tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם מותו של אטאטורק ב-1938 היה אינני לנשיאה השני של טורקיה ב-11 בנובמבר 1938. הוא השלים את יוזמתו של אטאטורק לסיפוח מדינת האטיי במחצית שנת 1939, ויזם וטיפח את פולחן האישיות של אטאטורק ואת מיתוס היותו "אבי האומה" הטורקית המודרנית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפעילו הן מדינות הציר והן בעלות הברית לחצים על אינני במטרה לצרף את טורקיה למלחמה לצידן.
אינני, אשר זכר את מוראותיה של מלחמת העולם הראשונה ואת תוצאותיה העגומות מבחינת האימפריה העות'מאנית, עמד על כך שטורקיה תשמור על נייטרליות.
הוא הצליח לדחות את הצטרפותה של טורקיה למלחמה עד 23 בפברואר 1945, עת הצטרפה אל בעלות הברית, דבר הנחשב לאחת מהצלחותיו הפוליטיות החשובות ביותר.
מעבר לעובדה שההצטרפות למלחמה לצד בעלות הברית בשלב זה של המלחמה לא סיכנה את הטורקים וקנתה לטורקיה את הזכות להימנות עם הצד המנצח ולהצטרף אל האומות המאוחדות, ביקש אינני להשיג את תמיכתן של בריטניה וארצות הברית במקרה שסטלין ינסה לממש את רצונו להשתלט על מצרי הבוספורוס והדרדנלים.
מטרה זו הושגה כאשר נשיא ארצות הברית הארי טרומן, פרסם ב-12 במרץ 1947 את דוקטרינת טרומן, אשר הייתה במקורה הצהרת מדיניות-נגד לפעולות ברית המועצות (בעיקר באירופה) ובמיוחד נגד תמיכתה בתנועות הקומוניסטיות באיראן, בטורקיה וביוון.
מעבר לחשיבותה ההצהרתית של הדוקטרינה, היא הביאה עמה סיוע כלכלי וצבאי אמריקאי רחב היקף לטורקיה.
טורקיה נכנסה לתקופה הרב-מפלגתית בבחירות שהתקיימו ב-14 במאי 1950, וב-22 במאי 1950 סיים אינני את תפקידו כנשיא כאשר מפלגתו, מפלגת העם הרפובליקאית, הפסידה בבחירות.
הוא היה לראש האופוזיציה עד לאחר ההפיכה הצבאית ב-1960, ונבחר שוב כראש ממשלת טורקיה ב-20 בנובמבר 1961. עם זאת, בשנים אלה חוותה טורקיה חוסר יציבות פוליטית, ובמשך מעט יותר משלוש שנים עמד אינני בראש שלוש ממשלות שונות.
ב-20 בפברואר 1965 הפסידה מפלגתו בבחירות ועברה שוב לאופוזיציה.
אינני נותר מנהיג המפלגה עד 8 במאי 1972, עת הוחלף על ידי בולנט אג'וויט.
בנובמבר 1972 הוא התפטר מהפרלמנט וממפלגתו כמחאה על כך שמפלגתו פרשה מתמיכה בממשלה.
מתוקף היותו נשיא לשעבר הוא מונה לחבר הסנאט ועלו השערות שבכוונתו להתמודד שוב על הנשיאות במרץ 1973, עם תום כהונתו של ג'וודט סונאי.
אינני מת בשנה שלאחר מכן.
מעבר ל-12 שנות כהונתו כנשיא טורקיה, כיהן אינני כראש ממשלתה בעשר כהונות שונות, שנמתחו על פני 16 שנים לערך, וכפי שהעיד על עצמו, "בכל כהונה, כאילו אני מתחיל את חיי מחדש" (Ben her devre yeni bir hayata başlar gibi başlarım).
איסמו נוגוצ'י היה אמן, פסל, מעצב ואדריכל נוף יפני-אמריקאי דגול, שהקריירה האמנותית שלו הקיפה שישה עשורים, משנות העשרים עד שנות השמונים של המאה ה-20. הוא ידוע בפסליו ובעבודותיו הציבוריות.
בנוסף, הוא עיצב גם תפאורות למגוון הפקות של מרתה גרהם, ומספר מנורות ורהיטים שיוצרו ביצור המוני, וחלקם עדיין מיוצרים ונמכרים כיום.
ב-1947 החל בשיתוף פעולה עם חברת , כשהצטרף לג'ורג' נלסון, פאול לזלו וצ'ארלס אימס, כדי להפיק קטלוג המכיל מה שלעיתים נחשב לגוף הריהוט המודרני, המשפיע ביותר שאי פעם הופק, הכולל את שולחן נוגוצ'י (CL901) הסמלי, שעדיין מיוצר כיום.
נוגוצ'י נחשב לאחד הפסלים הידועים והמשפיעים במאה ה-20. יצירותיו מתאפיינות בשילוב בין תפיסות אמנותיות מן המזרח לאלו של אמנות המערב.
בשנת 1985 הוקם מוזיאון נוגוצ'י המוקדש ליצירתו בלונג איילנד שבמדינת ניו יורק.
בישראל עיצב נוגוצ'י את גן האמנות ע"ש בילי רוז במוזיאון ישראל בירושלים.
איסמו נוגוצ'י נולד בלוס אנג'לס, כבן הבלתי חוקי של יונגורו נוגוצ'י , משורר יפני שזכה לשבחים בארצות הברית, וליאוני גילמור , כתבת אמריקנית שערכה הרבה מעבודתו של יונגורו.
יונגורו סיים את מערכת היחסים עם גילמור מוקדם יותר באותה שנה, ותכנן להינשא לכתבת הוושינגטון פוסט, אתל ארמס.
לאחר שהציע נישואין לארמס, עזב יונגורו ליפן באוגוסט, התיישב בטוקיו וחיכה להגעתה; אירוסיהם התבטלו לאחר כמה חודשים, כשלארמס נודע על ליאוני ועל בנה.
ב-1906, יונגורו הזמין את ליאוני לבוא לטוקיו עם בנה.
בתחילה היא סרבה, אך בגלל התגברות הסטנטימנטים האנטי-יפניים בעקבות מלחמת רוסיה–יפן, השתכנעה לבסוף להיענות לבקשתו של יונגורו.
ליאוני ובנה המריאו מסן פרנסיסקו במרץ 1907, ליוקוהמה על מנת לפגוש את יונגורו.
עם הגעתם, הם העניקו לבנם את השם איסמו (勇, "אומץ לב").
עוד לפני שליאוני ובנה הגיעו ליפן, נישא יונוגורו לאישה יפנית, ועקב כך לא היה נוכח רוב הזמן בתקופת ילדותו והתבגרותו של בנו.
לאחר שנפרדו שוב מיונגורו, לאוני ואיסמו עברו דירה מספר פעמים ברחבי יפן.
ב-1912, כשחיו בצ'יגסקי, נולדה אחותו החורגת של איסמו, חלוצת תנועת המחול המודרני האמריקני אליס גילמור, לאב לא ידוע.
בשלב זה החליטה ליאוני לבנות לשלושתם בית, והעניקה לאיסמו בן ה-8 את האפשרות "לפקח" על בנייתו.
כדי לטפח את כישרונו האמנותי של בנה, היא מינתה אותו לאחראי על גינתם והפכה אותו לשוליה של נגר מקומי.
בדצמבר 1917 עברו השלושה להתגורר בקרב קהילת דוברי אנגלית ביוקוהמה.
ב-1918, נשלח נוגוצ'י חזרה לארצות הברית, כדי ללמוד ברולינג פראירי שבאינדיאנה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, הוא עזב עם דוקטור אדוארד רומלי ועבר ללה-פורט, שם הוא התאכסן אצל סמואל מק, כומר של הכנסייה החדשה.
נוגוצ'י החל ללמוד בתיכון לה-פורט, וסיים את לימודיו ב-1922. בתקופה זו של חייו, הוא היה ידוע בשם "סם גילמור".
לאחר סיום התיכון, הביע נוגוצ'י בפני רומלי את רצונו להיות אמן; הגם שהעדיף שנוגוצ'י יהיה דוקטור, כיבד רומלי את בקשתו של נוגוצ'י ושלח אותו לקונטיקט לעבוד כעוזר של חברו גאטסון בורגלם.
בורגלום, הידוע בתור היוצר של הר ראשמור, עבד באותו הזמן על פסל קבוצתי הנקרא מלחמות אמריקה, פסל המכיל ארבעים ושתיים דמויות ושני פסלי פרשים, עבור העיר ניוארק שבניו ג'רזי.
כאחד מעוזריו של בורגלם, רכש נוגוצ'י הכשרה מסוימת כפסל; כחלק ממשימותיו היה עליו לארגן את הסוסים ולדגמן בשביל הפסל את דמותו של גנרל שרמן.
אף על פי כן, הוא רכש מספר מיומנויות ביציקה מעוזריו האיטלקיים של בורגלם, ולאחר מכן אף עיצב בעצמו פסל של אברהם לינקולן.
בסוף תקופת התמחותו של נוגוצ'י, הודיע לו בורגלם שהוא לעולם לא יוכל להיות פסל, והמריץ אותו לשקול מחדש את הצעתו הקודמת של רומלי.
למרות קביעתו של בורגלם, הפך נוגוצ'י לאחד הפסלים הידועים והמשפיעים במאה ה-20.
ב-1924, כשעדיין היה רשום באוניברסיטת קולומביה, נוגוצ'י שמע לעצת אמו ולקח שיעורי ערב בבית הספר לאמנות לאונרדו דה וינצ'י.
ראש בית הספר, אונוריו רואוטולו, הורשם מידית מעבודתו של נוגוצ'י.
רק שלושה חודשים לאחר כך, נוגוצ'י ערך את התערוכה הראשונה שלו, בחירה של עבודות טיח וטרקוטה.
עד מהרה נשר נוגוצ'י מאוניברסיטת קולומביה על מנת להמשיך כפסל במשרה מלאה, ושינה את שמו מגילמור (שם המשפחה שהשתמש בו שנים) לנוגוצ'י.
