tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עונהמס' פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון11610 בפברואר 20236 במאי 202319 במרץ 20238 בספטמבר 20232242 בפברואר 20248 במרץ 20251 בספטמבר 202422 ביולי 2025
מספר הפרק (בסדרה)מספר הפרק (בעונה)שם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 11!Hot Dogנקניקייה!3 ביוני 202422Perilous Paradeמצעד מסוכן ביותר1 ביולי 202433Carnival Carnivoreקרנבל קרניבור1 באוגוסט 202444Lunella Puts it Togetherלונלה עושה אחד ועוד אחד15 בנובמבר 202455Me and Mimiאני ומימי4 בינואר 2025
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 1Devil Theme Song Takeover"ההשתלטות על השיר" של שדון29 בינואר 2024
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 1Adaptationsהסתגלות11 ביוני 20242States of Matterמצבי צבירה28 ביוני 20243Plantsצמחים5 ביולי 20244Forces & Motionכוחות ותנועה12 ביולי 20245Lightאור19 ביולי 20246Echolocationאיכון הד26 ביולי 20247Codingתכנות2 באוגוסט 20248Save the Moonמון גירל מצילה את הירח9 באוגוסט 2024
מומתאז שאנטי (28 במאי 1926 - 19 באוקטובר 1994) הייתה כוכבת קולנוע פופולרית מאוד בשנות ה-40 בקולנוע ההודי, וסרטה קיסמט (1943) נחשב לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של הקולנוע ההינדי.
מומתאז נולדה בשנת 1926 בדינגה, במחוז גוג'ראט במדינת פנג'אב בהודו הבריטית למשפחה מוסלמית פנג'בית.
אמה של מומתאז נפטרה כשהייתה צעירה מאוד ודודתה טיפלה בה.
דודה של מומתאז עודד אותה ללמוד שירה וריקוד.
ולאחר מכן היא נסעה לכלכותה ועבדה בסוני קומהראן ב-1937.
שאנטי החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות השלושים בלאהור, בעבודה בתיאטרון מקומי.
היא קיבלה תפקיד בסרט הפנג'בי מאנגטי (1942) והחלה להתפרסם בבומביי.
עם הצלחתם של הסרטים בסנט (1942) וקיסמט (1943), בהם גילמה את תפקיד הנערה הנכה מול אשוק קומאר, הפכה שאנטי לאחת השחקניות הבכירות של הסרטים המדברים בבומביי.
היא גם שיחקה את התפקיד הנשי בג'אר קי עיזאת (1948) בתור אשתו הסובלת של דיליפ קומאר.
כמו שחקניות רבות בתקופתה, סגנון המשחק שלה היה מאוד תיאטרלי.
קיסמט היה הלהיט הגדול ביותר בקריירה שלה.
הסרט בכיכובם שלה ושל אשוק קומאר שבר את כל השיאים הקודמים בכל הקשור להכנסות בקופות.
הוא רץ במשך שלוש שנים בקולנוע רוקסי של קולקטה.
שיא זה נשבר 32 שנים מאוחר יותר על ידי "שוליי".
באמצע שנות החמישים, לאחר חלוקת הודו, היא היגרה לפקיסטן יחד עם בעלה וואלי-סאהב.
סאהב, שהתחיל את הקריירה שלו כסופר בתחילת שנות השלושים בלאהור, נהג לכתוב שירים וסיפורים ומאוחר יותר הפך לבמאי.
בפקיסטן, בזמן שמומתאז שאנטי פרשה כדי להיות עקרת בית, סהאב ביים סרטים כגון גודי גודה ב-1956 ואחר כך את לוקאן מוטי וסוני קומרן.
אף אחד מסרטיו לא הצליח בקופות.
סאהב מת מאי ספיקת לב בשנת 1977. בנם זפאר איקבל הנו יוצר של סרטים תיעודיים, שעבד בעבר כמפיק במשרד המידע והשידור, של ממשלת פקיסטן.
מומתאז שאנטי נפטרה בלאהור, פקיסטן ב-19 באוקטובר 1994.
מומצ'ילו פרישיץ' (בסרבית: Момчило Перишић; נולד ב-22 במאי 1944) הוא גנרל סרבי בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא סרביה ומונטנגרו בין השנים 1993–1998.
בפברואר 2005 נידון פרישיץ' בידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר על פשעי מלחמה שביצע, לכאורה, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה ומלחמת בוסניה.
הוא נידון ל-27 שנות מאסר, אולם זוכה מאשמה בערעור.
ב-2021 הוא נידון בידי בית משפט סרבי לארבע שנות מאסר בעוון ריגול למען ארצות הברית.
פרישיץ' נולד בקושטוניצי ב-22 במאי 1944. ב-1966 הוא התגייס להצבא העממי היוגוסלבי.
עם פרוץ מלחמת העצמאות של קרואטיה ב-1991, פרישיץ' שימש כמפקד בית הספר לתותחנים בזאדאר.
הוא השתתף בקרבות כנגד המורדים הקרואטים.
בינואר 1992 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13 שבסיסו היה בבילצ'ה.
ביוני של אותה שנה, הוא הועבר לשמש כסגן מפקד הארמייה ה-3 שבסיסה היה בניש.
באפריל 1993, הוא מונה למפקד הארמייה.
באותה שנה, בית משפט בקרואטיה האשים אותו בכך שבמהלך מלחמת העצמאות הקרואטית, הוא השתמש בתותחי בית הספר בזאדאר, כדי להפגיז את האוכלוסייה האזרחית בעיר.
הוא נידון ל-20 שנות מאסר שלא בפניו.
הוא פיקד על כוחות צבא סרביים במהלך מלחמת בוסניה.
ב-26 באוגוסט 1993 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי וכיהן בתפקיד עד 26 בנובמבר 1998.
בינואר 2001, ראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ' מינה את פרישיץ' לסגן שלו.
ב-19 במרץ 2002, הוא פוטר מהתפקיד והוכנס למעצר באשמת ריגול עבור ארצות הברית.
הוא שוחרר כעבור כמה ימים, אולם סירב לחזור לתפקיד סגן ראש הממשלה.
בפברואר 2005, בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר הגיש תביעה נגד פרישיץ' באשמה שניצל את תפקידיו בצבא היוגוסלבי, כדי לחמש מיליציות קיצוניות שביצעו פשעי מלחמה בקרואטיה ובוסניה.
בניגוד לבכירים יוגוסלבים אחרים, פרישיץ' בחר לנסוע להאג כדי לעמוד למשפט ולהתמודד עם ההאשמות.
ב-6 בספטמבר 2011, הסתיים המשפט.
פרישיץ' הואשם בפשעים כנגד האנושות, ונגזרו עליו 27 שנות מאסר.
פרישיץ' ערער על גזר הדין, וב-28 בפברואר 2013 התקבל הערעור שלו.
בית המשפט קבע שפרישיץ' אמנם ידע על הפשעים שביצעו חיילי הצבא הסרבי והמיליציות הכפופות לו, אולם לא הייתה לו אפשרות למנוע אותם.
ב-2021, בית משפט בבלגרד דן מחדש בפרשת הריגול מ-2002. בית המשפט מצא את פרישיץ' אשם במסירת סודות מדינה לארצות הברית, ונידון לשלוש שנות מאסר.
הוא ערער על גזר הדין, אולם בית המשפט דחה את הערעור, ואף החמיר את עונשו לארבע שנים.
מון שרי הוא שם מותג ידוע בינלאומי של חברת פררו האיטלקית עבור מוצר קונדיטוריה שוקולד.
הביטוי בצרפתית "mon chéri" הוא בעברית "יקירי" או "יקירתי".
המוצר "מון שרי" הוא שילוב עטוף יחיד המורכב מ"לב" של דובדבן (18% מהמוצר) צף בליקר (13% מהמוצר) ומכיל בית שוקולד מריר (69% מהמוצר).
כל פרלין כזה מכיל 46 קילוקלוריות וארוז בעטיפה אדומה/ורודה.
Mon Chéri הופיע לראשונה באיטליה ב-1956. משנת 1960 הוא יוצר ושווק בשוק הצרפתי והאנגלי, ומשנת 1961 בשוק הגרמני.
השם נבחר כהתייחסות לאורח החיים הצרפתי ואומץ במהירות כשם מותג לשוק הבינלאומי.
מונא מוחמד מחמוד אל-ח'לילי היא פמיניסטית פלסטינית, המכהנת מאז מרץ 2024 כשרה לענייני נשים בממשלת מוסטפא.
אל-ח'לילי נולדה בביירות ב-1964. היא סיימה את לימודי התיכון ב-Saint Severius College בשנת 1983. מחזיקה תואר בתקשורת מהמכון למדיה בתוניסיה ותואר במנהל ומדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה אל-קודס.
היא כיהנה כמזכ"לית האיחוד הכללי של הנשים הפלסטיניות בין השנים 2009 ל-2024. בין תפקידיה, הייתה אל-ח'לילי מנהלת במחלקה ליחסים לאומיים ובינלאומיים (1994 – 1996); מנהלת משרד המזכירות הכללית של ההתאחדות הכללית של האישה הפלסטינית (1996 – 2008), וכיהנה כחברה במועצה הלאומית הפלסטינית ובמועצה המרכזית של אש"ף.
היא חברה בוועדת פרס יאסר ערפאת על הישגים המוענקים על ידי .
ב-31 במרץ 2024 הושבעה אל-ח'לילי לתפקיד השרה לענייני נשים באל-בירה.
מוֹנָאדָה (מיוונית μονάς, "מוֹנָא֫ס", יחידה) היא מושג שטבע הפילוסוף הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ, כיחידה הראשונית בפילוסופיה שהציג.
המונאדה אינה חומרית, אינה ניתנת לחלוקה, ואינה משפיעה על מונאדות אחרות או מושפעת מהן.
דוגמה אחת למונאדה היא נפש האדם.
לייבניץ השתמש במושג זה כדי להסביר את העולם, תוך כדי התמודדות עם קשיים מרכזיים שעלו בתאוריות פילוסופיות מאז דקארט.
לייבניץ לא היה דואליסט, בשונה מאנשי המדע בני זמנו אשר אימצו ללא היסוס את טבע החומר כפי שהציע רנה דקארט.
