tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הונדה אקורד הייתה המכונית היפנית הראשונה ששווקה בארצות הברית בשנת 1982. בארצות הברית היא הייתה המכונית היפנית הנמכרת ביותר במשך 15 שנים רצופות (1982–1997).
במשך השנים הונדה הציגה גרסאות שונות לכול דור.
בדור הראשון (1976) היא הוצגה כסופר מיני, ובשנת 1980 הגרסאות הורחבו לסדאן קופה וואגן.
הונדה אקורד 1 שווקה בשנת 1976 עם 68 כוחות סוס.
האקורד הייתה גדולה יותר מהונדה סיוויק.
בשנת 1978 שווקה גרסת ה-LX שהוסיפו לדגם בין היתר מזגן ושעון דיגיטלי.
ב-1979 שווקה גרסת הסדאן בעלת 72 כוחות סוס.
בשנת 1981 שווקה גרסת ה-SE ובה כיסאות עור וחלונות חשמליים.
המכונית התחרתה במכוניות: ניסאן בלובירד, טויוטה קורונה, מאזדה קפלה ומיצובישי גאלנט.
הדור השני של האקורד הופיע בשנת 1981. מבחינה המכנית המודל החדשה דומה מאוד לדור הראשון עם אותו סוג של מנוע 1,751 סל"ד המספק 75 כ"ס, תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים ואוטומטית בעלת 3 הילוכים.
בדור השני של הונדה אקורד ירדה תצרוכת הדלק ב-15% ביחס לדור הקודם.
בשנת 1983 הונדה שיפרה את תיבת ההילוכים האוטומטית ברכב לארבעה הילוכים.
בנוסף נוספו לכל המכוניות חלונות חשמל, נעילה חשמלית וסאנרוף.
הדור השני ירד מקו היצור בשנת 1985.
בשנת 1986 הוצג לראשונה הדור השלישי של האקורד שהיה שונה לגמרי מקודמיו.
הרכב הפך ליותר גדול ורחב ודומה יותר לאקורד המודרנית.
אחד ההבדלים הבולטים ביותר לעין היה פנס נפתח.
דבר זה לא היה מקובל עד אז ברכבי סדאן.
הרכב צויד במנוע חזק 2.0 ליטר עם 120 כ"ס.
לראשונה הוצעה מערכת ABS כאופציה בהונדה.
בשנת 1989 הופסק יצור המודל למען הדור הרביעי.
בשנת 1990 הופיע הדור הרביעי של האקורד.
הרכב נבנה על שלדה יותר רחבה וארוכה.
המכונית צוידה במנוע 2.2 ליטר בעל הזרקת דלק חשמלית.
לראשונה יצרה הונדה את המנוע ותיבת ההילוכים מאלומיניום במכונית משפחתית.
עד אז דבר זה היה נפוץ בהונדה במכוניות פאר בעיקר של אקורה.
בשנת 1991 הוצגה גם הסטיישן של אקורד.
בשנת 1992 עברה האקורד מתיחת פנים קלה כאשר הפכה למעט יותר מרובעת.
הדור הרביעי יוצר עד שנת 1994.
בשנת 1994 יצא הדור החמישי של האקורד שנבנה על שילדה עוד יותר רחבה מהדור הקודם.
לראשונה הונדה השיקה מודל מיוחד לשוק האירופאי.
המכונית יוצרה על ידי "סווינדון" בבריטניה.
המכונית צוידה במנוע 2.2 ליטר כמו בדור הקודם אך בשנת 1995 נוספה אופציה למנוע V6 בעל 2.7 ליטר שנלקח מאקורה לג'נד.
הדור השישי של אקורד יצא לאור בשנת 1998. האקורד בעצם התחלקה לשלושה מודלים: אקורד יפן, אקורד צפון אמריקה ואקורד אירופה.
האקורד היפנית הפכה לצרה יותר משני הדורות הקודמים לה (הדור החמישי והרביעי).
המכונית הוצגה בשני סוגים: סדאן וסטיישן.
האקורד האירופאית הייתה שונה מאוד מהיפנית והאמריקאית.
לנהגים האירופאים הוצעו שתי גרסאות: סדאן והאצ'באק.
הדור השישי של אקורד יוצר עד שנת 2002.
בשנת 2002 יצא הדור השביעי שהתחלק לשני מודלים: אקורד שיוצרה לשוק היפני והאירופאי ואקורד שיוצרה לשוק האמריקאי.
המכונית נבנתה על השלדה של הגרסה הקודמת (דור שישי) של האקורד היפנית.
המודל יוצרה אך ורק ביפן.
המכונית צוידה במנוע 2.4 ליטר, תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 5 הילוכים ותיבת הילוכים ידנית עם 5 ומאוחר יותר אפשרות לשישה הילוכים.
האקורד האמריקאית שוב התארכה מעט.
לנהגים האמריקאים ניתנה אפשרות לבחור בין רכב סדאן לקופה.
בשנת 2004 הונדה ציידה לראשונה את האקורד ברדיו לוויני.
בשנת 2005 יצא לאור הונדה אקורד היברידית.
בשנת 2008 יצא הדור השמיני.
טכנולוגית דגם מיטסוקה נואוארה אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית "Mitsuoka Motor Co., Ltd" בין השנים 2004 - 2012 התבססה על טכנולוגית "הונדה אקורד".
הונדה הוא אי בלתי מיושב באיי אורקני בצפון סקוטלנד שבממלכה המאוחדת.
שטח האי כ-1 קמ"ר וגובהו המקסימלי 42 מטרים.
האי הוא אחד מהאיים המקיפים את אגן סקפה פלו.
בשנת 1941 במסגרת תוכנית מכשולי צ'רצ'יל להגן על האגן האסטרטגי, נבנתה סוללה המקשרת את האי לאיים בוריי ומיינלנד.
מחצבה בשטח האי שימשה את בוני המכשולים.
מקור שמו של האי בנורדית, במילה Hunðey שמשמעה "אי הכלבים", וזאת מאחר שהויקינגים השתמשו באי כבסיס לפשיטותיהם על הממלכות הפיקטיות של סקוטלנד.
האי היה בשליטה ויקינגית עד שנת 1231
האי משמש כאתר קינון לציפורי ים רבות, וכיום שטחיו משמשים כשטחי מרעה לצאן (כבשים ועיזים).
הונדורס השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
היא נעדרה מאולימפיאדת מינכן (1972) ושבה והשתתפה באולימפיאדת מונטריאול (1976).
ב-1980 הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ומאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
לאורך השנים היו רוב הישגיהם של הספורטאים ההונדורנים נמוכים למדי, ואיש מהם לא זכה במדליה אולימפית.
נבחרת הכדורגל השתתפה במשחקים 4 פעמים, ובאולימפיאדת לונדון (2012) העפילה לראשונה לשלב רבע הגמר, בו הפסידה 3-2 ליפן.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) רשמה הנבחרת את הישג השיא שלה, כשסיימה במקום הרביעי, לאחר תבוסה 6-0 לברזיל בחצי הגמר והפסד 3-2 לניגריה במשחק על המקום השלישי.
הונדורס השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת אלברוויל (1992), בה ייצג אותה ספורטאי אחד, בסקי למרחקים.
הונדורס השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים מאז.
הונדורס מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.
בשנת 1996 שלחה הונדורס לראשונה משלחת, שכללה שני אתלטים.
הונדורס מעולם לא שלחה משלחת גדולה משני ספורטאים, ועד כה ייצגו אותה אך ורק אצנים.
הספורטאים הנכים אותם שלחה הונדורס מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
הוֹנְדָרִיבְּיָה (בבסקית: Hondarribia, רְדֵדָה) היא עיר השוכנת בצד המערבי של שפך הנהר בּידָסוּאָה בחבל הבסקים שבספרד.
בספרדית היא נקראת פואנטרביה (Fuenterrabia).
זוהי עיר גבול הבנויה על כף קטן אשר משקיף אל אַנְדָיי שבצרפת, מעברו השני של מפרץ טְשִׁינְגוּדִי.
חלקה העתיק של העיר מבוצר ומוקף חומות.
בסמוך לה שדה התעופה סן סבסטיאן לטיסות פנים-ארציות.
ב־2022 מנתה אוכלוסיית הונדריביה 16,904 נפש.
לעיר העתיקה המבוצרת, המוכרת יותר בשמה הספרדי 'פואנטרביה', נודעה חשיבות אסטרטגית, וארבע פעמים במהלך תולדותיה הושמה במצור ואף נכבשה:
ב-1521 נכבשו העיר והמצודה על ידי צבא ממלכת נאווארה בפיקודו של גיום גופייא, סניור דה בוניבה, אך הושבו בסופו של דבר לידי הספרדים ב-1524.
ב-1638 צר על העיר צבא צרפתי בן 27,000 חיילים בפיקודו של אנרי, נסיך קונדה.
המצור נמשך חודשיים, ובמהלכו ירו החיילים הצרפתיים 16,000 קלעים על חומותיה של פואנטרביה.
מן המגינים שרדו 300 איש בלבד, מרביתם נשים וילדים, והעיר חרבה למעשה אך סרבה להיכנע.
הספרדים הצליחו בסופו של דבר להדוף את הצבא הפולש ולהציל את העיר, והמאורע נחוג בה מדי שנה ב-8 בספטמבר בתהלוכה הנקראת אלארדֶה.
ב-1719, במהלך מלחמת הברית המרובעת, שוב הותקפה העיר.
ב-1792 כבש צבא צרפת המהפכנית את העיר אחרי שהצליח להבקיע את חומותיה, ואחר כך פוצץ את קטע החומה הפונה לעבר צרפת.
חתימת שלום בזל ב-1795 הצילה את הביצורים האחרים מגורל דומה.
הונדה CBR1100XX (נודע גם בכינוי Super Blackbird, בתרגום לעברית: סופר-שַחֲרוּר) הוא אופנוע ספורט מסדרת הונדה CBR שיוצר על ידי חברת הונדה משנת 1996 עד לשנת 2007. האופנוע פותח על מנת להתחרות עם קוואסקי נינג'ה ZX-11 כאופנוע בייצור סדרתי המהיר בעולם.
