tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הציבור הצביע דרך האינטרנט, והעיצוב הזוכה בצבעי כחול-לבן זכה בתמיכה של 34.9% מתוך 62,871 מצביעים.
בנוסף, בוצע סקר בקרב 4,000 מנוסעי הרכבת בתחנות (התוצאה הייתה כמעט זהה).
החוגונים עברו בדיקות ומבחנים בגראץ שבאוסטריה, והקרונות עצמם נבחנו בשווייץ על ידי חברת PROSE.
הקרונות הגיעו לישראל בין 18 ביוני 2008 ליולי 2009, לאחר שלוש דחיות במועד ההספקה.
בתחילת שנת 2010, בעקבות מחסור צפוי בציוד נייד, החליטה רכבת ישראל לממש את האופציה לרכישת קרונות נוספים, והזמינה ארבעה קרונות ניהוג ו-27 קרונות רגילים תמורת 46 מיליון אירו.
הקרונות הגיעו לארץ בקיץ 2011.
סימנס ויאג'ו לייט מורכבת בדרך כלל משלושה או תשעה סוגי קרונות: קרון ניהוג עם גנרטור להפעלת מערכת החשמל בקרונות, קרון נוסעים נגרר, וקרון נוסעים נגרר המותאם לכיסאות גלגלים.
בקרונות של רכבת ישראל מדגם זה יש חיבור ל-wifi.
הרכבת מסוגלת לנוע במהירות של 160 קמ"ש.
בפברואר 2009 דווח על שורה של בעיות טכניות שהתגלו ברכבות.
בין היתר נטען כי מרחק הבלימה גדול יותר בעת נסיעה צפונה, אורך הרכבת בתצורה מלאה של תשעה קרונות חורג מאורך הרציפים בחלק מהתחנות, המעברים ודלתות הכניסה אל הקרונות צרים, וכן התגלו תקלות במערכת הנגישות.
מרכבת ישראל נמסר שהדיווח נופח מעבר לפרופורציה.
אך למרות זאת במאי 2009 הוצאו הרכבות מהשירות לזמן קצר והוחזרו לאחר טיפול טכני
בתאונה שהתרחשה ב-1 בספטמבר 2013 במוסך הרכבת בחיפה התנגשה רכבת סימנס במערך רכבות IC3 שהחל בנסיעה באותה עת.
שתי הרכבות היו ריקות מנוסעים, אך נגרם להן נזק כבד.
ב-31 במרץ 2024 פרצה שרפה ברכבת בזמן שהייתה בטיפול במוסך הרכבת בחיפה.
לטענת מכבי האש, השרפה פרצה ככל הנראה בארון החשמל.
נתינת סימנים היא אחד מעזרי הזיכרון שבהם השתמשו חז"ל בתלמוד וכן חכמים מאוחרים יותר, כדי לזכור בעל-פה עניינים שבהלכה או שבאגדה.
הצורך לנתינת הסימנים היה בעיקר בזמן שבו תורה שבעל פה טרם הועלתה על הכתב - רובה או כולה, ומכל מקום נלמדה בעל פה ממש.
מדובר בדרך כלל בסוג של ראשי תיבות (שאמנם לא תמיד נלקחו מראש המילה) הבאים לסכם רשימה או סוגיה כדי להקל על זכירתן.
בתלמוד הבבלי מופיעים סימנים כאלה מדי פעם, כעזר לזיכרון הסוגיה.
אחד ממניחי הסימנים הידועים היה רבי יהודה, שסימנו לעשר המכות נזכר בהגדה של פסח: .
במשנה במסכת מנחות מופיע סימן אחר שלו: "שתי הלחם אורכן - שבעה, ורוחבן - ארבעה, וקרנותיהן - ארבע אצבעות.
לחם הפנים אורכן - עשרה, ורוחבן - חמישה, וקרנותיו - שבע אצבעות.
רבי יהודה אומר: שלא תטעה, זד"ד יה"ז".
זיכרון הטקסט הנלמד היה חשוב ביותר עבור חז"ל, שלימודם היה על-פה.
במקומות רבים חז"ל הדגישו את חשיבות זכירת הלימוד, ובהקשר זה הוזכרה גם שיטת הסימנים: .
התלמוד הבבלי דורש את ראשי התיבות של כל אותיות האלף-בית, ואת האותיות ס' ע' הוא דורש: סימנים עשה.
על תועלת השימוש בסימנים אומר התלמוד (בתרגום לעברית): "בני יהודה שהיו מדייקים בלשונם והיו מניחים סימנים - נתקיימה תורתם בידם, בני הגליל שלא דייקו בלשונם ולא הניחו סימנים - לא נתקיימה תורתם בידם".
בעשרות מקומות ברחבי התלמוד הבבלי מובאים סימנים לזכירת הסוגיה.
שהם בדרך כלל ראשי תיבות של סוגיות ועניינים מסוימים.
לרוב מדובר בסוגיה שבה כמה שלבים, או כמה דעות תנאים או אמוראים.
כגון הסימן יע"ל קג"ם, שהוא ראשי התיבות של המקומות בהם הלכה כאביי נגד רבא.
הסימן הרגיל נוקט באות הדומיננטית (לאו דווקא הראשונה) משמו של כל חכם או מהמילה המרכזית בכל ראיה, וכיוצא בזה.
לעיתים אינו בצורת ראשי תיבות אלא כסדרה של מילים, שכל אחת מייצגת שלב אחר בסוגיה וכיוצא בזה.
כך מבקש הסימן לשמור גם על סדר הסוגיה.
בכתבי היד של התלמוד הסימנים רבים עוד יותר; נראה שעם הזמן, ככל שהתלמוד נלמד יותר מתוך הכתב, כך לא הבינו הלומדים את תועלת הסימנים, כאשר הסוגיה כבר כתובה בפניהם, ועל כן חלק מהמעתיקים השמיטו חלק מהסימנים.
אך בזמן הקדום, ובפרט בתקופת הגאונים ולפניה, נלמד התלמוד בעיקרו בעל פה, ועל כן חשיבות הסימנים הייתה קריטית לזיכרון מבנה הסוגיה.
הסימנים היו כה טבועים בתלמוד, עד שמצאנו את הגאונים מצטטים מראי מקום בתלמוד בהתייחס לסימן מסוים שמופיע בו (שהרי ציון דפים מוסכם כבימינו לא היה, וציון לפרק במסכת היה לעיתים לא ממוקד דיו).
כאמור, במרוצת השנים התועלת שבסימנים נראתה ללומדים פחותה יותר, שהרי טקסט הגמרא כתוב לפנינו, והם נטו לזלזל בהם.
הד לכך נמצא בדברי השל"ה, שאף הרחיק לכת וייחס לסימנים משמעויות נסתרות: .
סימנים שהשתמשו בהם חכמי התלמוד
גם במימרות ישירות של חכמי התלמוד מצאנו שימוש בסימנים, שנועדו לזכור את פרטי הדינים או את סדרם.
דוגמאות לכך: בשאלת סדר הברכות בהבדלה של יום טוב שחל להיות במוצאי שבת, נחלקו האמוראים בסדרן: ראשי התיבות מתייחסים לברכת בורא פרי הגפן ("יין"), הקידוש, הנר, וברכת ההבדלה.
אביי ורבא התייחסו גם לברכת שהחיינו ("זמן").
רוב הסימנים הבאים כראשי תיבות יוצרים מילים סתמיות וחסרות משמעות, ועם זאת הסימנים מקלים על הזכירה והשינון.
אולם במקרים מסוימים ראשי התיבות יוצרים מילה או מילים בעלות משמעות, ואז תועלתם רבה יותר.
כגון: חבי"ת, שהיא ראשי תיבות של חלב, בשר, יין, תכלת.
וכן: שעטנז גץ, שהן שבע האותיות שיש עליהן שלושה תגים (בכתיבת סת"ם).
לעיתים הגמרא מביאה סימנים מסוג אחר, לא כראשי תיבות או כרצף מילים, אלא כעזר זכירה ענייני יותר.
לדוגמה, על המימרה: "הרהורי עבירה קשים מעבירה" אומרת הגמרא: וסימנך, ריח בשר, כלומר, כשם שהמריח בשר צלי קשה לו מאוד, משום שמתאווה לאכילת הבשר, כך הרהורי העבירה קשים לאדם מן העבירה עצמה.
וכן סוכות גנב"ך ורקב"ש, שהן סוכות כשרות, על אף שלכאורה הן אמורות להיות פסולות.
סימנים נוספים שנוצרו לאחר תקופת התלמוד
במהלך הדורות הוסיפו חכמי ישראל בספריהם סימנים משלהם על עניינים שונים בתלמוד ובהלכה.
בעוד שבתלמוד לא הקפידו שהמילים שנוצרו כסימנים תהיינה בעלות משמעות, חידושיהם של חכמי הדורות מבוססים על סימנים היוצרים מילים בעלות משמעות, כדי שייקלטו על ידי ההמון.
זמן נקט - ראשי תיבות של ששה סדרי משנה: זרעים, מועד, נשים, נזיקין, קדשים, טהרות
יד שחט דם - ראשי תיבות של שבעת המשקים: יין, דבש, שמן, חלב, טל, דם, מים.
דן חנק נפש - ראשי תיבות של שמונה סוגי טריפה: דרוסה, נקובה, חסורה, נטולה, קרועה, נפולה, פסוקה, שבורה.
חיים - ראשי תיבות של הארבעה החייבים לברך ברכת הגומל: חבוש (שהשתחרר מבית האסורים), יייסורים (חולה שהתרפא), ים (יורדי ימים), מדבר (הולכי מדברות).
"וסימנך: וכל החיים יודוך סלה".
סימני שאלה היא סדרת דרמה ששודרה בשנת 2011 בערוץ 2 בזכיינית רשת.
הסדרה עוסקת בצעירים שיצאו בשאלה - חרדים שהפכו לחילונים.
בסדרה, ארגון בשם "סימני שאלה" מפעיל דירת מסתור בתל אביב, שם מתגוררים יוצאים בשאלה טריים.
מתואר כיצד היוצאים מתמודדים בדרכים שונות עם המעבר לעולם החדש, כשלרובם אין קשר עם משפחותיהם שניתקו את הקשר עמהם עם עזיבתם את החברה החרדית.
אלי (דן שפירא) - מדריך את היוצאים בשאלה המגיעים לדירת המסתור.
הוא מתמודד עם הסדרי ראייה שבועיים כדי לפגוש את בנו תולי (איתמר פיק) שנשאר עם גרושתו (ליאת אזר) בבית שמש החרדית.
