tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
6 מרץ 1997 כישלוןכישלון בפגיעה במטרת דמה בשל זיהום במערכת החשמלית 12 מאי 1998 כישלוןכישלון בפגיעה במטרת דמה בשל קצר חשמלי במערכת הבוסטר.
הקונגרס האמריקני מחליט להפחית את המימון לפרויקט בשל כשלים חוזרים ונשנים 29 מרץ 1999 כישלוןכישלון בפגיעה במטרת דמה בשל כשלים מרובים כולל כשל במערכת ההנחיה 10 יוני 1999 הצלחההצלחה בפגיעה במטרת דמה במתאר פשוט 2 אוגוסט 1999 הצלחההצלחה בפגיעה במטרת דמה מחוץ לאטמוספירה
ביוני 2000 זכתה לוקהיד בחוזה פיתוח וייצור של המערכת כמערכת אש טקטית ניידת עבור הצבא.
הניסויים חודשו בשנת 2006 במטווח הטילים של וייט סאנדס ולאחר מכן עברו הניסויים למטווח הטילים באוקיינוס השקט.
תאריך תוצאה הערות 22 נובמבר 2005 הצלחה טיסת ניסוי ראשונה בשלב הנדסה וייצור 11 מאי 2006 הצלחה(?) טיסת ניסוי פיתוחית ראשונה לבדיקת כלל המערכת כולל המיירט, המשגר, המכ"ם ובקרת האש.
12 יולי 2006 הצלחה ירוט טיל מטרה אמיתי 13 ספטמבר 2006 הופסק טיל המטרה שוגר אך היה צורך לעצור את הניסוי עוד טרם שיגור הטיל המיירט סתיו 2006 בוטל דחייה 27 ינואר 2007 הצלחהיירוט טיל מטרה המייצג סקאד (לא פציל) גבוה באטמוספירה.
טיל המטרה שוגר מקוואי שבאוקיינוס השקט.
6 אפריל 2007 הצלחה יירוט טיל מטרה המייצג סקאד (ללא ראש קרב פציל) בגובה בינוני באטמוספירה.
27 אוקטובר 2007 הצלחה יירוט טיל מטרה מחוץ לאטמוספירה.
המערכת הצליחה לגלות, לעקוב וליירט את המטרה.
27 יוני 2008 הצלחה יירוט טיל ששוגר ממטוס בואינג C-17 גלובמאסטר III
טיל THAAD משמיד טילים בהתנגשות תוך שימוש בטכנולוגיית פגע והשמד.
הדבר דומה לטיל הפטריוט בגרסת ה-PAC-3. בניגוד לטיל הפטריוט, טיל ה-THAAD אינו כולל ראש קרב מתפוצץ.
לטילי THAAD טווח מוערך של 200 קילומטרים וגובה מוערך של 150 קילומטרים.
הטילים מיוצרים באלבמה במתקן של לוקהיד מרטין.
במתקן מבוצעת אינטגרציה, הרכבה ובדיקה של הטילים.
מכ"ם ה-THAAD פועל בתחום תדר-X ונבנה על ידי חברת ריית'יאון.
זהו מכ"ם ה-X-Band הקרקעי/נישא באוויר הגדול ביותר בעולם.
ה-FBX-T הוא גרסה של המכ"ם שנועדה לאפשר הגנה מפני טילים בליסטיים בין־יבשתיים.
במאי 2008 הפעיל צבא ארצות הברית את הסוללה המבצעית הראשונה כחלק מפיקוד ההגנה מפני טילים.
לסוללה 24 מיירטים, 3 משגרי THAAD, מרכז בקרת אש ומכ"ם.
פריסה מלאה החלה בשנת 2009.
לפי דיווח העדכני לאוקטובר 2018, ארצות הברית הצטיידה כבר בשבע סוללות, סופקו 300 מיירטים מהתעשייה לצבא ארצות הברית והמערכת פרוסה מבצעית באי גואם ובדרום קוריאה.
החל מיוני 2009 נפרסה סוללה מבצעית בהוואי אל מול איום אפשרי על האיים.
באפריל 2013, ארצות הברית פרסמה שבכוונתה לפרוס סוללה באי גואם.
בסוף שנת 2008, הוצב בבסיס נבטים בישראל, מכ"ם של THAAD מסוג FBX-T, המופעל בטכנולוגיית X-Band radar .
בתחילת 2010, הועברה מערכת המכ"ם לבסיס נפרד בסמוך להר קרן .
הבסיס (המכונה "בסיס 512") נמצא בשימוש ובפיקוח אמריקני והוא אסור לגישה לזרים.
במרץ 2019 נפרסה המערכת לראשונה בישראל, בדרום המדינה, במסגרת תרגיל שבו השתתפו יותר מ-200 חיילים אמריקאים, רכזי ומש"קי בקרה אווירית, ובעלי תפקידים נוספים מצה"ל ומצבא ארצות הברית.
התרגיל הובל על ידי פיקוד הכוחות האמריקאים באירופה (EUCOM).
באפריל 2019 פורסם כי התרגיל עבר בהצלחה.
בנובמבר 2023 דיווח האתר "אינטליג'נס אונליין" כי בעקבות מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל, נפרסה המערכת בבסיס הר קרן שבנגב.
ב-12 באוקטובר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פורסם כי ארצות הברית תשלח אל ישראל סוללות טילי THAAD לפריסה מבצעית באופן מיידי, אותן יפעילו חיילים אמריקאים, כהכנה לתגובה איראנית שצפויה להתרחש לאחר התקיפה הישראלית באיראן, כתגובה למתקפה האיראנית השנייה על ישראל.
ב-16 באוקטובר 2024, פורסם שחלקי המערכת הגיעו לישראל, וב-21 באוקטובר, פורסם שהמערכת נפרסה.
ב-26 בדצמבר 2024 וב-27 במרץ 2025, סוללת THAAD יירטה טילים ששיגרו החות'ים לעבר ישראל.
איחוד האמירויות חתמה על חוזה לרכישת מערכת הטילים ב-25 בדצמבר 2011.
ב-17 בינואר 2022 ביצעה מערכת ה-THAAD את היירוט המבצעי הראשון שלה כאשר יירטה טיל בליסטי ששיגרו מורדים חות'ים לעבר איחוד האמירויות.
לפי פרסומים אמריקאיים, גם בטורקיה מוצב מכ"ם THAAD.
לפי דיווחים שונים, עומאן חתמה על חוזה הצטיידות במערכת במאי 2013. ב-2018 פורסם כי סעודיה חתמה על הסכם לרכישת 44 מערכות שנועדו להגן עליה מפני התקפה איראנית, כאשר התשלום שסעודיה תשלם עבור המערכות הוא 15 מיליארד דולר.
הגנה אזרחית היא הצעדים הננקטים בקרב האוכלוסייה האזרחית (להבדיל מכוחות הביטחון) לשם התגוננותה מפני תקיפה, במסגרת מלחמה או פעולת טרור.
שותפים מרכזיים בפעולות הגנה אזרחית הם, בנוסף לאזרחים עצמם, המשטרה, מכבי אש, שירותי חירום רפואיים וכוחות צבא המיועדים להגנה אזרחית.
סוגי איומים על האוכלוסייה האזרחית:
תקיפה בחומר נפץ מרסק, באמצעות פצצות המוטלות מהאוויר, הפגזה ארטילרית מהיבשה ומהים, רקטות וטילים.
תקיפה בנשק כימי: שימוש בכימיקלים, בצורת גז או רסס נוזלי, כאמצעי להרעלת הקורבן.
תקיפה בנשק ביולוגי: תקיפה תוך שימוש באורגניזם כלשהו (חיידק או נגיף או גורם מחלה אחר) או רעלן המצוי בטבע.
היערכות לתקיפה אפשרית של העורף: תרגול של כוחות ההצלה השונים, בניית מקלטים, חלוקת ערכות מגן, הפצת מידע לאזרחים על דרכי התגוננות, תרגול ירידה למקלטים בבתי ספר ובמקומות עבודה, ועוד.
מתן התרעה על תקיפה מיידית, ומתן אות הרגעה בסיומה של הסכנה.
כלי עיקרי לכך הוא אזעקה, וכן משמשים לכך שידורי הרדיו, הטלוויזיה, ומערכות התראה מבוססות טלפונים סלולריים.
טיפול בנפגעי התקיפה: חילוצם מהמקום שנפגע, העברת פצועים לבית חולים וטיפול בהם בבית החולים.
הגנה מפני תקיפה בחומר נפץ
מלחמת האזרחים בספרד חשפה את לראשונה את ההשפעה ההרסנית שיש להפצצות של חיל אוויר מודרני על אוכלוסייה אזרחית.
חברי "קבוצת המדענים האנטי מלחמתית של קיימברידג'" ערכו ניסיונות בהשפעה של חומרי נפץ וגזים על מבנים, ופרסמו את התוצאות בספר "ההגנה על הציבור מפני התקפות אוויריות", שבו התריעו על חוסר המוכנות של בריטניה בתחום זה.
תחילה התייחס הממשל הבריטי להתרעות בעוינות גדולה, בייחוד מכיוון שבאו מקבוצה שמאלנית קיצונית.
בריטניה לא נערכה להפצצות אוויריות, והמחסור במקלטים אילץ את הרשויות להפוך את 80 תחנות הרכבת התחתית של לונדון למקלטים, ולשכן בהם כ-177,000 תושבים.
אמצעי עיקרי להגנה אזרחית בפני הפצצות והפגזות בחומר נפץ מרסק הוא המקלט - מבנה תת-קרקעי או על-קרקעי שנועד למטרה זו ובנוי מבטון מזוין.
לעיתים משמשים לכך מרחבים תת-קרקעיים שנבנו למטרה אחרת, כגון תחנות רכבת תחתית, מנהרות ומרתפים.
הגנה מפני תקיפה בנשק כימי
יעילות הנשק הכימי במלחמה היא מוגבלת, גם כאשר הוא מופנה נגד אזרחים.
עיקר כוחו בפאניקה שהוא גורם כאשר מתבצע שימוש בו כנגד אוכלוסייה אזרחית.
דרכי התגוננות מפני נשק כימי ידועות וקלות לביצוע, וכוללות מסכת גז, המסננת את האוויר קודם נשימתו, ושהייה בחדר אטום, המונע חדירת גז.
טווח השפעתו קטן ומושפע ממזג האוויר ופני השטח.
הגנה מפני תקיפה בנשק גרעיני
בשלהי מלחמת העולם השנייה הוטלה פצצת ביקוע גרעיני על העיר היפנית הירושימה וכעבור יומיים הוטלה פצצת ביקוע גרעיני שנייה על העיר היפנית נגסאקי.
