tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתב העת מפרסם תקצירי פס"ד, תמצית פסיקה ומאמרים בתחומי המשפט הפלילי.
נכון לינואר 2018, פורסמו 262 גיליונות של כתב העת.
עורכת הירחון היא עו"ד יעל לוי-פרי וצוות עורכי המאמרים מטעם הסניגוריה הציבורית הם ד"ר חגית לרנאו, המשנה לסניגור הציבורי הארצי, ד"ר אלקנה לייסט, הסניגור הציבורי המחוזי (בפועל) של מחוז תל אביב, ד"ר איילת עוז, מנהלת תחום בכירה - המשפט המנהלי בסניגוריה הציבורית הארצית ועו"ד יגאל בלפור מהסניגוריה הציבורית הארצית.
בכל גיליון מתפרסמים תקצירי פסקי-דין, מאמר מקורי, עדכוני ספרות וחקיקה מתחום המשפט הפלילי.
כתב העת מפרסם מאמרים בנושאים שונים אשר קשורים לתחום המשפט הפלילי ולתחומים משיקים, לרבות בנושאים של דיני העונשין, סדר הדין הפלילי, דיני הראיות, עבירות צווארון לבן, דיני תעבורה, דיני מעצרים ועוד.
בנוסף, כתב העת סוקר פסיקה פלילית אקטואלית מכלל ערכאות השיפוט בישראל, חידושים בתחום החקיקה הפלילית וכן עניינים של משפט השוואתי בתחום הפלילי.
כותבי המאמרים הם ברובם הגדול עורכי דין, אנשי אקדמיה ושופטים.
כתב העת מדורג במדד ירושלים לסיווג כתבי-עת במשפטים, ומאמריו מצוטטים דרך קבע בפסיקת בית המשפט העליון ובספרות המשפטית.
כתב העת זמין למנויים בתשלום בלבד, אך חלק נרחב ממאמריו זמין לכל באתר האינטרנט של כתב העת, ובאתר משרד המשפטים.
הסנדלריה היא בית מלאכה הנמצא באיילת השחר.
שוכן בבניין מספר 1 של מבני הפרסה שהיו מבני הקבע הראשונים של הקיבוץ.
שימש בתחילה למגורים ומשרדים ובהמשך עברה לשם הסנדלריה.
המבנה הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, שופץ בסיוע המועצה ומשמש כסנדלריה פעילה ומרכז מבקרים.
ב-1923 עברו חברי איילת השחר לאתר הקבע ואז החלה קבוצת "אחווה" מגדוד העבודה בבניית מבני הקבע של הקיבוץ וביניהם הרפת, מגדל המים ועשרת מבני הפרסה.
הסנדלריה שכנה בבית מספר 1. המבנה תוכנן על ידי המשרד הטכני של יק"א והבנייה נעשתה בפיקוחו וניהולו של מיכאל ארליך.
תחילה בנתה הקבוצה את הרפת, מגדל המים וחמישה ממבני הפרסה וב-1929 הושלמה בנייתם של חמישה מבנים נוספים.
בתחילה שימש המבנה (כמו גם שאר מבני הפרסה) למגורי חברי הקיבוץ וכן למשרדים.
בהמשך, עם התרחבות הקיבוץ, נפתחו במקום גני ילדים.
במהלך שנות ה-50 עברו חברי הקיבוץ למבני מגורים חדשים יותר והמבנים התפנו.
ב-1951 עברה הסנדלריה של הקיבוץ מצריף פח לבניין מספר 1.
בתחילת פעילותה של הסנדלריה פעלו בה כ-4 עובדים שיצרו נעליים חדשות ותיקנו נעליים שנפגמו.
עם פרישתם של הוותיקים הצטמצם צוות העובדים עד פרישתו של אחרון הסנדלרים וסגירת המקום.
ב-2009 פנה הקיבוץ למועצה לשימור אתרים לסייע בשיפוץ ושימור המקום.
לאחר אישור התקציב החל ב-2010 תהליך השיפוץ והמקום המחודש נחנך ב-2011. כחלק מתהליך השחזור נוקה הציוד המקורי והוחזר לשימוש.
מיום פתיחתו מחדש פועל המקום כסנדלריה וכמרכז מבקרים המציע למטיילים סיור במבנה ובאתרים ההיסטוריים שבסביבתו.
הסנפה היא שאיפה של אבקה, תרסיס, גז או אד לשם הכנסתם לתוך הגוף.
להסנפה שימושים רפואיים, כדרך לנטילת תרופות, והיא דרך מקובלת לנטילתם של סמים מסוימים.
הסנפה עלולה לפגוע לעיתים בדרכי הנשימה באף.
הסנפה של טבק הרחה נצפתה בקרב שבטים ילידים בברזיל עוד ב, ומשם הגיעה לאירופה, תוך שיוחסו לטבק סגולות של מרפא לכאבי ראש.
עם הסמים שנהוג לקחת בהסנפה נמנים קוקאין, מתאמפטמין, אופיואידים ועוד.
לשאיפת ממסים נדיפים יש השפעה פסיכואקטיבית, הנעה בין תחושת שכרות, בדומה לשכרות מאלכוהול, לבין הזיות.
הסנפה של ממסים נדיפים נמצאים בשימוש בעיקר בקרב ילדים, בני נוער, אסירים או אנשים הנמצאים במוסדות וכן על ידי עניים.
זאת כיוון שחומרים אלה, המיועדים לשימושים אחרים, נמכרים באופן חוקי, במחיר זול יחסית, או מצויים במוצרים זמינים וחוקיים, כגון: מכלי תרסיס, דבקים, טיפקס, מטהרי אוויר, בנזין לרכב, נוזל למציתים, צבע, מדללי צבע, פריאון (גז קירור למזגנים), חומר לניקוי מקלדות מחשב ועוד.
הסנדלרייה בגבעת ברנר היוותה מקום לקנייה ולתיקון נעליים בגבעת ברנר.
היא הוקמה בשנת 1934 על ידי אנשל ניר וכיום היא משמשת כמועדון לבני נוער.
אנשל ניר (שמו הקודם אנשל גלובנצ'יק) נולד בפולין בשנת 1899 ונפטר ב-1970. אנשל למד בפולין בבית ספר יהודי דתי והתחנך בחינוך ציוני.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתמקם בתל אביב.
לאחר כשש שנים בשנת 1932 הצטרף ניר לקבוצת החלוצים בגבעת ברנר והיה לחבר קיבוץ נאמן, שהשקיע זמנו העבודה בקיבוץ ובעזרה לאחר.
בשנת 1927 נולד בנו הבכור אלחנן, ובמלחמת העולם השנייה הביא לארץ את אשתו רבקה טאדריס ואת בנם שלמה, יחד הם הקימו בית עם שני ילדיהם בגבעת ברנר.
בשנת 1934 הקים ניר את הסנדלרייה בגבעת ברנר.
החלוצים הראשונים שהיו בגבעת ברנר היו מצוידים אך ורק בזוג נעליים אחד, לכן ניר שלמד את מקצוע הסנדלרות מאביו סייע בתיקון נעליי חבריו והוספת פרסות בעקב הנעליים.
ניר ראה המקצוע הסנדלרות כיעדו ולכן בשנת 1934 פתח חנות לתיקון וייצור נעליים וסנדלים, כאמור "הסנדלרייה בגבעת ברנר".
סנדלרייתו התרחבה והצטרפו אליה עובדים רבים.
בזכותו של אנשל ניר זכו כול ילדי גבעת ברנר בזוג סנדלי עור חדשים ומבריקים תוצרת הסנדלרייה.
כיום הסנדלרייה אינה פועלת, והמבנה משמש למועדון לבני נוער.
בשנת 1934 נבנה החלק הראשון והדרומי של הסנדלרייה אך המועצה סירבה לאפשר את המשך הבנייה לפני שיוקם בגבעת ברנר חדר תרבות.
בעקבות כך מתנדבים רבים מגבעת ברנר נשאו דליים מלאים במלט ויצקו בעצמם את היסודות של המבנה.
מאוחר יותר בשנת 1950 הוקם החלק השני של הסנדלרייה.
"הסנדלר היהודי, ביאליסטוק" הוא הדפס מאת האמן הרמן שטרוק.
"הסנדלר היהודי, ביאליסטוק" מתאר דמות של סנדלר יהודי מקובנה.
הוא הודפס בטכניקה של הדפס אבן, כנראה בכמה מהדורות.
בין היתר הופיע ההדפס בשנת 1919 בספר "סקיצות מרוסיה.
העבודה היא חלק מסדרה דולה של עבודות בהן תיאר שטרוק דמויות מן העולם היהודי בפולין והאימפריה הרוסית בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
באותה עת נמנה שטרוק עם חברי "ועדת הסיוע היהודית לפולין וליטא" ועל "הוועד למען יהודי המזרח בפולין" ושימש כלוחם בחזית הרוסית של צבא הקיסרות הגרמנית.
כך, נחשף שטרוק לעולם ה"יהדות המזרח".
מאוחר יותר, בין השנים 1918-1917, שירת שטרוק בתפקיד הממונה על המחלקה לעניינים יהודיים במטה הפיקוד העליון "אובר אוסט".
שטרוק מתאר את הדמות כשהיא עסוקה בעבודתה.
הוא יושב על כסאו, תופש ביד אחת נעל, הנתונה בין רגליו, ובידו השנייה הוא אוחז בפטיש.
גופו מוצב בחצי פרופיל כלפי הצופה.
שטרוק מצייר את הדמות בקו חופשי, השומר על תווי הפנים של הסנדלר.
עם זאת הוא בוחר להאריך את ראש הפטיש, באופן המעצים את עבודתו של הסנדלר.
הסנדק של הארלם (באנגלית Godfather of Harlem) הוא סדרת דרמת פשע אמריקאית, שעלתה לראשונה ב-29 בספטמבר 2019 ברשת Epix.
הסדרה נכתבה על ידי כריס ברנקאטו ופול אקשטיין ומככב בה פורסט ווייטקר, שהוא גם מפיק בכיר לצד נינה יאנג בונגיובי, ג'יימס אצ'סון, ג'ון רידלי ומרקון סמית'.
העונה הראשונה כללה 10 פרקים והיא הסתיימה ב-1 בדצמבר 2019. ב-12 בפברואר 2020 חודשה הסדרה לעונה שנייה שעלתה בבכורה ב-18 באפריל 2021, וכללה גם היא 10 פרקים והסתיימה ב-29 באוגוסט 2021. העונה השלישית, בת 7 פרקים, עלתה בינואר 2023.
