tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך הופעותיהם ג'ון חיקה חצוצרת באס וטובה, הארי חיקה חצוצרה ושר בריטון, הרברט חיקה טרומבון, חצוצרה וסקסופון.
דונלד שר את תפקיד הטנור.
כלי הנגינה היחיד שליווה את הרביעייה הייתה הגיטרה של ג'ון.
בהקלטות נשמעו החיקויים כל כך משכנעים שהם נהגו להוסיף להן הערה שאלה קולות של אנשים ולא כלי נגינה.
בשנת 1930 הינחו תוכנית רדיו משלהם.
באותה שנה הם פגשו את דיוק אלינגטון, אשר שכנע אותם לעבור לניו יורק.
בשנת 1931 הם הוחתמו בניו יורק על חוזה בן שלוש שנים ברדיו CBS, לתוכנית באורך 15 דקות פעמיים בשבוע.
התקליט הראשון שלהם נמכר ביותר ממיליון עותקים.
באותה תקופה הם הקליטו עם דיוק אלינגטון ובינג קרוסבי והופיעו לפני בית המלוכה הבריטי.
ב-1936 ג'ון ג'וניור, האח הבכור נפטר ממחלה.
אבי המשפחה, ג'ון סניור הצטרף לשלושת בניו ומילא את תפקיד הבאס במשך 21 שנים.
בשנת 1937 הצטרף ללהקה הגיטריסט נורמן בראון והוא ליווה אותם במשך 30 שנה.
בהרכב זה הם הקליטו עם אלה פיצג'רלד, לואי ארמסטרונג ובהמשך גם עם קאונט בייסי, בט מידלר אל ג'ולסון ועוד.
בשנת 1957 האב ג'ון פרש מהסיורים אך המשיך להקליט עם הבנים, עד שבשנת 1967 הוא נפטר בשיבה טובה.
שלושת האחים והגיטריסט המלווה המשיכו להופיע עד שנת 1981, בה הארי והרברט פרשו.
הארי נפטר בשנת 1982. דונלד המשיך את ההופעות עם בנו ג'ון, נכדו של סבא ג'ון.
הרברט נפטר בשנת 1989 ואחרון האחים, דונלד נפטר בשנת 1999. בנו של דונלד, ג'ון המשיך במשך כמה שנים להופיע ביחד עם אחד מזמרי להקת הפלאטרס, אלמר הופר.
הייתה לרביעייה זו השפעה גדולה על תהליך ההתקבלות של המוזיקה השחורה בקרב הקהל הרחב.
בכוח הצלחתם הם אף מצאו דרכים להעניק תמיכה לזמרים אפרו-אמריקאים נוספים שביקשו להשתלב בזרם המרכזי של המוזיקה, בתקופה שלפני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, כשהיחס אל השחורים היה מאוד קשה.
1943 – Paper Doll (נמכר במעל ל-6 מיליון עותקים)
Basin street Blues, בו ניתן לשמוע הדגמה טובה של חיקויי כלי הנשיפה שהם הפיקו בקולותיהם
האחים מאיר הייתה חברה ישראלית ליזמות והשקעות בתעשייה ובנדל"ן, בבעלות שלושת האחים מרדכי (מוטק'ה), משה ובנימין מאיר, מחלוצי התעשייה בארץ ישראל, מקימי מגדל שלום מאיר.
שלושת האחים לבית מָאיֶר נולדו בפלטיצ'ן שברומניה, לכנה ולשלום מאיר.
בשנת 1921 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתגוררה בתל אביב.
משה ומרדכי מאיר עסקו בפעילות ספורטיבית ושיחקו כדורגל ב"קבוצת אלנבי" בתל אביב.
בשנת 1927, כאשר התאחדה הקבוצה עם הפועל תל אביב, היה מרדכי מראשוני הקבוצה וזכה עמה בגביע ארץ ישראל הראשון ב-1928.
לאחר פטירת האב, בשנת 1929, עברה המשפחה לפרדס חנה.
שלושת ילדי המשפחה עבדו כפועלים שכירים בפרדסי האזור.
כעבור זמן יזם מרדכי מאיר ייסוד "קופת מלווה חקלאי" על ידי עשרים איכרים בפרדס חנה שרכשו בה מניות.
הוא מונה למנהל הקופה, ושלושת האחים עסקו בגיוס משקיעים נוספים לרכישת מניותיה.
בשנת 1936 (תשעה באב תרצ"ו) נספתה האם בתאונה בפרדס חנה.
בשנת 1938 הקימו האחים שיכון של מאה בתים, בין פרדס חנה לכרכור, בשם "תל שלום", על שמו של האב.
מלחמת העולם השנייה גרמה לעלייה במחירי חומרי הבניין והם נקלעו לחובות, ובעקבות זאת נאלצו לעזוב את פרדס חנה ולשוב לתל אביב.
האחים הקימו מפעל קטן לייצור גפרורי דונג בשם "דונגית" בירושלים.
לאחר מכן הקימו סניפים נוספים בביירות, בבגדאד (בשותפות עם תאופיק א-סווידי), במצרים ובקפריסין.
כעבור זמן החליטו להשקיע את רווחיהם בענף הטקסטיל.
את תוצרתם הם ייצאו לכל מדינות אירופה.
לאחר קום המדינה הקימו כמה חברות ומפעלי תעשייה: "מאיר חברה להשקעות בע"מ" ליצוא ויבוא, "מאיר מפעלי טקסטיל", "מאיר מפעלים כימיים" לייצור עור מלאכותי וצעצועים, "וימקול", "פלמה טקסטילים בע"מ", "פלמה בע"מ", וכן חברה אחות - "צ.
בע"מ" עם סניפים בז'נבה ובפריז.
מפעליהם שכנו באזורי התעשייה בפתח תקווה, בתל אביב, בנתניה ובחיפה.
הם הפעילו חנויות מיוחדות בשם "עורטקס" למכירת התוצרת ממפעליהם השונים.
בשנת 1955 הקימו וניהלו את "בנק לייצוא בע"מ".
ייסדו עם סר אייזיק וולפסון וצ'ארלס קלור את חברת ההשקעות וולפסון קלור מאיר, שהשקיעה בתחומי הנדל"ן, התעשייה, המסחר והמימון, והייתה אחת מחברות ההשקעה הגדולות בארץ.
בשנת 1959 החלו בבניית מגדל שלום מאיר בתל אביב, על שם אביהם.
האדריכל היה יצחק פרלשטיין, גיסו של מרדכי מאיר.
הבנייה נמשכה כשש שנים, והבניין נחנך בשנת 1965.
בשנות ה-60 המשיכו לעסוק ביזמות בנייה בישראל ומחוצה לה.
בין השאר הקימו את מגדלי וולפסון בירושלים, אף הם בתכנונו של יצחק פרלשטיין.
כמו כן הקימו בתי מלון ברחבי העולם, ובהם מלון איבואר בריווירה של אביג'ן בחוף השנהב, בתכנון האדריכל טומי לייטרסדורף (שהיה חתנו של משה מאיר) ובעיצובו של היינץ פנחל.
בשנת 2009 פרסם שי מאיר, בנו של מרדכי, את הספר "סיפורם של האחים מאיר", על פועלם של שלושת האחים.
בנימין מאיר (כ"ה בתשרי תרס"ז, 14 באוקטובר 1906 – תשל"ז, 1977), נישא לגיזלה, בת אליהו לוריא.
בתו דיצה הייתה אשת הסופר ישראל ויסלר ("פוצ'ו").
נכדו הוא המוזיקאי והבמאי ימי ויסלר, שנקרא על שמו.
בתו ורדה נישאה לפסיכיאטר ריצ'רד קורנהאוזר.
בתו כנה היא אשת זלמן שובל.
בתו, אשת העסקים רינה מאיר, הייתה נשואה לאדריכל טומי לייטרסדורף, ואחת מנכדותיו היא המסעדנית ואשת העסקים אנדריאה "דושי" לייטרסדורף (נשואה לשחקן אנחל בונני).
בניו הם: שי (ראשי התיבות: שלום יעקב - שילוב של שמות שני סביו), רוני והאדריכל אבי מאיר ובתו - ריבה מאיר.
אחותם של האחים מאיר, טובה, הייתה נשואה לתיאודור הופמן, שכמהנדס שיתף עמם פעולה בעסקי הטקסטיל.
האחים מזארָקי היו שני אחים רופאים ממוצא יווני, שהתגוררו בירושלים, וניהלו בין היתר את הרפואה בבית החולים משגב לדך.
שמותיהם בעברית ידועים לפי היגוי משובש:
ד"ר קלרמו מזארָקי ("Kalermo Mazaraki"; ביוונית, Χαράλαμπος Μαζαράκης, חָרָלַמְבּוֹס מָזָרָ֫אקִיס 1825 – ירושלים, 14 בנובמבר 1892) נולד באחד מאיי יוון ולמד רפואה באתונה.
הגיע לירושלים באמצע המאה ה-19. התמחה במחלות מידבקות ובפרט נודע כמומחה למלריה.
עקב המוניטין הרב שלו, נהג לגבות מהמטופלים סכום גבוה פי ארבעה מהשכר שגבו אז רופאי ירושלים.
עבד בבית החולים משגב לדך מהיווסדו בשנת 1889, ובשנים הראשונות היה הרופא היחידי בבית החולים, עד שהצטרפו רופאים נוספים.
חרלמבוס מזאראקיס עשה חיל בעבודתו וזכה להוקרת הציבור היהודי.
במקביל ניהל גם את בית החולים היווני בירושלים.
בנוסף, בשנת 1870 מילא את התפקיד של ממלא מקום קונסול יוון בירושלים.
הוא היה בעל אזרחות בריטית, נודע כאדם אמיד, ובשנת 1860 נשא לאישה רוסיה ממוסקבה בחתונה מפוארת בירושלים.
הוא לא דיבר בשפות שהיו מדוברות אז בארץ ישראל, ולכן היה לו מתורגמן צמוד, איתו דיבר באיטלקית.
ד"ר ניקאפורי מזארָקי ( לפי הערבית: "Nikafuri Mazaraki"; ביוונית, Νικηφόρος Μαζαράκης, נִיקִיפוֹ֫רוֹס מָזָאראקִיס 1855 – דצמבר 1931) ירש את מקומו של אחיו כמנהל הרפואי של בית החולים משגב לדך.