הוא היה עילוי בעולם החרדי, ונשאר בקשר עם הרב שלו שמדריך גם את משפחתו שנותרה מאחור.
מאז יציאתו הוא לא מצליח להתקדם מבחינה מקצועית וכלכלית, והוא עובד כבר שלוש שנים כברמן, ומתגורר בדירתה של שירה.
הוא מפתח זוגיות עם שירה, אך בעקבות מחלה של בנו מתעורר מחדש הקשר שלו עם גרושתו, ולבסוף הם מחליטים לעבור להתגורר יחד ביישוב דתי לאומי.
שירה (גאלה קוגן) - גרושה ללא ילדים, שמדריכה יחד עם אלי בדירת היוצאים, ומפתחת עמו זוגיות.
היא חיברה ספר קומיקס המספר על יציאתה בשאלה, והיא עובדת עם המוציא לאור, אלון (דרור קרן), שמדריך אותה בעריכת הספר.
ההנחיות של אלון עוזרות לה להיפתח אל עצמה יותר, ובעקבות כך היא חוזרת לפגישה קצרה עם משפחתה.
היא מפתחת קשר זוגי עם אלון, אך לבסוף מתאכזבת מהקשר וחוזרת אל אלי.
זיווה (יונה אליאן) - אישה אמידה המנהלת את עמותת סימני שאלה ודואגת ליוצאים בצורה אימהית.
במקביל היא מתקשה להתמודד עם הבן שלה, ששקוע בהרפתקאות כלכליות בתאילנד ובוחר להתחתן עם תאילנדית, ומרגיש שזיווה מעדיפה לעזור ליוצאים במקום לפרגן לו ולסייע לו.
חמי (איתי תורג'מן) - טיפוס מרדן שמתגורר בדירת המסתור.
לאחר שמתעמת עם זיווה בנוגע לחוקי הבית, הוא נפלט לרחוב ומנסה להתאבד.
לאחר יציאתו ממוסד נפשי הוא מבצע שוד אצל משווק אתרוגים חרדי שהוא מכיר, וכשחוזר לדירה מפתח זוגיות עם דידי ומתכנן להימלט עמה לחו"ל כדי לברוח מהמשטרה.
בסוף הסדרה הוא מגלה שקורבן השוד לא הגיש נגדו תלונה, ושדווקא הוא בוחר לראות את הצדדים החיוביים באישיות שלו, ולהעסיק אותו כמנהל עבודה.
דידי (טל טלמון) התגוררה בעבר בדירה ועכשיו עובדת כחשפנית, אך היא מפוטרת וחוזרת להתגורר בדירת המסתור.
בהמשך מתברר שהגורם ליציאתה בשאלה הוא רב שפגע בה מינית, אך כאשר היא מתבקשת להעיד נגד הרב כדי לסייע למתלוננת אחרת, היא מסרבת בתחילה להתמודד מולו.
היא מנסה לסחוט מהרב את דמי שתיקתה, אך ברגע האחרון מתחרטת ומחליטה להיאבק על חשיפת האמת.
אהרון (יון תומרקין) - יוצא חדש שמגיע לדירה ומתכנן גם את הצטרפותה של חברתו רבקי (תמר עמית יוסף), אך מתברר שהוא בנו של ראש הארגון החרדי הקנאי "שומרי ישראל" הפועל באלימות נגד היוצאים בשאלה.
בריונים שבאים לרדוף אחריו מוצאים בדירה רק את חמי לאחר ניסיון ההתאבדות שלו, ומזעיקים את העזרה שמצילה אותו.
אביו של אהרון מצליח לשכנע את רבקי לא להצטרף לאהרון, והיא מודיעה לו שהיא עומדת להתחתן עם בחור חרדי שהכירה בשידוך.
אך אהרון הפגוע מתמודד בהצלחה עם מציאת זוגיות חדשה בעולם החילוני שזר לו בתחילה, ולבסוף מגיב באדישות כשמתברר לו שרבקי הרה לו ועומדת לבצע הפלה.
ישראל (ניר שטראוס) - מתגורר בדירת המסתור, ומתכונן לגיוסו לצה"ל.
מכל משפחתו, הוא נשאר בקשר רק עם אחיו, ובעקבות כך הוא מוכר על ידי הצבא כחייל בודד.
תולי (איתמר פיק)- הבן של אלי קרוע בין שתי הדתות וההורים שלו גרושים.
סימנים של כבוד היא דרמת פשע בהפקה בריטית-אמריקאית-קנדית בבימויו של דייוויד קרוננברג על פי תסריט של סטיבן נייט.
הסרט עוסק בסיפורה של מיילדת בריטית הנתקלת במאפיה הרוסית בלונדון, ומככבים בו ויגו מורטנסן, נעמי ווטס, וינסנט קאסל וארמין מילר-שטאל.
הצילומים החלו בנובמבר 2006. הסרט אוזכר בשל התפנית העלילתית שבו והעיסוק בסחר בנשים, האלימות המוצגת בו והתיאור הריאליסטי של פושעי קריירה רוסים, הכוללים תיאור מפורט של הקעקועים המשורטטים על גופם.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות והופיע בכמה רשימות "10 הסרטים המובילים" של מבקרים בארצות הברית בשנת 2007. הסרט זכה במספר פרסים, ביניהם בפרס הקהל לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו ובפרס השחקן הטוב ביותר עבור משחקו של מורטנסן בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי.
הסרט קיבל 12 מועמדויות לפרס ג'יני ושלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
מורטנסן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
אנה חיטרובה (נעמי ווטס), מיילדת בריטית ממוצא רוסי העובדת בבית חולים לונדוני, מוצאת יומן הכתוב ברוסית בחפציה של טטיאנה, נערה בת 14 שמתה בלידת בתה, במשמרת שלה.
היא אף מוצאת כרטיס ביקור של מסעדה טרנס-סיבירית, השייכת לסמיון (ארמין מילר-שטאל), ראש מאפיה רוסית מקומית.
אנה מעוניינת לאתר את משפחת התינוקת כדי שתוכל למצוא בית עבורה.
לפיכך היא הולכת למסעדה שם היא פוגשת את סמיון, אשר תחילה מתנהג בידידותיות.
אמה של אנה, הלן, (שינייד קיוזאק), אינה מביעה את דעתה בעניין, אבל סטפן (יז'י סקולימובסקי) הדוד האוקראיני של אנה (קצין בקג"ב לשעבר, כך הוא נוהג לטעון), שאנה ביקשה ממנו לעזור לה בתרגום היומן, מזהיר אותה כי הסיפור מורכב ממה שנראה לה ואומר לה שהיא צריכה להיזהר.
במהלך תרגם היומן אנה קוראת כי סמיון ובנו, קיריל (וינסנט קאסל) התעללו בנערה, סיממו אותה בהרואין, אילצו אותה לעסוק בזנות ואנסו אותה.
לפי הכתוב ביומן מבינה אנה כי סמיון הוא אביה של התינוקת.
סמיון החושש מתביעה מבטיח לאנה שיביא לה את הכתובת של משפחת הילדה, בתנאי שאנה תביא לו את היומן המקורי.
מי שנשלח לבצע את החילופין הוא ניקולאי קוזין (ויגו מורטנסן), הנהג של סמיון שמעורב בעסקיהם האפלים של המשפחה.
לאחר התלבטות מביאה אנה את היומן לניקולאי; זה האחרון אינו מקיים את ההבטחה ולא מביא את הכתובת.
במקום זאת הוא משכנע את אנה שעדיף לתינוקת לגדול בבריטניה משום שהכפר של הורי האם אינו מקום טוב לגדל בו את הילדה.
כיוון שסמיון מגלה שסטפן, דודהּ של אנה קרא את היומן, הוא מורה לניקולאי לחסל אותו.
עם השתלשלות העניינים מעמדו של ניקולאי עולה וסמיון מחליט לקבל אותו כחבר מלא במאפיה מה שכולל קעקוע מיוחד על גופו.
הצעד האחרון נעשה בחלקו מתוך מטרה שניקולאי ישמש כפתיון עבור יריבים צ'צ'נים הרוצים להתנקם בבנו של סמיון, קיריל, שחיסל ללא אישורו של אביו ובצעד לא חכם מנהיג של מאפיה צ'צ'נית יריבה.
הכנופיה הצ'צ'נית מגיעה ללונדון כדי לנקום ורוצחת את אחיינו של עזים, חבר כורדי, זה שביצע בפועל את הרצח.
עזים מספר לסמיון שהצ'צ'נים הודיעו לו שאם הוא לא יסגיר להם את קיריל הם ירצחו אותו.
לפיכך, מתכנן עזים, הוא יערים על הצ'צ'נים, יקבע עם ניקולאי פגישה במרחצאות המקומיות ושם יסגיר אותו, במקום את קיריל, לצ'צ'נים שיזהו אותו על פי הקעקועים שעל גופו.
הצ'צ'נים מגיעים כמסוכם אל המרחצאות ושם מתנהל קרב בינם לבין ניקולאי שמצליח להרוג אותם, אך נפצע פצעים קשים.
בבית החולים מתגלה שניקולאי הוא למעשה סוכן פ.ס.ב (שירות הביטחון הרוסי), שהושתל בכנופיה, ופועל בתיאום עם שירות הביטחון הבריטי.
במסגרת תפקידו מתכנן ניקולאי להביא למעצרו של סמיון באשמת אונס, בכך שיוכיח בבדיקת אבהות שהתינוקת היא בתו.
נוסף לכך מתגלה כי סטפן, הדוד שנעלם, לא חוסל אלא נמצא בטוח - מלון 5 כוכבים באדינבורו.
סמיון מורה לקיריל להרוג את התינוקת.
קיריל, כמצווה, חוטף את התינוקת מבית החולים, בו היא עדין נמצאת.
אולם כשהוא מגיע למקום בנהר, בו תכנן לזרוק את התינוקת למים, הוא מרחם עליה ומתקשה לבצע את המשימה.
בינתיים מגיעים אליו אנה וניקולאי, שרדפו אחריו.
קיריל מוסר בהקלה את התינוקת לניקולאי.
ניקולאי מודיע לו, שאביו יכנס לכלא בעוון אונס, ומכאן ואילך שניהם יהיו הבוסים של המאפיה.
בסופו של דבר ניקולאי אכן הופך להיות ראש המאפיה ואנה היא זו שמגדלת את התינוקת לה היא קראה כריסטינה.