היו אלה שני מקרים יחידים של תקיפה בנשק גרעיני, אך די היה בהם כדי להמחיש את עוצמתו: 80,000 איש נהרגו כתוצאה מיידית מהתפוצצות הפצצה בהירושימה.
60,000 איש נוספים מתו עד סוף 1945 כתוצאה מפגיעות שגרמה להם הפצצה, ורבבות אנשים נוספים סבלו מנזקי הקרינה במשך שנים רבות.
בשנת 1950, שנה לאחר שברית המועצות פוצצה בפעם הראשונה פצצת ביקוע גרעיני, פרסמה ממשלת ארצות הברית את החוברת "כיצד לשרוד מתקפה גרעינית", שהכילה הסברים כיצד להתגונן, כיצד להגן על האוכל והשתייה וכיצד להגן על הבית.
בחוברת מוסבר כיצד למנוע כוויות וכיצד לפעול במקרה של חשיפה לקרינה.
החוברת התבססה על חישובים הנוגעים להשפעות שיש לכלי הנשק החלשים יחסית של אותה תקופה (20 קילוטון TNT).
לכן, רוב המידע שבחוברת כבר מיושן.
החוברת פורסמה לפני שבוצעו מחקרים מקיפים אודות ההשלכות של נשק גרעיני על אזורים מיושבים.
במהלך שנות ה-50, במהלך המלחמה הקרה, נבנו במדינות רבות מקלטים גרעיניים, שנועדו להגן על יושביהם מפני נשורת גרעינית.
שווייץ בנתה רשת ענפה של מקלטים גרעיניים (הדבר היה כרוך בהקשחת מבנים ממשלתיים כמו בתי ספר).
המקלטים בשווייץ מסוגלים להגן על האוכלוסייה כולה ולספק לה מזון במהלך שנתיים לאחר התרחשות מתקפה גרעינית.
בהשוואה למדינות העולם, בשווייץ קיים היחס הגבוה ביותר של מרחב ממוגן לעומת כמות האוכלוסייה.
כל המקלטים בשווייץ מסוגלים לעמוד במתקפה גרעינית ובפני מתקפות כימיות או ביולוגיות.
הדרישה לעמידות בפני הדף משתנה בהתאם לגודל המבנה.
המבנים הגדולים ביותר מאובזרים במקלטים ייעודיים החצובים באבן.
מדינות מערב אירופאיות נוספות שדאגו למקלטים שכאלו הן פינלנד ושוודיה.
העניין במקלטים גרעיניים דעך לאחר תום המלחמה הקרה.
איום נוסף בקטגוריה זו הוא "פצצה מלוכלכת" - מטען חבלה שלו נוספו פסולת גרעינית או חומר רדיואקטיבי על מנת לגרום לזיהום ופאניקה נרחבים.
טבליות לוגול מחולקות לאוכלוסייה המתגוררת בסמוך לכור גרעיני, לשימוש במקרה של פגיעה בכור שתביא לדליפה של קרינה רדיואקטיבית.
פיגועי 11 בספטמבר הביאו למודעות עולמית את הצורך בהגנה אזרחית מפני אירועי טרור.
במדינות החשופות למעשי טרור התקיימה מודעות זו עוד קודם לכן.
בערי ישראל, למשל, נערכו פעולות הגנה אזרחית מפני טרור החל מסוף שנות השישים, בעקבות פיגועים אחדים של טרור פלסטיני.
אמצעי הטרור העיקרי הוא חומר נפץ, המוטמן במקום הומה אדם, מובל על גופו של מחבל העורך פיגוע התאבדות או מובל במכונית תופת.
כוחות ביטחון נערכים גם לאפשרות של טרור בנשק כימי או בנשק ביולוגי.
פעולת הגנה אזרחית נפוצה מפני טרור היא בקרת הנכנסים למקומות הומי אדם, באמצעות שומר הניצב בכניסה, גלאי מתכות ומצלמות אבטחה.
בשנת 1938 נוסד על ידי עיריית תל אביב המשמר האזרחי, כגוף של מתנדבים לשעות חירום ומצוקה.
למשמר האזרחי התנדבו אזרחים רבים שמילאו תפקידים של שמירה על הסדר בכנסים ובלוויות וטיפלו בעולים ובמעפילים.
בימי מלחמת העולם השנייה מילא המשמר האזרחי גם תפקיד של ארגון הגנה אזרחית, הפיץ הוראות להתגוננות אזרחית ופיקח על ביצוען.
המשמר האזרחי תיאם את שירותי כוחות ההצלה בעת ההתקפה האווירית האיטלקית על תל אביב ב-9 בספטמבר 1940, שבה נהרגו כ-100 אזרחים, רבים נפצעו ונגרמו נזקים רבים.
בחיפה הוקם בשנת 1942 "משמר העם", שפעילותו כללה גם אחזקת עמדות ומקלטים.
בספטמבר 1947, בעקבות המצור על ירושלים הוקמה בעיר יחידת מתנדבים לשם שמירת הסדר, ואליה התקבלו אנשים מעל גיל גיוס וכאלו שלא התגייסו מסיבות בריאות.
תפקידי היחידה כללו, בין השאר, עזרה בהגנה אזרחית ואחריות על מקלטים, לפי הדוגמה של לונדון בבליץ, ופעולה למניעת גנבות וביזה של חנויות ודירות באזורי קרבות.
בשנת 1951 הוסדרה ההתגוננות האזרחית בישראל באמצעות חוק ההתגוננות האזרחית, התשי"א-1951. חוק זה חייב, בין היתר, הקמת מקלט בכל בית או בסמוך לו.
פעולות של התגוננות אזרחית נדרשו בישראל במהלך המלחמות שבהן השתתפה, וכן באירועים שהתרחשו בין המלחמות.
אופי הפעילות השתנה במהלך השנים, בהתאם לשינויים באופי האיומים על האוכלוסייה האזרחית.
במלחמת סיני נדרשה האוכלוסייה האזרחית להאפלה - איטום של החלונות כך שלא יראה האור שבבתים, כדי להקשות על עריכתה של תקיפה אווירית לילית.
המלחמה עצמה התנהלה הרחק מריכוזי האוכלוסייה.
גם במלחמת ששת הימים נדרשה האוכלוסייה האזרחית להאפלה.
תושבי היישובים הסמוכים לגבול עם סוריה ישבו במקלטים עקב הפגזת בתיהם על ידי הצבא הסורי.
הצבא הירדני הפגיז בתותחים ארוכי טווח את אזור צפון תל אביב.
גם באזורים אחרים הופעלה לעיתים אזעקה.
פעולות הטרור שהחלו לאחר מלחמת ששת הימים הצריכו הפעלת הגנה אזרחית מפניהן, והביאו להנהגת בדיקה ביטחונית בכניסה לאולמות קולנוע ותיאטרון.
מלחמת יום הכיפורים פרצה במפתיע, ולכן לא נעשו כל הכנות לקראתה בקרב האזרחים.
המלחמה עצמה התנהלה בקווי החזית הרחוקים בדרך כלל מריכוזי אוכלוסייה אזרחית, אך אזעקות מפני תקיפה אווירית נשמעו פעמים אחדות במהלך המלחמה.
לקראת מלחמת המפרץ חולקו לתושבי ישראל ערכות מגן שכללו מסכות גז ומזרקי אטרופין, מחשש שישראל תותקף בנשק כימי.
כל משפחה התבקשה להכין בביתה חדר אטום, שבו תשהה בעת מתקפת טילים.
במהלך המלחמה, בעקבות ירי הטילים, בחרו רבים מתושבי גוש דן לעבור לאזורים בטוחים יותר, כגון אילת וירושלים.
יממה לאחר פתיחת המלחמה הותקפה ישראל על ידי טילי קרקע־קרקע מסוג סקאד בעלי ראש נפץ קונבנציונלי, ששוגרו ממערב עיראק אל עבר גוש דן, מפרץ חיפה והנגב.
התקפות אלה לא הסתיימו עד תום המלחמה.
39 טילים נפלו בתחומי מדינת ישראל, וגרמו נזק לרכוש.
במהלך המלחמה נפגעו עשרות מתושבי ישראל בשל שימוש לקוי במסכות גז, וכן נהרג אדם בשכונת רמת חן שברמת גן מהתקף חרדה לאחר נפילת טיל סקאד קרוב למקום.
בשנת 1992, בעקבות מלחמת המפרץ, הוקם פיקוד העורף.
עד להקמת הפיקוד, היה הטיפול בעורף באחריות מקחל"ר – מפקדת קצין חייל ראשי להתגוננות אזרחית (הג"א) והגמ"ר – הגנה מרחבית.
לאחר מלחמת המפרץ אוחדו ארגונים אלו והוקם פיקוד העורף.
החלטה נוספת על פי לקחי מלחמת המפרץ הייתה ההחלטה לחייב, בעת הקמת מבנים חדשים, לכלול בהם מרחב מוגן, שמטרתו לספק מיגון בפני התקפות אוויר והתקפות טילים שזמן ההתרעה בפניהן קצר מכדי לאפשר גישה למקלט תת-קרקעי.
המרחב המוגן מתוכנן לספק הגנה ליושביו מפני התקפות עם פצצות חומר נפץ מרסק, והוא אטום לחדירתם של גזים רעילים.
במרחב המוגן ניתן להתקין מסנני אוויר במקרה שהשהייה הנדרשת ארוכה ולשם הגנה מתקיפה באמצעים ביולוגיים, כימיים או רדיואקטיביים.
בדירת מגורים קרוי המרחב מוגן בשם מרחב מוגן דירתי (ממ"ד).
כלקח נוסף ממלחמת המפרץ וממבצע ענבי זעם, תוקן בשנת 1997 חוק ההתגוננות האזרחית, וניתנה בו סמכות להכריז על מצב מיוחד בעורף, המקנה לשלטונות סמכויות שונות שיאפשרו לשמור על הסדר הציבורי ועל שלומם של האזרחים.
האינתיפאדה השנייה שבמהלכה אירעו פיגועי התאבדות רבים, הביאה להצבת שומרים בפתחי מסעדות, בנקים, מרכזי קניות ועוד, וכן לפטרולים להשגחה על התחבורה הציבורית.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נדרשה פעילות נרחבת של הגנה אזרחית בצפון ישראל, מחיפה במערב עד אזור טבריה במזרח, בית שאן ועפולה בדרום, משום שעל האזור הומטרו אלפי רקטות.
מירי הרקטות נהרגו באופן ישיר ועקיף 44 אזרחים, בהם יהודים, ערבים ודרוזים, ו-12 חיילים.
