tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-19.
עם תחילתן של שנות השלושים של המאה ה-19 הייתה ביפן תחושה כללית של משבר חמור.
רעב ואסונות טבע הכו במדינה והביאו ב-1837 להתקוממות ספונטנית של מעמד האיכרים כנגד פקידי ממשל באוסקה.
למרות שההתקוממות דוכאה לאחר יממה בודדת, יצרה התקוממות זו רושם דרמטי הן בקרב השלטון והן בקרב העם היפני.
התשובה להתקוממות מצד שלטון השוגונות הייתה החלת פתרונות מסורתיים במקום לנסות לפתור את הבעיות המוסדיות במדינה.
יועציו של השוגון יעצו לו להחיות מחדש את רוח הלחימה היפנית, להחריף את ההגבלות על סחר החוץ, להטיל צנזורה על הספרות ולשלול מותרות מחיי מעמד הסמוראים.
אט אט החלו נשמעים קולות ברחבי המדינה שקראו להדחת השוגונות מהשלטון ולחזרה לשלטון מאוחד וסילוק הזרים תחת מרותו של הקיסר.
אולם קולות אלו לא הגיעו לחלונות הגבוהים של השוגונות, שהייתה עסוקה בחיזוק המדינה במישור הכלכלי כנגד מעצמות המערב, לאחר שחזתה בהתמוטטותה של סין מול מעצמות אלו במלחמת האופיום הראשונה.
כאשר הופיעו ספינותיו של הקומודור פרי בנמל אדו ביולי 1853, החלה מהומה רבתי בחצר השוגונות.
יושב ראש מועצת הזקנים, אָבֶה מָשַהירוֹ (1819-1857) מונה כאחראי על המשא ומתן עם האמריקאים.
האיום החדש על ביטחון המדינה שהציבו האמריקאים היה חסר תקדים בהיסטוריה של יפן והדעות לגבי דרך הטיפול בו היו חלוקות.
אבה ניסה לאזן בין רצונה של מועצת הזקנים להתפשר עם האמריקאים, רצונו של הקיסר לשמור את יפן נעולה בפני הזרים ורצונם של הדאימיו (שליטי המחוזות והערים) שרצו לצאת למלחמה באמריקאים.
בהיעדר הסכמה ברורה, החליט אבה להתפשר עם האמריקאים ולקבל את דרישותיו של פרי לפתוח את יפן לסחר חוץ מצד אחד, ומצד שני להתכונן למלחמת מגננה מול האמריקאים.
במרץ 1854 נחתם "חוזה השלום והידידות" (חוזה קאנאגוואה) אשר פתח שני נמלים ביפן לסחר עם האמריקאים, הבטיח יחס הוגן לניצולי ספינות אמריקאים שיגיעו לחופי יפן והתיר שליחת קונסול אמריקאי לשימודה, נמל קטן בחצי האי איזוּ, מדרום מערב לאדו.
הנזק שנוצר לשוגונות מהחתימה על החוזים היה משמעותי ביותר.
הדיון הלא שגרתי על מדיניות הממשל שהתפתח ביפן הביא עמו עד מהרה ביקורת ציבורית חריפה על התנהגותה של השוגונות בפרשיית החוזים.
במטרה ליצור בני ברית חדשים לשוגונות ניסה אבה לרתום לשורות השוגונות את תמיכתן של הדאימיו של שינפאן וטוזומה, צעד שרק החליש את מעמדה הרעוע של השוגונות כיוון שגרם בכך לירביהם של הדאימיו להסיר את תמיכתם בשוגונות.
מאוחר יותר, כחלק מרפורמת אנסיי שהתרחשה בשנים 1854–1856, ניסה אבה לחזק את השלטון על ידי הזמנת כלי נשק וספינות מההולנדים ולפתוח באמצעותם בתי ספר ללוחמה מודרנית שיגנו על הקיסרות מפני אויביה החדשים.
עד מהרה נפתחו בתי הספר החדשים באדו וסביבותיה, אולם זניחה זו של העקרונות הישנים של המעמד הלוחם והחלפתם בשיטות לוחמה מודרניות גרמו לזעם רב בקרב הדאימיו שהיו כולם בני המעמד הלוחם ואשר גרמו לבסוף להדחתו של אבה מתפקיד יושב ראש מועצת הזקנים והחלפתו בהוטה מאסאיושי.
אולם גם הוטה לא צלח את מלאכת איחוד השורות ביפן, ועם מות השוגון, שלא השאיר אחריו יורש, התפתחה בקיסרות מלחמת ירושה בין מועמדי המחנות השונים של הדאימיו.
לבסוף גברו המצודדים בדאימיו של פודאי ולתפקיד השוגון נבחר טוקוגאווה יושינובונובו, קרובו של השוגון המת, שלא רצה בתפקיד אך קיבל אותו באי-רצון ומאוחר יותר חתם חוזים נוספים עם ארצות הברית ו-5 מדינות נוספות, מפסיק בכך את תקופת ההתבודדות של יפן שנמשכה יותר מ-200 שנים.
מאמציה של השוגונות להחזיר לעצמה את כוחה השלטוני על ידי פיתוח צבא מודרני בסיוע מדינות המערב לא עלו יפה וזאת בעקבות ההתנגדות בעם לפתיחות כלפי המערב.
עם מותו של הקיסר בשנת 1867 ירש אותו בנו בן ה-16 מוּצוּהיטוֹ, שתמך במתנגדי השוגונות וקבע לתקופת שלטונו את השם "מֵייג'י" ("שלטון נאור"), שם שגם אימץ לעצמו.
עם עליית הקיסר החדש לשלטון החלו תומכיו דוחקים באנשי השוגונות להחזיר לקיסר את הסמכויות השלטוניות ובתחילת 1868 גרמו להדחת השוגון מהשלטון.
בעקבות הדחת השוגון פרצה מלחמת אזרחים בין תומכי השוגון לתומכי הקיסר (מלחמת בושין), מלחמה בה ניצחו תומכי הקיסר אשר הורידו את טוקוגאווה מדרגת שוגון לדרגת דאימיו.
כוחות השוגונות נסוגו לצפון המדינה, שם החזיקו מעמד בעזרת הצי המודרני שהיה ברשותם עוד שישה חודשים נוספים באי הוקאידו שם הקימו את הרפובליקה של אזו שהתקיימה זמן קצר ביותר.
עם הניצחון של כוחות הקיסר על כוחות השוגונות הסתיימה למעשה תקופת אדו, והחלה תקופת מייג'י שהביאה עימה את המודרניזציה ליפן.
תְּקוֹעַ היא התנחלות ויישוב קהילתי השוכן במזרח הרי יהודה.
היישוב שייך למועצה אזורית גוש עציון, והוקם על ידי תנועת אמנה.
תקוע נחשב גם ככפר אומנים.
היישוב שוכן צפונית-מזרחית לחורבות היישוב המקראי תקוע, בסמוך לעיירה הפלסטינית תוקוע, ודרומית-מערבית להר ההרודיון.
ליד תקוע נמצאת מערת חריטון ומעיין עין חמדה.
תקוע הוקמה כהיאחזות נח"ל בשנת 1975 על ידי גרעין שח"ם כפר עציון, אוזרחה לאחר שנתיים על ידי גרעיני הנח"ל "קשת" ו"ארגוב", והייתה בסיס להתיישבות במזרח גוש עציון.
בשנת 1977 הצטרף להאיחזות גרעין של גוש אמונים שכלל כ-20 צעירים וצעירות שעלו מברית המועצות.
בתחילת שנות ה-80 ישראל הכריזה על 1,455 דונם בסביבת ההתנחלות כאדמות מדינה, מתוכם 1,071 דונם שהופקעו מאדמות הכפר תוקוע ושימשו להרחבת היישוב.
בסוף שנות התשעים הוקמו מדרום ליישוב שני מאחזים, תקוע ב' ותקוע ג', כהרחבת היישוב.
ב־2002 הוקם כקילומטר מדרום־מזרח להם מאחז נוסף, תקוע ד'.
בשנת 2007 נפתח כביש מירושלים לתקוע (כביש 356) שקיצר את הדרך לירושלים ומאז חלה התפתחות מואצת של היישוב.
ב־2014 הוקם כחצי קילמטר ממזרח לתקוע ד' מאחז בשם תקוע ה'.
המאחז פונה לאחר מספר חודשים, אך הוקם בשנית בסוף 2018.
בשנת 2020 גורמים במנהל האזרחי המכונים "צוות הקו הכחול" ביצעו מדידה מחודשת לאדמות היישוב, וגרעו משטחו שטחים רבים שנחשבו עד אז לאדמות מדינה מוסדרות.
החלטת המנהל הייתה פעולה מנהלית, שלא היה בה בהכרח הגדרה שהשטח הוא בבעלות פרטית פלסטינית.
לאחר שהמועצה האזורית גוש עציון, היישוב תקוע ותנועת אמנה הגישו ערעור על ההחלטה, הוחזר רוב השטח והוגדר מחדש כאדמת מדינה.
בשנת 2020 הוקם ביישוב מרכז אומנים.
מרכז שבו פועלים אומנים מהישוב בתוך חללי סטודיו משלהם.
במקום גלריה עם תערוכות מקומיות ובית קפה קטן.
המקום פתוח למבקרים ומתרחשים בו אירועי תרבות שונים.
בשנת 2024 הכיר משרד התרבות בגלריה במרכז האומנים, מה שהפך אותה לגלריה הראשונה ביהודה ושומרון שקיבלה הכרה ממשלתית.
בתקוע גרים כ-4,800 תושבים (נכון לשנת 2025), מה שהופך אותו ליישוב המאוכלס ביותר בתחומי המועצה האזורית גוש עציון.
אוכלוסיית היישוב מורכבת ברובה מדתיים לאומיים, אך היא מגוונת יותר מיישוב ממוצע במועצה האזורית, וגרים בו גם חסידי ברסלב, חסידי חב"ד, חילונים, מסורתיים ואחרים.
תקוע נחשבת לכפר אומנים בגלל כמות יוצאת דופן של אומנים ואנשי רוח המתגוררים בה כגון המשוררת סיון הר-שפי, והמאיירים מנחם הלברשטט, נועה קלנר ועוד.
במקום שוכנת ישיבת הסדר בשם "ישיבת תקוע" שנשיאה היה הרב עדין שטיינזלץ.
ביישוב בית ספר מעורב עד כיתה ח', בו לומדים תלמידים דתיים וחילונים.