ויגו מורטנסן - ניקולאי לוזין
ראזה ג'אפרי - ד"ר עזיז
טטיאנה מסלני - טטיאנה (קול בלבד)
הצילומים החלו בנובמבר 2006, וסצנות רבות צולמו ברחוב סנט ג'ון, פרינגדון, לונדון.
צילומים אחרים נעשו בברודוויי מרקט, שברובע האקני כמו גם בבית הקברות ברומפטון, ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי.
ה"מסעדה הטרנס-סבירית" ממוקמת בבניין פרמילו, ברחוב סנט ג'ון, על ידי סמית'פיילד מרקט.
המקום הוא אתר צילום קולנוע פופולרי בלונדון ושימש גם עבור הצילומים של ספוקס, פנלופה ובאטמן מתחיל.
הכניסה של "המועדון החברתי אנקרה" היא למעשה דלת כניסה לדירת מגורים.
המספרה בסרט בה מתרחשת סצנת רצח היא מספרה הידועה בשם Broadway Gents Hairstylist, ששמה שונה לצורך העניין ל"עזים סלון לשיער".
הבעלים של המספרה החליט לשמור על רוב חזית החנות כפי שהייתה בצילומים.
בתסריט המקורי היה השם "עוזים"; שם זה שונה מאוחר יותר ל"עזים" כיוון שהשם "עוזים" אינו קיים בטורקית.
"בית החולים טרפלגר" הוא למעשה בית החולים מידלסקס, בית חולים הממוקם באזור פיצרוביה בלונדון שחדל מלקבל חולים בדצמבר
2005. הבניין נשא את הכתובת "בית החולים טרפלגר" שהותאמה לסגנון הבניין.
סצנת הלחימה צולמה במרחצאות אירונמונגר רואו, איזלינגטון.
ויגו מורטנסן למד אודות פושעים רוסים והקעקועים שהם נוהגים לקעקע על עצמם.
מורטנסן בילה זמן רב עם מומחה מאפיה רוסי, ד"ר גילי מקנזי (מומחה לפשע מאורגן של האו"ם).
לדבריו בניו יורק דיילי ניוז היו כתובות הקעקע כל כך אמיתיות שסועדים במסעדה רוסית בלונדון השתתקו מפחד כשהוא הלך איתן חשוף, עד שבסופו של דבר גילה להם את זהותו וסיפר שהקעקועים מיועדים לסרט.
מאותו יום הוא החל למחוק את הקעקועים כשסיים לשחק על הסט.
הקעקועים ומיקומם מהווים סוג של כרטיס ביקור של האדם.
הם מלמדים מאין הגיע, במה הוא מתמחה ומה היו מעשיו.
סצנות אלימות הם סימן מסחרי בהרבה מעבודותיו של קרוננברג, וכך גם בסימנים של כבוד בו קיימת סצנה של מאבק אלים במרחצאות בו הלוחמים נלחמים עם סכיני לינולאום.
כשנשאל בראיון על ההבדל בין קרב אקדחים לקרב סכינים השיב קרונברג, "אין לנו נשק בסרט הזה.
הבחירה של הסכינים המעוקלים בסצנת הלחימה במרחצאות הייתה שלי.
הם לא איזה סוג של סכינים טורקים אקזוטיים; רק סכיני לינולאום.
זה נותן תחושה שהחבר'ה האלה יכולים להסתובב ברחובות עם הסכינים הללו, ואם אי-פעם הם יתפסו הם יוכלו לומר, "אנחנו בסך הכל עובדים בחיתוך לינולאום".
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-8 בספטמבר 2007, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, שם זכה בפרס הקהל עבור הסרט הטוב ביותר.
הסרט הופץ בהפצה מצומצמת ברוסיה ב-13 בספטמבר 2007.
בארצות הברית ובקנדה הופץ הסרט תחילה בהפצה מצומצמת ל-15 בתי קולנוע, ב-14 בספטמבר וגרף 547,092$.
הסרט השתתף בתחרות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן ב-20 בספטמבר 2007 כמו גם בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-17 באוקטובר, והוא הופץ בבריטניה ב-26 באוקטובר 2007.
הסרט קיבל ביקורות טובות ברחבי העולם.
נכון למרץ 2024 קיבל הסרט בRotten Tomatoes ציון חיובי של 89%, בהתבסס על 202 ביקורות.
ב-Metacritic קיבל הסרט ניקוד של 82 מתוך 100, מבוסס של 35 ביקורות.
רוג'ר איברט בשיקגו סאן-טיימס נתן לסרט ציון של 4 מתוך 4 וכתב "סימנים של כבוד אינו מותחן רגיל כשם שקרוננברג אינו במאי רגיל".
הוא הוסיף כי סצנת הלחימה בוימה ב"אותו סטנדרט שהוצב בקשר הצרפתי.
שנים מהיום תשמש סצנה זו כאמת מידה".
"סימנים על החול" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת מירי מסיקה.
האלבום יצא לאור ב-2 ביולי 2014, על ידי חברות התקליטים עננה והתו השמיני.
האלבום הוקדש לדודתה של מסיקה, טליה, שנפטרה כשנה לפני צאת האלבום.
עזור לי - סינגל הבכורה שיצא ב-17 במרץ 2014. בשיר השתתף גם אביה של מירי מסיקה, משה מסיקה.
הגיע למקום ה-2 במצעד השבועי של רשת ג'.
דמעות - הסינגל השני שיצא ב-12 במאי 2014, נכתב והולחן על ידי קרן פלס, ב-22 ביולי 2014 יצא לשיר קליפ.
הגיע למקום ה-2 במצעדים השבועיים של מדיה פורסט ישראל ורדיו אמצע הדרך ולמקום ה-3 ברשת ג'.
במצעד השנתי הגיע למקום ה-16 ברשת ג'.
שתדע - הסינגל השלישי שיצא ב-12 באוגוסט 2014, הוקדש באלבום לבעלה של מירי, אורי זך.
השיר הגיע למקום ה-5 במצעד השבועי של רשת ג'.
סוף טוב - הסינגל הרביעי, יצא ב-9 בספטמבר 2014.
סימנים על החול - הסינגל החמישי (והאחרון שיצא), יצא ב-9 בדצמבר 2014 יחד עם קליפ ייחודי שצולם במצלמת אייפון בלבד.
סימנים של סוף עולם (בספרדית: señales del fin del mundo) היא טלנובלה לצעירים שהופקה על ידי יאיר דורי, בכיכובם של מיקה ריירה וסנטיאגו רמונדו.
הסדרה עוסקת בקטלינה, נערה שעוברת עם אביה לבית סבה.
החלום של קטלינה הוא להפוך לזמרת.
היא מתחילה ללמוד בבית ספר לאומנויות ריקוד, אותו מנהלת פילר, חברת ילדות של אביה.
קטלינה מגלה כדור מסתורי שסבה בנה.
כשהיא פותחת אותו היא פוגשת את ליאו ואדריאן, יצורים מממד אחר.
הסדרה עוסקת בעיקר במוזיקה, אהבות, שאיפות, שירים, ריקודים ויריבות בין תלמידים בבית הספר לאומנויות.
בפרק הראשון, קטלינה פרטיצ'לי (מיקה ריירה) עוברת לגור בביתו של סבה, יחד עם אביה והעוזרת טרסה.
היא מתחילה ללמוד בבית הספר לאומנויות, שאותו מנהלת פילר (מריה רוחי), מכרה ישנה של אביה.
קטלינה פוגשת את דמיאן (סנטיאגו רמנודו) ומתאהבת בו, אך לדמיאן יש חברה בשם אמה (מקרנה פאס).
כאשר היא מגיעה לבית סבה היא יורדת למרתף ומגלה כדור מסתורי, היא פותחת את הכדור בטעות ומגלה שהוא שער לממד אחר.
קטלינה פוגשת את השיבוטים ליאו ואדריאן שהגיעו מתוך הכדור.
בבית הספר נוצרות חבורות בין התלמידים, ששואפות להצלחה וקשרן מוליד, בין היתר, רגשות של קינאה, אהבה ואיבה.
קטלינה ודמיאן מתאהבים זה בזה, אך אמה עושה הכל כדי להפריד ביניהם ולהחזיר את דמיאן אליה.
קטלינה מתחברת עם סופיה, חולייטה ותמרה, שהופכות לחברות הטובות ביותר שלה.
קוסטה הוא המדען שיצר את הכדור יחד עם סבא של קטלינה, הוא נותן לניקולס הוראות כיצד להגן על השיבוטים ולהפוך אותם לאנשים רגילים, כמו כן הוא גם מנחה אותו כיצד לשמור על הכדור כך שלא יגיע לידיים הלא נכונות.
קטלינה פרטיצלי - (מיקה ריירה) בתו של ניקולס ואחותה למחצה של תמרה נערה חדשה אשר מגיעה לעיירה, חברתן הטובה של תמרה חולייטה וסופיה מאוהבת בדמיאן .
דמיאן - (סנטיאגו רמונדו)- בן זוגה של אמה וחברו הטוב של אקסל, בהמשך מתאהב בקטלינה והופך לבן זוגה
אמה פיניירו - (מקרנה פאס) - מפונקת ועשירה, אחותו של אקסל בת זוגו של דמיאן .
ליאו - (חואן ארקו-) שיבוט שמגיע מהמימד האחר מתחזה לבן דודה של קטלינה, מתאהב בסופיה והופך לבן זוגה
אדריאן- (חוסה ארקו) -שיבוט שבא מהמיד האחר, מתחזה לבן דודה של קטלינה
סופיה - (סופיה פאחנדו) -חברתן הטובה של תמרה חולייטה וקטלינה, בת זוגו לשעבר של סנטיאגו, מתאהבת בליאו.
תמרה פרס \פרטיצ'לי - (חולייטה ברטולומה) מורדת יפה, ומפתה בתם הביולוגית של פילאר וניקולס, אחותה למחצה של קטה היא חברתן הטובה ביותר של חולייטה וסופיה, היא גרה בבית צנוע עם הוריה, המאמצים מנואל וכרמן, ואחיה קמילו, היא אוהבת לרקוד.
אימפולסיבית ויכוחית, תמרה מאוהבת באקסל איתו יש לה יחסי אהבה שנאה, בסוף הופכת לבת זוגו.
חולייטה - (פלור קפלול) חברתן הטובה של קטה, סופיה, ותמרה, מאוהבת בלוקאס, בסוף העונה מבינה שפבלו הוא אהבתה האמיתית.
ויקי (ויקטוריה) קמפוס - (ניקול לואיס) - בתו של ראש העיירה, חברתו לשעבר של אקסל בו היא עדיין מאוהבת, שפוטה של אמה
אקסל פיניירו - (בנחמין אלפונסו),אחיה של אמה, חברו הטוב של דמיאן אגואיסט, ציני ותחרותי מאוד, הוא מלווה את מאוריסיו, אביו, בחיפוש אחר התחום המסתורי.
הוא מתאהב בתמרה, אם כי הם באים מרקע שונה מאוד, והוא יחיה איתה סיפור מלא מתחים ומגרעות.
קמילו פרס - (פדריקו קוסטו),בנם של כרמן ומנואל הוא אחיה המאומץ של תמרה, זמר וגיטריסט מוכשר, מרדן, פטפטני ולעיתים מתפרץ, הוא מסוגל לעשות הכל למען חבריו ובני משפחתו.
הוא כל הזמן נלחם עם אקסל ומתחרה בדמיאן על אהבת קטלינה חברו הטוב של פבלו.
אנחל - (באוטיסטה לנה) חברם הטוב של אקסל וקוקו אחיה של לולי.
פרנקו - (פרנקו משיני) מנגן בלהקה עם קמילו, הוא מאוהב בתמרה ,אך בסוף הם נפרדים.
פול - (טאלו סילבארה)- חברו הטוב של קמילו, הוא מאוהב בוויקי, הוא אוהב לצייר קומיקס בסוף העונה הבין שאהבתו האמיתית היא חולייטה.
לוסיאנו - (מרקו גיאנולי),חבר של אמה וויקי, שפוט של אמה.
צארלי - (חואו קרוז פורטה)
סנטיאגו - (רודריגו פרננדז) בן זוגה לשעבר של סופיה בן דודו של דמיאן.
ניקולס פרטיצ'לי- (פדריקו ד'אליה) אביהן של קטלינה ותמרה.
הוא מכיר את פילר מילדות הוא מתאהב באלדנה ומתחתן איתה.
טרסה - (חוליה קאלבו) עוזרת הבית של משפחת פרטיצ'לי
אלדנה- (נטליה קוקיופפו) מורה בבית הספר בהמשך מתאהבת בניקולס ומתחתנת איתו
פילאר ויזלובוס- (מריה רוחי) מנהלת בית הספר ,מאוהבת בניקולס היא אמה הביולוגית של תמרה.
מאוריסיו פיניירו - (פבלו נוואק) אביהם של אמה ואקסל.
מאיטה פיניירו -(קרולינה וספה) אמם של אקסל ואמה, מנהלת רומן עם לוקאס.
ראש העיר -(ארנסטו קלאודיו) ראש העיר של העיירה,אביה של ויקי
חואן- (דניאל כאמפומנוסי) הוא בעלים של הבר, חברו הטוב של ניקולס.
רודולפו - רוברטו אניטר אביו של דמיאן.
כרמן (לרנה אלמוס) אמם של קמילו ופפה ,ואמה המאמצת של תמרה.
רפאלה - לוסיה קוליני בתם של חברים של המשפחה של אקסל, היא מאוהבת באקסל אך לבסוף היא מבינה שהוא מתאים לתמרה,בהמשך היאו תמרה מתחברות.
דניאל - דניאל בליברג חברתה הטובה של קטלינה ,גרה בארצות הברית.
קוסטה- קרלוס גיריני- הוא עבד על הכדור עם סבא של קטלינה הוא אביו של אלברטו
לולי - (נטליה מלקון) אחותו של אנחל.
בולדסקה -יאן גוינזבורג הוא אחיו של חוסמה, יד ימניה של פילר הוא מאוהב בה.
חסמין- ליביה נאקאמאטסו מגיע מהמיד האחר כמו ליאו ואדריאן ,לבסוף מתאהבת בחוסמה ונהיית בת זוגו.
נומה -חוליה נאקאמאטסו מגיע מהמימד האחר כמו ליאו ואדריאן .
חוסמה- (חואן וארו) אחיו של בולדסקה, תלמיד בבית הספר ,הוא מתאהב בנומה ונהייה בן זוגה.
ביאנקה -ורוניקה אפפדדו היא אוהבת לשיר ,בסוף מתאהבת במרקוס,ונהיית בת זוגו
טניה -גיסללה מוטטה היא האקסית של קמילו בהמשך היא מתאהבת באקסל אך בסוף היא מבינה שהוא מאוהב בתמרה.
פיטר -מאתיאס אפוסטולו בן זוגה לשעבר של אלדנה.
אלברטו -אנדרס טינגו- בנו של קוסטה.
תאריך התחלת שידורמספר הפרקיםמספר עונות11 בדצמבר 20131151
סימסאלה גרים (בלועזית: SimsalaGrimm) היא סדרת טלוויזיה גרמנית-צרפתית-אירית בהנפשה מסורתית וממוחשבת המורכבת מסיפורים המבוססים על המעשיות מאת האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן וסופרים אחרים.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ KiKA בגרמניה בין ה-1 בנובמבר 1999 ל-21 ביולי 2000. הסדרה חודשה לעונה שנייה, שהחלה את שידוריה ב-6 בדצמבר 2010 והסתיימה ב-31 בדצמבר של אותה שנה.
שתי העונות של הסדרה עברו רימאסטרינג ושוחררו מחדש בפריים וידאו במרץ 2021. עונה שלישית וסרט באורך מלא הוכרזו ב-2019, אם כי מעולם לא יצאו לפועל.
בישראל, שודרה העונה הראשונה של הסדרה בערוץ הופ!
העונה הראשונה של הסדרה דובבה באולפני דאבי דאב, בעוד שהשנייה דובבה באולפני נ.ל.ס.
מאז סיום שידורי העונה השנייה, הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוץ עד ה-22 במאי 2023.
לסדרה עצמה יצאו מוצרים נלווים כמו בובות של הדמויות הראשיות קרוק ויויו.
ספר הקסמים לוקח אותנו למסע עם האגדות המוכרות ביותר בעולם.
עולמם של האחים גרים מתעורר לתחייה בעזרת איורים מרהיבים ומבעד לנקודת המבט הייחודית והמבדרת של קרוקי ויויו.
קרוקי, תולעת הספרים, ויויו, זאב הערבות, עושים בכל פרק את כל שביכולתם כדי שגיבורי האגדות יגיעו אל הסוף הטוב ויחיו באושר ובעושר.
יויו (Yoyo) - הרפתקן אדיר, זאב ערבות כחול וחסר זנב.
יויו הוא עליז, אמיץ ושובב.
הוא לובש ברדס אדום עם פעמונים.
"ההרפתקן הגדול ביותר מאז, טוב מאז ומעולם."
דוק קרוק (Doc Croc) (מכונה "קרוקי") - לטאה מפוספסת בצבעים אדום וורוד.
באופיו הוא תולעת ספרים, אדיב וחכם ובעל גמגום קל.
דוק קרוק מרכיב משקפיים, חובש כובע צהוב ונושא עמו תמיד תיק צהוב.
שתי הדמויות מתווכחות ביניהן לעיתים קרובות, שכן יויו הוא אמיץ ונכון לפעולה, ואילו דוק קרוק הוא אינטליגנט המעדיף לנהוג בזהירות יתרה.
"אני דוקטור קרוק מדען, פילוסוף רב-אמן וכולה וכולה.."
ציפורים (Birds) - שלוש ציפורים, הנוטות לייעץ ולהעניק תובנות לדוק וליויו.
הציפורים נוטות לשיר כמעט בכל פרק.
עכברים (Mice) - שלושה עכברים, הנוטים לייעץ ולהעניק תובנות לדוק וליויו, ולעיתים אף לעזור לשניים.
הופיעו במספר פרקים, ביניהם "שלושת שערות הזהב של השד", שבו הם ספרו שסבתא רבתא שלהם ניבאה על חתונתו של גיבור הסיפור עם בת המלך של אותה ממלכה.
שלושת שערות הזהב של השד
סימנים חיוניים הם קבוצת הסימנים הרפואיים החשובים ביותר המציינים את המצב הפיזיולוגי של גוף האדם.
מדידות אלו נעשות כדי לעזור להעריך את מצב בריאותו הגופנית הכללית של אדם, לאתר רמזים למחלות אפשריות, ולעקוב אחרי התקדמות ההחלמה.
הטווחים התקינים לסימנים החיוניים של האדם משתנים בהתאם לגיל, למשקל, למין ולבריאות הכללית.
ישנם ארבעה סימנים חיוניים עיקריים: טמפרטורת גוף, לחץ דם, דופק (קצב לב), וקצב הנשימה.
עם זאת, בהתאם להגדרה הקלינית, הסימנים החיוניים עשויים לכלול מדידות אחרות המכונות "הסימן החיוני החמישי" או "הסימן החיוני השישי".
סימנים חיוניים נרשמים באמצעות מערכת הקידוד הבינלאומית LOINC.
ברפואת חירום, ציונים הניתנים על פי מדדים אלו, מסייעים בהערכת מצבו הכללי של המטופל וקביעת דחיפות הטיפול בו.
ציונים אלו נקבעים מתוך ההכרה בכך שהסימנים החיוניים המידרדרים לעיתים קרובות קודמים לדום לב או העברה ליחידה לטיפול נמרץ.
בשימוש מתאים, צוות טיפול נמרץ יכול להעריך ולטפל בחולה המתדרדר ולמנוע פגיעה בו.
מוניטור רפואי, מציג את כלל הסימנים החיוניים במסך אחד ומתריע על שינויים מסכני חיים.
מדדים אלו נמדדים גם באופן שוטף בעת ניתוח, כחלק ממכשירי ההרדמה.
ישנם ארבעה סימנים חיוניים עיקריים שהם סטנדרטיים ברוב המסגרות הרפואיות:
הציוד הבסיסי ביותר הדרוש למדידה הוא מדחום, מד לחץ דם ושעון.
למרות שניתן למדוד דופק באמצעות מישוש, ייתכן ויהיה צורך בסטטוסקופ לחולה עם דופק חלש מאוד, שלא נימוש באופן ידני.
גוף האדם שומר על טמפרטורת גוף נורמלית שהיא לרוב בין 36.0° ל-37.5° צלזיוס.
מדידת הטמפרטורה נעשית באמצעות מדחום בפה, ברקטום, בבית השחי (Axille), באוזן, או במגע בעור (במצח).
במדידה רקטלית הטמפרטורה הנמדדת גבוהה יותר במעלה אחת, ובמדידה בבית השחי נמוכה יותר במעלה אחת מאשר במדידה בפה.
