tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעודה בפרת', סקאצ'י למדה בבית הספר התיכון והצטרפה לאגודה הדרמטית של האוניברסיטה, שם היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון במחזה של המחזאי הבריטי אדוארד בונד "בוקר מוקדם".
בשנת 1977 חזרה סקאקי לאנגליה, ונרשמה לבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק".
יחד אתה למדו השחקניות מירנדה ריצ'רדסון ואמנדה רדמן.
תפקידה הראשון על המסך היה בסיום העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ברז'רק" , ב-1981, כאשר גילמה דוגמנית שהייתה חברתו של פושע בין-לאומי שהבלש ברז'רק רודף אחריו.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1982 בסרט גרמני "Das Zweite Gesicht".
היא הופיעה בעירום במספר סרטים אך דחתה את התפקיד של קתרין טרמל בסרט "אינסטינקט בסיסי" שאותו גילמה שרון סטון.
סקאקי השתתפה במספר דרמות תקופתיות כולל "ג'פרסון בפריז" (1995), העיבוד של דאגלס מקגרת' לרומן מאת ג'יין אוסטן "אמה".
ב-1998 שיחקה בסרט "הכינור האדום", דרמה היסטורית המתפרסת על פני 500 שנים.
וב-2008 גילמה את דמותה של קסנדרה אוסטן, אחותה של ג'יין אוסטן, בסרט "החרטות של מיס אוסטן".
ב-1996 זכתה בפרס אמי על תפקידה כאשת הצאר אלכסנדרה פאודרובנה בסרט הטלוויזיה "רספוטין" (Rasputin: Dark Servant of Destiny).
סקאקי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרסים רבים אחרים.
ב-2001 שיחקה בסרט הצרפתי "פסטיבל בקאן", פרודיה על פסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-2004 כיכבה בסרט "מעבר לים" דרמה ביוגרפית שביים קווין ספייסי על חייו של הזמר בובי דארין.
ב-2007 הייתה מועמדת שוב לפרס אמי בקטגוריה שחקנית המשנה על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "דרך שבורה".
סקאקי שולטת באנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, מה שהפך אותה לבחירה פופולרית עבור אנשי ליהוק אירופאים.
סקאקי הופיעה במגוון רחב של תפקידים בתיאטרון.
היא הופיעה "בזמנים כמו אלה" (בריסטול אולד ויק) וב"סיידר עם רוזי" (תיאטרון הפניקס לאמנויות, לסטר) בזמן שהקריירה הקולנועית שלה תפסה תאוצה.
לאחר שיצרה ארבעה סרטים ב-15 חודשים, ב-1985 הופיעה עם מארק ריילנס וקווין מקנלי ב-Airbase (אוקספורד Playhouse and Arts Theatre).
בעיבוד למחזהו של צ'כוב "הדוד וניה" בתיאטרון וודוויל, לונדון, ב-1987. ב-1991 שיחקה את נורה במחזה "בית בובות" של איבסן בפסטיבל פרת'.
שנה לאחר מכן, היא שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "העלמה יוליה" של סטרינדברג בתיאטרון של סידני.
בשנת 2001, היא חזרה לסידני ושיחקה בתפקיד קייט במחזה "זמנים עתיקים" מאת הרולד פינטר.
בשנת 2004 היא סיירה באיטליה עם הפקה איטלקית של אותו מחזה, אך הפעם גילמה את אן.
בשנת 2005, היא הופיעה בתיאטרון המלכותי של באת', בהפקה של תיאה שארוק ל"חיים הפרטיים" מאת נואל קאוורד.
היא חזרה לאוסטרליה בשנת 2008, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של תיאטרון סידני על גילום המלכה אליזבת במחזה "מרי סטיוארט".
ב-2010, היא החליפה את קריסטין סקוט-תומאס לאחר שנפצעה, במחזה של סטיבן סונדהיים שעלה בתיאטרון שאטלה, בפריז.
במאי 2011, היא הופיעה לצד אניטה דובסון בהצגה "בט וג'ואן" בתיאטרון האמנויות של לונדון.
בספטמבר 2013 שיחקה במחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון "אולד ויק" בלונדון.
סקאקי היא אזרחית איטליה מאז שנולדה.
היא ביקשה אזרחות בריטית לאחר שמלאו לה 18, אך נדחתה וסורבה שוב בערעור.
היא גם אזרחית אוסטרליה מאז 1995.
בין השנים 1983 ו-1989 היה לסקאקי רומן עם הזמר הניו זילנדי טים פין.
מ-1989 עד 1993 הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן וינסנט ד'אונופריו, במרץ 1992 נולדה בתם המשותפת לילה ג'ורג', שב-2020 נישאה לשחקן שון פן.
לסקאקי בן נוסף, מתיאו, שנולד ב-1998 מבן זוגה (ובן דודה) קרלו מנטגאצה.
באוקטובר 2013, על שירותיה לאמנויות הוענק לה תואר אביר במסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית.
גרטנייט השלישי היה מלך הפיקטים במשך 5 שנים, משנת 633 ועד מותו.
גרטנייט היה בנו של פויית' (Foith) או בנו של אואויד (Uuid).
על פי "דברי ימי הפיקטים", גרטנייט עלה לשלטון בשנת 633 ומלך כחמש שנים, אולם ישנם מקורות לפיהם מלך שמונה שנים.
על פי "דברי ימי אלסטר" גרטנייט מת בשנת 637, ואחריו מלך אחיו ברידיי השני, ואחר שניהם מלך אחיהם טאלורק השלישי.
גרטנייט , בנו של גירום (Girom) היה מלך הפיקטים, במחצית השנייה של המאה השישית.
גרטנייט הוא השני מבין בניו של גירום שמלך על הפיקטים (אחיו דרסט הרביעי מלך לפניו, ואחיו וקיילטראם מלך אחריו).
על פי "דברי ימי הפיקטים" גרטנייט מלך בין שש לשבע שנים, לאחר מות אחיו הבכור דרסט.
לאחר מותו עלה לשלטון אחיו הצעיר קיילטארם.
גרטנייט הרביעי בנו של דומנייל או דונגייל (Gartnait mac Domnaill או Gartnait mac Dúngail) היה מלך הפיקטים.
גרטנייט מלך כשש שנים, החל משנת 657 ועד מותו.
גרטנייט עלה לשלטון לאחר מותו של קודמו, טאלורגאן או טאלורקן.
על פי "דברי ימי הפיקטים" מלך גרטנייט שש שנים או שש שנים ומחצה.
תאריך מותו מתועד ב"דברי ימי אלסטר" וב"דברי ימי טיגרנאך".
על פי רשימות המלכים הפיקטים מלך אחריו אחיו, דרסט השישי.
גרטה אנדרסן (בדנית: Greta Andersen; 1 במאי 1927 – 6 בפברואר 2023) הייתה שחיינית דנית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, אלופת אירופה (מונטה קרלו 1947 ווינה 1950) ושיאנית עולם.
אביה קארל זכה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (1906) (אולימפיאדה לא רשמית) בהתעמלות.
כילדה היא פחדה ממים ולמדה לשחות רק בגיל 15.
