tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גנירליקס משמש בעיקר בטיפולי פוריות כמו IVF, שם הוא ניתן על מנת למנוע ביוץ מוקדם שיגרום לשאיבת ביציות בשלות מדי שכבר אינן כשירות לתהליך הפריית המבחנה.
התרופה אושרה לשימוש באירופה כבר במאי 2000. התרופה משווקת גם תחת השם המסחרי אנטגון על ידי Organon International.
השימוש העיקרי בתרופה הוא בטיפולי פוריות על מנת למנוע ביוץ מוקדם, במיוחד בנשים העוברות גירוי יתר שחלתי מבוקר הגורם ליצירת ביציות מרובות בשחלות.
במידה ומתרחש ביוץ מוקדם, הביציות עלולות להיות בשלות מדי עבור תהליך ההפריה.
גנירליקס מונע את הביוץ עד לשלב בו מקבלת האישה גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG), לתזמון הביוץ.
אגוניסטים ל-GnRH ניתנים לעיתים בטיפולי פוריות או לטיפול בהפרעות הקשורות להורמוני מין סטרואידים, כמו אנדומטריוזיס.
אחד היתרונות בשימוש באנטיגוניסטים הוא שבשימוש חוזר של אגוניסטים יש ירידה ברמת הרגישות של גונדוטרופינים וסטרואידי מין בבלוטת יותרת המוח.
תופעה זו נמנעת בשימוש באנטיגוניסטים כמו גנירליקס.
גנירליקס ניתנת בהזרקה תת-עורית של 250 מק"ג פעם ביום החל מאמצע-סוף שלב התפתחות הזקיקים במחזור החודשי של האישה.
הטיפול ניתן ביום ה-5 או ה-6 לאחר תחילת גירוי השחלות, וניתן בממוצע במשך כ-5 ימים.
את הזריקה יש להזריק ברקמות הסאב קוטן בגוף, עדיף באזור הירך, והמטופלת יכולה לעשות זו בעצמה.
התרופה ניתנת עד למתן של hCG הניתן לצורך הבשלת הזקיקים.
מחקרים קליניים הראו כי תופעת הלוואי הנפוצה ביותר היא תגובה קלה באזור ההזרקה - אדמומיות קלה, ולעיתים נפיחות.
התגובות המקומיות נעלמים בדרך כלל בתוך 4 שעות.
תופעות לוואי אחרות שדווחו קשורות כנראה לגירוי יתר שחלתי.
ביניהן כאבי בטן גינקולוגיים, כאבי ראש, דימום מהנרתיק, בחילות, כאבי בטן הקשורים למערכת העיכול.
בכמה מקרים נדירים, פחות מ-1 ל-10,000, רגישות לתרופה יכולה לגרום לאנפילקסיס, ככל הנראה בשל אלרגיה.
אין להשתמש בתרופה אצל נשים בהריון, ולפיכך יש לשלול הריון לפני תחילת הטיפול.
אין להניק במהלך השימוש בתרופה משום שלא ידוע אם היא מופרשת בחלב אם.
גְּנִיחַת דָּם (hemoptysis) היא תסמין המתאר העלאת ליחה דמית ממערכת הנשימה.
הדימום המופיע בתסמין זה יכול לנבוע מכל אחד מחלקי מערכת הנשימה, למן בית הקול ועד לרקמת הריאה והנאדיות, והוא נבדל מדימום מהאף או דימום מדרכי העיכול העליונות אשר יכולים להיראות לעיתים כשיעול דמי.
הסיבה השכיחה ביותר בעולם לגניחת דם היא שחפת.
דימום נרחב מדרכי הנשימה הוא מסכן חיים בשל החנק העלול להיגרם מהצפת הריאות בדם.
כל זיהום בדרכי הנשימה יכול לגרום לגניחת דם.
מבין הזיהומים הללו, הגורם השכיח ביותר לדלקת סמפונות חריפה הוא גורם נגיפי.
במטופלים עם דלקת סמפונות כרונית, זיהום חיידקי חריף נוסף יכול גם כן לגרום לגניחת דם.
בברונכיאקטזיס, אשר מוחמרת כתוצאה מזיהומים חוזרים, מועדות גבוהה לגניחת דם בשל הדלקת הכרונית ובשל השינויים האנטומיים הנגרמים עם שחיקת דופן הסמפונות והתקרבות העורקים אל הרירית.
בריאה נפוץ לראות את מחלת השחפת כגורם לגניחת דם, אולם גם דלקת ריאות הנרכשת בקהילה ומורסה ריאתית עלולות לגרום לדימום.
מחוללים מסוימים, ובהם Staphylococcus aureus ו-Klebsiella pneumoniae, נוטים לגרום לדלקת נמקית, ולכן נקשרים יותר בדימום.
זיהום בטפיל Paragonimus westermani הנפוץ בסין ובדרום-מזרח אסיה מתבטא לעיתים קרובות בחום, שיעול וגניחת דם.
גניחת דם מופיעה בכ-10% מהמטופלים עם סרטן ריאה המערב את הסמפונות, וגם בממאירויות נוספות של בית החזה ובגרורות בריאות עלולה להופיע גניחת דם.
מבין סרטני הריאה, קרצינומת תאי קשקש וסרטן של תאים קטנים גורמים לעיתים קרובות יותר להופעת דם בליחה.
יתר לחץ דם ריאתי הנגרם מאי-ספיקת לב עם לחצי דם מוגברים בעלייה השמאלית או מאי-ספיקת המסתם הצניפי עלול לגרום לקרע של הנימים בנאדיות הריאה הקטנות.
כמו כן, מטופלים עם פקעת עורקים וורידים בריאות מועדים לדימום בדרכי הנשימה, ומטופלים עם תסחיף ריאתי עלולים לפתח דימום בשל אוטם ריאתי.
דימום מפושט לחלל הנאדיות מתרחש במחלות דלקתיות של כלי הדם בריאות כמו מחלת וגנר, וכן במחלות אוטואימוניות מערכתיות כמו זאבת אדמנתית מערכתית או במחלות חיסון עצמי שבהן מתפתחים נוגדנים נגד רכיבים בריאות כמו תסמונת גודפסצ'ר.
דימום נאדיתי מפושט עלול להתרחש גם לאחר השתלת מח עצם.
חשיפה ישירה לחומרים כימיים מגרים, כמו בשאיפת עשן, סמים או רעלים כימיים עלולה לגרום לפציעה של רירית הסמפונות והנאדיות ולגרום לדימום.
הדימום מוגבר כאשר למטופל הפרעה בקרישת הדם.
השלב הראשוני בעת בירור אבחנתי של גניחת דם הוא וידוא כי אכן מדובר בדימום ממערכת הנשימה ולא בדימום מהאף או בדימום מדרכי העיכול העליונות.
עוד נדרש בעת ההערכה הראשונית אומדן לגבי מידת הדימום.
דימום נרחב מוגדר כדימום שהיקפו למעלה מ-200–600 מ"ל דם ב-24 שעות, והוא מצריך התערבות מידית לעצירתו כפי שיפורט בהמשך.
הריאיון הרפואי עומד על מספר מאפיינים של גניחת הדם אשר עשויים להצביע על המקור ועל היקפו של הדימום.
תוכן הליחה המועלית עשוי להכיל פסי דם בודדים, מוגלה, ליחה ורדרדה או דם בלבד.
כאמור, לנפח הדימום יש השלכה גם על מידת הדחיפות של ההתערבות הרפואית, מעבר לרמזים שהוא מספק על מקור הדימום.
אירועים קודמים בעבר של גניחת דם, כמו גם הנסיבות שבהן הופיע השיעול הדמי, עשויים לשפוך אור על מקור הדימום, כמו למשל בשאיפת חומרים מגרים.
מאחר שגניחת דם עלולה להופיע במחלות כרוניות המערבות את הריאות, הריאיון הרפואי מתמקד בשאלות אשר יכולות לכוון לקיום מחלה ידועה או נסתרת מסוג זה.
הבדיקה הגופנית מתחילה מבדיקה של הסימנים החיוניים, לרבות ריווי החמצן בדם, על מנת לאמוד אם הדימום מסכן חיים.
טכיקרדיה, לחץ דם נמוך וריווי חמצן נמוך בדם עלולים להעיד על דימום חמור.
הבדיקה הגופנית הכללית מתמקדת בלב ובמערכת הנשימה, כאשר סימנים מסייעים יכולים להופיע באיברים נוספים, דוגמת הגפיים.
הבדיקה הגופנית גם כוללת התבוננות בנחיריים ובחלל הפה לשלילת דימום ישיר משם.
משהושלמו הריאיון הרפואי והבדיקה הגופנית, צילום חזה הוא השלב האבחנתי הבא, אך אם לא מזוהה מקור לדימום בצילום זה, טומוגרפיה ממוחשבת (CT) של החזה מאפשרת דימות טוב יותר של ברונכיאקטזיס, מילוי הנאדיות, תסנינים מחילתיים וגושים.
בדיקות מעבדה כוללות על פי רוב ספירת דם להערכת רמת ההמטוקריט וטסיות הדם, תפקודי קרישת דם, תפקודי כליות ובדיקת שתן לכללית לבחינת מחלות המערבות יחד את הריאות והכליות, וכן דגימת ליחה לצביעת גראם, צביעה יציבת חומצה ותרבית.
אם הבירור עד כה לא הניב מקור אפשרי לדימום, נשקלת אפשרות של ברונכוסקופיה.
במטופלים עם רקע רפואי הכולל עישון, בדיקה של דרכי האוויר הופכת חשובה יותר, מאחר שטומוגרפיה ממוחשבת מתקשה לזהות נגעים בחלל הפנימי של הסמפונות.
הטיפול בגניחת דם תלוי בגורם לדימום בדרכי הנשימה, ורוב המקרים גם חולפים עם טיפול מתאים, אולם בעת דימום מסכן חיים נדרשות פעולות טיפוליות ואבחנתיות מידיות.
השלב הראשון הוא הבטחת נתיב אוויר פתוח, והדבר מתבצע על פי רוב באמצעות צנרור קנה והנשמה מלאכותית מכנית.
משהובטח נתיב אוויר פתוח ישנה עדיפות לבירור מקור הדימום בדימות של החזה או בברונכוסקופיה, שיכולה להיות גם כלי טיפולי.
בשלב הבא מטרת הטיפול היא להגביל את הדימום לריאה אחת ולשמור על אוורור הריאה השנייה.
על כן מושכב המטופל על צדו, כשצד הדימום כלפי מטה.