לאחר שעבר לסטודיו משלו התפרנס נוגוצ'י על ידי מכירת פורטרטים וזכה במדליית לוגן לאמנויות.
במהלך הזמן הזה, נוגוצ'י ביקר לעיתים תכופות בתערוכות אמנות אוונגרדיות בגלריות של מודרניסטים כגון אלפרד סטיגליץ וג.ב ניומן, והתעניין במיוחד בתצוגותיו של הפסל, הרומני במקור, קונסטנטין ברנקושי.
בסוף 1926 הגיש נוגוצ'י בקשה לקבלת מלגת גוגנהיים.
במכתב הבקשה שלו ביקש ללמוד חיתוך אבן ועץ ולהשיג "הבנה יותר טובה של דמות האדם" בפריז במשך שנה, בהמשך להשקיע שנה במסע ברחבי אסיה, להציג את עבודתו ואז לחזור לניו יורק.
המלגה הוענקה לו, אף על פי שהיה קטן בשלוש שנים מדרישת הגיל המינימלי.
נוגוצ'י הגיע לפריז ב-1927 וזמן קצר לאחר מכן פגש את הסופר האמריקאי רוברט מק'אלמון, אשר הביא אותו לסטודיו של קונסטנטין ברנקושי.
למרות מחסום השפה בין שני האמנים (נוגוצ'י כמעט ולא ידע לדבר צרפתית, וברנקושי לא דיבר כלל אנגלית) נלקח נוגוצ'י להיות עוזרו של ברנקושי לשבעת החודשים הבאים.
במהלך הזמן הזה צבר נוגוצ'י ניסיון בפיסול באבן, חומר גלם בו לא התנסה בעבר.
בינתיים, נוגוצ'י מצא את עצמו בחברה טובה בצרפת, עם מכתבי המלצה ממיצ'יו איטו שעזר לו לפגוש אמנים כמו יוליוס פסקין ואלכסנדר קלדר, אשר חי בסטודיו של ארנו ברקר.
הם נהפכו לחברים וברקר אף הכין פסל ברונזה של נוגוצ'י.
נוגוצ'י יצר רק פסל אחד - "חתך כדור" משיש - בשנתו הראשונה מחוץ לארצות הברית, אך במהלך שנתו השנייה הוא נשאר בפריז והמשיך להתאמן בעבודת אבן עם הפסל האיטלקי מטאו הרננדס, ויצר עוד כעשרים יצירות אבסטרקטיות מעץ, אבן ופח.
יעדו הגדול הבא של נוגוצ'י היה הודו, שממנו הוא נסע מזרחה; הוא הגיע ללונדון כדי לקרוא על פיסול מזרחי, אך נדחתה לו ההרחבה של מלגת גוגנהיים לה הוא היה זקוק.
בפברואר 1929, הוא עזב לניו יורק.
ברנקושי המליץ לנוגוצ'י לבקר בבית הקפה של רומני מארי שבגריניץ' וילג'.
נוגוצ'י עשה זאת ושם פגש את באקמינסטר פולר, איתו שיתף פעולה במספר פרויקטים.
בשובו, היצירות האבסטרקטיות שיצר בפריז הוצגו בתערוכה הראשונה שלו, בה הוצגו רק עבודותיו, שהתקיימה בגלריית יוג'ין שיין.
אחרי שאף אחת מעבודותיו לא נמכרה, נוגוצ'י נטש בבת אחת את האומנות האבסטרקטית עבור ציור פורטרטים, על מנת לסייע לעצמו כלכלית, ובמהרה מצא את עצמו נוגוצ'י מקבל עמלות מלקוחות עשירים ומפורסמים.
תערוכה ב-1930 של מספר פורטרטים הכוללים את הפורטרטים של מרתה גרהם ושל באקמינסטר פולר, צברה ביקורות חיוביות, ואחרי פחות משנה של ציור דיוקנאות, נוגוצ'י הרוויח מספיק כסף כדי להמשיך את טיולו לאסיה.
נוגוצ'י זכה בפרסים רבים ובהם:
מדליית לוגן לאמנויות, (מכון האמנות של שיקגו), 1963;
מדליית זהב, הליגה לאדריכלות של ניו יורק, 1965;
פרס ברנדיס לאמנות יצירתית, 1966;
מדליית זהב (האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות), 1977;
איסמאל (ישמעאל) בוליאלדוס היה אסטרונום צרפתי.
איסמאל בוליו נולד בלודון שבצרפת, בנם של איסמאל בוליו (Ismaël Boulliau) וסוזנה מוטה (Susanna Motet).
בוליו היה בכור הבנים שלא נפטר בצעירותו (ילדיהם הקודמים של הזוג נפטרו בצעירותם ולא הגיעו לבגרות).
המשפחה הייתה קלוויניסטית אולם בהיותו בן 21 המיר בוליו את דתו לנצרות קתולית, ובהגיעו לגיל 26 הוסמך ככומר נוצרי קתולי.
בשנת 1632 עבור בוליו לפריז והחל לעבוד כספרן בספרייה המלכותית (Bibliothèque du Roi).
במסגרת עבודתו בספרייה נסע לאיטליה, הולנד וגרמניה פעמים רבות במטרה לרכוש ספרים עבור הספרייה.
בשנת 1657 מונה לתפקיד מזכיר שגריר צרפת בהולנד, ולאחר מכן שב להיות ספרן.
בזקנתו התגורר במנזר סן ויקטור שבפריז, בו נפטר.
בוליו היה אחד החברים הראשונים בחברה המלכותית בלונדון, אליה נבחר ב-4 באפריל 1667.
בוליו היה חברם של פייר גסנדי, כריסטיאן הויגנס, מרן מרסן ובלז פסקל, ותמך בעמדותיהם של גלילאו גלילי וניקולאוס קופרניקוס.
בוליו פרסם מספר ספרים אסטרונומיים, הידוע בהם הוא ה"אסטרונומיקה פילולאיקה" (Astronomia philolaica) שיצא לאור בשנת 1645 ובו תמך בתאוריה של יוהאנס קפלר כי כוכבי הלכת נעים במסלולים אליפטיים סביב השמש, אולם התנגד לתאוריה הפיזיקלית של קפלר בדבר הכוחות הפועלים על כוכבי הלכת בתנועתם סביב השמש.
סר אייזק ניוטון, בספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", ציין כי חישוביו של בוליו בדבר גודל מסלולי כוכבי הלכת הוא המדויק ביותר, לצד החישוב המצוי בספריו של יוהאנס קפלר.
על שמו של בוליו נקרא מכתש בוליאלדוס שעל פני הירח.
איסמאילה סורו הוא כדורגלן איבוארי המשחק באל ריאד מליגת העל הסעודית בעמדת הקשר.
סורו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוסו המקומית.
בקיץ חתם בסקסאן מליגת העל המולדובית.
ב-15 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לדאקיה קישינב.
עד לסיום העונה רשם 22 הופעות בליגה.
ביולי חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית.
ב-4 בנובמבר 2017 סורו הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–0 נגד קרומקאצ'י.
ב-24 בדצמבר 2017 חתם בבני יהודה תל אביב לשלוש וחצי עונות.
את הופעת הבכורה שלו במועדון עשה ב-4 באפריל 2018, כשנכנס כמחליף במשחק ליגה נגד הפועל חיפה.
בעונת 2018/2019 היה שותף לזכייה של בני יהודה בגביע המדינה, אף על פי שנפצע ונאלץ להיות מוחלף במשחק הגמר, בו גברה בני יהודה 4–5 על מכבי נתניה בבעיטות הכרעה.
ב-10 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים נוספות.
ב-22 בינואר 2020 חתם לארבע וחצי שנים בסלטיק.
ב-10 ביולי 2022 הושאל לארוקה מהליגה הפורטוגלית.
ב-1 בספטמבר 2023 חזר לישראל וחתם בבית"ר ירושלים, בה התאחד עם הבעלים ברק אברמוב, החלוץ ירדן שועה והמאמן יוסי אבוקסיס ששימשו באותם תפקידים כששיחק בבני יהודה.
בעונת 2023/24 היה לאחד השחקנים המרכזיים של בית"ר.
בעונה זו כבש שני שערים בפלייאוף התחתון - הראשון היה השער הראשון ב-0:3 על מכבי נתניה והשני היה השער הרביעי ב-1:5 של בית"ר ירושלים על הפועל תל אביב.
בעונת 2024/25 חל פיחות במעמדו בקבוצה והוא זכה לפחות דקות משחק מבעונה הקודמת.
בעונה זו כבש שער אחד בתיקו 1:1 מול מכבי תל אביב.
איסמאל דיאס דה לאון (בספרדית: Ismael Díaz de León; נולד ב-12 במאי 1997) הוא כדורגלן פנמי המשחק בקלוב לאון בעמדת החלוץ.
דיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל טאורו מליגת העל הפנמית.
ב-2 בספטמבר 2012 דירס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אליאנסה כאשר הוא בן 15 שנים וחודשיים.
באוגוסט הצטרף לפורטו ב' בה שיחק שנתיים.
בקיץ חתם בדפורטיבו לה קורוניה ב' הספרדית.
ב-11 ביולי 2018 דיאס חתם באל טאנקה סיסלי מליגת העל האורוגוואית.
ב-31 באוגוסט 2019, דיאס חתם באקדמיקו ויסאו וכעבור חצי שנה חזר לפנמה וחתם בטאורו.
ב-6 בינואר 2022 דיאס חתם באוניברסידד קאתוליקה דל אקוודור מליגת העל האקוודורית.
ב-25 ביולי 2025 חתם בקלוב לאון המקסיקנית.
דיאס הוא שחקן נבחרת הנוער של פנמה והשתתף עימה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת .
ב-20 באוגוסט 2014, דיאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-4 נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
דיאס נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2017 ומונדיאל 2018.
איסמאל סמבדה גרסיה (בספרדית: Ismael Zambada García; נולד ב-1 בינואר 1948), המכונה "אל מאיו", הוא ברון סמים מקסיקני הנחשב כיום למנהיג קרטל סינלואה.
