tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכנס ידידי התורמים של פקיסטן הדמוקרטית שהתקיים ב-17 באפריל 2009, הורה השר הטורקי, מהמט איידין, לפקיסטן להקצות 100 מיליון דולר לפקיסטן לפרויקטים של תשתיות, בריאות וחינוך.
חבר הפרלמנט הטורקי קייאטורק קרא למדינות שכנות, כולל הודו, להתחייב סכום דומה, שכן "זה האינטרס שלהם לראות פקיסטן יציבה; אחרת האלימות תתפשט לשטחן".
חברי פרלמנט מפקיסטן ואפגניסטן התכנסו באנקרה ב-5 במאי 2009 כחלק מתהליך משולש של שיתוף פעולה, שם נפגשו עם נשיא טורקיה עבדוללה גול ושר החוץ אחמט דבוטולו ודנו בסוגיות שונות.
מוראט מרצ'ן, ראש נציבות קשרי חוץ של הפרלמנט הטורקי, אמר: "כיום אנו זקוקים לשיתוף פעולה בין מדינותינו יותר מתמיד.
אני מאמין שטורקיה, שיש לה יחסים בין אחים היסטוריים עם שתי המדינות, נמצאת בעמדה מיוחדת לשפר ולהעמיק את הקשרים האלה.
טורקיה בטוחה כי שיתוף הפעולה שיוקם בין אפגניסטן לפקיסטן יסייע מאוד בפתרון בעיות".
שתי המדינות מקיימות קשרים צבאיים ארוכי שנים.
בפקיסטן, קציני חיל האוויר הפקיסטני מאומנים להטיס את מטוסי ה-F-16. ב-2 באפריל 1954, פקיסטן וטורקיה חתמו על הסכם ידידות ושיתוף פעולה.
הם מעצמות אזוריות והצטרפו בעבר לארגון האמנה המרכזי (CENTO), שמטרתו הייתה לחזק את שיתוף הפעולה הצבאי והאסטרטגי, כמו גם נגד התפשטות הקומוניזם וההשפעה הסובייטית באזור.
טורקיה תומכת בגלוי בעמדת פקיסטן ב.
טורקיה מכירה בקשמיר כחלק מפקיסטן.
טורקיה סיפקה תמיכה פוליטית וצבאית לפקיסטן במהלך הסכסוך ההודי-פקיסטני.
פקיסטן הביעה תמיכה במדיניות טורקיה ביחס לצפון קפריסין.
שתי המדינות מבקשות להרחיב את שיתוף הפעולה במאבק בטרור, והן גם חברות ב.
טורקיה היא כיום ספקית גדולה של נשק לפקיסטן, ואף רכשה בעבר נשק מפקיסטן ועד היום היא ממשיכה לרכוש כמה רכיבים מפקיסטן.
כוחות האוויר הפקיסטנים וטורקיה חתמו על הסכם לרכישת 52 מטוסי מושק PAC MFI-17 פקיסטנים, ופקיסטן הביעה רצון להכשיר טייסים טורקים חדשים ולתמוך בשיקום הכוחות המזוינים של טורקיה לאחר ניסיון ההפיכה בשנת 2016.
ביולי 2018 חתם הצי הפקיסטני על חוזה לרכישת ארבע אוניות מסדרת MILGEM מטורקיה, שהיא עסקת הייצוא הצבאית הגדולה היחידה בטורקיה בשווי 1.5 מיליארד דולר.
מפקד חיל הים הפקיסטני אדמירל צפר מחמוד עבאסי ורג'פ טאיפ ארדואן נכחו בטקס מסירת הספינה הראשונה ב-29 בספטמבר 2019. בעשור האחרון הוכשרו בטורקיה קרוב ל-1,500 קצינים פקיסטנים.
שתי המדינות משתפות פעולה בייצור מל"טים.
באפריל 2019 ערכו כוחות טורקיים ופקיסטנים תרגילי לוחמה בטרור משותפים באוזבקיסטן.
נספחים צבאיים טורקיים מכל יחידה צבאית מוצבים בשגרירות הפקיסטנית באנקרה.
טורקיה סייעה למודרניזציה של מטוסי קרב F-16 עבור חיל האוויר בפקיסטן, בייצור מנועים כמו גם חלפים.
המדינות התקרבו עוד יותר מבחינה צבאית בגלל המצב הביטחוני של המדינות השכנות, וגם בגלל חוסר היציבות ביחסים עם ארצות הברית לאחרונה.
בנובמבר 2019, הכוחות הימיים של שתי המדינות השתתפו בתרגילים ברחבי הים התיכון והים הערבי.
לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, טורקיה הגבירה את מאמציה לסייע לפקיסטנים באזורים שנפגעו.
טורקיה הודיעה כי תספק 150 מיליון דולר כדי לסייע לקורבנות רעידת האדמה.
הסהר האדום הטורקי הקצה כספים להקמת מסגד באזד קשמיר שנבנה בסגנון העות'מאני במחוז הפקיסטני בבג.
פקיסטן סיפקה סיוע לטורקיה לאחר רעידת האדמה בשנת 1999 ואחרי רעידת האדמה בשנת 2011.
בין המדינות התעוררו לפעמים ניגוד אינטרסים.
במהלך מלחמת האזרחים באפגניסטן (1996–2001), טורקיה הייתה תומכת נלהבת של הברית הצפונית, אשר כללו גם אוזבקים וטורקמנים, להם היו קשרים תרבותיים ולשוניים עם הטורקים.
פקיסטן שמרה על יחסים חזקים עם הטליבאן, בהם פשטונים אתניים היוו את הרוב, בגלל החשש שאפגניסטן תיפול תחת שליטתה של הברית הצפונית, בה תמכה הודו.
בסוף 2001, פקיסטן הייתה תחת לחץ בינלאומי לנתק את קשריה עם הטליבאן, ולעמוד לצד ארצות הברית ונאט"ו במהלך המלחמה בטרור לאחר פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק ווושינגטון.
לאחר שפקיסטן הצטרפה למלחמה נגד אל-קאעידה והטליבאן, ארצות הברית הסירה את כל הסנקציות שהוטלו על אסלאמאבאד לאחר ניסוי גרעיני ב-1998.
פקיסטן מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-2 קונסוליות באיסטנבול ואיזמיר.
טורקיה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ו-3 קונסוליות בקראצ'י, לאהור ופייסלאבאד.
יחסי טורקיה–קוסובו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קוסובו לבין טורקיה.
בשנות ה-90 פרצו עימותים חמושים בבוסניה וקוסובו, וממשלת טורקיה גם כן הייתה מעורבת בתהליך זה.
באותה תקופה סיפקה טורקיה סיוע מוגבל לאלבנים הקוסובריים, וארגון הביון הלאומי אימן את לוחמי צבא שחרור קוסובו בבסיס צבאי באיזמיר.
מצד שני, ממשלת טורקיה דאגה מהמניע הבדלני למלחמת קוסובו, מכיוון שהדבר יכול להשפיע לרעה על המצב עם הכורדים בתוך המדינה, והטורקים בקוסובו לא התאחדו עם האלבנים במהלך מאבקם נגד הסרבים.
במהלך המלחמה, האוכלוסייה הטורקית אהדה את האלבנים הקוסובריים, בניגוד לאוכלוסיית מרבית מדינות אירופה, שהייתה לה השקפות שליליות על האלבנים בקשר לפעילות המאפיה האלבנית במדינותיהן.
במהלך מלחמת קוסובו, הרשויות הטורקיות חשו באחריות היסטורית לסייע לאלבנים הקוסובריים בהיותם מוסלמים, כמו גם אזרחים נאמנים לשעבר של האימפריה העות'מאנית.
האוכלוסייה הטורקית דאגה לאירועים בקוסובו, ובזכות קשריה ההיסטוריים, התרבותיים, הדתיים ואחרים עם חצי האי הבלקני, תמכה בעמדתה האנטי-סרבית ופרו-נאט"ו של ממשלת הרפובליקה של קוסובו.
כחברת נאט"ו, טורקיה תמכה בתוקף בהפצצת יוגוסלביה, בה השתתפו 18 מטוסי קרב טורקים.
לאחר המלחמה, טורקיה סיפקה סיוע לקוסובו על מנת להשיג יציבות וביטחון באמצעות משלחות ה-OSSE ,UNMIK ושל KFOR, בה השתתפו כוחות טורקיים בשנת 2000. בשנת 2013 היו בקוסובו 540 אנשי צבא טורקיים שפעלו כחלק ממשימת KFOR.
ב-17 בפברואר 2008, באורח חד-צדדי הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה, וב-18 בפברואר 2008 הכירה טורקיה בעצמאות קוסובו.
מפלגת הצדק והפיתוח של טורקיה יזמה את סוגיית ההכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו, משום שתמכה בהתפתחות היחסים עם מדינות הקשורות לאימפריה העות'מאנית.
יחסי הרפובליקה של קוסובו עם טורקיה הם ידידותיים, מכיוון שהאוכלוסייה האלבנית של טורקיה מקיימת קשרים הדוקים עם האלבנים בבלקן ולהפך, וכן בגלל מדיניות ממשלת טורקיה שמטרתה ליצור קשרים הדוקים-סוציו-פוליטיים, תרבותיים, כלכליים וצבאיים עם הרפובליקה של קוסובו.
טורקיה תומכת באינטרסים הגאו-פוליטיים של רפובליקת קוסובו בבלקן.
