tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המונח מופיע במקרא העברי והנוצרי, אך הדעות חלוקות אם ההתייחסויות הללו הן לאל או למקום.
ספר משנת 1977 מאת חוויאר טייקסידור ציטט כמה אזכורים מוקדמים שתומכים בהסתכלות על בית-אל כאל ממוצא ארמי או סורי.
המחבר טוען שמקורו של פולחן האל אינו ידוע, אך מספק את מה שלדעתו הם כמה מההתייחסויות המוקדמות ביותר לאותו אל:
שמות תיאופוריים במאה ה-7 לפני הספירה,
האל בית אל נזכר בחוזה שערכו אסרחדון מלך אשור ובעל I מלך צור, בשנת 677 לפנה"ס, בו הוטחו קללות שונות על ראשו של מלך צור אם יפר את הברית, ביניהן: "ביתאל וענת-ביתאל יובילו אותך לפני ארי טורף אדם";
ולוח ארמי מחלב המתוארך לשנת 570 לפני הספירה, המכיל שלושה שמות תיאופורים של האל בית-אל.
טייקסידור קובע שהאל בית-אל הפך פופולרי במהלך התקופה הנאו-בבלית, שהחלה במאה ה-7 לפני הספירה.
הוא מצא אזכורים רבים לפולחן בית-אל בספרות מצרים של המאה החמישית, ומציין כי בית-אל מוזכר, אך ללא פרטים, בפפירוסים של יב והרמופוליס.
הפפירוסים האלה מזכירים גם אלים עם שמות שהם גרסאות של בית-אל: אשמביתאל 'שם-בית-אל' וחרמביתאל 'חרם-בית-אל' (השוו ערבית 'חראם' 'קדוש' ו'אסור').
הסופר הפיניקי סַכֻּניַתֹן (ביוונית "סנכוניאתון"), שכתביו תורגמו ליוונית על ידי פילון מגבל, מזכיר את האל ביתילוס כאחיהם של האלים אל ודגן.
בהמשך, מתואר כי אל השמים יצר אבני "בתיליה", לאחר שהצליח להכניס חיים לאבנים.
נראה שמדובר בצורת הרבים לשם בית אל, והכוונה לאבנים מקודשות, כמו האבן בעיר בית-אל, אשר שימשה מקדש לאלוהי ישראל.
השוו את האלה המצרית חתחור שפירוש שמה הוא 'בית הורוס'.
המונח בית-אל מופיע בתנ"ך העברי, אך הדעות חלוקות בשאלה האם ההתייחסויות הללו הן לאל או לשם מקום.
פורטן חושד שבית-אל המוזכרת בספר ירמיהו היא התייחסות לאל בית-אל, ולא לעיר בשם בית-אל:
מצד שני, חוקר המקרא רודני האטון אומר שבית-אל המוזכר בירמיהו הוא שם מקום או עיר, ומטאפורה לכפירה דתית, כי זה היה המקום שבו הציב ירבעם את עגל הזהב.
ישנה תמיכה נוספת בקרב חוקרי המקרא לתפיסה של בית אל כשם מקום ולא כאל:
האטון מתייחס לבית-אל כשם מקום, לא אל, בפירושו לספר שמואל (ז' יד'): "יעקב נתן למקום, שבו דיבר אליו אלוהים, את שמה של בית-אל."
פרשנותו של חוקר המקרא דייוויד מ.
קאר על ספר בראשית מתייחסת בדרך כלל לבית אל כמקום, בהקשר שזה מופיע בפרק ל"ה פסוקים ט'-ט"ו ובפרק ל"א פסוק י"ג.
כמו כן, ביחס לביטוי "אָנֹכִי הָאֵל בֵּית אֵל" (ל"א, י"ג), קאר קובע שהעברית לא ברורה, מה שמעלה ספק נוסף.
אספת הרבנים של בית הכנסת המאוחד של היהדות הקונסרבטיבית, בפירושה על "ההתגלות בבית אל" (בראשית ל"ה, ט-ט"ו) ממשיכה אחר פירושי הרבנים של ימי הביניים ומתייחסת גם לבית אל כאל שם מקום.
פירוש נוסף הוא שהאבן שהציב יעקב בבית אל, אשר נקראה בית אלוהים, הייתה גם אל בפני עצמה, כביטוי והתגשמות של האל בית-אל.
בזכריה ו' פסוק ב' כנראה מוזכר השם הפרטי "בֵּית-אֵל שַׂר-אֶצֶר" ("בית-אל יגן על המלך").
משמעות הפסוק משתנה, האם הכוונה שאנשי העיר בית-אל שלחו את שר-אצר, או ששר-אצר ואנשיו נשלחו אל בית האל (בירושלים), או שהם שלחו את בית-אל שר-אצר ואנשיו.
בית"ר עזרא הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר תל אביב, שהוקם בשנת 1954 בדרום תל אביב, וממוקם בשכונת עזרא.
נכון לעונת 2025/2026 המועדון משחק בליגה ג' תל אביב.
צבעי הקבוצה הם צהוב-שחור, וידועה בעיקר בשל המייסד והיו"ר שלה בעבר - צדוק חממי.
חממי נולד ב-1930 בכרם ענבים, המקום שבו נמצא היום רחוב בלפור בתל אביב.
מגיל 13 ולאורך כל המשך חייו הוא התגורר בשכונת התקווה, ואף כונה "מלך הכדורגל האגדי של שכונת התקווה".
בצעירותו, גויס ללח"י על ידי יצחק שמיר וכחלק מהארגון לחם במבצעים רבים בתקופת המאבק בבריטים.
כשהתבגר החל לשחק במספר קבוצות מקומיות, ולבסוף החליט להקים את בית"ר עזרא, כקונטרה לחברים שייסדו את הפועל עזרא.
במקביל עבד כנגד בצה"ל ושימש כרס"ר ומפקד מחנה.
מרגע הקמתו של המועדון, היה חממי האיש המרכזי בבית"ר עזרא ושימש כשחקן, מאמן, מנהל, יו"ר, אפסנאי ותפקידים נוספים.
משחקו האחרון ככדורגלן הקבוצה היה בשנת 2007 כשהוא בן 76, בהפסד בדרבי נגד קריית שלום.
הוא עבר אירוע מוחי בשנת 2014, ואחריו לקחו נכדיו את האחריות על ניהול המועדון.
באפריל 2023, זכה חממי בפרס יקיר העיר תל אביב-יפו בזכות פעילותו החברתית, ונפטר כמעט שנה לאחר מכן בגיל 93.
בית"ר עזרא הצטרפה לליגה ג' בעונת , העונה האחרונה בה ליגה ג' הייתה הליגה השלישית בטיבה בישראל.
התקופה הטובה ביותר של המועדון הייתה באמצע שנות ה-60, אז זכתה באליפות הליגה בעונת ועלתה לליגה ב', אז הליגה השלישית.
בעונת הייתה בית"ר בראש טבלת ליגה ב' דרום א' לאחר 15 משחקים ואף הוכתרה כ"אלופת החורף" של הליגה.
עם זאת, ירידה ביכולת גרמה למועדון לסיים את הליגה במקום השביעי.
בעונה שלאחר מכן, הקבוצה סיימה במקום הלפני אחרון וירדה חזרה לליגה ג' לאחר שלוש עונות.
מאותה נקודה, בית"ר עזרא נודעה כאחת הקבוצות הגרועות בכדורגל הישראלי ומעולם לא הצליחה לזכות בתואר כלשהו.
היא ספגה 202 שערים ב"עונה הכפולה" של 1966/68, ובשנת 1969, המועדון מצא את עצמו משחק בליגה התחתונה החדשה שהוקמה, ליגה ד' .
ב-1985 ליגה ד' בוטלה והמועדון חזר לליגה ג', בה הוא משחק מאז במחוז תל אביב.
עונת הייתה יוצאת דופן, ובה הקבוצה סיימה את העונה עם מספר זהה של ניצחונות, תיקו והפסדים ועם הפרש שערים חיובי של 14+.
בית-הדין העליון הייתה אספת החצר הממלכתית של ממלכת ירושלים.
בשעת התכנסות הייתה לעיתים מכונה 'הפרלמנט'.
בית הדין העליון הורכב מכל הוואסלים של הממלכה, ללא קשר למעמדם, אולם ראשי המדברים והמכריעים בה ניתנה לידי האצולה הבכירה.
תפקידו העיקרי של בית-הדין העליון בתחילת דרכו היה ענייני שיפוט של הווסאלים בעניינים בינם ובין עצמם ובינם לבין המלך.
נוסף על כך היה אמון בית-הדין על חלוקת קרקעות, הענקת פיאודה, פיצולן או מכירתן, ענייני ירושה, נדוניה, אפוטרופסות וכדומה.
כמו כן היה בית-הדין מייעץ למלך בענייני מלחמה ושלום, בקביעת מסעות מלחמה, בהוראות פינאנסיות וחקיקת חוקים.
עם מיסוד הממלכה היה מעמדו של בית-הדין העליון כגוף מייעץ בלבד, כאשר המילה הסופית שמורה למלך.
בהדרגה נחלש מעמדו של המלך ובית-הדין העליון הפך לפוסק האחרון בהלכות מדינה ומדיניות, כאשר המלך במעמד 'ראשון בין שווים'.
אולם לעיתים מלכים חזקים יכלו לעמוד בפני הלחץ הסנירויאלי.
למשל בימיו של בלדווין השלישי עמדה על כנה זכותו של המלך להחרים פיאודה ללא הסכמת בית-הדין אולם בימיו של אמלריך ואחריו דבר זה כבר לא היה אפשרי.
בית-הדין התכנס בארמון המלכותי של המלך בירושלים (שכיום לא נותר ממנו כמעט זכר).
לאחר נפילת ירושלים לסלאח א-דין בשנת 1187 עבר בית-הדין העליון לבירה החדשה בעכו.
לאחר שנת 1120 בית-הדין כלל גם מושבים עבור הבישופים החשובים של הממלכה, ולאחר מכן נוספו מושבים עבור ראשי המסדרים הצבאיים.
תיאור מאלף ומקיף ביותר על פעילתו של בית-הדין העליון נמצא באסיזות של ירושלים, האוסף המשפטי הנרחב והמקיף ביותר מתקופת ימי הביניים.
