tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2002 התאחדו חברי להקת דייר סטרייטס (מארק נופלר, ג'ון אילסלי, גאי פלטשר, כריס וויט, דני קאמינג) לארבעה מופעי צדקה.
הם ניגנו שירי עבר של דייר סטרייטס ושירים של נוטינג הילביליס.
בשנה זו הוציא לאור נופלר את אלבום הסולו השלישי שלו: The Ragpicker's Dream.
בשנת 2003 היה מעורב מארק נופלר בן ה-53, חובב האופנועים, בתאונת אופנוע בשכונת בלגרביה שבלונדון.
הוא סבל מעצם בריח שבורה, עצם השכם שבורה, ומספר צלעות שבורות.
בעקבות התאונה בוטל סיבוב ההופעות המתוכנן לרגל צאת האלבום The Ragpicker's Dream.
אך נופלר התאושש מהתאונה וכבר בשנת 2004 הוציא את אלבומו הרביעי, Shangri-La.
באתר האינטרנט שלו, כתב נופלר בפרומו לאלבום, שחברי ההרכב: "ניגנו דייר סטרייטס טוב יותר מדייר סטרייטס".
סיבוב ההופעות שנעשה בעקבות האלבום לקח את הלהקה למחוזות חדשים עבור נופלר: הודו ואיחוד האמירויות הערביות.
בבומביי ובבנגלורו התקבלו ההופעות בחום – במעמד 20,000 צופים בכל אחת מההופעות.
בנובמבר 2005 יצא אוסף שלישי, The Best of Dire Straits & Mark Knopfler: Private Investigations, שהכיל להיטים של דייר סטרייטס, שירים מקריירת הסולו של נופלר ופסי קול שהלחין.
האוסף הופיע במספר מהדורות, והוא התקבל בשמחה על ידי קהל המעריצים.
בשנת 2006 יצא לאור אלבום נוסף יחד עם הזמרת אמילו האריס, All the Roadrunning.
אלבום זה היה מועמד לזכייה באלבום השנה בפולק בטקס טקס פרסי גראמי ה-49, אך הפסיד לאלבום Modern Times של בוב דילן.
סיבוב הופעות מצליח בהשתתפות מארק נופלר, שנעשה בעקבות האלבום הניב את תקליט ההופעה החיה מאמפיתיאטרון גיבסון, Real Live Roadrunning.
אלבום זה מכיל, בנוסף לשירים שהופיעו באלבום האולפן, גם שירים אחרים של השניים וכן שלושה שירים של דייר סטרייטס.
נופלר הוציא לאור את אלבום הסולו החמישי שלו, Kill to Get Crimson ,בשנת 2007. אלבום זה הופץ, בנוסף למהדורה הרגילה, גם במהדורה מהודרת עם DVD.
בשנת 2009 הוציא נופלר אלבום בשם Get lucky.
בשנת 2012 הוציא נופלר את אלבום הסולו השביעי שלו בשם Privateering.
אחר כך יצא לסיבוב הופעות עולמי.
באפריל 2013 הודיע כי ביטל הופעות במוסקבה וסנט פטרסבורג בשל הפרת זכויות האדם ברוסיה, ואמר: "אני מקווה שהאקלים הפוליטי ישתנה בקרוב".
בשנת 2015 הוציא נופלר אלבום נוסף בשם Tracker.
בשנה זו דורג ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים של כל הזמנים" של המגזין רולינג סטון במקום ה-44.
בשנת 2018 יצא אלבום הסולו התשיעי שלו, Down The Road Wherever.
באותה שנה להקת "דייר סטרייטס" גם נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בשנת 2024 הודיע שיוציא לאור גרסה מחודשת לשירו "Going Home: Theme of the Local Hero" מתוך אלבום הפסקול של הסרט "גיבור מקומי".
בנוסף לקריירת הסולו שלו ולקריירה בדייר סטרייטס, תרם נופלר גם למוזיקת הקאנטרי.
בשנת 1992 כתב וניגן את השיר When It Comes to You, של ג'ון אנדרסון.
הזמרת Mary Chapin Carpenter, הופצה גרסת כיסוי לשיר The bug של דייר סטרייטס.
גם הזמר Randy Travis הוציא גרסת כיסוי לשיר של מארק נופלר, Are We In Trouble Now.
וכן את האלבום All the Roadrunning יחד עם הזמרת אמיליו האריס.
נופלר היה נשוי שלוש פעמים, תחילה לקתי ווייט, חברתו משכבר הימים מימי בית הספר.
הם נפרדו לפני שנופלר עבר ללונדון כדי להצטרף לברוורס דרופ ב-1973. בשנת 1983 התחתן מארק נופלר בשנית, עם לורד סלאמון, ובשנת 1987 נולדו להם התאומים בנג'י וג'וזף.
אך לאחר עשר שנות נישואים הם התגרשו.
ב-1997 התחתן בשלישית, עם Kitty Aldridge, ולזוג נולדו שתי בנות (ב-1998 וב-2003).
מארק נופלר הוא שמאלי, אך מנגן כימני.
לדבריו, דבר זה תורם לסגנון המוזיקלי הייחודי שלו .
כמו כן, הוא פורט על הגיטרה ללא מפרט (פינגר סטייל).
שיטת פריטה זו נפוצה בגיטרה אקוסטית, אך נדירה כאשר פורטים על גיטרה חשמלית (מארק נופלר מנגן, על פי רוב, בגיטרה חשמלית).
במהלך ראיון צרפתי שנערך עמו, גילה נופלר למראיין שהוא משתמש במפרט במהלך הקלטות בהן הוא מנגן בליווי.
נופלר הפתיע את המראיין בכך ששלף מפרט מכיסו ואמר שהוא נוהג ללכת עם מפרט איתו (ישנם גם מקרים בודדים בהם הוא מנגן עם מפרט בהופעות, לא כליווי).
הוא נוהג לשתות תה במהלך הופעות חיות.
הדינוזאור מסיאקזאורוס, נקרא על שם מארק נופלר.
החוקרים האזינו לשירי להקת דייר סטרייטס בזמן גילוי המין.
אוסף הגיטרות הפרטי שלו מכיל כשבעים פריטים, ובהם:
גיטרת פנדר סטראטוקסטר כולל דגם משנת 1954 (מהראשונות שיוצרו).
Pensa Custom, בנייה מותאמת אישית, וגם דגמי MK-1, MK-2, MK-80
גיטרת רזונטור תוצרת נשיונל משנת 1937 (מופיעה על עטיפת האלבום Brothers in Arms)
פרס גראמי של שנת 1986 – הביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר של מוזיקת קאנטרי, יחד עם צ'ט אטקינס.
פרס גראמי של שנת 1991 – שיתוף הפעולה הקולי הטוב ביותר של מוזיקת קאנטרי, יחד עם צ'ט אטקינס.
פרס גראמי של שנת 1991 – הביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר של מוזיקת קאנטרי, יחד עם צ'ט אטקינס.
דוקטור לשם כבוד למוזיקה באוניברסיטת ניוקאסל, שנת 1993.
קבלה למסדר האימפריה הבריטית בדרגת OBE, בשנת 1993.
דוקטור לשם כבוד למוזיקה באוניברסיטת סנדרלנד, שנת 2007.
פרס גראמי בשנת 1986 יחד עם להקת דייר סטרייטס לביצוע הרוק הטוב ביותר לקבוצה או לדואט, לשיר Money for Nothing.
פרס גראמי לשנת 1986, שיר השנה (למשורר), על השיר Money for Nothing.
פרס גראמי של שנת 1992, הביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר של מוזיקת קאנטרי, יחד עם צ'ט אטקינס.
פרס גראמי של שנת 2007, לאלבום השנה בפולק יחד עם הזמרת אמיליו האריס.
מארק סחיר או מארק בוסני (קרואטית, בוסנית, סרבית konvertibilna marka; סרבית קירילית конвертибилна марка) הוא המטבע של בוסניה והרצגובינה.
כמו המארק הגרמני מחולק המארק הסחיר ל-100 פנינגה (feninga או фенинга).
למעט השטר של 200 מארק סחיר, מנפיקות הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והרפובליקה סרפסקה שטרות שונים בעיצובם אך כל השטרות סחירים בכל המדינה.
מארק סטרנד היה משורר יהודי-אמריקאי, מסאי ומתרגם, חתן פרס פוליצר.
סטרנד נולד ב-1934 בסאמרסייד שבאי הנסיך אדוארד, קנדה, לאם ציירת ולאב סוכן מכירות.
בשנותיו הראשונות חי בצפון אמריקה, כשאת רוב שנות התבגרותו עבר בדרום ומרכז אמריקה.
סטרנד למד ציור אצל ג'וזף אלברס באוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר בשנת 1959. תחת מלגה מלאה, סטרנד למד שירה איטלקית של המאה ה-19 באיטליה במהלך 1960–1961. הוא השתתף בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בשנה שלאחר מכן.
ב-1965 שהה במשך שנה בברזיל כמרצה.
מאז, סטרנד לימד באוניברסיטאות רבות ופרסם אחד עשר ספרי שירה, מלבד תרגומים של רפאל אלברטי, קרלוס דרומונד דה אנדרדה, ואחרים.
מ-2005 ועד מותו לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
ב-1981 סטרנד נבחר כחבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות וכתיבה.
הוא שירת בתפקיד בספריית הקונגרס ב-1990–1991. סטרנד זכה בפרסים רבים, בהם פרס הפוליצר ב-1999 עבור "A Blizzard of One".
מלבד השירה פרסם סטרנד גם ספרי ילדים, סיפורים קצרים, מאמרים ותרגומים.
שיריו של סטרנד תורגמו ליותר מ–30 שפות.
נפטר ב-29 בנובמבר 2014, בגיל 80, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
מארק סטרנד: שירים, מבחר משיריו, תרגם מאנגלית עוזי וייל, ידיעות ספרים, 2007.
