tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקליפ נפתח בסצנה בה דמותה של גרנדה צופה במסיבת עיתונאים, המוגשת על ידי שתי כתבות חדשות בגילומן של הזמרות ברנדי ומוניקה שביצעו את השיר המקורי בשנת 1998, ומהווה את ההשראה לגרסתה של גרנדה.
הקליפ מתרחש בעיר בדיונית בסגנון גות'אם, שם ראש העירייה, בגילומו של פן בדג'לי, מציע יוזמה לטיפול במכת עכברושים באמצעות שחרור חתולי רחוב.
בעקבות כך, מגלמת גרנדה את קאטוומן, ויוצאת למשימה במסגרתה היא חודרת לדירתו של ראש העירייה, מנסה לפתות אותו, כובלת אותו בלאסו ומתקרבת להזריק לו שיקוי אהבה.
בשיא הסצנה, בדג'לי מסיר את מסכתה, מביט בה בעיניים, וזורק את השיקוי על הקיר.
נכון לאפריל 2025, צבר הקליפ כ־43 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את הצליל המזכיר את מוזיקת ה-R&B של שנות ה-90 ואת התוכן הלירי המפתה.
הוא הגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-15 במצעד הקנדי.
The Boy Is Mine Tour הוא סיבוב ההופעות משותף של הזמרות-יוצרות האמריקאיות ברנדי ומוניקה.
סיבוב ההופעות יחל ב-16 באוקטובר 2025, בסינסינטי, ארצות הברית, וצפוי להסתיים ב-14 בדצמבר 2025, במיאמי.
הכולל את האומנים מוני לונג, ג'מאל רוברטס וקלי רולנד כמופעי חימום.
ב-24 ביוני 2025, הכריזו הזמרות ברנדי ומוניקה על השקת סיבוב ההופעות המשותף שלהן, עם סרט קצר קולנועי בבימויו של הבמאי ומעצב ההפקה אית'ן טובמן.
סיבוב ההופעות, המתרחש בבית חולים לצלילי מקסימלי, מוצא את ברנדי ומוניקה משתמשות בהרמוניות העוצמתיות וה"אסורות" שלהן כדי להשתחרר.
לאורך השנים, ברנדי ומוניקה שיתפו פעולה מספר פעמים, כולל בשיר "It All Belongs to Me" משנת 2012 ובשנת 2024 בשיר "The Boy Is Mine (Remix)" של אריאנה גרנדה, שזיכה אותן במועמדות לפרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה.
בהודעה לעיתונות, הביעו הזמרות הכרת תודה, ברנדי הגיבה, "זה באמת רגע של סגירת מעגל", בעוד מוניקה הצהירה, "סיבוב ההופעות הזה הוא חגיגה של ההיסטוריה שלנו, ההשפעה שלנו והמעריצים שגדלו איתנו."
המכירה המוקדמת לסיבוב ההופעות The Boy Is Mine Tour החלה ב-26 ביוני בין השעות 10:00 ל-23:59 שעון מקומי.
מכירת כרטיסים רגילה החלה ב-27 ביוני בשעה 10:00 שעון מקומי.
סי.קפיטל ואן ארנה 4 בדצמבראטלנטהסטייט פארם ארנה 5 בדצמברניו אורלינססמות'י קינג סנטר6 בדצמבר פורט וורת' Dickies Arena 7 בדצמבר יוסטון טויוטה סנטר 12 בדצמבר טמפה Benchmark International Arena 13 בדצמבר מיאמי קסייה ארנה 14 בדצמבר ג'קסונוויל Vystar Veterans Memorial Arena
The Chronic הוא אלבום ראפ מאת האמן והמפיק ד"ר דרה שהוקלט ב-1992. מקור שם האלבום במילת סלנג למריחואנה.
היה זה אלבומו הראשון של ד"ר דרה במסגרת חברת התקליטים החדשה, Death Row Records, שפתח יחד עם חברו שוג נייט לאחר שפרש מלהקת הגנגסטה ראפ ה-N.W.A.
אלבום זה הכתיר את ד"ר דרה אחד מאמני הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים.
The Chronic היה התקליט שפתח תת-תקופה חדשה לגנגסטה ראפ המכונה G-Funk (מבוסס על ה-P-Funk של ג'ורג' קלינטון) עם מקצבים איטיים יותר.
ד"ר דרה ניצל את האלבום כדי "לרדת" (diss) על חברו לשעבר Eazy-E ללהקת N.W.A.
לזכותו של The Chronic נאמר שהצליח לפתח קריירת מוזיקה להרבה אמני ראפ מבטיחים ביניהם הבולט ביותר הוא הראפר סנופ דוג שהופיע ברוב שירי האלבום.
חוץ מסנופ דוג גם שלושה מבני דודיו (נייט דוג, דאת ניגה דאז ו-RBX וכן אחיו החורג של ד"ר דרה - וורן ג'י וגם קורופט ודה ליידי אוף רייג' שהופיעו באלבום) פתחו קריירת סולו מצליחה וחלקם ממשיכים עד היום להנפיק אלבומים.
ההצלחה של האלבום הייתה גדולה והפכה את חברת התקליטים שלו, Death Row Records, ל"אימפריית ראפ" שמאוחר יותר תתייצב בקרב "החוף המערבי נגד החוף המזרחי" מול חברת התקליטים של פאף דאדי, Bad Boy Records.
מגזין הרולינג סטון דירג את The Chronic במקום ה-137 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים כאשר הוא אלבום הראפ הרביעי ברשימה רק 4 מקומות אחרי Ready To Die של הנוטוריוס בי.
MTV דירג את אלבום זה כאלבום הראפ השלישי הטוב ביותר בכל הזמנים.
ביולי 2024 מגזין בילבורד דירג את האלבום במקום השני ברשימת "100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות".
הסינגל "Nuthin' But A G Thang" נחשב עד היום לאחד משירי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים והיה מקום ראשון בכל המצעדים בעוד ש-"Let Me Ride" זיכה את ד"ר דרה בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר לשנת 1994.
כל השירים הופקו על ידי ד"ר דרה בעצמו.
The Chronicles of Life and Death הוא האלבום השלישי של להקת הפאנק רוק (Punk rock) גוד שארלוט שיצא לאור ב-5 באוקטובר 2004.
האלבום יצא בשלוש גרסאות שונות - הגרסה היפנית, גרסת הלייף וגרסת הדת'.
בין גרסת הלייף לבין גרסת הדת' אין הבדלים ברשימת השירים מלבד השיר האחרון שבגרסת הלייף הוא Falling Away לעומת גרסת הדת' שבה השיר האחרון הוא Meet My Maker, שני השירים ביחד כלולים בגרסה היפנית.
הבדל נוסף בין שלוש הגרסאות הוא בעיצוב האלבום.
The Chanukah Song (שיר החנוכה) היא סדרה של ארבעה שירים שחיבר ושר השחקן והקומיקאי היהודי-אמריקאי אדם סנדלר לרגל חג החנוכה.
השירים עוסקים באופן הומוריסטי בתופעת ההדרה והבידוד שחשים ילדים יהודים בארצות הברית בתקופת חג המולד.
בשירים מונה סנדלר רשימה של יהודים אמריקאים מפורסמים יותר ופחות (חלקם דמויות בדיוניות), ש"גם הם חוגגים חנוכה".
ארבעת השירים הפכו לתופעה תרבותית בארצות הברית והשיר הראשון הגיע בשנת 1994 לרשימת מאה השירים הנמכרים שמדרג הבילבורד (כמו גם למקום ה-25 במצעד הרוק המודרני האמריקאי באותה שנה).
הצגתם של אנשים כ"חצי יהודי" או כ"שמינית יהודי" בשירים מתייחסת להיבט הגנאלוגי - כמה מבין הוריו (או הורי הוריו) של אדם הם יהודים.
מבחינת ההלכה, אדם הוא יהודי לכל דבר (כאשר אמו יהודייה) או שאינו יהודי כלל (כאשר אמו אינה יהודייה).
דייוויד לי רות' (סולן ואן היילן)
דינה שור (בהופעות חיות החליף סנדלר לעיתים לפולי שור)
"באוזר" (ג'ון באומן, סולן להקת שה נה נה)
ארתור פונזרלי (הדמות שגילם הנרי וינקלר היהודי בסדרה "ימים מאושרים")
גולדי הון (מוזכרת כ"חצי יהודיה")
פול ניומן (מוזכר כ"חצי יהודי")
קפטן קירק (הדמות שגילם השחקן היהודי ויליאם שאטנר בסדרה "מסע בין כוכבים")
מר ספוק (הדמות שגילם השחקן היהודי לנרד נימוי בסדרה "מסע בין כוכבים")
הבעלים של סיאטל סופרסוניקס (מקימי הקבוצה היהודים מכרו אותה ב-1985 לבארי אקרלי, שלא היה יהודי.
שש שנים לאחר יציאת השיר, ב-2001, עברה הקבוצה לבעלות הווארד שולץ היהודי)
שחקן הבייסבול רוד קארו (שלמעשה אינו יהודי אך נישא ליהודייה)
"אן לנדרס" (שם עט לאחיות לדרר, שכתבו טור עצות נודע) ו"אחותה" "אבי היקרה" (שם עט לאסתר פרידמן)
למעשה, אמו של פורד יהודייה והוא יהודי על פי ההלכה)
כל "שלושת המוקיונים" (The Three Stooges)
בשיר השני (1999) השתתף גם קול ספראוס:
ג'ניפר בילס (למעשה, רק אביה החורג יהודי)
שחקן הקול דון מסיק ("זה שעושה את הקול של סקובי דו")
בוב דילן ("היה יהודי, ואחר כך לא, ועכשיו שוב כן")
"בעלה" של מרי טיילר מור ("כי אנחנו טובים במיטה")
"גילמור המאושר" (דמות שגילם סנדלר בסרט באותו שם; "מי עשה בר מצווה במהלך סבב ה-PGA?
