tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסקייטפארקים הציבוריים מוקמו בשטחים בהם היו "אלמנטים לא רצויים", דוגמת גשרי אוטוסטרדות.
בארצות הברית התפתחה ההבנה שסקיטבורדינג הוא ספורט מסוכן הדורש בניית מתקנים בטוחים ומתאימים על ידי הרשויות.
ישנם עשרות סקייטפארקים ברחבי הארץ.
הראשון שיזם הקמת סקייטפארקים בישראל היה רובי עדי (לשעבר אלוף ישראל בגלישת סקייטבורד וכיום מנהל הרולר והסקייטבורד בישראל) שכבר בשנת 1987 בנה להדגמה "סקייטפארק" עשוי עץ במתחם בריכת גורדון בתל אביב, שכלל משטח גלגיליות ורמפת חצי צינור.
המתקן נסגר ב-1989. ב-1989 בנה רובי עדי סקייטפארק זמני עבור חברה פרטית בתוך מבנה הסינרמה בשטח של 400 מ"ר ובו הוקמו עשר רמפות שונות.
המתקן בסינרמה פעל כשלושה חודשים ובטרם נסגר ביקר בו אחד המחליקים המקצועיים ביותר בזמנו, סטיב סייז.
סקייטפארק עשוי בטון נבנה לראשונה בגן סאקר בירושלים ומתקן קטן יותר מבטון הוקם בנהריה.
בשנת 1990 פתח מועדון הסקייטבורד הישראלי (בניהולו של רובי עדי) בזיכיון מעיריית תל אביב סקייטפארק בספורטק בפארק הירקון בתל אביב ובו רמפות ומתקנים מגוונים.
בשנת 2002 הקים המועדון סקייטפארק ברעננה.
בשני המתקנים הללו התקיימה עיקר הפעילות של הענף עד שנמכרו לאחר ב-2007. כמו כן הוקמו על ידי המועדון סקייטפארקים רבים ברחבי הארץ שרובם נבנו מעץ: באילת, קיסריה, קצרין, שוהם, אורנית, בת חפר, מעגן מיכאל.
הגדול שבהם היה סקייטפארק שהוקם קריית מוצקין, סקייטפארק זה פעל כשנה ונסגר, וחלק מהרמפות פורקו ומה שנשאר הועלה באש.
החל משנת 2007 התחילה מהפיכה תודעתית בלחץ המחליקים בוגרי הספורטק שינתה עיריית תל אביב את גישתה לנושא ובנתה סקייטפארק מבטון בפארק גלית, שנחשב לגדול ולמושקע ביותר שהוקם בישראל עד אז.
אבי לוזיה אלוף ישראל תכנן את הפארק והוא מסמל את השינוי שעברו הרשויות המקומיות בהכרה בסקייטבורד כצורך של הקהילה.
מהלך זה היווה אות הפתיחה לרשויות המקומיות מכל הארץ לאמץ ולפתוח בשטחן סקייטפארקים מבטון יצוק העשוי בעבודת יד של מחליקי בטון מקצועיים כחלק מהסטנדרט.
בשנת 2009 נסגר הסקייטפארק בספורטק בתל אביב, אך נפתחו סקייטפארקים חדשים, סקייטפארק חדש בעיר מעלות בצפון, וכן סקייטפארק ביישוב מיתר שבדרום.
בשנת 2010 נפתח סקייטפארק בעיר הרצליה HSP-Herzeliya SkatePark בשטח של 2,600 מ"ר שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת ע.
יצחקי בע"מ & Grindline האמריקאית חברה בעלת מוניטין רב בתחום הסקייטפארקים שהקימה למעלה מ-270 פארקים מקצועיים בארצות הברית וברחבי העולם, ונחשבת לאחת מ-5 החברות הטובות בעולם.
בשנת 2011 נפתח סקייטפארק בעיר כפר סבא KSSP-Kfar Saba SkatePark בשטח של 1,400 מ"ר שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת ע.
יצחקי בע"מ & Grindline האמריקאית.
בשנת 2012 נחנך סקייטפארק בגן הרפתקאות בערד.
בשנת 2013 נפתח סקייטפארק בעיר ראשון לציון RSP-Rishon SkatePark בשטח של 1,800 מ"ר, שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת ע.
באותה שנה נפתח גם סקייטפארק באר שבע (BSSP-Beer Sheva SkatePark), בשטח של 2,800 מ"ר שתוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת מרדכי ישראל.
בשנת 2014 נפתח בירושלים סקייטפארק בשטח של 2,500 מ"ר בשולי גן הפעמון הכולל גם תאורה לילית וטריבונה עם הצללה לעשרות צופים שתאפשר אירוח תחרויות.
בשנת 2015 נפתח סקייטפארק בעיר אילת ששטחו כ-2,000 מ"ר בפארק המרכזי בעיר ליד הIMAX והמזרקה המוזיקלית.
בחיפה נחנך ביולי 2016 סקייטפארק חדש בפארק הכט בצפון בעיר ששטחו 1,600 מ"ר.
כמו כן, בנתניה נחנך ביולי 2016 סקייטפארק בפארק שלולית החורף בנתניה ששטחו הכולל של המתחם כ-3,000 מ"ר.
באשדוד נפתח בינואר 2017 סקייטפארק בפארק אשדוד-ים ששטחו הכולל 3,500 מ"ר.
כמו כן, ברעננה בשכונת נווה זמר נבנה סקייטפארק מבטון הפתוח לציבור.
סקייטפארק נוסף נפתח בשדרות בנובמבר 2017.
כיום מתחלקת המגמה בפיתוח סקייטפארקים לשניים: ערים גדולות בונות סקייטפארקים גדולים ומפוארים מבטון ומועצות מקומיות קטנות בונות "מיני-פארקים" מעץ שהוא זול יותר.
הקמה של סקייטפארקים בכלל וסקייטפארקים ציבוריים בפרט, מעידה על מגמה כלל עולמית של קבלת תופעת הסקייטבורדינג, תופעה שזכתה ללגיטימציה רק בשנים האחרונות.
הסקייטבורדינג נעשה ספורט נפוץ ומקובל, בעיקר הודות לשידורי הספורט של ערוצי האקסטרים, התפוצה הרבה של משחקי מחשב ומכונות משחק כמו הסוני פלייסטיישן והשימוש הגובר באינטרנט בפס רחב המאפשר לכל המתעניינים להוריד ולצפות בתמונות וסרטונים.
הקמה של סקייטפארקים באזורים עירוניים היא לפעמים ניסיון להפנות את הסקייטרים מהרחוב למקומות בטוחים ומוגנים יותר וכן ניסיון למנוע נזק לחלקי מבנים המשמשים לסקייטבורדינג.
בשנת 2012 נפתח סקייטפארק פיונגיאנג, הראשון בקוריאה הצפונית.
סקייט אצבעות (באנגלית Fingerskate, או Fingerboard) הוא סקייטבורד קטן ממדים שמותאם להפעלה באמצעות אצבעות הידיים.
הצורה והחלקים שלו נראים כמו סקייטבורד רגיל אבל האורך שלו הוא רק 96 מילימטר או 3-3/4 אינץ'.
החלקים המרכיבים את סקייט האצבעות הם לוח עליו מודבק מעין נייר זכוכית מחוספס הנקרא גריפ, צירים, ברגים ראשיים וגלגלים (סיליקון).
סקייט אצבעות מייצג בדרך כלל בנאמנות סקייט רגיל, כולל כל החלקים שלו והציורים בתחתית הלוח.
הציורים הם אותם ציורים וסמלים כמו בסקייטבורד של חברות ידועות כולל דגמים על שם סקייטרים מקצועיים.
הלוחות עשויים מעץ או מפלסטיק.
עם סקייט אצבעות אפשר לעשות את כל הטריקים (התרגילים) הידועים של הסקייטבורד.
אפשר לבנות ולהרכיב רמפות ורילים מתאימים ולעשות איתם תרגילים.
אפשר לקנות רמפות מוכנות לסקייט אצבעות במבחר חנויות של ציוד סקייטבורד.
סקייטי אצבעות החלו להופיע בשנת 1986 כמחזיקי מפתחות ולא ניתן היה לבצע איתם תרגילי סקייטבורד.
בשנות ה-90, החלה חברת Tech Deck לייצר ולמכור סקייט אצבעות שניתן לבצע בו טריקים של סקייטבורדינג.
חברת Tech Deck הקימה קהילות ברשת האינטרנט כדי שבעלי העניין יוכלו להתכתב ביניהם ובדרך זו לפתח את התחביב שלהם.
לאחר ההצלחה של חברת Tech Deck החלו חברות נוספות להיכנס לתחום ולייצר סקייטי אצבעות וגם חלקים עצמאיים כמו לוחות, גלגלים וצירים, ביניהם Berlin Wood (השייכת ליצרן Blackriver-Ramps) ו-Pro Wood.
בקניית חלקים אפשר, כמו בסקייטבורד רגיל, להרכיב סקייט אצבעות המורכב מחלקים של מספר יצרנים.
סקיי סיטי 1000 (ביפנית: スカイシティー1000) הוא הצעה לפרויקט בנייה עתידני שנועד להקל את בעיית צפיפות האוכלוסין בטוקיו שביפן.
על פי התוכנית, שהוצגה על ידי תאגיד טאקנקה ב-1989, המבנה יורכב מ-14 יחידות עגולות המונחות אחת על גבי השנייה.
גובהו של הבניין יהיה 1,000 מטרים, רוחב בסיסו 400 מטרים ושטחו הפנימי 8 קמ"ר.
הבניין יכיל אזורי מגורים ל-35,000 תושבים וכן משרדים, אזורי מסחר, פנאי ומוסדות חינוך שיספקו 100,000 מקומות עבודה.
התוכנית משכה תשומת לב רבה בקרב חוגי אדריכלות מכל העולם.
ככל הנראה הפרויקט נבחן ברצינות רבה יותר מפרויקטים דומים כמו אקס-סיד 4000, בניין המילניום של לונדון של נורמן פוסטר, או אפילו המבנים הארקולוגיים של פאולו סולרי ו"עיר הזוהר" של לה קורבוזיה.
בדיקות לבחינת המבנה העתידי כללו שימוש במסוק הכיבוי היחיד של טוקיו להדמיה שתבדוק מה יקרה אילו תפרוץ שריפת ענק בתוך הבניין.
