tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ובנוסף לכך רוסיה הוכרה על ידי הסולטאן כנותנת חסות לבני הדת היוונית-אורתודוקסית בתחומי האימפריה.
רובם המכריע של הערבים הנוצרים - 90% - בשנת 1840, היו נוצרים אורתודוקסיים.
רוסיה ראתה עצמה היורשת של האימפריה העות'מאנית במקרה של התפוררותה.
מאבקי כוח בין רוסיה כבעלת החסות על האורתודוקסים וצרפת כמגן הקתולים על השליטה במקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל היו העילה למאורעות שהובילו למלחמת קרים (1856-1853).
מספרם של הצליינים הרוסים שעלו לארץ הקודש היה גדול ממספר צלייני כל שאר הארצות.
זיקה דתית מיוחדת הפגינו בני רוסיה "הקדושה".
בשנת 1860 היא ניגשה לבניית מגרש הרוסים - מתחם מרשים מחוץ לחומות העיר העתיקה - בגובה של עשרים מטר מהמקום הגבוה ביותר בעיר העתיקה.
משה ריישר, מיהודי ירושלים, מחבר הספר שערי ירושלים:
הצלחתם של הרוסים הוגבלה בשל פעילות מיסיונרים הפרוטסטנטים.
גם הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית חששה שתהיה לבת חסות רוסית.
ערב מלחמת העולם הראשונה נחלשו סיכוי רוסיה להשפיע על גורל ארץ ישראל.
אנגליה הקימה את הקונסוליה הראשונה בירושלים בשנת 1838. בצמוד לה הוקמה בשנת 1841 כנסיית המשיח של הכנסייה האנגליקנית מול מגדל דוד.
עקב מגבלות הממשל הטורקי, תחילה נבנתה קתדרלה פרטית ליד הקונסוליה בשם קתדרלת סנט ג'יימס, לכאורה לשימוש עובדי הקונסוליה.
בהמשך, נבנתה כנסיית המשיח ובה כתובות בשפה העברית.
המטרה הייתה להביא ליד המרת דת של היהודים.
פעילות זו הייתה לה הצלחה מועטה, עם התנצרות קבוצת קטנה של תלמידי הגר"א.
מוסדות נוספים שהוקמו הם בית החולים של המיסיון האנגלי ובית הספר לבנות של המיסיון האנגליקני.
לאור האכזבה מפעילות בקרב היהודים החלה הכנסייה האנגליקנית לפעול בקרב בני העדות הנוצריות, שכן בקרב המוסלמים נאסרה פעילותה.
המיסיון האנגלי פעל גם בערים אחרות בארץ: בחברון בנה בית חולים ובשכם נטל תחת חסותו את השומרונים.
בצפת הוקם בשנת 1904 בית חולים אשר מאוחר יותר, בין השנים 1943 ל-1984 פעל כבית הבראה של קופת חולים כללית בשם בית בוסל.
השיא של המעורבות הבריטית הייתה בברית שנכרתה עם ההסתדרות הציונית העולמית והצהרת בלפור בימי מלחמת העולם הראשונה, אשר בסופו של דבר הביאה לבריטניה את המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
למרות שהיא נטלה חלק בהחזרת השלטון העות'מאני לארץ ישראל בשנת 1840 היא לא נחלה הצלחה בהשפעה על החיים בארץ.
היא לא הצליחה ליטול מצרפת שותפות במתן חסות לנוצרים הקתוליים.
מה שעלה בידם של האיטלקים לאחר מכן.
פעילותה הרבה הייתה במתן חסות ליהודים שעלו ארצה, בירושלים מהונגריה.
אחדים משירותיה לציבור נחשבו למעולים כמו הדואר, הספנות והאכסניה בירושלים (האכסניה האוסטרית).
בעקבות קונגרס וינה, בו תיווכה גרמניה בין רוסיה לבין אוסטריה היא החליטה לא ליטול חלק בפעילות בארץ הקודש.
המתיישבים הגרמנים בארץ, הטמפלרים זכו רק לתמיכה צוננת.
רק בעקבות ביקור של וילהלם השני בשנת 1898 הורחבה הפעילות הגרמנית בארץ.
כך הוקמו בירושלים כנסיית הגואל, הדורמיציון ואכסניית אוגוסטה ויקטוריה.
גרמניה השלימה עם אחריותה של צרפת על המאמינים בארץ.
איטליה הצטרפה לפעילות המדינות האחרות בתקופה מאוחרת יחסית (תחילת המאה ה-20), עם תחילת בנייתו של בית החולים האיטלקי בירושלים, בית החולים האיטלקי בחיפה, ובית החולים האיטלקי בנצרת.
בתקופה שבה המעצמות הגבירו את התערבותם בארץ ישראל הגיעו אלה מבקרים ממלכתיים רבים:
1855 - מקסימיליאן הראשון לבית הבסבורג האוסטרי חונך פסל בכנסיית הקבר.
1869 - פרנץ יוזף הראשון, קיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית, ביקר בארץ לכבוד פתיחת תעלת סואץ בנובמבר 1869 וחנך את האכסניה האוסטרית ברובע המוסלמי.
היה זה ביקור ראשון של שליט מדינה נוצרית בתפקיד, מאז מסעי הצלב.
1872 - הדוכס הגדול ניקולאי, אחיו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, חנך את כנסיית השילוש הקדוש בירושלים
1884 - הרוזן דה פיילא (Comte Marie Paul Amedee de Piellat) יזם את הקמת המתחם הצרפתי בירושלים
1887 - הנסיך ויטוריו אמנואלה השלישי, לימים, מלך איטליה.
1888 - הנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ' לרגל חנוכת כנסיית מריה מגדלנה שבהר הזיתים.
1892 - הנסיכים אלברט ויקטור ואחיו ג'ורג' החמישי, יורש העצר הבריטי, לימים מלך בריטניה.
1898 - הקיסר הגרמני וילהלם השני מבקר בארץ, ביקור שבמהלכו חנך את כנסיית הגואל בירושלים העתיקה.
קולונה (באיטלקית: Colonna) הוא הרובע השלישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
משמעות שמו של הרובע הוא "עמוד" - המתייחס לעמוד מרקוס אורליוס הנמצא במרכז הרובע, בכיכר קולונה.
בהתאם, סמל הרובע מתאר עמוד (משמעות שם הרובע) כסוף על רקע אדום.
השטח בו שוכן כיום הרובע היה בתקופת האימפריה הרומית חלק מאזור שדה מרס של העיר רומא.
בשל ריחוקו של הרובע מנהר הטיבר, והקושי להשיג מי שתיים עם סתימת אמות המים הרומיות, לאחר נפילת האימפריה הרומית התדלדלה אוכלוסיית הרובע.
בימי הביניים שמו של הרובע היה "רובע קולומן ומריה הקדושה באקווירו" (Regio Columne et Sancte Marie in Aquiro), על שם העמוד האמור, וכנסיית סנטה מריה אין אקווירו שנוסדה בשנת 400 לערך.
במהלך תקופה זו היה הרובע מיושב בדלילות רבה.
עם שיקום אמות המים לעיר, בתקופת הרנסאנס, החל גידול באוכלוסיית הרובע, ובשלהי המאה ה-16 נבנו ברובע ארמונות עבור כמה מהמשפחות העשירות של רומא, בעיקר לאורכה של הויה לאטינה (כיום הויה דל קורסו).
במרכז הרובע נמצא עמוד מרקוס אורליוס בכיכר הנקראת על שם העמוד כיכר קולונה (piazza Colonna), ברובע נשתמרו שרידים מרשימים של מקדש הדריאנוס שנבנה משנת 195. המקדש שולב בבניין משרדי המכס של איטליה.
ברובע ממוקם ארמון מונטצ'יטוריו המשמש כמושב הפרלמנט האיטלקי, ולפניו ניצב אובליסק מצרי.
בין הכנסיות מצויות ברומא ניתן למנות את סנטה מריה מדלנה, מהמאה ה-14 וסנט אנדראה דלה פראטה מהמאה ה-16 (ששמה "סנט אנדריה בין הגנים" מעיד על דלילות הרובע בתקופה זו).
קולוניה גואל (בקטלאנית: Colònia Güell) היא פרוור של העיירה סנטה קולומה דה סרביו (Santa Coloma de Cervelló) שבקרבת העיר ברצלונה, ספרד.
זהו אחד משני ריכוזי האוכלוסייה בעיירה, ונכון לשנת 2005 מונה הפרוור 743 תושבים, מתוך כ-7,500 תושבים בעיירה כולה.
קולוניה גואל הוקמה כאזור תעשייה שהתמקד בטקסטיל.
הקמתה החלה בשנת 1890, ביוזמתו של אאוזבי גואל, רוזן ואיש תעשייה קטלאני באותם הזמנים.
גואל הפקיד בידיו של האדריכל אנטוני גאודי את בנייתה של כנסיית קולוניה גואל - מבנה דתי עבור העובדים במפעלי הטקסטיל שברשותו.
עד היום מהווה אתר זה, שבנייתו לא הושלמה, את מוקד העניין המרכזי בפרוור ובעיירה כולה.
הפרוור שייך באופן רשמי לתחום השיפוט של העיירה סנטה קולומה דה סרביו, למרות שהוא נמצא באמצע הדרך בין מרכז העיירה לבין העיר הגדולה סן בוי דה ליוברגט (Sant Boi de Llobregat).
קולונאט היה מושג ששימש לתיאור מעמד צמיתים שהתקיים בקיסרות הרומאית המאוחרת.
במקור, משמעות המושג "קולונוס" (colonus, ריבוי: coloni, "קולונים") הייתה חקלאי שחוכר קרקע מבעל אדמה.
בתקופת הקיסרות המאוחרת קבע הקיסר קונסטנטינוס שמעמד של קולונוס יעבור בירושה, וכך בן של קולונוס נאלץ גם הוא להפוך לחקלאי שמעבד את השדות המשפחתיים.
הצו של קונסטנטינוס קשר את החקלאי לקרקע ואסר עליו לעוזבה, או על אדם כלשהו לסלקו מן הקרקע שאותה הוא מעבד.
