tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דיזל היה אמור לנצח את סיד לאחר שביצע עליו את מהלך הפאוורבומב, אך טטנקה הפריע, תקף את דיזל וגרם לפסילת הקרב.
כתוצאה מהפסילה, דיזל שמר על התואר.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, טד דיביאסי (המנג'ר של סיד ומנהיג קבוצת המיליון דולר קורפוריישן) הציע שדיזל, ביחד עם ביגלו יתמודדו מול קבוצתו של דיביאסי (סיד וטטנקה).
בקרב המרכזי, ביגלו היה אמור להתמודד מול ארווין אר שייסטר, כך שדיביאסי עמד בפינת הזירה של שייסטר, בעוד שביגלו הכריז שדיזל יעמוד לצידו דיזל רדף אחר דיביאסי ברגעיו הראשונים של הקרב, שבסופו ביגלו ניצח.
דיביאסי חזר לזירה לאחר הקרב ביחד עם סיד וטטנקה.
ב-22 במאי בתוכנית Raw, שון מייקלס חזר לאחר פציעה שסבל ממנה הודות לסיד ב-3 באפריל בתוכנית Raw.
מייקלס גבר על קינג קונג באנדי, שנוהל על ידי דיביאסי באותה התקופה.
לאחר הקרב ביניהם, ביגלו ודיזל הגיעו כדי לברך את מייקלס על ניצחונו.
במהלך פיוד זה, דיזל סבל מפציעה במרפק, אך בכל זאת התחרה באירוע מלך הזירה.
כדי להסביר את הפציעה, קטע וידאו הוצג ב-29 במאי בתוכנית Raw, ובו סיד ביצע עליו את מהלכי הצ'וקסלאם והפאוורבומב באירוע In Your House 1. בשל פציעתו של דיזל, העלילה לא נבנתה יתר על המידה עד לקיום האירוע עצמו.
הפיוד האחר לקראת האירוע היה בין ג'רי לולר לברט הארט, שבעצם החל שנתיים קודם לכן במלך הזירה של שנת 1993. באירוע הקודם, In Your House 1, לולר ניצח את הארט לאחר הפרעה מצד האקושי והמנג'ר שלו שינג'ה.
ב-22 במאי בתוכנית Raw, הארט התעמת עם לולר בשולחן השדרנים ואף דרש קרב מולו.
לולר נענה בחיוב והוסיף לו התניה שבה המפסיד יהיה מחויב לנשק את רגלו של המנצח.
כדי להתכונן לכך, לולר העביר את השבועות הבאים, כשהוא התהלך יחף באורווה ואף לא שטף את רגלו עד שלאחר שהוא ינצח את הארט.
ב-10 ביוני בתוכנית Superstars, לולר גבר על אלדו מונטויה ולאחר מכן הכריח אותו לנשק את רגלו.
לאחר זכייתו בטורניר, מייבל קיבל קידום לתפקיד המתאבק הראשי של הארגון, כאשר הוא התמודד מול דיזל על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF באירוע סאמרסלאם.
הוא המשיך את הפיוד שלו עם דיזל גם לאחר האירוע, ובנוסף המשיך ופתח בפיודים אחרים כמו הפיוד שלו עם אנדרטייקר עוד מטורניר מלך הזירה, ובפיוד זריז עם יוקוזונה, שעימו הוא ניהל שותפות במהלך הפיוד נגד דיזל.
לאחר שהושפל בידי ברט הארט, ג'רי לולר ניסה לגייס עזרה מרופא השיניים האישי שלו, ד"ר אייזק יאנקם, שהפסיד להארט כתוצאה מפסילה באירוע סאמרסלאם.
הפיוד בין השניים הגיע לסיומו לאחר שהארט ניצח את יאנקם בקרב כלוב ב-16 באוקטובר בתוכנית Raw.
באותו הקרב, לולר נכלא בכלוב מעל הזירה כדי למנוע התערבות מצידו.
משום שהאירוע התקיים בפילדלפיה, המון פרצופים מוכרים מהארנה של ECW נכחו.
במהלך קרב גמר טורניר מלך הזירה בין מייבל לסאביו ווגה, אותם אוהדים החלו בקריאות "ECW" כמחאה על המתרחש בזירה.
תמיכה זו מצד האוהדים בארגון ההיאבקות ECW זכתה לתשומת ליבו של וינס מקמהן, כשלאחר מכן הוא ניהל מספר עלילות פלישה של ECW לארגונו בשיתוף פעולה מצידו של מייסד ECW, פול היימן בשנים 1996 ו-1997.
הטורניר התקיים בין ה-14 במאי ל-25 ביוני 1995.
1 אואן הארט ודייבי בוי סמית' נאבקו ביניהם במסגרת קרב העפלה לטורניר מלך הזירה אשר הסתיים בתיקו ב-5 ביוני 1995 בתוכנית Raw.
יוקוזונה ניצח את לוגר בשבוע לאחר מכן כדי לזכות בכרטיס האחרון בטורניר.
2 סאביו ווגה ניצח את ארווין אר שייסטר בקרב אשר קדם לאירוע, ומילא את מקומו של רייזר רמון עקב פציעה שספג ב-9 ביוני במהלך קרב סולם נגד ג'ף ג'ארט.
רמון צלח את הסיבוב הראשון של הטורניר ב-16 במאי, כשניצח את ג'ייקוב בלו.
מלך החטיפות של ליגת ה-NBA הוא כינוי, ותואר בלתי-רשמי, הניתן לשחקן אשר סיים את העונה הסדירה עם ממוצע החטיפות למשחק הגבוה ביותר בליגה.
הזוכים בתואר הוכרו רק החל מעונת , בה החלו לתעד נתון סטטיסטי זו.
כריס פול, אשר זכה בתואר מלך החטיפות שש פעמים, מחזיק בשיא הזכיות.
מלבד פול, השחקנים היחידים אשר זכו בתואר יותר מפעמיים הם אלווין רוברטסון, מייקל ריי ריצ'רדסון, מייקל ג'ורדן ואלן אייברסון, אשר כל אחד מהם זכה שלוש פעמים.
בעונת קבע רוברטסון את שיא החטיפות הממוצע בעונה (3.67), ואת שיא הליגה בסך חטיפות בעונה (301).
ארבעה שחקנים שונים זכו בתואר מלך החטיפות באותה עונה בה זכו באליפות ה-NBA: ריק בארי (), מג'יק ג'ונסון (), מייקל ג'ורדן () ודריימונד גרין ().
מלך החטיפות ב-NBA לאורך השנים
עונה שחקן קבוצה ממוצע חטיפות סה"כ חטיפות לארי סטיל פורטלנד טרייל בלייזרס 2.68 217 ריק בארי* גולדן סטייט ווריורס 2.85 228 סליק ווטס סיאטל סופרסוניקס 3.18 261 דון ביוז אינדיאנה פייסרס 3.47 281 רון לי פיניקס סאנס 2.74 225 אם.
מלך החסימות של ליגת ה-NBA הוא כינוי, ותואר בלתי-רשמי, הניתן לשחקן אשר סיים את העונה הסדירה עם ממוצע החסימות למשחק הגבוה ביותר בליגה.
כרים עבדול-ג'באר, מארק איטון ומרכוס קמבי מחזיקים במשותף בשיא הזכיות בתואר, עם 4 זכיות.
מלבדם, השחקנים היחידים אשר זכו בתואר יותר מפעמיים הם ג'ורג' ג'ונסון, האקים אולאג'ואן, דיקמבה מוטומבו, ת'יאו ראטליף ואנתוני דייוויס, אשר כל אחד מהם זכה שלוש פעמים.
בעונת קבע איטון את שיא החסימות הממוצע בעונה (5.56), ואת שיא הליגה בסך חסימות בעונה (456).
שני שחקנים בלבד זכו בתואר מלך החסימות באותה עונה בה זכו באליפות ה-NBA: ביל וולטון בעונת , ועבדול-ג'באר בעונת .
מלך החסימות ב-NBA לאורך השנים
מלך הדרקון (בשפת המקור: འབྲུག་རྒྱལ་པོ་) הוא תוארו של המונרך של ממלכת בהוטן.
מלך הדרקון חובש את כתר העורב, הכתר הרשמי שנחבש על ראשי מלכי בהוטן.
בשפת דזונגקה, בהוטן ידועה בשם "דרוקיול" ("ארץ דרקון הרעם").
לפיכך, מלכי בהוטן נקראים "דרוק גיאלפו" ("מלך הדרקון"), והעם הבהוטני קורא לעצמו "דרוקפה" ("עם הדרקון").
השליט הנוכחי של בהוטן הוא ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק.
מלך הזירה (2021) מידע ארגון WWE מותג (ים) Rawסמאקדאון תאריכים 8 באוקטובר 2021 – 21 באוקטובר 2021 מדינות סדרת אירועי מלך הזירה2019מלך הזירה(2021)מלך ומלכת הזירה (2024)
מלך הזירה (2021) הוא המהדורה ה-22 בסדרת טורניר מלך הזירה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, המתקיימת בין מתאבקים מהמותגים Raw וסמאקדאון.
הטורניר החל ב-8 באוקטובר 2021 בפרק של התוכנית השבועית סמאקדאון והמשיך בפרקי התוכנית הבאים של Raw וסמאקדאון, עד לקיום קרב גמר הטורניר באירוע השלם וצפה, היהלום שבכתר, שייערך ב-21 באוקטובר על אדמת ערב הסעודית.
זה הוא טורניר מלך הזירה הראשון מאז שנת 2019. לראשונה בתולדות הארגון, ה-WWE השיק את המהדורה הנשית של מלך הזירה, שנקראה בשם טורניר כתר המלכה והתקיימה במקביל לטורניר מלך הזירה של שנת 2021.
מלך החורף היא סדרת דרמה היסטורית בדיונית בריטית המבוססת על טרילוגיית הרומנים "The Warlord Chronicles" מאת ברנרד קורנוול, בה מככב איאן דה קייסטקר בדמותו של המלך ארתור.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה MGM+ (לשעבר Epix) בארצות הברית ב-20 באוגוסט 2023 ויותר מאוחר לשירות ITVX בבריטניה ב-21 בדצמבר 2023.
איאן דה קייסטקר – ארתור פנדרגון, בנו הממזר של המלך אותר ואיש מלחמה ששב לאנגליה לאחר שנות גלות ארוכות.
