tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא פגשה בהתנגדות רבה - בין אם מתוך הכחשה שהבעיה קיימת, או בצידוק לאפליה.
אך הקמפיין התפשט עד מהרה לערים שונות בפקיסטן, ולפחות 27 מדינות, ביניהן בנגלדש, סרי לנקה, נפאל, והודו, שם ב-2017 העבירה לודהי הכשרה להגברת הביטחון העצמי ומניעת התאבדות ליותר מ-200,000 סטודנטיות.
לודהי משמשת כדוברת מוטיבציונית, ומרצה בפורומים מקומיים ובינלאומיים, כולל אוניברסיטאות, פאנל על זכויות נשים בשגרירות האמריקאית, וכן בארגונים וערוצי תקשורת.
היא השתתפה בTEDx לאהור ב-2015 וב-TEDx ניו דלהי ב-2017.
הפעילות של לודהי הכתה הדים בבית וגם מחוץ לדרום אסיה, והיא רואיינה והופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה ובעיתונים ומגזינים החל מקול אפגניסטן ועד ה-BBC.
היא נכללה ברשימת 50 הנשים המשפיעות בחדשות מטעם "The News International".
בין הפרסים שהוענקו לה, פרס אשת מצוינות מטעם הארגון החוץ-ממשלתי MEHA, פרס מנהיגה צעירה בצמיחה מטעם CDA בשיתוף עם אוקספם, ופרס הביכורים למצוינות על שם ד"ר האנס פריי מטעם רוטרי אינטרנשיונל.
פאטרה הייתה עיר נמל לחופי הים התיכון, בדרום-מערב ליקיה שבאסיה הקטנה ובשטחי טורקיה המודרנית.
לעיר הייתה חשיבות רבה בעולם היווני העתיק.
לפי האגדה, פאטרוס, בנו של אפולו, בנה את העיר.
בעיר פעל אורקל שהיה בכיר ביותר, השני אחר האורקל בדלפי.
בשנת 333 לפנה"ס נכנעה העיר לאלכסנדר מוקדון.
בנצרות מוזכרת העיר כעיר בה החליף פאולוס את האוניות.
בנוסף, בעיר נולד ניקולאוס הקדוש שהיה בעל השפעה רבה על העולם הנוצרי.
פאטמה זוהרה זאמון היא סופרת, יוצרת סרטים ומחנכת פרנקו-אלג'יראית.
זאמון נולדה בבורג' מנאייל בצפון אלג'יריה.
לאחר שסיימה תואר ראשון באמנות באלג'יר (1985-1988), היא נסעה לפריז, שם היא סיימה תואר בקולנוע בסורבון בשנת 1995. היא מחלקת את זמנה בין אלג'יר לפריז, ועוסקת בכתיבה יצירתית, ציור וקולנוע.
Z'har, משנת 2009, הוא סרטה העלילתי הראשון של זאמון, והוא עוסק באלימות שהתרחשה באלג'יר בשנות ה-1990. ב-2005 היא הופקה את הסרט התיעודי הקצר La Pelote de Laine, וגם חיברה מספר ספרים, ביניהם Comment j'ai fumé tous mes livres (2006).
ב-2011, היא הפיקה שני סרטים, Combien tu m'aimes, סיפורו של עאדל הקטן המתמודד עם הגירושים של הוריו, וחי עם סבתו.
פאטמה שנאן היא אמנית ישראלית, ציירת ממוצא דרוזי.
חיה ועובדת בג'וליס, תל אביב וניו יורק.
שנאן נולדה ב-1986 וגדלה בכפר הדרוזי ג'וליס.
בשנים 2007–2010 למדה במכון לאמנות במכללת אורנים, בקריית טבעון, וב-2011 למדה ציור אצל האמן אלי שמיר.
בשנת 2016 זכתה בפרס מפעל הפיס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית ובשנת 2017 בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט.
היא הציגה מספר תערוכות יחיד, בין היתר בגלריה לאמנות אום אל-פחם ובמוזיאון תל אביב לאמנות.
עבודותיה נכללות באוספי מוזיאון ישראל בירושלים, כמו גם באוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
שנאן מתמקדת בציור ריאליסטי ועובדת בטכניקה של שמן על בד.
ציוריה יונקים ממקורותיה הביוגרפיים ומסביבתה הקרובה, מתולדות האמנות ומחוויית הקיום היומיומית שלה כאמנית עכשווית בחברת מיעוט מסורתית.
שנאן מפורסמת בעיקר בציורי השטיחים שלה, המופיעים באתרים שונים: בתוך הבית, על גגות הכפר, מוטלים על הכביש, בשדה הפתוח, מגולגל בפינת החדר ועוד.
היא מביימת סצנות, לרוב בג'וליס, מצלמת אותן ולאחר מכן מציירת אותן בסטודיו.
שנאן עושה שימוש מתריס ומרדני בשטיח האוריינטלי, שנחשב בתרבות הדרוזית לפריט יקר ערך.
השטיח האוריינטלי הוא נושא מרכזי ביצירתה - אייקון המסמל את המסורת ומוצג בהקשרים שונים המבטאים את הדיאלוג המורכב בין המסורתי והחדש, בין מזרח ומערב, בין אמנות לאומנות ובין הציבורי לאישי.
השטיחים בעבודותיה של שנאן משקפים גם את התהליך שבו מוצרים אלו, שנתפשים כמוצרי פולקלור ומלאכת כפיים נשיים, נטמעים בתוך שפת האמנות הקאנונית והופכים לחלק מאמצעי הביטוי בפרקטיקת האמנות העכשווית.
"אני משתמשת בשטיח כמייצג של תרבות ומתריסה כנגד אותה תרבות.
אני מוציאה את השטיח מהמקום הטבעי שלו ומציבה אותו במקום אחר.
אני מנטרלת אותו, מבטלת את הנוכחות שלו ומנכיחה במקומו את הגוף הנשי", אומרת שנאן.
בריאיון לדורון לוריא לקטלוג לתערוכת היחיד שלה במוזיאון תל אביב (2017) שנאן מסבירה: "אני עצמי באה אל השטיח ומציירת שטיח מתוך מקום חתרני וכאנטי-תזה לנקודת המבט של החברה.
בחוויה שלי השטיח הפך ליצור חי ממש, חלק מהאופן שחוויתי את הבית.
יש הורים – אמא ואבא, יש אחים ואחיות, ויש שטיח.
[...] אני יוצאת מהשטיח כפי שהוא בחברה שלי, אבל לאו דווקא כדי לתאר ולרצות את הציפיות של ריאליזם אוריינטליסטי, אלא כדי להציע, דרך מוטיב השטיח, חלופה לתפיסה סטריאוטיפית, שהתקבעה במהלך השנים באמנות המערב בזיקה בין שטיח, נשים ומזרח".
בתהליך יצירתה שנאן עוסקת בציור מבוים תוך שימוש בתצלומי הכנה.
לעיתים היא מביימת את עצמה ולעיתים דמויות אחרות, לרוב דמות נשית או ילדה, המשמשות כ"ממלאות מקום" שלה או כשליחיה בעולם.
ציורים אלו נותנים ייצוג לעולמה כילדה הגדלה במערכת המקודדת בקודים ברורים של מותר ואסור.
הדמויות מועמדות בסצנות מינימליסטיות, ובחירת האור, המיקום והאביזרים המעטים מצביעים על המרחב העומד במרכז העניין ועל היחס בין גיבורי הציור – השטיח והדמות שמתלווה אליו.
הדמויות עוסקות פעמים רבות בפעולה כגון עמידה או שכיבה, והתוצאה היא סצנה חידתית שבמרכזה מעשה שהפשר שלו אינו ברור.
דימוי השטיח בציוריה של פאטמה שנאן מאפשר עיסוק בגלוי וגם במוצפן.
השטיח מסמל את החברה והמסורת התומכת והמגוננת, אך הוא גם מגביל ואוסר.
לדוגמה, בעבודה "לארה 1" (2013), ילדה קטנה ניצבת יחפה על גבול השטיח, מצייתת לאיסור הדריכה בנעל על השטיח.
טפט פרחוני ורדרד המכסה את הקיר שמאחוריה יחד עם פרחוניות השטיח עוטפים אותה, בעוד העולם החיצון - החופשי, המיוצג באמצעות האור החודר אל החדר, חסום על ידי דלת זכוכית.
משמעות סמויה נוספת גלומה בתליית השטיחים לאוורור על מעקה הגג או המרפסת, כמו בעבודה "שטיח תלוי" (2011) ועשויה לשמש כמטפורה לשאיפה לאוורור תהליכי הדיכוי של החברה המסורתית ולהתרסה כנגד הדחקתם.
בציורים רבים שנאן מרחיקה את השטיח ממקומו הטבעי ויוצרת הזרה כשהוא מונח באמצע השדה.
בעבודה "מיה" (2014) למשל, נראית דמות העומדת על שטיח מתחת לענפי עץ זית.
השטיח מסמן בית נעדר, חסר קירות, ואילו הטיפול הציורי הזהה בשטיח, בדמות, בעץ וברקע מדגיש את העובדה כי המסורת חולשת על כל עולמה של הדמות.
בעבודה "שטיחים" (2014) השטיחים מכסים את השדה עד לקו האופק, הם הולכים ומיטשטשים עד שהופכים לחלק אינטגרלי מהאדמה ומבטאים את הרצון להתחבר לטבע ולאדמה.
ב-"רזאן ועדן 1" (2012) נראות שתי נערות הגוררות במאמץ רב שטיח כבד לאורך דרך עפר בנוף הפתוח משל היו סוחבות עמן את עברן ועתידן, את איסורי החברה ומשקלה הכבד.
בעבודת הווידאו שיצרה בשנת 2014 שנאן מגייסת נערים ונערות בג'וליס, כפר הולדתה, לצורך בימוי פעולה פרפורמטיבית בה הם פורסים שטיחים רבים על הגג, החצר והכביש ומצולמים מן האוויר באמצעות כלי טיס קל.
צילומים אלו משמשים בסיס ליצירה כגון "בית 2" (2014).
מבט העל מאפשר לבטל את חשיבות מקור השטיח ואיכותו והעיסוק הוא בגנריות של "המרבד המזרחי" המתפשט וכובש את המבנים המשקפים סדר חברתי ואורבני.