התפתחות הקולונאט היא עדות לשקיעת מוסד העבדות ברומא העתיקה, בווילה הרומית היה נהוג השימוש בעבדים לעיבוד חלקות אדמה גדולות, "לטיפונדיות" (יחיד: latifundia), אולם הידרדרות הכישורים המנהלתיים בקיסרות המאוחרת, והקושי שהתעורר בזמנים מסוימים להשיג עבדים חדשים, הפכו את עבודת העבדים לבלתי כלכלית.
דבר זה גרם להרחבת השימוש בקולוני שחכרו חלקות אדמה קטנות.
החוקים של קונסטנטינוס נועדו להבטיח אספקת מזון מתמדת בניסיון להתגבר על חוליה של הקיסרות המאוחרת.
מבחינה חוקית, הקולוני לא היו עבדים, וכך ראה אותם גם החוק ואף אפשר להם לגשת למערכת המשפט של האנשים החופשיים, להבדיל מעבדים שנשפטו על ידי אדוניהם.
אולם במובנים מסוימים היה מעמדם החוקי דומה לזה של עבדים.
דוגמאות לכך אפשר לראות באיומו של קונסטנטינוס שיכבול בשלשלאות קולוני שברחו מנחלתם, ובחוקים מתייחסים למחכיר האדמה לקולונוס כ"אדון" (dominus).
מעשים ומונחים אלה היו נקוטים ביחס לעבדים.
קולוניאליזם פנימי הוא מושג המציין סוג של קולוניאליזם המופנה לתוך מדינת האם ולא כלפי חוץ, ומייצר אי-שוויון גדול מאוד מבחינה פוליטית וכלכלית בין אזורים שונים או קבוצות שונות במדינה.
לנין דיבר על ניצול קולוניאלי בתוך רוסיה, ואילו בשנות העשרים דיבר אנטוניו גרמשי על יחס קולוניאלי של צפון-איטליה כלפי הדרום של המדינה.
הראשון שהשתמש במפורש במושג קולוניאליזם פנימי היה לאו מארקאר בשנת 1957 לגבי דרום-אפריקה.
בשנת 1965 השתמש במושג זה פבלו גונזאלז קזנובה, בשביל לתאר את המבנה הכלכלי-פוליטי של מקסיקו.
בשנת 1973 השתמש סרג'יו סלבי במושג במובן התרבותי לגבי עשרה "עמים אסורים" במערב-אירופה (ביניהם קטלוניה, סקוטלנד, ברטאן ו-אוקסיטאניה).
הספר הראשון החשוב בנושא הוא "קולוניאליזם פנימי" של מייקל הכטר, משנת 1975. רוב החוקרים שמשתמשים כיום במושג זה מתבססים עליו.
הכטר מתאר בספרו את השתלטות אנגליה על הארצות הקלטיות אירלנד, סקוטלנד וויילס שנתיים אחרי התנתקותה של אנגליה מהאפיפיור בשנת 1536. תהליך הקולוניזציה הפנימי שהחל אז נמשך מאות שנים.
כמו בקולוניאליזם הקלאסי, בקולוניאליזם פנימי מייצרים האזורים או הקהילות המדוכאות טובין עבור המטרופולין, וקונים את המוצרים במחיר גבוה ביותר.
הסחר והאשראי נמצאים במרכז הכוח.
את התלות הכלכלית של הפריפריה במרכז מבססים על ידי פעולות חוקיות, פוליטיות וצבאיות.
ה"קולוניות הפנימיות" נחשבות לשונות מבחינה דתית, אתנית או לשונית.
ההצדקה לניצול, כמו בקולוניאליזם הקלאסי, נעשית באמצעות טרמינולוגיה גזענית.
במדינה בעלת מאפיינים של קולוניאליזם פנימי מבטא הריבוד המעמדי את השייכים ל"תרבות האם" לעומת השייכים לתרבות "הנחותה".
חברי התרבות הנחותה שואפים להתבולל בתרבות האם כדי לטפס בסולם המעמדי.
במקרים רבים גורם הקולוניאליזם הפנימי לצמיחת שאיפות לאוטונומיה.
שאיפות כאלה נתקלות בדרך כלל בהתנגדות עזה, כיוון שמרכז הכוח יאבד רווחים במקרה של התנתקות או הפרדה, בדומה לקולוניאליזם הקלאסי.
יש להבדיל בין קולוניאליזם פנימי לקולוניאליזם הרוסי שעליו דיבר לנין, שלא היה מופנה כלפי ארצות מרוחקות אלא לארצות גובלות כמו אוקראינה, ארמניה, גאורגיה ועוד.
אחרי שארצות אלה הפכו להיות חלק מרוסיה, אפשר לדבר לגביהן על קולוניאליזם פנימי.
דוגמאות נוספות, מעבר לדרום-אפריקה, מקסיקו ואירלנד:
סרי-לנקה: למדיניות של השלטון הסינהאלי כלפי הטמילים יש מאפיינים מובהקים של קולוניאליזם פנימי.
סודאן: האליטה הערבית בח'רטום בנתה מערכת של קולוניאליזם פנימי כלפי צפון (נוביה), מערב (דארפור) ודרום, שכתוצאה ממנו התפתחו רצח העם בדארפור ועצמאותה של דרום סודאן.
הסכסוך בדרום הפיליפינים המדיניות הקולוניאלית של השלטון המרכזי בפיליפינים כלפי מינדנאו היא המשך ישיר של הקולוניאליזם הספרדי ואחר-כך האמריקאי שם.
קולונז'-בלריב היא עיירה וקומונה בקנטון ז'נבה שבשווייץ.
קולונז'-בלריב שוכנת לחוף אגם ז'נבה, בגדה הימנית (מזרחית), מצפון לעיר ז'נבה.
שטחה הכולל של הקומונה הוא 6.12 קמ"ר, מתוכם 58.4% שטחים בנויים או לתשתיות, 37% שטחים חקלאיים, 4.1% יער ו-0.5% שטח לא בשימוש.
מלבד הכפר המרכזי קולונז'-בלריב היא כוללת ארבעה כפרים קטנים נוספים.
בשטח העיירה, על חוף האגם שוכנת שמורת הטבע פואנט א-לה-ביז, שמורת הטבע הראשונה בקנטון - מאז 1933. השמורה כוללת צמחי מים ועופות מסוגים רבים.
מלבד השמורה נמצא בבלריב אתר ארכאולוגי בו נמצאו עדויות לבתי הכלונסאות הפרהיסטוריים, המהווה אחד מ-111 האתרים שהוכרו על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית.
נכון לשנת 2015 מתגוררים בעיירה כ-8,037 תושבים, בצפיפות של 1,313 נפשות לקמ"ר.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה משנת 1850.
קולוניית מדגסקר היא ישות מדינית תחת חסות צרפת שהתקיימה משנת 1897 עד שנת 1946, ולאחר מכן הפכה לטריטוריות צרפת מעבר לים, במהלך הרפובליקה הרביעית, עד שנת 1958. הקולוניה הוקמה מאיחוד בין הפרוטקטורט של מדגסקר לאיים נוספים באוקיינוס ההודי ובאנטארקטיקה שהיו תחת שלטון צרפתי.
האיים באוקיינוס ההודי היו איי גלורייז, אטול באסאס דה אינדיה, האי אירופה, ז'ואן דה נובה, טרומלין, ארכיפלג קומורו.
אליהם צורף ארץ אדלי שבאנטארקטיקה והאיים סן פול ואמסטרדם, קרוזה וקרגלן שבשטח הסוב-אנטארקטי.
הקולוניה התחילה בהגליית מלכת מדגסקר ראנאואלונה השלישית ב-28 בפברואר 1897 ששמה קץ לאוטונומיה של הפרוטקטורט של מדגסקר.
הקולוניה פורקה ב-1958 כאשר בעקבות משאל העם שהקים את הרפובליקה הצרפתית החמישית בספטמבר 1958, ניתנה אוטונומיה נרחבת למדגסקר בשטח הפרוטקטורט המקורי ב-14 באוקטובר 1958. ב-26 ביוני 1960 מדגסקר הכריזה על עצמאות תחת השם הרפובליקה המלגשית.
שאר האיים חולקו לשלוש, ארכיפלג קומורו, האיים שהיו בקולוניית מיוט לא כולל איי גלורייז, הופרדו מהקולוניה ב-1946 לטריטוריה של קומורו.
האיים הסוב-אנטארקטיים יחד עם ארץ אדלי אוחדו תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ב-1955. האיים האחרים באוקיינוס ההודי (איי גלורייז, אטול באסאס דה אינדיה, האי אירופה וז'ואן דה נובה) עוברים ב-1960 לניהול ישיר של ידי השר של צרפת שמעבר לים ובפועל מנוהלים על ידי מחוז ראוניון.
קולוניית מיוט הייתה ישות מדינית תחת חסות צרפת שהייתה קיימת בין 6 בינואר 1886 ל-23 בינואר 1896 ובין 9 בספטמבר 1899 ל-25 ביולי 1912 לפני שארכיפלג קומורו אוחד עם קולוניית מדגסקר.
הקולוניה הורכבה מהאיים מיוט, אנג'ואן, גרנד קומור, מוהלי ואיי גלורייז (כולל באן דו ז'זר (Banc du Geyser)).
המבנה של הקולוניה היה שלטון מרכזי במיוט ומדינות חסות עם אוטונומיה בשלושת האיים אנג'ואן, גרנד קומור ומוהלי.
האי מיוט הועדף על פני האיים האחרים בעקבות היותה צרפתית משנת 1841 לאחר קניית האי מידי הסולטן אנדיאנטסולי .
בין השנים 1896–1899 הקולוניה נוהלה מראוניון.
היסטוריית הקולוניאליזם באפריקה נחלקת לשניים: התקופה הקלאסית והקולוניאליזם האירופאי.
בשיח הפופולרי קולוניאליזם באפריקה מתייחס בעיקר לכיבושים האירופאיים שהובילו ל"מרוץ לאפריקה" בעקבות ועידת ברלין שהתרחשה במאה ה-19. הקולוניות האירופאיות גרמו לדחיקה ולהנמכת מעמדם של הילידים באפריקה מצד אחד, אך מאידך הביאו עמן גם שיטות ממשל אירופאיות, מוסדות אקדמאיים וחידושים טכנולוגיים וחקלאיים.
כיום כמעט בכל ארצות אפריקה שפת הממשל ושפת התקשורת הן שרידים של גלי הקולוניאליזם האירופאי.