הסנדק של הארלם מספר את "סיפורו האמיתי של בוס הפשע הידוע לשמצה, באמפי ג'ונסון, שבתחילת שנות השישים חזר מעשר שנות מאסר כדי למצוא את השכונה שהוא שלט בעבר חסרת שליטה.
כשהרחובות נשלטים על ידי ההמון האיטלקי, באמפי מבין שהוא צריך לקחת על עצמו את ניהול משפחת הפשע כדי להחזיר את השליטה.
במהלך המאבק האכזרי הוא כורת ברית עם המטיף הרדיקלי מלקולם אקס - תוך שהוא תופס את עלייתו הפוליטית של מלקולם בסימן המהפך החברתי ומלחמת האספסוף המאיימת לקרוע את העיר."
ב-25 באפריל 2018, הוכרז כי EPIX הזמינה עונה ראשונה המורכבת מעשרה פרקים שעתידים לצאת לבכורה בשנת 2019. את הסדרה יכתבו כריס ברנקאטו ופול אקשטיין אשר יפיקו לצד פורסט ווייטקר, נינה יאנג בונגיובי, ג'יימס אצ'סון ומרקן סמית'.
חברות הפקה שמעורבות בסדרה כוללות את אולפני ABC Signature וחברת Significant Productions.
ב-19 ביוני 2018 דווח כי ג'ון רידלי יביים את הפרק הראשון של הסדרה.
לצד הודעת ההזמנה הראשונית של הסדרה, אושר שפורסט ווייטקר יככב בסדרה בתפקיד באמפי ג'ונסון.
בספטמבר 2018 הוכרז כי וינסנט ד'אונופריו, אילפנש האדרה, אנטואנט קרואו-לגאסי, נייג'ל תאץ', קלווין הריסון ג'וניור, לוסי פריי ופול סורווינו לוהקו לתפקידים ראשיים.
באוקטובר 2018 דווח כי ג'יאנקרלו אספוסיטו ורפי גברון הצטרפו לסדרה.
ב-8 בינואר 2019, הוכרז כי קתרין נרדוצ'י לוהקה לתפקיד משני.
על פי הדיווחים, צילומי הסדרה החלו בספטמבר 2018 בעיר ניו יורק.
פרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהפרס סטלייטסדרת הדרמה הטובה ביותרהסנדק של הארלםפרס NAACP Imageהשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמהפורסט ויטאקרשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמהג'אנקרלו אספוזיטופרס גילדת הכותבים של אמריקהדרמה אפיזודית"Our Black Shining Prince", כריס ברנקטו ומייקל פאנס
הסנדקית הוא סרט דרמת פשע ביוגרפי אמריקאי, בימויו של ג'רארד ג'ונסון על פי תסריט מאת פרנק בולדווין.
בסרט מככבים קטלינה סנדינו מורנו, מהדי דהבי, דיאן גררו וסקילר גיסונדו.
הסרט מגולל את סיפורה של סוחרת הסמים גריסלדה בלאנקו, המכונה מלכת הקוקאין.
הסרט נמצא בשלבי הפקה וטרם נקבע לו תאריך יציאה לאקרנים.
אלכסה דמי - גריסלדה בלנקו הצעירה
קטלינה סנדינו מורנו - גריסלדה בלנקו
הסניצ'ים וסיפורים אחרים הוא ספר ילדים, שנכתב על ידי הסופר האמריקאי דוקטור סוס, ופורסם בשנת 1961. הספר כולל בתוכו ארבעה סיפורים, הבאים במטרה להדגים ולהסביר דרך סיפור את פירוש הערכים: סובלנות, חמלה ושוויון.
"הסניצ'ים" - הוא הסיפור הראשון מתוך הארבעה, ומכאן שמו של הספר.
הסיפורים האחרים הם: "שני זקס" (The Zax), "יותר מדי דייב" (Too Many Daves) ו-"ממה כל כך פחדתי?" (What Was I Scared Of).
הספר תורגם לעברית פעמיים: בשנת 1991 תורגם הספר על ידי אבירמה גולן, בשם "החשטפים/ אז ממה פחדתי?".
בשנת 2002, תורגם הספר על ידי לאה נאור, בשם "הסניצ'ים וסיפורים אחרים".
בספר קיימות מילים שד"ר סוס המציא, כפי שעשה בספריו האחרים.
מילים, שברור שאין צורך לשאול – מה זה?
הן נמצאות בדמיונם של הסופר והקוראים הצעירים.
גם האיורים בספר מוזרים, היצורים המוזרים הללו, שעירים, וכן המכונות המוזרות הכל בסיפורים מוגזם.
הסיפור הראשון מתוך הארבעה - "הסניצ'ים", מתאר שני סוגי יצורים.הם מופיעים בסיפור בצורת יצורים מוארכים, צווארם מוקף צווארונים שעירים, כאשר הצווארון התחתון צבעו לבן.
יש להם מעט שיער על הראש, והשפה התחתונה שלהם נסוגה כלפי פנים.
לסוג אחד של היצורים המוזרים הללו, יש כוכב על הבטן ואילו הסוג השני הוא ללא כוכב.
הסניצ'ים בעלי הכוכב, "מחרימים" את הסניצ'ים ללא הכוכב ומפלים אותם לרעה.
הם אינם מתקרבים אליהם, מסרבים לשחק איתם, מתעלמים מהם ומונעים מהם לאכול.
הסניצ'ים חסרי הכוכב נשארים מדוכאים.
עד שפתאום מופיע "סילבסטר-קוף-בר, מתקן כל דבר" ומציע להם לשלם, כדי לעבור בתוך מכונה שתניח על בטנם כוכב, כמו הכוכב על בטנם של הסניצ'ים בעלי הכוכב.
הסניצ'ים ללא הכוכב, משלמים לסילבסטר-קוף-בר ויוצאים מן המכונה מרוצים ושמחים וכוכב על בטנם.
הם לועגים לסוג הסניצ'ים האחר.
לאחר מכן, חוזר סילבסטר-קוף-בר עם מכונה חדשה, ומציע לסניצ'ים בעלי הכוכב, שכבר אינם מרגישים כל כך מיוחדים, להסיר את הכוכב תמורת תשלום.
כך הוא יוצר שני מעמדות שונים גם הפעם.
אלא, שזה לא נגמר כאן, סילבסטר-קוף-בר חזר שוב ושוב, על הפעולה של הורדה והוספת כוכבים לסניצ'ים.
זה יצר בלבול גדול, ובסופו של דבר נגמר כספם של הסניצ'ים.
סילבסטר קוף בר לועג לסניצ'ים ומכנה אותם טיפשים ועיקשים, שלא ילמדו לעולם.
אך סילבסטר - קוף - בר טעה, והסניצ'ים למדו את הלקח.
מאותו יום, זה לא הפריע לסניצ'ים אם לאחד קיים כוכב על הבטן או לא, הואיל ובחברתם של הסניצ'ים כבר לא היו מעמדות כולם היו שווים.
קיים סוג אחד של הסניצ'ים - בעלי כוכב על בטנם, וסוג נוסף של סניצ'ים - ללא כוכב על בטנם.
שני סוגי היצורים דמויי ציפור צהובה, אף ארוך ובטן עגולה, והשוני היחיד ביניהם הוא הכוכב.
הוא מצטרף לקראת אמצע הסיפור, במטרה לעזור לסניצ'ים תמורת כסף וללמד אותם לקח חשוב.
הסניצ'ים בעלי הכוכב - הסניצ'ים בעלי הכוכב הם יצורים צהובים עם כוכב על בטנם.
הם מייצגים את המעמד הגבוה יותר אצל חבורת הסניצ'ים, ומקפחים את הסניצ'ים חסרי הכוכב.
הסניצ'ים חסרי הכוכב - יצורים צהובים, אך על בטנם אין כוכב.
הם מייצגים את המעמד הנמוך בחברה, והם מקופחים על ידי הסניצ'ים בעלי הכוכב.
סילבסטר-קוף-בר - הוא דמות הדומה לקוף, בעל כובע ירוק ופפיון תואם.
הוא מופיע בסיפור, על מנת להציע לסניצ'ים פתרון פשוט לבעיותיהם - להעלים, או להחזיר את השוני בין שני סוגי הסניצ'ים.
הוא מנצל את הסניצ'ים בעבור כספם ויש הטוענים, כי הוא מייצג את הקפיטליזם הקיים בחבורת הסניצ'ים.
• מחבר הספר - ד"ר סוס רומז על כך, שעם הכסף בא הכוח.
• סילבסטר-קוף-בר, שניצל את הסניצ'ים בעבור כספם, לא יצליח לנצלם שוב, הוא לא יצליח להונות אותם.
קיים כאן מעין רמז ש"פריירים" לא נעלמים אלא מתחלפים.
• הסיפור רומז על תופעות של גזענות.
הואיל ונכתב בשנת 1961, מספר שנים לאחר סירובה של רוזה פארקס לפנות את כסאה באוטובוס לאדם לבן, וזמן קצר לפני נאומו המפורסם "יש לי חלום" של מרטין לותר קינג ג'וניור.
הווה אומר, שהסיפור נכתב בתקופה, שבה עלתה המודעות לזכויות השחורים בארצות-הברית.
אירועים אלה, נותנים נקודת מבט נוספת על הסיפור - ניתן אולי לשער, שהוא נכתב על אנשים כהי עור ובהירי עור בחברה האנושית.
• ייתכן, כי הסיפור מתבסס על הבדלי המעמדות בארצות-הברית.
הסניצ'ים בעלי הכוכב מקבלים את כל הנקניקיות והמרשמלו שהם חפצים בהם, אינם מתחברים ומתעלמים מהסניצ'ים חסרי הכוכב.
בניגוד לכך, הסניצ'ים חסרי הכוכב מנסים לפלס את דרכם לחברה "הגבוהה", באופן כזה שהם קונים מסילבסטר-קוף בר כוכבים ושמים על בטנם.
הסיפור מספר על שני יצורים בעלי שיער פרוע, והם שעירים בגופם.
הם עקשנים מאוד, וד"ר סוס מכנה אותם בשמות: זקס הדרום וזקס הצפון.
שניהם הולכים בכיוונים הפוכים ונתקלים אחד בשני, אך אף אחד מהם אינו מוכן לפנות את הדרך לשני, אף אחד מהם לא מוכן לזוז ואפילו אינץ' אחד, כדי שהשני יוכל לעבור.