הרקטות גרמו לפגיעה חמורה ברכוש התושבים ולשריפות.
הירי גרם לעזיבתם של שליש מתושבי הצפון את בתיהם ומעברם למרכז ודרום הארץ.
המלחמה השפיעה על תושבים רבים בעורף לתקופה ממושכת, ובמהלכה נחקק חוק שנועד להגן על עובדים מפיטורים עקב היעדרות מעבודה בשל המצב, וכן נקבע הסדר מיוחד שנועד לפצות תושבים בשל נזקים עקיפים שנגרמו להם.
במהלך המלחמה נמתחה ביקורת קשה על מוכנות העורף לשעת חירום.
הוועדה הפרלמנטרית לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום פרסמה דו"ח ראשוני כחודש לאחר תום המלחמה.
בשנת 2005 הופעלה לראשונה בשדרות וביישובי עוטף עזה, מערכת "צבע אדום", להתרעה על שיגור רקטות מרצועת עזה.
כן נורו פגזי מרגמה לעבר יישובים אלה.
באשקלון הופעלה המערכת לראשונה ב-27 בפברואר 2008, לאחר שטילי קסאם וגראד פגעו פגיעות ישירות בבתי מגורים.
כן נעשו פעולות להרחבת המיגון בשטחים ציבוריים, כגון תחנות אוטובוס.
בהתאם לצורך ניתנו לתושבי היישובים הנחיות להישאר בסמוך למרחבים מוגנים.
ההנחיות ניתנו כפונקציה של זמן ההתרעה, מעת שמופעלת האזעקה ועד להתפוצצות הרקטה.
הגנה מפני טילים הוא כינוי למערכת, נשק או טכנולוגיה הקשורים בגילוי, מעקב, יירוט והשמדה של טילי קרקע-קרקע וכן טילי אוויר-קרקע.
התפיסה המקורית של מערכות הגנה מפני טילים, שהתפתחה בארצות הברית, התייחסה לאפשרות פיתוח הגנה מול איום של טילים בליסטיים בעלי טווח בין-יבשתי, המצוידים בראש קרב גרעיני.
מאוחר יותר החלו להופיע מערכות להגנה מפני טילים בעלי ראש קרב קונבנציונלי, וכן נגד טילים בעלי טווח בינוני וקצר.
סיווג של מערכות הגנה מפני טילים
קיימות מספר שיטות לסיווג מערכות הגנה מפני טילים.
אין אחידות בשיטות החלוקה השונות, ולעיתים קיים עירוב תחומים בין שיטות החלוקה השונות.
מרבית מערכות ההגנה נגד טילים מבוססות על טילים נגד טילים.
שיטות אחרות המוכרות כוללות שימוש בקרן לייזר רבת עוצמה או במערכת של תותח מהיר ירי.
בשיטת חלוקה זו מתייחסים לסוג האיום הטילי, ומקובל לחלקו לשלוש קטגוריות משנה:
הגנה מפני טילים אסטרטגיים - הגדרה זו מתייחסת למערכות הגנה נגד טילים בליסטיים בעלי טווח בין-יבשתי, החמושים בראש קרב גרעיני.
הגנה מפני טילים זירתיים - הגדרה זו מתייחסת למערכות הגנה נגד טילים בליסטיים לטווח בינוני.
הגנה מפני טילים טקטיים - הגדרה זו מתייחסת למערכות שנועדו להגן מפני טילים בליסטיים לטווח קצר.
בקטגוריה השלישית לעיל ניתן כיום למצוא התייחסויות רבות לרקטות קרקע-קרקע, שלמרות העובדה שאינן מוגדרות כטילים בליסטיים, מערכות הגנה נגד טילים מתייחסות אליהן כאיום שצריך לנטרלו.
בנוגע להגנה מפני רקטות קצרות טווח (דוגמת קסאם ונגזרותיו), ראו להלן.
סיווג מערכות ההגנה מפני טילים לפי השלב במסלול הטיל הבליסטי שנגדו מופנית מערכת ההגנה
אפשר ליירט טילים בליסטיים בכל אחד משלבי טיסתם: בעת ההאצה, בשלב השיוט ובשלב הסופי, לאחר חזרתם לאטמוספירה.
קיימות מערכות הגנה מפני טילים המיועדות לטפל בכל אחד משלבי הטיסה של הטיל התוקף:
יירוט בשלב ההאצה (Boost phase) - בשיטת יירוט זו, הטיל מיורט בעת שמנועו הרקטי פועל, והחתימה התרמית שלו גבוהה ביותר; דבר זה מקל על ראש ביות מונחה חום להנחות את הטיל המיירט.
בנוסף, מהירותו של הטיל בשלב זה איטית.
אמצעי נגד המצויים בטיל התוקף אינם יכולים לפעול בשלב השיגור וההאצה.
החיסרון העיקרי של מערכת ליירוט טילים בשלב ההאצה הוא טווח קצר יחסית, המחייב פעולה מעל שטח המדינה המשגרת את מתקפת הטילים הבליסטיים.
יירוט באמצע המסלול (Mid-course phase) - בשיטת יירוט זו מיורט הטיל התוקף בעת היותו בחלל, לאחר גמר פעולת מנועיו הרקטיים.
היתרון המרכזי של יירוט טק"ק בשלב זה הוא הגנה על שטח קרקעי נרחב ביותר.
החיסרון המרכזי - נוסף לגודלו ומחירו של המיירט - הוא הצורך בהפעלת מערכת מכ"ם גדולה ביותר, וכן ההפעלה הקלה יחסית של אמצעי נגד מתנפחים, הנעים בחלל באותה מהירות כשל הראש הקרבי.
יירוט בשלב הסופי (Terminal phase) - בשיטת יירוט זו מיורט הטיל התוקף לאחר שחדר אל האטמוספירה.
היתרון המרכזי של מערכת הפועלת ליירוט בשלב זה הוא היכולת להשתמש בטילים מיירטים קטנים יחסית, המאפשרים בנייה של מערכת יירוט ניידת.
החיסרון המרכזי - זמן קצר ביותר לגילוי, עקיבה וניסיון יירוט של הטיל התוקף.
במקרה של ראש קרבי כימי, ביולוגי או גרעיני, גם יירוט מוצלח של הטיל יכול לגרום לנזק על הקרקע.
סיווג מערכת ההגנה מפני טילים לפי מיקום פעולתה
מערכות הגנה מפני טילים יכולות לפעול בתוך האטמוספירה של כדור הארץ או מחוצה לה.
מסלולם של טילים בליסטיים כולל ששני שלבים בהם הטיל נע באטמוספירה ושלב אחד בו הוא מצוי בחלל.
לכל שיטת פעולה יתרונות וחסרונות, ובמהלך השנים פותחו מערכות משני הסוגים:
מערכת נגד טילים הפועלת באטמוספירה (אנדו-אטמוספירית) - יתרונותיה של מערכת כזו נעוצים לרוב בגודלו של טיל היירוט, מכ"ם הגילוי, החיפוש וההנחיה, ניידות המערכת וחוסר היעילות של גופי הטעיה מתנפחים להטעותה.
חסרונותיה של מערכת אנדו-אטמוספירית נעוצים באזור ההגנה שהיא מספקת, הקטן ביחס למערכת אקסו-אטמוספירית, וזמן התגובה הנדרש ליירוט הטיל הבליסטי, הקצר משמעותית מזה של מערכת אקסו-אטמוספירית.
מערכת הגנה מפני טילים הפועלת מחוץ לאטמוספירה (אקסו-אטמוספירית) - על פי רוב מערכות אלה הן בעלות טווח ארוך יחסית למערכות אנדו אטמוספיריות.
למערכות אלה היכולת להגן על שטח קרקעי נרחב יותר מאשר מערכות אחרות.
החסרונות העיקריים של מערכות יירוט אלה נעוצים בגודל המיירט, בצורך להתגבר על מכלולי הטעייה שונים, ומורכבות לוגיסטית העושה את העברת המערכת ממקום למקום למורכבת ויקרה.
מאז הוחל בפיתוח מערכות הגנה אקטיביות נגד טילים בליסטיים, הסתמכו מערכות אלה על טילים מהירים, שיכלו לסגור את הפרש המהירות בין הטיל התוקף לבינם בפרק זמן קצר.
מקובל לחלק את הטילים נגד הטילים לשני סוגים עיקריים, נוסף על החלוקות שצוינו לעיל:
פגיעה בחליפה - טילים בעלי מרעום קרבה המצוידים בראש קרב נפיץ וברסס, ותכליתם לחלוף קרוב אל המטרה ולהתפוצץ לידה, פיצוץ שיהיה בכוחו להשמיד את הטיל התוקף.
הטיל הישראלי "חץ 2" נמנה עם קטגוריה זו.
פגיעה "ברזל בברזל" - טילים המנצלים את האנרגיה הקינטית שלהם - טילים אלה נועדו להשמיד את הטיל התוקף באמצעות פגיעה פיזית.
הטיל האמריקני THAAD והטיל הישראלי "חץ 3" נמנים עם קטגוריה זו.
קרן לייזר רבת עוצמה יכולה לשמש כנשק לייזר נגד טילים בליסטיים, רקטות ופצצות מרגמה.
מחקרי היתכנות בנושא נשק לייזר נערכו במהלך יוזמת ההגנה האסטרטגית של ארצות הברית, ואף לפניה.
מערכות הדגמה של נשק לייזר קיימות בארצות הברית, הן כמערכת מוטסת והן כמערכת קרקעית.
יש הרואים יתרונות למערכות לייזר נגד טילים בהשוואה לטילים נגד טילים, ויש השוללים גישה זו, בפרט כאשר מדובר בלייזר כימי.
ארצות הברית עוסקת בפיתוח לווייני יירוט המצוידים בלייזר רב עוצמה, לשם פגיעה בטילים בליסטיים, במיוחד בעת מעופם בחלל.
נכון לראשית 2022, טרם הודגמה פעולתו של לוויין לייזר נגד טילים.
חברת רפאל הישראלית מפתחת את מערכת "מגן אור" - מערכת הגנה אקטיבית המבוססת על קרני לייזר, להגנה מפני רקטות ופצצות מרגמה בטווח קצר (עד 7 ק"מ) וכלי טיס לרבות גלשני-אוויר וכלי טיס בלתי מאוישים.
הגנה או דפנסיבה (באנגלית Defensive) היא צורת קרב שמטרתה החזקת שטח, מניעת התקדמות האויב ושחיקתו.
ההגנה היא צורת הקרב החזקה לפי מספר הוגי דעות, ביניהם קרל פון קלאוזביץ, למרות שלרוב ההגנה כשלעצמה אינה מובילה להכרעה.
