tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קטגוריהמבנהמדינהעירגובה (מטרים)גובה (רגל)שנת סיום בנייהCoordinatesבנייןבורג' חליפהדובאי829.82,722אסדת קידוח פטרוניוסמפרץ מקסיקו6402,100200020°06′30.0″N 87°56′30.6″Wמגדל שתומך בעצמועץ השמייםטוקיו6342,080201135°42′36.5″N 139°48′39″Eתורן פלדה נתמךתורן KVLY-TV,Blanchard
המבנים ההרוסים הגבוהים ביותר לפי קטגוריות, שלא עלו בגובהם על מבנים קיימים
יש כמה מבנים ארכיטקטוניים הרוסים שהיו גבוהים מהמבנה הגבוה ביותר מסוגם.
ישנם גם מבנים הרוסים שהושמטו מרשימה זו ששיאם נשבר טרם הריסתם.
רדיאטור התורן שנשא 44 פצצות גרעיניות "סמוקי" (חלק מהמבצע "מפלצת הנייד") למעלה עד להתפוצצותה ב־31 באוגוסט 1957מבנה עץMühlacker Wood Radio TowerMühlacker19062348°56′27.67″N 8°51′8.24″Eהושלם ב-1934, נהרס ב-6 באפריל 1945 בידי הגרמנים כדי למנוע שימוש בידי בעלות הברית.
בניין גבוה ביותר לפי פונקציה
"שימוש מעורב" מוגדר כשיש שלושה שימושים נדל"ניים או יותר (כגון קמעונאות, משרד, בית מלון וכו') שמשולבים פיזית ופונקציונלית בנכס יחיד, ותומכים זה בזה.
עד סוף שנות ה-90 ההגדרה של "הבניין הגבוה ביותר" לא הייתה ברורה לחלוטין.
בדרך כלל הובן כי גובהו של הבניין הוא עד לראש האלמנטים האדריכליים שלו כולל צריחים, אך לא כולל מבנים "זמניים" (כמו אנטנות או מוטות דגל), שניתן להוסיף או לשנות בקלות יחסית מבלי לדרוש שינויים גדולים בעיצוב הבניין.
בדרך כלל לא נלקחו בחשבון קריטריונים אחרים למדידת גובה, מה שלעיתים הביא לוויכוח מסוים.
מקרה היסטורי אחד כלל את בניין Times Square Ball, המכונה One Times Square (ב־1475 ברודוויי במידטאון מנהטן), היה זה המטה של הניו יורק טיימס, שהעניק לטיימס סקוור את שמה.
בנייתו הושלמה בשנת 1905, והוא הגיע לגובה של בגג שלו, או אם כוללים את עמוד הדגל שעל הגג שלו, שהטיימס קיווה שיעניק לו את שיא הגובה.
כיוון שעמוד דגל אינו חלק ארכיטקטוני בלתי נפרד מבניין, כיכר טיימס 1 לא נחשב בדרך כלל לגבוה יותר מ, ולכן בניין פארק רו במנהטן תחתית, היה עדיין הגבוה ביותר בניו יורק.
מחלוקת גדולה יותר הייתה היריבות בין שני גורדי שחקים בניו יורק שנבנו בשנות העשרים הסוערות - בניין קרייזלר והבניין של בנק מנהטן, המכונה כיום בניין טראמפ, אך ידוע יותר בכינויו 40 וול סטריט (ובכך נמנע מבלבול עם המבנים הרבים בקרואים בשם טראמפ).
האחרון התנשא לגובה של , והייתה לו קומה עליונה גבוהה מזאת של בניין קרייזלר (הקטגוריה השנייה בקריטריונים של 1996 לבניין הגבוה ביותר).
לעומת זאת, בניין קרייזלר השתמש בתורן בגובה , שהורכב בחשאי בתוך הבניין כדי לזכות בתואר של הבניין הגבוה בעולם עם גובה כולל של , אף על פי שקומתו הגבוהה ביותר הנמצאת בשימוש נמוכה מזאת של הוול סטריט 40, ולפיכך הוא נמוך יותר כאשר צריחי הבניינים לא נספרים בגובהם.
אף על פי שאדריכליו של וול סטריט 40 היו ח.
קרייג סוורנס ויאסו מטסוי, משרד שרב ולב (שתכנן גם את בניין האמפייר סטייט) שימש כאדריכלים ייעוץ.
הם כתבו מאמר בעיתון וטענו כי וול סטריט 40 היה למעשה הגבוה ביותר, מכיוון שהוא מכיל את הקומה השימושית הגבוהה ביותר בעולם.
הם ציינו כי מרפסת התצפית של וול סטריט 40 הייתה גבוהה מהקומה העליונה של הקרייזלר בכמעט , ושצריחו היה בחזקת קישוט, והוא בלתי נגיש במהותו.
למרות המחאה, בניין קרייזלר התקבל בדרך כלל כמבנה הגבוה בעולם במשך כמעט שנה, עד שנושל מתוארו על ידי של אמפייר סטייט בשנת 1931.
זה בתורו הפסיד את תוארו למגדלי התאומים של מרכז הסחר העולמי בניו יורק, בשנת 1972 שהתנשאו לגבהים של 417 ו 415.1 מטר.
שהייתם בצמרת הרשימה נקטעה תוך שנתיים, עם השלמתו של מגדל ויליס בשיקגו בשנת 1974, נוכח גובהו שעמד על בגג השטוח שלו, או עם כוללים את האנטנות המקוריות שלו.
מנגד, בשנת 1978 הגיע מרכז סחר עולמי אחד (הידוע בכינוי המגדל הצפוני) לגובה מוחלט גבוה יותר כאשר נוספה לו אנטנת משדר בגובה , מה שהביא אותו לגובה כולל של .
הבניין שמר על שיא גובה זה (כולל האנטנה שלו) משנת 1978 ועד שנת 2000, אז בעליו של מגדל ויליס האריך את אנטנות השידור שלו לגובה כולל של .
כך שוחזר מעמדו של מגדל ויליס כ"גבוה ביותר", נוכח "איום חדש" העומד במזרח הרחוק - "התאומים הסיאמיים".
מחלוקת גדולה התפרצה עם השלמת מגדלי פטרונס בקואלה לומפור, מלזיה בשנת 1998. מגדלים תאומים אלה, בגובה , היו בגובה ארכיטקטוני גבוה יותר (כשכוללים את הצריחים, ולא את האנטנות), אך גובה פסגה מוחלט נמוך יותר וקומה עליונה בשימוש נמוכה מזאת של מגדל וויליס בשיקגו.
בספירת מבנים כמבנים עם קומות לכל אורכם, כולל האנטנות שלא הוחרגו, ויליס עדיין נחשב לגבוה ביותר באותה תקופה.
למעט הצריחים שלהם, המתנשאים לגובה של יותר מגגו השטוח של וויליס, מגדלי פטרונס אינם גבוהים ממנו.
בוועידתם בשיקגו, מועצת הבניינים הגבוהים והבית המחוזי העירוני (CTBUH) מצאה שמגדל ויליס (ללא האנטנות שלו) הוא הבניין השלישי בגובהו, ומגדלי פטרונס (עם הצריחים שלהם) הם שני הבניינים הגבוהים בעולם.
בתגובה למחלוקת שנערכה בעקבותיה, CTBUH שינו את הקריטריונים שלהם והגדירו ארבע קטגוריות בהן ניתן למדוד את הבניין הגבוה בעולם, על ידי שמירה על קריטריון הגובה הישן של הגובה האדריכלי, והוספת שלוש קטגוריות חדשות:
גובה ראש אדריכלי (כולל צריחים, אך לא אנטנות, תרנים או מוטות דגל).
מדידה זו היא הנפוצה ביותר ומשמשת להגדרת הדירוג של 100 הבניינים הגבוהים בעולם.
גובה עד לראש הגג (הושמט מהקריטריונים מנובמבר 2009 ואילך)
קריטריון הגובה עד הגג הושמט מכיוון שמעטים מהבניינים הגבוהים המודרניים הם בעלי גגות שטוחים, מה שמקשה על קריטריון זה ומדידתו.
הגובה נמדד ממפלס הכניסה התחתונה, המשמעותית, באוויר הפתוח, להולכי רגל.
באותה עת, מגדל ויליס החזיק במקום הראשון בקטגוריה השנייה והשלישית, מגדלי פטרונס החזיקו בקטגוריה הראשונה, והמגדל הצפוני במרכז הסחר העולמי החזיק בקטגוריה הרביעית (הגובה העליון המוחלט) עם האנטנה שלו.
אולם בשנת 2000 הוצב כאמור על מגדל ויליס תורן אנטנה חדש שהעניק לו את השיא בקטגוריה הרביעית.
ב 20 באפריל 2004, 101 קומות של טאייפי 101 בטאיוואן, הושלמו, והוא זכה בשיא הגובה בעולם לפי כל אחת משלוש הגדרות הראשונות.
ב־21 ביולי 2007 פורסם כי בורג' ח'ליפה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות, עלה בגובהו על טייפה 101. מאז שהושלם בתחילת 2010, בורג' חליפה מוביל בכל הקטגוריות (הבניין הראשון שעשה זאת) עם גובה הצריח שלו, .
לפני סיום בנייתו של בורג' חליפה, הוביל מגדל ויליס בקטגוריית הגובה העליון עם , לאחר שהאנטנה שלו הוארכה בשנת 2000, מה שהפך את מגדל ויליס לגובה מעט יותר מהגובה העליון של המגדל הצפוני במרכז הסחר בניו יורק.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 מגדלי התאומים קיבלו את תואר הבניינים הגבוהים ביותר בעולם שנהרסו, כשהם משאירים מאחוריהם את בניין סינגר, שהתנשא לגובה של עד סוף שנות ה-60.
סופרלטיב שונה עבור גורדי השחקים הוא מספר הקומות שלהם.
מרכז הסחר העולמי המקורי קבע שיא זה עם כ-110 קומות בתחילת שנות ה-70, ושיא זה לא נשבר עד הקמת בורג' ח'ליפה בשנת 2010.
מבנים כמו מגדל CN, מגדל אוסטנקינו ומגדל פנינת המזרח אינם נכללים בקטגוריות אלה מכיוון שאינם "בניינים ראויים למגורים", המוגדרים כמבני מסגרת המיוצרים עם רצפות וקירות לכל אורכם.
היסטוריה של מחזיקי השיאים בכל קטגוריית CTBUH
המבנים החופשיים הגבוהים ביותר ביבשה
כדי שייחשבו לבניינים, אסור לתמוך במבנים על ידי כבלי עיגון, ים או סוגים אחרים של תמיכה.