הונדה הצליחה במשימה זו עם אופנוע שמהירותו המרבית 287.3 קמ"ש.
שנתיים לאחר מכן, התואר עבר לסוזוקי GSX-1300R היאבוסה, שהגיע למהירות מרבית של 312 קמ"ש.
הכינוי "ציפור שחורה" הוא על שם הלוקהיד SR-71, שגם כן החזיק בשיאי מהירות.
באמצע שנות ה-90, הונדה הייתה נחושה לייצר את האופנוע בייצור סדרתי המהיר ביותר, ולהשתלט על כל ההשלכות השיווקיות הנלוות לכך, עובדה שהייתה שייכת באותה העת לקוואסקי נינג'ה ZX-11. הדבר גרם בסופו של דבר לפיתוחו וייצורו של ה-CBR1100XX סופר בלקבירד.
בפברואר 1997, המגזין Sport Rider בחן את האופנוע והגיע איתו למהירות מקסימלית של 287.3 קמ"ש, בעוד ה-ZX-11 הצליח להגיע רק ל-281.6 קמ"ש.
בכך הוא הוכתר לאופנוע המהיר ביותר בייצור סדרתי.
בשנת 1999 סוזוקי GSX-1300R היאבוסה נישל אותו מהתואר הזה.
הסוזוקי נרשם בגרסת המילניום של ספר השיאים של גינס כאופנוע המהיר ביותר בייצור סדרתי לאחר שהגיע למהירות מקסימלית של 312 קמ"ש.
ייצור ה-CBR1100XX החל משנת 1996 והופסק בשנת 2007. ייבוא לארצות הברית הופסק כבר ב-2003, אבל מכירות באירופה המשיכו עד 2007. שינויים רבים הוכנסו בשנת 1999, כאשר הונדה עברה מקרבורטורים למערכת הזרקת דלק ממוחשבת (PGM).
ב-2001 האופנוע קיבל לוח מחוונים LCD.
מאז, רוב השינויים היו בצבע האופנוע, אולם הוכנסו גם שינויים באגזוז ובמערכת הדלק על מנת לעמוד בתקנים שהשתנו ולשפר את צריכת הדלק של האופנוע.
הונדה סנטר הוא אולם ספורט הממוקם באנהיים שבקליפורניה.
קבוצת ההוקי קרח אנהיים דאקס משחקת את משחקיה הביתיים באולם זה.
בעבר, גם קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס השתמשה בעבר באולם זה כאולם המארח למשחקייה הביתיים.
שמו המקורי של האולם הוא אנהיים סנטר, והוא נקרא בעבר גם ארוהד פונד אוף אנהיים (Arrowhead Pond of Anaheim) כאשר חברת המים המינרלים "ארוהד" רכשה את זכויות השם שלו.
המבנה הושלם בשנת 1993 בעלות של 123 מיליון דולר אמריקאי.
ב-2006 שילמה הונדה 60 מיליון דולר אמריקאי למנהלי האולם וחתמה על חוזה שליטה בשם האולם ל-15 שנה, דהיינו, עד 2021.
הונדה ג'אז היא מכונית סופרמיני אשר מיוצרת על ידי חברת הונדה היפנית משנת 2001 ועד היום.
ביפן וסין הדגם קרוי "הונדה פיט" (Honda Fit).
חברת הונדה פיתחה לראשונה את דגם ה- "הונדה ג'אז" בשנת 1981.
ביפן ובסין הדגם היה קרוי "הונדה פיט" ו-"הונדה סיטי".
באירופה ובמזרח התיכון הדגם היה קרוי "הונדה ג'אז".
תמסורת ידנית 4-5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות + אוברדרייב (הונדהמטיק) (באנגלית : Hondamatic)
הונדה S500 היא מכונית ספורט בתצורת קבריולה, 2 דלתות, 2 מושבים, מסוג "מכונית קיי" אשר יוצרה על ידי חברת הונדה היפנית בין השנים 1963–1964. יוצרו 1,363 יחידות.
קבוצת מכוניות אלו מכונה ביפנית קייג'ידושה (שמשמעותו רכב קל) ובאנגלית נהוג לכנות את מכוניות הקבוצה קייקארס.
מאפייני מכוניות אלו מוכתבים על ידי תקנות רישוי יפניות הנותנות הקלות באגרות רישוי, מיסוי, תנועה וחנייה ברחבי יפן.
התקנות הוצגו לראשונה ב-1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לקדם ייצור מכוניות זולות וברבות השנים הפכו לרלוונטיות בניסיון לטפל בצפיפות הגדולה בערים.
התקנות הראשונות הגבילו את אורך המכונית ל-2.8 מטר ומנוע 150 סמ"ק, אך במהרה עודכנה ההגבלה ל-360 סמ"ק.
עם השנים הועלו הספים השונים והתקנות הנוכחיות מ-1998 מגבילות לנפח של 660 סמ"ק, אורך של 3.39 מטר והספק מרבי של 64 כ"ס.
דוגמה למכוניות קיי : סוזוקי ספסיה, סוזוקי פאלט.
הונדה S600 היא מכונית ספורט בתצורות קבריולה (2 מושבים) ובתצורת קופה (4 מושבים), מסוג "מכונית קיי" אשר יוצרה על ידי חברת הונדה היפנית בין השנים 1964–1966. יוצרו 11,284 יחידות בתצורת קבריולה, ו- 1,800 יחידות בתצורת קופה.
דוגמה למכוניות קיי: סוזוקי ספסיה, סוזוקי פאלט.
הונדה S800 היא מכונית ספורט בתצורות קבריולה (2 מושבים) ובתצורת קופה (4 מושבים), מסוג "מכונית קיי" אשר יוצרה על ידי חברת הונדה היפנית בין השנים 1966–1970.
מנועי דגם "הונדה S800" הורכבו בדגם הסטיישן הונדה L700.
דוגמה למכוניות קיי: סוזוקי ספסיה, סוזוקי פאלט, הונדה S500.
הונדה אורבן EV קונספט (באנגלית : Honda Urban EV Concept) היא מכונית חשמלית, 3 דלתות האצ'בק, אשר הוצגה על ידי קונצרן הונדה (Honda Motor Co., Ltd) היפני בתערוכת המכוניות הבינלאומיות בגרמניה.
"הונדה אורבן EV קונספט" הוגדרה כמכונית עירונית.
2 דלתות הצד הקדמיות - נפתחות הפוך לכיוון התנועה ("דלתות התאבדות")
הונדה UNI-CUB הוא רכב חשמלי מונע מצבר, המוגדר כרכב חשמלי קל, קומפקטי, נייד המופעל חשמלית, להובלת אדם אחד אשר הוצג על ידי קונצרן הונדה (Honda Motor Co., Ltd) היפני.
דגם ה-"הונדה UNI-CUB" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות ב-אוסקה בשנת 2013, בהמשך להצלחת דגם ה-"Honda U3-X" בשנת 2009.
"הונדה UNI-CUB" פועל על עיקרון איזון עצמי של 2 צירים, לצורך שמירה על שיווי משקל מכני.
מקור הכח של המנוע החשמלי היא סוללת יוני ליתיום.
המצבר ממוקם מאחור, מאחורי מושב הנהג ונשלף.
על מנת לנוע קדימה, על המשתמשים להישען קדימה, בעוד תנועה לצדדים מושגת באמצעות הישענות ימינה או שמאלה.
לדגם ה-"הונדה UNI-CUB" אין דוושות או ידיות האצה ובלימה.
הונדורס משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מהונדורוס מדליית ארד יחידה ברכיבה.
המשלחת הראשונה של הונדורס למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת לא הגיעה להישגים גבוהים בענפים ג'ודו, הרמת משקולות ושחייה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה הגדולה ביותר שהונדורס שלחה עד כה ומנתה 21 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
נבחרת הנערים סיימה במקום החמישי בענף הכדורגל.
כמו כן, המשלחת לא הגיעה להישגים גבוהים בענפים היאבקות ושחייה.
הונדה N-One (ביפנית: ホンダ, באנגלית: Honda N-One) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת משנת 2012 ביפן.
דגם "הונדה N-One" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית ב-טוקיו בשנת 2011.
שיווק דגם "הונדה N-One" ביפן בלבד הוחל בנובמבר 2012.
הונדה זסט היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 2006–2012 ביפן.
דלת אחורית עם הנגשה לכיסא גלגלים (אופציונלי, ראו תמונה).
סוגי הנעה: הנעה קדמית, הנעה כפולה 4x4.
קבולת מכל דלק - 31 ליטר.
הונדה T360 הוא טנדר המוגדר בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצר בין השנים 1963–1967.
קיבולת מכל דלק - 20 ליטר.
הונדה N-Van (ביפנית: エヌ バン, באנגלית: Honda N-VAN) הוא מיניוואן קטן המוגדר בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצר משנת 2018 ביפן
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 21.2 שניות (מנוע 658 סמ"ק, הנעה קדמית, תמסורת אוטומטית רציפה מסוג "CVT")
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 22.5 שניות (מנוע 658 סמ"ק, הנעה 4x4, תמסורת אוטומטית רציפה מסוג "CVT")
הונדה N-WGN היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת משנת 2013 ביפן.
הונדה L700 הוא דגם סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצר בין אוקטובר 1965 לספטמבר 1966. דגם הונדה L800 יוצר בין ספטמבר 1966 לנובמבר 1967 ביפן.
דגמי הונדה P700 והונדה P800 יוצרו בתצורת טנדר.
3 דלתות - סטיישן (2 דלתות צד + דלת אחורית), 5 נוסעים.
הונדה N360 היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1967–1972 ביפן, מלזיה וטאיוואן.
קיבולת מכל דלק – 26 ליטר.
"Honda N360AT" – יוצר מאוגוסט 1968 – דגם תמסורת אוטומטית.
הונדה דומני (ביפנית: ホンダ・ドマーニ, באנגלית: Honda Domani) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, אשר יוצרה בין השנים 1992–2000 ביפן.
