tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אאוסטתיוס היה תלמידו של ניקולס קטפלורון.
הוא מונה למשרת מפקח על העתירות (ἐπὶ τῶν δεήσεων) ולמרצה לרטוריקה (μαΐστωρ τῶν ῥητόρων), וכן לדיאקון בקונסטנטינופול.
בהמשך מונה לבישוף של מירה שבליקיה וסביב שנת 1178 מונה לארכיבישוף של סלוניקי, תפקיד שבו כיהן עד למותו.
תיאורים על חייו ופועלו הובאו בנאומי לוויה שנשאו אותימיוס ומיכאל כוניאטס, אשר נוסחיהם שרדו ונמצאים בספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד.
ניקטאס כוניאטס כתב בשבחו כי הוא האדם המשכיל ביותר בתקופתו, עם שיקול דעת שקשה לחלוק עליו.
אאוסטתיוס כתב פירושים על כתביהם של משוררי יוון העתיקה, חיבורים תאולוגיים, נאומים, מכתבים ותיאור חשוב על ביזת סלוניקי בידי גוליילמו השני, מלך סיציליה, בשנת 1185.
מבין כתביו, פירושיו על שירת הומרוס זכו להתייחסות הרבה ביותר, שכן ניכר בהם ידע נרחב על ספרות יוון העתיקה.
יצירות אחרות שלו מפגינות אופי מרשים עם נאומים עוצמתיים שקנו לו את הערכתם של קיסרי קומננוס.
מבחינת פוליטית, אאוסטתיוס תמך בקיסר מנואל הראשון.
בהגותו החדשנית שיבח לעיתים ערכים חילוניים כגון עוצמה צבאית.
הוא התנגד לעבדות והאמין ברעיון של התקדמות חברתית של תרבות מפרימיטיבית לנאורה.
החיבור "על לכידתה של סלוניקי" היה עדות ראייה של המצור על סלוניקי וסבלם של אנשי העיר.
בחלקיו המוקדמים של ספר הזיכרונות מתאר אאוסטתיוס גם את האירועים הפוליטיים בקונסטנטינופול החל ממותו של מנואל הראשון, דרך שלטונו הקצר של אלכסיוס השני, ועד לעלייתו לשלטון של אנדרוניקוס הראשון קומננוס, תוך שהוא מעיר הערות חריפות על פעילותם של המעורבים.
בפירושים על האיליאדה והאודיסיאה מאת הומרוס מתייחס אאוסטתיוס לסוגיות דקדוק, אטימולוגיה, מיתולוגיה, היסטוריה וגאוגרפיה.
הפירושים עצמם אינם מקוריים כל כך, אלא מובאים בתמצית מפרשנים מוקדמים יותר, ובכלל זה תכתובות על סכוליה של הומרוס.
בציירם תמונה נרחבת על המדקדקים, על המבקרים ועל פרשנים מאוחרים מתקופת אלכסנדר הגדול, מהווים הפירושים של אאוסטתיוס תרומה לחקר שירת הומרוס, שכן חלק מהכתבים שהוא מצטט אבדו.
אף שסביר להניח שאאוסטתיוס ציטט בכתביו מחבּרים אחרים, נדמה שהוא הכיר באופן אישי את יצירותיהם של מבקרי הספרות הגדולים ביותר של העת העתיקה – אריסטרכוס מסמותרקיה, זנודוטוס, אריסטופאנס מביזנטיון ואחרים.
פירושו לכתבי דיוניסיוס פרייגטס מפוזר כמו פירושו על שירת הומרוס, אך כולל מספר ציטוטים בעלי ערך ממחברים קודמים.
מספר זה ניתן ללמוד על ארץ ישראל והלבנט.
מפירוש נוסף על כתבי פינדארוס שרד רק המבוא, אך ניתן ללמוד ממנו על תרבות הספורט ביוון העתיקה.
אֵאוּפַּטְרִידִים (ביוונית עתיקה: Εὐπατρίδαι; מילולית: טובי אבות) היו שכבת האצולה והאריסטוקרטיה בחבל אטיקה שביוון העתיקה.
חלוקת האוכלוסייה באטיקה לשלושה מעמדות: אאופטרידים, גאומורים (חקלאים) ודמיאורגים (בעלי מלאכה), מיוחסת לתסאוס, אשר אחראי גם לאיחוד (סינויקיסמוס) של אטיקה סביב אתונה העתיקה כפוליס.
ההנחה היא שלאחר הסינויקיסמוס, האצילים ששלטו עד אותה עת בקהילות העצמאיות השונות, חויבו להתגורר באתונה, מושב השלטון החדש, כך שעם תחילתה של אתונה כפוליס, יצרו משפחות האצולה מעמד בעל מונופול של זכויות פוליטיות ומשרות בתחומי הממשל והכהונה.
ייתכן שבתחילתה של אתונה כפוליס היו האאופטרידים האזרחים המלאים היחידים באתונה, שכן העדויות מראות שרק הם השתייכו לפרטריות השונות, והחלוקה לפרטריות הכילה את כלל האזרחים.
הלקסיקוגרפים עומדים על מאפייניהם של האאופטרידים, ולפיהם האאופטרידים הם האוכלוסייה האוטוכטונית, שוכני העיר וצאצאי המלוכה.
יחד עם זאת, אין זה סביר שהמשפחות האאופטרידיות היו כולן אוטוכטוניות, אפילו במובן הרחב של המונח, שכן ככל הנראה חלקן היגרו לאטיקה.
שיא כוחם של האאופטרידים היה בתקופת הגבלת המלוכה.
שתי המשרות, פולמרכוס וארכון, אשר נוסדו במהלך המאה השמינית לפנה"ס במטרה להגביל את סמכויות המלך, אוישו בידי אנשים ממעמד זה בלבד.
בשנת 712 לפנה"ס נפתחה משרת המלך עצמה בפני כל האאופטרידים.
כך, הממשל כולו היה בשליטתם והם היו המוציאים לפועל היחידים של המשפט והצדק במדינה.
עם קבלת חוקת דרקון, שנכתבה סביב שנת 621 בעקבות המאבק המעמדי בין האצולה למעמדות הנמוכים, חל כרסום בזכויות האצולה האתונאית.
כרסום זה הלך והעמיק עם הרפורמות של סולון, שביסס את השלטון על טימוקרטיה, ללא קשר לייחוס המשפחתי, וכך הושוותה ההשפעה הפוליטית בעלי ממון מכל המעמדות לזו של האאופטרידים.
הרפורמות הביאו לכך שמונו חמישה ארכונים, חמישה אאופטרידים, שלושה אגרקים (גאומורים) ושני דמיורגים, כפי שמציין אריסטו בספרו, "מדינת האתונאים".
מכאן הלכה ופחתה השפעת האאופטרידים, עד שלקראת מחצית המאה ה-6 לפנה"ס, עם השתנות המשטר לכיוון טיראניה ודמוקרטיה, הגיעה ההשפעה הפוליטית של הייחוס המשפחתי לסיום.
אופי היחסים של האאופטרידים עם שני המעמדות האחרים היה שנוי במחלוקת.
סביר להניח שהאאופטרידים היו המעמד השולט והאצולה המוכרת היחידה, בעוד הגאומורים היו תושבי הארץ מכל שדרת העם והדמיאורגים היו אוכלוסיית הסוחרים והאמנים.
במקורות העתיקים ההתייחסות לחלוקה המיוחסת לתסאוס היא כאל חלוקה של כלל האוכלוסייה, אולם גאורג בוסולט גרס כי שלושת המעמדות מייצגים שלושה יסודות באצולה האטית, כלומר, אצולת העיר, אצולת בעלי הקרקעות ואצולת המסחר, ומוחרגים מהם כליל יתר חלקי העם.
מהמעט הידוע על ההיסטוריה החוקתית המוקדמת של אתונה, האאופטרידים מייצגים את האצולה היחידה שהייתה לה הכרה פוליטית כלשהי בתקופות המוקדמות של האתונה.
אאוסטרה הייתה אלת השחר בקרב העמים האנגלו-סקסונים.
האנגלו-סקסונים נהגו לערוך חגיגות לכבודה עם בוא האביב, חגיגות שהתגלגלו ברבות השנים לחג הפסחא כפי שהוא נחוג בקרב העמים האנגלו-סקסונים.
משום כך, השם לחג הפסחא באנגלית, Easter, שאול משמה של האלה אאוסטרה.
מקורה האטימולוגי של אאוסטרה נעוץ במילה הפרוטו-הודו-אירופית לשחר, שכן במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית קיימת אלת שחר שמשמעות שמה היא "שחר" אף היא.
עם אלות השחר הנפוצות במיתולוגיות מרחבי העולם שמקור שמן זהה לזה של אאוסטרה נמנות אושאס במיתולוגיה ההינדואית ואאוס במיתולוגיה היוונית.
אאוסטאטיה דׇבּיזָ'ה ( או אוסטרטיה או איסטראטה דביז'ה) הידוע כ"דביז'ה וודה" (ברומנית: Eustatie Dabija או Eustratie Dabija או Istrati Dabija או Dabija Vodă (?
- 11 בספטמבר 1665) היה בויאר רומני ממולדובה, שליט מולדובה בין 29/19 בספטמבר 1661 - 21/11 בספטמבר 1665. עלה לשלטון באישור השער העליון אחרי מותו של השליט שטפניצה לופו.
לא ידועים פרטים על מקום ושנת הולדתו.
הוא היה בויאר מחבל פוטנה במולדובה, שבו החזיקה משפחתו אחוזה ביישוב סובז'ה .
הור כיהן בתפקידים (דרגטוריה) של פהרניק ובאן.
ב-1657 עלה למעמד של וורניק גדול של "הארץ העילית" (Țara de Sus).
אחרי מות השליט שטפניצה לופו, אחרי השתדלותו של הנציג המולדבי בקושטא, קונסטנטין רוסֶט קופארול ולפי מקורות אחדים - תשלומים של כמאתיים אלף זהובים וכן 12 חביות יין מקוטנאר
מתוך רצון להסיג מקורות הכנסה חדשים הנהיג דביז'ה מס על הגפן (מס ה"פוגונריט" pogonărit על כל "פוגון" של גפן .
היה נהוג גם מס על היין שנודע כ"ודרריט" vădrărit על כל "ואדרה" vadra (10 ליטר) של יין.