בנוסף, נבדקה מעלית מיוחדת במעבדות ניסוי מחוץ לטוקיו, המעלית נעה במהירות גבוהה במיוחד עם שלושה סיפונים שכל אחד מהם יכול להכיל עד 70 אנשים.
העיצוב הוצג בערוץ דיסקברי בתוכנית על הנדסה קיצונית בשנת 2002, ובטור 'השבוע ביפן' בערוץ CNN בשנת 1989.
סקיי סיטי 1000 מופיע בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב.
הפרק "עיר השמיים של טוקיו" שודר ב-13 באפריל 2003 כחלק מעונה 1.
סקייטריין היא מערכת הסעת המונים בבנגקוק, בירת תאילנד.
המערכת בנויה משני קווי רכבת עילית באורך כולל של 25.3 ק"מ שלאורכם 25 תחנות.
שני קווי המערכת הם קו סוקהומוויט (בירוק) המוליך צפונה ומזרחה מתחנת "סיאם", וקו סילום (בטורקיז) המוליך דרומה ומערבה ממנה.
בתחנת "סיאם" מתאפשר מעבר בין שני הקווים ובשלוש תחנות אחרות מתאפשר מעבר לקו הרכבת התחתית של בנגקוק, הכולל נכון לשנת 2009, קו בודד (בכחול במפה).
בנוסף נפגש קו סוקהומוויט עם קו הרכבת החדש לנמל התעופה סוברנבהומי הצפוי להיחנך ב-2010. הסקייטריין מופעלת על ידי "החברה הציבורית למערכת להסעת המונים של בנגקוק בע"מ" (Bangkok Mass Transit System Public Company Limited או BTSC) בהרשאה שנתנה לה מאת "מנהלת המטרופולין של בנגקוק" (Bangkok Metropolitan Administration או BMA).
35 רכבות תוצרת סימנס פועלות לאורך המערכת - 20 מהן בקו סוקהומוויט, ו-15 הנותרות בקו סילום.
בכל רכבת שלושה קרונות, והיא יכולה להוביל עד 1,000 נוסעים.
החברה רכשה 12 רכבות נוספות.
המערכת נחנכה ב-5 בדצמבר 1999 והוארכה ב-15 במאי 2009, כאשר נחנך גשר הרכבת מעל נהר צ'או פראיה וקו סילום הוארך לעיר טהון בורי שממערב לו.
עבודות להארכת קו סוקהומוויט לכיוון דרום-מזרח החלו בשנת 2007 והסתיימו ב-2011. בשנים 2013, 2017–2018 ו-2019–2020 בוצעו לקווים הארכות נוספות.
סקיילון הוא מגדל מודרני בדמות סיגר שנבנה בשנת 1951 באזור סאות' בנק שעל הגדה הדרומית של נהר התמזה, ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
המבנה נבנה עבור פסטיבל בריטניה והפך לאחד מסמלי הפסטיבל.
המבנה נהרס לאחר תום הפסטיבל בשנת 1953.
המבנה תוכנן על ידי הידאלגו מויה, פיליפ פוול ופליקס סאמיואלי ונבנה על ידי חברת פיינטר ברד'רס מהרפורד שבאנגליה.
תוכנית המגדל נבחרה מבין 150 תוכניות שהוצעו.
המבנה הוקם באזור סאות' בנק, בין גשר וסטמינסטר וגשר האנגרפורד.
המבנה כלל שלד פלדה פנימי דמוי תחרה ונתמך על ידי כבלים שנמתמכו משלושה עמודי פלדה, כך שהמגדל נראה כצף באוויר מבלי תמוכות.
תחתית המגדל ניצבה באוויר בגובה 15 מטרים מעל הקרקע, וקצהו הגיע לגובה 90 מטרים מעל הקרקע.
המבנה צופה אלומיניום והואר מבפנים בעלילה.
משקלו הכולל של המבנה הגיע ל-28 טונות.
המבנה נועד לשמש אזכור למבנה הטריילון שהיה סמלה של התערוכה העולמית של ניו יורק (1939).
בשל חשש מברקים שיפגעו במגדל, שאלת פגיעה במבקרים בתערוכה נדונה בפרלמנט הבריטי ובזמן סופות ברקים גודר המגדל.
המגדל תוכנן להיות מבנה זמני, ולכן על אף הפופולריות הרבה לה זכה, בתום התערוכה הוחלט לפרקו.
עלות פירוק המבנה והקמתו מחדש במקום אחר הגיעה לכ-30,000 ליש"ט באותה עת.
בעקבות הקשיים בהם הייתה כלכלת בריטניה נתונה בשנים אלה הורה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, אשר עלה לשלטון בשנת 1951, במקום ממשלת הלייבור שקדמה לו, על הריסת המגדל (צ'רצ'יל ראה במגדל סמל לסוציאליזם ולממשלת הלייבור).
המגדל הופל לתוך התמזה, נחתך לחתיכות וחלקיו מוחזרו.
במקום בו עמד המגדל ניצבת כיום טיילת המקשרת בין גני היובל לאולם הפסטיבל המלכותי.
על שמו של המגדל נפתחה בשנת 2007 מסעדה בקומה העליונה של אולם הפסטיבל המלכותי.
סקייטפארק ברנסייד הוא סקייטפארק בפורטלנד, אורגון שבארצות הברית.
הפארק ממוקם מתחת לצידו המזרחי של הגשר המתרומם "ברנסייד" שמעל נהר וילאמט.
הסקייטפארק נבנה באופן לא חוקי וללא אישורים על ידי קהילות סקייטרים מקומיות.
בדיעבד, החליטה העירייה לאשר רשמית את המקום כפארק סקייטבורדינג ציבורי.
ברנסייד נחשב לאחד הסקייטפארקים המוּכרים בארצות הברית.
הוא מופיע בכמה משחקי ווידאו של סקייטבורדינג כגון "Grind Session" משנת 2000 ובשני משחקים מסדרת "Tony Hawk's Pro Skater" של הסקייטר המוביל טוני הוק, וכן שימש כאתר צילומים בחמישה סרטי קולנוע:
סקיי ניוז הוא ערוץ חדשות בריטי, המשדר 24 שעות ביממה, בטלוויזיה בלוויין המקומית והבינלאומית.
הערוץ הוא חלק מחברת השידור סקיי הבריטית.
הערוץ החל את שידוריו ב-5 בפברואר 1989, כחלק משירות ארבעת הערוצים של חברת הטלוויזיה "סקיי", שהיה בשליטת איל התקשורת רופרט מרדוק.
בשנת 1997 השיק ה-BBC ערוץ חדשות מתחרה שמאז הוא מוביל באחוזי הצפייה (רייטינג) מול "סקיי ניוז" בממלכה המאוחדת.
בשנת 2003, תאגיד ניוז קורפ, ששלט אז ברשת "סקיי", ביטל תוכניות להשיק את "סקיי ניוז" בארצות הברית, בשל מחאה שהביע ערוץ החדשות האמריקאי שלה, פוקס ניוז (שגם היה אז בשליטת "ניוז קורפ").
בסוף חודש דצמבר 2008, החלה סקיי ניוז לשדר מסטודיו B במטה המרכזי של דסק החדשות בלונדון, בזמן שנעשו שיפוצים במטה המרכזי.
היא חזרה לשדר מהמטה המרכזי ב-4 בפברואר 2009, לרגל יום השנה ה-20 להיווסדו של הערוץ שחל למחרת.
החל מ-30 במרץ 2010, משדר הערוץ גם מסטודיו B, וכן בטכנולוגיית HD ובאתר האינטרנט של הרשת.
בתחילת 2012 השיקה "סקיי ניוז" ערוץ חדשות בערבית.
בספטמבר 2018 עבר הערוץ, יחד עם כל קבוצת סקיי לשליטת תאגיד קומקאסט.
הערוץ משדר חדשות ומבזקי חדשות, תוך דגש על חדשות מבריטניה ומהעולם.
סקיי מפעילה גם גרסאות מקומיות של הערוץ באוסטרליה וניו זילנד, ובעבר שידר גם גרסה מקומית באירלנד.
סקיי ניוז משודרת גם בגרסה בינלאומית, ללא פרסומות מבריטניה, בשם "סקיי ניוז אינטרנשיונל", הזמין באירופה ובאסיה.
המטה המרכזי של דסק החדשות שוכן בשכונת אוסטרלי שברובע האונסלו, לונדון.
סקיי ניוז מספקת גם שירותי מבזקי חדשות מדי שעה עבור ערוצי רדיו רבים בבריטניה ובאירלנד.
לסקיי ניוז יש שבעה מוקדים ברחבי בריטניה, בכל אחד מהם צוות כתבים ומגישים.
בנוסף משתמש הערוץ במגוון מקורות ובדסקים של תאגיד החדשות, כגון פוקס ניוז ופוקס ביזנס, "ערוצי אחות" של סקיי ניוז.
סקיי ניוז ביססה את לוח השידורים שלה סביב המגישים הקבועים שלה, המגישים סקירת חדשות לצד כתבות נוספות, לרוב בפורמט של מגיש אחד, אך ניכרת נטייה לחזור לפורמט של שני מגישים בתוכנית.
סקיי ניוז נחשבת לחדשנית בתחומה, ועוטרה בפרסים רבים עבור סיקוריה.
בישראל, הערוץ משודר ב-HOT, ב-yes ובפלפורמות נוספות.
ב-23 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל התקיים ראיון של המגישה קיי ברלי עם אילון לוי דובר מטעם משרד ראש הממשלה בשאלת שחרור החטופים.
המראיינת שאלה "האם זה שישראל משחררת 150 פלסטינים ומקבלת בתמורה 50 ילדים אומר שישראל לא מעריכה את חייהם של הפלסטינים כשווים לחייהם של הישראלים?".
במהלך ריאיון עם חבר הכנסת דני דנון שהציע (במשותף עם חבר הכנסת רם בן ברק) הגירה מרצון של תושבי עזה, כינתה המראיינת בל דונאטי את ההצעה "טיהור אתני" והשוותה את המצב בעזה ל.
מאוחר יותר פרסמה הרשת התנצלות בשידור.
ב-31 ביולי 2024 במהלך סיקור ההתנקשות באסמאעיל הנייה, אמרה כתבת הרשת בביירות, אלכס קרופורד כי "הנייה היה מנהיג מאוד מתון".
