tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אשתו מתה בלדתה; ארבעה מחמשת ילדיו מתו בינקותם; הוא סבל לאורך שנים משחפת, צינית, צפדינה ומחלת כליות ומת בגיל 44, ככל הנראה כתוצאה ממחלת השחפת.
שיין היה בין הראשונים שהטמיעו את חידושי הבארוק האיטלקי - מונודיה, סגנון הקונצ'רטאטו, בס ממוספר - ועשו בהם שימוש אפקטיבי בהקשר לותרני.
שיץ יצא לאיטליה פעמים אחדות, אך שיין, ככל הנראה, עשה את כל חייו בגרמניה, עובדה שלאורה נראית הבנתו את הסגנון האיטלקי מרשימה פי כמה.
יצירותיו המוקדמות בסגנון הקונצ'רטטו עוצבו כנראה על פי Cento concerti ecclesiastici של לודוביקו גרוסי דה ויאדאנה, שיכול היה למצוא במהדורה גרמנית.
בשונה משיץ, שחיבר רק מוזיקת קודש (פרט לקובץ מוקדם ובלתי מייצג של מדריגלים, שיין חיבר יצירות קודש וחול בכמויות שוות, פחות או יותר, כמעט כולן ווקאליות.
המוזיקה הווקאלית החילונית שלו כתובה כולה לטקסטים שחיבר בעצמו.
במהלך חייו הוציא לאור לסירוגין קבצים של מוזיקת קודש ומוזיקה חילונית, בהתאם לכוונה שעליה הצהיר בשלב מוקדם - בהקדמה ל"באנקטו מוזיקאלה" - לפרסם לסירוגין מוזיקה לשימוש בעבודת הקודש ובהתכנסויות חברתיות.
הניגוד בין שני סוגי המוזיקה עשוי להיות קיצוני.
בעוד שחלק ממוזיקת הקודש שלו עושה שימוש בטכניקות המתוחכמות ביותר של המדריגל האיטלקי למטרות פולחן דתי, אחדים מן הקבצים החילוניים שלו כוללים, בין השאר, שירי יין מפתיעים בפשטותם ובהומור שבהם.
כמה מיצירותיו מגיעות לכדי עוצמת ביטוי, שדומה לה אפשר למצוא בגרמניה רק אצל היינריך שיץ, כמו למשל Fontana d'Israel או Israel's Brünnlein המרהיבות (1623), שבהן הצהיר שיין על כוונתו למצות את האפשרויות לציור-מילים גרמני "בסגנון המדריגל האיטלקי".
הקובץ המפורסם ביותר שלו היה, אולי, היחיד של מוזיקה אינסטרומנטלית, ה-Banchetto musicale ("משתה מוזיקלי") (1617), המכיל 20 סוויטות וריאציה נפרדות; הן בין הדוגמאות המוקדמות ביותר, והמושלמות ביותר, לצורה זו.
ההנחה הסבירה היא, כי חוברו כמוזיקת סעודה לחצרות וייסנדורף ווויימאר ונועדו לביצוע בויולים.
הן בנויות ממחולות: פאוואן-גליארד (צמד מקובל בראשית הבארוק), קוראנט, ואחריו אלמנדה-טריפלה.
האחדות של כל סוויטה ב"בנקטו" מושגת באמצעות מודוס ובאמצעות נושא גם יחד.
יוהאן וילהלם קורנליוס פון קניגסלב היה נגן עוגב ומלחין גרמני, שפעל מעל חמישים שנה בכנסיית "מריינקירכה" בליבק.
כמנהל הקונצרטים "ערביות מוזיקליות" בליבק תרם לקידום ז'אנר האורטוריה.
בילדותו בהמבורג למד קניגסלב נגינה בפסנתר ופיתוח קול אצל אביו, יוהאן כריסטוף בורכארד פון קניגסלב.
בשנת 1758 הביא אותו אדולף קארל קונצן, נגן העוגב של מריינקירכה, כדי שילמד ויופיע כנער סופרן ("דיסקנטיסט" לפי המושגים של אז) בכנסייה, לרבות ב"ערביות המוזיקליות" (Abendmusiken).
קניגסלב היה תלמידו של קונצן להלחנה, נגינה בעוגב ובכינור.
בשנת 1772 לקה קונצן באירוע מוחי ובהמשך לכך התמנה קניגסלב לסגנו ומחליפו.
אחרי פטירת מורו בשנת 1781 ירש קניגסלב, באישור מועצת העיר ליבק, את תפקידו כנגן עוגב ומנהל המוזיקה ("ורקמייסטר") של הכנסייה.
קניגסלב ארגן לראשונה בליבק קונצרטים על טהרת המוזיקה לעוגב.
כמו כן המשיך בניהול הקונצרטים השנתיים, הקרויים "ערביות מוזיקליות" (Abendmusiken) שהתקיימו בימי א' בסביבות חג השילוש הקדוש ולפני חג הפסחא במריינקירכה.
קונצרטים אלה היו מבוססים על אורטוריות כנסייתיות, שכותבי הלברית להן היו, בין היתר, אחדים מנכבדי העיר.
ערביות מוזיקליות התנהלו כסדרן עד לכיבוש הצרפתי בליבק בשנת 1810. בעשור הראשון של המאה ה-19 לא כלל הרפרטואר של קונצרטים אלה קטעי מוזיקה מקוריים חדשים, אלא יצירות ישנות או זרות בלבד.
בימי שישי קדמו להם חזרות כלליות בנוכחות קהל.
אחרי פרישת הקנטור יוהאן הרמן שנובל לגמלאות בשנת 1801 התמנה קניגסלב גם למנהל מוזיקלי של העיר.
מעבר להתחייבויות אלה, קיבל עליו קניגסלב לארגן סדרת קונצרטים לחובבי המוזיקה וקונצרטים לימי החורף.
בנוסף למוזיקאים מקצועיים, שקיבלו את שכרם מעיריית ליבק, נעזר קניגסלב גם במוזיקאים חובבים.
לצורך השתלמות בביצוע אורטוריות של מלחינים ידועים כמו הנדל, היידן ואחרים ומוזיקה קולית אחרת, הקים קניגסלב מכון לפיתוח קול.
תחת ניצוחו בוצעו בליבק "משיח" מאת הנדל בשנת 1791, האורטוריה "בריאת העולם" מאת היידן ב-1802 ובשנת 1804 האורטוריה "העונות" של אותו המלחין.
ביצועה ב"ערבית מוזיקלית" כלל ציטוט קטעי המקהלה "הללויה" ו"אמן" מהאורטוריה "המשיח" מאת הנדל.
"Der gebor'ne Weltheiland" - אורטוריה לחג המולד, (1788) (פרסומי הספרייה של העיר ליבק 2003 ) כלל גם ציטוט קטעי המקהלה Uns ist ein Kind geborn ו-Ehre sei Gott מ"המשיח" של הנדל.
"קינת דוד על החרמון" (Davids Klage am Hermon; 1793) (פרסומי הספרייה של העיר ליבק 2006)
מבוא ופוגה ברה ומבוא ופוגה בדו לשני עוגבים - ב"ספר העוגב של ליבק" (Lübecker Orgelbuch; פורסם ב-2000)
מבוא ופוגה בדו מז'ור ומבוא ופוגה בפה מז'ור (פורסם ב-2003)
יוהאן ואלר (בנורווגית: Johan Vaaler; 15 במרץ 1866 - 14 במרץ 1910) היה ממציא נורווגי, פקיד פטנטים והמנהל משנת 1892 ועד מותו של משרד "פטנטי ברין" בקריסטיאניה.
לעיתים קרובות הוא מזוהה בטעות כממציא מהדק הניירות מסוג Gem הנפוץ, המוכר במשך יותר ממאה שנים.
ואלר נולד ב"אאורסקוג" כבנו של איכר.
בשנת 1899 תכנן סוג של מהדק ניירות והגיש בקשה לרישום הפטנט בגרמניה ב-12 בנובמבר של אותה שנה.
בקשתו אושרה ב-6 ביוני 1901. הוא גם הגיש בקשה לרישום הפטנט בארצות הברית ב-9 בינואר 1901. האישור על רישום הפטנט באמריקה הוענק לו ב-4 ביוני 1901.
ללא ידיעתו של ואלר, "חברת ייצור Gem בע"מ" הבריטית ייצרה מהדק ניירות שימושי יותר, אבל המוצר שלהם עדיין לא שווק באותה עת בנורווגיה.
העיצוב שלו היה טוב פחות ממתחרהו הבריטי, משום שלא היו בו שתי לולאות מלאות של התיל.
ואלר הצליח כנראה לרשום את העיצוב שלו כפטנט בחו"ל, למרות קיומו של מוצר טוב יותר, מכיוון שרשויות הפטנטים באותה תקופה היו ליברליות למדי באישור כל שינוי שולי בהמצאה קודמת כ"פטנט".
מספר סוגים של מהדקי ניירות נרשמו כפטנטים בארצות הברית מאז 1867, אבל סוג "Gem" לא היה רשום אז (ומעולם לא היה רשום) כפטנט.
כעובד במשרד "פטנטי ברין" בקריסטיאניה, ואלר הכיר את החקיקה והנהלים בנוגע לפטנטים בנורווגיה.