מקור חשוב נוסף לפעילתו של בית-הדין הוא הכרוניקאי ויליאם מצור וכך הוא כותב:
כפולות של היחידה "בית" תחיליות במערכת היחידות הבין-לאומית שם סימון בינ"ל סימון עברי מכפלה קילו-בית KB ק"ב103 מגה-בית MB מ"ב106 ג'יגה-בית GB ג"ב109טרה-בית TB ט"ב1012פטה-ביתPBפ"ב1015אקסה-ביתEBא"ב1018זטה-ביתZBז"ב1021יוטה-ביתYBי"ב1024ברונטו-ביתBBב"ב1027 תחיליות בינאריות(IEC 60027-2) kibibyte KiB 210 mebibyte MiB 220 gibibyte GiB 230 tebibyte TiB 240pebibytePiB250
בַּיִת הוא יחידה של זיכרון מחשב, המורכבת בדרך כלל מ־8 סיביות.
מעבר להגדרה השרירותית של בית בתור איגוד של מספר סיביות, ככלל (במחשבים מודרניים), הבית הוא היחידה הקטנה ביותר שניתן להתייחס אליה בחישובים אריתמטיים והוא הבסיס לכתובות גישה לזיכרון.
לדוגמה, כדי לשנות את הסיבית ה־300 בזיכרון, המחשב יקרא את הבית מכתובת 38 בזיכרון, ישנה בו רק את הסיבית הרביעית (300 = 37×8 + 4) וישמור את הבית כולו חזרה לתוך הזיכרון.
כדי לייעל את מהירות הגישה לזיכרון, נקראים (או נכתבים) בדרך כלל שניים, ארבעה או אף שמונה בתים ביחד (16, 32 ו־64 סיביות בהתאמה), אך הכתובת היא עדיין כתובת הבית הבודד.
גם חישובים אריתמטיים מבוצעים בדרך כלל על מספרים המיוצגים על ידי כמה בתים, כיחידה אחת.
גודל של 8 סיביות הוא נוח בין השאר משום שהוא מתאים לייצוג תו בודד ב־ASCII, ומיוצג כשתי ספרות הקסדצימליות.
חצי בית (4 סיביות) קרוי ניבל.
בתחילת עידן המחשב (שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20), יוצרו מחשבים בעלי מילה (Word) באורכים שונים.
גודל מילה היה שונה ממחשב אחד למשנהו, 40 עד 75 סיביות בדרך כלל, וכתובות בזיכרון יוצגו ככתובת המילה.
לייצוג מחרוזת היה נהוג אז לקבץ כמה תווים בתוך מילה אחת.
תו יוצג אז באורך שש או שבע סיביות בדרך כלל.
את המושג "בית" טבע ורנר בוכהולץ בשנת 1956, בעת תכנונו של מחשב Stretch של חברת IBM.
ראשית נחשב הבית כמייצג תו בודד גם אם אורכו אינו שמונה סיביות.
אך מאחר שלבסוף הוחלט כי במחשב זה אורכו יהיה שמונה סיביות הפך גודל זה לחלק בלתי נפרד מן ההגדרה של הבית.
חיזוק נוסף להגדרה זו ניתן ב־1964 בה הוכרז אחד המחשבים המוצלחים ביותר בימים אלו, IBM System/360 שבו שוב יוצגו תווים באמצעות בתים באורך שמונה סיביות.
במהלך שנות ה־70, עם התפתחות המיני־מחשבים, תפס הבית את מקומו כסטנדרט בתעשייה.
הדור הבא של המחשבים, המיקרו־מחשבים, בראשיתם, היו בעלי רוחב אפיק נתונים של שמונה סיביות וכך תפסו הבית וכפולותיו (16 סיביות, 32 סיביות) את מקומם כגודל הסטנדרטי הכמעט בלעדי.
מקובל לבטא נפחי זיכרון בכפולות של בתים: קילו-בית (kB), מגה-בית (MB), ג'יגה-בית (GB), טרה-בית (TB), פטה-בית (PB), אקסה-בית (EB), זטה-בית (ZB), יוטה-בית (YB) וכן הלאה.
מונחים אלו משמשים למדידת גודלם של זיכרון המחשב ושל אמצעי אחסון כגון דיסק קשיח.
מכיוון שהמחשב משתמש בשיטת הספירה הבינארית, טבעי יותר להשתמש בחזקות של 2 (210 = 1024) מאשר בחזקות של 10.
בתחילה נעשה שימוש בשיטת החזקות של 2 בלבד, שכן מושגים אלה שימשו בעיקר אנשי מקצוע, ומבחינה מתודולוגית שיטה זו נכונה יותר.
אלא שברבות הזמן, עקב התגברות השימוש במחשבים אישיים, מושגים אלה נעשו נפוצים בציבור הרחב אשר רגיל היה להשתמש בשיטה העשרונית (במידות ומשקלים), דבר אשר גרם לבלבול רב - נפוץ השימוש בתחיליות העשרוניות (דוגמת "קילו") כשהכוונה היא לתחיליות הבינאריות (דוגמת "קיבי").
ישנה סברה שאת השימוש בשיטה העשרונית הנחילו יצרני הדיסקים הקשיחים שהעדיפו לנקוב במספרים גדולים יותר לתיאור מוצריהם.
בדצמבר 1998, הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה יצרה את התחיליות הבינאריות (קיבי, מבי, גיבי...) כדי למנוע את דו-המשמעות של הקידומות העשרוניות.
זאת ועוד, מערכת היחידות הבין-לאומית מגבילה את השימוש של התחיליות העשרוניות לחזקות של 10 בלבד.
לכן, על פי השיטה הבינארית:
בֵּית-חָנָן הוא מושב במישור החוף הדרומי, בצד כביש 42 (המחבר בין ראשון לציון ליבנה ואשדוד), כשני ק"מ ממערב לנס ציונה.
משתייך לתנועת המושבים ולמועצה אזורית גן רווה.
בתחום המושב נחשפה רצפת פסיפס עם כתובת ביוונית.
ממערב למושב שמורת טבע בשטח של 35 דונמים ובה ריכוז של פרחי אירוס הארגמן.
השם ניתן על ידי הוועדה לשמות יישובים של הקרן הקיימת לישראל על שום הסמיכות לוואדי חנין, כלומר, "עמק הכיסופים והגעגועים".
הגאוגרף ד"ר אברהם יעקב ברור מתרגם "חנון".
לאחר שהשם ניתן, נמצא פסוק במקרא המזכיר השם בית-חנן.
עם זאת, לדברי המייסדים, נקבע השם "על כי חנן האל את היישוב העברי בארץ" (במהלך מאורעות הדמים של התקופה).
במרץ 1930 נשלח לוועד היישוב מכתב מטעם ועדת השמות של הקרן הקיימת לישראל ובו צוין, כי מקור השם נעוץ בשמות שני העמקים הסמוכים: ואדי חנין שמשמעו ברכה וחנינה, וואדי ריזיקת שפירושו מתקשר גם לברכה וגם למזון.
מכאן, שמשמעות השם בית-חנן היא יישוב השורה עליו ברכה והוא מחונן.
בשנת 1921 ביקר אלכסנדר גולדשטיין בבולגריה במסגרת גיוס כספים לקרן היסוד.
בעוד הפעילים הציונים בבולגריה בקשו להרים תרומה נכבדה לקרן היסוד הם דיווחו שהציבור בבולגריה אינו מוכן לתרום בגלל שהם מקבלים תלונות מקרוביהם שעלו לארץ ישראל שההסתדרות הציונית מסייעת רק לאשכנזים ולא נותנת דבר לעולי בולגריה.
בשנת 1923 נשקלה האפשרות ליישב עולי בולגריה בתל עדשים.
בינואר 1924 הגיעה לארץ ישראל משלחת של יהודי בולגריה במטרה למצוא מקום להקמת מושבה של יהודי בולגריה שתשלב מסחר וחקלאות.
ב-1924 ביקר בבולגריה מנחם אוסישקין והבטיח לנציגי קונסיסטוריון הקהילה היהודית לרכוש 3,000 דונמים לצורך הקמת מושב ליהודי בולגריה בארץ ישראל.
בהמשך רכשה הקק"ל כ-10,000 דונמים ליד הכפר קוביבה אשר סמוך לנס ציונה.
כ-6,000 דונמים עבור מושבת יהודי בולגריה והשאר עבור משק הפועלות בעיינות והמושבה טירת שלום.
בתקופה זו התחולל קרע בהנהגת הקהילות היהודיות בבולגריה בין הציונים למתנגדיהם, ובינם לבין הרוויזיוניסטים ובין נציגי העולים בארץ ישראל להנהגה בבולגריה.
קרע זה הוביל למחלוקת בדבר הנהגת ההתיישבות החדשה ורשימת המועמדים להתיישבות ולבסוף הושגה פשרה במסגרתה מונו להנהגת המתיישבים שלושה נציגים המתגוררים בארץ ישראל ושניים מהקונסיסטוריון בבולגריה.
בשלב ראשון אושרה רשימה של 40 משפחות שהייתה מקובלת על שני הצדדים.
הסוכנות היהודית גיבשה תוכנית משקית שעיקרה נטיעת פרדסים, הקמת לול וגידול ירקות, תוך יישובן של 20 משפחות על קרקע שלא תעלה על 2,000 דונמים, זאת כדי לאפשר למתיישבים מקורות פרנסה.
ההסתדרות הציונית בבולגריה מעוניינת הייתה בהקצאת קרקעות ל-100 משפחות ומבוקשה לא ניתן לה.
בתחילת 1926 כבר נקבע מיקום המושב ליד נס ציונה, אולם הדיונים סביב הקמת המושב התארכו.
ביולי 1929, החלו בהכשרת הקרקע והכנת שתילים לנטיעת פרדס.
רשמית נוסד היישוב בחג החנוכה 1929 ובכך היה ליישוב הראשון שהוקם לאחר מאורעות תרפ"ט.
ראשי המשפחות עסקו בהקמה החקלאית ובבניין, בעוד בני משפחותיהם התגוררו זמנית בראשון לציון.
בית הקבע הראשון אוכלס על ידי יצחק מושיוב ומשפחתו.
לכל משפחה הוקצו עשרה דונמים של פרדס, שלושה דונמים למגורים ושבעה דונמים לחצר וגידול ירקות.