הונדה קונצ'רטו (ביפנית: ホンダ・コンチェルト, באנגלית: Honda Concerto) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, ויצרנית הרכב הבריטית קבוצת אוסטין-רובר אשר יוצרה בין השנים 1992 – 2000.
ביפן דגמי "הונדה קונצ'רטו" יוצרו בין השנים 1988 – 1992 ובבריטניה דגמי "הונדה קונצ'רטו" יוצרו בין השנים 1989 – 1994.
הונדה לגרייט הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, על ידי חברת הבת "הונדה קנדה" אשר יוצר בין השנים 1999 – 2005 בקנדה בפרובינציה אונטריו בעיר "Alliston" .
5 דלתות (2 דלתות צד אחוריות – דלתות הזזה).
כריות אוויר לווילון צד (אופציונלי, בין השנים 2002–2005).
"הונדה קריידר (ביפנית: ホンダ・クライダ, באנגלית: Honda Crider, קרויה גם: Běntián Língpài) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Guangqi Honda (שם רשמי: Guangqi Honda Automobile Co., Ltd) בבעלות יצרנית הרכב הסינית קבוצת GAC בשותפות עם יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת בסין משנת 2013
דגם "הונדה קריידר" מיועד למלא את הפער בין הונדה סיוויק להונדה אקורד
דגם ה-"הונדה קריידר" נמכר אך ורק בסין, אם כי הוא עשוי להיות מיוצר לשווקים אחרים.
דור שני - מיוצר משנת 2018
קיבולת מכל דלק - 47 ליטר (דור ראשון)
קיבולת מכל דלק - 40 ליטר (דור שני)
הדור הראשון של "הונדה קריידר" כולל מתלה קדמי עצמאי של מקפרסון ומתלה אחורי מסוג סרן קרן פיתול "Twist-beam rear suspension" .
כל הדגמים כוללים בלמי דיסק ארבע-גלגלים והגה כוח חשמלי.
הונדה טורנאו (ביפנית: ホンダ・トルネオ, באנגלית: Honda Torneo) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, אשר יוצרה בין השנים 1997–2002 ביפן.
הונדה רפגה (ביפנית: ホンダ・ラファーガ, באנגלית: Honda Rafaga) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, אשר יוצרה בין השנים 1993–1997 ביפן.
לוחות עץ על לוח מחוונים וקונסוליית המרכז (עור - אופציונלי).
משנת 1994 כריות אוויר כפולות לנוסעים הקדמיים.
הונדה Z (ביפנית : ホンダ・Z, באנגלית: Honda Z) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1970–1974 (דור ראשון) ובין השנים 1998–2002 (דור שני בתצורת "מיני SUV").
מלבד לשם הדגם "הונדה Z" אין כל קשר בין 2 דורות הדגם (תצורה, עיצוב חיצוני ופנימי, מנוע ורוב המכלולים הטכניים שונו לחלוטין), מה עוד שהפרש השנים בין סיום ייצור הדור הראשון של הדגם ותחילת ייצור הדור השני של הדגם עמד על 24 שנים.
3 דלתות - מיני SUV (דור שני).
מנוע מרכזי, הנעה כפולה 4x4 .
הונדה e היא מכונית חשמלית המיוצרת על ידי יצרנית הרכב היפנית הונדה, ומיועדת לשיווק בשוקי אירופה ויפן.
הרכב מבוסס על הקונספט Urban EV אשר הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית בגרמניה בספטמבר 2017. הגרסה הסופית של הרכב הוצגה רשמית באותה התערוכה, בספטמבר 2019. לעומת העיצוב של רכב הקונספט Urban EV, אשר היה בתצורת האצ'בק בעל 3 דלתות, הגרסה הסופית תוצע רק בתצורה של 5 דלתות.
השם e אושר על ידי הונדה במאי 2019. הרכב מעוצב בסגנון רטרו, אשר נועד להזכיר את הגרסה הראשונה של ההונדה סיוויק.
הונדה הצהירו כי המטרה שלהם היא להציע סדרה שלמה של כלי רכב חשמליים באירופה עד שנת 2025.
הקונספט EV Urban, אשר הוצג לראשונה ב-2017, עוצב על ידי יוקי טררי (חוץ) ופומיהירו יאגוצ'י (פנים) כדי לעורר תחושה ידידותית ונוחות אצל הרוכשים הפוטנציאליים.
רכב בגרסה קדם סופית הוצג בהופעת בכורה עולמית בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2019. העיצוב של הרכב הוא אבולוציה של רכב הקונספט Urban EV.
הונדה ציידו את הרכב בידיות פתיחה לדלתות שטוחות (Flush mounted) ומראות צד קומפקטיות מבוססות מצלמה כדי לפשט את המראה החיצוני של הרכב.
כדי לאפשר טעינה של הרכב מכל צד, שקע הטעינה של הרכב נמצא במרכז חלקו הקדמי של הרכב, היכן שניתן למצוא מכסה מנוע ברכבים מבוססי מנוע בעירה פנימית.
רכב בגרסת ייצור המונית הוצג בתערוכת IAA 2019 שנערכה בעיר פרנקפורט, גרמניה בספטמבר 2019. הפרויקט הובל על ידי קוההי היטומי.
צוות העיצוב חוץ של הרכב נוהל על ידי קן סהרה וצוות עיצוב הפנים נוהל על ידי אקינורי מיואי.
המשוב החיובי שהתקבל עם הצגת רכב הקונספט Urban EV אישר את המשך הפרויקט והוצאה לפועל של תוכנית הייצור הסופית של הרכב.
הרכב משתמש בפלטפורמת בסיס ייעודית של רכב חשמלי הממונע על ידי מנוע חשמלי המותקן בסרן האחורי של הרכב, כדי לתת לרכב מאפיינים של זריזות ופרופורציות קומפקטיות של רכב המיועד לשיווק לשימוש עירוני.
הסוללה, אשר מקוררת על ידי מערכת קירור נוזלי, ממוקמת בבסיס הגלגלים של הרכב, מתחת לרצפת תא הנוסעים, ומאפשרת חלוקת משקל של 50/50 ומרכז כובד נמוך במיוחד.
העברת מערכת ההנעה לחלקו האחורי של הרכב מפנה יותר מרחב למערכת ההיגוי ומאפשרת רדיוס סיבוב טוב יותר מהממוצע (כ-45 מעלות), המאפשר פניית פרסה ברוחב של כ-4.3 מטר בלבד.
הפלטפורמה משתמשת במערכת מתלים תמוכת מקפרסון עצמאית לכל גלגל ברכב.
ה-e מאובזרת במנוע חשמלי המותקן על הסרן האחורי של הרכב, בעל הספק של 100 או 113 קילו ואט (134 או 152 כ"ס בהתאמה).
לפי מבחנים של הונדה, הרכב בעל יכולת תאוצה של 0–100 קמ"ש בכ-8 שניות.
שמועות על גרסה בעלת ביצועים גבוהים הופרכו על ידי הונדה בבכורת הרכב בפרנקורט.
לסוללת הרכב המבוססת ליתיום-יון קיבולת של 35.5 קוט"ש, המספקת טווח של עד כ-220 ק"מ לפי מידע פנימי של הונדה.
ה-e כוללת שקע טעינה משולב מסוג Combo 2, המאפשר טעינה של AC וטעינה מהירה של DC, בהתאם למקור הכוח.
בשימוש בטעינה מהירה של DC, ניתן לטעון 80% מטווח הרכב בחצי שעה.
הונדה הכריזו על תחנת טעינה משלהם, המאפשר טעינה בקצב של 7.4 קילו ואט (חד-פאזי) או 22 קילו ואט (תלת-פאזי), בהתאם למקור הכוח.
שימוש במקור כוח של 32 אמפר מאפשר טעינה מלאה של סוללת הרכב בתחנת הטעינה של הונדה בכ-4 שעות.
2 מסכי המולטימדיה יכולים להציג יישומים שונים בכל מסך וניתן להחליף את המוצג במסכים בהתאם לצורך.
מערכת המולטימדיה כוללת תמיכה ב-Android Auto ו-Apple CarPlay.
הרכב מאובזר בנוסף בעוזרת האישית של הונדה, המשתמשת בלימוד מכונה המאמן את הזיהוי הקולי שלה.
הזיהוי הקולי מופעל באמירה של צירוף המילים "אוקי הונדה", עם הפקודה לאחר מכן.
התגובות של הציבור ושל העיתונות היו מאוד חיוביות, הן עקב סגנון הרטרו של הרכב והן עקב פונקציונליות נרחבת ואבזור מרשים.
החל מ-20 במאי 2019, ניתנה האפשרות ללקוחות באנגליה ובמספר מדינות אירופה, בין היתר גרמניה, צרפת ונורווגיה, לשלם מקדמה של כ-3,600 ש"ח, הניתנת לזיכוי, ולבצע הזמנה מוקדמת של ה-e.
כבר בימים הראשונים הונדה קיבלו כ-25,000 הזמנות מוקדמות לרכב, כשכ-6,500 מהן הוזמנו באנגליה.
לקראת ספטמבר באותה השנה המספר כבר גדל לכ-40,000 הזמנות.
הונדה CBR הוא שם של סדרת אופנועי ספורט מתוצרת הונדה.
הדגם הראשון של הסדרה, ה-CBR400, הושק בשנת 1983. כל הדגמים, למעט ה-CBR125R, ה-CBR150R, ה-CBR250R וה-CBR300R (אשר מונעים על ידי צילינדר בודד), מונעים על ידי 2 ויותר צילינדרים בשורה.
יתר הדגמים השגרתיים/פחות ספורטיביים נכנסים תחת סדרת ה-CB של הונדה.
אופנוע Bashan 125R המיוצר בסין מנצל חלקים של אופנוע הונדה מסדרה זו.
הסדרה של ה-CBR כוללת את הדגמים הבאים:
הונדה ג'ייד הוא מיניוואן קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה (ביפן), ויצרן המכוניות הסיניות Dongfeng Honda (שם רשמי: Dongfeng Honda Automobile Co., Ltd) (בסין) אשר מיוצר משנת 2013 ביפן ובסין.
