tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אביטן ייצג את ישראל באליפויות אירופה ואליפויות העולם בין השנים 1983 ל-1989. אביטן התחרה בשלוש מכביות: ה-10, ה-11 וה-13 ושימש כשופט וכמנהל התחרות בשלוש המכביות: ה-14, ה-15 וה-16. במכביה ה-17 שימש כיו"ר ההתאחדות וכמנהל תחרויות.
אביטן השתתף בכינוסי הפועל כמתחרה, כשופט ראשי ומנהל התחרות.
אביטן פרש מתחרויות בשנת 1989 לאחר זכייה משולשת באותה שנה - מקום ראשון ב"אליפות הגרנד צ'מפיון של דרום קליפורניה, מדליית זהב באליפות ישראל ומדליית זהב במכביה ה-13.
בשנת 1992 השתתף אביטן בסרט הקולנוע האמריקאי "סמוראי אמריקאי" , לצד דייוויד בראדלי ומארק דקסקוס, בבימויו שמוליק פירסטנברג.
ב-8 ביוני 1999 הוזמן אביטן לביתו של המילי ובמעמד מנהלי הוסט קוסט שוטוקאן קארטה הודיע כי שיהאן אביטן יהיה ראש ארגון הווסט קוסט שוטוקאן העולמי לאחר מותו ולאות הוקרה, העניק לאביטן את טבעת ההתאחדות עם סמל הווסט קוסט שוטוקאן העולמי.
בתאריך 11 ביוני, התקיימה פגישה בביתו של המילי ואליה זומנו המאמנים הבכירים של ארגון הווסט קוסט ושל WFKO, שני הארגונים אותם הקים המילי וזאת על מנת להודיע מי יהיו ראשי הארגונים הללו במדינות השונות וכן את מינויו של אביטן כממשיך דרכו לאחר מותו.
בתאריך 14 ביוני 1999 העניק המילי לאביטן את הדרגה דאן 7, הדרגה הגבוהה ביותר בווסט קוסט.
ב-22 ביוני 1999 נפטר המילי וב-26 ביוני בטקס פרידה לזכרו של שיהאן שהתקיים במועדון המרכזי בארצות הברית, פתחו את צוואתו האחרונה ושם צוין כי אביטן ימונה לראש ארגון הווסט קוסט שוטוקאן קראטה אינטרנשיונל לכל חייו וכן הועלה לדרגת האצ'י–דאן (דאן 8).
באספה כללית שהתקיימה בתאריך ה-25 במאי 2004, שיהאן אביטן נבחר ליו"ר IKF התאחדות הקראטה בישראל
בתקופת כהונתו הראשונה איחד את האיגודים המובילים בענפי אמנויות הלחימה בישראל.
אביטן סיים את תפקידו כיו"ר ההתאחדות בשנת 2012.
הרב שלום אליהו ננקנסקי (ננקובסקי) (בערך תרס"ה – ד' בחשוון תשל"ז, 28 באוקטובר 1976) היה מחברי הצוות הראשון של מכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומהעובדים ב"מפעל הש"ס הישראלי השלם" של מכון התלמוד הישראלי השלם.
נולד בגרודנה שבפולין ולמד בישיבת קמניץ.
בשנת תרפ"ה עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת מרכז הרב.
הוסמך לרבנות בידי הרב אבא יעקב הכהן בורוכוב בכ"ו בניסן תרפ"ז ובידי הרב קוק בט' בשבט תרצ"ב.
כן למד את מלאכת השו"ב.
בחורף תרצ"ב היה בין העשרה שבחר הרב קוק כדי להקים את "מכון הרי פישל".
בתרצ"ו המליץ עליו הרב צבי יהודה הכהן קוק עבור העתקת כתבי הראי"ה והוא העתיק את "באר אליהו", ביאורו של הרב קוק לביאור הגר"א להלכות דיינים והלכות עדות בחלק חו"מ בשו"ע.
שימש כשוחט ביישוב מרבק שבמחוז תל אביב-יפו.
היה אמור לכהן כרבה של תל ליטוינסקי, אך במוצאי השבת הראשונה לאחר בחירתו, בין סוף אדר ב' לתחילת ניסן תרצ"ה, עזב את המקום.
הוא נימק זאת בכך שאחד התושבים שם צחצח את נעליו בשבת.
הרב ננקנסקי העיר לו על כך בנועם, והוא הפסיק אמנם לצחצח בנוכחותו, אולם אחרי שהרב עזב הוא המשיך לצחצח.
החל משנת תש"ג ובמשך כחמש עשרה שנה עבד במכון התלמוד הישראלי השלם.
כותבי הערכים באנציקלופדיה התלמודית וביד הרב הרצוג הסתייעו במפתחות שערך.
לרב ננקנסקי נולדו ארבעה בנים.
בנו הרב שמעון היה רב בית הכנסת הגדול בבני ברק.
בנו הרב אפרים מרדכי היה ר"מ בכיתות הגבוהות בתלמוד תורה עץ חיים.
ננקנסקי נפטר ב-1976 ונקבר בהר המנוחות.
הרב שלום הלוי אלשיך (תרי"ט, 1859, צנעא, תימן – א' באלול תש"ד, 1944, ירושלים) היה רב העדה התימנית בירושלים.
נולד בשנת 1859 בצנעא בירת תימן, בנם של יוסף אלשיך, צורף (דור תשיעי לרב יחיא הלוי), וידידיה לבית בדיחי, אחותו של הרב יחיא בדיחי.
למד בתלמוד תורה, ולאחר מכן מפי אביו, דוד הרב בדיחי והרב חיים קורח.
לפרנסתו עסק, כמשפחתו, בשזירת חוטי משי, וכן היה שוחט ומוהל.
בשנת 1888 התכוון לעלות לארץ ישראל, אך כשהגיע לעיר הנמל חודיידה אסרה הממשלה העות'מאנית על העלייה לארץ ישראל, והוא נאלץ לשוב לצנעא.
כשחזר לעיר ערער בפני הממשל, והאיסור בוטל.
ביקר בארץ ישראל לראשונה בשנת 1882 ובשנת 1891 עלה עם בני משפחתו ובני קהילה נוספים והתיישב בשכונת נחלת צבי בירושלים.
בשנת 1893 נבחר לעמוד בראש קהילת יוצאי תימן בירושלים, יחד עם חברו מארי אברהם אלנדאף.
הקהילה הייתה לעצמאית בראשותו משנת 1908 עד פטירתו.
הרב אלשיך והרב אלנדאף אהדו את הציונות והיישוב החדש והיו נציגי קהילתם ב"כנסייה הגדולה" בזכרון יעקב בשנת 1903. עקב מתיחות עם הנהגת היישוב בתקופת המנדט התקרב הרב אלשיך לחוגים חרדיים.
עם זאת, נשאר נאמן לדרך הציונות הדתית.
לאחר שהגיע לירושלים למד בישיבת המקובלים בית אל ובישיבת "חסד אל".
השתתף בהקמת תלמוד תורה "תורה אור" וישיבת "תורת משה" לבני קהילתו.
הקים עם הרב חיים שאול הכהן דוויק את ישיבת "רחובות הנהר".
בשנת 1904 הקים עם חברים את חברת "שיבת ציון" לשם רכישת קרקעות באזור נבי סמואל.
כתב פיוטים ותפילות, פרשנות ברוח קבלית על התורה וכרוניקה לתולדות קהילתו, שבה הוא מספר על התלאות בתימן ערב העלייה לארץ, והתיישבותם של העולים בירושלים וביפו.
רוב כתביו לא ראו אור.
הרב אלשיך נפטר בשנת 1944 ונקבר בבית העלמין בהר הזיתים.
את מקומו כאב"ד ורב העדה התימנית בירושלים מילא הרב יחיא עבאהל.
בן דודו, רפאל אלשיך, היה רב, מחנך ואיש ציבור ביישוב, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
עלית יהודי תימן לארץ-ישראל, בתוך: אברהם יערי (עורך), מסעות ארץ ישראל, גבעתיים, הוצאת מסדה, 1976, עמ' 640–650
"דברי שלום", (פירוש על שירי הדיואן).
שלום הוא גופן עברי שעוצב על ידי גרשום פלוטקין, מעצב תפאורות במקצועו.
תאריך עיצוב הגופן אינו ידוע.
האותיות עוצבו בהשראת אותיות משנת 800 לספירה הנוצרית.
האות נקראת על שמו של שלום סיון, מייסד הוצאת קריית ספר.
האות הופיעה בקטלוג הגופנים "טיפוגרפיה עברית" של אילן מולכו, בצלאל, משנת 1980 (אות מס' 39).
בקטלוג זה נכתב כי האות שמשה להדפסת כתבי קודש, והייתה זמינה להדפסה בסידור מכונה מונוטייפ עם טעמי מקרא ובסדר צלם פוטון ללא טעמים.
הגרסה של הגופן "שלום" אשר מופיעה בקטלוג "טיפוגרפיה עברית" היא מסוג אות כותרת ואות מקורות, כלומר שהגופן מתאים לעיצוב כותרות, הזמנות, וכתבי קודש.
נראה שהגופן כולל סדרת ספרות וסימני קריאה שעוצבו במיוחד לפי סגנון הגופן.
לאותיות יש אופי קליגרפי יהודי, וקונטרסט גבוה בין הקווים האופקיים העבים לקווים האנכיים הדקים יותר, הנפגשים בצד ימין למעלה של האות בחיבור צולב.
רוב האותיות מורכבות משלד מרובע, אך עם זאת קיימות גם אותיות בעלות שלד משולש ברור (כגון ג',ל',נ',פ',ף',צ',ק').
קווי הגג הם ישרים, וקווי הבסיס של האות (באותיות ב',מ',ם',נ',ס',ע',פ',צ',ש') מוטים כלפי מטה, מה שנותן לאות מבנה משולש ולעיתים מעוגל (כגון ט', מ', ס', ע', פ', צ', ש').
ישנן כמה אותיות המראות מאפיינים ייחודיים:
האות ק' המכווצת כלפי מעלה.
האות ם' בעלת הבסיס הנמוך מקו הבסיס של האות.
האות ג' המזכירה את אותה האות בגופן "גנוזות".
האות ש' בעלת המבנה המעוגל.