במרץ 1930 הוחל בנטיעות וביוני 1930 הושלמה נטיעת 500 דונם פרדס עבור המתיישבים הראשונים.
מאחר שהמתיישבים נחשבו כבני המעמד הבינוני, הייתה התמיכה הכלכלית מהמוסדות המיישבים בשיעור נמוך מהנדרש כדי לקיים את היישוב.
ב-1930 אזלו מקורות המימון הפרטיים והמושב נקלע לחובות כבדים.
המתיישבים נדחו הן על ידי תנועת העבודה והן על ידי המרכז החקלאי של הסתדרות העובדים.
רק בקונגרס הציוני ה-20, שנערך ב-1937 אושר סיוע תקציבי מסוים והוא הועבר בפועל שנתיים מאוחר יותר.
ב-1933 החל שלב ההתיישבות השני, במסגרתו נוספו 20 משפחות נוספות למושב.
נקבע תקציב של 500 לירות ארץ ישראליות לכל משפחה, מתוכן 300 לא"י היה על המתיישב להפקיד ממקורות מימון פרטיים ו-200 לא"י מתקציב הסוכנות היהודית.
עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה השתרע המושב על שטח של 2,700 דונמים ומנה 465 נפשות, שנכללו ב-89 משפחות.
בתקופה זו הצליח המושב להתבסס מבחינה כלכלית.
בין 1935 ל-1939 גדל יבול התפוזים פי שמונה, כמות הלולים פי 2, כמות התרנגולות פי 4 וכמות הביצים המשווקות פי 5. בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה חל משבר כלכלי בשל חוסר היכולת לייצא תפוזים, אם כי בהמשך נמכרה התוצרת לצבא הבריטי.
בשנת 1942 עבר אברהם חכם לכהן כרב המושב של קהילת יוצאי בולגריה.
לאחר קום המדינה נקלע המושב לבעיה דמוגרפית, בשל חוסר בעתודת קרקעות למתיישבים בני הדור השני.
במקביל נותרו בבולגריה משפחות מועמדים שיועדו להתיישב במקום, שילמו מקדמה ורק לאחר מלחמת העולם השנייה הועברו אליהם שטרי הקניין למגרשים, שנותרו ריקים במהלכה.
לאור מאורעות המלחמה בבולגריה והמשבר הכלכלי שבא בעקבותיה, לא עלה בידי מרבית המשפחות שעלו ארצה לאחר הקמת המדינה, להשלים את רכישת המגרשים.
ב-29 באוגוסט 1955 הגיעו מסתננים לפרדס עשת-לפיד שליד בית חנן, ורצחו ביריות ובדקירות סכין שלושה פועלים, שעבדו בפרדס.
המסתננים המשיכו לפרדס ניימן הסמוך למושב בית עובד, ורצחו שם פועל נוסף.
מבחינה כלכלית שגשג היישוב ובעשור הראשון לאחר הקמת המדינה גדל יבול התפוזים פי 2, כמות התרנגולות פי 4 וכמות הביצים המשווקות פי 5. במקום נבנה בית ספר שבאמצע שנות ה-60 למדו בו 298 תלמידים וגן ילדים לילדי נטעים, בית-חנן ובית עובד, בו למדו 34 תלמידים.
כמו כן הוקם בית קירור ל-120 טון ירקות, בית אריזה לתפוזים, מדגרה ומתקן מיון ואיסוף ביצים.
נכון ל-2007, שטחו כשלושת אלפים דונמים.
ענפי החקלאות העיקריים הם לול עופות (לביצים), מטעים (הדרים, אבוקדו, מנגו, אנונה, פקאן וזית) וחממות (פרחים, ירקות, שתילים).
פרדסי ההדרים והלול היו ענפי החקלאות העיקריים, אך בעקבות הירידה ברווחיות ההדרים הפרדסים צומצמו והישוב עבר לגידול מטעים סובטרופיים.
גם הלולים הצטמצמו בעקבות תקנות המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק), שנתנה עדיפות ללולנים באזורי הגבול והגבילה את מכסות הייצור במרכז הארץ
מספר הלולנים צומצם ל-12 ומכסת הביצים שירדה לעשרה מיליון חולקה ביניהם.
שטחי ההדרים ירדו ל-250 בקרוב, וחלק ניכר מבני המושב עברו למסלולי תעסוקה אקדמיים.
גם מפעלים משותפים רבים נסגרו, ונותרו תחנת הדלק וכן הצרכניה ובית הספר ששניהם הושכרו למפעילים מהחוץ.
מיקומו של המושב במרכז הארץ הפך אותו למבוקש מאד לשכירויות.
בית (מכונה גם מחרוזת וסטרופה) הוא רצף של מספר משפטים בשיר.
לרוב, בשירה קלאסית המשקל נשמר לאורך הבית.
פעמים רבות, יחידת הבית גם מוגדרת על ידי החריזה או מספר שורות קבוע (כמו במבנים השיריים, דיסטיכון/קופלט, טרצינה, מרובע/קטרן, חמשיר או ססטט).
כך לדוגמה, הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי כתובה בטרצינות ומתחרזת במבנה של אבא, בגב, גדג, דהד וכן הלאה, מה שיוצר רצף של בתים בני שלוש שורות כל אחד.
מלבד המבנים השיריים, גם סכמות חריזה מגדירות בתים.
כך חריזה חובקת, מסורגת או זו של מרובע מגדירות יחידות בנות ארבע שורות, כלומר, בתים בני ארבעה טורים.
מצד שני, החריזה הצמודה, דווקא מפרידה בין שני חלקי הבית ובכך יוצרת מעין שתי יחידות נפרדות בתוך הבית, כמעט שני בתים נפרדים.
לדוגמה, בשירו של דורי מנור, פרימה, בתים שונים חרוזים בסכמות חריזה שונות, כדי להבהיר רעיון מסוים, במקרה זה רעיון הפרימה שבשיר.
הבית הראשון של השיר, מחורז בחריזה חובקת, אשר מגדירה באופן ברור את הבית כיחידה אחת בת ארבע שורות.
הבית האחרון של השיר, מחורז בחריזה צמודה, אשר גורמת ליחידת הבית להיות רופפת יותר, כמעט מתחלקת לשני בתים בני שתי שורות.
שימוש זה בתכונות של בתים, מייצג את הפרימה שבשיר.
בשירה מודרנית, בתי שיר יכולים להיות ממוקמים באופן שרירותי על פני הדף המודפס, זאת הודות למוסכמות דפוס, אשר משלבות אפשרויות, כמו שטח לבן, פיסוק או הדגשה.
התגלמות פחות ברורה מאיליה של השבירה לבתים, ניתן למצוא בסונטות של ויליאם שייקספיר, אשר מודפסות כיחידה אחת, כבית אחד גדול בן 14 שורות, אך יכולות להישבר לשלושה בתים בני 4 שורות המוגדרים על ידי סכמת החריזה המסורגת שלהם וקופלט אחד מסכם, שפעמים רבות מוזח שמאלה משאר השיר.
בית הוא סרט ישראלי עלילתי-תיעודי קצר שיצא ב-1994.
בית הוא סרט הגמר של הבמאי והתסריטאי דוד אופק בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
סרט זוכה פרסים, אשר נבחר כאחד מעשרת סרטי בית הספר הטובים ביותר בכל הזמנים.
הסרט מתאר אירועים מתקופת מלחמת המפרץ (שהתרחשה כשלוש שנים לפני הפקת הסרט) בבית הוריו של אופק ברמת גן כאשר סבתו באה לשהות איתם בתקופת המלחמה.
בין האזעקות והשהיה בחדר האטום בני המשפחה צופים בתמונות המלחמה מעיראק, ומנסים לזהות את בית המשפחה הישן בבגדאד מצילומי האוויר של ההפצצות, ותוך כדי כך מעלים זכרונות על הבית ועל עזיבתו עם העלייה ארצה.
הסרט דן בנושאים של הזהות של הישראלים שעלו מארצות ערב ומשפחותיהם, ויחסם לארץ מוצאם, כמו גם של זיכרון ושחזורו.
בסרט הדמויות של הוריו וחברתו של אופק משוחקות על ידי שחקנים (שושה גורן, ששיתוף הפעולה שלה עם אופק המשיך אחר כך בסדרה "בת ים ניו יורק", משחקת את אימו, ואריה אליאס את אביו), אבל הוא וסבתו מופיעים בתפקידי עצמם, והסרט צולם בבית הוריו.
ערבוב זה של סרט עלילתי ודוקומנטרי ושל שחקנים מקצועיים ואנשים שמשחקים את עצמם מוסיף גם הוא נדבך לעיסוק של הסרט בנושא הזיכרון והתיעוד.
פרס ראשון - פסטיבל אדינבורו, 94';
פרס הסרט התיעודי המצטיין - פסטיבל אוברהאוזן, גרמניה, 95';
פרס חבר השופטים - פסטיבל סן-פרנסיסקו, 95';
פרס ראשון - פסטיבל ישראפסט לוס אנג'לס-ניו-יורק, 94';
פרס ראשון - תחרות וולגין, פסטיבל הקולנוע ירושלים, 94';
פרס ראשון - פסטיבל ת"א הבינלאומי לסרטי סטודנטים, 94';
פרס שני - פסטיבל פילדלפיה, 95';
צל"ש - פסטיבל מונטקטיני, איטליה, 95'
הסרט נבחר כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, במסגרת חגיגות יום ההולדת ה-15 לבית הספר, והוא מופיע במהדורת ה-DVD המיוחדת בהוצאת גלובוס-יונייטד ובית הספר סם שפיגל: "10 הסרטים הנבחרים".
בית הוא סרט תיעודי מ-1980 בבימויו של עמוס גיתאי, הראשון בטרילוגיית סרטים תיעודיים העוסקת בחקירת ההיסטוריה של בית בשכונת "דור דור ודורשיו" שבמושבה הגרמנית בירושלים.
הטלוויזיה הישראלית פסלה את הסרט לשידור, אף על פי שהזמינה והפיקה אותו.
הבית בו עוסק הסרט ננטש במהלך מלחמת העצמאות בידי בעליו, רופא פלסטיני, והפך לנכס נפקדים.
בשלב מסוים התגוררו בו זוג יהודים שעלו לישראל מאלג'יריה ומאוחר יותר, עם הפיכתה של המושבה הגרמנית לאזור מגורים יוקרתי, עבר אליו פרופסור מהאוניברסיטה העברית.