יצרנית המכוניות הסינית Dongfeng Honda בבעלות "Dongfeng Motor Group" והונדה (50%, 50% בשותפות).
סוגי מנוע: מנוע בנזין, מנוע הברידי.
4 רמות גימור של דגם 1.8 ליטר (בסין).
בשנת 2016 עבר הדגם מתיחת פנים (בסין).
במאי 2018 הושק הדגם המחודש ביפן.
רמות הגימור הנוכחיות הן: "G", "RS, "X", "HYBRID RS" ו-"HYBRID X".
"Hybrid RS", הושק ביפן בפברואר 2016 בגרסת מושבים 2+2+2.
הונדה CR-X דל סול היא מכונית ספורט רודסטר בסגנון גג "Targa top" אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1992–1998 ביפן.
נפח תא מטען אחורי - 300 ליטר.
הונדה סופר קאב (ר"ת Cheap Urban Bike :CUB) הוא כלי רכב דו גלגלי מתוצרת חברת הונדה, המשלב מאפיינים עיצוביים, מבניים, ומכניים של קטנוע ואופנוע.
סדרת הונדה סופר קאב היא כלי הרכב המנועי הנמכר ביותר בהיסטוריה עם למעלה מ-100 מיליון יחידות שנמכרו מאז שנת 1958, כאשר היצור והמכירה עדיין ממשיכים.
הונדה סופר קאב מיוצר במגוון רחב של גרסאות עיצוביות ונפחי מנוע בין 50 סמ"ק עד 125 סמ"ק.
מקור השם Cub (באנגלית :גור), הוא בכינוי שניתן לקיט של מנוע בנזין קטן שנועד לשימוש כמנוע עזר חיצוני הניתן להתקנה על אופניים, ואשר יוצר בין השנים 1952–1958 .
יחודו של המנוע הקטן היה בחידוש שהציג בכך שהותקן מצידו השמאלי ומתחת לציר הגלגל האחורי, בניגוד למנועי העזר המקובלים שהותקנו בתוך מסגרת האופניים, בין רגלי הרוכב.
בכך נפתרה בעיית הלכלוך של בגדי הרוכב והתאפשרה הרכיבה על האופניים הממונעות גם לנשים לבושות שמלות.
המנוע הקטן נמכר בהיקפים של אלפי יחידות בחודש וסייע להכרה והטמעת שמה חברת הונדה בשוק הרכב הדו גלגלי המתפתח ביפן שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הרעיון לפיתוח כלי רכב דו גלגלי חדש בנפח 50 סמ"ק עלה בשנת 1956 לאחר סיור שערכו סויצ'ירו הונדה (Soichiro Honda) המייסד, והמהנדס הראשי של החברה, וטקאו פוג'יסווה (Takeo Fujisawa) איש הכספים, ומנהל הפיתוח העסקי שלה, בגרמניה, שבה נוכחו בפופולריות של השימוש באופנועים קלים ואופניים עם מנוע עזר.
תוכניתם האסטרטגית הייתה לפתח כלי רכב דו גלגלי אשר יהיה בעל השפעה לטווח ארוך על ביצועיה העסקיים של החברה ועל יכולת ההתרחבות שלה לשווקים נוספים מחוץ ליפן.
הדרישה באירופה שלאחר המלחמה לכלי רכב קטנים וזולים מיקדה בפני ראשי הונדה את יעדי הפיתוח העתידי.
בסיורים שערכו באולמות התצוגה של היצרנים האירופים, הגיעו השניים למסקנה כי לעיצובי הקטנועים המסורתיים כגון למברטה, אין עתיד ביצור המוני ופוטנציאל לשיווק בארצות מתפתחות, מכיוון שהיו בעלי מכלולים מכניים שדרשו תחזוקה שוטפת מורכבת, וצוידו בגלגלים בעלי קוטר קטן שאינם מתאימים לשימוש בדרכים המשובשות המאפיינות מדינות אלה.
לאור זאת התגבש הרעיון לפתח כלי רכב דו גלגלי אשר יתאים לשימוש הן בארצות מפותחות והן בארצות בלתי מפותחות ובעלות תשתית דרכים רעועה.
בהתאם לכך נדרש כי כלי הרכב יתבסס על טכנולוגיה זולה ופשוטה אשר תאפשר שרידות של כלי הרכב לאורך זמן גם ללא טיפולים מכניים מורכבים וחלפים בלתי זמינים.
התכנון דרש קפדנות ודיוק מכיוון שעל פי התכנית היה מדובר על יצור המוני של כלי הרכב אשר ישווקו ברחבי העולם, לרבות במקומות קשים לגישה אשר לא יאפשרו תיקון תקלות עתידיות אם יתגלו.
נטען כי אחת הדרישות בפיתוח הייתה האפשרות לנהוג עם יד אחת בלבד על מנת לאפשר ליד השנייה של שליחי המסעדות ביפן לאחוז במגש סובה (אטריות), מאכל פופולרי ביפן.
לצורך יצור האופנוע בנתה הונדה בהשקעת עתק, מפעל חדש בעל כושר יצור המוני של עד-50,000 יחידות בחודש, על פי מפעל ההרכבה של החיפושית במפעלי פולקסווגן בוולפסבורג, גרמניה.
היעד השאפתני של הונדה נקבע לספק כ-30,000 יחידות סופר קאב מדי חודש, הרבה מעבר לקיבולת השוק המקומי ביפן.
משמעות הדבר הייתה להגדיל את היקפי היצוא לשווקים חדשים בהיקפים שטרם נראו כמותם בעבר.
לצורך כך הקימה הונדה חברות בת מקומיות ביעדי היצוא העיקריים שלה, על מנת לאפשר מתן שירות והפצת חלפים בהיקפים גדולים ובמהירות.
חברת הבת הראשונה נוסדה בארצות הברית בשנת 1959 ולאחריה הוקמו חברות בת מקומיות גם בגרמניה בשנת 1961, בבלגיה ובבריטניה ב-1962, ובצרפת ב-1964.
בשנת 1963 השיקה הונדה ארצות הברית את מסע הפרסום שלה בארצות הברית שנקבעה כשוק היעד העיקרי.
סיסמת הפרסומת בה נעשה שימוש במשך 12 שנים ברציפות הייתה: "You meet the nicest people on Honda" (בתרגום חופשי: "פוגשים את האנשים החביבים ביותר על הונדה"), ובמהלכן התחזקו מאוד מותגי האופנועים של הונדה וחברות יפניות נוספות על חשבון המותגים הבריטיים.
הונדה ניהלה מסע פרסום רב ערוצי שכלל מוזיקה, מודעות פרסומת, וג'ינגלים בסגנון חדשני.
מסע הפרסום לקח בחשבון ויתור מסוים על קהל היעד המסורתי של כלי רכב דו גלגליים, "הגבר המאצ'ו", לטובת פיתוח קהלי מטרה חדשים ובעיקר נשים ובני המעמד הבינוני גבוה, תוך הדגשת יתרונות הנוחות של תפעול האופנוע ועיצובו הייחודי.
העיצוב הבסיסי של הונדה קאב התבסס על שילדה אחודה של יריעת פלדה מכופפת וכבושה בעלת מנוע במנח אופקי הממוקם תחתיה.
מבנה זה מכונה בשם "עצם תחתית" (underbone), והוא מאפשר כניסה לתנוחת נהיגה בצורה של "פסיעה לישיבה" (step through), אך ללא מדרך להנחת רגלי הרוכב (כמקובל בקטנועים "קלאסיים") המונחות משני צידי המושב על גבי רגליות ייעודיות כבאופנוע.
בכך איחד המבנה תכונות ספציפיות של תנוחת רכיבה של קטנוע ביחד עם אופנוע.
רגלי הרוכב מוגנות מלכלוך המותז מפני הדרך באמצעות פיירינג (fairing) מפלסטיק היורד מתחת לכידון וממשיך ומכסה את המנוע בדומה לקטנוע.
בעיצוב הונדה קאב נעשה לראשונה בכלי רכב כלשהו שימוש המוני בחלקי פיברגלס ופלסטיק לעיצוב שהקלו משמעותית על המשקל הכולל של הכלי.
עם זאת ובניגוד לקטנוע, המנוע ותיבת ההילוכים אינם מקובעים על הציר האחורי.
שילוב העיצובים הזה אפשר יצירת מרכז כובד נמוך, שיפור בקירור המנוע, והתקנת גלגלים בעלי קוטר גדול של 17 אינץ', אשר שיפרו את היציבות הדינמית בציר האורך, בעיקר בתנועה על דרכים משובשות.
המנוע הונח במצג אופקי, מקורר אוויר.
תיבת ההילוכים הורכבה מגיר סיקוונסיאלי ידני, חצי אוטומטי וללא ידית מצמד כמקובל על הכידון מצד שמאל, המופעל באמצעות מצמד המחובר לדוושת העברה ברגל שמאל.
הסיכוך התבצע באמצעות מתז שמן משותף על הארכובה ותיבת ההילוכים.
בלמי התוף הקדמי והאחורי חוברו לחישוק באמצעות חישורים.
כבר מן הדגם הראשון צויד הונדה סופר קאב, שלא כמו כלי רכב דו גלגליים זולים אחרים בני התקופה, במערכות היקפיות מושלמות כמקובל באופנוע.
כך למשל הותקנה מערכת תאורה קדמית ואחורית מלאה, פנסי איתות ובולמי זעזועים המאפשרים איכות נסיעה ושימוש גבוהים.
השימוש שעשתה הונדה במנוע ארבע פעימות ומערכת פליטה מושלמת גרמו לרמת רעידות ורעש נמוכות ואפשרו נסיעה חלקה ונעימה.
C100 – הדגם הראשון, יוצר בשנים 1958 עד 1967. צויד במנוע ארבע פעימות מקורר אוויר בנפח 49 סמ"ק בעל שסתומים עיליים (OHV).