הסיבות שלו לרישום הפטנט מחוץ לארצו אינם ידועות, אך ייתכן שהיה לו ביטחון עצמי מוגזם בנוגע להמצאתו והוא רצה להבטיח לעצמו את זכויות המסחר הבינלאומיות.
כמו כן, הוא יכול להיות מודע לכך שיצרן נורווגי יתקשה להציג המצאה חדשה בחו"ל, החל בשוק הביתי הקטן.
סביר מאוד שתוך זמן קצר הוא התאכזב קשות כאשר ראה את סגנון "Gem", הטוב בתכנונו מהמצאתו שלו, שככל הנראה הוצג בנורווגיה עוד במהלך חייו שלו.
לא ידוע אם ניסה ליצור קשר עם יצרנים פוטנציאלים בנורווגיה או בחו"ל, וחוסר יוזמה זה נראה כאישור לכך הוא למד במהרה שמהדק מעולה כבר היה קיים.
הפטנט שלו פג בשקט ובינתיים סגנון "Gem" כבש את העולם כולל בארצו, שם יצרן קרסים לדגים נורווגי יצר יחד עם בנו מהדקי ניירות מסוג Gem מאז 1928. ואלר נפטר בקריסטיאניה.
הרעיון השגוי שואלר הוא שהמציא את מהדק הניירות התפרסם בנורווגיה לאחר מלחמת העולם השנייה ומצא את דרכו לתוך אנציקלופדיות מסוימות.
אירועי המלחמה תרמו רבות למעמדו המיתי של מהדק הניירות.
הפטריוטים לבשו אותם על דשיהם כסמל של התנגדות לכובשים הנאצים ולשלטונות הנאציים המקומיים כאשר סימנים אחרים של התנגדות, כמו סיכות עם סמלו של מלך נורווגיה הגולה, הוקון השביעי או סיכות של דגל נורווגיה נאסרו.
המהדקים נועדו לציין סולידריות ואחדות ("אנו קשורים יחדיו").
הסמליות שלהם הייתה ברורה עוד יותר מכיוון שהמילה בנורווגית למהדקי ניירות משמעותה גם אוגדים, מחברים ("binders").
מי שלבשו אותם עדיין לא ראו בהם סמלים לאומיים, מכיוון שהמיתוס שלהם על כך שהם המצאה נורווגית לא היה ידוע כלל באותה עת.
לבישת המהדקים נאסרה תוך זמן קצר ועונידהם הסתכנו בעונש חמור.
בשנת 1989 אנדרטה של מהדק ניירות ענקי, בגודל של כמעט שבעה מטרים, הוקמה בקמפוס של המכללה למסחר ליד אוסלו לכבודו של ואלר, תשעים שנה אחרי שההמצאה שלו נרשמה כפטנט.
למרות שהאנדרטה הוקמה לכבודו של ואלר המהדק שהיא מציגה הוא מהדק ניירות מסוג Gem, ולא המהדק שנרשם כפטנט על ידי ואלר.
החגיגה של המצאת מהדק הניירות, על ידי ממציא נורווגי לכאורה, הגיעה לשיאה בשנת 1999, 100 שנים לאחר שואלר הגיש את בקשתו לרישום הפטנט בגרמניה.
בול הנצחה לזכר כך הוצא באותה שנה, הראשון בסדרה על כושר ההמצאה הנורווגי.
הרקע של הבול מראה העתק של רישום הפטנט במשרד הפטנטים הגרמני "Patentschrift".
עם זאת, המהדק שבקדמת התמונה הוא לא מהדק הניירות שמתואר על מסמך זה, אלא של מהדק ניירות מסוג "Gem" הנפוץ.
בשנת 2005, אנציקלופדיית הביוגרפיות הלאומית של נורווגיה (Norsk biografisk leksikon) פרסמה את הביוגרפיה של יוהאן ואלר, כממציאו של מהדק הניירות.
יוהאן ואן הולסט (הולנדית: Johan Wilhelm van Hulst; 28 בינואר 1911 – 22 במרץ 2018) היה סופר ופרופסור הולנדי, פוליטיקאי בדימוס וחסיד אומות העולם שהציל יחד עם ולטר סוסקינד והנרייטה פימנטל מאות ילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
ואן הולסט נולד באמסטרדם ב-28 בינואר 1911. הוא למד פסיכולוגיה ופדגוגיה ב"אוניברסיטה החופשית של אמסטרדם" (Vrije Universiteit Amsterdam) ושימש בו בזמן כמורה ומדריך חינוכי במספר ערים בהולנד.
בשנים 1942–1960, שימש כמנהל של המכון הפדגוגי הקלויניסטי להכשרת מורים באמסטרדם.
ואן הולסט היה חבר במפלגת CHU (האיחוד הנוצרי ההיסטורי) ומאוחר יותר ב-CDA (המפלגה הנוצרית דמוקרטית) בה התמזגה ה-CHU.
בשנים 1972 - 1981, שימש במנהיג סיעה בסנאט ההולנדי מטעם ה-CHU ומ-1977 ב-CDA.
ואן הולסט היה שחמטאי מוכשר.
בגיל 95 ניצח בתחרות שחמט בה התחרו פוליטיקאים לשעבר.
הוא ניצח שוב בתחרות זהה ב-2010. ב-28 בינואר 2011 חגג את יום הולדתו ה-100. לפי רנה ואן דר לינדן נשיא הסנאט של הולנד, ואן הולסט הוא הסנטור הראשון של הולנד שהגיע לגיל 100 מאז היווסדו של הבית העליון ב-1815.
יוֹהַאן ווֹלפְגַנג דוֹבֵּרֶיינֶר היה כימאי גרמני המפורסם בגילוי מחזוריות מספר יסודות כימיים.
נולד בעיר הוף שבנסיכות ביירויות לאב שעבד כעגלון.
הוא לא למד באופן מסודר, היה עוזרו של רוקח במינכברג - תפקיד שאפשר לו לקרוא ולבקר בהרצאות מדעיות.
בהמשך על מנת לקבל רישיון לניהול בית מרקחת מ-1800–1803 הוא למד מדעי טבע בשטרסבורג אז בצרפת.
בחזרתו הוא לא הצליח לפתוח עסק אך בעקבות הכרת מקצוענים בפרסומיו על שיפור תהליכי קבלת תרכובות שונות ב-1810 בעזרת גתה הוא הוזמן לעבוד כפרופסור באוניברסיטת יינה.
ב-1821 הוא הצליח לבודד חומצה אצטית על ידי חמצון כוהל בנוכחות פלטינה וב-1823 דיווח על התלקחות של מימן בנוכחות פלטינה ספוגית בעקבותיה המציא את אחד המצתים הראשונים הידוע בעקבותיו כמנורת דובריינר.
שתי העבודות הללו יחד עם עבודותיו של האמפרי דייווי התחילו ענף כימיית קאטליזות.
במחקרו שהתחיל ב-1829 גילה מחזוריות ועקביות בתכונותיהם של קבוצות יסודות.
כך הוא מצא שהמשקל האטומי של ליתיום ואשלגן קרוב מאוד לזה של נתרן וכך גם לעוד יסודות כאשר צפיפותם של אותם היסודות גם כן מסתדרת באופן זהה.
השלישיות הללו נקראו בהמשך "טריאדות (שלישיות) דובריינר".
בנוסף עשה ניסויים על מנת לבודד אֵקַאבּוֹרוֹן אותו החשיב כריפוי למחלת הכלבת.
הצליח לבודד פורפורל, היה אחד הראשונים להשתמש בפלטינה כזרז לתגובות כימיות, עסק בתהליכי צביעת בדים, חקר תהליכי תסיסה.
יוהאן וולפגנג פון גתה, שהיה חברו, גם ביקר בהרצאותיו כל שבוע והשתמש בתאוריות אפיניות כבסיס לנובלה "Die Wahlverwandtschaften" ("אפיניות הבחירה") מ-1809.
נפטר ביינה שהשתייכה אז לדוכסות סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
יוהאן וילהלם (יוקה) רנגל Rangell; 25 באוקטובר 1894 – 12 במרץ 1982) היה פוליטיקאי פיני, ראש ממשלת פינלנד בשנים 1941–1943.
רנגל רכש השכלה כעורך דין.
בתחילת הקריירה עבד כבנקאי בבנק המרכזי של פינלנד.
עוד לפני מלחמת העולם השנייה הייתה לו היכרות קרובה עם ריסטו רייטי, קודמו בתפקיד ולאחר מכן נשיא פינלנד בתקופת כהונתו.
הוא מילא תפקיד מרכזי סביב אולימפיאדת הקיץ 1940, שהועברה מטוקיו להלסינקי אך לבסוף בוטלה בשל פרוץ מלחמת החורף בין ברית המועצות לפינלנד ב-1939.
לאחר שרייטי נבחר לנשיא פינלנד (בעקבות התפטרות קודמו קיוסטי קליו), התקדם רנגל לתפקיד ראש הממשלה, ב-4 בינואר 1940. במסגרת תפקידו עסק בעיקר בסוגיות כלכליות, בעוד מדיניות החוץ הייתה נתונה בעיקר להשפעתם של רייטי, שר החוץ ויטינג, ומפקד הכוחות הצבאיים מנרהיים.
