tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעיתים נדירות יאכל אף דיונוני ענק, שמשקלם בבגרות עשוי להגיע לטון, או חלקים שלהם.
נמצא כי זכרים החיים רחוק מקו המשווה (קווי רוחב גבוהים) ניזונים גם מכרישים החיים בסמוך לקרקעית הים או בעומק בינוני.
מכיוון שלחוקרים קשה להגיע לעומקים שבהם חיים דיונוני הענק, מידע רב אודותם נלמד משרידי דיונונים שנמצאו בבטנם של ראשתנים שנלכדו.
לא ברור כיצד הראשתן לוכד וטורף את דיונוני הענק המהירים ממנו.
אחת ההשערות היא כי הוא נשאר בעומק רב בלי לזוז ומכין להם מארב, וכשהדיונונים חולפים על פניו הוא מפיק קול רב עוצמה, המוגבר באמצעות איבר החלב שלו, ומשתק אותם.
לפי השערה זו, השיתוק מאפשר לראשתן לבלוע את הדיונון כמקשה אחת, מה שמסביר את העובדה שפגרי דיונונים שנמצאו בתכולות קיבות הראשתנים היו בחלק מהמקרים שלמים.
סיפורים אודות קרבות גדולים בין הראשתנים לבין דיונוני ענק הם כפי הנראה תיאור מופרז, היות שמשקלם של דיונוני הענק הגדולים ביותר נמוך בהרבה מזה של ראשתן צעיר המגיע למשקל של מספר טונות.
עם זאת, הסברה הרווחת היא שהצלקות הגדולות המצויות על גופם של הראשתנים הן למעשה טבעות ההצמדה שבקצות זרועותיהם של דיונונים.
הדיונונים מהווים, ככל הנראה, את עיקר תזונתם של הראשתנים במים העמוקים, שכן אוכלוסיותיהם של דגים גדולים אחרים החיים במעמקים הידלדלו משמעותית בעקבות פעילות האדם.
משערים כי מקורם החד של הדיונונים שנאכלו על ידי הראשתן מגיע למעי של הלווייתן, ושם הוא מביא להפקתו של ענבר אפור, באופן דומה להפקת פנינים.
גירוי המעי על ידי מקורם של הדיונונים ממריץ את הפרשתו של חומר סיכתי.
הראשתנים גדולי-הראש אוכלים כמויות גדולות של מזון – בכל יום הם אוכלים מזון שמשקלו כשלושה אחוזים ממשקל גופם.
הטורף היחיד שתוקף את הראשתנים, מלבד האדם, הוא הלווייתן הקטלן (אורקה).
לעיתים קרובות להקות גדולות של קטלנים מתבייתות על קבוצות של נקבות ראשתן וצאצאיהן.
לרוב מנסים הקטלנים להפריד את הגורים מאמם ואז להרוג אותם.
עם זאת, הראשתנים אינם חסרי אונים אל מול הקטלנים - הנקבות מתגוננות באמצעות יצירת מעגל מגונן סביב גוריהן, הפניית הזנבות כלפי חוץ ונענועם בחוזקה.
בדרך זו, הנקבות מצליחות להדוף את הקטלנים כך שאף אחד מהם לא מצליח לחדור את המבנה המעגלי.
להקות גדולות במיוחד של קטלנים עשויות לתקוף ולהרוג אף נקבות בוגרות.
בניגוד לנקבות, הזכרים גדולים יותר וחזקים יותר, ואין להם טורפים ידועים, שכן אפילו הקטלנים, הידועים כטורפים האימתניים ביותר, אינם מסוגלים להתמודד עם חוזקם ותוקפנותם.
הראשתן גדול-הראש הוא מהמינים הקוסמופוליטיים ביותר בעולם, והוא נמצא בכל האוקיינוסים מלבד באזור אוקיינוס הקרח הצפוני.
הוא מצוי גם בים התיכון, וראשתנים אף מזדמנים מדי פעם לחופי ישראל.
ראשתן שהגיע לחוף חיפה נראה בעבר במרחק של 2,800 ק"מ משם.
הראשתנים חיים בדרך כלל במים בעומקים בינוניים, מעדיפים לשהות במים עמוקים, ואינם רגילים לגופי מים לא עמוקים (מתחת ל-300 מטרים).
הנקבות בדרך כלל אינן מתקרבות ליבשה ומתקבצות באזור קו המשווה ובמים ממוזגים (שטמפרטורת פני המים שלהם היא למעלה מ-15 מעלות צלזיוס) שעומקם מעל 1,000 מטרים.
הזכרים הבוגרים מתקבצים בדרך כלל סמוך לאזורי הקטבים אבל שבים לקו המשווה לצורך רבייה.
הם נמצאים בדרך-כלל בעומק רב, אולם גם במים "רדודים" בעומק 200–1,000 מטרים.
דפוסי הנדידה של הראשתנים אינם ידועים לאשורם.
נראה שבאזורים מסוימים ישנן נדידות תלויות-עונה, אך באוכלוסיות החיות באזורים הטרופיים לא הובחנו נדידות בעונות ספציפיות.
אוכלוסיית הראשתנים צפופה יותר סמוך למדפים יבשתיים ולקניונים תת-ימיים, כנראה מפני שבאזורים אלו קל יותר להשיג מזון.
הראשתנים שוחים בדרך כלל במים עמוקים במרחק מה מהחוף, אולם הם עשויים להימצא קרוב לחוף באזורים שבהם המדף היבשתי צר.
הראשתן גדול-הראש סווג לראשונה על ידי הטקסונום השוודי קארולוס לינאוס ב-1758, שזיהה ארבעה מינים בסוג Physeter.
לאחר מכן, מומחים הבינו כי בסוג זה קיים רק מין אחד.
במרבית הפרסומים המודרניים הראשתן מסווג כמין יחיד בסוגו ובמשפחת הראשתניים.
עם זאת, הצעה אחרת למיון הראשתן קובעת את הראשתניים כעל-משפחה, Physeteroidea Mann, Connor, Tyack and Whitehead (Eds.) (2000).
על-משפחה זו מכילה שני מינים נוספים מלבד הראשתן, הידועים בשם ראשתנים ננסיים (שם מדעי: Kogiidae).
מיון מקביל נוסף מסווג את כל שלושת הראשתנים תחת משפחת Kogiidae, ומבטל את טקסון העל-משפחה.
לא ידועים תת-מינים של הראשתן.
במחקר שנערך בתחילת המאה ה-21 נמצא כי הראשתנים, יחד עם הראשתנים הננסיים, התפצלו מיתר לווייתני השיניים בתחילת האבולוציה של קבוצה זו - לפני כ-20 מיליוני שנים.
מלבד המחלוקת בדבר מיונו של הראשתן, קיימת מחלוקת לגבי שמו המדעי הספציפי.
ליניאוס השתמש בשני השמות במהדורה העשירית של הספר שכתב, "Systema Naturae" .
בהמשך השתמשו חוקרים בשני השמות.
ב-1986 הצהירו מספר חוקרים כי השינוי לשם הספציפי catodon אינו מוצדק, שכן הוא מבוסס על פרשנות מוטעית של החוקים הבינלאומיים לנומנקלטורה זואולוגית.
בהתאם, השתמשו חוקרים אלו בשם macrocephalus.
נראה שהשם המקורי, Physeter macrocephalus, הוא הנכון, שכן סעיף 24 לחוקים העולמיים קובעים כי השם הנכון הוא זה שקבע החוקר הראשון שהעניק שם לטקסון.
מספר הראשתנים החיים כיום איננו ידוע, בין השאר בגלל העומקים אליהם הוא צולל, שאינם נגישים לחוקרים בכלים רגילים, וההערכות בנוגע למספרם שונות מאוד זו מזו.
הערכות גסות, שמסתמכות על סקרי-אוכלוסייה באזורים ספציפיים והשלכת התוצאות על האוכלוסייה הכללית, מונות כ-360,000 פרטים לערך, לעומת יותר ממיליון לפני שהחל הציד המסיבי.
עם זאת, על פי הערכות אחרות מספר הראשתנים גדול פי כמה מהערכה זו, וישנן הערכות שלפיהן קיימים עד כשני מיליוני פרטים.
אף על פי שבאזורים מסוימים ממשיך ציד הראשתנים, בעיקר בשל הביקוש לבשרו, שומנו, הענבר האפור והחלב שבגופו, סיכויי שרידותו של הראשתן נראים טובים יותר מאלה של מיני לווייתנאים אחרים, והוא אחד מהנפוצים שבמיני הלווייתנים הגדולים.
בעבר, לפני המצאת הצלצל המכני, היה ציד הלווייתנים קשה ומסוכן: סירות קטנות הורדו למים מסירת האם, והספנים ניסו להתקרב ללווייתן ככל יכולתם ולנעוץ בו את הצלצלים הידניים.
הראשתנים היו תוקפניים מאוד, ויכלו לתקוף את הסירה, לנגוח בה, להפיל את אנשיה למים או למחוץ אותה, ומספר ספינות על אנשיהן טבעו כתוצאה מתקיפות ראשתנים.
בשנת 1820, תקף ראשתן שאורכו נאמד בכ-26 מטרים ספינת ציד לווייתנים מננטקט.
רק שמונה מתוך עשרים אנשי הצוות שרדו את התקיפה וחולצו לאחר מכן על ידי ספינות אחרות.
ציד הראשתנים פרח במהלך המאות ה-18, ה-19 וה-20. שומנו של הראשתן שימש להכנת נרות; הענבר האפור שימש להכנת תכשיטים, והיווה חומר משמר-ריח בתעשיית הבשמים; לחלב היו שימושים שונים, ובהם לייצור נרות, שמנים וחומרי-סיכה; הבשר השמן שימש למאכל.
במהלך המאה ה-19 הצטמצם השימוש בשמן הלווייתנים למאור, בעקבות פיתוח טכנולוגיות חדשות.
עם זאת, במשך תקופה ארוכה, מראשית ימיה של ארצות הברית ובמיוחד באמצע המאה ה-19, שימש חלב הראשתן כשמן-מאור נפוץ בארצות הברית, ורבות מספינות ציד הלווייתנים שעסקו בציד ראשתנים היו אמריקאיות.
הגם שהראשתן ניצוד במשך מאות שנים, הצמצום העיקרי באוכלוסייה התרחש בין שנות ה-40 לשנות ה-80 של המאה העשרים, בעקבות התפתחות אמצעים טכנולוגים שהקלו על הציד ותיעוש ציד הלווייתנים.