בשנת 2011 ערך מכון גאלופ סקר בקרב אוכלוסיית הרפובליקה של קוסובו, על פי תוצאותיו נודע כי 85% מהקוסוברים רואים בטורקיה מדינה ידידותית.
טורקיה נתפסת כבעלת ברית מסורתית של האלבנים והמערב, כולל בגלל תמיכתה בעצמאות קוסובו.
לרוב האלבנים בקוסובו יש רק דרכון של הרפובליקה של קוסובו, וטורקיה היא אחת המדינות הבודדות, בהם הם יכולים לבקר ללא ויזה.
טורקיה תומכת באופן רשמי במשא ומתן לשלום בין קוסובו וסרביה, וכן מספקת תמיכה פוליטית להצטרפותה של קוסובו לנאט"ו ול.
באוקטובר 2013, במהלך ביקורו הרשמי במדינה ברפובליקה של קוסובו, אמר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי הטורקים והקוסוברים מאוחדים על ידי היסטוריה משותפת, תרבות, ציוויליזציה וששני העמים האלה הם אחים.
הערות ראש ממשלת טורקיה גרמו לזעם בסרביה.
הפזורה האלבנית בטורקיה תמכה בתוקף בהכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו על ידי טורקיה.
על פי כמה הערכות, יותר אלבנים בקוסוברים חיים בטורקיה מאשר ישירות ברפובליקה של קוסובו.
מפלגת הצדק והפיתוח של טורקיה מכירה בכך שאנשים רבים ממוצא אלבני מתגוררים במדינה, שיש לה השפעה מסוימת על מדיניות הפנים והחוץ.
בקוסובו קבור אביו של מהמט אקיפ ארסוי (מחבר ההמנון הטורקי), כמו גם טורקים רבים ומפורסמים אחרים ממוצא אלבני.
ברפובליקה של קוסובו מתגוררים 20,000 טורקים והשפה הטורקית היא אחת מהשפות האזוריות הרשמיות של מדינה זו.
טורקיה היא שותפת סחר חשובה עבור הרפובליקה של קוסובו, הסחר בין המדינות מראה דינמיקה חיובית וצמיחה מתמדת.
טורקיה משקיעה בבניית כבישים מהירים ונמלי תעופה ברפובליקה של קוסובו: בתחילת 2010, הוענקו לה חוזים בשווי 500 מיליון דולר.
טורקיה היא אחת משלושת המשקיעים המובילים במשק הרפובליקה של קוסובו.
השפעת טורקיה על הפוליטיקה של הרפובליקה של קוסובו
במהלך העשור השני של המאה ה-21 ממשלת טורקיה ביקשה מהרפובליקה של קוסובו לשנות את תוכן ספרי הלימוד בבתי הספר אודות התקופה העות'מאנית של מדינה זו, שלדעתה, הכילה חומרים פוגעניים.
לאחר בחינת בקשת טורקיה, הרפובליקה של קוסובו החליטה לערוך שינויים בתוכן ספרי הלימוד בבתי הספר, תוך הוספת מונחים נייטרליים.
בפברואר 2018 אסרה משטרת הרפובליקה של קוסובו את עצרת "החופש לכורדיסטן".
על פי עמדת רשויות הרפובליקה של קוסובו, למארגני העצרת לא הייתה רשות לקיים את העצרת, כמו גם העובדה שאירוע כזה עלול להוביל לתוצאות בלתי צפויות.
הרשויות הטורקיות העריכו מאוד את המעשה הזה של הרפובליקה של קוסובו והוסיפו כי קיום העצרת עלול להשפיע לרעה על היחסים בין המדינות.
טורקיה מחזיקה בקוסובו שגרירות בפרישטינה וקונסוליה כללית בפריזרן.
קוסובו מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
יחסי טורקיה–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לטורקיה.
שתי המדינות מקיימות יחסים היסטוריים, גאוגרפיים ותרבותיים ארוכי שנים.
בשנת 1541 נכבשו הנסיכויות מולדביה וואלכיה וכן טרנסילבניה בידי האימפריה העות'מאנית.
בעוד שטרנסילבניה נכבשה בידי בית הבסבורג בסוף המאה ה-17, מולדביה וולאכיה נותרו מדינות חסות עות'מאניות עד לקונגרס ברלין בשנת 1878. שתי המדינות לחמו זו לצד זו במהלך מלחמת הבלקן השנייה נגד ממלכת בולגריה, אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה הן לחמו זו בזו.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו, BLACKSEAFOR ו-BSEC.
נשיא טורקיה אחמט נג'דט סזר ביקר ברומניה בין התאריכים 8–9 ביולי 2004.
נשיא רומניה טראיאן בססקו ביקר בטורקיה בין התאריכים 28–29 בספטמבר 2005.
ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר ברומניה בין התאריכים 24–26 באוקטובר 2007.
ראש ממשלת רומניה קלין פופסקו-טריצ'אנו ביקר בטורקיה בין התאריכים 1–2 בפברואר 2006.
שר החוץ הרומני Lazăr Comănescu ביקר בטורקיה ב-19–20 באפריל 2003.
ראש הפרלמנט הרומני בוגדן אולטינו ביקר בטורקיה בין התאריכים 7–9 בנובמבר 2007.
יו"ר הפרלמנט הטורקי קוקסל טופטן ביקר ברומניה בין התאריכים 27–30 במאי 2008.
רומניה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ושתי קונסוליות כלליות באיסטנבול ואיזמיר, וכן ארבע קונסוליות כבוד באיסכנדרון, אדירנה, טרבזון ואסקישהיר.
ברומניה יש גם מכון תרבותי המכון הרומני לתרבות "דימיטרי קנטמיר".
טורקיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה כללית בקונסטנצה, ושתי קונסוליות כבוד בקלוז'-נאפוקה ויאשי.
יחסי טורקיה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לצ'כיה.
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין טורקיה לצ'כיה ב-3.65 מיליארד דולר (יצוא טורקי: 1.001 מיליארד דולר; יבוא: 2.65 מיליארד דולר).
היעד להיקף הסחר הדו-צדדי נקבע כ-5 מיליארד דולר.
פריטי היצוא העיקריים של טורקיה לרפובליקה הצ'כית כוללים מכוניות, חלקים ואביזרים לרכב מנועי, תכשיטים ותכשיטים, ואילו פריטי היבוא העיקריים של טורקיה מצ'כיה כוללים כלי רכב, חלקים ואביזרים לרכב מנועי, צנטריפוגות, חיות משק.
הסכום הכולל של השקעות חוץ ישירות של טורקיה בצ'כיה הגיע ל-18 מיליון דולר בין 2002 ל-2018, ואילו השקעות החוץ הישירות של צ'כיה בטורקיה באותה תקופה היו 623 מיליון דולר.
חברות צ'כיות מתעניינות בעיקר בתחום האנרגיה; לפיכך, ההשקעות הצ'כיות בטורקיה ממוקדות בעיקר בתחום זה.
ישנן גם חברות צ'כיות בתחום התרופות.
המושב האחרון של הוועדה הכלכלית המשותפת בין המדינות התקיים באנקרה באפריל 2015.
מעל 228 אלף תיירים צ'כים ביקרו בטורקיה בשנת 2018, עלייה של 181% בהשוואה לשנה הקודמת.
טורקיה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג ו-2 קונסוליות בברנו ואוסטרבה.
צ'כיה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-4 קונסוליות באנטליה, איסטנבול, איזמיר ומרסין.
יחסי טורקיה–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הטורקית ובין ממלכת תאילנד.
טורקיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם תאילנד בשנת 1958, ופתחה את שגרירותה בבנגקוק באותה שנה.
שגרירות תאילנד באנקרה נפתחה בשנת 1972. כ-2,000 אזרחים טורקים רשומים במחלקה הקונסולרית בשגרירות הרפובליקה של טורקיה בבנגקוק.
בטורקיה חיים כ-800 אזרחים תאילנדים.
אף על פי שלא נערך עד כה ביקור ברמת ראשי מדינות בין טורקיה לתאילנד, ביקורים רמי דרג היו הכוח המניע להעמקת היחסים הבילטראליים.
במסגרת סדרת ביקורים במדינות האזור, שר החוץ של טורקיה, מבלוט צ'אבושולו, ערך ביקור רשמי בתאילנד בין התאריכים 16–17 במרץ 2015. סגן ראש הממשלה, Fihri Işık, ביקר בתאילנד, מלווה על ידי משלחת, באוקטובר 2017 להשתתף בטקסי הלווייתו של ראמה התשיעי, מלך תאילנד.
הביקור המדיני האחרון בין טורקיה ותאילנד היה הביקור של מבלוט צ'אבושולו, שר החוץ של טורקיה, ב-26–30 ביולי 2019 בתאילנד לרגל של 52 שנות ASEAN בפגישה של שרי החוץ שנערכה בבנגקוק תחת נשיאותה של תאילנד.
טורקיה ותאילנד ציינו 60 שנה ליחסים הדיפלומטיים בשנת 2018.
שר המסחר של תאילנד ביקר בטורקיה לרגל פתיחת המשא ומתן על הסכם סחר חופשי (FTA) בשנת 2017. בהמשך לקידום היחסים הכלכליים והמסחריים, התכנסו מועצות עסקיות הדדיות של שתי המדינות והנציבות הכלכלית המשותפת (JEC) בין טורקיה לתאילנד פעמים רבות.