באליפות אירופה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 זכתה אנדרסן במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:32.3 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.3 דקות.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אנדרסן ב-2 מדליות 1 זהב ו-1 כסף.
למרות היותה שחיינית למרחקים ארוכים היא זכתה במדליית זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.3 דקות, לפני אן קרטיס מארצות הברית (1:06.5 דקות) ומארי-לואיז לינסן-וסן מהולנד (1:07.6 דקות).
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.6 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, ולפני הולנד (4:31.6 דקות).
בשנת 1949 קבעה אנדרסן במשחה ל-100 יארד שיא עולם חדש, שיא זה החזיק מעמד עד שנת 1956.
בשנת 1950 היגרה אנדרסן ללונג ביץ', קליפורניה.
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכתה אנדרסן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:30.9 דקות, מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.1 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.9 דקות.
חודשיים לפני אולימפיאדת הלסינקי (1952) עברה אנדרסן ניתוח בברך, למרות זאת היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 4:36.2 דקות, במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.0 דקות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות.
בשנת 1957 התחתנה אנדרסן עם ג'ון סוניצ'ן.
אנדרסן קבעה שיאים בצליחת תעלת למאנש בשני הכיוונים, מצרפת לאנגליה ב-11 שעות ו-1 דקות ומאנגליה לצרפת ב-13 שעות ו-10 דקות.
היא השחיינית הראשונה בעולם שצלחה את תעלת סנטה קטלינה בשני הכיוונים.
אנדרסן קבעה שיאי עולם ב-10 מייל בימת סלטון שבקליפורניה (4 שעות ו-25 דקות), 25 מייל מסביב לאטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי (10 שעות ו-17 דקות) ובשנת 1962 ב-50 מייל משיקגו לקנושה שבוויסקונסין.
בשנת 1969 זכתה אנדרסן להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
גרטה סלסט גרוויג היא שחקנית, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית.
הייתה מועמדת פרס גלובוס הזהב לשנת 2014 על משחקה בסרט "פרנסס הא" ומועמדת לשלושה פרסי אוסקר על בימוי ותסריטאות הסרט "ליידי בירד" ועל התסריט בסרט "נשים קטנות".
גרוויג נולדה וגדלה בסקרמנטו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-אוניטריאנית.
בתם של האחות-המיילדת כריסטין ושל הבנקאי גורדון גרוויג.
התחנכה גם בבית ספר קתולי לבנות-בלבד.
היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ובספרות אנגלית מקולג' ברנארד של אוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
גרוויג מתגוררת בברוקלין שבניו יורק עם הקולנוען האמריקאי-יהודי נואה באומבך, עמו היא בזוגיות מאז 2011. לזוג 2 ילדים שנולדו במרץ 2019 ובפברואר 2023.
הופעותיה הראשונות היו עוד כסטודנטית, בסרטים העצמאיים של במאי סרטי הממבלקור ג'ו סוואנברג, "LOL" ו"חנה עולה במדרגות", אשר גרוויג השתתפה בכתיבת התסריט שלו.
ב-2008 יצרה לראשונה סרט עצמאי ביחד עם סוואנברג, בשם "לילות וסופי שבוע"; השניים כיכבו בתפקידים הראשיים בסרט שגם כתבו.
עוד באותה שנה, הופיעה סרט האימה העצמאי "ראש שקית נייר" של האחים ג'יי ומארק דופלאס, האחרון הופיעה לצדה ל"חנה עולה במדרגות".
ב-2009 הופיעה בסרט האימה "בית השטן", שהיה סרטה הראשון מחוץ לז'אנר סרטי האינדי.
ב-2010 זכתה גרוויג להכרה בעקבות הופעתה לצידו של בן סטילר בדרמה הקומית "גרינברג".
הופעתה זכתה לביקורות טובות והיא קיבלה מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2011 הופיעה בקומדיות "קשר לא מחייב" בתור פטריס, חברתה הטובה של ד"ר אמה קורצמן (נטלי פורטמן); ובסרט "ארתור", בתור נעמי קווין, מדריכת הסיור של הפלייבוי ארתור באץ' (ראסל בראנד).
בשנת 2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה-קומי שצולם כולו בשחור-לבן "פרנסס הא" שביים וכתב נואה באומבך ואף גרוויג נטלה חלק בכתיבת התסריט שלו.
היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 2015 כיכבה בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" כאשר גילמה את דמותה של מגי, צעירה ניו-יורקית שמחליטה להביא ילד לעולם עם או בלי מערכת יחסים.
באותה שנה שיתפה פעולה פעם נוספת עם נואה באומבך, כשותפה לתסריט וכשחקנית ב"גברת אמריקה".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ.
בהמשך השנה שיחקה בדרמה הקומית של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20", לצד אנט בנינג ואל פנינג.
היא כתבה וביימה את הסרט "ליידי בירד" שיצא לאקרנים ב-2017. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי והועמד למספר פרסי אוסקר, בין השאר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר והבמאית הטובה ביותר.
גרוויג היא האישה החמישית בהיסטוריה שהייתה מועמדת לפרס הבמאית הטובה ביותר.
בשנת 2018 דיבבה את דמותה של טרייסי ווקר בסרט "אי הכלבים" של וס אנדרסון.
בשנת 2019 יצא לאקרנים סרטה "נשים קטנות", העיבוד הקולנועי של גרוויג לרומן בעל אותו השם, אותו היא ביימה וכתבה עבורו את התסריט.
הסרט הועמד אף הוא למספר פרסי אוסקר, ביניהם בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ובקטגוריית התסריט המעובד, מועמדות שניתנה לגרוויג עצמה כתסריטאית הסרט.
בנובמבר 2021 הוכרז שתכתוב את התסריט לסרט "שלגיה", המשמש כעיבוד לייב-אקשן לסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
סרט זה יצא לאקרנים ב-2025.
ביולי 2023 יצא לאקרנים הסרט "ברבי" אותו ביימה, ושאת התסריט שלו כתבה ביחד עם בעלה דאז נואה באומבך.
שנהסדרהתפקידהערות2009A NY Thingתמרהסרט טלוויזיה צרפתי של ערוץ Arte2015-2011China, ILפוני מרקסדיבוב; 21 פרקים2015פורטלנדיהבת יםפרק: "Doug Becomes a Feminist"2016מינדישרה ברנהאם2 פרקים2017סאטרדיי נייט לייבמיס ריינולדספרק: "Saoirse Ronan/U2"; ללא קרדיט2021הרוח ומולי מגיעצמהדיבוב; פרק: "הידד למוליווד!"
גרטה ויורגן אינגמן (בדנית: Grethe og Jørgen Ingmann) היה צמד מוזיקלי שהתקיים בין השנים 1955–1975.
הצמד ידוע בעיקר בזכות זכייתו באירוויזיון השמיני, עם השיר "בלדת מחול" שנכתב על ידי אוטו פרנשר וסזאר ולמאר סורנסן.
נולד בשם יורגן פדרסון ב-26 באפריל 1925.
הוא בנו של עובד רכבת ויש לו שני אחים.
בגיל 15 החל אינגמן לנגן בגיטרה.
הוא עבד כשולייה בעסקי דפוס.
שם הבמה הראשון שלו היה יורגן אינגמן והגיטרה שלו.