הוא ביקר את משל השעווה , העומד בבסיס ההנחות הקרטזיאניות, באמצעות ניסוי מחשבה זנוני.
דקארט ביקש להראות כי החומר מטבעו הוא עצם שתכונתו המהותית היא התפשטות בחלל, וכן כי הוא כפוף לחוקים גאומטריים ופיזיקליים.
על סמך הנחות אלו טען לייבניץ כי אם החומר גאומטרי, ביכולתו להתחלק לאין־סוף יחידות שכל אחת מהן חסרת נפח, כשם שהקו הגאומטרי ניתן לחלוקה; כך ייוותרו מהחומר רק נקודות אידיאליות נטולות עובי.
ואילו לפי קביעת דקארט, לא ניתן להניח את קיומן של הנקודות הבסיסיות כנקודות חומריות, שהרי, כפי שקבע דקארט, ההתפשטות היא תכונתם הבסיסית של הגופים הפיזיקליים, ועל כן מוכרח כי לכל פיסת חומר יהיה נפח, דבר שאינו מתקיים באותן יחידות ראשוניות ואידיאליות.
לשון אחר: מן הצד האחד החומר גאומטרי, ולכן בעל יחידות יסודיות חסרות נפח, ומן הצד האחר המונח "חסר נפח" סותר את היות החומר "יש" מתפשט בטבעו.
תשובתו של לייבניץ לסתירה זו היא שכל עוד נניח את קיומם של עצמים מתפשטים גאומטריים, יהא עלינו להסכים שהם בעלי יחידות ראשוניות נטולות התפשטות, והן בתורן אינן עשויות להיות חומריות, כיוון שחומר מוגדר על ידי דקארט כ"יש" מתפשט.
לכן לא נותר אלא לקבוע כי היחידות העומדות בבסיס הגופים אינן חומריות כלל, אלא דווקא רוחניות.
מכאן מסיק לייבניץ את המסקנות דלהלן:
היחידה הראשונית, שתיקרא מעתה "מונאדה", אינה חומרית ואינה בעלת נפח.
הגופים החומריים נוצרים על ידי צירוף של מונאדות, הווי אומר: צירוף של מונאדות עשוי להיות בעל נפח.
המונאדה, מתוקף תפקידה כיחידה בסיסית, אינה ניתנת לחלוקה, ועל כן אין לה פנים או חוץ, והיא אינה מקיימת קשר סיבתי עם מונאדות אחרות – "למונאדה אין חלונות".
היציר המונאדי מרכיב גם את נפש האדם, ועל כן הוא בעל תכונות כמו רצון או מחשבה.
מסקנות 1 ו־2 נובעות בבירור מן הטיעון שהוצג, ועל כן אינן זקוקות לביאור מיוחד, מה שאין כן בכל הנוגע למסקנות 3 ו־4.
בהיסק 3 לייבניץ מערב טיעון נוסף, המובע למשל בחיבורו Primae veritates ("אמיתות ראשונות", כאן בתרגום לאנגלית):
לייבניץ מזכיר כאן, גם אם כבדרך אגב, את סיבת התעקשותו לשמור על האינטראקצייה הסיבתית מחוץ למערך המונאדי.
כדי שקשר בין שני מאורעות יהיה זכאי לכינוי "קשר סיבתי", על "מקשר" כלשהו לתווך בין המשפיע למושפע.
כיוון שכל דבר המופרש מן העצמים המוגבלים יגרום בהכרח איזה חסר בעצם שממנו הופרש, לא ניתן לראות כיצד מתאפשר הדבר ב"יש" שלא ניתן לחלוקה או לחיסור, כלומר במונאדה.
במילים פשוטות, עצם קיום הקשר בין גופים מעיד על חסר בגוף הקשור, וממונאדה לא ניתן להחסיר דבר; על כן מונאדה אינה מקושרת לרעותה.
בטענה 4 מסתמך לייבניץ על הנחות היסוד של הפילוסופיה הקרטזיאנית, שעל פיהן ישנם שני סוגים של עצמים רוחניים: העצם הבלתי־מוגבל (אלוהים) ונפשות האדם המוגבלות.
הנחה זו של דקארט נשענת, כנראה, על חוסר הצורך בעצמים רוחניים נוספים, כדי להסביר באופן מספק את התהליכים המתרחשים בעולם.
זאת מכיוון שכל התהליכים בטבע, כמו גם רגע הבריאה, מוסברים על ידי הסתמכות על הכוח האלוהי הבלתי־מוגבל.
על כן, כיוון שהאפשרויות העומדות לפני לייבניץ בנוגע לזהותן של המונאדות הן מועטות, עליו להסכים כי בהיותן של המונאדות מוגבלות, על כל אחת להיות נפש אדם בזעיר אנפין, על כל המשמעויות הנובעות מכך.
טענה זו מעוררת קושי גדול, מכיוון שהיא הופכת על פניה את הפיזיקה של המדע החדש, ובאבחה מחזירה אותה אל הטלאולוגיה האריסטוטלית, המעניקה לכל פיסת חומר שאיפות ורצונות משל עצמה.
על אף הודאתו של לייבניץ כי למונאדות ישנם רצונות ומחשבות, הוא מוסיף וסובר שפעולתן נקבעת מרגע בריאתן, ורעיון זה מאפשר שלא לפגוע במסקנות הפיזיקה הניוטונית בדבר חוקי הטבע האחידים.
לייבניץ משלב למעשה דטרמיניזם קיצוני בתורת המונאדות שלו, לאמור: פעולתה של המונאדה בכל רגע נקבעת אך ורק ממצבה ברגע הקודם, ולא ממצב המונאדות האחרות, שכן אין בין מונאדה לרעותה כל קשר סיבתי.
לייבניץ מסיק כי ברגע שבו נבראות המונאדות נקבעת פעולתן באופן מדויק לעד.
ניתן לומר כי כאשר האל בורא את המונאדות ו"מתכנת" את פעולותיהן, הוא מכוונן אותן שינהגו למראית עין על פי חוקי הפיזיקה, כלומר בצורה המתאימה לנוסחאותיהם, אף שאין ביניהן קשר סיבתי ועל אף היותן חושבות.
הרמוניה זו בין המונאדות היא מעמודי התווך של האופטימיות של לייבניץ, שראה בעולמנו .
לאחר שעמדנו על עקרונות המטפיזיקה של לייבניץ, עלינו לברר אפוא מה עמדתו בנושא האינטראקציה הפסיכו־פיזית.
ראשית, ניתן להבחין שעל אף כפירתו בשוני בין הגוף לנפש, בעיית האינטראקציה, או באופן פרטי יותר, בעיית ה"מקשר", תופסת מקום משמעותי ביותר בתורה המונאדית.
בעוד שעל הדואליסט להסביר "רק" כיצד ייתכן קשר בין העצם הרוחני לעצם החומרי, על לייבניץ מוטלת החובה, כפועל יוצא מדחייתו את הקשר הסיבתי בין המונאדות, לבאר כיצד תיתכן ההתאמה המפליאה בין פעולת כל העצמים שבעולם.
הפליאה מתעוררת מההתאמה בין הפעולות הנובעות מפעולות חלקיהם הבסיסיים של העצמים, הלא הם המונאדות, שאינן מקיימות אינטראקציה סביבתית.
על מנת לפתור קושי זה נעזר לייבניץ, כמו ניקולא מלבראנש, באל הכול־יכול.
אלא שבניגוד ל"הרמוניה הנקבעת בכל רגע" שהציע מלבראנש, לייבניץ טוען כי לאל אין צורך לכוון את המונאדות בכל רגע נתון, אלא די בכך שייצור אותן באופן המתאים וכבר יהיו כל פעולותיהן העתידיות קבועות וממילא מתואמות.
כלומר פעולתה של המונאדה היא דטרמיניסטית לחלוטין וכפויה עליה ממצב בריאתה הראשוני, כך שבכל רגע נתון היא נוהגת כאילו היא מקיימת קשרים סיבתיים עם מונאדות אחרות, בעוד שעל פי האמת, כל שמתרחש ביניהן הוא "הרמוניה קבועה מראש".
הסבר זה תקף גם ביחסי גוף–נפש, או ליתר דיוק, בין המונאדות המרכיבות את הגוף, ומונאדות הנפש, שכן, גם הן מכוונות באופן הרמוני הנדמה למראית עין כקשר סיבתי.
השפה המונגאסקית (במונגאסקית: Munegascu, בצרפתית: Monégasque) היא שפה המדוברת בנסיכות מונקו, אך איננה שפתה הרשמית של מדינה זו (השפה הרשמית בה היא צרפתית).
מונגאסקית היא אחד הניבים הליגוריים המדוברים גם באיטליה ובצרפת.
היא מדוברת כשפת אם על ידי מיעוט התושבים במונקו.
במאה ה־20 השפה כמעט יצאה מכלל שימוש בחיי היומיום, אך מאז 1970 נעשו מאמצים להחיות אותה, ובהם לימוד חובה בבתי הספר במדינה.
היא נכתבת על-פי כללים המבוססים על איטלקית, עם כמה הבדלים, כגון:
האות ü נשמעת כמו ü בגרמנית או u בצרפתית;
האות œ נשמעת כמו é בצרפתית;
האות ç, שאיננה קיימת באיטלקית, נשמעת כמו ç בצרפתית, כלומר, כ-ס'.
מונגו פארק היה מגלה ארצות סקוטי שחקר את יבשת אפריקה והיה האירופאי הראשון שהגיע לנהר הניז'ר.
מונגו פארק נולד במחוז סלקירקשייר בעיירה פאולשילס שעל נהר יארו, בסמוך לסלקירק.
פארק היה הילד השביעי בין שלושה-עשר אחים ואחיות במשפחה.
למרות שמשפחתו חיה בחווה חכורה, הוריו היו אמידים יחסית והקנו לפארק חינוך טוב.
מילדות הוא גדל על פי המסורת הקאלויניסטית.
בגיל 14 עבר פארק לגור עם דודו, תומאס אנדרסון, שהיה מנתח באדינבורו.
הוא התיידד עם בן דודו, אלכסנדר אנדרסון, ועם בת דודתו אליס, שאותה נשא אחר כך לאשה.
