tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תפקידים נוספים בטלוויזיה היו לווייט בעונה הראשונה של הסדרה "The Fixer" של ITV בתפקיד ג'ס מרסר, אחותו של ג'ון מרסר.
בפרק "בגדי המלך החדשים", עיבוד מודרני של ה-BBC לסיפורי ילדים קלאסיים, גילמה את שאנון.
באפריל 2011 הופיעה וייט בעיבוד של ה-BBC לרומן "The Crimson Petal and the White".
וייט השתתפה בווידאו קליפ של השיר "Inflatable" של להקת בוש.
ב-2012 כיכבה בסרט הקולנוע "האישה בשחור עיבוד לרומן באותו שם בהפקת "האמר פילמס".
ביולי 2014 השתתפה בתפקיד מליסה בתסכית "Osiris" בהפקת "Everybodyelse Productions".
עוד באותה שנה שיחקה בתפקיד ליזי מוטרסהד בסדרת הדרמה "Our Zoo" של BBC One, על אודות האיש שהקים את גן החיות צ'סטר וההשפעה שהייתה לכך על משפחתו.
בשנת 2010 שיחקה בתיאטרון בתפקיד הבנלי קריצ'פילד במחזה "Spring Storm" מאת טנסי ויליאמס בתיאטרון קוטסלו בלונדון.
ב-2011 הופיעה במחזה "A Woman Killed with Kindness" מאת תומאס הייווד בתיאטרון לייטלטון שבתיאטרון הלאומי.
ב-2013 שיחקה בתפקיד כפול במחזה "Port" מאת סיימון סטיבנס.
ב-2014 גילמה את כריסוטמיס במחזה "אלקטרה" מאת סופוקלס, לצדה של קריסטין סקוט תומאס בתיאטרון האולד ויק שבלונדון.
ליזה רבקה וייל היא שחקנית יהודייה-אמריקאית.
ידועה בשל גילום דמותה של פריס גלר בסדרת הדרמה קומית של רשת The WB; "בנות גילמור", ובתור גילום דמותה של בוני וינטרבוטום בסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC; "המדריך לרוצח".
וייל נולדה בעיר פסאיק שבניו ג'רזי, למשפחה של שחקנים.
גדלה לתוך היהדות הרפורמית, וממשיכה לקיים אותה.
הוריה, ליסה ומארק וייל, סיירו יחד איתה באירופה עם להקת הקומדיה שלהם, חברת המשוגעים של לונדון.
וייל שאפה להפוך לארכאולוגית בשנותיה הצעירות, בגלל טרילוגיית הסרט "אינדיאנה ג'ונס".
ב-1984, כשהייתה בת 7, משפחתה התיישבה בפרבר לנסדייל שבפנסילבניה, בו הוריה גרים עד היום.
וייל הייתה תלמידה ממוצעת בתיכון שהתמקדה יותר בקריירת המשחק שלה מאשר בלימודיה.
וייל נהגה לנסוע לעיתים קרובות לניו יורק לאודישנים מקצועיים ושיחקה בהפקות אוף ברודוויי ובקהילה התיאטרלית של פילדלפיה לפני שהתמקדה בקריירה בקולנוע ובטלוויזיה.
וייל היא בוגרת תואר ראשון בחוג לאמנויות מאוניברסיטת קולומביה.
בשנת 2000 החלה לגלם את הדמות של פריס גלר בסדרת הדרמה קומית של איימי שרמן-פלדינו ברשת The WB; "בנות גילמור" בתור אויבה הלוחמנית של רורי שבסופו של דבר נעשות חברות במהלך התיכון והקולג'.
דמותה הייתה דמות משנית בעונה הראשונה, ועם עליית העונה השנייה הצטרפה לקאסט השחקנים הראשי עד לסיומה של הסדרה בתום עונתה השביעית ב-2007.
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "שנת הכלב", לצד לורה דרן.
בשנת 2009 השתתפה בקומדיה "דג קטן, בריכה מוזרה" בכיכובו של זאק גאליפנאקיס.
בשנת 2012, החלה לגלם את הדמות של אמנדה טאנר, עוזרת הבית הלבן בסדרה הפוליטית של ABC "סקנדל", שנכתבה והופקה על ידי שונדה ריימס.
לווייל היה תפקיד חוזר בעונה הראשונה של הסדרה.
בסוף פברואר 2014, לוהקה וייל לפרויקט נוסף של שונדה ריימס, כאשר לוהקה לתפקיד של בוני וינטרבוטום, העוזרת המסורה והנאמנה של אנאליז קיטינג (ויולה דייוויס) בסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC; "המדריך לרוצח", שעלתה בבכורה ב-25 בספטמבר 2014. וייל שיחקה בסדרה לכל אורך עונותיה (שישה סך הכל) עד לביטולה.
בשנת 2016 שבה לגלם את הדמות שהכי מזוהה עם וייל, פריס גלר במיני-סדרה "בנות גילמור: שנה בחייהן" שהופק עבור נטפליקס.
בשנת 2019 הצטרפה לקאסט של סדרת המקור של פריים וידאו "גברת מייזל המופלאה"; בעונתה השלישית, בתור קרול קין (דמות שנוצרה במחווה לבסיסטית קרול קיי, אם כי קיי הביעה התנגדויות לאופי הדמות ולתצוגת המשחק).
בשנת 2022 החלה לגלם את הדמות החוזרת של סוכנת ה-FBI קתרין רוסו בדרמת הפשע של FOX; "The Cleaning Lady".
וייל התחתנה עם השחקן היהודי-אמריקאי פול אדלשטיין בטקס יהודי רפורמי בנובמבר 2006. הם הכירו בעבר כאשר שיחקו יחד בתיאטרון.
באפריל 2010 נולדה לזוג בת, ג'וזפין אליזבת וייל-אדלשטיין.
וייל הגישה בקשה לגירושין מאדלשטיין במרץ 2016, תוך שהיא מציינת חילוקי דעות שהם בלתי ניתנים לגישור.
מאמצע 2016 עד פברואר 2019 היא הייתה בזוגיות עם השחקן צ'ארלי ובר שכיכב לצידה בסדרה "המדריך לרוצח".
אחייניתה היא השחקנית סקרלט אסטבז.
+שנהסרטתפקידהערות1998Whateverאנה סוטקרד1999סודות הרוחדבי קוזאק2002דרגונפליי - הסימן המסתורינערת אובדניתLullabyריין2007Year of the DogטרישליNeal Cassadyדוריס דיליי2009Little Fish, Strange PondנורמהThe Missing Personהסוכנת צ'מברס2010Marsג'ול2012סמייליד"ר ג'נקינס2013After Lifeמייגן2020The Black Emperor of Broadwayאגנס בולטון2021Women Is Losersמינרווה2023The Passengerמיס בירד2024Lost & Found in Clevelandסופי מאת'רסTBAMosquitoליסה
+שנהסדרהתפקידהערות1994הרפתקאות פיט ופיטבולי / מרג'י קורסל2 פרקים1995כשהעולם מסתובבתלמידהפרק: "#1.10065"2000הבית הלבןקארן לרסוןפרק: "Take out the Trash Day"2002–2000ERסמנת'ה סובריקי3 פרקים2007–2000בנות גילמורפריס גלרתפקיד משני (עונה 1)
בטי גלידל, שנודעה בשם הבמה ליז סמית' הייתה שחקנית אופי אנגלייה.
היא הייתה ידועה מהופעתה בתפקיד אנני ברנדון בסדרה הקומית "I Didn't Know You Cared", בתפקיד בט והדודה בל בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע", בתפקיד נורמה ספיקמן בקומדיה של ה-BBC "משפחת רויאל", לטישה קרופלי בסדרה הקומית "הכומר מדיבלי" וזילה בסדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד".
ליז סמית' נולדה בשם בטי גלידל באזור קרוסבי שבעיר סקאנתורפ במחוז לינקולנשייר.
כשהייתה בת שנתיים מתה אמה במהלך לידה.
עד מהרה עזב אותה גם אביה, כי אשתו השנייה לא רצתה קשר עם משפחתו הקודמת.
סמית' גדלה אצל סבתה האלמנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל הנשים של הצי המלכותי הבריטי.
ב-1945 התחתנה סמית' עם ג'ק תומאס, שאותו פגשה בזמן ששירתה בהודו.
לבני הזוג נולדו שני ילדים, אך הם התגרשו ב-1959. סמית' גידלה בכוחות עצמה את בנה ואת בתה.
היא תיארה תקופה זו של חייה כקשה ביותר שבה היא נאבקה בקשיים כלכליים והתמודדה מול התנגדות חברתית בגלל מעמדה כגרושה.
פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה בשנת 1971 כשהייתה סמית' בת 49. היא הופיעה בתפקיד האם המדוכאת בסרטו הראשון של מייק לי "רגעי עצב" שהוקרן בטלוויזיה במסגרת סדרת "Play for Today".
סמית' שיחקה בסרט "It's A Lovely Day Tomorrow" מאת ברנרד קופס ובבימויו של ג'ון גולדסמית, המבוסס על מקרה אמיתי של אסון שהתרחש בתחנת הרכבת בת'נל גרין בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בהמשך הופיעה בסרט "Hard Labour" של מייק לי.
היא שיחקה בתפקיד הילדה סמפט באופרת הסבון "Emmerdale Farm", והשתתפה בסדרות הטלוויזיה "בערוב ימי היין", "Bootsie and Snudge", סדרת הדרמה "Crown Court", הקומדיה "I Didn't Know You Cared" ובסדרה הבלשית "The Sweeney".
עוד שיחקה בתפקיד מאדאם בולס בסרט "הפנתר הוורוד מכה שנית" מ-1976, אבל הסצנות בהשתתפותה קוצצו בעריכה.
ב-1983 הופיעה באותו תפקיד בסרט ההמשך "קללת הפנתר הורוד".
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הופיעה סמית' בתוכניות טלוויזיה פופולריות כמו "הדוכסית מרחוב דיוק", סדרת הדרמה "Within These Walls", הסיטקום "In Loving Memory", הסדרה המשטרתית "The Gentle Touch", הסדרה "Agatha Christie's Partners in Crime" המבוססת על ספריה של אגאתה כריסטי, עיבוד לספר "אישה שטן", ובתוכנית "המופע של לני הנרי".