שלא כמו אחיו, הוא דיבר את השפות השונות המדוברות בסביבה, ואף לאדינו וקצת יידיש, צרפתית ועברית.
ניקיפורוס מזאראקיס היה אישיות ידועה ומכובדת כמו אחיו.
הוא עמד בראש האגודה הפילנתרופית היוונית "אבפיאיה".
בשנת 1925 התמנה לקונסול יוון בירושלים, וכעבור כשלוש שנים חזר למולדתו, שם נפטר בשנת 1931.
בשנת תרל"ו (1876) נודע לעסקנים מירושלים, שאדמות הכפר אומלבס עומדות למכירה, על מנת לסקור את הנחלה יצאו מירושלים ארבעה: דוד גוטמן, יואל משה סלומון, יהושע שטמפפר וזרח ברנט.
מראה הנחלה מצא חן בעיני המסיירים, אולם הם הזדעזעו ממראה הפלאחים, אשר נראו חולים וצהובי פנים.
סלומון חקר ומצא, שהסיבה למחלות של תושבי הכפר היו מי הירקון אשר אליהם היו מושלכות נבלות צאן ובקר, והביצות הסמוכות לכפר.
על מנת להפיג את החששות לגבי המחלות השוררות במקום, פנו סלומון וגוטמן לרופא היווני אשר היה מפורסם מאוד באותה תקופה, ד"ר מזארקי, וביקשו ממנו לסקור את המקום.
סיורים אלו הובילו בסופו של דבר לרכישת הקרקע, ולייסודה של המושבה פתח תקווה, ועליהם נכתבה הבלדה על יואל משה סלומון מאת יורם טהרלב.
במקורות לא מוזכר שמו הפרטי של הרופא מזארקי, לכן לא ברור מי מהאחים היה זה.
אולם בשנת 1876, קלרמו הבכור היה בן 51, ואילו אחיו הצעיר ניקאפורי היה אז בן 21 בלבד, ולכן ההנחה הרווחת שהכוונה לקלרמו הבכור.
מצד שני, קלרמו היה מלווה תמיד במתורגמן, ולא מוזכר אף מתורגמן שהתלווה לאותו סיור.
מזארקי, לאחר שבחן את המקום המליץ שלא להתיישב במקום, עקב איכות סביבה ירודה, שאיננה מתאימה לדעתו למגורי אדם.
מיוחסים לו הדברים הבאים (הדברים השתמרו על פי זכרונו של יואל משה סלומון, וייתכן שאינם מדויקים):
ב (מילים: יורם טהרלב, לחן: שלום חנוך) מופיעה דמותו של ד"ר מזארקי כאנטי-גיבור בניגוד לדמותו של גיבור הבלדה יואל משה סלומון.
סלומון האמיץ איננו ירא מתנאי המקום, לעומת מזארקי שמתואר כך:
בתוכנית הסאטירה "החמישייה הקאמרית" מופיעה דמותו של מזרקי (מנשה נוי) במערכון המתאר את יואל משה סלומון מגיע אל חלונו כציפור.
המערכון מציג את מטאפורת הכנפיים שבשיר "הבלדה על יואל משה סלומון" מאת יורם טהרלב כמאורע ממשי שהתרחש כביכול בשל הזיהום באזור אומלבס.
במערכון מצוטטים קטעים רבים מ"הבלדה על יואל משה סלומון".
בסדרת הטלוויזיה הסאטירית היהודים באים, מופיעה דמותו של מזרקי (יוסי מרשק) בסדרת מערכונים על ראשית פתח תקווה, בהן הוא כביכול מתגורר במקום, ואף מנצל לרעה את ערביי אומלבס - אף על פי שבמציאות, מזרקי לא התגורר בפתח תקווה מעולם.
חברת האחים חדד, בעלת רשת "אחים חדד כלי כסף", היא בין היצרניות הגדולות בישראל ובעולם לייצור כלי כסף ויודאיקה.
חברת "האחים חדד" נוסדה בשנת 1964 כחברה משפחתית המתמחה באומנות ייצור כלי כסף ויודאיקה.
העבודה עם כלי כסף הייתה מוּכרת בהיסטוריית המשפחה מאז הסב, שהיה רב העדה הטריפוליטאית בבני ברק, ועסק בצורפות לפרנסתו.
את המפעל הקימו בניו, צבי וחיים חדד, וכיום ממשיכים את המסורת גם בני הדור השלישי של המשפחה, כשהמנהלים הפעילים של החברה כיום הם שי וניסני חדד.
בשנת 1997 חוותה החברה פריצה עסקית גדולה, כשהגדילה את מחזור המכירות מ-10 מיליון ש"ח ל-30 מיליון תוך שנה אחת.
בשנת 2004 זכתה החברה במכרז לפתיחת חנות במתחם נתב"ג 2000. פתיחת החנות התאפשרה לאחר מאבק מול הנהלת רשות שדות התעופה, שדרשה בתחילה שכל החנויות יפעלו בשבת, אך חזרה בה לאחר מאבק מצד בעלי חנויות דתיים.
תנודתיות רבה במחירי הכסף הובילה את החברה לסגור את החנות לאחר חמש שנים.
החברה מתמחה בייצור כלי כסף בעבודת-יד, כלי כסף הטבולים בכסף טהור מסדרת "מורשת" ופריטים המשולבים עם כסף, עץ, קריסטל או זכוכית.
בבעלות החברה רשת "חדד כסף טהור", המונה 4 חנויות.
החברה מוכרת כלי כסף כגון: פמוטים, קנדלברות, כוסות וגביעי קידוש, קופסאות בשמים להבדלה, חנוכיות, מזוזות, קערות ליל הסדר, דבשיות ומלחיות.
האחים סופר מריו הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה אמריקאי משנת 1993 אשר מבוסס באופן רופף על משחק הווידאו הפופולרי "האחים סופר מריו" של חברת נינטנדו.
בסרט, אשר בוים על ידי רוקי מורטון ואנאבל ג'אנקל, מככבים בוב הוסקינס בתפקיד מריו, ג'ון לגוויזאמו בתפקיד לואיג'י, ודניס הופר בתפקיד המלך קופה.
הסרט בולט בשל היותו עיבוד הלייב אקשן הגדול הראשון למשחק וידאו.
למרות ההפקה השאפתנית וצוות השחקנים המצליח של הסרט, הסרט היה לכישלון קופתי וביקורתי.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 48 מיליון דולרים, גרף רק 38.9 מיליון דולרים ברחבי העולם
סרט הקולנוע ההוליוודי המבוסס על הזיכיון סופר מריו יצא רק 30 שנה לאחר מכן, ב-2023, והוא נקרא "האחים סופר מריו – הסרט".
בניגוד לסרט מ-1993, הסרט מ-2023 נוצר באמצעות אנימציה ממוחשבת והוא זכה להצלחה מסחרית ניכרת.
עלילת הסרט מתרחשת ברובה בממד חלופי בו דינוזאורים התפתחו ליצורים דמויי אדם בעקבות פגיעת המטאוריט בכדור הארץ לפני 65 מיליון שנים.
העלילה מתמקדת בשני האחים מריו ולואיג'י (בוב הוסקינס וג'ון לגוויזאמו), אשר עובדים כשרברבים בברוקלין.
במהלך יום העבודה שלהם הם נתקלים בארכאולוגית הצעירה דייזי (סמנתה מאתיס), אשר בעודה מחפשת עצמות דינוזאורים מתחת לגשר ברוקלין מגלה פורטל בין-ממדי המוביל לממד המקביל.
לאחר שדייזי נחטפת אל תוך הממד המקביל, מריו ולואיג'י מחליטים לצאת בעקבותיה ובעקבות כך עוברים גם הם דרך הפורטל הבין-ממדי אל הממד המקביל.
בממד המקביל הם מוצאים את עצמם בעיר הדיסטופית דינוהאטן, אשר נשלטת על ידי הנשיא העריץ המלך קופה (דניס הופר).
כמו כן, בממד המקביל הדינוזאורים התפתחו לאורך מיליוני שנים ליצורים דמויי אדם.
מריו ולואיג'י מגלים בהמשך שקופה מתכנן למזג את עולמו עם העולם של בני האנוש, ובאופן זה להפוך לשליט של שני הממדים.
בקבות כך מריו ולואיג'י חייבים לסכל את תוכניתו של המלך קופה, להציל את דייזי, ולוודא ששני הממדים לא יתמזגו.
בוב הוסקינס – מריו מריו, שרברב טוב לב מברוקלין.
ג'ון לגוויזאמו – לואיג'י מריו, אחיו הצעיר של מריו, האופטימי והרומנטי.
בסרט דייזי היא מושא האהבה של לואיג'י.
דניס הופר – הנשיא קופה, האנטגוניסט הראשי בסרט.
קופה הוא דיקטטור חסר רחמים בממד המקביל אשר זומם למזג את הממד המקביל של הדינוזאורים עם עולם בני האנוש.
סמנתה מתיס – הנסיכה דייזי/המלכה.
בניגוד למשחקי הווידאו, בהם הנסיכה פיץ' היא השליטה של הממלכה שנמצאת בממד המקביל, בסרט הזה דייזי מתגלה כנסיכה של הממד המקביל והיורשת החוקית של כס המלכות.
דייזי היא מושא האהבה של לואיג'י בסרט.
פישר סטיוונס – איגי קופה, אחד מהעוזרים הטיפשים של הנשיא קופה.
ריצ'רד אדסון – ספייק קופה, אחד מהעוזרים הטיפשים של הנשיא קופה.
פיונה שו – לנה, הסגנית תאבת הכוח של הנשיא קופה אשר מתכננת להשתלט על דינוהאטן.
מוג'ו ניקסון – טואוד, מוזיקאי רחוב בדינוהאטן שהופך לאחד מחיילי הגומבה של הנשיא קופה.
לאנס הנריקסן – השליט המודח של דינוהאטן ואביה של דייזי, אותו הפך הנשיא קופה לפטריה.
במהלך שנות ה-80 מספר מפיקים ניסו לרכוש את הזכויות להפקת סרט הקולנוע של האחים סופר מריו.
בין היתר דסטין הופמן היה אחד מאלו שניסו להפיק סרט קולנוע של האחים סופר מריו בו הוא ודני דה ויטו יככבו.
בסופו של דבר, המפיק רולנד ז'ופה הצליח לרכוש את הזכויות להפקת הסרט במהלך שנת 1991 לאחר שהגיש את הרעיון לסרט לנשיא של חברת נינטנדו הירושי ימאוצ'י.
