tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2003: גלר מכיר אישה בתל אביב ומשכנע אותה לפתוח עבורו חשבונות בנק.
גלר מקבל הלוואה במרמה מתושב תל אביב, תוך זיוף מסמכים ושימוש בנכסים של אחרים ללא ידיעתם.
2005: חברת קיבוץ, פותחת עבור גלר חשבון בנק בתמורה לתשלום חודשי.
גלר מאיים עליה כשהיא דורשת את כספה חזרה.
גלר מתחזה ל"דרור אדלר" ומציג עצמו כמשקיע בבורסה בפני חבר קיבוץ, ומשכנע אותו להשקיע כספים.
2005-2009: גלר פועל להונאה שיטתית של חברי קיבוצים, ומועצות אזוריות, תוך הצגת מצגי שווא וריבית גבוהה להשקעות.
2006-2008: תושבת פרדס חנה, משקיעה כספים אצל גלר (שהציג עצמו כ"דרור אדלר").
2008 גלר מגיע לצפון ומשכנע זוג צעיר להשקיע בו כספים תוך התחזות ליניב אסולין.
הוא משכנע אותם להשקיע את כספי החסכונות שלהם.
2010: קצין המבחן מגיש תסקיר על גלר.
2011: בית המשפט גוזר על גלר שש וחצי שנות מאסר בפועל בגין עבירות זיוף ומרמה, איומים והתחזות.
הוא מתחיל להתחזות ל"דרור ענבל" ומרמה נשים נוספות.
2019: גלר נחקר שוב על ידי המשטרה בעקבות תלונות חדשות.
הוא נעצר, אך משוחרר בתנאים מגבילים לאחר מכן.
2021: גלר מנהל מערכת יחסים רומנטית עם עורכת דין (בתוכנית "המתחזים"היא מכונה "רעות"), תוך התחזות ל"דרור ענבל", ומגלה את זהותו האמיתית לאחר שהיא מוצאת את רישיון הנהיגה שלו.
מתחזה לבעל מקצוע מכובד (רואה חשבון, יועץ פיננסי)
מציג מראה חיצוני מרשים (רכב יוקרה, שעון יקר)
מפרסם את שירותיו ברדיו עם קריין מוכר
בשלב הראשון, מראה תוצאות חיוביות כדי לרכוש אמון
לוקח שליטה על חשבונות הבנק של קורבנותיו
משחק ב"פונזי" - משתמש בכספי קורבן אחד לשלם לאחר
דרור אלכסנדר (נולד ב-14 במאי 1956) הוא מוזיקאי, נגן, מעבד, מלחין, מנהל מוזיקלי של כל הלהקות הצבאיות מאז שנת 2000. מעבד ומלווה זמרים ולהקות.
אלכסנדר נולד בירושלים לרות ולמלחין פרופ' חיים אלכסנדר.
אחיו רון היה מפקד בחטיבת גולני ונפל בפעולת פשיטה בגבול לבנון ב-28 בדצמבר 1970, רון ניגן בצ'לו.
אח נוסף הוא ד"ר גד אלכסנדר, מרצה לקולנוע ושיטות חינוכיות.
בגיל 4 החל דרור אלכסנדר לנגן בחלילית בגיל 4 וחצי דרש לעבור לפסנתר וכך היה.
מורו הראשון לפסנתר היה אביו ואחריו באו מורים נוספים, אף הם מהשורה הראשונה.
בתיכון הקים להקה שנקראה school איתה זכה במקום השני בתחרות להקות קצב.
לאחר התנגשות עם מנהלת בית הספר החליפה הלהקה את שמה ל-skol (לחיים בשוודית).
בלהקה היו 6 חברים, אלכסנדר ניגן על אורגן פרפיסה 2 קומות, כלי נדיר מסוגו באותה תקופה.
התגייס לצה"ל ב-1974 ושירת כפסנתרן בתזמורת חיל האוויר.
הרכב ייחודי בנוף המוזיקלי בארץ באותם הימים, אותו הקים וניהל רס"ן אריך טייך.
עם התזמורת ליווה את טובי הזמרים בארץ.
בעקבות הצלחתו כפסנתרן בתזמורת הוארך שירותו הצבאי ל-4 שנים.
לאחר השירות למד באקדמיה למוסיקה בתל אביב והוא בעל תואר ראשון מטעמה אותו קיבל ב-1988.
נשוי למירב ולהם בת, אלונה אלכסנדר, זמרת ומדבבת, ובן, איתמר אלכסנדר, איש היי-טק.
לאחר לימודיו האקדמיים השתלב בחיי המוזיקה בארץ ולקח חלק בהפקות רבות ומצליחות, כנגן, כמעבד וכמנהל מוזיקלי.
מפעלו הגדול הוא הניהול המוזיקלי של הלהקות הצבאיות מאז שנת 2000. במסגרת זו הוא לוקח חלק במבחני הקבלה ללהקות צה"ל ובהפקות רבות של מפקדת חיל חינוך ושל גורמים אזרחיים בהם שותפות הלהקות.
עוד במסגרות אלה הוא שותף לטקסים ממלכתיים, טקסי זיכרון, מסעות למצעד החיים ועוד, כמו גם לשידורי טלוויזיה רבים בכל הרשתות הארציות.
במקביל לפעילות עם להקות צה"ל פועל אלכסנדר כל העת, כמנהל מוזיקלי, מעבד ונגן של זמרים והרכבים רבים ומוכרים, ביניהם: שלומית אהרון, דודו פישר, יבגני שפובלוב, ריקי גל ועוד.
שדה פעילות נרחב נוסף, הוא בהפקות תיאטרון גדולות בהן בין השאר, אנני, היפה והחיה, אוליבר טוויסט, עלובי החיים ועוד.
מנהל מוזיקלי בטקס יום ירושלים בערוץ 11 (2012-2020)
מנהל מוזיקלי בטקס לזכר יצחק רבין בערוץ 11 המתקיים בגן שמואל (החל מ-2014)
מנהל מוזיקלי בטקסי הזיכרון בהר הרצל (החל מ-2017).
מנהל מוזיקלי של פסטיבל עין גב (החל מ-2018).
מנהל מוזיקלי בטקס יום השואה ב-"קשת" ערוץ 12, (החל מ-2019)
ניהול מוזיקלי של להקות צבאיות ואזרחיות
דודו פישר (מאז עלובי החיים 1988)
מנהל מוזיקלי ובוחן הלהקות הצבאיות כתב אלפי עיבודים ללהקות צבאיות וזמרים שונים (2000 - עד היום)
להקת הכל עובר חביבי בהובלת שלומית אהרון כולל המופעים עם יבגני שפובלוב ועם שלושת הטנורים (2000 - עד היום)
ניהול חבורת הזמר של צה"ל שמשתתפים בה אנשי קבע.
הופעות בין בסיסי צהל ובטלוויזיה.
ניהול להקת חמשת הדיוות: ירדנה ארזי, שלומית אהרן, רותי נבון, אילנית, מרגלית צנעני.
ניהול מוזיקלי של להקת קידס.IL שיצגה את ישראל באירוויזיון הילדים.
דרור קשטן (1 באוקטובר 1944 – 15 בינואר 2024) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
קשטן הוא המאמן המעוטר ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי, עם שש אליפויות, שישה גביעי מדינה, שלושה גביעי טוטו ושלוש זכיות בתואר אלוף האלופים.
קשטן נולד וגדל בפתח תקווה, הוא צמח במועדון הפועל פתח תקווה, והחל דרכו כרץ ימני.
לאחר מכן קשטן שיחק כמגן וכקשר אחורי.
הוא הכדורגלן היחיד עד כה שזומן לנבחרת ישראל בטרם עלה לקבוצה הבוגרת במועדונו, הפועל פתח תקווה, בעונת 1962/1963 בעודו בן 18. לזכותו שלוש הופעות בינלאומיות.
בשנת 1965, שיחק קשטן עם נבחרת הנח"ל של צה"ל שהפתיעה וזכתה באליפות צה"ל.
קשטן שיחק בפתח תקווה תשע שנים, והופיע במדיה 95 פעמים.
בעונת 1971/1972 עבר להפועל כפר סבא, בה רשם 45 הופעות, עד לפרישתו ממשחק פעיל בעונת 1974/1975, בעונה זו היה שותף לזכיית הקבוצה בגביע המדינה.
עם פרישתו עבר קשטן לעסוק באימון ומונה למאמן קבוצת הנערים של הפועל כפר סבא.
שנתיים מאוחר יותר מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אולם תחת הדרכתו ירדה כפר סבא לליגת המשנה בשנת 1977. לאחר קריירות אימון קצרות בהפועל קריית אונו והפועל לוד, שב קשטן להפועל כפר סבא בשנת 1980 ובעונת 1981/1982 הוביל אותה לזכייה באליפות היחידה בתולדותיה, וכן בתואר אלוף האלופים.
עם ירידתה של כפר סבא לליגת המשנה בתום עונת 1982/1983, חזר להפועל לוד וזכה עמה בגביע המדינה ובתואר אלוף האלופים.
בשנת 1984 מונה למאמן נבחרת הנוער הישראלית, אולם הודח ממנה עוד באותה שנה נוכח פרשת קובלנץ.
בעונת 1992/1993 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, שנה לאחר שהקבוצה עלתה לליגה העליונה.
שנתיים לאחר מכן עבר להפועל חיפה של רובי שפירא, אך פוטר באמצע העונה עקב שורת הפסדים ואף על פי שהוחתם על חוזה לשלוש שנים.
בעונת 1995/1996 הוחתם על ידי מכבי תל אביב, וזכה עמה בדאבל (אליפות וגביע המדינה).
בעונה הבאה חצה את הכביש וחתם לקראת סיום העונה ביריבה העירונית הפועל תל אביב, אותה הציל מירידה בעונת 1996/1997. קשטן חזר לבית"ר ירושלים בעונת 1997/1998 והדריך אותה לזכייה באליפות ובגביע הטוטו.
קשטן הצליח לזכות בשנית בדאבל עם הפועל תל אביב בעונת 1999/2000, ובקדנציה זו אימן את הקבוצה במשך חמש שנים רצופות.