הם עומדים זה מול זה ביום ובלילה, בסופות חורף וימי קיץ בגשם וברוח והם לא זזים ולו אינץ' אחד.
הזקסים בטוחים, כי העולם יעמוד עד שהשני יזוז.
אולם, העולם לא עומד על מקומו.
סביבם נבנית עיר שלמה, נבנים מחלפים למכוניות, והם עדיין עומדים, ואינם מגיעים לשום מקום.
הם אינם מוכנים להתפשר, כתוצאה מכך, אף אחד מהם לא מרוויח ולא יכול להתקדם למחוז חפצו.
מוסר ההשכל בסיפור: אם לא מתפשרים, אף צד לא מרוויח.
• לפעמים, אנשים גאים לא מוכנים לעשות דברים שיכולים לעזור לזולת.
• אנשים גאים גם לא יודעים להגיד "תודה" או "בבקשה".
הם לא מודעים לכך או שמסרבים לדעת, שאם יגידו לזולת את שתי המלים הללו זה לא יירד מערכם.הם מתבצרים בשלהם.
הסיפור הקצר "יותר מדי דייב", מספר על אם שקראה לכל 23 ילדיה בשם "דייב".
לדוגמה, היא רוצה לקרוא לדייב אחד מסוים אבל, כולם באים בריצה.
הסיפור מספר על שמות מצחיקים, שהאם מתחרטת שלא קראה לילדיה, כמו "צנים" או "בור בר זנזיבר", או "מסריחן".
סיפור זה מתאר דמות מצחיקה, אשר נפגשת פעמים רבות עם זוג מכנסיים מרחפים.
הדמות, מספרת את הסיפור מנקודת מבטה.
היא מפחדת מהמכנסיים, בתחילה היא קוראת לעזרה, אך לאחר שהמכנסיים מתחילים לבכות היא מגלה שהמכנסיים מפחדים באותה מידה.
השניים - הדמות והמכנסיים, מגלים, שאין ממה לפחד והופכים לחברים.
והדמות הזו ממשיכה ומספרת, כי היא נפגשת עם המכנסים כל יום, הם מחייכים אחד לשני, ואומרים שלום אחד לשני.
שני הסיפורים הראשונים בספר, "הסניצ'ים" ו"שני זקס", עובדו לסדרת האנימציה שיצא בשנת 1971, ביחד עם "לא רעב ולא אוהב" (Green Eggs and Ham) - ספר נוסף מאת ד"ר סוס.
בסדרה "סאות' פארק" נעשתה פרודיה קצרה על הסניצ'ים בעקבות תופעת צמידי הסיליקון.
בשנת 2025 עלה לנטפליקס סרט ההנפשה "דוקטור סוס: הסניצ'ים" המבוסס על הספר.
הסנגורים היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה משפטית בהפקת Sreda שפרק הבכורה ישודר בערוץ 1 הרוסי ב-23 במרץ 2020.
הסדרה מגוללת סדרת תיקי משפט אמיתיים, תוך התבססות על חייה של דינה קמינסקאיה.
קמינסקאיה – עורכת דין, משפטנית, פעילה לזכויות אדם, שנולדה ב-13 בינואר 1919. הייתה ידועה בעבודתה בבתי המשפט הסובייטיים בשנות ה-60 ובתחילת שנות השבעים, כשהיא מגנה על דיסידנטים רבים.
נאומיה של דינה קמינסקי "צדק או תשובה?", "תהליך של ארבעה", "תהליך טשקנט" נכללו באוסף והופצו בסמיזדאט.
בסוף שנות ה-70, בגלל רדיפות פוליטיות, דינה קמינסקי ומשפחתה נאלצו לעזוב את ברית המועצות, היגרו לארצות הברית.
אבל שם היא המשיכה בעבודתה בתחום ההסברה, עבדה גם כמגישת תוכניות בתחנות הרדיו Radio Liberty ו-Voice of America וכתבה ספר זיכרונות, "כתביה של עורכת דין" (1984).
דינה קמינסקי נפטרה בשנת 2006 בשנה ה-88 לחייה.
שנת 1966. עורכת הדין הצעירה והשאפתנית נינה מטליצקאיה עוברת מעבודתה בפרקליטות המדינה לפרברים הרחוקים של מוסקבה לסניף מספר 1, לשכת עורכי הדין המוערכת והחזק ביותר בברית המועצות.
כעת נינה צריכה להוכיח את עצמה במקום החדש, באופן ראוי.
עליה להגן על גנבים בחוק, חובב מוזיקה המואשם בריגול, כוכב קולנוע שהורשע ברצח שותף לחדר, צעירים שהואשמו על לא עוול בכפם ודיסידנטים – כולם מספרים את סיפורה של ברית המועצות שתחת ברז'נייב.
מרינה וורוז'י – נינה מטליצקאיה
הסנהדרין החדשה היא תנועה שנוסדה בישראל בשנת 2004. חברי התנועה מתייחסים לעצמם כמחדשי הסנהדרין, בית הדין היהודי העתיק אשר פעל בירושלים בימי בית שני.
עם זאת, השפעת התנועה מעטה ומעטים הרבנים אשר תומכים בה.
ביהדות, המונח חידוש הסמיכה מכוון למאמץ לחדש את המסורת הקדומה של שלשלת סמיכת החכמים מדור לדור.
על פי ההלכה, סמיכה כזו נותנת לרב הסמוך סמכויות מסוימות, כגון האפשרות לדון דיני חבלות, דיני קנסות ודיני נפשות.
שלשלת הסמיכה הקדומה שעל פי המסורת היהודית התחילה ממשה רבנו, פסקה, והחכמים בדורות המאוחרים נותרו בלא הסמכויות הללו.
הרמב"ם בפירוש המשניות כתב שלדעתו אם ייאספו כל חכמי ארץ ישראל ויסכימו שאחד מהם יעמוד בראש הישיבה, הוא יחשב לסמוך ויוכל לסמוך אחרים, אך "הדבר צריך הכרע".
התנועה החלה בראשית שנות האלפיים, כאשר שני צעירים, איתי לוי וחגי וייס, החתימו 250 רבנים על מוכנותם להקמת מועצה שתאגד את כלל הרבנים בארץ.
עם זאת, כאשר לא הצליחו להשיג הסכמה כלל-רבנית בנושא החליטו לקדם את רעיונם בכל זאת, בתמיכת אגודת "השיבה שופטינו - לכינון בית הדין הגדול", שאחד מהבולטים בתומכיה היה פרופ' הלל וייס.
באוקטובר 2004 התכנסו 71 רבני הסנהדרין בטבריה, ביניהם הרב עדין אבן ישראל (נשיא הסנהדרין), הרב יואל שוורץ (אב בית הדין), הרב מאיר מאזוז, הרב ישראל אריאל, פרופ' הלל ויס (דובר הסנהדרין) והרב דב שטיין (מזכיר הסנהדרין).
הקמת התנועה הובילה גם לקולות התנגדות מצד רבנים בישראל, אשר קראו שלא לקיים את הנחיות התנועה.
בכתבה בנושא חידוש הסנהדרין, כתב ארנון סגל, כתב שבועון מקור ראשון: "אפשר לסכם שדרכה של "הסנהדרין החדשה" לא ממש צלחה והיא נחשבת לכל היותר לקוריוז אפילו בחוגי הימין הקשה."
הסנהדרין אינו אחד מבתי הדין הרבניים בישראל, ואינו מוכר על ידי הממסד הרבני.
הלל ויס, דובר הסנהדרין, סבר כי על התנועה לעסוק בנושאים פוליטיים ולהוות אלטרנטיבה לבג"ץ:
לעומתו, הרב עדין אבן-ישראל שכיהן כנשיא התנועה בין השנים 2005 ל-2008 סבר כי התנועה לא צריכה לדון בנושאים פוליטיים:
אחד מתחומי העיסוק של הסנהדרין החדשה הוא תרגול קורבן פסח.
במהלך השנים, הסנהדרין הפכה מזוהה עם עמדות פוליטיות ימניות קיצוניות.
בשנת 2011 פרסמו חברי הסנהדרין החדשה פסק דין בו קראו להתנגד לפינוי מאחז בחוות גלעד:
לאחר גל מעצרים מנהליים והרחקות של פעילי ימין בעקבות הפיגוע בדומא, פרסם בית הדין הודעת תמיכה בפעילי הימין:
הסעודה הוא סרט קצר מונפש אמריקאי, מסוגת קומדיה רומנטית, אשר בוים ונכתב על ידי פטריק אוסבורן והופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ו-Walt Disney Pictures.
הסרט מציג חיי אהבה של אדם בשם ג'יימס, על פי הארוחות שאוכל וינסטון, הכלב שאימץ.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי ב-10 ביוני 2014, ומאוחר יותר הוקרן בבתי הקולנוע לפני הקרנת הסרט "6 גיבורים" ב-7 בנובמבר באותה שנה.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב עברי ב-4 בדצמבר 2014, גם לפני הקרנת הסרט "6 גיבורים".
אורך הסרט הוא כ-6 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
הסרט זכה בפרס אוסקר עבור הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87, ובפרס אנני עבור הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-42.
בעודו מלקק עטיפת מזון מהיר שהושלכה על הרצפה, כלב מגזע בוסטון טרייר מגלה שצ'יפס נפל על ידו ואוכל אותו.
ג'יימס, האיש שהפיל את הצ'יפס, מאמץ את הכלב וקורא לו וינסטון.
בעודם יחד, ג'יימס מאכיל את וינסטון בחלקים מארוחות הג'אנק פוד אותם אוכל.
יום אחד, ג'יימס מתחיל מערכת יחסים עם קירבי, מלצרית במסעדה מקומית.
קירבי משכנעת את ג'יימס להתחיל אורח חיים בריא, דבר המרגיז את וינסטון מפני שבמקום לקבל ג'אנק פוד הוא מקבל ירקות.
עם זאת, הזוג נפרד לאחר ויכוח, דבר הגורם לג'יימס להיכנס לדיכאון עמוק וגורם לו לחזור להרגלי האכילה הקודמים שלו.
בהתחלה, וינסטון שמח מכך, אך עד מהרה הוא שם לב למצב רוחו הנמוך של ג'יימס.
כשראה חתיכת פטרוזיליה שהזכירה לג'יימס את קירבי ואת הארוחות שהן נהגו לאכול ביחד, וינסטון מחליט לגרום להם להיפגש שוב ביחד - הוא גונב את הפטרוזיליה ובורח למסעדה בה קירבי עובדת, דבר הגורם לג'יימס לרדוף אחריו.