לא טייגר וודס אלא גילמור המאושר")
השיר השלישי הופיע בסרטו של סנדלר "8 לילות מטורפים" ב-2002 והשתתפו בו גם רוב שניידר ודילן ספראוט:
רוס (השחקן היהודי דייוויד שווימר) ופיבי (השחקנית היהודיה ליסה קודרו) מ"חברים"
סקוויגי (דמות ב"לוורן ושירלי" שגילם השחקן היהודי דייוויד לאנדר)
מליסה גילברט ומייקל לנדון ("לא מערבבים בשר בחלב, אולי הם היו צריכים לקרוא לתוכנית שלהם בית קטן וכשר בערבה")
טום ארנולד ("התגייר, אבל אתם יכולים לקחת אותו בחזרה!")
"דוס ביגאלו" (דמות שגילם רוב שניידר בשני סרטים)
"זה שמנגן את המפוחית בלהקתו של וילי נלסון" (הכוונה לנגן המפוחית מיקי רפאל)
השיר הרביעי שיצא בהופעה בשנת 2015:
לארי פייג' וסרגיי ברין (לא מוזכרים בשמם אלא כ"זוג שהמציא את חברת גוגל")
אידינה מנזל (מוזכרת בתור הדמות המפורסמת שדובבה: המלכה אלזה מהסרט "לשבור את הקרח")
דייוויד בקהאם מוזכר כ-"1/4 נבחר" (מהעם הנבחר)
מושגים אחרים מן התרבות האמריקאית
מעדניית קרנגי - מעדנייה יהודית מפורסמת בניו יורק
יין מנישביץ - יין של יצרן מזון כשר ידוע בארצות הברית
סימפסון - מוזכר פעמיים כ"לא יהודי!"
ברוס ספרינגסטין - "לא יהודי, אבל אמא שלי מאמינה שכן"
אוסאמה בן לאדן - "לא אוהד גדול של היהודים, אולי כי הוא הפסיד בתחרות החלקה על הקרח לשרה יוז"
מרלון ברנדו - "לא יהודי, אבל נראה כאילו הוא בלע אחד"
The Circus Starring: Britney Spears (בתרגום חופשי: הקרקס בכיכובה של בריטני ספירס) הוא סיבוב ההופעות השביעי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס, שקידם את אלבומה השישי Circus.
עם צאתו של אלבומה החמישי של ספירס, Blackout, באוקטובר 2007, חוותה ספירס שורה של משברים אישיים אשר מנעו ממנה לקדמו בסיבוב הופעות.
עם שיקומה של ספירס בשנת 2008 וצאתו של הסינגל Womanizer, התאחרה ספירס בתחנת הרדיו Z100 וסיפרה שהיא עובדת על מופע בינלאומי חדש על מנת לתמוך בשחרור אלבומה השישי Circus.
יעדי המופע כללו אזורים רבים בצפון אמריקה ואף מספר ערים מרכזיות באירופה.
את המופע ביים הכריאוגרף וויד רובסון.
הבמה עוצבה בצורה של שלוש טבעות במרכז האולם, עם זווית ראייה של 360 מעלות ולא בצורה פרונטלית קלאסית.
הבמה המרכזית, ומשני צידיה שתי במות עגולות קטנות יותר הממוקמות מעט נמוך יותר.
הבמות, שנצבעו באדום- לבן, תוכננו כך על מנת לדמות מבנה ישיבה בקרקס ולאפשר זווית ראייה שווה על ספירס מכל מקום באולם.
מסך שצורתו עגולה הותקן מעל לבמה באזור הטבעת המרכזית, עם האפשרות להעלותו ולהורידו בכל עת בהתאם למופע.
בסרט Britney: For the Record מתואר תהליך האודישנים של הרקדנים של ספירס למופע וכך גם שאר ההכנות למופע.
מכירת הכרטיסים החלה ב-2 בדצמבר 2008, יום הולדתה של ספירס ויום יציאת האלבום Circus.
לסיבוב ההופעות לא יצאה גרסה מצולמת ב-DVD לעומת שאר מופעיה של ספירס.
בזכות המופע, דורגה ספירס כאמנית ה-21 בסך ההכנסות לסיבוב הופעות עולמי, והאמנית האישה הרביעית המכניסה ביותר של העשור בסיבוב הופעות: אחרי סלין דיון, מדונה ושר.
כמו כן, הייתה האמנית הצעירה ביותר שנכנסה לרשימה.
הופעתה של ספירס באמריקן איירליינס ארנה שברה את השיא של סלין דיון עם קהל של 18,664. במופע הצפון אמריקאי אזלו הכרטיסים בשני הלגים, והוא הסתכם כהצלחה עם כמות של 20 אלף איש בהופעה בממוצע.
באוסטרליה, שלושת המופעים במלבורן הגיעו לכדי מכירה מלאה של כמות הכרטיסים.
ארבעת המופעים בסידני הפכו את ספירס לאמנית המכניסה ביותר שהופיעה ביעד אי פעם.
הופעתה של ספירס באצטדיון פארקן בדנמרק הפכה להיות הגדולה ביותר בקריירה שלה עם 40 אלף צופים, שיא שיישבר עם הופעתה בישראל בשנת 2017 עם למעלה מ-55 אלף צופים.
המופע היה לחמישי המכניס ביותר לשנת 2009 עם רווחים של 131.8 מיליון דולר.
לאחר שסיימה להופיע בארצות הברית, עברה ספירס להופיע באירופה, בערים המרכזיות; לונדון, פריז, ברלין, מוסקבה, סנקט פטרבורג, ורשה.
בשל ביקוש גבוה, נוספו בבריטניה שש הופעות יותר מהמתוכנן במקור.
אחר כך, חזרה ספירס בשנית לארצות הברית ליעדים שלא הופיעה בהם בפעם הקודמת והופיעה גם בקנדה.
לאחר ביקוש באתר המעריצים הוחלט כי ספירס תגיע למספר הופעות באוסטרליה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה ספירס הופיעה מחוץ לאמריקה ואירופה.
על אף ההצלחה של ספירס באוסטרליה, המופע היה אפוף מחלוקות; שרת המסחר ההוגן של ניו סאות' ויילס, ווירג'ינה ג'דג', טענה שיש לשים תניית פטור על החומר הפרסומי של המופע לרבות פוסטרים, פרסומות וכרטיסים בדבר שירת הלייב של ספירס.
היא טענה שעל הציבור לדעת שספירס לא שרה לייב ברוב חלקי המופע.
אחרי ההופעה הפותחת בלג הואסטרלי בעיר פרת', כתבה העיתנואית רבקה דבלין, שמאות מעריצים יצאו מאוכזבים באמצע המופע מפני שספירס לא שרה לייב.
מנהל המופע האוסטרלי הגיב שזהו "השקר הכי גדול ששמע בחיים", והאולם שאירח את ספירס למופע הפותח כתב כי המופע היה "שובר שיאים" וכי לא ניתן לאשר את העובדה שמאות מעריצים יצאו באמצע.
ספירס עצמה הגיבה להאשמות בראיון עם הBBC Online ואמרה "יש מחלוקת סביב המופע שלי בתקשורת, חלק מהמבקרים אהבו אותו וחלק לא.
אבל אני מגיעה לאוסטרליה בשביל המעריצים שלי".
במופע נכללו מספר שירים מהאלבום החדש וכך גם להיטיה הגדולים של ספירס מאלבומיה הקודמים.
בנוסף, נכללו במופע כמה שירים מהאלבום הקודם Blackout אותו ספירס לא קידמה בסיבוב הופעות משלו.
מרבית השירים איתם הופיעה ספירס נערכו לגרסה קצבית יותר ונוספו בחלקם קטעי Brake (קטע לקראת סוף הפזמון השני, בו השיר מתארך ומוסף לו קטע דאנס קיצבי).
מרבית השירים, למעט הבלדות, לוו במופעי ריקודים של ספירס ורקדניה.
הריקודים תוכננו כך שבריטני תעבור ברחבי הבמה העגולה ותפנה בכל פעם לאגף אחר באולם, כך שכל הצופים יוכלו לראות אותה חזותית.
במופע נכללו אביזרי במה ואביזרי לבוש ססגוניים; תלת-אופן, פטיש ורוד ענק, עמוד חשפנות, מעמדים של קרקס, שוט אילוף, כלוב זהב, חישוקיי ענק ועוד.
ספירס הופיעה עם פלייבק ברוב חלקי המופע.
את המופע בארצות הברית חיממו הפוסיקט דולז וסיארה לסירוגין.
המופע נפתח עם שיר הנושא של האלבום, "Circus".
ספירס ירדה מתקרת האולם אל מרכז הבמה בלבוש של מנהלת קרקס.
בשיר הבא, "Piece of Me", ההופעה כללה כלוב זהב בגובה של שלושה מטרים אשר ניתן להסיעו.
ספירס פשטה את חליפת מנהלת הקרקס ונכנסה לכלוב הזהב בלבוש מינימלי.
במהלך השיר הכלוב הוסע על ידי רקדניה של ספירס לאורך הבמה תוך כדי שספירס מבצעת פעלולים בתוכו ומעליו.
בשיר Radar, הופיעו ספירס ורקדניה על מעמדי קרקס דמויי חרוט.
עם פתיחת החלק השני של המופע, הופיעה ספירס עם שילוב השירים "Ooh Ooh Baby"/"Hot as Ice" מאלבומה החמישי, "Blackout", כעוזרת של הקוסם אד אלונזו, שבמהלך השיר ביצע פעלולי קוסמים על הזמרת שכללו חציית גופה לשלושה חלקים, העלמתה והופתעה במקום אחר.
ספירס הופיעה אחר כך עם "Boys" והסינגל השלישי מהאלבומה הטרי, "If U Seek Amy".
ספירס הופיעה עם השיר שלה ושל מדונה "Me Against the Music" בגרסת רמיקס בוליוודי, כשהבמה מוארת באור ארגמן, והיא ורקדניה לבושים בלבוש הודי מסורתי.
את החלק הזה במופע חתם Everytime, הבלדה היחידה במופע.
במהלך החלק הרביעי של המופע, במהלך ביצוע השיר "I'm a Slave 4 U", הועלתה ספירס לגג האולם בזמן שהבמה תחתיה הובערה.