ההיסטוריה של אפריקה מתחילה בהופעת ההומינואידים, אב קדמון של האדם המודרני (הומו ספיאנס) לפני כ-200 אלף שנים, וממשיכה בשינויים הדמוגרפיים וההתארגנויות המדיניות-חברתיות של האוכלוסייה האפריקאית מאז.
בעת העתיקה, אנשים מדרום אירופה ומערב אסיה אכלסו את צפון אפריקה, בעוד שאנשים מדרום מערב אסיה אכלסו את מדגסקר.
בימי הביניים הקולוניאליזם נמשך בצפון ומזרח אפריקה על ידי אנשים ממערב אסיה.
בעת המודרנית אנשים ממערב אירופה הקימו קולוניות בכל חלקי אפריקה.
התהליך התרחש במהלך המרוץ לאפריקה בסוף המאה ה-19. לאחר מלחמת העולם השנייה חל תהליך הדה קולוניאליזם.
תהליך הקולוניזציה הפנימי של אפריקה היה בעיקר נדידת הבאנט
קולוניאליזם בעת העתיקה ובימי הביניים
צפון אפריקה עברה קולוניאליזם מאירופה ומערב אסיה בעת העתיקה, בעיקר על ידי היוונים והפיניקים.
תחת שלטונו של הפרעה אמאיס במצרים (570-526 לפני הספירה) הוקמה קולוניית מסחר יוונית בנאוקרטיס, 80 ק"מ ממיקומה של אלכסנדריה שנוסדה מאוחר יותר.
היוונים הקימו קולוניות גם בסירנאיקה באותה תקופה.
אלכסנדר הגדול (356-323 לפני הספירה) ייסד את אלכסנדריה כשכבש את מצרים.
אלכסנדריה הפכה לאחת מהערים הגדולות בתקופות ההלניסטיות והרומיות והיוותה תחנת מסחר ומרכז תרבות, כמו גם מפקדה צבאית.
הפיניקים הקימו מספר קולוניות לאורך החוף של צפון אפריקה.
חלק מהן הוקמו יחסית מוקדם.
אוטיקה לדוגמה, הוקמה בשנת 1100 לפני הספירה.
קרתגו, שפירושה "עיר חדשה", הוקמה בשנת 814 לפני הספירה.
היא הוקמה במה שהיום מכונה תוניסיה והפכה למעצמה מרכזית במזרח התיכון לקראת המאה ה-4 לפני הספירה.
תושבי קרתגו שלחו משלחות לאורך החוף האטלנטי של אפריקה במטרה לחקור את האזור ולהקים שם קולוניות חדשות.
לאחר המלחמה השלישית והאחרונה ביניהם, המלחמה הפונית השלישית (150-146 לפני הספירה), הרומאים השמידו לחלוטין את קרתגו.
ישנם ציונים של תוכניות להקמת קולוניה רומית חדשה ליד המיקום של קרתגו שהובסה.
תוכניות אלו תוכננו על ידי גאיוס גרקכוס לקראת סוף המאה ה-2 לפני הספירה ועל ידי יוליוס קיסר ואוגוסטוס לקראת אמצע-סוף המאה ה-1 לפני הספירה.
לבסוף, עיר זו הוקמה על ידי אוגוסטוס ונהייתה לבירת הפרובינקיה הרומית של יבשת אפריקה.
במהלך המאה ה-5 לספירה ונדלים גותים הקימו באותו אזור ממלכה לתקופה קצרה.
ממלכה זו נפלה לבסוף חזרה לידי הרומאים הביזנטים.
במאה ה-7 לספירה האימפריה הרומית/ביזנטית בצפון אפריקה נפלה לידי הערבים.
הערבים הביאו את השפה הערבית ואת האסלאם בתחילת תקופת ימי הביניים, בעוד שתושבי מלאי הביאו ניבים שונים משפתם למדגסקר אף מוקדם יותר.
בין השנים 1870–1900 אפריקה עמדה בפני אימפריאליזם אירופאי, לחצים דיפלומטיים, פלישות צבאיות, כיבוש והתיישבות.
החברות האפריקאיות התנגדו לניסיון ההתיישבות בארצותיהן.
עם זאת, בתחילת המאה ה-20 רוב אפריקה, למעט אתיופיה וליבריה, עברה קולוניאליזם על ידי מעצמות אירופאיות.
בעוד בשתי המדינות האחרות חוו תהליך דומה: אתיופיה - למעט תקופה קצרה של כיבוש אירופאי, היא תפקדה כמעצמה כזאת בעצמה, וליבריה - שהוקמה בידי חברת מושבות אמריקאית והלכה למעשה הייתה תלויה בארצות הברית משמעותית, מה שנתן אחיזה אמריקאית באפריקה.
האימפריאליסטים האירופאיים הונעו להתיישבות בעקבות שלושה גורמים עיקריים: כלכליים, פוליטיים וחברתיים.
המוטיבציה להתיישבות התפתחה במהלך המאה ה-19 כתוצאה מקריסת רווחיות סחר העבדים ומהתפתחות התעשייה הקפיטליסטית.
החיפוש אחר חומרי גלם, שווקים מובטחים והשקעות רווחיות דרבנו את התפתחות "המרוץ לאפריקה".
מנגנון השלטון של המעצמות באפריקה
המעצמות הקולוניאליסטיות באפריקה חוללו שינויים פוליטיים וחברתיים בעמי אפריקה המשועבדים להן מתוך מטרה להגדיל את השליטה שלהן במושבות.
שרטוט גבולות חדשים - בדרך זאת קובצו יחד כמה חברות מקומיות שונות ומגוונות, ולפעמים שררה יריבות ביניהם.
שפת הלאום הרשמית - השפות האירופאיות בתור השפות הרשמיות של המושבות.
ניהול העניינים במדינה- כל ענייני הממשל, ההליכים המשפטיים, והעסקים הרשמיים אחרים נוהלו בשפה שמעטים האפריקנים שיכלו לדבר בהן.
מינוי ממשלה מטעמן - כדי לנהל את המושבות מינו המעצמות האירופאיות ממשלות חדשות;
מינוי מושל אירופאי - כל ממשלה מטעם המעצמה בקולוניה נשלטה על-ידי מושל אירופאי;
הרכוש הקולוניאלי - לכל מעצמה הייתה גישה משלה לשליטה ברכושה הקולוניאלי.
הטמעה תרבותית – חלק מהמעצמות חתרו לאכוף על האוכלוסייה המקומית הטמעה של שפתן, ערכיהן, דתן, מנהגיהן התרבותיים.
תהליך ההטמעה היה מכוון למחוק את התרבותיות המקומיות ולהחליף אותן בתרבות של המיישבים.
גביית כספי מס מהמקומיים - הממשלות הקולוניאליות גבו מהעם ובכפרים כספים שהזינו את המערכת הקולוניאליסטית.
הפקידים הבכירים טענו שהתושבים האפריקנים רק יפיקו תועלת מהמימון של המערכת הקולוניאליסטית.
במציאות הממשלה הקולוניאליסטית הוציאה רק מעט כספים על שירותים לאפריקנים, למשל על חינוך ועל טיפול רפואי.
במקום זאת את רוב המשאבים הם השקיעו בקידום שירותים למיישבים האירופאים ובמינוף הכלכלה הקולוניאלית.
שעבוד כוח האדם המקומי - על מנת לשלם את המיסים הגבוהים שנכפו עליהם, היה על האפריקנים לעבוד ולהרוויח כסף שנועד לעסקים ולמתיישבים האירופאים.
הסללה - דוגמה לניצול כוח אדם מקומי הוא המינהל הקולוניאליסטי בקונגו הבלגית שהקצה למיסיונרים כספים להקמת בתי ספר.
בתמורה לכך הכשירו בתי הספר של המיסיון את האפריקנים לעבודה בחקלאות, בתחבורה, ובתקשורת בצבא ובמעמדות הנמוכים של המנהל הקולוניאליסטי.
בתי הספר של המיסיון בקונגו הבלגית התמקדו בחינוך היסודי.
הרשויות הקולוניאליסטיות חששו שחינוך מעל לרמה של בית ספר יסודי תיצור מעמד בקרב ילידי קונגו שיהיו משכילים מדי ושאולי יקראו תיגר על הסמכות של הקולוניאליסטים באמצעות התארגנות פוליטית וכתיבה.
המרוץ לאפריקה כולל את הכיבוש, החלוקה וההתיישבות בטריטוריות אפריקאיות על ידי מעצמות אירופאיות בתקופת האימפריאליזם החדש.
אימפריות מבוססות, בעיקר בריטניה, פורטוגל וצרפת, תבעו עבור עצמן אזורים נרחבים באפריקה ואסיה, וכוחות אימפריאליים עולים כמו איטליה וגרמניה פעלו בצורה דומה בקנה מידה קטן יותר.
עם הפיטורים של הקנצלר המזדקן ביסמרק על ידי הקיסר וילהלם השני, הקולוניאליזם השיטתי יחסית הפך למרוץ מטורף.
ועידת ברלין משנת 1885, שביסמרק יזם כדי לבסס קווים מנחים בין-לאומיים להשתלטות על טריטוריות אפריקאיות, הפכה את ה"אימפריאליזם החדש" לרשמי.
בין מלחמת צרפת–פרוסיה למלחמת העולם הראשונה, אירופה הוסיפה כמעט 23 מיליון קמ"ר – כחמישית מהשטח היבשתי של כדור הארץ – לכיבושיה הקולוניאליים מעבר לים.
וינסנט חפויה, פרופסור למדעי המדינה שחקר רבות על הפוליטיקה באפריקה, מציין שמדינות אירופאיות חשו הערכה עצמית גדולה לנוכח כיבוש טריטוריות שהיו גדולות בהרבה מהטריטוריות שלהן.
הוא מוסיף לציין את המאבק של האפריקאים כנגד הכוחות הגדולים.
הוא מעיד שמיליון אנשים מהשושלת האפריקאית נלחמו עבור בעלות הברית במלחמת העולם הראשונה ושני מיליון במלחמת העולם השנייה.
חפויה בוחן את הסגנונות הניהוליים של המיישבים.
"הצרפתים, הפורטוגלים, הגרמנים והבלגים התאמנו בסגנון מרוכז מאוד של ניהול שנקרא 'שליטה ישירה'".