על אף שהוא פעיל בתחום כבר עשרות שנים, רק בשנת 2024 הוא נתפס בארצות הברית.
לאורך זמן רב ניהל סמבדה את קרטל סינלואה יחד עם שותפו, חואקין גוסמן הידוע בכינויו "אל צ'אפו".
לאחר לכידתו האחרונה של גוסמן בשנת 2016, פרץ מאבק פנימי בין הסיעות השונות שמרכיבות את הקרטל, ובסיומו, על פי ההערכות, תפס סמבדה את מקומו כדמות הבכירה ביותר בארגון.
סמבדה נולד במדינת סינלואה שבמקסיקו.
הוא היה חוואי וניחן בידע נרחב בחקלאות.
את דרכו כסוחר סמים החל ככל הנראה כמגדל של מריחואנה ופרג, שממנו מופק הרואין, ובהברחת כמויות קטנות יחסית של מספר קילוגרמים של סמים בכל פעם.
בהמשך, לאחר שנוצרו קשרים בין קרטלי הסמים המתהווים במקסיקו לבין הקרטלים בקולומביה, עבר לסחור בקוקאין.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 פעל סמבדה, כמו רוב סוחרי הסמים הגדולים במקסיקו, במסגרת קרטל גואדלחרה שייסד מיגל אנחל פליקס גאיארדו.
גאיארדו היה הראשון שאיחד בין ה"פלאסות" (טריטוריות) השונות של סוחרי הסמים במקסיקו, תחת הנהגה מרכזית שיצרה שיתוף פעולה בין הסוחרים במקום לעסוק במלחמות פנימיות.
לאחד מעצרו ב-1989, הקרטל התפצל לפי אזורים גאוגרפיים: אחייניו, האחים אריאנו פליקס, קיבלו את השליטה באזור טיחואנה הגובל בארצות הברית.
נתיב ההברחות השני לארצות הברית, דרך סיודאד חוארס, ניתן לאמאדו קריו פואנטס, שבהמשך יעמוד בראש קרטל חוארס.
מיגל קארו קינטרו קיבל לידיו את נתיב ההברחות השלישי, שכונה "מסדרון סונורה".
ואילו גוסמן והקטור לואיס פאלמה סלזאר קיבלו לידיהם את השליטה בסינלואה שלחוף האוקיינוס השקט, כשזמן קצר לאחר מכן הצטרף אליהם סמבדה.
השליטה באזור החוף אפשרה לקרטל סינלואה לקבל משלוחים גדולים של קוקאין מקולומביה דרך הים.
לאורך השנים הבריח הקרטל מאות טונות של הסם לתחומי ארצות הברית ולמדינות נוספות בעולם, באמצעים שונים ומגוונים כגון מטוסים, משאיות, ספינות ומנהרות.
הקרטל החדש גדל במהירות והפך לחזק ביותר במקסיקו.
תחומי פעילותו חרגו בהרבה ממדינות סינלואה, והוא התפשט גם לדורנגו, צ'יוואוואה, נואבו לאון ומיצ'ואקאן.
בהמשך גדל הקרטל עוד יותר והשתלט גם על נתיבי ההברחות של האחים אריאנו בטיחואנה ועל נתיבים נוספים.
הפלישה לטריטוריות מתחרות החלה מלחמת קרטלים בהיקף שהיה חסר תקדים עד אז, ובמסגרתה נהרגו אלפי בני אדם.
לאורך כל שנות פעילותו, ובניגוד לשותפו חואקין גוסמן, שמר סמבדה על פרופיל נמוך מאוד, וזו ככל הנראה אחת הסיבות לכך שלא נתפס מעולם, אף על פי שהוא מבוקש על ידי הרשויות במקסיקו ובארצות הברית מאז 1998 ועל ראשו הוצב פרס של 15 מיליון דולרים.
ככל הידוע סמבדה עבר ניתוחים פלסטיים על מנת לשנות את מראהו, והוא נע ברחבי מקסיקו תחת מעטה חשאיות.
עיקר פעילותו מתמקד במדינות סינלואה ודורנגו, אך השפעתו ניכרת גם באזורים אחרים במקסיקו.
ב-25 ביולי 2024 נעצר בארצות הברית יחד עם בנו של אל צ'אפו..
בסדרה הפושעים המבוקשים ביותר בעולם, אחד הפרקים מדבר על פשעיו של גרסיה ועל כך שהוא אחד מהפושעים המבוקשים ביותר בעולם.
דמותו של גרסיה התפרסמה גם בסדרה נרקוס: מקסיקו החל מהעונה השלישית, בגילומו של השחקן אלברטו גרה.
לפי העלילה המתבססת בצורה חלקית על המאורעות ההיסטוריים: גרסיה החל את דרכו כדייג וסוחר חסילונים שהבריח סמים מהצד בספינתו הרעועה בהיקפים קטנים.
גרסיה התעקש להישאר עצמאי למרות חיזוריהם החוזרים של משפחת אריאנו מטיחואנה מצד אחד, ומהשותפים אל צ'אפו - הקטור פאלמה - ואזול מקרטל סינלואה.
לבסוף המלחמה בין שני הקרטלים גררה גם אותו לעימות והוא בחר בסינלואה.
בסוף העונה הוא מצליח לחסל את רמון, ממשפחת אריאנו, בשעה שהוא היה בדרך לחסל אותו, והופך לשותף היחיד של אל-צ'אפו בהנהגת סינלואה בשעה שהיא מתכננת להשתלט על סיודאד חוארס.
איסמאל אטומן הוא כדורגלן קנייתי-ספרדי המשחק במרידה מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל בעמדת הבלם.
אטומן נולד בכפר ליד לאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד, לאב קנייתי ולאם ספרדייה.
אטומן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של וסינדאריו.
בגיל 16, הצטרף לזו של לאס פאלמס.
אטומן שיחק בקבוצות השלישית והשנייה.
ב-31 בינואר 2017 אטומן הצטרף לגרנדה ב'.
ב-12 ביולי 2017 אטומן חתם בפאונלברדה, וכעבור שנה חזר לקבוצת המילואים של לאס פאלמס.
ב-28 באוגוסט 2021 אטומן חתם בריאל מורסיה.
ב-17 באוגוסט 2022 הצטרף לסבאדל.
בזכות אביו הקנייתי, אטומן זכאי לשחק בנבחרת קניה, ובמאי אטומן זומן לראשונה לסגל הנבחרת.
ב-31 במאי 2016 אטומן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
איסמאל אורסאיס אראנדה (; נולד ב-7 באוקטובר 1971 בטודלה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
אורסאיס, בוגר מחלקת הנוער של ריאל מדריד, כיכב לאורך מרבית הקריירה (11 עונות) באתלטיק בילבאו.
בסך הכול צבר אורסאיס 445 משחקים בליגה הספרדית הבכירה, בהם כבש 131 שערים (מתוכם 61 בנגיחות, שיאן הליגה).
אורסאיס ערך 25 הופעות במדי , אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 2000, ובסך הכול כבש שמונה שערים במדי הנבחרת.
אורסאיס החל את דרכו בקבוצת הילדים של טודלאנו מעיר הולדתו טודלה, וכבר בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
הוא השתלב בנבחרות הצעירות של ספרד בכל שכבות הגיל, ובעונת עבר לריאל מדריד קסטיליה, קבוצת הבת של ריאל ששיחקה בליגת המשנה תחת המאמן ויסנטה דל בוסקה.
אורסאיל מיעט לקבל הזדמנויות בעונה זו, כבש חמישה שערים בעשר הופעות ליגה וירד עם הקבוצה לליגה השלישית.
עונה לאחר מכן רשם 13 הופעות תחת המאמן מריאנו גרסיה רמון וסייע לקבוצתו לחזור לליגת המשנה.
ב-2 באוקטובר 1990, במהלך אותה העונה, זכה להופעה ראשונה במדי הקבוצה הבכירה.
המאמן ג'ון טושאק העלה את אורסאיס מהספסל לתשע דקות במקומו של מיצ'ל בניצחונה של ריאל 0–6 על אודנסה בולדקלוב במסגרת גביע אירופה לאלופות.
בעונת 1991/1992 הושאל אורסאיס לאלבסטה, תחת המאמן בניטו פלורו.
ב-20 באוקטובר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, כשעלה כמחליף בניצחון הביתי 0–4 על אתלטיק בילבאו.
פחות מחודש לאחר מכן, ב-17 בנובמבר, כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה, בניצחון 0–2 על לוגרונייס.
עד לתום העונה ערך אורסאיס 11 הופעות ליגה, ונותר עם שער ליגה בודד.
עונה לאחר מכן שב אורסאיס מהשאלה לסגל של גרסיה רמון בליגת המשנה.
הפעם היה אורסאיס לשחקן הרכב משמעותי, עם שמונה שערי ליגה ב-27 הופעות.
באותה העונה רשם הופעה בודדת, שהייתה לשנייה והאחרונה שלו, במדי הקבוצה הבכירה של ריאל.
בניטו פלורו, שאימן אותו עונה קודם לכן באלבסטה, העלה אותו כמחליף לכ-17 דקות במקומו של לואיס אנריקה בהפסד 0–2 למיורקה במסגרת גביע המלך הספרדי.
בשלהי אותה העונה, לאחר שבלט במדי ריאל קסטיליה, הושאל לשלושה חודשים לסלטה ויגו מהליגה הבכירה.
בשלושה חודשים הספיק אורסאיס לערוך שש הופעות ליגה, ארבע מתוכן בהרכב, ולכבוש שער בודד.
אורסאיס עזב סופית את ריאל מדריד בתום תקופת ההשאלה בסלטה ויגו.
לקראת עונת 1993/1994 הצטרף לראיו ואיקאנו מהליגה הבכירה.
אורסאיס היה לשחקן רוטציה בקבוצה וערך עשרים הופעות ליגה, מחציתן בהרכב, בהן כבש שער ליגה בודד.
בסיום העונה נאלצה הקבוצה להתמודד בפלייאוף כנגד הירידה.
בחצי גמר הפלייאוף שותף אורסאיס כמחליף בשני המשחקים מול קומפוסטלה, ואף כבש במשחק הראשון.