סקיילון הוא שמו של מטוס חלל בלתי מאויש הנמצא בפיתוח על ידי חברה בריטית בשם Reaction Engines Ltd.
מטוס החלל סקיילון יצויד במנועים רקטיים שיוכלו להשתמש גם בחמצן מהאטמוספירה, ובאופן זה יהווה סקיילון כלי שיגור חללי בעל שלב יחיד.
סקיילון מתוכנן למספר רב של טיסות חלל, והוא יוכל להציב בחלל מטע"דים במשקל של עד 15 טון.
חלק ניכר מהידע הדרוש לבניית מטוס החלל שאוב ממיזם בריטי לבניית מטוס חלל - HOTOL, שהתנהל במהלך שנות השמונים של המאה העשרים, ובוטל.
מתכנני הכלי מצהירים על יכולתו לטוס לחלל ובחזרה 200 פעם, ועל הורדת מחיר השיגור לקילוגרם ביותר מסדר גודל ביחס לנהוג כיום באמצעות משגרים שונים.
מטוס החלל סקיילון הוא כלי טיס המונע באמצעות מנועי סילון המשנים תוך כדי טיסה את אופן פעולתם והפוכים למנועים רקטיים המונעים בדלק נוזלי.
הכלי ישתמש במימן נוזלי הן להנעתו כמטוס סילון והן ככלי בעל הנעה רקטית.
בעת הטיסה באטמוספירה יעשה שימוש בחמצן שבאוויר, ובעת הטיפוס לחלל יעבור הכלי לשימוש בחמצן נוזלי האגור במכליו.
מטוס החלל סקיילון יוכל לטפס לגובה של 26 ק"מ ולהגיע למהירות של 5.4 מאך בכוח מנועי הסילון המוזנים במימן, בטרם ישתנה אופן פעולתם להנעה רקטית טהורה.
סקייט (SSN-578) (שם רשמי באנגלית: (USS Skate (SSN-578, "סקייט" הוא מין של דג סחוס מסוג בטאי) הייתה צוללת גרעינית בצי ארצות הברית, ואב טיפוס לצוללות מסדרת סקייט.
היא הייתה הצוללת הגרעינית השלישית שנבנתה, השנייה שהגיעה לקוטב הצפוני והראשונה שעלתה שם מעל פני הקרח והייתה כלי השיט הראשון שהגיע בפועל לקוטב הצפוני.
כמו כן הייתה הראשונה שהשלימה מסע תת-ימי טרנס-אטלנטי.
חברת ג'נרל דיינמיקס קיבלה את חוזה הבנייה של הצוללת ב-18 ביולי 1955, הצוללת נבנתה במספנות הצי בגרוטון, קונטיקט.
הצוללת הושקה ב-17 במאי 1957 ונכנסה לשירות מבצעי ב-23 בדצמבר אותה שנה.
ב-24 בפברואר 1958 ערכה הצוללת מסע טרנס-אטלנטי תת-ימי לאי פורטלנד.
לפני ששבה לבסיסה ביקרה בנמלים בצרפת ובהולנד.
ב-30 ביולי יצאה למשימה תחת כיפת הקרח של הקוטב הצפוני.
הצוללת שהתה תחת הקרח במשך עשרה ימים ותשע פעמים עלתה על פני השטח.
לאחר שהות וניווט של 3,900 ק"מ מתחת לפני הקרח יצאה הצוללת אל הקוטב הצפוני.
ב-11 באוגוסט (שבוע ימים לאחר שה"נאוטילוס" חלפה מתחת לקוטב), עלתה הצוללת על פני הקרח בקוטב הצפוני.
ב-23 באוגוסט השלימה הצוללת את משימתה עם הכנסה לנמל ברגן שבנורווגיה.
הצוללת ביקרה בנמלים בהולנד, בלגיה, וצרפת לפני שובה לקונטיקט ב-25 בספטמבר.
לאחר מספר חודשי ניסויים בנמל הבית שבה הצוללת בראשית מרץ 1959 אל האוקיינוס הארקטי, בעת של קור ועובי שכבת קרח קיצוניים.
הצוללת עברה 6,300 ק"מ מתחת לקרח ועלתה על גביו עשר פעמים.
ב-17 במרץ עלתה על פני השטח בקוטב הצפוני ופזרה את אפרו של חוקר הקוטב סר יוברט וילקינס (Hubert Wilkins).
עם שובה זכתה הצוללת בציון כוכב הארד עבור הדגמת היכולת לתפקד מתחת לקרח בעיצומו של חורף.
ב-7 ביולי 1962 יצאה הסקייט לקוטב הצפוני מנמל הבית שלה בגרוטון, במקביל יצאה הצוללת סידרגון ((USS Seadragon (SSN-584) לדרכה אל הקוטב מבסיסה בפרל הארבור.
שתי הצוללות נפגשו מתחת לקרח ב-31 ביולי וביצעו תמרונים משותפים.
ב-2 באוגוסט עלו שתי הצוללות יחדיו לפני הקרקע בקוטב הצפוני.
התמרון המשותף היה חיוני לשיתוף הפעולה בין הצי האטלנטי לצי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בין אוקטובר לדצמבר 1968 פעלה הצוללת בים התיכון, בסיפוח לצי השישי.
ב-שנות השבעים פעלה מספר פעמים בתרגילי נאט"ו במסגרת "הצי הארקטי".
ב-30 באוקטובר 1986 נגרעה ממצבת כלי השיט של הצי.
הצוללת מופיעה בספרו הבדיוני של טום קלנסי מ-1993, "ללא חרטה" (Without Remorse), שעלילתו מתרחשת ב-1970.
סקייטריין היא מערכת הסעת המונים בוונקובר המורכבת ממערך על-קרקעי (על גשרים) ותת-קרקעי (במנהרות), באורך של 79.6 קילומטר, ב-3 קווים שונים ו-53 תחנות.
המערכת היא אוטומטית לחלוטין, ומצטיינת ב-95 אחוזי דיוק ועמידה בלוחות הזמנים.
כחלק ממערך הרכבות, הוקם גשר הכבלים המיועד לרכבות בלבד הארוך בעולם, ה-Skybridge החוצה את הנהר פרייזר.
מהירות הרכבות הממוצעת היא 45 קמ"ש, אך הרכבת יכולה להגיע למהירות של 90 קמ"ש, בין תחנות מרוחקות.
הרכבת היא כולה חשמלית וללא מגע יד אדם.
קו האקספו מקשר בין תחנת החוף (Waterfront) בוונקובר לתחנת המלך ג'ורג' (King George) בסארי, בעיקר בתוואי שהוקם על ידי חברת טרמווי ווסטמינסטר וונקובר כקו בינעירוני בשנת 1890. קו האקספו (המכונה במקור פשוט "SkyTrain" עד לפתיחת קו המילניום) נבנה בשנת 1985 עבור תערוכת אקספו 86. כיום יש לו 24 תחנות.
בראשית ההפעלה הקו אקספו הגיע רק עד תחנת ניו ווסטמינסטר.
בשנת 1989 הוא הורחב עד לתחנת קולומביה, ובשנת 1990, לאחר שהסתיימה בניית הסקייברידג ', היא המשיכה על פני נהר פרייזר עד לתחנת דרך סקוט בסארי.
בשנת 1994 הורחב הקו עד לתחנת קינג ג'ורג 'במרכז סארי.
תקציב הבנייה עמד על 854 מיליון דולר (במונחים של שנת 1986).
החל מה-22 באוקטובר 2016, רכבות Expo Line החלו לפעול בקו חדש (התפצלות מהקו לסארי) ענף החובר לקו המילניום בשתי תחנות (Lougheed Town Centre Station וProduction Way – University, בה הוא מסתיים).
בשעות שיא כל רכבת שלישית של הקו נוסעת שירות לתחנת האוניברסיטה.
עד 22 באוקטובר 2016, קו המילניום חלק מסלול משותפים עם קו האקספו מתחנת החוף עד תחנת קולומביה בניו ווסטמינסטר, ואז המשיך במסלול מוגבה משלו דרך צפון ברנבי ומזרח ונקובר, והסתיים בתחנת VCC – Clark.
עלות הבנייה עמדה על 1.2 מיליארד דולר, וההרחבה הסופית מתחנת המרכז המסחרי (כיום תחנת Commercial–Broadway) לתחנת VCC – Clark נפתחה ב־6 בינואר 2006. החל מ-22 באוקטובר 2016 עד 1 בדצמבר אותה שנה, קו המילניום פעל מתחנת VCC – Clark לתחנת מרכז העיר Lougheed.
החל מה -2 בדצמבר 2016, קו המילניום פועל בין תחנת VCC – Clark בוונקובר לתחנת Lafarge Lake – Douglas בקוקיטלאם.
תחנות קו המילניום המקוריות תוכננו על ידי האדריכלים הבכירים של קולומביה הבריטית ושונות מאוד מאלה בקו האקספו.
בשנת 2004 הוענקו אדריכלים של Busby and Associates, מעצבי תחנת מרכז העיר ברנטווד בברנבי, במדליית המושל הכללית בארכיטקטורה על עבודתם.
הבנייה במתחם ה-Evergreen Line של קו המילניום, ממרכז העיר Lougheed בברנבי ועד Lake Lake-Douglas בקוקיטלאם, הושלמה בשנת 2016 והיא נפתחה לשירות ב-2 בדצמבר 2016.הרחבה זו מוסיפה 11 ק"מ (6.8 מיילים) ו-6 תחנות חדשות לקו המילניום.
קו קנדה מתחיל במרכז הרכבת של תחנת החוף, וממשיך דרומה דרך ונקובר לעיר ריצ'מונד ואי הים.
מתחנת ברידג'פורט, קו קנדה מתפצל לשני קווים, האחד פונה מערבה לתחנת YVR – Airport בשדה התעופה הבינלאומי של ונקובר והשני ממשיך דרומה לתחנת Richmond – Brighouse במרכז העיר של ריצ'מונד.
תחנת Waterfront היא התחנה היחידה בה קו קנדה מתחבר ישירות לקו האקספו; עם זאת, תחנת מרכז העיר ונקובר נמצאת במרחק של שלוש דקות הליכה מתחנת גרנוויל דרך קניון הפסיפיק סנטר, מה שמהווה מעבר לא רשמי לקו האקספו.
קו קנדה עלה 1.9 מיליארד דולר, במימון ממשלות קנדה וקולומביה הבריטית, טרנסלינק ו-InTransitBC.
