tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנסבדר (מפרסית: منصبداری) הייתה דרגה ממשלתית שניתנה בתקופת האימפריה המוגולית לאריסטוקרטיית הלוחמים כחלק מהשיטה האדמיניסטרטיבית באימפריה.
הדרגה שהייתה אישית ולא הועברה בירושה, כללה אחריות למספר חיילי רגלים או פרשים הכפופים למנסבדר והיה עליו להעמידם לרשות הקיסר בכל עת שנדרש לכך, הדרגה מנסבדר כללה הקצאת מנסב - נחלה שגודלה מספיק לתחזק את כוח האדם, הסוסים והציוד הנדרשים בכמות שהוגדרה.
השיטה, שמקורה בפרס, אומצה על ידי באבור, הפכה לנפוצה בימי הומאיון ומוסדה על ידי הקיסר המוגולי אכבר.
בתקופת אכבר נקבעו 33 דרגות מנסבדר, החל באלו שקיבלו שטח אדמה המספיק לכלכלת 10 חיילי רגלים וכלה באלו (ממשפחת המלוכה או מקורביה) שקיבלו שטח שיספיק לכלכל 10,000 חיילי רגלים ופרשים (ובמקרים נדירים אף נחלות גדולות יותר).
גם פקידים בכירים בממשל קיבלו דרגות מנסבדר והיו צריכים להעמיד חיילים לרשות הקיסר, אם כי לא היו חייבים לעמוד בראש הכוח בעת מלחמה.
להבדיל מהנהוג בשיטה הפיאודלית, הלוחמים לא היו חייבים להיות בני הנחלה שבשליטת המנסבדר והמנבסדר גייס אותם בכל מקום שרצה או שקיבל משר-הצבא מכסת חיילים ואותם צייד ותחזק.
על מנת לאפשר למנסבדר להחזיק את החיילים והסוסים, קיבל המנסבדר מהקיסר ג'אגירים (כפרים ששילמו מס) שלא עברו בירושה.
המנסבדר היה גובה מיסים מהכפרים שבשטח המנסב (לרוב על ידי אחוזים מהיבול) חלק מהכסף שנגבה שימש אותו ובו היה מחזיק את צבאו ואת חצרו הוא וחלק הועבר לחצרו של אכבר.
מנסבדר שפיקד על פחות מ-1,000 לוחמים נקרא אמיר; מנסבדר שפיקד על 1,000 לוחמים או יותר נקרא "אמיר-י כביר" (אמיר גדול); וכאלו שפיקדו על 5,000 לוחמים ויותר כונו "אמיר אל-אומראא'" (אמיר האמירים).
מאחר שעלות אחזקת פרש וסוסו גבוהה בהרבה מעלות אחזקת חייל, המנסבדרים ומעמדם הובחנו גם על פי היחס שבין מספר הפרשים ומספר חיילי רגלים שתחת פיקודם.
קידום, השעיית או פיטורי מנסבדר היו מסורים בלעדית בידי הקיסר, לרוב תיגמל הקיסר נאמנות והצטיינות בהגדלת המנסב.
השיטה לא כללה הורשת התארים והאדמות אם כי הרכוש הצבור בידי המנסבדר היה עובר בירושה.
במקרה של נפילת האב בשדה הקרב או פטירתו הייתה המשפחה מנושלת מיידית מנכסיה ואלו היו מועברים למנסבדר חדש שמונה על ידי הקיסר.
בסיס השיטה קבע כי כל בן של מנסבדר היה צריך להתחיל מחדש ולנסות לקבל מהקיסר הקצאת מנסב, אם כי היו שושלות של מנסבדרים נאמנים, שבהן כל דור חדש של בני המנסבדר המתאימים, שהוכיחו את נאמנותם וחשיבותם, קיבלו הקצאת אדמות מנסב ומונו כמנסבדר.
מנן אספאו הייתה בת הזוג הקיסרית של האימפריה האתיופית, ואשת הקיסר היילה סלאסי.
מנן הייתה בת לאחת המשפחות המיוחסות באימפריה האתיופית.
מאבותיה היו בנים לשושלת הסלומונית.
אימה של מנן ,שחין מיכאל הייתה אחותו של הקיסר ייאסו החמישי.
מנן נישאה לראס טפארי, לימים הקיסר היילה סלאסי, בשנת 1911, מתוך מטרה לחזק את קשריו של דודה הקיסר עם ראס טאפרי.
לקיסר ולקיסרית מנן נולדו שישה ילדים.
קודם לנישואיה עם הקיסר, הייתה מנן נשואה לשני אצילים אתיופיים אחרים, מהם היו לה גם ילדים.
דבר נישואיה הקודמים וכן ילדיה מנישואיה אלו, לא צוינו בהיסטוריוגרפיה האתיופית הרשמית, לאחר הכתרת בעלה לקיסר.
עיקר פעולותיה של מנן כקיסרית אתיופיה התמקדו בקידום מעמד האישה במדינה.
מנן יסדה את בית הספר לבנות הראשון באתיופיה, ואף הייתה הפטרונית של הצלב האדום האתיופי וכן גם של ארגון "האגודה של ירושלים" אשר ארגן מסעות צליינות לארץ הקודש, מנון הייתה בעלת אמונה דתית עמוקה ופעלה לשפץ כנסיית באתיופיה ובארץ הקדש.
בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1933 ביקרה הקיסרית מנן אספאו בארץ ישראל בלווית אחת מבנותיה ושר החוץ של אתיופיה.
היא נתקבלה על ידי ראשי הממשל המנדטורי.
פאיז ביי אל-אידריסי, ערבי מצאצאי משפחת המלוכה הלובית ששימש כקצין בכיר במשטרת המנדט, נתמנה למלווה שלה ולאחראי על ביטחונה.
ביום 8 באוקטובר הגיעה הקיסרית לתל אביב.
משמר כבוד של קצינים ושוטרים בריטים קידם אותה בכניסתה למלון פלטין בו התאכסנה.
ראש העיר מאיר דיזנגוף קיבל את פניה והגיש לה זר פרחים.
המלון קושט בדגלי בריטניה ואתיופיה.
הקיסרית ביקרה בעיר ובערב נערכה לכבודה סעודה חגיגית מטעם העירייה ולאחריה בהצגת האופרה ריגולטו באופרה הארצישראלית.
ב-26 בספטמבר הגיעה הקיסרית ברכבת לירושלים, בקרון מיוחד מקושט בשטיחים, דגלים, ופרחים.
היא נתקבלה בהגיעה לעיר על ידי ממלאי מקומם של הנציב העליון ושל המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, פקידים בכירים בממשל המנדטורי, קונסולים זרים וראשי הדתות.
נציגי היישוב היהודי היו יצחק בן-צבי מטעם הוועד הלאומי, נציגי הסוכנות היהודית וברבנות.
תחנת הרכבת הייתה מקושטת בדגלים, בהגיע הרכבת נכנסו לקרונה ממלא מקום הנציב העליון והציג בפניה את בכירי הממשל, וקונסול אתיופיה הציג בפניה את נציגי הדתות.
ברדתה מן הרכבת נתקבלה על ידי משמר כבוד צבאי שדיגל את נשקו.
מכונית מיוחדת הובילה אות לארמון הנציב ב-28 בספטמבר נערכה לכבודה סעודה חגיגית בארמון הנציב בה השתתפו בכירי הממשל ומפקד משטרת המנדט אלן סונדרס.
כן השתתפו באירוע כוהני הדת של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, הבישוף הקופטי, ראש עיריית ירושלים ראע'ב נשאשיבי והקונסולים של פולין, גרמניה ואיטליה.
ב-23 באוקטובר עזבה הקיסרית את הארץ בלווית פמלייתה בדרכה לשוב לאתיופיה דרך פורט סעיד.
במהלך הכיבוש האיטלקי של אתיופיה בשנים 1936-1941 יצאה מנן בלווית בעלה הקיסר לגלות.
אחת מהתחנות הראשונות בהן שהו בני-הזוג הקיסרי הייתה העיר ירושלים.
לאחר כיבושה מחדש של אתיופיה בשנת 1941 ותבוסת האיטלקים חזר הזוג הקיסרי לשלוט במדינה.
הקיסרית מנן מילאה תפקידים טקסיים רבים במהלך התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
עיקר עבודתה התרכזה בהקמת מוסדות חינוך ורווחה לתושבי המדינה.
מנן נחשבה לאחת היועצות הנאמנות לבעלה הקיסר.
את עצותיה ומחשבותיה היא חלקה עמו שלא בפומבי וזאת מחשש לביקורת ציבורית, ביקורת אשר הייתה מנת חלקה של קיסרית אתיופיה הקודמת, טיאטו בטול, אשת הקיסר מנליק השני, אשר העזה להתערב בפומבי בענייני המדינה.
בשנת 1960, בעת שהקיסר היילה סלאסי ערך ביקור ממלכתי בברזיל, התבצעה באדיס אבבה הפיכה כנגדו.
הקיסרית מנן שנותרה באתיופיה הושמה במעצר בית בימים הספורים עד שהמרד דוכא והקיסר חזר למדינה.
השמועות, כאילו יורש העצר, הנסיך אספא ווסן, היה מיוזמי המרד נגד אביו הקיסר, גרמו לקיסרית מנן צער ויגון רב.
הקיסרית מנן מתה בשנת 1962 לאחר מחלה קצרה.
היא נקברה בקתדרלת השילוש הקדוש (אדיס אבבה).
מנסור (בפרסית: منصور, נולד ב-28 ביולי 1971) הוא אמן מוזיקה פרסית מודרני מדור חדש של זמרים, של הקהילה האיראנית הגולה, המבוססת בדרום קליפורניה.
כיום מנסור מדורג כאחד הזמרים הגדולים של המוזיקה האיראנית, עם קהל מעריצים באפגניסטן, עיראק, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן ורוסיה.
למרות ההגבלות של ממשלת איראן על מוזיקת פופ, הוא בכל זאת הצליח להעפיל על זמרים אחרים באיראן והצליח להגיע להכרה רחבה בכל רחבי המדינה בקרב גברים ונשים כאחד.
השירים שלו מודרניים ומושמעים באירועים וטקסים שונים, כגון משחקי כדורגל, חתונות פרטית ועוד, וזאת בעיקר בזכות האופי התוסס של המוזיקה שלו.