לקרב ההגנה 4 מטרות עיקריות:
כלומר, להגן על שטחים שהוגדרו על ידי הרמה הממונה כשטחים קריטיים להשגת הרעיון המבצעי שלה.
למנוע מהאויב להגיע לחלקה האחורי של הגזרה, דהיינו להגיע לגבול השטח שהרמה הממונה הקצתה לכוח המגן כגזרתו.
להתיש, לשחוק ולהשמיד אויב, ולפגוע בציוד הלחימה שלו, בכוחותיו וברוח הלחימה שלו.
לשאוף להשיב את המצב לקדמותו, כלומר, להיערך להתקפת נגד ולהשיב שטחים שאבדו.
הנחת היסוד בהגנה היא כי למגן יש (בדרך כלל) זמן להיערך להגנה.
לכן, הנחת מוצא חשובה היא כי המגן מכיר את השטח טוב יותר.
זהו יתרון חשוב, והמגן ישאף לנצלו על ידי סיורי שטח, פריסה מוקדמת של יחידות משנה, הכנת השטח על ידי הקמת ביצורים ומוצבים, פריסת שדות מוקשים, חפירת תעלות נ"ט, מכשולים נוספים ומערכות הגנה כדוגמת כיפת ברזל וכדומה.
הנחה מקובלת היא כי ניצול הקרקע ואש מדויקת הם מאושיות היסוד בהגנה והן המפתח להתגברות על תוקף עדיף.
הנחה חשובה היא על פי קלאוזוביץ כי קו המגע, כלומר קו הגבול בין כוחות התוקף והמגן, ייפרץ.
בנקודה מסוימת, בזמן מסוים, יצליח התוקף לחצות את הקו.
חצייה זו היא נסבלת, כל עוד היא אינה פוגעת בשטחים חיוניים והיא הפיכה.
בעבר הייתה נהוגה בצה"ל ההנחה ההפוכה, כי אסור לאפשר לקו המגע להיפרץ לעולם.
הנחה זו הוכחה כטעות והיא הוסרה מתורת הלחימה של צה"ל.
הערכות המגן צריכה למנוע פגיעה בנכסים חיוניים ולאו דווקא מניעת כיבוש של תא שטח מסוים או פגיעה בכוח מסוים.
ולא זו בלבד אלא שיש להכין מראש באופן הנדסי את השטח המיועד לכיבוש, כך שלאחר המתקפה האויב ינותב לשטחי השמדה שבהם יתקשה להגן על עצמו.
יתרון ההפתעה עומד לרוב לזכות התוקף, והוא מתבטא במיקום ותיזמון ההתקפה, אך לא מעצם קיומה, אליה מודע המגן.
התמודדות עם מיקום ההתקפה מתאפשרת לאויב על ידי ניתוח השטח והכנתו.
להגנה מספר יתרונות משמעותיים: לרוב, קווי האספקה של המגן קצרים יותר, ההתקפה מתישה את הכוח ולכן לרוב, פועל הזמן לזכות המגן.
לרוב עשוי כוח קטן יותר לגבור על כוח גדול יותר ולכן סביר כי בהינתן בחירה, יבחר כוח קטן בהגנה.
עם זאת פעמים רבות יאלץ המגן לפרוס את כוחותיו לאורך קו המגע מכיוון שהוא אינו מודע למיקום וזמן ההתקפה והיכולת לרכז המאמץ עומדת ליתרון התוקף.
ההגנה סובלת פעמים רבות מרוח לחימה נמוכה.
עם זאת, רוח הלחימה היא מרכיב המושפע ממספר רב של גורמים.
הגנה הנתפסת כהגנה על הבית מעלה את רוח הלחימה, ולטענת באזיל לידל הארט, אופיו של העם משפיע גם הוא.
נהוג לחלק את המאמצים בהגנה לשלושה מאמצים עיקריים:
תפקידו של מאמץ זה הוא לאתר את מאמצי האויב, לחשוף את תוכניתו ולהתריע בפני הרמה הממונה על כוונותיו.
בנוסף, משימותיו הם שחיקה והשהייה של האויב, אך לא עצירתו.
מאמץ זה אינו אמור לעצור את התוקף, אלא לעזור בתיעולו אל תאי שטח שהוכנו ונותחו מראש.
זהו המאמץ המרכזי בהגנה ותפקידו הוא לעצור את התוקף, למנוע ממנו לכבוש תאי שטח, להשמידו ולהכריעו.
בגבולות מוצבי לחימה מהווים מרכיב ראשי במאמץ זה.
למאמץ זה שני תפקידים עיקריים: להנחית את התקפת הנגד במקרה שבו מאמץ ההחזקה מצליח, או להוות עתודה למרחב כושל.
בהגנה, העתודה תופעל לתגבור המאמץ הכושל, לעומת המצב ההפוך בהתקפה, בו תוטל העתודה למאמץ המצליח.
ההגנה המודרנית (ידועה גם כהגנת רוֹבַּטש) היא פתיחת שחמט שבה השחור מאפשר ללבן לכבוש את המרכז עם הרגלים: ה4 ו-ד4 ואז מתחיל לתקוף ולערער את המרכז מבלי לנסות לכבוש אותו בעצמו.
אנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקודים A40 ו-B06. במהלך השנים השתמשו בפתיחה זו בעיקר רבי אמן בריטים כמו נייג'ל דייוויס ו.
אחד המשחקים המפורסמים ביותר שבו נעשה שימוש בהגנה המודרנית הוא לובומיר קבלק נגד דאנקן סאטלס במסגרת אולימפיאדת השחמט 1974 אשר נערכה בעיר ניס שבצרפת.
המהלך האופייני להגנה מודרנית הוא:
כאשר 2 האפשרויות המרכזיות של מהלך זה הן:
אפשרות 1 אפשרות 2 ה4 ז6
עבור אפשרות 2 - אם הלבן ממשיך עם 7. ז4, השחור יכול להגיב עם:
וריאציות אלו עוסקות במקרים בהם המהלך השני של הלבן איננו 2. ד4:
בובי פישר הציע את המהלך 3. ח4!?
כניסיון לא שגרתי נגד 1. ..
ז6 2. ד4 ר-ז7, כחלק מניתוח משחקו נגד פאל בנקו (בפועל במשחק עצמו, פישר שיחק 3. פ-ג3).
הרעיון הוא לפתוח את צד המלך השחור על ידי ח4 או ח5 מלווה ב-ח:ז6 (...ז:ח5 יחליש מאוד את הכיסוי על המלך השחור).
הגמישות והקשיחות של ההגנה המודרנית יכולה לעורר כמה תגובות אגרסיביות מאוד על ידי הלבן, אחת מהן היא ההתקפה בעלת השם הגס, ישבן הקוף.
הרצף האופייני להתקפה זו הוא:
(גרסה מעודנת יותר היא ישבן הקוף הנדחה, שבו הלבן משחק את המהלכים ר-ג4 ו- מה-ו3 רק לאחר פיתוח פרש המלכה).
תגובות לא שגרתיות נוספות יכולות להגיע לאחר 1. ה4 ז6. אחת מהן היא הגנת ההיפופוטם אשר מאופיינת במהלכים הבאים:
הגנה נוספת היא ההגנה הנורווגית (הידועה גם כהגנת הים הצפוני), אשר מתחילה במהלכים:
אם הלבן ממשיך ב-4. ז4, השחור מסיג את הפרש עם 4. ..
פ-ז7. לחלופין, אם הלבן מגיב ב-4. ר-ה2, אזי השחור יכול להסיג את הפרש או להקריב חייל (גמביט) עם 4. ..
אם הלבן משחק 3. פ-ג3 במקום 3. ה5, השחור יכול לעבור להגנת פירץ עם 3. ..
ד6 או להמשיך בצורה לא אופנתית עם 3. ..ד5!?.
שיטת אברבקה עבור הגנה מודרנית מאופיינת באחת מ-2 האפשרויות הבאות (המסתיימות בתוצאה זהה):
הגנה אוסטרית או הגנה סימטרית הוא סוג של פתיחת גמביט במשחק השחמט.
הפתיחה מתוארת בכתב לראשונה בספר משנת 1604 שנכתב על ידי אלסנדרו סלביו.
הפתיחה מכונה הגנה אוסטרית משום שנחקרה על ידי האוסטרי הנס הברדיץ', הנס מולר ורב-האמן ארנסט גרינפלד.
השחור חוזר על מסעי הלבן בצורה סימטרית, ומומחי התאוריה סבורים שהלבן אמור להשיג עדיפות והשחור יכול לכל היותר להשיג תיקו.
הגנה זו נחשבת לכלי יעיל במיוחד מול שחקנים תוקפניים, כיוון שהיא מייצרת עמדות סימטריות עם מעט אפשרויות לתקיפה ישירה.
למרות זאת, מדובר בפתיחה עם פוטנציאל רב עבור השחור, במיוחד אם הוא מצליח להימנע מטעויות ולשחק בדיוק רב.
לרוב עונה הלבן 3. ג:ד5 כאשר מסעים אחרים יכולים להעביר את המשחק להסתעפויות מוכרות מגמביט המלכה הנרצה או מהגנת טאראש.
התאוריה המודרנית גורסת כי על הלבן להחליף רגלים ג:ד5 פו6 ולאחר מכן לשחק 4. ה4 פ:ה4 5. ד:ג5 פ:ג5 6. פו3 ה6 7. פג3 ה:ד5 8. מה:ד5 כאשר עמדתו המפותחת של הלבן על הלוח הפתוח נותנת לו יתרון ברור.
הגנה בלטית הוא סוג של פתיחת גמביט במשחק השחמט.
את ההגנה הבלטית מכנים לעיתים הגנת גראו או הגנת שחוביץ.
זו הסתעפות לא מקובלת של גמביט המלכה הנדחה.
ברוב ההסתעפויות לשחור קשיים לפתח את הרץ באגף המלכה.
ההגנה הבלטית פותרת את הבעיה בצורה רדיקלית ומוציאה את הרץ מיידית.
להגנה זו אין אוהדים רבים בצמרת העולמית של השחמט, אם כי רבי האמנים פאול קרס ואלכסנדר שירוב השתמשו בה מדי פעם.
התאוריה המודרנית גורסת כי על הלבן להחליף רגלים ג:ד5 ר:ב1 ולאחר מכן לשחק 4. מהא4+ ג6 5. צ:ב1 מה:ד5 6. פו3 פד7 7. רד2 פזו6 8. ה3 פב6 כאשר ללבן יתרון עמדתי קל לאחר 9. מהא5 או משחק הרפתקני לאחר 9. מהג2
הגנה מרחבית (בראשי תיבות: הַגמָ"ר) היא מערכת הגנה שמיועדת לפעול עם כוחות הצבא בהגנה על מרחבי הספר של המדינה.