בעבודת וידאו "שטיח ודיוקן עצמי מרחף" (2017) עולות שאלות של ציפה וריחוף, כיסוי וגילוי.
שאלות אלו מקבלות ממד נוסף של משך זמן וגם ממד אקוסטי.
הנושא של זהות וריבוי זהויות הן בהקשר הפוסט-קולניאלי והן בהקשר המגדרי עולה בסדרת העבודות "דיוקן עצמי ושטיח" (2017).
בעבודות אלו שנאן מציירת את עצמה כדימוי "ארוג" לתוך השטיח.
שנאן התוודעה לשטיחים אלו בביקורה כאמנית אורחת במחלקת הטקסטיל של מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
היא בוחרת בשטיחים שמקורם מהמאה ה-18 וה-19 באיראן, ומייצגים אוצרות תרבות מן המזרח אשר מוצגים לראווה במערב כאקט של ניכוס.
ב-"דיוקן עצמי ושטיח" 1 ו-2, השטיח, מסוג המכונה "פנטזיה", מזמן מפגש בין חיות מיתיות לבין דמותה של האמנית - כך נוצרת היברידיות המדגישה את ריבוי הזהויות המושטח בשיח הדיכוטומי והבינארי.
ב-"דיוקן עצמי ושטיח" 3 ראשה של האמנית מתמזג עם השטיח המונח לפניה במחלקת השימור של המוזיאון.
בשטיח מופיעים שלושה ברושים המסודרים בצורה סימטרית ונראים כמזדקרים נוכח דמותה הרכונה.
נראה כי האמנית מבקשת לשבש את הסדר הקיים באמצעות התערבות בטוהר המעבדתי של המוזיאון בעל הסמכות.
יצירה זו מעלה דיון על יחסי כוח ומרות והתמודדות עם הסדר הפטריארכלי ומסמניו.
ארגמן, הגלריה לאמנות ישראלית בקריית טבעון, קריית טבעון, 2011. (אוצרת טלי כהן-גרבוז)
מקום שטיח, גלריה זימאק, תל אביב, 2014. (אוצר: רון ברטוש).
רצף מרחבי אחד, הגלריה לאמנות באום אל-פחם, 2015. (אוצרת: כרמית בלומנזון)
חצאית צהובה, גלריה דיטריך שלכטרים, ברלין, 2019.
מסע במקום, ארטפורט, תל אביב, 2025 (אוצרת: ורדית גרוס)
One Shot, מוזיאון ארץ ישראל, 2025
פרס עידוד היצירה, מכללת אורנים, קריית טבעון, 2010
פרס מצוינות, קרן התרבות אמריקה ישראל 2010
מענק אמנות מטעם קרן רבינוביץ 2016
הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית, מוזיאון תל אביב, 2016
מלגת שהות אמן בתוכנית הרזידנסי של ארטפורט 2016
פרס אמן צעיר, משרד התרבות 2017
פאטמה אבו רומי היא אמנית וציירת ערבייה-ישראלית.
פאטמה אבו רומי נולדה בטמרה, שבגליל התחתון.
את דרכה האומנותית התחילה בשיעורי ציור ורישום ומצאה עבודה כעוזרת בסטודיו לפיסול.
בשנת 1998 סיימה לימודי הנדסאות במכללת "מאר-אליאס", שבאעבלין, והמשיכה את לימודיה במכללת "אורנים האקדמית לחינוך" (2005-2001), שם זיכה אותה פרויקט הגמר שלה במלגת הצטיינות ביצירה.
באמצעות עבודותיה מבקשת אבו רומי לבטא את מצבה הנפשי ולתרגם את אישיותה ורגשותיה.
מצבן של הנשים הערביות הוא סוגיה מרכזית בעבודותיה החזותיות.
עבודותיה מוקפדות ועם הרבה פרטים.
כדי לשמח את עיני המתבונן, היא "מנגנת" לפניו ולוכדת את עיניו ביופיין של יצירותיה, לפני שהן יורדות לעומקו של הנושא שהיא מציגה.
היא מבקשת לשמר ולהדגיש את זהותה באמצעות פירוש חדש של המורשת בעוד חלק ממנה מותח ביקורת על החברה הכורעת תחת עול הגלובליזציה הזונחת את מורשתה.
ב-2009 במסגרת התערוכה הקבוצתית, "משהו בתוך הלבן" היא הציגה מקבץ ציורים בניהם ציור הנקרא "כותונת יוסף".
כותונת לבנה על רקע בהיר נוטה ללבן.
הכותונת מלאה בקישוטים ובחרוזים שיש להם תפקיד מעבר לערכם הוויזואלי המרהיב, הם מסתירים את העבר, את הטקסטים הדתיים שהוא נושא, מעידים על האירוע ומשמעותיו.
הקישוטים והחרוזים מלאים את תפקידו של הדם והחורים שנעשו בכותונת של יוסף.
הסיפור שהיא מספרת הוא סיפור הריב בין האחים, ולהתנערותם מגורל אחיהם.
מקום מיוחד בעבודתה של אבו רומי מוקדש למורשת האמנות האסלאמית, ובעיקר למיניאטורות - ִמזערות.
הרכב היצירה, הרקמה והבד הדקורטיבי המשמש את האמנית עושים את עבודותיה למעין מיניאטורות מוגדלות שאפשר היה לצייר במידותיו של ספר.
קיים דמיון בין נושאי המיניאטורות העות'מאניות והפרסיות לבין עבודותיה של אבו רומי, כך שאפשר לראות ולחוש את כובד השליטה והכניעה אשר מפעיל השולט על הנשלט.
בעבודותיה היא מבטאת את האני שלה כאישה, את חייה ואת המתח הנפשי המלווה אותם באמצעות מבנה אמנותי יפה וטכניקה ייחודית המשכילה למסור את מסריה באופן מוסווה וצנוע.
דרך קידוד והסוואה, הומור ואירוניה, היא מבטאת את תחושותיה, את שאיפותיה ואת תקוותיה ומציבה את עצמה.
היא כמבקשת להתקומם נגד קיפוח הנשים ונגד הבעלות עליהן.
עבודותיה מבקשות לגלות את המסר החבוי בהן ולעורר ביקורת חברתית כדי לבנות חברה מתוקנת יותר.
בסדרת הדיוקנאות שיצרה, בהם דיוקן איש מבוגר, דיוקן ילדה קטנה, דיוקן של אביה ודיוקנאות עצמיים, מעבירה אבו רומי מסר בו היא מתנגדת לדיכוי הנשים הערביות ולקיבוע מעמדן היא מוחה נגד הדעות והמוסכמות המונעות מן האישה לפצות פה ללא קבלת רשות מהאפוטרופוס, מהאדון, מהבעל או מהמבוגר במשפחתה.
אף-על-פי שרבים מן הדיוקנאות הם דיוקנאות עצמיים, היא אינה מדברת על עצמה אלא מבקשת להסב את תשומת הלב למצבן הטרגי של הנשים הערביות בכלל.
אמנותה מוזנת מסיפורים ששמעה מנשים אחרות, מצפייה בדמויות של נשים בסרטים ערביים, מקריאה בעיתונות העמוסה בטרגדיות או מאירועים אותם חוותה בסביבתה הקרובה או הרחוקה.
בכך היא מגלמת בדמותה את תפקיד הקורבן ומעצימה את הדיון, כשהיא מתארת את דיוקן עצמה ואת דיוקן אביה.
אותו אב העוקב אחר התפתחות הקריירה האמנותית שלה תוך הכוונה, עידוד והערצה, משמש אותה כדי להקצין את דמות הפטריארך, כשהיא למשל מתארת אותו כקדוש הלבוש כעולה רגל והילה עשויה חרוזי קריסטל מעל ראשו; כמלך שהודח מכיסאו או כגבר שאיבד את כוחו, מבטו מושפל מטה וצעיף נשי מכסה את פניו.
בתערוכה "בין כאב ליופי" הציגה אבו רומי דיוקנאות אלו שהציעו לציבור נקודת מבט המעבירה ביקורת חברתית נוקבת על מצבה של אישה ערביה צעירה בישראל.
זהו צעד אמיץ מצד האמנית, שמפנה מבט ביקורתי, לא רק כלפי חוץ, כלפני המדינה ומדיניות ההזנחה והאפליה, הגזענות והכיבוש, אלא גם פנימה, כלפי החברה הערבית עצמה.
בחברה הערבית הפטריארכלית, כל חריגה מהשורה, ובפרט כשהיא נעשית על ידי אישה, אמנית ויוצרת, מהווה מעין מרד והתרסה על עליונות הגבר ומערכת הציפיות השבטיות.
מבחינה זו, אבו רומי מצטרפת לקבוצה גדלה של אמניות פלסטיניות, המשלמות מחיר יומיומי כבד, אישי, משפחתי וכלכלי על בחירתן העצמאית.
בדומה לציורים, גם מיצבי הקיר של אבו רומי עוסקים בדרך כלל בתמות ובאופני עשייה, שנפוצים מאוד בשיח הפמיניסטי המתפתח במרחב התרבות הערבי והמוסלמי לענפיו השונים.
לדוגמה, אחת התמות שעולות בעבודותיה היא הטיפול בנושא הרעלה, שהפכה עם השנים לתמה שכיחה למדי באמנות הפמיניסטית הנוצרת במרחב הזה.
במסגרת זו עולה לא פעם השילוב בין יופי למחנק, והדילמות הקוטביות שהרעלה טומנת בחובה, היא נדונה בשיח כסמן של שעבוד ושל דיכוי נשי והיא גם סמל של התנגדות לקולוניאליזם תרבותי.
אבו רומי גם עושה שימוש בשיער נשי ליצירת חפצים גבריים, בכך היא קושרת עצמה לאומניות פלסטיניות נוספות כמו מונה חאטום (Mona Hatoum, פלסטינית ילידת לבנון, חיה ופועלת באנגליה), אשר יצרה כּאפייה שעיטוריה עשויים משער נשי.
אבו רומי המשיכה את המהלך הזה ויצרה עקאל, פתיל חוטים עבה שגברים כורכים סביב הכּאפייה, או כתר קוצים, העשוי משיער אמה.