מנסוס (לטינית: Mansus ברבים מנסי לטינית: mansī) היה הכינוי בימי הביניים לחלקת אדמה שהיא חלק מנחלת אדון (וילה) ומעובדת על ידי אדם שקיבל אותה לחזקתו.
מקור המילה הוא בית, ובראשית המאה ה-7 נועד לתאר את ביתו של העבד או העובד שגר באחוזתו של אריסטוקרט.
במהלך המאה ובמאות שאחריה, עם התפתחות המנוריאליזם התייחס המושג לחלקת אדמה שצמודה לבית ושאותה עיבד אותו אדם (בין אם היה עבד, שזכה לכינוי servus casatus (ברבים: servi casati), כלומר עבד בעל בקתה, ובין אם היה צמית (קולונאט)).
בתמורה לזיקת ההנאה מהחלקה ומהזכות לעבד את החלקה, היה חייב המחזיק בה לשלם לאדון תשלום קבוע כלשהו וחלק מהיבול, והיה חייב במספר ימי עבודה באדמותיו של האדון (terra indominicata).
במקרים רבים, היקף ותנאי העבודה בחלקות המנסוס השתנו בהתאם לאזור ולתקופה, והיו תלויים במידת השפעתו ועושרו של האדון.
החלקות כללו לרוב קרקע חקלאית, מרעה וגינות קטנות שסיפקו את צורכי המחזיקים בהן.
המנסוס היה חלק בלתי נפרד מהמערכת הפיאודלית, שסיפקה מבנה חברתי וכלכלי שאפשר לאצילים לשלוט ולעובדים להתקיים, תוך כדי שמירה על יציבות וסדר חברתי לאורך ימי הביניים.
מננג (בנאורית: Meneng) הוא מחוז בדרום מדינת האי נאורו.
מספר תושבי המחוז הוא 1380 תושבים נכון לשנת 2011 ושטחו הוא 3.1 קמ"ר.
במחוז פועל אחד משני מלונות התיירות שבמדינה.
כמו כן שכן במחוז המעון הרשמי של נשיא נאורו, שנשרף ב-2001 על ידי המון זועם.
במחוז נמצאים גם אצטדיון ומתקן מעצר למהגרים לאוסטרליה.
מוסא הראשון ששם כינויו מונסא/מונסה מוסא (1280 לערך - 1337 לערך) היה מלך אימפריית מאלי ("מנסא" בשפת המאלינקה) משנת 1312 לערך ועד מותו.
הוא שלט על אימפריה עצומה במערב אפריקה, ונודע בעיקר בזכות עושר הזהב האגדי שלו (כך לפי מקורות ערביים ומערביים מימי הביניים), השליטה שלו על דרך הסחר חוצה סהרה, ודבקותו בדת האסלאם שהתבטאה במסע עלייה לרגל למכה (חג') ובבניית מסגדים.
במשך מאות שנים, מוסא הראשון נחשב לאדם העשיר ביותר בהיסטוריה.
אומדן השיא של עושרו נאמד בכ-500 מיליארד דולר של היום (2022), אילון מאסק הגיע אף הוא למספר דומה.
במבנה השבטי של אנשי המאלינקה, "מנסא" הוא שליט אזורי של פדרציית כפרים או שבטים שנקראת "קפוא".
כלומר הוא שליט אזורי, ומתחתיו יש שליטים מקומיים/משפחתיים.
במאה ה-11 וה-12 התגלו מרבצי זהב חדשים באזור נהר הניז'ר, והנסיכויות באזורי הזהב החדשים שנתגלו, השתלבו במסחר הזהב.
אחת מהנסיכויות של אנשי המאלינקה של נהר הניז'ר העליון, התחזקה וגברה על שכנותיה על ידי מייסד השושלת, סונדיאטה (או מארידיאטה), באמצעות בריתות והשתלטויות.
שליטי "מנסא" של כל אזורי ה"קפוא" של אנשי המאלינקה הכירו בו בתור המנהיג העליון במהלך המלחמות שלהם נגד ממלכת סוסו (Sosso) ששלטה באזור.
כתוצאה מכך, הם איבדו את תוארי ה"מנסא" שלהם, והוא הפך להיות ה"מנסא" היחיד.
לאחר מכן ממלכת מאלי המתהווה כבשה את אזור הסאהל, והתפשטה צפונה והשתלטה על ממלכת גאנה המתפוררת.
כך, בראשית המאה ה-13, החלה ההגמוניה של ממלכת מאלי.
מאלי הקדומה חופפת בערך את מאלי של ימינו.
ההיסטוריון הערבי בן המאה ה-14 - אבן ח'לדון - ערך כרוניקה על שושלת מלכי מאלי, שהמפורסם בין מלכיה היה מנסא מוסא.
הכרוניקה מכילה אילן יוחסין של מלכי מאלי, ומבוססת על עדויות שמיעה ממצרים ומרוקו.
אבן ח'לדון מציין שאין לו שום מידע על מה קדם לכך (כנראה בגלל חוסר החשיבות של העניין לתקופה שבה הוא רשם את אילן היוחסין).
בכרוניקה, מייסד שושלת קייטה של מלכי מאלי היה סונדיאטה.
מוסא היה בנו או נכדו של אבו בכר, אחיו של סונדיאטה.
עד לזמנו של מוסא, השושלת עברה בין הגברים של האגף המשפחתי של צאצאי סונדיאטה, ואילו מוסא היה הראשון באגף המשפחתי של אבו בכר שהתמנה למלך.
בהיעדרו, בזמן העלייה לרגל, הוא מינה את בנו מוחמד (מנסא מע'א) למלוך במקומו.
לבסוף, לאחר מותו (מוסא מת בשנת 1332 או 1337, לפי מקורות שונים) הוא ירש אותו, וזאת למרות הקדימות למלוכה של אחיו סולימאן.
באזור גאנה ומאלי הירושה התנהלה לפי אילן היוחסין מצד האב, אולם במאלי של המאה ה-13 וה-14 היו מאבקים תמידיים בין אח המלך לבן המלך על הכתר.
כך היה בין האגפים של המייסד של שושלת קאיטה, סונדיאטה, ואחיו אבו בכר, וכן בין יורשי מנסא מוסא לבין אחיו מנסא סולימאן.
מוסא היה הראשון מצאצאי אבו בכר שעלה לשלטון לאחר ארבעה דורות של צאצאי סונדיאטה, כאשר הם לא היו חזקים מספיק להחזיק בשלטון.
כעבור ארבעה דורות של צאצאי אבו בכר, ניצלו צאצאי סונדיאטה תקופה של חולשה, והחזירו את השלטון לידיהם.
בממלכת מאלי, אף על פי שהיו תקופות בהן שלטו אנשי החצר או טוענים לכתר, השלטון תמיד חזר לשושלת קייטה.
עץ המשפחה שערך אבן ח'לדון
מדבר סהרה הוא גורם מבודד אבל גם גורם מקשר דרך מסחר.
אפריקה שמעל לסהרה היא אפריקה הלבנה, ואפריקה שמתחת לסהרה היא אפריקה השחורה.
אזור הסהרה לא תמיד היה מדבר, והוא התייבש בהדרגה ונעלמו ממנו רוב החיות ובני-האדם התרכזו רק בנאות המדבר.
רק אחרי תחילת הספירה הנוצרית הופיע לראשונה הגמל בסהרה, והפך להיות החיה הכי חשובה בגלל תפקידו המכריע בשיירות המסחר.
שבטי הברברים ניהלו את המסחר בסהרה, שהיה בעיקר מלח לדרום, זהב ועבדים לצפון.
לפיכך, עם פיתוח אמצעי ודרכי התחבורה בסהרה, הוא הפך לגשר דרכו התפשט האסלאם והמסחר.
הזהב האפריקני הזין את הכלכלה המשגשגת של העולם המוסלמי בימי הביניים, ותרם לעליונותו על אירופה הנוצרית, שבה מערכת המטבע התמוטטה לאחר התמוטטות האימפריה הרומית והיא חזרה לסחר חליפין.
זאת הייתה תקופה שבה הזהב באירופה היה נדיר ביחס לאוכלוסייה, והביקוש לזהב האפריקני היה גבוה.
זהב היה המרכיב העיקרי בסחר חוצה סהרה.
אולם המידע על מכרות הזהב במקורות הערביים הוא מועט מאוד ולא אמין.
אצל המקורות הערביים הזהב מתואר כאילו הוא גדל כמו צמח.
מנסא מוסא תיאר בביקורו במצרים שני סוגי צמחים ששורשיהם הם זהב טהור.
גם במקורות האירופים (צרפתים, פורטוגזים ואחרים) מקורות הזהב הם נסתרים ועלומים לאנשי המערב.
סוחרי הזהב האירופאים לעולם לא פגשו את יצרני הזהב האפריקאים.
מלכי מאלי העדיפו לשלוט על תפוקת הזהב באופן עקיף על ידי הטלת מס ולא באופן ישיר שהביא לירידה בתפוקה.
שליטה עקיפה הספיקה להם כדי לאגור כמויות עצומות של זהב.
במהלך ההתפשטות של אימפריית מאלי, ובתוך כך, גם בתקופתו של מוסא, הוא הרחיב את השפעתו עד לערי המדינה שעל גדת נהר הניז'ר: טימבוקטו, גאו וג'נה.
היווצרות ממלכת מאלי במאה ה-13 הביאה שטח נרחב תחת אותה מערכת של משפט ומסחר.
גבולות האימפריה השתרעו מהחוף האטלנטי במערב ועד גאו במזרח, ממכרות המלח של טאג'זה בצפון ועד מכרות הזהב של ונגר בדרום.
מוסא החזיק צבא ענק ששמר על דרכי המסחר.
דרכי המסחר היו בטוחות, ולכן המסחר שגשג ופרח.
מלכי מאלי, וביניהם מוסא, הענישו קשות מי שנחשד בגנבה, גם אם היה פקיד של המדינה.
בתקופת ממלכת מאלי, במאה ה-14, העיר טימבוקטו התפתחה על גדת נהר הניז'ר, היכן שהוא נפגש עם אזור הסהרה.
העיר הפכה להיות מרכז מסחרי ודתי חשוב מאוד.
