tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המנהל והממשל נחלק עם הקבוצות האתניות האחרות והמערכת הפוליטית במדינה מנוהלת באופן מסורתי - המנהיגים הפוליטיים נקבעים טרם הבחירות בדיון בין הקבוצות השונות.
בעבר היה נהוג בקרב קבוצה זאת ואחרות להשאיר תאומים שהיו נולדים ביערות למות.
מנהג זה נאסר על ידי מארי סלסור.
מרק אפאנג נמנה עם המאכל המסורתי של הקבוצה.
מיסיונרים ראשונים הגיעו לאביביו בתחילת המאה ה-19. הכומר סמואל ביל החל את עבודתו באיבנו.
הוא הקים את כנסיית קואה איבו, שהתפרסה לאחר מכן למרכז ניגריה.
אחריו הגיעו גם הכנסייה הקתולית, הכנסייה המתודיסטית והכנסייה הפריסביטריאנית.
כנסיות נוספות חדרו לאזור בחלקה השני של המאה ה-20.
איבונה טוביס-לאונוב (נולדה ב-5 בפברואר 1948) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה שהשתתפה באולימפיאדת מקסיקו במדי נבחרת ישראל, בעלת שתי מדליות ממשחקי אסיה.
איבונה טוביס נולדה בברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה.
בגיל 5 החלה ללמוד לשחות ובגיל 8 כבר השתתפה בתחרויות שחייה.
לישראל היא הגיעה בשנת 1965 עם משפחתה, אבא דזידר רופא אף אוזן גרון ואחיה ולדו שחיין גם הוא.
היא הגיעה לחיפה ושם התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חיפה בהדרכתו של יוסף טלקי.
חודשים ספורים אחרי עלייתה השתתפה טוביס במכביה ה-7 שנערכה בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב בשנת 1965 וזכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 5:49.6 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בדצמבר 1966 זכתה טוביס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:38.8 דקות (שיאה הקודם עמד על 2:42.5 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.5 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "בת גלים" בחיפה בספטמבר 1968 זכתה טוביס ב-9 מדליות זהב ואחת מארד, הישג חסר תקדים בשחייה הישראלית.
הייתה זו תחרות הכנה מצוינת לשחיינית לקראת המשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה טוביס במקום ה-19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:12.0 דקות, במקום ה-20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:41.0 דקות ובמקום ה-21 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:53.8 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכתה טוביס ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 כסף.
שנה לאחר המשחקים האולימפיים בגיל 20, החלה טוביס ללמוד באוניברסיטה לתואר ד"ר לרפואת שיניים.
בשנים האחרונות משתתפת טוביס בתחרויות שחייה למסטרס ומחזיקה בשיאי ישראל לגילאים שונים.
בשנת 2007 היא דורגה במקום ה-6 בכל הזמנים באירופה במשחה ל-50 מטר פרפר לגילאי 55-59 בתוצאה של 35.13 שניות.
בשנת 2008 היא דורגה במקום הרביעי באירופה במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:19.05 דקות לגילאי 60-64.
באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה טוביס לכבוד.
איבונה ואן פלרקן (בהולנדית: Yvonne van Vlerken; נולדה ב-5 בנובמבר 1978) היא טריאתלטית ודואתלטית הולנדית, זכתה פעמיים ב-Quelle Challenge Roth, וב-2008 קבעה שיא עולם במרוצי איש הברזל.
היא אחת מהטריאתלטיות היחידות שהשיגו שלוש פעמים תוצאה של מתחת לתשע שעות בתחרות איש הברזל.
איבונה ואן פלרקן נולדה בעיר קטנה בקרימפן אן דה לק בסמוך לחאודה.
אביה היה שחקן כדורגל והיא נהייתה שחקנית כדורגל גם כן, שיחקה בנבחרת דרום הולנד.
אחרי סיימה את בית הספר התיכון למדה חינוך גופני וקיבלה תואר באימון כושר, והחלה לעסוק בכך.
ואן פלרקן עבדה בעירה במשך 13 שנה.
לקוחותיה כללו תלמידי בית ספר שעסקו בריקוד ואנשים מבוגרים שהדריכה אותם באימוני כושר.
ב-13 ביולי 2008 ואן פלרקן העמידה שיא עולם חדש של 8:45:48 עבור מרוצי איש הברזל בתחרות Quelle Challenge Roth, חמש דקות פחות מאשר שיא העולם הקודם של פולה ניובי-פרייזר שעמד על 8:50:53, ושרד במשך 14 שנים.
איבונה ואן פלרקן שברה את השיא הישן והייתה השנייה במקצה המרתון עם זמן של 2:54:22. השיא שלה החזיק מעמד במשך שנה, עד שכריסי ולינגטון שברה את השיא שלה, וסיימה את תחרות איש הברזל ב-13 דקות ו-49 שניות פחות, במזג אוויר יבש ונוח.
איבונה ואן פלרקן השיגה שיאים נוספים:
סיימה את איש הברזל בפחות מ-9 שעות (8:51:55) במרוץ הראשון שלה ברות ב-2007.
החזיקה את שיא העולם הן בחצי איש הברזל (4:07:29 באיש הברזל 2006 באנטוורפן) ואיש הברזל (8:45:48 ב- Challenge Roth ב-2008).
איבון סטרהובסקי היא שחקנית אוסטרלית.
התפרסמה בזכות השתתפותה בסדרה הקומית "צ'אק", בסדרת המתח "דקסטר" ובסדרה הדיסוטופית "סיפורה של שפחה" עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה בסדרת דרמה.
נולדה בשם איבון ז'קלין סטרזכווסקי (Yvonne Jaqueline Strzechowski) בקמפבל טאון, פרוור של העיר סידני, אוסטרליה, לזוג הורים מהגרים פולנים-נוצרים; פיטר, מהנדס אלקטרוניקה, ובוֹזֶנה, טכנאית מעבדה.
לבקשתו של מפיק הסדרה "צ'אק", היא משתמשת, כשם במה, בכתיב "Strahovski", הנוח יותר להגייה.
סטרהובסקי סיימה בהצטיינות תואר ראשון בלימודי תיאטרון באוניברסיטת סידני המערבית.
תפקידיה הראשונים של סטרהובסקי היו בטלוויזיה ובסרטים באוסטרליה.
במהלך שהותה בארצות הברית לצורך מבחני בד לסדרות אחרות, ביניהן "האישה הביונית" , שלחה סטרהובסקי קלטת מבחן לסדרה "צ'אק".
למחרת הוזמנה לפגישה, וכעבור שבוע הודיעו לה המפיקים כי לוהקה לתפקיד סוכנת ה-CIA שרה ווקר.
סטרהובסקי מדבבת את קולה של הדמות מירנדה לאוסון במשחקי המחשב "Mass Effect 2" והמשכו "Mass Effect 3".
באפריל 2011 הופיעה בפרודיה מוזיקלית באתר האינטרנט Collegehumor בדמויותיהם של קייטי פרי, ליידי גאגא, קשה, וג'סטין ביבר.
ב-2011 שיחקה בסרט "יחידת עילית", בו היא מופיעה יחד עם ג'ייסון סטיית'האם ורוברט דה נירו.
ב-2013 שיחקה בסרט הקומדיה "אמא מלווה", יחד עם ברברה סטרייסנד וסת' רוגן.
שיחקה בסרט "אני, פרנקנשטיין" לצד ארון אקהרט, שיצא לאקרנים בתחילת 2014 בדמותה של טרה וקס.
בשנים 2012–2013 איבון השתתפה בעונה השביעית והשמינית של סדרת הטלוויזיה "דקסטר" בדמותה של האנה מק'קיי בת זוגו של דקסטר (מייקל סי הול) ואף זכתה בפרס Satellite על דמות המשנה הטובה ביותר בעונה השביעית.
בינואר 2014 לוהקה איבון למיני סדרה בשם "24: לחיות עוד יום", הממשיכה את סדרת הקאלט "24", בדמותה של קייט מורגן ל-12 פרקים.
משנת 2017 משתתפת איבון בסדרה הדיסוטופית "סיפורה של שפחה" בתור גב' ווטרפורד, אשת המפקד האחראית של ג'ון/שלפרד (אליזבת' מוס) ואחת מההוגות האידאולוגיות של מהפכת גלעד.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "הטורף".
בשנת 2017, לאחר זוגיות של שש שנים נישאה סטרהובסקי לטים לודן.
יש להם שני בנים: הראשון שנולד באוקטובר 2018 ושני שנולד בדצמבר 2021.
+שנהסרטתפקידהערות2007נעלםסונדרה2008The Plexשרה2009The Canyonלורי קונווי2010I Love You TooאליסMatching Jackורוניקהלגו: הרפתקאות קלאץ' פאוורספג מורינגדיבוב2011יחידת עיליתאן פרייז'ר2012קואלה קידמירנדהדיבובאימא מלווהג'סיקה2014אני, פרנקנשטייןטרה וייד2016באטמן: דם רעבאטוומן / קייט קייןדיבובלילות מנהטןקרוליין קרוולירואה רק אותךקארן2018He's Out Thereלאורההטורףאמילי מק'אנה2019הילדה החטופהקלייר2021מלחמת המחרמיורי פורסטר2024Scrambled שרה
+שנהסדרהתפקידהערות2004Double the Fistסוזיפרק: "Fear Factory"2005–2006headLandפרייה לואיס33 פרקים2006BlackJack: Dead Memoryבלינדהסרט טלוויזיה2007פטרול ימימרטינה רויספרק: "Cometh the Hour"2007–2012צ'אקשרה ווקרתפקיד ראשי; 5 עונות2012–2013דקסטרהאנה מק'היתפקיד ראשי; עונות 8–72014לואיבלייקפרק: "Model"24: לחיות עוד יום קייט מורגןתפקיד ראשי; 12 פרקים2015מועדון נשות האסטרונאוטיםרנה קרפנטרתפקיד ראשי; 10 פרקים2017–הווהסיפורה של שפחהסרינה ג'וי ווטרפורדתפקיד ראשי (5 עונות); 48 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2018, 2021)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2019)2018–2019פלונטר: הסדרהסטליןדיבוב; 2 פרקים2020עקוריםסופי ורנרתפקיד ראשי; 6 פרקים2024Teacup מגי צ'נוות'תפקיד ראשי; 8 פרקים
אִבֵּי הנחל היא התנחלות בגוש עציון, בגובה ממוצע של כ-800 מטר מעל פני הים.