במחצית המאה הראשונה של המאה ה -17 המצב הפניננסי במולדובה היה קשה בגלל אינפלציה דוהרת הפחתת ערך הכסף ולכן למשך ששים שונה הופסקה הנפקת מטבעות מקומיים.
דביז'ה וודה הקים מחדש בסוצ'אבה מטבעה והוא היה השליט המולדבי האחרון שהנפיק מטבעות של מולדובה - מטבעות קנטים מנחושת שכונו "שאלאו" בריבוי "שלאי" (șalăi ) , בלטינית solidi עם סמלי שלטון.
בסיוע של אומן המטבעות האיטלקי-פולני טיטוס ליביוש בוראטיני הונפקו בימי שלטונו גם חיקויים של מטבעות מפולין (למשל מאלבלונג) שילינגים מליבוניה (למשל מריגה) ושילינגים וריקסדאלרים משוודיה, אולם היו באיכות גרועה.
דביז'ה השלים את בניית המנזר ברנובה שניזומה על ידי השליט מירון ברנובסקי-מובילה (1626-1629, 1633).
ב-1662 כדי להוכיח נאמנות לאימפריה העות'מאנית, החל דביז'ה הכנות לקראת מלחמה.
ב-1663 השתתף לצדם של סרסקר עות'מאני ושל שליט ולאכיה גריגורה הראשון גיקה במסע צבאי בטרנסדנוביה שמטרתו הייתה לסייע לשליט טרנסילבניה מיהאי אפאפי ,בעל בריתם של העות'מאנים נגד יריבו יאנוש קמני שנתמך על ידי האימפריה ההבסבורגית.
אחרי מצור בן 43 יום, ב-24 בספטמבר 1663 הכוחות המשלובים עות'מאנים - טרנסילבנים ורומנים כבשו את המבצר ארשקויוואר (נויהויזל), כיום נובה זמקי בשטח סלובקיה.
הלוחמים הרומנים חזרו לארצותיהם בדצמבר 1663 עם שלל רב - עגלות עם דברי הלבשה , ברזל וחפצים אחרים.
ב-1664 נדרשו שני השליטים הרומנים לצאת שוב למלחמה יחד עם סארי חוסיין פאשה כדי להטיל מצור על טירת לווה או לוונץ (כיום לוויצה בסלובקיה).
על אף מספרם העודף, הובסו הכוחות הטורקיים-רומנים בקרב גאראם סנט בנדק ב19/9 ביולי 1664.
דביז'ה היה ידוע כשתיין,במיוחד של יין והיה ידוע גם כאדם טוב לב ובעל שכל ישר ולכן התחבב על העם.
דאג לפעילות שוטפת של בתי הדין וכינס דיוואן לענייני דין פעמיים ביום.
אאוסטאטיה דביז'ה היה נשוי לדפינה-אקתרינה בתו של הבויאר יונאשקו-ז'ורה והיא הייתה נשואה קודם לכן לויסטיירניק דומיטרו בוהוש.
בתו החורגת (מנישואיה הראשונים של אשתו) הייתה הנסיכה אנסטסיה דביז'ה
לפי מקורות אחדים הייתה לו בת נוספת, מריה, שנישאה ב-1675 ליורדאקה רוסטי (רוסט) רוזנובן.
היא נפטרה בגיל 15 כשנתיים אחרי חתונתה.
דביז'ה וודה מת בספטמבר 1665 ונקבר במנזר ברנובה.
ברומנית: שירו של מיכאי אמינסקו "Umbra lui Istrate Dabija - Voievod" ("צלו של איסטראטה דביז'ה ווייבוד"), מציג את דמותו כשליט שיכור ועליז טוב לב ושוחר שלום.
ליפרנדי ידוע שבתקופת הגלות בדרום כתב אלכסנדר פושקין את הסיפור "דפנה ודוביז'ה, אגדות מולדביות משנת 1663" (יחד עם סיפור נוסף "דוקה") המבוסס על חומרים מאגדות מולדביות.
לדברי ליפרנדי, היו ברשותו עותקים של רשימותיו של פושקין, דבר שאושר על ידי גילוי תיאור של ספרייתו של ליפרנדי בשנת 1961. עלילות האגדות הללו הודפסו בשנים 1830 ו-1838 על ידי בולסלב ואלכסנדר חז'דאו.
אֵאוֹקֵן היא תקופה בפלאוגן שבעידן הקנוזואיקון.
היא קרובה יותר לזמננו מאשר פלאוקן.
את השם טבע הגאולוג הסקוטי צ'ארלס לייל ב-1847. מקור המילה ביוונית, והוא הלחם בסיסים של Ἠώς ("אאוס", אלת השחר במיתולוגיה היוונית) ו-καινός ("קֵנוֹס" - חדש מפתיע), כלומר "השחר החדש".
התקופה נקראת כך כי חלק מהמאובנים המצויים בשכבות התקופה הזו הם של מינים הקיימים גם היום.
הייתה זו תקופה גאולוגית שראשיתה בעידן שבו התחילו הימים להציף את היבשות ונמשכה 22.1 מיליוני שנים, מלפני 56 מיליוני שנים עד לפני 33.9 מיליוני שנים.
היא מחולקת לארבעה גילאים: איפרסיאן (Ypresian), לוטטיאן (Lutetian), ברטוניאן (Bartonian) ופריאבוניאן (Priabonian).
ברוב שטחי כדור הארץ התחיל האאוקן, כשהימים חזרו והציפו את היבשות.
באאוקן התרוממו באירופה ההרים הראשונים בקבוצה האלפינית: הפירנאים והאלפים הפרובאנסליים.
פעולה טקטונית רבה חלה גם בחלקי עולם אחרים.
הפעילות באה לידי ביטוי בשינויים תכופים בדמות הפלאוגאוגרפית של הארץ, כלומר, אירעו תנודות רבות של גבולות הים והיבשה, עם שינויי גובה היבשות ועומק הימים.
באאוקן התיכון התפשטו הימים לכיוון היבשות.
באאוקן העליון נסוגו הימים מהיבשות.
בצפון אפריקה מהוות שכבות האאוקן המשך לשכבות הקרטיקון העליון, ובשתיהן יש הרבה חומרים זרחניים (פוספאטים).
המאובנים באאוקן מעידים על תמורות ביולוגיות גדולות: אין באאוקן מאובנים של יצורים רבים שחיו בתקופות קודמות, אך יש מאובנים של יצורים, שנוצרו באאוקן ונכחדו באוליגוקן.
היצורים הללו התרבו עד כדי כך, ששלדיהם המאובנים יצרו שכבות עבות ורחבות מאוד.
בשכבות התחתונות של האאוקן יש מאובנים של יצורים בעלי מבנה שיניים פרימיטיבי מאוד.
יצורים אלה (אבות הפילים ואבות הסוסים ואחרים) נוצרו באמצע המזוזואיקון.
מאובנים של צמחים ויצורים באאוקן מעידים על כך שבאזור הים התיכון שרר אקלים טרופי.
באאוקן אירעה אבולוציה של הדגים הטרונקטס ואמפיסטיום, מאובני מעבר בין חולייתן לדג שטוח.
בדג שטוח מודרני טיפוסי, הראש לא סימטרי ושתי העיניים בצד אחד של הראש.
בהטרונקטס ואמפיסטיום החל מעבר מהראש הסימטרי הטיפוסי של חולייתן לדג שטוח: עין אחת ממוקמת בסמוך לחלק העליון של הראש, ולשאר השלד יש מאפיינים פרימיטיביים שנעדרים מדגים שטוחים.
בישראל מצויות על פני השטח שכבות סלע שהורבדו בתקופת האאוקן (בעיקר גיר וקירטון) בחלקים נרחבים מהנגב, בשפילת יהודה, בשומרון, ברמות מנשה, בגבעות אלונים ובחלקים מהגליל העליון.
במפות הגאולוגיות מיוצגות שכבות אלו בסימון "e" ו-"elm", והן נקראות בכללות "חבורת עבדת" על שם רמת עבדת, האזור בו הייתה הרבדה מאסיבית ומגוונת של סלעים מאותה תקופה.
בין ההרים ששכבות סלע אאוקניות מצויות על פני שטחן, ניתן למנות את הר כרכום, הר עיבל, פסגת הסרטבה, ועוד.
רוב מערות המסתור מתקופת מרד בר כוכבא, ומערות הפעמון בשפלת יהודה, חצובות בסלע קירטון מהאאוקן.
אֵיקַרְיוֹטִים או בעלי גרעין (שם מדעי: Eukaryota, Eukarya, Eucarya – "בעלי גרעין") הם יצורים תאיים בעלי גרעין תא ואברונים, המהווים על-ממלכה במיון עולם הטבע.
הם כוללים מגוון גדול של אורגניזמים, ובהם חד-תאיים, כמו פרוטוזואה, ריריות, אצות ופטריות חד-תאיות, וכן את הממלכות של הרב-תאיים שכוללות פטריות, צמחים ובעלי חיים בהם גם בני אדם.
שתי העל-ממלכות האחרות – חיידקים וארכאונים – כוללות את היצורים הפרוקריוטיים.
תא איקריוטי מתאפיין בכך שקיימים בו גרעין ואברונים מתמחים, המופרדים מהציטופלזמה על ידי ממברנה ביולוגית.
לעומתו, תא פרוקריוטי הוא חסר גרעין ואברונים (פרו – לפני, קריוט – גרעין; "לפני הופעת הגרעין").
רוב החיים שאנו רואים סביבנו בחיי היום הם יצורים איקריוטים.
שכן יצורים פרוקריוטים הם יצורים חד-תאיים שלא ניתן להבחין בהם בלא מיקרוסקופ.
גם ללא מכשור אנו יכולים לראות שאיקריוטים מקרוסקופיים מייצגים מגוון עצום של צורות חיים.
עם זאת, המגוון האמיתי של האיקריוטים גדול בהרבה שכן רוב המיליונים הרבים של מינים איקריוטיים הם צורות חיים מיקרוסקופיות.
המגוון הידוע של מאפיינים מורפולוגיים איקריוטיים הוא גדול מאוד וניתן לייחס אותו למגוון העצום של פתרונות אפשריים לבעיות ביולוגיות בסיסיות, כגון תזונה, תנועה, הגנה, מפלט, בחירת בני זוג ורבייה.