חברת נינטנדו בחרה לתת ליוצרי הסרט חופש יצירתי, והחשיבה את סרט הקולנוע לניסוי.
התסריט הראשון של הסרט נכתב על ידי בארי מורו, והוא היה רציני למדיי בסגנון של הסרט "איש הגשם".
עם זאת, הכיוון הזה נזנח לבסוף לטובת תסריט שקיבל השראה רבה מעלילת הקוסם מארץ עוץ ונוצר על ידי ג'ים ג'נוויין וטום ס.
התסריט שם דגש רב יותר על הקשר בין מריו ולואיג'י, והכיל גם הומור וסאטירה.
לאחר מספר ניסיונות למצוא במאי לסרט, לבסוף נבחרו רוקי מורטון ואנבל ג'אנקל, יוצרי סדרת הטלוויזיה "Max Headroom", לביים יחדיו את הסרט, והם החליטו שהוא יהיה אפל יותר בהשראת סרטים כמו "באטמן" מ-1989 ו"צבי הנינג'ה" מ-1990.
בשלב הזה מספר תסריטאים היו מעורבים בשכתוב התסריט, כאשר המטרה כעת הייתה למצוא את האיזון בין סרט אפל לסרט ידידותי לכל המשפחה.
ז'ופה החליט שעלילת הסרט תתרחש בגרסה דיסטופית של העיר ניו יורק בהשראת אלמנטים ממשחקי הווידאו של האחים סופר מריו.
לאחר שכתובים ושינויים מרובים בתסריט, שבוצעו לעיתים רבות מבלי ליידע את הבמאים, צוות השחקנים קיבל לתדהמתם את התסריטים המשוכתבים רק בסט הצילומים עצמו.
למרות זאת, מורטון וג'נקל החליטו להמשיך לביים את הסרט, מתוך האמונה שהם הבמאים היחידים שמסוגלים לבצע זאת באופן הטוב ביותר.
הסרט צולם בין היתר בצפון קרוליינה, שם הוסב מפעל מלט נטוש לסט הצילומים של העיר דינוהאטן.
העיצוב של העיר דינוהאטן שילב אלמנטים ממשחקי הווידאו של האחים סופר מריו יחד עם גרסה דיסטופית של ניו יורק, אשר נוצרה בין היתר בהשראת הסרט בלייד ראנר.
יוצרי הסרט עשו גם שימוש באנימטרוניקה לדמויות של חלק מהיוצרים, בהן דמותו של יושי אשר היה דינוזאור בעל מראה מציאותי.
הפסקול, אשר יצא לשווקים ב-10 במאי 1993, כולל שני שירים שיצאו לשווקים כסינגלים – השיר "Almost Unreal" של להקת רוקסט, והשיר "Love Is the Drug" של להקת רוקסי מיוזיק.
הווידאו הקליפ של השיר "Almost Unreal" נוצר בהשראת הסרט, והוא מכיל סצנות מהסרט.
השיר של רוקסט "Almost Unreal" נכתב במקור עבור הסרט הוקוס פוקוס, אשר הוחלף לבסוף בשיר של להקת אן ווג.
בעקבות כך רוקסט בחרה לאפשר ליוצרי הסרט של האחים סופר מריו להשתמש בשיר בפסקול הסרט.
יוצר השיר פר גסלה ציין בעבר "הסרט התברר כמגוחך (כך חשב דניס הופר דרך אגב...
פגשתי אותו במירוץ פורמולה 1 לפני הרבה שנים ודיברנו על כך...) אבל השיר עצמו לא רע".
הקומפוזיציות בפסקול הסרט הולחנו על ידי המלחין אלן סילבסטרי.
האחים מזראטי - 5 האחים מזראטי (מתוך 7) ייסדו וניהלו את יצרנית רכבי היוקרה מזראטי הקרויה על שמם (בין השנים 1926–1937).
האחים מזראטי (האחים הפעילים בחברה)
אלפיירי השני (1887–1932), נהג מרוץ, על שמו דגם "Maserati Alfieri" .
מגיל 12 עבד בבית חרושת לאופניים, מנהל חברת מזראטי בין השנים 1926-1932.
ארנסטו (1898–1975), נהג מרוץ, מהנדס, לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף בפיתוח דגם "Maserati A6" .
שבעת האחים מזראטי נולדו לרודולפו וקרולינה בעיר "Voghera" בנפה פאביה במחוז לומברדיה באיטליה.
הבן שנולד אחריו היה קרוי על שמו "אלפיירי השני".
האח מריו 1890–1981), היה צייר, האח היחיד שלא עסק בענף כלי הרכב.
בשנת 1969 כיבד בנוכחותו נשיא איטליה השביעי סנדרו פרטיני תערוכה שלו בעיר "Voghera" .
בשנת 1914 הקימו האחים מזראטי בית מלאכה למצתים שהיה קרוי: "Società omonima Officine Alfieri Maserati".
שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו.
ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ.
הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, להיווסדותו של המותג מזראטי.
בשנת 1937 מכרו את מפעל הרכב לתעשיין אדולפו אורסי, אך נשארו לעבוד במפעל לפי חוזה למשך 10 שנים.
בשנת 1947 הקימו 3 מהאחים מזראטי: בינדו, אטורה וארנסטו בבולוניה את מפעל מכוניות המרוץ והספורט "O.S.C.A" (שם רשמי: "Officine Specializzate Costruzione Automobili—Fratelli Maserati S.p.A").
במרכז בולוניה רחוב על שם "האחים מזראטי" (Via Maserati).
האחים יבגניי (14 בדצמבר 1900 - 3 בינואר 1938) ויעקב (2 בדצמבר 1903 - 13 בדצמבר 1941) ממשפחת חֶנְקִין היו צלמים חובבים יהודים סובייטיים, שהתפרסמו בצילום יומיומי של חיי הערים לנינגרד בברית המועצות וברלין בגרמניה בין שתי מלחמות העולם.
הם היו בני דודים של קיריל חנקין.
האחים נולדו ברוסטוב על דון במשפחתם של אלכסנדר חנקין ואנה (שם נעורים: ארברג).
יבגני חנקין אחרי מהפכת אוקטובר היגר מברית המועצות ב-1926 והתגורר בברלין עד 1936 שם עבד כמוזיקאי שניגן על טרמין.
לאחר מכן חזר לברית המועצות, נעצר על ידי נ.ק.וו.ד., נשפט והוצא להורג כ"מרגל גרמני".
יעקב חנקין עבר ללנינגרד, שם עבד ככלכלן היה נשוי לפרידה ונולדה להם בת גלינה.
ב-1941 התגייס כמתנדב לחזית לנינגרד, שם נפצע תוך זמן קצר ונפטר מפצעיו בבית חולים שדה.
הוא נקבר בקבר אחים בבית הקברות פונדולובסקויה.
האחים הם אחייניהם של ולדימיר חנקין וויקטור חנקין, שניהם שחקנים ידועים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ובני דודים לקיריל חנקין, סופר ועיתונאי ברדיו אירופה החופשית
אוסף התמונות של האחים כולל כ-7,500 צילומי נגטיב.
הצילומים כוללים חיי יום יום בשתי הערים: לנינגרד וברלין.
הוא נשמר עד לא מזמן אצל קרוביו של יעקב חנקין.
רק בשנת 2016, היורשים פתחו את הארגזים וגילו את האוסף.
כיום נימצא הארכיון של האחים חנקיןבאגודת ארכיון האחים חנקין (HBAA) שווייץ.
בשנת 2017 האוסף הוצג לציבור לראשונה בתערוכה שנערכה בארמיטאז'.
בשנת 2019 החלה תערוכה נוספת במילאנו.
בשנת 2025 ניפתחה תערוכה המציגה את יצירותיהם במוזיאון ארץ ישראל.
אוצרת התערוכה היא רז סמירה.
מבקרי האמנות כינו את התערוכה האינסטגרם של תחילת המאה העשרים על שום הרגעים האינטימיים שלכדו האחים במצלמותיהם.
לכבוד התערוכה הופק הקטלוג הראשון של יצירותיהם בעברית ובאנגלית.
האחים סופר מריו היא סדרת אנימציה ולייב אקשן אמריקאית בת 52 פרקים שהופקה בשנת 1989, המבוססת על משחקי הווידאו "האחים סופר מריו" ו"האחים סופר מריו 2" של חברת נינטנדו.
הסדרה שודרה בישראל בדיבוב לעברית בערוץ 2 בתחילת שנות התשעים.
פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי.
כל פרק אורך כ-20 דקות ומחולק לשני חלקים: החלק הראשון הוא מערכון מצולם שבו מריו (קפטן לו אלבנו) ולואיג'י (דני וולס) מארחים אצלם כוכב אורח מיוחד בכל פרק.
בחלק השני מוצג פרק מצויר של עלילות האחים סופר מריו, או אחד מ-13 הפרקים של הסדרה "האגדה של זלדה" המבוססת על המשחק בעל אותו שם.
לו אלבנו - מריו (דיבוב ומערכונים)
דני וולס - לואיג'י (דיבוב ומערכונים)
ג'יני אליאס - הנסיכה טואודסטול (דיבוב)
ג'ון סטוקר - פטריון (במקור: טואוד; דיבוב)
הארווי אטקין - המלך קופה (באוזר; דיבוב)
סינדי פרסטון - הנסיכה זלדה
רולין פוקס - המלך הרקיניאן
אלין סטיוארט קוסט - משולש הכוח
אליזבת האנה - משולש החכמה
בגרסה העברית רק קטעי האנימציה של סופר מריו דובבו לעברית בעוד קטעי הלייב אקשן שודרו באנגלית עם תרגום לעברית.
עידו מוסרי - המלך קופה
שנה לאחר סיום הסדרה נוצרה סדרת המשך בשם "הרפתקאות האחים סופר מריו 3" המבוססת על "האחים סופר מריו 3" אשר ארכה 26 פרקים, שנה לאחר מכן נוצרה סדרת המשך נוספת בשם "סופר מריו וורלד" המבוססת על משחק בעל אותו שם אשר ארכה 13 פרקים.
שתי הסדרות שודרו בשנות ה-90 בערוץ הילדים בתרגום לעברית.