איבי הנחל צופה אל עבר ים המלח והרי מואב ממזרח, הר הרודיון וירושלים מצפון ונחל ערוגות ממערב ומצדה הדרומי שוכנת שמורת הטבע אל כנוב ורכס כנוב.
ההתנחלות נקראת כשם ספרו של הרב ישראל אודסר אב"י הנחל - ומיוסד על הכתוב בשיר השירים: .
השם "אִבֵּי" רומז לשמו של רבי ישראל בער אודסר בראשי תיבות, ו"נחל" מרמז על רבי נחמן מברסלב שאמר על עצמו "ועכשיו יש נחל נובע מקור חכמה".
הספר כולל מכתבים והערות של הרב אודסר, ועיקרו 152 מכתבים לנשיא המדינה זלמן שזר.
היישוב הוקם כמאחז בתחילת 1999 בידי חסידי ברסלב מתלמידי רבי ישראל בער אודסר ששאפו לגור קרוב לטבע.
עם הקמתו, המאחז זכה לתמיכה של מדינת ישראל.
משרד השיכון מימן תשתיות: 950,000 ₪ ואושר חיבור חשמל למקום.
תוואי מרכיבי הביטחון אושר עקב דרישה מבצעית של צה"ל.
10 מבנים יבילים שונעו למקום באישור עוזר שר הביטחון להתיישבות.
למתיישבים יש הסכם הקצאה מההסתדרות הציונית, עד ינואר 2029.
משנת 2002 החלו להצטרף ליישוב משפחות שאינן נמנות עם חסידי ברסלב.
כיום גרות במקום כ-56 משפחות, מרביתן של דתיים לאומיים.
ביישוב פועלים מעון לפעוטות, גן ילדים, סניף בני עקיבא לילדים ולנוער ומקווה לנשים ולגברים.
באוגוסט 2019 אישרה ועדת התכנון העליונה במנהל האזרחי את קידום הקמתן של 98 יחידות דיור ביישוב.
באפריל 2021, החלו העבודות בשטח להקמת הבתים
ב-2022 הוכר כשכונה של היישוב מעלה עמוס.
במרץ 2025 קיבל הקבינט המדיני-ביטחוני החלטה להעניק לאיבי הנחל ול־12 יישובים במעמד דומה מעמד עצמאי.
בנובמבר 2025 חתם אלוף פיקוד מרכז אבי בלוט על צו תחום שיפוט ליישוב ובכך הוכר היישוב כיישוב עצמאי.
איביזה הוא סרט קומדיה ישראלי אשר יצא לאקרנים ביולי 2015 בבימויו של שי כנות, על פי תסריטו של חיים ברבי, ובכיכובם של מאור שוויצר, עופר חיון, מעיין בלום, דר זוזובסקי, דביר בנדק ועוד.
ים (מאור שוויצר) הוא כבר בן 23 אך עדיין לא מרגיש שהגיע הזמן לתפוס כיוון בחייו.
זה לא דחוף במיוחד כשלא חסר לו כלום ומשפחתו עשירה.
יום בהיר אחד החיים מאלצים אותו לקחת יוזמה כאשר אחיו הצעיר נפצע בתאונת גלישה ואביו, בני (אבי קושניר) הקשוח מאלץ אותו לשלם על הניתוח.
יחד עם שני חבריו הקרובים, דניאל (עופר חיון) האינטרסנט הדורסני, וערן (מעיין בלום) השמנמן החרמן, ים טס לאיביזה במרדף אחר 150,000 דולר בתחרות גלישה מקומית.
במהלך התחרויות החבורה מסתבכת עם דודו של ים, מאפיונר בשם ג'וש (עיוות של שמו המקורי יהושע), שאף על פי שבהתחלה נראה נחמד, מתגלה כמרושע ביותר שרוצה לגנוב יהלומים.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות מאור שוויצר מנשה "ים" כהן אוהב לגלוש, משיג בחורות בקלות.
הסרט זכה לביקורות קשות ממרבית מבקרי הקולנוע בישראל.
בתוכנית לסיכום שנת תשע"ה בקולנוע הישראלי ששודרה בערוץ הראשון הכתירו המבקרים אלברט גבאי ושמוליק דובדבני את איביזה כסרט הישראלי הגרוע ביותר לשנה זו.
דובדבני אף הגדיל ואמר כי "איביזה הוא לא רק הסרט הישראלי הגרוע ביותר שראיתי השנה.
לדעתי, הוא אחד הסרטים הישראלים הגרועים שנעשו".
למרות הביקורות השליליות הרבות, הסרט "איביזה" הצליח בקופות: על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה כ-100,000 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
איבון מיקלוש (נולדה ב-28 באוגוסט 1958) היא צלמת קולנוע ישראלית, ומורה לצילום.
מיקלוש נולדה בהונגריה להורים ציונים חניכי בית"ר, בשנת 1964 עלתה המשפחה לישראל והשתקעה ברמת גן.
בתיכון למדה בבית הספר אהל שם.
שם החלה להיות פעילה פוליטית בתנועת העולם הזה - כוח חדש של אורי אבנרי ואחר כך במפלגות שי"ח ומוקד.
בצבא שירתה בנח"ל, בגרעין שהלך לקיבוץ כרם שלום.
בסוף 1978, לאחר שנודע שענת עצמון לא תמשיך לסרט המשך לסדרת אסקימו לימון, נעשו חיפושים ל"נערת אסקימו לימון החדשה".
מכר של מיקלוש הציע אותה לתפקיד, היא נבחרה ותחילה סירבה, אך המפיקים מנחם גולן ויורם גלובוס והבמאי בועז דוידזון שכנעו אותה להשתתף, והיא הופיעה בסרט בשם המעוברת "איבון מיכאלי".
צילומי הסרט נערכו בתחילת 1979. לאחר שהסתיימה עריכת הסרט, גילתה שבניגוד לחוזה עליו חתמה, בו הסכימה שיצלמוה בעירום מצד הגב ובפרופיל בלבד, הסרט כלל צילומי עירום שלה ללא כל הגבלה, ובכלל זה מלפנים בניגוד להסכם.
היא פנתה לבית המשפט וקיבלה צו מניעה נגד הפצת הסרט במאי 1979. המפיקים ערערו על ההחלטה לבית המשפט המחוזי, והשופט שלמה לובנברג קיבל את טענתם שיגרם להם נזק כספי גדול יותר מאי הנעימות של מיקלוש.
בערעור לבית המשפט העליון קיבל השופט מנחם אלון את תביעתה והסרט נערך מחדש ללא צילומי עירום שלה.
אחרי צילומי הסרט היא השתתפה ביחד עם כוכב הסרט יפתח קצור בפרסומת של חברת "נעלי גלי".
מיקלוש למדה לימודי קולנוע בבית צבי והתמחתה בצילום.
לאחר הלימודים עבדה כעוזרת הפקה בסרט של יהודה ג'אד נאמן, אחר כך בטלוויזיה הלימודית, וכעוזרת צלם שנייה של צלמי הקולנוע ניסן מופקדי ואילן רוזנברג.
בין הסרטים בהם עבדה בתקופה זו היו: כפפות, זעם ותהילה, מאחורי הסורגים, עובדים על העולם, קוני למל בקהיר ובחינת בגרות.
ב-1985 קיבלה את ההזדמנות הראשונה לצלם סרט באופן פעיל, כעוזרת צלם ראשון בסרט גשר צר מאד, תחת הדרכתו של הצלם הראשי אמנון סלומון.
הסרט הראשון בו שימשה כצלמת ראשית היה "הטוב, הרע והלא נורא", משנת 1986, בבימויו ובכיכובו של אסי דיין.
שנה אחר כך צילמה סרט נוסף של אסי דיין פוטו רומן.
ב-1989 צילמה את הסרט "בשכנות טובה" בבימוי צביקה זלינגר.
באותה שנה גם יצרה וידאו קליפ לשיר של להקת טאטו "מריה הקדושה".
וצילמה את הסרט הקצר "חבצלת" בבימוי לבנה חכים.
ב-1992 צלמה והשתתפה בסרט התיעודי של מיכל אביעד "הנשים ממול".
הסרט המתאר את מסען של אביעד, מיקלוש ובוסיינה חורי, עוזרת הבמאית תושבת הכפר טייבה שליד רמאללה, ואת מפגשיהן עם נשים ישראליות ופלסטיניות.
הסרט הוקרן בתחנות טלוויזיה בארצות הברית ובאירופה.
בשנות ה-2000 החלה מיקלוש ללמד צילום בקמרה אובסקורה, בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש וב של מכללת בית ברל.
במרץ 2007 השתתפה בתערוכת הצילום הקבוצתית H20 בגלריית מכון המים בגבעתיים.
ב-2008 יצרה סרט תיעודי על המשוררת הפינית סירקה טורקה יחד עם הרקדנית תמר בורר.
בקיץ 2015 הייתה בין שופטי תחרות הקולנוע במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
וידאו קליפ לשיר "פרדי על הבוקר" של החברים של נטאשה (1994)
איבון רידינג (נולדה ב-14 בדצמבר 1962) היא מגישת טלוויזיה שוודית.
רידינג נולדה בשוודיה ובצעירותה עבדה כדוגמנית וכאחות בדיור מוגן.
ב-1984 נבחרה למיס שוודיה ובאותה שנה שייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית זכתה במקום הראשון, בשנים שלאחר זכייתה התגוררה בניו יורק ועבדה שם בתעשיית האופנה וב-1988 היא חזרה לארצה.