בשיר שחתם את המופע, "Womanizer", הופיעה ספירס בלבוש של שוטרת כשהיא כביכול רודפת אחרי אחד מרקדניה בלבוש עברייני.
The Cherrytree Sessions הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא.
האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2009. בתוכנו כולל כ-3 סינגלים מאלבומה הראשון The Fame, בגרסת פסנתר, "Poker Face", "Just Dance", ו-"(Eh Eh (Nothing Else I Can Say".
האלבום יצא דרך חברת "בורדרס גרופ" בפורמט של הורדה דיגיטלית בלבד, לפני שיצא כדיסק באוגוסט 2010. המיני אלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרים ששיבחו את היכולות הווקאליות של גאגא ושילוב סגנון הביטבוקס.
במקסיקו המיני אלבום הגיע למקום ה-32 במצעד האלבומים המקסיקני.
המיני אלבום מורכב משלושה סינגלים מצליחים של גאגא מאלבומה הראשון, "The Fame" משנת 2008. האתר Allmusic שיבח את גרסת הפסנתר של Poker Face והשוו אותה לסגנון קברט, והשיר האחרון (Eh Eh (Nothing Else I Can Say מבוצע בעזרת קלידים וליווי ביטבוקס שמבוצע על ידי Space Cowboy.}
לקידום האלבום גאגא הוציאה וידאו עם המוזיקאי Space Cowboy כאשר הם נמצאים במשרדו הידוע כ-"The Cherrytree House" ומופיעים עם השירים.
בהופעה גאגא ביצעה את השיר "Brown Eyes" מהאלבום The Fame בליווי פסנתר שמדבר על פגישתם הראשונה שלה ו-Space Cowboy.
ולאחר מכן הופיעו עם הלהיט Just Dance על קלידים ועם Poker Face בעזרת פסנתר.}
"The Cherrytree Sessions" שוחרר ב-3 בפברואר 2009 בארצות הברית ומדינות אירופה כולל צרפת.
מארק ביץ' מחברת Bloomberg L.P נתן למיני אלבום ביקורת שלילית והכתיר לו שלושה מתוך ארבעה כוכבים, אך שיבח את גאגא על יכולותיה בשירה.
סימון גאג מדיילי אקספרס נתן לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה והוסיף כי "הגרסאות המוקדמות והפשוטות יותר של רצועות כמו Poker Face ו-Just Dance, הקול שלה מקבל קצת יותר סיכוי לזרוח, כמו גם השירים".
סטיבן תומאס מהאתר AllMusic הביא לאלבום שלושה כוכבם מחמישה ואמר ביקורות טובות על כתיבת השירים של גאגא ויכולותיה הווקאליות, ושיבח את ביצוע השיר, "(Eh Eh (Nothing Else I Can Say".}
"The Cherrytree Sessions" דורג לראשונה במקום ה-45 במצעד האלבומים המקסיקנים, ב-20 באוגוסט 2010 וכעבור שבוע עלה למקום ה-32. למרות שהאלבום נכשל מלהיכנס למצעדי הבילבורד, נכון לחודש ספטמבר 2010 מכר מעל ל-9000 עותקים בארצות הברית.
מקוםתאריםמספר עותקיםארצות הברית (RIAA)—9,000סיכוםבכל העולם—40,000
אזור תאריך פורמט חברהקנדה3 בפברואר 2009הורדה דיגיטליתיוניברסל מיוזיק גרופארצות הבריתסטרימליין, אינטרסקופ רקורדס, קון לייב, צ'ריטרי רקורדסארצות הברית (קבוצת בורדרס)3 במרץ 2009CDארצות הברית3 באוגוסט 2010צרפתגרמניהקנדה10 באוגוסט 2010יוניברסל מיוזיק גרופמקסיקוCD, הורדה דיגיטלית
The College Dropout (בעברית: הנשירה מהמכללה) הוא אלבום הבכורה של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט.
עבודתו ארכה כ-4 שנים, משנת 1999. לפני צאת האלבום, וסט עבד עם הראפר ג'יי זי באלבומו The Blueprint (ב-2001), כשהציג וסט את הסגנון המלודי מלא רגש שלו בהפקת וביצוע שירי ההיפ הופ.
האלבום, שהופק על ידי וסט בעצמו, עוסק בנושא הנשירה מהקולג' (מכאן שמו), משפחה, דת, מודעות עצמית, חומרנות ומאבקים אישיים.
באלבום משתתפים הזמרים ג'יי זי, ג'ון לג'נד, מירי בן-ארי הישראלית, ג'יימי פוקס, לודאקריס ועוד.
האלבום הגיע בצאתו למקום השני במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, כשמכר מעל 441,000 עותקים בשבוע הראשון שלו.
האלבום זכה להצלחה מסיבית, כשחמישה סינגלים מהאלבום יצא לאור וזכו להצלחות במצעדים.
עם השקתו, זכה האלבום לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, וזכה במספר פרסים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר" בטקס חלוקת פרסי גראמי ה-47. באותו הטקס הוא הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.
האלבום מכר מעל 3.1 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית, ומעל ל-4 מיליון עותקים בעולם כולו.
מגזין הרולינג סטון בחר אותו במקום העשירי ברשימת האלבומים הטובים של העשור הראשון בשנות ה-2000. בשנת 2012, מגזין הרולינג סטון ערך בשנית את רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" ודירג את האלבום במקום ה-298.
ביולי 2022, מגזין התרבות רולינג סטון דירג את אלבום הבכורה זה ברשימתם "100 אלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-29. בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום ה-61 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21".
בשנת 2020 האלבום דורג במקום ה-74 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-52 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-59 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985-2014), שנערך בשנת 2019.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון "וסט אורורה", קיבל קניה מלגה כדי ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנות בשיקגו והחל ללמוד ציור, אך לאחר שהועבר ללמוד ב-"State University" הוא עזב את שאר הנושאים והמשיך ללמוד ראפ והכנת מקצבים, וחלק מהם ומהמנגינות שהוא הכין נמכרו לראפרים מהמחתרת המקומית.
עם זאת, התברר עד מהרה לוסט כי לוח הזמנים העמוס שלו בקולג' עמד לרעתו במקביל לעבודתו, ובגיל 20 קיבל את ההחלטה לעזוב את הקולג' כדי להמשיך את חלומו, להיות מוזיקאי.
וסט החל את קריירת ההפקה המוקדמת שלו באמצע שנות ה-90, כשהכין מקצבים ומנגינות לאמנים מתפתחים מהאזור בתחום המוזיקה, ולבסוף פיתח סגנון שמערב שינוי גובה ומהירות הצליל של מוזיקת נשמה, מסמפל, והופך את קולות הזמרים לקולות רקע.
וסט קיבל שבחים רבים על עבודתו באלבומו של ג'יי זי, The Blueprint בשנת 2001. בנוסף להפקת הסינגל המוביל באלבום של ג'יי זי, Izzo, ואת השיר "Never Change", היה וסט אחראי על הקצב בשיר "Takeover", שבו ג'יי-זי מעליב את הזמרים נאז ופרודיגי.
מאוחר יותר וסט הפך להיות המפיק של חברת התקליטים Roc-A-Fella Records, והפיק שירים לאמנים שונים.
הוא גם היה שותף ביצירת להיטים של אמנים כגון לודאקריס, אלישיה קיז וג'נט ג'קסון.
למרות כישוריו בהפקת שירים, שאיפתו האמיתית של וסט הייתה להפוך לראפר.
הוא התאמץ להשיג חוזה הקלטות ופיתח מיומנות כראפר, אך חברות רבות לא קיבלו אותו, כי לא הציג תמונה בולטת של גנגסטא בולט בהיפ הופ מיינסטרים.
לאחר סדרה של פגישות, וסט כמעט חתם ב-Capitol Records, אך לבסוף בוטלה העסקה.
בניסיון נואש לשמור על המפיק המוכשר שלה כדי שלא יבגוד לחברה אחרת, ניסתה והצליחה Roc-A-Fella Records להחתים את וסט בתור ראפר, בטענה שהוא מפיק גדול וכי הרקע שלו מרשים יותר משותפיו בחברה.
באוקטובר 2002, בזמן שנסע הביתה מאולפן הקלטות בקליפורניה לאחר שעבד עד מאוחר, נרדם וסט על ההגה והיה מעורב בתאונת דרכים כמעט קטלנית.
הפגיעה הותירה אותו עם לסת מרוסקת, אשר הייתה צריכה להיסגר בניתוח שבו מעורבים חוטים.
התאונה העניקה השראה לוסט; שבועיים אחרי שאושפז בבית חולים, הוא הקליט את השיר "Through The Wire" (מבעד לחוט) בעוד הלסת שלו פגועה ולא סגורה, שהפך להיות פריצת הדרך של וסט, והסינגל הראשון מתוך האלבום.
לאחר ההצלחה של הסינגל Through The Wire שהגיע בשיאו למקום 15 במצעד הבילבורד הוט 100, הוציא וסט את הסינגל Slow Jamz בשיתוף עם הראפר טוויסטה וג'יימי פוקס.
הסינגל הוא מחווה קלאסית לאמני מוזיקת הנשמה ולשירת ה"סלואו ג'אם" האיטית.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לסינגל הראשון של וסט וטוויסטה שהגיע למקום הראשון במצעד זה.
הסינגל הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הזוגי הטוב ביותר", ומגזין "Q" דירג אותו במקום ה-19 ברשימת "שירי ההיפ הופ הגדולים ביותר אי פעם".
All Falls Down שוחרר בתור הסינגל השלישי באלבום והגיע במצעד הסינגלים של בריטניה למקום העשירי, ובארצות הברית למקום השביעי.
בשיר מתארחת הזמרת סלינה ג'ונסון, והוא מכיל אינטרפולציה משירה של לורין היל, Mystery of Iniquity.
בהתחלה קניה ניסה להשיג אישור משפטי כדי לסמפל את ההקלטה, אך נדחה.
