tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוגוסלביהקרואטיהתחרות198819891990199119921993199419951996199719981999200020012002200320042005יחס ניצ'-הפס'ניצ' %אליפות אוסטרליה הפתוחהרבע גמרסיבוב ראשוןסיבוב שלישיסיבוב שנירבע גמרסיבוב ראשוןסיבוב שלישירבע גמרסיבוב ראשוןסיבוב שניQ1סיבוב שני0 / 1119–1163%אליפות צרפת הפתוחהסיבוב רביעירבע גמרסיבוב שנירבע גמרסיבוב שלישירבע גמרסיבוב ראשוןסיבוב רביעיסיבוב ראשוןסיבוב ראשוןסיבוב ראשוןסיבוב ראשון0 / 1221–1264%אליפות וימבלדוןסיבוב ראשוןסיבוב שני חצי גמרסיבוב שני גמרסיבוב שלישי גמרחצי גמררבע גמרסיבוב שני גמרסיבוב רביעיסיבוב ראשוןזכייה
גורגאון (בהינדי: गुरुग्राम, באנגלית: Gurgaon) היא עיר גדולה בהודו.
העיר ממוקמת במחוז גורגאון שבדרום המדינה ההודית הריאנה.
גורגאון ממוקמת 219 מטרים מעל פני הים ומספר התושבים בעיר היה 876,824 נכון ל-2011.
עם השנים הפכה גורגאון, שנמצאת במטרופולין של בירת הודו ניו דלהי, למרכז פיננסי מובילה עם ההכנסה לנפש השלישית בגבוהה בהודו.
סיפור הצמיחה הכלכלית של העיר החל כאשר יצרן הרכב ההודי המוביל Maruti Suzuki India Limited (חברה בת של סוזוקי מוטור היפנית) הקים מפעל לייצור כלי רכב בגורגאון בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום, יש בגורגאון משרדים מקומיים עבור מעל ל-250 חברות פורצ'ן 500.
במרץ 2019 גורגאון נבחרה כעיר המזוהמת ביותר בעולם, על פי נתונים שפורסמו על ידי ארגון גרינפיס.
הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור היא 24.5 מעלות צלזיוס.
החודש החם ביותר הוא יוני, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 33.1 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 13.5 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 657 מילימטרים.
החודש הגשום ביותר בשנה הוא אוגוסט, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 190.7 מ"מ והחודש היבש ביותר בשנה הוא מר., כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 12.3.
גוראקפור (בהינדי: गोरखपुर) היא עיר בהודו אשר ממוקמת במחוז גוראקפור שבמדינה ההודית אוטר פרדש.
מספר התושבים בעיר היה 673,446 נכון ל-2011. העיר ממוקמת בגובה 84 מטר מעל פני הים, כ-100 ק"מ מגבול נפאל.
גוראקפור מחוברת לרשת הרכבות הארצית ולה שדה תעופה משלה.
במהלך המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית היישוב בזכות הגירה מכ-65,000 תושבים לכ-620 אלף תושבים.
אוכלוסיית העיר כוללת בעיקר הינדים (כ-70%), וכמו גם מוסלמים (כ-25%), בודהיסטים, סיקים, ונוצרים.
השפה הדומיננטית בעיר היא הינדי.
גוראן מילנקו (בקרואטית: Goran Milanko; נולד ב-30 באוקטובר 1968) הוא כדורגלן עבר קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר.
מילנקו התחיל את הקריירה שלו בהיידוק ספליט.
בשנת הצטרף לברסט מליגת העל הצרפתית.
בהמשך שיחק בקאדיס, פמליקאו, פאוק סלוניקי, פ.צ.
בנובמבר מילנקו חתם בהפועל חיפה.
בניגוד לעונתו הראשונה בקבוצה בה מיעט לשחק, בעונת 1998/1999 הפך לשחקן הרכב ותרם לקבוצתו ארבעה שערים ב-26 משחקי ליגה בדרך לאליפות הראשונה בהיסטוריה.
בקיץ חתם באוראווה דה דיימונדס מליגת העל היפנית, אך שוחרר מהקבוצה בנובמבר.
לאחר שניהל משא ומתן עם הפועל באר שבע ועירוני ראשון לציון, בינואר חתם בבני סכנין.
חכם גורג'י יאיר (1909, התרס"ט, בגדאד – 1999, ה' באלול תשנ"ט, ירושלים) היה פייטן, חזן ומחנך ישראלי.
נולד בבגדאד בשנת תרס"ט בן בכור ליוסף ומסעודה יאיר.
למד במדרש תלמוד תורה ובישיבת בית זילכה.
כבר בבחרותו התמנה למחנך ב"מדרש תלמוד תורה" על שם מנשה צאלח.
עם עלייתו ארצה חינך במעברת העולים הרטוב מטעם הפועל המזרחי ולאחר מכן שימש כמחנך בתלמוד תורה "בית אהרון" בשכונת בית ישראל בירושלים.
חכם יאיר נחשב לאחד מגדולי החזנים של יהדות בבל במאה ה-20 בבגדד ובירושלים.
את מלאכת החזנות למד בעיקר מחכם עזרא דנגור שהיה רבה הראשי של בגדאד.
את הפיוטים למד מכמה מורים ובעיקר מחוג המקובלים של הרב יהודה פתיה וחכם יצחק דרזי.
בבחרותו שימש חזן בימי חול בבית הכנסת הגדול (צלאת לכבירי) ובשבתות בבית הכנסת צלאת דינה שבשכונת "באב אל שרגי".
בהמשך התמנה לחזן קבוע בבית הכנסת מנשה צאלח.
כשהגיע לירושלים נענה להזמנת ידידו שאול פתיה להיות חזן בבית הכנסת "מנחת יהודה" שבשכונת מחנה יהודה ובו שימש בחזנות כשלושים שנה.
למד תורה מגדולי חכמי בבל ובעיקר מהרב יהודה פתיה מהרב אפרים הכהן מרבי ניסים כדורי ומחכם סלמאן חוגי עבודי.
חכם יאיר היה עורך חופות מורשה בבגדד מטעם בית הדין המקומי ובירושלים קיבל סמיכה מחודשת אחר שעמד בבחינה אצל הרב צבי פסח פרנק.
שכל את בנו החייל שנהרג בעת שירותו הצבאי בסיני.
כמה מנכדיו משמשים חזנים מפורסמים במסורת הספרדית-ירושלמית ומהם משה חבושה והרב דוד מנחם.
מחניכיו: המקובל חכם שמואל דרזי, הרב דוד משתה (מרבני העיר חדרה), הרב בן ציון מוצפי, אחיינו הרב יהודה יאיר, החזן ר' יהודה עובדיה והמשוררים האחים בלפור והרצל חקק.
נפטר בירושלים בה' באלול תשנ"ט ונטמן בחלקת הבבלים בהר המנוחות.
גוראן סנקוביץ' (בסלובנית: Goran Sankovič; 18 ביוני 1979 – 4 ביוני 2022) היה כדורגלן סלובני ששיחק בעמדת הקשר.
רובינס נולד בצליה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1996 בנ.ק צליה מליגת העל הסלובנית.
הוא ערך 99 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
בשנת 2001 חתם בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית, במדיה ערך 21 הופעות ליגה וזכה באליפות צ'כיה.
בחודש יולי 2002 חתם סנקוביץ' באקרתיתוס מליגת העל היוונית, אך לא שיחק במדי המועדון.
ב-24 ביולי 2003 חתם בפאניוניוס מליגת העל היוונית, במדיה ערך הופעת ליגה אחת.
בסוף עונת הפסיק לשחק כדורגל מקצועני.
ב-14 בנובמבר 2001 ערך סנקוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת רומניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2002, אך לא שיחק בטורניר.
גּוּרָאם קָאשִׁיָּה (בגאורגית: გურამ კაშია; נולד ב-4 ביולי 1987) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת המגן בסלובן ברטיסלאבה ובנבחרת גאורגיה, בה הוא גם משמש כקפטן.
נכון לשנת 2023 קאשיה הוא שיאן ההופעות של נבחרת גאורגיה בכל הזמנים.
קאשיה הגדל במחלקת הנוער של דינמו טביליסי.
לקראת עונת 2006/2007 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, ובהמשך שיחק בהרכב הראשון.
באוגוסט 2010 עזב את דינמו טביליסי, חתם בקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית,
קאשיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה הבוגרת ב-1 באפריל 2009, במשחק ידיות מול .
גוראן אנטוניץ' (בסרבית: Горан Антонић; נולד ב-3 בנובמבר 1990 בסרמסקה מיטרוביצה שברפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם במכבי יפו מהליגה הלאומית בכדורגל.
אנטוניץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות LSK לצ'ראק ו-FK פאליץ' מהליגות הנמוכות בסרביה, ובהמשך שיחק בקבוצת ספרטק סובוטיצה מליגת העל הסרבית במשך שש עונות, במהלכן ערך 160 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
בהמשך שיחק בקבוצות נאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, אלברום מליגת המשנה הנורווגית, ואלאשקרט מליגת העל הארמנית, עמה זכה בגביע הארמני.
בחודש יולי 2019 חתם אנטוניץ' ב-TSC באצ'קה טופולה מליגת העל הסרבית.
הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 141 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-2 בספטמבר 2024 חתם אנטוניץ' על חוזה לעונה אחת בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית.
ב-5 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על הפועל ניר רמת השרון במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2024/2025. ב-19 בספטמבר כבש את שערו הבכורה במדיה במסגרת משחק ליגה מול הפועל נוף הגליל, שער זה עלה את קבוצתו ליתרון 4-3, תוצאת המשחק הסופית.
בתום העונה עזב את הקבוצה.
ב-5 ביולי 2025 חתם לעונה אחת בוולז' מוסטאר הבוסנית.
ב-6 בפברואר 2026 חזר לישראל וחתם במכבי יפו.
הגוראנים (בסרבו-קרואטית: Горанци, באלבנית: Goranët) הם קבוצה אתנית סלאבית-דרומית שמרבית אנשיה חיים באזור ההררי גורה (Gora) שבמשולש הגבולות של קוסובו, אלבניה ומקדוניה הצפונית.