הסרט מציג ראיונות המתנהלים על רקע עבודות שיפוצים אותן עורך בבית בעליו החדשים.
בין הדמויות שהתראיינו בסרט הן בעליהם הקודמים והנוכחיים של הבית, פועלי הבניין המשפצים את הבית ובני אדם שהתגוררו בו מאז שנת 1948. הסרט דומה לסרטים אחרים של גיתאי העושים שימוש במוטיב הבית או במוטיב העיר כסמלים של יציבות, כמו "טרילוגיית הערים" שיצר במהלך שנות התשעים.
הסרט מציג את נקודות ההשקפה השונות על הבית של אנשים שונים הנקשרים אליו, כדרך לדון בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני באופן מינימליסטי.
באתר "Senses of Cinema" הועלתה הסברה כי צינזורו של הסרט נבע משמרנותה של הטלוויזיה בישראל באותה התקופה, ומהעובדה כי הראיונות שהוצגו בסרט כללו דברי מחאה כנגד שלטונה של מדינת ישראל בשטחים.
כך למשל סיכם פועל בניין פלסטיני את הראיון עמו בשאלה: "אם שישה צבאות ערביים אינם מסוגלים להביס את ישראל, מהי התועלת במילים שלנו?".
גיתאי עצמו העריך כי דרך התנסחותו של פועל הבניין חסר ההשכלה, שהייתה משוכללת יותר לדעתו מזו של בעל הבית הישראלי בעל תואר הפרופסור, גרמה ל"פירוק ההגדרה הישראלית לגבי האחר" והביאה לצינזורו של הסרט.
העיתונאי שלמה פפירבלט טען ב-2003 כי הסרט הציג את השלטון הישראלי בשטחים ככיבוש, דעה שנחשבה לבלתי נסבלת בישראל של שנות השמונים.
בעקבות פסילתו לשידור בישראל של "בית" ושל שני סרטים תיעודיים נוספים אותם יצר ("מיתוסים פוליטיים" מ-1978 ו"יומן שדה" מ-1982) החליט גיתאי להעתיק את מקום מגוריו לצרפת שם התגורר במשך מעל לעשר שנים והמשיך ליצור סרטים תיעודיים וכן סרטים עלילתיים.
בסרט מהוות מספר דמויות, כל אחת בפני עצמה, מעין "דובר רשמי" עבור מטרה אחת משותפת.
כך הופכת מטרה זו למטפורה לנושא מסוים, כתוצאה ממבנה הסרט שנקבע מראש.
תבנית זו חזרה על עצמה גם בסרטים מאוחרים יותר של גיתאי.
הסרטים הבאים בטרילוגיה היו "בית בירושלים" (1998) ו"חדשות מהבית" (2006) שנוצרו במתכונת דומה.
סרטי "טרילוגיית הבית" נחשבים היום לְבולטים ביצירתו של גיתאי.
כך למשל פתח "חדשות מהבית" רטרוספקטיבה שערך פסטיבל ברלין לגיתאי ב-2006. באתר "Senses of Cinema" נכתב: "גיתאי חזר אל אותו נושא שוב ושוב בעוד הנסיבות משתנות, עם עיניים ואוזניים טריות וחוש של ארכיטקט לגבי האופן בו ההיסטוריה מצטברת ונבנית בתוך מקום.
ו'חדשות מהבית' הם המשכונים מלאי חיים ופוקחי עיניים לארכאולוגיה החברתית העדיין-מהדהדת של 'בית'".
גיתאי טען כי הוא מחשיב את "בית" גם כחלק מטרילוגיה שונה שחלקיה הבאים הם הסרטים "ואדי" ו"יומן שדה", ששמותיהם מתייחסים למקומות גאוגרפיים כהצהרה על כך שהסכסוך הישראלי-פלסטיני "נסב על טריטוריות מצומצמות".
בית הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית זוכת פרס פוליצר מרילין רובינסון.
הספר יצא לאור בשנת 2008 והוא ספרה השלישי של הסופרת.
קדמו לו הספרים משק בית שיצא בשנת 1980 וגלעד שיצא ב-2004.
הרומן זכה באחד מפרסי לוס אנג'לס טיימס, בפרס פוליצר לפרוזה ב-2009 ועלה לגמר של פרס הספר הלאומי לפרוזה.
בית נמנה עם אחד מרשימת 100 הרומנים של השנה על ידי הניו יורק טיימס, ונכלל ברשימת הספרים הטובים של 2008 על ידי הוושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס, סן פרנסיסקו כרוניקל וכן ברשימת 10 הספרים הטובים של השנה של מבקר הספרות ג'יימס ווד בניו יורקר.
גלורי בת ה-38 חוזרת לבית נעוריה כדי לטפל באביה, כומר מזדקן של קהילה כפרית.
חזרתו של אחיה הגדול ג'ק המופיע לבית לראשונה מזה 20 שנה, הכבשה השחורה של המשפחה ואלכוהוליסט בגמילה הופך את הבית לזירה של רגשות שעד כה הודחקו.
ג'ק מאז ומעולם לא הצליח להשתלב בין אחיו ולא הצליח לסיים את הלימודים או למצוא עבודה.
חייו נראים כהחמצה במיוחד לאור העובדה שבמהלך הספר מתברר שלמרות אישיותו השנויה במחלוקת ג'ק הוא אדם טוב לב ומצפוני, מלא כוונות טובות.
הוא נלחם בעיית השתייה שלו ומנסה להשתקם מתוצאות של טעויות שעשה בעבר.
אולם למרות כל זאת עדיין הוא סובל מדימוי עצמי נמוך עקב היותו אלכוהוליסט בגמילה יחד עם תווית של נער בעייתי שתמיד הודבקה לו בעבר.
באסטרולוגיה, בית הוא אחד מתוך 12 הגזרות שאליהן מחולקת המפה האסטרולוגית.
הבתים במפה האסטרולוגית מקבילים ל-12 המזלות האסטרולוגיים ונגזרים מהם.
הם מסודרים וממוספרים מ-1 עד 12 כאשר הבית הראשון נפתח בנקודת האופק המזרחי.
האסטרולוגיה, ובכלל זה השימוש ב"בתים", היא נטולת תימוכין מדעיים ואף עומדת בסתירה לתפיסה ההליוצנטרית.
הבתים משמשים את האסטרולוג בניתוח המפה האסטרולוגית, משום שלא מספיק לדעת את "מיקום הכוכבים" במזלות, אליבא דאסטרולוגיה, ויש גם צורך להבין באיזה אזור של השמים הם "נמצאים".
לשם כך נוצרו הבתים שהם נגזרות ישירות של המזלות האסטרולוגיים.
הבית נותן מסגרת לאירועים שמתרחשים ויכול לשפוך אור על תהליכים שמתחוללים במפה.
בניתוח הבית בוחן האסטרולוג את הנושאים הקשורים בבית.
קיימת חשיבות רבה למזל שנמצא בתחילת הבית, שהוא גם המזל השולט על הבית.
כמו כן, חשוב היכן נמצא שליט המזל שפותח את הבית ואילו כוכבים נמצאים באותו בית, מהן הזוויות שהם יוצרים לכוכבים אחרים במפה ועל אילו בתים הם שולטים.
לדוגמה, אם הבית השני נפתח במזל קשת, על האסטרולוג לבדוק היכן במפה נמצא צדק, אילו זוויות הוא יוצר עם המפה ואם יש כוכבים שמאכלסים את בית זה.
לפי טענות האטסרולוגים, לבתים קיימת חשיבות בחיזוי שכן כוכבים שמתארחים בבית מסוים בתקופות שונות בחיים יכולים לשפוך אור על אותו הבית.
לדוגמה, כששבתאי נמצא במעבר על הבית השביעי, נושאים הקשורים לבית השביעי מקבלים התייחסות מעמיקה והמעבר הזה גם יכול להביא לשינוי במערכות יחסים ובדרך שבה בעל המפה מתייחס לבני זוגו ושותפיו לעסקים, לזוגיות וכיוצא בזאת.
הבית הראשון קשור למיקוד אישי והתחלות חדשות, היות שמדובר בבית שפותח את המפה האסטרולוגית.
הבית מתחיל מנקודת האופק, ויחד עם האופק הוא מראה את הרושם הראשוני שהאדם יוצר ביחסי הגומלין שלו עם אחרים.
הבית הראשון כנגזרת ממזל טלה מייצג את הזהות של האדם ואת המראה החיצוני שלו.
הוא משקף את החיוניות שלו, הגישה והדרך שלו להתמודדות עם דברים בחיים.
הוא גם משקף גם את היצרים שלו והצרכים הראשוניים שלו.
הבית השני קשור להון אישי ולרכוש.
כנגזרת ממזל שור הבית מייצג את החיבור הראשוני של האדם לצרכים הפיזיים ההכרחיים לקיום.
בתרגום מערבי בית זה מתקשר לכסף ולהון עצמי, וכמו כן למשאבים שיש לאדם.
בהתפתחות האסטרולוגיה עם השנים קיבל בית זה גם משמעות של ערך עצמי, ביטחון עצמי ופרמטרים חיוניים לקיום.
הבית השלישי קשור לתקשורת ולסביבה הקרובה.
כנגזרת של מזל תאומים מייצג הבית את ערוצי ההידברות והתקשורת.
בעוד שני הבתים הראשונים מדברים על קיום בסיסי ברמה של צרכים וערכים, הבית השלישי שואף ליצור קשר והידברות.
הבית השלישי גם קשור באסטרולוגיה הקלאסית לאחים ואחיות ומייצג אותם, וכמו כן את הסביבה הקרובה, שכנים ומכרים קרובים.
הבית הרביעי קשור לבית, למשפחה ולדמות של אחד ההורים.
כנגזרת של מזל סרטן מייצג הבית את הדברים שקשורים לזהות הראשונה והגנטית שלנו.
בעוד האסטרולוגיה הקלאסית טוענת כי בית זה מייצג את האם ואילו הבית העשירי מייצג את דמות האב, האסטרולוגיה של ימינו גורסת וטוענת כי האם מיוצגת על ידי הבית העשירי מאחר שהיא משקפת לילד דמות חינוכית ודוחפת אותו למעשים.