בשנים 1945–1958 הוא היה חבר בתזמורת של כנר הג'אז דנית.
נולדה בשם גרטה קלמנסן ב-17 ביוני 1938.
בשנת 1945 החלה לעבוד ברדיו.
אינגמן השתתפה בקדם האירוויזיון הדני בשנת 1979.
ב-8 באפריל 1990 נפטרה גרטה אינגמן ממחלת הסרטן.
גרטל ירושלמי הוא מין סוג של גרטל (אבנט) הנלבש מעל הקפוטה ("קֵאפְטֶן") על ידי חרדים בני היישוב הישן הלובשים את הלבוש המסורתי.
האבנט היה נלבש במדינות ערב וכן בארץ ישראל על ידי התושבים הערבים שהתגוררו בישראל לפני קום המדינה.
עם התפתחות המודרניזציה החלו גם במדינות ערב לחדול מלהמשיך ללבוש פריט זה אולם אבות וראשי המשפחה המכובדים המשיכו עם בגדיהם המסורתיים.
כמו עוד מלבושים ערביים, אומצה חגורה זו על ידי יהודי ירושלים.
גובהו של האבנט הוא כ-18 סנטימטר.
בשונה מן הגארטל האבנט רחב היה רבה יותר וגם עבה יותר, פסיו מופנים לאורכו ולא לרוחבו בדרך כלל בצבעי שחור ותכלת.
גרֶטה לאה ליבוביץ (27 באפריל 1907–11 במרץ 2001) הייתה מתמטיקאית, מורה, עורכת ומתרגמת.
רעיית הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ.
גרטה ליבוביץ נולדה בקמפן, על גבול הולנד, בת לאמיל וזלמה (בת שבע) וינטר.
בשנת 1928, בגיל 21, הכירה בקלן את בעלה ישעיהו ליבוביץ.
השניים היו פעילים ב"צעירי מזרחי" ונבחרו להנהלתה ב-1930. ליבוביץ פרסמה מספר מאמרים ונראה שהשפיעה בעמדותיה על בעלה.
בין פעולותיהם, הבחנה בין האורתודוקסים האנטי ציוניים לבין האורתודוקסים החלוצים נאמני "תורה ועבודה" והכנת מצע חינוכי ל"ברית הנוער": "...על התנועה לחנך ילדים ובני נוער למען יהיו לחלוצים של מפעלינו בארץ ישראל".
בני הזוג שהו בקלן עד סוף שנת 1931 ולאחר מכן עברו להיידלברג.
גרטה כתבה דוקטורט בהיסטוריה של המתמטיקה בשנת 1933 באוניברסיטת היידלברג בהדרכת קרל בופ (תלמידו של מוריץ קנטור).
נושא הדיסרטציה "Die Visierkunst im Mittelalter" (תורת אמידת הנפחים בימי הביניים).
לאחר שהגסטאפו חיפש אחר ישעיהו בבית אמה של גרטה בבון, החליטו השניים לעבור לבזל, שם השלים ישעיהו ליבוביץ דוקטורט ברפואה באוניברסיטת בזל.
בשנת 1934 הגרו לפלשתינה (א"י).
בישראל, גרטה ליבוביץ לימדה בסמינר למורים בירושלים פיזיקה וכימיה.
היא שימשה כמזכירה המדעית של האנציקלופדיה העברית בתקופה בה שימש בעלה העורך הראשי וגם כתבה ערכים במדע.
כמו כן שימשה כעורכת ומגיהה של חלק מכתבי בעלה, ובנוסף עסקה בתרגום מהשפה הגרמנית.
הזוג התגורר שנים ארוכות סמוך לשכונת רחביה בירושלים ונולדו להם שישה ילדים:
פרופ' אורי ליבוביץ, רופא נוירוביולוג, מת ממחלת הסרטן בגיל 38. בנו הוא הפסיכיאטר והפסיכואנליטיקאי יורם יובל.
ד"ר מירה עופרן, פיזיקאית המתמחה בהוראת מדעים.
לאחר מותו של פרופ' ליבוביץ ערכה חלק מכתביו.
פרופ' אליה ליבוביץ, אסטרופיזיקאי באוניברסיטת תל אביב.
פרופ' אלחנן ליבוביץ, מתמטיקאי-פיזיקאי ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מת ממחלה קשה בגיל 47. בנו הוא עו"ד שמאי ליבוביץ.
עורכת הדין יסכה ליבוביץ, פרקליטת מחוז הדרום לשעבר.
ישעיהו נפטר בשנת 1994. גרטה נפטרה שבע שנים אחריו בשנת 2001.
גרטי הדינוזאור הוא דינוזאור ממין זכר (בקומיקסים) וממין נקבה (במופע ובסרטים) מסוג ברונטוזאורוס מואנשת שהופיעה ברצועות קומיקס, מופע (ב1914) ובסרטי אנימציה קצרים החל משנת 1914. סרטי האנימציה של גרטי הדינוזאור נחשבים לסרטי האנימציה הראשונים שנוצרו.
גרטי צויר, נכתב, הופק ובוים על ידי וינזור מקיי.
על אף ש"גרטי הדינוזאור" נחשב על ידי רבים לסרט האנימציה הראשון, הדבר אינו נכון; סרט האנימציה הראשון הופץ כבר ב-1911, גם הוא על ידי וינזור מקיי, בשם "ליטל נמו" (little nemo).
הפקת הסרט השתמשה בטכניקות חדשות לזמנה, כמו תמונת מפתח והנפשה טבעתית להפקת האנימציה, טכנולוגיות שלאחר מכן שימשו אנימטורים אחרים כמו אוטו מסמר ווולט דיסני.
"גרטי הדינוזאור" הוא סרט האנימציה של מקיי שנשמר בצורה הטובה ביותר (חלק מסרטיו אבד או נשמר רק בשקפים).
הסרט נשמר בימינו בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
וינזור (1867–1934) היה קריקטוריסט וצייר שהחל את דרכו בציורי רחוב ב-1903. ב-1905 קיבל מקיי רצועת קומיקס שבועית משלו, "ליטל נמו".
ב-1912 החליט מקיי ליצור דמות חדשה.
הוא התייעץ עם החברה אשר פרסמה את הגיליון השבועי שלו והחליט ליצור רצועה חדשה על דינוזאורים.
ב-1913 מעט לפני פרסום רצועת הקומיקס החדשה הציג מקיי לראשונה את גרטי כדינוזאור ממין זכר ללא שם שמתארח ברצועת הקומיקס "ליטל נמו".
לפני שמקיי בחר את השם "גרטי" עלו שמות רבים אחרים, בהם ג'סי ודון.
האנימטור דאז בדיסני פאול סאטרפילד אמר על בחירת השם:
"גרטי הדינוזאור" היא סדרת סרטי אנימציה קצרים לילדים שהעלילה שלה סובבת סביב דינוזאורים.
גיבור הסדרה הוא דינוזאור בשם גרטי.
גרטי חכם ועושה טריקים משעשעים.
הוא נושף נשיפות חזקות, משקלו זז מצד לצד כאשר הוא נע.
הפקת הסרט החלה ב-1913 כאשר מקיי צייר כמה הבעות ותזוזות של גרטי בשעות הפנאי.