ב-1989 היא הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן והנחתה במהלך השנים מספר תוכניות בטלוויזיה השוודית.
ב-1997 ייסדה חברת קוסמטיקה וקו מוצרי טיפוח לעור הנקרא Y.
ב-2007 השתתפה בתוכנית הריקודים השוודית .
ב-2009 שימשה כשופטת בתחרות "מיס תבל שוודיה" בפורמט הראשון מסוגו לבחירת נציגת שוודיה לתחרות.
ב-1986 היא נישאה לשחקן של ברגקוויסט ונולדו להם שתי בנות.
איבון קול מנדוזה (בספרדית: Ivonne Coll Mendoza; נולדה ב-18 ביוני 1947) היא שחקנית ודוגמנית-עבר פוארטו ריקנית.
היא החלה את הקריירה שלה כדוגמנית.
ב-1966 זכתה בתואר "מיס פוארטו ריקו", וייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל בתחרות שנערכה שנה לאחר מכן.
ב-1971 החלה להופיע בטלוויזיה, לאחר שצדה את תשומת לבו של בעליו של ערוץ טלוויזיה בפוארטו ריקו.
ב-1974, ביצעה את תפקיד המשחק הראשון שלה בסרט הפשע המעולל "הסנדק 2" בתפקיד זוטר של יולנדה.
ב-1979 היא עברה להתגורר בניו יורק, והופיעה במספר מחזות בתיאטראות ברודוויי ובין היתר במחזות "כטוב בעיניכם", "רומיאו ויוליה" ו"מקבת'".
ב-1989 היא שיחקה מורה בסרט הביוגרפי "Lean on Me" לצד אית'ן פיליפס.
היא למדה תקופה ב-HB Studio ובבית הספר למשחק של לי שטרסברג .
בשנת 1996 היא החלה לשחק תפקיד קבוע באופרת הסבון "היפים והאמיצים", עד לעזיבתה מן הסדרה ב-1997. בשנת 1998 שיחקה בסרט האימה "אדמה מוזרה" (Strangeland), בתור רוז, אימה של אנג'לה (איימי סמארט).
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות, וביניהם "רוזוול", "המשפט של איימי", "שיקגו הופ", "NYPD Blue", "ללא עקבות", "הוחלפו בלידתן", "מחזיקות מעמד", "גיבורים", "ER", "ורוניקה מארס" ואופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח".
קול שיחקה גם בסדרת הנעורים "זאב צעיר" בתור ראש משפחת הקאלאוורה, משפחת ציידים בעונות 4–6.
בין השנים 2014–2019 היא שיחקה את סבתה של ג'יין בסדרה הקומית "ג'יין הבתולה", אלבה גלוריאנה ויאנואבה.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "סוף המשחק" לצד ריקו רודריגז.
בשנת 2018 התארחה בסדרה "כל יום מחדש" ודיבבה בסדרה "ננסי קלנסי - גברת מגונדרת".
איבון שוקה-ברואה הייתה פיזיקאית צרפתייה, שהתמחתה בפיזיקה מתמטית.
הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת פייר ומארי קירי.
הייתה האישה הראשונה שנבחרה כחברה מלאה באקדמיה הצרפתית למדעים ובעלת דרגת "הצלב הגדול" באות לגיון הכבוד.
איבון שוקה-ברואה נולדה ב-29 בדצמבר 1923 בעיר ליל שבצרפת.
אביה, ז'ורז, היה פרופסור לפיזיקה, ואמה, ברטה, הייתה פרופסור לפילוסופיה.
אחיה הצעיר היה המתמטיקאי פרנסואה ברואה.
בשנת 1927 הצטרף אביה לפקולטה למדע בפריז, ולכן היא והוריה עברו להתגורר בפריז, שם גדלה.
את ההשכלה התיכונית שלה סיימה שוקה-ברואה בפריז, בשנת 1941. באותה השנה זכתה במדליית הכסף בפיזיקה ב-Concours General - תחרות המונה את התלמידים המוצלחים ביותר מכל צרפת.
בשנת 1943 התחילה שוקה-ברואה את לימודיה בבית הספר התקני להשכלה גבוהה, אקול נורמל סופרייר, בסבר שבפריז, ובשנת 1946 החלה ללמד בו.
בשנת 1949 הייתה תחילה שוקה-ברואה עוזרת מחקר במרכז הלאומי צרפתי למחקר מדעי, ולאחר מכן שימשה בו כעמיתת מחקר.
כתוצאה מכך, עם סיום תפקידה, קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 על התזה שכתבה: "Théorème d'existence pour certains systèmes d'équations aux dérivées partielles non linéaires" (בעברית: משפט הקיום על מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות).
איבון שוקה-ברואה עבדה במגוון תחומים בפיזיקה מתמטית, היא הסיקה תוצאות מניתוחן של משוואות דיפרנציאליות חלקיות וגאומטריה דיפרנציאלית כדי לקבוע בסיס יציב לפתרונות בפיזיקה.
בשנת 1951 היא עברה לארצות הברית, ושם עבדה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
בהמשך חזרה שוקה-ברואה עם בעלה לצרפת, ושניהם מונו לפקולטה למדעים בעיר מרסיי.
היא למדה באוניברסיטת ריימס בין השנים 1958–1959, ובשנת 1960 הפכה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פייר ומארי קירי, שם עבדה עד לפרישתה בשנת 1992. מאז המשיכה שוקה-ברואה לתרום רבות לפיזיקה המתמטית באוניברסיטת פייר ומארי קירי.
בשנת 1978 שוקה-ברואה נבחרה להיות כתבת של האקדמיה הצרפתית למדעים וב-14 במאי 1979 היא הפכה לחברה מלאה בה, וכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.
מאז 1965 היא הייתה חברה בוועד הבינלאומי של היחסות הכללית והכבידה ובין השנים 1980–1983 כיהנה כנשיאתו.
בשנת 1985 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מדליית כסף של המרכז הלאומי למחקר מדעי, 1958
פרס "אנרי דה פרביל" (Henri de Parville) של האקדמיה הצרפתית למדעים, 1963
נבחרה לדרגת "מפקד" באות לגיון הכבוד, 1997
פרס "דני היינמן" (Dannie Heineman) לפיזיקה מתמטית, 2003
נבחרה לדרגת "הצלב הגדול" באות לגיון הכבוד, 2008
בשנת 1986 נשאה את הרצאת נתר ובשנת 2006 נשאה את הרצאת ICM אמי נתר.
איבון שוקה-ברואה נפטרה ב-11 בפברואר 2025. הותירה אחריה שלושה ילדים: מישל פוארז, בתה הבכורה מנישואיה הראשונים ללאונס פוארז, ובתה ובנה מנישואיה השניים למתמטיקאי גוסטב שוקה, ז'נבייב שוקה והנוירולוג דניאל שוקה.
איבט רודי ( ; נולדה ב-10 באפריל 1929) היא סופרת ופוליטיקאית צרפתייה אשר תמכה בזרם הפמיניסטי הצרפתי.
היא הייתה חלק מהמפלגה הסוציאליסטית הצרפתית (1979-1981) שרה לזכויות נשים (1981-1986) וחברת פרלמנט.
בגיל 17 היא התחילה לעבוד וללמוד לימודי ערב בהשפעת אביה.
ב-1962 קמה "התנועה הפמיניסטית הדמוקרטית" שהייתה הראשונה מסוגה בצרפת אליה הצטרפה בהמשך איבט רודי.
ב-1963 היא מתרגמת את הספר "הפמיניסטית המסתורית" אשר יצא לאור בארצות הברית באותה התקופה, הספר הזה הוא ביטוי של תחושותיה ושל מה שרצתה לעשות בהמשך חייה.
ב-1965 הבינה כי עליה להתחיל את דרכה בפוליטיקה על מנת לעורר את השיח הציבורי הפמיניסטי.
ב-1979 מונתה איבט רודי לחברת הפרלמנט האירופי מטעם צרפת.
ב-1981 היא נכנסת לממשלה כחלק ממפלגתו של פרנסואה מיטראן והקימה את אגודת הנשים העיתונאיות.
ב-1982 היא מעורבת בחקיקת חוקים למען זכויות נשים לגבי הפלה ומנציחה גם את זכרם של קורבנות הלחימה באי שוויון מגדרי.
למרות זאת, לא כל פועלה צלח וב-1983, החוק שחוקקה נגד סקסיזם כשל כישלון חרוץ ועורר ביקורת נוקבת וקשה מצד אלו המגנים על זכויות העיתונות.
ב-1989 נבחרה רודי לראש עיריית ליסיו.
ב-1992, לאחר השתתפותה באספה אירופאית באתונה בנושא שוויון מגדרי, הקימה איבט רודי את "אגודת הנשים" שתפקידה לקדם את מעמד האישה בחברה.
כמו כן הוציאה באותה שנה לאור את ספרה "ממה הם (גברים) מפחדים".
ב-1996 החליטה איבט רודי לכנס אספה של מספר נשים ידועות, ביניהן שרות לשעבר, על מנת לעסוק במעמד האישה והציעה במעמד זה לחוקק חוק שמונע מנבחר ציבור שכבר נבחר להיבחר בשנית.
היא סיימה את תפקידה כראש עיריית ליסיו בשנת 2001. ב-2007 הייתה איבט רודי האישה הראשונה שלקחה חלק במאבק הנשיאותי נגד סרקוזי לצד סגולן רויאל.
ב-2017 חשבה להצביע לבנואה המון בבחירות של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, אך שינתה את דעתה בעקבות אמירתו לגבי כיסוי הראש של המוסלמיות הצרפתיות.
קצינת לגיון הכבוד (14 ביולי 2013)
"קדימה נשים - סיפור קטן על הקשר בין המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לבין הדמויות הפמיניסטיות הבולטות בצרפת" (צרפתית), (2005).
"פרנקופוניה - מתרבות לפוליטיקה" (צרפתית), (1998).