הסינגל הרביעי, Jesus Walks נכתב במקור והוקלט בשביל הראפר "Rhymefest" משיקגו, אך באותו זמן לא היה לו חוזה הקלטות.
לכן וסט כתב מחדש את השיר והוסיף אותו באלבום.
Jesus Walks בנוי מסימפול של השיר "Walk With Me" של מקהלת "ARC", והוא מופיע כקולות רקע.
הסינגל זכה להצלחה מסחרית נרחבת, כשהגיע בשיאו למקום ה-11 בארצות הברית, והפך להיות הלהיט הרביעי של וסט בטופ 20, כשהגיע בשיאו למקום ה-16 בבריטניה.
הסינגל הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיר השנה", 1 מתוך 10 מועמדויות שהיו לוסט בשנת 2004.
הסינגל החמישי והאחרון שוסט הוציא לאור מהאלבום היה The New Workout Plan, שהגיע בשיאו למקום ה-59 במצעד "להיטי ההיפ הופ/רית'ם & בלוז" בארצות הברית.
בשיר מנגנת הכנרת הישראלית מירי בן-ארי.
לסינגל יצא רמיקס רשמי של ליל ג'ון עם טוויסטה.
הסינגל השישי המתוכנן היה Spaceship.
בשנת 2009, הראפר GLC שהופיע בשיר אישר זאת ודיווח כי יש לשיר קליפ, אך מעולם לא פורסם כי וסט רצה לקדם את האלבום הבא שלו, Late Registration.
ארגוןדירוגמיקוםמקורבילבורד100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות27
The City on the Edge of Forever (בעברית: העיר על קצה הנצח) הוא הפרק ה-28 בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
פרק זה שודר לראשונה ב-6 באפריל 1967. הפרק שודר שוב ב-31 באוגוסט 1967, וציין את הפעם האחרונה שרשת NBC שידרה פרק של הסדרה ביום חמישי בלילה.
זה היה אחד הפרקים המהוללים ביותר של הסדרה וזכה בפרס הוגו לשנת 1968 בעבור מצגת הדרמה הטובה ביותר.
הפרק היחיד השני עם מעמד כזה הוא הפרק הכפול "The Menagerie".
הקרדיט עבור התסריט נזקף לזכותו של הרלן אליסון, על אף ששוכתב במידה רבה ידי מספר תסריטאים לפני הצילומים.
ג'וזף פנבי היה הבמאי של פרק זה.
ג'ואן קולינס השתתפה בפרק כשחקנית כוכבת אורחת, וגילמה את דמותה של אדית קילר.
פרק זה כולל את הצוות של ספינת החלל אנטרפרייז, אשר מגלה פורטל זמן ובעקבות כך – ד"ר מק'קוי משנה בטעות את ההיסטוריה.
כאשר ספינת החלל אנטרפרייז חוקרת הפרעות בזמן מכוכב לכת סמוך, סגן סולו נפצע בפיצוץ.
ד"ר מק'קוי נותן לו זריקה של קורדרזין, ובטעות – מזריק גם לעצמו מנת יתר של הסם.
כשהוא סובל מהזיות, מק'קוי בורח מגשר הפיקוד של הספינה, ומשגר את עצמו אל פני כוכב הלכת.
קפטן קירק משגר את עצמו אל פני כוכב הלכת, ביחד עם חוליית נחיתה, ומוצא את המקור לעיוותים בזמן – טבעת זוהרת עתיקה.
כאשר שאלה שרירותית נשאלת, "שומר הנצח" מסביר שהוא פתח לכל זמן ולכל מקום.
הצוות מאתר את מק'קוי, שברח דרך הפורטל.
לפתע, חוליית הנחיתה מאבדת כל קשר עם האנטרפרייז ומתבשרת כי העבר השתנה והאנטרפרייז איננה קיימת עוד.
מאחר שיש לתקן את ציר הזמן, השומר מאפשר לקירק ולספוק ללכת בעקבותיו של מק'קוי על מנת לתקן את הנזק.
קירק מורה לשאר אנשי הצוות שבמקום לנסות ולמצוא חיים חדשים בעבר, אם יכשלו במשימתם ולא יחזרו.
קירק וספוק מגיעים אל העיר ניו יורק של 1930, בתקופת השפל הגדול.
לאחר שהם גונבים כמה בגדים על מנת להיטמע בסביבתם, הם פוגשת באישה בשם אדית קילר (המגולמת על ידי ג'ואן קולינס), שמנהלת מיסיון ברחוב 21. הם מציעים לעבוד בשבילה.
ספוק מתחיל לבנות מעבד שיתממשק עם מכשיר לקריאת נתונים שברשותו, כדי לברר כיצד מקוי שינה את ההיסטוריה.
עם זאת, מק'קוי מגיע ומועד אל תוך המיסיון ואדית מכניסה אותו, ללא ידיעתו של קירק.
ספוק מסיים את עבודתו, ומגלה כי אדית אמורה למות בתאונת דרכים, בעוד זמן קצר, אך במקום זאת – היא הקימה את התנועה הפציפיסטית אשר השפעתה מעכבת את כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, ובכך מתאפשר הזמן עבור גרמניה הנאצית לפתח נשק גרעיני ולנצח במלחמה.
קירק יודע שאדית חייבת למות כדי לתקן את ציר הזמן.
בינתיים, אדית מטפלת במק'קוי, אשר מספר לה את סיפורו.
אף על פי שאדית לא מאמינה לו, היא אומרת לו שבן-הזוג החדש והאקסצנטרי שלה ימצא חן בעיניו.
מאוחר יותר, כאשר קירק ואדית הולכים לקולנוע, אדית מזכירה את דוקטור מק'קוי.
קירק אומר לאדית להישאר במקומה במבט מבוהל בטרם הוא יוצא לחפש אחר ספוק.
שלושת החברים נפגשים ברחוב, בחזית המיסיון.
אדית חוצה את הכביש, כדי להצטרף אליהם, אך היא נפגעת על ידי משאית הנעה במהירות גבוהה.
באופן אינסטינקטיבי, קירק מגיב, אבל קופא כשספוק עוצר אותו.
מק'קוי מרוסן על ידי קירק בזמן שהמשאית פוגעת בה ואומר לו שהוא יכול היה להציל אותה.
"אתה יודע מה עשית כרגע?", שואל מק'קוי.
ספוק עונה בשקט, "הוא יודע, דוקטור.
עם מותה של אדית, ההיסטוריה חוזרת לצורתה המקורית והשלושה חוזרים אל כוכב הלכת של השומר.
השומר מציין כי "מסעות רבים כאלו הם אפשריים".
האנטרפרייז יוצרת קשר עם חוליית הנחיתה, וקירק ואנשיו עוזבים את פני הכוכב, חוזרים אל סיפון האנטרפרייז ועוזבים את המקום.
שם השחקן/יתשם הדמות ויליאם שאטנר ג'יימס טיבריוס קירק לנרד נימוי ספוק דפורסט קלי ליאונרד מק'קוי ג'ורג' טאקיי היקארו סולו ג'יימס דוהאן מונטגומרי סקוט נישל ניקולס או'הורה ג'ואן קולינס האחות אדית קילר ג'ון הרמון רודנט האל ביילור שוטר דייוויד ל.
רוס לוטננט גאלוויי ג'ון וינסטון טרנספורטר צ'יף קייל ברטל לה-רו קולו של "שומר הנצח" אדי פאסקי לוטננט לזלי
פרק זה עבר תהליך של מאסטרינג מחדש ב-2006, ושודר ב-7 באוקטובר 2006, כחלק מתהליך המאסטרינג מחדש שבוצע לכל פרקי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", במלואת לה 40 שנה.
בשבוע שלפני כן שודר הפרק "The Naked Time", ובשבוע שלאחר מכן שודר הפרק "I, Mudd".
פרט לביצוע עבודת מאסטרינג עבור הווידאו והאודיו, והחלפת קטעי האנטרפרייז באנימצית CGI – שנחשבים לסטנדרטיים בתיקונים מסוג זה – שינויים ספציפיים שנעשו בפרק כוללים גם את השינויים הבאים:
כוכב הלכת בו נמצא פורטל הזמן עודכן על מנת להיראות יותר מציאותי.
חלק גדול מהאפקטים המקוריים של הפרק שופרו.
התצוגה על קורא הנתונים של ספוק נוקתה, וכאשר הוא משלים את המעגל החשמלי, התצוגה מראה אפקט בצבע מלא, במקום אפקט סטטי בשחור-לבן.
כאשר הפרק עבר תהליך של מאסטרינג מחדש בשנת 2006, הסצנה של חסר הבית היורה בעצמו עם הפייזר של ד"ר מקוי לא נכללה בהדפסה החדשה.
במקום זאת, הסצנה נחתכת בפתאומיות ממק'קוי, המתמוטט כאשר הגבר עומד מעליו, אל מק'קוי המשוטט נכנס אל בית המיסיון של אדית.
הסצנה לא נחתכה מגרסאות שהופצו למכירה בפורמטים שונים על ידי סרטי פרמאונט.
בגרסאות אלו האפקט שונה מעט.
כאשר רשימת הקרדיטים מתחילה להופיע, לאחר שחוליית הנחיתה חוזרת אל הספינה, אפקט הערפל של השומר ממשיך כזיכויים הראשוניים להתגלגל לאחר מסיבת נחיתת הקורות עד הספינה, אפקט הערפל החזותי של גרדיאן ממשיך ללא הפרעה, במקום הקפאת התמונה עם הופעת כל שם על המסך.
בספרו משנת 1996 "The City on the Edge of Forever", הרלן אליסון מספק שני טריטמנטים, תסריט מלא ומערכה ראשונה לאחר תיקונים.
לוטננט ריצ'רד בקוויט, סוחר סמים המוכר את "תכשיטי הקול" הבלתי-חוקיים, הורג את לוטננט לה-בק לאחר שזה מאיים לחשוף את פעילויותיו של בקוויט.
זה מתרחש לאחר שלה-בק מבין שכמעט וגרם לתאונה, כשהוא תחת השפעת הסם.