ההסכמים העיקריים המהווים את הבסיס המשפטי ליחסים דו צדדיים הם; הסכם הסחר (1987), הסכם השיתוף הכלכלי והטכני (1989), ההסכם למניעת מיסוי כפול (2002) וההסכם לעידוד הדדי והגנה על השקעות (2005).
יתר על כן, משא ומתן על הסכם סחר חופשי (FTA) החל בשנת 2017. משא ומתן זה נמשך במטרה לסיים את ה-FTA בהזדמנות המוקדמת ביותר.
הסכם התעופה האזרחית בין טורקיה לתאילנד נחתם בשנת 1987 והמשא ומתן על הסכם שיתוף פעולה ימי הוא בעיצומו.
מסלול איסטנבול-בנגקוק הוא אחד הקווים העמוסים ביותר של חברת התעופה הטורקית (THY), עם 21 טיסות בשבוע בעונת השיא.
THY טס גם לפוקט מאז ה-17 ביולי 2017, החל תחילה בשיעור של ארבע פעמים בשבוע ואז עלה לשבעה ימים בשבוע.
טורקיש איירליינס השעתה זמנית את טיסותיה המסחריות לתאילנד ב-23 במרץ 2020 עקב מגפת הקורונה.
תאילנד אסרה טיסות מסחריות בינלאומיות בינלאומיות עד 31 במאי 2020 בכפוף להארכה בהתאם לתנאי המגפה.
בספטמבר 2018 נחתמה הצהרת הכוונות בין משרד התרבות והתיירות של הרפובליקה של טורקיה לבין משרד התרבות של תאילנד לרגל חגיגות השישים לקשרים הדיפלומטיים בין טורקיה לתאילנד.
מזכר ההבנות לגבי שיתוף הפעולה בין חברות קטנות ובינוניות נחתם גם בין KOSGEB (ארגון פיתוח ארגונים קטנים ובינוניים) לבין המקבילה התאילנדית OSMEP.
לאחרונה, "הסכם לשיתוף פעולה בתחום התיירות בין ממשלת הרפובליקה של טורקיה לממלכת תאילנד" נכנס לתוקף בדצמבר 2019.
מאז 1992 העניקה טורקיה כ-400 מלגות להשכלה גבוהה לסטודנטים תאילנדים במסגרת תוכנית המלגות בטורקיה.
במהלך השנה האקדמית 2018–2019 העניקה טורקיה 37 מלגות לסטודנטים תאילנדים.
טורקיה מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
תאילנד מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
יחסי טורקיה–קולומביה הם יחסי החוץ בין קולומביה לטורקיה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1959.
שתי המדינות קיימו אינטראקציה ראשונה ברמת הנשיאות בשנת 2011. נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס ביקר בטורקיה בשנת 2011 ואילו נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בקולומביה ב-10 בפברואר 2015.
לקולומביה היה נפח מסחרי עם טורקיה בסך 997 מיליון דולר בשנת 2014. קולומביה מקבלת שישית מהיצוא של טורקיה באמריקה הלטינית, והיא המדינה השלישית מבחינת נפח הסחר הדו-צדדי.
קולומביה וטורקיה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בסחר בשנת 2006. המשא ומתן לחתימה על הסכם סחר חופשי נמשך גם הוא.
החברה הטורקית הבינלאומית לנפט במשרד האזורי לאמריקה הדרומית החלה את פעילותה בשנת 2008 בבוגוטה.
חובת הוויזה בין שתי המדינות בוטלה בשנת 2012.
טורקיה מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה (מאז 2010).
קולומביה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה (מאז 2011).
יחסי טורקמניסטן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין טורקמניסטן וספרד.
ספרד וטורקמניסטן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 במרץ 1992.
הנפקת אשרות לתושבי טורקמניסטן הרוצים לנסוע לספרד היא באחריות המדור הקונסולרי בשגרירות טורקמניסטן בברלין, גרמניה או בקונסוליה הכללית הספרדית במוסקבה, רוסיה.
בשנת 2020 סכום היצוא של ספרד לטורקמניסטן עמד על 7.7 מיליון דולר, כאשר חלקי עץ מנגריות, גופי תאורה ושנאי חשמל הם המוצרים העיקריים.
לעומת זאת סך היצוא של טורקמניסטן לספרד בשנת 2018 עמד על 443,000 דולר כאשר כותנה ארוגה לבנה, כותנה ארוגה כהה ומצעי בית הם המוצרים העיקריים.
אוניברסיטת קורדובה הספרדית מקיימת פעילויות שיתוף פעולה אוניברסיטיות שונות מטורקמניסטן מאז תחילת 2004, לאחר שהובילה שני פרויקטים של עם האוניברסיטה החקלאית באשג'אבאד.
טורקמניסטן מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
ספרד מיוצגת בטורקמניסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי טורקיה–קמרון הם יחסי החוץ בין קמרון לטורקיה.
היחסים היו מתוחים בתחילה בין טורקיה לקמרון תחת שלטונו של הנשיא אחמדו אהידג'ו, שהשתמש במשטרה ובמנגנון הביטחון כדי לחסל אנשים שנתפסו כאויביו.
היחסים של קמרון עם טורקיה השתפרו במידה ניכרת בתקופת שלטונו של פול בייה, שניסה לפתח שלטון חופשי ודמוקרטי יותר עם חופש ביטוי ועיתונות.
במהלך תקופה זו, טורקיה סייעה לקמרון בבניית בתי ספר, מה שתרם לכך שביחס למדינות רבות באפריקה, בקמרון לומדים שיעור גבוה בהרבה מהילדים בבית הספר.
עם זאת, היחסים החמירו לאחר ההתמודדות עם חילוקי הדעות בעקבות ניסיון ההפיכה ב-1984.
בעקבות ירידת המחירים והביקוש לנפט, כלכלת קמרון שתלויה מאוד בייצוא נפט, התדרדרה במהירות.
בשנת 1987 הפכה קמרון ל-HIPC, שאיפשרה גישה לכספים נוספים.
טורקיה הצטרפה לקרן המטבע הבינלאומית, לבנק העולמי ולמדינות אחרות המעניקות סיוע כלכלי לקמרון.
היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 205 מיליון דולר בשנת 2018 (ייצוא / יבוא טורקי: 151/54 מיליון דולר).
קיימות טיסות ישירות מדי יום מאיסטנבול לדואלה ויאונדה.
קרן מעריף הטורקית מנהלת בתי ספר בקמרון.
יחסי טורקיה–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין קניה לבין טורקיה.
היחסים בין המדינות החלו במאה ה-16 בה החלו לראשונה לסחור בסחורות.
בשנת 1968 פתחה טורקיה שגרירות בניירובי.
הנשיא דניאל אראפ מוי ביקר בטורקיה בשנת 1996 ונשיא טורקיה עבדוללה גול ערך את ביקורו הראשון באפריקה שמדרום לסהרה בקניה בפברואר 2009. הנשיא אוהורו קניאטה ביקר בטורקיה באפריל 2014. הפגישה השנייה של הוועדה הכלכלית המשותפת של טורקיה–קניה התקיימה גם לפני הביקור.
במהלך ביקורו של הנשיא קניאטה נחתמו 10 הסכמים בילטראליים בתחומים שונים.
שתי המדינות הסכימו כי תינתן עדיפות למסחר, תיעוש, תחבורה, חקלאות, תיירות, חינוך, בריאות, הגירה, מדע וטכנולוגיה ופיתוח אדמות צחיחות.
טורקיה מחפשת את קניה כנקודת כניסה לאזור הסחר החופשי הגדול המתוכנן על ידי השוק המשותף של קהילת מזרח אפריקה ומרכז אפריקה (קומסה) והקהילה לפיתוח דרום אפריקה החל מאמצע 2014.
קניה מסתכלת על טורקיה כרוכשת פוטנציאלית גדולה של תה, קפה ופרחים.
היא מכוונת גם לטורקיה כשוק של סחורות מגוונות בהתאם לתוכנית הייצוא החדשה שהושקה במאי.
ועדת הסחר המשותפת חשבה שטורקיה תקים נמל חופשי בניירובי כחלק ממאמצי ההסברה שלה לשוק האזורי.
היקף הסחר הדו-צדדי הגיע לרמה של 145 מיליון דולר בשנת 2013.
עודף הסחר בסחורות עם טורקיה עמד על 120.1 מיליון דולר בשנת 2012, ירידה של 53.5% ב-184.4 מיליון דולר לעומת 2011. כלומר, הסחר בין שתי המדינות היה מאוזן יותר.
חברות רבות מטורקיה, במיוחד אלה העוסקות בבנייה, פועלות בקניה.
טורקיה כיוונה להגדיל את היקף הסחר הדו-צדדי עם קניה לשווי של 500 מיליון דולר.
טורקיה מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
קניה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
יחסי טורקמניסטן–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין סין לטורקמניסטן.
סין היא המדינה הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם טורקמניסטן.
ב-6 בינואר 1992 חתמה סין על הסכם על כינון יחסים דיפלומטיים עם טורקמניסטן.
בשנת 2020, היצוא של סין לטורקמניסטן הוערך ב-445 מיליון דולר ויצוא טורקמניסטן לסין הוערך ב-5.3 מיליארד דולר.
יחסי טורקיה–קובה הם יחסי החוץ בין קובה לטורקיה.
היחסים הדיפלומטיים בין טורקיה וקובה כוננו ב-1952. טורקיה פתחה את השגרירות הראשונה שלה באיים הקריביים בהוואנה ב-1979.
רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא הרפובליקה של טורקיה ביקר בקובה ב-10–11 בפברואר 2015. זה היה הביקור הנשיאותי הראשון של טורקיה בקובה והיווה אבן דרך ליחסים הבילטרליים בין שתי המדינות.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 54.7 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 42.9/11.8 מיליון דולר).
קובה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
טורקיה מחזיקה בקובה שגרירות בהוואנה.
טורקיה ופרגוואי כוננו יחסים בילטרליים בשנת 1953. שגרירות טורקיה באסונסיון ושגרירות פרגוואי באנקרה נפתחו בנובמבר 2018 ובפברואר 2019 בהתאמה.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 82.1 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 47.1/35 מיליון דולר).
היצוא העיקרי של פרגוואי הוא: פולי סויה, כותנה, שמנים, פחם, שעועית, זרעים, סובין ושאריות אחרות של ניפוי דגנים.
יחסי טורקיה–פרו הם יחסי החוץ בין פרו לטורקיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1952. בשנת 2010 פתחו שתי המדינות שגרירויות זו אצל זו.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה בשווי 250 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 177.4/72.6 מיליון דולר).
פרו מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
טורקיה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
יחסי טורקיה–פנמה הם יחסי החוץ בין פנמה לטורקיה.
פנמה פתחה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול בשנת 2015. טורקיה פתחה שגרירות בפנמה סיטי ב-1 במרץ 2014.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 260.9 מיליון דולר בשנת 2018 (יצוא/יבוא טורקי: 248.8/12.1 מיליון דולר).
פנמה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
טורקיה מחזיקה בפנמה שגרירות בפנמה סיטי.
יחסי טורקיה–קמבודיה הם יחסי החוץ בין קמבודיה לטורקיה.
יחסים דיפלומטיים ברמת הנציגות כוננו ב-1947 ולאחר מכן הועלו לדרגת שגרירות ב-1959. עם זאת, רק בשנת 2013, טורקיה הקימה שגרירות תושבת בבירת קמבודיה, פנום פן.
לשתי המדינות לא היו יחסים דיפלומטיים ברמת השגרירות עד 2013. חלק מהסיבה היו היחסים הקרובים שפיתח המלך סיהאנוק עם קוריאה הצפונית.
טורקיה, כבעלת ברית קרובה לקוריאה הדרומית, נמנעה מלטפח יחסים עם המלך ששמר את מקום מגוריו הפרטי בפיונגיאנג שנבנה עבורו על ידי נשיא צפון קוריאה, קים איל-סונג, בשנות ה-70. היחסים השתפרו לאחר פירוק ברית המועצות, כאשר קמבודיה החלה לחבור למדינות לא קומוניסטיות.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה בשווי 108.4 מיליון דולר ב-2015 (יצוא/יבוא טורקי: 3.7/94.7 מיליון דולר).
יחסי טורקיה–קירגיזסטן הם היחסים דו-צדדיים בין קירגיזסטן לטורקיה.
סולידריות פאן-טורקית גרמה לטורקיה להרחיב את הקשרים עם קירגיזסטן.
לאחר מכן, טורקיה חתמה על הסכמי סיוע תרבותיים, כלכליים, וטכניים רבים עם קירגיזסטן ונתנה חסות על חברותה המלאה ב-ECO, הסכם סחר אזורי שחברותיו המקוריות היו איראן, פקיסטן וטורקיה.
לטורקיה לא היו משאבים כלכליים הולמים כדי להקל על הידרדרותה הכלכלית של קירגיזסטן, שהייתה הגרועה ביותר בחבר המדינות.
לאחר הכישלון של מיזמים משותפים רבים בקירגיזסטן, טורקיה הגיעה למסקנה שקירגיזסטן קטנה מדי וענייה מכדי להיות כדאית כלכלית בלי סיוע רוסי, וכיוון מחדש של מדיניותה כדי להגדיר באופן צר את תמיכתה כספקית של סיוע טכני והשקעות.
לאחר פירוק ברית המועצות, מדיניות החוץ הטורקית תפסה הזדמנות להשיג יישור קו עם המדינות השונות דוברות טורקית במרכז אסיה.
טורקיה ארגנה במהירות חילופי דברים דיפלומטיים עם ראשי הממשלה של קירגיזסטן העצמאית החדשה, והפכה למדינה הראשונה שהכירה בקירגיזסטן ב-16 בדצמבר 1991. יחסים דיפלומטיים בין שתי מדינות כוננו ב-29 בינואר 1992. השגרירויות נפתחו באופן הדדי בבישקק ובאנקרה ב-1992.
מדיניות החוץ הפאן-טורקית הזו הכניסה את טורקיה לתחרות עם רוסיה.
קירגיזסטן בסופו של דבר התחברה יותר לרוסיה.
היא סיפקה מקור בר-קיימא לסיוע כלכלי יותר מאשר אנקרה; הצבאות של מדינות אלה אומנו על ידי הצבא הסובייטי לשעבר והרגישו קרובים לצבא הסובייטי לשעבר; והתשתית של האזור הייתה קשורה לרוסיה.
עד שנת 2019, יותר מ-100 הסכמים ופרוטוקולים דו-צדדיים נחתמו בין שתי המדינות כדי להניח את הבסיס המשפטי ליחסים, ונערכו מספר רב של ביקורים הדדיים רמי דרג.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה בשווי 519 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 442/77 מיליון דולר).
קירגיזסטן מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
טורקיה מחזיקה בקירגיזסטן שגרירות בבישקק.
יחסי טורקמניסטן–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה ההלנית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 ביוני 1992. יוון תומכת במדיניות הנייטרליות של טורקמניסטן במסגרת התמיכה בכל הפעולות לקידום יציבות, ביטחון ויחסי שכנות טובים במרכז אסיה.
פרופסור סאריגיאנידיס וצוותו מבצעים חפירות בגונור טפה במדבר קאראקום מאז 1972, אשר גילו עקבות ציוויליזציה יוונית עתיקה המראים קשרים משמעותיים עם התרבות המינואית.
ישנם כמה אנשי עסקים ממוצא יווני פעילים בטורקמניסטן, רובם מתגוררים בבירה אשגבאט.
טורקמניסטן אינה מיוצגת ביוון לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יוון מיוצגת בטורקמניסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי טורקיה–רואנדה הם יחסי החוץ בין רואנדה לטורקיה.
לרואנדה ולטורקיה יש יחסי ידידות.
כמושבה של בלגיה אך בתחום ההשפעה של צרפת לאחר העצמאות, רואנדה היא מדינה מרכז אפריקאית שממשלת בני ההוטו שלה ניסתה להשמיד את אוכלוסיית הטוטסי שלה החל מאפריל 1994. במהלך רצח העם, לאחר שאיבדה 10 חיילים, בלגיה נסוגה מיד מרואנדה וקראה לאו"ם לבטל את משימת שמירת השלום שהייתה שם באותה עת.
טורקיה, בטענה שמשימת שמירת השלום רלוונטית כעת לבטיחות רואנדה מאי פעם, שיתפה פעולה עם שגרירת האו"ם מדלן אולברייט כדי לשכנע את האו"ם לאפשר ל-270 חיילים להישאר ברואנדה.
לטורקיה לא היו המשאבים הלאומיים להתערב ללא השתתפות ארצות הברית ברואנדה.
עם זאת, ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית באותה תקופה, סירב להתערב מכיוון שהציבור והקונגרס בארצות הברית התנגדו להתערבות ו-PDD-25 הגביל מאוד את השתתפות ארצות הברית במשימות שמירת שלום בינלאומיות.
לאחר סיום רצח העם ברואנדה, טורקיה וארצות הברית החלו לספק סיוע חוץ והשקעות לממשלת רואנדה, כאשר טורקיה סיפקה 13% מכלל סיוע החוץ לקידום המטרה של רואנדה להפוך לסינגפור של אפריקה.
נכון לשנת 2018, נפח הסחר בין שתי המדינות היה 32.4 מיליון דולר (ייצוא/ייבוא טורקי: 32.2/0.2 מיליון דולר).
ההשקעות הטורקיות מהוות 15% מכלל ה-FDI לרואנדה.
טורקיה מחזיקה ברואנדה שגרירות בקיגאלי מאז דצמבר 2014.
רואנדה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה מאז אוגוסט 2013.
יחסי טורקיה–צ'אד הם יחסי החוץ בין טורקיה לצ'אד.
לאף אחת מהמדינות לא הייתה שגרירות תושבת עד מרץ 2013, עת פתחה טורקיה שגרירות בנג'מנה, וכעבור שנה פתחה צ'אד שגרירות באנקרה.
טורקיה כוננה יחסים דיפלומטיים ב-27 בינואר 1960 אך הכירה בעצמאות צ'אד ב-11 באוגוסט 1960.
לטורקיה היו קשרים תרבותיים, אתניים ודתיים ארוכי שנים עם צ'אד, ובמיוחד עם צפון צ'אד.
במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, לשתי המדינות היו יחסים כלכליים מוגבלים אך הבצורת בתחילת שנות ה-90 הביאה סיוע טורקי לצ'אד, כולל אספקה חקלאית, רפואית וטכנית.
היחסים היו מוגבלים עד תחילת העשור השני של המאה ה-21 בגלל מעמדה של צ'אד ושירות התחבורה האווירית המוגבל.
היחסים צברו תאוצה לאחר פתיחת שגרירות טורקיה בנג'מנה ב-1 במרץ 2013, ושגרירות צ'אד באנקרה ב-10 בדצמבר 2014.