אבן בטוטה ציין כי אנשי נהר הוולטה לבשו בגדים מצריים, וסוחרים מצריים פקדו את האזור לעיתים תכופות.
במאה ה-14 הכלכלה במאלי הייתה מפותחת והגיעה למצרים במזרח, מרוקו במערב, ואירופה בצפון.
ישנו תיאור אצל אחד המקורות הערביים בשם אל-בכרי של אסלום גאנה בשנת 1076, ותיאור נוסף של גאנה כשהיא כבר מוסלמית משנת 1154. מתיאוריו של אל-בכרי הנזכר-לעיל עולה כי במאה ה-12 פעלה תנועה מוסלמית מיליטנטית באזור בשם אל-מוראביטון שמייחסים לה את אסלום גאנה והאזור.
כמו בהרבה מקומות אחרים, הסוחרים, ובמקרה זה סוחרי הזהב האפריקנים היו המתאסלמים הראשונים.
האסלאם היה אמצעי הקשר עם העולם החיצון שמעבר לסהרה.
לפחות ארבעה משליטיה של ממלכת מאלי עלו לרגל למכה במאות ה-13 וה-14 וביקרו גם בקהיר.
מכתביהם של ההיסטוריונים הערבים ובני-התקופה שכתבו בערבית עולה כי בהשוואה לסונדיאטה, מייסד האימפריה, שהפך נסיכות קטנה לאימפריה, מוסא נתן לה מראה מוסלמי והפך אותה למפורסמת וידועה.
ממלכת מאלי הייתה קשורה מאוד לאסלאם הצפון-אפריקני בעיקר בזכות קשרי המסחר.
האסלאם גם עזר ללכד ולגבש את האוכלוסייה הרב-אתנית של אימפריית מאלי שנוצרה במשך הזמן.
המלכים של מאלי שינו את זהותם מאפריקנית-מסורתית לזהות אסלאמית יותר.
ולכן אפשר לקבוע בזהירות, כי מאלי בתקופתו של מוסא ראתה את עצמה בתור אימפריה מוסלמית.
מנסא מוסא נחשב במקורות למלך שפעל באדיקות דתית וצדק.בתקופת מנסא מוסא ואחיו סולימאן מוסא, האסלאם במאלי היה חזק מאי-פעם.
ולכן יש אזכורים רבים שלהם במקורות הערביים.
במהלך המאה ה-14, כאשר האימפריה של מאלי הייתה בשיאה, מלכי מאלי כמו מוסא ואחרים ראו את עצמם כמוסלמים וכך גם התייחסו אליהם נתיניהם, זרים ומוסלמים ממקומות אחרים.
אולם בחינה מדוקדקת מראה שמסורות טרום-אסלאמיות שרדו.
יש תיאורים איך מוסא שילב מנהגים מסורתיים לתוך הממלכה המוסלמית שלו.
התוצאה היא שתי מערכות דתיות שחיו זו לצד זו.
האסלאם שלט בעיקר בעיר, במעמד הסוחרים, ומעמד המלוכה.
האזור הכפרי נותר עם הדת המסורתית.
המלכים שמרו על דרך האמצע בין ההמון הפגאני והמיעוט המוסלמי.
הם התנהגו כמוסלמים במצבים מסוימים, ובאחרים כפגאנים.
הם נתנו חסות למלומדים מוסלמים, ומאידך פנו בעת הצורך לכוהנים ומקדשים מסורתיים.
בעת ביקורו של מוסא בקהיר, העיר לו אחד מפקידי החצר, ששפחות מין אסורות באסלאם גם למלכים.
תחום הנישואים ויחסי המין מחוץ למשפחה היה הרבה יותר חופשי במאלי מאשר באסלאם הרשמי.
לפיכך אפשר לראות כי ההשפעה המוסלמית על מוסא לא הכחידה את הדת המסורתית שלו.
דת האסלאם הייתה מבחינתו יותר מאשר מצוותיה, היא הייתה כרטיס הכניסה לעולם התרבותי של מזרח הים התיכון.
המלכים של אימפריית מאלי היו לא רק מנהיגים פוליטיים ודתיים.
אלא הם גם קיבלו יחס של קדושים (דבר שאסור באסלאם) ואפילו האצילים לא יכלו לגשת אליהם בקלות.
ישנם תיאורים כיצד מוסא כאשר היה במסע העלייה לרגל אכל את ארוחותיו לבד - כדי שלא יחשבו שהוא אנושי.
לפי התיאורים, כאשר המלך היה בקבלת פנים, אנשים נדרשו להשתטח ולפזר אפר על ראשיהם.
אסור היה לנעול סנדלים בנוכחות המלך, והעובר על החוק היה צפוי לעונש מוות.
אפילו כאשר המלך היה מתעטש או משתעל, אנשים היו דופקים עם ידיהם על חזם כדי לא לשמוע זאת.
למלך היה כרוז שהיה חוזר על דבריו בקול רם בפני הנוכחים.
לפי תיאורי הנוסע הערבי אבן-בטוטה: האולם של קבלת הפנים הכיל תצוגה של זהב, כסף ושנהב, שומרי ראש חמושים, אצילים ומכובדים, סוסים מוכנים בשביל המלך.
לפני כניסת המלך היו מתופפים על תופים.
הסגן של המלך "נאאב" הכניס את המכובדים "הפרארה" שהיו בעצם מפקדי הצבא ואנשי החצר של המלך לקבלת הפנים.
הכוח של מאלי היה בצבאה, ולכן אנשי הצבא בחצר המלך היו חשובים.
המלך היה מתגמל את מפקדי הצבא שלו בתמורה לנאמנותם בזהב, עבדים, כפרים, וסוסים, שהיו מעלים את המוניטין שלהם, אבל תמיד הממון של המלך עלה על כולם.
בני השליטים של הממלכות תחת מרותם היו שבויים בחצר המלך.
האיש הכי קרוב למוסא היה אדם בשם פרבה - עבד שהיה אחראי על העבדים ועל משק הבית של המלך.
הוא היה המוציא לפועל של הוראות המלך.
הרבה פעמים, עבדים התקדמו בהיררכיה של החצר על חשבון מכובדים בגלל שהם היו יותר נאמנים למלך.
מלכי מאלי העתיקו חלק מסמלי המלכות של הממלוכים במצרים שאותם הם פגשו במסעות העלייה לרגל שלהם.
הדגל של מנסא מוסא היה בצבעי צהוב ואדום.
המקורות הערבים מציינים שמלכי מאלי היו לבושים בפאר והדר ונבדלים משאר העם, וכי הם לבשו בגדים מבד אירופי.
למרות שלמלך היו לשכות וסופרים, רוב ההוראות עברו בעל-פה.
אך התקשורת עם ממלכות אחרות התנהלה באמצעות איגרות.
כך לדוגמה, מוסא שלח ספר (איגרת) שנכתב על ידי סופריו לסולטן מצרים.
עלייה לרגל הייתה גורם נוסף בחיזוק האוניברסליות של האסלאם ותחושת סולידריות מוסלמית.
העלייה לרגל שימשה כמקור השראה לרפורמות באסלאם המקומי, כדי שידמה לאסלאם במרכזי הדת הגדולים: מכה, פאס, קהיר.
מלומדים מוסלמים רבים עלו לרגל למכה דרך קהיר.
לעלייה לרגל של מלכים מערב-אפריקנים היו השלכות מידיות: הרושם שהם השאירו, וההשפעה שהם קיבלו מהמלומדים שהם פגשו בדרך.
כבר מלכים קדומים של מאלי, מלפני שושלת קייטה, ערכו מסעות עלייה לרגל למכה, כמו כן לפחות ארבעה שליטים משושלת קייטה של ממלכת מאלי עלו לרגל למכה במאות ה-13 וה-14 וביקרו גם בקהיר.
ברם, עלייתו של מנסא מוסא בשנת 1324 היא הכי מפורסמת.
המסע דרך הסהרה, מרוקו, מצרים ועד מכה נמשך למעלה משנה.
רק מלכים בעלי יציבות שלטונית חזקה יכלו להרשות לעצמם היעדרות ארוכה כזאת.
הביקור שלו בקהיר השאיר אחריו רושם כה רב, עד כי נרשם בספרי הזכרונות כאירוע הכי חשוב באותה שנה.
"באותה שנה, מנסא מוסא - מלך תכרור הגיע לקהיר בדרכו לחאג'" (מספר מקורות ערביים שמצוטטים אצל לבציון).
עבור ההכנות למסע, אסף מנסא מוסא אספקה מכל רחבי הממלכה.
נכבדי הממלכה, אשתו הבכירה, ואלפים רבים מנתיניו ליוו את מוסא במסעו.
לפי התיאורים, השיירה המלכותית הורכבה מלא פחות מ-60 אלף איש.
חלק מאנשי השיירה היו חיילים שתפקידם היה לשמור על השיירה בדרכה, וחלקם היו משרתים שנועדו לפאר את המלך: 12 אלף עבדים לבושים בגלימות של משי, 500 עבדים שהלכו לפניו במהלך רכיבתו והחזיקו, כל אחד מהם, מטה שעשוי מזהב טהור במשקל כולל של 500 מת'קל (Mithkal).
כל השאר טיפלו בשיירת הגמלים והסוסים שנשאו את האספקה.
80 גמלים סחבו 3,600 אונקיות (כל אחד) של זהב טהור - כסף לקניות ותרומות.
אשתו של מנסא מוסא, אינארי קונאטה, הייתה האישה הראשית בהרמון, ולכן גם היא ליוותה אותו במסע למכה, עם 500 משרתות ועבדים משלה.
כאשר הגיע למצרים, מנסא מוסא חנה ליד הפירמידות במשך שלושה ימים.
שלח 50 אלף דינר במתנה לסולטן אל-נאצר מחמד אבן קלאון במצרים, כדי להודיע על בואו ועל גדולתו.
לאחר מכן הוא נשאר בקהיר במשך שלושה חודשים (כולל את הרמדאן) לפני שהמשיך בדרכו למכה.
הוא זכה לכבוד רב, והסולטן המצרי העמיד לרשותו ארמון למשך שהייתו בקהיר.
הסולטן המצרי העניק למלך ונכבדיו בגדי כבוד מיוחדים, וציווה לצייד אותם באספקה שתספיק להם לשארית המסע למכה.