מכאן, שהיקף ציד הראשתנים במאה ה-20 היה גבוה בערך פי שניים עד ארבעה מהיקף הציד במאה ה-19, שבה ניצודו כרבע מיליון ראשתנים.
החל משנות השמונים של המאה העשרים מוגן הראשתן בעולם כולו, וציד ראשתנים הוא עבירה על החוק.
עם זאת, ציד לא חוקי או ציד למטרות מחקר לכאורה עדיין מתרחש: באזורי החופים של אינדונזיה עדיין ניצודים הראשתנים בקנה מידה קטן, וציידי לווייתנים יפנים ממשיכים לצוד ראשתנים.
רשמית, הציד מתבצע למטרות מחקר אבל בפועל בשרם של רבים מהראשתנים מגיע לשווקים.
דייגים בדרך כלל אינם מעלים בחכתם את יצורי המעמקים שהראשתן ניזון מהם, והזיהום שפוגע בחלקים רחבים באוקיינוסים משפיע פחות בשכבות המים העמוקות.
על כל פנים, אוכלוסיות ראשתנים שונות עדיין מתאוששות מתקופת הציד – ובעיקר בדרום האוקיינוס השקט.
ארגון השימור IUCN מסווג את מצב השימור של הראשתן כ"פגיע".
בנוסף, הראשתן נכלל בנספח 1 של אמנת CITES מאז 1985, ולפיכך גם המסחר במוצרים המופקים ממנו (חלב הראשתן, שיניו, ענבר אפור וכו') אסור במדינות רבות.
צפייה בראשתנים מספינות לצורכי מחקר או כאטרקציה תיירותית החליפה בעשרות השנים האחרונות את הציד.
לא קל למצוא את הראשתנים ולצפות בהם, מכיוון שהם נוהגים לצלול למעמקים, להישאר זמן רב מתחת לפני הים, ולגמוא מרחקים גדולים.
למרות זאת, בשל ממדיו ומאפייניו הפיזיים הייחודיים נעשה הראשתן פופולרי יחסית לצפייה.
צופים בראשתנים משתמשים לעיתים קרובות בהידרופון כדי לשמוע את צלילי ה"קליק" שמשמיעים הראשתנים.
בין אתרי הצפייה הפופולריים: קאיקורה (Kaikoura) שבאי הדרומי של ניו זילנד – שם המדף היבשתי הצר מאפשר לצפות בראשתנים מהחוף – ומספר אזורים בנורווגיה הארקטית והאיים האזוריים – שם ניתן לצפות בראשתנים במשך השנה כולה, בניגוד ללווייתנים אחרים אותם ניתן לראות רק בעונת הנדידה.
נראה שדומיניקה היא האי היחיד באיים הקאריביים שבו ניתן לצפות בנקבות ובגורי הראשתן במשך השנה כולה, וגם היא אתר צפייה פופולרי.
בחודש יוני 2020 נצפה ראשתן בחופי ישראל, לראשונה מאז הקמת המרכז לחקר, מידע וסיוע ליונקים בישראל, שהחל את מחקרו בנושא בשנת 1993. זוג לווייתנים: פרט צעיר ופרט בוגר, ככל הנראה נקבה (הסברה היא כי מדובר באם ובנה), נצפו מול חוף בצת שבצפון.
דמותו של הראשתן מזוהה בתרבות במקרים רבים כארכיטיפ של "לווייתן" באופן כללי, ומזוהה כלווייתן בחיבורים ספרותיים רבים, בציורים ובאנימציה, בשירים וביצירות תרבותיות אחרות.
זיהוי זה זכה לחיזוק משמעותי בזכות הרומן הידוע מובי דיק מאת הרמן מלוויל (1851), המספר על ספינת ציד לווייתנים שקברניטה, אחאב, רודף כאחוז דיבוק אחר ראשתן לבקן ענק בשם מובי-דיק, שבמסע ציד קודם כרת את רגלו.
מובי-דיק היה ספר שכוח עד שנות ה-20 של המאה העשרים, אך מהדורה מחודשת, מאוירת על ידי רוקוול קנט, זיכתה אותו בפופולריות מחודשת ואיוריו של קנט זוהו מאז בתרבות הפופולרית עם דמותו של הלווייתן.
ראשקטרס ביי הוא פרוור בסידני.
ראשקטרס ביי מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
ראשקטרס ביי ממוקם לחופו של מפרץ ראשקטרס, שלוחה של מפרץ ג'קסון.
הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, בגודל הדומה לרוקס, וגובל בפדינגטון בדרום, אליזבת' ביי במערב ואדג'קליף במזרח.
רוב שטחו הוא פארק ציבורי - ראשקטרס ביי פארק, המשקיף על המפרץ.
ראשקטרס ביי סמוך לקו הרכבת סיטירייל, בין התחנות קינגז קרוס ואדג'קליף.
קו גבולו הדרומי הוא הדרך המהירה ניו סאות' הד, החוצה את סידני וממשיכה מזרחה לכיוון וטסונס ביי.
ראשקטרס ביי נקרא על שם ביצה עטורת שיחים קוצניים וסבוכים שהקיפה את המפרצון בתקופת ההתיישבות האירופאית הראשונה.
המפרצון נקרא ראשקטרס מהצורך לחתוך ולגזום בסבך על מנת להגיע אליו.
במאה ה-19 הביצה יובשה, השיחים נעקרו והאזור הוכשר למטרות שעשועים.
הוקם בפרוור גן ציבורי גדול, ובסמוך לו אצטדיון סידני, ששימש למשחקים ואף קרבות אגרוף, והושיב כ-10,000 צופים.
אצטדיון זה נהרס ב-1973 כדי לפנות מקום לקו סיטירייל לכיוון הפרוורים המזרחיים, וכיום נותר במקום בו עמד רק אנדרטה ולוח.
הפרוור כולל בעיקר בתי מגורים ישנים, ואינו מאופיין במוסדות תרבות פרט לפארק ולמעגן הסירות במפרץ.
ראשקו קונייביץ' (במונטנגרית: Рашко Коњевић; נולד ב-12 באפריל 1979) הוא פוליטיקאי מונטנגרי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
כיהן בעבר כשר הפנים, שר הכלכלה, כסגן ראש הממשלה וכשר ההגנה.
קונייביץ' נולד ב-12 באפריל 1979 בזניצה שבשטח יוגוסלביה ( כיום בבוסניה והרצגובינה).
הוא השלים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת מונטנגרו.
ב-2009 נבחר לפרלמנט מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-2012 הוא עזב את הפרלמנט כדי לשמש כשר הפנים בממשלתו של איגור לוקשיץ'.
לאחר פיזור ממשלתו של לוקשיץ' במאי 2016, מונה קונייביץ' לשר הכלכלה בממשלה הזמנית של מילו ג'וקאנוביץ' עד נובמבר באותה שנה.
בספטמבר 2021 הוא נבחר בשנית לפרלמנט, וב-28 באפריל 2022 נקרא לשמש כשר ההגנה וכסגן ראש הממשלה בממשלתו של דריטן אבאזוביץ'.
ב-21 באוקטובר של אותה שנה, פיטר אותו אבאזוביץ' משני תפקידיו.
רב-אמן או רב-אמן בין-לאומי היא הדרגה הגבוהה ביותר המוענקת לשחמטאי על ידי פיד"ה, פדרציית השחמט העולמית.
רוסיה במקום הראשון עם 256 רבי אמנים, יותר מפי 2.5 מארצות הברית שבמקום השני עם 101.
מד הכושר צריך להגיע ל-2500 בזמן נתון כלשהו.
צריך להשיג שלושה ציונים (מכונים גם נורמות).
שחקן מקבל תואר רב-אמן לאחר שהשיג תוצאות טובות מספיק מול רבי-אמנים ואמנים אחרים בתחרויות בין-לאומיות מוכרות שעומדות במספר קריטריונים.
הדרך הסטנדרטית לתואר היא להשיג שלושה (או: נורמות) לתואר, היינו לסיים תחרות בין-לאומית בה משתתפים מתמודדים משלוש פדרציות מקומיות או יותר עם ניקוד גבוה מספיק.
מחצית היריבים איתם מתמודד השחקן בתחרות צריכים להיות בעלי תואר בין-לאומי כלשהו ושלושה מהם צריכים להיות בעצמם רבי-אמנים.
כמו כן צריך קצב הזמן של המשחקים לעמוד בדרישות פיד"ה, כך שמשחקים מהירים מדי אינם נחשבים.
ביצועיו של השחקן בטורניר צריכים להיות בגובה של 2600 נקודות.
נוסחת החישוב של ביצועי השחקן סבוכה אך לשם המחשה ניתן לציין כי בתחרות בת תשעה סיבובים נגד יריבים שממוצע מד הכושר שלהם הוא 2500, יידרש השחקן לצבור שש נקודות.
שחקן שצבר שלושה ציונים כאמור ובזמן נתון כלשהו היה בעל מד כושר של 2500 זכאי לתואר רב-אמן.
ישנן מספר דרכי קיצור למעמד הנכסף: כל מי שהגיע לשמינית הגמר באליפות העולם של פיד"ה נקבע כרב-אמן, כמו גם מי שזכתה באליפות המקבילה לנשים ומי שזכו באליפות העולם עד גיל 20 או בזו של הגמלאים.
טורנירים נוספים של פיד"ה מעניקים ציון אחד, בדומה לתחרויות בין-לאומיות רגילות.
עם זאת, הרוב המוחלט של רבי-האמנים זכה בתואר על ידי שלושה ציונים.
הדרך למעמד של רב-אמן רצופה בירוקרטיה ותקנות שונות.
כדי לעזור לשחקנים צעירים לעמוד בדרישות, מארגנות התאחדויות השחמט המקומיות בארצות שבהן ענף השחמט מפותח, תחרויות מיוחדות ומזמינות שחקנים חזקים מרחבי העולם להשתתף בהן.
שחקנים מארצות שבהן תחרויות כאלה אינן נערכות נודדים בעולם בחיפוש אחר הציונים הנכספים.
ב-1914 העניק הצאר ניקולאי השני לחמישה שחקנים שסיימו ראשונים את הטורניר שארגן בסנקט פטרבורג את התואר רב-אמן.
אלו היו לסקר אשר זכה בטורניר, אלכין, קפבלנקה, מרשל וטאראש.