לפיכך הרשימה אינה כוללת תרנים מעוצבים, מגדלים עם ברזל חלקי ופלטפורמות קידוחים, אך היא כוללת מגדלים, גורדי שחקים (גובה הפסגה) וארובות .
המבנה הגבוה בעולם העומד על היבשה מוגדר כמבנה המלאכותי הגבוה התומך בעצמו והעומד מעל פני האדמה.
הגדרה זו שונה מזו של הבניין הגבוה בעולם או המבנה הגבוה בעולם, על סמך אחוז המבנה התפוס והאם הוא תומך בעצמו או נתמך על ידי כבלים חיצוניים.
בדומה, הגדרה זו אינה סופרת מבנים הבנויים מתחת לאדמה או על קרקעית הים, כמו רציף פטרוניוס במפרץ מקסיקו.
ניתן לקבל את הרשימה של ההגדרות האחרות בקישור הבא המבנה הגבוה בעולם לפי קטגוריה.
המבנה החופשי הגבוה ביותר ביבשה הוא בורג' חליפה בדובאי, איחוד האמירויות.
הבניין כבש את הפסגה, תוך שהוא מנשל ממנה את מגדל CN בטורונטו, אונטריו, ב־12 בספטמבר 2007.
להלן רשימת מבנים שהחזיקו בתואר כמבנה העצמאי הגבוה ביותר ביבשה.
+Tallest historical structuresמחזיק בשיא מאזזמן החזקה בשיא (בשנים)שם ומיקום (מדינה כיום)מועד בנייהגובה (מטרים)גובה (רגל)קואורדינטותהערות10000
לפנה"ס4000מגדל יריחו, ארץ ישראל (הרשות הפלסטינית)c.
תוספות בפסגה ואנטנות הגדילו מאוחר יותר את הגובה הכללי ל -448.7 מטר.
אזכורים בולטים כוללים את פרוס (המגדלור) של אלכסנדריה, שנבנה במאה השלישית לפני הספירה, לגובה של .
זה היה המבנה הגבוה ביותר בעולם שאינו בצורת פירמידה מזה מאות שנים.
עוד אזכור ראוי לציון כולל את Jetavanaramaya סטופה באנורדפורה, סרי לנקה, אשר נבנתה במאה השלישית, והיה גבוה באופן דומה עם כ.
אלה היו שני המבנים הגבוהים ביותר שאינם פירמידה מזה למעלה מאלף שנים.
הבניין הגבוה ביותר (לאורך זמן) בין התמוטטות המגדלור באלכסנדריה להקמת אנדרטת וושינגטון היה אולי טורה דל מנגיה בסיינה, שגובהו , ונבנה במחצית הראשונה של המאה הארבע עשרה, או Torre degli Asinelli בבולוניה, אף היא באיטליה, שנבנה בין 1109 ל־1119, והתנשא לגובה של 97 מטרים.
רשימה הכוללת את מרפסת התצפית הגבוהה ביותר בעולם מאז חנוכת מגדל אייפל.
סיפוני תצפית גבוהים יותר היו על פסגות הרים או מצוקים, ולא על מבנים גבוהים.
Skywalk Grand Canyon, שנבנה בשנת 2007, בולט כ מעל שפתו המערבית של הגרנד קניון, וגובהה בערך מעל נהר הקולורדו, מה שהופך אותו לגבוהה ביותר מבין סוגים אלה של מבנים.
ציר זמן של מבנים מעוגנים ביבשה
מכיוון שרוב המבנים הגבוהים ביותר הם תרנים מעוצבים, הנה ציר זמן של תרני העיגון הגבוהים בעולם, מאז תחילת טכנולוגיית הרדיו.
מכיוון שרבים מתרני העיגון הגדולים נהרסו בסוף מלחמת העולם השנייה, ייתכן שהתאריכים לשנים שבין 1945 ל -1950 אינם נכונים.
אם מגדל הרדיו ווסונג שרד את מלחמת העולם השנייה, זה היה המבנה המעוגן הכי גבוה זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה.
מגדלי גשר או עמודונים, ארובות, מגדלי תמסורת ורוב הפסלים הגדולים מאפשרים גישה אנושית לתחזוקה, אך לא כחלק מפעולתם הרגילה, ולכן אינם נחשבים למגדלים.
Skytree של טוקיו, שהושלם בפברואר 2012, מיתמר לגובה של , מה שהופך אותו למגדל הגבוה ביותר, ולמבנה העצמאי השני בגובהו בעולם .
היסטוריה של המגדל הגבוה ביותר
להלן רשימת מבנים שהחזיקו בתואר המגדלים הגבוהים בעולם.
מבנים גבוהים ביותר, מבנים בודדים ומבנים
רשימת המבנים (הנתמכים) משתמשת בגובה הפסגה וכוללת מבנים ארכיטקטוניים מכל סוג שעשויים להשתמש בכמה מבני תמיכה חיצוניים כמו כבלים ונבנים באוויר מלא.
רק שלושת הגבוהים ביותר רשומים,
רשימת המבנים (נתמכים על ידי אמצעים) משתמשת בגובה הפסגה וכוללת מבנים ארכיטקטוניים מכל סוג שאינו בנוי לחלוטין באוויר אלא משתמשים בתמיכה של אמצעים אחרים וצפופים יותר כמו מי מלח.
כל המבנים העולים על רשומים.
רשימת המבנים העומדים בפני עצמם משתמשת בגובה הפסגה וכוללת מבנים מעל , שאינם משתמשים בחוטים או תומכים חיצוניים אחרים.
המשמעות היא עמידה חופשית באמת בפני עצמה או, במובן דומה, מבנים שאינם נתמכים.
רשימת הבניינים משתמשת בגובה אדריכלי (למעט אנטנות) וכוללת רק בניינים המוגדרים כמורכבים מקומות ראויות למגורים.
שני אלה עוקבים אחר ההנחיות של CTBUH.
כל הבניינים העליונים הגבוהים במיוחד (450 מטר ומעלה) רשומים.
שמונה מבנים מופיעים ברשימת הקטגוריות של מבנים חופשיים עם גבהים שונים מקטגוריה אחרת.
זה נובע ממפרטי המדידה השונים של אותן רשימות.
מופיעים רק גבהים נוכחיים, וכאשר סבירים, גובהי יעד.
גבהים היסטוריים של מבנים שכבר אינם קיימים, למשל בגלל התמוטטותם, אינם מגנכללים.
המגדל האייקוני הוא גורד שחקים סופר גבוה לעירוב שימושים, הבניין והמבנה הגבוה ביותר באפריקה השוכן בבירת מצרים החדשה.
המגדל מתנשא לגובה של כ־400 מטרים עם 80 קומות.
הוא מעוצב בצורת אובליסק פרעוני כשחלקו החיצוני יהיה מזוגג.
מגדל זה יהיה מתחם משולב עם כל השירותים, אשר נבנה על שטח של 240,000 מטרים רבועים.
המגדל כולל בית מלון, דירות מגורים, קניון, מתחם קולנוע ותיאטרון, משטח החלקה על הקרח ומנחת מסוקים.
עם השלמתו נהיה המגדל הגבוה ביותר באפריקה.
נכון לשנת 2025, הוא הבניין ה־1 בגובהו בקהיר, ה־1 בגובהו במצרים, ה־1 בגובהו באפריקה וה־43 בגובהו בעולם.
עלות ההשקעה בפרויקט מוערכת בכ־3 מיליארד דולר.
בנקים סיניים מימנו כ־85% מעלות בניית מרכז העסקים הראשי שבמרכזו עומד המגדל.
הפרויקט הוא חלק מיוזמה רחבת היקף הנקראת חזון מצרים 2030.
עבודות הבנייה של המגדל האייקוני החלו באופן רשמי במאי 2018. בטקס יציקת אבן הפינה שסימן את תחילת פעולות יציקת הבטון של יסודות הבניין, השתתף ראש ממשלת מצרים, מוסטפא מדבולי.
המבנה נבנה בפיקוחם של תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין (CSCEC).
בסיס המגדל, מורכב מ־18,500 מטרים מעוקבים של בטון ו־5,000 טונות של מוטות פלדה מחוזקים (בטון מזוין), שיצקו בזמן עבודה רציפה של 38 שעות (יציקת בטון רציפה של הרפסודה).
תהליך ותיעוד, שנאמר כי הוא חסר תקדים בתולדות הבנייה במצרים.
המגדל תוכנן בהשראת צורתו של אובליסק פרעוני, כאשר הזכוכית החיצונית מייצגת את כתר השוטי של האל המצרי אמון.
המבריח הקטן (בפולנית: Mały szmugler) הוא שיר של המשוררת הפולנייה הנריקה לזוברט (1909–1942).
הוא נכתב בגטו ורשה במהלך השואה, ומספר את סיפורו של ילד קטן התומך במשפחתו הרעבה על ידי אספקת מזון מ"הצד הארי", ובכך מאפשר את הישרדות משפחתו בעודו מסכן את חייו.
הבית האחרון בשיר מבטא את פחדו של הילד ההרואי – לא ממותו שלו אלא ממה שיקרה לאמו שבמקרה של אובדן בנה תישאר ללא מזון.
בשנת 1941 הוקצו על ידי הנאצים מנות המזון הרשמיות היומיות שהופצו על בסיס כרטיסי הקצבה לפי מוצא: לגרמנים הוקצו 2,613 קלוריות ליום, לפולנים – 669, וליהודים – רק 184 קלוריות ביום, כמות שאינה מספקת להישרדות.
כתוצאה מכך, לגטו ורשה היה צריך להבריח שמונים אחוז מכלל המזון שנצרך בפועל.
רק אלה עם גישה למזון מוברח, והעשירים שיכלו להרשות לעצמם לקנות מוצרים בשוק השחור בגטו במחירים מופקעים, היו בעלי סיכוי משופר להישרדות.
הילדים היו הדרך היעילה ביותר להביא אספקה מ"הצד הארי" מכיוון שהם יכלו לעבור בלא שיתגלו דרך פתחים קטנים בחומת הגטו ודרך תעלות ביוב בדרכם לגטו וממנו החוצה.
ילדים אלה הצילו או האריכו את חייהם של מבוגרים רבים אבל רבים מהם נפלו בידי שוטרים גרמנים ונרצחו.
כבר בתקופת השואה זכה השיר "המבריח הקטן" לפופולריות ותורגם מפולנית ליידיש, הולחן, בוצע על ידי דיאנה בלומנפלד וזכה לשבחים.