בשנתיים הבאות הוביל את האדומים למקום השני בליגה פעמיים ברציפות, כאשר הישגו הגדול ביותר כמאמן – הגעה לשלב רבע גמר גביע אופ"א – הושג בעונת 2001/2002. באותה עונה הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הטוטו.
בשלהי 2004 עזב את הקבוצה ולקח פסק זמן מאימון פעיל.
באמצע עונת 2004/2005 מונה למאמן הפועל פתח תקווה והוביל אותה לזכייה בגביע הטוטו.
בקיץ 2005 עזב את פתח תקווה וחזר להפועל תל אביב, אותה הוביל בעונת 2005/2006 לזכייה בגביע המדינה ולמקום השני בליגת העל.
בנוסף, הקמפיין של הנבחרת העלה אותה לקבוצת הדירוג השנייה, דבר שאפשר לה לקבל הגרלה נוחה יותר בקמפיינים הבאים.
ב-2008, החל קשטן יחד עם הנבחרת את קמפיין מוקדמות מונדיאל 2010. במהלך הקמפיין עלתה נבחרת ישראל תחת הדרכתו, לדירוג השיא בכל הזמנים, המקום ה-15 בדירוג העולמי של פיפ"א.
אולם בסוף 2009, בתום קמפיין רצוף אכזבות, ובשיאן הפסד ביתי במשחק נגד , ירדה הנבחרת של קשטן למקום ה-27 בדירוג העולמי.
נוכח היכולת הנמוכה של הנבחרת וכישלונה להעפיל למשחקי ההצלבה על הזכות לשחק במונדיאל, על אף הגרלה נוחה לכאורה ובעקבות לחץ ציבורי החליטה ההתאחדות לכדורגל לסיים את תפקידו כמאמן נבחרת ישראל.
באפריל 2010 מונה קשטן למאמנה של בני יהודה תל אביב לעונת 2010/2011, בה הוביל את הקבוצה למקום הרביעי ולהשתתפות במוקדמות הליגה האירופית.
לקראת עונת 2011/2012 שב קשטן לקדנציה רביעית בהפועל תל אביב, אותה אימן עד לינואר 2012, עת פוטר מתפקידו לאור חוסר שביעות רצונו של הבעלים אלי טביב מהישגי הקבוצה.
לקראת עונת 2012/2013 חזר קשטן לקדנציה שנייה בתור מאמנה של בני יהודה תל אביב, וחתם על חוזה לשנתיים.
בעונה זו סיים עם הקבוצה במקום הרביעי.
ב-1 בדצמבר 2013 התפטר קשטן מאימון הקבוצה, לאחר שפתחה את עונת 2013/2014 עם ניצחון אחד ב-11 משחקים.
בנו תומר קשטן הוא פרשן ומאמן כדורגל.
קשטן אושפז בינואר 2024 כדי לטפל במחלה עימה הוא התמודד, ולאחר מכן הורדם והונשם עד לפטירתו ב-15 בינואר 2024.
דרורה ברוק (נולדה ב-31 בדצמבר 1966) היא נגנית חלילית.
מהמוזיקאיות הבולטות בישראל בפעילות קונצרטנטית ודידקטית, מופיעה בקונצרטים ורסיטלים ומנגנת בהרכבים מוזיקליים שונים.
ביצעה מעל ל-50 בכורות ליצירות ישראליות שנכתבו במיוחד עבורה.
מוכרת על ידי משרד החינוך כ"מומחית בתחומה" בתחום הפדגוגיה של הוראת החלילית ואחראית מטעמו על הכשרת מורים בכל שלבי ההוראה.
אורי ברוק הוא אחיה הצעיר.
ברוק, ילידת חיפה, נולדה להורים יוצאי שואה.
אביה אברהם ברוק הוא דוקטור לפיזיקה ואמה מרים ברוק-כהן היא אמנית סיבים.
דרורה היא בוגרת האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למדה אצל מיכאל מלצר.
כיום היא מלמדת באקדמיה חלילית בפקולטה לאמנויות הביצוע.
מנהלת את המחלקה למוזיקה עתיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב – אותה יסדה בספטמבר 2005.
ב-1991 סיימה את לימודיה באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים וקיבלה תואר B MUS בנגינה בחליליות.
לאחר מכן השתלמה אצל אמן החליליות פדרו ממלסדורףבמילאנו, איטליה, והיא בעלת תואר אומן בנגינה בחליליות מה-CIVICA SCUOLA DI MUSICA במילנו 1995. דרורה היא בעלת תואר MA במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
דרורה מופיעה ברסיטלים וכסולנית מאז 1983 בישראל ומחוצה לה, הופיעה עם אמנים והרכבים רבים ושונים, בין השאר תזמורת הבארוק ירושלים, האקדמיה דניאל, רביעיית אביב, אנסמבל קפריזמה ואחרים.
כמו כן הופיעה בפסטיבלים רבים ברחבי אירופה וישראל, ונגנה בקונצרטים גם באמריקה הצפונית ובאוסטרליה.
מבצעת ומקליטה בקביעות יצירות שהולחנו עבורה על ידי מלחינים ישראלים רבים – מעל 54 בכורות בעשר השנים האחרונות.
בין היצירות: "היושבת בגנים" מאת אייל באט, יצירה לחלילית ולפסנתר.
משנת 2014 דרורה מלמדת במכללה האקדמית לחינוך גבעת וושינגטון, חליליות ככלי ראשי ומשני, מבוא לנגינה בחליליות, מתודיקה להוראת חליליות בקבוצות, סדנת בארוק, תולדות המוזיקה ומדריכה את הרכב החליליות הייצוגי של החוג.
בנוסף היא מדריכה פדגוגית של כל מי שילמד חלילית – אם בהוראת נגינה ייעודית או כחלק משיעורי המוזיקה.
בשנים האחרונות עוסקת במחקרים על מקומה של החלילית בתקופת ההתיישבות ובתרבות הישראלית, רטוריקה בביצוע, והקשרים תרבותיים של נגינה.
דרורה לימדה נגני חליליות רבים שזוכים לפרסים ותארים.
וגם הם ממשיכים בהוראה ונגינה.
ב־2016 פרסמה דרורה יחד עם עמית גור, כתבה דרורה חוברת 'קסם החלילית – מדריך למורה' שמופיעה גם במהדורה מקוונת.
בינואר 2018 יזמה דרורה את 'פסטיבל החליליות הבינלאומי הראשון' בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, שמטרתו הייתה 'עידוד נגני חליליות צעירים לבצע רפרטואר בן זמננו, מוזיקה יהודית ויצירות ישראליות מקוריות לחליליות.'
במרץ 2019 התקיים פסטיבל החליליות הבינלאומי השניבקנה מידה נרחב יותר מהראשון.
במשך שישה ימים התארחו כ-100 נגני חליליות בני 6 עד 40 שהגיעו מ-17 מדינות, אשר התחרו, לימדו והשתתפו בכיתות אמן.
בפברואר 2020 התקיים פסטיבל החליליות הבינלאומיהשלישי.
[TARF Tel Aviv Recorder Festival] לפסטיבל הגיעו מעל 100 משתתפים מ-20 מדינות.
זהו הפסטיבל השלישי בגודלו בעולם.
בדצמבר 2022, התקיים בתל אביב, "פסטיבל החליליות הבינלאומי החמישי – התחרות ע"ש פואה גרינשפון".
לאחר הפסקה של שנתיים בגלל מגפת הקורונה, שבו נגני החליליות לפסטיבל.
לתחרות מוניטין בינלאומי והיא כוללת כ-80 נגנים מ-19 מדינות ברחבי העולם, ומארחת את שני הרכבי המוזיקה המוקדמת החשובים בישראל: תזמורת הבארוק ירושלים והבארוקדה.
קונצרט מיוחד לזכר קהילת פנלו
ב-28 בפברואר 2019, הופיעה דרורה יחד עם הצמד ההולנדי NIHZ, סאנה פאן אלסט ובובי רוטפלד [Sanna van Elst en Bobby Rootveld] שמרבים להופיע בקונצרטים יהודיים, בקונצרט זיכרון לקהילת פנלו ולסבא רבא שלה פיליפ כהןשהיה ראש הקהילה לפני, בזמן ואחרי מלחמת העולם השנייה.
על פעולות ההצלה והעזרה שלו לאחיו היהודים נחנך ב-23 במאי 2017 שער כבוד על שמויחד עם קריאת הככר על שם בית הכנסת.
דרור שאול (נולד ב-28 ביוני 1971) הוא במאי קולנוע ופרסומות ותסריטאי ישראלי.
שאול נולד לציפורה יפת שאול ועמי שאול (סאול) בקיבוץ כיסופים שבצפון-מערב הנגב, שם גם גדל.
דרור הוא האח הצעיר של טל שאול, ושל אחיהם הבכור, רן שאול.
סבם, סידני סאול, נולד בפולין, ביאנובה (כיום בביילארוס).
סידני הוא נצר למשפחת הגאון מווילנה.
הוריו נטבחו בפוגרום בשנת 1904, והוא ברח לארצות הברית, לדודתו לנה גורדון, בפילדלפיה.
סבתו של דרור, אסתר ברצ'נקו (אחותו של ישראל גלילי), נולדה ב-בריאלוב, אוקראינה.
סידני ואסתר הכירו בניו יורק.
אביו, עמי שאול (סאול), נולד וגדל במנהטן, והיה מוזיקאי מחונן שלמד בתיכון לה גוארדיה מוזיקה ואמנויות (M&A), ואחר כך התקבל לג'וליארד, אבל עלה לישראל לפני תחילת לימודיו, בגיל 17. לאחר עלייתו הגיע לדודו גלילי בקיבוץ נען.
בנען פגש עמי קבוצת אמריקאים מגרעין של תנועת החלוץ הצעיר, ואיתם עלה לקיבוץ כיסופים בעת ייסודו, ב-1951. בכיסופים הכיר עמי את ציפורה יפת, שהייתה ממוצא תימני וגדלה בשכונת התקווה.
אביה יפת שת (שבתימן נקרא חסן כלף) ואמה שדרה בת יששכר שמעוני (שמה בתימן היה: שדרת שוכר אל-סומעי) עלו לישראל ב-1924 מאזור שרעב בתימן.
שני הוריו של דרור התעניינו בארכאולוגיה ובמוזיקה, ניגנו בכלי נגינה שונים, ושימשו בתפקידי מפתח חברתיים, פיננסים, וביטחוניים במשק.