המנוע בעל יחס דחיסה נמוך של 8.5:1 אפשר שימוש בדלק זול בעל מספר אוקטן נמוך, הפיק 4.5 כוחות סוס ומומנט של 0.33 קג"מ.
מערכת החשמל בת 6V כללה מגנטו וגלגל תנופה.
המנוע מחובר לתיבת ההילוכים חצי אוטומטית, סיקוונסיאלית, בת שלוש מהירויות עם מצמד צנטריפוגלי רטוב.
מערכת המתלים כללה מזלג קדמי מסוג "מחבר מוביל" (leading link), וזרוע אחורית לחיבור הגלגל עם בולמי זעזועים טלסקופיים לחיבור השלדה מאחור.
מערכת הבלימה כללה בלמים מסוג תוף מלפנים ומאחור, וחישוקי הגלגלים בקוטר 17 אינץ'.
משקלו היבש של האופנוע עמד על 65 קילוגרם, נפח מכל הדלק שלושה ליטרים, והוא הגיע למהירות מרבית של 69 קילומטר לשעה.
C102 – יוצר בשנים 1960 עד 1965. בוצע בו שיפור במערכת החשמל על ידי הוספת סליל הצתה ומתנע חשמלית (לא בדריכה).
C50 – יוצר החל משנת 1966. בוצעו בו שיפורים בממדי הבוכנה אשר הביאו לעליה ביחס הדחיסה ושיפור הספק המנוע.
בוטלה האפשרות להנעה חשמלית וחזרה להתנעה בדריכה.
C70 – יוצר החל משנת 1969. נפח המנוע הוגדל ל־72 סמ"ק, הביא להעלאת ההספק לשישה כ"ס ומומנט של 0.53 קג"מ.
המשקל היבש עלה ל-72 ק"ג ומכל הדלק הוגדל ל-4.8 ליטר.
C90 – יוצר החל משנת 1966. נפח המנוע הוגדל ל־89.5 סמ"ק ובוצע שינוי במבנה בראש המנוע לשימוש בגל זיזים עליון (OHC).
המשקל היבש של האופנוע עלה ל-85 ק"ג.
C100EX – יוצר משנת 1986, והיווה את השינוי המשמעותי ביותר בסדרת הסופר קאב לשימוש ברכיבים מודרניים של כלי רכב דו גלגליים.
במנוע הותקנה מערכת הצתה אלקטרונית מסוג CDI.
תיבת ההילוכים שונתה לתיבה בת ארבע מהירויות, המזלג הקדמי הוחלף למזלג טלסקופי, והמהירות המקסימלית הגיעה ל-110 קמ"ש.
החל משנת 2007, במלאת 50 שנה ליצור הדגם החלה הונדה להציע שיפורים בדגמים המיושנים בעלי נפחי המנוע השונים.
בין היתר הוטמע השימוש במנועים בעלי גל זיזים עליון, בוצעו שינויים בממדי הבוכנה אשר גרמו להעלאת יחס הדחיסה ותרמו ליעילות ושיפור ההספק.
עדכון כל מערכות החשמל להפעלה באמצעות הצתה אלקטרונית.
C125 – מיוצר החל משנת 2018 והוא הדגם הגדול ביותר המוצע בסדרת סופר קאב.
בדגם זה בוצע שנוי במבנה המסורתי של השלדה, והותקנה שלדה מסוג "שדרת פלדה יחידה" (Steel backbone), שתחתיה מותקנים המנוע ותיבת ההילוכים.
המנוע בעל נפח 125 סמ"ק מייצר 9.1 כוחות סוס ומומנט של 0.98 קג"מ.
בוצע שינוי במערכת הבלימה באמצעות התקנת בלם קדמי מסוג דיסק יחיד לשיפור איכות הבלימה.
דגם C110 ספורט הוצג באוקטובר 1960 וייצור של גרסאות ועיצובים שונים שלו נמשך עד שנת 1972. העיצוב הכללי היה בדומה לזה של אופנוע במבנה מסורתי שבו הרוכב מתמקם בתנוחת הרכיבה באמצעות הרמת רגל מעל גוף האופנוע, ולא באמצעות תנועה של "פסיעה לישיבה" כמקובל בקטנוע.
לצורך העיצוב בוצע שינוי במבנה השלדה על ידי שימוש בצינור פלדה אופקי שעליו מונחים המושב ומכל הדלק שהותקן בקדמתו.
שינויים נערכו גם בהספק המנוע שהוגדל בכ-10%.
דגמי הספורט הוצעו במגוון עיצובים של צינורות המפלט, זווית וגובה כידון ההיגוי, וכן בדגמים בני שלושה וארבעה הילוכים.
במשך השנים בוצעו שיפורים נוספים בהספק והורחב מגוון נפחי המנועים, בעיקר לצורך השיווק גם במדינות מערביות כגון ארצות הברית קנדה ובריטניה.
סדרת CT (Trail Cub) הייתה סדרת דגמים של אופנועי כביש/שטח המבוססים על הגרסאות השונות של דגם הסופר קאב, אשר פותחה ויוצרה בעיצובים ובשמות דגם שונים בהתאם למדינה שבה שווקו, החל משנת 1964 עד 1994. יעוד הפיתוח היה לאפשר רכיבה על האופנועים שנועדו במקור לשימוש עירוני, גם לנסיעות שטח מתונות.
לצורך כך בוצעו מספר שינויים טכנולוגים ועיצוביים במאפייני הכלי המקורי.
לתיבת ההילוכים החצי אוטומטית נוספה האפשרות לברור בנוסף גם הילוך גבוה/נמוך, המאפשר התאמה לנסיעה בהתאם לתוואי השטח.
בדגמים הראשונים הדבר נעשה באמצעות התקנת גלגל שיניים נוסף על הגלגל האחורי אשר חייב את הרוכב לבצע העברה ידנית של השרשרת בין גלגלי השיניים בהתאם לבחירתו.
בדגמים מאוחרים יותר שולבה האפשרות בתוך תיבת ההילוכים עצמה, והבחירה ושילוב ההילוך נעשתה באמצעות ידית.
על מנת ליצור מראה "קשוח" יותר, הוסרו בכל דגמי סדרת CT מגיני הפלסטיק הקדמיים, הוקטן מגן הבוץ המורכב על הגלגל הקדמי, הצמיגים הוחלפו בצמיגי שטח, הותקן מגן גחון להגנה על המנוע ותיבת ההילוכים, וצינורות פלדה חוברו לרוחב חלקה הקדמי של השלדה למניעת נזק במקרה של התהפכות.
האגזוז הותקן בזווית המשוכה כלפי מעלה למניעת נזק בעת הנסיעה בשטח.
סדרת ST (Trail Sport) הייתה גם היא סדרת דגמים של אופנועי ספורט/שטח המבוססים על הגרסאות השונות של דגם הסופר קאב.
הכידון ניתן לקיפול והתאמה לממדי הרוכב.
הגלגלים בעלי קוטר קטן, והצמיגים הם רחבים ושמנים מסוג "בלון".
בשל מאפייני המבנה והעיצוב הייחודי שלהם לא קיבלו האופנועים מסדרת ST רישיון לתנועה בכביש הציבורי במדינות מסוימות, והורשו לרכיבה בשטח בלבד.
סדרת NF המוכרת גם כדגמי הונדה "WAVE", הונדה "INNOVA" (בשוק האירופי), ואחרים בהתאם לשוקי היצוא השונים, הוצגה בשנת 1995 ומהווה שלב פיתוח נוסף של דגמי הונדה קאב הקלאסיים.
העיצוב הבסיסי במבנה שלה, שלדה מסוג "עצם תחתית" נשמר, אך עוצב על בסיס צינורות פלדה מכופפים במקום יריעת פלדה היוצרת מבנה של שלדה אחודה.
שינויים קוסמטיים נערכו גם בעיצוב חלקי הפלסטיק.
הדגם שווק בשלושה נפחי מנוע בני 100, 110, ו-125 סמ"ק שהוצעו גם כשהם מצוידים במערכת הזרקת דלק בנוסף לדגמים המצוידים בקרבורטור המסורתי.
בדגמי הסדרה נערכו מספר שינויים מינוריים אשר בחלק מן הדגמים ניתנו כאפשרות לבחירה אופציונלית כגון בלם דיסק קדמי, שיפורים בחלקי המנוע, תצוגה משופרת של לוח המחוונים, תא אחסון מתחת למושב ונקודות לעיגון סל נשיאה קדמי.
הונדה S360 היא מכונית קונספט בתצורה מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית כלי הרכב "הונדה", אשר הוצגה בשנת 1962 ביפן.
"הונדה S360" הוצגה לראשונה ב-5 ביוני 1962 במהלך האספה הכללית של "אספת הונדה ה-11" של "הונדה" ב-"מסלול המרוצים הבינלאומי של סוזוקה " בעיר "Suzuka, Mie" במחוז מיאה ביפן.
מנהל פיתוח הפרויקט היה "Yoshio Nakamura".
קיבולת מכל דלק – 25 ליטר.
הונדו הוא מערבון אמריקאי משנת 1953 שצולם בשיטת 3D בבימויו של ג'ון פארו (אביה של מיה פארו), עם ג'ון ויין וג'רלדין פייג' בתפקידים הראשיים.
את סצנת הקרב בסיום הסרט ביים ג'ון פורד ללא קרדיט.
התסריט מבוסס על הסיפור "המתנה של קוצ'יס" מאת לואיס ל'אמור (1952).
זה סרטה הראשון של ג'רלדין פייג' ועל משחקה בו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
אנג'י לאו (ג'רלדין פייג') חיה עם בנה ג'וני (לי אקר) בחווה מבודדת בדרום מערב ארצות הברית לאחר שבעלה אד (לאו גורדון) עזב אותה.
השנה היא 1874 ומנהיגי האפאצ'ים ויטוריו (מייקל פאט) וסגנו סילבה (רודולף אקוסט) מחליטים להתעלם מההסכם עם צבא ארצות הברית ולהכריז מרד.
יום אחד מגיע אליה אדם בשם הונדו ליין (ג'ון ויין) ביחד עם כלבו ואומר לה שהוא שייך לפרשי הצבא, פלוגתו הותקפה על ידי האפאצ'ים שלקחו את סוסו והוא הצליח להימלט.