השיר – כפי שאמרה לזוברט עצמה באוגוסט 1941 – ריגש מאזינים בני התקופה עד כדי כך שעמנואל רינגלבלום דיווח שהיו בגטו שסברו שעם השחרור יש להקים אנדרטה המוקדשת למבריח האלמוני המתואר בשיר.
גטו ורשה חוסל על ידי הנאצים החל מיולי 1942 עד מאי 1943. מאות אלפי תושביו, אלה שלא מתו ברעב ומחלות, נרצחו, רובם בטרבלינקה, ואזור הגטו הושמד.
מחברת השיר, הנריקה לזוברט, יחד עם אמה, בלומה לזוברט, נרצחו בטרבלינקה אף הן.
כפי שצוין על ידי חוקרי ספרות, דמותו של המבריח הקטן בשירה של לזוברט עברה אידיאליזציה.
הנושא טופל גם בכתביו של בוגדן וויידובסקי (1930–1994).
קטע בן שלושה בתים מהטקסט המקורי של השיר, יחד עם תרגומים באנגלית ובעברית, רשום על האנדרטה לזכר הילדים קורבנות השואה בוורשה, זכר ללמעלה ממיליון הילדים שנרצחו בשואה.
כלשונה של ג'ני רוברטסון, אלפי אנשים מבקרים באנדרטה בכל שנה וקוראים את תמצית היצירה המפורסמת שנחקקה עליה, יצירה שכמו יצירות אחרות של לזוברט דיברו אל לב הקהל עוד במהלך קיומו של גטו ורשה.
השיר, שהולחן בתאריך לא ידוע, בערך ב-1941, קיבל את פרסומו הראשון באנתולוגיה של שירים על החוויה היהודית תחת הכיבוש הנאצי, אנתולוגיה שאסף המשורר הפולני מיכאי מקסימיליאן בורביץ' (1911–1987) והופיעה שנתיים לאחר המלחמה, בשנת 1947, תחת הכותרת השיר ישרוד בשלמותו (Pieśń ujdzie cało).
בורביץ' היה ראש סניף קרקוב של הוועדה ההיסטורית היהודית שבחסותה פרסם את הספר.
באותה שנה השתלטו הקומוניסטים על פולין והוא היגר לצרפת.
המגדל שנקרא גם מגדל בבל, בית האלוהים, טירת פלוטוס, המגדל הנופל, הברק, האש השמימית והמגדל שנפגע על ידי ברק, הוא הקלף שמספרו 16 בסדרת הארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
הקלף מתאר מגדל שנפגע מלהבה שמימית או מברק שבא מכיוון השמש או ממקום לא ידוע וזוג אנשים (בחלק מהגרסאות גבר ואישה חבושת כתר, שמייצגים את נמרוד ואת אחד מנתיניו או את אדם וחווה לאחר החטא הקדמון.) נופלים אל הקרקע או אל התהום או אל הים.
גרסה אחרת מתארת רועה שחוזה בברק פוגע בעץ.
הקלף מסמל אירועים חיצוניים המביאים לקריסה מוחלטת בחייו של האדם.
עוד הוא מסמל משבר, ניתוק, ושינויים קיצוניים בלתי צפויים.
לפי ה-Pictorial Key to the Tarot של ארתור ווייט, האיור של קלף המגדל בחפיסת Rider-Waite נועד לסמל את חורבן בית המקדש בידי הכשדים.
המגדל היא מיני-סדרת דרמת פשע משטרתית בריטית בת שלושה פרקים.
הסדרה עוסקת בשרה קולינס, בלשית בכירה החוקרת את עברם של שוטר ונערה צעירה שנפלו אל מותם מגגו של גורד שחקים.
כאשר השוטרת היחידה אשר הייתה עדת ראייה למעשה נעלמת – החקירה מסתבכת ומסתעפת למספר כיוונים, החושפים מעשי גזענות ושחיתות משטרתית.
בבוקר 20 באוקטובר 1973, ביומה ה-15 של מלחמת יום הכיפורים, המריאו משטח סוריה זוג מטוסי הפצצה מדגם סוחוי 20 למשימת הפצצה של בתי הזיקוק בחיפה.
המפציצים הסוריים הצליחו לחדור למרחב האווירי הישראלי, אך הטילו את מטען הפצצות אל הים, ככל הנראה בשל טעות ניווט.
בדרכם חזרה נפל אחד המטוסים הסוריים במרכז ובדרום העיר נהריה וגרם לנזק למבנים ולכלי רכב.
לפנות בוקר המריאו זוג מטוסי הפצצה מדגם סוחוי 20, שהיה מטוס הפצצה חדיש לטווח טיסה ארוך, למשימת הפצצה של בתי הזיקוק בחיפה.
המטוסים חדרו למרחב האווירי הישראלי אך ככל הנראה הטייסים התקשו לאתר את בית הזיקוק והטילו את הפצצות אל הים מול העיר נהריה.
בהמשך טיסתם חזרה, בשעה 05:35, לערך התפוצץ אחד המטוסים באוויר ושבריו התפזרו ברדיוס של 4 קילומטר במרכז ובדרום נהריה וגרמו נזק למבנים ולכלי רכב.
הדף הפיצוץ נשמע גם בישובי הסביבה ומעוצמתו נשברו זגוגיות ברחבי העיר.
בהתרסקות לא היו נפגעים בצד הישראלי בשל השעה המוקדמת.
הטייס הסורי שמטוסו התרסק הצליח להיפלט צנח אל צידה הדרומי של העיר נהריה והובהל חסר הכרה ובמצב קשה לבית החולים על ידי תושבים.
לאחר שעות אחדות מת מפצעיו.
ברדיו דמשק דווח באותו היום כי בתי הזיקוק של חיפה הופצצו בתגובה להפצצות חיל האוויר הישראלי של מתקנים בעומק סוריה בימי המלחמה הקודמים.
המגדלור באלכסנדריה, הידוע גם בתור פַֿארוֹס אלכסנדריה (ביוונית עתיקה: ὁ Φάρος τῆς Ἀλεξανδρείας) היה המגדלור הראשון בעולם, ובין המגדלורים המוכרים והחשובים ביותר לאורך ההיסטוריה.
המגדלור הוקם במאה השלישית לפנה"ס (280 לפנה"ס בקירוב) על אי סמוך לאלכסנדריה בשם פַֿארוֹס.
המגדלור הגיע ככל הנראה לגובה של כ-110 מטרים והיה לאחד הבניינים הגבוהים ביותר בעולם במשך כמעט מילניום, שני רק לפירמידה הגדולה של גיזה.
המגדלור נבנה תחת שלטון מצרים התלמיית, בתקופתו של תַּלְמַי השני פילדלפוס.
המגדלור נהרס בהדרגתיות כתוצאה ממספר רעידות אדמה בין השנים 956 ו-1323, עד השמדתו הסופית במאה ה-14. המגדלור נחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק.
המגדלור החל להיבנות במחצית הראשונה של המאה השלישית לפנה"ס.
לאחר כיבוש מצרים בידי אלכסנדר הגדול ומותו, תלמי הראשון נהיה למלך והכריז על תחילת בנייתו בשנת 305 לפנה"ס.
עם זאת, תהליך בניית המגדלור החל רק מספר שנים לאחר מכן.
תאריך תחילת בניית הבניין נתון לוויכוח.
על פי אנציקלופדית סודא, בניית המגדלור החלה בשנת 297 לפנה"ס, ותמה בשנת 283 לפנה"ס.
על פי דעה אחרת, בנייתו החלה בשנת 300 לפנה"ס ותמה בשנת 283 לפנה"ס.
השנה בה החלה הבנייה לא ידועה, אך קיימת הסכמה לגבי שנת סיומה, ונראה כי ארכה פחות מ-20 שנה.
המגדלור נבנה על האי פארוס, בסמוך לעיר אלכסנדריה שבמצרים.
האי נמצא במרחק של קילומטר אחד מהחוף של אלכסנדריה ובו נערך תרגום השבעים - תרגום התורה לשפה היוונית.
המגדלור נבנה על הקצה המזרחי של האי, שזמן קצר לפני כן התחבר לחוף אלכסנדריה בעזרת הדרך הסלולה הפסתדיום.
בעת בניית המגדלור, כבר היו על האי שני נמלים בקצה המזרחי ובקצה המערבי של האי.
כאשר אלכסנדר הגדול הגיע לאי בכיבושיו, הוא החליט שהנמל היעיל ביותר יהווה נקודת הגנה אסטרטגית, ועל כן נבנה המגדלור בנמל המזרחי של האי.
המגדלור נבנה על מרחב שטוח רחב בגודל של 110 מטר רבוע בגובה של 7 מטרים מעל פני הים.
על פי כתביהם של היסטוריונים מהתקופה, ייתכן כי חלקו המזרחי של האי לא היה מחובר לחלקו המערבי של האי ושהמגדלור נבנה על אי קטן שלא היה מחובר לאי המרכזי, במרחק של כ-150 מטר ממנו.
סביר להניח שהאי המרכזי הורחב לכיוון המזרח, עד שהתחבר עם האי הקטן שעליו תוכנן להיבנות המגדלור.
החיבור של שני האיים בוצע באמצעות אדמה שנחפרה לצורך עבודות הבנייה של המגדלור.
לא קיימת הסכמה בנוגע למידותיו של המגדלור.
דעות רבות ומגוונות שונות לגבי אורכו, רוחבו וגובהו.
הרטוריקן לוסיאנוס מדד את אורכו של המגדלור במאה השנייה, וקבע כי אורכו של המגדלור הוא 133 מטר.
אל-יעקובי, היסטוריון מבגדאד, כתב ב-870 על המגדלור, וקבע כי אורכו הוא 77 מטר או 91 מטר, בהתאם ליחידות המידה שבהן השתמש.
סביר להניח כי מידות אלה נלקחו לאחר רעידת אדמה שבה ניזוק המגדלור.
הגאוגרף הערבי אל-אידריסי, לאחר מסעו למגדלור בשנת 1154, קבע כי גובהו של המגדלור מגיע ל-162 מטר.
המלומד האנדלוסי אל-בלאווי ביקר במגדלור בשנת 1166, וסיפק מידע מקיף על אודות המגדלור.
הוא מצא כי אורך כל אחת מדפנות הבסיס של המגדלור מגיעה ל-8.5 מטר, ובסיס המגדלור מגיע לגובה של 6.5 מטר, על גבי קרקע בגובה של 6.5 מטר מעל פני הים.