בני הקבוצה מגדירים את עצמם לעיתים גם כ-Našinci ("אנשי-שלנו"), ומדברים ניב סלאבי מקומי הקרוי גוראני או נאשינסקי, המשתייך למרחב הדיאלקטים הטורלאקיים.
הגוראנים הם ברובם מוסלמים סונים, וחלק מהקהילה משתייכת למסדרים סופיים הפעילים באזור.
זהותם האתנית של הגוראנים שימשה לאורך השנים נושא למחלוקת בין מדינות האזור, הן בשל השפה הייחודית שלהם והן בשל מיקומם באזור רגיש מבחינה פוליטית.
השם "גוראנים" נגזר מהמילה הסלאבית gora – "הר".
בני הקבוצה משתמשים לפעמים בכינוי העצמי Našinci ("אנחנו/שלנו").
בתרבויות שכנות קיימים כינויים חיצוניים שונים, כגון "Poturë" באלבנית או "Torbesh", לעיתים עם מטען פוליטי.
המרכז ההיסטורי של הקבוצה נמצא באזור ההררי גורה, שלימים חולק בין שלוש מדינות:
קוסובו – בכ־18 כפרים ובעיר דראגש (Dragash/Dragaš).
אלבניה – בעיקר בכפרים שבאזור Zapod ו-Shishtavec (סה"כ תשעה כפרים בעלי אוכלוסייה גוראנית משמעותית).
צפון מקדוניה – במספר כפרים באזור פולוג.
במפקדי אוכלוסין שונים דווחו על תפוצה משתנה, בין היתר בגלל הזדהות שונה עם קבוצות אחרות (בוסניאקים, סרבים, מקדונים או "מוסלמים" כהגדרה אתנית).
האוכלוסייה הכוללת של הגוראנים מוערכת בכ־20,000 איש.
לפי מפקד האוכלוסין בקוסובו לשנת 2011 הוגדרו כ-10,265 תושבים כגוראנים.
לפי מפקד האוכלוסין בסרביה לשנת 2022, הוגדרו 7,700 תושבים כגוראנים, מתוכם כ-2,800 בבלגרד.
קיימת שונות בין הצהרת זהות לבין שימוש יומיומי בשפה.
הגוראנים מדברים את הניב נאשינסקי/גוראנסקי, הקשור לקבוצת דיאלקטים סלאביים דרומיים שנחשבים ל"מעבר" בין סרבית, בולגרית ומקדונית.
השפה מכילה השפעות רבות מטורקית ומאלבנית, תוצאה של מגע בין תרבויות בתקופת המדינה העות'מאנית.
הסיווג הלשוני של הניב הוא נושא למחקר ולהוויכוח אקדמי, בשל מאפייניו המעורבים.
הגוראנים הם מוסלמים סונים, ורבים מהם משתייכים למסדרים סופיים כמו "חלוואתיה" ו-"בכתשיה".
המסורות התרבותיות של הקבוצה כוללות:
ריקוד מעגל מסורתי, מלווה בכלים כמו חליל, צ'פטליה ותוף גדול.
מאבק־שמן עממי בשם *pelivona*, חגיגה כפרית הכוללת מוזיקה וריקודים.
מסורת אפייה וקונדיטוריה שבזכותה זכו הגוראנים למוניטין ברחבי הבלקן.
עד המאה ה-18, רבים היו נוצרים עם הגעת הנצרות לאירופה, במאה ה-18 החל גל של אסלאמיזציה בגורה', ביטול הארכיבישופות של אוחריד והפטריארכיה הסרבית של פץ' בשנים 1766/1767 על ידי העות'מאניים נחשב כמה שהוביל לאסלאמיזציה של גורה, כפי שהיה במגמה של קהילות רבות בבלקן.
הגוראני הנוצריה האחרונה, בוז'נה, נפטרה במאה ה-19 – היא קיבלה פולחן המסמל את המורשת הנוצרית של הגוראני.
אזור גורה עבר במהלך המאה ה־20 שינויים פוליטיים רבים: שליטה עות'מאנית, שילוב ביוגוסלביה, פירוק יוגוסלביה ומעבר לשליטת קוסובו.
לאחר מלחמת קוסובו הועברה השליטה האזרחית באזור למשימת האו"ם (UNMIK), ובהמשך אוחדה המוניציפליה של גורה עם אזור אופויה ליצירת עיריית דראגש.
מתחים אתניים התקיימו בין גוראנים לבין אלבנים באזור, ובסוגיית החינוך קיימת מחלוקת בין אימוץ תוכנית לימודים בוסנית, סרבית או מקומית.
חלק מבני הקבוצה טוענים לייחוד לאומי נפרד, בעוד אחרים מזדהים כ-בוסניאקים, מקדונים או סרבים.
בזירה הפוליטית בקוסובו קיימות מפלגות של בני גוראנים, כגון "Unique Gorani Party".
אדֶם הודָ'ה – פוליטיקאי מקוסובו.
זופר אבדיה – מאמן כדורסל ישראלי-סרבי, ואביו של הכדורסלן דני אבדיה
דני הוצ'קו – כדורגלן מונטנגרי
דאנל סינאני – כדורגלן לוקסמבורגי ממוצא גוראני.
מיראלם סולימאני – כדורגלן סרבי
גורד שחקים הוא בניין גבוה שנועד בעיקר למשרדים או מגורים.
גורדי שחקים הם האלמנטים הבולטים ביותר בנוף העירוני המודרני, והופכים פעמים רבות לסמלי העיר.
משחר ההיסטוריה שאף האדם לבנות מבנים אשר "ייגעו בשמים" או "יגרדו" אותם – ומכאן שם המושג.
התפתחויות בטכנולוגיית הבנייה וגדילת והצטופפות הערים במהלך ההיסטוריה, אפשרו את בנייתם של גורדי שחקים גבוהים ומרשימים יותר אשר מייצגים עבור רבים את חלק משיאיה של העשייה האנושית.
הגדרת בניין כ"גורד שחקים", לעומת בניינים גבוהים "רגילים", אינה הגדרה רשמית, וודאי שאינה חד משמעית.
קיימות הגדרות שונות לגבי מהו גורד שחקים, אך הן אינן אחידות ואף נתונות לפרשנויות.
חוק התכנון והבנייה במדינת ישראל מגדיר רב קומות כבניין שבו הפרש הגובה בין מפלס הכניסה הקובעת לבניין לבין מפלס הכניסה לקומה הגבוהה ביותר המיועדת לאכלוס, שהכניסה אליה דרך חדר מדרגות משותף, עולה על 29 מטרים.
(בבניין כזה בדרך כלל בין 10 ל-12 קומות), ואילו לבניין שגובהו מעל 100 מטרים מקובל להתייחס כאל "גורד שחקים", אף שאין לו הגדרה מיוחדת בחוק הישראלי.
עם זאת, גם הגדרה זו השתנתה במהלך השנים: בעוד בעבר נחשב בניין בגובה של 50 מטר לגורד שחקים גבוה מאוד, כיום בניין כזה נחשב לרב קומות רגיל.
כמו כן, בניין גבוה מאוד שנמצא בסמיכות לבניינים כפולים ממנו בגובהם, עשוי להיתפש בציבור כבניין נמוך.
כמו הפרשנויות השונות להגדרת גורד שחקים, גם אופן מדידת גובהו של בניין הוא סובייקטיבי.
מכיוון שגורדי שחקים רבים כוללים צריחונים או אנטנות גבוהות בראשם, קיימות גישות שונות באשר להכללתם של אלמנטים אלה במדידת הגובה.
יש המגדירים את גובה הבניין ממפלס הרחוב ועד הנקודה הבנויה הגבוהה ביותר בו, גם אם זוהי אנטנת רדיו פשוטה, יש המגדירים את גובה הבניין לפי גובה התקרה העליונה, ללא האלמנטים שמעליה, ויש המגדירים את גובה הבניין לפי גובהו האדריכלי.
גובה אדריכלי (לפיו מוגדרים הגבהים בערך זה) הוא הגובה המתוכנן של היצירה האדריכלית השלמה.
לפי הגדרה זו, אנטנת בניין האמפייר סטייט (שחלקה תוכנן לשמש לעגינת ספינות אוויר) נחשבת לחלק מגובה הבניין אך האנטנה על ראש מגדל סירס אינה כזו.
אילו נמדד מגדל סירס מהמדרכה שבכניסה הראשית עד לראש האנטנה, היה גובהו 527 מטרים.
למרות זאת, טאיפיי 101 בטאיפיי שבטאיוואן החזיק בזמנו בתואר המגדל הגבוה בעולם כשגובהו הגיע ל-509 מטרים.
שאיפה לגובה והערצת הגדול והמרשים טבועים ככל הנראה בטבע האנושי.
משחר ההיסטוריה שאף האדם לנסות ולבנות מבנה שעימו יוכל להגיע קרוב ככל האפשר אל השמיים.
הניסיון השאפתני הראשון של האדם לבנות גורד שחקים מוזכר כבר בתנ"ך והוא – מגדל בבל.
אמנם על פי הסיפור התנ"כי בניית מגדל בבל לא צלחה ואף הכעיסה את אלוהים, אך שאיפת האדם לבנות גורדי שחקים לא פסקה מעולם.
ההיסטוריה של האדריכלות רצופה במבנים רבים אשר ניסו להתקרב ככל הניתן לשמיים, ולהיות גבוהים יותר מאלה שנבנו עד לתקופתם.
שאיפה זו ניכרת גם בפירמידות במצרים ובמונומנטים שבנו היוונים והרומאים בעת העתיקה.
באדריכלות הגותית של ימי הביניים נבנו צריחים לקתדרלות הגותיות, שבנייתם התאפיינה בחתירה מתמדת לגובה רב יותר ויותר.
תקופת השיא של האדריכלות הגותית נקראת באנגלית High Gothic, בין השאר משום שאיפתה לגובה.
הקתדרלה הגבוהה ביותר מתקופה זו היא קתדרלת לינקולן שבאנגליה, שגובהה הגיע ל-160 מ' (חלקה קרס מאוחר יותר) – מעט יותר מגובה מגדל עזריאלי המרובע.
קתדרלות גותיות רבות קרסו תוך כדי בנייתן או לאחר השלמתן, משום שגובהן היה רב מכפי שההנדסה של אותם ימים אפשרה לייצב.