כמעט בלתי נראה, תרגום שלם לספרו השמונה עשר של מארק סטרנד: Almost Invisible.
ידיעות ספרים, 2014. עורכת: נוית בראל.
מארק אנטוני פיטר פיליפס הוא בעלה לשעבר של אן, הנסיכה המלכותית.
פיליפס זכה במדליית זהב אולימפית בענף הרכיבה על סוסים.
מארק פיליפס למד בבית הספר סטאוטס היל (Stouts Hill), ובהמשך במכללת מרלבורו ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
בשנת 1969, לאחר סיום לימודיו באקדמיה הצבאית, הוצב פיליפס ברגימנט משמר הדרגונים הראשון של המלכה.
פיליפס השתתף באולימפיאדות מינכן וסיאול בענפי רכיבה על סוסים, וזכה במדליות זהב וכסף קבוצתיות.
במהלך אימוני הרכיבה שלו פגש פיליפס את הנסיכה אן, בתה היחידה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
השנים נישאו ב-14 בנובמבר 1973 במנזר וסטמינסטר ונולדו להם שני ילדים: פיטר מארק אנדרו פיליפס בשנת 1977 וזארה פיליפס בשנת 1981.
פיליפס לא קיבל תואר אצולה מהמלכה (ככל הנראה בשל רצונה של הנסיכה אן, שילדיהם לא יחשבו חלק ממשפחת המלוכה).
מהלך חיי הנישואים שלהם לוו בהשערות רבות בתקשורת, ונטען פעמים רבות שנישואיהם אינם זורמים על מי מנוחות, ובשנת 1992 התגרשו בני הזוג.
במהלך משפט אבהות שנערך בשנת 1991 התברר כי בשנת 1985 קיים מארק פיליפס רומן מחוץ לנישואין עם מורה מניו זילנד בשם הת'ר טונקין, ונולדה להם בת אחת בשם פליסיטי.
ב-1 בפברואר 1997 נישא פיליפס לסנדי פפלוגר, רוכבת סוסים אמריקאית, וב-2 באוקטובר 1997 נולדה להם בת (סטפני פיליפס).
ויליאם מארק פרייס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
נחשב לאחד מהקלעים הטובים בתולדות המשחק ומחזיק בשיא ה-NBA לאחוזי קליעה מקו העונשין.
בנוסף ליכולת הקליעה נחשב למוסר מצטיין ומדורג שני בין מוסרי האסיסטים של קבוצת קליבלנד קאבלירס בכל הזמנים אחרי לברון ג'יימס.
פרייס נחשב לאחד משחקניה המובילים של קליבלנד קאבלירס בכל הזמנים והוא מחזיק בשיא הקבוצה בקליעות לשלוש נקודות ובאחוזי קליעה מקו העונשין.
בעבר הוביל אותה גם בזריקות לשלוש נקודות, בחטיפות ובמדד יעילות, אך שיאים אלו נשברו על ידי לברון ג'יימס.
הוא מדורג חמישי בין קלעי כל הזמנים של קליבלנד עם 9,543 נקודות בתשע עונות במדי הקבוצה.
כמו כן, זכה במספר תוארי NBA, ביניהם ארבע בחירות למשחק האולסטאר וארבע בחירות לאחת מחמישיות העונה ב-NBA.
פרייס היה שותף לזכייתה של נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב באליפות העולם בכדורסל 1994 בקנדה.
פרייס שנולד בבאטרלסוויל שבאוקלהומה התקבל בשנת 1982 לאוניברסיטת ג'ורג'יה טק מליגת המחוז האטלנטי.
בשתי עונות הראשונות במכללות, לא בלט ועל אף שהציג יכולת קליעה מצוינת לא הוביל את ג'ורג'יה להישגים.
בעונת פרץ לראשונה כשחקן מוביל בליגה המחוזית והוביל את ג'ורג'יה לראשות הליגה בסיום העונה הסדירה.
הוא המשיך להוביל את ג'ורג'יה גם בפלייאוף המחוזי ולאחר ניצחון בסדרת הגמר נגד אוניברסיטת קרוליינה הצפונית זכה עימה באליפות ראשונה מזה 47 שנים.
כמו כן, נבחר לשחקן העונה המחוזי לאחר שקבע ממוצעים של 16.7 נקודות, 2 כדורים חוזרים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
בטורניר אליפות המכללות המשיך להציג יכולת נהדרת והוביל את ג'ורג'יה שנעצרה רק בשלב שמונה האחרונות, אליו הגיעה לראשונה מזה 25 שנים.
גם בעונה הבאה, האחרונה שלו במכללות, הציג יכולת מעולה ועמד על 17.4 נקודות, 2.8 כדורים חוזרים ו-4.4 אסיסטים למשחק.
גם ג'ורג'יה הציגה יכולת קבוצתית טובה והעפילה בפעם השנייה ברציפות לטורניר אליפות המכללות, אך הפעם נעצרה כבר בשלב 16 האחרונות.
פרייס נבחר לחמישיית העונה בליגת המחוז האטלנטי בכל ארבע עונותיו בג'ורג'יה.
כמו כן, נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NCAA בשנת 1985 ולחמישיית העונה השלישית ב-1986. כהוקרה לתרומתו הרבה לקבוצה תלתה אוניברסיטת ג'ורג'יה טק את מספר גופייתו ואף לא שחקן ילבש אותה בעתיד.
בתום לימודיו, נרשם פרייס לדראפט ה-NBA לשנת 1986 ונבחר במקום ה-25 על ידי דאלאס מאבריקס, ממנה הועבר כבר ביום הדראפט לקליבלנד קאבלירס.
כבר בעונת הרוקי שלו, הציג יכולות קליעה ומסירה משובחות, אך לא זכה לדקות משחק רבות וסיים את העונה עם ממוצעים של 7 נקודות ו-3 אסיסטים למשחק בלבד.
בעקבות יכולת קבוצתית חלשה של חבריו לקליבלנד ובזכות יכולת מרשימה במשחקי קדם העונה, החל פרייס לקבל דקות משחק רבות בעונת 1987/1988 והפך לאחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה.
הוא פתח את העונה בצורה טובה במיוחד וב-14 בנובמבר 1987 אף השיג דאבל-דאבל ראשון בקריירה, כאשר קלע 20 נקודות ומסר 10 אסיסטים במשחק נגד דטרויט פיסטונס.
גם בהמשך שמר על יציבות ביכולתו והוביל את קליבלנד למאזן חיובי (40-42) לראשונה מאז עונת 1977/1978 ולעלייה ראשונה בתקופתו לפלייאוף.
קליבלנד שבהובלת פרייס הציגה יכולת מרשימה במהלך העונה הסדירה, הוגרלה לשחק נגד שיקגו בולס, אותה הוביל מייקל ג'ורדן כבר בסיבוב הראשון ולמרות סדרה מצוינת של פרייס שקלע 21 נקודות ומסר 7.6 אסיסטים בממוצע, הפסידה הקבוצה 2-3 והודחה מהפלייאוף.
בעונת 1988/1989 המשיך בשיפור יכולתו והפך לאחד השחקנים הבולטים בליגה.
הוא הוביל את קליבלנד למקום השני בליגה בסיום העונה הסדירה ולמאזן הניצחונות הטוב בתולדותיה (25-57).
כמו כן, נבחר לראשונה בקריירה לחמישיית העונה השלישית, לאחר שקבע ממוצעים של 18.9 נקודות, 8.4 אסיסטים ו-3 כדורים חוזרים למשחק.
עם זאת, נכשל שוב בניסיון לעבור סיבוב בפלייאוף, לאחר הפסד בשנייה האחרונה של המשחק החמישי והמכריע בסדרה נוספת נגד שיקגו בולס, שהגיעה כתוצאה מסל הניצחון של מייקל ג'ורדן שנייה לסיום המשחק שקבע ניצחון 100-101 לשיקגו, סל אשר נחשב לאחד מסלי הניצחון הגדולים בכל הזמנים וכונה "הזריקה" ("The Shot").
בעונת 1989/1990 ביסס פרייס את מעמדו כשחקן החושב ביותר בקליבלנד.
הוא קבע שיאי קריירה של 19.6 נקודות ו-3.4 כדורים חוזרים, להם הוסיף 9.1 אסיסטים בממוצע.
ב-15 בינואר 1990, השיג לראשונה בקריירה טריפל-דאבל, כאשר סיים את המשחק נגד סן אנטוניו ספרס עם 25 נקודות, 12 אסיסטים ו-11 כדורים חוזרים.
חשיבותו לקליבלנד הובהרה כאשר בתשעת המשחקים אותם החסיר במהלך העונה ניצחה הקבוצה משחק אחד בלבד והפסידה שמונה.
עם זאת, את העונה הסדירה סיימה קליבלנד במאזן חיובי של 40-42 ועלתה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח.
לאחר שנתיים בהן התמודדו בסיבוב הראשון נגד שיקגו בולס, קיבלו הפעם קליבלנד ופרייס יריבה קשה אף יותר, כאשר הוגרלו לשחק נגד פילדלפיה 76' וכוכבה צ'ארלס בארקלי, שסיימו את העונה הסדירה במקום השני במזרח.
למרות פערי רמות גדולים בין הקבוצות, הצליח פרייס למשוך את הסדרה למשחק חמישי, אך שם כבר לא הצליח לסייע לקבוצתו שהודחה מהפלייאוף פעם נוספת כבר בסיבוב הראשון.
את העונה הבאה החל כשהוא מציג יכולת שיא וב-16 המשחקים הראשונים של העונה השיג 10 משחקי דאלב-דאבל וקבע 16.9 נקודות ו-10.4 אסיסטים בממוצע.
הצטיינותו נקטעה לאחר שנפצע במשחק נגד אטלנטה הוקס ב-30 בנובמבר 1990 והושבת עד לסיום העונה.