באוקטובר 1788 החל ללמוד בוטניקה ורפואה באוניברסיטת אדינבורו.
במהלך לימודיו הקדיש שנה בקורס ידיעת הטבע של פרופסור ג'ון ווקר (כימאי).
בתום לימודיו יצא לעבודת שדה בצפון סקוטלנד עם גיסו ג'יימס דיקסון, שהיה בוטניקאי בגני המוזיאון הבריטי, ואחד ממקימי החברה הלינאלית.
בינואר 1793, פארק סיים את לימודי הרפואה אחרי בחינה בעל-פה בלונדון.
בהמלצתו של דיקסון הוא התקבל לראיון אצל סר ג'וזף בנקס, נשיא החברה המלכותית.
בהמלצתו של בנקס הוא כעוזר למנתח על סיפונה של הווסטר, שהפליגה לבנגקולו שבסומטרה בפברואר 1793. הוא שב מהמסע במאי 1794, הוא הרצה בפני החברה הלינאנית ודיווח על מציאת זני דגים וצמחים חדשים בסומטרה.
האיגוד האפריקאי, היה ארגון בריטי שהוקם בשנת 1788, ושמטרתו הייתה לחקור את אפריקה.
שלושת החוקרים הראשונים ששלח האיגוד לא שבו; ביניהם היה מייג'ור דניאל היוטון, שנשלח ב-1790 לגלות את מקור נהר ניז'ר ולמצוא את העיר האגדית טימבוקטו.
האיגוד חיפש חוקרים צעירים חדשים שיואילו לצאת למסע גילוי ארצות מסוכן זה; פארק הציע את עצמו ונבחר לתפקיד בתמיכתו של בנקס.
ב-21 ביוני 1795 הגיע פארק לנהר גמביה והפליג כ-300 ק"מ במעלה הנהר עד לתחנת המסחר הבריטית המרוחקת ביותר בפנים הארץ - עיירה קטנה בשם פיסניה (Pisania), בה היו רופא ושני סוחרים לבנים.
הוא שהה שם מספר חודשים, למד את השפה המקומית וכן קדח במלריה כחודש.
ב-2 בדצמבר יצא לדרכו, מלווה על ידי שני מדריכים מקומיים, והחל לחקור את השטח הפנימי והלא מוכר של הארץ.
הוא חצה את צפון סנגל ועבר את האזור המדברי למחצה של קארתה.
בלודמאר הוא נכלא על ידי צ'יף מורי למשך ארבעה חודשים.
הוא ברח, כשברשותו רק סוס ומצפן כיס ב-1 ביולי 1796. ב-21 ביולי הגיע לנהר ניז'ר בסגו והיה לאירופאי הראשון שעשה זאת.
הוא המשיך בעקבות הנהר במורד הזרם 80 מיילים לסילה.
שם נאלץ לחזור על עקבותיו בעקבות מחסור במשאבים שיאפשרו לו להמשיך.
בשובו לקח נתיב דרומי יותר מזה שבחר מלכתחילה ונצמד אל הנהר עד במקו.
בקמליה הוא היה קורבן לשוד, ונותר כשלגופו מכנסיו וכובעו בלבד.
הוא חלה וחב את חייו לטוב ליבו של אדם אשר פתח בפניו את ביתו וטיפל בו שבעה חודשים.
בסופו של דבר הוא שב לפיסניה ב-10 ביוני 1797, ולאחר מכן לבריטניה ב-22 בדצמבר של אותה שנה.
בבריטניה, שקודם לכן איבדה תקווה לשובו של פארק, עוררו שובו ודיווחו על גילוי נהר ניז'ר התלהבות ציבורית גדולה.
בריאן אדוארדס כתב את תיאור המסע עבור האיגוד האפריקאי, ופארק עצמו פרסם דיווח בשנת 1799 תחת הכותרת "מסעות לפנים אפריקה" (Travels in the Interior of Africa).
הספר היה פופולרי עד מאוד, והוא זמין גם כיום בדפוס ובפרויקט גוטנברג.
עם חזרתו לפאולשילס, באוגוסט 1799, התחתן פארק עם אליסון, ביתו של מעסיקו הקודם, תומאס אנדרסון.
שתי הצעות ניתנו לו לעבור לניו סאות' ויילס בשליחות אך הוא דחה אותן.
באוקטובר 1801 עבר פארק לעיר הסקוטית פיבלס שם עבד כרופא.
בסתיו 1803 הוזמן פארק על ידי הממשלה להוביל משלחת נוספת לניז'ר, אבל יציאת המשלחת התעכבה.
במסגרת ההכנות לנסיעה שיפר את ידיעותיו בשפה הערבית באמצעות מורו סידי אמבאק בובי, יליד מוגדור.
במאי 1804 חזר פארק לפאולשילס, פגש שם לראשונה את וולטר סקוט והשניים התיידדו.
בספטמבר זומן פארק ללונדון לצאת למשלחת החדשה.
הוא נפרד מסקוט במשפט "סימנים עוקבים אחרי המחפשים אותם".
באותה עת אימץ פארק את התפיסה שניז'ר וקונגו הם ארץ אחת.
בזיכרון הדברים שנכתב לפני שעזב את בריטניה כתב:
המשלחת הפליגה מפורטסמות' לגמביה ב-31 בינואר 1805. פארק עמד בראש המשלחת, ולצורך כך ניתנה לו דרגת קפטן.
חברו וגיסו, ד"ר אלכסנדר אנדרסון, היה סגנו במשלחת, וקיבל דרגת לוטננט.
המשלחת כללה עוד את ג'ורג' סקוט, צעיר סקוטי שתפקידו היה לתעד את המסע באיורים; וכן קצין נוסף, שלושים וחמישה חיילים, שני ימאים, וארבעה או חמישה נגרים-בנאים.
כמו כן היו למשלחת מלווים מקומיים.
המשלחת, שיצאה לדרכה מגמביה באפריל, בתחילת עונת הגשמים, נתקלה בחיות בר כמו קרוקודילים, להקות זאבים טלואים ואף אריות, וחבריה חלו במלריה ודיזנטריה.
כאשר הגיע המשלחת לנהר הניז'ר באמצע אוגוסט, נותרו רק 11 מחברי המשלחת האירופאים בחיים.
הם שטו על הניז'ר מבמקו (היום בירת מאלי) לסגו (כיום במאלי) בסירות קנו שקיבלו מהשליטים המקומיים.
הם עצרו מעט אחרי סגו, בסנסנדיג (Sansandig), ופארק נערך להמשיך במורד הנהר לאזור שטרם חקר.
פארק נעזר בחייל היחיד שנותר ברמה בריאותית סבירה כדי לבנות סירה משתי סירות קנו.
לסירה שבנה העניק את השם סירת הוד מלכותה ג'וליבה (שמו הילידי של הניז'ר).
במהלך החניה בסנסנגיד מתו עוד מספר מאנשי המשלחת, כולל המאייר סקוט וסגנו וחברו של פארק, ד"ר אנגרסון.
אנשי הצוות שעלו לג'וליבה היו פארק, קצין אחד, שלושה חיילים אירופים (בהם אחד מעורער בנפשו), מדריך ושלושה עבדים.
בטרם נסעו נתן פארק לאייזאק, מדריך מקומי, מכתבים להעביר לגמביה ומשם לבריטניה.
במכתביו הביע את נחישותו למצוא את מקור הנהר או למות בניסיון.
באחד ממכתביו כתב כי "אם לא אוכל להצליח ביעד מסעי, לפחות אמות על הניז'ר".
לאשתו כתב שאינו מתכוון לעצור ולחנות עד שיגיע לחוף אליו ציפה להגיע בינואר 1806. הוא שלח לבריטניה גם את יומן המסע שלו עד לאותה נקודה.
שארית המשלחת שטה עוד כ-1600 ק"מ במורד הנהר.
בניגוד למנהגים המקומיים (ובניגוד למנהגו שלו בעבר), סירב פארק להעניק מתנות לילידים שבשטחיהם עבר.
המשלחת הותקפה מספר פעמים על ידי הילידים, כנגדם התגוננו פארק ואנשיו בנשק חם.
הם התקשו בניווט בזרמי הנהר הלא מוכרים, ובסופו של דבר נתקעה סירתם על סלע, והותקפה בקשת וחץ ובכידונים.
פארק ושלושת האירופאים הנותרים קפצו למים, ויש להניח שטבעו.
הניצול היחיד היה אחד העבדים, שאף שוחרר על ידי המנהיגים המקומיים.
העדויות לסיפור סופה של המשלחת הן מפיו של מלווה מקומי שהפליג איתה במקצת מהמקטע האחרון, ושל אותו עבד ששרד.
הסיפור אושר בהמשך על ידי מחקריהם של היו קלפרטון וריצ'רד למון לנדר.
הם הצליחו לאתר ספר אסטרונומיה של המשלחת, שנשמר משום שנתפס כספר קודש, ואבנט לחרב.
עם זאת המסתורין המשיך לאפוף את קיצו של פארק והיו שהאמינו שהוא נותר באפריקה, שבוי או אולי חופשי.
ב-1827 נחת תומאס, בנו השני של פארק, על חופיה של גינאה בכוונה לעשות את דרכו אל בוסה שם האמין כי אביו שבוי.
עקבותיו אבדו, וככל הנראה מת ממלריה.
אלמנתו של פארק, אליסון, נפטרה ב-1840.
אחד מצאצאיו הישירים של פארק הוא הסופר הקנדי פרופסור אנדרו פרייס-סמית' אשר כתב רבות על בירוא יערות ופיתוח באפריקה הדרומית.
מסעותיו של מונגו פארק בניז'ר עומדים בליבו של הרומן Water Music, שנכתב על ידי ט.
החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד מעניקה מדי שנה את מדליית מונגו פארק לכבודו של פארק.
מונאדירה (בגאורגית: მონადირე, מילולית: "צייד") הייתה יחידה חצי-צבאית חמושה שפעלה בעמק קודורי שבאבחזיה.
היחידה נוסדה בשנת 1992, במהלך מלחמת אבחזיה, בהנהגתו של אמזר קוויציאני, לוחם ממוצא סוואני.