הכנסייה (הגותית) הגבוהה ביותר, שהושלמה רק במאה ה-19, היא המינסטר של אולם אשר גובה מגדלה מגיע ל-161.53 מ'.
המהפכה התעשייתית, המאה ה-19 והמאה ה-20
לקראת אמצע המאה ה-19, עם המהפכה התעשייתית, החלו הערים לגדול במהירות תוך הצטופפות רבה במרכזיהן.
בתקופה זו החלו להיבנות במרכזי הערים מבני משרדים רבי קומות בקצב הולך וגדל, בעיקר בערים האמריקניות.
את התפתחות גורדי השחקים המודרניים איפשרו שיפורים טכנולוגיים, ובראשם המעלית.
ללא המעלית, ששכלוליה הבטיחותיים הומצאו באמצע המאה ה-19, בנייתם של רבי הקומות לא הייתה מתאפשרת.
כמו כן, טכנולוגיית הבנייה בבטון מזוין וחומרי בנייה קלים כגון הפלדה שיפרו את היכולת לבנות מבנים גבוהים וחזקים יותר.
משנות ה-80 של המאה ה-19 החלה תחרות לא רשמית בין בנייני העיר שיקגו והעיר ניו יורק, כאשר מדי כמה שנים זכה בניין אחר לתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם".
המירוץ החל למעשה בשיקגו, בה התפתח גם סגנון מקומי של בנייני משרדים רבי קומות שזכה לימים לכינוי "אסכולת שיקגו".
אסכולת שיקגו אימצה שפה חזותית נאו-קלאסית, ובניו יורק נבנו בניינים רבים בסגנונות נאו-גותיים וסגנון אדריכלות האמנויות היפות (Beaux-Arts), שהיו גם הם החייאה של שפות עיצוביות של סגנונות עתיקים.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלו להיבנות בארצות הברית גם גורדי שחקים בסגנון האר דקו (שהידועים בהם הם בניין קרייזלר ובניין האמפייר סטייט) וכן גורדי שחקים ברוח האדריכלות המודרנית האירופית.
בעת החדשה, יבשת אירופה נעדרה כמעט תמיד מהתחרות על תואר הבניין הגבוה ביותר, אף על פי שבסוף המאה ה-19 התמודדה לונדון עם שיקגו וניו יורק.
לונדון נאלצה לסגת מן המירוץ בעת שוויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת הטילה מגבלות על גובה הבנייה מתוך סברה שבנייה לגובה אינה נאה.
הגבלות אלו הוסרו רק בשנות ה-50 של המאה ה-20. שאר ערי אירופה הגדולות התפתחו בצורה דומה כשנמנעה בהן הבנייה לגובה מטעמים אסתטיים אף ללא הגבלות בחקיקה.
למעשה, בתחילת המאה ה-20 הוגבלה הבנייה גם בשיקגו ל-40 קומות בלבד, ובכך נותרה מנהטן שבניו יורק לבדה בדרכה להפוך למקום המזוהה ביותר עם גורדי שחקים.
מסוף המאה ה-20, אותה תחרות בלתי רשמית של הבניין הגבוה בעולם מתנהלת בעיקר במזרח אסיה.
גורדי השחקים הגבוהים ביותר נבנים כיום בערים הגדולות בסין, בעיקר בבייג'ינג הנמצאת בתנופת בנייה חסרת תקדים שהחלה לקראת האולימפיאדה של 2008. גורדי שחקים נוספים נבנו במדינות נוספות כגון יפן, מלזיה, קוריאה הדרומית וטאיוואן.
כמו כן תנופת בנייה גדולה מאוד של מגדלים רבי קומות קיימת בעשור האחרון גם במפרץ הפרסי.
באיחוד האמירויות הערביות נחנך ב-2010 בורג' ח'ליפה (נקרא בעבר בורג' דובאי) שהפך למבנה והבניין הגבוה בעולם, בגובה 828 מטר.
עם התפתחות טכנולוגיית הבנייה במאה ה-20, והשימוש בחומרים קלים ובעלי יכולת שימוש מדויקת יותר בבנייה, צמחו ברחבי העולם גורדי שחקים רבים בעלי עקרונות מבניים וסגנונות שונים; כיום מתנשאים הגבוהים ביותר מביניהם לגובה של 500 מטרים, ואף יותר.
בתחילה שימשו גורדי השחקים בעיקר למשרדים, אך במאה ה-21 החלו לשמש למגוון ייעודים נוספים כמגורים, מלונות, מצפים ותיירות, פונקציות ציבוריות ותרבותיות ועוד.
רבים מהם כוללים עירוב של שימושים אלו בבניין אחד.
בניית גורדי השחקים התאפשרה כאמור בזכות המצאת המעלית, וכן בזכות שכלולים בטכנולוגיית הבנייה אשר אפשרו בנייה לגובה רב.
העמדת מבנה גבוה במיוחד מצריכה פתרון לשלל בעיות אדריכליות והנדסיות אשר עמם מתמודדים מתכנניהם.
ההתייחסות לגורד שחקים מבחינה הנדסית היא כאל זיז המחובר לאדמה ועליו פועלים כוחות מסוגים שונים, חלקם כתוצאה מעומסים קבועים ונובעים בעיקר ממשקל המבנה עצמו, חלקן כתוצאה מעומסים שימושיים הנובעים ממשקל תכולת הבניין, וחלקן נובעים מעומסים וכוחות חיצוניים משתנים.
עומסים וכוחות אלה פועלים על המבנה בכיוונים שונים ובצורות שונות, אשר ההתמודדות עימם מצריכה תכנון הנדסי-אדריכלי אחד הלוקח בחשבון מרכיבים רבים ומורכבים.
בניית גורדי שחקים בצורה ההולכת וקטנה כלפי מעלה, כפי שנהוג בבנייה של רבים, מסייעת לפתור בעיות רבות מסוגים שונים ומגדילה את יציבותו של המגדל ואופן תפקודו.
גורד שחקים מפעיל לחץ נקודתי רב על שטח הקרקע עליו הוא בנוי.
משקלו באופן יחסי לשטח בסיסו יוצר בקרקע לחצים אדירים, המצריכים שיטות ביסוס מיוחדות.
בדומה לכל בניין שנבנה היום, ובדומה לשורשים של עץ, מחויב גורד השחקים ביסודות עמוקים במיוחד בתוך הקרקע.
שיטת הביסוס של גורדי שחקים תלויה בסוג הקרקע, אך לרוב לא ניתן להסתפק בכלונסאות רגילים אלא יש צורך ביציקת "רפסודה" גדולה ורחבה, אשר תמנע שקיעת הבניין על ידי פיזור הלחץ באופן יעיל יותר אל האדמה.
הרפסודה היא למעשה יציקת בטון עבה בשטח גדול, שעליה נבנים שאר יסודותיו התת-קרקעיים של הבניין.
כיוון שטביעת הרגל של הבניין על הקרקע היא לרוב גדולה מאוד בשטחה, קיימת בעיה נוספת בביסוס גורדי השחקים והיא תפרי התפשטות.
במבנים בעלי שטח גדול (לאו דווקא בניינים גבוהים) חובה ליצור מרווחים קטנים במרחק של כ-50 מ"מ אחד מהשני בשלד הבניין, אשר מאפשרים לבניין מרווח התפשטות בחום.
אלמלא תפרי התפשטות אלו היו בניינים מתעוותים מעט או נסדקים בתקופות ובימים חמים.
בגורדי שחקים, מצריכה בעיה זו פתרונות הנדסיים מורכבים יותר על מנת ששלד הבניין, ובעיקר יסודותיו, יוכלו להתרחב ולהתכווץ מעט לפי הצורך עם שינויי טמפרטורות.
עם הגובה מעל פני הקרקע טמפרטורת האוויר יורדת ומהירות הרוח עולה.
על פניו זה מה שאמור לקרות גם לגובה בניין גבוה, ואכן קורה אך לא באופן מובהק.
השתנות המיקרו-אקלים לגובהו של בניין גבוה משתבשת ואף מתהפכת כאשר מציבים בניין גדול בשטח, וכאשר בניינים גבוהים נמצאים בסמיכות זה לזה.
במצבים מסוימים – ודי שכיחים – שמסת הבניין הניצבת מול הרוח גורמת לה להתפצל מעלה ומטה, ולצדדיו של הבניין, כך שלעיתים נמדדת מהירות רוח גבוהה למרגלות הבניין מזו שנמדדת מעל הגג שלו.
מהירות הרוח בין בניינים בעלי נפח גדול עלולה להיות משמעותית גבוהה מזו שבשטח הפתוח.
מאידך, בשל הצל המוטל על הקרקע על ידי בניינים גבוהים, לעיתים נמדדת למרגלותיהם טמפרטורת אוויר נמוכה בהרבה מזו שעל חלקיהם הגבוהים החשופים לשמש.
בשל הבדלים אלה, צריכת האנרגיה במפלסים שונים של הבניינים הגבוהים אף היא משתנה עם הגובה.
התוצאה היא כי בקומות שונות של בניין גבוה ייתכן הפרש משמעותי באנרגיה הדרושה לחימום ולקירור, וההבדלים בין צרכים שונים אלה מתהפכים, כך שמפלסים מסוימים דורשים בעיקר אנרגיה לחימום, בעוד שאחרים חייבים בעיקר קירור.
מכאן משתמע כי יש צורך בתכנון מעטפת בניין מותאמת גובה המשתנה מדי כמה קומות בהתאם לאילוצי האקלים במפלסים השונים מעל פני הקרקע.
מסקנה זו משפיעה על בידוד המעטפת, גודל פתחים, מתן אפשרות לאוורור מבוקר, הצללה, תכנון מרפסות ועוד.
יצירת מיקרו-אקלים למרגלות הבניין משפיעה גם על האפשרות להשתמש בשטחים הפתוחים סביב הבניינים הגבוהים.
חשיבות העניין בלטה במיוחד בתקופת הקורונה שבה חלו מגבלות חמורות על שהות הרחק מבניין המגורים.
יתרה מכך, האקלים הייחודי המאפיין את מרגלות הבניינים הגבוהים משפיע על יכולת לנצל את קומת הקרקע שלהם למטרות מסחר כגון מסעדות ובתי קפה, שהרי התנאים הסביבתיים שם עלולים להיות לא נעימים, במיוחד בחורף.
קיימים נושאים רבים נוספים הנוגעים לאיכות הסביבה ובריאות הציבור, וביניהם תיעול וריכוז מזהמים בין ולגובה הבניינים הגבוהים, ויחסי הגומלין בין בניינים אלה לצירים משמעותיים לתחבורה אינטנסיבית המאפיינת את המיקום שלהם, הפצת פתוגנים דרך מערכות האוורור או המים והביוב, עומסי תחבורה וחניה ועוד.
כל אלה מחייבים להביאם לידיעת הציבור ולקדם טיפולם על ידי מקבלי החלטות, אנשי מדע ומתכננים.
בעת רעידת אדמה פועלים כוחות אופקיים על בסיס הבניין וגורמים לו לרעידות.
רעידת האדמה גורמת למאמצי גזירה אופקיים בבסיס המבנה, אשר יוצרים תנודות לכל אורכו.
כנגד מאמץ הגזירה המנסה לגרום למבנה להיחתך, קל באופן יחסי להתמודד מבחינה הנדסית בתכנון השלד.
לעומת זאת, לכפיפת המגדל, אשר נוצרת בעקבות התנודות של רעידת האדמה, קשה יותר לתת פתרון בגורדי שחקים תמירים.
כאשר המגדל נתון למומנט כפיפה בבסיסו, נמתחת דופן אחת שלו כתוצאה מכך.
פתרונות הנדסיים אשר נמצאים לרוב כגורדי שחקים בהיבט זה הם עטיפת הבניין באלמנטים בעלי יכולת התנגדות למאמץ מתיחה, ותכנון חתכו האופקי של המגדל כך שמומנט ההתמד של שטחו יותאם לכוחות המקסימליים העלולים להיווצר בבניין כתוצאה מרעידות אדמה אופייניות לאזור בו הוא בנוי.
בדומה לרעידות אדמה, גורמות רוחות לכוחות אופקיים הפועלים על הבניין.
ההבדל העיקרי הוא שרעידות אדמה מפעילות כוחות על בסיס המגדל, ואילו רוחות פועלות על חלקו העליון.
גורדי שחקים פגיעים יותר לרוחות, בעצם היותם גבוהים מעל שאר הבניינים וחשופים יותר לרוחות, ובשל העובדה שעוצמת הרוח גדולה יותר בגובה רב מעל הקרקע.
שטח המפרש שיוצרת חזית הבניין הוא כזה שעוצמת הרוח היא כוח משמעותי ביותר, אשר יכול לגרום לקצהו להתנדנד ולמגדל כולו להתכופף.
התקצרות שטחו של המגדל כלפי מעלה מסייעת בהתמודדות מול רוחות, אך פתרונות הנדסיים משלבים לרוב הגמשה של הבניין יחד עם תכנון אווירודינמי יותר של המגדל.
תכנונם של גורדי שחקים כנגד רעידות אדמה ורוחות משתנה על פי עקרונותיו ההנדסיים והאדריכליים של הבניין כולו, ועל פי מאפייניו הטבעיים של המקום בו הם נבנים.
גורדי שחקים בטוקיו לדוגמה, עיר מוכת אסונות טבע, דורשים תכנון מורכב יותר מאשר גורדי שחקים בניו יורק.
בטאיוואן, לדוגמה, ארץ מוכת רעידות אדמה וסופות טייפון עזות, נבנה בניין טאיפיי 101, שהיה הגבוה ביותר בעולם עד שנת 2007. גורד שחקים זה תוכנן להתמודד עם שני סוגי איתני הטבע, אשר שילובם מקשה עוד יותר על הנדסת הבניין.
כדי להתמודד עם שני האתגרים הציבו מתכנניו היצירתיים בין הקומות 87–92 מטוטלת ענקית במשקל 660 טונות, שתפקידה למשוך את ראש המגדל חזרה במקרה של תנודה.
מטוטלת זו נותנת מענה לתנודות שיוצרות הרוחות, ואילו בסיס הבניין מתוכנן להתמודד עם רעידות האדמה.
פתרון הנדסי יצירתי זה שולב עם רעיון אדריכלי מקורי נוסף: כיוון שתנודות מטוטלת הענק כמעט אינן מורגשות בעין, היא עוצבה כדי שתהיה חשופה למבקרים בבניין, ובחלל שסביבה אף נבנתה מסעדה.
מבחינה פיזיקלית, ברקים, שהם פריקה של מטען חשמלי בין העננים לאדמה, נוטים לפגוע בנקודות הקרובות ביותר לענן וכאלה בעלות מוליכות חשמלית גבוהה.
מסיבה זו, אנטנות גבוהות וגורדי שחקים הם הנקודות הפגיעות ביותר לברקים בשטח העיר.
תכנון גורד שחקים חייב לייעד אותו לפגיעות ברקים, יותר מכל בניין אחר.
תכנון שלד הבניין יחד עם מערכותיו חייב לאפשר למטען החשמלי להגיע בקלות מראשו אל האדמה מבלי לפגוע בכל מערכות החשמל הפנימיות של הבניין.
בשל כך נדרש תכנון יסודי של הנדסת הבניין יחד עם הנדסת החשמל שלו.
אמצעי התחבורה העיקרי בתוך גורד השחקים הוא המעלית.
מעליות קיימות כמעט בכל בניין היום, גם בנמוכים יחסית.
ככל שהבניין גבוה וגדול יותר, כך נבנות יותר מעליות על מנת שיוכלו להסיע את האנשים הרבים בין הקומות בבניין.
בגורדי שחקים, בגלל גובהם החריג, מתוכננות המעליות באופן מיוחד.
הבעיה העיקרית בשימוש במעליות רגילות בגורד שחקים היא בזבוז הזמן.
אילו צריכה הייתה המעלית לעצור בתחנות רבות לאורך מסלול נסיעתה לצורך העלאת והורדת נוסעים, ההגעה מקומת הקרקע לקומות העליונות הייתה אורכת הרבה יותר מן הרצוי.
יתר על כן, האטה והאצה של מעלית בתדירות גבוהה, מלבד היותה בזבזנית בזמן, צורכת הרבה אנרגיה.
על כן מתוכננים בגורדי השחקים פירי מעליות אחדים אשר מקשרים קבוצת קומות מוגדרת עם קומה ראשית כלשהי.
היות שמרבית התנועה היא בין קומת הקרקע וקומות ראשיות נוספות לבין יתר הקומות, מתוכננים בדרך כלל פירים המובילים מהקרקע ישירות למספר קומות עליונות, ללא תחנות ביניים.
בגורדי שחקים גבוהים במיוחד, בדרך כלל כאלה המשמשים כבנייני משרדים שבהם תנועה רבה יחסית בין הקומות השונות (להבדיל מבנייני מגורים ובתי מלון, בהן אין תנועה רבה בין קומה לקומה בתוך הבניין), נהוג לבנות קומות ביניים ראשיות אשר מאפשרות החלפת מעלית לפי הצורך על מנת להתנייד בין קומות שונות במבנה.
בקומות אלה נוח גם לרכז פונקציות ציבוריות של הבניין כגון קפיטריות, שירותי מסחר שונים וכדומה.
הדבר דומה למערך אוטובוסים, שמחולק לאוטובוסים בינעירוניים שנעים בין תחנות מרכזיות ומערך של אוטובוסים עירוניים בתוך כל עיר.
בגורדי שחקים אשר מהווים גם אטרקציה תיירותית ובהם מצפה בקומת הגג, בונים לרוב פיר מעלית מיוחד המקשר רק בין קומת הקרקע לקומת המצפה, וזאת כדי לאפשר למבקרים לנוע בין שתי קומות אלו במהירות האפשרית ומבלי להפריע לשאר נוסעי המעליות בבניין.
איומי טרור ופינוי בשעת חירום
כל גורד שחקים חייב להיות מתוכנן באופן כזה שבמקרה חירום יתאפשר פינוי הבניין מכל יושביו בתוך פרק זמן קצר, דרך חדרי המדרגות וללא שימוש במעליות.
כל בניין חייב להכיל מספר חדרי מדרגות בעלי רוחב מסוים, על פי תקנים המוגדרים בחוק של כל מדינה.
המבנה חייב להיות מתוכנן באופן כזה כך שכל נקודה בו לא תהיה מרוחקת מיציאת חירום לחדר המדרגות במידה העולה על המוגדר בתקן.
תפקיד נוסף של חדר המדרגות לשמש כפתח פליטת עשן (בחלקו העליון), וזאת כדי שלא יילכד בו עשן שיהפכו לבלתי שמיש בעת מילוט.
אחד הקשיים המרכזיים בתכנון חדרי המדרגות הרבים בגורדי שחקים, הוא ההתחשבות בנתון שבזמן מילוט צפויה הצטברות נמלטים בקומות התחתונות של חדרי המדרגות (לעומת הקומות העליונות יותר, משום שכולם נמלטים מטה), ובהם גם קיים קושי באוורור יעיל של חלל המדרגות.
סוגיית הפינוי בשעת חירום הפכה אקוטית מתמיד מאז פיגועי 11 בספטמבר, בהם קרה תרחיש שעימו לא תוכננו גורדי השחקים להתמודד – פגיעה של מטוס במרכז המבנה, וכתוצאתה חסימת כל דרכי המילוט מן הבניין.
מאז שנת 2001 חלה תפנית אדירה בגישת התכנון של מבנים רבי קומות, על רקע האיום החדש שקם עליהם מצד ארגוני טרור.
מאז הפיגועים שהפילו את מגדלי התאומים נקבעו תקנים חדשים והוחמרו התקנים הקיימים בנוגע לפינוי מבנה בשעת חירום, כדי למנוע מצב בו יילכדו אנשים בבניין בוער ללא יכולת הימלטות.
לאירועי 11 בספטמבר 2001, אשר הפכו (בעיקר בארצות הברית) את גורדי השחקים למטרות, הייתה השפעה אדירה גם על הפסיכולוגיה של האנשים העובדים בקומות גבוהות בבניינים מסוג זה.
מעבר למחשבות בתחום ההנדסה והבטיחות, ולצד פעילות מדינית וביטחונית כנגד איומי הטרור על גורדי השחקים, צצו מאז 2001 אביזרים ופטנטים שנועדו לעזור לאדם ברמה האישית כנגד האיומים – כגון מצנחים אישיים חד-פעמיים להימלטות מבניין בוער.