בשנת הלימודים תשע"ה התווספה לבית הספר חטיבת ביניים.
ביישוב פועלים סניפים של תנועת הנוער בני עקיבא ותנועת הנוער אריאל.
הרב מנחם פרומן שימש כרב היישוב עד לפטירתו ב-2013. הרב אבי בלידשטיין מונה לתפקיד ב-2015.
בתקוע קיימת קהילה רחבה של יוצרים ואומנים.
בקיץ 2020 נפתח "מרכז האומנים" ובו כ-14 חללי סטודיו של יוצרים מקומיים - פסלים, ציירים, מעצבים, לצד גלריה שהוכרה על ידי משרד התרבות ב־2024 ומציגה תערוכות מתחלפות.
במקום יש בית קפה שמארח אומנים שונים וכן במרכז אומנים עצמו מתקיימים אירועי תרבות מגוונים לקהל הרחב.
כמו כן יצאו חמישה גליונות של מגזין ספרותי בשם "שחרית תקוע", על טהרת יצירותיהם של תושבי תקוע.
במרץ 2015 הוצב פסל אישה באחד הכיכרות ביישוב.
הפסל, מעשה ידי פסלת מקומית, עורר התנגדות והושחת חלקית כעבור יום על ידי אלמוני.
בשנת 2018 נוצר סרט תעודה "מתנחלת" על תושבות המקום.
"עד עלות השחר": משנת 2007 עד שנת 2014 התקיים פסטיבל שנתי בליל הושענא רבה.
"פסטיבל הבירה": משנת 2015 מתקיים בקיץ פסטיבל שבו נמכרות בירות שונות שכולן תוצרת מקומית.
"פסטיבל ירח מלא אהבה": משנת 2017 מתקיים בט"ו באב פסטיבל שנתי בתקוע ד'.
בין האומנים שהשתתפו בפסטיבל נמנים עלמה זהר, מארק אליהו, רבע לאפריקה ואחרים.
פסטיבל "אומנים מבפנים": משנת 2020 מתקיים פסטיבל אומנים מבפנים - מפגשים אינטימיים בחצרות אומני תקוע ושיטוט אומנותי ברשות הרבים.
בין האומנים שהשתתפו: דוד ליפשיץ, יוסי סוויד, מנחם הלברשטט, רחל קשת, סיון הר-שפי.
תקוע א': האזור המרכזי של תקוע, בו גרים כ-90% מהתושבים ובו שוכנים רוב מוסדות היישוב.
בתקוע א' נמצאים אזור תעשייה שבו נמצא גם מרכז האומנים, מספר בתי כנסת, פארקים רבים, אודיטוריום, ספרייה, בית הספר וכו'.
תקוע ב' ו-ג': שכונות הנמצאות כקילומטר דרומה מתקוע א'.
תקוע ד': מאחז השוכן על גבעה מדרום מזרח לתקוע ב' ו-ג', כ-30 דקות הליכה מתקוע א'.
תקוע ה', ו', חוות ספר המדבר: מאחזים חדשים כהמשך לתקוע שהוקמו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ביישוב בריכת שחייה חיצונית הפועלת בחודשי הקיץ בכל ימות השבוע.
תקועים בזמן היא סדרה קומית אמריקאית לילדים, ששודרה בערוץ דיסני האמריקאי, ובישראל בערוץ הילדים.
בארצות הברית שודרו בשנים 2004–2006 שתי עונות של הסדרה.
העונה הראשונה עוסקת בהסתגלותה של המשפחה לחיים בשנת 2004, ואילו השנייה מתמקדת בקשר הרומנטי המתחיל להיווצר בין פיל וקילי (שתיים מהדמויות).
את הסדרה הפיקו טים מייל ודאגלאס טוּבֶּר, חברי צוות ההפקה של הסדרה המצליחה ליזי מקגוויר.
שני פרקים מהסדרה היו מועמדים לפרסי איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאים בקטגוריית 'סדרה לילדים'.
הסדרה עוסקת במשפחה משנת 2121 שנקלעה בשל קלקול במכונת הזמן למאה ה-21.
פיליפ "פיל" דיפי (רביב אולמן): פיל דיפי, שנולד ב-2107, הוא הדמות הראשית בסדרה.
הוא תלמיד כיתה ט' וחברתו הטובה ביותר היא קילי טסלו.
פים דיפי (אמי ברוקר): אחותו הקטנה של פיל, שנולדה בשנת 2109, ותלמידת כתה ז'.
היא ילדה שובבה וקונדסית המתחכמת לאחיה ולשאר הדמויות.
לויד דיפי (קרייג אנטון): אביהם של פיל ופים, יליד 2074, שמנסה לתקן את מכונת הזמן.
לויד היה מהנדס ב-2121 וחובב "מוזיקה ישנה".
ברברה דיפי (ליס סימס): אמם של פיל ופים, ילידת 2076, המגלה עניין רב בדרך בה פועלים הדברים במאה ה-21, בעיקר בדרך הבישול.
קילי טסלו (אליסון מישלקה): החברה הכי טובה של פיל, והאדם היחיד שיודע שפיל הגיע מהעתיד.
קילי נולדה בשנת 1989, והיא ילדה נמרצת ו"תוססת" השואפת להיות עיתונאית.
קרטיס איש המערות (ג'ין פול מנוקס): איש מערות מתקופת האבן שהופיע במכונת הזמן של משפחת דיפי.
המשפחה אמצה אותו וכינתה אותו קרטיס.
"תקומה: 50 השנים הראשונות" היא סדרת טלוויזיה תיעודית של הערוץ הראשון אשר שודרה בשנת 1998, לציון חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל.
זוהי למעשה סדרת ההמשך לסדרה "עמוד האש" והיא ממשיכה מן המקום שבו עצרה הסדרה הקודמת.
בין הנושאים שנידונו ב-22 פרקי הסדרה: העלייה לישראל, יחסי דתיים-חילוניים, המהפכים הפוליטיים והכלכליים, המלחמות, יחסי החוץ של ישראל, האינתיפאדה הראשונה, פיגועי הטרור והסכמי השלום.
בשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הסדרה "והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל" העוסקת בתולדות ארץ ישראל משחר ההיסטוריה ועד התקופה העות'מאנית בארץ ישראל.
סדרה זאת נחשבת לסדרה משלימה לטרילוגיה על תולדות ארץ ישראל.
"תקומה" הופקה בעברית ובגרסה מקוצרת בת שעתיים בשפה האנגלית.
הקריין בגרסה העברית היה השחקן יגאל נאור, ובשפה האנגלית - הבמאי מיכה לבינסון.
את המוזיקה המקורית שליוותה את הסדרה יצר ועיבד שלמה גרוניך.
כיום משודרת הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ 33 ובערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2006 הוציאה רשות השידור מארז DVD הכולל את כל פרקי הסדרה.
הסדרה זכתה לרייטינג גבוה, אך עוררה דיון ציבורי ומספר מחלוקות בעת שידורה, וספגה ביקורת, בעיקר מקרב חוגי הימין, בטענה שהיא איננה מאוזנת.
נושא הסדרה אף עלה לדיון בכנסת במרץ 1998, בעקבות בקשתו של חבר הכנסת חנן פורת אשר טען כי "מה שיש בסדרה הזאת איננו תקומה, אלא תקומה וחורבנה".
במיוחד עורר מחלוקת הפרק החמישה עשר "בנתיב הטרור - בילאדי בילאדי", אשר סיפר על תולדות הקמת ארגוני הטרור הערבים.
הטענות העיקריות קבלו על כך שהפרק הציג בעיקר את הנרטיב הערבי לסכסוך.
יוצרי הסדרה טענו שלא ניתן להפריד את סיפור ארגוני הטרור מסיפור מדינת ישראל וכי ראוי שהדורות הבאים ילמדו על מעשי האיוולת של ארגונים אלו.
"דור בארץ" - המרד הערבי הגדול והמאבק בבריטים (1936–1947)
"מדינה בדרך" - מלחמת העצמאות והכרזת המדינה (1947–1948)
"מגש הכסף" - הדיפת צבאות ערב והסכמי שביתת הנשק (1948–1949)
"בצל השואה" - שתיקת הניצולים ומשפט אייכמן (1948–1966)
"מעולם מצבנו לא היה טוב יותר" - ישראל בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור (1967–1973)
"רעידת אדמה" - מלחמת יום הכיפורים (1973)
"האופסימיסט" - ערביי ישראל ממלחמת העצמאות עד "יום האדמה" (1948–1976)
"ישראל השנייה" - המחאה העדתית והמהפך הפוליטי (1959–1981)
"בנתיב הטרור-בילאדי בילאדי" - ישראל נגד ארגוני הטרור הפלסטיניים (1967–1982)
"סדק בבית" - מלחמת לבנון הראשונה (1982)
"תנו לחיות בארץ הזאת" - כלכלה מימי הצנע ועד נפילת הבורסה (1949–1986)
"בבל וירושלים" - ישראל ויהדות ארצות הברית (1948–1994)
"האבן וענף הזית" - האינתיפדה הראשונה והסכמי אוסלו (1987–1993)
נהוג לערוך חלוקה לתקופות בהיסטוריה של המוזיקה המערבית בדומה לתקופות ההיסטוריות המקובלות.
תחילתה של המוזיקה המערבית המכונה המוזיקה הקלאסית עשויה להיחשב מאז המצאת התווים.
המצאה זו היא מימי הביניים.
תקופה זו נמשכה מסוף העת העתיקה, סביב 800 לספירה ועד סביב 1500. תקופת התחיה הנקראת רנסאנס היא התקופה השנייה בתולדות המוזיקה, שהחלה במאה ה-15 ונמשכה עד סוף המאה ה-16. אחריה תקופת הבארוק.
מן המאה ה-17 ועד למחצית הראשונה של המאה ה-18. שמה של התקופה הבאה אחרי תקופת הבארוק הוא: התקופה הקלאסית.
תקופה זו מקבילה לתקופה הנאו-קלאסית באמנות אך משום שלאמנות הייתה תקופה קלאסית, היא התקופה היוונית רומית של ימי קדם, לז'אנר הקלאסי האמנותי קראו ניאוקלאסי (ניאו=חדש).
היות שהמוזיקה מן התקופה היוונית-רומית, המכונה התקופה הקלאסית, לא שרדה עקב הכחדתה על ידי הנוצרים הקדמונים, לא היה ניתן לקרוא למוזיקה נאו-קלאסית, כיוון שאין ישן וחדש מולו.