התואר הוענק לראשונה על ידי פיד"ה ב-1950, אז זכו בו עשרים ושבעה שחקנים ובכללם ניידורף, רובינשטיין, רשבסקי, סמיסלוב ואחרים.
מאז הוא מוענק בקונגרס פיד"ה מעת לעת לשחקנים נוספים.
ב-1952 הגיע מספרם לשלושים ושש ומאז הוא גדל באופן עקבי.
ההערכה היא כ-20% מרבי האמנים הם יהודים או ממוצא יהודי לפחות למחצה.
הערכה זו נובעת מניתוחים של שחקנים בעלי תוארי פיד"ה, תוך התחשבות בתפוצה העולמית ובייצוג היתר ההיסטורי בתחום.
לשם השוואה, ישנם כ-1,730 אלוף העולם החיים ברחבי העולם נכון לתחילת 2025, כ-346 הם יהודים.
מבין אלופי העולם מבחינה היסטורית, הנתון גבוה בהרבה, כ-50% מהשחקנים החזקים ביותר אי פעם (למשל, 28 מתוך 64 המובילים במחקר אחד) הם יהודים.
שחקנים יהודים זכו גם בכ-54% מאליפויות העולם מאז 1886.
לבד מרב-אמן "קלאסי", מוענקים מספר תארים ספציפיים הנושאים גם הם אותו שם:
נשים מתחרות עם גברים בתחרויות השחמט הפתוחות לכל ויש מהן שהצליחו להגיע לדרגת רב-אמן.
החזקה שבהן היא יהודית פולגאר ההונגרית.
מלבד זאת, מתקיימות תחרויות נפרדות לנשים בלבד ותארים נפרדים לנשים, אשר הבכיר שבהם הוא התואר רב-אמן לנשים.
נכון ליולי 2015 רשומות בפיד"ה 182 שחמטאיות פעילות הנושאות תואר זה (מתוכן ישראלית אחת, בלה גסר) והוא נחשב לשלישי בחשיבותו במדרג הכללי של תוארי השחמט, אחרי רב-אמן (המכונה לפעמים רב-אמן לגברים) ואמן בין-לאומי.
רב-אמן בחיבור ופתרון בעיות שחמט
פיד"ה מעניק מאז 1982 שני סוגי תארים בתחום הבעיות: לפותרים ולמחברים.
ההתאחדות הבין-לאומית לשחמט בהתכתבות (ICCF) מעניקה תואר רב-אמן לפי קריטריונים דומים לאלו של פיד"ה, למי שמשיגים ציונים בתחרויות בהתכתבות.
נכון לאוקטובר 2018 רשומים בפיד"ה 1,636 רבי-אמנים, מתוכם 37 נשים.
הגידול המשמעותי במספרם נובע לפחות במידה מסוימת מהאפשרות הרבה יותר שיש כיום לשחקנים לנדוד בעולם ולשחק בתחרויות בין-לאומיות רבות.
ניתן לומר בפשטות שהתואר מוענק לרבי-אמנים שמנצחים רבי-אמנים אחרים בתחרויות בין-לאומיות וממילא יותר משחקים משמעותם יותר תחרויות ויותר בעלי תארים שבתורם יכולים לשחק מול שחקנים, להפסיד להם ולאפשר להם להשיג ציונים.
עם זאת המשחק זוכה לפופולריות רבה ושחקנים רבים יותר זוכים להוראת שחמט ברמה גבוהה וכתוצאה מזה משיגים את הדרגות הגבוהות.
הממסד הסובייטי אשר נהג לרכז שחקני שחמט מוכשרים ולאמנם באופן שיטתי תרם במידה רבה למספר הרב של רבי-האמנים בעולם ורבים מאלה הפכו למאמנים של שחקנים נוספים בכל רחבי העולם.
בין אם המספר הרב נובע מעלייה אמיתית ברמה או לא, יש הטוענים כי קיים צורך בדרגה אקסקלוסיבית יותר שתייחד את הצמרת העולמית הגבוהה.
צורך זה בא על סיפוקו באופן חלקי מקיומה של דרגה לא רשמית של רבי-אמנים הנחשבים חזקים במיוחד; בדרך כלל אלו שמד הכושר שלהם עולה על 2700, שמכונים לעיתים סופר-רבי אמנים (Super GM).
קיימים הבדלים ברמת המשחק בין הצמרת העולמית הגבוהה כיום לשאר המדורגים מעל 2700. הבדלים אלה אינם באים לידי ביטוי בדרגה או בתואר, לבד מאליפות העולם.
הזמינות של תחרות בין-לאומית ברמה גבוהה כמו זו של מאמנים ומדריכים בתחום, באות לידי ביטוי במגמה של השגת התואר בגילאים צעירים יותר ויותר.
כשבובי פישר היה לרב-אמן בגיל חמש עשרה וחצי הוא היה הצעיר ביותר לעשות זאת אי פעם.
מאז השיגו עשרות נערים את התואר בגיל צעיר ממנו, והצעיר מכולם היה אבהימניו מישרה, בטרם מלאו לו שלוש עשרה שנים.
ולדימיר ליברזון שקיבל את התואר רב-אמן ב-1965 ברוסיה, היה לרב-אמן הישראלי הראשון, לאחר שעלה לישראל ב-1973. יליד הארץ הראשון שהשיג את התואר היה יאיר קריידמן ב-1976. בישראל מספר גבוה של נושאי התואר (39 לפי רשומות פיד"ה בספטמבר 2013), באופן יוצא דופן לגודל האוכלוסייה.
המספר הרב נובע במידה רבה מהעלייה מברית המועצות, מעצמת השחמט שהתמוטטותה איפשרה למאות מרבי-האמנים שייצרה השיטה הסובייטית להתאזרח בארצות המערב וכן בישראל.
ב-2012 הגיע הבכיר שבהם, רב-אמן בוריס גלפנד, למקום השני באליפות העולם.
רב־לוחיתאים הידועה גם ככָּתְנוֹת־יָם או כִּיטוֹנִים (שם מדעי: Polyplacophora) היא מחלקה של בעלי חיים ימיים פרימטיבים ממערכת הרכיכות.
זוהי קבוצה שהתפתחה במשך הדבון עד ימינו והיא כוללת כיום מעל 940 מינים, כשמינים רבים נוספים נכחדו.
מינים אלה מסוגלים לשכון הן במים טרופיים והן בימים קרים בעומקים שונים, לעיתים עד 6,000 מטרים ועד חופים סלעיים.
עם זאת הם אינם מסוגלים לחיות זמן רב על היבשה ואינם חיים במים מתוקים או מליחים כמו צדפות ומיני חלזונות.
המין הראשון במחלקה זו Chiton tuberculatus הוגדר לראשונה על ידי לינאוס בשנת 1758. כפי שהיה נהוג באותה תקופה, שם המשפחה Chitonidae והסדרה Chitonida נגזרו משם זה לפי ההטיה המוסכמת לדרגות טקסונומיות שונות.
שמה המדעי של המחלקה היה נתון לכמה מחלוקות טקסונומיות אך בשפה העממית בלעז כונה Chitons.
בעברית הוחלט לכנות סדרה זו רב־לוחיתאים על שום שמונת הלוחות המכסות את גבם של היצורים.
באותה ספרות לעיתים כונה גם כִּיטוֹנִים כתעתיק של השם בלועזית.
בשנת 2003 בישיבה רעג של האקדמיה ללשון העברית אושרה הצעתו של יוסף הלר לאמץ שם עברי נוסף בשם כתונת-ים.
את השם הציע הלר מכיוון שתרגומה של המילה Chiton ביוונית הוא כתונת.
מיני הכיטונים הם קטנים, שטוחים ובעלי חישה פרימטיבית ביותר המורכבת בעיקר מריח ומראיית צל פרימיטיבית.
הם גם בעלי משושים קטנים בתחתית גופם.
גוף הכיטון בעל פלג עליון משוטח, סגלגל ועשוי משמונה לוחיות צפופות, האחוזות ברקמה שמאחדת אותן יחדיו ואינם מסוגלות להיסגר כמו קונכייה של חילזון אך מאפשרים לבעליהם להתכדר לכדור אם הוא נתפס בידי טורף.
לכיטון רגל שרירית מפותחת, המאפשרת לו להיצמד לסלעים ולאבנים.
הכיטון הוא אוכל רקבובית, שאריות מזון מפוזרות ואצות אותם הוא מגרד מפני סלעים בתוך המים או על החוף.
את מזונו הוא מגרד באמצעות מִשְׁנֶנֶת בלסתותיו.
רב-אלוף (בראשי תיבות: רא"ל) היא דרגת קצונה צבאית בכירה, הגבוהה ביותר בסדר ההיררכי בצבא ההגנה לישראל.
הדרגה מקבילה ללוטננט גנרל בצבאות מערביים (סימול נאט"ו: OF-8), ונושאה היחיד בשירות סדיר הוא הרמטכ"ל.
הדרגה נוצרה עם הקמת צה"ל בשנת 1948, והראשון שנשא בה היה יעקב דורי, הרמטכ"ל הראשון.
מאז ועד היום כל הרמטכ"לים של צה"ל נשאו דרגה זו במהלך כהונתם.
בעוד שבחלק מהצבאות קיימות דרגות גבוהות יותר (כגון גנרל ארבעה כוכבים או מרשל), בצה"ל אין דרגת קצונה גבוהה מרב-אלוף, וגם לאחר סיום כהונת הרמטכ"ל לא נשמרת הדרגה לצמיתות אלא נחשבת חלק מהשירות הפעיל בלבד.
עם פרישתו, הקצין נחשב לרב-אלוף (מיל').
בצה"ל קיימת הבחנה ייחודית בכך שכל דרגות הקצונה הבכירות כוללות את השם "אלוף": סגן-אלוף (סא"ל), אלוף-משנה (אל"ם), תת-אלוף (תא"ל), אלוף, ולבסוף רב-אלוף.
עד כה, חוץ מדני חלוץ, כל הרמטכ"לים שמונו היו מזרוע היבשה, ובעיקר מחיל הרגלים או חיל השריון.
דני חלוץ הוא הרמטכ"ל היחידי עד כה, שמקורו בזרוע האוויר והחלל.
מעולם לא היה רב-אלוף מזרוע הים.
היחיד שהיה קרוב למינוי היה אלוף יואב גלנט, אך מינויו בוטל בעקבות "פרשת בית גלנט".
