tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם הלומדים בעיון את מסכת פסחים, למשל, מדלגים בדרך כלל על סוגיית "רבי חנינא סגן הכהנים", והדבר בולט בספריהם של רוב ראשי הישיבות על מסכת זו.
עם זאת, ניכרת פריחה יחסית בעיסוק בהלכות טומאה וטהרה בהשוואה לדורות קודמים, והוקמו אף כוללים שזהו הנושא המרכזי בלימודיהם.
במקביל, נכתבים עשרות ספרים הדנים בהלכות טומאה וטהרה, הן בפרשנות המשנה והתלמוד והן בריכוז פסקי ההלכה.
ראויים לציון מיוחד שני חלקי הספר "שערי דעת", מאת הרב שלמה פלדמן, המסכמים באופן בהיר ומסודר את הלכות טומאה וטהרה לכל כלליהן ופרטיהן.
הדבר ניכר גם באנציקלופדיה התלמודית בערכים הנוגעים לטומאה וטהרה (בעיקר בכרכים יט–כ).
מכון המקדש החל להוציא לאור סדרת ספרים בשם "שערי היכל", על מסכתות העוסקות בקדשים וטהרות (לעת עתה יצאו לאור מסכתות יומא, זבחים, פסחים ועוד, מסכתות נוספות נמצאות בהכנה), ובהן סיכומים מפורטים על ענייני הטהרה שבמסכתות אלו.
כמו כן הוציא המכון סדרת ספרים חדשה בשם "טהרת ישראל", העוסקת בענייני חיי הטהרה בזמן המקדש השלישי.
סדר טהרות הוא האחרון בששת סדרי המשנה והוא ממוקם אחרי סדר קדשים.
הסיבה לכך היא, שכך מסודר ספר ויקרא – קודם דיני הקורבנות (סדר קדשים), ולאחר מכן הלכות טומאה וטהרה (סדר טהרות).
במתמטיקה, סדר טוב על קבוצה הוא סדר מלא שבו לכל תת־קבוצה לא ריקה יש איבר ראשון.
הסדר הטוב מאפשר להשתמש בטכניקה של אינדוקציה טרנספיניטית על מנת להגדיר או להוכיח תכונות עבור כל אברי הקבוצה.
דבר זה מהווה הכללה של מושג האינדוקציה המתמטית הרגילה שמוגדרת רק על המספרים הטבעיים.
הסדר הרגיל של המספרים הטבעיים הוא סדר טוב, כי בכל קבוצה של טבעיים יש איבר קטן ביותר (זהו עקרון הסדר הטוב).
לעומת זאת, הסדר של המספרים השלמים אינו סדר טוב – לקבוצת כל השלמים אין איבר ראשון, משום שלכל מספר שלם ניתן למצוא מספר שלם קטן יותר.
כל תת־קבוצה של קבוצה סדורה היטב היא סדורה היטב.
הטענה "כל קבוצה ניתן לסדר באמצעות סדר טוב", הקרויה משפט הסדר הטוב, שקולה לאקסיומת הבחירה וללמה של צורן.
עם זאת, בעוד שאקסיומת הבחירה נחשבת סבירה מבחינה אינטואיטיבית, משפט הסדר הטוב מציב קשיים לא מבוטלים.
למשל, קבוצת המספרים הממשיים אמורה להיות ניתנת לסידור טוב, אך לא ניתן להדגים בפועל סדר טוב שכזה.
(הסדר הרגיל על המספרים הממשיים בוודאי אינו טוב: בקבוצת המספרים הגדולים מאפס אין איבר מינימלי).
בקבוצה סדורה היטב, לכל איבר (פרט לאיבר המקסימלי, אם יש כזה) יש איבר עוקב מיידי
הוא או הקבוצה כולה או קטע התחלי.
טיפוס הסדר של קבוצה סדורה בסדר טוב נקרא מספר סודר.
ארבע תכונות חשובות נוספות מתקיימות על מחלקת הסדרים.
תכונות אלה מראות כי מחלקת הסדרים המלאים מסודרת בסדר מלא, ביחס לפעולה אם ורק אם או .
אי־סימטריות: משפט קנטור ברנשטיין חל גם על סדרים טובים, כלומר אם סדרים טובים וניתן לשכן את ב־ וניתן לשכן את ב־ אז הסדרים איזומורפיים.
השוואתיות: כל שני סדרים טובים ניתנים להשוואה, כלומר אם סדרים טובים, אז או ש־ או ש־ (כאשר קטע התחלי של ) או ש־ (כאשר קטע התחלי של ).
רפלקסיביות: תכונה זו מתקיימת באופן טריוויאלי באמצעות פונקציית הזהות.
טרנזטיביות: לפי אופן הרכבת פונקציות איזומורפיות אם סדרים טובים ו־ איזומורפיזמים, אז גם איזומורפיזם ולכן אם וגם אז .
יותר מכך כל תת־קבוצה של מחלקת הסדרים מסודרת בסדר טוב, כלומר קיים איבר ראשון בסדר כפי שהוגדר לעיל.
טענה: מסודרת היטב אם ורק אם אין בה סדרה אינסופית יורדת.
הוכחת כיוון ראשון: נניח ש־ לא מסודרת היטב ונבנה סדרה אינסופית יורדת.
לא מסודרת היטב פירושו שקיימת תת־קבוצה לא ריקה שאין בה איבר ראשון, נבחר איבר , האיבר הוא לא הראשון ולכן קיים כך ש , אבל גם הוא לא האיבר הקטן ביותר בקבוצה ולכן קיים כך ש
ונמשיך בבניה הזו לכל וזו סדרה אינסופית יורדת.
הוכחת כיוון שני: נניח שקיימת סדרה אינסופית יורדת ונראה ש־ לא מסודרת היטב.
נגדיר קבוצה שמכילה את כל אברי הסדרה היורדת ורק אותם, ולכן היא מהצורה ובתת קבוצה זו אין איבר ראשון, ולכן מכילה קבוצה שאין לה איבר ראשון ולכן לא מסודרת היטב.
בתורת הקבוצות, סדר מלא (או סדר ליניארי) הוא יחס סדר המאפשר להשוות כל שני איברים שונים בקבוצה עליה הוא מוגדר.
למשל ליחס (קטן או שווה) מעל הטבעיים, לכל מתקיים או .
קבוצה הסדורה בסדר מלא נקראת קבוצה סדורה (או קבוצה סדורה ליניארית או שרשרת).
היחס "קטן או שווה" על קבוצת המספרים הטבעיים, המסומן ב-, הוא סדר מלא.
היחס "קטן" על קבוצת המספרים הטבעיים הוא סדר חלקי חזק מלא.
על צבעי האור בקשת הצבעים ניתן להגדיר סדר מלא, לפי אורך הגל של כל צבע.
לפי יחס סדר זה, סגול קטן מכחול שקטן מאדום וכו'.
המספרים הרציונליים והמספרים הממשיים הם קבוצות סדורות ליניארית צפופות.
יחס סדר חלקי (חלש או חזק) נקרא יחס סדר מלא (או "יחס סדר שלם", או "יחס סדר ליניארי") אם לכל מתקיים או .
קבוצה שמוגדר עליה יחס סדר מלא נקראת סדורה ליניארית (או "סדורה בשלמות").
חיבור סדרים: החיבור של סדרים מוגדר לפי " ואז ", כלומר הקבוצה עם הסדר
כפל סדרים: יהיו סדרים אז נגדיר עם הסדר המילוני הימני (העברי) כלומר:
אם סדרים טובים אז הם סדרים טובים.
מכיוון שפעולת החיבור ופעולת הכפל מוגדרות היטב ניתן גם לדבר על פילוג מימין: יהיו סדרים מלאים, אז מתקיים:
עבור סדרים סופיים פילוג משמאל מתקיים.
אך עבור סדרים אינסופיים זה לא נכון.
סדר עולמי חדש הוא ביטוי משדה המושגים של המדינאות, בדרך כלל, שמשמעותו שינוי מערכתי כולל בסדרי העדיפויות ויחסי הכוחות בין מדינות וגופים בינלאומיים לכלל מערך בעל מהות חדשה.
הביטוי מוצג במשנות מדינאים, בדרך כלל, כמקושר אל רעיונות המודרנה והקידמה.
מקורו של הביטוי סדר עולמי חדש (לטינית: "novus ordo seclorum") בתרבות הרומית בעת העתיקה.
בעת החדשה, הביטוי צורף לסמל של ארצות הברית ב-1776.
מאז נעשה בו שימוש רב, בעיתות של שינוי דרמטי במחשבה הפוליטית העולמית ובמאזן הכוחות הבין-מעצמתי.
במאה ה-20, השתמש בביטוי נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, בהתייחס לתמורה העולמית שהתחוללה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהקשר להקמתו של חבר הלאומים.
ה"מלחמה שתסיים את כל המלחמות" הייתה זרז חזק עבור הפוליטיקה הבינלאומית, ורבים חשו שהעולם לא יוכל להמשיך ולהתנהל כמו מקודם.
המונח נעלם משימוש כשנהיה ברור כי חבר הלאומים אינו יוצר סדר כזה, ונשמע שוב פעמים ספורות בזמן היצירה של ארגון האומות המאוחדות.
לאחר סיום המלחמה הקרה אוזכר הביטוי על ידי רבים, שביניהם בלט נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' בוש האב.
תחושתם הייתה כי לסיום המלחמה הקרה תהיינה השפעות דרמטיות על מאזן הכוחות העולמי, כולל התקווה שסיומה יסמן את תחילתו של עידן חדש של שיתוף פעולה בינלאומי באמצעות האו"ם.
המונח פיתח גם כמה משמעויות שליליות.
אצל כמה הוגי דעות מונח זה מתאר קונספירציה שנרקמה בין קבוצת ה"עילית" השולטת בעולם לבין ממשלות העולם להעלות ממשלה עולמית פאשיסטית לשלטון בעזרת האו"ם.
מספר קבוצות בימין האמריקני כמו אגודת ג'ון בירץ' השתמשו במונח הזה רבות בהזהירם מפני קונספירציות להעלות את ארגון האו"ם למעמד של ממשלה עולמית.
אחרים השתמשו במונח כדי לצייר את ארצות הברית כבריון שכבר לא חייב לתת דין וחשבון לאף אחד, ומשתמש במצב הנוכחי כדי להרחיב את השפעתו.
כך, הצירוף של מדינות ממזרח אירופה לברית נאט"ו, הסכסוך בקוסובו, מלחמת עיראק, והבידוד של אומות "שאינן מתכופפות" כולם נראים כדוגמאות לגישה הבריונית הזו.