אולם בשנת 2020 היחסים בין שתי מדינות הצטננו, לאחר שנשיא צ'אד אידריס דבי גינה את טורקיה בשל מעורבתה במלחמת האזרחים השנייה בלוב ושלח 1,500 חיילים לסייע לח'ליפה חפתר.
בין מדינת ישראל לטנזניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים מאז 1994. ב-14 ביוני 2017 קיבל שגריר טנזניה הראשון בישראל את כתב האמנתו מידי נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ונפתחה שגרירות טנזניה בישראל, אשר ממוקמת ברמת גן.
כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 חתמה ישראל על הסכמי סחר עם אפריקה המזרחית שכללה את המושבה הבריטית טנגניקה (שהפכה אחר כך לחלק מטנזניה).
בשנת 1956 נוצר קשר טלפוני בין ישראל לטנגניקה דרך לונדון.
בינואר 1960, ביקר שר מטנגניקה בישראל.
עם קבלת העצמאות של טנגניקה בדצמבר 1961, הגיעה למדינה משלחת בראשות יהושפט הרכבי.
רפאל רופין מונה לשגריר הראשון במדינה.
ישראל הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם שמינו שגריר במדינה, למעשה רפאל רופין נשלח כבר חצי שנה קודם, במרץ 1961 לשמש כציר במדינה לקראת עצמאותה ואהוד אבריאל סמנכ"ל משרד החוץ ערך ביקור הכנה חודשיים לפני קבלת העצמאות הרשמית של המדינה ודן בשיתוף פעולה בתחומי הדייג והקואופרציה הצרכנית והיצרנית.
משה דיין (אז שר החקלאות) עמד בראש משלחת ישראל לחגיגות העצמאות של המדינה, והכריז על הענקת מלגות לימוד בישראל ל-100 מתושבי המדינה.
במהלך 1962 שלחה ישראל משלחת של מומחים לטנגניקה, במטרה לסיוע בהקמת שירותי בריאות ותברואה, הקמת מערכת לביטוח לאומי והקמת "מרכז להכשרה חלוצית" להכשרת נוער בתחומי החקלאות, לפי המודל של הגדנ"ע והנח"ל.
בינואר 1963 ערכה שרת החוץ גולדה מאיר ביקור במדינה ויצרה קשרים אישיים עם הנשיא הטנזני הסוציאליסטי ג'וליוס נייררה.
עם זאת חודש לאחר הביקור אירחה טנגניקה את הוועידה האפרו־אסיאנית לשיתוף, שהסתיימה בהחלטה המגנה את "הקולוניאליזם הציוני" וקראה להפסקת "החדירה הציונית לאפריקה ולאסיה" ולביטול חוזים קיימים עם ישראל.
עם זאת שר הפנים של טנגניקה הודיע שמדינתו תתעלם מההחלטה.
ובעקבות הביקור של גולדה מאיר התפתחו בין המדינות גם קשרים ביטחוניים הדוקים.
ישראל סייעה לטנזניה בהקמת ה"שירות הלאומי" של המדינה, והצבא, כולל סיוע בהקמת חיל אוויר.
בהמשך גם קציני משטרה מטנזניה נשלחו להשתלמויות בישראל.
בנוסף מדינת ישראל עודדה השקעות של ישראלים במדינה.
יזמים ישראלים הקימו בתי מלון במדינה וחברות בנייה ישראליות, בעיקר "סולל בונה" בנו מבני ציבור.
שלושת האדריכלים הישראלים אשר בלטו בפעילותם במקום היו משה ירמיצקי, גבריאל מרגלית ויעקב מרקו, שתכננו בין השאר את מרכז הצרכנות בדאר א-סלאם, את "מלון קילימנג'רו" בדאר א-סלאם ואת "מלון ספארי" בשמורת מיקומי.
באפריל 1964 התמנה יואל פלגי כשגריר ישראלי בזנזיבר, חמישה חודשים לאחר שקיבלה עצמאות, אולם חודש אחר כך התאחדו זנזיבר וטנגניקה ליצירת טנזניה והוא מונה לשגריר במדינה החדשה.
בנובמבר 1965 הוחלף על ידי יצחק פונדק.
בקיץ 1968 השתתפה מדינת ישראל ביריד מסחר בינלאומי במדינה, בו הציגו כ-50 חברות מישראל.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים, בגלל לחץ כבד מצד מדינות ערב, המליץ ארגון אחדות אפריקה לחבריו לנתק את הקשרים עם מדינת ישראל.
בנוסף ראו מדינות אפריקה בכיבוש סיני על ידי ישראל, כיבוש קולוניאליסטי של מדינה זרה בשטח אפריקה.
ב-18 באוקטובר 1973 ניתקה טנזניה את יחסיה עם ישראל, יחד עם עוד 13 מדינות נוספות באפריקה שניתקו את היחסים עם ישראל באותה עת
ב-24 בנובמבר 1988 הכירה טנזניה בעצמאותה של פלסטין, בעקבות הכרזת העצמאות הסמלית של המועצה הלאומית הפלסטינית.
בתחילת שנות ה-2000 שורה של חברות טכנולוגיה מישראל, המייצרות מערכות תקשורת, הקימו פרויקטים שונים בטנזניה.
בין היתר "מוטורולה ישראל", "סרגון נטוורקס" ו"גילת רשתות לווין".
ב-22 בנובמבר 2011 בעקבות דברים שאמר שר הביטחון אהוד ברק בריאיון לרשת ב': "גרמניה, צרפת ובריטניה זה לא טנזניה, מאוריטניה וטריפוליטניה".
פרסם קונסול הכבוד של טנזניה בישראל, נוריאל קסביאן (צ'יריץ'), הודעה כי הוא מצר על הדברים במיוחד לאחר הודעת ראש הממשלה בדבר הידוק היחסים עם מדינות אפריקה, זאת ועוד במיוחד לאור העובדה כי טנזניה הושוותה לטריפוליטניה - מדינה שכלל לא קיימת.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה טנזניה בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.
באוקטובר 2016, במהלך פרשת החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל, טנזניה סייעה משמעותית בריכוך ההחלטה המגנה את ישראל.
ב-2017 ישראל וטנזניה העלו את הדרג היחסים ושגריר טנזניה הראשון הגיע לישראל.
ישראל החזיקה שגרירות בטנזניה מאז קיבלה עצמאות, אך זו נסגרה לאור ניתוק היחסים הדיפלומטים עם מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
נכון ל-2022, אין שגרירות ישראלית בטנזניה.
טנגניקה החליטה עם קבלת עצמאותה, מטעמי חסכון, לפתוח רק שלוש שגרירויות בארצות הברית ב ובהודו ולא שלחה נציג לישראל.
בשנת 2017 פתחה טנזניה שגרירות ברמת גן.
ישראלים המבקשים לבקר בטנזניה נדרשים להצטייד בוויזה מתאימה.
בשנים 1995–2010 שימשה רונית הרשקוביץ, אשת עסקים הפעילה בענף התיירות בטנזניה, כקונסול כבוד בישראל.
אחר כך שימש בתפקיד איש העסקים נוריאל קסביאן.
יחסי טנזניה-ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים שבין טנזניה וערב הסעודית.
לטנזניה יש שגרירות בריאד וקונסוליה בג'דה, ולערב הסעודית יש שגרירות בדאר א-סלאם.
המסחר בין שתי המדינות מוטה מאוד לטובת ערב הסעודית.
ב-2013 ערב הסעודית ייצאה 220 מיליון דולר אמריקאי של טובין לטנזניה שכללו בעיקר נפט ופולימרים.
לעומתה, טנזניה ייצאה לערב הסעודית באותה השנה רק 20.7 מיליון דולר אמריקאי של טובין שכללו בעיקר סיבי טקסטיל ומוצרים חקלאיים נמוכי ערך דוגמת דגים ירקות וטבק גולמי.
ב-2014 הייצוא הטנזני ירד ב-20% מערכו והייצוא הסעודי ירד ב-10%.
לאחר ביקורים חשובים של בכירים סעודים בדרג גבוה בטנזניה בשנת 2014, שתי המדינות הסכימו לשתף פעולה במספר נושאים, ביניהם המגוון ביולוגי וקיום החוק להגנת חיות הבר.
מדינת ישראל מעולם לא התערבה בסוגיית טיבט על מנת לא לפגוע ביחסי ישראל וסין.
עם זאת, בשנים המוקדמות של שנות ה-60 של המאה ה-20 התקיימו מגעים רופפים ולא רשמיים בין ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון לדלאי לאמה טנזין גיאטסו.
אחת הסוגיות המשמעותיות ביחסי ישראל–סין הייתה טיבט ומנהיגה, הדלאי לאמה.
בראשית המאה ה-20 הצליחה טיבט להשיג מידה של עצמאות – בשנת 1913 חתמו טיבט ומונגוליה על הסכם של הכרה הדדית ועצמאות מהרפובליקה הסינית.
בתמיכתה של הממלכה המאוחדת הצליחה טיבט לשמור על עצמאותה עקב חולשתם של הסינים.
ברם ב-1950, עקב יציאת הבריטים מהודו והתגבשות המשטר הקומוניסטי בסין, הסינים שוב חדרו לטיבט וביססו שם את שלטונם.
ב-1959 התחולל בטיבט מרי שדוכא בידי צבא השחרור העממי.