צמד המשחקים הסתיים בשוויון 1-1 בסיכום, והשתיים נאלצו להיפגש שנית בגמר הפלייאוף.
אורסאיס פתח בהרכב במשחק בו הפסידה ראיו 1–3 ונשרה לליגת המשנה.
אורסאיס לא המשיך לעונה נוספת בראיו, ועבר לסלמנקה מליגת המשנה.
גם במדיה של סלמנקה לא הצליח אורסאיס להפוך לשחקן הרכב משמעותי.
הוא ערך 21 הופעות ליגה, מתוכן שבע בלבד בהרכב הפותח, וכבש שלושה שערי ליגה בלבד.
סלמנקה סיימה במקום הרביעי בטבלה והעפילה לפלייאוף ההעפלה לליגה הבכירה, שם פגשה את אלבסטה.
אורסאיס שותף כמחליף בשני המשחקים, ובגומלין אף כבש צמד בניצחון קבוצתו 0–5, שמחק הפסד 0–2 מהמשחק הראשון והעלה את סלמנקה לליגה הבכירה.
עונת הפריצה של אורסאיס הייתה עונת 1995/1996, בה חזר לליגה הבכירה וחתם באספניול תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
במחזורי הפתיחה עוד שולב בעיקר כמחליף אחרי שני החלוצים הבכירים מיגל אנחל בניטס ופלורין רדוצ'ויו, אך עם זאת, את שער הבכורה שלו במועדון כבש כבר במחזור הפתיחה, כשעלה מהספסל וכבש בניצחון 1–3 על סלמנקה, קבוצתו לשעבר.
לאחר פציעתו של רדוצ'ויו תפס אורסאיס את מקומו בהרכב, ובמשחקו הראשון בהרכב הפותח של הקבוצה, ב-14 באוקטובר 1995 מול סביליה, כבש אורסאיס צמד בניצחון קבוצתו 0–3 בסיום.
ב-14 באפריל 1996 כבש שלושער ראשון בקריירה בליגה הבכירה, בניצחון 2–4 על קבוצתו לשעבר, ראיו ואיקאנו.
עד לתום העונה רשם אורסאיס 41 הופעות ליגה, מתוכן 32 בהרכב, וכבש 13 שערי ליגה בדרך למקום הרביעי בטבלה.
עונת הפריצה של אורסאיס באספניול עוררה עניין רב בשחקן, ולקראת עונת 1996/1997 עבר לתחנה המשמעותית ביותר בקריירה שלו, אתלטיק בילבאו.
כיליד נווארה, התאים אורסאיס למדיניות ההעברות של בילבאו, המחתימה שחקנים ממוצא בסקי בלבד.
כבר בעונת הבכורה שלו הפך אורסאיס לשחקן הרכב בקבוצה של לואיס פרננדס, וכבש 16 שערי ליגה ב-38 הופעות שסייעו לקבוצתו לסיים במקום השישי ולהעפיל לגביע אופ"א.
עונה לאחר מכן כבש אורסאיס שמונה שערי ליגה ב-32 הופעות, וסייע לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה, מיקום הליגה הגבוה ביותר של הקבוצה מאז האליפות בה זכתה 14 שנים קודם לכן.
אורסאיס המשיך לקריירה ארוכה בת 11 עונות במדי בילבאו.
להוציא את עונת 2005/2006, בה ערך 26 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים בלבד (התמודד עם פציעות ושותף בעיקר מהספסל באותה העונה), שותף אורסאיס במעל לשלושים הופעות ליגה בכל אחת מעונותיו במועדון.
בשש מתוך ה-11 כבש מספר דו-ספרתי של שערי ליגה.
פריחתו של החלוץ פרננדו יורנטה, שגדל במחלקת הנוער של המועדון, וכן החתמתו של אריץ אדוריס, הפכו אותו לשחקן ספסל בשלוש עונותיו האחרונות במועדון, אך גם כשעלה מהספסל המשיך להיות יעיל בחלק ההתקפי.
בסופו של דבר סיים אורסאיס את דרכו בקבוצה בתום עונת 2006/2007. אורסאיס, אז כבר בן 35, עזב את בילבאו עם 128 שערים ב-419 הופעות בכל המסגרות, ובסך הכול 115 שערים ב-367 הופעות ליגה.
ב-19 ביולי 2007, כחודש לאחר שהודיע על עזיבת בילבאו, היה לרכש האחרון של הנק טן קטה באייאקס לקראת עונת .
אורסאיס, שהצטרף לבני ארצו גברי גארסיה ואלברט לוקה, הגיע בעיקר כגיבוי מהספסל לצמד החלוצים הבכיר, קלאס יאן הונטלאר ולואיס סוארס.
בחודשים הראשונים שלו בקבוצה הוא הספיק לערוך שלוש הופעות כמחליף בליגת העל ההולנדית ושלוש נוספות כמחליף באירופה (שתיים בשלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות, ואחת נוספת בגביע אופ"א).
הוא פתח בהרכב רק פעם אחת, במשחק במסגרת הגביע ההולנדי.
עזיבתו של טן קטה לטובת משרת עוזרו של אברהם גרנט בצ'לסי, סימנה עבור אורסאיס את סיום דרכו במועדון, והוא לא שותף עוד במשחקי הקבוצה.
בסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 37.
אורסאיס החל את דרכו הבינלאומית כאשר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד.
ב- סייע לנבחרת עד גיל 16 לזכות באליפות אירופה, ואף כבש בדו-קרב בעיטות עונשין בגמר מול פורטוגל.
שלוש שנים אחר כך העפיל עם ספרד לרבע גמר גביע העולם עד גיל 20, כבש ארבעה שערים במהלך הטורניר וזכה בנעל הכסף (סגן מלך שערי הטורניר) בצוותא עם ג'ובאני אלבר ופדרו פינדה.
ב-9 באוקטובר 1996 זכה להופעת בכורה במדי נבחרת ספרד, תחת המאמן חאבייר קלמנטה.
אורסאיס עלה מהספסל בדקה ה-77 במקומו של גיירמו אמור במשחק החוץ מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, שהסתיים בשוויון 0-0. לצדו של אורסאיס, רשם גם ראול גונזלס הופעת בכורה בנבחרת באותו המשחק.
בשנתיים הבאות הוסיף שלוש הופעות בינלאומיות בלבד, בהן לא הצליח לכבוש.
הגעתו של קמאצ'ו, מאמנו לשעבר באספניול, לתפקיד מאמן הנבחרת בספטמבר 1998 הייתה עבור אורסאיס נקודת מפנה.
ספרד תחת קמאצ'ו השתחררה מפתיחת קמפיין קשה ורשמה הופעות מרשימות במסגרת מוקדמות יורו 2000, ואורסאיס היה לחלק מהשינוי כאשר פתח בהרכב וכבש צמד בניצחון המרשים 0–9 על ב-27 במרץ 1999. ארבעה ימים בלבד כבש שוב בניצחון 0–6 על , וחצי שנה לאחר מכן הוסיף שלושער בניצחון 0–8 על .
בסך הכול בשש הופעות במסגרת קמפיין המוקדמות כבש שישה שערים לזכות ספרד.
את שעריו האחרונים במדי הנבחרת כבש ב-26 בינואר 2000, כאשר השלים צמד בניצחון 0–3 על במשחק ידידות.
הופעותיו המרשימות בקמפיין המוקדמות הביאו את אורסאיס להיכלל בסגל הסופי של קמאצ'ו ליורו 2000. אורסאיס פתח בהפסד המפתיע 0–1 ל, עלה מהספסל לכעשרים דקות בניצחון 1–2 על , ושיחק קרוב לחצי שעה בניצחון הדרמטי 3–4 על יוגוסלביה.
ברבע הגמר עלה אורסאיס מהספסל בדקה ה-57 אך לא הצליח לסייע לנבחרתו שהפסידה 1–2 ל, שהמשיכה כל הדרך לזכייה באליפות אירופה.
אורסאיס רשם שלוש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, ואת משחקו האחרון במדי הנבחרת רשם בהפסד 0–3 ל במשחק ידידות ב-28 בפברואר 2001. בסך הכול ערך אורסאיס 25 הופעות במדי נבחרת ספרד, בהן כבש שמונה שערים.
נבחרת ספרד עד גיל 16
נעל הכסף בגביע העולם עד גיל 20:
אִיסְמָאֵל בִּן-נַאסֶר הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת הקשר בדינמו זאגרב בהשאלה ממילאן מהסרייה א' ובנבחרת אלג'יריה.
בן-נאסר נולד בצרפת לאב ממוצא מרוקאי ואם ממוצא אלג'יראי.
הוא התחיל את הקריירה שלו בארל ואף רשם 6 הופעות בקבוצה הבוגרת, עוד בטרם מלאו לו 18 שנים.
ביולי בן-נאצר חתם בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-27 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 לשפילד וונסדיי.
ב-31 בינואר 2017, הושאל לטור מהליגה הצרפתית השנייה בכדורגל.
ב-14 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה במשחק הליגה נגד סושו.
ב-21 באוגוסט 2017, בן-נאסר חתם באמפולי מהסרייה ב', עמה עלה בסיום העונה לסרייה א'.
ב-4 באוגוסט 2019, בן-נאסר חתם לחמש שנים במילאן מהסרייה א' תמורת כ-16 מיליון אירו.
ב-25 באוגוסט, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לאודינזה.
ב-18 ביולי 2020 בן-נאצר הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–5 נגד בולוניה 1909.
ב-12 באפריל 2023 כבש את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון 0–1 ברבע הגמר נגד נאפולי.
במאי 2023 נפצע בברכו, נאלץ לעשות ניתוח שהשבית אותו לחצי שנה.
באוגוסט 2024 נפצע ברגלו ונעדר מהמגרשים 4 חודשים.
ב-3 בפברואר 2025 הושאל אל אולימפיק מארסיי.
ב-9 בפברואר ערך הופעת בכורה בניצחון על אנז'ה.
ב-5 בספטמבר 2025 הושאל אל דינמו זאגרב.
בצעירותו, בן-נאסר שיחק בנבחרות הנוער של צרפת, עד שב-31 ביולי 2016 הכריזה ההתאחדות לכדורגל באלג'יריה כי בן-נאסר ייצג את נבחרת המקומית.
ב-4 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–6 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. רגע השיא שלו בנבחרת היה גביע אפריקה לאומות 2019 בו בישל 3 שערים וסייע לנבחרת לזכות בגביע אחרי 29 שנים.
בן-נאסר אף נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב-13 באוקטובר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
השחקן המצטיין של גביע אפריקה לאומות: 2019
נבחרת הטורניר בגביע אפריקה לאומות: 2019
איסמאל קנת ז'ורדן קונה הוא כדורגלן קנדי יליד חוף השנהב המשחק בעמדת הקשר בססואולו מהסרייה א' בהשאלה ממרסיי ובנבחרת קנדה.
קונה נולד באביג'אן שבחוף השנהב, ובגיל צעיר עבר לקנדה והתגורר במונטריאול.
באוגוסט 2021 חתם בקבוצת מונטריאול מה-MLS.
עט לאחר שחתם הוא נפצע בברכו וערך את הופעת הבכורה שלו רק ב-23 בפברואר 2022, בניצחון 3–0 על סנטוס לגונה במסגרת ליגת האלופות של CONCACAF בעונת .
בדצמבר 2022, חתם בקבוצת ווטפורד בליגת המשנה האנגלית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בינואר 2023 והבקיע את שערו הראשון ב-28 בנובמבר 2023 בניצחון קבוצתו על נורוויץ' 3–2. ביוני 2024, הודיע אולימפיק מרסיי על התחמתו בכפוף לבדיקה רפואית ככל הנראה תמורת 15 מיליון ליש"ט.
ב-3 בפברואר 2025 הושאל לסטאד רן.
בחודש מרץ 2022 זומן קונה לראשונה לסגל נבחרת קנדה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022. ב-24 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–1 לנבחרת קוסטה ריקה.
ב-11 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בחריין במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת קנדה לטורניר מונדיאל 2022 ושיחק בשלושת המשחקים של נבחרתו.
בסוף אותה השנה הוא נבחר לשחקן הצעיר של קנדה מטעם ההתאחדות הכדורגל הקנדית.
תואר שבו זכה גם בשנה לאחר מכן.
בשנת 2023 שותף במשחקי הגמר של ליגת האומות של CONCACAF 2023 בו נבחרתו הגיע למקום השני.
קונה זומן ושיחק בקופה אמריקה 2024.
סגנות ליגת האומות של CONCACAF: 2022/23
איסמאל טראורה הוא כדורגלן איבוארי-צרפתי המשחק בעמדת הבלם במץ.
טראורה התחיל את בקבוצת הכדורגל "סוליטאר".
בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של הכוכב האדום.
בהמשך שיחק בראסינג פריז ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של סדאן.
בשנת חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת.
ב-22 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה במהלך משחק הליגה נגד אז'אקסיו.
בעונת הפך לשחקן הרכב במועדון ואף שימש כסגן קפטן הקבוצה.
ב-12 ביוני 2012 חתם לשלוש שנים בברסט מליגת העל הצרפתית.
בעונתו הראשונה מיעט לשחק והקבוצה ירדה לליגה השנייה.
עת שיחקה ברסט בליגה השנייה, טראורה הפך לשחק הרכב בקבוצה.
בשנת טראורה קיבל אישור לייצג את חוף השנהב ממנה היגרו הוריו לצרפת.
ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד .
טראורה השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
איסמאל לנדרי דוקורה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
דוקורה גדל במחלקות הנוער של ליל וואלנסיין.
ב-17 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ואלנסיין, בתיקו 0-0 נגד סושו במסגרת המחזור השביעי בליגת המשנה הצרפתית לעונת .
בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במועדון.
ב-29 בינואר 2022 חתם דוקורה על חוזה לארבע שנים וחצי בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
ב-7 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ברסט במסגרת המחזור ה-37 בליגה לעונת 2021/2022.
דוקורה היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
איסְמוֹ מיקָאֵל לֵייקוֹלָה (בפינית: Ismo Mikael Leikola; נולד ב-22 בינואר 1979), הידוע כ-איסמו (ISMO), הוא סטנדאפיסט פיני, מוזיקאי, סופר, תסריטאי ויוטיובר.
לייקולה ערך את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית ב-2014, כאשר הוענק לו התואר "האדם המצחיק בעולם" בתחרות שאורגנה על ידי מועדון הקומדיה Laugh Factory.
ב-2015 הוא הפיק סדרה קומית בשם ISMO לטלוויזיה הפינית ועבר לארצות הברית.
הוא הפך לסטנדאפיסט בעל שם בינלאומי לאחר הופעתו בתוכנית האירוח קונאן או'בריאן ב-2018, ומאז יצא לסיבוב הופעות בינלאומי.
לייקולה נולד בייבסקילה ב-1979 וחי את ילדותו בקואוהו, עיירה קטנה ליד יובסקילה.
לפני שהחל את קריירת הסטנדאפ, למד לייקולה באוניברסיטת יובסקילה פיזיקה כמקצוע עיקרי ופילוסופיה כמשנית.
בזמן שלמד פיזיקה וכימיה באוניברסיטת יובסקילה, לייקולה הוצג לראשונה כסטנדאפיסט בבר הקמפוס אילוקיבי, שם הופיע לראשונה ב-2002. הניסיון נתן לו השראה ללמוד סטנד-אפ מקלטות VHS ישנות המכילות הופעות של אדי מרפי ואדי איזארד.
שנה וחצי לאחר מכן, הוא כבר הופיע ברחבי פינלנד.
בשנת 2003, הוא קיבל פינה משלו בתוכנית האירוח של Hyppönen-Enbuske Experience כ"כתב של העיר Jyväskylä", בה הופיע במשך כמה שנים.
הוא החל להופיע באנגלית בשנת 2005 בעת ביקור בבריטניה.
בשנים 2007 ו-2008 הופיעה לייקולה בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו' באדינבורו, סקוטלנד.
2014: האדם הכי מצחיק בעולם
עד מאי 2014, לייקולה הופיע בסקנדינביה ובאירופה, כולל הופעות בבריטניה, באירלנד, בשווייץ, בגרמניה ובאסטוניה.
בסתיו 2014, הוא הופיע בתערוכת הקומדיה הבינלאומית בלונדון.
סטיב בנט, העורך הראשי של אתר הקומדיה צ'ורטל (Chortle), התייחס להופעה של לייקולה כמספר 1 של הערב.
באוקטובר 2014, לייקולה זכה בתחרות "האדם המצחיק ביותר בעולם" הראשונה שאורגנה על ידי מפעל הצחוק (Laugh Factory).
הזוכה נבחר על סמך מערכת הצבעה מקוונת ואורחים מפורסמים.
לייקולה קיבל כמעט 160,000 הצבעות מקוונות.
במקום שני זכה סעד הרון מפקיסטן, שקיבל למעלה מ-59,000 קולות.
לזוכה בתחרות הוענק 10,000 דולר וסיור ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2015 סייר לייקולה ברחבי ארצות הברית עם סיבוב ההופעות שלו "האדם המצחיק ביותר בעולם" וגם בפינלנד עם להקת הקומיקאים שלו, מוזיקוט (Muusikot).
לאחר מכן הוא התחיל תוכנית קומית בת תשעה חלקים ISMO עבור אליסה ויהדה הפינית.
התוכנית הקומית הייתה בין חמש המועמדות לסדרת הקומדיה הטובה ביותר בטלוויזיה בגאלה השנתית של גולדן ונלה (Kultainen Venla) בהנחיית האקדמיה הפינית לטלוויזיה.
לייקולה הוזמן גם לקבלת הפנים של יום העצמאות הפיני בארמון הנשיאות בהלסינקי, פינלנד.
בסוף 2015 עבר לייקולה ללוס אנג'לס.
בינואר 2018, לייקולה הופיע בתוכנית האירוח של קונאן או'בריאן.
הוא היה הקומיקאי הפיני הראשון שהופיע בתוכנית אירוח אמריקאית.
סרטון וידאו של הפרשנויות של המילה האנגלית ass (תחת) הפך לקליפ הסטנד-אפ הנצפה ביותר בתולדות התוכנית של קונאן או'בריאן.
באוגוסט 2019 היו לו 70 מיליון צפיות בפייסבוק.
בשנת 2019, לייקולה החל לשתף פעולה עם מילון Merriam-Webster היוקרתי, ויצר עבורם סדרת סרטונים על המוזרויות של השפה האנגלית.
באוקטובר 2019, הוא הופיע בתוכנית The Late Late Show עם ג'יימס קורדן.
בשנת 2019, לייקולה הופיע כבר כשלוש שנים בארצות הברית וגם בתשעה סיבובי הופעות בפינלנד והעלה כ-250–300 הופעות בשנה.
בארצות הברית, הוא הופיע ארבע או חמש פעמים בלילה במהלך סופי השבוע.
לייקולה הפך לשחקן קבוע במועדוני סטאנד-טפ בלוס אנג'לס, כגון Laugh Factory ו-Comedy &amp; Magic Club.
לייקולה הופיע בפסטיבלים ידועים בעולם, כמו אדינבורו פרינג', Just for Laughs 2017, ופסטיבל הקומדיה הבינלאומי של מלבורן.
לייקולה גם סייר בניו זילנד פעמיים והופיע בפסטיבל הקומדיה הבינלאומי של ניו זילנד.
בשנת 2022 הופיע לייקולה עבור 45,000 איש באצטדיון דודג'ר בלוס אנג'לס כמופע פתיחה לגבריאל איגלסיאס.
לייקולה משתמש בנקודת המבט של האאוטסיידר שלו כדי למצוא הומור בדברים רגילים.
להומור יש לרוב סאבטקסט פילוסופי ומבוסס מדעי או מנתח את השפה הפינית והאנגלית.
לייקולה הזכיר שהוא מתעניין בשאלות הגדולות של החיים כמו גם בהיגיון, בהיעדר ההיגיון ובפירוק המושגים.