לעומתם, ישנם אסטרולוגים שמשייכים את הבית הרביעי לאם ואת הבית החמישי לאב.
הבית החמישי קשור בבילויים, ברומנטיקה ובילדים.
כנגזרת של מזל אריה מייצג הבית את הקשר הראשוני עם אחרים.
גם בבית זה נרכשת זהות שמגיעה הפעם ממגע עם אנשים, אופי יצירתי והילד הפנימי שקיים בכל אדם.
הבית החמישי מייצג רומנטיקה, הנאות מבילויים ובילויים עם ילדים.
הבית השישי קשור בעבודה, בשירות ובבריאות.
כנגזרת של מזל בתולה מייצג בית זה את העבודה בדרך להגשימה.
הוא איננו עוסק בקריירה אלא בדרך העבודה ואיך שהיא נעשית.
הבית עוסק בעבודה של יומיום, תפקוד יומי שוטף וכן הבנה של המערכות הגוף ודרך פעולתן, ומכאן מתקשר לבריאות והיגיינה.
הבית השביעי קשור בשותפות, במערכות יחסים ובנישואים.
כנגזרת של מזל מאזניים מייצג בית זה את החצי השני, את בן או בת הזוג וכל הכרוך בזוגיות ובשותפויות.
מכוחה של נוגה כנציגה דיפלומטית במזל מאזניים, מקבל בית זה גם קישור לחוזים הקשורים בענייני עסקים ודיפלומטיה, ובאסטרולוגיה קלאסית הוא גם מציין אויבים גלויים ולא רק בני זוג אהובים.
בית זה נפתח באופק המערבי (האופק היורד) ושליט בית זה כמו הכוכבים הנמצאים בו יכולים לתת את התמונה המלאה על בית זה.
הבית השמיני קשור למין, למוות ולירושות.
כנגזרת של מזל עקרב בית זה קשור בתהליכים עמוקים של מוות ולידה מחדש.
בבית זה נבחנים דברים הקשורים באמון, בעבודה עם תת-המודע, במשברים אישיים ובצמיחה מחדש.
באסטרולוגיה הקלאסית מתאר הבית את כספו ורכושו של בן או בת הזוג וכמו כן את הירושות והמשאבים הקשורים למותם של קרובים.
הבית התשיעי קשור להרחבת אופקים, ללימודים גבוהים ולארצות שמעבר לים.
כנגזרת של מזל קשת בית זה קשור בתהליכים של הרחבת אופקים על ידי לימודים גבוהים, מוסדות להשכלה גבוהה וחיבור לתאוריות רוחניות נעלות.
צדק, כשליט טבעי של בית זה, קשור מבחינה קלאסית לחיבור אל הטבע, לרוחניות גבוהה, להרחבת אופקים על ידי לימודים ומסעות בעולם.
הבית העשירי קשור לסטטוס בחברה, לקריירה ולמעמד.
בית זה נגזר ממזל גדי, ובשיטות הבתים של פלסידיוס וקוך הוא נפתח בנקודת רום השמיים.
נקודת רום השמיים היא הנקודה הגבוהה ביותר במפה ומסמלת את השאיפות הנשגבות.
לכן הבית העשירי קשור באמביציה ויכולת להגיע למעמד גבוה.
מבחינה קלאסית בית זה מייצג קריירה, מעמד בעבודה ובחברה בכלל.
מבחינה קלאסית יוחס בית זה לאב, אבל יש אסטרולוגים המייחסים אותו לדמות האם.
שבתאי, השליט הטבעי של בית זה מתקשר למקומות של קידום גם בדרך לא פשוטה, אבל יסודית וקשור בדמות סמכותית.
הבית האחד-עשר קשור לחברים וידידים ולארגונים ואיגודים.
בית זה הוא נגזרת של מזל דלי ולכן הוא קשור בפעילות הומניטרית וכן בחברה הגדולה.
ארגונים, איגודים, מועדונים למיניהם – כולם קשורים לבית זה.
בית זה גם משקף את השייכות המלאה לחברה, את היכולת ליצור חברים וידידים ואת הקשר עמם.
הבית השנים-עשר קשור להסתגרות, רוחניות, מקומות סגורים ואויבים נסתרים.
בית זה הוא הבית האחרון והוא נגזרת של מזל דגים.
מבחינה קלאסית, הוא נחשב לאחד הבתים ה"קשים" ביותר במפת הלידה ואחד הבתים עם ההתמודדות הפחות פשוטה, שכן הוא מדבר על מקומות סגורים (בתי חולים, בתי כלא וכיוב) ומייצג אויבים נסתרים.
בית זה מדבר על מיסטיקה וחיבור רוחני.
הוא מדבר על דברים ותכונות פנימיות ומייצג פחדים תת-הכרתיים.
ביחד עם הבתים הרביעי והשמיני (בתי מים) מדבר בית זה גם על לידה, שכן הוא הסיום ולאחריו מתחיל מחדש הגלגל.
הבית הזה גם קשור מבחינה מסורתית להקרבה עצמית והקרבה למען הקהילה והחברה כולה.
הבתים הפנימיים הם בתים 1-6. בתים אלה מתייחסים לחלק שאיננו נגלה לעין הצופה מהכדור ולכן הם גם בתים נסתרים.
הבתים הפנימיים קשורים לתהליכים פנימיים שמתרחשים אצל האדם בעל מפת הלידה.
הבתים קשורים בגדילה, הכרה והבנה של הכוחות הפנימיים הפועלים אצל האדם.
הבתים מתחילים מבית 1 באופק המזרחי ומסתיימים בבית 6 עם ההגעה לאופק המערבי.
הבתים החיצוניים הם בתים 7-12. בתים אלה מתייחסים לחלק השמיים שנגלה לצופה מהכדור.
בתים אלה קשורים בתהליכים חיצוניים העוברים גירויים חיצוניים.
קשורים אף הם בגדילה ובהכרה אך שלא בדומה לבתים הפנימיים, הבתים החיצוניים יוצרים יחסי גומלין ומשפיעים על בעל מפת הלידה ממקום חיצוני.
הבתים מתחילים מבית 7 והאופק המערבי ומסתיימים בבית 12 עם נקודת האופק המזרחי.
בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה.
בבית-הספר מתקיימים מחקרים ותוכניות לימודים לתואר ראשון (בוגר) לתואר שני (מוסמך) ולתואר שלישי (דוקטור).
החוג לפסיכולוגיה של אוניברסיטת תל אביב הוא השלישי שהוקם בישראל.
החוג הוקם בשנת 1961 על ידי פרופ' הנס קרייטלר, בקמפוס הראשון של האוניברסיטה באבו כביר.
עם המורים הראשונים נמנו פרופ' ורה מהלר, שהייתה עוזרתו של קורט לוין, ולימדה תאוריות אישיות ופסיכולוגיה התפתחותית, פרופ' רודולפינה מנצ'ל, מומחית בינלאומית להתנהגות בעלי חיים ואילוף כלבים, ופרופ' ישעיהו ליבוביץ שבא מירושלים ללמד פסיכולוגיה פיזיולוגית.
האוריינטציה בראשית הדרך הייתה בעיקר קלינית, והתבססה על גישה אירופאית, עם מעט השפעות מן הפסיכולוגיה האמריקאית.
דרך הלימוד כללה התעמקות במקורות הכתובים של אבות הפסיכולוגיה בליווי הדרכה צמודה.
לאחר כארבע שנים עבר החוג לקמפוס החדש של האוניברסיטה, ברמת אביב, והתמקם בבניין גילמן.
האכסניה החדשה כללה מעבדה למחקר פסיכולוגי שנבנתה בתרומה של האגודה הפרה-פסיכולוגית האמריקאית, והייתה ציון דרך בכיוון ההתפתחות המחקרי.
צוות המורים הלך וגדל, ולדור המייסדים, שהיה במקורו בעיקר אירופאי, נוספו בוגרי החוג, וכן חברי סגל שייצגו את הפסיכולוגיה האקדמית האמריקאית.
בשנת 1967 נפתחו לימודי תואר שני, תחילה במגמה הקלינית ובמגמה החינוכית ואחר כך נוספו מגמות בתחום החברתי, התעסוקתי, הקוגניטיבי והפסיכוביולוגי.
בשנת 1978 נפתחה בחוג התוכנית ללימודי דוקטורט.
במשך שנים רבות היה החוג חלק מהפקולטה למדעי הרוח, אך במחצית שנות השמונים התנהל מאבק בין הפקולטות למדעי הרוח והפקולטה למדעי החברה על מיקומו הסופי.
לבסוף גברה הפקולטה למדעי החברה, ומאז 1987 החוג הוא חלק ממנה.
באותה שנה פורסם כי החוג פרסם את המספר הגבוה ביותר של מחקרים אקדמיים בישראל בנושאי פסיכולוגיה, בעשור שקדם לפרסום, ביחס לחוגי פסיכולוגיה באוניברסיטאות אחרות.
כיום בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה בתל אביב הוא הגדול מבין החוגים המקבילים בישראל בהיקף סגל ההוראה, המחקר ובמספר הסטודנטים.
יושב הראש הנוכחי של בית הספר הוא פרופ' שגב ברק.
לבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה יש שלושה יעדים עיקריים:
הפצת הידע (ברמות שונות ולקהלים שונים)
בנוסף לאלו, קיימים יעדי-על של חינוך לחשיבה, לאתיקה ולמצוינות.
יש מידה רבה של שילוב וחפיפה בין היעדים, המתבטא למשל בשילוב סטודנטים מכל התארים בפעילות מחקרית.
מבין היעדים, בית הספר רואה את המצוינות במחקר ובהכשרת חוקרים צעירים ואיכותיים כמרכזי והחשוב ביותר.
עיקר ההכשרה המחקרית מתבצע בתארים המתקדמים, אך גם תוכנית לימודי התואר הראשון מכוונת במידה רבה להכשרת הסטודנטים לחשיבה מדעית ולהמשך לימוד בתארים מתקדמים בפסיכולוגיה או בתחומים משיקים.
עם זאת, בית-הספר מכיר בכך שתשתית ידע והבנה בסיסיים בפסיכולוגיה היא בעלת תרומה משמעותית לעיסוקים רבים הקשורים להתנהגות, גם ללא המשך ללימודים מתקדמים.
בתוכניות הקליניות בתואר שני – היעד המרכזי הוא הכשרת קלינאים איכותיים ומעודכנים על פי הדגם של Scientist-Practitioner.
