tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים המוקדמות של תעשיות הסאונד, מוניטורי אולפן שימשו בעיקר לבדיקת בעיות טכניות ורעשים, מאשר ליצירת הערכות אומנויות של הקול המוקלט.
אומנים הוקלטו בשידור חי, והמפיק בחן את ההקלטה לפי שיקולים אלו, והתבסס על בדיקה פשוטה של האותות הנקלטים מהמיקרופון כדי למנוע פגמים טכניים ברורים שיכולים לקלקל את ההקלטה המקורית.
כתוצאה מכך, הדור המוקדם של המוניטורים תיפקד כרמקולים פשוטים ותו לא.
הרמקולים האיכותיים ביותר בתקופה נבנו על מערכות בצורת קרן (בדומה למערכות כריזה) ששימשו בעיקר בהקרנות קולנוע.
על מנת לענות על הצורך הגובר של תעשיות הקולנוע לשיפור הסאונד לסרטים, חלוצים בתחום מלוס אנג'לס החלו לשקוד על פיתוח הנושא.
מערכת הסטריאו הייתה בחיתוליה, ופותחה בעזרת מהנדס בריטי שעבד באותה התקופה בחברת EMI.
בניית מוניטורים לאולפני הקלטות לא הייתה בראש סדר העדיפויות.
הרמקול הראשון באיכות גבוהה שפותח כמוניטור אולפן היה הדגם "Altec Lansing Duplex 604" בשנת 1944. דגם זה הפך פופולרי ביותר בקרב אולפני הפקות סרטים; הוא היה קומפקטי ובעל עיצוב קואקסיאלי, ותוך מספר שנים הפך לחמאה והלחם של תעשיות הסאונד בארצות הברית.
על מוניטין זה שמר הדגם 604 למשך 25 שנים (הוא עבר 11 שינויי דגם), ונשאר בשימוש עד 1998. שנות הזוהר של הדגם היו ה-50 וה-60. בינתיים בבריטניה, חברת "Tannoy LTD" הציגה את המודל הקואקסיאלי שלה – "Dual Concentric", שם הפך לפופולרי כפי שה-604 היה בארצות הברית.
בשנים אלו, השימוש במוניטורים הפך שמרני מאוד.
לדגם Altec 604 הייתה תגובת תדר קהה ומרופטת אך בכל זאת כמעט כל אולפן בארצות הברית השתמש בדגם; הסיבה לכך הייתה הפופולריות שלו בקרב מפיקים ומהנדסי סאונד, אשר הכירו את המוניטור על בוריו והיו בעלי אוזן מאומנת לכל מגבלותיו של הדגם.
ההקלטה בעזרת מוניטורים לא מוכרים או מדגמים אחרים, לא משנה כמה מתקדמים היו, הייתה מסוכנת ונפסלה, כיוון שהמהנדסים לא הכירו את כל המאפיינים הקוליים שלהם, וחברות ההקלטה לא רצו לבזבז את זמנם על לימוד המהנדסים.
כתוצאה מכך, בכל אולפן בארצות הברית היה דגם 604, ולכל אולפן באירופה היה דגם "Dual Concentric" של Tannoy.
ברם, בשנת 1959, בשיא התפתחות התעשייה, חברת Altec החליפה את הדגם 604 בדגם החדש והנחות יותר "605A Duplex" – זו הייתה טעות חמורה של החברה, בעקבותיה איבדה אולפנים רבים מלקוחותיה.
עקב כך, החלה להתפרסם חברה חדשה בשם JBL, שהייתה המתחרה של Altec.
חברת התקליטים קפיטול רקורדס החליפה את מוניטורי Altec שלה במוניטור JBL D50.
בעקבות קפיטול רקורדס, גם EMI החלה להחליף את דגמיה באלו של חברת JBL – שנכנסה עם מוצריה לשוק עריכת האודיו בהצלחה רבה.
אף על פי שלבסוף חברת Altec שבה לייצר את הדגם 604, רוב לקוחותיה כבר הורגלו למוניטורים של JBL ובכך איבדה החברה רבות מלקוחותיה.
בחלוף הזמן, ההקלטות נעשו באופן חי פחות ופחות, והנורמה הפכה לשימוש באובר-דאבינג (איחוד ערוצים לטראק אחד) מה שאפשר הקלטה של כל כלי בנפרד, עד להפקת הטייק המושלם.
עקב כך, המוניטור הפך לאמצעי קריטי בשיפור ועיבוד הסאונד בהקלטות.
באמצע שנות ה-80, מוניטורים בשדה קרוב ("near-field") הפכו לברירת המחדל.
באולפנים הגדולים עדיין היו מוניטורים-ראשיים כבדים ומסורבלים, אך אלו שימשו כתצוגה בלבד, נשענו על הקיר כדי להרשים את לקוחות האולפן, ולעיתים שימשו לבדיקת חריגות בס בהקלטות (גודלם אפשר תפוקת וופר מעולה).
דגמי המוניטור הפופולריים בתקופה היו Westlake ו-UREI 813. הדגם UREI 813 היה מבוסס על הדגם Altec 604. דגמי חברת "JBL" ראו ירידה בשימושם באולפנים, היות שקושרו לסאונד הנושן של שנות ה-60 וה-70.
אין זה משנה אם מדובר ברמקול, מוניטור, או Hi-Fi – לא קיים מכשיר שמע המפיק תגובת תדר ישרה (flat); כל רמקול מכל סוג מותיר בסאונד היוצא ממנו שארית של "צבע" ברמה כלשהי.
מוניטורים, ידועים בכך שהצבע שהם משאירים הוא נייטרלי יחסית לשאר מכשירי השמע.
בעוד שאין הבדל משמעותי בין ספיקרים ביתיים לאלו המשמשים אולפנים, היצרנים מודיעים על כל הבדל במוצריהם, קטן ככל שיהיה, לרוב לשימוש אנשי הסאונד המבינים בפרטי הקול.
כעיקרון, מוניטורים באולפנים הם יותר מסיביים מבחינה פיזית, כדי להתמודד עם ספיגת עוצמות גבוהות של קול ו/או נפילות אפשריות בסטודיו.
אלו בדרך כלל משמשים את טכנאי הסאונד לעריכה, ונמצאים במרחק קצר מאוד ממנו .
מוניטורים בסטודיו הם אקטיביים לרוב (מוגברים באופן עצמאי), בעוד שרמקולים Hi-Fi בדרך כלל דורשים הגברה חיצונית (ספק כוח/לוח).
מוניטור הוא סוג של ספינת מלחמה אשר הופעתו הראשונה הייתה במלחמת האזרחים האמריקנית.
ה'מוניטור' המקורית (מוניטור (אונייה, 1862)) הייתה משוריינת יותר מכל ספינה אחרת בזירה הימית דאז, ובתכנונה הושם דגש על המיגון: צללית נמוכה, אשר נסתייעה בהיעדרו של תורן, ושריון פלדה.
חימוש הספינה כלל שני תותחים על צריח מסתובב, דבר אשר היה חידוש באותו זמן.
שם הספינה המקורית הפך לשם גנרי לספינות מסוג דומה.
הצריח המסתובב אומץ באופן נרחב על ידי ציי המלחמה מאותה העת ואילך.
ממלחמת העולם הראשונה ואילך, ניתן הכינוי לכלי שיט אשר בתכנונו מושם דגש על כוח האש, לרוב על חשבון מרכיבים אחרים של יכולת השיט והלחימה, כגון מהירות, יכולת תמרון ואף שריון.
כלי שיט אלה שימשו בעיקר להרעשת חופים וללוחמת נהרות.
אלה המשיכו להיות בשימוש בעשורים הראשונים ובאמצעה של המאה העשרים, עד וכולל מלחמת וייטנאם.
התפתחויות בארטילריה הימית במחצית הראשונה של המאה ה-19 הפכו את ספינות העץ לחסרות מגן, למעשה.
שריון הספינות, כמענה, הפך למעשי עם התפתחות מנוע הקיטור, אשר איפשר את הנעת הספינות למרות תוספת המשקל הנדרשת.
כך, באמצע המאה החלו מספר ציים בתכנון ספינות מלחמה משוריינות, כאשר לקחי מלחמת קרים מהווים זרז לנושא.
הראשונות שבהן הופיעו בצרפת ב-1859 ובבריטניה ב-1860. גם בארצות הברית החלו באותה תקופה בתכנון ובבניה של ספינות מלחמה משוריינות, אם כי בעצלתיים.
פרוץ מלחמת האזרחים, ובייחוד הידיעה כי צי הקונפדרציה עוסק בהשלמת ספינת מלחמה משוריינת, ה"מרימק" (Merrimack, ולימים "וירג'יניה"), שינו את גישת צי האיחוד, וגם הכספים הדרושים הוקצבו בהתאם, על ידי הקונגרס האמריקני.
'מוניטור' תוכננה על ידי ג'ון אריקסון (Ericsson), מהנדס מכונות אמריקני ממוצא שוודי, ב-1861, והוא זה שגם העניק לה את שמה ('מתריע').
הספינה, אשר הושקה בתחילת 1862, ונמסרה לצי האיחוד, נועדה לשירות במים רדודים, בעיקר לצורך הסגר ימי על מדינות הדרום, ונבנתה ללא תורן, כך שצלליתה תהווה מטרה קטנה ככל האפשר, ואכן, הספינה בלטה רק כמה עשרות ס"מ מעל המים.
חימוש הספינה כלל שני תותחים על צריח מסתובב, חידוש לאותה תקופה.
הספינה שוריינה בלוחות פלדה, והייתה אחת הראשונות להתקנת מיגון מסוג זה בהיסטוריה.
הופעתה הראשונה בזירה הייתה בקרב המפטון רודס.
במהלך המלחמה בנה הצי האמריקני עשרות ספינות מסוג זה.
אריקסון, שחזר לשוודיה, פיתח סוג זה של ספינות גם בארץ מוצאו.
לאחר מלחמת האזרחים, מדינות אירופיות נוספות אימצו מודל זה של ספינות עבור צייהן.
אלה קיבלו אף הן את השם 'מוניטור' כשם גנרי לסוג ספינות זה.