בלעדיו הציגה קליבלנד יכולת חלשה במיוחד ולא הצליחה להעפיל לפלייאוף לאחר שסיימה את העונה הסדירה במאזן 49-33.
בעונת 1991/1992 חזר פרייס לשחק ושב להוביל את קליבלנד באופן כמעט מיידי.
כבר במשחקיו הראשונים הציג יכולת טובה ורק הלך והשתפר עד שהגיע לשיאו בינואר 1992, חודש במהלכו קבע ממוצעים של 20.4 נקודות, 7.2 אסיסטים, 2.3 כדורים חוזרים ו-1.6 חטיפות למשחק.
קליבלנד שבעיקר בזכותו של פרייס הציגה יכולת נפלאה ברוב משחקיה וסיימה את העונה הסדירה עם מאזן זהה לעונת 1988/1989 (25-57) וכמו בעונה זו סיימה במקום השני בליגה.
בניגוד לשנים קודמות, הפעם קיבלו פרייס וקבוצתו הגרלה נוחה יחסית בסיבוב הראשון בפלייאוף, בדמותה של ניו ג'רזי נטס שהשתחלה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח.
כבר במשחק הראשון הציג פרייס יכולת משובחת, כאשר קלע 35 נקודות ומסר 10 אסיסטים.
גם בהמשך הסדרה לא התקשו הקאבלירס והעפילו שלב בפלייאוף לראשונה מזה 16 שנים.
בסיבוב הבא התמודדו נגד בוסטון סלטיקס, בה שיחקו באותה עת כוכבי NBA בדמותם של קווין מקהייל, רוברט פאריש ולארי בירד.
לאחר 5 משחקים זה היה נראה מבטיח, פרייס הציג יכולת מעולה ולאחר שהוביל את קבוצתו לניצחון גדול בביתה של בוסטון, חזרו הקאבלירס לביתם ביתרון 2-3, כאשר הם זקוקים לניצחון אחד כדי לעלות לגמר המזרח לראשונה בתולדות הקבוצה.
למרות יכולת בינונית של פרייס, שאכזב בשני המשחקים הנותרים, הציג חברו לקבוצה בראד דוהרטי יכולת נהדרת שהובילה את הקאבלירס לניצחון במשחק השביעי המכריע ולעלייה היסטורית לגמר המזרח.
בגמר חיכתה לפרייס וחבריו הקבוצה הטובה בליגה בעונה זו, שיקגו בולס וכוכבה מייקל ג'ורדן על ידיהם הודחה קליבלנד פעמיים בעבר.
למרות יכולת טובה של פרייס וחבריו, ג'ורדן, שהיה בעונה זו בכושר שיא היה משוכה גבוהה מדי קליבלנד הודחה בגמר המזרח וסיימה את אחת מהעונות הגדולות בתולדותיה.
עוד בעונה זו נבחר בפעם השנייה בקריירה למשחק האולסטאר ולחמישייה השלישית של העונה.
גם בעונת המשיכה קליבלנד להוות גורם משמעותי בצמרת הליגה.
פרייס שקלע בעונה זו בלמעלה מ-41 אחוזים לשלוש נקודות, נבחר להתחרות בתחרות השלשות כחלק מסוף-שבוע האולסטאר ואף ניצח לאחר שקלע 18 זריקות מ-30 ניסיונות בסיבוב הגמר.
בעונה הסדירה קבע ממוצעים של 18.2 נקודות ו-8 כדורים חוזרים ולראשונה בקריירה נבחר לחמישייה הראשונה של העונה.
בפלייאוף, ניצחו הקאבלירס את ניו ג'רזי נטס 2-3 בסדרת הסיבוב הראשון, אך בחצי גמר המזרח הודחו שוב על ידי שיקגו בולס.
גם בעונה הבאה המשיך ביכולתו הטובה ולמרות שירד במעט ביכולת הקליעה, נבחר שוב לתחרות השלשות ואף זכה בפעם השנייה ברציפות לאחר שקבע שיא שלשות לסיבוב הגמר והעמיד אותו על 24 קליעות מ-30 ניסיונות (שיא זה נשבר בשנת 2008 על ידי ג'ייסון קפונו שקלע 25 זריקות).
הוא נבחר בפעם השלישית בקריירה לחמישיית העונה השלישית, לאחר שקלע 17.3 נקודות ומסר 7.8 אסיסטים בממוצע בעונה הסדירה.
עם זאת, נכשל שוב בניסיונו לנצח את מייקל ג'ורדן והשיקגו בולס, לאחר שאלו הדיחו את קליבלנד כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, במה שהייתה לפעם החמישית בשש הופעותיה האחרונות של קליבלנד בפלייאוף, בה היא הודחה על ידי שיקגו.
גם בתחילת עונת המשיך פרייס להציג יכולת טובה והוביל את קליבלנד למאזן 10-20 (66 אחוזי הצלחה) ב-30 המשחקים הראשונים של העונה.
עם זאת, פציעה נוספת באמצע חודש ינואר השביתה אותו לחודשיים וגרמה לו להחמיץ את מרבית העונה.
אף על פי כן, הפציעה לא גרמה לנזק ביכולתו של פרייס שחזר עם אותה היכולת שהציג לפני הפציעה וסיים את העונה עם ממוצעים של 15.8 נקודות ו-7 אסיסטים בממוצע ב-48 המשחקים בהם שותף.
בעקבות זה שהחמיץ כמחצית מהעונה הסדירה לא נבחר למשחק האולסטאר ולאחת מחמישיות העונה, לראשונה מזה שלוש שנים.
קליבלנד שסיימה את העונה במאזן 39-43, הפסידה שוב בסיבוב הפלייאוף הראשון, הפעם לניו יורק ניקס.
לאחר סדרה זו הועבר פרייס לוושינגטון בולטס תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב הראשון (1996 - #12, ויטלי פוטפנקו).
פרייס סיים את תשע שנותיו בקליבלנד כאחד מהכוכבים הגדולים שלה בכל הזמנים.
הוא הקלעי החמישי בטיבו בתולדות הקבוצה עם 9,543 נקודות ב-582 משחקים במדיה.
כמו כן, הוא שיאן הקבוצה באסיסטים (4,206), אחוזי קליעה מקו העונשין (90.6%) ובקליעת שלשות (802).
בעבר הוביל אותה גם בחטיפות (734), זריקת שלשות (1,960) ובמדד יעילות (20.4), אך שיאים אלו שהחזיקו מעמד כ-10 שנים, נשברו על ידי כוכבה של קליבלנד בראשית שנות ה-2000, לברון ג'יימס.
עם מעברו של פרייס לוושינגטון, ירד משמעותית ביכולתו ואף נפצע באחד ממשחקי קדם העונה והושבת לחודשיים.
הוא חזר לשחק ב-10 בינואר 1996, אך גילה סימני חלודה וחולשה פיזית ולאחר שבועיים נפצע שוב ונעדר עד לסיום העונה.
לקראת עונת עבר לגולדן סטייט ווריורס, בה היה לשחקן משמעותי וזכה לקרדיט רב ממאמנו למרות גילו המתקדם.
הוא קיבל כ-27 דקות בממוצע למשחק וקבע ממוצעים טובים של 11.3 נקודות, 4.9 אסיסטים ו-2.6 כדורים חוזרים.
עם זאת, לא הצליח להוביל את הווריורס לפלייאוף והועבר לאורלנדו מג'יק תמורת בריאן שואו ודייוויד ואיופן.
מפאת גילו לא קיבל דקות משחק רבות באורלנדו ושותף רק ב-63 משחקים במהלך העונה הסדירה.
משחקו האחרון בקריירה היה נגד שארלוט הורנטס ב-19 באפריל 1998, משחק אותו סיים ללא נקודות (0 מ-6 מהשדה), אך עם 5 אסיסטים וחטיפה ב-12 דקות.
לאחר משחק זה הודיע פרייס רשמית על פרישתו ממשחק פעיל.
מדליית זהב באליפות העולם: 1994
מוביל כל הזמנים של ה-NBA באחוזי קליעה מקו העונשין עם 90.4 אחוזים בקריירה
מארק סטרונג הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי, זוכה פרס לורנס אוליבייה ומועמד פרס טוני לשחקן הטוב ביותר על משחקו במחזה "מראה מעל הגשר" בברודוויי.
נולד בשם מארקו ג'וזפה סאלוסוליה בלונדון שבאנגליה, לאב איטלקי ולאם אוסטרית הוא חונך כקתולי.
אימו שינתה את שמו ל"מארק סטרונג" בשל חששה ששמו המקורי יפגע בהשתלבותו בחברה באנגליה.
הוא למד משפטים במינכן, אך לאחר שנה אחת באוניברסיטה, חזר ללונדון והחל ללמוד משחק.
סטרונג התחיל את הקריירה שלו בסדרות טלוויזיה.
הוא גילם את הבלש לרי הול ב"החשוד העיקרי", והופיע בשתי סדרות בערוץ BBC: בתוכנית "החברים שלנו בצפון" (1996) ובתוכנית "פירמה ארוכה" (2004); על תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס באפט"א.
סטרונג גילם את דמות הנבל בסרט "המשימה של שארפ" (1996).
כן שיחק בעיבוד טלוויזיוני לספר "אמה" של ג'יין אוסטן.
ב-1997 השתתף סטרונג בעיבוד הקולנועי לספרו של ניק הורנבי, קדחת המגרש.
ב-2005 שיחק בסרטו של רומן פולנסקי, אוליבר טוויסט, וכן גילם דמות ערבית בסרט סוריאנה.
באותה שנה הופיע בסרטו של גאי ריצ'י, Revolver, בו גילם את דמותו של מתנקש שלעולם לא מחטיא.
ב-2006 הופיע סטרונג בעיבוד קולנועי של טריסטן ואיזולדה, והציג בסרט כישורי סיוף.
ב-2007 הופיע בסרט שמש של דני בויל.
סטרונג גם הופיע בסרט אבק כוכבים.