פעולותיו הלוחמניות של הקבינט בראשותו במלחמת ההמשך מול רוסיה, זכו לתמיכת הפרלמנט.
הוא הגן על כיבוש מזרח חבל קרליה, אך הפינים נאלצו לסגת מהאזור בהסכם מוסקבה (1944).
במהלך ביקורו של היינריך הימלר מגרמניה הנאצית בפינלנד באוגוסט 1942, היסה רנגל את שאלותיו של הימלר לגבי המיעוט היהודי בארצו, באמירתו הידועה "Wir haben keine Judenfrage" ("לנו אין בעיה יהודית").
לאחר המלחמה, ב-1946, הורשע לצד פוליטיקאים רבים בבית המשפט בפשעים נגד השלום (במשפטים שנערכו לפי דרישת ברית המועצות) ונידון ל-6 שנות מאסר.
הוא זכה לחנינה ב-1949. לאחר שחרורו הוא לא חזר לפוליטיקה, אך המשיך להיות מעורב באולימפיאדת הלסינקי (1952) ובוועד האולימפי הבינלאומי, עד 1967. כן היה חבר במועצת המנהלים של בנק קנסליס-אוסק-פנקי.
הוא היה בנם של גוסטב ואסה ושל אשתו השנייה, מרגרט ליונהבורד, אשת אצולה שוודית.
הוא היה דוכס פינלנד בין השנים 1556 – 1563, וב-1581 קיבל את התואר "הנסיך הגדול של פינלנד".
יוהאן היה בנם השני של גוסטב ואסה (הראשון) ושל מרגרט ליונהבורד.
כדוכס פינלנד הוא התעמת עם אחיו, אריק הארבעה- עשר, מלך שוודיה וב-1563 הוא נכלא על ידו.
לאחר שחרורו מהכלא, ככל הנראה בשל אי השפיות של אחיו, הצטרף יוהאן למתנגדים לאחיו, הדיח אותו וירש אותו על כס המלכות.
בעל בריתו החשוב ביותר היה דודו מצד אמו, סטן ליונהבורד.
זמן קצר לאחר מכן הוציא יוהאן להורג את יועצו הנאמן ביותר של אחיו, יורן פרסון, שהוחזק כאחראי העיקרי ליחס הנוקשה שיוהאן זכה לו כאשר נכלא.
עד יומו האחרון של אחיו אריק, קיננו בליבו של יוהאן חששות.
הפחד שלו מפני האפשרות שהמלך המודח ישוחרר מכלאו, הובילה אותו להורות ב-1571 לשומריו של אחיו, להרוג אותו בכל מצב בו יעלה בפניהם החשד שמישהו עלול לשחרר אותו.
באופן זה סיים אריק הארבעה עשר ככל הנראה את חייו ב-1577.
בהמשך יזם יוהאן שיחות שלום עם דנמרק ועם העיר ליבק, כדי להביא את מלחמת שבע השנים הצפונית לקיצה, אך דחה את הסכמי רוסקילדה (1568) שבו קיבלו נציגיו דרישות מרחיקות לכת של הדנים.
לאחר שנתיים נוספות של לחימה, הסתיימה המלחמה בוויתורים מינוריים של השוודים בהסכם שצ'צ'ין שנחתם ב-1570. בשנים הבאות הוא נלחם בהצלחה נגד רוסיה במלחמת ליבוניה שהסתיימה ב-1583 בחתימתו של הסכם פלוסה ושוודיה קיבלה בחזרה את העיר נרבה.
באופן כללי הושפעה מדיניות החוץ של יוהאן מקשריו עם פולין, שבשנת 1587 היה בנו זיגימונד למלך פולין.
בתחום מדיניות הפנים הראה יוהאן רגשות אהדה כלפי הכנסייה הקתולית, בהשפעת אשתו קתרינה, שהייתה בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין וכתוצאה מכך נגרמו חיכוחים עם הכמורה והאצולה השוודיות.
הוא חידש מספר מנהגים דתיים קתוליים וב-1575 הוא התיר למנזרים הקתוליים שנותרו בשוודיה, לקבל לשורותיהם מועמדים חדשים לנזירות.
מעת לעת הוא גם התעמת עם אחיו הצעיר, קרל.
יוהאן השלישי היה פטרון נלהב של האומנויות והארכיטקטורה.
יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Johann Wilhelm von der Pfalz; 19 באפריל 1658 - 8 ביוני 1716) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1690–1716.
יוהאן וילהלם נולד בדיסלדורף ב-19 באפריל 1658, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה.
בשנת 1678 התחתן יוהאן וילהלם עם מריה אנה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה גונזגה, ובשנת 1679 ויתר לו אביו על דוכסויות יוליך וברג.
בשנת 1689 מתה אשתו ללא ילדים, ויוהאן וילהלם התחתן עם מריה אנה לואיזה דה מדיצ'י, בתם של קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ומרגריט לואיז ד'אורליאן, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1690 מת אביו פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ויוהאן וילהלם עלה לשלטון במקומו.
לאחר עלותו לשלטון, העביר יוהאן וילהלם את בירת הנסיכות מהיידלברג לדיסלדורף, ובשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק, ובו הסיר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת את טענתו לבעלות על חלק מנסיכות הבוחר מפפאלץ.
בשנת 1705 הכריז יוהאן וילהלם על סובלנות דתית בנסיכות, בהשפעת פילגשו דורותיאה פון ולן.
ב-8 ביוני 1716 מת יוהאן וילהלם בדיסלדורף ללא ילדים, ואחיו קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה במקומו לשלטון.
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן (גרמנית: Johann II.
יוהאן השני נולד בזימרן שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-20 במרץ 1492, ליוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ויוהנה מנסאו-זארבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן ויוהנה מלון.
בשנת 1509 מת אביו יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון.
עם פרוץ הרפורמציה הפרוטסטנטית, העביר יוהאן את הרוזנות לדת הלותרנית.
בעקבות כך פרץ סכסוך בינו לבין שכניו ארכיבישופויות טריר ומיינץ.
ב-18 במאי 1557 מת יוהאן, ובנו פרידריך השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1508 התחתן יוהאן עם ביאטריקס מבאדן, בתם של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטיליה מקצנלנבוגן, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1515–1576)
יוהאן הרביעי נולד ב-4 באוקטובר 1437 לאלברכט השלישי, דוכס בוואריה ואנה מבראונשווייג-גרובנהאגן-איינבק, בתם של אריך הראשון, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן ואליזבת מבראונשוויג-גטינגן.
בשנת 1460 מת אביו אלברכט השלישי, דוכס בוואריה, ויוהאן עלה במקומו לשלטון.
יוהאן היה חובב ציד מושבע, אך מת בפתאומיות ב-18 בנובמבר 1463 כתוצאה ממגפה.
לאחר מותו התפטרו אחיו וולפגנג וכריסטוף מזכותם בירושה, ואחיו זיגיסמונד, דוכס בוואריה ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה ירשו יחד את הדוכסות.
יוהאן הרביעי, דוכס בוואריה בית ויטלסבאך נולד:4 באוקטובר 1437 מת:18 בנובמבר 1463 אלברכט השלישי דוכסות בוואריה-מינכן 1460–1463 זיגיסמונד אלברכט הרביעי
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג , היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1608–1619, ודוכס פרוסיה בין השנים 1618–1619.
יוהאן זיגיסמונד נולד ב-8 בנובמבר 1572 בהאלה ליואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולקתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, בתו של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין.
בשנת 1594 התחתן יוהאן זיגיסמונד עם אנה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, שהייתה אמורה לרשת את נחלות אביה לאחר מותו, מכיוון שלא היו לו בנים.
בשנת 1614 קיבל יוהאן זיגיסמונד באמנת קסנטן קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג, בעוד יריבו וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג קיבל את דוכסויות יוליך וברג, ובשנת 1618 ירש מחמיו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה את דוכסות פרוסיה.
ב-23 בדצמבר 1619 מת יוהאן זיגיסמונד בברלין, ובמקומו עלה לשלטון בנו גאורג וילהלם.
בשנת 1594 התחתן יוהאן זיגיסמונד עם אנה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג היה נסיך בוחר של ברנדנבורג בין השנים 1486–1499, וקיבל את התואר "ציצרו" על שם מרקוס טוליוס קיקרו הנואם הנודע מהרפובליקה הרומית.
יוהאן נולד ב-2 באוגוסט 1455, לאלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ומרגרטה מבאדן, בתם של יקוב, מרקיז באדן-באדן וקתרינה מלורן, מרקיזת באדן-באדן.
בשנת 1466 הצטרף אביו לדודו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג במלחמת הירושה של שטטין, ובשנת 1470 התפטר פרידריך ואביו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1486 מת אביו אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויוהאן עלה לשלטון במרקיזות ברנדנבורג במקומו, ואילו אחיו פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך וזיגיסמונד, מרקיז ביירוית ירשו את הנחלות בפרנקוניה.
בשנת 1488 קבע יוהאן את ברלין כבירת הנסיכות, ובשנת 1490 צירף שטחים בפומרניה לנחלותיו.