בין היתר אביו עמי שאול היה מרכז המשק, מזכיר המשק, ומא"ז (אחראי הביטחון) במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים, ובתור שכזה אירח במקום את דוד בן-גוריון, משה שרת, משה דיין ואחרים.
בכיסופים מוזיאון ארכאולוגיה על שמו, המבוסס על ממצאיו בשטחים סביב המשק.
בין היתר מצא עמי רצפת פסיפס שנמצאת במוזיאון ישראל.
בצה"ל שירת דרור שאול בגדוד 50 של הנח"ל.
לאחר שחרורו שב לקיבוץ ועזב בתחילת שנות ה-90 לתל אביב.
עם המעבר לתל אביב השתלב שאול בתפקידי הפקה בקולנוע ובטלוויזיה.
בזכות העובדה שהיה בעל רישיון נהיגה על משאית, שימש כעוזר הפקה בסרטים אמריקאים גדולים, כמו "לא בלי בתי", "מחץ הדלתא" ואחרים.
התקדם לתפקידי עוזר במאי ולתפקיד מפיק בפועל, בין השאר בסדרת הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית".
שאול מפתח תוכן דיגיטלי למותגים בינלאומיים, עורך תסריטים ומרצה בסדנאות פיתוח תסריט ומקורות השראה ביצירה.
הרעיון לסרטו הראשון, "מבצע סבתא", שכתב וביים ב-1999, נשאב מסיפור פטירתה וקבורתה של סבתו, בתחילת 1993, אירוע שבשיאו התפרק ארון הקבורה.
ב-2002 כתב וביים את סרטו הארוך הראשון, "סימה וקנין מכשפה".
ב-2003 השתתף בסדנאות התסריט והבימוי היוקרתיות של רוברט רדפורד בסאנדנס ארצות הברית.
ב-2006 יצא סרטו "אדמה משוגעת", שזכה בפרס הסרט הזר בפסטיבל סאנדנס 2007. הסרט זכה גם בארבעה פרסי אופיר כולל הסרט הטוב ביותר.
הסרט השתתף בפסטיבלים רבים וזכה בפרסים רבים.
ב-2015 יצא סרטו "פלאפל אטומי" - קו-פרודוקציה ישראלית, גרמנית, ניו זילנדית, בשילוב גורמים איראנים רבים.
שאול ביים מאות סרטי פרסומת ביניהם קמפיינים שזכו בפרסים בישראל ומחוצה לה, בין היתר קמפיין HUAWEI כריסמס 2016, בו צפו מעל 32 מיליון איש ברשת.
ב-2024 יצר את הסרט "רפת ראובן", לזכרו של הרפתן ראובן הייניק, שנהרג על ידי מחבל לאחר שיצא לטפל בפרות רפת כיסופים למחרת מתקפת החמאס על הקבוץ ב-7 באוקטובר, ו"מלחמת חרבות ברזל" שפרצה בעקבותיה.
פרס אופיר בקטגוריית דרמה לטלוויזיה
פיינליסט בפסטיבל BANFF בקנדה בשנת 2000.
פרס הסרט הזר בפסטיבל סאנדנס 2007 על סרטו "אדמה משוגעת" שזכה בנוסף גם ב-4 פרסי אופיר
גר באודים נשוי ואב לשניים.
מבצע סבתא (1999) - במאי ותסריטאי
סימה וקנין מכשפה (2003) - במאי, תסריטאי ושחקן (בתפקיד "שפיץ")
אדמה משוגעת (2006) - במאי, מפיק ותסריטאי
"אוסקוט" סרט קצר מתוך מכתב אהבה לקולנוע
פלאפל אטומי (2015) - במאי, מפיק ותסריטאי
דרור קרן (נולד ב-3 באפריל 1964) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מדבב, תסריטאי, מחזאי ובמאי ישראלי, זוכה פרס אופיר ופרס האקדמיה לטלוויזיה.
קרן נולד בשכונת גבעת המורה בעפולה.
הוא נולד עם חור בעור התוף באוזן ימין ולכן לא שומע באוזן זו.
משפחת אביו ברחה מפולין לברית המועצות בימי השואה.
אביו היה קצין בחיל האוויר ולאור קידומו ושינוי הבסיסים בהם שירת, עברה המשפחה להתגורר בילדותו בבאר שבע, ובשנות העשרה שלו – בכפר סבא.
למד בחוג הדרמטי של חטיבת הביניים שז"ר ובקבוצת התיאטרון של תיכון כצנלסון בכפר סבא.
שירת בתיאטרון צה"ל, ובתום שירותו החל לשחק בתיאטרון חיפה.
אחר כך נסע ולמד משחק ב-"Mountview theater school" בלונדון.
הוא חזר אחרי שנה, שיחק כשנה נוספת בחיפה ואחר כך עבר לתיאטרון הבימה.
בשנים 1994–1998 היה השחקן הראשון שאינו עולה מברית המועצות ששיחק בתיאטרון "גשר".
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בתוכנית האמנות "בקצה המכחול" בערוץ הראשון בשנת 1991. בשנת 1998 שיחק בתפקיד רב-פקד זלצר במיני-סדרת המתח הישראלית "ארץ קטנה, איש גדול".
שנה לאחר מכן החל לגלם את יואל בסדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים", ששודרה במשך חמש עונות בערוץ 3. הודות לתפקיד זה זכה לפרסום נרחב.
בשנת 2000 השתתף קרן בקלטת הילדים "דוד פומפה".
קרן השתתף גם בסרטי הטלוויזיה "יונה סידס – מורה דרך", "לילה ללא לולה", אני פורים, בתפקיד הראשי בסרט "רינה ואריק לנצח" (2003) וכן בסדרות "20 פלוס", "מילואים", "בטיפול" ו"לא הבטחתי לך".
כמו כן השתתף בסדרת המתח הטלוויזיונית "דאוס" בתור מר גולד (דויד גולד).
במקביל, הופיע בתוכניות הבידור "של מי השורה הזאת?" ו"שערורייה".
קרן השתתף בתוכניות הילדים "פרפר נחמד" של הטלוויזיה החינוכית, "סיפורי סומסום" בערוץ הופ!, "סיפורי גן חיות" בערוץ 2 והופיע ב"קצה של חוט" – מופע משותף עם אורי לשמן.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "סימני שאלה", ובשנת 2012 בסדרה "יום האם" לצד קרן מור.
בשנת 2013 החל להגיש את התוכנית "תמונה חדה", העוסקת בקולנוע דוקומנטרי ששודרה בערוץ הראשון.
בשנת 2014 השתתף במספר פרקים בעונה השנייה של הסדרה "זגורי אימפריה" בתפקיד רב מקובל מאופקים.
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה "חשודה" בערוץ 10. בשנת 2016 החל לשחק בסדרה "מטומטמת".
מאז 2021 קרן מקריין את פרקי הסדרה "הבלתי חשובים" בכאן 11.
בשנת 2025 קרן שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "רשת מרגלים", בסדרה הוא מגלם את צבי זמיר, ראש המוסד.
קרן שיחק בסרטים "לילסדה", "מייד אין איזראל" (Made in Israel), "כלבת", "אדם בן כלב", "סיפורי תל אביב" "רחמים", "מסוכנת" וב"אביבה אהובתי".
בשנת 2009 הופיע בסרט "חמש שעות מפריז", של הבמאי לאון פרודובסקי.
בשנת 2010 שיחק בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי", ושיחק בסרט הילדים "אני לא מאמין אני רובוט".
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ד"ר שמואל בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק".
בשנת 2015 שיחק בסרט "קאפו בירושלים" בבימויו של אורי ברבש.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים".
בשנת 2023 שיחק בסרטו של מתן יאיר "חדר משלו", בסרט "בית" ובסרט "טור פרידה", בבימוי רוני ניניו.
דיבב את שריף וודי בארבעת סרטי "צעצוע של סיפור" של דיסני ופיקסאר, סיריוס בלק בסדרת סרטי הארי פוטר, וילי וונקה בעיבוד של טים ברטון ל"צ'רלי בממלכת השוקולד", ברט מנקה הארובות בגרסה העברית של "מרי פופינס", מדבב את דמותו של "רנגו", ואת החתול במגפיים בשני סרטי "החתול של שרק".
קרן זכה פעמיים בפרס האקדמיה לשחקן הטוב ביותר בדרמה לטלוויזיה על תפקידיו ב"רינה ואריק לנצח" וב"קצכן".
בשנת 2020 שיחק במחזה "הבן" בקאמרי מאת פלוריאן זלר שביים גלעד קמחי בתרגום של דורי פרנס.
בשנת 2022 שיחק במחזה הדוד וניה.
משנת 2024 משחק במחזה טרטיף מאת מולייר שביימה רוני ברודצקי בתפקיד ארגון.
בתיאטרון צוותא שיחק ב"אוי אליאס אליאס", מופע קברט במלאת 70 להולדתו של חנוך לוין, וב"אִישְׁ'ל ורוֹמַנְצקָה" מאת חנוך לוין (2019).
בתיאטרון חיפה שיחק ב"שוליים קשים", "הבולשת חוקרת", "בונבנטורה" ו"עיר חופשית".
בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות "ליל העשרים", "לב טוב", "ההולכים בחושך".
בתיאטרון גשר שיחק בהצגות "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", "טרטיף", "בשפל", וב"עיר - סיפורי אודסה".
בסוף 2008 העלה מופע סטנד-אפ "מצד שני", אותו גם כתב.
המופע רץ במשך כשלוש שנים.
בשנת 2015 כתב את המחזה "על האש", שהוצג בתיאטרון הקאמרי בבימויו.
במחזה זה קרן חוזר אל מחוזות ילדותו ומעמת בערב יום העצמאות את ההורים, דור המייסדים, ואת הבית שחלמו עליו, עם ילדיהם ועם מה שהוא היום.
על מחזה זה זכה קרן בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית מחזאי השנה.
ב-2020, גילם את ראש הממשלה בנימין נתניהו, במסגרת פרויקט בו שמונה שחקנים ויוצרים הקליטו את תמלילי חקירות ראש הממשלה, בתיקי 1000, 2000 ו-4000.