עם זאת, נשמעה ביקורת רבה כנגד אביזרים אלה, ובעיקר הטענה כי נועדו להרגיע את קוניהם יותר מאשר לשמש אותם בפועל.
כיום, בבניית גורדי שחקים חדשים לא ניתן להתעלם מפחדים של דייריהם הפוטנציאליים, פחדים הנובעים הן מאיומי הטרור והן מעצם העובדה שלרבים יש קושי פסיכולוגי במידה כלשהי עם עבודה ושהות בגובה רב.
גורם זה הוא כיום הקושי האדריכלי הגדול ביותר של גורד השחקים.
תכנון גורד שחקים על פי גישה עכשווית מנסה ליצור דווקא את התחושה שהבניין נמוך יותר מכפי שהוא באמת.
מבחינה חיצונית, עיצוב גורד השחקים יכול ליצור אשליה של פחות קומות וגובה נמוך יותר.
מבחינת תכנון הפנים, ניתן לתכנן אותו באופן כזה שהנוף שייראה מתוך חלליו הפנימיים יהיה הנוף הרחוק יותר, ולא הנוף הקרוב הכולל את הרחוב הצמוד אל הבניין.
הנוף הרחוק נתפש תמיד כמאיים פחות לעומת מראה הרחוב הפרספקטיבי מאחת מקומותיו העליונות של הבניין.
מעבר להתמודדות עם הבעיות הקיימות בתכנון גורד השחקים עצמו, יוצר גורד השחקים שלל בעיות שונות גם בסביבתו הקרובה ומשפיע על הבניינים ועוברי האורח שלמרגלותיו:
הצללה על שטחים גדולים בעיר ועל בניינים שכנים.
תכנון בלתי מתחשב של גורד שחקים עלול להטיל צל במשך שעות רבות במהלך היום על בניינים שלמים, ולהפחית באופן משמעותי את כמות האור אליה הם רגילים וזקוקים.
גורדי שחקים גורמים למערבולות אוויר ולאפקט של מנהרת רוח בתחתיתם.
הרוחות אותם מרגישים עוברי האורח ברחוב הצמוד לגורד שחקים הן חזקות וקיצוניות יותר מאשר במרחק ממנו.
רצף של בניינים רבי קומות עלול ליצור רחובות שלכל אורכם נושבת רוח בעצמה חזקה במיוחד יחסית לסביבה.
גורדי שחקים המשמשים למשרדים ומהווים מקום תעסוקה לאלפי אנשים עלולים ליצור סביבם פקקי תנועה ועומסי חניה.
על כן, כל פרויקט תכנון של גורד שחקים מחייב גם תכנון עירוני מקביל אשר יאפשר לסביבה האורבנית לתפקד היטב עם המגדל החדש.
פיתוח מוטה תחבורה ציבורית, יחד עם שילוב תחנת רכבת תחתית בבסיס גורד שחקים, מסייעים במיוחד לשחרור האזור מבעיות עומסי תנועה וחנייה.
נושא נוסף שחייב להילקח בחשבון בתכנון גורד שחקים הוא תוצאת הפגיעה בקרקע של עצם שייפול מקומה גבוהה בבניין.
חפץ הנופל מאחת מקומותיו הגבוהות של גורד שחקים, צובר תאוצה בנפילתו הארוכה ומגיע למהירות אשר עלולה להיות קטלנית עבור אדם שייפגע ממנו.
לבעיה זו ניתן פתרון בדרך כלל במקומות בהם קיים מצפה תיירותי, שבו קיים חשש גדול יותר שחפץ כלשהו ייזרק בידי ילד שובב.
תהליך הבנייה של גורד שחקים הוא פעולה מורכבת מאוד, שמהווה אתגר גדול בהנדסה האזרחית.
סדר הפעולות בבנייה של גורד שחקים אינו שונה מהותית מזה הנהוג בבנייה של בניין רגיל, אך בנייתו מצריכה תכנון בטיחותי מחמיר יותר, לוח זמנים קפדני יותר, ותכנון יעיל מאוד של פעולת הבנייה באתר (להבדיל מתכנון המבנה).
כל גורדי השחקים נבנים משלד פלדה או משלד בטון מזוין.
בנייה מעץ אינה אפשרית לגובה רב, ובנייה בלבנים מוגבלת מאוד.
בניין הלבנים הגבוה ביותר שנבנה אי פעם הוא בניין עיריית פילדלפיה (167 מ'), שצריחו נבנה בדומה למגדל פעמונים של קתדרלה.
במבנים מסוג זה לא ניתן להכיל ביעילות קומות משרדים, ובנייה מסוג זה תהיה יקרה עשרות מונים לעומת בנייה בטכנולוגיות בטון או פלדה.
בחירת טכנולוגיית הבנייה נובעת לרוב משיקולים כלכליים בצד השיקולים ההנדסיים.
בישראל ובמפרץ הפרסי, לדוגמה, נבנו כל גורדי השחקים מבטון מזוין בשל עלותו הנמוכה יחסית של הבטון במקומות אלה.
לעומת זאת, מרבית בנייתם של גורדי השחקים בארצות הברית היא מפלדה מאותה הסיבה.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנו גורדי שחקים רבים בשיטה של שלד מסבך שלם, כלומר: שלד הבניין מורכב ממערכת מוטות פלדה טריאנגולרית מרחבית, אשר מתפקדת כולה כמסבך זיזי.
המסבך בעל הקורות האלכסוניות לרוב מחולק בתוכו לשלד פלדה משני ליצירת קומות הבניין.
דוגמאות לבניינים מסוג זה הם בניין הבנק של סין בהונג קונג ומגדל סוויס רה בלונדון, אשר שלדו בנוי בצורה ספירלית-אליפטית דמוית "מלפפון".
שלבי הבנייה בהקמת גורדי שחקים לרוב חופפים זה לזה: לאחר שלב הביסוס מתחיל להיבנות שלד הבנייה.
מהרגע שבו נבנו קומות הבסיס של גורד השחקים, תהליך בניית כל קומות הבנייה הוא מהיר יחסית ואורך לא יותר משבוע לבנייה של כל קומה, ובבנייה של שלד פלדה – לעיתים אף יום או יומיים לקומה.
בבניינים רגילים, נוח יותר לסיים את שלב השלד הדורש מהאתר צרכים רבים (כגון עגורן, הבאת מערבלי בטון וכדומה) ורק אז להמשיך בבנייה של קירות הפנים, החזיתות, מערכות הבניין וכו'.
בגורדי שחקים, לעומת זאת, לא ניתן להתעכב בשל הלחצים הכלכליים, וכמעט תמיד נעשית כל הבנייה תוך כדי התקדמות בניית השלד לגובה.
מסיבה זו נראים פעמים רבות גורדי שחקים בבנייה שבחלקם התחתון כבר הורכבו חלונות, בעוד בחלקם העליון עדיין פועלים מנופים הבונים את המשך השלד.
בגורדי שחקים מבטון נהוג לבנות ראשית את ליבת הבניין, הכוללת בעיקר את פירי המעליות, כך ששאר השלד העוטף את הבניין נבנה אחריה.
פעמים רבות משמשים פירי המעליות כבסיס נוח לחיבור המנופים.
בניית המנופים (כמעט תמיד עגורנים) היא סוגיה בפני עצמה: הקמת מנוף באתר בנייה דורשת מנוף נוסף שירים אותו.
בבניינים נמוכים משתמשים במשאית הנושאת מנוף המסוגל לסייע בהקמת המנוף, אך בגורדי שחקים אין אפשרות לעשות זאת.
לצורך כך נבנים שני מנופים או יותר, אשר מעלים אחד את השני תוך כדי הבנייה.
גורדי שחקים כוללים אלפי מטרים רבועים של שטחי מסחר ומשרדים, שאת חלקם בדרך כלל משכירה החברה היזמית לגופים שונים.
תכולת הבניין נוטה להשתנות בהתאם להתפתחות החברה והשינויים המבניים בה.
מסיבות אלו, בעת בניית גורד שחקים נבנים השלד, הליבה והחזיתות יחד עם כל מערכותיו הפנימיות של הבניין ללא חלוקה פנימית של הקומות בקירות ובמחיצות.
גישה זו, הנקראת "אופן-ספייס" (Open Space), מאפשרת הוספה מאוחרת יותר של מחיצות פנימיות, קירות גבס ועיצוב פנים של כל קומה בנפרד, בהתאם לצורכי המשתמש, ומאפשרת דינמיות רבה בתפקוד הבניין.
גורדי שחקים ברחבי העולם קיימים בשלל סגנונות בנייה מתקופות שונות, אך עקרונות עיצוב בסיסיים מתווים את העיצוב החיצוני הכוללני של הבניין.
אף שקיימים יוצאי דופן רבים, נהוג לחלק גורדי שחקים לבסיס, גוף וכותרת, בדומה לאופן החלוקה של העמודים הקלאסיים הקיימים עוד מסגנונות האדריכלות היוונית העתיקה.
בסיס גורד השחקים הוא חלקו התחתון, בו הבניין בא במגע עם הרחוב.
תפקידו לשרת את האדם בגובה הרחוב ולשמש לרחוב חזית ידידותית.
גוף גורד השחקים הוא הארכתו לכיוון השמיים, ובו מרוכזים מרבית שטחיו השימושיים של המגדל.
כותרתו, הנראית למרחקים, היא הסיומת העליונה של גורד השחקים, והיא המקנה לו את זהותו הייחודית, אופיו ו"אישיותו" של גורד השחקים.
בעיצוב גורד השחקים מוגדרים הפרופורציות שבין החלקים והאופן שבו נוצרת קומפוזיציה שלמה, המקנה לגורד השחקים מראה מסוים – כזה שמשקף את התדמית הרצויה, ותואם את תכנונו הפנימי של הבניין ועקרונותיו ההנדסיים.
סגנון המודרניזם התייחס אחרת לעיצוב חזית הבניין, אך גם גורדי שחקים שנבנו בסגנון זה מקפידים על סיומת המבנה ועל בסיסו בצורה כלשהי.
לעולם לא נראית קומתו העליונה של גורד שחקים כמו אחת מקומותיו האמצעיות.
מבחינת סגנונות בנייה מקובלים, ניתן לחלק לארבע תקופות עיקריות בעיצוב גורדי השחקים:
עד אמצע המאה ה-20, סגנונות המבוססים על סגנונות אדריכליים עתיקים: אסכולת שיקגו, נאו-קלאסיציזם, נאו-גותיקה או פרשנויות מחודשות שלהם (כגון סגנון האר דקו).
משנות ה-50 החלו להיבנות גורדי שחקים מודרניסטיים: מינימליסטיים, נטולי קישוטים לחלוטין ופונקציונליסטיים.
פרוץ הדרך בסגנון זה היה בניין סיגראם בניו יורק שתכנן מיס ון-דר-רוהה.
בסוף שנות ה-60, במקביל לבנייה המודרניסטית התפתח הסגנון פוסט מודרני שלפיו עוצבו גורדי שחקים בהשראת קלאסית אך עם פרשנות מחודשת, חומרים וצורות חדשים ואף מעט הומור.
התבלט במיוחד בגישה זו פיליפ ג'ונסון שעיצב את בניין AT&T בניו יורק וכן האדריכל מייקל גרייבס, הפעיל עוד כיום, בכמה מגורדי השחקים שתכנן.
מסוף שנות ה-70 ועד היום, התפתחו מספר רב של סגנונות שונים בגורדי שחקים.
גישות חדשות אלו, שברו את כל המוסכמות המסורתיות והמודרניסטיות לגבי צורניות של בניין ואף ערערו על עצם הגדרתה של האדריכלות.
סגנונות הדה קונסטרוקטיביזם וההיי-טק, יחד עם אדריכלות אקספרסיוניסטית ודיגיטלית צמחו כולם מתוך הפוסט-מודרניזם אך הם שונים מאוד בגישה מ"הפוסט מודרניזם המקורי".
גורדי שחקים שעוצבו בסגנונות אלו, מתאפיינים בצורות, חומרים, אלמנטים ושפה עיצובית שלמה אשר לא היו מקובלות בשום סגנון אדריכלי לפניהן.
כלכלית, גורד שחקים מהווה למעשה הכפלה של השטח בשיעור שבין מאות לבין אלפי אחוזים, יחסית לשטח הקרקע המקורי עליו הוא בנוי.
באופן זה, במקום בו ערך הקרקע גבוה במיוחד, למשל במרכזה של עיר גדולה, בנייה לגובה ויצירת מאות אלפי מטרים רבועים חדשים לצרכים שימושיים שונים היא ניצול יעיל מאוד של ערך הקרקע.
עם זאת, בניית גורד שחקים אינה נחשבת תמיד להצלחה נדל"נית גדולה.
ריבוי מערכות התנועה האנכיות בבניין מקטינות משמעותית את השטח השימושי של הבניין, וצרכיו ההנדסיים המיוחדים מגדילים מאוד את עלות הבנייה.
תחזוקה שוטפת של גורדי שחקים, מבדיקות בטיחות תקופתיות ועד לניקוי חיצוני של החלונות, יקרה באופן משמעותי מאשר בבניינים נמוכים – גם באופן יחסי לגובהם.
למעשה, ההערכה היא כי הגובה האופטימלי לבנייה בהיבט הכלכלי הפשוט, המשקלל את עלות הבנייה והתחזוקה אל מול שווי הנכס, היא כ-12 קומות בלבד.
מסיבה זו, גורדי שחקים נבנים רק במקומות בהן ערך הקרקע הוא כה גבוה עד כי הבנייה הופכת משתלמת, או כאשר פועלים שיקולים כלכליים אחרים שאינם מתייחסים אך ורק להיבט הנדל"ן ועלויות התחזוקה.
תאגידים גדולים היוזמים בנייה של גורדי שחקים עבור משרדיהם עושים זאת לרוב לא רק כדי לשכן עצמם בבניין חדש שיסייע לתפקוד החברה.
אחד השיקולים המרכזיים הוא תדמית החברה, המיוצגת בין השאר על ידי נקודת הציון העירונית.
הימצאות משרדי חברה בגורד שחקים מסוים יכולה להיחשב בחברה גם כסמל סטטוס יוקרתי, אשר השפעותיו הכלכליות הן עקיפות ונובעות מטיפוח תדמיתי ושיווקי של החברה.
בניית גורדי שחקים המלווה בתכנון עירוני הולם תורמת רבות גם לכלכלה העירונית.
ריכוז אוכלוסייה גדול בשטח מצומצם במרכז עיר תורם להתפתחות המסחר המקומי, ומגדיל את הכנסותיהם של עסקי העיר הקטנים.
ריכוז גבוה של גורדי שחקים במרכז עסקים ראשי של עיר יוצר יעילות רבה בארגון התחבורה הציבורית, מחיה רחובות, ומאפשר פיתוח מואץ של מיזמים עירוניים רבים אחרים.
לכן מעוניינות, בדרך כלל, עיריות וממשלות בבנייה של גורדי שחקים במרכזי הערים הגדולות, ומסייעות בשיטות שונות להקמתם.
הקולנוע, ובייחוד סרטי פעולה וסרטי מדע בדיוני, מרבים להשתמש בגורדי שחקים כנושא או כתפאורה.
כתפאורה שימשו באופן מרהיב גורדי שחקים בסרט "מטרופוליס" (1927) כחלק מהדימוי של העיר העתידית, בראייה של אז.
הסרט הציג מרחב עירוני כמעט אנכי, אפל ומנוכר לבני אדם.
דימוי זה ניכר גם יותר מאוחר ב"בלייד ראנר" ובעיצוב העיר גות'אם סיטי מסדרת הקומיקס וסרטי באטמן.
גורדי שחקים היוצרים עיר אנכית שלמה הופיעו גם בסרטי מדע בדיוני מאוחרים יותר, בהם "מלחמת הכוכבים" ו"האלמנט החמישי", ובהם הוצגו באור חיובי יותר אך לא התעלמו מתחלואיה של עיר שכולה גורדי שחקים בגבהים דמיוניים לחלוטין לעומת אלו הקיימים היום.
כנושא, הופיעו גורדי שחקים, חלקם אמיתיים וחלקם בדיוניים, בסרטים רבים.
הסרט "המגדל הלוהט" משנת 1974 היה אחד הראשונים שהציגו גורד שחקים בסרט אסונות המתאר דרמה סביב שרפה קטלנית בבניין.
גורדי שחקים הופיעו גם בסרטים ישנים יותר – הסרט "קינג קונג" מ-1933, למשל, התייחס לבניין האמפייר סטייט החדש שאך נחנך, והציג אותו לא רק כבניין אלא כסמל.
סרטי אסונות אחרים מרבים להשתמש בגורדי שחקים כסמל וכפוטנציאל לאפקטים מרהיבים של הרס.
כך עשו סרטים כגון "גודזילה", "היום השלישי" וסרטים רבים נוספים אשר השתמשו בהריסת גורדי שחקים כדי להציג קטסטרופה נוראית.
במידה רבה, קריסת מגדלי התאומים בפיגועים ב-2001 הייתה התגשמות של סרטי אסונות אלה.
הסרט "הקפיצה הגדולה" מ-1994 שם דגש גדול על גורד השחקים, והציג את היבטיו החברתיים על ידי הצגת העוצמה המעמדית שבו (כגובה הקומות כך גובה הדרגה).
לעיתים קרובות בסרטי מתח הגיבורים מנסים לטפס על מגדלים, דבר המשותף לדמויות של גיבורים אנושיים מוקצנים כבאטמן (שמטפס עליהם באמצעות וו תפיסה ודואה מהם באמצעות דאון-עטלף המשולב בגלימתו) וכאיתן האנת' במשימה בלתי אפשרית 3, וכן לגיבורי על כמו ספיידרמן הפועל בניו יורק.
בסרט "משימה בלתי אפשרית 3" ובסרטים לא מעטים אחרים ישנן סצנות שבהן הם תלויים בין שמים לארץ כשהם נאחזים במגדל.
קפיצה מגורדי השחקים היא דרך מרשימה (ובעלת ביסוס מה במציאות) להציג התאבדות של דמות כלשהי, הצונחת בנפילה חופשית אל מותה.
גורדי שחקים נמצאים כיום בערים מרכזיות רבות בישראל, כחלק מהליך העיור, העיבוי והציפוף של מרכזי הערים, המאפיין את כלל הערים בישראל, ובמיוחד ערי גוש דן.
גורד השחקים הראשון בישראל, מגדל שלום, החזיק שנים ארוכות בתואר "גורד השחקים הגבוה בישראל" ואף היה גם הגבוה במזרח התיכון.
מאז, בתהליך ארוך שנמשך למעלה מ-40 שנה, וביתר שאת משנות ה-90 של המאה ה-20 ואילך, מתרבים גורדי השחקים המתוכננים ונבנים כמעט בכל עיר מרכזית בישראל.
התהליך, שהחל בתל אביב רבתי, החסרה שטחים פנויים לבנייה רוויה, המשיך והתרחב לשאר חלקי הארץ, וכיום ישנם גורדי שחקים מתוכננים וקיימים הגבוהים ביותר מ-100 מטרים ממגדל שלום.
בישראל היו בשנת 2010 למעלה מ-150 בניינים של למעלה מ-20 קומות, מהם שלושים וחמישה מעל ל-25 קומות ושמונה מעל ל-33 קומות (כ-140 מטרים).
באותה עת היה מגדל משה אביב ברמת גן הבניין הגבוה ביותר.
רשימת המגדלים שנשאו בתואר "גורד השחקים הגבוה בעולם":
הערה: רשימה זו מתייחסת לבניינים בעלי קומות ולא לכל מבנה שהוא.
עד שנת 1889 היו המבנים הגבוהים בעולם צריחיהן של הקתדרלות הגותיות ובראשן קתדרלת אולם שהתנשאה לגובה של 161 מ'.
קתדרלת אולם הייתה גבוהה מכל בניין משרדים חדש עד שנת 1908. מגדל אייפל בפריז הושלם כבר ב-1889 וגובהו 324 מ' אך לרוב, אין מחשיבים אותו כבניין אלא כמבנה גבוה.
מגדל אייפל היה המבנה הגבוה בעולם עד בנייתו של בניין האמפייר סטייט בניו יורק.
