בק – 270 ליטר (ללא קיפול מושבים אחוריים).
בשנת 2010 עברו דגמי "קיה ריו" מתיחת פנים.
דור שלישי (דגמי "UB", גרסה עולמית)
יוצר בין השנים 2011–2017 בדרום קוריאה ובמלזיה.
תצורות: 3 דלתות האצ'בק, 5 דלתות האצ'בק, 4 דלתות סדאן.
קיבולת תא מטען 4 דלתות: 400 ליטר, תא מטען 5 דלתות האצ'בק – 292–390 ליטר (ללא קיפול מושבים אחוריים).
קיבולת מכל דלק: 43 ליטר.
תצורות: 5 דלתות האצ'בק, 4 דלתות סדאן.
מיוצר משנת 2017 בדרום קוריאה, מקסיקו ואלג'יריה.
מיוצר משנת 2017 ברוסיה וסין.
כמאל אבן ג'ון פארד , הידוע בשם הבמה קיו-טיפ (Q-Tip), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, זמר, שחקן ותקליטן אמריקאי, ידוע בעיקר כמקים הרכב ההיפ הופ האלטרנטיבי המשפיע א טרייב קולד קווסט.
קיו-טיפ החל את הקריירה המוזיקלית שלו בסוף שנות השמונים, כראפר ומפיק ראשי בהרכב ההיפ הופ האלטרנטיבי המשפיע א טרייב קולד קווסט.
באמצע שנות התשעים, הקים את צוות ההפקה "The Ummah", על-שם ארגון אומת האסלאם האפרו-אמריקני שאליו הצטרף.
לאחר מכן, ב-1999, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Amplified, שהגיע למקום הרביעי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ של הבילבורד וזכה בתואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
השיר "Vivrant Thing" מתוך האלבום הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הראפ הטוב ביותר".
ב-2008 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, The Renaissance.
האלבום זכה לשבחים ומכר 34,219 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו, תוך שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200. האלבום אף הועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
שנה לאחר מכן, ב-2009, יצא אלבום הסולו השלישי שלו, Kamaal the Abstract, שזכה גם הוא להצלחה ושבחים גם הוא.
כשחקן, קיו-טיפ הופיע בסרטים שונים, כגון "לאהוב ולהתגבר", "היא שונאת אותי" ו-"Prison Song", כשאת האחרון כתב ומשחק בו בתפקיד הראשי.
כתקליטן, הנחה את תוכנית הרדיו "Abstract Radio" של אפל מיוזיק מאז 2015. בשנת 2016, מונה למנהל האמנותי של תרבות ההיפ הופ במרכז ג'ון פ.
קנדי לאמנויות הבמה, ובשנת 2018 הפך למורה ג'אז והיפ הופ באוניברסיטת ניו יורק.
עם א טרייב קולד קווסט
קיוגו פורוהאשי (ביפנית: 古橋 亨梧; נולד ב-20 בינואר 1995 בנארה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ וקשר הכנף בקבוצת ברמינגהאם סיטי ובנבחרת יפן.
פורוהאשי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת גיפו מליגת המשנה היפנית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 68 הופעות ליגה והבקיע 18 שערים.
ב-1 באוגוסט 2018 חתם פורוהאשי בויסל קובה מליגת העל היפנית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש וחצי עונות, בהן ערך 95 הופעות ליגה והבקיע 42 שערים.
הוא זכה עם המועדון בגביע הקיסר בשנת 2019 ובסופר קאפ היפני בשנת 2020.
ב-16 ביולי 2021 חתם פורוהאשי על חוזה לארבע עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית.
ב-31 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 להארט אוף מידלות'יאן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-5 באוגוסט הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-2 על פ.ק.
יבלונץ במסגרת משחק הגומלין של סיבוב ההעפלה השלישי לליגה האירופית לעונת 2021/2022. ב-8 באוגוסט הבקיע פורוהאשי את שערי הבכורה שלו בליגת העל הסקוטית, שלושה שערים בניצחון 6-0 על דנדי במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-27 בינואר 2025 חתם בסטאד רן הצרפתית לשנתיים וחצי.
ב-19 בנובמבר 2019 ערך פורוהאשי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בהפסד 4-1 לנבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
ב-30 במרץ 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 14-0 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
קיואג'רה (שם מדעי: Caiuajara) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הטפג'ריים שהתקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 85 מיליון שנה בברזיל.
סוג זה התגלה בידי פועלים ב-1971 במדינת פרנה בברזיל בשדה פתוח ואלה הובאו ב-2011 לקהילה המדעית.
הממצאים של הפטרוזאור כללו שרידי עצמות רבות
שהשתמרו בצורתם ולא נדחסו לאבן החול בה נקברו ורק שלדים בודדים היו מפורקים.
ככל הנראה השרידים היו של פטרוזאורים צעירים, אשר לא פיתחו את הגולגולות הבולטות של הבוגרים.
סוג זה תואר ב-2014 למדע בידי קבוצת חוקרים ביניהם: פאולו מנזיג (Paulo Manzig), אלכסנדר קלנר (Alexander Kellner) ועוד.
שם הסוג ניתן על הקבוצה: "Caiuá Group", אשר חקרה את הממצאים והסיומת "ג'רה" - קיצור של טפיג'רה, קרוב משפחתו.
פטרוזאור זה היה בעל מוטת כנפיים של 2.35 מטרים והיה בעל "קסדה" דמוית-סנפיר מעל הגולגולת, מה שכנראה שימש לתצוגות חברתיות או לאיזון.
אף שבעבר סברו שבני המשפחה היו שוכני חופים, למעשה הוא התקיים במדבר ופרטים רבים נהרגו, עקב שיטפון מסופות מעל אגמים קדומים, אשר העיפו פרטים רבים (בעיקר צעירים) לתוך האגם.
לא ברור ממה ניזון הפטרוזאור, אף שמניחים שהיה צמחוני.
קיה קרניבל (בקוריאנית: 기아 카니발) היא מכונית מיניוואן בגודל מלא שמייצרת חברת קיה מוטורס החל משנת 1998.
הקרניבל היא המכונית הפרטית הגדולה ביותר שמייצרת חברת קיה, ומיועדת להסעת שבעה עד אחד-עשר נוסעים.
הדור הראשון של קיה קרניבל הוצג לראשונה בעולם בשנת 1998 כרכב מיניוואן גדול ומרווח, בגרסאות של שישה ושל שבעה נוסעים, ונועד להתחרות ברכבים כמו טויוטה פריוויה ומאזדה MPV.
בשנת 2002 עבר הקרניבל מתיחת פנים.
הדור הראשון שווק בישראל במהלך השנים עם שלוש יחידות הנעה, כולן עם תיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה הילוכים:
מנוע טורבו-דיזל בנפח של 2,900 סמ"ק המספק כ-135 כוחות-סוס ומהירות מרבית של 170 קמ"ש.
מנוע בנזין v6 בנפח 2,500 סמ"ק המספק של כ-165 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-170 קמ"ש.
מנוע טורבו-דיזל בנפח של 2,900 סמ"ק המספק כ-144 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-167 קמ"ש.
אבזור הבטיחות כלל בעיקר 2 כריות-אוויר ו-2 כוכבי בטיחות במבחן הריסוק.
הדור השני של הקרניבל הושק בעולם בשנת 2006, ונועד להתחרות ברכבים כמו טויוטה סיינה והונדה אודיסיי.
הדור השני הוצע עם שני אורכי מרכב: מרכב ארוך - שנועד בעיקר לשוק האמריקאי, ומרכב קצר יותר - שנמכר ביתר השווקים.
הקרניבל עבר מתיחת פנים בשנת 2009, שעיקרה היה שינויים קלים בעיצוב החיצוני בלבד.
תחילת השיווק בישראל הייתה בשנת 2006, שם שווק הקרניבל בגרסה האירופאית הקצרה יותר, עם שבעה מושבים.
הדור השני הוצע בישראל עם שתי יחידות הנעה:
מנוע טורבו-דיזל בנפח 2,900 סמ"ק המפיק כ-185 כוחות סוס ומהירות מרבית של כ-194 קמ"ש, ותיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה הילוכים.
מנוע בנזין בנפח של 2,700 סמ"ק ושישה בוכנות המספק כ-189 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-182 קמ"ש, לצד תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים.
אבזור הבטיחות כלל 6 כריות-אוויר, בקרת יציבות אלקטרונית ו-4 כוכבי בטיחות במבחני הריסוק.
הדור השלישי הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בניו-יורק בחודש אפריל 2014 לאחר שנתיים של הפסקה מהייצור, כמתחרה למיניוואנים גדולים כמו סאנגיונג רודיוס, טויוטה סיינה, הונדה אודיסיי וקרייזלר גראנד-וויאג'ר.