בתחילה צויר הסרט על נייר אורז, אך מאוחר יותר העביר מקיי את כל יצירותיו לניירות רגילים.
צילומי הציורים נעשו לאחר הדבקתם על קרטונים קשיחים על מנת להדגיש מעט יותר את הציורים.
מקיי נעזר בצוות מוזיאון ניו יורק בנוגע לתנועות דינוזאורים.
מכיוון שלא היה קיים מידע על האופן בו דינוזאורים נעמדים על רגליהם, בכל פעם שגרטי הדינוזאור קם, הוסיף מקיי דינוזאור מעופף על מנת להסיט את דעתו של הצופה.
גרטי הופיע לראשונה ב-1913 ברצועת הקומיקס "ליטל נמו" וב-1915 הפך לדמות ראשית בקומיקס וסדרת סרטי אנימציה.
גרטי הופיע בפרסומות לפני סרטים בתקופת הראינוע, במהלכן הוצגו לצופים עובדות על דינוזאורים שלא היו מספיק ידועות באותן שנים.
הופעות בולטות ראשונות של גרטי היו במופעי בידור, כאשר הראשון היה ב-8 בפברואר 1914. במהלך המופעים היה מקיי מסביר מעט על "גרטי הדינוזאור" ועל דינוזאורים לצד בדיחות, מערכונים והצצות לסרט המתוכנן.
גם לאחר ההפצה של "גרטי הדינוזאור" ב-1915 המשיך המופע, אך תוכנו השתנה מעט.
בנובמבר 1914 הציע מפיק הסרטים ויליאם פוקס למקיי להפיק פרסומות קולנועיות לצד ההפצה ב-1915 על מנת לקדם את "גרטי הדינוזאור"; לשם כך יצר מקיי תסריט נוסף הכולל גם לייב אקשן.
בתחילת הפרסומות מופיעים מקיי וצוות האנימטורים כשהם נכנסים למוזיאון היסטוריית הדינוזאורים האמריקאי וצופים בברונטוזאורוס, ומקיי מתערב עם צוות האנימטורים שהוא יכול להביא לחיים דינוזאור מסוג זה ב-10,000 ציורים, בעזרת כישורי ההנפשה שלו.
ב-1921 תכנן מקיי סרטון המשך שבו גרטי יקפוץ מעל גשר לונדון, יאכל אנדרטאות בוושינגטון וידרוך על הבית הלבן.
ההמשך בוטל בעקבות מחסור במימון וחוסר עניין לציבור.
עם זאת, רישומי ההמשך מפוזרים בארכיונים ברחבי העולם.
מבקרים וצופים רבים הביעו שביעות רצון מ"גרטי הדינוזאור" בעיתונים, כתבי עת ומגזינים.
ב-22 בפברואר 1914 אמר מבקר התרבות, הרסט אסר, כי הסרט מצחיק מתחילתו ועד סופו.
ב-28 בפברואר כתב עיתון הערב של ניו-יורק שזוהי האנימציה הטובה ביותר בכל הזמנים.
הדמות והסרט השפיעו רבות על התרבות ואף יצרו גלי הערצה לדמות ברחבי העולם.
מספר שנים לאחר סיום סדרת הסרטים החלו לצאת פרודיות וחיקויים הומוריסטיים על הדמות.
מבקרי תרבות באותן השנים טענו כי אין לו תחליף וכי הוא הדמות המצחיקה ביותר בעיניהם.
וולט דיסני יצר מחוות לדמות זו בסדרה קומדיות אליס, כגון בדיחות על הדמות ומספר פרקי מחווה לדמות.
מקס פליישר יצר סצנת מחווה לגרטי בסרטו עידן השלושה.
רבים נוספים יצרו ויוצרים כיום מחוות לדמות ולסרט.
לאחר מותו של מקיי יצירותיו כמעט ולא נשמרו.
יצירות רבות שלו נשרפו בשריפה שפרצה בביתו בסוף שנות השלושים ועבודות נוספות נמכרו על ידי צאצאיו כאשר הם נזקקו לכסף.
למרות אובדן של ציורים ורישומים רבים, סרטי "גרטי הדינוזאור" נשמרו בצורה הטובה ביותר מבין עבודותיו של מקיי.
כיום הסרט הראשון של "גרטי הדינוזאור" נמצא בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבו הוא גם רשום.
בנוסף, מ-1940 רשום הסרט במוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק.
וולט דיסני איזכר את דמותו של גרטי בפארקים שלו באמצעות חנויות גלידה בצורת דינוזאור הדומה לגרטי.
בהמשך, חלק מהחנויות הוחלפו במתקנים, אך עדיין ניתן למצוא חנויות בודדות בפארקים של דיסני.
במספר מוזיאונים בארצות הברית נפתחו תערוכות המציגות שרידים של ציורי "גרטי הדינוזאור" וסרטיו.
כן נפתח מוזיאון קטן לשימור יצירותיו וסרטיו של מקיי על הדמות.
על "גרטי הדינוזאור" נכתב במאות ספרים ומאמרים.
ב-2002 יצרו האחים סימון וקים דייטש קומיקס מסוגת רומן גרפי על ההתפתחות של מקיי בתעשיית האנימציה.
במרכז הקומיקס נמצא קריקטוריסט בגיל העמידה בשם ווינסור ניוטון שיוצר עבור בנותיו הקטנות את "גרטי הדינוזאור".
גרטי מדורג במקום ה-6 ברשימת "50 הקריקטורות הטובות ביותר בכל הזמנים".
ב-2004 לאור ביקוש רב יצא DVD של כל סרטי "גרטי הדינוזאור", הכולל מספר תוספות.
למרות הביקוש, ה-DVD כשל ולא מכר הרבה עותקים.
אחד משלושת סרטי האנימציה היחידים הנכללים בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית
סרט האנימציה הראשון בהיסטוריה בהנפשה טבעתית
דמות האנימציה הראשונה עם אישיות
הסרט הראשון בהיסטוריה על דינוזאורים
גרטי תרזה קורי הייתה ביוכימאית אמריקאית ממוצא צ'כי יהודי (שהמירה את דתה לנצרות קתולית).
יחד עם בעלה פענחה את מעגל קורי ולכן זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947. קורי הייתה האישה השלישית שזכתה בפרס נובל בתחומי המדעים והאישה הראשונה שזכתה בפרס לפיזיולוגיה או לרפואה.
גרטי רדניץ נולדה בפראג, שהייתה אז חלק מהקיסרות האוסטרו הונגרית, למשפחה יהודית משכילה.
אביה אוטו היה כימאי, אמה מרתה הייתה ידידה של פרנץ קפקא ודודה היה פרופסור לרפואה.
היא למדה רפואה באוניברסיטה הגרמנית של פראג, וקיבלה תואר ד"ר לרפואה בשנת 1920. במהלך לימודיה הכירה את קרל קורי, והם נישאו עם גמר הלימודים לאחר שגרטי הוטבלה לנצרות קתולית.
לזוג קורי היה בן יחיד.
הזוג עבר לווינה, שם עבדה קורי כרופאה בבית חולים לילדים, ובשנת 1922 הם היגרו לארצות הברית, במטרה לעסוק שם במחקר.