הדלאי לאמה נמלט להודו ומאז הוא נמצא בגלות ועוסק בפעילויות דיפלומטיות ברחבי העולם למען חידוש עצמאותה של טיבט.
ממשלת הרפובליקה העממית של סין רואה בכך התערבות בענייניה הפנימיים.
ב-13 בספטמבר 1960 כתב טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה ה-14 ממקום משכנו בהודו לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון וסיפר לו על מצבם הטרגי של הפליטים הטיבטים הנמלטים מפני הרדיפות של צבא השחרור העממי להודו ולנפאל ועל הסכנות הנשקפות לחייהם של הפליטים שאינם יכולים לברוח.
גיאטסו ביקש מבן-גוריון שישראל תתמוך בהצעת ההחלטה שתובא לעצרת הכללית של האומות המאוחדות בנדון.
באותה המכתב ביקש הדלאי לאמה את סיועה של מדינת ישראל בהצבעה באו"ם.
ראש הממשלה בן-גוריון השיב לו כי אם תונח בפני העצרת הכללית "הצעת החלטה הגיונית המאשרת את הזכויות החירויות של העם הטיבטי, תתמוך בה ישראל כפי שעשתה בעבר".
החלטה כזו התקבלה באו"ם ברוב מוחץ ומשלחת טיבט ניו יורק שלחה לנציגות ישראל באומות המאוחדות מכתב הוקרה על הצבעתה.
חלפו כמה עשורים והתייחסותה של ישראל לסוגיית טיבט השתנתה בעקבות כינון היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-24 בינואר 1992. ב-23 בנובמבר 1993 העלתה חברת הכנסת נעמי חזן ממפלגת מרצ את סוגיית טיבט שוב.
חזן טענה שהדיווחים על הפרת זכויות האדם בטיבט על ידי ממשלת סין המחזיקה בטיבט כשטח כבוש התרבו.
היא ביקשה לדעת מהי עמדתה של ממשלת ישראל בעניין טיבט והאם היא הביעה מחאה בפני סין העממית.
סגן שר החוץ יוסי ביילין השיב ואמר שבשנתיים הראשונות לכינון היחסים הדיפלומטיים עם סין העממית נמנעה ישראל מלעסוק בנושא טיבט.
בחודש מרץ 1994 הגיע הדלאי לאמה לביקור בן 4 ימים בישראל.
הביקור הביך את ממשלת ישראל, לפיכך נקבע שבמטרה שלא לפגוע ביחסים הדיפלומטיים עם סין שכוננו לאחר מאמצים רבים, לא ייפגשו עם הדלאי לאמה פקידי ממשלה.
גם דוברו של הדלאי לאמה ביקש להתייחס לביקור כ"עלייה לרגל פרטית" למקומות הקודש של שלוש הדתות המונותאיסטיות.
עוד נקבע כי הדלאי לאמה הגיע לישראל כאורח של החברה להגנת הטבע.
הדלאי לאמה פתח את ביקורו ביד ושם ובמהלך שהותו הוא קיבל תואר כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מבין שרי הממשלה נועד איתו רק יוסי שריד, השר להגנת הסביבה.
הדלאי לאמה ביקר שנית בישראל ב-1999.
בשנת 1989 נוסד ארגון יטי"ב – ידידי טיבט בישראל.
הארגון הוקם למטרת קירוב מדינת ישראל והעם טיבטי, בין היתר באמצעות הקמת מיזמים משותפים בין הארגון ועמיתיהם הטיבטים.
ממשלת סין ייחסה כנראה חשיבות לעמדת ישראל ולדעת קהלה בסוגיית טיבט.
ביוני 2001 הגיעה לישראל משלחת חקלאית מטיבט שחבריה דיברו בשבח התפתחות טיבט תחת שלטונה של סין העממית.
ארגון מתת, העוסק במיזמי שיתוף פעולה חקלאי עם סין העממית היה אמון על אירוח המשלחת.
סוגיית טיבט חשובה מאוד לסין העממית.
בסין רואים בסוגיה זו עניין פנימי ואישי ודוחה כל התערבות חיצונית בנדון.
סין העממית הייתה בדרך כלל שבעת רצון מהתנהלותה של ישראל בסוגיה זו.
בפברואר 2006 הגיע הדלאי לאמה לביקור בישראל.
ביקור זה העיב על יחסי ישראל–סין.
יחסי טזניה–סין הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הרפובליקה העממית של סין.
סין ייסדה את יחסיה הרשמיים עם טנגניקה וזנזיבר ב-9 בדצמבר 1961, וב-11 בדצמבר 1963 בהתאמה.
כאשר שתי המדינות התאחדו לטנזניה, ב-26 באפריל 1964 היה זה אך טבעי שסין תמשיך את יחסיה עם המדינה החדשה.
מראשית היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, סייעה סין לטנזניה במגוון רחב של תוכניות סיוע כלכלי נדיבות.
הפרויקט החשוב ביותר היה פרויקט רכבת TAZARA שנבנתה בשנים 1970–1975 במימון סיני, לצד עובדים וסיוע טכני מהמעצמה מהמזרח.
קו הרכבת, שאורכו 1,860 ק"מ מקשר בין זמביה ובירת טנזניה דאר א-סלאם.
ממשלת סין שלחה עד כה 56 אלף עובדים וממשיכה לסייע בהפעלת הקו, בעשרות השנים שחלפו.
אזרחים סינים מעורבים ברכש פילים ושנהב ממדינות אפריקאיות בהן הפילים בסכנת הכחדה.
בנובמבר 2013 נעצרו בדאר א-סלאם 3 אזרחים סינים עם 797 ניבים של פילים.
על פי דו"ח האו"ם הקשר בין הביקוש הסיני להיצע הטנזני הוא מההשפעות ההרסניות ביותר שקיימות בקרב אוכלוסיית הפילים באפריקה:
על פי הערכות שונות ההערכה היא כי בין 56–154 טון שנהב מיוצרים באופן לא חוקי בטנזניה.
מתוכם שני שלישים מיועדים לאסיה, ובשנת 2011 היה הדבר שווה 30 מיליון דולר.
מיד לאחר פרסום הממצאים של האו"ם, התייחס סגן השר הטנזני האחראי על משאבי הטבע והתיירות, בתגובה לתלונות האזרחים ואמר כי ממשלת טנזניה תפעל כנגד ציידים ללא כל קשר לארצות מוצאם, אך הוא הוסיף כי ייבחנו בכובד ראש ההשלכות של האכיפה על ההכנסות מתיירות.
בין השנים 2000 ל-2011, נערכו כ-62 פרויקטים שונים לפיתוח שנתמכו מצד סין.
פרויקטים אלו נעים בין מאמצי הממשלה להשיק את הבנק לפיתוח החקלאות בטנזניה, להלוואה של 400 מיליון דולר כדי להקל על הבעיות הכלכליות של מכרה קיווארה, ובניית האצטדיון האולימפי בנג'מין מקאפה, האצטדיון הלאומי של המדינה.
יחסי טורקמניסטן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה הצרפתית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 במרץ 1992 בעת חתימה על פרוטוקול.
ב-8 במאי 1993 שר החוץ הצרפתי אלן ז'ופה נפגש עם נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב.
ב-28 באפריל 1994 ביקר פרנסואה מיטראן, נשיא צרפת, בעיר אשגאבט, שם קיים שיחות עם נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב.
ב-9-10 בספטמבר 1996 ביקר נשיא טורקמניסטן בצרפת, שם נפגש עם נשיא צרפת, ז'אק שיראק, ראש ממשלת צרפת, אלן ז'ופה ושר החוץ הצרפתי ארווה דה צ'ארט.
ב-10-13 באפריל 2008 ביקר שר החוץ של האיחוד האירופי ברנאר קושנר באשגבאט, במהלך ביקורו בטורקמניסטן הגיע לטקס חניכת השגרירות הצרפתית החדשה בעיר.
ב-18 בספטמבר 2008 ביקר שר החוץ הטורקמני רשיד מרדוב בצרפת.
ב-1 בפברואר 2012 ביקר נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב בפריז.
במהלך הביקור הוא קיים שיחות עם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ועם הפמליה הצרפתית כולה.
ב-7 באוקטובר 2012 ביקר נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב פעם נוספת בפריז, אך הפעם באופן לא רשמי.
הוא הגיע לשם בשביל לשמש כאורח כבוד במירוץ הסוסים היוקרתי "Arc de Triomphe".
ב-2 במרץ 2013 ביקר שר החוץ הצרפתי לורן פביוס באשגאבט.
השר הגיע לאשגבאט פעם נוספת ב-17 ביולי 2015 ושוחח עם עמיתו רשיד מרדוב.
ב-מרץ 2017 הגיע לטורקמניסטן שר החוץ ז'אן-מארק ארו כדי לציין 25 שנים ליחסים בין שתי המדינות.
צרפת מיוצגת בטורקמניסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באשגבאט, בירת המדינה.
טורקמניסטן מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
יחסי טורקמניסטן-קרואטיה הם יחסי החוץ שבין קרואטיה לבין טורקמניסטן.
שתי המדינות הן חברות רשמיות של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ושל האו"ם.
לאף מדינה אין שגריר תושב.
קרואטיה מיוצגת בטורקמניסטן דרך שגרירותה באנקרה, בירת טורקיה.
היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-2 ביולי 1996. שיתוף הפעולה בין המדינות החל בפגישה של נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב ונשיא קרואטיה סטייפן מסיץ', שנערכה בספטמבר 2007 בניו יורק, כחלק מהכנס ה-62 של העצרת הכללית של האו"ם.