ב-1984 זכתה סמית' בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדמות אמה של מגי סמית' בסרט הקולנוע "A Private Function".
בשנת 1980 שיחקה סמית' בתפקיד ליידי פיליפה מסטיינס בסרט הבריטי "Sir Henry at Rawlinson End".
היא הופיעה במותחן "Apartment Zero" שהוצג ב-1988 בפסטיבל סאנדנס.
בסרט גילמה דמות של אחת משתי נשים אקסצנטריות (השנייה היא דורה בריאן Dora Bryan) והן מתוארות בוושינגטון פוסט כשתי "רווקות זקנות דמויות גרגויל של תה ועוגיה המרחרחות במסדרונות".
בתחילת שנות התשעים הופיעה סמית' בקומדיית המצבים "2.4 ילדים בממוצע" בתפקיד כפול של הדודה בל ושל בט.
עוד שיחקה בסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" ובסדרה "לאבג'וי".
ב-1994 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים של ה-BBC בשם "פיראטים" ובתפקיד לטישה קרופלי בשבעה פרקים של הסדרה הקומית "הכומר מדיבלי".
בתפקיד זה זכתה להכרה רחבה אבל הדמות שלה מתה בתוכנית הספיישל של חג הפסחא ב-1996.
בנובמבר 1995 הופיעה סמית' בתפקיד אורח בדרמה הרפואית של BBC1 "חדר מיון".
ב-1998 כיכבה בסיטקום נוסף בשם "משפחת רויאל".
התוכנית שודרה עד שנת 2000, וחזרה שוב בפרק בשנת 2006 כשהדמות שגילמה מתה.
עוד השתתפה בסדרת הטלוויזיה "The Queen's Nose", בסדרה המשטרתית "The Bill" ובסרט הקולנוע "סודות ושקרים".
ב-1999 הופיעה בתפקיד גברת דילבר בסרט "מזמור חג המולד".
היא גילמה את אותה דמות גם בגרסה משנת 1984. בעיבוד ל"אליס בארץ הפלאות" משנת 1999 הופיעה בתפקיד מיס לורי.
ב-2009 נאלצה סמית' להפסיק לשחק בגלל בריאות לקויה.
לפני כן הופיעה בסדרות טלוויזיה כמו "משפט ועונש" והסדרה הרפואית "רופאים".
ב-2005 שיחקה בתפקיד הסבתא ג'ורג'ינה בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" ודיבבה ואת גברת מולץ' בסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני".
עוד באותה שנה שיחקה בתפקידים קטנים בסרט "אוליבר טוויסט" ובסרט "איזו מאמי".
ב-2006 פרסמה סמית' את האוטוביוגרפיה שלה בשם "Our Betty", ובערך באותו זמן עברה לגור בבית גמלאים בהמפסטד שבלונדון.
ב-2007 הוציאה לאור סדרה של סיפורים קצרים בשם "Jottings: Flights of Fancy" והופיעה בווידאו קליפ של הסינגל "This Must Be Love" של להקת "Little Man Tate".
ב-5 בדצמבר 2007 זכתה סמית' בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הטלוויזיה הקומית הטובה ביותר על תפקידה בסדרה "משפחת רויאל".
ב-2006 השתתפה סמית' בהופעת קמע בסרט של קנת בראנה "חליל הקסם", גרסה באנגלית לאופרה של מוצרט.
היא גילמה את דמות פפגנה הזקנה שבהמשך הסרט הופכת לפפגנה הצעירה (בגילומה של זמרת הסופרן סילביה מוי).
ב-2008 שיחקה סמית' בעונה הראשונה של סדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד".
באותה שנה השתתפה בתוכנית "Desert Island Discs" של רדיו 4 של ה-BBC, והשתתפה בסרט "עיר הגחלת" שיצא לאקרנים באוקטובר 2008. ביולי 2009 הופיעה בסרט דוקומנטרי בשם "Liz Smith's Summer Cruise" בו הצטרפה לקבוצה של אנשים בשיט מקרואטיה לוונציה.
באותו חודש הודיעה על פרישתה ממשחק אחרי שסבלה פעמים אחדות משבץ.
ב-2010 השתתפה בתוכנית "הצעירים" של ה-BBC בה שישה ידוענים בגילאי ה-70 וה-80 מנסים להתגבר על בעיות ההזדקנות בהתרפקות על שנות השבעים של המאה העשרים.
סמית' הייתה נשואה לג'ק תומאס מ-1945 ועד 1959. לבני הזוג היו שני ילדים.
ב-2009 הוענק לסמית' תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
ליז ג'נסן היא סופרת בריטית.
ג'נסן נולדה באוקספורדשייר בת לאב דני ואם בריטית-מרוקאית.
היא עבדה ככתבת עיתון ורדיו בהונג קונג ובטאיוואן, לאחר מכן עברה לצרפת לארבע שנים, פיסלה ושימשה מתרגמת וכתבת עצמאית.
בשובה לבריטניה עבדה במשך עשור כמפיקה ב-BBC.
את ספרה הראשון, Egg Dancing, פרסמה ב-1995. ב-2005 נבחרה לעמיתה באגודה המלכותית לספרות.
הייתה מועמדת שלוש פעמיים לפרס בייליז לסיפורת מאת נשים.
נשואה לסופר הדני קרסטן ינסן ואם לשני בנים.
היא חולקת את זמנה בין קופנהגן לוימבלדון.
Egg Dancing - 1995, יצא לאור בעברית בהוצאת מעריב בשם "התינוק המושלם" (1996)
The Ninth Life of Louis Drax - 2004, הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם שיצא לאקרנים ב-2016
Your Wild and Precious Life - 2024, סיפורה האישי על ההתמודדות עם מות בנה
מרי אליזבת "ליז" טראס היא פוליטיקאית בריטית שכיהנה כראש ממשלת הממלכה המאוחדת ה-56 וכמנהיגת המפלגה השמרנית.
היא נבחרה לראשות המפלגה וראשות הממשלה בבחירות פנימיות במפלגתה לאחר התפטרותו של קודמה בתפקיד בוריס ג'ונסון - וכיהנה כראש הממשלה 49 ימים בלבד, הכהונה הקצרה ביותר בהיסטוריה של בריטניה.
לפני בחירתה לראשות המפלגה ולראשות הממשלה כיהנה בין השאר כלורד צ'נסלור (שרת המשפטים) בקבינט של תרזה מיי, ולאחר מכן כשרת החוץ בקבינט של בוריס ג'ונסון.
טראס כיהנה בפרלמנט הבריטי כנציגת מחוז הבחירה דרום-מערב נורפוק (שבמחוז נורפוק) משנת 2010 ועד ל-2024.
מיד בתחילת הקדנציה שלה, הודיע שר האוצר בקבינט של טראס, קוואזי קווארטנג, על תוכנית כלכלית מעוררת מחלוקת, ובמרכזה סבסוד ממשלתי למחירי האנרגיה והקלות מס נרחבות, בעיקר לבעלי הכנסות גבוהות ולתאגידים, על חשבון הגירעון הממשלתי.
התכנית התקבלה בחשדנות רבה בשוקי ההון, שהגיבו בנפילה חדה בשער המטבע הבריטי ועלייה חדה בריבית על איגרות החוב של ממשלת בריטניה.
התגובה החריפה בשוקי ההון גרמה לשר האוצר קווארטג לסגת מהתכנית כעבור ימים בודדים, אך הסערה הפוליטית לא שככה וב-14 באוקטובר 2022 טראס פיטרה אותו מתפקידו.
ב-20 באוקטובר 2022, 45 ימים לאחר מינויה לתפקיד, עקב המשבר הפוליטי בממשלתה בעקבות כישלון התכנית הכלכלית, הודיעה על התפטרותה מתפקיד ראש הממשלה.
כעבור 5 ימים היא הוחלפה על ידי רישי סונאק.
טראס נולדה באוקספורד שבאנגליה, אביה כיהן כפרופסור למתמטיקה עיונית באוניברסיטת לידס ואמה עבדה כאחות וכמורה.
היא למדה בבית ספר יסודי בפייזלי שבסקוטלנד ובתיכון בלידס.
ב-1995 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת אוקספורד בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה.
בתקופת לימודיה עמדה בראש תא הסטודנטים של המפלגה הליברל-דמוקרטית.
לאחר הלימודים עבדה ככלכלנית וחשבת.
ב-1996 הצטרפה למפלגה השמרנית, היא התמודדה ללא הצלחה בבחירות לפרלמנט ב-2001 וב-2005. ב-2006 נבחרה לחברה במועצת הרובע המלכותי של גריניץ' בלונדון.
בבחירות 2010 נבחרה לראשונה נציגת מחוז דרום מערב נורפוק בפרלמנט הבריטי.
טראס כיהנה ברציפות כנציגת מחוז דרום מערב נורפוק מאז 6 במאי 2010 ועד לבחירות 2024 (בהן הפסידה יותר משני שלישים מהמצביעים ביחס לבחירות 2019).
בשנים 2011–2012 הייתה חברה בוועדת המשפטים של הבית.
בשנותיה הראשונות כחברת בית הנבחרים פעלה טראס להשארת בסיס מטוסי הפאנאוויה טורנדו בבסיס חיל האוויר המלכותי מרהאם, שנמצא בגבולות המחוז שהיא מייצגת.
באוקטובר 2011 ייסדה טראס את "קבוצת היוזמה החופשית" (Free Enterprise Group) בבית הנבחרים, שבה תמכו כ-40 נציגים שמרנים.
היא כתבה במשותף עם ארבעה מחברי הקבוצה (פריטי פאטל, דומיניק ראב, כריס סקימור וקוואזי קווארטנג) את הספר After the Coalition, שראה אור באותה שנה.
הם טענו שעקרונות שמרניים הם הכרחיים להצלחה הכלכלית של המדינה.
הספר כולל ביקורת על מצבה הכלכלי המתדרדר של בריטניה.
בספטמבר 2012 מונתה טראס לסגנית שר במשרד החינוך בממשלתו של דייוויד קמרון.
היא הדגישה את החשיבות של לימודי מתמטיקה וניסתה לקדם שינויים בתחום זה.