המיליציה הנהיגה את ההגנה הגאורגית על עמק קודורי כנגד כוחות הבדלנים האבחזים עד שפורקה מנשקה בכוח ביולי 2006.
לאחר מלחמת אבחזיה, בשנים 1992–1993, נותר עמק קודורי החלק היחיד מאבחזיה שהיה בשליטת גאורגיה.
אולם השליטה על העמק בפועל הייתה בידי המיליציה של קוויציאני.
לממשלת טביליסי לא הייתה שליטה אמיתית על האזור.
המיליציה של קוויציאני, מיליציית מונאדירה, הוגדרה כגדוד ומנתה מאות אחדות של לוחמים.
ב-25 ביולי 1998 הוכפף הגדוד למשרד ההגנה של גאורגיה.
ממשלת גאורגיה תקצבה את הגדוד ותמיכה סוציאלית לתושבי האזור.
באפריל 2005, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, החליט משרד ההגנה של גאורגיה, להפסיק לממן את המיליציה ולפרק אותה.
סירובו של קוויציאני לפרק את המיליציה מנשקה הייתה העילה למבצע הגאורגי בקודורי עילית, באוגוסט 2006. המבצע הגאורגי כלל, על פי הצהרת ממשלת גאורגיה, כוחות שיטור בלבד, אולם מקורות רוסיים ואבחזיים טוענים כי היו גם כוחות צבאיים, שהשימוש בהם הפר את הפסקת האש והפרדת האש מה-14 במאי 1994, ופרוטוקול מאי 1998.
השלטונות הגאורגיים אמרו כי מעבר לעובדה שאין שליטה בפועל על העמק הרי שמדובר בחבורת פושעים.
שר ההגנה הגאורגי באותם ימים, איראקלי אוכרואשווילי, הצהיר כבר באפריל 2005, כי .
נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, הגדיל ואמר כי מדובר ב.
מונבז השני או מונבז המלך, היה בנם של הלני המלכה ומונבז הראשון, מלך חדייב.
הוא התגייר כמו אמו ואחיו הצעיר, זוטוס השני.
לאחר מותו של אחיו זוטוס, בערך בשנת 54 לספירה, מונבז הפך למלך חדייב.
תאריך מותו אינו ידוע, אך ידוע שהוא שלט כמלך בזמן המרד הגדול ברומאים (70-66 לספירה), ואף שלח סיוע למורדים היהודים נגד האימפריה הרומית.
ההיסטוריון דיו קסיוס מזכיר בספרו את מונבז, אולם בדומה לטקיטוס, אינו מזכיר את התייהדותה של שושלת המלוכה של חדייב.
במשנה מסופר שמונבז עשה ידיות מזהב לכל כלי יום הכיפורים בבית המקדש.
בתוספתא ובתלמודים מסופר על צדקותו הגדולה במצוות צדקה, הון עתק שירש מאבותיו בזבז עבור כך, ונימק: .
התנא מונבז, מתלמידי רבי עקיבא, היה אולי אחד מצאצאיו.
מונא יחיא היא אומנית וסופרת.
מונא נולדה וגדלה בבגדאד למשפחה יהודית.
יחד עם הוריה ועם אחיה היא ברחה בשנת 1970 מפני השלטון הצבאי של אחמד חסן אל-בכר לאיראן, כעבור שנה לישראל.
היא שירתה בצה"ל בין השנים 1972 ל-1974. לאחר מכן למדה באוניברסיטת תל אביב פסיכולוגיה וצרפתית.
בשנת 1980 היא סיימה את לימודיה כפסיכולוגית קלינית, והחלה לעבוד במקצוע בתל אביב.
בשנת 1985 היא היגרה לגרמניה ולמדה בקאסל אומנות.
כשהחיפושיות האפורות השתלטו על בגדאד
בשנת 2000 היא פרסמה רומן בלונדון תחת הכותרת „When the Grey Beetles Took over Baghdad", ובו היא מתארת את חיי הבורגנות היהודית בבגדאד של שנות השישים, מזווית ראייה של מתבגרת.
לתוך העולם הוורוד של משחקים וריחות שוק ושחייה בנהר החידקל מתפרצת מהפכה שלא מבשרת טובות.
הרומן תורגם עד כה לגרמנית, צרפתית ויצא לאור גם באמריקה.
יחיא מסבירה שכתבה את הרומן באנגלית: "אנגלית אף פעם לא פצעה אותי כמו הערבית וגם אין לה יומרה כמו העברית."
בשנת 2001 זכתה מונא יחיא בלונדון ב-"Jewish Quarterly Wingate Prize", שבו זכו בין היתר גם אתגר קרת, דויד גרוסמן ועמוס עוז.
ב-2023 יצא הספר לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
מונגו ג'רי (באנגלית - Mungo Jerry) היא להקת רוק בריטית שפעלה בתחילת שנות ה-70 הידועה בלהיטה In the Summertime.
הלהקה הוקמה בשנת 1970 בבריטניה, ובהרכבה חברו ריי דורסט, שהיה הזמר הראשי, וכן ניגן בגיטרה ובמפוחית, נגן הבאנג'ו פול קינג, הקלידן קולין ארל ונגן הבאס מייק קול.
לאחר הצלחתם הראשונית, שלוותה במספר להיטים ובראשם "In the Summertime" התפרק ההרכב המקורי של הלהקה בשנת 1972. דורסט המשיך להקליט עם הרכבים שונים ששמרו על השם "מונגו ג'רי" בווריאציות שונות, במשך שנים רבות לאחר מכן.
הלהקה ידועה אף בשיתוף הפעולה שלה עם היוצר הישראלי מיקי גבריאלוב ולהקתו "ג'ריקו ג'ונס" (שאף הקליטה קאבר לשירו - Time is now).
מונא מארון היא פרופסור ערבייה-ישראלית לפסיכולוגיה, עוסקת בחקר המוח - נוירוביולוגיה של למידה וזיכרון וחקר רגשות, ורקטור אוניברסיטת חיפה.
בעבר כיהנה כראש החוג לנוירוביולוגיה באוניברסיטת חיפה, וכסגנית נשיא אוניברסיטת חיפה ודיקנית למחקר ופיתוח (2022-2024).
האישה הראשונה מהכפר שלה, עספיא, אשר סיימה דוקטורט והיא הפרופסור הערבייה הראשונה למדעי המוח בישראל.
מארון היא הערבייה הראשונה בישראל שהתמנתה לתפקיד רקטור
מארון נולדה בעספיה, ישראל, למשפחת מארון ערבית-נוצרית, מרונית משכילה שרוב בניה ובנותיה רכשו תארים אקדמיים.
הוריה, לויס ונביהה חוא מארון, גרים בעוספיה, שם גדלה יחד עם אחיותיה לטיפה, וסילה ומנאל.
מארון למדה בבית הספר היסודי ובחטיבת הביניים בבית ספר אורט בעספיה, ובתיכון בבית הספר הערבי-אורת'ודוקסי בחיפה.
מארון למדה לימודים גבוהים באוניברסיטת חיפה.
ב-1992 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ואנגלית, ב-1996 תואר שני במגמה לפסיכוביולוגיה בחוג לפסיכולוגיה ובשנת 2000 סיימה את התואר השלישי בפסיכוביולוגיה.
את הפוסטדוקטורט עשתה בצרפת באוניברסיטת PARIS XI, במעבדה לחקר הלמידה וזיכרון ORSAY FRANCE-NAMC.
בשנת 2024 נבחרה כחברת הסגל האקדמי הערבייה הראשונה בישראל למינוי בתפקיד רקטור
מארון חוקרת את הבסיס העצבי של הפרעת חרדה פוסט-טראומה במודל מעבדתי בחולדה.
במסגרת מחקריה על האפשרות למחוק זיכרונות של פחד פיתחה חסם שניתן בהזרקה.
חסם זה מונע את הפעלתה של המולקולה AKT, שיש לה תפקיד מכריע בתהליכים המשפיעים על היווצרות הזיכרון.
כאשר מולקולה זו אינה יכולה לפעול, לא נוצרת תגובת פחד.
יותר מכך, הזרקה חד פעמית של החסם בחלון זמן ספציפי יכולה למחוק זיכרון של פחד ספציפי, ולמנוע את ההופעה מחדש של תגובת הפחד.
טיפול זה יכול לסייע בטיפול בתסמונת פוסט טראומתית.
מארון שוקדת גם על מחקר פרה-קליני הבודק אם לחומר מסוים יש יכולת למחוק זיכרונות טראומטיים, בתקווה לתרגם בסופו של דבר את הממצאים לצורך מציאת פתרון עבור חולים הסובלים מהפרעה טראומטית.
המחקר גילה כי הזרקת חומר זה לחיות יכולה לבטל זיכרון של פחד, וכי קיימים הבדלים התפתחותיים במנגנונים המווסתים זיכרון של פחד בגורים, בהשוואה לחיות בוגרות.
מכאן ניתן להניח שגם אצל בני אדם יידרשו טיפולים שונים עבור ילדים ועבור מבוגרים.
משתתפת פעילה ב"ימי המוח", הנערכים בישראל כל שנה, בעיקר בתחום הגברת המודעות למדעי המוח בבתי ספר ערביים.
הייתה חברה בעמותת אל-מראם, שמטרתה להגביר מודעות של תלמידים ערביים לנושאים מדעיים.
כיהנה כחברה בוועדת שיפוט של מלגת נשיא המדינה פרס, 2013 במדעי המוח.
השתתפה בסרט מטעם האיחוד האירופאי לעידוד בנות לפנות לקריירה מדעית.
מארון מקדמת השכלה גבוהה בחברה הערבית וחונכת נערות מצטיינות
בין 50 הנבחרות ברשימת אשת השנה מטעם ליידי גלובס, 2013. הייתה לאישה הערביה הראשונה בישראל שזכתה לתואר זה בתחום מדעי החיים והטבע.
נבחרה למס' 48 ברשימת העיתון פורבס של "50 הנשים החזקות בישראל 2014".
נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל, עי העיתון גלובס - Globes 2023
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה לשנת 2023
מונאל ההימלאיה (שם מדעי: Lophophorus impejanus), או מונאל נוצץ, הוא מין דמוי תרנגול צבעוני מהסוג מונאל, החי בהרי ההימלאיה הגבוהים והוא הציפור הלאומית של נפאל.