גם כאן, הרכבות אוטומטיות לחלוטין, אך הן מעוצבות באופן שונה מאלו של קווי האקספו והמילניום.
הם משתמשים במנועים חשמליים קונבנציונליים ולא בטכנולוגיית מנוע אינדוקציה ליניארית.
מסלולי קו קנדה אינם קשורים זה לזה לשאר רשת SkyTrain, ויש מחסן תחזוקת צי נפרד.
בניגוד לקו האקספו, לו חלק תת-קרקעי קטן (מתחנת החוף לתחנת צ'יינה-טאון), וקו המילניום שכולו מעל האדמה, חלק נכבד של קו קנדה מצוי מתחת לאדמה - מתחנת החוף עד תחנת Marine Drive Station.
SkyTrain מספקת שירות בתדירות גבוהה, עם רכבות המגיעות כל 2-7 דקות בכל התחנות בשעות השיא.
רכבות פועלות בין השעות 04:48 לפנות בוקר עד 1:30 בליל המחרת, כאשר בסופי השבוע יורדת התדירות בקווי האקספו והמילניום.
ל-SkyTrain שעות שירות ארוכות יותר במהלך אירועים מיוחדים, כמו סילבסטר, אולימפיאדת ונקובר 2010 ומרתונים.
כבר בשנות החמישים היו תוכניות לבניית מערכת חד-קוית, כאשר האדריכל המודרניסטי וולס קואטס יעצב אותה; הפרויקט הזה ננטש.
היעדר מערכת מעבר מהירה נחשבה כגורם לבעיות תנועה בשנות השבעים, והממשלה העירונית לא יכולה לממן הקמת מערכת כזו.
באותה תקופה, פותחה טכנולוגיית מעבר מהירה חדשה המכונה "מערכת מעבר קיבולת ביניים".
בשנת 1980 הצורך במעבר מהיר היה גדול, והחברה המפתחת הייתה זקוקה לקונים לטכנולוגיה החדשה שלה.
"מעבר מהיר מתקדם" נבחר להיבנות בוונקובר כדי להציג את פרויקט אונטריו בתערוכת אקספו 86.
SkyTrain הועלה כפרויקט לתערוכת אקספו 86, והקו הראשון הסתיים בזמן כדי להציג את נושא היריד: "תחבורה ותקשורת: עולם בתנועה - עולם במגע".
הבנייה מומנה על ידי הממשלות המחוזיות והפדרליות.
הוא נבנה דרך מנהרת דונסמיר מתחת לעיר, שבמקור נבנה עבור הרכבת הפסיפית הקנדית.
מפתיחתו בשנת 1985 ועד 1989, SkyTrain הסתיים בתחנת ניו ווסטמינסטר; בשנת 1987 החלה בנייה בהרחבה הכוללת את תחנת SkyBridge, קולומביה ותחנת דרך סקוט, והרחיבה את השירות לסארי.
הקו הורחב שוב בשנת 1994 עם פתיחת תחנות השער, סורי סנטרל וקינג ג'ורג '.
SkyTrain הוא חלק מהתכנית האסטרטגית של אזור המחיה המחוזית במחוז ונקובר (GVRD) משנת 1996, הדנה באסטרטגיות להתמודדות עם הגידול הצפוי באזור.
אסטרטגיות אלה כוללות הגדלת אפשרויות התחבורה והשימוש בתעבורה.
החלק הראשון של קו המילניום נפתח בשנת 2002, עם תחנות Braid ו-Sapperton.
מרבית החלק שנותר החל לפעול מאוחר יותר באותה שנה, ושירת את צפון ברנבי ומזרח ונקובר.
שלב I של קו המילניום הושלם בעלות של 50 מיליון דולר.
מבקרי הפרויקט כינו אותו "SkyTrain לשומקום" וטענו כי תוואי הקו החדש התבסס על חששות פוליטיים ולא על צורכיהם של הנוסעים.
המחשה אחת ללגיטימיות של תלונה זו היא שסופו של קו המילניום ממוקם בשדה פנוי, שנבחר משום שהוא אמור היה לאכלס מרכז לפיתוח היי-טק חדש, ונמצא קרוב למשרד הראשי של QLT Inc., אך פיתוח נוסף היה בעייתי.
הרחבת האברגרין, המכונה קו אוורגרין במהלך הבנייה, הוא השלב השני של קו המילניום, המשתרע מקניון Lougheed בברנבי לקמפוס מכללת דאגלס בקוקיטלאם.
במקור כונה קו Port Port-Moody-Coquitlam (PMC), והוא מספק "נסיעה במושב אחד" מקוקיטלאם לוונקובר.
תחנות החלפה לקו PMC הותקנו ממזרח לתחנת מרכז העיר Lougheed בעת בנייתו הראשונית ופלטפורמה שלישית בתחנה הוקמה לקראת ההרחבה.
שלב II נדחה בעקבות שינוי בממשלה המחוזית ושינוי סדר העדיפויות שהוביל להעדפת בניית קו קנדה, בגלל אירוח של אולימפיאדת ונקובר 2010. הבנייה המקדימה של הרחבת אוורגרין החלה ביולי 2012 והבנייה העיקרית החלה ביוני 2013 עם בניית עמודי תמיכה לקו.
ההארכה נכנסה לשירות ב-2 בדצמבר 2016.
קו קנדה נבנה כשותפות ציבורית-פרטית, כאשר הקונסורציום הזוכה (הידוע כיום בשם ProTransBC) הובל על ידי SNC-Lavalin, תורם כספים להקמתו והפעלתו במשך 35 שנים.
SkyTrain השפיע באופן משמעותי על פיתוח אזורים בסמוך לתחנות, ועזר לעצב את הצפיפות העירונית במטרו ונקובר.
בין 1991 ל-2001, האוכלוסייה שגרה במרחק של 500 מ 'מ- SkyTrain גדלה ב-37 אחוזים, לעומת הממוצע האזורי של 24 אחוז.
מאז שנפתח SkyTrain, אוכלוסיית אזור השירות כוללת עלתה מ-400,000 ל-1.3 מיליון איש.על פי המסמך של חברת BC Transit SkyTrain: זרז לפיתוח, הושקעו יותר מחמישה מיליארד דולר מכספים פרטיים במרחק של 10-15 דקות הליכה מ-SkyTrain ו-SeaBus.
בדו"ח נטען כי שני אמצעי התחבורה היו הכוח המניע את ההשקעה, אם כי זה לא חילק את הצמיחה הכללית באזור זה.
סקייטפארק באר שבע הוא מתחם ספורט אתגרי לשעות הפנאי.
הוא משמש בעיקר לגולשי סקייטבורד ורולרבליידס בבאר שבע.
הוא נבנה ביוזמת ראש העירייה, רוביק דנילוביץ', שיזם את הפרויקט, בשיתוף מפעל הפיס, בעלות של כ-7.5 מיליון ש"ח.
מתחם הסקייטפארק נבנה על שטח של כ-2800 מ"ר והוא מהגדולים והאיכותיים בישראל.
הוא תוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת מרדכי ישראל ממושב שדי-תרומות ונפתח לקהל הרחב בחודש אוגוסט 2013. המתקן כולל רמפות, קירות, מדרגות ומשטחים משופעים.
הסקייט פארק, הוקם כחלק ממתחם ספורט גדול יותר הכולל בין היתר: מגרשי קט רגל, בתכנון מגרשי כדורעף וכדורגל חופים, משטחים למתקני כושר ומסלולי רכיבה על אופניים.
במתחם קיימת תאורה לפעילות לילית, מתקני כריזה והכנה לאירועים רבי משתתפים.
המתחם נמצא בקריית מאיר בץ, בסמוך לקאנטרי קלאב בבאר שבע, ביציאה המערבית של העיר, במפגש הרחובות דרך דוד טוביהו ודרך אילן רמון.
סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2 ) הוא מטוס סילון שנבנה על ידי חברת סקיילד קומפוזיטס, על מנת לשאת את החללית ספייס שיפ 2 (SpaceShipTwo) של וירג'ין גלקטיק לגובה השיגור שלה.
המטוס מבוסס על הוויט נייט שפותח על מנת לשאת את הספייס שיפ 1, שהתבסס על מטוס הפרוטאוס.
עיצוב המטוס נעשה בארכיטקטורה פתוחה, והוא מיועד לשימוש רב-תכליתי.
המטוס מסוגל לפעול בגובה רב, ובמצבי חוסר משקל וחוסר כבידה.
הוצע להשתמש במטוס גם לכבאות אווירית.
חברת וירג'ין גלקטיק הזמינה שני מטוסים מדגם זה.
המטוס, יחד עם החללית ספייס שיפ 2, מהווים את צי וירג'ין גלקטיק.
פורסם גם כי וירג'ין גלקטיק שוקלת להשתמש במטוס כפלטפורמת שיגור ללוויין קטן בשם "LauncherOne".
בנובמבר 2010 הודיעה וירג'ין כי היא מתכננת לבנות שלושה מטוסי וויט נייט 2 חדשים, וכן חמש חלליות ספייס שיפ 2.
המטוס הראשון מדגם זה כונה בשם "VMS Eve" על שמה של איב ברנסון, אמו של מייסד החברה ריצ'רד ברנסון.
סקיי טוניה פררה היא זמרת, כותבת שירים, דוגמנית ושחקנית אמריקאית.
כנערה, פררה העלתה סרטונים לאתר מייספייס של עצמה שרה שירים שהיא כתבה, שהובילו לגילוייה על ידי המפיקים "Bloodshy & Avant" ובסופו של דבר לחוזה הקלטות עם פרלופון ב-2009. היא הוציאה את מיני-אלבום ראשון, "As If!", ב-2011. האלבום שילב אלמנטים של סינת'פופ ומוזיקת דאנס.
המיני-אלבום השני של פררה, "Ghost", יצא ב-2012. לעומת קודמו, האלבום שילב פופ עם מבני שירים פשוטים יותר ומכיל שיתופי פעולה עם ג'ון בריאון ושירלי מנסון.
באלבום נכללה הרצועה "Everything is Embarrassing", שזכתה לתשבחות המבקרים והולחנה על ידה בשיתוף עם אריאל רכטשייד ודב היינס.