הגיע לישראל בנובמבר 2015, שם שווק לראשונה ברמת-גימור אחת, עם שמונה מקומות ישיבה ומנוע 3.5 ליטר.
הדור השני של הקרניבל הציג קפיצת מדרגה משמעותית כמעט בכל התחומים, עם עיצוב מודרני, שלדה חדשה, חומרים איכותיים, אבזור מודרני ומנועים גדולים וחזקים בהרבה מהדורות הקודמים.
בשנת 2018 עבר הדגם מתיחת פנים, שכללה בעיקר שינויים עיצוביים קלים, תוספת אבזור ומערכות בטיחות מתקדמות.
בישראל שווק הקרניבל עם יחידת הנעה אחת: מנוע בנזין v6 בנפח של 3,300 סמ"ק עם הספק מרבי של כ-276 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-190 קמ"ש, לצד תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 6 הילוכים.
ברחבי העולם שווקה הקרניבל גם עם מנוע טורבו-דיזל חזק וחסכוני יותר.
אבזור הבטיחות כולל 6 כריות-אוויר ובקרת יציבות אלקטרונית, כאשר במהלך מתיחת הפנים התווספו מספר מערכות בטיחות אוטונומיות, כגון בלימת חירום אוטונומית ומערכת להתרעה על סטייה מהנתיב.
הדגם השלישי נבחן במבחני הריסוק האמריקאים וקיבל ציונים גבוהים.
הדור הרביעי של קיה קרניבל נחשף בדרום-קוריאה ביולי 2020 עם עיצוב ייחודי המדמה רכב suv, במטרה להתחרות גם בדגמי ה-suv הפופולריים.
קיה קרניבל דור 4 משווק בעולם בגרסאות של 7, 8 או 9 מקומות ישיבה ואף בגרסאות של 11 נוסעים במספר שווקים באסיה, בדומה לדור השלישי.
בישראל משווק הקרניבל על ידי היבואן הרשמי טלקאר בגרסאות עם שבעה מושבים בלבד, אך ביבוא המקביל הקרניבל משווק גם בגרסאות עם שמונה מושבים.
ביולי 2021 חשפה קיה גרסה מפוארת וייחודית לדגם בשם "קיה קרניבל היי-לימוזין", עם גג מוגבה לטובת מרווח פנים משופר משמעותית.
שורות המושבים האחוריות הוסבו לצמד מושבים גדולים ומאובזרים, עם מרווח רגליים עצום, לצד תוספות אבזור נוחות נרחב ומפנק.
יחידת ההנעה היחידה בגרסה זו היא מנוע הבנזין 3.5 ליטר עם 272 כוחות-סוס.
שיווק הדור החדש בישראל החל בחודש אפריל 2021.
הדור הרביעי משווק ברחבי העולם עם שתי יחידות הנעה:
מנוע טורבו-דיזל בנפח 2,200 סמ"ק המספק 201 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-202 קמ"ש, לצד תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 8 הילוכים.
מנוע בנזין עם שישה בוכנות בנפח של 3,500 סמ"ק, המספק 272 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-190 קמ"ש.
אבזור הבטיחות כולל בין היתר 7 כריות-אוויר, בקרת יציבות אלקטרונית ומגוון מערכות בטיחות פסיביות ואקטיביות.
קיובייס היא תוכנת DAW (תחנת עבודה אודיו דיגיטלית) שפותחה על ידי חברת Steinberg.
התוכנה משמשת להקלטה, עיבוד ועריכה של מוזיקה.
קיובייס היא אחת מהתוכנות להפקת מוזיקה המובילות בשוק כיום.
התוכנה שוחררה לראשונה בשנת 1989. בשנת 2003 נרכשה על ידי חברת ימאהה.
בשנת 2025 שוחררה הגרסה העדכנית של קיובייס, גרסה 14.
ניתן להשתמש ב-Cubase כדי לערוך סאונד ואותות אודיו המגיעים ממקור סאונד חיצוני, MIDI ודוגמיות אודיו.
כמו כן התוכנה יכולה לארח כלים ואפקטים של VST.
יש לתוכנה מספר תכונות מיוחדות:
רצועות אקורדים: עוזרות למשתמש לעקוב אחר שינויים באקורדים, וניתן להשתמש בהם להרמוניה אוטומטית של רצועות אודיו ו-MIDI, כמו גם להפעיל ארפג'יו ואקורדים עם קולות או קולות בסיסיים לפסנתר ולגיטרה.
ניתן להזין אקורדים באופן ידני או לזהות אוטומטית.
Expression Maps: מוסיף נתיב ל-Key Editor (כלי הפסנתר של Cubase) המאפשר למשתמש להגדיר שינויים בניסוחים ובדינמיקה של הכלי.
ב-DAWs אחרים, זה מצריך שינויי תוכניות MIDI מסובכים.
Expression Notes: מאפשר להחיל בקרי MIDI כגון גובה, עוצמת קול, פאן ומסננים רק על התווים שנבחרו.
זה מתגבר על אחת מהמגבלות הידועות של MIDI, כאשר בקרים כאלה משפיעים בדרך כלל על הערוץ כולו (לדוגמה, כל התווים של אקורד מושפעים באותה מידה משינוי Pitch).
Key Editor: מספק שליטה מדויקת על ציור אקורדים, היפוכי אקורדים, קוונטיזציה, טרנספוזיציות, תיקון קנה מידה, אורכי תווים ו-legato.
ניתן להחיל שינויים רק על התווים שנבחרו או על כל חלק ה-MIDI הנערך.
ניתן לערוך את חלקי ה-MIDI באמצעות פסנתר, עורך תופים ייעודי, עורך תווים, או כרשימה שלמה הניתנת לסינון של אירועי MIDI.
Chord Track: ערוץ בו ניתן לזהות אקורדים וכן לקבל הצעות לאקורדים לפי הנגינה עד כה.
ישנה אפשרות ליצא באיכות גבוהה ובמספר פורמטים של שמע
בתוכנה יש את האפשרות להקליט ערוץ חי לאודיו או מידי וכן לערוך אותו ולהוסיף אפקטים.
התוכנה תומכת גם בחיבור כלי נגינה חיצוניים.
ניתן לחבר כלי נגינה אקוסטיים בעזרת כרטיס קול חיצוני.
גרסת הpro מגיעה גם עם מתקן הזיופים של steinberg
התוכנה מגיעה עם מספר גדול של אפקטים הכוללים EQ,REVERB,DELAY ועוד.
קיובייס Pro - התוכנה המלאה הכוללת את כל האופציות של קיובייס כולל מספר לא מוגבל של ערוצים וחבילת אפקטים מלאה
קיובייס Artist - גרסת הסטודנטים של קיובייס
קיובייס Element - גרסת הביניים של קיובייס
קיובייס Le - גרסת המתחילים של קיובייס
מחירי התוכנה נעים מסביבות כאלפיים שקלים לגרסת ה-Pro, עד כמאתיים שקלים לגרסת ה-Le.
קיווה הוא מונח יין צרפתי שמקורו במילה cuve, שפירושו בור או מכל.
יצרני יין משתמשים במונח cuvée בכמה משמעויות שונות, פחות או יותר מבוססות על הרעיון של מכל יין שמיועד למטרה כלשהי.
המילה קיווה על תוויות יין מציינת בדרך כלל יין של תערובת או אצווה ספציפיים.
מכיוון שהמונח קיווה למטרה זו אינו מוסדר ורוב היינות מאוחסנים במכל או בחבית בשלב כלשהו של הייצור, נוכחותה של המילה קיווה על תווית של יצרן מסוים אינה ערובה לאיכות.
עם זאת, יצרנים בעלי אבחנה המשווקים גם בלנדים רגילים וגם בלנדים שהם מכנים "קיווה ..." שומרים בדרך כלל את המילה לבלנדים מיוחדים או לתערובות נבחרות באיכות גבוהה יותר - לפחות בהשוואה ליינות הרגילים של אותו יצרן.
במיוחד מונחים כמו cuvée speciale, או tête de cuvée (האחרון במיוחד ב-Sauternes AOC) אמורים להצביע על איכות גבוהה יותר.
בהקשר זה, יינות קיווה איכותיות יותר מהרגילים מכונים לעיתים קרובות יינות רזרב, בעוד שקיווה נמוך באיכותו מהתערובת העיקרית, מכונה לעיתים יין שני.
באזורים מסוימים, cuvée פירושה באופן ספציפי בלנד=תערובת, כלומר, יין המופק מתערובת של מספר זני ענבים, ולא מזן בודד.