ג'ורדן אלכסנדרה – גווינביר, אשתו השאפתנית והתככנית של ארתור, המעוניינת בכוח ומעמד חברתי גבוה.
סטיוארט קמפבל – דרפל קאדרן, מספר העלילה.
לוחם ותלמידו של ארתור, ועל אף שהוא רואה את פגמיו של אדונו, הוא מכיר בגדולתו ויודע כי הוא תקוותה היחידה של אנגליה.
אלי ג'יימס – נימואה, כוהנת שניצלת ונלקחת תחת חסותו מרלין בשל יכולתה לראות את האלים.
אדי מרסן – , מלך דומנוניה העליון ואביהם של ארתור ומורגן.
נתניאל מרטלו-וייט – מרלין, מכשף ופוליטיקאי רב עוצמה, שאינו ירא מזעמו של אותר, הוא עוקב אחר הקשר שלו לאלוהיו בכל דבר.
דניאל אינגס – אואין, לוחם מנוסה ואלופו האישי של אותר.
קן נווסו – סגרמור, נומידיאן עז מאפריקה נובה וחייל לשעבר בצבא הרומי שהלך בעקבות ארתור לאנגליה לאחר התמוטטות האימפריה הרומית המערבית.
אנדרו גאוור – סאנסום, כומר קתולי, ובהמשך, בישוף; ומורו של דרפל קאדרן.
דמותו של סאנסום מבוססת באופן רופף על דמותו של הקדוש הקורני שמשון מדול.
ואלין קיין – מורגן, אחותו למחצה של ארתור ובתו הממזרה של המלך אותר.
עובדת אלילים חדת-לשון ועצמאית ותלמידתו של מרלין.
סיימון מרלס – , מלך הממלכה היריבה סילוריה.
אדם אכזרי וחסר-מעצורים המוכן להבטיח את כוחו ושליטתו בכל מחיר.
סטיבן אלדר – הבישוף בדווין אניירין יוז – גורפידן אמילי ג'ון – סיינווין טאג'נה נארדון – לאדוויס בילי פוסלתווייט – קאדוויס אינוק פרוסט – ליגסאק''', קפטן משמר המלך.
ב-22 באפריל 2022, נמסר מטעם חברת ההפקות "Sony Pictures Television" כי חברת ההפקות שרכשה את הזכויות, " Bad Wolf " שוקדת על עיבוד טלוויזיוני עבור הספר הראשון בטרילוגיית "The Warlord Chronicles" מאת ברנרד קורנוול, "מלך החורף", וכי עונתה הראשונה תכלול 10 פרקים.
עוד נמסר כי על פיתוח הסדרה הופקדו קייט ברוק ואד ויטמור, והיא עתידה לעלות לשידור בשנת 2023 ב-"ITVX", שירות הזרמת המדיה של הרשת הבריטית "ITV".
בשלב מסוים במסגרת ההפקה, הייתה אף רשת הכבלים האמריקאית "" מעורבת בתהליך הפיתוח והעיבוד לזמן קצר.
על בימוי הפרקים הופקדו אוטו באת'רסט ופארן בלקברן.
על צילומי הסדרה הופקדו הצלמים אסק אלכסנדר פוס וסטיבן פרסון.
צילומי הסדרה התקיימו בוויילס ובמערב אנגליה במחציתה השנייה של שנת 2022. ביולי 2022, התקיימו צילומי הסדרה בגן החיות "טרופיקוואריה" שבעיירת ואטת, סאמרסט ברדיוס של 8.0 ק"מ מפארק חיות הבר והאקווריום המקומי.
עבור הצילומים, נבנה במיוחד סט ליד מחצבה לשעבר בעמק ויין ליד צ'פסטו שבמונמות'שייר, ויילס.
חלק מצילומי הסדרה התקיימו בבריסטול, על סט זמני באולפני פאצ'וויי.
על פי הדיווחים, נמסר כי הסט שימש כתפאורה עבור קניון סלעי ונבנה באמצעות לוחות פוליאוריטן מוקצפים על גבי פיגומים.
בין החודשים יולי 2022 לינואר 2023, כללו צילומי הסדרה צוותי הפקה ושחקנים בגדלים משתנים בין 70 ל-150 איש לכל צוות, לאורך 70 ימי צילומים.
בנוסף, זכו צילומי הסדרה למימון מטעם משרד הסרטים בבריסטול.
ב-15 בספטמבר 2022, עברו צילומי הסדרה להתקיים בווילטשייר ובסמיכות לברדפורד שבאיבון בדרום-מערב אנגליה.
מכלי התקשורת המקומיים בבריסטול נמסר כי חלקים מאחוזת בלייז קאסל בהנבורי שימש לצילומים.
ב-11 באוקטובר 2022, עברו צילומי הסדרה להתקיים בשדה התעופה אילטון שמצפון לבריסטול.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכתה הסדרה בציון 80% על בסיס 10 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.8/10. באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic" זכתה הסדרה לציון 66/100, על בסיס על 6 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
מלך הונגריה (בהונגרית: Magyar király) היה התואר הרשמי של המונרך השולט בממלכת הונגריה משנת 1000 ועד שנת 1918. לפני שנת 1000 הונגריה עדיין לא הוכרה כממלכה בידי האפיפיור ושליט הונגריה כונה 'הנסיך הגדול של ההונגרים'.
אישטוואן הראשון, מלך הונגריה הוכתר ב-25 בדצמבר 1000 (או ב-1 בינואר 1001) בכתר ששלח לו האפיפיור סילבסטר השני ועם ההסכמה של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מההכתרה ועד התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית השתמשו כל מנהיגי הונגריה בתואר הזה חוץ מיאנוש הוניאדי ולאיוש קושוט.
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהאישטוואן הראשון
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהבלה החמישי
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהקארוי הראשון
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהאולסלו הראשון
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהלסלו החמישי
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהמתיאש הראשון
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהאולסלו השני
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהפרדיננד הראשון
15 בפברואר 16371 ביולי 16188 בדצמבר 1625פרדיננד השלישי(כהונה ראשונה)
(תקופת חיים)דיוקןתחילת מלוכהסיום מלוכהיוזף השני
מלך הכיתה הוא סרט דרמה קומית משנת 2015 בבימויים של ג'ארד פול ואנדרו מוגל, בכיכובם של ג'ק בלאק וג'יימס מרסדן.
הסרט מתמקד בסיפורו של דן (ג'ק בלאק), גבר שחי חיים אפורים ומנסה לארגן פגישת מחזור לתיכון.
הוא מחליט לנסוע ללוס אנג'לס כדי לשכנע את אוליבר (ג'יימס מרסדן), תלמיד לשעבר שהפך לשחקן מצליח, להשתתף בפגישה כדי להרים את מעמדו החברתי.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ה-11 ב-23 בינואר 2015, והוקרן בארצות הברית ב-8 במאי 2015 על ידי IFC Films .
דן לנדסמן, איש משפחה שמרגיש כישלון חברתי, משמש כראש ועדת פגישת המחזור בתיכון.
הוא מבין שהדרך להצלחת הפגישה היא להביא את אוליבר לו, כוכב לשעבר שלאחר שעבר שחלף מאור הזרקורים החל להופיע בפרסומות.
דן יוצא ללוס אנג'לס כדי לשכנע אותו להגיע לפגישה, אך המפגש ביניהם מסתבך.
לאורך הדרך, דן מתמודד עם שאלות של זהות, חברויות והערכה עצמית.
ג'ק בלאק בתפקיד דן לנדסמן
ג'יימס מרסדן בתפקיד אוליבר לו
קתרין האן בתפקיד סטייסי לנדסמן
ג'פרי טמבור בתפקיד ביל שארלס
ב-10 בפברואר 2014, הוכרז שג'ק בלאק וג'יימס מרסדן יככבו בסרט קומדיה, בבימוי הבכורה של ג'ראד פול ואנדרו מוגל, אותו הפיק Electric Dynamite של בלאק עם RipCord Productions של מייק ווייט ובן לאת'ם-ג'ונס וברנבי תומפסון מאולפני אילינג .
בסוף השבוע הפתיחה שלו, הסרט גרף 447,524 דולר מ-1,009 בתי קולנוע (444 דולר לאולם), שזו הפתיחה ה-15 הגרועה ביותר לסרט רחב בכל הזמנים.
בסוף השבוע השני שלו, הסרט נמשך מ-847 מסכים, והרווח שלו מסוף שבוע לסוף שבוע ירד ב-96.5%, מכיוון שהוא הרוויח רק 15,714 דולר (97 דולר לקולנוע).
באתר Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 53% על סמך 134 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.70/10 ב־Metacritic לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 55 מתוך 100, מבוסס על 33 מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
ה"ניו יורק פוסט" תיאר את הסרט כ"כיף חמוד ובריא".
מלך היהודים, ביאליק הוא סרט תיעודי על חיי המשורר חיים נחמן ביאליק, בבימויו של יאיר קדר משנת 2014 כסרט השלישי בסדרת הָעִבְרִים.
הסרט הופק על ידי יאיר קדר ויצא בסיוע הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, HOT, ערוץ 8 נגה תקשורת, מועצת מפעל הפיס לתרבות ואמנות, קרן אביחי והאוניברסיטה העברית בירושלים.
הסרט עלה גם ליוטיוב וזכה למעל 95,000 צפיות.
מלך ההר, הוא ספר מתח, מסתורין ורומנטיקה.
הספר נכתב על ידי הסופרת נאוה מקמל-עתיר, ויצא לאור בשנת 2004. האיורים שבו נעשו על ידי המאירת נורית צרפתי.
העלילה בספר מתמקדת בדמותו של דורי לב, נער ירושלמי בכיתה ו' שחייו עוברים טלטלה בעקבות מספר אירועים משמעותיים בחייו.
העלילה מתפתחת סביב חיפוש תשובות לשאלות על זהות וקשרים משפחתיים, תוך התמודדות עם שאלות מוסריות וקבלת החלטות מורכבות.
הספר מציג את ערך הנאמנות, האומץ מול הפחד, וההתמודדות עם אובדן ושכול.
זהו ספר מצליח ומשגשג האהוב על קהל קוראיו.
הספר הומחז על ידי תיאטרון הנפש ונבחר למצעד הספרים הארצי של משרד החינוך.
באחד הערבים טייל דורי עם כלבו, והיה עד למקרה חמור שבו היה מעורב נער מכיתתו.
