tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן לסווג את שיטת מתן החיסון לפי העברת mRNA לתאים – האם היא מתרחשת בתוך (in vivo) האורגניזם או מחוץ לו (ex vivo).
תאים דנדריטים מציגים אנטיגנים על פני השטח שלהם, מה שמוביל לאינטראקציות עם תאי T כדי ליזום תגובה חיסונית.
ניתן לאסוף תאים דנדריטים ממטופלים ולתכנת אותם עם ה-mRNA הרצוי, ואז לתת בחזרה לחולים כדי ליצור תגובה חיסונית.
הדרך הפשוטה ביותר שבה תאים דנדריטים ex vivo קולטים מולקולות mRNA היא באמצעות אנדוציטוזה, מסלול די לא יעיל במעבדה שניתן לשפר משמעותית באמצעות אלקטרופורציה.
מאז הגילוי כי מתן ישיר של mRNA משועתק במבחנה מוביל לביטוי של אנטיגנים בגוף, נחקרו גישות in vivo.
הן מציעות כמה יתרונות על פני שיטות ex vivo, במיוחד על ידי הימנעות מהעלות של קציר והתאמת תאים דנדריטים מחולים ועל ידי חיקוי זיהום רגיל.
מסלולי הזרקה שונים, כגון לתוך העור, הדם או השרירים, מביאים לרמות שונות של ספיגת mRNA, מה שהופך את בחירת הנתיב להיבט קריטי של הכנסת mRNA בפורמט של in vivo.
מחקר אחד הראה, בהשוואת מסלולים שונים, שהזרקה לקשרי לימפה מובילה לתגובה הגדולה ביותר של תאי T.
הזרקת mRNA עירום פירושה שמתן החיסון נעשה רק בתמיסת חיץ.
אופן קליטת mRNA זה ידוע מאז שנות ה-90. המחקרים הקליניים הראשונים השתמשו בהזרקות תוך עוריות של mRNA עירום לשם חיסון.
נעשה שימוש במגוון שיטות למתן mRNA עירום, כגון זריקות תת-עוריות, תוך ורידיות ותוך גידוליות.
העברת mRNA עירומה גורמת לתגובה חיסונית, אך ההשפעה חלשה יחסית, ולאחר הזרקה ה-mRNA לרוב מתכלה במהירות.
ניתן לערבב פולימרים קטיוניים (ביון חיובי, קַטְיוֹן, יש יותר פרוטונים מאלקטרונים) עם mRNA כדי ליצור ציפויים מגנים הנקראים פוליפלקסים.
אלה מגנים על ה-mRNA הרקומביננטי מפני האנזימים שהם ריבונוקלאזות ומסייעים לחדירתו לתאים.
פרוטמין הוא פפטיד קטיוני טבעי והוא שימש לעטוף mRNA לחיסון.
ה-FDA אישר את השימוש בננו-חלקיקים שומניים מוצקים כמערכת למתן תרופות ב-2018, כאשר הסוכנות אישרה את תרופת ה־SiRNA הראשונה, Onpattro.
כינוס מולקולת ה-mRNA בננו-חלקיקים שומניים מוצקים היו פריצת דרך קריטית לייצור חיסוני mRNA בר-קיימא, ופתרו מספר מחסומים טכניים מרכזיים בהעברת מולקולת ה-mRNA לתא המארח.
מחקר בשימוש בשומנים להעברת siRNA לתאים הפך לבסיס למחקר דומה בשימוש בשומנים להעברת mRNA.
עם זאת, היה צורך להמציא שומנים חדשים כדי ליצור כמוסות של גדילי mRNA, שהם הרבה יותר ארוכים מגדילי siRNA.
הליפיד מספק שכבת הגנה מפני התפוררות, המאפשר פלט שעתוק חזק יותר.
בנוסף, ההתאמה האישית של השכבה החיצונית של הליפיד מאפשרת מיקוד של סוגי תאים רצויים באמצעות אינטראקציות ליגנד.
עם זאת, מחקרים רבים הדגישו גם את הקושי לחקור סוג זה של העברה, והוכיחו כי קיים חוסר עקביות בין יישומים in vivo ו-in vitro של ננו-חלקיקים בהכנסה לתא.
ניתן להכניס את הננו-חלקיקים לגוף ולהעביר אותם בדרכים מרובות, כגון בעירוי תוך ורידי או דרך מערכת הלימפה.
בעיה אחת עם ננו-חלקיקי שומנים היא שכמה מפריצות הדרך המובילות לשימוש מעשי בטכנולוגיה זו כרוכות בשימוש במיקרו-נוזלים.
קשה להגדיל תאי תגובה מיקרו-נוזליים, מכיוון שכל המטרה של מיקרופלואידיקה היא לנצל את ההתנהגויות בקנה מידה קטן של נוזלים.
הדרך היחידה לעקוף את המכשול הזה היא להפעיל מספר רב של תאי תגובה מיקרופלואידיים במקביל, משימה חדשה הדורשת ציוד בנוי בהתאמה אישית.
עבור חיסוני mRNA COVID-19, זה היה צוואר הבקבוק העיקרי בייצור.
פייזר השתמשה בגישה מקבילה כזו כדי לפתור את בעיית קנה המידה.
לאחר שמצאה כי לא ניתן להגדיל את ההזרקה באופן ישיר, פייזר ייצרה כ-100 מהמזרקים הקטנים (כל אחד בערך בגודל של מטבע של חצי דולר אמריקאי), חיברה אותם במשאבות ומסננים ב"מבוך של צנרת," והקימה מערכת מחשב לוויסות זרימה ולחץ דרכם.
בעיה נוספת בשימוש בקנה מידה גדול בשיטת הכנסה זו, היא הזמינות של השומנים החדשים המשמשים ליצירת ננו-חלקיקים שומניים, במיוחד שומנים קטיוניים הניתנים למינון.
לפני 2020, שומנים כאלה יוצרו בכמויות קטנות שנמדדו בגרמים או קילוגרמים, ושימשו למחקר רפואי ולקומץ תרופות למצבים נדירים.
כאשר הבטיחות והיעילות של חיסוני mRNA התבררו בשנת 2020, החברות הבודדות שהצליחו לייצר את השומנים הנדרשים התמודדו עם האתגר של הגדלת הייצור כדי להגיב להזמנות של כמה טונות של שומנים.
בנוסף לשיטות מסירה לא-ויראליות, נגיפי RNA הונדסו כדי להשיג תגובות אימונולוגיות דומות.
נגיפי RNA טיפוסיים המשמשים כווקטורים כוללים רטרו-וירוסים, לנטי-וירוסים, אלפא-וירוסים ורבדו-וירוסים (rhabdoviruses), שכל אחד מהם יכול להיות שונה במבנה ובתפקוד.
מחקרים קליניים השתמשו בווירוסים כאלה על מגוון מחלות בחיות מודל כגון עכברים, עוף ופרימטים.
חיסוני mRNA מציעים יתרונות על פני חיסונים מסורתיים.
הם לא בנויים מפתוגן פעיל או מומת ולכן אינם מדבקים.
חיסונים מסורתיים דורשים ייצור פתוגנים, שאם נעשה בכמויות גבוהות, עלול להגביר את הסיכון להתפרצויות מקומיות של הנגיף במתקן הייצור.
יתרון ביולוגי נוסף של חיסוני mRNA הוא שמכיוון שהאנטיגנים מיוצרים בתוך התא, הם מעוררים חסינות תאית, כמו גם חסינות הומורלית.
לחיסוני mRNA יש יתרון בייצור: ניתן לעצב אותם במהירות.
Moderna עיצבה את חיסון ה-mRNA-1273 ל-COVID-19 תוך יומיים.
ניתן לייצר אותם מהר יותר, זול יותר ובאופן סטנדרטי יותר (עם פחות שיעורי שגיאות בייצור), מה שיכול לשפר את ההיענות להתפרצויות חמורות.
לחיסון ה-Pfizer–BioNTech נדרשו במקור 110 ימים לייצור המוני (לפני שפייזר החלה לייעל את תהליך הייצור וקיצרה אותו ל-60 יום בלבד).
ייצור זה היה מהיר יותר באופן משמעותי מייצור חיסוני שפעת ופוליו מסורתיים.
בתוך מסגרת זמן גדולה יותר, זמן הייצור בפועל הוא כ-22 ימים: שבועיים לשיבוט מולקולרי של פלסמידים של DNA וטיהור של DNA, ארבעה ימים לשעתוק DNA-ל-RNA וטיהור של mRNA, וארבעה ימים להכנסת mRNA לננו-חלקיקי ליפידים ואז מילוי וגימור.
רוב הימים הדרושים לייצור מוקצים לבקרת איכות קפדנית בכל שלב.
בנוסף ליתרונות של חיסוני DNA תאורטיים על פני חיסונים מסורתיים מבוססים, לחיסוני mRNA יש יתרונות נוספים על פני חיסוני DNA.
ה-mRNA מתורגם בציטוזול, כך שאין צורך שה-RNA ייכנס לגרעין התא, והסיכון להשתלב בגנום המארח נמנע.
ניתן לשלב נוקלאוזידים שעברו שינוי (לדוגמה pseudouridines, 2'-O-methylated nucleosides) ב-mRNA כדי לדכא גירוי תגובה חיסונית כדי למנוע דיכוי מערכת החיסון ולייצר אפקט מתמשך יותר באמצעות יכולת שעתוק משופרת.
ניתן לייעל את מסגרת הקריאה הפתוחה (ORF) ואת האזורים הלא מתורגמים (UTR) של mRNA למטרות שונות (הנדסת רצף של mRNA), למשל באמצעות העשרת תוכן הגואנין-ציטוזין או בחירת UTRs ספציפיים הידועים כמגבירים את התרגום.
ניתן להוסיף קידוד ORF נוסף למנגנון שכפול כדי להגביר את תרגום האנטיגן ולפיכך את התגובה החיסונית, תוך הפחתת כמות חומר המוצא הדרושה.
mRNA הוא שביר, כך שיש לשמור על חיסונים מסוימים בטמפרטורות נמוכות כדי להימנע מפירוק ובכך לתת חסינות יעילה מעט לנמען.
חיסון mRNA BNT162b2 של פייזר-BioNTech חייב להישמר בין 80 ל-60 מעלות מתחת לאפס.
לפי Moderna ניתן לאחסן את חיסון ה-mRNA-1273 שלהם בטמפרטורה שבין 25 ל-15 מעלות מתחת לאפס, כמו במקפיא ביתי, ושהוא נשאר יציב בין 2 ל-8 מעלות עד 30 ימים.
בנובמבר 2020, כתב העת המדעי נייצ'ר דיווח ש"הבדלים בניסוחי LNP או מבנים משניים של mRNA יכולים להסביר את ההבדלים ביציבות התרמוסטטית [בין Moderna ל-BioNtech].
מומחים רבים סבורים ששני מוצרי החיסון יתבררו בסופו של דבר כבעלי דרישות אחסון וחיי מדף דומים בתנאי טמפרטורה מגוונים." נחקרות מספר פלטפורמות שעשויות לאפשר אחסון בטמפרטורות גבוהות יותר.
לפני 2020, אף פלטפורמה טכנולוגית של mRNA (תרופה או חיסון) לא אושרה לשימוש בבני אדם, כך שהיה סיכון להשפעות לא ידועות.
מגפת ה-COVID-19 של 2020 דרשה יכולת ייצור מהירה יותר של חיסוני mRNA, הפכה אותם לאטרקטיביים עבור ארגוני בריאות לאומיים, והובילה לוויכוח על סוג האישור הראשוני שחיסוני mRNA צריכים לקבל (כולל אישור שימוש חירום או טפול חמלה) לאחר שמונה שבועות של ניסויים אחרונים בבני אדם.
הריאקטוגניות דומה לזו של חיסונים רגילים שאינם RNA.
עם זאת, לאלו הרגישים לתגובה אוטואימונית עשויה להיות תגובה שלילית לחיסוני mRNA.
גדילי ה-mRNA בחיסון עלולים לעורר תגובה חיסונית לא מכוונת.
כדי למזער זאת, רצפי mRNA בחיסוני mRNA מתוכננים לחקות את אלה המיוצרים על ידי תאי המארח.
השפעות ריאקטוגניות חזקות אך חולפות דווחו בניסויים של חיסוני mRNA COVID-19 חדשים; רוב האנשים לא יחוו תופעות לוואי חמורות הכוללות חום ועייפות.
תופעות לוואי קשות מוגדרות ככאלה המונעות פעילות יום-יומית.
לחיסוני COVID-19 mRNA של Moderna ו-Pfizer-BioNTech יש שיעורי יעילות של 90 עד 95 אחוזים.
חיסוני mRNA קודמים, ניסויי תרופות על פתוגנים אחרים מלבד COVID-19 לא היו יעילים והיה צריך לנטוש אותם בשלבים הראשונים של הניסויים.
תגובות אלו, אף שהיו חמורות, היו חולפות ודעה נוספת היא שהאמינו שהן הן תגובה למולקולות הליפידים שהעבירו את התרופה.
אין אישור מחקרי לטענות אלה.
יש מידע מוטעה המרמז שחיסוני mRNA יכולים לשנות את ה-DNA בגרעין.
mRNA בציטוזול מתפרק במהירות לפני שיספיק להיכנס לגרעין התא.
חיסוני mRNA חייבים להיות מאוחסנים בטמפרטורה נמוכה מאוד וללא RNAses כדי למנוע פירוק mRNA.
רטרו-וירוס יכול להיות RNA חד-גדילי (בדיוק כפי שרבים מחיסוני SARS-CoV-2 הם RNA חד-גדילי) שחודר לגרעין התא ומשתמש ברוורס טרנסקריפטאז כדי ליצור DNA מה-RNA בגרעין התא.
לרטרו-וירוס יש מנגנונים לייבוא לגרעין, אך ל-mRNA אחר (כמו החיסון) חסרים מנגנונים אלו.
ברגע שהוא נכנס לגרעין, יצירת DNA מ-RNA לא יכולה להתרחש ללא תעתיק הפוך ופריימרים מתאימים, שניהם מלווים נגיף רטרו, אך לא יהיו נוכחים עבור mRNA אקסוגני אחר (כגון חיסון) גם אם הוא יכול לחדור לגרעין.
חיסוני mRNA משתמשים ב-mRNA שאינו מגביר (קונבנציונלי) או ב-mRNA מגביר עצמי.
חיסוני Pfizer–BioNTech ומודרנה משתמשים ב-mRNA שאינו מגביר.
שני סוגי ה-mRNA ממשיכים להיחקר כשיטות חיסון נגד פתוגנים פוטנציאליים אחרים וסרטן.
חיסוני ה-mRNA הראשוניים משתמשים במבנה mRNA שאינו מגביר.
ל-mRNA שאינו מגביר יש רק מסגרת קריאה אחת פתוחה המקודדת לאנטיגן הרלוונטי.
הכמות הכוללת של mRNA הזמינה לתא שווה לכמות הנמסרת על ידי החיסון.
חוזק המינון מוגבל על ידי כמות ה-mRNA שניתן להעביר על ידי החיסון.
חיסונים שאינם מגבירים, מחליפים את האורידין ב-N1-Methylpseudouridine בניסיון להפחית רעילות.
חיסוני mRNA (saRNA) בעלי הגברה עצמית משכפלים את ה-mRNA שלהם לאחר ההעברה.
ל-mRNA מגביר עצמי יש שתי מסגרות קריאה פתוחות.
המסגרת הראשונה, כמו mRNA רגיל, מקודדת לאנטיגן הרלוונטי.
המסגרת השנייה מקודדת לאנזים RNA רפליקאז (וחלבוני העזר שלו) המשכפל את מבנה ה-mRNA בתא.
זה מאפשר מנות חיסון קטנות יותר.
המנגנונים וכתוצאה מכך ההערכה של mRNA מגביר עצמי עשויים להיות שונים, שכן mRNA מגביר עצמי הוא מולקולה הרבה יותר גדולה.
חיסוני SaRNA שנחקרים כוללים חיסון נגד מלריה.
חברת Bio Gritstone החלה בשנת 2021 ניסוי שלב 1 של חיסון saRNA COVID-19, המשמש כחיסון דחף.
החיסון נועד לכוון הן לחלבון הספייק של נגיף ה-SARS-CoV-2 והן לחלבונים נגיפיים שעשויים להיות פחות מועדים לשונות גנטית, כדי לספק הגנה טובה יותר מפני גרסאות SARS-CoV-2. חיסוני saRNA חייבים להשתמש באורידין, שנדרש לשם שכפול.
חיסול בפסגה הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 1975, שבוים על ידי קלינט איסטווד, שגם מככב בתפקיד הראשי.
הסרט מבוסס על הרומן "The Eiger Sanction" מאת טרבניאן, ומספר את סיפורו של ד"ר ג'ונתן המלוק, פרופסור להיסטוריה של האמנות ומטפס הרים, שבעברו שימש כרוצח מקצועי עבור סוכנות ממשלתית סודית.
המולק נאלץ לחזור למקצועו הקטלני כדי לנקום את רצח חברו הוותיק.
בסרט משתתפים גם ג'ורג' קנדי, וונטה מקגי וג'ק קסידי.
הסרט צולם באתרים שונים, כולל הרי האלפים השווייצריים, ומציג סצנות טיפוס מרשימות.
ד"ר ג'ונתן המלוק (קלינט איסטווד) הוא פרופסור להיסטוריה של האמנות וקולקטור, שבעברו שימש כרוצח מקצועי עבור סוכנות ממשלתית סודית.
לאחר פרישתו, הוא נאלץ לחזור לפעולה כדי לנקום את רצח חברו הוותיק.
המשימה החדשה דורשת ממנו להצטרף לצוות מטפסי הרים המתכננים לטפס על הר האייגר בשווייץ, במטרה לזהות ולחסל את הרוצח המסתתר ביניהם.
במהלך הטיפוס, המולק מתמודד עם אתגרים פיזיים ונפשיים, תוך ניסיון לחשוף את זהותו של הבוגד ולהשלים את משימתו.
קלינט איסטווד – ד"ר ג'ונתן המלוק, פרופסור להיסטוריה של האמנות ומטפס הרים, בעברו רוצח מקצועי.
ג'ורג' קנדי – בן בואמן, מדריך טיפוס ותיק וחברו של המולק.
וונטה מקגי – ג'מיימה בראון, סוכנת ממשלתית המעורבת במשימתו של המולק.
ג'ק קסידי – מיילס מלוך, איש קשר מסתורי עם עבר מפוקפק.
היידי בריהל – אנה מונטיין, מטפסת הרים וחברה בצוות הטיפוס.
ת'אייר דייוויד – "דרגון", ראש הסוכנות הממשלתית הסודית המפעילה את המולק.
הסרט "המצוד על האייגר" קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 64% המבוסס על 14 ביקורות, עם הקונצנזוס: "ללא קונצנזוס מבקרים".
באתר Metacritic, הסרט אינו מדורג.
רוג'ר איברט מה-שיקגו סאן-טיימס העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה, וציין כי "הסרט מציג סצנות פעולה מרהיבות, אך העלילה מסובכת ולא תמיד משכנעת".
מבקרים אחרים שיבחו את סצנות הטיפוס הריאליסטיות, אך ציינו שהסרט סובל מדמויות שטחיות ועלילה בלתי סבירה.
זריקת דחף הומולוגית כרוכה במתן אותו חיסון שניתן קודם לכן, בעוד שזריקת דחף הטרולוגית כרוכה במתן חיסון שונה.
חיסון הטרולוגי ראשוני-בוסט הוא מתן של שני וקטורים או מערכות העברה שונות המבטאות את אותם קטעים אנטיגניים או חופפים.
בהקשר של חיסונים, וקטור פירושו נשא ביולוגי שמעביר חומר גנטי לתאי הגוף, שמוביל את ההוראות (DNA או RNA) אל התאים כדי שייצרו את האנטיגן שהמערכת החיסונית תלמד לזהות.
וקטורים עשויים להיות וירוס מוחלש או מנוטרל שמשמש כאריזה להעברת גנים, למשל בחיסוני אדנווירוס של אסטרהזניקה וג'ונסון אנד ג'ונסון.
וקטור עשוי להיות גם ליפיד ננו‑חלקיק (LNP), נשא שומני המשמש להעברת mRNA, למשל בחיסוני פייזר ומודרנה.
חיסון הטרולוגי ראשוני‑בוסט פירושו שמקבלים שני סוגים שונים של חיסונים, או שתי שיטות העברה שונות של החיסון, אבל שניהם מציגים לגוף את אותם חלקים של האנטיגן, או חלקים דומים או חופפים, כדי לחזק את תגובת מערכת החיסון.חיסון יעיל דורש בדרך כלל יותר מחיסון אחד בתור חיסון ראשוני.
באופן מסורתי, אותם חיסונים ניתנים מספר פעמים כחיסונים הומולוגיים.
ממצאים חדשים מצביעים על כך שניתן לבצע חיסון ראשוני עם סוגים שונים [הטרולוגיים] של חיסונים המכילים את אותם אנטיגנים.
במקרים רבים חיסון ראשוני הטרולוגי כזה יכול להיות אימונוגני יותר מחיסון ראשוני הומולוגי.
באריתמטיקה, חיסור היא פעולה בינארית שמשמעותה חיבור של המספר הנגדי .
פעולת החיסור מסומנת בסימן "", והיא נקראת "מינוס" או "פחות".
המספר שממנו מחסרים נקרא "מחוסר".
המספר שאותו מחסרים נקרא "מחסר", והתוצאה נקראת "הפרש".
בתמונה משמאל, מודגם בעזרת תפוחים התרגיל : אם ניקח 5 תפוחים, ונפחית 2 מהם, נישאר עם 3. בדוגמה זו, 5 הוא המחוסר, 2 הוא המחסר, ו־3 הוא ההפרש.
כאמור למעלה, חיסור הוא חיבור של המספר הנגדי, כפי שמוסבר בערך חיבור.
מכאן ניתן להכליל את הגדרת החיסור למבנים אלגבריים בהם מוגדר חיבור ולכל מספר קיים מספר נגדי – למשל מספרים ממשיים או מרוכבים, לפונקציות, וקטורים ומטריצות, ולמעשה לכל חבורה אבלית.
פעולת החיסור אינה קומוטטיבית או אסוציאטיבית.
היא אינה סגורה ביחס לקבוצת המספרים הטבעיים או המספרים החיוביים בכלל (כיוון שחיסור של מספר חיובי ממספר חיובי קטן ממנו יניב מספר שלילי), אולם היא סגורה ביחס לקבוצת המספרים השלמים, המספרים הרציונליים, וכו'.
זו המשמעות הבסיסית והאלמנטרית ביותר של החיסור.
לדוגמה, אם לאדם אחד יש 200 שקלים ולשני יש 500, הרי שלאדם השני יש 300 שקלים יותר.
כאשר מספרים נכתבים בשיטה העשרונית, טכניקה פופולרית לחסר כאשר שני המספרים חיוביים היא "חיסור במאונך".
זו הטכניקה כאשר המחוסר קטן מהמחסר: רושמים את המספרים אחד מעל השני, כאשר ספרות האחדות נמצאות אחת מעל השנייה.
עוברים מימין לשמאל, וכל פעם מחסרים את המספר שלמטה מהמספר שלמעלה.
אם המספר שלמטה גדול יותר, מפחיתים מהספרה הבאה 1, ואת הספרה הנוכחית מעלים ב־10. כאשר המחסר גדול מהמחוסר מבצעים חיסור של המחוסר מהמחסר (כלומר מחליפים תפקידים), והמספר שמתקבל הוא המספר הנגדי לתוצאה.
חיספין (נכתב גם: חִספין) הוא יישוב קהילתי דתי בדרום רמת הגולן השייך למועצה אזורית גולן והיישוב הגדול במועצה.
היישוב מהווה מרכז חינוכי לגוש המושבים הדתיים בדרום רמת הגולן (נוב, אבני איתן ורמת מגשימים) שנקרא גוש חיספין.
שמו של היישוב ניתן לו על שמה של חספיה, יישוב יהודי שהתקיים בימי בית שני.
בכניסה ליישוב שוכנת שמורת טבע אירוס הביצות נוב.
רב היישוב הוא הרב שי וינטר.
בחיספין גרות כ-350 משפחות (נכון לשנת 2024).
בשנת 1973 התיישב בצומת פיק גרעין נח"ל תעשייתי, והיישוב נקרא "כפר גנ"ת" (ראשי תיבות של "גרעין נח"ל תעשייתי"), אך בהמשך הוקם יישוב הקבע ב"מרכז חיספית", ומאוחר יותר היסב את שמו ל"חיספין".
מקור השם הוא יישוב יהודי מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד בשם חספיה, שהשתמר בשם הכפר הערבי "ח'ספין" ששכן בסמוך עד מלחמת ששת הימים.
היישוב "חספיה" נזכר כאחת העיירות היהודיות בתחום סוסיתא בכתובת רחוב ובתלמוד לעניין מצוות התלויות בארץ.
בחיספין בית ספר יסודי ממלכתי-דתי אזורי 'גולן', תלמוד תורה לבנים לכיתות א' - ח', ישיבה תיכונית המונה למעלה מ-400 תלמידים (ישיבה תיכונית חיספין), מכללה טכנולוגית מטעם חיל האוויר הנקראת "אדיר במרום", ישיבת הסדר חרדית טכנולוגית "ברקאי", וישיבת הסדר גדולה (ישיבת הגולן).
בית הספר היסודי 'גולן' הוקם בשלהי מלחמת יום כיפור, במהלך מלחמת התשה שנערכה אז, לאחר שנסיעת התלמידים לבית הספר בקיבוץ לביא הפכה למסוכנת עקב הפגזות תכופות על ציר הנסיעה.
בית הספר הוקם ברמת מגשימים אף שמנה מספר תלמידים זעום, בשל הצורך הביטחוני.
הסעות התלמידים מהישובים הסמוכים נעשו בנגמ"ש כבד מסוג BTR-60, עד חתימת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.
מאוחר יותר עבר בית הספר לחספין.
בעבר פעל ביישוב כולל האידרא, בנשיאות הרב שלמה גורן.
בין תלמידי הכולל נמנו רבים שהפכו בהמשך דרכם לאישי ציבור ידועים, ביניהם רב העיר צפת שמואל אליהו, מנכ"ל רשות השידור מרדכי שקלאר, מנהל בתי הדין הרבניים וסגן שר הביטחון הרב אליהו בן דהן, שמעון אדלר ואברהם ליפשיץ - ראשי האגף לחינוך דתי במשרד החינוך (חמ"ד), ועוד.
ביישוב קיימת אכסניה שנפתחה בשנת 2004. באכסניה ישנו 'מרכז סיור ולימוד מדרשת הגולן', המספק שירות הדרכת טיולים לכלל ישראל.
רוב תושבי חיספין מתפרנסים מהוראה במוסדות התורניים שביישוב, בטבריה ובצפת.
ישנם מספר חקלאים והיתר עצמאים.
מדרשת הגולן שוכנת ליד "מאגר בני ישראל", הגדול מבין מאגרי המים בגולן.
המאגר הוקם בין השנים 1980 ל-1984. נפחו 5.5 מיליון ממ"ק, גובה המים בשנה גשומה - 15 מטר, וגובה המים בשיא הוא 415 מטרים מעל פני הים.
לאחר הקמת היישוב חיספין האזור נוקז, ונבנה בו סכר ענק המנצל את מרבצי החרסית המצויים בתשתיתו כחומר אוטם לחלחול מים.
הסכר אוגר את מי השיטפונות הזורמים במסלול של נחל אל על.
השם שניתן למאגר מנציח את האתר שלפנים היה קרוי "קובור בני איסראיל".
בשם זה כינו התושבים הבדואים את שדות הרוג'ומים (ערימות ענק של אבנים שעליהן יש דולמנים).
הבדואים שלא מצאו הסבר לגלי האבן הענקיים שהיו פזורים במרחב, זיהו אותם כמפעלי הקבורה של בני ישראל הקדומים הכול יכולים ועל כן כינוי כך את המקום.
מאז הקמתו שכן ביישוב מגדל מים ישן אותו בנו הסורים.
המגדל היווה סמל של היישוב, קושט ועוצב עם כתובת "שלום עם הגולן" והיה חלק בלתי נפרד מנוף היישוב.
בשנת 2011 הוחלט להרוס אותו, לצורך הרחבת בית הכנסת המרכזי של היישוב, הסמוך אליו.
חיסרון לגודל (המונח האנגלי המקביל: Diseconomies of scale) הוא מונח מתחומי הכלכלה והניהול המתאר מצב בו ארגון גדול סובל מחיסרון על פני ארגון קטן יותר, מעצם היותו גדול יותר.
חיסרון לגודל בא לידי ביטוי כאשר עוצמת הארגון מקזזת את היתרונות לגודל שמשיג הארגון, והארגון יוצא נפסד.
כאשר עלויות מסוימות של העסק עולות בצורה רבה יותר לעומת העלייה בגודלו, מדובר בחיסרון לגודל.
הגדרה מדויקת יותר היא כי העלות הממוצעת ליחידה לטווח הארוך עולה עם עלייה בתפוקה.
המושג חיסרון לגודל משמש הן בהיבט המחקרי והן בהיבט של קבלת החלטות.
את הגודל מאפיינים על פי העניין.
מאפייני גודל שכיחים כוללים את כמות אנשים, היקפי פעילות כגון כמות היחידות המיוצרות, כמות מכירות הון וכדומה.
הסיבות לחיסרון לגודל הן לרוב סיבות פנימיות של הפירמה.
אחת הסיבות העיקריות היא הקושי בניהול ארגון גדול - ככל שהארגון גדול יותר כך קשה יותר לפקח עליו.
הוא מורכב יותר ולכן תיאום ותקשורת בין מחלקות שונות הופך להיות קשה יותר.
בנוסף, העובדים בארגון גדול עשויים להרגיש פחות מחויבים אליו והמעסיקים יכולים לגורם לעובדים להרגיש פחות מוערכים וכתוצאה מכך נגרמת ירידה בתפוקה.
חיסרון לגודל יכול להתרחש גם מסיבות חיצוניות לפירמה.
לדוגמה, כאשר העסק הופך להיות גדול יותר עלול לפעול לחץ על אספקה של חומרי גלם ומחירי התשומות יעלו.
בענפים מסוימים, הרגולציה יכולה להיות הדוקה יותר על חברות גדולות כתוצאה של דיני תחרות או עבור תעשייה מסוימת.
עם זאת, בדרך כלל, יש יתרון לגודל בהתמודדות עם הרגולציה.
דרך הפתרון במצב שבו יש השפעה של חיסרון לגודל היא לפצל את הפירמה לכמה ארגונים קטנים.
זה יכול לקרות כברירת מחדל כאשר החברה נמצאת בקשיים כלכליים ונאלצת לסגור את החטיבות הלא רווחיות או שזה יכול לקרות באופן מתוכנן אם ההנהלה מוכנה.
כדי למנוע השפעות שליליות של חיסרון לגודל על הפירמה להיצמד ככל האפשר לעלות הממוצעת המינימלית שלה ולא לחרוג ממנה.
על-מנת להגיע לעלויות הממוצעות הנמוכות ביותר, על החברה להתרחב למדינות נוספות כדי ליצור ביקוש נוסף למוצריה או לייצר מוצרים חדשים שאינם מתחרים במוצריה המקוריים.
עם זאת, הפעולות הללו לא יוכלו להבטיח שלא יהיו בעיות תקשורות וניהול.
בנוסף, הפירמה צריכה לבצע ניתוח שיטתי ועיצוב מחדש של תהליכים עסקיים, על-מנת להפחית את מורכבות הייצור וזה יוביל להגברת התפוקה.
מערכות ניהול משופרות ומתקדמות יאפשרו שליטה יעילה על העבודה ובכך ניתן יהיה להוריד את התקורה.
דוגמאות למצבים של חיסרון לגודל
בענפי ייצור בהם השינוע יקר בצורה משמעותית ביחס לייצור, למשל מוצרים הדורשים הובלה בהקפאה כגון גלידה, ביזור הייצור למפעלים קטנים ומפוזרים יהיה כלכלי יותר ממפעל ריכוזי, למרות כפילות המשאבים.
חיסכון, בשימוש הנפוץ שלו, הוא שמירת כספים לשימוש עתידי, לדוגמה, על ידי צבירה של כסף בבנק או השקעה בתוכנית פנסיה.
בכלכלה, חיסכון אישי הוגדר כהכנסה הפנויה פחות הצריכה הפרטית.
במילים אחרות, הכנסה שאינה נצרכת על ידי קנייה של מוצרים ושירותים נחסכת.
סוגים אחרים של חיסכון יכולים להתרחש כאשר קיימת יתרת רווח (הכנסה פחות דיבידנד ותשלומים מסים) ועודף תקציב ממשלתי.
ישנם חילוקי דעות בשאלה מה נחשב חיסכון ומה לא.
לדוגמה, חלקה של ההכנסה של אדם מסוים המשלם משכנתא אינו מבוזבז על צריכה עכשווית ולכן היא חיסכון על פי ההגדרה לעיל, למרות שאנשים רבים אינם מחשיבים החזר הלוואות כחיסכון.
אולם, בחישובי המדידה בארצות הברית של התוצר הלאומי הגולמי, תשלומי ריבית פרטיים אינם נחשבים 'חיסכון' אלא אם המוסדות והאנשים המקבלים תשלומים אלו חוסכים אותם.
הראשון מתייחס לגידול בנכסים של אדם מסוים, גידול בערך נטו, בעוד האחר מתייחס לחלק אחד מנכסיו של אדם מסוים, בדרך כלל לפיקדונות בחשבון חיסכון, או לכלל נכסי אדם זה.
המלה 'חיסכון' מתייחסת לפעילות המתרחשת בפרק זמן מסוים, בעוד המלה 'חסכונות' מתייחסת לנקודת זמן מסוימת.
לעידוד החיסכון נותנת המדינה לעיתים תמריצי מס לחוסכים.
כאשר אין אנו משתמשים בהכנסה על מנת לקנות מוצרים ושירותים, ניתן להשקיע משאבים אלו באמצעות רכוש קבוע, כגון מפעלים ומכונות.
על כן, חיסכון הוא חיוני להגדלת הרכוש הקבוע הזמין, אשר תורם לצמיחה הכלכלית.
למרות זאת, גידול בחיסכון לאו דווקא מקביל לגידול בהשקעה, מאחר שהחלטות חיסכון והשקעה נעשים על ידי גופים שונים (משקי בית, עסקים) ומסיבות אחרות.
המשמעות היא שיכול להתקיים גידול בחיסכון ללא גידול בהשקעה, אשר ייתכן ויגרור ירידה בביקוש (צבירה של מלאי, צמצום הייצור, התעסוקה וההכנסה, ולכן מיתון) ולא צמיחה כלכלית (זהו בעצם פרדוקס החיסכון).
מצד שני, אם החיסכון קטן מההשקעה, הדבר יכול לגרור גידול בביקוש המצרפי ולגיאות כלכלית.
אמירות אלו מותנים גם בהשפעות אחרות מכיוון שהביקוש המצרפי מורכב יותר מאשר מהשקעה וצריכה בלבד.
הכלכלה הקלאסית מניחה כי שער הריבית יתאים את עצמו לחיסכון והשקעה המשתנים, ובכך תמנע הצטברות של מלאי (עודף ייצור כללי).
גידול בחיסכון יגרום לירידה בשער ריבית, ובכך גם דרבון ההשקעה.
לעומת זאת, קיינס טען כי לא החיסכון ולא ההשקעה מגיבים לשערי הריבית (כלומר, כי שניהם גמישים לריבית) ולכן דרושים שינויים גדולים בשער ריבית על מנת להשפיע עליהם.
יתר על כן, הוא טען כי זהו ההיצע והביקוש לכסף אשר קובעים את שער הריבית בטווח הקצר.
לכן, חיסכון יכול להיות גדול מההשקעה במשך תקופה ארוכה, ובכך לגרום לעודף היצע ולשפל כלכלי.
תוכנית חיסכון היא כלי חיסכון המוצע בעיקר על ידי הבנקים.
תוכנית חיסכון מאפשרת הפקדת כספים במסגרת הפקדה חודשית, הפקדה חד-פעמית או שילוב של השניים.
הכספים מופקדים בדרך כלל לתקופה שנקבעה מראש, ולעיתים מתאפשרות נקודות יציאה במהלך תקופה זו.
בנוסף למשך החיסכון, מאפיין מובהק של תוכנית חיסכון הוא אופן קביעת התשואה בתוכנית: ריבית קבועה, ריבית משתנה (לפי ריבית הפריים), הצמדה למדד או לשערו של מטבע זר וכדומה.
לעיתים מוצעים שני מסלולי תשואה, לבחירתו של החוסך בתום תקופת החיסכון, כגון חיסכון בריבית קבועה, אך לא פחות משיעור עליית המדד בתקופה.
מסלולי חיסכון נוספים, שלא בתוכנית חיסכון, כוללים חיסכון בקופת גמל, השקעה בניירות ערך והלוואות p2p.
חיסכון הוא ביסודו פעולה וולונטרית, לפי רצונו של החוסך, אך ישנם מצבים אחדים של חסכון חובה:
מלווה חובה: לעיתים מטילה המדינה מילווה חובה, כתחליף למס.
מילווה זה הוא למעשה חיסכון כפוי לתקופה שבין הטלת המילווה לפירעונו.
בישראל הוטלו פעמים אחדות מילוות חובה, האחרונה שבהן למימון הוצאות מבצע שלום הגליל.
ביטוח פנסיוני: ביטוח פנסיוני מבטיח לאדם העובד ולמשפחתו פרנסה לתקופה שבה יפסיק לעבוד, מחמת זקנה, נכות או מוות.
למדינה יש אינטרס שאדם עובד יחסוך ויבטח עצמו בביטוח פנסיוני, משום שאחרת ייפול למעמסה על שירותי הרווחה, ובהתאם לכך מתקיימת חובת ביטוח פנסיוני.
בישראל קיימת חובה כללית כזו לפי צו הרחבה משנת 2008 (צווי הרחבה ענפיים הטילו חובה כזו עוד קודם לכן).
קרן השתלמות: קרן השתלמות הפועלת בישראל היא תוכנית חיסכון לשש שנים.
בענפים אחדים, כגון ענף השמירה וענף הניקיון, מחייב צו הרחבה מתן קרן השתלמות לכל עובד.
עד לגיל 21 דמי הניהול משולמים על ידי המוסד לביטוח לאומי.
חיסיון מפני הפללה עצמית הוא עיקרון משפטי לפיו אדם רשאי להימנע מפעולה העשויה להפליל אותו.
בליבת העיקרון מצויה הזכות שלא להשיב לשאלות בחקירה (זכות השתיקה).
בשיטות משפט רבות, לא ניתן לחייב אדם להודות בעובדה או למסור מידע שיביאו להטלת אחריות פלילית עליו.
החיסיון מספק מגוון הגנות וזכויות, למשל - חשודים, ונאשמים רשאים שלא להשיב לשאלות בחקירת משטרה, להימנע ממסירת מידע ומסמכים וכן שלא להעיד במשפטם או שלא להשיב בבית משפט תשובות שעשויות להפלילם.
בשיטות משפט בהן החיסיון מפני הפללה עצמית חל באופן מלא, השתיקה או היעדר שיתוף הפעולה לא ישמשו נגד חשודים ונאשמים והם לא ייענשו על כך.
היקף הזכות משתנה בין מדינות שונות, וחלק מהמדינות כלל אינן מכירות בזכות זו.
בישראל מוסדרת הזכות להימנע מהפללה עצמית בסעיף 47 לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971:
החיסיון מפני הפללה עצמית, אף שלכאורה נראה כאילו נפרש על פני כל אינטראקציה בין הפרט לגוף שלטוני, אינו חל בכל הנוגע לדיווח על הכנסות לרשות המיסים.
בת"פ 2307/85 מדינת ישראל נ' יואל כוכבי נקבע שהחיסיון מפני הפללה עצמית חל בבתי המשפט בלבד ולא ברשויות המדינה האחרות.
זאת שלא בדומה לתיקון מספר 5 לחוקה האמריקאית, שם מוגדרת הזכות לחיסיון מפני הפללה עצמית באופן רחב.
חיסכון לאומי הוא מונח בכלכלה המביע את חלק ההכנסה הלאומית שלא הוצא לתצרוכת.
החיסכון במשק מורכב משלושה מרכיבים:
חיסכון אישי (הכנסה פנויה פחות תצרוכת המשפחות).
חיסכון עסקי (רווחים בלתי-מחולקים של חברות).
חיסכון ממשלתי (עודף המִסים על הוצאות הממשלה לסחורות ושירותים בתקציב).
חֵיפָה היא עיר בצפון באזור הכרמל, השלישית בגודל אוכלוסייתה בישראל (אחרי ירושלים ותל אביב-יפו).
חיפה חברה בארגון פורום ה-15, משמשת מרכזו של מטרופולין חיפה, בירת מחוז חיפה והמרכז העירוני החשוב והגדול ביותר בצפון ישראל.
חיפה, המשתרעת על פני כ-70 קמ"ר, היא העיר עם תחום השיפוט השישי בגודלו בישראל, ואוכלוסייתה מונה כ-300,000 תושבים.
חיפה היא מרכז תחבורה, תעשייה ותרבות חשוב ומשפיע על כל מדינת ישראל ואחד ממרכזי הסחר הימי של ישראל.
מראשית ימיה, הייתה עיר נמל.
גם בשנות האלפיים, אחד מסמלי העיר הוא נמל חיפה, שהוא אחד משני נמלי המסחר הגדולים של ישראל, לצד נמל אשדוד.
ראשיתה של חיפה אינה ידועה, וגם מקור שם העיר אינו ידוע בוודאות.
גם מן המשנה הוא נעדר, אם כי במקורות תנאיים אחרים מהתקופה ההיא – מוזכר "ים/ימה של חיפה" (בביאור של הפסוק מהתורה: "כי שפע ימים יינקו וּשְׂפוּנֵי טְמוּנֵי חול").
האמורא רבי אבדימי, מהדור השלישי לאמוראי ארץ ישראל, נולד בחיפה ונקרא רבי אבדימי דמן חיפה (רבי אבדימי מהעיר חיפה).
בתלמוד (כמו גם במדרשים מאוחרים שזמנם הוא מתקופת התלמוד), ניתן למצוא את הכתיבים "חיפא", "חיפה", "חפה".
אחת הפרשנויות קושרת את השם חיפה עם המונח העברי המקראי חוף (ואחרת מפרשת זאת בתור – נוטריקון הרבה יותר מאוחר – של "חוף יפה").
פרשנות נוספת מציינת את מקור השם במילה הארמית כיפא שמשמעותה סלע.
מיקומה של חיפה על צוק הסלע הבולט אל הים – ייתכן שהוא העניק לה את השם הארמי כיפא.
על בסיס פרשנות זו, עולי רגל נוצרים מאז מסעי הצלב במאה ה-12 והמאה ה-13 גרסו שחיפה נקראה על שם הכהן הגדול כייפא ("קיפא"; על פי לוקאס, ג, 2) ואולי אפילו על שם פטרוס השליח, שנקרא גם "כפא".
בתקופת הצלבנים נודעה חיפה גם בשם "פורפיריה החדשה" (Porphyria Novissima) או פּוֹרְפִירְיוֹן: פירוש "העיר הסגולה" – על שם צבע הארגמן היוקרתי המופק מחילזון ממין ארגמון קהה קוצים שהיה מצוי בשפע באזור, חיפה מופיעה בהקשר זה בתלמוד הבבלי: "ציידי חלזון מסולמות של צור ועד חיפה".
ריבוי הפירושים לשם הביא גם לתעתיקים רבים בשפות לועזיות.
בערבית נכתב حَيْفَا – "חיפא", במקור יווני עתיק נכתב Χάιφα, "חַיפה".
גם בתקופה העות'מאנית מופיע השם בתעתיקים שונים.
בראשית המאה ה-19 כתב החוקר הגרמני זטצן כי בפי הפרנקים נקרא היישוב Ha'ipha (נהגה הַאִיפַה).
הסופר האנגלי ג'יימס סילק בקינגהאם כתב ספר על טיולו בארץ ישראל בשנת 1815, ובו מופיעה העיר כ-"Caypha" (כנראה נהגה כַּיְפַה).
הכומר ויליאם ג'ון וודקוק, שטייל בארץ בשנת 1848, כתב בספרו על "Caipha" (כנראה נהגה גם כַּיְפַה).
בראשית המאה ה-20 יצא גוטליב שומכר בקריאה לכתיב אחיד של שם העיר – "Haifa" (נהגה הַיְפַה).
תחילה נענתה לו אוכלוסיית המושבה הגרמנית, ובהדרגה הפכה הצעתו לכתיב המקובל עד היום.
הטופוגרפיה של חיפה מגוונת, העיר משתרעת על פני אזורים מישוריים לאורך חוף הים התיכון (חלקם קרקעית ים שיובשה), על שיפוליו הצפוניים והמערביים של הר הכרמל וכן על שטחים נרחבים בפסגות ההר.
עקב כך בחרה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לציין את הגובה הממוצע של חיפה מעל פני הים בשני מספרים: 5 (גובהו הממוצע של החלק על שפת הים) ו-380 (גובהו הממוצע של החלק שעל הכרמל).
לגיוון הטופוגרפי הזה מצטרף גם מפרץ חיפה שהעיר יושבת בדרומו, המתאפיין ברוחות מתונות הודות להסתרה על ידי רכס הכרמל.
נחל קישון זורם בעמק זבולון ממזרח לעיר ונשפך אל מימי המפרץ לא רחוק מהעיר התחתית.
ממערב, בולט אל תוך המים חצי האי כף הכרמל.
הטופוגרפיה של העיר ייחודית בארץ בשל הסמיכות בין הר וחוף הים.
המפרץ שלחופו היא שוכנת הוא המפרץ הטבעי היחיד לאורך חוף הים התיכון הישראלי.
הכיוון הכללי של העיר הוא צפון-מערב – דרום-מזרח, כמו קו-רכס ההר.
בפינה הצפון-מערבית נפגש הכרמל עם הים, באזור הידוע כ"ראש הכרמל", שהוא ייחודי מבחינה אקולוגית.
בקצה הדרומי משתרע פארק הכרמל, מה"ריאות הירוקות" הגדולות של ישראל.
חיפה בנויה לאורך חלקו הדרומי של מפרץ חיפה, ותופסת חלקים משפלת זבולון במזרח, הר הכרמל מדרום, ורצועת מישור צרה לשפת הים התיכון בצפון ובמערב.
שטח השיפוט של העיר הוא כ-71,000 דונם.
הערים הגובלות בה הן טירת כרמל, נשר, קריית אתא, קריית ביאליק, קריית מוצקין וקריית ים, וכן המועצה האזורית זבולון.
חיפה הוקמה על "מדרגות" טופוגרפיות רבות ושכונותיה על צלע הכרמל, עליו ולמרגלותיו מסמנות מעברים בין קווי-גובה וטיפוסי-נוף, כמו גם בין חתכי אוכלוסייה.
לב המטרופולין הוא הנמל ורובע העסקים שסביבו.
מצפון-מזרח למרכז העיר משתרע אזור התעשייה של מפרץ חיפה, ששטחו, יחד עם אזורים לא מיושבים סמוכים, מהווה כשליש מהשטח המוניציפלי של העיר, והוא מפריד בין קריית חיים לבין יתר חלקי העיר.
אדמתו של המפרץ ספוגה בפסולת רעילה והאוויר בו טעון בחומרים מזהמים.
נחל קישון החוצה את השטח הזה בדרכו אל הים נחשב אחד הנחלים המזוהמים בישראל, כיוון שהשפכים מהמפעלים שלגדותיו הוזרמו אליו במשך שנים רבות.
המשבר האקולוגי של מפרץ חיפה לא עצר בגבולות הרובע התעשייתי, והאוויר בכל חלקי מזרח המטרופולין לרבות נווה שאנן, קריית טבעון ורכסים, נחשב כמזוהם.
בחלקה הגבוה של העיר חיפה היה בעבר חורש ים-תיכוני עשיר ומפותח.
בית גידול זה ממשיך להתקיים בפארק הכרמל, הגובל בשטחה המוניציפלי הדרומי של העיר, ומהווה דוגמה טיפוסית של מערכת אקולוגית ים-תיכונית.
הפארק כולל מצאי עשיר של תופעות גאולוגיות, ממצאים פרהיסטוריים ומגוון ביולוגי ונופי.
שרידים של סביבה טבעית זו ניתן למצוא גם בין שכונות העיר, בעיקר בוואדיות ובמדרונות הפונים אל הים.
הוואדיות של חיפה הם גאיות מכוסי חורש המפרידים בין שכונות הכרמל.
החורש הטבעי כולל אלונים, אורנים ושיחים צפופים, שביניהם יורדים מספר פלגים קטנים.
הגדול בין הוואדיות הוא נחל הגיבורים (ואדי רושמיה), שחורץ עמק גדול למרגלות ההר.
שרידים אלו מהווים ריאות ירוקות בעלות ערך נופי ותיירותי רב, שלא ניתן למצוא ברוב ערי הארץ, ובחלקם עוברים גם שבילי טיול מסומנים.
אזורים אלו מצטיינים בעולם חי וצומח ייחודי.
מגוון מינים של בעלי חיים וצמחים טבעיים השתמר בהם.
בשכונות מסוימות ניתן עד היום לשמוע בלילות יללות של תנים, ובחלקים מהעיר משוטטים חזירי בר בחיפושם אחר מזון.
בשל החשש מתקיפה של התושבים על ידי החזירים, נעשו מאמצים להרחיק את החזירים מהשכונות, שימוש בפתרון בדרך ציד הוביל להחמרת הבעיה בשל סיבוך בהליכי הרבייה של החזירים ולכן פסק השימוש בשיטה זו.
במקום, נקטו בהליכים של צמצום זמינות מקורות המזון והמים, ריקון פחים בשעות הערב וחסימת הכניסה לשכונות בעזרת גידור שהציגו תוצאות מבטיחות לקידום פתרון לבעיה.
אזור חיפה הוא אזור התפוצה העיקרי של הנחשיל חד-הראש.
מתוך הכרה בחשיבות הריאות הירוקות של חיפה, חוקק חוק-עזר עירוני המונע את הבנייה בוואדיות הירוקים שבין שכונות העיר.
ועם זאת, עם השנים, לחצי הבנייה והפיתוח, כמו גם יזמויות תחבורה שונות, הובילו ועודם מובילים לכרסום מתמשך בשטחי הריאות הירוקות שנותרו, פעמים רבות בתמיכת העירייה.
מלבד לחצי הפיתוח, חלק מהריאות הירוקות בחיפה סובלות מהתפשטות של מינים פולשים על חשבון החי והצומח הטבעי.
מינים שונים של צמחים שניטעו לנוי בתוך שכונות העיר, נפוצו לשטחים הטבעיים הסמוכים והחלו דוחקים את הצומח המקומי.
התופעה חמורה במיוחד בחלקם העליון של הנחלים לוטם ושיח, עד כדי החלפת חברת הצומח.
נצפית התפשטות של מינים פולשים גם לכיוון פארק הכרמל, בסביבת האוניברסיטה.
המינים הפולשים העיקריים הם: אילנתה בלוטית, חמציץ נטוי, דודונאה דביקה, כובע הנזיר, פרקינסוניה שיכנית, ושיטה מכחילה.
ראש הכרמל, בצפון-מערב העיר, הוא המקום שבו נפגש ההר עם הים; נחשב ייחודי בתצורה הפיזית הגורמת למשבי רוחות שאינם נצפים בחלקים אחרים בארץ.
הכרמל ממשיך בשיפועו מתחת לפני המים ויוצר שונית ייחודית.
בחיפה התבצעו סקרי טבע עירוני בשנת 1983 וכן בשנת 2012.
אקלים חיפה הוא ים תיכוני נוח ולח.
הוא מושפע משני גורמים עיקריים: מיקומה על חוף הים התיכון, והר הכרמל שעליו היא בנויה.
הקרבה לים מעצבת את האקלים המתון והיציב יחסית, שממנו נהנית חיפה, ותורמת ללחות הגבוהה – כשיחס הלחות היומית הממוצעת באוויר הוא 65%–70%.
הכרמל שמתרומם בחיפה משמש חיץ בין מישור החוף לאזור מפרץ חיפה, ויוצר אזורי רוחות שונים.
עם זאת, השפעה על האקלים של העיר נודעת גם לריכוז הפעילות התעשייתית במפרץ, ובמיוחד לפליטת הפחמן – שמלבד היותה הגורם הראשי לתחלואה באזור היא גם נמנית עם הגורמים העיקריים להתחממותו, גם ברמה הגלובלית.
מחקר משנת 2007 הצביע על תופעה זו כגורם שעתיד להחריף את עליית מפלס פני הים ולהביא להצפות שיגיעו אל מעבר לבת גלים וכביש 4.
הטמפרטורות והמשקעים בחיפה מושפעים מהגובה הטופוגרפי המשתנה: העיר חיפה מציגה מדרג גבהים שנע בין מפלס פני הים בבת גלים ועד 480 מטר ברמת אבא חושי שבדניה.
לפיכך, אזור הכרמל הוא קריר יותר ובו גם יורדים משקעים רבים בחורף.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בעיר בין 565 מ"מ באזור הנמל ועד 692 מ"מ במעלה הכרמל.
החודש הגשום ביותר הוא ינואר, עם 161–188 מ"מ גשם בממוצע.
בשל הגורם הטופוגרפי, חיפה מועדת לפרקי גשם כבדים במיוחד, ביחס לשאר חלקי הארץ, ולעיתים נגרמות גם הצפות בעיר התחתית.
ראוי לציון ה-9 בדצמבר 1912 בו נרשמה כמות גשם ליממה של 272 מ"מ בטכניון – שיא גשם יממתי בארץ ישראל.
החורף הגשום ביותר בחיפה היה חורף 1991–1992 שבסיכומו נמדדו 933 מ"מ משקעים בנמל חיפה ו-1,207 מ"מ באוניברסיטה.
לעומת זאת, החורף היבש ביותר היה חורף 2013–2014 בו ירדו 297 מ"מ בנמל ו-381 מ"מ באוניברסיטה.
שלג הוא נדיר ויורד אחת ל-4–5 שנים בפסגות הכרמל, והוא נדיר עוד יותר בעיר התחתית.
החודש החם ביותר בחיפה הוא אוגוסט עם טמפרטורת מקסימום ממוצעת של 31.7 מ"צ, והחודש הקר ביותר הוא ינואר, עם טמפרטורת מינימום יומית ממוצעת של 10.3 מ"צ.
טמפרטורת מי הים היא 22.4 מ"צ בממוצע שנתי; 28.8 מ"צ באוגוסט ו-16.2 מ"צ בפברואר.
ראשיתה של חיפה אינה ידועה בבירור.
חלק מהחוקרים סבורים שיישוב בשם חיפה היה קיים כבר בתקופה הפרסית.
מחקרים אחרים מאחרים את היווסדה ל.
חיפה נזכרת במקורות התלמודיים ובכתבי השליחים הנוצריים.
בתקופה זו הייתה זו עיירה קטנה ששכנה בין שכונת בת גלים והמושבה הגרמנית של היום, אתר שמוכר בשנות האלפיים כ"חיפה אל-עתיקה", חיפה המודרנית הוקמה בצורה רשמית על ידי השליט הבדואי דאהר אל-עומר בשנת 1761 והוכרזה כעיר בשנת 1834 בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל.
ההתיישבות באזור חיפה החלה בתקופת הברונזה המאוחרת.
בתל אבו הואם שבאזור מפרץ חיפה נמצאו שרידים של עיר ששימשה כעיר נמל החל מהמאה ה-15 לפנה"ס ועד התקופה ההלניסטית.
מצדה השני של חיפה נמצא תל שקמונה שבו נמצאו שרידי עיר שהתקיימה, אם כי לא ברציפות, מהמאה ה-14 לפנה"ס עד המאה ה-7. שרידי עיר עתיקה מהתקופה הביזנטית והתקופה הערבית הקדומה נמצאו בחורבת קסטרא.
התייחסות לאירועים באזור בממצאים שבכתב אנו מוצאים החל ממאה ה-3 לפני הספירה.
שני מקומות באזור חיפה, נקשרו על פי המסורת לאירועים שהתרחשו במאה ה-9 לפני הספירה עוד בתקופת ממלכת ישראל.
המערה בה השתמש אליהו הנביא מיוחסת כיום לאתר מערת אליהו (נמצאת בסמוך לשכונת קריית אליעזר שבמערב העיר), והכינוס הציבורי הגדול בהר הכרמל במעמד של אליהו הנביא כנגד נביאי הבעל.
מיוחס כיום לפי מסורות שונות לאתר המוחרקה.
מהעיר יצאו רבנים ידועים, הנזכרים במשנה ובתלמוד, וביניהם "יוסף החיפני", עוזרו של רבי יהודה הנשיא, והאמורא רבי אבדימי דמן חיפה (שציון קברו נמצא בדרך יפו בסמוך למפגשה עם דרך העצמאות).
כמו כן, חיפה נזכרת כיישוב שיהודיו לא הורשו לעלות לתורה, בשל אי הקפדתם על הגייה נכונה בעברית: .
במדרש איכה רבה נזכרת חיפה כעיר יהודית שסבלה מהאוכלוסייה הנכרית של העיר קסטרא הסמוכה.
מסוף התקופה הביזנטית (המאה השביעית) ועד סוף המאה העשירית אין כל מידע על חיפה.
רק בראשית המאה ה-11 החלה העיר להופיע בספרי תיירים המספרים שבחיפה יש בוני ספינות.
בתקופה זו הח'ליף של בגדאד, אשר משל על האזור, מסר את העיר לרשות היהודים בעבור תשלום של מס שנתי.
לקהילה היהודית בעיר באותה תקופה היה שם הן בארץ והן מחוצה לה ור' אליהו בן שלמה הכהן, ראש ישיבת ארץ ישראל, מאחרוני גאוני ארץ ישראל, כינס בה בשנת 1084 ועידה חשובה.
על פי מגילת אביתר, הוא חידש באותה שנה את ה"גאונות ואת הסמיכה בחיפה בבית הוועד".
במשך השנים התבססה העיירה כעיר נמל קטנה לצד הנמל הגדול שפעל בעכו, ובמהלך ימי הביניים העיר בוצרה.
ביולי 1100 ערכו הצלבנים מתקפה צבאית על העיר (שהייתה באזור בו נמצאת שכונת בת גלים כיום).
על פי ספרות המחקר, התגוררה בחיפה באותה תקופה קהילה יהודית גדולה.
מונאכוס, הנזיר מוונציה, כינה בשנת 1116 את חיפה בשם "עיר השטן" ואת הלוחמים המגינים עליה "שונאי האלוהים", רמז ברור ליהודים, ש"הגנו בחזקה, באש ובחרב, על עצמם ועל חייהם".
אלברט מאאכן מתאר את המערכה: "כאשר הקריבו אבירי צרפת את המכונה העצומה לחומה...עלו התושבים – יהודים על פי מוצאם...על החומה ובלחימה עזה נלחמו בנשקם נגד הנוצרים.
ההיסטוריון בן-ציון דינור הדגיש את דימויה: "העיר היא עיר יהודית ...
אזרחיה – יהודים (סארצינים [מוסלמים] נמצאים רק בחיל-המצב!), הגנתה – הגנת יהודים, וניצחונה – חרפת הנוצרים.
ואת העובדה הזאת מזכירים האחד לשני וחוזרים ומזכירים" מנהיגי הצלבנים ולוחמיהם.
ההתקפה הצלבנית על העיר מוקפת החומה, שילבה כוחות מן היבשה ומן הים.
התושבים היהודים הצטרפו אל חיל המצב הפאטימי הקטן; "הם עמדו על נפשם איתנים", עד שהכוחות הצלבנים התייאשו ונסוגו.
אלברט מאאכן מספר כי טאנקארד עודד את אביריו "להילחם ביהודים, המגינים באומץ-לב כזה על העיר...
ואולם האזרחים היהודים ביחד עם גדודי הסארצינים התנגדו להם בכל תוקף, ומעל החומה יצקו עליהם למטה שמן וזפת רותחת ואש ושיחים השליכו עליהם ועל המכונה".
לאחר כ-27 ימי מצור, נפל "מבצר חיפה" כשמו העברי, או "Castellum Caiphas" כשמה הלטיני, בידי הכובשים הצלבנים.
ההיסטוריון בנימין זאב קדר מציין כי "הייתה זו הפעם האחרונה, לפני הופעתם של הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, שכוח יהודי נטל חלק במערכה צבאית על אדמתה של ארץ-ישראל".
מדברי אלברט מאאכן משתמע שחיפה הייתה עיר יהודית ואילו גדודי הסארצינים באו אל העיר כדי לעזור בהגנתה.
על פי הידוע, עסקו היהודים בחיפה בבניית אניות.
לאחר הכיבוש הפכה חיפה ליישוב שעיקר אוכלוסייתו היא נוצרית ומוסלמית.
חומות העיר שנהרסו שוקמו על ידי הצלבנים, אולם המספנות לא שוקמו.
בשנת 1187 בקירוב עברה חיפה לשלטונו של צלאח א-דין ותחת חסותו התיישבו בעיר יהודים רבים והקימו קהילה משגשגת.
בשנת 1265 נכבשה העיר על ידי ביברס, חומותיה נהרסו והיא הפכה ליישוב דייגים קטן.
בספר מסעותיו של סר ג'ון מנדוויל מתוארת חיפה כעיר שהייתה בעבר עיר טובה של נוצרים אך חרבה.
במאה ה-14 אנו מוצאים אזכור של העיר בספר כפתור ופרח של רבי אשתורי הפרחי (משנת 1322) ובספר "שבילי דירושלים" המיוחס לרבי יצחק חילו (מ-1333).
במקורות אלה מתואר שבחיפה חזרה להתקיים באותן שנים קהילת יהודית משמעותית.
במאות ה-15 ה-16 וה-17 חיפה מוזכרת מעט מאוד ונראה שלא התקיים בה יישוב יהודי משמעותי.
חיפה המודרנית החלה להתגבש במתכונתה הנוכחית בימי השלטון העות'מאני – בשנת 1761 הרס דאהר אל עומר, שליט הגליל, את העיר המקורית, ובנה את חיפה מחדש במקום שבו מצויה כיום העיר התחתית.
אל עומר הקיף את העיר חומה והציב עליה מגדלי-שמירה מעוגלים.
בצלע ההר במקום בו נמצא כיום גן הזיכרון הקים מצודה להגנה על העיר וקרא לה בורג' א-סלאם, לאמור: מצודת השלום.
תקופה זו סימנה את תחילת עלייתה של חיפה על פני שכנתה עכו בחשיבות האסטרטגית והכלכלית.
במהלך המאה ה-19 התרחבה העיר, בעיקר בסיוען של שתי קבוצות של מתיישבים נוצריים שביססו עצמן מחוץ לחומות.
האחת היא קבוצת הטמפלרים מגרמניה, אלה התיישבו באזור מישורי למרגלות הכרמל, מדרום לחוף הים התיכון בסמוך לעיר העתיקה, וניסו לעסוק בעיקר בחקלאות.
בהמשך הם הקימו על פסגת ההר שכונת נופש חדשה, לה קראו "כרמלהיים" ומספר בתים מתוכה שרדו ושומרו, זוהי שכונת כרמל מרכזי של היום.
בתי המושבה הגרמנית שלרגלי ההר, לאורך שדרות בן-גוריון, שוחזרו גם הם, והם מהווים כיום מוקד תיירותי.
הקבוצה השנייה היא המסדר הכרמליתי, שחבריו התיישבו באזור שכונת בת גלים ובהמשך באזור סטלה מאריס שבראש הכרמל, שבו ייסדו מנזר קתולי כבר באמצע המאה ה-18. בעת פלישת נפוליאון לארץ ישראל שימש המנזר כבית חולים לצבא נפוליאון.
במהלך המאה ה-19 התנהלו בין שתי הקבוצות הדתיות מאבקי שליטה על הטריטוריה החדשה בהר.
במרוצת המאה ה-18 וה-19 הותקף נמל חיפה בעקביות על ידי פיראטים, ובשל כך החליט המושל העות'מאני המקומי לבנות שני צריחים שישמרו על הנמל משני צידיו.
המגדלים סימלו את העיר, ואף על פי שנהרסו בתקופה מאוחרת יותר, הם מונצחים בסמל העיר חיפה.
בשנות ה-30 של המאה ה-19, תקופת איברהים פחה, הגיעו לאזור מהגרים מצרים.
הרצל תיאר את חיפה כ"עיר העתיד", חזון שביטויו העיקרי הושמע ברומן האוטופי "אלטנוילנד" שיצא בשנת 1902, ובו מתאר הרצל עיר נמל בין-לאומית ופורחת, שבה .
רובם המכריע של היהודים באותה עת היו יוצאי מרוקו ואלג'יריה, בנוסף למעט עולים מטורקיה, ואשכנזים בודדים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 הייתה חיפה למרכז היהודי של צפון ישראל.
אנשי "חברת עזרה" מברלין ביקשו לקדם הקמת מוסד על-תיכוני שיכשיר יהודים למקצועות הטכנולוגיה, ובשנת 1912, עת מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר קרוב ל-3,000 נפש, הונחה בהדר אבן הפינה לטכניקום – בית ספר גבוה המתמקד במדעי החיים ובהסמכת מהנדסים וטכנאים.
בעקבות מלחמת השפות שהתנהלה ביישוב, שונה שמו של המוסד ל"תכניון", ובהמשך נקבע כטכניון.
בתחילת המאה ה-20 נחנכה בחיפה תחנת הרכבת הראשונה, שהיוותה תחנת קצה מערבית של רכבת העמק – מסילה שחצתה את עמק יזרעאל בין חיפה לבין מסילת הרכבת החיג'אזית באזור סוריה ועבר הירדן.
החיבור המסילתי, שנועד לקשר את חיפה עם מרכזים אחרים של הקיסרות העות'מאנית, האיץ את תנופת הפיתוח של נמל חיפה.
ערב מלחמת העולם הראשונה חיו בחיפה כ-20,000 תושבים, והיא הייתה העיר הרביעית בגודלה בארץ.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הציב הצבא העות'מאני כוחות ארטילריים ברחבי חיפה כדי לשמור על המפרץ מפני נחיתה של הצבא הבריטי.
בכל זאת, נכבשה העיר על ידי הבריטים ב-23 בספטמבר 1918. נמל חיפה גם שימש כנקודת אספקה והיערכות עבור הצבא הבריטי שכוחותיו התקדמו לעבר לבנון וסוריה.
שבוע לאחר כיבוש העיר, ב-30 בספטמבר 1918, נכבשה דמשק, ובכך הסתיימה המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה והחלה תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
חיפה הצטיירה בעיני הבריטים כחוליה המקשרת בין בריטניה לבין השטחים המוחזקים על ידה במזרח התיכון ול – נמל חיפה קישר את העיר אל בריטניה בתחבורה ימית, ורכבת העמק קישרה אותה למזרח בתחבורה מסילתית.
צינור נפט הונח בין עיראק לחיפה.
העיר חוברה לרשת מסילות הרכבת המזרח-תיכונית לאורך חוף הים התיכון, ולימים מתחנת הרכבת חיפה מזרח יצאו רכבות לשלוש יבשות (לקהיר שבאפריקה, לקונסטנטינופול שבאירופה ולדמשק שבאסיה).
לפרק זמן קצר בשנות ה-30 של המאה ה-20 חיפה הייתה גדולה אף יותר מתל אביב.
במאורעות תרפ"ט ב-1929 נרצחו 7 מיהודי העיר ונפצעו עשרות בתקופה זאת, מספר התושבים בעיר עמד על כ-30,000.
עיקר הגידול באוכלוסייה היהודית באותן שנים נבע מהעלייה הרביעית והעלייה החמישית, שאנשיהן העדיפו להתיישב בערים הגדולות בארץ ישראל ובהן תל אביב, ירושלים וחיפה.
הנמל שימש מקור פרנסה ליהודים רבים שהתיישבו בעיר והקימו את היישובים הסמוכים לה בשנות ה-30 – קריית מוצקין, קריית ים, קריית ביאליק, כפר אתא (לימים, קריית אתא) וקריית טבעון.
בשנת 1938 נוסד המרכז הרפואי רמב"ם בבת גלים, ועד היום הוא בית החולים הגדול ביותר בצפונה של ישראל ובית החולים השלישוני (על-אזורי) היחיד באזור כולו.
בתקופה זו הנהיג את חיפה ראש העיר חסן שוכרי (שעל שמו קרוי רחוב מרכזי), שביצע רפורמות רבות ומודרניזציה בעיר, וכן שמר על יחסים טובים עם יהודי העיר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, מספר התושבים בעיר היה כ-65,000. ארץ ישראל בכלל וחיפה בפרט הייתה בסיס חשוב לפעילותם של הכוחות המזוינים של בריטניה בזירה המזרחית של הים התיכון במלחמה.
מדינות הציר ראו בבתי הזיקוק, בצינור הנפט כירכוכ-חיפה ובנמל יעדים אסטרטגיים חשובים והעיר הופצצה מהאוויר 10 פעמים, יותר מכל עיר ארץ-ישראלית אחרת במלחמה זו.
על אף הסכסוך, תחת המנדט הבריטי ועד שנת 1947, התקיימה שותפות בהיבטים רבים של חיי היומיום בין יהודים וערבים, שהתבטאה בין השאר בעבודה משותפת במפעלים הגדולים, בעירייה ובנמל חיפה, בשיתוף פעולה במסחר, ובבחירות משותפות לראשות העיר.
חסן שוכרי, כיהן כמחצית מתקופת המנדט כראש העיר חיפה תחת המנדט ותרם רבות לשותפות זאת.
היהודים ישבו בעיקר בשכונות החדשות – "הדר הכרמל", "אחוזה", "נווה שאנן" ו"כרמל מרכזי".
היה זה תור הזהב של חיפה בזמן החדש.
הקרב על חיפה במלחמת העצמאות
בדצמבר 1947, לאחר החלטת החלוקה ועם תחילתן של פעולות האיבה בין שכונות יהודיות וערביות, החלה יציאת הערבים מהעיר, שהתגברה בהדרגה במהלך החודשים הבאים, בזמן שהמנהל המנדטורי התכונן להתפנותו מארץ ישראל.
עד התקפת ה"הגנה" על האזורים הערביים בין ה-21 ל-22 באפריל, אלפי ערבים כבר עזבו את העיר.
הם עלו על סירות ופונו לעכו.
ב-22 באפריל 1948, בעקבות עזיבת הבריטים את מוקדי השלטון בעיר ולאחר קרבות בין תושבי חיפה היהודים לבין תושביה הערבים, הסכימו אנשי ההגנה ונציגי ערביי חיפה על הפסקת אש, שפירושה היה למעשה כניעת הערבים.
אולם בהמשך אותו יום הודיעה המשלחת הערבית כי אינה מעוניינת בהסכם הפסקת אש וכי הקהילה הערבית תתפנה מן העיר.
ראש העיר היהודי שבתי לוי, והמפקד הבריטי יו סטוקוול, ביקשו מההנהגה הערבית לשקול מחדש את עמדתה, אולם זו דבקה בה.
בקרב על חיפה, שנמשך כיממה, נפלו 18 לוחמים יהודים.
בערב חג הפסח תש"ח (23 באפריל 1948) פרסם משה כרמל, מפקד חטיבת כרמלי, את ההודעה הבאה:
היציאה ההמונית של ערביי העיר שהחלה כבר בשלהי 1947 כחלק מתופעה דומה ברחבי הארץ כולה, עוד בשלב בו המלחמה הייתה בעצימות נמוכה והצד היהודי היה במגננה, הואצה כאשר הבריטים סיפקו משוריינים לליווי שיירות היוצאים וספינות שהוציאו אותם מהעיר.
עד 1 במאי 1948 עזבה כמעט כל האוכלוסייה הערבית.
בתחילת אותו חודש נותרו בעיר בין 3,000 ל-4,000 ערבים בלבד.
פינוי חיפה היה הגדול ביותר בתולדות המלחמה.
ההיסטוריון בני מוריס ציין כי לא מצא כל אסמכתא המעידה על הוראה רשמית של מטה חטיבת כרמלי לנקוט בפעולות שיש בהן כדי להניע את בריחת הערבים, וכי החטיבה אף פיזרה בעיר עלונים שקראו לערבים לשוב לעבודתם.
ההיסטוריון תמיר גורן, סיכם את "חורבנה של הקהילה הערבית בחיפה" כשילוב של "בריחה ספונטנית ששיקפה מצוקה מזה, אך גם הזדהות עם הקו הערבי מזה, ובזאת חרצו הבורחים את גורלה".
עוד כתב גורן כי "לא בכדי ייחסה החברה הפלסטינית את תחילתו של השבר שפקד את הנהגתה בפרט ואת האוכלוסייה הפלסטינית בכלל, למפלה בחיפה".
שלטון המנדט הסתיים אמנם ב-14 במאי 1948, אך מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל, גנרל גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן, הכריז על אזור חיפה כנתון לממשל צבאי.
בפועל היה המשטר הצבאי מוגבל בעיקרו לבסיסי הצבא הבריטי, נמל התעופה ונמל חיפה.
האוניות הבריטיות האחרונות עזבו את נמל חיפה רק ב-30 ביוני.
אונית הנוסעים הראשונה שהגיעה לנמל חיפה ועל סיפונה 214 עולים, הייתה האונייה קמפידוליו שהגיעה ביולי 1948 מאיטליה והתקבלה בהתלהבות רבה על ידי עובדי הנמל.
בעת העלייה ההמונית התיישבו עולים יהודים ברכוש שננטש על ידי הערבים.
הודות לעלייה זו התרחבה חיפה באוכלוסייתה ובשטחה, ולאורך השנים שמרה על מעמדה כעיר השלישית בגודלה בישראל.
בשנת 1959, בעקבות מה שנתפס כאלימות משטרתית מופרזת, פרצו בעיר התחתית מהומות שכונו בעיתונות מהומות ואדי סאליב.
עולים יהודיים ממרוקו ששוכנו בשכונת ואדי סאליב, שנודעה כשכונת מצוקה, התרעמו על כך שעולים אשכנזים זוכים, לכאורה, ליחס מועדף לעומת העולים המזרחים.
המאורעות החלו בוואדי סאליב אך התפשטו לשכונות אחרות בעיר, והם הפכו לימים לסמל של השסע העדתי בחברה הישראלית.
ב-1959 גם נחנכה הכרמלית – הרכבת התחתית של חיפה, שנעה בקו יחיד בין שש תחנות ומקשרת בין העיר התחתית למרכז הכרמל דרך שכונת הדר הכרמל.
העובדה שחברה צרפתית בנתה את הרכבת הביאה לשינוי שמה של תחנת המוצא ל"כיכר פריז".
ב-1963, לאחר התנגדויות רבות מצד האוניברסיטאות הוותיקות יותר, הוקמה שלוחה אקדמית בחיפה בחסות משותפת של האוניברסיטה העברית בירושלים ועיריית חיפה.
בשנת 1972 זכתה השלוחה להכרה כאוניברסיטת חיפה והושלם הקמפוס על רכס הכרמל שבמרכזו מגדל אשכול, שבמשך עשרות שנים היה המגדל הגבוה בעיר עד לבניית מגדל המפרש ב-2003 ובניית מגדל חברת החשמל ב-2003 שניהם כל אחד בגובה 137 מטרים.
באותן שנים, כחלק מקידום מדיניות משרד החינוך בראשותו של יגאל אלון, נוצר חיבור אקדמי בין "הסמינר למורים – אורנים" לבין אונ' חיפה.
בשנת 1974 נחנך מרכז התחבורה בשכונת בת גלים – ובו תחנת הרכבת חיפה – בת גלים ותחנת האוטובוסים המרכזית של העיר.
מרכז התחבורה בבת גלים היה הגדול והעיקרי בחיפה עד תחילת שנות האלפיים, אז נחנכו שני מרכזי תחבורה דומים בפאתי העיר – תחנת הרכבת חוף הכרמל ומרכזית חוף הכרמל בדרום-מערב העיר ותחנת הרכבת מרכזית המפרץ ומרכזית המפרץ בצפון-מזרח העיר.
בשנות ה-90 נבנו בחיפה שלושה מרכזי קניות גדולים – קניון לב המפרץ, קניון חיפה, וה"גרנד קניון".
באותן שנים הוקמו הטרסות בגנים הבהאיים והמושבה הגרמנית חודשה.
שתי אלו מהוות כיום מוקד תיירותי.
האתרים הבהאיים הוכרזו בשנת 2008 כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
ב-1996 נפתח בדרום העיר מרכז הקונגרסים, קומפלקס גדול בעל מבנה ייחודי המשמש לאירועים כמופעים, כנסים ותערוכות, ובין היתר מארח מדי שנה את טקס בחירת מלכת היופי.
במהלך האינתיפאדה השנייה אירעו בחיפה ארבעה פיגועי טרור שבהם נרצחו עשרות בני אדם – הפיגוע בקו 16 בשכונת חליסה (דצמבר 2001), הפיגוע במסעדת "מצה" (מרץ 2002), הפיגוע בקו 37 בשדרות מוריה בכרמל (מרץ 2003) והפיגוע במסעדת מקסים שבמערב העיר (אוקטובר 2003).
ב-2003 נבנו בעיר שני המגדלים הגבוהים ביותר שבה בשני צדדים שונים של העיר, מגדל המפרש ב ומגדל חברת החשמל במערב חיפה, כיום ליד שכונת נאות פרס ואצטדיון סמי עופר.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, חיפה ועימה יישובי מחוז הצפון של מדינת ישראל הופגזו במטחי קטיושות שגרמו לנזק רב ולנפגעים בנפש (כולל שמונה הרוגים בנפילה אחת ב-16 ביולי 2006).
בנובמבר 2016 פונו כ-90,000 מתושבי 12 שכונות העיר ברבעים נווה שאנן, רובע כרמל ורמות הכרמל בעקבות שרפה שפרצה כהצתה במספר מוקדים בעיר כחלק מגל השרפות בישראל באותה תקופה.
במבצע חיצי הצפון ב-2024, כחלק מהמערכה שניהל צה"ל בצפון במלחמת חרבות ברזל - ירה החזבאללה לראשונה מאז 2006 מטחי רקטות כבדים על חיפה והאזור, במהלך המלחמה פגעו באופן ישיר קטיושות במבנים וגרמו לנזק והרס רב, בין היתר נפגע בית כנסת ובניין אשר בסכנת קריסה.
לאורך השנים נודעה חיפה כעיר פועלים שבה אחוז חברי הסתדרות גבוה במיוחד, ומכאן הוצמד לה הכינוי "חיפה האדומה".
חיפה התאפיינה בקצב גידול אוכלוסייה שלילי בעשור הראשון של המאה ה-21. מגמה זו נבעה משילוב בין מאזן הגירה שלילי וריבוי טבעי נמוך; במהלך 2006 כדוגמה עזבו את העיר כ-2,000 מתושביה, ונולדו 890. נכון לשנת 2008 הקשישים מהווים 18% מאוכלוסיית העיר.
שיעור האקדמאים מכלל התושבים עמד ב-2007 על 31%.
עם זאת בעשור השלישי של המאה ה-21 חזרה אוכלוסיית העיר לצמוח גם כתוצאה מקליטת הפליטים מאוקראינה בישראל ב-2022 מה שגרם לחיפה לצמוח בקצב גידול שנתי גבוה במיוחד של 2.4% ולהגיע ל-295,000 תושבים.
בתל-עמל, הסמוכה לחליסה, מהווים יוצאי חבר המדינות 60% מהתושבים, ובחלקים של הדר הכרמל השיעור דומה.
בהדר אלה הן יותר משפחות צעירות, כאשר בתל-עמל ובמזרח-העיר יותר קשישים.
העולים שינו את פניה של העיר במרוצת שני העשורים מאז באו אליה לראשונה.
רבים מהשלטים והפרסומים העירוניים והממשלתיים, כמו גם אלה של העסקים הפרטיים ברחבי העיר, נכתבים כיום בשפה הרוסית לצד עברית.
נכון ל-2020, מתגוררים בחיפה 33,694 ערבים (כ-12% מאוכלוסייתה), מחציתם מוסלמים ומחציתם נוצרים.
המוסלמים רובם סונים ומקצתם אחמדים, והנוצרים מתחלקים בין יוונים-אורתודוקסים, יוונים-קתולים, רומים-קתולים, מרונים-קתולים, ארמנים ופרוטסטנטים.
עם זאת, ככלל, יחסם לחיים של תושבי חיפה הערבים הוא חילוני, הן נוצרים והן מוסלמים; הם משכילים ומבוססים בהשוואה לערבים במקומות אחרים בישראל, ושילובם בחברה החיפנית נחשב טוב, מה שהוליד את הגדרתה המסורתית של חיפה כ"עיר של דו-קיום".
תושביה הערביים של חיפה מתרכזים בשכונות העיר התחתית בעיקר: ואדי ניסנאס והמושבה הגרמנית במערב (נוצרים), וחליסה במזרח (מוסלמים).
המסגד הגדול של חיפה, מסגד איסתיקלאל ("העצמאות"), נמצא בכיכר פייסל שבמרכז העיר.
קבוצה מובחנת נוספת בנופה של העיר, גם אם אינה מאפיינת או בולטת, הם הדתיים.