tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראש מדינה הוא הנציג העליון של מדינה, מדינת לאום, פדרציה או חבר עמים, המגלם בתפקידו את ההמשכיות והלגיטימיות של המדינה, עומד בראש הממשל, ומנהל את ענייניה תוך הפעלת סמכויותיו השלטוניות, הפוליטיות, הטקסיות והאחרות, המפורטות על פי רוב בחוקת המדינה.
במשטר מלוכני (מונרכיה), המלך הוא ראש המדינה.
במשטר רפובליקני ראש המדינה מכונה על פי רוב בתואר נשיא, אף שקיימים תארים אחרים, וישנם מנהיגים שתוארם הרשמי הוא "ראש המדינה", פשוטו כמשמעו.
אף שקיימות מערכות שלטוניות שונות ברחבי העולם, ככלל ניתן להצביע על ארבעה טיפוסים עיקריים:
ישנן חוקות (או חוקי־יסוד) לפיהן ראש המדינה משמש בפועל ראש הרשות המבצעת, הפועל בנפרד ובאופן עצמאי מהרשות המחוקקת.
מערכת זו ידועה, לעיתים, כ"מערכת נשיאותית", שכן הממשלה על גופייה השונים כפופה למרותו של ראש־מדינה פעיל, הממנה את חבריה ללא התערבות הרשות המחוקקת.
ישנן מערכות נשיאותיות המחייבות אישור חקיקתי לפני מינויי שרים, או מקנות לרשות המחוקקת את הסמכות להדיח את הנשיא.
במערכות נשיאותיות אחדות קיים גם ראש ממשלה, אלא שבדומה ליתר חברי הממשלה גם הוא כפוף לנשיא, ולא לרשות המחוקקת.
ברוב המקרים האלה משרת ראש הממשלה היא בעלת חשיבות פוליטית שולית; לעיתים היא אף מופקדת בידיו של פקיד ולא בידי פוליטיקאי.
לראש ממשלה במערכת נשיאותית אין את הסמכויות הנתונות בידי ראש ממשלה במערכת פרלמנטרית; הנשיא הוא שמתווה את המדיניות הלאומית, כאשר לראש ממשלתו סמכויות מנהלתיות בדרך כלל.
מערכות נשיאותיות מאפיינות את חוקותיהן של חלק ניכר ממדינות אמריקה.
הגם שרוב הנשיאים במערכות אלה נבחרים באופן דמוקרטי (בחירות ישירות או בלתי־ישירות), אפשר שיתפסו את השלטון גם באמצעים אחרים (הפיכה צבאית, למשל) ויקיימו מערכת נשיאותית בדמות משטר צבאי.
כמה ממאפייניה של המערכת הנשיאותית (כלומר, אישיות פוליטית חזקה החולשת על הרשות המבצעת, ולא המחוקקת) קיימים גם במונרכיות אבסולוטיות, כמו בערב הסעודית, ובסין, שמשטרה רשמית פרלמנטרי.
מערכות נשיאותיות־למחצה משלבות מאפיינים נשיאותיים ופרלמנטריים, כשעקרון היסוד הוא שהרשות המבצעת כפופה הן לנשיא והן לרשות המחוקקת.
חוקתה של הרפובליקה הצרפתית החמישית קובעת כי בסמכותו של נשיא צרפת למנות ראש ממשלה, ואולם המינוי חייב בהסכמת הפרלמנט הצרפתי.
כאשר הנשיא הצרפתי נמנה עם צד מסוים בקשת הפוליטית, ואילו בפרלמנט שולטת האופוזיציה, הנשיא נאלץ למנות את נציג האופוזיציה לראש ממשלה (תהליך המכונה קוהביטציה).
כך מינה הנשיא הסוציאליסט פרנסואה מיטראן את איש הימין ז'אק שיראק לראש ממשלה בפרק זמן מסוים בשנות ה־80. במצב של קוהביטציה במערכת הצרפתית, הנשיא אחראי בדרך כלל על ענייני מדיניות החוץ שעה שראש הממשלה מופקד על ענייני הפנים.
לאורך ההיסטוריה המודרנית אימצו מדינות דפוסים שונים של מערכת נשיאותית־למחצה.
רפובליקת ויימאר, לדוגמה, קבעה בחוקתה נשיא בעל סמכויות תאורטיות לשעת חירום, בנוסף לקבינט שאת חבריו בחר מקרב הפרלמנט הגרמני, הרייכסטאג.
הקבינט אמור היה להיות כפוף במידה שווה לרייכסטאג, ואילו משרת הנשיא נועדה להיות סמלית במהות, בעוד הפוליטיקה הוויימארית סובבת סביב הרייכסטאג.
בעקבות חוסר יציבות כרוני חל שינוי במבנה הפוליטי של המדינה, וניצול סמכויות החירום של הנשיא נגד גורמים עוינים נעשה תדיר יותר ויותר.
עד 1932 נתערער מאזן הכוחות באופן כה חמור עד כי הנשיא פאול פון הינדנבורג יכול היה לפטר את הקנצלר (ראש הממשלה) גם אם זכה לתמיכת הרייכסטאג, ולבחור תחתיו קנצלר מטעמו.
פון הינדנבורג השתמש בסמכותו זו כדי למנות את אדולף היטלר לקנצלר מבלי להיוועץ עם הרייכסטאג.
במערכות פרלמנטריות ראש המדינה ממלא בדרך כלל תפקיד טקסי וסמלי, כאשר סמכותו הביצועית היא בדרך כלל תאורטית או סמלית בלבד (כך למשל מכונה ממשלתו של מלך אנגליה "ממשלת הוד מלכותו", כדי לציין שלהלכה, הממשלה שייכת למלך ולא לפרלמנט).
במציאות, תהליך ההתפתחות החוקתית שחל באזורים רבים בעולם (ובעיקר במערב אירופה) הביא לכך שעל פי רוב, הסמכות הביצועית במערכת פרלמנטרית היא בידי ממשלה שבראשה עומד ראש ממשלה, הכפופה לפרלמנט.
כפיפות זו באה לידי ביטוי בכך שראש הממשלה ומרבית, אם לא כל חברי הממשלה, הם חברי הפרלמנט ומהווים בו רוב.
בנוסף, בסמכותו של הפרלמנט להטיל וטו על החלטות הממשלה ואף להפיל את הממשלה.
מעמדו של ראש המדינה במערכת הפרלמנטרית מועד לשינויים ולגרסאות שונות.
ככל שהחוקה מוקדמת יותר, כך סביר שראש המדינה יהנה מסמכויות רבות יותר ביחס לממשלה; מערכות פרלמנטריות מוקדמות העניקו לראשי המדינה סמכויות המקבילות לאלו של נשיאים במערכות נשיאותיות־למחצה ואף נשיאותיות לחלוטין, לעיתים תוך עקיפת סמכויות הפרלמנט.
כך למשל חוקתה של ממלכת איטליה משנת 1848 אפשרה למלך ויקטור עמנואל השלישי להעלות את בניטו מוסוליני לשלטון בנסיבות מעוררות מחלוקת.
דוגמה נוספת היא זו של לאופולד השלישי מלך בלגיה, אשר החליט - בניגוד לרצון ממשלתו - להיכנע בשם מדינתו לצבא הגרמני שפלש לבלגיה ב־1940. בתום המלחמה פרץ ויכוח סוער בבלגיה אודות מעשהו של המלך, שבסיומו נאלץ המלך לוותר כליל על הכתר.
ראשי מדינות נטולי סמכות מבצעת
את הטיפוס האחרון (והמודרני ביותר) של ראשי מדינה ניתן לכנות "ראש מדינה נטול סמכות מבצעת".
אישים אלה אינם נמנים אפילו להלכה על הרשות המבצעת של המדינה.
אין להם כל תפקיד בממשלה, ולכן אין מתייחסים לממשלות מדינותיהם ככפופות למרותם, בניגוד למודל הפרלמנטרי המסורתי.
גם כאן, קיימים חריגים וגרסאות שונות המעניקים מידה מסוימת של סמכות שאיננה טקסית בלבד.
מלך שוודיה, לדוגמה, איננו מחזיק בסמכויות המדיניות בהן החזיקו קודמיו עד כינונה של החוקה השוודית המודרנית בשנות השבעים; ואולם הוא עדיין מקבל דיווח חודשי על פעולות הממשלה.
דוגמאות נוספות לראשי מדינות מעין אלה הן נשיא מדינת ישראל, נשיא הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וקיסר יפן.
נשיאה הראשון של מדינת ישראל, חיים ויצמן חש מאוד שלא בנוח עם חוסר הסמכויות של תפקידו, שאותו תיאר במילים "ממחטה היא הדבר היחידי שהממשלה מרשה לי לדחוף בו את אפי".
ראשי מדינות ממלאים כמה מהתפקידים הבאים, ולעיתים אף את כולם (בכפוף לטיפוס החוקתי אליו הם משתייכים).
ראש המדינה מאמין (מסמיך) את שגרירי מדינתו באמצעות חיבור כתבי האמנה שאותם מוסרים השגרירים לראש המדינה המארחת.
לפי הפרוטוקול הדיפלומטי, אדם איננו רשאי למלא כל תפקיד דיפלומטי בכיר במדינה זרה ללא האמנה רשמית מראש מדינתו.
ראש המדינה מקבל האמנתם של נציגים דיפלומטים זרים המשוגרים למדינתו.
ראש המדינה חותם על אמנות בינלאומיות בשם מדינתו, או שולח נציגים שיחתמו בשמו.
דוגמה: לפי ס' 59 (1) ל"חוק היסוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה" (חוקת גרמניה) -
"הנשיא הפדרלי ייצג את הפדרציה ביחסיה הבינלאומיים.
הוא יחתום על הסכמים עם מדינות זרות בשם הפדרציה.
הוא יאמין ויקבל נציגים [דיפלומטיים]."
ברובן הגדול של מדינות העולם, בין אם הן מקיימות משטר מלוכני או רפובליקני, הסמכות הביצועית נתונה, לפחות להלכה, בידי ראש המדינה.
במערכות נשיאותיות ראש המדינה משמש בפועל כראש הרשות המבצעת.
במערכות פרלמנטריות הסמכות הביצועית היא להלכה בידי ראש המדינה, אך למעשה בידי ראש הממשלה או הקבינט.