בנוסף, היא הציעה לשנות את הכללים שמסדירים מסגרות חינוך לילדים צעירים ולהגדיל את היחס המקסימלי המותר בין מספר הילדים למספר המבוגרים במסגרות אלה.
התוכנית ספגה ביקורת ולא מומשה.
ביולי 2014 מונתה לשרת הסביבה, מזון וענייני הכפר בקבינט של דייוויד קמרון.
בעקבות זאת היא הייתה גם לחברה במועצה המלכותית.
בניגוד לקודמה בתפקיד, הכריזה טראס שהיא מאמינה כי קיימים שינויי אקלים ושבני האדם אחראים להם.
לאחר התפטרותו של קמרון ובחירתה של תרזה מיי לראש הממשלה, מונתה טראס ללורד צ'נסלור (שרת המשפטים) בקבינט שלה.
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 2017 הועברה מתפקידה ומונתה למזכירה הראשית במשרד האוצר (התפקיד השני במעלה במשרד זה).
ביולי 2019 מונתה לשרה למסחר בינלאומי בקבינט של בוריס ג'ונסון.
בספטמבר 2021 מונתה לשרת החוץ ובנוסף לשרה לענייני נשים ושוויון הזדמנויות.
בריטניה לא הייתה מרוצה מהסדרי הברקזיט בצפון אירלנד (הידועים בשם פרוטוקול צפון אירלנד), אף על פי שהייתה חתומה עליהם.
הפרוטוקול, במטרה למנוע גבול קשיח בין צפון אירלנד לרפובליקה האירית, יצר גבול פנימי בין האי הבריטי לצפון אירלנד.
בריטניה ניסתה להגיע להסדר חדש, וכדי ללחוץ על האיחוד התחילה לפני מספר חודשים, בהובלת טראס, להוביל חקיקה שתשנה את ההסדר באופן חד-צדדי.
לאחר פרישתו של בוריס ג'ונסון ביולי 2022, התמודדה במרוץ להחלפתו כמנהיג המפלגה וכראש הממשלה הבא.
ב-5 בספטמבר 2022 גברה על רישי סונאק ונבחרה.
טראס מונתה על ידי המלכה בטירת בלמורל בניגוד למסורת, משום שמצבה הבריאותי של המלכה (המלכה מתה יומיים לאחר מכן) לא איפשר לה להגיע ללונדון.
זאת, לראשונה מאז 1908, אז אסקווית' מונה לתפקידו בביאריץ שבצרפת לאחר שהמלך אדוארד השביעי סירב לחזור ללונדון מפאת בריאותו.
עם היכנסה לתפקיד, בריטניה התמודדה עם עליה במחירי האנרגיה ואינפלציה, שנגרמו בעיקר עקב השלכות מגפת הקורונה ופלישת רוסיה לאוקראינה.
הוצגה תוכנית לסבסוד מחירי האנרגיה וגם תוכנית להורדת מיסים.
בחריגה מהמדיניות הכלכלית של בוריס ג'ונסון, בוטלו התוכניות להעלות מיסים כדי לשלם עבור שירותים ציבוריים, במטרה להגביר את הצמיחה הכלכלית.
לאחר הצגת התוכנית, השווקים הפיננסיים סערו.
בנק אנגליה הכריז על רכישה של אג"ח ארוכות טווח כדי למנוע התרסקות של המערכת הפיננסית הבריטית – ובתוכה קרנות הפנסיה – ועצר נפילה קשה בשווקים.
הורדת מס לעשירים בוטלה בשל ביקורת.
מאוחר יותר, טראס פיטרה את שר האוצר ושינתה שוב את התוכנית הכלכלית.
השר החדש ביטל כמעט את כל קיצוצי המס בתוכנית.
ב-20 באוקטובר 2022, 45 ימים לאחר מינויה לתפקיד, עקב המשבר הפוליטי בממשלתה, ובעקבות תוכנית כלכלית שלא צלחה, הודיעה על התפטרותה מתפקיד מנהיגת המפלגה השמרנית ומראשות הממשלה, וכעבור חמישה ימים היא הוחלפה על ידי רישי סונאק.
הייתה לה הכהונה הקצרה ביותר בתפקיד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-4 ביולי 2024 לא הצליחה טראס להיבחר לכהונה נוספת.
טראס נשואה ליו אולירי, ואם לשתי בנות.
טראס גדלה במשפחה מהשמאל הפוליטי, ובנעוריה השתתפה בהפגנות נגד מרגרט תאצ'ר ובהמשך הצטרפה למפלגה הליברל-דמוקרטית.
שם, היא תמכה בביטול המלוכה.
רק במהלך לימודיה האקדמיים היא פנתה ימינה בעמדותיה והצטרפה למפלגה השמרנית, מטעמה גם רצה לפרלמנט בבחירות של 2001 ו-2005, אבל רק ב-2010 הצליחה לנצח.
ב-2016, אז שרת הסביבה והחקלאות בממשלת דייוויד קמרון, היא תמכה בהישארות באיחוד האירופי.
מאז משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016), טראס תמכה בעזיבת האיחוד האירופי.
ב-2017, היא אמרה שאם יתקיים משאל עם נוסף, היא תצביע בעד, ואמרה: "האמנתי שיהיו בעיות כלכליות מסיביות אבל אלה לא התממשו וראיתי גם את ההזדמנויות." בבחירות לראשות המפלגה השמרנית ב-2022, אמרה טראס על התנגדותה לברקזיט כי "טעיתי ואני מוכנה להודות שטעיתי".
היא ייסדה את קבוצת הפרלמנטים השמרנית החופשית, אוסף של חברי פרלמנט התומכים בשוק חופשי ושואפים לכלכלה יזמית יותר ולפחות חוקי עבודה.
בנאומה הראשון כראשת ממשלה הדגישה טראס כי בריטניה תעמוד באתגרים הפנימיים והגלובליים הודות למחויבות אנשיה לחירות, יזמות והגינות.
טראס הבטיחה שתחת מנהיגותה בריטניה תהפוך למדינה בה נהנים ממשכורות גבוהות, מרחובות בטוחים ומהזדמנויות בכל מקום לכל אחד.
במדיניות חוץ טראס הבטיחה לתמוך בחירות ובדמוקרטיה, שכן "איננו יכולים להיות בטוחים בבית ללא ביטחון מחוצה לו".
היא תומכת בישראל ומתנגדת ל-BDS ולאנטישמיות.
בקמפיין הבחירות שלה אמרה שתשקול להעביר את שגרירות בריטניה בישראל לירושלים וגם לאחר שנבחרה לתפקיד זה בעת פגישתה עם ראש ממשלת ישראל, יאיר לפיד.
אליזבת' לין צ'ייני היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של מדינת ויומינג.
בשנים 2019–2021 הייתה צ'ייני יו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים, התפקיד השלישי בהיררכיה של הסיעה הרפובליקנית, אך חבריה לסיעה הדיחו אותה מהתפקיד במאי 2021 לאחר שיצאה חוצץ נגד נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ.
אביה הוא דיק צ'ייני, לשעבר סגן נשיא ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
צ'ייני נולדה במדיסון שבויסקונסין, והיא בתם הבכורה של דיק צ'ייני ולין צ'ייני.
אביה כיהן כחבר הקונגרס, כמזכיר ההגנה וכסגן נשיא ארצות הברית, ואמה עמדה בראש הקרן הלאומית למדעי הרוח.
היא סיימה ב-1988 תואר ראשון בקולורדו קולג' וב-1996 תואר JD במשפטים באוניברסיטת שיקגו.
בשנים 1989–1993 עבדה בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ולאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ של סגן מזכיר המדינה לשעבר ריצ'רד ארמיטאג', במשרד עורכי דין White & Case, וכן במחלקת המדינה.
ב-2002 מונתה צ'ייני לסגנית עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב.
היא התפטרה מהתפקיד על מנת לסייע לאביה ולג'ורג' ווקר בוש בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. לאחר הבחירות חזרה למחלקת המדינה ומונתה לסגנית בכירה לעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב.
במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, סייעה לפרד תומפסון, ולאחר מכן למיט רומני.
ב-2009 ייסדה יחד עם ויליאם קריסטול ודברה בורלינגיים (אחותו של טייס טיסה 77 של אמריקן איירליינס שנחטפה והתרסקה לפנטגון במהלך פיגועי 11 בספטמבר), את ארגון "Keep America Safe", שפעל למנוע מנשיא ארצות הברית ברק אובמה לסגור את מתקן המעצר בגואנטנמו.
ב-2012 החלה לעבוד כפרשנית ברשת פוקס ניוז והתפטרה לאחר כשנה וחצי, אחרי שב-2013 הכריזה על כוונתה להתמודד מול מייק אנזי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לסנאט.
היא נשרה מהמרוץ לאחר שזכתה לשיעורי תמיכה נמוכים.
במהלך הקמפיין הסתכסכה עם אחותה מרי, לאחר שהביעה עמדה נגד נישואים חד-מיניים, דבריה של צ'ייני זכו לביקורת פומבית בפייסבוק מצד מרי שהיא לסבית, ובת זוגה.
לאחר שסינתיה לומיס הודיעה בסתיו 2015 על פרישתה מהקונגרס לקראת בחירות 2016, הכריזה צ'ייני כי היא שוקלת להתמודד על המושב היחיד של ויומינג בבית הנבחרים.
ב-1 בפברואר 2016 צ'ייני נכנסה באורח רשמי למירוץ אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
חיש מהר נחשבה למתמודדת המובילה, וסקר שהוזמן על ידי העיתון "Casper Star-Tribune" ו-רשת השידור PBS בוויומינג הצביעה על הובלתה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית – התחרות האמיתית במעוז הרפובליקני השמרן.
היא נבחרה עם למעלה מ-66% מקולות הבוחרים.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2018 ובבחירות 2020 נבחרה מחדש.
צ'ייני הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2017. באותו חודש הושבע דונלד טראמפ לנשיאות, וניתוח שערך המכון FiveThirtyEight מצא כי צ'ייני תמכה בעמדתו של טראמפ ב-92.9% מההצבעות בבית הנבחרים.
צ'ייני תמכה בחקיקה שתגדע את ההגנה על זאבים אפורים מכוח חוק המינים בסכנת הכחדה.