למתנגדי ארצות הברית, השימוש של בוש במונח "סדר עולמי חדש" נתפס כביטוי לגישה זו.
מדינות מערביות תקפו את התוכניות האלו כתוכניות להרוס את הקפיטליזם וחופש הבעת הדעה; והתוכניות הללו נזנחו בשקט בשנות ה-80 אחרי שמדינות מערביות איימו לפרוש מגופי או"ם (ארצות הברית ובריטניה מימשו את האיום הזה ופרשו מאונסק"ו, ומאז שתיהן חזרו אליו).
בראשית המאה ה-21, המונח המודרני מתייחס ומתבסס בין היתר על HAARP ועל מודלים כלכליים לניתוב ושליטה באוכלוסייה בדרכים שונות.
הביטוי "הסדר העולמי החדש" מתייחס להתהוות שלטון ביורוקרטי-קולקטיבי עולמי יחיד.
הכוונה היא בדרך כלל לתאוריות קונספירטיביות הגורסות כי רשת בין-לאומית של טייקונים, מנהיגים ובעלי השפעה עולמית, כמו גם גורמים נסתרים בעלי עוצמה, שואפים לכונן ממשלה עולמית טוטליטרית.
לפיכך, תומכי התאוריות הללו מאמינים לרוב כי שורה רחבה של ארגונים, כמו גם דמויות היסטוריות ונוכחיות בעלות השפעה, הם חלק מתוכנית שמטרתה הסופית שליטה עולמית, ורבים מהאירועים והאסונות הפוקדים את העולם הם למעשה שלבים מתוכננים ויזומים שנועדו לקדם את שליטת אותה ממשלת צללים על העולם.
סדר עולם (מכונה גם "סדר עולם רבה") הוא חיבור העוסק בכרונולוגיה יהודית, מימי אדם הראשון, עד חורבן בית שני ומרד בר כוכבא.
הכרונולוגיה שבספר מונה את השנים השלמות שקדמו למועד הנזכר.
הספר מבוסס על מסורות ודרשות.
על פי המסורת, כתיבת הספר החלה בתקופת התנאים.
לפי המסורת התלמודית הוא מיוחס לתנא רבי יוסי בן חלפתא.
לפי השערת החוקר יום-טוב ליפמן צונץ, עריכתו המאוחרת של הספר היא משנת 806. לפי חיים מיליקובסקי, עיקר הספר חובר בדור שלאחר חורבן בית שני והעריכות הנוספות הן מלפני המאה ה-8.
בסדר עולם ישנם שלושה שערים, שכל אחד מהם מכיל עשרה פרקים.
השער הראשון עוסק בתקופה מימי אדם הראשון עד מות משה רבנו וההגעה לארץ ישראל (פרק י); השער השני והשלישי עוסקים בשאר התקופה עד מרד בר כוכבא, בצורה שאינה מחולקת דיה.
הספר היה ידוע בתקופת התלמוד, והוא מופיע בו מספר פעמים בציון מפורש או ברמז.
השער לספר (שהופיע בכמה מהדפוסים) מבטא את היחס לספר:
'חיבור קדמון ופלאי מזמן המשנה
לחשב ולסדר חשבונו של עולם
..ממנו פינה ממנו יתד להרבה מדברי הקדמונים
..והוא מבוא להבין ולהשכיל בסגנון לשונות הכתובים בדרך..
רבי מנחם עזריה מפאנו כתב עליו: "...דחזינן לברייתא דסדר עולם שהכל בקיאין בה".
כך מלבד היחס אליו כחלק מהספרות התלמודית, נעזרו בו לצורך:
למעשה, הספר התקבל כחלק מהמסורת היהודית לכרונולוגיה של האנושות, וכדעה העיקרית בנושא, בספרות התורנית המסורתית.
שמו של הספר כפי שהוא מוזכר בשני התלמודים ומופיע בכל כתבי היד של הספר עצמו הוא 'סדר עולם'.
רק במספר רשימות בהן הופיע הספר בצמוד לספר 'סדר עולם זוטא' (חיבור מאוחר יותר מימי הגאונים) נקרא "סדר עולם רבה" (=הגדול), כדי להבחין ביניהם.
שם משובש זה התגלגל גם למהדורת הדפוס הראשון ומכאן גם התפשט, אבל במהדורות המדעיות ובקרב חלק מלומדי הספר הוא עדיין נקרא 'סדר עולם'.
כמה חוקרים משערים שהספר במקורו נחלק לשני חלקים, כשבימינו נותר רק החלק הראשון.
בנוסף, על סמך ציטוטים מהתלמוד שאינם מופיעים בספר, נטען שאף בחלק הראשון, חסרים קטעים שונים; ולעומת זאת קיימות הוספות כלשהן .
הסתירה בין סדר עולם לכרונולוגיה המקובלת
בעל הסדר עולם מונה למניין השנים מאדם הראשון.
כיום, מונים למניין בריאת העולם (שנה קודם בריאת אדם).
כדי לדעת באיזה שנה לבריאה התרחש המאורע, יש להוסיף שנתיים על מניין בעל הסדר עולם.
מניין השנים המובא בספר זה הוא הבסיס לכרונולוגיה המקראית והמסורתית שעליה מבוסס מניין השנים בלוח העברי, אך מהימנותו שנויה במחלוקת ואינה מתאימה לכרונולוגיה ההיסטוריה המקובלת, בעיקר סביב ראשית תקופת בית שני ושלטון האימפריה הפרסית.
הכרונולוגיה בסדר עולם המתייחסת לתקופת בית שני מעלה בעיה משמעותית.
לפי סדר עולם, בית המקדש השני היה קיים 420 שנה.
מוסכם כי חורבן בית שני היה בשנת 70 לספירת הנוצרים, ועל כן, על פי הכרונולוגיה של סדר עולם, הוקם ב-350 לפסה"נ.
הוספת 70 שנה (משך גלות בבל) תראה כי חורבן בית המקדש הראשון היה בשנת 420 לפסה"נ.
עם זאת, לפי הכרונולוגיה המקובלת, מלכות בבל, שלפי התנ"ך החריבה את בית המקדש הראשון, כבר נכבשה בידי האימפריה הפרסית קרוב ל־120 שנה קודם לכן (בשנת 539 לפסה"נ).
הפער בין הכרונולוגיות מתבטא בעיקרו במשך תקופת שלטונה של האימפריה הפרסית, שלפי הכרונולוגיה המקובלת התקיימה למעלה ממאתים שנה (539–331 לפסה"נ), ולפי סדר עולם - 52 שנה בלבד, וכן באורכה של תקופת בית שני, המקבילה לה.
על פי סדר עולם, מלכו באימפריה הפרסית שלושה מלכים בלבד, והשמות השונים (כורש, דריווש וארתחשסתא) אינם אלא שמות שונים של מלך אחד.
התיארוך המקובל בפי ההיסטוריונים לחורבן הבית הראשון הוא 586 לפסה"נ, ועל כן ישנו פער של כ-166 שנה בין הכרונולוגיות השונות, הוספת שנים אלו למניין סדר עולם מביאה לכך שיש להוסיף למניין המקובל 166 שנים, כך ששנת ה'תשפ"ו (5786) בעצם אמורה להיות שנת ה'תתקנ"ב (5952) לבריאת העולם.
קושי זה במניין סדר עולם נידון על ידי רבים, רבנים וחוקרים.
ראשון להם היה רבי עזריה מן האדומים (המאה ה-16), שטען כי אין המסקנות הכרונולוגיות של חז"ל מחייבות אותנו.
בניסוחים מעודנים יותר, היו שטענו כי סדר עולם אינו ספר כרונולוגיה כלל, אלא סיכום הקורות בתנ"ך, ואין הוא מתיימר לומר באמת כמה זמן עבר בין מאורע אחד למשנהו.
לעומתם ד"ר חיים חפץ כתב מאמר בו הוא טוען שהכרונולוגיה של חז"ל היא הנכונה, והוא מצביע על הטעויות, לדעתו, של ההיסטוריונים המודרניים בבואם ליישב את הסתירות בין שלל המקורות הקדומים והממצאים הארכאולוגיים.
באופן דומה, הרב יחיאל היילפרין בספרו "סדר הדורות" (1769) טוען שהאימפריה הפרסית שלטה בכל העולם 52 שנה, והתארוך המקובל, שמדבר על למעלה ממאתים שנה לאימפריה הפרסית, מתייחס למלכי פרס ששלטו בעיקר בפרס עצמה ולא בכל העולם.
הספר נדפס לראשונה בשנת 1517 (קושטא רע"ז), ובהמשך במספר רב של הדפסות עם פירושים רבים, בין המפרשים והמגיהים נמצאים, הגר"א, היעב"ץ, רבי ירוחם מאיר ליינר ועוד.
בשנת תרנ"ד (1894) בער ראטנער הוציא לאור מבוא לסדר עולם רבא, ובשנת תרנ"ז הוציא את חלקו השני של החיבור, מהדורה מדעית של סדר עולם רבה.
מהדורה זו נתקבלה כמהדורה נפוצה לציטוט, ויצאה במהדורות רבות נוספות, ביניהם: עם מחקר מאת שמואל קלמן מירסקי (1953), ועם תוספות מאת הרבנים אהרן הימן וטוביה פרשל (תשכ"ו).
אלכסנדר מרכס הכין מהדורה ביקורתית לעשרת הפרקים הראשונים של סדר עולם, כתזה לדוקטורט (ברלין, 1903).
פרופ' חיים מיליקובסקי הוציא מהדורה ביקורתית של הספר (הוצאת יד בן-צבי, ירושלים, תשע"ג/ 2013).
סדר ליל ראש השנה הוא מנהג יהודי הכולל אכילת מאכלים בעלי משמעות סמלית, ואמירת תפילות במהלך סעודת החג בליל ראש השנה.
הכינוי הנפוץ למאכלים הסמליים הוא "סימנים", ויש המכנים אותם "ברכות" או "ברכיות".
מנהג הסימנים מוזכר לראשונה בתלמוד הבבלי, ובמקור מתייחס לחמישה מיני צמחים: "קָרָא" (ממשפחת הדלועיים), "רוּבְּיָא" (כנראה לוביה), "כַּרָּתֵי" (כרישה), "סִילְקָא" (ממשפחת הסלקיים) ו"תַמְרֵי" (תמר).
במרוצת הדורות התפתח המנהג בקרב עדות ישראל, ונוספו מאכלים שונים כגון בשר שמן, דגים ומיני מתיקה כמו רימון, דבש ותפוח.
בסוף תקופת הראשונים אוחדו הדבש והתפוח לכדי המנהג המפורסם של אכילת תפוח בדבש.