בשלב ראשון היא פוחדת ממנו אבל לאחר שתיקן דברים רבים בחווה היא מתחילה להתאהב בו.
הוא שואל ממנה סוס כדי להגיע למפקדתו.
הונדו מזהיר את אנג'י כי המצב מסוכן ומייעץ לה להתפנות אך היא מסרבת.
האפא'צים מגיעים לחווה וסילבה עומד לתקוף את הילד ג'וני אך זה יורה לעברו.
זה מוצא חן בעיני ויטוריו שכורת ברית דמים עם הילד ופוקד על שבטו לעזוב את החווה.
הונדו מדווח למפקדיו וחוזר לחווה כדי להחזיר את הסוס.
שם הוא מעורב בקטטה ביחד עם בעלה של אנג'י שמזהה את סוסו.
אד וחבר נוסף עוקבים אחרי הונדו ומנסים לתקוף אותו ולשדוד את הסוס.
באותו רגע הם מותקפים על ידי אפאצ'ים.
החבר נהרג והונדו מחסל את אד לאו שניסה לירות בו.
כעת הוא נמלט כשכל האפאצ'ים רודפים אחריו ותופסים אותו.
ויטוריו מחליט להמית אותו בעינויים אך הוא רואה אצלו את התמונה של אנג'י וג'וני והונדו אומר שהוא בעלה.
הונדו מתחרה עם סילבה בהתאבקות ומנצח אותו.
ויטוריו מביא אותו לאנג'י והיא "מאשרת", שהוא בעלה.
כעת מגיע הצבא כדי להכניע את האפאצ'ים.
אנג'י שומעת שיחה בין הונדו ואחד הקצינים שמאשים אותו ברצח בעלה.
יחסה לא משתנה כי היא שנאה את בעלה השתיין הבוגד והשקרן.
היא רק מבקשת שלא יגלה זאת לג'וני.
הונדו מבטיח לה לקחת אותם לאחר הקרב לחוותו בקליפורניה.
הצבא אוסף את כל המתיישבים בחוות הבודדות ואז מתקיפים אותם האפאצ'ים ומתחולל קרב גדול בו נהרגים מנהיגיהם ויטוריו וסילבה.
הם נסוגים והונדו ממשיך עם אנג'י ובנה לחוותו בקליפורניה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ון וייןהונדו לייןג'רלדין פייג'אנג'י לאומייקל פאטויטוריומנהיג אפאצ'ילי אקרג'וני לאורודולף אקוסטסילבהלוחם אפאצ'ילאו גורדוןאד לאו
הונגריקום (בהונגרית: Hungaricum) הוא מונח קיבוצי (חוקי) המציין ערך הראוי להבחנה ולהדגשה, שהוא שיא ההישג של ההונגרים על מאפייניו, ייחודו, מיוחדותו ואיכותו.
"חוק ההונגריקום" מתעד ומסדיר את מה שנחשב להונגריקום.
בתחילת שנות ה-2000 התפתחה בהונגריה יוזמה שמטרתה לאסוף ערכים לאומיים ולסדרם במאגרי ערכים.
מטרתה העיקרית הייתה הגנה ורישום נאותים של הערכים, וכן שמירתם לדורות הבאים.
ב-2 באפריל 2012 התקבל בפרלמנט ההונגרי חוק מספר XXX על ערכים לאומיים הונגריים ומנהגים הונגריים...
ההכרזה כהונגריקום היא תהליך רב-שלבי, דמוי פירמידה, מלמטה למעלה.
יש לרשום תחילה את הערך הנתון בבנק ערכי היישוב או יחידת הנוף המחוברים אליו באופן טריטוריאלי, והמנוהל בדרך כלל על ידי השלטון המקומי.
כל אחד יכול ליזום את הערכת הערך.
לאחר מכן, מוגש הערך הרשום למאגר הערכים המחוזי, אך במקרים חריגים, למשל בהיעדר מאגר ערכים מקומי, ניתן להפנות מיד למאגר המחוזי.
אם לא ניתן לקשר את הערך הנתון ליישוב מסוים, אלא למגזר, ניתן להגיש את ההצעה למאגרי הערכים המגזריים המנוהלים על ידי המשרדים.
לאחר שנכלל במאגר הערכים המקומי (עיירה, יחידה אזורית ו/או מחוז) או מגזרי, הפריט הנתון הופך רשמית למה שנקרא ערך לאומי.
לאחר מכן ניתן להכריז על הערך הלאומי שכבר נרשם כערך לאומי יוצא דופן אם יש לו חשיבות לאומית.
על מנת להיכלל ב"מאגר הערכים ההונגרי", יש להגיש הצעה לוועדת הונגריקום.
בחלק מהרשימה בסוגריים לאחר ציון שם הערך מצוין ה (עיר, יחידה אזורית, מגזר) שבו נכלל לראשונה הערך הלאומי, וכן התאריך שבו הוא הפך לנחשב ולראוי להיכלל באוסף ההונגריקום.
2. פאלינקה חרצני ענבים (מאגר הערכים ההונגרי, 21.03.2013)
5. מוצרים המיוצרים מאווזים מפוטמים, בשר, כבד, שומן (מאגר הערכים ההונגרי, 24/09/2013)
16. זהב אדום ופישטה חזק ממרק פפריקה (מאגר הערכים ההונגרי, 17/06/2016)
מועדון הונגריקום הוקם בשנת 2000 על ידי ארבע חברות
לפי כוונתם של מייסדי המועדון היוקרתי, הם יקבלו בין החברים שלהם רק מוצר שהוא בדרך כלל הונגרי, מוכר בין-לאומית, מבוקש והם יודעים מאיפה הוא מגיע.
מעגל חברי המועדון המקורי הורחב לראשונה בשנת 2003 עם תחרה הלאש (Kiskunhalasi Halasi Csipke Alapítvány), ולאחר מכן בשנת 2006 עם מערכת החינוך המיוחד בעל השם העולמי של פרופסור אנדראש פטה (Pető Intézet).
שיטת פטה (חינוך מיוחד) (Pető Intézet)
ההוּנים היו קונפדרציה של שבטי נוודים, שהתקיימה החל מהמאה הראשונה לספירה ועד המאה השביעית.
שטח מחייתם השתרע על פני מזרח אירופה, הרי הקווקז ומרכז אירופה.
מקום הופעתם המתועד הראשון היה ממזרח לנהר וולגה, ממנו נעו מערבה, ומשנת 370 לערך הם החלו לבסס את אחיזתם והשפעתם על מרבית יבשת אירופה.
הצבא ההוני התבסס על חיל פרשים מהיר, שעיקר לוחמיו היו קשתים רכובים.
ההונים הגיעו לשיא כוחם בתקופת שלטונו של המלך אטילה, ששלט בין השנים 434–445 במשותף עם אחיו בלדה, ועד 453 כשליט יחיד.
משנת 445 ועד מותו הפתאומי בשנת 453, פלשו ההונים תחת פיקודו לשטחי האימפריה הרומית המערבית והאימפריה הביזנטית, בזזו אותם, ואילצו את שני חלקי האימפריה הרומית לשלם להם סכומי כסף נכבדים תמורת שקט לאורך הגבולות.
הפשיטות של ההונים נועדו בדרך כלל למטרות שוד וביזה, ולא להשתלטות על שטחים ולהתיישבות בהם.
הן היו הרסניות בעיקר לאימפריה הרומית המערבית, שכוחה נחלש מאוד בעקבות תבוסה במלחמת אזרחים עם האימפריה הרומית המזרחית בקרב הנהר הקפוא ובאופן כללי הייתה ענייה יותר מהחלק המזרחי.
הפשיטות ההוניות הותירו את האימפריה הרומית המערבית חלשה וחבולה.
כתוצאה מכך, נפלה האימפריה הרומית המערבית תוך עשורים ספורים לאחר הפלישות ההוניות תחת לחץ השבטים הגרמאניים.
ההונים מעולם לא הכו שורשים, לא התערבו בחיי נתיניהם ולא בנו מערכת אדמיניסטרטיבית שלטונית על פי הדוגמה הרומית, אלא הסתפקו בסחיטה בהיקפי ענק.
כתוצאה מכך, עם מות אטילה והתפוררות הכוח הצבאי המלכד, התמוססו הישגיהם הטריטוריאליים והאימפריה התפוררה.
צאצאיו של אטילה המשיכו לשלוט בחלקים שונים של ערבות מזרח אירופה עד סוף המאה השישית, ושליטים הנושאים שמות האופייניים לראשי שבטים הוניים שלטו באזורים שונים בקווקז עד תחילת המאה השמינית לספירה.
הדּוֹגְמָה הנוצרית ראתה באטילה ובהונים שוט שבאמצעותו מעניש אלוהים את עובדי האלילים, הכופרים והחוטאים.
תוך זמן קצר יחסית הם נותרו כזיכרון קולקטיבי אירופאי המקביל למלחמת בני אור בבני חושך, והשם "הונים" נחרט בזיכרון כתיאור של המון ברברי הזורע הרס וחורבן.
ההונים היו קונפדרציה רופפת של שבטים לוחמים מהערבה האירואסייתית – המישורים והרמות המשתרעים בין הרי החינגאן הגדולים (Greater Khingan) בגבול מונגוליה-מנצ'וריה במזרח, לבין חצי האי קרים במערב.
בתהליך מתמשך קיבלו ההונים אל שורותיהם קבוצות לוחמים ושבטים נודדים שונים ויצרו כוח צבאי משמעותי.
תהליך התגבשות ההונים לכדי גוף אתני בעל שפה ייחודית וקשרי הגומלין עם קבוצות אתניות אחרות בערבה האירואסייתית לוטה בערפל.
ההיסטוריון האוסטרי בן ימינו, ואלטר פּוֹל (), ממובילי המחקר על ההגירה בימי הביניים, סיכם את הידוע על הרקע של ההונים: "כל שאנחנו יכולים לומר בביטחון הוא שבשלהי התקופה הקדומה השם "הונים" תיאר אליטה של לוחמים בערבה האירואסייתית".
ההיסטוריונים הרומאים שחיו בעת פלישת ההונים לאירופה מוסרים מידע חלקי ומעורפל ביותר על מקור ההונים.
אמיאנוס מַרְקֶלִינוּס מציין כי ההונים התגוררו בשממה הקפואה המשתרעת ממזרח.
ההונים, כמו נוודים אחרים, לא הופיעו באמת על המפה הרומאית וכל שניתן היה לומר עליהם הוא שהם נמצאים מחוץ לתחום הציוויליזציה.
סופרוניוס אוסביוס הירונימוס, ממורי הכנסייה, תיאר את ההונים כפראים שננעלו מאחורי שערי אלכסנדר – שער גבול אגדי, שנבנה על פי האגדה על ידי אלכסנדר הגדול, כדי למנוע מהברברים הלא-מתורבתים מצפון לפלוש דרומה ובראשם לגוג ומגוג.
באגדה המקורית הסקיתים מזוהים עם גוג ומגוג ואילו הירונימוס מזהה בכתביו את ההונים עם הסקיתים.
איש הדת הרומי יורדנס (המאה ה-6), שכתב את תולדות הגותים, מתאר את הקשר עם השטן כמקורם של ההונים.
לפי כתביו, הנשמות הטמאות הזדווגו עם מכשפות וההונים הם פרי הבאושים של זיווג זה.
חוקרים של העת החדשה ניסו לקבל תשובה ברורה יותר לשאלת מוצא ההונים, על בסיס הכתבים הרומאים וממצאים ארכאולוגיים, אך שאלה זו נותרה ללא מענה של ממש.
במהלך המאה ה-18 הציע ההיסטוריון הצרפתי ז'וזף דה גיניֶיה () את ההשערה כי ההונים הם השְׂיוֹנְגנוּ – מונח סיני לקונפדרציה של שבטים נוודים שמקורם אינו ידוע – שבין המאה השלישית לפנה"ס למאה הרביעית לספירה, שלטו על חלקים גדולים במרכז אסיה וסופם שהתפזרו לאחר תבוסות שנחלו מהסינים ומהשבטים הסמוכים.
השבטים ההונים הדרומיים נטמעו בתוך האימפריה הסינית ואילו השבטים הצפוניים המשיכו בעימות מול הסינים עד שככל הנראה נדחקו מתחומי האימפריה לכיוון מערב.
ההשערה כי ההונים והשְׂיוֹנְגנוּ חד הם, נתמכה על ידי אסכולת מלומדים גרמנים, בעיקר בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה – בהיעדר כל מחקר ארכאולוגי שניתן היה לייחס להונים או לשיונגנו, היא נסמכה על מחקר בלשני וניתוח של מקורות סיניים בני התקופה, בניסיון לדלות מהם ראיות לגבי מוצא ההונים.
על פי מחקר מודרני, המניע שהוביל את הגישה של החוקרים הגרמניים של תחילת המאה ה-20 נבע מתפיסת עולם שציירה את ההיסטוריה של אירופה כבסיס של התנגשות מתמדת בין תרבויות.
דהיינו, מאבק אירופי לשימור הציוויליזציה מול איום מתמיד מצד הברברים ממזרח.
על פי תפיסה זו, ההונים היו תזכורת מתמדת, על בסיס הזהות עם שבטים סינים והמאבק כנגד הרומאים, למעגל החוזר של הקונפליקטים בין מזרח ומערב.
תאוריה זו מקובלת על חוקרים אחדים גם בתחילה המאה ה-21, אף על פי שהיא נחשבת לספקולציה.
ממצאים אלה מצביעים על הבדלים משמעותיים בין תרבות השְׂיוֹנְגנוּ לתרבות ההונית כפי שבאה לידי ביטוי בממצאים שנאספו במזרח אירופה.
ממצאים ארכאולוגיים שנחשפו החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, מטילים צל נוסף של ספק על הקשר בין ההונים לשְׂיוֹנְגנוּ.
ארכאולוגים סובייטים חשפו באזור עבר הבאיקל בסמוך לגבול רוסיה עם מונגוליה בסמוך לעיר אולן-אודה, מספר אתרים מימי השיא של אימפריית השיונגנו ומתוארכים למאה הראשונה לספירה עד למאה השנייה, המעידים כי התרבות האורבאנית של תושבי המקום הייתה מפותחת מאוד.
במקום נמצאו שרידים ברורים לחקלאות מאורגנת, גידול בקר וטכנולוגיית עיבוד מתכות שכללה מאפיינים שלא היו קיימים אצל ההונים.
היסטוריונים וארכאולוגים החוקרים את התקופה ואת תרבות הנוודים של הערבות, התרחקו מהקביעה החד משמעית.
היו חלק מהאימפריה של השיונגנו והכילו אלמנט משמעותי מתרבות זו, האליטה ההונית השלטת ראתה עצמה כצאצא של התרבות הפוליטית של ישות אימפריאלית זו".
ההיסטוריון פיטר הת'ר שם את הנושא בפרספקטיבה ההיסטורית אירופאית וקובע: "גם אם נצליח לקשר באופן כלשהו בין ההונים של המאה הרביעית והשיונגנו של המאה הראשונה, הרבה מים חלפו מתחת להרבה גשרים במהלך 300 שנות ההיסטוריה האבודה [בין תקופות אלו]".
ההונים הותירו אחריהם שרידים מועטים, הכוללים בעיקר כלים וכלי נשק שנשתמרו כמנחות קבורה.
הם לא הותירו כל מסמך כתוב ולא תיעדו את ההיסטוריה של עצמם.
כתוצאה מכך, כל מעשיהם ופועלם נראים דרך העיניים והפריזמה של הכתבים הרומאיים, העוינים לכל השבטים הברבריים בכלל ולהונים בפרט.
המקור העיקרי המתייחס לשבטים ההונים בטרם התגבשות האימפריה של אטילה ההוני, הם כתביו של ההיסטוריון הרומאי אמיאנוס מַרְקֶלִינוּס, שכתב את הפסקאות בספרו המתייחסות להונים בסוף שנות השמונים של המאה הרביעית לספירה, כעשרים שנה לאחר שההונים יצאו מהערבות האסיאתיות אל מעבר לשטחים שממערב לים השחור.
הפסקאות כתובות בלשון ציורית ומלאת חיות ומכילות תיאור מפורט על חיי ההונים ומנהגיהם.
עם זאת, תיעוד זה לוקה בבסיסו.
ספק אם מַרְקֶלִינוּס בא במגע עם ההונים או חקר את אורחותיהם והמידע עליהם לא נאסף על ידי עדי ראייה שפגשו בהם.
עיקר הטקסט הוא שימוש מושכל במושגים ורעיונות מקובלים בחברה הרומית, תוך שהוא נסמך ומתייחס לכתבים של היסטוריונים רומאיים קודמים וקדומים בהתייחס למערכות של האימפריה הרומית עם השבטים הברבריים.
על פי תפיסת העולם הרומאית, האימפריה הייתה מוקפת בברברים שלא נשמעים לחוק, ומעבר לגבולות חיו פראים פרימיטיביים ופרועים חסרי מוסר וללא שלטון או משמעת.
הכותבים הביזנטיים, שתרבותם הייתה קשורה בתרבות יוון הקלאסית, נהגו להשוות או לזהות את ההונים עם עמים שבמקור מופיעים בכתבי ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), כגון הסקיתים או הגטים – עמים שנעלמו ונכחדו לפני הופעת ההונים על במת ההיסטוריה.
החל מהמחצית השנייה של המאה הרביעית לספירה התגבר הלחץ על גבולות האימפריה הרומית לאורך נהר הדנובה ונהר הריין.
מהלומות אלו היו כתוצאה מהתקדמות פולשים הונים ממזרח לכוון מערב, שדחקו את דרי האזור לעבר הגבול הרומאי.
התהליך היה איטי ואין כל עדות לכוח מונוליתי או חזית התקדמות אחידה של הפולשים ההונים, אך כתוצאה של הלחץ ההוני, נדחפו גלים של פליטים ועימם לוחמים גותים ושבטים גרמאניים אחרים אל שטחי האימפריה.
ההונים נכנסו אל תוך אירופה באיטיות ובשלבים, תוך שהם מבססים את אחיזתם על שטחים נרחבים על ידי פשיטות מהירות ודחיקת תושבים מקוריים של האזור.
ניתן לשחזר את התקדמות ההונים אל תוך אירופה מהאירועים על גדות נהר הדנובה, אליו התנקזו הפליטים, ומהשתקפות האירועים בהיסטוריה הרומית.
תחילה הופיעו הגותים בשנות ה-70 וה-80 של המאה הרביעית על גדות הדנובה וחצו את הנהר אל תוך שטח האימפריה, בתחילת המאה החמישית ניכר כי ההונים קנו אחיזה בגדה הצפונית מזרחית של הנהר.
אירועים אלו נבעו מתנועת ההונים במשך 40 שנה לאורך כ-1,200 ק"מ מנהר הדון לדניסטר ולמרכז הדנובה, כלומר מאוקראינה לרומניה ולבסוף אל תוך הונגריה המודרניות.
כניסה לאירופה ועימות עם הגותים
היסטוריונים יוונים ורומאים תיעדו את קיומם של שבטים נוודים בערבה האירואסייתית עוד במהלך המאה השנייה.
באותה תקופה, ככל הנראה, חיו ההונים עם שבטים סרמטים וייתכן שעמדו בראשם.
הלכה למעשה, הרומאים הגיעו לכדי הכרה בקיום ההונים, כאשר הפלישה ההונית אל שטחי הערבות הסמוכות לים השחור ולים הכספי בשנת 376 באה לידיעתם.
בדרכם אל תוך אירופה מהערבות של אירואסיה, עברו ההונים דרך שטחי המחיה של השבטים האלאנים – עם נודד ממוצא פרסי, ששכן בצפון הקווקז באזור הים הכספי.
כתוצאה מהעימות עם ההונים, התפצלו האלאנים לשתי קבוצות.