אורך הדרך הסלולה שהובילה למגדלור הוא 183 מטר, והיא בנויה מ-16 קשתות המפוזרות לאורך אורכה.
גובה הקומה הראשונה הוא 57.73 מטר, גובה הקומה השנייה הוא 27.45 מטר, וגובה הקומה השלישית 7.32 מטר.
בסך הכול, גובה המגדלור הוא 97 מטר.
המגדלור נפגם ונבנה מחדש פעמים רבות, ולכן מראהו החיצוני השתנה משמעותית לאורך השנים.
בפסגת המגדלור ניצבו מספר מראות.
בשעות היום, תפקיד המראות היה להחזיר את האור של השמש, ואילו בשעות הלילה המראות לא היו בשימוש - במקום המראות, כנראה שאש גדולה הובערה או שהודלקו מנורות מבוססות שמן בפסגה.
לא ידוע אם האש בפסגה הייתה חשופה לאוויר, או שמא הייתה מזוגגת.
סביר להניח שהאש הייתה חשופה לגמרי לאוויר, ולא מכוסה בדבר, שכן העשן הרב המיוצר מהאש היה עלול להיאסף בפסגה הסגורה.
העשן שהתפזר סביב המגדלור בשעות היום הנחה את הספינות ממרחק רב גם כן.
על פי מגלי ארצות ערביים, המגדלור היה בנוי בעיקר מלבנים גדולות של אבן לבנה, המצויה במבנים הלניסטיים רבים.
גם על פי סטראבון, המגדלור נבנה מאבן שיש לבנה.
הצבע הבהיר של המגדלור אפשר לראותו בכל שעות היום.
על פי אל-אידריסי, המגדלור היה בנוי מ-"אבנים מעולות מסוג הידוע בתור קדזן (kadhdhan)".
שם נוסף לאבן הוא טיבורטין (Tiburtine), כנראה שם נרדף לטרוורטין הנפוצה מאוד באזור רומא, הנדמית אחרי ליטוש לשיש.
חלק מהמגדלור נבנה מגרניט אדום, בעיקר בחלקים פנימיים כמו משקופים ודלתות.
ככל הנראה היה ניתן לראות את אור המגדלור בשיא גובהו רק למרחק של כ-40 קילומטרים לאורך הים.
עם זאת, חוקרים, סופרים ומגלי ארצות קדומים מספרים על מרחקים אחרים.
על פי מקורות מסוימים, לוקיאנוס כתב כי ניתן לראות את אור המגדלור במרחק של 300 מיילים.
על פי דבריו של פליניוס, את אור המגדלור היה ניתן לראות במרחק של 465 קילומטרים.
יוספוס כותב כי ניתן לראות את האור מהמגדלור במרחק של 300 סטדיה - כ-54 קילומטר.
הגאוגרף אל-אידריסי מספר כי את אור המגדלור היה ניתן לראות במרחק של 100 מיילים.
הנוסע והסופר האנדלוסי אבן ג'ובייר, שביקר באלכסנדריה ב-1183, מספר כי את אור המגדלור ניתן לראות במרחק של יותר מ-70 מיילים.
המראות הגדולות שנמצאו בפסגת המגדלור מתוארות בעיקר על ידי מגלי ארצות ערביים.
לא ידוע אם המראות היו קיימות במגדלור בזמן הקמתו הראשונית.
על פי מקורות שונים, למראות בפסגה היו 2 מטרות עיקריות, מלבד האור שהפיקו: הראשונה הייתה שימושן בתור מין טלסקופ המאפשר תצפית על ספינות רחוקות, והשנייה - העלאת ספינות הנמצאות באופק באש.
על פי הסופר בן המאה ה-12 מורטדי:"בתוך העיר, הם בנו צריח עצום על עמודי נחושת מוזהבים, ועליו ניצבה מראה המורכבת מחומרים מגוונים, אורכה ורוחבה 5 טפחים, בעוד שגובה הצריח 100 אמות.
הצריח שימש כזכוכית-בוערת נגד האויב.
אלמלא הזכוכית שבפסגה, לא היה נבנה המגדלור כלל".על פי מקור אחר,"אחד מפלאי העולם הוא המראה העצומה שניצבה בגדלור באלכסנדריה, שאפשרה לראות מה עובר בקונסטנטינופול".על פי דבריו של אל-מסעודי, המראות בפסגה אפשרו לצפות בספינות הנעות בקרבת רומא.
א-סויוטי מספר:"רוחב המראה היה 7 אמות, והיא הראתה את כל הספינות הבאות מאירופה.
המראה הייתה משומשת בתור זכוכית בוערת.
הם סובבו את המראה לכיוון השמש, וקרני השמש פגעו בספינות האויב ושרפו אותן.
המראה אפשרה תצפית על ספינות במרחק גדול יותר מטווח הראיה הטבעי - אדם היושב תחת המראה היה יכול לראות עד קונסטנטינופול."הפרטים המדויקים בנוגע למראה נתונים לוויכוח.
קיימים תיאורים רבים ומפורטים סביב המראות שבפסגה, אך עם זאת, סביר להניח כי רובן נכתבו בלשון ספרותית תוך כדי שימוש בהגזמה.
טכנולוגיית הטלסקופ לא פותחה עד המאה ה-17 באירופה, הודות לחוקרים כמו גלילאו, אך ייתכן כי אב-טיפוס קדמון של הטלסקופ היה קיים בתקופת המגדלור.
לא ידוע אם המראות אכן היו חזקות מספיק להעלאת ספינות רחוקות באש.
עם זאת, ידוע שארכימדס פיתח במאה ה-3 לפנה"ס מכשיר הבנוי ממראות רבות, איתו הצליח להעלות באש ספינות במרחק של עד 200 מטרים.
המגדל ע"ש יעקב סוראסקי בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים, הוא מגדל מים שהפך עם חנוכתו למבנה סמלי בקמפוס הר הצופים.
בניין מגדל המים קיבל את שמו מתפקודו כמגדל ליצירת לחץ מים.
המגדל הוא חלק משורת מגדלים הקיימים על קו הרכס של הר הזיתים והמשכם בהר הצופים, ובהם מגדל הפעמונים של כנסיית העלייה הרוסית בשכונת א-טור, מגדל אכסניית אוגוסטה ויקטוריה על אוכף בין הר הזיתים להר הצופים והמגדל המרכזי שעל רכס הר הצופים - מגדל המים של האוניברסיטה העברית.
יוצרי המגדל, האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור, ביקשו להקים סמל שישתלב ברצף המגדלים של הרכס והקימו בשנת 1974 מבנה צר וגבוה בעל סגנון פיסולי אלגנטי, המתנשא לגובה של 55 מטרים.
המגדל נבנה על ידי הקבלן דניאל בן מנשה, משילוב של בטון גלוי, אבן ואף זכוכית.
למעשה הוא נבנה כדי ליצור זרימת מים בגרוויטציה בעת כיבוי שריפות.
בראש המגדל הוקמה תצפית לשימוש צה"ל, אך בשנת 2006 עזב צה"ל את הנקודה המשקיפה על נופי מואב וים המלח.
המגדל האפל היא סדרת ספרים מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג, אשר משתייכת לסוגות אימה, פנטסיה, מדע בדיוני ומערבונים.
הסדרה עוקבת אחר "אקדוחן" ומסעו אל עבר "המגדל האפל".
קינג מתאר את סדרת הספרים העוסקת במסעם של האקדוחן וחבריו כמגנום אופוס שלו.
מלבד שמונת הספרים של סדרה זו, רבים מספריו מתקשרים לסיפור זה וכוללים אלמנטים ודמויות רבות אשר מופיעות ככל שהסדרה מתקדמת.
ההשראה לסדרה באה מהפואמה "רולנד האציל אל המגדל האפל קרב" מאת רוברט בראונינג, סדרת הספרים שר הטבעות מאת ג.
טולקין והמערבון הטוב, הרע והמכוער ומזהה את האיש ללא שם בגילומו של קלינט איסטווד כמקור ההשראה לדמותו של רולנד דשיין מגלעד, הוא האקדוחן.
לאחר שסיים לכתוב את הסדרה הוציא קינג לאור סדרת קומיקס בחברת מארוול בשם המגדל האפל.
הסדרה מספרת את סיפורו של רונלד מגלעד, גיבור "המגדל האפל".
ביקום שבספריו של סטיבן קינג חוזרת שוב ושוב הטענה כי כל העולמות והיקומים הקיימים נשענים על יקום אחד בלבד, יקום המוביל את הכול והוא זה שיקבע מה יהיה בשאר היקומים.
ביקום זה קיים המגדל האפל.
סדרת המגדל האפל מספרת את סיפורו של רולנד דשיין מגלעד, אקדוחן קר רוח שרק קליעיו השורקים מהירים יותר מידיו.
רולנד יוצא למסע קסום ואפל למציאת המגדל האפל, אותו מגדל שקושר את כל העולמות יחד.
בספר השני בסדרה, "שליפת השלושה", מצטרפים למסע שותפים נוספים:
אדי דין – אקדוחן נוסף בחבורה של רולנד.
היה בעבר מכור להרואין עד שרולנד גמל אותו (שליפת השלושה).
סוזנה דין – אקדוחנית בחבורתו של רולנד.
אישה אפרו-אמריקאית, נכה, שבעברה האפל הסתתרו בנפשה מספר אישיויות נוספות.
ג'ייק – בנו הסמלי (ולאחר מכן גם המאומץ) של רולנד.
מופיע לראשונה בסדרה ב"האקדוחן" אך נהרג כבר במחצית השנייה של הספר.
שב לחיים ולסדרת המגדל האפל בספר השלישי, "ארצות השממה".
אוי – חיה דמוית סמור בעלת אינטליגנציה גבוהה.
האקדוחן (1982), יצא בעברית בשנת 1999 בהוצאת מודן, תרגום: שרון מור
שליפת השלושה (1987), יצא בעברית בשנת 2001 בהוצאת מודן, תרגום: אינגה מיכאלי
ארצות השממה (1991), יצא בעברית בשנת 2002 בהוצאת מודן, תרגום: אינגה מיכאלי
המכשף והבדולח (1997), יצא בעברית בשנת 2003 בהוצאת מודן, תרגום: אינגה מיכאלי
זאבי הקאלה (2003), יצא בעברית בשנת 2004 בהוצאת מודן, תרגום: אינגה מיכאלי
שירתה של סוזנה (2004), יצא בעברית בשנת 2005 בהוצאת מודן, תרגום: אינגה מיכאלי
המגדל האפל (2004), יצא בעברית בשנת 2006 בהוצאת מודן, תרגום: אינגה מיכאלי
הספר הראשון בסדרה מספר על רולנד מגלעד, האקדוחן האחרון, ומרדפו אחר "האיש בשחור", שמתגלה בסוף כוולטר המכשף.