אכילת ארוחה חגיגית בראש השנה, עם מאכלים מיוחדים, נהוגה עוד מתקופת התנ"ך.
כך נמצא בדברי נחמיה ועזרא לעם היהודי ביום החג:
את המנהג לאכול "סימנים" בראש השנה הגה האמורא אביי, כחלק מסוגיה תלמודית העוסקת במעשים סמליים והשפעותיהם: צדוק הכהן משח את שלמה למלך על מעיין הגיחון, וחז"ל למדו מכך למשוח את כל המלכים על מעיין, כדי ששפעת מימיהם תהיה סימן להימשכות מלכותם.
האמורא רב אמי הביא סימנים נוספים, שלדבריו בכוחם לחזות את העתיד – למשל, מי שרוצה לדעת אם עסקיו יצליחו, יגדל תרנגול, ואם התרנגול ישמין זה סימן להצלחת עסקיו.
בתקופת הגאונים התקבע המנהג לאכול את הסימנים בסעודת החג, ולהצמיד לכל מאכל ברכה על פי טבעו, שמו או צורתו.
הסוגיה התלמודית לעיל מופיעה גם במסכת הוריות, אלא ששם מובאים דברי אביי בלשון אחרת: , שפירושו: "יהא רגיל לראות בראש השנה".
יתרה מזו, במספר כתבי יד קדומים של התלמוד, גם במסכת כריתות הגרסה היא "למחזי", וכן רבים מהראשונים המצטטים את דברי אביי מצטטים אותו בלשון "למחזי", או לשון קרובה אחרת, ולא "למיכל".
נראה שדבריו המקוריים של אביי היו "למחזי בריש שתא", מה שמצביע שהמנהג המקורי היה רק לחזות בסימנים אך לא לאוכלם.
לפי תשובה מאוצר הגאונים, רב האי גאון ותלמידיו נהגו לקחת סל עם מינים אלו, והיו מחזיקים בידיהם כל אחד מהמינים בתורו ואומרים עליו בקשה, בלי שנאמר שאכלו אותם.
אבל בתשובה אחרת באוצר נכתב ש, משמע שכבר בימי הגאונים נהגו לאכול את הסימנים ולא לראותם בלבד.
בספר ארבעה טורים לרבי יעקב בן אשר, וב"שולחן ערוך" אחריו, נפסק שיש לאכול את הסימנים, וכך הוא המנהג הנפוץ.
יוצא מן הכלל הזה הוא מנהג של יהדות בבל שלא לאכול את ה"סילקא", אלא רק לחזות בה ולומר "שיסתלקו אויבינו ושונאינו", מחשש להימצאות תולעים וחרקים בה שאסור לאוכלם.
בתשובה שהוזכרה לעיל על רב האי גאון, מובא שהיה נוהג לומר בקשות על הסימנים כשהיה נוטל אותם, כך שעל כל מאכל אומרים בקשה הדומה מבחינת הלשון והצליל לשמו:
מהתשובה משתמע לכאורה שמנהגו של רב האי גאון היה לומר רק "יסתלקו אויבינו", "ירבו זכויותינו" וכדומה, אך רבי דוד אבודרהם כתב שיש אומרים אותה בלשון תפילה: וכולי, וכך מקובל כיום.
מנגד, בספר "בית יוסף" כתב ר' יוסף קארו שלהבנתו אין צורך להזכיר ממש את הבקשה, אלא שהמאכלים מסמלים בקשות אלו ודי בכך.
ברם, ככל הנראה בשל התשובה המפורשת של הרב האי גאון, מרבית הראשונים לא קיבלו דעה זו וסבורים שיש לומר ממש את הבקשות, וכך פסק גם ר' יוסף קארו עצמו בשולחן ערוך.
הסימנים וברכותיהם לפי סדר אלפביתי שם המאכל נוסח הברכה הערות קרא שתקרע רוע גזר דיננו ויקראו לפניך זכויותינו מסימני קרכס"ת
זיהוי: ממשפחת הדלועיים - דלעת או מין קישוא לבן רוביא שירבו זכויותינו (הנוהגים לקחת לוביה מוסיפים: ותלבבנו) מסימני קרכס"ת
זיהויים נוספים: חילבה, פול, שומשום, שומר כרתי שיכרתו אויביך ושונאיך (נוסח אחר: אויבינו ושונאינו) וכל מבקשי רעתינו מסימני קרכס"ת
זיהוי: כרישה סלקא שיסתלקו אויביך ושונאיך (נוסח אחר: אויבינו ושונאינו) וכל מבקשי רעתינו
נוסח אחר: שיסתלקו חטאתינו מסימני קרכס"ת
זיהוי: ממשפחת הסלקיים - תרד, עלי מנגולד או סלק תמר שיתמו אויביך ושונאיך (נוסח אחר: אויבינו ושונאינו) וכל מבקשי רעתינו מסימני קרכס"ת אתרוג אין גרסה של בעל הטורים בתלמוד כחלק מסימני קרכס"ת גזר שתקרע רוע גזר דיננו ותגזור עלינו גזרות טובות
ביהדות מזרח אירופה: שירבו זכויותינו מקובל בעיקר ביהדות מזרח אירופה כי הגזר נקרא "מעהרן" ביידיש שמשמעה לרבות דבש אין מוזכר אצל הגאונים על פי ספר נחמיה
ממנהג זה נפוצה אכילה של מאכלים עם דבש: תפוח בדבש, טיבול פרוסת המוציא בדבש, ריאה בדבש ועוד.
בדורות מאוחרים יש שהתנגדו לאכילת דבש והמירו אותו בסוכר דג שנפרה ונרבה כדגים מוזכר לראשונה על ידי חכמים מספרד של המאה ה-14 (למשל דוד אבודרהם, רשב"ץ)
יש קהילות ספרדיות שנמנעות מלאכלו חבושים שתהא שנה זו טובה ומתוקה ושיצאו חבושי עמך ישראל ממאסרם לאורה מקובל במספר קהילות ספרדיות, בעיקר בצפון אפריקה פרי חדש אין מובא בלילה השני כדי לצאת מידי הספק האם מברכים שהחיינו בקידוש ראש כבש או ראש דג שנהיה לראש ולא לזנב
על ראש כבש יש מוסיפים: ותזכור לנו אילו של יצחק מנהג מתקופת הגאונים ריאה שתהיה שנה זו קלה עלינו כריאה מקור המנהג אצל יהדות פרובנס של המאה ה-12
מקובל במספר קהילות ספרדיות רימון שנהיה מלאים מצוות כרימון
נוסח אחר: שירבו זכויותינו כרימון מוזכר באבודרהם (מחכמי ספרד במאה ה-14)
נפוץ בקהילות הספרדים ובחלק מהאשכנזים
יש אוכלים אותו רק ביום השני בתור פרי חדש שום שיתמו אויבינו יש שגרסו שום כחלק מסימני קרכס"ת
אכילתו מקובלת בכמה קהילות בצפון אפריקהשומשוםשנפרה ונרבה כשומשומיןראו לעיל שיש מזהים אותו עם "רוביא"
אכילתו מקובלת בכמה קהילות בצפון אפריקה תאנה שתהא שנה זו טובה ומתוקה עלינו כדבלה
נוסח אחר: שתחדש/שתתחדש עלינו שנה טובה ומתוקה מראשית השנה ועד אחרית השנה מקור המנהג אצל יהודי פרובנס והוא השתמר בכמה קהילות תפוח בדבש או סוכר שתחדש/שתתחדש עלינו שנה טובה ומתוקה (יש מוסיפין כדבש, והבן איש חי פסק שאין לאומרו);
בנוסח אחר מוסיפים: מראשית השנה ועד אחרית השנה) מוצא המנהג ביהדות אשכנז של ימי הביניים המאוחרים
איחוד ממנהג אכילת דבש של הגאונים ואכילת תפוח של יהודי צרפת
המנהג הגיע מיהדות אשכנז גם ליהדות ספרד
חמשת מיני הצמחים שמנה אביי, ששמותיהם בארמית בבלית הם (ובראשי תיבות קרכס"ת), נאכלים בסדר ראש השנה גם בימינו, בעיקר בקרב יוצאי ארצות האסלאם.
מתוכם, היחיד שעל זיהויו אין עוררין הוא ה"תַמְרֵי", שהוא תמר מצוי.
זיהויים של יתר המינים סבוך יותר, וקיימים זיהויים שונים ואופני הכנה ייחודיים בעדות השונות.
קרא הוא פרי של מין ממשפחת הדלועיים.
לא ברור לחלוטין לאיזה מין הכוונה, אך המנהג הנפוץ כיום הוא לקחת דלעת: מקורה של הדלעת המצויה כיום () הוא מיבשת אמריקה, כך שאין זה הקרא התלמודי, אך סביר שזה היה ירק דומה, כנראה הקלבסה ().
יש הנוהגים לקחת קישוא לבן, שכן הקישוא הוא אחד ממיני הדלעת.
באשר לאופן ההכנה קיימים מנהגים שונים.
מנהג נפוץ אצל יהודי ספרד הוא להכין מהדלעת ריבה.
אצל יהדות לבנון נהוג להשתמש בירק ה"קַרְעַה" (מערבית: قَرْعَة), שהוא מעין קישוא, שאותו חותכים ומבשלים עם גרגרי חומוס ותבלינים ומגישים חם.
ביחס לרוביא קיימים זיהויים שונים, מרביתם מתייחסים לאחד ממיני הקטניות.
הזיהוי המקובל ביותר הוא עם הלוביה התרבותית (), שהיא מין של קטנייה מסוג לוביה הדומה לשעועית.
יש המבשלים ואוכלים את התרמיל כולו, ויש הלוקחים רק את הזרעים שבו.
לפי אוצר הגאונים, רב האי גאון לקח "פול המצרי" לרוביא: ר' שמעון בן צמח דוראן זיהה את אותו "פול המצרי" עם הלוביה, אבל יש המזהים אותו עם הפול המוכר ולוקחים פול לרוביא.
רש"י מזהה אותה בפירושו לתלמוד עם גרגרנית החילבה , ולכן נהוג אצל יהדות תימן לקחת חילבה.
אחרים מזהים את הרוביא עם השומר, או עם השומשום.
יש הנוהגים לאכול כרוב בראש השנה, והיו שהציעו טעם לאכילת הכרוב בזיהויו עם הרוביא.
ככל הנראה אין לזיהוי זה על מה שיסמוך, וייתכן שהמנהג נובע מטעמים אחרים.
הכרתי מזוהה עם גבעול הכרישה, ששמה הארמי הוא כַּרָּתָא (ܟܪܬܐ).