בהמשך המאה ה-19 עשו המתכננים מאמץ להתגבר על חיסרון בולט של המוניטורים דאז: מוגבלותם בים הפתוח.
לפיכך, הם הגביהו את החלק הבולט מעל פני המים, ואגב כך, את צלליתה של הספינה.
למרות זאת, כלי השיט, אשר נתקבל כתוצאה ממאמצים אלה, עדיין היה בלתי מתאים לשיט בים הפתוח.
לקראת סוף המאה הפעילה ארצות הברית מספר מוניטורים במלחמת ארצות הברית–ספרד.
אלה הופעלו הן בלחימה בפוארטו ריקו, הן בלחימה באיי הפיליפינים.
הבולטת שבין הספינות מסוג 'מוניטור' נבנתה על ידי הבריטים, נמכרה לצי של פרו וקיבלה את השם .
ואסקאר התגלתה כיעילה ביותר בשרות המורדים בקרב פאקוצ'ה (Pacocha, 1877), אשר נלווה לניסיון הפיכה באותה ארץ.
צחוק הגורל הביא לכך שהמוניטור הפרואני ספג עשרות פגיעות מספינות בריטיות, דווקא, אשר התערבו בסכסוך הפרואני, ואף אחת מהן לא שיתקה את הספינה.
הספינה נתפסה מחדש על ידי ממשלת פרו, ולחמה כנגד צ'ילה במלחמת האוקיינוס השקט.
במהלך המלחמה היא נלכדה על ידי הצי של צ'ילה, והפנתה את תותחיה כנגד הפרואנים.
בין היתר לחמה ואסקאר כנגד מוניטור פרואני.
המוניטורים הראשונים אשר נטלו חלק במלחמת העולם הראשונה היו אלה של הצי של אוסטרו-הונגריה, באשר מהלך הפתיחה של המלחמה היה הפגזת סרביה, כולל בלגרד, על ידי ספינות נהר נושאות תותחים.
אותם מוניטורים לקחו חלק בהמשך הקרבות בבלקן.
חלק מאותם מוניטורים ניתנו כשלל מלחמה למדינות הבלקן לאחר התפוררות האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולעיתים המשיכו בשירותן עד מלחמת העולם השנייה, כולל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הבריטים פיתחו ספינות, אותן כינו 'מוניטור', לצורך הרעשת חופים מטווח קצר.
באוניות אלה הושם דגש על כוח האש ועל היכולת להתקרב לחוף, על חשבון המיגון, כך שלמעשה, הכינוי 'מוניטור' עבר הסבה משמעותית בהשוואה לפיתוח המקורי.
המאפיינים שנותרו מן ה'מוניטור' המקורי היו יכולת מוגבלת של שיט בים הפתוח יחד עם התאמה רבה יותר לשיט במים רדודים (ולפעמים נהרות), איטיות, וכן כוח אש רב.
אלה היה למעשה פלטפורמות שטות לנשיאת תותחים, לעיתים כאלה אשר הוסרו מספינות שהושבתו או פורקו, בנייתן הייתה זולה, וכדי שיהיו יציבות, רוחבן היה גדול יחסית לאורכן בהשוואה לספינות אחרות.
למוניטורים הבריטיים היה חלק חשוב יחסית בייצוב האגף השמאלי (המערבי) של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה בעת המרוץ אל הים.
בהמשך המלחמה, סוג אחד של מוניטור, ממוגן כנגד טורפדו, נבנה בידי הבריטים לצורך פטרול בשני צידי תעלת למאנש.
מדי פעם נטלו המוניטורים חלק בהפגזת מטרות סמוכות לחוף או בשפכי נהרות, וכן הועברו כמה מהם לזירת הים התיכון.
אלה נטלו חלק במערכת גליפולי, בחזית יוון במלחמת העולם הראשונה ובקרב עזה השלישי, למשל.
סמוך לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הופעלו מוניטורים נגד הסובייטים במסגרת התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה, בכלל, ובמסגרת המערכה הבריטית בים הבלטי (1918–1919), בפרט.
בארצות הברית, בה הופעל לראשונה סוג זה של ספינות, נטלו המוניטורים תפקיד שולי במלחמה, למשל, כספינות אספקה לצוללות.
לאחר תום מלחמת העולם נעשה שימוש דומה גם במוניטורים הבריטיים ששרדו.
במלחמת העולם השנייה הפעילו הבריטים מוניטורים למשימות דומות לאלה של המלחמה הקודמת: הפגזת חופים ופעולה בשפכי נהרות.
הבריטים הפעילו את המוניטורים ששרדו את מלחמת העולם הראשונה, והתקינו תותחים מספינות שהוצאו מהשירות כדי לבנות חדשים.
מוניטורים פעלו כסיוע חופי עבור הארמייה השמינית, בסיוע אש עבור הפלישה לנורמנדי וכן בשפך הסכלדה לאחריה.
בנוסף, הסובייטים הפעילו מוניטורים לצורך לוחמת נהרות.
במלחמת וייטנאם תפסה לוחמת נהרות חלק חשוב.
לפיכך, נודע מקום לא מועט למוניטורים, אשר סוג לוחמה זה התאים להם במיוחד.
המוניטורים לצורך הלחימה בווייטנאם נבנו על בסיס ספינות נחיתה אשר שרדו מימי מלחמת העולם השנייה, אשר אף להן הייתה יכולת פעולה במים רדודים.
רוב המוניטורים הללו נפלו בסופה של מלחמת וייטנאם בידי הקומוניסטים, לאחר שהאמריקנים פינו את זירת הלחימה.
מוניטור הייתה ספינת קיטור מחופת שריון של צי מדינות האיחוד האמריקאי.
היא תוכננה על ידי ג'ון אריקסון (Ericsson), מהנדס מכונות שוודי-אמריקאי והושקה בתחילת 1862, בעיצומה של מלחמת האזרחים האמריקנית.
הספינה נבנתה ללא תורן, ובלטה רק כמה עשרות ס"מ מעל המים.
חימוש הספינה כלל זוג תותחים על צריח מסתובב.
כך, שם הספינה המקורית, מוניטור (ספינה), הפך לשם גנרי לספינות מסוג דומה ברחבי תבל.
הצריח המסתובב, אשר היה חידוש באותה עת, אומץ באופן נרחב על ידי ציי מלחמה ברחבי העולם.
לאחר קרב המפטון רודס הספינה המשיכה לשרת בצי האיחוד, עד שנטרפה בים וטבעה ב-31 בדצמבר 1862. בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 נמשו ושומרו חלקים מן ה'מוניטור'.
שריון הספינות, כמענה, הפך למעשי עם התפתחות מנוע הקיטור, אשר אפשר את הנעת הספינות למרות תוספת המשקל הנדרשת.
כך, באמצע המאה החלו מספר ציים בתכנון ובבניית ספינות מלחמה משוריינות, כאשר לקחי מלחמת קרים מהווים זרז לנושא.
פרוץ מלחמת האזרחים, ובייחוד הידיעה כי צי הקונפדרציה עוסק בהשלמת ספינת מלחמה משוריינת, לשעבר של צי ארצות הברית, ה'מרימק' (Merrimack, הפכה ל-'CSS וירג'יניה'), שינו את גישת צי האיחוד, וגם הכספים הדרושים הוקצבו בהתאם, על ידי הקונגרס האמריקני.
הוגשו 17 הצעות שונות לבניית ספינות משוריינות עבור צי האיחוד, ושלוש מהן, כולל ה'מוניטור' נתקבלו.
'USS מוניטור' תוכננה על ידי ג'ון אריקסון, מהנדס מכונות אמריקני ממוצא שוודי, ב-1861, בהתבסס על תכנונים בהם החל מספר שנים קודם לכן, והוא גם זה שהעניק לה את שמה ('מתריע').
לאחר היסוסים, בשל תכנונה הבלתי שגרתי, ובשל ספקות לגבי יכולתה לצוף, קיבל צי האיחוד את הצעתו של אריקסון.
בשל מבנה הספינה, היא הייתה איטית ומסורבלת ולא התאימה לשירות בים הפתוח, בייחוד לא במזג אוויר סוער, אלא במים רדודים, בעיקר לצורך הסגר ימי על מדינות הקונפדרציה.
הספינה נבנתה ללא תורן, כך שצלליתה תהווה מטרה קטנה ככל האפשר, ואכן, הספינה בלטה רק 460 מ"מ מעל המים.
חימוש הספינה כלל שני תותחי 11 אינץ' (280 מ"מ) על צריח מסתובב, דבר אשר היה חידוש לזמנו.
מנוע הקיטור של הספינה סיפק 320 כוח סוס ומהירות הספינה הייתה 7-6 קשר.
ב-4 באוקטובר אריקסון חתם חוזה עם ממשלת האיחוד, וזו התחייבה לשלם לו 275,000$ בהדרגה, על פי התקדמות העבודה, שנועדה להימשך 100 יום.
הספינה הושקה ב-30 בינואר 1862, תוך חריגת-מה, שממשלת ארצות הברית בחרה להתעלם ממנה, מ-100 הימים שהוסכמו.
לאחר מספר הפלגות ניסוי, שלאחריהן תוקנו ליקויים שנתגלו, נכנסה ה'מוניטור' לשירות ב-25 בפברואר.
בשל חדשנותה, החפזון בו נבנתה והבהילות שבהכנסתה לשירות פעיל, גם לאחר מכן התגלו בספינה ליקויים רבים יחסית.
צוות הספינה, שכלל רק מתנדבים, מנה 10 קצינים, כולל המפקד, לוטננט ג'ון לורימר וורדן (Worden), ו-39 מלחים.
ב-6 במרץ ה'מוניטור' עזבה את ניו יורק, בה נבנתה, ונגררה לכיוון פורט מונרו (Fort Monroe), בקצהו הדרומי של חצי האי וירג'יניה.
ב-8 במרץ, לעת ערב, היא הגיעה להמפטון רודס הסמוכה ליעדה.
באותו היום 'וירג'יניה' עשתה שמות בצי האיחוד, שהיה כמעט חסר אונים כנגד ספינת הדרום המשוריינת.
ספינה אחת של האיחוד, ה'מינסוטה' (Minnesota), עלתה על שרטון.