איביזה (בספרדית: Ibiza, בקטלאנית ובאופן רשמי בספרדית: Eivissa) היא עיר בקהילת האיים הבלאריים, שממוקמת על החוף הדרום-מזרחי באי איביזה.
העיר מחולקת לשני חלקים עיקריים: העיר העתיקה שמכונה "וילה דאלט", הממוקמת על הר קטן ליד הים; והחלק המודרני של העיר שמוכנה "הרחבה".
נכון לשנת 2017, אוכלוסיית העיר מונה כ-49,986 אנשים.
מהעיר מגיע מועדון הכדורגל יוניון דפורטיבה איביזה המשחק (נכון לעונת 2023/2024) בליגה הספרדית השלישית.
איבונה דאדיץ' היא אתלטית אוסטרית המתחרה בקרב שבע.
דאדיץ' נולדה בולס שבאוסטריה בת להורים ממוצא קרואטי שהיגרו לאוסטריה מבוגוינו במהלך המלחמה הקרואטית-בוסנית.
היא ייצגה את אוסטריה בקרב שבע באולימפיאדת לונדון (2012) ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באליפות אירופה באתלטיקה 2016 זכתה במדליית ארד בקרב שבע בשיא אוסטריה של 6408 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליית כסף בקרב חמש בשיא אוסטריה של 4767 נקודות, לאחר המנצחת נפיסטו ת'יאם.
באותה שנה סיימה שישית בקרב שבע באליפות העולם באתלטיקה בשיא אוסטריה של 6417 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה שנייה לאחר קתרינה ג'ונסון-תומפסון בתוצאה של 4700 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיימה רביעית בשיא אישי של 6552 נקודות.
ב-2019 זכתה באליפות אוסטריה בקפיצה לגובה וסיימה רביעית בקרב חמש באליפות אירופה באולם בתוצאה של 4702 נקודות.
באולימפיאדת טוקיו סיימה במקום השמיני בתוצאה של 6403 נקודות.
איבון נלסון היא, שחקנית, דוגמנית, צלמת, מפיקה ויזמית גנאית.
נלסון נולדה באקרה, אך היא מאומת הפאנטה, ומקורה בקייפ קוסט.
כשסיימה את לימודי התיכון באקרה, למדה לתואר ראשון בניהול משאבי אנוש באוניברסיטת סנטרל.
ב-29 באוקטובר 2017, נולדה בת לנלסון ולחברה לשעבר, ג'יימי רוברטס.
התפקיד הראשי הראשון שלה בסרט היה תפקיד הכותרת ב-Princess Tyra.
היא עשתה עוד חמישה סרטים ואז נסעה לניגריה כדי לעשות את סרטה הראשון בשיתוף פעולה עם ג'נביב נאג'י ב-2007, אשר השיק את הקריירה שלה בנוליווד, תעשיית הקולנוע הניגרית.
בשנת 2011 החלה נלסון לעסוק בהפקת סרטים.
ההפקה הראשונה שלה הייתה הסרט The Price.
Single and Married זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפרסי הקולנוע של גאנה ובפרס הסרט הגנאי הטוב ביותר בפרסי City People בניגריה ב-2013.
ב-2010 יסדה נלסון את קרן איבון נלסון לגלאוקומה, כדי לעזור להעלות מודעות להמחלה.
עם תמיכתם של ידוענים נוספים, היא הקליטה סינגל למטרות צדקה, והפיקה סרטון חינוכי.
בשל פעילותה הפילנתרופית, במיוחד בנושא גלאוקומה, ב-2013 היא זכתה להכרה מצד המגזין GoWoman ו-Printex.
נלסון פעילה גם בנושא משבר האנרגיה בארצה.
היא הובילה עצרת ב-16 במאי 2015, במסגרת קמפיין רחב יותר, המשתמש בהאשטאג #dumsormuststop המשמש במדיה החברתית לבטא את החששות של תושבי גאנה לגבי משבר האנרגיה.
נלסון השתתפה ביותר מ-100 סרטים, וביניהם:
איבון ריינר היא רקדנית, כוריאוגרפית, קולנוענית וסופרת אמריקאית אשר עבודתה בתחומים אלו נחשבת מאוד מאתגרת וניסיונית.
פועלת גם כיום ככוריאוגרפית ויוצרת סרטים ומלמדת באוניברסיטת קליפורניה באירווין.
איבון ריינר נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית, להורים ג'וזף וג'נט ריינר.
בשנת 1951 למדה ב-City College of San Francisco אך נשרה לאחר שנה אחת בלבד.
בשנת 1957 עברה לניו יורק במטרה ללמוד משחק, אך גילתה שהיא נמשכת יותר לתחום המחול המודרני.
בעקבות זאת, החלה ללמוד ב"מרכז מרתה גרהם למחול בן זמננו".
בשנת 1962 הקימה עם עוד כמה רקדנים ואמנים ויזואליים את "תיאטרון המחול ג'ודסון".
את חלקם היא פגשה לראשונה כשלמדו אצל מרס קנינגהם.
קבוצת תיאטרון המחול ג'ודסון נחשבה פוסט מודרנית אוונגרדית, משום שהתנגדה לעקרונות בסיסיים של המחול המודרני והאמנים בה העדיפו להתרכז בתנועות הגוף עצמן מאשר בצדדים התיאטרליים והרגשיים של הריקוד.
את המוטיב הזה ניתן לראות גם ביצירות אחרות של ריינר, מחוץ לתיאטרון המחול.
ריינר הופיעה עם הקבוצה עד שזו התפרקה בשנת 1966. בשנות השישים המוקדמות למדה ריינר אצל אן הלפרין, אשר נחשבת לאחת החלוצות של המחול הפוסט-מודרני.
ריינר אהבה להשתעשע עם טשטוש הגבולות בין רקדנים ללא-רקדנים, כמו כוריאוגרפים רבים אחרים בתקופתה.
אחד האמנים שהשפיעו עליה היה ג'ון קייג', אשר היה בין היתר מלחין ובן זוגו של אחד המורים שלה, מרס קנינגהם.
בהשפעתו היא יצרה כמה מההופעות שלה כרצף של מטלות גנריות ופעולות כמו הליכה, ריצה, וכדומה.
במהלך עבודתה על היצירה At My Body's House משנת 1963, ביקשה ריינר מזוג מהנדסים ליצור בשבילה משדר רדיו שיגביר את קולות הנשימה שלה.
זוהי דוגמה אחת מני רבות לשוני בין הגישה השמרנית יותר לבין הגישה שלה כלפי סאונד בריקוד.
מניפסט ה"לא" וריקוד הטריו איי (Trio A)
בשנת 1965 כתבה את "מניפסט הלא" שלה.
המניפסט הוא למעשה הצהרה על כל הדברים אליהם היא מתנגדת בריקוד שלה, לדוגמה- לא להירואי, לא לאנטי-הירואי, לא לוירטואזיות, וכן הלאה.
המניפסט מבטא את התפישה שלה לגבי ריקוד ואת הקיצוניות של הדעות שלה בעניין הזה.
אחת היצירות המוכרות ביותר שלה, אם לא המוכרת ביותר, היא ריקוד שנקרא Trio A, אותו היא יצרה בשנת 1966. אחד הרעיונות של ריינר היה שלא חייבים להשתמש בתנועות מסובכות כדי ליצור ריקוד, לכן רוב ה-Trio A מורכב מתנועות פשוטות כמו כריעה, הליכה והקשה בבהונות.
הריקוד לא מלווה במוזיקה ואין לו קצב מוגדר, כך שבעודו מבוצע כל אחד משלושת הרקדנים פועל לפי הקצב שלו.
הדבר מקשה על הקהל לעקוב אחרי המתרחש על הבמה, אך לדברי ריינר, זו הייתה הכוונה.
בנוסף, במשך כל הריקוד אף אחד מהרקדנים לא מישיר מבט אל הקהל.
בשנת 1978 הסריטה ריינר את ה-Trio A בגרסת סולו, בסרט שסווג כסרט ניסיוני באורך של כ-11 דקות.
הריקוד הועלה במקומות רבים ובגרסאות שונות.
אחת הגרסאות שגם מראות את הרצון של ריינר להעביר ביקורת פוליטית וחברתית היא גרסה שנקראת Trio A Flag.
הגרסה עלתה במסגרת מופע שלם שסבב סביב מוטיב דגל ארצות הברית, כמחאה על כך שאמן אמריקאי הציג בגלריה שלו פסל אשר מבזה את דגל אמריקה הועמד לדין.
איבון ריינר וכמה רקדנים נוספים אשר הכירו את ה-Trio A הציגו את הריקוד כשלגופם אך ורק דגל ארצות הברית.
הדגלים היו קשורים לצוואריהם של הרקדנים והתנופפו במהלך ההופעה, חושפים את גופם.
זו הייתה דרכה של ריינר להעביר ביקורת על צנזורה ועל מלחמה.
אלמנט בולט שבו השתמשה ריינר בריקודים שלה הוא דיבור.
בכמה מיצירותיה, על השחקנים לדבר ואף לדקלם מונולוגים במהלך ההופעה, בעוד ששאר הרקדנים ואפילו הם עצמם ממשיכים לרקוד.
היא לא הייתה הראשונה לעשות זאת וגם לא התיימרה להיות הראשונה, אך הבחירה הזו עדיין נחשבה בעיני רבים למהלך נועז.
בשנת 1972 עברה ריינר לעסוק בבימוי ויצירת סרטים ונטשה את הכוריאוגרפיה והריקוד כמעט לחלוטין.
הסרטים הראשונים שלה עסקו בחיים רגשיים ובבעיות יותר פרטיות, ועם הזמן עברה ליצור גם סרטים בעלי גוון יותר פוליטי-חברתי.
גם בתחום הקולנוע, התעקשה ריינר לשבור את המוסכמות.
היא השתמשה במגוון רחב של כלים כדי להעביר את המסרים שלה, ביניהם יצירת סצנות מלאות ללא קול והעברת המסר בדרכים אחרות כמו למשל הדבקת המילים על פני השחקן.