מין זה מקושט ובוהק מאוד, ראשו הירוק והבוהק מעוטר בזוג ציצות, נוצותיו בצבע אדום-נחושת על העורף, הכנפיים בצבעי צהוב, ירוק כהה, סגול וכחול והזנב גם נחושת.
לעומתו הנקבה אפורה ובעלת צבעי הסוואה והיא גם קטנה ממנו בהרבה.
המונאל נפוץ ביערות הרריים, ערבות וצוקים במדינות הבאות: אפגניסטן, פקיסטן, חבל קשמיר, הודו, נפאל, דרום טיבט, בהוטן וככל הנראה גם בבורמה.
מונאל (שם מדעי: Lophophorus), או לופפור, הוא סוג של דמוי תרנגול ממשפחת הפסיוניים.
סוג זה מצוי במזרח אסיה ותת-היבשת ההודית, בעיקר באזורים הרריים כמו בהימלאיה.
המונאל הוא עוף צבעוני בעל ציצה על ראשו, ראשים ירוקים וזנבות מעוטרים.
הזכרים גדולים ומקושטים יותר מהנקבות שמטפלות בצאצאים.
כמו מיני תרנגולאים רבים, הם שוכנים בעיקר על הקרקע וממעטים לעופף.
מונא חוא היא שחקנית ומוזיקאית ערבייה-ישראלית זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט הקולנוע "לא פה, לא שם" של מייסלון חמוד.
חוא נולדה בחיפה בשנת 1989. בילדותה למדה במגמת תקשורת בבית ספר נזירות נצרת, לצד לימודי מוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון בחיפה.
בשנת 2008 התפרסמה כשהשתתפה בביצוע גרסה ערבית לשיר "חבר ערבי", אשר היווה בעצמו מעין גרסת כיסוי של להקת באגו דאגו לשיר "American Boy" של אסטל וקניה וסט.
בשנת 2012, בשנה שסיימה את לימודיה בבית הספר למשחק בית צבי, לוהקה לתפקיד קטן בתור כלה בסרט הישראלי "להישאר בחיים" של הבמאי ערן ריקליס בו כיכב השחקן האמריקאי סטיבן דורף.
שנה לאחר מכן, שיחקה בסרטו של האני אבו אסעד "עומאר" אשר היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2014 כיכבה בתור אחת הדמויות הראשיות בסדרה הקומית של ערוץ 1 "מי נתן לך רישיון?" שיצרו דניאלה דורון (שגם כתבה את הסדרה), טליה לביא ומיכל ויניק.
בסדרה, היא גילמה את חנין, סדרנית בתחנת המוניות של אבא שלה, שהחלום שלה הוא לנהוג במונית.
באותה שנה שיחקה בסדרת הדרמה הרפואית "מתים לרגע" של HOT, בתור ראניה, אחותה של אסמא (מאיסה עבד אלהאדי).
שיחקה גם בסרט הדרמה-קומי "זינוק בעלייה" בתור מילנה.
בשנת 2015 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "פאודה" שיצרו אבי יששכרוף וליאור רז עבור yes; גילמה את דמותה של אמאל חאמד, ארוסתו של באשיר, אחיו הקטן של אבו אחמד.
באותה שנה השתתפה במחזמר "המלך ואני" בתפקיד טופ־טים, הנערה מבורמה.
בשנת 2016 הופיעה בתפקיד לילא, עורכת דין צעירה, בסרט הקולנוע "לא פה, לא שם" שכתבה וביימה מייסלון חמוד.
על תפקיד זה זכתה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2018 דיבבה בסרט האנימציה הנורווגי "המגדל" מאת הבמאי מאטס גרורוד שעלילתו מתרחשת במחנה הפליטים בורג' אלברג'נה בביירות.
הסרט היה מועמד לפרס לומייר לסרט האנימציה הטוב ביותר לשנת 2020.
בשנת 2019 הייתה השחקנית הראשית בסדרה "מונא", שעלתה בכאן 11, בבימוי אורי סיון ותסריט של מאיה הפנר.
שיחקה גם בסרט הקצר "סיבות" בבימויה של רוקיה סבאח, ובסרט הדרמה של נג'ווא נג'אר "בין גן עדן לאדמה".
בשנת 2020 גילמה את דמותה של היבא אל-נאסר, חוקרת ב (מח"ש) בסדרת הדרמה המשטרתית "מנאייכ", ששודרה בערוץ כאן 11. שיחקה גם בסרט קצר בהפקה בריטית-פלסטינית "Nowhere" שם גילמה צעירה פלסטינית, שעוזבת את הגדה המערבית בחיפוש אחר אחיה האבוד, שהיא מקווה שיהווה את כרטיס הכניסה שלה לחיים חדשים.
שיחקה בהמשך לצד עלא דקה בסרט הקצר "האישה מבר בלו" שביים וכתב ג'לאל מסארווה.
בשנת 2022 שיחקה בתור יסמין בסרט הדרמה "הפילגש" בבימויה של מעיין ריף.
בהמשך, כיכבה בסרט הדרמה-קומי הבריטי-פלסטיני "סוף שבוע בעזה" (אנ') של הבמאי יליד נצרת – באסיל חליל; המגולל את סיפורם של אזרח בריטי (סטיבן מנגן) שמגיע לבקר את חברתו הישראלית-יהודייה, קרן, אותה מגלמת חוא, והשניים נאלצים לברוח למקום היחיד שלא התפשט בו וירוס קטלני, רצועת עזה.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הנעורים שיצר סייד קשוע עבור כאן חינוכית ומכאן 33, "מדרסה", בתור המורה המחליפה אמירה פדילה.
באותה שנה גילמה בסרט הפלסטיני הדובר אנגלית "A House in Jerusalem" את דמותה של נורית, וכיכבה בסרט הדרמה הירדני "Inshallah Walad" של הבמאי אמג'ד א-רשיד, בתור אלמנה המדמה היריון כדי להימנע מפשיטת רגל.
מונא מחמודנז'אד (בפרסית: مونا محمودنژاد; 10 בספטמבר 1965–18 ליוני 1983) הייתה נערה איראנית אשר נעצרה והוצאה להורג על ידי השלטונות האסלאמיים בשיראז, איראן, בגלל השתייכותה לדת הבהאית.
מונא מחמודניז'אד נולדה בעשירי לספטמבר 1965 בצנעא שבתימן.
מונא הייתה בת שנייה להוריה ידואללה ופרחונדה, ואחות לטאראנה אשר עזבו את חייהם הנוחים באיראן על מנת שהאב, שהיה מאמין בהאי מסור, יפיץ את האמונה הבהאית בתימן.
בארבע שנותיה הראשונות גדלה מונא בתימן, עד שבשנת 1969 גירשו השלטונות התימנים את כל הזרים מארצם.
כך, על אף תשוקתו של האב להמשיך את שליחותו בתימן, הוא נאלץ לשוב עם משפחתו לאיראן.
במשך מספר שנים נדדה המשפחה בערים שונות באיראן, ובשנת 1974 השתקעה לבסוף בעיר שיראז, המקודשת עבור המאמינים הבהאים מכיוון שנולד בה אחד מעמודי התווך של הדת- הבאב.
בשיראז המשיך ידואללה, אביה של מונא, בשליחותו ושימש את הקהילה הבהאית כנבחר ציבור והיה ממונה על גופים מנהליים שונים.
מונא חונכה על ידי הוריה לצניעות ורגישות.
תכונות אלה, אשר היו מוערכות בקהילה הבהאית, התקבעו באופייה כבר מגיל צעיר והגברו עם השנים עד שבנעוריה היא קיבלה את הכינוי "המלאך של שיראז".
מונא הייתה תלמידה מצטיינת בבית ספרה והתבלטה בלימודיה ובציוניה, נוסף על אהבה גדולה שהרעיפה על הסובבים אותה.
אמונתה הדתית של מונא הייתה כה עמוקה עד שלעיתים קרובות התעוררה בשעות לילה מאוחרות על מנת לערוך מדיטציה.
בשנת 1980 בסמוך ליום הולדתה ה-15 של מונא, היא התייצבה מול ועדת החינוך הבהאית וביקשה להגשים את חלומה להפוך למורה.
כאשר בקשתה נדחתה על ידי הוועדה עקב גילה הצעיר קיבלה זאת מונא באופן קשה והתאכזבה מההחלטה.
אולם, מיד לאחר יום הולדתה התייצבה שוב בפני הוועדה, והפעם בקשתה התקבלה.
וכך, בגיל 15 היא החלה לעבוד כמורה במקביל ללימודיה בתיכון.
תלמידיה היו ילדים בהאים צעירים, ושיעוריה כללו תכנים לימודיים על הדתות הגדולות, על פיתוח רוחני, ועל חינוך לנתינה למען הקהילה.
בנוסף, עודדה מונא את תלמידיה להביא לידי ביטוי את כישרונותיהם, ולימדה אותם להעריך את השלום בין בני אדם ואת יופיו של המגוון האנושי.
לאורך שנים רבות סבלו הבהאים באיראן מרדיפות שנעשו הן על ידי המוסלמים והן על ידי שלטון השאה.
אולם, המהפכה האיראנית החמירה את הרדיפות והגבילה את זכויותיהם וחייהם של הבהאים.
אט אט חלחלו הגזירות והתפשטו לכל תחומי החיים.
האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ומאמיניו לא הסתפקו בהגבלות הללו, והחלו להוציא להורג רבים ממנהיגי הקהילה הבהאית.
ב-23 באוקטובר 1982, לאחר חודשים בהם גל המעצרים התרחב, ומנהיגים ומאמינים בהאים מכל קצוות המדינה הוצאו להורג, גם תורם של מונא ואביה הגיע.
בשעה שבע וחצי בערב, בעת ששהתה בבית עם הוריה, נקשו על דלתם ארבעה אנשי משמרות המהפכה האסלאמית והודיעו להם כי התבקשו על ידי התובע הציבורי של שיראז לערוך חיפוש בביתם.
לאחר שתם החיפוש בבית, נלקחו מונא ואביה למעצר, וניירות ומסמכים שנמצאו בו הוחרמו.