עד שנת 1931 חיו בבאפלו ואז עברו לסנט לואיס.
במשך כ-20 שנה עבדה קורי כעוזרת מחקר ורק ב-1943 קיבלה משרת מרצה בכיר.
קודמה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1947, חודשים ספורים לפני זכייתה בפרס נובל.
גרטי קורי נפטרה בסנט לואיס ב-1957.
כבר בווינה, במהלך עבודתה כרופאה בבית החולים, עסקה גם במחקר ופרסמה מאמרים בהמטולוגיה.
לאחר המעבר לארצות הברית הייתה מרבית פעילותה המחקרית בשיתוף עם בעלה קרל.
מחקריהם עסקו בעיקר בתהליכי המטבוליזם של פחמימות בבעלי חיים.
מחקרם הראשון פורסם ב-1923. בין השאר למדו את השפעתם של הורמונים שונים על התהליך.
בהמשך התמקדו בחקר מחזור הסוכרים בגוף האדם.
הם בודדו את האנזימים הפועלים בסינתזה של הגליקוגן ובפירוקו.
ב-1929 פרסמו את המאמר על מעגל קורי, שלימים זיכה אותם בפרס נובל אותו חלקו עם הפיזיולוג הארגנטינאי ברנרדו אלברטו הוסיי.
בהמשך חקרו את מנגנון הפעולה של האינסולין.
הנשיא טרומן מינה אותה לחברת המועצה של הקרן הלאומית למדע, תפקיד אותו מלאה עד למותה.
קורי נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים, האישה הרביעית שזכתה בכבוד זה.
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947.
בשנת 1948 זכתה במדליית גרוון-אולין, מדליה הניתנת לנשים המצטינות בכימיה.
מכתשים בירח ונוגה נקראים על שמה.
בשנת 2008 הוציא הדואר האמריקאי בול לכבודה.
מרגרט "גרטל" ברגמן-למברט הייתה אתלטית גרמניה-יהודיה, אלופה ושיאנית גרמניה בקפיצה לגובה בשנות ה-30, אלופת בריטניה בקפיצה לגובה (1934) ואלופת ארצות הברית בקפיצה לגובה (1937 ו-1938) ובהדיפת כדור ברזל (1937).
מרגרט ברגמן נולדה וגדלה בלאופהיים שבדרום גרמניה, בתם של פאולה (שטרן) ומקס ברגמן, ספורטאי ואיש עסקים.
באליפות דרום גרמניה שנערכה בשנת 1931 זכתה ברגמן במדליית זהב בשיא גרמניה חדש של 1.51 מטר.
עם עליית הנאצים לשלטון, היא סולקה מקבוצתה בשל היותה יהודייה ולכן הוריה שלחו אותה לבריטניה.
בשנת 1934 היא זכתה באליפות בריטניה בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 1.55 מטר.
מאחר שהיו קריאות בעולם לחרם על אולימפיאדת ברלין (1936) בשל יחסה הגזעני של גרמניה כלפי היהודים והמדיניות של הרייך השלישי, ממשלת גרמניה רצתה שברגמן תחזור למולדתה על מנת להציג את המדינה כמדינה ליברלית וסובלנית כלפי היהודים לקראת המשחקים.
בני משפחתה, שנשארו בגרמניה, קיבלו איום על חייהם אם היא לא תחזור.
לבסוף, היא חזרה לגרמניה וזכתה באליפות וירטמברג שנערכה באולם בקפיצה לגובה בשנת 1935 בתוצאה של 1.55 מטר.
חודש לפני פתיחת המשחקים, במבחנים של גרמניה למשחקים האולימפיים שנערכו בשטוטגרט ב-27 ביוני 1936, היא זכתה במקום הראשון בקפיצה לגובה תוך כדי השוואת השיא הלאומי בתוצאה של 1.60 מטר.
שבועיים לפני פתיחת האולימפיאדה, היא קיבלה מכתב מרשויות הספורט הגרמנים שהיא סולקה מהנבחרת הלאומית למשחקים ושיאה נמחק מטבלת השיאים.
היא הוחלפה על ידי דורה רטיין שסיימה במקום הרביעי במשחקים ומאוחר יותר התגלה שרטיין היא גבר שגדל כאישה.
בשנת 1937 היגרה ברגמן לארצות הברית והתגוררה בניו יורק.
היא נישאה לד"ר ברונו למברט.
אותה שנה, באליפות ארצות הברית היא זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.51 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.45 מטר.
שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר והגנה על תוארה וסיימה במקום שלישי בהדיפת כדור ברזל.
היא פרשה מספורט תחרותי עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ובשנת 1942 קיבלה את אזרחותה האמריקאית.
בספטמבר 2009 יצא לאקרנים הסרט "ברלין 36" המספר את סיפור חייה של ברגמן.
ב-23 בנובמבר אותה שנה שיאה הגרמני בקפיצה לגובה (1.60 מטר) הוכר רשמית והושב לטבלת השיאים הלאומית של גרמניה.
גרטה אוטו או פרפר כנף הזכוכית (שם מדעי: Greta oto) הוא מין פרפר הנמנה עם תת־משפחת הדנאיתיים (Danainae), ושייך למשפחת הנימפיתיים.
תצפיות על פרטים בוגרים של גרטה אוטו הולידו הבחנות מעניינות, כמו נדידות למרחקים ארוכים והתנהגות אגרסיבית מצד הזכרים כדי להשיג תשומת לב של נקבות.
הכנפיים של הגרטה אוטו שקופות, וגודלן בין 5.6 ל־6.1 סנטימטרים.
שמו העממי באנגלית הוא glasswinged butterfly ("פרפר כנף זכוכית"), והשם בספרדית הוא "mariposa de cristal", שמשמעו "פרפר זכוכית".
צבע גופו כהה, והרקמה שבין הוורידים בכנפיו נראית כמו זכוכית.
הגבולות של כנפיו הם לרוב בצבע חום כהה, ולעיתים בגווני אדום וכתום.
שקיפות הכנפיים של הפרפר נובעת משלוש תכונות: הבליעה הנמוכה של אור נראה על ידי החומרים שמרכיבים את הכנפיים שלו, הפיזור הנמוך של האור שעובר דרך הכנפיים שלו וההחזרה הנמוכה של האור הפוגע במשטח כנפיו.
התכונה האחרונה מתרחשת עבור טווח רחב של אורכי־גל ומכסה את כל הספקטרום הנראה.
מאפיין החזרת האור הנמוכה, בו ניתן להבחין מזוויות שונות, נגרם מננו־עמודים העומדים על משטח הכנפיים וגורמים לשינוי במקדם השבירה בין האוויר לבין הממברנה של הכנפיים.
עמודים זעירים אלו הנמצאים בחוסר־סדר על משטח הכנפיים, הם בעלי יחס גבוה של גובה לרדיוס, העולה על 6, שבו גודל הרדיוס נמוך מאורכי הגל של האור הנראה.
נוסף על כך, העמודים הם בעלי פיזור לא אחיד של גובה ורוחב, דבר שאחראי באופן ישיר על השינוי ההדרגתי במקדם השבירה ובעקבותיו לתכונות האי־החזרה.
מאפיינים אלו משתפרים אף יותר עקב נוכחותם של כנים בבסיסם של אותם עמודים.