סטרונג הופיע בסרט גוף השקרים של רידלי סקוט, שם גילם את האני סלאם, סוכן חשאי של ירדן.
ב-2010 הופיע בדרמה נוספת של רידלי סקוט, "רובין הוד" וגילם את סר גודפרי, משרתו של ג'ון, מלך אנגליה.
סטרונג נודע בכך שכשחקן הוא נוהג לשנות את תסרוקת השיער שלו - בחלק מסרטיו הוא גלוח ראש, ובחלק אחר הוא בעל שיער ארוך.
בשנים האחרונות הוא מרבה להופיע בסרטים בדמות הנבל.
בשנת 2016 שיחק לצד ג'סיקה צ'סטיין, גוגו אמבתה-רו וג'ון לית'גו בסרט המתח "מיס סלואן" בבימויו של ג'ון מאדן.
בשנת 2022 הופיע בסרטו של טוד פילד "טאר המנצחת" בתפקיד איש העסקים והמנצח החובב אליוט קפלן, שדמותו דומה לזו של גילברט קפלן.
סטרונג גם הופיע על הבמה בתיאטרון, והיה מועמד למספר פרסים על הופעתו.
סטרונג נשוי למפיקת הטלוויזיה, ליזה מרשל ולזוג 2 בנים: גבריאל ורומן.
חברו הטוב, דניאל קרייג הוא הסנדק של בנו של סטרונג, רומן.
סטורנג הוא אוהד שרוף של קבוצת הכדורגל ארסנל, שהחל מגיל 7 הוא מגיע למשחקיה.
שנההצגהתפקידמיקוםהערות2025אדיפוס המלךאדיפוסתיאטרון וינדהאםמועמד פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר
פוסטר החל להתאמן בשחייה כנער בסאות'אנד-און-סי.
ההישג המשמעותי הראשון שלו בזירה הבינלאומית היה כשהיה בן 16, כשזכה במדליית הארד עם נבחרת השליחים האנגלית במשחה ל-100X4 מטרים בסגנון חופשי במשחקי חבר העמים שנערכו ב-1986 באדינבורו.
הפעם הראשונה בה זכה במדליה במשחה אישי חשוב הייתה ארבע שנים אחר כך, במשחקי חבר העמים שנערכו באוקלנד - מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי.
במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 הפך פוסטר לאחד השחיינים הבכירים בבריטניה.
ב-1997 זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה.
שנתיים אחר כך זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול, וכעבור שנה שחזר את ההישג גם בהלסינקי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה ב-2001 זכה במדליית הכסף במשחה ל-50 מטר פרפר, ושנתיים אחר כך, באליפות בברצלונה זכה במדליית הארד במשחה ל-50 מטר חופשי.
במשחקים האולימפיים הצלחתו הייתה פחותה יותר.
הוא השתתף בארבע אולימפיאדות בין 1988 ל-2008, והעפיל פעמיים למשחי הגמר במשחה ל-50 מטר חופשי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים במקום השישי ובאולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום השביעי.
בשנת 2003 קבע שיא אישי במשחה ל-50 מטר פרפר (23.51 שניות), שעדיין מהווה את שיא בריטניה.
לעיקר הצלחתו הגיע פוסטר בתחרויות בבריכות קצרות.
בין 1992 ל-2008 זכה ב-24 מדליות באליפויות אירופה בבריכות קצרות וב-12 מדליות באליפויות העולם בבריכות קצרות.
פוסטר פרש משחייה ב-2006, אך חזר להתאמן ב-2007, כדי להתכונן לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
במשחקים עצמם נשא את הדגל הבריטי בטקס הפתיחה, אך לא הצליח לצלוח את שלב המוקדמות.
פוסטר קבע מספר שיאי עולם בבריכות קצרות.
השיא נשבר בידי אלכסנדר פופוב כעבור שנה, אך באליפות אירופה בבריכות קצרות שנערכה בשפילד ב-1998 שבר פוסטר פעמיים את שיא העולם בתוך יום אחד, 21.48 שניות ואחר כך 21.31 שניות.
שיא זה החזיק מעמד מעט יותר משנה, בטרם שבר אותו אנתוני ארווין.
שיא זה נשבר רק ב-2004, בידי פרד בוסקה.
עשרה חודשים אחר כך הוא שיפר אותו ב-10 מאיות, עד שכעבור כשנה קבע דניס פנקראטוב שיא עולם חדש במשחה זה.
בשנת 2001 שבר את שיא העולם בשלישית, והעמידו על 22.87 שניות.
שיא זה החזיק מעמד כשנה, עד שנשבר בידי ג'ף יוגיל.
שני שיאי העולם שקבע עדיין מהווים שיא לאומי בבריטניה.
בשנת 2008 השתתף פוסטר בגרסה הבריטית ל"רוקדים עם כוכבים" בהפקת ה-BBC, והודח בשבוע השישי.
הוא השתתף בשני שעשועוני ידע, "מי רוצה להיות מיליונר" ו"החוליה החלשה", וזכה בשניהם בסכומי כסף שתרם לצדקה.
בשנת 2010 שימש כפרשן של ערוץ יורוספורט בשידורי אליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט.
פוסטר חי עם בן זוגו קולין ג'קסון סגן אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בריצת 110 מטר משוכות משנת 2002. בשנת 2017 יצא מהארון כהומו.
מארק אנדרייביץ' נתנסון היה מהפכן רוסי ממוצא יהודי, ממנהיגי הנרודניקים וחבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית בתחילת המאה ה-20.
מארק נתנסון נולד במשפחת סוחרים יהודית בעיירה שווינציאן שבסביבת וילנה.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר המקומי עבר ללמוד רפואה בסנקט פטרבורג.
כבר בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 החל להשתתף בפעילות נגד השלטון וסולק מהלימודים עקב פעילות מהפכנית.
יחד עם אשתו היה נתנסון בין מארגני החוג של ניקולאי צ'איקובסקי.
במהלך השנים 1869–1871 הוא נעצר מספר פעמים, ובסופו של דבר נשלח לגלות בגוברניית ארכנגלסק.
בשנת 1876 חזר לסנקט פטרבורג.
היה בין מארגני בריחת פיוטר קרופוטקין ממעצר במבצר פטרופבלובסקיה.
פעל נמרצות לאיחוד כל ארגוני הנרודניקים.
פעילות זו הביאה להקמת ארגון "זמליה אי ווליה".
הוא היה בין מארגני ההפגנה בכיכר מול קתדרלת קאזאן בסנקט פטרבורג.
בשנת 1877 נתנסון נעצר שוב ונשלח למזרח סיביר.
בהיותו בסיביר התחיל לעבוד כרואה חשבון במשרד מסילת הרכבת המקומית.
בשנת 1878 נעצרה גם אשתו, היא נשלחה לסיביר ונפטרה בשנת 1881.
בשנת 1889 חזר נתנסון לסראטוב, והמשיך לעבוד במשרדי מסילות ברזל.
הוא פעל לאיחוד כל הארגונים המהפכניים, ובשנת 1893 הצליח להביא להקמת ארגון-גג חדש.
בשנת 1894 נעצר שוב ונשלח למזרח סיביר ל-5 שנים.
עם סיום תקופת הגלות שב נתנסון לבאקו, ועבד בעירייה.
בשנת 1904 הוא עזב את רוסיה, ועבר לשווייץ.
לאחר התלבטויות הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, והפך לאחד ממנהיגיה.
לאחר מספר התנקשויות בפקידים בכירים, התחיל לתמוך במדיניות טרור אישי של המפלגה.
בשנת 1904 הציג נתנסון את המפלגה בוועידת פריז, שבה היה ניסיון לאחד את כל המפלגות המהפכניות ברוסיה.
לאחר תחילת מהפכת 1905 הוא חזר לתחומי האימפריה הרוסית והתיישב בפינלנד (שהייתה אז בתחומי האימפריה).
בוועידת המפלגה נבחר לחבר בוועד המרכזי (המוסד העליון של המפלגה).
נתנסון הסתייג מפעילויות טרור, ולא תמך בהריגת גאורגי גפון (מעשה שבו היה מעורב פנחס רוטנברג).
כאשר בשנת 1908 החלו שמועות על כך שיונה אזף הוא סוכן השלטונות, הוא לא האמין בכך והיה בין מגיניו.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה גיבש נתנסון דעה שרק הפסד האימפריה הרוסית במלחמה יוכל להביא למהפכה.
לאחר מהפכת פברואר שב לרוסיה.
הוא התנגד למדיניות המפלגה באשר להמשך השתתפות רוסיה במלחמה, והיה בין מנהיגי הזרם השמאלי במפלגה.
נתנסון תמך בהעמקת המהפכה, חלוקת האדמה לאיכרים ושלטון מלא לסובייטים.
תמך באופן גלוי בוולדימיר איליץ' לנין ובמדיניותו.
לאחר מהפכת אוקטובר תמך נתנסון במהלך, ובכך גרם לפילוג במפלגה.
בנובמבר 1917 היה נתנסון ביו מקימי מפלגה חדשה – "המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל)" (Партия левых социалистов-революционеров), ונבחר לוועד המרכזי של המפלגה.
הוא תמך בפיזור הוועדה המכוננת על ידי הבולשביקים.
גם לאחר התקוממות של יולי 1918 נגד השלטון הבולשביקי, שאורגנה על ידי מפלגתו, המשיך נתנסון לתמוך בלנין.
הוא הקים מפלגה חדשה, שהתפלגה מ"הסוציאל-רבולוציונרים השמאליים" – "מפלגת הקומוניזם המהפכני".
בתחילת שנת 1919 ציין נתנסון שיחסיו עם לנין התערערו.
הוא נסע לשווייץ, ונפטר במהלך ניתוח.
מארק גריגורייביץ' פְרַדְקִין היה מלחין יהודי-סובייטי נודע, שכתב שירים רבים שהתפרסמו במהלך המאה ה-20 והלחין פסקולים לסרטים.