איקריוטים בנויים מתא אחד או יותר מובחן המורכב ממערכות תת-תאיות מורכבות.
מספר שושלות חד-תאיות הגיעו לדרגת המורכבות המורפולוגית הגבוהה ביותר בגבולות קרום תא בודד (למשל Parabasalid, ריסנית, דינופלגלטים), בעוד שאחרות הגיעו לגבולות התחתונים של מורכבות מורפולוגית על ידי יעילות קיצונית (למשל פיקופיטואיקריוטים , שמרים).
כמה איקריוטים רב-תאיים הגיעו לגבולות הפיזיים העליונים של גודל הגוף הכללי (למשל דינוזאורים, לווייתנים), בעוד שאחרים ממוזערים עד כדי כך שהם קטנים יותר ממקבילים חד-תאיים באותה מערכת אקולוגית (למשל, גסטרוטריצים, טרדיגרדים, עצלונים ונמטודות).
ללא קשר להבדלים הגדולים בגודל הגוף ובמוזרויות המורפולוגיות, לאיקריוטים יש מאפיינים משותפים רבים.
רבים מהמאפיינים הללו הם הומולוגיים לכל הקבוצה, בין אם משווים אמבה ללווייתן כחול או בן אדם לעץ סקוויה ענקית.
הרכיבים והתפקודים הבאים היו קיימים ככל הנראה באב הקדמון המשותף של כל האיקריוטים.
חלק מהמרכיבים הללו עדיין נמצאים באופן אוניברסלי בכל המגוון האיקריוטי, בעוד שאחרים אומנם אבדו או השתנו בצורה דרסטית בשושלות מסוימות, אך התקיימו בצורות קדומות של אותן קבוצות.
גנום ראשוני של כל תא המורכב ממספר כרומוזומים ליניאריים שכלואים בתוך גרעין שיש לו ממברנה.
בעקבות שכפול הגנום, הכרומוזומים מופרדים בתהליך המיטוזה.
במינים רבים, התאים יכולים להכיל יותר מגרעין אחד.
"מכונות תרגום" בצורת ריבוזומים מסוג 80S , שכל אחד מהם מורכב מארבע מולקולות של RNA מורכבות עם חלבונים רבים, ומחולקות בתת-יחידה קטנה (40S) וגדולה (60S).
שלד תאי המורכב מצינורות דקים (מיקרוטובולים) מהחלבון טובולין, ומקורים דקים (מיקרופילמנטים) מהחלבון אקטין.
מערכת אנדוממברנה המורכבת מרטיקולום אנדופלזמי, מגופי גולג'י, מחלוליות, מליזוזומים, מפרוקסיזומים וממעטפת הגרעין.
מיטוכונדריונים – אברונים בעלי תפקודים מגוונים, הכוללים בדרך כלל נשימה אירובית, הרכבת אשכולות גופרית ברזל, וסינתזה ופירוק של מולקולות קטנות כמו שומנים וחומצות אמינו.
המיטוכונדריונים תחומים על ידי שני ממברנות, ובדרך כלל מכילים גנום קטן.
הם צאצאיו של אנדוסימביונט (אורגניזם שחי בתוך הגוף או התאים של אורגניזם אחר) מסוג אלפא-פרוטובקטריאה .
תאים איקריוטיים לרוב גדולים יותר מתאים פרוקריוטיים.
המחשה לכך ניתן למצוא בהשוואה בין מסת התאים המרכיבים את גוף האדם, לבין מסת החיידקים השוכנים בו באופן תמידי.
אף שמספר החיידקים ומספר תאי האדם הם בעלי אותו סדר גודל (), מסת החיידקים בגוף מסתכמת בכ-200 גרם בלבד; הדבר מתאפשר בזכות ההבדל העצום בין גודלם של תאי הגוף (האיקריוטיים) וזה של החיידקים (הפרוקריוטיים).
תאים איקריוטים מכילים אברונים – חלקי תא בעלי תפקוד ייחודי.
בדומה לפרוקריוטים, תאים איקריוטים מכילים ממברנת תא ושלד תא.
בנוסף, ובשונה מפרוקריוטים, לכל התאים האיקריוטים גרעין ומערכת ממברנות תוך-תאית, וכמעט כולם מכילים גם מיטוכונדריה.
תאים איקריוטיים רבים מכילים אברונים נוספים.
ממברנת תא (cell membrane) היא הממברנה החיצונית של התא, המפרידה את הציטופלזמה מהסביבה.
ממברנת תא קיימת בכל התאים – האיקריוטיים והפרוקריוטיים – והיא מאופיינת בחדירות בררנית, כלומר היא מאפשרת רק לחומרים מסוימים לעבור דרכה פנימה והחוצה.
ממברנת התא מורכבת מדו-שכבה ליפידית, וחלבונים רבים מסוגים שונים שקועים בה או נצמדים אליה.
כל התאים האיקריוטיים מכילים גרעין (nucleus) – אברון שבתוכו נמצא ה-DNA של התא, ומיוצר בו ה-RNA.
בתוך הגרעין נמצאים הגרעינון/ים והנוקלאופלזמה, והוא מוקף במעטפת הגרעין.
את הגרעין מקיפה מעטפת הגרעין (nuclear envelope) – ממברנה המורכבת משתי דו-שכבות ליפידיות המקופלות יחד לכדי ממברנה אחת.
מעטפת הגרעין נתמכת על ידי רשת חלבונים סיביים, וחוצות אותה אלפי נקבוביות זעירות הקרויות "נקבוביות גרעין" (nuclear pore).
את נקבוביות הגרעין מחזיקים חלבונים התומכים בצידה הפנימי של המעטפת.
נקבוביות הגרעין מתפקדות כשערים למולקולות גדולות, כגון RNA וחלבונים, והתא יכול לווסת את כמויות החלבונים שהוא מייצר באמצעות הגבלה בררנית של מעבר מולקולות מסוימות דרך נקבוביות הגרעין.
מעטפת הגרעין מקיפה את הנוקלאופלזמה (nucleoplasm) – נוזל דומה לציטופלזמה, אשר בתוכו נמצא ה-DNA של התא.
ברוב התאים האיקריוטים, ישנן כמה מולקולות DNA.
לכל מולקולת DNA נצמדים חלבונים רבים, ויחד איתם היא נקראת "כרומוזום".
כלל הכרומוזומים בנוקלאופלזמה נקראים יחד "כרומטין".
הכרומוזומים מעוגנים ברשת החלבונים הסיביים התומכת במעטפת הגרעין, ומראם החיצוני משתנה במהלך חיי התא.
כאשר התא אינו מתחלק, הכרומטין שלו אינו נראה במיקרוסקופ אור.
זמן קצר מאוד לפני חלוקת התא, ה-DNA בכל כרומוזום מוכפל, וכאשר מתחילה חלוקת התא הכרומוזומים מתכווצים ונעשים דחוסים.
רק במצב זה הם נראים במיקרוסקופ אור, בצורת X.
בנוקלאופלזמה מתרחש שעתוק ה-DNA ל-RNA.
הגרעינון (nucleolus) הוא אזור צפוף בתוך הגרעין, שצורתו אינה קבועה.
בכל תא איקריוטי יש גרעינון אחד לפחות, ובחלק מהתאים האיקריוטים יש מספר גרעינונים.
בגרעינון מיוצרות תת-יחידות של ריבוזומים, אשר עוברות לאחר מכן דרך נקבוביות הגרעין לציטופלזמה.
מערכת הממברנות התוך-תאית (endomembrane system) היא שם כולל לאברונים מוקפי-ממברנה שונים בתא, המבצעים תפקידים מסוימים במשותף ומעבירים זה לזה חומרים.
מערכת הממברנות התוך-תאית כוללת את הרשתית התוך-פלזמית, מערכת גולג'י, ליזוזומים, בועיות שונות ואברונים נוספים.
הרשתית התוך-פלזמית (endoplasmic reticulum ובקיצור ER) היא מארג של ממברנות הנוצר מהסתעפות של מעטפת הגרעין ויוצר מדור רצוף אחד.
הממברנות מקופלות ויוצרות שקיקים וצינורות שטוחים.
הרשתית התוך-פלזמית מתחלקת לשני חלקים, המחוברים זה לזה: הרשתית התוך-פלזמית המחוספסת והרשתית התוך-פלזמית החלקה.
הרשתית התוך-פלזמית המחוספסת (rough endoplasmic reticulum ובקיצור RER) נקראת כך על-שם המראה שלה במיקרוסקופ אלקטרונים חודר.
ריבוזומים נצמדים לפני השטח של הרשתית התוך-פלזמית המחוספסת ומסנתזים פפטידים לפי RNA שליח (תהליך התרגום).
הפפטידים הנוצרים ברשתית התוך-פלזמית המחוספסת הם בחלקם חלבונים ממברנליים, והאחרים הם חלבונים שיופרשו בהמשך אל הסביבה החיצונית של התא, או לתוך אחד מהאברונים מוקפי-הממברנה של התא.
לאחר ייצורם ברשתית התוך-פלזמית המחוספסת, חלק מהחלבונים ממשיך לחלק השני של הרשתית התוך-פלזמית – הרשתית התוך-פלזמית החלקה (smooth endoplasmic reticulum ובקיצור SER).
זו אינה מכילה ריבוזומים ואין לה חלק בסינתזת חלבונים.
במקום זאת החלבונים הנמצאים בה מתפקדים כאנזימים המייצרים ליפידים ומפרקים פחמימות, חומצות שומן ורעלים מסוימים.
בתאי שריר קיים סוג מיוחד של רשתית תוך-פלזמית חלקה – הנקרא רשתית סרקופלזמית (sarcoplasmic reticulum ובקיצור SR) – שתפקידו אינו סינתזת ופירוק מולקולות, אלא אגירת יוני סידן ושחרורם לציטוזול כדי לכווץ את תא השריר.
תאים המייצרים בעיקר חלבונים נוטים להיות בעלי רשתית תוך-פלזמית מחוספסת גדולה, בעוד אלה המייצרים בעיקר ליפידים נוטים להיות בעלי רשתית תוך-פלזמית חלקה גדולה.
החלבונים המסונתזים ברשתית התוך-פלזמית המחוספסת, ואינם נעשים אנזימים ברשתית התוך-פלזמית החלקה, כמו גם הליפידים המסונתזים בה, עוברים באמצעות בועיות למערכת גולג'י – ממברנה נפרדת המקופלת לקפלים רבים.