מוסא העניק מנחות זהב לסולטן המצרי ולפקידי השלטון שטיפלו בו, ובעיקר לפקיד שהיה אחראי לביקורים של רמי דרג בממלכה.
כל כך הרבה זהב הובא לקהיר וניתן במתנה או בוזבז בשווקים, עד כדי שערך הזהב ירד מאוד, בין 10 ל-25 אחוזים, לפי מקורות שונים.
הסוחרים של קהיר עשו הון רב במסחר עם חברי המשלחת, הם ניצלו את תמימותם, וגבו מהם מחירים יקרים על הסחורה.
אחד המקורות ציין כי כאשר חברי המשלחת הבינו זאת אחר-כך, הם החזירו יחס קשוח לסוחרים המצריים שהגיעו למאלי.
המשלחת של מוסא הצטרפה לשיירה של עולי רגל מצריים בהנהגתו של אמר אל-חאג', שקיבל הוראה להתייחס למלך מאלי ביחס מיוחד.
מנסא מוסא הביא איתו זהב רב כדי לשלם עבור הוצאות המסע, וכדי להראות את נדיבותו ועושרו הרב.
מוסא חילק צדקה לכל השבטים שהוא פגש בדרך.
כמו קהיר, כך גם בשתי הערים הקדושות לאסלאם בחיג'אז, מכה ומדינה, הוא חילק 20 אלף מטילי זהב בתור צדקה.
אחד המקורות ציין כי בכל מקום שהשיירה חנתה בו ביום שישי, הוא בנה מסגד (ככל הנראה סוג של מסגדים ארעיים).
מנסא מוסא רצה להקיף את עצמו בתומכים ערבים, אשר יחזרו איתו למאלי.
הוא ביקש מהשריף של מכה לקחת איתו כמה מצאצאי הנביא חזרה לארצו כדי שיכבדו את עמו בנוכחותם.
בהתחלה הוא סורב, ולאחר שהפציר בו, הוא קיבל את מבוקשו.
הוא הכריז במסגדים, שכל שריף (מכובד, מצאצאי הנביא) שיבוא עמו יקבל 1000 מת'קל זהב, ואכן ארבעה הצטרפו אליו.
מוסא גם קרא למשכילים לחזור עמו למאלי, המשורר והאדריכל האנדלוסי אבו אסחאק (שנודע אחר כך בשם אל-סאהלי) חזר עמו למאלי.
שם הוא זכה בכבוד וממון רב, לאחר שבנה למוסא ארמון עם אולם קבלת פנים מפואר.
כל שפע הזהב שמוסא העתיר בכל מקום שעבר בו, גרם לירידת ערך הזהב, ועליית מחירי הסחורות.
אולם הוא לא חישב נכון את כמויות הזהב, ואת האספקה שהוא יצטרך לקנות בדרכו חזרה.
לכן, בעקבות הבזבוז הנוראי בקהיר, מנסא מוסא היה חסר-פרוטה בדרכו חזרה לקהיר ממכה, והוא נאלץ ללוות את אותו הזהב שהוא השאיר שם.
מחירי הזהב נסקו, וההלוואות נשאו ריבית קצוצה.
כאשר הוא חזר למאלי הוא שילם בתשלום אחד את כל ההלוואות שלקח כולל את הריבית.
זאת הייתה הפעם היחידה בהיסטוריה שאדם יחיד שיחק עם מחירי הזהב העולמיים.
מסע העלייה לרגל של מנסא מוסא הפך לאבן דרך בהיסטוריה של מאלי ואת חשיבותו ניתן לראות במקורות שונים מוסלמים ושאינם מוסלמים למשל כרוניקות מצריות, מפות נוצריות ויהודיות.
מאלי הפכה להיות מוכרת באירופה; המסחר עם מצרים גדל; חידושים הוצגו לחצר המלכותית על ידי הממלוכים ממצרים.
כאשר חזר מנסא מוסא אל האימפריה, היה עליו החזיר לידיו את השליטה המתרופפת על האימפריה שלו.
הסולטאן של מוסי כבש ובזז את טימבוקטו ואחד הגנרלים בצבאו של מוסא - סנגמביה, כבש את העיר גאו.
לכן, כאשר מוסא חזר ממסעו, הוא כבש בחזרה את גאו ואת טימבוקטו, והפך את טימבוקטו לעיר הבירה שלו.
במקורות בני התקופה נאמר שמוסא חזר לארצו במטרה להשאיר לבנו ממלכה כה חזקה, כדי שיוכל גם הוא לעלות לרגל למכה.
אבן בטוטה ציין בתיאוריו, כי הוא ראה בטימבוקטו שני קברים של מוסלמים זרים.
אחד מהם, המצרי סראג' אל-דין אבן-קוואיק, היה סוחר מאלכסנדריה שבא כדי לגבות את החוב של ההלוואה של מנסא מוסא.
הוא היה אורחו של האדריכל האנדלוסי המוסלמי אבו אסחאק אל-סאהלי.
מוסא הורה לאדריכל אבו אסחאק לבנות מסגד בגאו, ארמון מפואר ואת המסגד הגדול של טימבוקטו, המסגד שופץ במאה ה-16, ושרד עד ימינו (המסגד והעיר כולה הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון UNSCO של האו"ם).
מנסא מוסא הציג מדיניות מוסלמית חזקה יותר: חיזק את הזהות המוסלמית של מאלי בכך שהוא בנה מסגדים ושלח עולמא ללמוד בפס בירת מרוקו כדי שיחזרו ויפתחו את לימודי האסלאם.
מדרסת סנקור (מקבילה לאוניברסיטה בתרבות המערב), שקמה בטימבוקטו התמלאה במשפטנים, אסטרונומים ומתמטיקאים מהעיר פאס.
שהפכו את מאלי למרכז תרבותי.
המשפטנים של טימבוקטו הפכו להיות מומחים בעלי שם עולמי במשפט מוסלמי.
בשלהי שלטונו של מוסא, היו יחסים ידידותיים בין מאלי למרוקו, והממלכות החליפו ביניהם שגרירים.
היוזמה לכך הגיעה מכיוונו של מנסא מוסא.
הסולטן המרוקני, אבו אל-חסן עלי, היה ידוע ביומרה להתחרות עם שליטים חזקים אחרים, וברצון שלו להחליף מתנות עם מלכים אחרים.
בגלל שמוסא נחשב כמלך הכי חזק במערב אפריקה, הסולטן אבו אל-חסן ראה יוזמה זאת בעין חיובית.
סוחרים מרוקאים, ברברים ומצריים הגיעו תדיר למאלי.
בשנת 1339 הופיע לראשונה במפה אירופית השם "רקס מאלי" (עמוד 56), במפה של אנג'לינו דולקרט (Angelino Dulcert) משנת 1339, שמראה את נתיב המסע של מוסא למכה.
בשנת 1375 הופיע ציור והשם "מוסא מאלי" על מפה (בתמונה) באטלס שהכין הקרטוגרף היהודי אברהם קרסקס ממיורקה בשביל יורש-העצר חואן הראשון מאראגון שהעניק אותו במתנה לקיסר שארל החמישי מלך צרפת (מפה זו נמצאת מאז בספריה הלאומית של צרפת).
אפשר ללמוד מהציור במפה את מה שהיה ידוע באירופה (או לכל הפחות בספרד) אודות המלך מוסא ממאלי.
ההתמקדות של העין האירופאית היא בעיקר בעושרו המופלג ובכמות הזהב האדירה שהייתה לו.
המפה מתארת את ארצו של מוסא באופן דומה לארצות אירופיות – עם ערים מבוצרות, טירות וכו'.
תיאור המלך בציור כשהוא חובש כתר בסגנון אירופאי, מראה שהמחבר האירופאי תפש את מוסא כמלך כמו מלכי אירופה, ואולי אף עשיר מהם.
צבע עורו השונה, ודתו השונה (למרות שלא ניתן לדעת ממקור זה האם הם ידעו שהוא מוסלמי) לא הפריעו להערצה האירופית.
כלומר, באותה תקופה צבע-עור שחור לא היה מזוהה כלל עם עבדות, אמנם מצוין שהוא שחור/כושי, אבל רק בתור עובדה.
אך מבחינת הערכה אליו, הוא "עשיר ואצילי".
ניתן להסיק שהאירופאים ראו בו אדם עשיר ובעל זהב רב, שניתן לסחור אתו.
עד היום מנסא מוסא נחשב לאחד האנשים הכי עשירים בהיסטוריה.
הוא מופיע ברשימות שונות המתיימרות לדרג את האנשים העשירים ביותר בהיסטוריה.
בתאריך ה-12 בדצמבר 2019, אף הושמע לראשונה שיר על שמו של השליט, שבוצע על ידי הראפר האמריקאי- "קאליד בי".
מנקור אולסון היה פרופסור לכלכלה ולמדעי החברה אמריקאי, אשר לימד כלכלה באוניברסיטת מרילנד.
תרומותיו החשובות ביותר היו בתחום הכלכלה המוסדית, ובניתוחיו באשר לתפקיד שרכוש פרטי, מיסוי, מוצרים ציבוריים, פעולה קולקטיבית וזכויות חוזיות, משחקים בפיתוח הכלכלי.
אולסון סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של צפון דקוטה, וזכה במלגת רודז, ביוניברסיטי קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, לפני שסיים את הדוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד, ב-1963.
משרתו הראשונה הייתה כעוזר לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
לאחר מכן שימש כסגן לעוזר מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית במשך כשנתיים, בוושינגטון די.
ב-1969 עזב את הממשל והצטרף למחלקה לכלכלה באוניברסיטת מרילנד, שם המשיך לעבוד עד מותו.
בספרו The Logic of Collective Action: Public Goods and the Theory of Groups (1965), מציע אולסון את התאוריה לפיה הדבר שמדרבן אנשים לפעול בקבוצות, הוא תמריץ; חברי קבוצות גדולות אינם פועלים בהתאם לאינטרס משותף אלא אם כן הם מוּנעים על ידי רווח אישי (כלכלי, חברתי וכו').
בעוד קבוצות קטנות יכולות לפעול להשגת מטרות משותפות, קבוצות גדולות לא תפעלנה למען מטרות משותפות, אלא אם כן חברי הקבוצה, כל אחד כשלעצמו, יהיו בעלי מוטיבציה מספקת.