הבריטים שלטו באמצעות זיהוי מוקדי הכוח המקומיים ועידודם או אילוצם לנהל בשם האימפריה הבריטית.
זו הייתה צורת שליטה לא ישירה.
צרפת שלטה מתוך צרפת, באמצעות מינוי מנהיגים באופן עצמאי ללא התחשבות בקריטריונים מסורתיים, והסתפקה רק בנאמנות לצרפת.
צרפת ביססה שתי פדרציות קולוניאליות גדולות באפריקה: מערב אפריקה הצרפתית ואפריקה המשוונית הצרפתית.
צרפת מינתה פקידים, העבירה חוקים, ובנוסף כל החלטה שהתקבלה על ידי האספות הקולוניאליות הייתה צריכה לקבל אישור מצרפת.
קבוצות מקומיות במזרח אפריקה הגרמנית התנגדו לעבודה הכפויה ולמיסוי הגרמניים; הגרמנים אף כמעט איבדו את המושבה שלהם במרד אבושירי ב-1888. עם זאת, כעשור לאחר מכן נראה כי הקולוניה נכבשה.
ב-1905 הגרמנים נדהמו מהתקוממות נרחבת שקיבלה תמיכה רחבה מהאוכלוסייה.
התנגדות זו הייתה מוצלחת בתחילה, אולם בתוך שנה המרד דוכא על ידי כוחות תגבורת חמושים במכונות ירי.
גם הניסיונות הגרמניים לשלוט בדרום מערב אפריקה ייצרו התנגדות נלהבת שדוכאה בכוחניות רבה.
מלך בלגיה ליאופולד השני קרא לקולוניה הפרטית והעצומה שלו מדינת קונגו החופשית.
הכוונה למעשה הייתה כי אלו המנצלים את האזור יהיו חופשיים מכל מגבלה ויחויבו לספק הסבר רק למלך הבלגי.הטיפול באפריקאים תחת שיטה זו היה אכזרי מספיק כדי לגרום לכוחות קולוניאליים אחרים לבקש מהמלך הבלגי למתן את היחס לקונגולזים המקומיים.
לבסוף הממשלה הבלגית סיפחה את הטריטוריה כמושבה בלגית.
חפויה מציין את תשומת הלב המשמעותית שהכוחות הקולוניאליים נתנו לכלכלה של הקולוניאליזם.
השפעת הקולוניאליזם על התפתחותה הכלכלית של אפריקה
לפני "המרוץ לאפריקה", הכלכלה האפריקאית הייתה בעיצומה של התפתחות בכל תחום ובייחוד בתחום הסחר.
הכיבוש הקולוניאלי וחלוקת אפריקה בין המעצמות הקולוניאליות עצרו התפתחות זו.
לפני הקולוניאליזם אפריקה לא הייתה מבודדת משאר העולם.
מדינות אפריקאיות עסקו במסחר בין לאומי החל מתקופת הפרעונים במצרים, ובמערב אפריקה במיוחד התקיימה מערכת מסחר בין לאומי מפותחת בתקופות של אימפריות גאנה, מאלי וסונגהאי.
אימפריות אלו השתכרו ממיסוי של סחר זר למימון הוצאות הממשל.
עושר האימפריות הגיע בעיקר מסחר בזהב אך גם ממיסים, מכס ושלל ביזה ממשלחות זרות.
התקופה שגרמה לשינוי הכלכלי הראשון ביבשת הייתה התקופה בה התקיים סחר העבדים האטלנטי, בין המאה ה-16 למאה ה-19. סחר העבדים הביא להתפתחות מערכות מסחר מתוחכמות של אשראי והחלפות.
תוצאה אחת של תהליך זה הייתה שהכלכלה האפריקאית הייתה כפופה לאינטרסים של הקונים.
מערכת הסחר בעבדים גרמה לכך, על ידי עידוד החלפה בין חומרי גלם מאפריקה-במקרה זה כוח עבודה, בתמורה למוצרים אירופאיים.
כך תושבי אפריקה צרכו יותר מוצרים זרים ממוצרים מקומיים, מה שגרם לעיכוב בהתפתחות התעשיות המקומיות וחוסר יכולת של התעשייה המקומית להתחרות מול ייבוא סחורה זרה.
למעשה, כבר מתקופה זו החל דפוס של אפריקה בתור ספקית של מוצרי גלם וצרכנית של סחורות מוגמרות.
דפוס זה של מסחר לא מאוזן המשיך גם לאורך התקופה הקולוניאלית ונשמר במידת מה גם היום.
סוף הסחר בעבדים החל ב-1807 כשממשלת בריטניה הוציאה את סחר העבדים מהחוק.
עידן "הסחר הלגיטימי" החל ואפריקה הפכה למקור של מוצרי גלם ששימשו את ההתפתחות התעשייתית המואצת של אירופה.
"סחר לגיטימי" במערב אפריקה במיוחד אופיין על ידי התפתחות רבה של חקלאות לשם ייצוא בתמורה לייבוא מוצרים אירופאיים, או תמורת כסף.
בשל העלייה הרבה בדרישה האירופאית למוצרים חקלאיים כגון שמן דקלים ואגוזים למיניהם סחר זה הצליח לספק מקור הכנסה טוב לאפריקה.
תהליך זה גרם לאינטגרציה של חלקים שונים של אפריקה ותרם להתפתחות הפוליטית ביבשת.
מדינות אפריקאיות גדולות היו בעלות השפעה גדולה על הסחר בין אפריקה לאירופה וניסו לחזק את הכלכלה הפנימית שלהן תוך בקרה על הסחר הבינלאומי.
כיוון שלמדינות אלו הייתה שליטה על המשאבים, היה ביכולתן לדרוש מחירים גבוהים עבורם.
עם עליית הקולוניאליזם ובתקופת המרוץ לאפריקה, המעצמות הקולוניאליות לקחו את השליטה מידי המעצמות המקומיות ובכך גרמו לירידה דרסטית במחירים של משאבים שונים.
המטרות הכלכליות של המדינות הקולוניאליות היו לספק רווח כלכלי מקסימלי במחיר מינימלי.
במעצמות הקולוניאליות העיקריות של הבריטים, הצרפתים והגרמנים, הצרכים האינדיבידואליים של התושבים בקולוניות לא קיבלו חשיבות.
המטרה הקולוניאלית הייתה לשלוט בייצור מהשלב ההתחלתי ועד האספקה לאירופה שהתפתחה בקצב מהיר ונזקקה למשאביה של אפריקה.
זאת בניגוד למצב לפני חלוקת אפריקה בו הסחר האפריקאי היה נתון לדרישות הבינלאומיות, אך היה תחת פיקוחן של מעצמות אפריקה שיכלו לנצלו לתועלתן.
היה בכוחן להחליט מה לייצא ומה להשאיר לכלכלה הפנימית, בניגוד למצב לאחר הקולוניאליזם בו כל המשאבים יועדו לייצוא, ובו המעצמות הקולוניאליות החליטו איזה משאבים להפיק או אילו גידולים חקלאיים לגדל.
דוגמה בולטת לכך היא הגידול המסיבי של כותנה שאינה תורמת לסיפוק המזון הדרוש לתמיכה בתושבים.
גידולים מסיביים ולא מקיימים אלו אמנם שמרו על המחירים הנמוכים באירופה, אך גרמו לחסר באספקת המזון באפריקה, שהוביל לרעב.
המעצמות הקולוניאליות הגבילו את הסחר בקולוניות שלהן, כך שהן הייצוא והן הייבוא היו מוגבלים רק לאותה מעצמה ששלטה בקולוניה.
כך המסחר הבינלאומי של אותן מדינות אפריקאיות נפגע אנושות.
החקלאי האפריקאי המקומי כבר לא יכל להחליט אילו יבולים לגדל או אילו משאבים לנצל, והיה מוגבל במקומות אליהם יכל לשלוח את סחורתו.
הקולוניאליזם השלים את האינטגרציה של אפריקה למערכת הכלכלית העולמית, אך בדומה לסחר בעבדים, התושבים האפריקאים לא היו שותפים שווים באינטגרציה זו.
ההשפעה הקולוניאלית על הכלכלה הורגשה גם בזירות אחרות.
כיוון שכל מאמצי הפיתוח הושקעו בייצוא, המעצמות הקולוניאליות דאגו לפיתוח תשתיות למען ייעול שינוע המשאבים והגידולים לעבר החוף, אך לא למען פיתוח תשתיות לשיפור הקולוניות עצמן.
כתוצאה מכך, רוב הכבישים והמסילות חיברו בין הקולוניות לחוף אך כמעט ולא נבנו בתוך הקולוניות או ביניהן.
בנוסף, כיוון שהמדיניות הכלכלית יועדה לשמירה על מחירים נמוכים, החקלאות הפכה ליותר ויותר מסחרית.
לכן תחת הקולוניאליזם נוצרה כמות גדולה של בעלי אדמות לשעבר שאיבדו את אדמתם ונדדו ממקום למקום בחיפוש אחר עבודה.
נעשה קל יותר לעבוד בתור פועל מאשר לעבוד בשוק הייצוא.
הקולוניאליזם שינה גם את דפוסי העבודה והתפקידים המגדריים בחברה.
ההתפתחות של חקלאות ממוסחרת לייצוא דרשה עבודה רבה שגרמה לנשים וילדים להיכנס לשוק העבודה וכך גרמה לשינויים במבנה החברתי של חברות אפריקאיות רבות.
השפעה דורסנית נוספת על הכלכלה האפריקאית הייתה ההתמקדות של כל קולוניה בייצור חקלאי אחד או שניים שהיה דרוש באירופה.
כתוצאה מכך, לאחר סיום הקולוניאליזם הקולוניות התפרקו למדינות שונות ובמקרים רבים לא היו בעלות המגוון החקלאי הכולל שהיה קיים לכל הקולוניות ביחד, כזה שדרוש להתקיימות יציבה
במהלך תקופת הקולוניאליזם הממשלות הקולוניאליות בנו תשתיות נרחבות, הכניסו ליבשת חקלאות למטרת ייצוא ולא למטרת סיפוק מזון למקומיים ושינו את הסטנדרטים המסורתיים של עושר ומעמד.
רפורמות חינוכיות הוכנסו לאפריקה ומערכות ממשל מודרניות הוטמעו בתחומים רבים.