מקרה זה מיוחד למוזיקה בלבד.
עם שקיעתה של האצולה ועלייתו של הפרולטריון באירופה של שלהי המאה ה-18, החלה תקופה חדשה רוויה בהקצנה דרמאטית.
תקופה זו נקראת: התקופה הרומנטית.
זו נמשכה עד לשלהי המאה ה-19. אחריה באה התקופה המודרנית ונהוג לכנותה מוזיקה בת זמננו.
אפיון: מוזיקה מונופונית והומוריתמית ברובה, כנראה שירת אוניסונו ללא רישום בתווים של ליווי אינסטרומנטלי, על בסיס המזמור הפשוט (קנטוס פלאנוס).
ראשית הפוליפוניה התפתחה בתקופה זו.
החל תיווי הרמוני במרווחים קונסוננטיים של קווינטות זכות, אוקטבות ואוניסוני ובהמשך גם קוורטות זכות.
התיווי בראשית ימי הביניים לא הגדיר מקצב, אם כי כתב נוימות נתן מושג ברור לגבי הפיסוק, וכתב התווים המאוחר יותר כלל כבר סימונים ריתמיים.
סימוני המקצב בתווים אפשרו יחסי גומלין מורכבים בין קולות שונים.
לקראת סוף התקופה התפתחו שימוש בריבוי טקסטים וכתיבת ליווי אינסטרומנטלי.
המונח מוזיקה של ימי הביניים כולל את המוזיקה האירופאית, שנכתבה בתקופה שראשיתה בנפילת האימפריה הרומית וסופה בערך באמצע המאה ה-15. מועד סיומה של תקופת ימי הביניים והתחלת תקופת הרנסאנס איננו מוחלט.
מעט מאוד מן המוזיקה של ימי הביניים נשמר עד לתקופה המודרנית בכתבי יד, שרק הם מאפשרים את המחקר במוזיקה זו.
יוקר הקלף ששימש לכתבי יד והעבודה העצומה שנדרשה להעתקת מוזיקה גרמו לכך, שרק מוסדות עתירי הון יכלו ליצור כתבי יד ולשמרם, בעיקר הכנסייה ומוסדותיה השונים, כגון מנזרים.
במוסדות אלה נשמרה בעיקר מוזיקת קודש, אך גם מוזיקה חילונית.
עם זאת, כתבי היד שהשתמרו אינם משקפים את היקפה וטיבה של המוזיקה הפופולרית מאותה תקופה.
היצירה החילונית הראשונה שהועלתה על הכתב הייתה "סיפור רובין ומאריון", קומדיה צרפתית עם שירים מאת אדם דה לה האל.
מלחינים בולטים: אדם דה לה האל, גיום דה מאשו, פרנצ'סקו לאנדיני, הילדגרד מבינגן לאונין, פרוטין, ג'ון דאנסטפל.
אפיון: ההישענות ההולכת וגוברת על טריאולות כמקצב הוא אחד המאפיינים הבולטים של מוזיקת הרנסאנס.
הפוליפוניה, שהייתה בשימוש מאז המאה ה-12, השתכללה והלכה ככל שרבתה עצמאות הקולות לאורך המאה ה-14; תחילת המאה ה-15 נטתה לפשטות, והקולות נטו בדרך כלל לעדינות ורכות.
זה היה אפשרי הודות להרחבת המנעד הווקאלי.
בימי הביניים היה המנעד מצומצם יותר והצריך חלוקת קולות רבה יותר.
סגנון המאפיינים של מוזיקת הרנסאנס החל להשתנות לקראת סוף התקופה, ככל שהתקבל השימוש בקווינטות, שנכנס מאז אל מאפייני הטונליות.
אחד ממלחיניה הבולטים ביותר של תקופת הרנסאנס היה ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה, שזכה בהיתר מן האפיפיור לכלול נהלים חילוניים כגון הרמוניות ומלודיות עממיות ביצירות כנסייתיות, על אף צו הקונטרה-רפורמציה, שהורה על חזרה גמורה לדפוסים הקבועים והפשוטים של המוזיקה הכנסייתית המסורתית.
נפוצים: מיסה, מוטט, מדריגל ספיריטואל, לאוד;
קוליים: מדריגל, פרוטולה, קצילה, שאנסון במספר צורות (רונדו, וירלאי, ברז'רט, בלדה, מוזיקה מדודה), קנצונטה, וילנסיקו, וילנלה, וילוטה, שיר קתרוס;
מוזיקה אינסטרומנטלית: קונסורט, מחולות לצירופים מגוונים: פאוואן, גאליארד, אלמנד, קוראנט; טוקטה, פרלוד, ריצ'רקאר, קנצונה, אינטבולציה.
מלחינים בולטים: גיום דופאי, ז'יל בנשואה, יוהנס אוקכם, ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה, אורלנדו לאסוס, ז'וסקן דה פרה, קלאודיו מונטוורדי.
אפיון: גם במוזיקת הבארוק וגם במוזיקת הרנסאנס נעשה שימוש נרחב בפוליפוניה ובקונטרפונקט.
אלא שאם בתקופת הרנסאנס ההרמוניה הייתה תוצר לוואי של הפוליפוניה, בתקופת הבארוק גדלה חשיבות המבנה ההרמוני.
בתקופת הבארוק מתפתחת ההבדלה בין חשיבות הקולות השונים - מתן משקל יתר לקול העליון ולקול הבאס, הבחנה שבאופן כללי לא הייתה קיימת במוזיקת הרנסאנס, שבה ניתן משקל שווה לקולות השונים.
יש הבדלים נוספים בין מוזיקת הרנסאנס למוזיקת הבארוק.
במוזיקת הבארוק ניתן לרגש מקום חשוב יותר, ויצירות רבות שואפות לתאר רגש מסוים על גווניו.
שינוי נוסף שחל בין תקופת הרנסאנס לתקופת הבארוק הוא עלייתם של הקטעים האינסטרומנטליים, וירידתו של סגנון הא-קפלה - שירה ללא ליווי כלי.
קישוט נרחב של היצירה הוא מאפיין חדש נוסף, שנכנס למוזיקת הבארוק.
לעיתים קרובות הנגן הוא זה שמאלתר את הקישוט.
הקונצ'רטו התפתח מאוד בתקופת הבארוק, גם לסולן יחיד ותזמורת, וגם כקונצ'רטו גרוסו לקבוצת סולנים, שמולה עומד הרכב תזמורתי מלא.
מלחינים בולטים: יוהאן סבסטיאן באך, גאורג פרידריך הנדל, אנטוניו לוציו ויואלדי, דומניקו סקרלאטי, ג'ירולאמו פרסקובלדי, פרנסואה קופרן, ז'אן-פיליפ ראמו, הנרי פרסל.
מוזיקה קלאסית בתחילת העת החדשה (Classical)
אפיון: סגנון חדש ונקי יותר, עם העדפה לחלוקה ברורה, ולפשטות על פני מורכבות.
הפשטות המבנית הזו עודדה מעבר מהפוליפוניה המורכבת של תקופת הבארוק למבנה היררכי, של מלודיה מעל הרמוניה הכפופה לה - שילוב שנקרא הומופוניה.
נגינת אקורדים או אקורדים שבורים כליווי הייתה לנוהג מקובל, כדוגמת בס אלברטי, שהופיע ביצירות מקלדת רבות, ונוהג זה הקל על המאזין לקלוט את ההרמוניה ולעמוד על הטונאליות.
מכיוון שבתקופה הקלאסית זנחו את המרקם הפוליפוני של הבארוק, והכתיבה השתמשה בקול אחד עם ליווי, ראו המלחינים צורך להרבות בסימני דינמיקה והוראות ביצוע מוזיקליות אחרות.
פישוטו של המרקם תרם לעלייה בחשיבות הפרטים הקטנים בביצוע.
מאותה סיבה נוספו ליצירות פתיחות מעניינות ומקצבים אופייניים - מארש האבל והמינואט.
זאת ועוד, בתקופה הקלאסית חלה התרחקות מההרגל הבארוקי להקדיש את היצירה, או כל אחד מהפרקים בה, לתיאור רגש אחד בלבד.
ההתרחקות מסגנון הבארוק באה לביטוי בסטיל גאלאנט, שהתפתח בשנות ה-20 של המאה ה-18 ולא היה מבוסס על קונטרפונקט וחוקיו הנוקשים אלא על פיתוח מלודי.
צורת הסונאטה, שהתהוותה בראשית התקופה הקלאסית, הייתה מקובלת לפרק הראשון בסונאטות או סימפוניות, הצורה התזמורית שנוצרה והתפתחה בתקופה הקלאסית.
ויוצריה העיקריים היו יוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט ולודוויג ואן בטהובן, שפרץ את גדרות הצורה כפי שנודעה לפניו.
רביעיית המיתרים תפסה את מקומה במוזיקה הביתית כיורשת הדואו או הטריו סונאטה, שהתבססה על כלי סולו בליווי קונטינואו, שהיו נפוצות בתקופת הבארוק.
ביסודה של רביעיית מיתרים טובה עומד העיקרון, שאף לא אחד משותפיה איננו עולה בחשיבותו על האחרים, כלל שכנרים וירטואוזים נאלצו להיכנע לו.
בתקופה הקלאסית עוד נפוץ הנוהג של מלחין ונגן החצר, משרתו של איש אצולה או בעל נכסים רם מעלה.
בטהובן שבר נוהג זה ופעל כמלחין עצמאי על כל המשתמע מכך.
צורות מוזיקה מאפיינות: סונאטה, רביעיית מיתרים, קונצ'רטו, סימפוניה, אופרה.
מלחינים בולטים: יוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט, פרידריך קולאו, פרנץ שוברט, לודוויג ואן בטהובן (שני האחרונים השתייכו בה במידה גם לתקופה הרומנטית.
קולאו חי במאה ה-19, אבל כתב בסגנון קלאסי מובהק).
אפיון: הביטוי הרגשני המאפיין את הרומנטיציזם, התפצל לשני תת-זרמים אשר נבדלו זה מזה באופן הביטוי - אלה שבחרו בפן הגרנדיוזי של הביטוי לעומת אלה אשר בחרו בפן האישי והאינטימי שלו.
הראשונים, האדירו את ממדי הביצוע (תזמורות ומקהלות גדולות יותר מהמקובל), יצירות ארוכות מאוד, לרוב יצירות בעלות מסר תוכניתי.