ב-1982 הרחיב אולסון את היקף עבודתו הקודמת בניסיון להסביר את עלייתן ודעיכתן של אומות.
לטענתו, קבוצות כמו חקלאים המגדלים כותנה, יצרני פלדה ואיגודים מקצועיים, הן בעלות תמריץ להפוך לקבוצות אינטרס העוסקות בשדלנות, ולהשפיע על המדיניות לטובתן.
מדיניות זו נוטה להיות פרוטקציוניסטית, מה שצפוי לפגוע בצמיחה הכלכלית; אבל בשל העובדה שהיתרונות של מדיניות זו מרוכזים, ועלותם מתפזרת על כלל האוכלוסייה, תהיה ההתנגדות הציבורית מועטה.
עם התעצמותן של קואליציות אלו, הממוקדות בעשייה המביאה למדיניות חלוקה אינטרסנטית, אשר אינה משרתת את כלל החברה, המדינות הנושאות את נטל קיומן של קואליציות אלו, יחוו דעיכה כלכלית.
עבודתו זו של אולסון השפיעה על ניסוח השערת דריפיל-קאלמפורס (Calmfors–Driffill hypothesis) באשר למשא ומתן קיבוצי.
בספרו האחרון, Power and Prosperity, שיצא לאור בשנת 2000, הבחין אולסון בין ההשפעות הכלכליות של סוגים שונים של ממשל, ובעיקר עריצות, אנרכיה ודמוקרטיה.
אולסון טען כי תחת אנרכיה, ל"שודד משוטט" יש רק את התמריץ לגנוב ולהרוס, בעוד ל"שודד נייח" - עריץ - יש תמריץ לעודד מידה מסוימת של הצלחה כלכלית, מכיוון שהוא מצפה להישאר בשלטון מספיק זמן כדי ליהנות מן ההצלחה.
שודד נייח מתחיל, לכן, לקחת על עצמו את הפונקציה השלטונית של הגנה על אזרחים ורכושם נגד שודדים משוטטים.
במעבר משודדים משוטטים אל שודדים נייחים, רואה אולסון את זרעי הציוויליזציה, זרעים אשר סללו את הדרך, בסופו של דבר, לדמוקרטיה, אשר על ידי מתן כוח לאלו שמתאימים לרצון האוכלוסייה, משפרת תמריצים לממשלה טובה.
עבודתו של אולסון על שודדים משוטטים לעומת שודדים נייחים, משפיעה על הניתוח של הסדר הפוליטי והכלכלי, אשר מובנה במדינות וחברות אשר מונהגות על ידי מצביאים.
על מנת לסייע בהבאתם של רעיונות, כפי שהתגבשו בעקבות המחקרים שביצע, לידיעתם של קובעי המדיניות, ייסד אולסון את המרכז לרפורמה מוסדית במגזר הלא פורמלי ((the Center for Institutional Reform in the Informal Sector (IRIS Center), שמומן על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
המרכז, שמושבו באוניברסיטת מרילנד, שאף לספק יסודות אינטלקטואליים לפרויקטי רפורמה כלכליים וחוקתיים, בביצוע הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, במדינות קומוניסטיות לשעבר, המנסות לעבור לצורת קיום המבוססת על ממשל דמוקרטי מכוון שוק, הכפוף לשלטון החוק.
הפרויקט היה פעיל במיוחד במזרח ומרכז אירופה, ובמדינות ברית המועצות לשעבר.
המרכז לרפורמה מוסדית הפגין מעורבות פעילה גם בפרויקטים בדרום אמריקה, אפריקה ואסיה, שם הפך לתומך מושבע בעצמאות מערכת המשפט.
המרכז נתן חסות לוועידה הראשונה שעסקה בנושא השחיתות, בקרב מדינות אפריקה דוברות הצרפתית בשנות ה-90 של המאה ה-20, בעת שהיה זה נושא רגיש ביותר.
מרכז IRIS המשיך לפעול לאחר מותו של אולסון, אך בסופו של דבר נטמע בתוכניות אחרות באוניברסיטת מרילנד, עקב מחסור בתמיכה כספית.
על מנת לכבד ולהוקיר את תרומותיו הרבות של אולסון, יזמה האגודה האמריקנית למדע המדינה את פרס אולסון לעבודת הדוקטורט הטובה ביותר בתחום הכלכלה הפוליטית.
ב-2013 הודיעה אוניברסיטת מרילנד על יצירתה של קתדרה חדשה - פרופסורת מנסור אולסון לכלכלה.
פיטר מרל, פרופסור לכלכלה באוניברסיטה, היה לפרופסור מנסור אולסון הראשון.
מנסור מוסטפאייביץ' איזייב הוא ג'ודוקא עבר רוסי.
איזייב הוא אלוף אולימפי מלונדון 2012 וזוכה מדליית ארד מאליפות העולם 2009 בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
באוגוסט 2009, איזייב השתתף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם וזכה במדליית ארד לאחר ניצחון על יריב מקזחסטן.
באליפות העולם שנה לאחר מכן הגיע שוב עד לקרב על מדליית הארד אך הפסיד לואנג גי-צ'ון הקוריאני.
את אליפות העולם 2011 סיים איזייב במקום השביעי.
ב-30 ביולי 2012, זכה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון.
בקרב הראשון איזייב ניצח את קיושי אואמטסו הספרדי, בשמינית הגמר את רוסטם אורוג'וב האזרי וברבע הגמר את סאינג'ארגל ניאם-אוצ'יר המונגולי.
בחצי הגמר ניצח איזייב את ואנג גי-צ'ון הקוריאני ובגמר גבר על ריקי נקאיה היפני, אלוף העולם המכהן.
ב-17 בדצמבר 2017, איזייב הודיע על פרישתו מג'ודו.
לונדון 2012: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
רוטרדם 2009: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
גראנד פרי המבורג 2009: מדליית זהב
גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו 2009: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2010: מדליית ארד
גראנד פרי צ'ינגדאו 2010: מדליית ארד
גראנד פרי אמסטרדם 2011: מדליית כסף
גראנד פרי אבו דאבי 2013: מדליית כסף
מנסור הקמט (בפרסית: منصور حکمت; 4 ביוני 1951 - 4 ביולי 2002) היה פעיל קומוניסטי איראני.
מנסור הקמט נולד בטהראן והתגורר בה עד לסיום בית הספר.
הוא התקבל לאוניברסיטת שיראז והחל לימודי כלכלה.
בשנת 1973, לאחר סיום הלימודים, הוא עבר ללונדון ללימודי המשך.
בהיותו באנגליה הוא התקרב לרעיונות של קרל מרקס אך הייתה לו ביקורת נוקבת על שלטונות ברית המועצות, הרפובליקה העממית של סין, תנועות גרילה קומוניסטיות ותומכי לב טרוצקי.
הוא היה בדעה שמשטרים קומוניסטים לא הולכים בדרכו של מרקס ויש לשנות זאת.
מנסור הקמט הקים ברית קומוניסטית בשנת 1978 ולקח חלק פעיל במהפכה באירן בשנת 1979. בעקבות המהפכה הוקמו מועצות פועלים.
בניגוד לרוב פעילי שמאל אירנים, הוא סירב לתמוך ברעיונות של רוחאללה ח'ומייני.
תחת לחץ השלטונות, הוא נמלט לקורדיסטן ובשנת 1981 ביחד עם קבוצת תומכי טרוצקי ממוצא כורדי מנסור הקמט הקים המפלגה הקומוניסטית האיראנית ובשנת 1991 הקים מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן.
בשנת 1991 הוקמה מפלגה על בסיס אותם הרעיונות גם בעיראק.
מנסור הקמט נפטר בלונדון במחלת הסרטן ונטמן בבית הקברות הייגייט בסמוך לקברו של קרל מרקס.
מנסור אל-שייאיל הידוע יותר בשם הבמה שלו, מנסור הוא מתאבק סעודי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
הוא המתאבק הסעודי הראשון שהוחתם ב-WWE.
אל-שייאיל החל להתאמן תחת הדרכתם של האחים סטונר ודורי פאנק ג'וניור בשנת 2015. בתחילת הקריירה שלו, הוא הופיע תחת שמות הבמה מני פברינו וביג מאני מני במספר ארגוני היאבקות עצמאיים כמו Hoodslam, All Pro Wrestling ועוד.
במהלך תקופה זו, הוא זכה פעם אחת באליפות הראשית של ארגון ההיאבקות EBPW, שעליה נאלץ לוותר לפני שהוחתם ב-WWE.
אל-שייאיל היה אחד משמונה אנשים אשר השתתפו במבחני הקבלה של ה-WWE אשר התקיימו בג'דה, ערב הסעודית לפני אירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שהיה אירוע השלם וצפה הראשון של ה-WWE בערב הסעודית.
יתרה מכך, הוצע לו להמשיך לקבל אימונים נוספים במתחם ה-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה.
במהלך האירוע בערב הסעודית, הוא היה שותף לקטע שבו היה מעורב בעימות פיזי עם שון דבארי וארייה דבארי.
אל-שייאיל הופיע לראשונה תחת שמו האמיתי ב-6 בספטמבר 2018 במהלך מופע של NXT, כשהפסיד ללוק מנזיס.
את קרב הבכורה הטלוויזיוני שלו ערך ב-6 בפברואר 2019 בפרק של התוכנית NXT, כשנחל הפסד לג'קסון רייקר.
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-7 ביוני, מנסור ניצח בקרב באטל רויאל בן 51 משתתפים לאחר שהדיח אחרון את אליאס.
הופעתו הטלוויזיונית הבאה שלו הייתה ב-1 במאי בפרק של התוכנית NXT UK, בהפסד לטראוויס בנקס.
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, הוא גבר על סזארו.
ב-8 בנובמבר, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בתוכנית 205 לייב, ובו הוא ניצח את דה בריאן קנדריק.
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-27 בפברואר 2020, מנסור יצא עם ידו על העליונה כאשר הוא ניצח את דולף זיגלר.
ב-5 ביולי בפרק של התוכנית Raw, מנסור הפסיד למוסטפא עלי.
שלושה שבועות לאחר מכן בתוכנית, השניים חברו זה לזה, כשביחד הם גברו על מייס וטי-באר.
לעומת זאת, הם הפסידו לאותם יריבים שבוע לאחר מכן בתוכנית.