כשהם מגיעים למסעדה, ג'יימס משלים עם קירבי ולאחר מכן הם מחליטים להתחתן.
וינסטון שמח שהשניים מתחתנים, ומסתפק באכילת אוכל לכלבים.
זמן מה לאחר שהזוג התחתן, הוא עבר לבית חדש בו וינסטון מגלה קציצות שהתגלגלו לרצפת המטבח.
וינסטון הלך אחרי הרוטב שהקציצות השאירו והגיע לבנם של הזוג, אשר האכיל אותו בקציצות.
הסרט מסתיים כאשר וינסטון מתכנן לאכול את מגש הקאפקייק ממסיבת יום ההולדת הראשונה של התינוק.
הדיבוב העברי בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי הדס מוזס.
לאחר הצלחת הסרט הקצר "השג לך סוס!" שהוקרן לפני הסרט ה-53 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "לשבור את הקרח", הוחלט להפיק סרט קצר נוסף שיוקרן לפני הסרט ה-54 של האולפנים, "6 גיבורים".
הסרט בוים ונכתב על ידי פטריק אוסבורן, כאשר זהו הסרט הראשון שביים.
הרעיון לסרט הגיע לאוסבורן לאחר שצילם ארוחת ערב שאכל באפליקציה "1 Second Everyday", אפליקציה המאפשרת למשתמש להקליט קטעי וידאו באורך שנייה בכל יום ולערוך אותם לסרט.
הפקת הסרט הסתיימה שלושה ימים לפני הקרנתו בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי.
הוחלט שדמותו של וינסטון תהיה כלב מגזע בוסטון טרייר, מפני שגזע זה לא הופיע בשום סרט קודם של דיסני.
המבקר פיטר דבורג' תיאר בוראייטי את תגובת הקהל במהלך הקרנת הסרט בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, וכתב שבזמן שהופיעו הקרדיטים הקהל מחא כפיים בקול רם ורקע ברגליים בישיבה על המושבים.
עוד הוא הוסיף שלקרוא לסרט להיט בקרב הקהל יהיה בלשון המעטה.
פרודיה לסרט נעשתה בסדרה "משפחת סימפסון" בתחילת הפרק השישי בעונה 27 שנקרא "החברה של הבת שלי" , אשר שודר לראשונה ב-8 בנובמבר 2015 בפוקס.
הפרודיה מתחילה עם הכותרת "Feast", כאשר יורדת ממנה האות "e" וכך היא נהפכת למילה "Fat" ("שמן").
בהמשך נראה העוזר הקטן של סנטה, כלבם האישי של משפחת סימפסון, מוזן משאריות של אוכל שזורקות לו המשפחה, עד שהוא משמין ומת.
כשהוא מגיע לשמיים, אלוהים מציע לו לבחור בין גן עדן לגיהנום, כאשר הכלב בוחר באופציה השנייה מפני שהיה בה שלט מהבהב של פיצה חינם.
"הסעודה בבית לוי" (1573) הוא ציור מאת הצייר פאולו ורונזה.
הציור "הסעודה בבית לוי" הוא ציור גדול ממדים, בגובה של 560 ס"מ, וברוחב של 1,039 ס"מ, המתאר את הסעודה האחרונה.
ורונזה מיקם את ההתרחשות במעין מרפסת של ארמון מפואר, אליה מוליכים שני גרמי מדרגות שיש.
במרכז הציור שולחן אוכל ועליו מפה לבנה בדגם משבצות.
סביב השולחן מתוארים ישו, ושנים-עשר השליחים.
ישו מאופיין בבגד אדום ובגלימה כחולה, וסביב ראשו אזור בהיר, כמעיין הילה.
בצידי ההתרחשות, מתוארות דמויות רבות ובהן חיילים גרמנים, אנשי להטוטנים, ליצנים ועוד, המשקפים משתה בן התקופה.
בנוסף, מתאר האמן גם בעלי חיים כגון כלב, הניצב למרגלות שולחן הסעודה האחרונה, וחתול המציץ מתחת למפה.
המרפסת בה מתרחש התיאור מעוצבת כאכסדרה של שלוש קשתות, הנשענות על עמודים בעלי כותרות בסגנון קורינתי.
הקשתות מופרדות זו מזו בעזרת עמודים הנושאים ארכיטרב ובו תבליט צמחי וקרניז.
מן המרפסת נשקף נוף עירוני.
הציור הוזמן על ידי הדומיניקנים עבור המנזר שלהם שבכנסיית סאן זניפולו , על מנת להחליף את ציור "הסעודה האחרונה" מאת טיציאן, שניזוק בשריפה שהתרחשה ב-1571. ורונזה השלים את הציור ב-1573. על חלקם התחתון של שני עמודים, הקבועים במרכז גרמי המדרגות, מופיע תאריך השלמת הציור בלטינית: A.
על רקע הקונטרה-רפורמציה, העירוב שבין קודש לחול בציור הוביל את הכנסייה הקתולית לערוך חקירה של האינקוויזיציה.
בתום החקירה הצטווה ורונזה לתקן את ציורו בתוך שלושה חודשים.
עם זאת, ורונזה לא תיקן את הציור, ובמקום זאת שינה את שמו ל"סעודה בבית לוי", נושא המבוסס על הברית החדשה:
בשנת 1797 הועבר הציור לפריז על ידי נפוליאון.
בשנת 1815, הוחזר הציור לאיטליה, מאז הוא נמצא באוסף האקדמיה.
הסנדלר העליז הוא סרט קומדיה ישראלי בשחור-לבן משנת 1973 בבימויו של ניקו סאפאי, עם יעקב בן סירא וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אהבות ובגידות, בעל חנות נעליים בוגד באשתו ומשתמש בעובד שלו כדי להסתיר זאת ממשפחתו.
חלק מהסצנות צולמו בחנות הנעליים הידועה "מיקולינסקי" בתל אביב.
הבמאי, המפיק והצלם הם איראנים, המוזיקה נכתבה על ידי אריס סאן שמשחק בסרט וגם שר.
בין הזמרים במועדון מופיע גם ששי קשת.
הביקורות קטלו את הסרט והוא הורד מהאקרנים כעבור זמן קצר.
בתחילת הסרט מופיעה הודעת התנצלות על כך שהקול לא תמיד תואם את תנועות השפתיים של המופיעים בסרט.
שמיל (יעקב בן סירא) עובד כסנדלר וזבן בחנות הנעליים הגדולה "מיקולינסקי".
הוא מבריח לקוחות בהתנהגותו למורת רוחו של בעל החנות שמעון (גדעון זינגר).
שמעון הוא רודף נשים ונמשך בעיקר לסוזי היפה והחתיכה (ציונה טוכטרמן) לה הוא מספק נעליים חינם ומנסה לקיים יחסים בביתה.
כשהוא מגיע היא טובלת באמבטית קצף.
הוא נמשך לאמבטיה, ונאלץ לברוח כשמאהב שרירן שלה רודף אחריו.
זבן נוסף בחנות הוא צדוק (אריס סאן) שמנהל בחשאי יחסים עם נירה (נירה גל), בתו של שמעון.
גם שמיל מאוהב בנירה ורוצה להתחתן איתה.
הוא מגלה זאת לשמעון וזה כועס עליו, מוליך אותו באוזן למרתף וסוגר אותו עד שיעבור לו החשק לנירה.
הוא משחרר אותו רק לאחר ששמיל מסכים לעשות לו "טובה".
שמעון רוצה לצאת עם סוזי למועדון לילה ומבקש משמיל שיחליף אותו במיטה כדי שאשתו שמחה (בטי פלדמן) לא תגלה את היעדרותו.
שמחה מגלה את שמיל והוא מגלה לה את המזימה.
ביחד הם ממהרים למועדון ושם היא מגלה את שמעון וסוזי ושמעון נמלט כשהיא רודפת אחריו.
שמיל לא מרגיש טוב והרופא (יהושע לוף) מתבונן בצילום רנטגן של החזה שלו ומגלה לו שיש לו סרטן וכי נותרו לו רק עוד 20 יום לחיות.
בינתיים מגיע ארצה מוריס שמימן בשעתו את הקמת החנות, כדי לתבוע משמעון את חלקו.
מוריס הוא למעשה אביו של צדוק אבל זה נשמר בסוד.
שמעון מחליט להעביר את החנות על שמו של שמיל ולחתן אותו ביום מותו עם נירה כדי שהחנות תעבור לרשותה.
שמיל הנוטה למות מתבשר על כך ושמח שהרוויח שתי מתנות, את החנות ואת נירה.
הוא מתחיל להתייחס כעת לשמעון כאל כפוף לו ומשפיל אותו.
גם סוזי מעבירה את חסדיה משמעון לשמיל.
לפני ענידת הטבעת מוותר שמיל לצדוק על נירה ועוזב את המקום במהירות.
לאחר ענידת הטבעת מגיע הרופא ואומר כי אבחנת הסרטן הייתה טעות.
הם ממהרים לחפש את שמיל ומוצאים אותו על גג בניין כשפניו להתאבדות בקפיצה.
צדוק ממהר למעלה ומודיע לו שהאבחנה הייתה שגויה ושהוא בריא.
כולם עוזבים את המקום בשמחה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותיעקב בן סיראשמילסנדלר/זבןגדעון זינגרשימעוןבעל חנותאריס סאןצדוקזבןנירה גלנירהבתו של שמעוןבטי פלדמןשמחהאשתו של שמעוןציונה טוכטרמןסוזיפילגשו של שמעוןששי קשתזמריהושע לוףרופא
הסנדקית הקסומה הוא סרט חג מולד אמריקאי לכל המשפחה, מסוגת פנטזיה ודרמה קומית, אשר הופק על ידי Walt Disney Pictures, Secret Machine Entertainment ו-The Montecito Picture Company.
הסרט בוים על ידי שרון מגווייר, נכתב על ידי קרי גרנלונד ומליסה סטאק, הופק על ידי ג'סטין שפרינגר ואייוון רייטמן, צולם על ידי כריס נור, נערך על ידי גארי דולנר והולחן על ידי רייצ'ל פורטמן.
הסרט עוקב אחר פיה סנדקית מתלמדת בשם אלינור, אשר יוצאת למשימה בכדור הארץ על מנת להוכיח שאנשים עדיין זקוקים לפיות סנדקיות.
הסרט הופץ על ידי סרטי אולפני וולט דיסני בשירות הסטרימינג דיסני+, כאשר הוא הופץ לראשונה בארצות הברית ב-4 בדצמבר 2020. בישראל הסרט הופץ בשירות בדיבוב עברי עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.