האחרונים בחרו בפורום מבצע אינטימי וקאמרי, יצירות קטנות היקף וכיוצא בזה.
כך גם פרחו הסוגות הקאמריות (הרכבים אינסטרומנטליים של שניים עד שמונה מבצעים), וסוגת הליד (השיר האמנותי) לרבות מחזורי שירים, וסוגת המיניאטורה (יצירה קצרה לפסנתר בעלת מבנה חופשי; רוברט שומאן נהג לכתוב אף מחזורי מיניאטורות כגון "קרנבל", "תמונות ילדות" ועוד).
תופעה מעניינת במוזיקה הרומנטית הייתה הווירטואוזיות.
צורות מוזיקה מאפיינות: בלדה, נוקטורן, אינטרמצו, ערבסקה, נובלטה, אימפרומפטו, סימפוניה, אטיוד.
מלחינים בולטים: ניקולו פגניני, פרנץ ליסט, ריכרד וגנר, ג'וזפה ורדי; דוגמה למלחינים אשר בחרו בפן האינטימי והאישי של הרומנטיקה: פרנץ שוברט (שגישר על המעבר בין התקופה הקלאסית לרומנטית) פרדריק שופן, רוברט שומאן, פליקס מנדלסון, יוהנס ברהמס (אשר השתייך לשני הזרמים), גוסטב מאהלר (שהשפעתו ניכרה במוזיקה של שוסטקוביץ' ושל שנברג).
התקופה המודרנית, המאה ה-20 וה-21 (20th Century)
התקופה המודרנית התאפיינה בשבירת מסגרות קיימות, בצורה, באינסטרומנטאציה ובעיקר בחריגה מן הטונאליות, שהתבטאה בשיטת שנים-עשר הטונים ובהמשך, בסריאליזם.
סטרווינסקי זיעזע את קהל המאזינים הפריזאי בביצוע הראשון של פולחן האביב.
מאהלר הוליך את המוזיקה עד לגבולות הטונאליות, אך לא חצה אותה ממש.
ריכרד שטראוס נתן ביטוי לאקספרסיוניזם בלשון פוסט-וגנרית, וב"אלקטרה" השתמש בטונאליות ובדיסוננס כרומטי, שממנו נסוג בהמשך.
הציור האימפרסיוניסטי נתן את אותותיו במוזיקה באיחור של כמה עשרות שנים והשפעותיהם של קלוד מונה ופול סזן, הופיעו במוזיקה של דביסי.
ניצני האקספרסיוניזם, כפי שנצפו בציוריהם של ואן גוך ומונק, מצאו ביטוי אצל שנברג ושטראוס באנרכיה שבאטונאליות.
הפסיכואנליזה, פרי מחקריהם של פרויד ויונג שינתה את נתיב היצירה אצל מלחינים בראשית המאה ה-20, בהבליטה באופן מוחשי יותר את האגואיזם של הרגישות הרומנטית ואת המוזרות המתגלה אצל אנשים, שאינם נחשבים לחריגים מבחינות אחרות.
חלוצי הכתיבה האטונאלית היו מלחיני האסכולה הווינאית השנייה ובראשם שנברג ותלמידיו ברג ווברן.
בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט יצרו בולז, שטוקהאוזן, אלפרד שניטקה ואחרים מוזיקה אוונגרדית, שהסריאליות הטהורה שלה הרחיקה לכת מעבר לכל מה שנכתב קודם לכן ובה במידה גם הרחיקה את קהל המאזינים.
בכיוון אחר התרחקו פייר אנרי ופייר שפר במוזיקה קונקרטית, שנוצרה מהקלטת צלילי יום-יום ורעשים שונים ובמוזיקה אלקטרונית
מלחינים בולטים: דמיטרי שוסטקוביץ', ליאונרד ברנשטיין, פאול הינדמית, קלוד דביסי, איגור סטרווינסקי, בלה בארטוק, ארנולד שנברג, אלבן ברג, אנטון וברן, לוצ'אנו בריו, פייר בולז.
תְּקוֹעַ היה יישוב קדום ששכן בגבול שבין מדבר יהודה והר יהודה, כ-10 ק"מ דרומית-מזרחית לבית לחם, ואשר נזכר מספר פעמים במקורות.
אף שהיישוב נמצא בנחלת שבט יהודה, הוא לא מוזכר ברשימת הערים שבנחלת השבט בנוסח המסורה של ספר יהושע.
יחד עם זאת היישוב מוזכר בנחלת השבט בתרגום השבעים.
על שם העיר נקרא מדבר תקוע – החלק של מדבר יהודה שבסביבות העיר.
האישה החכמה מתקוע - מבין יוצאי תקוע נודעה האישה החכמה שהוכיחה את דוד המלך ושכנעה אותו לאפשר לאבשלום לשוב לירושלים לאחר רצח אמנון.
עירא בן עיקש התקועי - ברשימת גיבורי המלך דוד נזכר עירא בן עיקש התקועי.
ביצורי תקוע - בספר דברי הימים נזכרת תקוע בין הערים שביצר רחבעם והכין למצור.
הנביא עמוס - מתואר כנוקד מתקוע ועל פי המסורות היהודיות והנוצריות הוא קבור בסמוך, במקום הקרוי "קבר עמוס".
השתתפות בבניין חומות ירושלים - אנשי תקוע מוזכרים בספר נחמיה בין הבונים את חומות ירושלים בתקופת שיבת ציון.
שמן זית - תקוע הייתה ידועה בשמן הזית המשובח שלה, ממנו לקחו לנסכים (קורבן) לבית המקדש.
העיר וסביבתה מוזכרות גם בתיאורי מלחמות החשמונאים.
לפי ספר מקבים א', יונתן ושמעון נמלטו למדבר תקוע לאחר שנודע להם על התקרבותו של צבא בקכידס.
העיר מוזכרת שוב בימי המרד הגדול ובאיגרות בר כוכבא מנחל חבר ובמשנה.
תקוע מוזכרת באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה), בכתבי הירונימוס, וכן במפת מידבא.
באותה התקופה הראו במקום את קברו של הנביא עמוס.
בשנת 765 ביקר ויליבאלדוס הקדוש בתקוע והזכיר את כנסייתה; אז הייתה נפוצה במקום מסורת נוצרית, לפיה גם בתקוע, כמו בבית לחם, נהרגו ילדים בפקודת הורדוס.בתקופת מסעי הצלב, תושבי תקוע הנוצרים שלחו תגבורת לסייע לכוחות הלטיניים שצרו על ירושלים.
בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית שכן במקום יישוב קטן.
המלך פולק מאנז'ו העניק את תקוע לכמרים של כנסיית הקבר תמורת בית עניה.
בשנת 1138 פשטה כנופיה מוסלמית על תקוע, אז עוד כפר נוצרי, אך רוב תושביה ניצלו מטבח בכך שנמלטו למערת חריטון הסמוכה, אותה זיהו עם מערת עדולם מסיפורי דוד.
רבי יעקב, מיהודי צרפת, ביקר בתקוע באמצע המאה ה-13 וכתב כי קבור בה ישעיהו הנביא.
בספר "שבילי דירושלים" המיוחס ליצחק חילו, נוסע יהודי-ספרדי שביקר בארץ ישראל בשנת 1333, מצוין כי בתקוע יש מערה עתיקה שאומרים שבה קבור אחד משבעת הנביאים אשר עצמותיהם קבורות באדמת הקודש.
עוד נכתב שם כי ישנה מחלוקת לגבי זיהוי הקבר - חלק סבורים שזהו קבר הנביא עמוס, ואחרים טוענים שזהו קבר ישעיה הנביא.
תקוע המקראית מזוהה עם ח'רבת א-תקוע הממוקמת על תל תקוע - תל גדול המתנשא לגובה של 825 מטר מעל גובה פני הים סמוך לעיירה הבדואית תוקוע, מכיוון דרום, בצד הדרך העולה מים המלח לכיוון בית לחם וירושלים.
בשנת 1977 הוקמה מצפון-מזרח לח'רבת א-תקוע ההתנחלות תקוע.
ישנו אתר אחר, המופיע במקרא ובספרות חז"ל, הנושא את השם "תקוע".
חוקרים סבורים שהוא בצפון הארץ, אך אין הסכמה לגבי זיהוי המקום.
ישנו בלבול מסוים בין שני האתרים בעלי שם דומה.
פרופ' גארי רנדסבורג סבור ש"תקוע הצפונית" הוא ביתם של "האשה החכמה", וגם של הנביא עמוס.
תקופת אור 3 היא תקופה בהיסטוריה של שומר, שהתקיימה בין המאה ה-22 לפנה"ס לבין המאה ה-21 לפנה"ס.
תקופה זו מחליפה את תקופת הגותים ונחשבת לרנסאנס השומרי.
בכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק נהוג להשתמש במספר כרונולוגיות.
לגבי התקופה יש כמה תיארוכים, כרונולוגיה נמוכה וכרונולוגיה תיכונה.
לרוב נהוג להשתמש בכרונולוגיה תיכונה.
תקופת אור 3 באה אחרי התקופה הגותית, לפעמים נהוג לכנות אותה תקופת הרנסאנס השומרי היות שבתקופה זו הגיע שיא תרבותי.
המלך הראשון של התקופה היה אור-נמו שלפני כן היה מושל העיר אור תחת שלטונו המרכזי של מלך ארך אותו-ח'גל, אך אור נמו מרד בו ותפס את השלטון.
העיר אור לא הייתה חזקה עד תקופת אור 3, אבל עם הפיכתו של אור נמו למלך, הפכה אור לעיר המרכזית במסופוטמיה.
האימפריה של אור נמו לא הייתה כה גדולה כמו האימפריה האכדית, אך הייתה חשובה.
הוא הקים את שושלת אור 3. אור נמו השתמש בשיטות ההנהגה של האכדים, כלומר שלטון מרכזי ומינוי מושלי ערים המקורבים אליו (חלקם בני משפחתו).
את אור נמו החליף בנו שולגי ששלט בערך 48 שנים.
הוא התחיל לשלוט בגיל צעיר.
בהמשך הוא הכריז על עצמו כעל אל, מה שגרם למרידות נגדו.
שולגי הקים את צבא הקבע הראשון בעולם.
איבי-סין היה המלך האחרון של התקופה ושושלת אור 3 הסתיימה איתו.
האֵלמים כבשו את ארץ שומר והתרבות השומרית נעלמה.