כשבוע לאחר מכן, הודיעו לו הוריו בארוחת ערב שבת על החלטם לעזוב את הארץ, בשל מותו של אחיו במהלך שירותו הצבאי ואי יכולתם להתמודד עם האסון הכבד.
האב קיבל עבודה כרופא קרדיולוג בבית חולים גדול בווינה.
דורי התקשה להשלים עם רוע הגזירה, ובליבו גמלה החלטה לנסות למנוע את מעבר המשפחה לחו"ל.
הוא מודע לכך שהחלטתו היא משימה קשה ומסובכת, אך הוא זוכה לעזרה ממקור בלתי צפוי.
בהמשך, הוא מגלה שיש לו קשר מסתורי לדמות מהעבר, קשר שצופן בתוכו השלכות משמעותיות.
בשבועות הארוכים והקשים שיבואו, יתחיל דורי להבין את עומק הקשר הזה שישפיע על חייו.
זהו קשר של הדמות המסתורית לאופיר אחיו, שנהרג שנתיים קודם לכן בכפר ביתוניא, בקרב עם מחבלים, וקבור בחלקה הצבאית בהר הרצל.
הדמות המסתורית היא דמותו של תיאודור הרצל, שהקשר בין דורי הנער לאבי הציונות נוצר בדרך מיסטית.
דורי מבקר בקבר אחיו, ומצא את עצמו על יד חלקת הקבר של תיאודור הרצל, וכך הוא מגיע גם למוזיאון הרצל במטרה להכיר את דמותו של הרצל.
שומר המוזיאון שמבחין בכך, מעודד את דורי לחפש בין כתבי הרצל את הסוד שישכנע את הוריו להישאר בארץ.
דורי – הדמות המרכזית בעלילה, ילד בכיתה ו' שנתקל בבעיות במהלך הסיפור.
אופיר – אחיו של דורי, נהרג על ידי מחבלים, שנתיים קודם לכן.
הרצל, מלך ההר – דמות השראה עבור דורי.
אורן – ילד מכיתתו של דורי.
רועי – חבר של דורי.
מיקה – ידידתו של דורי בה הוא מאוהב.
בלומן – כלבו של דורי.
הספר עוסק בבעיות של נער ישראלי, ובא לתאר לקורא את חיי היום יום של אנשים שונים, ולתת לו פרספקטיבה אחרת על עולמנו.
הקורא מתוודע לדמותו של דורי, הנער הירושלמי, המהווה מעין התגלמות של בנימין זאב הרצל במציאות העכשוויות.
דורי פועל בנחישות כדי למנוע מהוריו לעבור לאוסטריה ולהפנות עורף לרעיון הציוני.
המסר המרכזי בספר מדגיש, כי החיים במדינה ישראל ואף המוות למען המדינה הם ערך עליון, ומי שאינו מקיים את הערכים הללו נחשב כ"בוגד בחזונו של הרצל".
בעלילה, הרצל הדמות המסתורית אשר מלווה את דורי במסעו, רומזת לו שלא לרדת מהארץ.
"איזה שפה מדברים שם, בווינה הזאת?" ציטוט זה מתאר את הרגשותיו של דורי אשר מבין שעליו לעזוב את חבריו בית ספרו וחייו בישראל ולעבור לגור בארץ אחרת ולהתחיל את חייו מחדש במקום זר ולא מוכר.
הספר עובד למחזמר, על ידי תיאטרון הנפש.
מטרת המחזמר להמחיש את הספר בצורה שונה ומהנה.
לפי ביקורות רבות, הספר "מלך ההר" נחשב לספר מרתק, כתוב היטב ובעל עלילה מותחת.
הקוראים, מכל הגילאים, בני נוער ומבוגרים, ציינו שהספר שומר לכל אורך העלילה על עניין מתמשך, אף שלעיתים הוא עשוי להיראות ממבט ראשון כיצירה שקטה או יצירה ללא אקשן.
רבים מעידים, כי הקריאה בו היא סוחפת וקשה להניח אותו מהיד.
יש מבקרים שציינו שהספר הצליח לרגש את קוראיו עד דמעות.
הספר עובד למחזה על ידי "תיאטרון הנפש" ונבחר להיכלל במצעד הספרים של משרד החינוך.
מבקרת הספרות, יעל דר, כתבה בעיתון "הארץ".
כי תוכן הספר מיושן, וקיים ניסיון לרתום את עלילתו להיסטוריה הציונית.
הספר יצא לאור לכבוד חגיגות ה-100למותו של בנימין זאב הרצל, והסופרת נאוה מקמל-עתיר יצרה זיהוי מוחלט בין דורי לב, גיבור הסיפור, לבין דמותו של תיאודור הרצל הצעיר.
לדברי יעל דר, שניהם, דורי לב ובנימין זאב הרצל, עושים שימוש בשפה רגשית ובניסיון שכנוע סוחף, כדי להציל את עצמם ובני משפחתם מחיי ההתבוללות באוסטריה.
מלך הגיא הוא ציור שמן על בד המתאר אייל אציל, שהושלם בשנת 1851 בידי הצייר האנגלי סר אדווין לנדסייר.
הציור הוזמן כחלק מסדרה של שלושה ציורי קיר שיועדו לתלייה בארמון וסטמינסטר שבלונדון.
כיצירה מן הפופולריות ביותר לאורך המאה ה־19, הופצה התמונה בהיקף נרחב באמצעות תחריטי פלדה, ולבסוף נרכשה בידי חברות מסחריות לשימוש בפרסום.
עד אמצע המאה ה־20 כבר הפך הציור לסוג של קלישאה, ותואר בידי The Sunday Herald כ"תמונת קופסת העוגיות האולטימטיבית של סקוטלנד: אייל מגושם ניצב על רקע גבעות סגולות ושמים מימיים בנוף מבודד".
בשנת 2017 השיקו הגלריות הלאומיות של סקוטלנד באדינבורו קמפיין מוצלח לרכישת הציור בסכום של ארבעה מיליון ליש"ט, ובסופו של דבר הצליחו לרכוש אותו.
הציור הוא כעת חלק מהאוסף ומוצג בגלריה הלאומית של סקוטלנד.
לנדסייר היה חבר באקדמיה המלכותית.
הוא זכה להערכתה של המלכה ויקטוריה, והתפרסם בזכות ציורים ורישומים של בעלי חיים.
בעבודותיו המאוחרות נכללים גם פסלי האריות המוצבים למרגלות עמוד נלסון בכיכר טרפלגר בלונדון.
משנות ה־40 של המאה ה־19 יצר סדרה של מחקרים מפורטים של איילים, שהתבססו על פרטים שראה במסעותיו ל, שאליהם יצא מאז שנת 1824.
בשנת 1850 קיבל לנדסייר הזמנה לאומית לצייר שלוש סצנות הקשורות לציד, עבור חדרי ההסעדה של בית הלורדים.
במסגרת זו יצר את "מלך הגיא" ושני ציורים נוספים.
לאחר שהושלמו, סירב בית הנבחרים לאשר את הסכום של 150 ליש"ט שהובטח בעבור ההזמנה (שווה ערך לכ־20,261 ליש"ט בשנת 2023), ובעקבות זאת נמכרו הציורים לאספנים פרטיים.
נטען כי הנוף המופיע בציור מתאר את אזור גלן אפריק .
בזיכרונותיה של ליידי אברדין , שבני משפחתה – אביה ואחיה – היו בעלים של אחוזת גלן אפריק, נכתב שלנדסייר ביקר בביתם.
בשנת 1884 נמכר הציור להנרי איטון, הברון הראשון מצ'יילסמור.
הרוכשת הייתה גלריית אגניו'ז (Agnew's), שמכרה אותו מחדש ל־ט.
המחיר שהושג בשנת 1892 היה הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור יצירה של לנדסיר עד שנות ה־60, למעט שמועה על מכירה פרטית של הציור "ציד הלוטרה" בשנת 1873 תמורת 10,000 ליש"ט - סכום שנחשב אז למחיר הגבוה ביותר ששולם עבור ציור בריטי.
הציור נרכש בשנת 1916 על ידי חברת הסבון פירס (Pears), והופיע בפרסומות שלה.
לאחר מכן נמכר לחברת הוויסקי ג'ון דיואר ובניו (John Dewar & Sons), והפך לסימן ההיכר שלה, לפני ששימש באופן דומה גם את מזקקת גלנפידיך.
בהמשך נרכש הציור כחלק מעסקת רכישת דיואר על ידי תאגיד דיאג'יו.
בשנת 1997 מכרה דיאג'יו את דיואר לחברת בקרדי, אך המכירה לא כללה נכסים נלווים.
לאחר מכן השאילה דיאג'יו את הציור למוזיאון הלאומי של סקוטלנד באדינבורו.
ב־2 בנובמבר 2016 הודיעה חברת דיאג'יו על כוונתה למכור את הציור, בציינה כי אין לו "קשר ישיר לעסקינו או למותגינו".
הגלריות הלאומיות של סקוטלנד קיבלו הצעה לרכוש את היצירה, שהוערכה בשמונה מיליון ליש"ט, במחיר של ארבעה מיליון ליש"ט בלבד - בתנאי שיצליחו לגייס את הסכום.
בעקבות זאת הושק קמפיין לגיוס תרומות, שהסתיים בהצלחה.
ציורו של לנדסייר השפיע על אמנים רבים במאה ה־19, בהם גם הציירת הצרפתייה רוזה בונר.
ביצירתה "מלך היער", ניכרת השראה ישירה מ"מלך הגיא" - בדמותו הבודדת של אייל אדום הניצב בגאון, כשהוא פונה במבטו היישר אל הצופה.
בונר, שביקשה לשלב בין מחקר מדעי לרגש אמנותי, אימצה את הקומפוזיציה הדרמטית אך העניקה לה פרשנות ריאליסטית עמוקה, הנשענת על תצפיות בטבע ובעלי חיים חיים.
שני הציורים הפכו לסמלים אייקוניים של האייל כאצילי, חזק ורוחני – כל אחד מהם משקף תפיסות שונות על טבע האדם והחיה בתקופתו.
נגזרים מודרניים ולוגואים של תאגידים
על פי העיתון The Sunday Herald, הציור הפך עד אמצע המאה ה־20 לקלישאה, ונתפס כ"דימוי הסקוטי האולטימטיבי לקופסת עוגיות".