במידת האפשר מוכנס צינור קנה בעל נהור כפול או פקק החוסם מעבר דם אל הריאה המאווררת.
בהיעדר שיפור בחלוף הזמן, ורק במקרים מסכני חיים, נשקלת אפשרות של אמבוליזציה של ענף הסמפונות המעורב, אולם בפעולה זו סיכון של יצירת קריש גם בעורקים המזינים את חוט השדרה וכתוצאה מכך שיתוק הגפיים התחתונים.
במקרים קיצוניים נשקלת גם כריתה של אונת הריאה המעורבת.
גנית אנקורי (נולדה ב-1958) היא פרופסור לאמנות באוניברסיטת ברנדייס.
עברה עם הוריה ואחותה, השחקנית גילת אנקורי, לארצות הברית עקב עבודתו של אביה, צבי אנקורי, שם הוא לימד.
בגיל שבע עשרה חזרה לישראל והתגייסה לדובר צה"ל.
בשנות השמונים החלה ללמוד ספרות אנגלית ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית.
היא עוסקת רבות במחקר של אמנות ישראלית, פלסטינית ומקסיקנית ופרסמה שלושה ספרים העוסקים בנושא.
בשנת 1994 קיבלה תואר דוקטור בהיסטוריה של האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "The Fractured Self: Identity and Fragmentation in the Art of Frida Kahlo".
שימשה כפרופסור וכראש החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית.
בשנת 2010 הצטרפה לסגל אוניברסיטת ברנדייס כפרופסור לתולדות האמנות ולתאוריה של האמנות.
ב-2003 שימשה כאוצרת של תערוכה על פרידה קאלו שנערכה במוזיאון היהודי של ניו יורק.
נוסף על כך, היא עוסקת במגדר ובהיסטוריה של הנשים באמנות.
אנקורי נשואה ואם לשלושה בנים.
גניי (בהונגרית: Gönyű) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
גניזת אירופה הוא כינוי לקטעים רבים של כתבי יד עבריים שהשתמרו בספריות ובארכיונים באירופה בשימוש משני, בעיקר ככריכות לספרים או כתיקיות מסמכים.
הכינוי "גניזת אירופה" נטבע על ידי יעקב זוסמן, כפראפרזה על גניזת קהיר, על אף שבניגוד לגניזת קהיר, גניזת אירופה איננה "גניזה" במובנה ההלכתי כגניזת קהיר, ואף לא מקום אחד שבו רוכזו כל הקטעים, כבגניזה הקהירית.
במהלך ימי הביניים ותחילת העת החדשה, כאשר הנייר היה עדיין מצרך יקר, היה מקובל מטעמי חסכון לתלוש דפי קלף או נייר מחיבורים שאין בהם צורך ולהשתמש בהם לצורך כריכת ספרים אחרים או להכנת תיקיות לאגוד בהן מסמכים.
הדבר היה נפוץ גם לכתבי יד שאינם עבריים.
אלפי דפים כאלו נתלשו מכתבי יד עבריים (של ספרי קודש וכן של כתובות, גיטין ושטרות אחרים), לרוב לאחר שהספרים נבזזו או נשדדו מבעליהם היהודים ונשמרו בארכיונים ציבוריים או פרטיים, ספריות ומנזרים.
פעמים רבות, נחתכו הדפים כדי להתאימם לגודל הנצרך.
לפעמים שרידים רבים מאותו עותק התגלו, ולעיתים דפים בודדים.
במקרים נדירים, שימשו חלקי הקלף להכנת נעליים, עור לתופים, מחבט טניס ויצירות אומנות.
תופעה זו רווחה בעיקר במדינות מרכז ומערב אירופה (גרמניה, אוסטריה, איטליה, שווייץ, ספרד, צ'כיה, צרפת, יוון והונגריה.
תופעה דומה התקיימה גם בתימן).
הידיעות על כתבי יד ששמורים בשימוש משני בספריות ובארכיונים במרכז אירופה החלו להגיע לידי חוקרי מדע היהדות בשלהי המאה ה-19. התייחסיות ראשונות אליהן מוצאים בשנת 1897 אצל מוריץ שטיינשניידר ואחריו אצל הרב שמחה אסף.
בשנת 1912 ניסו החוקרים יעקב נחום אפשטיין וזכריה שוורץ לכנס את כל הקטעים מהספרייה הלאומית בווינה.
בשנות השבעים והשמונים נאספו קטעים רבים מאיטליה.
פרופ' יעקב זוסמן גילה אלפי פריטים.
הממצאים החשובים ביותר שגילה היו קטעים מכתב יד של "ספר ירושלמי" - נוסח מעובד של הירושלמי שכולל הוספות ממקורות אחרים, שהביאו לאישוש ההשערה אודות קיומו.
מגנזי אירופה שני חלקים מקיצי נרדמים תשע"ה.
גנית לב-ארי (נולדה ב-2 ביוני 1971, ט' בסיוון ה'תשל"א) היא עיתונאית, עורכת ומומחית בתקשורת, אחריות חברתית ומגדר.
לב-ארי נולדה וגדלה בפתח תקווה.
למדה בתיכון בן-גוריון בעיר ושירתה שירות צבאי בחיל המודיעין.
בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בספרות עברית וב.א.
כללית בלימודי אומנות, קולנוע ומגדר (1995) ותואר שני במדעי המדינה עם התמחות בתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן (2000).
בשנת 1996 החלה לעבוד ברשת שוקן ככתבת לענייני בריאות חינוך ועובדים זרים.
בשנת 1997 החלה את עבודתה ברשות השידור כמפיקה של יומני החדשות, כעורכת התוכניות הכל דיבורים, סדר יום ויומן השבוע במערכת תל אביב של רשת ב' בקול ישראל.
בשנת 2008 הייתה חלק מחבר השופטים בטקס קיפוד הזהב המוענק מדי שנה עבור מצוינות בתחום תיאטרון הפרינג' בישראל.
בשנת 2013, נוסף על תפקידה כעורכת, מונתה לממונה על שוויון מגדרי ויועצת המנכ"ל לקידום נשים ברשות השידור.
בשנת 2017, לאחר סגירת רשות השידור, הקימה את המותג "עוברת מסך".
במסגרת המותג פיתחה קורס ומודל ייחודי בשם מודל 3s, המקנה כלים שונים, מסייע לעבור מסך בחיים ובמדיות השונות.
הקורס והמודל מועברים כחלק מתוכנית להעצמה וקידום נשים בשגרירות ארצות הברית בישראל.
בין השנים 2019–2021 שימשה לב-ארי ראש מינהל הנשים בעיריית הרצליה.
גנמיי (ביפנית: 元明天皇; 20 באפריל 660 – 29 בדצמבר 721) הייתה הקיסרית ה-43 בסדר הירושה של קיסרי יפן, ומלכותה נמשכה מ-707 עד 715.
בהיסטוריית יפן, ג'נמיי הייתה הרביעית בשמונה קיסריות.
שלוש הקיסריות שמלכו לפני ג'נמיי היו סויקו, קוגיוקו וג'יטו.
ארבע הקיסריות שמלכו אחרי ג'נמיי היו גנשו, קוקן, מיישו וגו-סאקורמאצ'י.
ג'נמיי, הבת הרביעית של הקיסר טנג'י, הוכתרה ב-707 כקיסרית אחרי מות הקיסר מומו, משום שיורש העצר, לימים הקיסר שומו, היה צעיר מכדי למלוך.
ב-714 ויתרה ג'נמי על כס מלכותה לטובת בתה, הנסיכה הידאקה, שבשנת 715 הוכתרה כקיסרית גנשו.
גֵנמָאיצָ'ה (ביפנית, 玄米茶; בתרגום חופשי, "תה עם אורז חום") הוא תה ירוק יפני, המורכב מעלי תה בתוספת אורז חום מטוגן.
במקור שתו את התה הזה השכבות העניות של האוכלוסייה, כשהאורז משמש להעלאת כמות התה והוזלת המשקה.
היום שותים את התה כלל האוכלוסייה.
להכנת הגנמאיצ'ה מוסיפים מים רותחים.
בניגוד לרוב סוגי התה, לגנמאיצ'ה יש ערך תזונתי (ספל רגיל, עם כ-2 גרם עלי תה, הוא בעל ערך קלורי של כ-1 קק"ל ותכולת שומן של כ-0.03 גרם).
לצבע חליטת התה יש גוון צהוב בהיר.
הטעם רך, משלב את ריח הצמחים המרענן של תה ירוק והריח של אורז מטוגן.
גנמאיצ'ה מבוסס על התה באנצ'ה או, לעיתים רחוקות יותר, סנצ'ה אשר מעורבב עם האורז חום קלוי גנמאי (ביפנית, 玄米).
גנמאיצ'ה נמכר לפעמים גם בתוספת מאצ'ה.
מוצר זה נקרא מאצ'יה-אירי-גנמאיצ'ה (ביפנית, 抹茶入り 玄米茶, שמשמעו "גנמאיצ'ה בתוספת מאצ'ה").
טעמו דומה לגנמאיצ'ה רגיל, אך בדרך כלל הוא חזק יותר.
גנמאיצ'ה מכיל מעט מאוד קפאין.
גנית אורין (נולדה ב-20 באוגוסט 1973) היא תסריטאית, במאית, מפיקה, צלמת וסופרת ישראלית.
אורין נולדה, גדלה ולמדה בחיפה.
בין השנים 1991–1994 שירתה שירות חובה ושירות קבע בצבא במודיעין ביחידת 8200 כמתרגמת מערבית וכחוקרת שפה (כתבה.
את כללי התרגום בנושא לוחמה אלקטרונית בגזרה הצפונית).
לאחר סיום השירות הצבאי ובו זמנית ללימודיה האקדמיים עבדה כמפיקה במערכת "ידיעות אחרונות" ולאחר מכן, בין השנים 1999–2001, עבדה בגליל ובאצבע הגליל כצלמת עיתונות עבור "הארץ" ועבור רשת "ידיעות תקשורת".
לאחר מכן עבדה כצלמת אמנותית והציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות.
בשנת 2007 הקימה ביחד עם אמנים נוספים את החנות "תותה"- קואופרטיב מעצבים ואמנים בתל אביב, שהציגו ומכרו את עבודותיהם ישירות ובלי תיווך או קונסיגנציה.
לאחר סיום לימודי הקולנוע המעשיים החלה להפיק סרטים בצורה עצמאית תחת חברת ההפקות שיצרה, "שינגה הפקות".