גורדי שחקים נוספים המחזיקים בשיאי גובה
מרכז לאחטה, סנקט פטרבורג, רוסיה.
גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה (462 מטר).
המבנה הגבוה ביותר שתוכנן אי פעם למטרת בנייה בפועל.
אנטנת הרדיו של ורשה, פולין.
עד קריסתה ב-1991 הייתה המבנה הגבוה ביותר בעולם (646 מטר).
גורגוזאורוס (שם מדעי: Gorgosaurus; מילולית: "לטאה איומה") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הטירנוזאוריים אשר חי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון.
דינוזאור זה התגלה כבר ב-1914 אך במשך שנים נחשב כמין בסוג אלברטוזאורוס.
בסוג זה ישנו מין אחד - גורגוזאורוס ליברטוס (Gorgosaurus libratus).
אורכו של הגורגוזאווס הגיע ל-8–9 מטרים, משקלו ל-2.5–3 טונות וגובהו לשלושה מטרים.
אורך הגולגולת שלו הגיע למטר אחד.
הוא היה הולך על שתיים בעל לסתות גדולות המעוצבות לנשיכה חזקה ובעל זרועות קצרות בעלות 2 אצבעות.
יצור זה התגלה במחצבים של המדינה הקנדית אלברטה ובתצורות במונטנה.
מראהו דמה למראה של טירנוזאורוס רקס אך הוא היה קטן יותר.
ייתכן והוא היה מכוסה נוצות, בדומה לתרופודים נוספים.
הוא היה טורף-על שניזון מדינוזאורים אחרים באמריקה הצפונית של הקרטיקון העליון לפני 75–76 מיליון שנה.
הגורגוזאורוס מופיע במספר סרטים וסדרות:
בסרט "ללכת בין דינוזאורים", הנבל הראשי הוא "גורגון", גורגוזאורוס בעל אצבעות קטנות שהוא האויב הראשי של הפכירינוזאורוסים.
הוא הורג את ההורים של פאטצ'י וסקולר וכמעט הורג את סקולר, אלמלא התערבות העדר נגדו.
בקרב מול פאטצ'י הוא מאבד את שינו שלאחר מיליוני שנים מתאבנת.
הוא מופיע גם ב"נדידת הדינוזאורים" בתור הטורף העיקרי של הצפון, בעיקר של האדמונטוזאורוס והאדמונטוניה.
עם זאת האדמונטוניה מצליח לפגוע ברגלו ולגרום למוות ארוך מאובדן דם.
בסרט זה הוא מכיל נוצות וגם קשקשים.
ייתכן שהוא מופיע כשלד ב"פולחן האביב" בסרט "פנטזיה" של דיסני.
הוא מוזכר בפרק השלישי של "הכוכב דינוזאור".
הגוֹרְגוֹנוֹת (ביוונית עתיקה: γοργόνες) היו שלוש אחיות מפלצתיות מהמיתולוגיה היוונית, עם שיער עשוי מנחשים ארסיים.
הן תוארו כבעלות ראשים שזורים בקשקשים כשל דרקונים, חטים גדולים כשל חזירי בר, ידיים ממתכת וכנפיים זהובות.
שלושת הגורגונות נקראו מדוזה, סתנו ואוריאלה .
המילה "גורגון" קשורה לשם התואר ביוונית עתיקה "גורגוס" (γοργός), שפירושו מבט "קודר, עז, נוראי".
לפי מספר מקורות מדוזה ואחיותיה הן בנותיהם של אלי הים פורקיס וקטו.
מקורות אחרים מזכירים רק את פורקיס בתור אביהן.
לפי היגינוס, הגורגונות היו בנותיהם של קטו וגורגון.
במחזה איון של אוריפידס, הגורגונות נוצרו על ידי גאיה כדי לסייע לטיטאנים במלחמתם נגד האלים.
במקור הייתה רק גורגונה אחת, והיא תוארה להיות מפלצת מפחידה מהשאול שראשה היה תבוע על המגן של אתנה.
מאוחר יותר הגורגונה נהפכה לשלוש גורגונות ושמן נקבע להיות: מדוזה, סתנו ואוריאלה.
מדוזה היא היחידה מבין הגורגונות שהייתה בת תמותה, בעוד שתי אחיותיה היו בנות אלמוות.
המקום בו היו הגורגונות חיות משתנה לפי גרסה.
על פי הסיודוס, הגורגונות חיו הרחק מערבה מעבר לאוקיינוס, בקצה גבול הלילה שבו חיות גם ההספרידות.
בשרידים של הפואמה האפית האבודה "קיפריה", הגורגונות חיו באוקיינוס על אי סלעי בשם סרפדון.
הטרגדיה "פרומתאוס כבול" של אייסכילוס ממקמת אותן במזרח הרחוק "מעבר לים הגואה" ב"מישורי הגורגונות של קיסתן".
הרודוטוס ממקם את הגורגונות בלוב שבצפון אפריקה.
המשורר פינדארוס מהמאה החמישית לפני הספירה שלח את פרסאוס, ככל הנראה במסעו אחר ראש הגורגונה, לבקר את ההיפרבוראים, עם זאת, לא ברור האם פינדרארוס רמז שהגורגונות חיו ליד ההיפרבוראים.
הגורגונה מדוזה מוצגת כסמל לאימה ולעיתים קרובות מוזכרת בספרות היוונית כך.
פניה של מדוזה מוזכרות מספר פעמים כחרוטות על מגן החזה של אתנה ומעוררות אימה באויביה.
ב"איליאדה" מאת הומרוס, מתואר שראשה של גורגונה היה קבוע במרכז שריון החזה האאגיס.
מוזכר שעל המגן של אגממנון מופיעות פניה של גורגונה.
בטרגדיה "נוטות החסד" של אייסכילוס, אורסטס משווה את אלות הנקמה, האריניות, לגורגונות אך מזכיר שלמרות הופעתן הכעורה, הן לא מכונפות.
מספר מקורות תיארו את קולן של הגורגונות כצווחני.
לפי פינדראוס, אתנה יצרה את החליל כדי שתוכל לחקות בעזרת כלי נגינה את הצעקות הצורמות ששמעה מהגורגונה אוריאלה.
סיפור זה מוזכר גם בדיוניסיאקה של נונוס:
דם שנלקח מצדה הימני של גורגונה יכול היה להחזיר את המתים לחיים, ואילו דם שנלקח מצדה השמאלי היה רעל קטלני.
אתנה העניקה בקבוקון של הנוזל המרפא לאסקלפיוס, אל הרפואה, שהשתמש בו כדי להחיות את המתים.
הרקלס קיבל מאתנה קצוות שיער של גורגונה בכד ברונזה מאתנה והוא נתן את זה לסטרופה, בת קפאוס ונסיכת טגאה, בהבטחה שאם צבא יתקדם לעבר עירה, עליה להרים את קווצת השיער שלוש פעמים מהחומות, וכי אם לא תביט קדימה, האויב יעלם.
בסיפור דומה מתוך תיאור יוון, זה היה קפאוס (אביה של סטרופה) שקיבל מאתנה חלק משערה של מדוזה וקיבל ממנה הבטחה שטגאה לעולם לא תיכבש.
הגורגונה מדוזה היא הגורגונה הידועה ביותר, ורוב המיתוסים סובבים סביבה.
הגיבור היווני פרסאוס נשלח להשיב את ראשה של מדוזה על ידי המלך פולידקטס מסריפוס.
הוא קיבל מאתנה ומהרמס מתנות שכללו מגן מבריק, קסדת ההיעלמות של האדס ומגל בין התר.
פרסאוס חבש את הקסדה של האדס, שהפכה אותו לבלתי נראה ותפס את הגורגונות בעודן ישנות.
הוא הביט במדוזה דרך ההשתקפות מהמגן שלו.
הוא ערף את ראשה של מדוזה ומצווארה הכרות בקעו צאצאיה מפוסידון: הסוס המכונף פגסוס והענק קריסאור.
הגורגונות התעוררו וניסו לרדוף אחרי הגיבור, אך לא יכלו לראות אותו בזכות הקסדה.
פרסאוס העניק את ראשה הכרות של מדוזה לאתנה, שהטביעה אותו על שריון חזה.
בגרסה מאוחרת יותר שסופרה על ידי אובידיוס בספרו, "מטמורפוזות", מדוזה הייתה היחידה עם שיער עשוי מנחשים, וזאת בשל קללה שהטילה עליה מינרווה, אלת החוכמה.
המיתוס מספר שמדוזה הייתה אישה יפהפייה, בעלת שיער מרהיב.
מדוזה נאנסה על ידי נפטון במקדשה של מינרווה.
אלת החוכמה זעמה על חילול המקדש והפכה את מדוזה למפלצת כל כך נוראית שמי שהביט בה ישירות התאבן ושיערה היפה של מדוזה נחשים.
מאז, מינרווה מציגה את פניה של מדוזה על מגן החזה שלה, האאגיס, כדי להטיל אימה באויביה.
הגורגונה מדוזה מופיעה בספר "פרסי ג'קסון וגנב הברק" ואחיותיה, סתנו ואוריאלה מופיעות בספר השני בסדרת ההמשך, "בן נפטון".
בסדרת הנטפליקס, "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" , יש דמות גורגונה בשם נגאינה
בסדרה "וונסדי", אחד מהקבוצות של מנודים הם גורגונים.
בסרט "מפלצות בע"מ", בת זוגתו של מייק, סיליה, היא גורגונה.
אולפורט הדגיש את היסודות הבריאים בנפש האדם, בניגוד לפרויד, והיה בעל השפעה על הפסיכולוגיה של האישיות.
את התכונות חילק אולפורט לשלושה סוגים: אלו אשר מקרינות על האישיות כולה (למשל הסאדיזם עבור אישיות סאדיסטית), אלו בעלות השפעה רחבה על מגוון מצבים, אם כי ייתכנו מצבים שבהם אינן דומיננטיות (למשל חביבות, תקיפות ועוד) ואלו אשר מופיעות במצבים מוגבלים בלבד.
תדירותה ועוצמתה של תכונה ומספר המצבים שבהם היא ניכרת קובעים את חשיבותה באישיות.
אולפורט הרבה לעסוק במחקר אידיוגרפי, מחקר הממוקד באדם אחד.
הדגש אינו על השוואה בין תכונות של בני אדם, אלא על בחינת האופן שבו מאורגנות ומובנות התכונות באותו אדם.
לדעתו, תכונות רבות הן ייחודיות לאחד ועל כן מדע כללי של השוואת תכונות כמעט בלתי אפשרי.
מושג מרכזי אחר במשנתו של אולפורט הוא אוטונומיה פונקציונלית.
מושג זה מתאר מצב שבו התנהגות שמקורותיה בדחפים מרמה נמוכה הופכת למופנמת.
למשל, התנהגות טובה שמטרתה השגת אהבת הורים יכולה להימשך ולעבור הפנמה, גם לאחר שסיבתה הראשונה כבר אינה רלוונטית.
גורדון יצר כמה סולמות ערכים.
בספרו הקלאסי "הפרט ודתו" (1950) מדגים אולפורט כיצד אנשים יכולים להשתמש בדת בצורות שונות, ומודד את ההיבטים הללו של הדת בסולם האוריינטציה הדתית (אולפורט ורוס, 1967).
ההגדרה הקלאסית של דעה קדומה מקורה בעבודתו של אולפורט, "טבעה של דעה קדומה" משנת 1954. לפי גורדון, יש לדעה קדומה שני מרכיבים, יחס ואמונה, והיא באה לידי ביטוי ברמות הולכות וגדלות של אינטנסיביות; הוצאת דיבה, הימנעות, אפליה, אלימות והרס פיזיים, .
כמו כן בספר זה הוא פירט את התייחסותו ל"השערת המגע".
לאולפרט הייתה ביקורת על הפסיכואנליזה.
כאנקדוטה הוא תיאר מפגש שלו עם פרויד, שבו הציג לפניו מקרה שמצא בו עניין על ילד שסבל מחרדת לכלוך.
פרויד תהה מיד: "והילד הזה הוא אתה?", למורת רוחו של אולפורט הנבוך.
אולפורט הציג סיפור זה כדוגמה ללהיטותה של הפסיכואנליזה לשייך כל דבר אל הנסתר והחולני (שאלתו של אולפורט כביטוי למצוקה נפשית) ולא אל הגלוי והבריא (שאלתו כביטוי לסקרנות מדעית).
גורדון ויליאם אולפורט, דגם האישיות וגדילתה, תל אביב, יחדיו, 1969.
גורגונזולה (מאיטלקית: Gorgonzola) היא גבינה כחולה איטלקית המיוצרת באזורים לומברדיה ופיימונטה מחלב פרה מלא מפוסטר, שאליו מוספים חיידקים שונים.
לאחר סינון מי הגבינה עובר הגבן יישון בטמפרטורות נמוכות ובמהלכו מוחדרים לגבינה מוטות מתכת היוצרים תעלות אוויר שבהן מתפתח העובש.
ככל שהיישון ארוך יותר תצא הגבינה מוצקה יותר וחריפה יותר.
גורגונזולה היא כיום מותג בעל מעמד גאוגרפי מוגן, כך שרק ליצרנים מאזורים מסוימים מותר לכנות את תוצרתם "גורגונזולה".
מקור שם הגבינה בעיירה גורגונזולה, בקרבת מילאנו שבלומברדיה.
גורגונזולה נאכלת לצד גבינות נוספות או פירות, מגוררת על פסטה או על סלטים.
גורגיאס היה נואם ופילוסוף יווני ואחד מראשוני הזרם הסופיסטי.
גורגיאס נולד בסיציליה בעיר לאונטיני.
בשנת 427 לפנה"ס הוא נשלח לאתונה, כדי לבקש את עזרת העיר כנגד תוקפנות סירקוסאי נגד לאונטיני.
הוא התיישב באתונה בשנת 427 לפנה"ס.
למרות שהיה בעל משנה סופיסטית, עסק בעיקר בתורת הנאום ולימד רטוריקה.
בטקטסים אחרים צוינו שמות תלמידים נוספים כגון פריקלס, פולוס ואלכידאמס (בסודא), קריטיאס אלקיביאדס ותוקידידס (בכתביו של פילוסטרטוס) הוא נפטר בלאריסה שבתסליה.
כתביו של גורגיאס לא שרדו במלואם.
כל מה שניתן להבין מתוך פרגמנטים, הוא שהוא פרסם שני חיבורים מרכזיים על רטוריקה
שבחי הליני - חיבור בו הוא כותב טיעון רטורי בדבר חפותה של הלנה.
הטענות הרווחות היו כי היא ופריז היו אשמים במלחמת טרויה.
גורגיאס טוען כי הלנה הייתה חלק מכוחות גדולים בהרבה ממנה, כמו כוחות האלים, כוח האהבה, וכוח הרטוריקה.
כל האפשרויות הללו לא אפשרו להלנה להיות אחראית למעשיה ולכן היא חפה מפשע.
כל פעם הוא הציג אפשרות אחת ואז שלל את אשמתה של הלנה במקרה הזה.
באופן כזה, הוא מדגים את כוחה של הרטוריקה.
הגנתו של פאלאמידיס - חיבור בו הוא מנסה להגן על פאלאמידיס, שהואשם בבגידה ביוונים במהלך מלחמת טרויה, והוצא להורג.
גורגיאס מנסה להדגים, כי לפאלאמידיס לא היה מניע לבגידה, ולכן אי אפשר היה להוכיח את בגידתו.
הוא מציג את האפשרויות השונות וכל אחת מהם הוא שולל.
סגנונו דומה לזה של חיבורו האחר.
זאת מתוך אמונתו על חוסר משמעות.
חיבורו המרכזי על פילוסופיה נקרא על אי-הקיום בו הוא חושף את משנתו הפילוסופית.
קטעים מתוך החיבור נמצאו בעיקר בשני חיבורים אחרים:
חיבורו של אריסטו על מליסוס קסנופאניס וגורגיאס
דבר אינו קיים; אין "יש" טהור, אין אמת.
גם אם היה משהו, המחשבה לא הייתה יכולה לתפוס אותו, משום שההכרה לא מסוגלת לתפוס "יש טהור".
גם אם היה משהו וניתן היה לתפוס אותו במחשבה, לא ניתן היה לתאר אותו – "השפה לא מסוגלת לתאר את האמת"; קיים פער בין המחשבה ובין השפה.
הרטוריקה משמשת ככלי לשכנוע אדם באמת מסוימת, ומתוך שאין ערך דווקא לאמירת האמת, כי האמת עצמה אינה ניתנת להשגה, השימוש ברטוריקה ובסילוף האמת מקבל את ערכו.
בסופו של דבר, דרך הצגת הדברים חשובה יותר מהתוכן ומהאמת.
זוהי חלק מהביקורת שקיבל מאפלטון בדיאלוג גורגיאס.
רלטיביזם - הכול יחסי; כל אדם הוא קנה מידה לכל דבר, לרבות בעיות מוסר ומדינה; על כן, אין משטר "מתאים" או "טבעי" ואין עיסוק נעלה יותר על האחר, אלא במידה שהם מועילים יותר.
אחד מהדיאלוגים הסוקראטיים שחיבר אפלטון הוא הדיאלוג גורגיאס, המגולל ויכוח בין סוקרטס לרטוריקנים גורגיאס, פולוס וקאליקלס.
גורגיאס מהלל את אמנות הרטוריקה, שלדעתו היא האמנות הנעלה ביותר, ואילו סוקרטס מוכיח כי אומנות הרטוריקה הנערצת על בני-שיחו אינה אלא עיסוק בחיצוניות מבלי לשפר את האדם באמת; היא קוסמת לאדם, אך אינה מועילה לו בשום דבר.
סוקרטס טוען כי מכיוון שהרטוריקן אינו איש מקצוע, הרי שאין כל ידיעה אמיתית מאחורי הרטוריקה.
ביוון העתיקה היה במקור הגורגוניאון תליון אפוטרופאי מטיל אימה המציג את ראש הגורגונה.
התליון היה קשור גם לאלים זאוס ואתנה מהמיתולוגיה היוונית, שנאמר עליהם שענדו אותו כתליון.
הוא היה גם פופולרי כאיגיס (Αιγίς), מעין מגן אלוהי במיתולוגיה היוונית, שם המופיע, למשל, בפסיפס אלכסנדר ובמדליון גונזגה (Cammeo Gonzaga).
אחר כך כונה בשם זה כל שימוש שנעשה בראש הגורגונה - באמנות, בלבוש, בטביעת מטבעות, וכו'.
התפתחות דמות הגורגונה בתרבות היוונית
הומרוס מתייחס לגורגונה בארבעה מקומות, כשהוא מתייחס בכל פעם לראש בלבד כאילו שליצור לא היה גוף.
ג'יין אלן הריסון ציינה ש"למדוזה היה ראש ותו לא...
מסיכה שהגוף הוצמד אליה אחר כך".
עד המאה ה-5 לפנה"ס נהגו לצייר את הראש כמכוער באופן יוצא דופן, עם לשון משורבבת, חטים של חזיר בר, לחיים נפוחות, גלגלי עיניה נעוצות בצופה במבט חודר ונחשים מתפתלים סביבה.
המבט החזיתי הישיר, "שנראה כאילו נשקף מבעד להקשרו האיקונוגרפי ומתגרה ישירות בצופה", היה יוצא דופן באמנות היוונית העתיקה.
בכמה מקרים נהגו הוסיף לסנטרה של הגורגונה זקן (ככל הנראה פסים של דם נוטף), מה שגרם לה להראות כאל דמוי דיוניסוס.
הגורגוניאונים שקישטו את המגנים של הלוחמים המצוירים על כדים יווניים מאמצע המאה החמישית גרוטסקיים ומאיימים פחות במידה משמעותית.
בתקופה זו, הגורגונה איבדה את חטיה והנחשים היו מעוצבים היטב.
פסל השיש ההלניסטי המכונה מדוזה רונדניני מדגים את השינוי שחל בסופו של דבר בתרבות היוונית כלפי דמות הגורגונה שהפכה לאישה יפת תואר.
גורגוניאונים הופיעו לראשונה באמנות יוונית בתחילת המאה השמינית לפנה"ס.
אחד מהמקרים המוקדמים ביותר של ייצוג הגורגוניאון היה סטאטר מאלקטרום שנתגלה בחפירות בפריום.