מטרת מדידה זו - איתור סימנים לזיהום, היפותרמיה או היפרתרמיה.
תרופות מורידות חום עשויות להשפיע על המדידה.
הדופק הוא קצב פעימת הלב בזמן דחיפת הדם בעורקים, הנרשם כקצב פעימות לדקה (bpm).
בנוסף למדידת קצב הלב, יש להעריך את הדופק גם לגבי עוצמה והפרעות קצב ברורות.
הדופק נלקח בדרך כלל בפרק כף היד (עורק החישור).
נקדות בדיקה אלטרנטיביות כוללות את המרפק (עורק הזרוע), הצוואר (עורק תרדמני), מאחורי הברך (עורק פופליטאלי), או בכף הרגל.
הדופק נלקח עם האצבע המורה והאצבע האמצעית ביחד, בלחיצה בלחץ יציב אך עדין במיקומים שתוארו למעלה, וספירת סך הפעימות המורגשות לכל 60 שניות (או לכל 30 שניות והכפלה בשתיים).
ניתן למדוד קצב דופק גם בהאזנה ישירות לדופק הלב, באמצעות סטטוסקופ.
הדופק עשוי להיות מושפע עקב פעילות גופנית, רמת כושר, מחלות, תחושות רגשיות או תרופות.
אצל בגיר (גיל 15 ומעלה) יכול להיות דופק של 60–100 פעימות לדקה.
קצב הנשימה הוא מספר הנשימות בדקה, מה שמבטא את פעילותה של מערכת הנשימה.
שיעורי הנשימה הממוצעים משתנים בגילים שונים, אך טווח ההתייחסות הרגיל לאנשים בגילים 18 עד 65 הוא 16–20 נשימות בדקה.
קצב הנשימה עשוי להיות מושפע ממצבים פיזיולוגיים שונים, פעילות גופנית, ומחלות.
קצב נשימה לא תקין מצביע על תפקוד לקוי של מערכת הנשימה, אולם ממצאים שונים מראים שהוא בעל ערך מוגבל.
קצב הנשימה הוא אינדיקטור ברור למצבים אסידוטיים, שכן תפקיד הנשימה העיקרי הוא סילוק ה-CO2 מהדם.
זהו הלחץ שמפעיל הדם על דפנות כליו.
ניתן להסיק ממדד זה את כמות (נפח) הדם וההתנגדות לזרימתו, ולאתר בעיות בזילוח הדם (פרפוזיה), ליקוי בשריר הלב, פגיעה בכלי הדם וכו'.
הערכת מצב הלב וכלי הדם מכונה גם "מצב המודינאמי", וכוללת בין השאר: הערכת דופק, מהירות וסדירות קצב לב, לחץ הדם, צבע העור, וטמפרטורת העור.
לחץ הדם נרשם כשתי קריאות: לחץ סיסטולי גבוה יותר, נמדד במהלך התכווצות מקסימלית של הלב, ולחץ דיאסטולי נמוך יותר, בהרפיית הלב (או מנוחה).
אצל מבוגרים, לחץ דם תקין הוא 120/80, כאשר 120 הוא הסיסטולי ו-80 קריאה דיאסטולית.
בדרך כלל, לחץ הדם נלקח מהזרוע השמאלית - אלא אם כן יש נזק כלשהו לזרוע.
ההבדל בין לחץ סיסטולי לדיאסטולי נקרא לחץ דופק.
מדידת הלחצים הללו נעשית בדרך כלל באמצעות מד לחץ דם ידני או אלקטרוני.
מכשיר המדידה הקלאסי הוא מד לחץ דם בכספית, על ידי עמוד כספית הנמדד במילימטרים.
בארצות הברית ובבריטניה המידה הנפוצה היא מילימטר- כספית, בעוד שבמקומות אחרים משתמשים ביחידות לחץ של SI .
ללחץ הדם אין טווחי ערכים נורמליים, אלא טווח ערכים שמעליו נרמז קשר לסיכון כלשהו.
ערכי לחץ הדם על פי ההנחיות המקובלות מתחשבת בגורמים נוספים, לכן לחץ הדם נמדד גם בחלקים אחרים של הגפיים, כהערכה לתקינות/סתימת עורקים בגפה.
לחץ דם מוגבר (יתר לחץ דם) מוגדר במספר אופנים, כשהערך הסיסטולי הנמדד מעל 140–160 מ"מ כספית.
לחץ דם נמוך הוא תת לחץ דם.
בארצות הברית, בנוסף לארבעה לעיל, חוקים ממשלתיים מחייבים תיעוד הגובה, המשקל ומדד מסת גוף.
בניגוד לסימנים החיוניים המסורתיים, מדידות אלה אינן מועילות להערכת שינויים חריפים במצב בגלל הקצב בו הם משתנים; עם זאת, הם מועילים להערכת ההשפעה של מחלה ממושכת או בעיות בריאות כרוניות.
"הסימן החיוני החמישי" עשוי להתייחס למספר פרמטרים שונים:
סולם כאב נחשב לסימן חיוני חמישי חובה בבית חולים בישראל ובארצות הברית.
הכאב נמדד בסולם כאב 0–10 בהתבסס על דיווח על מטופלים סובייקטיביים ויכול להיות שאינו אמין.
צבע העור, עור צהבהב עשוי להצביע על צהבת, וכחלון על מחסור בחמצן, עור "קר" נובע מאדרנלין גבוה, ועור "חם" על זיהום מקומי.
ריווי חמצן בדם (כפי שנמדד על ידי אוקסימטר).
רמת גלוקוז בדם (באמצעות גלוקומטר).
אין "סימן חיוני שישי" סטנדרטי; השימוש בו הוא בלתי פורמלי ומשמעותו משתנה.
סימנס דזירו (Siemens Desiro) היא סדרת מערכי קרונועים חשמלים (EMU) או בעלי מנוע דיזל (DMU), שפותחה על ידי חטיבת התחבורה של חברת סימנס.
הרכבות מהדגמים האלה פועלות בעיקר כרכבת פרוורית.
רכבות מסדרת סימנס דזירו הן בעלות יכולת האצה מהירה, מה שהופך אותן למתאימות לפעילות בקוים עם מרחקים קצרים בין תחנות.
תכנון מודולרי של הסדרה מאפשר לסימנס לספק מערכים בהתאם לדרישות לקוחות במדינות שונות, לכן הדגמים של סימנס דזירו הפכו לנפוצים במדינות רבות באירופה.
השם של הסדרה Desiro נוצר מהמילה האנגלית desire שמשמעותה חֵשֶׁק.
רוב מערכי הסדרה מיוצרים במפעלי סימנס בעיר קרפלד, גרמניה.
נסיעות מבחן ונסיעות קבלה מתבצעות במתחם ניסוי רכבתי וגברג-וילדנראת של החברה.
הדגם המקורי והראשוני של דזירו.
המערכים מהדגם הזה נבנו בין השנים 1998–2008. קיים בגרסה עם מנוע חשמל או מנוע דיזל.
דגם Desiro MainLine הוא גרסת דזירו עם הנעה חשמלית המיועדת לקוים אזורים וקווי S-Bahn במדינות של מרכז אירופה.
ביוני 2016 סימנס הציגה את Siemens Mireo כיורשת של Desiro ML.
25 קילו-וולט זרם חילופין, 50 הרץ, קו עיל GySEV 4744 ventus Raaberbahn (GySEV) 2016 13 3 15 קילו-וולט זרם חילופין, 16.7 הרץ, קו עילי
25 קילו-וולט זרם חילופין, 50 הרץ, קו עיל ODEG серии 4746 Ostdeutsche Eisenbahn 2019–2020 7 3 15 קילו-וולט זרם חילופין, 16.7 הרץ, קו עילי
25 קילו-וולט זרם חילופין, 50 הרץ, קו עיל
– Desiro UK היא גרסת רכבות DMU (מערכי דיזל) ו-EMU (מערכי חשמל) המיועדת לשוק הבריטי עבור מפעילי רכבת שונים.
– בהתבסס על Class 360/2 הבריטית, שתי גרסאות של Desiro UK פותחו עבור קו הרכבת בין נמל התעופה סוברנבהומי לבין בבנגקוק בתאילנד.
פיתוח המשך של דזירו בריטניה, סימנס הציגה את דסירו סיטי ב־23 ביולי 2009.
– רכבות RABe 514 של חברת הרכבות הפדרלית השווייצרית.
Desiro HC (HC במשמעות: High Capacity – קיבולת גבוהה) הוצג לראשונה על ידי סימנס בתערוכה Innotrans, בשנת 2014. רכבת מהדגם הזה מורכבת ממערך אחד או יותר, כאשר בכל מערך מספר קרונות.
הקרונות הראשון והאחרון בכל מערך הם קרונות ניהוג ממונעים חד קומתיים (קרונועים) וקרונות הביניים הם דו-קומתיים ואינם ממונעים.
– רכבת ישראל, ב־2017 הוזמנו מסימנס 330 קרונות עם הזנה חשמלית.
הרכבות אמורות להיות מורכבות ממערכים בני 4 או 6 קרונות.
סימני סערה הוא סינגל שהקליט הזמר הישראלי חיים אוליאל.
את השיר הוציאה לאור בשנת 2000 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השמינית באלבום הבכורה של הזמר, סנדוק לעג'ב.
את השיר כתב שמעון אדף והלחין אותו קובי אוז, שגם הפיק אותו לצד מאיר עמר.
ב-4 ביוני 2000 הוא הוצג כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-16. ב-16 ביולי עלה למקום החמישי – הגבוה ביותר שאליו הגיע.
ב-10 בספטמבר, לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה, יצא מהמצעד השבועי.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תש"ס דורג במקום ה-29.
סימני מתיחה (נקרא גם סטריאה מהמילה הלועזית Striae) הם צלקות על העור הנגרמות על ידי קרעים בשכבת העור העמוקה דרמיס.
הסימנים הם תוצאה של גדילה מהירה של הגוף כמו במהלך גיל ההתבגרות או ההיריון.
הסימנים מופיעים בדרך כלל על הבטן, הירכיים, השדיים, הגב התחתון והישבן.
סימני מתיחה מתחילים כנגעים אדמדמים או סגולים, במקומות בגוף בהם קיימות כמויות גדולות יותר של שומן.
עם הזמן, הסימנים נוטים להתנוון ולאבד פיגמנטציה.
האזורים הפגועים נראים לבנבנים, ורכים למגע.