קרן זכה במספר פרסים עבור פועלו בתיאטרון, בהם פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל, פרס פינקל עבור תפקיד נפתלי ב"ליל העשרים", פרס רוזנבלום לשנת 1997, זוכה פרס השחקן המצטיין בתיאטרון הקאמרי עבור תפקידו ב"טובים השניים".
ב-2018 זכה בפרס התיאטרון הישראלי, בקטגוריית השחקן הראשי הטוב של השנה, עבור תפקידו ב"סוס אחד נכנס לבר".
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה1997פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה2004פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיהשחקן בדרמה, מיני סדרה או סרט טלוויזיהרינה ואריק לנצח2005פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיהשחקן בדרמה, מיני סדרה או סרט טלוויזיהקצכן2006פרס אופירהשחקן הטוב ביותראביבה אהובתי2009פרס אופירהשחקן הטוב ביותר5 שעות מפריז2016פרס האקדמיה לטלוויזיההשחקן הטוב ביותר בסדרה קומיתיום האם2023פרס אופירהשחקן הטוב ביותרטור פרידהשחקן המשנה הטוב ביותרביתהתסריט המקורי הטוב ביותר
היה נשוי למאיה חנוך ולהם שני בנים (בהם עמרי קרן).
בין השנים 2003–2011 היה נשוי לשירה רוזנפלד ולהם תאומות.
כיום הוא בזוגיות עם זמרת האופרה גוני כנעני ולהם ילד.
דרור שדה (25 בפברואר 1932 – 14 באוקטובר 1993) היה פיזיקאי ישראלי בעל שם בינלאומי.
שימש כפרופסור באוניברסיטת תל אביב בפקולטה למדעים מדויקים, בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה.
עמד בראש סוכנות החלל הישראלית.
שדה נולד בקיבוץ גבעת השלושה, בגיל חמש עברה משפחתו לחיפה, והוא סיים את לימודי התיכון בגימנסיה על-שם ביאליק בחיפה בשנת 1949. לאחר-מכן למד שנה בסמינר למורים.
ב-1950 החל בלימודי פיזיקה, מתמטיקה וכימיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1955 סיים את לימודיו לתואר מוסמך, והתקבל לעבודה ב, שם חקר אנרגיה גרעינית.
ב-1957 נשלח שדה ללימודי דוקטורט בסורבון, פריז, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-1960, קיבל את תואר הדוקטור.
הוא חזר לישראל והמשיך לעסוק במחקרו בנושא אנרגיה גרעינית ב.
ב-1965 נסע אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ועבד שם במחקר והוראה שחזר הצטרף שדה לסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב ועזר לייסד את בית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטה.
לאחר מכן עזר שדה להקים את מצפה הכוכבים של האוניברסיטה, והיה בין מנהליו הראשונים.
שדה הקים מחלקה לפיזיקה רפואית בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה, בה עבד עד יום מותו, תוך שהוא מפרסם מאמרים חדשים ומדריך סטודנטים בעבודות המאסטר והדוקטורט שלהם.
בין הישגיו כפיזיקאי הוכחת חוק חיבור מהירויות בפיזיקה יישומית.
במרץ 1972 הודיע שדה כי גילה את גלי הכבידה, גילוי שיאשש את תורת היחסות, אך לאחר בדיקה נוספת התברר כי הגילוי היה גילוי סרק.
אחת מעבודותיו המדעיות המפורסמות ביותר של דרור שדה מציעה דרך חדשה לאישוש תורת היחסות הפרטית של אלברט איינשטיין.
עבודה זו התפרסמה רבות ברחבי ישראל ובעולם כולו, ואף צוטטה באחד מספרי הפיזיקה הידועים ביותר בעולם, הספר "מכניקה" של אוניברסיטת ברקלי שבארצות הברית.
שדה ניהל בשנים 1975–1977 את מצפה הכוכבים על שם וייז במצפה רמון ונמנה עם צוות העורכים והיועצים המדעיים של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
עד ליום פטירתו שימש דרור שדה כפיזיקאי ואסטרונום באוניברסיטת תל אביב, כשבמקביל הוא גם שימש כמנהל סוכנות החלל הישראלית, וכיועץ במחלקה לחקר החלל במעבדות הצי האמריקני בוושינגטון.
לשדה היו תרומות חשובות נוספות בתחום האסטרופיזיקה והפיזיקה הרפואית.
בתחום האסטרופיזיקה הוא התמחה בחקר פולסרים ומקורות קרינה אלקטרומגנטית אסטרונומיים.
עבודותיו בניתוח האות המחזורי המתקבל מן הפולסרים הביאו אותו למסקנה שניתן ליישם את השיטות המשוכללות של האנליזה האסטרונומית לחקר מערכות מחזוריות בגוף האדם.
שיטות אלו, אותן פיתח ושכלל, אפשרו לו לחקור את פעילות הלב ולהציע שיטה לאיתור מוקדם של פעילות לב לא תקינה.
במהלך עבודתו בוועדה לאנרגיה אטומית בשנים 1956–1957, ארעה תאונה בה נחשפו שדה ושותפיו למעבדה לקרינה רדיואקטיבית גבוהה מאוד, ככל הנראה עקב סדק ב"נציץ" - חומר האוטם את החומר הרדיואקטיבי ומגן מפני דליפות.
הקרינה הגיעה לביתו של שדה ולכל דבר שנגע בו.
אשתו חיה ובנו לא נפגעו מהקרינה.
הוא חלה בסרטן מסוג מזוטוליומה, סרטן קרום הריאה.
עוד שלושה אנשים נפטרו מסרטן בעקבות התאונה, סטודנט שמת חודש לאחר התאונה, מנהלו של שדה יהודה וולפסון ועמוס דה-שליט.
ארבעה חודשים לפני מותו, כששכב בבית החולים, התבקש שדה לספר על אותה תאונה, והוא סיפר שכשעבד במעבדה הרדיואקטיבית במכון ויצמן למדע הוא טיפל במקור רדיואקטיבי פולט קרני אלפא.
במשך תקופה ארוכה לא היה פיקוח על הקרינה עד שיום אחד נעשתה בדיקה על שולחן עבודה במעבדה והתגלתה קרינת אלפא גבוהה בהרבה מן המותר, אך בבדיקות שנעשו בגופו לא התגלתה קרינה בשתן או בצואה.
שדה הודה כי לא נעשה ניסיון לבדוק רקמות אחרות בגופו, מה שיכול היה להוביל לגילוי מחלתו מוקדם יותר (בהנחה שהקרינה היא מקור המחלה).
ב-14 באוקטובר 1993, כשהיה בן 61, נפטר דרור שדה מסרטן.
כאות הערכה לתרומתו הרבה בתחומים המדעיים בישראל עורכת אוניברסיטת תל אביב מדי שנה, החל משנת 1994, אולימפיאדה לאסטרונומיה וחקר החלל לזכרו של דרור שדה, המיועדת לנוער בגילאי תיכון.
דרור פיקסלר (נולד ב-14 באוקטובר 1969), פיזיקאי ומהנדס ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב וקודם לכן באוניברסיטת בר-אילן, המפרסם גם ספרים ומאמרים תורניים.
פיקסלר נולד בשנת 1969 בנתניה, ובגיל צעיר עבר לתל אביב.
למד בבית הספר היסודי מוריה, בישיבת נחלים ובישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים, אצל הרב נחום אליעזר רבינוביץ.
בכולל של הישיבה במעלה אדומים החל את מבחני ההסמכה לרבנות.
סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמדעי המחשב, תואר שני בפיזיקה ובמדעי החיים, ותואר שלישי בפיזיקה, כולם באוניברסיטת בר-אילן.
את הפוסט-דוקטורט עשה בבית הספר להנדסה באוניברסיטת ולנסיה בספרד, ובמכון ללייזרים באוניברסיטת גואנגג'ואו (South China Normal university) בסין.
שימש כראש המכון לננו טכנולוגיה וחומרים מתקדמים וכפרופסור בפקולטה להנדסה באוניברסיטת בר-אילן ופרופסור אורח באוניברסיטת גואנגג'ואו וב- TIPC בייג'ינג.
עבר לבית הספר להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת ץל-אביב.
עבודת הדוקטורט של פיקסלר שעסקה בפיתוח ובשימוש של ציוד חדשני המאפשר למדוד זמני חיים של פלואורסצנציה ברמה של תא בודד זכתה בפרס לנדאו של מפעל הפיס, פרס אשכול של משרד המדע, פרס של האגודה הישראלית לפיזיקה ופרס וולף לתלמידי מחקר.
פיקסלר ייסד את חברת מוניטל המציעה פתרונות תקשורת, הוא מומחה בנושא רשתות סלולריות ו-SS7 ובעל פטנטים בתחום.
פיקסלר פרסם עשרות מאמרים מדעיים בהם שני מאמרים בתחום זיהוי מוקדם של מחלות בעזרת כלים אופטיים וננו חלקיקי זהב, וכן פרקים בספרים מדעיים.
זמני חיים ודעיכת קיטוב של פלואורסצנציה
הדמיית זמני חיים ודעיכת קיטוב של פלואורסצנציה
הדמיית מערכות ביולוגיות על פי מדידות פלואורסצנציה
טלפוניה קווית ואלחוטית - פרוטוקולים ורכיבי מערכת
דרור פיקסלר הולך בדרכו הפרשנית של רבו הרב רבינוביץ לכתבי הרמב"ם והחל בהוצאה מבוארת של פירוש המשנה לרמב"ם.
הביאור שואף לדיוק מרבי בדברי הרמב"ם והוא נעזר במובאות משאר כתביו לסוגיהם.
בסדרה יצאו עד עתה ארבעה כרכים, בהוצאת מעליות.
פרסם מאמרים בכתבי עת תורניים, בהם צהר, תחומין, סיני, המעין, נטועים ועוד; רבים מהם בחקר משנת הרמב"ם.
במאמר מעורר מחלוקת שפרסם בכתב העת "צהר" בדבר איסורי ההרחקה מנידה טען כי בהדרכת זוגות לפני נישואין יש להתייחס בצורה שונה לאיסורים שנקבעו על ידי חכמים אחרונים מהראשונים.