בגרסה המקורית ישנם שני שירים:
"The Mario Rap" - שיר הפתיחה של הסדרה, הולחן על ידי שוקי לוי, ושרים אותו לו אלבנו ודני וולס.
השיר הושמע שוב בפתיח קטעי האנימציה של "סופר מריו".
"Do the Mario" - שיר הסיום של הסדרה, לאחר שמריו, לואיג'י והאורח של הפרק אומרים "ועד לפעם הבאה, רקדו את המריו" מראים את מריו האמיתי רוקד במסך אנימציה.
שני השירים הוצאו מגרסת הדיבוב העברי בעוד שחלק מהפתיח של הגרסה המקורית נראתה גם בפתיח וגם בסיום.
האחים טפלון היא להקת בנים פינית, אשר מופיעה בסגנון היפ הופ.
הלהקה מורכבת משלושה אחים, וולי, הייקי קולה ופימי טפלון.
בשנת 2006, טפלון הוציאה את סינגל הבכורה שלהם "Matkal kotiin", מתוך הפסקול Adihasla.
בשנת 2009, טפלון הוציאו לאור את אלבום בכורתם T, אשר הגיע למקום ה-26 במצעד האלבומים הפיני.
באפריל 2010, הלהקה הוציאה את המיקסטייפ הראשון שלה, Iso hätä.
באוגוסט באותה השנה, טפלון הוציאו את האלבום השני שלהם ©, אשר הגיע גם הוא למקום ה-26 במצעד האלבומים הפיני.
בינואר 2013, הם הוציאו את אלבומם השלישי Valkoisten Dyynien Ratsastajat.
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד האלבומים הפיני.
השיר "Seksikkäin jäbä", שיצא כרצועה השישית מתוך האלבום, הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הפיני.
בשנת 2014, טפלון הוציאו את אלבומם הרביעי Isänpäivä, שהגיע למקום ה-49 במצעד האלבומים הפיני.
הסינגל "", שיצא כרצועה השמינית מתוך האלבום, זכה במקום הראשון במצעד הסינגלים הפיני.
ב-20 בפברואר 2021, הלהקה והזמרת השוודית פנדורה השתתפו בקדם הפיני לאירוויזיון 2021, עם השיר "I Love You".
האחים סופר מריו – הסרט הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, המבוסס על זיכיון המשחקים "מריו" של חברת נינטנדו.
הסרט הופק על ידי אילומיניישן הפקות ונינטנדו, בוים על ידי ארון הורוואת' ומייקל ג'לניק, והופק על ידי כריס מלדנדרי ושיגרו מיאמוטו.
הסרט עלה לאקרנים ב-5 באפריל 2023 בארצות הברית, ובישראל ב-6 באפריל, בהפצתם של סרטי יוניברסל.
סרט המשך The Super Mario Galaxy Movie צפוי לצאת לאקרנים ב-3 באפריל 2026.
הסרט נפתח בסצנה קצרה שבה באוזר, מלווה בצבאו, פולש לממלכה קפואה, לוכד את התושבים הפינגווינים שלה, שורף את ארמונם עד היסוד, וגונב את כוכב העל העוצמתי.
בברוקלין, האחים מריו ולואיג'י עובדים כשרברבים לאחר שפתחו שירות שרברבות משלהם, עסק קטן עם קשיים כלכליים הפועל בברוקלין וברובע השכן קווינס.
משפחתם של האחים מסתייגת מהחלטתם לעזוב את עבודתם הישנה כדי להקים את העסק, ורק אמם של מריו ולואיג'י שלמה עם החלטתם.
גם הבוס שלהם לשעבר ויריבם, ספייק, לועג למריו על הבחירה הזו.
לאחר שאחת מעבודות השרברבות שלהם הופכת לאסון עקב כלב אלים, מריו ולואיג'י רואים מהדורת חדשות המדווחת על דליפה משמעותית בבורות ביוב ברחובות ברוקלין.
לאחר מכן האחים לוקחים על עצמם לנסות לתקן את צינור המים השבור.
האחים מגיעים בטעות לחלק סודי של הביוב, שם הם מגלים צינור ירוק.
לואיג'י נשאב במורד הצינור ונעלם, ומריו נכנס אחריו.
השניים מגיעים בסופו של דבר ללימבו ומופרדים, כאשר מריו מוצא את עצמו בממלכת הפטריות הקסומה.
אחרי שמריו נוחת בממלכת הפטריות, הוא פוגש את טואוד, אשר מודיע למריו שאחיו נחת באדמות האפלות, הנמצאות בשליטתו של באוזר, אשר מתכוון לכבוש את ממלכת הפטריות.
טואוד מציע לבקש עזרה מהשליטה של הממלכה, הנסיכה פיץ', ולוקח את מריו לסיור בממלכה, ובסופו של דבר מוביל אותו לפיץ'.
בינתיים, לואיג'י נוחת באדמות האפלות, שם הוא נרדף על ידי כוחותיו של באוזר ומנסה לברוח, אך בסופו של דבר נתפס על ידי קבוצת שיי גאייז.
בטירה, פיץ' מסבירה למריו שבאוזר מגיע לפלוש לממלכה שלה, והיא מתכננת לבקש מממלכת הג'ונגל לעזור לעצור אותו.
כשהיא רואה עד כמה מריו נחוש להציל את אחיו, היא בוחנת את הגיבור הפוטנציאלי שלה במסלול אימון מלא מכשולים, שיאמנו אותו להשתמש בתוספות הכוח של הממלכה, ומסכימה לקחת אותו איתה אם יצליח לסיים אותו.
עם זאת, מריו נכשל במסלול עשרות פעמים, אך בסופו של דבר הוא כל כך קרוב להשלמתו שלפיץ' לא נותרה ברירה אלא לקחת אותו איתה, כאשר גם טואוד מצטרף אליהם.
בינתיים, באוזר מגייס את צבא הקופה שלו לתוכניתו להשמיד את ממלכת הפטריות, וחושף שהוא רוצה להשתלט על הממלכה בגלל שהוא רוצה להתחתן עם פיץ'.
קאמק, עוזרו, מודיע לו על הגעתו של מריו לממלכת הפטריות.
עם זאת, באוזר אומר שהוא לא מודאג מזה.
כמה חיילים אחרים בצבא הקופה מתריעים בפניו על נוכחותו של מריו, מה שגורם לבאוזר לראות בו יריב על ליבה של פיץ'.
לאחר מכן, הוא מביא אליו את לואיג'י וחוקר אותו על מקום הימצאו של מריו.
לואיג'י מתנגד בהתחלה, אבל נכנע לאחר שבאוזר מאבד את סבלנותו.
לאחר מכן, באוזר מצווה על השומרים שלו לכלוא אותו בכלוב מעל ים לבה, שם גם אחרים, כגון לומאלי והפינגווינים, נכלאו בכלוב על ידי חייליו של באוזר.
לאחר מכן מריו מטיילים פיץ' וטואוד בכמה אזורים, כמו ממלכת החול והאי של יושי, לפני שהם מגיעים בסופו של דבר לממלכת הג'ונגל.
בדרך, פיץ' מסבירה למריו על קופסאות סימני השאלה שמפוזרים בעולם, ואומרת שהם מלאים בכל מיני פריטים שיכולים לעזור להם.
כשהם מגיעים לממלכת הג'ונגל, פיץ' מבקשת מהמלך קרנקי קונג לגייס צבא של קונגים שיעזרו להם.
הוא מסרב להצטרף לנסיכה, אבל אחר כך מסכים בתנאי שמריו יביס את בנו, דונקי קונג, בדו-קרב.
בהתחלה דונקי קונג גובר על מריו, אבל אחרי שנזכר בתוספות הכוח שפיץ' סיפרה לו עליהם, מריו משתמש באחת מהקופסאות כדי להפוך למריו חתול.
לאחר מכן הוא ממשיך להתחמק מהחביות של דונקי קונג, רודף אחריו ושורט אותו עד שהקוף מובס בסופו של דבר.
כעת, קרנקי קונג מוכן לעזור לגיבורים.
הוא מציע שמריו, פיץ' וטואוד, שאליהם מצטרף צבא קונג, ישתמשו בקארטים כדי לחזור לממלכת הפטריות, באמצעות דרך הקשת.
בינתיים, הצבא של באוזר אורב לגיבורים בזמן שהם חוצים את דרך הקשת, ואחרי קרב קצר, חלק מהכביש נהרס.
מריו ודונקי קונג נופלים אל האוקיינוס שמתחת, ושאר הקונגים נלכדים ונשלחים לכלא של באוזר.
פיץ' וטואוד, לעומת זאת, ניצלים וחוזרים לממלכת הפטריות, שם פיץ' מזהירה את האזרחים מהגעתו הקרובה של באוזר ומצווה עליהם להתפנות.
מריו ודונקי קונג מצליחים לצאת ממעמקי האוקיינוס, אבל צלופח מופיע ואוכל את שניהם.
לאחר שבאוזר מגיע על סיפון הספינה שלו ומציע לפיץ' נישואין, היא דוחה אותו, אך לאחר שקאמק מתחיל לענות את טואוד, היא מסכימה בחוסר רצון להינשא לו בכך שבאוזר הבטיח שלא יפגע בעוד טואודים.
בינתיים, מריו ודונקי קונג, לאחר שמבינים שיש להם עבר משותף, בורחים מהפה של הצלופח דרך הרקטה של הקארט של דונקי קונג וממהרים לחתונתם של באוזר ופיץ'.
מריו ודונקי קונג מנסים להיכנס לטירה בעזרת תוספות כוח ומצליחים לבסוף להיכנס.
בחתונה, באוזר מתכוון להוציא להורג את כל האסירים שלו בפומבי על ידי שרפתם בלבה, ואומר לפיץ' שהוא עושה זאת בשבילה, פיץ' לא מוכנה למעשה זה, ובאוזר מתרגז ומתגרש ממנה.
טואוד מבריח פרח קרח בתוך זר פרחים ונותן אותו לפיץ', שמקפיאה באמצעותו את באוזר וצבאו, בעוד לואיג'י משוחרר יחד עם האסירים האחרים, ושני האחים מתאחדים.
טואוד ודונקי קונג עוזרים להדוף את צבא הקופה, אבל באוזר משחרר את עצמו ומשגר טיל ענקי כדי להרוס את ממלכת הפטריות.
מריו מסיט את הטיל הרחק מהטירה של פיץ', אל הצינור שהביא אותו לממלכת הפטריות.