פרטים מבוגרים ניתן למצוא מאזור מקסיקו, ועד פנמה וקולומביה.
הפרטים יכולים לנדוד למרחקים ארוכים, ותיעודם מרחיק צפונית עד לפלורידה.
הגרטה אוטו מבקר בפרחים כמו לנטנה, אבל מעדיף להטיל את ביציו על צמחים טרופיים סולניים מסוג צסטרום.
הזחלים הירוקים ניזונים מן הצמח הרעיל, והם נחשבים רעילים לטורפים עקב כימיקלים משניים שמאוחסנים ברקמותיהם, כימיקלים שקשים לעיכול עבור נמלת הקליע.
גם הפרטים הבוגרים נחשבים לרעילים, אך רעילותם נגרמת בעיקר מכך שזכרים ניזונים מצמחים (לדוגמה, צמחים ממשפחת המורכבים) שמכילים אלקלואידים של פירוליזידין.
אותם אלקלואידים מומרים אחר־כך לפרומונים על ידי הזכר, שמשתמש בהם על־מנת למשוך נקבות.
גרטה (הנרי-) הרמן Hermann; 2 במרץ 1901 – 15 באפריל 1984) הייתה מתמטיקאית ופילוסופית גרמניה, הידועה בשל עבודתה בתחומי המתמטיקה, פיזיקה, פילוסופיה, וחינוך.
עבודתה על יסודות המכניקה הקוונטית והפרכה של תאוריות המשתנים החבויים של ג'ון פון נוימן הקנו לה את עיקר פרסומה.
הפרכת התאוריה של נוימן על ידי הרמן נותרה כמעט לחלוטין לא ידועה במשך עשרות שנים, עובדה שהשפיעה רבות על התפתחות מכניקת הקוונטים.
הרמן למדה מתמטיקה בגטינגן אצל אמי נתר, שם היא קיבלה תואר דוקטור בשנת 1926. עבודת הדוקטורט שלה, "Die Frage der endlich vielen Schritte in der Theorie der Polynomideale" (בעברית, "השאלה על כמות צעדים סופית בתורת האידיאלים הפולינומית"), שפורסמה ב"Mathematische Annalen", מהווה את יסודות האלגברה החישובית.
העבודה קבעה לראשונה את קיומן של אלגוריתמים (כולל גבולות סיבוכיות) עבור בעיות רבות באלגברה מופשטת, כגון בעיית השייכות באידיאלים בחוגי פולינומים.
האלגוריתם של הרמן על פירוק לאידיאלים ראשוניים עדיין בשימוש כיום.
משנת 1925 עד 1927, ותוך כדי לימודיה, עבדה הרמן כעוזרת מחקר של המתמטיקאי והפילוסוף הגרמני, לאונרד נלסון.
כפילוסופית, הרמן התעניינה במיוחד ביסודות הפיזיקה.
בשנת 1934 שהתה בלייפציג במטרה מפורשת "ליישב תפיסה נאו-קאנטנאית של סיבתיות בעזרת המכניקה הקוונטית החדשה".
בלייפציג, היו חילופי דעות רבות בין הרמן, קרל פרידריך פון וייצזקר וורנר הייזנברג.
עבודתה בנושא ההבדל בין יכולת חיזוי לסיבתיות, ידועה משלושה פרסומים שלה, ומאוחר יותר מתיאור של דיוניהם מאת פון וייסאקר, והדיון על עבודתה של הרמן בפרק העשירי של "החלק והשלם", ספרו של הייזנברג.
הרמן פרסמה בדנמרק את עבודתה יסודות המכניקה הקוונטית בפילוסופיה הטבעית.
עבודה זו יוחסה כ-"אחד הטיפולים הפילוספיים המוקדמים וטובים ביותר של המכניקה הקוונטית החדשה".
עבודה זו מסכמת את מסקנותיה.
בשנת 1935 מצאה הרמן פגם בהוכחה של ג'ון פון נוימן (מ-1932) שלא תיתכן תאוריית משתנים חבויים במכניקת הקוונטים.
מסקנתה של הרמן לא עורר כלל עניין עד שטיעונים דומים עלו באופן בלתי תלוי ופורסמו בידי ג'ון סטיוארט בל, ב-1966. זכות הראשונים של הרמן צוינה על ידי משה ימר ב-1974. יש מי שסבורים שאילו הביקורת שלה כלפי נוימן הייתה מתפרסמת בשעתו ההתפתחות ההיסטורית של מכניקת הקוונטים הייתה מתפתחת לכיוונים אחרים.
לדעתם, פרסום מוקדם יותר של עבודתה היה אולי מונע את ההתקבלות החד משמעית של פרשנות קופנהגן של המכניקה הקוונטית, בכך שהייתה נותנת בסיס מהימן להמשך פיתוח תאוריות משתנים חבויים לא מקומיות.
ב-2010, ג'פרי באב טען כי בל (וכך גם הרמן) פירשו באופן שגוי את ההוכחה של פון נוימן.
לדבריו, ההוכחה כלל לא מנסה להוכיח את אי האפשרות המוחלטת של משתנים חבויים, ושהיא לא פגומה אחרי הכל.
בשנת 1936, הרמן קיבלה את פרס ריצ'רד אבנאריוס, יחד עם אדוארד מאי, ות.
בזמן שאדולף היטלר עלה לשלטון בגרמניה, הרמן השתתפה במחתרת כנגד הנאצים.
עד 1936 הרמן עזבה את גרמניה, לחיות בדנמרק, ולאחר מכן צרפת ואנגליה.
בלונדון, כדי להימנע מלהבלט עקב המוצא הגרמני שלה, היא נשאה אדם בשם אדוארד הנרי מוקדם ב-1938. הסיבה הזו הוצדקה על ידי אירועים מאוחרים יותר: שנתיים לאחר מכן הממשלה הבריטית הוציאה את תקנה 18B להגנה הכללית, ובכך זיהו כמה אלפי פליטים שברחו מגרמניה מסיבות פוליטיות כאויבי המדינה, ושמו אותם במחנות מעצר.
לאחר שהמלחמה הסתיימה ב-1945, היא יכלה לאחד את ענייניה בפיזיקה ומתמטיקה עם פילוסופיה פוליטית.
היא הצטרפה חזרה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בחזרתה ב-1946 למה שיהפוך, ב-1949, לרפובליקה הפדרלית של גרמניה (המערבית).
מתחילת 1947, היא הייתה אחת מהתורמים מאחורי הקלעים לתוכנית באד גודסברג, שהוכנה מתחת למנהיגות חברתה מהמחתרת, וילי איכלר, שהופקו ב-1959, שנתנה מצע מודרני מפורט שהביא את המפלגה אל הממשלה בשנות ה-60.
היא הייתה מועמדת לפרופסור לפילוסופיה ופיזיקה באוניברסיטה "Pädagogische Hochschule" בברמן, ושיחקה תפקיד רלוונטי באיגוד הגרמני לחינוך ומדע.
מ-1961 ועד 1978, היא הייתה יושבת ראש באקדמיה הפילוסופית-פוליטית, ארגון שייסד נלסון בשנת 1922, שמכוון אל חינוך, אי-צדק חברתי, פעולות פוליטיות אחראיות והבסיס הפילוסופי שלהם.