ב-9 בינואר 1499 מת יוהאן, ובמקומו עלה לשלטון בנו יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1476 התחתן יוהאן עם מרגרטה מתורינגיה, בתם של וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה ואן, דוכסית לוקסמבורג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1484–1535)
אנה מברנדנבורג (1487–1514), התחתנה עם פרדריק הראשון, מלך דנמרק
אורסולה מברנדנבורג (1488–1510), התחתנה עם היינריך החמישי, דוכס מקלנבורג
יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז' (בהולנדית: Johan Willem Friso van Oranje-Nassau; 14 באוגוסט 1687 – 14 ביולי 1711) היה נסיך אורנז' בין השנים 1702–1711.
וילם נולד בלייוורדן ב-14 באוגוסט 1687, להיינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ ולהנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו והנרייטה שרלוטה, רוזנת נסאו.
בשנת 1696 מת אביו היינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ, ויוהאן וילם פריסו מונה במקומו לנסיך נסאו-דיאץ ולסטאדהאודר של פריסלנד וחרונינגן.
ב-19 במרץ 1702 מת ויליאם השלישי, מלך אנגליה, שהיה בנוסף נסיך אורנז'.
בכל חמשת המחוזות בהם שלט ויליאם השלישי – הולנד, זיילנד, אוטרכט, חלדרלנד ואוברייסל – הושעה תפקיד הסטאטהולדר לאחר מותו של ויליאם.
שני המחוזות הנותרים – פריסלנד וחרוניגן – מעולם לא נשלטו בידי ויליאם השלישי, ובהם המשיך יוהאן וילם פריסו לשלוט.
לפי צוואתו של ויליאם, היה יוהאן וילם פריסו אמור גם לרשת את נסיכות אורנז', אך פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה תבע את המחוז הזה לעצמו.
בשנת 1707 התגייס יוהאן וילם פריסו לצבא ההולנדי, ופיקד עליו בקרבות שונים במהלך מלחמת הירושה הספרדית, כחלק מצבאו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו.
ב-14 ביולי 1711 טבע יוהאן וילם פריסו, בעת מסעו מהחזית בפלנדריה למפגש עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, לדיון על ירושת נסיכות אורנז'.
יוהאן וילם פריסו הותיר לבנו וילם שנולד לאחר מותו, את טענתו לשלטון בנסיכות.
תחת חוזה אוטרכט, עליו הוסכם בשנת 1713, התיר פרידריך הראשון למלך צרפת, לואי הארבעה עשר, לקחת את מחוזות אוראנז' לרשותו.
לוילם הרביעי נותר רק התואר "נסיך אורנז'" הריק מתוכן, בנוסף בשנת 1747 קיבל וילם הרביעי קיבל גם את תפקיד הסטאדהאודר (משנה זו והלאה היה סטאדהאודר אחד לכל הרפובליקה, ולא אחד לכל מחוז כפי שהיה לפני כן).
ב-26 באפריל 1709 התחתן יוהאן וילם פריסו עם מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של קרל, רוזן הסן-קאסל ומריה אמליה מקורלנד, ממנה היו לו 2 ילדים:
אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ (1710–1777), התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך.
יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר היה דוכס סקסוניה-ויימאר בין השנים 1602–1605.
יוהאן נולד ב-22 במאי 1570 בוויימאר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר ולדורותיאה מריה מאנהלט, בתו של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט.
בשנת 1573 מת אביו יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ואחיו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1602 מת פרידריך וילהלם, ויוהאן עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1603 דרש אחיינו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג את ירושתו, ומשום כך חולקה הדוכסות בינו לבין אחיינו, שהקים את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג.
ב-18 ביולי 1605 מת יוהאן בויימאר, ובנו יוהאן ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו.
ב-7 בינואר 1593 התחתן יוהאן עם דורותיאה מריה מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואלאונורה מוירטמברג.
ממנה היו לו 12 ילדים:
יוהאן ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר (1594–1626).
אלברכט הרביעי, דוכס סקסוניה-אייזנך (1599–1644).
יוהאן פרידריך, דוכס סקסוניה-ויימאר (1600–1628).
יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר היה דוכס סקסוניה בין השנים 1566–1572, ודוכס סקסוניה-ויימאר בין השנים 1572–1573.
יוהאן וילהלם נולד ב-11 במרץ 1530 בטורגאו שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולזיבילה מקלווה, בתם של יוהאן השלישי, דוכס קלווה ומריה מיוליך-ברג.
בשנת 1547 ויתר אביו יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה.
לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין האחים; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את אזור גותה.
בשנת 1554 ניסה אחיו יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה להחזיר לידיו את נסיכות הבוחר מסקסוניה, אולם הובס בשנת 1556 הובס, ולאחר מאבק בן 10 שנים נכלא בשנת 1566, ויוהאן וילהלם קיבל את נחלותיו.
ב-2 במרץ 1573 מת יוהאן וילהלם בויימאר, ובנו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו.
ב-15 ביוני 1560 התחתן יוהאן וילהלם עם דורותיאה סוזנה מפפאלץ-זימרן, בתם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך.
פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר (1562–1602).
יוהאן זרקו הוא רוכב מרוצי אופנועים צרפתי המתחרה באליפות ה-MotoGP עבור קבוצת קסטרול הונדה LCR .
בשנת 2004 החל להתחרות באליפות המינימוטו.
שנה לאחר מכן סיים במקום השני באליפות אירופה בקטגוריה.
בשנת 2006 סיים במקום השני באליפות אירופה הפתוחה.
במקביל התחרה באליפות איטליה קטגוריית 125 סמ"ק, בה סיים במקום ה-12.
בשנת 2007 לקח חלק בתחרויות גביע הרוקי'ס של רד בול.
הוא ניצח בארבעה מרוצים וזכה בתואר.
בעקבות כך התקבל לאקדמיה של רד בול.
בשנת 2008 מיעט להתחרות וערך הופעות בודדות באליפות איטליה.
את הבכורה במרוצי גרנד פרי ערך בגרנד פרי קטר בפתיחת עונת 2009. המרוץ קוצר בעקבות הגשם העז שירד על המסלול וזרקו שסיים במקום ה-15 קיבל רק מחצית הנקודה.
במהלך העונה צבר נקודות בשבעה מרוצים נוספים, את העונה סיים במקום ה-20 בדירוג הנהגים הכולל.
בשמונת המרוצים הראשונים של עונת 2010 צבר נקודות.
בגרנד פרי של צ'כיה, המרוץ התשיעי של העונה, קבע לראשונה את זמן ההקפה המהירה, אך לבסוף סיים את המרוץ במקום ה-19, מחוץ לטווח הנקודות.
למרות שלא הצליח לסיים את שלושת המרוצים האחרונים של העונה, דורג בסיומה במקום ה-11.
בעונתו השלישית בקטגוריה עבר להתחרות עבור קבוצת AJO.
בגרנד פרי של ספרד, המרוץ השני בעונה, סיים במקום השלישי ועלה לראשונה על הפודיום.
עד לסיום העונה השיג עשרה פודיומים נוספים, כולל ניצחון בכורה בגרנד פרי היפני.
לקראת עונת 2012 עבר להתחרות בקטגוריית ה-Moto2 ורכב עבור קבוצת JIR.
את עונת הבכורה בקטגוריה סיים כרוקי העונה.
בעונתו השנייה עבר לרכב על אופנועי סוטר (Suter) ואת העונה סיים במקום התשיעי, שיפור של מקום לעומת העונה הקודמת.
בעונת 2014 הצטרף לקבוצת קטרהאם שהוקמה באותה השנה.
מגמת השיפור נמשכה ואת העונה סיים במקום השישי.
הוא המשיך לעבור בין קבוצות ובעונת 2015 הצטרף לקבוצת AJO, עבורה התחרה בקטגוריית ה-125 סמ"ק.
14 פודיומים, מתוכם 8 ניצחונות הקנו לו את תואר האליפות בפער של כ-120 נקודות מאלכס רינס שסיים במקום השני.
הוא שב וזכה בתואר בעונת 2016 והיה לראשון בקטגוריה שזוכה באליפות שנתיים ברציפות.
אחרי צמד הזכיות באליפות עבר להתחרות בקטגוריה הבכירה והצטרף לקבוצת טק 3 ימאהה.
במרוץ פתיחת העונה הפתיע רבים, כשלקח את ההובלה מיד בתחילת המרוץ.
הוא הספיק לקבוע את זמן ההקפה המהירה והוביל בפער של 2 שניות לפני שהתרסק במהלך ההקפה השישית ונאלץ לפרוש מהמרוץ.
בגרנד פרי הצרפתי סיים במקום השני והשיג את הפודיום הראשון עבורו בקטגוריה.
את עונת הבכורה סיים במקום השישי, מיקום בו דורג גם בסיום עונת 2018. במהלך העונה חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת KTM, החל מעונת 2019
זרקו התקשה להגיע להישגים עם KTM ובמהלך חודש אוגוסט שוחרר מהקבוצה, כשנותרוווווו עוד שישה מרוצים לסיום העונה.
בשלושת המרוצים האחרונים של העונה רכב כמחליף בקבוצת הלווין של הונדה.
לקראת עונת 2020 חתם בקבוצת דוקאטי אנטיביה.