זה נכון במיוחד מחוץ לצרפת.
במחוז שמפניה, ולפעמים גם באזורים אחרים שמייצרים בהם יינות נתזים בשיטה המסורתית, קיווה מתייחס גם למיץ הענבים הטוב ביותר מכבישה עדינה של הענבים.
בשמפניה, הקיווה היא 2,050 הליטר הראשונים של מיץ ענבים מ-4,000 ק"ג ענבים, בעוד ש-500 הליטר הבאים ידועים בשם taille (זנב), וצפויים לתת יינות בעלי אופי גס יותר.
יצרני שמפניה רבים מתגאים בכך שהם משתמשים רק בקיווה ביין שלהם.
המונח יכול לחול גם על בירה, או על שוקולד, כדי להתייחס לאצווה שמעורבבת על ידי היצרנים כדי לייצר טעם מסוים.
למביק (סוג בירה בבלגיה) וגוזים רבים - בירות חמצמצות בעלות מאפיינים דמויי יין - משווקים כקיווה.
כאשר מתייחסים לבירה, אֵיְיל (ale) או שוקולד, למונח אין משמעות מוגדרת, אלא הוא נועד לעורר רושם של איכות גבוהה יותר - בדומה לשימוש ב"רזרב" ליין באזורים שבהם המונח אינו מוסדר בחוק.
המונח יכול לחול גם על קוניאק.
לדוגמה, 3.140 cuvée, שאינו מסומן בסיווגים הסטנדרטיים של VSOP ,VS או XO - הכוונה היא לפחות שש שנים לפני הביקבוק.
קִיוֶובֶה (בגוארני: Kiveve; באיות בספרדית: Quibebé, מבוטא באותו אופן) הוא מאכל מתוק בדרך כלל במקור מאזור פרגוואי, פופולרי גם בצפון ארגנטינה, עשוי דלעת (בשם המקומי: andai).
במחצית השנייה של המאה ה-19 הוא היה מאכל מקובל בבואנוס איירס ובסביבתה.
ניתן לאכול אותו כמנה עיקרית, כתוספת למנות אחרות (למשל בשר) וכקינוח.
המרקם קרמי, אבל סמיך, לא רך.
שמו, המשמש בשפת הגוארני לתיאור אנשים אדומי שיער, מתייחס לצבע האדמדם של הקיוובה.
המתכון שלו נוצר על ידי האינדיאנים ממוצא גוארני, אבל זה לא מאכל עתיק, אלא עיבוד של מאכל ממוצא ערבי, שהביאו הספרדים.
המקומיים, שהוסיפו קמח תירס למתכון האירופי כחידוש, אפילו לא השתמשו בדלעת ובגבינה במטבח שלהם עד אז.
הכנת המנה נעשית על ידי רתחה במי מלח וסוכר של הדלעת נטולת הגרעינים והחתוכה לקוביות קטנות ולאחר מכן טחינה והוספת קמח תירס (1–2 כוסות לחצי קילו דלעת), אותה כמות חלב וגבינה (חמישית עד שביעית ממשקל הדלעת), אולי מעט מרגרינה, מלח וסוכר לפי הטעם.
"קיווי" הוא כינוי עצמי נפוץ בקרב ניו זילנדים, למרות שהוא משמש גם ככינוי בינלאומי.
בשונה מתוויות דמוגרפיות רבות, השימוש בו אינו נחשב לפוגע; להפך, הוא נתפס בדרך כלל כסמל גאווה וחיבה עבור רוב תושבי ניו זילנד.
מקור השם הוא הקיווי, עוף יליד חסר יכולת תעופה, שהוא הסמל הלאומי של ניו זילנד.
עד למלחמת העולם הראשונה, הקיווי ייצג את המדינה ולא את האנשים; עם זאת, עד שנת 1917, כינו את הניו זילנדים גם "קיוויס", והכינוי החליף כינויים אחרים כגון "אנזדר".
למשך זמן רב, לקיווי הייתה משמעות מיוחדת עבור העם הילידי המאורי, אשר השתמש בעורו כדי ליצור גלימות נוצות (kahu kiwi) עבור צ'יפים.
הציפור נחשפה לראשונה לאירופאים בשנת 1811, כאשר עור שלה הגיע לידיו של זואולוג במוזיאון הבריטי, ג'ורג' שו, שסיווג אותה כסוג של פינגווין ותיאר אותה עומדת זקופה.
לאחר תצפיות מוקדמות של אירופאים, הקיווי נחשבה כפריט מוזר; בשנת 1835, המיסיונר ויליאם ייט תיאר אותה כ"הציפור המדהימה והסקרנית ביותר בניו זילנד".
בתחילת המאה ה-20, אמני קריקטורה החלו להשתמש בקיווי כייצוג של ניו זילנד.
לדוגמה, בקריקטורה של "ניו זילנד פרי לנס" משנת 1904, מוצג קיווי אמיץ אשר גדל לממדי מואה לאחר ניצחון רוגבי בתוצאה 9–3 על הנבחרת הבריטית.
בשנה שלאחר מכן, "The Westminster Gazette" הדפיסה קריקקטורה של קיווי וקנגורו (המייצג את אוסטרליה) היוצאים לוועידה קולוניאלית.
טרבור לויד, שעבד עבור "ניו זילנד הראלד", השתמש גם בקיווי כדי לייצג את נבחרת הרוגבי "אול בלאקס", אך לעיתים קרובות יותר צייר מואה.
סמלים נוספים של ניו זילנד בתקופה זו כללו את הכסף, ילד קטן וגור אריה צעיר.
אולם, עד למלחמת העולם הראשונה, הקיווי שימש כסמל של המדינה ולא של תושבי ניו זילנד.
בתחילת המאה ה-20, כינו את הניו זילנדים, במיוחד חיילים ושחקני אול בלאקס, ברמה הבינלאומית כ-"En Zed(der)s" (נגזר מראשי התיבות של שם המדינה, N.Z.) או "מאורילנדים" (בהתייחס לעם המאורי ותרומתו ההיסטורית למדינה).
מונחים אלו עדיין שימשו לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה 1914-18. עם זאת, למרות שחיילים ניו זילנדים תוארו לעיתים קרובות כ-"Diggers" או כ-"Pig Islanders", עד שנת 1917 כינו אותם גם "קיוויס".
תמונת הקיווי הופיעה על תגי צבא מאז השתמש בה הגדוד קנטרברי הדרומי בשנת 1886, וכמה רגימנטים אימצו אותה במלחמת העולם הראשונה.
"קיוויס" הפך כינוי לגברים מרגימנטים של ניו זילנד.
לא מקובל לחשוב שהכינוי נוצר ככינוי לתכונות הפיזיות של חיילי ניו זילנד (כלומר, מרמז על כך שהם היו נמוכים ומוצקים או ליליים כמו הציפור).
פשוטו כמשמעו, הקיווי ייחודי ומזוהה באופן ברור עם המדינה.
השימוש הבולט שלו על סמלי הרגימנטים הניו זילנדים גם אפשר קישור קל.
הכינוי הפך בסופו של דבר לשימוש נפוץ בכל תיאטראות המלחמה.
טקנולוג'יז בע"מ, המוכרת במותג Quantum Machines, היא חברת הזנק ישראלית בתחום המחשוב הקוונטי.
החברה הוקמה במאי 2018 על ידי איתמר סיון (מנכ"ל), יונתן כהן (CTO), וניסים אופק (מהנדס ראשי), שלושתם בעלי תואר דוקטור לפיזיקה בהנחייתו של פרופ' מוטי הייבלום במכון ויצמן למדע.
החברה מעסיקה (נכון למרץ 2025) 170 עובדים, כמחציתם בישראל והשאר בדנמרק, בגרמניה, ביפן, בארצות הברית ובמדינות נוספות.
החברה מפתחת מערכות חומרה ותוכנה לשליטה והפעלה למחשב קוונטי.
בין השאר שיתפה פעולה עם חברת אנבידיה בפיתוח המעבד NVIDIA DGX Quantum, המשלב את Nvidia DGX עם מערכת הבקרה OPX1000 של קוונטום משינס.
ביוני 2020 הכריזה החברה על שפת התכנות QUA שפיתחה, שנועדה לתכנות במחשבים קוונטיים.
ב־2022 רכשה החברה את חברת קיודביל (QDevil) הדנית, המפתחת רכיבים אלקטרוניים למחשבים קוונטיים.
ביולי 2022 בחרה רשות החדשנות את קוונטום משינס להקמת המרכז הישראלי למחשוב קוונטי, שנפתח ביוני 2024 באוניברסיטת תל אביב.