הדיאלוג בין שתי המדינות נמשך גם בישיבת נשיאי שתי המדינות באפריל 2008 בבוקרשט, בפסגת נאט"ו.
הביקור הרשמי של נשיא הרפובליקה של קרואטיה סטייפן מסיץ' בטורקמניסטן התקיים ביולי 2008, הביקור הרשמי של נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב ברפובליקה של קרואטיה נערך ביוני 2009, וביקור המדינה של נשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' בטורקמניסטן התקיים באפריל 2014.
יחסי טורקמניסטן-פקיסטן הם יחסי החוץ שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היחסים בין המדינות כוננו לאחר הכרזת עצמאותה של טורקמניסטן מברית המועצות, ב-10 במאי 1992. פקיסטן הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של טורקמניסטן בדצמבר 1991.
על מנת לחגוג את יום השנה העשירי לעצמאות טורקמניסטן בשנת 2001, פקיסטן הנפיקה בולם הנושאים את דגל טורקמניסטן.
פקיסטן העניקה לטורקמניסטן גישה עבור המים החמים בנמל גוואדאר בדומה לאיראן ולרוסיה, וכך טורקמניסטן זכתה בגישה ישירה לים הערבי.
במסגרת הברית הכלכלית הסינו-פקיסטנית (CPEC), פקיסטן סיימה את נתיבי הקרקע (מאז ינואר 2016) שנועדו לספק למדינות במרכז אסיה, ביניהן טורקמניסטן.
טורקמניסטן ופקיסטן הן חברות בארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO).
בנובמבר 2016, פקיסטן הצטרפה להסכם אשגבאט שמטרתו להקל על הסחר בין מדינות ההסכם.
בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לטורקמניסטן סחורה בשווי 4 מיליון דולר אמריקאי וייבאה סחורה בשווי 24.2 מיליון דולר אמריקאי.
הייצוא הפקיסטני כלל בעיקר שמני ירקות, גפרורים, תרופות, אורז, מוצרי טקסטיל ומלח.
הייבוא הפקיסטני כלל בעיקר כותנה גולמית (93%), גופרית (5.7%) ומטחנות (0.52%).
טורקמניסטן מיוצגת בפקיסטן על ידי שגרירות באסלאמאבאד ועל ידי קונסוליה כללית בקראצ'י.
פקיסטן מיוצגת בטורקמניסטן על ידי שגרירות באשגבאט.
יחסי טרינידד וטובגו–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין רפובליקת טרינידד וטובגו לבין מדינת ישראל.
ראש הממשלה הראשון של טרינידד וטובגו, אריק ויליאמס , הגיע לביקור בישראל ביוני 1962, עוד לפני שהמדינה קיבלה עצמאות מלאה והייתה עדיין חלק מהפדרציה של איי הודו המערבית.
ביקור זה היה הביקור הרשמי הראשון של ויליאמס במדינה זרה, במהלכו, ביקש סיוע טכני מישראל.
בספטמבר אותה שנה קיבלה טרינידד וטובגו עצמאות וכוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
באוקטובר 1963, נענתה ישראל לבקשת טרינידד, לסייע לנפגעי סופה שהשתוללה באי, ושלחה טון מזון לאי.
בשנת 2001, סיפקה חברת בת של חברת ההיי-טק "ECI Telecom" מישראל מערכות לשירותי גישה אלחוטית לחברות התקשורת הלאומית של טרינידד וטובגו.
בשנת 2002 סיפקה חברת "טי.טי.איי טלקום" מישראל מערכת לניהול הרשת לאותה חברה.
בשנת 2003 סיפקה חברת אלווריון מערכת תקשורת לחיבור בין שני איי טרינידד וטובגו.
בשנת 2010, חברת מקורות ייזום, זרוע היזמות של חברת המים הלאומית מקורות, בשותפות עם "קבוצת מרחב" שבבעלות איש העסקים יוסי מימן, זכתה בפרויקט בהיקף של 110 מיליון דולר לשדרוג תשתיות המים בבירת טרינידד טובגו, פורט אוף ספיין.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה טרינידד וטובגו בהצבעה על החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם לשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה.
בשנת 2013 נפגשה משלחת של נציגים מישראל עם נציגים רשמיים של טרינידד וטובגו, ובה הובע הרצון לחזק את הקשרים בין המדינות, בין היתר באמצעות מתן קורסי הכשרה ומלגות עבור אזרחי טרינידד, ומתן ייעוץ ישראלי בטרינידד וטובגו בנושאי חממות וגידול דגים.
במרץ 2016, חתמה חברת החשמל על חוזה ליבוא גז טבעי מטרינידד במחיר 4.9 דולרים ליחידת חום, כגיבוי לאספקת גז ממאגר תמר.
ב-6 בדצמבר 2017 הכריז דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית על הכרה בירושלים כבירת ישראל.
לאחר מכן התקיימה בעצרת הכללית של האו"ם הצבעה הקוראת לגינוי הכרה זו.
בתוצאות ההצבעה טרינידד וטובגו נמנתה בין 35 המדינות שנמנעו בהצבעתן.
שר החוץ של טריניד וטובגו, דניס מוזס, הסביר את הצבעת מדינתו באומרו כי מדיניותה של טרינידד וטובגו הייתה תמיד לתמוך ברעיון שתי מדינות, ובכך להכיר באופן איתן בישראל בגבולותיה הטריטוריאליים, כמו גם תמיכה בהקמת מדינה פלסטינית.
ישראל מיוצגת בטרינידד וטובגו על ידי קונסולית כבוד בעיירה דייגו מרטין .
נכון לחודש ספטמבר 2018 לטרינידד וטובגו אין נציגות רשמית בישראל.
שגרירות ישראל בפנמה אחראית גם ליחסי המדינה עם טרינידד וטובגו.
יחסי טרינידד וטובגו–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין הרפובליקה ההלנית.
בין הרפובליקה ההלנית לבין טרינידד וטובגו מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה טרינידד וטובגו לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בטרינידד וטובגו ואין יוונים שמתגוררים במדינה עצמאית.
אזרחי טרינידד וטובגו המבקשים לנסוע ליוון יכולים לעשות זאת ללא אשרה.
אזרחי יוון המבקשים לנסוע לטרינידד וטובגו יכולים לעשות זאת ללא אשרה למשך 90 יום.
יוון אינה מיוצגת בטרינידד וטובגו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יוון האמינה את שגרירותה שבקראקס, בירת ונצואלה, על טרינידד וטובגו.
טרינידד וטובגו אינה מיוצגת ביוון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טורקמניסטן–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין טורקמניסטן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-27 ביולי 1994.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בטורקמניסטן נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
גם אזרחי טורקמניסטן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בטורקמניסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבמוסקבה, בירת רוסיה הסמוכה, על טורקמניסטן.
טורקמניסטן אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טנזניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים לבביים וארוכי שנים עם היסטוריה ארוכה.
מיסיונרים, חוואים ואנשי עסקים שווייצרים היו פעילים בטריטוריה של טנזניה החל משנות העשרים של המאה העשרים.
ב-1927 פתחה שווייץ קונסוליה בעיר טאנגה, היכן שההשקעות השווייצריות בתעשייה התמקדו.
שווייץ העבירה את הקונסוליה לדאר א-סלאם בשנת 1961, שנה לאחר מכן הקונסוליה השתדרגה למעמד קונסוליה כללית ובשנת 1966 הדרג הועלה לשגרירות.
ב-1961 הכירה שווייץ בעצמאותה של טנג'נייקה, וב-1963 בעצמאותה של זנזיבר.
לאחר ששתי המדינות התאחדו לרפובליקה המאוחדת של טנזניה ב-1964, יחסים דיפלומטיים מלאים כוננו בין שתי המדינות.
שווייץ וטנזניה חתמו על סדרה של הסכמים דיפלומטיים.
הבולטים שבהם הם: הסכם בנושא שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1966), הסכם בנושא תעופה אזרחית (2004) והסכם בנושא הגנה הדדית על השקעות (2004).
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2015 התגוררו בטנזניה שלוש מאות עשרים ושניים אזרחים שווייצרים.
טנזניה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת בטנזניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדאר א-סלאם.
יחסי טורקמניסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טורקמניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת טורקמניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת טורקמניסטן הם יחסים טובים המבוססים על שיתופי פעולה ענפים בנושא הפיננסים.
שתי המדינות מקיימות דיאלוג פוליטי שותף.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של טורקמניסטן ב-23 בדצמבר 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות והפיכתה של טורקמניסטן למדינה עצמאית מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית.
השגרירות השווייצרית במוסקבה הייתה אחראית ליחסים הדיפלומטיים של שווייץ עם טורקמניסטן עד אפריל 2008. מאז, השגרירות השווייצרית בבאקו, בירת אזרבייג'ן, היא זו שאחראית לייצוג האינטרסים השווייצריים בטורקמניסטן.
טורקמניסטן פתחה מצידה שגרירות בז'נבה ב-11 באפריל 2011. השגרירות אמונה על ארגונים בינלאומיים ומתעסקת גם ביחסים הבילטרליים שבין שווייץ לטורקמניסטן, אך אינה בעלת דרג דיפלומטי.
שווי הסחר והיחסים הכלכליים שבין שתי המדינות הוא צנוע.