מנגד, ההשפעות ארוכות הטווח של ההתפתחות האירופאית על חשבון ההתפתחות האפריקאית היו בעלות השלכות שליליות מאוד כלפי אפריקה.
כאמור לעיל, אמנם היה פיתוח של תשתיות רבות, אך הוא שימש ברובו להרחבת ניצול המשאבים מהקולוניות.
לפני המרוץ לאפריקה וועידת ברלין, התוצרת האפריקאית המקומית סיפקה לאפריקאים מגוון רחב של מוצרים וסחורה והיבשת עברה אינטגרציה כלכלית שהלכה והשתפרה עם הזמן.
בשל המדיניות של המעצמות הקולוניאליות, שגרמה להשקעת כל המאמצים בייצוא, גם היום מדינות אפריקה תלויות יותר בייצוא ופחות בסחר פנימי.
אילו התעשייה המקומית הייתה מטופחת תחת השלטון הקולוניאלי, ייתכן ומצבה הכלכלי של אפריקה כיום היה טוב בהרבה.
השפעות חיוביות של הקולוניאליזם על אפריקה
לצד ההשפעות השליליות הרבות שמייחסים לקולוניאליזם באפריקה, ישנם גם כמה אקדמאים שחקרו את נושא ההשפעות החיוביות של הקולוניאליזם,
כגון הבאת ערכים חברתיים מערביים שגרמו לדעיכת מנהגים ופולחנים שונים שכללו קורבנות אדם אצל חברות אפריקאיות רבות.
חינוך קולוניאלי היה אחד מהגורמים בתהליך ההתמערבות.
מערכת החינוך של האפריקאים הילידים הייתה קשורה מאוד לחיים החברתיים האפריקאים, מבחינה רוחנית וחומרית כאחד.
היא אופיינה על ידי דברים כמו טקס פולחני של מעבר מילדות לבגרות, הופעות אומנותיות, הכנה לתפקידים בוגרים, טקסים, משחקים, פסטיבלים, ריקודים, שירה וציור.
אולם, מערכת החינוך המסורתית יכלה רק להכין את בני הנוער המקומיים להיות רלוונטיים בחברות אליהן הם שייכים ולא בהכרח לחיים מחוץ לאפריקה.
לעומת זאת, בתהליך ההמרה וההטמעה של ערכים מערביים באפריקה נבנו בתי ספר על מנת לחנך אפריקאים וחלק מהאפריקאים נשלחו לאירופה כדי לרכוש השכלה גבוהה לאחר סיום בית הספר התיכון.
ההכנסה של חינוך פורמלי עזרה להרחיב את ההשקפה של האפריקאים ולבטא את הפוטנציאל החבוי בהם.
בעזרת החינוך הקולוניאלי (למרות שהמבנה שלו היה שונה מהרקע התרבותי האפריקאי) בית הספר כבר לא עסק רק בפולחנים וטקסי מעבר.
המשמעות שלו כעת הייתה להרוויח חינוך שיאפשר לאפריקאים להתחרות עם מדינות כמו ארצות הברית ומדינות אירופאיות.
יתרה מכך, מדינות אפריקאיות עכשוויות משתמשות ברעיונות פוליטיים ומוסריים ששורשיהם נטועים עמוק בחינוך המערבי.
החינוך באפריקה בתקופת הקולוניאליזם הבריטי והצרפתי
מבחינת ההיסטוריה הקולוניאליסטית של צרפת אפשר לחלק את הקולוניאליזם הצרפתי לשתי תקופות חשובות (Madeira, 2009) : תקופה ראשונה שקדמה לקולוניאליזם (1815 – 1890) ותקופה משנית שמתאפיינת בהתגבשות של "השלטון הקולוניאליסטי" (1894 – 1945).
התקופה הראשונה - מדיניות ממשל כזאת התחילה עם מתן היתר ורישיון ללמד בשפות המקום בבתי הספר הציבוריים (1816) והתייחסות בסבלנית לפעילות המיסיונרית.
סיומה היה בהעברת החינוך לידיה של הכנסייה הקתולית.
הנימוק לגישה זאת של מתן יוזמה חופשית למיסיון במושבות הצרפתיות היה שחינוך בית ספרי יהיה אמצעי שדרכו ניתן להרחיב את ההשפעה הצרפתית ולשמר אותה בידיהן של הרשויות המסורתיות, ובמיוחד בשטחים של פנים היבשת שנשלטו על-ידי מנהיגים מוסלמיים.
התקופה השנייה – הצביון של מערכת החינוך הצרפתי במושבות הוא פועל יוצא של אופי השלטון הצרפתי: המערכת הקולוניאליסטית הצרפתית, על הבירוקרטיה, המרכוז שבה ועל המגמה שלה ליצור הטמעה תרבותית (Madeira, 2009) והרגלים תרבותיים, תהליך שניתן להתייחס אליו על יסוד דוקטרינה של "הטמעה".
לפי רעיון המדיניות של המערכת הקולוניאליסטית הצרפתית טיפלה בתרבות המקומית, בשביל להגיע לאחידות מנהלתית, והאחידה את השטחים העירוניים עם השטחים שבחו"ל, שבמדינה האם, היינו בצרפת.
כך היא טיפחה ובנתה מערכת חינוכית שכל כוונתה היא שהתרבות של האנשים האפריקנים תיטמע בזאת של הצרפתים, או לפחות שבהיבט של האינטרסים שלהם, יינתן תמריץ לילידים למאמצים של מדינת האם לתרבת אותם.
לסיכום, הייתה זאת דוקטרינה שהתבססה על טיפוח והכשרה של אליטה מקומית לפי הערכים של המוסר הצרפתי.
הצביון של מערכת החינוך הבריטי במושבותיה באפריקה הוא פועל יוצא של אופי השלטון הבריטי במושבותיה: המערכת הקולוניאליסטית האנגלית נחשבה פרגמאטית, מבוזרת וליברלית יותר.
לפי המסורת האנגלית, חינוך אינו עובדה מובֶנֶת מאליה, אלא נועדה לפתוח את השוק לקידום הפרט והקבוצה שהוא מחובר אליה בצמידות לפיתוח כלכלי וחברתי.
החינוך הבריטי במדינת האם התבסס על תרבות פוליטית "אריסטוקרטית" יותר, קיבל את השראתו מהשמרנות הליברלית ומדוקטרינת היוזמה החופשית, נטה לכבד את מעמדן ואת תרבותן של רשויות השלטון המקומיות ובמידה מסוימת אף החשיב אותן בתור "עמיתים" לפי המסורת בני המעמד הגבוה באנגלייה (Madeira, 2009).
מערכת החינוך האנגלית סוגלה לתנאים המקומיים והתבססה על כבוד לרשויות השלטון של הילידים – ול"שליטה העקיפה".
בדרך זאת הם החלו את מבוזר ובשלב מסוים כוונתם של השליטים הבריטים הייתה להכשיר את האפריקנים ל"שלטון עצמי".
"התקווה של הבריטים להפוך את נתיניהם לאירופאים הייתה שהם שיהפכו לאנשים אנגליים שצבע עורם שחור, שינהגו בהתאם לאמות מידה של המעמד הבינוני, מתוך ציות למוסריות המתודיסטית.
התקווה להפוך את נתיניהם לאירופאים אצל הצרפתים קיבל צביון של תקווה שאנשי השבט בתרבויות האפריקניות דוברות הצרפתית יהיו ל"רפובליקה אחת בלתי נראית".
ההבדל בין מערכות החינוך הצרפתית לבריטית במושבותיהן באפריקה
ההבדלים בין שני הסוגים בהיבט הרעיוני שלהם, נבע מהמאפיינים "ההיסטוריים" ומהתרבות ה"פוליטית" של שתי האומות.
צרפת הייתה מדינה רפובליקנית אפילו יעקובינית, והתבססה על סוג הומניזם שעקרונות תאורטיים ומופשטים מגדירים אותו.
עקרונות שגרמו לנטייה אוניברסלית, מאחדת ושוויונית בתפיסה ההומניסטית.
הסוג האחר של הומניזם, זה האנגלי, התבסס על תרבות פוליטית "אריסטוקרטית" יותר, קיבל את השראתו מהשמרנות הליברלית ומדוקטרינת היוזמה החופשית (Madeira, 2009).
הקוטביות בין שתי האומות נובעת מהדימוי על המערכת הפוליטית האנגלית והצרפתית.
וינסנט חפויה מציין את כוחות ההתנגדות המשמעותיים שעמדו מול האימפריות האירופאיות בדרך לשליטה באפריקה.
הכיבוש והבקרה קרו כתוצאה מהעליונות הטכנולוגית של האירופאים.
היו אפריקאים תומכי עצמאות שזיהו את הערך של החינוך האירופאי בהתמודדות עם האירופאים.
היו אפריקאים שייסדו כנסיות משלהם.
האפריקאים שמו לב לעדות הלא שווה של הכרת התודה אשר קיבלו עבור מאמציהם לתמוך במדינות האימפריאליסטיות במהלך מלחמות העולם.
כמו כן, הוא מציין שבזמן שהאירופאים כפו גבולות שאינם תואמים את השטחים המסורתיים, שטחים חדשים כאלו גרמו לגופים לרכז את מאמציהם עבור תנועות עם קול פוליטי מתגבר עד לעצמאות.
הקבוצות המקומיות שעסקו בדבר כללו מקצוענים כגון עורכי דין ורופאים, את מעמד הבורגנות הזעירה (כמרים, מורים, סוחרים קטנים), עובדים עירוניים, חקלאי יבול, חקלאים עובדי אדמה ועוד.
כך קרה שהאיגודים המקצועיים והארגונים הלא פוליטיים התפתחו ללא כוונה תחילה לתנועות פוליטיות.
חפויה מתאר את ההבדלים בהשגת העצמאות בין הקולוניה הבריטית והצרפתית.
הבריטים ביקשו לבצע הליך הדרגתי של העברת הכוח.
מדיניות ההטמעה הצרפתית ניצבה מול תרעומת, בעיקר בצפון אפריקה.קווין שילינגטון, היסטוריון בריטי מתאר את הענקת העצמאות למרוקו ותוניסיה במרץ 1956 על מנת לאפשר את ההתרכזות באלג'יר, שם היה מאבק ארוך (1954–1962) ועקוב מדם להשגת עצמאות.