ב-16 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, מנסור השיג ניצחון בקרב יחידים על מייס.
ב-20 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, מנסור ומוסטפא עלי הפסידו לאנג'ל גרזה והומברטו קאריו.
ב-18 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, מנסור ניצח את סדריק אלכסנדר.
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-21 באוקטובר, מנסור השיג ניצחון על פני מוסטפא עלי.
מנסור השיג ניצחון נוסף על פני עלי גם בלילה שלאחר מכן בפרק העוקב של התוכנית סמאקדאון.
ב-5 בנובמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, מנסור וסזארו הפסידו לאנג'ל גרזה והומברטו קאריו.
קרב באטל רויאל 51 משתתפים
מנסה דמוקאנה סוגברה הוא היה ראש ממשלת איי שלמה בין 24 באפריל 2019 ל–2 במאי 2024. הוא מילא את תפקיד זה גם בין השנים 2000–2001, בין השנים 2006–2007, ובין 2014 ל-2017. לפני שהתמנה לראש ממשלה, כיהן סוגברה בפרלמנט של איי שלמה החל משנת 1997.
סוגברה, חבר הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, נולד ב, במחוז של פפואה גינאה החדשה.
הוריו הם מיסיונרים מחויסאול שבאיי שלמה.
מנסור א-סוויים הוא סופר ועיתונאי סודאני.
מחברם של ספרים וסיפורים קצרים.
א-סוויים נולד בניאלה שבדרום דארפור, והוא חי ועובד בבירה הסודאנית ח'רטום.
הוא החל לכתוב ב-1990 ופרסם לראשונה ב-1995. עד 2021 הוציא חמישה רומנים ושני אוספי סיפורים קצרים.
הרומן הראשון שלו, שנקרא "גבולות אפר", תורגם לאנגלית בשנת 2012. הרומן השני שלו, "זיכרונותיו של נבל", קיבל את פרס א-טייב סאלח לכתיבה יוצרת בסודאן, על שם הסופר הסודאני המפורסם.
בשנת 2005 הספר פורסם בצרפתית בשנת 2021 וזכה לביקורת חיובית במדור הספרותי של העיתון "לה מונד".
הספר תורגם לעברית בידי אילנה המרמן ויצא ב-2022 במסגרת ספריה לעם.
בשנת 2011 קיבל א-סוויים מענק מהקרן הערבית לאמנויות ותרבות (AFAC) עבור הפרויקט הבא שלו, רומן היסטורי בשם "הסולטן האחרון".
"ذاكرة شرير" (זיכרונות מרושעים של ילד רחוב, 2006) תורגם לצרפתית ולעברית.
"أشباح فرنساوي" (רוחות צרפתיות, 2014).
"آخر السلاطين" (אחרון הסולטנים 2015).
במיתולוגיה הרומית, מנס , הידועה גם בשם מנס בונה (לטינית "תודעה טובה"), הייתה האנשה של מחשבה, תודעה ונפש, וגם של "חשיבה נכונה".
הפסטיבל שלה נחגג ב-8 ביוני מקדש על גבעת הקפיטולין ברומא הובטח לה בשנת 217 לפנה"ס בעצת ספרי הסיבילות, לאחר תבוסת קרב טראסימנוס והוא נחנך בשנת 215 לפנה"ס.
פרופרטיוס חגג את בריחתו מהשעבוד האירוטי לסינתיה שלו על ידי התמסרות למקדש מנס בונה.
אובידיוס תיאר את קופידון כמוביל את המחשבה הטובה (מנס בונה) כשבויה במצעד הניצחון שלו.
המילה הלטינית mens מבטאת את הרעיון של "תודעה" והיא מקורן של מילים באנגלית כמו מנטלי ודמנציה.
ארגון המחוננים Mensa International היה אמור להיקרא במקור mens במובן של "תודעה", אך לקח במקום זאת את השם Mensa כדי למנוע אי בהירות עם "גברים" באנגלית ו"mens" בשפות אחרות.
מֶנֶמֶן (בטורקית: Menemen) הוא מאכל טורקי מסורתי פופולרי הכולל ביצים, עגבנייה, פלפלים ירוקים ותבלינים כגון פלפל שחור ואדום טחון והמאכל מבושל בשמן זית.
אפשר להכין מנמן גם עם בצל, אבל הוספת בצל מצוינת לעיתים קרובות במתכונים כנפוצה יותר כאשר אוכלים מנמן כמנה עיקרית, ולא לארוחת הבוקר.
מנמן נהוג לאכול על פי רוב לארוחת בוקר ולהגיש עם לחם.
מקור שם המנה מעיירה קטנה במחוז איזמיר.
מנה זו דומה גם ללצ'ו ההונגרי ולסטאראש הסרבו-קרואטי, שאולי הפכו לצאצאי המנמן במהלך התקופה של האימפריה העות'מאנית.
המנה דומה במידת מה גם לפפרונאטה האיטלקית.
העגבניות בדרך כלל חתוכות לקוביות דקות או שניתן לגרד אותן.
ניתן גם לערבב יחד עגבניות מגורדות וחתוכות לקוביות, בהתאם למרקם המועדף על הטבח.
אם משתמשים בבצל, אפשר להוסיף אותו למחבת עם פלפלי הצ'ילי הירוקים ולהקפיץ אותם עם חמאה או שמן מחוממת.
תוספת של בצל נמצאת בוויכוח לעיתים קרובות והיא נפוצה יותר כאשר מנמן לא נאכל בארוחת הבוקר, אלא כמנה עיקרית.
כמה טבחים טורקיים כמו Saniye Anne מתעקשים שאי אפשר להכין מנה נכונה בלי בצל.
בשנת 2018, מבקר האוכל הטורקי Vedat Milor השיק סקר בטוויטר כדי לפתור את הדיון על בצל בתוך המנמן.
הסקר הפך לפופולרי מאוד, עם 437,657 אנשים שהצביעו.
ההצבעה התבררה כלא חד משמעית, שכן לסיעת הבצל היה רק ניצחון דחוק, עם 51% מהקולות.
ניתן להוסיף סוג'וק, נקניק דמוי סלמי מיובש, למחבת של המנמן לאחר שהפלפלים התרככו.
זה מוסיף קצת טעם לשמן; אפשר להוציא את הסוג'וק מהמחבת לפני הוספת העגבניות כדי למנוע בישול יתר, אבל זה לא הכרחי.
במנמן העגבניות נעשות רכות מאוד ועל התערובת לא להיות מימית מדי כאשר מוסיפים את הביצים.
ניתן לטרוף את הביצים יחד עם מלח, פלפל וכל עשבי תיבול טריים רצויים או להוסיפן ישירות למחבת.
אם משתמשים בפסטרמה, מוסיפים אותה למחבת עם הביצים.
ניתן להוסיף גבינת קשאר או גבינה לבנה על גבי הביצים רגע לפני סיום הבישול, יחד עם קישוט של עשבי תיבול טריים או בצל ירוק.
המאכל מוגש בדרך כלל במחבת שבה הוא מבושל, מחבת בישול עם ידית כפולה המכונה שאהאן, יחד עם לחם טרי.
וריאציות מסוימות עשויות לכלול פטריות או טלה טחון.
ניתן להוסיף תבלינים שונים לפי הטעם כולל כמון, פפריקה, נענע וטימין.
מננדרוס פרוטקטור היה היסטוריון ביזנטי.
המעט הידוע על חייו כלול בתיאורו את עצמו המצוטט בלקסיקון הביזנטי סודא (המאה ה-10).
מננדרוס מזכיר את אביו אופראטס, שהגיע מביזנטיון, ואת אחיו הרודוטוס.
בהתחלה למד משפטים, אבל נטש את לימודיו לטובת חיי הנאה.
כאשר הונו היה נמוך, החסות שהוענקה לספרות על ידי הקיסר הביזנטי מאוריקיוס, שבחצרו הוא שירת כקצין צבא (ומכאן הכינוי "פרוטקטור", המציין את תפקידו הצבאי), עודדה אותו לנסות לכתוב היסטוריה.
בכתיבת חיבורו לקח מננדרוס כמודל את אגתיאס , וההיסטוריה שכתב מתחילה בנקודה שבה אגתיאס סיים.
חיבורו כולל את התקופה מהגעתם של הקוטריגורים לתראקיה בתקופת שלטונו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 558, ועד למותו של הקיסר טיבריוס השני בשנת 582. קטעים (פרגמנטים) ניכרים מהיצירה השתמרו בקטעי היסטוריה של הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס ובסודא.
למרות שהסגנון לפעמים בומבסטי, הוא נחשב לאמין ולאחת הסמכויות בעלות הערך הרב ביותר להיסטוריה של המאה ה-6, במיוחד בנושאים גאוגרפיים ואתנוגרפיים.
מננדרוס היה עד ראייה לכמה מהאירועים שהוא מתאר.
כמו אגתיאס, הוא כתב אפיגרמות, שאחת מהן, על מאגוס פרסי שהתנצר ומת כקדוש מעונה, נשמרה באנתולוגיה היוונית (i.101).
קטעים מחיבורו ניתן למצוא במהדורות הבאות:
מנס ג'ורנל הוא מגזין לייף-סטייל לגברים אמריקאי, המתמקד בפעילויות חוץ, וכולל כתבות בנושאי טבע, נושאים סביבתיים, בריאות וכושר, סגנון ואופנה.
המגזין נוסד בשנת 1992 על ידי יאן ונר מחברת Wenner Media, במטרה ליצור מגזין לגברים פעילים ומצליחים שיספק השראה לסגנון חיים הרפתקני ומתוחכם.
בשנת 2022 נרכש המגזין על ידי The Arena Group.
כל גיליון של Men's Journal מחולק לשלושה תתי-מדורים:
Notebook – כולל את הטרנדים, המוצרים, היעדים, הסגנון והעיצוב העדכניים ביותר.
Blueprint – מספק כתבות מדעיות עדכניות ועצות מומחים בנושא דיאטה, כושר גופני ופעילות גופנית.
Gear Lab – מדריך חודשי לקונים הכולל את המוצרים הנבדקים והמומלצים: טכנולוגיה, כלים וצעצועים.