לפשעו של בקוויט יש עד; הוא עומד למשפט צבאי ונגזר עליו עונש מוות.
הפסיקה קובעת כי יש להוציא אותו להורג על כוכב לכת לא מיושב.
האנטרפרייז מאתרת מה שנראה כמו עולם מת.
קירק לוקח את בקוויט אל פני כוכב הלכת, יחד עם ספוק, שני שוטרים וכיתת יורים של 12 איש.
אולם בהגיעם לכוכב, הם מוצאים עדויות לכך שייתכן וישנם תושבים, מה שאומר שהם לא יכולים להוציא שם להורג את בקוויט.
הם חוקרים את פני השטח, ונתקלים בשומרי הנצח, חייזרים דמויי-אדם בעלי מראה עתיק, כשלושה מטרים גובהם, שמסבירים כי הם השומרים של מערבולת זמן, קשר אל העבר שיכול להתקיים רק על כוכב זה.
הם מראים לקירק סצנות מהעבר של כדור הארץ, ומסבירים שזה אפשרי לחזור, אבל לא יהיה חכם לעשות כן, שכן מבקר יכול לשנות הכל.
בקוויט שומע את דבריהם, ובורח אל תוך מערבולת הזמן.
השומרים של הנצח נכנסים לפאניקה: הכל השתנה, אבל הם לא יודעים איך.
הם נעלמים בחזרה אל העיר שלהם.
קירק מנסה לחזור לספינתו, אך מגלה כי ההשפעות של השינויים בזמן גרמו לאנטרפרייז להפוך להיות קונדור, ספינת פיראטים.
קירק וספוק מצליחים לתפוס שליטה בחדר הטרנספורטר, ושבים לספינה על מנת לראות אם ניתן לתקן את הזמן.
בחזרה אל פני השטח של הכוכב, השומרים אומרים כי המפתח לשינוי הוא אישה בשם אדית קסטלר, אשר הייתה אמורה להיפגע ממשאית נוסעת ולהיהרג בנקודת זמן מסוימת.
בקוויט יהיה שם כדי למנוע זאת, והם חייבים לעצור אותו מלעשות זאת.
קירק וספוק נכנסים אל תוך המערבולת ומגיעים אל שיקגו, שנת 1930. אדם המפעיל דוכן ברחוב רואה אותם מגיעים, ולמראהו של ספוק הוא חוטף התקף לב.
כמו כן, עליהם להתאים את המתרגמים שלהם – קירק אומר שהוא כמעט יכול להבין את השפה האנגלית של שנת 1930, אבל קשה לו, כמו שאנגלית-שייקספירית תהיה קשה עבורם.
השניים מתאימים עצמם ומוצאים עבודה.
הם נפגשים באדית קסטלר, וקירק נמשך אליה.
בגרסה זו, יש לה אופי ראוי להערצה, אך היא איננה מתוארת כמישהי מטיפה או העושה מעשים טובים; כמו כן – היא איננה אחות.
אין כל אינדיקציה מדוע מותה חשוב כל כך להיסטוריה.
בקוויט מגיע, אבל הם לא מצליחים ללכוד אותו.
הוא רודף אותם וכמעט הורג את ספוק.
לבסוף, מגיע הרגע שבו אדית קסטלר מיועדת למות בו.
אבל בגרסה זו, בקוויט מנסה להציל את אדית, וספוק חייב לעצור אותו.
קפטן קירק, בידיעה שאדית חייבת למות, אבל רוצה שתמשיך לחיות, מאחר שהוא התאהב בה לגמרי, קופא במקומו, מתלבט, ולא עושה דבר.
ספוק עוצר את בקוויט, מניח לאישה למות ואז עוזר לקירק לחזור עם האסיר שלהם.
לאחר שציר הזמן חזר לקדמותו, בקוויט מנסה שוב להימלט דרך מערבולת הזמן, אך הפעם שומרי הנצח טמנו לו מלכודת: הוא מוצא את עצמו על כוכב לכת שהופך לסופרנובה, ורגע לפני שהוא מת בלהבות, הוא נמשך אחורה בזמן, ונאלץ לחוות את מותו המייסר שוב ושוב, לעולם ועד.
הסצנה האחרונה הייתה שקט בין קירק וספוק, שבו ספוק מתייחס בחמלה אל הקפטן שלו, אומר לו כי "לאף אישה אחרת לא הוצע היקום בתמורה לאהבתה".
כמו כן, הוא פונה אליו בשמו הפרטי "ג'ים", בעוד בכל הפעמים האחרות הוא נשאר רשמי, וקורא לו "קפטן".
טריטמנט זה מתחיל עם הסבר של קפטן קירק על איך דעתו של אחד מאנשי הצוות עלולה להשתבש, על אף שהצוות עובר כל הזמן בדיקות פסיכיאטריות.
אך בקוויט נמלט מיידית אל פני כוכב הלכת, עם קירק, ספוק, ראנד ועוד חמישה אנשי צוות בעקבותיו.
הכוכב הוא אותו הדבר, ושומרי הנצח שומרים על מערבולת הזמן.
קירק וספוק עדיין מגלים כי ה"אנטרפרייז" הפכה לספינת הפיראטים "קונדור", למצוא אך משאירים את ראנד וחמשת אנשי הצוות מאחור, לשמור על חדר הטרנספורטר.
השניים חוזרים אל פני השטח, ולא מקבלים שום הסבר ברור אודות המהות של השינוי.
השומרים מדברים בחידות – "הוא ימצא את זו שחייבת למות, וייתן לה חיים.
עצרו אותו", ו"כחול זה יהיה.
כחול כשמיים של כדור הארץ הישן, ובהיר כמו האמת.
והשמש תשרוף את זה, ושם המפתח".
קירק וספוק נלקחים לניו יורק, 1930. המון זועם תוקף אותם, מזהה אותם כזרים האחראים על לקיחת מקומות עבודה מאמריקאים טובים.
האפוטרופוס מוצא אותם ומסייע להם למצוא עבודה.
ספוק נתקל באחות אדית קילר בפינת רחוב, מטיפה למען אהבה ותקווה.
היא לובשת גלימה כחולה עם סיכה בצורת השמש.
כמו כן, שמה קשור למפתח, והוא מבין שקילר היא האחת.
שאר העלילה ממשיכה כמו בטריטמנט הראשון.
טיוטה ראשונה, 3 ביוני 1966
העלילה היא אותו הדבר כמו בטריטמנט השני, פרט לכך שקירק וספוק כבר יודעים כי כוכב הלכת הוא מוזר, עם שעונים שרצים.
חוליית הנחיתה מורכבת קירק, ספוק, ראנד, ועוד שישה אנשי צוות.
בריחתו של בקוויט, הפיכתה של האנטרפרייז לקונדור תקרה כמו בעבר, והשומרים נותנים להם את אותם הרמזים.
האירועים ראשוניים בניו יורק הם גם אותו הדבר, פרט לכך שספוק משתמש בקורא הנתונים שלו כדי לנסות לאתר את השינוי המדויק.
אז הוא מבחין באחות אדית קילר ומבין את הרמז.
לאחר מכן הוא מצליח חלקית לתקן את קורא הנתונים.
הוא גם מעלה את הספקולציה הראשונה, מדוע אחות אדית קילר צריכה למות: ההצעה הראשונה שלו היא שהיא עלולה ללדת ילד שיהיה דיקטטור; ההצעה השנייה שלו היא שאולי היא יכולה להשאיר את אמריקה מחוץ למלחמה למשך עוד שנתיים ארוכות, ובכך לאפשר לגרמניה לשכלל את הנשק האטומי שלה.
כמו כן, אנו נתקלים בדמות נוספת – אדם קטוע רגליים, יוצא מלחמת העולם הראשונה, הידוע בשם "טרופר".
הם שוכרים אותו כדי למצוא בקוויט, והוא עושה כן.
קירק וספוק מנסים להכניע את בקוויט, אשר יורה בנשק פייזר לעברם והורג את טרופר.
הם חשים סימפתיה, אך תוהים אם הוא היה בעל חשיבות בנוגע לרצף ציר הזמן.
כמו בעבר, בקוויט עומד להציל את אדית, קירק לא מסוגל לפעול, אבל ספוק מגן עליו והם חוזרים.
השומר מבטיח להם כי הזמן חידש את צורתו.
ספוק שואל: "מה בנוגע למותו של הנכה?", והשומר עונה: "הוא היה זניח."
כמו בעבר, הפרק מסתיים בשיחה בה ספוק פונה אל קירק בשמו הפרטי – ג'ים.
הפעם קירק מעיר כי ספוק מאז ומעולם פנה אליו רק כ"קפטן" בעבר.
כמו כן, קירק מציין כי בקוויט, למרות שהיותו רוצח לא מוסרי, עדיין היה מוכן לנסות להציל את האישה, תוך סיכון חייו שלו.
הוא רואה את זה כסימן של תקווה: "הגרוע ביותר שבקרבנו עושה דבר גדול".
טיוטה שנייה מתוקנת סופית, 1 בדצמבר 1966
בעת שהאנטרפרייז מתקרבת אל כוכב לכת שלא נחקר מעולם, ד"ר מקוי ננשך על ידי בעל חיים רעיל (שבאופן בלתי מוסבר – נעשה צעיר יותר ויותר ככל שהזמן חולף, עם התקרבותם אל כוכב הלכת המסתורי), מה שגורם לו לאבד את שפיות הדעת ולשגר את עצמו אל פני הכוכב.
למעשה, הוא משתלט לגמרי על התפקיד של בקוויט בשינוי העבר על ידי הצלת חייה של אדית קילר.
השומרים משתנים מדמויי-אדם לשומר יחיד, המתואר כ"כדור אור מנצנץ...
כמו מלוא החופן של ערפל...", ששומר על מערבולת הזמן של הקדמונים.
בעיבודו של הסיפור לספר "Star Trek 2", ג'יימס בליש הסביר לקוראים כי הוא ניסה לשמר את האלמנטים הטובים ביותר הן של התסריט המקורי של הרלן אליסון והן של התסריט, בגרסתו המשוכתבת והסופית.