בנובמבר 2018 השלימה החברה גיום הון ראשוני בסך 5.5 מיליון דולר מהקרנות Battery Ventures ו-TLV Partners.
במרץ 2020 גייסה החברה 17.5 מיליון דולר, בהובלת אביגדור וילנץ.
בספטמבר 2021 גייסה החברה 50 מיליון דולר.
במרץ 2025 גייסה החברה 170 מיליון דולר, לפי שווי של 650 מיליון דולר.
קיום או יש הוא מושג המציין כבישת מקום בעולם המציאות.
מבחינה פילוסופית הוא מציין את סך כל הדברים הנתפסים בתודעה ובהתנסות.
שאלת הגדרת הקיום היא השאלה המרכזית והמגדירה של הפילוסופיה, ממנה מסתעפות שאר השאלות.
מונחים כגון מהות הקיום, משמעות הקיום ואחרים דומים להם הפכו למטבעות לשון מוכרות ונפוצות, שעניינן עיסוק צרוף בשאלות פילוסופיות.
נהוג לציין כי מושג הקיום מורכב מממד אובייקטיבי, כלומר – חיצוני לתודעה, קיים בזכות עצמו, לממד סובייקטיבי, כלומר – קיים בזכות תודעה המשיגה אותו.
היחס בין האובייקטיבי לסובייקטיבי מורכב ביותר והוא אחת השאלות הנוגעות בתחום הפילוסופיה.
כמו כן, ניתן לחלק את הקיום לא-פריורי, כלומר – מחויב מתוך הגדרת הקיום עצמו ואינו ניתן להפרדה ממנו וא-פוסטריורי, כלומר – נובע מתוך ההתנסות בפועל של התודעה ועשוי באופן תאורטי שלא להיות קיים או להיות שונה.
למושג הקיום זיקה משמעותית למושג האמת.
הגדרות האמת והקיום משתנות על-פי שדה השיח, אך הן תלויות זו בזו, והיחס ביניהן הוא תחום עיסוק נרחב של הפילוסופיה.
שאלות הקיום הטהורות נידונו על ידי פילוספים מרכזיים שונים, ביניהם פרוטגורס, סוקרטס ורנה דקארט.
הזרם הפילוסופי המאוחר המשמעותי אשר עסק בשאלות הקיום הטהורות הוא האקזיסטנציאליזם, שמשמעו – "קיומיות", או ליתר דיוק "הגויות הקיום".
קיוטו (יפנית: 京都市 - "עיר הבירה", ) היא עיר במרכז האי הונשו ביפן, נחשבת למרכז התרבותי של המדינה.
הייתה עיר הבירה של יפן בשנים 794–1868, וכיום משמשת כבירת מחוז קיוטו.
העיר כוללת 11 רבעים, ומונה כמיליון וחצי איש (2021), זוהי העיר השלישית בגודלה בחבל קנסאי (אחרי אוסקה וקובה) והתשיעית ביפן, והיא נמצאת במרחק 365 ק"מ מטוקיו.
קיוטו נוסדה במאה השמינית כעיר בירה חדשה על ידי הקיסר קאמוּ, במטרה להרחיק את מוסדות השלטון מהשפעתה של הכמורה הבודהיסטית.
שמה המקורי היה הייאנקיו (平安京 "בירת הרוגע והשלווה").
חצר הקיסרות עבר לעיר בשנת 794, ופתח את תקופת הייאן בהיסטוריה היפנית.
במאה ה-11 שונה שם העיר לקיוטו ("עיר הבירה").
קיוטו נשארה עיר הבירה עד העברת מוסדות הממשל לעיר אדו בשנת 1868, עם הרסטורציה של מייג'י.
לאחר ששונה שמה של אדו לטוקיו (הבירה המזרחית"), נודעה קיוטו לזמן קצר בשם סאיקיו (西京 "הבירה המערבית").
בעבר נודעה העיר גם בשמות מיאקוֹ (都 "מקום מושב הממשלה") וקֵיישי (京師 "עיר בירה").
העיר ספגה נזקים כבדים במהלך מלחמת אונין בין השנים 1467 ו-1477, ולא התאוששה לגמרי עד אמצע המאה ה-16. קרבות רחוב בין קבוצות סמוראים הביאו לחיכוכים עם שכבות האצולה והדת.
אחוזות רבות חוזקו והפכו למבצרים, תעלות הגנה נחפרו ברחבי העיר ובתים רבים נשרפו.
בסוף המאה ה-19, עם המעבר הרשמי של עיר הבירה לטוקיו, החלה קיוטו בתהליך התחדשות כדי למנוע את דעיכתה.
פרויקט הדגל של תקופה זו היה בניית 'תעלת אגם ביווה', שהובילה מים מהאגם הסמוך לעיר.
מי התעלה שימשו להקמת תחנת הכוח ההידרואלקטרית הראשונה ביפן, שסיפקה חשמל למפעלים ולמערכת החשמליות הראשונה במדינה.
פיתוח זה התמקד באזור אוקאזאקי, שהפך למרכז של קידמה ומודרניזציה ובו הוקמו גן החיות העירוני, מוזיאונים לאמנות ומקדש הייאן, שנבנה לציון 1,100 שנים לייסוד העיר.
למרות התלבטויות מצד ארצות הברית לגבי הטלת פצצת אטום על קיוטו בסוף מלחמת העולם השנייה - שכן היוותה את המרכז האינטלקטואלי של יפן ותושביה יכלו "להבין בצורה טובה יותר את משמעות השימוש בנשק זה" - הוחלט לבסוף להסירה מהרשימה.
קיוטו גם ניצלה מהפצצות בנשק קונבנציונלי.
בשל הימנעות חיל האוויר האמריקני מתקיפת העיר במהלך מלחמת העולם השנייה, נשתמרו בה אלפי מקדשים, ארמונות ומבנים היסטוריים אחרים.
עובדה זאת הופכת אותה ל"מוזיאון חי" של התרבות היפנית.
בשנת 1994 הכריז ארגון אונסק"ו על 17 אתרים בעיר ובסביבתה (בהם מקדש קיומיזו-דרה, טירת ניג'ו ומקדש פגודת הזהב - קינקאקו-ג'י) כאתרי מורשת עולמית.
הכרזה זו קיבעה את מעמדה של קיוטו כמרכז תיירות עולמי, המנסה לאזן בין שימור קפדני של מסורות עתיקות לבין הלחצים של עיר מודרנית ומתפתחת.
ב-1 בספטמבר 1956 קיבלה קיוטו מעמד של מחוז עירוני.
בשנת 1997 נערכה בעיר ועידה עולמית, שתוצאתה פרוטוקול קיוטו - אמנה בינלאומית בנושא התחממות כדור הארץ ופליטת גזי חממה.
קיוטו ממוקמת בעמק, חלק מאגן יאמאשירו (או קיוטו), באזור המזרחי של רמות טאמבה.
אגן יאמאשירו מוקף משלושה עברים בהרים הנושאים את השמות היגאשיאמה (東山　"ההר המזרחי"), נישיאמה (西山 "ההר המערבי") וקיטַיאמה (北山 "ההר הצפוני"), עם גובה של מעט מעל 1000 מ' מעל גובה פני הים.
המיקום הפנימי יוצר תנאי מזג אוויר של קיץ חם וחורף קר.
ישנם שלושה נהרות הזורמים באגן - אוּג'יגאווה בדרום, קאצורהגאווה במערב וקאמוגאווה במזרח.
העיר קיוטו תופסת 17.9% משטח מחוז קיוטו, עם שטח של 827.9 קמ"ר.
העיר תוכננה במקור על-פי הדגם של העיר הסינית צ'אנג-אן (כיום שיאן).
הארמון הקיסרי נבנה בצפון העיר ופנה לכיוון דרום, כך שהחלק הימני של הבירה ("אוֹקיוֹ") היה במערב והחלק השמאלי ("סאקיו") במזרח.
בין הצד הימני והשמאלי של הבירה הפרידה שדרה ראשית, שנקראה סוּזאקוּ אוֹג'י ("שדרת האנקור האדום", על שם הרחוב הראשי בצ'אנג אן), אשר יצא מחצר ארמון הקיסר ונגמר בשער רשומון.
מלבד זאת, העיר נבנתה בתבנית שתי וערב של רחובות, אורכה היה כ-5.5 ק"מ, ורוחבה כ-5 ק"מ.
9 רחובות חצו את העיר מצפון לדרום, וקיבלו שמות, ו-13 ממזרח למערב, ואלה נשאו מספרים.
העיר עצמה הוקפה בתעלת מים.
כיום, אזור העסקים המרכזי ממקום מדרום לארמון הקיסר הישן, כאשר האזור הצפוני, הפחות מיושב, משמש כריאה ירוקה לעיר.