גרטה הרמן: יסודות המכניקה הקוונטית בפילוסופיה הטבעית, המדע של הטבע, כרך 23, מספר 42, doi:10.1007/BF01491142 (תצוגה מקדימה של המאמר בשפה הגרמנית)
גרטה הרמן: השאלה על כמות צעדים סופית בתורת האידיאלים הפולינומית, עם משפטים נוספים מאת ק.
הנצלט, Mathematische Annalen, כרך 95, מספר 1, doi:10.1007/BF01206635 (תקציר של המאמר בשפה הגרמנית)
גרטי דאוב היא דוגמנית גרמנייה.
דאוב נולדה באוטרכט וגדלה בהמבורג, ב-1957, כשהייתה בת תשע עשרה, הוכתרה למיס המבורג ובחודש לאחר מכן זכתה בתואר מיס גרמניה.
מספר ימים לאחר מכן היא גם הגיעה למקום השלישי בתחרות מיס אירופה, התקשורת במדינתה כינתה אותה "גרייס קלי" עקב הדמיון בין שתיהן.
היא ייצגה את גרמניה בתחרות מיס תבל, שנערכה בלונג ביץ'.
בטקס פתיחת התחרות בה הוצגו המתמודדות לפי מדינתן היא נבחרה ל"מיס פוטוגניק" על ידי העיתונאים שסיקרו את התחרות.
היא נהייתה למועמדת מועדפת בתחרות גם על ידי התקשורת וגם על ידי הציבור.
בעיתון לוס אנג'לס טיימס היא תוארה כ"בלונדינית מושלמת ופייבוריטית לכתר מיס יוניברס" וכינו אותה גם "ונוס הבלונדינית של גרמניה".
ביום בו כל אחת מחמש עשרה מתמודדות הגמר הגישו נאום היא קיבלה את הכי הרבה תשואות מן הקהל.
בערב גמר התחרות היא לבסוף נבחרה לסגנית רביעית בלבד.
עקב מיקומה הקהל באולם הפגין בוז על כך, ואף נראה בולט שהמנחה אד הנסי לא הסכים עם בחירה זו.
היא הופיעה בסרט גרמני "הלב של סט.
חברת ההפקות מטרו גולדווין מאייר הציעה לה 250,000 דולר על מנת שתשתתף בסרט ומספר כוכבי קולנוע, בהם מריה של, קורט יורגנס ויול ברינר, ניסו לשכנע אותה לעשות זאת, אך היא סירבה.
גרטה אנדרסון וייץ (בנורווגית: Grete Andersen Waitz; 1 באוקטובר 1953 – 19 באפריל 2011) הייתה אתלטית נורווגית, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984), אלופת עולם (הלסינקי 1983) ושיאנית עולם (1978 - 1981) בריצת מרתון.
היא האישה הראשונה בהיסטוריה שרצה מרתון מהר יותר משעתיים וחצי.
גרטה וייץ נולדה וגדלה באוסלו בשם גרטה אנדרסון.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה וייץ במקום 23 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:16.00 דקות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה וייץ במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.05.2 דקות, אחרי גונהילד הופמייסטר ממזרח גרמניה שקבעה שיא אליפות חדש של 4:02.25 דקות וליליאנה טומובה מבולגריה (4:04.97 דקות).
שיאנית עולם בריצת 3000 מטר
בתחרות שנערכה באוסלו ב-24 ביוני 1975 זכתה וייץ במדליית זהב בריצת 3000 מטר בשיא עולם חדש של 8:46.6 דקות
בתחרות שנערכה באוסלו ב-21 ביוני 1976 היא זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר לאחר ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 8:45.4 דקות.
חודש לאחר מכן, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה במקום 12 בריצת 1500 מטר, הריצה הארוכה ביותר לנשים באולימפיאדה זו, בתוצאה של 4.04.80 דקות.
בתחרות גביע העולם הביניבשתי שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בתחילת ספטמבר 1977 זכתה וייץ במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:43.50 דקות.
באליפות העולם בריצה שדה (4.728 ק"מ) שנערכה בגלאזגו, בריטניה במרץ 1978 זכתה וייץ במדליית זהב בתוצאה של 16:19 דקות, לפני נטליה מרשסקו (16:49 דקות) ומריצ'יקה פואיקה (16:59 דקות), שתיהן מרומניה.
באליפות אירופה שנערכה בפראג, צ'כיה ב-29 באוגוסט היא זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:34.33 דקות, אחרי סבטלנה אולמסובה מברית המועצות שקבעה שיא אליפות חדש של 8:33.16 דקות ונטליה מרשסקו (8:33.53 דקות).
במרתון ניו יורק שנערך ב-22 באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:32:29.8 שעות.
במרתון ניו יורק שנערך ב-21 באוקטובר 1979 היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:27:32.6 שעות ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה מרתון מהר יותר משעתיים וחצי.
במרתון ניו יורק שנערך ב-26 באוקטובר 1980 היא זכתה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:25:41.3 שעות.
במרתון לונדון שנערך ב-17 באפריל 1983 זכתה וייץ בשיא עולם חדש של 2:25:28.7 שעות.
שיא זה נשבר יממה לאחר מכן במרתון בוסטון על ידי ג'ואן בנואה מארצות הברית (2:22:43 שעות).
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה גרטה וייץ במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:09 שעות, לפני מריאן דיקרסון מארצות הברית (2:31:09 שעות) וראיסה סמכונובה מברית המועצות (2:31:13 שעות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה וייץ במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:18 שעות, אחרי ג'ואן בנואה (2:24:52 שעות) ולפני רוזה מוטה מפורטוגל (2:26:57 שעות).
במרתון לונדון שנערך ב-20 באפריל 1986 זכתה וייץ בשיא אישי חדש של 2:24:54 שעות.
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתפה וייץ בריצת המרתון אך לא הצליחה לסיים אותה.
גרטה וולף קְרָאקַאוֶר (Greta Wolf-Krakauer; 12 באוקטובר 1890 – 25 במרץ 1970) הייתה ציירת ישראלית ילידת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
גרטה וולף נולדה ב-1890 לגבריאלה ולאדולף וולף, משפחה בורגנית יהודית, בוויטקוביצה, אז עיירה שבמוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום שכונה באוסטרבה, צ'כיה).
בשנת 1891 עברה המשפחה להתגורר בווינה.
בשנת 1909 בקירוב החלה ללמוד אמנות בבית הספר לאמנות לנשים ונערות בעיר.
לאחר מכן למדה ציור באופן פרטי אצל כמה אמנים בגרמניה ובאוסטריה.
היא קבלה חינוך מודרני וחילוני שחשף אותה גם לאמנות מודרנית וגם לסוציאליזם ופסיכואנליזה.
בדיוק לפני מלחמת העולם הראשונה נערכה תערוכת היחיד הראשונה שלה בווינה.
לאחר המלחמה הייתה וולף פעילה בחוגי האמנות בווינה.
היא הציגה במספר תערוכות וכן הייתה מקורבת לזיגמונד פרויד ואלפרד אדלר, שעמו עבדה בשילוב אמנות במסגרת תראפוייטית.