בגרסתו של בליש, קירק מאפשר לאדית למות, כאשר לאחר מכן ספוק אומר לו: "לאף אישה אחרת מעולם לא כמעט הוצע היקום בתמורה לאהבתה".
התסריט הוזמן בתחילת 1966 מהרלן אליסון.
על פי ספרם של יוסטמן וסולאו "Inside Star Trek", התסריט הוגש באיחור.
צוות ההפקה חשב כי התסריט של הרלן אליסון הוא מעולה (למרות שהבמאי ג'וזף פנבי אמר של"הרלן לא הייתה שום תחושה של תיאטרון ...
ברגעים הדרמטיים של התסריט המקורי, הוא מפספס בגדול"), אבל היה להם כמה חששות.
כפי שנכתב במקור, הפרק היה ארוך מדי עבור תוכנית של שעה, יקר מדי לבמה, עם יותר מדי דיאלוגים ואפקטים מיוחדים משוכללים.
כמו כן, מספר אלמנטים עלילתיים – כגון חבר צוות הסוחר בסמים ונכונותו של קירק להקריב את צוותו על מנת להיות עם אדית – הובילו את המפיקים להחלטה שהתסריט של אליסון, בפשטות, "איננו מסע בין כוכבים".
אליסון עשה מספר שכתובים בעצמו, וסיפק טיוטה שנייה מתוקנת וסופית בדצמבר 1966. הסיפור עדיין נחשב ליקר מדי מכדי לצלם אותו כפי שהוא כתוב, ובמקום זאת הוא שוכתב לחלוטין, על ידי מספר עורכים, לרבות סטיבן ו.
פונטנה ואפילו ג'ין רודנברי בעצמו.
אליסון לא היה מרוצה מהשכתובים, ושקל להתכחש לתסריט שכתב, על ידי החלפת שמו בשם בדוי.
חלק מהסיבה למחלוקת זו היה שינוי עדין, אך חשוב, בדמותה של אדית קילר.
בתסריט המקורי היא הייתה עובדת סוציאלית עם נטיות פילוסופיות היפי מעורפלות; ואילו, בגרסה הסופית, היא השתנתה למפגינה אנטי-מלחמתית נלהבת.
הגרסה של הפרק ששודר בסופו של דבר נשאה את המשמעות כי תנועות אנטי-מלחמתיות הן מזיקות לעתיד האנושות.
(קירק: "היא צדקה, השלום הוא הדרך".
אבל בזמן הלא הנכון.") כאשר המפיק-שותף רוברט יוסטמן נשאל האם בכוונה הפרק נועד "לכלול את ההתנגדות של אותה התקופה למלחמת וייטנאם כסאבטקסט", הוא ענה: "כמובן".
אלמנט תימתי חדש זה, אשר עלול להתפרש כביקורתי כלפי התנועה האנטי-מלחמתית, היה מנוגד לדעותיו של אליסון נגד המלחמה (דעות אשר מבוססות ברבים מכתביו).
על פי אליסון, ג'ין רודנברי מאוחר יותר טען כי בתסריט המקורי של אליסון היה זה סקוטי שסוחר בסמים, אולם סקוטי לא מופיע כלל שבתסריט.
רודנברי מאוחר יותר הודה כי כשהוא העיר את ההערה, זה היה לאחר שלא קרא את הטיוטה של אליסון מזה שנים.
אליסון פרסם את הצד שלו בסיפור בספר שיצא לאור בשנת 1995, בשם "The City on the Edge of Forever: The Original Teleplay that Became the Classic Star Trek Episode", המכיל שתי טיוטות של קווי העלילה של סיפורו, והמערכה הראשונה של הטיוטה השנייה המתוקנת והסופית (מדצמבר 1966).
צילומי פרק זה החלו ב-3 בפברואר 1967, והסתיימו ב-14 בפברואר 1967. פרק זה צולם במשך שבעה ימים וחצי, זמן רב יותר מאשר מקובל, על פי "Inside Star Trek", כאשר עלותו הכוללת הסתכמה בכ-250,000 דולר אמריקאי, בעוד עלותו של פרק ממוצע הייתה כ-185,000 דולר בלבד.
עיצוב פני כוכב הלכת כחורבות עתיקות (Ruins, באנגלית) היה תוצאה, לכאורה, של קריאתו השגויה של התסריט של אליסון, המתאר את העיר כ"מכוסה ברוני" (Runes, באנגלית).
לפני שנדפס בספרו של אליסון בשנת 1996, התסריט המקורי של "The City on the Edge of Forever" יצא לאור בשנת 1976 ב-"Six Science Fiction Plays", בערכית רוג'ר אלווד ().
ב-13 במרץ 2009, הרלן אליסון הגיש תביעה נגד רשת הטלוויזיה CBS-סרטי פרמאונט, בדרישה לקבלת תשלום של 25% נטו מתקבולים משיווק, פרסום והכנסות אחרות מהפרק מאז 1967; התביעה גם מציינת את גילדת התסריטאים האמריקאית על כישלונה החוזר, לכאורה, לפעול בשמו של אליסון בעניין זה.
ב-22 באוקטובר 2009 התביעה יושבה עם אליסון, שטען כי הוא מרוצה מהתוצאה.
למעט חומר ארכיון של העיר ניו יורק שנעשה בו שימוש בפרק זה (שבו ניתן לראות את גשר ברוקלין, כמו גם רחוב מול הדירה בה התגוררו קירק וספוק), כל צילומי החוץ שנעשו בפרק זה צולמו באולפני דסילו, בקולבר סיטי, קליפורניה.
המיסיון שברחוב 21 היה חלק מסט תפאורה המכונה "Main Street", אליו התייחסו במקור ב"מופע של אנדי גריפית'" כתיאטרון הגדול.
בנוסף, במהלך הסצנה שבה קירק ואדית מטיילים ברחוב ומשוחחים על הכוכבים, המילים "Floyd's Barber Shop" נראים בבירור על חלון הראווה של אחת מהחנויות.
בנוסף לנעימת הנושא הסטנדרטית של "מסע בין כוכבים", בה נעשה שימוש בפרקים רבים, בפרק זה יש גם מעט מוזיקה מקורית מאת פרד שטיינר.
במקור, בפרק זה נעשה שימוש במוזיקה מתוך השיר הפופולרי משנת 1931 "Goodnight, Sweetheart".
מוזיקה זו נכללה, ללא שינוי, במהדורת הווידאו הביתית הראשונה.
כאשר הסדרה כולה הופצה ב-VHS, חלק שכלל קטעים מ-"Goodnight, Sweetheart" הוחלף במוזיקה גנרית, בשל בעיות של זכויות יוצרים (ג'יי פיטר רובינסון הלחין את המוזיקה החדשה).
עם שחרורו של ה-DVD הראשון של הפרק, התוכנית הייתה, שוב להימנע משימוש במוזיקה המוגנת בזכויות יוצרים, ולפיכך ה-DVD הופץ עם ההודעה: "חלק מהמוזיקה השתנתה עבור DVD זה".
איכשהו, חלק מהשיר המקורי נכלל בטעות ב-DVD, וסרטי פרמאונט דיווחה על כך ושילמה תמלוגים.
מאחר שהתמלוגים שולמו, כל הגרסאות הבאות שהופצו ב-DVD וב-Blu-Ray כללו את קטע המוזיקה המקורי מתוך "Goodnight, Sweetheart".
הגרסה המצולמת של "The City on the Edge of Forever" נחשבת הפרק הטוב ביותר של הסדרה המקורית על ידי מבקרים רבים, כגון "אנטרטיינמנט ויקלי".
העיתון "TV Guide" דירג אותו במקום 68 מתוך 100 הרגעים הזכורים ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה, בכתבה מה-1 ביולי 1996, במקום 92 מתוך 100 פרקי הטלוויזיה הגדולים ביותר של כל הזמנים, ובמקום 80 מתוך 100 הפרקים הטובים בכל הזמנים.
אתר האינטרנט IGN דירג אותו במקום הראשון מתוך "עשרת הפרקים הקלאסיים הטובים ביותר של מסע בין כוכבים".
זאק הנדלן, מבקר של "The A.V.
Club", נתן לפרק ציון "A", ותיאר אותו כפרק "קלאסי נערץ, ובצדק".
זהו אחד מהפרקים המוערכים ביותר של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
הפרק זכה בפרס הוגו בשנת 1968 בעבור "הצגת הדרמה הטובה ביותר", בכנס המדע בדיוני העולמי באותה השנה.
רק לאחר 25 שנה פרק טלוויזיה נוסף זכה בפרס המכובד הזה שוב, והפעם היה זה הפרק "The Inner Light" מהסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
התסריט של הרלן אליסון, בגרסתו המקורית, זכה בפרס גילדת התסריטאים האמריקאית השנתית עבור התסריט הדרמטי הטוב ביותר באורך של שעה.
על פי דיווים, ג'ין ל.
קון אמר בשעתו: "אם הרלן מנצח, אני הולך למות", וכי "יש שני תסריטים הלילה המתמודדים על פרס גילדת התסריטאים, ואני כתבתי את שניהם".
עם זאת, יש להטיל ספק בציטוט, משום שכללי WGA אינם מאפשרים לחברות הפקה להגיש תסריטים, אלא רק את שמות הכותבים, אשר רשאים להגיש כל טיוטה של התסריט שלהם, על פי בחירתם.
אליסון הגיש את הטיוטה המקורית הראשונה שלו כמועמדת לפרס, ולא כל גרסה שנערכה על ידי צוות ההפקה של מסע בין כוכבים, ולפיכך, גרסתו לכאורה של קון של התסריט מעולם לא הייתה זכאית להתמודדות ומעולם לא הוגשה.
ג'ין רודנברי ציין כי "אנשים רבים יקבלו פרסים אם הם כתבו תסריטים שתוקצבו פי שלושה מעלות התוכנית".
בסרט התיעודי "To Boldly Go..." כלול בערכת עונה 1 של מהדורת ה-DVD, לנרד נימוי אומר כי הפרק קבע רף גבוה על הסדרה, וכינה אותו "טרגדיה טובה".