בין היתר הופיע על קופסת פח של עוגיות שורטברד מתוצרת מקביטיז (McVitie's) בשנות ה־40 של המאה ה־20.
אחד מהם, בשם The Challenger, שימש השראה לעיצוב צידי משאיות המשלוחים של חברת Challenge Dairies, ומאוחר יותר שולב גם בעיצוב אריזות חמאה של החברה בחנויות.
ויסקי הסינגל מאלט הסקוטי גלנפידיך עושה שימוש בגרסה מעובדת של דמות האייל מהציור של לנדסייר בלוגו שלו מאז שנת 1968.
על פי המסורת בחברת Challenge Dairy, נשיאה הראשון של ארגון Challenge Cream and Butter Association, ג'יי פי מרפי, בחר את שם החברה בהשראת גרסה של ציור הקיר The Challenger - יצירה שנגזרה מהציור "מלך הגיא".
גרסה זו מופיעה עד היום בלוגו הרשמי של החברה מקליפורניה.
בשנת 2012 שיתף פיטר סוויל פעולה עם סדנאות דובקוט (Dovecot Studios) באדינבורו לרגל חגיגות המאה להיווסדן, וייצר שטיח קיר גדול-ממדים בשם After, After, After Monarch of the Glen.
היצירה הייתה בגדר מחווה עכשווית של סדנאות דובקוט לגרסתו של סוויל, אשר התבססה בעצמה על עיבוד קודם של האמן סר פיטר בלייק לציורו המקורי של לנדסיר משנת 1851.
הציור שימש גם כתווית על קופסאות שימורים של מרק Royal Game מתוצרת באקסטר'ז (Baxter's) בבריטניה, וכרקע לדלפק הקבלה של מוטל רוזבאד מהסיטקום הקנדי "שיט'ס קריק" .
דמות האייל המופיעה בציור שולבה בקולאז' שעל עטיפת האלבום Secret Messages של להקת Electric Light Orchestra, שיצא בשנת 1983.
מלך המלכים היה תואר אימפריאלי בו השתמשו בעיקר מלכים מארצות המזרח התיכון ובתת-היבשת ההודית.
התואר, המקושר בדרך כלל לאיראן (הידועה היסטורית כפרס), ובמיוחד לאימפריות האחמנית והסאסאנית, השימוש הראשון בתואר היה בתקופת ממלכת אשור על ידי המלך טוקולטי-נינורטה הראשון (שלט בין השנים 1233–1197 לפנה"ס) ולאחר מכן שימש במספר ממלכות ואימפריות שונות, כולל פרס, ממלכות יווניות שונות, הודו, ארמניה, גאורגיה ואתיופיה.
התואר נתפס בדרך כלל כשווה ערך לתואר קיסר, כאשר שני התארים עולים על זה של מלך ביוקרתם, מקור התואר בקיסרי רומא וקיסרי האימפריה הביזנטית בשלהי העת העתיקה שראו בשאה של האימפריה הסאסאנית כשווים להם.
גם המלכים האחרונים שהשתמשו בתואר משושלת פהלווי באיראן (1925–1979), השוו את התואר ל"קיסר".
שליטי האימפריה האתיופית השתמשו בתואר "נאגוסה נאגאסט" (שפירושו המילולי "מלך המלכים"), שתורגם רשמית כ"קיסר".
סולטאן הסולטנים הוא המקבילה הסולטנית של מלך המלכים, ובאופן דומה, כגן יכול להתפרש כ"חאן של ח'אנים".
מאוחר יותר, הופיעו גרסאות נוספות של התואר, כגון אמיר אל-עומרה (" אמיר האמירים") וביילרבי ("ביי הבייס").
ביהדות, המונח "מלך מלכי המלכים" משמש כשם של אלוהים.
בנצרות, "מלך המלכים" משמש בהתייחסות לישו המלך מספר פעמים בברית החדשה, בעיקר באיגרת הראשונה אל טימותיוס ופעמיים בחזון יוחנן, בו שה האלוהים מכונה "אדוני האדונים ומלך המלכים".
בהודו העתיקה, מילים בשפה הסנסקריטית כגון "רג'אדהיראג'ה ומהאראדהיראג'ה" נמנו עם המונחים ששימשו לתואר "מלך המלכים".
התואר מלך המלכים היה נפוץ גם בקרב שליטי אימפריית קושאן.
התואר מלך המלכים הוצג לראשונה על ידי המלך האשורי תוכולתי-נינורתה הראשון (ששלט בין השנים 1233 ו-1197 לפנה"ס) כ-"שאר שארני".
לתואר הייתה משמעות מילולית, בכך ש-"שאר" היה באופן מסורתי שליטה של עיר-מדינה.
עם היווצרות ממלכת אשור, שליטי אשור התמקמו כמלכים על מערכת מלכות שכבר הייתה קיימת בערים-מדינות אלו, והפכו פשוטו כמשמעו ל"מלכי מלכים".
לאחר שלטונו של תוכולתי-נינורתה, התואר שימש מדי פעם מלכי אשור ובבל.
שליטים אשוריים מאוחרים יותר אשר השתמשו בתואר -"שאר שארני" כוללים את אסרחדון (681-669 לפנה"ס) ואשורבניפל (669-627 לפנה"ס).
"מלך המלכים", היה בין התארים הרבים של מלך האימפריה הנאו-בבלית האחרון, נבונאיד (556–539 לפנה"ס).
האימפריה האחמנית, שהוקמה בשנת 550 לפנה"ס לאחר נפילת האימפריה המדית, התרחבה במהירות במהלך המאה השישית לפנה"ס.
אסיה הקטנה וממלכת לידיה נכבשו בשנת 546 לפנה"ס, האימפריה הנאו-בבלית בשנת 539 לפנה"ס, מצרים בשנת 525 לפנה"ס ואזור נהר האינדוס בשנת 513 לפנה"ס.
האחמנידים השתמשו בממשל סאטרפאלי, שהפך לערובה להצלחה בשל גמישותו וסובלנותם של מלכי האחמנידים לווסלים אוטונומיים פחות או יותר.
גם למערכת היו בעיות; אף על פי שכמה אזורים הפכו לאוטונומיים כמעט לחלוטין ללא כל לחימה (כגון ליקיה וקיליקיה), אזורים אחרים חוו ניסיונות חוזרים ונשנים של מרד ופרישה.
מצרים הייתה דוגמה בולטת במיוחד, ומרדה לעיתים קרובות נגד סמכותה האחמנית וניסתה להכתיר את פרעונה שלה.
אף על פי שבסופו של דבר הובס, מרד הסטרפים של 366–360 לפנה"ס הראה את הבעיות המבניות הגדלות בתוך האימפריה.
המלכים האחמנים השתמשו במגוון תארים שונים, הבולטים שבהם היו "המלך גדול" ו"מלך הארצות", אך אולי התואר הבולט ביותר היה מלך המלכים (מתורגם בפרסית עתיקה), המתועד עבור כל מלך אחמני.
הכינוי המלא של המלך דריוש הראשון היה "המלך גדול, מלך המלכים, מלך פרס, מלך הארצות, בנו של היסטספס, נכדו של ארסאמס, אחמני".
התואר המלכותי הסטנדרטי של מלכי הארסקדים (הפרתים) בזמן שהותם בבבל היה "מלך המלכים" התואר אומץ לראשונה על ידי מיתרידטס הראשון (שלט בשנים 171–132 לפנה"ס), אם כי השתמש בו לעיתים רחוקות.
התואר החל להיות בשימוש עקבי לראשונה על ידי אחיינו של מיתרידטס הראשון, מיתרידטס השני, אשר לאחר שאימץ אותו בשנת 111 לפנה"ס השתמש בו בהרחבה, ואף כלל אותו במטבעותיו (ביוונית BAΣIΛEΥΣ BAΣIΛEΩN) עד שנת 91 לפנה"ס.
ייתכן שהשימוש בתואר על ידי מיתרידטס השני ויורשיו לא היה תחייה של התואר הקיסרי האחמני הישן (מכיוון שהוא לא היה בשימוש עד כמעט עשור לאחר כיבוש מסופוטמיה על ידי מיתרידטס השני), אלא למעשה נבע מסופרים בבליים שהעניקו את התואר הקיסרי של אבותיהם למלכי הפרתים.
בלי קשר לאופן שבו הגיע לתואר, מיתרידטס השני אכן נקט בצעדים מודעים כדי להיתפס כיורש וכמשקם של המסורות האחמניות, והכניס כתר ככיסוי הראש המקובל על מטבעות פרתים וערך מספר מסעות מערבה אל אדמות אחמניות לשעבר.
כיבושיו של אלכסנדר הגדול הביאו לסיומה האימפריה האחמנית, וחלוקת האימפריה של אלכסנדר לאחר מכן הביאה לכך ששושלת סלאוקוס ירשה את האדמות שהיו קשורות בעבר לשושלת האחמנית.
אף על פי שאלכסנדר עצמו לא השתמש באף אחד מהתארים המלכותיים הפרסיים הישנים, במקום זאת השתמש בתואר החדש שלו "מלך אסיה" (), מלכי הממלכה הסלאוקית התקרבו יותר ויותר אל המערכת הפוליטית הפרסית העתיקה.
התואר הרשמי של רוב מלכי הסלאוקים היה "המלך גדול", אשר בדומה ל"מלך המלכים", תואר ממקור אשורי, שימש לעיתים קרובות את השליטים האחמניים ונועד להדגים את עליונותו של בעלו על פני שליטים אחרים.
"המלך הגדול" מצוטט באופן בולט הן עבור אנטיוכוס הראשון (281–261 לפנה"ס) והן עבור אנטיוכוס השלישי (222–187 לפנה"ס) לאורך שלטונם.
בשלהי האימפריה הסלאוקית, "מלך המלכים" אף זכה לתחייה, למרות העובדה שהשטח שבשליטת האימפריה היה קטן משמעותית ממה שהיה בתקופת שלטונם של המלכים הסלאוקים הראשונים.
התואר היה ידוע למדי כקשור למלך הסלאוקי, המלך טימרכוס (163–160 לפנה"ס) כינה את עצמו "מלך המלכים".
מספר שליטים שאינם סלאוקים אף אימצו לעצמם את התואר, כגון בפונטוס, פרנקס השני הופיע כמלך המלכים בכתובות ובמטבעות מלכותיים ומיתרידטס השישי, מלך פונטוס אשר הופיע כמלך המלכים בכתובת.