חאפויה כותב שכאשר הנשיא דה - גול קיים משאל עם על הנושא בקולוניות האפריקאיות שלו ב-1958, רק גינאה הצביעה עבור עצמאות מוחלטת.
אף על פי כן, ב-1959 צרפת תיקנה את החוקה על מנת לאפשר לקולוניות אחרות את האפשרות הזו.
כפי ששילינגטון מתאר, חקלאים במזרח אפריקה הבריטית כעסו על הניסיונות לקחת את אדמתם ולכפות שיטות חקלאיות שמנוגדות לרצון ולניסיון שלהם.
בטנגניקה, ליוליוס נייררה הייתה השפעה ניכרת לא רק בקרב האפריקאים המאוחדים על ידי השפה סוואהילי הנפוצה, אלא גם בקרב כמה מנהיגים לבנים שהקול הלא-פרופורציונלי שלהם היה משמעותי תחת חוקה משוקללת מבחינה גזעית.
הוא הפך למנהיג של טנגניקה העצמאית ב-1961. בקניה, לבנים גירשו דיירים אפריקאים חקלאים בשנות ה-30; מאז שנות ה-40 היה קונפליקט שהתעצם ב-1952. עד 1955 בריטניה דיכאה את המרד ועד 1960 היא קיבלה את העיקרון של שלטון הרוב האפריקאי.
קניה הפכה לעצמאית שלוש שנים לאחר מכן.
שילינגטון מתאר בצורה חיה וססגונית את התנגדותה הראשונית של בלגיה לעצמאות, את הדרישות שהתקבלו מכמה אפריקאים עירוניים, את הבחירות המקומיות של 1958 ו-1959 שנועדו להרגיע את חוסר שביעות הרצון הזה, את אי השקט הכללי שסחף את הקולוניה, את הענקת העצמאות המהירה ואת המאבק האזרחי שהגיע בעקבותיה.
התקופה העיקרית של הדה-קולוניאליזם באפריקה החלה לאחר מלחמת העולם השנייה.
האיים הקנריים ומדיירה מעולם לא היו חלק מאף ממשל אפריקאי ויש בהם אוכלוסייה אירופאית באופן גורף.
מונח המתאר בין היתר גישה חדשה בהם נקטו המעצמות האירופיות לאחר תקופת הקולוניאליזם כדי להמשיך להפיק תועלת ממושבותהם לשעבר.
נכון להיום צרפת היא המובילה בתחום זה, ופעולת לשמר סממנים תרבותיים משותפים ואת התלות בה של מושבות לשעבר דוגמה לכך הוא הפרנק האפריקאי.
התאוריה של הפוסט-קולוניאליזם בנושא הבעיות וההשלכות של הקולוניאליזם באפריקה על המדינה.
מחמוד ממדני כתב את ספרו Citizen and Subject ב-1996. הנקודה המרכזית בטענותיו היא שהמדינה הקולוניאלית הפכה למדינה מפוצלת.
"שתי צורות של כוח תחת אוטוריטה הגמונית אחת".
המדינה הקולוניאלית באפריקה חולקה לשתיים: מדינה אחת לאוכלוסייה האירופאית ומדינה שנייה לאוכלוסיית הילידים.
הכוח הקולוניאלי היה בעיקר בעיירות אורבניות ובערים והוגש על ידי השלטון הנבחר.
הכוח של הילידים נכח ביישובים הכפריים ונשלט על ידי אוטוריטה שבטית שנראתה כשומרת על ההיסטוריה והמסורת.
ממדני ציין שבאזורים עירוניים המוסדות של הילידים לא קיבלו הכרה.
הילידים, אשר תוארו על ידי האירופאיים כחסרי תרבות, הוצאו ממסגרת הזכויות האזרחיות.
החלוקה של המדינה הקולוניאלית יצרה הפרדה גזעית בין האירופאים "האזרחים" והאפריקאים "הנתינים" בנוסף לחלוקה של מוסדות השלטון.
החלוקה שממדני מציין בספרו עדין נראית לעין בערים אפריקאיות.
ההפרדה עליה דיבר הייתה על בסיס גזע אך עכשיו היא גם על בסיס עושר ומעמד.
אזורים עירוניים של ערים אפריקאיות מחולקים בין אזורים עשירים ואזורים עניים שלא מקבלים שירותים.
הדבר תואר בצורה הטובה ביותר על ידי ג'וני מילר, שיצר את הפרויקט בשם "Unequal Scenes" ומטרתו להציג את אי השוויון הקיים במספר אזורים עירוניים.
אחת מהערים שמילר התבונן עליהן, היא העיר ניירובי שבקניה.
התמונות שמילר סיפק מדגישות את חוסר השוויון בנושא הדיור.
הפרבר של לורשו הוא בית לאנשים עשירים שחיים בקהילות מגודרות, ולעניים שחיים בשכונות עוני.
הם מופרדים רק בעזרת מחסום בטון.
המחסום מסמל את חלוקת המעמדות והפיזור הלא שוויוני של העושר.
אשיל במבה הוא היסטוריון קמרוני, תאורטיקן פוליטי ופילוסוף שכתב באופן נרחב ופיתח תאוריות על החיים בקולוניה והשלכותיה.
ספרו משנת 2000, " On the Postcolony", בוחן באופן ביקורתי את החיים הפוסט קולוניאליים באפריקה כתוצאה מעבודתו הפורה בענף העוסק בפוסטקולוניאליזם.
דרך בחינת הפוסט-קולוניאליזם מ'במבה חושף את המצבים בהם הופעל כוח בקולוניות האפריקאיות.
הוא מזכיר לקורא שהכוח הקולוניאלי דרש אלימות כלפי אפריקאים ששימשו לעבודה שהשפיעה על עיצוב הזהות הכנועה של הקולוניות.
דרך השוואת הכוח בקולוניות ובפוסט קולוניות, מ'במבה מציין שאלימות בקולוניה הופעלה כלפי אפריקאים למטרת עבודה וכניעה.
כוחות קולוניאליים אירופאיים מצאו משאבים טבעיים בקולוניות של אפריקה ונדרשו לכוח עבודה כדי לחלץ אותם ובו זמנית לבנות את הערים הקולוניאליות מסביב לאותן תעשיות.
מכיוון שהאירופאים ראו בילידים אנשים נחותים שצריכים אילוף, אלימות הייתה הכרחית כדי ליצור פועלים כנועים.
המיישבים ראו באלימות כלי הכרחי וטוב מכיוון שהיא עיצבה את האפריקאים להיות עובדים יעילים יותר.
היו להם מטרות בו זמניות של ניצול כוח עבודה גולמי ועיצוב הזהות והאופי של האפריקאי.
על ידי הכאת האפריקאים לצייתנות, הקולוניאליסטים בסופו של דבר עיצבו ואכפו את הדרך שבה אפריקאים יכולים לעבור דרך מרחבים קולוניאליים.
חיי היום יום של האפריקאים הפכו לתצוגת כניעה באמצעות תרגילים ופרויקטים של עבודות ציבוריות וגיוס צבאי.
מ'במבה משווה את האלימות הקולוניאלית עם זו של הפוסט קולוניאלית.
ומציין כי האלימות הפוסט קולוניאליסטית היא גסה יותר וכללית יותר לצורך הפגנת הכוח הגולמי.
ביטויים של עודף והגזמה מאפיינים את האלימות הזו.
התאוריה של מ'במבה על האלימות בקולוניה מאירה את היחסים הבלתי שוויוניים בין המיישבים לתושבים ומזכירה לנו את האלימות שהופעלה כלפי האפריקנים לאורך כל תהליך הקולוניאליזם.
הנושא לא יכול להיות מובן ולא צריך להילמד מבלי ההקשר של האלימות הזו.
סטפני טרני בראון היא אקדמאית בתחום הקולוניאליזם.
במאמר שלה מ-2014 היא חוקרת כיצד תברואה ולכלוך שימשו את הנרטיבים הקולוניאליים ומציינת את הדוגמה של קמפלה באוגנדה.
בראון כותבת גם על מנגנון השפלה באמצעות תכנון התברואה בעיר וכיצד הדבר משחק תפקיד מפתח בסיפור הנרטיב של הקולוניאליזם.
בראון מתארת את ההשפלה (ביזוי) כתהליך שבו קבוצה אחת גורמת דה הומניזציה לאחרת.
אלו שנחשבים בזויים לרוב נמנעים מהאחרים ונראים כנחותים.
התהליך משמש לרוב כמנגנון לשליטה על קבוצת אנשים.
במקרה של הקולוניאליזם היא טוענת שהמערב השתמש בתהליך זה כדי לשלוט על אוכלוסיית הילידים של אפריקה.
לכלוך ותנאי תברואה משמשים להבחנה בין דמויות מערביות שולטות לבין האוכלוסייה המקומית.
לכלוך נתפס כמשהו ששייך ל"קבוצת החוץ".
לעומת זאת, ניקיון ניתן לייחס ל"קבוצת הפנים".
התגובות ללכלוך וטומאה קשורות לעיתים קרובות לנורמות חברתיות ולהקשר תרבותי רחב יותר, לכן מעצבות את הדרך בה אפריקה עדין נתפסת כיום.
בראון דנה בדרך שבה הרשויות הקולוניאליות עסקו בבניית מערכת ביוב פעילה כדי לשרת את הקולוניאליסטים עצמם ולא דאגו לאוכלוסייה האוגנדית.
הרטוריקה של התברואה היא חשובה מכיוון שהיא נתפסת כמרכיב מרכזי של מודרניות ותרבותיות, לכן האוכלוסייה האפריקאית נתפסת ככזו שאינה תרבותית.
המחסור בתברואה תקינה ומערכות ביוב נאותות מוסיפות לשיח על חוסר התרבות והפראיות של אנשי אפריקה ואפריקה עצמה, ומשחק תפקיד חשוב בצורה בה המערב מצדיק את תהליך ה"תירבות".
בראון מתייחסת לתהליך ההשפלה באמצעות השיח על הלכלוך כמורשת חומרית ופיזית של קולוניאליזם אשר עדיין קיימת היום בקאמפאלה ובערים אפריקאיות אחרות.
תאוריות ביקורתיות על ההתיישבות באפריקה מאוחדות במידה רבה בגינוי פעילויות אימפריאליסטיות.