עם התדרדרות תרבות אור 3 בצפון מסופוטמיה קמה מדינה חדשה בשם בבל.
הדגם הטיפוסי של הבית המסופוטמי הוא בית עם חצר פנימית.
בבית אין חלונות והאור נכנס דרך חצר פנימית.
הבית סגור לחלוטין לסביבה חיצונית.
לבית יש קומה שנייה המכסה את מחצית שטחה של הקומה הראשונה, ובמרכז הבית יש נקודת ניקוז.
העיר בתקופת אור 3 בנויה כך שיש הרבה סמטאות ללא מוצא.
לא ממש ברור למה בנו בצורה כזאת, אך יכול להיות שזה נעשה כדי לחלק את העיר לקבוצות שונות של האוכלוסייה.
בתוך הקבוצות ניתן לראות בתים בגדלים שונים, מה שמעיד על הבדלי מעמדות וכוח.
בחלק מן הבתים נמצאו אזורי פולחן.
אחד הדברים המוכרים של התקופה היא בנייה מונומנטלית.
אור המקדשים, ארמונות וקברי המלכים בנויים באותו מתחם.
המקדשים היו מורכבים ממספר חדרים ומרחבים, לכל חלק היה שימוש שונה, התאספות, תפילה, פולחן, מגורי כוהנים ועוד.
מבנה המקדש היה אחיד בתקופה הזאת ונמצאו דוגמאות כאלו לא רק בעיר אור.
המקדש היה בנוי על גבי זיקורת בעל שלושה שלבים.
הגישה אל המקדש שהיה ממוקם על גבי זיקורת עליון הייתה באמצעות שלושה גרמי מדרגות – שניים מצדי הזיקורת ואחד מלפנים.
קברי המלכים נבנו מתחת לאדמה ולכן השתמרו במצב טוב מאוד.
זיקורת זה נבנה בעיר אור לכבוד אל הירח ננה.
בעזרת סקרים ארכאולוגיים ניתן לראות התפתחות יישובים באזור.
מספר התושבים הגדול ביותר בתקופה זו ישב בעיר אור ואוכלוסייה זו ישבה על שטח של יותר מ-2,500 דונם.
גודל אוכלוסייה כזה לא נראה בכל שאר העולם באותו זמן (ייתכן שבמצרים, אבל אין עדויות לכך.
ייתכן בגלל ההצפות החוזרות של נילוס).
בתקופה האכדית ירד השימוש בשפה השומרית, אך בתקופת אור 3 חזרו לעשות בה שימוש.
לאחר תקופת אור 3 הפכה השומרית לשפת הפולחן, והפסיקה להיות שפת השלטון.
יש טקסטים רבים וממצא כתוב של התקופה.
רוב הממצא כולל תעודות כלכליות ולא היסטוריות.
הם נהגו לרשום כל דבר שולי וקטן, אך רובם עוסקים בעניינים אדמיניסטרטיביים.
שלושת המלכים האחרונים של התקופה הם בעלי שמות אכדיים, אך יש עדיין שימוש ברור בשפה השומרית.
בוני המקדשים נהגו לסמן את הלבנים בחותמת המלך, מה שסייע לארכאולוגים להשוות אותן לממצאים הכתובים ולתארך בעזרתן את המבנים ותקופת שלטון המלכים.
מלכי התקופה (שושלת אור 3)
זאת השושלת האחרונה שאפשר לקרוא לה שומרית.
המלך התואר שררה תארוך הערות בערך 2003–2111 לפנ"ס אור-נמו 18 שנים 2094-2111 לפנה"ס ניצח את נמאהאני מלגש; שלט בו-זמנית עם אותו-ח'גל מארך.
החל מתקופה זו החלו תושבי מסופוטמיה להאמין בישות חדשה שנקראת למסו, אשר תפקידה היה להגן על אנשים מפני רוחות רעות.
תקועה הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 2011 בבימויו של ג'ייסון רייטמן, אודות סופרת צללים (שרליז ת'רון) החוזרת לביקור בעיירת נעוריה.
בסרט משחקים גם פאטון אוזוולט, פטריק וילסון ואליזבת ריזר.
הסרט זכה לביקורות מהללות והיה מועמד למספר פרסים.
מייבס גארי (שרליז ת'רון) היא גרושה בת 37, סופרת צללים המתגורת במיניאפוליס בגפה.
במהלך עבודתה היא מקבלת אימייל מחברה לשעבר באדי סלייד (פטריק וילסון) המזמין אותה לחגיגת הולדת בתו.
מייבס מחליטה לנסוע לעיירת נעוריה במטרה להתאחד עם סלייד.
כשהיא חוזרת לעיירה, היא פוגשת מכרים מהעבר כמו מאט פריהוף (פאטון אוזוולט) ובת' סלייד (אליזבת ריזר), אשתו של סלייד.
לאחר כמה ניסיונות לא מוצלחים לחזר אחר סלייד היא מגיעה לביתו במהלך חגיגת הולדת בתו.
במסיבה היא משתכרת, אך סלייד ובת' מעמידים אותה במקומה.
לבסוף מייבס מחליטה לשוב למיניאפוליס.
שרליז ת'רון - מייבס גארי
פאטון אוזוולט - מאט פריהוף
פטריק וילסון - באדי סלייד
אליזבת ריזר - בת' סלייד
קולט וולף - סנדרה פריהוף
האטני פארק - ויקי רובאק
ג'יי קיי סימונס - הבוס של מייבס
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 80% בהתבסס על 173 מבקרים.
המגזין "Metacritic" העניק לסרט ציון של 71 מתוך 100. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט נתן לסרט שלושה כוכבים וחצי מתוך ארבעה.
הסרט יצא בארצות הברית בתפוצה מוגבלת ב-16 בדצמבר 2011. בשבוע הראשון לצאתו הכניס הסרט כ-439 אלף דולר וזאת על אף שהוקרן רק בשמונה אולמי קולנוע.
שבוע מאוחר יותר, הכניס הסרט כ-5 מיליון דולר ומוקם במקום ה-12 בטבלת הסרטים המכניסים ביותר לשבוע זה.
מועמדות לפרס האדי בקטגוריית העריכה הטובה ביותר (דנה גאלברמן)
מועמדות לפרס בחירת המבקרים בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר (שרליז ת'רון)
מועמדות לפרס בחירת המבקרים בקטגוריית השחקן המשנה הטוב ביותר (פאטון אוזוולט)
מועמדות לפרס בחירת המבקרים בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר (דיאבלו קודי)
מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או במחזמר (שרליז ת'רון)
מועמדות לפרס הסאטיל בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר (שרליז ת'רון)
מועמדות לפרס איגוד התסריטאים בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר (דיאבלו קודי)
תקוות גדולות הוא עיבוד קולנועי לספרו של צ'ארלס דיקנס באותו השם.
מייק ניואל עיבד את התסריט אחרי שהמפיקים אליזבת קרלסן וסטיבן וולי, שאיתם עבד בסרט אחר, ביקשו ממנו לעבוד עליו.
ניואל ביקש מהלנה בונהם קרטר לגלם את דמותה של מיס האווישם, ולמרות חששותיה הראשוניים היא הסכימה.
גם ג'רמי אירווין חשש בתחילה לגלם את פיפ, הדמות הראשית.
העלילה מתחילה באזור הביצות במחוז קנט שבאנגליה.
פיפ הוא ילד יתום שגדל בבית אחותו ובעלה.
יום אחד פוגש פיפ אסיר נמלט בשם מגוויץ', ועוזר לו.
לאחר מכן הוא נוסע לטירה חשוכה, שם הוא פוגש בילדה יפת תואר בשם אסטלה ובפטרוניתה הממורמרת, מיס האווישם, והשלושה משנים את עולמו.
בהמשך, הוא מקבל במפתיע כסף רב מתורם מסתורי, ובעקבות כך הוא נוסע ללונדון במטרה להיות לג'נטלמן אנגלי.
הסרט מתאר את מסע החניכה של פיפ, במהלכו הוא לומד להעריך לא רק את הכסף והמעמד, אלא גם את האנשים הסובבים אותו.
הלנה בונהם קרטר - מיס האווישם - רווקה תימהונית ועשירה שארוסה נטש אותה בליל כלולותיה, ומאז היא קפאה בזמן.
פטרוניתה של אסטלה ובעלת מניע מרכזי בסיפור.
טובי אירווין - פיפ (הצעיר) וג'רמי אירווין - פיפ (הבוגר) - ילד יתום ועני שבבגרותו הופך להיות ג'נטלמן עשיר בזכות מגוויץ', מאוהב באסטלה וחולם לחיות לצדה.
הלנה בראלו - אסטלה (הצעירה) והולידיי גריינג'ר - אסטלה (הבוגרת) - בת חסותה של מיס האווישם, שמה לב שפיפ מאוהב בה ומתנהגת אליו בקרירות.
רייף פיינס - מגוויץ' - אסיר מסוכן שברח משוביו ובזכות פיפ ניצל.
בהמשך העלילה, מגוויץ' מתגלה כמיטיבו וכפטרונו של פיפ.
נוסף על כן, מגוויץ' הוא אביה הביולוגי של אסטלה.
רובי קולטריין - מר ג'אגרס - עורך דינה של מיס האווישם, בעל סוד אפל משלו.
ג'ייסון פלמינג - ג'ו גארג'רי - גיסו של פיפ, מנסה לגונן עליו מאשתו הרעה.
סאלי הוקינס - מיס ג'ו - אחותו של פיפ ואשתו של גארג'רי, מתנהגת לפיפ באכזריות.
אדוארד פלמינג - צ'ארלס פוקט - דודנה הרחוק של מיס האווישם.
אביו של הרברט פוקט, מי שעתיד להתחבר עם פיפ.
סאלי הוקינס - גברת ג'ו
הסרט הוא הגרסה השביעית לספר של צ'ארלס דיקנס.
ניקולס דייוויד התבקש לפתח את התסריט.
דייוויד עבד עם המפיקים אליזבת קרלסן וסטיבן וולי על סרט נוסף, והם פנו אליו כדי שיעבוד על תקוות גדולות.
במהלך פיתוח הסרט, ניקולס פרסם את הרומן שהותאם למיני סדרה בשנת 2011. ניקולס תיאר בראיונות כי הוא קרא את הספר בפעם הראשונה כשהוא היה בן 14 ושמאז הספר נשאר אהוב עליו.
ניקולס גם שיבח את גרסת 1946, בבימויו של דייוויד לין.
מייק ניואל חיפש לפתח את הסיפור למסך, אבל אחרי שזה לא הלך לו, נאמר לו על ניקולס.
השניים עבדו יחד על המשך פיתוח התסריט ומציאת מימון לסרט.
ניקולס חשב שיש בעיה עם בחירת הסוף לסרט, כמו שדיקנס כתב גם סוף קודר וגם גרסה חיובית יותר.
הוא תיאר אותם כפתרון, "מה שניסינו לעשות הוא להפוך אותו לעיבוד עם סיפור אהבה" טען, לאחר שמתחו ביקורת על הסוף של דייוויד לגרסת הסרט.
המפקדה לשעבר של ג'ילט על כביש A4 שימשה כמיקום צילומים ראשי, ואנשי הצוות הפכו את פנים המפקדה לרחוב בתקופה הוויקטוריאנית.
ייצור הסרט גם כלל הרבה סצנות בקנט כולל סיינט תומאס בקט כנסייה בפיירפילד בשם סיינט תומאס בקט, שמורת טבע עם אדמה טובענית, ביצות, אלמליי קריק, המספנה ההיסטורית בצ'טהאם והתמזה ודוואי תעלה.
התצוגה המקדימה יותר של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומיים בטורונטו 2012, והבכורה העולמית התקיימה באודאון כיכר לסטר ב-21 באוקטובר 2012. בממלכה המאוחדת, ההקרנה המוקדמת נקבעה ל-26 בנובמבר 2012 ואילו הקרנת הבכורה נקבעה ל-30 בנובמבר 2012.
מועדי חמה הן 24 התקופות לפיהן מחולק לוח השנה הסיני.
שיטת חישוב זו של ימי השנה נהגתה בין המאה ה-3 לפנה"ס לבין המאה ה-1 לפנה"ס, על מנת לסייע לחקלאים לתכנן היטב את עבודת האדמה.
בדומה ללוח השנה העברי, חלוקת השנה למועדי חמה עדיין רווחת בסין, אך לוח השנה הגרגוריאני החליפהּ בתקשורת וביום יום.
הציוויליזציה הסינית פיתחה והשתמשה בשתי מערכות מקבילות של לוח שנה אשר משלבות בין לוח שנה ירחי, המבוסס על פי מחזוריות מסלול הירח סביב כדור הארץ, ובין לוח שנה שמשי, המבוסס על מחזוריות פרק הזמן שבו כדור הארץ מקיף את השמש, בשילוב עם סיבוב כדור הארץ סביב צירו.
לוח השנה הסיני המסורתי אשר החל בשנת 2697 לפנה"ס, הוא לונארי (ירחי) בבסיסו, והוא מחלק את השנה ל-12 חודשים ולכ-354 ימים.
כל חודש מתחיל כאשר הירח חסר לחלוטין (ראש חודש עברי, לשם השוואה, מתחיל עם הולדתו של הירח) ואורכו נע בין 29 ל-30 ימים.
כדי להתאים בין השנה הירחית בת כ-354 הימים לשנה השמשית בת כ-365 ימים, בדומה ללוח השנה העברי, שבע פעמים בכל תשע עשרה שנים מעברים את השנה על ידי הוספת חודש נוסף.
מאז שחר ההיסטוריה, אורח החיים בסין היה של חברה חקלאית.
הסינים הקדמונים הזדקקו ללוח שנה שיספק להם את המידע לפיו ידעו מתי מגיע הזמן לזרוע ולנטוע, ומתי חל זמן האסיף והקציר.
האסטרונומים של סין הקדומה ערכו תצפיות אמפיריות רבות במהלכן עקבו אחר מחזוריות תנועת השמש, אשר קובעת למעשה את מחזור השנה החקלאית, והקשר בינה לבין תופעות אקלימיות, והצליחו לבסוף ליצור לוח שנה ירחי-שמשי פשוט ומדויק, אשר נתן מענה לצרכיהם של מגדלי התבואה.
השם שניתן ללוח שנה זה הוא "לוח שנה חקלאי" (Nongli, בסינית 农历).
החלוקה ל-24 תקופות השמש מתבססת על המבנה האליפטי של מסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש
תקופות החמה – אופן החישוב
במהלך תקופת המדינות הלוחמות (22-255 לפנה"ס) נערכה חלוקה נוספת בלוח השנה, הפעם ל-24 חלקים, הנקראים "תקופות חמה" (Jieqi, בסינית 节气).
תקופות החמה האלה מבטאות את החשיפה של כדור הארץ לקרינת השמש בזוויות שונות.
חלוקה זו מבוססת על המבנה האליפטי של מסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש.
כל אחת מהתקופות אורכת כשבועיים (15.2 ימים), וכולן יחד ממלאות שנה שמשית אחת.
מטרת החלוקה הייתה לספק לאיכרים הבנה מעמיקה יותר של השתנות עונות השנה והכוונה רבה יותר בעת תכנון פעילותם החקלאית.
ה"צמתים" המרכזיים בחלוקה זו הם ימי המפנה וימי השוויון.
לפי לוח השנה הסיני, יום היפוך החורף, היום הקצר ביותר בשנה, חל ב-22 בדצמבר, ויום היפוך הקיץ, היום הארוך ביותר בשנה חל ב-21 ביוני.
ימי השוויון של האביב והסתיו, בהם היום והלילה שווים באורכם, חלים בתאריכים 20 במרץ ו-23 בספטמבר בהתאמה.
בין צמתים מרכזיים אלה נקבעו הימים בהם מתחילה רשמית כל אחת מארבע העונות (Sili, בסינית 四立).
כל אחת מעונות השנה נחלקת לתת-תקופות שונות:
יוּ' שוּי (בסינית: 雨水, מילולית: מי גשם) – תקופה זו מתחילה ב-18 בפברואר לפי לוח השנה האזרחי, והיא מסמלת את תחילתה של התקופה הגשומה.
גִ'ינְג גֶ'ה (בסינית: 惊蛰, מילולית: הזוחלים מתעוררים משנתם) – מתחילה ב-5 במרץ, ועם תחילתה מתעוררים הזוחלים והחרקים למיניהם מתרדמת החורף הארוכה.
צִ'ינְג מִינְג (בסינית: 清明, מילולית: בהיר או צלול) – מתחילה ב-4 באפריל, מסמלת את התבהרותו של מזג האוויר.
הגשם פוסק, השמיים מתבהרים ומזג האוויר נעשה נעים ונוח.
ביומה הראשון של תקופה זו מציינים הסינים את "יום טאטוא הקברים", החג בו הם מנציחים את זכרם של אבותיהם הקדומים.
גוּ יוּ' ( בסינית: 谷雨, מילולית: גשמי תבואה) – מתחילה ב-20 באפריל ומסמלת את תחילתם של הגשמים המביאים עימם ברכה לאדם ולאדמה.
במהלך תקופה זו הטמפרטורות מטפסות מעלה במהירות ואיתן גם הלחות.
הסינים נוהגים לומר כי אירוע גשם אחד אשר מתרחש במהלך התקופה גורם לאדמה להישאר לחה למשך 45 ימים שלמים.
סיָאוֹ מָאן (בסינית: 小满, מילולית: תבואה שופעת) – תקופה זו היא השמינית במספרה מבין 24 תקופות החמה, והיא מתחילה ב-21 במאי לפי לוח השנה האזרחי.
במהלך התקופה הזרעים שנזרעו מתחילים לצמוח ולגדול, אם כי הם עדיין לא * הבשילו.
מָאנְג ג'וֹנְג (בסינית: 芒种, מילולית: גרגרים בשיבולת, כשהמשמעות היא שיבולת של אורז, חיטה וכו') - מתחילה ב-5 ביוני ומסמלת את תחילתה של זריעת הקיץ.
בתקופה זו מיני הדגנים מבשילים, וביניהם גם החיטה והשעורה.
סיאו שוּ, דה שוּ, צ'וּ שוּ ( בסינית: 小暑，大暑，处暑, מילולית: חום קל, חום כבד והחום בשיאו) – שלוש התקופות מתחילות ב-2 ביולי, 23 ביולי ו-13 באוגוסט בהתאמה והן מסמלות את ההתחממות ההדרגתית שחלה במהלך עונת הקיץ, כשהתקופה האחרונה היא החמה ביותר.
בָּאי לוּ (בסינית: 白露, מילולית: אגלי טל לבנים) – התקופה מתחילה ב-ה לפי לוח השנה האזרחי, אז הטמפרטורות מתחילות לרדת בהדרגה ומתחילים להרגיש את הקור באוויר.
הצמחייה מתחילה להתכסות בבקרים באגלי טל.
הָאן לוּ (בסינית: 寒露, מילולית: אגלי טל קרים) - מתחילה ב-8 באוקטובר ומסמלת את תחילתה של התקררות משמעותית במזג האוויר.
שוּאָנְג ג'יאָנְג (בסינית: 霜降, מילולית: צינה יורדת) – מתחילה ב-23 באוקטובר ומסמלת התקררות נוספת במזג האוויר וצינה אשר מתחילה לרדת על הארץ.
סיָאוֹ סוּ'אֶה, דה סוּ'אֶה (בסינית: 小雪，大雪, מילולית: שלג קל ושלג כבד) – שתי התקופות מתחילות ב-22 בנובמבר וב-12 בדצמבר בהתאמה.
תקופות אלה מסמלות את תחילתם של אירועי השלג במדינה, שהולכים ומתחזקים לקראת סוף התקופה השנייה.
סיָאוֹ הָאן, דה הָאן (בסינית: 小寒, 大寒, מילולית: קור קל וקור כבד) – התקופות מתחילות ב-5 בינואר וב-20 בינואר, בהתאמה, כשהתקופה השנייה היא הקרה ביותר בשנה
תקופה קריטית היא פרק זמן מוגבל שבו חלק כלשהו של אורגניזם המתפתח נמצא בשלב חשוב בהתפתחותו.
תקופות קריטיות הן פרקי זמן שרק במהלכן יכולים גירויים מסוימים להשפיע על התפתחות מערכת העצבים.
לגירויים אלו לא תהיה השפעה מחוץ לתקופות אלו.
בהתאם לכך, התקופה הקריטית היא הזמן שבו האורגניזם רגיש ביותר לתנאים הסביבתיים.
התפתחות האדם מושפעת מגורמים תורשתיים וסביבתיים.
האינטראקציה בין גורמים אלו היא הבסיס להבדלים בין אישיים בתחומים רבים.
המטען הגנטי של האדם נקבע בשעת ההתעברות ועל פי רוב אינו נוטה לעבור שינויים.
לעומת זאת, תנאי הסביבה בהם גדל האדם יכולים להשתנות מרגע לרגע.
מכיוון שהיא משתנה לאורך החיים, התגובה שלה לגירויים סביבתיים מסוימים יכולה להשתנות מתקופה לתקופה.
למשל, מנגנונים עצביים מסוימים מעוצבים על ידי הניסיון בשנות החיים הראשונות בלבד.
כאשר מספקים את התנאים המתאימים בתקופה הקריטית, ההתפתחות היא מהירה.
עם זאת, בתקופה קריטית עלול להיגרם נזק בלתי הפיך למערכת העצבים המרכזית, אפילו בעקבות פגיעה לא חמורה.
זאת משום שאם תמנע מהאורגניזם סביבה מתאימה בתקופה זו, ייתכן ותפגע ההתפתחות של יכולות מסוימות ללא דרך חזרה.
יכולות שהתפתחותן תלויה בתקופה קריטית
יכולת הסטריאואופסיס המאפשרת למוח לגבש תפיסת עומק מתוך ההבדלים בין התמונות המתקבלות על הרשתית של שתי העיניים יכולה להתפתח רק אם הפעוט התנסה במיקוד עיניו בתקופה מסוימת.
אצל חתולים קיימת תקופה קריטית בהתפתחות הראייה בגיל 3–5 שבועות.
אם בתקופה זו לא מאפשרים לעין אחת לראות, קשרי עצב מרכזיים שלה משתנים, כך שהיא לא תוכל לתפקד בהמשך.
החתמה (או הטבעה) הוא התהליך שבו צאצא נקשר להוריו והם אליו, והיא מתרחשת מיד לאחר בקיעתו או לידתו של הצאצא.
ברגעים ראשונים נמצאים החושים במצב של רגישות יתר, ויש קליטה משופרת של כל הסביבה, דרך מלוא החושים, דבר המאפשר החתמה.
כיוון שהצאצא נולד כ"טאבולה ראסה", החתמה יכולה להתבצע על ידי כל מי שעונה לקריטריונים הנדרשים על ידי הצאצא במהלך התקופה הקריטית, אפילו בני מין אחר או בני אדם.
תקוף, תעשה פיגועים הוא שיר תעמולה שהופק על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס.
השיר, שנכתב במקורו בערבית ופורסם בשנת 2012, התפרסם בגרסה העברית במהלך מבצע צוק איתן בקיץ 2014. הוא הפך בציבור הישראלי ללהיט קומי וגרסאות כיסוי היתוליות ופארודיות רבות הופקו בישראל כתגובה.
הגרסה העברית לשיר פורסמה על ידי חמאס במהלך העימות ברצועת עזה כחלק מהמאבק הפסיכולוגי והתעמולתי של הארגון.
גרסה זו מושרת על ידי זמרים עזתיים ומילותיה קוראות ומעודדות לבצע פיגועים בישראל וביושביה.
בחירת המילים בתרגום לעברית מליצית והגיית הזמרים מעט משובשות.
הקליפ המלווה אותו מציג תעמולה מיליטנטית.
מסיבות אלו ובשל הלחן הקליט הפך השיר ללהיט הומוריסטי בקרב הישראלים ובהמשך הוקלטו לו גרסות כיסוי ופארודיה רבות, והוא אוזכר בתוכניות טלוויזיה ישראליות.
גם ברשתות החברתיות בלט השיר כמקור ונושא לבדיחות.
כך למשל הסטנדאפיסט שלום אסייג ביצע את השיר כמערכון בו הוא מגלם מתמודד באודישן לתוכנית The Voice ישראל.
השיר הוסר מערוץ היוטיוב של חמאס משום שתויג כהפרת המדיניות של יוטיוב האוסרת על דברי שטנה, אך עותקים שלו הועלו לאתר.
השיר בנוי מפזמון חוזר ושישה בתים, כאשר יש בתים המושרים פעם אחת, יש פעמיים, ויש שלוש.
יש בתים שאחריהם הפזמון מושר פעם או פעמיים ויש שלא.
ניתן לראות במשפט "כקורי עכביש הם מתגלים" הֶרמז לנאום קורי העכביש.
השיר משתמש במשלב מוגבה (כמו בביטוי "אבד עליו הכלח") לצד שיבושים בלתי-תקניים בתחביר ובאוצר מילים.
תָקוֹן מתייחס לשיקום עבריינים, כחלק מתהליך הענישה או כתחליף לה.
בארצות הברית, בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים, המושג "תקון" הפך רווח תוך דחיקת המושג "פנולוגיה", זאת על רקע עליית גישה חדשה שהדגישה שיקום עבריינים.
מגמה זו לוותה בשינויים מעשיים בכמה בתי כלא, כגון תוספת הטבות לאסירים, והחדרת אווירה קהילתית יותר לבתי הסוהר.
לפחות פורמלית, רוב בתי הכלא הפכו ל"מוסדות תקון" (correctional institutions), והשומרים הפכו ל"קציני תקון" (correctional officers).
בשנות ה-80 חל מהפך בגישה האמריקאית כלפי טיפול בעבריינים, וחזרה ועלתה גישה שכונתה באקדמיה "הפנולוגיה החדשה".
תקועים בחופשה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2014 בבימויו של פרנק קורצ'י ובכיכובם של אדם סנדלר, דרו ברימור ובלה ת'ורן.
הסרט הופץ על ידי האחים וורנר והופק על ידי האפי מדיסון.
זהו הסרט השלישי שבו דרו ברימור ואדם סנדלר מככבים יחדיו, לאחר "זמר החתונות" ו-"50 דייטים ראשונים".
הסרט גרף 128 מיליון דולר אמריקני ואילו תקציבו נאמד ב-40 מיליון דולר.
הסרט צולם בשתי מדינות: דרום אפריקה וארצות הברית.
בדרום אפריקה הסרט צולם ברובו בכפר הנופש סאן סיטי שבפרובינציה הצפון-מערבית.
בארצות הברית הסרט צולם בעיר גיינסוויל שבג'ורג'יה.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes הסרט קיבל בסך הכול 14% בהתבסס על 131 ביקורות עם דירוג ממוצע של 3.9 / 10.
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 31 מתוך 100 ואילו באתר CinemaScore הסרט קיבל ציון ממוצע של A- לאחר שהגולשים התבקשו לדרג את הסרט מ-A+ ועד F.
אדם סנדלר הוא ג'ים פרידמן, אלמן שאשתו נפטרה ממחלת הסרטן והותירה לו שלוש בנות שהוא לא יודע כיצד לגדלן.
דרו ברימור היא לורן ריינולדס, גרושה עם שני בנים מופרעים והיא לא מצליחה להשתלט עליהם, כך שג'ים ולורן חייבים פרטנר משותף בגידול הילדים, לכן הם מכירים באינטרנט ויוצאים לדייט.
ג'ים לוקח לדייט את לורן בהוטרס.
כאשר לורן מנסה ליזום שיחה עם ג'ים, הוא לא מסתכל לה בעיניים וצופה במשחק כדורגל, מה שמרגיז מאוד את לורן והדייט מתפוצץ.
לאחר זמן מה השניים נפגשים בסופר מרקט - ג'ים קונה תחבושות היגייניות לבתו הבכורה ולורן קונה לבנה חוברת פלייבוי.
לשניהם אין מושג מה הם באמת קונים, ג'ים קונה לבתו תחבושות גדולות ממדים ואילו לורן קונה לבנה חוברת פלייבוי זניחה.
השניים, מובכים מהפגישה הקודמת עוזרים זה לזה ועל הדרך מביכים אחד את השנייה מול הקופאית והולכים כל אחד לדרכם.
ונדי מקלנדון-קובי היא ג'יין פאלמר, קולגה לעבודה של לורן, שקנתה כרטיס טיסה והזמנה לחופשה בכפר נופש מפואר בדרום אפריקה יחד עם בחור שהכירה בשם דיק תיאודופוליס, שהוא בעצם הבוס של ג'ים.
ג'יין מגלה שלדיק יש חמישה ילדים לכן היא מוותרת על החופשה ונותנת את הכרטיס ללורן.
באותו זמן ג'ים שואל את דיק אם הוא יכול לקבל במקומו את הכרטיסים, ונענה בחיוב.
לורן וג'ים יוצאים לאותה חופשה באותו מלון ובאותו חדר, בלי ידיעתם.
ג'ים ולורן מגיעים עם ילדיהם לדרום אפריקה ונתקלים אחד בשנייה בכניסה לאתר הנופש סאן סיטי.
בהתחלה הם מנסים לא להסתכל אחד לשני בעיניים אך במהרה הם מעירים הערות עוקצניות אחד לשנייה ואפילו בין הילדים שלהם מתפתח ריב.
כאשר הם עולים לסוויטה הם מגלים שהם הולכים ללון באותו חדר והעניינים מתחילים להתחמם.
עד מהרה הילדים של ג'ים ולורן מכירים אחד השני ומתחברים, וזאת הסיבה היחידה שבגללה ג'ים ולורן חולקים את החופשה.
הילדות של ג'ים רואות בלורן אמא, ומבקשות שתלביש ותסרק אותן, ולורן נהנית מהעובדה שיש לה אינטראקציה עם ילדות והן מתחברות.
מנגד, ג'ים והבנים של לורן מתחברים ועושים שטויות, מה שמתאים באופן סטיגמתי לבנים.
שתי המשפחות מתחברות ומעבירות את החופשה בהנאה, ולקראת סוף הסרט ג'ים ולורן מתאהבים.
אחרי שהמשפחות חוזרות לארצות הברית מהחופשה בדרום אפריקה, גרושה של לורן מנסה לשבות את ליבה חזרה וכתוצאה מכך ג'ים מניח לנפשה של לורן.
הילדים של ג'ים ולורן רוצים שוב להתחבר, אך ג'ים ולורן התרחקו.
רק כאשר ג'ים עוזר לטיילר, בנה של לורן במשחק בייסבול השניים מתאהבים שוב והופכים לבני זוג.
ג'ים פרידמן / אדם סנדלר - אלמן שמגדל בקושי שלוש בנות שזקוקות לאם, בהמשך הסרט מתאהב בלורן.
לורן ריינולדס / דרו ברימור - גרושה שמגדלת בקושי שני בנים שזקוקים לאב, אחד בגיל ההתבגרות ואחד בן 10. בהמשך הסרט מתאהבת בג'ים.
הילרי "לארי" פרידמן / בלה ת'ורן - הבת הבכורה של ג'ים.
נערה מתבגרת וביישנית, מתלבשת כמו בן ולא מודעת למראה החיצוני.
רק כאשר היא מכירה את לורן היא מעצימה את הנשיות שבה ומעזה להתחיל עם בנים.
מארק / ג'ואל מקהייל - הגרוש של לורן.
מנצל את לורן ולא עומד במחויבותו בשילום המזונות.
ניקנס / טרי קרוז - זמר ורקדן שצץ בפתאומיות בבית מלון, הסולן של להקת "טאטו".
דאג / שאקיל אוניל - קולגה לעבודה של ג'ים.
ג'יין פאלמר / ונדי מקלנדון-קובי - קולגה לעבודה של לורן, מעניקה לה את החופשה בדרום אפריקה.
טיילר ריינולדס / קייל רד סילברסטין - בנה הקטן של לורן, אוהב לעשות שטויות ומעשי קונדס שמדאיגים את אמו.
ברנדון ריינולדס / ברקסטון בקהאם - בנה הבכור של לורן.
נער בתחילת גיל ההתבגרות שמתואר כחרמן שאוהב להסתכל על נשים, חרף גילו הצעיר.
אספן פרידמן / אמה פורמן - הבת האמצעית של ג'ים, קרויה על שם ערוץ הספורט ESPN.
אספן נוהגת לדבר עם אמה ולדמיין שהיא נמצאת לידה, אף על פי שהיא כבר נפטרה.
לואיס "לו" פרידמן / אליביה אלין לינד - הבת הקטנה של ג'ים.
לו רואה בלורן כאמא החדשה שלה מהשנייה הראשונה שראתה אותה.
תקופת אכשרה היא תקופה של ותק שעל אדם לצבור קודם שהוא זכאי לזכות מסוימת.
תקופת אכשרה מקובלת בביטוח חיים ובביטוח בריאות, וכן ביחס לקבלת זכות הצבעה לאחר הצטרפות לארגון.
בביטוח חיים ובביטוח בריאות נועדה תקופת אכשרה למנוע הצטרפות לביטוח כאשר מקרה הביטוח כבר התרחש, גם אם אינו ידוע למבוטח, וגם למנוע הונאת ביטוח כאשר כבר ידוע למבוטח שמקרה הביטוח התרחש או עומד להתרחש בקרוב.
דוגמאות למצבים שבהם נדרשת תקופת אכשרה:
למניעת מצב שבו אדם השוקל התאבדות ירכוש פוליסת ביטוח חיים כדי להשאיר את סכום הביטוח ליורשיו, נהוג בפוליסות כאלה לקבוע תקופת אכשרה שנדרשת קודם שהן מכסות גם מוות כתוצאה מהתאבדות.
בישראל מוסדר הנושא ב הקובע: "בביטוח חיים מגיעים תגמולי הביטוח גם אם האדם שחייו מבוטחים התאבד כעבור שנה או יותר מכריתת החוזה".
בעת רכישת פוליסה לביטוח חיים (או ביטוח פנסיוני) עובר המבוטח בדיקה רפואית, שבעקבותיה מוחרגות מהביטוח מחלות שהוא סובל מהן, ובחלק מהמקרים נקבעת תקופת אכשרה, שעם השלמתה תבוטל החרגה זו.
בביטוח משלים בקופות החולים בישראל נדרשת תקופת אכשרה בת חודשים אחדים לחלק מהשירותים הניתנים.
תקופת האכשרה נועדה למנוע מצב שבו אדם מצטרף לביטוח המשלים כאשר הוא חולה ויודע שהוא זקוק לשירות.
שופטת בית המשפט העליון, אילה פרוקצ'יה, עמדה על הצורך בתקופת אכשרה (הקרויה בלשונה "תקופת המתנה"):
באחדים מענפי הביטוח הלאומי בישראל נדרשת תקופת אכשרה, היוצרת זיקה בין תשלום דמי ביטוח לקבלת גמלה:
הזכאות לדמי לידה מלאים מותנית בכך ששולמו בעד המבוטחת דמי ביטוח לאומי בעד 10 חודשים מתוך 14 החודשים שקדמו ליום הקובע (היום שבו הפסיקה המבוטחת לעבוד בהיותה בהריון שנסתיים בלידה) או בעד 15 חודשים מתוך 22 החודשים שקדמו ליום הקובע.
דמי לידה חלקיים משולמים למי ששולמו בעד דמי ביטוח בעד 6 חודשים מתוך 14 החודשים שקדמו ליום הקובע.
החובה הקבועה בחוק עבודת נשים, להוציא עובדת שילדה לחופשת לידה, אינה מותנית בתקופת אכשרה, וכך עובדת שיצאה לחופשת לידה בלי שצברה את תקופת האכשרה הנדרשת לדמי לידה תמצא עצמה ללא הכנסה בתקופה זו.
הזכאות לדמי אבטלה מותנית בתקופת האכשרה של 12 חודשים קלנדריים שבעדם שולמו דמי ביטוח אבטלה, בעד אחד או יותר מהימים בחודש, בתוך 18 החודשים בתכוף לתחילת האבטלה.
תקופת האכשרה משקפת שדורש דמי האבטלה אכן היה משולב בשוק העבודה קודם לאבטלתו.
ביטוח סיעוד: תקופת האכשרה המזכה לגמלת סיעוד היא 12 חודשים רצופים בתכוף לפני הגשת התביעה לגמלה.
קצבת אזרח ותיק: הזכאות לקצבת אזרח ותיק מותנית בתקופת אכשרה ארוכה יחסית.
בארגונים שונים קבועה תקופת אכשרה - תקופה ממועד ההצטרפות לארגון ועד לקבלת זכויות מלאות בו.
במפלגות המקיימות הצבעות פנימיות נהוגה תקופת אכשרה, שרק לאחריה מצטרף חדש למפלגה מקבל זכות הצבעה בה.
תקופת אכשרה זו מגבילה גיוס חברים חדשים רבים על ידי קבלן קולות, שנועדה להביא להטיה של תוצאות ההצבעה.
תקועים בפריז הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 2021 בבימויו של דני בון, שנכתב על ידי לורנס ארנה ודני בון ובכיכובם של דני בון, ליליאן רובר ואיוואן אטל.
הוא יצא לצפייה דיגיטלית ב-20 באוקטובר 2021 על ידי נטפליקס.
בשל מגפת הקורונה וההכרזה על הסגר במסגרת המאבק במגפת הקורונה בצרפת, רחובות פריז שוממים.
מאמן ספורט שנותן שיעורים באמצעות ועידת וידאו אבל מתחיל לעלות במשקל, בת זוגו בהריון בחודש ה-7, שעושה באז עם שיר נגד המגפה.
יש גם גבר עצמאי שמצליח בעסקיו, אך אשתו מנותקת ממנו ועסקיו בהרדמה ומגלה שאין לו אפילו את רמת הציונים של בנו בן ה-8. אבל לסגר, יש גם השפעות חיוביות: במהלך שלושת חודשי הסגר הללו, כל תושבי הבניין יחוו שמחות וחרדות, יגלו זה את זה, יתקרבו, יתווכחו ויתפייסו.
תקוע מחשבים בע"מ הייתה חברה לייצור ופיתוח משחקי מחשב ובעיקר משחקי לומדה, שנוסדה בשנת 1986 על ידי מרדכי וחנה לביא.
בשיאה, העסיקה החברה כ-20 עובדים.
הלומדות של תקוע מחשבים נמכרו לבתי ספר, בייחוד בחינוך הממלכתי דתי והחינוך העצמאי.
היא הייתה אחד מבתי התוכנה הוותיקים והפעילים ביותר בארץ באותה תקופה.
החברה עסקה בפיתוח תוכנות לימודיות מקוריות המתאימות במיוחד למוסדות החינוך הישראליים.
במשך השנים החברה הוציאה מעל לשמונים משחקים.
רובם בתחום החינוך והלומדה החברה התחילה את פעילותה בשנת 1986 וייצרה משחקים עד שנת 2000.
בשנים 2000–2003 הצטמצמה החברה אך המשיכה בפעילותה ונכתבו לומדות נוספות.
את כל המשחקים והלומדות שהחברה פיתחה במשך השנים היא תרמה לשימוש חופשי בשנת 2017 להורדה בחינם באתר "מסע אל העבר".
הלומדות עסקו בין היתר במתמטיקה, עברית, יהדות ומדעים.
תחילה הן נכתבו עבור מחשבי אטארי והופצו על גבי קלטות, ובהמשך נכתבו למערכות ההפעלה DOS וחלונות 95. וכיום חלקם ניתנים למשחק ישירות מהאינטרנט או בהרצתם על גבי אימולטים לרוב DOSBOX.
אלא יצרה גרסה בעבריתמשמר החופים1993אנגלית עם עכברון1993איכות הסביבה1993שני חלקיםאשנב לעולם1993עולם הבית1993מכתב (מכתבון)1993מעבד תמליליםמילון העכברון1993דף הפלא 21993יהיה בסדר1994הנדסה1994מועדים לשמחה1994יהיה בסדר1994מכתבון החדש1994גרסת ריימייק לתוכנה משנת 1993פלא סטודיו1994ביולוגיה: הזנה וייצור בצמחים1995דפי קסם1995אליסה בארץ האנגלית1996אליסה בארץ המלים1996דף הפלא החדש1996דורון 1איריסדע חשבוןגן חיות עם אותיות
"תקוות ימי" הוא שיר עברי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמרת אלכסנדרה בעיבודו של יגאל חרד בשנת 1974.
הזמרת אלכסנדרה הייתה עולה חדשה שהופיעה במשך מספר שנים, היא נקלעה לקשיים וביקשה משייקה פייקוב שיכתוב וילחין לה להיט
ואכן השיר החדש שלה שהגיע לראש המצעד השבועי בשנת 1974 ונכלל במצעד השנתי של שנת 1975 הפך ללהיטה הגדול ביותר.
השיר המספר על מה שעובר על הפייטן בשעות קשות הוא אחד השירים האישיים ביותר של שייקה פייקוב,
לצד שירים כמו "חייכי לי בשירים", "לחוף ירדן" ו"נפגשנו שוב", כולם בביצועו של דודו זכאי.