עם זאת, זה גורם לאלמנטים מממלכת הפטריות לעבור לברוקלין.
באוזר הכועס מסתער על מריו וכמעט הורג אותו, אבל לואיג'י עוזר לו ומשתמש במכסה ביוב כדי להגן עליהם מפני נשיפת האש של יריבם.
זה נותן למריו הזדמנות להשיג את כוכב העל שבאוזר הפיל.
הכוכב הופך את האחים השרברבים לבלתי מנוצחים והכוח שלהם גדל, והשניים עובדים יחד כדי להביס את באוזר וצבאו.
עם תבוסתו, באוזר מכווץ בעזרת פטריה מכווצת ונכלא בצנצנת.
בסופו של דבר, האחים חוגגים והופכים לגיבורים של ברוקלין וכל התושבים וחבריהם החדשים של האחים מריעים להם, ואביו של מריו אומר לו שעכשיו הוא גאה בו.
הסרט מסתיים בכך שהאחים מתגוררים בממלכת הפטריות, כשהצינור מאפשר להם לחזור לברוקלין בעת הצורך.
בסצנה שאחרי הכתוביות, ישנה ביצה של יושי הנמצאת בביוב של ברוקלין.
אניה טיילור-ג'וי – הנסיכה פיץ'
קיגן מייקל קי – טואוד
סת' רוגן – דונקי קונג
קווין מייקל ריצ'רדסון – קאמק
פרד ארמיסן – קראנקי קונג
קארי פייטון – מלך הפינגווינים
בנוסף, צ'ארלס מרטינה, המדבב הנוכחי של מריו בזיכיון המשחקים, מדבב בשני תפקידי אורח בסרט, ואריק באוזה צפוי לדבב בסרט בתפקיד לא ידוע.
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי שרון כהן באולפני SC Produb.
דיאנה גולבי – הנסיכה פיץ'
אמנון וולף – דונקי קונג
צביקה שוורצברג – קרנקי קונג
יובל ינאי – ספייק / מלך פינגווין
גלעד קלטר – קאמק / מנהיג הטואודים
שרון כהן – גנרל קופה טרופה
אלברט כהן – דוד טוני
שחר פולק – דוד ארתור / זמר ג'ינגל
שי בן בסט – שומר 2 / שיי גאי / דריי בונס / קופה טרופה
רון קלדס – פועל בניין
בנוסף השתתפו בדיבוב העברי מירי זהבי, אור אלטמן, גיא מנטל, ליאור משיח, שי גולדרמן ותומר פרי.
לאחר שהעיבוד הקולנועי הקודם של "האחים סופר מריו" משנת 1993 נחל כישלון קופתי וביקורתי החליטה נינטנדו להימנע מהענקת זכויות הסרטה לקניינה הרוחני.
מיאמוטו ידע שתהליך יצירת הסרט שונה בהרבה מזה של יצירת משחק וידאו, ורצה שהובלת הפרויקט תופקד בידי מומחה לקולנוע.
בהדלפות מאולפני Sony Pictures בנובמבר 2014 התגלו התכתבויות בין המפיק אבי ארד, ראש האולפן איימי פסקל, ראש TriStar Pictures טום רוטמן ונשיא ההפקה של Sony Pictures Animation, מישל ראימו קויאטה, בהן נחשף שסוני ניסתה להשיג את זכויות ההסרטה למשחקי "מריו" למשך מספר שנים.
ארד ביקר במטה נינטנדו בטוקיו בפברואר וביולי 2014 במטרה להגיע לעסקה.
באוקטובר שלח ארד אימייל לפסקל וכתב שהוא סגר את העסקה מול נינטנדו.
פסקל הציע לגייס את במאי "מפלצת של מלון" של Sony Pictures Animation, גנאדי טרטקובסקי, לסייע בפיתוח הפרויקט, בעוד קויאטה אמרה שהיא יכולה "לחשוב על 3-4 סרטים ישירות מהשער" והביעה תקווה "לבנות אימפריה סביב מריו".
אולם, לאחר דליפות המיילים הכחיש ארד את קיום העסקה וקבע כי המשא ומתן רק החל.
באתר החדשות "באזפיד" צוין שהמיילים לא לקחו בחשבון התנגשויות פוטנציאליות עם חברת הבת Sony Interactive Entertainment, אחת המתחרות הראשיות של נינטנדו.
באמצעות עבודתה של נינטנדו עם Universal Parks & Resorts ליצירת אטרקציות בנושא מריו, שלימים הובילו לפארק השעשועים "Super Nintendo World", מיאמטו פגש את כריס מלדנדרי, מייסד מחלקת ההנפשה בסרטי יוניברסל.
מיאמוטו מצא דמיון בין תהליכי היצירה של מלדנדרי לבין אלו שלו וסבר שהוא יתאים להוביל הפקת סרט על מריו.
הם קיימו דיונים מעמיקים יותר עד 2016, בידיעה שאם הדבר לא יצליח לדעתם יתאפשר להם להמשיך מנקודה זו בקלות.
בנובמבר 2017 פורסמו דיווחים לפיהם נינטנדו משתפת פעולה עם יוניברסל ואילומינישן להפקת סרט הנפשה על פי מריו.
נשיא נינטנדו דאז, טאצומי קימישימה, הבהיר כי לא נחתמה עסקה אבל יפורסם עדכון בקרוב.
קימישימה קיווה כי במקרה של הצלחת העסקה יתאפשר תאריך יציאה במהלך 2020.
בינואר 2018 הודיעה נינטנדו שהסרט יתקדם עם מיאמוטו ומלדנדרי בהפקה משותפת.
מלדנדרי אמר שהסרט "נמצא בעדיפות גבוהה" באילומיניישן ושיצאתו תיתכן בשנת 2022. הוא הוסיף שמיאמוטו יהיה "בחזית ובמרכז" במהלך ההפקה.
בינואר 2020 הודיע נשיא נינטנדו, שונטארו פורוקאווה, שהסרט "מתקדם בצורה חלקה" עם צפי לתאריך יציאה בשנת 2022. פורוקאווה הוסיף ואמר שנינטנדו תהיה בעלת הזכויות בסרט ותממן את הפקתו לצד יוניברסל.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-5 באפריל 2023 וביפן ב-28 באפריל באותה שנה.
במקור תוכנן הסרט לעלות לאקרנים ב-21 בדצמבר 2022 ולאחר מכן ב-7 באפריל 2023.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-6 באפריל 2023, בגרסה האנגלית המקורית ובדיבובים לעברית, ערבית, צרפתית ורוסית (דיבוב שהופק גם הוא בישראל).
במקור, הסרט תוכנן לעלות לאקרנים שבוע קודם לכן, ב-30 במרץ.
ב-6 באוקטובר 2022 הופץ הטיזר טריילר הראשון של הסרט.
ב-29 בנובמבר 2022 הופץ הטריילר השני של הסרט.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באתר Rotten Tomatoes של 59% על סמך של 235 ביקורות.
המבקרים שיבחו בעיקר את האנימציה, ההומור והמוזיקה, ותיארו את הסרט כמכתב האהבה האולטימטיבי לכל משחקי סופר מריו.
הסרט הכניס 377 מיליון דולר ברחבי העולם בסוף השבוע הראשון להקרנתו ובכך שבר את השיא של פוקימון: הבלש פיקאצ'ו משנת 2019, בתור הפתיחה הגדולה אי פעם לסרט המבוסס על משחק וידאו וכן את השיא של "לשבור את הקרח 2" משנת 2019 בתור הפתיחה הגדולה אי פעם לסרט אנימציה.
נתונים אלו היו חריגים לסרט המבוסס על משחק וידאו, כיוון שעד ליציאת הסרט, הסרט המכניס ביותר בכל הזמנים שמבוסס על משחק וידאו, היה פוקימון: הבלש פיקאצ'ו, שהכניס רק 450 מיליון דולר עבור תקציב של 150 מיליון דולר ועדיין נחשב להצלחה קופתית בקטגוריה שלו.
לשם השוואה: האחים סופר מריו – הסרט, הוא בעל תקציב של 100 מיליון דולר.
האחים זנגאקי היו שני אחים ממוצא יווני, שפעלו כצלמים במצרים ובאלג'יריה, משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד שנות ה-90. הם התמחו בצילום אנדרטאות וסצנות מחיי היום-יום, הפקת הדפסים למסחר התיירותי.
מדי פעם הם עבדו עם הצלם היפוליט ארנו על הפרויקט של תעלת סואץ.
מעט ידוע על קורות חייהם של האחים זנגאקי, מלבד ראשי התיבות שלהם, וכי הם פעלו במצרים מחוץ לאזור פורט סעיד וקהיר מסביבות שנות ה-60 ועד שנות ה-90 לפחות.
רבים מתצלומי זנגאקי חתומים בראשי תיבות של אחיו או מקום עסקו, למשל, "C.
עם גילוי שלט עם השם "אדלפוי זנגקי", הוכר כי מדובר באחים.
מאמינים ששמותיהם היו ג'ורג' וקונסטנטינוס (או קוסטאס).
כמה חוקרים מאמינים שהם נולדו באי מילוס, בעוד שאחרים טענו שהם קפריסאים.
עם זאת, אין ראיות סופיות הנוגעות למקום ותאריך הלידה שלהם.
גם לא ברור איך הם הגיעו ללמוד צילום.
עם זאת, זמן קצר לאחר הגעתם למצרים הם הפכו לצלמים מבוססים עם סטודיו בקהיר ובפורט סעיד.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, נסיעות תיירים למצרים יצרו ביקוש רב לצילומים כמזכרות.
קבוצה קטנה של צלמים מוקדמים, רובם ממוצא צרפתי, התמקמה בקהיר ובעמק הנילוס כדי לנצל את הדרישה הזו.
תצלומים שצולמו על ידי האחים זנגאקי נמצאים בדרך כלל באלבומי תיירים שנאספו במזרח התיכון במחצית השנייה של המאה ה-19. מהסטודיו שלהם בפורט סעיד, הם היו במיקום אידיאלי למכור לאירופאים המבקרים במצרים כחלק מסיבוב הטיול הגדול.
האחים זנגאקי נסעו לאורך הנילוס בליווי עגלת חדר חושך רתומה לסוס כדי לתעד את הנוף, הארכיטקטורה והאירועים במצרים.