ביתר פירוט, המטרה היא להקנות לסטודנטים יסודות עיוניים והדרכה מעשית במגוון שיטות אבחון וטיפול נפשי, ובה בעת גם הכשרה והתנסות במחקר.
היעד של עדכון מדעי ומקצועי לפסיכולוגים קליניים מתבצע בבית הספר גם בתוכניות לימודים חוץ תקציביות משלימות ובימי עיון להכשרה מתקדמת המיועדים לאנשי מקצוע.
בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה משקיע גם בתרומה לקהילה בדרכים מגוונות.
למשל, בארגון לימודי השדה בתואר ראשון, שבהם הסטודנטים מתנסים בפעילות מודרכת בהקשר חינוכי או טיפולי מחוץ לאוניברסיטה; בימי עיון לקהל הרחב המתעניין בפסיכולוגיה; ובהופעות חברי בית הספר בתקשורת בנושאים בעלי עניין ציבורי, כמו התמודדות עם לחצים או אלימות.
החל משנת תשס"ח (2007/8) משתלבים סטודנטים לתואר הראשון בתוכנית "אוניברסיטה בעם", ומלמדים (תמורת קרדיט) קורסי מבוא בפסיכולוגיה למבוגרים ובני נוער מאוכלוסיות מוחלשות אשר גישתן ללימודים גבוהים מוגבלת.
לימודי תואר ראשון בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה
תוכנית התואר הראשון בנויה בעיקר על קורסי מבוא, המקנים לתלמידים רקע בענפיה השונים של הפסיכולוגיה.
כמו כן, מושם דגש על הכשרת הסטודנטים לעיסוק במחקר אמפירי, בשיטות מחקר, בסטטיסטיקה ובשימושי מחשב.
בנוסף לכך מחייבות הדרישות עריכת מחקר אמפירי עצמאי והגשתו כעבודה סמינריונית.
הלימודים בבית-הספר הם במסלול דו-חוגי.
מסלול זה הוא חובה לכל תלמיד בשנה א'.
עם זאת, קיים גם מסלול לימודים חד-חוגי מורחב החל מהשנה השנייה ללימודיו של התלמיד.
את החשיפה לצדדים השימושיים של הפסיכולוגיה מקבל תלמיד התואר הראשון במסגרת "לימודי שדה" בהם הוא מתנסה בפעילות מודרכת בהקשר חינוכי או טיפולי מחוץ לאוניברסיטה.
תוכניות לימוד בלימודי תואר ראשון בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה
תוכנית משולבת בפסיכולוגיה ובביולוגיה בהדגש מדעי המוח (במסגרת בית הספר סגול למדעי המוח) - התוכנית מיועדת לקבוצה נבחרת של תלמידים בעלי עניין במדעי המוח.
מטרת התוכנית לספק לתלמידים הכשרה אקדמית בסיסית בפסיכולוגיה, ביולוגיה וגם במדעי המוח.
התוכנית כוללת התנסות במחקר באחת או שתיים ממעבדות מדעי המוח בפקולטות השונות בקמפוס (פסיכולוגיה, רפואה, מדעי החיים, הנדסה, מדעים מדויקים).
בוגרי התוכנית יוכלו להמשיך בלימודים לתואר שני/דוקטורט ישיר במסגרת בית הספר למדעי הפסיכולוגיה, או בבית הספר סגול למדעי המוח, או בפקולטה למדעי החיים, או בפקולטה לרפואה, בהתאם לתנאי הקבלה בכל תוכנית.
תוכנית לימודים לתואר ראשון בפסיכולוגיה – מדעי המחשב בהדגש מוח (במסגרת בית הספר סגול למדעי המוח) - התוכנית מיועדת לסטודנטים מצטיינים המתעניינים במדעי המוח מההיבט החישובי וההתנהגותי-קוגניטיבי ומבוססת על תוכנית לימודים דו-חוגית בפסיכולוגיה ובמדעי המחשב, בשילוב קורסים ייעודיים במדעי המוח.
מטרת התוכנית היא להקנות ידע בסיסי בנוגע לאופן שבו המוח מעבד מידע ברמה הקוגניטיבית וההתנהגותית, תוך שילוב כלים מתמטיים וחישוביים ממדעי המחשב למידול תהליכים אלה.
תחום מחקר זה נמצא היום בחזית חקר המוח.
בוגרי תוכנית זו יוכלו להשתלב בלימודי תואר שני או דוקטורט במדעי המוח, במדעי המחשב או בפסיכולוגיה וזאת בהתאם לתנאי הקבלה בכל אחד מהמסלולים.
לימודי תואר שני ושלישי בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה
לימודי התואר השני והשלישי נעשים בשש מגמות התמחות:
במגמה הקלינית מחקרית מוכשרים התלמידים למחקר עם הכשרה מקצועית-קלינית, וארבע המגמות האחרות מכשירות את התלמידים למחקר, עם אוריינטציה חזקה למחקר בסיסי.
בית הוא סרט חבר'ה קומי אמריקאי בתלת-ממד בהנפשה ממוחשבת של דרימוורקס אנימציות.
הסרט מבוסס על ספרו של אדם רקס, "The True Meaning of Smekday" (מילולית: המשמעות האמיתית של יום סמק".
בעברית נקרא הספר "יום סמק הגדול").
בסרט מככבים ריהאנה, ג'ים פרסונס, ג'ניפר לופז וסטיב מרטין.
טים ג'ונסון הוא הבמאי של הסרט, כריס ג'נקינס וסוזן בורג'י הם המפיקים, והעיבוד נעשה על ידי טום אסטל ומאט אמבר.
בהשראת הסרט הופקה הסדרה "בית: הרפתקאות עם טיפ ואו" ששודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים.
חייזרים הנקראים בובים פולשים לכדור הארץ במטרה למצוא בית חדש שבו יוכלו להסתתר מפני הגורג, אויביהם המושבעים.
או, בוב מגושם, עורך מסיבה כושלת ורוצה להזמין בוב שוטר בשם קייל למסיבה אך שולח בטעות לכל היקום את ההזמנה, כולל לגורג.
או גורם לבהלה ונאלץ לנוס על נפשו, ותוך כדי בריחתו נתקל בטיפ, נערה צעירה בת אחת עשרה מברבדוס שיצאה לחפש את אמא שלה.
טיפ מתנגדת בתחילה, אך לבסוף מסכימה לצרף אותו אל המסע שלה אחרי שמבינה שהוא יודע איך ניתן למצוא את אמא שלה.
בתחילה יש חיכוכים ביניהם, אך לבסוף הם נהפכים לחברי אמת.
כאשר הם מגיעים לאוסטרליה, שם נמצאת אמא של טיפ, או רוצה לברוח כדי להציל את עצמו, את טיפ ואת פיגי, אך טיפ כועסת על שאו בורח ועוזבת משם כדי להמשיך לחפש את אמא שלה.
או עוזב משם בסערת רגשות, ומציל את כל הגזע הבובי כאשר משתמש בשבב הסופר מושלם של הגורג.
עקב מעשה זה, הבובים מעריצים אותו וקפטן סמק מודח מתפקידו והתפקיד עובר לאו.
בינתיים טיפ מחפשת את אמא שלה, אך נגמרת הסוללה בטלפון שלה, והיא יושבת לבד בפינה ובוכה.
גם או עצוב, והוא מחליט לחזור אל טיפ ועוזר לה למצוא את אמא שלה וכך מקיים את הבטחתו.
או מבין שעדיין לא גילו את האבן שיש על השושר (שבמקור הייתה שייכת לגורג) ופותח אותה, ומגלה שלא הגורג זה שלוקח מהבובים, אלא הבובים הם אלה שלוקחים מהגורג.
רגע קצר לאחר מכן, החללית של הגורג מופיעה.
טיפ רוצה לברוח, אך או נועל את טיפ, אמה שלה ופיגי ויוצא למשימת התאבדות כדי להציל את כדור הארץ ואת טיפ ומשפחתה.
טיפ מבינה שאו צריך עזרה, ומשתמשת במראה שנתנה לאמה כמתנת חג מולד ומשתמשת בה כדי לסנוור את הגורג כדי שיראה את או.
החללית מתחילה לעצור, אך היא עוצרת מאוחר מדי ואו לא מצליח לברוח.
אך לאחר כמה רגעים פן החללית מתעורר ומתברר שאו ניצל, וטיפ מחבקת אותו חזק.
הם נותנים לגורג את האבן, שמתבררת כדורו הבא של הגורג הבודד והאחרון.
הגורג המאושר ואסיר התודה עוזב את כדור הארץ, ואו נשאר לגור עם טיפ והמשפחה שלה.
טיפ ואו עורכים מסיבה נוספת בביתה, והפעם מגיעים הרבה בובים ובני אדם והמסיבה מצליחה.
לא רק הבובים ובני האדם הגיעו למסיבה, אלא עוד הרבה חייזרים מכוכבי לכת שונים.
טיפ (גם גרטואטי טוטצ'י) - נערה בת אחת עשרה.
איבדה את אימה בפלישת הבובים ועקב כך יוצאת לחפש אותה.
תוך כדי כך, היא נתקלת באו, והשניים משתפים פעולה כדי למצוא את אמא של טיפ.
או - בוב מגושם ומנודה שאינו מצליח להשתלב בחברה.
לאחר שגילה בטעות את מיקומם לאויבם הגורג, הוא הופך לבוב נמלט ובורח על נפשו ונתקל תוך כדי כך בטיפ, והשניים משתפים פעולה כדי למצוא את אמא של טיפ.
קפטן סמק - מנהיג "הבובים", קרוי גם "הקפטן".
מחזיק את ה"שושר" שבעזרתו הוא מרביץ לכל מי שמעצבן אותו.
לוסי - אמא של טיפ.
הופרדה מטיפ כאשר הבוב פלשו לכדור הארץ, והתאחדה עם טיפ כאשר השנייה הגיעה לאוסטרליה.
קייל - שוטר תנועה (בוב תנועה) ברמה בינונית.
רודף אחר או כדי לעצור אותו.
פיגי - החתול של טיפ.
הגורג - האויב הגדול ביותר של הבובים, שרודף אחריהם ומעוניין להשמיד אותם.