Men's Journal שוכר מומחים לבדיקת המוצרים, והמוצרים בעלי הביצועים הטובים ביותר במהלך השנה מופיעים בגיליון דצמבר תחת הכותרת "Gear of the Year".
ב-6 באפריל 1992 הניו יורק טיימס הודיע על השקת מגזין Men's Journal, ואמר: "הגיליון הראשון של Men's Journal, מגזין לגברים שמתעניינים בהרפתקאות, כושר וספורט משתתף, יופיע על דוכני העיתונים ב-13 באפריל.
גיליון ה-180 עמודים של Men's Journal נושא 83 עמודי מודעות.
Straight Arrow תחלק 135,000 עותקים בדוכנים במחיר כיסוי של 3 דולר כדי לבדוק את התעניינות הקוראים."
בשנים שלאחר מכן, יאן ונר החליף שוב ושוב את עורך המגזין, לעיתים קרובות ללא סיבה ברורה.
באוגוסט 2002 דווח על ידי הניו יורק טיימס שמנס ג'ורנל מתחיל להתחרות ישירות עם מגזינים כלליים לגברים כמו אסקווייר ו-GQ, ועורך המגזין, סיד אוונס, יוחלף ברוברט ל.
בשנת 2017, מכרה Wenner Media את המגזין, המוציאה לאור של ה-National Enquirer.
ביולי 2017 מונה גרג עמנואל לתפקיד מנהל התוכן הראשי של המגזין, במקומו של מארק הילי.
באוגוסט 2017, המגזין החל לשלב את Men's Fitness במהדורה המודפסת שלו, מה שהעלה את מספר העמודים ואת תדירות ההוצאה ל-12 גיליונות בשנה.
בפברואר 2020, הודיעה American Media על פיטוריהם של כל עובדי המערכת של Men's Journal בניו יורק, כ-20 איש.
המגזין גם צמצם את תדירותו מעשרה גיליונות בשנה לשישה, והפחית את תפוצתו ממיליון ורבע לעותק למיליון בלבד.
בפברואר 2023 דיווח הוול סטריט ג'ורנל כי The Arena Group תתחיל להשתמש בבינה מלאכותית ליצירת תוכן במגזין.
עם זאת, הדיווחים הראשונים הצביעו על טעויות משמעותיות בכתבות שנוצרו על ידי הבינה המלאכותית.
בפברואר 2023, מנויי המגזין קיבלו את גיליון מרץ 2023 של המגזין Sports Illustrated, עם הודעה כי מנס ג'ורנל חדל מלהתפרסם.
המנויים יקבלו גיליונות של Sports Illustrated במקום, ומנויים שנרשמו לשני המגזינים יקבלו הארכה של מנוי ה-Sports Illustrated שלהם.
מנלקוס ("מק") לנקפורד Lankford; 14 במרץ 1883 – 27 בדצמבר 1937) היה עורך דין מווירג'יניה, טייס בצי ופוליטיקאי רפובליקני שכיהן שתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס השני של וירג'יניה, שהעיר הגדולה ביותר בו היא נורפוק.
לנקפורד נולד ב-14 במרץ 1883 במטע באוורס ליד פרנקלין במחוז סאות'המפטון למרי קונווי ברנלי (1851–1895) ולד"ר ליוויוס לנקפורד (1854-1917).
המשפחה עברה לנורפוק כשהיה ילד, והוא למד שם בבתי ספר וסיים את בית הספר התיכון (המופרד) נורפוק.
לנפקורד נסע לבירת המדינה ללימודים גבוהים, סיים את לימודיו באוניברסיטת ריצ'מונד ב-1904, ובמחלקה למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל ב-1906.
בשנת 1909 נשא לננקפורד לאישה את ננסי וואדיל, אחת מבתו של חבר הקונגרס והשופט אדמונד וודיל הבן, ונכדתו של אדמונד וודיל, ששימש כפקיד בית המשפט המחוזי של מחוז צ'ארלס סיטי במשך עשרות שנים.
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה באותה שנה, החל לנפקורד את העיסוק המשפטי שלו בנורפוק, וירג'יניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת כסמל בשירות התעופה של צי ארצות הברית.
כשחזר לנורפוק, לנפקורד ניסה להחיות את המפלגה הרפובליקנית ב-Tiewater Virginia.
הוא התמודד לקונגרס הן ב-1920 לקונגרס ה-67 וב-1924 לקונגרס ה-69, אך הפסיד.
לננקפורד זכה בבחירות כרפובליקני ב-1928 (הרפובליקני הראשון שנבחר במחוז מזה 3 עשורים), ואף נבחר מחדש, וכיהן בקונגרסים ה-71 וה-72, מ-4 במרץ 1929 עד 3 במרץ 1933. הוא הבטיח סניף דואר ובית משפט חדשים לנורפוק.
מכיוון שהשופט המחוזי של ארצות הברית ד' לורנס גרונר פסק עבור התובעים השחורים בשני תיקי זכויות הצבעה, היו שחשבו שאחרי שהנשיא הרברט הובר (עמית רפובליקני) יקדם את השופט גרונר לבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, לננקפורד יקבל את המועמדות כשופט בית המשפט המחוזי במחוז המזרחי של וירג'יניה, שם כיהן חמו.
עם זאת, הבחירות של 1930 רק העניקו לרפובליקנים רוב זעום בבית הנבחרים, כך שההצבעה של לנקפורד הפכה למכרעת.
לנקפורד עבד למען מינוי מנהל הקמפיין לשעבר שלו ועוזר פרקליט ארצות הברית, לותר ב.
ויי, לתפקיד הפנוי בבית המשפט המחוזי.
עם זאת, ככל שהשפל הגדול העמיק, וירג'יניה (בעקבות ארגון בירד) ב-1932 ערכה בחירות כלליות לכל מחוזות הקונגרס, מה שהוביל לסחף דמוקרטי, למרות שלנקפורד השיג כמעט 2 מיליון דולר בחוזי בנייה עבור בניינים פדרליים בנורפוק.
כאשר כוננו שוב מחוזות בודדים ב-1934, נבחר קולגייט דרדן ממחוז סאות'המפטון (שנבחר בכלל לקונגרס ה-73) למחוז הקונגרס השני שהוקם מחדש.
לנקפורד היה ציר לוועידות הלאומיות הרפובליקניות ב-1932 וגם ב-1936.
בעקבות התבוסה הגדולה של לנקפורד בבחירות, הנשיא הובר מינה את לנקפורד לשופט בפשיטות רגל של חטיבת נורפוק, בית המשפט המחוזי של ארצות הברית, מחוז מזרח וירג'יניה.
הוא שירת עד מותו, כשהוא מדווח לשופט המחוזי ויי, שהוא נתן לו חסות.
לנפקורד מת בביתו בנורפוק, וירג'יניה מהתקף לב, בגיל 54, ב-27 בדצמבר 1937. לאחר הלוויה רבת משתתפים בכנסייה הבפטיסטית שלו, הוא נקבר בבית הקברות ההיסטורי של פורסט לאן בנורפוק.
מנסור יבאש (בטורקית: Mansur Yavaş; נולד ב-23 במאי 1955) הוא עורך דין ופוליטיקאי טורקי המכהן כראש עיריית אנקרה מאפריל 2019. הוא נבחר בבחירות לראשות העיר אנקרה ב-2019 כמועמד של הברית הלאומית, ברית מפלגות האופוזיציה שהוקמה על ידי מפלגת העם הרפובליקאית ומפלגת הטוב .
יבאש, עורך דין במקצועו, נכנס בתחילה לפוליטיקה כפוליטיקאי לאומני.
הוא היה ראש עיריית בייפזרה במחוז אנקרה מטעם מפלגת התנועה הלאומית.
בבחירות המקומיות בטורקיה בשנת 1999. הוא היה בתפקיד זה עד 2009 ועזב את המפלגה הלאומית ב-2013. הוא הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית באותה שנה והיה מועמדה בבחירות המקומיות לראשות עיריית אנקרה בשנת 2014, כאשר לפי התוצאות הרשמיות נטען שהוא הפסיד באחוז אחד.
תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת ואף הועברו לבית הדין האירופי לזכויות אדם בשל הונאה ואי-סדרים לכאורה.
אף על פי שעזב את מפלגת העם הרפובליקאית לזמן קצר, יבאש חזר לפוליטיקה לפני הבחירות ב-2019 כדי להתמודד שוב כמועמד מפלגת העם הרפובליקאית.
הוא נבחר עם 50.9% מהקולות.
יבאש זכה לשבחים על טיפולו במגפת הקורונה באנקרה, שם הודיע כי השכר לעובדי העירייה ימשיך להיות משולם וכי חתולי רחוב וכלבים ימשיכו להאכיל למרות סגירת המסעדות ובתי הקפה.
יוחס לו צמצום ניכר של הגירעון התקציבי של העירייה על ידי מיגור ההוצאות הנראות כבזבזניות.
לפי מכון המחקר פיאר, ליבאש היה דירוג שביעות רצון של 73.2% בשנת 2020, גבוה יותר מאשר ראש עיריית איסטנבול, אקרם אימאמאולו, או נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, והגבוה ביותר מבין ראשי הערים שנשאלו.
יבאש מחזיק באחוז השביעות הרצון הגבוה ביותר מכל פוליטיקאי טורקי, 61%.
הוא זכה בפרס ראש עיר בירה העולמי לשנת 2021.
הוא נבחר מחדש עם בפער גדול בבחירות לראשות העיר ב-2024. בשל הפופולריות שלו, הוא נתפס כמועמד פוטנציאלי לנשיאות בבחירות הבאות לנשיאות טורקיה.
יבאש נולד בעיירה בייפזארה, מחוז במחוז אנקרה שבטורקיה.
אביו היה נגר לשעבר שניהל עסק של מכירת עיתונים, מנסור יבאש עבד כתור מוכר עיתונים עבור אביו.
הוא השלים את לימודיו היסודיים והתיכוניים בבייפזארה והחל ללמוד באוניברסיטת איסטנבול ב-1979, וסיים את לימודיו במשפטים ב-1983. לאחר שסיים שירות חובה כתובע צבאי, חזר יבאש לביפזארי והחל לעסוק בעריכת דין כעורך דין פרטי.