האזורים החדשים שמסביב לעיר העתיקה אינם בנויים בצורת שתי וערב, על-אף שבכולם הרחובות נושאים שמות.
קיוטו יושבת על פני אגן מים תת-קרקעי, דבר המספק לעיר שפע של בארות מי שתייה.
בשל העיור, אחוז מי הגשמים המגיעים לבארות אלו מצטמצם, ובארות רבות מתייבשות בקצב הולך וגדל.
יחדיו, כל הרבעים מרכיבים את העיר קיוטו.
אף שנהרסה במלחמות, שריפות ענק ורעידות אדמה במהלך 11 המאות שבהן שימשה כבירה הקיסרית, נותרו בה מבנים היסטוריים חשובים ורבים.
העובדה שהצבא האמריקני חס על קיוטו במהלך מלחמת העולם השנייה תרמה גם היא לשרידותם של המבנים.
עם כ-2,000 מקדשים בודהיסטים, מקדשי שינטו, ארמונות, גנים ויצירות ארכיטקטוניות שנשארו שלמות, קיוטו היא אחת הערים השמורות ביותר ביפן.
בין המקדשים המפורסמים ביותר ביפן נמנה מקדש קיוֹמיזוּ-דֶרה (清水寺), מקדש עץ מרשים, הנתמך על מוטות על מדרון הר; קינקאקוּ-ג'י (金閣寺), מקדש ביתן הזהב; גינקאקו-ג'י (銀閣寺), מקדש ביתן הכסף; ריואן-ג'י (龍安寺), המפורסם בשל גן הסלעים שבו; אייקן-דו זנרין-ג'י (永観堂禅林寺) מפורסם בשינוי צבעי העלים בעונת השלכת ("מומיג'יגארי") ובתאורותיו המיוחדות בערבי הסתיו.
הייאן ג'ינגוּ (平安神宮) הוא מקדש שינטו אשר נבנה בשנת 1895 לכבוד שושלת הקיסרים, ומוקדש לקיסר הראשון והאחרון ששכנו בקיוטו.
לשלושה אתרים מיוחדים יש קשר למשפחת הקיסר: אזור קיוטו-גיואֶן, הכולל את הארמון הקיסרי של קיוטו, והארמון הקיסרי סנטו, אשר שימש את הקיסרים שפרשו; הוילה הקיסרית בקאצוּרה, אחת מאוצרות האדריכלות של יפן;והוילה הקיסרית שוּנגאקוּ-אין, מתחם שלגנים היפנים מרהיבים.
אתרים ידועים אחרים בקיוטו הם תת-מחוז אראשִיָאמה (嵐山), והאגם הציורי שבו.
שכונות הגיישות של גיוֹן (祇園) ופונטוצ'ו (先斗町), דרך הפילוסוף, מקדש פושימי אינארי ותעלות המים הנמתחות לאורך הרחובות העתיקים בעיר.
המונומנטים ההיסטוריים של קיוטו העתיקה כלולים ברשימת אונסק"ו של אתרי מורשת עולמית מאז 1994. אלו כוללות את מקדשי קאמו, טו-ג'י, קיומיזו-דרה, דאיגו-ג'י, נינא-ג'י, סאיהו-ג'י, טנריו-ג'י, רוקואון-ג'י, ג'ישו-ג'י, הונגן-ג'י, ריואן-ג'י, קוזאן-ג'י וטירת ניג'וֹ, אשר נבנתה על ידי שוגונות טוקוגאווה, ובנייתה נסתיימה בשנת 1626.
קיוטו ידועה בשפע הקולינרי שלה.
הנסיבות המיוחדות המהוות את קיוטו כעיר המרוחקת מן הים ובית למקדשים בודהיסטים רבים, הביאו לפיתוח מיני ירקות האופייניים לאזור קיוטו בלבד (京野菜 "ירקות הבירה").
תעשיית הטלוויזיה והקולנוע של יפן נמצאת בקיוטו.
רבים מסרטי האקשן המציגים סמוראים, צולמו בטואֵי אוּזוּמאסה אֶייגהמורה.
אתר צילומים ופארק השעשועים אייגהמורה מציג שיחזורים של בתים יפניים מסורתיים אשר משמשים כתפאורה לסרטים הללו.
בין השחזורים נמצא העתק של גשר "ניהון בושי" (גשר הכניסה לאדו), בית משפט מסורתי וחלקים מיושיווארה, רובע השעשועים העתיק של אדו.
צילומים אמיתיים מתקיימים לעיתים, ומבקרים מוזמנים לצפות.
"מוזיאון המאנגה הבינלאומי של קיוטו" גם כן שוכן בעיר.
במוזיאון תערוכות בנושא, ומנסה לאסוף כל מאנגה שפורסמה אי פעם, וכרגע מחזיק בכ-200,000 כותרים.
בקיוטו נמצא המקדש המוזהב, אחד מהמפורסמים שבמקדשי יפן, וסמוך לו נמצא גן יפני.
תיירות מהווה בסיס נרחב לכלכלת קיוטו.
אתרי המורשת התרבותיים מושכים אליהם באופן מתמיד קבוצות בתי-ספר מכל רחבי המדינה, ומהווים יעד לתיירים מכל העולם.
בשנת 2007, הכריזה עיריית קיוטו על שיא במספר המבקרים בשנה השישית ברציפות, והיא נבחרה לעיר השנייה ביופייה ביפן.
תעשיית העיר מורכבת בעיקר ממפעלים קטנים, רובם מנוהלים על ידי אמנים המייצרים חפצי אומנות יפניים מסורתיים.
טווי הקימונו של קיוטו הם מהמפורסמים, והעיר נשארה כמרכז ארצי לייצור קימונו.
עסקים כאלה, שוקקי חיים במאות שעברו, נעלמים בשנים האחרונות בשל ירידה במכירות חפצי האומנות.
התעשייה המשמעותית היחידה של קיוטו היא תעשיית האלקטרוניקה.
העיר מהווה בסיס חברות אלקטרוניקה רבות, דוגמת נינטנדו.
עם זאת, הצמיחה בתעשיית האלקטרוניקה אינה משתווה לצניחה בשוק האומנות, ועל-כן תפוקתה של העיר ירדה ביחס לערים אחרות ביפן.
קיוטו היא בית ל-37 מוסדות להשכלה גבוהה, ומהווה את אחד מהמרכזים האקדמיים של יפן.
שלוש האוניברסיטאות המקומיות המפורסמות ביותר הן: דושישה, קיוטו וריצומייקאן.
ביניהן, נחשבת אוניברסיטת קיוטו לאחת מהאוניברסיטאות הטובות ביפן, עם מספר חתני פרס נובל, למשל יוקאווה הידקי.
"המוסד לטכנולוגיה של קיוטו" גם כן מפורסם בכל רחבי המדינה, ונחשב בתחומי האדריכלות והעיצוב לאחד מהמוסדות האקדמיים הטובים ביפן.
בקיוטו פועלת גם רשת לימודים גבוהים שנקראת "איחוד האוניברסיטאות של קיוטו", אשר מורכבת משלוש אוניברסיטאות ארציות, חמש ציבוריות (מחוזיות ועירוניות) ו-41 אוניברסיטאות פרטיות, העיר עצמה וארבעה ארגונים נוספים.
האיחוד אינו מציע תואר, אלא מציע קורסים המהווים חלק מתואר באוניברסיטאות החברות.
עם מעל 30 מוסדות להשכלה גבוהה בקיוטו, אוניברסיטאות אמריקניות גם כן רואות בעיר כמרכז חשוב לחינוך ומחקר.
"איחוד קיוטו ללימודי יפן" הוא איחוד של 14 אוניברסיטאות אמריקניות המממנות תוכנית לימודים אקדמיים קפדנית באורך שני סמסטרים ללומדי תואר ראשון, הרוצים לעשות עבודה מתקדמת בנושאי השפה היפנית ולימודי התרבות.
לאוניברסיטת סטנפורד יש מרכז יפן משלה בעיר.
"תחנת קיוטו" היא מרכז התחבורה הראשי של העיר.
התחנה השנייה בגודלה ביפן, היא מכילה קניון, מלון, בית קולנוע, חנות כלבו ומספר מבנים ממשלתיים תחת קורת גג אחת בגובה 15 קומות.
קו טוקאידו שינקנסן, וכמו כן כל קווי הרכבת המקומיים עוברים בתחנה.
רשת האוטובוסים ומערכת הרכבות התחתיות העירוניות של קיוטו פועלים בהיקף נרחב.
תיירים רבים מצטרפים לנוסעים באוטובוסים העירוניים, במוניות או באוטובוסים לתיירים.