למחרת היום, ב-9 במרץ 1862, שבה 'וירג'יניה' לזירה כדי לחסל את 'מינסוטה' התקועה.
דרכה נחסמה על ידי ה'מוניטור' שזה עתה הגיעה, ואשר תוארה אחר כך על ידי מפקד האונייה המורדת כ"לא יותר מקופסת גבינה על רפסודה".
לאחר לחימה של שעות, בעיקר מטווח קרוב, לא עלה בידי אף אחת משתי האוניות לגבור על יריבתה.
ל'מוניטור' הקטנה והזריזה יותר היה צריח מסתובב והיא יכלה לחמוק מ'וירג'יניה', אך אף אחת מן השתיים לא הצליחה להסב נזק משמעותי לאחרת.
במהלך הקרב נפצע וורדן והפיקוד עבור ללוטננט סמואל דנה גרין (Greene).
שתי האוניות עזבו את זירת ההתגוששות בעצמן וכאמור, ללא נזקים משמעותיים.
תותחי ה'מוניטור' היו גדולים הרבה יותר מאלו של 'וירג'יניה', ועל כן עלה בידה להבקיע את לוחות השריון שלה במקומות אחדים, בעוד ש'וירג'יניה' הצליחה רק לקמט את שריונה של 'מוניטור', אשר ספגה 22 פגיעות.
צוות ה'מוניטור' השתמש בעיקר בקלעים מלאים וכיוון אל חלקיה העיליים של 'וירג'יניה'.
כששמע זאת אריקסון, מתכנן האונייה, רתח מזעם וקרא, כי לו השתמשו בפגזים נפיצים ויורים לכיוון קו המים, היו מטביעים את 'וירג'יניה' על נקלה.
ב-11 באפריל 'וירגיניה', מלווה בכמה ספינות תותחים, עשתה דרכה שוב לפורט מונרו, שם שהתה עדיין ה'מוניטור'.
שתי הספינות ירו זו בזו מרחוק, ללא תוצאות, ושתיהן ניסו לפתות האחת את השנייה להגיע לעמדה בה יהיה קל לפגוע בהן, אף זאת ללא תוצאות.
ב-8 במאי שוב הגיעו שתי הספינות האמורות לטווח התכתשות, עת ה'מוניטור', יחד עם עוד ארבע ספינות, הפגיזו סוללות תותחים של הקונפדרציה בסיואל'ז פוינט (Sewell's Point), כיום בנורפוק (וירג'יניה) (מול פורט מונרו).
'וירג'יניה' לא התפתתה לצאת לקראתן, ומספר ימים אחר כך הטביעו אותה כוחות הקונפדרציה הנסוגים.
מחיקת 'וירג'יניה' מסדר הכוחות של הדרום שחררה את ה'מוניטור', כעת בפיקודו של ויליאם ניקולסון ג'פרס (Jeffers), לסייע לצבא האיחוד במערכת חצי האי שנערכה באותה העת.
ב-15 במאי ה'מוניטור' נכנסה לנהר ג'יימס כחלק משייטת בת חמש ספינות.
בהגיעה למרחק של 13-11 ק"מ מריצ'מונד, בירת הדרום, היא נטלה חלק בקרב דרורי'ז בלאף (Drewry's Bluff), כנגד סוללות תותחי הדרום וצלפים, שחסמו את הדרך במעלה הנהר.
ה'מוניטור' ספגה מספר פגיעות, שלא הסבו נזק רב, מצד אחד, ומצד שני, התועלת שתותחיה הביאו הוגבלה, כיוון שלא יכלה להגביהם כדי לירות מטווח קרוב, ולכן, כדי לירות, נאלצה להתרחק.
משנוכחו הדרומיים לדעת כי ה'מוניטור' עמידה, ריכזו את אישם בספינות האחרות.
גם לאחר הקרב נותרה המוניטור בנהר הג'יימס, וסייעה מדי פעם לכוחות האיחוד, אך כללית, הצטיינה תקופת הקיץ בחוסר פעילות.
ב-15 באוגוסט החליף תומאס ה.
סטיבנס (Stevens) הבן את ג'פרס בפיקוד על הספינה, ובספטמבר שוב הוחלף המפקד, וזו הפעם נתמנה ג'ון פיין בנקהד (Bankhead).
ב-30 בספטמבר ה'מוניטור' נשלחה לוושינגטון לצורך שיפוצים, והגיעה ב-3 באוקטובר.
בהגיעה זכתה לקבלת פנים המונית נלהבת בתור 'הספינה שהצילה את האיחוד'.
גם הנשיא אברהם לינקולן הגיע לחלוק כבוד לספינה ולצוותה, כולל המפקד לשעבר וורדן.
בהמשך מבקרים הורשו לעלות על סיפונה, ועקב 'מזכרות' שלקחו, נגרם לספינה נזק.
בימים הבאים הועלתה ה'מוניטור' על מבדוק יבש לצורך טיפולים ושיפוצים יסודיים, ואלה הסתיימו בנובמבר.
ב-24 בדצמבר קיבלה ה'מוניטור' פקודה לשוט לבופורט, קרוליינה הצפונית, ולהצטרף לשתי ספינות נוספות, על מנת ליטול חלק במבצע משולב עם כוחות יבשתיים בוילמינגטון, וכמו כן, להצטרף להסגר על צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
בשל מזג האוויר יציאתה נדחתה ל-29 לחודש.
ה'מוניטור', אשר נגררה על ידי ספינה אחרת, הגיעה לים ב-31 בחודש, עת התפתחה סערה באזור כף האטרס (Cape Hatteras) בצפון קרולינה.
הספינה הכבדה, המסורבלת והקשה לתמרון לא הצליחה לעמוד באותה סערה.
מים חדרו לתוך הספינה, שסיפונה בלט מעליהם רק כמה עשרות ס"מ, ומשאבותיה, כמו גם מאמצי אנשי הצוות, לא עמדו בקצב חדירת המים.
לבסוף ה'מוניטור' טבעה כ-26 ק"מ מדרום מזרח לכף.
16 מאנשי צוותה נספו ו-47 ניצלו.
ב-27 באוגוסט 1973, לאחר מספר ניסיונות כושלים בעשורים הקודמים, נתגלתה ה'מוניטור', ובדיקות באמצעות מצלמות תת-מיימיות אישרו בחודשים הבאים את זיהוי הספינה.
בשנים הבאות העלו צוללים חפצים שונים מן הספינה, כולל העוגן, שהועלה ב-1983. בשל חשיבותה ההיסטורית, החל מ-1995, הצי האמריקני וגורמים נוספים עיינו באפשרות להעלות את הספינה.
כיוון שהעלאת הספינה כולה יקרה ובלתי מעשית, הוחלט להעלות רק את חלקיה העיקריים: המדחף, המנוע, התותחים והצריח, ולשם כך הוקצו עשרות מיליוני דולרים, ועסקו בכך לעיתים מאות צוללים.
המדחף אכן הועלה ב-8 ביוני 1998, המנוע ב-16 ביולי 2001 והמעבה שלושה ימים אחר כך.
הצריח, ובו התותחים, הועלה ב-5 באוגוסט 2002. מספר שלדים של אנשי צוות נתגלו תוך כדי העבודה.
לאחר עבודות שימור שארכו מספר שנים, הוצגו שרידי הספינה במוזיאון הימי בניופורט ניוז.
מוניטור הוא מקצוע בתחום המחקר הקליני בבני אדם המתמקד במחקר רפואי.
עבודת המוניטור מתבצעת במסגרות שונות כגון חברות תרופות, מכוני מחקר רפואיים וגופים ממשלתיים.
מוניטור נדרש להיות בעל תואר פרא-רפואי, לרוב ישנן דרישות להסמכה רלוונטית וכן על המוניטור להיות בקיא ברגולציה המקומית.
משימות המוניטור העיקריות הוגדרו על ידי ה-GCP.
משימתו המרכזית של המוניטור היא לנטר את המחקר הקליני, כלומר על המוניטור לוודא כי מבצעי המחקר הקליני פועלים לפי דרישות פרוטוקול המחקר,
עליו עוד לבדוק את פעילות המרכז המבצע את המחקר (בתי חולים / מרפאות), בנוסף לבצע ביקורים במרכזי המחקר, לעבור ולאשר את המידע הנאסף במהלך המחקר - CRF) Case Report Forms) (וכן עליו להיות בקשר מתמיד עם מתאמי המחקר והחוקרים הראשיים).
בנוסף לכך, המוניטור אחראי להבטיח הגנה על הזכויות, הבטיחות והרווחה של המטופלים בכל המחקרים הקליניים.
כמו כן, על המוניטור לוודא כי הנתונים שנאספו הם מהימנים אמיתיים ונכונים וכן שכל תופעות הלוואי במהלך המחקר הקליני מתועדות ומדווחות כנדרש.
מוניק מבקה פובה היא יוצרת סרטים המתגוררת בבנין, אך משפחתה מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC).
פובה נולדה ב-1962, בבריסל שבבלגיה, בתו של דיפלומט מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היא גדלה בבלגיה, צרפת, גרמניה ואיראן, וחייתה בקונגו (זאיר, בזמנו) למשך שנתיים, אז שימש אביה כסגן שר, ואז כשר הכלכלה בשנות ה-1970 המוקדמות.
אך כשהגיעה לגיל 16, כשאביה סיים את תפקידו והפך לגולה פוליטי בצד הלא-נכון של שלטונו של ממבוטו, היא השתקעה בבלגיה.
היא סיימה שם תואר בעסקים בינלאומיים.
במהלך לימודיה הייתה מגישה תוכניות על תרבות אפריקאית ברדיו הקמפוס, ואף כתבה מאמרים עבור מגוון עיתונים בבריסל וז'נבה.
כשאירעה ההפיכה בבורקינה פאסו ב-1983, היא נסעה למקום לדווח משם לרדיו.
היא פגשה אז את המהפכן, תומא סנקרה, שהיה לנשיא בורקינה פאסו.
בשנים 1987 ו-1989, היא נכחה בפסטיבל הקולנוע הפאן-אפריקאי FESPACO, ואירועים אלו שינו את מטרותיה בחיים, והיא החליטה לעשות קולנוע במקום לפתח קריירה בעסקים בינלאומיים, ונסעה לפריז כדי להשתתף בסדנה לקולנוע תיעודי באטלייה ואראן.