יבאש נבחר לחבר במועצת העיר בייפזארה ב-1989. הוא התמודד ללא הצלחה על ראשות העיר בייפזארה ב-1994. יבאש המשיך בעיסוקו המשפטי ובחברות במועצה עד 18 באפריל 1999, אז התמודד שוב ונבחר לראשות העיר עם 51% מהקולות.
ב-1 באפריל 2014, ערך יבאש מסיבת עיתונאים בה האשים את סוכנות הידיעות הטורקית אנאדולו בבעלות הממשלה בעיכוב מכוון של שידור ספירת הקולות מאזורים בעלי תמיכה חזקה במפלגת העם הרפובליקאית על מנת להרתיע מתנדבים מלהמשיך לעקוב אחר הספירה.
יבאש הצהיר כי מסע הבחירות שלו הגיש התנגדויות לרשויות הבחירות המקומיות בנוגע לאי-סדרים רבים והפציר בתומכיו, שהתאספו מול מועצת הבחירות העליונה, להישאר רגועים.
אף על פי שפרש ממפלגת העם הרפובליקאית בשל חוסר יכולתם לבטל את אי-הסדרים של הבחירות הקודמות ב-2014, יבאש הודיע על כוונתו לחזור למפלגה ולהתמודד לראשות עיריית אנקרה מטעמה.
לאחר מכן הוא הוכרז כמועמד המפלגה, בגיבוי של מפלגת הטוב, ובכך הפך אותו למועמד המשותף של הברית הלאומית.
יבאש החל את הקמפיין שלו עם יתרון חזק על יריבו מברית העם, מהמט אוזהסקי.
במהלך הקמפיין, יבאש הואשם בהונאה, זיוף וסחיטה באיומים בנוגע לתיקים כפולים בבית משפט שהוגשו בשנת 2009. הטענות הוגשו על ידי מפלגת הצדק והפיתוח של יריבו, כאשר יבאש טען כי לאדם שהעלה את הטענות היו מגוון הרשעות פליליות וחקירות מתמשכות בגין התעללות בילדים.
בעוד יריביו הטילו ספק בלגיטימיות שלו לאור הטענות, תומכיו ראו בטענות מונעות פוליטית וחסרות בסיס.
בבחירות ב-31 במרץ, הפך יבאש לראש עיריית אנקרה הראשון מטעם מפלגת העם הרפובליקאית לאחר 25 שנות שלטון של מפלגת הצדק והפיתוח, וזכה ב־50.9% מהקולות בהשוואה ל-47.1% ליריבו.
הוא נכנס לתפקידו ב-8 באפריל 2019, לאחר שספירה חוזרת של מספר פתקים לא הצליחה לסגור את הפער בינו לבין אוז'הסקי.
יבאש החל את כהונתו כראש העיר בהקפאה של העסקת עובדים עירוניים בזמן שהחקירות בנושא שחיתות תחת מפלגת הצדק והפיתוח הקודמת נמשכות.
הוא גם החליף שני עובדי מדינה עירוניים בכירים.
הוא גם זכה לשבחים על כך שהורה לנקות היטב את פסלו של מוסטפא כמאל אטאטורק ברובע אולוס באנקרה, לאחר שהיה נתון לרשלנות של שנים תחת ראשי עירייה קודמים.
ב-13 באפריל 2019 ניסתה המועצה העירונית באנקרה שבשליטת מפלגת הצדק והפיתוח למשוך סמכויות מסוימות מראש העיר ולהאציל אותן למועצה.
יבאש הצהיר כי ניסיון השלטון היה בלתי חוקי ונוגד את תקנון המועצה, תוך שהוא משתמש בכוחו הביצועי כדי לדחות את השינויים המוצעים.
יבאש מתח גם ביקורת על העדפתה של מועצת העירייה הקודמת להעביר חוזים עירוניים למיקור חוץ לחברות מפסידות בשל העדפות פוליטיות.
בשל עבודתו, הוא זכה לתהילה ברחבי טורקיה.
סקרים שנערכו במדינה בסוף 2020 הראו שיבאש ינצח אם יתמודד מול ארדואן בבחירות פוטנציאליות לנשיאות.
יבאש זכה לשבחים רבים על "תוכנית 100 הימים" היעילה והמהירה שלו.
יאבאש צמצם את הנפוטיזם שתפח תחת שלטון מפלגת הצדק והפיתוח.
יבאש האמין שאנקרה נטולת חובות בגלל פוליטיקאים חסרי כישורים שהועלו לשלטון בגלל השתייכותם למפלגת הצדק והפיתוח ולא בזכות.
יאבאש החל בפרויקט צדקה לאומי שייתן לחם לעניים בטורקיה במהלך מגפת הקורונה, אך זה נעצר על ידי הנשיא ארדואן בנסותם לחבל במיזם.
יבאש גרם לכך שהתחבורה באזור המטרופולין של אנקרה תהיה בחינם במהלך חגים לאומיים ודתיים.
ידוע יותר כי, יבאש נפטר מהג'יפים והמכוניות היוקרתיות שנרכשו עבור משרדי העירייה של אנקרה על ידי קודמו בתפקיד מליה גקצ'ק.
במקום זאת, מנסור יבאש הציע את הג'יפים האלה לזוגות שמתחתנים באנקרה ליום חתונתם חינם.
במונחי תחבורה ותשתיות, יבאש מתח ביקורת על מפלגת הצדק והפיתוח על כך ש"הזניחה" את הנושא במשך "שנים רבות", ומאז יצר קשר עם חברות שונות כדי לבנות ולשמר נתיבי אופניים ומדרכות להולכי רגל כדי לעודד את תושבי אנקרה להפחית את פליטת דלק המאובנים.
יבאש השקיע ביריד סחר באנקרה כדי להתחרות בקנטון, יריד הסחר הגדול בעולם שנערך בסין, מה שיאפשר לאנקרה לארח את יריד הסחר הגדול בעולם.
התנאי שהוטל היה הקמת אנרגיה סולארית ואחסון מי גשמים בבתים חדשים בבירה.
הנחה של 50 אחוז על המים נעשתה בבתי סטודנטים.
כיוון שמיזמים ביתיים מצריכים לוחות סולאריים עליהם.
מנסור יבאש זכה לשבחים על כי טיפל בקורבנות רעידת האדמה בים האגאי ב-2020, בעוד הנשיא ארדואן נסע לוואן בכדי להשתתף בוועידת המפלגה.
בסוף 2020 הודיע ייבאש כי יקים אינטרנט חינם ב-928 כפרים במחוז אנקרה בתוך 45 ימים.
לפי סקרים, הוא היה המועמד החזק ביותר להתמודד מול רג'פ טאיפ ארדואן בבחירות לנשיאות טורקיה ב-2023, עם יתרון של עד 28% בסיבוב השני; עם ההובלה הזו, סיכוייו לנצח את ארדואן עומדים בקנה אחד עם מועמד אחר של האופוזיציה ראש עיריית איסטנבול, אקרם אימאמוגלו.
ב-6 במרץ 2023 מנהיג מפלגת העם הרפובליקאית, כמאל קיליצ'דראולו הכריז על מועמדותו.
מנסור יבאש, אקרם אימאמאולו ומנהיגי חמש מפלגות בברית הלאומית נבחרו כמועמדים לסגן הנשיא.
מנסור יבאש התחתן עם נורסן יבאש ב-1986. יש להם שתי בנות, ארמאן וצ'אליאן.
מנעול הוא מנגנון המשמש למניעת גישה למקום או לחפץ למי שאינו מורשה לכך.
המנעול יכול להכיל אמצעי קידוד שונים, אשר מאפשרים רק לאנשים מורשים לפתוח אותו.
ישנם מגוון של מנעולים הממוינים על פי אופן הנעילה והפתיחה שלהם.
במקרים מסוימים אף נדרשים שניים או יותר מפתחות מסוגים שונים.
קיימים "מנעולי צירופים" (קומבינציה) בהם קודן מכני או אלקטרוני מורכב על גבי המנעול ונדרש להקיש או לכוון את הקוד בתצורת המספרים הנכונה על מנת לפתוח אותו.
קיימים גם מנעולים אלקטרוניים, לרוב במחשבים, טלפונים וכיוצא בזה, הדורשים סיסמת מחשב.
רמת האבטחה של המנעול מורכבת תמיד משני היבטים: רמת ההתנגדות של הבריחים או מנגנון הנעילה, ורמת המורכבות של קוד ההפעלה (המפתח).
פעמים רבות נעשה בלבול בין המנעול (הבריח) לבין הקוד (המפתח).
לדוגמה, בדלתות רבות בישראל ובעולם, נעשה שימוש בצילינדר ולו מפתח תואם לפתיחה וסגירה של המנעול הרב בריחי הקיים בדלת.
המפתח והצילינדר מהווים את קוד ההפעלה, ואילו הבריחים המקבעים את הדלת למשקוף מהווים את המנעול.
מפתח פיזי טיפוסי הוא חתיכת מתכת קטנה המורכבת משני חלקים: הגלם או הלהב המחליקים לתוך חור המנעול או הצילינדר ועליהם מוטבע הקוד הייחודי, וידית האחיזה שנותרת בולטת ומשמשת כידית להסטת הבריחים לכיוון נעילה ופתיחה.
מנעול צירופים ננעל באמצעות כיול קו מספרי מסוים ונפתח באמצעות כיול אותו הקוד.
היתרון בשימוש במנעול כזה הוא בכך שעל מנת לפתוח אותו אין צורך להשתמש במפתח, וכך הוא יכול לשמש מספר רב של אנשים ללא צורך בשכפול מפתחות רבים.
סוג מודרני של מנגנונים הוא המנגנונים הביומטריים והדיגיטליים.
את המפתח המכני המפעיל את מנגנון הנעילה מחליף מחשב המזהה טביעת אצבע של המורשה.
במנעולים המיועדים לשימוש גם במקומות בהם מזג האוויר קיצוני קיים חור ניקוז המאפשר לנוזלים לצאת דרכו כדי למנוע רטיבות פנימית והתפתחות קורוזיה שכן היא עלולה לקלקל את מנגנון המנעול.
קיימות שתי שיטות בהן אנשי מקצוע, חובבנים, וגנבים, משתמשים על מנת "לפרוץ" מנעולים.
השיטה הראשונה עושה שימוש בכלי פריצה, בעזרתם ניתן לדמות את הקוד או לעקוף אותו באמצעות מניפולציות שונות.