tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בד בבד, מתכנן נתי להתפרנס מסרטוני פרסומת, ואף גורר את מושון ואוסי להרפתקה כלכלית מסוכנת של הפקת סרטון פרסומת לבירה, שסופה צפוי וידוע מראש.
אולם בסופו של דבר הכול מסתדר, סרטון הפרסומת השני ונטול האמירה האמנותית מצליח, ונתי, מתוסכל, בורח לאמריקה כדי למצוא את עצמו.
ברקע גם משולש רומנטי בין נתי, אוסי ומירי, חברתו לשעבר של נתי (גלי עטרי), והוא מסתיים בסצנה מינית, נועזת ופורצת דרך לתקופתה, של שלישייה בין גוב, עטרי ועצמון.
"דיזנגוף 99" הוא סרטו השני של אבי נשר, והופק לאחר הצלחתו של הסרט "הלהקה" (אף הוא בכיכובם של גידי גוב, מאיר סוויסה וגלי עטרי).
הסרט מבוסס כפי הנראה על פרק אישי בחייו של התסריטאי-במאי אבי נשר, עת סיים את שירותו הצבאי ושכר דירה בדיזנגוף עם יצחק צחייק (עורך הסרט הזה וגם סרטים אחרים של נשר) ודיטה אביוב (שהפכה כאן ליועצת אמנותית).
הסרט הצליח מאוד בקופות בזמן יציאתו.
הוא מהווה במבט לאחור פתח להבנת התרבות הצעירה של אותן שנים, המשליכה לא מעט גם על זו של ימינו.
את שיר הנושא שר יגאל בשן.
בסצנת הסקס המפורסמת שיבץ הבמאי אבי נשר את השיר "שלווה" מתוך פסקול הסרט "הלהקה" (אותו ביים שנה קודם לכן ובו השתתפו רבים מכוכבי הסרט בהם: גוב, עטרי, סוויסה, אנקורי וגולדנברג).
סצנה זו, שהייתה נועזת בזמנו בקולנוע הישראלי, עוררה מבוכה בקרב רבים מצופי הסרט.
בזמנו אמרה עטרי, בעקבות הסצנה הארוטית בה נראתה עם חזה חשוף, שהיא אינה אוהבת אותה (בשל המפורשות המינית שבה) ושלו היה בידה התקציב היא הייתה רוכשת מכספה את כל עותקי הסרט ומשמידה אותם לבלי זכר.
דבר זה הוביל לסכסוך בין עטרי לנשר, אך זמן קצר לאחר מכן, עטרי חזרה בה מדבריה.
בסצנה אחרת, נתי (גידי גוב) מנסה לכתוב תסריט בשם "הפחדנים", אשר לימים יהפוך במציאות, להיות שם סרטו הבא של אבי נשר.
וכך גם עזיבתו של נתי לארצות הברית, בדומה להגירה של נשר לארצות הברית באמצע שנות השמונים.
התוכנית תכלול גם סרטים בולטים מהקולנוע הישראלי, החל מתקופת טרום המדינה, בהם "דיזנגוף 99" לצד "סאלח שבתי", "צ'רלי וחצי", "גבעת חלפון אינה עונה", "בלוז לחופש הגדול", "החיים על פי אגפא", "קלרה הקדושה", "הכוכבים של שלומי" ו"למלא את החלל".
בעקבות הצלחת הסרט יצא ספר המבוסס על הסרט שנקרא באותו השם.
בתוכנית "ערב אדיר" במסגרת פינה בכיכובו של החיקוי של גידי גוב בגילומו של רועי בר נתן, הוא שחזר את הסצנה המפורסמת עם גלי עטרי וענת עצמון, כשענת עצמה אומרת את המונולוג שלה ביידיש (רמיזה לכך שהיא שיחקה באותה תקופה בתיאטרון היידישפיל).
בסדרה "הפיג'מות" קובי ונתן צופים בסרט "דיזנגוף 99", קובי מסביר לנתן על הסרט ובעקבות כך הוא רוצה לפתוח משרד פרסום כמו שנתי (גידי גוב) ומושון (מאיר סוויסה) עשו בסרט.
בשנת 2025 פורסם שתיאטרון "ToMix" יעלה גרסה בימתית לסרט.
בּוֹרְדָם או דִּיזֶנְטֶרְיָה היא שלשול חמור, המלווה לפי הגדרה בדם וריר בצואה, וכן בחום גבוה, הנובע מזיהום במערכת העיכול.
המושג מתייחס יותר לתסמינים הנגרמים על ידי מחלות או מצבים בריאותיים שונים, ובדרך כלל אינו משמש כשם של מחלה בפני עצמה.
את הפתוגנים הגורמים לדיזנטריה ניתן לחלק ל-2 קבוצות.
לדיזנטריה יכולת הדבקה גבוהה מאוד.
חולי איידס מועדים במיוחד להידבקות; רבים מהם אכן נדבקים במחלה ומתקשים להיפטר ממנה ומסיבוכיה, העלולים להיות קטלניים עבורם.
על החולים בדיזנטריה לשתות כמויות גדולות של נוזלים על-מנת למנוע התייבשות כתוצאה מהשלשול.
במקרים חמורים נדרש עירוי תוך-ורידי כדי לספק את הנוזלים החסרים.
לא מומלץ לצרוך תרופות נגד שלשול, שכן הן מאריכות את משך המחלה.
שיגלוזיס נגרמת על ידי מיני החיידק Shigella המפורטים לעיל ומועברת בדרך כלל על ידי מים או מזון המזוהמים בצואה (מחזור צואה-פה).
למזונות מסוימים סיכוי גבוה יותר לשאת את החיידק: תפוחי אדמה, דגי טונה, פסטה, מוצרי חלב, בשר עוף וירקות לא מבושלים.
רובן המוחלט של ההדבקות מתרחשות עקב דרכי מים מזוהמות (במדינות מתפתחות) או גהות לקויה של עובדי מזון.
סוג חיידקי השיגלה התגלה בתחילת המאה ה-20 על ידי המיקרוביולוג היפני קיושי שיגה, ועל שמו הוא קרוי.
ישנם ארבעה מינים השייכים לסוג זה, כולם גורמים למחלה; הנפוץ שבהם: Shigella dysentariae.
חיידק זה מפריש רעלן המפרק קשרים גליקוזידיים ב-rRNA, המרכיב את הריבוזומים, בהם מיוצרים חלבוני התא.
יצור החלבונים נפסק והתא מת במהרה.
החיידק תוקף בדרך-כלל תאי אפיתל במעי הגס; מותם של אלו גורם להפסקת ספיגת המים במעי, וכתוצאה מכך - לשלשול ולאיבוד מים.
שיגלוזיס גורמת, בין השאר, לכאבים ולהתכווצויות בבטן, הקאה, חום גבוה, כאבים בפי הטבעת, דם בצואה וכאמור - שלשול חמור, אשר עלול לגרום להתייבשות.
סיבוכים אפשריים הם דלקות בדרכי השתן, אלח דם (זיהום חמור בדם) ואי-ספיקת כליות.
בכ-3% מהחולים במחלה ישנה נטייה גנטית מסוימת, העלולה לגרום להופעת דלקת מפרקים ראקטיבית.
החולים בשיגלוזיס מחלימים בדרך-כלל מעצמם תוך פחות משבוע; למרות זאת, נהוג לטפל במחלה באמצעות אנטיביוטיקה כדי למנוע סיבוכים אפשריים והדבקות.
תרופות ממשפחת הקינולונים (לדוגמה: ציפרופלוקסצין או נורְפְלוֹקְסַצין).
תרופות אלו אינן מאושרות בדרך כלל לטיפול בילדים.
אזיטרומיצין (אזניל)הנה התרופה המועדפת בילדים.
אמוקסיצילין וכן טרימֵתוֹפְּרים סולפמתוקסזול (קוֹטרימַקסוֹזוֹל) היו תרופות הבחירה בעבר, אך היום אינן מומלצות בדרך כלל בשל אחוזי עמידות גבוהים של החיידק.
טיפול תוך ורידי: תרופת הבחירה היא צפטריאקסון (רוצפין).
במדינות העולם השלישי כ-5% עד 15% ממקרי השיגלוזיס קטלניים.
בארצות הברית נדבקים בכל שנה כ-18,000 איש.
אמביאזיס, או דיזנטריה אמבית, היא מחלה הנגרמת על ידי הפרוטיסט Entamoeba hystolitica וגם כן מועברת על ידי מים או מזון מזוהמים.
בנוסף, היא יכולה להיות מועברת באמצעות מגע מיני.
אנשים נגועים יכולים לחיות עם המחלה במשך שנים ללא כל סימן, אך בזמן זה הם מפרישים צואה נגועה ויכולים להדביק בקלות אנשים אחרים.
האמבה, אשר שוכנת כל העת במעי הגס אצל אנשים נגועים, תוקפת עם התפרצות המחלה (רק אצל כ-16% מהנשאים) את דפנות המעי וגורמת לכיבים ולדימומים.
סיבוכים אפשריים הם פריטוניטיס (דלקת של קרום המעי) וכן דלקות וכיבים באיברים שונים בגוף, בעיקר בכבד.
כל הסימפטומים של שיגלוזיס רלוונטיים גם כאן.
שיעור התמותה נמוך בהרבה מזה של שיגלוזיס.
האנטיביוטיקה העיקרית המשמשת לטיפול בדיזנטריה אמבית היא מֵטרונידָזוֹל.
הדיזנטריה גרמה למותם של האישים הבאים:
לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (474)
קונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית (685)
אישטוואן השני, מלך הונגריה (1131)
אמלריך הראשון, מלך ירושלים (1174)
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1250)
לואי התשיעי מלך צרפת (1270)
הנרי החמישי מלך אנגליה (1422)
הדיזנטריה הייתה אחראית למותם של רבים במחנות הריכוז וגם של הצבאות בתקופת מלחמת העולם השנייה.
דיטר ויסליצני היה פושע מלחמה נאצי, מעוזריו הבכירים של אדולף אייכמן.
במהלך יישום הפתרון הסופי, משימתו של ויסליצני הייתה סגירתן בגטאות וחיסולן של מספר קהילות יהודיות חשובות באירופה תחת הכיבוש הנאצי, והוא היה אחד האחראים העיקריים להשמדתם של כמאה אלף מיהודי סלובקיה, סלוניקי והונגריה.