רַב-מֶכֶר הוא ספר פופולרי שנמכר בעותקים רבים.
לעיתים מתייחס המושג "רב-מכר" לא להיקף המכירות של הספר, אלא לאופיו שנכתב בסגנון שנועד להפוך אותו לרב-מכר.
יש סוגות רבות בספרות ולא כולן פופולריות באותה מידה, לכן הפופולריות של רב-מכר נמדדת בהשוואה לספרים אחרים מאותה סוגה.
יש דרכים שונות להגדלת תפוצתו או מכירתו של ספר, למשל חיוב ציבור מסוים (תלמידים, חברי מפלגה וכדומה) לרכוש אותו.
רב-מכר הוא ספר שנמכר בכמות גבוהה משמעותית משאר הספרים באותו הז'אנר ובאותו טווח זמן, ללא תמריצי מכירה מיוחדים.
טווח הזמן משמעותי, כי יש ספרים שזוכים לקידום מכירות משמעותי עם הופעתם, אך עם הזמן המכירה נחלשת מאוד.
הצטרפותו של ספר לרשימת רַבֵּי-המכר היא מקדם מכירות מובהק, ולכן המוציאים לאור נוהגים לציין זאת בפרסומת לספר ועל עטיפתו.
מהימנותן של רשימות רבי-מכר המתפרסמות על ידי גורמים אינטרסנטיים מוטלת בספק, וגורמים רבים בענף מסתייגים מהן.
את הצירוף "רב-מכר" חידש הבלשן יצחק אבינרי.
רשימות רבי-מכר, שנוצרות לפי מדגם של חנויות ספרים, מתפרסמות בעיתונים.
ברשימות אלה מחולקים רבי-המכר לשתי קטגוריות בסיסיות: סיפורת (Fiction) וספרי עיון (Non-fiction).
חלוקות נוספות הן לפי קהל היעד: מבוגרים וילדים.
אחת הרשימות הידועות בעולם היא של העיתון הניו יורק טיימס בצפון אמריקה.
היקף המכירות המביא להכללת ספר ברשימת רַבֵּי-המכר תלוי במדינה ובשפה שבה נמכר הספר.
בממלכה המאוחדת ספר נחשב לרב-מכר כאשר נמכרים ממנו בין 4,000 ל-25,000 עותקים בשבוע, ולעומת זאת בקנדה מספיקה מכירה של 5,000 עותקים בשבוע כדי להיחשב לרב-מכר.
בארצות הברית נהוג להדפיס ספרים חדשים בכריכה קשה, ואת אלה מתוכם שהפכו לרבי-מכר להדפיס גם במהדורה זולה יותר בכריכה רכה, פעמים רבות על נייר באיכות נמוכה.
בישראל לא נהוגה הבחנה כזו.
בעיתונות הישראלית החל בשנת 1993 מוסף הספרים של "הארץ" לפרסם רשימת רבי-מכר.
ב-1997 החל גם "ידיעות אחרונות" לפרסם רשימה כזו.
ביוני 2009 חדלה העיתונות הישראלית מלפרסם את טבלאות רבי המכר, לאחר שרשת סטימצקי הפסיקה למסור נתוני מכירות, בטענה כי רשתות אחרות מפרסמות נתוני מכירות מעוותים.
להתאחדות הוצאות ספרים בישראל רשימות משלה.
על פי הוצאת הספרים טקסט רץ, בציבור החרדי והדתי 'רב מכר' הוא ספר שמכר מעל 1,000 ספרים תוך שבוע, או מעל 10,000 מאז צאתו לאור.
זאת למעט ספרים שחולקו או נמכרו במחיר סמלי ולמעט ספרי יסוד תורניים.
הספר "ייסורי ורתר הצעיר" מאת גתה, שפורסם בגרמניה בשנת 1774, נחשב לרב-המכר המודרני הראשון – מיד עם פרסומו הוא נקרא ברחבי אירופה וארצות הברית.
אף על פי שכיום הסופרים עושים רווח נאה מספרים שהם רבי-מכר, לא כך היה עם גתה (בספרו "ייסורי ורתר הצעיר"), שכן באותו זמן לא הייתה נהוגה שיטת התמלוגים.
הגדרת ספר כרב מכר אינה על פי תקן.
חנויות הספרים מוכרות ספרים כרב מכר לפי שיקול דעתן.
נטען שרשת סטימצקי, שחולשת על כחצי ממכירות הספרים בישראל מגדירה את רשימת רבי המכר של השבוע על פי כמות מכירה שבועית.
כך, למשל, ספר פרוזה צריכים להירכש בשבוע רגיל 300–1,000 עותקים ממנו בכדי שייכנס לרשימת רבי המכר.
הרף לרבי-מכר הולך ויורד עם הגידול במספר הספרים המודפסים בשנה בישראל, בשנת 1990 הרף עמד בערך על 20,000 ובשנת 2011 הרף עמד על כ-5,000.
לקראת שבוע הספר העברי מפרסמת התאחדות הוצאות ספרים בישראל את רשימת הספרים שזכו באות 'ספר זהב' המוענק הן למחבר והן להוצאות ספרים על הדפסה והפצה לחנויות ספר מעל 20,000 עותקים ואות 'ספר פלטינה' על מכירת ספר מעל 40,000 עותקים.
רשימות הספרים מפורסמות באתר התאחדות הספרים בישראל.
רב-מודד הוא מכשיר מדידה שתפקידו למדוד גדלים חשמליים כגון מתח, זרם, התנגדות, קיבול והשראות.
מכונה לעיתים "אוומטר" (AVOmeter) מתוך ראשי התיבות של היחידות של הגדלים הנמדדים – A (אמפר), V (וולט) ו-O (אוהם).
התצוגה ברב-מודד היא באחת משתי שיטות:
רב-מודד אנלוגי, מציג את הקריאה על ידי מחט שמוזזת בצורה מגנטית ביחס לגודל החשמלי הנמדד, ומציגה את הגודל הנמדד על מסך התצוגה.
רב-מודד דיגיטלי, פועל על עיקרון של המרת אותות אנלוגיים לדיגיטליים.
יתרונו הגדול של רב-מודד דיגיטלי על האנלוגי הוא בכך שהוא מאפשר ממשק עם רכיבים דיגיטליים אחרים, כדוגמת מחשב.
רב מודד מאגד למעשה מספר מכשירי מדידה.
הדגמים הבסיסיים מאגדים בדרך-כלל: מד-מתח, מד-זרם ומד-התנגדות.
המכשירים המתקדמים יותר מאגדים מודדים נוספים.
המכשיר הוא חלק נפוץ במערכות ATE.
כאשר רוצים למדוד מתח, מחברים את הרב-מודד לשתי הנקודות שביניהן רוצים למדוד את המתח.
במצב זה מתפקד המכשיר כוולטמטר.
כאשר רוצים למדוד זרם, מנתקים את המוליך בו זורם הזרם שאמור להימדד ומחברים את הרב-מודד בין הקצוות המנותקים.
במצב זה מתפקד המכשיר כאמפרמטר.
כאשר רוצים למדוד התנגדות מחברים את הרב-מודד במקביל לרכיב הנמדד, בזמן שהרכיב איננו מחובר למקור מתח או במקביל לרכיבים מוליכים אחרים.
מדידת התנגדות מתבצעת גם בין כל שתי נקודות שרוצים לדעת את ההתנגדות ביניהן ובלבד שאין מתח בין אותן נקודות.
במצב זה מתפקד המכשיר כאוהם-מטר.
רַב-חוֹבֵל, הנקרא גם קַבַּרְנִיט (גם קְבַרְנִיט; באנגלית: Captain, קפטן - או Master) הוא תוארו של מי שמפקד על כלי שיט אזרחי ואף דרגה בצי הסוחר.
רב-החובל הוא הסמכות העליונה והבלעדית בנוגע להפעלת כלי השיט בים.
רב-החובל אחראי באופן ישיר על הנעשה בכלי השיט, הוא משמש כנציג הבעלים ומחובתו לבדוק את ידע הקצינים ואת תפקודם.
כיום מבצע רב-החובל תפקידים נוספים בהם ניהול תקציב הספינה, דבר שהיה באחריות הכלכל הראשי או קצין הקשר בעבר.
רק קצינים ממסלול הסיפון יכולים להגיע לתפקיד זה.
השם הוא צירוף של המילים "רב", שמשמעה שר או קצין, ו"חובל", שמשמעה מלח או ספן.
מקור השם "קברניט" הוא בלשון חז"ל, והוא נגזר מהמילה היוונית "κυβερνήτης" (מהפועל κυβερνάω, שמשמעו "לנהוג" או "לנווט"), שמשמעה "הגאי".
רבי חובלים מקצועיים הם מי שמחזיקים ברישיון "ימאי מקצועי" , שהוא רישיון המקנה לבעליו את הזכות לפקד על כלי שיט ללא הגבלה על גודלו, כוח מנועו, או מיקומו הגאוגרפי.
המונח האנגלי master mariner נמצא בשימוש באנגליה לפחות מן המאה ה-13 ואומץ בצפון אמריקה החל ממחצית המאה ה-19.
רישיון "ימאי מקצועי" נקרא לעיתים באנגלית אף בשם master mariner ocean going, דהיינו "ימאי מקצועי חוצה ימים", או master unlimited "ימאי מקצועי ללא הגבלה".
לרב-חובל הספינה סמכויות חוקיות רחבות ביותר והוא נושא באחריות העליונה לספינה שתחת פיקודו.
בין השאר, לרב-החובל סמכות להורות לירות כדי להרוג בנסיבות של פירטיות או מרד.
תקנה 2 בחוקי הדרך בים מגדירות את אחריותו של רב-החובל
(א) שום דבר האמור בתקנות אלו לא יפטור כל כלי שיט, או בעליו, קברניטו או צוותו, מהאחריות לתוצאותיה של כל רשלנות במילוין של תקנות אלו, או של רשלנות בנקיטת אמצעי זהירות ימיים מקובלים או בנקיטת אמצעי זהירות שנסיבותיו המיוחדות של המקרה יהיו דורשות את נקיטתם.
(ב) בפירושן ובמילוין של תקנות אלה תינתן תשומת לב ראויה לכל סכנות שיט וסכנות התנגשות, וכן לכל נסיבות מיוחדות, לרבות מגבלותיהם של כלי שיט המעורבים, העשויות לחייב סטייה מן התקנות הללו כדי למנוע סכנה מיידית.