בשנת 2012 הקימה ביחד עם ארבל רום מעין השופט הפקות את עמותת "הקרן הגלילית לקולנוע ולטלוויזיה" לעידוד הפקות באזור הגליל.
אורין עובדת כמטפלת רגשית בתחום בריאות הנפש וכלקטורית בקרנות קולנוע.
כמו כן, כתבה והוציאה לאור ספרים לילדים ולמבוגרים.
כיזמת חברתית פועלת לקידום טבעונות והקמת מיזם לדיור מוגן לגיל השלישי בעלות ריאלית משולב במתנ"ס קהילתי.
אורין למדה בבית ספר "הרצל" ולאחר מכן בתיכון עירוני ה' חיפה.
עשתה טר"צ תרגום מערבית לפני השירות הצבאי.
עם תום השירות בשנת 1994 החלה ללמוד בתוכנית הרב תחומית באמנויות של אוניברסיטת תל אביב והשלימה תואר ראשון.
לאחר מכן בין השנים 1999–2002 למדה לימודי קולנוע מעשיים (בדגש על תסריטאות ובימוי) ולימודי צילום סטילס בבית הספר קאמרה אובסקורה.
במהלך לימודיה זכתה במלגות קרן תרבות אמריקה-ישראל בהצטיינות בקולנוע-תסריטאות ובצילום סטילס, וכתבה וביימה כמה סרטים קצרים.
בשנת 2004 החלה ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה והשלימה את התואר כעבור שנתיים.
בהמשך למדה שנתיים אנימציה תלת־ממדית במסגרת מכללת האקריו.
בשנת 2022 החלה ללמוד תואר שני בקולנוע עיוני באוניברסיטת תל אביב וסיימה את התואר בשנת 2023.
בוגרת קורס מקצועי בבינה מלאכותית ליוצרים.
אורין מתגוררת בחיפה ולה שני ילדים.
ביתה היא השחמטאית, חברת נבחרת ישראל לנשים, נגה אורין.
בשנת 2014 אורין ייצגה את ישראל בתחרות בינלאומית לסרטי מובייל שנערכה בהונג קונג יחד עם טריילר לסרט שנמצא בהפקה בשם "העובר שחזר מן הכפור" ("The embryo who came in from the cold").
הסרט הוא סרט באורך מלא באנימציית תלת מימד שנמצא בהפקה והוא דרמה קומית אודות חמישה עוברים שנוצרו בטיפולי פוריות, היוצאים למסע בעקבות אימם המשותפת.
בשנת 2016 יצא לאקרנים להקרנות מסחריות הסרט באורך מלא "שגר אותי לחלל, סשה!", שכתבה, ביימה והפיקה.
הסרט הוא קומדיה על אודות מדען המתבקש על ידי אוליגרך רוסי לפתח תוכנה שבלחיצת כפתור ימצא את השידוך האולטימטיבי.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר בשנת 2014 בקטגוריית הפרינג' והוקרן גם במסגרת פסטיבל אוטופיה לסרטי פנטזיה ומד"ב בתל אביב.
תמונה אחת שווה (1997) - סרט תיעודי בנושא צלמי עיתונות (מפיקה).
לעולם לא יחסר לי כח (2000) - סרט קצר עלילתי (תסריטאית, במאית, מפיקה).
המסיבה (2001) - סרט קצר עלילתי (תסריטאית, במאית, מפיקה).
צייר לי כבשה (2002) - סרט קצר עלילתי (תסריטאית, במאית, מפיקה).
מה שאת רוצה (2002) - סרט קצר עלילתי (תסריטאית, במאית, מפיקה).
יוסף המשתין בדרכים (2002) - סרט קצר מוקומנטרי (תסריטאית, במאית ומפיקה).
הוקרן בתוכנית "המוסף" של ערוץ 8.
(2005) - סרט קצר עלילתי (תסריטאית, במאית ומפיקה) נכלל בבחירה הרשמית בפסטיבל סן פרנסיסקו לסרטים קצרים.
הסרט קיבל מענק הפקה מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בנקז (2009) סרט קצר עלילתי (תסריטאית, במאית ומפיקה) הוקרן במסגרת פסטיבל ניו-יורק לקולנוע עצמאי בינ"ל.
(2016) - סרט באורך מלא עלילתי (תסריטאית, במאית ומפיקה).
(סיכום ביקורות על הסרט "שגר אותי לחלל, סשה!").
העובר שחזר מן הכפור - סרט עלילתי באנימציית תלת מימד באורך מלא - בהפקה
לוליט - סרט עלילתי משולב לייב אקשן ואנימציה באורך מלא - בהפקה.
אמנות פלסטית – תערוכות צילום
אורין הציגה בשלל תערוכות יחיד וקבוצתיות ביניהן:
חשיפה לצפון (2002) - תערוכת יחיד במרכז ההנצחה בקריית טבעון.
סיכום עבודה כצלמת עיתונות באצבע הגליל לאחר נסיגת צה"ל מלבנון.
ארטיק 5 (2003) - השתתפות בתערוכת זוכי מלגות קרן תרבות אמריקה-ישראל במוזיאון רמת-גן.
אנורקסיה אהובתי (2004) - תערוכת יחיד בגלריית בית האמנים בתל אביב (סטילס ווידאו).
סיכום עבודת צילום עם נערות שלקו באנורקסיה ואושפזו במחלקה להדרכת הילד בבית החולים בנהריה.
אורין עבדה כצלמת עיתונות, צילמה צילומים מגזינים עבור מוסף "הארץ", צילומי חדשות עבור "הארץ", ynet ומקומוני "ידיעות תקשורת" לרבות צילומי ספורט, תרבות, אופנה, פוליטיקה, משפט ועוד.
לאחר מכן עבדה כצלמת אמנותית בפרויקטים אישיים ועבור הצגות תיאטרון וספרים.
לדוגמה, צילמה את הכריכה של הספר "האדמה היא מרחק" מאת ענת שרון ועבור ההצגה "מכתבים לאורפיאוס" שהתבססה עליו.
חלק מהצילומים יצאו בספר "פורטפוליו - גנית אורין" באתר "עברית" והשאר זמינים בפורטפוליו אינטרנטי.
"תותה כבר חתולה גדולה" (ספר ילדים), הוצאת נורד, 2005.
"נבי וגיבורת השזיפים" (ספר ילדים), כתיבה: נגה אורין, איורים: גנית אורין, 2014.
"הנוקמות של שלוותא" (ספר למבוגרים), הוצאת אינדיבוק, 2014. אסופת תסריטים סיפורים קצרים.
"גנית אורין: פורטפוליו 2016" (ספר צילומים), הוצאה עצמית, 2016.
"ארוחה משפחתית" (רומן למבוגרים), הוצאת מטר, 2021.
"העובר שחזר מן הכפור" (רומן גרפי), הוצאת שינגה 2022
"בנקז" (רומן למבוגרים), הוצאת שינגה 2023.
הספר "ארוחה משפחתית" זכה להד תקשורתי מכיוון שהוא כולל רומן פיקטיבי בין יהודיה לערבי, ומשווה את הישראליות למשפחה בהפרעה ואת מצב ערבי ישראל לדמנציה מבחירה כאמצעי הגנה.
הספרים ברובם זמינים באתר "עברית".
בישראל, גן לאומי ימי הוא שטח ימי מוגן, שהוכרז כחוק על מנת לשמר אתרי מורשת ונוף, ולעודד פעילויות קיט וספורט ימי שתואמות את ערכי המקום.
הרשות הממשלתית האחראית להכרזה, פיתוח ואחזקת הגנים הלאומיים הימיים בישראל היא רשות הטבע והגנים.
נכון ל־2024 יש בישראל גן לאומי ימי אחד שהוכרז – גן לאומי ים קיסריה וישנם גם גנים לאומיים ימיים מאושרים, ובהם הגן לאומי ים ג'סר א-זרקא, וכן, גם הצעות שונות לגנים כאלו.
בין האתרים הארכאולוגיים המתאימים להכרזתם כגנים לאומיים ימיים נכללים אתרי עתיקות שנבנו ביבשה וששקעו בים, אתרים פרהיסטוריים שהוצפו עם עליית מפלס הים באלפי השנים האחרונות ואתרי ספינות טרופות ומטענן.
גנים לאומיים ימיים מורכזים בישראל
גן לאומי ים קיסריה – הוכרז בנובמבר 2024 ושטחו 1,082.71 דונם.
גנים לאומיים ימיים מוצעים בישראל
בין ההצעות לגנים לאומיים ימיים בישראל נמנות:
גן לאומי ים ג'סר א-זרקא – גן לאומי ימי מאושר
גן לאומי ים פלמחים – גן לאומי ימי בתכנון מתקדם
גן לאומי ים מכמורת – מוצע
גן לאומי ים אשקלון – מוצע
גן לאומי ים אפולוניה – מוצע
גן לאומי ים תל דור – מוצע
SMS גנייזנאו הייתה סיירת משוריינת של הצי הקיסרי הגרמני, שהשתייכה לסדרת הסיירות שרנהורסט.
גנייזנאו שירתה בתחילה עם הצי הגרמני בקבוצת הסיור הראשונה, אם כי שירותה שם היה מוגבל בגלל הפיתוח הבריטי של סיירת המערכה עד 1909, שהסיירות המשוריינות הפחות חזקות לא יכלו להילחם בו ביעילות.
בהתאם לכך, גנייזנאו שובצה בשייטת מזרח אסיה הגרמנית, שם הצטרפה לספינת האחות שלה שרנהורסט.
שתי הסיירות היוו את ליבת השייטת, שכללה כמה סיירות קלות.
במהלך ארבע השנים הבאות סיירה גנייזנאו בנחלות הקולוניאליות של גרמניה באסיה ובאוקיינוס השקט.
לאחר שהגיעה לחופי צ'ילה, שייטת מזרח אסיה נתקלה והביסה שייטת בריטית בקרב קורונל; במהלך הפעולה, גנייזנאו השביתה את הסיירת המשוריינת הבריטית אה"מ מונמאות', שהוטבעה לאחר מכן על ידי הסיירת הקלה הגרמנית נירנברג.
התבוסה גרמה לאדמירליות הבריטית לנתק שתי סיירות מערכה כדי לצוד ולהשמיד את הטייסת של שפה, שאותה הם ביצעו בקרב איי פוקלנד ב-8 בדצמבר 1914. גנייזנאו טבעה באובדן חיים כבד, אם כי 187 מאנשי הצוות שלה חולצו על ידי הבריטים.