ב-2017 בתערוכה "ונוס פלסטינה" הציגה ציורים בהם תיארה את אביה בתקופה בה התמודד עם מחלה.
בציורים אלו, אבו רומי משתמשת בדימוי ונוס, אלת היופי והפריון, בבימוי ובהעמדה של אביה בסצנות אותן היא מציירת.
בכך היא מהדהדת את הציור האירופי החל מתקופת הרנסאנס, שרבים מאמניו תיארו נשים מעורטלות שכובות על מצעי משי וקטיפה.
אותם סממנים של פאר ותיאטרליות עומדים בניגוד מוחלט למצבו הקונקרטי של האב המצוי בתוך מאבקו הפרטי, אשר בפני עצמו, כאובייקט גברי דווקא, הופך את מעמדה של אותה 'ונוס' במסורת.
2017 - זכתה בפרס אוסקר הנדלר.
2011 - סיפור אישי, גלריה אום אל פחם
2012-2013 - בין כאב ליופי, מוזיאון האסלאם, ירושלים
2014 - אני האחרת, הגלריה לאומנות מעלות תרשיחא
2016 - קווצות, גלריה גורדון, תל אביב
2017 - ונוס פלסטינה, הגלריה לאומנות אום אל פחם.
2017 - גלריית קיבוץ לוחמי הגטאות
2025 - קרובה אצל עצמה, מוזה, הרצליה
2005 - פצעים וחבישות גלריה לאמנות אום אל-פחם, אום אל-פחם
2005 - מחסום, גלריה לאומנות, טמרה
2005 - בצורת ספר, בית יגאל אלון, קיבוץ גינוסר
2006 - צעד נוסף, מכללת קלישר, תל אביב
2006 - 45 שנות יצירה, תיאטרון אל מידאן, חיפה
2006 - דיוקנאות, פירמידה- מרכז לאומנות עכשווית, חיפה
2006 - עירוני או כפרי, בית הגפן, חיפה
2007 - רקמות: רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל, הגלריה לאמנות ע"ש אברהם ברון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע
2008 - התכתבות: אמנים ערבים בני זמננו מוזיאון האסלאם יד ל.א.
2009 - משהו בתוך הלבן, הגלריה לאומנות מודרנית, נצרת
2011 - נאמן למקור, בית הגפן, חיפה
2012 - קלנדיה, הגלריה לאומנות מודרנית, נצרת
2013 - לוג אין לוג אאוט גלריית בית הגפן, חיפה
2013 - אי נומה, הגלריה לאומנות, משכן האמנים, הרצליה
2013 - מרחב מתמשך: תערוכת מורים ובוגרים מהמכון לאמנות אורנים, הגלריה בבית התרבות והאמנות, נצרת
2015 - יומנו של חמור מוזיאון האסלאם יד ל.א.
2017 - בין שתיקה לדיבור, בית אות המוצר הירושלמי, ירושלים
2018 - טריטוריות פרומות, בית האמנים, ירושלים.
2020 - מסיגות גבול, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים.
משהו בתוך הלבן, קטלוג תערוכה הגלריה לאמנות- נצרת, אוצר התערוכה - פריד אבו שקרה, 2009
אבו שקרה פריד, ה"אני" בחברה המזרחית ואני ה"אחרת" על עבודותיה של פאטמה אבו רומי, עמ' 246–247, 17 באוקטובר 2013
קטלוג עבודות פאטמה אבו רומי, הגלריה לאומנות אום אל פחם 2013–2017, 2017.
שפי סמדר, תרגיל באפליה מתקנת, ביקורת על תערוכת "התכתבות" במוזיאון האסלאם בירושלים.
פאטסון דאקה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת החלוץ בלסטר סיטי ובנבחרת זמביה.
דאקה גדל במחלקות הנוער המקומיות של נצ'אנגה ריינג'רס וקפואי סלטיק עד שב-1 בינואר 2017, ליפרינג האוסטרית הודיעה שהיא משאילה את דאקה מקפואי סלטיק עד לתום העונה.
ב-1 ביולי של אותה השנה הוא הושאל בחזרה לליפרינג לאחר שהשלים את מעברו לקבוצת האב שלה, רד בול זלצבורג.
שלושה ימים לאחר מכן, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה האוסטרית, גם הפעם כמחליף, במשחק מול שטורם גראץ.
שער הבכורה שלו בליגה הגיע ב-11 באוגוסט 2018 במשחק בית מול אוסטריה וינה, שהסתיים בניצחון 0–2. ב-27 בנובמבר 2019, דאקה כבש את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון החוץ 1–4 על גנק; שער זה הפך אותו לזמבי הראשון שמבקיע בשלב הבתים של מפעל זה.
ב-30 ביוני 2021 הודיעה לסטר סיטי על החתמתו של דאקה על חוזה לחמש שנים.
את שער הבכורה כבש ב-16 באוקטובר בניצחון 2–4 על מנצ'סטר יונייטד.
ב-20 באוקטובר כבש רביעייה במסגרת הליגה האירופית בניצחון החוץ 3–4 על ספרטק מוסקבה.
ב-13 ביוני 2015, דאקה רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה במשחק מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017 מול נבחרת גינאה ביסאו.
שערו הראשון במדים הלאומיים הגיע ב-5 בספטמבר 2017 במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 מול נבחרת אלג'יריה; משחק שהסתיים בניצחון נבחרתו 0–1 הודות לשערו הבודד במשחק.
השחקן המצטיין של גביע אפריקה לאומות עד גיל 20 לשנת 2017
השחקן הצעיר ביותר של השנה מטעם קונפדרציית הכדורגל של אפריקה: 2017
ספורטאי הזמבי של השנה: 2017
פאטמה סמבה דיוף סמורה היא דיפלומטית לשעבר, וכיום מכהנת כמזכירה הכללית של פיפ"א תחת מועצת פיפ"א.
ב-2018 דורגה במקום הראשון ברשימת הנשים החזקות ביותר בספורט של מגזין פורבס.
סמורה, ילידת סנגל, הצטרפה ב-1995 לתוכנית המזון העולמית של האומות המאוחדות ותפקדה כנציגה ראשית של תוכנית המזון בג'יבוטי וקמרון, ועבדה במשרדים הראשיים ברומא שבאיטליה, ובנוסף מילאה תפקידים שונים במקרי חירום בקוסובו, ליבריה, ניקרגואה, סיירה לאון ומזרח טימור.
ב-1 בנובמבר 2007 מונתה על ידי מזכ"ל האום באן קי-מון כסגן רכז הומניטארי במזרח צ'אד ומוקמה קרוב לחבל דרפור שבסודאן במטרה לטפל בבעיית הפליטים והעקורים.
ב-13 במאי 2016 מונתה כמזכירה הכללית של פיפ"א תחת מועצת פיפ"א על ידי הנשיא ג'אני אינפנטינו והחלה את תפקידה ב-20 ביוני.
היא החליפה את מרקוס קטנר שהודח עקב פרשת השחיתות בארגון, וכחלק מתפקידה היא אחראית על הצד המסחרי והתפעולי של הארגון.
ב-2018 דורגה במקום הראשון ברשימת הנשים החזקות ביותר בספורט של מגזין פורבס, וכמו כן הוצגה בתוכנית 100 נשים של ה-BBC.
פאטרוהה (בהונגרית: Pátroha) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפאטרוהה מספר התושבים נמצא בירידה.
יהודים החלו להתיישב בפטרוהה באמצע המאה ה-18. הם התפרנסו בעיקר מרוכלות, מלאכה וחקלאות.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס של יהודי הונגריה (1869-1868) בין חרדים למשכילים, הצטרפו יהודי פאטרוהה לזרם האורתודוקסי.
לקהילה היה בית קברות יהודי ובית כנסת.
בשנת 1941 נשלחו צעירים יהודים מפטרוהה לעבודות ביצורים ושירותים במסגרת צבאית.
בשנת 1942 הופקעו נכסיהם של יהודי הכפר.
באפריל 1944 כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי פאטרוהה לגטו קישווארדה.
בדרך נלקחו חפציהם בידי חיילי הז'אנדרמריה ההונגרית.
בסוף מאי 1944 שולחו יהודי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
פאטמה בנת אסד הייתה אמו של האימאם עלי בן אבי טאלב, ודודתו של מוחמד, נביא האסלאם.
פאטמה בנת אסד ובעלה, אבו טאלב, שימשו כהוריו המאמצים של מוחמד במשך חמש עשרה שנים, מאחר שמוחמד איבד את אמו כשהוא היה בגיל שש, ואביו נפטר עוד לפני שהוא נולד.
פאטמה בנת אסד הייתה בתו של אסד אבן האשם ופאטמה בנת קייס.
לפאטמה היו ארבעה בנים ושתי בנות:
פאטמה בנת אל-ח'טאב הייתה אחותו של הח'ליפה עומר אבן אל-ח'טאב, ואחת מהצחאבה.
פאטמה ובעלה, סעיד בן זיד, היו בין המוסלמים הראשונים.
פאטמה בנת עמר הייתה אחת מנשותיו של עבד אל-מוטלב אבן האשם, וסבתם של נביא האסלאם מוחמד ושל האימאם עלי בן אבי טאלב.
פאטמה בנת עמר נישאה לעבד אל-מוטלב אבן האשם, והביאה ממנו את אבו טאלב, א-זובייר, עבדאללה בן עבד אל-מטלב, ברה, אל-בידאא, ארווא, עאתִכּה ואומיימה.
פאטן פיטר אוזוולט הוא סטנדאפיסט, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
הוא נקרא על שם הגנרל ג'ורג' פאטון.
כבן לאב ששירת בצבא האמריקאי גדל אוזוולט עם משפחתו באוהיו וקליפורניה.
הוא בוגר קולג' ויליאם ומארי בווירג'יניה.
אוזוולט החל להופיע בסטנד אפ בשנת 1988.
לאחר שכתב לסדרה "מד טי.וי" והשתתף בספיישל בערוץ HBO החל אוזוולט לשחק בסרטים וסדרות.
בשנת 1996 שיחק בסרט הבכורה שלו "צוללת דיזל".
באותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה בתפקיד אורח בסדרה סיינפלד, בפרק בעונה השישית.