מתוך החוק ניתן לדעת כי במקרה של תאונה, גם רב-החובל וגם הבעלים אחראים לכך (בין אם רב-החובל ער או ישן באותה עת, והבעלים כלל לא היו על כלי השיט), ולא ניתן להסיט מהם את האחריות בכל מקרה.
בעת שאונייה מפליגה בים רב-החובל נהנה משליטה בלעדית ומוחלטת בכלי השיט.
כלל זה בתוקף אף אם על האונייה נוכחים אנשים בדרגה גבוהה ממנו בחברת הספנות.
במקרה שיש לנטוש אונייה בנסיבות חירום, קיים כלל בלתי כתוב ולפיו רב-החובל יהיה האחרון לנטוש.
מוסכמה זו הובילה למקרים רבים שבהם רב-החובל טבע עם אונייתו, אף על פי שחלק מצוותו ניצל.
מקרים שחלקם זכו להיות מונצחים בסיפורת ובקולנוע, דוגמת הסרט טיטניק.
רב-החובל הוא המחליט על נתיב השיט של האונייה, על המצרכים שירכשו בנמל לכלכלת הצוות, על העסקה ופיטורים של אנשי צוות ואפילו על תפריט הארוחות לכל הצוות.
לרב-החובל אף אחריות מוסרית לבריאות, לבטיחות ולרווחת אנשי צוותו.
נהוג כי רב-החובל אינו מבצע משמרות בגשר באופן סדיר.
מאידך, הוא מבקר את פעילות הגשר במשך היום ונמצא בו בעת אירועים חריגים ובכל כניסה ויציאה מהנמל.
נתבים בנמלים הם בדרך כלל רבי חובלים בדימוס.
המדים המסורתיים לרב-חובל כוללים ארבעה פסים מוזהבים (המכונים לעיתים "טבעות"; באנגלית: Rings) בקצה השרוול או בדרגות כתפיים.
במקומות רבים אימצו את המסורת הימית הבריטית ולפיה על הטבעת הפנימית יש לולאה, המכונה "לולאת פיקוד" או "סלסול פיקוד" , באנגלית: Executive curl או Elliot's Eye.
קיימות עדיין אוניות רבות בהן רבי החובלים לובשים מדים, אולם באופן כללי התופעה נפוצה רק על אוניות גדולות יותר המנוהלות באופן מסורתי.
יש אוניות בהן קיימת דרישה ללבישת מדים בחדר הצוות בשעות מסוימות וכן בעת הארוחות.
הופעה זו במדים מדגישה את סדר הדרגות בצוות ואת דרישת הציות לבעלי דרגה גבוהה.
מדים בעת הפלגה הם בדרך כלל מכנסיים שחורים, נעליים שחורות, חולצה לבנה ודרגות כתפיים.
רבי חובלים לובשים מדים יצוגיים, הכוללים חליפה מלאה וכובע, לעיתים נדירות בלבד, בדרך כלל בטקסים רשמיים.
באוניות נוסעים השימוש במדים נפוץ יותר ומקל על הנוסעים לזהות את אנשי הצוות ודירוגם בסדר החשיבות.
השני בדרגתו לרב-החובל באונייה הוא הקצין הראשון .
הקצין הראשון אחראי ליישום הוראותיו של רב-החובל וכן לתאם עם רב-החובל נושאים הנוגעים לניהול האונייה.
הקצין הראשון אחראי אף למשמעת באונייה ולמטען האונייה, יציבותה ותחזוקתה.
הקצין השני אחראי לניווט האונייה והקצין השלישי אחראי לבטיחות.
רב חובל אברהם אריאל, יורדי ים הוצאת לדורי, 1999.
רב חובל הלל ירקוני, הים, האנייה ועם ישראל, פרדס הוצאה לאור, 2009.
רַב-זִיפִיּוֹת (שם מדעי: Polychaete) היא מחלקה השייכת למערכת התולעים הטבעתיות.
התולעים הרב-זיפיות נקראות כך, משום שבצידי גופן יש להן בליטות ובהן זיפים קשים.
יש אלפי מינים ימיים, שחלקם טורפים וחלקם מסננים מן המים את הפלנקטון וניזונים ממנו.
תולעים רב-זיפיות חיות במקומות רבים כגון חורי סלעים, שטחי אצות, על ובתוך אלמוגים חיים, על ספוגים, קווצי עור, על ובתוך צורבים וכדומה.
רק רב-זיפיות בוגרות מעטות חיות במים החופשיים.
במצב פגות וטרום פגות צפות רב-זיפיות במים לפני שהן מתיישבות.
סדרה נרתיקניות (Sabellida) - בה תולעת צינור ענקית וסלילונית ענק
מספר המינים באזור אילת גדול מאוד והם נפוצים מאזור הכרית ואזורי החוף הרדודים ועד לעומק של יותר מ-1000 מטר.
בתולעת הרב-זיפית מן הסוג זכוכיתית, החיה בחופי הים התיכון של ארץ ישראל, הזיפים מרובים ודוקרניים כחוטי זכוכית דקים.
ארכו של מין זה כ-15 סנטימטרים וצבעו כתום; זכוכיתיות אחרות מגיעות עד לאורך של 30 סנטימטרים וצבען אדום.
הנראיס, היא תולעת נימית ארוכה וטורפת, הנראית כחוט לבנבן וארוך.
הדייגים משתמשים בה כפיתיון לחכות דיג; תושבי הוואי אף ניזונים מתולעי נאריס (בשפתם: "פלולו") בעונת הרבייה שלה, כשמיליוני פרטים שלהן צפים על פני הים.
בין התולעים הרב-זיפיות מצויות התולעים מסדרת הנרתיקניות, הנקראות כך על שם הנרתיקים (הגמישים או הקשיחים) שהן בונות סביב גופן.
נרתיקים אלה משמשים להגנתן, ולתוכם הן מתכנסות בעת סכנה.
יש בהן מינים שנרתיקיהן מפותלים כסליל המגולגל סביב עצמו.
מינים אחרים מפרישים נרתיקים מעוקלים מעט, דמויי שופר או ישרים.
התולעים הטבעתיות דומות לתולעי האדמה אך הן בעלות הופעות רבות ושונות.
התולעת הסלילנית הענקית שייכת למחלקה זו.
רב־לשוניות היא מונח בבלשנות המתאר שתי תופעות:
אדם הדובר ברמה סבירה לפחות שתי שפות;
קהילה שבה נעשה שימוש במספר שפות.
בעולם ישנם יותר אנשים רב־לשוניים מאשר אנשים הדוברים שפה אחת בלבד.
אדם רב־לשוני הוא אדם המסוגל לתקשר בעזרת יותר משפה אחת, בין אם בצורה פעילה (על ידי דיבור וכתיבה) ובין אם בצורה סבילה (על ידי האזנה וקריאה).
ניתן לציין את מספר השפות שבהן מסוגל אדם לתקשר על ידי שימוש במונחים דו־לשוני לאדם המסוגל לתקשר בעזרת שתי שפות, תלת־לשוני לאדם המסוגל לתקשר באמצעות שלוש שפות וכך הלאה.
בהתאם למידת הגמישות של המשתמש במונח, ניתן להחשיב את "היכולת לתקשר" באמצעות שפה מסוימת ליכולת לתקשר באמצעותה ברמת שפת אם (לדוגמה, אדם הדובר רוסית ועברית ברמת שפת אם ייחשב כדו־לשוני); או להחשיב ידע בסיסי יותר (למשל, אדם הדובר עברית שוטפת ומבין אנגלית ברמה בסיסית ייחשב בהגדרה זו כאדם דו־לשוני).
ההגדרה הראשונה היא הנפוצה יותר כאשר משתמשים במונח זה.
אנשים רב־לשוניים הם אנשים אשר רכשו שפה מסוימת בשנות ינקותם ושפה זו נקראת "שפת אם" (L1).
שפת אם נרכשת בצורה לא־פורמלית, על ידי מנגנונים אנושיים טבעיים.
אופן רכישתה של שפת אם נחקר באופן אינטנסיבי במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, ועל אף ההתקדמות הרבה בהבנת התהליך, התמונה עדיין אינה שלמה.
עדיין שוררת מחלוקת לגבי השאלה עד כמה נעשה תהליך הרכישה באופן אינטואיטיבי ועד כמה מעורבות בו התניות אופרנטיות (מידע נוסף בערכים: בלשנות גנרטיבית וביהביוריזם).
בכל מקרה מוסכם כי רכישתה של שפת אם אפשרית עד תחילת ההתבגרות בערך.
שפה שנייה (L2) נרכשת באמצעות חינוך פורמלי (בדרך כלל בבתי ספר בהם נלמדת שפה נוספת כשפה בינלאומית) או לאחר מעבר למגורים בקרב קהילה אחרת אשר דוברת שפה שונה (הגירה).
רב לשוניות הוא שדה מחקר שנידון בספרות במשך עשרות שנים בתחומי הבלשנות, הפסיכולוגיה והחינוך.
המונח רב לשוניות מתייחס גם לאדם רב לשוני וגם לקהילה רב לשונית.
ניתן להגיד שתופעת הרב לשוניות נובעת בשל התלות הכלכלית בין מדינות, התפתחות אמצעי התקשורת, קלות הניידות בעולם וההגירה ממקום למקום.
כל אלה מובילים למגעים בינלאומיים ובין –לשוניים.
ההגדרה של רב לשוניות (multilingualism) המופיעה במסמכי האיחוד האירופי (2007) היא: .
אדם רב לשוני הוא כל אדם שמסוגל להפיק מבעים שלמים ובעלי משמעות בשתי שפות שונות או יותר, בין אם על ידי דיבור וכתיבה או על ידי האזנה וקריאה.
ישנן אבחנות בין סוגים שונים של רב-לשוניות:
הראשונה מתארת מצב של שליטה ושימוש בשתי שפות שונות או יותר, הנרכשות באופן טבעי מרגע הלידה.
בדרך כלל השפה בבית היא שפת המיעוט, השפה בחוץ היא שפת הרוב.
ניתן לסווג את הדו לשוניות על פי גיל התחלת החשיפה לכל אחת מהשפות, אופן לימוד השפות וכישוריו ויכולותיו של כל דובר בכל אחת מהשפות.
לימוד שפה שנייה, ילדים לומדים אנגלית בחוגים ובבית הספר אך אינם חיים בסביבה שדוברת את השפה.