היא מבוססת על יישובים, מחולקת למחוזות וכפופה לפיקודים המרחביים.
בישראל פותחה ההגנה המרחבית במלחמת העצמאות ומשמשת עד היום כחלק מתפיסת הביטחון של ישראל.
תפיסת ההגנה המרחבית גובשה על ידי יגאל אלון, לאור הניסיון שלו במלחמת העצמאות, שבה כוחות הגנה אזרחיים ביישובים הסמוכים לגבול הצליחו להדוף מתקפות צבאיות של האויב, תוך הישענות משמעותית מאוד על התושבים ביישוב עצמו, בנוסף לתגבורת של כוחות ההגנה וצה"ל.
כך פיתח אלון את התפיסה של פריסת יישובים כבסיס להגנה מרחבית שתגשר על פערי הגודל בין ישראל לצבאות ערב, ותהיה מסוגלת לבלום או לעכב התקפת אויב.
בנוסף לכך, יכולות ההגנה של היישובים יצמצמו את ההכרח לרתק אליהם כוחות הגנה צבאיים, וכך ישחררו את הצבא להתרכז במתקפת נגד.
תפיסה זו נשענת על ההנחה שהן כוחות הצבא והן הכוחות האזרחיים ערוכים למתקפה ויכולים להגיב במהירות וביעילות.
בעיני רוחו תיאר אלון את חזונו בנושא ההגנה המרחבית: "רשת יישובים צפופה, פרושה לעומק, מבוצרת כהלכה, חמושה במיטב הנשק החדיש ומאורגנת במערך הגנתי טריטוריאלי מוצק, עשויה לשמש מעין עומק אסטרטגי, כתחליף לעומק הגאוגרפי שאינו קיים."
אחרי המלחמה קיבלה ההגנה המרחבית תנופה ואורגנה בגושים.
הוחלט על סתימת אזורים ריקים ביישובים חדשים, אם אי אפשר להקים במקום היאחזויות צבאיות ולצרפן להגנה המרחבית.
היישובים חולקו לסוגים שונים בהתאם לקרבתם לגבול.
לפי חלוקה זו הוקצו להם כלי נשק והוצבו בהם יחידות נח"ל.
התפיסה הצבאית של צה"ל לגבי ההגנה המרחבית, כי על מערכת זו לבלום את האויב הפולש בשיתוף עם היחידות הסדירות, עד התארגנות יחידות המילואים.
מערכת ההגנה המרחבית היא שתעניק לישראל עומק אלטרנטיבי במקום העומק הגאוגרפי שהיא חסרה אותו.
בעיתות רגיעה תקיים את הביטחון השוטף באזורה, ותחסוך בכך לצה"ל הוצאות רבות ותאפשר לו להתרכז באימונים והתכוננות למשימות התקפיות.
אף על פי שתוכנן מערך של הגנה מרחבית והופצו הנחיות מקצועיות מתאימות, לא הוקצו להגנה המרחבית משאבים מתאימים לצורכי התבצרות ביישובים ואימון הכוחות, מה שגרם לירידה משמעותית ברמת הכוננות והמוכנות של מערך ההגנה המרחבית.
ירידה זו השתקפה בדו"חות צה"ל בשנת 1950, שבהם צוינו פערים רבים בהיערכות הצבא ללחימה.
בתקופת כהונתו של משה דיין כרמטכ"ל מראשית 1954 ירדה התמיכה של צה"ל בתקציב ההגנה המרחבית.
דיין הגדיר שתפקיד היישובים שמירה על יישוביהם ואילו הצבא והמשטרה אחראים על שמירת הגבול.
דיין הוביל את מדיניות פעולות התגמול ודחה את טענות נציגי ההתיישבות על קיבול ההגנה המרחבית.
הוא הדגיש שמערך ההגמ"ר מחוזק בנשק קל ובנשק נגד טנקים, ואילו תקציבי הגידור והביצורים מוטלים על הסוכנת היהודית ולא על הצבא.
בימיו חולקה המדינה ל-14 גושים, וההגנה המרחבית מנתה 108 קצינים ו-459 חיילים.
לאחר מלחמת סיני חלה ירידה נוספת ברמת ההגנה המרחבית, עקב התפתחות אמצעי מודיעין צבאי.
באותה עת החלה להתעצב תפיסה שאפשר להיערך למתקפת פתע של האויב מבעוד מועד, בזכות מודיעין איכותי.
תפיסה זו הביאה לדעיכה בכשירות מערך ההגנה המרחבית, ירידה בקשב הפיקוד הבכיר אליו וצמצום הולך וגובר של המשאבים שהוקצו עבורו.
לאחר המלחמה חלה ירידה בחשיבות הצרכים ההגנתיים.
בדיון במטכ"ל ב-1960 הביעו חלק מהמשתתפים דעות המפקפקות בחיוניות ההגנה המרחבית, ומטילות ספק בתפקידם הביטחוני של יישובי הספר.
צה"ל הגדיל את כוחותיו המשוריינים ואת חיל האוויר הישראלי, ושם את הדגש על לוחמה התקפית ולא הגנתית.
בעקבות מלחמת ששת הימים גברה ההזנחה בתפישת ההגנה המרחבית.
הגורמים לכך היו הישגי המלחמה אשר הביאו להגדלה טריטוריאלית והושג עומק אסטרטגי יחסי ומרחבי הגנה.
גורם נוסף היה שקווי ההגנה הפכו לנוחים יותר.
מלבד זאת התעצם צה"ל ובמיוחד בכוחות שריון ניידים.
התבססה הקונספציה של העברת המלחמה לשטח האויב.
התעצמות צבאות ערב בשריון הקטינה את המשקל הסגולי של היישוב כמעוז להגנה המבוסס על חיל רגלים.
הוכח שאי טיפוחה של ההגנה המרחבית לא הביא נזק ואפילו נחסך כוח, מאמצים ומשאבים.
פריסת צה"ל בגבולות והיתרונות המוענקים על ידי שטח וכן דלילות היישובים והתושבים שינו את משקל ההגנה המרחבית כגורם הגנתי צבאי.
הייתה זו מלחמת יום הכיפורים שהביאה לתמורה בחשיבה הצבאית על חשיבותה של ההגנה המרחבית.
במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן פונו כל היישובים ברמת הגולן.
האפשרות של מכה ראשונה על ידי האויב ולחימה בשטחי ישראל העלו שוב את הצורך במערך הגנתי שיוכל להתארגן במהירות מרבית ולעכב לפחות זמנית את התקדמות צבאות האויב.
יישובים מבוצרים, מאומנים ומצוידים ברמת הגולן יכולים היו אולי לסייע עד להתארגנות הצבא למגננה והתקפות נגד.
הלקחים הופקו והתפיסה של ההגנה המרחבית חזרה לתפוש מקומה הנאות במחשבה הצבאית שלאחר מלחמת יום הכיפורים.
אולם היו גם כאלה שטענו שהיישובים ברמת הגולן היוו נטל ביטחוני והפריעו במהלך הלחימה ועל כן פונו.
היו גם שטענו כי לתפיסת ההגנה המרחבית המבוססת על יישובים אזרחיים אין כל ערך.
יגאל אלון דחה טענה זו וטען שברמת הגולן היו באותה עת רק "יישובים רכים וזעירים" שלא יכלו לספק רמת הגנה מספקת, ונדרש לשפר את הביצורים ואמצעי הלחימה ביישובים אלה על מנת לשלבם במערך הצבאי.
באוגוסט 1977 הוחלט לאחד את מחלקת ההגמ"ר (ההגנה המרחבית), שהייתה כפופה לאג"מ/ מטכ"ל, עם מפקדת ראש הג"א (התגוננות אזרחית).
איחוד זה הביא להקמת מפקדת קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר, המכונה מקחל"ר.
מבחינה ארגונית כפופה ההגנה המרחבית לפיקוד המרחבי.
לכל פיקוד יש מפקדת הגנה מרחבית.
באחת ממחלקות האגף המטה הכללי מצוי קצין הגנה מרחבית, המתאם את הפעולות בתחום זה.
החלוקה המשנית של ההגנה המרחבית היא: המחוז, במקרה שעיר גדולה נמצאת בתחומו.
באזורים כפריים החלוקה היא לגושים ולחבלים, עם מפקדה בראשם.
המחוז או הגוש מקיים את המגעים עם מפקדות הג"א והמשטרה באזורו.
הוא גם אחראי לארגון ולאימון הכוחות העומדים תחת פיקודו.
מלבד היישובים הנמצאים בתחומו, יקבל כוחות נוספים במקרה של מלחמה.
החבל מתפצל לאזורים, וכל יישוב כפרי מוגדר כאזור.
בימי רגיעה מטפל בענייני הביטחון השוטף באזור רכז ביטחון.
בעת מלחמה עובר הפיקוד על האזור למפקד אזור.
למערך ההגנה המרחבית יש תפקידים הן במלחמה הן בביטחון השוטף.
תפקידה העיקרי של ההגנה המרחבית בעת מלחמה הוא במגננה.
מערך ההגנה המרחבית הבנוי ללחימה במצבים של ניתוק מאפשר לכוחות צה"ל שפטורים מהגנה על היישובים לפנות כוחות למתקפה על מנת שיוכלו להתפנות להתקפה על האויב.
כמו כן, יישוב הכלול במערך ההגנה המרחבית מאלץ את האויב להקצות כוחות לכיתורו של היישוב, דבר הפוגע במאמץ המלחמתי שלו.
כמו כן, ציוד היישובים והאזורים בכלי נשק מתאימים מאפשר ליישוב או לאזור לבלום לזמן מסוים את ההתקדמות של האויב המצויד בשריון ובארטילריה ולשבור את תנופת מתקפתו.
קיומם של היישובים על צירי הפריצה של האויב מהווה סיכון והטרדה למערך הלוגיסטי שלו ויכול לסכן את עוצמת המתקפה ואולי גם את המשכה.
הימצאותם של אנשי ההגנה המרחבית דרך קבע בגזרה והכרתם את השטח היכרות מעמיקה עושה אותם גורם מודיעיני אמין ויעיל.
סיורים ותצפיות המבוצעים על ידי אנשי ההגנה המרחבית יכולים לספק לדרגים השונים של המודיעין מידע חיוני לפעולות יזומות על ידי צה"ל.