התאוריה הפוסט קולוניאלית נגזרת מתפיסה אנטי-קולוניאלית\אנטי-אימפריאלית זו, וכותבים כמו מ'במבה, ממדני, בראון ועוד השתמשו בתפיסה זו כנרטיב של עבודתם על ההתיישבות באפריקה.
פוסט קולוניאליזם הוא נושא רב תחומי במדעי החברה והרוח שממקד מחדש את תשומת הלב בעבר הקולוניאלי ונותן ביקורת על ההבנה של מקום המערב בסיפור.
דעתם הרווחת של גאוגרפים פוסט קולוניאליסטים רבים היא שקולוניאליזם, אם כי אולי לא בצורה כה ברורה, עדין מתרחש כיום.
התאוריות של מ'מבמבה, ממדני ובראון מתעסקות באופן עקבי בנושא של האפריקאים הילידים שנתפסו כאזרחים לא מתורבתים וכאזרחיים משניים.
תפיסה זו ממשיכה עד עצם היום הזה בהרבה ערים שהיו קולוניאליות בעבר, כשהפעם החלוקה של האנשים היא לא לפי גזע אלא לפי מעמד ועושר.
מ'במבה הוא אחד הסופרים הבולטים בתחומו ועבודתו נסקרה על ידי אנשי אקדמיה רבים.
בעבודתו על הפוסט-קולוניאליזם הוא קיבל ביקורות רבות מאקדמיים כגון מרדית' טרטה על ההתמקדות היתרה במדינות אפריקאיות ספציפיות כגון קמרון.
הדים של ביקורת זו אפשר למצוא גם בעבודתו של ממדני, אשר חקר את התאוריות שלו באפריקה שעברה קולוניאליזם בדרכים שונות על ידי אירופאיים בעלי אידאולוגיות אימפריאליסטיות שונות.
בניגוד למ'במבה וממדני, בראון היא סופרת פחות מוכרת ועבודתה עוד לא נסקרה על ידי אקדמאיים אחרים, כלומר, כיום קשה יותר להבין אילו ביקורות אקדמיות יהיו כנגד התאוריות שלה.
העיוות בממדים שימש בפועל את התפיסה הקולוניאליסטית האירופית: הוא הציג את אירופה כמרכזית וגדולה יחסית, ואת אפריקה, דרום אמריקה ואסיה כקטנות ושוליות.
חוקרים אחדים טענו כי שימוש מתמשך בהקרנת מרקטור בבתי ספר ובאטלסים במאות ה־19 וה־20 חיזק את ההגמוניה התרבותית והפוליטית של אירופה.
במאה ה־20 הופיעו הקרנות חלופיות, ובהן הקרנת גל־פיטרס (Gall-Peters projection), שנועדו להציג את השטחים ביחס קרוב יותר למציאות הגאוגרפית.
הקבוצה החלה עם הצייר פרדריק הארדי שאהב את הנוף סביב הכפר והתיישב שם בשנת 1853. הצטרף אליו כעבור ארבע שנים המורה שלו, תומאס ובסטר, והסטודיו שלהם היה בית ישן ברחוב הראשי, שבו התגורר הרדי בקומת הקרקע.
הקבוצה התפתחה בצורה רופפת ולא רשמית.
אמנים אחרים שהצטרפו במהרה להרדי ולוובסטר היו אחיו של פרדריק הרדי, ג'ורג' הרדי, ג'ון קלקוט הורסלי וג'ורג' ברנרד אוניל (שהתחתן עם בת דודתו של הורסלי אמה קלקוט), וגם ג'ורג' הנרי בוגון ואוגוסטוס מאלרידי היו מבקרים שם לעיתים תכופות.
האמנים ובני משפחותיהם יצרו קשרים חזקים והיו פעילים בקהילה המקומית של הכפר, ומילאו תפקיד פילנתרופי בקרנברוק.
יצירותיהם היו בעיקרן רומנטיות של הנופים הכפריים ותמונות סנטימנטליות של פשטות, שהיה להם ביקוש גדול על ידי התעשיינים באזור המידלנדס.
"סגנון קרנברוק היה פופולרי מאוד, והיו לו חיקויים רבים", כולל ויליאם הנרי נייט; האמנים שלו המשיכו מסורת של "תמונות קטנות ישנות עד סוף המאה".
היא משמשת כבירת מדינת יאפ.
העיר ממוקמת על האי יאפ, כ-2,221 ק"מ מבירת מיקרונזיה פליקיר.
בנוסף, העיירה נמצאת ליד מפרץ צ'מורו (Chamorro Bay).
החודש הכי קר הוא פברואר (23 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 3,318 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (576 מ"מ גשם), וחודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (109 מ"מ גשם).
בקולוניה יש מוסך, סניף דואר, סוכנות להשכרת רכב ומספר רב של כנסיות, סניפי בנק, סופרמרקטים, בתי מלון ותחנות דלק.
היא משמשת כבירת מדינת פונפיי.
העיר ממוקמת על האי פונפיי, כ-4.65 ק"מ מבירת מיקרונזיה פליקיר.
החודש הכי חם הוא אוקטובר (24 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא ינואר (21 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 3,694 מילימטרים בשנה.
חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (472 מ"מ גשם), וחודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (153 מ"מ גשם).
קולונוסקופיה וירטואלית היא הליך דימות רפואי המסתמך על קרני רנטגן ומחשב כדי ליצור תמונות דו ותלת-ממדיות של המעי הגס מהאזור התחתון (הרקטום) עד לקצה התחתון של המעי הדק, ולהציגם על פני צג.
ניתן להיעזר בהליך לאבחון מחלות מעיים ומעי גס כגון פוליפים, דיברטיקולוזיס (סעיפות) וסרטן המעי הגס.
קולונוסקופיה וירטואלית מבוצעת באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת - CT או באמצעות דימות תהודה מגנטית - MRI.
הבדיקה יכולה לספק מבט תלת-ממדי של המעיים.
לבדיקה יש תועלת משנית של גילוי מחלות או חריגות מחוץ למעי הגס.
המטופל בדרך כלל יתבקש לקחת חומרים משלשלים יום לפני ההליך כדי לפנות צואה מהמעי הגס ונעשה שימוש גם בפתילה לניקוי הרקטום מכל חלקיקי צואה שנשארו.
ייתכן ולמטופל תנתן בנוסף תמיסה המיועדת לציפוי שאריות צואה שייתכן ולא נוקו על ידי המשלשל, הליך הנקרא "תיוג צואתי".
התיוג מאפשר למשתמש הבוחן את התמונות התלת־ממדיות (בדרך כלל רדיולוג יועץ), להפחית מהדימות בצורה יעילה את שאריות הצואה אשר עלולות לתת שגיאה מסוג 1 לתוצאות.
הבדיקה מבוצעת במחלקת רדיולוגיה של בית החולים או מרכז רפואי.
הבדיקה עורכת כ-10 דקות ואין הכרח לשימוש בחומרים מרדימים.
המטופל שוכב פרקדן על שולחן הבדיקה.
המטופל עשוי לקבל מנת בוטילסקופולאמין לווריד, חומר הממזער את פעילות השרירים באזור הבטן.
צינור דק מוחדר לרקטום, על מנת לנפח את המעי הגס בהזרמת אוויר, דבר המאפשר צפייה טובה יותר.
השולחן עליו שוכב הנבדק זז דרך הסורק כדי לייצר סדרה של תמונות של חתכי רוחב דו-ממדיים לאורכו של המעי הגס.
תוכנת מחשב מחברת את כלל התמונות הללו לכדי תמונה תלת-ממדית שניתן לצפות בה על צג וידאו.
מבקשים מהמטופל לעצור את נשימתו בעת הסריקה כדי למנוע עיוותים של התמונות.
הסריקה חוזרת על עצמה בעת שהמטופל שוכב עם פניו כלפי מטה.
לאחר הבדיקה, התמונות שמייצא הסוקר מעובדות לכדי תמונה תלת-ממדית, ולעיתים גם לווידאו המדמה תנועה דרך המעיים בדומה לבדיקת קולונוסקופיה רגילה.
לאחר מכן, הרדיולוג מעריך את התוצאות לזיהוי ממצאים חריגים.
לאחר ההליך, יכול המטופל לחזור לפעילות נורמלית, אך אם התגלו חריגות והמטופל צריך קולונוסקופיה קונבנציונלית, ייתכן וזו תתבצע באותו יום.
קולונוסקופיה וירטואלית נוחה יותר לחלק מהאנשים ביחס למקולונוסקופיה קונבנציונלית משום שאינה נעזרת בקולונוסקופ.
כתוצאה מכך, אין צורך בהרדמה, המטופל\ת יכול לחזור לפעילות או ללכת הביתה לאחר הבדיקה ללא סיוע של אדם אחר.
אי הצורך בהרדמה גם מוריד את הסיכון בהליך משום שלחלק מהאנשים עלולות להיות תופעות לוואי לחומרי הרדמה בהם משתמשים בקולונוסקופיה קונבנציונלית.
קולונוסקופיה וירטואלית מספקת תמונות ברורות ומפורטות יותר מרנטגן קונבנציונלי על בסיס חוקן בריום.
בנוסף, לכאחד מתוך עשרה מטופלים לא ניתן לעשות הערכה שלמה של המעי העיוור באמצעות קולונוסקופיה קונבנציונלית.
הבדיקה גם לוקחת פחות זמן מקולונוסקופיה קונבנציונלית.
קולונוסקופיה וירטואלית מספקת יתרון משני של זיהוי חריגות מחוץ למעי הגס.
מחקר במבוגרים חסרי-תסמינים שעברו קולונוסקופיה וירטואלית הראה זיהוי של סרטן חוץ-מעי גס לכל 300 סריקות, וזיהוי של סרטן המעי הגס לכל 500 סריקות, ובסך הכל סרטן אחד מסוג כלשהו אחת לכ-200 סריקות.
בעת קולונוסקופיה וירטואלית אין יכולת לקחת דגימות רקמה או להסיר פוליפים ומכאן הצורך בקולונוסקופיה קונבנציונלית אם נמצאות חריגות.
כמו כן, תוצרי הבדיקה פחות מפורטים מאשר קולונוסקופיה קונבנציונלית, ופוליפים קטנים מ-2 עד 10 מ"מ בקוטרם עלולים לא להופיע בתמונות.