בעלילה מתברר כי יעדו הסופי של רולנד איננו האיש בשחור אלא המגדל האפל.
רולנד נמצא בעולם חרב המזכיר את העולם שלנו.
בדרכו, עובר רולנד בעיירה "טאל", בה חי איש שהוקם לתחייה על ידי האיש בשחור.
האיש עישן את עשב השטן - עשב בעל תכונות של סם, שכאשר מסתכלים בו כשהוא נשרף, מתים ורואים את האיש האחרון שמת בדרך זו.
מעשן עשב השטן גורם לכל העיירה לתקוף את רולנד והלה הורג את כל אנשי העיירה באקדחיו ונפצע קלות ברגלו מסכין.
ישנן דרכים רבות למעבר בין עולמו של רולנד לעולמנו, אחת מהן היא המוות.
רולנד פוגש בתחנת דרכים נטושה את ג'ייק (ג'ון צ'יימברס), נער צעיר שנדחף לכביש ברחוב 43, ניו יורק ב-1977, ונדרס למוות.
מאוחר יותר, כאשר רולנד נאלץ לבחור בין להציל את הילד מנפילה לתהום ובין המשך החיפוש אחר האיש בשחור והמגדל האפל הוא בוחר להמשיך הלאה וג'ייק נופל לתהום ומת בפעם השנייה.
לאחר מכן נפגש רולנד עם האיש בשחור.
האיש בשחור קורא בקלפים את עתידו של רולנד, מה שיתברר כנכון בספר הבא.
לאחר הלילה הארוך רולנד מתעורר ומגלה שהעולם התקדם בעשרות שנים והאיש בשחור - וולטר - כבר הפך לשלד.
הספר שזור בזכרונות של רולנד מהילדות שלו בגלעד, שם מסופר איך הוא ניצח את המורה שלו, קורט, בגיל 14 והפך לאקדוחן הכי צעיר אי-פעם.
רולנד מתעורר על החוף למראה יצורים ימיים דמויי סרטן שפוצעים אותו באורח קשה, והוא מאבד שתי אצבעות ביד ימין ואת הבוהן של רגל ימין.
הוא מתחיל לצעוד צפונה לאורך החוף, שם הוא מוצא שלוש דלתות ושולף מהן חברים נוספים למסע כפי שחזה האיש בשחור.
תחילה הוא שולף נרקומן בשם אדי דין, בדרכו להבריח סחורה בשדה התעופה ועוזר לו לעבור במכס מבלי להתפס.
מהדלת השנייה הוא שולף את אשת הצללים, אודטה הולמס, אישה אפרו-אמריקאית סכיזופרנית שגדלה בארצות הברית בשנות השישים וסבלה מגילויי גזענות.
היא איבדה את שתי רגליה כאשר נדחפה לפני רכבת נוסעת על ידי אדם בשם ג'ק מורט.
אודטה היא אישה חכמה ומחונכת, בת לרופא שיניים שחולל מהפכה בתחום.
לאחר שרולנד שלף אותה מעולמה שלה, היא ואדי התאהבו והתחתנו.
לאישיות השנייה שלה קוראים דטה ווקר, אישה אגרסיבית ומטורפת.
אף אחת מהאישיות לא מודעת אחת לשנייה.
בסוף הספר דטה ואודטה מתעמתות אחת עם השנייה, ולבסוף מתאחדות לאישה אחת - סוזנה דין.
בדלת השלישית והאחרונה, הוא פוגש את ג'ק מורט - האיש הדוחף, רואה חשבון בתפקידו שבשעות הפנאי נוהג לרצוח ולפגוע באנשים תמימים.
הוא זה שדחף את ג'ייק לכביש בספר הראשון וגרם למותו בפעם הראשונה, והוא גם היה זה שזרק על אודטה לבנה כשהייתה קטנה, גרם לה לפיצול אישיות (מכונה בספר סכיזופרניה בטעות), ומאוחר יותר גם דחף אותה לפני רכבת נוסעת.
רולנד מונע ממנו להרוג את הילד ג'ייק, וכך יוצר שתי מציאויות נפרדות במוחו - באחת הוא פגש את הילד ג'ייק, ובשנייה לא.
בספר מסופר על דרכי ההתמודדות של כל אחד מהאורחים עם בעיותיהם ואת התמודדותו של רולנד עם מחלתו.
הסיפור מסתיים כשהם מגיעים לארץ התיכונה.
עלילת הספר השלישי מתחילה כמה שבועות או חודשים לאחר סוף הספר השני, בקרב של האקדוחנים עם שארדיק הדב - השומר האחרון של אחד מתריסר השערים המחזיקים את המגדל.
לאחר שהם הורגים אותו, רולנד מספר להם על הקרניים - שש קרניים שנחצות במגדל האפל, ובקצה כל אחת מהן יש שער, עליו מוצב שומר.
הם מוצאים את מסלול הקרן שאמור להביא אותם ישירות למגדל האפל.
ג'ייק שחזר לעולם שלנו מוצא מפתח במגרש בנייה נטוש, ליד ורד קסום שמייצג את המגדל האפל בעולם שלנו.
לבסוף הוא יוצא מבית הספר באמצע היום, קונה את הספרים "תעלומה!
מי?" ו"צ'ארלי הצ'ו צ'ו" בחנות ספרים קטנה.
לאחר מכן הוא מגיע לבית רדוף, ומשם הקא-טט של רולנד לוקחים אותו אליהם.
ג'ייק מתחבר לרקונון - חיה המהווה שילוב בין כלב לדביבון בעל אינטליגנציה גבוהה ויכולת דיבור מעטה - ונותן לו את השם "אוֹי".
במהלך מסעם הם נתקלים בקשיים רבים, שיאם בעיר לוד - עיר שתושביה לא יודעים כיצד להתמודד עם טכנולוגיה שהשאירו אחריהם עתיקי היומין, והם נעשים מטורפים.
בכניסה לעיר ג'ייק נחטף על ידי אחד מאנשי העיר, העונה לשם גאשר.
רולנד מצליח לחלץ אותו והם עולים על רכבת מונו בשם בליין, רכבת הנוסעת מהר יותר ממהירות הקול, בעלת תכונות אנושיות העוין אותם.
בליין אוהב חידות וחידודים, וחד להם חידה מתמטית שעליהם לפתור על מנת לעלות לרכבת.
הוא תכנן להתאבד ולהרוג אותם איתו, אבל הסכים שישאיר אותם בחיים ויעצור בטופיקה אם הם יספרו לו חידה שלא יוכל לענות עליה.
הסיפור ממשיך כאשר הקא-טט נמצאים עדיין על בליין, ומנסים לחוד לו חידות כדי להביס אותו.
לבסוף אדי מביס אותו על ידי סיפור חידות מצחיקות ולא הגיוניות, והם יורדים בתחנת טופיקה, קנזס.
כמעט כל הספר מתרחש בלילה אחד על אי-תנועה בקנזס בעולם אחר לגמרי, שם רולנד מספר לחבריו את סיפורו.
הוא מספר להם על הרפתקאותיו שלו ושל חבריו - קת'בארט אולגוד ואלן ג'ונס ועל מסעם לנסיכות מחיס במטרה להימלט מאנשיו של ג'ון פארסון.
רולנד פוגש שם את סוזן דלגאדו, השניים מתאהבים ונפגשים בסודיות מאחורי גבם של חבריהם ודודתה של סוזן.
במחיס הם מגלים את התוכנית של ג'ון פארסון, ומנסים למנוע בעדו מלהשמיד את כל האזור בעזרת נפט שהוא שאב משדה הנפט הישן מחוץ לעיירה.
הם מצליחים לפוצץ את הנפט ולגרום לכל אנשיו של פארסון להימלט ולהיהרג על ידי הדקיקון.
לעומת זאת, סוזן נתפסת על ידי אנשי העיירה, שהאשימו אותה ברצח ראש העיר, ושורפים אותה חיה יחד עם הבובות של חג הקציר.
הקא-טט המקורי של רולנד (המורכב מקאת'ברט, אלן ושימי - נער מפגר שפגשו במחיס) מצליחים למצוא את כדור הבדולח הוורוד - אחד משנים-עשר כדורי בדולח בעלי כוח הרסני.
לאחר שרולנד מספר את סיפורו, הם ממשיכים ומגיעים לארמון זכוכית, בו הם מוצאים את המכשף מרטן, הנודע גם בשם רנדל פלאג.
הוא מצליח לברוח ללא פגע ומשאיר להם כדור בדולח ורוד, המראה לקא-טט את היום שבו רולנד הרג בטעות את אמו.
רולנד מציע להם לעזוב את המסע עכשיו, כי כל חבריו מתים בסוף, אך הם מסרבים וחוזרים ללכת בדרך הקרן.
לאחר שברחו מארמון הזכוכית, הקא-טט של רולנד פוגש בקבוצת תושבים ואת האב קאלהאן, מהכפר קאלה ברין סטרוג'יס.
הכפר צריך עזרה מהאקדוחנים, שכן פעם בדור פולשים לתוך הכפר קבוצה של אנשי-זאב משאון-הרעם, חוטפים ילד אחד מכל זוג תאומים (בקאלה כמעט כולם נולדים תאומים) ומחזירים אותו לאחר כמה חודשים פוּק - מוגבל מנטלית, עתיד לגדול לגודל עצום ולמות צעיר.
הקא-טט מגיעים כחודש לפני שהזאבים עתידים לבוא.
האב קאלהאן, המופיע לראשונה בספר "סיילמ'ס לוט", מספר את סיפורו לאחר הקרב עם הערפד בארלו בסוף הספר.
הוא סיפר שלאחר המפגש, הוא קיבל את היכולת לזהות שלושה סוגים של ערפדים, לפי ההילה שלהם.
הוא מתחיל לחפש ולהרוג ערפדים 'סוג ג' במשך זמן מה, אך זה הפך אותו למטרה של אנשי התחתית.
לבסוף הוא נפל למלכודת ומת, ובדומה לג'ייק, הוא הגיע לעולם של רולנד, בקאלה, ובידו שלוש-עשרה השחור - כדור הבדולח האחרון והמסוכן מכולם.