אורך הסרט הוא כ-110 דקות.
במקום קסום שנקרא "ארץ הפיות", פיות סנדקיות לומדות כיצד יוכלו לעזור לרצונותיהם של אנשים להתגשם באמצעות נוסחה.
הנוסחה כוללת שלושה שלבים: השלב הראשון הוא "שמלה מנצנצת כל עצבות מנפצת", השלב השני הוא "למצוא אהבת אמת" והשלב השלישי הוא "לחיות באושר ועושר".
בין הפיות הסנדקיות המתלמדות נמצאת אלינור, הפיה הצעירה והיחידה שאינה מבוגרת, אשר חולמת להפוך לפיה סנדקית.
במהלך השיעורים אלינור מבינה מגרטה, אחת הפיות הסנדקיות, שבית הספר עומד להיסגר, מכיוון שאף אחד מכדור הארץ כבר לא מביע משאלות וזקוק לפיות, ושהן יצטרכו להפוך להיות פיות שיניים.
נחושה להציל את המצב, אלינור יוצאת לחדר המשימות ומגלה מכתב של ילדה בת 10 בשם מקנזי שזקוקה לעזור.
אלינור, בעזרתה של אגנס, הפיה הסנדקית הכי מבוגרת ושותפתה לחדר, יוצאת לכדור הארץ על מנת לעזור למקנזי, להוכיח שזקוקים לפיות סנדקיות ולמנוע את סגירת בית הספר.
כשהיא מגיעה לכדור הארץ, נהגת משאית ידידותית לוקחת את אלינור לבוסטון, עיר המגורים של מקנזי.
אלינור המומה לגלות שמקנזי כעת אם חד-הורית אומללה בת 40 שעובדת בתחנת טלוויזיה כושלת.
אלינור מצליחה לשכנע את מקנזי שהיא פיה סנדקית על ידי הצגת הקסם שלה, ולכן בת האדם מאפשרת לה לישון במרתף בביתה, בו היא מתגוררת יחד עם בנותיה, מיה וג'יין, אותן קשה לה לגדל.
ג'יין חולמת להיות זמרת, אך היא לא מצליחה להגשים את חלומה מפני שיש לה חרדה חברתית כשזה מגיע לשירה.
לאט-לאט אלינור מתחילה להשפיע על חיי המשפחה, בכך שהיא משמשת כאוזן קשבת לילדות ועוזרת למקנזי להאמין שוב באהבה לאחר שבעלה נפטר.
היא עוזרת גם לג'יין עם החרדה שלה, ויחד עם אחותה מיה הן הלכו להופיע בפומבי בביצוע השיר "My Favorite Things" לאחר שצפו בסרט "צלילי המוסיקה".
כמו כן, ללא ידיעתה, אלינור מצליחה לקדם את תחנת הטלוויזיה בה עובדת מקנזי עקב אירועים משונים וקסומים שהיא עושה בעיר.
הבולט מבין האירועים, שהפך לסנסציה ויראלית, הוא תאונת מזחלות בה התנגשה אלינור ביו, כתב חדשות שעובד יחד עם מקנזי אותה מחבב.
בזכות עליה ברייטינג של תחנת הטלוויזיה נערכת מסיבה לעובדים.
אלינור משכנעת את מקנזי להשתתף בה ועושה עליה קסם כדי לגרום לה להתאהב ביו.
הכישוף נכשל ומקנזי כועסת על אלינור ומבקשת ממנה לעזוב.
למחרת בעבודה, גרנט, מנהל התחנה, מגלה על כך שאלינור גרמה לכל האירועים המשונים ומבקש ממקנזי לנצל אותה על מנת ליצור כתבות נוספות.
מקנזי מסרבת לכך ומתפטרת, כאשר יחד איתה מתפטר יו שמגלה שהוצעה לו עבודה במקום אחר.
כשהיא חוזרת הביתה, מקנזי מגלה שהחרדה של ג'יין עדיין קיימת ושהיא צריכה לשיר בפסטיבל חג המולד שמתרחש בלילה.
ג'יין מספרת שהיחידה שמצליחה לעזור לה בחרדה היא אלינור, שבמהרה הן יוצאות לחפש אותה לפני שתעזוב בחזרה לארץ הפיות.
כשהבנות מתאחדות, אלינור יוצרת כרכרה באמצעות אבטיח כדי שיגיעו להופעה בזמן.
בסופו של דבר ג'יין מופיעה יחד עם הגיטרה של אביה שנפטר ומצליחה להתמודד עם החרדה.
בסיום המופע מופיעה מוירה, מנהלת בית הספר של הפיות הסנדקיות, אשר רוצה לקחת את אלינור חזרה לעולם הפיות וקוראת לה כישלון.
עם זאת, אלינור מספרת לה שהיא מבינה שהנוסחה שלה מיושנת ושלכל אחד יש גישה משלו לגבי אהבת אמת.
מוירה משתכנעת ומודה לאלינור שהצליחה במשימה וחוזרת יחד איתה לעולם הפיות.
באפילוג, שבשונה מהסרט הוא בהנפשה מסורתית ולא בלייב אקשן, אלינור הופכת למורה בארץ הפיות ונראה שהיא מלמדת ילדים כיצד להיות סנדקי פיות באמצעות הנוסחה החדשה שהיא "אל תשכחו מהאגדה, רק תשמרו על האושר".
הדיבוב העברי בוים על ידי מייה קדוש, והופק על ידי עדי וולוצקי באולפני אלרום.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי יובל גרבש, תמי ברק, אוהד שחר וקובי ליקורמן.
בספטמבר 2019 דווח שחברת Walt Disney Pictures מפתחת את סרט זה, כאשר הוא יתמקד בפיות סנדקיות ויופץ ישירות בשירות הסטרימינג דיסני+, אשר עוד לא הושק באותה תקופה.
בנוסף נודע שהחברה במגעים אחרונים עם שרון מגווייר על מנת שתביים את הסרט, כאשר זו ההפקה הראשונה של דיסני בה היא משתתפת.
בהמשך החודש נודע שעלילת הסרט תתמקד בפיה סנדקית צעירה שמנסה לעזור לאם חד-הורית למצוא את "האושר והעושר", כאשר הוא נכתב על ידי קרי גרנלונד ומליסה סטאק.
עוד פורסם שהחברה The Montecito Picture Company תיקח גם חלק בהפקה, כאשר יפיק דרכה את הסרט ג'סטין שפרינגר.
בינואר 2020 נודע שיפיק דרך חברת ההפקה גם אייוון רייטמן.
בהמשך החודש נודע שעבודת העריכה של הסרט תעשה על ידי גארי דולנר.
בינואר 2020 נודע שיככבו בסרט ג'יליאן בל ואיילה פישר.
בהמשך החודש נודע שישחקו בסרט גם ג'יין קרטין, ג'יליאן שיאה ספיידר, ווילה סקיי, מרי אליזבת' אליס, סנטיאגו קבררה, ארטמיס פבדאני, אוטקארש אמבודקאר, סטפני וייר, ג'ון סקוויב וקרליאס בורקה.
לפני שהחלו את צילומי הסרט, ניתן לבל ופישר זמן להתחבר בשביל שיראו אותנטיות על המסך.
בספטמבר 2019 נודע שצילומי הסרט יחלו בתחילת שנת 2020. בהמשך החודש נודע שצילומי הסרט צפויים להתחיל באוקטובר ולהסתיים במרץ בבוסטון.
על פי מגווייר הבחירה לצלם בעיר זו נבעה מפני שהיא דומה לכל עיר מקומית, וכמו כן שירד בה שלג, דבר שהכרחי לעלילת הסרט.
בינואר 2020 נודע שההפקה צפויה להתחיל בהמשך החודש.
ב-30 בינואר הוכרז רשמית שהפקת הסרט החלה, כאשר הוא מצולם על ידי כריס נור, אף על פי שהצילומים החלו כבר ב-20 בינואר תחת שם העבודה "Frills".
במרץ 2020 צילומי הסרט הסתיימו, כאשר ארבעת ימי הצילום האחרונים בוטלו עקב מגפת הקורונה.
במהלך הצילומים היו סצנות שהשחקנים אלתרו.
באפריל 2020 נודע שהסרט נמצא בפוסט-פרודקשן.
הסרט כולל אפילוג בהנפשה מסורתית בשונה מהסרט שבלייב אקשן, כאשר ההנפשה נעשתה על ידי Studio AKA.
לדברי מגווייר, נשקל בהתחלה שהסוף יהיה מונפש, אך הוחלט בסופו של דבר שיהיה בלייב אקשן.
ימי הצילום האחרונים של הסרט בוטלו עקב מגפת הקורונה, לכן ההצעה לעשות סוף מונפש חזרה ובוצעה.
40 אנימטורים עבדו מרחוק על הסצנה, תחת פיקוחה של איה סוזוקי.
בעוד שהדמויות צוירו ביד, הסטים הונפשו בהנפשה ממוחשבת.
האנימטורים קיבלו השראה מסרטים של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
טריילר הסרט הופץ לראשונה ב-19 בנובמבר 2020, כאשר הוא לווה עם השיר "Take on Me" של א-הא.
הפצת הסרט נעשתה על ידי סרטי אולפני וולט דיסני בשירות הסטרימינג דיסני+, כאשר הוא הופץ לראשונה בארצות הברית ב-4 בדצמבר 2020. בישראל הסרט הופץ בשירות בדיבוב עברי עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022.
המוזיקה בסרט הולחנה על ידי רייצ'ל פורטמן שזכתה בעברה בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
פסקול הסרט, אשר נקרא "Godmothered (Original Soundtrack)", הופץ לראשונה עם הפצתה של ההפקה ב-4 בדצמבר 2020 על ידי וולט דיסני רקורדס.
הפסקול כולל 29 רצועות שכולן בו לחנים, מלבד שתי הרצועות האחרונות שהן שירים, "Rise Up (Joy to the World)" ו-"Hero", אשר מבוצעים על ידי ג'יליאן שיאה ספיידר שגילמה בסרט את ג'יין.
הרצועה ה-12 בפסקול, "Mackenzie's Big Day Out", משלבת את הלחן של השיר "דו-רה-מי" מתוך המחזמר "צלילי המוסיקה", כאשר במהלך הסרט אלינור, ג'יין ומיה צופות בסרט שמבוסס עליו ומבצעות את השיר "My Favorite Things" מתוכו.