סימני מתיחה מופיעים בדרמיס, שהיא שכבת הרקמה האמצעית הגמישה המסייעת לעור לשמור על צורתו.
לא ייווצרו סימני מתיחה כל עוד יש תמיכה לעור בתוך הדרמיס.
הם יכולים (אך לא תמיד) לגרום לתחושת צריבה וגירוד, כמו גם למצוקה רגשית.
הם אינם מהווים סיכון בריאותי כשלעצמם, ואינם פוגעים ביכולתו של הגוף לתפקד כרגיל, אולם לרוב הם נחשבים למטרד קוסמטי.
סימני מתיחה נגרמים על ידי מתיחה של העור.
זה נכון במיוחד כאשר יש עלייה בקורטיזון שיכולה להגביר את ההסתברות או את חומרת סימני המתיחה על ידי הפחתת גמישות העור.
עודף בקורטיזון משפיע על הדרמיס בכך שהוא מונע מהפיברובלסטים ליצור סיבי קולגן ואלסטין הדרושים כדי לשמור על עור גמיש שגדל במהירות.
הדבר עלול ליצור חוסר בחומר תומך כאשר העור נמתח, ולהוביל לקריעת עור ואפידרמיס, אשר בתורם עלולים לייצר צלקות בצורה של סימני מתיחה.
דוגמאות למקרים בהם סימני מתיחה שכיחים, כוללות עלייה במשקל (בצורת שומן או שריר), היריון וקפיצות גדילה של מתבגרים, אם כי גם חלק מהתרופות, כמו גם מצבים ומחלות רפואיים אחרים, עשויים להגביר את הסבירות להופעת סימני מתיחה.
קולגן ואלסטין הם חלבונים בעור התורמים לחיזוק העור וגמישותו ומסייעים לעור שנמתח לשחזר את מצבו המקורי.
הגברת ייצור הקולגן והאלסטין מסייעת במניעת הופעת סימני מתיחה.
סימני מתיחה יכולים לנבוע גם מחסרים תזונתיים.
צריכת מזונות התורמים לבריאות העור, כגון מזונות עשירים באבץ, מזונות עשירים בוויטמין A, C, D ומזונות עשירים בחלבון, יכולים לסייע בדיכוי סימני מתיחה.
בפועל, לא נמצאו ראיות לכך שמשחות ושמנים שימושיים למניעה או הפחתת סימני מתיחה בהריון.
וכך גם טיפולים להפחתת הופעת הצלקות לאחר הריון נחשבות יחסית מוגבלות.
מאז ימי קדם, נשים בהריון חיפשו תרופות למניעת סימני מתיחה במהלך ההריון.
היוונים והרומאים הקדמונים השתמשו בשמן זית, בעוד האתיופים והסומלים השתמשו בלבונה.
אין טיפולים שנותנים מענה מלא לסימני מתיחה, אם כי ישנן הצעות רבות ושונות כיצד להסיר אותם או להפחית את המראה שלהם.
הטיפולים המוצעים כיום הם טיפולי לייזר, חומצה גליקולית משחות למיניהן ועוד.
סימני ליל הסדר הם סימנים שנכתבו, מן המאה ה-11 ואילך, על מנת לסייע בזכירת מהלך המצוות והפעולות שיש לקיים בליל הסדר.
הסימן המוכר והנפוץ ביותר הוא קדש ורחץ, אך לאורך ההיסטוריה נכתבו עוד עשרות סימנים, ארוכים יותר וארוכים פחות.
העיון בסימנים השונים, אף שבמקורם נכתבו למטרה טכנית, עשוי ללמד על דגשים שונים שראו המחברים בבניית סדרו של ליל הסדר.
חלק מן הסימנים נכתבו בידי חכמים ידועים, כדוגמת רבי יוסף טוב עלם, רבי יעקב בן שמשון, רבי יצחק השנירי, מהר"ם מרוטנבורג, יצחק בן שלמה אלאחדב, רבי זליקמן מבינגא, רבי ישראל איסרלן, ועוד.
סימנים אחרים נכתבו בידי אישים בלתי ידועים, או ששם המחבר כלל אינו ידוע.
מרבית הסימנים מצויים בכתבי יד של ההגדה של פסח, אך לעיתים הסימנים נכללו גם בחיבורים הלכתיים.
לדוגמה, סימנו של רבי יוסף טוב עלם צוטט במחזור ויטרי, ב"עץ חיים" כלל רבי יעקב חזן מלונדון סימן שחיבר, בהגהות מימוניות הובא סימנו של מהר"ם מרוטנבורג, וסימנו של ר"י איסרלן (עם סימן נוסף) הובא בלקט יושר.
ליל הסדר, הלילה הראשון של חג הפסח, הוא לילה גדוש במצוות (ארבע כוסות, הגדה, אכילת מצה ומרור, אמירת הלל ועוד) ובמנהגים.
הפרטים הרבים שיש לבצע בלילה, והשוני הרב שלהם מן הסדר הרגיל בליל שבת או ליל חג, עלול להביא לבלבול או לשכחה.
כדי לסייע למשתתפי הסדר בזכירת המצוות והפעולות השונות והסדר שבו יש לבצע אותן, נכתבו לאורך ימי הביניים סימנים רבים, שתפקידם לסייע בזכירת סדר הפעולות בליל הסדר.
מטרה זו מפורשת בספר הפרדס:
כדי שהסימן ימלא את תפקידו, היה עליו להיות זכיר וקליט, כך שמשתתפי הסדר יוכלו לזכור אותו בעל פה.
לאור זאת, רוב סימני הסדר הם קצרים, ונכתבו בחרוזים, כדי שיהיה קל לזכור ולדקלם אותם.
מלבד החריזה, לחלק מן הסימנים מאפיינים שיריים נוספים, כדוגמת השימוש באקרוסטיכונים שונים, או הכתיבה לפי משקל.
כך למשל, הסדר המוכר "קדש ורחץ" בנוי מצלעיות בנות שתי מילים, כאשר הצלעיות חורזות ביניהן.
סימנים אחרים בנויים כראשי תיבות של הפעולות, שיוצרות לעיתים מילה בעלת משמעות שתקל על הזכירה.
למשל, בסדר אנונימי המופיע בהגדת צרפת ובאבודרהם, ראשי התיבות של מילות הסדר הן קֹנָךְ יֵהָנֶה מִּמָּךְ.
הרמיזות בסימנים קצרים מעין אלה היו לפעמים סתומות מדי, ולכן כתבו ביאורים לפתרון הסימנים.
עם זאת, בשלב מסוים החלו לכתוב סימנים ארוכים למדי בחרוזים.
כאלה הם למשל הסימנים של רבי ישראל איסרלן והמהרש"ל.
סביר שסימנים אלה לא התיימרו להיות סימן זכירה בעל פה, וכותביהם ביקשו לחבר שיר הלכתי על הלכות ליל הסדר בקצרה, בעקבות הסימנים הקדומים.
הסדר המוכר ביותר, והנפוץ עד היום ברוב ככל ההגדות, הוא "קדש ורחץ".
הסדר נתחבר, ככל הנראה, בידי רבי שמואל מפלייזא, מבעלי התוספות:
הסימן הוא מן הסימנים הקצרים: הוא מקדיש מילה בודדת לכל אחד משלבי הסדר, ואינו כולל הנחיות הלכתיות.
הוא נכתב בשיטת השקילה הספרדית, במשקל המכונה "משקל התנועות", ובו כל שורה בת שמונה תנועות, ארבע בדלת וארבע בסוגר.
הסימן כולל שתי שורות החורזות ביניהן בחרוז -צָה.
הצלעיות הפנימיות בכל שורה חורזות בחרוז פנימי.
סדר זה זכה לתפוצה רחבה, והוא זה שנדפס בהגדות השונות.
הוא הגיע למנהגי אשכנז, ספרד, תימן ורומא.
בשל תפוצתו, נכתבו על הסימן פרשנויות רבות, הן על דרך הפשט, הן על דרך הרמז, הסוד והחסידות, שחרגו מתפקידו המקורי, הטכני, של הסימן.
בשל פרשנות הסימן על דרך הסוד, יש המקפידים להכריז בקול את מילות הסימן במהלך ליל הסדר, כל מילה במקום שאליו היא רומזת.
כך למשל נכתב בספר יסוד ושורש העבודה:
"סימנים" הוא אלבומו הרביעי של הזמר ליאור נרקיס שיצא ב-1998. הוא כלל שירים כמו "לא מנסה" וכן דואט עם הזמר תמיר גל "מיתר".
קלידים: תמיר צור, שי ראובני, איתן סובול
תופים: אשר פדי, אבשלום צוברה
בס גיטרה: אבי יפרח, שמוליק נוף
קולות רקע: טלי עמר, אלינור ראובני
מיקסים: איציק תקומי "צוק", יהודה תמיר, מוני ארנון
"סימנים מקדימים" הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי הישראלי ערן צור, שיצא לאור ב-18 בפברואר 2025. ההפקה המוזיקלית נעשתה על ידי יוסי מזרחי, והניהול האמנותי הופקד בידי דרור נחום.
באלבום מתארחת הזמרת קורין אלאל בשיר "שבתות וחגים".
האלבום זמין גם במהדורת תקליט.
סימנס אווניו היא חשמלית או רכבת קלה בעלת רצפה נמוכה המיוצרת על ידי סימנס מוביליטי, חברת בת של הקונגלומרט הגרמני סימנס.
האווניו הוא הדגם העוקב לסימנס קומבינו.
הדור הראשון של הדגם נקרא קומבינו סימן 2 או קומבינו סופרה או קומבינו פלוס.
לאחר שנמצאו תקלות רבות בדגמי הקומבינו סופרה והפלוס ועם הצגת הדור השני ב-2009 המותג קומבינו נזנח, וסימנס התייחסה לחשמליות קומבינו פלוס בפורטוגל ובבודפשט כחלק מסדרת אווניו.
המותג אווניו הוצג לראשונה ביריד הסחר UITP 2009 בווינה, ושווק כ"חשמלית הארוכה בעולם" עם 100% רצפה נמוכה (הכוונה לגרסת ה-72 מטר עם שמונה קרונות).
HTM Personenvervoer, מפעילת רשת החשמליות בעיר האג, הודיעה בנובמבר 2011 על חוזה בסך 100 מיליון יורו לרכישת 40 רכבות אווניו, באורך של 35 מטרים וברוחב של 2.55 מטרים עם קיבולת של 70 מקומות ישיבה ועוד כ־168 נוסעים בעמידה.
במרץ 2014 הוכרז על הזמנת 20 רכבות נוספות.
הסימנס אווניו משמש בקו הירוק בדוחה, בירת קטר.
הפתיחה תוכננה לסתיו 2015 אך נדחתה ל-2016. במערכת זו לא מותקנים חוטים עיליים, שכן החשמליות של דוחא מופעלות על ידי מערכת אגירת אנרגיה Siemens Sitras HES, שילוב של קבל-על וסוללות שנטענות בכל עצירה דרך מסילת מוליכים עילית.
החשמלית מורכבת משלושה קרונות עם קיבולת של 238 נוסעים.
ב-28 בספטמבר 2012, הודיעה Münchner Verkehrsgesellschaft (MVG) ממינכן, גרמניה, על הזמנה של 8 חשמליות אווניו אורכם 36 מטרים, רוחבם 2.3 מ' והם מורכבים מ-4 מודולים.
הראשון נכנס לשירות ב-17 בספטמבר 2014. בשנת 2019 הוזמנו עוד 73 רכבות.
ביוני 2017 רכשה רשות התחבורה המוניציפלית בברמן 67 רכבות כל אחת באורך 36 מטרים, אופציה לרכישת עשרה כלים נוספים מומשה ב-2018 ואופציה נוספת לשבעה כלים מומשה ב-2021.
29 רכבות סימנס אווניו ישמשו בקו הרכבת הקלה של קופנהגן רבתי ה-Hovedstadens Letbane החל מהפתיחה ב-2025.
סימנס אינספירו היא סדרה של רכבות מטרו חשמליות המיוצרת על ידי סימנס מוביליטי מאז 2012. המוצר הושק ב-19 בספטמבר 2012 ב-InnoTrans בברלין.
האינספירו הראשון נכנס לשירות ברכבת התחתית של ורשה ב-6 באוקטובר 2013.
סימנס זכתה בחוזה לאספקת 12 מערכות ללא נהג לקו המטרו של סידני.
בשל מתח הקו העילי הגבוה יותר של 25 kV 50 הרץ AC, רכבות אלו יהיו חלק ממשפחת Inspiro High Capacity (Inspiro HC).
הרכבות הראשונות צפויות להיכנס לשירות בשנת 2027.
בספטמבר 2017, הוזמנו 34 רכבות רכבת תחתית חדשות לרכבת התחתית של וינה בשם Type X כדי להחליף את "חיצי הכסף" הישנים יותר (סוג U).
הרכבות הראשונות ישמשו בקווי U1 - U4 החל משנת 2023 וישמשו אוטומטית בקו U5 החל משנת 2026.
הוזמנו 30 מערכות רכבת מטרו חדשות באורך 3 קרונות עבור קו M3 של רכבת תחתית של סופיה שייכנסו לשירות באפריל 2020. החוזה כולל אופציה ל-30 קרונות נוספים ולהארכת רכבות אלו לאורך 4 קרונות.
המסירה החלה בשנת 2012 כאשר היחידה האחרונה נמסרה בשנת 2024.
בנוסף, 21 רכבות ארבע קרונות לרכבת התחתית של נירנברג ב-2015, שהוגדרה כ־G1, נכנסו לשירות החל מ-2020.
קו ראפיד KL - קאג'אנג בתצורה של 4 קרונות
הרכבת התחתית של ורשה - בשירות, בתצורה של 6 קרונות
הרכבת התחתית של ריאד - בתצורות של 2 ו-4 קרונות עבור קו 1 וקו 2.
סימנס זכתה בחוזה בשווי 1.5 מיליארד ליש"ט עבור 94 רכבות באורך 9 קרונות כדי להחליף את הרכבות הקיימות משנת 1973 ששימשו בקו פיקדילי של הרכבת התחתית של לונדון.
הראשון מסוגו צפוי להיכנס לשירות בשנת 2025. קיימות גם אופציות לרכישה של סך 250 רכבות המאפשרות החלפה של כל הרכבות הקיימות בקווי המרכז, ווטרלו וסיטי ובייקרלו.
סימפוניה (מיוונית: σῠν-, "סינ־" – יחד, φωνή, "פֿונֶה" – קול) היא צורה מוזיקלית לתזמורת, המבוססת לרוב על ארבעה פרקים.
עד התקופה הקלאסית ציין המושג באופן רופף יצירות כלליות ליותר מכלי אחד.
מהתקופה הקלאסית ואילך הכוונה בדרך כלל ליצירה תזמורתית בצורת סונאטה.
השם "סימפוניה" נגזר מיוונית ופירושו הוא הצליל-יחד, כלומר דבר שיש בו מן הצירוף והתיאום של צלילים.
בנוסף, השם נמצא כבר בספר דניאל:
משאר המילים הארמיות בפסוק זה אפשר להסיק, שה"סומפוניה" הנזכרת כאן הייתה כלי נגינה עתיק.
בימי הביניים הגדירו בשם סינפוניה כל צירוף של צלילים – וכן חיבור ווקאלי רב-קולי.
באופרה הראשונה של יאקופו פרי, "אורידיצ'ה", שהוצגה בשנת 1600, נמצאת "סינפוניה" ל-3 חלילים.
מונטוורדי כתב פרקי נגינה לתזמורת, כפתיחה לאופרה, וקרא להם "סינפוניות".
ואילו שיץ, כתב "סימפוניות דתיות" (Symphoniae sacrae) לקולות עם כלי נגינה.
גם יוהאן סבסטיאן באך נתן את השם הזה לאינוונציות תלת-קוליות שלו, ופה ושם לפתיחות של יצירות כליות, כמו אחת מהפרטיטות לצ'מבלו.
בקונצ'רטו ה"אביב" שלו מתוך "ארבע העונות", אנטוניו ויוואלדי שואל מוטיבים מסינפוניה במערכה הראשונה של האופרה שלו Il Giustino שחוברה באותה שנה עם "ארבע העונות".
השם "סינפוניה" דבק לפרקי נגינה שהיו נוהגים להשמיע ולשלב בתוך הצגת מחזה, אורטוריה, או קנטטה במאה ה-17, ואפילו במאה ה-18. אז גם נפוץ השם "סינפוניה שלפני האופרה" כשם נרדף לפתיחה.
במקביל, החלו בתקופה זו לייחד לה את צורתה האופיינית של הפתיחה האיטלקית של 3 פרקים: פרק מהיר, פרק איטי, פרק מהיר.
היו גם סינפוניות בנוסח צרפתי במתכונת של פרק איטי, פרק מהיר, פרק איטי.
היידן קרא לסימפוניות הראשונות שלו בשם "פתיחות", והן מורכבות, כמו הסונאטות שלו משלושה פרקים, מפרק מהיר, פרק איטי, ופרק מהיר.
הסימפוניות המאוחרות של היידן כמעט כולן פותחות במבוא איטי, ורק אחריו בא ה"אלגרו" (הפרק המהיר), הקשור עם המבוא הזה.
ה"סימפוניה-פתיחה" הייתה מבוצעת לרוב בתזמורת-מיתרים.
לפעמים נוספו גם כלי נשיפה לשם הגברת התזמורת וחיזוק צליליה בלבד, בלי להתחשב בהבדלי גוונים כלשהם.
הטריו סונאטה והסימפוניה דומות, וההבדל ביניהן הוא אופי הביצוע: טריו סונאטה מיועדת לכלי סולו אחדים, ואילו הסימפוניה מיועדת לתזמורת.
פרקי הסימפוניה היו בנויים במבנים מקובלים: הפרק הראשון צורת סונאטה אלגרו, המבוססת על יחסים הרמוניים הקובעים את אורך הפרק ואופן התפתחותו.
פרק במבנה א-ב-א, רונדו (א-ב-א-ג-א-ד וכו'), צורת וריאציות, פוגה וכו'.
מבנה הסימפוניה הקלאסית הוא כדלקמן:
פתיחה: אטית, הופיעה בחלק מן הסימפוניות של היידן, מוצרט ובטהובן.
חלק התצוגה (אקספוזיציה): תצוגת הנושא הראשון, גשר לנושא השני, נושא שני, קבוצת סיום.
חלק הפיתוח: מבוא לפיתוח, לב הפיתוח, מוביל חזרה, נקודת עוגב.
חלק המחזר (רפריזה): דומה במבנהו לתצוגה, אך מוביל את הפרק אל סיומה.
חלק הקודה: סוגר את הפרק.
פרק שני: בדרך כלל אטי ורגוע.
פרק שלישי: ריקוד במשקל משולש (מינואט), שהתפתח לכדי סקרצו, מהיר ומתוחכם יותר ומבנהו בדרך כלל א-ב-א.
פרק אחרון: היה כמעט תמיד הפרק המהיר והווירטואוזי ביותר, שמבנהו רונדו או צורת סונאטה.
פרק ראשון: החשוב והמפותח ביותר, הוא הקובע את אופייה של הסימפוניה כולה.
בצורתו הוא חופשי יותר, והמחבר רשאי להשתמש בצורת הסונאטה המדויקת, אך גם להימנע מכך.
צורות אופייניות אחרות הן צורת הסונאטה ללא פיתוח, ונושא עם וריאציות.
עד סוף התקופה הקלאסית היה הפרק האחרון על פי רוב הקצר והקליל ביותר (סימפוניית "יופיטר" של מוצרט היא אחד מיוצאי-הדופן המוכרים): בין מאפייני התקופה הרומנטית היה מעבר הדגש הדרמטי מן הפרק הראשון אל האחרון.
כבר בסימפוניה הראשונה של בטהובן מורגשת הנטייה להעביר את מרכז הכובד אל הפרק האחרון, והרצון לתת לו פתרון לבעיות והרעיונות שהתעוררו בפרקים הקודמים.
בתקופת הרומאנטיקה מקבלת הסימפוניה אופי אינדיבידואלי יותר, בהתאם לרוח התקופה.
ענף מיוחד באומנות הסימפוניה היא פואמה סימפונית, השייכת לסוג המוזיקה התוכניתית המובהקת.
"אבי הסימפוניות"; ב-104 הסימפוניות שלו ניכר טיפול מתמיד בפיתוח הצורה והמבנה של הסימפוניה, וטיפוח שאינו פוסק מניסויים ושכלולים בשטח הדינמיקה והגיוון התזמורתי.
בעיקר, נודעת להיידן חשיבות רבה בשטח המוטיבים.
אצל מוצרט, כמו אצל היידן, מוביל קו התפתחות ושיכלול.
בולטת השפעתו של באך, הניכרת בעיקר במבנה הפוליפוני שבפיתוח המוטיבים.