שתי הסיירות מסדרת שרנהורסט הוזמנו כחלק מתוכנית הבנייה הימית שנקבעה בחוק הצי השני משנת 1900, שקרא לכוח של ארבע עשרה סיירות משוריינות.
הספינות סימנו עלייה משמעותית בכוח הקרב על פני קודמותיהן, מסדרת רון, בהיותן חמושות ומשוריינות יותר.
שיפורים אלה נעשו כדי לאפשר לשרנהורסט וגנייזנאו להילחם במערך הקרב אם יתעורר צורך בכך, יכולת המתבקשת על ידי המחלקה הכללית.
היא הונעה על ידי שלושה מנועי קיטור בעלי הרחבה משולשת עם קיטור שסופק על ידי שמונה עשר דוודי צינור מים על בסיס פחם.
הצוות של גנייזנאו כלל 38 קצינים ו-726 מלחים.
החימוש הראשי של גנייזנאו כלל שמונה תותחי SK L/40 בקוטר 21 ס"מ (8.3 אינץ'), ארבעה בצריחי תותחים תאומים, אחד מקדימה ואחד אחורה של המבנה העילי המרכזי בקו המרכז, וארבעת הנותרים מותקנים בקזמטים בודדים.
החימוש המשני כלל שישה תותחי SK L/40 בקוטר 15 ס"מ (5.9 אינץ'), גם בקזמטים בודדים שהוצבו בסיפון מתחת לקזמטים של הסוללה הראשית.
ההגנה מפני סירות טורפדו סופקה על ידי סוללה של שמונה עשר תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/35 שהותקנו בקזמטים.
היא הייתה מצוידת גם בארבעה צינורות טורפדו שקועים באורך 45 ס"מ (17.7 אינץ').
אחד הורכב בחרטום, אחד בכל צד רוחב, והרביעי הונח בירכתיים.
הספינה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בעובי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ') של שריון קרופ, אשר הצטמצם ל-8 סנטימטרים (3.1 אינץ') לפני ומאחורי המצודה המרכזית.
היה לה סיפון משוריין בעובי 3.5–6 סנטימטרים (1.4–2.4 אינץ'), כשהשריון הכבד יותר מגן על חדרי המנועים והדוודים ומחסני התחמושת של הספינה.
צריחי התותחים בקו המרכז היו עם דפנות בעובי 18 סנטימטרים (7.1 אינץ'), בעוד שצריחי הכנף קיבלו 15 ס"מ של הגנת שריון.
סוללת הקזמטים המשנית הייתה מוגנת על ידי רצועת שריון בעובי 13 סנטימטרים (5.1 אינץ').
גנייזנאו הייתה האונייה הראשונה בסדרה שהוזמנה, ב-8 ביוני 1904; היא הונחה במספנת AG Weser בברמן ב-28 בדצמבר תחת מספר הבנייה 144. שביתה ממושכת של עובדי המספנה עיכבה את בניית כלי השיט, ואיפשרה את השקתה של שרנהורסט ראשונה ובכך להיות הספינה המובילה של הסדרה.
בטקס ההשקה של גנייזנאו, ב-14 ביוני 1906, היא קיבלה את השם גנייזנאו, לכבוד קורבטת הבורג הקודמת גנייזנאו, על ידי גנרל אלפרד פון שליפן, ראש המטה הכללי.
הספינה עברה לווילהלמסהאפן לצורך התאמה והוכנסה לצי ב-6 במרץ 1908, לפני שהחלו בניסויים ימיים ב-26 במרץ.
אלה נמשכו עד 12 ביולי, אז הצטרפה גנייזנאו לקבוצת הסיור הראשונה, שייטת הסיור של צי הים הפתוח במהלך תקופה זו, קפיטן צור זי פרנץ פון היפר שימש כמפקד הראשון של הספינה.
בזמן שירותה בקבוצת הסיור הראשונה, גנייזנאו השתתפה בשגרת האימונים הרגילה בזמן שלום עם הצי.
היא השתתפה בשייט צי גדול באוקיינוס האטלנטי יחד עם שייטות אוניות המערכה של צי הים הפתוח מיד לאחר סיום הניסויים.
הנסיך היינריך לחץ לשייט כזה בשנה הקודמת, בטענה שהוא יכין את הצי לפעילות מעבר לים וישבור את המונוטוניות של האימונים במימי גרמניה.
השייט הגיע בזמן שהמתיחות עם בריטניה על מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני המתפתח היה גבוה, אם כי לא התרחשו תקריות כתוצאה מכך.
הצי עזב את קיל ב-17 ביולי, עבר דרך תעלת הקייזר וילהלם לים הצפוני, והמשיך לאוקיינוס האטלנטי.
הצי חזר לגרמניה ב-13 באוגוסט.
תמרוני הסתיו נמשכו בין 27 באוגוסט ל-12 בספטמבר, ולאחר מכן הוחלף היפר על ידי קפיטן צור זי קונרד טרומלר.
שנת 1909 עקבה אחר דפוס דומה, עם שתי הפלגות נוספות באוקיינוס האטלנטי, הראשונה בפברואר ומרץ והשנייה ביולי ואוגוסט.
המסע האחרון כלל ביקור בספרד.
בהמשך השנה, גנייזנאו והסיירת הקלה המבורג ליוו את הקייזר וילהלם השני על סיפון היאכטה שלו, הוהנצולרן, בביקור אצל הצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה מול חופי פינלנד.
גנייזנאו זכתה בפרס ה-Kaiser's Schießpreis (פרס ירי) על ירי מצוין בקרב סיירות משוריינות לשנת האימונים 1908–1909. המחצית הראשונה של השנה שלאחר מכן עברה ללא אירועים עבור גנייזנאו, וביולי היא השתתפה בשייט צי לנורווגיה.
ב-8 בספטמבר הוקצתה הספינה מחדש לשייטת מזרח אסיה וקפיטן צור זי לודולף פון אוזלר קיבל את הפיקוד על הספינה לצורך הפריסה.
עד אז, הצי המלכותי הבריטי החל להפעיל את סיירות המערכה החדשות שלהם, שעלו משמעותית על סיירות משוריינות כמו גנייזנאו, אך הפיקוד הגרמני החליט שעדיין ניתן להשתמש בספינה כדי לחזק את שייטת הסיירות הקולוניאלית של גרמניה.
ב-10 בנובמבר עזבה גנייזנאו את וילהלמסהאפן, לכיוון הטריטוריה החכורה של מפרץ ג'יאוז'ו שלל גרמניה בסין.
היא עצרה במאלגה, ספרד, בזמן שהייתה בדרך, לטקס הנצחת הגברים שנהרגו כאשר הקורבטה על שמה היא קרואה נהרסה שם ב-16 בדצמבר 1900. לאחר מכן עברה דרך הים התיכון, עברה את תעלת סואץ, ובזמן שחצתה את האוקיינוס ההודי, עצרה בקולומבו, ציילון.
שם, היא העלתה את נסיך הכתר וילהלם ב-11 בדצמבר, שהיה אז בסיור בהודו הבריטית.
גנייזנאו נשאה אותו לבומביי, שם עזב את הספינה.
לאחר שחידשה את המסע למזרח אסיה, גנייזנאו נפגש עם הסיירת הקלה אמדן וערכה עצירות בסינגפור, הונג קונג ואמוי לפני שהגיעה לצ'ינגדאו, נמל הבית של השייטת הגרמנית, ב-14 במרץ 1911. שם, היא נפגשה עם אחותה שרנהורסט, ספינת הדגל של השייטת.
ב-7 באפריל, גנייזנאו נשאה את השגריר החדש ביפן, ארתור גראף רקס, מטקאו ליוקוהמה, שם פגשה את שרנהורסט; מפקד השייטת, קונטר-אדמירל גינתר פון קרוסיגק, אוזלר, והקפטן של שרנהורסט נפגשו עם הקיסר מייג'י.
לאחר מכן גנייזנאו יצאה לסיור במימי יפן וסיביר, אך היא נשלחה חזרה לצ'ינגדאו במהלך משבר אגאדיר כדי להתכונן לסכסוך אפשרי.
בספטמבר, קרוסיגק העביר את דגלו לגנייזנאו בזמן ששארנהורסט הייתה ברציף יבש לצורך תחזוקה תקופתית.
ב-10 באוקטובר פרצה מהפכת שינהאי נגד שושלת צ'ינג, שגרמה למתח רב בקרב האירופים במדינה, שזכרו את ההתקפות על זרים במהלך מרד הבוקסרים בשנים 1900–1901. שאר שייטת מזרח אסיה הועמדה בכוננות כדי להגן על האינטרסים הגרמניים וכוחות נוספים נשלחו להגן על הקונסוליה הגרמנית.
אבל ההתקפות שחששו נגד האירופים לא יצאו לפועל ולכן לא היה צורך בשייטת מזרח אסיה.
בסוף נובמבר, שרנהורסט חזרה לשירות וקרוסיגק חזר אליה.
גנייזנאו זכתה שוב ב-Scheßpreis עבור שנת האימונים 1910–1911.
גנייזנאו נכנסה למעגן יבש בצ'ינגדאו לתיקונים שנתיים ברבעון הראשון של 1912. ב-13 באפריל, הספינות יצאו לשייט בן חודש למימי יפן, וחזרו לצ'ינגדאו ב-13 במאי.
ביוני, קפיטן צור זי וילי ברונינגהאוס החליף את אוזלר כמפקדה של גנייזנאו.
במהלך 1–4 באוגוסט, גנייזנאו יצאה לפוסאן, קוריאה, שם היא חילצה את אוניית הקיטור HAPAG שלזיה לחופשי לאחר שעלתה על שרטון וליוותה אותה לנגסאקי.
בסוף השנה עגנה גנייזנאו בשאנגחאי.
בתחילת דצמבר, קרוסיגק הוחלף על ידי קונטר-אדמירל מקסימיליאן פון שפה, שלקח את שרנהורסט וגנייזנאו לסיור בדרום מערב האוקיינוס השקט, כולל עצירות באמוי, סינגפור ובטאביה.
השייט נמשך לתחילת 1913, ושתי הסיירות חזרו לצ'ינגדאו ב-2 במרץ 1913. גנייזנאו זכתה ב-Scheßpreis עבור השנה 1912–1913.
באפריל 1913, גנייזנאו ושרנהורסט נסעו ליפן כדי ששפה ומפקדי הספינות יוכלו להיפגש עם הקיסר החדש, טאישו.
לאחר מכן חזרו הכלים לצ'ינגדאו, שם שהו במשך שבעה שבועות.