תרומה אחרת של ההגנה המרחבית למאמץ המלחמתי היא במיקסום מצאי כוח האדם והאמצעים הלוגיסטיים ביישובים.
כמו כן להגשמת העיקרון של לחימה עיקשת על כל יישוב ואי-פינוי לוחמים יש חשיבות רבה מבחינת המוראל.
מבחינת ביטחון שוטף, קיומם של יישובים מבוצרים, מאומנים ומצוידים על קו הגבול מכביד על פעילותם של מסתננים.
כמו כן, נוכחות, פעילות ותנועה של מתיישבים בגבולות הם תצפיות ופטרולים מנקודת ראות מודיעינית וביטחונית בעלות ערך רב כאמצעי התרעה המונע הפתעות.
ההגנה המרחבית לאחר טבח שבעה באוקטובר
בעקבות טבח שבעה באוקטובר עמדה תפיסת ההגנה המרחבית למבחן.
ההיסטוריון אבשלום בן צבי טוען כי כיתות הכוננות לחמו בגבורה, והצליחו לעכב, להגביל ובכמה מקרים גם למנוע את פלישת מחבלי החמאס אל היישובים.
הן הצילו חיים רבים, והיו מסוגלות להציל חיים רבים עוד יותר אם היו מאוישות יותר, חמושות יותר וערוכות יותר.
באוגדת ההגנה המרחבית נעשית חשיבה מחודשת אודות תפקידי ההגנה המרחבית במקרה של התקפת פתע.
בדיוני מטה נרקמת תוכנית עבודה שנתית להכשרת כוח לוחם שיהיה מוכן יותר ומיומן יותר.
כחלק מהפקת הלקחים ממתקפת הפתע של 7 באוקטובר, הוחלט בצה"ל על הקמת חטיבת חי"ר במילואים חדשה בשם חטיבת השומר (חטיבה 855), שתתמקד במשימת ההגנה על הגבולות בכל גזרה שבה תוצב.
חיילי החטיבה יפתחו כשירות ומומחיות בלחימה לשמירה על גבולות המדינה.
הגנה מפני כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מים) היא מרכיב חשוב במערכי ההגנה האווירית של מדינות במאה ה-21. ככל שגדל השימוש בכטב"מים כך גבר החשש במדינות שונות מפני שימוש עוין בהם, והחל פיתוח של אמצעי נ"מ ייעודיים כנגדם.
נהוג לחלק את התחום לפי תכלית ההגנה (כלומר, על מה רוצים להגן), לפי שלבים שונים של העסקת הכטב"ם התוקף ולפי הטכנולוגיות השונות שהן נעשה שימוש.
ראשית, ככל האפשר, יש לאסוף מודיעין על האיום, הן ברמה הטכנית והן ברמה הארגונית - כולל מאיפה צפוי שהוא יגיע, באיזה גובה ובאיזה מהירות, מהם נתיבי התקיפה הצפויים ומהן המטרות שאליהן הכטב"ם התוקף ינסה להגיע.
שנית, ככל שאפשר, יש לשלב מרכיב של סיכול התקיפות עוד טרם שהכטב"ם משוגר למשימתו - על ידי תקיפת אמצעי השיגור ו/או מפתחי הכטב"ם, מפעילי הכטב"ם ובמידת האפשר, קודם לכך, את מפעלי הייצור, ההרכבה ו/או נתיבי ההברחה אל הארגון או המדינה שמשגרים את הכטב"ם לעבר המדינה הנתקפת.
בשלב זה המשימה היא לגלות את הכטב"ם, מיקומו, המהירות שלו, הגובה וכדומה.
בשלב זה יש בדרך כלל, חמש משפחות טכנולוגיות עיקריות:
מערכות גילוי המבוססות על גילוי קרינת רדיו (RF).
מערכות גילוי המבוססות על פרימת פרוטוקולי התקשורת בין הרחפן לשלט שלו, ככל שיש תקשורת כזו.
מערכות זיהוי עמית טורף צבאיות - זע"ט - IFF.
מערכות זיהוי אלקטרוניות בתקן אזרחי - RID.
שלב זה יכול להתבצע על ידי מספר "משפחות של פתרונות" ובכללן:
מערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א), מערכות אלו נקראות גם לעיתים "מערכות הגנה רכה".
נוהג לחלק את סוג הפתרונות הזה לכמה משפחות כלליות:
מערכות לוחמה אלקטרונית הפועלות נגד היכולת של הכטב"ם לקלוט לוויני נווט (GNSS).
מערכות לוחמה אלקטרונית הפועלות לשיבוש האותות המשודרים ונקלטים בין הכטב"ם למפעיל שלו.
מערכות מתחום לוחמת הסייבר שכוללות יכולת "להזריק קוד" ו/או לתת "פקודות" לכטב"ם על ידי התחזות לפקודות חוקיות והסטתו או הפלתו.
מערכות הגנה קשה - כלומר, כאלו שכוללות:
מערכות היורות קליעים לעבר המטרות - כמו מקלעים או נשק קל ממגוון סוגים.
מערכות היורות "מיירט קינטי" לעבר המטרה - מטילים כמו "כיפת ברזל" ועד ל"רחפנים מיירטים" ואפילו "רחפני-רקטה" מהירים שמפילים את המטרה על ידי זה שהם מתנגשים בה ו/או מטילים לעברה רשת.
מערכות המפעילות "פולס אלקטרו-מגנטי חזק" לעבר הכטב"ם התוקף - פולס שמשרה זרם/ מתח גבוהים על המעגלים הפנימיים של הכטב"ם ושורף אותם.
למערכות אלה יש יתרון בכך שהם פועלות בו-זמנית על "מרחב" מסוים ולכן הן יעילות גם מול נחילי כטב"ם.
מצד שני, ככל הידוע, למערכות כאלה יש טווח השפעה מצומצם יחסית.
מערכות המפעילות לייזר רב עוצמה לעבר המטרה ו"שורפות" אותה/ מייצרות בה חורים, עד לנפילתה.
אמצעים מסורתיים כמו מטוסי קרב המצוידים בטילים, רקטות ותותחים, מסוקי קרב, מסוקי סער שמותקנו במיוחד לצורך זה ובעתיד, אולי גם, מל"טים שיותאמו לצרכים אלה.
מיגון, אמצעים ומערכות להגנה פסיבית - למשל, כיסוי המטרות שעלולות להיתקף ברשתות פלסטיק/ חומרים מרוכבים או מתכת ו/או מיגון המטרות באמצעות "פלטות בטון".
ההסתברות להיפגעות של אנשים תלויה מאוד השאלה אם הם עומדים חשופים או שהם מאחורי מחסה, או לכל הפחות, שוכבים על הקרקע.
יש גם משמעות ניכרת לכמות הנפגעים, אם יש התקהלות גדולה של אנשים חשופים ומכיוון שכך יש חשיבות גדולה להתרעה שתאפשר לאנשים להתפזר ולתפוס מחסה, או לכל הפחות להישכב על הקרקע.
מכיוון שכך, יש חשיבות גדולה למתן התרעה למקומות פגיעים, גם אם אין ידיעה ברורה היכן הכטב"ם הולך לפגוע.
בדרך כלל, שיטת ההגנה תלויה בשאלה על מה מנסים להגן והגנה יעילה תחייב מספר שכבות הגנה שונות ולעיתים יתירות.
נהוג לחלק את התחום להגנה על גבולות, הגנה על כוחות צבא מתמרנים, הגנה על בסיסי צבא, הגנה על תשתיות אזרחיות, הגנה על תשתיות קריטיות (כמו תחנות כוח), הגנה על סמלי שלטון, הגנה על יישובים והגנה על ערים גדולות.
לכל אחת מהתכליות האלה יש מאפיינים אחרים ופתרונות אחרים שנדרש להתאים אותם לאילוצים השונים ולדרישות השונות.
אחד מהפרויקטים הבולטים בתחום כיום הוא ה-HEL MD, קיצור של High Energy Laser Mobile Demonstrator, פרויקט משותף לצבא ולחברת בואינג.
ה-HEL MD הוא נשק לייזר המותקן על רכב כבד, ומטרתו להפיל כטב"מים, וגם רקטות, פגזי ארטילריה ופצצות מרגמה ועוד.
בואינג הודיעה כי המערכת נוסתה והצליחה להפיל כטב"מים ופגזי מרגמה בקוטר 60 מ"מ באתר הניסוי בפלורידה.
ארצות הברית ממשיכה בחיפוש אחר הפלטפורמה היעילה ביותר כדי ליירט כלי טיס בלתי מאוישים החודרים לשטחה וכדי להגן על גבולותיה.
מהנדסים במרכז למחקר, פיתוח והנדסה של צבא ארצות הברית בניו ג'רזי, Picatinny Arsenal, הדגימו בהצלחה פלטפורמה חדשה נגד כטב"מים, במסגרתה יורטו שני כטב"מים ממרחק של קילומטר אחד.
נשק זה משלב שני תותחי Bushmaster 50 מ"מ אשר מותקנים על למשאית צבאית טקטית כבדה (HEMTT).
הסוללות הללו יורות עשרה צרורות קליעי פלדה עטופים בסגסוגות טנטלום-טונגסטן, המשמידים את המטרה המתקרבת (כטב"ם, פצצת מרגמה או טיל).
הקליעים של הנשק יכולים להיות מונחים באופן פאסיבי בעודם באוויר, תוך שימוש באותות מכ"ם, על מנת לוודא כי הם יפגעו במטרתם.
ההדגמה הסופית של השק זה בוצעה בסוף חודש אוגוסט 2015, ובמהלכה יירטה המערכת כטב"מים מדגם Griffon Outlaw.הנשק נמצא בשלב האבטיפוס.
בעשור השני של המאה ה-21 הועלו חששות רבים על ידי מומחי ביטחון כי טרוריסטים עלולים להשתמש בכטב"מים המכילים חומרי נפץ על מנת לתקוף אזורים ציבוריים.
שלוש חברות טכנולוגיה בריטיות, Blighter Surveillance Systems, Chess Dynamics ו-Enterprise Control System שילבו כוחות כדי לפתח מערכת הגנה משולבת מפני מל"טים (AUDS) כדי ללחום באיום הגובר והולך אותו מציבים הרחפנים והכטב"מים הזעירים.
לפי Yahoo Finance, מערכת ההגנה המשולבת מפני מל"טים משלבת מכ"ם, מערכת אלקטרו-אופטית מיוצבת מתוצרת Chess Dynamics, מצלמות אינפרא אדום ואור יום ומערכות מחשב נוספות.
מטרת המערכת החדשה לגלות, לעקוב, לסווג ולנטרל כטב"מים בטווח של עד 8 ק"מ.