אחרי מספר עיכובים ומחלוקות עם חברת התקליטים שלה, אלבום הבכורה של פררה "Night Time, My Time" יצא ב-2013, וסימן את מעברה מסגנונה הישן, לסגנון חדש הכולל יותר אינדי רוק וסינת'פופ.
האלבום קודם על ידי הסינגל המוביל "You're Not The One".
באותה שנה היא שיחקה בסרט של אלי רות' "התופת הירוקה" וזכתה לתשומת הלב תקשורתית לאחר שנעצרה בגין אחזקת סמים.
היא התגלתה לקהל הרחב בעקבות הופעתה כמופע חימום ב-Bangerz Tour, בכיכוב מיילי סיירוס, אשר התחיל ב-14 בפברואר 2014.
שירייה המוקדמים של פררה משלבים אלמנטים של דאנס-פופ, בעוד שהפרויקטים המוזיקליים האחרונים שלה מתנסים בסגנונות מוזיקליים של מוזיקה אקוסטית, גל חדש ובעיקר באינדי רוק.
תוכן הלירי של שירייה המוקדמים מדברים על מרד ואהבות נעורים, ומאז התפתחה לשיר על נושאים של אי-ביטחון עצמי ונושאים רומנטיים בוגרים יותר.
ב-2014 עסקה כפרזנטורית לחברת טיפוח השיער Redken.
פררה נולדה ב-8 ביולי 1992 בלוס אנג'לס לאבא שחצי פורטוגלי וברזיאלי ולאמא שהיא אינדיאנית אמריקאית.
פררה בילדותה שהתה לרוב בבית סבתה אשר הייתה מעצבת השיער של מייקל ג'קסון למשך 30 שנה, ולטענתה היא לא ידעה על פרסומו עד גיל 13. פררה גילתה עניין בשירה כילדה, ועם עידוד מצד ג'קסון, סבתה רשמה אותה לשיעורי אופרה.
פררה אמרה שהיא עברה תקיפה מינית פעמיים בילדותה, פעם על יד שכן, ופעם שנייה על ידי בן אדם זר שפרץ לביתה.
על כך אמרה בראיון "אני לא אמרתי על זה שום דבר [בפומבי] כי לא אני רציתי שזה יגדיר אותי, אבל הרגשתי שמתאים להגיד משהו.
אנשים מרגישים שזה מגדיר אותך, וזה לא.
זה באמת חוסר מזל ומגעיל וטראומתי, אבל זה לא הופך אותה למי שאתה." פררה נשרה מבית ספר אחרי שהשלימה את כיתה ח'.
פררה לאחר מכן החלה לנהל חשבון MySpace ושם היא העלתה דמואים לשירים שהיא כתבה.
זמן קצר לאחר יום הולדת ה-15, היא כתבה מכתב לבלודשי ואבנט ובו היא דרשה שהם יציעו לה חוזה הקלטות, שלדבריה קרה במהירות אחרי שהם נתקלו בפרופיל שלה.
ב-2009, היא הוחתמה בפרלופון והתחילה להקליט שירים לאלבום הבכורה שלה שנכתבו על ידה בגיל 14. ב-2010, היא השתתפה בסרט "Putty Hill" והופיעה במגזינים Dazed ו-Interview.
אחרי שחרור הרצועות "17" ו-"One", אשר הגיעה למקום 64 במצעד הבריטי, פררה הודיעה על שחרור אלבום הבכורה שלה אשר היה אמור להשתחרר ב-11 בינואר 2011. מה שהיה אמור להיות סינגל הבכורה שלו, "Obsession", הופיע לראשונה באלבום האוסף "Now That's What I Call Music!
35" אשר יצא ב-2010 והסינגל בנוסף הגיע למקום ה-37 במצעד הדאנס של הבילבורד.
התכנון הזה לא יצא בפועל, והוחלפו במיני האלבום "As If!" ובסינגל הבכורה שלה "Sex Rules" שיצא ב-1 במרץ 2011. המיני אלבום יצא כשלושה שבועות לאחר סינגל הבכורה ב-22 במרץ 2011. במהלך אותה תקופה, הופיעה בקמפיין הפרסומת של קלווין קליין "CK ONE" לצד קאסי.
במהלך אותה השנה, היא צולמה על ידי הצלמת אלן וון אנוורט עבור הקאבר של המגזין "Vs." והופיעה בקמפיין "המקוריים של אדידס" לצד הראפרים ביג שון וסנופ דוג.
בנובמבר 2011, פררה הודיעה שאלבום הבכורה שלה ייצא ב-2012, עם סינגל בכורה אשר מתכונן לצאת בפברואר 2012. מאוחר יותר, היא חשפה שהיא עובדת ג'ון בריאון, שירלי מנסון וגרג קורסטין על האלבום.
בתחילת 2012, חשפה ששם האלבום יהיה "Wild at Heart" ואישרה ש-"Swamp Girl" ו-"24 Hours" יהיו ברשימת השירים של האלבום.
"Lost In My Bedroom" תואר על ידי פררה "[הרצועה] הכי אלקטרו-פופ באלבום" בשידור חי במרץ 2012. אחרי שחרור הווידאו-קליפ לסינגל "Red Lips", פררה הודיעה על שינוי שם האלבום ל-"I'm Not Aright".
ב-23 בדצמבר 2017, היא הודיעה על כוונתה להוציא מיני אלבום חזותי ב-2018 לפני יציאתו של האלבום "Mascochism".
"זה מיני אלבום שהוא ויזואלי במידה רבה, והסרטונים יתקשרו אחד לשני בדרך מאוד מופשטת", אמרה למגזין The Fader, והוסיפה: "זה יתחיל לצאת לאור בפברואר או במרץ, באופן וודאי".
בשנת 2013 גילמה את דמותה של קייסי בסרט "The Green Inferno" מאת הבמאי איליי רות'.
בשנת 2017 שיחקה פררה בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר", לצד ג'ון האם וג'יימי פוקס.
בשנת 2018 גילמה את ברידג'יט בסרט הדרמה "אישה אמריקאית" בכיכובה של סיינה מילר, ושיחקה במותחן האימה "אדוני הכאוס" לצד אמורי כהן.
בשנת 2023 שיחקה במותחן הפשע של נטפליקס "רפטייל" (אנ') בתור רנה.
שיחקה גם בסרט האימה "Alone at Night" לצדה של אשלי בנסון.
סְקַיי מַיְיל טַאוּאֶר (ביפנית: スカイマイルタワ, מבוטא "סוּקַאי מַיירוּ טַאוַוה", באנגלית: Sky Mile Tower) הוא שמו של גורד שחקים מגה גבוה, בגובה של 1,600 מטרים (5,249 רגל) ובשטח 1,375,000 מטר רבוע, המתוכנן להיבנות בטוקיו, יפן.
הוא מתוכנן לאכלס כ-55,000 איש (כמו עיר בינונית בישראל).
תכנון המגדל הוא חלק מיוזמה בשם "טוקיו הבאה 2045" (Next Tokyo 2045) להצעות מחקר ופיתוח.
התכנון הוצע על ידי משרד האדריכלים האמריקאי קוהן פדרסן פוקס (KPF) ומשרד המהנדסים לסלי ארל רוברטסון ושות'.
המגדל אמור להיבנות על ארכיפלג של אחזור קרקע שיוצר במפרץ טוקיו.
סקייווסט איירליינס היא חברת תעופה אזורית אמריקאית.
החברה היא אחת מחברות התעופה הגדולות בארצות הברית, והיא חברת התעופה האזורית הגדולה בעולם.
כמו רוב החברות האזוריות בארצות הברית, גם סקייווסט אינה מפעילה טיסות כמותג עצמאי, אלא מפעילה טיסות עבור חברות תעופה גדולות כדוגמת דלתא איירליינס ויונייטד איירליינס.
צי המטוסים שלה ממותג ונצבע בהתאם לחוזים עם חברות אלו.
בשנת 1972 רכש מייסד החברה, ראלף אלתקין, את חברת התעופה "דיקסי", שביצעה טיסות בעיקר עבור אנשי עסקים ומרכזה היה בסולט לייק סיטי, יוטה..
החברה החלה להתרחב במערב ארצות הברית והפכה לחברת התעופה האזורית הגדולה ביותר כבר בשנת 1984, כאשר רכשה את חברת התעופה סאן איירליינס שמרכזה היה בפאלם ספרינגס, קליפורניה.
עבור אמריקן איגל - נמל התעופה הבין-לאומי שארלוט דאגלס, נמל התעופה הבין-לאומי שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבין-לאומי דאלאס/פורט וורת', נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבין-לאומי פיניקס סקיי הרבור.
עבור אלסקה איירליינס - נמל התעופה הבין-לאומי פורטלנד, נמל התעופה הבין-לאומי סיאטל-טקומה.
עבור דלתא קונקשן - נמל התעופה דטרויט מטרופוליטן, נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבין-לאומי מיניאפוליס-סיינט פול, נמל התעופה הבין-לאומי של סולט לייק סיטי, נמל התעופה הבין-לאומי סיאטל-טקומה.
עבור יונייטד אקספרס - נמל התעופה הבין-לאומי שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבין-לאומי דנוור, נמל התעופה הבין-יבשתי ג'ורג' בוש, נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו.
ביולי 2018, צי סקייווסט איירליינס כולל את המטוסים הבאים, בשימוש או בהזמנה:
סקיילאב 4 היא המשימה המאוישת השלישית והאחרונה שנשלחה אל תחנת החלל סקיילאב.
המשימה נמשכה 84 ימים, שעה ו-16 דקות, הארוכה ביותר עד לאותו זמן.
האסטרונאוטים שהו במצטבר 6,051 שעות בהם ביצעו ניסויים מדעיים בתחומי הרפואה, ביצעו תצפיות על כדור הארץ ותצפיות אסטרונומיות על השמש, שביט קוהוטק ועוד.
המשימה ידועה גם בתור המשימה שבה התרחשה "השביתה" הראשונה בחלל ואבן דרך לגבי התנהלות וימי עבודה במהלך שהות ממושכת בחלל.
צוות המשימה היה מורכב כולו מטירונים (אסטרונאוטים שזו הייתה טיסתם הראשונה לחלל), והיה הצוות הגדול ביותר של טירונים ששוגר על ידי נאס"א עד לאותה טיסה.
לאחר משימה זו, המשימה היחידה שהייתה מלאה בצוות של טירונים שטרם טסו לחלל הייתה משימת המעבורת STS-2.