"שלום" כגופן מחשב (גרסה דיגיטלית)
כיום נמכרת גרסה דיגיטלית על ידי חברת מסטרפונט.
שלום (בן חנוך) אַלְבֶּק (4 בספטמבר 1931 – 10 ביולי 2018) היה פרופסור לחקר התלמוד והמשפט העברי.
נולד בברלין שבגרמניה בכ"ב באלול תרצ"א (4 בספטמבר 1931) לחוקר המשנה והתלמוד פרופ' חנוך בן שלום אלבק (אלבעק) ולהניה (הנדל), אחותו של חוקר התלמוד פרופ' אברהם ווייס.
סבו הוא חוקר התלמוד שלום בן יחזקאל אלבק.
עלה עם משפחתו מגרמניה לארץ ישראל בשנת 1935 והתגורר בשכונת רחביה בירושלים.
לאחר נישואיו עבר לגור ברובע היהודי בעיר העתיקה.
בין השנים 1950–1956 למד תלמוד, היסטוריה ומשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין מוריו בהיסטוריה היו: פרופ' אביגדור צ'ריקובר, פרופ' יהושע פראוור ופרופ' יצחק בער, ובתלמוד: פרופ' חנוך אלבק ופרופ' שמחה אסף.
בשנת 1956 קיבל תואר מוסמך למשפטים מטעם האוניברסיטה העברית ובשנת 1959 תואר דוקטור בהיסטוריה יהודית.
בשנים 1960–1963 שימש כמרצה לתלמוד ב"סמינר התאולוגי היהודי של אמריקה", ניו יורק (Jewish Theological Seminar) .
משנת 1963 ואילך שימש כמרצה בכיר, פרופסור חבר ופרופסור מן המניין לתלמוד ולמשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ופעמיים שימש כדיקן הפקולטה למשפטים בשנים 1976-1978; 1982-1988. בשנים 1979-1990; 1997-1999 היה חבר הוועד המנהל וחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, ובשנים 1982 ו-1987–2003 היה פרופסור אורח בבית הספר ללימודי היהדות שעל יד אוניברסיטת היידלברג בגרמניה.
פרופ' אלבק היה חבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל בין השנים 1983–1987 וניסה לכונן הפרדה בין לימוד ומחקר אקדמיים באוניברסיטאות לבין לימוד מקצועי במכללות.
בשנים 1997, 2000 ו-2005 היה פרופסור אורח בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הומבולדט בברלין.
מאז 1999 היה פרופ' אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.
נפטר בירושלים בכ"ז בתמוז תשע"ח בגיל 86 ונקבר בבית הקברות הר הזיתים.
פרופ' שלום אלבק נישא לפליאה שרה, בתו של יצחק ארנסט נבנצאל, מבקר המדינה השני של מדינת ישראל, ומי שהייתה מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה.
ילדיהם: יהודה אלבק, פרופסור רחל אלבק-גדרון, רבקה אלבק-סלומון, הרב חנוך אלבק (רב קהילה ברמת בית שמש וחתן הרב דוד יצחק מן) ובתיה ליכט.
מחקריו של שלום אלבק מיוסדים על התפישה אותה הציג בספרו "מבוא למשפט העברי בימי התלמוד" (1999), כי התלמוד הוא יסוד התרבות היהודית, וההלכה היא עיקרו של התלמוד.
מכאן נובע עיקר תפישׂתו כי בהבניית העקרונות של ההלכה, הסדר והשיטה שבה – מתבררות תפישׂות-היסוד העיקריות שבתלמוד, כמו גם יחסו לחברה שבה הוא פועל.
לשם בירור תפישׂות אלה התחקה אלבק אחר הקשר בין המושגים והעקרונות המופשטים לבין התפרטות הדינים והמשפטים במציאות המשתנה.
בכתביו חשף את העיקרון המשפטי כי המשפט הציבורי בַּתלמוד, העוסק בהלכות חברה ושלטון, ביחסם ליחיד ובסמכויותיהם של בתי הדין, אינו אלא חלק מן המשפט הפרטי הנוגע לדיני הממונות של היחיד, והוא עולה מתוך דיני השותפים.
לפיכך, סמכויותיהם של בתי הדין אף הן אינן אלא סמכותו של היחיד לאכוף את התנהגותם הראויה של חבריו היחידים, כפי בענייני איסורים יכול כל יחיד למנוע את חברו מלעבור עבירה.
פסקי הדין של הדיינים הם הוראות של מומחה כיצד חייב אדם לנהוג, ובתי הדין אינם אלא בוררים שבני אדם מקבלים על עצמם.
בחיבוריו "דיני הממונות בתלמוד" (תשל"ו), ו"יסודות דיני הממונות בתלמוד" (תשנ"ד) עמד על העיקרון היסודי לפיו דיני הממונות, כשאר ההלכות והדינים, אינם באים בעיקרם לשם שלום הציבור ותקנת החברה, אלא לעשות את היחיד מישראל לטוב יותר, ואין הבדל בין הדין לבין המוּסר וההנהגה לפנים משורת הדין.
אלא שהאחרונים מיועדים ליחידים שמטבעם מחמירים על עצמם יותר, או למעשים מסוג מיוחד.
בספריו אלה על דיני הזכויות בנכסים העמיד במרכז את מושג 'הרְשוּת' שמובנו הוא יכולתו וכוונתו של האדם להשתמש בנכס כדרך שבני אדם במקומו ובזמנו רגילים להשתמש בו, וכוח וכוונה אלה הם בכל עת ובכל זמן.
אף בעלות בנכס היא זכות לרְשות שאינה מוגבלת בזמן, בניגוד לזכות שאינה בעלות (כגון שכירות וחכירה), שהיא רשות מוגבלת בזמן.
מושג מרכזי נוסף המתבאר במהלך דיוניו העקרוניים הוא 'גמירת דעת', קרי ההחלטה שלא יחזור בו אדם מן העסקה.
על פי פרשנותו, זהו מושג אובייקטיבי, והוא נאמד על פי דעת רוב בני האדם באותה מציאות, ולא לפי דעתם של הצדדים בעסקה.
החלטת היחיד שלא לחזור בו נגזרת מפעולותיו, כלומר ממעשי הקניין השונים.
בחיבורו "פשר דיני הנזיקין בתלמוד" (תשכ"ה) עמד על העיקרון של החיוב בפשיעה.
הפשיעה היא שהמזיק לא העלה על דעתו שיבוא נזק מהתנהגותו, כשרוב בני האדם היו מעלים נזק על דעתם והיו נמנעים מהתנהגות זו.
נמצא שאף הפשיעה היא אובייקטיבית, לפי דעת רוב בני האדם.
בחיבור "יסודות העבירה בדיני התלמוד" (תשנ"ז) עמד אלבק על כך שאף בדיני העבירות והעונשים אין אדם מתחייב ונענש אלא אם כן ידע שהוא עובר עבירה (זה המזיד); ידע שהוא עשוי לעבור עבירה בהתנהגותו (שוגג קרוב למזיד); או היה לו להעלות על דעתו שהוא עובר עבירה בהתנהגותו (שוגג).
ואילו אם לא היה לו להעלות על דעתו שיעבור עבירה בהתנהגותו, הריהו אנוס ופטור.
ושוגג ומזיד נאמדים לפי העובר היחיד ולא לפי דרך רוב בני האדם.
בחיבורו "יסודות דיני הנישואין בתלמוד" (תש"ע) שב ובירר את מעמדו העקרוני של מושג גמירת הדעת של האיש ושל האישה להתחייבויות ולזכויות הדדיות.
אלבק הטעים כי מעשה הנישואין אינו מצטמצם לפעולת קניין של האישה בלבד, וכמוהו כעסקה בין שותפים, בה נדרשת גמירת דעת של שני הצדדים.
מעבר לכך, האיסורים והעונשים שבדיני הנישואין מייחדים אותם מדיני הממונות ונותנים להם דינים של מעמד אישי (סטטוס).
הטעם שהבעל בלבד יכול ליתן גט לאשתו, ואין האישה נותנת גט לבעלה, מתבאר על פיו משום שהבעל יכול לשאת נשים הרבה, ואין האישה יכולה להינשא לגברים רבים.
זאת משום האינטרס המונח ביסוד היחסים ביניהם בעת העתיקה שבה היו יותר נשים מגברים – תוצאת הסכנות שגברים מצויים בהן ומתים בגללן – וכדי לא להיוותר בלא בעל, משפחה ובנים, ביקשו הנשים להינשא גם לגבר נשוי.
בחיבורו "דיני הראיות בתלמוד" (תשמ"ז) הצביע על המיוחד בדיני הראיות, שהאומדן באמיתות העובדות שמתגלות לבית הדין, נעשה לפי כל העובדות הידועות במציאות שעליה באות הראיות, ולא לפי רוב העובדות בלבד, כמו בדיני הממונות.
שכן אומדן זה בא על עובדות בטבע שאפשר לראות ולחוש בהן, ולא על מה שבדעת בני אדם.
מתוך העמדת העקרונות האלה וטעמיהם, וכן מיתר המושגים התלמודיים שנתבארו בכתביו, ויישומם בהלכות השונות, סבר אלבק כי אפשר ללמוד גם על טיבה של החברה היהודית ומנהגיה, אורחות חייה ותרבותה בימי התלמוד, וכן את תולדותיה של חברה זו, בייחוד כשנהגה לפי האידיאלים של חכמי התלמוד.
פשר דיני הנזיקין בתלמוד, תל אביב: דביר, תשכ"ה.
דיני הממונות בתלמוד, תל אביב: דביר, תשל"ו.
בתי הדין בימי התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"א.
הראיות בדיני התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ז.
יסודות בדיני הממונות בתלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ד.
יסודות העבירה בדיני התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז.
מבוא למשפט העברי בימי התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ט.
יסודות דיני הנישואין בתלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע.
מחקרים בהלכה ובתולדותיה, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ב 2012.
שלום אדוני הנסיך הוא משחק קלפים המיועד ל-2 שחקנים ויותר.
המשחק לרוב משוחק באירועים חברתיים .
רצוי לשחק את המשחק על שולחן עגול או בעיגול על הרצפה (ובכך לתת לכלל השחקנים הזדמנות שווה להגיע עם ידם למרכז).