ב-2008, קנו דרימוורקס אנימציות את הזכויות על ספרו של אדם רקס, "The True Meaning of Smekday", זאת על מנת להפיק סרט אנימציה המבוסס עליו.
בהמשך נודע כי דרימוורקס החלו רשמית להפיק את הסרט.
ב-20 ביוני 2012, נודע כי הסרט ייקרא "Happy Smekday!" וגם שג'ים פרסונס וריהאנה ידבבו את התפקידים הראשיים ושהסרט יופץ ברבעון הרביעי של 2014. ב-9 בספטמבר 2012, הודיעו פוקס המאה ה-20 ודרימוורקס אנימציות כי הסרט יופץ ב-26 בנובמבר 2014. ביוני 2013, שונה שם הסרט מ-"Happy Smekday!" ל-"Home".
ב-4 באוקטובר 2013, נודע כי ג'ניפר לופז וסטיב מרטין הצטרפו לצוות המדבבים של הסרט.
בנוסף לדיבוב, יצרה ריהאנה אלבום קונספט הנושא את שם הסרט ומשמש כפסקול בו.
האלבום מורכב מ-8 שירים מקוריים.
הסינגל המוביל של הפסקול הוא השיר "Towards the Sun" של ריהאנה, שיצא ב-24 בפברואר 2015 והפך לזמין להורדה דיגיטלית באותו היום דרך חנות ה-iTunes.
הסינגל השני מתוך האלבום הוא "Feel the Light" של ג'ניפר לופז, שיצא ב-25 בפברואר 2015 דרך חנות ה-iTunes.
הסינגל השלישי מתוך האלבום הוא "Dancing in the Dark" של ריהאנה, שיצא ב-5 במרץ 2015. הסינגל הרביעי מתוך האלבום הוא "As Real as You and Me" של ריהאנה, שיצא ב-5 במרץ 2015.
קפטן סמק – גלעד קלטר
בית: הרפתקאות עם טיפ ואו היא סדרת אנימציה המופקת באולפני ההנפשה של דרימוורקס ומונפשת באמצעות .Titmouse, Inc, אשר שודרה לראשונה ב-29 ביולי 2016 כסדרה מקורית של נטפליקס.
הסדרה מבוססת על הסרט "בית" מ-2015.
העונה השנייה שוחררה ב-27 בינואר 2017. בישראל, שתי העונות הראשונות שודרו ברצף בערוץ הילדים מה-10 ביולי 2017 עד ל-15 באוגוסט 2017.
העונה השלישית שוחררה ב-11 באוגוסט 2017.
דמותמדבב באנגליתמדבב בעבריתטיפרייצ'ל קרומשי קלינשטייןאומארק וויטןדוריאל זוהרלוסיאנה אורטיזהילה זיתוןפיגיראיין קרגוקיילמאט ג'ונסערן מורקפטן סמקנולן נורת'גלעד קלטרדונישרזודרון פונצ'ססער בדישיSlushiousניקה פוטרמן
בית א-רוש אל-פוקא הוא כפר פלסטיני הממוקם 18 ק"מ דרומית־מערבית לחברון.
הכפר נמצא בנפת חברון בדרום חבל יהודה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 979 תושבים בשנת 2007.
בשנת 1838, בית א-רוש הוזכר על ידי אדוארד רובינסון כמקום "הרוס ונטוש", כחלק מהאזור שבין ההרים לעזה, הכפוף מוניציפלית לחברון.
ויקטור גרן בשנת 1863 ציין את המקום ותיאר בפרוטרוט את אופי ההריסות והחורבות שראה.4
בשנת 1883, "סקר ארץ ישראל המערבית" ציין כי במקום "שרידי חורבות על תלולית".
בזמן המפקד 1931 של ארץ ישראל, אוכלוסיית הכפר, אשר כונה חירבת בית א-ראש אל-עליה, נספרה תחת דורא.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר לשליטה ירדנית.
ממלחמת ששת הימים והלאה, נמצא הכפר תחת שליטה ישראלית.
"בית 1000 הגופות" הוא סרט אימה וקומדיה שחורה אמריקאי משנת 2003, שנכתב ובוים על ידי רוב זומבי.
זה גם היה הסרט הראשון שזומבי ביים והסרט הראשון בסדרת הסרטים Firefly.
הסרט בכיכובם של סיד הייג, ביל מוזלי, שרי מון, קארן בלק, ריין וילסון, כריס הארדוויק ודניס פימפל בתפקיד האחרון שלו.
העלילה מתמקדת בקבוצת בני נוער שנחטפים ונענים על ידי משפחה פסיכוטית, במהלך ליל כל הקדושים, לאחר שנסעו ברחבי הארץ לכתוב ספר.
הסרט שאב השראה מסרטי אימה משנות ה-70 כמו המנסרים מטקסס וגבעת הפחד.
זומבי הגה את הרעיון לסרט כאשר בנה עבור Universal Studios Hollywood אטרקציה של בית רוחות בשנת 2000. לאחר מכן הוא כתב את התסריט לסרט ומכר אותו עבור יוניברסל עצמם.
הסרט עצמו צולם באותה אטרקציה אותה בנה בקליפורניה אך בסופו של דבר יוניברסל גנזו את הסרט מחשש שיקבל הגבלת גיל גבוהה מדי ולכן מכירות הכרטיסים יהיו נמוכות.
כתוצאה מכך זומבי רכש מחדש את הזכויות לסרט מיוניברסל ומכר אותם ל־Lions Gate Entertainment שהוציאו את הסרט באפריל 2003. הסרט קיבל ביקורות שליליות וגרף רווח של 16 מיליון דולר בלבד.
אך למרות זאת הסרט זכה לעדת מעריצים גדולה, לפתיחת בית הרוחות באולפני יוניברסל שהתרחשה בעקבות יציאת הסרט ואף לסרט יצא שני סרטי המשך נוספים.
ב-30 באוקטובר 1977 ניסו העבריינים קילר קארל וריצ'רד וויק לבצע שוד מזוין בתחנת דלק, אך נהרגו על ידי הבעלים, קפטן ספאולדינג ועוזרו, רבלי.
שנים לאחר מכן, ג'רי גולדסמית', ביל האדלי, מרי נואלס ודניס וויליס נמצאים בדרכים בתקווה לכתוב ספר על אירועים חריגים שקרו במדינה.
כאשר הארבעה נפגשים עם ספאולדינג, שהוא גם הבעלים של "מוזיאון המפלצות והמטורפים", הם לומדים על האגדה המקומית של ד"ר שטן.
כשהם מבצעים חיפוש אחר העץ ממנו נתלה ד"ר שטן, הם נתקלים בטרמפיסטית צעירה בעלת רוח חופשית בשם בייבי, שטוענת שהיא מתגוררת רק כמה קילומטרים משם.
זמן קצר לאחר מכן, דמות מסתורית נראית מסתתרת ויורה החוצה אל צמיג הרכב שלהם ברובה ציד.
הקבוצה חושבת שזה רק צמיג שנחבל ולכן בייבי לוקחת את ביל לבית משפחתה כדי להשיג גרר.
כעבור רגעים אחיה למחצה של בייבי, רופוס, אוסף את הנוסעים התקועים ולוקח אותם לבית המשפחה.
שם הם פוגשים את משפחתה של בייבי: אחיה המאומץ אוטיס דריפטווד, אחיה למחצה הענק והמעוות טיני, אמא פיירפליי וסבא הוגו.
בזמן שהכינה את ארוחת הערב, אמא פיירפליי מסבירה כי בעלה לשעבר, ארל, ניסה בעבר לשרוף את טיני בחיים, יחד עם בית הגחלילית, לאחר שסבל מהתמוטטות פסיכוטית.
לאחר ארוחת הערב, המשפחה מעלה מופע ליל כל הקדושים לאורחיהם ובייבי מעליבה את מרי כאשר היא מפלרטטת עם ביל.
אחרי שמרי מאיימת על בייבי, רופוס אומר להם שהמכונית שלהם תוקנה.
בזמן שהזוגות עוזבים, אוטיס וטיני, מחופשים לדחלילים, תוקפים אותם בחניה ולוקחים אותם בשבי.
למחרת אוטיס הורג את ביל.
מרי קשורה ברפת, דניס קשורה למיטה כשהיא לבושה לליל כל הקדושים, וג'רי נחבל בראשו לאחר שלא ניחש את כוכב הקולנוע החביב על בייבי.
כשדניס לא חוזרת הביתה, אביה דון מתקשר למשטרה כדי לדווח על ההיעדרות שלה.
שני סגני משטרה, ג'ורג' וידל וסטיב נאיש, מוצאים את מכוניתם הנטושה של הזוגות בשדה עם גופה של אישה בתא המטען.
דון, שוטר לשעבר, נקרא למקום כדי לעזור לסגנים בחיפושים.
הם מגיעים לבית הגחלילית, שם וידל שואל את אמא גחלילית על בני הנוער הנעדרים.
אמא גחלילית יורה בראשו של וידל והורגת אותו; לאחר מכן דון וסטיב נהרגים על ידי אוטיס כאשר הם מוצאים גופות נוספות של נשים נעדרות ברפת.
מאוחר יותר באותו לילה, שלושת המתבגרים הנותרים לבושים כמו ארנבות ומוציאים אותם לבאר נטושה.
מרי מנסה לברוח, אך נתפסת על ידי בייבי שדוקרת אותה למוות.
בינתיים, ג'רי ודניס מורדים לבאר, שם קבוצת ניסויים כושלים של ד"ר שטן גוררת את ג'רי אליהם ומשאירה את דניס למצוא את דרכה במאורה תת-קרקעית.
כשהיא משוטטת במנהרות היא פוגשת את ד"ר שטן ומספר חולי נפש.
ג'רי נמצא על שולחן הניתוחים של ד"ר שטן ונהרג תוך כדי הניתוח.
דניס מוצאת את ג'רי נהרג על שולחן הניתוחים וצורחת.
ד"ר שטן אומר לעוזרו המוטציה, שמתגלה כבעלה לשעבר של אמא פיירפליי, ארל, לתפוס את דניס, אך דניס מצליחה להימלט מהחדרים בזחילה אל פני השטח בעוד שארל נמחץ על ידי פסולת שנפלה עליו.
היא עושה את דרכה לכביש הראשי, שם היא נתקלת בקפטן ספאולדינג, שנותן לה טרמפ במכוניתו.
היא מתעלפת מתשישות במושב הקדמי ובזמן הזה אוטיס מופיע בפתאומיות במושב האחורי עם סכין.
מאוחר יותר דניס מתעוררת ומוצאת את עצמה קשורה לשולחן הניתוחים של ד"ר שטן, והיא צורחת באימה.
בית (ביפנית: ハウス או Hausu, באנגלית: House) הוא סרט אימה קומי ניסיוני שיצא ב-1977 בבימויו והפקתו של נובוהיקו אוביאשי.
במרכזו תלמידת בית ספר שנוסעת עם שש חברות לבקר בבית דודתה בכפר, שם הן נתקלות בשורה של אירועים על-טבעיים במסגרתם הנערות נקטלות על ידי הבית בזו אחר זו.
הסרט זכה לביקורות שליליות לרוב, אבל היה שובר קופות ביפן.
בשנים 2009–2010 הוא זכה לראשונה להפצה רחבה בצפון אמריקה, קיבל ביקורות חיוביות והפך במהרה לסרט פולחן.
נערה צעירה המכונה גורג'ס מתכננת חופשת קיץ עם אביה האלמן, מלחין קולנוע עשיר שנסע לעבודה באיטליה.
עם שובו לביתם בטוקיו, הוא מודיע לה בהפתעה על נישואיו לאישה בשם ריוקו אמה.
גורג'ס הנסערת כותבת לדודתה מכתב ומבקשת לבקר אותה בביתה בקיץ במקום.
הדודה מסכימה, וגורג'ס מזמינה לחופשה שש חברות: פרוף המלומדת, מלודי המוזיקלית, קונג פו האתלטית, מאק הגרגרנית, סוויט העדינה ופנטזי החולמנית.
דודתה של גורג'ס מקבלת את הנערות ועורכת להן סיור בבית, שלאחריו הן מניחות אבטיח שהביאו עמן בבאר כדי לשמור עליו קר.
מאק הולכת להביא את האבטיח ולא חוזרת, וכשפנטזי הולכת גם היא לבאר היא מוצאת שם את ראשה הערוף של מאק שמרחף באוויר ונושך את פנטזי בישבנה לפני שהיא מצליחה להימלט.
שאר הנערות מתייחסות בביטול לנושא, אך לאט לאט מתחילות להיתקל גם הן במלכודות על-טבעיות שונות ברחבי הבית.
הדודה נעלמת לאחר שהיא נכנסת למקרר שבור והנערות מותקפות ונרדפות בזו אחר זו על ידי חפצים שונים בבית.
גורג'ס הופכת לאחוזת דיבוק לאחר שהיא משתמשת במראה של הדודה וסוויט נעלמת לאחר מתקפה של מזרנים.
הנערות מנסות לברוח מהבית, גורג'ס מצליחה לצאת מהדלת אך שאר הנערות ננעלות בפנים.
הן מנסות למצוא את הדודה כדי לפתוח את הדלת, אך מוצאות את היד הכרותה של מאק בצנצנת.
מלודי מתחילה לנגן בפסנתר כדי לעודד את רוחן של האחרות, ולפתע הן שומעות את קולה של גורג'ס שרה במעלה המדרגות.
כשפרוף וקונג פו עולות לבדוק את העניין, הפסנתר מתחיל לנשוך את אצבעותיה של מלודי, כורת אותן ולבסוף אוכל אותה בשלמותה.
בקומה העליונה, קונג פו ופרוף מוצאות את גורג'ס לבושה בשמלת כלה.
היא מראה להן את היומן של דודתה, וכשקונג פו עוקבת אחרי גורג'ס מחוץ לחדר היא מוצאת את גופתה של סוויט לכודה בתוך שעון מטוטלת גדול שמתחיל להשפריץ דם לכל עבר.
הנערות הנותרות המפוחדות מנסות לבצר את הקומה העליונה של הבית בזמן שפרוף, פנטזי וקונג פו קוראות ביומן של הדודה.
ראשה הענק של גורג'ס עוצר אותן ומגלה להן שהדודה מתה לפני שנים רבות בזמן שהיא חיכתה לשובו של ארוסה ממלחמת העולם השנייה, ושרוח הרפאים שלה נותרה מאחור ואוכלת נערות רווקות שמגיעות לביתה.
הנערות מותקפות שוב על ידי חפצים שונים, ופרוף צועקת לקונג פו שתתקוף את החתול של הדודה - בלאנש.
היא מצליחה לבעוט בציור של בלאנש על הקיר, שהורג את החתול עצמו במציאות, והציור מתחיל להשפריץ דם שמציף את כל החדר.
פנטזי רואה את גורג'ס בשמלת הכלה ושוחה לעברה, היא נראית כמו דודתה בבבואה שבדם ומחבקת את פנטזי.
בבוקר למחרת, ריוקו מגיעה לבית ומוצאת את גורג'ס לבושה בקימונו קלאסי.
גורג'ס אומרת לה שהחברות שלה יתעוררו בקרוב ויהיו רעבות.
היא לוחצת את ידה וריוקו נשרפת ונעלמת.
אולפני טוהו פנו לנובוהיקו אוביאשי, שהיה אז במאי פרסומות מוערך, עם הצעה להפיק עבורם סרט בסגנון מלתעות, שיצא בארצות הברית שנתיים קודם והיה ללהיט ענק.
הוא החל לפתח אותו בהשפעת רעיונות של בתו צ'יגומי, שהבשילו לתסריט מאת צ'יו קצ'ורה.
אוביאשי, שנולד בהירושימה ואיבד את כל חברי ילדותו בהפצצות על העיר במלחמת העולם השנייה, הכניס בתסריט התייחסויות לנושא לדבריו דרך הרעיון של רוח רפאים של אישה שמחכה לשובו של אהובה מהמלחמה והמרירות והאכזבה שהופכות אותה לרוח רעה שאוכלת את הנערות שלא חוו את ההפצצות.
הפרויקט קיבל אור ירוק, אך לא התקדם במשך שנתיים מכיוון שאיש בטוהו לא רצה לביים אותו.
אובאישי המשיך לקדם את הסרט למרות זאת עד שהאולפן החליט לאפשר לו לביים אותו בעצמו.
הסרט צולם באחד מהסטים הגדולים ביותר של טוהו ואוביאשי צילם אותו בלי סטוריבורד במשך כחודשיים.
רוב השחקניות בסרט היו בתחילת דרכן המקצועית, וחלקן עבדו לפני כן רק עם אוביאשי בפרסומות ובסרטיו העצמאיים.
אוביאשי ליהק את שבע הנערות במהלך השנתיים שבהן התסריט המתין לתחילת הצילומים לאחר שהופיעו כדוגמניות בפרסומות שונות שביים.
בית הופץ לראשונה על ידי אולפני טוהו ב-30 ביולי 1977 ביפן, כדאבל פיצ'ר עם סרט רומנטי בשם Pure Hearts in Mud.
טוהו לא ציפו מהסרט להצליח, אבל הוא הפך ללהיט מסחרי וזכה לפופולריות במיוחד בקרב בני נוער.
הסרט לא זכה להקרנות רשמיות במערב, עד שב-2009 זכויות ההפצה שלו נקנו על ידי Janus Films במטרה להוציאו ב-DVD במסגרת אוסף סרטי פולחן של חברת קריטריון.
עם פרסום הדבר החלה החברה לקבל פניות רבות של צופים שביקשו לצפות בו בהקרנות קולנועיות, והוחלט להוציאו לסיבוב הקרנות מצומם כולל שתי הקרנות סולד אאוט בפסטיבל הסרטים האסיאתיים בניו יורק.
ב-2010 הפיצה החברה עותק מחודש של הסרט בהפצה רחבה יותר בקולנועים ברחבי צפון אמריקה.
הסרט יצא באוסף קריטריון ב-DVD ובבלו-ריי באוקטובר 2010. בין תוכני הבונוס שנכללו בהוצאה הזו היו ראיונות עם צוות היוצרים, סרט קצר של אוביאשי מ-1966 והטריילר של הסרט.
בית צבר לאורך השנים קהל מעריצים אדוק ונחשב כיום לקלאסיקת קאלט.
בית הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2024, בבימויו של בני פרדמן, עם רועי ניק וירדן תוסייה כהן בתפקידים הראשיים.
התסריט, שנכתב על ידי פרדמן ודרור קרן, מבוסס על סיפור חייו של פרדמן ומספר על אברך שעוזב את הכולל ופותח חנות למחשבים ונגני MP3 בלב שכונה חרדית בירושלים, דבר המוביל להתנגשות עם הממסד החרדי המקומי.
הסרט זכה להצלחה בטקס פרסי אופיר לשנת 2023, כאשר רועי ניק זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר ודרור קרן זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
בנוסף, הסרט היה מועמד למספר פרסי אופיר נוספים, כולל הסרט העלילתי הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר ועוד.
יאיר קפלן (רועי ניק), אברך ירושלמי נשוי לנאוה (ירדן תוסייה כהן) ואב לבן קטן, מאס בחיי הישיבה ובתלות הכלכלית בהורי אשתו.
הוא מחליט לפתוח חנות למחשבים ונגני MP3 בשכונת גאולה החרדית.
בעזרת חברו גרייזמן (רועי וינברג), יאיר משיג אישור מאברום דוידוביץ' (דרור קרן), יו"ר ועד השכונה, בתנאי שיעסיק משגיח שימנע מכירת מכשירים הקשורים לאינטרנט.
החנות, הנקראת HOME (בית), זוכה להצלחה רבה, במיוחד בקרב ילדים.
הצלחה זו מעוררת דאגה בקרב חברי הוועד, ודוידוביץ' דורש מיאיר לסגור את החנות.
יאיר מתעמת עם דוידוביץ', הוריו והורי אשתו.
הוא מוצא את עצמו מבודד מול קהילת השכונה החרדית, כאשר גם מפקד המשטרה המקומי, ברבש (נבו קמחי), מסרב לסייע לו, וחברו גרייזמן, שאיתו הקים את החנות, נוטש אותו.
רק אשתו נאוה ממשיכה לתמוך בו למרות התנכלויות תכופות שהם סובלים ממנה בביתם.
המצב מסלים עד שמגיע לעימות אלים בלתי נמנע עם הקהילה החרדית ותקיפה אלימה כלפי יאיר.