מארק פרדקין נולד בויטבסק לזוג רופאים, גריגורי קונסטנטינוביץ' פרדקין ויבגניה מירונובנה שאגאלובה.
אביו נהרג במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל ללימודים בבית הספר לטכנאים העירוני.
הוא עבד כמה שנים במפעל וב-1934 נסע ללנינגרד, שם למד הלחנה.
לאחר חזרה למינסק למד בקונסרבטוריון; הפרופסור ניקולאי אלאדוב היה למורהו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המנצח של תזמורת צבאית, אז גם החלה השותפות שלו עם המשורר יבגני דולמאטובסקי.
ב-1944 היה חבר באיגוד המלחינים הסובייטי ועבר למוסקבה.
מארק פרדקין כתב שירים עבור למעלה מ-50 סרטי קולנוע.
השירים שלו זכו לפופולריות רבה ובוצעו על ידי לב לשצ'נקו, אדיתה פייכה, ליודמילה זיקינה, ולנטינה טולקונובה וזמרים ידועים נוספים.
אחד משיריו המפורסמים הוא "זורם נהר הוולגה" שבוצע במשך שנים רבות על ידי הזמרת ליודמילה זיקינה.
הוא זכה בפרסים רבים, בהם פרס המדינה הסובייטי בשנת 1979 ותואר אמן העם של ברית המועצות ב-1985.
באפריל 1990 הלך לעולמו במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מארק סמית' (בשם מלא באנגלית: Mark Stratton John Matthew Smith; נולד ב-6 בדצמבר 1956) הוא חוקר מקרא אמריקאי ופרופסור ללימודי מקרא והמזרח התיכון העתיק במחלקה ללימודי עברית ויהדות באוניברסיטת ניו יורק.
נולד בפריז לדונלד יוג'ין סמית' ולמרי אליזבת (בטי) רייכרט.
סי., יחד עם שש אחיות ושני אחים.
בשנת 1983 התחתן עם הארכאולוגית אליזבת מ.בלוך-סמית'.
לזוג שלושה ילדים: בנימין, רחל ושולמית.
סיים תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1976. תואר שני בתאולוגיה מ-The Catholic University of America ותואר שני נוסף מאוניברסיטת הרווארד ואחר כך עשה דוקטורט באוניברסיטת ייל בשנת 1985.
לאחר סיום לימודיו התמקד סמית' בהיסטוריה של שבטי ישראל והדת הקדומה במזרח הקרוב.
הוא החל גם לחקור את ייצוג האלוהות בתנ"ך ובמזרח הקרוב הקדום, החל מתקופת הברונזה ועד לתקופה היוונית-רומית.
במשך כמה קיצים בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים, סמית' למד גם את מגילות מדבר יהודה.
ופרסם ארבעה כתבי יד מתוכן.
בין השאר עסקו מחקריו של סמית' במקורות של הפוליתאיסטים של הפולחן של עם ישראל הקדום וכיצד הם התפתחו בהדרגה למונותאיזם.
בשנת 1990 פרסם את ספרו "The Early History of God" בו הוא טוען שהתרבות של ישראל הקדום הייתה ברובה כנענית במקורה, ושאלוהויות כמו אל, בעל ואשרה, הרחק מלהיות זרות לבני ישראל, היוו חלק ממורשתם.
לכן הוא רואה במונולטריזם שבמקרא (ההתעקשות שעם ישראל יעבוד אל אחד, יהוה, אך מבלי להכחיש את מציאותם של אלים אחרים) כשבירה של העבר של עם ישראל עצמו.
יהוה, לטענתו, מקורו באזור אדום - מדין כאל לוחם שלאחר מכן נטמע בפנתיאון הראשי, בראשות אל ובת זוגו אשרה, ושמאוכלס בבעל ואלוהויות אחרות.
סמית' רואה בתהליך זה מסומן על ידי שני שלבים עיקריים, אותם הוא מתאר כ"התכנסות" ו"בידול".
בתקופת השופטים והמלוכה המוקדמת, ההתכנסות ראתה את התלכדותן של תכונותיהם של אלוהויות אחרות, ואפילו האלוהויות עצמן, אל יהוה.
כך הפך אל מזוהה כשם של יהוה, אשרה חדלה להיות אלה מובהקת, ותכונותיהם של אל, אשרה ובעל (במיוחד, עבור בעל, זיהויו כאל סערה) הוטמעו ביהוה.
בתקופה שבין המאה ה-9 לפנה"ס ועד לגלות בבל, מאפיינים מסוימים של דת ישראל היו מובחנים מפולחן יהוה, שזוהו ככנעני, ונדחו: הדוגמאות כוללות את הבעל, הקרבת ילדים, עמודי האשרה, פולחן השמש והירח, ופולחני במות ב"מקומות הגבוהים".
פרס תריסר הזהב למצוינות בהוראה לתואר ראשון, אוניברסיטת ניו יורק, 2007.
פרס פרנק מור קרוס פרסומים, בית הספר האמריקאי לחקר המזרח, 2005.
פרס תריסר הזהב למצוינות בהוראה לתואר ראשון, אוניברסיטת ניו יורק, 2001.
עמית, המרכז ללימודי יהדות, אוניברסיטת פנסילבניה, 1998.
פרס הצטיינות מטעם הפקולטה למחקר, אוניברסיטת סנט ג'וזף, 1995.
עמית מורס, אוניברסיטת ייל, 1993.
מלגת הפקולטה למלגות ע"ש מלון, אוניברסיטת ייל, 1989.
הפרס של מארי קאדי טו לסטודנט המסיים שנה ראשונה הטוב ביותר, אוניברסיטת ייל, 1982.
מארק ויין סאלינג היה שחקן, זמר ומוזיקאי אמריקאי, אשר היה מוכר בעיקר מדמותו של נח "פאק" פאקרמן, אותה גילם בסדרת הטלוויזיה המוזיקלית "glee".
מארק נולד בדאלאס, טקסס, ובגיל צעיר התחנך בחינוך ביתי.
הוא למד ב-Culver Military Academy, אך את לימודיו השלים בבית הספר Lake Highlands בשנת 2001. בזמן שלמד בבית ספר תיכון, היה חבר נבחרת ההיאבקות של בית הספר.
סאלינג הופיע לעיתים קרובות - למרות גילו הצעיר והיותו קטין - בברים, והשתתף במופע הכישרונות של בית הספר.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד בלוס אנג'לס במכללה למוזיקה בפסדינה שבקליפורניה והחל ללמוד לנגן על גיטרה, ולהתפרנס ממתן שיעורי גיטרה.
בשנת 2008 הוציא אלבום שנקרא Smoke Signals, בשם הבמה "Jericho" (יריחו).
באוקטובר 2010 הוציא אלבום נוסף בשם Pipe Dreams, הפעם בשמו האמיתי.
בשנת 1996 שיחק לראשונה בסרט האימה "ילדי התירס 4 - התכנסות", את דמותו של ג'יימס רודס, בנה של גרייס (נעמי ווטס).
ב-1999 התארח בסדרה "ווקר" בכיכובו של צ'אק נוריס.
בין השנים 2009–2015 שיחק בסדרה "glee", שם גילם את דמותו של "פאק", נער יהודי, חברו הטוב של פין ושחקן בנבחרת הפוטבול, בעל תספורת מוהיקן שמרבה להתעלל בילדי התיכון הדחויים.
ב-2007 החל סאלינג לצאת עם שותפתו לסדרה "Glee", נאייה ריברה, זוגיות שנמשכה עד 2010.
בשנים האחרונות לחייו התגורר בשכונת Shadow Hills בלוס אנג'לס, קליפורניה.
סאלינג היה חבר ותיק בארגון האורניתולוגיה "אקו פארק", בלוס אנג'לס, ואף כתב את שיר הנושא שלהם.
נשיא ומייסד הארגון אמר כי "הוא (סאלינג) נהנה מאוד מצפייה בציפורים, ובאמת אכפת לו מציפורים...
היו לו הרבה בעלי חיים בביתו והוא עבד בחילוץ בעלי חיים כשהכרתי אותו.
בינואר 2013, חברתו לשעבר של סאלינג, רוקסן גורזלה, האשימה אותו בתקיפה מינית בכך שהכריח אותה לקיים יחסי מין לא מוגנים ללא הסכמתה.
הוא הכחיש את כל ההאשמות והגיש תביעה נגדית בגין הוצאת לשון הרע.
במרץ 2015, סאלינג יישב עם גורזלה מחוץ לבית המשפט לאחר שהשופטים הורו לו לשלם לה 2.7 מיליון דולר.
ב-29 בדצמבר 2015 הוא נעצר בביתו בחשד שהחזיק אלפי תמונות וסרטוני וידאו המכילים פורנוגרפיית ילדים, בעקבות מידע שקיבלה המשטרה מאחת מחברותיו לשעבר.
מאוחר יותר, הוא שוחרר בערבות של 20,000 דולר, אך בעקבות צו חיפוש נמצאו יותר מ-50,000 תמונות של פורנוגרפיית ילדים במחשב שלו ובכונני הגיבוי, שהורדו בין אפריל לדצמבר 2015.
ב-27 במאי 2016 הואשם סאלינג בקבלת והחזקת פורנוגרפיית ילדים.
בעקבות ההאשמות פוטר מסרטו של עדי שנקר "האלים והסודות".
ב-30 בספטמבר 2017 הוא הודה בביצוע העבירה במסגרת עסקת טיעון והיה אמור לרצות עונש מאסר לתקופה של ארבע עד שבע שנים, להירשם כעבריין מין ולהיכנס לתוכנית טיפול.
בין היתר, ההאשמה נעשתה רשמית ב-18 בדצמבר 2017, וגזר הדין של סאלינג נקבע למרץ 2018.
ב-30 בינואר 2018 שם קץ לחייו בתלייה, ליד ביתו באזור עמק סן פרננדו בלוס אנג'לס, שש שעות לאחר שדווח כנעדר.