במאמרים לא־שגרתיים נוספים שפרסם קבע (בניגוד לפסיקת הרמב"ם בזמנו) שלא כל הנוצרים שבימֵינו הם עובדי עבודה זרה (כי חלקם כופרים באלוהותו של ישו וחלקם אינם נוקטים מעשי פולחן), וכן הציע פתרון הלכתי עקרוני לבעיית שהותם של כהנים בבתי חולים, על פי הקביעה ההלכתית בדיני טומאה וטהרה ש"קבר אינו מטמא באהל".
פרסם מאמרים בנושא השילוב של טכנולוגיה ושבת.
פרסם מאמר בו התיר בתנאים מסוימים אכילה במסעדות טבעוניות בחו"ל, משום שלדעתו אין בהן בעיות כשרות – היתר שעורר התנגדות חריפה בתוך מערכת תחומין (על ידי נספח תגובה מאת הרב זאב וייטמן (שם עמ' 499–502) והערות עורך בגוף הספר) ומחוץ לה.
בספטמבר 2024 הגישה חברת ביראד של אוניברסיטת בר-אילן נגד פיסקלר תביעה, בטענה כי גזל ממנה את זכויות היישום בשלושה פטנטים שפיתח במסגרת עבודתו באוניברסיטה..
בנובמבר 2024 הגיש פיקסלר כתב תביעה שכנגד ובו נטען שהאוניברסיטה מתנכלת אליו בגלל היותו מועמד לתפקדי סגן נשיא למחקר.
בדצמבר 2025 שני הצדדים הגיעו לפשרה בתהליך גישור עם ביטול תביעות הדדיות.
דרורה דומיני (נולדה ב-1950) היא אמנית ישראלית ומרצה בכירה וותיקה במחלקה לאמנות בבצלאל.
חוקר האמנות הישראלית גדעון עפרת העניק לה את הכינוי "הפסלת העברייה".
דומיני החלה את פעילותה בראשית שנות ה-80 והייתה מהנשים הבודדות בקרב פסלי ישראל.
יצירות בולטות שלה עוסקות בבחינה ובביקורת של החיים בקיבוץ ובכלל של המיתוס הגברי הישראלי, וזאת על ידי עיסוק בתכנים של גוף, זיכרון ומוות.
דומיני נולדה בקיבוץ מרחביה בשנת 1950 להורים ממייסדי הקיבוץ.
בשנת 1972, לאחר סיום שירותה הצבאי, עזבה דומיני את הקיבוץ ויצאה ללימודי אמנות מחוץ לישראל.
את הכשרתה קיבלה דומיני באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בוויסקונסין שבארצות הברית, ולאחר מכן בקולג' לאמנות בצ'לטנהם שבבריטניה.
את לימודיה סיימה בשנת 1980 באקדמיה לאמנות סנט מרטין שבלונדון.
העבודות שיצרה דומיני בתקופת לימודיה מתאפיינות בעיסוק בנושא העקירה, אותו חוותה לא רק כסטודנטית ישראלית בניכר, כי אם גם מעצם העובדה שעזבה את קיבוצה ומקום ילדותה.
בתקופה זו התנסתה דומיני בשלל טכניקות ובהן ציור, פיסול על גבי ציור, פיסול, מודלים אדריכליים וגאומטריים וביצירת מבנים קונסטרוקטיביים שליוו גם בשנות ה-80 של המאה ה-20. גם בעבודותיה משנות ה-90 ועד היום ממשיכה דומיני להתייחס לנושאים המיתיים שהעסיקו אותה מראשית דרכה.
כך בין השאר עסקה באנדרטאות ובפסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" ועוד.
בשנת 2002 הוציאה דומיני בשיתוף הצלמת פראנס לבה-נדב את הספר "כל מקום: נוף ישראלי עם אנדרטה".
ספר זה מסכם פרויקט רחב היקף בהן הגישו שתי האמנויות פרשנות ביקורתית לאנדרטאות הרבות המפוזרות ברחבי ישראל.
בשנת 2007 זכתה בפרס שר המדע התרבות והספורט, נימוקי השופטים מבטאים את ייחודה של דומיני בשדה האמנות הישראלי: "[דומיני] הביאה איתה שפת פיסול פורמליסטית שעברה, מהר למדי, הסבה לדיבור תלת-ממדי על תרבות, על ביוגרפיה ועל זהות.
דרורה דומיני הוכיחה יכולת התחדשות בפיתוח חומרים לא-שגרתיים ובניסוח דימויים טעונים".
בפברואר 2008 הציגה דומיני את תערוכתה "ציפורים נגזרות", בגלריה גורדון.
בשנת 2009 הוצב פסל חוצות עשוי ברונזה, לזכר רצח חיים ארלוזורוב במקום בו נרצח על חוף ימה של תל אביב סמוך למרינה.
בשנת 2010 הציגה בסדנא לאמנות בראשון לציון עבודות שנוצרו באמצע שנות ה-80 והוצגו במקום באותה העת, לצד עבודה חדשה שנוצרה במשותף עם ילדים.
בקיץ 2011 הציגה את התערוכה "משחק קבוצתי", שהורכבה בעיקר מעבודות על נייר בגלריה ברבור בירושלים.
ב-2020 זכתה בפרס רפפורט לאמנית בכירה, ובנובמבר 2022 נפתחה תערוכת יחיד שלה במוזיאון תל אביב - "צידה לדרך ארוכה", אותה אצרה דלית מתתיהו.
הערוכה כוללת את פעילותה משנות ה־80 של המאה ה־20. בתערוכה מוצגים אובייקטים הנדמים לחפצים שימושיים, כמו כיסא, שולחן, לוח, כוננית, מדף, ארון, אך מבט נוסף מגלה כי הם אינם שימושיים כלל.
עם שובה לישראל בשנת 1980, היא הצטרפה לסגל ההוראה של המחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים.
בין השאר היא לימדה פיסול, ציור ותולדות האמנות הישראלית.
1987 - פרס היצירה, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1989 - פרס בנק דיסקונט לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב לאמנות
1991 - פרס שר החינוך לאמניות פלסטיות
1989 - קרן ארטור גולדרייך, בצלאל / קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב (עבור מחקר אנדרטאות תקומה בישראל)
1999 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך
2001 - פרס מאיר דיזנגוף לאמנות פלסטית, עיריית תל אביב-יפו
2007 - פרס שר המדע, התרבות והספורט
2018 - פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית, משרד התרבות
2020 - פרס רפפורט לאמנית בכירה
2025 - "יחפות", עם רונית אגסי ועידית לבבי גבאי, הגלריה לאמנות ישראלית מרכז ההנצחה קריית טבעון (קטלוג התערוכה)
2018 - "עוד רגע", תערוכה זוגית עם אבי סבח, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן
2017 - "היעוד הגלוי", גלריה חזי כהן תל אביב
2017 - "תנועת הפועלות", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן
2013 - "דם המכבים", מוזיאון באר שבע
2013 - "בגובה העיניים", מוזיאון הילדים חולון
2013 - "לאור הפלואורסצנט", גלריית סדנאות האמנים - תל אביב
2012 - תערוכת אוסף הקבע של אמנות ישראלית.
2012 - "הנמרודים החדשים", בית האמנים ירושלים
2012 - "בריסטולים", מוזיאון לאמנות בת ים
2012 - "שיחזורים" גלריית המכון לאמנות אורנים
2010 - מחנה ציור 2010 – הגלריה ברמלה, אופקים, מכללת אורנים
2009 - "ארבע פתיחות באומנות ישראלית", גלריית בצלאל – סלמה
2009 - "בהיר יותר מחירון" גלריית סדנאות האמנות תל אביב
2009 - "זולו" מסע והרפתקה באומנות ישראלית מוזיאון נחום גוטמן לאמנות תל אביב
2008 - תערוכת זוכי הפרסים מוזיאון חיפה (אפריל)
2008 - שנות השמונים באומנות הישראלית מוזיאון חיפה (יוני)
2008 - "הרצל / סלמה" גלריית סדנאות האמנים – תל אביב
2008 - "שיחים" גלריה גורדון תל אביב
2007 - "שותפות" גלריית עירוני רמלה
2007 - "מורים", גלריית עירוני רמלה
2007 - "מרוץ שליחות", מוזיאון לאומנות – חיפה
2006 - "מיני ישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים
2006 - "שפם", גלריית מכללת ספיר, שדרות
2006 - "שושלת", גלריית מכללת ספיר, שדרות
2006 - "גוטמן בבית", מוזיאון נחום גוטמן לאומנות
2005 - "רעב", גלריית מכללת קלישר, תל אביב
2005 - "מאה שנות אומנות ישראלית", גרופיוס באו, ברלין
2005 - "לינה משותפת", מוזיאון תל אביב
2005 - "אנדרטאות בנוף" (מתוך כל מקום) מוזיאון אורי ורמי נחושתן אשדות יעקב
2005 - "אמונה שלמה", גלריה גבעון, תל אביב
2004 - "הדימוי בחומר, פיסול בישראל בעץ", מוזיאון תל אביב
2004 - "ספורט", מוזיאון ישראל (אגף הנוער), ירושלים
2004 - "שנות ה-80 באמנות הישראלית", גלריית המכללה – אורנים
2004 - "קירויאל", גלריית המדרשה לאומנות בתל אביב
2003 - "אפליה מתקנת", מוזיאון תל אביב
2002 - "איפה הילדים?" גלריה גבעון תל אביב
2002 - משכן לאומנות עין-חרוד
2002 - "שיבת ציון", מעבר לעיקרון המקום, זמן לאומנות, תל אביב
2001 - "שיח' אברק", מבט באומנות על מיתוס אלכסנדר זייד והתקופה – בית יד לבנים, טבעון
2001 - "רישומים", גלריית סדנאות האומנים תל אביב
1999 - "ילדים טובים, ילדים רעים", מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 - "דימוי הבית באומנות ישראלית", מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 - מיצב "מדליות, הרים, כוכבים", תערוכת זוכי פרס עידוד היצירה, בית האומנים, תל אביב
1998 - "שבת בקיבוץ" – מוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב
1998 - "אומניות באומנות ישראל – שנות ה-80 ושנות ה-90", מוזיאון חיפה
1997 - "כיסא פלסטיק", גלריית המומחה, תל אביב
1996 - "אומנות ואדריכלות", בית האמנים, תל אביב
1996 - "כתב", מוזיאון אקלנד, צפון קרוליינה, ארצות הברית
1996 - "עשור להענקת פרס שרת החינוך ליוצרים בתחומי האומנויות החזותיות", מוזיאון תל אביב לאומנות1995 - "שבבי חזון", גלריית קיבוץ נחשון
1995 - "גדר ברושים, עין הפריזמן, מיסטר מתוקי", מוזיאון תל אביב לאומנות
1995 - גלריית הסדנה לאומנות, יבנה
1995 - הגלריה לאומנות – אוניברסיטת חיפה
1994 - "חמש השנים הראשונות", גלריית סדנאות האומנים, תל אביב
1994 - "בעקבות הבאוהאוס", גלריית סדנאות האומנים, תל אביב
1994 - גלריה העין השלישית, קיבוץ הסוללים
1994 - "באוהאוס בתל אביב", בניין עיתון "הארץ" ההיסטורי, תל אביב
1994 - ביאנלה לפיסול עין הוד
1994 - גלריה מרי פאוזי, תל אביב
1994 - "מיצב אופק גבות", תערוכת "לעמוד מול ההר", המרכז לאומנויות, גבעת-חביבה
1992 - "אומנות ישראלית עכשיו – תצוגה נרחבת", מוזיאון תל אביב לאמנות
1992 - "סביבה ביתית", בית האמנים תל אביב
1992 - תערוכת אוסף – מוזיאון תל אביב לאומנות
1992 - "מבט והיבט", אומנות ישראלית, לייפציג, ברלין, בון
1991 - "עבודות על נייר", גלריית סדנאות האמנים, תל אביב
1991 - "ציור משולב, קולאז', אובייקט", גלריה גבעון, תל אביב
1991 - "מקום 1991", תערוכת פיסול ישראלי, מוזיאון רמת גן, מוזיאון הרה, יפן
1991 - מוזיאון פוקואוקה, יפן
1991 - מוזיאון לאומי לאומנות, סיאול, קוריאה
1990 - "הנוכחות הנשית, אמניות ישראליות בשנות ה-70 וה-80", מוזיאון תל אביב לאומנות
1990 - הביאנאלה לפיסול, עין הוד
1989 - "דימויים משתנים, עיצוב, פיסול", גלריה קלישר חמש, תל אביב
1988 - "ארבעים אומנים מישראל", מוזיאון ברוקלין, ניו-יורק
1988 - "פיסול, גישות וחומרים", מרכז תרבות, רחובות
1987 - גלריה ברטה אורדנג, ניו-יורק
1987 - "אמן מזמין, יחיאל שמי מזמין 7 פסלים", גלריית הקיבוץ, תל אביב
1987 - "צבע טרי, הדור הצעיר באומנות ישראלית", מוזיאון ישראל, ירושלים
1987 - "פיסול ודו מימד", (בליך, דומיני, רבינוביץ, שפייזר), גלריית הסדנה לאומנות, יבנה.
1986 - "שלושה פסלים, שלושה פסלים, דומיני, חפץ, תומרקין", גלריה מבט, תל אביב
1986 - "קיץ ישראלי, מבחר מתוך האוסף ורכישות חדשות", מוזיאון תל אביב לאומנות
1985 - "אמנות ישראלית חדשה", דיזנגוף סנטר, תל אביב
1985 - "שנתיים, אמנות ישראלית, איכויות מצטברות", מוזיאון תל אביב לאומנות
1984 - גלריה נעמי גבעון, תל אביב
1984 - "שנתיים לגלריה", גלריית אחד העם 90, תל אביב
1984 - "שמונים שנות פיסול בישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים
1984 - גלריית מימד קטן, תל אביב
1983 - "אמן מזמין" (שמעון אבני), גלריה רדיוס, תל אביב
1987 - "כנפיים", גן הפסלים, בסיס חיל האוויר, תל-נוף
1998 - "מלאכית", גינת סדנאות-האומנים, תל אביב
1999 - "צפרדעה", בית הספר התיכון "עירוני א'", חיפה
2006 - הצעה לאנדרטה לנופלים רחבת הכנסת, ירושלים
2009 - "העיר שצמחה מהחול" / "פסל הדיונות" לזכרו של חיים ארלוזורוב, תל אביב
2013 - פרחי אבן קמפוס אוניברסיטת חיפה.
דרור רפאל (נולד ב-29 בינואר 1974) הוא סאטיריקן ושדרן רדיו ישראלי.
התפרסם כחלק מהצמד "שי ודרור".
בעל תואר שני ביישוב סכסוכים מאוניברסיטת בר-אילן.
החל את דרכו הרדיופונית כשדרן ברדיו פיראטי בשם "רדיואקטיבי".
משם המשיך לקול ישראל כמגיש רצועות מוזיקה ב-88FM.
אחר-כך החל ללמוד ב"מכללת לוינסקי לחינוך", שם השלים תואר ראשון בלשון, חינוך ויהדות.
לאחר מכן, חזר רפאל לשדר ברדיו כשהצטרף לצוות רדיו תל אביב, והחל להגיש את תוכנית ההיכרויות "בחסות החשיכה".
ב-1995 פגש את שי גולדשטיין, וברבות השנים השניים הפכו לצמד סטיריקנים מצליח בשם "שי ודרור".
השניים שידרו תוכניות הומור וסאטירה ברדיו ובטלוויזיה, בהן "זו ארצנו" ו"שי ודרור".
ב-2008 הצטרף לצוות הכותבים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
באותה שנה החל להגיש את שעשועון הטריוויה הקומי "חידון האשליות" בערוץ 24, ואת השעשועון "ראש בקיר" לצד גולדשטיין בערוץ 10.
ב-2010 החל רפאל להנחות את השעשועון הטלוויזיוני "מישהו בבית?" בערוץ 10.
רפאל בעל טור בירחון הצרכנות של "גלובס".
ב-2013 החל לכתוב טור שבועי בשבועון "סופהשבוע" מבית "מעריב השבוע".
רפאל מלמד רדיו באוניברסיטת אריאל בשומרון.
באוגוסט 2016 הסתיימו שידורי תוכנית הבוקר "שי ודרור" ברדיו 103FM.
ביוני 2018 עלתה לאוויר תוכניתו החדשה ברדיו 103FM - "חליפות" - תוכנית ייעוץ משפטית המשודרת מדי יום שני בלילה.
במסגרת התוכנית משוחח רפאל עם מאזינים, ומקשר בין שאלותיהם המשפטיות לבין שורה של עורכי דין ואנשי משפט מקצועיים.
מעת לעת מוקדשת חלק מהתוכנית לפרשנות משפטית לאירועי השעה האקטואליים, בליווי עורך דין שמגיע לאולפן.
בנובמבר 2018 שב להגיש תוכנית סאטירה שבועית בתחנה מדי חמישי בלילה, לצד הבדרנית הדר לוי.
בספטמבר 2018 השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP.
רפאל השתתף בתוכנית "הישרדות VIP עונה 2", ששודרה ב-2019 ברשת 13, והודח שלישי.
החל משנת 2020, מגיש דרור רפאל יחד עם הסטנד-אפיסט ארז קליימן, תוכנית בוקר יומית ברדיו 90FM.
החל משנת 2022, מגיש דרור רפאל יחד עם הסטנד-אפיסטית הדר לוי, פודקסט שבועי בשם "לא סותמים" מבית All•in.
בפודקסט אשר מתפרסם בימי שישי, השניים סוקרים בהומור את אירועי השבוע.
רפאל נשוי למרינה, ולהם שני בנים.
במהלך שנת 2014 הצטרף רפאל לסדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" וסיפר על השינוי שחל בחייו על כך שהתאהב בגבר, טום באום ועזב את אשתו וילדיו ועבר להתגורר איתו, ועל כך שהוא מגדיר את עצמו ביסקסואל.
בשנת 2015 נפרדו השניים ורפאל חזר לאשתו.
דרורה חַבקין (3 באוגוסט 1934 – 23 באפריל 1995) הייתה זמרת, מלחינה, פזמונאית ומעבדת מוזיקלית ישראלית.
חבקין נולדה בחיפה וגדלה בירושלים.
היא דור שישי בארץ מצד אמה.
סבה, נתן בן ציון חבקין, היה פעיל למען צמחונות, פציפיזם ואספרנטו.
חבקין הייתה מראשוני להקת הנח"ל בתחילת שנות ה-50. לאחר שחרורה מצה"ל למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים.
את שירה הראשון, "לילה טוב", כתבה כתרגיל בקורס להרמוניה, בשנת 1962.
לאורך השנים כתבה, הלחינה ותרגמה להיטים רבים ללהקות צבאיות ולזמרים שונים, ביניהם יפה ירקוני, חוה אלברשטיין, ירדנה ארזי וליאור ייני.
בסוף שנות ה-60 הקליטה שני אלבומים של שירי רחוב, שזכו להצלחה רבה.
נישאה לדב נשרי, אלוף-משנה בצה"ל ולאחר מכן מנכ"ל החברה לפיתוח חוף אילת (וגרושהּ של העיתונאית דליה למדני).
בני הזוג היו הורים לבן ובת, אריאל ושירי, והמשפחה התגוררה בצהלה.
ב-1970 התגרשה ממנו ועברה לגור עם דני ליטני ברחוב בן יהודה בתל אביב.
השניים גם הופיעו יחדיו ברחבי הארץ.
בעקבות המשבר החברתי שיצרה מלחמת יום הכיפורים הוציאה ב-1977 את האלבום "נגמרה פתאום עוד מלחמה" בו הלחינה ושרה שירים אנטי-מלחמתיים בוטים שכתב עידן סובול בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים בהן השתתף.
האלבום לא הצליח מסחרית, ונשכח עד שהועלה לרשת ב-2020 ביוזמת רועי הראבן.
ב-1977 עברה חבקין עם שני ילדיה לאירופה.
ב-1984 חזרה מהולנד לישראל וכתבה לחן לשירה של לאה גולדברג "תפילה" עבור ירדנה ארזי.
כעבור זמן אובחן אצלה סרטן והיא החלה לרפא את בעצמה בחומרים טבעיים.
במקביל עברה לגור בראש פינה.
לאחר שהתמחתה בטבעונות פתחה גם חנות טבע.
ספרה "על תבלינים וצמחי מרפא" יצא בהוצאת משרד הביטחון בשנת 1995.
באותה שנה נפטרה חבקין באופן פתאומי מדום לב, בגיל 60.
חנות הטבע שפתחה בראש-פינה מנוהלת כיום על ידי בתה, שירי.
שירי רחוב; ליווי: מיגאל, דן גורדון ועמי פרנקל, תל אביב: סי.בי.אס., [אוקטובר 1969].
(התוכן: הי יונה [יונה פעמונה]; ידידי החלוץ; הרכבת; בת 16 הייתי; היה היו לי; יש לי רעה; קטרינה הקדושה; תבלול של העין; המכשפה; דוניה; ספר לי; שימי ידך; מה לעשות?; כצפור חפשית; פרחים; התאהבתי בך; יולה לה) (הופעה חיה במועדון "צוותא")
(התוכן: יולה יולה; אהובה לי (פן); לשדה יצא יצאתי; על הרכב; אי דה בים בום; אינקי פינקי; הוי ירוקה (טביב - פנחסי); שי קטן לחייל; כדור בשר; איפה היית; נגני נגני (שיר חתונה); כלא שש; אני יושב לי; ביום אחד ביום בהיר; תישן חביבי; האניות עגנו במלטה (א.
רון); היא תלבש קסאוורודקה; יופי היי; הכד השבור; סמרה הופ הופ; אוקרמבה)
נגמרה פתאום עוד מלחמה גלרון, 1977. מילים: עידן סובול.
שירי הרחוב של דרורה חבקין; [עריכה: נחום היימן], 2 תקליטורים, ראשון לציון: אן.אם.סי., 2006.
על תבלינים וצמחי מרפא; צילום: אריאל נשרי, תל אביב: משרד הביטחון, תשנ"ה 1995.
דרוריים (שם מדעי: Passeridae) היא משפחה של ציפורי שיר קטנות המכונים גם "דרורים אמיתיים" או "דרורי העולם הישן".
רוב בני המשפחה הם ציפורים קטנות ושמנמנות בצבעי חום ואפור, בעלות זנב קצר ומקור פחוס אך חזק.
המינים נוטים להיות דומים מאוד אחד לשני.
רוב הדרוריים ניזונים בעיקר מזרעים, אך לעיתים הם משלימים את ארוחותיהם בחרקים קטנים.
הדרוריים אינם חובבי יערות, והם נוהגים לשכון באזורים פתוחים.
ניתן למצוא אותם במגוון רב של אזורי מחיה, כגון מדבריות סלעיים, קרחות יער, ביצות ואף בתוך בניינים.
זוג אחד של דרורים השתכן בעומק של 640 מטר מתחת לפני האדמה, בתוך מכרה פחם בבריטניה, שם הואכל על ידי הכורים.
מינים אחדים מאספים מזון בסביבות ערים, ובדומה לשחפים ויונים, עשויים לאכול כמויות קטנות מכל מזון שימצאו.
גודלם של בני המשפחה נע בין זה של דרור האגוז (Passer eminibey), שגודלו 11.4 ס"מ ומשקלו 13.4 ג', ועד לדרור מקור התוכי (Passer gongonensis), שגודלו 18 ס"מ ומשקלו 42 גרם.
דרורי העולם הישן נמצאים באופן טבעי רק באירופה, באפריקה ובאסיה.
לאוסטרליה ולאמריקה הובאו הדרורים על ידי מתיישבים מוקדמים, והתאקלמו במהרה, במיוחד באזורים מיושבים.
את דרור הבית, לדוגמה, ניתן למצוא כיום בכל צפון אמריקה, בכל אחת ממדינות אוסטרליה למעט אוסטרליה המערבית, וברוב האזורים המיושבים של דרום אמריקה.
דרור הבית ודרור הרים הם המינים שהתאקלמו בצורה הנרחבת ביותר באזורים אלו, ודרור הבית הפך כתוצאה מכך לציפור הנפוצה בעולם.
רוב מיני הדרוריים הם מונוגמיים, אך מקרים של פוליגמיה אינם נדירים.
גם בקרב המינים המונוגמיים הזדווגות שלא עם בן הזוג אינה נדירה.
הרבייה מתבצעת במועדים בהם האוכל זמין - בדרך כלל באביב, אך באזורים מדבריים בעונה הגשומה.
בעונה זו הזכרים מכריזים על טריטוריה, ומזמינים את הנקבות אליה, באמצעות שירה.
מנהגי החיזור של הזכרים כוללים, בחלק מהמינים, פרישה וניעור של הכנפיים, התפחת הנוצות, פרישת הזנב וקולות חיזור.
בעונת החיזור הזכרים עשויים לאיים על זכרים אחרים ואף לתקוף אותם כדי להגן על הטריטוריה שלהם.
הקינים נבנים בתוך עצים חלולים, בקיעים בסלע, חורים בבניינים מעשי ידי אדם או תיבות קינון.
הקן, העשוי מעשב ומנוצות, סגור לרוב מלמעלה, והוא בעל מראה לא מסודר.
הקינים עשויים לשמש את בעליהם שוב, לעיתים במשך שנים.
בכל מחזור קינון מוטלות בין ביצה אחת לשמונה, הבוקעות כולן יחדיו, לאחר כשבועיים.
שני ההורים מאכילים את הגוזלים, ואלו פורחים מהקן לאחר 10–21 ימים, אם הקן לא הופרע - שאז יפרחו מוקדם יותר.
גם לאחר פריחת הגוזלים מהקן, הזכרים ממשיכים להאכילם עד שאלו יצטרפו ללהקת דרורים צעירים.
הם מגיעים לבגרות מינית לאחר כחצי שנה עד שנה.
חלק מהמינים מקננים יותר מפעם בשנה - בדרך כלל בין פעמיים לארבע, ואף הייתה נקבה של דרור הבית שנצפתה כשהיא מקיימת שבעה מחזורי קינון בשנה אחת.
הדרוריים הם יצורים חברתיים החיים בדרך כלל בלהקות, המקיימות בתוכן היררכיות פנימיות.
הם ציפורים הפעילות ביום, ורוב המינים אינם נודדים.
הם חובבי אמבטיות מים וחול, בכל מקרה בו יש אפשרות כזו.
שיעור הישרדותם של דרוריים במשך שנה נע בין 45-65%.
הדרור הזקן ביותר שנצפה בטבע הגיע לגיל של 13 שנה וארבעה חודשים.
הטורפים העיקריים שלהם הם נצים, דורסי לילה, נחשים ודביבונים - אך בעיקר חתולי בית.
בעבר סווגה משפחת הדרוריים כתת-משפחה במשפחת האורגיים, או שקיבלה מעמד של תת-משפחה במשפחה שנקראה גם היא דרוריים, אליה סופחו גם האורגים.
כיום נהוג להעניק לה מעמד של משפחה עצמאית.
חלק מהחוקרים מסווגים את משפחת האסטרילדיים (Estrildidae), תושבי האזורים המשווניים וחלקים מאוקיאניה, כתת-משפחה במשפחת הדרוריים.
בדומה לדרוריים, בני משפחה זו הם אוכלי-גרגירים קטנים וגרגרניים עם מקורים קצרים, עבים ומחודדים.
מבנה הגוף והרגלי המחיה של שתי הקבוצות דומים, אך האחרונים הם צבעוניים ובעלי מגוון רב של צבעי פלומה.
עם זאת, רוב התרשימים הטקסונומיים מעניקים לאסטרילדיים מעמד של משפחה בפני עצמה, ומותירים במשפחת הדרוריים רק את הדרורים האמיתיים.
למרות דמיון גופני מסוים, הדרורים האמריקאים, או הגבתוניים, אינם קרובים באופן מיוחד לדרוריים.
סוג ומין יחיד בארית ההרים (Petronia)
סוג ומין יחיד דרורית קצרת-אצבעות (Carpospiza brachydactyla)
דְּרוֹר סְפָרַדִּי (שם מדעי: Passer hispaniolensis) הוא מין בסוג דרור ממשפחת הדרוריים ומסדרת ציפורי-השיר.
תפוצתו של הדרור הספרדי באגן הים התיכון ודרום מערב ומרכז אסיה.
לציפור זו שני תת-מינים, תת-המין המערבי חולף וחורף בישראל ואילו תת-המין המזרחי יציב בה.
הוא דומה במראהו לדרור הבית, וקרבה משפחתית זו ניכרת גם בהכלאה הנוצרת בטבע בין המינים, בעיקר בצפון אפריקה.
בניגוד לדרור הבית, הדרור הספרדי יעדיף לרוב להתרחק מאזורים אורבניים, בהם דרור הבית שולט, ויעדיף משקים שטחים חקלאיים מעובדים וחורשות, ובאופן כללי אזורים לחים חמים ובקרבה למקורות מים וצמחייה.
הדרור הספרדי הוא דרור גדול, באורך של כ-15–16 ס"מ, ובמשקל של כ-22–36 גרם.
מבנה גופו גדול במעט משל דרור הבית, כמו גם מקור ארוך ומוצק יותר למראה.
הניצוי של הזכר דומה לזה של דרור הבית, אולם מובדל בכיסוי ראש ערמוני וכתמים שחורים בצידי גופו ואחוריו, לחייו לבנות בניגוד לאפורות אצל דרור הבית.
הנקבה דומה מאוד לנקבת דרור הבית וקשה מאוד לזיהוי בתנאי שטח, צבעה אפור-חום בעיקר אולם בעלת יותר כתמים על גופה מנקבת דרור הבית.
בצידי גופה פסים בהירים, ופסים רחבים ובהירים על גבה.
לדרור הספרדי שני תת-מינים הנבדלים במעט בנוצותיהם בזמן החיזור והרבייה, אולם שני תת-המינים יהיו בעלי שוני ניכר במופע החורף, כשתת-המין המזרחי ( P.
transcaspicus) יהיה חיוור יותר בצבעיו עם פחות צבע ערמוני.
קולו של הדרור הספרדי דומה לזה של דרור הבית.
הזכר בעל קול שונה במעט כשהוא נמצא בסביבת הקן.
קול זה צורמני בעל שתי הברות, קולני ובעל טון גבוה יותר.