אוטובוסים הפועלים בתוך העיר, במחוז ובמדינה כולה עוצרים בתחנת קיוטו.
הטוקאידו שינקסן מחברת ברשת מסילות ברזל את קיוטו עם נגויה וטוקיו בצד אחד, ועם אוסקה ונקודות נוספות בצד השני.
הנסיעה מטוקיו אורכת מעט מעל שעתיים.
דרך נוספת להגיע לאזור קיוטו היא דרך נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי, הנמצא מרחק 72 דקות ברכבת מהעיר.
אופניים מהווים אמצעי תחבורה מרכזי בקיוטו, ונוצרה בעיר תת תרבות של אופניים שהפכה לחלק מזהות העיר.
מאפייניה הגאוגרפיים ומידותיה הופכים את קיוטו לעיר בה קל לנוע על אופניים.
פסטיבלים גדולים רבים נחגגים בקיוטו.
הראשון שבהם הוא האָאוֹי מאצורי, הנחגג ב-15 במאי.
חודשיים אחר כך, 14 עד ה-17 ביולי, הגיון מאצורי, המגיע לשיאו בתהלוכת ענק.
קיוטו גם מציינת את גוזאן אוקוריבי, חג בודהיסטי לכיבוד המתים, ובו מדליקים מדורות בהרים על מנת להנחות את הרוחות לביתן (16 באוגוסט).
ב-22 באוקטובר נערך הג'ידאי מאצורי, "פסטיבל התקופות", בו חוגגים את עברה המפואר של העיר.
בכדורגל, מיוצגת קיוטו על ידי "מועדון הכדורגל קיוטו סאנגה" שעלתה לליגה הראשונה ב-2005. בשל הפופולריות של קבוצת הבייסבול של העיר השכנה, "האנשין טייגרס", לקיוטו מעולם לא הייתה קבוצה בליגת הבייסבול של יפן, למרות שהטייגרס משחקים כל שנה מספר משחקים באצטדיון נישי קיוגוֹקוּ שבעיר.
קיווית מצוייצת (שם מדעי: Vanellus vanellus) היא מין של עוף ממשפחת החופמיים.
החלקים העליונים בצבע ירוק מתכתי בוהק עם הבזקים של סגול, הבטן לבנה והחזה שחור.
על ראשה ציצית שחורה ארוכה, שנתנה לה את שמה.
בתעופה מתגלה דגם שחור-לבן בחלקים התחתונים ותת-שת בגוון כתום.
הקיווית הזו מאופיינת ברגליה הקצרות, שהן הקצרות ביותר בסוג "קיווית" (Vanellus), אליו היא שייכת.
הקיווית המצוייצת מקננת מחופי דרום סקנדינביה ועד מזרח אירופה.
יציבה במערב אירופה, בריטניה וחצי-האי אנטוליה שבטורקיה.
בארץ ישראל חורפת הקיווית המצוייצת בצפון הארץ ומרכזה.
מצב השימור של קיווית זו באירופה הוא קרוב לסיכון.
קיום שטרות הוא שמה של תקנת חכמים מתקופת המשנה, לפיה לא ניתן לסמוך על שטר רק על סמך העובדה שהוא חתום בידי שני הצדדים ושני עדים, אלא צריך שהעדים או הלווה יעידו כי השטר אכן אמיתי.
ד-ה) קיימת גם אפשרות לקיום כאשר הדיינים עצמם מזהים את כתב ידם של העדים החתומים או שמראש העדים יחתמו בפני בית הדין.
למרות שבכל התורה כולה צריך שני עדים על כל פרט ופרט, במקרה זה סברו חכמים שדי בכך שכל עד מעיד על חתימתו.
רבי יהודה הנשיא חלוק על כל זה, והוא סבור שגם כאשר העדים עצמם מעידים ומקיימים את חתימת ידם, צריך עוד אחד שיצטרף עם כל אחד מהם, כדי שיהיו שני עדים על כל חתימה, או לחלופין יש צורך שכל אחד מן העדים יעיד הן על חתימת ידו והן על חתימת חבירו.
מודה בשטר שכתבו - צריך לקיימו?
יש שני אופנים של קיום השטר: על ידי הודאת הלווה או על ידי עדות העדים שחתומים בשטר.
קיום על ידי הודאת הלווה טומן בחובו מוקש משפטי, שכן במקרה כזה יש ללווה נאמנות של הפה שאסר הוא הפה שהתיר, האומרת כי מכיוון שהשטר קוים על פיו, הוא יכול לומר כי אמנם השטר אמיתי והיה חוב, אך החוב כבר נפרע.
רבי מאיר חלוק על חכמים וסבור כי "מודה בשטר שכתבו - אין צריך לקיימו"; כלומר, אם הלווה קיים את השטר די בכך, מכיוון שהוא לא נאמן יותר לומר שהשטר פרוע.
ישנם הסברים שונים בראשונים בשיטתו של רבי מאיר.
רש"י כותב כי ניתן להסביר את דברי רש"י אלה, בכך שדין "הפה שאסר הוא הפה שהתיר" נאמר דווקא במקרה כזה שבו דברי האוסר הם הסמך לפעולתנו, אך במקרה הנוכחי אמירתו של האוסר מחזקת מקור חיוב אחר - שטר, ולכן אמירה נוספת שלו אינה יכולה להגביל את כוח השטר.
במענה לקושיה אחרת למה לא יהיה הלווה נאמן לטעון כי השטר פרוע מדין מיגו שהיה יכול לטעון כי השטר מזויף ולא לקיים אותו, משיבים התוספות כי מדובר ב"מיגו דהעזה", כלומר הלווה חש אי-נעימות לומר שהשטר מזויף, שכן ישנם עדים ואנשים נוספים היודעים כי הדבר שקר.
הסבר זה מבוסס על השיטה כי מיגו הוא כח הטענה.
הראשונים נחלקו האם בתקנת קיום השטרות עקרו חז"ל את תוקפו הרגיל של השטר לגמרי עד שיקיימו אותו, והפכו אותו לנייר חסר כל ערך, או שמא החכמים הותירו את כוח השטר על כנו, אלא שהצריכו למעשה לקיים את השטר, אך מדאורייתא יש לו עדיין תוקף משפטי.
לפי רש"י בתקנת קיום השטרות עקרו חז"ל את דין השטר לגמרי עד שיקיימו אותו, וקבעו כי למרות שמדאורייתא יש לשטר תוקף, הם מבטלים תוקף זה וכעת השטר אינו מועיל לכלום עד שיתקיים.
בכך סבור רש"י כי במקרה שהשטר אינו מקוים אין לעדות כל תוקף, ולכן דין כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד, הקובע כי לא ניתן לעד להעיד לאחר שנתקבלה עדותו - לא קיים, והעדים יכולים להעיד שוב.
לעומת זאת סבורים חכמי התוספות, כי החכמים הותירו את כוח השטר על כנו, אלא שהצריכו למעשה לקיים את השטר, אך מהתורה יש לו עדיין תוקף הלכתי, ושעבודו קיים.
בעיה הלכתית שנידונה בין חכמי בבל היא, כיצד ניתן לקיים את השטר, כאשר יש רק שלושה אנשים, שמתוכם רק שניים מכירים את חתימת העדים.
האם יכולים העדים המעידים על החתימות לשמש בעצמם גם כבית דין המקבל את העדים ("עד נעשה דיין")?
האם די בכך שהדיינים עצמן מכירים את החתימות או שמא צריכים הם להעיד בפני חבריהם כעדים על החתימות?
האם צריכים כל שלושת הדיינים לדעת שהחתימות אמת, או שמא די בכך ששניים יודעים?
רב הונא פסק (יש אומרים שאמר זאת בשם רבו רב), כי די בכך שהדיינים עצמם יודעים שהחתימות אמת, ובכך הם משמשים גם כעדים וגם כדיינים, ואין בכך כל פסול בדרבנן.
רבי אבא מסר את אשר מסר לו רב הונא בשם רב, כי שלושה אנשים שישבו לקיים שטר, והתברר שקיים ערעור פסול על אחד מהם שפסול להיות דיין, רשאים הם להעיד עליו שכשר הוא לפי הידוע להם, רק לפני שחתמו יחד על קיום השטר.
בתלמוד הוסבר כי מדובר באיש שהיה גזלן ובאו להעיד עליו כי חזר בתשובה.
במתמטיקה, קיום ויחידוּת הוא מונח המציין כי קיים עצם מתמטי יחיד המקיים הגדרה או טענה נתונה.
כלומר, על מנת להוכיח טענה בדבר קיום ויחידות, עלינו להוכיח ראשית כי קיים אובייקט המקיים את הטענה, ושנית כי לא קיים אובייקט נוסף המקיים את הטענה הזו, כלומר, הוא יחיד.