בקרב יוצאי הקהילות הספרדיות של טורקיה, הבלקן ולבנון נהוג להכין קציצות פראסה, מנה שמקורה במטבח הטורקי, שהן מעין לביבות העשויות מכרישה קצוצה ומבושלת, פירורי לחם (או תפוח אדמה) ולפעמים גם בשר טחון, ומטוגנות בשמן.
סילקא הוא מין ממשפחת הסלקיים.
רב האי גאון לקח "תרדין", וככל הנראה הכוונה לתרד ().
אחרים לוקחים לסילקא סלק (), ומהם יש שאוכלים את השורש ויש המעדיפים סלק עלים (מנגולד).
בקרב יהודי צפון אפריקה נוהגים להכין תבשיל חגיגי מיוחד מעלי הסלק שנקרא "בקיילה".
בקרב הקהילות הספרדיות המכינות קציצות פראסה לכרתי, נהוג להכין קציצות דומות לסילקא עם תרד או סלק עלים במקום הכרישה.
התמרי הוא פריו של תמר מצוי (), שלעיתים נאכל יבש (חום) ולעיתים לח (צהוב).
יש הדורשים את שם התמר בהקשר זה כ"תם מר", כלומר תסתיים המרירות ותתחיל המתיקות.
עוד בתנ"ך אמר נחמיה לעם בראש השנה .
רב נטרונאי גאון (בן המאה ה-9 מבבל) העיד שאכן נהוג היה בתקופתו לאכול בראש השנה מיני מתיקה ובשר שמן, ולהימנע ממאכלים חמוצים, ועוד נאמר בתשובות הגאונים ששותים דבש, וזאת כדי .
כיום מרבית עם ישראל נוהגים לאכול דבש בסדר בראש השנה, אך יש שהתנגדו לאכילת דבש בראש השנה והמירו אותו בסוכר לבן.
מחזור ויטרי, מהמאה ה-12, מביא שני מנהגים בסעודת ליל החג בתקופתו: יהודי ממלכת צרפת (צפון צרפת של ימינו) אכלו תפוחים אדומים, ואילו יהודי הפרובאנס (שהייתה אז ארץ נפרדת) אכלו ענבים לבנים, תאנים לבנות וראש כבש.
בשני המנהגים מדובר בפירות מתוקים, שהם סימן לשנה מתוקה.
הטעם למנהג פרובנס לאכול פירות לבנים דווקא משום שהם מסמלים כפרה, כחלק ממנהגים אחרים הקשורים בלבן (כמו לבישת בגדי לבן ביום הכיפורים או החלפת הפרוכות ללבנות בימים הנוראים).
מנהג אכילת תאנים עודנו קיים במספר קהילות, ספרדיות כאשכנזיות.
בסוף המאה ה-15 החל המנהג לטבול את פרוסת החלה עליה מברכים את ברכת המוציא בדבש, או בסוכר, במקום במלח הנהוג בשאר השנה.
היו שטענו כי לא ניתן לוותר על המלח, ולכן יש הנוהגים לטבול את הפרוסה גם במלח נוסף על הדבש.
מנהג אכילת מיני מתיקה הביא לידי כך שחלק מן הסימנים נאכלים לעיתים בצורה של ריבה או קומפוט.
כך למשל בכמה קהילות ספרדיות מכינים ריבת דלעת לקרא וכן רוקחים ריבות מחבושים, תפוחים ומינים נוספים.
בקרב יהדות מרוקו מקובל לאכול את תבשיל ה"טנזיה", המכיל פירות יבשים, אגוזים, אורז ולעיתים בשר.
ביהדות אשכנז בתקופת הראשונים התאחדו מנהג צרפת לאכול תפוח ומנהג גאוני בבל לאכול דבש, ונוצר סימן חדש – התפוח בדבש.
ר' יעקב בן אשר תיקן בטור לומר עליו: , וכך נהוג.
הסימן נהיה נפוץ מאוד בקהילות אשכנז, עד שנהיה לסמל של ראש השנה, ולעיתים קרובות אף החליף שם את סימני הקרכס"ת (שלא תמיד ניתן היה למוצאם באירופה).
סימן התפוח בדבש הגיע לעדות הספרדים רק בעידן המודרני.
הרוב אימצו את המנהג, אבל יש שהסתייגו ממנו משום שהם נמנעים מאכילת דבש, ומהם יש שנוהגים לקחת תפוחים מבושלים בסוכר.
מנהג אכילת ראש כבש מובא בתשובת מתקופת הגאונים "כדי שישמענו הקדוש ברוך הוא לטובה בראש השנה וישימנו לראש ולא לזנב".
כבר הוזכר לעיל בשם מחזור ויטרי שכך נהגו בני פרובנס, וכן מובא אצל ראשונים אחרים.
יש מן הראשונים כדוגמת מהר"ם מרוטנבורג (המובא בטור) שכתבו לאכול איל (כבש בוגר), זכר לאיל שהקריב אברהם לאחר עקידת יצחק.
ר' דוד אבודרהם מזכיר שיש נוהגים לאכול דגים (כדי "לפרות ולרבות כדגים").
בדורות מאוחרים הוזכר שמי שקשה לו להשיג ראש איל יאכל ראש דג ובכך התמזג מנהג אכילת הדגים עם מנהג אכילת הראש.
היו שהתנגדו לאכילת דגים בראש השנה ראו להלן הימנעות ממאכלים שונים.
מנהג בני פרובנס, שהוזכר על ידי ר' אברהם בן נתן הירחי בספר המנהיג הוא "לקחת כל ענייני חידוש ולתת על השולחן בלילי ראש השנה לסימנא טבא (= לסימן טוב) לכל השנה הבאה" המנהג נזכר גם אצל בעל הטורים כמנהג פרובנס.
בתקופה מאוחרת יותר שימש מנהג זה כדי לצאת מידי ספק האם לברך את ברכת שהחיינו בקידוש בלילו השני של החג.
רש"י, בתשובה סבור שיש לברך ברכת שהחיינו גם בקידוש הלילה השני כמו בכל יום טוב שני של גלויות, אך הוא חולק על רבותיו שסברו שאין לברך כי אם ביום הראשון, שכן שני ימי ראש השנה נחשבים כיום אחד ארוך ("יומא אריכתא" כלשון התלמוד).
במהלך הדורות היו פוסקים שצידדו בכל אחת מן השיטות.
המהר"ם מרוטנבורג נהג להביא יין חדש או בגד חדש בלילה השני ולכוון עליו באמירת ברכת שהחיינו.
מכן נקבע המנהג להביא אל שולחן החג פרי חדש רק בלילה השני, על מנת לצאת מן הספק האם יש לברך ברכת שהחיינו בקידוש וכן פוסק ר' יוסף קארו בשולחן ערוך אלא שהוא קובע, כדעת רש"י, שגם אם אין פרי חדש יש לברך את ברכת שהחיינו בכל מקרה.
מקור המנהג לאכול רימון נמצא בדברי ר' דוד אבודרהם.
הטעם לאכילתו הוא כדי ש"ירבו זכויותינו כרימון", על פי מימרה מהתלמוד על הפסוק בספר שיר השירים "כפלח הרימון רקתך": "אמר ר' שמעון בן לקיש: אל תקרי "רַקתך" אלא "רֵיקתך", שאפילו ריקנים שבך מלאים מצוות כרימון".
בדורות מאוחרים היו שנהגו לאכול את הרימון דווקא בלילה השני של ראש השנה, בשל היותו פרי חדש .
גם בארצות רחוקות בהן כלל לא גדל הפרי היו שנהגו לאכלו.
ר' יעקב בן הרא"ש, בעל הטורים, גורס בדברי הגמרא המביאה את סימני קרכס"ת גם את האתרוג.
אכילתו אינה נפוצה אך נזכרת למשל אצל ר' חיים פלאג'י הממליץ להכין ממנו ריבה.
יש שנהגו לאוכלו בתור פרי חדש.
כמה מחכמי פרובנס בתקופת הראשונים כדוגמת ר' אברהם בן נתן הירחי ור' אהרון הכהן מלוניל בספרו ארחות חיים מציינים שאוכלים ריאה.
ר' אהרון הכהן מלוניל מציין אף שהיא נאכלה עם דבש.
מנהג זה השתמר בכמה מקהילות הספרדים עד לימינו.
היא נאכלת משום שהיא קלה, ומבקשים שהשנה הבאה תהיה קלה כריאה ולא כבדה מעול הצרות.
יש מיהודי אשכנז הנוהגים בראש השנה לאכול חלות בצורת סולם - משום שכתוב במדרש שה' עושה סולמות ברקיע ועל סולמות אלו "את זה מעלה ואת זה מוריד".
לעומת זאת יש שנהגו לאכול חלות עגולות דווקא.
מנהג חסידי קרלין-סטולין לצייר על החלה צורה של יד.
אכילת חבושים נפוצה בעיקר בארצות צפון אפריקה, בדרך כלל בצורת ריבה.
נאכלים גם בשל טעמם המתוק או בשל היותם פרי חדש.
ר' מנחם בן זרח, מחכמי ספרד בסוף תקופת הראשונים, מציין שאוכלים שום, ומדבריו נראה שהוא גרס תוספת זו בתלמוד עצמו כחלק מסימני קרכס"ת.
כן מוזכר השום בחלק מהגרסאות של ספר המנהיג של ר' אברהם בן נתן הירחי.
אכילתו כסימן מקובלת בכמה מקהילות צפון אפריקה.
המגן אברהם כותב שיש לאכול כל דבר שמתאים בלשון המדוברת באותה מדינה למשמעות של רבייה.
מכאן התפשט מנהג בקרב יהדות מזרח אירופה לאכול גזר (ובפרט צימעס) הנקרא ביידיש "מעהרן" שמשמעו גם "לרבות".
הרחק ממזרח אירופה, הרב יוסף קאפח מציין כי גם בקרב יהדות תימן היו שאכלו גזר עליו אמרו "יגזרו אויבינו ושונאינו".
המנהג הנפוץ ברוב קהילות ישראל הוא לערוך את הסדר הנזכר בסעודת הלילה של שני הלילות של ראש השנה.
מנהג זה נתמך על ידי כמה מהראשונים וכן סבורים כל אחרוני הפוסקים הספרדים וחלק מן האשכנזים.
מנהג פחות נפוץ, המקובל בחלק מעדות האשכנזים, הוא לערוך את הסדר רק בלילה הראשון של ראש השנה.
כן מציין הרב יוסף קאפח כי אצל יהודי תימן נהגו לערוך את הסדר בלילה הראשון.
מנהגים נדירים יותר הם עריכת הסדר גם בסעודות היום או אפילו בכל עשרת ימי תשובה.