סיווג נוסף נעשה על פי יכולות ועושר בחשיפה לכל שפה; דו לשוניות חלקית, הילד יכול להבין את השפה אך לא לכתוב ולקרוא.
דו לשוניות מלאה, לילד יש יכולת להבין, לכתוב ולקרוא בשפה.
ילדים הרוכשים שתי שפות בו־זמנית מכונים "דו־לשוניים סימולטניים".
אף במקרה שלהם, שפה אחת היא בדרך-כלל השפה הדומיננטית יותר והיא זאת הנמצאת בשימוש רב יותר בשנות ילדותם.
סוג זה של דו־לשוניות נוצר בדרך כלל כאשר את הילד מגדלים הורים דוברי שפות שונות, או כשהשפה שמדברים ההורים וקרובי המשפחה שונה מהשפה המדוברת בקהילה הרחבה יותר.
לא ידוע על מגבלה על מספר השפות שיכול ילד לרכוש.
ילד שגדל בסביבה שבה מדברים שלוש או ארבע שפות עשוי לרכוש את כולן כשפות אם, אם כי סביר שלא ישלוט בכולן באותה מידה.
כמו כן, ברוב המקרים רכישת שתי שפות או יותר במקביל מאטה את תהליך הרכישה, כך שילדים רב-לשוניים סימולטניים מתחילים לדבר בגיל מאוחר יותר, ומגיעים לשליטה מלאה בשפות האם שלהם באיחור מסוים לעומת ילדים חד-לשוניים.
ילדים דו לשוניים בו זמניים נחשבו עד לפני 30 שנה כילדים עם עיכוב שפתי אך במחקרים שנערכו נמצא כי לא קיים איחור ברכישת השפה אצל ילדים אלו מלבד היכולת להשתמש בצורני זמן- הטיה לזמנים ושימוש בפועלי עזר המציינים זמן.
בנוסף נמצא כי אוצר המילים של ילדים אלו לרוב מצומצם יותר משל ילדים חד-לשוניים בשל מגבלת הזמן, כמות החשיפה והאיכות של החשיפה לכל שפה.
ניתן אף לראות כי ילדים דו לשוניים מבינים ומפיקים בשתי השפות יחד יותר מילים מאשר ילד חד-לשוני.
לא כך הדבר אצל ילדים שהוריהם אינם מודעים לחשיבות החשיפה לשתי השפות, או שלא פנויים להשקיע מאמץ בלימוד הילדים מילים בשתי השפות.
אצל ילדים אלו יהיה פער גדול בכמות אוצר המילים בשתי השפות ביחס לחד לשוניים.
מבחינה מעשית נמצא כי ילדים דו לשוניים בני שנתיים-שלוש מסוגלים לזהות מיהו הדובר ולהתאים את השפה שלהם כלפי הדובר.
כאשר הילדים באים במגע עם אדם שאינו מוכר להם לרוב ישלבו את שתי השפות יחד (Comeau & Genesee,2001).
בנוסף נמצא כי ילדים אלו מסוגלים להבחין כבר בגיל שלוש האם הכשל בתקשורת נוצר עקב שימוש בשפה לא נכונה כלפי המאזין או שיש צורך לחזור על המשפט בשנית כדי שיבינו אותם.
מבחינת ההתפתחות הפונולוגית נמצא כי ילדים דו לשוניים מסוגלים להבחין כבר החל מגיל 5 חודשים באינטונציה של כל שפה וכבר החל מגיל שנה מסוגלים להשתמש בהנגנה של כל שפה בנפרד.
דו-לשוניות היא תופעה שכיחה ביותר בכל העולם.
קיימים דיווחים על כך שמחצית מאוכלוסיות העולם היא דו-לשונית כלומר משתמשת בשתי שפות או יותר בתפקוד היומיום, ורובה עושה זאת מתקופת הילדות.
קיימת הסכמה בקרב חוקרי השפות שהילדים שמגיל צעיר רוכשים באופן טבעי יותר משפה אחת, אינם שונים באופן משמעותי מילדים חד-לשוניים בדרך שבה לומדים את השפות.
שתי הקבוצות נותנות תשומת לב רבה לשפה הדבורה בסביבה שבה הם גדלים, והם מבחינים מוקדם יחסית שתשומה זו משתנה בהתאם לזהותו של הדובר, לעיתוי ולמיקום שבהם דברים נאמרים.
וכמו הילדים החד-לשוניים, ילדים דו-לשוניים, נוטים לדבר בשפה שבה משתמשים אנשים סביבם.
תופעת הדו-לשוניות מתקיימת בשתי צורות עיקריות: רכישה בו זמנית של שתי שפות או יותר ורכישה ברצף, כלומר שפה שנייה שנרכשת לאחר שפת האם.
במוחם של אנשים רב לשוניים, לגרעיני הבסיס יש תפקיד נוסף המתייחס לקבלת ההחלטות בנוגע לשפה בה יש להשתמש עבור סיטואציה מסוימת.
במוחו של אדם רב לשוני נצפתה פעילות עוצמתית יותר בעת ביצוע משימות הדורשות שימוש ביכולות שפתיות.
כתוצאה מכך, באזורים אלו נוצרים יותר חומר אפור ולבן ולכן הם חזקים יותר מאשר אלו של אדם חד-לשוני.
בין אזורים אלו בולטת האונה המצחית.
הפלסטיות של מוחם המתפתח המאפשרת להם להשתמש בשתי ההמיספרות בעת למידת שפה, ילדים מסוגלים ללמוד שפות בקלות יותר.
בעת הבגרות, יכולות השפה הנרכשות מוטות בעיקר להמיספרה השמאלית.
מחקרים מעידים שעקב כך, אנשים הלומדים שפה נוספת במהלך בגרותם נוטים להפגין התנהגות רציונלית יותר כאשר הם מתמודדים עם בעיות בשפה שאינה שפת האם המקורית שלהם.
יש הטוענים שאנשים שדוברים יותר משתי שפות יכולים לחוות באופן רבגוני יותר את חייהם.
מחקר שבוצע תוך שיתוף פעולה בין מספר אוניברסיטאות באירופה, הדגים כיצד דוברי שפות שונות מתייחסים לאותו דבר בצורה אחרת.
במחקר הוצג סרטון שבו נראית אישה הולכת לכיוון רכב מסוים לנבדקים דוברי אנגלית ולנבדקים דוברי גרמנית.
אף על פי שמוצא השפה האנגלית הוא מתוך הגרמנית, עדיין נמצאו הבדלים בין הנבדקים.
דוברי האנגלית תיארו אישה הולכת, ואילו דוברי הגרמנית תיארו אישה הולכת לרכב.
המחקר סבר כי דוברי האנגלית התמקדו בפעולה בעוד שדוברי הגרמנית התמקדו במטרה.
מכאן הועלתה השערה כי אנשים שיש באמתחתם יותר משפה אחת מסוגלים לחוות סיטואציה מסוימת בכמה דרכים באמצעות כל שפה שהם דוברים והייחודיות שלה.
בעבר, בקהילות אשר היו מצויות באזורי השקה של שתי שפות או יותר, חל צורך של הקהילה לתקשר עם בני קהילות שונות הדוברות שפות שונות, בדרך כלל על מנת לקיים מסחר.
הדבר הצריך את בני אותה קהילה לשלוט ברמה בסיסית לפחות ביותר משפה אחת.
בימים שבהם כמעט לכל קהילה קטנה־יחסית הייתה שפה משלה, תופעת הרב־לשוניות הייתה הרבה יותר נרחבת מאשר בימינו.
הדבר נכון גם בימינו במקומות כדוגמת הודו ואפריקה, בהם ישנן שפות רבות בשימוש.
הבלשן אקהארד וולף (Ekkehard Wolff) מעריך כי כ־50% מאוכלוסיית אפריקה היא רב־לשונית.
בחברות רב־לשוניות, לא כל הדוברים הם בהכרח רב־לשוניים (יש לשים לב להבחנה בין שתי המשמעויות של המושג אשר נעשתה בתחילת ערך זה).
כאשר כמעט כל הדוברים הם רב־לשוניים, ניתן לסווג את הקהילה בהתאם לחלוקה הפונקציונלית של השפות:
דיגלוסיה – מצב שבו בקהילה מסוימת שפה אחת נחשבת כשפה ה"עליונה", והיא השפה המדוברת במשלבים רשמיים והשפה האחרת (או מספר שפות אחרות) נחשבות כשפות ה"תחתונות", ומשתמשים בהן בהקשרים פאמיליאריים, בלתי־רשמיים.
ההחלטה באשר לשימוש בשפה מסוימת על פני רעותה היא החלטה פונקציונלית.
בילינגואליזם – במקרה זה ההחלטה באשר לשימוש בשפה מסוימת על פני שפה אחרת אינה החלטה פונקציונלית, וכמעט שלא ניתן לדעת באילו מצבים ייעשה שימוש בשפה אחת ובאילו מצבים בשפה אחרת.
מצב של אמבילינגואליזם טהור נדיר מאוד.
במידה מסוימת, קהילת הדוברים בלוקסמבורג היא אמבילינגואלית, וכן קהילות רבות באזורי השקה של מספר שפות (למשל גבול גרמניה–הולנד).
רב־לשוניות חלקית – קהילה אשר בה דוברים מספר שפות, אך רוב הדוברים באוכלוסייה הם חד־לשוניים, מכיוון שאין אינטראקציה רבה בין החלקים השונים באוכלוסייה.
בין הדוגמאות הקלאסיות לרב־לשוניות חלקית ניתן למצוא את אזור הבלקן, אוכלוסיית שווייץ ובמובן רחב יותר את תושבי האיחוד האירופי.
ניתן אף לראות את אוכלוסיית ישראל כקהילה דו־לשונית חלקית, שבה ישנם דוברי עברית ודוברי ערבית, ורק מיעוטם שולטים בשתי השפות ברמה סבירה.
דוגמה נוספת היא פפואה ניו גינאה, בה דבורות 839 שפות על ידי שבטים שונים, אך אחוז הבילינגואלים בה נמוך יחסית.
רַב־חֹמֶט או חומט כחול לשון (שם מדעי: Tiliqua) הוא סוג זוחל ממשפחת החומטיים.
החומט מכונה לעיתים "כחול לשון" בשמו בשל הלשון הכחולה והגדולה שלו אשר מוציא אותה במצב של איום - על מנת להיראות גדול יותר.