התמונות כללו את הפירמידות או הספינקס והערים, סואץ או אלכסנדריה, כמו גם צילומים של חיי היומיום במצרים, כמורה ותלמידים, גברים ליד הנילוס או נשים בבית.
ייתכן שהם עבדו עם צלם צרפתי, היפוליט ארנו, בפרויקט תיעוד עבודות של בניית תעלת סואץ.
רוב החוקרים מאמינים שארנו היה הצלם הרשמי של סואץ ושייתכן שהאחים זנגאקי סייעו לו, עם זאת, האופי המדויק של מערכת היחסים ביניהם אינו ברור שכן הביוגרפיה של ארנו אינה ברורה בדיוק כמו זו של האחים זנגאקי.
עם זאת, מערכת היחסים התפרקה כאשר בשנת 1874, ארנו פתח בהתדיינות נגד האחים זנגאקי והאשים אותם בגזילת הקניין הרוחני שלו.
ארנו הצליח וב-29 ביוני 1876, בית המשפט של איסמעיליה, הכיר בהם כ"אשמים בגרימת נזק לרכוש אמנותי ותעשייתי ובתחרות בלתי הוגנת."
ידוע שהאחים זנגאקי "הפיקו כמה מהתמונות המשובחות ביותר של מצרים הוויקטוריאנית המאוחרת." התמונות שלהם ממצרים של סוף המאה ה-19, אף שהופקו למכירה לסחר התיירים האירופי הפורח למצרים, זוכים להערכה רבה על ידי היסטוריונים ואספנים על התובנות שלהם על החיים באותה תקופה.
האחים סופר מריו 2 הוא משחק פלטפורמה שפותח ופורסם על ידי חברת נינטנדו היפנית עבור קונסולת ה-NES של נינטנדו.
המשחק שוחרר לראשונה באמריקה הצפונית באוקטובר 1988, באירופה ב-28 באפריל 1989, וביפן ב-14 ביולי 1992.
הודות להצלחת המשחק "האחים סופר מריו", שיצא לשווקים לראשונה בשנת 1985, הוציאה נינטנדו ביפן משחק המשך בשם "האחים סופר מריו 2".
אולם, במטה נינטנדו אמריקה הוחלט שמשחק ההמשך היפני קשה מדי ודומה מדי לקודמו, ועל כן הוחלט על פיתוח של משחק חלופי שימכר מחוץ לשוק היפני.
בסופו של דבר נוצר משחק חדש המבוסס על המשחק "Yume Kōjō: Doki Doki Panic" שפותח במקור בשנת 1987 עבור קונסולת Family Computer Disk System.
העלילה והדמויות עברו התאמה לזיכיון של מריו.
בשנת 1993 נכלל חידוש למשחק ההמשך היפני בלקט המשחקים "סופר מריו אול-סטארס" לקונסולת Super Nintendo Entertainment System תחת השם "האחים סופר מריו: השלבים האבודים, לצד חידוש דומה למשחק האמריקאי.
המשחק החדש זכה להצלחה מסחרית והפך בהמשך למשחק החמישי במכירותיו עבור קונסולת ה-NES.
הוא קיבל ביקורות מעורבות, בין היתר בשל עיצובו וההבדלים בינו לבין למשחקים אחרים בסדרת מריו.
בשנת 1992 יצא המשחק לשווקים ביפן עבור קונסולת ה-Famicom תחת השם "Super Mario USA" ("סופר מריו ארצות הברית").
מריו, לואיג'י, טואוד והנסיכה טודסטול מנסים להציל את ממלכת סאבקון (Subcon) מפני מלך צפרדע בשם וורט שהשתלט עליה וחטף פיות קסומות היכולות לשחרר את הממלכה מפניו ומפני צבאו.
לאחר שמריו והאחרים מצליחים לשחרר את הפיות ולנצח את וורט מתברר למריו שהכל היה חלום, וכך נגמר הסיפור.
האחים סופר מריו 3 הוא משחק פלטפורמה שפותח ופורסם על ידי חברת נינטנדו היפנית עבור קונסולת משחקי הווידאו NES של נינטנדו.
המשחק יצצא לשווקים ביפן ב-23 באוקטובר 1988, באמריקה הצפונית ב-12 בפברואר 1990 ובאירופה ב-29 באוגוסט 1991. המשחק פותח על ידי Nintendo Entertainment Analysis and Development, בראשות שיגרו מיאמוטו וטאקאשי טאזוקה.
במשחק ניתן לשחק במריו או בלואיג'י.
מטרת המשחק היא להציל את הנסיכה טודסטול (שבשנים הבאות תיקרא "הנסיכה פיץ'") וכמו גם את השליטים של שבע ממלכות שונות מהנבל של המשחק באוזר.
בדומה למשחקים הקודמים בזיכיון של מריו, ניתן להביס את האויבים אם קופצים עליהם או אם משתמשים בפריטים שונים המעניקים לשחקן כוחות קסם.
במשחק זה ניתנו לשחקן לראשונה יכולות חדשות שלא היו קיימים במשחקים הקודמים כמו היכולת לרחף וכיכולת להחליק במורדות.
המשחק הציג גם אלמנטים חדשים רבים שיהפכו בעתיד להיות בולטים במשחקי זיכיון סופר מריו, כגון משרתיו של באוזר (הקופאלינגים) ומפת עולם למעבר בין שלבים.
זהו המשחק השלישי הנמכר ביותר מבין המשחקים שפותחו עבור קונסלת ה-NES כאשר לאורך השנים נמכרו מעל ל-17 מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם.
המשחק גם שימש השראה להפקה של סדרת הטלוויזיה המונפשת "The Adventures of Super Mario Bros.
ממלכת הפטריות, בה מתרחשת עלילת המשחק, נכבשת על ידי הקופאלינגים אשר הם שבעת משרתיו של באוזר.
הקופאלינגים כובשים כל אחת משבע הממלכות לאחר שהם מצליחים לגנוב את השרביט הקסום של כל אחד מהשליטים של אותן הממלכות ומשתמשים בשרביטים על מנת להפוך את השליטים לחיות.
הנסיכה טודסטול שולחת את מריו ולואיג'י לכל שבע הממלכות על מנת שהם יצליחו להשיב את השרביטים הגנובים ולהחזיר את השלטון לשליטים של אותן הממלכות.
לאחר שמריו ולואיג'י מצילים את כל שבעת השליטים הם מגלים שבינתיים באוזר חטף גם את הנסיכה טודסטול וכלא אותה בתוך הטירה שלו.
בעקבות כך האחים נוסעים לטירה שלו וצריכים להביס את באוזר בקרב.
המשחק מסתיים כאשר משחררים את הנסיכה טודסטול מהטירה.
בניגוד למשחק האחים סופר מריו משחק זה הוא בעל דרגת קושי גדולה יותר והדמות של לואיג'י מעט שונה מהדמות של מריו.
המשחק מכיל גם אלמנטים חדשים רבים פטריות רעל, שימוש בפורטלים, ומשבי רוח.
למשחק 32 שלבים בשמונה עולמות שונים וכמו כן הוא מכיל גם 20 שלבי בונוס .
המשחק הושק במקור ביפן עבור קונסולת ה-Famicom ב-3 ביוני 1986. המשחק פותח על ידי חברת Nintendo R&D4 כאשר בראשות צוות הפיתוח פעל היוצר של זיכיון מריו שיגרו מיאמוטו, כאשר המשחק עוצב בראש ובראשונה עבור השחקנים שלמדו כיצד לשחק ברמה מתקדמת יותר במשחק הראשון של האחים סופר מריו.
בעקבות כך, כאשר הוחלט לבסוף לפרסם את המשחק מחוץ לשוק היפני, הוחלט לשנות את שם המשחק ל"Super Mario Bros.: The Lost Levels", כאשר המשחק הושק לראשונה מחוץ לשוק היפני רק במהלך 1993 עבור קונסולת הסופר נינטנדו כחלק מאוסף המשחקים "Super Mario All-Stars".
המשחק מכר בסך הכל בסביבות 2.5 מיליון עותקים לאורך השנים והוא נחשב לאחד ממשחקי הנינטנדו בעלי רמת הקושי הגבוה ביותר.
העלילה של המשחק דומה למשחק המקורי של האחים סופר מריו.
באוזר חטף שוב את הנסיכה פיץ' ולקח אותה לטירה שלו.
מריו ואחיו לואיג'י חייבים לעבור סדרה של שלבים מאתגרים מלאות באויבים שונים, מכשולים וסכנות רבות על מנת להציל את הנסיכה פיץ' ולהביס את באוזר.
המשחק הוא משחק פלטפורמה עם גלילה צדדית אשר דומה מאוד בסגנון ובמשחקיות שלו לזה של המשחק האחים סופר מריו משנת 1985, מלבד העלייה המהותית בדרגת הקושי.
בדומה למשחק המקורי של האחים סופר מריו, גם במשחק זה מריו (או לואיג'י) מנסים להציל את הנסיכה פיץ' מבאוזר.
השחקן צריך לקפוץ בין פלטפורמות, להימנע ממכשולים ואויבים שונים, למצוא פריטים נסתרים (כגון פורטלים וגפנים אנכיים), ולאסוף פטריות קסם (שגורמות למריו לגדול), לאסוף פרחי אש (שמאפשר למריו לירות כדורי אש), ולאתר כוכבים (שהופכים אותו לבלתי מנוצח לפרק זמן מוגבל).
במשחק ניתן לשחק רק בשחקן אחד בכל תור.
בניגוד למשחק האחים סופר מריו היכולות של מריו ולואיג'י שונות זו מזו במשחק זה - לדמותו של לואיג'י, המיועד לשחקנים מתקדמים יותר, קופץ לגובה רב יותר, בעוד שמריו מהיר יותר.
המשחק מכיל מכיל גם אלמנטים חדשים רבים כמו פטריות רעל, שימוש בפורטלים ובמשבי רוח שמסוגלים להוביל את השחקן למיקומים שונים לגמרי.
פטריית הרעל, אשר ממנה יש להימנע, מכווצת את מריו או שגורמת למותו.
חלק מהרמות של המשחק דורשות קבלת החלטות ב"שבריר שנייה".
המשחק כולל גם שינויים גרפיים שונים מהמשחק הקודם, אף על פי שהפסקולים של שני המשחקים זהים.