מלבד מונא ואביה, נעצרו באותו הלילה ובימים שאחריו עוד כארבעים בהאים משיראז.
בעיניים מכוסות הם הובאו לבית המעצר של המהפכה "ספאה", שם הופרדו לאגפים נפרדים.
במשך חודש מונא הייתה כלואה בבית המעצר מנותקת ממשפחתה ומהעולם שבחוץ, עד שבסופו של דבר קיבלה אמה רשות לבקרה.
בשל דתה של מונא, היא זכתה ליחס משפיל ביותר מצד רשויות בית המעצר.
מכיוון שהיא, כמו כל הבהאים באיראן, סווגה ככופרת, ולכן כמלוכלכת, נמנעו הסוהרים מלבוא עמה אף במגע הפיזי המזערי ביותר.
כאשר נאלצו להוביל אותה לחקירותיה מכוסת עיניים, הם עשו זאת באמצעות עיתון מקופל לשניים בצורה כזו שמונא והסוהר אחזו כל אחד בקצהו האחר של העיתון על מנת להימנע ממגע.
ב-29 בנובמבר 1982, לאחר שלושים ושמונה ימים בכלא ספאה, הועברה מונא יחד עם עצורות בהאיות נוספות לכלא עאדלאבאד השוכן גם הוא בשיראז.
הכלא החדש היה מלוכלך יותר מהקודם, והאסירות נכלאו בקבוצות של שלוש נשים בתא עם מיטה אחת כך שנאלצו לשכב לישון על רצפה.
למרות התנאים הירודים במעצר והקושי הנפשי והפיזי אשר חוו האסירות, נותרה מונא איתנה ברוחה.
המעבר מבית המעצר ספאה לכלא עאדלאבאד לא דווח למשפחות האסירות ואמה של מונא התוודעה לכך רק לאחר שבאה בעת ביקור המשפחות לבית המעצר ספאה.
בדומה לשאר האסירים הבהאים, מונא הייתה כפופה להליך בעל ארבעה שלבים של חקירות שתוצאתם הייתה עשויה להיות שחרור וזיכוי או הוצאה להורג.
בחקירות הללו ניסו החוקרים מטעם המהפכה האסלמית לשכנע את מונא לכפור באמונתה הבהאית ולהצהיר על שקריותה.
למרות איום המוות שריחף מעל לראשה ולמרות החקירות המתמשכות והעינויים שעברה, סירבה מונא לשתף פעולה עם רצונותיהם של המולות והשופטים שנפגשו עמה, והצהירה בגאווה על אמונתה הבהאית העמוקה ועל מסירותה הבלתי מתפשרת לדתה.
לאחר החקירות, מונא נמצאה אשמה בהאשמות שונות הקשורות לאמונתה ופעילותה הדתית כמו גם האשמות בדבר שיתוף פעולה לכאורה של הבהאים עם הציונים.
גזר הדין שניתן למונא היה הוצאה להורג.
במשך כל אותו הזמן, ובמקביל לחקירותיה של מונא, פעלה אמה למען שחרורה של בתה.
הרשויות בספאה הורו לשחרר את מונא בערבות, ולאחר מאמצים רבים עלה בידה של אמה לגייס את סכום הכסף הדרוש, אשר עלה בהדרגה.
אולם, באמצע ינואר 1983, כאשר הגיעה לבית הכלא עאדלאבאד עם מסמכי השחרור של מונא, לאחר ששילמה האם את הערבות בפני התובע הכללי של שיראז, היא נעצרה באשמת חברותה ב"וועד הפעילות הסוציאלית הבהאית" תשע שנים קודם לכן.
אמה של מונא נכלאה למספר חודשים יחד עם בתה, ושוחררה ב-13 ביוני 1983.
חמישה ימים לאחר שחרורה של האם מעאדלאבאד, ב-18 ביוני 1983, נלקחה מונא באישון לילה, יחד עם עוד תשע אסירות בהאיות למגרש גולף בעיר, שם הן הוצאו להורג בתלייה.
מונא, בת שבע עשרה וחצי במותה, הייתה הצעירה ביותר מבניהן.
אחד השומרים אשר היה נוכח בהוצאה להורג העיד כי מונא ביקשה להיות האחרונה, וכי עד שהגיעה תורה התפללה על נשמותיהם של האנשים אשר הוציאו להורג את חברותיה.
הנשים שהוצאו להורג יחד עם מונא הן:
אח'תר סאבת (19 או תחילת שנות העשרים)
סימין סאברי (תחילת שנות העשרים)
גופתה של מונא, כמו גופותיהם של בהאים אחרים, מעולם לא נמסרה למשפחתה.
היא נקברה בסתר בבית הקברות הבהאי של שיראז, אשר נהרס על ידי משמרות המהפכה בשנת 2014. לפי הערכות שונות, לאורך השנים נטמנו בבית הקברות למעלה מתשע מאות מאמינים בהאים שהוצאו להורג על ידי השלטונות האסלאמיים.
סופה הטרגי של מונא, והוצאתה להורג בצעירותה הפכו לסמל של רצח חפים מפשע עבור הקהילה הבהאית באיראן.
סיפורה של מונא היווה נושא למספר יצירות אמנות.
בשנת 1985 הוציא המוזיקאי הקנדי דאג קמרון קליפ רשמי המציג את סיפורה של מונא, ומוחה כלפי רדיפות הבהאים באיראן.
בספטמבר 2002 יצא לאור המחזה "שמלה חדשה למונא" אשר נכתב על ידי מרק פרי ומתאר גם הוא את חייה ומותה של מונא מחמודניז'אד.
מֻנאפִקוּן (ערבית: منافقون) הם אנשים אשר מוזכרים בקוראן ככאלו אשר כלפי חוץ מתנהגים ונראים כמוסלמים, בעוד שבתוך נפשם הוא מסתירים את העובדה שהם למעשה אינם מוסלמים, וזאת על מנת לפגוע בקהילה האסלאמית.
משמעותו המילולית של מושג זה היא "צבועים", או "דו-פרצופיים".
צורת היחיד היא מֻנאפִק (منافق), והצביעות עצמה נקראת נִפאק (نفاق).
מונאי (בהונגרית: Monaj) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
מונגו היא עיר בזמביה, המשמשת כבירת המחוז מחוז המערב ובירת הנפה מונגו .
מונגו נמצאת כ-120 ק"מ מהגבול עם אנגולה, כ-260 ק"מ מהגבול עם נמיביה וכ-542.7 ק"מ מבירת זמביה, לוסקה.
העיר נמצאת ליד הכבישים M9 ו-M10. בנוסף, ליד העיר נמצא שדה התעופה מונגו .
מאז 14 ביוני 1997, העיר היא מושבו של הבישוף הקתולי.
מונאר (במלאיאלאם: മൂന്നാർ, באנגלית: Munnar) היא עיירה במדינת קרלה, הודו, אשר ידועה בזכות מטעי התה הרבים בשטחה המעניקים לה מראה ייחודי.
העיירה נמצאת כ-1,600 מטרים מעל גובה פני הים, על הרי הגהט המערביים.
מונאר מהווה את אחד ממוקדי התיירות המרכזיים של מדינת קרלה, ואף מוכרת בקרב תרמילאים ישראלים ומהווה חלק משביל החומוס בדרום הודו.
בשתי השפות, מלאיאלאם וטמילית, השם מונאר משמעותו "שלושה נהרות".
השם נובע ממיקומה של העיירה, הנמצאת בסמוך לנהרות מודיראפוז'ה, נלאת'ני, וקונדלי.
לפני תקופת הודו הבריטית והגעת הבריטים לאזור בשנת 1870, הוא היה שייך לבני השבט מוטהובן שהגיעו לשם, ככל הנראה, עוד במהלך המאה ה-10 מאזור מאדוראי.
מעט ידוע על השבט ועל ההיסטוריה שלהם.
בשנת 1877 הבריטים החלו ליישב את האזור והקימו מטעי גידול שונים, כגון קפה, הל, סיסל.
אולם, כל הגידולים ננטשו לאחר שהתגלה שגידול תה היה היעיל ביותר, ועד שנת 1915 העיירת הבריטית מנתה יותר מ-16 מפעלי תה.
למעשה מאז ועד היום, גם לאחר שהבריטים עזבו את העיירה והודו הכריזה על עצמאותה, הכלכלת של האזור מתבססת בעיקר על גידולי תה.
כיום, רוב מטעי התה בעיירה הם בשליטת קבוצת טאטא.
מונג'ון (שם מדעי: Petrogale burbidgei; מכונה גם וולבי סלע בורבידג') הוא מין של כיסאי קטן וססגוני בסוג וולבי הסלע שהתגלה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומוגבל לאזור מצומצם בצפון יבשת אוסטרליה.
מין זה הוא הנציג הקטן ביותר בסוגו ובמשפחת הקנגוריים, ולו מספר מאפיינים פיזיים ייחודים.
המונג'ון חי באזורים סלעיים נידחים בקימברלי, ומעט מאוד ידוע על האקולוגיה והביולוגיה שלו.
המונג'ון התגלה בשנת 1976 על ידי צמד החוקרים האוסטרליים דארל קיצ'נר (Darrell Kitchener) וגורדון סנסון (Gordon Drummon Sanson), והוא תואר על ידם מדעית שנה לאחר מכן.
הדגימה שעליה התבסס התיאור המדעי, הייתה נקבה במשקל 1.4 קילוגרם שנורתה על ידי קיצ'נר על אבני חול בשעות הדמדומים במישור מיטשל הסמוך לאתר בשם קריסטל קריק.
הנקבה שנורתה נשאה בכיסה צאצא במשקל 50 גרם וללא פרווה.
דגימות נוספות נאספו במישור מיטשל, בפארק הלאומי פרינס ריג'נט ובאיים: בונגאריי, קטרס, ביג' בארכיפלג בונפרטה.
השם המדעי שניתן למונג'ון (Petrogale burbidgei - סמור הסלע של בורבידג'), הוא לכבוד אנדרו ארנולד בורבידג' (Andrew A.
Burbidge) שחקר רבות את הפאונה באזור קימברלי.
במקור, קיצ'נר וסנסון קראו למין זה וואראבי בהתבסס על השם המקומי משפת וינומבאל האבוריג'ינית, ושם זה אומץ על ידי אגודת היונקים האוסטרלים.