מערכת ה-AUDS יעילה גם כנגד מל"טים זעירים.
לפי צוות ה-AUDS, הטכנולוגיה נבדקה היטב בקוריאה הדרומית, לאורך 250 הק"מ של האזור המפורז, שם התקינו מערכות מכ"ם של חברת Blighter לפני מספר שנים.
במרץ 2015, צוות ה-AUDS השתתף בניסויים של מגוון ספקים בצרפת.
בניסויים אלה זכתה המערכת הוכחה מוצלחת בגילוי ונטרול מגוון של כטב"מים זעירים, קומפקטיים וסטנדרטיים.
מערכת ה-AUDS מיועדת להגן מפני פעולות כטב"מים באזורי גבול מרוחקים או באזורים עירוניים.
ניתן להפעיל אותה מעמדה נייחת או מפלטפורמה ניידת.
המשטרה הבריטית מתכננת גם לעשות שימוש בטכנולוגיית איתור ושיבוש כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מים) באירועים ציבוריים גדולים אשר נתונים תחת סיכון של מתקפת טרור.
מערכת ההגנה נגד כטב"מים עושה שימוש במצלמות על מנת לאתר כטב"מים, ואם יש בכך צורך, היא יכולה לשבש את אותות הרדיו שבעזרתם נשלטים כלים אלה תוך 15 שניות בלבד.
בעוד הטכנולוגיה נראית מבטיחה, הפתרון הזה אינו חסין לגמרי מבעיות.
מערכות אוויריות בלתי מאוישות מתקדמות, מהסוג שטרוריסטים צפויים לרכוש, יכולים לטוס ולבצע משימות באופן חצי-אוטונומי או אוטונומי לגמרי.
יתרה מזאת, עם מספר שינויים שייעשו בהם, הכטב"מים בהם נעשה שימוש יוכלו בקלות לתקשר על גבי תדרים שאינם מהווים מטרה לשיבוש.
על מנת להבטיח כראוי שלא נעשית תקשורת רדיו עם כטב"מים בשום אופן, המשטרה תצטרך לשבש את התקשורת בכל תדרי הרדיו כולם.
פעולה כזו עלולה לגרום לכך שהמוני אנשים יאבדו את היכולת להשתמש בטלפונים הניידים שלהם.
משטרת טוקיו פרסמה כי החלה להפעיל רחפן גדול שמצויד ברשת גדולה, להתמודדות עם רחפנים מאיימים שמפעיליהם עוברים על החוק.
הרחפן של משטרת טוקיו הוא מדגם Spreading Wings S900 הגדול שיכול לשאת גם את הרשת וגם את רחפני הצילום הנפוצים בשוק.
הפתרון הזה יעיל רק נגד רחפנים קטנים.
לישראל מערכות הגנה אווירית מבצעיות שמסוגלות ליירט גם כטב"מים.
מערכות אלה כוללת את כיפת ברזל וסוללות MIM-104D פטריוט ("יהלום") משודרגות.
במבצע צוק איתן הפילה סוללת "יהלום" של מערך ההגנה האווירית שני כטב"מים ששיגר חמאס, ומאוחר יותר יירטה סוללת "יהלום" אחרת כטב"ם שחדר מסוריה.
במבצע שומר החומות יירטו סוללות "כיפת ברזל" מספר כטב"מים מדגם אבאביל שחדרו מעזה לישראל.
בנוסף לכך, יורט כטב"ם איראני שחדר לישראל באזור בקעת הירדן.
במרץ 2021, זוג מטוסי "אדיר" (F35), הפילו כטב"ם ששוגר מאיראן.
בנוסף ישראל מפתחת מערכת בשם drone guard שאמורה לשבש את פעילות הטיסה של הכטב"ם ולגרום לו להיכבות ולבצע נחיתת אונס או לחזור לנקודת ההתחלה.
בנוסף, מפותחות מערכות ליירוט כטב"מים בלייזר כגון מגן אור ולהב אור.
במסגרת הלחימה בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל יירטה ישראל כטב"מים רבים ששיגר חזבאללה.
רוב הכטב"מים יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל.
כטב"מים שחמקו ממערך ההגנה האווירית יורטו על ידי מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י.
כטב"מים ששוגרו ממדינות רחוקות כגון תימן, עיראק או איראן יורטו גם על ידי מטוסי קרב.
כתחקיר מהמלחמה, הוחלט שתחום ההגנה מפני כטב"ם מחייב שיפור.
החזבאללה הצליח לתקוף עם כטב"ם נפץ את בסיס האימונים של חטיבת גולני ליד בנימינה ובמסגרת תקיפה זו נפגעו עשרות חיילים.
בנוסף, החזבאללה הצליח לפגוע במגורי ראש הממשלה בקיסריה ולתקוף בהצלחה (מבחינתו) מספר מטרות ספורדיות באזור נהריה, רמת הגולן, חורפיש ומקומות נוספים.
חדירות הכטב"ם גורמות גם להפעלה של סירנות באזורים מאוד גדולים ובהתאמה, להפרעה ניכרת לאורחות החיים של האזרחים (מכיוון שבניגוד לרקטות, מקום נפילתם לא ידוע).
ישראל משקיעה בנושא משאבים ניכרים והיא מפתחת מערכות גילוי, זיהוי, הפלה, מיגון פסיבי והתרעה בקנה מידה ארצי.
בין השאר, ישראל מצטיידת במכ"מים רבים, במערכות גילוי אלקטרו-אופטיות, במערכות גילוי אקוסטיות, במערכות זיהוי מסוגים שונים, ברחפנים מיירטים, בנשק קליעי ובכלל זה בתותחי נ"מ, כולל M61 וולקן, במערכות הגנה רכה ממספר סוגים, בתותחי לייזר ובאמצעים נוספים.
חברות פעילות בתחום כוללות את רפאל מערכות לחימה מתקדמות, תעשייה אווירית, אלביט מערכות, ראדא, אלישרא, וורפל, סנטריקס, D-Fend, דיפנסינק וחברות רבות נוספות.
גם סין ערכה ניסויים עם מערכות לייזר נגד כטב"מים.
רוסיה משדרגת את מערכת ההגנה האווירית לטווח קצר Pantsir-S, ומוסיפה לה יכולת יירוט כלי טיס בלתי מאוישים.
מערכת ה-Pantsir-S כוללת רכב ועליו מכ"ם בקרת ירי, חיישנים אלקטרו–אופטיים, שני תותחי 30 מ"מ ועד ל-12 טילי 57E6 מונחים לטווח קצר.
המערכת מותאמת להתמודדות עם מטרות זריזות שטסות בגובה נמוך
הגנה הודית של המלכה היא פתיחת שחמט היפרמודרנית המהווה את אחת הווראיציות של ההגנה ההודית ומוגדרת על ידי המהלכים הבאים:
ד4 פ-ו6 (מהלכי הפתיחה של ההגנה ההודית)
ג4 ה-6 (עמדת הבסיס להגנה הודית של המלכה)
ב-6 מגדיל את שליטת השחור על 2 המשבצות הבהירות שבמרכז (ד5 וה4) על ידי הכנה לפיאנקטו של רץ המלכה (ומכאן שמה של הפתיחה).
כמו בהגנות הודיות אחרות, השחור מנסה לשלוט במרכז עם כלים מרחוק (סגנון היפרמודרני), במקום לאכלסו ישירות עם רגלים (סגנון קלאסי).
על ידי המהלך 3.פ-ו3, מסיט הלבן את השחור משימוש בהגנה נימצו-הודית עם 3.פ-ג3 ר-ב4. הגנה הודית של המלכה נחשבת ל"אחותה" של פתיחת השחמט, הגנה נימצו-הודית, שכן מטרת שתיהן היא לסכל את מאמצי הלבן להשגת שליטה במרכז עם הזזת רגלי המלכה מ-ה2 ל-ה4. שתיהן נחשבות לתגובות אופטימאליות של השחור ל-1.ד4.
באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), הגנה הודית של המלכה מסווגת בקודים E12-E19.
4. ז3 (קודים E15-E19 ב-ECO) נחשב במשך זמן רב למהלך הפופולרי ביותר של הלבן כנגד הגנה הודית של המלכה.
מהלך זה מהווה הכנה לפיאנקטו של רץ המלך הלבן ומתחרה עם השחור על השליטה בערוגות האלכסון הארוך הבהיר.
התגובה הסטנדרטית שחור עד סוף שנות ה-70 הייתה 4...
ר-א6. אפשרות שלישית נדירה היא 4...
ר-ב4+, שמטרתה היא להחליף את רץ המלך השחור עם רץ המלכה הלבן אך מהלך זה אינו פופולרי שכן הוא מותיר את השחור בעמדה פאסיבית.
הקו הישן הקו המודרני הקו הנדיר ד4 פ-ו6.
הקו הקלאסי של הגנה הודית של המלכה שוחק החל משנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-80 וכלל לרוב את רצף המהלכים הבא:
ללבן יש יתרון מרחבי אך לשחור יש מגוון תגובות אפשריות כגון:
מהלכים אלו נוטים לאזן את המשחק ועל כן החל משנות ה-80 השחור משתמש לעיתים בקו הקלאסי (4...
על מנת לערער איזון זה, הלבן סוטה לעיתים מהרצף המקובל באחת מהדרכים הבאות:
8. ר-ד2 - הגנה על הפרש בערוגה ג3 ואיום בקידום הרגלי מהערוגה ד4 ל-ד5.
6.פ-ג3 - דחיית ההצרחה לטובת שליטה ואיום על 4 משבצות המרכז: ד4, ה4, ד5 וה5.
בקו המודרני של הגנה הודית של המלכה (4...
ר-א6) השחור מאיים על הרגלי הלבן בערוגה ג4. הלבן יכול להגן על החייל על ידי אחד מהמהלכים הבאים:
5. פ-ד2 (קידומו של הפרש מערוגה ב)
אך כל אחד מהצעדים הללו מצמצם את שליטת הלבן על הערוגה ד4 ונענה על ידי השחור עם קידום רגלי מג7 לג5 ולכן, 5. ב-3 הוא התגובה הנפוצה ביותר של הלבן.
[3] עם זאת, מהלך זה (5. ב-3) מחליש את אחיזת הלבן במשבצות הכהות והשחור יכול לנצל זאת בשחקו 5...
אם הלבן ממשיך עם 6.פ-ד2?
(קידומו של הפרש מערוגה ב) הוא מפסיד כלים לאחר 6...
ההמשך הטוב ביותר עבור הלבן הוא 6. ר-ד2. עם זאת, לאחר 6...