לדוגמה, נגדיר "מספר סופר-תאום" שהוא מספר המשתתף בשני זוגות של ראשוניים תאומים.
תחילה נוכיח כי קיום של מספר כזה על ידי כך שנצביע על מקרה מפורש: 5 הוא סופר תאום כי (3,5) ו-(5,7) שניהם זוגות של ראשוניים תאומים.
עתה נוכיח יחידות: נניח כי קיים מקרה נוסף של סופר-תאום.
כלומר קיים p ראשוני כך ש-P-2 ו-P+2 ראשוניים.
שלושת הראשוניים יהיו שונים מודולו 3 ולכן אחד מהם יתחלק ב-3. אך אם ראשוני מתחלק ב-3 הוא בהכרח שווה ל-3 ולכן 3,5,7 היא האפשרות היחידה לשלשת הראשוניים.
וכך הוכחנו את הקיום והיחידות של "מספר סופר תאום", ולמעשה המונח מגדיר את המספר 5.
בלוגיקה מתמטית מקובל לסמן קיום ויחידות של x המקיים תכונה P בעזרת הסימון .
זהו רק קיצור בלתי פורמלי לפסוקים שקולים אורכים יותר המבטאים קיום ויחידות, כמו: (שפירושו: קיים x המקיים את P וכל y המקיים את P שווה ל-x).
המשפט היסודי של האריתמטיקה מראה כי כל לכל מספר טבעי קיימת הצגה כמכפלת ראשוניים, וכי הצגה זו יחידה עד כדי סדר הגורמים.
משפט הקיום והיחידות הוא משפט בסיסי בחקר משוואות דיפרנציאליות המבטיח בתנאים מסוימים, כי קיים פתרון למשוואה דיפרנציאלית וכי פתרון זה הוא יחיד.
את שדה המספרים הממשיים ניתן להגדיר בצורה טבעית כשדה סדור שלם ארכימדי.
ניתן להוכיח כי שדה הממשיים הוא היחיד המקיים תנאי זה.
משפט בוהר-מולרופ מראה כי ישנה פונקציה יחידה המקיימת תנאים מסוימים (כשהמשמעותי מביניהם הוא ל-x חיובי) וכי פונקציה זו היא פונקציית גמא, ובכך מספק הגדרה טבעית לפונקציה חשובה זו.
קיים שדה סופי יחיד מכל סדר שהוא חזקה של מספר ראשוני.
מחוז קיוטו (ביפנית: 京都府) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל קנסאי שבאי הונשו.
בירת המחוז היא העיר קיוטו.
למשך מרבית ההיסטוריה היפנית הייתה העיר קיוטו הבירה הקיסרית של המדינה.
ניתן לעקוב אחר ההיסטוריה של העיר עצמה עד המאה ה-6, וב-794 העביר הקיסר קאמו את הבירה לעיר הייאן-קיו, שסימנה את תחילתה של העיר קיוטו כיום.
ב-1603, עם עליית שוגונות טוקוגאווה לשלטון, העביר השוגון טוקוגאווה איאיאסו את הבירה לאדו (כיום טוקיו).
עם חזרת השלטון הקיסרי ליפן בתקופת מייג'י ב-1868 נותר הקיסר בטוקיו, ומאז הבירה לא שבה לקיוטו.
לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 אוחדו פרובינציות טנגו, ימאשירו ומזרח טנאבה למחוז קיוטו של היום.
אף על פי שרבות מערי יפן הופצצו על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, נותרה הבירה העתיקה ללא פגע, ובמהלך תקופת הכיבוש האמריקאי שכנה מפקדת הארמייה השישית האמריקאית בקיוטו.
מחוז קיוטו ממוקם בליבו של האי הונשו.
מצפון גובל המחוז בים יפן ובמחוז פוקואי, מדרום גובל המחוז במחוזות אוסקה ונארה, ממזרח במחוזות מיאה ושיגה ובמערב במחוז היוגו.
במרכז המחוז עובר רכס הרי טאנבה, שגורם להבדלי אקלים בין צפון המחוז ודרומו.
במחוז קיוטו חמש עשרה ערים:
כלכלת מחוז קיוטו מתבססת בעיקר על תיירות.
בצפון המחוז, בחצי האי טנגו פעיל ענף הדיג ומרכז המחוז הוא אזור חקלאי ומיוער.
המשרדים הראשיים של חברת נינטנדו שוכנים בקיוטו.
קיוטו הייתה ועודנה מרכז תרבותי של יפן.
גם לאחר שהבירה עברה לטוקיו נותרה קיוטו מרכז תרבותי, וניתן למצוא בה שרידים רבים מתקופות שונות בהיסטוריה היפנית.
שאאנשי, רפובליקה העממית של סין
קיוויאק הוא מאכל אינואיטי מסורתי, הנאכל בחודשי החורף בגרינלנד במהלך חגיגות או אירועים רבי משתתפים (כגון חתונות).
כיום מקובל לאכול מאכל זה בארוחת חג המולד בגרינלנד.
תהלך הכנת הקיוויאק כולל דחיסת עופות ים ממשפחת האלקיים לתוך עור כלב ים ותסיסת הבשר בתהליך אל-אווירני מבוקר טמפרטורה.
עופות רבים נדרשים על מנת למלא את עור כלב הים, ולעיתים אף נדרשים כ-500 אלקיימים.
העופות מוכנסים לכלב הים כשהם שלמים, עם הנוצות, המקורים וכלל האיברים הפנימיים.
לאחר מכן נתפר העור, הפתח מצופה שומן ונלחץ מתחת אבן גדולה כדי למנוע חדירת אוויר.
העופות מרקיבים ותוססים במשך מספר חודשים.
קיוטה סוגימוטו (ביפנית: 杉本 京太; 20 בספטמבר 1882 – 26 בדצמבר 1972) היה ממציא יפני.
סוגימוטו נולד במחוז אוקייאמה באי הונשו.
בשנת 1929 רשם פטנט על מכונת דפוס ביפנית עם 2,400 הירוגליפים עליה.
הדבר נעשה על ידי צמצום סימני כתב קאנג'י.
על המצאה זו קיבל מספר אותות יפניים ונכלל ברשימת עשרת הממציאים המפורסמים של יפן משנת 1985.
קיוטאקה קווגוצ'י (ביפנית: 川口 清健; 3 בדצמבר 1892 - 16 במאי 1961) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.
קווגוצ'י נולד במחוז קוצ'י, וסיים את לימודיו במחזור ה-26 של האקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1914, ואת לימודיו במכללת המטה של הצבא ב-1922. במהלך מרבית שנות ה-20 ושנות ה-30 שימש במספר תפקידי מטה שונים בארמיית אזור צפון סין וביפן, וב-1940 קיבל דרגת מייג'ור גנרל.
באותה שונה קיבל קווגוצ'י את הפיקוד על החטיבת הרגלים ה-35, תחת הארמייה הדרומית היפנית.
החטיבה נחתה ולחמה בבורנאו הבריטית בדצמבר 1941 ובינואר 1942, ולאחר מכן נחתה גם בסבו ובמינדנאו שבפיליפינים.
בחודש ספטמבר 1942 נחתה החטיבה ה-35 בגוודלקנל שבאיי שלמה, בתגובה לנחיתות בעלות הברית שם, שסימנו את תחילת קרב גוודלקנל.
מטרת החטיבה הייתה לכבוש את שדה התעופה שדה הנדרסון שהקימו בעלות הברית, או לכל הפחות למנוע את השימוש בו.
בקרב רכס אדסון, בליל ה-13 בספטמבר, תקפה החטיבה ה-35 את קווי בעלות הברית מסביב לשדה התעופה, אך נהדפה תוך שהיא סופגת אבדות רבות, ולבסוף נאלצה לסגת משדה הקרב.
מאוחר יותר הודח קווגוצ'י מהפיקוד על החטיבה ה-35 בשל אי מילוי פקודות במהלך קרב שדה הנדרסון, ונשלח חזרה ליפן.
בשל תפקודו בגוודלקנל, ובשל מחלה בה לקה בעת שהותו באי, יצא קווגוצ'י משירות פעיל לתקופה ארוכה, ורק במרץ 1945 קיבל את הפיקוד על חיל המצב שהיה אמון על הגנת האי צושימה.
לאחר המלחמה נעצר קווגוצ'י על ידי הרשויות הכיבוש של בעלות הברית ביפן, ועמד למשפט בעוון ביצוע פשעי מלחמה, ובהם סיוע להוצאה להורג של שופט בית המשפט העליון של הפיליפינים, חוזה אבאד סנטוס.