בסוף יוני החלו שתי הסיירות בשייט דרך הנחלות הקולוניאליות של גרמניה במרכז האוקיינוס השקט.
בהיותה ברבאול ב-21 ביולי, קיבל שפה הודעה על תסיסה נוספת בסין, מה שגרם לחזרתו למעגן Wusong מחוץ לשאנגחאי עד 30 ביולי.
גנייזנאו סיירה לאחר מכן בים הצהוב וביקרה בפורט ארתור באוקטובר.
לאחר שהמצב נרגע, הצליח שפה לקחת את ספינותיו לשייט קצר ליפן, שהחל ב-11 בנובמבר.
שרנהורסט ושאר השייטת חזרו לשאנגחאי ב-29 בנובמבר, לפני שיצאה לסיור נוסף בדרום מזרח אסיה.
העצירות כללו את סיאם, סומטרה, צפון בורנאו ומנילה בפיליפינים.
ביוני 1914, קפיטן צור זי יוליוס מרקר קיבל את הפיקוד על הספינה.
זמן קצר לאחר מכן, יצא שפה לשייט לגינאה החדשה הגרמנית; גנייזנאו נפגשה עם שרנהורסט בנגסאקי, יפן, שם קיבלו אספקה מלאה של פחם.
לאחר מכן הפליגו דרומה, והגיעו לטרוק בתחילת יולי, שם חידשו את מלאי הפחם שלהם.
במהלך הדרך, הם קיבלו ידיעות על רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד, יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-17 ביולי הגיעה שייטת מזרח אסיה לפונאפ שבאיי קרוליין.
כעת הייתה לשפה גישה לרשת הרדיו הגרמנית ונודע לו על הכרזת המלחמה האוסטרו-הונגרית על סרביה ב-28 ביולי ועל ההתגייסות הרוסית נגד אוסטרו-הונגריה ואולי גם גרמניה ב-30 ביולי.
ב-31 ביולי הגיעה ההודעה שהאולטימטום הגרמני לפיו רוסיה תפזר את צבאותיה עומד לפוג.
שפה הורה להכין את ספינותיו למלחמה.
ב-2 באוגוסט הורה וילהלם השני להתגייס נגד רוסיה ובעלת בריתה, צרפת.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, שייטת מזרח אסיה כללה את שרנהורסט, גנייזנאו, אמדן, נירנברג ולייפציג.
באותה העת, נירנברג חזרה מהחוף המערבי של ארצות הברית, שם לייפציג בדיוק החליפה אותה ואילו אמדן עדיין הייתה בצ'ינגדאו.
ב-6 באוגוסט 1914, שרנהורסט, גנייזנאו, אוניית האספקה טיטאניה, ונושאת הפחם היפנית פוקוקו מארו עדיין היו בפונאפ.
שפה הוציא פקודות להחזיר את הסיירות הקלות, שהתפזרו בהפלגות ברחבי האוקיינוס השקט.
נירנברג הצטרפה לשפה באותו יום, וביום שלאחריו העביר שפה את ספינותיו לאי פגאן שבאיי מריאנה הצפוניים, נחלה גרמנית במרכז האוקיינוס השקט.
שפה יצא לפגאן בלילה, בלי פוקוקו מארו, כדי להימנע מכך שהצוות היפני יבגוד בתנועותיו.
כל נושאות הפחם הזמינות, ספינות האספקה וספינות הנוסעים נצטוו לפגוש את שייטת מזרח אסיה בפגאן אמדן הצטרפה לשייטת שם ב-12 באוגוסט.
סיירת העזר פרינץ אייטל פרידריך הצטרפה לאניותיו של שפה גם שם.
ארבע הסיירות, בליווי פרינץ אייטל פרידריך וכמה נושאות פחם, עזבו אז את מרכז האוקיינוס השקט, לכיוון צ'ילה.
ב-13 באוגוסט, קומודורה קרל פון מילר, קפטן אמדן, שכנע את שפה לנתק את ספינתו כפושטת מסחר.
ארבע הסיירות, בליווי פרינץ אייטל פרידריך וכמה נושאות פחם, לאחר מכן עזבו את פגאן ב-15 באוגוסט, לכיוון צ'ילה.
בדרך לאטול אנווטאק באיי מרשל למחרת בבוקר, אמדן עזבה את המערך עם אחת מנושאות הפחם.
הספינות הנותרות שוב הטעינו פחם לאחר הגעתם לאנווטאק ב-20 באוגוסט.
כדי לעדכן את הפיקוד העליון הגרמני, ב-8 בספטמבר שלח שפה את נירנברג להונולולו כדי לשלוח הודעה דרך מדינות נייטרליות.
נירנברג חזרה עם חדשות על לכידת בעלות הברית את סמואה הגרמנית, שהתרחשה ב-29 באוגוסט.
שרנהורסט וגנייזנאו הפליגו לאפיה כדי לחקור את המצב.
שפה קיווה לתפוס ספינת מלחמה בריטית או אוסטרלית בהפתעה, אך עם הגעתו ב-14 בספטמבר, הוא לא מצא אוניות מלחמה בנמל.
ב-22 בספטמבר, שרנהורסט ושאר שייטת מזרח אסיה הגיעו למושבה הצרפתית פפאטה.
הגרמנים תקפו את המושבה, ובקרב פפאטה שלאחר מכן, הם הטביעו את סירת התותחים הצרפתית זיליי.
הספינות היו תחת אש מסוללות החוף הצרפתיות אך לא נפגעו.
פחד ממוקשים בנמל מנע משפה להיכנס לנמל כדי לתפוס את הפחם, שהציתו הצרפתים.
עד 12 באוקטובר, שרנהורסט ושאר השייטת הגיעה לאי הפסחא.
שם הצטרפו אליהם דרזדן ולייפציג, שהפליגו ממימי אמריקה, ב-12 וב-14 באוקטובר, בהתאמה.
לייפציג הביאה איתה עוד שלוש נושאות פחם.
לאחר שבוע באזור יצאו הספינות לצ'ילה היבשתית.
בערב 26 באוקטובר, שרנהורסט ושאר השייטת יצאו ממאס א פוירה, צ'ילה, ופנו מזרחה, והגיעו לוולפראיסו ב-30 באוקטובר.
ב-1 בנובמבר למד שפה מפרינץ אייטל פרידריך שהסיירת הקלה הבריטית אה"מ גלאזגו עגנה בקורונל יום קודם לכן, אז הוא פנה לכיוון הנמל כדי לנסות לתפוס אותה לבד.
לבריטים היו משאבים מועטים להתנגד לשייטת הגרמנית מול חופי אמריקה הדרומית.
אדמירל משנה כריסטופר קראדוק פיקד על הסיירות המשוריינות גוד הופ מונמאות', גלאזגו, וסיירת הסוחר החמושה אוטרנטו.
השייטת תוגברה על ידי אוניית המערכה הפרה-דרדנוט קאנופוס והסיירת המשוריינת דיפנס.
אולם האחרונה לא הגיעה אלא לאחר קרב קורונל.
קאנופוס הושארה מאחור על ידי קראדוק, שכנראה חש שמהירותה האיטית תמנע ממנו להביא את הספינות הגרמניות לידי קרב.
שייטת מזרח אסיה הגיעה ליד קורונל ב-1 בנובמבר אחר הצהריים; להפתעתו של שפה, הוא נתקל בגוד הופ, מונמאות' ואוטרנטו בנוסף לגלאזגו.
קאנופוס עדיין הייתה כ-300 מיל ימי (560 קילומטרים; 350 מיל) מאחור, עם נושאות הפחם הבריטיות.
בשעה 16:17, גאלזגו הבחינה בספינות הגרמניות.
קראדוק יצר מערך קרב עם גוד הופ בראש, ואחריה מונמאות', גלאזגו ואוטרנטו מאחור.
שפה התרחק מהכוח הבריטי עד שהשמש ירדה והיתרון הבריטי הפך לחיסרון: השמש כבר לא סינוורה את הגרמנים, אך היה די אור כדי שצלליותיהן של האוניות הבריטיות יהיו ברורות מאוד מול השקיעה קראדוק הבין את חוסר התועלת של אוטרנטו במערך הקרב וניתק אותה מהטור.
עד השעה 18:07 הצטמצם המרחק בין שתי השייטות ל-13,500 מטרים (44,300 רגל) ושפה הורה לספינותיו לפתוח באש כעבור שלושים דקות; כל ספינה ירתה על הספינה מולה בקו הבריטי.
שרנהורסט ירתה בגוד הופ ופגעה בה במטח השלישי, בין צריח התותח הקדמי שלה למגדל הניווט שלה והציתה אש גדולה.
לאחר שהתותחנים הגרמנים מצאו את הטווח, הם החלו לירות במהירות, עם מטח אחד של פגזים עתירי נפץ כל חמש עשרה שניות.
אובר-לויטננט צור זי קנופ, קצין האיתור על סיפון שרנהורסט, דיווח כי "ניתן היה להבחין בפגיעות מתמשכות...
באמצע הספינה נפגעה גוד הופ שוב ושוב, וכתוצאה מכך שריפה השתוללה באונייה...
החללים הפנימיים של חלק זה של הספינה עלו באש, שניתן היה לראות מבעד לאשנבים, בוערת בבהירות."
בינתיים, גלאזגו החלה לירות הן על שרנהורסט והן על גנייזנאו, מכיוון שלא יכלה יותר לירות בסיירות הקלות הגרמניות.
אחד הפגזים שלה בגודל 4 אינץ' (102 מ"מ) פגע בשרנהורסט בחזית אך לא הצליח להתפוצץ.
עד 18:50, מונמאות' ניזוקה קשות על ידי גנייזנאו ויצאה מהטור; גנייזנאו הצטרפה אפוא לשרנהורסט במאבק בגוד הופ.
במקביל, נירנברג סגרה לטווח נקודתי של מונמאות' וירתה לעברה מטחי פגזים.
בשעה 19:23 השתתקו התותחים של גוד הופ בעקבות שני פיצוצים גדולים; התותחנים הגרמנים הפסיקו את האש זמן קצר לאחר מכן.
שפה הורה לסיירות הקלות שלו לסגור את הטווח עם יריביו החבוטים ולסיים אותם בטורפדו, בעוד הוא לקח את שרנהורסט וגנייזנאו דרומה יותר כדי לצאת מהדרך.
גלאזגו נאלצה לנטוש את מונמאות' לאחר 19:20 כשהסיירות הקלות הגרמניות התקרבו, לפני שנמלטה דרומה ונפגשה עם קאנופוס.