בשנת 2007 דיבב את העכברוש רמי בסרט "רטטוי" של פיקסאר, ובסרט הקצר שמבוסס עליו "חברך העכברוש".
בשנת 2020 לוהק לדמות משנית במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של צ'ארלס קולסון, היועץ המשפטי של הבית הלבן בממשלו של ריצ'רד ניקסון.
בשנת 2022 כיכב בסרט הקומדיה "להתאהב באבא" אותו גם הפיק.
בשנת 2024 גילם את ד"ר הוברט בסרט הקומדיה "מכסחי השדים: אימפריה קפואה" המהווה החמישי במספר בסדרת "מכסחי השדים".
באותה שנה גילם את המרגל לה פאייט סי בייקר במיני-סדרה "מצוד" בשירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
בשנת 2025 שיחק בסדרה "Suits: לוס אנג'לס" בתפקיד עצמו.
בשנת 2005 נישא לבלוגרית האמריקאית מישל מקנמרה, ונולדה לו ממנה בת אחת.
בשנת 2016 התאלמן מאשתו, שהלכה לעולמה בשנתה מהתקף לב בגיל 46.
בשנת 2017, שנה לאחר מותה של אשתו הראשונה, נישא לשחקנית מרדית' סלנגר.
פאטריה הייתה אוניית קו אוקיינית צרפתית בת 11,885 טון (GRT) שנבנתה בשנת 1913 עבור החברה Compagnie française de Navigation à vapeur Cyprien Fabre & Cie, ובקיצור Fabre Line, פאבר ליין.
היא הייתה תחילה ספינת טרנס-אטלנטית ולאחר מכן ספינת מהגרים.
משנת 1932 השכירה אותה חברת פאבר ליין לחברת Services Contractuels des Messageries Maritimes, שקיימה הפלגות בין דרום צרפת ללבנט.
לאחר נפילת צרפת ביוני 1940 תפסו אותה בנמל חיפה רשויות המנדט הבריטי בארץ ישראל והציבו אותה תחת ניהול "British-India Steam Navigation Company" - חברת ניווט הקיטור הבריטית-הודית.
בנובמבר 1940 הניחה ההגנה בצמוד אליה פצצה שהטביעה אותה.
פאטריה נשארה טרופה בנמל חיפה עד שנגרטה ב-1952.
פאבר ליין הפעילה את פאטריה ואת הספינה התאמה שלה, SS Providence, שאותה בנתה חברת בניית האוניות Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, מנמל La Seyne-sur-Mer, ליד טולון.
לפאטריה היו שבעה סיפונים ושלוש ארובות (Funnels) , אך אחת מהן בלתי פעילה.
לפאטריה היו תשעה דוודים שהזינו שני מנועי קיטור בעלי שלושה צילינדרים כל אחד.
המנועים העניקו לפאטריה סך של 900 כוח סוס והניעו את הספינה על ידי ברגים תאומים.
לפאטריה היה ציוד למציאת כיוון והיא הייתה ספינת האוקיינוס הראשונה שצוידה בבית קולנוע.
פאטריה הושקה ב-11 בנובמבר 1913 ונכנסה לשירות פאבר ליין ב-15 או 16 באפריל 1914.
הניו יורק טיימס דיווח שצוללת גרמנית תקפה את פאטריה ב-1 במרץ 1916 מול חופי תוניס, אך אין תיעוד ימי של תקיפה כזו.
קפטן הספינה פייר דשל הצהיר בתצהיר כי לא ראה את הצוללת הגרמנית, אך חברי הצוות ונוסעים רבים ראוה.
פאטריה הפליגה כאנייה טרנס-אטלנטית בין מרסיי לניו יורק מאז ועד 1920, כאשר היא ופרובידנס הועברו לתפקיד של הובלת מהגרים מנאפולי, פלרמו ומרסיי לניו יורק.
ב-1930, לאחר קריסת וול סטריט ב-1929, חברת Messageries Maritimes הפסיקה את השימוש בפאטריה לשם העברת מהגרים, אך פרובידנס המשיכה לשאת מהגרים עד 1932.
ב-19 בינואר 1932 השכיר פאבר ליין את פאטריה לשמונה שנים לחברת Messageries Maritimes, שהכניסה אותה לשירות בין הלבנט לדרום צרפת.
מאוחר יותר באותה שנה, ליד האי היוני זקינתוס, חילצה פאטריה שלושה ניצולים מטביעת כלי שיט יווני, הטיניוס סטבטוס (Tinios Stavtos).
ספינת סוחר יוונית, הרון, חילצה 25 ניצולים מאותו אירוע.
בשנת 1934 פאטריה עלתה על שרטון בעת הכניסה לנמל אלכסנדריה במצרים.
בפברואר 1939 שימשה פאטריה אוניית בית-חולים במלחמת האזרחים בספרד.
ב-1 בינואר 1940 מכרה חברת פאבר ליין את פאטריה ל-Messageries Maritimes.
ב-6 ביוני 1940 נכנסה פאטריה לנמל חיפה לאחר שהפליגה מביירות.
ב-10 ביוני הכריזה איטליה מלחמה על צרפת ובריטניה.
כל ספינה של בעלות הברית שעברה את איטליה כדי להגיע לצרפת הייתה בסכנת תקיפה, ולכן פאטריה נשארה בנמל חיפה.
ב-22 ביוני 1940 נכנעה צרפת לגרמניה, וב-25 ביוני אסרו שלטונות המנדט הבריטיים בארץ ישראל על פאטריה לעזוב את חיפה.
השלטונות הבריטיים תפסו את פאטריה ב-15 באוגוסט והציבו אותה תחת ניהולה של חברת הספנות הבריטית British-India Steam Navigation.
היא הוסמכה לנשיאת 1,800 חיילים, בנוסף לאנשי צוות.
היו לה מספיק סירות הצלה רק עבור המספר המקורי של אנשי צוות ונוסעים שהוקצה לה, 805 נוסעים ואנשי צוות, ולכן נוספו לה סירות הצלה.
למרות ייעודה החדש נותרה פאטריה מושבתת בחיפה עד תחילת נובמבר 1940. באותו חודש יירט הצי המלכותי שלוש ספינות חכורות, פסיפיק, מילוס ואטלנטיק, שנשאו פליטים יהודים מאירופה הכבושה בידי הגרמנים, אל ארץ ישראל.
לפליטים לא היו אישורים להיכנס לארץ ישראל, ולכן הורו הרשויות הבריטיות על גירושם למאוריציוס, אי בריטי באוקיינוס ההודי.
פליטים מפסיפיק וממילוס הועלו על סיפונה של פאטריה, והחלה עלייתם של פליטים מאטלנטיק.
ב-25 בנובמבר התפוצצה פצצה שהוטמנה על ידי ההגנה, בכוונה להשבית את הספינה ולמנוע את גירושה על ידי הבריטים.
הפצצה קרעה חור בגוף הספינה בצידה.
היא נטתה לצד ושקעה תוך 16 דקות, באפיק הנמל, חלק מגופה ומבנה העל שלה נותרו מעל המים.
עד מועד ההתקפה הועלו על סיפון פאטריה כמעט 1,800 פליטים, יחד עם צוות של 130 ושומרים בריטים רבים.
רוב האנשים שהיו על הסיפון חולצו, אך בין 260 ל-300 נהרגו ו-172 נפצעו.
כמעט כל הקורבנות היו פליטים יהודים.
209 גופות נמצאו ונקברו בחיפה.
פאטריה נשארה כאונייה טרופה בנמל חיפה עד שנת 1952, אז נגרטה.
מריה דה פאטימה דה וייגה (בפורטוגזית: Maria de Fátima da Veiga; נולדה ב-22 ביוני 1957) היא פוליטיקאית ודיפלומטית מכף ורדה.
כיהנה כשרת החוץ של ארצה.
פאטימה וייגה נולדה באי סאו ויסנטה.
היא רכשה את השכלתה האקדמית באוניברסיטת אקס-מרסיי שבצרפת ובמוסדות אקדמיים בברלין, בפראג ובברזיל.
בשנת 1980 החלה לעבוד במשרד החוץ של כף ורדה.
בשנים 2001–2002 כיהנה כשגרירה בקובה.
בשנים 2002–2004 כיהנה כשרת החוץ של ארצה, האישה הראשונה למלא תפקיד זה.
בשנת 2004 החלה וייגה לכהן כשגרירת כף ורדה בארגון האו"ם, וב-2007 עברה לכהן כשגרירה בארצות הברית.
בשנת 2014 החלה וייגה לכהן כשגרירת ארצה בצרפת.
וייגה עוטרה על ידי ממשלת ספרד בשנת 2004 בעיטור הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות האזרחי .
פאטימה דיאמה (בספרדית: Fátima Diame; נולדה ב-22 בספטמבר 1996) היא אתלטית ספרדייה פעמיים זוכת מדליית ארד באליפות העולם באולם (גלאזגו 2024 ונאנג'ינג 2025) בקפיצה לרוחק.
דיאמה נולדה בוולנסיה, ספרד, להורים מהגרים מסנגל.
באולימפיאדת טוקיו סיימה במקום 21 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.32 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה ב-20 במרץ 2022 סיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.71 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-23 ביולי אותה שנה סיימה במקום 16 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.54 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-20 באוגוסט 2023 סיימה במקום שישי בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.82 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-3 במרץ 2024 זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.78 מטר, אחרי טארה דייוויס-וודהול (7.07 מטר) ומונה ניקולס (6.85 מטר), שתיהן מארצות הברית.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום שמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.69 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 15 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.52 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ סיימה במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.73 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין בהמשך החודש זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.72 מטר, אחרי קלייר בראיינט מארצות הברית (6.96 מטר) ואניק קאלין משווייץ (6.83 מטר).
פאטמה אקנוגלו (Fatma Ekenoğlu) (נולדה ב-1956, פאפוס) היא פוליטיקאית קפריסאית טורקית והנשיאה הראשונה של האספה הרפובליקנית של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
אקנוגלו נולדה בשנת 1956 בכפר אלטינסיק בפאפוס, סיימה את לימודיה בפקולטה לרפואה צ'ראפאשה של אוניברסיטת איסטנבול בשנת 1983. אקנוגלו, שסיימה את התמחותה במחלקה הפנימית של אותה פקולטה בשנת 1988, עבדה במרפאה משלה עד 1994, ולאחר תאריך זה עבדה בבית החולים צ'נגיז טופל.
אקנוגלו, שהחליטה להיכנס לפוליטיקה ב-1993, הפכה למועמדת של אזור ה-CTP ניקוסיה בבחירות הכלליות המוקדמות ב-1993, אך לא הצליחה להיכנס לפרלמנט.
היא השתתפה בבחירות הכלליות ב -6 בדצמבר 1998, שוב כנציגה של מהמפלגה הטורקית הרפובליקנית, הפעם מאזור גוזליורט שנפתח לאחרונה, והצליחה להיבחר כחברת פרלמנט.
היא שחזרה את הצלחתה בבחירות הכלליות ב-14 בדצמבר 2003 וכיהנה כנשיאת האספה של הרפובליקה בין ה-14 בינואר 2004 ל-6 במאי 2009. בהתאם לסעיף 105 של חוקת צפון קפריסין, היא כיהנה כנשיאה ממלאת מקום "במקרה שנשיא הרפובליקה ייעדר זמנית מתפקידו".
היא נשואה ואם לשני ילדים.
פאטנונגטאן צ'ינוואט (בתאית: แพทองธาร ชินวัตร; נולדה ב-21 באוגוסט 1986) היא פוליטיקאית ואשת עסקים תאילנדית שכיהנה כראש ממשלת תאילנד כמנהיגת מפלגת פאו תאי .
היא בת למשפחת צ'ינוואט, ממנה יצאו שני ראשי ממשלה נוספים לפניה: אביה תאקסין צ'ינוואט (2001–2006) ודודתה יינגלאק צ'ינוואט (2011–2014).
היא האדם הצעיר ביותר בהיסטוריה של תאילנד שכיהן כראש הממשלה והאישה השנייה בתפקיד אחרי דודתה.
צ'ינוואט נולדה ב-21 באוגוסט 1986 בבנגקוק.
היא למדה בחטיבת הביניים במנזר סנט ג'וזף ובבית הספר התיכון מאטר דיי.
היא סיימה תואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה מאוניברסיטת צ'ולונגונגקורן ב-2008 והמשיכה את לימודיה באנגליה, עם תואר שני בניהול מלונות בין-לאומיים מאוניברסיטת סארי.
צ'ינוואט הייתה בעלת המניות הגדולה ביותר של SC Asset Corporation ודירקטורית בקרן Thaicom.
נכון לשנת 2022 היא מחזיקה בסך הכל ב-21 חברות בשווי של כ-68 מיליארד באט (2 מיליארד דולר אמריקאי).
ב-20 במרץ 2022 נבחרה צ'ינוואט ל"ראש משפחת פאו תאי".
היא הפכה למועמדת המובילה לראשות הממשלה בסקרים ובאפריל 2023 הוכרזה רשמית כאחת משלושת המועמדים של המפלגה לראשות הממשלה, לצד צ'איקאסם ניטיסירי וסרטה תוויסין, שמונה לבסוף לתפקיד.
במהלך כהונת ממשלתו של תוויסין היא כיהנה כיושבת ראש הוועדה הלאומית לפיתוח עוצמה רכה, כסגנית יו"ר הוועדה הלאומית לפיתוח מערכת הבריאות וכחברה בוועדת ארגון חגיגות יום הולדתו ה-72 של המלך ראמה העשירי.
ב-27 באוקטובר 2023 נבחרה צ'ינוואט על ידי ליבת המפלגה למנהיגת המפלגה עם 289 קולות בעד ונמנע אחד.
לאחר הדחתו של סרטה תוויסין מתפקיד ראש ממשלת תאילנד בידי בית המשפט החוקתי ב-14 באוגוסט 2024 היא הוכרזה כמועמדת פאו תאי למחליפתו.
מינויה אושר על ידי הפרלמנט ב-16 באוגוסט והפך לרשמי ב-18 באוגוסט עם מינויה על ידי מלך תאילנד.
ב-1 ביולי 2025 השעה בית המשפט לחוקה בתאילנד את צ'ינוואט מראשות הממשלה, בזמן שמתנהל הליך משפטי להדחתה.
ב-29 באוגוסט 2025, לאחר פסיקת בית המשפט ברוב של 6 נגד 3, הודחה רשמית מתפקידה, לאחר שקבע כי הפרה כללי אתיקה.
צ'ינוואט תומכת בליברליזם חברתי, בזכויות להט"ב, בשכתוב החוקה ובביטול גיוס החובה.
היא מגדירה את עצמה "קפיטליסטית ליברלית-חברתית", תומכת ביישום ארנק דיגיטלי וטוענת שעצמאותו של בנק תאילנד מהווה "מכשול משמעותי בתיקון בעיות כלכליות".
צ'ינוואט נשואה לפיטאקה סוקסוואט, איש עסקים תאילנדי.
לזוג בת שנולדה בינואר 2021 ובן שנולד במאי 2023, כשבועיים לפני הבחירות הכלליות.
2005 – העיטור המלכותי הנערץ של הדירקונאפורן, דרגה שישית, מדליית זהב
פאטמה אכ'תסארי (בפרסית: فاطمه اختסاري; נולדה באפריל 1986) היא משוררת, סופרת ומתרגמת איראנית.
היא נחשבת לאחת הקולות המרכזיים של זרם ה"עזאל הפוסטמודרני" בשירה האיראנית העכשווית.
שירתה מתאפיינת בשילוב בין שפה מסורתית לעולם מושגים מודרני, ובכתיבה פוליטית ונשית מובהקת.
במשך שנים הייתה שותפה ליצירה ספרותית עם המשורר האיראני מהדי מוסאווי.
אכ'תסארי נחשבת לאחת הנציגות הבולטות של זרם הגזל הפוסט-מודרני באיראן.
היא החלה לפרסם שירה בסגנון זה בתחילת שנות ה-2000, ושירתה מאופיינת בשימוש בשפה יומיומית, בהומור, באירוניה ובנושאים חברתיים ונשיים.
שיריה התפרסמו במספר מגזינים ספרותיים, ובמהלך השנים השתתפה והובילה סדנאות כתיבה רבות באיראן.
בשנים 2010–2013, שיתוף הפעולה שלה עם המשורר מהדי מוסאווי הביא לפרסום רחב יותר של זרם הגזל הפוסט-מודרני ולפופולריות של שירת מחאה פוליטית וחברתית.
"האישה שמכירה אותך טוב יותר מכולם" (2012)
"למה אני לא רוקדת עם הפינגווינים?" (2015)
"שירי אהבה ליום הדין" (ביחד עם מהדי מוסאווי – 2016, בשוודיה)
בשנת 2013, אכ'תסארי נעצרה יחד עם שותפה ליצירה מהדי מוסאווי בעקבות שירה וביטויים שהוגדרו כפוגעניים כלפי השלטון באיראן.
הם עונו ונשפטו לעונשים כבדים, כולל עונש מאסר ומלקות.
בעקבות לחץ בינלאומי נרשמה הפחתה בעונשיהם, אך עדיין נאלצו להתמודד עם מציאות משפטית קשה ומאיימת.
בשל המשך האיומים והשפלות מצד השלטונות, אכ'תסארי נמלטה מאיראן בשנת 2016, תחילה לשוודיה, שם קיבלה מקלט פוליטי והמשיכה בפעילותה הספרותית והחברתית בגלות.
הגירתה סימלה גם את המשך המאבק שלה למען חופש הביטוי וזכויות האדם.
פאטרוקלוס הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד, שהושלם בשנת 1780. היצירה נחשבת לחלק מן הניסיון המוקדם של האמן בלימוד הגוף האנושי, והיא נמצאת כיום באוסף מוזיאון תומא הנרי בשרבור, צרפת.
הציור מתאר דמות גבר השרועה על הקרקע כשגבה מופנה אל הצופה.
אין בציור פרטי פנים או אלמנטים נוספים, והדגש מושם על מבנה הגוף העירום.
האמן התמקד בייצוג הגוף, תוך הדגשת שרירי הגב והרגליים, והאיר את הדמות באופן שמבליט כל פרט אנטומי.
פיסת בד קטנה מכסה את העירום, אך יתר הקומפוזיציה ריקה לחלוטין.
התאורה המחושבת יוצרת ניגוד חריף בין הגוף המואר לרקע החשוך, ומעניקה תחושה דרמטית חזקה.
הציור נועד לשמש תרגיל אקדמי להבנת גוף האדם, ובו העביר דויד את תרגוליו המוקדמים ברישום אל יצירה בשמן על בד.
בציור פאטרוקלוס משנת 1780 ניתן למצוא הקבלה ברורה ליצירתו של דויד "הקטור", שצוירה שנה או שנתיים קודם לכן.
שתי היצירות מתמקדות בגוף הגברי כמרכז הקומפוזיציה, וממעטות להשתמש בפרטי לבוש או באלמנטים נוספים.
בשתיהן ניכר כי דויד ביקש לבחון את מבנה השרירים והאנטומיה האנושית, תוך שימוש באור מדויק כדי להדגיש את פרטי הגוף.
הדיוק בציור השרירים, ובעיקר של הגב והרגליים, עורר עניין בקרב חוקרי האמנות וחובבי הניאו קלאסיציזם, שניסו להבין את האופן שבו דויד הצליח להקנות תחושת משקל וממשות לדמויותיו.
יצירות אלו נתפסות גם ככלי לימודי עבור אמנים אחרים, אשר ביקשו לשחזר באמצעות רישום את האופן שבו דויד הציג את גוף האדם.
הקבלה בין "פאטרוקלוס" ל"הקטור" ממחישה את רצף ניסיונותיו של דויד בשנותיו המוקדמות, כחלק מתהליך העמקה טכנית שעמד בבסיס יצירותיו ההיסטוריות המאוחרות.
פאטמה חסונה הייתה צלמת עיתונות פלסטינית שתיעדה את מלחמת חרבות ברזל.
היא זכתה להכרה בינלאומית על תיעוד השפעות המלחמה והפכה לנושא הסרט התיעודי "Put Your Soul on Your Hand and Walk" , שנבחר לתוכנית הסרטים ACID שהוצגה במקביל לפסטיבל הקולנוע בקאן 2025. היא נהרגה יחד עם עשרה מבני משפחה בתקיפה אווירית ישראלית על ביתם בעזה ב-16 באפריל 2025.
חסונה נולדה בעיר עזה בשנת 1999, וסיימה תואר במולטימדיה במכללה האוניברסיטאית למדעים יישומיים בעזה.
היא החלה לתעד את החיים בעזה לאחר טבח שבעה באוקטובר.
כאחת העיתונאים המקומיים הבודדים שהצליחו לתעד את המלחמה לאחר שישראל אסרה על כניסת כתבים זרים לעזה, חסונה תיעדה פינויים בכפייה של אזרחים לפקודת צה"ל, הרס תשתיות כתוצאה מתקיפות אוויריות של ישראל, נפגעים אזרחיים עזתים וטקסי הלוויה, ורגעים של חוסן, כולל ילדים המשחקים בהריסות.
ב-15 באפריל 2025, היא פרסמה את סטורי האינסטגרם האחרון שלה, המציג שקיעה בעזה עם הכיתוב: "זו השקיעה הראשונה מזה זמן רב".
הסרט "Put Your Soul on Your Hand and Walk" (2025), בבימויה של ספידה פרסי , מציג שיחות וידאו בין חסונה לבמאית.
חסונה ועשרה קרובי משפחתה, נהרגו כאשר טיל ישראלי פגע בבית משפחתם בשכונת א-תופאח בעיר עזה ב-16 באפריל 2025.
לפי דובר צה"ל, צה"ל תקף במרחב העיר עזה מחבל של ארגון הטרור חמאס, וננקטו צעדים לצמצם את הסיכוי לפגיעה באזרחים, ללא התייחסות ספציפית לחסונה.
פאטמה פהלווי (בפרסית: فاطمه پهلوی; 30 באוקטובר 1928 – 27 במאי 1987) הייתה נסיכה איראנית משושלת פהלווי.
היא הייתה הילדה העשירית של רזא שאה ואחותו למחצה של מוחמד רזה פהלווי.
היא נולדה בטהראן ועזבה את איראן לפני המהפכה האיראנית ב-1979. פהלווי נפטרה מסרטן בלונדון בשנת 1987.
פאטמה פהלווי נולדה בטהראן ב-30 באוקטובר 1928, כילדה העשירית של רזא שאה והרביעית מאשתו הרביעית והאחרונה, , שהייתה צאצאית של השושלת הקאג'ארית ונישאה לרזא שאה ב-1923. פאטמה הייתה אחותם הצעירה של , ו, ואחותו הגדולה של .
פהלווי למדה בקולג' קונברס (כיום ) בספרטנבורג, דרום קרוליינה בשנת הלימודים 1947–1948, אך לא חזרה בשנים הבאות ולא השלימה את לימודי התואר.
היא ואחיה התגוררו ב בטהראן עם הוריהם.
במהלך שלטונו של אחיה למחצה, מוחמד רזא פהלווי, פאטמה הייתה בעלת מועדון באולינג ואשת עסקים.
היא החזיקה במניות בחברות בתחום הבנייה, ייצור שמן צמחי והנדסה.
הונה המצטבר נאמד בכ-500 מיליון דולר, בעיקר כתוצאה של "עמלות" שגבה בעלה השני, , מקבלנים צבאיים.
פהלווי הייתה מעורבת גם בפעילויות הקשורות להשכלה גבוהה באיראן והחזיקה במניות בקבוצת כדורגל איראנית, פרספוליס.
פהלווי למדה להטיס מסוק, והפכה לאישה האיראנית הראשונה עם רישיון טיס למסוקים.
לאחר שסיימה את טיסת הסולו הראשונה, העניקה למאמן שלה שעון , שקיבל השאה מהאסטרונאוטים של אפולו 11 ב-1969 כשביקרו באיראן.
בתחילת 2021 נמכר השעון במכירה פומבית ב-18,000 לירה שטרלינג.
בפעם הראשונה לוינסנט לי הילייר בטקס אזרחי בצ'יוויטווקיה, איטליה, ב-13 באפריל 1950. לאחר מכן הילייר התאסלם וב-10 במאי בני הזוג נישאו בטקס דתי בשגרירות איראן בפריז.
הנישואין לא קיבלו את אישורו של השאה מוחמד רזא, ככל הנראה בשל תגובות שליליות באיראן.
לזוג נולדו שלושה ילדים, שני בנים, קייבן ודאריוש, ובת אחת, רנה, שנפטרה בשנת 1954. הם התגרשו בספטמבר 1959.
ב-22 בנובמבר 1959, נישאה פאטמה למוחמד אמיר ח'אתמי, מפקד חיל האוויר האיראני.
פהלווי עזבה את איראן לפני המהפכה ב-1979. בשנותיה האחרונות התגוררה בלונדון, שם נפטרה ב-27 במאי 1987 מסרטן.
פהלווי קיבלה את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
במתמטיקה, (האות היוונית פִּי; בעברית מקובלת ההגייה פַּאי, על דרך האנגלית) הוא מספר חסר ממד המייצג את היחס הקבוע (בגאומטריה האוקלידית) בין היקף המעגל לקוטרו.
הוא קבוע מתמטי שמופיע בנוסחאות רבות במתמטיקה ובפיזיקה.
כבר בזמן הקדום ניסו אנשים לקבוע את ערכו של היחס בין היקף המעגל לקוטרו.
המתמטיקאי היווני אנטיפון הציע את השיטה לחישוב הערך בערך בשנת 430 לפנה"ס, ומאוחר יותר שכלל אותה ארכימדס.
במהלך השנים נמצאו נוסחאות נוספות לחישובו.
למשל, פאי הוא גבול הסדרה , כאשר p היא פונקציית החלוקה.
הוא מספר אי-רציונלי (ואף מספר טרנסצנדנטי), כלומר אינו ניתן לייצוג כיחס בין שני מספרים שלמים.
בשל כך, הייצוג העשרוני של כולל אינסוף ספרות אחרי הנקודה העשרונית, ללא מחזוריות קבועה.
20 הספרות הראשונות אחרי הנקודה בייצוג העשרוני הן: אך לצרכים מעשיים ניתן להסתפק בדיוק נמוך יותר, ומקובל להסתפק בקירוב 3.14.
האות היוונית משמשת כסמל שבו משתמשים לייצוג היחס בין היקף המעגל לקוטרו משום שזו האות הראשונה במילה היוונית "περίμετρος" (פרימטרוס) שמשמעותה היקף.
השימוש המתועד הראשון של השימוש בסימון זה נמצא בספר "Synopsis Palmariorum Matheseos" (או "תצפית הישגי המתמטיקה") של המתמטיקאי הוולשי ויליאם ג'ונס מ-1706. בשימוש מתמטי, האות הקטנה מובדלת מהאות הגדולה , שמשמשת לציון מכפלה.
הוא מספר אי-רציונלי, כלומר אינו ניתן לכתיבה כיחס בין שני מספרים שלמים.
תכונה זו הוכחה בשנת 1761 על ידי יוהאן היינריך למברט.
בשנת 1882 הוכיח פרדיננד לינדמן את משפט לינדמן-ויירשטראס ממנו נובע ישירות ש־ הוא מספר טרנסצנדנטי.
מהוכחה זו נובע ש־ אינו ניתן להצגה באמצעות שימוש במספר סופי של מספרים שלמים, שברים או שורשים שלהם יחד עם ארבע פעולות החשבון.
כתוצאה מהוכחה זו נובע שלא ניתן, באמצעות בנייה בסרגל ובמחוגה, לבנות ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון – אחת הבעיות הגאומטריות המפורסמות של ימי קדם.
עד היום מתמטיקאים הצליחו להגיע ל6 זהויות שונות ,כיום ידוע שכולן מתכנסות לזהות יחידה.
חישוב 𝜋 נעשה — Γ (גמא), Β (בטא) ופונקציה היפרגאומטרית.
חישוב ערך מדויק יותר ויותר של היווה אתגר במשך מאות שנים.
קירובים ל- היו ידועים עוד בבבל ובמצרים העתיקה, אך ארכימדס הציג לראשונה שיטה המאפשרת לחשב את בכל רמת דיוק שתידרש (שיטת המיצוי).
השיטה מתבססת על כך שהיקף המעגל קטן מהיקפו של מצולע החוסם את המעגל וגדול מהיקפו של מצולע החסום במעגל.
באמצעות חישוב ההיקף של מצולע חוסם ומצולע חסום בעלי מספר הולך וגדל של צלעות נשיג דיוק גדל והולך של היקף המעגל, ובהתאם לכך דיוק גדל והולך של .
ארכימדס הפעיל את שיטתו על משושה, ובהדרגה הכפיל את מספר הצלעות (תוך שימוש במצולעים משוכללים).
מצולע בן 96 צלעות הביא את ארכימדס לתוצאה הבאה (המופיעה בספר על המדידה של המעגל):
בתחילת המאה ה-15 חישב ג'אמשיד אל-קאשי, מתמטיקאי ואסטרונום פרסי, את בדיוק של 9 ספרות בבסיס סקסגסימלי, דיוק השקול ל־16 ספרות בבסיס עשרוני.
המתמטיקאי ההולנדי אדריאן אנטוניזון השיג במאה ה־16 דיוק בן שש ספרות אחרי הנקודה.
הוא הציג את באמצעות השבר .
בשנת 1596 השתמש המתמטיקאי ההולנדי לודולף ואן צאולן בשיטתו של ארכימדס, וחישב את בדיוק של 20 ספרות, וכעבור שנים אחדות הגיע לדיוק של 35 ספרות.
הוא היה כל כך גאה בהישג זה, עד שציווה לכתוב ספרות אלה על מצבתו.
גם המתמטיקאים הגרמנים התרשמו מאוד מהישג זה, וקראו ל־ בשם מספר לודולף.
התפתחות החשבון האינפיניטסימלי במאה ה־17 הביאה שיטות חדשות לחישובו של .
שיטות אלו מתבססות על ייצוגו של כסכום של טור אינסופי.
טכניקה לא שגרתית לחישובו של היא "שיטת מונטה־קרלו": על לוח עץ נצייר ריבוע שאורך צלעו שתי יחידות.
נצייר מעגל חסום בריבוע זה (זהו מעגל שרדיוסו שווה ליחידה אחת), ונתחיל להטיל חיצים אל הריבוע (לא נכוון את החץ למרכז הריבוע, אלא אל הריבוע כולו, באופן אקראי).
לאחר מספר רב של הטלות, היחס, בין מספר הפעמים שהחצים פגעו בתוך המעגל למספר הפעמים שבהם פגעו בתוך הריבוע, שואף ליחס שבין שטחי שתי הצורות, שהוא .
הדוגמה הראשונה לרעיון זה היא שיטת המחט של בופון: כאשר מטילים מחט על משטח שמצוירים עליו קווים ישרים מקבילים שהמרחק ביניהם שווה לאורך המחט, הסיכוי שהמחט תגע בקווים שווה ל־.
ב־1777 ז'ורז' לואי לה קלרק, הרוזן בופון, ביצע את הניסוי כדי להעריך את ערכו של .
הניסוי עורר את עניינם של המתמטיקאים בני התקופה, והביא לדיון ער בהבנת מושג ההסתברות.
בשנת 1789 חישב המתמטיקאי הסלובני יורי וגה (Jurij Vega) את 140 הספרות הראשונות של (רק 127 מתוכן היו נכונות).
המתמטיקאי ההודי רמנוג'ן מצא נוסחאות רבות לפאי הנובעות מחישוב ערכים של פונקציות מודולריות, כגון , שהקירוב שהיא נותנת משתפר בכשמונה ספרות עשרוניות עם כל מחובר.
השתכללות המחשבים ומציאת אלגוריתמים יעילים יותר לחישובו של מאפשרים דיוק של מספר רב של ספרות.
האלגוריתם המוביל הוא אלגוריתם צ'ודנובסקי.
בנוסף נעזרים לבדיקת התוצאות באלגוריתמים המאפשרים חישוב ספרה מסוימת ללא צורך בפיתוח כל הספרות (נוסחת BBP).
השיא העולמי בחישוב הספרות של היה במרץ 2019 היה למעלה מ- ספרות.
באוגוסט 2021 חושבו למעלה מ- ספרות.
תוצאות כאלו מפגינות את יעילותם של האלגוריתמים ושל מערכות המחשוב.
ב-2025 הצליח היוטיובר לינוס סבסטיאן, באמצעות התוכנה y-cruncher , לשבור שיא גינס, ולחשב ספרות.
קירוב מקובל של כמספר עשרוני הוא 3.14. צורת שבר פשוטה המקרבת את , היא או .
קירובים אלה מתלכדים עם ערכו האמיתי של בדיוק של שתי ספרות בלבד מימין לנקודה.
ההצגה של כשבר משולב פותחת ב־.
הצגה זו מספקת סדרה של קירובים, שהראשון מביניהם הוא הערך השלם 3, ואחריו באים:
(כדרכם של שברים משולבים, אלו קירובים אופטימליים, במובן הבא: מבין כל השברים בעלי מכנה שאינו עולה על 7, הקרוב ביותר ל- הוא ; מבין כל השברים בעלי מכנה שאינו עולה על 106, הקרוב ביותר ל- הוא ; וכן הלאה.)
רמנוג'אן הציע קירוב מסוג אחר ל-: .
קירוב זה סוטה מערכו האמיתי של רק בספרה התשיעית מימין לנקודה העשרונית.
קירוב נוסף הוא , השווה בערך ל-3.146. קירוב זה סוטה מערך רק בספרה השלישית אחרי הנקודה העשרונית.
קירוב נוסף הוא השווה בערך ל-3.1418. קירוב זה סוטה מערך רק בספרה הרביעית אחרי הנקודה העשרונית.
קירוב נוסף הוא , השווה בערך ל-3.1413. קירוב זה סוטה מערך רק בספרה הרביעית אחרי הנקודה העשרונית.
ניתן לצפות שיופיע בנוסחאות הקשורות לשטחי ונפחי צורות מעגליות, שכן הוא מוגדר באמצעות מעגל, אך לעיתים הוא מתגלה גם בתחומים שלכאורה אין בינם ובין גאומטריה או מעגלים קשר ישיר.
היקף מעגלשטח עיגולשטח אליפסהנפח כדורשטח פנים של כדורנפח גלילשטח פנים של גלילנפח חרוטשטח פנים של חרוט
נוסחה של פרנסואה וייט, 1593:
נוסחת גרגורי-לייבניץ, הקרויה על שם ג'יימס גרגורי (1638–1675) ווילהלם לייבניץ.
את הנוסחה גילה גרגורי ב־1672. היא מופיעה גם בספר Ganita-Yukti-Bhasa שכתב המתמטיקאי ההודי Jyesthadeva במחצית המאה ה־16, והמציג מחקרים שנערכו במרכז המחקר Madhava בקרלה שבהודו.
(בהקשר רחב יותר, זהו הערך בפיתוח לטור טיילור של )
נוסחת האינטגרל של גאוסיאן (התפלגות נורמלית):
בעיית בזל נפתרה לראשונה על ידי לאונרד אוילר :
פונקציית גמא (המהווה הכללה של פונקציית העצרת) בנקודה 1/2:
נוסחת סטרלינג המשמשת לקירוב עצרת של מספרים גדולים:
(מוכיחים את הטענה על ידי פיתוח אסימפטוטי של פונקציית גמא)
זהות אוילר המתבססת על נוסחת אוילר (שנקראה על ידי ריצ'רד פיינמן "הזהות המופלאה ביותר במתמטיקה", ומקשרת בין חמשת הקבועים המתמטיים הבסיסיים):
שטחו של רבע מעיגול היחידה:
הופעתו של פאי כערך של פונקציות טריגונומטריות מוליד ייצוגים שונים של המספר כטור אינסופי.
., הנובעים כולם מהפיתוח לטור טיילור של .
ניתן לקבל את ערכו של באמצעות מערך ניסוי שכולל משטח נטול חיכוך, קיר ושתי מאסות שיחס המסות ביניהן הוא חזקה שלמה של 100, כשכל התנגשויות אלסטיות לחלוטין.
במערך הניסוי הגוף בעל המסה הקטנה ניצב במנוחה בין המסה הגדולה והקיר.
המסה הגדולה מחליקה במהירות קבועה כלפי המסה הקטנה.
בעת ההתנגשות (האלסטית לחלוטין) של הגוף המסיבי בגוף הפחות מסיבי נהדף האחרון כלפי הקיר, פוגע בו ומוחזר כלפי הגוף המסיבי, וחוזר חלילה עד שהגוף המסיבי מאבד את כל המהירות בכיוון הקיר ומתרחק במהירות שווה או גדולה למהירות הגוף הפחות-מסיבי הלאה מהקיר.
מספר ההתנגשויות בין המסה קטנה לבין הקיר והגוף המסיבי נותן את ספרות , וככל שהחזקה ב-100 בחזקת יחס המסות גבוהה יותר יתקבלו עוד ספרות של .
זמן המחזור של מטוטלת מתמטית הוא
קבוע פלאנק h הוא קבוע פיזיקלי שהוצג על ידי מקס פלאנק ומאפיין את העולם הקוונטי.
בפועל, מקובל יותר השימוש בקבוע דיראק (קבוע פלאנק המצומצם) שמוגדר להיות (מבוטא "h-באר").
אפשר להציג את באמצעות שברים משולבים רבים, בהם:
בתורת המספרים יש קשר בין לבין מספר תוצאות:
ההסתברות ששני מספרים אקראיים יהיו זרים זה לזה היא .
ההסתברות שמספר אקראי יהיה ללא אף מחלק ריבועי היא .
מספר הדרכים הממוצע שבהן ניתן לכתוב מספר טבעי כסכום של שני מספרים ריבועיים הוא .
כאן אנו מניחים שההסתברות והממוצע נלקחים על קבוצת המספרים הטבעיים עד N, כאשר N שואף לאינסוף.
בחקר מאפייניו של ישנן בעיות פתוחות אחדות.
הבולטת שבהן היא השאלה האם הוא מספר נורמלי – מספר ממשי שהספרות שלו מתנהגות כאילו הוגרלו באקראי, כאשר לכל ספרה יש הסתברות שווה להופיע.
הידע בסוגיה זו מצומצם ביותר, ובין השאר לא ידוע האם בייצוג העשרוני של כל אחת מהספרות 0,…,9 מופיעה אינסוף פעמים.
בשנת 2000 הראו דייוויד ביילי וריצ'רד קרנדל ששאלת הנורמליות של בבסיס בינארי שקולה להשערה ידועה בתורת הכאוס.
בעיה פתוחה נוספת היא השאלה האם הקבוצה תלויה אלגברית מעל המספרים הרציונליים.
מתמטיקאים ומדענים שונים סברו שבמקום להשתמש ב- כקבוע המעגל היסודי, יש להעדיף למטרה זו את כדי לפשט ביטויים מתמטיים ואת השימוש ברדיאנים.
המתמטיקאי הצרפתי ארמן לורן נהג לכתוב משוואות בהן משמש כסמל אחד.
בשנת 2001 המתמטיקאי האמריקאי רוברט פלאיס הציע להשתמש בסימן לייצוג סיבוב אחד.
תחת זאת, בשנת 2010 הציע הפיזיקאי מייקל הארטל את האות היוונית (לציון Turn).
וראו גם סרטון של וי הארט בנושא.
קיימים משפטים שונים המשתמשים כעזרי זיכרון עבור ערכו של , בכך שמספר האותיות בכל מילה שלהם שווה לספרה המתאימה של , למשל זה של המדען האנגלי ג'יימס ג'ינס:
(מילולית: כמה אני רוצה משקה, אלכוהולי כמובן, אחרי ההרצאות המתישות על מכניקת קוונטים).
בעברית קיימים משפטים דומים כגון ""ילד א' וילד ב' מהחוג לביולוגיה הם תאומים שלמדו יחד דברים מעניינים בביולוגיה" (3.141592653589).
יש החוגגים את 14 במרץ (שנרשם בצורת כתיבת התאריכים הנהוגה בארצות הברית כ־3.14) כ"יום פאי", ואחרים חוגגים ביום קירוב ב-22 ביולי (מכיוון שתוצאת החילוק של 22 ב-7 היא בקירוב 3.1429, מעט קרובה יותר ל- מאשר 3.14).
מהדרי החג חוגגים אותו בדרך כלל בשעה 1:59 אחר הצהריים (3.14159).
ביום פאי בשנת 2004, קבע הגאון האוטיסט דניאל טאמט שיא אירופי בדקלום המספר, כאשר דקלם אותו עד הספרה ה־22,514 שלו.
שיא גינס בדקלום שייך לרג'וויר מינה מהודו שב-21 במרץ 2015 דקלם ללא שגיאה 70,000 ספרות במשך 9 שעות ו-27 דקות.
חמשירים אחדים חוברו לכבודו של , להלן אחד מהם:
ב־1998 הופק סרט בשם "Pi", שגיבורו הוא מתמטיקאי.
דונלד קנות, מדען המחשב הנודע, ממספר את הגרסאות של תוכנת TeX כך שילכו ויתקרבו ל־: גרסה 3, גרסה 3.1, גרסה 3.14 וכו'.
"נקודת פיינמן" הוא כינוי למקומות מספר 763 עד 768 בפיתוח העשרוני של .
כל המקומות האלו מכילים את הספרה 9. משערים ש- הוא מספר נורמלי (דהיינו, הספרות בפיתוח העשרוני שלו מופיעות באופן אקראי כביכול), ואם כך אז הפיתוח העשרוני שלו כולל כל רצף ספרות סופי.
עם זאת, מפתיע למצוא שש ספרות זהות רצופות בשלב כה מוקדם של הפיתוח.
האזכור הראשון לרצף זה מופיע בספרו של דאגלס הופשטטר "Metamagical Themas" שם סיפר הופשטטר כי כ"נער משוגע בתיכון", כלשונו, שינן 380 ספרות בפיתוח העשרוני של מתוך כוונה להגיע לרצף המופעים הרצופים של הספרה 9.
הזמרת קייט בוש הוציאה שיר בשם "" כחלק מהתקליט "אריאל".
בשיר היא מונה את הספרות מהספרה הראשונה ועד הספרה ה־137, אך מדלגת על הספרות במקומות 79–100.
בספר הבדיוני "מגע" שכתב קרל סייגן מוזכרת עובדה בדויה שבבסיס 11, הספרות של (החל ממקום מרוחק מאד) מתארות מעגל גדול הנתפס כמסר מבורא העולם.
באוקטובר 2014 פורסם סרטון בערוץ יוטיוב "Numberphile" עם שבירת שיא העולם בהדפסת ספרותיו של על נייר באורך 1,688 מטרים (שקול בערך למייל אחד).
כמות הספרות עמדה על 1,000,000 ספרות שהודפסו בעזרת 8 מיליליטר של דיו בלבד ושתי ספרות נוספות שנכתבו בעט.
ב-21 באוקטובר 2015 שארמה סורש קומאר דיקלם 70,030 ספרות של π ושבר שיא עולם.
במקרא בספר מלכים א' () (מתוארך למאה השישית לפנה"ס) יש התייחסות (לא מדויקת) להיקף המעגל, לפיה היחס הוא אחד לשלושה, .
ההסבר הרווח לאי-הדיוק הניכר הוא שדרכו של המקרא היא לעגל מספרים, כך שאין ללמוד מכך על תפיסת הערך המדויק של בזמנם, או בהסבר שמדובר בקוטר חיצוני ובהיקף פנימי.
בנוסף, יש המסבירים זאת בכך שכלי זה לא היה עיגול מושלם עקב העדר טכנולוגיה מתאימה לביצוע מדויק, כלומר ים הנחושת היה אליפטי.
יש שציינו שהיחס בין הקבוע ובין המספר 3 המובא בפסוק – יחס השווה בקירוב למספר 1.04719, נרמז בקרי וכתיב של המילה שנכתבת קוה ונקראת קו; היחס בין הגימטריה של המילה קוה (111) לשל המילה קו (106) הוא בקירוב 1.04716, שנותן תוצאה נכונה עד כדי ארבע ספרות אחר הנקודה.
הדבר הנרמז כאן הוא שעל אף שלמעשה היה ראוי לכתוב את המספר המלא של הקבוע , לצורך נוחות הקריאה נכתב רק העיגול של המספר.
בנוסף, היו שניסו לתת פרשנויות אחרות.
במשנה במסכת עירובין (פ"א מ"ה) נשנה הכלל: "כל שיש בהקיפו שלשה טפחים יש בו רוחב טפח", כלומר היקף המעגל הוא פי שלושה מהקוטר (3=).
כלל זה בא לידי ביטוי גם במסכת סוכה (דף ז'-ח') שם עוסקת הגמרא בממדיה של סוכה עגולה, ומביאה קירובים שונים להיקף המעגל ואורך האלכסון של ריבוע.
בעלי התוספות, ראב"ע וראשונים נוספים מפנים לברייתא של מ"ט מידות שבה נמצא ערך מדויק יותר ל-.
בברייתא ההיא נאמר בין היתר "...לפי שאמרו בני ארץ, בעגולה שהסביבה (ההיקף) מחזקת שלוש פעמים ושביע בחוט (ביחס לקוטר)".
הרי שאף על פי שייתכן והיה ידוע ערך טוב יותר ל-, לא ראו החכמים צורך להתייחס אליו מבחינה הלכתית.
הרמב"ם, בן המאה ה-12, הביא, בפירושו למשנה, כי "צריך אתה לדעת שיחס קוטר העיגול להיקפו בלתי ידוע, ואי אפשר לדבר עליו לעולם בדיוק, ואין זה חסרון ידיעה מצדנו כמו שחושבים הסכלים, אלא שדבר זה מצד טבעו בלתי נודע ואין במציאותו שייוודע.
בשפת ימינו ניתן להבין את דבריו של הרמב"ם כמשקפים את הטענה ש־ הוא מספר אי־רציונלי.
דברים דומים נאמרו גם על ידי כמה מתמטיקאים מוסלמים קודמים לרמב"ם, כגון אל-חוואריזמי ואל-בירוני.
פאי (על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית: תַּמְלִיא) הוא מאפה העשוי מקלתית דקה ממולאת במילויים שונים, מלוחים או מתוקים, כגון בשר, דגים, ירקות, פירות, גבינה, קצפות, שוקולד, רפרפת, אגוזים ומרכיבים נוספים.
פאי יכול לכלול שכבת בצק אחת תחתונה, כלומר קלתית שעליה המילוי, או שתי שכבות בצק (השכבה העליונה מעט דקה יותר) שיוצרות כיסוי מלא או חלקי על המילוי.
קלתית הפאי עשויה ברוב המקרים מבצק פריך או מבצק עלים.
לעיתים נאפית קלתית הפאי לפני הוספת המלית (אפייה עיוורת) כדי שתשמור על פריכותה ולא תהפוך רטובה תחת המילוי, או כדי למנוע מהמלית להיחרך או להתייבש בזמן שהבצק נאפה.
לאחר האפייה העיוורת ממלאים את הקלתית במלית ואם יש צורך באפיית המלית אופים עוד אפייה קצרה.
לרוב יוגש פאי לשולחן בתוך התבנית בה נאפה, ולכן מקובל מאוד לאפות פאי בתבניות זכוכית.
צורת הגשה מוכרת של פאי מתוק היא פרוסת פאי קרה או חמה לצד גלידה - צורת הגשה זו מכונה בארצות הברית à la mode.
בבריטניה מקובלות מנות פאי "קנה וסע".
מילויים פופולריים למנות אלו הם בשר חזיר, בשר צלוי וכליות, בשר בקר טחון, ובצל ופטריות.
לעיתים מוגשות מנות אלו עם צ'יפס כתחליף ל"פיש אנד צ'יפס".
פאי בשר עם מילויים כגון חתיכות סטייק וחלקי פנים , בקר ובירה , בשר טלה, בשר בקר טחון, או עוף ופטריות, פופולריים מאוד בבריטניה, באוסטרליה, בדרום אפריקה ובניו זילנד כמזון מהיר להזמנה ולקיחה ("Take-away").
באנגליה הם מוגשים לעיתים קרובות גם לצד צ'יפס, כחלופה למנת הפיש אנד צ'יפס המסורתית.
פוט פאי (Pot pie) המאופיין בבצק פריך עליון ותחתון, הוא מנה פופולרית נוספת.
המילוי מורכב בדרך כלל מבשר (בעיקר בקר, עוף או תרנגול הודו), רוטב צלי (Gravy) וירקות מעורבים (תפוחי אדמה, גזר ואפונה).
גרסאות קפואות של "פוט פאי" נמכרות לרוב באריזות אישיות.
פאי פירות מוגש לעיתים קרובות עם כדור גלידה, סגנון הגשה המכונה בצפון אמריקה בשם "פאי א-לה-מוד" (Pie à la mode).
פאי תפוחים הוא הבחירה המסורתית להגשה זו, אם כי ניתן להגיש כך כל פאי במילוי מתוק.
השילוב הקולינרי הזה, וככל הנראה גם שמו, הפכו לפופולריים בארצות הברית באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19.
באוסטרליה פאי הבשר הוא סמל תרבותי.
Mince pie הוא פאי מתוק מהמטבח הבריטי, הנאכל בעונת חג המולד.
הוא ממולא ב-מינסמיט - מילולית "בשר קצוץ", אך כיום מכיל תערובת של פירות יבשים קצוצים, משקאות מזוקקים או ליקרים ותבלינים.
בארצות הברית מפורסם מאוד ה"אמריקן פאי" (הפאי האמריקאי), כינוי נפוץ לפאי תפוחים, שהפך במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 לאחד מסמלי ארצות הברית.
בצרפת פאי מקצפת לימון ידוע מהמאה ה-18.
במקומות רבים נחגג יום הפאי ב-14 במרץ באכילת פאי.
בארצות הברית, הביטוי "אמריקאי כמו פאי תפוחים" (American as apple pie) הוא ניב פופולרי המסמל את הזהות הלאומית.
הקשר בין פאי באופן כללי ופאי תפוחים בפרט הוא חזק, דוגמה לכך ניתן למצוא בציטוט משנת 1902 בעיתון הניו יורק טיימס כי "הפאי הוא מזונם של הגיבורים" וכי "שום עם האוכל פאי אינו יכול להיות מובס לצמיתות".