הסיפור ממשיך מסופו של "זאבי הקאלה", כאשר אנשי המאני עוזרים לקא-טט לפתוח את הדלת שאין-שם ולחזור לעולם שלנו.
הם מתפזרים במקומות ובזמנים שונים, כשלכל אחד מטרה אחרת בדרך להגיע אל המגדל.
סוזנה כלואה במוחה, לאחר שמיה - אישה לבנה ושדה לשעבר, אימו של הברוא - השתלטה על גופה.
לאחר המעבר בדלת, סוזנה/מיה מגיעות לניו יורק של 1999. מיה מספרת לסוזנה שהיא עשתה עסקה עם וולטר, האיש בשחור, כדי להיות אנושית בתמורה ללידת הברוא.
טכנית, הברוא הוא הבן של סוזנה דין ורולנד דישיין - האקדוחן עצמו.
אבל למיה לא אכפת, כי מלך הארגמן הבטיח לה שתוכל לקבל את הברוא, לפחות לתקופת הילדות המוקדמת שלו.
גם ג'ייק, אוי והאב קאלהאן מגיעים לניו יורק של 1999, והם מנסים למצוא את סוזנה/מיה, כדי להציל אותה ממיה, שרוצה להביא אותה לאיש בשחור כדי ללדת את הברוא.
הם גם חושדים שהברוא יהיה סוג של מפלצת או שד, ובכך יפגע בסוזנה.
הם מסתירים את שלוש-עשרה השחור בארונית במגדל הסחר העולמי (מגדלי התאומים), ובכך נרמז שהוא נהרס לאחר אירועי ה-11 בספטמבר.
רולנד ואדי מגיעים למיין של שנת 1977, במטרה להבטיח שהמגרש הריק יישאר בבעלות קלווין טאואר.
טאואר מסתתר במיין מאנשיו של בלזאר, שמנסים להכריח אותו למכור להם את המגרש.
במגרש כאמור, נמצא הוורד המהווה מעין גרסה של המגדל האפל בעולמינו.
כשהם מגיעים לשם, מגלים האקדוחנים שאנשיו של בלזאר ארבו להם, לאחר שמיה רמזה להם על מיקומם המשוער.
לאחר שהם מביסים את אנשיו של בלזאר, בעזרתו של אדם מקומי, הם מגלים שסופר בשם סטיבן קינג גר בקרבת מקום.
הם זוכרים את שמו מעותק של הספר "סיילמ'ס לוט" שמצאו והחליטו לבקר אותו.
האקדוחן מהפנט את קינג, ומגלה שהוא לא אלוהים, אלא רק אמצעי להפצת סיפורו של המגדל האפל.
בינתיים מחליטים ג'ייק וקאלהאן לבצע מתקפה על "החזיר הערב", מסעדה מקומית שבה מוחזקת סוזנה עד ללידת הברוא.
הספר האחרון בסדרה הוא המשך ישיר של הספר הקודם - "שירתה של סוזנה".
ג'ייק וקאלהאן נלחמים ברשע בחזיר הערב, שמתגלה כמקום מרבצם של ערפדים.
במקום נמצאות הרבה דלתות לעולמות אחרים.
קאלהאן מקריב את עצמו כדי שג'ייק יוכל להמשיך ולחפש את סוזנה.
מיה, שעכשיו גופה מופרד מזה של סוזנה, יולדת את הברוא - מורדרד דישיין.
מורדרד הוא גם בנו של מלך הארגמן, כך שלאחר שהוא נולד הוא משנה צורתו לעכביש וטורף את אימו.
סוזנה לא הצליחה להרוג את מורדרד, אבל חיסלה את אנשיו של מלך הארגמן, נמלטה והתאחדה עם ג'ייק.
לאחר שמורדרד מתחמק מהתקפתה של סוזנה, הוא עוקב אחרי הקא-טט לאורך כל הדרך ומשנה את צורתו בשעת צורך.
מורדרד פוגש את האיש בשחור (וולטר) והוא מסביר כיצד הערים על רונלד במפגש ביניהם שמתואר בספר הראשון וגרם לו להאמין שהוא מת.
ולאחר שיחה קצרה מורדרד טורף את האיש בשחור.
רולנד ואדי חוזרים ממיין לפדיק, ושם מתאחדים עם שאר הקא-טט.
עכשיו הם חייבים לעצור את השוברים, אנשים בעלי כוחות מיוחדים שנחטפו מהעולם שלנו ומנוצלים על ידי מלך הארגמן לשבירת הקרניים, במטרה להפיל את המגדל האפל.
הוא מאמין שכאשר המגדל יפול, הוא ישלוט בכאוס ויהיה שליט כל העולמות.
בעזרת טד בראוטיגן ודינקי ארנשאו, הם משחררים את השוברים, אבל אדי נפצע קשה בקרב, ולבסוף מת.
רולנד מתאבל זמן קצר, ואז חוזר למיין יחד עם אוי וג'ייק, כדי להציל את סטיבן קינג ממוות בתאונת דרכים.
ג'ייק דוחף את קינג מהדרך, אך נדרס בעצמו.
רולנד, שבור לב לאחר שאיבד את האדם שאהב יותר מכל, קובר את ג'ייק וחוזר יחד עם אוי לסוזנה.
בדרכם הם פוגשים את פטריק דנוויל, המוחזק על ידי ערפד בשם דאנדלו.
הם משחררים את פטריק ומגלים שיש לו כישרון מדהים: כל ציור שהוא מצייר הופך לאמיתי.
הוא מצייר דלת לסוזנה, והיא חוזרת לניו יורק, שם היא פוגשת גרסה שונה של אדי וג'ייק.
מורדרד, שכבר הרג את וולטר, מוצא הזדמנות ותוקף את רולנד בשנתו.
אוי מבחין בו ומגן על רולנד, בכך מוצא את מותו, כשהוא משופד על ענף של עץ.
בזכות השניות הספורות שאוי הקנה לו, רולנד מצליח להרוג את מורדרד.
לאחר שהוא קובר את החבר האחרון בקא-טט, רולנד ופטריק ממשיכים בדרך למגדל.
בעזרת פטריק, רולנד מביס את מלך הארגמן, ונכנס למגדל האפל כשהוא קורא בשמותיהם של כל האנשים שהוא הכיר ואיבד.
בשלב זה, קינג מוסיף אחרית דבר, בה הוא מזהיר את הקוראים לא להמשיך, מאחר שהסיפור נגמר.
אם הקורא ממשיך לקרוא, הסיפור ממשיך כשרולנד מטפס לראש המגדל, ומוצא בדרכו סימנים מכל חייו.
הוא מגיע לדלת שבראש המגדל, ושם לאימתו הוא מגלה שהיה כבר במגדל אינספור פעמים, והוא נשאב דרך הדלת הזאת חזרה בזמן למדבר שבו היה בתחילת בספר הראשון, "האקדוחן".
רולנד, מתחיל לאט לאט לאבד את כל הזיכרון של המסע ונראה שכשכל הזיכרון יאבד הסיפור מתחיל מההתחלה כפי שהיה בספר הראשון.
בפעם הזו, הוא מתחיל את המסע כשברשותו הקרן של אלד, סימן אפשרי לגאולתו ולאפשרות שהפעם התוצאה תהיה שונה מכפי שהיה בפעמים הקודמות.
הספר השמיני בסדרה יצא לאור ב-2012. עלילתו מתרחשת בין הספר הרביעי לחמישי.
המגדל הישראלי הוא שמו של אתר ארכאולוגי, השוכן ברובע היהודי בעיר העתיקה של ירושלים (רחוב פלוגת הכותל, פינת שוני הלכות).
האתר מציג שני מגדלים בחומות ירושלים: האחד מתקופת בית ראשון והשני מתקופת הבית השני.
שם האתר מתייחס למגדל הראשון, שהוא מן התקופה הישראלית.
ייחודו של האתר הוא בממצא הקדום שהשתמר בו להפליא, וכן בסמיכותם הגדולה של שני קטעי ביצור יהודיים, שבנייתם הייתה במרחק של כ-500 שנה זה מזה.
המגדל הקדום מבין השניים תוארך לשלהי ימי בית ראשון, וזאת על סמך סגנון בנייתו ומיקומו: המגדל השתמר לגובה של 8 מטרים, ועומק קירותיו מגיע ל-4 מטרים.
הוא נבנה באבני גוויל (אבני שדה גדולות ולא מהוקצעות), ונראה כי שימש כחלק ממגדל שער בימי הבית הראשון.
במרחק של כמה מטרים מן המגדל הישראלי נתגלו שרידיה של החומה הרחבה - קו ביצור מאסיבי, שנבנה על ידי חזקיהו המלך, כחלק מההכנות לקראת מצור סנחריב מלך אשור בשנת 701 לפנה"ס.
סמיכותם הגדולה של המגדל הישראלי והחומה הרחבה, והזהות הכמעט מושלמת בסגנון בנייתם באבני גוויל, רמזו לתארוך משותף, אולם לא ניתן היה להוכיח בוודאות כי ישנו קשר רציף, גאוגרפי וכרונולוגי, בין שני קטעי הביצור.
המגדל, המאוחר בהם, בנוי בתוך ערוץ הנחל, אותו עקפה החומה הרחבה" (עמ' 22).
לתמונה הלא ברורה מצטרף קטע חומה נוסף, הנראה בחלון הרצפה בקארדו שברובע היהודי.
קטע חומה זה המסומן באדום (בדומה לקו 'החומה הרחבה' הסמוך), מתאים מבחינה גאוגרפית דווקא לתוואי מגדל הישראלי, ולא לחומה הרחבה.
נראה, אם כן, שקשה לתאם באופן מוחלט בין כל חלקי הביצורים מימי הבית הראשון באזור זה, וייתכן שבתוך זמן קצר שונה תוואי הביצור יותר מפעם אחת.
כך או כך, בין אם המגדל עמד במצור שהטיל סנחריב על ירושלים, כמתואר בתנ"ך (), ובין אם נבנה מאוחר יותר, גורלו לא שפר עליו בשנת 586 לפנה"ס, עם הטלת המצור הבבלי על ירושלים בידי נבוכדנצר.
העיר עמדה במצור במשך כשנה וחצי, אך אז נפרצו חומותיה, בית המקדש חרב והיהודים יצאו לגלות בבל.
עדות לקרבות העזים ולשרפה שהשתוללה בעיר בעת החורבן ניתן למצוא בשרידי האפר והפיח, המכסים עדיין את חלקו התחתון של המגדל.