ב-7 במרץ 2019 חברה צ'ייני ל-22 רפובליקנים אחרים בבית הנבחרים בהתנגדות ל-"HR183", החלטה אשר גינתה את "האנטישמיות כביטוי שנאה של חוסר סובלנות" ו"אפליה ויסודנות אנטי-מוסלמית".
מבקרי ההחלטה נימקו את החשש שהיא כוללנית יתר על המידה, מכיוון שהיא נועדה בתחילה להתייחס לאמירותיה של חברת הקונגרס אילהאן עומאר, ושמה והערותיה הוסרו מהצעת החוק.
במאי 2019 אמרה צ'ייני כי פיטר סטראק , בכיר לשכת החקירות הפדרלית שהנהיג את חקירת הבולשת בדבר פרשת האימיילים של הילרי קלינטון, וסוכן FBI אחר ששלחו מסרונים אישיים בהם זלזלו בפוליטיקאים שונים (כולל טראמפ) נשמעים כאילו זממו "הפיכה" ועשויים להיות אשמים בבגידה.
ביוני אותה שנה השוותה אלכסנדריה אוקסיו-קורטז את מרכזי המהגרים הבלתי-חוקיים בגבול ארצות הברית–מקסיקו ל"מחנות ריכוז".
צ'ייני מתחה ביקורת חריפה על דבריה ואמרה כי הם מהווים "זלזול" בקורבנות השואה.
בנאומה כיו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים מאוגוסט 2019, גרסה צ'ייני כי הליטיגציה המוצלחת (Crow Tribe et al v.
Zinke) של שבטים ילידיים ופעילים סביבתניים להשיב את דובי הגריזלי בילוסטון רבתי לחוק המינים בסכנת הכחדה "לא התבססה על מדע או עובדות אלא על כוונתם של התובעים להשמיד את אורח חיינו המערבי".
דבריה גררו גינויים מצד קהילות אינדיאניות ופעילי איכות הסביבה.
יושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי כינתה את טענתה של צ'ייני בנוגע להשפעת הליך ההדחה על ההסלמה במזרח התיכון כ"הזוייה".
בכנס של הסיעה הרפובליקנית ביולי 2020, רפובליקנים אחדים (בהם ג'ים ג'ורדן מאוהיו ואנדי ביגס מאריזונה) תקפו את צ'ייני אחרי שהגנה על ד"ר אנתוני פאוצ'י בשיא מגפת הקורונה בארצות הברית, ועל כך שתמכה בעבר ביריבו העיקרי של חבר הקונגרס תומאס מאסי במהלך בחירות מקדימות.
בקיץ 2020 הוסיפה לתמוך בתוכניות ממשלת ישראל לבצע את סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל.
היא חתמה על מכתב שמוען לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, בו הובעה תמיכה ב"ברית הבלתי-מעורערת בין ארצות הברית וישראל".
בספטמבר 2020 תבעה צ'ייני ממחלקת המשפטים של ארצות הברית לחקור קבוצות סביבתניות כגון מועדון סיירה ומועצת הגנת משאבי הטבע (Natural Resources Defense Council).
החל מתקופתו כהונתו כחבר מועצת העיר דבלין שבקליפורניה, חבר הקונגרס אריק סוולוול היה למטרה עבור אישה סינית שבדיעבד נחשפה כמרגלת מטעם המשרד לביטחון המדינה של סין.
היחסים הכלליים של סוולוול עם חשוד בריגול עבור הרפובליקה העממית של סין הוגדרו כבעייתיים, במיוחד בהתחשב בהיותו חבר ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית.
צ'ייני חתמה על מכתב שדרש להדיח את סוולוול מוועדת המודיעין.
ב-16 באוגוסט 2022 הפסידה צ'ייני בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג המחוז הכללי של ויומינג בבית הנבחרים, לקראת בחירות אמצע הכהונה שיתקיימו בנובמבר 2022, ונוצחה בפער גדול מאוד של 37% על ידי הרייט הייגמן , שקיבלה את תמיכת דונלד טראמפ, ולבסוף נבחרה לבית הנבחרים במקומה של צ'ייני.
בעקבות הפסדה, צ'ייני סיימה את כהונתה בבית הנבחרים בראשית ינואר 2023.
ב-12 בינואר 2021, בעקבות ההסתערות על הקפיטול, הודיעה צ'ייני כי תצביע בעד הליך ההדחה נגד הנשיא דונלד טראמפ, ואמרה כי "מעולם לא הייתה בגידה גדולה יותר" שבוצעה בידי נשיא ארצות הברית.
צ'ייני, יו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים ולפיכך השלישית בהיררכיה הרפובליקנית בבית הנבחרים אחרי קווין מקארתי וסטיב סקליס, היא הרפובליקנית הבכירה ביותר אשר הביעה תמיכה בהדחתו של טראמפ.
בפברואר 2021 התקיימה הצבעה בסיעה הרפובליקנית בו נערכה הצבעה על הדחתה של צ'ייני מתפקידה בהנהגת המפלגה, אך הניסיון נכשל.
הסנאטורית ג'וני ארנסט מתחה ביקורת על מאמצי הרפוביקנים להדיח את צ'ייני מהנהגת המפלגה, והשוותה את המהלך לתרבות הביטול.
לצדה של צ'ייני התייצבו אישים בכירים במפלגה הרפובליקנית, בהם מיץ' מקונל, ג'ורג' ווקר בוש ופול ראיין.
ב-12 במאי צ'ייני הודחה באורח רשמי מתפקידה כיו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים, כשבניגוד לפעם קודמת תמך בהדחתה קווין מקארתי, מנהיג הרפובליקנים בקונגרס.
הרפובליקנים שתמכו בהדחתה, טענו שההתקפות החוזרות ונשנות שלה על טראמפ אינן מועילות למפלגה אלא מהוות הפרעה, ופגיעה במטרה של המפלגה לזכות בחזרה ברוב בבית הנבחרים.
עם זאת, הדחתה התקיימה בהצבעה קולית מאחורי דלתיים סגורים (במקום בהצבעה חשאית) ולפיכך לא ניתן לאמוד את שיעור התמיכה של הסיעה בהדחה.
בסקר שערכה cbs כ-80% מהרפובליקנים תמכו בהדחת צ'ייני ו-20% התנגדו.
במקומה נבחרה אליס סטפניק שנתמכה על ידי טראמפ.
צ'ייני נשואה לפיליפ פרי ששימש כיועץ המשפטי של המחלקה לביטחון המולדת ואם לחמישה ילדים.
ליז קאר היא שחקנית, סטנדאפיסטית ומנחה בריטית.
היא פעילה למען זכויות של בעלי מוגבלויות.
קאר נולדה בפורט סנלייט וגדלה בבבינגטון.
היא למדה בבית הספר אפטון הול באפטון שבמרזיסייד, ובבית הספר התיכון בבירקנהד.
קאר למדה משפטים באוניברסיטת נוטינגהאם.
קאר משתמשת בכיסא גלגלים מאז גיל שבע בשל תסמונת נדירה בשם ארתרוגריפוזיס, בעיית שרירים מולדת הגורמת להגבלות תנועה.
במופעי הסטנדאפ לעיתים קרובות היא מתייחסת למצבה במילים "meus thronus kaputus".
היא גלויה לגבי חייה כנכה והקומדיה המובנית שנגרמת מכך.
בראיון אמרה "אני נראית די חלשה לאנשים מסוימים והם חושבים 'היא מדברת על סקס, היא מקללת'.
כל מיני סטריאוטיפים שלא ציפית להם.
אנשים בדרך כלל נראים מבוהלים.
'אלהים, האם היא תהיה מצחיקה?
האם אפשר לצחוק על זה?".
קאר הייתה חברה בחבורות קומיות אחדות בהן "Abnormally Funny People" יחד עם טניאלי דייוויס, סטיב דיי, סטיב בסט, סיימון מינטי וכריס מקוסלנד.
ב-2007 הגיעה קאר למקום השני בתחרות המופעים הקומיים "Hackney Empire New Act of the Year".
בשנים 2006 עד 2013 הנחתה קאר יחד עם מאט פרייזר את התוכנית "Ouch!
ב-2011 עבדה כתחקירנית בתוכנית הפאנל "Have I Got News for You".
קאר הייתה בשנות השלושים לחייה כששיחקה בפעם הראשונה באופן מקצועי בתיאטרון בתפקיד אמא קוראז'.
אחר כך שיחקה בתיאטרון יאנג ויק במחזה נוסף של ברטולט ברכט "היוצא מן הכלל והכלל".
ב-2013 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הפשע הוותיקה של ה-BBC "עדות אילמת" בתפקיד קבוע בדמות קלריסה מולרי.
בשנת 2018 שיחקה בפרק הראשון של מיני-סדרת הטלוויזיה "עלובי החיים".
בשנת 2019, קאר כיכבה בסדרה The OA בתפקיד ד"ר מארלו רודס.
בשנת 2020 הופיעה קאר כמרצה באוניברסיטה במיני סדרה DEVS.
בשנת 2021 שיחקה בסרטו של אנטואן פוקואה "אינסוף".
גם ביצעה הופעת אורח בסדרה "המכשף" של נטפליקס.
במשך עשרים השנים האחרונות הייתה קאר פעילה בקמפיין למען זכויות הנכים בממלכה המאוחדת, ונאמה בעצרות רבות.
במאי 2008 הצטרפה לארגון ADAPT, הפועל למען זכויות הנכים בארצות הברית, לגייס כסף בשביל ADAPT, ולמחות נגד סרובו של המועמד לנשיאות ג'ון מקיין לתמוך בזכותם של בעלי מוגבלויות לחיות בבתים משלהם.
ב-2011 היה לקאר חלק בדיון על סיוע להתאבדות שנערך בתוכנית הטלוויזיה "Newsnight".
התוכנית שודרה בעקבות הסרט הדוקומנטרי "Terry Pratchett: Choosing to Die" בהשתתפות ג'רמי פקסמן ודייוויד אהרונוביץ'.
ב-2010 התחתנה קאר באיחוד אזרחי עם אשה בשם ג'ו.
אביה נשא נאום שבו נמנע ממנו להשתמש במילים כגון "אמיץ".
קאר ובת זוגה רקדו לצלילי שיר הנושא של הסרט "ריקוד מושחת".
ב-10 באוגוסט 2017 תקף אדם חמוש במספריים את קאר ואת העוזרת האישית שלה.
התוקף נעצר לאחר מכן על פי חוק בריאות הנפש.
אליזבת קלארק פייר היא זמרת, פזמונאית, וגיטריסטית אמריקאית.
היא החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות ה-1990 כשהוציאה קלטות אודיו בהוצאה עצמית, בשם Girly Sound, לפני שחתמה עם חברת התקליטים העצמאית מטדור רקורדס.
אלבום-האולפן הבכורה שלה, Exile in Guyville, יצא ב-1993 וגרף שבחים.
האלבום נמנה על ידי רולינג סטון כאחד מ-500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים.
עשר שנים מאוחר יותר, אלבומה הרביעי, Liz Phair, יצא באמצעות קפיטול רקורדס, והיווה תפנית במוזיקה שלה, מסגנון רוק לכיוון מוזיקת פופ רוק.
פייר מכרה כמעט שלושה מיליון תקליטים ברחבי העולם.
האלבום האחרון שלה, Funstyle, יצא ב-3 ביולי 2010.
פייר נולדה בניו הייבן, קונטיקט ב-17 באפריל 1967, אך גדלה בסינסינטי, ומאוחר יותר בווינטקה, אילינוי, על ידי הורים מאמצים בני המעמד הבינוני-גבוה, ננסי, היסטוריונית שעבדה במכון האמנות של שיקגו, וג'ון פייר, שהיה חוקר איידס וראש מחלקת מחלות זיהומיות בבית החולים נורת'ווסטרן ממוריאל.
היא סיימה את לימודי התיכון ב-1985. במהלך התיכון, פייר הייתה פעילה במנהל הסטודנטים, בעריכת ספר השנתון, ובנבחרת ריצת שדה.
היא למדה באוברלין קולג' באוהיו, וסיימה תואר בהיסטוריה של האמנות.
פייר ניסתה את מזלה בסצנת המוזיקה של סן פרנסיסקו, אך כשלא נחלה שם הצלחה, היא חזרה לשיקגו, והתחילה לכתוב שירים להקליט אותם בביתה בשם Girly Sound.
היא הייתה לחלק מסצנת המוזיקה האלטרנטיבית בעיר, והתיידדה עם חברי להקות שהתחילו להיות מוכרים בבמה הלאומית בתחילת שנות ה-90 וכן אנשי לייבלים עצמאיים.
ב-1992, פייר התקשרה ל ג'רארד קולסוי, נשיא חברת התקליטים האינדי, מטדור רקורדס, ושאלה אותו אם הוא מוכן להוציא את האלבום שלה.
במקרה, קולסוי בדיוק קרא ביקורת על Girly Sound במגזין המוזיקלי Chemical Imbalance, והוא אמר לפייר לשלוח לו קלטת.
פייר שלחה לו קלטת עם שישה שירים, וקולסוי התלהב: "השירים היו מדהימים.
ההקלטה עצמה הייתה די פרימיטיבית, במיוחד בהשוואה לאלבום שיצא מהם.
אך השירים היו ממש חכמים, ממש מצחיקים, וממש חדים, לפעמים הכל באותו הזמן.
אהבתי אותם מאוד והשמעתי אותם לכולם.
בדרך כלל אנחנו לא מחתימים אנשים שלא פגשנו, או שלא שמענו תקליטים אחרים שלהם, או שלא ראינו אותם מופיעים.
אבל הייתה לי תחושה, והתקשרתי אליה, ואמרתי לה אוקיי."
Exile in Guyville הופק על ידי פייר ובראד ווד, ויצא ב-1993. האלבום זכה רק לביקורות מצוינות.
שבחים משמעותיים ניתנו על המילים הכנות והבוטות, ועל המוזיקה עצמה, שהיא הכלאה בין אינדי רוק ופופ.
האלבום חשף את נטייתה של פייר לחקור בשיריה מיניות מפורשת, כמו בשיר "Flower": "אני רוצה להיות מלכת המציצות שלך/...אני אזיין אותך וגם את כפיפיך." ועם זאת, עמד בניגוד בולט סימן ההיכר שלה – הקול הנמוך, המונוטוני ונטול ויברטו שלה – שנתן לרבים משיריה תחושה מעט מנותקת, כמעט חסרת הבעה.
אלבומה השני של פייר זכה לתשומת לב רבה בתקשורת.
Whip-Smart נחת במקום #27 במצד האלבומים ב-1994, ו-"Supernova", הסינגל הראשון, הפך ללהיט במצעד הרוק המודרני, והקליפ שלו שודר תכופות ב-MTV.
פייר גם הופיעה על השער של רולינג סטון, עם הכותרת "כוכבת רוק נולדת".
האלבום זכה לביקורות מעורבות, אך עדיין הוסמך לססטוס זהב.
המכירות היו פחות ממה שחברת התקליטים צפתה, אך התקווה הייתה שהאלבום יכיר את פייר לקהל רחב יותר במיינסטרים.
האלבום הבא של פייר היה Juvenilia, שכלל מספר שירים מוקדמים של Girly Sound.
בשנת 1995 פייר נישאה לעורך הקולנוע ג'ים סטסקאוסקס, שעבד איתה על הפקת הקליפ שלה.
בנם, ג'יימס ניקולס סטסקאוסקס, נולד ב-21 בדצמבר 1996. פייר וסטסקאוסקס התגרשו ב-2001.
האלבום השלישי של פייר, Whitechocolatespaceegg, יצא ב-1998 לאחר מספר עיכובים, אשר כללו אי הסכמה לגבי תוכן; הלייבל דחה את האלבום כפי שהוגש, וביקש מפייר לכתוב כמה שירים נוספים המכוונים להשמעה ברדיו.
האלבום שיצא כתוצאה מציג גרסה בוגרת יותר של פייר, ומשקפת חלק מאופנים שהשינויים בחייה – כמו נישואים ואימהות – השפיעו עליה.
הסינגל "Polyester Bride" הושמע ברדיו, והאלבום זכה לביקורות חיוביות רבות, אך הוא לא הצליח יותר מבחינה מסחרית מאשר קודמו.
כדי לקדם את האלבום, פייר הצטרפה לפסטיבל לילית.
פייר הופיעה על הבמה המרכזית יחד עם אמניות כמו שרה מקלכלן, אמילו האריס, שריל קרואו ומיסי אליוט.
היא גם פתחה עבור אלאניס מוריסט בסיבוב ההופעות שלה ב-1999 Junkie Tour.
ב-2002, היא שיחקה את תפקיד ברין אלן, מול רובין טאני, בסרט Cherish.
בשנת 2003 יצא האלבום הרביעי, הקרוי על שמה, מטעם קפיטול רקורדס.
בשלב זה עברו כמה שנים מבלי שפייר תוציא אלבום, בהם היא עבדה על שירי האלבום הזה, הופיעה בהופעות אורח במגוון תוכניות (ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, MTV ועוד), וגם שרה קולות רקע בלהיט של שריל קרואו "Soak Up the Sun").
בתחילה, פייר עבדה על מספר רצועות באלבום עם הפזמונאי מייקל פן כמפיק.
התוצאות לא הלהיבו את קפיטול, והחברה לא הייתה מוכנה להוציא את האלבום כמות שהוא.
מכיוון שפייר כבר מיצתה את תקציב ההפקה, הלייבל הציע לה תקציב חדש, אך רק בתנאי שתעבוד עם צוות ההפקה הידוע בתור "המטריקס" (הידוע בתור כותבי שירים של בריטני ספירס ואבריל לאבין) כדי לייצר מספר סינגלים לאלבום.
שיתוף הפעולה בין פייר למטריקס הניב רק ארבעה שירים, אבל רוב תשומת הלב התקשורתית התמקדה בשירים אלו, אשר היו שונים מאוד מעבודתה הקודמת של פייר.
האלבום קיבל הרבה ביקורות שליליות, בעיקר מאת מבקרי האינדי, שהאשימו את פייר ש"מכרה את עצמה" בזה שהוציא מוזיקת פופ להמונים.
בניו יורק טיימס כותרתה של הביקורת שכתבה מייגן אורורק הייתה "Liz Phair's Exile in Avril-ville", ובה כתבה שפייר "משתפכת כמו טינאייג'רית" ו"מבצעת התאבדות קריירה מביכה".
Somebody's Miracle הוא האלבום החמישי של פייר, והאחרון עם קפיטול רקורדס.
הוא יצא ב-4 באוקטובר 2005. האלבום חזר לסגנון הרוק המקורי של פייר, אך עם סאונד יותר רגוע.
האלבום זכה לביקורות מעורבות ולא הצליח במצעדים.
פייר חתמה עם ATO רקורדס בתחילת 2008, והוציאה בהוצאה מחודשת את Exile in Guyville ב-24 ביוני 2008. האלבום כלל שלושה שירים מההקלטות המקורית שמעולם לא יצאו: "Ant in Alaska," "Say You, ורצועה אינסטרומנטלית ללא כותרת.
פייר גם השלימה סרט דוקומנטרי, "Guyville Redux".
הסרט יצא ב-DVD וכלל הקדמה מאת דייב מת'יוס, שהוא אחד הבעלים והמייסדים של ATO, בה הוא מתאר את עשיית האלבום בסצנת מוזיקת האינדי של שיקגו אשר הייתה תחת דומיננטיות גברית בתחילת שנות ה-1990.
במאי 2009, פייר הוציאה שיר חדש "Faith and Tenderness", אשר נמכר באופן בלעדי ברשת הביגוד בננה רפבליק.
פייר התחילה לכתוב כמלחינה לתוכניות דרמה בטלוויזיה, למשל שירי הפתיחה של עיר ההוללות של רשת CBS, ושל החידוש של 90210 ברשת CW, עבורו זכתה בשנת 2009 בפרס איגוד המלחינים האמריקאים להלחנה בטלוויזיה, וכן שיר הפתיחה של הסדרה המאה, גם הוא של רשת CW.
פייר סיפרה בראיון שהיא כותבת ספר, ועובדת על אלבום חדש.
ב-3 ביולי 2010, אתר האינטרנט הרשמי שלה העלה בהפתעה קישור להורדת האלבום החדש שלה Funstyle.
הוא מכיל 11 שירים, רבים מהם ניסיוניים או לפחות בלתי שגרתיים.
פייר כתבה באתר מכתב לאוהדיה המסביר כיצד יש להתייחס לשירים, מבחינתה:
לא היית אמור לשמוע את השירים האלה.
בגלל השירים האלה איבדתי אמרגנים, חוזי הקלטה, והרבה לילות של שינה.
כן, באחד מהם אני עושה ראפ.
אבל זה מה שצריך לדעת על השירים האלה, ועל אלה שיבואו אחריהם: הם כולם אני.
אהבו אותם או תשנאו אותם, אך אל תטעו בהם שהם משהו אחר מאשר מבט על העולם שהוא אישי לחלוטין, משוחרר מן המכונה, וחופשי לצפייה לכל העולם, המשתקף דרך העדות המטורפות שלי עצמי.
פייר חשפה בראיון בוול סטריט ג'ורנל כי המחלוקת שהתעוררה מול חברת התקליטים שלה, ATO, קרתה לאחר שינוי בניהול החברה.
היא הסבירה, "אנשים שעדיין היו שם לא אהבו, או לא ידעו מה לעשות עם המוזיקה שאני עושה, אז אנחנו פשוט נתקענו ואני ביקשתי לעזוב".
פייר יצאה לסיבוב הופעות כדי לקדם את האלבום, והופיעה בשירים רבים מ-Guyville ומשאר הרפרטואר הקודם שלה.
סיבוב ההופעות של Funstyle ארך מאוקטובר 2010 עד מרץ 2011.
ב-2014 הוציאה פייר שיר חג מולד דיסטופי "Ho Ho Ho".
באותה שנה, קפיטול רקורדס הוציאו אוסף מיטב להיטיה, בשם Icon.
2016–הווה : סיבובי הופעות, אלבום כפול, אוסף ו-Soberish
באביב של שנת 2016, פייר שיתפה פעולה עם The Smashing Pumpkins באלבום וסיבוב ההופעות In Plainsong, כמופע הפתיחה.
בסוף 2015 ושוב באמצע 2016, פייר הודיעה בחשבון הטוויטר שלה שהיא מתכוונת להוציא אלבום כפול עד סוף 2016. האלבום לא יצא לפועל לאחר האשמות של התעללות נגד ריאן אדמס, שהיה אמור להפיק את האלבום ממספר נשים, כולל מנדי מור ופיבי ברידג'רס.
ב-2018 חברת ההפקות של פייר הוציאה אוסף של דמואים של פייר מ-1991 לרגל חגיגות 25 שנים לאלבום הבכורה שלה "Exile in Guyville", בשם "Girly Sound to Guyville".
ב-2019 הודיעה פייר שהיא עובדת על אלבום חדש עם המפיק בראד ווד, שהפיק את שלושת אלבומיה הראשונים.
ב-8 באוקטובר 2019 יצא הסינגל הראשון מהאלבום "Good Side".
האלבום יצא ב-2021 דרך חברת ההפקות Chrysalis Records, שאיתה חתמה על חוזה הפצה.
האלבום קיבל את השבחים הגבוהים ביותר שקיבלה מאז אלבום הבכורה שלה.
ב-2021 פייר הייתה אמורה לחמם את אלאניס מוריסט בסיבוב ההופעות שלה שנדחה בעקבות מגפת הקורונה, אך ביטלה בשל סיבות לא ידועות.
ליז'ייה JS4 היא מכונית מיקרו, 3 דלתות הצ'בק, 2 מושבים, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות הצרפתית "Ligier" בין השנים 1980–1983.
דגם ה"ליז'ייה JS4" הוצג לראשונה ב-25 ביולי 1985.
בצרפת: כדי לנהוג בדגם "ליז'ייה JS4" אין צורך ברישיון נהיגה.
על הנהג להיות מעל גיל 14.
בשנת 1982 יצא לשוק הדגם המהודר יותר "JS8".
125 סמ"ק, 2 פעימות, יוצר על ידי חברת "Derbi" הספרדית
325 סמ"ק - מנוע דיזל יוצר על ידי "Lombardini S.r.l" האיטלקית
ליז'ייה JS2 היא מכונית ספורטיבית, 2 דלתות, בתצורת מכונית מרוץ, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות הצרפתית "Ligier" בין השנים 1971–1975.
סך הכול יוצרו 225 יחידות.
את פרויקט התכנון והייצור של דגם ה"ליז'ייה JS2" הוביל "Guy Ligier".
מנוע מרכזי - מנוע מזראטי
מנוע מרכזי - מנוע פורד
מרוצי מכוניות בולטים בהם זכתה "ליז'ייה JS2"
במרוץ 4 השעות של לה מאן, בשנת 1974 זכה במקום הראשון "Ligier JS2-Maserati n°6"
במרוץ 24 השעות של לה מאן, בשנת 1975 - הגיעה "ליז'ייה JS2" למקום השני, "Ligier JS2-Ford n°5"
בטור דה פראנס, שנת 1974, זכתה במקום הראשון "Ligier JS2-Maserati n°139"
ליזה ריימונד היא טניסאית עבר אמריקאית.
אחת הטניסאיות הבולטות בעולם בעשור הראשון והשני של המאה ה-21, במיוחד במשחקי זוגות נשים.
היא זכתה ב-11 תחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים וזוגות מעורבים וסך הכל זכתה ב-83 טורנירים.
ליזה ריימונד קיבלה גמלת ספורטאית מצטיינת באוניברסיטת פלורידה.
בתחרויות לנוער היא זכתה 5 פעמים בתחרויות ארציות.
בשנת 1994 היא לראשונה מגיעה למשחק הגמר בתחרות גראנד סלאם, אך מפסידה.
בשנת 1996 היא ניצחה לראשונה בתחרות גראנד סלאם - בזוגות מעורבים.
התוצאות הכי טובות שלה היו עם סמנתה סטוסור.
| style="background:#ffa07a;"|סגנית ||2002 || אליפות צרפת הפתוחה || רנה סטאבס || וירחיניה רואנו פסקואל פאולה סוארס || 6–4, 6–2
| style="background:#98fb98;"|זכייה 2005 אליפות ארצות הברית הפתוחה סמנתה סטוסור ילנה דמנטייבה פלאביה פנטה 6–2, 5–7, 6–3סגנית 2006 אליפות אוסטרליה הפתוחה סמנתה סטוסור יאן צזי ג'נג ג'יה 2–6, 7–6(7), 6–3זכייה || 2006 || אליפות צרפת הפתוחה || סמנתה סטוסור || דניאלה האנטוחובה אי סוגיאמה || 6–3, 6–2
| style="background:#ffa07a;"|סגנית ||2008 || אליפות וימבלדון || סמנתה סטוסור || סרינה ויליאמס ונוס ויליאמס || 6–2, 6–2
| style="background:#98fb98;"|זכייה 2011 אליפות ארצות הברית הפתוחה ליזל הובר ואניה קינג יארוסלבה שבדובה 4–6, 7–6(5), 7–6(3)
גמרים של גראנד סלאם זוגות מעורבים
תוצאה שנה טורניר פרטנר יריבים בגמר תוצאהזכייה || 1996|| אליפות ארצות הברית הפתוחה || פטריק גלברייט || מנון בולגרף ריק ליץ'|| 7–6(6), 7–6(4)
| style="background:#ffa07a;"|סגנית ||1997|| אליפות צרפת הפתוחה || פטריק גלברייט || ריקה חירקי מאהש בהופאטי ||6–4, 6–1
| style="background:#ffa07a;"|סגנית ||1998|| אליפות ארצות הברית הפתוחה || פטריק גלברייט || סרינה ויליאמס מקס מירני||6–2, 6–2
| style="background:#98fb98;"|זכייה 1999 אליפות וימבלדון לאנדר פאיס אנה קורניקובה יונס ביורקמן6–4, 3–6, 6–3סגנית 2001 אליפות ארצות הברית הפתוחה לאנדר פאיס רנה סטאבס טוד וודברידג'6–4, 5–7, [11–9]זכייה || 2002|| אליפות ארצות הברית הפתוחה || מייק בריאן|| קטרינה סרבוטניק בוב בריאן ||7–6(9), 7–6(1)
| style="background:#98fb98;"|זכייה 2003 אליפות צרפת הפתוחה מייק בריאן ילנה ליחובצבה מאהש בהופאטי 6–3, 6–4סגנית 2010 אליפות וימבלדון וסלי מודי קארה בלאק לאנדר פאיס6–4, 7–6(5)'''זכייה 2012 אליפות וימבלדון מייק בריאן ילנה וסנינה לאנדר פאיס 6–3, 5–7, 6–4סגנית 2013 אליפות וימבלדון ברונו סוארס כריסטינה מלדנוביץ' דניאל נסטור 5–7, 6–2, 8–6
סיכום הופעות בתחרויות זוגות נשים
|colspan=30 align=right|אליפות סוף שנהAAAAרבע גמרAרבע גמרAחצי גמרחצי גמרחצי גמרזכייהחצי גמרAAזכייהזכייהAAAחצי גמרזכייהחצי גמרAAA4 / 1213–8משחקים אולימפיים
תחרות1990199119921993199419951996199719981999200020012002200320042005200620072008200920102011201220132014ניצ'-הפס'אליפות אוסטרליה הפתוחהAAAAAרבע הגמרחצי גמררבע הגמררבע הגמרסיבוב ראשוןסיבוב ראשוןסיבוב שניסיבוב שניסיבוב שנירבע הגמרAסיבוב שנירבע הגמרסיבוב שניסיבוב ראשוןחצי גמרסיבוב ראשוןרבע הגמרAסיבוב שני24–18אליפות צרפת הפתוחהAAAAסיבוב שלישיAסיבוב שניגמרסיבוב שלישירבע הגמרסיבוב שלישירבע הגמרסיבוב שניזכייה
|bgcolor=lime|זכייהסיבוב שלישיסיבוב שלישירבע הגמררבע הגמרסיבוב שניחצי גמרסיבוב שלישיסיבוב שניסיבוב שלישיסיבוב שלישיגמרסיבוב ראשוןזכייה
ליז'יה קלארק (בפורטוגזית: Lygia Clark; 23 באוקטובר 1920, בלו הוריזונטה – 25 באפריל 1988, ריו דה ז'ניירו) הייתה אמנית ברזילאית שנודעה ביצירתה בתחום הציור, המיצב והאמנות ההשתתפותית.
קלארק מקושרת, לעיתים קרובות, עם תנועות הקונסטרוקטיביסטים הברזילאיות של אמצע המאה ה-20 ועם תנועת הטרופיקיה.
יחד עם אמנים ברזילאים, אמילקר דה קסטרו, פרנץ וייסמן, ליגיה פאפ והמשורר פריירה גולאר, ייסדה קלארק את תנועת הנאו-קונקרטיזם.
הנאו-קונקרטיסטים האמינו כי האמנות צריכה להיות סובייקטיבית וחוויה פיזית.
לאורך הקריירה שלה, קלרק חקרה דרכים שבהן מבקרי תערוכות (אשר מאוחר יותר כינתה "משתתפים") יכולים לתקשר באופן פעיל עם יצירות האמנות שלה.
היא ביקשה להגדיר מחדש את היחסים בין האמנות והחברה.
יצירותיה של קלארק עסקו בתחושות וברגשות פנימיים.
ליז'יה קלארק נולדה ב-1920 בבלו הוריזונטה, מינאס ז'ראיס, ברזיל.
בשנת 1947, היא עברה לריו דה ז'ניירו על מנת ללמוד עם אדריכל הנוף הברזילאי רוברטו ורל מרקס.
בתקופה זו החלה ליצור אמנות.
בין השנים 1950 ל-1952 למדה אצל יצחק דוברינסקי, פרנאן לז'ה וארפד סנש בפריז.
בשנת 1953, היא הפכה לאחת ממייסדות קבוצת האמנים "פרנטה" שפעלה בריו.
בשנת 1957 השתתפה קלארק ב"תערוכת הקונקרטיביזם הלאומית" הראשונה של ריו דה ז'ניירו.
בעשור הראשון לקריירה שלה, התמקדה קלארק בציור ובפיסול.
מ-1966 ואילך, הצהירה קלארק שזנחה את האמנות.
בתחילת שנות ה-70 לימדה אמנות בסורבון .
במהלך תקופה זו, קלארק בחנה את הרעיון של תפיסה חושית באמצעות האמנות שלה.
האמנות שלה הפכה לחוויה רב-חושית שבה הצופה הפך למשתתף פעיל.
בין 1979 ל-1988, קלארק עברה יותר לכיוון תרפיה באמנות מאשר בעצם יצירת עבודות חדשות.
היא השתמשה בתרפיה האמנותית שלה לטיפול בחולים פסיכוטיים ובאוטיסטים.
בשנת 1977 חזרה קלארק לריו דה ז'ניירו, ברזיל.
היא מתה מהתקף לב בביתה ב-1988.
מספר מבקרים טוענים שיצירתה הקדימה את העידן המודרני של מידע דיגיטלי.
עבודותיה המאוחרות יותר היו מופשטות והוליסטיות עם דגש על פסיכותרפיה וריפוי .
יצירותיה של קלארק הושפעו במידה רבה מהתנועה הקונסטרוקטיביסטית וממושגים של בית הספר באוהאוס.
עבודתה המוקדמת של קלארק שיקפה את התעניינותה בפסיכואנליזה ובמחקר של זיגמונד פרויד.
בהמשך הקריירה שלה, עבודותיה ההוליסטיות יותר הציגו השפעות מחוויות שהיו לה עם מטופלים פסיכוטיים ונוירוטיים.
קלארק הייתה בטיפול בעצמה, וההצעות שפיתחה בחנו את הגבול בין אמנות, תרפיה וחיים.
ליז'יה קלארק היא אחת האמניות המוכרות מתנועת הטרופיקליה.
קלארק בחנה את תפקידה של התפיסה החושית ואת ההשפעה הרגשית שיש למשתתפים עם יצירותיה.
דוגמה למשיכתה החזקה של קלארק עלאינטראקציה האנושית היא יצירתה מ-1967 O eu tu (אני ואת/ה).
היצירה מורכבת משתי חליפות גומי תעשייתיות המחוברות זו לזו בחבל המדמה חבל טבור.
המשתתפים בחליפות התחברו יחד, אך לא יוכלו לראות זה את זה, ויצרו קשר כמעט פסיכו-מיני בין השניים.
קלארק אמרה על יצירותיה, "העשייה בתוך ההווה היא הדבר החשוב ביותר, האמנות מתמוססת אל תוך העולם".
ב-1964 החלה קלארק את הכנת הסדרה "נוסטלגיה של הגוף", מתוך כוונה לנטוש את יצירת חפצי האמנות לטובת יצירת אמנות הנובעת מהחושים.
יצירותיה בסדרה זאת הסתמכו על חוויות המשתתפים כפי שהן באות לידי ביטוי באופן ישיר בגופם.
יצירות אלו התייחסו לקיומם הסימולטני של ניגודים בתוך אותו מרחב: פנימי וחיצוני, מטפורי ומילולי, זכר ונקבה.
מבקר האמנות גיא ברט הבחין כי קלארק "הפיקה מכשירים רבים כדי להטמיע את החוש החזותי בתוך המודעות של הגוף." יצירותיה המאוחרות של קלארק התמקדו במידה רבה בחושים הלא-מודעים: מגע, שמיעה וריח.
עבור יצירתה משנת 1966, "נשמו איתי", יצרה קלארק צינור גומי מעוגל והזמינה את המשתתפים להחזיק את הצינור ליד אוזנם.
המשתתפים יכלו לשמוע את קול האוויר נכנס ויוצא מהצינור, כך שנוצרה חוויה חושית אישית עבור כל משתתף.
בתחילת הקריירה של קלארק התמקדה ביצירת ציורים מונוכרומטיים קטנים שנעשו בשחור, אפור ולבן.
בשנות ה-60 הפכה עבודתה למושגית יותר, והיא השתמשה בחפצים רכים הניתנים לתמרון על ידי הצופים-משתתפים.
מאוחר יותר הייתה קלרק שותפה בהקמת תנועת הנאו-קונקרטיביזם, אליה הצטרף האמן הברזילאי האליו אויצ'יקה.
לאורך הקריירה שלה, האמנות של קלארק עסקה במחקר אודות השפעת האמנות על צופים.
אחת המטרות העיקריות שלה כאמנית הייתה לפנות אל האדם הממוצע, לא רק אל הקהל הבורגני.
בסוף שנות ה-50, קלארק ומספר חבריה התנתקו מקבוצת הקונקרטיביזם על מנת להקים את תנועת הנאו-קונקרטיביזם.
הם פרסמו את המניפסט שלהם בשנת 1959 .
הנאו-קונקרטיביסטים האמינו כי האמנות היא סובייקטיבית ואורגנית.
בכתביה של קלארק היא מסבירה כי אין לראות ביצירת האמנות כ'מכונה' או כ'אובייקט' אלא מעין 'גוף', אשר הופך לשלם רק באמצעות השתתפות הצופים.
קלארק מיזגה בין אמנות ההפשטה הגאומטרית המודרנית של אירופה לבין אלמנטים מן התרבות הברזילאית.
תנועת הנאו-קונסטרוקיביזם הברזילאית שאבה את רעיונותיהם האמנותיים ממקס ביל, שהיה מנהל בית הספר לעיצוב אולם בגרמניה בתחילת שנות החמישים.
אחת ממטרות הקבוצה הייתה ליצור אמנות בינלאומית, מודרנית המתנגדת לסגנון הפרובינציאלי הפופולרי בברזיל.
הנאו-קונקרטיביסטים דגלו באמנות אינטואיטיבית, אך אקספרסיבית וסובייקטיבית.
הנאו-קונקרטיביסטים התעניינו כיצד יצירת האמנות יכולה להיות מושפעת מהצופה ומהאופנים בהם האמנות יכולה "לבטא מציאות אנושית מורכבת".
הם ביקשו ליצור יצירות אמנות המתקשרות עם הצופה והופכות את הצופה למודע יותר לגוף הפיזי שלו ולקיום המטאפיזי שלו.
הם יצרו אובייקטים תלת-ממדיים נעים, אשר הניעו את הצופים והפכו אותם בעצם לאמנים בפני עצמם.
דוגמה אחת לעבודה מסוג זה היא יצירתה של קלארק "ביצ'ו", חפץ מתכתי מוזהב עם צירי מתכת.
השתתפות הצופים הייתה חיונית להשלמת היצירה.
קלארק מתארת את חילופי הדברים בין הצופה לבין יצירתה "ביצ'ו" כדיאלוג בין שני אורגניזמים חיים.
נוסף על כך, נאו-קונקרטיביסטים שאפו למתוח את גבולות הייצוג של היצירה האמנותית.
עבורם, יצירת האמנות היא הפעולה עצמה ותהליך העבודה עצמו.
על פי שיטה זו, האינטראקציה של הצופה עם היצירה היא הרגע בו הצופה באמת חווה את משמעות היצירה.
בשנות ה-60 וה-70 פעלה בברזיל תנועת נגד לשלטון הדיקטטורה הצבאית ששלט במדינה.
בתקופה זו נחקק "חוק מספר 5" ("aka AI5"), שאילץ אמנים רבים לגלות מחוץ למדינה.
אמנים רבים נמלטו מברזיל פשוט משום שלא יכלו להתמודד עם המצב הפוליטי.
קלארק שהתה בשנים אלו בפאריס, שם לימדה בסורבון, ובאוניברסיטת פריז, בית ספר שהוקם באותה תקופה והתבסס על מודל אקדמי פתוח וניסיוני יותר מהפורמט האקדמי המסורתי שהיה נהוג באותן שנים.
במהלך שנות ה-70 בחנה קלארק את היחס בין התפיסה החושית והתת הכרתית של המשתתפים לבין יצירות האמנות שלה.
היא התייחסה לכך כאל "פולחן ללא מיתוס".
עבור קלארק, ליצירה לא תהיה שום משמעות במנותק מהשתתפות הצופים.