מערבבים חפיסת קלפים (כמה חפיסות אם יש הרבה אנשים) ומחלקים לכל משתתף מספר קלפים זהה ככל הניתן, כך שלכל משתתף חפיסה משלו שאותה אינו יכול להרים או לראות את קלפיה (לרוב מחלקים בכיוון השעון).
השחקן הראשון הוא בעל הכי הרבה קלפים או, לחלופין, המנצח בסיבוב הקודם.
מטרת המשחק היא להיפטר מכל הקלפים בחפיסה שלך, ולאסוף כמה שפחות קלפים וזאת באמצעות שמירה על הכללים ושמירה על מהירות תגובת טובה.
בכל תחילת תור, על השחקן לעשות שני דברים במקביל:
1) להכריז מספר מ-2 עד 10 לפי הסדר (כלומר - השחקן הראשון יגיד "שתיים", השני "שלוש" השלישי "ארבע" וכך הלאה, וכשמגיעים ל-10 חוזרים ל-2. הכרזת המספרים נמשכת כל המשחק).
2) להפוך את הקלף העליון מהחפיסה שלו (מבלי להסתכל עליו לפני) ולשים אותו במרכז השולחן כך שכולם יוכלו לראות אותו (המטרה היא ליצור ערימת קלפים במרכז).
אס - אם נשלף אס, כל השחקנים צריכים להושיט את ידיהם (לא משנה איזו) לכיוון מרכז השולחן ולהניחם על ערימת הקלפים מהר ככל הניתן.
האדם ששם את ידו אחרון (האדם הכי איטי) לוקח את הקלפים שבאמצע אליו ומוסיף אותם אל תחתית חפיסתו (לאחר שטרף אותם).
נסיך - אם נשלף נסיך, כל המשתתפים חייבים להגיד בקול רם: "שלום הנסיך!"
מלכה - אם נשלפת מלכה, כל המשתתפים חייבים להשתחוות לכיוונה.
מלך - אם נשלף מלך, כל השחקנים חייבים להצדיע לכיוונו ביד ימין.
ג'וקר - אם נשלף ג'וקר, כל שחקן חייב לשים את האגודל על האף ולהזיז את שאר הצבעותיו (תנועת "נה נה נה") וגם להוציא לשון תוך כדי.
מקרים בהם כל השחקנים מושיטים את ידם במהירות אל הערימה שבאמצע
2) אם נשלפו שני קלפים רודפים זהים (3 ולאחר מכן עוד 3, נסיך ולאחר מכן עוד נסיך וכו').
3) אם הקלף שנשלף זהה למספר שהוכרז בתחילת התור (השחקן הכריז "חמש" ונשלף 5 וכו').
כאמור - כולם משיטים את ידם במהירות והאחרון לוקח את הקלפים שבאמצע.
מקרים בהם שחקן לוקח את הקלפים שבאמצע
1) אם היה השחקן הכי איטי כשהיה צריך לשים את היד באמצע.
2) אם לא הכריז מספר בתחילת התור או הכריז מספר לא נכון.
3) אם התבלבל במחווה לקלפים מיוחדים (הכריז: "שלום אדוני הנסיך!" במקום: "שלום הנסיך!", השתחווה לג'וקר, הצדיע ביד שמאל וכו').
4) אם שם ידו במרכז כשלא היה צריך.
5) למעשה כל תזוזה שהיא מהחוקים הרשומים או התבלבלות של שחקן - עליו לקבל את הערימה שבאמצע כעונש.
השחקן שנשאר ראשון ללא קלפים בחפיסתו הוא המנצח (ניתן להמשיך לשחק עד שנשאר מפסיד אחרון).
לצורת הקלף (עלה/תלתן/יהלום/לב) אין חשיבות.
במקרה בו צריך לשים את הידיים באמצע וגם לבצע מחווה לקלף מיוחד- יש לשים את הידיים באמצע ולא לעשות את המחווה.
אם יש כמה אנשים שהתבלבלו באותו התור, הקלפים יחולקו ביניהם באופן שווה.
המטרה היא שכל משחק התנהל בצורה מהירה כך שיהיה ניתן לשחק מספר רב של משחקים אחד אחרי השני.
על השחקנים להיות אמינים ולדעת לקבל טעויות שעשו.
הרב שלום אולמן הידוע בכינוי רבי שלום חריף (ט"ז באדר ה'תקט"ו, 27 בפברואר 1755 – ט"ז באדר ה'תקפ"ה, 6 במרץ ה'תקפ"ה) היה רב העיר ואב"ד באנסבך ובלקנבך, ומחבר הספר דברי ר"ש.
נולד בשנת תקט"ו לרבי ישראל איסר שהיה פרנס בעיר פיורדא ומחותנו של ר' יוסף שטיינהארט בעל "זיכרון יוסף".
בצעירותו למד אצל הרב שטיינהארט, ולאחר מכן נשלח על ידי אביו לפרנקפורט ללמוד אצל ר' פנחס הורוביץ בעל ה"הפלאה".
היה לו משא ומתן הלכתי עם המהרי"ט אלגזי ועם בעל שאגת אריה.
אחר כך הלך ללמוד אצל רבי נתן אדלר.
נישא לרעכיל בתו של רבי רפאל ריס אב"ד ענדינגען שבשווייץ.
בתחילה ישב שם, ובשנת ה'תקל"ד (1774 לערך) עבר לכהן כרב קהילת אנסבך והמדינה.
אז, כמו רבנים מסורתיים רבים אחרים בנסיכויות הגרמניות, עזב את גרמניה מפחד המודרניזציה וההתערות בחברה הגויית: לפי המקובל, נמלט עם משפחתו בבהלה לאחר שבתו ביקשה לצאת אל התיאטרון.
בחשון תקנ"ב עבר לעיר שטאמפען שבסלובקיה עד שנת ה'תקנ"ח.
לאחר מכן כיהן כרב בנאדי-אטרד ובפראונקירכן.
בהיותו רב בפראונקירכן נלקח בשבי על ידי חייליו של נפוליאון בונפרטה, ושוחרר תמורות כופר כספי גבוה.
בתשרי תקס"ז היה בין שלושת המועמדים לכהן כרב בפרשבורג אולם למעשה התקבל למשרה רבי משה סופר, בעל חתם סופר.
בשנת ה'תקס"ט עבר לכהן כרב בלקנבך עד לפטירתו, והקים בה ישיבה חשובה.
כתב חידושים רבים חלקם נדפסו בספרו דברי ר"ש.
נולדו לו שני בנים, רבי אברהם (מחבר ספר שו"ת בית אברהם ואב"ד סאבאדקא ולקנבך) ורבי שלמה זלמן אולמן (מחבר ספרי יריעות שלמה).
תלמידו היה רבי שמעלקא אב"ד סעליש ומחבר ספר צרור החיים.
בנו רבי אברהם מילא את מקומו כרב וראש ישיבה בלקנבך, ואחריו נכדו רבי דוד.
שלום אדון קורבה או הפגישה (La rencontre) הוא ציור של האמן גוסטב קורבה משנת 1854. היצירה מוצגת במוזיאון פאבר שבמונפלייה, צרפת.
יצירה זו עוסקת בהצהרתו של גוסטב קורבה לגבי מעמדו ותפקידו של אמן בחברה - האמן הוא נפש חופשייה שאינה מקבלת תכתיבים מאף אדם, אפילו לא מפטרונו.
היצירה נוצרה בתקופת המהפכה התעשייתית שבה חלו שינויים רבים בחברה ובכלכלה וכך גם בתחום האומנות.
באותה תקופה בעלי בתי החרושת מהמעמד הבורגני בצרפת התחזקו ובמקביל, מעמד הפועלים גדל והפך למנוצל יותר.
ילדים ונשים עבדו בשכר זעום, בתנאים קשים וללא תנאים סוציאליים.
קורבה בציוריו ביטא מצבים חברתיים שונים במטרה לייצג את האובייקטיביות וכתוצאה מכך נוצר זרם הריאליזם בעקבות ביקורות על ציוריו.
היצירה "שלום אדון קורבה" מתארת פגישה בין הצייר גוסטב קורבה לפטרונו אלפרד בריאס בקרבת מקום לאחוזת הפטרון במונפלייה.
הציור מצויר בנוף כפרי אשר היה אהוד על גוסטב קורבה ומציג שלוש דמויות: האמן, הפטרון ולידו נמצאים משרתו וכלב הציד שלו, דבר המסמל את מעמדו הגבוה.
לבוש הפטרון מהודר ולבוש משרתו מוקפד.
האמן לבוש כנווד הוא אוחז במקל ביד אחת ובכובע בידו השנייה, על גבו תרמיל וכלי הציור שלו כאשר הוא מחזיק את הכובע בצורה נינוחה לעומת הפטרון ומשרתו אשר הורידו את הכובע כברכת שלום ואות של כבוד.
מבטם מושפל כאשר קורבה עומד עם ראש מורם מלא גאווה ומביט ישירות בפטרונו.
האור ביצירה מגיע מצד שמאל מאור השמש, הפטרון ומשרתו נמצאים בצל שבא מן העץ, אותו לא רואים אך מזהים לפי צורת הצל.
כאשר קורבה נמצא באור שמש מלא.
הקומפוזיציה מתוכננת כך שקו האופק חותך את היצירה לרוחבה במרכז, והדמויות ממלאות את הקומפוזיציה במאוזן מכל צדדיה.
הצבע ביצירה הוא ריאליסטי, הצבעים מייצגים את המציאות כפי שהיא נראית לעין האנושית, הצייר מצייר מה שהוא רואה.
תפיסת החלל והפרספקטיבה היא עמוקה, קיימת חלוקה למישורים ניתן לראות כי האמן נמצא במישור הקדמי ומאחוריו הפטרון ומשרתו הנמצאים במישור השני.
נוסף על כך, קיים שימוש בפרספקטיבה אווירית, ככל שמתרחקים האובייקטים קטנים ומטשטשים.
שלום אלחנן הלוי יפה היה ראש ישיבה, רב ופוסק הלכה ליטאי-אמריקאי.
אב"ד סנט לואיס, ממייסדי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה ו"עזרת תורה".
נולד לרב שמעון פרץ הלוי יפה בעיירה ובלנינקס (ואבאלניק) על שמה נקרא "העילוי מוואבאלניק".