עדות נוספה לימי הקרבות ניתן למצוא בדמות ארבעה ראשי חצים, שנתגלו בקרבת המגדל: שלושה מהם עשויים ברזל, ואופייניים לנשק שהיה בשימוש בממלכת יהודה.
ראש החץ הרביעי, לעומת זאת, עשוי ברונזה, והיה כנראה חץ בבלי שנורה מעבר לחומה.
פרופסור נחמן אביגד זיהה את שער גינת במגדל הישראלי.
המגדל השני, הצמוד למגדל הישראלי, תוארך לימי הממלכה החשמונאית, וזוהה חלק מ"החומה הראשונה" של ירושלים.
חומה זו מוזכרת לראשונה אצל יוסף בן מתתיהו בתיאור העיר במאה הראשונה לספירה.
החומה הראשונה, שהוקמה על ידי החשמונאים, הקיפה את עיר דוד ואת הר ציון מדרום, והסתיימה בגבולה הצפוני של ירושלים באותה עת, לאורך נחל צולב (רחוב דוד של ימינו).
מיקומה של החומה שם ניצל את הטופוגרפיה הטבעית, ולא פלא אפוא ששני צבאות שונים, במרחק של כ-500 שנה זה מזה, העמידו מגדל שמירה בנקודה זו דווקא.
המגדל החשמונאי השתמר להפליא לרוחב 9 מטרים.
הוא נבנה באבני גזית (אבנים יפות ומסותתות, בעלות מסגרת מעוצבת), המאפיינות את כל שרידי 'החומה הראשונה' בירושלים.
המגדל הישראלי נתגלה במקרה, בעת חפירת יסודות לבית מגורים מודרני במהלך שיקום הרובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים.
בשל מחסור בתקציב ובכוח אדם, הוחלט שלא לבצע חפירות הצלה במקום, אך הבניין נבנה באופן שלא יהרוס את הממצאים הקבורים תחתיו.
רק לאחר כמה שנים גויס הכסף והתקיימה באתר חפירה ארכאולוגית מסודרת.
בתחילה נחשף רק המגדל הישראלי, ומכאן שמו של האתר, אך מאוחר יותר נתגלה גם המגדל החשמונאי.
בראשית שנות ה-2000 נתגלו עקבות של גז רדון באתר, ובשל כך סגרה החברה לפיתוח הרובע את האתר לקהל.
בשנת 2015 נפתח האתר מחדש לביקור קהל.
המגדל הביוני הוא מיזם עתידני להקמת מגה-מבנה, מעין "עיר אנכית", למגורים.
הבניין תוכנן על ידי האדריכלים הספרדים אילוי סליה, מריה רוזה סרוורה וחוויאר גומז.
בתוך המבנה יהיה מגדל ראשי, בגובה של 1,228 מטרים, עם 300 קומות שישכן כ-100,000 אנשים.
מטרת המגדל הביוני הייתה להשתמש בביוניקה כדי לטפל בבעיית גידול האוכלוסייה בעולם בצורה ידידותית לסביבה.
במהלך כהונתו כראש העיר שאנגחאי, הביע שו קואנגדי עניין בבניית המגדל בשנגחאי.
המגדל הביוני יהיה גבוה ב-400 מטרים מהבניין הגבוה ביותר נכון לשנת 2025, בורג' ח'ליפה, וב-220 מטרים ממגדל ג'דה.
המגדל הביוני מורכב משני קופלקסים.
הקומפלקס הראשון, מגדל ביוני, מורכב משנים עשר שכונות אנכיות, כל אחת בגובה שמונים מטרים.
השכונות מופרדות על ידי אזורי בטיחות, שנועדו להקל על הבנייה והפינוי במקרה חירום.
לכל שכונה שתי קבוצות של מבנים, אחת בחלק הפנימי של הבניין ואחת בחלק החיצוני.
שתי קבוצות המבנים ממוקמות סביב גנים גדולים ובריכות.
הקומפלקס השני, הנקרא "אי הבסיס", בקוטר של 1,000 מטרים, והוא מורכב מבניינים רבים, גנים, בריכות ותשתיות תקשורת.
השימושים הצפויים של קופלקסים אלה כוללים מלונות, משרדים, מגורים, מסחר, תרבות, ספורט ופנאי.
שטח: 2 מיליון מטר רבוע
אי מלאכותי: קוטר 1 ק"מ
מבנה: בטון בעל חוזק גבוה (2 טון/סמ"ק או 1,372 מגה פסקל)
מיקום: שאנגחאי או הונג קונג
המגון (בלעז: הומוגניזציה) הוא תהליך הגורם לתערובת מסוימת להפוך לאחידה (הומוגנית).
חלב שעומד זמן מסוים לאחר החליבה נפרד למרכיביו הטבעיים: חלבון, שומן ונוזל.
היפרדות זו אינה מקלקלת את החלב אך יוצרת בו גושים ומשקעים.
על מנת שהחלב יהיה אחיד במרקמו, יורים את החלב דרך צינור מיקרוסקופי בלחץ גבוה מאוד על מנת לרסק באופן מכני את כדוריות השומן הגדולות, לכדוריות קטנות שנטמעות בנוזל.
כדוריות אלו מאבדות את כושרן להתרכז מחדש.
חלב שעבר המגון נקרא חלב הומוגני, בו מתחלק השומן באופן יחסי שווה בכל חלקי החלב.
המגון נעשה גם למוצרים נוספים כמו משקאות קלים ומיצים טבעיים.
המגדל הלבן בסלוניקי (יוונית: Λευκός ΠύργοςO) הוקם בסלוניקי על ידי השלטון העותמאני במאה ה-13 כמבצר להגן על החזית הימית של האזור.
עם הזמן הפך לכלא וב-1826 אף בוצע טבח ביניצ'רים כלואים בהוראת מחמוד השני, אז קיבל המגדל את הכינוי "מגדל הדמים".
לאחר הכרזת העצמאות של יוון סויד המגדל (על ידי אסיר יהודי, Nathan Guidili, תמורת שחרורו), כסמל למחיקת השלטון הטורקי.
הסיד בינתיים הוסר, והמגדל הפך למוזיאון קטן לתרבות ביזנטית.
לצד המגדל הלבן מוצב פסלו של אלכסנדר מוקדון רכוב על סוס.
יהודי סלוניקי שרו בלאדינו על המגדל הלבן שיר אהבה:
תרגום לעברית לאדינו בים יש מגדל,
הסופר הציוני יוסף בן פנחס עוזיאל כתב ספר בשם "המגדל הלבן: רשמים, זכרונות וספורים מחיי עיר עברית בגולה", על אודות עולמם של היהודים-הספרדים דוברי לאדינו מסאלוניקי.
המגונדרים הוא סרט רוסי משנת 2008, שנקרא Hipsters בשידורו בארצות הברית.
זהו סרט מוזיקלי שמציג את תת-תרבות צעירים "סטיליאגי" (משוגעים על אופנה, משוגעים על סטייל ברוסית) של ברית המועצות בשנות ה-50 של המאה ה-20. הסרט מוצג כמתרחש לאחר מותו של סטלין בשנים 1955—1956.
"המגונדרים" הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ופסטיבל בינלאומי בקליבלנד שם זכה בפרס חביב הקהל.
כמו כן הוא זכה בפרס נשר הזהב כסרט הטוב ביותר ובפרס ניקה.
זהו שיתוף הפעולה השני של ואלרי טודורובסקי ומקסים מטבייב שכיכב גם בסרט הקודם של טודורובסקי, מלחציים.
מאלס (השם הוא ראשי תיבות של מרקס, אנגלס, לנין, סטלין, שהוא חבר קומסומול, משתתף בפיזור המסיבה של סטילאגי, שם פוגש בחורה בשם פולי המזמינה אותו לפגישת הקבוצה ב"ברודוויי" (שם רחוב למפגשי הקבוצה – היה קיים בכל עיר בו נפגשו "סטילאגי").
לאחר הפגישה הראשונה הוא לומד לרקוד ג'אז, מגדל שיער ומתחיל לעבוד במטרה לקנות בגדים שונים ובעלי סגנון.
הוא רוכש סקסופון בשוק השחור.
לאחר שנודע על כך לאנשי הקומסומול, הוא עובר תהליך של נידוי, אבל נשאר עם קבוצת ה"סטיליאגי".
חברי הקבוצה חושבים שהם מדמים לבוש מערבי ורק לאחר שראש הקבוצה שאביו עובד במנגנון הסובייטי ובעזרת פרוטקציה שולח אותו לחו"ל, מתברר שתת-הקבוצה התלבשה כמו שבמערב לא התלבשו אף פעם.
פרסים פרס תאריך/שנת הענקה קטגוריה תוצאה פסטיבל הסרטים של קליבלנד 2009 חביב הקהל פרס נשר הזהב 30.01.2010 קטגוריית הסרט הטוב ביותר פרס ניקה 03.04.2010 הסרט הטוב ביותר הבימוי הטוב ביותר
המגדל הלוהט הוא סרט אסונות אמריקאי משנת 1974, בהפקתו של אירווין אלן.
בסרט משתתף אנסמבל של כוכבי קולנוע, בראשותם של סטיב מקווין ופול ניומן.
הסרט הופק כתוצאה משיתוף פעולה של שני אולפנים גדולים: פוקס המאה ה-20 והאחים וורנר.
סרט זה הוא הסרט הראשון המשותף לשני אולפנים אלו.
התסריט לסרט הוא עיבוד קולנועי שנכתב על ידי סטירלינג סילפנט, בהשראת שני רומנים: "המגדל" מאת ריצ'רד מרטין סטרן, ו"גיהנום הזכוכית" מאת תומאס נ.
את הסרט ביים ג'ון גוילרמין , כאשר אירווין אלן ביים את סצנות הפעולה.
בין השחקנים הנוספים המופיעים בסרט: פרד אסטר, ג'ניפר ג'ונס (שזו הופעתה הקולנועית האחרונה), פיי דאנאוויי, ויליאם הולדן ואו.
האדריכל דאג רוברטס (פול ניומן) מגיע לעיר סן פרנסיסקו לרגל חנוכת בית של מגדל זכוכית, אשר עיצב עבור בעל הבניין, ג'יימס דאנקן (ויליאם הולדן).
המגדל, בעל 138 קומות והמתנשא לגובה של כ-550 מטר, הוא הבניין הגבוה ביותר בעולם.
במהלך בדיקת מערכות שגרתית, המתקיימת לפני טקס החנוכה, קצר חשמלי בקומות העליונות גורם לשרפה קטנה, במחסן שנמצא בקומה ה-81. תקלה במערכות גילוי וכיבוי אש של הבניין מונעות מהשרפה מלהתגלות.
רוברטס מתעמת עם מהנדס החשמל של הבניין-חתנו של דאנקן-רוג'ר סימונס (ריצ'רד צ'מברלין), ומתלונן על קצרים חשמליים בבניין ומאשים אותו כי עיגל פינות.
סימונס מתעקש כי הבניין עומד בכל התקנים, אבל רוברטס אומר כי זה לא מספיק עבור מבנה גדול כל כך ודורש לראות את המפרט.
בטקס החנוכה, ראש יחסי הציבור דן ביגלו (רוברט ואגנר) מדליק את האורות החיצוניים של המגדל על מנת להרשים את 294 האורחים שהגיעו למסיבה בטיילת שבקומה 135. הדלקת התאורה גורמת לעומס רב על מערכות החשמל של הבניין, ורוברטס מורה בזעם לכבותם.
בשלב זה, האש כילתה את כל תוכנו של המחסן אשר בחדר 81. איש ביטחון של הבניין מבחין בעשן ומזמן למקום את מכבי האש של סן פרנסיסקו.
רוברטס, ביחד עם המהנדס וויל גידינגס (נורמן ברטון), הולכים לבדוק.
גידינגס מזיז ממקומו את המאבטח שעומד ליד דלת המחסן הבוער, אולם אז מתרחש פיצוץ הפותח את הדלת, וגידינגס נכווה כוויות קשות.
רוברטס מודיע את הבשורה על השרפה לדאנקן, המסרב לפנות את האנשים מהבניין ומתעקש כי המסיבה תמשיך, בטענה כי שרפה בקומה ה-81 לא תשפיע על המתרחש בקומה 135.
צוות מכבי האש מגיעים למקום ומתחילים להילחם באש המתפשטת במהירות ללא ידיעתם של אורחי המסיבה, כאשר הם משתמשים במשרדו של רוברטס אשר בקומה ה-79 כמטה פיקוד, ובלובי הבניין כנקודת איסוף פצועים.
מפקד גדוד הכיבוי מייק או'האלורהאן (סטיב מקווין) לוקח פיקוד ומכריח את דאנקן לפנות את 300 אורחי המסיבה מקומה 135.
כל האנשים שבבניין מופנים אל מעליות האקספרס.
אורחת המסיבה ודיירת הבניין ליסולט מילר (ג'ניפר ג'ונס), אשר הנוכל המקצועי הארלי קלייבורן (פרד אסטר) חיזר אחריה במהלך המסיבה, היא בין הראשונים לעזוב.
היא פונה לקומה 87, על מנת לדרוש בשלומה של משפחה, הכוללת אם חירשת ושני ילדים.
בינתיים, סימונס מודה בפני דאנקן כי סטה מהמפרט הטכני של רוברטס, על מנת שלא לחרוג ממסגרת התקציב.
כ-30 מהאורחים מספיקים לברוח באמצעות מעליות האקספרס, אבל אז או'האלורהאן מורה לדאנקן ולרוברטס להעביר את המפונים שנותרו אל המעליות החיצוניות של הבניין, משום שהאש מתפשטת לכיוון פיר המעליות המרכזי.
עם זאת, כ-20 אורחים ממהרים אל מעלית האקספרס האחרונה, אשר נפתחת בקומה 81, וכתוצאה מכך כל הנוסעים במעלית, למעט אורח אחד, נהרגים.
אותו אורח, כשהוא אחוז להבות, יוצא מהמעלית בקומה 135, וגורם לזעזוע בקרב אורחי המסיבה הנותרים.
קלייבורן מזדרז להוריד את הז'קט שלו, ובאמצעותו הוא מכבה את האש, אך אותו אדם כבר מת.
גרמי המדרגות מתגלים כבלתי עבירים, שכן התמלאו בעשן.
בינתיים, ביגלו, ביחד עם המזכירה שלו, שהיא גם פילגשתו, לורי (סוזן פלאנרי), מוצאים עצמם לכודים בקומה 65. ביגלו מנסה להימלט מן המשרד, אך האש אוחזת בו והוא נהרג.
לורי מנפצת את חלון הזכוכית שבקומה, והאש אוחזת גם בה.
לורי צוללת החוצה מהחלון אל מותה, בזמן שהאש מכלה את החדר.
רוברטס, ביחד עם קצין הביטחון הראשי הארי ג'רניגאן (או.
סימפסון), מבחינים בהודעה על לוח הבקרה, לפיה ליסולט מילר מנסה להיכנס לדירה בקומה 87, והם יוצאים בדרכם לשם על מנת לעזור לה.
ג'רניגאן מחלץ את האם, האלמנה החירשת, ומוציא אותה בביטחה מחוץ לדירה הבוערת.
רוברטס וליסולט מגיעים אל שני הילדים, אך מגלים כי הם מנותקים ממדרגות היציאה, לאחר שחלק מהמדרגות התפוצץ עקב דליפת גז.
הם מטפסים בחזרה אל הטיילת באמצעות מעלית שירות, אך מגלים כי הדלת בקומה 135 אטומה.
רוברטס נחלץ מהמקום דרך פיר אוורור.
שני כבאים (פלטון פרי, דון גורדון) מגיעים לעזרתם של ליסולט והילדים, ופורצים את הדלת החסומה באמצעות חומר נפץ פלסטי.
ככל שהאש מתקדמת, משימת כיבוי האש על ידי מכבי האש הופך במהרה למשימה בלתי אפשרית.
דבר נוסף שמקשה על משימת הוא הפסקת חשמל מוחלטת, אשר גם עוצרת מעלית שירות, וכולאת בתוכה את או'האלורהאן ואנשיו, אשר נאלצים לחלץ את עצמם ממנה, ולהשתלשל במורד פיר המעלית למטה.
אסון נוסף מתרחש בעת שמסוק הצלה מנסה לנחות על גג הבניין, על מנת לחלץ את האנשים.
כאשר שתי נשים רצות אליו בפאניקה, הן גורמות למסוק להתרסק ולהתפוצץ.
צוות חילוץ ימי מצטרף לניסיונות החילוץ, ומותח חבל בין המגדל הבוער לבין מגדל הסמוך אליו, ועליו סירת הצלה, באמצעותו הם מצליחים לחלץ מספר אורחים, ביניהם פאטי, אשתו של סימונס (סוזן בלייקלי).
סירת ההצלה עוברת הלוך ושוב בין שני הבניינים, מחלצת באיטיות רבה את האורחים הכלואים בבניין, שמחכים בתור לתורם.
רוברטס מפעיל מעצור במעלית החיצוני, ובכך מאפשר לה לרדת בבטחה לקומת הקרקע.
12 אנשים מנסים להימלט באמצעות המעלית החיצונית, ביניהם סוזן (פיי דאנאוויי), חברתו של רוברטס, ליסולט עם שני הילדים, יחד עם כבאי.
לאחר שהמעלית יוצאת לדרכה, בסמוך לקומה 110, מתרחש פיצוץ המסיט את המעלית ממסילתה.
ליסולט נופלת מהמעלית אל מותה, אולם את יתר הנוסעים מצליח להציל או'האלורהאן, שמגיע למקום עם מסוק הצלה.
כאשר האש מגיעה לקומה 135 ולטיילת, פאניקה אוחזת באורחים הנותרים.
סימונס מנסה לפלס בכוח את דרכו בתור, על מנת להגיע לסירת ההצלה.
הסנטור גארי פרקר (רוברט ווהן), מי שהיה עוזרו של דאנקן במאמצי החילוץ, ביחד עם שני אורחים נוספים הנמצאים על סירת ההצלה, מחליטים למנוע מסימונס לעלות עליה.
סימונס דוחף את הסנטור ואדם נוסף מסירת ההצלה, והם נופלים אל מותם.
כאשר סימונס מנסה לדחוף מהסירה גם את האדם האחרון שנותר עליה, מתרחש פיצוץ הגורם לחבל המסיע את הסירה להיקרע, וסימונס והאדם הנוסף נלכדים בתוכה כשהם תלויים באוויר.
בצעד נואש, מחליטים מפקדי כוחות הכיבוי לפוצץ מכלים אשר נמצאים בקומה העליונה, בהם כ-4 מיליון ליטר מים, על מנת "להטביע" את השרפה.
סגן מפקד מערך כיבוי האש (דבני קולמן) אומר לאו'האלורהאן כי הוא האדם היחיד במחלקה כולה שמסוגל לבצע משימה כזו.
כאשר או'האלורהאן שואל איך הוא אמור לרדת, לפני הפיצוץ, חוסר התגובה מבהיר לו כי ככל הנראה יהיה עליו להקריב את חייו.
רוברטס מצטרף אל או'האלורהאן, ומסייע לו להצמיד את חומר הנפץ הפלסטי אל ששת מכלי המים אשר נמצאים בקומה 138. השניים חוזרים אל הטיילת אשר בקומה 135, ומורים לאורחי המסיבה הנותרים לקשור את עצמם אל חפצים כבדים, אשר פזורים ברחבי החדר.
או'האלורהאן, רוברטס, דאנקן, קלייבורן ורוב אורחי המסיבה הנותרים מצליחים לשרוד, לאחר שהמכלים מתפוצצים ואלפי ליטרים של מים חודרים דרך התקרה ושוטפים את כל הקומה, ובהדרגה - את כל הבניין.
זרם המים העז סוחף ומטביע חלק מהאנשים, אשר לא היו קשורים חזק מספיק, ביניהם ראש העיר.
המים הגועשים מביאים לכיבוי כל האש.
לאחר שחולצו בהצלחה מן הבניין, והגיעו לקומת הקרקע בביטחה, רוברטס אומר לסוזן כי אינו יודע מה יעלה בגורלו של הבניין, אבל אולי צריך להשאיר אותו כפי שהוא, כסמל לכל מה שלא בסדר בחברה.
דאנקן מנחם את בתו, על מות בעלה סימונס.
קלייבורן מתבשר כי אהובתו ליסולט לא שרדה.
או'האלורהאן מציין כי פחות מ-200 בני אדם נהרגו בשרפה, וכי היה להם מזל שזה לא היה אסון גרוע יותר, עם מניין קורבנות של 10,000. הוא מזהיר כי אסון שכזה עלול להתרחש אם אדריכלי בניין לא יתייעצו עם הכבאים על איך לעצב בניינים כאלה בעתיד, ורוברטס מסכים.