מוקדם יותר הבחין לייקולה בחיבתו למשחקי מילים ופארודיות בעת קריאת מד מגזין.
לייקולה גם הצהיר שהוא תמיד העריץ את הקומיקאי האמריקאי ג'ורג' קרלין, ששאב השראה לקומדיה שלו מניתוח השפה.
לייקולה כתב והשתתף בכתיבת מערכונים ובדיחות לטלוויזיה, והצגות לתיאטרון.
בשנת 2013, לייקולה כתב את ה-Saikkua kiitos (חופשת מחלה, בבקשה) יחד עם השחקן קלה פילוונאינן (Kalle Pylvänäinen).
הוא סייר בתיאטראות שונים בפינלנד וקיבל המשך ב-2017 בשם Lisää saikkua, kiitos!
לייקולה הלחין וכתב מילים למוזיקה במופע זה.
הוא כתב את המילים לחלק השלישי של המופע.
יחד עם גרושתו אנג'ליקה לייקולה, לייקולה כתב ספר Suo, Kuokka ja Hollywood על חייהם בארצות הברית.
הספר יצא לאור במרץ 2021 בפינית.
בפברואר 2021 הודיעה לייקולה כי בני הזוג כותבים גרסה חדשה של הספר בשפה האנגלית.
לייקולה מבצע שירים קומיים עם להקתו מוזיקות (Muusikot).
בשנת 2015, חברי הלהקה כללו את המוזיקאים המקצועיים ריצ'רד מורטו, ג'וסי טורונן ומרקו ינסון.
בסוף 2015 עבר לייקולה ללוס אנג'לס יחד עם אשתו אנג'ליקה, שגם משמשת כשותפה לכתיבה שלו.
איסמו ואנג'ליקה התגרשו בשנת 2021 אבל הם עדיין עובדים יחד והם חברים טובים.
הסטנדאפיסט החדש הטוב ביותר בפינלנד בשנת 2003
זוכה שש פעמים בפרס הקומיקאי חביב הקהל ("ירקות השנה") ב"Tomaatteja!
עגבניות!) פסטיבל סטנד אפ שנערך בהמיינלינה, פינלנד.
באוקטובר 2014, לייקולה זכה בתחרות "האדם המצחיק ביותר בעולם" בהנחיית, Laugh Factory.
בשנת 2015, לייקולה הוזמן לקבלת הפנים של יום העצמאות הפיני בארמון הנשיאות בהלסינקי, פינלנד.
איסמעיל האקי ביי (בטורקית: İsmail Hakkı Bey; 1883 – 4 ביוני 1923) היה קצין כורדי של הצבא העות'מאני ולאחר מכן הצבא הטורקי.
איסמעיל נולד ב-1883 בקונסטנטינופול (איסטנבול) והיה בנו של מוסטפא זיני פאשה.
הוא נכנס לאקדמיה הצבאית ב-13 במרץ 1899 וסיים את לימודיו כלוטננט ב-10 בינואר 1902. הוא קיבל הכשרה וחינוך בצבא הצרפתי בין השנים 1910–1911 והיה דובר צרפתית.
הוא השתתף במלחמה האיטלקית-עות'מאנית, במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה.
הוא נסע לאנטוליה ב-17 בספטמבר 1920 והשתתף במלחמת העצמאות הטורקית.
לאחר המלחמה הוענק לו עיטור העצמאות עם סרט אדום.
הוא מת ב-4 באפריל 1923, בזמן שהיה מפקח מחוז ז'נדרמריה של קשאן.
מסדר אוסמניה דרגה 3 עם חרב
מדליית מלחמה עות'מאנית ("כוכב גליפולי", האימפריה העות'מאנית)
צלב הברזל הפרוסי דרגה 1 ו-2
מדליית הצטיינות צבאית אוסטרו-הונגרית דרגה 3
מדליית עצמאות עם סרט אדום
איסק אלבניס (בספרדית: Isaac Albéniz; (29 במאי 1860 – 18 במאי 1909) היה מלחין ופסנתרן ספרדי, ממייסדי האסכולה המוזיקלית העממית בספרד.
איסאק אלבניס (בקטלאנית:איזאק אלבניס) נולד ב-1860 בקמפרודון, באזור חרונה (ז'רונה) בקטלוניה, בממלכת ספרד, ככבנם של אנחל לוסיו אלבניס דה גאונה, יליד ויטוריה, ואשתו הראשונה, מריה דה לוס דולורס אי פסקואל.
אלבניס היה ילד פלא - הופעתו הפומבית הראשונה כפסנתרן הייתה בגיל ארבע.
בגיל שבע ניסו הוריו להכניסו לקונסרבטואר של פריז, אבל הילד השובב יידה שם אבן בשמשת החלון וריסקה.
כעונש נפסל מלהתקבל למוסד זה.
אלבניס המשיך ללמוד בקונסרבטוריונים של בריסל ולייפציג והיה תלמידו של פרנץ ליסט.
הוא הצליח בקריירה כפסנתרן והופיע ברחבי העולם כולל ארצות הברית וקובה.
כתב חמש אופרות, שלוש אופרטות ומספר קטן של שירים ויצירות לתזמורת.
עיקר הצלחתו כמלחין הייתה ביצירותיו לפסנתר.
אלבניס אהב מאוד את המוזיקה העממית של אנדלוסיה.
הוא כתב מאות יצירות לפסנתר בסגנון ספרדי.
רבות מיצירות אלה עובדו לגיטרה ומושמעות עד היום.
הקטעים המפורסמים ביותר שלו הם הטנגו ואסטוריאס שעובדו לגיטרה על ידי המלחין פרנסיסקו טארגה וזכו להערכה רבה.
בשנת 1909 חיבר את יצירתו המפורסמת ביותר לפסנתר - הסוויטה "איבריה".
בסוויטה 12 קטעים הספוגים באווירה ספרדית מסוימת (למשל: "הנמל", "יום חג בסביליה", "מאלגה").
יצירה זו סיכמה את כל עבודתו והייתה למעשה שירת הברבור שלו.
אלברטו רואיס-גיארדון, ראש עיריית מדריד ושר המשפטים של ספרד וססיליה סרקוזי, אשתו לשעבר של נשיא צרפת ניקולא סרקוזי, הם ניניו של אלבניס.
אִיסְנַא היא עיר במחוז לוקסור שבמצרים העליונה (דרום מצרים), השוכנת על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-550 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 102,697 בני אדם, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז (אחרי לוקסור).
האתר המפורסם ביותר בעיר הוא המקדש לאל ח'נום שנבנה ב.
שמות נוספים של המקום: במצרים העתיקה שם המקום היה איוּניט או טָא-סֵנֵט, ביוונית: לאטופוליס Λατόπολις (העיר של לאטוס - שמו של דג המצוי במי הנילוס), בלטינית: לאטו Lato.
מקור השם הנוכחי: השם הקדום טָא-סֵנֵט הפך בשפה הקופטית לסְנֵה ולאחר מכן נהגה בערבית כ-אִסְנַא.
העיר הייתה שנים רבות מרכז סחר ותחנת ביניים לשיירות סחר שהגיעו דרומה לכיוון נוביה (דרום מצרים וסודאן של היום).
חשיבות המקום עלתה בתקופת המלך תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס), אשר הרחיב את תחומי ממלכתו, והצעיד את צבאו אל נוביה.
בתקופת היוונים והרומאים העיר הייתה בירת המחוז השני במצרים התחתונה, ואז נבנה מקדש האל ח'נום על שרידי המקדש הישן יותר.
החל מהמאה ה-3 איסנא הופכת לאחד המרכזים של הנוצרים הקופטים.
זהו אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה.
נבנה בתקופת בית תלמי ב.
לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, בעיקר בימי קיסרי רומא קלאודיוס (המאה ה-1 לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה ה-2) שהטביעו את חותמם על המבנה, כל אחד בתקופתו.
מנזר קופטי הנמצא בסמוך לעיר איסנא, נוסד ב, וקרוי על שם הנוצרים הקופטים שנהרגו במרד נגד השלטון הרומי המדכא, בתקופת הקיסר דקיוס באמצע המאה ה-3. המנזר הכיל שני מבנים של כנסיות, ונחשב שנים רבות לאחד מהאתרים הנוצריים המרשימים ביותר במצרים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה קומפלקס חדש, אשר מכיל בתוכו את שרידי הכנסיות העתיקות.
העיר המודרנית מונה כ-70 אלף תושבים.
על גבי הנילוס - שני סכרים המשמשים גם כגשרים:
סכר ישן - נבנה על ידי בריטניה בשנים 1906–1908, למטרות השקיה.
סכר חדש שנבנה על ידי חברה איטלקית בשנים 1989–1994, כדי להחליף את הסכר הישן, ויחד איתו נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 90 מגה-ואט.
ספינות מלוקסור לאסואן עוברות דרך מעברים מיוחדים בסכרים אלה.
איספא - איגוד ישראלי לספורט ביליארד הוא הגוף הרשמי המייצג את ענף הביליארד בישראל.
האיגוד הוא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 2004. איספא רשומה כחוק ברשם העמותות כעמותה, ופועלת מכוח "חוק הספורט" (התשמ"ח - 1988).
איספא הוא ארגון ספורט מוכר על ידי משרד התרבות והספורט, והוא נתמך כלכלית בין היתר על ידי המועצה להסדר ההימורים בספורט ומינהל הספורט.
האיגוד הוא הגוף האחראי והמפקח על פעילות ספורט הביליארד במדינת ישראל, ומאז הקמתו הוא מאוגד תחת ארגוני הביליארד האירופאים והעולמיים:
בתחום הסנוקר: ה-EBSA, ה-WSF וה-IBSF
בתחום הפול אמריקאי: EPBF וה-WPA
איספא מוכר גם על ידי ההתאחדות העולמית לספורט הביליארד.
איספא נוסד על ידי בעלי מועדוני ביליארד לקידום קיומו של ספורט נגיש, תוך מחויבות לקוד האתי, על יד שיתופם של כל עוסקים בדבר, באמצעות ארגון חזק, פעיל, דינמי, פורץ דרך בחברה, בתרבות ובספורט.
יושב ראש ההנהלה הראשונה של האיגוד היה ישראל פנחס.
בשנת 2008 נבחר שי איזנבר לתפקיד היו"ר.
בשנת 2016 ניבחר שי ארמה ליו"ר האיגוד, בשנת 2017 נבחר שרון מזרחי ובשנת 2019 נבחר דוד אסולין ליו"ר החדש.
אירועים מרכזיים המאורגנים על ידי האיגוד
איסצ'יגואלסטו (בספרדית: Ischigualasto; ידוע גם בשם "עמק הירח") הוא פארק פרובינציאלי בפרובינציית סן חואן בצפון-מערב ארגנטינה, כ-320 ק"מ צפונית לעיר סן חואן.
הפארק משתרע על פני 603.7 קמ"ר, בגובה ממוצע של כ-1,300 מטר מעל פני הים, באזור צחיח, שבו יורדים בין 80 ל-200 מ"מ גשם בשנה.
פרובינציית סן חואן הכריזה על איסצ'יגואלסטו כפארק פרובינציאלי ב-1971, ובשנת 2000 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי טלמפאז'ה, המצוי בתחומי פרובינציית לה ריוחה וגובל בו מצפון.
הפארק מכונה גם "ואז'ה דה לה לונה" (Valle de la Luna; מילולית, "בקעת הירח"), בשל נופיו, הכוללים תופעות של סחיפה שנגרמו מרוח ומים.
שם זה הוענק לו ב-1946 בידי מועדון הרכב הארגנטינאי.
כמה מתצורות הסלעים זכו לכינויים שונים, ובהם "הצוללת", "הספינקס" ועוד.
בפארק נמצאו שרידים פלאונטולוגיים רבים מתקופת הטריאס, שנחשבים למגוונים ולשמורים ביותר מסוגם בעולם כולו.
מאובני הדינוזאורים שנמצאו בו כוללים, בין היתר, בעלי אגן דמוי לטאה ובעלי אגן דמוי עוף.
כן מצויים בפארק מאובנים של עצים, שרכים ושבטבטים.
בעבר, מזג האוויר באזור היה לח וגשום, וגדלו בו גם עצי שיטה, גינקגו ודקל.
מרבית המאובנים הועברו למוזיאונים שונים, ומקצתם מוצגים במוזיאון הקטן שהוקם בפארק.
כיום דלילה הצמחייה בפארק ביותר, ומתבססת על מיני קקטוסים ושיחים נמוכים.
עם בעלי החיים המצויים בו נמנים גואנקואים, מארות, שועלים, ננדואים, טינמיים, נצים ובזים.
איסמעיל קָאדָרֶה (באלבנית: Ismail Kadare; 28 בינואר 1936 – 1 ביולי 2024) היה סופר ומשורר אלבני, הזוכה הראשון בפרס מאן בוקר הבינלאומי ב-2005.
קאדרה נולד בעיר ג'ירוקסטרה שבאלבניה, למד באוניברסיטת טירנה ובמכון מקס גורקי לספרות במוסקבה, ממנו גורש לאחר ניתוק הקשרים בין אלבניה לברית המועצות.
מאז חיבר עוד למעלה מ-40 רומנים, נובלות וקובצי סיפורים קצרים.
בכתביו מתח ביקורת על המשטר הסטאליניסטי במדינתו ובעקבות כך הוטלו עליו מגבלות צנזורה, וחלק מכתביו הוחרמו, לאחר שפרסם ב-1975 פואמה סאטירית פוליטית, נאסר עליו לפרסם בשלוש השנים הבאות.
ב-1981 יצא ספרו "ארמון החלומות" (Nënpunësi i pallatit të ëndrrave), אלגוריה ביקורתית על המשטר הטוטאליטרי, שמתרחשת בתקופת האימפריה העות'מאנית ומייד נאסר להפצה על ידי השלטונות.
ב-1990 עזב לצרפת בה זכה למקלט מדיני, הוא חזר למולדתו ב-1999.
אות לגיון הכבוד בדרגת קצין
עמית זר באקדמיה הצרפתית למוסר ומדע המדינה - 1996
פרס מאן בוקר הבינלאומי - 2005
פרס נסיך אסטוריאס - 2009
פרס נוישטדט הבינלאומי לספרות - 2020
גנרל צבא המתים, תורגם מצרפתית בידי דניאלה יבזורי, ספרית פועלים, 1987
מצעד הכלולות קפא בקרח, תורגם מצרפתית בידי אביטל ענבר, ספרית מעריב, 1991
הפירמידה, תורגם מאלבנית בידי רמי סערי, הוצאת כרמל, 2000
היורש, תורגם מצרפתית בידי חגית בת-עדה, הוצאת כתר, 2008
אפריל שבור, תורגם מאלבנית בידי רמי סערי, הוצאת כתר, 2010
התאונה, תורגם מאלבנית בידי רמי סערי, הוצאת כתר, 2012
איסמאל לו הוא זמר סנגלי.
לו נולד בדוגונדוטשי (Dogondoutchi) שבניז'ר לאב ממוצא סנגלי ולאם ממוצא ניגרי.
זמן קצר לאחר הולדתו של לו עברו הוריו לסנגל והתיישבו בעיירה רופיסק (Rufisque), ליד הבירה דקר.
כזמר נודע ביכולות הווקליות המגוונות, ועוסק גם בהלחנה, כתיבה ונגינה על גיטרה ועל מפוחית.
בשנות ה-70 התחנך בבית הספר הגבוה לאומנויות "דקר", ולאחר מכן הצטרף ללהקה סופר דיאמונו (Super Diamono), אולם פרש ממנה בשנת 1984 לטובת קריירת סולו.
במהלך ארבע השנים הבאות הוציא לו חמישה אלבומי סולו.
בתחילת שנות ה-90 חתם לו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים ברקלי בצרפת והקליט את אלבום הסולו השישי שלו, "לו איסמאל".
בזכות הצלחת הסינגל "Tajabone" הפך האלבום ללהיט באירופה, ופתח את דרכו של לו לקריירה בינלאומית.
השיר שימש בפסקול סרטו של פדרו אלמודובר "הכל אודות אמא".
האלבום "ISO" אשר יצא בשנת 1994 זכה אף הוא להצלחה.
באלבום מלודיות גיטרה רכה ומוזיקה סנגלית מסורתית.
שנה לאחר מכן שב לו לאפריקה לאחר שהייה באירופה.
אלבום האוסף "Jammu Africa" ("אמא אפריקה") יצא ב-1996 ובו גם דואט בשם "בלי אשמה" עם מריאן פיית'פול.
הסרט "ללחוץ ידיים עם השטן", העוסק ברצח העם ברואנדה נפתח בשיר הנושא של האלבום "אמא אפריקה".
בשנת 2002 קיבל אות של כבוד על פעילותו.
אלבומו האחרון "סנגל" (Sénégal) הוקלט בדקר, פריז ולונדון.
אִיסְפֶּרִיך (בבולגרית: Исперих) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השנייה בגודלה במחוז ראזגרד ושוכנת כ-307 ק"מ מהבירה סופיה ו-40 ק"מ מבירת המחוז ראזגרד.
איספריך שקרויה על שמו של אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, נודעת גם בשמה העות'מאני קֶמָאלָאר וממוקמת במישור הדנובה, צפונית להרי הבלקן.
כ-7 קילומטרים צפונית מערבית לעיר מצוי הקבר התראקי בסוושטארי שהוא אתר מורשת עולמית ובסמיכות אליה מאוזוליאום ובית תפילה בקטשי בן המאה ה-17.
ב-1545 נוסד היישוב כאשר משפחתו של מהגר עות'מאני בשם כמאל התיישבה במקום ולאורך שנים ארוכות כונה היישוב קמאלאר על שמו.
גם לאחר תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) והקמת נסיכות בולגריה נותר היישוב בשמו המקורי.
ב-1960 שונה שמו של היישוב לאיספריך והוא זכה למעמד של עיירה.
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה ובמגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה.
שיעור הילודה הוא 10 נפשות לכל 1,000 תושבים, לעומת שיעור התמותה העומד על 15.1 נפשות לכל 1,000 תושבים.
כמחצית מתושבי העיירה הם ממוצא טורקי, 40% הם בולגרים וכ-10% הם צוענים.
באיספריך שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית מקצינה, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף וכמות משקעים נמוכה יחסית לממוצע הארצי, העומדת על 656 מילימטרים בשנה.
החודש הגשום בשנה הוא יוני והשחון הוא פברואר.
שלגים יורדים מנובמבר ועד אפריל.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.3oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 24oc ביולי.
איסק אברמוב (נולד ב-31 בדצמבר 1971), הוא טניסאי שולחן ישראלי, 6 פעמים אלוף ישראל ליחידים, שחקן נבחרת ישראל בין השנים 1994–2013 ומאמן נבחרת ישראל.
מנכ"ל חברת "הרשתות הכחולות" ביחד עם שותפו יניב שרון.
נכון לשנת 2022 משחק אברמוב בבית"ר מיכה ראשון לציון מהליגה הלאומית.
איסק נולד בעיר דושנבה, שבברית המועצות (כיום בטג'יקיסטן), בן לרחמים ורוזה.
הוא החל לשחק טניס שולחן בגיל 9 בדינמו דושנבה.
מגיל 9 ועד גיל 12 התאמן בהדרכתה של אלה סבורובה ומגיל 12 ועד גיל 19 התאמן בהדרכתו של וולארי אלנתנוב.
בשנת 1985 נכנס לנבחרת של טג'יקיסטן ולנבחרת הקדטים של ברית המועצות.
בשנת 1987 זכה באליפות טג'יקיסטן ונכנס לנבחרת הנוער של ברית המועצות.
בשנת 1989 זכה במדליית ארד באליפות ברית המועצות לגילאי 20.
בשנת 1992 עלה לישראל ושיחק בקריית מלאכי עם נועם ברקאי ודרור פולק.