המנהג הנפוץ הוא לערוך את סדר אכילת הסימנים בסמוך לקידוש.
יש שנוהגים לערוך אותו לפני נטילת ידיים וברכת המוציא לחם מן הארץ, ויש הנוהגים לעשותו דווקא לאחר ברכת המוציא.
שני המנהגים נובעים משאיפה לצאת ידי חובה של כמה שיטות בהלכות ברכות.
המנהג הראשון הוא כדי לצאת מספק האם יש לברך את ברכת בורא פרי העץ על התפוח בדבש (או שאר הפירות), כיוון שישנן שיטות בהלכה שסוברות שאין לברך עליו שהוא נפטר בברכת המוציא.
לפי המנהג השני, הנפוץ יותר, יש חשש שאם יאכלו מן הסימנים יותר מכזית ייווצר ספק האם יש לברך אחריהם ברכה אחרונה או שהם נפטרים על ידי ברכת המזון בסוף הארוחה.
בסדרים רבים נוהגים לפתוח את סדר אכילת הסימנים בתפוח בדבש.
כך למשל הסדר שנדפס במחזור וינה (שבתמונה) הוא: תפוח בדבש, כרתי, סילקא, תמרי, קרא, דגים וראש כבש.
אצל יהדות רומא מקובל הסדר (בסוגרים הובא פירוש הסימנים): תאנה, קרא (דלעת), רוביא (שומר), כרתי (כרישה), סילקא (עלי סלק - מנגולד), תמר, רימון, ראש כבש ודגים בסדר זה סימני קרכס"ת נאכלים על פי הסדר בו הם נזכרו בתלמוד, אך מקדימים לפני תאנה.
היו שערערו על סדרים אלו כיוון שלפי דיני קדימה בברכות כשאוכלים מספר מיני פירות יש להקדים לברך על התמר לפני כל מין אחר עליו מברכים את ברכת בורא פרי העץ.
לפי שיטה זו הסדר בין המאכלים הוא: תמר, רוביא, כרתי, סילקא, קרעא, רמון, תפוח, ראש כבש.
בקרב יהדות ג'רבא קיים מנהג לפיו מפצלים את אכילת הסימנים לשני חלקים; בתחילת הסעודה אוכלים מהמינים המלוחים: קרא (דלעת), ראש כבש, לב, ריאה, סילקא (תרד), כרתי, רוביא (לוביא).
בסוף הסעודה אוכלים מהפירות המתוקים: תמר, רימון, תפוח, תאנים וחבושים.
אצל האשכנזים מקובל בעיקר המנהג לאכול תפוח בדבש ולטבול פרוסת המוציא בדבש, שהוא כאמור חידושם של יהודי אשכנז של ימי הביניים המאוחרים.
גם אכילת דג נפוצה בקהילות אשכנז וכן אכילה של גזר בקרב יהדות מזרח אירופה.
בין המנהגים הנפוצים פחות שהיו שהקפידו עליהם, ניתן למנות אכילת רימון, תאנה וכן ראש כבש או איל שבדרך כלל הוחלף בראש דג.
דווקא אכילת סימני קרכס"ת שהם המנהג התלמודי העיקרי לא הייתה מקובלת דרך כלל בקהילות אשכנז, אלא בקצתן, כדוגמת עדת הפרושים שקיבלה את המנהג כנראה בהשפעת הספרדים.
בדומה לכך, המנהג ברבות מקהילות הספרדיות במערב אירופה הוא שלא לאכול את הסימנים, למעט תפוח בדבש.
הרב שם טוב גאגין, שהיה חכם העדה הספרדית-פורטוגזית באנגליה, כותב בספרו "כתר שם טוב" ששאל את חזני הקהילה האם ישנם עוד שנוהגים את המנהג הזה אצלם, והם השיבו שרק מעט יהודים שבאו ללונדון מגיברלטר וממרוקו שומרים על מנהג זה אך הוא הולך ונעלם.
לעומת זאת, במחזור של הרב דוד די סולה פול כמנהג הספרדים בניו יורק, מוזכר סדר הסימנים ומצוין כי הוא נהוג "בבתים רבים".
פשרו של המנהג העסיק את החכמים שדנו בו כמעט מראשיתו, החל מתקופת הגאונים.
חלק מן המאכלים (כדוגמת בשר שמן ומאכלים מתוקים) מסמלים את השמחה שבשנה החדשה, את השאיפות אליה או את הריבוי (רוביה, רימון, דגים וכדומה) בעיקר בזכויות ובקיום המצוות ("שירבו זכויותינו").
מנגד, מאכלים אחרים (סילקא, רוביא, תמרי ועוד) מבקשים את השמדת האויבים או השונאים.
רש"י כתב: "והני איכא דגדלי מהר ואיכא דמתקי" כלומר, חלק מאותם הירקות שהזכיר אביי גדלים מהר והחלק האחר הם ירקות או פירות מתוקים.
מאפיינים אלה מסמנים את התקווה לשנה החדשה: מתוקה, ענפה ומוצלחת.
מנחם המאירי, מגדולי הראשונים, בספרו "חיבור התשובה" נותן פירוש אלגורי לבקשות להכרתת ה"שונאים" הנזכרים בתפילות ה"יהי רצון":
בדומה למאכלים שאוכלים משום סימן טוב, ישנם מאכלים שנמנעים מאכילתם משום היותם סימן רע או מסיבות אחרות כאשר יפורט להלן:
חמוץ: הימנעות ממאכלים חמוצים היא מנהג קדום יחסית, הנזכר כבר בתשובה מאת רב נטרונאי גאון, אצל ר' דוד אבודרהם ומקורות רבים נוספים.
קפה שחור: יש שנהגו שלא לשתות קפה ללא סוכר בשל טעמו המר וההימנעות ממאכלים מרים.
יש שנהגו בכלל לא לשתותו בשל צבעו השחור, שנתפס כמבשר רעות.
סוכר במקום מלח: מנהגם של עדות רבות (ובפרט עדות המזרח וספרד) להחליף את המלח בסוכר בזמן הברכה על הלחם ויש שנהגו לטבול בסוכר כל אחד ואחד מסימני הסדר.
וזאת מפני שהסוכר מזכיר אותו במראה החיצוני אבל טעמו מתוק, ונועד מצד אחד להימנע מאכילת דברים "שטעמם רע" ומצד שני להתיישב עם המשפט שתהיה שנה טובה ומתוקה.
ייתכן שמקור מנהג זה הוא מחשש לאיכות הכשרות בדבש אך אינו מסביר למה מרבית הנוהגים כך גם קיימו את מנהג אכילת התפוח יחד עם דבש.
ישנם מאכלים שבקהילות מסוימות נחשבים כחלק מהסימנים אותם אוכלים בצורה טקסית, ואילו בקהילות אחרות דווקא נמנעו מלאוכלם לעיתים מחשש שהם מהווים דווקא סימן רע או מטעמים בתורת הקבלה:
בקהילות האשכנזים כלל לא חששו לעניין זה כפי עדותו של ר' אפרים זלמן מרגליות, המביא את דברי הרשב"ץ ומציין "אבל במדינותינו מחזרים אחרי דגים" (ההדגשה אינה במקור).
דבש (מוחלף בסוכר): ר' חיים פלאג'י, מגדולי חכמי טורקיה במאה ה-19 כותב בספרו "מועד לכל חי" שאין לאכול תפוח בדבש אלא בסוכר.
ככל הנראה הסיבה לכך היא שבמקומו היו חששות כשרות בדבש, שכן ר' אברהם חמוי, מחכמי ארם צובא במחזור "בית דין" המביא את דברי ר' חיים פלאג'י, מציין שבארם צובא אין חשש כשרות בדבש ודווקא בסוכר קיים חשש ולכן עדיף דווקא הדבש.
לעומת זאת, בנו של ר' חיים פלאג'י, ר' רחמים נסים יצחק פלאג'י מביא טעם להימנעות מדבש על פי הקבלה.
על כל פנים - בקהילות ספרדיות רבות נמנעו מאכילת דבש בראש השנה ואכלו במקומו סוכר.
ענבים ותאנים: ראינו לעיל שבני פרובנס באמצע ימי הביניים נהגו לאכול ענבים ותאנים לבנים.
מנגד, בתקופות מאוחרות יותר הובעה התנגדות לסימנים אלו.
על פי המובא בספר מעשה רב נהג הגר"א לא לאכול ענבים "על פי הסוד".
היו שכתבו שאין לאכול תאנים מטעמים שונים, העקרי ביניהם הוא הקשרן לחטא אדם הראשון.
ביחס לענבים מסייג ר' יעקב חיים סופר את דברי הגר"א ומציין כי ההימנעות היא רק מענבים שחורים, אך ענבים לבנים - אדרבא, סימן טוב הם.
סדר עולמי היא תוכנית טלוויזיה בהפקת חברת החדשות המשודרת בקשת 12 ועוסקת בענייני אקטואליה מסביב לעולם (חדשות חוץ).
מיומה הראשון היא מוגשת בדרך כלל על ידי ערד ניר.
התוכנית שודרה בעבר בערוץ 2 וברשת 13.
באוקטובר 2001, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר והסדר העולמי החדש שנלווה אליהם, גייסה חברת החדשות את עורך חדשות החוץ ערד ניר והעלתה את התוכנית "סדר עולמי" העוסקת בחדשות העולם.
התוכנית באה לשמש משקל נגד לתוכנית החדשות שהעלה הערוץ הראשון בשעה 19:30, כהקדמה למהדורת החדשות "מבט לחדשות" בשעה 20:00.
לאחר כמה שנים, כשהועברה התוכנית שש עם מהשעה 17:00 לשעה 18:00, היו "שש עם" ו"סדר עולמי" משודרות זו אחר זו: "שש עם" החלה את שידוריה ב-18:00 וסיימה אותם בשעה 19:30, ומיד לאחר מכן, ללא הפסקת פרסומות, הייתה סדר עולמי עולה לאוויר.
בשנים 2005–2006, פחתה התחרות על משבצת השידור של השעה 19:30, ו"סדר עולמי" ירדה מהמסך.
מאידך, רצו בחברת החדשות ליצור תוכנית שתמשוך את נתוני המדרוג של השעה 17:00, מהמתחרה של ערוץ 10, "חמש עם רפי רשף".
חברת החדשות העלתה לשידור את "חדשות בחמש" עם דני קושמרו ונטשה מוזגוביה, אך הניסיון לא צלח.
בשנת 2006 הועלתה "סדר עולמי" מחדש, משעה 17:00 עד 17:30, אך ערוץ 10 היה עדיין עם ידו על העליונה במדרוג.
11 בנובמבר 2007 היה יומה האחרון של "סדר עולמי" במתכונת הזו.