בממלכה התלמית, קיסריון הוכרז כ"מלך המלכים" בתרומות אלכסנדריה.
השם "מלך המלכים" קם לתחייה בממלכת גאורגיה על ידי המלך דוד הרביעי (1089–1125 לספירה), ומתורגם בגאורגית כ"מֶפֶת מֶפֶת".
כל המלכים הגאורגים הבאים, כמו תמר הגדולה, השתמשו בתואר כדי לתאר את שלטונם על כל הנסיכויות, הווסלים והיובלים של גאורגיה.
השימוש שלהם בתואר נגזר ככל הנראה מהתואר הפרסי העתיק.
התואר מלך המלכים שימש את שליטי קיסרות אקסום מאז שלטונו של סאמבראוטאס.
שליטי האימפריה האתיופית, אשר התקיימה בין השנים 1270 ל-1974 לספירה, השתמשו גם בתואר "נאגוסה נאגאסט", אשר לרוב מושווה ל"מלך המלכים" ותורגם רשמית לקיסר.
אף על פי שהקיסרים האתיופים היו פשוטו כמשמעו "מלכי המלכים" לאורך כל תולדות האימפריה, כאשר אדונים אזוריים השתמשו בתואר נאגוס ("מלך"), נוהג זה הופסק על ידי היילה סלאסי (שלט בין השנים 1930–1974 לספירה).
ביהדות, "מלך מלכי המלכים" הפך לאחד מהשמות של אלוהים, תוך שימוש בכפולה נוספת כדי להעמיד את התואר בדרגה אחת מעל התואר המלכותי של מלכי בבל ופרס המוזכרים בתנ"ך.
"מלך המלכים" משמש בהתייחסות לישו המשיח מספר פעמים בברית החדשה: פעם אחת באיגרת הראשונה אל טימותיוס (ו':15) ופעמיים בספר חזון יוחנן (ט"ז:14)
לאחר נפילת האימפריה הסאסאנית בשנת 651 לספירה, התואר מלך המלכים (שהאנשאה - בגרסתו הפרסית) ספג ביקורת קשה בעולם המוסלמי.
אימוץ השם "שהאנשה" על ידי השושלת הבוויהית השיעית בפרס דרש מגוף של משפטנים להסכים על חוקיותו והתואר עצמו (הן כמלך המלכים והן כגרסה הפרסית "שהאנשה") מגונה בחדית' הסוני, דוגמה בולטת לכך היא בספר צחיח אל-בוח'ארי, כרך 73 חדית'ים 224 ו-225
במנדאים, הביטוי מלך המלכים משמש להתייחסות לחיי רבי (אלוהים במנדאיזם) בכמה תפילות, כולל בתפילה 176 הקולסטה.
מלך היער הוא ציור שמן מאת הציירת הצרפתייה רוזה בונר, שנוצר בשלהי המאה ה־19. היצירה מתארת אייל אדום בגודל טבעי עומד בתוך יער ערפילי.
הציור נחשב לאחת מיצירות המופת של בונר, ואף זכה למעמד איקוני בחייה ובמותה.
הוא משקף את גישתה הריאליסטית, את הקשר ההדוק לטבע ואת השאיפה לדיוק אנטומי ואמנותי.
הציור מתאר אייל אדום עומד בשטח מיוער ומלא ערפל.
גופו של האייל מצויר בקנה מידה טבעי, מבטו נעוץ ישירות בצופה, מה שמעניק ליצירה תחושת מתח שקט.
היצירה מפגינה יכולת טכנית גבוהה, שימוש מדויק באור ובצל, ותיאור ריאליסטי של פרוות בעל החיים ועמידתו.
המתח בין החיה המתבוננת לבין עין המתבונן מעלה פרשנויות שונות: מפגש בין ציד לנטרף, רגע של התגלות מיסטית, או אמירה אוניברסלית על מקומו של האדם מול הטבע.
ברקע משתלב נוף מיוער, ערפילי ושקט, שאינו גונב את הבמה מדמות האייל אלא תומך בנוכחותה.
היצירה נוצרה בעקבות תצפיות שערכה בונר באזור טירתה, שאטו דה בי, בסמוך ליער פונטנבלו.
בונר החזיקה במקום גן זואולוגי שכלל, בין השאר, את האייל ששימש לה כמודל.
היא נהגה לצייר מן הטבע, לעיתים תוך שימוש במנגנוני קשירה עדינים שאיפשרו לה לשמר את תנוחת החיה בזמן הציור.
הציור הושפע מהיצירה מלך הגיא של אדווין לנדסייר, צייר בריטי שבונר העריכה במיוחד.
השפעה זו ניכרת בקומפוזיציה ובמבט האייקוני של האייל.
לאחר השלמתו, נרכש הציור ישירות מהאמנית על ידי סוחר האמנות הבריטי ארנסט גאמבאר, שהציג אותו באנטוורפן ובלונדון, ולאחר מכן תלה אותו בביתו שבניס.
בשנת 1893 הושאל הציור לתערוכה העולמית בשיקגו, שם עורר עניין רב.
במותה של בונר בשנת 1899, יזם גאמבאר הקמת אנדרטה לזכרה בפונטנבלו, שעליה שובץ תבליט של ציור זה לצד יצירותיה המפורסמות "שוק הסוסים" ו-"חריש בניברנה".
במהלך חייה נחשבה בונר לאחת האמניות המפורסמות בעולם.
"מלך היער" שיקף את כישוריה הטכניים הגבוהים ואת עומק מחויבותה לאמת הטבעית.
באמצע המאה ה־20 דעכה ההכרה ביצירתה, אולם בשנים האחרונות חלה תחייה מחודשת בעניין הציבורי והמחקרי ביצירתה.
בציור זה רואים מבקרי אמנות רבים הדגמה ליכולתה לשלב דיוק אנטומי עם תחושת עוצמה ורגש.
לאחר מותו של גאמבאר, נמכר הציור לצ'ארלס מייקל שוואב, איל תעשייה אמריקאי.
לאחר מכן עבר לאוסף של ג'רלדין רוקפלר דודג', אספנית אמנות ידועה ובת למשפחת רוקפלר.
באוספה נחשב מלך היער ליצירה החשובה ביותר.
מלך הלילה היא סדרת דרמה היסטורית רוסית, בכיכובם של יליזבטה בויארסקיה וולדימיר ודוביצ'נקוב, בהפקת שירות הסטרימינג PREMIER.
תחילת המאה ה-20, סנט פטרסבורג.
לאחר מות אביהם, אח ואחות צעירים, יעקב וסופיה, נפרדים.
כדי להיפגש שוב, עליהם לנווט בין כנופיות רחוב, המחתרת המהפכנית, התככים של המשטרה הפוליטית והחברה הגבוהה, ולמצוא את עצמם במרכז מזימה שמטרתה להשמיד את האימפריה הרוסית.
תחילת המאה ה-20. מלחמת רוסיה-יפן השפיעה עמוקות על החיים ב.
סמכותו של ניקולאי השני מתערערת, מספר רב של עניים ומקופחים נוהרים לערים והמצב החברתי-פוליטי מסלים.
אח ואחות יעקב וסופיה, נפרדים לאחר מות אביהם.
כדי להיפגש שוב, עליהם להתגבר על ניסיונות רבים, להסתבך בתככים פוליטיים ומאבקי כוח, מבלי לדעת שכעדים לקנוניות ולמזימות הללו, הם למעשה הולכים על חבל דק.
המוח מאחורי המזימה המחרידה נגד המדינה הוא הפקיד אלכסיי רזדורסקי, המשוכנע בעיוורון ששיטותיו יובילו לגאולת המדינה, למרות הזוועות שמוכרחות לבוא אם תוכניותיו יבוצעו.
הוא משתמש בערמומיות ביעקב, הנחשב על ידי רבים למרפא עממי, כמו גם באמנית הנוכלת אדל, שמטרתה לזכות באמונו של הבוס של רזדורסקי, ירמייב.
כולם רודפים את מטרותיהם, הנאצלות ברובן, אך דווקא בקונפליקט המרכזי ניתן להבחין בתנאים המוקדמים לנפילתה של האימפריה הרוסית.
מקסים מיטיאשין - אלכסיי רזדורסקי
מלך הכיתה היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת ABC בשנים 1986–1991. הסדרה עוקבת אחר תלמידים בכיתת מחוננים בבית ספר תיכון בניו יורק והמורה שלהם, אותו מגלם הווארד הסמן.
הסמן עזב את הסדרה ב-1990 והוחלף על-ידי השחקן הסקוטי בילי קונולי.
הסדרה הניבה סדרת ספין-אוף וחודשה ב-2021. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון ובערוץ הילדים.
צ'ארלי מור (הווארד הסמן) הוא שחקן מובטל המוצא עבודה כמורה מחליף בבית ספר תיכון בדיוני על-שם מילרד פילמור בניו יורק.
הוא מתחבר בהדרגה לתלמידיו ואף מסייע להם בבעיותיהם האישיות.
במהלך העונה הראשונה מתמנה מור למורה באופן קבוע.
מור גם מביים מחזות זמר המופקים בבית הספר בהשתתפות תלמידיו.
בעונה החמישית מור עוזב את בית הספר בכדי להתמקד בקריירת המשחק שלו והוא מוחלף על-ידי בילי מקרגור (ביל קונולי).
במהלך העונה השלישית תלמידי הכיתה נוסעים למוסקבה בכדי להשתתף בתחרות אקדמית.
זו הייתה הפעם הראשונה בה קומדיית מצבים אמריקאית צולמה ברוסיה.
ב-1992 עלתה סדרת הספין-אוף "בילי" בכיכובו של ביל קונולי.
הסדרה עוקבת אחר המורה בילי מקרגור שעבר לקליפורניה.
הסדרה ירדה משידור לאחר עונה אחת שבמהלכה שודרו 13 פרקים.
ב-2021 עלתה ב-HBO Max סדרה חדשה בשם "מלך הכיתה" המבוססת על הסדרה המקורית.
הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת שבמהלכה שודרו עשרה פרקים.
הסדרה הוסרה מהפלטפורמה של HBO Max בתחילת 2023.
מלך השכונה היא קומדיית מצבים אמריקנית מצליחה ששודרה ברשת CBS משנת 1998 עד שנת 2007, בכיכובו של קווין ג'יימס.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הוט 3 ולאחר מכן בשידורים חוזרים, בסטאר וורלד ולזמן קצר ב-yes Stars 3. ב-2010 שודרו שתי העונות הראשונות של הסדרה בערוץ ביפ ולאחר מכן בHOT Family \ yes Base והחל מ-2013 גם בשירות ה-VOD של "הוט".
ב-31 בדצמבר 2013 התוכנית סיימה את שידוריה בערוצים yes Base ו-HOT Family (וב-HOT VODׁׂׂׂׂ), וכיום משודרת בערוץ yes Comedy.
גיבורי הסדרה הם דאג הפרנן (קווין ג'יימס) ואשתו קארי (ליה רימיני), המתגוררים ברובע קווינס שבניו יורק ביחד עם אביה של קארי, ארתור (ג'רי סטילר).
דאג, העובד כשליח בחברת המשלוחים IPS, וקארי, העובדת כמזכירה משפטית בחברת עורכי דין, נאלצים להקדיש הרבה מזמנם ומאיכות חייהם לטיפול בארתור, מה שמביא אותם לשכור מוליכת-כלבים בשם הולי (ניקול סאליבן) כדי שתשמור עליו.
חבריו הטובים של דאג הם דיקן (ויקטור ויליאמס), בחור שחור גבוה ובעל ביטחון עצמי, ספנס (פאטון אוסוואלט), שחי חלק ניכר של הסדרה בבית אימו (ואף חולק עימה חדר שינה) ובן דודו דני (גארי ולנטיין).
אשתו של דיקן, קלי (מרין דאנגי), היא חברתה הטובה של קארי.
השכן של דאג וקארי, לו פריגנו, מגלם את עצמו.
גארי ולנטיין, המשחק את דני, בן דודו של דאג, הוא אחיו במציאות של השחקן קווין ג'יימס.
בעונות הראשונות של כולם אוהבים את ריימונד, התארח קווין ג'יימס מספר פעמים בתור חברו של ריימונד.
כשעלתה תוכניתו שלו, התארח גם ריי רומנו בתפקיד ריימונד.
ג'רי סטילר, ששיחק גם את אביו של ג'ורג' בסיינפלד, הוא אביו של השחקן בן סטילר.
באחד הפרקים נזכר ארתור בילדותו, ובן סטילר גילם את אביו בזיכרון הילדות.
ורוניקה, אמו הבודדה של חבר של דאג, ספנס, שנואה על ארתור במיוחד, והוא דוחה אותה מעליו בכל הזדמנות.
במציאות, השחקנית שמשחקת את ורוניקה היא אשתו של ג'רי סטילר...
מלך ירדן הוא ראש בית המלוכה השולט על שטחי מדינת ירדן.
המונרכיה הירדנית החלה בשנת 1921 וכוננה בעזרתם של הבריטים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המריד השריף חוסיין בן עלי את חצי האי ערב כנגד האימפריה העות'מאנית, במה שכונה המרד הערבי, ובכך סייע בהפלת האימפריה.
חוסיין בן עלי המליך את עצמו למלך חג'אז, והבריטים שקיבלו מנדט על עיראק ועבר הירדן החליטו לשתף אותו בשלטון האזור בתמורה לעזרתו נגד הטורקים במהלך המלחמה הגדולה.
פייסל הראשון, בנו השני של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של עיראק והקים את הממלכה ההאשמית של עיראק, ועבדאללה הראשון, בן נוסף של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של ירדן והקים את הממלכה ההאשמית של ירדן.
בניגוד לבית המלוכה בעיראק, בו הודחו שליטיו בהפיכה צבאית היות שהשליטים היו זרים לעם, המלוכה הירדנית ביססה את עצמה במדינה וקיבלה תמיכה רחבה בעם .
הגאווה העממית במלכים והשלטון החכם של המנהיגים הצליח לתת ביטחון הן להנהגה והן לתושבים, מה שיצר מאוחר יותר מדינה ריבונית ירדנית תחת שלטון המשפחה ההאשמית האהודה.
עם זאת, למלך מוקנית סמכות מבצעת ומחוקקת מעט יותר ממה שקורה בדרך כלל למלכים חוקתיים
המפקד העליון של הכוחות המזוינים הירדנים.
ממנה את ראש ממשלת ירדן.
ממנה את ראש מינהל המודיעין הכללי של ירדן
הוא גם ממנה את חברי הבית העליון, הסנאט
ממנה שופטי בית המשפט החוקתי.
שושלת מלכי ירדן היא ענף מרכזי של השושלת ההאשמית.
ראשיתה במלך עבדאללה הראשון, בנו השני של אבי השושלת חוסיין בן עלי, אמיר מכה ומלך חג'אז.
לאחר עבדאללה הראשון עברה המלכות בירושה לבנו, לנכדו ולנינו (מלך ירדן הנוכחי עבדאללה השני).
יורש העצר של ירדן הוא היורש המיועד או הפוטנציאלי לכתר הירדני.
סעיף 28(ב) בחוקת ירדן קובע ירושה על פי בכורה גברית, כלומר, בנו הבכור של המלך יורש את הכתר באופן אוטומטי עם פטירת המלך, אלא אם המלך מינה אחד מאחיו כיורש העצר לרשת את הכתר.
יורשי העצר של ממלכת ירדן
מלך השערים הוא תואר הניתן לספורטאי אשר הבקיע את מספר השערים הרב ביותר במסגרת טורניר, ליגה, מועדון או במדינה מסוימת במשך תקופה מסוימת.
לעיתים ניתן התואר לשני שחקנים ביחד, כאשר הם מבקיעים אותו מספר שערים.
המונח נפוץ בעיקר בענף הכדורגל, אך קיים גם בענפי ספורט אחרים בהם מובקעים שערים (כדוריד, כדורגל חופים ועוד).
אף על פי שהתואר ניתן לספורטאי בענפי ספורט קבוצתיים שבהם הצלחת הקבוצה היא המטרה ולא הצלחת היחיד, רואות לעיתים קבוצות את הצלחת מועמד הקבוצה לתואר מלך השערים כהצלחת הקבוצה כולה.
על כן, קורה לא אחת ששחקני הקבוצה מחליטים במוצהר לייצר מצבי הבקעה עבור שחקן אחד כדי שירבה לכבוש או נותנים לו את האחריות לביצוע בעיטות עונשין שבהן הסיכוי להבקעה גבוה.
בטורניר או ליגה, בשל העובדה שתואר "השחקן המצטיין" מוענק בדרך כלל לשחקן משורות האלופה, הזוכה או המנצחת, הוא לא יוענק בהכרח למלך השערים אף על פי שבלט לאורך התחרות, שכן הוא יכול להגיע משורותיה של קבוצה אחרת.
הנסיך (קניאז), קונסטנטין קונסטנטינוביץ' 1844–1885
הנסיך (קניאז), מיכאיל קונסטנטינוביץ' 1885–1888
הנסיך (קניאז), גיאורגי מיכאלוביץ' 1888–1932
מלך הקומדיה הוא סרט של מרטין סקורסזה משנת 1982 בכיכובם של רוברט דה נירו וג'רי לואיס.
הסרט לא זכה להצלחה קופתית מרשימה אך עם הזמן זכה להערכה מחודשת על הצורה הצינית בה הוא מציג את עסקי השעשועים.
במרכז העלילה רופרט פאפקין (רוברט דה נירו), אספן חתימות לא יוצלח בן 34 החי עם אימו, אשר חולם להיות סטנדאפיסט מפורסם.
לצורך כך הוא מנסה בכל מאודו ליזום פגישות עם ג'רי לנגפורד, מנחה מפורסם של תוכנית אירוח לילית מצליחה הנערץ עליו (ג'רי לואיס המשחק דמות הדומה לו עצמו).
הוא מצליח להיכנס למכוניתו של לנגפורד ולקשור איתו שיחה, שבמהלכה אמנם ניכרת חוסר הסבלנות של לנגפורד, אך הוא נוהג בפאפקין בנימוס ומציע לו ליצור קשר עם מזכירתו.
פאפקין מגיע שוב ושוב אל האולפנים בהם לנגפורד מצלם את תוכניתו, ומנסה להיכנס שוב לפגישה עימו.
בהתחלה מתייחסים אליו בנימוס, מציעים לו להעביר קלטת עם חומרים, ולאחר שהוא נדחה וממשיך להגיע אל האולפנים הוא מסולק מהם על ידי אנשי אבטחה.
פאפקין מצליח גם להגיע ולהיכנס אל ביתו של לנגפורד עם ריטה, ברמנית שפאפקין מעוניין שתהיה בת זוגו, שמאמינה לו שהוא אכן חבר של לנגפורד.
אלא שלנגפורד מסלק את פאפקין מביתו, וריטה מבינה שפאפקין הוליך אותה שולל.
לאחר הכישלון שחווה, פאפקין חוטף את לנגפורד בעזרתה של מאשה (סנדרה ברנרד), מעריצה מעורערת נוספת של לנגפורד.
השניים מחזיקים במנחה המפורסם כבן ערובה בתמורה להזדמנות להופיע בקטע הסטנד-אפ בתוכנית של לנגפורד.
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמות רוברט דה נירו רופרט פאפקין אספן חתימות לא יוצלח בן 34 החי עם אימו, אשר חולם להיות סטנדאפיסט מפורסם.
ג'רי לואיס ג'רי לנגפורד מנחה מפורסם של תוכנית אירוח לילית מצליחה.
סנדרה ברנרד מאשה מעריצה של ג'רי לנגפורד המעורערת בנפשה.
דיאן אבוט ריטה קין מלצרית ובת-זוגו של פאפקין.
מלך השדות (ביידיש: דער קעניג פון די פעלדער) הוא ספרו האחרון של חתן פרס נובל יצחק בשביס-זינגר.
הרומן מתרחש בפולין של שלהי העת העתיקה ותחילת ימי הביניים.
הספר ראה אור באנגלית בשנת 1988, ותורגם לעברית בשנת 1992 על ידי משה זינגר (אין קשר משפחתי לסופר).
הרומן המתאר את קורותיו של ציבולה, מנהיג מחנה פגני של ציידים-לקטים, שצופה על תהפוכות דרמטיות המתרחשות לנגד עיניו, מחורבן אורח החיים שאליו נולד, התפתחות הערים, לידת הלאומנות, היחשפות לרעיונות ודתות חדשות (יהדות, ולאחר מכן נצרות).
לאחר כל אלה, מוצא ציבולה גאולה בדבר אחד בלבד – המוות.
ציבולה – מנהיג הלֶסְניקים, התוהה ללא הרף על טיבם של אלים ואנשים.
קורה – אישה מלאת להט, סתירות וניגודים, המלווה את ציבולה.
בן דוסא – יהודי נודד, גולה מבבל שנחטף ונלקח אל פולין כעבד.
קרול רודי – מנהיג הוויאקים, שבט לוחם של עובדי אדמה, אשר מכניע את הלסניקים.
נוסק – וויאק משכיל, הומוסקסואל, אשר משרת את המנהיגים המתחלפים של המחנה.
בישוף מייצ'יסלב – מיסיונר פולני, המגיע אל המחנה במטרה לעשות נפשות לדת החדשה.
קוסוקה – שפחה טטארית שנרכשת על ידי ציבולה ונוסק, שואפת לעבור גיור ולהינשא לבן-דוסא.
הנושאים שבהם עוסק הרומן הם רבים.
בראשית מתוארים חייהם של הלֶסְניקים – הציידים-לקטים החיים חיי חופש בהרים.
המהפכה החקלאית אשר מגיעה גם לאזורים נידחים אלה בפולין באה לידי ביטוי במלחמה עם הוויאקים, אשר כובשים, בוזזים, אונסים ורוצחים בשבטים השכנים על מנת להרחיב את שטח שליטתם.
הוויאקים מציגים עצמם כפולנים ("פּוֹלֶה" = עובד אדמה), ומייצגים את אורח החיים החקלאי.
מאבק זה, בין אורח החיים הישן לאורח החיים החדש הוא עקוב מדם.
ציבולה, שנולד כצייד-לקט, משועבד על ידי הוויאקים וחי תחת שליטם קְרוּל ("המלך") רודי.
במסעותיו מגיע ציבולה לעיר, וצופה על המהפך בסגנון חייו של האדם.
העיר, על צפיפותה, זוהמתה וסוחריה החלקלקים, מהלכת קסם על השבטים הברברים ששומעים אודותיה.
מן העיר נלקח אל המחנה עבד יהודי בשם בן דוסא, המלמד את הילדים קרוא-וכתוב, מציף אותם בסיפורי תנ"ך, גמרא ותלמוד.
דבקותו בקנאות במצוותיו והאיסורים שמטיל על עצמו מעוררים את פליאתם של עובדי האלילים.
ציבולה נפעם מהשקפותיו וסיפוריו של בן דוסא, וניצני האתאיזם שהופיעו בו משכבר הולכים ומתחזקים.
היחשפות עובדי האלילים ליהדות והסקרנות המתעוררת בהם סופגים מכה קשה בהופעתו של מיסיונר נוצרי, אשר הופעתו מלאת הפאר והדר, והקלות שבה הוא ממיר את דתם של בני המחנה, נמצאים בניגוד מוחלט לעוניו ומעמדו של בן דוסא, אשר מוציא את עובדי האלילים מאפשרות כניסה לחוג היהדות.
ניגוד זה, יחד עם האשמותיו של המיסיונר את היהודים במותו של ישו שליח האלוהים, מרמזים על ניצניה של האנטישמיות האירופית.
פרט לדרמות ההיסטוריות הנוגעות לאורחות חיים, מוסר ואמונה, עוסק המחבר כל העת, בעזרתו של ציבולה, בגאולה.
אט אט מתחזקת בלבו של הגיבור המסקנה כי הגאולה היחידה הקיימת, היא המוות.
המוות אינו עונש, אומר ציבולה, אלא פתרון, סוף לכל מכאוב ומצוקה.
את יקיריו הוא מנחם בבואו של המוות, האל היחיד אותו מוכן ציבולה לעבוד.
מלך השירים הוא משחק חברה העוסק בניחוש של שירים.
המשחק נהוג לעיתים בתנועות נוער ובמסיבות, ועשוי לשמש גם כמשחק במהלך נסיעות ברכב.
המשחק מיועד לבני נוער ומבוגרים, מכיוון שהוא דורש היכרות עם שירים רבים.
מספר המשתתפים במשחק יכול לנוע בין מספר משתתפים בודדים לעשרות משתתפים.
בוחרים מנחה למשחק, ויתר המשתתפים נחלקים לשתי קבוצות שוות או יותר.
המנחה חושב על שיר כלשהו, שהוא מכיר את מילותיו היטב.
בכל סיבוב של המשחק, המנחה חושף מילה אחת מהשיר.
בכל סיבוב מתחילה קבוצה אחרת (בסיבוב הראשון, נקבעת זהות הקבוצה בהגרלה), והיא צריכה לשיר קטע משיר כלשהו המכיל מילה זו.
אם הקבוצה מצליחה, על הקבוצה השנייה למצוא שיר מתאים, וחוזר חלילה, עד שאחת מהקבוצות איננה מצליחה למצוא שיר.
הקבוצה האחרונה שהצליחה למצוא שיר מנצחת בסיבוב ומקבלת 10 נקודות.
בשלב זה מתחיל סיבוב חדש, בו המנחה נותן מילה נוספת מהשיר (הקבוצות אינן מחויבות למצוא שיר המכיל את שתי המילים הקודמות שניתנו, אלא די במציאת שיר המכיל את המילה החדשה בלבד).
אם אחת מהקבוצות שרה במקרה או בכוונה תחילה את השיר שהמנחה בחר, מסתיים המשחק, ואותה קבוצה מקבלת 50 נקודות.
הקבוצה שלה יותר נקודות לאחר הוספת נקודות אלו מנצחת.
קיימות גרסאות רבות למשחק, הנבדלות במספר נושאים:
האם מותר לקבוצות למצוא שירים הכוללים את המילה המדויקת שניתנה או גם הטיה של מילה זו?
(למשל, אם המילה שניתנה היא "ילדים", האם שיר עם המילה "ילד" מתאים?) בגרסה הפשוטה של המשחק, על המנחה להשמיע את המילה בדיוק כפי שהיא מופיעה בשיר שבחר, ואילו במציאת השירים המתאימים למילה מתקבלת כל הטיה (אם כי לרוב אי אפשר להטות שם עצם לפועל או להפך).
האם יש צורך בציון שם השיר, בנוסף על שירת החלק בשיר שבו המילה הופיעה?
בגרסה הפשוטה של המשחק, אין צורך בכך.
האם שירים בפרסומות, ג'ינגלים, שירי מוראל של תנועות נוער, שירה וכו', נחשבים כשירים שניתן להשמיעם במסגרת המשחק?
בגרסה הפשוטה של המשחק, שירים כגון אלו אינם מתאימים, וכך גם שירה שאין לה לחן.
גרסאות שונות של המשחק הופיעו בשעשועון הטלוויזיה הישראלי "לא נפסיק לשיר", ששודר בשנים 2002-2006 בערוץ 2.
מלך לשעה (איטלקית: Un giorno di regno, ossia il finto Stanislao, תרגום מילולי: "יום אחד של שלטון" או "סטניסלב המזויף") היא אופרה בשתי מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית מאת פליצ'ה רומאני, המבוססת על המחזה Le faux Stanislas ("סטניסלב המזויף") מאת אלכסנדר וינסן פינו-דובאל.
הופעת הבכורה התקיימה ב-5 בספטמבר 1840 בתיאטרון לה סקאלה במילאנו.
זו האופרה השנייה שכתב ורדי, והיא נכתבה בסגנון קומי ("דרמה ג'וקוזו"), והייתה הניסיון הראשון של ורדי לכתוב אופרה בסגנון זה.
הופעת הבכורה נחלה כישלון חרוץ, וורדי שישב בדות התזמורת יכול היה לשמוע את תגובות המאזינים בעצמו.
לאחר מכן, תלה ורדי את הכישלון באסונותיו הפרטיים - אשתו הראשונה, מרגריטה ברצי ושני ילדיו נפטרו במהלך ההלחנה, ולא היה זה זמן מתאים להלחין קומדיה.
בית האופרה ביטל את שאר ההופעות המתוכננות, וורדי החליט לפרוש מהלחנת אופרות.
הלחץ שהופעל עליו להלחין את נבוקו, וההצלחה הגדולה שנחלה, שכנעו את ורדי לחזור להלחין אופרות ולפתח קריירה ארוכה ומפוארת של כתיבת יצירות, שהפכו לנכסי צאן ברזל של האופרה האיטלקית ואופרה בכלל.
למרות זאת, עד לאופרה האחרונה שלו, פלסטף, לא ניסה ורדי להלחין שוב קומדיה.
אמנם האופרה זכתה להפקות עוד בימיו של ורדי, בוונציה (1845), ברומא (1846) ובנאפולי (1859), אך במשך שנים רבות כמעט ולא הוצגה.
בית האופרה לה סקאלה חידש את העלאת האופרה רק בשנת 2001.
רקע: מלך פולין סטניסלאב לשצ'ינסקי הודח מכסאו בשנת 1709 בעקבות תבוסת פטרונו קרל השנים עשר, מלך שוודיה בקרב פולטבה.
גלה תחילה לשוודיה ולאחר מכן לצרפת.
בשנת 1733 חזר לפולין במטרה לכבוש את המלוכה מחדש.
סיפור האופרה מתרחש בחזרתו של לשצ'ינסקי לפולין בשנת 1733, כאשר הוא ממנה קצין צרפתי להתחזות לו ולפעול במקומו בצרפת.
תמונה ראשונה - גלריה בארמון הברון
בלפיור מתארח בבית הברון, הוא שבע רצון ממזלו ששפר עליו: אילו רק יכלו לראות אותי בפריז, הקצין העלוב ביותר בגדוד הפך למלך!
הברון אירס את בתו ג'ולייטה לגזבר בית המלוכה הבריטי, לה רוקה, במטרה ליצור ברית פוליטית, אך ג'ולייטה מעוניינת דווקא באחיינו של לה רוקה, אדוארדו.
גם אחייניתו של הברון, המרקיזה, מאורסת בניגוד לרצונה לרוזן איבראה, אך היא מאוהבת בבלפיור, שאינו מסוגל להתחייב לנישואים למרות שגם הוא אוהב את המרקיזה.
בלפיור שומע שהמרקיזה אמורה להגיע וחושש שהיא תגלה את זהותו האמיתית, הוא כותב ללשצ'ינסקי בקשה לשחרר אותו מהתפקיד.
אדוארדו, מספר ל"מלך" את מצבו המביך ומבקשו לקחת אותו עמו לפולין, להשכיח מלבו את האישה שהוא אוהב.
המרקיזה מגיעה ומוצגת בפני ה"מלך", היא מזהה אותו אך אינה מגלה מאומה, גם הוא עושה עצמו כמי שאינו מכירה.
המרקיזה מחליטה לנסות אותו, ומביעה את אהבתה לרוזן איבראה.
תמונה שנייה - גני הארמון
ג'ולייטה נמצאת בחברת משרתותיה, ומביעה את חוסר רצונה להנשא לאדם זקן.
כאשר הרוזן מגיע עם בלפיור, לה רוקה, אדוארדו והמרקיזה, בלפיור מורה לרוזן וללה רוקה להצטרף אליו לשיחה בנושאים מדיניים, כשהוא מותיר את האוהבים הצעירים עם המרקיזה.
תמונה שלישית - בגלריה בארמון
בלפיור ממשיך לשחק את תפקיד המלך, ומציע ללה רוקה העלאה בדרגה בתנאי שישא איזו אלמנה עשירה.
אם יסכים לה רוקה להצעה, יוותר על אירוסיו לג'ולייטה.
כאשר הגזבר מקבל את הצעת המלך, נפגע הברון מכך שהוא מוותר על בתו ומזמין את לה רוקה לדו-קרב.
בבלבול שנוצר מציעה המרקיזה להשיא את ג'ולייטה לאדוארדו, אך בלפיור אומר, כי הוא רוצה לחשוב על הסדר שירצה את כלם.
תמונה ראשונה - בגלריה בארמון
משרתים שרים על תחושת הבלבול השוררת בארמון, אדוארדו מביע את תקוותו שאולי עוד יזכה לשאת את ג'ולייטה.
בלפיור, הגזבר וג'ולייטה נכנסים, דנים בסיבות סירובו של הברון לנישואי אדוארדו וג'ולייטה.
ג'ולייטה מציעה כי העובדה שלאדוארדו אין שום הון אישי, מונעת מהברון להסכים.
בלפיור, ה"מלך" מורה לגזבר להעניק לאדוארדו אחת מטירותיו וסכום כסף גדול, כך יסתיים העניין לשמחת כולם.
לה רוקה איננו מתלהב מההצעה, אך מפחד לסרב ל"מלך" ומעוניין למצוא דרך להימנע מדו-קרב עם הברון.
תמונה שנייה - גזוזטרה המשקיפה פני גני הארמון
בלפיור עדיין אינו מגלה את זהותו האמיתית, והדבר מכעיס את המרקיזה שיודעת מיהו.
המרקיזה בכעסה מודיעה לו כי בכוונתה להנשא לרוזן איבראה.
היא לא מצליחה להבין מדוע בלפיור המעוניין לכבוש את ליבה עדיין אינו מתגלה בפניה.
הכרוז מודיע על בואו של הרוזן איבראה.
ג'ולייטה מגיעה וברצונה כי ה"מלך" ישחרר את אדוארדו מההתחייבות לנסוע לפולין.
הרוזן איבראה נכנס, והמרקיזה מודיעה שוב כי תנשא לו.
ה"מלך" מכריז כי הוא אוסר על הנישואים להתקיים מ"סיבות מדיניות", ופוקד על הרוזן לנסוע מיידית לפולין לטפל "בענייני מדינה".
הכל מביעים את רגשותיהם, כשמכתב מגיע הממוען לבלפיור.
שולח המכתב הוא סטניסלאב לשצ'ינסקי (האמיתי) המספר כי הגיע בשלום לוורשה וכי הוא משחרר את בלפיור מתפקידו כמתחזה, וממנה אותו למרשל של צרפת.
רגע לפני שהוא חושף את זהותו האמיתית, מכריז בלפיור על נישואי אדוארדו וג'ולייטה.
לאחר מכן הוא מראה את המכתב לנוכחים וחושף את דרגתו האמיתית.
לאחר שסילק את הברון מאיבראה, חופשי בלפיור להביע את אהבתו למרקיזה, והאופרה מסתיימת בסוף שמח בשתי החתונות.
"מלך הרועים" הוא שמם של שני פסלים, שהם גרסה קטנה וגרסה גדולה של אותו פסל, מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר.
הפסל עשוי מעמוד דו-חרוטי שבראשו צינור מכופף ומעוקל וכדור דמוי עין עליו דיסקה ניצבת.
מקובל לטעון שהעמוד מייצג את מטה הרועה, הכדור דמוי העין מייצג את עין הרועה או עין הכבש, והצינור המכופף מייצג את קרן האיל, המייצג את השופר או כלי נשיפה אחר.
ביחד מזכיר הפסל טוטם, כשהצינור והכדור דמוי העין מייצגים ראש של כבש.
העמוד הדו-חרוטי מזכיר אלמנט דומה ביצירה "מלך המלכים" של קונסטנטין ברנקושי.
הפסל פורש כמייצג קו של אידיליה תנ"כית עם רמז למלכותו של דוד שבצעירותו היה רועה.
האיקונוגרפיה של פסל הפליז המופשט "מלך הרועים" נקשרת אל מוטיב הכבשים ואל "חגיגות גז הצאן" שנערכו בשנות הארבעים של המאה ה-20 ב"מערת גדעון" שליד מעין חרוד.
שרטוט מוקדם של הפסל שכלל עמוד טוטם שבראשו ראש איל הוכן על ידי דנציגר כבר ב-1938 כתוכנית לעמוד מרכזי של אוהל שנועד לארח מופעי פולקלור בעמק יזרעאל.
במקור תוכנן פסל הרועים להיות פסל ענק בגובה 17 או 27 מטר שיוצב בגן הפסלים על שם בילי רוז במוזיאון ישראל, שעיצב האמן האמריקאי-יפני איסמו נוגוצ'י.
אולם עם מותו של בילי רוז נגנז הרעיון לבנות את פסל הענק.
הפסל הגדול, שגובהו 236 ס"מ, הוצג בתערוכת הסתיו 1966 בביתן הלנה רובינשטיין.
הפסל נמכר לאוסף פרטי, והושאל למוזיאון ישראל.
בשנת 2010 הוצב הפסל בכניסה אל תצוגת הקבע המחודשת של המוזיאון, כשהפסל "נמרוד" הוצב בכניסה השנייה.
הגרסה הקטנה יותר של הפסל מוצגת כיום במוזיאון ליהדות דוברת גרמנית שבמוזיאון הפתוח תפן.
בשנת 2011 הוצגה הגרסה הקטנה במוזיאון תל אביב לאמנות במסגרת תערוכת מחווה למרדכי עומר.
"מלך למפדוזה" (ביידיש: דער קעניג פון לאמפעדיסא; באנגלית: The King of Lampedusa) הוא מחזה מאת שמואל הרנדורף, שנכתב בשנת 1943 בעקבות מקרה אמיתי.
מאיר צלניקר עיבד וביים את המחזה, והוא הוצג 200 פעמים על בימת תיאטרון יידיש בלונדון, בשנת 1944. נוסח עברי הוצג באותה שנה בתיאטרון "המטאטא".
האי האיטלקי הקטן למפדוזה, שבין מלטה לתוניסיה, היה נתון ביוני 1943 להפצצות כבדות של בעלות הברית שנועדו להביא לכניעתו לקראת הנחיתה בסיציליה.
מפציץ מיושן מדגם פיירי סורדפיש של חיל האוויר המלכותי הבריטי, ובו שלושה אנשי צוות - הטייס סידני כהן, הנווט פיטר טייט, והמקלען לסלי רייט - נקלע לאזור במקרה ב-12 ביוני, לאחר שתעה בדרכו מעל הים התיכון, ונאלץ לנחות באי מחוסר דלק.
המפקד האיטלקי מסר לאנשי הצוות הנבוכים כתב כניעה, כדי שיעבירו אותו למפקדת בעלות הברית.
אנשי הצוות חזרו לבסיסם, וחבריהם לטייסת החלו לכנות אותם "מלכי למפדוזה".
הסיפור פורסם בהרחבה בעיתונות, ובפרט, הכה גלים באיסט אנד של לונדון, שם גדל סידני כהן.
נתן אלתרמן כתב בעקבות האירוע את שיר הטור השביעי "למפדוזה כהן".
המחבר, שמואל הרנדורף (לימים דורפסון, 1900–1969), שהה אז בלונדון ככתב של עיתון יהודי בארצות הברית.
הוא ביסס על האירוע מחזה פנטזיה.
במערכה השנייה, הגיבור סם קגן, שדמותו מבוססת על הטייס סידני כהן, חולם שהוא אכן הופך למלך, מקים בלמפדוזה ממלכה יהודית, והמוני יהודים מן האיסט אנד מהגרים אליה.
המסר של המחזה הוא ציוני: בסוף המחזה, לאחר שהעניינים בממלכה משתבשים, מחליטים תושביה לעלות לארץ ישראל.
המחזה עובד למחזמר, והוצג בלונדון על ידי להקת התיאטרון של מאיר צלניקר.
הצגת הבכורה נערכה ב-31 בדצמבר 1943. ההצגה הפכה ללהיט למרות קשיי המלחמה, וסוקרה בהרחבה בעיתונות האנגלית.
גם התועמלן הנאצי ויליאם ג'ויס ("לורד האו האו") התייחס להצגה באחד משידורי הרדיו שלו מברלין.
התקיימו 200 הופעות, עד אוגוסט 1944.
המחזה תורגם לאנגלית ושודר כתסכית ב-BBC.
המחזה תורגם גם לעברית, והוצג בארץ ישראל בתיאטרון "המטאטא".
השתתפו משה חורגל, תיאודור ביקל, יעקב אבא, ברונקה זלצמן, ואחרים.
הטייס סידני כהן ראה הצגה זו בחיפה, בהיותו בחופשה.
השחקן היהודי הסובייטי שלמה מיכאלס ביקש ב-1944 אישור להציג בברית המועצות גרסה של המחזה ובה יוחלף המסר הציוני במסר של כמיהה אל המחוז היהודי האוטונומי בירוביג'ן.