למד בישיבת וולוז'ין, וכבר בתור בחור החל להתכתב עם גדולי הפוסקים ברוסיה בענייני הלכה.
בגיל תשע עשרה נסמך לרבנות בידי רבי יצחק אלחנן ספקטור, הנצי"ב מוולוז'ין וחתנו רבי רפאל שפירא, ורבי יוסף שלייפר מסלונים.
נישא לאסתר טילא, ובשנת 1879 (תרל"ט), בהיותו בן עשרים, התמנה למשרת רבנות ראשונה.
הוא שירת כרב בקהילות שונות ברחבי רוסיה, בהן אופינה, זיימל ועיירת הולדתו ואבאלניק, עד שנת 1889, ה'תרמ"ט.
בעת ביקור באותה שנה אצל קרובי משפחה בארצות הברית, קיבל הצעת רבנות בסנט לואיס והחליט להשתקע בה.
בשנותיו האחרונות התגורר בניו יורק והיה אחד מהרבנים האדוקים והקנאים, ממייסדי ומראשי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה וממייסדי "עזרת תורה".
הוא פעל רבות בתחום הכשרות בבתי המטבחיים בעיר.
הרב חיים הירשנזון כינה אותו "הגאון היותר אמיתי מכל גאוני אמריקה", אף שלא חלק עמו את עמדותיו הדתיות ונהג לתקוף את הציונות הדתית ולסנוט ברבניה.
גם בנושא הגיור נחלקו הרבנים, הרב הירשנזון נטה לצדד במנהג להקל לגייר נשים נוכריות הנשואות ליהודים אף על פי שהן אינן שומרות שבת, כי הן נכנסות לברית ישראל כפי המקובל על ידי היהודים במקומם, ואילו הרב יפה תקף גיורים אלו בחריפות וקבע שהם אינם תקפים אף בדיעבד.
הוא היה מפוסקי ההלכה הראשונים שעסקו בשאלת ההסתמכות על צורות הפתח שיצרו עמודי וחוטי הטלגרף לצורך עירובי חצרות סביב אזורים בעיר ניו יורק.
עם הקמת ישיבת רבינו יצחק אלחנן נמנה הרב יפה עם ראשי הישיבה.
הייתה לו מחלוקת הלכתית עם רב אחר בסנט לואיס, הרב זכריה יוסף רוזנפלד, לגבי תעתיק שם העיר בעת עריכת גט; לדעת הרב יפה, יש לכתוב: (באות ז') ולהשמיט את אותיות ה-s וה-p הכפולות משם הנהר: .
בסוף ימיו כיהן כרב קהילת "בית המדרש הגדול" בניו יורק.
הוא נפטר בי' בכסלו ה'תרפ"ד, 18 בנובמבר 1923, ואחריו התמנה לתפקיד הרב בנימין פליישר.
שלום אולומואוץ היה הסכם שלום שסיים את מלחמת בוהמיה-הונגריה, שנמשכה בין השנים 1468–1478.
ב-21 ביולי 1479 נחתם בטקס חגיגי בעיר אולומואוץ, הסכם שלום בין ממלכת הונגריה לממלכת בוהמיה, שסיים את המלחמה בין המדינות.
בהסכם נקבע שלשני המלכים מתיאש הראשון, מלך הונגריה וולדיסלב השני, מלך בוהמיה ניתנה הזכות להשתמש בתואר "מלך בוהמיה", אך רק מתיאש נדרש להתייחס כך אל ולדיסלב בהתכתבותם.
הרב שלום אלבז (1920, סביבות ה'תר"ף – מאי 2001, י"א באייר ה'תשס"א, ירושלים) היה רבה הראשי הספרדי של העיר חדרה.
נולד בסביבות שנת ה'תר"ף (1920) במרוקו לרבי חיים אלבז וסוליכא לבית אפריאט.
למד בישיבתו של הרב אברהם אביטבול במרקש, למד בשבתות את מקצוע הדרשנות אצל הדרשן של העיר מרקש רבי שלמה קדוש, שימש כסופר בית הדין וכאחראי על סידור חופה וקידושין ועריכת גיטין בבית הדין האזורי של מרקש.
לאחר עלותו לישראל שימש כרב בשכונת גבעת אולגה, ובשנת 1959 התמנה לממלא מקום רבה הספרדי של העיר חדרה כולה.
בשנת 1963 נבחר במינוי קבע לתפקיד.
היה ממייסדי "התאחדות הרבנים הספרדים בצפון", וחבר "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי.
היה ידוע כמומחה לפיוטי יהדות מרוקו, והפייטן מאיר אלעזר עטיה היה מתלמידיו.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 פרש לגמלאות, ובמקומו נבחר הרב שמעון ביטון.
הוא עבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
נפטר בי"א באייר ה'תשס"א, מאי 2001, ונקבר בהר המנוחות.
שלום רב - פירושים על התורה על פי הפשט והדקדוק וביאור לפירוש רבי אברהם אבן עזרא
הרב שלום אביחצירא (ה'תרנ"ג, 1893– ו' באדר ה'תשל"ד, 1974) היה דרשן, אב בית הדין ורבה של קולומבשאר (נקראה גם: בצאר), שבאלג'יריה.
ומאוחר יותר, רב במרסיי שבצרפת, מחבר ספרים.
נולד בתאפילאלת שבמרוקו לאסתר ולרב אהרון אביחצירא, בנו של הרב יעקב אביחצירא בשנת 1893 (ה'תרנ"ג).
בצעירותו למד בישיבת "אביר יעקב" של סבו.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) עבר להתגורר בקולומבשאר (בצאר) שבאלג'יריה, וכיהן שם כדיין וכרבה הראשי של העיר.
יחד איתו הגיעו לעיר גם אחיו, הרבנים ישראל (בבא סאלי הגדול) ויוסף (בבו סו), שיחד עסקו במתן שירותי הדת לקהילה היהודית בעיר.
לאחר כ-40 שנים בקולומב-בשאר, בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) עבר להתגורר במרסיי שבצרפת, וכיהן שם במשרה רבנית.
בתקופת רבנותו, עסק בין השאר בשאלת הגרים הבאים להתגייר לשם אישות, בשאלה זו הכריע רבי שלום שיש לקרב בזמן הזה גרים אלו, ולאפשר להם להתגייר ולהינשא כהלכה.
הלך לעולמו בשנת 1974 (ו' באדר ה'תשל"ד) ונקבר במרסיי.
הרב שלום נשא תחילה את ביתו של הרב מסעוד שטרית, ולאחר שהתגרש, נישא בשנית לרחמא בת אליהו אביחצירא.
במקביל נישא לסעדה, ולאחר שהתגרש ממנה, נישא לרחל.
כלי כסף - על פרשיות התורה וההפטרה, שני חלקים.
דברי שלום - על התורה, הנביאים והכתובים.
זהב שבא - על תהילים, שלושה חלקים.
זהב שבא - על נביאים וכתובים - חלק רביעי.
כף אחת - חידושים על הש"ס, שני חלקים.
מליץ טוב - שאלות ותשובות ופסקי דינים, ירושלים תשל"ג.
אני שלום - מכיל שאלות ותשובות, ביאורי מדרשים ומקרא, תשפ"ג.
שלום אדרי (נולד ב-7 באפריל 1994) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במ.ס.
אדרי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק, ואף רשם שלוש הופעות במדי הקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה ג'.
בקיץ , אדרי חתם בהפועל רמת השרון מליגת העל.
ב-17 בנובמבר 2012, אדרי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד מכבי נתניה.
בעונת 2014/2015, אדרי הפך לשחקן הרכב בקבוצה לאחר ירידתה של רמת השרון לליגה הלאומית ורשם 8 שערים ב-28 משחקי ליגה.
ב-27 באוקטובר, חתם במכבי נתניה מליגת העל, אך לאחר כמה חודשים חזר לרמת השרון.
ב-29 באוגוסט 2016, אדרי חתם בהפועל כפר שלם מליגה א'.
אדרי, שיחק בליגה א' עד לשנת ועבר בין היתר בצעירי כפר כנא, עירוני טבריה ומ.ס.
ב-1 ביולי 2019, אדרי חזר לליגת העל כאשר חתם בבית"ר ירושלים.
בבית"ר ירושלים זכה גם בתואר היחיד שלו כאשר זכה עם קבוצתו בגביע הטוטו 2019/2020.
ב-4 בפברואר 2021 חתם אדרי בהפועל חדרה עד לסיום עונת 2020/2021. ב-5 ביולי 2021 חתם בהפועל אום אל-פחם, אך בחר להתיר את חוזהו בקבוצה וב-19 באוגוסט חתם במכבי נתניה.
"שלום" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, שוברת שתיקה.
השיר יצא לאור באוגוסט 2008, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
הסינגל הבא שהוציאה אחריו הוא "רכבת אקספרס", שיצא לאור בנובמבר 2008.
השיר הגיע למקום השלישי ברשת ג' והראשון ברדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב והולחן על ידי מאיה בוסקילה והופק על ידי לואי להב.
ב-ynet פורסמה כתבה אודות השיר, בה נכתב "מאיה בוסקילה אומרת "שלום" בקליפ לשיר, אותו כתבה והלחינה.
היא מציגה אותו עכשיו, יחד עם אלבומה החדש, שוברת שתיקה.
גם פיני טבגר כאן בקליפ, מסתבך עם נשים.
על הבימוי אחראי יוני מרדכי".
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-16 במאי 2013, חמש שנים לאחר צאתו של השיר כסינגל.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את בוסקילה מביטה בדלת שעליה תלוי שלט בו כתוב "מאיה ופיני".
היא מביטה בו באכזבה ויורדת במדרגות.
לאורכו של הקליפ ניתן לראותה כשהיא הולכת ברחוב ומבצעת פעולות יומיומיות שונות.
נכון ליוני 2021, מונה הצפיות של הקליפ והאודיו עומד על למעלה מ-70,000 צפיות.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולםאוגוסט 2008הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהד ארצי
שלום אדלר-רודל היה פעיל חברתי, ומחלוצי ארגוני הרווחה היהודיים באוסטריה, גרמניה, בריטניה וישראל.