החל מ-2011, עקב עליית העונה השלישית של "האח הגדול", נתפסו 45 הדקות על ידי קשת ששיבצה בשעות אלו תוכנית בשם "שלום האח הגדול", אשר הפכה לימים לתוכנית "דיבור ישיר".
במאי 2013 שונה פורמט התוכנית עם מעברה לשידור בערב שישי בשעה 19:15 יחד עם פינות חדשות.
כיום משודרת התוכנית בכל יום שבת בין השעות 15:00 עד 17:00.
היות שבזמן הקמת ערוץ ישראל פלוס שודרה התוכנית, והיות שמערכת החדשות המקומית הייתה בשליטת חדשות ערוץ 2, מהדורת חדשות החוץ של הערוץ נקראה גם היא "סדר עולמי" (מירבוי פורידוק, мировой порядок).
מגיש ראשי - ערד ניר
מגישים מחליפים - אלמז מנגיסטו, ירון אברהם
סדר עולם זוטא הוא חיבור העוסק בכרונולוגיה יהודית.
החיבור נקרא "זוטא" (קטן) כדי להבדיל אותו מהספר סדר עולם רבה.
חיבור זה מבוסס על "סדר עולם רבה", ובמידה מסוימת הוא משלים וממשיך את הכרונולוגיה המופיעה בסדר עולם רבה.
אולם בספר יוחסין השלם נכתב שמחברו הוא ר' יוסף טוב עלם, ובספר צמח דוד נכתב שמחברו היה אחד מהחכמים שבתקופת הגאונים.
בעותק אשכנזי של הספר מופיע תאריך הכתיבה י"א בכסלו שנת ד'תקס"ד שהיא שנת שמיטה.
הספר מתחלק לשני חלקים עיקריים; הראשון, עוסק בכרונולוגיה של 50 דורות, מאדם הראשון ועד יהויקים.
השני, עוסק ב-39 ראשי גולה, החל מיהויכין.
סדר הכוחות של הצבא הגרמני במערכה בפולין כלל שתי קבוצות ארמיות: קבוצת ארמיות צפון, שכללה את הארמיות השלישית והרביעית, וקבוצת ארמיות דרום, שכללה את הארמיות השמינית, העשירית וה-14, ואליהן התווסף כוח סלובקי.
קבוצת ארמיות צפון הייתה בפיקודו של גנרל-אוברסט פדור פון בוק.
מטרות קבוצת הארמיות היו ללכוד את "המסדרון הפולני" (הארמייה הרביעית), ולהתקדם דרומה לכיוון ורשה מפרוסיה המזרחית (הארמייה השלישית).
הדיוויזיה ה-73 - בפיקוד פרידריך פון רבנוי
הדיוויזיה ה-208 - בפיקוד מוריץ אנדראס
הארמייה הרביעית הייתה בפיקודו של גנרל חיל התותחנים גינטר פון קלוגה, ושהתה במערב פומרניה.
הדיוויזיה ה-23 - בפיקוד ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט
הדיוויזיה ה-218 - בפיקוד ולדמר גרוטה
הדיוויזיה ה-207 - בפיקוד קרל פון טידמן
הקורפוס ה-19 - בפיקוד היינץ גודריאן:
דיוויזיית הפאנצר ה-3 - בפיקוד לאו גייר פון שוופנבורג
הדיוויזיה הממונעת ה-2 - בפיקוד פאול באדר
הדיוויזיה הממונעת ה-20 - בפיקוד מוריץ פון ויקטורין
הקורפוס ה-2 - בפיקוד אדולף שטראוס:
הדיוויזיה ה-3 - בפיקוד ולטר ליכל
הדיוויזיה ה-32 - בפיקוד פרנץ במה
הקורפוס ה-3 - בפיקוד קורט האזה:
הדיוויזיה ה-50 - בפיקוד קונרד זורשה
חטיבת "נצה" - בפיקוד אקארד פון גבלנץ
הארמייה השלישית הייתה בפיקודו של גנרל חיל התותחנים גאורג פון קיכלר, ושהתה בפרוסיה המזרחית.
חטיבת הפרשים ה-1 - בפיקוד קורט פלדט
הקורפוס ה-21 - בפיקוד ניקולאוס פון פאלקנהורסט:
הדיוויזיה ה-21 - בפיקוד קונו-הנס פון בות
הדיוויזיה ה-228 - בפיקוד הנס זוטנר
הקורפוס ה-1 - בפיקוד ולטר פצל:
דיוויזיית הפאנצר קמפף - בפיקוד ורנר קמפף
הדיוויזיה ה-11 - בפיקוד מקס בוק
קורפוס וודריג - בפיקוד אלברט וודריג:
הדיוויזיה ה-1 - בפיקוד יואכים פון קורצפלייש
הדיוויזיה ה-12 - בפיקוד לודוויג פון דר ליין
קורפוס ברנד - בפיקוד פריץ ברנד:
חטיבת "לצן" - בפיקוד אוטו-ארנסט אוטנבאכר
חטיבת "גולדף" - בפיקוד הנס-אריך נולטה
קבוצת ארמיות דרום הייתה בפיקודו של גנרל-אוברסט גרד פון רונדשטט.
מטרות קבוצת הארמיות היו להתקדם מכיוון שלזיה אל ורשה (הארמיות השמינית והעשירית), ולהשמיד את כוחות הצבא הפולני באזור קרקוב (הארמייה ה-14).
הדיוויזיה ה-213 - בפיקוד רנה דה ל'הומה דה קורבירה
הדיוויזיה ה-221 - בפיקוד יוהאן פלוגבייל
הקורפוס ה-7 - בפיקוד אויגן פון שוברט:
הדיוויזיה ה-27 - בפיקוד פרידריך ברגמן
הדיוויזיה ההררית ה-1 - בפיקוד לודוויג קיבלר
הארמייה השמינית הייתה בפיקודו של גנרל-אוברסט יוהנס בלסקוביץ, ושהתה בצפון שלזיה.
הקורפוס ה-10 - בפיקוד וילהלם אולקס:
הדיוויזיה ה-24 - בפיקוד פרידריך אולבריכט
הדיוויזיה ה-30 - בפיקוד קורט פון בריזן
הקורפוס ה-13 - בפיקוד מקסימיליאן פון וייכס:
הדיוויזיה ה-10 - בפיקוד קונרד פון קוכנהאוזן
רגימנט האס אס לייבשטנדרטה אדולף היטלר - בפיקוד סף דיטריך
הארמייה העשירית הייתה בפיקודו של גנרל חיל התותחנים ולטר פון רייכנאו, ושהתה בדרום שלזיה.
הדיוויזיה הקלה ה-1 - בפיקוד פרידריך-וילהלם פון לפר
הקורפוס ה-11 - בפיקוד אמיל לב:
הדיוויזיה ה-18 - בפיקוד פרידריך-קרל קרנץ
הדיוויזיה ה-19 - בפיקוד גינתר שוונטס
הקורפוס ה-16 - בפיקוד אריך הפנר:
דיוויזיית הפאנצר ה-1 - בפיקוד רודולף שמידט
דיוויזיית הפאנצר ה-4 - בפיקוד גאורג-הנס ריינהרדט
הדיוויזיה ה-14 - בפיקוד פטר וייר
הדיוויזיה ה-31 - בפיקוד רודולף קמפה
הדיוויזיה ה-4 - בפיקוד אריק-אוסקר הנזן
הדיוויזיה ה-46 - בפיקוד פאול פון האזה
הקורפוס ה-15 - בפיקוד הרמן הות:
הדיוויזיה הקלה ה-2 - בפיקוד גאורג שטומה
הדיוויזיה הקלה ה-3 - בפיקוד אדולף-פרידריך קונצן
הקורפוס ה-14 - בפיקוד גוסטב אנטון פון ויטרסהיים:
הדיוויזיה הממונעת ה-13 - בפיקוד מוריץ פון פאבר דו פאור
הדיוויזיה הממונעת ה-29 - בפיקוד יואכים למלזן
הארמייה ה-14 הייתה בפיקודו של גנרל-אוברסט וילהלם ליסט, ושהתה במוראביה ובסלובקיה.
הקורפוס ה-22 - בפיקוד אוואלד פון קלייסט:
הדיוויזיה ההררית ה-2 - בפיקוד ולנטין פויירשטיין
הקורפוס ה-8 - בפיקוד ארנסט בוש:
דיוויזיית הפאנצר ה-5 - בפיקוד היינריך פון ויטינגהוף
הדיוויזיה ה-8 - בפיקוד רודולף קוך-ארפאך
הדיוויזיה ה-28 - בפיקוד הנס פון אובסטפלדר
רגימנט האס אס גרמניה - בפיקוד קרל מריה דימלובר
הדיוויזיה ה-7 - בפיקוד אויגן אוט
הדיוויזיה ה-44 - בפיקוד אלברכט שוברט
הדיוויזיה ה-45 - בפיקוד פרידריך מטרנה
הקורפוס ה-18 - בפיקוד אויגן בייר:
הדיוויזיה הקלה ה-4 - בפיקוד אלפרד פון הוביקי
הדיוויזיה ההררית ה-3 - בפיקוד אדוארד דיטל
חיל המשלוח היה בפיקוד גנרל פרדיננד צ'טלוש
הדיוויזיה ה-2 - בפיקוד איוון אימרו, ואחריו אלכסנדר צ'ונדרליק
הדיוויזיה ה-20 - בפיקוד אאוגוסטין מאלאר
קבוצת הכוחות המהירים - בפיקוד איוון אימרו
צי האוויר הראשון - בפיקוד אלברט קסלרינג (בסיוע לקבוצת ארמיות צפון)
צי האוויר הרביעי - בפיקוד אלכסנדר להר (בסיוע לקבוצת ארמיות דרום)
קריגסמרינה - קבוצת הצי המזרחית:
סדר פסח בבית הלבן היה סדר הפסח הפרטי שנערך כל שנה בבית הלבן על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הסדר נערך בנוכחותו ועם משפחתו, חברי סגל הבית הלבן, ידידים ובני משפחותיהם.
משתתפי הסדר קראו את ההגדה של פסח, דנו בנושאים הקשורים לסדר ולחג הפסח ובקשר שלהם לאירועים עכשוויים ואכלו את ארוחת החג.
הסדר התקיים מדי שנה מאז שנת 2009, אז נערך הסדר הראשון שנוהל על ידי הנשיא המכהן בבית הלבן.
בשנת 2017 התקיים הסדר ללא השתתפותו של הנשיא שנכנס לתפקידו באותה שנה, דונלד טראמפ.