רב־חומט יכול להגיע לאורך עד 60 ס"מ ולאורך חיים של 20 שנים.
לרב־חומט יש 7 מינים שכוללים 9 תת-מינים.
רב־חומט מצוי בטבע בשלל צבעים.
בניו גינאה, לדוגמה, הוא בעל גוף לבן עם פסים כחולים ואילו באוסטרליה הוא מעוטר בגחון לבן, גב חום, ראש חום וטבעות שחורות העוטפות את גופו.
רב־חומט חי כיחיד במשך רוב השנה.
עונת הרבייה שלו היא בחודשים ספטמבר-נובמבר.
משך ההיריון הוא 3–5 חודשים כך שהרב־חומט משריץ את ולדותיו חיים בחודשים דצמבר-אפריל.
לטאת רב־חומט ניזונה מעכברים, צמחים, חרקים, עכבישים ופרוקי-רגליים שונים.
כהרבה בעלי חיים מדבריים אחרים היא מנצלת כל הזדמנות להזין את עצמה מחרקים בסביבתה.
כמו לטאות אחרות, תפיסת הטרף שלה נעשית באמצעות לשונה הדביקה המותאמת לכך, ופחות על ידי שימוש בלסתות.
טורפיו העיקריים הם כלבים, חתולים, עופות דורסים ופתניים אוסטרליים.
רב-גביש הוא חומר מוצק המורכב ממספר רב של גבישים קטנים, בגדלים ובכיוונים שונים.
מרבית המתכות והקרמיקות הן רב-גבישים, לדוגמה ברזל, זהב, גרפיט.
בהנדסת חומרים הגבישים הקטנים נקראים גרעינים, גבישונים או קריסטליטים.
מבנה הגבישים משפיע באופן חזק על תכונות החומר.
ככלל אצבע, חומר בעל גבישים קטנים יותר יהיה חזק יותר, ולעומתו חומר בעל גבישים גדולים יותר יהיה קשה יותר ופריך יותר.
כיוון הגבישים יכול להיות אקראי, אך גם מכוון, למשל כתוצאה מתהליך ערגול.
רב-גביש של חומר שקוף למעבר אור יכול להיות לא שקוף, אלא חלבי, כמו במקרה של אלומינה.
תופעה זו נגרמת כתוצאה מהעובדה שאלומינה היא חומר בעל שבירה כפולה, כלומר הכיוון של הגביש משפיע על זוויות שבירת האור, והגבישונים המתחברים בזוויות שונות ואקראיות שוברים את האור כך שהחומר אינו שקוף.
חומרים מסוימים בטבע נמצאים בצורת גביש יחיד: אבני חן הן קרמיקות מגביש יחיד, לדוגמה יהלום ואודם, ובתעשייה מגדלים גבישים יחידים, כמו פרוסות סיליקון למעבדי מחשבים.
מילון רב-מילים הוא מילון עברי-עברי בעריכת פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין.
"רב-מילים" היה שמן של המהדורה המודפסת של המילון, של הגרסאות הממוחשבות, וכיום – של הגרסה המקוונת של המילון, הכוללות מערכת של ניתוח מורפולוגי (ניתוח צורות ופירוקן לערכי בסיס ולנטיות) וכן ניקוד אוטומטי.
בראש מפעל זה למילונאות ולבלשנות חישובית עמד פרופ' יעקב שויקה.
המילון פותח תחילה במרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) במסגרת פרויקט למחשוב השפה העברית ובניית מערכת לניתוח מורפולוגי אוטומטי בעברית, להקלת הגישה למילון עברי לדוברי עברית וללומדי עברית כשפה שנייה.
הפרויקט מומן בחלקו על ידי קרן יד הנדיב של משפחת רוטשילד, עם התגברות גל העלייה מברית המועצות לשעבר החל משנת 1990.
המהדורה המודפסת של המילון יצאה לאור בשנת 1997 בשישה כרכים בשם "רב-מילים – המילון השלם לעברית החדשה".
העורכים הראשיים היו פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין; כן השתתפו ד"ר חיים א' כהן ויעל צחי-ינאי.
הגרסה הממוחשבת של המילון יצאה אף היא לראשונה לאור בשנת 1997, כתקליטור למערכת ההפעלה "חלונות" של חברת מיקרוסופט, ובשנת 2001 עלתה לאוויר גרסת אינטרנט של המילון.
המילון מתוחזק ומשווק כיום על ידי חברת "מלינגו", שבבעלותה גם אתר מורפיקס – מילון עברי-אנגלי-עברי ומנוע חיפוש מורפולוגי, וכן אתר נקדן טקסט לניקוד אוטומטי של טקסטים בעברית.
רב-מילים זכה להצלחה ונכלל בשאלות מבחן הבגרות בלשון כאחד משני המילונים לצד מילון אבן-שושן.
חלק מפרסומו היה בשל מכירתו במבצע מתמשך למנויי ידיעות אחרונות.
מבחינת תכניו, המילון שואף לייצג גישה חדשנית במילונאות העברית.
פרופ' שויקה ניסח גישה זו במבוא פרי עטו לגרסה המודפסת של המילון כ"סינכרונית (ולא דיאכרונית), מסבירה (ולא מגדירה), מדגימה (ולא מתעדת), מתארת (ולא נורמטיבית)".
הגישה שננקטה במילון חוללה שינוי של ממש בהשוואה למילונים העבריים הקודמים, שהאחרון שבהם היה מילון אבן-שושן.
במילונים העבריים והדו-לשוניים שיצאו לאור אחרי מילון "רב-מילים" ניכרת השפעתה של גישה זו.
הגרסה הממוחשבת של המילון, הכוללת את תוכני המהדורה המודפסת, את תוכנת הניתוח המורפולוגי, וכן תוספות של ערכים ופירושים שנוספו מאז צאת המילון המודפס ועד היום, נמצאת כיום בבעלות חברת "מלינגו", שהיא חברה-בת של אנציקלופדיה בריטניקה.
ייחודו העיקרי של מילון רב-מילים הממוחשב הוא בכך שהוא מנתח מילים שמוקלדות בכל נטייה ובכל כתיב (חסר, מלא, חלקי ואף צורות כתיב לא-תקניות).
עבור מילים עם הטיות, המילון הממוחשב מחזיר תיאור של ההטיה וכן את הצורה המנוקדת.
חברת "מלינגו" החליטה שלא להמשיך לתמוך בגרסת התקליטור שיצאה לאור על ידי מט"ח, אלא להעלות את המילון והמערכת המורפולוגית כאתר אינטרנט שהגישה אליו היא בתשלום דמי מינוי חודשיים.
אתר האינטרנט של רב-מילים כולל כלי עזר לשוניים נוספים, ובהם תזאורוס (אגרון מילים נרדפות), מילון צירופים, כלי להצגת ניתוחי מילים וכתיב מלא, לניקוד והגיית מספרים, כלי להשלמת מילים בתשבצים בהינתן חלק מאותיותיהן, וכן תרגום המילים לאנגלית ומאנגלית לעברית.
לטענת חברת "מלינגו", מדי מספר ימים עולה לרשת גרסה חדשה של המילון.
מערכת המילון מוסיפה הן מילים שנכנסות לשימוש בשפה, הן מילים שמחדשת האקדמיה ללשון העברית, והן מילים המוצעות על ידי משתמשים.
רב-בריח (08) תעשיות בע"מ, המוכרת במותג רב-בריח, היא חברה ציבורית ישראלית שנוסדה בשנת 1973 על ידי אברהם בחרי ומשה דולב ונמצאת בשליטתו של איש העסקים וחתן פרס התעשייה שמואל דונרשטיין.
החברה מתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק של סל מוצרים רחב לענף הבנייה הכולל דלתות מכל הסוגים, מוצרי מיגון, שערים, מסנני חל"כ ועוד.
וגם של מוצרי נעילה high security המשווקים בארץ וברחבי העולם.
לחברה שבעה מפעלים, ארבעה מהם שוכנים באזור התעשייה הדרומי של אשקלון, אחד באזור התעשייה בכרמיאל ושניים באריאל.
בחברה מועסקים מעל ל-1,000 עובדים.
המפעלים משתרעים על פני שטח של כ-36,000 מטר רבוע.
החברה פועלת בחמישה מגזרי פעילות: מגזר הבנייה הרוויה, בנייה מוסדית, שוק הפרטי, מגזר הנעילה ומגזר האנרגיה ומייצאת למעל 50 מדינות.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 נרשמה עלייה משמעותית במספר אירועי חדירה ופריצה לבתים בישראל שביצעו ארגוני טרור פלסטיניים.
אירועים אלה הובילו לירידה ברמת הביטחון האישי ולדרישה להחליף את דלתות העץ, שהיו מקובלות אז בבתים בישראל, בדלתות שיספקו רמת הגנה גבוהה יותר.
בשנת 1972, בעקבות גל פריצות נרחב לביתה, נכנסה לקוחה לחנות מנעולים בשם האחים ביטר בע"מ, בבעלות יחיאל אלטמן, ברחוב אלנבי בתל אביב וביקשה התקנת 4 מנעולים בדלת הכניסה של דירתה.
בקשה מיוחדת זו סקרנה את הפקיד שטיפל בה, אברהם בחרי, והובילה, למעשה, להקמת חברת רב-בריח ובהמשך את פיתוחה של דלת ה"פלדלת".
כעבור כשנה מאותו המפגש נוסדה בבית המסחר למנעולים חברת רב-בריח, על ידי אברהם בחרי וחברו משה דולב, אשר התחילה לפתח, לייצר ולמכור דלתות ביטחון, מנעולים וצילינדרים.
תחילה הותקנו מנעולי החברה בדלתות עץ ובהמשך בדלתות פלדה, דבר שהוביל, למעשה, לפיתוח דלת ה"פלדלת" בשנת 1977. באותה השנה שכרו אברהם בחרי ומשה דולב מחסן קטן בגודל של 14 מטר רבוע בו התחילו את פעילותם העסקית.
שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1979, בעקבות העלייה בביקוש דלתות ה"פלדלת", הקימה החברה מפעל ביבנה שהשתרע על פני 2,300 מטר רבוע.
מספר שנים לאחר מכן העתיקה החברה את מיקומה למפעל בגודל של 8,200 מטר רבוע באזור התעשייה ברקן.
בדצמבר 1999 חתם אברהם בחרי על הסכם למכירת כל מניותיו בחברת רב-בריח לחברת Assa Abloy השוודית.