+שנהסרטתפקידהערות1996ילדי התירס 4: הכינוסג'יימס רוד'ס2006The Graveyardאריק
+שנהסדרהתפקידהערות1999ווקרביליפרק: "Rise To The Occasion"2009–2015Gleeנח "פאק" פאקרמן (אנ')תפקיד ראשי (עונות 4–1)
תפקיד משני (עונות 6–5); 96 פרקים2014Rocky Roadהריסון בורקסרט טלוויזיה של Up TV
מארק מרגוליס היה שחקן יהודי-אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים של דארן ארונופסקי "פאי", "רקוויאם לחלום", "המעיין" ו"המתאבק" ובזכות תפקידיו בסדרות "שובר שורות", "סמוך על סול" ו"אוז".
מרגוליס נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית, בנם של פניה (לבית פריד) ואיזידור.
הוא למד ב"אוניברסיטת טמפל" לפני שעבר לניו יורק שם למד משחק עם סטלה אדלר בבית הספר "אולפן השחקנים".
החל את דרכו כשחקן בתפקיד קטנים בסרט הפשע הקלאסי "פני צלקת", בסרטו של רידלי סקוט "1492: מעבר לאופק" בתפקיד הפוליטיקאי הספרדי פרנסיסקו דה בובדילה ובסרט "דלתא פורס 2: הקשר הקולומביאני".
מרגוליס התגלה לראשונה בשנת 1998 בסרט הביכורים של יוצר הקולנוע דארן ארונופסקי "פאי" בו שיחק בתפקיד סול רובסון המנטור המתמטי של גיבור העלילה מקסימיליאן כהן.
באותה השנה שיחק מרגוליס גם בסדרת הדרמה המצליחה "אוז" בתפקיד האסיר אנטוניו נאפה.
ב-1999 שיחק מרגוליס בתפקידי משנה בשוברי הקופות "השוד המושלם", "סוף העולם" ובדרמת השואה "יעקב השקרן".
מרגוליס היה לשחקן היחיד ששיתף פעולה עם ארונופסקי בכל סרטיו המצליחים: "רקוויאם לחלום" בו שיחק בתפקיד מר רבינוביץ', "המעיין" בתפקיד הכומר אווילה שנכתב במיוחד עבור מרגוליס, "המתאבק" בו שיחק בתור לני בעל הסופרמרקט בו עובד המתאבק רנדי רובינסון (מיקי רורק), "ברבור שחור" ו"המבול".
בשנת 2009 זכה מרגוליס לפופולריות מפתיעה בזכות הופעת האורח שלו בסדרת הדרמה "שובר שורות" בתפקיד המאפיונר הקשיש הקטור סלמנקה המרותק לכיסא גלגלים ויכול להתבטא רק על ידי צלצול בפעמון המחובר לכיסאו.
הוא הופיע בסדרה במשך שמונה פרקים והיה מועמד לפרס אמי להופעת האורח הטובה ביותר.
הוא המשיך לגלם את אותה דמות בסדרת הספין-אוף "סמוך על סול" שהחלה ב-2015.
בשנים האחרונות הופיע בקומדיית הפשע "לילה אחרון בעיר" בתפקיד בוס הפשע קלאפ האנדס ובטלוויזיה כשחקן אורח במיני סדרה "מילדרד פיירס", בסדרת הדרמה "מבוקש" ובעונה השנייה של סדרת האימה "אימה אמריקאית".
למרגוליס בן אחד, השחקן מורגן מרגוליס, מנישואיו לשחקנית ז'קלין מרגוליס.
מארק מרגוליס נפטר ב-3 באוגוסט 2023 בגיל 83, לאחר התמודדות קצרה עם מחלת הסרטן.
הפתיחה של מיסטי בטהובן (1976)
דלתא פורס 2: הקשר הקולומביאני (1990)
אייס ונטורה: בלש בצחוק (1994)
סקואנטו: מעשייה של לוחם (1994)
על חברים ולוויה אחת (1996)
מארק אנתוני מקקוי הוא אתלט קנדי ואוסטרי בעבר, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם באולם (טורונטו 1993) ופעמיים ברציפות אלוף חבר העמים (בריזביין 1982 ואדינבורו 1986), שיאן קנדה (נוכחי, 2017) ושיאן אוסטריה (נוכחי, 2017) בריצת 110 מטר משוכות ושיאן העולם בריצת 50 מטר משוכות (נוכחי, 2017).
הוא גדל באנגליה ועבר עם משפחתו בגיל ההתבגרות לקנדה.
הוא התאמן בהדרכתו של צ'רלי פרנסיס, מאמנו של בן ג'ונסון.
מקקוי הודה שהשתמש בסמים וקיבל השעיה של שנתיים בגלל אימרוץ ועבר להתאמן באוסטריה, בשנת 1994 קיבל אזרחות אוסטרית.
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה מקקוי בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.37 שניות ובמדליית כסף, בריצת שליחים 4x100 מטר.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 110 מטר בתוצאה של 13.56 שניות, 8 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 13.53 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.45 שניות.
בשלב חצי הגמר, הוא קבע תוצאה של 13.30 שניות ועלה מהמקום השלישי.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1986 זכה מקקוי בשתי מדליות זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.31 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיים מקקוי במקום שביעי בריצת 110 מטר בתוצאה של 13.71 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא סיים ראשון במקצה שלו בתוצאה של 13.42 שניות ועלה מהמקום השלישי הכללי.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים מקקוי במקום שביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.61 שניות.
בשלב חצי הגמר, הוא קבע תוצאה של 13.54 שניות ועלה מהמקום החמישי.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה מקקוי במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.49 שניות, אחרי גרג פוסטר מארצות הברית (7.45 שניות) ואיגור קזנובס מברית המועצות (7.47 שניות).
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 110 מטר בתוצאה של 13.30 שניות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 13.28 שניות ועלה מהמקום השלישי הכללי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה מקקוי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות, לפני טוני דיס (13.24 שניות) וג'ק פירס (13.26 שניות), שניהם מארצות הברית.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה במרץ 1993 זכה מקקוי במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא אליפות חדש ובשיא קנדה חדש של 7.41 שניות (הנוכחי, 2016), לפני קולין ג'קסון מבריטניה (7.43 שניות) וטוני דיס (7.43 שניות).
בתחרות שנערכה בליל, צרפת ב-1 ביולי 1993 קבע מקווי בריצת 110 מטר משוכות שיא קנדה חדש של 13.08 שניות (הנוכחי, 2016).
בתחרות שנערכה בפריז, צרפת ב-3 בספטמבר 1994 קבע מקווי בריצת 110 מטר משוכות שיא אוסטריה חדש של 13.14 שניות (הנוכחי, 2016).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה, במרץ 1995 סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, ולא הצליח להגן על תוארו.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים מקקוי חמישי במקצה שלו בשלב רבע הגמר במקום בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.64 שניות, ולא הצליח לעלות לשלב חצי הגמר ולא הצליח להגן על תוארו.
מארק אנתוני סלבי הוא שחקן סנוקר מקצועני אנגלי.
נכון לפברואר 2026, מדורג במקום השישי בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
סלבי זכה ארבע פעמים באליפות העולם בסנוקר, בשנים 2014, 2016, 2017 ו-2021 וסיים את עונת הסנוקר במקום הראשון בעולם במשך שבע עונות רצופות.
נחשב על ידי רבים ומוזכר באופן עקבי כאחד מעשרת שחקני הסנוקר הטובים בכל הזמנים.
סלבי זכה ב-25 תוארי דירוג, 7 תוארי דירוג מינוריים, וב-14 תארים ללא דירוג, בהם שלוש זכיות באליפות בריטניה ובשלוש זכיות בטורניר המאסטרס.
עד כה ביצע 947 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, וכן צלח שש פעמים רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות.
את הרצף המקסימלי החמישי שלו בקריירה ביצע סלבי בגמר אליפות העולם בסנוקר לשנת 2023, ונרשם לשחקן הראשון בהיסטוריה שהשלים רצף מקסימלי של 147 נקודות בגמר אליפות העולם בסנוקר.
הוא הרוויח מסנוקר בלבד מעל 9 מיליון פאונד.
בשנת 2006 זכה סלבי באליפות העולם בפול הכדור השמיני בגרסה הבריטית.
סלבי נולד בעיר לסטר שבאנגליה.
הוא הצטרף לסבב הסנוקר המקצועני העולמי בשנת 1999, בגיל 16. בשנת 2007 הגיע לראשונה לגמר אליפות העולם בסנוקר, אך הפסיד לג'ון היגינס בתוצאה 13–18.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2014, זכה סלבי בתואר בפעם הראשונה, לאחר שניצח במשחק הגמר את רוני או'סאליבן בתוצאה 14–18. בכך השלים סלבי זכייה ב"כתר המשולש".
בשנת 2015 זכה סלבי בשני תארים: בטורניר מאסטרס גרמניה, לאחר שניצח בגמר את שון מרפי בתוצאה 7–9, ובאליפות סין הפתוחה, לאחר שניצח בגמר את גארי וילסון האנגלי בתוצאה 2–10.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2016, זכה סלבי בתואר בפעם השנייה, לאחר שניצח במשחק הגמר את דינג ג'ונווי בתוצאה 14–18.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2017, זכה סלבי בתואר בפעם השלישית, לאחר שניצח במשחק הגמר את ג'ון היגינס בתוצאה 15–18.
בעונת 2016/2017, זכה סלבי בחמישה טורנירי דירוג, בהם אליפות העולם בסנוקר, והשווה את שיא מספר הזכיות של טורנירי דירוג לשחקן יחיד בעונה אחת בכל הזמנים, יחד עם סטיבן הנדרי, דינג ג'ונווי, ורוני או'סאליבן, אשר להם גם חמש זכיות של תוארי דירוג בעונה אחת.
בעונת 2019/2020 שבר ג'אד טראמפ את השיא כשזכה בשישה תוארי דירוג בעונה אחת.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2021, זכה סלבי בתואר בפעם הרביעית, לאחר שניצח במשחק הגמר את שון מרפי בתוצאה 15–18.
בשנת 2022 הוענק לסלבי תואר כבוד, חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
סלבי ידוע בסגנון המשחק השקול, השמרני, והלעיתים הגנתי שלו.
באמצעות תכונות משחק אלה הוא מתיש את יריביו, ועל דעת רבים נחשב לשחקן ההגנה הטוב בעולם.
לרוב, יבואו מהלכי התקפה מצידו רק לאחר שיוודא שבמקרה של החמצה אינו משאיר ליריביו הזדמנויות להשתלט על השולחן.
שליטתו המוחלטת בכדור הלבן מקנה לו יכולת להכניס את יריביו למלכודות סנוקר קשות וחכמות שגם במקרה היחלצות מהן, מיד אחר כך ייווצרו לו הזדמנויות נוחות להטבעת כדורים והכרעה מהירה של המשחקון.
כמו כן, ידוע סלבי בחוסן מנטלי ועקשנות הבאים לידי ביטוי במיוחד בטורנירים ארוכים וקשים, ושהופכים אותו לשחקן קשה מאוד להכנעה שמסוגל להפוך תוצאות על פיהן ולנצח בהתמודדויות בהן נקלע לפיגור גדול ולצאת ממצבים שנראו כבר אבודים כאשר ידו על העליונה.
סגנון משחקו ההגנתי והטקטי של סלבי זוכה לעיתים לביקורות מצד שחקנים בסבב המקצועני כשחלקם אף כינו את ההתמודדויות מולו כ"סיוט מתמשך" ו"עינוי".
עם זאת, ישנם רבים שמעריכים את סגנונו ורואים בו גאון טקטי שממנף את יתרונו המנטלי ואת סבלנותו כדי להכריע שחקנים כישרוניים בעלי גישת משחק התקפית יותר.
למרות סגנונו, ידוע סלבי כאחד השחקנים המובילים בבניית רצפים גבוהים, ונמצא במקום השישי בכל הזמנים ברשימת השחקנים שצברו את מספר הרצפים הרב ביותר של מאה נקודות ומעלה (אחרי או'סאליבן, היגינס, טראמפ, רוברטסון והנדרי).
כינויו של סלבי בענף הוא "The Jester from Leicester" (ליצן החצר מלסטר), זאת בשל חוש ההומור ואישיותו הפתוחה והמשעשעת בתוך ומחוץ לשולחן הסנוקר.
מארק כריס נולנד הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר של ארצות הברית.
נולנד סיים ב-1985 תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
סיים קורס טיס ושירת כמדריך טיסה בבסיס חיל האוויר ויליאמס באריזונה ובבסיס רנדולף בטקסס.
הוכשר כטייס F-15 איגל ושירת בטייסת הקרב 71 ובכנף 85 שהוצבה באיסלנד.
לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר שירת במטה כוחות האוויר של פיקוד אירופה בבסיס רמשטיין שבגרמניה.
ב-2001 מונה לעוזר קצין המבצעים של טייסת הקרב 94 וב-2002 לקצין המבצעים של טייסת הקרב 71.
בשנים 2003–2004 פיקד על טייסת תעופה בכנף הקרב הראשונה.
בשנים 2005–2007 שירת באגף המבצעים של המטות המשולבים.
ביולי 2007 מונה לסגן מפקד כנף הקרב 48 בבסיס חיל האוויר המלכותי לייקהית' באנגליה.
ביולי 2008 מונה למפקד כנף האימונים 71 בבסיס חיל האוויר ואנס שבאוקלהומה.
במאי 2010 מונה לראש מחלקת תכנון, דרישות וההערכה בפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר.
ביולי 2012 מונה לראש אגף אסטרטגיה, מדיניות ותכנון במטה פיקוד דרום של ארצות הברית וביולי 2013 מונה לראש מטה הפיקוד.
בדצמבר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-12 בפיקוד הקרב ולמפקד כוחות האוויר של פיקוד דרום.
באוקטובר 2016 מונה לראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר ושירת בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2018.
במהלך שירותו צבר למעלה מ-3,600 שעות טיסה על מטוסי T-6 טקסאן II, T-37 טוויט, T-38 טאלון, F-15 איגל ו-A-10 ת'נדרבולט II.
נולנד בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמבר-רידל בפלורידה.
הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה ומכללת המלחמה של חיל האוויר, ובוגר קורס הפסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי.
מארק רוס פלגרינו הוא שחקן אמריקאי.
התפרסם בזכות גילום דמותו של ג'ייקוב בסדרה "אבודים" ודמותו של לוציפר בסדרה "על טבעי".
פלגרינו נולד ב-9 באפריל 1965 בלוס אנג'לס, קליפורניה לאם ממוצא שוודי ולאב ממוצא איטלקי.
נישא ב-2008 לבמאית הקולנוע טרייסי עזיז והפך לאב חורג לבתה ולבנה.
+שנהסרטתפקידהערות2011Postמארק2013המשפטים של קייט מקולהבלש רוברט וולש
שנה סדרה תפקידהערות1992חשיפה לצפוןרולף האוזר1997נולדו לנדודוולטרסרט טלוויזיה 1997–2002 NYPD Blue פרן וטקינס
מארק סטנלי הוא שחקן אנגלי.
סטנלי החל לשחק בבית הספר היסודי הנסיך הנרי שבאוטלי.
ב-2010 סיים את לימודיו בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO גילם סטנלי את דמותו של גרן.
עוד הוא מוכר מהופעותיו בסרטי הקולנוע "Kajaki" ו"בוגד משלנו", ובסדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2013 How I Live Now גבר רודף 2014 מר טרנר Mr.
מארק מייקל פטריק פילי הידוע בכינויו מארק פילי, הוא זמר וכותב שירים אירי.
הוא אחד משני הסולנים של להקת הפופ וסטלייף.
עם וסטלייף הוציא פילי 13 אלבומים, יצאו לשנים עשר סיבובי הופעות ברחבי העולם, זכו בפרסים והפכו לאחת מלהקות הבנים המצליחות ביותר בכל הזמנים.
הוא גם המבצע הלהט"ב האירי שדורג הכי הרבה פעמים במצעד הסינגלים הבריטי.
פילי נולד בסלייגו, מחוז סלייגו, אירלנד.
הוריו הם מארי (להון ורדון) ואוליבר פילי, הוא הצעיר מבין שלושה אחים.
הזמרת האהובה עליו מאז ומתמיד הייתה מריה קארי, איתה שיתפו וסטלייף ופילי פעולה בשיר (Against All Odds (Take a Look at Me Now.
בשנות העשרה שלו נהג לשחק טניס וכדורגל.
לפני וסטלייף, פילי, יחד עם איגן ופיילן, היו יחד בלהקה חובבנית בשם "Six as One", ובהמשך שונה שמה ל-IOYOU.
מאוחר יותר, ב-1998, נוצר קשר בין הלהקה לבין לואיס וולש, האמרגן של בויזון, אשר הביא עמו שני זמרים נוספים, ניקי ביירן ובריאן מקפדן, וביחד יצר את הלהקה בת חמשת החברים.
בתחילה נקראה "Westside", לאחר זמן מה, שונה שם הלהקה לוסטלייף.
פילי, יחד עם פיילן, הפכו לסולנים הראשיים של הלהקה.
אלבומם הראשון יצא בנובמבר 1999.
בנוסף ליצירות המוזיקה כחלק מוסטלייף, פעל פילי בקידום קריירת הסולו שלו, מה שקודם במיוחד לאחר פירוקה של הלהקה ב-2012. בפברואר 2015 הוציא לאור בשידור תוכנית רדיו את סינגל הבכורה שלו "Love Is a Drug" ששודר ב-RTÉ 2fm באירלנד.
את אלבום הבכורה שלו הוציא פילי לאור ב-16 באוקטובר 2015, האלבום נקרא "Fire".
ב-1 בדצמבר 2017 הוציא לאור את אלבומו השני, "Christmas".
ב-3 באוקטובר 2018 הודיעה וסטלייף על איחודה כלהקה בת ארבעה חברים (ללא בריאן מקפדן).
בשנת 2019 הוציאה הלהקה לאור ארבעה סינגלים, הסינגלים נכתבו על ידי אד שירן.
הלהקה יצאה לסבב הופעות מוצלח להפליא בשם "The 20 Tour", לכבוד יום השנה ה-20 ליציאתו של הסינגל הראשון של הלהקה ב-1999. ב-15 בנובמבר יצא לאור האלבום ה-13 שלהם, Spectrum.
באוגוסט 2005 במהלך ראיון בצהובון הבריטי "הסאן" חשף פילי שהוא הומוסקסואל, עוד סיפר, שהבין זאת כבר בגיל 14,15 ושמשפחתו וחבריו הקרובים, כמו גם חבריו ללהקה, ידעו על כך.
כחבר ההומו בוסטלייף, פילי שמר על נטיותיו המיניות בפרטיות.
בניגוד לחבריו ללהקה, פילי לא הרחיב לגבי חייו האישיים בראיונות בראיון נוסף ל"סידני מורנינג הראלד" אמר, שלמרות העובדה שרוב המעריצים של וסטלייף הם נשים, הוא לא נתקל בתגובות שליליות לאחר חשיפתו.
במהלך הראיון בסאן, חשף פילי כי הוא נמצא בקשר זוגי עם צלם האופנה הבריטי, קווין מקדייד.
הזוג היה יחד מאז ינואר 2005 לאחר שנפגשו בקונצרט באירלנד.