ר-ה7 7. ר-ז2 ג6 השחור יכול לקדם את הרגלי מ-ד7 לד5 ולתקוף את הרגלי הלבן בערוגה ג.
אם הלבן ישחק ג:ד5 אז השחור יוכל לאזן עם ...
לכן, הלבן בדרך כלל משחק 8. ר-ג3 כדי להגן על ערוגה זו והקו המודרני הראשי ממשיך באופן הבא:
הקו המודרני הראשי ד4 פ-ו6
פ-ה5 פ-ד7 (קידומו של הפרש מערוגה ו)
השח שמבצע השחור משפיע עד כדי פיתוי רץ הלבן ל-ג3 ובכך מושגת חסימה של ערוגה ג.
זהו הרעיון המרכזי של הקו המודרני של הגנה הודית של המלכה, אשר הפך לקו חשוב ופופולרי אצל רבי אמן החל משנות ה-80.
לאחר 5. ב-3, גם לשחור יש כמה חלופות אשר הנפוצה שבהן היא:
הקו המודרני המשני ד4 פ-ו6
אם הלבן ממשיך עם 8. פ-ג3, השחור יחליף את רץ המלכה בפרש הלבן כדי להגביר את שליטתו על המשבצות הבהירות המרכזיות וימשיך לשחק בצד המלכה עם מהלכים כגון: ...א4 ו-...ב5.
לאחרונה, כמה רבי אמנים, ביניהם: וסלין טופאלוב ומגנוס קרלסן, פתחו עם הגנה הודית של המלכה ושיחקו כלבן את המהלך 5. מה-ג2. הרעיון הוא להביא את השחור לשחק ...ג5, כאשר הרצף האופייני הוא:
5. מה-ג2 של טופאלוב וקרלסן ד4 פ-ו6
הלבן מקריב את הרגלי עם 7. ד5!
אך לאחרונה מקבל ניקוד גבוה עבור מהלך זה בניגוד למקובל בעבר.
ללבן יש מספר אפשרויות אחרות:
וריאציית פטרוסיאן, מהווה הכנה של הלבן ל-5. פ-ג3 ללא אפשרות לשחור לאיים בריתוק של הפרש על ידי ...ר-ב4. שוחקה פעמים רבות על ידי גארי קספרוב בתחילת הקריירה שלו.
4. פ-ג3 ר-ב7 הקו הוותיק הקו הפופולרי ד4 פ-ו6
4. פ-ג3 ר-ב4 (מעבר להגנה נימצו-הודית) אפשרות 1 אפשרות 2 אפשרות 3 אפשרות 4 ד4 פ-ו6
הגנה נימצו-הודית היא פתיחת שחמט היפרמודרנית המהווה את אחת הוראיציות של ההגנה ההודית ומוגדרת על ידי המהלכים הבאים:
ניתן ליישם גם סדר שונה של המהלכים כגון:
באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), ההגנה הנימצו-הודית מסווגת בקודים E20-E59.
העיכוב בפיתוח הרגלים של השחור הופך את ההגנה הנימצו-הודית (המכונה לעיתים בשפה המדוברת, בפשטות, "נימצו") להגנה גמישה מאוד מול 1. ד4 (משחק חצי סגור).
ניתן לבצע מעבר מפתיחה זו לגמביט המלכה או להגנה ההודית של המלכה.
בשל יתרונותיה הרבים, שוחקה ההגנה הנימצו-הודית בכל הרמות, על ידי כל אלופי העולם מאז קפבלנקה.
הווריאציה הקלאסית: 4. מה-ג2ד4 פ-ו6
הווריאציה הקלאסית או בשמה הנוסף, וריאציית קפבלנקה, הייתה פופולרית בראשית ימיה של ההגנה הנימצו-הודית.
אף כי בסופו של דבר, הוחלפה על ידי מערכת רובינשטיין (4. ה3) כאשר האחרונה קמה לתחייה בתחילת שנות ה-90, נכון לתחילת המאה ה-21, הווריאציה הקלאסית נפוצה ומשוחקת באותה מידה כמו מערכת רובינשטיין.
במהלך זה, מטרת הלבן היא לשמור את 2 הרצים מבלי להתפשר על מבנה הרגלים שלו.
המלכה תעבור מקום לפחות פעמיים בתוך מהלכי הפתיחה.
פיתוח צד המלך הלבן מתעכב.
לכן, על אף שהלבן מחזיק בזוג הרצים שלו, לשחור כדאי לפתוח את המשחק במהירות כדי לנצל את יתרונו בפיתוח הכלים.
לשחור יש 4 תגובות אפשריות ל-4. מה-ג2:
שיטת רובינשטיין (ע"ש עקיבא רובינשטיין) היא תגובת הלבן הנפוצה ביותר להגנה הנימצו-הודית.
סבטוזר גליגוריץ' ולאיוש פורטיש תרמו אף הם לפיתוח קו זה ברמת רב-אמן במהלך הקריירה שלהם.
בשיטה זו, הלבן ממשיך בפיתוח הכלים ללא התחייבות לקו פעולה מסוים.
בתשובה, יש שחור שלושה מהלכים עיקריים לבחירה:
המהלך הגמיש והמשוחק ביותר על ידי השחור כתגובה ל-4.ה3 של הלבן הוא 4 ...0-0. הקו הראשי ממשיך בצורה הבאה:
שיטת רובינשטיין: הקו הראשי 4. ה3 0-0ד4 פ-ו6
לאחר 7. 0-0 הלבן משלים את פיתוח צד המלך שלו, בעוד השחור מחזק את תביעתו על המרכז.
בנקודה זו, רצפי המהלכים האפשריים החשובים ביותר הם:
אפשרות 1 - הקו הראשיאפשרות 2 - וריאציית פארמה אפשרות 3- וריאציית קרפוב ד4 פ-ו6
אפשרות 4 - וריאציית לארסןאפשרות 5 - וריאציית קאשיןאפשרות 6 - וריאציית אברבאקהד4 פ-ו6
אפשרות 1 - וריאציית רשבסקיאפשרות 2 - הווריאציה המודרניתד4 פ-ו6
אפשרות 1 - וריאציית הובנראפשרות 2 - וריאציית רובינשטייןד4 פ-ו6
אפשרות 1 - וריאציית פישראפשרות 2 - וריאציית רומנישין-פסחיסאפשרות 3 - הווריאציה האמריקניתד4 פ-ו6
אפשרות 4 - וריאציית טלאפשרות 5 - וריאציית קרסאפשרות 6 - הווריאציה ההולנדיתד4 פ-ו6
המהלך 4. פ-ו3 נודע בתור וריאציית קספרוב, מאז שגארי קספרוב השתמש בו נגד אנטולי קרפוב באליפות העולם בשחמט 1985. קספרוב שיחק 4. פ-ו3 שש פעמים והשיג בהן שלושה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו.
וריאציית קספרוב: 4. פ-ו3ד4 פ-ו6
תגובת השחור למהלך הלבן יכולה להיות אחת מהבאות:
ד5 - מעבר לגמביט המלכה הנדחה.
4 ...ב6 5. ר-ז5 ר-ב7 - מעבר להכלאה בין הגנה נימצו-הודית והגנה הודית של המלכה.
4 ...ג5 - המהלך הנפוץ המשאיר את המשחק במסגרת ההגנה הנימצו-הודית.
לאחר 4. פ-ו3 ג5, ללבן קיימות האפשרויות הבאות:
אפשרות 1 - מעבר לשיטת רובינשטייןאפשרות 2 - הקו הראשי ד4 פ-ו6
אפשרות 1 - וריאציית קמוך: 4. ו3אפשרות 2 - וריאציית לנינגרד: 4. ר-ז5אפשרות 3 - וריאציית זמיש: 4. א3אפשרות 4 - וריאציית פיאנקטו: 4. ז3ד4 פ-ו6
הגנה אווירית היא מכלול האמצעים המשמשים להתגוננות מפני תקיפה אווירית נגד מטרות יבשתיות וימיות.
תקיפות אוויריות יכולות להתבצע באמצעות ספינות אוויר, בלונים, מטוסי קרב, מפציצים, מסוקי קרב וכלי טיס בלתי מאוישים, רקטות וטילים בליסטיים.
כלי נשק המשמשים לתקיפות אוויריות יכולים להיות תותחי מטוסים, טילי אוויר-קרקע, טילי שיוט ופצצות מסוגים שונים (פצצות שימוש כללי ופצצות מונחות).
ב-1 בנובמבר 1911, במסגרת המלחמה האיטלקית-עות'מאנית הטיל הסגן האיטלקי ג'וליו גבוטי ארבע פצצות על שני בסיסים בטורקיה ובלוב, ובכך ביצע את התקיפה האווירית ממטוס הראשונה בעולם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הורחב השימוש בלוחמה אווירית.
לדוגמה, בקרב על נוב שפל בשנת 1915, הטילו הבריטים פצצות על הרכבות הגרמניות.
הפשיטה האווירית הראשונה בקנה מידה גדול התרחשה מאוחר יותר באותה שנה כאשר לונדון הופצצה על ידי 15 ספינות צפלין במהלך הלילה.
תקיפות אוויריות התרחבו במלחמות מאוחרות יותר.
בהפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה השתתפו 1,300 מפציצים כבדים שהטילו 3,900 טונות של פצצות ופצצות תבערה בארבעה גלי הפצצה של מאות מפציצים.
מספר הקורבנות בהפצצה נאמד בכ-25,000 וכ-85% ממבני העיר על פני שטח של 34 קמ"ר במרכז העיר נחרבו כליל.
בתקיפה אחרת באותה מלחמה, הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, השתתפו מטוסים בודדים, אך נכנס בה לשימוש נשק מסוג חדש, פצצת ביקוע גרעיני, שגרם ליותר ממאה אלף הרוגים ולחורבן ניכר בערים שהותקפו.
במקביל להתפתחות אמצעי התקיפה האווירית התפתחו גם אמצעי ההגנה האווירית.
השימוש הידוע הראשון בכלי נ"מ היה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. אחרי האסון הצבאי של צרפת בסדאן, פריז הועמדה במצור ונעשה שימוש בכדורים פורחים כדי להעביר אספקה לעיר הנצורה.
יצרן הנשק הגרמני קרופ החליט להשתמש בתותח 32 מ"מ ולניידו על סוסים כדי ליירט את הכדורים הפורחים.
פיתוח תותחי הנ"מ נמשך בגרמניה.
ב-1909 הציג קרופ תותחי נ"מ בקוטרים שונים ובתחילת מלחמת העולם הראשונה תותח 75 מ"מ היה לנשק סטנדרטי בצבא הגרמני.