במאי 2008 הוצא צו הקפאת הליכים לקבוצת רב בריח וביולי 2008 נרכשה חטיבת הדלתות של רב-בריח על ידי היזם שמואל דונרשטיין.
בשנת 2009 עברה החברה מיתוג מחדש על ידי המעצב פיליפ בולקיה (Philip Bulakia) ושדרגה את לוגו הדמות השרירית המוכרת בדמות חדשה – דמות המגן והלפיד.
בינואר 2011 הקימה רב-בריח מחדש את חטיבת מוצרי הנעילה אשר מתמחה בתכנון, פיתוח וייצור של מנעולים, צילינדרים, מערכות נעילה מכניות ואלקטרומכניות ומוצרי נעילה אלקטרוניים.
בשנת 2013 רכשה החברה את פעילות השערים של חברת פז-גל.
בשנת 2014 רכשה את פעילות דלתות הפנים של חברת מזונייט – אופן גלרי מידי בית המשפט.
בשנת 2021 ינואר החברה הפרידה את חטיבת מוצרי הנעילה לחברת בת ששמה "רב בריח מוצרי נעילה",
בנוסף באותו חודש רכשה את חברת נוריאלי, חברה המתמחה בפתרונות ליציקות ועבודת השלד של הבניין כפיגומים, מגדלי אקרו, ועוד.
באוגוסט 2021 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כמו כן באותו חודש הוקמה חברת הבת "רב-בריח אנרגיה" העוסקת בתחום ההפצה והלוגיסטיקה הסולארית.
דלת ה"פלדלת" הראשונה הורכבה, כאמור, בשנת 1977 כשמנעול של חברת רב-בריח הוטמן בתוך דלת פלדה.
דלתות ה"פלדלת" הראשונות נצבעו בצבע אפוקסי מבריק, דבר אשר הוביל לגל תלונות מקרב לקוחות החברה, היות שהצבע המבריק שיווה לדלתות מראה של מכוניות.
בבדיקות שנעשו באותה תקופה מול לקוחות פוטנציאליים נמצא כי רבים נרתעו מדלת ה"פלדלת" המבריקה וסירבו להחליף את דלת העץ שהייתה קיימת בביתם מחשש שמראה הפלדה דווקא יגרום לאפקט הפוך אשר ימשוך את הפורצים.
ואכן לאחר השקת הדלת החדשה נמכרו כ-30 דלתות בחודש בלבד.
לבעלי החברה נדרשו שנתיים נוספות של שינויים והתאמות מראה ועיצוב הדלת לטעם הישראלי.
השינוי המרכזי שנעשה התבסס בעיצוב הדלת: צידה החיצוני צופה בוִינוֹרִיט (Vinorit) בגוון חום בהיר כדי לדמות מראה של עץ ובתוך הדלת נדחס צמר סלעים על מנת לגרום לעמעום קולות הנקישה על הפלדה (בדומה לקול שמתקבל בעת נקישה על דלת עץ).
לאחר הכנסת השינויים הללו החלו מכירות החברה לעלות, דבר אשר התבטא בעלייה במכירות דלתות ה"פלדלת" מ-30 דלתות בחודש לכ-10,000. השינוי במראה הדלת לווה במסע פרסום נרחב, שהסלוגן שלו: הפך למטבע לשון באותה התקופה.
החברה התגאתה בכך שדלת שלה, המותקנת בשגרירות ישראל במצרים, מנעה מהפורעים בתקיפת שגרירות ישראל במצרים בשנת 2011 לפגוע באנשי השגרירות הנצורים.
דלת ה"פלדלת" בנויה מ-2 מעטי פלדה מגולוונת (על מנת למנוע את נזקי המתכת בתהליכי חמצון-חיזור) בעובי 1.25 מ"מ עם חיזוקי אורך מרותכים.
בדלת מותקנת מערכת נעילה רב-בריחית המורכבת מ-7 בריחים שמתחברים לשלוש פאות משקוף הדלת:
5 בריחים מתחברים למשקוף לצד המנעול.
בריח אחד מתחבר למשקוף העליון.
בריח אחד מתחבר למשקוף אליו מתחברים הצירים של הדלת.
בנוסף לכך מכילות הדלתות צילינדרים מיוחדים המקשים את פריצתן.
רב חובלים הייתה דרגה היסטורית בציי מלחמה בתקופת המפרשים, אותה נשא הקצין האחראי על ניווט האונייה והשטתה.
רב החובלים היה קצין-משנה שמומחיותו נווטות ימית , ימאות ושיט מפרשים ולא "קצין מן המניין" שעיקר עיסוקו בלחימה.
הוא הסתייע במילוי תפקידו בשניים-שלושה תתי-קצינים שנקראו "חובלים" או "עוזרי רב החובלים" .
בצי המלכותי הבריטי של תקופת המפרשים היה רב-החובלים שלישי במעמדו באונייה אחרי הקפטן ו הלוטננטים; ב-1867 הוחלף שמו ל"קצין ניווט" (navigating lieutenant).
כשהוקם הצי האמריקאי ב-1794, נמנה רב-החובלים – כמו בצי הבריטי – עם קציני המשנה של האונייה, ומקומו בסולם הדרגות היה בין המידשיפמנים (פרחי החובלים) ללוטננטים.
מ-1837 נשא דרגה זו בצי האמריקאי גם קצין-פיקוד, וב-1883 הוחלף שם הדרגה לזה הנוהג גם כיום – "לוטננט משנה" (Lieutenant, junior grade).
בצי הצרפתי נקרא קצין זה maitre pilote, "רב-נווטים" או "קצין ניווט".
רַב-חַנָּק מָצוּי הידוע גם בשם נחש בריח או נחש בריח מצוי (שם מדעי: Boa constrictor) הוא מין נחש חנק גדול ממשפחת החנקיים החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית.
נקבות רבי-החנק גדולות יותר מהזכרים, והן מגיעות לאורך של 2–3 מטר, בעוד הזכרים בדרך כלל מגיעים לאורכים של 1.5–2.3 מטר.
הצבעים של רבי-החנק כוללים גוונים שונים של חום, אפור, צהוב, ואף לבן לעיתים רחוקות.
קצה זנבם נוטה לצבע אדום.
רבי-חנק מעדיפים סביבות לחות עם הרבה צמחייה, כגון יערות גשם, ועל כן לעיתים קרובות ניתן למצוא אותם בתוך בריכות ושלוליות טבעיות או ליד גדות נהרות ואגמים.
הנחש הוא שוכן עצים רוב זמנו והוא מטפס ביעילות באמצעות החוליות הלופתות שלו.
טרפו של הנחש הוא יונקים ועופות שונים בעלי דם חם.
הוא תוקף ממארב בין הצמחים ולופת את הטרף בין החוליות שלו עד שהוא נחנק למוות .
נחשים אלה בעלי מזג נח ורגוע, ולעיתים קרובות הם גם מתרבים בשבי.
עם זאת זהו נחש מסוכן בעל שיניים חדות הנתפסות בקורבנם ולעיתים אף נתקעות בתוך העור.
כמה תת-מינים של הנחש נחשבים כיום לתת-מינים לא קיימים.
אחרים בעלי דמיון שטחי לתת-מינים דומים וקשה להבדיל ביניהם:
כיום רואים בתת-מין לשעבר Boa Constrictor imperator, מין עצמאי – רב חנק מלכותי.
רב-חנק אִזמרגדי (שם מדעי: Corallus caninus) הידוע גם בשמות בואה עצים ירוק, בואה עצים אזמרגדי, נחש ברקת, ובואה מתכדרר הוא מין נחש בריח לא-ארסי ממשפחת החנקיים שחי ביערות הגשם של דרום-אמריקה.
נחשים אלה מגיעים לאורך של 1.8 מטר, והיחס בין גודל שיניהם לגודל גופם הוא הגדול ביותר מבין כל הנחשים הלא-ארסיים.
הרב-חנק האזמרגדי מאופיין בצבע הירוק הבוהק שלו, וגופו מכוסה כולו בקשקשים ירוקים עם כתמים לבנים בלתי אחידים, שמספקים לו הסוואה על רקע היער הירוק.
רב-חנקים מאופיינים בעיקר בצורת המנוחה המכודרת בתוך עצמם שלהם, ומכאן בא השם "בואה מתכדרר".
הרב-חנק האזמרגדי מזכיר מאוד את המין פיתון עצים ירוק מדרום-מזרח אסיה גם במראה וגם בהתנהגות, למרות שהשניים שייכים לשתי משפחות שונות (האחרון שייך למשפחת הפיתוניים, מה שמהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת).
חנק זה מזכיר גם את מין הנחש רב חנק האמזונאס.
שניהם שייכים לאותו סוג וקשה להבדיל ביניהם.
רב-מנוע, המכונה גם "מנוע על" הוא מנגנון שלוקח שאילתה ממשתמש קצה, שולח אותה במקביל למספר מנועי חיפוש ומחזיר תוצאות מכל אחד ממנועי החיפוש.
כל המידע והנתונים שנאספים מוצגים למשתמש על פי המדרגים שלהם.
בגלל ריבוי אתרי האינטרנט ומנועי חיפוש השונים זה מזה, תוצאות החיפוש עלולות לכלול מסמכים לא רלוונטיים.
בעיות נוספות כוללות דואר זבל, שגורם לחוסר דיוק משמעותי בתוצאות החיפוש תהליך ההיתוך שואף להתמודד עם בעיה זו ולשפר את המנוע.
ישנם סוגים רבים של מנועי על, ביניהם Savvysearch ומנוע Metaseek.
דניאל דרלינגר מאוניברסיטת קולורדו, הגה את רעיון הרב-מנוע.
הוא השיק מנוע בשם SearchSavvy, המאפשר למשתמשים לחפש מידע בו-זמנית ב-20 מנועי חיפוש וספריות שונות.
החיפוש היה מהיר אך הוגבל לכדי חיפושים פשוטים בלבד, ולכן ניתן לו שם של מנוע חיפוש לא אמין.
אריק סלברג מאוניברסיטת וושינגטון, בנה גרסה מעודכנת יותר למנוע, בשם "זחלן על" – Metacrawler.
מנוע החיפוש הוסיף תחביר משל עצמו כך שזה שיפר את דיוקו.
החיבור בין התחביר לבין התוצאה שהתקבלה במנועי החיפוש הפכה את התוצאות למדויקות.