ויסליצני נולד בעיירה Regulowken בפרוסיה המזרחית (כיום Możdżany בפולין).
בשנת 1931 הצטרף כמובטל למפלגה הנאצית, וב-1934 הצטרף לאס אס וה-אס דה.
הוא היה אחד מעוזריו הבכירים של אדולף אייכמן כ"מומחה לענייני היהודים".
בשנה זו קיבל דרגת האופטשטורמפיהרר (דרגת קצונה באס אס המקבילה לדרגת סרן).
יחסיו עם אייכמן היו ידידותיים ביותר, עד כי אייכמן היה פונה אליו בגוף שני יחיד , סימן לקרבה גדולה ואף קרא לאחד מבניו על שמו.
בספטמבר 1940 נתמנה ויסליצני על ידי אייכמן לנציגו בברטיסלאבה כיועץ לענייני יהודים וכנציג המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA).
ב-2 בספטמבר 1940 הגיע לעיר עם מספר עוזרים, והם נתקבלו בישיבה חגיגית על ידי ממשלת סלובקיה.
ויסליצני היה אחראי מטעם הגרמנים על יישום ההסכם בין סלובקיה וגרמניה הנאצית, שבו התחייבה סלובקיה לספק כוח עבודה יהודי לגרמניה.
עבור כל יהודי שלמו הסלובקים לגרמנים 500 מארקים, בתנאי שהיהודים המגורשים לא יחזרו לעולם לסלובקיה.
בתחילה נשלחו צעירים בלבד, אבל עד מהרה דרשו הסלובקים שיישלחו משפחות שלמות כולל זקנים וילדים.
את ריכוז היהודים והעלאתם על הקרונות ביצעו הסלובקים בעצמם בעזרת המיליציה של מפלגת העם הסלובקית - משמר הלינקה.
בגבול גרמניה היו השומרים הסלובקים מתחלפים בשומרי האס אס עד הגיעם להשמדה באושוויץ.
במשפטו טען ויסליצני כי בתחילה האמין שהיהודים נשלחים למחנות עבודה, אבל כשראה שנשלחות משפחות שלמות לאושוויץ הוא ביקש פגישה עם אייכמן, ובפגישה זו הודה אייכמן שהיהודים נשלחים להשמדה.
הוא הראה לו מסמך סודי המיועד לריינהרד היידריך והחתום על ידי היינריך הימלר, ובו כתוב כי הפיהרר החליט שיש להתחיל מיד בפתרון הסופי של שאלת היהודים.
אייכמן הסביר לו מה הכוונה ב"פתרון הסופי", וכאשר ויסליצני אמר "ירחם עלינו האלוהים אם אויבינו יעשו דבר דומה לעם הגרמני", השיב לו אייכמן: "אל תהיה סנטימנטלי, זו פקודת הפיהרר".
ויסליצני הסכים לקבל שוחד מקבוצת יהודים סלובקים שנקראה קבוצת העבודה, ובתמורה הפסיק כביכול את המשלוחים באוקטובר 1942. עד אז שולחו 60,000 מיהודי סלובקיה להשמדה.
מסמכים חדשים מגלים כי למעשה, הגירושים הופסקו מאילוצים פנים-גרמניים בלבד.
במסמך שהתגלה בשנים האחרונות, אף תבע ויסלציני את גירוש היהודים לאחר שהמשלוחים הופסקו.
המשלוחים חודשו באוגוסט 1944, עם פרוץ המרד הסלובקי הלאומי, ונמשכו עד מרץ 1945.
בינואר 1943 זימן אייכמן את ויסליצני לברלין, והטיל עליו את המשימה של חיסול יהודי סלוניקי.
ויסליצני בחר בעמיתו אלויס ברונר כעוזרו הבכיר, וב-6 בפברואר 1943 הם הגיעו עם צוות מצומצם לסלוניקי והשתכנו בשתי וילות מהודרות שהוחרמו מיהודים.
בתוך זמן קצר נתפרסמו חוקי הגזע בסלוניקי, והיהודים רוכזו בשלושה גטאות צפופים לקראת שילוחם לאושוויץ.
ויסליצני פעל עם צוותו במהירות וביעילות, וניהל תוכנית הטעייה מחוכמת: רכוש היהודים הוחרם, ובמקומו קבלו המחאות בכסף פולני ונאמר להם שהם הולכים להתיישב ליד קרקוב.
הגרמנים נעזרו בכוח משטרה יהודי שמנה 250 איש.
בקרונות שיועדו ל-8 סוסים העמיסו מעל מאה איש.
היינריך הימלר קיבל דו"ח על כל משלוח.
המשלוח ה-19 והאחרון יצא מסלוניקי ב-10 באוגוסט 1943 והגיע לאושוויץ ב-18 באוגוסט 1943. בסך הכל הוגלו מסלוניקי 46,061 יהודים, והקהילה היהודית הגדולה של סלוניקי הושמדה כמעט לחלוטין.
ויסליצני היה עוזרו הבכיר של אייכמן בהשמדת יהודי הונגריה.
הוא ניהל משא ומתן עם הנהגת היהודים בהונגריה ובראשם ישראל קסטנר, על העסקה של הצלת יהודי הונגריה בתמורה ל-10,000 משאיות וסחורות (עסקה שנודעה בשם "סחורה תמורת דם").
העסקה לא יצאה לפועל, אולם ויסליצני פיתח קשרים עם קסטנר עד כי זה האחרון העיד לטובתו לאחר המלחמה.
ויסליצני נעצר באוסטריה ב-12 במרץ 1945 על ידי הצבא האמריקאי.
במשפטי נירנברג שימש עד מטעם התביעה.
בעדותו התייחס רבות לאייכמן, תוך תיאורו כחסר כל רגש אנושי כלפי היהודים.
הוא העיד כי בפגישתם האחרונה, בפברואר 1945, אמר לו אייכמן: "אני אצחק ביורדי אל הקבר בזכות ההרגשה שהרגתי 5,000,000 יהודים.
זה נותן לי סיפוק ונחת רוח רבה".
עדותו של ויסליצני שימשה את התביעה במשפט אייכמן ב-1961.
לאחר משפטי נירנברג, דרשו שלטונות צ'כוסלובקיה את הסגרתו.
ויסליצני הוסגר והועמד לדין באשמת פשעי מלחמה.
ב-27 בפברואר 1948 נידון למוות, וב-4 במאי 1948 הוצא להורג בברטיסלאבה.
דיטמר "דידי" האמאן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
היה לאחד משחקני המפתח בהעפלת נבחרת גרמניה לגמר מונדיאל 2002, ובזכייתה של ליברפול בליגת האלופות ב-2005.
האמאן החל לשחק כדורגל במועדון הקטן ווקר מינכן.
כנער הפגין יכולת מרשימה במשחקו, ובעקבות כך צורף למחלקת הנוער של באיירן מינכן ב-1989, בגיל 16. ב-1993 הוא שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, והיה שותף לזכייתה באליפות הבונדסליגה לאחר שהשתתף בחמישה משחקי ליגה בעונת .
באותו זמן האמאן נחשב עדיין לחובבן, אך קיבל היתר לשחק בקבוצה המקצוענית.
בעונה הבאה, , סבלה באיירן מפציעות של שחקנים בכירים רבים, מה שאפשר להאמאן להפוך לשחקן קבע בקבוצה.
הוא שותף ב-30 משחקי ליגה וביסס עצמו כאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה, כאשר שיחק כקשר הגנתי או כקיצוני ימני.
לפני עונת חתם האמאן על החוזה המקצועני הראשון שלו בבאיירן מינכן.
מספר שחקני קישור חדשים צורפו לסגל, אך הקבוצה אכזבה באותה עונה וסיימה במקום השני בליגה.
בעוד המועדון התנהל באי-שקט באותה תקופה, האמאן הצליח להמשיך ולהאבק על דקות המשחק בקבוצה ושותף ב-20 משחקים.
בסיום העונה לקח חלק חשוב בזכיית הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר שבשלב הגמר נגד ז'ירונדן דה בורדו הצליח לעצור את כוכב היריבה, זינדין זידאן.
בעונת עשה האמאן את עליית המדרגה המשמעותית ביותר לקריירה שלו.
עד לאותה עונה שימש בעיקר שחקן ספסל, אך תחת המאמן החדש ג'ובאני טרפטוני הפך לקשר ההגנתי הפותח של הקבוצה, בעוד שמריו בסלר תפס את עמדת הקיצוני הימני.
האמאן שותף ב-23 משחקי ליגה וסייע לקבוצה לזכות באליפות, ובעקבות יכולת טובה שהפגין זומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה.
במהלך העונה אובחן אצל האמאן שבץ מוחי, אך הוא החלים לחלוטין.
העונה הבאה, , הייתה מוצלחת פחות עבור הקבוצה שסיימה שנייה בבונדסליגה, אחרי קייזרסלאוטרן שעלתה זה עתה לליגה הבכירה; עם זאת, באיירן זכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון בגמר על דויסבורג.
האמאן המשיך ושמר על מקומו כשחקן הרכב קבוע ושותף ב-41 משחקים בכל המסגרות, כולל בליגת האלופות.
לאחר שהשתתף עם גרמניה במונדיאל 1998, עבר האמאן לניוקאסל יונייטד האנגלית, תמורת 5.5 מיליון לירות שטרלינג.
הוא התגבר על פציעה ברגלו בתחילת דרכו בקבוצה, ותחת המאמן קני דלגליש השתתף ב-31 משחקים בהם הבקיע חמישה שערים בכל המסגרות.
הוא הגיע עם הקבוצה עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסיד עמה למנצ'סטר יונייטד.
ביולי 1999 עבר האמאן לליברפול שהודרכה על ידי ז'ראר הוייה, תמורת 8 מיליון ליש"ט.
האמאן שיחק בליברפול שבע שנים ולקח תפקיד חשוב ומשפיע בחוליית הקישור, כאשר הנהיג בצורה מוצלחת את משחק ההגנה של הקבוצה.
עם זאת הוא לקח חלק גם במשחק ההתקפה, ולא פעם הבקיע שערים שנחשבו למרהיבים במיוחד.
בעונתו השנייה בליברפול, , שיחק האמאן ב-53 משחקים בכל המסגרות והיה שותף חשוב בזכיית הקבוצה בשלושה גביעים: גביע אופ"א, גביע ה-FA וגביע הפוטבול ליג.
במהלך העונות הבאות, על אף שהפגין יכולת טובה כקשר הגנתי, האמאן לא הצליח להגיע עם ליברפול להישגים משמעותיים, למעט זכייה בגביע הפוטבול ליג בעונת .
עם זאת, בעונת היה אחד משחקני המפתח בזכיית הקבוצה בליגת האלופות, לאחר שהשתתף ב-43 משחקים בכל המסגרות.
בשלב שמינית הגמר מול באייר לברקוזן הוא מילא בהצלחה את מקומו של כוכב הקבוצה, סטיבן ג'רארד, ואף הבקיע שער בבעיטה חופשית בדרך לניצחון קבוצתו.
אף שסבל משבר בבוהן, נכנס האמאן כמחליף במחצית משחק הגמר מול מילאן.
ליברפול פיגרה אז בתוצאה 3-0, והאמאן הכניס רוח חדשה בקבוצה וסייע לחזור מהפיגור ולהשוות ל-3-3. הוא זכה עם הקבוצה בגביע לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין.
עונת הייתה קשה עבור האמאן, שאיבד את מקומו כשחקן מפתח בליברפול.
הוא השתתף ב-17 משחקים בלבד בפרמייר ליג ולדברי המאמן רפאל בניטס, סבל מכושר ירוד.
למרות זאת, הוא זכה עם הקבוצה בגביע ה-FA באותה עונה, לאחר ניצחון על וסטהאם יונייטד בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר.
בעקבות העונה הלא מוצלחת החליט האמאן לעזוב את הקבוצה.
ב-11 ביוני 2006 חתם האמאן על חוזה בקבוצת בולטון וונדררס, אך כעבור יום אחד בלבד עזב את המועדון וחתם בקבוצת מנצ'סטר סיטי, שכפיצוי שילמה לבולטון 400,000 ליש"ט.
בעונתו הראשונה במנצ'סטר, , שיחק האמאן ב-19 משחקים בלבד בכל המסגרות.
בעונה שלאחר מכן הוא הפך לחלק חשוב יותר בקבוצה, וסייע לה להיאבק על השגת מקום במפעלים האירופיים ולסיים לבסוף במקום התשיעי בפרמייר ליג.
עם זאת, לאחר מכן הוא שב וירד בכושרו ובעונת שיחק בתשעה משחקי ליגה בלבד, ובסיומה שוחרר מסגל הקבוצה עם תום חוזהו.
ביולי 2009 התעניינו בשירותיו של האמאן מספר קבוצות מהליגות הנמוכות באנגליה, ובהן פרסטון נורת' אנד, קווינס פארק ריינג'רס ונוטס קאונטי שאותה אימן סוון-יוראן אריקסון, אך הוא השיב להן בשלילה מאחר שסבר שאינו בכושר משחק טוב מספיק.
לאחר כשנה בה היה מחוץ לכדורגל המקצועני חתם האמאן במאי 2010 על חוזה לשנה אחת במילטון קינס דונס, והחל לשמש בתפקיד משולב של מאמן-שחקן.
בין השנים 1993 ו-1995 שיחק האמאן במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21. בנובמבר 1997 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של גרמניה, במשחק מול נבחרת דרום אפריקה.
הוא נכלל בסגל הנבחרת של המאמן ברטי פוגטס למונדיאל 1998, ועל אף שנשק לגיל 25 היה השחקן השני הצעיר ביותר בסגל.
במהלך שלב הבתים של הטורניר האמאן נע בין ההרכב הפותח לספסל המחליפים, ובמשחק שמינית הגמר מול נבחרת מקסיקו נכנס כמחליף וסייע לנבחרתו לנצח.
עם זאת, גרמניה הודחה לאחר הפסד לנבחרת קרואטיה ברבע הגמר.
במהלך משחקי המוקדמות ליורו 2000 ביסס האמאן את מעמדו כאחד משחקני המפתח של נבחרת גרמניה.
בטורניר הגמר הוא שותף בכל משחקי הנבחרת, אך הודח עמה כבר בשלב הראשון.
במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2002 הפך האמאן לשחקן האחרון שכבש באצטדיון ומבלי הישן לפני הריסתו, לאחר שכבש במשחק מול נבחרת אנגליה באוקטובר 2000.
יחד עם שחקנים כמו מיכאל באלאק וברנד שניידר, היה האמאן אחד ממובילי חוליית הקישור של נבחרת גרמניה שהעפילה לגמר מונדיאל 2002, שם הפסידה לנבחרת ברזיל בתוצאה 2-0. הוא הפך בכך לשחקן הראשון של ליברפול מאז רוג'ר האנט ב-1966 שמשתתף בגמר גביע העולם.
במהלך משחק הגמר ביצע האמאן עבירה לה הייתה חשיבות גדולה לתוצאת המשחק - בעקבות העבירה בעט ריבאלדו כדור לעברו של אוליבר קאן, שהשמיט ובכך אפשר לרונאלדו לכבוש לזכות ברזיל.
יורו 2004 היה הטורניר הבינלאומי האחרון של האמאן, והוא הסתיים פעם נוספת בהדחה כבר בשלב הראשון.
לאחר הפסד 2-1 לנבחרת צ'כיה במשחק האחרון בשלב הבתים, האמאן לא זומן לנבחרת במשך קרוב לשנה.
בעקבות היכולת הטובה שהפגין בגמר ליגת האלופות ב-2005 זומן האמאן מחדש לסגל הנבחרת על ידי המאמן יורגן קלינסמן.
עם זאת, הוא הפגין יכולת חלשה במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 מול נבחרת הולנד, מה שהוביל את קלינסמן לנפותו מהסגל.
לאחר שלא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2006, בין היתר בעקבות העונה החלשה שעבר בליברפול, הודיע האמאן על פרישתו מהנבחרת.
בסך הכל שיחק האמאן 62 משחקים והבקיע חמישה שערים בנבחרת גרמניה.
הסופר קאפ האירופי: 2001באיירן מינכן
המוכרת בשם המקוצר "דיזנהאוז" היא חברת תיירות ישראלית שהוקמה בשנת 1926 כחברת נסיעות משפחתית על ידי שלמה דיזנהויז.
בשנת 1986 נרכשה החברה על ידי כלל תיירות מקבוצת כלל.
בשנת 2005 התמזגה החברה עם "יוניתורס".
בחודש יולי 2015, מוזגה הפעילות של החברה עם חברת בי.טי.סי – מרכז נסיעות עסקי.
החברה החדשה נרשמה תחת המותג המוביל "דיזנהאוז" וחיזקה את מעמדה כחברת התיירות המובילה והגדולה ביותר במתן שירותי נסיעות ללקוחות עסקיים.
לדיזנהאוז כ-40 סניפים בפריסה ארצית בישראל והיא מעסיקה כ-450 עובדים.
15 מהסניפים נמצאים בתוך חברות עסקיות שונות.
ההחברה משמשת כנציגה הישראלית של תאגיד התיירות הגלובאלי , הפועל ב-100 מדינות ברחבי העולם.
בהלכה, דיחוי פירושו שלאחר שנדחתה ופקעה מדבר כל שהוא חלות, נדחתה החלות ויותר לא תשוב.
בלשון הגמרא "הואיל ונדחה ידחה".
מדבר שחלה עליו קדושה, נדחה ואינו ראוי עוד מלשמש לאותו דבר לו הוקדש, הוא נדחה מקדושתו, והקדושה אינה חוזרת גם כאשר הבעיה איננה קיימת עוד.
למרות המחלוקות הרבות בנושא, קיימת הסכמה כללית, כי אין דיחוי למצוות; כלומר, כאשר לא מדובר במצווה הבאה מכוח קדושה שחלה על חפץ, אלא מצווה המונחת על הגברא - האדם עצמו, לא שייך שהמצווה תפקע, שכן אין היא חלות ממשית, ואין היא נפקעת.
מסיבה זו, נפסקה ההלכה, כי אדם ששחט בעל חיים וכיסה את דמו כנדרש, והרוח גילתה שוב את הדם, אין לומר שמכיוון שבאותו זמן בו היה הדם מכוסה, נפטר האדם מהמצווה, ושוב לא יהיה מחויב בה, אלא אם כיסהו ונתגלה חייב לכסות את הדם אפילו מאה פעמים.
שאלה אחרת, הדומה לשאלת הדיחוי במצוות, היא בעניין איסורי שבת.
בהלכות מלאכת הוצאה, קיים כלל המגביל את האיסור רק אם נעשתה הוצאה בשיעור מסוים, שבו המלאכה נחשבת למלאכה חשובה, ולא לפעולה חסרת ערך.
דיטה בת-אדם (בדנית: Ditte Menneskebarn) היא טרילוגיה של הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה שחוברה בשנים 1917–1921. חלקי הטרילוגיה הם:
הספר יצא לאור בעברית בתרגומו של מנשה לוין ב-1947. הדפסה אחרונה הייתה ב-1987 של כל חלקי הטרילוגיה ביחד.
דיטה גדלה אצל סבה וסבתה לאחר שאמה סרינה שילדה אותה מחוץ לנישואים נטשה אותה.
הם חיים בתנאים קשים בכפר נידח.
כאשר הסב נהרג בתאונה הן נשארות לבד ומתקיימות מנדיבות לבם של אנשים.
כעבור מספר שנים נישאת סרינה ללארס פטר ודיטה עוברת לגור אצלם כשהיא משמשת כמטפלת לשני ילדיהם ונתונה להתעמרות מצד אמה.
לארס פטר מתפרנס בקושי מעבודתו כסמרטוטר.
הוא מסתובב עם עגלה וסוס בכפרים, קונה גרוטאות ומוכר אותן ברווח דל.
סרינה משוכנעת שאמה מסתירה כסף ובניסיון למצוא אותו היא חונקת אותה ובהמשך נאסרת למספר שנים.
דיטה נשארת לבד כאמא קטנה בבית כדי לטפל בשני אחיה החורגים.
לאחר שהאם חוזרת מבית הכלא הולכת דיטה לעבוד כמשרתת באחוזה, שם מתאהב בה קארל, בנה של בעלת האחוזה והיא נכנסת להריון.
כאשר נודע הדבר לבעלת האחוזה היא מגרשת את דיטה הנאלצת לחזור לבית משפחתה שם היא יולדת בן.
דיטה נאלצת לעזוב את משפחתה ולחפש את מזלה בקופנהגן.
לפני כן היא נאלצת למסור את תינוקה לזוג איכרים חשוכי ילדים ולהפרד ממנו.
בקופנהגן חיה דיטה בשולי החברה.
בתחילה היא עובדת בבית מחסה לתינוקות ומשמשת בתחילת כמינקת.
כעבור זמן מה היא בורחת לאחר שהיא רואה שבמקום רוצחים תינוקות בלתי רצויים.
היא עובדת כמשרתת בבתי עשירים, מתאהבת בגיאורג ונכנסת שוב להריון.
גיאורג נוהג לשתות ופעם אחת בעת שיכרות הוא נופל למים בנמל וטובע.
דיטה מטופלת כעת בילד שלה וגם אוספת את הילדים פטר ו-אנה שהוריהן נטשו אותם.
הם גרים בשכונת עוני בתנאים קשים מוקפים בעכברים.
דיטה נעזרת בשכניה העניים וממשיכה לעבוד כמשרתת.
לעיתים הם נאלצים לאכול בבית תמחוי.
פטר מנסה להרוויח על ידי מכירת פחמים להסקה אותם הוא גונב ממחסני הרכבת.
כאשר הוא נמלט מהשומרים, הוא נדרס על ידי קטר.
דבר זה שובר לגמרי את דיטה, היא נופלת למשכב ומתה.
נקסה גדל באחד מפרברי העוני והדלות של קופנהגן שם רכש את עמדתו הפוליטית והחברתית בנושא מלחמת המעמדות.
באיגרת לוואי לספר כתב כי: "בקשתי להעמיד בספרי זה אנדרטה לאישה העמלה, זו הגיבורה העלומה, המצניעה לכת עם צערה, למודת סבל מדורי דורות, שאין מעטרים לה הילת גבורה.
אומץ לבה ורוחה מתגלים בשעה שכלה והולך כוח הסבל שלה האיש העמל-בעתות של שפל וכישלון.
ביקשתי לתת ברומן זה דמות-דיוקן של "בת-אדם", "אם הייסורים של האנושות".
ב-1946 הופק בדנמרק סרט על פי החלק הראשון של הטרילוגיה.
בסרט יש סצנה בו מתרחצת דיטה באגם בעירום.
בארצות הברית הפוריטנית דאז, אישרו להקרין את הסרט רק לאחר הוצאת קטעי העירום.
הסרט נחשב בדנמרק כאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה
דיטה פאסטורי-בָרטוק (בהונגרית: Pásztory Edith-Bartók; 31 באוקטובר 1903 – 24 בנובמבר 1982) הייתה פסנתרנית יהודייה-הונגרייה ואשתו השנייה של המלחין בלה ברטוק, שהקדיש לה רבות מיצירותיו, בהם "מחוץ לבית" והקונצ'רטו לפסנתר מס' 3.
אדית (דיטה) פאסטורי נולדה ברימאסומבאט שבאוסטרו-הונגריה (כיום רימאוְוְסקָה שוֹבּוֹטָה, סלובקיה), בתם של מורה לפסנתר ומורה בבית ספר תיכון.
דיטה למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון של בודפשט, קיבלה תעודת סיום בשנת 1921 וכעבור שנה המשיכה את לימודיה
באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם הייתה תלמידה פרטית של בלה ברטוק.
ברטוק התגרש מאשתו מרטה זיגלר (1967-1893) ביוני 1923. הייתה לו משיכה מובהקת לנערות ונשים צעירות ממנו בהרבה.
מרטה הייתה רק בת 16 כשנישאה לו בשנת 1909, והוא היה בן 28. במקרה של דיטה, היא הייתה בת 19 והוא בן 43. באחד הימים ליווה אותה הביתה אחרי שיעור נגינה וללא הכנה מוקדמת, הציע לה נישואים ונתן לה שלושה ימים לשיקול דעת לפני שתגיע להחלטה.
עד אז, נשמר ביניהם בקפדנות קשר של מורה ותלמידה בלבד.
היא נענתה לו, ולאחר קבלת רישיון מיוחד, נישאו כעבור שבוע, באוגוסט 1923.
ב-1924 ילדה דיטה את פטר ברטוק, בנה היחיד אך בנו השני של בעלה.
מרטה זיגלר ילדה את בלה ברטוק השלישי ב-22 באוגוסט 1910, שנה לאחר נישואיהם.
דיטה חלתה ובמשך תקופה מסוימת עברה טיפולים בבתי מרפא בדבוס, שווייץ, ובבוקרשט שברומניה.
בשנת 1926 הקדיש ברטוק את הסוויטה שלו "מחוץ לבית": לדיטה.
דיטה נטשה את קריירת הסולנית שלה, אך בהמשך עודד אותה בעלה לנגן עמו יצירות לפסנתר בארבע ידיים.
יחד עם נגני כלי ההקשה סול גודמן והנרי דנק, ביצעו בלה ודיטה פאסטורי-ברטוק לראשונה את הסונאטה של ברטוק לשני פסנתרים וכלי הקשה ב-16 בינואר 1938, בקונצרט היובל של האגודה הבינלאומית למוזיקה עכשווית (ISCAM) בבזל, שווייץ.
בני הזוג המשיכו להופיע בקונצרטים לארבע ידיים ולשני פסנתרים ברחבי אירופה.
ב-1940 ערך ברטוק עיבוד לשני פסנתרים לשבעה מן הקטעים ב"מיקרוקוסמוס" שלו, להרחיב את הרפרטואר שלו ושל דיטה.
באותה שנה היגרו לארצות הברית כדי להימלט מן המשטר הנאצי, מחמת יהדותה של דיטה.
הקונצרט האחרון שלהם התקיים בבודפשט ב-8 באוקטובר 1940. ב-29 או ב-30 באוקטובר הגיעו לניו יורק.
חייהם באמריקה התאפיינו בקשיים כספיים, בידוד תרבותי וחברתי וחסך אמנותי.
בניגוד לבלה, ששלט באנגלית, גרמנית, רוסית ועוד, דיטה לא דיברה ולא הבינה אנגלית ונאלצה לסמוך על התרגום של בעלה.
המוזיקה של ברטוק לא זכתה לביצוע בתזמורות או בהרכבים קאמריים, ולהופעותיו עם דיטה כצמד פסנתרנים כמעט לא היה ביקוש.
בתקופה זו לקה בלה ברטוק בלוקמיה, אף כי טבעו האמיתי של מצבו לא הובא מעולם לידיעתו.
בן-ארצו של ברטוק, פריץ ריינר, היה אחד מתומכיו המעטים, ובעידודו ותחת שרביטו, ניגנו ברטוק ודיטה את ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו לשני פסנתרים, הגרסה התזמורתית של הסונאטה לשני פסנתרים וכלי הקשה, ב-31 בינואר 1943 בקרנגי הול, עם הפילהרמונית של ניו יורק.
הייתה זו הפעם האחרונה שברטוק ניגן לפני קהל.
ברטוק היה עדיין חולה אבל נראה שהתאושש אחרי שקיבל כמה הזמנות: מסרגיי קוסביצקי לקונצ'רטו לתזמורת (אוגוסט-אוקטובר 1943), מיהודי מנוחין לסונאטה לכינור סולו (נובמבר 1943-מרץ 1944), ומוויליאם פרימרוז לקונצ'רטו לוויולה.
הוא אף עלה לא מעט במשקל והתלונן שהוא עומד להתפוצץ.
הקונצ'רטו לוויולה היה בשלבי טיוטה בלבד, רחוק הרבה יותר מסיום, אבל גם חלקי הטיוטה שלו צורפו יחדיו ותוזמרו בידי שרלי.
בכבוד לנגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו השלישי לפסנתר בפברואר 1946 זכה ג'רג' שאנדור, אבל דיטה פאסטרי-ברטוק ביצעה והקליטה אותו לאחר זמן עם הפילהרמונית של וינה בניצוח טיבור שרלי, בשנת 1964.
לאחר מות ברטוק, חזרה דיטה בשנת 1946 לבודפשט, שם נשארה עד סוף ימיה והקדישה את חייה להנצחת זכר בעלה.
היא הופיעה בקונצרטים של יצירותיו, לעיתים קרובות עם ארז'בט טוסה.
כמו כן הקליטה כמה קטעים מתוך "מיקרוקוסמוס".
דיטה פאסטורי-ברטוק האריכה ימים אחרי בעלה ב-37 שנים ומתה בבודפשט בשנת 1982, בת 79. יובל המאה לבלה ברטוק נחוג שנה קודם לכן.
פרס בלה ברטוק-דיטה פאסטורי קרוי על שמם.
דיזלפאנק (באנגלית Dieselpunk) הוא תת-סוגה של מדע בדיוני שמציגה עולם המבוסס על טכנולוגיות של שנות ה-20 עד שנות ה-50 של המאה העשרים (מאחרי מלחמת העולם ה-1 ועד אחרי מלחמת העולם ה-2).
בנוסף, דיזלפאנק מהווה תת-תרבות שמשלבת אסתטיקה של התקופה עם רעיונות פוסט-מודרניסטיים.
השם "דיזלפאנק" הומצא ב-2001 על ידי לואיס פולאק (Lewis Pollak), מעצב המשחק "ילדי השמש" (Children of the Sun).
השם הוא נגזרת של סייברפאנק שגם הוא תת-סוגה בספרות המדע בדיוני.
דיזלפאנק מייצג את תקופת הזמן שבין מלחמות העולם ועד שנות ה-50, כאשר תחבורה מבוססת על דיזל הייתה במרכז הטכנולוגיה של תרבות המערב.
הסיומת "פאנק" צורפה לשם כדי לייצג את טבע התרבות החילופית של הז'אנר בכל הקשור להתנגדותה של אסתטיקה עכשווית.