באתר "Rotten Tomatoes" הסרט מחזיק בדירוג אישור של 68% על סמך 72 ביקורות מבקרים, עם דירוג ממוצע של 5.6/10. קונצנזוס המבקרים של האתר כתב שהסרט "מסדר מוסכמות אגדות עם הומור מודע לעצמו בדיוק כדי להתגבר על גירעון מאכזב של קסם אמיתי".
באתר "Metacritic" יש לסרט ציון ממוצע משוקלל של 49 מתוך 100 על סמך 12 מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אלונסו דוראלדה מאתר "TheWrap" שיבח את ההומור של הסרט ואת חשיבות הסוף המרגש, החמיא לאפקטים החזותיים והריע לכימיה בין בל ופישר.
כמו כן הוא כתב "לצופים צעירים יותר יש סיכוי גבוה יותר למצוא את 'הסנדקית הקסומה' קסום, אבל יש מספיק עידוד (והודעות חכמות) גם למבוגרים שרוצים".
ניק אלן מאתר "RogerEbert.com" העניק לסרט 3 מתוך 4 כוכבים, שיבח את ההומור של הסרט, כינה אותו "קומדיה משפחתית מקסימה" והחמיא להופעות של השחקנים.
ג'ניפר גרין מאתר "Common Sense Media" דירגה את הסרט ב-3 מתוך 5 כוכבים, ושיבחה את תיאורו בנושא מסרים חיוביים ומודלים לחיקוי.
עוד היא כתבה שהסרט "הוא טוויסט עכשווי בסיפור סינדרלה המסורתי.
[...] מה שידבק הוא המתיקות וההומור של אלינור והאמונה המוחלטת שלה במושגים מהאגדות כמו נסיכים, נסיכות, טירות, כרכרות, קסם, אהבה וסוף טוב.
כל אלה מוטלים בסימן שאלה בצורה קלילה שנועדה להראות לילדים שאהבה אמיתית יכולה לבוא בצורות שונות ושסופים שמחים אינם קשורים רק לנישואים של גבר ואישה".
רובין בהר מאתר "הוליווד ריפורטר" החמיאה להופעות של צוות השחקנים ומצאה שזה סרט חג מולד אפקטיבי עם קונספט מוצק, כמו כן היא כתבה שהסרט לא מצליח להפתיע את הקהל.
נטליה וינקלמן מאתר "הניו יורק טיימס" הצהירה ש"הרעיון של הסרט הוא לבחון מחדש ולשנות את נוסחת האגדות, ובמובנים מסוימים, זה מצליח.
[...] אבל עבור סיפור נסיכה מעודכן, הסנדקית הקסומה, בבימויה של שרון מגווייר, הוא קונבנציונלי למדי".
קייט ארבלנד מאתר "IndieWire" העניקה לסרט דירוג C, תוך ציון: "לקומדיה המשפחתית של שרון מגווייר יש לב טוב ורעיון מרכזי חכם, אבל לא נשאר ברק על התכשיט הזה של דיסני+".
פיטר דברוג' מאתר "וראייטי" עשה השוואה בין סרט זה לסרט "מכושפת" (2007), וכתב "שם [במכושפת], היה כיף לראות את שגרת הדג מחוץ למים של איימי אדמס [שגילמה את הנסיכה ג'יזל], בעוד בל היא בעיקר מגעילה כשהיא עושה דברים".
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאהמקור2021פרסי גילדת המאפרים ומעצבי השיערעיצוב השיער התקופתי הטוב ביותר ו/או עיצוב שיער דמויותמליסה יאנקי, סוזן בפינגטון, מארי לרקיןפרסי IFMCAהפסקול המקורי הטוב ביותר לסרט קומדיהרייצ'ל פורטמן
הסנדלר והגמדים היא סדרת אגדות שנאספו על ידי האחים גרים (KHM 39) על סנדלר עני המקבל עזרה בלתי צפויה מגמדים חרוצים.
הסנדלר והגמדים הוא הסיפור הראשון מבין שלוש האגדות המופיעות בסיפור מספר 39 של האחים גרים.
הסיפור הראשון הוא מסיווג ארנה-תומפסון 503 ('גמדים חרוצים').
השני הוא מסיווג ארנה-תומפסון 476 ('סנדקית לגמדים').
הסיפור השלישי הוא מסיווג ארנה-תומפסון 504 ('השינוי').
סדרת הסיפורים פורסמה על ידי האחים גרים במהדורה הראשונה של Kinder- und Hausmärchen" (1812)" ("מעשיות הילדים והבית"), כסיפור מס' 39.
במהדורה הראשונה, שלושת הסיפורים נקראים "הסנדלר שעבדו בשבילו", "הנערה המשרתת ששימשה כסנדקית", ו"האישה שהחליפו את בנה", אם כי האחים גרים לא נתנו כותרות לסיפורים בודדים במהדורות מאוחרות יותר.
לסנדלר עני נשאר מעט עור שהוא יכול היה לייצר רק זוג נעליים אחד.
ערב אחד, הוא הלך לישון כשהוא משאיר את פיסות העור הלא גמורות על שולחנו.
בבוקר למחרת, הוא מצא את הנעליים גמורות ועשויות היטב על שולחן העבודה שלו.
עד מהרה נכנס לקוח לחנות והציע יותר מהמחיר הרגיל, שכן הוא חיבב את הנעליים.
הסנדלר השתמש בכסף כדי לקנות עור לנעליים נוספות, שגם אותן הוא השאיר הלילה.
שוב פיסות העור הופכות לנעליים יפות בבוקר.
ערב אחד, זמן קצר לפני חג המולד, אמר הסנדלר לאשתו, "למה שלא נישאר ערים הלילה ונראה מי עוזר לנו", ואשתו הסכימה.
הם הסתתרו בפינת החדר וראו שני גברים קטנים עובדים במהירות ובזריזות על הנעליים, ואז בורחים לאחר שעבודתם הסתיימה.
למחרת בבוקר אמרה אשתו: "האנשים הקטנים הפכו אותנו לעשירים.
אנחנו חייבים להראות להם את תודתנו.
הם מתרוצצים בלי כלום, קופאים".
היא הציעה להכין בגדים, והסנדלר הסכים להכין זוג נעליים לכל אחד מהם.
שניהם לא הפסיקו עד שסיימו את העבודה, ואז הסתתרו שוב.
בלילה שלאחר מכן, בני הזוג ראו את הגברים הקטנים מאושרים כשניסו את הבגדים והנעליים הקטנים והיפים; הם רקדו מחוץ לבית ולא חזרו, אבל הסנדלר המשיך להצליח ולשגשג בעסקיו.
נערה משרתת ענייה וחרוצה טאטאה את הבית וניערה את המטאטא על ערימה גדולה מחוץ לדלת כשמצאה מכתב על הערימה.
מכיוון שלא ידעה לקרוא, לקחה המשרתת את המכתב אל אדוניה.
הם סיפרו לה שהיא הוזמנה לטקס הטבלה של שדונים והיא מתבקשת להיות הסנדקית של השדון התינוק.
הנערה היססה בהתחלה, אבל בעליה משכנע אותה לבסוף.
הנערה המשרתת מובלת על ידי השדונים אל מעמקי ההר, שם הכל היה קטן יותר אבל גם מקושט יותר.
הנערה עוזרת בטקס ההטבלה ומבקשת לעזוב, אך השדונים משכנעים אותה להישאר איתם שלושה ימים.
השדונים עשו הכל כדי לשמח אותה בשלושת הימים האלה, אבל הילדה שוב מבקשת לעזוב.
האנשים הקטנים נותנים לה זהב ומשלחים אותה לדרכה.
כשחזרה הביתה, למדה הנערה המשרתת שהיא לא בילתה שלושה ימים עם השדונים אלא שבע שנים..
לאישה אחת לקחו את הילד מהעריסה והחליפו אותו בשדון תינוק.
השכנה יעצה לה לשים את השדון תינוק על האח, להדליק את האש באח, ולהרתיח בסיר מים שתי קליפות ביצים.
מעשה זה אמור היה להצחיק את השדון תינוק, ואם הוא יצחק, הוא יוחלף בחזרה בתינוק המקורי.
האישה עשתה כדברי שכנתה, והשדון תינוק אכן החל לצחוק על בישול קליפות הביצים.
לפתע הופיעה חבורה של שדונים קטנים, הביאה את הילד האמיתי, הניחה אותו על האח ולקחה את השדון התינוק.
הסעדה היא ענף כלכלי העוסק בהכנה והגשת ארוחות.
בענף ההסעדה נכללים שני סוגי עסקים: כאלו המספקים את המזון באתר שאינו צמוד למטבח בו מבושל המזון (למשל קייטרינג) וכאלה המגישים מזון שהוכן במקום (למשל מסעדות).
מסעדות – הארוחה מהווה את הסיבה והשיקול העיקרי לצריכת שירותי המסעדה.
בתי הארחה – חלק משירותי האירוח כוללים ארוחות, ובמקרים אלו לאיכות המזון משקל רב בהחלטת הלקוחות אם להתארח במקום.
שירות ההארחה יכול לקיים מטבח משל עצמו, אך גם להיעזר בשירותיו של מסעיד חיצוני (למשל מסעדה בבית המלון, המשרתת גם את מי שאינם אורחי המלון).
בתי תמחוי מכינים ארוחות לנזקקים, והשיקול העיקרי בבניית התפריט המוסדי הוא של עלות-תועלת.
מזנונים – יכולים לשמש לקוחות מזדמנים, אך במוסדות (קפיטריה) משמשים להגשת האוכל לבאי המוסד.
קייטרינג – יכול לספק מזון הן למוסדות הכפופים לשיקולי תקציב, והן ללקוחות פרטיים.
בארצות הברית, היקף ענף ההסעדה בשנת 2010 היה 1.24 טריליון דולר, וסיפק כ-50% מצריכת המזון (לעומת 30% בשנות ה-60 של המאה ה-20).
האסדרה על שירותי הסעדה כוללת שילוב של דרישות בריאותיות, מנהליות וסביבתיות.
למרות שונות בין מדינות, כמעט בכל מקום קיימת הכרה בחשיבות התחום לבריאות הציבור, המתבטאת באסדרה קפדנית ומנגנוני אכיפה, בעיקר על עסקים המשרתים קהל רחב.
הדרישות הבריאותיות משירותי הסעדה עיקר האסדרה בתחום, ונועדו למנוע מחלות שמקורן במזון כמו הרעלות, זיהומים חיידקיים או ויראליים.