יוהאן נולד בשנת 1341 לשטפן השני, דוכס בוואריה ואיזבלה מסיציליה, דוכסית בוואריה, בתם של פדריקו השלישי, מלך סיציליה ואלינור מאנז'ו.
בשנת 1375 מת אביו שטפן השני, דוכס בוואריה, ויוהאן ואחיו פרידריך, דוכס בוואריה ושטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין יוהאן לאחיו: יוהאן קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט.
בשנת 1397 מת יוהאן בן ה-14 ביוני ל-1 ביולי, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את דוכסות בוואריה-מינכן.
בשנת 1372 התחתן יוהאן עם קתרינה מגוריציה, בתם של מיינהארד השישי, רוזן גוריציה וקתרינה מפפאנברג, ממנה היו לו 3 ילדים:
סופיה מבוואריה (1376–1425), התחתנה עם ונצל, מלך גרמניה
יוהאן נולד בלה קנסואה, לאלברכט הראשון, דוכס בוואריה ולמרגרטה מבריג, בתם של לודוויג הראשון, דוכס בריג ואגנס מזאגן.
בשנת 1389 מונה יוהאן לבישוף לייז', בתמיכת האפיפיור בוניפקיוס התשיעי.
אולם שלטונו עורר מרידות, ובשנת 1408 גורש יוהאן מהעיר.
בתגובה קרא יוהאן לסיוע מאחיו וגיסו, וב-12 בספטמבר אותה שנה הובסו תושבי העיר על ידי צבאו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, ויוהאן חזר לשלטונו.
בשנת 1417 מת אחיו וילהלם השני, דוכס בוואריה, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין בתו יקובה, רוזנת אנו ליוהאן.
עד מהרה השתלט יוהאן על דוכסות בוואריה-שטראובינג, והביס את קובה ובעלה יוהאן הרביעי, דוכס בראבנט.
בשנת 1418 התחתן יוהאן עם אליזבת הראשונה, דוכסית לוקסמבורג, בתם של יוהאן מגרליץ וריכרדיס קתרינה ממקלנבורג, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
ב-6 בינואר 1425 נרצח יוהאן השלישי, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה, ואילו יקובה, רוזנת אנו קיבלה את הרוזנויות בארצות השפלה, אותם נאלצה למסור בשנת 1432 לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה.
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן (גרמנית: Johann I.
יוהאן נולד בשטארקנבורג שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-15 במאי 1459, לפרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ומרגרט מחלרה, בתם של אדולף, דוכס חלרה וקתרינה מקלווה.
בשנת 1480 מת אביו פרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון.
יוהאן הרחיב את העיר זימרן, ושיפץ הרבה מבתיה, והניח את היסודות לכנסיית סנט שטפן ובית העירייה.
במהלך מלחמת לנדסהוט שמר יוהאן על נייטרליות, ובכך הציל את הרוזנות מחורבן.
ב-27 בינואר 1509 מת יוהאן, ובנו יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1481 התחתן יוהאן עם יוהנה מנסאו-זארבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן ויוהנה מלון, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פרידריך מפפאלץ-זימרן (1494 - לא ידוע)
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן בית ויטלסבאך נולד:15 במאי 1459 מת:27 בינואר 1509 פרידריך הראשון רוזנות פפאלץ-זימרן 1480–1509 יוהאן השני
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Johann II.
יוהאן נולד ב-5 באוקטובר 1840 באייזגרוב, מוראביה, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל.
בשנת 1858 זמן קצר לאחר שיוהאן נהיה בן 18 מת אביו אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין, ויוהאן עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1862 נתן יוהאן חוקה לנסיכות ליכטנשטיין, ובשנת 1866 לאחר פירוק הקונפדרציה הגרמנית בעקבות מלחמת אוסטריה–פרוסיה, ביטל יוהאן את צבא הנסיכות, מכיוון שטען שזו הוצאה מיותרת.
יוהאן קירר במקצת את יחסי הנסיכות עם האימפריה האוסטרו-הונגרית, ומאידך הידק את היחסים עם שווייץ.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוביל יוהאן לאיחוד מכסים עם שווייץ ובשנת 1924 התקבל הפרנק שווייצרי כמטבע החוקי בנסיכות.
בשנת 1921 העניק יוהאן חוקה חדשה לנסיכות, אשר למרות שעברה מספר שינויים בשנת 2003 היא עדיין החוקה הקיימת במדינה.
יוהאן נחשב לפטרון בולט של האמנויות והמדעים במהלך שלטונו הארוך, אולם הוא לא היה חברותי למדי ולא נהג להשתתף באירועים חברתיים.
יוהאן מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים, כמו כמה מבני משפחתו.
בין השנים 1905–1920 שופץ והורחב ארמון ואדוץ, על אף שיוהאן לא גר בטירה ובכלל בליכטנשטיין, אם כי יורשיו עברו לגור שם בשנת 1938.
ב-11 בפברואר 1929 מת יוהאן בוואלטיצה, צ'כוסלובקיה, ואחיו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Johann I Joseph von Liechtenstein, 26 ביוני 1760 - 20 באפריל 1836), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1805–1836.
יוהאן יוזף נולד ב-26 ביוני 1760 בווינה, לפרנץ יוזף הראשון, נסיך ליכטנשטיין וללאופולדינה, רוזנת שטרנברג, בתם של פרנץ פיליפ, רוזן שטרנברג ולאופולדינה, רוזנת שטארהמברג.
בשנת 1782 התגייס יוהאן יוזף לצבא הקיסרי, ובשנת 1783 הצטרף לרגימנט קירסירים.
בשנת 1790 מונה יוהאן יוזף למפקד גדוד ברגימנט פרשים קלים, ולחם עמו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
בהמשך נלחם יוהאן יוזף במלחמת הקואליציה הראשונה, והשתתף בקרב אבסנה-לה-סי.
בשנת 1794 הועלה יוהאן יוזף לדרגת גנרל מיור, ולאחר מכן הוא פיקד על חטיבה בקרב פלריס ובקרב וירצבורג.
ב-19 ביוני 1799 לחם יוהאן יוזף בקרב טרביה, וב-15 באוגוסט הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל.
לאחר מכן לחם יוהאן יוזף עם כוחותיו בקרב נובי, וב-4 בדצמבר כבש את קונאו.
ב-3 בדצמבר 1800 לחם יוהאן יוזף בקרב הוהנלינדן, ולאחר מכן פיקד על נסיגת הצבא.
בשנת 1805 מת אחיו אלויס הראשון, נסיך ליכטנשטיין, ויוהאן יוזף עלה לשלטון במקומו.
יוהאן יוזף פיקד על השדרה האוסטרית החמישית בקרב אוסטרליץ, ולאחר מכן מונה לשליח האוסטרי להשגת שלום פרסבורג.
ב-12 ביולי 1806 צירף נפוליאון את נסיכות ליכטנשטיין לקונפדרציה של הריין, ומינה את בנו של יוהאן יוזף - קרל יוהאן, נסיך ליכטנשטיין לעוצר הנסיכות, תפקיד אותו הוא מילא עד לשנת 1813. בשנת 1806 מונה יוהאן יוזף על ידי פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, למפקד העיר והמבצר של וינה.
בשנת 1809 הוא נלחם כמפקד חיל הפרשים נגד צבא נפוליאון בקרב אספרן-אסלינג, ולאחר התבוסה פעל שוב להפסקת אש.
בעקבות התפטרותו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, מונה יוהאן יוזף ב-31 ביולי 1809 למפקד העליון של הצבא האוסטרי, וב-14 באוקטובר חתם על הסכם שנברון.
מאחר שאוסטריה לא יכלה לשלם את הסך של 10 מיליון גילדן שהוטל עליה, חתם יוהאן יוזף על הסכם עם הבנקים להלוואת הסכום.
ב-12 בספטמבר אותה שנה הועלה יוהאן יוזף לדרגת גנרל-פלדמרשל, וזמן קצר לאחר מכן הוא פרש מתפקידו כמפקד בצבא האוסטרי והתמסר לארצו.
בשנים 1814-1815 שלח יוהאן יוזף צבא קטן מהנסיכות להילחם נגד נפוליאון, ובשנת 1815 צירף את הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1818 העניק יוהאן יוזף חוקה לנסיכות, אם כי היא הייתה מאוד מוגבלת.
יוהאן יוזף שיפר את החקלאות והייעור בנסיכות, ושיפר מאוד את הניהול והממשל במדינה.
ב-20 באפריל 1836 מת יוהאן יוזף, ובנו אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
ב-12 באפריל 1792 התחתן יוהאן יוזף עם יוזפה, רוזנת פירסטנברג-וייטרה, בתם של יואכים אגון, רוזן פירסטנברג-וייטרה וסופיה מריה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
מריה לאופולדינה יוזפה, נסיכת ליכטנשטיין (1793–1808)
סופיה מריה יוזפה, נסיכת ליכטנשטיין (1798–1869), התחתנה עם אוגוסט וינסנץ גראף פון אסטרהזי
מריה יוזפה, נסיכת ליכטנשטיין (1800–1884)
קלוטילדה, נסיכת ליכטנשטיין (1804–1807), התחתנה עם אדולף יוזף, נסיך שוורצנברג
הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין (1806–1886), התחתנה עם יוזף פון הוניאדי
אדוארד פרנץ, נסיך ליכטנשטיין (1809–1864)
אוגוסט איגנץ, נסיכת ליכטנשטיין (1810–1884)
אידה, נסיכת ליכטנשטיין (1850–1938), התחתנה עם קרל, נסיך פאר הרביעי
יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך , היה דוכס סקסוניה-אייזנך בין השנים 1698–1729.