ב-1991 יצרה פובה את הסרט הקצר Revue en vrac עם פרד מונגו, עיתונאי מהטלוויזיה הלאומית של זאיר (OZRT).
הסרט סיקר את לידתה של עיתונות עצמאית ופלורליסטית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
פובה אז יצרה סדרה של סרטים תיעודיים על אפריקה כולל את Rentrer?
(1993), Deux petits tours et puis s'en vont (1997) על הבחירות לנשיאות בבנין, Un rêve d'indépendance (1998) על סבא שלה, תחת הקולוניזציה הבלגי קולוניזציה הבלגית, ו-Sorcière, la vie (2004).
מתאר את הבעיה של בריחת מוחות.
הסרט זכה בפרס דרום / צפון של המועצה האירופאית ב-Rencontres Media Nord/Sud בז'נבה ב-1996.
סרטה הקצר Une voix dans le Silence משנת 1996 מספר על המאבק של ברונו אדיקו, איש עם HIV מבנין.
את סרטה הרביעי, Deux petits tours et puis s'en vont..., היא ביימה בשיתוף עם עמנואל קולוולה.
הסרט עוסק בבנין, בתור מעבדת הדמוקרטיה האפריקאית, והוא זכה בפרס מקום שני לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל FESPACO במרץ 1997.
בסרטה משנת 1998 Un reve d'indépendance היא מתארת 35 שנים של עצמאות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הסרט בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2000.
בשנת 2001 יצרה פובה את הסרט Anna, l'Enchantée.
הוא מספר על אנה טקו, זמרת שזכתה במלגה ללימוד מוזיקה בצרפת.
אנה מגיעה ללא הכנה מספיק טובה, ומחזיקה מעמד שם פחות משלושה חודשים.
הסרט התיעודי זכה בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2002.
מראה את חייו של אדם זקן, אשר היה עוזר רפואי תחת הקולוניאליזם הבלגי, רופא לאחר העצמאות, ולאחר פרישתו, הסכים לשמש כשופט מסורתי.
הסרט בוחן את השכיחות של האמונה בכישוף בקהילה דרך מקרים המובאים בפניו.
ב-2007 היא סיימה סרט תיעודי על הנבחרת הלאומית של זאיר, הנמרים, אשר כיכבו בגביע העולם בכדורגל בשנת 1974.
הקבוצה הזאת הייתה הראשונה מאפריקה שמדרום לסהרה שהשתתפה במונדיאל.
Entre la coupe et l'élection (בין הגביע לבחירות) בוים בשיתף עם גי קאביה מויה.
מ-1995 ועד 2007, התגוררה פובה בבנין, שם עבדה בהפקה, הפצה וקידום של קולנוע אפריקאי.
היא יסדה את הפסטיבל לטלוויזיה וסרטים תיעודיים Lagunimages בשנת 2000.
מאז 2007 היא מתגוררת בבלגיה, שם גם השלימה תואר נוסף בתסריטאות.
מאז 2007, היא מחלקת את זמנה בין בלגיה למערב אפריקה.
בשנת 2009, היא פרסמה אוסף שירה, Yemadja.
בשנת 2010, היא השתתפה בסרט כשחקנית בפעם הראשונה, בסרט העלילתי הקצר של הבמאי הקונגולזי פאולאן מולומבה, Tout le monde a des raisons d'en vouloir à sa mère..
ב-2014 היא הפיקה את הסרט העלילתי הקצר הראשון שלה: Sœur Oyo, על ילדים בפנימייה קתולית במבנזה-מבום, בעת הקולוניזציה הבלגית.
עשיית סרט זה עורר בה את הרעיון להעביר כיתות אמן על הטאבו ששורר סביב התייחסות לקולוניזציה הבלגית בקולנוע הבלגי במהלך 40 השנים האחרונות.
היא ערכה את השיעור יותר מ-20 פעמים בין 2015 ל-2017 הן בבלגיה והן בפסטיבלי קולנוע באפריקה, בפסטיבל סרטי הנשים של בריסל, בבתי ספר לקולנוע ואמנות, ועוד.
מוניקה אנגל (ברומנית: Monica Anghel; נולדה ב-1 ביוני 1971) היא זמרת רומנייה.
אנגל נולדה בבוקרשט ולמדה בבית ספר למוזיקה.
ב-1996 זכתה בסלקציה נציונלה עם השיר "Rugă pentru pacea lumii" אך לבסוף השיר לא עבר את תהליך הסינון של הוועדות הפנימיות ולא לקחה חלק באירוויזיון באותה שנה.
ב-1996 גם זכתה בפסטיבל הבמה המוזהבת.
היא דיבבה בדיבוב הרומני של הרקולס.
ב-2001 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Proprietarii de stele".
ב-2002 זכתה בפעם השנייה בסלקציה נציונלה כשביצעה ביחד עם הזמר מרצ'ל פאבל את הדואט "Tell Me Why".
באירוויזיון 2002 שנערך בטאלין הגיעו למקום ה-9.
מוניקה אונגוראנו (ברומנית: Monica Ungureanu; נולדה ב-9 בינואר 1988) היא ג'ודוקא רומנייה אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג.
באפריל 2006 היא זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי, כאשר זכתה במדליית ארד בתחרות 'World Cup Bucharest'.
אונגוראנו התחרתה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודחה בסיבוב הראשון לאחר הפסד לשרלין ואן סניק הבלגית.
באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן היא זכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג.
היא הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לשרלין ואן סניק הבלגית ונשרה לקרב על מדליית הארד בו ניצחה באיפון את ולנטינה מוסקט האיטלקייה.
באליפות אירופה 2017 אשר נערכה בוורשה, היא זכתה שוב במדליית הארד.
היא הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לאירנה דולגובה הרוסייה.
בקרב על מדליית הארד היא ניצחה את נועה מינצקר הישראלית.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2014 גראנד פרי זאגרב 2014 גראנד פרי צ'ינגדאו סין 2015 גראנד סלאם באקו 2016 גראנד פרי טביליסי
מוניקה 560 היא מכונית סלון בסגנון עיצוב גראן טוריסמו (קרוי גם: "Grand Tourer") מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Compagnie française de produits métallurgiques (קיצור: "CFPM") אשר יוצרה בין השנים 1973–1975.
מטה ומפעל היצרן מוקם בעיירה "Balbigny" במחוז לואר באזור המרכז מזרחי של צרפת.
מנוע קדמי - אורכי, 5.6 ליטר.
מוניק גנדרטון היא פעלולנית ושחקנית קנדית.
בשל גובהה - 1.80 מטר - הרזומה שלה כוללת השתתפות בסרטים ככפילת פעלולים של שחקניות גבוהות רבות, ביניהן: רייצ'ל ניקולס, טרישה הלפר, פמקה ינסן, רבקה רומיין, דריל האנה וברידג'ט מוינאהן.
שנהסדרהתפקידדמות2001מוטאנט Xשחקניתדונה מורס2003-2004בטלסטאר גלקטיקהאשת פעלולים2004נעדריםשחקניתלוביאנקה2005על טבעיאשת פעלולים2007ה-4400אשת פעלולים2007קשרי דםשחקנית ואשת פעלוליםמגארה2007Fallenשחקניתסאצ'ל2007-08פלאש גורדוןאשת פעלולים2008הסמוראיתאשת פעלולים2008-09סמולווילשחקנית ואשת פעלוליםאליה2009סטארגייט יוניברסאשת פעלולים2010מטרה חיהאשת פעלולים2012רצף הזמןשחקניתאיבון2012טבעת אששחקניתכתבת2013סליפי הולושחקניתסרילדה2013רצף הזמןאשת פעלולים2014אנשי המחרשחקניתנלי2014המאהשחקניתאורורה בלייק
מוניקה דניס ארנולד היא זמרת, פזמונאית, שחקנית ואשת עסקים אמריקאית.
היא נולדה וגדלה בקולג' פארק, ג'ורג'יה, והחלה את דרכה המוזיקלית בגיל 10 ,כאשר הייתה חלק ממקהלת גוספל.
אך את הקריירה המקצועית החלה שחתמה בחברת התקליטים רוודי רקורדס ב-1993 והוציאה את אלבום הבכורה שלה Miss Thang שנתיים אחר כך.
בהמשך היא הוציאה סדרה מצליחה של אלבומים, כולל את רב המכר The Boy Is Mine ב-1998 ואת אלבום הפלטינה After the Storm.
לאורך הקריירה שלה הפכה מוניקה לאחת מזמרות ה-R&B והפופ הבולטות, בעיקר מאמצע עד סוף שנות ה-90, כאשר הוציאה להיטים רבים, ביניהם להיט הענק "The Boy Is Mine" אשר לימים הפך לאחד מהשירים המצליחים בהיסטוריית ארצות הברית,
בנוסף מצאה מוניקה את דרכה גם בתחום המשחק, כאשר שיחקה בסדרות טלוויזיה כמו "Living Single", "פליסיטי" ו-"American Dreams", לצד סרטים כמו "Boys and Girls", "Love Song" ו-"Pastor Brown".
בנוסף גם הופיעה בתוכניות ריאלטי כמו "דה וויס" והוציאה את הסרטים הדוקומנטריים Monica: The Single ו-Monica: Still Standing אשר עסקו בהקלטות אלבומה Still Standing והתעסקו במשברים שעברה בחייה האישיים באותן שנים.
בנובמבר 2010 היא התחתנה עם שחקן הכדורסל שאנון בראון.
בנוסף היא גם ניהלה מערכת יחסים עם הראפר Rocko ולהם שני ילדים.
ב-2013 נולד בנה השלישי והילד הראשון שלה עם בראון.
מוניקה מכרה נכון להיום 5.3 מיליון אלבומים בארצות הברית ומעל ל-30 מיליון שירים ואלבומים בכל העולם.
היא שברה שיא בכך שהפכה לאמן הצעיר ביותר שהיה לו יותר משיר אחד במקום הראשון במצעד שירי ה-R&B האמריקאי ובנוסף הפכה לאמן הראשון בהיסטוריה שהכניס שיר למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ב-3 עשורים שונים.
בשנת 2010 מגזין בילבורד דירג את מוניקה ברשימת 50 אמני ה-R&B וההיפ-הופ של ה-25 השנים האחרונות במקום ה-24. במהלך הקריירה שלה זכתה במספר פרסים ביניהם פרס גראמי, פרס בילבורד ופרס BET.
מוניקה נולדה ב-24 באוקטובר 1980 בקולג' פארק שבג'ורג'יה כבת יחידה למרלין בסט, נציגת שירות לקוחות בדלתא איירליינס וזמרת כנסייה ול-MC "בילי" ארנולד ג'יי ממוצא הודי, אירלנדי ואפריקאי והיה מכונאי בחברת הובלות באטלנטה.
יש לה אח צעיר יותר ב-3 שנים בשם מונטז, אח נוסף למחצה בשם ג'רמונט גרנד מצד אביה ושני אחים למחצה נוספים מצד אימה הקרויים בשמות טרון וברוש.
מוניקה היא גם בת דודה של המפיק פאולו דה דון אשר עבד איתה על חלק מאלבומיה ובנוסף גם קשורה לראפר לודקריס בעקבות נישואיה השניים של אימה.
כשהייתה בת 4 הוריה התגרשו ולכן יש לה גם אחים למחצה.
בגיל שנתיים מוניקה חלה ללכת בדרכה של אימה והחלה לשיר בכנסיות בעיר הולדתה ג'ורג'יה.
עם השנים מוניקה המשיכה להתאמן בשירה והחלה להשתתף בתחרויות.
ההצלחה שלה בעולם התחרויות הייתה מסחררת כאשר זכתה ביותר מ-20 תחרויות שונות.
כשהייתה בת 10 הייתה חברה בלהקת הגוספל הנודדת "צ'ארלס תומפסון והמג'סטיקס" ובכך הפכה לחברה הצעירה ביותר בתולדות הלהקה.
בתיכון למדה עם הראפר 2 צ'יינז.
בשנת 1991 מוניקה התגלתה על ידי המפיק דאלס אוסטין באולם סנטר סטייג' באטלנטה כאשר ביצעה גרסת כיסוי לאחד משיריה של ויטני יוסטון.
דאלס הודהם ממוניקה וכתוצאה מכך הציעה לה חוזה בחברת התקליטים שלו אריטסה רקורדס שהייתה חברת הבת של Rowdy Records אשר בה הייתה גם הראפרית קווין לטיפה.
בעקבות יציאת האלבום זכתה בפרס בילבורד והייתה מועמדת לפרס AMA.
בפברואר 1997 הוציאה את השיר "For You I Will" מתוך הפסקול של הסרט :ספייס ג'אם" ובכך הפך לשיר הפופ הראשון שלה שהגיע לעשירייה הפותחת בארצות הברית.
במאי 1998, היא הוציאה את השיר "The Boy Is Mine" עם הזמרת ברנדי נורווד כסינגל הראשון מאלבומה בעל אותו השם ובכך הופרכו השמועות שבין השתיים ישנה יריבות.
השיר זכה להצלחה אדירה כאשר היה ללהיט המצליח ביותר בקיץ אותה שנה בארצות הברית ובכללי לשיר הכי מצליח באותה שנה במדינה.
הוא שהה 13 שבועות במקום הראשון במדינה מה שהפך אותו לדואט הנשי ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון בהיסטוריית המדינה.
בנוסף זכה בפרס גראמי והגיע למעמדות פלטינה במדינות רבות.
בשנת 2018 מגזין בילבורד הכתיר אותו כשיר ה-70 המצליח ביותר בתולדות המצעד הרשמי שלהם בילבורד הוט 100. ביולי אותה שנה הוציאה לאור מוניקה את אלבומה השני הנושא את שם השיר.
אלבום זה זכה להצלחה רבה והפך לאלבום המצליח ביותר של הזמרת כאשר הגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית וקנדה, למעמד זהב בצרפת ויפן ולמעמד כסף בבריטניה.
שלושה משירי האלבום הגיעו למקום הראשון בארצות הברית ובכך הפכה מוניקה לבין הזמרות הבודדות שהצליחו להגיע להישג זה.
האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות וביסס את מעמדה של מוניקה כאחת מזמרות ה-R&B המצליחות ביותר של שנות ה-90. בנוסף באותה תקופה החלה מוניקה לשחק בטלוויזיה בסדרות "Living Single" ו-"בוורלי הילס 90210:.
בשנת 2000 מוניקה פנתה למשחק גם בקולנוע והשתתפה בסרט "Love Song" של MTV.
מתוך הסרט יצא גם השיר "What My Heart Says" אשר גם הופיעה באלבומה השלישי של מוניקה.
בהמשך שיחקה מוניקה גם בסרט פליסיטי ובסדרה "American Dreams".
בשנת 2000 השתתפה מוניקה בשיר "I've Got to Have It" של הראפרים ג'רמיין דופרי ונאז כחלק מהפסקול של הסרט "ביג מאמא".
בשנה שלאחר מכן היא ביצעה את השיר "Just Another Girl" מתוך הסרט "מת לצחוק".
ביוני 2002 הוציאה לאור את השיר " All Eyez on me" מתוך אלבומה השלישי בעל אותו שם.
בניגוד לשיריה הקודמים השיר זכה להצלחה בינונית בארצות הברית.
בספטמבר אותה שנה הוציאה לאור את הסינגל השני מהאלבום "Too Hood" אך גם הוא לא זכה להצלחה בארצות הברית.
בעקבות כך יציאת אלבומה השלישי בוטלה בארצות הברית והאלבום יצא לאור רק ביפן ובשווייץ.
בעקבו כך מוניקה חזרה לאולפן להקליט אלבום נוסף במהירות.
היא שינתה חלק מהגרסאות של השירים באלבומה הקודם וקראה להם בשמות אחרים ואף עבדה עם מפיקים חדשים.
בספטמבר 2003 יצא השיר "Knock Knock" כסינגל השני מהאלבום והשיר "Get It Off" כצד ב' שלו.
אך השירים לא זכו להצלחה בארצות הברית.
במאי 2004 הוציאה מוניקה את הסינגל האחרון מהאלבום "U Should've Known Better" אשר נכנס למקום ה-19 בארצות הברית.
ביולי 2006 הוציאה מוניקה את השיר "Everytime tha Beat Drop" כסינגל הראשון מתוך אלבומה החמישי The Makings of Me.
השיר לא זכה להצלחה בארצות הברית ובכך שוב סימל את נפילתה של מוניקה במדינה.
באוקטובר אותה שנה היא הוציאה את האלבום אשר גרף ביקורות חיוביות אך לא הצליח לשחזר את הצלחת קודמיו והפך לאלבום הראשון שלה שיצא לאור בארצות הברית ולא הגיע שם למעמד פלטינה.
בהמשך מוניקה הוציאה לאור מספר סינגלים נוספים מהאלבום אך אף אחד מהם לא הצליח במדינה.
באוגוסט 2008 מוניקה הוציאה את סרט הדוקו הראשון שלה "Monica: The Single", בוא נראית מקליטה את השיר "Still Standing" מתוך אלבומה השישי בעל אותו השם ומספרת את הסיפורים האישיים מחייה שבהם שאבה השראה להקלטת השיר ואף באותה שנה גם הוציאה לאור את השיר באופן רשמי.
שנה לאחר מכן היא השתתפה בשיר "Trust" של הזמרת קישה קול ואף באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "Pastor Brown".
בעקבות הצלחת סרט הדוקו הקודם שלה הוציאה לאור מוניקה סרט דוקו נוסף בשם "Monica: Still Standing" בשנת 2010 אשר מראה בין היתר את מאחורי הקלעים של הקלטת אלבומה, ההתמודדות שלה עם היותה אמא וסיפורים על עברה.
הספיישל שודר בערוץ BET וגרף 3.2 מיליון צופים מה שהפך אותו לתוכנית הבכורה השנייה הנצפית ביותר בתולדות הערוץ.
בפברואר אותה שנה הוציאה לאור את השיר "Everything to Me" אשר שימש כסינגל הראשון מאלבומה השישי והפך לשיר הראשון שלה שנכנס למצעד האמריקאי הרשמי מאז 2006. במרץ אותה שנה היא הוציאה לאור את האלבום אשר גרף ביקורות חיוביות רבות.
הוא הגיע למקום ה-2 בבילבורד ובכך הפך לאלבומה הראשון מאז 2003 שהצליח להגיע לחמישייה הפותחת במדינה.
הוא מכר 184 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ובכך הפך לאלבום הראשון שלה שמכר יותר מ-100 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו במדינה מאז 2003. האלבום הגיע למעמד זהב במדינה ובכך הפך לאלבומה הראשון מאז 2003 לעשות זאת.
במאי אותה שנה יצא הסינגל השני מהאלבום "Love All Over Me" שגם הוא דורג במצעד האמריקאי הרשמי.
הסינגל השלישי מהאלבום "Here I Am" יצא באוקטובר אותה שנה אך נכשל מלהיכנס למצעד האמריקאי הרשמי.
לאור הצלחת האלבום הוא היה מועמד לפרס גראמי וגם השיר "Everything to Me".
בנוסף באותה שנה הצטרפה לסיבוב ההופעות של הזמר טריי סונגז Pain & Pleasure Tour ובכך זהו היה סיבוב ההופעות הראשון שלה מזה 10 שנים.
בשנת 2011 הצטרפה מוניקה באופן זמני לפאנל השופטים של "דה וויס" כשופטת מסייעת לשופט סי-לו גרין.
באותה שנה הוציאה את השיר "" כסינגל הראשון מאלבומה השביעי New Life.
השיר לא זכה להצלחה ונכשל מלהיכנס למצעד האמריקאי הרשמי.
בהמשך יצאו שני סינגלים נוספים מהאלבום אך גם הם נכשלו מלהיכנס למצעד האמריקאי הרשמי.
באפריל 2012 יצא האלבום והיה לאלבום הראשון שלה שיצא עם חברת RCA.
בניגוד לאלבומיה הקודמים האלבום ספג ביקורות מעורבות.