אפילו הדמויות עצמן, גם אם זו אותה דמות באותה תקופת זמן, שוחקו לעיתים על ידי כמה שחקנים.
בסרט "Journeys from Berlin/1971" אחת הדמויות מגולמת בידי גבר, אישה, וילד קטן שלא מדבר אלא רק נובח.
גם את העלילה עצמה ריינר לא עזבה לנפשה.
היא הכניסה לעיתים אפילו ארבע התרחשויות שונות לאותו סרט.
הסרטים שלה נחשבו למבטאי חשיבה תאורטית גבוהה, גם בגלל התכנים עליהם הם דיברו וגם בשל השיטות שנעשה בהן שימוש כדי להעביר את המסרים שאליהם כיוונה ריינר.
הסרט הראשון שלה באורך מלא הוא אוטוביוגרפיה בשם "Lives of Performers" ולפניו יצרה רק סרט בן חמש דקות בשם "Hand" - הדבר היחיד שרואים במשך כל הסרט הוא את היד של ריינר על רקע אפור.
הסרט צולם בידי ויליאם דייוויס, אחד מרקדניה העמיתים של ריינר.
היא מבצעת במהלך הסרט סדרה של תנועות פשוטות ומינימליסטיות עם ידה, בצורה שמזכירה מאוד את סגנון הריקוד שלה.
הסרט צולם בזמן שריינר הייתה בבית חולים, מתאוששת מניתוח שעברה זמן מה לפני כן.
בסרטים שלה היו גם דברים נוספים שהזכירו לצופה שאחרי הכל, הבמאית כאן עדיין כוריאוגרפית בליבה.
הרבה מהסצנות הזכירו מעין ריקודים שקטים, מתוזמנים היטב ועם הקפדה רבה על שפת הגוף והתנועות.
ריינר עצמה סיפרה כי לקח חודשים רבים לתרגל כל סרט שלה, כי לדבריה כל מחווה הייתה מדויקת עד לרמת שבריר השנייה.
היא גם לקחה הרבה רקדנים להיות שחקנים בסרטים שלה, כך שעולם המחול בהחלט לא נשכח מליבה גם כשלכאורה כבר הפסיקה להתעסק בו.
בסרט השלישי שלה, "Kristina Talking Pictures"ניתן כבר לראות את המעבר מסוגיות אישיות לסוגיות שמעבר לחיים הפרטיים.
לדבריה, עולם הקולנוע נותן לה דרכים נוספות להעביר את הרעיונות שלה ולבטא את עצמה, דרכים שלא יכלה להשתמש בהן בעולם המחול.
אחד הדברים שהשפיעו עליה להתעסק בסוגיות אישיות בסרטים שלה הוא הגל השני של הפמיניזם.
בריאיון ל-Interview magazine סיפרה כי היא 'קיבלה רשות' לעסוק בנושאים הללו אחרי שקראה כמה ספרים של קייט מילט ושולמית פיירסטון.
בכמה מסרטיה מושם דגש על גוף האישה ועל האופן שבו הוא מובא לקהל על ידי במאים גברים, וכן אמירות פמיניסטיות רבות אחרות שמאוד אפיינו את עבודותיה של ריינר.
בסרטה "MURDER and murder" היא מדברת בין היתר גם על סרטן השד, איתו התמודדה בעצמה.
בסופו של דבר, בשנת 2000, ריינר חזרה לעסוק בריקוד וכוריאוגרפיה, אך החזרה לא הייתה מתוכננת.
בשנת 1999 פנה אל ריינר רקדן הבלט מיכאיל ברישניקוב וביקש שהיא תכין כוריאוגרפיה לפרויקט חדש שהוא עבד עליו באותה תקופה.
היא נענתה לבקשה ואכן העלתה ריקוד בפרויקט שלו.
לאחר שהציגו את היצירה החדשה, היא גם לימדה את הקבוצה של ברישניקוב את הצעדים של Trio A וכן קיבלה בקשות נוספות לכוריאוגרפיות והופעות, כך קרה שמשהו שחשבה שיהיה חד פעמי הפך להמשך של קריירת הכוריאוגרפיה והריקוד שלה באופן מלא, במקביל להמשך הקריירה שלה כבמאית ויוצרת סרטים.
גם לאחר שנים כה רבות, היא הקפידה לחזור בריקודים שלה אל הסגנון שפיתחה בתחילת שנות השישים.
כפי שאמרה ריינר בעצמה, "פעם רקדן - תמיד רקדן".
במהלך שנת 2002 הוצגה תערוכת יחיד של ריינר שהורכבה בין היתר מתמונות, קטעי וידאו, מחברות, חמישה סרטים קצרים משנות השישים של המאה העשרים וכן קליפים של ריקודים וסרטים באורך מלא.
התערוכה הוצגה בגלריית רוזוונד-וולף, האוניברסיטה לאמנויות, פילדלפיה, בין התאריכים 19 באוקטובר ל-30 בנובמבר.
לאחר מכן עברה לגלריות ואוניברסיטאות נוספות ברחבי ארצות הברית.
מלבד יצירת סרטים וריקודים, ריינר גם לימדה במגוון רחב ביותר של מכללות, אוניברסיטאות ובתי ספר לאומנויות.
כיום היא פרופסורית בסטודיו לאומנות באוניברסיטת קליפורניה באירווין.
בשנת 1990 זכתה בפרס עמיתי מקארתור על תרומתה למחול.
בשנים 1969 ו-1988 זכתה במלגת גוגנהיים, בפעם הראשונה על עבודתה ככוריאוגרפית ובפעם השנייה על יצירותיה בתחום הקולנוע.
את פרס וקסנר קיבלה בשנת 1995. בשנת 2000 קיבלה את פרס בסי (Bessie).
בשנת 2014 קיבלה את פרס מפעל חיים של הCAA.
גם בתחום הבימוי זכתה ריינר בפרסים.
סרטה Journeys from Berlin/1971 זכה בפרס הסרט הניסיוני הטוב ביותר לשנת 1980 של התאחדות מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס.
בשנת 1990 זכתה בפרס ג'יימס ד' פלאן לקולנוע.
בשנת 1992 קיבלה את תעודת ההוקרה לנשים בקולנוע על שם דורותי ארזנר.
על הסרט Privilege זכתה ריינר בגביע יוצרי הסרטים בפסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 1991 וכן בפרס נוסף בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי במינכן.
בשנת 1995 זכתה בפרס מטעם מכון הסרטים האמריקאי.
הסרט MURDER and murder קטף את פרס טדי בפסטיבל הסרטים בברלין לשנת 1997 ואת "פרס השופטים המיוחד" בפסטיבל הסרטים הלהט"ביים במיאמי לשנת 1999.
כשהוצגה באוניברסיטת הרווארד, תערוכת היחיד של ריינר זכתה בפרס "ההצגה המונוגרפית הטובה ביותר המוצגת בגלריה ממסדית / אוניברסיטה" מטעם התאחדות מבקרי האמנות הבינלאומית.
בנוסף לכל אלה, זכתה גם במלגות רבות ממגוון מוסדות על עבודותיה בכל התחומים.
בין המלגות שקיבלה נמנות שבע מלגות NEA, שש מלגות מטעם מועצת האומנויות של מדינת ניו יורק, שלוש מלגות מקרן רוקפלר ומלגת קרן מקארתור.
איבון קוקריין הייתה נדבנית, אספנית אמנות, בעלת אזרחות לבנונית, בריטית ואירית.
הייתה בת למשפחת סורסוק הלבנונית.
נולדה בביירות כבת יחידה לאלפרד מוסה סורסוק ודונה מריה דה-קסנו, בתו של הדוכס ה-7 מקסנו, בן משפחת אצולה איטלקית שבימי הביניים כמה מבני המשפחה מונו כאפיפיורים.
אלפרד סורסוק היה סוחר קרקעות, הוא ובני משפחתו מכרו בראשית המאה קרקעות בעמק יזרעאל לגואל האדמות יהושע חנקין.
משפחת סורסוק מכרה את האדמות ליהודים חרף התנגדות עזה שהייתה כבר אז לערבים למכירת אדמות למתיישבים היהודים.
קוקריין נישאה בשנת 1946 בביירות לסר דזמונד קוקריין, בן אצולה אירי ששימש כקונסול כללי של אירלנד בלבנון.
בשנת 1948, כאשר קמה מדינת ישראל, הייתה קוקריין אזרחית לבנונית—בריטית—אירית וכן בעלת דרכון דיפלומטי, כיוון שבעלה היה דיפלומט.
קוקריין ירשה מאמה את האדמות של המשפחה ביפו ובחיפה, ונכסי מקרקעין אלו הוחרמו על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לפי חוק נכסי נפקדים ועברו אחר כך לבעלות רשות הפיתוח.
גורמים רבים פעלו במשך השנים לשכנע את ממשלות ישראל להכיר בתביעתה של קוקריין להחזיר לה את רכושה.
מפני שראו בכך עניין עקרוני, הכרה בכך שקוקריין היא בת למשפחה שאי אפשר לכלול אותה בהגדרה של אויבי ישראל, אף על פי שהמשפחה מתגוררת בארץ הנמצאת במצב מלחמה עם ישראל.
גם הואתיקן התערב, וכן מנהיגים ביהדות בריטניה, ביניהם חבר הפרלמנט גרוויל ג'אנר , ראש ועד שליחי הקהילות של יהדות בריטניה.
קוקריין פנתה לשלטונות ישראל בעניין נכסיה לראשונה בשנת 1950. ב-1 בפברואר 1951 נמסרה לה החלטת הוועדה המיוחדת, שהוקמה לפי סעיף 29 לחוק נכסי נפקדים, שלא להמליץ על החזרת נכסיה שהוחרמו.
היא חידשה את בקשתה בשנת 1966, ושוב הוחלט לא להחזיר את נכסיה.
היא פנתה שוב בשנת 1978 כאשר הפעם ייצג אותה עו"ד חיים הרצוג, יליד אירלנד שהיה אחר כך נשיאהּ השישי של מדינת ישראל.