מפקד המשימה - ג'רלד קאר, טיסתו היחידה לחלל
טייס וקצין המדע - אדוארד גיבסון, טיסתו היחידה לחלל
טייס - ויליאם ר פוג, טיסתו היחידה לחלל
שלושת האסטרונאוטים הצטרפו לנאס"א במהלך תוכנית אפולו, כאשר פוג וקאר היו מיועדים למשימת אפולו 19 שבוטלה.
גיבסון, שהיה מאומן כמדען-אסטרונאוט, פרש מנאס"א בדצמבר 1974 לעשות מחקר על השמש בהמשך לנתונים שנאספו מהמשימה.
צוות הגיבוי של המשימה היה:
מפקד המשימה - ואנס בראנד
טייס וקצין המדע - ויליאם לנויר
גובה מקסימלי: 440 ק"מ (הגיעו לגובה זה בתאריך 16 בנובמבר 1973)
מרחק שעברו במצטבר 34.5 מיליון ק"מ
המשימה התחילה עם שיגור צוות שלושת האסטרונאוטים ב-16 בנובמבר 1973 על משגר ה-סטורן IB ממרכז החלל קנדי, בפלורידה.
כל אנשי הצוות היו "טירונים" בטיסתם הראשונה בחלל.
כאשר הם נכנסו לתחנת החלל סקיילאב, הם גילו שמחכות להם שלוש דמויות לבושות חליפות טיסה.
בבדיקה נוספת התגלה שאלו שלוש בובות הנושאות את טלאי המשימה של סקיילאב 4 עם שמות חברי הצוות, כחלק מבדיחה שהושארה על ידי הצוות הקודם - אלן בין, ג'ק לוסמה ואוון גאריוט.
המשימה התחילה ברגל שמאל כאשר הצוות ניסה להסתיר את מחלת החלל של פוג מרופאי המשימה.
ביום השביעי למשימה, נוצרה בעיה במערכת בקרת ההכוון של התחנה, אשר יכלה להביא לסיום מוקדם של המשימה.
בתחנת החלל סקיילאב היו שלושה ג'יירוסקופים גדולים שסייעו לסובב ולתמרן את התחנה להכוון הרצוי.
לשם כך הספיקו שניים, והשלישי שימש כגיבוי למקרה כשל.
לאחר ניתוח הטלמטריה הוחלט כי הג'יירוסקופ נכשל עקב חוסר בחומר שימון.
מאוחר יותר ג'יירוסקופ שני הראה בעיות דומות.
ללא הג'יירוסקופים התחנה הייתה מתמרת לאט יותר ותלויה בכמות הדלק שיש בשביל חלק מהתמרונים, דבר שהיה מגביל את המשימה ל-20 יום נוספים לאחר התקלה.
בקרת טמפרטורה מיוחדת ושינוי בעומס על הג'יירוסקופ שמרו עליו פועל ומנעו כשלים נוספים.
ב-13 בדצמבר, הצוות צילם ועקב אחר שביט קוהואוטק, על שם האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק באמצעות הטלסקופ המוכוון לשמש ומצלמות שהם החזיקו ביד.
הם אספו מידע אודות ספקטרה על זה באמצעות ספקטרומטר מסה המצלם בתחום האולטרה סגול.
הם המשיכו לעקוב אחריו ולצלם אותו במהלך התקרבותו אל השמש.
ב-30 בדצמבר, הם צילמו אותו כשהוא בדרכו המתרחקת מהשמש, וקאר וגיבסון ראו אותו תוך כדי ביצוע הליכת חלל.
תצפיות השביט תוכננו במיוחד כדי להשתלב עם מגוון תצפיות מאמצעים שונים בכדור הארץ.
בתחקירים שבוצעו לאחר מכן, נקבע שאחד מהגורמים לתחושת העומס של האסטרונאוטים הייתה תוספת של מספר רב של משימות חדשות, אשר התווספו ללא אימון מקדים לפני השיגור, או ללא הדרכה מספקת, וכן משימות שדרשו חיפוש של ציוד אשר לא הושאר במקומו הנכון בתחנה.
יום המשימה התשיעי היה היום הראשון שבו הצוות קיבל יום מנוחה, והם נחשבו כמפגרים מאחורי לוח הזמנים.
עומס העבודה היה זהה למשימת סקיילאב 3, אולם השוואת ההתקדמות הייתה מול המשימות הקודמות שהיו עם צוותים מנוסים בחלל, והקצב הנדרש היה זהה לקצב שהצוותים הקודמים הספיקו לקראת סיום המשימות שלהם, כאשר כבר צברו ניסיון.
ב-28 לחודש ביצע הצוות שביתה איטלקית, כיבה את כל התקשורת מול הקרקע וביצע יום חופשי ללא מטלות.
ב-30 בדצמבר בוצעה שיחת ועידה בין הקרקע לאסטרונאוטים כדי להפיג את תחושת התסכול, אשר הובילה לשינוי בעומס העבודה ובלוחות הזמנים.
האירוע נחקר ונלמד בתור מקרה בוחן להתנהגות צוות בתנאי משימה ממושכת ולחוצה, והיווה אבן דרך בגיבוש נהלים בהמשך.
בתיעוד של נאס"א, לא הוזכרה המילה "שביתה" או "מרד".
הצוות המשיך במשימה לעוד מספר שבועות לפני חזרתו לכדור הארץ.
זו הייתה הפעם האחרונה שאסטרונאוטים היו בתחנת חלל עד לתוכנית מיר ומעבורות החלל בשנות ה-90 של המאה ה-20.
משימת סקיילאב 4 תרמה רבות למדע בניסויים שהם ביצעו.
בוצעו תצפיות רבות של כדור הארץ ושל השמש.
במהלך המשימה נאספו למעלה מ-20,000 תמונות של כדור הארץ וכ-75,000 תמונות של השמש, שצולמו באורכי גל ברחבי הספקטרום מהאור הנראה ועד רנטגן ועל-סגול
ב-21 בינואר 1974, גיבסון הצליח לצלם היווצרות של התפרצות סולארית בפעם הראשונה מהחלל.
בין התמונות הרבות של כדור הארץ מהחלל, התברר שהצוות צילם את אזור 51. הדבר גרם למחלוקת בין גופים שונים, שכן על פי החוק, כל התמונות של נאס"א חופשיות לציבור.
בסופו של דבר, התמונה פורסמה יחד עם כל האחרות אולם לא קיבלה תהודה ציבורית למשך שנים.
במהלך המשימה האסטרונאוטים ביצעו 1,214 הקפות סביב כדור הארץ.
סקיילאב 4 הייתה המשימה המאוישת האחרונה לתחנת החלל, אולם התחנה עצמה דעכה ונפלה ממסלולה רק בשנת 1979. הצוות עצמו מעולם לא טס שוב לחלל.
במהלך המשימה בוצעו מספר הליכות חלל
נכון ל-2018, תא הפיקוד של סקיילאב 4, שחזר לכדור הארץ, נמצא בתצוגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון.
עקב טעות בתיאום בין גופים בנאס"א, אף על פי שהמשימות המאוישות לסקיילאב נקראו באופן רשמי סקיילאב 2, סקיילאב 3 וסקיילאב 4, הסימון של טלאי המשימה היה לפי מספור המשימות המאוישות - "סקיילאב I", "סקיילאב II" וסקיילאב 3" בהתאמה.
טלאי המשימה של סקיילאב 4 כלל את המספר "3" בגדול, כאשר הוא מקיף את שלושת תחומי המחקר של המשימה: העץ מייצג את חקר ותצפיות כדור הארץ.
אטום המימן, שהוא אבן הבסיס של היקום, מייצג את חקר היקום ותצפיות על השמש.
האדם מייצג את יישום המדע והמחקרים הרפואיים.
סקייטפארק פיונגיאנג הוא הסקייטפארק הראשון שנפתח בקוריאה הצפונית.
הסקייטפארק, אשר מהווה חלק ממרכז הבריאות ריוגיונג בבירת קוריאה הצפונית, פיונגיאנג, הושק בטקס חגיגי במהלך חודש נובמבר 2012, בנוכחות המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און.
הסקייטפארק כולל מגוון מתקני סקייטבורדינג, ביניהם חצאי צינור, רמפות, משטחים משופעים, וכן מסלול רכיבה מרכזי.
סקיילאב 2 (באנגלית Skylab 2) הייתה המשימה המאוישת הראשונה של סקיילאב (תחנת החלל האמריקאית הראשונה).
המשימה שוגרה בעזרת סטורן IB ב-25 במאי 1973 בחללית אפולו CSM ונשאה צוות של שלושה אנשים לתחנה.
במשימה סקיילאב 2 נקבע שיא של 28 ימים עבור שהיית אנשים בחלל.
הצוות שלה היה הצוות הראשון שאכלס תחנת חלל וחזר בשלום לכדור הארץ.
תחנת החלל סקיילאב ספגה נזק משמעותי בשיגור שלה ב-14 במאי.
המגן שלה ואחד מפאנלים הסולאריים נפגעו במהלך ההמראה.
ללא המגן שהיה אמור לספק הגנה תרמית, סקיילאב "התבשלה" בשמש והטמפרטורות הגבוהות שחררו חומרים רעילים לתוך האטמוספירה של התחנה.
הצוות הראשון היה אמור להיות משוגר ב-15 במאי, אך במקום זאת היה עליו לתרגל קודם לכן את טכניקות התיקון כפי שהן פותחו על ידי המהנדסים.
בקרי הקרקע טיהרו את האטמוספירה בחנקן טהור ארבע פעמים לפני החלפתו בתערובת חנקן/חמצן חדשה.
משרד הסיור הלאומי ניצל לוויין מדגם KH-8 Gambit 3 לקבלת צילומים מפורטים של תחנת החלל.
השיגור בוצע ב-25 במאי בעזרת משגר לוויינים וחלליות סטורן IB.
לאחר התקרבות לתחנת החלל קונראד ביצע פעילות חוץ רכבית ובעזרת זרוע ניסה לשחרר את הפאנל הסולארי אך ללא הצלחה.
החיבור לתחנת החלל הצליח רק לאחר מספר ניסיונות שנכשלו.
לאחר הכניסה לתחנת החלל הצוות הצליח לשקם את מגן חום וטמפרטורה בתוך תחנת החלל ירדה לרמה סבירה.