כל כלי נגינה בא להוסיף גוונים לאפקט הכללי.
בטהובן העלה את הסימפוניה לשיאים גבוהים ביותר, ובצורה זו שפיתח לפי כוחו היוצר, השכיל לצקת ולמזג בה שפע של חומר מלודי והרמוני הנחשב לאיכותי מאוד במוזיקה הקלאסית.
רגשות-אנוש עמוקים ודרמטיים ביותר עד לידי טראגיות גורלית.
טכניקה אינסטרומנטלית משוכללת; דינמיקה עשירה בעלת מתחים גבוהים, המתבטאת בייחוד בתהליכי פיתוח המוטיבים שלו.
בין השאר פיתח ושיכלל בטהובן (אף כי טכניקה זו קיימת כבר אצל היידן) את המעבר הרציף בין פרקים, טכניקה השאולה מן האופרה ומוסיפה דרמה ומתח למוזיקה.
כך, למשל, בסימפוניה החמישית הפרק השלישי מחובר באופן רציף לרביעי, ובסימפוניה השישית מחוברים שלושת הפרקים האחרונים.
במאה ה-19 השתחררה הסימפוניה בהדרגה, בדומה לצורת הסונאטה בכלל, מצורתה הקלאסית הקבועה.
ברהמס המשיך במידה רבה את דרכו של בטהובן והיו אף שכינו את הסימפוניה הראשונה שלו בשם הסימפוניה העשירית של בטהובן, למורת רוחו של המלחין.
שוברט ואחרים שימרו במידה רבה את מבנה הסימפוניה הקלאסית, אך מבנה זה הלך והתפתח, שינה צורה ואופי.
בראהמס ושומאן (ובעקבותיהם סזר פרנק) ערכו ניסיונות בפרקים אמצעיים המשלבים בין הפרק האיטי ופרק הסקרצו.
הסימפוניה הפנטסטית של הקטור ברליוז היא יצירה תוכניתית, שהמבנה שלה חורג לחלוטין ממבנה הסימפוניה הקלאסית.
סן-סנס כתב סימפוניה לעוגב (השלישית שלו) ו"הסימפוניה הספרדית" של לאלו היא למעשה קונצ'רטו לכינור.
הסימפוניה היחידה של סזר פרנק כתובה במבנה מחזורי, כשאותו נושא חוזר ומופיע בכל אחד משלושת פרקיה.
לקראת סוף המאה כתב גוסטב מאהלר את הסימפוניה השנייה שלו, הכוללת שירת סולו בפרק הרביעי שלה ומקהלה עם זמרות סולו בפרק הסיום (בדומה למה שעשה בטהובן בסימפוניה התשיעית, הכוראלית שלו) וכל המבנה שלה חדשני ומשוחרר ממבנה הסימפוניה הקלאסית.
כך המשיך לשלב מקהלה או סולנים בסימפוניות השלישית והרביעית שלו.
מאהלר גרס, כי הסימפוניה "כמוה כעולם: היא חייבת לחבוק הכל" ואכן הסימפוניות שלו נועדו לבטא רעיונות פילוסופיים מעמיקים ותזמורן כלל כלים, שלא נראו עד אז בתזמורת הקונצרטית, כמו מנדולינה וגיטרה, נוסף לשירת סולו ומקהלה ביצירותיו.
המאה העשרים הביאה עמה את שבירת כל המוסכמות והמבנים.
בעוד שיש סימפוניות מודרניות שמכבדות את המבנה הרומנטי, יצירות של שוסטקוביץ', שטראוס ואחרים, ישנן גם סימפוניות רבות שלא נשמעות להן.
איגור סטרווינסקי כתב את סימפוניית תהילים לתזמורת ומקהלה, בשלושה פרקים בסגנון מינימליסטי, המשלב בין מוזיקה כנסייתית עתיקה לפראות בנוסח פולחן האביב.
הסימפוניה השלישית של ליאונרד ברנשטיין, "קדיש", לתזמורת, מקהלה מעורבת, מקהלת ילדים, זמרת סופרן וקריינית, היא קריאת תיגר של האדם על אלוהיו.
סימפוני אקס היא להקת פרוגרסיב מטאל אמריקאית המשלבת טכניקה אישית גבוהה עם אלמנטים של פאוור מטאל, מטאל נאו-קלאסי ומטאל סימפוני.
חברי הלהקה כיום הם: מייקל רומאו, מייקל פינלה, ג'ייסון רולו, מייקל לפונד וראסל אלן.
סימפוני אקס הושפעו רבות מלהקות רוק מתקדם כמו "קנזס", ו"ראש" וכמו כן גם מלהקות מטאל כמו איירון מיידן, דיפ פרפל, בלאק סבאת' וג'ודס פריסט.
הלהקה הושפעה רבות גם מלחנים של מוזיקה קלאסית ומוזיקה גותית גרגוריאינית, והדבר בולט בשירים רבים שלהם, שאף במקרים מסוימים שילבו ביצירותיהם קטעים מיצירות קלאסיות, או מזמורים גרגוריאניים.
הלהקה מושווית פעמים רבות ללהקת פרוגרסיב מטאל המצליחה Dream Theater.
חברי הלהקה המקורית הם: מייקל רומאו (גיטרה), רוד טיילר (שירה), מייקל פינלה (קלידים), תומאס מילר (באס) וג'ייסון רולו (תופים).
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, הקרוי על שם הלהקה, בשנת 1994.
לאחר הוצאת האלבום הראשון, עזב הסולן רוד טיילר את הלהקה.
טיילר הוחלף על ידי ראסל אלן, הסולן הנוכחי.
בשנת 1995 הוציאה הלהקה את אלבומה השני: "The Damnation Game".
באלבום זה בולט שיר הנושא אשר על שמו קרוי האלבום.
בשנת 1997 הוציאו סימפוני אקס את אלבומם השלישי: "The Divine Wings of Tragedy".
השיר המרכזי באלבום זה, הוא היצירה המוזיקלית בת 20 הדקות: The Divine Wings of Tragedy הנפתח בקטע מקהלה גותי ומחליף מספר פעמים את סגנונו במהלך 7 פרקי השיר.
בשנת 1998 הוציאה הלהקה את האלבום "Twilight in Olympus".
באלבום זה תפס המתופף טום וולינג את תפקידו של קודמו ג'ייסון רולו.
באלבום זה בולטים שירים כמו Through the Looking Glass המבוסס על ספרו של לואיס קרול, Smoke and Mirrors, ועוד.
בשנת 2000 חזר המתופף ג'ייסון רולו לשורות הלהקה והוציא איתם את אלבום הקונספט "V - The New Mythology Suite".
אלבום זה מבוסס על אגדת היבשת האבודה אטלנטיס ועל מיתולוגיה מצרית עתיקה.
באסיסט הלהקה תומאס מילר שהחליט כי ההרכב תופס זמן רב מדי מחייו וממשפחתו, החליט לעזוב את הלהקה והוחלף על ידי הבאסיסט מייקל לפונד .
באלבום הקונספט הזה הופיעו שירים כגון: Evolution, Egypt, Fallen והשיר הסוגר את האלבום ואת עלילתו Rediscovery pt2- The New Mythology.
בשנת 2002 הוציאו סימפוני אקס את האלבום "The Odyssey".
שיר הנושא של אלבום זה נושא את שם האלבום, יצירה מוזיקלית זו בת 24 דקות, מבוססת על סיפורו של הגיבור היווני אודיסאוס, ומסעו הביתה ממלחמת טרויה.
בשנת 2007, הוציאו סימפוני אקס את אלבום האולפן שזכה לשם Paradise Lost על שם האפוס "גן עדן האבוד" של ג'ון מילטון.
האלבום כבד יותר ונוטה פחות ל"פורגרסיב".
כמו כן ההשפעה של הגיטרות גדלה על פני הקלידים.
באופן כללי הוא נחשב ל"ממוסחר" יותר מהאלבומים הקודמים.
4 שנים מאוחר יותר, בשנת 2011 יצא אלבום אולפן נוסף - Iconoclast שמו.
האלבום עוסק (בניגוד לאלבומים הקודמים) בעתיד, ומבחינה מוזיקלית הוא ממשיך את הקו של קודמו.
במהלך סיבוב ההופעות של Iconoclast הופיעה הלהקה ב 6 ביוני 2012 בהאנגר 11 שבתל אביב.
בשנת 2015 הוציאה לאור הלהקה אלבום אולפן בשם Underworld.
במהלך סיבוב ההופעות של Underworld חזרה הלהקה לישראל והופיעה ב 10 באוגוסט 2016 במועדון הבארבי בתל אביב.
סִימְפּוֹזְיוֹן הוא מונח שכיום משמעותו "כנס"; במקור, התייחס לסוג משתה שהיה נהוג ביוון העתיקה, שכלל מופעי בידור שונים ושתיית יין.
השם "סימפוזיון" מגיע מהיוונית: הפועל היווני "סימפוטיין" (sympotein) משמעותו "לשתות יחדיו".
עם חלוף השנים, איבד המונח את משמעותו המקורית וכיום הוא מציין לרוב כנסים אקדמיים.
אזכורים למונח "סימפוזיון" במשמעותו המקורית ניתן למצוא בכתבים של הפילוסופים היווניים אפלטון (המשתה) וקסנופון.
אחד הסימפוזיונים הידועים, איגרת אריסטיאס, המיוחס למאה הראשונה שלאחר הספירה, הוא סימפוזיון בעל תוכן יהודי.
עיקרו שיחה בין המלך פתולומיאוס – תלמי השני, אריסתיאס, ובין שבעים ושניים חכמי ישראל, על ההבדלים בין יהדות ליוונות.
הסימפוזיון היה מוסד חברתי מרכזי בתרבות ההלנית.
הסימפוזיון היה אירוע בו גברים נפגשו לדיונים, לחגוג ולהתפאר במעשיהם.
לעיתים קרובות נערכו הסימפוזיונים במטרה לחגוג את חניכתם של נערים צעירים וכניסתם לחוגי האצולה החברתית.
נערים צעירים הורשו להשתתף בסימפוזיון כבני זוג לכל דבר של אדם מבוגר.
הסימפוזיונים נערכו על ידי אריסטוקרטים למטרות נוספות, למשל במטרה לחגוג אירועים מיוחדים כדוגמת ניצחונות שהושגו בתחרויות אתלטיקה או שירה.
הסימפוזיונים נערכו על פי רוב במשקי בית פרטיים באזור בו חיו ושהו הגברים.