יתרה מכך, קולונוסקופיה וירטואלית עם שימוש ב-CT חושפת את המטופל לקרינה מייננת, בסדר גודל של אלפית גריי.
חלק מהמחקרים הראו כי קולונוסקופיה וירטואלית עם מינון קרינה נמוך במיוחד יכולה להיות יעילה באותה מידה בזיהוי מחלת מעיים בשל ההבדל המשמעותי בין ספיגת קרני רנטגן באוויר וברקמת הקיר הפנימי של המעי הגס.
אף על-פי שקולונוסקופיה אופטית היא "מדד הזהב" של סריקת סרטן המעי הגס ברוב המכריע של קהילות רפואיות ומחקריות, חלק מהרדיולוגים ממליצים על קולונוסקופיה וירטואלית כגישה מועדפת לסריקה המעי הגס.
קולונוסקופיה וירטואלית מועדפת על ידי חלק מאנשי המקצוע משום שהיא מאפשרת הדמיה שלמה של כל המעי הגס ומכאן מספקת יותר הזדמנויות לזיהוי סרטן ופוליפים טרום-סרטניים, לביופסיות אבחנתיות או הסרה טיפולית של פציעות אלה.
(MRC) - קולונוגרפיית MRI מאפשרת הדמיה דומה ללא החשיפה לקרינה.
היא מסוגלת לזהות אדנומות גדולות יותר וניאופלזיה עם ספציפיות גבוהה, אך פחות רגישות מקולונוסקופיה קונבנציונלית.
בשל ההדמיה התלת־ממדית המתקבלת, פיתוחים עתידיים של קולונוסקופיה וירטואלית מתמקדים בין היתר בשימוש בטכנולוגיות מציאות מדומה ומציאות רבודה (VR/AR - Virtual Reality/Augmented Reality).
מערכת אנליטית אימרסית של VR יכולה לשפר את ניתוח התוצאות המתקבל מק"ו סטנדרטית.
לכן, חוקרים כיום בוחנים את האפשרות של הגדלת שדה הראייה מה שיאפשר בחינת אזור גדול יותר בפחות זמן.
גם בתחום התיוג הצואתי קיימת חדשנות כך שהדגש הוא על הפרעה מינימלית למטופל.
לימוד מכונה יכול לסייע בניתוח אוטומטי של תוצאות ואף כבר נעשה כיום שימוש בתוכנה אוטומטית המסירה את החומר האינטרה-לומינאלי בעל הצפיפות הגבוהה יותר מה שקרוי "ניקוי אלקטרוני".
התחזיות כיום הן שככל שירדו העלויות וטכנולוגיות דימות CT יהפכו שכיחות יותר, כך גם תעשה שכיחה יותר הקולונוסקופיה הווירטואלית.
קוֹלוֹנֶה הֶנייקֶה (בהולנדית: Colonne Henneicke) הייתה קבוצת הולנדים ששיתפו פעולה עם הנאצים ופעלו כציידי יהודים בצנטרלשטלה, הלשכה המרכזית להגירת יהודים באמסטרדם בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הארגון התחיל את פעילותו ב-1942 תחת המחלקה לרכוש ביתי בצנטרלשטלה לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית.
בשלב זה, תפקידם היה לערוך רישום של הרכוש שנותר בבתי היהודים לאחר שגורשו למחנה וסטרבורק.
תחילה היו רק 12 אנשי רישום אך לאחר זמן קצר הורחבה מחלקת תפיסת הרכוש הביתי לכ-200 אנשים, מקצתם מארגונים נאציים הולנדים ומקצתם מחוגי העבריינות והפשע.
בראש המחלקה עמד קצין ה-אס אס קרל ורליין (Karl Wörlein).
בראש אחת הקבוצות עמד נהג המונית וים הנייקה, שעל שמו נקראה הקבוצה.
בשלב זה היו חברי הקבוצה מחפשים יהודים לשם "הנאה", ללא תשלום מהנאצים.
הם נהגו לדווח למשטרה ההולנדית בכל פעם שתפסו יהודים שנחשבו באותה עת ל"עבריינים", כלומר, כאלה שהסתתרו או לא התייצבו בהתאם להוראות הגרמנים, לא ענדו את הטלאי הצהוב, או הסתובבו עם תעודה מזהה מזויפת.
כמו כן, דיווחו על הולנדים שנתפסו מסתירים יהודים.
בשל גנבות רבות שבוצעו מבתי היהודים בידי אנשי מחלקת הרישום ושוטרים הולנדים, החליט לאגס, ראש הסיפ"ו וה-אס דה באמסטרדם, לפרק את רוב יחידות מחלקת תפיסת הרכוש הביתי.
רק חברי הארגון קולונה הנייקה הושארו וקיבלו תפקיד חדש: חיפוש יהודים מסתתרים.
כך, החל ממרץ 1943, פעלו חברי הקבוצה כמו שוטרים, הגם שלא הייתה להם הרשאה רשמית לכך, עצרו את היהודים בעצמם והובילו אותם לצנטרלשטלה ולתיאטרון היהודי ובחלק מהמקרים אף חקרו אותם.
להבדיל ממלשינים בודדים, מדובר היה בקבוצה מאורגנת, שהחזיקה משרד בלב אמסטרדם, ברחוב נורדר אמסטל-לאן 244, משם אנשיה יצאו למשימות שנקבעו מראש או לציד יהודים.
מלבד התשלום שקיבלו מה-אס-דה, נהנו חברי הקבוצה מהכנסה נוספת ששירתה את כיסם הפרטי: מעצר של יהודי "עבריין" או הגשת דו"ח על מסתיר יהודים.
אנשי הקולונה הנייקה הרבו לחקור את היהודים שעצרו כדי להגיע ליהודים נוספים.
במקרים רבים החליטו חברי הארגון לא לבצע את תפקידם עקב העובדה שישנן הלשנות שעליהן לא יקבלו אף גמול, למשל, הלשנה שנעשתה על ידי אזרח מחוץ לארגון ישירות לס"ד או למשטרת הולנד על יהודים "עבריינים".
כל הלשנה מסוג כזה הייתה הלשנה שלא עניינה אותם ולכן לא מילאו עליה דו"ח.
לפי המחקר, כל פעילות הקבוצה נבעה מתוך הרצון לקבל גמול כספי.
אנשי הקולונה הנייקה היו קשים לפיקוד, אופיים היה קשוח ורובם היו נוכלים שכל מה שעניין אותם היה הכסף.
בשום שלב לא התעניינו חברי הארגון בקרבנות מהם גזלו רכוש, בתים ומשפחות מהיהודים ה"עבריינים".
בהתחלה קיבלו 5 גילדן עבור על יהודי שתפסו לאחר מכן 7.5 גילדן ולבסוף הסכום גדל והם קיבלו 40 גילדן על כל יהודי שתפסו.
אם אותו יהודי ביצע גם עבירה, הוכפל הסכום.
רק כאשר קיבל איש הס"ס דוחות או פתקאות על תפיסה והעברה של יהודים אושר התשלום, לאחר כל התהליך, היה צריך לחתום ווים הנייקה, מקים הארגון, על קבלת הכסף.
בין "הציידים" נמנו חמישים ושלושה הולנדים וגרמני אחד שקיבלו תשלום על מצוד היהודים שהסתתרו באותה תקופה ברחבי המדינה.
במהלך תקופת פעילותם צברו הקולונה הנייקה משתפי פעולה, כגון, אזרחים למיניהם, אנשי משטרה מקומיים ועוד, שהתנדבו לתרום מידע על יהודי "עבריין" כלשהו.
במהלך חצי השנה שפעלו, הספיקו חברי הארגון לתפוס ולהסגיר מעל ל-8,000 יהודים ברחבי הולנד.
הארגון פורק ב-30 בספטמבר 1943 בשל הצלחתם במשימה, לנקות את אמסטרדם מיהודים, וגם בשל חוסר היכולת של הנאצים להשתלט על האופי של חבריו.
במהלך פעילותה של הקבוצה נכתבו 601 דוחות אשר מדווחים על תפיסתם ומעצרם של 875 יהודים שמתוכם 530 הסתתרו.
על פי הדוחות, ניכר שעיקר פעילותם של הקולונה הנייקה הייתה בקיץ של 1943, ממש לפני שהתפרקו.
בכל דוח ישנו פירוט לגבי המעצר של היהודי אשר נעצר.
בדוחות מצוינים שמות היהודים שנתפסו, תאריך לידה, מקום לידה, כתובת מגורים אחרונה וכן פרטים כמו האם ענד טלאי צהוב, האם הלך עם תעודת זהות מזויפת, והמקום שבו נתפס היהודי: ברחוב, במסתור או בביתו.
לעיתים היה מצוין גם שם מקום המסתור ואף שם המסתיר, ואם המסתיר נעצר גם הוא.
עונשם של המסתירים היה לעיתים כבד מאוד.
פעמים רבות לא עצרו את המסתיר כי היו משוכנעים שלא היה מודע לכך שהאנשים שהוא מסתיר אצלו הם יהודים.
עוד גורם לזלזול של הקבוצה במסתירים הוא שמעצרו של אדם לא יהודי לא היה מניב להם כסף, ולכן לא הייתה להם סיבה להסגיר אותו או לעצור אותו.
במקרים אחרים ייתכן שבעל הבית הלשין כבר בעצמו בתקווה לקבל תגמול על היהודים "שלו", מה שהוריד מהשכר שאמורים היו לקבל הקולונה הנייקה, ולכן לא ביצעו את מעצר המסתיר.
במקרים בודדים הקולונה הנייקה קיבלו או דרשו שוחד ולכן לא דיווחו על המסתיר.
במקרים רבים ציינו בדוחות שהמסתיר לא נעצר עקב הדיווח שלו על הסתרת היהודים שאצלו או על יהודים מסתתרים אחרים.
מעטות הפעמים שלא רצו אנשי הקולונה הנייקה לבצע מעצר מסיבות הומניות, אבל גם כאלה היו: לעיתים במקרה שהכירו את היהודי או את המסתיר לא הסגירו אותם.
מן הדוחות עולה שכבר בחודשים הראשונים הצליחו למצוא מעל ל-4,000 יהודים.
פתקאות בקרה של הקולונה הנייקה