סערה מנעה מהגרמנים לגלות את מונמאות', אך בסופו של דבר היא התהפכה וטבעה ב-20:18. יותר מ-1,600 אנשי צוות נהרגו בטביעת שתי הסיירות המשוריינות, כולל קראדוק.
עם זאת, הספינות הגרמניות הוציאו יותר מ-40 אחוזים מאספקת התחמושת שלהם.
שרנהורסט נפגעה פעמיים במהלך הקרב, אך שני הפגזים לא הצליחו להתפוצץ.
הפגיעה השנייה עברה בארובה השלישית שלה ולא התפוצצה; היא נפגעה מרסיסי פגז שפגעו במערך האנטנות האלחוטיות שלה.
היא לא ספגה נפגעים והפציעות הגרמניות היחידות היו שני פצועים קל על סיפון גנייזנאו.
לאחר הקרב, שפה לקח את ספינותיו צפונה לוולפראיסו.
מכיוון שצ'ילה הייתה נייטרלית, רק שלוש ספינות יכלו להיכנס לנמל בכל פעם; שפה לקח את שרנהורסט, גנייזנאו, ונירנברג בסבב הראשון בבוקר 3 בנובמבר, והותיר את דרזדן ולייפציג עם נושאות הפחם במאס א פוירה.
בוולפראיסו, ספינותיו של ספי יכלו להעמיס פחם בזמן שהוא התייעץ עם מטה האדמירליות בגרמניה כדי לקבוע את כוחם של הכוחות הבריטיים שנותרו באזור.
הספינות נשארו בנמל 24 שעות בלבד, בהתאם להגבלות הנייטרליות, והגיעו למאס א פוירה ב-6 בנובמבר, שם העמיסו עוד פחם מאוניות קיטור בריטיות וצרפתיות שנתפסו.
ב-10 בנובמבר, דרזדן ולייפציג נותקו לעצירה בוולפראיסו, וחמישה ימים לאחר מכן, שפה לקח את שאר השייטת דרומה למפרץ סנט קוונטין במפרץ פנאס.
ב-18 בנובמבר, דרזדן ולייפציג פגשו את שפה בזמן שהשייטת הגיעה למפרץ סנט קוונטין שלושה ימים לאחר מכן.
שם, הם העמיסו עוד פחם, מכיוון שההפלגה סביב כף הורן תהיה ארוכה ולא ברור מתי תהיה להם הזדמנות נוספת לפחם.
לאחר שהשמועות על התבוסה הגיעו ללונדון, הצי המלכותי החל לארגן כוח לצוד ולהשמיד את שייטת מזרח אסיה.
לשם כך, נותקו סיירות המערכה העוצמתיות אינווינסיבל ואינפלקסיבל מהצי הגדול ונשלחו תחת פיקודו של תת-אדמירל דובטון סטורדי.
שתי הספינות עזבו את דבונפורט ב-10 בנובמבר ובעודן בדרכן לאיי פוקלנד, הצטרפו אליהן הסיירות המשוריינות קרנרבון, קנט קורנוול, הסיירות הקלות בריסטול וגלאזגו, וסיירת הסוחר החמושה מקדוניה.
הכוח שכלל שמונה ספינות הגיע לפוקלנד עד 7 בדצמבר, שם מיד החלו בהטענת פחם.
בינתיים, ספינותיו של שפה יצאו ממפרץ סנט קוונטין ב-26 בנובמבר והקיפו את כף הורן ב-2 בדצמבר.
הם לכדו את הבארק הקנדי דרומויר, שהיה לה מטען בתפוסה של 2,500 טונה מטרית (2,500 טונות ארוכות) של פחם קארדיף באיכות טובה.
לייפציג גררה את הספינה ולמחרת הספינות עצרו מול האי פיקטון.
הצוותים העבירו את הפחם 'מדרומויר למאגרי השייטת.
בבוקר 6 בדצמבר ערך שפה ועידה עם מפקדי הספינות על סיפון שרנהורסט כדי לקבוע את דרך הפעולה הבאה שלהם.
הגרמנים קיבלו מספר רב של דיווחים מקוטעים וסותרים על תגבורת בריטית באזור; שפה ושני קפטנים נוספים העדיפו מתקפה על פוקלנד, בעוד שלושה מפקדים אחרים טענו שעדיף לעקוף את האיים ולתקוף את הספנות הבריטית מול ארגנטינה.
חוות הדעת של שפה הכריעה והשייטת יצאה לפוקלנד בשעה 12:00.
גנייזנאו ונירנברג הוקצו למתקפה; הם התקרבו לפוקלנד למחרת בבוקר (8 בדצמבר), מתוך כוונה להרוס את המשדר האלחוטי שם.
משקיפים על סיפונה של גנייזנאו הבחינו בעשן שעולה מפורט סטנלי, אך הניחו שמדובר בבריטים ששרפו את מלאי הפחם שלהם כדי למנוע מהגרמנים לתפוס אותם.
כשהם צמצמו טווח לעבר הנמל, החלו ליפול פגזים של 30.5 ס"מ (12 אינץ') מקאנופוס, אשר הוחפה כספינת שמירה, סביב הספינות הגרמניות, מה שגרם לשפה להפסיק את ההתקפה.
הגרמנים עברו לכיוון דרום מזרח במהירות של 22 קשרים (41 קמ"ש) לאחר ששינו כיוון עד 10:45. שרנהורסט הייתה הספינה המרכזית, עם גנייזנאו ונירנברג לפנים ודרזדן ולייפציג מאחור.
סיירות המערכה המהירות העלו במהירות קיטור והפליגו אל מחוץ לנמל כדי לרדוף אחרי שייטת מזרח אסיה האיטית יותר.
סביבות השעה 13:00 פתחו סיירות המערכה הבריטיות באש, וכחצי שעה לאחר מכן כבר היו בטווח ירי אל לייפציג.
שפה החליט לאפשר לסיירות הקלות להימלט, והפנה את שתי הסיירות המשוריינות חזרה, כדי להעסיק את סיירות המערכה.
הרוח נתנה לגרמנים יתרון: כיוון הרוח הפנה את עשן הארובות הבריטיות כך שהסתיר את המטרות.
שרנהורסט וגנייזנאו הצליחו לפגוע מספר פעמים באינווינסיבל, אך סיירת המערכה הבריטית הייתה מוגנת היטב והנזק שנגרם לה היה מועט.
גנייזנאו קלעה במהירות שתי פגיעות ביריבתה.
בתגובה לפגיעות אלו, סטורדי ניסה להרחיב את המרחק על ידי פניית שתי נקודות צפונה.
זה הציב את ספינותיו מעבר לטווח היעיל של התותחים הגרמניים, אבל שמר את יריביו בטווח שלו.
שני הצדדים בדקו את האש שלהם לעת עתה; גניזנאו נפגעה פעמיים במהלך שלב זה של הקרב, הפגז הראשון פגע בארובה האחורית, הרג ופצע כמה אנשי צוות עם רסיסי פגזים.
הפגז השני פגע בחלק מסירות ההצלה של הספינה וחדר לכמה תאים באמצע הספינה.
רסיסי פגז של כמעט החטאה חדרו לתוך אחד ממחסני התחמושת של תותחי ה-8.8 ס"מ, ואילץ להציף את המחסן כדי למנוע שריפה.
שפה ניסה לנצל את יתרון המיסוך שהיה לו, ופנה דרומה, כדי להתרחק מטווח התותחים הבריטיים.
סיירות המערכה הבריטיות נזקקו ל-45 דקות נוספות כדי לשוב ולסגור את הטווח.
האדמירל הבריטי הורה לסיירות המשוריינות שלו להפליג בעקבות הסיירות הגרמניות הקלות, ואילו סיירות המערכה נצטוו להעסיק ולהטביע את שרנהורסט וגנייזנאו.
בשלב זה היו סיירות המערכה קרובות די הצורך כדי שיוכלו לפנות ולהפנות אל האוניות הגרמניות מטחי דופן (Broadside), כלומר מטחים מכל תותחיה של האונייה, כולל התותחים האחוריים.
שפה החליט שהדרך היחידה להתמודד עם העוצמה העדיפה של הבריטים היא לפנות ולצמצם את הטווח; בטווח קצר יותר, קיווה שפה, יוכל גם החימוש המשני על אוניותיו לבוא לידי ביטוי.
ואולם, קיצור הטווח סייע לבריטים לדייק יותר בירי, וביטל את מיסוך העשן שממנו נהנו הגרמנים עד אותו שלב.
הפגזים התקרבו לאש צוללת, שאפשרה להם לחדור את שריון הסיפון הדק ולא את חגורת השריון העבה יותר.
גנייזנאו ספגה מספר פגיעות במהלך שלב זה, כולל שתי פגיעות תת-מימיות שהחלו להציף את חדרי הדוודים 1 ו-3.
לאחר מכן פנה סטורדי שמאלה בניסיון לתפוס את העמדה בכיוון הרוח, אך שפה התנגד לפנייה כדי לשמור על מיקומו הטוב; עם זאת, התמרון הפך את סדר הספינות, ובעקבות כך גנייזנאו התמודדה כעת עם אינווינסיבל.
במהלך ההיפוך, גנייזנאו הוסתרה זמנית על ידי עשן, ולכן הספינות הבריטיות ריכזו את האש על שרנהורסט, שסבלה מנזק חמור בשלב זה של הפעולה.
שפה ומארקר החליפו סדרה של אותות כדי לקבוע את מצב כלי השיט של זה; שפה סיכם את חילופי הדברים באות שציין שמארקר צדק בכך שהתנגד למתקפה על פוקלנד.
בשעה 15:30, גנייזנאו חטפה פגיעה גדולה שחדרה לחדר המנועים הימני שלה והשביתה את המנוע הזה, והותירה אותה עם שני מדחפים פועלים בלבד.
פגיעה נוספת בשעה 15:45 הפילה את הארובה הקדמית שלה, ובשעה 16:00 הושבת חדר הדוודים מספר 4 שלה.
בשעה 16:00, שפה הורה לגנייזנאו לנסות להימלט בזמן שהוא הפך את מסלולו וניסה לשגר טורפדו לעבר רודפיו.
נזק למנועים ולחדרי הדוודים של הספינה הוריד את מהירותה ל , עם זאת, וכך הספינה המשיכה להילחם.
גניזנאו בכל זאת לא הצליחה להתחמק מאש בריטית, ובסביבות אותו הזמן נפגע הגשר שלה.
שתי פגיעות נוספות אירעו לאחר מכן בשעה 16:15, האחת עברה לגמרי דרך הספינה מבלי להתפוצץ והשנייה התפוצצה בתחנת הפינוי הראשית, והרגה את רוב הצוות הפצוע שם.