בין השנים 1915–1918 שימש אדלר-רודל כמזכיר הכללי של פועלי ציון בווינה ובשנים 1919–1934 ניהל את משרד הרווחה היהודי (Arbeiterfürsorgeamt) שפעל בברלין למען מהגרים ממזרח אירופה.
ב-1930–1934 שימש כמנהל הכללי של מרכז לשכות התעסוקה (Arbeitsgemeinschaft der Jüdischen Arbeitsnachweise) של הקהילה היהודית בברלין, ומ-1934–1936 שימש כמזכיר הכללי של הנציגות הארצית של יהודי גרמניה, ובין 1936 ל-1945 ייצג את יהודי גרמניה בארגונים בינלאומיים וניהל את הקרן הבריטית המרכזית למען יהודי גרמניה בלונדון.
בדצמבר 1935 גורש מגרמניה, בהיותו אזרח אוסטרי.
בין השנים 1940–1942 ניהל אדלר-רודל תכתובת קצרה עם חנה ארנדט, שעסקה גם היא בעבודת סיוע למען פליטים יהודים, במיוחד במסגרת ארגון עליית הנוער.
מכתבים אלו הם בין העדויות הבודדות שנותרו משנות פליטותה של ארנדט בפריז ומתקופת בריחתה מאירופה, ומשקפים את מצבם של הפליטים היהודיים באירופה בשנות הרייך השלישי.
אדלר-רודל מצא מקלט בבריטניה, שם היה פעיל בארגוני סיוע יהודיים שונים.
הוא ואשתו סיפקו סיוע ראשוני לפליטים יהודים רבים שברחו מגרמניה.
לאחר קום מדינת ישראל, בין השנים 1949–1955, ניהל את המחלקה הבינלאומית של הסוכנות היהודית.
במסגרת זו היה מעורב בהסכם השילומים, ופעל כגורם המקשר בין הארגונים היהודים בחו"ל לבין ממשלת ישראל.
בשנים 1958–1975 ניהל את מכון ליאו בק ירושלים.
הוא פרסם כתבים רבים על יהודי מזרח אירופה ועל סוגיות חברתיות יהודיות.
אדלר-רודל נפטר ב-1975 ונקבר בהר המנוחות.
שלומי אייגר (נולד ב-25 ביולי 1976) הוא ספורטאי ספורט נכים פאראלימפי.
אייגר נפצע בגיל תשע בתאונת משחק עם מאגר נשק שנמצא בקרבת מקום מגוריו בבת ים.
בתאונה נפגע אנושות מטיל לאו שגרמה לקטיעת רגלו.
בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים של איל"ן בענפי ספורט שונים והתמקצע בתחום השחייה.
לקראת המשחקים הפאראלימפיים של 1992, בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בשחייה.
ב זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם חנוך בודין, שלמה פינטו וערן שמש בתוצאה של 4:19.38 דקות, אחרי ארצות הברית (4:13.23 דקות) וגרמניה (4:14.13 דקות).
נוסף לכך, סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.69 דקות, במקום 26 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 31.46 שניות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.27 דקות.
כיום אייגר עובד רשות הטבע והגנים, מדריך רכיבה בעמותת אתגרים, מרצה לבני נוער ולמבוגרים, נשוי ואב לשלוש בנות.
שָלוֹם היא מילה בשפה העברית שמשמעותה הרמוניה, שגשוג, פיוס, רווחה ושלווה.
המילה משמשת כברכה נימוסית בתחילת מפגש עם אדם, וכן בפגישה מקרית או רגעית, נהוגה אמירת שלום הדדית כברכה נימוסית המופנית הן לרבים והן ליחיד.
מקור המילה היא מהשפות השמיות אשר היו נפוצות במסופוטמיה: šalꜥm (שלעם), שמשמעותו שלם – שלא ניזוק.
šalāmu באכדית, שְׁלָמָא בארמית, sälam ו-ሰላም בתיגרינית, ו-سَلَام (סַלָאם) בערבית.
בתרגומים שונים של התנ"ך, שלום עשוי להיות מתורגם ל-shalom באנגלית, paz בספרדית ובפורטוגזית, paix בצרפתית, pace באיטלקית, או pax בלטינית.
בתנ"ך קיימות מספר משמעויות שונות למילה שלום.
המילה משמשת בין השאר לציון מצב של "שלום", שהוא ידידות ושיתוף פעולה בין מדינות ובין בני אדם (, ).
וכן כמילה המציינת שקט, שלווה ומנוחה (), או כמילה הנאמרת בתור שאלת התעניינות במצבם של אחרים (, ).
כיום, נהוג לומר "שלום" בתחילת מפגש עם אדם, וכן בפגישה מקרית או רגעית, נהוגה אמירת שלום הדדית כברכה נימוסית המופנית הן לרבים והן ליחיד.
מקור המנהג הוא בתלמוד הבבלי .
כמו כן, נאמר בתלמוד: .
– שאלה נימוסית שפירושה הבעת התעניינות במצבו של הנשאל, התשובה לשאלה זו היא שלומי טוב.
שבת שלום (ביידיש: גוט שבּת (מבטאים: שאַבּעס\shabes) – איחול הנאמר בשבת עצמה, וביום שישי לפני כניסת השבת.
שלום עליכם – ברכה יהודית עברית מסורתית בעת מפגש בין אנשים, שפירושה: יהי שלום עליכם.
התשובה לברכה זו היא עליכם שלום.
הברכה מופנית הן לרבים והן ליחיד.
עליו השלום (ע"ה) – ביטוי יהודי המשמש לאזכור אדם שנפטר.
ביהדות, אחד משמותיו של אלוהים המופיעים בחז"ל הוא 'שלום'.
לפי דברי התלמוד בשם זה יש קדושה ואסור לאמרו בבית מרחץ.
הרמ"א כתב שיש נזהרים לא לכתוב שלום באיגרת כדי שלא יבוא לידי בזיון.
השם שלום נפוץ בעיקר במדינת ישראל ובקרב יהודי התפוצות הן בתור שם פרטי והן בתור שם משפחה.
השם נפוץ בעיקר בקרב בנים אך קיימות גם נשים הנושאות שם זה, כדוגמת שלום הארלו.
השם שלום נפוץ גם כשמות של מבנים, בעיקר בקרב קהילות יהודיות ברחבי העולם בתור שם בית כנסת, כדוגמת בית הכנסת נווה שלום ובית הכנסת בית שלום.
בישראל, נקראו מספר מקומות בשם שלום, רובם על שמות אנשים בשם זה כדוגמת כפר נווה שלום, שכונת קריית שלום, אזור חבל שלום וקיבוץ כרם שלום.
"שלום" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השישית באלבומה השמיני של הזמרת, שירו שיר לשמש.
"שלום" נכתב והולחן על ידי זרובבלה ששונקין ומשה וילנסקי, והופק על ידי אלדד שרים.
ב-23 בינואר 1975 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל במקום ה-15. ב-20 במרץ עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד בלבד.
לבסוף, ב-1 במאי יצא מהדירוג השבועי לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה רצופה.
"שלום אהובתי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איל גולן.
הוא יצא לאור ב-13 באוגוסט 2023, בהוצאת חברת התקליטים ליאם הפקות, כסינגל ה-17 מתוך אלבום האולפן ה-28 של גולן, עם ישראל חי.
השיר נכתב והולחן על ידי רותם חן, אופיר מלול, ויהונתן בן סימון, והופק על ידי יעקב למאי.
השיר מדבר על מישהו שחווה פרידה ועכשיו הוא לבד.
השיר התקבל כשיר פרידה מאדם שנפטר, עקב מילות הפזמון שלו.
על העטיפה נראה גולן מביט אל השמיים, ומצד שמאל רשום את שם השיר.
בווידאו קליפ ניתן לראות את מילות השיר מתחלפות לפי הקצב.
הרב שלום מרדכי אזולאי (ה'תרמ"ז, 1878 - כ"ו בשבט ה'תשכ"א, 1961) היה מחנך, פוסק הלכה, אב בית הדין העדה המערבית בירושלים, רבה של העיר העתיקה וראש ישיבת אור עולם בעיר, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל וחבר בית הדין הגדול.
נולד בצפרו לאביו ר' עמרם ולאימו שמחה.
משפחתם הייתה מיוחסת בכהונה עד צדוק הכהן.
למד אצל חכמי צפרו: רבי חיים אברהם אליהו בן שטרית, חמיו רבי חיים מאמאן, ורבי אבנר אג'ייני.
בהמשך היגר לפאס שם שימש כמנהל ומלמד בתלמוד תורה 'אם הבנים'.
כמו כן, נמנה עם יוזמי הקמת הארגון 'אם הבנים' ששיפר את החינוך לילדי מרוקו.
בשנת תרס"ח, החלו להתארגן קבוצות יהודים בתוך ערי מרוקו לאגודה ציונית.
הם ייסדו את חברת "חיבת ציון" שמטרתה הייתה להעלות צעירים לארץ ישראל כדי שיעסקו בהפרחת השממה ושכלול היישוב היהודי בארץ ישראל.
החברה הורכבה משתי כיתות, כיתה אחת מנתה את האנשים המבוגרים בראשות הרב ישמ"ח עובדיה, וכיתה שנייה, בה היו הצעירים, בראשותו של רבי שלום אזולאי.
בשנת תרפ"א עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
הצטרף לחברת לומדי הקבלה בישיבת עוז והדר, בחברתו של הרב אליהו אלעז'ימי.
בירושלים, מצבו הכלכלי ירד, והרב ישמ"ח עובדיה ביקש מהרב יעקב מאיר שיתן לו קצבה הגונה.
בשנת תרפ"ו התמנה לחבר בית הדין של עדת המערביים, לצד רבי שמואל עזראן ורבי עמרם אבורביע ורבי יוסף שלוש.
כמו כן, שימש כר"מ בישיבה בירושלים, שם לימד הלכות אבן העזר בעיון.
בחג החנוכה ה'תש"א, הוכתר במעמד הרב עוזיאל כרבה של העיר העתיקה.
כמו כן, עמד בראש ישיבת אור עולם בעיר העתיקה.
בבית מדרשו היה נוהג לדרוש בשבתות במשך כארבע שעות להמון העם.
החל מב' באייר ה'תש"ח עד שנת ה'תשט"ו, שימש חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
שימש כחבר בית הדין הגדול לצד הרבנים הראשיים הרב עוזיאל והרב הרצוג.
כמו כן כיהן כאב בית דין בבית הדין האזורי בירושלים, לצד הרב אליעזר יהודה וולדינברג והרב יוסף קאפח.
הרב כמו כן שימש כחבר מועצה ב"אגודת הרבנים הספרדים בישראל".
בשנת ה'תש"ט חתם על כרוז לפיו יש לראות בהקמת מדינת ישראל אתחלתא דגאולה, וכן שיש להצביע למפלגת החזית הדתית המאוחדת.
נפטר בירושלים בכ"ו בשבט ה'תשכ"א ונקבר בהר המנוחות.
בנו המפורסם הוא הרב עמרם אזולאי.
רבי עמרם היה חותנו של הרב יעקב יוסף.
דרשות על המקרא - בכתב יד.
פסקי דין - חלקם נדפסו בספרי חכמי דורו.
שלום אברבנאל (1 ביוני 1931–22 בדצמבר 2017) היה מתמטיקאי ישראלי, פרופסור ורקטור אוניברסיטת תל אביב בשנים 1977–1980.
בארצות הברית הוא מוכר בשם שאול אברבנאל (Saul Abarbanel).
או: שאול זיגמונד אברבנאל (Saul Sigmund Abarbanel).
אברבנאל נולד במונטקלייר, ניו ג'רזי, ארצות הברית ובהיותו ילד עלתה המשפחה לישראל.
הוא גדל בתל אביב, התגייס בשנת 1948, לחם במלחמת העצמאות והשתחרר לאחר כשנתיים (1950).
לאחר שחרורו מצה"ל הוא נסע לארצות הברית ולמד ב־MIT אווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה, לאחר שקיבל תואר ראשון ותואר שני, המשיך לתואר שלישי ועבודת הדוקטורט הייתה באווירודינמיקה תאורטית, בהנחיית הפרופסור היהודי .
בין היתר למד אצל: אדולף הורוויץ ו.
בשנת 1959 חזר אברבנאל לישראל לפוסט-דוקטורט במחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע (1960-1961).
בין השנים 1961–1964 הוא מרצה ב-MIT ולאחר מכן חזר לישראל ומונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב וכן היה ראש המחלקה למתמטיקה שימושית עד 1970.
בין השנים 1966–1971 אברבנאל כיהן כדקאן הפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת תל אביב (לאחר מכן התפצלה הפקולטה לשתי פקולטות: פקולטה למדעים מדויקים ופקולטה למדעי החיים).
בשנת 1970 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
משנת 1972 שימש סגן הרקטור ומ-1977 עד 1980 היה רקטור ולאחר מכן המשיך בעבודתו כפרופסור עד פרישתו לפרישה לגמלאות בשנת 1999 .
נפטר ב-22 בדצמבר 2017 בגיל 86, והובא למנוחות בבית העלמין ירקון .
אברבנאל כיהן בתפקידים נוספים כמו:
יושב ראש "מועצת המחקר הלאומית של ישראל" (1986-1993)
מנהל "מכון סאקלר ללימודים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב" (1997-2003).
פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית: MIT, אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
המשקיף הישראלי מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, במועצת המחקר האירופית למדע (ESRC).
יו"ר ועדת המתמטיקה השימושית ב (EMS).
כיהן פעמיים בתפקיד יו"ר בארצות הברית (USRA).
במשך שנים רבות הוא היה קשור כיועץ במכון ליישומי מחשב במדע והנדסה (Institute for Computer Applications in Science and Engineering, ICASE), ליד נאס"א.
חבר בחבר הנאמנים וחבר בוועדת המינויים המוסדית של מכללת אפקה.
תרומותיו החשובות של אברבנאל היו בתחומי מכניקת הזורמים, משוואות דיפרנציאליות חלקיות, אנליזה נומרית וחישוב מדעי.
תרומותיו הפכו את אוניברסיטת תל אביב למוסד מוביל ברמה עולמית במתמטיקה יישומית וחישובית.
הוא הכשיר והדריך דורות של חוקרים שרבים מהם הפכו לדמויות מובילות בדיסציפלינות שלהם.
באוקטובר 2024 נמצא כי אברבנאל הנחה עבודות דוקטוראט של 10 סטודנטים, שהנחו (כולם יחד) 122 דוקטוראנטים.
אברבנאל חיבר (עם שותפים) 46 מאמרים מדעיים.
אברבנאל החשיב את עבודתו והמאמרים שכתב יחד עם תלמידו דוד גוטליב כתרומות המשמעותיות ביותר שלו.
אחד המאמרים עסק בסימטריזציה של משוואות נאוויה-סטוקס הליניאריות (סימטריה בו-זמנית של כל מטריצות המקדמים).
עבודה זו סללה את הדרך ביישום "תורת היציבות", עבור בעיות מסוימות בפיזיקה ומתמטיקה, שלא ניתן היה ליישם עבורן תורה זו אחרת.
מאמר זה גם נתן השראה לעבודתו החשובה של (1946 – 1994), מתמטיקאי יישומי אמריקאי-ישראלי שתרם תרומה משמעותית לפיתוח שיטות ברזולוציה גבוהה לפתרון משוואות דיפרנציאליות חלקיות היפרבוליות.
ב-28–29 ביוני 2011, עת הגיע לגיל 80, ערכה אוניברסיטת תל אביב, כנס הוקרה לאברבנאל, בהשתתפות גורמים וחוקרים רבים מהארץ ומחוצה לה.
הכנס עסק בהתפתחויות בניתוח ואנליזה נומרית של משוואות דיפרנציאליות חלקיות (Analysis and numerical analysis of partial differential equations).
בדצמבר 2018 נערך באוניברסיטת תל אביב כנס בינלאומי בתחום המתמטיקה השימושית, שיוחד לזכרו של שלום אברבנאל ובהמשך, ב-11 בנובמבר 2019 הקדיש ה-Journal of Scientific Computing גיליון מיוחד לזכרו של אברבנאל.
משפחתו של אברבנאל הקימה לזכרו את פרס אברבנאל למתמטיקה שימושית, המוענק מדי שנתיים על ידי האיגוד הישראלי למתמטיקה לחוקר ישראלי עד גיל 48 בתחום המתמטיקה השימושית.
הרב שלום אבן צור (סביב ה'ת"י, 1650 - סביבות ה'ת"ף, 1720) היה פוסק הלכה, משכיל, בלשן, ומשורר, דיין בעיר סאלי שבמרוקו בראשית המאה השמונה עשרה.
נולד לרבי משה, למשפחה של מגורשי קסטיליה.
בתקופה מסוימת, שימש כמלמד תינוקות.
בהמשך ולא יאוחר משנת תס"ד, כיהן כדיין בסאלי, נראה שהיה דיין שני בבית דינו של רבי אברהם אבן מוסה, וישב לצד הדיינים רבי שמואל קארו (דיין שלישי), רבי יצחק אינריקיס (דיין רביעי), רבי שלמה הכהן (דיין חמישי) ורבי יוסף ביבאס (דיין שישי).
בית דין זה, ביקש לאסור אכילת אורז בפסח מחשש תערובת חמץ שמערבים בידיים בעת תעשייתו.
דייני סאלי ביקשו את הסכמת חכמי פאס לעניין זה.
כאשר לבסוף רוב חכמי פאס לא הסכימו עמהם, מלבד רבי יעקב אבן צור שהסכים עמהם מצד ההלכה, אך לא רצה לפרסם הוראה כללית לאסור, מפני כבוד המתירים שלא תיראה התורה כשתי תורות.
אולם מאוחר יותר, הוראתם התקבלה אצל רבים מיהודי מרוקו.
הרב שלום היה בקשר חליפת מכתבים עם בן דודו הרב יעקב אבן צור רבה של פאס.
כמו כן התכתב בענייני דקדוק עם רבי כליפא בן מלכא.
הרב שלום קבע את תפלתו בבית הכנסת המשותף למשפחות 'בן עטר' ו'ביבאס', ונהנה במשך תקופה מסוימת מחלק מהכנסות בית הכנסת.
אחד מתלמידיו, היה רבי יצחק הצרפתי.
בשנת תס"ד היה פולמוס בסאלי על השוחט ר' שמואל אזאווי, שרוב חכמי העיר טענו נגדו שהוא שוחט נבילות וטריפות, וביקשו להעבירו ממשרתו.
רבי שלום אבן צור היה מראשי המתנגדים לר"ש אזאווי, ובכך גייס את עזרת בן דודו רבי יעקב אבן צור.
לעומתם, הדיין רבי אהרן הצרפתי תמך בר"ש אזאווי.
בנו יהודה, נשרף על קידוש השם בעיר מקנס.
בסאלי, היה בית כנסת שנקרא על שם הרב שלום.
שיר חדש – שיר וביאור על סדר העיבור, בתוך: 'צלצלי שמע', נא-אמון תרנ"ג.
תשמישי הקודש - על שימושן הדקדוקי של האותיות העבריות.
הספר מכיל 11 שירים המסכמים תורה זו, יחד עם פירוש שכתב המחבר.
שירים, פיוטים וקינות – מהם נדפסו בספרי שירה ותפלה, וחלקם מושרים בקרב יהודי מרוקו.
פירוש על פירוש רש"י לתורה - בכתב יד.
חדושים על הש"ס – על מסכתות ברכות, ביצה, מועד קטן, עבודה זרה וחולין.
תשובות בהלכה, וביאורים על השולחן ערוך – חלקם נדפסו וחלקם בכתב יד.
הגהות על ספר האזהרות – בכתב יד שהיה באוסף הרב יעקב משה טולידאנו.
שַׁלּוּם בֶּן יָבֵשׁ הוא דמות מקראית, ומלך על ממלכת ישראל.
זמן מלכותו מתוארך בכרונולוגיה המקראית והמסורתית בשנת 747 לפנה"ס.
השם 'בן יבש' יכול להעיד על עיר מוצאו ולאו דווקא על שמו של אביו, מכאן ייתכן שמוצאו היה מיבש גלעד, בנחלת שבט מנשה.
ממלכותו של שלום בן יבש מתחילה תקופה של אי-יציבות בממלכת ישראל, בניגוד ליציבות השלטון בימי בית יהוא.
שלום אַש (1 בנובמבר 1880 – 10 ביולי 1957) היה סופר יידיש יליד פולין, שחי ופעל בעיקר בה ובארצות הברית.
אש היה אחד הסופרים היהודים המפורסמים והשנויים ביותר במחלוקת במאה ה-20, וספריו הציגו ביטויים של יופי ורוחניות בקרב יהודי מזרח אירופה לצד תיאורים של תופעות של פשע ועוני.
אש נולד בעיירה קוטנו שבפולין, למשפחה חסידית שהיה הצעיר מבין עשרת ילדיה.
הוא קיבל חינוך מסורתי בחדר וישיבה.
אחר כך החל לרכוש השכלה כללית; הוא לימד עצמו גרמנית בעזרת הביאור למנדלסון.
המתח ביניהם הביא לכך שעזב את בית הוריו.
בגיל עשרים התיישב בוורשה והתחיל לכתוב סיפורים ומחזות בעברית ויידיש.
הוא פרסם סיפורים בעברית ב"הדור", "הצופה", "הצפירה" ו"השילוח", ובשנת 1902 הוציא קובץ סיפורים ראשון.
לאחר זמן לא רב עבר לכתוב ביידיש בלבד ומחזותיו התפרסמו והוצגו בארצות שונות באירופה ובארצות הברית.
בשנת 1907 הוא ביקר בארץ-ישראל יחד עם אחד העם ולאחר מכן בשנת 1908 השתתף בוועידת צ'רנוביץ, בה נחשב בין המתונים, והציע לתרגם ליידיש מאוצרות התרבות היהודית מתקופות שונות.
אש היה גם פעיל ציבורית וחבר במועצת הסוכנות היהודית.
ב-1927 ביקר בארץ יחד עם הסופר פרץ הירשביין ובמהלך הביקור התחולל פולמוס חריף עם סופרי ארץ ישראל אודות שפת היידיש ותרבותה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בארצות הברית, ולאחר מכן שב לפולין ואחר כך לצרפת.
ב-1938 היגר לארצות הברית ובשנת 1955 עלה לישראל והתיישב בבת ים.
ב-10 ביולי 1957, במהלך ביקור אצל בתו בלונדון, הוא נפטר באופן פתאומי ונקבר שם.
מותו קטע את תוכניתו לכתוב רומן על חיי הנוער בישראל.
בנו של אש, נתן, היה גם הוא סופר.
לאחר פטירתו שימרה עיריית בת ים את ביתו.
העירייה יצרה קשר של ערים תאומות עם העיר קוטנו בפולין, שבה נולד.
ב-1904 החל לפרסם את סיפורו "העיירה", בתחילה פרק אחר פרק ובסופו של דבר כספר.
העיירה חזרה להופיע ביצירתו "רבי שלמה נגיד" (1913).
בספרים אלו ניכרת התייחסות רומנטית אל חיי היהודים בעיירה ואל תנועת החסידות.
רבי שלמה נגיד הוא דמות אידיאלית של יהודי ירא שמים המעורה בחיים הארציים ושומר על טהרתו.
אחריו יצר אש את "בעל התהילים", ר' יחיאל, מלא אהבת ה' ואהבת הבריות ומטיף לאמונה חסידית צרופה: "אהבו אפילו יצור קטן שבקטנים, אפילו אילן קטן או עשב, שהם יצורי כפיו של האלוהים.
הוו יודעים, שכל דבר ביצירה יש לו נשימה שלו".
מחזה ידוע של שלום אש הוא "מאטקע גנב" (1917) על חיי העולם התחתון היהודי - גנבים, רוצחים וזונות.
מוטק'ה הוא נוכל קטן וחסר תעודות ברוסיה הצארית, המוצא מחסה בתיאטרון יהודי נודד.
מוטק'ה רוצח נוכל אחר בשם קנאריק, והוא מקבל לשם כך סיוע מפילגשו של קנאריק, נערה יהודיה מופקרת, אותה נהג קנאריק להכות.
מוטק'ה לוקח את תעודותיו של קנאריק, וחי עם הנערה תחת שמו של קנאריק.
המחזה תורגם לעברית בשנת 1930 והוצג בבית העם בתל אביב.
בנוסף התייחס אש ביצירותיו להיסטוריה של העם היהודי.
ספריו "קידוש השם" ו"המכשפה מקשטיליה" עוסקים בנושאים של קידוש השם.
כן כתב על שבתי צבי ועל האנוסים.
בספרו "לפני המבול - שלוש ערים" כתב על החיים בתקופה שקדמה למהפכה הרוסית ובמהלכה (תרגמה מיידיש בלהה רובינשטיין, הוצאת כרמל, 2021).
הוא גם חיבר ספר על חיי החלוצים בארץ, "שירת העמק", שהושפע מהביקורים שערך בארץ ישראל.
הפילנתרופ פטר שוויצר הוציא לאור בארצות הברית את ספריו ב-12 כרכים.
כבר בשנת תרע"ב (1912) היה היחס אצל החרדים לשלום אש שלילי, משום שהציג את מצוות ברית מילה כאכזריות.
אולם לאחר פרסום ספרו "האיש מנצרת" (1939), הרוקם סיפור על רקע מקורות הנצרות, התעוררה סביב אש שערורייה שהעיבה גם על היחס ליצירות אחרות שלו שנכתבו אחר כך.
כתב העת "פארווערטס", בו פרסם קודם לכן רבות מיצירותיו, סירב לפרסם את "האיש מנצרת" בטענו שיחסו לישו אוהד מדי ותקף את אש בחריפות כמי שמטיף לנצרות.
אצל החרדים התייחסו אל אש כאל משומד, מסית ומדיח, והביאו אותו כדוגמה לאדם שאף על פי שאהב את עם ישראל, ארץ ישראל ואת השפה העברית, היה משומד.
שלום אש עצמו דחה את הביקורת הזו וראה בטענת ה'שמד' דברי דיבה נגדו המשוללים כל יסוד.
עם זאת נמשכה המחלוקת סביבו.
העיתונאי חיים ליברמן אף כתב ספר שלם נגד אש וספריו.
לאחר מותו סירב הרב ישראל ברודי, הרב הראשי של בריטניה, להביאו לקבר ישראל והוא נקבר בהלוויה מעוטת משתתפים בהנהלת רב רפורמי.
מנגד יצאו להגנתו אישים רבים, בהם חיים גרינברג, מנהל מחלקת התרבות של הסוכנות היהודית.
היו כאלה שראו במה שכתב על הנצרות ביטוי לרצונו של אש לפיוס בין המחשבה היהודית והנוצרית על ידי הדגשת שורשיהם ההיסטוריים והרוחניים המשותפים.
לאחר מותו התנגדו הדתיים לקריאת רחובות על שמו.
מחוץ לתחומי העולם היהודי, העלאת המחזה "אל נקמות" (1923), שעלילתו מתרחשת בבית בושת ומתארת מערכת יחסים על במת ברודוויי, עוררה שערורייה בארצות הברית, וכל השחקנים שהופיעו הועמדו לדין על תועבה לפי החוקים שהיו נהוגים אז בארצות הברית.
המחזה נכתב ב-1907, והועלה בהצלחה באירופה פעמים רבות ותורגם לגרמנית, רוסית, פולנית, עברית, איטלקית, צ'כית, הונגרית (על ידי זולטאן לייטנר), ונורווגית.
בשנת 1952 עורר אש שערורייה בישראל כאשר דיבר בעד עלייה סלקטיבית וטען שהעלייה המזרחית ללא הגבלה מחזירה את ישראל 25 שנה לאחור.
ילד של סתיו, סיפורים, תרגמה והוסיפה מבוא לאה אילון, איורים - ריטה זלובינסקי.
האחות הבכירה, דרמה במערכה אחת, הוצאת אחיאסף תרס"ד.
האיש מנצרת, תרגם דוד סיון, תשי"ג וד"ר בלהה רובינשטיין, פרדס הוצאה לאור, 2023.
אל נקמות, מחזה, תרגמו משה סחר ואסתר איזביצקי, 1994.
אמריקה, סיפורים, תרגם אהרון צייטלין, תרפ"ח.
בעל התהילים, רומן, תרגם י"ל ברוך, 1952.
יתומים, סיפור, הוצאת אמנות, תר"ץ.
המכשפה מקשטיליה, רומן היסטורי, תרגם ה.
מן המיצר, תרגם אהרון אמיר, 1955.
שירת העמק, סיפורים, תרגם דוד סיון, 1957. * ארץ ישראל ערצהלונגען, ניו יורק, 1918
האחות הבכירה, במאי יבגני וכטנגוב, הוצג בנשף הבימה, אוקטובר 1918.
מוטקה גנב, הוצג בבית העם בתל אביב, נובמבר 1930. וגם על ידי בית לסין עם השם "מלך הכלבים" בשנים 2017/19
מלך הכלבים, עיבוד חדש של יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין למחזה "מאטקע (מוטקה) גנב", הועלה ב-2017 בתיאטרון בית לסין בבימויו של עירד רובינשטיין.
הרב שלום ארוש (נולד בכ' בניסן ה'תשי"ב, 15 באפריל 1952) הוא רב ישראלי, מראשי רבני חסידות ברסלב בישראל, ראש מוסדות "חוט של חסד" לחוזרים בתשובה.
הרב מדגיש באופן קבוע בשיעוריו את חשיבות האמונה והשמחה, שעליה בנויה חסידות ברסלב.
ארוש נולד וגדל בעיר בני מלאל שבמרוקו.
בגיל שלוש עשרה עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בפתח תקווה.
את שירותו הצבאי עשה כחובש קרבי ביחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 בחיל האוויר, שמאוחר יותר צורפה ליחידה 669.
למד ראיית חשבון באוניברסיטת תל אביב ובגיל 23 חזר בתשובה בעקבות מותם של כמה מחבריו ליחידה בהתרסקות ההרקולס בג'בל חלאל בדרך לפעולה מבצעית.
בין היתר עמד בקשר עם הרב יצחק גינזבורג.
בהמשך למד בישיבת שובו בנים והתקרב לחסידות ברסלב.
עבר לבני ברק והפך לאחד מתלמידיו הקרובים של הרב אליעזר ברלנד ששלח אותו ללמוד בישיבת דבר ירושלים אצל הרב יואל שוורץ.
באותה תקופה למד גם אצל הרבנים משה ובר, לוי יצחק בנדר ושמואל שפירא.
מרבותיו היה הרב יהודה זאב ליבוביץ.
בשנת 1985 הקים בברכת הרב ברלנד את מוסדות "חוט של חסד".
עם תלמידיו נמנה השחקן והזמר שולי רנד.
הרב ארוש עוסק בשיעורים לחוזרים בתשובה ובשיחות במקומות שונים בארץ.
הוא מכונה בפי תלמידיו "שר החיוך", עקב מנהגו לשלב הומור בשיעוריו ובפרט להתחיל כמעט כל שיעור בבדיחה.
הרב ארוש מגיש תוכניות רדיו שבועית בשיתוף מאזינים בגלי ישראל וברשת מורשת, יחד עם אשתו.
מדי שבוע עולה ליוטיוב תוכנית שאלות ותשובות עם הזמר יאיר אלייצור, בה ניתן לשאול אותו שאלות.
הרב ארוש השתתף בקליפים של תלמידו אלייצור וכמו כן שימש דמות מתווכת באיחוד משפחות בתוכנית הדוקו-ריאליטי עוד ניפגש.
בשנת 2014 הוציא את הספר "גן האמונה העולמי", לימוד אמונה לאומות העולם, עם הלכות שבע מצוות בני נח.
הספר הפך לרב מכר עולמי ותורגם לשפות רבות: רוסית, ספרדית, פורטגזית, אנגלית, איטלקית, פרסית ועוד.
ביוני 2024 הוציא תלמידו הזמר אלייצור, את השיר 'תמיד אוהב אותי', כשאת המילים לשיר כתב הרב ארוש.
בהמשך בחודש ספטמבר של אותה שנה, הוציא הזמר ששון שאולוב גרסת כיסוי חדשה לשיר שהפכה במהרה ללהיט המושמע בכל המגזרים בישראל, ואף שר אותו יחד עם הרב ארוש על אותה במה.
באוקטובר 2024 הוציא הזמר קובי פרץ קאבר מיוחד לשיר, אותו שר יחד עם הרב ארוש.
באותו חודש אף הוציא הזמר איציק דדיה קאבר משלו.
ב-2014 התחיל לאמץ אורח חיים טבעוני.
ב-2015 נהרגה נכדתו בתאונת דרכים, כשמשפחתה חזרה מהילולת הבבא סאלי.
הרב ארוש מתגורר בירושלים, נשוי למרים ואב לאחד עשר.
בנוסף הרב הוא דודו של עורך הסאונד והווידאו, ערן הראל.
שעורך את הפסקולים של חבורת תריג.
בגן האמונה – מדריך לאושר וסיפוק בחיים.
יצא במהדורה מורחבת בשם "בגן האמונה המבואר", שהודפסה מאות אלפי עותקים ותורגמה לשש שפות.
בגן עדן מקדם – מדריך לאושר בחיי הנישואין
בגן השלום – מדריך שלום בית לגברים
חכמות נשים – מדריך שלום בית לנשים
בגן הגעגועים – פירוש לסיפור "מעשה מאבדת בת מלך" מסיפורי מעשיות משנים קדמוניות של רבי נחמן מברסלב
בגן החכמה – פירוש לסיפור "מעשה מחכם ותם" מסיפורי רבי נחמן
בגן האושר – מדריך לאושר ולפרנסה באמונה
שעריו בתודה – מדריך להודיה להקב"ה
נחמן הקטן – סיפור לילדים על אמונה ותפילה
דוד יפה עיניים – סיפור לילדים על דוד המלך
ליקוטי מוהר"ן "שלום מלכות" – פירוש על הספר ליקוטי מוהר"ן של רבי נחמן מברסלב
בשדי יער – בגן התפלה וההתבודדות – בנושא ההתבודדות
חינוך באהבה – בגן החינוך – על חינוך ילדים
השם רופאך – בענייני רפואה
גן הדעת – פירושי אמונה לספר בראשית
בריתי שלום – על ענייני קדושת האדם, משמעותה הרוחנית והגשמית והדרך להשגתה
אמרתי תודה ונושעתי – מאה ותשעים סיפורי תודה מהחיים, ירושלים תשע"ו
אור חדש – בגן הכיסופים והרצון – בעניין כח הרצון
א'–ב' של החיים – סיכום תמציתי של כל ספריו לעצות מעשיות לכל שלבי החיים
בגן האמונה לנוער ולתלמידים – מדריך לאושר וסיפוק בחיים לילדים בני 12 ומעלה ולנערים
קונטרס אהבת ישראל במסירות נפש.
כמו כן מופצים דיסקים וספרים משיעוריו.
שלום בית הוא מונח המתאר יחסי שלום והרמוניה בין בני משפחה, באופן המאפשר חיים משותפים ללא חיכוכים ומריבות קשות.
שלום בית נחשב כערך ביהדות, הן מצד מצוות ומידות טובות שבין אדם לחבירו, והן כתשתית לחיי נישואים והקמת משפחה בצורה בריאה ואידיאלית.
שלום בית בין בני הזוג חיוני לצורך תפקוד נכון של הבית, ולצורך חינוך הילדים באווירה נעימה ושלווה ונטולת קונפליקטים.
כדי להגיע למצב כזה נדרשת עבודה עצמית של בני הזוג, והרבה מוטיבציה מצד שניהם.
מושג זה עולה פעמים רבות במשפטי גירושים, כאשר אחד מבני הזוג מבקש להתגרש, ואילו האחר דורש שלום בית, כלומר חזרה לחיי נישואים הרמוניים.
בחז"ל אנחנו מוצאים אמירות רבות העוסקות ביחס הנכון שצריך להיות בין בני הזוג, וכיצד עליהם לשמור יחד על האחוה והכבוד ההדדי.
והרמב"ם בספר משנה תורה מסכם כמה מדברי חז"ל בעניין זה- ().
כמו כן, ישנם סיפורים על רבנים גדולים שעשו מאמצים חריגים כדי לעזור לקיים שלום בית בין בני זוג.
דוג' אחת לזה היא בסיפור בו איש אחד כעס על אשתו שהתעכבה בשיעור של רבי מאיר, ועל כן ציווה אותה ללכת ולירוק בפניו של רבי מאיר.
רבי מאיר מתוודע לכך ומודיע שהוא זקוק למישהי שתירק לעינו כדי לרפא אותה, ומזמין את האישה כדי שתוכל לקיים את דברי בעלה ולהתפייס עמו.
המושג שלום ביתו מופיע בתלמוד לעניין שלום בבית בכלל (לא דווקא לעניין שלום שבין בני זוג).
בתקופה המודרנית, משתמשים במושג זה בעיקר לעניין שלום שבין בני זוג.
שלום גד (נולד ב-22 בפברואר 1965) הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים ומפיק שירים ישראלי.
המוזיקה של גד משלבת רוק עם השפעות כמו מוזיקת עם, מחזמרים ושנסון צרפתי.
הטקסטים בשירים שלו עוסקים במצב האדם, ביחסים ובסיפורים קטנים על אנשים, לעיתים בצורה סוריאליסטית.
בהרבה מאלבומיו משתתפת הלהקה הקבועה "היהלומים".
הרכבה הנוכחי כולל את אלי שאולי (גיטרה חשמלית), גיל פדידה (גיטרה חשמלית, כינור) וסתו בן שחר (תופים).
מתופף היהלומים עד שנת 2011 היה אלי דראי.
ברוב השירים באלבום "סוף המדבר" המתופף היה אורן בן נון.
גד מלמד במחלקה למוזיקה חדשה של בית הספר לאמנויות מוסררה ומעביר סדנאות פרטיות לכתיבת שירים.
תחילת הקריירה המוזיקלית של גד הייתה בלהקת פונץ'.
מאז אלבום הבכורה שלו, "סוף המדבר", הוא מתמקד ביצירת אלבומי סולו, יוזם פרויקטים מוזיקליים עם שותפים כמו "העבד" ו"רעב" ומפיק מוזיקלית אלבומים של מוזיקאים אחרים, בהם אולי דנון ודניאל רביצקי.
גד נולד בצרפת ועלה לארץ עם הוריו בגיל 10. המשפחה הגיעה למושב תלמי אליהו בחבל אשכול.
בשנת 1988 החל גד את הקריירה המוזיקלית שלו כשהצטרף ללהקת פונץ' כנגן בס.
הוא השתתף בכתיבת שירים ובשירה בחלק משירי שלושת האלבומים הראשונים של הלהקה.
ב-1995 ניגן גד בס כנגן אורח באלבום הראשון של להקת אלג'יר, "נאמנות ותשוקה".
ב-1996 הוציא גד את אלבומו הראשון, "סוף המדבר".
האלבום יצא בסמוך ליציאת אלבום הסולו הראשון של סולן פונץ' יוסי בבליקי, "אלבום המצעדים".
באלבום ניגנו אלי שאולי, הגיטריסט של פונץ', המתופפים אלי דראי ואורן בן נון והכנר גיל פדידה, שהוסיף למוזיקה נגיעות מזרחיות ומעט אונגרדיות.
האלבום זכה לביקורות חיוביות, שיר הנושא הפך ללהיט וגד הופיע כמה פעמים בטלוויזיה.
למרות זאת, האלבום נחל כישלון מסחרי, ולאחר שמהדורתו הראשונה אזלה מהחנויות, הוא לא הודפס שוב עד שהוחלט להוציאו מחדש בשנת 2005.
ב-1999 יצא אלבומו השני, "תנועות מטאטא מהירות".
האלבום, שיצא בשם "שלום גד והיהלומים", כלל כחלק מלהקת היהלומים את הנגנים של "סוף המדבר" - שאולי, דראי ופדידה.
לצורך הוצאת האלבום גד הקים חברת תקליטים עצמאית בשם "שלומציון" (על שם הרחוב בתל אביב שבו הוא התגורר).
האלבום יצא בתחילה במהדורה מוגבלת ועם עטיפה פשטנית, ובעקבות ביקורות אוהדות מאוד הוא הודפס מחדש עם עטיפה איכותית והופץ לחנויות רבות.