ויליאם שאטנר מחשיב אותו לאחד הפרקים האהובים עליו ביותר, והוא כלול באוסף "Captain's Pick" (שנת 2001).
בסקירה של מגזין ורייאטי של 57 הפרקים הטובים ביותר בזיכיון (מתוך כ-900 פרקים נכון ל-2023) דורג הפרק במקום ה-5.
בסקירה של המגזין "Collider" שכללה את 20 הפרקים הטובים ביותר בזיכיון כולו (מתוך למעלה מ-900 פרקים במועד פרסום הביקורת), קיבל הפרק את המקום ה-2. בין הנימוקים למיקום הגבוה ציינו הכותבים כי הפרק מהווה את הסדרה המקורית במיטבה, וכולל מוטיבים של מוסר מול טובת הכלל.
הוא מראה איזה קורבנות על האדם להקריב כדי לעשות את הדבר הנכון, וגם עלילת המסע בזמן הייתה מרתקת.
The Club Remixes (בעברית: "הרמיקסים של המועדון") הוא אלבום הרמיקס הראשון של הלהקה האמריקאית סלינה גומז & הסצנה.
אלבום הרמיקסים יצא לאור ב-4 בינואר 2011, על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס.
אלבום הרמיקסים מכיל בתוכו שלושה שירים שונים ("A Year Without Rain", "Round & Round", ו-"Naturally"), אשר להם נעשו בסך הכל חמישה רמיקסים.
לשיר "A Year Without Rain", נעשו שלושה רמיקסים.
האלבום עלה לאפל מיוזיק לאחר שהושק בשנת 2015.
The Collector's Series, Volume One הוא אלבום אוסף של הזמרת הקנדית סלין דיון.
אלבום האוסף יצא לאור ב-20 באוקטובר 2000, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ואפיק רקורדס.
זהו אלבום האוסף השני של דיון בשפה האנגלית.
בצרפת שונה שמו של אלבום האוסף הזה ל-Tout en amour.
האלבום מכיל להיטים ישנים של דיון ביחד עם שירים נוספים שחלקם הקטן גם בצרפתית.
בין היתר האלבום כולל את השיר "The Power of the Dream" אשר שימש כשיר הפותח של אולימפיאדת קיץ 1996 ועוד מספר סינגלים נוספים שלה אשר לא נכנסו לאלבום האוסף הקודם שלה: "Where Does My Heart Beat Now", "Only One Road", "Falling into You", "Tell Him", ו-"The Reason".
בצרפת האלבום יצא במהדורה מוגבלת ביחד עם אוסף של 12 תמונות צבעוניות של דיון שלא פורסמו בעבר.
באוקטובר 2004 האלבום שוחרר מחדש במספר מדינות נבחרות באירופה תחת השם "Best of the Best Gold" ובעיצוב שונה בו הדיסק היה בצבע זהב ובאריזה שונה.
האלבום זכה להצלחה כאשר מכר 3 מיליון עותקים ברחבי העולם והגיע למעמד זהב במדינות רבות ביניהם ארצות הברית (עם מכירות של 914 אלף עותקים), צרפת וקנדה.
בקנדה, צרפת ופורטוגל האלבום גם נכנס לעשירייה הפותחת.
The Claypool Lennon Delirium היא להקת רוק פסיכדלי אמריקאית, שכרגע מורכבת מהבסיסט והזמר לס קלייפול, ידוע בעבודתו בפרימוס והגיטריסט והזמר שון לנון.
הלהקה נוסדה ב-2015, כשקלייפול ידע שפרימוס הולכת לקחת הפסקה של שנה לאחר סיבוב הופעות לצד The Ghost Of a Saber Tooth Tiger ו-Dinosaur Jr.
הוא שמר על קשר עם הזמר של The Ghost of a Saber Tooth Tiger, שון לנון, שלא תכנן שום פרויקט מוזיקלי לשנה הבאה.
התחילו לעלות להם רעיונות ליצירת להקת רוק פסיכדלי ורוק מתקדם.
קלייפול הזמין את לנון אליו לשתות יין, להריץ כמה רעיונות ולנגן בתופים.
במשך שישה שבועות הם כתבו והקליטו עשרה שירים כששניהם מנגנים ושרים על כלים שונים, ומנסים כלים אחרים חוץ מהכלים הרגילים שלהם, בס וגיטרה.
ב-2016 הם הוציאו את אלבומם הראשון, Monolith of Phobos.
האלבום דורג במקום הראשון במספר קטגוריות של בילבורד, ביניהם Top Vinyl Albums, Top Alternative Albums.
בפברואר 2019, לנון וקלייפול הוציאו את אלבום האולפן השני שלהם, South Of Reality.
האלבום נכתב והוקלט במשך חודשיים בסטודיו של קלייפול בקליפורניה, וקדם לו שחרורו של הרצועה בת השש דקות, "Blood And Rockets".
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות קצר לקידום התקליט בסוף 2018, עם תאריכים רצופים באביב 2019.
לס קלייפול - גיטרה בס, שירה
שון לנון - גיטרה חשמלית, שירה
The Collection 1982–1988 (בעברית: האוסף 1982–1988) הוא אלבום האוסף השמיני של הזמרת הקנדית סלין דיון.
אלבום האוסף יצא לאור ב-4 ביולי 1997, על ידי חברות תקליטים שונות.
עם יציאתו נכנס אלבום האוסף אל המקום ה-20 במצעד האלבומים של ולוניה.
פרמיס מ-AllMusic העניק לאלבום האוסף דירוג של שנים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
כמו כן, הוא הפנה כלפיו ביקורת מעורבת.
בנוסף לכך, אלבום האוסף יצא לראשונה ב-4 ביולי 1997, בבלגיה בפורמט של תקליטור בלבד.
מדינהתאריך יציאהחברת תקליטיםפורמטקטלוגבלגיה4 ביולי 1997תקליטור
The Chromatica Ball הוא סיבוב ההופעות השישי של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא, לתמיכה באלבום האולפן השישי שלה, Chromatica (2020).
לאחר שני עיכובים עקב מגפת COVID-19, הוא החל ב-17 ביולי 2022 בדיסלדורף והסתיים ב-17 בספטמבר 2022, במיאמי.
זהו סיבוב ההופעות הראשון של גאגא הכולל רק אצטדיונים וכולל במה בהשראת ארכיטקטורה ברוטליסטית.
The Chromatica Ball זכה לשבחי המבקרים, כאשר אתרים דירגו אותו עם הציון הגבוה ביותר בביקורות שלהם ויש כאלה שכינו אותו אחת ההופעות הטובות ביותר בקריירה של גאגא.
סיבוב ההופעות גרף 70 מיליון דולר ומכר 833,798 כרטיסים מ-20 מופעים בלבד.
סיבוב ההופעות הוכרז במקור דרך המדיה החברתית של גאגא ב-5 במרץ 2020, כסדרת קונצרטים מוגבלת בת שישה תאריכים לקיץ של אותה שנה, לתמיכה באלבום האולפן השישי שלה, Chromatica (2020).
ההכרזה לוותה בגרפיקה דו-צדדית, צד אחד תקריב קיצוני של פניה של גאגא, עם 'סמל כרומטיקה' על לחייה, מכוסה ברובה בפאה ורודה ארוכה, מיושרת.
הצד השני של הגרפיקה הציג את מסלול הטיול המצומצם של הסיור מוקף בתמונות מהקליפ ומקמפיין הקידום של "Stupid Love", הסינגל המוביל מ-Chromatica.
כאשר הוכרז, סיבוב ההופעות היה אמור להיות סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת באצטדיונים, כאשר כל תאריך מתוכנן לאצטדיון רב תכליתי, כגון אצטדיון מטלייף.
בשל דאגות בטיחותיות בנוגע למגפת COVID-19, הוא נדחה לראשונה לקיץ 2021, לפני הדחייה השנייה לקיץ 2022.
תאריכים חדשים עם אולמות נוספים באירופה ובצפון אמריקה נקבעו והוכרזו רשמית ב-7 במרץ 2022, מה שהפך את הסיבוב המתוכנן המצומצם לסיבוב של 15 הופעות, המפורסם כ־"The Chromatica Ball Summer Stadium Tour".
ב-14 באפריל 2022, הוכרזו שני תאריכים ב־Tokorozawa, שסימנו את הקונצרטים הראשונים של הזמרת ביפן מזה שמונה שנים.
כדי להנציח את האירוע, מהדורת סיור יפנית של Chromatica עם תוכן נוסף יצאה לאור ב-31 באוגוסט 2022, וחנות פופ-אפ לממכר פריטי סחורה נפתחה באותו יום.
שלוש הופעות נוספות בצפון אמריקה בהרשי, יוסטון ומיאמי נוספו מאוחר יותר ב-16 במאי, מה שהביא את מספר ההופעות הכולל של סיבוב ההופעות ל-20. במהלך סיבוב ההופעות האחרון של גאגא, Joanne World Tour (2017–2018), נאלצה הזמרת לבטל את רוב החלק האירופאי של הסיבוב הופעות, עקב כאבים עזים הנגרמים על ידי פיברומיאלגיה.
זמן קצר לפני תחילת סיבוב ההופעות, גאגא הודתה ש"הייתה תקופה שחשבתי שלעולם לא אהיה שוב על הבמה", תוך שהיא הוסיפה שהיא מרגישה "יותר נטולת כאבים ממה שהרגשתי מזה עידנים".
ביום של ההופעה הראשונה, גאגא פרסמה סרטון בחשבון האינסטגרם שלה, ונתנה הסבר על המופע: "הבמה נוצרה בהשראת אדריכלות ברוטליסטית, חומרים, טקסטורות, גסות, שקיפות, מבט פראי וקשה על עצמך, מה עברת.
רציתי לספר סיפור עם הפשטה ואמנות, אז המופע חוגג דברים שתמיד אהבתי כמו אמנות ואופנה וריקוד ומוזיקה וטכנולוגיה, שירה, והדרך שבה כל הדברים האלה עובדים יַחַד." היא גם הוסיפה כי המופע "מתעד את השלבים והצדדים הרבים של האבל ואת האנרגיה המאנית של האבל" שספגה לאורך חייה.
הבמה ה"מרשימה" עוררה השוואות תקשורתיות למועדון לילה או מועדון S&M בגרמניה.
עבור ניל מקורמיק מדיילי טלגרף, הארכיטקטורה הברוטליסטית השחורה-לבנה עוררה "דיסטופיה סובייטית מסויטת כפי שדמיין פריץ לאנג", דעה שהייתה משותפת לג'ו לינץ' מבילבורד, שמצא בעיצוב השראה מהסרט האקספרסיוניסטי של לאנג מ-1927, מטרופוליס.
מקורמיק הרגיש ש"האסתטיקה העגומה הזו בתחילה" סיפקה ניגוד בולט לשינויי התלבושות הצבעוניות והאפקטים המיוחדים.
הבמה המרכזית לוותה בשני מסלולים, וחמישה מסכים בגובה חמש קומות.
במה משנית וקטנה יותר עבור הפסנתר של גאגא.
המכשיר עטוף בענפי עצים זכה להשוואות לעבודותיו של ה.
בנוסף ללהביורים שסיפקו אפקטים פירוטכניים, הקהל קיבל צמידי LED אשר זהרו לפי הקצב ושינו צבע עבור כל שיר.
ניקולה פורמצ'טי שימשה כמנהלת האופנה של התצוגה, שעבדה עם הסטייליסטים סנדרה אמאדור וטום ארבוט בבחירת התלבושות לסיבוב ההופעות.
לאורך המופע, גאגא לובשת תלבושות של גארת' פו, אלכסנדר מקווין, כריסטיאן לקרואה, טופו סטודיו ניו יורק, ווקס לטקס.
כריסטיאן אליר מווג ציין שגאגא השמיטה את מראה הסייבר-פאנק הוורוד שלה מהקליפ של "Stupid Love", ובמקום זאת "החייתה מחדש את סגנון ה-'Mother Monster' הייחודי שלה, המעדיף אסתטיקה כהה ועצבנית יותר".
היא כינתה את "The Chromatca Ball" כ"חזרה מפוארת ללבוש מטורף-דייקי", והשוותה את התלבושות שלה לאלו של סיבוב ההופעות של Monster Ball (2009–2011) ו-Born This Way Ball (2012–2013), שהיו "מדע בדיוני מבשר רעות (אבל אופנה עילית)".
תלבושת הסרקופג בעל המבנה הקשיח של גאגא בסיקוונס הפתיחה נוצרה בהשראת ההופעה של דייוויד בואי ב-1979, ב־Saturday Night Live.
התלבושת היא "כמו ספינקס בטון, הוא נפתח באמצע כדי לחשוף פנים מראות".
מראה נוסף היה בגד גוף לטקס עירום ניתז באדום, דמוי דם, עם איקס מודבקים על הפטמות של גאגא, יחד עם שרשרת גדולה עם קוצים.
מאוחר יותר זכה לכך מעיל קצוץ אדום ונוצץ ומשקפי שמש גדולים.
גאגא גם עונדת מוריה זהב מתכתי תלבושת של אלכסנדר מקווין: החליפה שלה כוללת ז'קט קצוץ עם כריות כתפיים ודש גדול, ומכנסיים רחבים; כשהיא מסירה את הז'קט, היא מציגה חולצה מכופתרת ללא שרוולים.
מגפי זהב תואמים משלימים את המראה המונוכרום.
תלבושת נוספת של מקווין לחלק מאוחר יותר של התוכנית הייתה בגד גוף מעוטר קריסטל לטקס וז'קט עור לאופנוענים, יחד עם מגפי עור לאופנוענים שנלבשו מעל גרבי רשת שחורות.
גאגא גם שיתפה פעולה עם אחותה, נטלי גרמנוטה שיצרה שלוש תלבושות לסיבוב ההופעות (תחת הלייבל שלה, Topo Studio NY): שמלה אדומה כדם עם כתפיים שיא, BDSM מחוך לטקס בהשראה עם כתפיים קרניים ושמלת זהב.
עבור דניאל רודג'רס מ-Dazed, האחרון שמע בחזרה ל-Joseph ו-The Amazing Technicolor Dreamcoat של אנדרו לויד וובר.
תלבושת זו זוגתה לכיסוי ראש זהב דמוי טפר מאת פיליפ טרייסי.
במהלך קטע בלדת הפסנתר של הקונצרט, גאגא מופיעה במבט המתואר על ידי עיתונאים כ"באג זוהר מאוד" ו"גמל שלמה סגול ", עם כיסוי הראש שלה בהשוואה לאביזר מ-Star קנטינה של מלחמות מוס איסלי או דמות הדיווה פלוואלאגונה של "האלמנט החמישי".
ההצגה מחולקת להקדמה, ארבע מערכות וסיום, כל אחת מהן מלווה בהפסקה בבימויו של משתף הפעולה הוותיק של גאגא ניק נייט.
הוא עוקב אחר נרטיב רופף של מסעה של גאגא מהילודה ועד לשחרור.
בסרטון הקדמה, גאגא מופיעה כדמות צללים עם ארבע רגליים, נועלת עקבים בולבוסים וכתר גבוה.
ההקדמה של התוכנית רואה את הזמרת משקפת את הקריירה שלה על ידי ביצוע שלוש רצועות שהניעו את הקריירה שלה.
גאגא מופיעה על גבי תפאורה המזכירה לוח ענק של בטון, ומתחילה לשיר "Bad Romance" בעודה עומדת במקום בתוך בגד מסוג סרקופג מעור, כשרק פניה נראים.
שכבות התלבושת שלה מוסרות לאט כשהיא מסתובבת בתנועות מוגבלות עבור "Just Dance" ו־"Poker Face".
המערכה הראשונה נפתחת בהפסקה המציגה בית חולים ברוטליסטי.
אז גאגא חוזרת לבמה לכאורה מכוסה בדם, וממשיכה עם שלושה שירים שחולקים נושא לירי משותף: הזמרת מבטאת את פחדיה ומאבקיה הפנימיים.
היא שוכבת על שולחן ניתוחים מוגבה באוויר עבור "Alice".
לאחר הפוגה מתחילה במערכה השנייה, גאגא חוזרת לבמה לבושה באנסמבל דומינטריקס ויניל, בעוד אורות אדומים מטורפים מאירים את הבמה עבור "911".
"Sour Candy" מבוצע עם כוריאוגרפיה מסונכרנת, ואחריו "Telephone", הרואה את להביורים של הסט נכנסים לשימוש בפעם הראשונה.
הביצוע של "LoveGame" כולל "טחנת גיטרות", אשר הופכות את הרצועה לשילוב של דאנס – פופ והבי מטאל.
רצף וידאו נוסף מציג פיצוצים שמימיים בזמן שגאגא ורקדניה מתחלפים לסאטן זהב תואם למערכה השלישית.
גאגא שואלת את הקהל אם הם נאלצו אי פעם להילחם על חייהם, ומבצעת את "Babylon", אופנתיות יחד עם רקדניה.
היא מקדישה את השיר לאלכסנדר מקווין.
לאחר מכן, גאגא שמה על עצמה כובע מכסה פנים וצועדת באיטיות בין הקהל במסלול בין הבמה המרכזית שלה לבמה השנייה, הקטן יותר, תוך שהיא שרה "Free Woman".
היא מזכירה לקהל שלה, "זה נשף, וכולם מוזמנים לכאן", כשהיא מתיישבת אל הפסנתר שלה שנמצא בתוך פסל של קוצים.
לאחר שהכריזה שהיא רואה הרבה אנשים בקהל שיודעים בדיוק מי הם, היא מבצעת את המנון הקבלה העצמית שלה "Born This Way", בתחילה בביצוע חשוף לאחור, לפני שהיא עוברת לאפטמפו של השיר וגרסה כוריאוגרפית.
בעקבות ויז'ואל שמציג פרחים ותכשיטים מלכותיים, גאגא חוזרת לפסנתר למערכה הרביעית, לבושה בתלבושת חרקים לביצוע שני שירים מ"כוכב נולד", "Shallow" ו־"Always Remember Us This Way".
במהלך "The Edge Of Glory", גאגא עוצרת לזמן קצר לנאום שבו היא מצדיעה לקהל על אומץ לבם במהלך המגפה.
היא מדברת על המצב העצוב שהעניק לה השראה לכתוב את 1000Doves ומביעה חרטה על כך שהסתירה את כאבה ברצועת פופ משמחת לפני שניגנה אותו בפסנתר, כפי שהתכוונה במקור.
גאגא עומדת על ספסל הפסנתר בעודה רוכנת קדימה כדי להגיע למקשים במהלך "Fun Tonight".
היא מקדישה את השיר לכל מי שנמצא בחוץ עם החברים שלו, אבל לא נהנה בפנים.
גאגא מקבלת מעמד למיקרופון עבור "Enigma", ומסובב את המעמד מעל ראשה במהלך ההופעה.
בהפסקת הסרטון האחרונה, גאגא מדקלמת סונטה ומדברת על אמנות ואחריות האמן.
לקראת הגמר החגיגי, היא מבצעת את "Stupid Love" ו"Rain On Me" בבגד גוף מעוטר קריסטל; השיר האחרון נפתח ונסגר כשגאגא שוכבת על גבה.
היא חוזרת פעם אחרונה להדרן, לבוש לטקס ועור, עם טופר מתכתי.
גיטרות ואפקטים פירוטכניים מלווים אותה לביצוע של שיר הנושא של אהבה בשחקים: מאווריק – "Hold My Hand".
גאגא מצהירה על אהבתה בפני הקהל באומרה "אתה אולי לא תמיד תחזיק את היד שלי, אבל אני תמיד אחזיק את שלך." כשהיא מרימה את ידה בפעם האחרונה, התצוגות מתמקדות בטופר שלה, ואז האורות כבים.
נכון ל-16 ביוני 2022, "בילבורד" דיווחו שהסיבוב עלה על 80 מיליון דולר במכירות כרטיסים על פני 20 ההופעות שלו.