גם מבחינה מסחרית האלבום לא זכה להצלחה כאשר מכר 196 אלף עותקים בארצות הברית ונהיה לאלבום הראשון של מוניקה בארצות הברית שלא זכה לשום מעמד.
באותה שנה התארחה בשיר "Hold On" של זמר הגוספל ג'יימס פורצ'ון.
השיר זיכה את השניים במועמדות לפרס גראמי.
באוקטובר 2013 ביצעה עם ג'רמיין דופרי גרסת כיסוי לשיר "Have Yourself a Merry Little Christmas" מתוך הפסקול לסרט "The Best Man Holiday".
במאי 2015 הוציאה את השיר "Just Right for Me" כסינגל הראשון מתוך אלבומה השמיני Code Red, השיר עצמו לא נכנס לשום מצעד בעולם.
בדצמבר אותה שנה היא הוציאה את האלבום אשר ספג ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה ואף נכשל מסחרית כאשר הגיע למקום ה-27 בארצות הברית מה שהפך אותו לאלבום הראשון שלה שלא נכנס ל-20 העליונים במדינה מאז אלבום הבכורה שלה.
אחריי צאת האלבום לא יצאו סינגלים נוספים מהאלבום לאור כישלון הסינגל הראשון וכישלון האלבום.
על מנת לקדם את האלבום יצאה באותה שנה מוניקה לסיבוב ההופעות The Code Red Experience שהיה לסיבוב ההופעות הסולו שלה מזה שנים.
בנובמבר 2016 הודיעה על פרשיתה מחברת התקליטים RCA לאחר 5 שנים.
בדצמבר 2018 הוציאה שיר בשם "To Be Human" על מנת לקדם את העמותה שלה "The Be Human Foundation".
באותו חודש היא גם הופיעה בתוכנית הריאלטי "T.I.
& Tiny: The Family Hustle" של VH1 בה חשפה מוזיקה חדשה מתוך אלבומה התשיעי Chapter 38. בינואר 2019 היא הוציאה את השיר "Commitment" כסינגל הראשון מתוך אלבומה התשיעי וכסינגל הראשון מתוך חברת התקליטים העצמאית שלה "Mondeenise Music".
בשנת 1999 לקחה מוניקה הפסקה מקריירה מוזיקלית בעקבות בעיות במערכת היחסים שלה עם בן זוגה לשעבר ג'רוויס ווימס.
ביולי 2000 השניים הלכו לקבר של אחיו של ווימס אשר נהרג שנתיים קודם לכן בתאונת דרכים.
כאשר היו בקבר שלף ווימס אקדח והתאבד לנגד עיניה של מוניקה.
בתגובה לאסון מוניקה אמרה: "אחריי שזה קרה הרגשתי שקשה לי להאשים את עצמי מכיוון שלא היה לי מה לעשות.
הייתי משחזרת את הסיטואציה שוב ושוב וחושבת אולי הייתי אומרת או עושה דברים אחרת אך הבנתי שזה לא היה בידיים שלי".
בהמשך אמרה בריאיון נוסף: "הגעתי להשלמה עם זה שאני לא יכולה להחזיר את הזמן לאחור ולשנות את זה".
לאחר מכן יצאה מוניקה למשך זמר קצר עם הראפר C-Murder עד שהוא נכלא באשמת רצח בשנת 2003.
לאחר מכן החלה לצאת מוניקה עם הראפר Rocko אך הם סיימו את מערכת היחסים שלהם בשנת 2004. לאחר מספר החודשים השניים חזרו להיות שוב יחד וב-21 במאי 2005 ילדה מוניקה את בנם הראשון.
בערב חג המולד של שנת 2007 הם התארסו וב-8 בינואר 2008 ילדה מוניקה את בנם השני.
ביוני אותה שנה פגשה מוניקה את שחקן ה-NBA שאנון בראון על סט הצילומים של הקליפ "Love All Over Me".
מאוחר יותר השניים התארסו והתחתנו בנובמבר אותה שנה בטקס סודי בביתם בלוס אנג'לס ורק בינואר 2011 הם חשפו את נישואיהן באופן רשמי.
ביולי אותה שנה הם ערכו טקס חתונה נוסף הפעם בהזמנת משפחה וחברים.
בספטמבר 2013 ילדה מוניקה את בתם המשותפת של השניים.
במרץ 2019 הגישה מוניקה בקשת גירושין מבראון ובאוקטובר 2019 הם התגרשו באופן רשמי.
ברפואה, ניטור הוא מעקב אחר מחלה, תסמין או פעילות מערכות שונות בגוף באופן זמני או ממושך.
ניתן לנטר מערכות שונות על ידי מדידה רציפה של פרמטרים מסוימים באמצעות מוניטור רפואי (לדוגמה, מדידה רציפה של סימנים חיוניים בצג על יד מיטת החולה) או על ידי ביצוע בדיקות רפואיות חוזרות (לדוגמה, ניטור רמת הגלוקוז בדם אצל אנשים עם סוכרת).
מוניטורים רפואיים משמשים בעיקר בתהליך הרדמה במהלך ניתוח, אצל חולים הזקוקים לטיפול נמרץ, או לחולים בעלי תסמינים מסוימים הדורשות ניטור רציף.
ישנם מכשירי מוניטור ניידים המשמשים בעיקר לניטור באמבולנס.
ישנם פרמטרים שונים הניתנים למדידה ומעקב, והשימוש בהם נעשה בהתאם לצורך הטיפולי:
באמצעות 10 אלקטרודות המודבקות על בית החזה ועל הגפיים.
לחץ דם, באופן לא פולשני באמצעות שרוול מתנפח המונח על הזרוע העליונה או בירך, או באופן פולשני דרך צנתר עורקי.
טמפרטורת הגוף, באמצעות מדחום המונח פומית או אנאלית (ישנה אפשרות למדידה באמצעות צנתרים במקומות אחרים בגוף, למשל בדם או בשלפוחית השתן).
סטורציה - רווית החמצן בדם, באמצעות חיישן תת-אדום על אחת האצבעות.
קפנוגרפיה, מדידת רמות פחמן דו-חמצני בגוף, באמצעות תוסף המחובר לצינור ההנשמה.
רמת הסוכר בדם, באמצעות חיישן תת-עורי המחובר לגלוקומטר.
ניטור נפרד של מדדי עובר בעודו ברחם
צג המוניטור והציוד הנלווה אליו מותאם בהתאם לצורך הדרוש:
מוניטור רפואי להרדמה הצג מחובר למכונת הרדמה, ומספקת לרופא המרדים נתונים רציפים על מצב החולה.
ביחידה לטיפול נמרץ (או במיטות טיפול מוגבר במחלקות פנימית וניורולוגיה) הצגים קבועים מעל מיטת החולה ומחוברים למסך מרכזי מול דלפק האחיות כך שניתן יהיה לקרוא משם כל הפרמטרים החשובים של כל החולים.
מוניטור המשמש צוותי רפואת חירום מחובר בדרך כלל בתוך האמבולנס או המסוק או שהוא משולב יחד עם דפיברילטור.
המידע מוצג על מסך CRT, לד, או LCD.
ראשוני המוניטורים האנלוגיים, היו אוסצילוסקופים, וכללו ניטור מדד אחד בלבד, לרוב פעילות הלב, כאשר מוניטורים נפרדים הצביעו על לחץ הדם וסטורציה.
בהמשך שוכללו לכלילת ערוץ מידע נוסף, אך היו רגישים להפרעות חשמליות.
ניטור המדדים מבוצע באמצעות חיישנים מכניים או ביוסנסורים, ולעיתים כולל את שאיבת הנתונים ממכשור רפואי אחר (למשל מכונת הנשמה, מכונת הרדמה).
אם נתוני המדידה חורגים מהגבול המוגדר (לדוגמה, הפרעה בקצב הלב במהלך ניתוח) מופעלת אזעקה להסבת תשומת לב הגורם המטפל.
בדרך זו מודע הצוות המטפל למצב החירום המתפתח בשלב מוקדם ויכול להגיב במהירות.
גובה צליל האזהרה ורציפותו משתנה בהתאם לחריגה.
במרבית מכשירי המוניטור המתקדמים ישנה אפשרות לתיעוד של הנתונים, דבר שמאפשר סקירה מקיפה על מצבו של החולה.
במכשירי מוניטור מסוימים ישנה אפשרות להצגת הנתונים על פלט נייר (למשל במוניטור עוברי).
ברפואה המודרנית, תוצאות הניטור נשמרות במחשב בתיקו הרפואי של החולה בקופת חולים או בבית חולים.
"מוניטין רע" הוא סרט סלאשר אמריקאי שנכתב ובוים על ידי ג'ים המפיל.
אל מישל רוזן, תלמידת תיכון מופנמת וחסרת ביטחון, פונה בארוחת הצהריים התלמיד הפופולרי אהרון קוסלר, שמזמין את מישל למסיבה שהוא עורך.
מוקסמת מאהרון, מישל הולכת למסיבה, שם היא מסתדרת עם אהרון (למורת רוחה של חברתו מפעם של אהרון דבי) ומתיידדת עם סטודנטית אחרת בשם וונדי, אשר בעברה הייתה מנודה עקב עודף משקל, וכעת היא חברה בקליקה של דבי ואהרון.
עם התקדמות הלילה, אהרון ושניים מחבריו, סטיב (החבר של וונדי) וג'ייק, עולים עם מישל לעליית הגג וגורמים לה להשתכר.
לאחר מכן אהרון וג'ייק הולכים לחדר שינה עם מישל שם הם אונסים אותה בעוד סטיב מנסה להשתלט על מישל.
לאחר מכן דבי ו-וונדי מוצאות את מישל שלא הייתה מודעת למעשיה בעוד אהרון משכנע את וונדי ודבי שמישל ניסתה לתקוף אותו מינית.
כתוצאה מכך דבי קושרת לעץ בחצר את מישל וכותבת עליה את המילים "זונה" ו"שרמוטה".
היחידה שמנסה לעזור למישל היא וונדי אך הת'ר חברתו של ג'ייק מאיימת עליה שהיא תביא לחרם עליה ולכן היא נסוגה מהרעיון.
בסופו של דבר מישל משתחררת והולכת הביתה שם היא לא מעוררת הזדהות עבור אימה המתעללת רגשית.