המשתתפים לוקחים את חפצי האמנות לידיהם ומשנים אותם בכל דרך שירצו.
כך הגבול בין המשתתפים לבין היצירה מטשטש.
המשתתפים הופכים לאחד עם היצירה.
במובן מסוים, המשתתף ויצירת האמנות יתמזגו.
בשנים האחרונות של הקריירה שלה, התמקדה קלארק באופן בלעדי בפסיכותרפיה ובשימוש באמנות כאקט של ריפוי.
מטרתה של קלארק לאורך הדרך האמנותית שלה הייתה לעלות על כל שלב קודם ביצירתה, משום שרעיונות שנחשבו במקור לפריצת דרך היו מיושנים ביחס לעבודותיה המאוחרות.
יצירותיה המאוחרות והמוכרות יותר של קלארק נתפסו כ"חוויות חיות".
תקופת יצירתה האינטראקטיבית של קלארק נמשכה שלושה עשורים.
היא לא הפרידה בין הנפש לבין הגוף והאמינה כי האמנות צריכה להחוות דרך כל חמשת החושים.
אחרי 1963, עבודתה של קלארק לא הייתה יכולה להתקיים מחוץ לרגע השתתפותו של המשתתף.
האמנות שלה הפכה לחוויה אינטראקטיבית.
היא האמינה כי הצופה (הידוע גם בשם "משתתף") שימש תפקיד פעיל וחשוב בעולם האמנות.
זו אחת הסיבות לכך שלא ניתן להנות מעבודתה של קלארק באופן מלא בתוך כותלי המוזיאון.
אמונתה הייתה כי האמנות צריכה להיות חוויה רב חושית, לא רק כזו אשר נהנים ממנה רק באמצעות העיניים.
בשלב מסוים כתבה "אנחנו מציעים: ההצעה שלנו היא של דיאלוג.
אנחנו נתונים לחסדיך ", היא המשיכה ואמרה" אנחנו המציעים: קברנו את האמנות כפי שהייתה ואנו קוראים לכם להנציח את המחשבה באמצעות הפעולה שלכם".
אחד מיצירות האמנות האינטרטיביות המוכרות ביותר שלה היא "באבא אנתרופג'יקה – Antropofágica".
יצירה זאת נוצרה בעקבות חלום שקלארק חלמה על חומר אנונימי שזרם מפיה.
חוויה זו לא הייתה מהנה עבור קלארק.
היא ראתה בכך הקאה של חוויה שחוותה בעבר, אשר נבלעה בעבר על ידי אחרים.
במובן מסוים, נראה שקלארק ראתה בזוועה זו כדרך להציג את חירותה.
אחד ממטרותיה של קלארהייתה ליצור אמנות המכוונת לקהל גדול יותר בעולם, תוך דגש על נושאים חברתיים וכך להנכיח רעיונות של חופש תרבותי.
עבור יצירות האמנות האינטראקטיביות שלה, קלארק השתמשה תמיד בחפצים יומיומיים זולים.
לאובייקטים אלה הייתהתה משמעות רק אם הגיעו במגע ישיר עם גוף המשתתף.
בחלק האחרון של הקריירה שלה, התמקדה קלארק בטיפול דרך אובייקטים אמנותיים כאלטרנטיבה לפרקטיקה של יצירת אובייקטים אמנותיים מסורתיים.
כשחזרה לריו דה ז'ניירו ב-1976, התמקדותה הטיפולית של קלארק נשענה על זיכרון הטראומה.
"גיליתי שהגוף הוא הבית ...
וככל שאנחנו הופכים מודעים אליו יותר, כך אנו מגלים מחדש את הגוף כמכלול דינאמי ומשתנה", כתבה ב-1971 כאשר הפכה את היוצרות של המחשבה על אמנות.
היא רצתה לגלות מדוע לחפצים מסוימים מעוררים במטופליה זכרונות חיים.
בהתאם למטופל, קלארק התאימה את צורת הטיפול כך שהמפגשים איתה יכולים להיות למשך טווח קצר או טווח ארוך.
הטיפול בא לידי ביטוי באמצעות הקשר בין אובייקט ההתקשרות לבין האופן שבו המשתתף פירש את משמעותו.
עבודותיה של קלארק נמצאות באוספים ברחבי העולם, כולל MoMA, New York, Tate Modern, לונדון, מוזיאון האמנויות היפות, יוסטון; MAM, ריו דה ז 'נירו, מוסאו Nacional Centro de Arte ריינה סופיה, מדריד מרכז פומפידו, פריז.
ב-Sotheby's בשנת 2014 נמכר פסל האלומיניום המתקפל של קלארק ביצ'ו-אם-סי-מד (מס' IV) (1960) ב-1.2 מיליון דולר, ומכפיל את האומדן הגבוה של 600 אלף דולר.
ליז דארלי היא זמרת צרפתייה שייצגה את מונקו באירוויזיון 2005. סיימה במקום 24 הכללי ולא העפילה לגמר.
דארלי נולדה ב-27 בדצמבר 1981 בניס שבצרפת.
ב-1999 זכתה בתוכנית המוזיקה Graine de Star Tour.
בשנת 2004 הייתה דארלי מועמדת לייצג את מונקו באירוויזיון, אך דורגה במקום השני על ידי הוועדה הבוחרת.
שנה לאחר מכן, היא נבחרה לייצג את מונקו באירוויזיון 2005 שנערך בקייב עם השיר "Tout de moi" (בעברית: הכל בקשר אליי).
בתחרות עצמה סיימה דארלי במקום 24 הכללי ולא העפילה לגמר.
ב-2009 הוציאה את אלבומה הראשון, Si j'avais su, écrit.
ב-2012 השתתפה בגרסה הצרפתית של The Voice.
אליזבת וגנר המוכרת בשם ליז רוז, היא פזמונאית אמריקאית.
רוז ידועה ככותבת הלהיטים "White Horse", "" ו-"You Belong with Me" של הזמרת טיילור סוויפט, אשר זכו להצלחה רבה בעולם.
כמו כן, זכתה רוז בשני פרסי גראמי כחלק מכותבת השירים "White Horse" ו-"Girl Crush".
ליז רוז נולדת בדאלאס, טקסס שבארצות הברית, ב-22 בדצמבר 1960. היא התחילה את הקריירה שלה בתחילת שנות ה-2000 ובמהלכה עבדה ביחד עם אמנים שונים כדוגמת טיילור סוויפט, קיילי מינוג, נלי פורטדו, ג'ול וכדומה.
רוז ידועה בעיקר בשל עבודתה עם סוויפט בה השתיים כתבו שלל להיטים כדוגמת; "You Belong with Me", "" וכדומה.
ליזה פיטקו (23 באוגוסט 1909 – 12 במרץ 2005) היא יהודייה קומוניסטית שעזרה לרבים לברוח מצרפת שנכבשה על ידי הנאצים.
סופרת, הוציאה לאור ספר המתאר את מסעה בזמן מלחמת העולם השנייה ועל הברחות הפליטים.
ליזה פיטקו נולדה שם אליזבת אקשטיין (בהונגרית :Eckstein (Ekstein) Erzsébet) למשפחה יהודית משכילה באוגוסט 1909 כאליזבת אקשטיין באוז'גורוד, עיירה קטנה הנמצאת בגבול המזרחי של המונרכיה אוסטרו-הונגריה (אוקראינה של ימינו).
אביה, איגנץ אקשטיין, היה פוליטיקאי, דבר שהשפיע רבות על עמדותיה של פיטקו.
ב-1916 פיטקו ומשפחתה עברו לווינה לאחר שאביה הוציא לאור ספר ובו ביקורת פוליטית על מלחמת העולם הראשונה הנקרא "האיזון" (מאוחר יותר שונה ל"תעז").בשנת 1922 עברה משפחת אקשטיין לברלין, שם עסק אביה בסחר בינלאומי.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 כשהיטלר הפך לקנצלר החליטו הוריה של פיטקו לעזוב את הארץ בטענה כי אינם יכולים להישאר במדינה אשר מחרימה יהודים.
על אף שכנועי הוריה, פיטקו החליטה להישאר בהונגריה מתוך אמונה כי יש בכוחו של הנוער השמאלני הגרמני לשכנע את הגרמנים להתנגד לשלטון הנאצי.
פיטקו הייתה פעילה בהונגריה בפעילות אנטי-נאצית, היא התגוררה בחדר אחורי זעיר באופן בלתי חוקי בחנות ממתקים בעיר, הכינה עלוני תעמולה נגד היטלר בעת שהושמע תקליט של "אאידה" בעוצמה גבוהה כדי להסוות את קול ההקלדה.
בעקבות כך, הייתה פיטקו מבוקשת על ידי הגסטפו.
כמו כן, פעלה פיטקו גם במחתרת.
כתוצאה מכך החליטה להגר לצ'כיה, שם המשיכה לפעול במחתרת.
בפראג הכירה ליזה את בעלה לעתיד, פעיל אנטי נאצי, האנס פיטקו.
האנס, שהואשם בירי על פעיל נאצי, היה במנוסה מתמדת מהמשטר הגרמני.
עם זאת, האנס ארגן פעילויות פוליטיות שתכליתן התנגדות למשטר הנאצי בגבול הצ'כי גרמני.
דבר פעילותו החתרנית נודע לגרמנים ואילץ את האנס לעזוב את צ'כיה.
ליזה החליטה לעזוב יחד איתו, והשניים, בעזרת קשרי חברות שיצרו בפראג, היגרו לשווייץ .
בשווייץ עסקו האנס ופיטקו בהברחת חוברות אנטי-נאציות לגרמניה כשהמטרה הייתה לשכנע את הגרמנים כי יש להילחם בדיקטטורה של היטלר.
בנוסף, הם אספו מידע על גרמניה באופן מתמיד שנכלל בחוברות שנשלחו לגרמניה.
גם בשווייץ היה האנס מבוקש על ידי הרשויות ולבסוף קיבל צו מעצר.
הם חצו את הגבול דרך צרפת ולאחר מכן הגיעו להולנד.
בהולנד הם המשיכו את עיסוקיהם בהברחת החוברות, אך לאחר שמספר אנשי קשר שלהם נעצרו מעבר לגבול, הם נאלצו לברוח שוב.