tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בני משפחה זו שהיו קרוביהם של הארמדיליים והגליפטודוניים היו בעלי גוף גדול יותר מכל דלשינאי חי כשהגדולים מביניהם הגיעו למשקל 200 ק"ג והיו בעלי שריון גדול וגרמי עשוי אוסטאודרם ומצופה בקרטין, דומה לזה של מיני הארמדיל המצטנף אך מחוזק יותר.
היו להם קרומי שחייה אך לא ברור אם חיו בקרבת המים.
מינים אלה היו נפוצים בערבות העשב של אמריקה הדרומית ובניגוד לארמדילים המודרניים הם היו אוכלי עשב בעלי שרירי לסתות חזקות שחיו בדומה לפרות.
לאחר ההחלפה האמריקאית הם החלו להתמעט ונכחדו לחלוטין לפני 11 אלף שנה בערך.
פנאומומדיאסטינום ("אוויר במצר"; באנגלית: Pneumomediastinum) הוא מצב רפואי, בו מצטבר אוויר בחלל המדיאסטינום (בינה, מצר).
מקור האוויר יכול להיות מהריאות, קנה הנשימה, הוושט או המעי.
פנאומומדיאסטינום הוא מצב נדיר (בהשוואה לפנאומותורקס והמוטורקס).
הגורם השכיח לפנאומומדיאסטינום הוא התקף אסתמה, אך הוא עשוי להתרחש גם כתוצאה מקרע בוושט, בריאות או במעי, באופן ספונטאני או כתוצאה מחבלה חזקה.
התסמין העיקרי הוא בדרך כלל כאבים במרכז החזה.
בנוסף, ייתכנו קשיי נשימה, עיוותים בקול ואמפיזמות תת-עוריות (בפנים, בצוואר ובחזה).
כתוצאה מהלחץ על הריאות ייתכן קוצר נשימה ותסמינים המדמים טמפונדה לבבית.
האבחון מתבצע באמצעות בדיקת דימות (צילום רנטגן או CT), הדוגמת את החזה.
פן אי ואן (באנגלית ובוולשית: Pen y Fan, הגייה ב-IPA: ) הוא הר בוויילס, שפסגתו בגובה 886 מטרים מעל גובה פני הים, ונמצא בתחום הפארק הלאומי ברקון ביקונס (Brecon Beacons).
זהו ההר הגבוה ביותר באזור דרום ויילס, והוא מנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי.
שמו של ההר מורכב מהמילה הוולשית "פן" (pen) שפירושה פסגה, המילה "אי" (y) שפירושה ה"א הידיעה, ו"ואן" (fan) שהיא גלגול של המילה "באן" (ban) שפירושה פסגה או הר.
מכאן שתרגום מילולי של פאן ואי פן הוא "פסגת ההר" או "קצה הפסגה".
פן אי ואן, יחד עם פסגת ההר הסמוך קורן די (Corn Du) שגובהו 873 מטרים מעל פני הים, מכונה "קדאיר ארתור" או "כיסא ארתור".
ההר נוצר משכבות של אבן חול אדומות מתקופת דבון.
פסגת ההר מורכבת מאבן חול קשה, ומדרונותיו מורכבים משכבות של אבן חול ואבן בוץ.
בעידן הקרח האחרון כיסו קרחונים את שטח הפארק הלאומי.
בפסגת ההר מצוי גל-עד מתקופת הברונזה, וגל-עד דומה מצוי גם על ההר קורן די הסמוך.
במרכזו גומחה שבה מוצב שלט של קרן הנאמנות, אך ייתכן כי בעבר שימשה כקבר לגופה או לאכסון אפר של אדם מתקופת הברונזה בבריטניה.
בפסגות אחרות של הרים באזור התגלו גם כלי אבן ושרידי חפצים מתקופת הברונזה.
הגישה להר היא בעיקר דרך השביל Beacons Way החוצה את האזור ממזרח ולמערב ופתוח לכל המטיילים.
קיימים שבילים נוספים המתוחזקים על ידי קרן הנאמנות במטרה למנוע סחיפת קרקע, הנגרמת מאלפי המבקרים בפארק הלאומי והמטפסים על ההר מדי שנה.
מרכז המבקרים Storey Arms נמצא בתחומי הפארק הלאומי ונגיש מכביש A470, הכביש החוצה את ווילס לאורכה, ומחבר את העיר ל'אנדידנו בצפון לקארדיף בירת ויילס בדרום.
מרכז המבקרים שהוקם בשנת 1971 יכול לארח עד 58 מבקרים, ומקיים פעילויות שונות כגון חתירה בקיאקים, שיט בקאנו, רפטינג, סיורי מערות, טיפוס הרים וטיפוס מצוקים.
בסמוך לדרך המובילה ממרכז המבקרים לפסגה מצוי אובליסק מסלע גרניט, המסמן את המיקום בו נמצאה גופתו של ילד בן 5 בשם טומי ג'ונס שנהרג מהיפותרמיה, לאחר שטיפס על ההר בדרכו לבקר אצל סבו וסבתו המתגוררים באזור בליל ב-4 באוגוסט 1900. שרידיו נמצאו ב-2 בספטמבר 1900 לאחר 29 ימי חיפוש קדחתניים.
האובליסק הוקם על ידי קבוצת מתנדבים, והוא משמש כציון דרך באזור הערפילי של ההר.
בשנת 1980 צולם סרט על מבצע החיפושים אחר הילד הנעדר.
פן אי ואן משמש את הצבא הבריטי במסגרת תהליכי המיון והגיבוש של הכוחות המיוחדים, ובפרט ליחידת הקומנדו SAS, ובו מתקיים מבחן סיבולת וניווט הקרוי "ריקוד הפן".
"הריקוד" הוא מרוץ לאורך 24 ק"מ תוך נשיאת תרמיל במשקל 20 ק"ג, טיפוס על פן אי ואן מצידו המערבי וירידה מצידו השני המכונה "סולם יעקב".
שאר המסלול עובר בדרך רומאית עתיקה וחוזר באותה דרך לנקודת המוצא.
"ריקוד הפן" מתקיים בסוף השבוע הראשון של תהליך המיון לכוחות המיוחדים, והוא המבחן הגדול הראשון לכושרם ויכולתם הפיזית והמנטלית של המועמדים לסיים את המיון בהצלחה.
כל המועמדים מחויבים להשלים את המרוץ בלא יותר מ-4 שעות ו-10 דקות, בכל תנאי מזג האוויר.
המרוץ מבוצע גם על ידי אזרחים בתחרויות המתקיימות פעמיים בשנה, ובשנת 2017 נערה בת 17 סיימה את המסלול כולו ב־4 שעות ו-30 דקות, כשהיא נושאת תרמיל במשקל 15 ק"ג כל הדרך, ובכך קבעה שיא חדש לאדם הצעיר ביותר שהשלים את המרוץ.
פמקה בול (בהולנדית: Femke Bol; נולדה ב־23 בפברואר 2000) היא אתלטית הולנדית.
זוכת 2 מדליות ארד אולימפיות (טוקיו 2020 ופריז 2024), פעמיים ברציפות אלופת העולם (בודפשט 2023 וטוקיו 2025), סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (מינכן 2022 ורומא 2024), שיאנית אירופה ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בריצת 400 מטר משוכות.
אלופת העולם באולם (גלאזגו 2024), אלופת אירופה (מינכן 2022) ושיאנית העולם באולם בריצת 400 מטר.
אלופה אולימפית (פריז 2024) בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר.
בול נולדה וגדלה באמרספורט שבהולנד.
היא הפגינה את כישרון הריצה שלה כבר מגיל צעיר, וזכתה בתחרויות בהולנד בקטגוריות הגיל שלה.
היא זכתה בתשעה תארים לאומיים לנוער בשנים 2015–2019: שמונה מהם בריצת 400 מטר ואחת בריצת 400 מטר משוכות, תוך שהיא קובעת שיאים הולנדיים לנוער בשתי הריצות.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער 2015 היא לא עברה את שלב המוקדמות בריצה 400 מטר מכשולים, ואילו שנתיים לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 20 2017, היא הגיעה לשלב חצי הגמר.
בשנת 2019, באליפות הולנד באתלטיקה עד גיל 20, זכתה בול לראשונה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות ובריצת 400 מטר באולם.
בחודש יוני זכתה בול בתחרות ריצת 400 מטר משוכות שנערכה בז'נבה שבשווייץ והעפילה לאליפות העולם.
באליפות העולם, שנערכה בדוחה, קטר בתחילת אוקטובר 2019 היא סיימה במקום 22 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 56.37 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 55.32 שניות ועלתה מהמקום ה-11 לשלב חצי הגמר.
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בשיא אירופה חדש של 52.03 שניות, אחרי סידני מק'לוכלין שקבעה שיא עולם חדש של 51.46 שניות ואלופה האולימפית היוצאת דלילה מוחמד שאף היא שיפרה את שיא העולם 51.58 שניות, שתיהן מארצות הברית.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא לאומי חדש של 3:23.74 דקות.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.57 שניות, אחרי שוני מילר-אואיבו מבהאמה (50.31 שניות) ולפני סטפני אן מקפירסון מג'מייקה (50.79 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:28.57 דקות, אחרי ג'מייקה (3:28.40 דקות) ולפני פולין (3:28.59 דקות).
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב והייתה לאתלטית המצטיינת של האליפות.
בתחרות שנערכה במץ, צרפת באולם ב-11 בפברואר 2023 קבעה בול בריצת 400 מטר שיא הולנד חדש של 49.96 שניות, התוצאה הרביעית בכל הזמנים.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה באולם באפלדורן, הולנד קבעה שיא עולם חדש של 49.26 שניות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-41 השנים של ירמילה קרטוכווילובה מצ'כוסלובקיה (49.59 שניות).
כרצה רביעית היא קיבלה את המקל שלישית מבין הנבחרות, עשרה מטרים לפני קו הסיום הצליחה לסגור את הפער, לעקוף את שתי הרצות שלפניה ולזכות במדליית הזהב.
נוסף לכך, ביום הראשון של האליפות, בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר הייתה בול הרצה הרביעית והובילה לקראת ניצחון ושיא עולם עד 5 מטרים לסיום הריצה, אז מעדה והפילה את המקל, קמה וסיימה שלישית אך ללא המקל ולכן הרביעייה ההולנדית נפסלה.
באולימפיאדת פריז היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 51.54 שניות, לפני ג'סמין ג'ונס מארצות הברית (52.08 שניות) ואמה זאפלטלובה מסלובקיה (53.00 שניות).
מדליית כסף בריצת שליחים משולבת 4x400 ביחד עם יוג'ין אומאלה, לייקה קלאפר ויונאס פיפרס בתוצאה של 3:09.96 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:08.80 דקות ולפני בלגיה (3:10.61 דקות).
ריצת 400 מטר משוכות: 50.95 שניות (2024), שיא אירופה (התוצאה השנייה בכל הזמנים אחרי שיא העולם)
פֶּן הוא כפר וקהילה אזרחית בבקינגהמשייר, אנגליה, אשר שוכן במרחק של כ־4.8 קילומטרים צפונית־מערבית לביקונספילד וכ־6.4 קילומטרים מזרחית להיי וויקום.
שטח השיפוט של הכפר משתרע על 16.15 קילומטרים רבועים, אשר מכסים את הכפר פן עצמו ואת היישובים הזעירים הסמוכים, פן סטריט, נוטי גרין, פורטי גרין, ווינצ'מור היל.
אומדן האוכלוסין נכון לשנת 2019 הוא 4,168 נפשות.
מקור השם הוא קלטי, דומה למלה הוולשית המודרנית "פן", ופירושו עשוי להיות "ראש גבעה" או "קצה".
הכפר פן עומד על צוק מוצק של גבעות צ'ילטרן.
מהמגדל של כנסיית השילוש הקדוש בכפר, ניתן לראות רחוק עד מחוזות אחרים של אנגליה.
האחוזה הראשית באזור פֶּן, אחוזת סיגרייב, הייתה שייכת למשפחה בשם פֶּן.
פלונית סיבּיל פן, אשתו של פלוני דייוויד, הייתה מטפלת ואומנת למלך אנגליה אדוארד השישי וכן בת לווייה של חדר המיטות לאחותו, המלכה אליזבת הראשונה.
בשנת 1735 עברה האחוזה מרוג'ר פן הערירי לאחותו, כיורשת יחידה, שהייתה נשואה לברונט סקארסדייל השלישי.
בשנת 1837 נהנתה האחוזה, שכבר לא הייתה בבעלות משפחת פן, מחוק הפיצוי על ביטול העבדות של 1837. משפחה החזיקה שני מטעים בג'מייקה, ובשניהם יחד 210 עבדים.
האחוזה קיבלה פיצוי בסך 4095 לירות שטרלינג, סכום המקביל לכחצי מיליון ליש"ט של ימינו.
לא ידוע על קשר משפחתי בין משפחת פן המקומית לבין ויליאם פן, מהאבות המייסדים של ארצות הברית, ומייסד מדינת פנסילבניה (שקרויה על שם אביו, האדמירל סר ויליאם פן); משפחתו של ויליאם פן לא הייתה מהאזור, אלא הגיעה מווילטשייר.
עם זאת, הבית הנקרא "פנברי גרוב" נבנה בשנת 1902 על ידי המהנדס האמריקני הוראס פילד פּרשל, כהעתק של אחוזת פנסברי, ביתו של ויליאם פן בפנסילבניה, משום שחשב בטעות שהכפר קשור לשושלת מייסדי פנסילבניה.
המקומיים מספרים שאת הכפר פן רודפת רוחו של פועל חווה מהמאה ה־18, שמופיע, צוחק, על גב סוס רפאים.
ביישובים הסמוכים לכפר – פן סטריט ונוטי גרין – יש שטחי ציבור, שעליהם משחקים מועדוני הקריקט של שני היישובים.
הפאבים המקומיים פונים אל אותם שטחים ציבוריים.
לפן יש מועדון כדורגל שאינו משתתף בליגה האנגלית ושמו Penn &amp; Tylers Green FC, והקבוצה משחקת ברחוב אלם.
האזור הוא חלק מגבעות צ'ילטרן וחיים בו הרבה אנשים שנוסעים ללונדון מדי יום, בשל קרבתו לצומת כביש 3 של הכביש המהיר M40 בלאודווטר, ולרכבת בביקונספילד ותחנת הרכבת התחתית של לונדון באמרשם, המקושרות לעיר הבירה.
פן עדיין משמש מושב משפחת הרוזן האו (Earl Howe) משושלת פֶּן־קֶרזֶן־האו, שהגדילה את עושרה באמצעות חוקי תיחום, שהעניקו זכויות קניין פרטיות על קרקעות שהיו בעבר בשימוש קהילתי משותף.
בשנת 1855, הבעלות על "היער המשותף" ועל "יער פן" עברה לרוזן האו הראשון, מה שהכריח מקומיים רבים, על משק החי שלהם, להתפנות מהשטח.
זה גרם לתסיסה כללית בקהילה.
במשך מאות שנים התפרנסו תושבי הכפר על ידי רעיית בעלי החיים שלהם בשטח הציבורי, ועל ידי איסוף מה שיכלו מהאדמה.
כשהיער הפך לרכוש פרטי, רבים צללו עמוק יותר לעוני.
זה הוביל לשנים של מחאה בלתי חוקית, של הסרת גדרות ושל צַיִד לא חוקי, כשאנשים מקומיים ניסו להחזיר את מה שנראה להם לגיטימי.
חנות הספרים הנקראת "חנות הספרים בקוטג'" הייתה אתר צילום בפרק "סיפור על שני כפרים", פרק של תוכנית הטלוויזיה של ITV, רציחות במידסומר .
גם אתר הצילומים בן 12 הדונם עבור הסרט נני מקפי - קסם של אומנת נבנה שם.
פנאו (Pnau) היא שלישיית מוזיקת דאנס אלקטרונית אוסטרלית, שהוקמה ב-1996, המורכבת מניק ליטלמור (שירה והפקה), פיטר מייאס (גיטרה והפקה) וסם ליטלמור (הפקה; מאז 2016).
ביולי 1999, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Sambanova.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-39 באוסטרליה ולמקום ה-48 בניו זילנד.
ביולי 2001, הלהקה הוציאה את הסינגל "Follow Me".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-65 באוסטרליה.
ב-17 באוקטובר 2003, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Again.
ב-12 בנובמבר 2007, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Pnau.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-31 באוסטרליה.
ב-3 במרץ 2008, הלהקה הוציאה את הסינגל "Baby".
ביוני 2008, הלהקה הוציאה את הסינגל "Embrace".
ב-22 ביולי 2011, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Soft Universe.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-13 באוסטרליה.
ב-6 ביולי 2012, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלטון ג'ון, את הסינגל "Good Morning to the Night".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-71 באוסטרליה ולמקום ה-30 במצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-13 ביולי 2012, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלטון ג'ון, את אלבום הרמיקס הראשון שלהם, Good Morning to the Night.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-40 באוסטרליה, למקום התשיעי בצרפת, למקום ה-20 במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני ולמקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
ב-20 ביולי 2012, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלטון ג'ון, את הסינגל "Sad".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-48 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-15 בנובמבר 2013, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם Faul & Wad Ad , את הסינגל "Changes".
הסינגל הגיע בשיאו למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-16 במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מ-BPI ו-BVMI.
ב-4 בנובמבר 2016, הלהקה הוציאה את הסינגל "Chameleon".
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הסינגלים האוסטרלי, למקום הראשון במצעד שירי הקלאב האוסטרלי ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס האוסטרלי.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מרובעת מ-ARIA.
ב-27 באוקטובר 2017, הלהקה הוציאה את הסינגל "Go Bang".
השיר הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד הסינגלים האוסטרלי, למקום הראשון במצעד שירי הקלאב האוסטרלי, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס האוסטרלי ולמקום ה-40 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מחומשת מ-ARIA.
ב-10 בנובמבר 2017, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, Changa.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד האלבומים האוסטרי, למקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס האוסטרליים ולמקום החמישי במצעד אלבומי ה-Heatseeker של ניו זילנד.
ב-11 במאי 2018, הלהקה הוציאה את הסינגל "Changa".
השיר הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד שירי הקלאב האוסטרלי ולמקום ה-17 במצעד שירי הדאנס האוסטרלי.
ב-1 במאי 2019, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם קירה דיווין ומרקס טוליבר, את הסינגל "Solid Gold".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-94 באוסטרליה ולמקום ה-15 בניו זילנד.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מ-ARIA.
ב-11 בדצמבר 2020, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם Ladyhawke , את הסינגל "River".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-31 בניו זילנד.
ב-28 במאי 2021, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם Budjerah , את הסינגל "Stranger Love".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד רצועות הדאנס האוסטרלי ולמקום ה-34 בניו זילנד.
ב-13 באוגוסט 2021, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלטון ג'ון ודואה ליפה, את הסינגל "Cold Heart (Pnau remix)".
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון באוסטלריה, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום השביעי בבילבורד הוט 100.
ב-2 בדצמבר 2022, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם טרוי סיון, את הסינגל "You Know What I Need".
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים העצמאיים האוסטרלי.
ב-10 במרץ 2023, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם חאליד, את הסינגל "The Hard Way".
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים העצמאיים האוסטרלי, למקום השלישי במצעד 100 שירי האיירפליי הפולני ולמקום ה-12 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-19 במאי 2023, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם ביבי רקסה ואוזונה, את הסינגל "Stars".
השיר הגיע בשיאו למקום השישי במצעד הסינגלים העצמאיים האוסטרלי ולמקום ה-36 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
פמקה הלסמה (בהולנדית: Femke Halsema; נולדה ב-25 באפריל 1966) היא מנהלת, פוליטיקאית וסופרת הולנדית.
היא מכהנת כראש עיריית אמסטרדם מאז 12 ביולי 2018. בעבר הייתה חברה בבית הנבחרים של הולנד מטעם מפלגת הירוקים מ-1998 עד 2011. מ-2002 עד 2010 עמדה בראש המפלגה והסיעה בפרלמנט.
הלסמה נולדה בהארלם למשפחה סוציאל-דמוקרטית.
המשפחה עברה לאנסחדה שם היה אביה היה מורה לחינוך גופני ומנהל מחלקת החינוך הגופני והספורט של עיריית אנסחדה.
אמה הייתה חברת מועצה לענייני סוציאליים ותעסוקה של מפלגת העבודה באנסחדה בין השנים 1982 ל-1994.
בשנת 1983 סיימה תיכון באנסחדה וב-1985 והחלה בהכשרת מורים להולנדית והיסטוריה באוטרכט.
היא עזבה את הלימודים ב-1988 מבלי לסיים; לאחר מכן למדה מדעי החברה באוניברסיטת אוטרכט בין 1989 ל-1993. היא התמחתה בקרימינולוגיה ובסוציולוגיה של המשפט.
במהלך לימודיה היו לה כמה משרות חלקיות הקשורות להכשרתה: בין השנים 1991 ו-1993 היא הייתה מתמחה בקבוצת העבודה של המשטרה והמהגרים של משרד הפנים ועוזרת מחקר.
בשנת 1992 הייתה מרצה זוטרה לשיטות מחקר בפקולטה למדעי החברה ולימדה ותרגלה סטטיסטיקות לתלמידי שנה א'.
לאחר שהלסמה סיימה את לימודיה ב-1993, היא הצטרפה לצוות של קרן ויארדי בקמן (WBS), מכון המחקר של מפלגת העבודה.
ב-1996 היא נסעה כעמיתת מכון המחקר "קרן מרשל הגרמנית" לחודשיים בארצות הברית.
ב-1996 החלה לערוך ב-"De Helling", המגזין של מכון המחקר של מפלגת הירוקים ההולנדית.
באותה שנה היא החלה לשלב את עבודתה ב-WBS עם פעילות עבור "De Balie", מרכז פוליטי ותרבותי באמסטרדם, שם פגשה הובילה פרויקט על המשמעות של חוקת הולנד עבור החברה המודרנית.
היא גם הצטרפה לוועדת התוכנית של מפלגת העבודה לקראת הבחירות ב-1998 ופרסמה עם מרטן האייר ספר עם מסות תרבותיות-פוליטיות על תכנון מרחבי .
לקראת בחירות 1998 הוצע להלסמה להיות מועמדת למפלגת העבודה, אך בסתיו 1997 עזבה האלסמה את המפלגה ואת ה-WBS.
הסיבה הישירה הייתה הדרך האוטוריטרית שבה טיפלה המשטרה בהפגנות נגד הפסגה האירופית שעבדה על אמנת אמסטרדם.
ראש העירייה הסוציאל-דמוקרטי, שלטו פאטיין, הכניס 500 בני אדם למעצר מנהלי.
חוסר שביעות הרצון שלה ממפלגת העבודה נבעה גם במכך שלדעתה המפלגה לא הצליחה לחדש את המניפסט הסוציאל-דמוקרטי שלה ולנצל את הגאות הכלכלית הגואה כדי להשקיע במגזר הציבורי.
לאחר שעזבה את ה-WBS, היא המשיכה לעבוד ב-De Balie וגם הייתה בעלת טור בעיתון "Het Parool" וברדיו IKON.
בשנת 1998 הזמין מנהיג מפלגת הירוקים פול רוזנמולר את הלסמה לרשימת המפלגה.
בבחירות הכלליות ב-1998, היא הייתה מועמדת במפלגת הירוקים במקום השלישי ברשימה.
המפלגה יותר מהכפילה את סך המושבים שלה בפרלמנט מחמישה לאחד עשר.
בכהונתה הראשונה בפרלמנט האלסמה הייתה דוברת בנושאי משפט, מבקשי המקלט ולענייני פנים.
היא התפרסמה בזכות התנגדותה לחוק ההגירה המחמיר שהציע יוב כהן.
בבחירות שהתקיימו במאי 2002 הוצבה הלסמה במקום השני ברשימת הירוקים.
המפלגה איבדה מושב אחד בפרלמנט.
הלסמה נבחרה כסגנית ראש המפלגה.
בנובמבר הודיע ראש המפלגה פול רוזנמולר במפתיע כי יעזוב את הפוליטיקה וביקש ממנה להחליפו כראש המפלגה.
הלסמה הייתה מנהיגת המפלגה במהלך הבחירות ב-2003. המפלגה הפסידה שני מנדטים.
היא הפכה לראשת המפלגה והייתה דוברת בנושאי תרבות ותקשורת, בריאות, תכנון מרחבי ואיכות הסביבה.
בין אוקטובר 2003 לינואר 2004, הלסמה הייתה בחופשת לידה לאחר שילדה תאומים.
סגניתה מארייקה פוֹס החליפה אותה זמנית.
לאחר חזרתה לבית הנבחרים, החלה הלסמה לקדם שיתופי פעולה בין המפלגה הסוציאליסטית, מפלגת העבודה ומפלגת הירוקים על מנת להוביל לממשלת שמאל לאחר הבחירות.
היא ביקשה ממנהיג מפלגת העבודה ואוטר בוס להתבטא בעד קואליציה כזו, אך הוא סירב, כי לא רצה לשלול אפשרות של קואליציה עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
בינואר 2006 נבחרה הלסמה כ"ליברלית של השנה" על ידי ארגון הנוער של מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (VVD) בגלל מדיניותה בנוגע לרפורמה במדינת הרווחה.
ביוני 2006 הייתה המועמדת היחידה לראש מפלגתה.
בבחירות 2006 הפסידה המפלגה עוד מושב.
באפריל 2010, היא קיבלה את פרס תורבקה על כושר ביטוי פוליטי.
בבחירות 2010 התחזקה מפלגת הירוקים בהנהגת הלסמה משבעה לעשרה מושבים בפרלמנט.
לאחר הבחירות, הלסמה פעלה למען קואליציה "סגולה" של VVD, מפלגת העבודה, דמוקרטים 66 והירוקים, אך המשא ומתן נתקע.
ב-17 בדצמבר 2010 הודיעה הלסמה על התפטרותה המיידית מהסיעה וכמנהיגה פוליטית של מפלגת הירוקים.
היא הודיעה זאת למפלגתה כבר יום קודם לכן, ויולנדה סאפ נבחרה כמנהיגת המפלגה החדשה ולקחה לידיה את ההנהגה הפוליטית.
הלסמה עזבה את בית הנבחרים לאחר פגרת חג המולד ב-11 בינואר 2011.
לאחר שהלסמה עזבה את הפוליטיקה בינואר 2011, היא עבדה כפרילנסרית: במדע, כסופרת, עיתונאית ומפיקת טלוויזיה.
היא הייתה פעילה כדירקטורית וחברה בוועדות מייעצות שונות, וכמרצה באוניברסיטת טילבורך ואוניברסיטת אוטרכט.
ב-27 ביוני 2018 מינתה מועצת העיר אמסטרדם את הלסמה לראשות העיר במקום אברארד ואן דר לן שנפטר, והוחלף באופן זמני על ידי יוזיאס ואן ארטסן מאז דצמבר 2017. לפני ההכרזה הרשמית הוזכרה הלסמה לעיתים קרובות כמועמדת החשובה ביותר.
הלסמה היא ראשת העיר הראשונה של עיר הבירה (לפניה החזיקו נשים את התפקיד באופן זמני במשך כמה שבועות, ב-2001 וב-2017).
היא גם חברת מפלגת הירוקים הראשונה בתפקיד.
הלסמה הייתה בת הזוג של יוצר הטלוויזיה רוברט אואי במשך כשמונה עשרה שנים.
יחד יש להם בת ובן, תאומים.
ב-20 בדצמבר 2022 היא הודיעה שנפרדו כשנה לפני כן.
פנאא הוא מושג בסופיות שמשמעותו העלמה או ביטול של האני.
במושג זה השתמשו מיסטיקנים פרסיים וטורקיים ידועים כמו ג'לאל-דין רומי, במשמעות של "למות לפני שאתה מת".
המושג פנאא מושתת על הכתוב בקוראן אך קיימות גישות שונות להסברת המושג פנאא.
הגישות העיקריות להסברת המושג פנאא:
הגישה הרווחת ביותר רואה בפנאא מצב של חיסול מוחלט של האגו האנושי, (הרצון, התשוקות ותחושת העצמי) בפני אלוהים, עד שהסופי אינו חש יותר בקיומו, אלא רק בקיום אללה והוא מתמסר אליו לחלוטין.
בשלב הבא, הבקאא הסופי נמצא בעולם, אך לא כעצמו אלא ככלי בידיו של אללה.
את הגישה הזו פיתח ג'לאל א-דין רומי והוא כתב עליה רבות בספרו .
המונח חיים אינו מתייחס לחיים הפיזיים, אלא לחיים רוחניים, כלומר השגת קרבה לאלוהים.
גם הביטוי "מוּת לפני שתמות" לא קורא למוות פיזי, אלא למוֹת האגו, ויתור על הזהות האגוצנטרית, והתמסרות מוחלטת לרצון האלוהי.
אדריס הוא נביא המוזכר בקוראן (מזוהה עם חנוך המקראי) שהועלה לשמיים בעודו בחיים ונחשב לסמל של עלייה רוחנית והשגת דרג קדושה.
גישה מיסטית רדיקלית שהובעה על ידי אל-חוסיין בן מנסור אל-ח'אלאג שהפנאא אינה רק היפרדות מהאגו, אלא הגעה להכרה של אחדות מוחלטת בין אללה, הבריאה והעצמי האינדיבידואלי (הגעה למצב .
גישה זו נחשבה מסוכנת על ידי חכמי האסלאם כי היא עלולה להתפרש כאילו אדם יכול להתאחד עם אללה ולהיות, כביכול, חלק מממנו.
הרעיון של "אנא אל-חק!"- אני הוא האמת!