בשנת 1993 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לאחר הפסד ליוסי בוגן במשחק הגמר.
הוא התגייס לצה"ל ושירת כשנתיים ובמקביל התאמן במכון וינגייט כספורטאי מצטיין בהדרכתם של איזי כהן ולמבי פודגוריינו.
בשנת 1994 זכה שוב במדליית כסף באליפות ישראל לאחר שהפסיד שוב ליוסי בוגן במשחק הגמר.
הוא עבר לשחק בשורותיה של מכבי תל אביב ביחד עם גיא בסיס וגיל ברכה.
בשנת 1995 זכה במדליית זהב באליפות ישראל.
הוא הגן על תוארו בשנת 1996. באליפות שוודיה שנערכה בסלובקיה הוא ניצח בשלב 1/64 את אלפרדו קרנרוס מספרד והפסיד בשלב 1/32 ליאן אובה ולדנר.
בשנת 1997 זכה באליפות ישראל בפעם השלישית ברציפות.
בשנת 1998 באליפות אירופה לזוגות מעורבים שנערכה בהולנד, הגיע אברמוב ביחד עם מרינה קרבצ'נקו לשלב רבע גמר שבו הפסידו לזוג מאיטליה, למרות שהובילו במערכה השלישית והמכרעת 15:19 הם הפסידו 21:19.
באליפות העולם שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 1999 הוא הגיע לשלב 1/16 שבו הפסיד לקריסטוף לגו.
בשלב 1/64 הוא ניצח את Qian Qialnly ובשלב 1/32 הוא ניצח את בבור מהודו.
בשנת 2000 זכה במדליית זהב קבוצתית באליפות העולם דרג ב' במלזיה ביחד עם שמעון רבינוביץ' ויניב שרון.
בשנים 2001 ו-2002 הוא זכה במדליית ארד באליפות ישראל.
בשנת 2003 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לאחר הפסד במשחק הגמר ליניב שרון.
בשנת 2004 זכה באליפות ישראל בפעם הרביעית.
בשנת 2006 מונה למאמן/שחקן בקבוצת קידום הספורט גבעתיים.
בשנת 2007 זכה במדליית ארד באליפות ישראל.
בשנת 2008 זכה במדליית זהב באליפות ישראל בפעם החמישית ומונה למאמן נבחרת ישראל (מאמן/שחקן) עד לשנת 2010. בשנת 2009 זכה במדליית ארד באליפות ישראל ובשנת 2010 זכה במדליית זהב באליפות ישראל בפעם השישית.
בשנת 2016 עבר לשחק בקבוצת מכבי רחובות.
8 פעמים אלוף ישראל בזוגות גברים
זכה 15 פעמים בדאבל קבוצתי (7 פעמים עם קבוצת מכבי תל אביב, 3 פעמים עם מכבי חולון ו-5 פעמים עם קבוצת קידום הספורט גבעתיים)
הגיע לשלב רבע גמר בזוגות מעורבים באליפות אירופה (1998) ביחד עם מרינה קרבצ'נקו
לדירוג השיא הגיע בשנת 1999, מקום 102 בעולם.
בשנת 2000 זכה במדליית זהב קבוצתית באליפות העולם דרג ב' במלזיה ביחד עם שמעון רבינוביץ' ויניב שרון
בשנת 2005 זכה במדליית כסף במכביה השבע-עשרה
איסק נשוי, אב ל-4 ילדים ומתגורר בחולון.
בנו נתנאל גם שחקן טניס שולחן, ומשחק בבית"ר מיכה ראשון לציון לצד אביו.
הוא הקים את חברת הרשתות הכחולות ביחד עם שותפו יניב שרון.
איסניה פטידה (שם מדעי: Eisenia fetida) הוא מין של תולעי אדמה, הידוע בכינויו "תולעת אדומה" עקב צבעה או "תולעת קליפורניה".
תולעת זו משגשגת בסביבת פסולת אורגנית נרקבת, כגון קומפוסט או צואת בעלי חיים.
היא שכיחה פחות באדמה שאין בה פסולת מסוג זה, בדומה למין Lumbricus rubellus.
התולעת משמשת ליצירת קומפוסט תולעים ; תהליך הדשנה במהלכו נוצרת תערובת הטרוגנית של פסולת אורגנית נרקבת ממעי התולעת.
מקור המין באירופה, ומשנות האלפיים ניתן למצוא אותו בכל יבשת למעט אנטארקטיקה.
למין זה שערות קטנות (bristles) על כל מקטע של גוף התולעת והן עוזרות להיאחז במשטחים קרובים כדי להתמתח ולדחוף את גופה קדימה ואחורה בעזרת שריריה וכדי לנוע קדימה.
הפטידה מפרישה נוזל בעל ריח חריף, מכאן גם שמה המדעי הישן יותר, foetida, שמשמעותו "בעל ריח רע".
יש להניח שזו התנהגות הגנתית כנגד תוקפים אפשריים.
הפטידה הוא מין קרוב של האיסניה אנדרי (Eisenia andrei).
הדרך היחידה להבחין בין שני המינים היא שלפטידה לעיתים צבע גוף בהיר יותר.
מחקרים הראו שלמרות הדמיון הרב אכן מדובר בשני מינים שונים.
מחקרי הרבייה אף הראו ששני מינים אלו אינם מזדווגים ויוצרים זן כלאיים.
כמו שאר מיני תולעי האדמה, מין זה הוא אנדרוגינוס (יצור חי המתרבה ברבייה מינית וממלא הן את תפקיד הזכר והן את תפקיד הנקבה).
למרות זאת, לצורך רבייה עדיין נחוצות שתי תולעים.
שתי התולעים נצמדות אחת לשנייה בצורה הופכית, כאשר הן מצמידות את ה- clitella שלהן אל השנייה, החלק הבולט והבהיר יותר הנמצא במרחק של שליש מגופה של התולעת אל ראשה ושני שלישים אל קצה אחוריה.
חלק זה מכיל את אברי הרבייה של התולעת.
שתי התולעים מחליפות זרע ולאחר מכן משחררות גלמים (cocoons) שכל אחד מהם מכיל מספר ביצים.
הגלמים נוצרים מרקמה רירית הנוצרת על גבי ה-clitella, הנעה לכיוון חלקה הקדמי של התולעת כשהיא 'אוספת' בדרכה את הביצים מאברי הרבייה הנקביים ואת הזרע ששוחרר על ידי תולעת אחרת, עד שהרקמה משתחררת מ'ראש' התולעת ומקבלת צורה לימונית.
בשלב זה היא מתקשה והופכת ל'גולם' שצבעו צהוב בהיר בתחילה ולאחר מכן הצבע מתחלף לחום ככל שהתולעים אשר בביצים גדלות.
גלמים אלו ניתן לראות בעין בלתי מזוינת.
קצב הרבייה הוא הכפלה של כמות התולעים אחת לחודשיים-שלושה, בהתאם לתנאי הסביבה.
התנאי הבסיסי לגידולן הוא חושך ולחות, התולעים האדומות אינן מסתדרות במצב של שמש ישירה ובתנאי יובש.
משרעת הטמפרטורות בו הן חיות רחב והן סתגלניות הן לקור והן לחום.
מאחר שהן חייבות חושך ולחות, הן אינן יכולות לשרוד את הקיץ בארץ שלא בתוך מכל מיוחד או קומפוסטר המתאים להן, תוך בקרה מתמדת של לחות.
זאת להבדיל מהמצב בארצות לחות וקרות יותר שם הן יכולות לחיות בתנאי הסביבה הטבעית להן וללא צורך במכל גידול ובקרה קבועה של טמפרטורה ולחות.
תולעים אלו פופולריות מאד בקרב חובבי מיחזור של פסולת אורגנית, עקב היותן פעילות לאורך השנה מבלי שנת חורף כתולעים אחרות.
כמו כן, קצב האכילה שלהן את הפסולת האורגנית מהיר באופן יחסי ומסייע בהפיכת הפסולת לקומפוסט תולעים עשיר ובריא לקרקע.
מגדלי תולעים רבים שמים את התולעים האדומות בערימת הקומפוסט כדי להשביח אותו או בתוך חבית צמחים ביתית ("חביתות").
התולעים האדומות מייצרות זבל אורגני עשיר המהווה דשן טבעי בשם "הומוס".
איסוף ההומוס מן הערימה מכונה "קציר הומוס".
הומוס תולעים נמכר במשתלות ובאופן פרטי לגננים ולאנשים פרטיים כדשן אורגני איכותי.
ניתן למהול את ההומוס במים והתמיסה הנוצרת מכונה "תה הומוס", גם הוא בריא מאד לצמח.
מכירה ומסירה של תולעים אדומות הן עיסוק פופולרי בקרב חובבי המיחזור וניתן לראות "שוק" סביב נושא זה ברשתות החברתיות.
טכניקות להפרדת ההומוס מן התולעים
מגדלי תולעים רבים מעוניינים ב"תוצרת" של התולעים, קרי ההומוס לטובת דישון הצמחים ולשם כך התפתחו מספר טכניקות להפרדת ההומוס מן התולעים.
טכניקות אלה מסתייעות בתכונות של התולעים כדי לגרום לכך שהן ינועו למקום אחר ויאפשרו קציר הומוס נקי מתולעים:
חשיפה לאור יגרום לתולעים להתחפר וישאיר את החלק החשוף פנוי לקציר ההומוס.
ייבוש חלקי של הערימה יגרום לתולעים לנוע לאזור הלח.
הפסקה של הזנת הערימה בזבל אורגני והצבת זבל אורגני בערימה סמוכה יגרום להם לנוע למקום החדש.
איסנילוֹן טוֹטוֹני הַפּילון (נולד ב-18 במרץ 1966 או ב-10 במרץ 1968 ונהרג ב-16 באוקטובר 2017), ידוע גם בכוניה אבו עבדאללה אל-פיליפיני, היה מיליטנט אסלאמי פיליפיני המזוהה עם המדינה האסלאמית.
הוא היה מנהיג אבו סיאף לפני שגדודיה נשבעו אמונים לאבו בכר אל-בגדאדי.