מקורה של מסורת עריכת ליל הסדר בבית הלבן הוא ליל הסדר שנערך באופן בלתי רשמי בערב פסח תשס"ח, 19 באפריל 2008, על ידי שלושה חברי צוות זוטרים של ברק אובמה שהיה אז מועמד לנשיאות.
באותו יום שהו אובמה וצוות מסע הבחירות שלו בהאריסברג, פנסילבניה לקראת הבחירות המקדימות בפנסילבניה וחברי הצוות היהודים הבינו שהם לא יוכלו לשוב לבתיהם כדי לקיים את ליל הסדר בחיק משפחותיהם.
שלושת חברי הצוות, אריק לסר, הרבי זיסקינד וארון צ'אודהרי, השיגו "ערכת סדר" שכללה יין, מצות, עוגיות מקרון והגדות מארגון הלל באוניברסיטת פנסילבניה ומאוחר בלילה הם היו בעיצומו של ליל הסדר שאותו הם ערכו בחדר הפגישות במלון שרתון בהאריסברג, כאשר אובמה נכנס לחדר.
שאל אובמה, ויחד עם קבוצה של חברי צוותו הלא יהודיים הוא הצטרף לקריאת ההגדה.
לברק אובמה הייתה היכרות מוקדמת עם מסורת הפסח והוא נכח בלילות סדר במשך תשע השנים שקדמו לליל סדר זה.
בסופו של ליל הסדר, כאשר הנאספים בירכו את הברכה המסורתית, "לשנה הבאה בירושלים", הוסיף אובמה ברכה משלו: "לשנה הבאה בבית הלבן".
בשנה שלאחר מכן, כאשר אובמה כיהן כבר כנשיא, ואותם חברי צוות נמנו על סגל הבית הלבן, עודד אותם הנשיא לקיים גם באותה שנה את ארוחת החג.
ליל הסדר תשס"ט היה הראשון שנוהל בבית הלבן בראשותו של נשיא מכהן.
(ב-1993 ניהלו חברי הסגל היהודים ליל סדר בבית הלבן, אך הנשיא ביל קלינטון לא נכח בו).
מרכזיית הבית הלבן הוצפה בשיחות של אנשים שביקשו לקבל הזמנה לסדר.
כעשרים איש הסבו לשולחן הסדר בחדר האוכל המשפחתי הישן, קראו את ההגדה ואכלו מאכלי סדר מסורתיים.
בנותיו של הנשיא, מליה וסשה אובמה, בהיותן הצעירות ביותר מבין המסבים, עסקו בחיפוש האפיקומן ושאלו את ארבעת הקושיות.
מסורת עריכת ליל הסדר בבית הלבן המשיכה מאז עד 2017.
בעת ביקורו בישראל ב-2013, הצהיר הנשיא אובמה שהוא הכניס את מסורת ליל הסדר לבית הלבן כדי לערוך היכרות לבנותיו עם סיפור יציאת מצרים, שעקרונותיו תואמים להשקפותיו האישיות.
בין המסורות שהתפתחו בליל הסדר בבית הלבן ניתן למנות את החיקוי של פרעה שמבצע הנשיא, הנאום של צ'אודהרי אודות הכורך והצפנת האפיקומן תחת עיניהם הפקוחות של אנשי השירות החשאי.
הסדר עצמו התקיים באופן "יעיל וקצר, בניגוד לסדר יומו הצפוף של הנשיא".
ב-2016, בשנתו האחרונה של הנשיא אובמה בבית הלבן, התקיים ליל הסדר בבית הלבן ב-26 באפריל (ג' חול המועד) ולא בערב פסח עצמו, עקב ביקורו המתוכנן מראש של הנשיא בערב הסעודית שבעטיו לא ניתן היה לקיים את ליל הסדר בנוכחותו בערב פסח או בערב יום טוב שני של גלויות.
בערב פסח תשע"ז, 10 באפריל 2017 נערך בבניין משרדים הסמוך לבית הלבן סדר פסח בהשתתפותם של עובדים יהודים מסגל הבית הלבן.
שלא כמו בתקופת כהונתו של הנשיא אובמה, התקיים האירוע ללא השתתפותו של הנשיא דונלד טראמפ ואף ללא השתתפותם של חתנו היהודי, ג'ארד קושנר ושל ביתו שהתגיירה, איוונקה טראמפ, שבחרו לקיים את סדר הפסח בחיק משפחתם.
גם בערב פסח תשע"ח, 30 במרץ 2018, לא נערך בבית הלבן סדר הפסח ובערב החג שהו הנשיא ומשפחתו בחופשה בפלורידה.
משתתפי ליל הסדר בבית הלבן, רבים מהם אפרו-אמריקאים, היו מודעים להקבלה בין סיפור יציאת מצרים לבין סיפורה של התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית.
המוטיבים של צדק חברתי, מאבק וחירות, עולים לעיתים קרובות במהלך השיחה על שולחן החג.
כאשר הגיעו המסבים לסדר לאמירת "שפוך חמתך", הם נהגו לצטט בנוסף את הצהרת האמנציפציה.
גם בחירת הכלים לשולחן הסדר הייתה סמלית.
ב-2009 בחרו המסבים להשתמש בכלי הכסף המצויים בבית הלבן מאז ימי ממשל טרומן, לזכר הנשיא הארי טרומן שהיה הנשיא שהכיר במדינת ישראל וב-2013 העניקה אשת ראש ממשלת ישראל, שרה נתניהו לנשיא קערת ליל הסדר ומאז נעשה בה שימוש מדי שנה.
המסבים לסדר נהגו לקרוא בהגדת מקסוול האוס, שבה נעשה שימוש רחב בבתים יהודיים רבים בארצות הברית.
תפריט ליל הסדר בבית הלבן כלל מאכלים יהודיים מסורתיים הנהוגים בחג הפסח, כמו געפילטע פיש, חרוסת, מרק עוף עם קניידלעך, חזה בקר, קוגל תפוחי אדמה ועוגיות מקרון.
סלטים ותוספות משלימות את התפריט.
אריק לסר נהג לדאוג למצה שמורה מבית חב"ד בספרינגפילד, מסצ'וסטס.
כמו כן הושם דגש על מתכונים משפחתיים.
ב-2015 בושלו הקניידלעך על ידי סבתו של זיסקינד, סופלה גזר הוכן על ידי אמו של לסר וגנאש פטל הוכן על ידי אמו של צ'אודהרי.
התפריט כלל מאכלים הן מהמטבח האשכנזי והן מהמטבח הספרדי.
האוכל בליל הסדר לא היה כשר אך הוא הוכן ב"סגנון כשר" (Kosher style).
החל משנת 2014 הוזמן שף אורח כדי לתאם את עריכת התפריט עם צוות השפים של הבית הלבן.
שלא כמו טקס חנוכה בבית הלבן, ליל הסדר בבית הלבן לא היה אירוע פוליטי.
רשימת האורחים לא כללה רבנים, לוביסטים יהודים, חברי קונגרס, או נציגים של מדינת ישראל.
רשימת האורחים כללה כעשרים איש והרכבה היה דומה פחות או יותר מדי שנה.
הנוכחים בסדר כללו את משפחת אובמה, חברי סגל הבית הלבן ובני משפחותיהם וידידי המשפחה הנשיאותית, יהודים ולא יהודים.
סדר קדימה בברכות היא סוגיה הלכתית העוסקת בקדימות בין ברכות הנהנין שונות הנאמרות לפני אכילת מאכל, ובקדימות המאכל עליו תאמר הברכה במקרה של מספר סוגי אוכלים שלהם ברכה זהה.
באופן כללי סדר הברכות הוא המוציא ואחר כך זה מצוין בראשי תיבות מג"ע א"ש (מזונות, גפן, עץ, אדמה ושהכל), אולם אין סדר זה מוסכם על כל הדעות.
קדימת שבעת המינים או חביב
במשנה במסכת ברכות מובאת מחלוקת תנאים העוסקת בשאלה האם יש קדימות לברכה לפרי משבעת המינים על פני מאכלים אחרים:
בגמרא מובאות שתי דעות בהסבר מחלוקתם של רבי יהודה וחכמים.
בהמשך הגמרא מובאת מימרא על פיה ישנה קדימות פנימית בין מאכלים שונים משבעת המינים:
בהמשך מובא מעשה ברב חסדא ורב המנונא, שעל פיו סדר הקדימה בין שבעת המינים תלוי בקרבתם למילה 'ארץ', ועל כן תמר (שני למילה 'ארץ') קודם לרימון (חמישי למילה 'ארץ').
הרמב"ם פסק עקרונית כדעת חכמים, על פיה רשות ביד האדם לברך על הדבר בו הוא חפץ תחילה, ואין קדימות מחייבת בין מאכלים שונים או בין ברכות שונות.
עם זאת, כאשר אין לאדם העדפה בין מאכלים שונים, עליו להקדים מאכל משבעת המינים:
יש שהסבירו שהרמב"ם הולך בעקבות הרי"ף, ולהבנתם אף הוא פסק כחכמים.
ראשונים נוספים פסקו כחכמים, בהם ראב"יה, ריב"ב, וכן הביאו ראשונים משמו של רב האי גאון.
מרבית הראשונים פסקו להלכה כשיטת רבי יהודה לפי האוקימתא הראשונה בגמרא, על פיה במקרה של מספר מאכלים עם ברכה זהה יש קדימות לברכה על המאכל משבעת המינים, אך אין קדימות בין מאכלים עם ברכות שונות, ויקדים לברך על המאכל החביב עליו.
ההסבר המרכזי לפסיקה כדעת יחיד של רבי יהודה כנגד חכמים הוא שסוגיית הגמרא שדנה בקדימויות בשבעת המינים, נראית כהולכת בשיטתו של רבי יהודה.
בשולחן ערוך מובאות כל הדעות הללו.
כיום, רוב הפוסקים מורים לברך תחילה על המאכל החשוב יותר ואחר כך לברך תחילה את הברכה המדויקת יותר שמכוונת לסוג ספציפי של מאכל.
ולכן ברכת המוציא לחם קודמת לכל.
אם אין לחם עוברים לכלל של מג"ע א"ש:
בורא מיני מזונות - שחשובה יותר מהשאר מאחר שמאכלי המזונות הם משביעים ביותר.
בורא פרי גפן - ברכת היין חשובה מפני שהיין מזין ומשביע ובגלל זה גם תקנו לו חכמים ברכה מיוחדת.
בורא פרי העץ - קודמת לברכת האדמה הואיל והיא מבוררת יותר
בורא פרי האדמה - ברכה כללית על מה שיוצא מהאדמה.
לכן גם אם בירך "בורא פרי האדמה" על פרי עץ יצא, אך להפך לא.
שהכל נהיה בדברו - הברכה הכללית לשאר המאכלים.
כאשר יש פירות מסוגים שונים, הפירות משבעת המינים קודמים הואיל ומינים אלו נזכרו לשבח בתורה, ובברכתם פוטרים את שאר הפירות.
אך אם יש שני פירות משבעת המינים מברכים לפי שיטה אחת על הפרי שמופיע קרוב יותר למילה 'ארץ' בפסוק: .
לפיכך סדר הקדימה הוא: חטה, זית, שעורה, תמר, ענבים, תאנה ורמון.
ולפי השיטה השנייה כל הקודם בפסוק קודם לברכה.
סדר הכוחות (בראשי תיבות: סד"כ) של צבא או של חלק ממנו, כגון חיל, גיס, אוגדה וכדומה, הוא כלל הכוחות הלוחמים של גוף זה, בחיילים ובאמצעי לחימה.
סדר הכוחות מוצג במבנה ההירארכי שלו ובמיקום הכוחות.
לסדר הכוחות חשיבות בעת יציאה למבצע צבאי וגם בימי שלום, כחלק מההיערכות למלחמה.
תכנון סדר הכוחות הוא מרכיב מרכזי בבניין הכוח הצבאי, ומעקב אחר סדר הכוחות של האויב הוא מרכיב חשוב בעבודת המודיעין הצבאי.
במהלך מלחמה סדר הכוחות משתנה, כתוצאה מהעברתן של יחידות משדה קרב אחד לאחר, כתוצאה מגריעתן של יחידות שנשחקו, ולעיתים גם כתוצאה מהקמתן של יחידות חדשות תוך כדי לחימה.
כיוון שסדר הכוחות הנחוץ בתקופת רגיעה קטן במידה ניכרת מזה הנחוץ בעת מלחמה, כולל סדר הכוחות שני מרכיבים:
צבא סדיר: מרכיב קבוע של סדר הכוחות, הכולל חיילים בשירות קבע ובחלק מהצבאות גם חיילים בשירות חובה.
כוחות מילואים: מורכבים מחיילים שבמרבית זמן השגרה הם אזרחים, ובחלק קטן מזמן השגרה הם מקיימים אימונים צבאיים או משימות צבאיות מעטות ובזמן חירום הם נקראים למלא תפקידים צבאיים לצורך תגבור כוחות הצבא ולשמש כחיילים לכל דבר.
לעיתים כולל גיוס המילואים גם גיוס של ציוד, כגון כלי רכב וציוד מכני הנדסי.
מרכיבי סדר הכוחות בכוחות היבשה
הנתונים משתנים בהתאם לצבא ולסוג היחידה.
מספר החיילים מיוחס ביחידות קטנות לחיל רגלים.
מודיעין על סדר הכוחות של האויב
מודיעין על סדר כוחות האויב הוא מרכיב חיוני ביציאה לקרב ובניהולו.
איסוף המידע על סדר כוחות האויב כולל את הפרטים הבאים:
חלוקה ליחידות ומבנה שרשרת הפיקוד
עוצמת הכוחות: גודל כל כוח, אמצעי לחימה ועוצמת האש של הכוח.
יחידות צבא האיחוד ומפקדיהן שלהלן נטלו חלק בקרב פייב פורקס, אשר התקיים בשלבים הסופיים של מלחמת האזרחים האמריקנית.
סדר כוחות צבא הקונפדרציה לקרב זה מוצג בנפרד.
מג גאוורנור קמבל וורן (הודח מהפיקוד)
דיוויזיה חטיבה רגימנטים ויחידות אחרותהדיוויזיה ה-1
רגימנט המתנדבים ה-104 מניו יורקהחטיבה ה-1
בג ג'ושוע צ'מברליןרגימנט המתנדבים ה-185 מניו יורק: קול גוסטבוס סנייפר
רגימנט הרגלים ה-198 מפנסילבניה: מ אדווין א.
גלן (נפא), קפ ג'ון סטנטון החטיבה ה-2
גרגורירגימנט הרגלים המתנדבים ה-187 מניו יורק: לוקול דניאל מאיירס
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-188 מניו יורק: לוקול אייזק דוליטל
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-189 מניו יורק: לוקול גוזף ג'.
פירסוןרגימנט הרגלים המתנדבים ה-20 ממיין: לוקול וולטר גודייל מוריל
גדוד הצלפים ה-1 ממיין: קפ ג'ורג' ר.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-32 ממסצ'וסטס: לוקול ג'יימס א.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-1 ממישיגן: לוקול ג'ורג' לוקלי
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-16 ממישיגן: דייצ קול בנג'מין פ.
רגימנט הרגלים ה-83 מפנסילבניה: קול צ'ונסי פ.
רגימנט הרגלים ה-91 מפנסילבניה: לוקול אלי ג'.
רגימנט הרגלים ה-118 מפנסילבניה: לוקול הנרי או'ניל
רגימנט הרגלים ה-155 מפנסילבניה: מ ג'ון א.
דייצ בג פרדריק וינט'רופ (נה)
גרינדליירגימנט הרגלים המתנדבים ה-61 ממסצ'וסטס: לוקול צ'ארלס פ.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-5 מניו יורק: קפ הנרי שיקהארדט
רגימנט הארטילריה הכבדה ה-15 מניו יורק: לוקול מייקל וידריך (נפ), מ לואיס איש
רגימנט הרגלים ה-2 של ארצות הברית:
רגימנט הרגלים ה-8 של ארצות הברית:
רגימנט הרגלים ה-11 של ארצות הברית:
רגימנט הרגלים ה-12 של ארצות הברית:
רגימנט הרגלים ה-14 של ארצות הברית:
רגימנט הרגלים ה-17 של ארצות הברית: החטיבה ה-2
סטנטוןרגימנט הרגלים המתנדבים ה-1 ממרילנד: קול דייוויד ל.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-4 ממרילנד: מ האריסון אדרון
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-7 ממרילנד: מ אדוארד מ.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-8 ממרילנד: לוקול ארנסט פ.
דייצ בג ג'יימס ג'יןרגימנט הרגלים המתנדבים ה-3 מדלאוור: קפ ג'ון ה.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-4 מדלאוור: קפ ויליאם ה.
מקלרי (נה), לוקול מוז ה.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-8 מדלאוור (3 פלוגות): קפ ג'ון נ.
רגימנט הרגלים ה-190 מפנסילבניה: דייצ קול ג'וזף ב.
רגימנט הרגלים ה-191 מפנסילבניה: קול ג'יימס קרלה
רגימנט הרגלים ה-210 מפנסילבניה: לוקול אדוארד ל.
קול ג'ון אזור קלוגרגימנט הרגלים המתנדבים ה-91 מניו יורק: קול ג'ונתן טארבל
גדוד הצלפים המתנדבים ה-1 מניו יורק:
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-6 מוויסקונסין: קפ אדוארד א.
ואלי (נפ), קפ לואיס א.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-7 מוויסקונסין: לוקול הולון ריצ'רדסון (נפ) החטיבה השנייה
בג הנרי בקסטררגימנט הרגלים המתנדבים ה-16 ממיין: קול צ'ארלס וו.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-39 ממסצ'וסטס: לוקול הנרי מ.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-97 מניו יורק: לוקול רוס אגלסטון
רגימנט הרגלים ה-11 מפנסילבניה: מ ג'ון ב.
רגימנט הרגלים ה-107 מפנסילבניה: קול תומאס פ.
דייצ בג ריצ'רד קולטררגימנט הרגלים המתנדבים ה-94 מניו יורק: מ הנרי ה.
פיש (נה), קפ אלברט ט.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-95 מניו יורק: קפ ג'ורג' ט.
רגימנט הרגלים המתנדבים ה-147 מניו יורק: קפ ג'יימס א.
רגימנט הרגלים ה-56 מפנסילבניה: מ הנרי א.
רגימנט הרגלים ה-121 מפנסילבניה: מ וסט פנק
רגימנט הרגלים ה-142 מפנסילבניה: לוקול הורציו נ.
קול פיטר סטאגרגימנט הפרשים המתנדבים ה-1 ממישיגן: לוקול ג'ורג' ר.
מקסוול (נפ), קפ אדוארד ל.
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-5 ממישיגן: לוקול סמית' ה.
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-6 ממישיגן: לוקול הארווי ה.
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-7 ממישיגן: לוקול ג'ורג' ג.
קול צ'ארלס ליין פיציורגימנט הפרשים ה-6 מניו יורק: מ האריסון וייט
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-9 מניו יורק: מ ג'יימס ר.
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-19 מניו יורק: מ האווארד מ.
רגימנט הפרשים ה-17 מפנסילבניה: לוקול קו דורלנד
רגימנט הפרשים ה-20 מפנסילבניה: לוקול גבריאל מידלטון החטיבה ה-3
בג אלפרד גיבסרגימנט הפרשים המתנדבים ה-2 ממסצ'וסטס: קול קספאר קראונינשילד
רגימנט הפרשים ה-6 מפנסילבניה: קול צ'ארלס ליפר
רגימנט הפרשים ה-1 של ארצות הברית: קפ ריצ'רד ס.
רגימנט הפרשים ה-5 של ארצות הברית: קפ תומאס דראמונד (נה), לו גוסטבוס אורבן
רגימנט הפרשים ה-6 של ארצות הברית: מ רוברט נ.
דייצ צג הנרי יוג'ין דייוויסרגימנט הפרשים המתנדבים ה-1 מניו ג'רזי: קול יו ה.
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-10 מניו יורק: קול מת'יו הנרי אייברי
רגימנט הפרשים המתנדבים ה-24 מניו יורק: קול וולטר ק.
רגימנט הפרשים ה-1 מפנסילבניה (5 פלוגות): מ האמפטון ס.
דייצ בג ג'ון אירווינג גרגרגימנט הפרשים ה-4 מפנסילבניה: קול אלנדר פ.
רגימנט הפרשים ה-16 מפנסילבניה: לוקול ג'ון ק.
רגימנט הפרשים ה-21 מפנסילבניה: קול אוליבר פ.
סמית'רגימנט הפרשים המתנדבים ה-1 ממיין: לוקול ג'ון פ.
רגימנט הרובאים הרכובים ה-2 מניו יורק: מ פול צ'אדבורן
רגימנט הפרשים ה-6 מאוהיו: קפ מת'יו ה.
רגימנט הפרשים ה-13 מאוהיו: לוקול סטפן ר.
קלארקארטילריה ארטילריה רכובהרגימנט הארטילריה ה-1 של צבא ארצות הברית, סוללה H: לו צ'אנדלר פ.
רגימנט הארטילריה ה-1 של צבא ארצות הברית, סוללה I: