tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שילוב זה מוביל לרמות שונות של מפלס פני המים וספיקה משתנה במהלך השנה.
שפע המים נוצר באביב, כשהשלגים נמסים ויורד גשם רב, אולם בחלק העליון והאמצעי של הדנובה העונה הזאת מתרחשת בחודשים מרץ ואפריל בעוד שבחלק התחתון של הדנובה, זה קורה בחודש מאי.
בקטעים מסוימים הדנובה קופא בחורפים קשים.
הדנובה מזרים בממוצע לים השחור 67,000,000 טונות סחף בשנה, סחף שממנו נבנתה דלתת הדנובה במהלך 10,000 שנים וכל שנה היא גדלה ב-40 מטרים רבועים בממוצע על חשבון הים.
לעיתים, בתנאי מזג אוויר מיוחדים, עולים ענני אדי מים מעל הדנובה ויוצרים רושם של רתיחת מי הדנובה.
התופעה הנדירה נובעת מהפרשי טמפרטורה גדולים בין מי הדנובה והאוויר מעל הדנובה.
ב-31 בינואר 2014 באזור גאלאץ נרשמה טמפרטורה של 16- מעלות צלזיוס בעוד שמי הדנובה היו בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס – בנסיבות אלה נוצרה תופעת ה"רתיחה", נוצרו ענני אדים מעל מי הדנובה.
התופעה אינה מסכנת את השיט.
הדנובה מחברת ארצות רבות עם משטרים שונים.
ההסדרה הבינלאומית של השיט על הדנובה החלה עם הסכם בלגרד (1616), שעל פיו האימפריה העות'מאנית הכירה בזכות מלוכת הבסבורג להשיט ספינות בחלקן האמצעי והתחתון של הדנובה, חלקים שהיו תחת שלטון עות'מאני.
ב-1774, בעקבות הסכם קוצ'וק קאינרג'ה, גם האימפריה הרוסית זכתה להשיט ספינות על הדנובה.
הוועדה האירופאית לדנובה זו ועדה בינלאומית, שהוקמה לאחר מלחמת קרים, במסגרת חוזה פריז (1856) ונועדה להסדיר את השיט והמסחר לאורך הדנובה.
מושב הוועדה נקבע בגאלאץ ושני מושבים נוספים בסולינה ובטולצ'אה.
על הוועדה הוטל להכשיר את נתיבי השיט של הדנובה התחתונה (מבראילה עד הים השחור) למעבר אוניות ים, כדי שניתן יהיה להוביל בהן את הדגנים מרומניה לארצות מערב אירופה, שם היה ביקוש גדול לחיטה מרומניה, מבלי להעבירם מספינה לספינה, תהליך שעיכב וייקר את הסחר בדגנים.
ב-18 באוגוסט 1948 התכנסו בבלגרד נציגי ברית המועצות, אוקראינה, בולגריה, הונגריה, רומניה, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה וחתמו על הסכמת בלגרד, שקבעה את משטר השיט על הדנובה בשטחן של המדינות החתומות.
נספח של האמנה אפשר לאוסטריה להצטרף.
מגרמניה נמנעה ההצטרפות בגלל התנגדות ברית המועצות, לכן היא הצטרפה רק במרץ 1998.
השיט מהים השחור ועד בראילה מכונה "השיט הימי" ומבראילה במעלה הנהר זה שיט נהרות.
השיט הימי מיועד לספינות ים עם שוקע של עד שבעה מטרים ושיט הנהרות מיועד לכלי שיט עם שוקע של עד שלושה מטרים.
יש מקטעים בנהר בהם מצטמצם עומק המים, במיוחד בעונות מסוימות, בגלל הסחף הממלא את ערוץ הנחל והשלטונות צריכים לדאוג לעבודות לשימור עומק הנהר, כדי לאפשר את השיט.
בעונות מסוימות, במיוחד בתקופות שחונות, יורד מפלס הדנובה ויכול לגרום לבעיות ואפילו להיתקעות כלי שיט.
בסוף יולי 2015 נתקעו כך 60 כלי שיט בגלל ירידת מפלס המים.
באוגוסט 2018 נתקעו בווינה 20 ספינות עם תיירים בגלל ירידת מפלס המים, ירידה שסיכנה את הספינות.
מכשול נוסף הוא קפיאת הנהר בחורף.
הקיפאון נמשך בדרך כלל בין 35 ל-45 ימים בשנה, אך היו שנים בהן התמשך הקיפאון 60 ואפילו 100 ימים.
בתקופת ההקפאה ובתקופת הפשרת הקרח עלולים להיווצר מחסומי קרח.
לצורכי שבירת הקרח ופתיחת נתיבי שיט בדנובה נעשה שימוש בספינת הגרר "פרסאוס" (Perseus).
לאחר תפעול של יותר מעשרים שנה הספינה זקוקה לשיפוץ כללי, שיאפשר לה תפקוד לעוד עשרים שנה.
הטבעת הצי הגרמני ליד החוף הסרבי
בימים 6 ו-7 בספטמבר 1944, בהוראת האדמירל הגרמני פאול-וילי זיב, הוטבעו ספינות צי הים השחור וצי הדנובה הגרמניות בקרבת הכפר הסרבי פראהובו, קרוב למיקום הנוכחי של שערי הברזל II.
שיירת כלי שיט של 150 עד 200 ספינות, שלא היו מסוגלות להמשיך את הנסיגה במעלה הדנובה מבלי ליפול לידי הצבא האדום, שכבר שלט על שערי הברזל, שוקעו בתוך מי הנהר.
לפני כן נתנו לתושבי הכפר לבזוז מכלי השיט כל מה יכלו לקחת ולאחר מכן פוצצו אותם.
לאחר המלחמה פונו כמה ספינות, שהפריעו לנתיב השיט.
שינויי האקלים גורמים לירידה במפלס מי הדנובה ומשום כך הספינות הטבועות מפריעות יותר ויותר לשיט ויש תוכניות לפינויין.
שערי הברזל הוא שמו של קטע מתוואי הדנובה, באורך 134 קילומטרים, במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה – בעבר אזור זה היה תחת שלטון של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
שערי הברזל הוא קניון שחצב נהר הדנובה בסלעי ההרים בדרכו אל הים השחור.
המעבר צר ושימש בימי קדם מקום נוח להציב בו מארבי שודדים לעוברי הדרך וגם למארבים צבאיים נגד פולשים.
הקיסר הרומי טיבריוס דאג לחציבת דרך באורך 210 מטר בגדה הימנית של הקניון וכך ניתן היה להעביר כלי שיט בנהר בעזרת בהמות שמשכו אותם.
הקניון היה זרוע סלעים רבים, שסיכנו מאוד את המפליגים בנהר.
במהלך המאה ה-19, החל מ-1834, פעלה ממשלת הונגריה לפינוי מסלול שיט על ידי פיצוץ הסלעים בנתיב השיט.
היוזמה התחדשה לקראת סוף המאה והגיעה לסיומה ב-1895. ב-1896 הגיע למקום פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחנוכת מסלול השיט, שעלה לאוצר ההונגרי יותר מעשרים מיליוני פלורינים, ולכבודו הגיעו גם קרול הראשון, מלך רומניה ומילאן הראשון, מלך סרביה.
בנתיב השיט המשופר גדלה מאוד תנועת האוניות.
בתקופה המודרנית הוקמו במקום סכרים עבור תחנות הכוח ההידרואלקטריות שערי הברזל I ושערי הברזל II המשותפות לרומניה ולסרביה (בעבר יוגוסלביה).
בקטע הסרבי של הקניון יש פארק לאומי בשם "דרדפ".
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנתה במקום תחנת כוח הידרואלקטרית בשם שערי הברזל I ובעקבות בנייתה הוצף האי אדה קלה ותושביו פונו לאזורים אחרים.
במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים, הוקמה בהמשך שערי הברזל II, תחנת כוח הידרואלקטרית נוספת, קטנה יותר, עם פחות מרבע מהכוח של התחנה הראשונה.
הדלתה של הדנובה היא דלתה הממוקמת במחוזות טולצ'ה ברומניה ומחוז אודסקאיה באוקראינה, שעל שפת הים השחור, היא הדלתה הגדולה ביותר (3,446 קמ"ר) והשמורה ביותר באירופה.
דלתת הדנובה המודרנית החלה להיווצר לאחר שנת 4000 לפנה"ס במפרץ של הים השחור, כאשר הים עלה למפלסו הנוכחי.
מחסום חולי חסם את שפך הדנובה שבו בנה הנהר את הדלתה שלו.
עם מילוי השפך במשקעים, התקדמה הדלתה אל מחוץ למחסום זה לאחר שנת 3500 לפנה"ס ויצרה כמה זרועות: תעלת גאורגה הקדוש הראשונה (3500 – 1600 לפנה"ס), תעלת סולינה (1600 לפנה"ס), תעלת גאורגה הקדוש השנייה (0 לפנה"ס) ותעלת קיליה (1600 לפנה"ס).
כמה זרועות פנימיות נוספות נבנו באגמים ובלגונות הגובלות בדלתה של הדנובה מצפון (קיליה הראשונה והשנייה) ולכיוון דרום (דונאבץ).
הסחף המתמיד המגיע לדלתה מרחיב אותה ללא הפסק ונוטה לחסום את דרכי השיט בזרועותיה.
כדי להתגבר על קשיי השיט דרך הדלתה של הדנובה נחפרו תעלת דנובה–הים השחור ותעלת דנובה–הים השחור (אוקראינה).
דלתת הדנובה מאוכלסת בדלילות רבה, לכן היא מאוד מתאימה לשימור צמחייה ובעלי חיים.
ב-1991 הוכרזה דלתת הדנובה אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ונקבעה כשמורה של הביוספרה ופארק לאומי.
"נהר הדנובה", טען נפולאון בונפרטה, "הוא מלך נהרות אירופה" וכראוי לתואר כזה, הדנובה אכן חשובה מאוד לתושבי מרכז ומזרח אירופה בדרכים רבות ושונות.
מי הדנובה ויובליה מהווים את מקור מי השתייה של כ-10 מיליון בני אדם המתגוררים ביישובים באגן ההיקוות שלה.
נכון לשנת 2004, כשליש ממי השתייה באזור שטוטגרט ומחוז דנובה עילית במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה, מקורם במי הדנובה המטוהרים, ובשיעור נמוך יותר בערים נוספות לאורכה כגון אולם ופסאו.
באוסטריה ובהונגריה נעשה שימוש מועט במי הדנובה לצורכי שתייה בעיקר בגלל הצורך בטיהור מסיבי שלהם.
ברומניה רק באזורים מעטים, בהם רמת הזיהום נמוכה, ניתן להשתמש במי הדנובה לשתייה.
הדנובה משמשת כנתיב תובלה חשוב.
פתיחת תעלת מיין-דנובה, איפשרה יצירת קשר תעבורתי על גבי ספינות בין הים השחור לבין מערב אירופה ונמל רוטרדם.
תוכניות לשיפור התעבורה בנתיב המים הכרוכות בפעולות בינוי בהיקפים נרחבים, נתקלות בהתנגדויות של ארגוני איכות הסביבה.
לפני הופעת ספינות הקיטור היה קושי בפני התעבורה במעלה הנהר, כנגד הזרם, במיוחד בקטעים, דוגמת שערי הברזל, שם אפילו ספינות הקיטור הראשונות עברו את הקטע בחמש דקות עם הזרם ובשעה כנגד הזרם.
ספינת הקיטור הראשונה שטה על הדנובה ב-1830 ומ-1831 כבר שטה בקביעות תוך הובלת נוסעים וסחורות.
התעבורה בנתיב הדנובה אינה חסרת סכנות, כך היה למשל בטביעת הספינה מוגושואיה.
בחלק התחתון של הדנובה, בסרביה, בבולגריה וברומניה יש גם תופעות של שוד ימי.
רשויות בולגריות התלוננו על גניבות, שבוצעו בספינות בולגריות בלילה, כשעגנו באזורים רומניים.
רשויות רומניות ענו, שזה נובע במידה רבה מכך שהספינות עוגנות מחוץ לנמלים, כדי להימנע מתשלום מיסי הנמל.
בכל המדינות אשר לאורך הדנובה מפוזרים אזורים בעלי משמעות תיירותית כגון אזורי נופש, שמורות טבע ופארקים לאומיים.
לאורך גדת הנהר, נמתח לאורך כ-2,900 קילומטר, "שביל האופניים של הדנובה" המהווה נקודת משיכה תיירותית חשובה.
הדנובה מאפשר שיט עליו ובשיט תיירותי הספינה משמשת כמלון צף הנע מאתר לאתר.
מעל 400 ספינות משמשות לטיולי שיט של כ-50.000 תיירים כל שנה.
השיט התיירותי עלול להיות מסוכן, כך למשל קרה, כשספינה באורך 27 מטרים עם שני סיפונים, שהובילה 35 תיירים דרום קוריאנים באזור בודפשט, התהפכה וטבעה תוך שבע שניות.
26 תיירים ושני אנשי צוות טבעו ו-4 הוכרזו נעדרים.
באזור גאלאץ, בקרבת שפך הפרוט, שוכן האי פרוט, שמורת טבע, שמאוכלסת על ידי סוסים פראים.
הזרם האדיר של מי הדנובה מנוצל במקומות מסוימים ליצירת אנרגיה הידרואלקטרית, אנרגיה זולה יחסית ומתחדשת.
הפוטנציאל של הדנובה ביצירת אנרגיה הידרואלקטרית מוערך ב-42 מיליארדי קילווטים, המיוצרים ב-45 תחנות כוח.
בהווה פועלת תחנת כוח אחת באזור הגרמני, אחת נוספת באזור הגרמני-אוסטרי, 11 בתחומי אוסטריה, 2 באזור הרומני-סרבי ואחת נוספת נמצאת בשלבי הקמה באזור הסלובקי-הונגרי.
חמש מדינות משתמשות בדנובה כמקור אנרגיה משמעותי: גרמניה, אוסטריה, סלובקיה, סרביה ורומניה.
בגרמניה נבנו תחנות כוח הידרואלקטריות בסוף המאה ה-19, במיוחד באזור הדנובה העליונה אך גם ליד אולם.
באוסטריה בניית תחנת הכוח ההידרואלקטרית הראשונה מתוארכת רק בשנת 1953. באוסטריה תחתית, בה חיים 1,6 מיליון תושבים, שני שלישים כמעט מצריכת החשמל מסופקים על ידי הדנובה.
בסלובקיה, הכוח ההידרואלקטרי מהווה 16% מכלל הייצור, מקור האנרגיה השני בחשיבותו אחרי הפחם.
מרבית האנרגיה הזו מופקת על ידי תחנת הכוח Gabčíkovo-Nagymaros, שתוכננה בתחילה להיות מופעלת בשיתוף פעולה עם הונגריה, אך הונגריה נסוגה מחלקה בפרויקט ובין שתי המדינות קיימת מחלוקת לא פתורה.
תחנת הכוח ההידרואלקטרית הגדולה באירופה היא תחנת הכוח שערי הברזל I, אשר לאחר שמונה שנות בנייה מופעלת בשיתוף מאז 1972 על ידי סרביה (בעבר יוגוסלביה) ורומניה.
שתי המדינות מפיקות כוח הידרואלקטרי גם מתחנת הכוח שערי הברזל II.
מי הדנובה משמשים גם לתפעול תחנות כוח גרעיניות.
בתהליך המרת האנרגיה הגרעינית לאנרגיה חשמלית דרוש נוזל קירור שיעביר את החום הנוצר בתוך הכור הגרעיני אל מחוץ לכור – בדרך כלל משתמשים במים, הרבה מים.
בבולגריה, על גדת הדנובה, בקרבת העיר קוזלודוי, בקרבת הגבול הרומני, הוקמה עוד בשנות ה-70 תחנת כוח גרעינית המשתמשת במי הדנובה.
תחנת כוח גרעינית נוספת הוקמה ברומניה, ליד נמל הדנובה צ'רנוודה, שגם היא משתמשת במי הדנובה ומספקת כ-20% מצורכי האנרגיה החשמלית של רומניה.
באגן הדנובה ובמיוחד בדלתת הדנובה יש כאלפיים מיני צמחים וכ-5,000 מיני בעלי חיים, מתוכם 41 מיני יונקים, 180 מיני עופות, 100 מיני דגים, 8 מיני זוחלים ו-12 מיני דו-חיים.
הדיג בדנובה, אשר היווה מקור פרנסה עיקרי ובעל ערך כלכלי חשוב לתושבים המתגוררים לאורכו בימי הביניים, איבד מחשיבותו וכיום רק דייגים מעטים מתפרנסים ממנו בנקודות מסוימות לאורכו ובאזור הדלתה של הדנובה, שם הוא מגלם עדיין ערך כלכלי.
הדיג הספורטיבי מפותח וזוכה לפופולריות, כולל תחרויות מסוקרות בטלוויזיה.
כדי להגן על המגוון יש מגבלות חוקיות לגבי צורות הדיג וכמות הדגה המותרת באיסוף.
הדגה בנהר מושפעת מהמתרחש באגן הניקוז של הדנובה, כך למשל, הייתה פגיעה קשה בדגה בנהר בגלל דליפת הציאניד בבאיה מארה בשנת 2000, דליפה שעברה ממאגר מים לנחל מקומי, משם לסומש, מהסומש לטיסה ומטיסה לדנובה וגרמה להרעלת דגים גדולה מאוד ברומניה, בהונגריה וביוגוסלביה.
פגיעה אקולוגית משמעותית נוספת הייתה ב-2010, בגלל התאונה במפעל האלומיניום של אייקה, שכתוצאה ממנה זוהמו מי הדנובה.
מקרל הים השחור עולה במעלה הנהרות הנשפכים לים השחור, כולל הדנובה, כדי להטיל ביצים וזו הזדמנות לדייגים.
פסטיבל המקרלים מתנהל החל משנת 2000 ביום ראשון של הפרחים.
הדג הגדול ביותר, שתועדה לכידתו בדנובה, הוא בלוגה, שנדוג על ידי קבוצת עיתונאים בריטיים ב-1962, בדלתה של הדנובה – משקל הדג עלה על 900 קילוגרמים.
זנים שונים של חדקניים, שמהם מפיקים קוויאר, חיו בים השחור ועלו במעלה הנהרות, כולל הדנובה, לשם הטלת ביצים.
החדקנים שחו במעלה הדנובה עד רגנסבורג שבגרמניה.
הסכרים שנבנו על הדנובה ומבנים אחרים המיועדים למנוע הצפות, מונעים מהחדקנים את מסעם במעלה הנהר.
בשרם הטעים של החדקנים והקוויאר, שהפך לאוכל יוקרתי מבוקש על ידי אנשים עשירים, גרמו לדיג אינטנסיבי של חדקנים, דיג שגרם להתמעטות הדגה, היעלמותם של כמה זנים והכנסת יתר הזנים לרשימת בעלי החיים בסכנת הכחדה.
ב-1975 רומניה ייצאה 5 טונות קוויאר שחור בשנה.
ב-2006 אסרה רומניה את דיג החדקנים לחלוטין והאריכה את האיסור עד 2021. בולגריה ואוקראינה נקטו בצעדים דומים, כדי להציל את ששת זני החדקנים, שנותרו בדנובה ולנסות לשקם את תפוצתם.
החדקן האטלנטי וזנים נוספים נכחדו לגמרי באזור הים השחור והדנובה.
חרף האיסור יש עדיין בראקונז', דיג לא חוקי של חדקנים.
האיחוד האירופי ורומניה השקיעו שמונה עשר מיליוני יורו במאמצים לחידוש אוכלוסיית החדקנים בדנובה.
הקרן העולמית לשימור חיות הבר תרמה למאמץ החיית אוכלוסיית החדקנים 20.000 דגיגים, ששוחררו למי הדנובה,
עמק הדנובה הוא גם אזור גידול גפן היין.
האזור שמייצר את היינות האיכותיים ביותר הוא ואכאו, באוסטריה, שם גדלים בעיקר ענבי גרינר ולטלינר, ריזלינג ושרדונה.
בהונגריה מגדלים גפנים כמעט לכל אורכו של נהר הדנובה בין וישגראד לגבול הדרומי של המדינה.
בירת היין ההונגרי היא ואץ.
בתקופה הסוציאליסטית, יינות הונגריים, שפעם היו מפורסמים, איבדו הרבה מאיכותם אבל מאז שנות התשעים הכרם ההונגרי מתאושש.
גם גרמניה מייצרת מעט יין ליד באך, בין רגנסבורג לשטראובינג.
זה קוריוז חסר משמעות כלכלית, אך זה השריד התרבותי האחרון, שהיה פעם חי מאוד, של יין בווארי שיובא על ידי הרומאים.
לאחר שסיים לבסס את שלטונו במוקדון וביוון, יצא אלכסנדר מוקדון בשנת 335 לפנה"ס למסעות מלחמה נגד התראקים, שהתחילו לחרחר מלחמה בגבולו הצפוני.
אלכסנדר המשיך צפונה לעבר נהר הדנובה ואף הצליח לעבור אותו בעזרת סירות מקומיות עשויות מגזעי עצים.
פקודיו של אלכסנדר, מלאגרוס ופיליפוס, נשלחו חזרה עם השלל בעוד שאלכסנדר נשאר במקום עם צבאו, הרס את העיר עד היסוד, והקריב קורבנות הודיה לזאוס, להרקולס ולאל הנהר שאפשר לו לצלוח את הדנובה.
מבצע זה הרתיע את השבטים הברברים מצפון למוקדון, והבטיח בכך את גבולה הצפוני של מוקדון מפלישות עתידיות.
במשך יותר מ-2,000 שנה שימש נהר הדנובה כאמצעי לתעבורת צבאות.
גם האימפריה הרומית, אשר במאות הראשונות לספירת הנוצרים היה נהר הדנובה גבולה הצפוני, עשתה בו שימוש.
מאוחר יותר חצו את נהר הדנובה הגותים, הסלאבים, ההונים ושבטים אחרים בדרכם אל תוך האימפריה הרומית.
מקורות יוונים-ביזנטים שונים תיארו בשנים 1047-1046 ששבטי הפצ'נגים חצו את הדנובה הקפואה עם הבהמות שלהם (אחד המקורות אף מעריך את מספרם בכ-600,000 איש).
תיאורים אלו מעלים אפשרויות היסטוריות שונות, ביניהן עדות אפשרית לקיצוניות עזה במיוחד של מזג האוויר באזור באותן השנים, וכן חיזוק אפשרי להשערות לפיהן אגדות שונות על חציית הדנובה ברגל – אשר מזוהות עם ההונים ונחשבות למיתוסים – אולי נכונות בחלקן.
הצלבנים עשו שימוש בנהר הדנובה במהלך מסעות הצלב על מנת לנוע מהר יותר אל עבר ירושלים.
בשלהי ימי הביניים השתמשו אף הטורקים העות'מאנים בנהר הדנובה להקלת גיחותיהם במסעות כיבושיהם בדרום-מזרח אירופה ובמרכז אירופה עד שנבלמו במערכה על וינה בשנת 1683 אשר לאחריה לא היוו עוד איום על מרכז אירופה.
במאה ה-19 נחתמו הסכמים רבים על מנת למנוע ממדינה כלשהי להשיג שליטה רבה מדי על נהר הדנובה.
באותה התקופה נחלשה השפעת האימפריה העות'מאנית בבלקן ואילו השפעת האימפריה הרוסית עלתה, על כן, פעלו מדינות אירופה החזקות למנוע השתלטות רוסית על שפך נהר הדנובה.
בשנת 1856 נחתם חוזה פריז שסיים את מלחמת קרים, הוראת החוזה הייתה שוועדה בינלאומית תפקח על השימוש בשפך נהר הדנובה לים השחור.
ב-1890 ביצעה אוסטריה עבודות שיפור באזור הקרוי בשם "שער הברזל", המצוי כיום בגבול שבין רומניה לסרביה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, ועדת הפיקוח על נהר הדנובה אושרה מחדש בחוזה ורסאי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפיקוח על נהר הדנובה לא התאפשר בגלל חלוקת אירופה למזרח ומערב על ידי מדיניות מסך הברזל של הסובייטים כפי שהטיב לתאר אותה וינסטון צ'רצ'יל.
בתחילת שנות ה-90 סלובקיה היטתה חלק מנהר הדנובה ל"סכר גאבציקובה" על מנת להפיק חשמל בשיטה ההידרו-אלקטרית, מה שעורר משבר עם הונגריה על קו הגבול ביניהן, משבר שיושב רק באופן חלקי.
סכר זה היה פרויקט משותף של צ'כוסלובקיה, אוסטריה והונגריה אך הונגריה ואוסטריה נמנעו מלהשתתף בפרויקט עקב לחצים מצד קבוצות התומכות באיכות הסביבה וצ'כיה פרשה לאחר הפילוג בינה ובין סלובקיה.
ב-1992 חוברו נהר הריין, נהר המיין ונהר הדנובה במסגרת הפרויקט הגרמני "תעלת מיין-דנובה", מה שיצר נתיב מים באורך 3,500 ק"מ אשר קצהו האחד בשפך נהר הריין בים הצפוני וקצהו השני בשפך הדנובה בים השחור.
באזור שערי הברזל, ליתר דיוק במקום המכונה "קאזאנלה" יש לא מעט מערות וצוקים.
בהר "צ'יוקארול מארה" יש מערה נודעת, שהגישה אליה אפשרית רק מהמים, "מערת וטרני" המכונה גם בשמות "מערת פינזה קורי" או "מערת פיסקאבארה".
המערה, שאורכה 173 מטרים ומתנשאת 70 מטר מעל הקרקע, שימשה, בגלל המיקום המיוחד, בזמנים שונים, כמוצב של כוחות צבא והשם "וטרני" הוא שמו של פרידריקו וטרני, גנרל אוסטרי ממוצא איטלקי, שציווה ב-1691 על ביצור המקום.
המערה יכולה להכיל 250 אנשים ובמרכזה יש באר, שנחפרה על ידי שבויים עות'מאניים.
אגדות רבות נקשרות במערה ובאוצרות, שהוטמנו בה על פי אותן אגדות, לכן ביקרו בה לא מעט מחפשי אוצרות וחלקם מצאו שם את מותם.
באזור גאלאץ מתהלכות אגדות על מעבר סודי מתחת לנהר הדנובה.
לדברי האגדות הבויארים המקומיים חפרו מעבר תת-קרקעי היוצא מתחת לכנסייה, עובר מתחת לדנובה ומגיע לגדה השנייה.
המעבר, שנחפר במאה ה-17, נועד להברחת הרכוש היקר מפני בוזזים עות'מאנים או טטרים ואחרים.
על פי האגדות הפתחים של המעבר נחסמו משני הצדדים.
לדברי מנהל המוזיאון המקומי של גאלאץ אין יסוד של ממש לאגדות והן כנראה נובעות מהעובדה שהתגלה בעבר מעבר תת-קרקעי באורך של כ-300 מטרים בין שתי כנסיות בגאלאץ.
נפט רומני שט אל גרמניה
גרמניה הנאצית נזקקה מאוד לייבוא נפט מרומניה – הנפט הרומני סיפק שליש מצרכיה במלחמת העולם השנייה.
הנפט הובל בכלי שיט במעלה הדנובה, מרומניה עד כגרמניה.
לא רק נפט, גם דגנים ומוצרים נוספים עשו את הדרך הזאת.
בריטניה עשתה ככל יכולתה למנוע או לפחות לפגוע בקווי אספקה אלה.
מאפריל עד אוקטובר 1944 הטילו מפציצים בריטיים מוקשים ימיים למי הדנובה, כדי לפגוע בשיט בה.
חרף השנים הרבות שחלפו מאז עדיין מופיעים מפעם לפעם במי הדנובה מוקשים מאותה תקופה.
בימי מלחמת העולם השנייה, ב-21 בינואר 1942, הוטל עוצר בנובי סאד, וחיילי צבא הונגריה הטילו סגר על העיר.
בפעולות בתוך העיר השתתפו חיילים, כוחות ז'נדרמריה ומשטרה הונגריים.
בשלב הראשון פרצו הכוחות ההונגריים באופן אקראי לבתי יהודים וסרבים והוציאו אותם להורג ביריות.
בהמשך, ב-23 בינואר, ביימו הכוחות ההונגריים תקרית אש, וכפועל יוצא ממנה, 500 סרבים וכ-800 מיהודי העיר הוצעדו אל חוף הרחצה העירוני "שטראנד" אשר לגדת הדנובה בקור של מינוס 20oc, סודרו בשורות, נורו למוות, וגופותיהם הושלכו אל הדנובה.
בסך הכל נרצחו בנובי סאד 1,120 מבני הקהילה היהודית, 800 סרבים ו-60 אזרחים בני לאומים שונים.
בעקבות מקרים חוזרים ונשנים שבהם הציף הדנובה את רחובות בודפשט, נבנו רציפי אבן משני צדי הנהר בגובה של כשלושה-ארבעה מטרים.
בתקופת שלטונם של אנשי "צלב החץ" בהונגריה הובאו יהודים והועמדו על רציפים אלו, כשפניהם אל המים, ונורו בגבם.
גופות המתים נפלו אל המים ונסחפו בזרם, מבלי שהובאו לקבורה.
בהמשך ביקשו הרוצחים לחסוך בתחמושת, ולכן קשרו את היהודים זה לזה, הוסיפו אבנים ומשקולות, וירו רק בחלק מהם.
כך נפלו כולם אל המים, והחיים טבעו אף הם.
פעולות הירי נמשכו כמה חודשים, עד נפילת בודפשט בידי ברית המועצות, במהלך ינואר 1945. גם אז המשיכו אנשי צלב החץ במעשי הירי, ואלה הופסקו רק לאחר המלחמה.
לפי הערכות נהרגו במהלך הקרב על בודפשט לבדה 15,000 יהודים ומתוכם כ-7,000 הוצאו להורג והושלכו לתוך הדנובה.
נעליים על הדנובה היא אנדרטה ייחודית שהוקמה בשנת 2005 על גדות נהר הדנובה בבודפשט.
האנדרטה מנציחה את מאות היהודים שנרצחו בידי גדודי צלב החץ ההונגרים, לאחר שנורו והושלכו למי הנהר בעת שואת יהודי הונגריה בשנים 1944–1945.
כל שנה, החל משנת 2004, ביום 29 ביוני, חוגגים את היום הבינלאומי של הדנובה.
החגיגות נערכות תחת פיקוח הוועדה הבינלאומית להגנת הדנובה.
התאריך הזה נבחר לזכר אירוע החתימה על ההסכמה לשיתוף פעולה והגנה על הדנובה של הארצות השוכנות על חופיה.
האירוע נערך בסופיה, בולגריה, ב-29 ביוני 1994.
"הדנובה הכחולה" הוא שמו של קטע מוזיקלי מפורסם בסגנון הוואלס, מאת המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס.
"גלי הדנובה" הוא קטע מוזיקלי בסגנון ואלס מאת המלחין הרומני יוסיף איוונוביץ'.
השם של הוואלס התרחב גם לעוגה בשם דונאוולה, בגרמנית "גלי הדנובה".
"סיפורי הדנובה" הוא שמה של סימפוניה מאת המלחין האוסטרי-אמריקני ג'ו זאווינול.
הדנובה מוזכרת בהמנון הלאומי של בולגריה ושל הונגריה לשם תיאור יופיין הטבעי של שתי הארצות.
בשירי העם הליטאיים מוזכרת הדנובה יותר מאשר הנמן, הנהר הארוך בליטא.
אסכולת הדנובה התפתחה בציור הגרמני במאה ה-16, כסגנון של ציורי נוף וטבע.
ספן הדנובה הוא שמו של ספר מאת הסופר הצרפתי ז'ול ורן (במקור השם היה Le Beau Danube jaune) ובמרכזו שיט לאורך כל הנהר.
המשורר הגרמני פרידריך הלדרלין כתב שיר על הנהר בשם "Der Ister" (איסטר הוא שמו הלטיני הקדום).
אודות השיר העביר היידגר סדרת הרצאות, ונוצר סרט קולנוע בשם זה בעקבותיו.
הדנובה מוזכרת כאתר התרחשויות במספר רב של סרטי קולנוע.
בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים" מוזכרת ספינת חלל מסוג דנובה.
ישנו ניגון חסידי של חסידות חב"ד הנקרא "ניגון דונאיי" (שמו של נהר הדנובה ברוסית), המתוארך לסביבות שנת 1800. ניגון דונאיי הוא ניגון רגוע ושלו, ובא לרמז על הרועה ההולך בעקבות צאנו על שפת הנהר הזה, ומפיו מתפרץ שיר געגועים בקול ערב ונעים.
הדנובה מככבת גם בגסטרונומיה באמצעות זן עגבניות מוצלח בשם "דנובה".
"מבטה של הרוזנת האן-האן: במורד הדנובה" מאת פטר אסטרהאזי.
"ליד הדנובה" מאת אטילה יוז'ף
סרט תיעודי בשם The Danube Exodus שיצר Péter Forgács ב-1998, בהתבסס על צילומים אותנטיים מ-1939. הסרט עוסק ביציאתם של 900 יהודים ממרכז אירופה, בשתי ספינות על הדנובה לכיוון הים השחור, משם קיוו להגיע לפלשתינה.
אחת הספינות הובילה בדרך ההפוכה, מרני ומגאלאץ, גרמנים, שנעקרו מבסרביה והועברו לגרמניה.
"Ştefan şi Dunărea" (שטפאן והדנובה), שיר של וסילה אלכסנדרי.
דנוור נאגטס היא קבוצת כדורסל מהעיר דנוור שבקולורדו, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הצפון-מערבי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם בול ארנה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1967, במקביל להקמת ליגת ה-ABA, והייתה אחת מ-11 הקבוצות שלקחו חלק בעונת הבכורה של הליגה.
בעת הקמתה נקראה הקבוצה דנוור לארקס, אך בטרם משחקה הראשון שינתה את שמה לדנוור רוקטס.
בשנת 1974 אימצה הקבוצה את הכינוי נאגטס, ובשנת 1976 עבר המועדון לשחק בליגת ה-NBA, לאחר שזו התמזגה עם ליגת ה-ABA.
בשנת 1967 הוענק אחד הזיכיונות לקבוצת כדורסל בליגת ה-ABA לקבוצת משקיעים מהעיר קנזס סיטי, מיזורי, בראשותו של איש העסקים ג'יימס טרינדל.
טרינדל התקשה למצוא אולם מתאים באזור העיר קנזס סיטי, וקומישינר הליגה ג'ורג' מייקן הציע להעביר את הקבוצה לדנוור.
לאחר שהסכים למנות את יליד העיר דנוור, ושחקן ה-NBA לשעבר וינס בורילה, לתפקיד הג'נרל מנג'ר, העביר טרינדל את המועדון לעיר דנוור תחת השם דנוור לארקס, שמה של הציפור הלאומית של מדינת קולורדו דרור בנטינג (Lark Bunting).
קבוצת המשקיעים של טרינדל לא העבירה כמות מספקת של כספים שהניחה את דעתה של הנהלת הליגה, דבר שהוביל את הקומישינר מייקן לדרוש מהלארקס להציג ביטחונות של 100,000 דולר כדי להבטיח את קיומו של המועדון.
שעות לפני תום המועד שקבע מייקן להצגת הביטחונות הנדרשים, מכר טרידל שני שלישים מהבעלות על המועדון לאיל משאיות ההובלה ביל רינגסבי תמורת 350,000 דולר.
רינגסבי שינה את שם המועדון לרוקטס על שמן של המשאיות הארוכות שלו.
בעונת הבכורה של ה-ABA רשמו הרוקטס מאזן ניצחונות 45–33, והפסידו בסדרת חצי גמר המערב.
הקבוצה הציגה סגל שחקנים יציב בהובלתם של ביירון בק ולארי ג'ונס, ומאוחר יותר בידי בק ורלף סימפסון.
הרוקי ספנסר הייווד, שהיה אחד מראשוני הכדורסלנים שהחלו לשחק כדורסל מקצועני לפני שסיימו את לימודי הקולג', הצטרף למועדון בעונת 1969/1970. הייווד שיחק עבור הרוקטס מה-ABA מכיוון שלא הורשה לשחק ב-NBA, ובעונתו היחידה בקבוצה השיג ממוצעים של 30.0 נקודות ו-19.5 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה הפר את חוזהו עם דנוור וחתם בסיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA.
בשנת 1972 מכר רינגסבי את המועדון לאנשי העסקים מסן דייגו פרנק גולדברג ובאד פישר.
השנים הראשונות כדנוור נאגטס (1974–1982)
בשנת 1974, מתוך ציפייה למעבר לליגת ה-NBA, ערך המועדון תחרות לבחירת שם חדש למועדון, מאחר שהשם רוקטס כבר היה בשימוש בידי יוסטון רוקטס.
השם הנבחר היה נאגטס, מתוך כבוד לקבוצה המקורית של העיר דנוור ששיחקה בליגת ה-NBA בעונת 1949/1950 .
הסמל הראשון של המועדון היה כורה "המגלה" כדורסל.
בשנת 1976 מכרו גולדברג ושיפר את המועדון לאיש עסקים מדנוור.
הנאגטס והנטס הסכימו למעשה להצטרף כבר בשנת 1975, אך נצטוו להישאר בליגת ה-ABA שנה נוספת תחת צו בית משפט.
בשלוש השנים הראשונות להופעתם בליגת ה-NBA המשיכו הנאגטס להציג יכולת טובה, עם מאזן ניצחונות כולל 145–101, אך הם לא הצליחו לשחזר את הצלחתם בפלייאוף ה-NBA ובכל שלוש העונות הודחו באחד משני שלבי הפלייאוף הראשונים.
בשנת 1978 קנה איל ההון רד מק'ומבוס את המועדון.
לארי בראון עזב את המועדון בשנת 1979, ובשנת 1981 החתימו הנאגטס את דאג מו לתפקיד המאמן הראשי.
מו הביא עמו את פילוסופיית "תנועת ההתקפה" שלו, בו מניעים השחקנים את הכדור במהירות בהתקפה עד אשר אחד מהם נותר פנוי לזריקה.
מו היה גם ידוע בנטייתו שלא לייחס חשיבות גדולה להגנה כמו מאמנים אחרים בליגה.
במהלך שנות ה-80 קלעה הקבוצה לעיתים רבות יותר מ-115 נקודות למשחק, ובמהלך עונת 1981/1982 קלעה הקבוצה יותר מ-100 נקודות למשחק במשך 136 משחקים רצופים (שיא NBA) בעונה זו הציבו הנאגטס שיא NBA לממוצע הנקודות הגבוה ביותר למשחק 126.5 נקודות.
הרבה בזכות שני הסקוררים אלכס אינגליש וקיקי ואנדוויי בשתי עמדות הפורוורד, הנאגטס הובילו את הליגה בנקודות, כאשר ואנדוויי ואינגליש קולעים יותר מ-25 נקודות בממוצע למשחק כל אחד.
האסטרטגיה של בניית הקבוצה סביב שני קלעים בולטים אפשרה לנאגטס להישאר בצמרת הבית הצפון-מערבי ולהעפיל אל משחקי הפלייאוף במשך 9 עונות ברציפות (1982–1990).
ב-13 בדצמבר 1983 אירחו הנאגטס את דטרויט פיסטונס, ויחדיו קלעו שתי הקבוצות את המספר הרב ביותר של נקודות למשחק, 371, בהיסטוריה של ה-NBA, כאשר הפיסטונס ניצחו לאחר הארכה בתוצאה 187–184.
בתחילת עונת 1984/1985 ביצעו הנאגטס טרייד בו העבירו את קיקי ואנדוויי לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת פאט ליבר, קלווין נאט, ו-ויין קופר.
בהובלתו של אינגליש ובסיועם של שלושת שחקני הרכש, המצטיינים בצד ההגנתי, ביל האנזליק, וטי.
דאן, הצליחה הקבוצה לשחזר את הצלחתה בפלייאוף המערב על אף שחרורו של ואנדוויי.
בפלייאוף העפילו הנאגטס עד לגמר המערב, בו הפסידו בחמישה משחקים ללוס אנג'לס לייקרס.
בעונת 1987/1988 הקבוצה רשמה שיא מועדון בעונה הסדירה עם 54 ניצחונות, אך הודחה בסיבוב הפלייאוף השני על ידי דאלאס מאבריקס.
בשנת 1985 מק'ומבס מכר את המועדון לסידני שלנקר, אשר מכר את המועדון לחברת קומסאט בשנת 1989.
חוסר יציבות מקצועי וניהולי (1990–2003)
בשנת 1990 עזב המאמן דאג מו את המועדון, והוחלף בידי פול וסטהד.
וסטהד האמין גם כן בפילוסופיית ה"ראן אנד גאן" ("run and gun", ונתן אור ירוק לשחקנים כמו מייקל אדמס וכריס ג'קסון לקחת ניסיונות זריקה שניות ספורות לאחר שהכדור היה בידי שחקני הקבוצה.
כתוצאה מקצב המשחק הגבוה שהכתיבה והדגש המועט ששם וסטהד על ההגנה, ספגו הנאגטס בעונת 1990/1991 את כמות הנקודות הגבוהה בליגה (130.8 בממוצע למשחק) וסיימו את העונה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה (20–62).
הנאגטס נקטו בצעד חיובי לבנייתה מחדש של הקבוצה אחרי שבחרו את הסנטר של אוניברסיטת ג'ורג'טאון דיקמבה מוטומבו, בבחירה העשירית של דראפט 1991. מוטומבו עשה עונת רוקי מוצלחת, כשהוא מסיים שני אחרי לארי ג'ונסון בהצבעות לבחירת רוקי השנה.
הנאגטס סיימו את עונת 1991/1992 במאזן שלילי 24–58. לקראת עונת 1992/1993 פיטרו הנאגטס את וסטהד והחתימו במקומו את כוכב העבר דן איסל.
בדראפט של אותה שנה בחרו הנאגטס בבחירה החמישית את הפורוורד האתלטי לפונזו אליס, בעזרתו שיפרו הנאגטס את מאזנם ל-36–46, אך החמיצו במעט את הפלייאוף.
בעונת 1993/1994 החליפה הנהלת הנאגטס את צבעי המועדון לכחול כהה, זהב מטאלי ואדום יין.
בהובלתם של מוטומבו, אליס ומחמוד עבדול-ראוף (ששינה את שמו מכריס ג'קסון שנה אחת קודם לכן), הצליחו הנאגטס לסיים את העונה במאזן חיובי, 42–40, לראשונה מאז ימיו של דאג מו.
הנאגטס תפסו את המקום השמיני בפלייאוף באזור המערב, והתמודדו מול המדורגת ראשונה סיאטל סופרסוניקס.
הנאגטס נחשבו לאנדרדוג מובהק בהתמודדות, כשרק מעט משחקני הסגל היו בעלי ניסיון פלייאוף.
לאחר שהפסידו בשני המשחקים הראשונים בסיאטל, הגיעה הסדרה לדנוור.
הנאגטס הצליחו לנצח בשני המשחקים הבאים בסדרה והשוו את הסדרה, לקראת המשחק החמישי והמכריע.
במשחק החמישי הצליחו הנאגטס לעשות היסטוריה, כשהם גוברים על הסופרסוניקס בתוצאה 98–94. בכך הפכו הנאגטס לקבוצה הראשונה בתולדות פלייאוף ה-NBA, שסיימה במקום השמיני בעונה הרגילה, אשר מדיחה את הקבוצה המדורגת ראשונה בשלב הפלייאוף הראשון.
בסיבוב השני כמעט הצליחה דנוור לחולל הפתעה נוספת, אך בסופו של דבר היא נוצחה על ידי יוטה ג'אז במשחק השביעי והמכריע.
בשנת 1994 רכשו הנאגטס את הקלע של הסופרסוניקס דייל אליס, ובחרו בדראפט את שחקנה של אוניברסיטת מישיגן, ג'יילן רוז.
הנאגטס נאבקו בעונת 1994/1995 כשהם גורמים למאמן איסל להתפטר מתפקידו באמצע העונה.
עוזר המאמן, ג'ין ליטל, קיבל עליו את התפקיד למשך תקופה קצרה עד שהחזיר את המפתחות לג'נרל מנג'ר ברני ביקרסטאף.
הנאגטס הצליחו להתאושש ולהתברג במקום השמיני בפלייאוף, כשהם מסיימים את העונה במאזן 41–41, אך הם נוצחו בסוויפ על ידי סן אנטוניו ספרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בדראפט 1995 בחרו הנאגטס בבחירה השנייה את אנטוניו מקדייס אשר הפך ל"פנים" של המועדון בשנים הבאות, בעוד מוטומבו עזב לאטלנטה הוקס, עבדול-ראוף הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, ואליס החמיץ את רוב העונות הבאות עקב פציעות חוזרות ברגליו.
הנאגטס התקרבו לשבירת שיאים שליליים בעונת 1997/1998, כשניצחו 11 משחקים בלבד לאורך העונה הסדירה.
במהלך העונה רשמה הקבוצה את רצף ההפסדים השני באורכו בתולדות הליגה - 23 הפסדים רצופים.
בסוף שנות ה-90 הקבוצה השתרכה בתחתית הליגה.
את קשייה של הקבוצה ניתן לתלות חלקית בחוסר יציבות בבעלות על המועדון.
בשנת 1995 קנתה חברת קומסאט את קבוצת ההוקי קוויבק נורדיקס והעבירה אותה מהעיר קוויבק שבקנדה לדנוור תחת השם קולורדו אוולאנש.
גיוון עסקיה של החברה לתחום ספורט התברר כנטל - החריגה הגבוהה בעלויות הבניה של האולם החדש, פפסי סנטר, הביאה לחוסר שביעות רצון בקרב בעלי המניות בחברה.
לבסוף, בשנת 1997, הסכימה קומסאט עקרונית למכור את מטריית פעילויות הספורט שלה לחברת ליברטי מדיה, אך ליברטי לא הייתה מעוניינת בבעלות על קבוצות ספורט מקצועני באותה עת.
בסופו של דבר, בשנת 1999, מכרה אסנט אנטרטיינמנט (חברת הגג המנהלת את השקעות הספורט של קומסאט) את דנוור נאגטס ואת קולורדו אוולאנש לאיל ההון דונלד סטרם עבור 461 מיליון דולר.
בעיה חדשה התעוררה כאשר העיר דנוור סירבה להעביר את חלקת האדמה עליה עמד אולם הפפסי סנטר לידי המועדון, אלא אם כן סטורם יתחייב להשאיר את המועדונים בעיר דנוור ב-25 השנים הקרובות.
סטורם הציע את הצעת הרכישה בעבור מועדוני הספורט בשמו הפרטי ולא תחת שם עסקיו, והעיר רצתה לבטח את עצמה למקרה וסטורם יחלוף מהעולם או ימכור את המועדון לפני תום 25 השנים.
בעוד סטורם היה מוכן לתת לעיר התחייבות ארוכת שנים, הוא לא היה מוכן לקחת אחריות למקרה שהוא ימות או ימכור את המועדון.
לאחר שהמשא ומתן נכשל קנתה ליברטי את כל חברת אסנט, אך השאירה את הנאגטס ואת האוולנש למכירה בשוק.
בינתיים, חזר איסל לתפקיד המאמן הראשי בשנת 1999, אך המשא ומתן המתארך בנוגע לבעלות על המועדון מנעה ממנו את האפשרות לבנות מחדש את הקבוצה.
מעט לפני תחילת עונת 1999/2000 אמר איסל לעיתונים כי ישנן מספר החלטות אותן הוא לא יכול לבצע עקב המצב בו הבעלות על המועדון אינו מוכרע.
לבסוף, במהלך חודש יולי 2000, נרכשו קולורדו אוולאנש, דנוור נאגטס ואולם הפפסי סנטר על ידי יזם הנדל"ן סטן קרונקי תמורת 450 מיליון דולר.
במסגרת העסקה סוכם כי חברת ליברטי תשאיר בידה 6.5% מהאחזקות במועדוני הספורט, וכן כי קרונקי יעביר את המועדונים לידי חברת נאמנות שתבטיח את הישארותם של מועדוני הספורט בעיר דנוור לפחות עד לשנת 2025. לאחר העסקה איגד קרונקי את עסקי הספורט שלו תחת חברת "קרונקי ספורט אנטרפרייז".
לקראת עונת 2003/2004 הציגה הקבוצה סמל ומדים חדשים, ובחרה בדראפט 2003 את כרמלו אנתוני בבחירה השלישית.
בתוך חודשיים מפתיחת העונה צברו הנאגטס יותר ניצחונות (19) מאשר בכל העונה הקודמת, ובסיום העונה העפילו לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 9 עונות.
בפלייאוף עצמו הודחה דנוור בסיבוב הראשון, לאחר שהפסידה למינסוטה טימברוולבס בתוצאה 4–1. סיבה עיקרית למהפך שהתחולל בקבוצה ניתן לזקוף למהלכיו של קיקי ואנדוויי, שחקנה לשעבר של הנאגטס, שנטל על עצמו את תפקיד הג'נרל מנג'ר של המועדון ב-9 באוגוסט 2001.
ב-28 בדצמבר 2004 פיטרו הנאגטס את מאמנם ג'ף בנזדליק ומינו במקומו, באופן זמני, את כוכבה לשעבר של לוס אנג'לס לייקרס, מייקל קופר.
מאוחר יותר מינו הנאגטס את ג'ורג' קארל, אשר הוביל את הקבוצה למאזן חיובי של 32–8 בחציה השני של העונה, שהבטיח את מקומה של הקבוצה בפלייאוף שנה שנייה ברציפות.
בסיבוב הפלייאוף הראשון לא הצליחו הנאגטס לעבור את סן אנטוניו ספרס, לאחר שניצחו את המשחק הראשון בסן אנטוניו אך הפסידו בארבעת המשחקים הבאים ואת הסדרה כולה 1–4.
בעונת 2005/2006 הצליחו הנאגטס לזכות באליפות הבית הצפון-מערבי, לראשונה מזה 18 שנים.
הישג זה הציב את הקבוצה במקום השלישי באזור המערבי.
הנאגטס פגשו את לוס אנג'לס קליפרס, שלמרות מיקומם, השישי בדירוג המערב, החזיקו במאזן יותר טוב מאשר הנאגטס בסיומה של העונה הסדירה, וכתוצאה מכך זכו ביתרון הביתיות.
הקליפרס גברו על הנאגטס בחמישה משחקים.
זמן קצר לאחר מכן הודיעה הנהלת המועדון כי חוזהו של הג'נרל מנג'ר קיקי ואנדוויי לא יחודש, והוא הוחלף בידי מארק וורקנטין.
ב-18 בדצמבר 2006 הושעו כרמלו אנתוני, ג'יי.
סמית' וננה (ל-10משחקים, 15 משחקים ומשחק בודד, בהתאמה) עקב תגרה שהתרחשה בשתי הדקות האחרונות של המשחק נגד הניו יורק ניקס יומיים קודם לכן.
התגרה ניצתה עקב עבירה קשה אותה ביצע שחקן הניו יורק ניקס, מארדי קולינס, על ג'יי.
לפי כרמלו אנתוני הזהירו מאמן הניקס אייזיאה תומאס לא להתקרב לרחבת הצבע זמן קצר לפני העבירה הקשה.
ב-19 בדצמבר 2006, ביצעו הנאגטס טרייד, אשר שלח את ג'ו סמית', אנדרה מילר ושתי בחירות סיבוב ראשון בדראפט 2007 לפילדלפיה 76' בתמורה לכוכב הסיקסרס אלן אייברסון (יחד עם אייבן מקפרלין שנופה מידית מסגל הנאגטס).
המהלך נתן לנאגטס את שני הסקוררים המובילים של הליגה באותו הזמן – אייברסון ואנתוני – שכל אחד מהם קלע יותר מ-30 נקודות בממוצע למשחק בעת ביצוע הטרייד.
עם צירופו של אייברסון רבים החשיבו את הנאגטס לאחת מקבוצות העלית במערב, לצד דאלאס מאבריקס, פיניקס סאנס וסן אנטוניו ספרס, אך הקבוצה הציגה יכולת מאכזבת וסיימה את העונה במקום השישי במערב, שהפגיש אותה בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול סן אנטוניו ספרס.
בפלייאוף, הנאגטס ניצחו את המשחק הראשון בסדרה, ובכך ביטלו את יתרון הביתיות של הספרס, אך במה שנראה כשידור חוזר של פלייאוף 2005, הספרס התאוששו וניצחו ארבעה משחקים ברציפות שהובילו להדחתם של הנאגטס.
הייתה זו השנה הרביעית ברציפות שהנאגטס מודחים מהפלייאוף בסיבוב הראשון.
את עונת 2007/2008 סיימו הנאגטס עם 50 ניצחונות, כשבמחצית העונה מאזנם היה 25–16 (ובסופה של העונה הסדירה הם הגיעו ל-50–26, המאזן השלישי בטיבו בהיסטוריה של המועדון מאז הצטרפותו לליגת ה-NBA בשנת 1976).
לקראת סיום העונה, ב-16 במרץ 2008, קלעו הנאגטס 168 נקודות בניצחון 168–116 על סיאטל סופרסוניקס, אשר היה המשחק השלישי בסך הנקודות שנקלעו במשחק בודד בעונה הסדירה בהיסטוריה של ה-NBA.
הייתה זו העונה הראשונה מאז עונת 1987/1988 בה הנאגטס מסיימים את העונה הסדירה עם לפחות 50 ניצחונות.
דנוור סיימה את העונה כמדורגת שמינית באזור המערב, ו-50 הניצחונות אותם השיגו היו שיא לקבוצה המדורגת במקום השמיני במערב מאז הורחב פלייאוף ה-NBA ל-16 קבוצות בעונת 1983/1984. בסיבוב הראשון של הפלייאוף גברה לוס אנג'לס לייקרס על הנאגטס בסוויפ, ובכך הודחה דנוור בסיבוב הראשון בפעם החמישית ברציפות.
ב-16 ביולי, לקראת עונת 2008/2009, העבירו הנאגטס את שחקן ההגנה של העונה, מרכוס קמבי, ללוס אנג'לס קליפרס תמורת בחירת סיבוב שני בדראפט.
אחת הסיבות לטרייד זה הייתה ניסיון להפחית את החריגה מתקרת השכר של הנאגטס.
ב-3 בנובמבר 2008, שלושה משחקים בתוך העונה, הועבר אלן אייברסון בטרייד לדטרויט פיסטונס תמורת צ'ונסי בילאפס, אנטוניו מקדייס, וצ'ק סאמב (מקדייס וסאמב נופו מהקבוצה תוך זמן קצר).
בהובלת כרמלו אנתוני שקלע 22.8 נקודות בממוצע למשחק, ובילאפס שמסר 6.4 אסיסטים בממוצע למשחק, השוו הנאגטס בעונת 2008/2009 את שיא הניצחונות של המועדון כשסיימו את העונה הסדירה במאזן חיובי 54–28, אשר הציב אותם במקום השני במערב.
הייתה זו גם הפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון שהנאגטס הצליחו לסיים שתי עונות רצופות עם 50 ניצחונות ומעלה.
הג'נרל מנג'ר מארק וורקנטין זכה בתואר מנהל השנה בגין השתפרותם של הנאגטס.
בסיבוב הפלייאוף הראשון גברו הנאגטס על ניו אורלינס הורנטס בחמישה משחקים, כולל ניצחון בפער של 58 נקודות במשחק הרביעי בסדרה, שהשווה את השיא להפרש הגבוה ביותר למשחק בהיסטוריה של הפלייאוף.
הנאגטס המשיכו וגברו בחמישה משחקים גם על דאלאס מאבריקס, המדורגת שישית במערב.
עד לאותו שלב קבעו הנאגטס את ממוצע ההפרש הגבוה ביותר למשחק בפלייאוף (16 נקודות), שהיה ממוצע ההפרש הגבוה ביותר ל-10 משחקי הפלייאוף הראשונים בהיסטוריה של הליגה.
לצד כוכבי הקבוצה, אנתוני ובילאפס, בלטו בקבוצה צמד הגבוהים ננה וקניון מרטין, והקלע ג'יי.
סמית' שסיים שני בהצבעות לתואר השחקן השישי של העונה.
בדראפט 2009 בחרו הנאגטס את טיי לוסון כבחירה ה-18 בדראפט, וב-13 ביולי 2009 צירפו מדטרויט פיסטונס את הקלע ארון אפללו.
אפללו החליף בחמישייה הפותחת של הנאגטס את דנטיי ג'ונס, שחתם באינדיאנה פייסרס.
בעונת 2009/2010 קלע כרמלו אנתוני 28.2 נקודות בממוצע למשחק וצ'ונסי בילאפס השיג שיא קריירה של 19.6 נקודות בממוצע למשחק.
בפלייאוף עצמו הודחה דנוור כבר בסיבוב הראשון לאחר שהפסידה ליוטה ג'אז בתוצאה 4–2. הדחה זו הייתה השישית של המועדון בסיבוב הראשון של הפלייאוף ב-7 השנים האחרונות.
במהלך פגרת 2010, החליף מסאי יוג'ירי את מארק וורקנטין בתפקיד הג'נרל מנג'ר, בעוד ג'וש קרונקי מונה לתפקיד נשיא המועדון.
ב-14 ביולי 2010 חיזקו הנאגטס את הקו הקדמי שלהם כאשר החתימו את אל הרינגטון על חוזה ל-5 שנים.
מספר פרשנים טענו כי לאחר הטרייד יהפכו הנאגטס ל"קליבלנד קאבלירס" (שלאחר עזיבתו של לברון ג'יימס התדרדרו לתחתית הליגה) של המערב, הווה אומר, שהנאגטס ידרדרו ויאבדו את תקוות הפלייאוף שלהם עקב אבדנו של כוכב המועדון, כרמלו אנתוני.
אך נראה היה כי הטרייד הפך אותם לטובים יותר.
מאז הטרייד ועד סיום העונה מסרו הנאגטס 24.1 אסיסטים בממוצע למשחק, ואף הציגו הגנה משופרת כאשר הצליחו להוריד את כמות הספיגה שלהם מ-105.2 נקודות בממוצע למשחק ל-97.1 נקודות בממוצע.
על אף שהציגו לאורך העונה 18 חמישיות פותחות שונות, סיימו הנאגטס את העונה עם 50 ניצחונות והעפילו לפלייאוף מהמקום החמישי במערב.
הם פגשו את אוקלהומה סיטי ת'אנדר בסיבוב הפלייאוף הראשון, והודחו בסוויפ לאחר ארבעה משחקים.
בעונת 2011/2012 העפילו הנאגטס לפלייאוף מהמקום השישי במערב, והודחו בסיבוב הראשון מול לוס אנג'לס לייקרס בשבעה משחקים.
לקראת עונת 2012/2013 שלחו הנאגטס את אפללו והרינגטון לאורלנדו מג'יק בטרייד בו צירפו את שחקן האולסטאר אנדרה איגודלה.
לצד טיי לוסון ודנילו גלינארי הוביל איגודלה את דנוור למאזן העונה הסדירה הטוב בתולדותיה עד אז, 57–25, אשר הציב אותה במקום השלישי בפלייאוף המערב.
על אף הציפיות הגבוהות ויתרון הביתיות, הפסידו הנאגטס לגולדן סטייט ווריורס כבר בשלב הראשון של הפלייאוף, בתוצאה 4–2. הייתה זו הפעם התשיעית ב-10 העונות האחרונות בה מודחת דנוור בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בסיום העונה זכה ג'ורג' קארל בפרס מאמן השנה, מה שלא מנע את פיטוריו לאחר 8 וחצי עונות בתפקיד המאמן הראשי.
בנייה מחדש והצלחה מחודשת (2013–הווה)
בנוסף לפיטורים של המאמן הראשי חלו גם בהנהלת הנאגטס תמורות משמעותיות.
מנהל השנה, מסאי יוג'ירי, מונה לתפקיד ג'נרל מנג'ר בטורונטו ראפטורס, וסגנו, פיט דאלסנדרו, שצפוי היה שיחליף את יוג'ירי, מונה לתפקיד ג'נרל מנג'ר של הסקרמנטו קינגס.
ב-21 ביוני 2013 טים קונלי הוכרז כג'נרל מנג'ר.
בראיין שו, שהיה אז חלק מסגל המאמנים של אינדיאנה פייסרס ושיחק ב-NBA בעצמו, קיבל את תפקיד המאמן הראשי במקום ג'ורג' קארל.
אנדרה איגודלה עבר לגולדן סטייט ווריורס והנאגטס קיבלו את רנדי פוי מהיוטה ג'אז.
נייט רובינסון וג'יי ג'יי היקסון חתמו בקבוצה.
הנאגטס גם שלחו את קוסטה קופוס לממפיס וקיבלו בתמורה את דארל ארתור.
את עונת 2013/2014 הנאגטס סיימו עם 36 ניצחונות, המאזן הגרוע ביותר מאז עונת 2002/2003, ולא שיחקו בפלייאוף, גם בפעם הראשונה מאז אותה עונה.
במהלך הפגרה ב-2014 הנאגטס קיבלו את ארון אפללו ששב לקבוצה בטרייד ושלחו את אוון פורנייה כתמורה לאורלנדו מג'יק.
דנוור גם נתנו את הבחירה שלהם בדראפט, בחירה מספר 11, לשיקגו בולס, ובתמורה קיבלו שתי בחירות מאוחרות יותר בסיבוב הראשון, שאיתן הם בחרו את יוסוף נורקיץ' ואת גארי האריס.
בשלושה במרץ 2015 הנאגטס פיטרו את בראיין שו ומינו מאמן זמני, מלבין האנט.
ב-15 ביוני 2015 מייקל מלון מונה להיות המאמן הראשי של הנאגטס.
בדראפט 2015 עמנואל מודיאיי נבחר בבחירה מספר שבע.
טיי לוסון, הרכז הפותח של דנוור אז, הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס, ובתמורה הנאגטס קיבלו ארבעה שחקנים, שאת כולם הדיחו, ובחירה בסיבוב הראשון בדראפט 2016.
כאשר מייקל מלון הגיע לקבוצה, היו בקבוצה צעירים מבטיחים - עמנואל מודיאיי, ניקולה יוקיץ', גארי האריס ולאחר התאוששות מפציעה גם יוסוף נורקיץ'.
בקבוצה חל שיפור בעזרת השחקנים הצעירים.
בינואר 2018 הנאגטס שלחו את הקלע הוותיק רנדי פוי לאוקלהומה סיטי ת'אנדר וקיבלו בתמורה את די ג'יי אוגוסטין, סטיב נובאק, ושתי בחירות בסיבוב השני לדראפט.
יום אחד אחרי הטרייד, הנאגטס ניפו את סטיב נובאק ואת ג'יי ג'יי היקסון מהקבוצה.
בדראפט 2016 הנאגטס צירפו לשורותיהם את ג'מאל מארי, חואן הרננגומס, ואת מליק ביזלי.
ב-13 בפברואר 2017 נורקיץ' הועבר בטרייד, יחד עם בחירה בדראפט 2017 בסיבוב הראשון של הממפיס גריזליס, לפורטלנד טרייל בלייזרס, ובתמורה הנאגטס קיבלו את מייסון פלאמלי ובחירה בסיבוב השני של הדראפט.
בזכות השיפור ביכולותיו של יוקיץ' הנאגטס השתפרו מאוד, אך הם סיימו את עונת 2016/2017 במקום התשיעי במערב, בהפרש של ניצחון אחד פחות מהמקום השמיני, שזוכה להשתתף בפלייאוף.
עונת 2017/2018 הייתה העונה הראשונה של הנאגטס מאז עונת 2012/2013, שבה היו לקבוצה יותר ניצחונות מהפסדים (46 ניצחונות), אך למרות זאת שוב הגיעו במקום התשיעי במערב, שוב ניצחון אחד פחות מהמקום השמיני, המינסוטה טימברוולבס, שנגדם שיחקו את המשחק האחרון בעונה, שהכריע איזו קבוצה תגיע לפלייאוף.
בדראפט 2018, הנאגטס בחרו את מייקל פורטר ג'וניור.
ב-31 בינואר 2019 יוקיץ' נבחר להשתתף במשחק האולסטאר כמחליף.
זאת הייתה הבחירה הראשונה של שחקן מהקבוצה למשחק האולסטאר מאז הבחירה של כרמלו אנתוני ב-2011. הנאגטס סיימו את עונת 2018/2019 עם 54 ניצחונות, במקום הראשון בביתם ובמקום השני במערב, וכך הגיעו לפלייאוף בפעם הראשונה מאז 2012/2013. בסיבוב הראשון של הפלייאוף פגשו הנאגטס את סן אנטוניו ספרס וניצחו בשבעה משחקים.
את הסדרה השנייה, מול הפורטלנד טרייל בלייזרס, הנאגטס הפסידו בשבעה משחקים, כאשר במשחק השלישי בסדרה היו ארבע הארכות, הכי הרבה אי פעם במשחק פלייאוף, ביחד עם משחק מ-1953. בסיום העונה נבחר יוקיץ' לחמישיית העונה הראשונה.
עונת 2019/2020 נחשבת לאחת מהעונות המוצלחות בתולדות המועדון, כאשר את העונה הסדירה היא סיימה במקום השלישי במערב.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף פגשה הקבוצה את יוטה ג'אז, ולאחר סדרה שאופיינה בעיקר בקרב בין הגארדים ג'מאל מארי לדונובן מיטשל מיוטה, חזרה דנוור מפיגור 1–3 וניצחה את הסדרה 4–3, כשיוקיץ' קולע סל ניצחון במשחק השביעי 20 שניות לסיומו.
בחצי גמר המערב פגשה הקבוצה את לוס אנג'לס קליפרס, שבה שיחקו כוכבים כמו קוואי לנארד ופול ג'ורג', ונחשבה באותה העת לאחת המועמדות לאליפות.
לאחר שהקליפרס הובילו 3–1 חזרה דנוור פעם נוספת וניצחה את הסדרה 4–3 בהובלת יוקיץ' ומארי.
בכך הפכה לקבוצה היחידה שחוזרת פעמיים מפיגור 1–3 באותו הפלייאוף.
בגמר המערב הפסידה דנוור בתוצאה 1–4 ללוס אנג'לס לייקרס.
עונת 2022/2023 הפכה לעונה היסטורית, בה דנוור סיימה את העונה בראשות האזור המערבי עם מאזן של 53 ניצחונות מול 29 הפסדים (64% הצלחה).
בסדרת הגמר הנאגטס פגשו את מיאמי היט לקרב שהפגיש בין כוכבי דנוור יוקיץ' ומארי ובין כוכבי היריבה ג'ימי באטלר, באם אדביו וקייל לאורי.
לאחר ניצחון במשחק הראשון 104–93, הנאגטס הפסידו להיט במשחק השני בתוצאה 111–108, ונסעו למיאמי כאשר לכל קבוצה יש ניצחון אחד.
המשחק השלישי נגמר בניצחון 109–94 של דנוור, ואת המשחק הרביעי היא ניצחה 95–108. משחק מספר 5 התקיים בדנוור, וגם אותו הנאגטס ניצחו, 94–89, ובכך זכו באליפות הראשונה בתולדות הקבוצה.
בנוסף לזכייה באליפות, זכה יוקיץ' בתואר השחקן המצטיין של סדרת הגמר, וזאת לאחר שהעמיד ממוצעים של 30.2 נקודות, 14 ריבאונדים, 7.2 אסיסטים ומעל לחטיפה אחת למשחק.
נקודות: 73, דייוויד תומפסון מול דטרויט פיסטונס, 9 באפריל 1978.
ריבאונדים: 31, דיקמבה מוטומבו מול שארלוט הורנטס, 26 במרץ 1996.
אסיסטים: 23, פאט ליבר מול גולדן סטייט ווריורס, 21 באפריל 1989.
חטיפות: 10, פאט ליבר מול אינדיאנה פייסרס, 9 במרץ 1985.
חסימות: 12, דיקמבה מוטומבו מול לוס אנג'לס קליפרס, 18 באפריל 1993.
דנוור היא עיר הבירה של מדינת קולורדו שבארצות הברית, וכן העיר הגדולה ביותר במדינה זו.
אוכלוסיית העיר נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2020 מונה כ-715,522 תושבים והיא העיר ה-19 בגודלה בארצות הברית והשנייה בגודלה באזור הרי הרוקי.
במטרופולין של דנוור מתגוררים כ-2.5 מיליון תושבים, כמחצית מאוכלוסיית מדינת קולורדו.
דנוור מוגדרת גם כעיר עולם מסוג בטא מינוס.
דנוור היא בעלת אוכלוסייה מגוונת.
מרביתם של התושבים בעיר עוסקים בספורט הנפוץ ביותר שם, סקי.
סקי ניתן לעשות בכמה מוקדים תיירותיים בקרבת העיר, כשהנפוצים והיוקרתיים שבהם נמצאים בווייל ואספן.
בשנת 2016 דירג מגזין U.S.
NEWS& WORLD REPORT את דנוור כמקום המגורים הטוב ביותר בארצות הברית.
נמל התעופה הבינלאומי של העיר הוא הגדול בארצות הברית בשטחו.
בעיר נמצא המרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר, שמתמחה במערכת הנשימה, המערכת החיסונית ובמחקר וטיפול באלרגיות.
דנוור אירחה פעמיים את הוועידה הדמוקרטית הלאומית, בשנת 1908 ושוב ב-2008 .
היא קידמה את העיר בשלב הלאומי, הפוליטי והחברתי-כלכלי.
ב־10–15 באוגוסט 1993, דנוור אירחה את יום הנוער העולמי השישי של הכנסייה הקתולית, אליו הגיעו כ-500,000 איש, מה שהפך אותו למפגש הגדול ביותר בהיסטוריה של קולורדו.
בשנת 1858, בשיא הבהלה לזהב בקולורדו הוקם במקום בו שוכנת כיום העיר דנוור יישוב קטן על ידי מספר כורים מקנזס שהחליטו לקרוא לו "מונטנה סיטי".
היישוב שהוקם לא זכה להצלחה והחל לסבול מהגירה שלילית לאחר זמן קצר.
תוך חצי שנה ננטש היישוב לחלוטין ותושביו עברו לערים שכנות כמו אורורה שהייתה מהעבר השני של המכרה.
בנובמבר באותה שנה החליט הגנרל ויליאם לרימר להקים במקום יישוב חדש.
לרימר קרא למקום החדש "דנוור סיטי" על שמו של מושל טריטוריית קנזס, על מנת לקבל פריווילגיות ולנסות להפוך את המקום לעיר הבירה של המחוז.
לאחר שקיבל בעלות על הקרקע הוא החל למכור אדמות לכורים.
היישוב צמח במהרה ובשנת 1861 הפך לעיר.
בשנת 1870 חוברה העיר לראשונה למסילת רכבת מה שתרם לצמיחתה באופן משמעותי.
דנוור שוכנת בצפון מדינת קולורדו למרגלות הרי הרוקי.
זו העיר הגדולה ביותר בקולורדו וה־24 בגודלה בארצות הברית.
היא גם העיר המאוכלסת ביותר ברדיוס של כ־900 קילומטר.
רוב רחובות העיר הם רחובות שתי וערב המקל על הניווט בעיר מחד, ומאידך יוצר בעיה שבחלק מהרחובות הישנים במרכז העיר אין מספיק אור שמש הגורם לכך שבימי החורף השלג לא נמס מהר מספיק.
הגיל הממוצע הוא 33 שנים.
ההכנסה החציונית הייתה 45,438 $, ואת ההכנסה החציונית למשפחה היה 48,195 $.
לזכרים הכנסה חציונית של 36,232 דולר לעומת 33,768 דולר לנשים.
ההכנסה לנפש לעיר הייתה 24,101 דולר.
19.1% מהאוכלוסייה ו־14.6% מהמשפחות היו מתחת לקו העוני.
מכלל האוכלוסייה, 25.3% מהאנשים מתחת לגיל 18 ו־13.7% מבין בני 65 ומעלה חיו מתחת לקו העוני.
בסך הכול 27.72% (148,335) מאוכלוסיית דנוור בגילאי חמש ומעלה דיברו שפה שאינה אנגלית.
נכון לשנת 2014, תוחלת החיים בעיר עומדת על ממוצע של 80.02.
כמו שאר קולורדו, גם דנוור מאופיינת בשינויים שעשויים להיות פתאומיים במזג האוויר.
רוב המשקעים בעיר יורדים בין אפריל לאוגוסט.
הקיץ בעיר נעים וחם עם טמפרטורות שיכולות להגיע גם אל מעבר ל-30 מעלות כאשר יולי הוא החודש החם ביותר, דצמבר הוא החודש הקר ביותר.
החורפים מורכבים משילוב של ימים קרים ומושלגים לסירוגין עם ימים חמים ומתונים יותר בגלל אפקט של רוחות צ'ינוק.
במחקר שבחן אירועי ברד בערים עם למעלה מ-50,000 תושבים דירג את דנוור כעיר העשירית בסיכון למכות ברד כבדות בארצות הברית, למעשה, דנוור ספגה שלוש מעשר מכות הברד היקרות בתולדות ארצות הברית שהאחרונה שבהן במאי 2017.
בזכות המיקום הגאוגרפי שלה, במרכז ארצות הברית על הדרכים המחברות את צפון מזרח ארצות הברית עם המערב ועצם היותה העיר הגדולה ביותר בטווח של כ-900 קילומטרים, הפכה דנוור למרכז תפוצה ואחסון של מטען המיועד למשלוח לכל חלקי ארצות הברית.
בין היתר דנוור היא ביתם של חברות גדולות כמו AIMCO, שהיא חברת נדל"ן הגדולה בארצות הברית, Qwest שהיא חברת בת של ענקית התקשורת בל.
דנוור החלה את דרכה כעיירת כורים באזור עתיר משאבים כמו זהב ומינרלים.
עד היום הכרייה מהווה חלק חשוב בכלכלת העיר וחברות כרייה ואנרגיה גדולות מיקמו בה סניפים, בהן: נובל אנרג'י, האליברטון, סמית' אינטרניושנל, , אנדרקו ועוד.
חברות נוספות להן סניפים בדנוור: מדיה ניוז גרופ, ניומונט (אחת מחברות התכשיטים הגדולות בעולם), לוקהיד מרטין ויונייטד איירליינס.
לאחר העלייה באבטלה במיתון הגדול אחוז האבטלה בדנוור התאושש די במהירות והיה באחד משיעורי האבטלה הנמוכים במדינה עם 2.6% בלבד.
בשנת 2015 דורגה העיר במגזין העסקים פורבס במקום הראשון ברשימת המקומות הטובים לעסקים ולקריירה.
דנוור שוכנת במרכז ארצות הברית בחיבור דרכים ראשיות המחברות את הצפון עם הדרום ואת המזרח עם המערב.
התחבורה הציבורית כוללת יותר מ-1,000 אוטובוסים, יותר מ-10,000 תחנות אוטובוס בכל 38 הרשויות המקומיות באזור המטרופולין של דנוור.
בנוסף לכך ישנם חמישה קווי רכבת קלה עם 36 תחנות וסך הכול 56 ק"מ של מסילות.
היות שדנוור היא מרכז לוגיסטי חשוב לחברות משלוחים עוברות בה מספר מסילות חשובות.
אמטרק מפעילה את קו הרכבת קליפורניה זפר המחבר בין שיקגו וסן פרנסיסקו.
נמל התעופה הבינלאומי דנוור נמצא 30 ק"מ מדנוור.
זהו נמל התעופה העשירי בעולם מבחינת עומס והרביעי בארצות הברית.
זהו גם נמל התעופה הגדול ביותר בארצות הברית ואף יותר גדול מהאי מנהטן בניו יורק.
הנמל הוא נמל הבית של חברת התעופה פרונטייר איירליינס.
בניגוד לערים רבות בארצות הברית אשר יוצרות תלות ברכב בעקבות חוסר תכנון מדרכות ושבילי אופניים, דנוור היא עיר מאוד ידידותית להולכי רגל ורוכבי אופניים בפרט.
רוב הרחובות במרכז העיר כוללים מסלולי אופניים מה שנתן לה את האות "עיר ידידותית לרוכבי אופניים" על ידי ליגת רוכבי האופניים של ארצות הברית.
באזור דנוור ישנם מעל 1,500 קילומטרים של שבילי אופניים.
בדנוור יש ראש עיר ו-13 חברי מועצה כולל מבקר מדינה.
מועצת העיר נבחרת מתוך 11 מחוזות.
בחירות מתקיימות אחת לארבע שנים עם מקסימום שלוש קדנציות לכל נבחר.
לדנוור יש ראש עיר חזק \ ממשלה חלשה במועצת העיר.
ראש העיר יכול לאשר או להטיל וטו על כל תקנות או החלטות שאושרו על ידי המועצה, כמו כן יכול לדואג שכל החוזים עם העיר יישמרו ויבוצעו, לחתום על כל איגרות החוב והחוזים, הוא אחראי לתקציב העיר, ויכול למנות אנשים למחלקות עירוניות שונות, ארגונים ועמלות.
עם זאת, המועצה יכולה לעקוף את הווטו של ראש העירייה עם תשעה מתוך שלושה-עשר הצבעות מחבריה ויש לאשר את תקציב העיר וניתן לשנות אותו ברוב קולות של המועצה.
המבקר בודק את כל ההוצאות ועשוי לסרב להתיר הוצאות ספציפיות, לרוב על סמך סיבות כספיות.
הדמוקרטים שלטו זה מכבר בפוליטיקה של העיר, רוב הפקידים ברחבי העיר הם הדמוקרטים.
לשכת ראש העיר נכבשה על ידי דמוקרט מאז הבחירות לרשויות המקומיות ב-1963. כל מושבי העיר המחוקקים במדינה מוחזקים על ידי הדמוקרטים.
בבחירות הפדרליות, הדנוורטים נוטים גם להצביע למועמדים דמוקרטיים, ומצביעים בעד המועמד לנשיאות דמוקרטית בכל בחירות מאז 1960, למעט 1972 ו-1980.
בשנים האחרונות, דנוור נקטה עמדה בלעזור לאנשים שנמצאו חסרי בית, במיוחד תחת הממשלים של ראשי הערים ג'ון היקנלופר ו-וולינגטון ווב.
בשיעור של 19 חסרי בית לכל 10,000 תושבים בשנת 2011 לעומת 50 ומעלה לכל 10,000 תושבים בארבעת אזורי המטרו עם שיעור חסרי הבית הגבוה ביותר, האוכלוסייה חסרת הבית של דנוור ושיעור חסרי הבית הם שניהם נמוכים משמעותית בהשוואה לערים גדולות אחרות במדינה.
עם זאת, תושבי רחובות העיר סובלים מחורפי דנוור – שלמרות שהם קלים ויבשים בחלק ניכר מהזמן, יכולים להיות להם תקופות קצרות של טמפרטורות קרות במיוחד ושלג.
בשנת 2012, תיקון קולורדו 64 הוחתם לחוק על ידי המושל ג'ון הינקלופר ובתחילת 2014 הפכה קולורדו למדינה הראשונה שהתירה מכירת מריחואנה לשימוש פנאי.
בדנוור פרוסים 73 בתי ספר ציבוריים המלמדים כ-80,000 תלמידים ו-15 אוניברסיטאות ומכללות.
המפורסמת בהן היא אוניברסיטת דנוור, בעיר נמצא מוזיאון דנוור לאומנות.
לדנוור קבוצה בכל אחת מחמש הליגות המקצועניות הבכירות בספורט האמריקאי.
קבוצהספורטליגהדנוור נאגטסכדורסלליגת ה-NBAקולורדו רוקיזבייסבולAmerican Leagueדנוור ברונקוספוטבולNational Football Leagueקולורדו אוולאנשהוקי קרחNational Hockey Leagueקולורדו קראשפוטבול באולם סגורליגת ה-AFLקולורדו ראפידסכדורגלליגת ה-MLS
בשנת 1970 נבחרה העיר לארח את אולימפיאדת החורף של 1976 ובכך לחגוג את חגיגות מאה השנים להיווסדה של קולורדו, אך בנובמבר 1972 מצביעי קולורדו הצביעו נגד יוזמות הצבעה שהקצו כספי ציבור כדי לשלם עבור העלויות הגבוהות של המשחקים, והם הועברו לאינסברוק, אוסטריה.
בכך דנוור הפכה לעיר הראשונה שסירבה לארח את המשחקים לאחר שנבחרה.
בשנות ה-80 של המאה ה-18 נפתח אולם האופרה הראשון בעיר, דנוור והסביבה המשיכו עם השנים להתרבות בבתי אופרות ולתמוך בתרבות.
בשנת 1988 אישרו תושבי העיר והמטרופולין שלה תמיכה באמצעות כספי מיסים להרחבה ובנייה של מתקני תרבות ומדעיים שונים ברחבי העיר והסביבה.
בעיר ישנם מוזיאונים בעלי שם בינלאומי, מוזיאון האמנות של דנוור והמרכז לאומנויות הבמה השני בגודלו במדינה אחרי מרכז לינקולן שבניו יורק.
השכונות בעיר מלאות בברים, מסעדות ומועדונים וב-2006 הוכרה במשך שנתיים רצופות כעיר הטובה ביותר למגורים עבור רווקים.
בגלל קרבתה להרים ומזג האוויר השמשי בדרך כלל, דנוור צברה מוניטין של היותה עיר פעילה מאוד עם אוריינטציה חיצונית.
רבים מתושבי דנוור מבלים את סופי השבוע בהרים; סקי בחורף וטיולים רגליים, טיפוס, קיאקים וקמפינג בקיץ.
בדנוור ובערי הסביבה נמצאים מספר גדול של מבשלות בירה מקומיות ולאומיות.
ברבים מהמסעדות באזור יש מבשלות בירה באתר, וכמה מבשלות גדולות יותר מציעות סיורים, כולל Coors ו-New Brewing Company .
העיר מקבלת בברכה גם מבקרים מרחבי העולם כאשר היא מארחת את פסטיבל הבירה האמריקאי הגדול בארצות הברית בכל סתיו.