בהמשך, לאחר בירור עם הילידים האבוריג'ינים המקומיים, הסתבר ששם זה משמש ככינוי כללי הן עבורו והן עבור המין נברלק (Petrogale concinna), ושמו הוחלף למונג'ון - אחד מתוך מספר כינויים ספציפיים בשפות האבוריג'ינים עבור מין זה.
המונג'ון משויך לסוג וולבי הסלע (Petrogale) הכולל 16 מינים, ובתוכם גופא, הוא שייך לקבוצת המינים brachyotis הכוללת 3 מינים נוספים מלבדו שקרובים זה לזה מבחינה גנטית וחיצונית: הנברלק, וולבי סלע וילקינס ווולבי סלע קצר-אוזן.
הסוג וולבי סלע ממוקם במשפחת הקנגוריים ובסדרת הקנגוראים.
ההבחנה בין המונג'ון לנבלרק אינה קלה, אך לרוב, המונג'ון בהיר וכתום יותר, סימוני הצד שלו דהויים או נעדרים, ואוזניו ורגליו קצרות יותר.
המונג'ון הוא המין הקטן ביותר בסוג וולבי סלע, ובמשפחת הקנגוריים בכלל.
מבנה גופו דק וגלילי עם פרופיל דמוי גחן, וראשו הגדול והחרוטי מתאפיין בחוטם צד ומחודד במיוחד שמזכיר במקצת את חוטם הנומבט.
אין אלו המאפיינים החריגים היחידים של המונג'ון: העיניים שלו גדולות מאוד בהשוואה לגודלו הכללי, וארובות העין שלו רחבות ותופסות את רוב הפנים; אפו קטנטן ומחודד, אוזניו קצרצרות ואליפסיות (0.3 ס"מ) וסכמת הצבעים של פרוותו שונה מזו של מינים אחרים.
למרות ההבדלים הרבים במורפולוגיה, המונג'ון עדיין חולק קווי דמיון מסוימים עם יתר הוולבים.
פלג גופו האחורי מפותח ורחב משמעותית מהפלג הקדמי.
הגפיים הקדמיות דקות וקצרות, והגפיים האחוריות מפותחות ושריריות.
לנקבה כיס מפותח עם שרירי סגירה.
המונג'ון כאמור הוא יונק כיס קטן-ממדים, ודומה במידות גופו לקנגורו חולדתי; אורך ראשו וגופו של המונג'ון: 30–35 סנטימטרים ומשקלו: 1.4-0.9 קילוגרם.
זנבו השעיר והגמיש מגיע לאורך 26–29 סנטימטרים, ובקצהו מברשת שיער גדולה וכדורית שייחודית למין זה ודומה לפלומה.
הפרווה של המונג'ון קצרה וצפופה ובעלת מרקם רך.
צבעה הכללי חום-צהבהב בהיר עד בז' השזור בשערות אפורות וקרמיות.
הצד התחתון כולו (מהבטן ועד לגרון) צבוע באפרפר חיוור, שנהב או לבן בוהק.
הכתפיים, הצוואר, השכמות והשוקיים בצבע כתום אפרסק או צהוב, ואילו הזרועות והרגליים אפרפרים; על המרפק ובית השחי, יש סימון שחור-לבן האופייני לסוג, אך בדרך כלל הוא אינו גלוי לעין ונעדר לעיתים קרובות.
גבו של המונג'ון צבוע באדמדם כהה עד ערמוני, ולאורכו פס שחרחר דקיק.
ראשו של המונג'ון בצבע צהבהב-כתמתם חיוור, להוציא את הקרקפת והחרטום האפרפרים.
המצח חצוי בחריץ שחור דקיק, שלעיתים מתחבר לפס השחור בגב.
אזור ארובות העיניים והלחיים בצבע כתום או צהוב, והסנטר והשפתיים לבנים; סימונים לבנים נוספים עשויים להיות סביב העיניים והלוע.
האוזניים אפורות בצידן החיצוני, ורודות בצידן הפנימי, ובעלות רצועה שחרחרה.
זנבו של המונג'ון ססגוני למדי: צידו העליון צהוב-אדמדם וצידו התחתון אפרורי, ומברשת השיער הכדורית שבקצהו עשויה להיות ערמונית עם קצוות צהבהבות, או שחרחרה בצידה העליון ולבנה בצידה התחתון.
המונג'ון אנדמי לצפון אוסטרליה, בה הוא מוגבל לאזור נידח בצפון-מערב קימברלי לחופי ים טימור.
הוא מצוי גם במספר איים בארכיפלג בונפרטה: ביג' (171 קילומטרים רבועים), בונגאריי (42 קילומטרים רבועים), קטרס (17 קילומטרים רבועים), ואולי גם בוולסטון (8.6 קילומטרים רבועים).
שרידים תת-מאובנים שנמצאו במצוקי צ'דדה ברכס נאפייר, מרמזים על תפוצה היסטורית רחבה יותר בעבר.
התפוצה הגאוגרפית של המונג'ון היא לאורך מישור מיטשל ורכס המלך לאופולד עד הרכס הארטזי.
בית הגידול שלו מורכב מגבעות של סלעים ואבני חול בתוך חורש ים-תיכוני פתוח עם מקומות מחסה מתאימים (סדקים גדולים למשל), והוא מוגבל לאזורים עם כמות משקעים גבוהה של 1,400-1,200 מילימטר לשנה.
הצמחייה בסביבת המחיה שלו מורכבת מאקליפטוס, תאנה, ועשב ספיניפקס.
מעט מאוד ידוע על האקולוגיה והרבייה של המין.
המונג'ון הוא יונק פעיל לילה, ומבלה את שעות היום כשהוא ספון במערות ונקיקים בסלעים.
הוא גומע בזריזות מרחקים גדולים בתורו אחר מזונו הצמחי המורכב מעשבים, עלים, פירות, פרחים ושרכים.
הסוליות המחוספסות בכפות רגליו מקנות לו אחיזה מצוינת אפילו על סלעים חלקלקים, ומאפשרות לו להאיץ את גופו קדימה.
המונג'ון ככל הנראה מסוגל להתרבות בכל השנה, עם שיאי המלטות בעונה הגשומה.
הוא מתייחס בסקרנות לבני אדם ואף עשוי לגשת אליהם ולבחון אותם מקרוב.
המונג'ון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בעיקר עקב שטח התפוסה המצומצם שלו שמתפרש על כ-2,000 קילומטרים רבועים (מתוך הטווח המתפרש על 20,000 קילומטרים רבועים).
עם זאת, אין עדיין עדות לירידה כל שהיא במספרי המונג'ון, כתוצאה ממחסור במידע כללי אודות המין.
האיומים הנוכחיים על המונג'ון אינם ידועים; הוא עשוי לסבול במידה מסוימת מטריפה על ידי חתולים, ושינוי במשטרי אש (הצתה מכוונת של שריפות קטנות) שגורמים להתיישנות הצמחייה.
ניצול עתידי של מרבצי בוקסיט במישור מיטשל עשוי להשפיע לרעה על אוכלוסיית המונג'ון, אם כי המרבצים אינם נמצאים בתחומי בית הגידול המועדף עליו.
ארגון השימור IUCN ממליץ על מספר פעולות עבור המין: ביצוע מחקרים לשיפור הידע הקיים אודות הביולוגיה ואזורי התפוסה; צמצום האיום הנשקף ממשטרי אש לא הולמים; העלאת המודעות הציבורית לשמירה על המונג'ון; פיקוח הדוק על הגישה לארכיפלג בונפרטה במטרה למנוע הכנסת טורפים פולשים, אוכלי-עשב מתחרים או מחלות לאיים;
לחקור את השפעת החתולים על המונג'ון.
המונג'ון מצוי במספר אזורים מוגנים, ביניהם הפארק הלאומי פרינס ריג'נט והפארק הלאומי נהר מיטשל.
אומדן האוכלוסייה והמגמה שלה טרם ידועים.
מונאג'ים באשי היה התואר שניתן לאסטרולוג החצר הראשי באימפריה העות'מאנית.
התואר ניתן ברצף מהמאה ה-15 ועד להתפרקות האימפריה.
הסולטאן העות'מאני באיזיד השני, שהיה חובב אסטרולוגיה, ייסד את משרת אסטרונום החצר, שתפקידו היה להכין לוחות קלנדריים (תקווים) ולקבוע את המועדים המתאימים מבחינה אסטרולוגית לקיום פעולות מיוחדות.
גם תחת השושלת הספווית באיראן התקיימה משרת המונג'ם-באשי, עליו היו מוטלות המשימות הבאות: קביעת מועדים לאירועים חשובים, כתיבת "מפה אסטרולוגית" לשליט (בלידתו ומדי שנה), רישום צווים מלכותיים, חיזוי מאורעות אסטרונומיים.
"מונאג'ים באשי" אחמד בן לוטף אללה דהדה (1631–1702) התפרסם גם כהיסטוריון ואיש מכתבים ומכיוון שהוא מצוטט יחד עם התואר שלו ביחס ליצירותיו, השתמשו במונח בכמה מקורות אך ורק למונאג'ים באשי אחמד דהדה.
מונג'ם-באשי מוסטפא בן עלי אל-מווקת (מת 1571)
מונאצ'יטי (ביוונית Μοναχίτι) הוא כפר במחוז גרוונה שביוון.
לפני רפורמת השלטון המקומי ב-2011 היה חלק מהמחוז לשעבר תיאודורוס זיאקס, ממנו הוא היה מחוז גרעיני.
במפקד שנערך ב-2011 נרשמו 98 תושבים בכפר.
מונא ח'ורי היא פרופסור מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית, בעבר שימשה דקנית הפקולטה הזו, והייתה הדקנית הערבייה הראשונה בתפקיד זה.
מאז 2021 מכהנת כסגנית נשיא האוניברסיטה העברית לאסטרטגיה ומגוון.
ח'ורי נולדה בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה, ישראל, בשנת 1974, למשפחה שמוצאה מהכפר מע'אר שבגליל.
הוריה כיוונו אותה ואת אחותה ללמוד, במטרה לשפר את איכות חייהן.