בשעה 16:17, שרנהורסט סוף סוף התהפכה שמאלה וטבעה; הבריטים, שתשומת לבם התמקדה כעת בגנייזנאו, לא ניסו לחלץ את הצוות.
בשלב זה, קרנרבון הצטרפה למאבק ותרמה את התותחים שלה להפגזה.
כשהטווח ירד ל-, אש כבדה מהתותחים הגרמנים ששרדו אילצה את הבריטים להסתובב שוב, והרחיבה את הטווח ל-.
במהלך השלב האחרון של הקרב, אזלה לגניזנאו התחמושת והיא פנתה לירי פגזי אימון אינרטיים; אחד מאלו פגע באינווינסיבל.
שלושה פגזים נוספים פגעו בגנייזנאו בסביבות השעה 17:15, שניים מהם מתחת למים בצד הימני והשני על כנף.
הפגיעות הקודמות גרמו להצפות חמורות, אך השלישית השפיעה מעט, מכיוון שצוות התותח כבר נהרג מפגיעה מוקדמת יותר והקזמט כבר בער.
לאחר מכן הגיעו מספר פגיעות נוספות, ובשעה 17:30, גנייזנאו היה שבר בוער; הייתה לה נטייה קשה לימין ועשן נשפך מהספינה, שנפסקה.
בשעה 17:35, מארקר הורה לצוות להציב מטעני הטבעה עצמית ולהתכנס על הסיפון, מכיוון שהספינה לא הייתה מסוגלת להמשיך בלחימה.
צריח התותח הקדמי ירה פגז אחרון למרות הוראותיו של מארקר, מה שגרם לירי חזרה מאינפלקסיבל שפגעה בתחנת הפינוי הקדמית, והרגה שם פצועים רבים.
בשעה 17:42 התפוצצו המטענים וצוות הטורפדו הקדמי שיגר טורפדו כדי לנקות את הצינור ולהאיץ את ההצפה.
הספינה התהפכה לאטה וטבעה, אך לא לפני שאפשרה לכ-270 עד 300 מהשורדים זמן לברוח.
מבין הגברים הללו, רבים מתו במהירות מחשיפה במים קרים של 4 מעלות צלזיוס (39 מעלות פרנהייט).
בסך הכל 598 מלחים מהצוות שלה נהרגו במהלך הקרב, אם כי סירות מאינווינסיבל ואינפלקסיבל משו 187 אנשי צוות מגנייזנאו, כולל קצין המבצעים שלה, קורבטנקפיטן הנס פוכהאמר, הקצין הגרמני הבכיר ביותר ששרד ומקור התיעוד הגרמני של הקרב.
רק דרזדן הצליחה להימלט, אבל בסופו של דבר עקבו אחריה לאיי חואן פרננדס וטבעה.
בהשמדה מוחלטת של השייטת נהרגו כ-2,200 מלחים וקצינים גרמנים, כולל שפה ושניים מבניו.
גנייס אקסטה הנקרא גם אקסטה גנייס קומפלקס, הוא גוש סלעים המורכב בעיקר מגנייס שנוצר מטונליט ונחשב, לקטע הקרום העתיק ביותר על פני כדור הארץ.
בגוש מצויים סלעים בהרכבים שונים מעידן הארכאיקון מתקופות שבין 2.8 לארבעה מיליארד שנים.
"גנייס אקסטה" יוצר את הקצה הצפון-מערבי של "קראטוּן העבדים" בטריטוריות הצפון-מערביות שבקנדה, כ-300 ק"מ צפונית לעיר לילונייף ומשתרע על שטח של כ-13,000 קמ"ר.
באזור מצויים כאמור גנייסים טונליטיים וגרנודיוריטים, אך גם קיימים מעט סלעי גנייס שמקורם בסלעי יסוד בעלי הרכב מאפי יותר.
הגוש מוסתר ברובו על ידי כיסוי דק וחלקי של סלעי משקע רבעוניים, כלומר בני פחות משלושה מיליון שנים.
המתחם הגנייסי מהווה תיעוד של פעילות וולקנית והתמרה שנמשכו על פני יותר ממיליארד שנה..
החל משנת 2008, גילו מחקרים כי ככל הנראה, במחוז קוויבק בקנדה באתר שנקרא "חגורת הירקן של נובאוגיוטוק" מצויים סלעים עתיקים יותר מאשר גנייס אקסטה, למרות שהנושא עדיין לא הוכרע באופן חד משמעי, כיוון שמדובר בשתי שיטות תיארוך שונות.
האתר מופה לראשונה בשנת 1985 ונחקר בשנת 1989, אז נתגלו בו איזוטופים רדיואקטיבים שבעזרתם ניתן היה להעריך את זמן היווצרות הסלע המקורי.
השם "גנייס אקסטה" ו"קומפלקס גנייס אקסטה" נקבע בגלל קרבתו של האתר לנהר אקסטה בסמוך לאגם "הדוב הכביר" בטריטוריות הצפוניות של קנדה.
רק חלק זעיר של המתחם נבדק באופן מדעי יסודי ומפורט.
עד כה ידוע כי האתר מכיל בעיקר סלעי גנייס שמקורם בסלעים מאפיים כמו טונליט, טרונדהיימיט וגרנודיוריט.
הסלעים עברו תהליכי התמרה עזים ולכן קשה מאוד לעמוד על הרכבם וצורתם המקורית.
באזור נמצאו גם רצועות צרות של גברו וגרניט שעברו גם הם התמרה.
ההרכב המינראלי שנמצא היה מגוון מאוד, אבל אין ספק שקיימת שכיחות גבוהה של מינראלים מקבוצת האמפיבול וכן נוכחות רבה של סיליקטים מקבוצת גארנט, במיוחד כאלו בעלי תכולה גבוה של אלומיניום.
מינראלים אלו הם עדות לכך שהסלעים עברו התכה וגיבוש מחדש, אפילו מספר פעמים.
אין ודאות שהסלעים באזור אקסטה גנייס הם הסלעים החשופים העתיקים ביותר על כדור הארץ.
למרות זאת, האתר מרתק מדענים וטיילים מנוסים.
הביקור באתר הוא אתגר, כיוון שבאזור אין דרכים סלולות וושורר בו כפור קיצוני במשך תקופות ארוכות בשנה.
השטח הנמצא בתחום הממשל העצמי של העם הילידי טאליצ'ו ומטיילים שביקרו בו דיווחו כי מרבית הסלעים מכוסים בחזזיות ולעיתים אף בשכבות קרח-עד.
מחולל או גנרטור חשמלי הוא מכונה לייצור חשמל באמצעותה ממירים אנרגיה מכנית לאנרגיה חשמלית.
המתקנים הראשונים להפקת חשמל מאנרגיה מכנית ייצרו זרם ישר במתח גבוה בדרך אלקטרוסטטית, כלומר באמצעות צבירתם של מטעני חשמל סטטי.
דוגמאות למתקנים מסוג זה הן מכונת ווימשורסט ומחולל ואן-דה-גראף.
מתקנים להפקת חשמל בדרך זו היו ועודם שימושיים בעיקר להדגמות ולניסויים מדעיים הדורשים מתח גבוה, אך אינם מתאימים לאספקה סדירה של אנרגיה חשמלית עבור מכשירים צורכי חשמל.
גילוי הקשר בין מגנטיות וחשמל, לפי כלל יד ימין, סלל את הדרך להמצאת גנרטורים לייצור תעשייתי של חשמל לצריכה, ואלה מוסיפים ומשתכללים עד ימים אלה.
בשנים 1831–1832 גילה החוקר הבריטי מייקל פאראדיי כי כאשר גורמים למוליך חשמלי לחצות קווי שדה מגנטי מתפתח בין קצותיו מתח חשמלי, זאת לאחר ששאל את עצמו האם ניתן להפיק בעזרת מגנט זרם חשמלי כמו שניתן להפיק מגנט מזרם חשמלי (דבר שהיה ידוע אז).
בעקבות תגליתו הצליח לבנות גנרטור שהיה עשוי לוח נחושת עגול הסובב בכח מכני בין קטבי מגנט פרסה.
דרך מספר חיבורים חשמליים במרכזו ובהיקפו של לוח הנחושת הצליח פאראדיי להפיק זרמים חשמליים חלשים.
דינמו (Dynamo) הוא גנרטור עושה שימוש בעקרונות האלקטרומגנטיות להמרת תנועה מכנית סיבובית לזרם ישר.
הדינמו היה הגנרטור החשמלי הראשון שהיה מסוגל לספק חשמל לצריכה.
גם במאה ה-21 מסופקת רוב צריכת החשמל בעולם על ידי דינמו גנרטורים.
הדינמו הראשון נבנה בידי צרפתי בשם , שעסק בתכנון ובבניית מכשירים.
רעיון הגנרטור הראשון של פאראדיי שוכלל על ידי פיקסי, שהשתמש במגנט קבוע הסובב על ציר.
המגנט הוצב כך שקטביו יעברו תוך כדי סיבובם בסמוך לליבת ברזל המלופפת בתיל מוליך.
פיקסי גילה כי בכל פעם שאחד מקטבי המגנט חולף ליד התיל מורגשת בין קצות התיל פעימה של מתח חשמלי, וכי קוטביות הפעימה מתהפכת בהתאם לקוטב המגנט (צפוני או דרומי) החולף בסמוך לתיל.
כך יוצר לראשונה מתח חילופין.
על מנת לקבל ממתח זה זרם ישר המציא פיקסי מחלף זרם (קומוטטור) – התקן מכני הגורם לכך שכל אחד מזוג תיילי הזינה המספקים את הזרם ליעדו יחובר בכל מחצית סיבוב של המגנט אל קצה אחר של התיל המלופף.
באופן זה בדיוק כאשר מתהפכת קוטביות המתח בקצות התיל המלופף מתהפך גם כיוון החיבור שלו אל תיילי הזינה כך שכיוון הזרם דרכם נשמר.
בין השנים 1852–1854 פיתח המדען ההונגרי אניוש יֶדליק גנרטור בו את מקום המגנט הקבוע החליף אלקטרומגנט.
התכנון של ידליק, ושל ורנר פון סימנס וויטסטון שבאו אחריו, היה בעייתי שכן תפוקת הגנרטור בכל מחזור סיבוב הייתה בצורת קפיצה חדה של זרם כשלאחריה לא כלום.