יוהאן וילהלם נולד ב-17 באוקטובר 1666 בפרידוואלדה, ליוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך וליוהאנטה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין, בתם של ארנסט, רוזן זיין-ויטגנשטיין ולואיזה יוליאנה, רוזנת ארבאך.
בשנת 1686 מת אביו יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך, ואחיו יוהאן גאורג השני, דוכס סקסוניה-אייזנך עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1698 מת אחיו ללא ילדים, ויוהאן וילהלם עלה לשלטון במקומו.
יוהאן וילהלם התחתן ארבע פעמים, ונולדו לו 12 ילדים, אך רק ארבעה מילדיו שרדו בבגרותם.
ב-14 בינואר 1729 מת יוהאן וילהלם באייזנך, ובנו וילהלם היינריך, דוכס סקסוניה-אייזנך עלה לשלטון במקומו.
ב-28 בנובמבר 1690 התחתן יוהאן וילהלם עם אמליה מנסאו-דיאץ, בתם של וילהלם פרידריך, רוזן נסאו-דיאץ ואלברטינה אגנס, רוזנת נסאו, ממנה נולדו לו שני ילדים:
וילהלם היינריך, דוכס סקסוניה-אייזנך (1691–1741)
אלברטינה יוהאנטה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1693–1700)
ב-27 בפברואר 1697 התחתן יוהאן וילהלם עם כריסטינה יוליאנה מבאדן-דורלאך, בתם של קרל גוסטב מבאדן-דורלאך ואנה סופיה מבראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
יוהאנטה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1698–1726), התחתנה עם יוהאן אדולף השני, דוכס סקסוניה-וייסנפלס
קרולינה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1699–1743), התחתנה עם קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל
אנטון גוסטב, נסיך סקסוניה-אייזנך (1700–1710)
שרלוטה וילהלמינה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1703–1774)
יוהאנטה וילהלמינה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1704–1705)
קרל וילהלם, נסיך סקסוניה-אייזנך (1706–1706)
קרל אוגוסט, נסיך סקסוניה-אייזנך (1707–1711)
ב-28 ביולי 1708 התחתן יוהאן וילהלם עם מגדלנה זיבילה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתם של יוהאן אדולף הראשון, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ויוהנה מגדלנה, דוכסית סקסוניה-אלטנבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
יוהנה מגדלנה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1710–1711)
כריסטינה וילהלמינה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1711–1740), התחתנה עם קרל, נסיך נסאו-אוזינגן
יוהאן וילהלם, נסיך סקסוניה-אייזנך (1713–1713)
ב-29 במאי 1727 התחתן יוהאן וילהלם עם מריה כריסטינה פליציטס מליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בתם של יוהאן, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג ויוהנה מגדלנה מהנאו-ליכטנברג, אך לא היו לו ילדים ממנה.
יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט , היה נסיך גרמני מבית אסקניה ושליט נסיכות אנהלט-צרבסט.
יוהאן נולד ב-24 במרץ 1621 בצרבסט, לרודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולמגדלנה מאולדנבורג, בתם של יוהאן השביעי, רוזן אולדנבורג ואליזבת משוורצבורג-בלאנקנהאוזן.
בהיותו רק בן ארבעה חודשים מת אביו, ויוהאן ירש את נחלותיו ותאריו, אולם עד לבגרותו שלט דודו אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו כעוצר הנסיכות.
יוהאן התחנך בעיקר על ידי אימו, ובעקבות אי היציבות הפוליטית שנגרמה בשל מלחמת שלושים השנים, למד יוהאן בתקופות שונות בצרבסט, קוזוויג, וויטנברג.
בשנת 1633 הוא נשלח לחצר דודו אנטון גינטר, רוזן אולדנבורג על מנת להשלים את חינוכו.
מיד לאחר שהוא הגיע לבגרות רשמית הוא תפס את השלטון בנסיכות, והפך את הדת הלותרנית לדת הרשמית בנסיכות.
יוהאן הרחיב את שטחי הנסיכות באופן ניכר, על ידי רכישת שטחים שונים.
בשנת 1642 דודו לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן, צירף את יוהאן וכמה מידידיו הקרובים לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft).
ב-16 בספטמבר 1649 התחתן יוהאן עם סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה, ממנה נולדו לו 14 ילדים.
ב-4 ביולי 1667 מת יוהאן בצרבסט, ובנו קרל, נסיך אנהלט-צרבסט ירש את נחלותיו ותאריו.
אולם בשל היותו קטין, שלטה אשתו סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ כעוצרת עד לשנת 1674.
ב-16 בספטמבר 1649 התחתן יוהאן עם סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
יוהאן פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-צרבסט (1650–1651).
גאורג רודולף, נסיך הכתר של אנהלט-צרבסט (1651–1652).
אנטון גינטר, נסיך אנהלט-מיהלינגן (1653–1714).
יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג (1656–1704).
הדוויג מריה אלאנורה מאנהלט-צרבסט (1662).
סופיה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט (1663–1694), התחתנה עם יוהאן ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-ויימאר.
יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג (22 בנובמבר 1536 - 8 באוקטובר 1606), היה בנו השני של וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג ואחיו הצעיר של וילם הראשון, נסיך אורנז'.
יוהאן הוא אב קדמון של בית אוראניה-נסאו אשר שלט בהולנד עד לשנת 1898.
יוהאן נולד בדילנבורג ב-22 בנובמבר 1536, לוילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג וליוליאנה משטולברג, בתם של בודו השמיני, רוזן שטולברג-ורניגרודה ואנה מאפשטיין-קניגשטיין, ובצעירותו למד בשטרסבורג.
אחיו הבכור וילהלם היה היורש לנסיכות אורנז', ובעקבות כך ירש יוהאן את נחלות אביו לאחר מותו בשנת 1559, והפך לרוזן של נסאו-דילנבורג, קצנלבוגן, דיאץ, זיגן והדאמאר.
בשנת 1561 מת יוהאן השלישי, רוזן נסאו-בילשטיין, ויוהאן ירש את נסאו-בילשטיין.
יוהאן תמך באחיו וילהלם לא רק מבחינה פוליטית אלא גם כלכלית, ואף העניק מקלט למשפחתו כאשר הם היו צריכים לברוח מהולנד עם פרוץ מלחמת שמונים השנים.
בשם אחיו הוא היה מעורב במעצרה ובהסגרתה של אשתו השנייה של וילהלם, אנה מסקסוניה, ומאסרה של עורך דינה יאן רובנס, שהואשם בפרשת אהבים עם אנה, ומאוחר יותר היה יוהאן אחראי לחינוך בתה כריסטינה פון דיאץ.
לאחר התייצבות המצב בהולנד, החזיר יוהאן את ההלוואות שניתנו למלחמה נגד ספרד.
בשנת 1594 הוסכם על פרעון זה, אך רק לאחר 30 שנה ניתן היה להשלים אותו.
שלושה מבניו וארבעת אחיו נפלו בקרבות לשחרור הולנד.
יוהאן היה היחיד מבין אחיו שמת מסיבות טבעיות, כשהיה בן 69.
יוהאן ביצע ארגון מינהלי מקיף לנחלותיו, ובשנת 1572 העביר את דת המדינה מלותרניזם לקלוויניזם.
בין השנים 1577 עד 1580 כיהן יוהאן כמושל חלרה, ובשנת 1579 היה ממקימי את האיחוד של אוטרכט.
במהלך שלטונו שנמשך כמעט 50 שנה, נערכו 70 משפטים נגד מכשפות, שהובילו ל-40 הוצאות להורג, כולל 3 התאבדויות, אולם מספרים אלו היו הרבה פחות מהממוצע במדינות האחרות שנוהל בהן ציד מכשפות.
ב-8 באוקטובר 1606 מת יוהאן בדילנבורג, ובנו וילהלם לודוויג, רוזן נסאו-דילנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-16 ביוני 1559 התחתן יוהאן עם אליזבת מלויכטנברג, בתם של גאורג השלישי, רוזן לוכטנברג וברברה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבך, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
וילהלם לודוויג, רוזן נסאו-דילנבורג (1560–1620)
אליזבת מנסאו-דילנבורג (1564–1611), התחתנה עם פיליפ הרביעי, רוזן נסאו-ויילבורג, ולאחריו התחתנה עם וולפגנג ארנסט הראשון, רוזן איזנבורג-בידינגן
יוליאנה מנסאו-דילנבורג (1565–1630), התחתנה עם אדולף היינריך, רוזן דוהן, ולאחריו התחתנה עם יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס
מריה מנסאו-דילנבורג (1568–1625), התחתנה עם יוהאן לודוויג הראשון, רוזן נסאו-ויסבאדן-אידשטיין
מתילדה מנסאו-דילנבורג (1570–1625), התחתנה עם וילהלם החמישי, רוזן מנספלד-ארנשטיין
ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ (1573–1632).