כעבור שבועיים קונראד וקרווין ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת שערכה 3.5 שעות.
במהלך הפעילות שוחרר הפאנל הסולארי התקוע וזה איפשר לספק לפעילות תחנת החלל את החשמל הדרוש.
ב-19 ביוני קונראד ופול וייץ ביצוע פעילות שלישית שנמשכה 1.5 שעות.
במהלך שהותם בתחנת החלל ביצעו האסטרונאוטים מספר רב של ניסויים בעיקר בתחום הרפואה.
ב-22 ביוני בוצעה נחיתה מוצלחת באוקיינוס השקט.
קפסולת הנחיתה מוצבת כיום במוזיאון התעופה הימית בפלורידה.
סקייגארד היא מערכת הגנה אווירית, מבוססת לייזר כימי שתוכננה על ידי נורת'רופ גראמן, כדי להגן על שדות תעופה ושטחים אחרים מפני מגוון איומים צבאיים, כולל טילים בליסטיים קצרי טווח, רקטות לטווח קצר וארוך, פגזי ארטילריה, מרגמות, כלי טיס בלתי מאוישים וטילי שיוט.
כל ירי לייזר עולה כ-1,000 דולר המייצגים את עלותם של הכימיקלים המתכלים.
סקייטבורדינג הופיע לראשונה כספורט אולימפי באולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכה בשנת 2021 בטוקיו שביפן.
הוא אושר זמנית על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי להכללה באולימפיאדת פריז (2024).
בספטמבר 2015 נכלל ענף הסקייטבורדינג ברשימה יחד עם בייסבול, סופטבול, קראטה, גלישה וטיפוס ספורטיבי להכללה באולימפיאדת טוקיו (2020), וביוני 2016 הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבינלאומי הודיע כי יתמוך בהצעה לכלול את כל ענפי הספורט הללו באולימפיאדה.
לבסוף, ב-3 באוגוסט 2016, כל חמשת ענפי הספורט (כאשר בייסבול וסופטבול נספרים יחד כענף אחד) אושרו לשילוב בתוכנית האולימפית לאולימפיאדת טוקיו.
שנהמקוםמתקן 2020 טוקיו, יפן פארק הספורט העירוני אוריאקה
סקייבורג היא תוכנית של חיל האוויר של ארצות הברית המפתחת כלי טיס קרביים בלתי מאוישים המיועדים ללוות מטוס קרב מאויש, לפיתוח גרעין אוטונומי, מעין מח ממוחשב, שיתאים למגוון רחב של פלטפורמות אוויריות.
בשנת 2020, ניתנו חוזים לבואינג, ג'נרל אטומיקס, קרייטוס מערכות אוויר בלתי מאוישות ונורת'רופ גרומן.
ב-29 בספטמבר 2020, חיל האוויר האמריקאי התקשר עם תשעה תאגידים (AeroVironment, Autonodyne LLC, BAE Systems, Blue Force Technologies, Fregata Systems LLC, לוקהיד מרטין, נקסטג'ן אירונאוטיק, סיירה שירותים טכניים ואוניברסיטת וויצ'יטה סטייט) לעבוד על אב טיפוס נסיוני של סקייבורג.
ב-21 בדצמבר 2020 נוספה לחוזה Voly Solutions LLC מקונקורד, קליפורניה.
גרסאות ראשוניות של סקייבורג כבר נוסו בטיסה של מספר כלי טיס, ביניהם UTAP-22 של קרייטוס, ו MQ-20 Avenger של ג'נרל אטומיקס.
מפקד מעבדת המחקר של חיל האוויר האמריקני הודיע כי לדעתו המערכת תהיה מבצעית כבר במהלך 2023.
סקיילאב 3 (באנגלית Skylab 3) הייתה המשימה המאוישת השנייה של סקיילאב (תחנת החלל האמריקאית הראשונה).
המשימה שוגרה בעזרת סטורן IB ב-28 ביולי 1973, צוות בתא הפיקוד והשירות של החללית אפולו כלל שלושה אנשים.
צוות של סקיילאב 3 קבעה שיא של 60 ימים עבור שהיית אנשים בחלל.
צוות סקיילאב 3 שוגר לחלל ב-28 ביולי 1973 ובאותו יום החללית התחברה לתחנת החלל סקיילאב.
במהלך התקרבות לתחנת החלל התברר שקיימת דליפה של חומר מחללית אפולו CMR.
כאשר לאחר מספר ימים התברר שהדליפה חודשה הוחלט להכין חללית "אפולו" נוספת לטיסת חילוץ.
בסופו של דבר הדברים הסתדרו ולא היה צורך בטיסת חילוץ.
לאחר מספר ימים בתחנת החלל ב-6 באוגוסט אסטרונאוטים ערכו פעילות חוץ רכבית במהלכה גאריוט ולוסמה התקינו מסכים להגנת גוף תחנת החלל ממטאוריטים.הפעילות נמשכה כ-6,5 שעות.
במהלך השהייה בוצעו פעילויות חוץ רכביות נוספות ב-24 באוגוסט (השתתפו גאריוט ולוסמה) וכ-2 בספטמבר (השתתפות גאריוט ובין).
במהלך פעילויות אלו בוצעו עבודות תחזוקה נדרשות.
במהלך הטיסה בוצעו מספר ניסויים מתוכננים בתחום הרפואה וביולוגיה.
הצוות ביצע ניסוי עם מכשיר מדידה של קרני רנטגן שתוכנן באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
במשך מספר ימים נערכו ניסויים עם עכבישים.
התברר שהם מסוגלים לייצר קורי עכביש גם בחלל.
אחרי 60 יממות בחלל חללית פיקוד התנתקה מתחנת החלל וצוות חזר לכדור הארץ תוך השגת שיא שהייה בחלל לאותם הימים.
מודול נחיתה הועבר להצגה בסמית'סוניאן.
החל משנת 2010 הוא מוצב במוזיאון החלל בקליבלנד.
סקיי ספורטס או Sky Sports היא קבוצת ערוצי ספורט בתשלום במנוי המופעלת על ידי קבוצת סקיי (חטיבה של קומקאסט) והיא המותג הדומיננטי של טלוויזיה ספורט בתשלום בבריטניה ואירלנד.
סקיי ספורטס שיחקה תפקיד מרכזי בהגברת המסחריות של הספורט הבריטי מאז 1991, ולעיתים השפיעה רבות על שינויים ארגוניים בספורט שהיא משדרת, בעיקר כאשר עודדה את הליגה הראשונה של הפוטבול ליג להיפרד מהפוטבול ליג כדי להקים את הפרמייר ליג בשנת 1992.
שנים עשר ערוצים מרכזיים מרכיבים את שירות סקיי ספורטס:
סקיי ספורטס מיינאיבנט: משדר אירועים מרכזיים כערוץ הדגל של סקיי ספורטס כמו כדורגל, אגרוף, קריקט, רוגבי, פורמולה 1 ועוד.
כאשר לא משודר אירוע חי, הערוץ משדר במקביל את סקיי ספורטס ניוז.
סקיי ספורטס פרמייר ליג: מוקדש באופן בלעדי לכדורגל של הפרמייר ליג, כולל כיסוי חי של משחקים ותכנים נלווים ודוקומנטריים.
כולל גם את ליגת העל לנשים.
סקיי ספורטס כדורגל: מוקדש לכיסוי כדורגל של משחקים שאינם בפרמייר ליג, כגון ליגת הפוטבול וליגת העל הסקוטית.
סקיי ספורטס קריקט: מוקדש לכיסוי קריקט, כולל תחרויות מקומיות ובינלאומיות.
סקיי ספורטס גולף: מוקדש לכיסוי גולף.
סקיי ספורטס F1: מוקדש לכיסוי מרוצי פורמולה 1 וכן מרוצי מכוניות באופן כללי, כולל פורמולה 2, פורמולה 3, וסדרת אינדיקאר.
דייוויד קרופט הוא פרשן ראשי משנת 2013.
סקיי ספורטס אקשן: מוקדש לכיסוי כללי של ספורט, כולל רוגבי, נטבול, NFL ו-NBA.
סקיי ספורטס ארנה: מוקדש לכיסוי כללי של ספורט, כולל רוגבי סופר ליג, חיצים ואגרוף.
סקיי ספורטס טניס: מוקדש לכיסוי טניס, כולל סבב ה-ATP, סבב ה-WTA ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
סקיי ספורטס רייסינג: זמין עם חבילת הטלוויזיה הבסיסית של סקיי (Sky Signature).
סקיי ספורטס מיקס: זמין עם חבילת הטלוויזיה הבסיסית של סקיי (Sky Signature).
משדר תערובת של ספורט חי ותוכניות משלימות מרחבי הרשת.
סקיי ספורטס ניוז: זמין עם חבילת הטלוויזיה הבסיסית של סקיי (Sky Signature).
מספק את החדשות והעדכונים האחרונים מכל ענפי הספורט.
בנוסף לסקיי ספורטס מיינאיבנט, לקוחות BT TV מקבלים ערוץ בשם סקיי ספורטס אקסטרא, שמשדר משחקי פרמייר ליג שאינם משודרים בערוץ מיינאיבנט.
סקיי קפטן ועולם המחר הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 2004 בבימויו וכתיבתו של קרי קונרן.
בסרט ממכבים ג'וד לאו, גווינת' פאלטרו ואנג'לינה ג'ולי.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1939 ועוקבת אחרי העיתונאית פול קומפטון והטייס ג'ו סוליבן, שנאלצים להתמודד עם רובוטים מסתוריים, חטיפת מדענים והקונספירציה שמאחוריהם.
הסרט נחל כישלון קופתי כאשר תקציב הסרט עמד על כ-70 מיליון דולר, והוא הכניס בסך הכול 58 מיליון דולר ברחבי העולם.
בעידן טכנולוגי מתוחכם בשנת 1939, מספר מדענים נעלמים באופן מסתורי, וברקע מתחילים להתרחש התקפות של רובוטים ענקיים על ערים ברחבי העולם.
פול קומפטון, עיתונאית צעירה, מתחילה לחקור את העלמות המדענים ומגיעה למפגש עם ג'ו סוליבן, טייס שהוביל את חיל האוויר הפרטי 'הלגיון המעופף'.
יחד, הם מגלים את זהותו של דוקטור טוטנקופף, מדען גאון שהשתעשע בניסויים מסוכנים, שמטרתו היא להשמיד את האנושות ולהתחיל מחדש.