מעל שלושים חברות שווייצריות פעילות בטורקמניסטן, רובן במגזרי האנרגיה, הפארמצבטיקה, התעופה, התקשורת, ההייטק והמזון.
לטורקמניסטן עתודות גז בגודל עצום.
חלק גדול מהמדינה הוא מדבר קאראקום המשתרע על פני שבעים ושבעה אחוזים משטחה, נאות המדבר משמשים בעיקר לחקלאות.
טורקמניסטן אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ אינה מיוצגת בטורקמניסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבבאקו, בירת אזרבייג'ן, על טורקמניסטן.
יחסי טורקמניסטן–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לטורקמניסטן.
לאחרונה, יחסי רוסיה-טורקמניסטן נסובו סביב מאמצי רוסיה להבטיח עסקאות ייצוא גז טבעי מטורקמניסטן.
רוסיה מתמודדת עם סין, האיחוד האירופי וארצות הברית על גישה לאספקה עשירה של פחמימנים בטורקמניסטן.
שתי המדינות מגיעות לכדי עימות בשל המשא ומתן על מחירים על ייצוא גז לרוסיה.
נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב הסכים לאספקת עזרה ולהרחיב את הגיבוי הרוסי לצינור הגז מרכז אסיה, אולם שום פעולה טרם התרחשה לקראת מטרה זו.
נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב וברדימוחמדוב דנו בסיכויים להרחבת הקשרים המסחריים והכלכליים שלהם עוד יותר.
תשומת לב מיוחדת הוקדשה לשיתופי פעולה בתחום האנרגיה והתחבורה.
הצדדים סקרו את יישום ההסכמים הרב-צדדיים בנושא הקמת צינור גז כספי ופיתוח מתקני הובלת גז קיימים במרכז אסיה.
הם דנו גם בארגון שירות מעבורת ישירות לרכבת החל מנמל אסטרחן.
הצדדים החליפו דעות בסוגיות בינלאומיות ואזוריות חשובות ושיתופי פעולה בין רוסיה לטורקמניסטן במסגרת ארגונים בינלאומיים.
בעקבות שיחות רמי דרג בין רוסיה לטורקמניסטן, שתי המדינות אימצו הצהרה משותפת.
במסמך נאמר כי שני הנשיאים מאשרים את האופי האסטרטגי של היחסים בין רוסיה לטורקמניסטן ומדגישים כי יחסים אלה מתפתחים בהדרגה במגוון רחב של תחומים.
מספר מסמכים נחתמו בנוכחות ראשי המדינות.
בפרט, ההסכם לשיתוף פעולה בין ממשלות רוסיה וטורקמניסטן להגנה על מידע מסווג.
משרדי התרבות של המדינות חתמו על מזכר לשיתוף פעולה ועל הסכם לשיתוף פעולה בחינוך.
משרדי המדינות לענייני חוץ חתמו על תוכנית שיתוף פעולה לשנים 2008-2009.
בדבריו בטקס הפתיחה הביע מדבדב את תקוותו ששיתוף פעולה בין טורקמניסטן ורוסיה יתפתח, והדגיש כי רוסיה תמיד פתוחה לשותפות משמעותית ומחויבת.
הנשיאים סיירו במרכז החדש, בליווי המנכ"ל של קאמאז, סרגיי קוגוגין.
ראש החברה תיאר את המאפיינים הטכניים של הרכבים, וציין במיוחד שהם מסוגלים לעבוד בטמפרטורות שנעו בין מינוס 45 לפלוס 50 מעלות.
חברת המניות המשותפת הפתוחה קאמאז היא חברת הרכב הגדולה ברוסיה.
רכביה מהווים 36 אחוז מהשוק הרוסי.
לחברה יש מפעלי הרכבה בשש מדינות זרות: פולין, קזחסטן, אזרבייג'ן, אוקראינה, אתיופיה ווייטנאם.
אחת מחברות הבת שלה פועלת בטורקמניסטן מאז מאי 2006. כדי להבטיח שירות אחריות ושירות אחרי אחריות, נפתח מרכז זמני באשגבט.
שירות הרכבים מתבצע על ידי מומחים ממפעל קאמאז.
מרכז השירות החדש הוקם במאי 2007. יש בו לא רק פינת עבודה אלא גם כיתות ומשרדים.
יחסי טנזניה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות, רוסיה וטנזניה.
שתי המדינות חתמו על משלחות דיפלומטיות ב-11 בדצמבר 1961, עוד לפני איחודה של טנגניקה עם זנזיבר בשנת 1964. רוסיה מחזיקה בטנזניה שגרירות בדר דאר סאלם, וטנזניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
היחסים הדו-צדדיים הם יציבים וידידותיים.
בתחום הפוליטי קיימים חילופי מסרים ברמות הגבוהות ביותר, ומתקיים דיאלוג פוליטי.
ביולי 2008 ביקר בדאר א-סלאם נשיא בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית מ.מ.
לבדב, וחתם על הסכם לשיתוף פעולה בין בית המשפט העליון של רוסיה ובית הדין לערעורים של טנזניה.
בפברואר ויולי 2011 ביקר בטנזניה מנכ"ל תאגיד המדינה "רוזום" סרגיי קיריינקו, שניהל שיחות עם נשיא טנזניה ד"ר קיקווט, ראש הממשלה מ פינדה, שר משאבי טבע ותיירות ה.
מיגא על השתתפותן של חברות רוסיות בפיתוח מרבצי אורניום ב"נהר מקוז'ו".
בתגובה לפיצוץ התחמושת בבסיס חיל האוויר סמוך לדאר א-סלאם שאירע ב-17 בפברואר 2011 בו נהרגו עשרות בני אדם, ולמעלה מ-400 נפצעו ואלפי טנזנים נותרו חסרי בית, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב שלח הודעת תנחומים לנשיא טנזניה ד"ר קיקווט.
ממשלת רוסיה החליטה להעניק סיוע הומניטרי דחוף לטנזניה, שהגיע לדאר א-סלאם במרץ 2011, טיסה מיוחדת של משרד מצבי החירום, הכללה אוהלים, שמיכות ואוכל.
מחזור המסחר בשנת 2010, לפי נתוני משרד המכס הפדרלי ברוסיה, הסתכם בכ-89.7 מיליון - יצוא רוסיה - 48.5 מיליון, יבוא - 41.2 מיליון.
רוסיה מייצאת עפרות ברזל, מכונות וציוד, ודשנים, ומייבאת אגוזים, קשיו, תה, קפה ותבלינים.
במרץ 2005 התקיים הסכם לשיתוף פעולה בין לשכת המסחר הרוסית ולשכת המסחר, התעשייה והחקלאות בטנזניה.
בנובמבר 2009, נערך בדאר א-סלאם ובזנזיבר, הפורום הסחר והכלכלי הדו-צדדי, בו השתתפו נציגים של מספר חברות רוסיות גדולות והנהגתם של חברות טנזניות רבות.
בספטמבר 2010 אירחה מוסקבה פגישת מומחים בין המדינות בנוגע לשימוש בחובות טנזניה לרוסיה למימון פרויקטים של פיתוח באורט, שהביאה לכך שהצדדים יזמו טיוטת הסכם בין ממשלתי.
בשנת 2007 הוכשרו 10 עובדים במשרד לביטחון פנים של טנזניה בקורסי משרד הפנים הרוסי.
יחסי טנזניה–צרפת הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות, צרפת וטנזניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1961, עוד לפני איחודה של טנגניקה עם זנזיבר בשנת 1964. בינואר 2013 ביקר הנשיא קיקווט בצרפת, וב-2 באוגוסט 2016 ביקר ז'אן-מארק איירו, השר לפיתוח בינלאומי הצרפתי, בדאר א-סלאם.
ב-28 בינואר נשיא צרפת פרנסואה הולנד בירך את נשיא טנזניה ג'קיה קיקווטה בפריז, ובפברואר 2019 ד"ר אוגוסטין פ.
מהגה, שר החוץ של טנזניה ביקר בצרפת.
טנזניה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליה כללית בניס.
צרפת מחזיקה בטנזניה שגרירות בדאר א-סלאם וקונסוליה כללית בארושה.
יחסי טרינידד וטובגו–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין סנט לוסיה.
הרפובליקה של טרינידד וטובגו וסנט לוסיה הן שתיהן חברות מלאות בארגון הקהילייה הקריבית ובארגון המדינות האמריקאיות.
בשנת 1998 דרשו עסקים מסוימים בסנט לוסיה החרמה מלאה של מוצרים מטרינידד וטובגו, כגון משקאות קלים, יוחרמו במדינה.
זאת מכיוון שהם מהווים תחרות קשה מדי לעסקים המקומיים והתושבים מפחדים שפרנסתם תיפגע עקב הייבוא.
הממשלות של שתי המדינות, מנגד, דנו על שיפור והעמקת היחסים הכלכליים והמדיניים ביניהן.
ב-12 במאי 2019 הודיעה סנט לוסיה כי תתחיל את פסטיבל הקיץ השנתי שלה בטרינידד וטובגו, לפני שיעבור לסנט לוסיה עצמה.
סנט לוסיה עשתה זאת כמחווה לטרינידד וטובגו, בעקבות העובדה שהיא המדינה ממנה מגיעים רוב התיירים הזרים לפסטיבל הקיץ הסנט-לוסיאני.
טרינידד וטובגו אינה מיוצגת בסנט לוסיה בדרג השגרירות.
טרינידד וטובגו מיוצגת בסנט לוסיה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בקסטריז, בירת המדינה.