בחטיבת הביניים למדה בבית הספר האיטלקי ("בית ספר נזירות כרמלית"), בית ספר ערבי-קתולי שבעיר הולדתה, בו עבדה במקביל גם בניקיון על מנת לממן את לימודיה.
ב-1993 החלה בלימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1996 קיבלה תואר ראשון.
בשנת 1999 קיבלה שם תואר שני ובשנת 2002 קיבלה תואר דוקטור.
את הבתר-דוקטורט עשתה באוניברסיטת שיקגו (במלגת פולברייט) ובאוניברסיטה העברית.
בשנת 2005 מונתה למרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, ובשנת 2009 עלתה לדרגת מרצה בכיר.
בשנת 2013 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2016 מונתה לפרופסור מן המניין.
תחומי המחקר שלה הם אלימות בית-ספרית, עבריינות נוער ובריונות רשת.
בשנת 2014 מונתה כיועצת לנשיא האוניברסיטה העברית, להנגשת ההשכלה הגבוהה, למגזר הערבי.
בשנת 2018 מונתה לדיקנית בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית, וכיהנה בתפקיד זה עד 2021.
באפריל 2021 נבחרה לסגנית נשיא האוניברסיטה העברית לאסטרטגיה ומגוון.
בשנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הצעירה הישראלית.
משנת 2016 היא חברה באקדמיה הגלובלית הצעירה.
בשנת 2021 הוענק לה פרס מיכאל ברונו.
בשנת 2023 הוענק לה עיטור נשיא מדינת ישראל.
מֻנבָּז הראשון היה מלכה של מדינת חדייב תחת האימפריה הפרתית בשנות העשרים והשלושים של המאה הראשונה לספירה.
הוא היה אחיה ובעלה של הלני המלכה, וילדיהם היו מונבז השני וזוטוס השני.
מדרש בראשית רבה מזהה את דמותו של מונבז הראשון עם דמותו של המלך תלמי השני ().
מון בין (בקוריאנית: 문빈; 26 בינואר 1998 – 19 באפריל 2023), הידוע כמונבין, היה זמר, שחקן ודוגמן דרום-קוריאני.
הוא היה חבר בלהקת הבנים תחת חברת התקליטים .
מונבין נולד ב-26 בינואר 1998 בעיר צ'ונגג'ו שבמחוז צ'ונגבוק.
אחותו הצעירה, מון סואה, חברה בלהקת הבנות .
הוא למד בבית הספר התיכון לאמנויות האנלים , עם התמקדות במוזיקה.
בשנת 2006 הופיע מונבין בווידאו קליפ של להקת TVXQ.
בשנת 2009 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בנים על פני פרחים".
במהלך לימודיו בחטיבת הביניים הצטרף כחניך לחברת התקליטים פנטגיו.
ב-23 בפברואר 2016 הופיע מונבין לראשונה כחלק מלהקת אסטרו, כאשר הלהקה פרסמה את המיני-אלבום הראשון שלה, .
בשנת 2018 שיחק בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "The Ultimate Watchlist of Latest Trends", ובשנת 2019 שיחק בסדרה .
מסיבות בריאותיות, הוא לא השתתף בפעילות הלהקה בין נובמבר 2019 לפברואר 2020.
במרץ 2020 החל מונבין להנחות את תוכנית הטלוויזיה הדרום-קוריאנית .
באותו חודש הוא גם החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הרשת "The Mermaid Prince".
בספטמבר 2020 פרסם מונבין, יחד עם חברו ללהקה , מיני-אלבום בשם In-Out.
השניים זכו במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה .
בדצמבר 2021 החל מונבין להופיע באופן קבוע בתוכנית המערכונים .
בדצמבר 2022 הוא חידש את החוזה שלו עם חברת פנטגיו, לצד חבריו ללהקה.
ב-19 באפריל 2023 נמצא מונבין מת בביתו שברובע גנגנם בסיאול.
המשטרה הודיעה ש"נראה כי מונבין נטל את חייו" ושמתנהלות שיחות על האפשרות לבצע נתיחה שלאחר המוות על מנת לקבוע את סיבת המוות.
המשטרה הודיעה לעיתונות שלא נמצאו סימנים לאלימות ועבירות על החוק, אך החוקרים מאמינים שמותו נגרם מהתאבדות.
משפחתו האבלה, הודיעה שהיו לו בעיות רפואיות קודמות ושהוא מת מאירוע של שבץ מוחי.
מונבז היה תנא שחי ככל הנראה בדור הרביעי של התנאים.
הוא מוזכר כמי שדן בלימוד לפני רבי עקיבא, ועל כן נחשב כתלמידו.
יש הסוברים כי היה צאצא של מונבז המלך.
מונבז מוזכר בספרות חז"ל כמי שדן לפני רבי עקיבא בשני דיונים הלכתיים:
בגדר שוגג המחייב בקרבן חטאת, שלדברי מונבז אינו אלא באופן שהייתה לו ידיעה לפני אותה השגגה.
מסיבה זו, למונבז, תינוק שנשבה או גר שהתגייר בין גויים (שאינו בקיא בכל האסור והמותר ביהדות) אינם צריכים להביא קרבן חטאת על עבירות שעשו בשגגה.
התלמוד מבאר כי שיטתו של מונבז משליכה על כך שלשיטתו מי שאינו יודע שמעשהו מחייב קרבן חטאת כשנעשה בשוגג, אף הוא נחשב כשוגג, למרות שעשה אותו בידיעה שהדבר אסור (מה שנחשב מזיד לחולקים על מונבז).
בדין מצורע הנרפא מצרעתו, שלדברי מונבז עליו לספור שבעה ימים לפני שיקרא לכהן להתחיל בתהליך טהרתו, כשם שזב סופר שבעה ימים מתום זיבתו ורק אז מתחיל בתהליך טהרתו.
בשני הדיונים משתמש רבי עקיבא בהוכחה בדרך השלילה: שאם כדבריו של מונבז, יוצא לכאורה דין תמוה או אבסורדי.
למרות זאת, מונבז משיב שאכן כן הם הדברים ("כל שכן [ש]הוספת"), ואין זו תמיהה או אבסורד.
בדיון השני, לגבי מצורע, רבי עקיבא ממשיך ומתמיה את מהלכו של מונבז (תוך שימוש בכלל של דיו לבא מן הדין להיות כנידון).
לא מופיעה תשובת מונבז לדברי רבי עקיבא אלו.
מונבז מופיע כתלמידו של רבי עקיבא.
על פי זה, הוא מצוין כבן הדור הרביעי לתנאים.
יש הסבורים כי קיים קשר בין מונבז שדן לפני רבי עקיבא למונבז המלך, וככל הנראה היה אותו מונבז שדן לפני רבי עקיבא צאצא של מונבז המלך (ונקרא על שמו).
לאור הדברים עולה הנחה כי גיורו של מונבז המלך היה בין גויים, ובדיונו עם רבי עקיבא ניסה למצוא צד פטור על שגגותיו של מונבז המלך בתקופה שהיה בין הגויים.
רבי דוד פארדו העלה את ההשערה כי מונבז הדן לפני רבי עקיבא הוא מונבז המלך בעצמו.
מונג'י גבריאל בוונדי הוא כימאי אמריקאי-צרפתי ממוצא תוניסאי מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בוונדי ידוע בתרומתו לייצור כימי של נקודות קוונטיות באיכות גבוהה.
בוונדי נולד בפריז שבצרפת כבן למתמטיקאי תוניסאי.
לאחר תקופות שחיו בצרפת ובתוניסיה, היגרו בוונדי ומשפחתו לארצות הברית בילדותו.
הם גרו בווסט לאפייט, אינדיאנה, כשאביו של בוונדי עבד במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת פרדו.
בוונדי עצמו סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ג'וניור וסט לאפייט בשנת 1978.
בוונדי התמקד לאורך השנים במחקר הנקודות הקוונטיות ונחשב לאחד הכימאים המצוטטים ביותר בעשור השני של המאה ה-21. הוא קיבל את התואר הראשון שלו בשנת 1982 מאוניברסיטת הרווארד ואת הדוקטורט שלו בכימיה ב-1988 מאוניברסיטת שיקגו.
בוונדי קיים את מחקר הפוסט-דוקטורט שלו במעבדות בל תחת לואיס א.
ב-1990 הצטרף למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ומונה לפרופסור ב-1996.
במהלך הכינוס הלאומי של האגודה האמריקאית לכימיה (ACS) ב-23 במרץ 2010, קיבל בוונדי את פרס ה-ACS בחקר הקולואידים.
ב-4 באוקטובר 2023 הוכרז על זכייתו של בוונדי בפרס נובל לכימיה ביחד עם לואיס א.
ברוס ואלכסיי יקימוב "על הגילוי והסינתזה של נקודות קוונטיות".
מונגוליה (בכתב מונגולי: , , מילולית: "ארץ המונגולים"; באלפבית קירילי: Монгол улс, בליטון : Mongol Uls, מבוטא: מוֹנְגוֹל אוּלְס, ) היא מדינה ללא מוצא לים במזרח אסיה הגובלת ברוסיה בצפון וברפובליקה העממית של סין בדרום ובמזרח.
מונגוליה מהווה את מדינת הלאום של המונגולים, אף שמרבית המונגולים מתגוררים בסין (במונגוליה הפנימית ובשינג'יאנג).
שטחה של מונגוליה המודרנית נשלט לאורך מאות שנים על ידי אימפריות נוודים שונות.
בשנת 1206, ייסד המנהיג ג'ינגיס חאן את האימפריה המונגולית, שהייתה לאימפריה היבשתית הגדולה ביותר אי פעם, והשנייה בשטחה אחרי האימפריה הבריטית.
נכדו של ג'ינגיס, קובלאי חאן, כבש את סין וייסד את שושלת יואן.
לאחר התמוטטותה נסוגו המונגולים לאזור מונגוליה של ימינו.
במאה ה-16, הבודהיזם הטיבטי התפשט למונגוליה, וקיבל דחיפה חזקה כשהאזור סופח לסין על ידי שושלת צ'ינג במאה ה-17. בתחילת המאה ה-20, כמעט שליש מאוכלוסיית הגברים הבוגרים במונגוליה היו נזירים בודהיסטים.