דוגמאות למערכות פרלמנטריות מעין אלה, בהן ראש המדינה משמש בתאוריה ראש הזרוע המבצעת, כוללות את אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, בריטניה וקנדה.
יוצאות־דופן בולטות הן ישראל, שוודיה ואירלנד, שבהן הממשלה מוגדרת בפירוש כזרוע המבצעת בנפרד מראש המדינה.
דוגמה 1 (מערכת נשיאותית): לפי ס' 2.1 לחוקת ארצות הברית -
"הסמכות הביצועית מופקדת בידי נשיא ארצות הברית."
"בהיותו כפוף להגבלות המופיעות בחוקה זו, יחזיק המלך בסמכות עליונה בכל ענייני הממלכה, ויפעיל סמכות זו באמצעות חברי הממשלה."
"הסמכות הביצועית תופעל על ידי נשיא הרפובליקה ועל ידי הממשלה."
ראש המדינה ממנה את כל פקידי המפתח במדינה, כולל חברי הממשלה, ראש הממשלה (אם קיים), שופטים בכירים ויתר בעלי המשרות הבכירות בשירות המדינה.
ברוב המערכות הפרלמנטריות מינוי ראש הממשלה כפוף לאישור הפרלמנט, ואילו פקידים אחרים ממונים על ידי ראש הממשלה או לפי המלצתו.
הפעם האחרונה שבה התערב ראש המדינה הבריטית במינוי ראש הממשלה הייתה ב־1963 כאשר המלכה אליזבת השנייה בחרה באלק דאגלס-יום כמחליפו של הרולד מקמילן.
במערכות נשיאותיות כמו זו האמריקנית, המינויים נעשים על פי שיקול דעתו של הנשיא (אף שבארצות הברית הליך מינויים של חברי הממשלה ובכירים במערכת המשפט טעון אישור הסנאט).
ראש המדינה רשאי להעביר פקידים מתפקידם.
במערכות פרלמנטריות הדבר נעשה רק בכפוף להמלצת ראש הממשלה.
עם זאת, ראשי מדינות רבים מחזיקים בסמכות תאורטית לפטר כל פקיד במדינותיהם, אף שהדבר נדיר ביותר.
במערכות נשיאותיות, בסמכות ראש־המדינה לפטר כל פקיד על פי שיקול דעתו.
דוגמה 1 (מערכת נשיאותית למחצה): לפי ס' 4.2 לחוקת הרפובליקה של קוריאה:
"ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא בכפוף להסכמת האספה הלאומית"
דוגמה 2 (מערכת פרלמנטרית): לפי ס' 13.1.1 לחוקת אירלנד:
"הנשיא ימנה את ראש הממשלה שבשמו נקב הפרלמנט".
רוב מדינות העולם דורשות כי ראש המדינה יחתום על כל הצעות החוק המאושרות בפרלמנט בטרם תיעשנה לחוקים רשמיים.
במדינות אחדות, כמו בריטניה ואירלנד, ראש המדינה נחשב במידה מסוימת לציר רשמי בפרלמנט.
במערכות נשיאותיות לנשיא יש על פי רוב זכות וטו ביחס להצעות חוק המועלות בפרלמנט.
עם זאת, ברוב המערכות הפרלמנטריות אין בסמכותו של ראש המדינה להתנגד לחתימה על הצעות החוק; חתימתו היא סמלית במהותה, ונועדה לאשר כי הליך העברת החוק היה תקין.
דוגמה 1 (מערכת נשיאותית): לפי ס' 1.7 לחוקת ארצות הברית:
"כל הצעת חוק שהועברה בבית הנבחרים ובסנאט תוצג, בטרם תהא לחוק, בפני נשיא ארצות הברית."
דוגמה 2 (מערכת פרלמנטרית): לפי ס' 11.א.1 לחוק יסוד: נשיא המדינה:
"נשיא המדינה יחתום על כל חוק חוץ מחוקים הנוגעים לסמכויותיו."
ישנן מערכות פרלמנטריות בהן לראש המדינה סמכויות מסוימות ביחס להצעות חוק, שאותן ביכולתו להפעיל בהתאם לשיקול דעתו.
הטלת וטו על הצעת חוק עד שבתי הפרלמנט ישקלוה מחדש ויאשרוה בשנית.
דחיית החתימה על הצעת החוק או השהייתה לפרק זמן בלתי מוגבל.
להעביר את הצעת החוק למערכת המשפטית על מנת לבחון את מעמדה החוקתי.
להעביר את הצעת החוק לעם באמצעות משאל עם.
במדינות רבות ראש המדינה הוא מפקדו העליון – נומינלית או מעשית – של צבא מדינתו, ומחזיק בדרגה הרמה ביותר בשרשרת הפיקוד הצבאית.
דוגמה: לפי ס' 2.2 לחוקת ארצות הברית:
"הנשיא יהא מפקדם העליון של צבא ארצות הברית וצייה, וכן של כל מיליציות המדינות השונות הנקראות לשירות ארצות הברית."
בדיקטטורות צבאיות, או בממשלות שקמו לאחר הפיכות צבאיות, תפקיד זה של ראש המדינה ברור מאליו, שכן עצם סמכותה של ממשלה מעין זו נגזר משליטתה בכוח צבאי.
בסמכותם של ראשי מדינות רבים לכנס ולפזר את הרשות המחוקקת.
ברוב המערכות הפרלמנטריות, הדבר נעשה בהמלצת ראש הממשלה או הממשלה.
במערכות פרלמנטריות אחדות, כמו גם במערכות נשיאותיות מסוימות, ראש המדינה עשוי לעשות זאת ביוזמתו הוא.
עם זאת, ישנן מדינות (כארצות הברית) שבהן מושב הפרלמנט קבוע, ואין אפשרות להקדים את תאריך הבחירות.
גם במערכות אחרות המושב קבוע, אולם בסמכותו של ראש המדינה לפזר את הפרלמנט בנסיבות מסוימות.
מדינות אחדות מסמיכות את ראש המדינה לסרב לפיזור הפרלמנט גם אם ראש הממשלה אינו זוכה עוד לאמונו, וכך נאלץ ראש הממשלה להתפטר.
"הנשיא רשאי – על פי שיקול דעתו – לסרב לפיזור הפרלמנט לפי המלצת ראש ממשלה שאינו זוכה עוד לרוב בפרלמנט."
אחד מתפקידיו החשובים ביותר של ראש המדינה המודרני הוא להוות סמל לאומי של מדינתו.
ברוב מדינות העולם דיוקנו הרשמי של ראש המדינה מופיע במשרדי ממשלה, בנמלי תעופה, ובבניינים ציבוריים דומים.
הרעיון, ששורשיו עוד בימי הביניים, הוא ליידע את הציבור בדבר סמליות הקשר בין ראש המדינה לעמו.
לעיתים מפריזים במנהג הזה, וראש המדינה מתחיל להאמין כי הוא לבדו מהווה סמל האומה.
כך נוצר פולחן אישיות, שבו דיוקנו של ראש המדינה הופך לייצוג החזותי היחיד של המדינה, ונעשה חשוב יותר אף מהדגל, ההמנון הלאומי, החוקה, מייסדי המדינה וכדומה.
ביחסים דיפלומטיים, ראשי מדינות הם בדרך כלל הראשונים לברך אורח רם־מעלה המבקר במדינה.
הם אף עשויים לקיים תפקיד של "מארחים" בלתי־רשמיים במהלך ביקורו של האח"מ, בהזמינם אותו לארוחה מדינית בארמונם או באחוזתם, או בקיימם מחוות אחרות.
ישנן כמה דרכים בהן עשוי ראש מדינה להתמנות לתפקיד:
מלכים בדרך כלל עולים לכתר מתוקף ירושה.
כיום, קיימים חריגים מעטים לכך, כגון האפיפיור.
במדינה המקיימת משטר רפובליקני, ראש המדינה נבחר בדרך כלל לתפקידו, בין אם ישירות, לאחר קיום בחירות עממיות, או בעקיפין, על ידי חברי הפרלמנט או על ידי גוף בוחרים מצומצם אחר.
ראש מדינה שהוא שליט אוטוקרטי עשוי לתפוס את השלטון בכוח.
דיקטטורים משתמשים בדרך כלל בתארים דמוקרטיים, ואולם אחרים מכריזים על עצמם מלכים.
כך עשו הקיסר נפוליאון השלישי וזוג מלך אלבניה, בעוד שאידי אמין הכריז על עצמו "נשיא לכל ימי חייו".
לצד התארים המקובלים לראשי מדינה (נשיא, מלכה), מנהיגים שונים מחזיקים בתארים אחרים: בכווית מכונה ראש המדינה אמיר; במונקו ובליכטנשטיין – נסיך; בלוקסמבורג – דוכס גדול; בעומאן – סולטאן; בוותיקן – אפיפיור; וביפן – קיסר.
בנוסף, קיימות מדינות שבהן תוארו ומהות תפקידו של ראש המדינה מעורפלים כגון עלי ח'אמנאי, "המנהיג העליון" של איראן או מועמר קדאפי שהיה השליט הדיקטטורי של לוב עד ההתקוממות בלוב (2011) על אף שלא נשא בכל תואר ממלכתי רשמי.
ראש המדינה הוותיק בעולם: חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי (החל מ־1967)
ראש המדינה הוותיק בעולם שאינו מלך: פול בייה (החל מ-1982)
מדינות עם מספר ראשי המדינה הגדול ביותר: שווייץ (מועצה פדרלית בת שבעה חברים); בוסניה והרצגובינה (נשיאות בת שלושה חברים, כל אחד מייצג פלג אתני אחר); אנדורה (נשיא צרפת ובישוף אורחל שבספרד מכהנים שניהם כנסיכים); סן מרינו (שני "קפיטאני רג'נטי" או מושלים)
האדם המכהן כראש מדינה עבור האומות הרבות ביותר: צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, המשמש ראש מדינה עבור 15 מדינות עצמאיות.
ראש מילין (נקרא: רֵיש מִילִין), ספר במחשבת ישראל של הרב אברהם יצחק הכהן קוק שבו ישנן דרשות על טנת"א, כלומר על טעמי המקרא, הניקוד, התגים והאותיות.
במהדורת תשמ"ז נוסף לכך גם ביאור הראי"ה לשורשים אחדים.