מסיבה זו הוצא אל-ח'לאג' להורג.
הכרה ברצונו של אללה וזכירתו בלבד
גישה הטוענת שפנאא הוא מצב של שִכחת כל מה שאיננו אללה והישארות רק עם זכירתו.
מצב של הבטלות מוחלטת של המאמין בפני האל.
(אך אין מדובר על הגעה לרמה גבוהה יותר של "אחדות", או אף ראיית האל).
סופיים כמו אל-ג'וניד אל-בגדדי, אל-ע'זאלי ו טענו כי המטרה העליונה של הסופיות היא "ראיית אללה" (مُشَاهَدَة, מוּשהאדה)
כנסיית פָּנאגָיָה אֶקָאטוֹנטָפִּילְיָאנִי הוא קומפלקס כנסייתי ביזנטי בעיירה , באי פארוס ביוון.
קומפלקס הכנסייה מכיל קפלה ראשית המוקפת בשתי קפלות נוספות ובפטיסטריום בצורת צלב.
המלה הראשונה מורכבת משתי מילים: Pan - הכל, כל hagia - קדושה, טהורה.
הקדושה ביותר, או הטהורה ביותר, הוא כינויה של מרי, אמו של ישו.
ייתכן שמדובר בשיבוש של המונח Katapoliani שמשמעות העיר התחתית ואכן הכנסייה נבנתה קרוב לים בחלק הנמוך של פריקיה.
הכנסייה מתוארכת לשנת 326. מאפייני החלקים העתיקים ביותר, קודמים למועד אימוץ הנצרות כדת המדינה של האימפריה הרומית בשנת 391. על פי המסורת, הכנסייה נוסדה על ידי הלנה, אמו של הקיסר הרומי קונסטנטינוס הגדול, במהלך עלייתה לרגל לארץ הקודש, כאשר עצרה להתפלל בקפלה באי.
מאוחר יותר, גם יוסטיניאנוס זכה לקרדיט על ייזום הבנייה באתר.
האתר ניזוק קשות ברעידת אדמה במאה ה-18, אך שוחזר בהדרגה.
פמרן הוא אי בים הבלטי, מול החוף המזרחי של מדינת שלזוויג-הולשטיין הצפונית ביותר בגרמניה.
פמרן הוא האי השלישי בגודלו בגרמניה, אחרי רוגן ואוזדום.
פרמן מופרד מחצי האי הגרמני וגריה שבהולשטיין על ידי מצר פמרן, ומהאי הדני הדרומי לולנד על ידי מצר חגורת פמרן.
האי מחובר ליבשת בהולשטיין על ידי גשר מצר פמרן.
האי משתייך למחוז אוסטהולשטיין (מזרח הולשטיין).
הערים הגדולות הקרובות ביותר ביבשת הן הייליגנהאפן (נמל הקדושים) ואולדנבורג בהולשטיין (שנוסדה כסטאריגארד).
ממש מול פמרן, בקצה חצי האי וגריה, נמצאת שכונת גרוסנברודה.
נתיב ווגלפלוגליניה (בדנית: Fugleflugtslinjen) הוא נתיב תחבורה חשוב המחבר את קופנהגן, בירת דנמרק שבאי שלן, עם העיר השנייה בגודלה בגרמניה, המבורג, דרך ליבק.
הנתיב עובר דרך האי פמרן הכולל כביש ומסילת רכבת.
באזור נבנות שתי מנהרות: מנהרת חגורת פמרן בין פוטגרדן שבפמרן לרֶדביהאוּון שבלולנד, ומנהרת פמרן סאונד בין שטורקמפ (פמרן) לגרוסנברודה (וגריה).
היישובים הבולטים בפמרן הם בורג על פמרן (בגרמנית תחתית: Borg op Fehmarn) ופוטגרדן, שבה נמצא נמל המעבורות של האי.
פמרן מיוצגת באופן אלגורי באמצעות הסמל "הכתר הזהוב בים הכחול" , המופיע על דגלים רבים באי.
הסמל מתייחס לבית אולדנבורג, בית המלוכה הדני.
שמות קדומים של האי הם פמרה (Femera), פימבריה (Fimbria), צימבריה פרווה (Cimbria parva) ואימברה (Imbra).
כחלק מחצי האי וגריה, יושב האי בימי הביניים המוקדמים בידי שבט הווגרים, שבט סלאבי-לקיטי.
פמרן היא אחת הנקודות המערביות ביותר בתחום ההתיישבות הרציפה לשעבר של העמים הסלאביים, והאי המערבי ביותר שבו התקיימה התיישבות סלאבית.
שם האי עצמו נגזר מן המילה הפולאבית "fe more" ("בים"), שמקבילה בצורתה המודרנית ל"v more", ויש לה רקע אטימולוגי דומה לפומרניה, ששמה נגזר מן "po more" ("על הים").
גם השם פוטגרדן הוא שם סלאבי, שמקורו ב־"pod gard" ("מתחת למצודה").
בריגן קיימת עיירה בעלת אותו רקע אטימולוגי, שהתפתח לצורתה המודרנית פוטגארטן (Putgarten).
כפרים נוספים בפמרן שנוסדו בידי סלאבים הם באננסדורף (Bannesdorf), דנשנדורף (Dänschendorf), גהלנדורף (Gahlendorf), גמנדורף-זידנדורף (Gammendorf-Siedendorf), גולדנדורף (Gollendorf), הינריכסדורף (Hinrichsdorf), קלאוסדורף (Klausdorf), קופנדורף (Kopendorf), למקנדורף (Lemkendorf), מֵשנדורף (Meeschendorf), פּיטזה (Püttsee), זהרנסדורף (Sahrensdorf), שלאגסדורף (Schlagsdorf), זולסדורף (Sulsdorf) וויטסדורף (Vitzdorf).
הכפרים ביסדורף (Bisdorf), פרזן (Presen) ושטברדורף (Staberdorf) נוסדו או בידי סלאבים או בידי מתיישבים גרמנים מהולשטיין, דיתמרשן, פריזיה, סקסוניה התחתונה ודנמרק, שהתיישבו באי החל מהמאה ה־12. הסלאבים שחיו באי עברו בהדרגה תהליך של התנצרות וגרמניזציה.
מימי הביניים ועד 1864 היה פמרן חלק מהדוכסות הדנית של שלזוויג.
עם חלוקת הדוכסות בשנת 1544 נכללה פמרן בתחום שלטונו של הדוכס יוהאן הזקן (האב).
לאחר מותו ללא יורשים בשנת 1580 צורף האי לדוכסות שלזוויג-הולשטיין-גוטורפ.
לאחר המלחמה הצפונית הגדולה אוחדה פמרן יחד עם יתר שטחי שלזוויג תחת הכתר הדני.
בשנת 1864 עברה שלזוויג לידי פרוסיה בעקבות מלחמת שלזוויג השנייה.
ב־26 ביולי 1932 טבעה מול חופי האי פמרן אוניית האימונים של הצי הגרמני „ניובה" בסערה פתאומית, ואיתה נספו 69 אנשי צוות, מלחים וטירונים.
בחוף גמנדורפר (Gammendorfer Strand) בפמרן, מול המקום שבו התרחשה הטביעה, הוקמה אנדרטת ניובה (Niobe-Denkmal).
מאז 1963 מחובר האי פמרן אל היבשת הגרמנית באמצעות גשר כביש ורכבת החוצה את מצר פמרן (Fehmarnsundbrücke).
אורכו של הגשר 963.40 מטרים וגובהו 69 מטרים.
שטחו של האי פמרן הוא 185 קילומטרים רבועים ואורך קו החוף שלו 78 קילומטרים.
הגבעות הגבוהות ביותר באי הן הינריכסברג (Hinrichsberg) שגובהה 27.2 מטר וולפנר ברג (Wulfener Berg) שגובהה 26.5 מטר.
היישוב הגדול ביותר באי הוא בורג (Burg; „עיר פמרן") שבו מתגוררים כ־6,000 תושבים.
בנוסף קיימים באי כפרים קטנים רבים, בהם ואדרסדורף (Vadersdorf).
האקלים בפמרן (שלזוויג-הולשטיין, גרמניה) מתאפיין בקיץ נוח ומעונן חלקית, ובחורפים ארוכים, קרים מאוד ומעוננים ברובם.
האי מתאפיין ברוחות חזקות במשך כל ימות השנה.
הטמפרטורות נעות בדרך כלל בין 1-°C ל־21°C, ורק לעיתים רחוקות יורדות מתחת ל־8-°C או עולות על 26°C.
הטמפרטורה הממוצעת בפמרן היא 8.3°C וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 571 מ"מ.
לפי שירות המטאורולוגי הגרמני (DWD), בשנת 2008 הייתה פמרן האזור השמשי ביותר בגרמניה.
הטמפרטורה הממוצעת בפמרן משתנה בהתאם לעונות השנה.
העונה החמה נמשכת כשלושה חודשים, מ־10 ביוני ועד 11 בספטמבר, עם טמפרטורת שיא יומית ממוצעת העולה על 18°C.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, שבו הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 21°C ביום ל־14°C בלילה.
העונה הקרה נמשכת כארבעה חודשים, מ־21 בנובמבר ועד 23 במרץ, עם טמפרטורת שיא יומית ממוצעת הנמוכה מ־7°C.
החודש הקר ביותר הוא ינואר, שבו הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 0°C- בלילה ל־3°C ביום.
עונת הגשמים בפמרן נמשכת כ־8.4 חודשים, מ־7 ביוני ועד 20 בפברואר, כאשר הסיכוי ליום גשום גבוה מ־24%.
החודש הגשום ביותר הוא דצמבר, עם ממוצע של 9.2 ימים שבהם יורדים לפחות מילימטר אחד של משקעים.
עונת היובש נמשכת כ־3.6 חודשים, מ־20 בפברואר ועד 7 ביוני.
החודש עם מספר ימי הגשם המועט ביותר הוא אפריל, עם ממוצע של 5.5 ימים שבהם נרשם לפחות מילימטר אחד של משקעים.
בין הימים הגשומים ניתן להבחין בין ימי גשם בלבד, שלג בלבד, או שילוב של השניים.
החודש עם מספר ימי הגשם בלבד הרב ביותר הוא אוקטובר, עם ממוצע של 8.8 ימים.
בסך הכול, הצורה הנפוצה ביותר של משקעים בפמרן לאורך השנה היא גשם בלבד, כאשר הסיכוי המרבי לכך מגיע ל־30% ב־21 באוקטובר.
מצר פמרן (Fehmarnbelt), המפריד בין האי פמרן לבין האי הדני לולנד, שוכן בצידו של האי שמנוגד ליבשת הגרמנית.
ניתן לחצות את המצר באמצעות מעבורות הפועלות בין נמל פוטגארדן (Puttgarden) שבגרמניה לנמל רֶדְבִּיהָאוּן (Rødbyhavn) שבדנמרק.
ב־29 ביוני 2007 נתנו הרשויות הדניות והגרמניות אור ירוק לפרויקט מנהרת הקשר הקבוע של מצר פמרן (Fehmarn Belt Fixed Link), המתוכנן להשלמה בשנת 2028.
גשר מצר פמרן (Fehmarnsundbrücke), שאורכו 963 מטר, מחבר את האי הגרמני פמרן עם היבשת הגרמנית בקרבת גרוסנברודה (Großenbrode).
חופי האי משמשים כמקומות מנוחה לציפורים נודדות, ולכן מהווים יעד פופולרי עבור עוסקים באורניתולוגיה.
שמורות הציפורים באי מנוהלות על ידי מרכז השימור של ארגון NABU בשמורת ציפורי המים וולנאאו (Wallnau Waterbird Reserve).
בעיר בורג נמצא אקווריום גדול הכולל כ-40 מכלים עם דגים.
האי פמרן מפורסם בזכות שטחי הטבע והפנאי שבו, במיוחד בעונת הקיץ (יולי–ספטמבר), והוא ידוע גם בזכות אתרי גלישת הרוח (windsurf) והקייטסרפינג (kitesurf).
קיימים באי יותר מעשרה אתרי גלישה ידועים.
שַׁרְוֶנצֶל (Scharwenzel) הוא משחק קלפים לשתי קבוצות, כאשר בכל קבוצה משתתפים שניים עד ארבעה שחקנים.
המשחק העתיק קיים לפחות שלוש מאות שנה ומתקיים רק באי פמרן.
האי פמרן היה מקום הקונצרט האחרון של ג'ימי הנדריקס, במסגרת פסטיבל Open Air Love & Peace, שהתקיים ב־6 בספטמבר 1970. הקונצרט נערך בחוף פלוגה (Flügge) שבדרום־מערב האי.
במקום ניצבת אבן זיכרון, ומ־1995 עד 2010 נערך מדי שנה בחודש ספטמבר פסטיבל התחייה של ג'ימי הנדריקס Jimi-Hendrix-Revival-Festival.
Nicholas Church) הנמצאת באי קיים אגן טבילה (baptismal font) שמוארך לשנת 1391.
Benedikt Niese (1849 בבורג אוף פהמרן - 1910), חוקר גרמני קלאסי.
לינה היידריך (1911–1985), ילידת הכפר אוונדורף.
בעלה ריינהרד היידריך (1904–1942) היה איש אס אס ומשטרה גרמני והאדריכל הראשי של השואה.
היה להם בית קיץ באי, אותו ניהלה כמסעדה לאחר המלחמה, עד שנשרף בפברואר 1969.
פְּנַאי או זמן חופשי הוא פרק זמן בו האדם אינו מחויב לפעול בדרך מסוימת מכל סיבה שהיא ולכן חופשי לבחור מה ברצונו לעשות.
הפנאי נתפס כזמן שאינו מוקדש לעיסוק בטיפול עצמי ופעילויות הנדרשות בחיי היום יום.
"לימודי הפנאי" הם דיסציפלינה אקדמית המתרכזת במחקר ובניתוח הפנאי.
פעילות פנאי מול פעילויות אחרות
פעילות מסוימת תחשב כפעילות פנאי רק כאשר היא מבוצעת מתוך רצון ולא מתוך כורח.
מכאן שהקריטריון להבחנה בין פעילות פנאי לפעילות שאינה כזו היא המוטיבציה שגרמה לה ללא תלות בתוכן העשייה.
מסיבה זו אותה פעילות יכולה להיחשב כפנאי אם היא נעשית מרצון או כמחויבות אם לא.
לדוגמה ציור יחשב כפנאי אם הוא נעשה במסגרת תחביב, אך כמחויבות אם הוא נעשה במסגרת שיעורי בית.
פעילות פנאי היא פעילות מהנה אשר כדאית בזכות עצמה.
קיימת תפיסה לפיה הפנאי מנוגד לעבודה משום שהוא מקושר להנאה שאינה מייצרת תפוקה כלשהי, בעוד שהעבודה נתפסת כפעילות פרודוקטיבית אך בלתי נעימה.
תפיסה זו מאפיינת מצבים שבהם חיי היום יום אינם יכולים להיות מהנים, כך שההנאה יכולה להתקיים רק בשעות הפנאי.
עם זאת, המצב האידיאלי הוא זה שבו הפנאי אינו מצטמצם לעיסוק מופנם ברמה האישית, אלא משתלב במסגרות החברתיות של עולם התעסוקה, המשפחה והקהילה.
אנשים רבים מאמצים להם לשעות הפנאי תחביבים שונים, חלקם נפוצים וחלקם ייחודיים.
בין התחביבים הנפוצים ניתן למנות קריאה וכתיבה, אמנויות פלסטיות, נגינה, אמנויות לחימה ואספנות לסוגיה.
כאמור, הפנאי הוא אותו חלק מזמנו של הפרט שבו הוא חופשי לפעול כרצונו על פי הבנתו ועל פי נטיותיו.
כלומר, זמנו של האדם הוא פנאי פרט לאותם חלקים בזמן בהם הוא פועל מתוך מחויבויות מסוגים שונים.
הפעילויות המרכזיות שאדם מחויב אליהן הן עיסוק בצרכים בסיסיים כמו אכילה, שינה ותחזוקה שוטפת של משק הבית.
מסגרות שונות שאדם מחויב אליהן, בין מרצונו ובין עקב גורמים חיצוניים כגון משפחה וחוק הן הגורמים העיקריים להגבלת הפנאי.
בין המסגרות ניתן למנות מקומות עבודה, מוסדות לימוד, צבא ונישואין.
היווצרותו של זמן פנוי היא תופעה חדשה יחסית.
היא החלה מהמאה ה-20 בעולם המערבי.
החיים בחברה המודרנית מאפשרים לאדם יותר זמן פנוי מבעבר.
זאת בעקבות גורמים שונים כמו ההתפתחות הטכנולוגית והמדעית, הקפדה על יום עבודה בן 8 שעות, הגבלת הגיל המינימלי לעבודה, פרישה לגמלאות ותוחלת חיים גבוהה יותר.
אל כל אלו מצטרפים ההיצע הרחב של מקורות בילוי והנאה.
זמן פנוי של אוכלוסיות שונות
כמות הזמן הפנוי היא מאפיין המשתנה בין אוכלוסיות שונות.
למשל: למתבגרים יש יותר זמן חופשי משיש למבוגרים צעירים, לרווקים יש יותר זמן חופשי מאשר לנשואים, לפנסיונרים יש יותר פנאי מאנשים שעובדים, ולאמהות עובדות חד-הוריות יש זמן חופשי מועט יחסית לכלל האוכלוסייה.
בעבודה ובמסגרות של מחויבות חברתית האדם נוטה לזהירות ולאיפוק.
לעומת זאת, במצב שבו האדם חש שמותר לו לשגות, הוא יכול ללמוד בצורה הטובה ביותר על האפשרויות העומדות בפניו.
כתוצאה מכך הפנאי הוא המרחב העיקרי בו מגדיר האדם את הנאתו, מנוחתו חיי התרבות והמשפחה שלו.
לכן הפנאי מספק את הסביבה התומכת ביותר להתפתחות האישיות והמודעות העצמית.
תרבות הפנאי הוא מונח המציין את הנורמות המקובלות במסגרת הפנאי.
תרבות הפנאי התפתחה בצורה משמעותית במהלך המאה ה-20, עם הירידה בזמן העבודה הממוצע בעולם המודרני והעלייה בפוריות העבודה, הארכת שעות האור בעקבות התאורה המלאכותית, ועלייתה של תעשיית הבידור.
שינויים גלובליים בדפוסי העבודה בחברה המודרנית הביאו לעלייה בכמות הזמן החופשי.
צורך זה הוביל בשנים האחרונות לפיתוחה ולחיזוקה של גישת החינוך לפנאי ולתפישת חינוך זה, כתהליך המתחיל בילדות וכולל מגוון פעילויות, המסייעות לפיתוח עמדות חיובית כלפי הפנאי, תרומתו לאיכות החיים ולהבנת משמעותו.
פעולות הפנאי מעשירות את הלמידה ותורמות להווי החברתי של התלמידים ולמימושם העצמי.
בית הספר הוא המוסד העיקרי שבו נמצאים התלמידים בתהליך הכשרתם לחיים ולכן יש לו אחריות מרכזית לחינוך תלמידיו לפנאי.
מטרת החינוך לפנאי היא לסייע לתלמידים ללמוד כיצד להשתמש בשעות הפנאי שלהם לצורך שיפור את איכות חייהם ולצורך התפתחות שכלית, נפשית, גופנית וחברתית.
החינוך לפנאי צריך להבטיח פעילויות פנאי אשר יתרמו להתפתחותו הערכית והחברתית של כל תלמיד ויעודדו אותו להיות מעורב בקהילה, להתנדב ולתרום לה.
פְּנֶאוּמָטִיקָה (פְּנֵימטיקה, על פי חוקי התעתיק לעברית; מיוונית עתיקה: πνεῦμα, פנֵימה - אוויר או נשימה) הוא שם כולל לטכנולוגיה של הפעלה מכנית באמצעות גז דחוס, בדרך כלל אוויר.
היתרון של שימוש באוויר נובע מהיות האוויר חומר זמין, זול, ובטוח לשימוש.
דליפה של אוויר אינה גורמת לנזק בניגוד לנוזל הידראולי, המשמש למטרות דומות.
לפנאומטיקה חסרונות בהשוואה להידראוליקה הנובעים מדחיסות האוויר המקטינה את יעילות העברת הכוח.
למרות זאת, יש לטכנולוגיות המבוססות על פנאומטיקה שימושים מודרניים רבים כגון מערכות לאיסוף אשפה עירונית.
מועדון הכדורסל פנאתינייקוס , הידועה בקיצור כפאו או בשמה המלא פנאתינייקוס אתונה, היא קבוצת כדורסל יוונית מעיר הבירה אתונה המתמודדת בליגת העל היוונית בכדורסל וביורוליג.
הקבוצה, חלק ממועדון הספורט פנאתינייקוס, זכתה שבע פעמים בגביע אירופה, והיא קבוצת הכדורסל המצליחה והמעוטרת ביותר ביוון ואחת הקבוצות המצליחות והמעוטרות ביבשת.
פנאתינייקוס זכתה ב-39 אליפויות יוון, יותר מכל קבוצה אחרת וכמעט מחצית מכל 84 האליפויות שהתקיימו.
במהלך השנים מתחרותיה העיקריות בליגה היו אריס סלוניקי ואולימפיאקוס.
בין 2003 ל-2011 זכתה הקבוצה ב-9 אליפויות רצופות, שיא כל הזמנים בתחרות זו.
שליטתה של הקבוצה בכדורסל היווני ניכרת גם בתחרויות הגביע היווני בכדורסל, בו זכתה 20 פעמים מתוך 49, גם כאן יותר מכל קבוצה אחרת.
כמו כן זכתה הקבוצה פעם אחת בסופר קאפ היווני.
בסך הכל זכתה פנאתינאיקוס בשיא של 11 דאבלים (זכייה בליגה ובגביע באותה עונה), מהם חמישה רצופים בשנים 2005–2009, ובשני כתרים משולשים (זכייה בליגה, בגביע וביורוליג), ב- וב-.
פנאתינאיקוס נחשבת לאחת הקבוצות הבכירות באירופה, ומאז העפילה 12 פעמים לפיינל פור היורוליג, מתוכן שמונה פעמים לגמר, וזכתה שבע פעמים ביורוליג.
הזכייה הראשונה של הקבוצה בגביע אירופה הייתה ב-, אז ניצחה את ברצלונה 67–66 בגמר שנערך בפריז שבצרפת.
באותה שנה זכתה גם ב, לאחר שגברה 2–1 בסדרת הטוב מ-3 על אולימפיה מארגנטינה.
זכייתה השנייה הייתה בשנת לאחר שגברה בגמר בסלוניקי על מכבי תל אביב 73–67. ב- זכתה פנאתינאיקוס פעם נוספת, כשניצחה את קינדר בולוניה בביתה 89–83.
בשנת זכתה פנאתינאיקוס באליפות אירופה בפעם הרביעית בתולדותיה לאחר שגברה בגמר על צסק"א מוסקבה 93–91 בגמר אותו אירחה באואקה ארנה.
ב- זכתה ביורוליג פעם נוספת לאחר שגברה 73–71 על אותה צסק"א בגמר שנערך בברלין, וכעבור שנתיים נוספות, ב-, זכתה בפעם השישית בגביע אירופה לאחר שניצחה את מכבי תל אביב 78–70 בגמר שנערך בברצלונה.
ב-12 באפריל 2018 הודיעה פנאתינאיקוס על פרישה מהיורוליג לאחר מחלוקת בין בעלי הקבוצה להנהלת היורוליג, אך לאחר מכן חזרה בה מהחלטתה.
ב-26 במאי זכתה הקבוצה באליפות אירופה השביעית בתולדותיה לאחר שניצחה 95–80 את ריאל מדריד בגמר היורוליג.
היריבה הגדולה ביותר של פנאתינאיקוס היא אולימפיאקוס פיראוס.
היריבות הגדולה בין שני המועדונים הובילה פעמים רבות למהומות רבות, עד לכדי פציעות בקרב האוהדים משני הכיוונים.
לא אחת התקיימו המשחקים בין הקבוצות ללא קהל, בשל החשש מהתפרצויות אלימות.
היריבות בין המועדונים קיימת גם בענף הכדורגל, והמשחקים ביניהם מכונים דרבי היריבות הנצחיות.
הגביע היווני בכדורסל (20) (שיא)
מועדון הכדורגל פנאתינאיקוס , הידועה בקיצור כפאו (ΠΑΟ), היא קבוצת כדורגל יוונית מעיר הבירה אתונה אשר משחקת בליגת העל היוונית.
פנאתינאיקוס נוסדה בשנת 1908, והיא קבוצת הכדורגל הפעילה הוותיקה ביותר ביוון.
לזכותה 20 אליפויות ו-19 גביעים (כולל שמונה דאבלים), והיא הקבוצה השנייה הכי מעוטרת ביוון, אחרי יריבתה הגדולה אולימפיאקוס, אשר משחקי הדרבי ביניהן נקראים "דרבי היריבות הנצחיות".
פנאתינאיקוס היא אחת משלוש הקבוצות היחידות שמעולם לא ירדו מהליגה הבכירה ביוון, והקבוצה היוונית היחידה שהגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות (בשנת 1971) ושיחקה בגביע הבין-יבשתי.
בנוסף הגיעה הקבוצה פעמיים לחצי גמר ליגת האלופות, ופעמיים לרבע גמר גביע אופ"א.
צבעי הקבוצה הם ירוק ולבן, ומגרשה הביתי המסורתי הוא אצטדיון אפוסטולוס ניקולאידיס, אך כיום היא משחקת באצטדיון האולימפי באתונה.
פנאתינאיקוס נוסדה ב-3 בפברואר 1908 על ידי יורגוס קאלאפאטיס, כאשר הוא וארבעים ספורטאים נוספים החליטו לפרוש מאגודת פאנליניוס בעקבות החלטת המועדון לפרק את קבוצת הכדורגל שלו, ובמקור הוקמה פנאתינאיקוס כדי לעסוק רק בכדורגל וכדי להפיץ את ההכרה בענף ספורט זה ברחבי אתונה ויוון כולה.
שם הקבוצה היה "מועדון הכדורגל של אתונה", ובשנת 1910 שונה השם ל"מועדון הכדורגל הפאן-הלני", אז גם נקבעו הצבעים ירוק ולבן כצבעי המועדון.
בשנת 1918 אימצה הקבוצה את התלתן כסמל המועדון.
ב-1919 הוקמה גם קבוצת הכדורסל של המועדון, ולאחר מכן התרחבה האגודה גם לענפי ספורט נוספים.
בעקבות כך שונה בפעם האחרונה שם המועדון, וב-15 במרץ 1924 נקבע שמו הנוכחי.
החל משנת 1925 זכתה הקבוצה שלוש פעמים ברציפות באליפות אתונה.
בשנת 1928 פרצה מחלוקת בין פנאתינאיקוס, אולימפיאקוס, וא.א.ק.
בשנת 1930 זכתה פנאתינאיקוס באליפות הראשונה שלה, בפעם הראשונה בה השתתפה בליגה היוונית.
מחלוקת בין הנהלת הקבוצה לשחקנים בנוגע לפרופסיונאליזם בכדורגל היווני הביאה לירידה במעמד המועדון, והישגה היחיד עד מלחמת העולם השנייה היה זכייתה בגביע היווני לראשונה בתולדותיה בשנת 1940, לאחר שניצחה 3–1 את אריס סלוניקי במשחק הגמר.
לאחר המלחמה זכתה הקבוצה באליפות השנייה שלה, בשנת 1949, ובשנת 1953 זכתה באליפות השלישית.
שנות ה-60 היו המוצלחות ביותר עבור הקבוצה, ובהן הוסיפה שש אליפויות לארון התארים, בנוסף לשני גביעים, כולל זכייה בדאבל ראשון בשנת 1969.
הישג השיא של הקבוצה היה כשסיימה את עונת 1970/1971 כסגנית אלופת אירופה, כאשר העפילה לגמר גביע אירופה לאלופות (המפעל שקדם לליגת האלופות), לאחר שברבע הגמר הדיחה את אברטון ובחצי הגמר ניצחה 3–0 את הכוכב האדום בלגרד אחרי הפסד 1–4 במשחק הראשון בבלגרד.
במשחק הגמר, שנערך באצטדיון ומבלי, הפסידה הקבוצה 0–2 לאייאקס.
בעונת 1984/1985 הגיעה לחצי הגמר והודחה על ידי ליברפול.
פנאתינאיקוס שיחקה מספר פעמים גם בליגת האלופות, ואחד ההישגים הגדולים שלה הוא העפלתה לחצי הגמר בעונת 1995/1996, אך לאחר ניצחון חוץ 1–0 על אייאקס הפסידה הקבוצה 0–3 בגומלין בביתה.
בעונת 2001/2002 הגיעה לרבע הגמר והוגרלה מול ברצלונה, אך לאחר שניצחה 1–0 במשחק הראשון והובילה 1–0 במשחק הגומלין בקאמפ נואו, הפסידה לבסוף 1–3 והודחה מהטורניר.
בשנת 2004 זכתה פנאתינאיקוס בדאבל תחת הדרכתו של המאמן הישראלי יצחק שום, ובכך קטעה הקבוצה רצף של שבע שנים בהן זכתה יריבתה אולימפיאקוס באליפות.
בעונת 2006/2007 הוגרלה הקבוצה לשלב הבתים של גביע אופ"א יחד עם פריז סן-ז'רמן, ראפיד בוקרשט, מלאדה בולסלאב והפועל תל אביב, עם מאמנה לשעבר יצחק שום.
הקבוצה סיימה במקום הראשון בבית והעפילה לשלב 32 האחרונות בו הפסידה לבאייר לברקוזן והודחה מהטורניר.
בשנת 2010 זכתה פנאתינאיקוס באליפות ה-20 שלה וקטעה רצף של חמש אליפויות של יריבתה אולימפיאקוס.
בנוסף ניצחה 1–0 את אריס סלוניקי בגמר הגביע היווני והשלימה דאבל שישי בתולדותיה.
בעונת 2011/2012 הודחה הקבוצה על ידי מכבי תל אביב בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית.
בתקופה זו נקלע המועדון לקשיים כלכליים, ומצבו החמיר לאחר עזיבתם של כל חברי ההנהלה בעקבות מהומות שפרצו בדרבי מול אולימפיאקוס במרץ 2012. בשנת 2014 זכתה הקבוצה בגביע ה-18 בתולדותיה, לאחר ניצחון 4–1 על פאוק סלוניקי במשחק הגמר.
ב-2022 זכתה בגביע ה-19 בתולדותיה והראשון מאז 2014 לאחר שגברה 1-0 במשחק הגמר על פאוק סלוניקי.
מגרשה הביתי המסורתי של פנאתינאיקוס מאז תחילת שנות ה-20 הוא אצטדיון אפוסטולוס ניקולאידיס השוכן בשדרות אלכסנדרס בשכונת אמפלוקיפוי שבמרכז אתונה, ולכן נהוג לכנותו "Leoforos" (שדרה ביוונית).
המגרש נחשב לאצטדיון הפעיל הוותיק ביותר ביוון, ובמשך שנים רבות הוא שימש גם את נבחרת יוון, לאחרונה במשחקיה במוקדמות יורו 2004.
בשנת 1984 עזבה הקבוצה לראשונה את האצטדיון ועברה לשחק באצטדיון האולימפי החדש שנבנה באתונה.
בשנת 2000 חזרה הקבוצה לשחק במגרשה הביתי לאחר ששופץ בעלות של 7 מיליון אירו, ותכולתו הוקטנה מ-25,000 ל-16,620 מקומות.
בשנת 2004 הוקשחו דרישות אופ"א מהאצטדיונים המארחים משחקים במסגרות האירופיות, והקבוצה שוב עברה לשחק באצטדיון האולימפי.
המגרש ההיסטורי יועד להריסה ובמקומו תוכנן אצטדיון חדש, אך בעקבות הקשיים הכלכליים אליהם נקלע המועדון הופסקה בשנת 2013 בניית האצטדיון החדש, והתוכניות להריסת האצטדיון הישן הושהו.
פנאתינאיקוס חזרה למגרשה ההיסטורי לחמש שנים נוספות, ובשנת 2018 חזרה לשחק באצטדיון האולימפי.
פנאתינאיקוס הוקמה על ידי ספורטאים מהמעמד הבינוני, ויש לה אוהדים רבים בקרב החברה המשכילה והמעמד הגבוה באתונה, אשר באופן מסורתי ייצגו את החברה האתונאית הוותיקה, אך הצלחת המועדון גרמה להצטרפותם של אוהדים רבים מכל שכבות האוכלוסייה במטרופולין אתונה, וכן בכל רחבי יוון, קפריסין והתפוצה היוונית ברחבי העולם.
ארגון האוהדים המרכזי של המועדון נקרא "Gate 13", ויש לו 80 סניפים ברחבי יוון וקפריסין.
הארגון נוסד ב-1966, והוא ארגון האוהדים הוותיק ביותר ביוון.
היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא אולימפיאקוס מפיראוס, ואת המשחק ביניהם נהוג לכנות "דרבי היריבות הנצחיות" או "אם כל הקרבות".
מכיוון שאולימפיאקוס ייצגה במקור את מעמד הפועלים, ואילו אוהדי פנאתינאיקוס השתייכו ברובם למעמד הגבוה באתונה, ייצגה היריבות גם את מלחמת המעמדות באזור, אך כיום אוהדי שתי הקבוצות מגיעות מכל שכבות האוכלוסייה.
אתונה גם היא ארוכת שנים, והמשחק ביניהם מכונה "הדרבי של אתונה".
מלבד התחרות על הבכורה הספורטיבית בעיר, גם במקרה זה נעוצים שורשי היריבות בהבדלים המעמדיים בין אוהדי הקבוצות, שכן פנאתינאיקוס ייצגה את החברה הוותיקה באתונה, ואילו א.א.ק.
הוקמה על ידי פליטים יוונים שהיגרו לאתונה מקונסטנטינופול בעקבות חילופי האוכלוסין ההמוניים במהלך מלחמת יוון–טורקיה.
יריבות נוספת יש למועדון מול פאוק סלוניקי, והיא מבוססת בעיקרה על התחרות בין תושבי אזור אתונה לתושבי סלוניקי ואזור מרכז מקדוניה.
פנג'אב (; בפנג'אבי: ਪੰਜਾਬ, בהינדי: पंजाब, באנגלית: Punjab) היא מדינה בצפון מערב הודו.
ערים חשובות בפנג'אב הן לודהיאנה, ג'לנדהאר, אמריטסר ופטיאלה.
המדינה גובלת בג'אמו וקשמיר מצפון, הימאצ'ל פרדש ממזרח, הריאנה מדרום ומדרום-מזרח, ראג'סטאן מדרום מערב, ובפרובינציה פקיסטנית ששמה אף הוא פנג'אב ממערב.
היא שוכנת מחוץ לגבולות המדינה, בטריטוריית איחוד המנוהלת ישירות על ידי הממשל הפדרלי של הודו, ומשמשת אף כבירתה של מדינת הריאנה.
לאחר חלוקת הודו בשנת 1947, חולקה פרובינציית פנג'אב של הודו הבריטית בין הודו לבין פקיסטן, ובשנת 1966 נגרעו שטחים נרחבים מפנג'אב ההודית לשם הקמת המדינות הריאנה והימאצ'ל פרדש.
פנג'אב היא המדינה היחידה בהודו שרוב תושביה הם סיקים.
השם "פנג'אב" הוא הלחם בסיסים של המילים "פונג'" (חמש) ו"אאב" (נהר), על שום חמשת הנהרות אשר זרמו בפנג'אב ההיסטורית: ג'לום, צ'נאב, ראווי, ביאס וסוטלג'.
כאמור לעיל, השם פנג'אב התייחס בעבר גם לשטחים הנמצאים כיום מחוץ למדינת פנג'אב ההודית המודרנית: בפקיסטן, בהימאצ'ל פרדש, בקשמיר, בצ'אנדיגאר ובראג'אסטן.
השם "פנג'אב" ניתן לאזור על ידי כובשים טורקיים ממרכז אסיה, והשתרש בתקופה המוגולית.
פנג'אב סופחה על ידי הודו הבריטית ב-29 במרץ 1849, שהפכה למחוז פנג'אב שנמסר לניהול ועדה בת שלושה חברים.
בשנת 1947 חולקה הודו הבריטית בעקבות הכרזת העצמאות של הודו בהתאם לדתם של התושבים וכך הוקמו המדינות הודו ופקיסטן.
כחלק מתהליך זה, חולקה גם פנג'אב הבריטית, אשר הייתה אחת הפרובינציות של הודו הבריטית, בין שתי המדינות החדשות: האזורים המערביים המוסלמיים ברובם עברו לפקיסטן והאזורים המזרחיים (הינדואים וסיקים ברובם) הפכו לחלק מהודו.
החלוקה גררה חילופי אוכלוסין בהיקף של מיליוני אנשים.
בשנת 1950, הוכרו בחוקת הודו כחברות בפדרציה ההודית שתי מדינות פנג'אביות שנקראו "מזרח פנג'אב" ו"האיחוד של פטיאליה ומדינות מזרח פנג'אב" .
במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות בשנת 1956 אוחדו שתי מדינות אלה, והמדינה המאוחדת נקראה בפשטות "פנג'אב".
לאחר חלוקת הודו נותרה פנג'אב המזרחית ללא עיר בירה משום שהבירה הישנה, לאהור, נמצאה בשטחה של פקיסטן.
לפיכך עלה הצורך לייסד לפנג'אב המזרחית עיר בירה.
לאחר כמה תוכניות שלא יצאו לפועל להרחיב ערים קיימות למטרה זו, נפלה החלטה לבנות עיר חדשה שתשמש כבירה, צ'אנדיגאר, בתכנונו של לה קורבוזייה.
בניית העיר הושלמה בשנת 1960, ועד אז שימשה שימלה כבירה זמנית.
ב-1 בנובמבר 1966, כעבור שנים של מחאה מצד מפלגת הקהלסה העליונה וארגונים סיקיים נוספים, נגרעו משטחה של פנג'אב אזורים שבהם פנג'אבית לא הייתה דומיננטית, והפכו למדינות הריאנה דוברת ההינדי והימאצ'ל פרדש דוברת הפאהארי.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, הובילה המהפכה הירוקה לעלייה משמעותית ברמת החיים בפנג'אב.
עם זאת, שנים אלו התאפיינו גם במתיחות פוליטית בין ממשלת הודו בהנהגת מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לבין ממשלת פנג'אב שהונהגה על ידי מפלגת הקהלסה העליונה הסיקית, על רקע טענות של האחרונה על גישה מנוכרת, ריכוזית ומפלה מצד הממשלה המרכזית.
מתיחות זו הובילה את מפלגת הקהלסה העליונה לדרוש להגביל את סמכויות הממשל המרכזי.
פנג'אב נמצאת בצפון מערב הודו, ושטחה 50,362 קמ"ר.
היא גובלת בג'אמו וקשמיר מצפון, הימאצ'ל פרדש ממזרח, הריאנה מדרום ומדרום-מזרח, ראג'סטאן מדרום מערב, ובפקיסטן ממערב.
רוב אדמתה של פנג'אב היא אדמת סחף מישורית ופורייה.
בשטח המדינה נהרות ונחלים רבים כמו גם מערכת מסועפת של תעלות השקיה.
בצפון מזרח המדינה, למרגלות הרי ההימלאיה, ישנן גבעות אשר גובהן הממוצע הוא כ-300 מטרים מעל פני הים.
דרום מערב המדינה צחיח למחצה, עד התמזגותו אל המדבר.
הגאוגרפיה של פנג'אב ומיקומה באזור הטרופי גוררים הבדלי טמפרטורות משמעותיים לאורך חודשי השנה: במהלך חודשי החורף שלג הוא חזון נפרץ (הגם שלרוב אין הטמפרטורות צונחות אל מתחת לאפס בגובה הקרקע).
לאחר מכן, מזג האוויר מתחמם בהדרגה כאשר השמיים מעוננים והלחות גבוהה, ומתחמם במהירות כאשר אין עננות והלחות נמוכה.
מאי ויוני נוטים להיות החודשים החמים ביותר, והטמפרטורות בהם נוטות להיות מעל ל-40°C.
התקופה הקרה בפנג'אב נמשכת מדצמבר ועד פברואר.
בתקופה זו עומד ממוצע הטמפרטורות על כ-21°C, אולם במקומות מסוימים (כגון העיר אמריטסר) תועדו גם טמפרטורות שהיו גבוהות אך במעט מ-0°C.
כבכל מדינות הודו, גם המערכת הפוליטית בפנג'אב היא מערכת דמוקרטיה פרלמנטרית שבראשה מושל בעל תפקיד טקסי הממונה על ידי נשיא הודו.
הפרלמנט של פנג'אב, ששמו האספה המחוקקת של פנג'אב, כולל 117 חברים שכל אחד מהם הוא נציגו של מחוז בחירה.
חברי הבית נבחרים בבחירות כלליות המתקיימות מדי חמש שנים לכל היותר.
הפרלמנט בוחר את הממשלה, שלעיתים היא ממשלה קואליציונית.
הממשלה המכהנת כיום הורכבה בשנת 2022, ועל ידי אאם אדמי.
בית המשפט העליון של פנג'אב הוא גם בית המשפט העליון של מדינת הריאנה ושל בירתן המשותפת צ'אנדיגאר, ונכון למרץ 2015, מכהנים בו 55 שופטים.
בין 1952 ל-1970 היה למדינה בית עליון בשם המועצה המחוקקת של פנג'אב.
במדינה קיימת מערכת רב-מפלגתית, הכוללת מפלגות הפועלות בכל הרפובליקה של הודו לצד מפלגות מקומיות הפועלות בעיקר בפנג'אב.
המפלגות העיקריות הפועלות במדינת פנג'אב הן:
הקונגרס הלאומי ההודי – מפלגה חילונית וסוציאליסטית כלל הודית.
מפלגה זו היא לפרקים מפלגת השלטון הן בפנג'אב והן בהודו.
שירומאני אקאלי דאל – מפלגה דתית המייצגת את מאמיני הדת הסיקית.
מפלגה זו היא לפרקים מפלגת השלטון בפנג'אב.
מפלגת העם ההודית – מפלגה ימנית ושמרנית כלל הודית.
מפלגה זו היא לפרקים מפלגת השלטון בהודו.
מפלגת בהוג'אן סמג' – מפלגה חילונית ושמאלית כלל הודית המייצגת בעיקר קבוצות מיעוטים שונות, כגון בני הדלית.
אאם אדמי – מפלגת מרכז פופוליסטית.
התוצר המקומי הגולמי של פנג'אב הוא 47 מיליארד דולר, והיא בין המדינות העשירות בהודו.
כלכלתה היא חקלאית ברובה ואדמתה פורייה מאוד.
הגידול החשוב ביותר הוא חיטה, אך מגדלים גם אורז, כותנה, קנה סוכר, דוחן, תירס, שעורה ופירות.
התעשיות העיקריות הן טקסטיל וטחינת קמח, והן נעזרות בתשתית התחבורה הטובה של המדינה.
פנג'אב היא אחת מחמש המדינות בהודו שאין בהן רוב הינדי (הסיקים מהווים 65% מהאוכלוסייה).
סיקיזם היא הדת העיקרית בפנג'אב.
בעיר אמריטסר נמצא מקדש הזהב (הארימנדיר סאהיב), מרכז העלייה לרגל של הסיקים ובעל חשיבות דתית גם לג'אינים.
השפה המדוברת בפנג'אב היא פנג'אבי, השגורה משני צידיו של הגבול, אך נכתבת בכתב גורמוקי בצידו ההודי ובכתב שאהמוקי בצידו הפקיסטני.
בעקבות חלוקת פנג'אב היגרו רבים מילידיה למדינות אחרות, ובראשן בריטניה.
הפנג'אבים מהווים חלק נכבד מכלל המהגרים ההודים בבריטניה, עד כדי כך ששם המשפחה הפנג'אבי הנפוץ "פטאל" הפך לשם נרדף ליוצא הודו.
החינוך היסודי והתיכוני בפנג'אב מפוקחים על ידי מועצת החינוך של פנג'אב.
במדינה פועלים גם מספר מוסדות להשכלה גבוהה, לרבות 23 אוניברסיטאות, שבהן נלמדים כל הנושאים העיקריים בתחומי מדעי החברה, מדעי הרוח, משפטים, רפואה, מדעים מדויקים, הנדסה, מנהל עסקים והאומנויות השונות.
האוניברסיטה החקלאית של פנג'אב היא מוסד בעל מוניטין בין-לאומיים בתחום החקלאות, והייתה לה השפעה ראויה לציון על המהפכה הירוקה שעברה המדינה בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים.
עם בוגרי אוניברסיטת פנג'אב נמנים ראש ממשלת הודו לשעבר מאנמוהאן סינג, וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה הר גבינד חורנה.
קיימים במדינה פערים מגדריים בחינוך: נשים משכילות פחות מגברים, בעיקר באזוריה הכפריים של המדינה.
המסורות והטקסים הקשורים בנישואין הם מהמאפיינים המובהקים של התרבות הפנג'אבית.
טקסי הנישואין ידועים בשירים, במנהגים, בריקודים, בתלבושות ובמאכלים העתיקים הכלולים בהם.
הציפור הלאומית של פנג'אב היא הדוכיפת, שהיא גם הציפור הלאומית של ישראל.
השפה הפנג'אבית היא שפתה הרשמית של פנג'אב, והיא נכתבת בה באלפבית הגורמוקהי .
היא השפה העשירית במספר דובריה בעולם.
אמצעי התחבורה הציבורית העיקריים במדינה הם אוטובוסים, אוטו-ריקשות (שהן ריקשות ממונעות) ורכבות, ויש בה מסילה בין-לאומית לפקיסטן.
כל הערים בפנג'אב מחוברות ברשת של כבישים עם שני נתיבים בכל כיוון, וכמעט כל הערים הגדולות מחוברות גם לרשת מסילות הברזל.
כמו כן, יש בפנג'אב שישה שדות תעופה אזרחיים, שניים מהם בין-לאומיים.
פָּנָאיט איסְטְרָטי היה סופר, עורך עיתון, עיתונאי ופובליציסט יליד רומניה, שעל אף נדודיו שמר על זיקה משמעותית למולדתו.
איסטרטי עסק בעשרות משלחי יד, חי במספר ארצות וכתב בשפה הצרפתית ובשפה הרומנית.
יצירתו הייחודית, שניפצה מוסכמות, זכתה לחשיפה רבה ולתרגומים רבים ואף לעיבודים קולנועים ואיסטרטי עצמו זכה לכינוי "מקסים גורקי של הבלקנים".
הוא היה פעיל פוליטי פציפיסטי וסוציאליסטי, מארגן שביתות והפגנות ונואם המלהיב המונים.
איסטרטי היה מתומכי המהפכות ברוסיה והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, אך מאוחר יותר, לאחר ביקור ממושך בברית המועצות, התאכזב מהנעשה בה ולא הסתיר את ביקורתו, ביקורת שגררה התקפות נגד של חלק מחבריו לשעבר.
הוא תמך בסופרים דיסידנטים ואפשר להם לפרסם בעילום שם.
במחלוקת הגדולה בין תומכי סטלין לבין האופוזיציה השמאלית איסטרטי צידד באחרונים, אך לא הצטרף אליהם, כי, כדבריו, אף מסגרת מפלגתית לא התאימה לו.
פנאיט איסטרטי נולד בעיר הנמל בראילה שברומניה בשם גֶרָסים (Gherasim) איסטרטי.
אמו הייתה כובסת רומנייה בשם ז'ויצה איסטרטה (Joiţa Istrate), ואביו, גאורגיוס ואלסאמיס (Gheorghius Valsamis), היה מבריח טבק יווני מהאי קפאלוניה, שחלה בשחפת ובגלל מחלתו נסע לאקלים נוח יותר, במולדתו יוון, שם מת כשאיסטרטי היה בן 9 חודשים.
אף על פי שנטבל בשם גרסים, אביו הוסיף לו את השם פנאיטקי (Panaitaki) ואמו העדיפה לקרוא לו בשם פנאיט, שמו של ילד אחר שנולד ומת בשנת חייו הראשונה.
מלידתו סבל פנאיט איסטרטי מאיכתיוזיס.
את שנות הילדות הראשונות בילה בכפר בלדובינשט, אצל סבתו מצד אמו, נדלאה סטויקה איסטרטי (Nedelea Stoica Istrati), שם גודל על ידי דודיו, אחיה של אמו, אנגל ודומיטרו (דמויות דודיו יופיעו בכמה מסיפוריו).
את לימודיו החל בבית הספר היסודי מספר 3 של בראילה.
הוא למד 6 שנים בבית הספר (פעמיים נשאר כיתה), ובהן סיים 4 כיתות לימוד.
בסיום לימודיו היה שוליה בבית מרזח של לאונידה היווני, שם גם השתדל ללמוד את השפה היוונית, ולאחר מכן במאפייה של ניקולה.
הוא עבד גם כמתלמד בבתי המלאכה של רציפי נמל בראילה, במסגרות, וסולק כעבור שנתיים באשמת גנבה.
עבד במפעל הדיג הממלכתי ובבית חרושת לחבלים, שם פגש את הרוסי מיכאיל קזנסקי, איתו התיידד ודמותו שימשה אותו בסיפור "מיכאיל".