פילי אמר כי אף על פי שלא התכוון להתחתן מיד, הוא שמח לדעת שהוא יכול להקים איחוד אזרחי בבריטניה עם החקיקה האחרונה של חוק האיחוד האזרחי שנחקק מעט קודם לכן, ב-2014. בדצמבר 2007 הופיעו פילי ובן זוגו על שער המגזין הגאה Attitude.
הזוג התארס בפברואר 2010. ב-31 בדצמבר 2011 הודיע פילי באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי הוא וקווין כבר אינם יחד.
פילי נבחר בשנת 2011 לאחד מחמישים ההומואים המשפיעים ביותר.
פילי אוהד את קבוצת הכדורגל האירית סלייגו רוברס.
ב-22 בפברואר 2019, הכריז על אירוסיו באמצעות חשבון האינסטגרם שלו, עת שהה באיים המלדיביים.
ב-3 באוקטובר, הודיעו מארק פילי, וארוסו, קיילין אוניל, על הולדת בתם באמצעות הליך פונדקאות.
מארק סולר חימנס (בספרדית: Marc Soler Gimènez; נולד ב-22 בנובמבר 1993) הוא רוכב אופני כביש ספרדי-קטלוני בקבוצת יו.
נולד בוילאנובה אי לה ז'לטרו (Vilanova i la Geltru) שבקטלוניה.
ב-2015 הפך סולר למקצוען עם הצטרפותו למוביסטאר.
באותה עונה התחרה בטור דה ל'אווניר תחת נבחרת ספרד, המרוץ הנחשב ביותר לרוכבים עד גיל 23, וניצח את המרוץ, מה שהעלה ממנו את הציפיות לעתיד.
ב-2016 ניצח סולר את הקטע הרביעי במרוץ "רוט דו סוד", כשהוא מקדים בארבע שניות את בן קבוצתו נאירו קינטנה ויו קארת'י במקום השלישי.
בסופו של דבר סולר סיים שני את המרוץ, 36 שניות אחרי קינטנה, וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ.
ב-2017 התחרה לראשונה בפריז - ניס, בקטע השמיני והאחרון סיים במקום השלישי, 5 שניות מדויד דה לה קרוז המנצח ואלברטו קונטדור, וסיים במקום ה-24 כללי את המרוץ, 36:23 דקות מהמנצח סרחיו הנאו.
סולר התבלט גם בוולטה אה קטלוניה, בקטע החמישי שהסתיים בעלייה ל"לה פורט" סיים סולר רביעי, 25 שניות מבן קבוצתו אלחנדרו ולוורדה.
את המרוץ כולו סיים במקום השלישי, 1:16 דקות מוולוורדה המנצח, וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר.
לאחר מכן סיים חמישי בגראן פרמיו מיגל אינדוראין ובלט גם בטור דה סוויס, כששימש כמוביל קבוצתו וסיים בפער של 4:14 דקות מסימון שפילאק המנצח.
באליפות ספרד סיים סולר במקום הרביעי במרוץ הכביש ובמקום ה-11 במקצה נגד השעון.
לאחר מכן ערך הופעת בכורה בגרנד טור כשנבחר לוואלטה אספנייה, בקטע החמישי במרוץ הייתה חלק מקבוצת בריחה גדולה ששרדה עד הסיום, אך סיים במקום השלישי, 52 שניות מאלכסיי לוצנקו המנצח.
גם בקטע ה-10 היה חלק מקבוצת הבריחה, וסיים במקום השישי, 56 שניות ממטאו טרנטין, כשבן קבוצתו, חוסה חואקין רוחאס, מסיים שני.
בסופו של דבר סיים סולר את הוואלטה במקום ה-48.
ב-2018 סיים שלישי בוואלטה אה אנדלוסיה, 27 שניות מטים ולנס המנצח.
לאחר מכן התחרה בפריז - ניס, בקטע נגד השעון במרוץ, שהיה הקטע הרביעי, סיים סולר במקום השני, 11 שניות מווט פולס המנצח.
לפני הקטע השמיני והאחרון, ניצב סולר במקום השישי הכללי, 37 שניות מסיימון ייטס המוביל.
בקטע השמיני עצמו, התקיף סולר ביחד עם דויד דה לה קרוז ועומאר פראיילה יותר מ-34 קילומטרים לסיום המרוץ, השלושה שמרו על ההובלה שלהם עד הסיום ובספרינט גבר דה לה קרוז על פראיילה וניצח את השלב, כשסולר חוצה את קו הסיום 3 שניות אחריהם.
דבוקת הדירוג הכללי, שכוללת את ייטס, חצתה את קו הסיום כ-38 שניות אחרי דה לה קרוז ופראיילה, ובזכות שניות הבונוס שסולר השיג עקב העובדה שסיים שלישי את הקטע, הוא עבר להוביל את המרוץ וניצח אותו, 4 שניות מייטס ו-14 שניות מגורקה איסאגירה.
לאחר מכן התחרה בוולטה אה קטלוניה וסיים שני בקטע השביעי והאחרון, 13 שניות מסיימון ייטס המנצח.
את המרוץ כולו סיים סולר במקום החמישי, 1:10 דקות מבן קבוצתו אלחנדרו ולוורדה שניצח את המרוץ.
לאחר מכן סיים שישי בגראן פרמיו מיגל אינדוראין ובמרוץ הקטעים "וואלטה ארגון".
לאחר מכן ערך הופעת בכורה בטור דה פראנס ושימש כפועל של ולוורדה, מיקל לנדה ונאירו קינטנה.
התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 9 בקטע ה-16 ובקטע ה-20 שהיה נגד השעון.
הוא סיים את הטור במקום ה-62, כשלנדה מסיים שביעי, קינטנה עשירי וולוורדה במקום ה-14.
גם ב-2019 התחרה בטור דה פראנס ושימש כפועל של אותם שלושת הרוכבים, הוא סיים את הטור במקום ה-37 כשהתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שביעי בקטע ה-9, 21 שניות מדריל אימפי המנצח.
בסופו של דבר הוא סייע ללנדה לסיים שישי את המרוץ, קינטנה שמיני וולוורדה תשיעי.
גם בקטע ה-10, קטע נגד השעון האישי היחיד במרוץ, התבלט סולר וסיים במקום השמיני, 1:22 מפרימוז' רוגליץ' המנצח.
בקטע ה-13 סיים סולר במקום התשיעי, 1:01 דקות מפוגאצ'אר המנצח, גם בקטע ה-14 התבלט סולר וסיים שישי, בקטע שהסתיים בספרינט ובניצחונו של סם בנט.
בסופו של דבר הצליח סולר לראשונה להיכנס לעשירייה הראשונה בגרנד טור, כאשר סיים תשיעי, אך בפער גדול של 22:27 דקות מרוגליץ' שניצח את המרוץ, כשהוא מסייע לוולוורדה לסיים שני ולקינטנה רביעי.
בתחילת עונת 2020 ניצח את המרוץ החד יומי "Pollença - Andratx" וסיים שמיני בוואלטה אה אנדלוסיה, 3:21 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח.
בהמשך העונה התחרה בפעם השלישית בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שמיני בקטע ה-13 והוא סיים במקום ה-21 את המרוץ, כשהוא מסייע לאנריק מאס לסיים אותו במקום החמישי וקבוצתו ניצחה את דירוג הקבוצות.
לאחר מכן הוא המשיך להשתתפות שלישית גם בוואלטה, בקטע ה-2 סולר התקיף בירידה, 14.5 קילומטרים לסיום, ולקח את הניצחון הראשון שלו בקטע בגרנד טור, מקדים את הפלוטון שהובל בידי פרימוש רוגליץ' ודן מרטין ב-14 שניות.
בשאר הוואלטה סולר שימש כמו בטור, כפועל של מאס ואלחנדרו ולוורדה, אך זכה לקבל הזדמנויות לרכוב עבור עצמו בקבוצות הבריחה השונות, כמו בקטע 11, שהיה חלק מקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, אך נכנע לדויד גאודו הצרפתי בספרינט הסיום בין שניהם בעלייה.
גם בקטע ה-14 היה חלק מקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום אך סיים חמישי את הקטע, 11 שניות אחרי טים ולנס המנצח.
סולר סיים במקום ה-18 את הוואלטה, כשהוא מסייע למאס לסיים במקום החמישי ולוולרדה לסיים במקום האחד עשר, כשמוביסטאר פעם נוספת מנצחים את דירוג הקבוצות.
מארק-פול הארי גוסלאר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
הוא ידוע בתפקידיו בטלוויזיה כזאק מוריס בקומדיית המצבים "הצלצול הגואל", הבלש ג'ון קלארק ג'וניור בסדרת המשטרה "NYPD Blue" ופיטר באש בסדרה הדרמה-קומית "פרנקלין ובאש".
גוסלאר נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
בנם של פאולה (ואן דן ברינק), עקרת בית ודיילת לשעבר בחברת KLM, והנס גוסלאר, מפקח על מפעל חברת Anheuser-Busch.
סבו וסבתו היהודים של אביו נרצחו במחנה ההשמדה סוביבור בשואה.
אמו היא ילידת באלי, אינדונזיה.
בהמשך נפרדו הוריו של גוסלאר.
אמו של גוסלאר הייתה המנהלת האישית שלו.
הוא התחיל לדגמן בגיל חמש, וכילד הופיע בפרסומות בין היתר לפרסומת לעוגיות אוראו.
מאוחר יותר זכה בתפקידים אורחים בסדרות טלוויזיה.
את שנות התבגרותו בילה בעמק סנטה קלריטה שבדרום קליפורניה, שם למד בתיכון הארט.
בגיל 14, בשנת 1988 ביצע הופעת אורח בסדרת הסיטקום של רשת CBS "סמוך על צ'ארלס".
גוסלאר זכה לפרסומו בסדרה הקומית המצליחה בטלוויזיה הצלצול הגואל, בה גילם את זק מוריס, ושודרה ברשת NBC בין השנים 1989 עד 1993. דמותו בסדרה עובדה לספין אוף, "הצילצול הגואל: שנות הקולג'".