יום למחרת השמועות על מישל הולכות ומתפשטות בבית הספר והיא מתייסרת על מר גורלה.
היא מנסה לקבל עזרה מיועץ בית הספר אך הוא מגלה כלפיה אדישות ומאשים אותה בבריונות שחוותה בגלל התנהגותה הפאסיב-אגרסיב.
מישל מחליטה לשים סוף למר גורלה, היא מתלבשת בצורה חושפנית ומפתת את סטיב לבוא איתה אחריי הלימודים.
היא לוקחת אותו לאזור מבודד שם היא דוקרת ומסרסרת אותו וגורמת לזה להיראות כך שהוא הומוסקסואל והתקיפה שלו הייתה על רקע הומופובי.
לאחר מכן מישל מפתה את ג'ייק לבוא לביתה, שם היא קושרת אותו לכיסא על מנת לבצע בו פעולות מיניות אך במקום זאת היא מענה אותו, גורמת לו לדמם ומבתרת אותו.
למחרת בלילה מארגן אהרון מסיבת ליל כל הקדושים בביתו, אליה מישל מתגנבת, לבושה כג'ייסון ווורהיס.
מישל גונבת משקאות מהמסיבה בהם היא מכניסה כדורי הרדמה, ואז עולה למעלה, שם אהרון בוגד בדבי עם הת'ר.
כאשר אהרון עוזב את חדר השינה, מישל עורפת את ראשה של הת'ר עם מצ'טה, ולוקחת את התחפושת שלה, ומשתמשת בה כדי להתקרב לדבי, אותה היא מטביעה בשירותים במים מזוהמים.
לאחר מכן מישל מפתה את אהרון, מובילה אותו לחדר שינה, מתוודה ברצח חבריו והורגת אותו בכך שהיא נושכת את איבר מינו וחותכת את גרונו.
וונדי שהייתה בחוץ חוזרת למסיבה ומוצאת את כולם מעולפים בעקבות הכדורים ששמה להם מישל במשקאות.
לאחר מכן מישל תוקפת את וונדי תוך כדי שגוערת בה על כך שנסוגה מהרעיון לעזור לה רק כדי שתהיה מקובלת.
במהלך המאבק בין השתיים וונדי מצליחה לדקור ולהרוג את מישל אך נהרגת בעצמה תוך כדי שהיא מתמלאת חרטה על מה שעשתה.
מוניטור לטינו הוא מצעד מוזיקה שנוסד ב-2003, על בסיס השמעות בתחנות רדיו במדינות אמריקה הלטינית ותחנות רדיו היספניות בארצות הברית.
Monitor Latino מארח מופע פרסים שנתי שמתקיים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-2017, Monitor Latino החל להציג מצעד מוזיקה שנתי של 100 השירים המושמעים ביותר בתחנות רדיו ברחבי אמריקה הלטינית.
Monitor Latino מספק סך של 73 מצעדי איירפליי, המופצים ב-18 מדינות, ב-16 ז'אנרים מוזיקליים.
מוניטור המזרח התיכון (MEMO) הוא ארגון אסלאמיסטי פרו-פלסטיני וקבוצת לובינג בריטית ללא מטרות רווח שקמה בשנת 2009. בעוד שהארגון מתמקד בעיקר בסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוא כותב גם על נושאים אחרים במזרח התיכון.
MEMO ממומנת על-ידי מדינת קטר.
דאוד עבדאללה, לשעבר עוזר המזכיר הכללי של המועצה המוסלמית של בריטניה, משמש כמנהל הארגון.
MEMO מזוהה עם האחים המוסלמים ועם חמאס.
ביוני 2011, MEMO ארגנה סיור דיבור לראאד סלאח, מנהיג הסניף הצפוני של התנועה האסלאמית בישראל.
סלאח, ששר הפנים הבריטי אסר עליו להיכנס לבריטניה, הוחזק במעצר עד לגירוש עד אפריל 2012, אז קבע בית דין להגירה ששר הפנים הוטעה.
בשנת 2011, MEMO ארגנה אירוע עם אמנסטי אינטרנשיונל והקמפיין לסולידריות עם פלסטין שכותרתו "שותפות בדיכוי: האם התקשורת מסייעת לישראל?" בהשתתפות עבד אל-בארי עטוואן.
ב-22 באוגוסט 2015, הארגון קיים אירוע שכותרתו "פלסטין ואמריקה הלטינית: בניית סולידריות לזכויות לאומיות", בהשתתפות הקריקטוריסט הברזילאי האנטישמי קרלוס לטוף והפעיל הפלסטיני הבריטי עזאם תמימי.
ג'רמי קורבין היה אמור להופיע גם הוא, אך פרש.
בנובמבר 2017, MEMO ארגנה אירוע שכותרתו "משבר בסעודיה: מלחמה, ירושה ועתיד" אשר נגע בסוגיות לגבי עתידה המלוכני העתידי של ערב הסעודית וביריבות אזוריות עם איראן ומלחמה בתימן.
מדו"ח משנת 2010 של המרכז הירושלמי לענייני ציבור עולה כי הארגון תומך בדרך כלל בעמדות אסלאמיסטיות בתוך הפוליטיקה הפלסטינית ושהוא חולק במות עם שותפי האחים המוסלמים ותומכים אסלאמיסטים.
אנשיל פפר תיאר את MEMO בשנת 2015 כ"ארגון אנטי-ישראלי מהדהד תאוריות קונספירציה" ובאותה שנה, MEMO תואר על ידי דייב ריץ' כמקדם תאוריות קונספירציה על "יהודים, ציונים, כסף וכוח".
ואמר כי הארגון "הטיל ספק בהתאמתו של מת'יו גולד לתפקיד שגריר בריטניה בישראל רק בגלל שהוא יהודי".
ב-2016, יפתח קוריאל, עובד במשרד החוץ הישראלי, פרסם מאמר באתר "jewishnews", ובו בין היתר ציין כי חלק מהצוות של MEMO פעילים גם בקרן הסיוע והפיתוח הפלסטינית Interpal, אשר נחשבת בישראל כ"תומכת טרור".
על פי קוריאל, Interpal מופיעה גם ברשימת ארגוני הטרור שנקבעו במיוחד על ידי משרד האוצר האמריקאי.
עוד מוסיף קוריאל, שאתר הארגון תומך בחמאס, ואתר חמאס וחשבונות המדיה החברתית שלו מפרסמים ומשתפים תכנים מאתר הארגון.
מאז 2012, הארגון נותן חסות ומארגן את פרסי הספרים השנתיים של פלסטין.
הפרס מיועד לספרים באנגלית בנושאים פלסטינים שונים.
מוניקה סקס היא להקת רוק ישראלית שהוקמה ב-1992. הלהקה נקראת על שם מוניקה פרידמן, הבסיסטית של להקת הפאנק "קילר הלוהטת", ששם הבמה שלה היה "מוניקה סקס".
"מוניקה סקס" החלה לפעול בתחילת שנות ה-90, תחילה בהופעות ולאחר מכן גם בהקלטת סקיצות לשיריה.
ההיכרות המוקדמת בין יהלי סובול ושחר אבן צור החלה עוד בימי בית הספר היסודי בתל אביב, והמשיכה מאוחר יותר בגיל הנעורים, כשסובול ניגן בלהקת רוק, שניגנה קאברים, בשם פג.
אבן צור היה זה שעשה להם סאונד.
פיטר רוט, החבר השלישי בהרכב, הגיע מחולון והצטרף ללהקה ב-1992. ב-1994 הקליטה הלהקה את אלבומה הראשון, "פצעים ונשיקות", שיצא ב-1995 בהפקתו של ירמי קפלן.
חברי הלהקה באלבום זה היו הסולן יהלי סובול שגם ניגן בגיטרות, המתופף שחר אבן צור, הגיטריסט פיטר רוט והבסיסט יוסי חממי.
סובול כתב והלחין את רוב שירי האלבום, שמתוכו הצליחו השירים "פצעים ונשיקות", "סאן חוזה", "כל החבר'ה", "עוד פעם", "על הרצפה" ו"מכה אפורה" (שנתיים מאוחר יותר שימש השיר כשיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "פלורנטין").
הבסיסט חממי עזב את הלהקה בעת ההופעות שליוו את האלבום.
שלושת חבריה הנותרים עברו לגור בניו יורק במטרה להמשיך שם את פעילות הלהקה, ושם כתבו והופיעו עם חומר מקורי באנגלית.
אבן צור נשאר לגור בארצות הברית, בעוד סובול ורוט חזרו לישראל.
ב-1999 הקליט סובול את אלבום הסולו שלו "סוס" ורוט עבד באותה תקופה עם הרכבים שונים כ"מלכת הפלקט" ו"הזבובים".
בפגישת חברים בין סובול ואבן צור בשנת 2000 הוחלט על הקמה מחדש של הלהקה, וביולי 2001 יצא אלבומה השני, "יחסים פתוחים".
רוט השתתף בעיבודי השירים ולקח בנוסף לתפקיד הגיטרה את תפקיד הבס.
בהקלטות השתתף אלדד גואטה כקלידן ולאחר מכן כקלידן וכבסיסט בהופעות.
גואטה גם השתתף בעיבודי השירים באלבום, שממנו הצליחו "הפוך בשמש", "איש קש", "מילי" ו"גשם חזק".
בפברואר 2003 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "חיות מחמד", בהפקת יזהר אשדות.
מתוך האלבום הצליחו השירים: "הקונפורמיסט", "שנים חסומות", ו"מספיק בנאדם".
באותה שנה השתתפו חברי הלהקה בנגינה באלבומו של שלום חנוך, "אור ישראלי".
באלבום זה ניגן גואטה כבסיסט.
לאחר מכן המשיכו חברי הלהקה בקריירות מוזיקליות, בתקליטי סולו ובהפקה והלחנה לפרויקטים אחרים.
בשנת 2005 הופיעה הלהקה בקליפ לשיר של להקת אינפקציה, "סרט של סקס".
בקליפ מופיעים חברי הלהקה כשהם מנגנים ועושים ליפ סינק ללהקת אינפקציה.