בעודם נאבקים נגד הרובוטים של טוטנקופף, פול וג'ו חשופים לסוד על המטוס המסתורי שלו, שמאיים על עתיד כולם.
ג'וד לאו בתפקיד ג'ו סוליבן/סקיי קפטן - מפקד חיל האוויר הפרטי 'הלגיון המעופף'
גווינת' פלטרו בתפקיד פול קומפטון - עיתונאית החוקרת את העלמות המדענים
אנג'לינה ג'ולי בתפקיד קומנדר פרנסיסקה 'פרנקי' קוק - מפקדת על נושאת מטוס של הצי המלכותי
ג'וליאן קארי בתפקיד דוקטור חורחה ורגס - מדען נעלם
ג'ובני ריביסי בתפקיד דקס דירבורן - מכונאי מעולה של הלגיון המעופף
אומיד ג'לילי בתפקיד קא ג'י - חבר לשעבר מהלגיון המעופף
באי לינג בתפקיד האישה המסתורית - עוזרת של טוטנקופף
טרבור באקסטר בתפקיד דוקטור וולטר ג'נינגס - מדען
פיטר לאו בתפקיד דוקטור קסלר - מדען נעלם
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 71% בהתבסס על 216 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "סרט עם חזון יוצא דופן, אך חסר עומק עלילתי אמיתי.".
יתר על כן, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 64 מתוך 100, בהתבסס על 34 ביקורות.
בנוסף, סקיי קפטן ועולם המחר קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים מקצועיים.
חלקם שיבחו את הוויזואליות והאסתטיקה הייחודית של הסרט, בעוד אחרים הצביעו על עלילה רדודה ודמויות שטחיות.
סקייל AI היא חברת בינה מלאכותית אמריקאית שבסיסה בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
החברה מספקת שירותי תיוג נתונים והערכת מודל שפה גדול המשמשים לפיתוח יישומים בתחום הבינה המלאכותית.
לסקייל AI יש זרוע מחקר בשם Safety, Evaluation and Alignment Lab (בקיצור: SEAL), המתמקדת בהערכת מודלים שפתיים גדולים ובהתאמתם לערכים אנושיים.
בין יוזמותיה הבולטות ניתן למנות את הבחינה האחרונה של האנושות, מדד הבוחן מערכות בינה מתקדמות בתחום ההתאמה, ההיגיון והבטיחות.
החברה מבצעת מיקור חוץ של תיוג הנתונים באמצעות חברות הבת שלה: Remotasks, המתמקדת בראייה ממוחשבת וברכב אוטונומי, ו-Outlier, העוסקת בתיעוד ותיוג נתונים עבור מודלים שפתיים.
לקוחות החברה מהמגזר העסקי כוללים את Etsy, ג'נרל מוטורס, OpenAI, פייפאל, פינטרסט, סמסונג, טויוטה ואובר.
החברה פועלת גם בשיתוף פעולה עם ממשלות, בהן ממשלת ארצות הברית, בפרויקטים ביטחוניים שונים, וממשלת קטר, לשיפור היעילות של תוכניות רווחה.
ב-28 במרץ 2025 דווח כי החברה שואפת להגיע לשווי של עד 25 מיליארד דולר במסגרת הצעת רכש חלקית, זאת לאחר שגייסה מיליארד דולר לפי שווי של כמעט 14 מיליארד דולר, בהובלת אמזון.
החברה נוסדה בשנת 2016 על ידי אלכסנדר ואנג ולוסי גואו במסגרת Y Combinator.
השניים עבדו יחד בעבר בקוורה.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 2018, לוסי גואו פוטרה מהחברה.
באוגוסט 2019, לאחר שקרן פאונדרס של פיטר טיל השקיעה 100 מיליון דולר בסקייל AI, חצתה החברה שווי של מיליארד דולר וזכתה למעמד של חד-קרן.
ב-28 במרץ 2025 דווח כי החברה שואפת להגיע לשווי של עד 25 מיליארד דולר במסגרת הצעת רכש פנימית, זאת לאחר שגייסה מיליארד דולר לפי שווי של כמעט 14 מיליארד דולר, בהובלת אמזון.
ב-8 ביוני 2025 דווח שמטא נמצאת במגעים להשקעה של מעל 10 מיליארד דולר בסקייל AI.
בשנת 2017 הקימה חברת סקייל AI את Remotasks, פלטפורמת מיקור המונים שנועדה לסייע ביצירת מאגרי נתונים מסומנים לצורכי למידת מכונה, בעיקר בתחומים כגון ראייה ממוחשבת ורכב אוטונומי.
לחברה פעילות בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה.
בשנת 2019 הקימה סקייל AI את החברה Smart Ecosystem Philippines לצורך תפעול Remotasks בפיליפינים.
בפיליפינים מועסקים רבים כקבלנים עצמאיים שאינם מכוסים תחת חוקי העבודה המקומיים.
חלק מהתשלומים עבור פעולות סימון ירדו לפחות מסנט אחד, בשל "תחרות אכזרית" לאחר שהפלטפורמה התרחבה גם להודו ולוונצואלה.
דיווחים העלו כי תשלומים מאוחרים הפכו לשכיחים, וכי חלק מהעובדים קיבלו רק אחוזים בודדים מהתגמול שהובטח להם.
מחקר של אוניברסיטת אוקספורד משנת 2022 קבע כי Remotasks עומדת רק בשניים מתוך עשרה קריטריונים של "עבודה הוגנת".
הפלטפורמה ספגה לביקורת על הסתרת הקשר עם Scale AI, על תקשורת לא שקופה עם העובדים, ועל שינויים פתאומיים בגישה לפלטפורמה באזורים מסוימים.
בתחילת 2024 הודיעה החברה על הפסקת פעילותה במספר מדינות, בהן קניה, ניגריה ופקיסטן, בטענה לשיקולים מנהליים ותפעוליים.
Outlier היא פלטפורמת עבודה נוספת שמופעלת על ידי Scale AI, ונועדה לעבודה עם נתונים עבור בינה מלאכותית יוצרת, בדגש על פיתוח וכוונון של מודלים גדולים לשפה.
סקיידאנס מדיה היא חברת הפקת מדיה אמריקאית שבסיסה בסנטה מוניקה, קליפורניה.
החברה, שנוסדה על ידי דייוויד אליסון בשנת 2006, מתמחה בסרטים, הנפשה, סדרות טלוויזיה, משחקי וידאו וספורט.
בשנת 2009, החברה נכנסה לשותפות בת חמש שנים להפקה משותפת ומימון משותף של סרטים עם סרטי פרמאונט.
הסכם זה חודש פעמיים, והוארך עד 2021. ב-7 ביולי 2024, סקיידאנס הודיעה על כוונתה להתמזג עם פרמאונט גלובל בעסקה של 8 מיליארד דולר, במסגרת הסכם לפיו Skydance תרכוש את National Amusements, בעלת השליטה הציבורית של Paramount, ולאחר מכן תבצע מיזוג מלא עם החברה.
החברה הוקמה בשנת 2006 על ידי דייוויד אליסון, בנו של לארי אליסון, מייסד שותף ומנכ"ל אורקל דאז.
שם החברה נובע מאהבתו של אליסון לתעופה, בהיותו טייס, והוא קיבל השראה מטיסה אווירובטית המכונה "סקיידאנס".
הסרט הראשון של החברה היה Flyboys משנת 2006, הסרט היה במימון משותף עם מטרו גולדווי מאייר.
ב-2009, חתמו סקיידאנס וסרטי פרמאונט על הסכם מימון משותף, הפקה והפצה לחמש שנים.
ב-1 במאי 2013, הוקמה חטיבת סקיידאנס טלוויזיה.
באותה שנה חידשה סקיידאנס את עסקת הרכש שלה עם פרמאונט בקיץ 2013 לארבע שנים נוספות.
במאי 2016, הוקמה חטיבת סקיידאנס אינטרקטיב לאחר רכישת The Workshop Entertainment, ובינואר 2017 הכריזה על משחק מציאות מדומה חדש מבוסס סיפור בשם Archangel.
באותה שנה גם שינתה את שמה מסקיידאנס הפקות לסקיידאנס מדיה.
ב-2017, החברה השיקה את חטיבת האנימציה על ידי יצירת שותפות רב שנתית עם אולפני האנימציה Ilion שבסיסם במדריד.
באוגוסט 2017, סקיידאנס ופראומנוט חידשו את עסקת האנימציה שלהן לארבע שנים נוספות עד 2021.
בינואר 2022, הגיעה סקיידאנס להסכם רב שנתי לא בלעדי עם Apple Original Films לסדרת סרטי לייב אקשן.
ההסכם כלל שני סרטים בשנה בתקציב של לפחות 125 מיליון דולר כל אחד, כאשר סקיידאנס תקבל תשלום של לפחות 25 מיליון דולר לסרט.
סקיידנס תשמור גם על זכויות הקניין הרוחני לסרטים שהופקו במסגרת ההסכם, ועדיין תהיה רשאית לעבוד עם מפיצים אחרים.
בינואר 2024 דווח כי דייוויד אליסון מעוניין לרכוש את חברת האם של פרמאונט גלובל, National Amusements.
החברה קיימה שיחות בלעדיות עם פרמאונט על מיזוג, אך חלון הזמן פג ללא הסכם.
ועדה עצמאית שייצגה את פרמאונט המליצה על הצעה מתוקנת מצד אליסון, שתאפשר לסקיידאנס לרכוש את National Amusements תמורת 2 מיליארד דולר.
ביוני 2024, CNBC דיווחה כי סקיידאנס ופרמאונט הסכימו על תנאים למיזוג, שהמתין לאישור של National Amusements.
ביולי 2024, אליסון הודיע רשמית על כוונת סקיידאנס לרכוש את פרמאונט גלובל בעסקה של 8 מיליארד דולר, לאחר שקיבל אישור מוועדה מיוחדת של הדירקטוריון.
ב-24 ביולי 2025, אישר ה-FCC את רכישת פרמאונט.
סקיי וורדן הוא מטוס חד-כנפי, חד-מנועי המשמש כמטוס תקיפה ללוחמה בעצימות נמוכה וכמטוס מודיעין.
המטוס פותח על ידי החברות אייר טרקטור ו-L3Harris על בסיס המטוס האזרחי אייר טרקטור AT-802 עבור פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית.