tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מועמדים לשנה א' מציינים בטופס ההרשמה את תחום העניין שלהם, אך מתקבלים לפקולטה כ"לא-מוצהרים" (undeclared) – בשונה מפקולטות אחרות כמו ההנדסה, שבהן הסטודנטים מתקבלים לתחום לימוד מסוים כבר בעת ההרשמה.
סטודנטים ב-L&S נדרשים להכריז על חוג ראשי לפני תחילת השנה השלישית ללימודים.
ישנם מסלולים בעלי ביקוש גבוה במיוחד ("capped majors"), דוגמת כלכלה, פסיכולוגיה ובריאות הציבור, שלגביהם קיימים תנאי קבלה פנימיים מחמירים יותר.
כל תלמידי התואר הראשון בפקולטה חייבים לעבור קורסים בתחומים הבאים: הבנת הנקרא וכתיבה, יכולת כמותית, שפה זרה, וכן דרישות היקף (breadth) הכוללות שבעה קורסים בתחומים שונים.
הפקולטה מציעה מגוון רחב של תוכניות לתארים מתקדמים – תואר שני ודוקטורט – שחלקן מדורגות בעקביות בין חמש הראשונות בתחומן לפי דירוג U.S.
בין התוכניות קיימים שיתופי פעולה עם מוסדות נוספים: התוכנית ללימודי יהדות ולימוני דתות המזרח הקרוב מופעלת יחד עם המכון התאולוגי של ברקלי (Graduate Theological Union), ותוכנית האנתרופולוגיה הרפואית פועלת יחד עם אוניברסיטת UCSF.
נכון לסתיו 2013, לומדים בפקולטה לתארים מתקדמים 87 סטודנטים לתואר שני ו-2,676 תלמידי דוקטורט.
הקולג' המלכותי ללימודי ביטחון הוא מוסד בריטי להשכלה גבוהה המכשיר קצינים בכירים בכוחות המזוינים של בריטניה, דיפלומטים בשירות הדיפלומטי של הוד מלכותו ואזרחים בשירות האזרחי בנושאים אסטרטגיים וביטחוניים המתמקד בהנהגה אסטרטגית ובסוגיות הביטחון הלאומי וביטחון בין-לאומי כהכנה לכהונה בתפקידי מפתח בכירים בשירותם.
המכללה מהווה חלק מהאקדמיה לביטחון של הממלכה המאוחדת, והיא הרכיב הבכיר והיוקרתי ביותר בה.
בנוסף, ישנם משתתפים רבים מחו"ל ממדינות שהן בעלות ברית קרובות של הממלכה המאוחדת.
היא הייתה ידועה בשם המכללה האימפריאלית להגנה (Imperial Defence College) מיום היווסדה בשנת 1927 ועד 1970.
בעקבות דיון בוועדת ההגנה האימפריאלית ביוני 1920, התכנסה ועדת קבינט בראשות וינסטון צ'רצ'יל, שכיהן אז כשר המושבות, במרץ 1922, והמליצה על הקמת המכללה כ"תחילתה של מחשבה משותף לשלוש הזרועות".
המכללה נוסדה בשנת 1927 בשם "המכללה האימפריאלית להגנה", ושכנה ברחוב בקינגהאם גייט 9 עד שנת 1939. מטרתה באותה עת הייתה להכשיר קצינים בכירים של הצבא, הצי וחיל האוויר בהגנה על האימפריה הבריטית, "לבחון את בעיית המלחמה כמכלול, ולא רק מנקודת מבט של היבשה, הים או האוויר".
בשנת 1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, נפתחה המכללה מחדש בבית סיפורד שבכיכר בלגרב, ולראשונה החלו קציני הכוחות המזוינים של ארצות הברית להשתתף בקורסים והכשכרות.
בשנת 1970 שונה שמה של המכללה לשמה הנוכחי.
לאחר מכן התקיימו מספר ביקורים מלכותיים, בשנת 2007 ביקרו במכללה המלכה אליזבת השנייה ובעלה הנסיך פיליפ לציון 80 שנה להקמתה.
בשנת 2025, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ממשלת בריטניה החליטה לאסור על קציני צה"ל להשתתף בתוכניות הקולג'.
בעיתון הטלגרף נחשף כי בוגר הקולג', מנכ"ל משרד הביטחון, אלוף (במיל') אמיר ברעם, שלח מכתב תגובה בו טען שמדובר בהחלטה שמסמלת "אי-נאמנות עמוקה כלפי בעלת ברית שנמצאת במלחמה" ו"ניתוק מביש מהמסורת המפוארת של בריטניה של סובלנות ושל הגינות בסיסית".
זו הפעם הראשונה מאז הקמתו של המוסד שנאסר על ישראלים ללמוד בו.
ייעודו של הקולג' המלכותי ללימודי ביטחון הוא:
"להכשיר קצינים בכירים ובעלי תפקידים מן הממלכה המאוחדת וממדינות נוספות, וכן את מנהיגי העתיד מהסקטור הציבורי והפרטי, לתפקידי אחריות בכירים בארגוניהם, באמצעות פיתוח כושר הניתוח שלהם, העמקת הידע בביטחון ובהבטחת ביטחון בין-לאומי, ועיצוב חזון אסטרטגי."
הקולג' מהווה חלק מהאקדמיה לביטחון של הממלכה המאוחדת.
לשם מימוש ייעודה, המכללה מקיימת קורס אחד מדי שנה, מספטמבר ועד יולי נכון לשנת 2024 משתתפים בכל קורס כ־110 חניכים במתכונת מלאה.
בין המשתתפים נמנים קציני צבא בדרגת קולונל/בריגדיר או בדרגות מקבילות, וכן עובדי השירות הציבורי ממשרד הפנים וממשרד ההגנה, דיפלומטים ממשרד החוץ, קציני משטרה ומספר מצומצם של נציגים מן הסקטור הפרטי.
כלל המשתתפים נבחרים על בסיס פוטנציאל ההתקדמות שלהם לתפקידי מפתח בתחומם.
הרכב החניכים בקורס הורחב בהדרגה, וכיום נכללים בו חניכים מֵעֵד כ-50 מדינות זרות מדי שנה, המוזמנים באמצעות משרד ההגנה הבריטי בערוצים דיפלומטיים.
בוגרי המכללה זכאים לשאת לאחר שמם את ראשי התיבות rcds, בעוד שלפני 1970 נעשה שימוש בראשי התיבות idc.
מאז 2001 ניתנת למשתתפים האפשרות ללמוד במסגרת תוכנית משותפת המקנה תואר שני (MA) בביטחון בין-לאומי ואסטרטגיה מטעם קינגס קולג' לונדון.
המכללה מנוהלת בידי מפקד (Commandant), כיום הוא לוטננט גנרל סר .
המפקד עומד בראש צוות ההוראה הבכיר של המכללה (Senior Directing Staff), המשמש למעשה כסגל האקדמי, ומורכב מקצינים בשירות פעיל ובמילואים, דיפלומטים ועובדי שירות ציבורי.
ראו :קטגוריה:ישראלים בוגרי הקולג' המלכותי ללימודי ביטחון
הקול בראש – סרט הנפשה אמריקאי משנת 2015.
הקול בראש 2 – סרט הנפשה משנת 2024 המהווה המשכון לסרט "הקול בראש".
הקול בראש (זיכיון) – זיכיון בבעלות פיקסאר.
הקומדי סטור הייתה תוכנית מערכונים ישראלית, ששלוש עונותיה שודרו במסגרת הזכיינית טלעד בערוץ 2, בשנים 1994–1997. התוכנית, אשר נחשבת היום לתוכנית קאלט, כללה רצף מערכונים קצרים ופינות הומוריסטיות קבועות, לעיתים קרובות עם מוטיב ומשפטי מחץ חוזרים.
מפיקי התוכנית היו טדי יזמות והפקות ובמאי התוכנית היה יואב צפיר.
נכון ל-2021, משודרת התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ 24, המופעל בעצמו על ידי "טלעד".
במרץ 2020, צולמה עונת איחוד לערוץ טדי בפרטנר tv, ובה 10 פרקים קצרים עם מערכונים חדשים.
שורשיה של חבורת הקומיקאים שכיכבה ב"קומדי סטור" הם במקבץ מופעי סטנד-אפ, שהועלו בשם "הקומדי סטור" בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
עם האמנים הצעירים שנטלו חלק במופעים ניתן למנות את צביקה הדר, אסף אשתר, איתי שגב, רובי דואניאס וגיל ססובר, שהפכו אחר־כך לחברי הצוות במופע הטלוויזיוני, ולצדם קומיקאים נוספים כאריק זילברמן, ארז בן הרוש ורובי מוסקוביץ', שהופיעו בפרקיה הראשונים של התוכנית.
במופעים אלה גם התגבשו כמה מן הדמויות ששולבו לאחר מכן בתוכנית, כמו דמותו הידועה של ז'וז'ו חלסטרה, אותה גילם הדר.
עם תחילת שידורי ערוץ 2 החדש בסוף שנת 1993, שיתפה חברת ההפקות "טדי" פעולה עם "טלעד" בהפקת תוכנית בידור, שהתבססה על מופעי הבמה של "הקומדי סטור".
המתכונת הראשונית של התוכנית, שעלתה לשידור ב-14 במרץ 1994, הייתה שונה במידה ניכרת מזו שהתעצבה מאוחר יותר, וכללה בין השאר תיעוד של קטעים ממופעי ה"קומדי סטור" כפי שהועלו על הבמה.
לאחר כמה ניסיונות כושלים לערוך שינויים במתכונת התוכנית – ובהם פינה של הדר וחידה לשונית נושאת פרסים – התעצבה התוכנית במתכונת מסורתית יותר של רצף מערכונים ושירים, בשילוב פינות קבועות – המתכונת המוכרת של התוכנית.
בעונה הראשונה נולדו דמויות ומשפטי מפתח שהפכו למזוהים עם התוכנית, כמו: "יש לי, יש לי", "ז'וז'ו חלסטרה", "אבי ברך אותי" ובהמשך גם "פינת העצה הפולנית" ו"במיטה עם איתי".
לקראת סוף העונה התווספו גם "המצלמה המשוטטת של ג'ודי" ו"הפרסומות של מ.
בשני הפרקים הראשונים של העונה השתתפו צביקה הדר, אסף אשתר, ארז בן הרוש, רובי מוסקוביץ', אריק זילברמן, איתי שגב, מירב גרובר, דרור שגב, גיל ססובר ורובי דואניאס.
בהמשך העונה מירב גרובר ודרור שגב פרשו מהתוכנית ואילו זילברמן השתתף רק בשלושה פרקים נוספים.
לקראת סוף העונה הצטרפו ססובר ודואניאס לצוות הקבוע של התוכנית ואילו בן הרוש ומוסקוביץ' עזבו אותה, וכך התגבש ההרכב המוכר של התוכנית.
עונתה השנייה של התוכנית הייתה לעונת הפריצה והשיא שלה.
שידורה החל באוקטובר 1994 ובתוך זמן לא רב זכו פינותיה וכוכביה לפופולריות רבה.
בעונה זו נולדו רוב הדמויות והפינות המזוהות ביותר עם התוכנית, עמן ניתן למנות את: "המבזק של ז'ק", "רואים כוכבים עם לולו", "שמעון וביטון", "רגע רגע לא הבנתי" ו"חם ויפת".
לפרק זמן מסוים אף חדרו מטבעות לשון שונים שהושמעו בתוכנית לשפה העברית.
כמה שירים מהתוכנית הפכו ללהיטים, לדוגמה, "שיר הטרטע" שבו שיתפו שחקני התוכנית פעולה עם להקת אתניX והשיר "שיר חם ויפת", שדורגו שניהם במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ה של רשת ג'.
כוכבי הסדרה גם כיכבו על גבי מוצרים נלווים שונים, ממנות לבישול מהיר, עבור בפוגים, וכלה ביומנים ובציוד כתיבה לבית הספר.
עם סיום העונה, ביוני 1995, פרשו כוכביה הבולטים של התוכנית – איתי שגב וצביקה הדר, כאשר האחרון פרש לטובת תוכנית בידור ואירוח בהנחייתו בערוץ 2, "שישי שואו".
התוכנית של הדר אומנם כשלה וירדה מהמרקע אחרי פרקים בודדים, אך הוא לא שב לתוכנית, למעט הופעות אורח במספר מערכונים בעונה השלישית.
באמצע העונה שודר פרק נוסף, שהוגדר כספיישל יום העצמאות.
הספיישל היה פרק באורך כפול.
הפרק אינו נחשב כחלק מסדר הפרקים הקבוע, ועל כן, מעולם לא שודר בשידורים חוזרים.
בפרק התארחו כמות אורחים רבה יחסית לפרקים אחרים.
בעונתה השלישית של התוכנית (1995–1996) ניכרה ירידה בולטת בפופולריות שלה, וגם שעת שידורה הוקדמה ל-19:30. אל חברי הצוות הוותיקים – אשתר, דואניאס וססובר, הצטרפו ליאור כלפון ויניב קציר.
אחת לכמה פרקים חזר צביקה למערכון אחד בדרך כלל.
למרות השמירה על המתכונת הישנה והוספת דמויות חדשות לצד אלה הישנות, כמו: "ניסים בוסקילה" (כלפון) ו"כלנית ורקפת" (קציר עם אסף אשתר), "לקח נושא תמים עשה אותו פושע" (דואניאס עם אסף אשתר) דעך עניינו של הציבור בתוכנית, והפקתה באה לקיצה עם תום העונה.
לאחר מכן נעשה ניסיון להחיות את מתכונת התוכנית בסדרת המשך משלה בשם "פרה פרה", ששודרה בערוץ הילדים בשנת 1997, בכיכובם של כמה ממשתתפי התוכנית המקורית, אולם תוכנית זו לא זכתה להצלחה והפקתה הופסקה אחרי עונה אחת בלבד.
ביום העצמאות 1996 הופיעו כוכבי התוכנית בספיישל בערוץ 3 שכלל בתוכו פארודיות על סרטי בורקס ישראלים תחת השם "בורקס בצרות".
בספיישל השתתפו כוכבי העונה השלישית ביחד עם איתי שגב ומשה פרסטר.
בחנוכה 1996, כחודשיים לפני עלייתה של סדרת ההמשך "פרה פרה", הופיעו משתתפיה בספיישל בערוץ הילדים שכלל בתוכו פארודיות על תוכניות טלוויזיה בראי יוון העתיקה תחת השם "משדרים חשמונאים פלוס".
בתוכנית התארחו צביקה הדר ומשה פרסטר.
זו הייתה הפעם האחרונה בה יואב צפיר ביים את הקומדי סטור.
לאחר מכן תפקיד הבימוי הופקד בידי מבקר הקולנוע תומר קמרלינג ומאוחר יותר בידי רובי דואניאס.
בשנת 2003, במהלך פרק של הסיטקום "שמש", הופיע מערכון "יש לי יש לי" מיוחד – שכן מרבית הצוות של "הקומדי סטור" היה גם צוות ההפקה של "שמש".
בשנת 2015 התאחדו חברי העונה השנייה וליאור כלפון להופעה מיוחדת כתרומה ל"מרכז טל לרפואה אונקולוגית אינטגרטיבית".
מרבית הופעת האיחוד הייתה מורכבת משירים של הקומדי סטור ואילו כלפון הופיע בדמותו המיתולוגית של "ניסים בוסקילה".
בשנת 2019 יצא סרטון חדש של "חם ויפת" שיצא כסרטון תעמולה של מפלגה פיקטיבית לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
ב-8 במרץ 2020 היה איחוד של ההרכב של העונה השנייה בספיישל לקראת חג הפורים שנערך בגלגלצ ושודר במקביל גם ברדיו תל אביב וברדיו צפון.
ב-22 במרץ 2020 פורסם שתהיה עונה חדשה של עשרה פרקים, כאשר כל פרק יהיה בין 5 ל-10 דקות.
עונת האיחוד שודרה בפרטנר tv.
בקיץ 1997, כחודש לאחר ירידתה מהמסך של סדרת ההמשך "פרה פרה", הוחלט להחזיר את הקומדי סטור למסך בסדרת ספיישלים בהנחיית צביקה הדר, המחופש לדמויות שונות (ביניהן גם הדמות המפורסמת והמזוהה עימו ביותר של "ז'וז'ו חלסטרה") ומגיש קטעי קישור לקטעי ארכיון משלוש העונות הראשונות של התוכנית.
8 פרקים של "המיטב לדורותיו" הופקו ושודרו פעם בשבוע לכל אורך החופש הגדול של אותה שנה.
החלסטרה של ז'וז'ו (צביקה הדר, עונות 1–2, עונת האיחוד): דמותו של ז'וז'ו הייתה למעשה הדמות הראשונה שגילם הדר, אף עוד בטרם הופעתו ב"קומדי סטור".
דמותו הייתה פארודיה על דמות הערס של דאז, כאשר הופעתו התאפיינה בתכשיטי גורמט גדולים, בז'קט מנומר (כשבתחילה הופיע עם ז'קט ירוק וחולצה צהובה) ובליפת שיער שחור ומקורזל.
הפרק האחרון של העונה השנייה הוגדר כפרק פרידה מז'וז'ו.
למרות שצביקה חזר מספר פעמים בעונה השלישית, דמות זו לא בוצעה אף לא פעם אחת בעונה זו (למעט חיקוי של הדמות, שבוצע על ידי איתי שגב).
באותה תקופה עשה מספר פרסומות לעלית, שהמוכרת היא של "טעמי", ואף פרסם את ה"ז'וז'ואים" (גרסת גוגואים מפלסטיק).
בשנת 2015 ביצע צביקה הדר מספר פרסומות לקופת חולים מאוחדת בדמותו של ז'וז'ו.
יש לי, יש לי (אסף אשתר, עונות 1–2, פינה אחת בעונה 3 ועונת האיחוד): אחת הדמויות שעזרו לתוכנית לצמוח בתחילת דרכה.
תחילה, המתכונת כללה שלושה אנשים ואת מר "יש לי": שלושת האנשים היו מספרים בדיחה שלרוב מבוססת על משחקי מילים וכשהיה מגיע תורו של "יש לי", הוא היה הורס את הרצף עם בדיחה כושלת, תוך תנועת יד המדמה אגרוף ונוהם מפיו את הצליל "פההההה".
למרות זאת, בשלב מאוחר יותר של התוכנית, הופיע לבדו בבדיחות אשר כן זכו להצלחה.
בעונה השלישית, עם עליית התוכנית "החרצופים", נעשתה פרודיה לתוכנית במסגרת מערכון של יש לי יש לי.
המערכון חזר להופעה חד פעמית בסדרה "שמש", בפרק "אתי בארץ הפלאות".
חם ויפת (רובי דואניאס וגיל ססובר, עונות 2–3 ועונת האיחוד): למרות שעל פי הסיפור התנ"כי השניים היו אחים, בתוכנית חם הוא אביו של יפת (וכאשר הוא מציג את עצמו ואת בנו בתגובה למילה "שם?" באומרו "חם ויפת", נוצר משחק מילים בו מוזכרים ברצף שלושת בניו של נח).
יפת הוא נער דתי, ממשפחה ספרדית, אשר מגיע עם אביו לכל מיני מבחני בד שונים ובמסגרתם הוא מצליח לקשר כל מילה לשיר מוכר ולפצוח בזמר (כאשר השיר שבו הוא משתמש הכי הרבה הוא שיר בשם "שלום לבוא שבת"), בעידודו של אביו תוך תנועות ידיים נלהבות אך באופן שמעצבן את הסובבים.
במהלך שידור העונה השנייה של התוכנית, בוצע שיר חם ויפת, שזכה להיכנס לרשימת 50 שירי היובל של ישראל.
בעונה השלישית התגלה ששם משפחתם הוא "שלום לבוא שבת".
בעונה השנייה הופיעה אשתו של חם ואמו של יפת, בלהה (אסף אשתר) ובמערכון נוסף הופיע סבו של יפת (גיל ססובר), שכמו נכדו גם הוא מוצא שיר לכל מילה שנאמרת.
בשנת 2019 יצא סרטון באינטרנט שבו חם ויפת משדרים תשדיר בחירות של מפלגה פיקטיבית שבה יפת עמד בראשה.
התשדיר יצא לקראת בחירות אפריל 2019.
המבזק של ז'ק (רובי דואניאס, עונות 2–3 ועונת האיחוד): סאטירה על מבזקי החדשות.
מבנה הפינה קבוע לרוב: בדרך כלל מדווח על ידיעה מוזרה או בעלת טעות שהופיעה בעיתון ולאחר מכן בדיחה אבסורדית על זמר הפופ מייקל ג'קסון.
לקראת סוף המבזק היה ז'ק מארח מדען צרפתי, אשר לו שמות משונים שלרוב היו נבנים על משחקי מילים (כמו: "עמית רומם"), שפותח את דבריו במילים "C'est ta chambre?
Elle est grande!" (לקוח מתוך חוברת ישנה ללימוד צרפתית בשם "La France en Direct") ומסיים באופן קבוע במילים "ז'עדת עודה" (כשבתוכנית האיחוד בפורים 2020 הוא עדכן את הסיומת ל"איימן עודה").
המדען היה מציג בתוכנית מכונה חסרת תכלית כלשהי שהמציא (למשל "מכונה שלא עושה כלום" או "מכונה שעושה 'בזזזז'").
המדען שוחק על ידי גיל ססובר וז'ק עצמו שוחק על ידי רובי דואניאס.
בעונה השלישית היה ניסיון לשינוי הפינה שבה ז'ק מראיין אנשים ברחוב, כאשר היה בחור תמוה (ליאור כלפון) שהיה מנופף ברקע.
כאשר ז'ק שאל אותו על אותו נושא, הוא לא ידע מה לענות.
ניסים בוסקילה (ליאור כלפון, עונות 3 והאיחוד): דמותו של בחור מאותגר שכלית ולא קוהרנטי.
ברבים מהמערכונים נראה בוסקילה מנסה להתקבל לעבודה כלשהי (כמו: דיבוב סרטים מצוירים) ומגלה כישרון מפתיע בתחום, אך חוזר לטבעו המוגבל מיד בסיום מילוי תפקידו תוך שהוא שואל "איך היה, בסדר?".
בהמשך מתגלה שגם בני משפחתו (המגולמים גם הם על ידי כלפון) בעלי אותו אופי כמעט.
המצלמה המשוטטת של ג'ודי (איתי שגב, עונות 1–2 ועונת האיחוד): דמותה של ג'ודי לוץ הייתה הכלאה של מספר מגישי חדשות מוכרים משנות ה-90, כאשר שמה המלא הוא: ג'ודי לוץ אהרונוב קרפין סממה סוקניק (ולעיתים היה מוסיף שגב שמות נוספים של שדרנים שמתחלפים כל מערכון, וכן ביטויים שונים ומשונים).
בדרך כלל נראית ג'ודי לוץ מדווחת על מגפה משונה, היתולית ופיקטיבית שתוקפת את הארץ וכן מביאה איתה מספר דוגמאות של אנשים חולים שנדבקו בה.
פעמים רבות הייתה משתתפת במערכון גם דמותו של השוטר שוראני (אסף אשתר).
עם תום העונה השנייה עזב איתי שגב את התוכנית והדמות חדלה מלהופיע, גם כאשר שב שגב להופעות אורח.
בעונה השלישית היה מערכון ששימש כסוג של המשך לפינה אשר עסק במכת הפתקומניה (אנשים מדברים רק עם פתקים שהם מחזיקים, במקום לדבר).
דמותה של ג'ודי כיכבה בפרסומת ל"ראש אחד".
השוטר שוראני (אסף אשתר, כל העונות): למרות שזוהי הדמות היחידה שהופיעה בכל העונות, היא עוצבה בעיקר בעונתה השלישית והאחרונה של התוכנית.
הרבה להשתתף בפינות של ג'ודי לוץ.
בעונה הראשונה היה אומר שהמשטרה אינה עושה דבר בנידון, והמראיין (יואב צפיר) מציין בפני שוראני את העובדה שהוא בעצמו שוטר.
ובעונה השנייה היה מבטיח שהמשטרה מטפלת בבעיה ואף בעצמה לא נדבקת במחלה, אולם אז מתגלה שלא כך הדבר.
החל מהעונה השלישית, מוצגת בעיה משונה ולאחר מכן פתיח של השוטר, שלאחריו מחפש שוראני את המפעיל שלו (גיל ססובר) המחופש לשלל חפצים שלרוב נותן לו את העבודות.
שמעון וביטון (רובי דואניאס וצביקה הדר בהתאמה, עונות 1 ו-2): צמד חברים ערסים, כאשר בכל פעם אחד מהם הוגה תובנה מוזרה על החיים תוך שימוש בדימויים של היום-יום (לדוגמה: "החיים זה כמו פלאפל") ופותח במשפט "באה לי מחשבה", ולאחר אמירת התובנה הפילוסופית הם מסבירים.
לאחר מכן, השני מזלזל בתובנה בתגובה בנוסח "איזה מטוס עבר על אמא שלך?".
השיא של השניים היה שיר פארודי על שיר הדגל של טלעד.
תחילת המערכונים שלהם היו בפינה של ג'ודי.
בעונה השלישית היו מספר ניסיונות לעשות סדרת מערכונים עם ביטון לבדו (כמו: תחזית מזג אוויר שבה ביטון הוא החזאי).
כוערת (אסף אשתר, סוף עונה 1 עונה 2 ועונת האיחוד): פרודיה על דמותה של ג.
כוערת היא פרסומאית שמשווקת מוצרים משונים, כמו: מצה רכה או הגדת פסח אוטומטית.
יפית האמיתית כפרודיה על הפרסומות לאקמול שיצאו באותה תקופה.
שירים בקומדי סטור (עונות 2–3 ועונת האיחוד): לאורך הפרקים בוצעו בתוכנית לא מעט שירים.
שני אלבומים שהוציאה התוכנית עם שירים שלהם ומערכוני קישור עזרו משמעותית לתוכנית ולשיווק האלבום.
קרוב ל-2 עשורים לאחר סיום התוכנית, נותרו השירים נכס צאן ברזל של החברה הישראלית, ועוד זוכים לצפיות רבות ברשת האינטרנט.
ברוב העונה השנייה השירים היו נלווים לפינה של ז'וז'ו.
הרב בריח (צביקה הדר, עונה 2 ועונת האיחוד): דמות אשר הופיעה בפינות של ז'ק וג'ודי.
הרב בריח הביע התנגדות למנהגים חילוניים לגמרי, על אף שהוא בעצמו היה חוטא בהם ומתרץ אותם כדברים דתיים לגמרי.
תמיד מבקש תרומה של ח"י שקלים (18 שקלים) ומבקש דרישות בענייני דת, ומאיים לפרק את הקואליציה, אם דרישותיו לא ייענו.
בדיחה חה חה עם חיים בלוף (צביקה הדר, עונה 2 ועונת האיחוד): דמות שהיא פרודיה על סרטי המתיחות של יהודה ברקן.
"חיים בלוף" היה שולח את איגור לבצע מעשי פשע ואת מושון (גיל ססובר) לבצע מתיחה כלשהי, או להתחזות לאדם או חפץ דומם כלשהו.
בסוף העונה השנייה הדמות לבסוף הבינה את מה שנאמר לה.
פינה זו שבה לשתי הופעות במסגרת תוכניות אחרות: בפרק "באג אלפיים" בסדרה "שמש", ובמסגרת אחת הפינות של "אספון" (דמות שגילם אסף אשתר ביוטיוב).
מקורה של הפינה במערכון אחד בעונה הראשונה.
אבי ברך אותי (עונה 1 ועונת האיחוד): חוטא (איתי שגב) שמגיע לכומר (אסף אשתר) על מנת להתוודות בחטאיו.
השיחה המנוהלת ביניהם כמשפטים ילדותיים, כשלמשל: כשהחוטא שאל מישהו, "מה קרה?", הכומר ענה, "נשברה הקערה" (כשלאחר מכן שובר את הקערה שאותה מחזיק).
כמו כן, גם הברכה שנותן הכומר לחוטא.
הפינה גלשה לאחת הפינות של "יש לי, יש לי", כשבה החוטא מבקש משלישיית צליינים שיברכוהו, ולאחר מכן מיש לי יש לי עצמו.
בעונה השנייה הפינה הופיעה כחלק מהפינה "רגע, רגע, אני לא הבנתי", כשבה הכומר, לאחר הווידוי של החוטא, לא מבין אם החוטא רוצח או שמא רוצה אח.
רחמים ושאול המשורר (עונה 3 ועונת האיחוד): רחמים (רובי דואניאס) הוא ערס בעל יכולת התבטאות מצומצת וחיבה יתרה לשוודיות.
בכל מפגש הוא מבקש מחברו שאול המשורר (אסף אשתר) שיחבר לו שיר.
שאול נענה לבקשה אם כי לא ברצון רב ומחבר שיר של 4 שורות כאשר השורה האחרונה בשיר תמיד כוללת רמיזה מינית בוטה, לקול צהלותיו של רחמים שמשבח את יכולתו של שאול לקחת נושא "תמים" ולעשות ממנו "פושע".
בפרק הסיום רחמים עבר "גמילה" שבעקבותיה הפסיק להתעניין בשוודיות בעוד שאול פגש שוודית והתאהב בה והחל להתנהג כמו רחמים.
פינת העצה הפולנית (עונות 1–2, הופעת אורח בעונה 3 ועונת האיחוד): אם פולניה (איתי שגב) מייעצת לאם הפולניה להפנים בנושא מסוים, ומספרת שאם אותו דבר היה קורה בביתה, אז היא הייתה יוצאת מכליה.
בהמשך רואים את בני משפחתה של הפולניה, ביניהם את בעלה גבי (צביקה הדר) ובנה יוגב (המגולם אף הוא על ידי צביקה הדר), שמנסה לרסן את אמו כשהיא יוצאת מכליה.
צוין במספר תוכניות שהפולניה הייתה בעברה הגננת של ז'וז'ו ויש לי יש לי.
בעונה השלישית התגלה ששם משפחתה של הפולניה הוא בקבוקובסקי.
היא מוצגת כגזענית כלפי בני עדות המזרח בעיקר.
הפינה הופיעה גם בתוכניתו של שגב בערוץ הילדים, "איתי שמח".
במיטה עם איתי (עונה 1–2 ועונת האיחוד): ילד שחולה תמידי ביום הולדתו (איתי שגב), מציג את עצמו בתור מישהו שבקיא בדברים של גדולים, למרות שהוא מתנהג עדיין כילד.
אזכור לדמותו מופיעה בשירו של שגב "ילד טוב", מפסטיגל 1996. הפינה הופיעה גם בתוכניתו של שגב בערוץ הילדים, "איתי שמח".
מקורה של הפינה במופעי במה של שגב עצמו.
משפחת ישראלי (עונה 3): פרודיה על קומדיות המצבים האמריקאיות בכלל, ועל "נשואים פלוס" בפרט.
דמותו של אלפרד הופיעה לפני כן בעונה השנייה בפינה משלו וכמו כן, הדמות הופיעה גם ב"מועדון הג'יפה".
רואים כוכבים עם לולו (עונה 2, בעיקר ועונת האיחוד): פרודיה על הכתבת הערבית ג'יהאד נסאר המכונה אף היא "לולו" (איתי שגב), כשכל המשפטים שהיא אומרת לכאורה הם משפטים בערבית, אך בדרך כלל זה היה תמיד לוח המשדרים של הערוץ הראשון בערבית.
באחת התוכניות התארחה לולו האמיתית.
הפינה התחילה כמערכון בעונה הראשונה.
בעונה השלישית, שבה שגב החליף את גיל באחת התוכניות, הפינה הופיעה כחלק מהפינה "רחמים ושאול המשורר", כשרחמים התארח בתוכניתה, בעוד ששאול עבד בתור זה שכותב את כתוביות התרגום.
הפינה הופיעה פעם אחת בתוכנית "שש באביב", בערוץ הילדים.
מועדון הג'יפה (עונה 3 בעיקר): בעל מועדון לילה (גיל ססובר) מארח במועדון שלו אומנים יוצאי דופן.
ביניהם, מנחה ערבי שירה בציבור ששיריו אינם מוכרים לאיש וראפר אילם.
המערכון הופיע בתוכנית הראשונה של הקומדי סטור, בעונתה הראשונה.
כיצד נתנהגה נכון (עונות 2–3 ועונת האיחוד): רובי דואניאס מנחה פינה המייעצת כיצד יש לנהוג במצבים שונים (דייט במסעדה, נסיעה באוטובוס, עבודה כספר ועוד).
תוך כדי הנחיית הפינה, מפגין המנחה כישורים יוצאי דופן לביצוע פעולות יום-יומיות בעזרת רגליו, כגון גיהוץ, ציור או הכנת כוס תה.
גיל ססובר משחק את הבחור שמדגים את יישום העצות, כאשר תמיד הוא מבצע את ההפך הגמור.
זה הכרחי (עונה 3): דמות ממושקפת (אסף אשתר) תהתה תמיד לגבי דבר מסוים אם הכרחי לעשותו.
הפינה של הדמות הופיעה כחלק מהפינה של ניסים בוסקילה בספיישל שבועות, כשהדמות הופיעה כאהרון הכהן וניסים עצמו כמשה רבנו.
באחד הפרקים בעונה השלישית צוין שזה הכרחי הוא אחיו של שאול המשורר.
כלנית ורקפת (עונה 3): שתי נשים, המתוארות כפרחות.
כשכלנית (אסף אשתר) היא המטומטמת, בעוד שרקפת (יניב קציר) היא החכמה.
כשרקפת מתנשאת לפני כלנית שהיא בקיאה במושג מסוים, כלנית שואלת מהו המושג, וכלנית משתמשת במשל של נסיעה במעלית כדי לתאר את המושג ואז המערכון מסתיים שכל אחת שואלת על מחשבתה של רעותה ומגלות שמחשבותיהן, כביכול, מתואמות.
יגאל הנשר (פרה פרה): בחור במעיל עור (אביעד בנטוב) קורא מילים באופן שונה ממה שכתוב, מכיוון שהם בעלות אותן אותיות או צליל דומה של אותיות.
לדוגמה בשלט שכתוב עליו "דָּרוּש מציל" הוא קרא את זה בתור "דְּרוֹש מציל".
מרבה לציין שהכינוי שלו "הנשר", זה מכיוון שהשם "יגאל" נשמע כמו "Eagle" – נשר באנגלית.
סרטי בקאלה (הקולנוע של ציון) (עונה 3): פרודיה על קדימונים של סרטים, כשבסופם הקריין (ליאור כלפון) היה מבקש בתחנונים מהקהל שיבוא.
באחת התוכניות מתגלה שציון (אסף אשתר) הוא גם הבעלים של הקולנוע וגם הבעלים של חברת ההפקה.
בפתיח של "משפחת ישראלי" מצוין שאותה חברה הפיקה גם את הסדרה.
הידעת (פרה פרה): בחור דמוי אלברט איינשטיין שמציג עובדות משונות כמו: "הידעת שחד-קרן בלי הקרן, נקרא בעברית סוס".
בחלק מהמערכונים (בעיקר בעונה השנייה) היו סביב הדמות של "יש לי יש לי", כשהראשונה עסקה בטירונות שלו ובהמשך כשהוא מחפש עבודה ומנסה כל תחום, והוא הופיע עם הפינה הזאת בפינה של ג'ודי.
אזור הדמדומים (עונות 2–3): פרודיה על הסדרה בעלת אותו שם, כשרובי דואניאס שימש בתור המנחה.
חלק מהפינות סבבו סביב כמה דמויות מהקומדי סטור (ז'וז'ו חלסטרה, יש לי יש לי, הפולניה ומשפחת ישראלי [כחלק מהפינה שלהם]).
הערסים (פרה פרה): חבורת ערסים (כל משתתפי התוכנית) שבאה למקום תרבותי (כמו ספריה למשל) ומנסה להתנהג בהתאם.
באיזה שלב מגיע חברם (אביעד בנטוב) שתמיד מגיע עם משהו שהוא פילח קודם, וברגע מסוים אחר, הבנים בחבורה נמלטים מהמשטרה ומשאירים את הבחורה (שרית וינו-אלעד) להתמודד עם השוטר (רובי דואניאס).
עובדי הבמה (עונה 1): זוג עובדי במה (ארז בן הרוש ורובי מוסקוביץ') מעבירים ביקורת על מה שנעשה על הבמה ומשוחחים על מה שקורה אצלם.
המערכון האחרון בכיכובם עסק כשהם מרכיבים פנס.
חיים הצוחק (עונה 2): איש שצוחק ללא סיבה (אסף אשתר) גם אם זה שמשוחח אתו (רובי דואניאס) נמצא בדיכאון כבד.
צמד הציקוצית/האחים ארל'ה (עונות 2 ו-3): שני אחים כשאחד מהם מנחה ומנגן בציקוצית צליל אחד (אסף אשתר) בעוד אחיו (רובי דואניס) שר ומנגן מגוון צלילים בגיטרה שלו.
בעונה השלישית הפינה הייתה חלק מהפינה "מועדון הג'יפה".
שדרן הספורט (עונות 1 ו-2): שדרן ספורט (צביקה הדר) מדווח על אירועי ספורט הזויים, כשהוא מתאכזב מהם נוטה להגיד "זהו יום שחור לספורט הישראלי".
עמנואל לפלפי (עונה 2): דמות של לפלף (צביקה הדר) שמתלהב מכל דבר, למרות הסביבה העוינת כלפיו.
הדמות הופיעה מספר פעמים ב"מבזק של ז'ק".
שיגעון הסטנדאפ (עונה 1): סדרת מערכונים שמציגה מופעי סטנדאפ משונים כגון: מופע סטנדאפ לנידונים למוות ומופע סטנדאפ הפוך (שבו הקהל הוא הסטנדפיסט וזה שעולה לבמה הוא למעשה הקהל).
יהוקמץ בן פסיק (עונות 1 ו-2): פרופסור לעברית מלמד את הצופים עברית נכונה.
ריי קוקסינל (עונה 3 ועונת האיחוד): מגיש תוכנית מוזיקה (ליאור כלפון) המבוסס על מגיש ה־MTV ריי קוקס, כשהוא מוצג כמישהו בעל אנגלית עילגת שאינו יכול לומר לעיתים משפטים מסובכים באנגלית.
אייס כהן (עונה 3): ראפר שחור (גיל ססובר) שנוטה להתלונן כל הזמן באנגלית ולקלל.
המקהלה (כל העונות): מקהלה שמנסה לשיר, אך תמיד יש לה תקלה כלשהי.
בעונה השלישית הייתה חלק מהפינה "רחמים ושאול המשורר".
קומיקס מן (עונה 3): דמות שאותה גילם (ליאור כלפון) שהייתה פרודיה על "המסכה".
נהג בדרך כלל להתחיל עם כל בחורה שהזדמנה לו.
המברק המזמר (פרה פרה): ליצן (רובי דואניאס) ששימש כליצן מזמר ולהפתיע את בעל השמחה, מתאכזב מאוד שאותו בעל השמחה הוא אינו בעל השמחה הנכון או שאינו תואם לדרישותיו של אותו בעל שמחה.
מכה על הקרחת (עונה 3): פינה שבה נותן גיל ססובר מכה על הקרחת של רובי דואניאס בכל הזדמנות.
בחלק מהפעמים רובי מנסה למנוע את זה ללא הצלחה.
חיים שכאלה (עונה 2 ועונת האיחוד): פרודיה על תוכנית בעלת אותו שם, שבה צביקה הדר בתור מנחה מראיין דמויות מההיסטוריה הטלוויזיונית הישראלית כגון: קישקשתא והיד מ"פסוקו של יום".
בוריס (עונות 2 ו-3): דמות של רוסי (רובי דואניאס) שמדבר ושר בשפה כבדה.
יהויקים בר קוד (עונה 2): דמות של בלש (אסף אשתר) ועוזרו (רובי דואניאס) חוקרים כל מיני תעלומות הזויות.
הפינה היא פרודיה על הסרטים הבלשיים שבהם הבלש משמש גם כמספר.
אחת הפינות כיכבה ב"מבזק של ז'ק" שבהם היה צריך לחפש הבלש את מייקל ג'קסון בתוך סופר מרקט כשהוא מחופש למצרך בסופר.
נחמן (עונה 3): זמר עם שיר אחד (אסף אשתר) עם מילים משתנות וחיקוי גרוע של בע"ח, פארודיה על הזמר נחום אמבר, שהתפרסם בשנות בתשעים בתוכנית העולם המופלא עם ארז טל.
פלאפל ששון (עונה 3): מוכר פלאפל תחמן (גיל ססובר) ולקוח (רובי דואניאס) שמנסה לקנות מנת פלאפל אך אינו מצליח בגלל התחמנות של המוכר.
חיות אצרנו (עונה 3): מגיש (גיל ססובר) המציג חיות שונות בעלי כישורים מיוחדים, כגון עז שיודעת להכין מטוסי נייר, צבוע שאוהב קרמבו, גורליה מהשב"כ ודינוזאור עם עצירות.
יוסף המנג'ס (עונה 3): פארודיה על יוסף המספר.
מספר סיפורים (רובי דואניאס) לחבורת ילדים, כאשר אחד מהם (גיל ססובר מציין את המילה "קרבורטור".
ניים דרופינג (עונה 3): שני חברים (אסף אשתר ויניב קציר) שמספרים סיפורים על מפגשים עם שחקני קולנוע הוליוודים, עד שהשיחה מתופצצת שאחד מספר על פגישה של מפורסם ישראלי והשני לא מאמין.
(פרה פרה): דמות (אסף אשתר) ששמה דגש על ביטויים שנאמרו בידי אחרים, אשר קשורים להכללות ולפרקי זמן כלשהם.
כגון שבקדימון של התכנית נאמר "כל יום שלישי", הוא שם דגש על הביטוי "כל יום שלישי".
באחת הפעמים הדמות פגשה ירקן (ליאור כלפון) ואחרי שקרא את השלט "כל פירות העונה", הוא שאל אותו על כל מיני פירות שלא קיימים אצלו.
ואחרי שהוא תיקן את השלט בהתאם, נגמר לדמות החשק.
הממושקף (פרה פרה): דמות ממושקפת (אביעד בנטוב) שתמיד נפגעת על ידי קטעי הומור פיזי.
לדוגמה: נראה תחילה בחור רוחץ במלתחות בים ואחר כך שהוא מושך את החוט על מנת שיצאו מים, יוצא מהמלתחות חול.
הערוץ הנחוץ (תוכנית האירוח של רקפת) (עונה 3): תוכנית בהפקה זולה מאוד שמצולמת במצלמת וידאו בהנחיית בחורה בשם רקפת (יניב קציר) שתמיד הייתה מתפארת בהפקתה כהפקה יוקרתית בעוד שעמיתה לתוכנית עמוס (אסף אשתר) מזלזל בדבריה.
האיש בעל הדיבור המהיר (עונה 3): איש בעל דיבור מהיר מאוד (גיל ססובר), שזה ששואל אותו משהו לא מצליח לעקוב אחר דבריו.
המסטול (עונה 3): איש מסטול וחובב תרבות (רובי דואניאס) משוחח עם אחרים על חוויותיו בצפייה בדברים אומנותיים (כגון: הצגות תיאטרון).
איש המסיבות (פרה פרה): איש חיי לילה (אביעד בנטוב) נוהג לשלוח הזמנות למסיבות שאותן הוא מארגן.
במערכון האחרון בכיכובו מתגלה שאף אחד לא הגיע אל אחד ממסיבותיו.
הווידוי (עונה 1): בחורה (מירב גרובר) מספרת על מפגשים שלה עם גברים.
החידות (עונה 1): שני אנשים (אריק זילברמן וצביקה הדר) ממחיזים חידות לצופים.
הפינה ירדה לאחר שני מערכונים.
"חפש מי ינענע אותך" – שיר מהעונה הראשונה המבוסס על הלחן של השיר "Go West" של להקת "אנשי הכפר".
"הומור נמוך" – גרסה פארודית ל"מה עשית" של להקת טיפקס ובהשתתפותה.
"מחרוזת אנגלית" – מחרוזת שירים פרודיים על סדרות לימוד האנגלית סביב נושא המנגל.
"מחרוזת שירי שנות ה-70 (תנו ללפלף יד)" – מחרוזת פארודית על שירי שנות השבעים בהשתתפות "לפלפים".
"שש בש color" – פארודיה על מחרוזת הפרסומות של "cream color" של חברת וולה, בביצוע מזרחי.
"אין כמו עמבה" – פרודיה על הפרסומת המוכרת של אסם לבמבה.
"מלא ז'וז'ו, מלא קצף" – מחרוזת שירים המבוססת ברובה על פרסומות לסבונים ומוצרי היגיינה נוספים, כשהשיר המרכזי הוא פארודיה על השיר של "הגשש החיוור" לפרסומת הטוטו.
"שיר חם ויפת" – שיר שאותו מבצעת דמותו של הילד יפת, ולעזרתו מגיע גם אביו חם.
זהו אחד השירים הזכורים בתולדות התוכנית כולה.
"שיר הטרטע" – שיר הומוריסטי בכיכוב כוכבי התוכנית ולהקת אתניקס.
גם שיר זה זכה להצלחה רבה.
"דוקים" – פרודיה על הפרסומת של הפוגים משנות התשעים בכיכובו של חליל אלוהב.
"הללולו" – שיר המבוסס על הפינה של לולו.
"ג'יפה קטלנית (מי יציל אותנו מהקומדי סטור)" – שיר רוק שסולד מהתכנית עצמה.
"פורים פטישי" – פרודיה על שירי פורים המבוססים על ערסים.
"מנומרים" – שיר פרודי על הפרסומת של מותג החיתולים "תפנוקים".
"יש בנדורה, יש חברים" – שיר פרודי על העגבנייה (בנדורה בערבית) שמבוסס על הפרסומות של "מילקי" ו"בירה מכבי".
"שיר לג'ודי לוץ" – שיר אהבה שמוקדש לדמותה של ג'ודי לוץ בכיכובם של משתתפי העונה השנייה וצביקה פיק, כשהשיר עצמו מבוסס על שירי צביקה פיק.
"תמיד אישה" – גרסת כיסוי לשירה של פנינה רוזנבלום בכיכובם של פנינה רוזנבלום עצמה וכוכבי העונה השנייה.
"שיר ההגות הפילוסופית" – שיר שמבוסס על הפינה של "שמעון וביטון" שהוא פרודיה על שיר הנושא של "טלעד".
"עם הפטיש" – שיר שמהווה פרודיה על הלהקות הצבאיות על הפטיש של יום העצמאות.
"השמים בוכים עלינו" – שיר פרידה מדמותו של ז'וז'ו חלסטרה בפרט ושל צביקה הדר בכלל מהקומדי סטור, בכיכובם של כוכבי העונה השנייה ושל הזמר עופר לוי.
השיר שודר בסוף העונה השנייה.
"שיר חם ויפת 2" – גרסה חדשה לשיר שהופיעה בספיישל של יום העצמאות שיצא בשנת 1997, בהשתתפות זהבה בן.
"מסייה בומבסטיק" – שיר המבוסס על הפינה "המבזק של ז'ק", שעוסק בהמצאותיו של המדען.
מבוסס על השיר "Bombastic" של הזמר שאגי.
"השיר של ניסים בוסקילה" – השיר של הדמות של ניסים בוסקילה, ששולבה בו פרודיה על הקליפ לשירו של יהודה פוליקר, "אני רוצה גם".
"עשה אותו פושע" – השיר שמבוסס על הפינה של רחמים ושאול המשורר.
"אבוקדו מקולף" – שיר מהעונה השלישית שהוא פרודיה על תופעת להקות הבנים שהייתה קיימת בשנות התשעים.
"דבש" – פרודיה על שירי ראש השנה ולהיטים של אומנים שחורים כגון: "Freedom".
"ביצי שור בפיתה" – שיר המספר על לוחם שוורים שיוצא להילחם בשור, למען אהובתו, ולצאת כמנצח עם אשכיו של השור בתוך פיתה.
בשיר יש פרודיה על השיר "Viva Espana".
"בוידעם" – השיר שהושר בתחילת העונה השלישית של הקומדי סטור.
"כלנית ורקפת" – שיר שמבוסס על הפינה של כלנית ורקפת והשיר עצמו הוא פארודיה על השיר מאקארנה.
"רגע עם דודלי" – מחרוזת שירים של רגע עם דודלי בכיכובם של משתתפי העונה השלישית וציפי מור בתפקיד רגע.
"דמעות של פקיר" – פרודיה על הסרטים ההודיים שהופיעה בפינה "סרטי בקאלה".
"טולולולולו" – שיר שהוא פרודיה על שירי הקאנטרי של המערבונים.
"מחרוזת שירי פסח" – פרודיה על שירי ארץ ישראל המבוססים על ההווי הקיבוצי, ארץ ישראל העכשווית ועל חג הפסח.
"שיר הסיום של הקומדי סטור" – שיר שבו הופיעו כל הדמויות מהעונה השלישית של הקומדי סטור, וכן גם הצוות בעצמו.
השיר עצמו הוא פרודיה על השיר "כתונת פסים" שבה השתתפו מיטב מאומני ישראל שהיו קיימים בשנות התשעים.
"שיר הטרטע 2" – שיר הומוריסטי בכיכוב כוכבי התוכנית על הקורונה.
"ז'וז'ו הפטיש" – השיר של ז'וז'ו חלסטרה שהופיע בעיקר בהופעות של הדמות על הבמה ובאלבום של התוכנית.
כמו כן, צביקה בעצמו שר את השיר באחת התוכניות של כוכב נולד.
"פרה פרה" – שיר הנושא של התכנית "פרה פרה" שהוא מבוסס ברובו על השיר "מאנה מאנה".
"שיר הפסטיבלים" – שיר שהופיע ב"משדרים חשמונאים פלוס" שמציג בין היתר פרודיות על שירים שהופיע בפסטיבלי הילדים למיניהם.
"ולכ" – ואהבת לרעך כמוך.
שיר שפורסם ב-2019 לקראת מערכת הבחירות לכנסת ה-21 שהוציא גיל ססובר ורובי דואניס בדמיות של חם ויפת.
צביקה הדר (עונות 1–2, אורח קבוע בעונה 3 ועונת האיחוד)
אסף אשתר (עונות 1–3, "פרה פרה" ועונת האיחוד)
איתי שגב (עונות 1–2, שלושה תפקידי אורח בעונה 3 ועונת האיחוד)
רובי דואניאס (חלק מהעונה הראשונה, עונות 2–3, "פרה פרה" ועונת האיחוד)
גיל ססובר (חלק מהעונה הראשונה, עונות 2–3 ועונת האיחוד)
ליאור כלפון (עונה 3, אך כתב כמה מערכונים בעונה השנייה, "פרה פרה" ועונת האיחוד)
ארז בן הרוש (חלק מעונה 1)
רובי מוסקוביץ' (חלק מעונה 1)
מירב גרובר (תחילת עונה 1)
דרור שגב (תחילת עונה 1)
יורם חטב (תחילת עונה 1)
אורי בנאי (תחילת עונה 1)
אריק זילברמן (תחילת עונה 1)
יניב קציר (עונה 3, אך כתב כמה מערכונים בעונה השנייה)
בעקבות הצלחת הסדרה יוצרו מוצרים נלווים, שכוללים:
שני אלבומים המכילים ממיטב שירי התוכנית (בהם את "שיר חם ויפת" ואת "שיר הטרטע", בשיתוף עם להקת אתניX) ומערכונים.
האלבום הראשון נקרא "הקומדי סטור", יצא ב-16 באפריל 1995, והגיע למעמד של אלבום פלטינה.
האלבום השני, "שובם של הקומדי סטור", יצא ב-1996. האלבום השני כלל שירים בעיקר מהעונה השלישית אך גם מספר שירים מהעונה השנייה, וכן כלל פחות מערכונים וקטעי קישור מהאלבום הראשון ויותר מערכונים בלעדיים (אשר לא שודרו בטלוויזיה).
ספר בהוצאת מעריב שיצא ב-1995, שמכיל מידע על התוכנית ויוצריה, מילים ותווים לשירי הקומדי סטור, קטעי קומיקס ותעתיקים של מערכונים.
מדור בשם "עיתון הקומדי סטור", שהתפרסם מדי שבוע במדריך הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות".
"קומדי סטור: נקמתו של הלפלף" – דיסק מולטימדיה אינטראקטיבי למחשב שיצא לאור ביולי 1996, המכיל משחקים עם דמויות מהתוכנית וקטעי וידאו ומערכונים שחלקם צולמו במיוחד עבור הדיסק.
סדרת קלטות וידאו המכילות קטעים מתוך התוכנית בהפצת קלסיקלטת.
משחק קופסה בשם "קומדי סטור החלסטרה של ז'וז'ו".
תיקי גן ובית ספר של הקומדי סטור עם תמונה של ז'וז'ו חלסטרה.
ציוד לבית הספר של הקומדי סטור שכולל: קלסר, שתי מדבקות שם לעטיפות ספרים ומחברות, עטיפות למחברות, מחברות ונייר עטיפה לספרים.
60 פוגים של הקומדי סטור שנקראו "פוגים אחושקשוקה" (בסדרת הפוגים ה"רגילים" ממספרים 451–510).
סדרת משחקים ותחפושות על שם דמותו של ז'וז'ו חלסטרה וגם על שמותיהם של דמויות התוכנית עם מבצע עם חטיף הבוטנים "במבה" של אסם ו"בורגראנץ'" בשם "ז'וזואים".
סדרת מוצרי "מנה חמה בכיף" בטעמים לילדים של אסם עם תמונות של דמויות התוכנית.
ההרכב "הקומדי סטור" החל לפעול מספר שנים טרם עליית תוכנית הטלוויזיה, בעיקר על במת בית ציוני אמריקה.
בתוכניות הראשונות של הקומדי סטור, נכללו מספר קטעים מהופעות ה"קומדי סטור".
לאחר תחילת התוכנית בוטלו הופעות ההרכב בבית ציוני אמריקה.
לאחר סיום הקומדי סטור, ההרכב עצמו נשמר.
אל חברי העונה האחרונה בתוכנית שנשארו (אסף אשתר, רובי דואניאס וליאור כלפון) הצטרפו גם שרית וינו אלעד ואביעד בנטוב לתוכנית ההמשך של ההרכב "פרה פרה" (צביקה הדר חזר לספיישל אחד במסגרת התוכנית)
לאחר רדת פרה פרה, חזרה הקומדי סטור המקורית לסדרת ספיישלים קצרה בשנת 1997. מרבית העונה כללה סדרת לקטים עם קטעים משלוש העונות הראשונות, אך גם מספר קטעי קישור חדשים בהנחיית צביקה הדר.
לאחר סדרת הספיישלים (שזכתה לשם "המיטב לדורותיו") ההרכב "הקומדי סטור" נעלם מעט, אך חזר בשנת 2001, בתוכנית "קן הקוקיות".
התוכנית שודרה בערוץ 2 בשידורי קשת, והופקה (בדומה לקומדי סטור) על ידי יואב צפיר ורובי דואניאס, והופקה גם היא על ידי טדי הפקות.
חברי הסדרה החדשה היו אסף אשתר (היחיד שנשאר בכל עונות הסדרה בגרסאותיה) וגיל ססובר (שחזר אחרי ההיעדרות מפרה פרה), ואליהם הצטרפו השחקנים קארין אופיר ואלון דהן.
בשנת 1997 נוצרה הסדרה "שמש", שרבים מחברי ההפקה שלה הם חברי הפקת הקומדי סטור.
כל משתתפי התוכנית בעונתה השנייה, ורבים ממשתתפי העונה הראשונה התארחו בתוכנית לפחות פעם אחת, ורובם גם עבדו בה (רובם ככותבים, למעט צביקה ששיחק את הדמות הראשית).
בתוכנית הייתה התייחסות רבה לקומדי סטור, בעיקר על ידי שימוש במשפטים קבועים של קומדי סטור.
בפרק "אתי בארץ הפלאות" אף בוצע מערכון איחוד מיוחד של חבורה "יש לי יש לי" (בהשתתפות צביקה, רובי, אסף ואריק זילברמן)
בשנת 2020 בעקבות משבר הקורונה, עלתה התוכנית בהרכבה המוכר ביותר (מהעונה השנייה וסוף הראשונה), לעונת איחוד בת 10 פרקים בערוץ טדי.
דמותו של ז'וז'ו חלסטרה שאותו מגלם צביקה הדר הופיע בפרסומת של עלית, וקופת חולים מאוחדת.
חם ויפת המגולמים על ידי גיל ססובר ורובי דואניאס הוציאו שיר סאטירי בשם "המדינה בוחרת ולכ" הכולל מוטיבים מתוך השיר המקורי.
השיר יצא לקראת הבחירות לכנסת ה-21.
בעונה החמישית של הסדרה "שמש", בפרק "אתי בארץ הפלאות" מופיעה פרודיה על התוכנית הקומדי סטור, על הדמות יש לי יש לי בגילומו של אסף אשתר.
בעונה השנייה של הסדרה "הפיג'מות", בפרק "בעל הבית בא" אסף אשתר מגיע להמבורגרי, גרי אינו מרוצה מנוכחותו שלו מכיוון שלא אהב את הקומדי סטור ואת שיר הטרטע.
בהמשך מתרחש דו-קרב קריוקי בין השניים, שבמסגרתו נקבע שאם אסף יפסיד, הוא יעזוב.
אסף התבקש לשיר את שיר הטרטע, אך לא זכר את המילים, וכתוצאה מכך גרי ניצח ואסף עזב.
הקומונה הפריזאית הוא מונח המתאר את ארגון המורדים הצרפתי הקומוניסטי אשר שלט בפריז מ-18 במרץ (ובאופן רשמי מ-26 במרץ) עד 28 במאי 1871, עד סיום המרד שדוכא בכוח הנשק, תוך טבח בהמונים.
לאחר אירועי מהפכת 1848 (אביב העמים) והרפובליקה השנייה, עת הונף הדגל האדום ברמה, ובפריז דובר על מהפכה סוציאליסטית, עבר השלטון בצרפת לידי הקיסר נפוליאון השלישי.
ב-18 שנות שלטונו התרופף משטרו והפך לצורה מרוככת של מונרכיה, כאשר הוחזרו לאזרחים רבות מזכויות האזרח שלא היו נתונות להם בשנת 1852 עת הוכרזה הקיסרות השנייה.
בשנת 1870 פלשו צבאות פרוסיה בראשות אוטו פון ביסמרק לצרפת, והביסו את נפוליאון השלישי בקרב סדאן, שבו הוא נפל בשבי בספטמבר 1870. במקומו תפסה את השלטון ממשלה זמנית בשם "ממשלת ההגנה הלאומית", אשר למעשה הפכה את הקיסרות לרפובליקה.
הפרוסים כפו על ממשלת ההגנה הלאומית תנאי כניעה משפילים אשר כללו הצבת כוחות כיבוש פרוסים בפריז, בירת צרפת.
ואולם רבים מתושבי העיר והמשמר הלאומי המשיכו להתנגד לכוחות הפרוסים במשך שישה חודשים, למרות כניעת הממשלה הזמנית.
הם הצליחו להגביל את הנוכחות הפרוסית לאזור קטן בתחומי העיר, ושמרו על "הגבולות" בקפדנות.
הממשלה הזמנית, של הגוף השלטוני שייקרא לאחר מכן "הרפובליקה הצרפתית השלישית", המונהגת בידי אדולף טייר, הייתה מודאגת מכך שהפועלים מחמשים עצמם בכלי נשק מקסרקטיני המשמר הלאומי, וגורמים לפרובוקציות כנגד הפרוסים.
כך ב-18 במרץ כוחות הצבא הצרפתי הנאמנים לטייר נכנסו לפריז על מנת להחרים את הנשק המצוי בתחומי העיר.
המשמר הלאומי סירב להחזיר את הנשק, וממשלתו של טייר נמלטה לוורסאי והכריזה מלחמה על פריז.
ב-26 במרץ נבחרה מועצה עירונית חדשה בת 81 חברים, בראשות המהפכן הוותיק לואי אוגוסט בלאנקי כנשיאה, ב-28 במרץ הוכרז על הקמת "הקומונה הפריזאית" והדגל האדום (בגרסתו החלקה) אומץ כסמלה הרשמי.
המשמר הלאומי הוחלף בגוף חדש שאליו צורף כל פריזאי הכשיר לאחוז בנשק.
הקומונה הקפיאה את תשלום חובות שכר הדירה בתקופת המלחמה, ומנעה מחנויות משכון למכור את המשכונות, מכיוון שפועלים שהידרדרו למצב כלכלי קשה במהלך המלחמה נאלצו למשכן את כלי עבודתם.
הוכרז על הפרדת הדת מהמדינה, בוטלו משמרות הלילה במאפיות בפריז, רכושה של הכנסייה הולאם ונאסרו לימודי הדת בבתי הספר.
כן הוכרז על הקפאת כל החובות, וביטול הריבית על החובות.
לכנסיות הותר להמשיך בפולחן, רק אם תאפשרנה אסיפות פוליטיות בתחומיהן בשעות הערב.
במהלך קיומה הקצר אימצה הקומונה את לוח השנה המהפכני.
בה בעת מועצות מקומיות שנוצרו בעת המצור המשיכו בקידום מטרות עצמאיות, לרוב בהנהגת פועלים מקומיים.
המגמות המהפכניות כללו אנרכיסטים, סוציאליסטים, בלאנקיסטים, רפובליקנים וסוציאליסטים ליברטריאניים.
בשל ריבוי המגמות המהפכניות ושליטת הפועלים במועצות, משמשת הקומונה הפריזאית דוגמה ומופת לאנרכיסטים, סוציאליסטים ומרקסיסטים עד עצם היום הזה.
ההתקפה על הקומונה החלה ב-2 באפריל על ידי ארמיית ורסאי של הממשלה הצרפתית, אשר החלו בהפגזת העיר.
הקומונרדים שנתפסו נורו אל מול קיר הידוע כ"קיר הקומונרדים", בבית הקברות פר-לשז, ואלפים אחרים הובלו אל ורסאי על מנת להישפט שם.
יתרונה של הממשלה היה כה ברור עד שמאמצע אפריל סירבה הממשלה לקיים כל צורה של משא ומתן עם המתבצרים.
חומת העיר הובקעה במערב ב-21 במאי.
הקרבות נמשכו במשך שמונה ימי לחימת רחוב אכזרית, המכונים "שבוע הדמים" "La Semaine Sanglante" ובמהלכו הציתו הקומונרדים מבני ציבור היסטוריים.
בניין העירייה נשרף ואיתו נשרפו גם ארכיונים, הספרייה העירונית ואוספי-התעודות החשובים וב-23 במאי, הציתה קבוצה של שנים עשר קיצוניים חברי הקומונה את ארמון טווילירי באמצעות שימוש בזפת, טרפנטין ונפט.
בקרבות נהרגו קומונרדים ואזרחים בלתי חמושים.
אבדות הקומונרדים בקרב מוערכות בשלושים אלף איש.
רבים נורו, וכשבעת אלפים מהם נשלחו למושבת העונשין בקלדוניה החדשה.
בסך הכול מוערכות אבדות הממשלה בתשע מאות נפש.
פריז הושארה תחת ממשל צבאי למשך חמש שנים לאחר הבסת הקומונה.
יש המבקרים את מנהיגות הקומונה על שנהגה ברכות אל מול המצב החמור.
קרל מרקס מצא כי התנהגות הקומונרדים מרגיזה בכך ש"איבדו זמן יקר" בארגנם בחירות דמוקרטיות, במקום לנסות ולהכות בממשלת ורסאי כאשר הייתה להם האפשרות.
הבנק הלאומי של צרפת, הממוקם בפריז, והכיל מיליארדי פרנקים, נותר בשלמותו במהלך כל האירועים.
מעת לעת לוו הקומונרדים כסף מן הבנק לצורכיהם (והבנק אישר להם את ההלוואה ללא היסוס), בשעה שיכלו להחרים את הכסף.
הדבר אפשר מעבר של כספים לוורסאי, ומימונו של הצבא שטבח במורדים.
הקומונה הפריזאית שימשה כמופת למנהיגים קומוניסטים.
מאו התייחס אליה רבות בכתביו.
לנין ומרקס, מצאו כי הקומונה היא דוגמה לדיקטטורה של הפרולטריון.
בהלווייתו כוסה גופו של לנין בדגל שנותר מן הקומונה.
החללית הסובייטית ווסחוד 1 נשאה שאריות של נס שנותר מן הקומונה אל החלל.
היסטוריונים שאינם קומוניסטים רואים בקומונה משום חזרה על דפוס של הרס עצמי ופלגנות אל מול ניסיון ליצור משטר מרכזי תקיף לאחר תבוסה צבאית משפילה.
הסכנה מולה עמד טייר הייתה, לדעתם, התפרקות צרפת לגורמים, ואנרכיה מוחלטת.
בדיכויה של הקומונה יצר טייר את התנאים לביסוסה של הרפובליקה הצרפתית השלישית.
לכבוד הקומונה נכתב ההמנון הקומוניסטי והסוציאליסטי האינטרנציונל.
הקומדיה האלוהית (באיטלקית: La Divina Commedia) היא פואמה סיפורית דידקטית אלגורית מאת המשורר האיטלקי דנטה אליגיירי, העוסקת במסע חזיוני של המשורר מהגיהנום אל גן-עדן.
היצירה חוברה בתחילת המאה ה-14, ונחשבת ליצירת מופת של הספרות העולמית, וליצירה החשובה ביותר בשפה האיטלקית.
הקומדיה האלוהית מורכבת משלושה חלקים (קנטיקות).
כל אחד מהחלקים מורכב מ-33 בתי שיר (קנטו), ובתוספת בית שיר כהקדמה, מאה בתי שיר בסך הכל.
כל שורה מורכבת מ-11 הברות (הנדקסילביות והקנטו כולו בנוי בטרצה רימה, טרצות שיר במבנה אבא, בגב, גדג...
בתרגומו של פורמיג'יני הקנטיקות הן "התופת", "כור המצרף" ו"גן עדן".
בתרגומו של עמנואל אולסבנגר הקנטיקות הן "התופת", "טור הטוהר", ו"העדן".
סיפור העלילה פורשׂ בגוף ראשון את מסעו של המשורר דרך שלוש ממלכות המתים במהלך השבוע הקדוש (מיום השני הקדוש עד חג הפסחא) של אביב 1300, כשהוא מלווה בגיהנום ובכור המצרף במשורר הרומי ורגיליוס ומדריכתו בגן עדן היא ביאטריצ'ה, האישה האידיאלית המושלמת ואהובת נעוריו של דנטה.
הסיפור אומנם פורסם בשנת 1320, לקראת מותו של דנטה, אך מתרחש בזמן שבו דנטה בן 35. הגיל שדנטה החשיב כשיא החיים באומרו שעד גיל 35 האדם מתפתח, ומאז דועך (מתאים לכך שישו מת בגיל 35 אף הוא).
הדמויות בעלילה הם אנשים שמתו עד אותה שנה, חלקם דמויות ביצירות ספרותיות.
הפואמה מתחילה כשהמשורר מאבד דרכו לפתע ביער אפלולי, אותו הוא מתאר כ"מפחיד אף יותר מהמוות".
דנטה מצליח לצאת מהיער ומגיע למרגלות גבעה המוארת באור השמש.
הוא מחליט לטפס עליה, אך הוא מותקף על ידי נמרת חברבורות, אריה וזאבה, אותם מציג דנטה בתור אלגוריות לחטאים אשר בנצרות דינם מוות.
לישועתו מגיע המשורר ורגיליוס בן רומא, שדנטה מעריצו.
זה מציע לו לבוא איתו בדרך חלופית, בה יראה לו את שלושת עולמות המתים - התופת (הגיהנום), כור המצרף וגן העדן (קנטו 1).
דנטה מהסס אם הוא ראוי ללכת בדרך זו, וורגיליוס מגנה אותו על פחדו ומספר לו כי ביאטריצ'ה, אהובת הנעורים של דנטה אשר מתה בצעירותה וכעת שוהה בגן עדן, שלחה אותו להדריכו.
בשומעו את הדבר, מתנער דנטה ופוסע עם מדריכו אל תוך המשעול העמוק והפראי (קנטו 2).
דנטה וורגיליוס נכנסים בשערי הגיהנום, שבראשם שלט בו כתוב "דרכי עובר נתיב אל משכנות הסבל, דרכי עובר נתיב אל עינויי הנצח, דרכי עובר נתיב ארורי הכלא.
זנחו כל תקווה, אתם הנכנסים בשערי" (Lasciate ogne speranza, voi ch'intrate) ומוצאים עולם שאווירו שחור, מלא ברוחות נטולות גוף המבכות את גורלן המר.
על גדות נהר הגיהנום הראשון, נהר האכרון, מוצאים המשוררים נשמות חוטאים ש"ישבו על הגדר" בחייהם.
חוטאים אשר היו אדישים ואנוכיים כלפי מה שקרה בחייהם, ואיתם מלאכים שלא לחמו לצד האל או לצד השטן במלחמתם.
חטאם של חוטאים אלו היה גדול מספיק כדי למנוע מהם את הכניסה לגן עדן, אך קטן מכדי שהתופת תקבל אותם.
עונשם של חוטאים אלו היה לרבוץ לנצח למרגלות הנהר ולהיעקץ על ידי צרעות ויתושים לנצח.
דנטה מבחין באפיפיור סלסטינוס החמישי, שפרש מן התפקיד זמן קצר לאחר שנבחר.
כארון, השד המעביר את החוטאים על פני הנהר בסירתו לתוך התופת, מונע מדנטה לעלות לסירתו אך ורגיליוס מסביר לו שהוא נשלח להדריך את דנטה בתופת על ידי האל.
דנטה נופל ומתעלף לשמע רעש חזק ולאור ברק חזק, ובשנתו הוא נלקח בסירתו של כארון אל תוך תשעת מעגלי הגיהנום, כשכל מעגל חדש מייצג רשע חמור מקודמו, עד שהם מגיעים לממלכתו של השטן במרכז כדור הארץ.
בכל מעגל נענשים החוטאים בדרך המידה-כנגד-מידה, בה אופן הענישה קשור בדרך מטפורית או מילולית לחטא אשר חטאו.
דנטה וורגיליוס מגיעים ללימבו, מקום משכנם של נשמות שאמנם לא חטאו, אך לא קיבלו על עצמן את הנצרות שכן חיו בתקופה שלפני ישו, או שהיו שייכים לדת אחרת.
דנטה הפך את הלימבו למשכן של כבוד.
עונשם של השוכנים בלימבו הוא לחוות את הכמיהה לגן עדן, בלי תקווה להגיע אליו.
דנטה שואל אם היה מישהו שיצא מאזור זה, ונענה כי דוד המלך, אברהם אבינו והיהודים הצדיקים, הועלו לגן העדן על ידי ישו לאחר צליבתו.
בלימבו אין קול של בכי, אלא רק אנחות ייאוש וצער.
במעגל ישנו מבצר בעל שבע חומות, אחת מאחורי השנייה, ובליבם האנשים הגדולים ביותר בהיסטוריה שירדו ללימבו, למשל: ורגיליוס עצמו, אלקטרה, אלכסנדר הגדול, צלאח-א-דין, אבן סינא, הומרוס, הורציוס, לוקנוס, אובידיוס ואחרים.
בני הלימבו מספרים לדנטה שגן העדן נוצר רק לאחר שהגיעה הבשורה לפי ישו.
הדבר הראשון שעשה ישו לאחר מותו, היה להעלות את הראויים לגן העדן.
ורגיליוס מציג בפני דנטה את חבריו הטובים בלימבו - הומרוס, הורציוס, אובידיוס ולוקנוס, המקבלים את דנטה אליהם ומזמינים אותו לצעוד איתם כשווה (קנטו 4).
בפתח המעגל השני נמצא מינוס מלך כרתים, המתואר כענק בעל זנב נחשי, עבה וארוך.
מינוס שופט את הנשמות זו אחר זו למעגלי הגיהנום בכך שהוא כורך סביב עצמו את זנבו כמספר המעגלים אשר הנשמה צריכה להישלח למטה בגיהנום.
במעגל השני נתונים אלו שחטאו בתאוות בשרים ואהבה אסורה, ועונשם הנצחי הוא להיסחף במשבי הרוח השחורה והעזה של התופת ללא יכולת להתנגד, בדיוק כפי שלא התנגדו לדחף וליצר שגרם להם לחטוא.
דנטה רואה שם את הלנה מספרטה, טריסטן ואיזולדה ועוד.
פאולו מלטסטה ופרנצ'סקה די רימיני מספרים לדנטה את סיפור מותם - פרנצ'סקה שודכה לאחיו של פאולו, אך בגדה בו עם פאולו.
כשארוסה גילה זאת, הוא דקר את שניהם ביחד.
דנטה, מלא רחמים וצער מסיפורם המדכא, מתעלף שנית (קנטו 5).
במעגל השלישי ניצבים אלו שחטאו בגרגרנות.
עונשם הוא לשכב בביצה מטונפת של בוץ וצואה, נשטפים וקופאים בגשם וברד מזוהמים.
שומר המעגל השלישי הוא קרברוס, הכלב התלת-ראשי אשר שומר במיתולוגיה היוונית על שערי השאול.
ורגיליוס עוקף אותו בכך שהוא דוחף לאחד משלושת פיותיו בוץ מלוא החופן, אשר מסיח את דעתו.
במעגל השלישי פוגש דנטה את צ'אקו, בן עירו, המתנבא על מלחמת המפלגות העתידה לקרות בפירנצה (בין הגואלפים השחורים לגואלפים הלבנים, שבמסגרתה יגורש דנטה מפירנצה).
דנטה שואל את צ'אקו על גורלם של בני פירנצה נוספים, וזה מספר לו שבהמשך מסעו יפגוש אותם מתענים בתופת.
על החמדנים במעגל הרביעי מופקד פלוטוס, אל העושר והכסף.
פלוטוס מדבר בשפה לא מובנת, וורגיליוס גוער בו ומשתיק אותו.
במעגל הרביעי נמצאים הקמצנים והפזרנים, מגלגלים משאות כבדים אלו כנגד אלו, מתנגשים וצועקים: "למה בזבזת?" "ולמה חסכת?".
במעגל זה שוכנים אפיפיורים וקרדינלים רבים, אשר כולם הופכים זהים בגיהנום משום שבעולם האמיתי ביקשו להתפרסם ולהתבדל משאר בני האדם בעזרת ממונם הרב.
ורגיליוס מספר לדנטה על פורטונה, אלת המזל המיתולוגית, אשר ע"פ דנטה היא שליחה של אלוהים ומשחקת בגורלם של בני האדם לטובה ולרעה.
מעגל חמישי: זעם, עצלות וגאוותנות
דנטה וורגיליוס ממשיכים לרדת ומגיעים לביצה, היא הנהר סטיקס, שבה מדשדשים ונלחמים זה בזה אלו שזעמם גבר עליהם, ומתחת למים, אלו הגורמים להם לבעבע, הסובלים מצחנת הבטלנות - חטא העצלנות (סוף קנטו 7).
דנטה ומלווהו מגיעים לרגלי מגדל גבוה שבראשו נמצאות זוג להבות קטנות מהבהבות, שמאותתות ללהבה שלישית הנמצאת הרחק באופק.
בסירה קטנה מגיע פלגיאס, משיט החוטאים בעצלות (פלגיאס הוא מלך לפיטאה, אביה של כרוניס, ששרף את מקדש אפולו בדלפי כנקמה על העוול שנעשה לכרוניס על ידי אפולו).
השניים חוצים את הסטיקס (קנטו 8) ועוברים על פני החוטאים בגאווה מופרזת, ביניהם מלכים רבים, הנדונים לחיות בביצה מזוהמת כחזירים.
דנטה נתקל בפיליפו ארג'נטי, אליו הוא רוחש בוז רב.
הם מתקרבים לעיר הגיהנום דיס, שחומותיה ברזל מלובן ורותח ומגדליה (להם דנטה קורא "מסגדים") אדומים מאש הגיהנום שבתוכם.
השדים השומרים בשערי העיר מסרבים להכניס את דנטה ודורשים כי ישוב על עקביו בלי ורגיליוס.
השניים ניצבים ליד השער, אובדי עצות, ממתינים לסיוע מגן העדן.
במקום חולפות מדוזה ואחיותיה הגורגונות, וורגיליוס מכסה את עיניו של דנטה כדי שלא יהפוך לאבן אם יביט במדוזה.
ורגיליוס מובך ומושפל לנוכח ההפסד מול השדים, דבר הגורם לדנטה לפחד אף יותר בחושבו שהשדים יפגעו בו ללא ורגיליוס.
לבסוף, מגיע מגן העדן מלאך ופותח את השערים עבורם.
השניים נכנסים בשערי דיס ופוסעים לאורך הקיר, כאשר הם נתקלים באנשים המבכים את גורלם בתוך קברים פתוחים, אשר בתוכם בוערת אש תמיד.
עיקר קנטו 10 מוקדש אחר כך לשיחה בין דנטה לפרינטה דלי אוברטי, מנהיג הגיבלינים (יריביה הפוליטיים של סיעתו), הנענש כראוי לו בעולם הבא על שום גישתו האפיקוראית לחיים.
קוולקנטה קוולקנטי מתפרץ מקברו באמצע השיחה ושואל את דנטה לגורל בנו, חבר טוב של דנטה.
פרינטה מנבא לדנטה גלות מפירנצה ומסביר שלמתים ישנה יכולת לראות את העתיד אך לא את ההווה, יכולת שתיעלם אחרי יום הדין שכן אז הזמן יפסיק להתקיים.
הם נפנים (קנטו 11) אל העיר פנימה ומגיעים לשלוש טבעות שבהן מצויים ה"אלימים".
דנטה וורגיליוס חולפים על פני מצבתו של האפיפיור אנסטסיוס השני, אשר אותו מאשים דנטה בכפירה.
ורגיליוס מסביר לדנטה את מבנה הגיהנום, את חומרת חטא ההלוואה בריבית ואת מעמדה הרם של האמנות בעיני האל (האמנות, לפי דנטה, נועדה לחקות את הטבע, על כן היא בתו של הטבע.
הטבע נברא על ידי אלוהים, על כן הטבע הוא בנו של אלוהים.
מכך נובע כי האמנות היא נכדתו של האל).
הם פוגשים במינוטאור, השומר על המעגל השביעי.
בטבעת הראשונה של המעגל השביעי זורם נהר דם רותח, שבו מתבשלים אלו שפעלו באלימות כנגד אחרים, כשקנטאורים משגיחים עליהם.
כל אחד טבול בדם הרותח בהתאם למידת חטאו.
שם הם פוגשים בדמויות היסטוריות רבות שנודעו בשפיכות דמים, לרבות אלכסנדר הגדול, אטילה ההוני, פירוס, סקסטוס פומפיוס, ושליטים צמאי דם מההיסטוריה של איטליה בתקופתו של דנטה.
בטבעת השנייה מוצאים השניים יער סבוך ואפל, אשר עליו שחורים וענפיו קוצניים.
ביער זה מצויים המתאבדים והמשחיתים את רכושם.
המתאבדים הופכים לעצים, ועליהם וענפיהם נשברים ונהרסים על ידי הרפיות וחיות אחרות.
דנטה לומד במעגל זה שהמתאבדים אמנם יעלו לירושלים ביום הדין, אך יחזרו לתופת ללא גופם, כי אין להשיב את מה שהם ויתרו עליו.
המשחיתים נרדפים ביער על ידי כלבים וזאבים, ושוברים את ענפי המתאבדים בריצתם.
לאחר מכן, מגיעים השניים אל הטבעת השלישית, במדבר חול רותח שעליו יורד גשם של אש.
המחציפים פניהם לאלוהים, המלווים בריבית, החוטאים במעשי סדום (עליהם מבוסס העונש - התמונה המתוארת בקנטו הזה דומה לתיאור התנ"כי של השמדת סדום ועמורה) והאלימים כלפי האמנות.
דנטה פוגש פה את קפנאוס, אחד מהמלכים שמרדו בזאוס, עדיין מחציף פניו אל האל ומראה לו שעונשו לא לימד אותו אף לקח.
הוא פוגש שם גם את מורו, ברונטו לטיני, והשניים מחליפים מחמאות ושבחים.
דנטה וורגיליוס מגיעים למעלה הר ופוגשים במפלצת איומה, שעירה, עקרבית וממוזלגת זנב אך בעלת פני גבר יפות, היא מפלצת המרמה והבוגדנות גריאון.
השניים ממריאים על כנף המפלצת אל מקום שבתם של הרמאים (קנטו 17).
המעגל השמיני הוא מבנה בצורת משפך ועליו עשר תעלות טבעתיות.
המעגל נקרא "תעלות הרשע" (Malebolge).
בכל תעלה נענשים הרמאים לפי סוג הרמאות בה הם אשמים.
דנטה וורגיליוס חוצים את התעלות בעזרת גשרים תלויים המחברים בין הגדות של כל תעלה.
ראשית עוברים דנטה וורגיליוס דרך תעלה I, החיצונית ביותר, שבה נענשים המפתים והסרסורים.
הם מוצעדים בתעלה, מפתים מול סרסורים, תחת הצלפות אין-סופיות של שדים מקורננים (תחילת קנטו 18).
בתעלה זו דנטה מזהה את יאסון המיתולוגי, אשר גנב את גיזת הזהב והרבה לפתות נשים ולשבור את ליבן.
משם הם מגיעים לתעלה II, אשר בה החנפנים והזונות טבולים לנצח בהפרשות בני-אדם (סוף קנטו 18).
דנטה פוגש פה את אלסיו אינטרמינלי מלוקה, ואת תאיס הפרוצה.
בתעלה III רואה דנטה את הסימונים (על שם דמותו של שמעון הקוסם מהברית החדשה, שאף הוא מוזכר כאן), אלו המוכרים עמדות כוח בכנסייה תמורת טובות הנאה.
אלו מוכנסים לבורות כשראשם בתחתית הבור ורגליהם בוערות בפתחו.
דנטה מדבר עם האפיפיור ניקולאוס השלישי, אשר מספר לו שבוניפקיוס השמיני, יורשו בתפקיד, יגיע גם למעגל זה, יוכנס אל אותו בור שבו שוכן האפיפיור ניקולאוס וידחוף אותו עמוק יותר פנימה, יעמיס עליו את משקלו ואת גופו הרותח.
תעלה IV היא תעלתם של נביאי השקר ומגידי העתידות.
ראשם סובב לאחור, כך שהם רואים רק את מה שמאחוריהם, על כן שבחייהם ניסו לראות קדימה ועכשיו נבצרה מהם יכולת זו.