בשנת 2010 שבה הלהקה לפעילות בפעם השנייה, כשהצטרף אליה באופן רשמי הבסיסט ספי אפרתי.
באוקטובר אותה שנה הוציאה סינגל ראשון לקראת אלבומה הרביעי, בשם "השמלה ממדריד" שזכה להצלחה ודורג במקום הראשון במצעד של גלגלצ.
בדצמבר הוציאה את הסינגל "מנגינה" שגם זכה להצלחה ובפברואר 2011 יצא האלבום המלא, שנקרא גם הוא "מנגינה", בחברת ארומה מיוזיק.
לאחר צאת האלבום יצא במרץ גם הסינגל "רמקולים" וזכה להצלחה.
את רוב שירי האלבום כתב והלחין סובול, ועל ההפקה המוזיקלית היה אחראי עופר מאירי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה.
באותה השנה, זכו חברי הלהקה בפרס אקו"ם למחברי השנה.
שיתוף הפעולה בין הלהקה לבין עופר מאירי נמשך בשנת 2012, כאשר חבריה התארחו באלבום "השלישי" של הרכבו של מאירי מטרופולין.
במסגרת האלבום שרה הלהקה את השיר "שם, כי אין כבר כאן".
באוקטובר 2013 הוציאה הלהקה את הסינגל "שוב יורד אור חקי אפרורי" שכתב המשורר מאיר ויזלטיר והופק מוזיקלית על ידי אייל אבן צור (אחיו הצעיר של המתופף).
זה היה השיר הראשון של הלהקה שלא נכתב על ידי אחד מחבריה.
בינואר 2014 הוציאה הלהקה את הסינגל השני "מרוב אהבה".
במרץ 2014 יצא האלבום החמישי של הלהקה, "מקצועות חופשיים".
לאחר צאת האלבום יצא גם הסינגל "איש גדול" שהגיע למקום הראשון במצעד של רשת ג'.
במאי 2019 יצא אלבום האולפן השישי, "לילה חדש", בהפקתו המוזיקלית של מתופף הלהקה שחר אבן צור.
מתוך האלבום יצאו כסינגלים שיר הנושא, "ידענו לרקוד" ו"זה זמן".
בינואר 2022 הלהקה הוציאה סינגל בשם "הקול שמבפנים".
בינואר 2024 הלהקה הוציאה סינגל בשם "העץ יחיה" בשיתוף עם הזמרת עלמה גוב.
יהלי סובול - גיטרה, שירה, קולות רקע
פיטר רוט - גיטרה, גיטרה בס, קולות רקע
שחר אבן צור - תופים, שירה, גיטרה, כלי הקשה, קולות רקע
מוניקה סמיל לווינסקי היא אקטיביסטית, אישיות טלוויזיונית ומעצבת אופנה אמריקאית-יהודייה.
התפרסמה בעקבות פרשת יחסי מין עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
הפרשה החלה כשלווינסקי עבדה כמתמחה בבית הלבן באמצע שנות ה-90. הפרשה והשלכותיה על הנשיא קלינטון ידועה בתור "פרשת מוניקה לווינסקי".
לווינסקי נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שבארצות הברית להורים יהודים.
היא גדלה בדרום קליפורניה בצידה המערבי של לוס אנג'לס ובבוורלי הילס.
היא סיימה את לימודיה ב-1995 עם תואר בפסיכולוגיה ממכללת לואיס וקלארק בפורטלנד שבאורגון.
לאחר מכן עברה לווינסקי לוושינגטון די.
סי., שם עבדה בבית הלבן בזמן הקדנציה הראשונה של קלינטון.
בתקופת עבודתה בפנטגון, קיימה לווינסקי מערכת יחסים קצרה עם הנשיא.
קלינטון ולווינסקי הכחישו שיחסיהם ערבו מגע מיני.
אשת סודה של מוניקה לווינסקי, לינדה טריפ , הקליטה בחשאי את שיחות הטלפון שניהלה עם לווינסקי בזמן הרומן עם קלינטון.
מאוחר יותר, טריפ נתנה את ההקלטות לקנת' סטאר, שהיה עסוק באותה עת בחקירת "פרשת Whitewater".
לווינסקי הודתה שבמערכת יחסיה עם קלינטון התקיים מין אוראלי בחדר הסגלגל.
הודאה זו תועדה בדיווחו של סטאר, שבסופו של דבר הובילה לניסיון הדחתו של קלינטון באשמת עדות שקר ושיבוש הליכי משפט בנוגע לפרשה.
קלינטון הכחיש כל מגע מיני עם לווינסקי תחת שבועה במשפט אחר.
בשידור טלוויזיה רשמי מהבית הלבן טען קלינטון "לא קיימתי יחסי מין עם האישה הזו, גברת לווינסקי" (I did not have sexual relations with that woman, Miss Lewinsky).
קלינטון הורשע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית אך זוכה על ידי הסנאט של ארצות הברית כך שלא הודח מתפקידו.
הרומן הביא לכך שלווינסקי הפכה ידוענית, שכן היא הייתה במוקד הסערה הפוליטית.
הסכם החסינות שלה הגביל את מה שהיא יכולה לדבר עליו בפומבי, אך היא הצליחה לשתף פעולה עם מחבר הביוגרפיות אנדרו מורטון בכתיבתו של הספר "סיפורה של מוניקה", הביוגרפיה שלה, שכללה את הצד שלה בפרשת קלינטון.
הספר ראה אור במרץ 1999. הוא גם פורסם כסיפור שער במגזין "טיים".
ב-3 במרץ 1999 ראיינה ברברה וולטרס את לוינסקי בתוכנית מיוחדת של "20/20" ברשת ABC.
התוכנית נצפתה על ידי 70 מיליון אמריקאים, שלדברי ABC הייתה שיא לתוכנית חדשות.
לוינסקי הרוויחה כ-500,000 דולר מהביוגרפיה שלה ועוד מיליון דולר מהזכויות הבינלאומיות לראיון עם וולטרס, אך עדיין נאלצה להתמודד עם חשבונות משפטיים גבוהים ועלויות מחיה עם שמירה.
לווינסקי סיפרה כי שרדה את תשומת הלב התקשורתית העזה, בתקופת השערורייה, על ידי סריגה.
בספטמבר 1999 היא החלה למכור שורה של תיקים הנושאים את שמה, תחת שם החברה The Real Monica, Inc.
הם נמכרו באינטרנט וגם במספר חנויות יוקרה בניו יורק, בקליפורניה, ובלונדון.
לוינסקי עיצבה את התיקים ונסעה לעיתים קרובות לפקח על ייצורם בלואיזיאנה.
בתחילת שנת 2000, לוינסקי החלה להופיע בפרסומות בטלוויזיה עבור חברת הדיאטה "ג'ני קרייג", תמורת מיליון דולר.
ההסכם עם החברה חייב את לוינסקי להוריד כ-18 קילוגרם או יותר תוך שישה חודשים.
לוינסקי אמרה כי למרות רצונה לחזור לחיים פרטיים יותר, היא זקוקה לכסף כדי לשלם שכר טרחה משפטי, והיא האמינה במוצר.
דוברת חברת "ג'ני קרייג" אמרה על לוינסקי, "היא מייצגת אישה פעילה של ימינו עם אורח חיים קדחתני.
ויש לה בעיות משקל ומאבקי משקל במשך זמן רב.
זה מייצג הרבה נשים באמריקה".
החברה הפסיקה לפרסם מודעות עם לוינסקי בפברואר 2000, סיימה את הקמפיין שלה לחלוטין באפריל 2000, ושילמה לה רק 300,000 דולר מתוך מיליון הדולרים שהובטחו לה.
במרץ 2002 הופיעה לוינסקי, שכבר לא מחויבת לתנאי הסכם החסינות שלה, בתוכנית ספיישל ברשת HBO, "מוניקה בשחור לבן".
בה היא ענתה לשאלות הקהל באולפן על חייה ועל פרשת קלינטון.
בשנת 2003, לוינסקי אירחה תוכנית הכרויות בטלוויזיה, ברשת פוקס, שם ייעצה למתחרות צעירות שבחרו גברים שהוסתרו במסכות.
כמה אמריקאים ניסו לארגן חרם על מפרסמים בתוכנית, כדי למחות על ניצולה של לווינסקי.
אף על פי כן, התוכנית שודרה וזכתה תחילה לרייטינג גבוה מאוד.
אך הרייטינג של התוכנית ירד במהירות, ולאחר עונה אחת בוטלה התוכנית.
בשנת 2005, לווינסקי מצאה שהיא לא יכולה להימלט מאור הזרקורים בארצות הברית, מה שהקשה על חייה המקצועיים והאישיים.
היא הפסיקה למכור את קו התיקים שלה ועברה ללונדון, ללמוד פסיכולוגיה חברתית בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בדצמבר 2006 סיימה תואר שני.
כותרתה של התזה שלה הייתה "בחיפוש אחר המושך הבלתי-חלקי: חקר השפעת צד שלישי ופרסום לפני משפט".
במאי 2014, לוינסקי כתבה מאמר למגזין "ואניטי פייר" שכותרתו "בושה והישרדות", ובו דנה בחייה ובשערוריה.
היא המשיכה לטעון כי היחסים היו הדדיים וכתבה שבעוד שקלינטון ניצל אותה, מדובר היה בקשר בהסכמה.
היא הוסיפה וכתבה: "אני בעצמי מתחרטת מאוד על מה שקרה ביני לבין הנשיא קלינטון...הגיע הזמן לשרוף את כובע הבארט ולקבור את השמלה הכחולה...כדי שאוכל להחזיר את הנרטיב שלי".
זמן קצר אחר כך הכריז המגזין "ואניטי פייר", שהיא תהיה בעלת טור, ותכתוב על נושאים רלוונטיים שמעניינים אותה.
היא גם החלה להיות פעילה נגד בריונות רשת, ופתחה חשבון טוויטר בו כתבה על עצמה כי היא: "פעילה חברתית, מרצה, כותבת ל'ואניטי פייר' וסורגת דברים בלי שרוולים".
באוקטובר 2017 צייצה לוינסקי את ההאשטג "Me Too", כדי לציין שהיא קורבן להטרדות מיניות ו/או תקיפה מינית, אך לא מסרה פרטים.