ב-13 במאי 1979 שוב החליטה הוועדה שלא להמליץ בפני האפוטרופוס על שחרור נכסיה.
בספטמבר 1979 פנה הרצוג לבג"ץ בשמה של קוקריין, שבינואר 1980 שפסק לטובתה.
גם שר החוץ יצחק שמיר, התייחס בחיוב לעתירתה של קוקריין ולבסוף הוועדה המיוחדת המליצה לאפוטרופוס לשלם לה פיצוי כספי עבור נכסי המקרקעין שלה.
נפצעה בפיצוץ בנמל ביירות ומתה מפצעיה ב-31 באוגוסט 2020.
הייתה מעורבת גם בשמירה על הסביבה הטבעית בלבנון ובשימור המורשת האדריכלית והתרבותית הייחודית של המדינה.
איבט הרל היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו מקסיקו.
היא נבחרה לתפקיד בבחירות 2020. היא כיהנה בעבר כחברת בית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו מטעם מחוז הבחירה ה-51.
הרל נולדה ברוידוסו (Ruidoso) שבניו מקסיקו, והיא חברה באומת הצ'רוקיים.
לאחר שלמד בבית הספר התיכון קלאודקרופט, הרל קיבל תעודת מזכירה משפטית מבית הספר לעסקים במכון הטכנולוגי ITT ששכן בבויסי, בירת איידהו.
כסיימה את לימודיה הגבוהים החלה לעבוד כמתווכת נדל"ן באלאמוגורדו (Alamogordo).
בשנת 2010 התמודדה הרל לבית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו מול נציגת מחוז הבחירה ה-51 המכהנת גלוריה ווהן, וב-1 ביוני ניצחה בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית עם 54.2% מהקולות.
גם בבחירות הכלליות ניצחה עם 62.9% מקולות הבוחרים ונבחרה אל בית הנבחרים המדינתי.
בשנת 2012 התמודדה מחדש לבית הנבחרים המדינתי בניו מקסיקו ללא התנגדות, הן בבחירות המקדימות הרפובליקניות והן בבחירות הכלליות.
במהלך בחירות 2018 התמודדה הרל במערכת בחירות צמודה לבית הנבחרים של ארצות הברית, אם כי בבחירות הכלליות הפסידה לסוצ'יל טורס סמול, מועמדת המפלגה הדמוקרטית.
בליל הבחירות התוצאות היו צמודות מכדי להכריע את המירוץ, כאשר הרל הובילה בסוף הלילה וכלי תקשורת מקומי בניו מקסיקו פרסם תחזית לפיה הרל היא המנצחת המשוערת.
למחרת נספרו פתקי הצבעה נוספים אשר צמצמו את יתרון ההובלה של הרל, וכלי תקשורת אחדים ביטלו את תחזיותיהם הראשונות.
ספירת קולות ההצבעות מרחוק ביססו בסופו של דבר את ניצחונה של טורס סמול בבחירות הכלליות.
מבלי להציג ראיות ממשיות, טענה הרל להונאת בחירות אך בסופו של דבר הודתה בניצחונה של טורס סמול.
סקירה של סוכנות הידיעות "Associated Press" ב-2018 את רישומות גילויי הכספים של הרל במטה הבחירות שלה, העלתה כי הרל לא גילתה כי חברת הנדל"ן שלה הרוויחה כ-440,000 דולר אמריקני בחוזים עם שתי סוכנויות ממשלתיות בניו מקסיקו במשך תקופה של חמש שנים.
הרל נימקה כי הגישה את כל הניירת הנדרשת וכי הטענות נגדה מבטאות "התקפה על אופייה המוסרי" שתוזמר על ידי אחד מיריבה בבחירות המקדימות הרפובליקניות.
גם בבחירות 2020 התמודדה למחוז הקונגרס השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים האמריקאי.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות התמודדה הרל מול אשת העסקים קלייר צ'ייס ואיש העסקים כריס מת'יס.
הרל זכתה בפריימריז עם 45.6% מהקולות והתקדמה לבחירות הכלליות מול טורס סמול, בשנית כמו ב-2018. היא זכתה לתמיכות מצד מספר אישים בהם דונלד טראמפ, טד קרוז, מארק לוין, ג'ים דמינט, מארק מדוז ומייק האקבי.
ביום הבחירות הכלליות בנובמבר, הרל גברה על טורס סמול עם 53.7% מקולות הבוחרים.
היא עתידה נשבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
הרל ערכה מסע בחירות נמרץ בדרום המדינה הגובל במקסיקו, תמכה בעסקים קטנים ובינוניים והבטיחה להילחם בתקנות ממשלתיות הדוקות מדי.
בבחירות 2022 התמודדה לתקופת כהונה שנייה מול גייב ואסקז, והפסידה לו בפער של 1,338 קולות בלבד (הפרש בן 0.6%) משגרפה 49.7% מקולות הבוחרים.
כהונתה הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-117 בראשית ינואר 2023.
איבט דיאן קלארק היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק, ברציפות מאז 2007. בשנים 2007–2013 ייצגה את מחוז הקונגרס ה-11 של ניו יורק, והחל מ-2013 היא נציגת מחוז הקונגרס התשיעי הנמצא רובו ככולו ברובע ברוקלין.
טרם היבחרה לקונגרס הייתה בשנים 2002–2006 חברת מועצת העיר ניו יורק כנציגת מחוז הבחירה ה-40.
קלארק נולדה בשכונה פלטבוש שבברוקלין בשלהי נובמבר 1964, בתם של לזלי קלארק וחברת מועצת העיר לשעבר אונה קלארק, שניהם היגרו לארצות הברית מג'מייקה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ע"ש אדוארד ר.
מרו וזכתה במלגה שאפשרה לה להירשם ללימודים גבוהים באוברלין קולג', שם למדה בין השנים 1982–1986. במהלך לימודיה באוהיו, את עונות הקיץ העבירה בוושינגטון הבירה כמתמחה במשרדו של חבר הקונגרס מייג'ור אוונס בגבעת הקפיטול, ולימים סיפרה לעיתון "Roll Call" שהתמקדה בסוגיות חקיקה הקשורות לסחר באזור הקריביים.
בטרם נכנסה לחיים הפוליטיים עבדה קלארק כמומחית לרפואת ילדים והכשירה את תושבי הקהילה להעניק טיפול רפואי לילדים.
מאוחר יותר שימשה כעוזרת עבור ולמאנט מונטגומרי , חברת הסנאט של מדינת ניו יורק, ועבור חברת האספה המדינתית ברברה קלארק, שתיהן נציגות קווינס בבית המחוקקים.
קלארק עבדה גם כמנהלת פיתוח עסקי ב"תאגיד הכלכלי לפיתוח כלכלי של הברונקס" והתמקצעה בתחום העסקים.
בשנת 2001 נבחרה קלארק לנציגת מחוז הבחירה ה-40 במועצת העירייה של ניו יורק.
היא החליפה בתפקיד את אמה, שייצגה את ברוקלין במועצה.
היא נתנה את חסותה להחלטות של העירייה אשר התנגדו ליציאה אל מלחמת עיראק, מתחה ביקורת על חוק הפטריוט וקראה לביטול פדרלי של עונש המוות בארצות הברית.
קלארק נודעה כמבקרת חריפה של ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, והתנגדה לקיצוצי הממשל בתקציבי תוכניות ומיזמים ששמו פעמיהם לזכויות נשים ולמיגור העוני.
היא המשיכה לדבוק בהתנגדותה למדיניותו של בוש גם כשנבחרה לקונגרס, כאשר הצביעה נגד הרחבת הוראות חוק הפטריוט לאחר היבחרו של ברק אובמה לנשיאות.
ב-2004 התמודדה קלארק נגד אוונס בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית אך היא הפסידה כשגרפה כ-29% בלבד.
לאחר בחירות אלה פרש אוונס מהחיים הפוליטיים, ובמאי 2006 התגברו סיכוייה של קלארק להחליף את אוונס אחרי שמועמד אחר ממוצא קריבי פרש מהמירוץ לקונגרס.
באוגוסט אותה שנה דיווחו העיתונים "Crain Communications" ו"ניו יורק דיילי ניוז" כי מסמכים של אוברלין קולג' הצביעו על כך שקלארק לא השלימה את לימודיה הגבוהים, בניגוד לדברי מטה הבחירות שלה.
קלארק טענה תחילה כי חשבה שהרוויחה מספיק נקודות זכות על מנת לסיים את לימודיה באוברלין, ואז מאוחר יותר גרסה כי השלימה את לימודי התואר תוך השתתפות בקורסים במכללת מדגר אוורס.
ב-12 בספטמבר זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית, וביום הבחירות גברה על סטיבן פינגר, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם כ-89% מקולות הבוחרים.
ב-3 בינואר 2007 קלארק הושבעה לתפקידה.
קלארק תומכת בפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות רעיון שתי מדינות לשני עמים.
חלק מעמדותיה כלפי הסכסוך העמידו אותה בפני ביקורת ציבורית מצד קהל בוחריה במחוז אותו היא מייצגת, שכ-20% מאוכולסייתו הם יהודים (לפי הערכות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית).
בשנת 2010 חתמה קלארק על שתי עצומות שקראו לנשיא אובמה ללחוץ על מדינת ישראל לפתור את הסגר על רצועת עזה, חתימה ממנה הסתייגה בהמשך.
בשנת 2009 היא הצביעה נגד הצעת חוק שגינתה את הדו"ח הסופי של ועדת גולדסטון.
ב-2015 הודיעה קלארק כי תתמוך בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית חרף פניותיהם של בוחריה היהודים וקבוצות הסברה מקומיות להצביע נגדו.
באותה שנה נכחה בנאומו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית, על אף שתחילה הביעה חוסר ודאות לגבי יחסה לנאום.
איבי אודלי הוא שם הבמה של ג'ואבן ג'ורדן ברידג'ס (נולדה ב-22 באוגוסט 1993), מלכת דראג, מעצבת אופנה, ראפרית ואומנית מקליטה אמריקאית מדנוור, קולורדו שהתפרסמה ב-2019 כאשר היא זכתה בעונה ה-11 של המרוץ לדראג של רו פול.
ב-2022 היא חזרה להתחרות בעונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס, עונת המנצחות הראשונה של הזיכיון.
אודלי השתתפה בסיבוב ההופעות העולמי "Werq the World" מאז 2019. בנוסף לווידאו קליפים והופעות, היא חוקרת את מה שהיא רואה ככוח טרנספורמטיבי של דראג בכך שהיא הופכות מציאות מחנויות יד שנייה לבגדים שאפשר ללבוש בתוכנית "Yvie Oddly's Oddities" של WOW Presents Plus.
היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Drag Trap", ב-2020.
ג'ובאן ברידג'ס נולדה ב-22 באוגוסט 1993 בדנוור, קולורדו.
כילדה, היא שיחקה עם האיפור של אמא שלה ולבשה את השמלות של אחות שלה.
היא אמרה ש"כשהייתי ילד בן שש, שלבש את חצאיות הטוטו והאיפור של האחות שלי, ההורים שלי אמרו, 'תוריד את זה'.
ואני אמרת, 'למה?' הרגשתי יפה והייתי ישנה בחצאית בכל לילה".
היא השתתפה בהתעמלות ובחוגים מאמצים אחרים עד שהיא הובחנה בתסמונת אהלרס-דנלוס בגיל 15. היא החלה לעסוק בתיאטרון מוזיקלי במקום זה.
אודלי מתארת שהחשיפה הראשונה שלה לדראג התרחשה בחטיבה, כאשר חבר לכיתה התחפש לזונה בליל כל הקדושים וקיבל הרבה תשומת לב.
בליל כל הקדושים הבא, אודלי התחפשה לזונה ונהנתה מההלם ומהערצה של עמיתיה.
אודלי למדה בתיכון איסט ובקמפוס אורריה, שניהם בדנוור.
אודלי החלה את הקריירה שלה כאבון איב והופיעה בפעם הראשונה ב"סנטר" בדנוור, קולורדו לפני שעברה להופיעה ב"Broadways Bar".
אודלי התמסרה לדראג לאחר שראתה את שרון נידלס בעונה הרביעית של המרוץ לדראג של רו פול אשר שודרה ב-2012. היא אמרה ש"[שרון נידלס] הייתה מפחידה.
היא הייתה מרוכזת יותר באומנות ובשנינות מאשר בלהיות חקיינית אישה זוהרת".
לפני כן, אודלי לא חיבקה את כל האפשרויות שלהיות אומנית דראג מציעים, מכיוון שהיא חשבה שהיא רק "בחור הומוסקסואל רזה ושחור".
אודלי החלה לעסוק בדראג במהלך הקולג' ב-2021 כשוינוס די-לייט מהעונה השלישית של המרוץ לדראג הנחתה סדנא בקמפוס של הקולג' בחג האהבה.
ההופעה הראשונה שלה הייתה בגיי בר "Tracks" בדנוור.
השם "איבי אודלי" הגיע ממשחק מילים שמביע שהיא "יותר מוזרה מכל אחד אחר".
אודלי פיתחה במהרה מוניטין של "תלבושות שערורייתיות ולא קונבנציונליות על הבמה".
היצירתיות שלה הגיעה מצורך כלכלי מכיוון ש"יצירת התלבושות הכי זוהרות ויקרות" לא הייתה אפשרות והיא אמרה ש"תמיד אהבתי לעבוד עם החומרים שיש סביבי".
ב-2014, אודלי השתתפה בווידאו קליפ לשיר "Dressed to Kill" של שרון נידלס.
אודלי זכתה בתחרות היופי "Ultimate Queen of Denver" ב-2015. מאוחר יותר באותו הקיץ, אודלי הפכה לחברת קאסט ב"אומת הדראג".
היא חיממה את כוכבת הפופ מיה על הבמה המרכזית בפריידפסט והופיעה ב-"Bohemia's The Prohibition of Lust".
היא השתתפה גם בווידאו קליפ לשיר "Negative Nancy" של אדור דלנאו ב-2017.
ב-2017, אודלי הודיעה שהיא השתמשה בדראג כדי להתעמת עם תפקידי מגדר.
ב-2018, כשנשאלה על אסתטיקת הדראג שלה, אולדי אמרה שהיא אהבה להמם ולהפתיע עם משהו שהקהל לא ראה לפני כן, כולל תלבושות דרמטיות ואפילו שימוש בחומרים לא קונבנציונליים ורדי מייד.
ב-2019, היא תיארה את עצמה כמלכת דראג שמשלבת בין "אומנות, אופנה, הופעה וקונספט".
היא קיבלה השראה ממעצב האופנה הצרפתי טיירי מוגלר, המעצב הבריטי אלכסנדר מקווין ומלכת הדראג ה"טרוריסטית" כריסטין.
ב-2018, אודלי ניהלה את הבר הביתי שלה בדנוור ורצתה להפוך את הדראג שלה לעבודה במשרה מלאה.
היא הרגישה שהגיע הזמן לעשות שינוי דרסטי בחיים שלה, גם עם קלטת האודישן שלה לא תכניס אותה למרוץ לדראג.
המרוץ לדראג של רו פול
אודלי הוכרזה כמשתתפת בעונה ה-11 של המרוץ לדראג של רו פול בינואר 2019. זו הייתה הפעם השלישית שהיא ניסתה להתקבל לתוכנית.
היא המלכה השנייה מדנוור שהשתתפה בתוכנית אחרי נינה פלאוורס.
אודלי אמרה שתקופת התחרות הייתה קצת בודדה מכיוון שהיא לא יכלה לדבר עם חברים או משפחה.
אודלי זכתה באתגר בפרק השני של העונה ביחד עם סקרלט אנווי.
היא בילתה שישה פרקים ברצף בפסגה, מה שהופך אותה למלכה השנייה עם הכי הרבה פרקים בפסגה ברצף, אחרי ג'ינקס מונסון עם שמונה.
בפרק השמיני, היא וברוק לין הייטס התחרו בליפ סינק לשיר "Sorry Not Sorry" של דמי לובאטו במה שנחשב לאחד מהליפ סינקים הטובים ביותר אי פעם בתוכנית.
בתוכנית, אודלי סיפרה שהיא סובלת מגמישות יתר.
היא חולה בתסמונת הגורמת לפגיעה ברקמות החיבור בשם תסמונת אהלרס-דנלוס מסוג 3, מה שאומר שהיא לא מייצרת כמות של קולגן כמו אנשים אחרים.
המחלה שלה היא תת-סוג שנקרא גמישות יתר.
תסמונת אהלרס-דנלוס מקושרת לפגם בייצור קולגן ואנזימים משני קולגן.
בגמר העונה שהתקיים בתיאטרון האורפיום בלוס אנג'לס, אודלי הגיעה לשלישיית הגמר והתחרתה בליפ סינק נגד אקיריה סי.
דוונפורט לשיר "SOS" של ריהאנה, שבו היא ניצחה.
היא עלתה לליפ סינק על הכתר נגד ברוק לין הייטס והן התחרו בליפ סינק לשיר "The Edge of Glory" של ליידי גאגא ואודלי זכתה בעונה.
אודלי הייתה המלכה עם הכי פחות זכויות באתגרים, אחת, שזכתה בתוכנית.
בעונה 14, וילו פיל זכתה בתוכנית עם זכייה אחת באתגר.
בפרק הראשון של העונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס, היא התחרתה כמתנקשת ליפ סינק נגד אינדיה פארה וניצחה.
אודלי לקחה חלק בחלק באמריקה הצפונית של סיבוב ההופעות "Werq the World", הופעת דראג רב-שנתית ובין-לאומית בהנחיית מישל ויסאז' ובהשתתפות מלכות דראג מהמרוץ לדראג של רו פול.
סיבוב ההופעות ביקר ב-17 ערים ברחבי אמריקה הצפונית, כולל קנדה.
סיבוב ההופעות המשיך לערים גדולות באסיה, אוסטרליה וניוזילנד והסתיים בנובמבר.
ביוני 2019, אודלי הופיעה בפריידפסט של דנוור, מצעד הגאווה והפסטיבל השנתי של העיר, והנחתה את "אומת הדראג" בבר הביתי שלה, "Tracks".
בספטמבר 2019, בדראגקון של רופול בניו יורק, אודלי הוכרזה כאחת מהקאסט המתחלף של תריסר מלכות דראג ב-"RuPaul's Drag Race Live!", מופע במלון הקזינו פלמינגו לאס וגאס.
באפריל 2022, אודלי הוכרזה כאחת מהמתמודדות בעונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס, עונת המנצחות הראשונה של הזיכיון.
בגלל מצבה הרפואי, אודלי מרגישה מרוקנת אחרי הופעות אז היא מוותרת על צילומים עם מעריצים בשביל אינטראקציות בעלות משמעות גדולה יותר.
אודלי היא נכדתו של מנהיג הפנתרים השחורים בדנוור לורן ווטסון.
היא אחות הדראג של וילו פיל, זוכת העונה ה-14 של המרוץ לדראג.
אודלי היא שחורה, לבנה וילידה.
הכעס שלה על כך שהפגינו מולה חוסר כבוד בקהילה הגאה מכיוון שהיא שחורה גרם לה להיכנס לדראג.
+שםפרטיםDrag Trapיצא: 23 באוקטובר 2020
+שנהשםאומןמקור2014"Dressed to Kill"שרון נידלס2017"Negative Nancy"אדור דלאנו2019"Weirdo"אובי אודלי, קאזוול וקרייג סי"Stan for U"איבי אודלי והאני דוונפורט"Dolla Store"איבי אודלי2020"Giggling"איבי אודלי"Always"וייז ואודיסי"Hype"איבי אודלי וונסה ונג'י מטאו"Digital Rainbow"איבי אודלי והאני דוונפורט"Drag Trap"איבי אודלי ונרוטיקה קילס"Watermelon Bubblegum"איבי אודלי2021"Sick Bitch"איבי אודלי ווילו פיל"Grind Me"איבי אודלי
אוניון דפורטיבה איביזה (בספרדית: Unión Deportiva Ibiza), הידועה בשם המקוצר איביזה, היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר איביזה באיים הבלאריים.
המועדון הוקם בשנת 2015 ומשחק נכון לעונת 2024/2025 בליגה הספרדית השלישית.
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא קאן מיסס והוא מכיל 6,000 מקומות ישיבה.
במשחקי הבית, הקבוצה משחקת במדים בצבעים תכלת ולבן, ובמשחקי החוץ במדים כחולים.
המועדון הוקם בשנת 2015 במטרה להחליף את המועדון אוניון דפורטיבה איביזה-איוויסה שפורק חמש שנים קודם עקב חוב של מיליון אירו.
בשנותיו הראשונות שיחק המועדון בליגות השלישית והרביעית בספרד.
בגביע המלך הספרדי לעונת 2019/2020 הגיע המועדון לשלב 32 האחרונות אז הפסיד 1–2 לברצלונה.
בגביע המלך הספרדי של העונה שלאחר מכן הביסה הקבוצה לראשונה בתולדותיה קבוצה מהלה ליגה – ניצחון 2–5 על סלטה ויגו בסיבוב הראשון.
בסיבוב השני הפסידה 1–2 לאתלטיק בילבאו בהארכה.
במאי 2021 עלתה הקבוצה לראשונה אל הליגה הספרדית השנייה.
ב־28 באפריל 2023, לאחר הפסד 0–1 לראסינג סנטנדר, נשרה הקבוצה אל הפרימרה דיויסיון RFEF (הליגה הספרדית השלישית).
איבי (מהשם באנגלית: Eevee; במקור בקאטאקאנה: イーブイ, ברומאג'י: Ībui) הוא פוקימון בזיכיון המדיה "פוקימון", ואחד הפופולריים ביותר במארצ'נדייז.
הוא נוצר על ידי מוטופומי פוג'יוורה, ומופיע לראשונה בפוקימון אדום וכחול.
לאחר מכן הופיע במספר משחקים ראשיים נוספים, כצעצוע רב מכר וכדמות ראשית בסדרת אנימה.
ביחד עם פיקאצ'ו הוא הקמע והמתחיל במשחק פוקימון: בוא נלך פיקאצ'ו!
ידוע בתור פוקימון ההתפתחות במשחקים ובאנימה; לאיבי קוד גנטי לא יציב, המאפשר לו להתפתח לאחד משמונה סוגי פוקימונים שונים, הידועים בשם איבילוציות (eeveelotions), בהתאם למצב.
שלוש האבולוציות הראשונות - וייפוריאון, ג'ולטיאון ופלריאון - הוצגו לצד איבי בפוקימון אדום וכחול.
חמש אבולוציות נוספות הוצגו מאז במשחקי פוקימון: אספיאון, אמבריאון, ליפיאון, גלייסיאון וסילביאון.
איבי הוא דמות פיקטיבית מסוג פוקימון שנוצרה בשביל הזיכיון פוקימון.
הוא פותח על ידי גיים פריק והוצא לאור על ידי חברת נינטנדו ב־1996 ביוון עם הוצאת פוקימון אדום וכחול בשביל קונסולת גיים בוי.
במשחקים אלו השחקן הוא מאמן פוקימונים, ומטרתו לתפוס ולאמן יצורים הנקראים פוקימונים.
השחקן משתמש בכוחות המיוחדים של הפוקימונים שתפס במלחמתו נגד פוקימונים שונים, והרבה מהפוקימונים, בכללם איבי, יכולים להתפתח לפוקימונים יותר חזקים בתהליך הנקרא אבולוציה (או במקרה של איבי - איבילוציה).
המטרה ראשית במשחק הוא להשלים את הפוקדקס - ספר אנציקלופדי הכולל את הידע הקיים על כל הפוקימונים במשחק.
העיצוב של איבי והתפתחויותיו הראשונות, ג'ולטיאון ופלריאון, סופקו על ידי המעצב הגרפי היפני מוטופומי פוג'יווארה, ואת וייפוריאן עיצב המעצב הגרפי אטסוקו נישידה.
חברו של סטושי טג'ירי - יוצר זיכיון פוקימון - מאייר בשם קן סוגימורי, סיפק איורים של איבי והאבולוציות שלו, לאחר שראה את הספרייטים של פוג'יווארה ונישידה.
לדברי פוג'יווארה, הוא עיצב פוקימונים בהסתמך על זיכרונות ילדות מעורפלים שלו, כולל מקרה שבו הוא הלך לאיבוד ביער ו"נתקל ביצור בלתי ניתן להגדרה".
פוג'יווארה ימשיך ליצור את העיצוב המוקדם עבור איבי, אותו השווה ל"חתול או כלב - כמו יצור שאפשר לראות באזורים לא עירוניים".
לפי משחקי הווידאו של פוקימון, איבי הוא יצור יונק עם פרווה חומה, זנב עבות בעל קצה בצבע שמנת וצווארון פרוותי שגם הוא בצבע שמנת.
לאיבי יש עיניים חומות, אוזניים גדולות וכריות כפות ורודות.
אומרים שלאיבי יש מבנה גנטי בעל צורה לא סדירה, המאפשר לו להתפתח למספר פוקימונים.
איבי הם די נדירים במשחקים, אך הם מסוגלים באופן קאנוני לחיות כמעט בכל מקום, מכיוון שהם עשויים להתפתח כדי להתאים לסביבתם.
איבי ידוע בעיקר בשל היותו הפוקימון עם הכי הרבה אבולוציות פוטנציאליות (שמכונה "איבילוציות"), עם שמונה צורות אבולוציוניות אפשריות (אחריו טיירוג ואפלין, עם שלוש כל אחד).
בדור הראשון של משחקי פוקימון, שבו הוצג איבי, הוא היה גם המין היחיד שלו אבולוציות מסועפות.
כל האיבילוציות תוכננו על ידי אטסוקה נישידה, מלבד ג'ולטיאון ופלריאון, שעוצבו על ידי מוטופומי פוג'יוורה.
המונח "איבילוציה" - Eeveelutions - נטבע במקור על ידי מעריצים שהלחימו את השם איבי עם המילה אבולוציה.
הוא שימש לראשונה בתור מונח רשמי במדריך הרשמי לפוקימון סטאדיום 2. ישנה גם חפיסת קלפים לפי נושא בשם "איבילוציות".
בגרסאות האדום, הכחול והצהוב, השחקן מקבל איבי אחד באחוזת הפוקימון בעיר סלדון, ועליו לבצע החלפה כדי לקבל את מידע הפוקדקס על שאר האבולוציות (אדום, כחול וצהוב בלבד).
בפוקימון צהוב, השחקן היה אמור לקבל איבי מפרופסור אוק בתחילת המשחק בתור המתנע של השחקן.
עם זאת, יריבו של השחקן מחליט לקחת את האיבי לפני שהשחקן יוכל להשיג אותו.
בשל כך, השחקן נאלץ לבחור כמתנע את הפיקאצ'ו הפראי אותו תפס פרופסור אוק קודם לכן.
יריבו של השחקן בינתיים מפתח את האיבי שלו לכל אחת משלוש האבולוציות הזמינות במשחק, בהתאם לתוצאות המפגשים של השחקן איתו בחלקים המוקדמים של המשחק.
איבי הופיע גם במשחקים הללו: זהב וכסף, קריסטל, רובי וספיר, אדום אש וירוק עלה, ברקת, פלטינה, לב זהב ונשמת כסף, שחור 2 ולבן 2, X ו-Y, אומגה רובי ואלפא ספיר, שמש וירח, אולטרה שמש ואולטרה ירח, חרב ומגן, יהלום מבריק ופנינה זוהרת, פוקימון אגדות: ארכיאוס ופוקימון שני וארגמן.
בפוקימון חרב ומגן, איבי קיבל צורת ג'ייגאנטמקס ייחודית, עם גישה למתקפת הג'י-מקס "כרבול ג'י-מקס", הגורמת נזק וגורמת ליריבים מהמין השני להתאהב זה בזה.
בשנת 2018, שוחררו רימייקים של פוקימון צהוב, פוקימון: בוא נלך, פיקאצ'ו!
שלא כמו במשחק המקורי, בו פיקאצ'ו היה הפוקימון היחיד שיכול להסתובב עם השחקן מחוץ לפוקדור שלו, בבוא נלך, איבי!
שותפו של השחקן ההתחלתי איבי מסרב להיכנס לפוקדור ונשאר עם השחקן בעולם החיצון.
איבי השותף מסוגל ללבוש אביזרים, בגדים ו"תסרוקות" הנראות בעולם העל.
כמו פיקאצ'ו בבוא נלך פיקאצ'ו!
בוא נלך, איבי!, השותף איבי לא מתפתח, אך הוא מסוגל ללמוד מהלכים מיוחדים שאינם זמינים במשחקים אחרים, עם שמונה מהלכים אפשריים (כל אחד מהם בדומה לאחת ההתפתחויות של איבי).
מפתח המשחק ג'וניצ'י מסודה אמר שאיבי נבחר לגרסה המחודשת בגלל הפופולריות שלו באמנות מעריצים (פאנארט), למרות שגם שקלו את סיידאק, לפני שהוחלט שצבעו דומה מדי לשל פיקאצ'ו.
באנימה, איבי הופיע לראשונה בפרק "האחים איבי".
ילד קטן בשם מייקי הסתיר פוקימון משלושת אחיו הגדולים, כי הם רצו שיפתח אותו.
עם זאת, כאשר איבי של מייקי ניצח לבדו את צוות רוקט, הם השלימו עם רצונו של מייקי לשמור על איבי כפי שהוא.
יריבו הוותיק של אש, גארי אוק, משתמש באיבי חזק במיוחד שבסופו של דבר מתפתח לאמבריאון.