ב-13 בספטמבר 1580 התחתן יוהאן בשני עם קוניגונדה יקובה מפפאלץ-זימרן, בתם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מריה אמליה מנסאו-דילנבורג (1582–1635), התחתנה עם וילהלם הראשון, רוזן זולמס-בראונספלד-גרייפנשטיין
ב-14 ביוני 1586 התחתן יוהאן בשלישית עם יוהאנטה מזיין-ויטגנשטיין, בתם של לודוויג הראשון, רוזן זיין ויטגנשטיין ואנה מזולמס-בראונפלס, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
יוהאנטה אליזבת מנסאו-דילנבורג (1593–1654), התחתנה עם קונרד גומפרכט, רוזן בנטהיים-לימבורג
אנה מנסאו-דילנבורג (1594–1660), התחתנה עם פיליפ ארנסט, רוזן איזנבורג-בירשטיין
מגדלנה מנסאו-דילנבורג (1595–1633), התחתנה עם גאורג אלברכט הראשון, רוזן ארבאך
אנה אמליה מנסאו-דילנבורג (1599–1667), התחתנה עם וילהלם אוטו, רוזן איזנבורג-בירשטיין
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (גרמנית: Johann I.
יוהאן נולד ב-8 במאי 1550 במייזנהיים, לוולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ולאנה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1569 נהרג אביו וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, במהלך מלחמות הדת בצרפת.
בשנת 1588 החליף יוהאן את דת המדינה, מלותרניזם לקלוויניזם.
ב-12 באוגוסט 1604 מת יוהאן, ובניו חילקו את נחלותיו: יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, פרידריך קזימיר קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-לנדסברג, ואילו יוהאן קזימיר קיבל את פפאלץ-קלבורג.
ב-23 בפברואר 1590 התחתן קרל עם מגדלנה מיוליך-קלווה-ברג, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
מריה אליזבת מפפאלץ-צווייבריקן (1581–1637), התחתנה עם גאורג גוסטב, רוזן פפאלץ-ואלדנץ
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (1584–1635)
פרידריך קזימיר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-לנדסברג (1585–1645)
יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג (1589–1652)
אמליה יקובה הנרייטה מפפאלץ-צווייבריקן (1592–1655), התחתנה עם יאקוב פרנץ, רוזן פסטקלדה
יוהאן השלישי, רוזן העיר נירנברג , היה מרקיז ברנדנבורג-קולומבאך מבית הוהנצולרן.
יוהאן נולד ב-21 בספטמבר 1371, לפרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, בתם של פרידריך השני, מרקיז מייסן ומתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן.
בצעירותו שירת פרידריך בחצר זיגיסמונד, מלך הונגריה, ולחם עמו נגד העות'מאנים.
בשנת 1397 חזר יוהאן לנירנברג, וירש מאביו את רוזנות העיר נירנברג.
בשנת 1398 מת אביו פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, ונחלותיו חולקו בין הבנים; קיבל את נסיכות ביירוית ואילו אחיו פרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג ירש את נסיכות אנסבך.
בשנת 1420 מת יוהאן ללא בן זכר, ומשום כך אחיו פרידריך ירש את נחלותיו.
בשנת 1381 התחתן יוהאן עם מרגרט מבוהמיה, בתם של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת מפומרניה, ממנה נולדה לו בת אחת:
אליזבת מנירנברג (1391–1429), התחתנה עם אברהרד השלישי, רוזן וירטמברג.
יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן.
יוהאן נולד בשנת 1309, לפרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג ולמרגרטה מקרינתיה, בתם של אלברט מגוריציה ואגנס מההנברג.
בשנת 1332 מת אביו, ויוהאן ירש את נחלותיו.
הוא התפרסם לאחר שהצליח לצרף לנחלותיו את קולומבאך בשנת 1340. בתקופת שלטונו התחוללה המגפה השחורה, אשר גבתה קורבנות רבים בנירנברג.
בשל הטענה כי האוכלוסייה היהודית הייתה אחראית על המגפה, יהודים רבים בנירנברג נרצחו, בעוד יוהאן עמד מנגד, ללא תמיכה פעילה או התנגדות פעילה.
יוהאן התחתן עם אליזבת מהנברג-שלויזינגן, בתם של ברטהולד השביעי, רוזן הנברג-שלויזינגן ואדלהיידה מהסן, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג (1333–1398).
מרגרטה מנירנברג (מתה ב-1377), התחתנה עם שטפן השני, דוכס בוואריה.
אליזבת מנירנברג (מתה ב-1383), התחתנה עם אולריך, רוזן שאונברג.
יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג בית הוהנצולרן נולד:1309 מת:1357 פרידריך הרביעי רוזנות העיר נירנברג 1332–1357 פרידריך החמישי
יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1297–1300.
יוהאן נולד בשנת 1287, לפרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג ולהלן מסקסוניה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1297 מת אביו, ופרידריך ירש את נחלותיו.
באותה שנה התחתן יוהאן עם אגנס מהסן, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1300 מת יוהאן, ואחיו פרדריק הרביעי ירש את נחלותיו.
יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-צרבסט.
יוהאן היה בנם הצעיר של אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו השנייה ביאטריקס מסקסוניה-ויטנברג, בתו של רודולף הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
בשנת 1359 מת אחיו הבכור אלברכט השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשל כך לאחר מות אביו בשנת 1362, ירש יוהאן את הנסיכות, ושלט במשותף עם דודו ולדמאר הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט עד מותו בשנת 1368, ולאחר כן שלט עם בן דודו ולדמאר השני, נסיך אנהלט-צרבסט, אשר מת בשנת 1371 ללא יורשים.
לאחר מות בן דודו, שלט יוהאן לבדו באנהלט-צרבסט.
ב-11 באפריל 1382 מת יוהאן, ובניו זיגיסמונד, אלברכט וולדמאר ירשו את נחלותיו במשותף.
בשנת 1366 התחתן יוהאן עם אליזבת מהנברג-שלאוזינגן, בתו של יוהאן הראשון, רוזן מהנברג-שלאוזינגן, ממנה היו לו ארבעה ילדים:
אגנס מאנהלט-צרבסט (מתה ב-1392), התחתנה עם בורכארד משארפלאו.
זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו (1368–1405).
אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן (מת ב-1423).
ולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט (מת ב-1391).
יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג או יוהאן הצעיר (בדנית: Hans den Yngre; בגרמנית: Johann der Jüngere; 25 במרץ 1545 - 9 באוקטובר 1622) היה דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג.
יוהאן נולד ב-25 במרץ 1545 בהדרסלב, והיה הילד הרביעי (הבן השלישי) של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאונבורג, בתם של מגנוס הראשון, דוכס סקסוניה-לאוונבורג וקתרינה מבראונשווייג-וולפנביטל, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג.
אחיו הבכור, פרדריק השני, מלך דנמרק, הקצה לו חלק משלזוויג-זונדרבורג (כיום העיר הדנית סונדרבורג) כדוכסות משלו.
יוהאן השתתף באופן פעיל בממשלת דנמרק, ואף תמך בגיסתו, המלכה, כאשר אחיינו, כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק היה קטין.
היו לו תוכניות להתחתן עם המלכה האלמנה בשנת 1588 או 1589, תוך שהוא דוחה את אשתו השנייה, הצעירה.
יוהאן מת בגליקסבורג ב-9 באוקטובר 1622, ובניו ירשו את נחלותיו.
ב-19 באוגוסט 1568 התחתן יוהאן עם אליזבת מבראונשווייג-גרובנהאגן, בתם של ארנסט השלישי, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן ומרגרטה מפומרניה, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1569–1593), התחתנה עם פרידריך הרביעי, דוכס לגניצה.
יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג (1576–1624)
אנה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1577–1616), התחתנה עם בוגיסלב השלושה-עשר, דוכס פומרניה.
סופיה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1579–1658), התחתנה עם פיליפ השני, דוכס פומרניה-שטטין
אליזבת משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1580–1653), התחתנה עם בוגיסלב הארבעה עשר, דוכס פומרניה.
פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג (1581–1658), התחתן עם יוליאנה מסקסוניה-לאוונבורג.
מרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1583–1638), התחתנה עם יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן.
ב-14 בפברואר 1588 התחתן יוהאן בשנית עם אגנס הדוויג מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואלאונורה מווירטמברג, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אנה סבינה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1593–1659), התחתנה עם יוליוס פרידריך, דוכס וירטמברג-ויילטינגן.
יואכים ארנסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן (1595–1671)
אלאונורה סופיה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1603–1675), התחתנה עם כריסטיאן השני, נסיך אנהלט-ברנבורג.
יוהאן וילהלם שירמר היה צייר נוף גרפי וגרפיקאי מבית הספר דיסלדורף.
שירמר היה בנם הבכור השני של כורך הספרים יוליך יוהאן גוטלוב שירמר (1763–1826) ואשתו וילהלמין יוהנה כריסטינה שירמר, לבית פון בריטשבארט (1768–1841).
אחיו הצעיר היה צייר הנוף והצלם פחות ידוע פיליפ שירמר.