במערכת גולג'י החלבונים והליפידים עוברים עיבוד סופי: אנזימים מצמידים אליהם קבוצות זרחה או סוכרים, ומבקעים חלק מהפוליפפטידים.
התוצרים הגמורים ממוינים ונשלחים בבועיות חדשות לאברונים מוקפי-ממברנה שונים בתא, לממברנות עצמן או לסביבה החיצונית לתא.
בועית (vesicle) היא אברון מוקף-ממברנה.
בועיות נוצרות לעיתים מאליהן ולעיתים הן מניצות מממברנות אחרות.
חלקן מובילות חומרים בין אברונים וממברנות שונים, מהסביבה לתוך התא (אנדוציטוזה) ולהפך (אקסוציטוזה); בועיות אחרות מאחסנות חומרים או מפרקות אותם.
בעיכול התוך-תאי משתתפים שני אברונים עיקריים: פרוקסיזומים וליזוזומים – מתוכם רק ליזוזומים נחשבים כחלק ממערכת הממברנות התוך-תאית.
אצל שני סוגי האברונים קיים לעיתים קרובות יותר מאברון אחד לתא.
פרוקסיזומים (peroxisomes) מפרקים חומצות שומן, חומצות אמיניות ורעלים בריאקציות חמצון-חיזור.
ליזוזומים (lysosomes) מפרקים פחמימות, חלבונים, חומצות גרעין וליפידים בריאקציות הידרוליזה ובאמצעות חומציות גבוהה.
בעוד שפרוקסיזומים קיימים בכל האיקריוטים, ליזוזומים נחשבים כקיימים בבעלי חיים בלבד.
למרות זאת, לאיקריוטים נוספים, כגון צמחים, יש בועיות דמויות-ליזוזום.
תאי דם לבנים ותאים נוספים מובילים באמצעות בועיות חיידקים, חלקי תא ושיירים נוספים שהם בלעו לליזוזומים, שם הם מפורקים.
חלוליות (vacuoles) הן בועיות הנראות ריקות תחת מיקרוסקופ, והן נוצרות מהתאחות של בועיות רבות.
לחלוליות תפקידים שונים, בהתאם לסוג התא, ורבות מהן מבודדות חומרי פסולת או רעלים.
בתאי צמחים קיימת חלולית מרכזית (central vacuole), בה מצטברים סוכרים, יונים, חומצות אמיניות, חומרי פסולת ורעלים.
לחץ הנוזלים בחלולית המרכזית שומר על הטורגור בתא ועל נפחו.
החלולית המרכזית תופסת בדרך כלל בין 50 ל-90 אחוזים מנפח פנים התא, ושאר הציטופלזמה תופס רק את האזור הצר שבין החלולית המרכזית לממברנת התא.
בתאים איקריוטיים נפוצים שני אברונים נוספים: מיטוכונדריה (ביחיד: מיטוכונדריון) ופלסטידים.
שני האברונים הללו כפולי ממברנה, והם דומים לחיידקים בגודלם, בצורתם ובתהליכים הביוכימיים המתרחשים בהם.
הם בעלי DNA משל עצמם, הדומה לזה של חיידקים, יש להם ריבוזומים משלהם והם מתחלקים בנפרד מחלוקת התא.
המאפיינים הללו מצביעים על מקורם בחיידקים שהפכו לתושבי קבע בתוך תאים איקריוטים – תופעה המכונה אנדוסימביוזה.
מיטוכונדריה (ביחיד מיטוכונדריון; mitochondria או mitochondrion בהתאם) קיימים כמעט בכל התאים האיקריוטיים ומתמחים בנשימה אירובית – רצף של ריאקציות כימיות המתרחשות במיטוכונדריה באמצעות חמצן, אשר מפרק פחמימות ומייצר ATP באמצעות האנרגיה המשתחררת מפירוק זה.
אורכו של מיטוכונדריון ממוצע הוא בין מיקרון אחד לארבעה.
מיטוכונדריה מסוגלים לשנות את צורתם, להתפצל לשניים ולהתאחות למיטוכונדריון אחד.
כל מיטוכונדריון מוקף בשתי ממברנות, והפנימית שבהן מקופלת לקפלים רבים מאוד.
בתהליך הנשימה האירובית מצטברים יוני מימן במרווח בין שתי הממברנות; מפל הריכוזים גורם לזרימה של יונים דרך הממברנה הפנימית, וזרימת היונים מניעה סינתזה של ATP.
מספר המיטוכונדריה משתנה בין תאים שונים.
למשל, תא שמר עשוי להכיל מיטוכונדריון יחיד, בעוד תא בשריר שלד עשוי להכיל אלף מיטוכונדריה או יותר.
בתאים הצורכים אנרגיה רבה יותר יהיו בדרך כלל מיטוכונדריה רבים יותר.
איקריוטים מסוימים החיים בסביבה חסרת חמצן אינם מכילים מיטוכונדריה, ובמקום זאת הם מייצרים ATP באברונים אחרים הנקראים הידרוגנוזומים (hydrogenosomes).
הידרוגנוזומים מוקפים גם הם בממרנה כפולה, והם ככל הנראה התפתחו ממיטוכונדריה.
פלסטידים (plastids) מתפקדים כאתרים של פוטוסינתזה או כאברוני אגירה בתאים של צמחים ושל אצות חד-תאיות.
פלסטידים מחולקים לשלושה סוגים: כלורופלסטים, כרומופלסטים ולאוקופלסטים.
כלורופלסטים (chloroplasts) הם פלסטידים המבצעים פוטוסינתזה.
רוב הכלורופלסטים הם בעלי צורה סגלגלה או דמוית דיסקית.
שתי הממברנות החיצוניות של כל כלורופלסט מקיפות יחד חומר נוזלי למחצה הנקרא "סטרומה".
הסטרומה מכילה אנזימים ואת ה-DNA של הכלורופלסט, ובתוכה ממברנה שלישית המקופלת בקפלים רבים מאוד.
צורתה של ממברנה זו כערמות של שקיקים או כדסקיות שטוחות, והיא נקראת "ממברנת התילקואיד".
ממברנת התילקואיד מכילה פיגמנטים רבים, אשר השכיח שבהם הוא כלורופיל.
במהלך הפוטוסינתזה, כלורופיל ומולקולות נוספות מנצלים את אנרגיית האור מהשמש לסינתזה של ATP, אשר בהמשך מנוצל בסטרומה לסינתזה של פחמימות מפחמן דו-חמצני וממים.
כלורופלסטים דומים לחיידקים פוטוסינתטיים (כגון כחוליות), וההשערה היא שמהם התפתחו הכלורופלסטים.
כרומופלסטים (chromoplasts) הם פלסטידים המייצרים ואוגרים פיגמנטים.
לעיתים המונח "כרומופלסט" מתייחס לכל פלסטיד בעל פיגמנטים, כולל כלורופלסטים, אך לרוב הוא מציין פלסטידים בעלי פיגמנטים שאינם כלורופיל.
כרומופלסטים נפוצים בפרחים, בעלים, בפירות ובשורשים אדומים או כתומים.
למשל, כאשר עגבנייה מבשילה, הכלורופלסטים הירוקים שבה משתנים והופכים לכרומופלסטים, וצבעה משתנה לאדום.
לאוקופלסטים (leucoplasts) הם פלסטידים חסרי פיגמנטים, ונפוצים ברקמות לא-פוטוסינתטיות בצמחים, כגון שורשים, פקעות וזרעים, ובתאים אוגרים בגבעולים.
חלקם מתמחים בסינתזה ואגירה של עמילן, ליפידים או חלבונים; אחרים חולשים על תפקידים רבים, כגון סינתזה של חומצות שומן, חומצות אמיניות ומולקולות נוספות.
הלאוקופלסטים הנפוצים ביותר הם עמילופלסטים (amiloplasts), אשר מסנתזים ואוגרים גרגרי עמילן.
עמילופלסטים הם כבדים ודחוסים בהשוואה לשאר הציטופלזמה, ולעיתים הם מתפקדים כאברונים רגישים לכבידה.
שלד תא (cytoskeleton) הוא שם כולל למערכת של סיבים חלבוניים הקשורים ביניהם, והוא קיים בכל התאים – האיקריוטיים והפרוקריוטיים.
בתאים איקריוטיים שלד התא מורכב משלושה רכיבים עיקריים: מיקרוטובולים, מיקרופילמנטים וסיבי ביניים.
מיקרוטובולים (microtubules) הם גלילים ארוכים וחלולים המורכבים מחלבוני טובולין רבים.
המיקרוטובולים בתא יוצרים שלד דינמי התומך בתהליכים רבים בתא – חלבוני הטובולין נצמדים זה לזה במהירות ויוצרים מיקרוטובול, ונפרדים מיד כשאין בו עוד צורך.
מיקרופילמנטים (microfilaments) הם סיבים המורכבים בעיקר מחלבוני אקטין.
מערכים של מיקרופילמנטים מרכיבים את קורטקס התא (cell cortex) – רשת חיזוק שנמצאת בצידה הפנימי של ממברנת התא.
מיקרופילמנטים הנוצרים בשולי התא מושכים או מרחיבים אותו בכיוון מסוים, ומניעים את התא לכיוונם.
סיבי ביניים (intermediate filaments ובקיצור IFs) מורכבים מסלילים כפולים של חלבונים, השלובים זה בזה ויוצרים יריעות יציבות.
סיבי ביניים יוצרים מסגרת המקנה יציבות מבנית לממברנות, לתאים ולרקמות.
לרכיבי שלד התא נלוות מולקולות רבות, ביניהן חלבונים מוטוריים (motor proteins).
חלבונים מוטוריים קולטים קבוצות זרחה ממולקולות ATP ובזכות האנרגיה שהם מקבלים מכך, הם מניעים חלקי תא מסוימים.
חלבונים מוטוריים מסוימים מתפקדים כקרוניות משא: הם נושאים מטען – למשל בועיות שבתוכן מולקולות אחרות – לאורך "מסילות" דינמיות בתא, שהן צירים המורכבים ממיקרוטובולים או ממיקרופילמנטים, המתפרקים ומתלכדים יחד לפי הצורך.
חלבונים מוטוריים מניעים גם מבנים גדולים בתא.