הן מבוססות לרוב על עקרונות מדעיים של בטיחות מזון, ובחלק מהמקרים גם על תקנים כמו HACCP.
דרישות מינהליות עשויות לכלול רישוי עסקים, דרישות לתיעוד ובקרה שוטפת, אישורי עובדים, שקיפות לציבור ופרסום מידע, ניהול מלאי ושרשראות אספקה.
דרישות סביבתיות מיועדות למנוע פגיעה בסביבה כתוצאה מהפעלת העסק.
אלו כוללות לרוב טיפול בפסולת ובשפכים, מניעת מפגעים כמו רעש ועשן, ועוד.
הסערה או הסופה הוא המחזה האחרון שנכתב על ידי ויליאם שייקספיר.
המחזה הוצג לראשונה ב-1 בנובמבר 1611 בארמון וייטהול בלונדון.
שייך לקבוצת המחזות האחרונים של שייקספיר.
"הסערה" נחשב לאחת מפסגות יצירתו של שייקספיר.
לא ידוע על מקור בודד למחזה, חוקרים מציגים מקורות השפעה אחדים ובהם עשורים של העולם החדש מאת פטר מרטיר ו"הספינה ההרוסה" באסופה קולוקיוס של ארסמוס מרוטרדם.
פרוספרו – דוכס מילאנו החוקי
אנטוניו – אחיו, גזלן דוכסות מילאנו
פרדינאנד – בנו של מלך נאפולי
גונזאלו – יועץ זקן הגון
קאליבן – עבד מעוות ופראי
סטפאנו – מוזג שיכור של המלך
מירנדה – בתו של פרוספרו
איריס, צרס, יונו, נימפאות, קוצרים – מוצגים על ידי רוחות
המחזה מספר על דוכס מילאנו, פרוספרו, שלמד מספר כשפים ובאמצעותו הוא שולט בכוחות הטבע.
דוכסותו נגזלה ממנו על ידי אחיו, אנטוניו, שגירש את פרוספרו ובתו היפה מירנדה בעזרתו של מלך נאפולי, אלונזו.
אנטוניו שילח אותם לים על ספינה אכולת רקב.
פרוספרו מקבל מעט עזרה מיועצו הישר גונזאלו, אשר מציידו במעט מספריו.
למזלם הם מגיעים לאי בודד ומנהלים שם את חייהם בחברתם של אריאל, אותו פרוספרו שחרר מכלאו בתוך עץ, ועם קאליבן, יצור מוזר, חצי אדם חצי דג, בן מכשפה, אשר משרת אותם.
בעוד פרוספרו מספר למירנדה את סיפור חייו, הוא ואריאל מחוללים סופה איומה בים, המטביעה ספינה החוזרת מתוניס, בה נמצא אחיו אנטוניו, אלונזו, אחיו סבסטיאן, בן המלך פרדינאנד וגונזאלו.
הסופה לוקחת את כל הנמצאים על הספינה אל האי.
שם יכול פרוספרו להתחיל בביצוע תוכנית שתשיב אותו חזרה לחופי איטליה, תשדך את בתו, וגם תשיב לנבלים כגמולם.
מירנדה פוגשת בבן המלך פרדינאנד ומתאהבת בו, אך פרוספרו מקשה על זוג האוהבים ולא נותן לפרדינאנד לזכות בה מהר מדי.
בעוד אלונזו בטוח שבנו פרדינאנד טבע במצולות הים, מרדים אריאל את כל בני החבורה פרט לאנטוניו וסבסטיאן.
אנטוניו מעורר את יצרו הרע של סבסטיאן, המושפע ממנו מאוד, והשניים מתכננים להרוג את אלונזו על מנת שסבסטיאן יירש את כס נאפולי.
למזלם הרע התוכנית משתבשת כשאריאל מעיר את גונזאלו, אולם הם מצליחים לצאת בשלום מהמקרה עם תירוץ מוצלח.
קאליבן חובר לשני ניצולים נוספים מהספינה – טרינקולו הלץ החביב, וסטפאנו המוזג השיכור.
קאליבן טועם מיינו של סטפאנו והופך לעבדו של השיכור.
השלושה אחראים לחלקים היותר קומיים שבמחזה.
יחד הם זוממים להרוג את פרוספרו ולרשת את האי אחרי שנגזל מקאליבן על ידי פרוספרו.
לבסוף מאשר פרוספרו את ברית הנישואין של פרדינאנד ומירנדה ותוכניתו קרבה לקיצה.
בני המלוכה צופים במחזה רוחות כשאריאל מזכיר להם את חטאם כשגירשו את פרוספרו.
כשלבסוף ייפגשו כל הדמויות, אלונזו יגלה כי בנו חי, וכל השאר יראו שפרוספרו עוד חי, ופרוספרו יסלח לאחיו וחבורתו ולא יענישם.
פרוספרו אומר לסבסטיאן ואנטוניו שהוא יכול היה להענישם ולהוכיח שהם בוגדים, אך הוא החליט שלא לומר דבר.
קאליבן מבין כמה טיפש היה לחשוב את סטפאנו השיכור לאלוהים ומתנצל בפני פרוספרו.
המחזה מסתיים בוויתור של פרוספרו על ספר כשפיו, וכוונתו לשוב למילאנו, בשחרורו של אריאל; ובאפילוג בו פרוספרו מבקש מקהל התיאטרון שני דברים: מחילה וחופש.
קאליבן הוא מפלצת מעוותת, חציו אדם וחציו דג, בן מכשפה שמתה לפני זמן רב אך גדל לבדו באי הבודד עד בואו של פרוספרו.
פרוספרו גידל אותו ומירנדה בתו עמלה לדובב אותו ולשמחו, אך כשהחל פרוספרו לנהוג בקאליבן כעבד הוא מתחיל לדבר מילים רעות ומלוכלכות על פרוספרו אך גם מפחד ממנו.
מירנדה כבר אינה אוהבת להביט בו.
קאליבן משרת את פרוספרו ומפחד ממנו ומכוחותיו עד מאוד.
במהלך המחזה, כשנדרש קאליבן להביא עצים להסקה, הוא פגש בטרינקולו ובסטפאנו, הלץ התזזיתי והמוזג השיכור כלוט.
קאליבן טועם מיינו של סטפאנו ומוכן לעשות הכול בשביל עוד מהמשקה.
הוא נהפך למשרת של סטפאנו והשלושה זוממים לקחת את האי מפרוספרו ולשלוט בו, סטפאנו מתכוון למלוך ביחד עם מירנדה.
פרוספרו דואג שייכשלו וכשכולם נפגשים בסוף ההצגה מבין קאליבן את חומרת טעותו, מבין כמה טיפשי מצידו היה לעבוד את סטפאנו – פרוספרו סולח לו על המעשה שעמד לבצע עם חבריו.
ילדותי – נמשך לפיתויים כמו ילד קטן שעוד לא למד את כל מה שעליו לדעת על העולם
איש מעשה – קאליבן מעולם לא התמחה בלחשוב, אך הוא מבצע את פעולותיו כראוי, למרות שהוא יעדיף לתמוך במישהו חזק ממנו
שפל ונבזה – חפץ לרצוח את פרוספרו וחושק במירנדה
סבסטיאן הוא אחיו הצעיר של אלונזו מלך נאפולי, וגם עליו פסחה המלוכה, בדיוק כמו על אנטוניו.
יש לו מצפון, קלוש אך קיים.
סבסטיאן נולד למשפחת המלוכה של נאפולי, אך אחיו הבכור אלונזו קיבל את הכתר, סבסטיאן אמנם נרגע מהעניין אך בתוכו הוא עוד לא השלים עם העובדה עד הסוף.
בעת שהוא מצטרף לשיט המלכותי לתוניס הוא פוגש באנטוניו.
כידוע הספינה טובעת בדרך חזרה לאיטליה וכולם מתעוררים על קרקע האי הבודד.
סבסטיאן מסתובב עם אנטוניו והשניים מביעים את דעתם העוקצנית על כל דבר...
אך בעת אריאל מרדים את כולם פרט להם, מעורר אנטוניו את יצרו הרע של סבסטיאן ומעודדו לפנות את אלונזו מהדרך למען יוכל סבסטיאן למשול בנאפולי, והוא מבטיח לבטל את המס שאנטוניו משלם ולערוב לו תמיד.
הם כמעט ונתפסים בשעת מעשה כאשר הודות לאריאל מתעוררים שאר הניצולים, אך השניים מצליחים לחמוק מאשמה.
סבסטיאן מתכוון לנסות לרצוח שוב אלא שאין לרגע שקט במהלך המחזה...
כשכולם נפגשים פרוספרו מחליט לסלוח, נוצר את לשונו, ולא מסגיר את סבסטיאן ואנטוניו.
אנטוניו הוא הדמות הנוטה לרוע במחזה.
אנטוניו הוא אחיו הצעיר של פרוספרו, וכמו כל בן מלכים שני, הוא לא זכה בדוכסות ובדברים רבים המקבל האח הבכור.
מזלו התמזל כשפרוספרו פנה למלאכת הכשפים והפקיד את הדוכסות בידיו.
אנטוניו התרגל לרעיון, שילם מס לאלונזו, וזה עזר לו להבריח את פרוספרו בחשאי ממילאנו ולעזבו על סירה ישנה בלב ים.
אנשיי פרוספרו שהיו פעם חבריו של אנטוניו, אנשיו כעת.
אנטוניו מוזמן לחתונתם של בתו של אלונזו קלריבל ומלך תוניס, אך בדרך חזרה לאיטליה פורצת סערה איומה ומותירה אותו ואת שאר בני המלוכה על חופי האי הבודד בו שוכן אחיו (הוא לא יודע מכך)
אנטוניו חובר לסבסטיאן ושניהם מסתובבים באי ביחד עם אלונזו, גונזאלו והאצילים.
השניים משלחים הערות עוקצניות רבות על כל המתרחש.
בלילה הראשון פתה אנטוניו את סבסטיאן ללכת בדרכו ולפנות את אלונזו מהדרך (הכוונה להרוג אותו) וכך ימשול בנאפולי, כמובן שהעסקה אינה חד צדדית, אנטוניו יפסיק להיות מחויב בתשלום מס ויזכה בהערכתו של סבסטיאן, אך מה חבל שאריאל משבש את תוכניתם והם כמעט נתפסים בשעת מעשה ומוצאים תירוץ ברגע האחרון.
בסופו של דבר אנטוניו וסבסטיאן ניצלים מעונש כשפרוספרו מחליט לסלוח להם.
חסר מצפון – אנטוניו לא מפחד לפגוע באנשים העומדים בדרכו מביצוע מזימותיו הזדוניות ולא מפחד לרצוח אם הוא רואה צורך בכך
ציניקן ועוקצני – אינו אדם שמח במיוחד, הוא משלח הערות ציניות ושש להביע על כל דבר את דעתו
מנהיג – אנטוניו הוא הגרסה הרעה של פרוספרו, אך גם לו יש אישיות כובשת, ואנשים תמיד יעדיפו למסור את האחריות על מישהו סמכותי כמוהו.
הוא כריזמטי ותאב שלטון, הוא יכול לסחוב אחריו אנשים שיסורו למשמעתו (כמו סבסטיאן השונה מאנטוניו במובנים רבים)
שניהם בנים שניים, ולשניהם יש אחים בכורים שזכו במלוכה.
לשניהם דעות ציניות רבות, אם כי סבסטיאן ציני יותר.
שניהם רצו לפנות את אחיהם מכס המלכות (אבל רק אנטוניו הצליח).
סבסטיאן מאוד מושפע מאנטוניו, הוא חושב בקטן ומוסר את עצמו להנהגתו של אנטוניו, ומעדיף ללכת בעקבותיו ולהאמין בדרכו.
פרוספרו הוא אחת הדמויות הראשיות במחזה.
פרוספרו חי חיי מלכות וגדל להיות דוכס העיר מילאנו, בן בכור להוריו ולו אח קטן – אנטוניו.
פרוספרו נישא ונולדה לו בת – מירנדה.
בימים בהם שלט פרוספרו ביד טובה על מילאנו, למד פרוספרו להכיר את תורת הנסתר, ובעודו זונח את חייו הגשמיים ושוקע בלימוד, העביר את השליטה בדוכסות לאנטוניו לזמן מה.
אנטוניו שהתרגל לחייו החדשים החליט להיפטר מפרוספרו, שילם מס למלך נאפולי, והוא עזר לו להגלות את פרוספרו על סירה ישנה ועלובה בסערת איומה.
למזלו של פרוספרו, יועצו גונזאלו מסר לו כמה מספריו וחפציו, ששימשו אותו בעתיד עד מאד.
פרוספרו ומירנדה הגיעו לאי בודד והקימו שם את ביתם, בינתיים הציל פרוספרו את אריאל הרוח וגידל את קאליבן, בן המכשפה סייקורקס.
פרוספרו ואריאל מחוללים סערה בים כשספינה בה נמצאים בני המלוכה (ובהם אנטוניו, אלונזו, סבסטיאן, גונזאלו ואחרים), שבה מתוניס, הספינה טובעת אך האנשים שבה נותרים ניצולים על האי.
לכל אורך המחזה יש לפרוספרו תוכנית שתחלצו מהאי הבודד, תשיבו לחופי איטליה ותשיב לנבלים שגירשוהו כגמולם.
לכל אורך המחזה הכול מתנהל לפי התוכנית.
אך לבסוף, רגע לפני שתוכניתו באה על סיומה, מבין פרוספרו שאולי יהיה עליו לנהוג אחרת – לא להענישם אלא לעשות את הקשה מכל – לסלוח.
הוא מבהיר היטב לאנטוניו ולסבסטיאן שיכול היה להסגיר אותם על פשעיהם באי, אך כחלק מסליחתו הוא בוחר לשתוק.
לפרוספרו אישיות חזקה ומרשימה, ויש בו איכויות רבות:
חכם – מתון ושולט ברוחו.
מנהיג – יודע לשלוט באנשים, לדבר בכריזמטיות ובעל אישיות כובשת של אדם הבטוח בעצמו.
כל האירועים סדורים בראשו ויש לו תוכניות גדולות.
דמות אב – פרוספרו אב למירנדה, לימד אותה את כל מה שהיא יודעת, אוהב ורוצה בטובתה, יודע להחמיא ולשמור על יקיריו.
פרוספרו הוא דמות אנושית אחרי הכל: יכול לאהוב, לשנוא ולסלוח.
אנו מבחינים בו בעת שהוא רודה בקאליבן לבצע את עבודותיו.
אולי חייו הקשים פיתחו בו צד שכזה, כי בשלטונו במילאנו הוא לא רדה באיש וזכה באהדת העם.
מירנדה היא בתו היפהפייה של פרוספרו אשר גדלה כל חייה באי הבודד.
מירנדה נולדה לפרוספרו ולאשתו המנוחה כבת מלכות, זכה ותמימה.
היא לא מוזכרת הרבה באירועים שלפני הסערה אך פרוספרו מספר לה שבעת הגיעם לאי, שטים בסערה איומה, היא חייכה וניחמה אותו, כמו מלאך שומר.
בהגיעם לאי לימד אותה פרוספרו את כל מה שהיא יודעת.
היא לא ראתה פני גבר מעולם פרט לאביה ולקאליבן, אם ניתן לקרוא לו גבר.
מירנדה שומעת לראשונה את סיפור חייה כשהיא צופה בסערה שאביה הקים.
הספינה הטובעת מכפילה את רחמיה על האנשים הטובעים, אולם פרוספרו מרגיעה ואומר לה כי שום דבר רע לא התרחש.
היא פוגשת בהמשך בפרדינאנד ומתאהבת בו, אך פרוספרו מקשה על פרדינאנד לקטוף את הפרס בקלות ומעביד אותו.
לאורך רוב ההצגה יש דיאלוגים ביניהם, השנים מתאהבים זה בזו יותר ויותר.
בסופו של דבר כשכולם ייפגשו, יוכתרו פרדינאנד ומירנדה למלך ומלכה ויוכלו להינשא רשמית.
טובת לב – מאמינה בטוב ובצודק, רחומה וחביבה
תמימה – לא ראתה אף אדם מימיה שאינו אביה ולפיכך היא אינה יודעת הרבה על העולם שבחוץ
דאגנית – תמיד מנסה לגרום לכך שלכולם יהיה טוב, משתדלת לא לכפות את עצמה על איש וכועסת על עצמה אם עשתה זאת
"הסערה" בזיקה למחזות אחרים של שייקספיר
המחזה "הסערה" חובר בזיקה לכמה ממחזותיו הקודמים של שייקספיר:
"כטוב בעיניכם" – שני המחזות מתרחשים במקום פסטורלי הרחק מהיישוב.
בשניהם דוכס נאלץ לגלות בגלל אחיו שגזל ממנו את דוכסותו.
בשניהם הדמות הראשית, פרוספרו ב"הסערה" ורוזלינד ב"כטוב בעיניכם", עוסקים בשידוך.
שני המחזות נחתמים באפילוג הכולל מונולוג בו הדמות הראשית מדברת אל הקהל.
"חלום ליל קיץ" – שני המחזות ליריים, מתרחשים בעולם של רוחות, ועוסקים באופן רפלקטיבי בדמיון.
"רומאו ויוליה" – שני המחזות מציגים סצנת אהבה ממבט ראשון של צעיר וצעירה: רומאו ויוליה, מירנדה ופרדיננד.
"המלך ליר", "טימון איש אתונה" – בשלושת המחזות הדמות הראשית – פרוספרו, ליר, טימון, מנוכרת לחברה האנושית ופרושה ממנה עקב כפיות-טובה.
אלא שפרוספרו, להבדיל מטימון וליר, אינו מופתע מכפיות-טובה.
הוא שולט בעולמו החדש, ובהמשך מוחל, אמנם בקרירות, לאלו שעשו לו עוול.
למרות הקרבה למחזה "חלום ליל קיץ", יש הבדלים משמעותיים בין שני המחזות:
"חלום ליל קיץ" עוסק בשגיון, פנטזיה הנוגעת ותופסת את הצד החיצוני של דברים ומסדרת אותם מחדש לפי חוקי היופי.
"הסערה" עוסק בדמיון באמצעותו שירה רואה ללב הדברים ומגלה את ההרמוניה הפנימית שלהם.
"חלום ליל קיץ" מחזה אביבי.
ב"חלום ליל קיץ" בני האדם נשלטים על ידי כוחות הטבע.
ב"הסערה" פרוספרו שולט בכוחות הטבע.
"חלום ליל קיץ" הוא חלום, ארץ פיות בה רוחות משתעשעות באדם.
"הסערה" עולם אנושי אידיאלי בו רוחות משרתות את בני האדם.
הסגנון של "חלום ליל קיץ" מתוק, של "הסערה" נעלה.
המבנה של "חלום ליל קיץ" מורכב, של "הסערה" פשוט (אחדות עלילה, מקום וזמן).
הרבה מבקרים סברו ש"הסערה" מחזה אלגורי.
להלן כמה מהפירושים שהוצעו לאלגוריה:
המחזה מציג ארבע דרגות של אנושות: אנושות פרימיטיבית בהמית (קאליבן, טרינקולו, סטפאנו), אנושות של חטאים המבוססת על שפיכות דמים (אנטוניו, אלונזו, סבסטיאן, גונזאלו), אנושות רוחנית המבוססת על חכמה (פרוספרו, אריאל), אנושות המבוססת על אהבה תמימה (מירנדה ופרדיננד).
פרוספרו – דמיון, אריאל – שגיון, קאליבן – הבנה בהמית, מירנדה – נשיות מופשטת, פרדיננד – נעורים (ג'יימס ראסל לואל)
פרוספרו – שייקספיר (אמן גאוני גדול), מירנדה – אמנות בילדותה, קאליבן – רגשות גסים, פרדיננד – ג'ון פלטשר (יורשו של שייקספיר כמחזאי של חברת "אנשי המלך"), אריאל – דמיון גאוני של שירה (אדוארד דאודן)
כתב אדוארד דאודן: "יש לשים לב, שלסערה איכות, כיצירת אמנות, הגורמת למבקרים להתייחס אליה כאלגוריה; ולבלבל אותם; כמו ללעוג להם על יומרנותם 'לפתור את התעלומה'"
מכל מקום, רוב המבקרים סבורים ש"הסערה" עוסק במושג של חירות אמיתית; זהו גם מחזה הפרידה של שייקספיר מהתיאטרון, ובפרט האפילוג של המחזה מונולוג פרידה של שייקספיר מהקהל.
כתב ארתור קווילר-קאוץ': "הסערה, כך אני רואה את זה, גורם לדמעות נשגבות יותר (משאר מחזותיו של שייקספיר או מיצירות מופת של משוררים אחרים), דמעות בעבור יופי כשלעצמו, עם הכרה מלכותית של העולם הזה ואיך הוא חולף, ותפיסה בלב של מה שיהיה...