המונח מתייחס גם לשם השובב שניתן לנגזרת דומה של סייברפאנק, סטימפאנק שבמוקד שלה נמצאת התקופה הוויקטוריאנית.
דיטר ברנינגר הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת החלוץ.
ברנינגר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של עירו, מועדון הספורט אלטנארדינג.
בשנת 1962, בגיל 18, התגלה על ידי באיירן מינכן, ושיחק בקבוצת המילואים בליגה האזורית הדרומית.
בשנת 1965 עלה לקבוצה הבוגרת, עמה זכה באליפות אחת בבונדסליגה, ארבעה גביעים מקומיים, וזכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון 1-0 בגמר מול גלאזגו ריינג'רס.
ברנינגר צבר 276 הופעות בבאיירן מינכן, וכבש 127 שערים.
בשנת 1972, לאחר תקופה קצרה ביאנג בויז ברן, עבר לשטוטגרט, בה שיחק ארבע שנים.
בשנת 1976 עבר לרוזנהיים 1860, שם מיעט לשחק, ופרש לבסוף בקבוצת נעוריו, מועדון הספורט אלטנארדינג, בשנת 1978.
ברנינגר הופיע פעם אחת בלבד במדי נבחת גרמניה, במשחק מוקדמות מונדיאל 1970 מול אוסטריה.
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966/67
דיטר הנס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בעיקר בבאיירן מינכן.
הנס ייצג את גרמניה המערבית במונדיאל 1986 והגיע עמה למשחק גמר, בו הוא נכנס לשחק כמחליף, ונבחרתו הפסידה לארגנטינה.
לאחר פרישתו עסק הנס בתפקידים ניהוליים בקבוצות שונות.
הנס הוא אחיו הצעיר של אולי הנס, כדורגלן העבר ונשיאה הנוכחי של באיירן מינכן, ואביו של מאמן הכדורגל סבסטיאן הנס.
הנס החל את הקריירה במועדוני נוער בעירו אולם, ובשנת 1973, בגיל 20, החל לשחק בקבוצת הבוגרים של VFR אאלן, בה שיחק 103 משחקים והבקיע 46 שערים.
בשנת 1975 עבר לשטוטגרט, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונתו השנייה של הנס בשטוטגרט, סייע לה להעפיל אל הבונדסליגה.
הנס שיחק ארבע עונות בשטוטגרט, בהן הופיע ב-105 משחקים והבקיע 44 שערים, כשבעונתו האחרונה בשטוטגרט, 1979, סייע לה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי המבורג, כשהוא מבקיע 16 שערים.
בקיץ 1979 חתם הנס בבאיירן מינכן, בדיוק עם פרישתו של אחיו, אולי.
הנס זכה עם הקבוצה הבווארית בחמש אליפויות ובשלושה גביעים מקומיים.
בחמש מתוך שמונה עונותיו של הנס בבאיירן מינכן, כבש מספר שערים דו ספרתי.
הנס הגיע עם באיירן מינכן פעמיים לגמר גביע אירופה לאלופות, ובשתיהן הפסיד.
ב-1982 הפסידה באיירן מינכן לאסטון וילה, וב-1987 הפסידה לפורטו, במשחק האחרון של הנס בקריירה.
בתום עונת 1987, פרש הנס מכדורגל.
הנס שיחק 224 משחקים במדי באיירן מינכן, וכבש עבורה 102 שערים, עובדה המציבה אותו במקום הרביעי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים, לאחר גרד מילר, קרל היינץ רומניגה ורולאנד וולפארט.
הנס משתייך להיכל התהילה של באיירן מינכן.
להנס שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע ארבעה שערים.
בפעם הראשונה שיחק הנס בנבחרת בשנת 1979, ומאז, לא נקרא אל הדגל במשך שבע שנים.
הזימון הבא הגיע לקראת מונדיאל 1986, בו הנס החליף במשחק הגמר את פליקס מגאת, והפך לשחקן המבוגר ביותר על המגרש, בגיל 33 ו-173 ימים.
נבחרת מערב גרמניה הפסידה באותו גמר לנבחרת ארגנטינה.
לאחר פרישתו של הנס ממשחק פעיל, החל לעבוד בהנהלה של חברת המחשבים קומודור אינטרנשיונל, ששימשה כספונסור של באיירן מינכן.
בין השנים 1990-1995 הנס עבד כמנכ"ל במועדון הכדורגל של שטוטגרט.
לאחר מכן שימש כסגן נשיא במועדון הרטה ברלין, שם עבר לאחר מכן לתפקיד ניהולי, עד לעזיבתו בשנת 2009. בהמשך ביצע את אותם תפקידים גם בוולפסבורג.
דיטר הנס, כמו אחיו אולי, חובב גולף מושבע.
דיטר איילטס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בוורדר ברמן ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר.
נכון לשנת 2015, איילטס הוא מנהל אקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן.
איילטס זכה עם נבחרת גרמניה ביורו 1996 ונבחר לנבחרת מצטייני הטורניר של אופ"א.
איילטס, יליד באופגנט-שוט שבגרמניה המערבית, שיחק לאורך כל הקריירה שלו בוורדר ברמן.
בשנותיו האחרונות בקבוצה שימש איילטס קפטן, עד לפרישתו בשנת 2002.
איילטס זכה עם ורדר ברמן בשתי אליפויות הבונדסליגה, הראשונה בשנת 1988 והשנייה בשנת 1993. כמו כן, זכה איילטס עם ורדר ברמן בשלושה גביעים מקומיים, ואף זכה פעם אחת עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1992, לאחר ניצחון 2-0 במשחק הגמר מול מונקו, בו שיחק 90 דקות.
במשחק זה ניצחה גרמניה בתוצאה 2-1 מצמד של אוליבר בירהוף, וזכתה בגביע.
איילטס הצטיין לאורך כל הטורניר ונבחר לנבחרת מצטייני היורו של אופ"א.
למרות הצלחתו של איילטס בטורניר זה, הוא לא זומן לטורנירים גדולים נוספים, והופעתו האחרונה בנבחרת נערכה בשנת 1997. איילטס צבר בסך הכל 31 הופעות במדי הנבחרת, בהן לא הבקיע.
איילטס אימן לאחר פרישתו את קבוצת הנוער עד גיל 19 של ורדר ברמן, ולאחר מכן את נבחרות גרמניה הצעירות השונות.
בעונת 2008/09 אימן את הנזה רוסטוק, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, אך פוטר בחודש מרץ באותה עונה בגין תוצאות דלות.
החל מחודש מרץ 2012, איילטס מנהל את אקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן.
דיטר מילר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בפ.צ.
מילר הוכתר פעמיים כמלך השערים של הבונדסליגה בשנים 1977 ו-1978. מילר הבקיע 177 שערים ב-303 הופעות בליגת הבונדסליגה, והוא מדורג במקום השמיני בטבלת שיאני המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים, בצוותא עם קלאוס אלופס, שהבקיע גם הוא 177 שערים, אך נדרשו לו 424 הופעות לשם כך.
מילר החל את קריירת הבוגרים שלו בקיקרז אופנבך, אך העביר את מרבית הקריירה שלו בפ.צ.
כבר מעונתו הראשונה בקבוצה הפך לשחקן הרכב קבוע, והבקיע 17 שערים ב-31 הופעות, תוך שיתוף פעולה התקפי עם האנס להר, וולפגנג אובראט והיינץ פלוהה.
בעונתו השנייה הבקיע 24 שערים ב-34 הופעות.
עונת השיא של מילר בקלן הייתה 1976/77, שבה הבקיע 34 שערים ב-34 הופעות, והוכתר למלך השערים של הבונדסליגה בפעם הראשונה.
באותה עונה זכה מילר עם קלן בגביע גרמני, לאחר ניצחון על הרטה ברלין.
המשחק הסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 90 דקות, כאשר מילר הבקיע את השער לקלן.
באותה תקופה היה נהוג לערוך משחק חוזר באין הכרעה בתום 90 דקות, ובמשחק החוזר, שנערך כעבור יומיים, קלן ניצחה 0–1 משער של מילר בדקה ה-70, וזכתה בגביע.
בעונת 1977/78 ירדה תפוקתו של מילר כאשר הבקיע 24 שערים, אך כמות זו הספיקה כדי להיות מוכתר למלך השערים בפעם השנייה ברציפות, הפעם בצוותא עם גרד מילר.
שישה מהשערים הובקעו במשחק אחד.
באוגוסט 1977 הביסה פ.צ קלן את ורדר ברמן בתוצאה 2–7, כאשר מילר הבקיע שישה שערים מתוך השבעה, בדקות 12, 23, 32, 52, 73 ו-85, מול 19 אלף צופים, שהיו העדים היחידים לתצוגה זו, משום שצלם הטלוויזיה שבת באותו משחק.
שישייה זו נחשבת לשיא ההבקעות לשחקן במשחק אחד בבונדסליגה נכון לינואר 2016. עונה זו הייתה עונת שיא של פ.צ.
קלן, שזכתה בדאבל כאשר זכתה באליפות הבונדסליגה בזכות הפרש שערים טוב יותר מסגניתה בורוסיה מנשנגלדבך, שאיבדה את התואר לאחר שלוש אליפויות רצופות.
קלן זכתה באותה עונה גם בגביע הגרמני בפעם השנייה ברצף, כאשר ניצחה בגמר את יריבתה המושבעת פורטונה דיסלדורף בתוצאה 0–2, במשחק בו מילר שיחק 90 דקות.
בעונת 1978/79 הבקיע מילר שמונה שערים בלבד, אך חזר למספרים מרשימים בעונת 1979/80 כאשר סיים כסגן מלך השערים עם 21 שערי ליגה, בצוותא עם הורסט רובש, כשרק קרל היינץ רומניגה הבקיע יותר, עם 26 שערים.
באותה עונה הגיע מילר עם קלן לגמר הגביע הגרמני, שוב מול פורטונה דיסלדורף, שהפעם ניצחה בתוצאה 1–2 ונקמה על המפגש הקודם בגמר הגביע.
מילר שיחק גם בגמר זה 90 דקות, ולא הבקיע.
עונת 1980/81 הייתה האחרונה של מילר בפ.צ.
קלן, בה הבקיע 14 שערים ב-30 הופעות.
סך הכל הבקיע מילר 159 שערי ליגה ב-248 הופעות במדי פ.צ קלן.
בעונת 1981/82 עבר מילר לשטוטגרט, שם שיחק עונה אחת והבקיע 14 שערים ב-30 הופעות, אך קבוצתו סיימה במקום התשיעי בלבד.
בעונת 1982/83 חתם מילר בבורדו מליגת העל הצרפתית, שם שיחק שלוש עונות.
בעונה הראשונה בקבוצה הבקיע 17 שערים, וקבוצתו סיימה במקום השני, עשר נקודות אחרי האלופה נאנט.
בעונה השנייה של מילר בבורדו, זכה עם הקבוצה באליפות צרפת, בזכות הפרש שערים טוב יותר משל הסגנית מונקו, כשהוא תורם 14 שערים.
בעונתו השלישית בקבוצה, זכה מילר עם באליפות נוספת עם בורדו, כשהוא מבקיע 12 שערים.
סך הכל הבקיע מילר 43 שערי ליגה במדי בורדו בשלוש עונות, בהן הופיע ב-93 משחקי ליגה.
את עונת 1985/86 פתח מילר בגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית, שם הבקיע שלושה שערים בשבע הופעות.
באותה עונה חזר מילר לגרמניה וחתם בפ.צ.
זארבריקן, ששיחקה אז בבונדסליגה, והבקיע ארבעה שערים בלבד ב-23 הופעות.
בתום העונה ירד ליגה עם זארבריקן, ועזב את המועדון לקיקרז אופנבך, המועדון בו החל את הקריירה, ששיחק אז בליגה הגרמנית השלישית.
בעונתו הראשונה במועדון מילר וקיקרז אופנבך העפילו אל הבונדסליגה השנייה.
בעונת 1987/88 המועדון סיים במרכז הטבלה כשמילר מבקיע 16 שערים, אך בעונת 1988/89 אופנבך שבו לליגה השלישית, כאשר מילר הבקיע עשרה שערים.
בתום עונת 1989/90 פרש מילר ממשחק פעיל.
למילר 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע תשעה שערים.
מילר ייצג את גרמניה המערבית ביורו 1976, בו הבקיע שלושער בחצי הגמר מול נבחרת יוגוסלביה, כאשר המשחק הסתיים בתוצאה 2-2 בתום 90 דקות ו-2–4 לגרמניה המערבית בהארכה, כאשר מילר הבקיע את שני השערים בהארכה.
במשחק הגמר, הפסידה גרמניה לנבחרת צ'כוסלובקיה, במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2 בתום 120 דקות, כאשר צ'כוסלובקיה ניצחה בפנדלים.
מילר הבקיע את השער הראשון לגרמניה במשחק זה.
את יורו 1976 סיים מילר כמלך השערים עם ארבעה כיבושים, ונבחר לנבחרת הטורניר.
מילר ייצג את גרמניה המערבית גם במונדיאל 1978 בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים השני.
מילר הבקיע במונדיאל זה שני שערים.
לאחר מונדיאל 1978, מילר לא שיחק יותר בנבחרת גרמניה המערבית.
דיטר מילר הוא בנו של היינץ קאסטר, ששיחק בשנות ה-50 בפ.צ.
בנו של דיטר מילר, אלכסנדר, נפטר בגיל 16 כתוצאה מגידול מוחי.
דיטר מילר סבל מהתקף לב בשנת 2012, שאחריו שהה בתרדמת של חמישה ימים.
מלך השערים של יורו 1976
נבחרת הטורניר של יורו 1976
דיטמר יאקובס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
לזכותו של יאקובס 20 הופעות במדי בנבחרת גרמניה המערבית.
יאקובס החל את קריירת הבוגרים שלו ברוט-וייס אוברהאוזן בעונת 1971/72, כאשר הקבוצה שיחקה בבונדסליגה.
בעונתו השנייה בקבוצה, 1972/73 הפך יאקובס לשחקן הרכב קבוע, אך הקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון, כשהיא סופגת 84 שערי ליגה.
את עונת 1974/75 החל יאקובס באוברהאוזן, ובאמצע העונה עבר לטניס בורוסיה ברלין ששיחקה אז בבונדסליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה אל הבונדסליגה השנייה.
כעבור עונה אחת, עלו יאקובס וטניס בורוסיה ברלין חזרה אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, ונשרו שוב כעבור עונה אחת.
לאחר שתי עונות וחצי, עזב יאקובס את טניס בורוסיה ברלין וחתם בדיסבורג, ששיחקה אז בבונדסליגה.
יאקובס שיחק שתי עונות בדיסבורג, כשבעונה הראשונה סיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה, ובעונה השנייה במקום ה-13. בתום עונת 1978/79 עזב יאקובס את דיסבורג וחתם בהמבורג.
יאקובס שיחק בהמבורג 11 עונות, ובכולן היה שחקן הרכב חשוב.
בתחילת ימיו בקבוצה שיתף פעולה בהגנה עם מנפרד קאלץ ופטר נוגלי.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1979/80 סיימו יאקובס והמבורג סיימו במקום השני בבונדסליגה בפער של שתי נקודות מהאלופה באיירן מינכן.
באותה שנה הגיע יאקובס עם המבורג לגמר גביע אירופה לאלופות, לאחר שהמבורג הביסה את ריאל מדריד 5-1 בחצי הגמר לאחר שהפסידה 2-0 במשחק הראשון.
בגמר זה, הפסידה המבורג 1-0 לנוטינגהאם פורסט, כשיאקובס שיחק 90 דקות.
בעונת 1981/82 זכה יאקובס עם המבורג באליפות נוספת, בפער של שלוש נקודות מהסגנית פ.צ.
יאקובס הגיע באותה עונה עם המבורג לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה לגטבורג במפגש כפול בתוצאות 1-0 ו-3-0. יאקובס שיחק רק במשחק הראשון ונעדר מהגומלין.
בעונת 1982/83 המבורג זכתה שוב באליפות הבונדסליגה, בזכות הפרש שערים עדיף משל הסגנית ורדר ברמן.
בתום עונה זו יאקובס זכה עם המבורג בתואר החשוב ביותר שלה בהיסטוריה, גביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק גמר על יובנטוס משער של פליקס מגאת.
בדרך לזכייה בגביע אירופה לאלופות, יאקובס הבקיע שער בחצי הגמר בניצחון 2-1 על ריאל סוסיאדד, שהסתבר כשער מכריע.
הזכייה בגביע אירופה לאלופות הקנתה להמבורג כרטיס למשחק הסופר קאפ האירופי, שם המבורג הפסידה 2-0 לאברדין הסקוטית, במשחק בו יאקובס שיחק 90 דקות.
המבורג השתתפה באותה עונה גם בגביע הביניבשתי, וגם שם הפסידה, 2-1 לגרמיו הברזילאית.
גם במשחק זה יאקובס שיחק 90 דקות.
בעונת 1986/87 סיימו יאקובס והמבורג במקום השני בבונדסליגה, וזכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על שטוטגרטר קיקרס, בו יאקובס שיחק 90 דקות.
בספטמבר 1989 במהלך משחק ליגה מול ורדר ברמן, זינק כדי למנוע מכדור להיכנס לשער, ונתקע בווים המחברים את עמוד השער לרצפה (כיום ווים אלה טמונים מתחת לאדמה, ואז הם היו חשופים).
הוא נשאר עם הווים תקועים בבשרו במשך 20 דקות, עד שרופא הקבוצה שחרר אותו בעזרת אזמל.
עצביו של יאקובס נפגעו כתוצאה מהתאונה, אך למזלו הווים החמיצו את עמוד השדרה שלו בשני סנטימטרים.
בעקבות האירוע פרש יאקובס ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 37 שערים ב-323 הופעות במדי המבורג.
ליאקובס 20 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע שער אחד.
יאקובס השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1986 ושיחק במשחק הגמר, בו הפסידה גרמניה המערבית 3-2 לנבחרת ארגנטינה.
לאחר מונדיאל זה, לא זומן שוב לנבחרת.
אליפות הבונדסליגה השנייה מחוז צפון: 1975/76
דיטר בורדנסקי היה כדורגלן גרמני ששיחק ברוב שנות הקריירה שלו בוורדר בעמדת השוער, ונחשב לשיאן הופעות הליגה של ורדר ברמן עם 479 הופעות ליגה, מתוכן 444 בבונדסליגה.
לבורדנסקי 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
בורדנסקי, על אף קומתו הנמוכה יחסית לשוער (1.81 מטר), נחשב לאחד מטובי השוערים בתולדות הכדורגל הגרמני, וניחן באתלטיות, יכולת תגובה מהירה במיוחד, וכושר מנהיגות, שהתבטא בכך ששימש קפטן בורדר ברמן במשחקים רבים.
אביו, הרברט בורדנסקי, היה אף הוא כדורגלן מצליח והופיע חמש פעמים במדי נבחרת גרמניה, והתפרסם בכך שהבקיע את השער הראשון של נבחרת גרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה.
בורדנסקי נולד בברמן שבגרמניה המערבית.
הוא שיחק כנער במועדון הורסט-אמשר, ובשנת 1966 הצטרף לנוער של שאלקה 04. בשנת 1969 עלה לקבוצה הבוגרת, אך שימש כשוער המשנה לרוברט ניגבור, וכמעט שלא קיבל הזדמנויות בהרכב, ושיחק במשך שנתיים בשלושה משחקים בלבד.
אחד מהמשחקים הללו, הפסד של שאלקה 1-0 לארמיניה בילפלד באפריל 1971, הועמד בהמשך תחת חקירה של התאחדות הכדורגל הגרמנית במסגרת פרשת הטיית משחקים שהתרחשה בשנת 1971, בה נחשד כי הועברו כספים בין קבוצות מסוימות על מנת שתפסדנה משחקים.
בעוד ששחקנים כמו קלאוס פישר ורולף רוסמן ספגו עונשים כבדים בגין פרשה זו, הצליח בורדנסקי, שאף הוא נחשד במכירת המשחק, לצאת זכאי, ולא נענש.
בקיץ 1971 עזב בורדנסקי את שאלקה 04 ועבר לאותה ארמיניה בילפלד, ששיחקה אז בבונדסליגה, ותפס מיד את אפודת השוער הראשון.
בורדנסקי ובילפלד הציגו בעונה זו את ההגנה הגרועה בליגה, ונשרו לליגה השנייה מהמקום האחרון לאחר שספגו 83 שערים.
בקיץ 1972, לאחר שנשר עם ארמיניה בילפלד לליגה השנייה, חתם בורדנסקי בוורדר ברמן.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1972/73, שימש כשוער המשנה לגינטר ברנרד, אך החל מעונת 1973/74 תפס את אפודת השוער הראשון, תפקיד אותו מילא במשך 14 עונות רצופות בוורדר ברמן.
בעונת 1975/76 אימן את ורדר ברמן אביו של דיטר בורדנסקי, הרברט בורדנסקי.
האיחוד בין האב לבין בנו בוורדר ברמן לא נמשך זמן רב, שכן הרברט בורדנסקי פוטר עקב חוסר הצלחה, והוחלף באוטו רהאגל.
נקודות ציון עיקריות נוספות בקריירה הארוכה של בורדנסקי בוורדר ברמן הן הבקעת השער היחיד בקריירה שלו בעונת 1979/80, בפנדל שבעט בהפסד 2-3 לשטוטגרט, ירידת הליגה באותה העונה, לאחר שהקבוצה ספגה 93 שערים וסבלה מההגנה הגרועה ביותר בבונדסליגה, והחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד.
עונתו האחרונה של בורדנסקי בוורדר ברמן הייתה עונת 1987/88. בעונה זו העדיף המאמן אוטו רהאגל את השוער הצעיר אוליבר רק, ובורדנסקי ערך שלוש הופעות בלבד, אך הקבוצה זכתה בסיום עונה זו באליפות הבונדסליגה.
בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל, אך לאחר פרישתו שיחק משחקים בודדים בא.י.ק סולנה ובויטסה ארנהם.
החל משנת 1997 הועסק בורדנסקי כמאמן שוערים בוורדר ברמן, ובשנת 2002, כאשר היה בן 52, הוזעק לשחק כשוער מחליף במשחק אחד בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה השלישית בגרמניה, מאחר שכל השוערים היו פצועים.
במשחק זה, הפסידה קבוצת המילואים של ורדר ברמן בתוצאה 3-1 לפ.צ.
בשנת 2005 מונה בורדנסקי לקפטן של כבוד בוורדר ברמן.
בשנת 1977 זומן בורדנסקי לראשונה לסגל נבחרת גרמניה המערבית, והיה מיועד לרשת את השוער הוותיק ספ מאייר במדים הלאומיים.
בורדנסקי זומן למונדיאל 1978, אך לא שיחק בו כלל, והיווה גיבוי מהספסל לספ מאייר.
בורדנסקי שיחק שלושה משחקים במוקדמות יורו 1980, אך לא זומן ליורו 1980 עצמו, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית.
במאי 1984 ערך בורדנסקי את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה.
לאחר מכן, זומן לסגל הגרמני ליורו 1984, אך לא שותף בו, ושימש מחליף לטוני שומאכר.
דיטר אקשטיין הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ, וזוהה בעיקר עם קבוצת נירנברג.
לאקשטיין שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה השתתף ביורו 1988.
אקשטיין גדל בנוער של נירנברג, ובעונת 1984/85 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
כבר בעונת הבכורה שלו הפך אקשטיין לשחקן הרכב קבוע, והבקיע 13 שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה עם הנס דורפנר, גינטר גוטלר ותומאס ברונר.
נירנברג העפילה לבונדסליגה בסיום עונה זו מהמקום הראשון.
בעונת 1985/86, אקשטיין הבקיע 12 שערי ליגה בבונדסליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום ה-12, כאשר במחזור האחרון הבקיע שער בניצחון 2-0 על וולדהוף מנהיים, שהציל את נירנברג מהשתתפות במבחני ההישרדות בבונדסליגה.
בעונה זו החל אקשטיין לשתף פעולה עם החלוץ הנורווגי יורן אנדרסן, שיתוף פעולה שיימשך מספר שנים.
בעונת 1986/87 הבקיע אקשטיין עשרה שערי ליגה, וסיים עם נירנברג במקום התשיעי.
בעונת 1987/88 אקשטיין הבקיע 15 שערים, שיא אישי שלו, וביחד עם אנדרסן הביא את נירנברג למקום החמישי בבונדסליגה.
את עונת 1988/89 החל אקשטיין בנירנברג, ללא אנדרסן שעזב לאיינטרכט פרנקפורט.
לאחר שבעה מחזורי ליגה בהם הבקיע שער אחד, עבר אקשטיין גם הוא לאיינטרכט פרנקפורט, בה סיים את עונת 1988/89 במקום ה-16 המוביל למבחני ההישרדות, לאחר שהבקיע שישה שערי ליגה נוספים ב-25 הופעות במדי פרנקפורט.
במבחני ההישרדות ניצחה פרנקפורט במפגש כפול את פ.צ.
בעונת 1989/90 היה אקשטיין חלק מעונת שיא של פרנקפורט, בה הבקיע שבעה שערים, ונהנה משיתוף פעולה פורה במיוחד עם אנדרסן שהבקיע 18 שערים וסיים את העונה כמלך השערים, ועם אובה ביין ורלף פלקנמאייר.
פרנקפורט סיימה את העונה במקום השלישי, עם 61 הבקעות, ההתקפה השנייה בטיבה בליגה לאחר באיירן מינכן.
את עונת 1990/91 החל אקשטיין בפרנקפורט, הפעם ללא אנדרסן שעבר לפורטונה דיסלדורף, אך הבקיע שער בודד עד למחצית העונה, כשטוני יבואה הפך לחלוץ העיקרי של הקבוצה.
אקשטיין ערך באותה עונה את הבכורה האישית שלו במסגרת בינלאומית כאשר השתתף עם איינטרכט פרנקפורט בגביע אופ"א, אך הופעה זו הסתיימה במפח נפש כעבור סיבוב אחד בלבד, לאחר שהקבוצה הובסה 5-0 על ידי ברונדבי הדנית, וניצחון 4-1 בגומלין, בו הבקיע אקשטיין את השער השני, לא הספיק לעלייה לשלב הבא.
בפגרת החורף של עונת 1990/91 עזב אקשטיין את פרנקפורט ושב לקבוצת נעוריו, נירנברג.
עד לסיום עונת 1990/91, הבקיע אקשטיין שישה שערים עבור נירנברג, ונשאר עם הקבוצה בבונדסליגה לאחר מאבקי תחתית.
בעונת 1991/92 הבקיע אקשטיין 12 שערי ליגה, וסיים עם נירנברג במקום השביעי בליגה.
בעונת 1992/93 הבקיע אקשטיין עשרה שערי ליגה, ונירנברג סיימה במקום ה-13 לאחר מאבקי תחתית.
את עונת 1993/94 החל אקשטיין בנירנברג, אך לאחר שישה מחזורים עזב את המועדון וחתם בשאלקה 04. עד לסיום העונה הבקיע אקשטיין ארבעה שערים ב-21 הופעות במדי שאלקה, כשהוא משתף פעולה עם אינגו אנדרברוגה, מייק בוסקנס ויורי מולדר.
את העונה שאלקה סיימה במקום ה-14, מרחק נקודה אחת מהקו האדום, מתחתיו נמצאה נירנברג, הקבוצה בה אקשטיין התחיל את העונה, שנשרה בסיומה לבונדסליגה השנייה.
את עונת 1994/95 החל אקשטיין בשאלקה 04, אך ערך בעונה זו תשע הופעות בלבד, בהן לא הבקיע.
במרץ 1995 עזב אקשטיין את שאלקה וחתם בווסטהאם יונייטד, אך לא הופיע כלל במדי הקבוצה, אליה השתייך עד לתום עונת 1994/95. בסיום עונה זו חתם אקשטיין בוולדהוף מנהיים מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק לאורך עונת 1995/96 והבקיע שער אחד, וסיים עם קבוצתו במקום השביעי.
בקיץ 1996 חתם אקשטיין בוינטרטור מליגת העל השווייצרית, שם שיחק חצי עונה והציג יכולת מצוינת, כאשר הבקיע שמונה שערים ב-11 הופעות.
בפגרת החורף של עונת 1996/97 עזב אקשטיין את וינטרטור וחתם באאוגסבורג הגרמנית, ששיחקה אז בליגה השלישית בגרמניה.
אקשטיין שיחק בליגה זו במשך עונה וחצי, בהן הבקיע 26 שערים, וסיים את עונת 1997/98 כמלך השערים של מחוז הדרום.
החל מסיום עונה זו שיחק אקשטיין במספר מועדוני חובבים, האחרון שבהם היה TSV בורקרסדורף בשנת 2005, אז פרש ממשחק פעיל באופן סופי.
אקשטיין ערך שבע הופעות והבקיע ארבעה שערים במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21. באוקטובר 1986 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת, כשנכנס כמחליף בתיקו 2-2 מול נבחרת ספרד במשחק ידידות.
במהלך שנת 1988 ערך אקשטיין מספר הופעות במשחקי ידידות, וזומן לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1988. אקשטיין ערך הופעה בודדת בטורניר זה, במשחק הראשון של שלב הבתים בו נפרדה גרמניה המערבית בתיקו 1-1 מול נבחרת איטליה.
אקשטיין החליף במשחק זה את רודי פלר בדקה ה-82. לאחר משחק זה אקשטיין לא שותף עוד בטורניר זה, בו הפסידה גרמניה המערבית 2-1 בחצי הגמר לנבחרת הולנד.
הופעתו השביעית והאחרונה של אקשטיין במדי נבחרת גרמניה המערבית נערכה באוגוסט 1988, כשנכנס כמחליף בניצחון 4-0 על נבחרת פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990.
אקשטיין ערך שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית האולימפית, אך לא השתתף עמה בטורנירים האולימפיים עצמם.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן אקשטיין מספר מועדוני חובבים.
בשנת 2011, במהלך משחק צדקה, סבל אקשטיין מאי-ספיקת לב, ונכנס למצב של תרדמת.
אקשטיין הובהל לבית חולים אוניברסיטאי בעיר רגנסבורג, שם יוצב מצבו.
אירוע זה לא גרם לנזק גופני קבוע לאקשטיין, שהמשיך לאמן לאחר מכן.
דיטר הרצוג היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הקשר השמאלי בעיקר בפורטונה דיסלדורף ובבאייר לברקוזן.
הרצוג היה חלק מסגל נבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1974, בו ערך שתי הופעות.
הרצוג שיחק במועדונים בוטרופ והומבורן 07, ובשנת 1970, כאשר היה בן 24, חתם בפורטונה דיסלדורף, ששיחקה אז בליגה הגרמנית השנייה.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1970/71, הרצוג סייע לפורטונה דיסלדורף להעפיל לבונדסליגה.
בעונת 1972/73 הרצוג ופורטונה דיסלדורף סיימו את העונה במקום ה-13, כשהרצוג הבקיע שבעה שערי ליגה.
בעונת 1972/73 הסתפק הרצוג בשלושה שערי ליגה, אך קבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי המפתיע, שהבטיח השתתפות בגביע אופ"א.
בעונת 1973/74 רשם הרצוג עונת שיא, כאשר הבקיע 13 שערי ליגה, והוביל את פורטונה דיסלדורף שוב למקום השלישי, כשהוא משתף פעולה עם גרד צווה, ריינר גאי, וולפגנג זל וקלאוס בודה.
באותה עונה, הודחו הרצוג ודיסלדורף בשמינית גמר גביע אופ"א על ידי לוקומוטיב לייפציג.
בעונת 1974/75 הבקיע הרצוג שמונה שערי ליגה, וסיים עם דיסלדורף במקום השישי.
בגביע אופ"א הבקיע הרצוג שער בניצחון 0–3 על גיורי ההונגרית, אך פורטונה דיסלדורף הודחה שוב בשמינית הגמר, והפעם על ידי פ.צ.
בעונת 1975/76 הבקיע הרצוג תשעה שערי ליגה, אך קבוצתו הייתה מסובכת בתחתית וסיימה במקום ה-12, שלוש נקודות מעל הקו האדום.
עונה זו הייתה האחרונה של הרצוג בפורטונה דיסלדורף.
בקיץ 1976 עזב הרצוג את המועדון, במדיו ערך 167 הופעות ליגה, בהן הבקיע 40 שערים, וחתם בבאייר לברקוזן.
הרצוג חתם בבאייר לברקוזן בקיץ 1976, כאשר זו שיחקה במחוז צפון של הבונדסליגה השנייה, שאז הייתה מחולקת לשני מחוזות.
בשתי העונות הראשונות שלו במועדון, בהן הבקיע 18 שערים במצטבר, לא הצליח הרצוג להעפיל לבונדסליגה עם באייר לברקוזן.
בעונת 1978/79 הרצוג העפיל עם באייר לברקוזן לבונדסליגה מהמקום הראשון.
בשתי העונות הבאות, הרצוג ובאייר לברקוזן סיימו בחלק התחתון של הבונדסליגה אך נשארו בליגה.
בעונת 1981/82 סיימו הרצוג ולברקוזן במקום ה-16 בבונדסליגה, ונאלצו להתמודד במבחני הישרדות מול קיקרז אופנבך.
במשחק הראשון, הבקיע הרצוג שער שהקנה לבאייר לברקוזן ניצחון 0–1 במשחק החוץ באופנבך.
בגומלין ניצחה באייר לברקוזן בתוצאה 1–2 ונשארה בליגה.
בעונת 1982/83 הרצוג פתח בהרכב בהפסד 0–1 לארמיניה בילפלד במחזור הפתיחה, ולאחר מכן לא שיחק כלל, כאשר פרישתו הייתה ידועה.
במחזור ה-32 של אותה עונה עלה הרצוג כמחליף בהפסד 0–4 לפורטונה דיסלדורף, קבוצתו הקודמת.
בתום עונה זו פרש הרצוג ממשחק פעיל.
הרצוג ערך שתי הופעות בנבחרת המשנה של גרמניה המערבית, וחמש הופעות בנבחרת גרמניה המערבית הבכירה, כולן בשנת 1974. הרצוג זומן על ידי המאמן הלמוט שן לסגל של מערב גרמניה למונדיאל 1974, בו לא שיחק כלל בשלב הבתים הראשון.
בשלב הבתים השני פתח הרצוג בהרכב בניצחון 0–2 על נבחרת יוגוסלביה, ובניצחון 2–4 על נבחרת שוודיה, בו הוחלף על ידי יורגן גרבובסקי, שהבקיע שער והביא למפנה במשחק לטובת גרמניה המערבית.
לאחר מכן, הרצוג לא שיחק עוד במונדיאל זה, וזכה בטורניר לאחר שהנבחרת המערב גרמנית ניצחה במשחק הגמר את נבחרת הולנד בתוצאה 1–2.
אליפות הבונדסליגה השנייה מחוז צפון: 1978/79
דיזר הוא שירות הזרמת מוזיקה מבוסס אינטרנט.
השירות מאפשר למשתמשים להאזין לתכנים מוזיקליים המפורסמים תחת חברות תקליטים שונות, ביניהן EMI, סוני, וורנר מיוזיק גרופ ויוניברסל מיוזיק גרופ, על מכשירים שונים באופן מקוון או לא מקוון.
דיזר נוצר בפריז, צרפת על ידי דניאל מרלי וג'ונתן בנסאיה בשנת 2007. השירות פועל בכ-185 מדינות ומחזיק ברישיון להזרמת כ-90 מיליון שירים בספרייתו.
השירות מספק מעל ל-30,000 ערוצי רדיו, ורשומים אליו כ-20 מיליון משתמשים פעילים חודשיים, וכ-9 מיליון מנויים בתשלום, נכון לאפריל 2022. השירות, בנוסף לאתר האינטרנט, זמין עבור אנדרואיד, Kindle Fire HDX HDX, OS X, בלקברי, iOS, Windows Phone וסימביאן.
ראשיתה של היוזמה הייתה כאשר דניאל מרלי, מייסד שותף של החברה, רצה להאזין לכל מוזיקה בחופשיות מבלי לדאוג לגבי זכויות יוצרים ולשם כך חבר ב-2006 ליזם ג'ונתן בנסאיה ויחד איתו יצר את פלטפורמת האינטרנט Blogmusik, שאפשרה למשתמשים לשתף רצועות פיראטיות.
ב-2007 האתר נסגר כבלתי חוקי, ומרלי החל הוא לנהל משא ומתן עם מפיצים ויוצרי מוזיקה כדי להגיע להסדר חוקי.
כך הפכה Blogmusik ל-Deezer והמשיכה לפעול כשירות סטרימינג חוקי, תוך חלוקת הכנסות מפרסומות עם כל בעלי העניין.
בתחילה, הקטלוג היה מוגבל מכיוון שהחברה לא הצליחה לחתום מיד על חוזים עם המותגים הגדולים.
אבל עם הזמן, הרפרטואר התרחב, ו-Deezer הגיע ל-10 החיפושים המובילים בגוגל.
השירות נפתח למשתמשים מישראל ב-1 בנובמבר 2017 במסגרת אירוע שהתקיים בתל אביב-יפו.
השירות כולל תכונה המכונה "flow" - מעין רשימת Discovery אישית הפועלת להשמעת מוזיקה מותאמת, ומוזיקה חדשה שעשויה להתאים לפרופיל המוזיקלי של המשתמש, ומשתמשת בבינה מלאכותית ומספר אלגוריתמים נוספים, ותכונה המכונה "SongCatcher" המותאמת לחיפוש שירים כדוגמת שזאם (יישומון).
ב־9 ביוני 2020 הושק הפיצ'ר המכונה "Shows" (תוכניות) - אזור תוכן ייעודי לפודקאסטים הכולל כ-20 אלף כותרים מכל העולם ו-300 כותרים בעברית.
באפריל 2023 הפסיקה דיזר את התמיכה בשפה העברית בממשק האפליקציה.
דיטר-קלאוס הקינג הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן בוכום מהבונדסליגה.
הקינג נבחר כמאמן השנה בגרמניה לשנת 2015 כאשר אימן את וולפסבורג.
הקינג החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1983 בבורוסיה מנשנגלדבך, במדיה ערך שש הופעות ליגה במשך שתי עונות.
בעונת 1985/86 עבר הקינג להסן קאסל מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיתף פעולה בהתקפה עם לותר זיפל.
הקינג ירד ליגה עם הסן קאסל בשנת 1988, ובשנת 1989 היה מלך השערים של הליגה האזורית של הסן.
בשנת 1990 עבר הקינג לוולדהוף מנהיים, גם היא מהבונדסליגה השנייה, במדיה שיחק שנתיים והבקיע 14 שערים ב-54 הופעות.
הקינג שיתף פעולה בוולדהוף מנהיים עם נורברט נאכטוואי בשלהי הקריירה שלו, ועם הכוכב העולה כריסטיאן ורנס.
בשנת 1992 עבר הקינג ללוקומוטיב לייפציג ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
בעונתו השנייה במועדון, 1993/94, לא הצליח למנוע את נשירת המועדון לליגה השלישית, ועזב את המועדון בקיץ 1994. לאחר מכן המשיך הקינג לשחק בליגות אזוריות, בקבוצות פאדרבורן 07, הנובר 96 ואיינטרכט בראונשווייג, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2000.
ביולי 2000, מיד עם פרישתו ממשחק פעיל, החל הקינג לאמן את SC ורל מהליגה האזורית הצפונית, שהייתה אז הליגה השלישית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
הקינג פתח את התקופה שלו בקבוצה היטב, אך פוטר כבר בינואר 2001 לאחר שהביע לא פעם את רצונו להתקדם לקבוצה גדולה יותר, וגרם מורת רוח להנהלת הקבוצה.
כאשר הקינג פוטר, ורל הייתה במקום השביעי בליגה.
במרץ 2001 חתם הקינג במועדון VFB לובק, גם כן מהליגה האזורית הצפונית, והשיג עמו תוצאות נאות עד לסוף עונת 2000/01, שמיקמו את המועדון במקום השלישי, קרוב לעליית ליגה.
בעונת 2001/02 הקינג ולובק העפילו אל הבונדסליגה השנייה, ובעונת 2002/03 סיימו במקום ה-11 בליגה זו.