המשחק מכיל 32 שלבים בשמונה עולמות שונים וכולל גם חמישה עולמות בונוס : עולם 9, "עולם הפנטזיה", אשר ניתן לשחק בו רק אם מסיימים את המשחק, ועולמות A, B, C ו-D אשר ניתן לשחק בהם רק אם מסיימים את המשחק 8 פעמים (פעם אחת בגרסת ה־All Stars).
האחים מוצרט (בשוודית: Bröderna Mozart) הוא סרט קומי שוודי מ-1986 בבימויה של סוזן אוסטן.
הסרט עוסק בבמאי המנסה להכניס אלמנטים חדשניים לאופרה.
אוסטן זכתה בפרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר על בימוי הסרט.
הסרט התפרסם בעיקר בתור הסרט האחרון אותו ראה ראש ממשלת שוודיה אולוף פלמה.
מיד לאחר ההקרנה, כשהיה פלמה בדרכו לביתו, הוא נרצח בצורה מסתורית.
הסרט עוסק בבמאי אופרה בשם וולטר (אטיין גלזר) אשר מביים הפקה של האופרה "דון ג'ובאני" מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט באופרה המלכותית השוודית.
הוא מנסה לערער רבות מהמוסכמות של עולם האופרה.
הוא מתעקש לעשות כל דבר בדרכו שלו, ומעודד את השחקנים והזמרים למצוא גם הם את הקול הייחודי שלהם.
הצוות זועם בתחילה על כוונותיו של וולטר, אולם בהדרגה לומד להעריך את נקודת המבט שלו.
לאורך הסרט, רוח הרפאים של מוצרט מופיעה ונעלמת.
היא מופיעה בתדירות גבוהה יותר ויותר ככל שהעלילה מתקדמת.
ברגע השיא, מוצרט נראה בוכה משמחה.
בסופו של דבר ההפקה של וולטר הופכת להצלחה מסחררת, אולם המבצעים לוקחים את כל הקרדיט בזמן שהבמאי נשכח.
האחים כהן וחצי הייתה חברת הפקת סרטים לקולנוע החרדי.
החברה הוקמה על ידי אריאל כהן ושחר בן חור בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. כמה מהסרטים אותם הפיקו זכו להצלחה משמעותית ולמעמד סרטי קאלט במגזר.
שיתוף הפעולה הראשון בין השניים היה בסרט "אופני הרעם" (2002-2001, בכיכובם של יובל שפרמן, רונן הרשקוביץ, יניב חיים, רוברט הניג ואיציק לילך), דרמה עלילתית אותה כתב וביים כהן והפיק בן-חור, תחת השם "ארבל מדיה".
לאחר הצלחת הסרט חברו כהן ובן-חור להפקת סרט עלילתי נוסף בשם "הרפתקה בפראג" (2 חלקים, 2003), לראשונה תחת השם "האחים כהן וחצי".
הסרט - שצולם ברובו בפראג בכיכובם של רונן הרשקוביץ ומיכאל וייגל - מרכיב אלמנטים של סרט דרמה, מסתורין, מותחן, מיתולוגיה והיסטוריה.
לאחר מכן, החברה הפיקה סדרת מערכונים עבור ערוץ התכלת, שלבסוף אוגדו לכדי שלושה סרטים: "הדיסק הצרוב", "מנין חסר" (2005) ו"הצחקתם אותי" (2007).
בראיון למקור ראשון התייחס כהן לשמה של החברה: .
החל משנת 2006, עם יציאת טרילוגיית הסרטים המצליחה "חרב דוד" (בכיכובם של אלי גלפרין ודויד בילנקה) הפיקה החברה בעיקר סרטי מתח ופעולה המצולמים (בחלקם) בחוץ לארץ.
ב-2008 יצאה סדרת הסרטים המצליחה "נשק שחור" (השתתף בפסטיבל קולנוע דרום 2006 ופסטיבל קולנוע אילת 2007), הסדרה נחשבה לייחודית במגזר שלראשונה הופיעו בה קטעים מוקומנטרים, בשילוב מותחן-פעולה בסגנון ג'ייסון בורן.
באותה שנה יצא הכותר "הזדמנות לשינוי", סרט המורכב משלוש עלילות שונות בעלות מסר זהה.
ביחס לשאר סרטי האחים כהן וחצי, "הזדמנות לשינוי" לא נחל הצלחה משמעותית.
בין השנים: 2010-2008 הפיקה החברה (בשיתוף "מעוף הפקות") סדרת סרטים בהמשכים בשם "כח זיקית".
בתחילה, הסדרה תוכננה לצאת בשלושה חלקים, - עקב הצלחת הסדרה, יצא לבסוף פרק ספיישל נוסף.
בסוף שנת 2010, לאחר צאת הסרט הרביעי בסדרת "כח זיקית", כמו חברות רבות בתעשיית הקולנוע החרדי-גברי באותן שנים - החברה התפרקה.
שנים אלו ידועות כסוף תקופת "תור הזהב" של הענף הגברי.
יהודה גרובייס, הנחשב לממציא הקולנוע החרדי והיוצר הבולט בתחום, הוציא את סרטו האחרון "הנקמה היהודית 6" בשנת 2024. גם חברת ההפקות הוותיקה "גל דיסק" חתמה את פעילותה בשנת 2009 עם הסרט "טיפות מים".
האחים עאדל ועמאד עוודאללה היו מחבלים בכירים בזרוע הצבאית של חמאס ביהודה ושומרון לאחר הריגת יחיא עיאש, לכידת חסן סלאמה והרג מוחי א-דין א-שריף, שנמצא ירוי ברכבו, שעלה באש.
עאדל עוודאללה היה ראש הזרוע הצבאית של חמאס באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
עאדל עוודאללה נולד ב-1967 באל-בירה.
החל באמצע שנות ה-80 בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים, אולם עבר לאחר זמן קצר ללימודי שפה וספרות ערבית באוניברסיטת בית לחם.
נעצר על ידי ישראל באינתיפדה הראשונה בגין פעילותו בחמאס.
לאחר הריגתו של יחיא עיאש, שהיה מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בגדה, תפס את מקומו חסן סלאמה, וביחד עם מוחמד דף, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס ברצועת עזה, הובילו את פיגועי הנקמה על הרג עיאש.
אחרי לכידתו של סלאמה בחברון והרג א-שריף, שנמצא ירוי במכוניתו בעודה עולה באש, נטל לידיו עאדל עוודאללה את הפיקוד על הזרוע הצבאית.
אחיו, שהיה גם הוא בכיר בחמאס, נתפס על ידי אנשיו של ג'יבריל רג'וב, וישב בכלא ביריחו.
באוגוסט 1998 נמלט מכלאו ביריחו, ופגש את אחיו בכפר ליד חברון, שם נהרגו על ידי כוח של הימ"מ באוקטובר 1998, בראשותו של מפקד היחידה דוד בן-שימול, בעקבות מידע מודיעיני של השב"כ.
חמאס הודיע אז וגם לאחר מכן, בעיקר אחרי מבצע חומת מגן, שהוא רואה ברג'וב את האחראי למותם של האחים עוודאללה, שכן להערכתו בריחת עמאד מהכלא הייתה מבוימת, ובעצם אפשרו לו לברוח מתוך ידיעה שייפגש עם אחיו, שהיה המטרה העיקרית בעיני רג'וב ובעיני ישראל.
במקום שבו נהרגו האחים עוודאללה נמצא ארכיון ובו מידע רב על פעילות החמאס בגדה, דבר שעזר לאתר ולתקוף פעילים רבים של החמאס בגדה.
את מקומם כמפקד הזרוע הצבאית של חמאס בגדה תפס מחמוד אבו הנוד, שכעבור זמן נהרג על ידי צה"ל בסיכול ממוקד.
האחים קָרָמָזוֹב הוא רומן מאת הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שראה אור בשנת 1880. הרומן החותם את יצירת חייו, נחשב בעיני רבים כטוב שביצירותיו, ונמנה עם פסגת הספרות העולמית.
הרומן הוא סיפור רצח, אב ששלושת בניו מעורבים במעשה במידות שונות של שותפות לפשע, וכן דרמה של מאבק מוסרי בין אמונה, ספקנות, הגיון ורצון חופשי.
הרומן נכתב באימפריה הרוסית, שם גם מתרחש סיפור העלילה.
דוסטויבסקי בילה כמעט שנתיים בכתיבת "האחים קרמזוב" ופרסם אותו בהמשכים בכתב העת "השליח הרוסי" מינואר 1879 עד נובמבר 1880. דוסטויבסקי התכוון לשבץ את הרומן כחלק ראשון בסיפור אפי בשם "חייו של חוטא גדול", אך נפטר שלושה חודשים לאחר השלמתו.
לדת ולפילוסופיה הייתה השפעה רבה על דוסטויבסקי ועל ספרו, אך טרגדיה אישית שפקדה אותו שינתה את מהלך עבודתו על "האחים קרמזוב".
כתיבתו הופסקה במאי 1878 כאשר מת בנו אַליוֹשָה בן השלוש.
הילד מת כתוצאה ממחלת הנפילה, מחלה שירש מאביו.
אבלו של דוסטויבסקי על בנו הצעיר בולט ביותר לאורך הרומן.
הוא קרא לגיבור הראשי בשם אליושה, וזיכה אותו בתכונות האופי שהוא העריך ביותר.
שברון הלב של הסופר על מות בנו מופיע ברומן גם בסיפור על סרן סניֶגירוב ובנו הקטן איליושצ'קה.
חוויה אישית נוספת השפיעה על דוסטויבסקי לבחור בנושא של רצח אב כעיקר העלילה.
ב-1850 הוא הורשע בפעילות חתרנית כנגד השלטון ונשלח לסיביר לרצות עונש מאסר עם עבודת פרך.
שם פגש אדם בשם אילינסקי שהורשע ברצח אביו כדי לזכות בירושה.
עשר שנים מאוחר יותר נודע לדוסטויבסקי שאילינסקי זוכה מכל אשמה, כשהרוצח האמיתי התוודה על מעשיו.
ייתכן שהרושם שעשה עליו אילינסקי השאיר חותם בדמותו של דימיטרי קרמזוב, שנסיבות מעצרו דומות לאלו של אילינסקי.
אף ש"האחים קרמזוב" נכתב במאה ה-19, כלולות בו טכניקות ספרותיות מודרניות.
דוסטויבסקי השתמש במגוון טכניקות ספרותיות אשר גרמו למבקרים לכנות את הרומן "מרושל".
דוגמה בולטת היא טכניקת "המספר היודע-כל", אשר מצד אחד חודר למחשבותיהם ולרגשותיהם של גיבורי הספר, ומצד שני מצהיר על עצמו ככותב, ויש לו תכונות והתנהלות המאפיינות אותו כדמות נוספת ברומן.
התיאורים של 'דמות המספר' מתמזגים בסגנון האנשים אותם הוא מתאר.
שפת הדיבור היא טכניקה נוספת בה משתמש דוסטויבסקי.
לכל דמות סגנון דיבור ייחודי המאפיין אותה, ומבטא את אישיותה הפנימית.
למשל, הסניגור פטיוקוביץ' אומר באופן קבוע 'נשדד' כשהוא מתכוון ל'נגנב', ובמקרה מסוים הוא מגדיר חמישה חשודים ברצח כ"לא אחראים לחלוטין".
הקורא יכול להתרשם שפטיוקוביץ' מנסה להיראות משכיל יותר מכפי שהוא באמת, וכתוצאה מכך משתמש במילים לא נכונות.
הרומן סוטה מן העלילה הראשית מספר פעמים, לתיאור דמויות שלקורא נראות בתחילה כבלתי חשובות.
הספר השישי לדוגמה, מוקדש רובו ככולו לסיפור הביוגרפיה של זוסימה.
ובתוך סיפור זה מופיע וידוי ששמע זוסימה לפני שנים רבות מאדם אחר, סיפור שאין קשר בינו לבין סיפור העלילה העיקרי.
פיוֹדוֹר פַוולוֹביץ' קָרָמָזוֹב - בעל אחוזה בן 55, ומתואר כאוכל לחם חסד וכליצן.
היו לו שלושה בנים, משתי נשותיו, ולפי השמועה, הוא גם אביו של ילד בלתי חוקי, שאותו הוא מעסיק כמשרת.
פיודור לא התעניין בבניו, והם גדלו בנפרד אצל קרובי משפחה שונים, רחוקים זה מזה ומאביהם.
מרבית העלילה עוסקת ברציחתו של פיודור והאשמת בנו הבכור דימיטרי ברצח.
דימיטרי קרמזוב (מיטיָה, מיטקה, מיטנקה) - הבן הבכור של פיודור, והבן היחיד מנישואיו הראשונים.
אופיו של דימיטרי דומה יותר לזה של אביו מאשר אופיים של אחיו.
יש בו תאווה לחיים שאינה יודעת שובע: הוא מהמר, מתהולל, שותה ובזבזן גדול.
בצעירותו היה חייל, השתתף בדו-קרב ובייש את עצמו באופנים רבים.
בפתיחת הרומן דימיטרי מסוכסך עם אביו בנוגע לירושתו, ונאבק בו על ליבה של אישה ששניהם מאוהבים בה.
המהומה שגורם דימיטרי בבית אביו היא הסיבה שמובילה לכך שהוא החשוד העיקרי ברצח אביו.
איוון קרמזוב (וניה, ונקה, ונצ'קה) - בנו השני של פיודור, והראשון שנולד לו מאשתו השנייה.
הוא נהג להתבודד מגיל צעיר, ולהזעיף פנים לסובבים אותו.
איוון שונא את אביו בליבו, אך לא מגלה את רגשותיו.
שנאה זו גורמת לו לרגשי אשם על חלקו במעשה הרצח, ואחרי כן גורמת לו לאבד את שפיות דעתו.
דמותו של איוון מספקת כמה משיאי הרומן, בהם הפרק "האינקוויזיטור הגדול" בספר החמישי, שאף ראה אור כספר נפרד וזכה לשבחים כיצירה בפני עצמה והדיאולוג של איוון עם השטן ("הסיוט של איוון") בספר האחד-עשר.
אַלֶכסיי (אַליוֹשה) קרמזוב (אליושקה, אליושנקה) - צעיר הבנים של פיודור קרמזוב.
בפתיחת הרומן המחבר מכריז עליו כעל גיבור הסיפור.
בתחילת השתלשלות האירועים אליושה נמצא במנזר.
בכך הוא מהווה משקל נגד לאתאיזם של אחיו איוון.
הוא נשלח לעיר על ידי הישיש זוסימה, להיות מעורב בעולם ובחיי משפחתו.
בסיפור עלילה מקביל הוא מתיידד עם חבורה של ילדי בית-ספר, הרומן נגמר בנימה אופטימית בתקוה לעתיד טוב יותר לילדים, בניגוד לטרגדיה של שאר הדמויות.
פאבל סמיֶרדיָקוֹב - סמיֶרדיָקוֹב נולד לאישה אילמת אווילית וחסרת בית, והשמועה אומרת שהוא בנו הלא חוקי של פיודור קרמזוב.
הוא אדם קודר, ציניקן ומר נפש, בילדותו נהג לאסוף חתולים עזובים, לתלות אותם ואחר כך לקבור אותם.
סמירדיקוב אינו ידידותי, הוא מתרחק מרוב האנשים אך מעריץ את איוון ומאמין כמוהו באידאולוגיה אתאיסטית.
בסופו של דבר הוא מתוודה בפני איוון שהוא, ולא דימיטרי, רצח את פיודור, אך טוען שעשה זאת בברכתו ובעידודו של איוון.
אַגרָפֶנָה אָלכסַנדרוֹבה סווֶיטלוֹבה (גרוּשֶנקה, גרושה, גרושקה) - גרוּשֶנקה היא איזבל מקומית, שגברים מוקסמים ממנה.
היא ננטשה בצעירותה על ידי קצין פולני, ונמצאת בחסותו של זקן קמצן ורודן.
גרושנקה מעוררת הערצה ותאווה בפיודור ובדימטרי גם יחד.
היריבות ביניהם על אהבתה של גרושנקה היא הסיבה העיקרית שגורמת להרשעתו של דימיטרי ברצח אביו.
קָתֶרינה איוַנוֹבה ויֶרחוֹבצֶבה (קַטיָה, קטקה, קָטֶנקה) - ארוסתו של דימיטרי, למרות שהוא נפגש בגלוי עם גרושנקה.
הם התארסו כאשר דימיטרי שילם חוב של אביה.
קטרינה היא חלק ממשולש אהבים נוסף בין האחים קרמזוב, כאשר מתברר שגם איוון מאוהב בה.
היא מתוארת כגאה ביותר, וגדלות הנפש שלה הוא מקור עינויים לדימיטרי.
זוסימה - ה"ישיש (סטארץ)" של אליושה במנזר.
הוא ידוע בין אנשי העיר כאדם בעל תכונות נבואיות ויכולת ריפוי.
הוא נחשב לאישיות מפורסמת, דבר אשר מעורר הערצה וגם קנאה בין חבריו הנזירים.
בין השאר, תפקידו של זוסימה ברומן הוא להפריך את הטיעונים הרציונליסטים של איוון קרמזוב.
אִיליוּשָה (איליושצ'קה) - אחד מתלמידי בית הספר המקומי והוא גיבור עלילת המשנה החשובה ביותר ברומן.
אִיליוּשָה הוא בנו של סרן סניגירוב, קצין לשעבר שהתרושש.
דימיטרי קרמזוב העליב את סניגירוב, והשפיל אותו לעיני בנו ואחרים.
נדמה כי מחלתו של אילושה נגרמת בחלקה בגלל השפלת אביו, הוא מת כתוצאה מהמחלה (הפרק החותם את הספר מתאר את הלווייתו של אִיליוּשָה).
סיפור זה ממחיש את המוטיב החוזר בספר שגם מעשים פעוטים של אדם יכולים להשפיע על חיי אחרים, וש"כולם ערבים זה לזה".
ספר ראשון: תולדות משפחוֹנת אחת
הספר הראשון מציג את משפחת קרמזוב ואת תולדותיה.
מפורטים בו שני סיפורי הנישואים של פיודור, ואדישותו לחיי שלושת ילדיו.
המספר מדגיש את האישיות השונה של שלושת האחים, ואת נסיבות החיים שהביאו אותם לחזור לעיר שבה פיודור חי.
הספר הראשון מסיים בתיאור המסדר הדתי של הישישים ואת התמסרותו של אליושה למנזר ולזוסימה הישיש.
ספר שני: אספה שלא במקומה
כל בני משפחת קרמזוב מגיעים למנזר, והישיש זוסימה אמור לפשר בין דימיטרי לפיודור בוויכוח ביניהם על ירושת דימיטרי.
זה אירוני שהרעיון להפגש במקום קדוש בנוכחות הישיש המפורסם, הוא דווקא הרעיון של איוון.
דימיטרי מאחר כהרגלו, והפגישה מידרדרת ומחריפה את הריב בין האב ובנו.
ספר זה מכיל סצנה נוגעת ללב, בה מנחם הישיש זוסימה אישה אבלה על מות בנה בן השלוש.
יגונה של האישה הענייה מקביל לטרגדיה של דוסטויבסקי עצמו על אובדן בנו הצעיר אליושה.
הספר השלישי מביא פרטים על משולש האהבה שנוצר בין פיודור, בנו דימיטרי וגרושנקה.
אופיו של דימיטרי בא לידי ביטוי בשיחה עם אליושה, כשהוא מסתתר ליד בית אביו ומחכה לראות אם גרושנקה תגיע.
מאוחר יותר באותו ערב, מתפרץ דימיטרי לבית אביו, תוקף אותו ומאיים שעוד יחזור ויהרוג אותו.
ספר זה מציג את סמירדיקוב, ואת סיפורה של אימו ליזָוֶטה סמיֶרדיַשצָ'יָה (המסריחה).
בסיום חלק זה אליושה עֵד להשפלתה של קתרינה, ארוסתו של דימיטרי, על ידי גרושנקה, ולמבוכתה הרבה של האישה הגאה הזו.
הספר הרביעי מציג סיפור צדדי, שמופיע שוב בהמשך הרומן באופן יותר מפורט.
אליושה רואה קבוצה של ילדי בית ספר משליכים אבנים על ילד בשם אילושצ'קה, אחד מחבריהם.
כאשר אליושה נוזף בילדים ומנסה לעזור לאילושצ'קה, הילד נושך את אצבעו של אליושה.
מאוחר יותר מתברר שדימיטרי תקף את אביו של אילושצ'קה, סרן לשעבר בשם סניגירוב.
דימיטרי תפס את סניגירוב בזקנו וגרר אותו לעיני העוברים ושבים.