תאים איקריוטים מסוגים מסוימים יוצרים רגליים מדומות (pseudopods, ביחיד pseudopod) – שלוחות זמניות ובלתי-סדורות של התא, אשר מתבלטות מהתא, מניעות אותו ומאפשרות לו לבלוע חומרי מזון וגופים אחרים.
רגליים מדומות נוצרות על ידי מיקרופילמנטים המתארכים ודוחפים את השלוחה בכיוון קבוע, וחלבונים מוטוריים הנצמדים אליהם ומושכים את ממברנת התא בכיוון התנועה.
תאים איקריוטיים מסוימים מצוידים בשוטון (flagellum) – שלוחה ארוכה ודקה של התא המשמשת לתנועה.
השוטון מסתובב סביב עצמו בתנועת דמוית מדחף ודוחף את התא בסביבה מימית.
איקריוטים רבים נוספים מצוידים בריסים (cilia, ביחיד cilium) – שלוחות קצרות ודמויות-שערה, הדומות לשוטונים קצרים, אשר לרבות מהן יכולת תנועה גלית.
את השוטונים והריסים של איקריוטים מניעים מערכים של מיקרוטובולים שבהם משולבים חלבונים מוטוריים מהסוג דינאין.
המיקרוטובולים מסודרים במבנים אלה במערך 9+2: תשעה זוגות של מיקרוטובולים במעגל שבמרכזו זוג מיקרוטובולים נוסף.
לחלבוני הדינאין יש "זרועות": העברת קבוצות זרחה מ-ATP גורמת לזרועות הדיאנין של זוג מיקרוטובולים אחד להיקשר לזה שלפניו, לנטות בצליפה המושכת את זוג המיקרוטובולים הקשור אליהן ואז להרפות את אחיזתן.
הזרועות המחוברות לזוג המיקרוטובולים שזז מזיזות בתורן את הזוג הבא, וכן הלאה.
לאורך שוטונים וריסים ישנה מערכת תמיכות המונעת מהמיקרוטובולים להחליק מתוך מערך ה-9+2 וכופה על השוטון או הריס כולו להתכופף.
המיקרוטובולים במערך ה-9+2 צומחים מאברון הנקרא "גופיף בסיסי" (basal body), אשר נותר צמוד לצידו הפנימי של המערך.
הגופיף הבסיסי לרוב נוצר מצנטריול (centriole) שהתפתח – אברון גלילי שממנו צומחים מיקרוטובולים.
צנטריולים משמשים גם כחלק מהצנטרוזום (centrosome) – אברון בבעלי חיים המורכב משני צנטריולים המחוברים בצורת L, והוא מרכז הארגון של המיקרוטובולים בתא.
גופיפים בסיסיים וצנטריולים מורכבים ממיקרוטובולים המסודרים במערך של שלשות מיקרוטובולים במעגל, בדומה לזוגות המיקרוטובולים במערך 9+2.
תאים רבים – איקריוטיים ופרוקריוטיים – מפרישים חומרים היוצרים סביבם מטריקס חוץ-תאי (extracellular matrix) – תערובת של חלבונים סיביים ורב-סוכרים.
ההרכב והתפקוד של המטריקס החוץ-תאי משתנה בין סוגי התאים המפרישים אותו.
דופן תא (cell wall) הוא דוגמה למטריקס חוץ-תאי.
הוא מופרש על-ידי כמעט כל הפרוקריוטים, ועל-ידי פטריות, צמחים וחלק מהפרוטיסטים.
מבנה דופן התא שונה בין הקבוצות הללו, אך בכולן הוא מגן על התא, תומך במבנהו ומקנה לו צורה קבועה.
דופן התא הוא נקבובי: מים ומומסים קטנים עוברים דרכו בקלות אל ממברנת התא וממנה.
הדופן של תא צמח נוצר כאשר תא צעיר מפריש פקטין ורב-סוכרים אחרים אל פני השטח החיצוניים של הממברנה שלו.
המעטה הדביק הזה מצמיד תאים סמוכים זה לזה, אשר חולקים אותו זה עם זה.
בהמשך מפריש כל תא סיבי תאית למעטה המשותף, וכך יוצר לעצמו דופן ראשוני (primary cell wall).
חלק מהמעטה המשותף נותר בצורת למלה (lamella) – שכבה דביקה הנמצאת בין הדפנות הראשוניים של תאי צמח צמודים.
הדופן הראשוני דק וגמיש, והוא מאפשר לתא לגדול, להתארך ולשנות את צורתו.
בהגיעם לבגרות, התאים בחלק מרקמות הצמח מפסיקים לגדול ומתחילים להפריש חומרים לפני השטח הפנימיים של הדופן הראשוני.
חומרים אלה יוצרים דופן שניוני (secondary cell wall) נוקשה בין ממברנת התא לדופן הראשוני.
אחד החומרים בדופן התא השניוני הוא ליגנין.
בהשוואה לרקמות צעירות, חלקי צמח עתירי-ליגנין הם עמידים יותר למים ולפגיעות מזיקים.
קוטיקולה (cuticule) היא סוג נוסף של מטריקס, המופרש מתאים הנמצאים על פני השטח החיצוניים של גוף, והוא קשיח אך גמיש, ומספק הגנה.
הקוטיקולה המופרשת מפני השטח של צמחים מורכבת משעוות ומחלבונים, והיא מסייעת לצמח לשמור בתוכו מים ולהגן על עצמו משריטות ומחרקים.
הקוטיקולה של פרוקי רגליים רבים מורכבת ברובה מכיטין.
בבעלי חיים יש מטריקס חוץ-תאי מסוגים אחרים, התומך ברקמות ובארגונן.
סוגי מטריקס חוץ-תאי מסוימים משתתפים בהעברת אותות בין תאים.
לדוגמה, חומר העצם הוא מטריקס חוץ-תאי המורכב ברובו מחלבון סיבי בשם קולגן.
המטריקס החוץ-תאי אינו מונע אינטראקציות בין תאים.
באורגניזמים רב-תאיים, הן מתרחשות באמצעות צמתים תאיים (cell junctions) – מבנים המחברים תאים לתאים אחרים ולסביבה.
צמתים תאיים מסוימים משמשים תאים לשליחת יונים, מולקולות ואותות נוספים ולקבלתם, ואחרים מצמידים תאים זה לזה.
לתאי צמחים תעלות פתוחות הנקראות "פלזמודזמות" (plasmodesmata, ביחיד plsmodesma), אשר עוברות דרך הממברנות והדפנות של תאים סמוכים ומקשרות בין הציטופלזמות שלהם.
צמתים אלה מאפשרים מעבר מהיר של חומרים מתא לתא.
לבעלי חיים שלושה סוגי צמתים שכיחים: צומתי חסימה, צומתי הדבקה וצומתי מעבר.
בצומתי חסימה (tight junctions), שורות של חלבונים בין ממברנות של תאים מונעות דליפה של נוזלים לסביבה.
הצומת מאפשר מעבר נוזלים בין שני תאים סמוכים, אך מונע מעבר כזה בינם לבין תאים אחרים הסמוכים להם.
צומתי חסימה שכיחים ברקמות המצפות חללים פנימיים בגוף, כמו ברקמת הציפוי של הקיבה.
צומתי הדבקה (adherens junctions) מורכבים מחלבונים דביקים ומצמידים תאים אלה לאלה בחוזקה.
הם גם מחברים מיקרופילמנטים וסיבי ביניים בתא למטריקס החוץ-תאי.
רקמת העור, שריר הלב ורקמות אחרות החשופות לשפשוף או למתיחה מכילים צומתי הדבקה רבים.
צומתי מעבר (gap junctions) יוצרים תעלות המחברות ישירות בין ציטופלזמות של תאים סמוכים, בדומה לפלזמודזמות.
כשהתעלות הללו נסגרות ונפתחות הן מאפשרות לתאים רבים להגיב לגירוי יחיד, לכן צומתי מעבר שכיחים ברקמות שהתאים בהן מבצעים פעולות מתואמות היטב, כגון שריר הלב.
היסטוריה של המיון המדעי של האיקריוטים
בעת העתיקה, שתי השושלות של בעלי חיים וצמחים הוכרו על ידי אריסטו ותאופרסטוס.
במאה ה-18, קארולוס ליניאוס חילק את עולם הטבע לשתי ממלכות: בעלי חיים וצמחים.
החיידקים התגלו לראשונה על 1674 על ידי אנטוני ואן לוונהוק.
ב-1818 הביולוג הגרמני גאורג א' גולדפוס טבע את המילה פרוטוזואה כדי להתייחס לאורגניזמים כמו ריסנית, וקבוצה זו הורחבה עד שארנסט הקל הפך אותה לממלכה המקיפה את כל האוקריוטים החד-תאיים, הפרוטיסטה, ב-1866. האיקריוטים נתפסו אפוא כמחולקים לארבע ממלכות:
פרוטיסטים (Protista) – הכוללת את כל האאוקריוטים החד-תאיים
מחקרים גנטיים מודרניים משנות ה-90 ומתחילת מהמאה ה-21 מראים שהחלוקה הקלאסית אינה תואמת בצורה טובה את המציאות הגנטית ואת הקרבה ההתפתחותית בין הקבוצות השונות.
בשנים 2005–2012 הוצעו מספר חלוקות, שבסופן נקבעו חמש קבוצות עיקריות:
ארכאפלסטידהצמחי היבשה, אצות ירוקיות, אצות, אדומיות והגלאוקופיטיםעל-קבוצת SARסטראמנופילס (חומיות, צורניות, וכו') Alveolata (ריסניות, רדיולרות, ועוד דמויי-אמבות) ו-Rhizaria (המכילה את החוריריות)Excavata (שקולה ל־Discoba)קבוצה שאיחדה תת-קבוצות רבות ושונות של חד תאיים.Amoebozoaהמכילה את הריריות והאמבותOpisthokontaבעיקר בעלי החיים, והפטריות
גם בחלוקה זאת היו בעיות רבות, בעיקר בכך שלא כללה כמה קבוצות קטנות יחסית (כמו Telonemia או פיקוזואה ואפילו הסוג הבודד Collodictyon), ובכך שלא הראתה את הקשרים ההתפתחותיים בין כל הקבוצות הנ"ל.
בהתבסס על מספר עבודות מ-2012–2016, נעשו ניסיונות למקם את הקבוצות הקטנות בתוך קבוצת האם וגם למפות את הקשרים בין קבוצות האם השונות.