הוא נכלא בכלא סוגמו שבטוקיו בין השנים 1946 ו-1953.
קיוטאקה קווגוצ'י נפטר ביפן ב-1961.
קיום מצוות בחלל הוא נושא הלכתי שעוסק בהיבטים שונים של קיום מצוות בחלל.
רוב המחלוקות של הפוסקים העוסקים בנושא קשורות לקיום המצוות לפי זמן או מקום משום שמצוות רבות תלויות בזמן המתפלל ומקומו, וכן בקשיים לקיים מצוות שונות בתנאי החלל.
קיום מצוות בחלל לפי זמן
קיימות בעיות בקיום מצוות הקשורות בזמנים בחלל משום שלא ניתן לדעת מהו הזמן המדויק שנמצאת החללית היות שהחללית כל הזמן בתנועה ומשנה את מיקומה.
הבחנה בין יום ולילה בחלל
חלק מהרבנים טוענים כי יש להבחין בין לילה ליום בחלל על פי הארצות הצפוניות.
בניגוד לטענתם, רבנים אחרים חושבים, כי יש למדוד את הזמן על פי עשרים וארבע שעות מרגע השיגור מכדור הארץ (על פי השעה המופיעה בשעון, מהמקום ששוגר), שתים עשרה שעות יום ושתים עשרה שעות לילה.
לפי מדידה זו ניתן לקיים את המצוות התלויות בזמן.
כמו כן, על פי מדידה זו, יש לקיים את המצוות שצריך לקיים ביום, באור (כאשר המעבורת חולפת באזור ששורר בו מקור אור).
את המצוות שצריך לקיים בלילה, יש לקיים בחושך (כאשר המעבורת חולפת באזור ששורר בו חשיכה).
קיימת בעייתיות בנסיעה במעבורת חלל בשבת.
מי שאינו יודע מתי חל יום השבת ואיבד את חשבון הימים על פי הרבנים, עליו להימנע ממלאכה בכל ימות השבוע ולהתייחס לכל יום כיום שבת, רק אם אין לו אפשרות כלל לקיים את נפשו בצורה מינימלית (שאין לו סדר של ימים) הוא יכול לעשות מלאכה כדי שלא יחסר לו באוכל.
מאמין שנמצא בחלל צריך לחשב את הזמן מתחילת השיגור וכשהוא מגיע ליום השביעי לפי החשבון שעשה, יצטרך לשבות מכל מלאכה, יקדש את השבת בכניסתו וביציאתו בקידוש ובהבדלה, ויתפלל בשבת את התפילות של השבת.
קיווי מנוקד גדול (שם מדעי: Apteryx haastii) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד.
הקיווי הוא עוף שכמעט איבד את שרידי כנפיו.
הוא מגיע לאורך 45 סנטימטרים בזכרים ו־50 סנטימטרים בנקבות ולמשקל של עד 3.3 קילוגרם.
לקיווי נוצות עבות בצבע חום והם מזכירות יותר שערות מאשר נוצות.
המקור בעל שערות בקצה והוא מוארך וכפוף מלמטה, מה שעוזר לו לחפש תולעים באדמה.
הרגליים קטנות והגוף בצורה מעוגלת.
הקיווים הם עופות ליליים היוצאים בערבים לחוף או לשדות ומחפשים יצורים קטנים כמו תולעים או סרטנים.
הם נעזרים לשם כך בשערות מקורם וגם בחוש הריח הרגיש שלהם.
מין זה, כמו מיני עופות רבים מניו זילנד, נמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה אנושית בהם ועקב הבאת חיות לא ילידות המאיימות עליהם כמו שועלים, חולדות וחתולים.
קיווי מנוקד קטן (שם מדעי: Apteryx owenii) המכונה גם קווי ננסי או קווי פוקופוקו הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד.
הוא קרובו של המין קיווי מנוקד גדול החי באי הדרומי של ניו זילנד.
קיווי זה קטן מקרובו ומגיע לאורך 35–45 סנטימטרים ולמשקל 0.9-1.9 קילוגרם.
זהו מין הקיווי הקטן ביותר והמין הקטן ביותר בסדרת היענאים.
כשמו הוא בעל נוצות אפורות מנוקדות מעט בחום ושחור.
הרגליים קטנות ובעלות אצבעות ארוכות והמקור ארוך, מכופף ובעל מעט שערות בקצה.
ציפורי הקיווי הן הקטנות ביותר מבין הציפורים חסרות הכנף והן נמצאות רק בניו זילנד.
הן חיות יוצאות דופן: הן אינן יכולות לעוף, בעלות ראייה חלשה ונחיריים חסומים כרונית, ויש להן ריח מעופש.
מין זה חי בעיקר באיים בין שני האיים הראשיים של ניו זילנד.
הוא חי במאורה שהוא חופר בין העצים ויוצא רק בלילה לחפש מזון.
הוא מחפש באדמה יצורים קטנים כמו תולעים וגם חרקים שונים, אותם הוא מוצא בשימוש בחוש הריח.
קיווי זה נמצא נמצא בסכנת הכחדה חמורה, עד לאחרונה נחשב כי נכחד בטבע ובמפגש האחרון איתו היה ב-1978. אבל ב-2025 התגלתה בשנית על ידי הפקח איאן גראהם נקבת קווי פוקופוקו
קיווי חום דרומי (שם מדעי: Apteryx australis) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד.
מין זה מצוי רק באי הדרומי והוא העוף הלאומי והסמל של המדינה.
הקיווי מגיע לאורך 45–55 סנטימטרים ומשקלו 1.6-4 קילוגרם, כשהנקבות גדולות מהזכרים.
הנקבות מטילות 3 ביצים בקינם כשמשקל הביצה יכול להגיע ל-20% ממשקל האם - השיא בעולם העופות.
הנוצות בעלות צבע חום עם מעט אפור ונראות כמו שערות.
המקור ארוך ומכופף והעיניים קטנות.
מין זה מצוי באי הדרומי של ניו זילנד ביערות שונים ומתחפר במאורה מתחת העצים.
בלילות הוא יוצא לשדות או לחופים ומחפש סרטנים קטנים, חרקים ותולעים אותם הוא מאתר על ידי חוש הריח החזק שלו.
המין מצוי בסכנת הכחדה, עקב כריתת היערות והכנסת מיני טורפים, כמו חתולים, הרמינים, חמוסים, כלבים, פוסומים וחולדות לניו זילנד, שבוזזים את הביצים, ותוקפים גוזלים וצעירים, ואף מבוגרים.
קיווי חום צפוני (שם מדעי: Apteryx mantelli) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד.
מין זה מצוי ברחבי האי הצפוני של ניו זילנד.
אורכו של הקיווי 40 סנטימטרים ומשקלו 2.2 קילוגרם.
הנקבות גדולות מהזכרים ומגיעות עד ל-2.8 ק"ג.
הם בעלי גוף כדורי ונוצותיהם השעירות בעלות צבע חום עם קצת כתום.
הרגליים חשופות והמקור ארוך ושעיר בקצהו.
הוא מצוי באי הצפוני ובאיים נוספים באזור ומצוי ביערות שונים כולל ביערות טרופיים, שם הוא חופר מחילה בין העצים והצמחייה של הקרקע.
הקיווי מצוי בסכנת הכחדה בעיקר עקב הבאת מיני יונקים טורפים לאיים על ידי האדם.
כיום נותרו רק 35,000 פרטים של הקיווי.
קיום שאינו ראוי או החיים ללא זכות לחיים הוא רעיון שהתפרסם בגרמניה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה והתייחס לאוכלוסיות מסוימות של אנשים שנחשבו פגומים כל כך, עד כדי אובדן הזכות לחיים, לפי שיטה זו.
בהמשך, פותחו עבור אוכלוסיות אלו תוכניות של אותנסיה חוקית על ידי המדינה.
הנאצים עשו בו שימוש כדי לתאר פלחים באוכלוסייה שלפי האידאולוגיה הנאצית לא הייתה להם זכות קיום.
גרמניה הנאצית שאפה להשמיד את אותם פלחי אוכלוסייה, אם בהשמדה המונית ואם בהשמדה במרמה במסווה של המתת חסד.
לפי מדיניות הגזע של גרמניה הנאצית אותם פלחי אוכלוסייה כללו בעיקר את היהודים, מתנגדי משטר, הומוסקסואלים וכן בעלי מומים פיזיים או מומים נפשיים מכל הסוגים, אפילו ארים שנחשבו "טהורי דם" לפי האידיאולוגיה הנאצית הגזענית.
גישה זו היא שעודדה והובילה לשואת יהודי אירופה.