הדרור הספרדי הוא קרוב משפחה של דרור הבית ושניהם משתייכים לסוג דרור ממשפחת הדרוריים.
הטקסונומיה שלהם מורכבת עד מאוד בשל הכלאות הנוצרות בטבע ביניהם, בעיקר באזור אגן הים התיכון.
שני מינים אלו נפוצים ברוב אזור זה, אולם בחצי האי האפניני ובקורסיקה שני מינים אלו הוחלפו בדרור האיטלקי, שהוא מין דרור שלא מובן לחלוטין טקסונומית, וככל הנראה מהווה גרסת ביניים של שני המינים.
הדרור האיטלקי סווג כהכלאה של דרור הבית, טקסונומית הוא כמעט זהה לדרור הבית ובאותה מידה גם לדרור הספרדי, וכרגע סווג כמין נפרד.
הכלאות בין הדרור הספרדי לדרור הבית מתרחשות באופן אקראי בעיקר בצפון אפריקה (צפון-מזרח אלג'ריה, תוניס, וצפון מערב לוב), הכלאה היוצרת אוכלוסיות מגוונות מאוד עם מאפיינים המשתנים עד מאוד משני המינים בצורתם הטהורה.
באיי אגן הים התיכון כגון מלטה, גוזו, כרתים, רודוס וקרפאתוס הם בעיקר גרסת ביניים לא ידועה.
מחקרים פילוגנטיים מסוימים הראו כי דרור הבית קרוב גנטית לדרור האיטלקי אולם לא לדרור הספרדי.
הדרור הספרדי תואר לראשונה על ידי הזואולוג ההולנדי קונראה ז'קו טמי, כ-Fringilla hispaniolensis מפרטים שנאספו בדרום ספרד.
השם דרור ספרדי מתייחס לתיאור הפרטים שנאספו בספרד.
שם לועזי נוסף דרור הספרדי הוא דרור עץ-הערבה ומתייחס לסביבת המחיה הלחה של ציפור זו, ולעיתים אלו הרואים בדרור האיטלקי כמין זהה לספרדי משתמשים בשם זה.
מכירים באופן רשמי בשני תת-מינים של הדרור הספרדי, התת-מין המערבי, hispaniolensis והתת-מין המזרחי transcaspicus שתואר על ידי אורניתולוג אוסטרי ב-1920 בטורקמניסטן.
מתייחסים בדרך כלל לציפורים באנטוליה ובקפריסין כתת-מין P.
לדרור הספרדי אזורי מחיה מורכבים מאוד באזור אגן הים התיכון, מקרונזיה ודרום-מערב עד מרכז אסיה.
הוא מתרבה בעיקר מעל קו רוחב 50°, מעל עמק הדנובה וימת אראל בצפון ועד לוב ומרכז איראן בדרום.
הדרור הספרדי התפשט לאזורים חדשים ונרחבים ב-200 שנה האחרונות, בחבל הבלקן שם הגיע לרומניה, סרביה ומולדובה מאז 1950, ובמקרונזיה, לשם התפשטותו מיוחסת לאוניות מסע, אולם סביר יותר להניח שהגיע באמצעות נדידת ציפורים טבעית.
נדידת הדרור הספרדי מתפרסת על שטחים נרחבים יותר מאזורי חיותו הקבועים, לצפון עד סקוטלנד ונורווגיה.
ברוב אזורי תפוצתו של הדרור הספרדי נמצא גם דרור הבית.
באזורים אלו, שני המינים מתרבים באזורי משקים חקלאיים חורשות ושטחים פתוחים, כשהדרור הספרדי יעדיף אזורי מחיה לחים.
באזורים מהם נעדר דרור הבית, הדרור הספרדי עשוי לחיות באזורים אורבניים, כמו שהוא עושה באיים הקנריים, מדיירה וכמה איים באגן הים התיכון.
בכמה מקומות אורבניים כמו במזרח סרדיניה, מין הדרור העיקרי השוכן בהם הוא דרור הרים (Passer montanus).
לפני שהדרור הספרדי הגיע לאיים הקנריים ומדיירה, הדרור בארית הרים (Petronia petronia) היה לדרור המקומי היחיד.
באיים הקנריים הדרור הספרדי נמצא ברוב סוגי אזורי המחיה, כאשר הוא דוחק את בארית ההרים מרוב אזורי מחייתה מלבד האזורים היבשים.
במדיירה הדרור הספרדי נפוץ באזורים מעובדים, אולם עדיין לא סיגל לעצמו לחלוטין את הרגלי הקינון בבניינים או קינון באזורים היבשים יחסית בצפון האי.
הדרור הספרדי אינו נפוץ ברוב איי כף ורדה בשל נוכחותו האנדמית של דרור אחר בשם דרור ורדה או דרור לאגו (Passer iagoensis), ודרור הבית.
בפוגו שבאיי ורדה הוא הדרור היחידי, שם הוא נפוץ בכל אזורי המחיה, ומתרבה גם בבתים ובצוקים.
הדרור הספרדי נמצא ברוב חלקי הארץ, אך יציב בעיקר בצפונה ומרכזה.
אף על פי שדרור זה חובב לחות בשנים האחרונות נרשמו ניסיונות קינון בנגב והערבה.
hispaniolensis, חולף בישראל וחורף בה.
אוכלוסיית תת-המין המזרחי, P.h.transcaspicus, יציבה בישראל ומקייצת.
בישראל יעדיף להתרחק מאזורים בנויים בהם שולט דרור הבית, ויעדיף אזורים לחים בקרבת מקורות מים וצמחייה.
מחוץ לעונת הרבייה ניתן לראות להקות מעורבות של דרור הבית עם הדרור הספרדי באזורים פתוחים.
הדרור הספרדי הוא ציפור מאוד חברותית המתלהקת ומתרבה במושבות.
בחורף, לא יקפיד על אזורים קבועים או יבצע נדידה סדירה.
מעט מאוד ידוע על שרידותו של הדרור הספרדי, והגיל המקסימלי שתועד בטבע הוא 11 שנה
בדומה לדרורים אחרים, הדרור הספרדי ניזון בעיקר מזרעים, דגנים וחומרים צמחיים אחרים כגון עלים פירות ופרחים.
ההורים יאכילו את הגוזלים בעיקר בחרקים בימיהם הראשונים ובהדרגה יאכילו אותם בחומרים צמחיים.
מידת החרקים בדיאטת הגוזלים נמדדה בין 70-90%.
בציד חרקים הדרור הספרדי הוא אופורטוניסט, הניזון מכל חרק שנפוץ באזורו.
במרכז אסיה אלו יהיו זחלים, נמלים וחגבים.
כאשר הם נודדים דרך מרכז אסיה באביב תזונת הדרור הספרדי תהיה בעיקר תבואה מאזורים חקלאיים, ובזמן הרבייה התזונה תהייה כאמור בעיקר מחרקים, צמחי בר וזרעים משנים קודמות.
הדרור הספרדי מקנן במושבות גדולות ובצפיפות, לעיתים בקנים משותפים.
הקנים ממוקמים בעיקר בעצים ובשיחים, בין ענפים ומתחת לקנים של ציפורים גדולות ממנו.
מושבות עשויות להיות בנות 10 זוגות ועד מאות ואלפי זוגות.
בישראל הרבייה מתחילה בחודש מרץ.
כל זוג יטיל 3–8 ביצים, שיבקעו ביום ה-12. הפרחונים יעזבו את הקן בגיל 14 יום.
הזכרים יעסקו בבניית הקן יותר מהנקבות.
האולוסיה האירופית של הדרור הספרדי מונה בין 3–6 מיליון זוגות מתרבים, ובין 8–18 מיליון פרטים.
מלבד אוכלוסייה זו, בשאר העולם האומדן הוא בין 17–74 מיליון פרטים.
ישנה הפחתה בכמות האוכלוסייה במקומות מסוימים באירופה, אולם במקומות אחרים בעולם האוכלוסייה גדלה, ואין סכנה לאוכלוסייה העולמית, לכן ארגון ה-IUCN סיווג את המין בקטגוריית ללא חשש.
דרור אלימלך פֵיילר (נולד ב-31 באוגוסט 1951) הוא פעיל שמאל רדיקלי, מוזיקאי ואמן ישראלי-שוודי.
פיילר התפרסם בתקשורת הודות לביטויים קשים נגד מדינת ישראל.
הוא הגדיר את חמאס "תנועת שחרור לאומית" לגיטימית ויזם מאמץ אירופאי להעמדת קצינים ישראלים לדין בינלאומי.
ב-1967 עברו הוריו של פיילר לקיבוץ יד חנה.
אמו פנינה, שנפטרה ב-2022 בגיל 98, הייתה אחות, ופעילת "רופאים למען זכויות אדם" שהתנדבה בכפרים פלסטיניים ביהודה ושומרון.
ב-2010 הייתה גיבורת סרטם הדוקומנטרי של דני דותן ודליה מבורך "פנינה פיילר אחות קומוניסטית".
אביו אליעזר, שנפטר ב-1992, היה מזכירו של שמואל מיקוניס.
ב-1986 נפגש האב בבוקרשט עם קבוצת פלסטינים נציגי אש"ף, כשהדבר היה אסור על פי החוק הישראלי, ונשפט על כך.
ב-1973 עבר דרור פיילר להתגורר בשוודיה.
לצורך קבלת אזרחות שוודית, הוא ויתר על אזרחותו הישראלית.
הוא למד פרשנות למוזיקה מודרנית בשנים 1975–1977, מוזיקולוגיה באוניברסיטת סטוקהולם בשנים 1977–1978, והלחנה, באקדמיה למוזיקה של סטוקהולם, מ-1978 עד 1983.
ב-2021 נעצר פיילר על ידי הרשויות בשוודיה בחשד לפלילים, עקב מספר גנבות מצרכים בסופרמרקט.
בזמן האינתיפדה הראשונה, חיבר פיילר את "המאבק", הכולל קטעים מההמנון הפלסטיני.
בינואר 2004 התפרסם פיילר מחוץ למעגל המוזיקה כשהציג, יחד עם רעייתו, גונילה חלד-פיילר, את היצירה "שלגיה ושיגעון האמת" (Snow White and The Madness of Truth, בשוודית Snövit och sanningens vansinne) במוזיאון ההיסטורי הלאומי שבסטוקהולם.