כיום, למעט מספר שינויים נהוג לחלק את הקלייד של האיקריוטים לארבעה ענפים עיקריים (על-קבוצת ארכאפלסטידה, על-קבוצת SAR, על-קבוצת Discoba ועל-קבוצת אמורפאה) המכילים את רוב הקבוצות הידועות לנו.
אמורפאה מכילה קבוצות כמו אמבות, בעלי חיים ופטריות, ואילו צמחים ויצורים כמו אדומיות ואת על-קבוצת SAR, נמצאות בענף אחר - ששמה של הקבוצה הראשית בו אינה מוסכם -יש הטוענים כי קבוצת Diphoda (Bikonts) היא הענף הראשי בו.
ישנן כמה קבוצות שמיקומן בתוך ענפים אלו עדיין נתון למחלוקת (בעיקר ה־Haptista וה-Cryptista שלא ברור לגמרי אם הן שייכות לעל-קבוצת ארכאפלסטידה וקרובות לצמחים, או שלמעשה הן קרובות יותר לעל-קבוצת SAR, וגם המיקום של ה-Discoba כענף נפרד המפוצל מהקבוצות האחרות).
באיור זה מוצגת חלוקה זו (המקובלת פחות או יותר כקונצנזוס מדעי מלבד ההסתייגויות הכתובות מעלה), כשבסוגריים כתובות הקבוצות הבולטות בכל ענף:
מקורו של התא האיקריוטי, או האיקריוגנזה, הוא אבן דרך באבולוציה של החיים, שכן האיקריוטים כוללים את כל התאים המורכבים וכמעט את כל האורגניזמים הרב-תאיים.
האב הקדמון המשותף האיקריוטי האחרון (LECA) הוא המקור ההיפותטי של כל האיקריוטים החיים, וככל הנראה היה אוכלוסייה ביולוגית, לא פרט בודד.
מאמינים כי ה-LECA היה פרוטיסט עם גרעין, צנטריול ושוטון אחד לפחות, מיטוכונדריונים אירוביים פקולטטיביים, יכולת רבייה מינית (מיוזה והפריה), ציסטה רדומה עם דופן תא מכיטין או מתאית, ופרוקסיזום.
אֵאוֹקָה היה ארגון מחתרתי יווני-קפריסאי שהוקם על ידי גאורגיוס גריבס (Γεώργιος Γρίβας) ב־1955, אשר פתח במלחמת גרילה כדי לגרש את כוחות הכיבוש הבריטיים מקפריסין, הגדרה עצמית לתושבי האי ולאיחודו (Ένωσις, אֶנוֹסִיס) עם יוון.
הארגון פורק ב־1959, אז יצאה קפריסין לעצמאות, אולם גריבס שב והחיה אותו ב־1971. (EOKA B)
בריטניה הבטיחה את קפריסין ליוון באם זו תצטרף לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
יוון לא נענתה להצעה הזו וההבטחה לא מומשה.
וכך, קפריסין שהייתה כבר בשליטה בריטית מאז 1878, הפכה למושבת כתר בריטית.
המאבק הצבאי של הארגון החל ב-1 באפריל 1955. האירועים ביום הראשון למאבק נקראו התקפות 1 באפריל.
באותו יום בוצעו התקפות על מחנות של הצבא הבריטי ומתקנים בריטיים בניקוסיה ופמגוסטה.
במהלך ארבע השנים הבאות נמשכו הפעולות כנגד מתקנים בריטיים וכנגד קפריסאים שנחשדו בשיתוף פעולה עם השלטון הבריטי.
הנהגת הארגון הקומוניסטי AKEL התנגדה לפעילות הצבאית של אאוקה, בהעדיפה שביתות והפגנות.
הפעילות הצבאית הייתה מנוגדת לעמדותיה של ההנהגה הקודמת, שכחמש שנים קודם לכן עמדה מאחורי משאל העם של שנת 1950, ובו 98% מתושבי קפריסין שהשתתפו בו הצביעו בעד איחודו של האי עם יוון; אמנם, משאל העם כלל פגמים רבים והוחרם בידי חלקים נרחבים בקרב ציבור הקפריסאים.
רבים מחברי המפלגה לחמו במלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית,
ב-1971 שוב הקים גריבס כוח מעין צבאי קפריסאי-יווני אשר נטל לעצמו את השם EOKA-B, בתגובה לכך שנשיא קפריסין, הארכיבישוף מקאריוס השלישי, נטש, לדעתו של גריבס, את רעיון האיחוד עם יוון.
הכוח שהוגדר כארגון טרור, הן על ידי טורקיה ובריטניה והן על ידי מקאריוס עצמו, נתמך בידי ממשלת הגנרלים היוונית.
לאחר מותו של גריבס בינואר 1974 הגבירה החונטה הצבאית היוונית את שליטתה בארגון, ובעידודה, ב-15 ביולי 1974, תפס הארגון את השלטון במסגרת הפיכה צבאית.
התגובה הטורקית לא איחרה להגיע, וממשלתו של בולנט אג'וויט הורתה לצבא הטורקי לפלוש אל האי.
אֵאוּרוֹפָּה נוֹסְטְרָה (באיטלקית: Europa Nostra – "אירופה שלנו") היא הפדרציה הכלל-אירופאית למורשת תרבותית וארגון-הגג המייצג של כ-250 ארגונים בלתי-ממשלתיים בארבעים וחמש מדינות בכל רחבי אירופה.
הארגון מייצג את ארגוני החברה האזרחית האירופאית הפעילים בשדה המורשת כלפי ארגונים בינלאומיים הנוגעים בדבר, ובמיוחד מוסדות האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואונסק"ו.
אאורופה נוסטרה מתמקדת בהעלאת נושא המורשת ותועלותיה אל הזרם המרכזי של התודעה הציבורית ובקידום תחום המורשת בסדר העדיפויות של המדיניות הציבורית, הן ברמה הכלל-אירופית והן ברמה המדינתית.
מטרותיה הראשיות הן לקדם, ברמה האירופאית, סטנדרטים גבוהים של איכות בתחום שימור המורשת, אדריכלות ותכנון עירוני וכפרי, וכן לפעול למען פיתוח מאוזן ובר-קיימא של הסביבה הטבעית, הבנויה, הכפרית והעירונית.
אאורופה נוסטרה תומכת במסעות פרסום מדינתיים ובינלאומיים למען שימור מורשתה של אירופה המצויה בסיכון והצלתה.
היא מעודדת יוזמות הדגמה התורמות לשימור ולחיזוק המורשת התרבותית על ידי הכרה בהישגי מורשת היוצאים מן הכלל, ובמיוחד על ידי ארגון פרס האיחוד האירופי לשימור תרבותי (פרסי אאורופה נוסטרה), בשותפות עם הנציבות האירופית.
בראשית שנת 2006 נבחרה אאורופה נוסטרה להיות משרד הקישור החדש לתיאום ימי המורשת האירופית (European Heritage Days), יוזמה משותפת של מועצת אירופה והנציבות האירופית.
אָאוּקָה (בקטלאנית: auca) היא סגנון של סיפור מחורז בציורים בארצות הקטלאניות.
תחילה האאוקה הייתה משחק הימורים קטלאני בקלפים.
משערים כי הקלפים שימשו גם לכישוף, משום שהופיעו בהם דמויות של שמש, ירח, כוכבים – וגם של אווז, שעל שמו המשחק נקרא.
האאוקה הישנה ביותר שנשמרה נוצרה ב־1670 בעיירה מויה (Moià) על ידי פרה אבדל (Pere Abadal).
המשחק נאסר על ידי השלטונות במאות ה־17 וה־18. במאה ה־18 החלו להופיע אאוקות עם ציורים שונים ומטרתם כבר לא הייתה משחק אלא סיפור.
הנושאים הראשונים של סיפורי האאוקות היו אמנויות, מקצועות, משחקי ילדים ובעלי חיים.
במאה ה־19 הגיעה אמנות האאוקה לשיא התפתחותה, ויצירתן הפכה לתחום משל עצמו בהוצאה לאור בקטלוניה.
החלו להיווצר אאוקות בנושאים מגוונים יותר, ביניהם היסטוריה, סיפורי חיים של אישים ומשלי מוסר.
בתקופה זו גם התקבע מבנה הטקסט של האאוקה – עד אז הוא נכתב לעיתים בפרוזה, ובתקופה זו כמעט כל האאוקות הפכו בהדרגה למחורזות.
בין היוצרים הבולטים של האאוקה היו ז'וזפ פיפרר (Josep Piferrer) ואיגנזי אסטיביל (Ignasi Estivill) מברצלונה ואגוסטי לבורדה (Agustí Laborda) ואילדפונס מומפיה (Ildefons Mompié) מוולנסיה.
האאוקה שימשה השראה למחזה המודרניסטי המצליח האאוקה של מר אסטבה (L'auca del senyor Esteve) מאת הצייר והסופר סנטיאגו רוסיניול.
לקראת סוף המאה ה־19 החלה האאוקה לדעוך.
יצירה של אאוקות חדשות התמעטה, ורבות מהן חזרו על מוטיבים ישנים.
עם זאת, האאוקות פרצו את גבולות הארצות הקטלאניות והובאו גם לקסטיליה.
אאוקות עם כיתוב בספרדית שנוצרו על ידי אמנים קטלאנים הובאו למדריד על ידי ז'וזפ מארס (Josep Marés) וזכו שם להצלחה.
כמו כן נוצרו מספר אאוקות קסטיליות בנושא חגים קתוליים בשם הכולל "הללויה".
האאוקה כסגנון ממשיכה להתקיים כאחת מצורות הביטוי העממיות האופייניות בארצות הקטלאניות, ואאוקות חדשות נוצרות בסגנונות ציור מודרניים.
האאוקה, שכותרה El Triomf I el Rodoli de la Gala I en Dali (הניצחון וצמדי החרוזים של גאלה ודאלי), צוירה על ידי סלבדור דאלי ב־1961 בזמן קצר.
ציוריו של דאלי נעשו בדיו הודי על גיליון נייר אחד, ולדברי המשורר קרלס פאז'ס דה קלימנט, כל היצירה הושלמה בלילה אחד.
העבודה מורכבת מ־43 זוגות של ציורים וחרוזים.
כאשר בהיקף הגיליון יש שלושה ציורים ללא חרוז.
העבודה היא סיכום של המיתוס של דאלי, כולל אובססיות ידועות שלו לאנשים קטנים.
הנושאים העיקריים בעבודה כוללים שעון נוזל ברבורים, איילים, כתר ועוד.
אָאוּרָה (Aura; לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: הַרְגָּשָׁה מֻקְדֶּמֶת) או תחושה מוקדמת היא הפרעה תפיסתית שנחווית על ידי חלק מהסובלים ממיגרנה, ותחושה מוזרה שנחווית על ידי חלק מן האנשים שיש להם אפילפסיה לפני פרכוס אפילפטי.
פעמים רבות היא מתבטאת כתחושה של אור מוזר, ריח לא נעים, קול חריג או מחשבות ותחושות מבלבלות.
יש אנשים שיחוו אאורה ללא מיגרנה או התקף שבאים בעקבותיה.
כאשר הן מתרחשות, נותנות האאורות לאפילפטים שהות להימנע מפציעות.
הזמן בין הופעת האאורה והמיגרנה נמשך בין כמה שניות, במקרים רבים, לעד יותר משעה (ולחלק מסוגי האפילסיה גם מעל ליום), בחלק מן המקרים.
רוב האנשים שחווים אאורה, חווים את אותו סוג אאורה בכל פעם.
אפשר לבלבל בין אאורות לבין התחלת בהלה והתקפי חרדה, מה שמקשה על האבחנה.
האבחנה המבדלת של חולים שיש להם תסמינים של נמלול, דה-ריאליזציה, סחרחורת, כאב בחזה, רעד ופעמת יכולה להיות מאתגרת.
תחושת אאורה יכולה לכלול כמה או שילוב של הבאים:
הבהוב, פועם, לעיתים קרובות עקום
אפקט דמוי וילון על עין אחת
אפקט קליידוסקופ על שדה הראייה
עיוורון מוחלט זמני בעין אחת (במיגרנה של הרשתית).
שמיעת קולות או צלילים שאינם קיימים: הזיות שמיעתיות.
שינוי של קולות או צלילים בסביבה: זמזום, טרמולו, במשרעת או שינויים אחרים.
תחושת דז'ה וו או בלבול
תחושת נמלול או עקצוץ בצד אחד של הפנים או הגוף
תחושה כאילו הגפיים נעות באופן עצמאי מן הגוף
תחושה כאילו חייבים לאכול או ללכת לשירותים
חוסר יכולת להבין מילים מדוברות בזמן או אחרי האאורה
אפאזיה - חוסר יכולת לדבר בצורה נכונה, דיבור עילג או ג'יבריש, למרות שהמוח מבין מה האדם מנסה לומר
אפשר לכאורה להשתמש בסוג התחושה הספציפי המתקשר עם אאורה על מנת לנסות למקם את מוקד ההתקף.
לאאורות יש תסמינים דומים לשל שבץ, אבל ההתחלה שלהם הדרגתית יותר באאורות.
אאורות יכולות להימשך מכמה שניות עד יותר משעה ויכולות להסתיים בתחושות של עייפות קיצונית, חולשה, פעמת, הזעה וחום בכל הגוף.
אֵאוּקְלִידָס היה מלך ספרטה בין השנים 227-222 לפנה"ס, יחד עם אחיו קלאומנס השלישי.
אאוקלידס וקלאומנס היו בניו של לאונידס השני.
לאחר שקלאומנס ביצע הפיכה צבאית בשנת 227 לפנה"ס הוא הכתיר את אאוקלידס כמלך השני.
היה זה מצב חסר תקדים, שכן על פי המסורת כל מלך היה חייב להיות משושלת אחרת.
במהלך קרב סלאסיה פיקד אאוקלידס על בעלי הברית של ספרטה.
על פי פלוטרכוס, אאוקלידס נהרג במהלך הקרב.
כאשר הבחין קלאומנס במות אחיו הוא אמר: "אבדת לי אח יקר ביקרים!
אבדת, אתה אציל הנפש, הדוגמה לבני ספרטה ומנגינתם של נשותיה".
אָאוֹרְטוֹגְרַפְיָה (צִלּוּם אֲבִי הָעוֹרְקִים, aortography) היא בדיקת דימות רפואי התערבותית פולשנית שבה מבוצע צנתור של אבי העורקים תוך הזרקת חומר ניגוד ושיקוף רנטגני.
בעבר הייתה אאורטוגרפיה מדד הזהב לאבחנה של בתירת אבי העורקים, עם רגישות של 88% וסגוליות של 94%.
לצורך כך היה מוחדר הצנתר דרך עורק הירך מצד ימין, מאחר שבתירות המערבות את עורקי הירך הן בשני שלישים מהמקרים משמאל.
האבחנה בשיטה זו מתבצעת על ידי הדגמה של חפי הגלימה הפנימית וזרימת חומר ניגוד הן בנהור האמיתי והן בנהור המדומה.
היתרון של אאורטוגרפיה באבחנה של בתירת אבי העורקים הוא ביכולתה להדגים את מידת התפשטות הבתירה ואת מידת המעורבות של העורקים המסתעפים.
כמו כן, היא יכולה לאבחן את אחד הסיבוכים של בתירת אבי העורקים – אי-ספיקת מסתם אבי העורקים.
מנגד, אאורטוגרפיה היא בדיקה פולשנית החושפת את הנבדק לחומר ניגוד יודי, אשר עלול להזיק לכליות באנשים עם תפקוד כלייתי נמוך ואשר עלולה להתפתח אליו אלרגיה.
כיום הבדיקות שמשמשות לאבחנה של בתירת אבי העורקים הן אקוקרדיוגרפיה דרך הוושט וטומוגרפיה ממוחשבת (CT), שלהן רגישות גבוהה.
אקוקרדיוגרפיה דרך הוושט מועדפת במיוחד במצבי חירום בשל זמינותה הגבוהה.
אאופרקריה (שם מדעי: Euparkeria) הוא סוג של זוחל קדום שהיה קרוב לקבוצת הארכוזאוריה וייתכן שהיה מאבותיהם של הדינוזאורים.
הוא חי באמצע תקופת הטריאס באפריקה הדרומית.
המשמעות של שמו הוא: "החיה הטובה של פארקר", על שם החוקר האנגלי ויליאם קיצ'ן פארקר .
ליצור זה היו מספר מאפיינים שדמו לדינוזאורים, אך הוא קדם להם.
היצור הגיע לאורך של 55 סנטימטרים.
היצור נע על רגליו האחוריות לעיתים, אך הם לא נועדו לריצה ודמו יותר לזוחלים מודרניים שרצים עם גפיים לצדדים.
מבנה לסתותיו דמה ללסתות הדינוזאורים התרופודים.
על פי מבנה עצמות העין, ליצור הייתה יכולת לראות בחשכה, וייתכן והוא היה יצור לילי, מה שהגיוני באזור הקארו שבטריאס היה דרומי בהרבה ממקומו כיום, והיו בו תקופות ממושכות של אפלה.
יצור קטן זה היה אוכל חרקים מיומן שקיפץ כדי לתפוס טרף מעופף.
הוא עצמו הסתכן מפגיעת טורפים ולכן נע במהירות רבה.
אאופרקריה מופיע בסדרה ללכת עם מפלצות שם נראה פרט אחד שכמעט נטרף על ידי פרוטרוסוכוס.
בנוסף הוא מופיע בסדרה פלאווורלד.
אאוקלדוצרוס (שם מדעי: Eucladoceros; מילולית: "קרן מאוד מסועפת") הוא סוג של אייל גדול נכחד שחי בתחילת הפליוקן עד תחילת הפליסטוקן בערבות אירופה, המזרח התיכון ומרכז אסיה, וכמה מאובנים שמשויכים אליו התגלו גם מזרחה עד הודו.
הוא מכונה גם אייל סבוך-קרניים.
ליצור היו קרניים ארוכות ומסועפות מאוד שהגיעו לגובה של 1.7 מטר והתפצלו ל-12 סעיפים, מהם קיבל את שמו.
הוא הגיע לאורך 2.5 מטרים ולגובה 1.8 מטר.
מבנה הגולגולת והשיניים דומה לאיילי העולם הישן, והוא קרוב לאייל הסמבר ההודי.
ככל הנראה קרניו הגדולות עזרו לו להילחם בזכרים על נקבות, בדומה לאיילים המודרניים.
הפרטים המבוגרים ביותר גידלו את הקרניים הגדולות ביותר.
יצור זה חי בעדרים בערבות וביערות של אירואסיה וניזון מעשבים וצמחייה קרקעית.
המאובנים שלו שכיחים בפליסטוקן הקדום של אירופה, כ-2.6 מיליון עד 1 מיליון שנים לפני זמננו.
אייל קדום זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
אאוקרכאריה (שם מדעי: Eocarcharia) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים שחי בקרטיקון לפני 112 מיליון שנה.
מאובניו התגלו במדינת ניז'ר שבמדבר סהרה.
האאוקרכאריה הגיע כנראה לאורך של 6–8 מטר והיה דומה לאקרוקנתוזאורוס.
שיניו היו בעלי מבנה של שיני כריש, ומשם קיבל את שמו (פירוש השם אאוקרכריה: "כריש השחר").
לדינוזאור הייתה ציצה קצרה של קוצים בקצה מצחו שהיה בעל שקע צר והיה בעל עיניים קטנות, גוף גדול וזרועות קצרות.
הוא חי בגדות נהרות שבעבר זרמו בניז'ר וחי לצד דינוזאורים אחרים כמו הסוקומימוס, הניז'רזאורוס והאורנוזאורוס ותנינים כמו הסרקוסוכוס והאנטוסוכוס.
יצור זה היה כנראה טורף-על שצד דינוזאורים אחרים.
אפשרויות אחרות הן שהוא צד דגים או אף אכל נבלות.
אאורוס סנאט (Aurus Senate) היא לימוזינה שנבנתה במקור עבור נשיא רוסיה והיא המכונית הנשיאותית, מתוצרת מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים (NAMI), אשר נחשפה בשנת 2018 ומשרתת כרכב השרד הנשיאותי.
ברישומי המכון, הפרויקט מכונה רשמית בשם מודל הפלטפורמה המאוחדת ומהווה חלק ממותג אאורוס.
אאורוס הוא מותג מכוניות היוקרה שנבנה על פי סטנדרטים שקבע שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה.
כלי הרכב מצויד באמצעים רבים ומתקדמים להגנה, התקפה, והצלת חיים, שמטרתם להגן על נשיא רוסיה בעת נסיעתו במכונית.
משווק גם עבור השוק הפרטי.
רוב פרטי המכונית מסווגים מטעמי ביטחון ובדומה לנהוג ברכבי שרד נשיאותיים, על קצוות מכסה המנוע הקדמי של הרכב, מורכבים דגל המדינה והדגל הנשיאותי (בסיורים מקומיים).
כאשר הנשיא מבקר במדינה זרה, דגל הנשיאות מוחלף בדגל המדינה הזרה.
אורך רכב הדגל, לימוזינת הסנאט מגיע לכדי 6.62 מטרים.
מנוע ה-V12, פותח בשיתוף פעולה עם Porsche Engineering.
ייצור סדרתי של הרכב החל ב-21 במאי 2021. בספטמבר 2021, במהלך הפורום הכלכלי המזרחי, תוצג גרסה של הרכב המונעת במימן.
מאז ספטמבר 2020, אאורוס סנאט משמש באירועים רשמיים את מושלי הפדרציה הרוסית.
בפרט, גרסת סדאן לבנה שימשה במהלך טקס השבעת נשיא טטרסטן.
אאורוס ארסנל הוא ואן מתוצרת מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים במוסקבה, במסגרת פרויקט המכונה "השיירה" לייצור רכבי נסיעות עבור נשיא רוסיה.
השם הנבחר הוא שמו של מגדל התחמושת (ארסנל בלע"ז) שבמתחם הקרמלין במוסקבה.
הרכב הוצג בפומבי לראשונה באוגוסט 2018 במסגרת סלון הרכבים הבינלאומי במוסקבה.
ייצור הרכב החל בשנת 2017 ו-14 דגמים ראשונים שלו נמסרו לידי שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה, בדצמבר 2017.
המיני-ואן אאורוס ארסנל מצויד באותו המנוע כמו הסדאן אאורוס סנאט, אך כולל פנסים משלו.
תכונה ייחודית של אאורוס ארסנל הוא מראהו האחורי: הוא רחב מלמטה וצר מלמעלה ומשופע.
אאוצרתריום (שם מדעי: Euceratherium) הוא סוג נכחד של יונק מקבוצת היעלים שבמשפחת הפריים אשר חי בתקופת הפליסטוקן ונכחד בסוף התקופה.
במראהו הוא הזכיר את כבש המושק המודרני, הגדול שביעלים המודרניים, אך הוא היה גדול ממנו בהרבה.
המאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית מצפון קליפורניה עד מקסיקו ומזרחה עד לאילינוי.
האאוצרתריום היה גדול כמעט כמו ביזון אמריקאי מודרני והגיע למשקל 607.5 קילוגרם.
הוא חי באמריקה הרבה לפני שהביזון היגר אליה דרך ברינגיה בעידן הקרח האחרון.
כבש-שור זה היה חסון ושרירי וניזון כנראה משיחים ועצים צעירים ולא מעשבים.
קרניו התעקלו קדימה למטה ואז קדימה.
הוא נכחד סביב עידן הקרח לפני 11,500 שנה מהיום.
אולי הוא ניצוד בידי ראשוני האנשים או שלא הצליח להסתגל לאקלים הקשה או לתחרות מצד פולשים מהמזרח.
אאורוס קומנדאנט הוא רכב קרוסאובר מבית אאורוס הרוסי.
הוא נבנה על בסיס פרויקט אאורוס סנאט ונקרא על שם מגדל קומנדנט בקרמלין.
אב טיפוס ראשון הוצג לציבור באפריל 2019. ייצור מסחרי נעשה על ידי חברת סולרס-ילבוגה.
אאורוס הוא מותג רכבי יוקרה רוסיים, שנועד הן לשוק הפרטי והן לשירות המדינה.
השם Aurus, מהווה הלחם למילה "זהב" והמילה "רוסיה" .
על פיתוח מותג רכבי היוקרה עבדו מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים (НАМИ) וחברת סולרס, באמצעות סולרס-ילבוגה בתמיכת משרד המסחר והתעשייה של רוסיה.
מנהל מותג אאורוס הוא פרנץ גרהרד הילברט, ממנהלי חברת Sollers, שניהל בעבר גם את חברת דיימלר AG.
מותג אאורוס נמצא בבעלות מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים (63.5%), חברת EDIC מאיחוד האמירויות הערביות (36%) וחברת סולרס, באמצעות סולרס-ילבוגה (0.5%).
על פי תוכניות משרד התעשייה, תוכנן לפתח פלטפורמה שתהווה בסיס לייצור רכבי נוסעים דומים הן לשוק העסקי והן לשוק הפרטי.
על פי התוכניות מפעל הקרונות של אורל היה אמור לייצר ג'יפים ורכבי שטח על בסיס הפרויקט.
ב-13 בספטמבר 2013 הונפק צו ממשלתי המנחה את מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים לפתח ולייצר רכב שרד ממשלתי מתוצרת רוסיה, שבהמשך יועד גם לשוק הפרטי.
על הפרויקט הופקד מנהל העיצוב במכון, י.
צ'רננקו, שהחל לעבד את הרכב בדמות רכבי ZIS-110, הסובייטים.
בשיחה עם כתבי תקשורת, שר המסחר והתעשייה דניס מנטורוב הבהיר, שאב טיפוס ראשון של הרכב ייצא מפס הייצור כבר בינואר 2017, אך הרכב לא ייחשף לציבור עדיין.
סדרת הרכבים שכוללת לימוזינה נשיאותית ורכבי אבטחה נמסרה לידי שירות האבטחה הפדרלי בסוף שנת 2017, אז שר המסחר והתעשייה הבטיח כי הרכב יוצג לציבור בטקס השבעת נשיא רוסיה בשנת 2018.
בקיץ 2017 המכון השהה את פיתוח רכבי השטח המבוססים על פלטפורמת הרכב בשל העדר משאבים והתמקד בפיתוח הלימוזינה ורכבי הליווי שלה.
במשרד התעשייה דחו טענות לפיהן מימון הפרויקט הופסק ושבו והצהירו כי הרכב ייחשף בטקס ההשבעה במאי 2018. ביולי 2017 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביצע נסיעת מבחן ברכב.
דווח ששירות האבטחה הפדרלי יקבל 16 רכבי ליווי מדגם זה בשנת 2017. ב-20 בנובמבר 2017 הושלם ייצור 14 כלי רכב מדגם זה.
אלה נמסרו לשירות האבטחה הפדרלי בדצמבר אותה שנה.
הרכב נבנה בתנאים של סודיות גמורה ודגמי הבכורה היו שמורים במוסכים סגורים של הפ.ס.או, עד חשיפתם לציבור במאי 2018. ב-7 במאי 2018 פוטין נסע לראשונה בפומבי בלימוזינה אאורוס סנאט, בטקס השבעתו לנשיאות.
באותו היום, מנטורוב דיווח שייצור סדרתי של הרכב יעלה יותר מ-10 מיליון רובל (כ-160 אלף דולרים) ונחשפו גם דגמי האאורוס ארסנל.
על פי התוכניות דגמי הסנאט יוצעו למכירה במהלך שנת 2019 במחיר של 6—7 מיליון רובלים.
באפריל 2019 הוצג לציבור אב טיפוס של רכב הקרוסאובר אאורוס קומנדאנט.
במאי 2019 שר המסחר והתעשייה של רוסיה חשף כי תחת המותג מפותח גם אופנוע חשמלי, שייצורו נעשה בשיתוף פעולה עם מכון NAMI, רוסטכנולוגיות וחברת Sollers.
באוגוסט 2019 נחשף כי מסוק אנסאט מעוצב כחלק ממותגי אאורוס.
בנוסף, פותח מטוס הנוסעים אאורוס ביזנס ג'ט כמטוס מנהלים מבוסס על סוחוי סופרג'ט 100, שנחשף בנובמבר 2021 במהלך הסלון האווירי באבו דאבי.
רכבי אאורוס כוללים דגמי לימוזינה, סדאן, רכבי שטח, קרוסאובר ומיניבוסים.
שמות הדגמים מושפעים משמות מגדלי הקרמלין:
מכונית מרוץ — "אאורוס 01"
אופנוע — "אאורוס מרלון" (merlon.nami.ru)
הרכב נמכר בחמישה דגמים שונים:
בשנת 2019 נודע כי מסוק אנסאט, מעוצב במסגרת מותג אאורוס כמסוק יוקרה בשם אנסאט אאורוס דיזיין (Ансат Aurus Design).
בשנת 2021, נחשף דגם אאורוס ביזנס ג'ט (AURUS бизнес-джет, או AURUS Business Jet) כמטוס מנהלים חדש על בסיס סוחוי סופרג'ט 100 שיכול להגיע ל־7,200 ק"מ.
אאוצרטופס (שם מדעי: Eoceratops; משמעות השם: "פרצוף קרני של השחר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, אשר חי בקרטיקון העליון של קנדה לפני 76.5-75 מיליון שנה, במשך הקמפן.
הגולגולת של דינוזאור זה התגלתה באלברטה, קנדה ב-1901 בידי לורנס לם וב-1092 סווג למין של מונוקלוניוס - סוג אשר נחשב לבוטל מספק והועבר לסוג כסמוזאורוס.
חוקרים אחרים כגון ג'ון בל האטצ'ר סיווגו אותו לצרטופס, סוג שגם בוטל בהמשך.
רק ב-1915 הועבר לסוג עצמאי.
ב-2010 חלק מהחוקרים סברו שגם סוג זה מוטל בספק, עם ממצאים הדומים מאוד לאלה של המוג'וצרטופס, אך חלק מהחוקרים סברו שממצאי המאובנים בעלי מאפיינים ייחודיים מספיק.
הפרטים שנמצאו היו צעירים וקטני משקל באורך של 57 ס"מ ורוחב של 38 ס"מ.
הם היו בעלי קרן אף קצרה אך עבה ומעט בעלת מבנה סהר, קרני מצח ארוכות ביחס לכסמוזאורוס באורך של 216 מ"מ ועטרה נמוכה אך חזקה המופנה מעלה.