קבוצה אחת נותרה בקווקז, כחלק ממערכת השבטים ההונים, ובכתבים של התקופה המתארים את ההיסטוריה של סוף המאה הרביעית, מוזכרים ההונים והאלאנים כבני ברית.
חלק מהאלאנים שבחרו שלא לחבור אל ההונים, נעו מערבה כפליטים.
בשלב ההתפשטות הבא, תקפו ההונים ובעלי בריתם האלאנים את הגותים.
המגע הראשון בין ההונים לגותים התרחש ככל הנראה באזור הים השחור בין נהר הדון ונהר הדניסטר, שם התעמתו ההונים עם קבוצת השבטים הידועה לרומאים בשם הגותים המזרחיים (Greuthungi), או האוסטרוגותים, ועם קבוצת השבטים הגותיים המערביים, הטרווינגים (Tervingi), ששטחי מחייתם היו בין הדניסטר לנהר הדנובה, שהיה הגבול של האימפריה הרומית.
בשנת 375 התחולל עימות בין ברית רופפת של השבטים הגותיים ובין ההונים.
הגותים לא הצליחו לעצור את ההתקדמות ההונית אל מעבר לנהר הדניסטר והברית התפרקה, כאשר שבטים גותיים נפוצו לכל עבר והפושטים ההונים זינבו בהם.
שיתוף הפעולה בין ההונים לקבוצות גדולות של אלאנים, הוא שאפשר את המחץ וההצלחה של ההתקפה על הגותים.
המחקר ההיסטורי יוצא מנקודת ההנחה כי בברית זו שמרו האלאנים על מידה רבה על עצמאות והיא נמשכה כשלושים שנה.
הסיבה להתקפה ההונית על השבטים השכנים לא ידועה.
תאוריות הקושרות את האירוע לשינוי באקלים בערבות או לעימותים בין השבטים הנוודים בערבות, נדחו על ידי היסטוריונים.
המחקר ההיסטורי העדכני מעלה תמונה שלפיה ההונים פעלו כקבוצה של לוחמים, במצב לוחמה תמידי של פשיטות שוד וביזה.
במסגרת פשיטות אלו, צירפו ההונים אל שורותיהם לוחמים וקבוצות פשיטה שהגדילו את שורת ההונים.
כך, כל תקיפה הייתה גדולה מקודמתה וכל תקיפה הביאה לתקיפות נוספות ככל שגדל מספר ההונים.
ובכל מקרה הקבוצות ההוניות לא פעלו לביסוס כוחן אלא להשגת שלל וביזה או כוח אדם.
עוד בטרם הופעת ההונים, היו השבטים הגותיים בעימות מתמיד מול האימפריה הרומית, שראתה בהם איום מתמשך על אזורי הגבול לאורך הדנובה.
משא ומתן להפסקת מעשי האיבה שנמשכו שנים, הצליח למנוע מלחמה בקנה מידה משמעותי, אך ההיתקלויות והעימותים הביאו לחורבן החיים האזרחיים לאורך הנהר ולהתפוררות הסמכות של ראשי השבטים.
מהלכים רומאיים אלו חתרו תחת הליכוד של הגותים וברגע המבחן מול ההונים נפרמו הקשרים הרופפים.
בשנת 376, תחת לחץ של ההונים, הגיעו כ-80,000 פליטים גותים אל גדות הדנובה ודרשו כי הרומאים יאפשרו להם לחצות ולהיכנס אל תוך שטחי האימפריה.
הרומאים, בהתאם למנהגם במקרים דומים, הסכימו לדרישה מאחר שסירוב היה מעמיד בסכנה מצד הגותים הנואשים את מערכת ההגנה על הפרובינקיות הגובלות בדנובה, ומאידך מתוך תקווה כי הפליטים ישמשו כחיץ מול התקפות עתידיות.
הפליטים חצו את הנהר בסמוך לעיר הבולגרית סיליסטרה, שהייתה ידועה אז בשם דורוסטורום (Durostorum), וחנו בסמוך לעיר במחנה שתנאי המחיה בו היו בלתי נסבלים.
בשנת 377 הגיעה המתיחות לשיא, כאשר המושל הרומאי ניסה לחסל את המנהיגים הגותים ובראשם פריטיגרן (Fritigern) ולהכניע את הגותים בכוח הזרוע.
עימות צבאי ראשון בין הצדדים אירע בסמוך לעיר הבולגרית דווניה, שהייתה ידועה באותה תקופה בשם מרטיאנופוליס (Marcianopolis), ובסופו הביסו הכוחות הגותיים המאוחדים את הצבא הרומי שנשלח לדכא את ההתקוממות.
על מנת לחזק את עמידתו מול הרומים, פנה המנהיג הגותי פריטיגרן לקבוצת הונים ושכר את שירותיהם כשכירי חרב, אולי מאחר שחסר חיל פרשים יעיל.
נקודת מפנה היסטורית הייתה בשיאו של המשבר, שהגיע ביום 9 באוגוסט 378 בקרב המכריע הידוע כקרב אדריאנופול.
הקרב הסתיים בתבוסה רומית קשה ובמותו של קיסר האימפריה הרומית המזרחית ואלנס (באותה תקופה הייתה האימפריה הרומית מחולקת לשני חלקים: האימפריה הרומית המערבית והאימפריה הרומית המזרחית).
חלקם של שכירי החרב ההונים בקרב לא נכתב ולא ידוע אם הם לקחו בו חלק פעיל או המתינו לסיומו על מנת לפשוט על הצד המנוצח ולבזוז את פירות הניצחון.
עם מות הקיסר ואלנס ועל רקע כישלונם של הגותים לממש את ניצחונם הצבאי, עלה על כיסא המלוכה תאודוסיוס הראשון, מצביא בעל ניסיון רב בלחימה, מתוך תקווה כי ניתן יהיה לדכא את המרידה של הגותים ולהחזיר את השליטה והשקט לאזור הגבול סביב נהר הדנובה.
בסיכומו של דבר, בחר תאודוסיוס לסיים את הסכסוך במשא ומתן ובאוקטובר 382 חתם על הסכם המתיר לגותים ולבני בריתם להתיישב בשטח הגובל בגדה הדרומית של הדנובה ובתמורה הם הפכו לחלק ממערך ההגנה והתגייסו לצבא הרומי במעמד של פוֹאֶדֶרָטוּס (לטינית: Foederatus) – בלי לשלבם במסגרות צבאיות כמקובל באימפריה הרומית.
הקיסר תאודוסיוס ניצל את הרגיעה בגבול הדנובה, כדי להגיע להסכם עם הגותים מחד והאימפריה הסאסאנית (הממלכה הפרסית) מאידך, על מנת לבסס את שלטונו באיטליה מול אאוגניוס, השליט הלא חוקי של האימפריה הרומית המערבית.
העימות הגיע לשיאו בקרב הנהר הקפוא בספטמבר 394. הקרב הסתיים בניצחון צבאו של תאודוסיוס, אך הוא לא זכה ליהנות מפירות ניצחונותיו ונפטר בינואר 395.
בהיעדר צבא רומאי מערבי ראוי לשמו (משום שספג אבדות כבדות בקרב הנהר הקפוא ולא שוקם על ידי סטיליקו), ערכו ההונים פשיטות מעבר לדנובה הקפואה, שבמהלכם הותקפו, נבזזו והושמדו כפרים של שבטים גותיים – פליטי מלחמות העבר עם ההונים, שרוב הלוחמים בהם שהו באותה תקופה עם הצבא הרומי באיטליה.
הפחד מפשיטות ההונים גרם לגותים לנטוש את האדמות שניתנו להם, למרוד בקיסר הרומי ולצאת במסע של הרס לאורך הפרובינציות של הדנובה ומשם דרומה אל יוון.
בשנת 406 חצו את נהר הריין לוחמים ושבטים במספרים גדולים – כולם תחת לחץ מתמיד של ההונים, שפעלו בגלים רצופים לביסוס שליטתם על האזור שמצפון לנהר הדנובה.
הפעם הפולשים כללו ונדלים וקבוצות של אלאנים, שעד לזמן זה היו בני ברית של ההונים ושיתפו איתם פעולה בתקיפת יישובים גותיים וביסוס שטח ההשפעה.
הסיבה לשינוי ולבריחה של האלאנים אל מחוץ לטווח השגתם של ההונים לא ידוע.
הפלישה רחבת ההיקף אל הפרובינציה גאליה, גרמה לקריעת המרקם החברתי והפוליטי של הפרובינקיה החשובה.
כעבור שנה הכריז על עצמו כקיסר המגיסטר מיליטום של הפרובינקיה בריטניה, פלביוס קונסטנטיוס.
הוא השתלט על גאליה, חיזק את ביצורי הריין וקבע את בירתו באַרְלְ (צרפתית: Arles).
באקלים פוליטי קשה והפכפך, התקשה סטיליקו לשמר את מעמדו ופירות הצלחותיו בעבר, בחצר הקיסר הונוריוס נטתה הכף לטובת מתנגדיו של סטיליקו, שטענו כי הוא נמנע מלפעול על רקע של הסכם סודי בינו לבין הפולשים או הגותים של אלאריק.
בשנת 408 נרצחו כל שומרי ראשו ההונים של סטיליקו, והוא נאסר והוצא להורג.
על מנת לבסס את מעמדו ולהבטיח את כסאו, שלח הונוריוס בנים של משפחות מחצר הקיסר ברוונה (רוונה שימשה כבירת האימפריה הרומית המערבית בתקופה זו) כבני ערובה אל ההונים שמעבר לגדה הצפונית של הדנובה, בתמורה לגיוס של 10,000 לוחמים הונים כשכירי חרב.
לא ידוע אם הלוחמים ההונים אכן הגיעו לבסוף לצפון איטליה לעמוד לשירות הקיסר וסביר להניח כי הקיסר לא יכול היה באמצעיו המוגבלים לשכור או לצייד מספר כה גדול של שכירי חרב.
לאחר מות סטיליקו, פלש אלאריק הראשון, מלך הוויזיגוטים, אל צפון איטליה וצעד על רומא.