שם הספר נגזר מפסוק בדניאל , משמעותו מושאלת: הספר עוסק באותיות ובנקודות שהן שורשי המילים, וזו משמעות אחת של ראש המילים, והמשמעות השנייה היא המחשבות שמעל המילים, שהן שרשי המילים: .
את הספר כתב הרב קוק, כאשר שהה בלונדון בתחילת שנת תרע"ז 1917, תוך שהוא מסתיר את הדבר מבנו – הרב צבי יהודה הכהן קוק, אשר חשש תמיד מפרסום כתבי אביו, שלהערכתו הדור לא היה מוכן להפצתם הרחבה.
ואכן, כאשר נודע לבנו על פרסום הספר, הוא הביע את התנגדותו לפרסום לאחר מעשה, ומאותו רגע והלאה הקפיד להיות מעורב תמיד בעריכתם ופרסומם של כתבי אביו – אחריות שהוא לקח על עצמו עד יום מותו, בהתאם לצוואת הרב קוק.
בשתי המהדורות הראשונות של הספר, הוא נדפס כספר בפני עצמו.
במהדורה השלישית (בהוצאת מוסד הרב קוק) הוא נדפס יחד עם מספר כתבים נוספים של הראי"ה.
במהדורה הרביעית של הספר (בהוצאת מכון הרצי"ה) נוספו חלקים מכתב יד המחבר, שלא נכללו במהדורות הקודמות, חלק העוסק בשורשים (צירופי האותיות ומשמעותם) ומאמר על צורת האות אלף.
במהדורה החמישית (בהוצאת מכון הרצי"ה) נדפס גם פירושו של הראי"ה לתחילת הספר.
הספר, כפי הנראה, נכתב בשעת מלחמת העולם הראשונה.
הדבר היווה אצל הראי"ה מניע להיכנס בכתיבתו לתחום הנסתר, כדרך להשגת טהרה רוחנית בזמן בו הרשע מרובה בעולם.
כך כותב הראי"ה בהערות שבסוף הספר:
הספר נחשב לאחד המורכבים ביותר ללימוד מכל כתבי הראי"ה, ולא ניתן להבינו ללא רקע מקדים רחב בתורת הקבלה.
הספר נועד לעקוב אחר התהליך שעוברים הרעיונות של האדם, מתחילת התנוצצותן בנשמה, ועד למבנים מחשבתיים שלמים ומוגדרים שנוצרים מתוכם.
בספר עוסק הרב קוק בשיטתיות ברעיונות מתחומי הפסיכולוגיה ותורת ההכרה, תוך שהוא דורש את מרכיבי הטנת"א השונים.
ניסיון זה עשוי להזכיר במקצת דרשות שונות על האותיות, דוגמת מדרש "אותיות דרבי עקיבא".
כך לדוגמה, כאשר כותב הראי"ה על האות א, הוא דן במשמעויות שונות של שם האות, בגימטריה שלה, ובצורתה.
בהמשך הספר מדבר הרב קוק באותו האופן על הניקוד ועל טעמי המקרא, ומביא רעיונות מיסטיים הקשורים אליהם.
לאחר הרצאת הדברים בנושא זה חוזר הספר בתמצות על עקרי הדברים בכל הספר בפרק הנקרא "הברקה".
בחלק השורשים מבאר הראי"ה את התקשרות האותיות זו לזו: בהסתמך על מהות האות שהתבארה בחלק האותיות באות שתי האותיות ומתחברות יחד לצורה חדשה שמקבלת משמעות משותפת.
שיטתו בנויה על שורש בן שתי אותיות.
מלבד פירושו של הראי"ה עצמו לספרו, שהוזכר לעיל, חוברו לספר לפחות שני ביאורים מקיפים שלא יצאו עדיין לאור: אחד עוד בחיי הרב קוק בידי הרב שמריה מנשה הכהן אדלר מלונדון, והשני בידי הרב חיים יעקב לוין, בנו הבכור של הרב אריה לוין שהיה מגדולי תלמידי הרב קוק.
פירושו של הרב אדלר מכיל 300 דפים, והרב קוק שהכיר את החיבור אמר שהפירוש הזה הוא רק על דרך הקבלה ולא מתייחס לצד המחשבתי-פילוסופי.
בשנת תשע"ה הוציא הרב עודד דוד את ריש מילין המבואר.
כן יצא הספר ראש מילין עם ביאור מילין חדתין – ביאור על חלקים נגלים מהספר ראש מילין, מאת הרב יוסף אלנקווה, בהוצאת ישיבת ההסדר ראשון לציון.
הספר עובד ותורגם לאנגלית כולל ביאור על ידי הרב יוסף (ג'ואי) רוזנפלד בשנת תשס"ט.
הרב רוזנפלד מוסר שיעורים באנגלית על הספר בפורומים שונים, כולל ביוטיוב.
הרב דוד סמסון ביאר את הספר באנגלית.
ספרו יצא לאור בשנת ה'תשפ"א בהוצאת Educational Solutions.
בספר מתורגם חלק האותיות, ובחלק השורשים הובאו ביאוריו של הרב ג'ואי רוזנפלד.
הראי"ה עצמו כתב על הספר שיש ערך גם לקריאה בו ללא הבנה, ובלבד שהיא נעשית מתוך כוונה טהורה:
הרב יעקב משה חרל"פ התפעל מאוד מהספר וכתב עליו:
גם המקובל רבי מנחם מנכין היילפרין התפעל מאוד מהספר:
הראי"ה נהג לתת את הספר כסגולה, וכן הרצי"ה חילקו לתלמידיו לפני גיוסם לצה"ל.
"ראש כרוב" היא תוכנית טלוויזיה ישראלית פופולרית לילדים ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1975 (ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים).
בתוכנית היו פינות שונות ובהן פינת החידון.
בפינה זו שאלו המנחים שאלות ושני ילדים מתחרים באולפן ענו עליהן.
כל תשובה שגויה אילצה את המשיב לאחוז בידיו בכרוב.
המפסיד היה מי שמפיל את הכרובים מידיו.
בדצמבר 1975 יצא תקליט בחברת הד ארצי עם שירי התוכנית, כולל תרגום לעברית של "על גג העולם" של הקרפנטרז ו"את קרן שמש בחיי" של סטיבי וונדר.
האלבום הופיע בשנות ה-90 גם על גבי תקליטור.
את שיר הפתיחה של התוכנית (כמו גם את כל שירי התוכנית, כולל גרסאות עבריות) כתבה תלמה אליגון והלחין קובי אשרת, שהיה ממשתתפי התכנית וגם המלחין והמפיק המוזיקלי שלה.
בשנת 1997, יעל בר זוהר ביצעה מחדש את שיר הנושא של הסדרה בקלטת הילדים "רדיו גן".
בשנת 2010 יצא הסרט חבורת ראש כרוב בכיכובם של מיקי מוכתר, שחר פרץ ושחר ישי, כאשר שיר הפתיחה של ראש כרוב, הוא השיר שפותח את הסרט.
רָאש לימבו היה שדרן רדיו ופובליציסט אמריקאי, זוכה העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית.
לימבו היה דמות מוכרת ובעל השפעה על תנועת הימין השמרני בארצות הברית.
תוכנית הרדיו שלו הייתה בעלת מספר המאזינים הגדול ביותר בארצות הברית.
בשנת 2001 הודיע לימבו כי הוא איבד את שמיעתו, ולאחר מכן החל להסתייע בשתל שבלולי.
בשנת 2014 הושתל שתל שבלולי נוסף וחל שיפור בשמיעתו.
לימבו החל לעבוד כשדרן רדיו ב-1984 בסקרמנטו, קליפורניה.
תוכניתו הייתה ייחודית משום שלא כללה אורחים, אלא תוכן פוליטי שמרני בלבד.
לאחר ארבע שנים בהן זכתה תוכניתו להצלחה הוא עבר לניו יורק, שם תוכניתו צברה פופולריות ברמה הארצית.
בשנות ה-90 הוא החל להופיע בטלוויזיה וכתב מספר רבי-מכר.
בסוף חייו היה דמות מוכרת בתקשורת ובפוליטיקה השמרנית האמריקאית.
מעל 13 מיליון האזינו לתוכניתו בכל שבוע, והוא היה חתום על חוזה בשווי מאות מיליוני דולרים.
דמויות בולטות שהתארחו בתוכניתו הם ג'ורג' בוש האב וג'ורג' בוש הבן (בזמן כהונתם כנשיאי ארצות הברית), קולין פאוול, דיק צ'ייני, ארנולד שוורצנגר, דונלד רמספלד, קונדוליזה רייס ושרה פיילין.
לימבו היה ידוע באהדתו לישראל, וב-1993 הוא ביקר בארץ.
הוא נפגש עם חברי כנסת, עם אריאל שרון, בנימין נתניהו ועם ראש הממשלה, יצחק רבין.
הוא ביקר גם בכותל המערבי, ביד ושם וברמת הגולן.
בינואר 2020 אובחן כחולה בסרטן הריאה על כך הודיע בתוכנית הרדיו שלו.
ב-4 בפברואר 2020 במעמד נאום מצב האומה, העניק לו הנשיא דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.
טען שערוצי התקשורת העיקריים מוטים לצד ערכי המפלגה הדמוקרטית.
קרא למפלגה הרפובליקנית לחזור לערכים שמרניים ולמתונים מבין חברי המפלגה לעזוב אותה.
תמך בכלכלת שוק ובליברליזם כלכלי.
תמך בהפעלת יד קשה במלחמה בטרור, ובפרט במאבקה של ישראל בטרור.
סבר שעצם קיום התופעה מוטל בספק, קל וחומר אחריות האדם אליה.
הוא האמין שמאחורי המלחמה בהתחממות העולמית עומדות כוונות פוליטיות נסתרות כמו הגדלת כוחה של הממשלה באמצעות העלאת המיסים וההוצאה הממשלתית, וכמו כן חבלה בשוק החופשי על ידי מתן יתרון לתאגידים מבוססים לעומת תאגידים מתפתחים.
דעה זו הביע תוך תרעומת רבה לאחר התפוצצות פרשת אקלים-גייט.
התנגד לפמיניזם ולהפלות מלאכותיות (ביקורת הפמיניזם הזאת גרמה לרָאש לטבוע בספרו "The way things ought to be" את המושג "פמינאציות" המהווה הלחם של המילים פמיניזם ונאציזם).
התנגד בחריפות להגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
ראש ממשלת אוזבקיסטן הוא התפקיד הפוליטי השני בחשיבותו באוזבקיסטן, לאחר תפקיד הנשיא.
ראש הממשלה האוזבקי הוא יושב ראש מועצת השרים ומתמנה יחד עם הקבינט על ידי הנשיא בכפוף לאישור הפרלמנט.
ראש ממשלת אוקראינה (באוקראינית: Прем'єр-міністр України) הוא יושב ראש קבינט השרים האוקראיני שהיא הממשלה.
ראש הממשלה האוקראיני מתמנה לתפקיד על ידי הנשיא, באישור הראדה העליונה והוא אחראי למדיניות הפנים ולניהול ישיבות הממשלה, כמו גם סדר יומה.
ראש ממשלת אוקראינה הנוכחי, החל מ-17 ביולי 2025 היא יוליה סבירידנקו.
ראש ממשלת איראן (בפרסית: نخستوزیر ایران) הייתה משרה פוליטית בכירה באיראן עד 1989. תפקיד זה היה קיים עוד מתקופת השושלת הקאג'ארית (החל מ-1906), אולם חשיבות התפקיד הייתה גבוהה בהירארכיה השלטונית באיראן בעיקר בשנים 1979–1989.
ראשי הממשלה בזמן השושלת הקאג'ארית
בתקופת שושלת קאג'אר, תפקיד ראש הממשלה נודע בשמות שונים, תחילה בשמות "אטאבאק אעט'ם" או "צדר-י אעט'ם", ובהמשך בשם "ראיס אל-ווזרא" ("ראש השרים").
רזא ח'אן היה ראש הממשלה האחרון של השושלת הקאג'ארית ב-1923, עד שהפך לשאה של איראן ב-1925.
ח'אן מינה את מוחמד עלי-פורוע'י לראש הממשלה הראשון של שושלת פהלווי ב-1925. הוא היה ראש הממשלה עד 1926, ושוב בין 1933 ל-1935 ובין 1941 ל-1942. ב-1951 מונה מוחמד מוסאדק לראש הממשלה האיראני וב-1953 הוא הודח על ידי השלטונות בסיוע שירותי הביון המערביים.
בין 1965 ל-1977 כיהן בתפקיד זה אמיר עבאס הוויידא.
הוא הוחלף על ידי שאפור בח'תיאר, שהיה ראש הממשלה האחרון של איראן המלוכנית.
ראשי ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן
לאחר המהפכה האיראנית של 1979 מינה האייתוללה ח'ומייני את מהדי באזרגאן לראש ממשלת איראן, שכיהן עד נובמבר באותה שנה, אז התפטרה הממשלה בשל משבר בני הערובה באיראן.
לאחר מספר חודשים בהם נותר התפקיד ללא מינוי, מינה הנשיא הנבחר הראשון של איראן, אבולחסן בני-סדר, את מוחמד עלי רג'אי לראש הממשלה (בעיקר בשל לחץ הפרלמנט האיראני למנות ראש ממשלה).
ב-1981, לאחר הדחת בני-סדר, הפך רג'אי לנשיאה השני של הרפובליקה האסלאמית, והוא מינה את מוחמד ג'וואד באהונר לראש ממשלתו, אך שניהם נרצחו שבועות ספורים לאחר מכן.
לאחר בחירתו של עלי ח'מנאי לנשיא באוקטובר 1981, הוא מינה את עלי אכבר ולאיאתי לראש ממשלת איראן, אך הפרלמנט הכשיל את בחירתו וכפה את מינוי מיר חוסיין מוסאווי.
מוסאווי היה ראש הממשלה האחרון של איראן.
התפקיד בוטל ב-1989, וסמכויות ראש הממשלה חולקו בין נשיא איראן לבין תפקיד חדש שנוצר, סגן נשיא איראן.
ראש מטה צבא ארצות הברית הוא הקצין הבכיר ביותר בצבא ארצות הברית (למעט כאשר יושב ראש המטות המשולבים או סגנו הם קציני צבא ארצות הברית) וחבר במטות המשולבים.
תפקיד ראש המטה החליף את תפקידו של הגנרל המפקד של הצבא בשנת 1903, והוא השלישי בהיררכיית הצבא, שלישי למזכיר הצבא ולתת-המזכיר האזרחים.
כראשי הזרועות האחרים בכוחות המזוינים, ראש מטה הצבא הוא תפקיד מנהלי ואין בו כל אחריות פיקודית על הכוחות המתמרנים מאז העברתו של חוק גולדווטר-ניקולס משנת 1986.
ראש המטה כפוף למחלקת הצבא, מדווח ישירות למזכיר המשרד ומסייע למזכיר בכל הקשור בעיצוב מדיניות המשרד, תוכניותיו ומשימותיו.
ראש המטה אחראי על תקציבו של הצבא, כוח האדם שלו ומשאביו, וכמו כן בייצוגו של הצבא במטות המשולבים, בוועדות הקונגרס ואל מול שאר הגופים הרלוונטיים.
ראשי מטה צבא ארצות הברית
ראש מדוזה הוא סימן של כלי דם מורחבים סביב הטבור, היוצאים ממרכז הטבור לכל הכיוונים, מה שנראה כמו הראש של היצור האגדתי מדוזה.
לרוב, ראש מדוזה הוא סימן של יתר לחץ דם בווריד שער הכבד.
זהו וריד שער, המוביל דם ממערכת העיכול, מהטחול מאזור הטבור, ומאיברים נוספים בחלל הבטן - ישירות אל הכבד.
במקרה של יתר לחץ דם בווריד זה, עקב מחלת שחמת הכבד או מחלות אחרות - הדם ממערכת העיכול ומהטחול מחפש דרך אל המערכת הוורידית הרגילה דרך השקות בין שתי מערכות הוורידים.
אחת מההשקות נמצאת באזור הטבור, ודם רב הזורם בהם גורם לתופעה של ראש מדוזה.
במקרה כזה הדם זורם ממרכז הטבור לכל הכוונים.
תופעה דומה אפשרית במקרה הפוך - של חסימת הוריד הנבוב התחתון.
במקרה כזה, דם שמקורו מהגפיים התחתונות מחפש דרך אל מערכת שער הכבד דרך אותה השקה באזור הטבור.
במקרה כזה הדם זורם מכל הכוונים אל מרכז הטבור.
ראש ממשלת איטליה (רשמית: נשיא/יושב-ראש מועצת השרים של איטליה; באיטלקית: Presidente del Consiglio dei Ministri) הוא התפקיד הביצועי הבכיר ביותר בפוליטיקה של איטליה.
התפקיד נוצר ב-17 במרץ 1861 ולראש ממשלת איטליה הראשון מונה קמילו בנסו די קאבור.
אף שראש ממשלת איטליה הוא הדמות הפוליטית הבכירה במדינה, סמכויותיו מוגבלות יחסית לעמיתיו במדינות השכנות, כך למשל לראש ממשלת איטליה אין סמכות לפטר שרים או להביא לפיזור הפרלמנט, כשצעדים אלה חייבים לקבל אישור בהצבעת הממשלה.
המשרד הוקם על פי סעיפים 92 עד 96 בחוקה של איטליה.
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא הרפובליקה לאחר הבחירות הכלליות.
ראש ממשלת איטליה הנוכחית היא ג'ורג'ה מלוני, והיא מכהנת בתפקיד החל מ-22 באוקטובר 2022. מלוני היא האישה הראשונה לשמש בתפקיד זה באיטליה.
תפקיד ראש הממשלה כונן לראשונה במדינה שקדמה לאיטליה, בממלכת סרדיניה.
המועמד לתפקיד היה ממונה על ידי המלך, והיה אחראי לניהול מערכת פוליטית יציבה.
ב-60 השנים הראשונות לקיומו של התפקיד (1861–1901), הוחלפו כ-37 ראשי ממשלה.
כיוון שכך, ביקש בניטו מוסוליני, שהתמנה ב-1922 לתפקיד, לבטל את היכולת של הפרלמנט לבצע הצבעת אי-אמון ובכך לבסס את כוחו על רצון המלך והמפלגה הפאשיסטית הלאומית בלבד.
עם ההכרזה על כינון הרפובליקה האיטלקית בשנת 1946, תפקיד ראש הממשלה זכה להכרה חוקתית, אך חוסר-היציבות המסורתי המשיך להתקיים ובמהלך 63 השנים האחרונות הוחלפו כ-38 ראשי ממשלה, על אף שרק 30 אנשים כיהנו בתפקיד.
ראש הממשלה רשאי למנות שרים, רק לאחר שקיבל את אישור הנשיא.
על פי סעיף 95 לחוקה האיטלקית נקבע כי "ראש הממשלה מכוון ומתאם את הפעילות של שרי הממשלה".
לעיתים קרובות פעילות ראש הממשלה מתבטאת יותר בתיווך בין המפלגות השונות בקואליציה של הרוב, במקום לכוון את פעילות מועצת השרים.
בנוסף לראש הממשלה סמכות מוגבלת יותר בשל העובדה, שלפחות רשמית, הוא אינו יכול לפטר את שרי הממשלה.
ארמון קיג'י (Palazzo Chigi) ברומא משמש כמעונו הרשמי של ראש ממשלת איטליה.
ראש ממשלת איטליה, הוא הדמות הפוליטית הבכירה ביותר במדינה.
הוא עומד בראש הרשות המבצעת ומוביל את הממשלה.
למרות חשיבותו, סמכויותיו מוגבלות יחסית לעומת ראשי ממשלה במדינות אחרות באירופה, והן נגזרות מהחוקה האיטלקית וממערכת היחסים המורכבת בין הרשויות השונות במדינה.
ראש הממשלה הוא זה שממליץ לנשיא הרפובליקה על הרכב הממשלה, כלומר מינוי השרים השונים לתפקידיהם.
מוביל את קביעת המדיניות הממשלתית בכל התחומים, החל ממדיניות פנים וחוץ ועד למדיניות כלכלית וחברתית.
מייצג את איטליה בעולם, משתתף בפסגות בינלאומיות ומנהל משא ומתן עם מנהיגים זרים.
אחראי על פעילותם של השרים ועל יישום המדיניות הממשלתית.
יכול להציג הצעות חוק בפני הפרלמנט, אך אישורן הסופי תלוי בהצבעה של שני בתי הפרלמנט.
בעת משברים, כגון משברים כלכליים או משברים פוליטיים, ראש הממשלה אחראי על ניהול המצב והטיפול במשבר.
ממונה על הסוכנות למודיעין וביטחון חוץ (AISE) של איטליה ולו היא כפופה.
ראש ממשלת אוסטרליה, רשמית: ראש ממשלת הקהילייה של אוסטרליה הוא השר הבכיר של הריבון האוסטרלי וראש הרשות המבצעת האוסטרלית.
ראש הממשלה ממונה לתפקיד על ידי המושל הכללי של אוסטרליה באישור הריבון, כאשר לתפקיד ממונה מנהיג המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט האוסטרלי, ראש הממשלה הוא התפקיד הביצועי הבכיר ביותר באוסטרליה.
בדומה למקבילה הקנדית, תפקיד ראש ממשלת אוסטרליה אינו מעוגן בחוקה ואינו כתוב במפורש במסמכים החוקתיים של אוסטרליה.
התפקיד נוצר ב-1 בינואר 1901, עם כינונה של קהיליית אוסטרליה, כחלק מחבר העמים הבריטי.
המעונות הרשמיים של ראש הממשלה נמצאים בקנברה (הלשכה, The Lodge) ובסידני (בית קיריבילי, Kirribilli House).
ראש ממשלת אוסטרליה הנוכחי הוא אנתוני אלבניזי, שהחל את כהונתו ב-23 במאי 2022.
ראש ממשלת אוסטרליה ממונה על ידי המושל הכללי של אוסטרליה לפי סעיף 64 של חוקת אוסטרליה, המעניק למושל הכללי את הסמכות למנות שרי ממשלה ולדרוש מהם להיות חברים בבית הנבחרים האוסטרלי או בסנאט האוסטרלי, או להיות חברים באחד מבתי הפרלמנט האוסטרלי תוך שלושה חודשים ממועד מינויים.
ראש הממשלה ושר האוצר הם באופן מסורתי חברים בבית הנבחרים, אך החוקה לא דורשת מהם להיות חברים בבית הנבחרים.
לפני שראש הממשלה נשבע אמונים לתפקיד "שר הכתר" (מונח חוקתי רשמי המשמש את מדינות אוסטרליה לתאר את שר הריבון השולט המייעץ למלוכה האוסטרלית), ראש הממשלה חייב להיות הראשון להישבע לחבר מועצת המנהלים הפדרלית במידה והוא לא חבר במועצה.
עם בחירתו לתפקיד מוצמד לשמו של ראש הממשלה התואר "The RightHonourable" לכל ימי חייו.
ראש הממשלה, כמו שרים אחרים, מושבע בדרך כלל על ידי המושל הכללי ולאחר מכן מקבל מהמושל הכללי מכתב הרשאה למשרדו.
כאשר ראש הממשלה מובס בבחירות, או מתפטר, ראש הממשלה עוזב את תפקידו ולמעשה מחזיר את מכתב ההרשאה למושל הכללי.
במקרה שראש ממשלה נפטר בעודו מכהן, יוכל המושל הכללי לסיים את כהונת הפרלמנט.
שרים מכהנים בתפקידם "לפי רצונו של המושל הכללי" (סעיף 64 לחוקת אוסטרליה), כך שתאורטית, רשאי המושל הכללי לפטר שר בכל עת, על ידי מכתב פיטורין בכתב המודיע על סיום כהונתם, אולם למרות שבסמכותו לעשות זאת, המושל הכללי מפטר שרים על פי עצתו של ראש הממשלה.
למרות חשיבותו של משרד ראש הממשלה, החוקה אינה מזכירה את המשרד בשמו.
אם ממשלה אינה יכולה לקבל את חקיקת ההקצאה (התקציב) של בית הנבחרים, או שהצעת אי-אמון תעבור בבית הנבחרים והממשלה תיפול, ראש הממשלה מחויב על פי החוקה לייעץ מיד למושל הכללי לפזר את בית הנבחרים ולקיים בחירות חדשות.
לאחר התפטרותו או מותו של ראש הממשלה, בדרך כלל ימנה המושל הכללי לתפקיד ראש הממשלה את מי שנבחר להיות יורשו של ראש הממשלה בפרלמנט, או במקרה של הפלת קואליציה, המושל הכללי ימנה לתפקיד ראש הממשלה את מנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה.
בכל ההיסטוריה הפוליטית של אוסטרליה, נרשמו ארבעה מקרים חריגים בולטים:
ג'וזף ליונס מת באופן פתאומי מהתקף לב ב-7 באפריל 1939 בגיל 59 בפרבר דרלינגהרסט שבסידני.
עקב מותו של ליונס, מינה המושל הכללי אלכסנדר הור-רות'בן, ארל גאורי הראשון את ארל פייג' כראש ממשלה זמני.
מתוך נסיבות אלה, ב-28 באוגוסט, בחרה ועידה משותפת של מפלגת אוסטרליה המאוחדת ומפלגת הכפר בארתור פאדן כמנהיג הקואליציה, למרות שמפלגת הכפר הייתה השותף הזוטר בקואליציה.
ג'ון קרטין מת ב-5 ביולי 1945 במעון ראש הממשלה בקנברה בגיל 60. לאחר מותו, ירש אותו בתפקידו פרנק פורד שהוחלף לאחר שמונה ימים בבן צ'יפלי שנבחר להיות מנהיג מפלגת הלייבור האוסטרלית וראש הממשלה.
הרולד הולט נעלם בעודו שוחה בים, ככל הנראה מזרם סחף.
צוללנים של הצי המלכותי האוסטרלי, מסוקים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, כוחות צבא ומתנדבים חיפשו את הולט, אך כשניסיונות אלו לא הניבו פרי, יומיים לאחר מכן, ב-19 בדצמבר 1967 הוציאה הממשלה הודעה רשמית שהכריזה על מותו של הרולד הולט.
היו רק שלושה מקרים אחרים שבהם מונה מישהו אחר המכהן כמנהיג מפלגת הרוב בבית הנבחרים לתפקיד ראש הממשלה:
אוסטרליה אוחדה ב-1 בינואר 1901, אבל הבחירות לפרלמנט הראשון לא היו מתוכננות עד סוף מרץ.
בינתיים היה צורך בממשלה זמנית.
במה שנודע כיום כ"הופטון בלנדר", הזמין המושל הכללי, ג'ון הופ, את סר ויליאם ליין, ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, להקים ממשלה, אך ליין לא הצליח בכך.
בבחירות לפרלמנט הראשון נבחר אדמונד ברטון.
במהלך כהונת הפרלמנט השני, לשלוש מפלגות (מפלגת הסחר החופשי, מפלגת הפרוטקשניסטים והלייבור) היה ייצוג שווה בערך בבית הנבחרים.
כל אחד מראשי שלוש המפלגות, אלפרד דיקין, ג'ורג' רייד וכריס ווטסון כיהן כראש ממשלה לפני שהפסיד את אמונו.
עקב חוסר יכולתו להשיג רוב בפרלמנט, התפטר ראש הממשלה כריס ווטסון מתפקידו פחות מארבעה חודשים לאחר שנבחר, ב-18 באוגוסט 1904. מנהיג המפלגה האנטי-סוציאליסטית, ג'ורג' רייד, החליף אותו בתפקיד ראש הממשלה.
ב-1905, לאחר שרייד איבד את אמון הפרלמנט, נבחר אלפרד דיקין מחדש לתפקיד ראש הממשלה.
במהלך המשבר החוקתי של 1975, גוף ויטלם פוטר אחרי 3 שנים כראש הממשלה על ידי המושל הכללי ג'ון קר בצעד שנוי במחלוקת שהוביל למשבר הפוליטי הגדול בתולדות אוסטרליה.
למרות שלמפלגת הלייבור האוסטרלית היה רוב בבית הנבחרים האוסטרלי, מינה קר את מנהיג האופוזיציה הרשמית והמפלגה הליברלית של אוסטרליה מלקולם פרייזר לממלא מקום ראש הממשלה.
ראש הממשלה הוא התפקיד הביצועי הבכיר ביותר באוסטרליה.
בפועל, המועצה הפדרלית תפעל לאישור כל ההחלטות שהתקבלו על ידי הממשלה ולמעשה החלטות הממשלה ידרשו תמיד את תמיכת ראש הממשלה.
הסמכות של המושל הכללי להקמת הסכמה מלכותית להקמת ממשלה (במסגרת שיטת הממשל של מלוכה חוקתית), לפזר את הפרלמנט, לקבוע את מועד הבחירות ממומשים על פי עצתו של ראש הממשלה.
המלך יכול לסרב להמלצת ראש הממשלה, אך הצעד חריג ביותר, ובוצע לאחרונה ב-1930 אז דחה המלך ג'ורג' החמישי את מועמדותו של סר אייזק אייזקס.
הסמכות הרשמית למנות את המושל הכללי מוטלת על מלך אוסטרליה, אך מינוי זה נעשה בעצתו הרשמית של ראש הממשלה.
לפי האמנה, עצה זו ניתנת על ידי ראש הממשלה לבדו ולכן המינוי הוא למעשה הבחירה האישית של ראש הממשלה.
ראש הממשלה עשוי גם להמליץ למלך לפטר את המושל הכללי, אם כי עדיין לא ברור כמה מהר יפעל המלך בעצה כזו במשבר חוקתי.
חוסר הוודאות זה והאפשרות של "מרוץ" בין המושל לבין ראש הממשלה לפטר אחד את השני היווה שאלה מרכזית במשבר החוקתי ב-1975.
כוחו של ראש הממשלה נתון למספר מגבלות.
ראש ממשלה שהודח מתפקידו כמנהיג מפלגתו, או שממשלתו איבדה את אמונו של בית הנבחרים האוסטרלי לאחר הצעת אי-אמון, חייב לייעץ לצאת לבחירת הבית התחתון מחדש או להתפטר מהמשרד או לבקש מהמושל הכללי לפטר אותו מתפקידו.
מפלגתו של ראש הממשלה תהיה בדרך כלל בעלת הרוב בבית הנבחרים ומשמעת המפלגה היא חזקה במיוחד בפוליטיקה האוסטרלית.
בדרך כלל המפלגות הקטנות אינן מצליחות להכניס את נבחריהן לבית הנבחרים.
ראש הממשלה הוא גם יושב ראש ועדת הקבינט לביטחון לאומי של אוסטרליה.
ב-27 באוגוסט 2023, בית הדין השלטוני האוסטרלי העלה את שכרו של ראש הממשלה לסכום הנוכחי הנאמד ב-586,950 דולר אוסטרלי.
לראש הממשלה יש שני בתי מגורים רשמיים במהלך כהונתו.
המעון הרשמי העיקרי הוא הלשכה בקנברה (The Lodge).
רוב ראשי הממשלה בחרו את הלשכה כמקום מגוריהם העיקרי בגלל מתקני הביטחון שלה ובגלל קרבתה לבית הפרלמנט.
עם זאת, היו כמה ראשי ממשלה שבחרו לא לגור בלשכה.
ג'יימס סקאלין החליט גם לא להעביר את מגוריו למעון ראש הממשלה הרשמי (הלשכה), שבנייתו הושלמה שנתיים קודם לכן, בציינו שזה מהווה בזבוז מיותר של כספי משלמי המיסים.
הוא העדיף לגור בבית מלון קנברה (כיום מלון הייאט).
בן צ'יפלי התגורר במלון בקוראג'ונג.
לאחרונה, ג'ון הווארד השתמש במעון ראש ממשלה שבסידני (Kirribilli House) כמקום המגורים העיקרי שלו.
עם מינויה של ג'וליה גילארד ב-24 ביוני 2010 לראשות הממשלה לאחר הדחתו של קווין ראד, אמרה גילארד כי היא לא תחיה בלשכה עד למועד שבו היא תבחר רשמית לראשות הממשלה בבחירות הכלליות.
במהלך כהונתו הראשונה של קווין ראד, צוות הלשכה הורכב משף בכיר ועוזר שף, אומנת, אב בית בכיר ושני דיירים זוטרים.
בבית קיריבילי שבסידני, מועסק שף אחד במשרה מלאה.
המגורים הרשמיים מאוישים באופן מלא ומשרתים הן את ראש הממשלה והן את משפחתו.
בנוסף, לשניהם מתקני אבטחה נרחבים.
ראש הממשלה מקבל מספר שירותי תחבורה לעסקיו רשמיים כראש הממשלה.
מטוס מס' 34 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מוביל את ראש הממשלה באוסטרליה ובחו"ל על ידי מטוסי בואינג עסקיים שנקנו עבורו במיוחד ומטוסי צ'נג'לר קטנים יותר.
המטוס מכיל ציוד תקשורת מאובטח, כמו כן גם משרד, חדר ישיבות וחדר שינה.
סימן הקריאה של המטוס הוא "השליח".
עבור נסיעות קרקע, ראש הממשלה מוסע במודל משוריין של סדרת המכוניות BMW.
מכוניתו נקראת "C-1", או Commonwealth One, בגלל לוחית הרישוי שלה.
ראש הממשלה מלווה על ידי כלי רכב משטרתיים של רשויות המדינה הפדרלית.
ראש ממשלת אוסטרליה שסיים את כהונתו מקבל בדרך כלל זכויות מסוימות לאחר שעזב רשמית את תפקידו כגון לינה במשרד, סיוע צוותי ומעבר ל"חיי גולד", המעניק לראש הממשלה לשעבר ולמשפחתו לנסוע בתוך אוסטרליה למטרות "לא מסחריות" על חשבון הממשלה.
בכל ההיסטוריה הפוליטית של אוסטרליה, רק ראש ממשלה אחד שעזב את הפרלמנט האוסטרלי חזר אליו.
מפעם לפעם נדרש ראש הממשלה לעזוב את אוסטרליה לצורך עסקים ממשלתיים.
כאשר ראש הממשלה נמצא מחוץ לגבולות אוסטרליה, סגן ראש ממשלת אוסטרליה ממלא את מקומו.
בימים שלפני כליי הטיס, היעדרות כזו הייתה יכולה להמשך לתקופות ממושכות.
לדוגמה, ויליאם ווט היה ממלא מקום ראש הממשלה במשך 16 חודשים, מאפריל 1918 ועד אוגוסט 1919, כאשר ראש הממשלה, בילי יוז, נכח בוועידת השלום בפריז ובמקרה אחר, הסנאטור ג'ורג' פירס היה ממלא מקום ראש הממשלה למעלה משבעה חודשים ב-1916. ראש ממשלה בפועל ממונה גם כאשר ראש הממשלה עוזב את תפקידו.
סגן ראש הממשלה בדרך כלל הופך להיות ראש הממשלה בפועל בנסיבות אלה.
שלושה ראשי ממשלה מתו בתפקידם - ג'וזף ליונס (1939), ג'ון קרטין (1945) והרולד הולט (1967) - ורוברט מנזיס התפטר מתפקידו ב-1941. בכל אחד מהמקרים הללו, סגן ראש הממשלה (שהיה אז תפקיד לא רשמי) הפך לראש ממשלה זמני, עד לבחירת מנהיג חדש למפלגת השלטון.
באף אחד מהמקרים הללו לא הצליח ראש הממשלה הזמני לנצח בבחירות הבאות, עם זאת, לאחר התפטרותו של מנזיס בחרה ועידה משותפת של מפלגת אוסטרליה המאוחדת ומפלגת הכפר בארתור פאדן כמנהיג הקואליציה, למרות שמפלגת הכפר הייתה השותף הזוטר בקואליציה.
(נולד: 1968)המפלגה הליברלית24 באוגוסט 201823 במאי 202231אנתוני אלבניזי
ראש מטה ההגנה הוא המפקד העליון בפועל של הכוחות המזוינים של בריטניה והיועץ הבכיר של שר ההגנה הבריטי.
התפקיד מקביל לרמטכ"ל צה"ל או רמטכ"ל צבא ארצות הברית (אם כי ההגדרה הרשמית של התפקיד שונה).
דה יורה ראש הצבא בבריטניה הוא המונרך, אולם דה פקטו ממשלת בריטניה היא הפוקדת על הצבא מכוח הפררוגטיבה של הכתר, באמצעות מועצת ההגנה של בריטניה, בה חבר המפקד.
המפקד מומלץ על ידי מזכיר ההגנה לראש הממשלה, ומאושר על ידי בית המלוכה הבריטי.
ראש מטה ההגנה עומד בראש ועדת ראשי המטות, פורום המורכב מהקצינים הבכירים ביותר בכוחות המזוינים של בריטניה, והיא משמשת גוף מייעץ לעניינים מבצעיים ולתכנון וביצוע פעולות צבאיות.
החל מ-30 בנובמבר 2021 מכהן בתפקיד האדמירל סר טוני רדקין.
התפקיד נוצר ב-1 בינואר 1959, עם הבנת המציאות כי יש צורך בפיקוד משולב על החילות השונים, כפועל יוצא משינוי הדוקטרינה הצבאית במלחמת העולם השנייה.
הראשון שכיהן בתפקיד היה ויליאם דיקסון, שכיהן קודם לכן כמפקד חיל האוויר המלכותי.
דיקסון פרש אחר זמן קצר יחסית (192 ימים), ואת מקומו מילא לואי מאונטבאטן, מי שכיהן בתפקיד את פרק הזמן הארוך ביותר עד כה (שש שנים ויומיים).
עד לשנת 1997, תפקיד ראש המטה דרש קצין בדרגה הגבוהה ביותר בזרוע ממנו הגיע, פילדמרשל (הצבא הבריטי), מארשל חיל האוויר המלכותי או אדמירל הצי.
החל משנה זו התקן ירד לדרגה אחת לפני הגבוהה ביותר, זאת בעיקר עקב קיצוצים בצבא וצמצום מספר הקצינים המגיעים לדרגות אלו שלא בשעת מלחמה.
דרגה שם זרוע תחילת כהונה סיום כהונה הערות מרשל של חיל האוויר סר ויליאם דיקסון 1 בינואר 1959 12 ביולי 1959 ראש המטה הראשון.
אדמירל הצי הלורד לואי מאונטבאטן 13 ביולי 1959 15 ביולי 1965 כיהן את פרק הזמן הארוך ביותר (6 שנים ויומיים).
ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית הוא תפקיד המאויש על ידי גנרל 4 כוכבים בחיל האוויר של ארצות הברית, והוא הקצין הבכיר ביותר הממונה לשירות במחלקת חיל האוויר וככזה הוא משמש כיועצו הצבאי וסגנו של מזכיר חיל האוויר.
ראש המטה הוא הקצין הבכיר ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית (למעט כאשר יושב ראש המטות המשולבים או סגנו הם קציני חיל האוויר של ארצות הברית).
התפקיד הוא אדמיניסטרטיבי בפנטגון, ובעוד שאין לו סמכות פיקודית מבצעית על כוחות חיל האוויר, ראש מטה חיל האוויר מפקח על יישום ההנחיות של מזכיר חיל האוויר.
ראש מטה חיל האוויר הנוכחי הוא גנרל קנת' וילסבאק.
תחת סמכותו, הכוונתו ושליטתו של מזכיר חיל האוויר, ראש מטה חיל האוויר מנהל את מטה האוויר (אחת מ-2 מחלקות במחלקת חיל האוויר), משמש כזרוע הביצועית של המזכיר ביישום תוכניות אופרטיביות, מפקח על תרגילים ועל פעילות הכוחות כפי שהוגדרו על ידי המזכיר.
ראש המטה יכול לבצע משימות נוספות המוקצות על ידי הנשיא, מזכיר ההגנה או מזכיר חיל האוויר.
ראש מטה חיל האוויר הוא חבר במטות המשולבים.
כמו שאר חברי המטות המשולבים הוא בעל סמכות אדמיניסטרטיבית בלבד ואין לו סמכות פיקודית על כוחות חיל האוויר של ארצות הברית.
מינוי ראש מטה חיל האוויר
באופן קבע הקצין יהיה בדרגת גנרל 4 כוכבים.
ראשי מטה חיל האוויר של ארצות הברית
קודם ליצירת התפקיד, גנרל הנרי ארנולד היה ראש חילות האוויר של צבא ארצות הברית ומפקד של כוחות האוויר במהלך מלחמת העולם השנייה.
תמונהשםתחילת כהונהסיום כהונההערות1.קרל ספאץ26 בספטמבר 194729 באפריל 19482.הויט ונדנברג30 באפריל 194829 ביוני 19533.נייתן טווינינג30 ביוני 195330 ביוני 1957בהמשך מונה ליושב ראש המטות המשולבים4.תומאס ד.
לו18 בספטמבר 199029 באוקטובר 1990בפועל14.מריל מקפיק30 באוקטובר 199025 באוקטובר 1994היה ראש המטה היחיד ששימש כמזכיר חיל האוויר בפועל15.רונלד פוגלמן26 באוקטובר 19941 בספטמבר 1997ראלף אברהרט2 בספטמבר 19975 באוקטובר 1997בפועל16.מייקל ריאן6 באוקטובר 19975 בספטמבר 200117.ג'ון ג'מפר6 בספטמבר 20012 בספטמבר 200518.ט.
ראש ממשלת איסלנד (באיסלנדית: Forsætisráðherra Íslands) הוא ראש הממשלה של הרפובליקה של איסלנד.
ראש הממשלה מתמנה באופן רשמי על ידי נשיא איסלנד ועומד בראש הרשות המבצעת יחד עם חברי הקבינט בכפוף לתמיכת האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי, שהוא הקדום ביותר בעולם).
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא איסלנד על פי פרק 2 סעיף 17 לחוקת איסלנד והוא יושב בראש הקבינט.
משרד ראש הממשלה שוכן במבנה הקרוי Stjórnarráðið שברייקיאוויק ובו שוכנת מזכירות הממשלה ונערכות ישיבותיה.
לרשות ראש הממשלה עומד בית קיץ, "בית החווה" (ת'ינגווטלאבאייר, באיסלנדית: Þingvallabær) בפארק הלאומי ת'ינגווליר.
כמו כן מחזיק ראש הממשלה מעון לקבלות פנים בטיארנגטה שברייקיאוויק שהיה מעון ראש הממשלה עד 1943.
השר לענייני איסלנד – שלטון הבית
השר לענייני איסלנד (בדנית: Minister for Island, באיסלנדית: Ráðherra Íslands) היה שר בממשלת דנמרק שמונה על ידי מלך דנמרק ועסק בענייניה של איסלנד בעת שזו הייתה חלק מדנמרק.
התפקיד נוצר ב-5 בינואר 1874 כאשר על פי חוקת איסלנד הסמכות הניהולית באי ניתנה למלך דנמרק באמצעות ממשלת דנמרק.
עד 1904 היה תפקיד השר לענייני איסלנד חלק מתפקידו של שר המשפטים של דנמרק, כאשר ב-3 באוקטובר 1903 הוכרז בחוק החוקה של איסלנד שעל השר לענייני איסלנד להיות תושב רייקיאוויק, לדעת קרוא וכתוב בשפה האיסלנדית ושהוא אחראי כלפי האלת'ינגי.
היה זה תחילתו של "שלטון הבית" של איסלנד.
ב-1918 הכירה דנמרק באיסלנד כמדינה עצמאית וריבונית באיחוד פרסונלי עם דנמרק, ממלכת איסלנד וב-30 בנובמבר אותה שנה סיים את תפקידו אחרון השרים לענייני איסלנד.
ממלכת איסלנד (בדנית: Konungsríkið Ísland, באיסלנדית: Kongeriget Island) הייתה מונרכיה חוקתית שהתקיימה על פי חוק האיחוד בין דנמרק לבין איסלנד ונחתמה ב-1 בדצמבר 1918. הממלכה התקיימה עד 17 ביוני 1944 כאשר בעקבות משאל עם הוקמה הרפובליקה של איסלנד.
הרפובליקה של איסלנד נוסדה ב-25 בפברואר 1944 לאחר שהאלת'ינגי החליט לנתק את הקשרים בין איסלנד לבין המלוכה הדנית בהתאם להתניות בחוק האיחוד הדני-איסלנדי של 1918. חוק זה העניק לאיסלנד עצמאות, אך שתי המדינות נותרו באיחוד פרסונלי, כשמלך דנמרק היה גם מלך איסלנד.
האלת'ינגי העביר חוק שעל פיו בין ה-20 ל-23 במאי 1944 נערך משאל עם לאישור או לדחייה של החלטת האלת'ינגי.
לאחר שההחלטה על הקמת הרפובליקה עברה ברוב מכריע של 99% והחוקה החדשה אושרה ברוב של 95%, נערכו חגיגות העצמאות ב-17 ביוני 1944 והפרלמנט ניתק את הקשרים עם המלוכה הדנית, הכריז על הקמת הרפובליקה של איסלנד ובחר את נשיאו הראשון, סוון ביירנסון.
ראש הממשלה של רפובליקת אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan baş nazirlərinin siyahısı) הוא ראש הממשלה של אזרבייג'ן.
ראש הממשלה הנוכחי הוא עלי אסדוב והוא מונה לתפקידו ב-8 באוקטובר 2019.
בשל התפקיד המרכזי של הנשיא במערכת הפוליטית של אזרבייג'ן, פעילות הרשות המבצעת (כמו גם פעילות ראש הממשלה) מושפעת באופן משמעותי מראש המדינה.
לדוגמה, הנשיא הוא אשר ממנה ומפטר את ראש הממשלה ושאר חברי ממשלה; הנשיא רשאי גם לנהל את ישיבות הממשלה ומחלק פקודות לראש הממשלה ושאר חברי הממשלה, וגם בעל סמכות לבטל כל פעולה של הממשלה.
בשל כך, ראש הממשלה הוא התפקיד השלישי בחשיבותו באזרבייג'ן, אחרי הנשיא וסגנו הראשון.
במקרה של נבצרות, מות הנשיא, התפטרות או הדחה, ראש הממשלה הוא השני בסדר הירושה לנשיאות, אחרי סגן הנשיא הראשון.
עד שנוצרה משרת סגן הנשיא הראשון בספטמבר 2016, ראש הממשלה היה הראשון בסדר הירושה.
ראש מוריס או כף מוריס הוא רכס ולשון יבשה המכוסים קרח, בקצה של רכס האגיי בקצה הצפון מזרחי של רמת מקדולנד, לחוף ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה צולמה מהאוויר על ידי טיסה של השירות האנטארקטי של ארצות הברית ב-18 בדצמבר 1940.
האזור מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1965–1959.
לשון היבשה נקראת על שמו של לויד מוריס (Lloyd Morris) מצי ארצות הברית, הוא נקרא על ידי הוועדה המייעצת על שמות אנטארקטיקה, שהיה סמל בכיר וחבר צוות הבטיטרמוגרף בספינת צי ארצות הברית גליישר (Glacier), אשר חקרה את החוף בעונת המחקר 1962–1961.
ראש מטה הכוחות המזוינים הוא מפקד הכוחות המזוינים של צרפת.
הוא ממונה בידי נשיא צרפת ומאושר בידי ראש הממשלה.
ה-CEMA אחראי על הפעלת הכוחות והפיקוד על מבצעים צבאיים.
סמכותו מוגבלת רק בנושא לוחמה גרעינית.
הוא היועץ הצבאי של הממשלה.
מאז שנות החמישים מכהן בתפקיד קצין בדרגת גנרל חמישה כוכבים (OF – 9), מהצבא, מחיל הים או מחיל האוויר.
החל מ־22 ביולי 2021 מכהן בתפקיד תיירי בורקאר.
נשיא צרפת הוא המפקד העליון של הכוחות הצבאיים הצרפתיים.
שר הכוחות המזוינים מופקד על ניהול כוחות הצבא ומדיניות ההגנה.
ראש המטה מדווח לשר הכוחות המזוינים.
התפקיד המקביל בצה"ל הוא הרמטכ"ל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ורוב מלחמת העולם השנייה, סמכותו של ראש המטה הכללי הייתה מוגבלת יחסית, ולמפקדי הכוחות השונים (צבא, צי, אוויר) ניתנה עצמאות רבה.
שארל דה גול אשר שימש כמפקד העליון של צבא צרפת החופשית, מינה לקראת סוף מלחמה העולם השנייה את אנטואן בייתואר כמפקד בפועל של הצבא.
לאחר המלחמה, כשהוקם מחדש הצבא הצרפתי, התנגדו ראשי הכוחות בתקיפות להותרת משרת ראש המטה על כנה מחשש שיאבדו את עצמאותם, אולם חרף זאת, נוסד התפקיד ב-28 באפריל 1948. הראשון לאייש אותו היה שארל לשר.
לארגון המשותף והארגון הכללי של הכוחות המזוינים.
להציג את הצורך במשאבי אנוש אזרחיים וצבאיים של הכוחות המזוינים והארגונים המשותפים.
למצב הצבאי והמורל של הזרועות וארגונים משותפים.
להגדרת המתכונת הכוללת של ההכוחות המזוינים והשתלבות יכולתם.
הוא מגדיר את יעדי ההכשרה ובודק את יכולתם למלא את משימותיהם.
הוא קובע את הארגון הכללי ואת היעדים.
קובע את הכיוון הכללי של המחקר וניצול המודיעין הצבאי ובעל סמכות על הכוונת המודיעין הצבאי.
הוא אחראי על היחסים עם צבאות זרים והמבנים הצבאיים של האיחוד האירופי וארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו).
על ראשי המטות של כל אחת משלוש הזרועות, אוויר, ים, יבשה.
על מפקדי הכוחות מעבר לים, בפולינזיה הצרפתית ובקלדוניה החדשה, ומפקדי כוחות צרפת בחו"ל וצוותיהם המשותפים.
על המפקדים הכלליים של אזורי ההגנה של צרפת (OGZD).
על המפקד הכללי של הכוחות המיוחדים (GCOS)
דרגה שם זרוע תחילת כהונה סיום כהונה הערות גנרל לוטננט של חיל האוויר - général de corps armé aérien שארל לשר חיל האוויר הצרפתי 28 באפריל 1948 20 באוגוסט 1952 ראש המטה הראשון.
ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, הוא ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות.
אף על פי שאינו מוגדר כך בחוקה, אמיר דובאי הוא ראש הממשלה וסגן נשיא איחוד האמירויות הערביות.
ב-9 בדצמבר 1971 נכנס לתפקידו ראש הממשלה הראשון, מכתום בן ראשד אאל מכתום, עד ב-25 באפריל 1979 החליף אותו אביו ראשד בן סעיד אאל מכתום, סגן הנשיא.
כל ראש ממשלה מאז החזיק גם בתואר סגן הנשיא.
ב-7 באוקטובר 1990, לאחר מותו של שייח' ראשד אאל מכתום, בנו שייח' מכתום נבחר בשנית לתפקיד וכיהן עד למותו בשנת 2006 במהלך ביקור בגולד קוסט שבאוסטרליה.
אחיו הצעיר, מוחמד בן ראשד אאל מכתום, החליף אותו בתפקיד.
ראש הממשלה המכהן הוא השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום שנכנס לתפקיד בשנת 2006, בנו חמדאן בן מוחמד בן ראשד אאל מכתום, נסיך הכתר של דובאי, מכהן כסגנו.
ראש הממשלה עומד בראש מועצת השרים , שנפגשת פעם בשבוע בבירה אבו דאבי.
ראשי ממשלת איחוד האמירויות הערביות (1971 – הווה)
המונח ראש ממשלה מיועד משמש כהתייחסות לאדם שצפוי להתמנות לתפקיד ראש ממשלה כתוצאה מהבחירות הכלליות, זכייה בהנהגת מפלגת השלטון או לאחר שמונה על ידי ראש המדינה להקים ממשלה חדשה לאחר משאל עם או הצבעת אי אמון נגד ראש ממשלה מכהן.
בשיטת ווסטמינסטר, לראש המדינה או לנציגו יש את הזכות היחידה למנות ראש ממשלה חדש עם התפטרותו, פיטוריו או מותו של ראש ממשלה מכהן.
באופן קבוע, ראשי ממשלה מכהנים שלאחר בחירות אין להם שום תקווה סבירה לזכות באמון הפרלמנט ועליהם להתפטר לאחר הצבעת אי אמון מסוימת.
אם מפלגה אחרת זכתה בממשלת הרוב, ימליץ ראש הממשלה על מינוי מנהיג מפלגה לראש הממשלה החדש.
בדרך כלל לא מוגדר זמן מינימלי או מקסימלי להקמת ממשלת מעבר, אך לעיתים קרובות ראש הממשלה הנכנס ירצה שבועיים או שלושה כדי לעשות סדר בעניינים ולקבוע מי צריך לקבל תפקידים בקבינט.
המצב מורכב יותר במקרה של פרלמנט תלוי.
על פי החוק, לראשי ממשלה מכהנים יש תמיד את הזכות לנסות לזכות באמון הבית בהצבעת אמון.
לעיתים קרובות, במיוחד אם אין להם את מרב המושבים, ראשי ממשלה לא ינסו להישאר בתפקידם ובמקום זאת יוותרו על הכוח לטובת מנהיג המפלגה הגדולה ביותר.
אם ראש ממשלה במצב כזה יבחר שלא להתפטר, מנהיג מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר לא יהפוך לראש הממשלה המיועד גם אם למפלגתו יש הכי הרבה מושבים.
במקרה האחרון, על ראש הממשלה לזכות בהצבעת אמון כדי להישאר בתפקידו.
אם הם מובסים מיד בבית, ראש המדינה ברוב מערכות ווסטמינסטר צפוי לעיתים קרובות לסרב לבקשה לפיזור הבית.
מנהיג מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר עלול לפיכך להפוך לראש הממשלה המיועד אולי כמה שבועות לאחר הבחירות הכלליות.
המונח ראש ממשלה נבחר משמש לעיתים כמילה נרדפת, אך ברוב הנסיבות הוא אינו נכון מבחינה טכנית: ראש ממשלה מונה בדרך כלל על ידי ראש המדינה ולא נבחר לתפקידו על ידי כל העם, כפי שקורה אצל חלק ממערכות בחירות נשיאותיות.
עם זאת, זהו המונח הנפוץ בתקשורת.
על פי ההגדרה הרחבה יותר, ראשי ממשלה מיועדים רבים מעולם לא הופכים לראשי ממשלה בפועל.
במדינות מסוימות התפקיד מכוסה במיוחד על ידי חקיקה, באחרות אמנה חלה לפני שהמנהיג הנבחר נשבע.
ועדת הבחירות האוסטרלית, הרשות הממשלתית האחראית לניהול הבחירות באוסטרליה, מציינת כי "בדרך כלל ניתן לראש הממשלה הנבחר לתבוע ניצחון בליל הבחירות".
התקשורת לפעמים מתייחסת בטרם עת למישהו כראש ממשלה מוגדר שבו הקדנציה הרחבה יותר של ראש הממשלה הממתין תתאים יותר.
הנסיבות הנפוצות כשזה קורה כוללות בחירות למנהיגות הקרובות בהן יש מועמד אחד בלבד ו / או רוב ברור של בעלי זכות הבחירה בבחירות התחייבו להצביע למועמד מסוים.
לדוגמה, בבריטניה במהלך הבחירות להנהגת מפלגת הלייבור בשנת 2007, כונה גורדון בראון כראש הממשלה המיועד עוד לפני שבחירות ההנהגה אישרו אותו לתפקיד זה.
יש עיתונאים שהציעו כי בנסיבות כאלה, המונח ראש ממשלה אפשרי יהיה מתאים יותר מ"מיועד" מאחר שסיכויי המינוי דומים בדרך כלל לזה של יורש אפשרי במונרכיה או כמועמד לבחירות לנשיאות ארצות הברית.
ברפובליקת אירלנד, שם נקרא רשמית ראש הממשלה בכינוי האירי "טישך", האדם הצפוי ביותר להצליח להתמנות למשרנ מתואר באופן שונה כטישך מיועד או לעיתים רחוקות יותר את הטישך הנבחר.
בשנת 2001 הציעה הכנסת לשנות את מערכת הבחירות הישירות לראשות הממשלה ולהשיב את מערכת השלטון הפרלמנטרית של קול אחד, שפעלה עד 1996 ואישרה גרסה מתוקנת של חוק היסוד המקורי: הממשלה 1968. חוק חדש זה נכנס לתוקף עם הבחירות בינואר 2003.<ref name="IsraelBasicLawGovt1992"> and </</ref>
באיי שלמה, חוקת המדינה קובעת פרק זמן של ארבעה עשר יום בין מועד הבחירות הכלליות לבחירת ראש הממשלה.
במהלך תקופה זו, מועמדים לראשות הממשלה משתדלים באופן אינטנסיבי לרכוש את המספרים הדרושים כדי לזכות בהצבעה ולהקים את הממשלה.
המועמד שהצליח להקים ממשלה הוא ראש הממשלה המיועד עד שהושבע על ידי המושל הכללי.
בישראל מונהגת שיטת משטר דמוקרטיה-פרלמנטרית.
כתוצאה מכך, עם היוודע תוצאות הבחירות ולאחר הליך ההיוועצות עם נציגי הסיעות של הכנסת הנבחרת, מזמן אליו נשיא המדינה את ראש המפלגה עליו המליצו מספר הרב ביותר של המפלגות השונות ומטיל עליו את מלאכת הרכבת הממשלה.
מרגע שקיבל המועמד מהנשיא את המנדט מתחיל במשא ומתן קואליציוני אשר בתום 21 יום מודיע לנשיא "עלה בידי" או שלא הצליח.
לפי כללי הפרוטוקול, מדובר בהודעה רשמית שצריכה להימסר לנשיא ובמקביל באופן רשמי גם ליו"ר הכנסת – ומרגע שההודעה תגיע לכנסת יש בדר"כ שבוע להשביע את הממשלה החדשה במקרים חריגים אף יותר.
מרגע זה ייקרא המועמד "ראש הממשלה המיועד".
בשנים האחרונות לאחר הודעת "עלה בידי" החלה היחידה הממלכתית לאבטחת אישים לאבטח את ראש הממשלה המיועד מתוקף ייעוד שירות הביטחון הכללי לשמירת סדרי המשטר הדמוקרטי ולאבטחת אישים.
בין "עלה בידי" לבין השבעת הממשלה
בתקופה שבין הודעת "עלה בידי" ועד להשבעה משלים ראש הממשלה המיועד את חלוקת תפקידי השרים העתידים לכהן בממשלתו ומרכיב את הסגל הבכיר אשר ישמש כעזר לו: ובקואליציה המיועדת:
בסגל שלו- ראש סגל, מזכיר ממשלה, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ראש המטה לביטחון לאומי, וראש מערך הדוברות.
בממשלה ובקואליציה – יושב ראש הכנסת הקבוע, יו"ר הקואליציה ואיוש תפקידי שרים נותרים.
בנוסף לכך, החוק מחייב את השותפות הקואליציוניות להציג את ההסכמים שנחתמו ביניהן עד 24 שעות לפני הצגת הממשלה והשבעתה.
ביום השבעת הממשלה מתקיימת ישיבת מליאה חגיגית, ובמהלכה ייבחר גם יו"ר הכנסת.
הישיבה תתקיים במעמד נשיא המדינה, ונשיא בית המשפט העליון.
בפתח הישיבה יכריז מזכיר הכנסת, : "כבוד הנשיא" וחברי הכנסת והמוזמנים יכבדו את הנשיא בקימה.
לאחר כניסת הנשיא אל אולם המליאה, יו"ר הכנסת יזמין אז אל דוכן הכנסת את ראש הממשלה המיועד כדי שיציג את ממשלתו, פירוט קווי היסוד שלה, הרכבה וחלוקת התפקידים בין השרים, כפי שקובע חוק-יסוד: הממשלה.
מיד לאחר מכן יוזמן לנאום ראש האופוזיציה המיועד.
בתום נאומי השניים, יתקיים דיון סיעתי בו יוקצו לכל סיעה זמן קצוב לשאת דברים.
בשלב הבא תתקיים בחירת יו"ר הכנסת, והיושב ראש הנבחר יעלה לנהל את המשך הישיבה: הצבעת הבעת האמון בממשלה והשבעת ראש הממשלה והשרים.
לאחר ההצבעה יצהיר ראש הממשלה אמונים בפני הכנסת ויתחייב כראש הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא באמונה את תפקידו כראש הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
כל אחד מהשרים יצהיר: "אני מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר ממשלה ולקיים את החלטות הכנסת", ויתפוס את מקומו סביב שולחן הממשלה.
בתום הישיבה צפויים ראש הממשלה וכל השרים להגיע משכן הנשיא כדי לצורך את הצילום המסורתי של הנשיא וכל שרי הממשלה..
לפי החוק, הממשלה מתחילה לכהן מיד בתום ההצבעה, אם זכתה לרוב.