מדען איטלקי ששמו אנטוניו פצ'ינוטי הצליח לשפר את צורת הגל החשמלי ולהאריך את משך התפוקה החשמלית בכל מחזור סיבוב, תוך שימוש בצורת ליפוף טורואידלית.
הוא השיג צורה זו באמצעות כיפוף טורואידלית של טבעת ברזל.
בצורת ליפוף זו גדל משך השהות של המוליך המלופף מול קטבי המגנט.
זנוב גרם (Zénobe Gramme), מהנדס חשמל בלגי, התבסס על אותו רעיון של פצ'ינוטי כמה שנים מאוחר יותר בעת שתכנן מפעל לייצור חשמל בפריז בשנת 1870. התכנון שלו קרוי עד היום דינמו גרם.
גרסאות שונות של התכנון הזה נבנו מאז ועד היום, אך העיקרון המרכזי בכולם הוא צורת ליפוף טורואידלית של סליל תיל סגור, חסר קצוות.
גנרטור דיזל הוא גנרטור המונע באמצעות מנוע דיזל.
הפעלת גנרטורים באמצעות מנוע דיזל מאפשרת גמישות רבה בשינועם ובמיקומם, ובכך לספק חשמל ללא תלות בחיבור לתחנת כוח.
גנרטורי דיזל מיוצרים בהספקים הנעים מקילוואטים בודדים ועד למאות קילוואטים.
בהספקים נמוכים קיימים גנרטורי דיזל חד-פאזיים (המכונים בסלנג "פק-פק"), ובהספקים שמעל 10 קילוואט הגנרטורים על פי רוב תלת-פאזיים.
מבין הספקים המובילים של מחוללים בישראל נמצאת חברת אלקטרה פ.ק, המתמחה במחוללי דיזל ומערכות כוח חירום בהספקים של 5-3,500 קילוואט ומשרתת גופים ממשלתיים כולל משרד הביטחון והכנסת.
גנציינאים (שם מדעי: Gentianales) היא סדרה במחלקת דו-פסיגיים.
היא כוללת למעלה מ-16,000 מינים שמסווגים ב-1,138 סוגים בחמש משפחות, כש-80% מתוכם במשפחת הפואתיים.
מקור שם הסדרה מהסוג גנציאנה, שנקרא על שמו של מלך אילירי.
נציגים חשובים בסדרה הם קפה, פלומריה, הרדוף הנחלים ווינקה.
גנרל היא דרגה צבאית בכירה, ובדרך כלל הבכירה ביותר, ברוב צבאות העולם.
הדרגה החלה להופיע לראשונה עם התהוות הצבאות המקצועיים במאה ה-17, והיא גזורה מהמילה הלטינית generalis - כללי; כלומר, הקצין בעל הדרגה הזאת הוא קצין "כללי", המפקד על יחידות מסוגים שונים (חיל רגלים, תותחנים, פרשים) ביחד.
הדרגה המקבילה לגנרל ברוב ציי העולם היא אדמירל.
בכוחות המזוינים של ארצות הברית זו הדרגה השלישית בבכירותה (הדרגה מעליה היא גנרל הצבא, והבכירה ביותר היא גנרל הצבאות).
דרגה זו מעונדת בארבעה כוכבים ועל כן נקראת בלשון פחות רשמית גנרל ארבעה כוכבים.
החל מ-1953, עם פרישתו של עומר בראדלי, זו הדרגה הגבוהה ביותר בפועל בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
בצה"ל אין דרגה מקבילה לדרגת גנרל.
הדרגה הנמוכה ממנה היא דרגת לוטננט גנרל שמקבילה לדרגה הגבוהה ביותר בצה"ל, רב-אלוף.
אלופים בצה"ל מכונים לעיתים בסלנג "גנרלים".
גנריך גריגורייביץ' יגודה היה פוליטיקאי יהודי רוסי, שר הפנים, סגן המפקד של הג.פ.או.
(המשטרה החשאית הסובייטית) בין השנים 1934–1936.
יגודה נולד בעיר ריבינסק ליד ניז'ני נובגורוד במשפחה יהודית מרובת ילדים (היו לו 7 אחים ואחיות).
נולד בשם ינוך גרשביץ' יגודה - גרסה רוסית לשמות: חנוך בן גרשון יהודה (ישנם מקורות שבהם רשום השם הרשל יהודה).
זמן קצר לאחר לידתו עברה המשפחה לעיר ניז'ני נובגורוד.
משפחת יגודה הייתה קרובה לחוגי הסוציאל-דמוקרטים, בזכות קרוב משפחתם, יעקב סברדלוב.
גנריך הצעיר עזר לאביו בהדפסת עיתון בלתי חוקי של הבולשביקים.
בשנת 1907 חבר גנריך יגודה אל ארגון קומוניסטי-אנרכיסטי.
בשנת 1912 נעצר במוסקבה, הוא נשפט על הפרת חוק תחום המושב ונידון לשנתיים של הגליה.
הוא נשלח לרצות את עונשו בעיר סימבירסק.
בשנת 1913 קיבל חנינה, יחד עם אסירים רבים, לרגל חגיגיות 300 שנות שלטון שושלת רומנוב ברוסיה.
לאחר השחרור הוא התנצר (למראית העין), כדי לזכות באישור להתגורר בסנט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית.
בסנט פטרבורג עבד כפועל באחד המפעלים בעיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האימפריה הרוסית, השתתף בלחימה בחזית, נפצע ושוחרר מן השירות הצבאי בשנת 1916.
בגיל 26, אחרי מהפכת אוקטובר בשנת 1917 התקדם בשורות הצ'קה (קודמתם של הג.פ.או והנ.ק.ו.ד.), ובספטמבר 1923 הפך לסגן שני לראש הג.פ.או, פליקס דזרז'ינסקי.
שלש שנים מאוחר יותר, אחרי מותו של דזרז'ינסקי ביולי 1926, יגודה מונה לסגן היושב-ראש של הצ'קה תחת פיקודו של ויאצ'סלב מנז'ינסקי.
עקב מחלתו הקשה של מנז'ינסקי, יגודה שלט בפועל במשטרה החשאית החל מסוף שנות ה-20. אחרי תבוסה במאבק נגד סגנים אחרים של מנז'ינסקי ב-1931, מונה יגודה לסגן שני ליושב ראש.
ב-10 ביולי 1934, חודשיים לאחר מותו של מנז'ינסקי, מונה יגודה על ידי סטלין לקומיסר העממי לענייני פנים, ולראש המשטרה החשאית ששמה הפך לנ.ק.ו.ד.
יגודה יישם בחריצות את פקודות הקולקטיביזציה של סטלין והוא אחראי למותם של כמיליון בני אדם מהוצאות להורג, ענישה וחיסולים ישירים ועד כ-10 מיליון בני-אדם כאשר לוקחים בחשבון את הרעב שגרמה מדיניותו בחלקים שונים של ברית המועצות .
יחד עם סגניו הקימו וניהלו את מערך שילוח האסירים למחנות הגולאג, ולהעבדתם בעבודות כפייה כמו כריית תעלת הים הלבן - בלומורקנאל, או עבודת פרך במכרות ובכריתת עצים ביערות.
יגודה נודע לשמצה כמתמכר להימורים וכרודף שמלות.
למד רוקחות, רכש ידע בתחום הטוקסיקולוגיה והקים במפקדת ה-נ.ק.וו.ד., ה"לוביאנקה", שבמוסקבה, מעבדת רעלים שהסתייע בה למטרות רצח, במיוחד בטיהורים הגדולים.
התמחותו הייתה הרעלה איטית ובלתי-מורגשת של קורבנותיו.
יגודה היה כנראה מעורב, בפקודת סטלין, ברצח הממונה עליו, מנז'ינסקי, באמצעות הרעלה.
כמו כן, נראה שהיה מעורב בהתנקשות בסרגיי קירוב, מנהיג סניף המפלגה הקומוניסטית בלנינגרד, בדצמבר 1934.
יגודה פיקח על הליך החקירה שהוביל למשפט מוסקבה הראשון ולאחריו הוצאתם להורג של גריגורי זינובייב ולב קמנייב באוגוסט 1936, אירוע שהיווה ציון דרך בטיהורים הגדולים של סטלין.
בספטמבר 1936 הוחלף יגודה בניקולאי יז'וב, אשר ניהל את שיאם של הטיהורים הגדולים בשנים 1937–1938. בתקופה זו סר חינו ונשתמר סרט בו נראה סטלין פוגש חבורת קצינים בכירים ולוחץ את ידי כל אחד מהם, פרט ליגודה, שידו נשארת מושטת באווייר.
במרץ 1937 נאסר יגודה, והואשם בבגידה ובקשירת קשר נגד הממשלה הסובייטית, במהלך משפט הראווה של ה"עשרים ואחד" במרץ 1938. סולז'ניצין תיאר בספרו "ארכיפלג גולאג" כיצד התחנן יגודה שסטלין יחוס עליו, אך ללא הועיל: "אני מבקש ממך, עבורך בניתי שתי תעלות!".
יגודה הוצא להורג על ידי כיתת יורים זמן קצר לאחר משפטו.
גנריך יגודה היה נשוי לאידה אוורבך, אחייניתו של יעקב סברדלוב.
מנישואין אלו נולד בנו היחיד - גארי.
אשתו ובנו נעצרו יחד עם יגודה בשנת 1937. אידה אוורבך נידונה למוות והוצאה להורג בשנת 1938. גארי יגודה, בנו של גנריך יגודה, גדל בבית יתומים.
שם משפחתו הוחלף לאוורבך (שם משפחתו של אמו) כדי למחוק כל זכר לאביו.
בשנות ה-90 עלה גארי אוורבך/יגודה עם משפחתו לישראל.
הוא נפטר בארץ בשנת 2003.
גנסיוס הקדוש מרומא (מת ב-286 או ב-303) הוא קדוש נוצרי שהפך למרטיר.
יום חגו ב-26 באוגוסט 25 באוגוסט (ימי מותו על פי האמונה) או ה-3 בינואר.
גנסיוס הקדוש היה שחקן אשר נשכר לשחק במחזה אשר לעג לאמונה הנוצרית בטבילה.
במהלך הופעה ברומא מול הקיסר דיוקלטיאנוס שינה גנסיוס את דעתו והמיר דתו לנצרות.
גנסיוס טען כי הוא רואה חזונות של מלאכים ושהוא הפך למאמין בישו.
בשל מעשיו אלה, הוא הוצא להורג.
גנציאנה (שם מדעי: Gentiana) הוא סוג צמח ממשפחת הערבזיים הכולל כ-400 מינים.