בילדותו חווה שירמר את המצור על ייליך (1814), אותו תיאר מאוחר יותר בזיכרונותיו.
בין השנים 1821 ו- 1824 השלים שירמר חניכה לכריכת ספרים בבית המלאכה של אביו.
בנוסף, החל בלימודי ציור ולמד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף משנת 1826. שם הוא הפך לתלמיד של וילהלם פון שאדו והיינריך קולבה.
בהשפעתו של קרל פרידריך לסינג התאמן שירמר כצייר נוף.
מאז 1834 נעשה עוזר הוראה ומשנת 1839 כפרופסור באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, שירמר יחד עם לסינג, הם המייסדים החשובים ביותר של בית הספר לציור נוף בדיסלדורף.
גוסטב יאקוב קנטון היה בין תלמידיו.
בשנת 1836 נסע להולנד, וביצע בהזמנתו של קמיל סגליו בשנת 1836, נסיעה לנורמנדי.
נסיעה זו גרמה לו לזנוח את הכיוון שהלך בו - מיותר דגש על הרישום, להעצמת הדגש על אפקט הצבע והגוון.
ביטויים לשינוי סגנון זה, נראה משנת 1838בתמונות כמו "נוף סתיו", "וטרהורן" או "יונגפראו בשווייץ".
נסיעתו לאיטליה בשנת 1840 הביאה אותו לכיוון המסוגנן והאידיאליסטי יותר של ציור הנוף, לעיתים קרובות עם מוטיבים מקראיים.
בשנת 1841 הוא התחתן עם אמילי פון ברדלבן.
בשנת 1854 הוא מונה למנהל הראשון של בית הספר לאמנות בקרלסרוהה שהוקם באותה העת, על ידי יורש העצר הנסיך, ומאוחר יותר הדוכס הגדול, פרידריך הראשון.
כאן עבד שירמר בין היתר כמורה של הנס תומא, רודולף אפ ואנטון פון ורנר.
נושאים דתיים שולטים בעבודתו המאוחרת, בעוד שתמונותיו האחרונות כבר אינן שייכות לשום כיוון מסוים.
הם ביטוי כללי למצבי רוח או מחשבות ונושאים בסגנון אימפרסיוניסטי.
עבודתו הגרפית של שירמר, כ -30 גיליונות, אינה ידועה.
בצעירותו עד שנות ה-1840 הייתה חשובה לאמן.
הוא העדיף תחריט, ועסק גם בליטוגרפיה.
התחריט הראשון שלו, "הנזירה המתפללת", נוצר בדיסלדורף בשנת 1829. בשנת 1847 פורסם תיק העבודות שלו שכלל שמונה תחריטי נוף מקוריים, המורכבים מגיליונות מתקופות שונות.
יחד עם אוגוסט וובר, הוא נחשב לאחד משני ה"אידיאליסטים "בבית הספר בדיסלדורף.
לזכרו שמו נחרט באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בסוף שנות ה-1890.
תערוכות חדשות שוב הדגישו את חשיבותו של שירמר לפיתוח ציור הנוף הגרמני במאה ה -19.
יוהאן ולטר-קוראו היה אמן לטבי וגרמני.
כאחד ממייסדי הציור הלטבי המודרני, הוא צייר נופים, דיוקנאות וסצנות ז'אנריות.
הוא עבד במיטאו עד 1906, אחר כך בדרזדן ואחר כך בברלין.
יאניס ולטר, בנו של הסוחר ויועץ העירייה תיאודור ולטר, היה אחד מחמישה ילדים.
שם הנעורים של האם היה קוראו.
בין השנים 1880–1888 למד ולטר בבית הספר התיכון "מיטאו", שם היה קורט ויסנר אחד ממורי האמנות.
הוא גם לקח שיעורים פרטיים בסטודיו של האמן יוליוס דורינג וקיבל שיעורי כינור.
בין השנים 1889–1897 למד באקדמיה לאמנות בסנט פטרסבורג אצל אלכסיי דנילוביץ' קיוושנקו וולדימיר מאקובסקי.
לאחר שאביו פשט את הרגל, הוא נאלץ לממן את לימודיו באמצעות עבודה.
בשנת 1897 קיבל מדליית זהב עבור ציור "השוק" התזה שלו במיטאו.
לאחר מות הוריו והתהפוכות שגרמה המהפכה של 1905, בשנת 1906 נסע ולטר לגרמניה, בה התגורר עד סוף ימיו.
אחת הסיבות להגירה הייתה הגירושין מאשתו.
הוא חתם על עבודותיו המאוחרות בגרמניה בשם הכפול ולטר-קוראו.
תחת שם זה הוא גם רשום כחבר באיגוד האמנים הגרמני.
בעקבות הזמנתו של הברון פול פון שליפנבאך, שהיה גם צייר, התיישב בדרזדן.
כאן הוא התפרנס בתחילה בנגינה בכינור בבית האופרה בדרזדן.
ולטר-קוראו היה ממייסדי קבוצת האמנים גרון-וייס וקבוצת האמנים דרזדן בשנת 1913. הוא נשא נאום בפתיחת תערוכת קבוצת האמנים דרזדן 1913 מ -1 בפברואר עד 21 בפברואר 1914 בגלריה ארנולד.
כחלק מעסקי האמנות הוא השתתף בתערוכות וצייר דיוקנאות לפי הזמנה.
השתתפותו האחרונה בתערוכה שנתית של התאחדות האמנים הגרמנית הייתה בשנת 1929 בריינפארק בקלן, שם הוא הציג טבע דומם.
בבית הספר שלו לציור השתתפו תלמידים רבים שהתפרסמו לימים: הנס זאנק, וילי גריקה, אילסה הלר-לזרד, אווה לנגקמר, אלזה לוהמן, מיננה קוהלר-רובר, תיאה האק, פלורנס הנרי, אוטו מאניג, קארן שאכט, לואיז גרים, הנס לודוויג.
אחד מתלמידיו, אוטו פון קורסל, הפך מאוחר יותר למנהל האקדמיה לאמנויות בברלין.
סצנות הז'אנר "השוק" (1897), "אשת איכרים" (1905 לערך), "ילד יתום" (1907) היו המפורסמות מיצירותיו המוקדמות של ולטר.
הציור "בנים מתרחצים" היה ידוע גם בלטביה.
ולטר צייר נופים בסגנון ריאליזם.
בשנים מאוחרות יותר, האקספרסיוניזם הגרמני היה השולט בסגנון העבודות.
אפשר לראות את התשוקה שלו למוזיקה בציור של ולטר.
בעוד שהוא נחשב לאחד האמנים החשובים בלטביה, הוא נשכח במידה רבה בגרמניה.
ניתן לראות את עבודותיו באוספי המוזיאון הלאומי לאטביה ובמוזיאונים בערים קולדיגה וטוקומס.
יוהאן ויקטור קרמר היה צייר וצלם אוסטרי, שפעל בדרך כלל בז'אנר האוריינטליסטי.
הוא היה חבר מייסד בזצסיון הווינאי, וקיבל פרסים רבים במהלך חייו.
קרמר נולד ב-23 באוגוסט 1861 באדמסטאל.
היה בנו של אלווין קרמר, מהנדס מכונות מדרזדן, שהועסק במפעל באדמסטאל שהיה שייך ליוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין.
הוא קיבל מלגה מהנסיך, שנשאר פטרונו ולמד בבית הספר לאמנויות יישומיות בווינה בין השנים 1878–1881. גוסטב קלימט ופרנץ מאטש היו בין חבריו לכיתה.
בהמשך הוא למד בבית הספר הכללי לציור (Allgemeine Malerschule) של האקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין השנים 1881–1883, ולאחר מכן בין השנים 1883–1888, הוא היה תלמידו של הצייר ההיסטורי והאורינטליסט האוסטרי ליאופולד קרל מילר בבית הספר המיוחד לציור היסטורי.
קרמר קיבל את "פרס רומא" בשנת 1888 על תיאורו את "משפטו של פאריס", וזכה במלגת הנסיעות הנלווית לפרס.
הוא ביקר בפריז, לונדון, מדריד, טנג'יר ובאיטליה בין השנים 1888–1890.
הוא עבר לסטודיו בווינה בשנת 1891, אותו שמר עד מותו, ובשנת 1892 הצטרף למועדון של האמנים החזותיים.
הוא הקדיש זמן כמורה אמנות למשפחתו של התעשיין קרל ויטגנשטיין.
הוא הצטרף לקונסטלרהאוס בווינה בשנת 1893, והיה חבר מייסד בזצסיון הוונאי, בשנת 1897. עבודותיו הוצגו בתערוכה השנייה של הזצסיון.
בחסותה של לאופולדין ויטגנשטיין, בשנים 1898–1900 הוא היה בנסיעות במצרים ובארץ ישראל והגיע עד אבו סימבל ובעלבק.
במצלמת קודאק הוא צילם צילומים רבים, שהם חלק מאוספי מוזיאון אלברטינה.
בשנת 1901 התערוכה ה-11 של הזצסיון הורכבה כולה מיצירותיו, כולל תחילתו של מסע התיעוד למצרים ולארץ ישראל.
גם בשנת 1901 הוצגו מספר מיצירותיו במגזין של הזצסיון – "ור סקרום".