אחרי המלחמה היא הייתה חלק ממעגלי התרבות הבולטים ב"וינה האדומה", הייתה קרובה להנהגה המוניציפלית הסוציאליסטית החדשה של וינה וציירה דיוקנאות שלהם.
בנוסף, הייתה חברה בקבוצת האמנים האוונגרדית "Bund der Geisitig Tätigen".
בשנת 1919 נישאה לצייר והאדריכל לאופולד קרקואר, אותו הכירה במסגרת פעילות הקבוצה.
בשנת 1924 עלתה, ביחד עם בתה טרודה דותן, לארץ ישראל, כמה חודשים אחרי בעלה, והם התיישבו בירושלים.
היא לא השתלבה בחוגי האמנות בארץ והמשיכה להיות פעילה במעגלי האמנות באירופה ונסעה לשם הרבה עד 1932. רוב משפחתה נספתה בשואה והיא חזרה לאורופה רק פעם אחת אחרי שואה.
היא נסעה ועבדה במקומות אחרים, כולל המזרח הרחוק, אוסטרליה ודרום אפריקה.
היא הייתה חלק מהקהילה הקטנה של יהודים דוברי גרמנית שעלו לארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20 וחברה טובה של אלזה לסקר-שילר.
בארץ ישראל עסקה בעבודות שונות עבור המוסדות הציוניים ובהם קק"ל וקרן היסוד.
בשנת 1927 יצרה אלבום הדפסי-אבן ממראות עמק יזרעאל בהזמנת קרן היסוד.
היא גם נתנה שיעורים פרטיים באמנות.
בשנים 1935–1939 הקימה והפעילה תיאטרון בובות בשם "מריונית", שהציג לקהל ילדים ומבוגרים גם יחד.
במקביל החלה עוסקת באיור בעיתונות ובאיור ספרי ילדים.
היא תעדה באיור את דיוני ועדת פיל על חלוקת הארץ ב-1937.
במלחמת העצמאות, התנדבה במשמר העם.
על אף שנודעה באוסטריה כציירת דיוקנאות, ויצירותיה נמכרו בווינה עד לעליית המפלגה הנאצית לשלטון, חלק מרכזי מיצירתה המוקדמת אופיין בגישה אוונגרדית.
לצד השפעות אקספרסיוניסטיות וקוביסטיות, ניתן למצוא ביצירתה אף התייחסות אל הציור המופשט.
לאחר עלייתה לארץ ישראל, נטשה השפעות אלו לטובת יצירה אישית בסגנון פיגורטיבי, בעלת היבטים חברתיים, שהייתה רחוקה מן הסגנון הארץ-ישראלי.
עזבונה נשמר על ידי ביתה, פרופ' טרודה דותן, בביתה בירושלים.
חזרתה לקאנון האומנות הישראלית אחרי עשורים של שכחה הייתה בעקבות עבודת הדוקטורט של סמדר שפי בהנחיית פרופ' גנית אנקורי שהוגשה לאוניברסיטה העברית בשנת 2011. חלק מהמחקר שימש בסיס לתערוכה גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים במשכן לאמנות עין חרוד ב-2018 באצירתה של ד"ר סמדר שפי.
1913 גרטה קרקואר-וולף, תערוכת יחיד ראשונה, Kunstsalon Heller, ווינה
1925-1932 גרטה קרקואר-וולף, שלוש תערוכות יחיד, גלריה וורטל, ווינה
1932 גרטה קרקואר-וולף, תערוכת יחיד בקהיר
1946 גרטה קרקואר-וולף, תערוכת יחיד, גלריה יונס, ירושלים
1951 גרטה קרקואר-וולף, בית האמנים, ירושלים
1968 גרטה קרקואר-וולף: שמן, אקוורלים ורישומים, בית מניה ביאליק, תל אביב-יפו
1971 גרטה קרקואר-וולף וליאופולד קרקואר: תערוכת זיכרון, בית האמנים, ירושלים
2018 גרטה וולף קרקואר: מוינה לירושלים, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
פרס ירושלים לאמנות הציור (יחד עם אברהם אופק וצבי טולקובסקי), 1969
סמדר שפי, יניב שפירא, משה צוקרמן, גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים, המשכן לאמנות עין חרוד, 2018
גְּרֵטָה טינטין אלאונורה ארנמן טוּנְבַּרִי (בשוודית: Greta Tintin Eleonora Ernman Thunberg; נהגה:; נולדה ב-3 בינואר 2003; שמה נכתב בכלי התקשורת בעברית פעמים רבות כגרטה טונברג) היא פעילה סביבתית ופוליטית שוודית.
בתחילת דרכה נודעה בעקבות פועלה למען עצירת ההתחממות העולמית ושינויי האקלים.
טונברי פעלה בהקשרים פוליטיים נוספים, דוגמת קידום חרם על ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל והבעת תמיכה במחאת החקלאים בהודו.
בעקבות פעולותיה למען הסביבה קיבלה את פרס כבוד של החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד, הוכרה כאשת השנה של מגזין "טיים" לשנת 2019, ונכללה ברשימת מאה הנשים המשפיעות של "פורבס".
עיתונים ומגזינים מפורסמים, כמו הגרדיאן, כינו את השפעתה על הבמה העולמית: "אפקט גרטה" ("The Greta Effect").
גרטה טונברי נולדה ב-3 בינואר 2003 בסטוקהולם, שוודיה.
הוריה הם מאלנה ארנמן, זמרת אופרה שייצגה את שוודיה באירוויזיון 2009, וסוונטה טונברי, שחקן.
סבה היה השחקן והבמאי אולוף טונברי.
טונברי סיפרה ששמעה לראשונה על ההתחממות הגלובלית בשנת 2011, כשהייתה בת שמונה, ולא הצליחה להבין מדוע נעשה כל כך מעט בנושא.
בעקבות זאת פיתחה תסמינים של דיכאון, הפסיקה לדבר ולאכול, ואיבדה כעשרה קילוגרמים ממשקלה בחודשיים.
לבסוף אובחנה עם תסמונת אספרגר, הפרעה טורדנית כפייתית ואילמות סלקטיבית.
היא התמודדה עם דיכאון במשך שלוש–ארבע שנים לפני שהתחילה למחות על חוסר היחס הבין־לאומי למשבר האקלים העולמי.
כאשר התחילה להפגין, הוריה לא תמכו בהיעדרותה מבית הספר, אך תמכו ברצונה להביע עמדה ולמחות בנושא שחשוב לה.
במשך כשנתיים שכנעה טונברי את הוריה להפחית את טביעת הרגל הפחמנית של משפחתם, לאמץ אורח חיים טבעוני ולוותר על טיסות.
בעקבות הוויתור על טיסות, נדרשה אימה לוויתורים בקריירה הבין־לאומית שלה כזמרת אופרה.
טונברי רואה חשיבות רבה בשינוי ההרגלים של הוריה, והדבר הפיח בה תקווה ורצון להמשיך במאבקה.
בריאיון לרשת BBC בדצמבר 2019, סיפר אביה של גרטה על החלטתה של אשתו להפסיק לטוס: "בכנות, היא לא עשתה זאת למען הסביבה.
היא עשתה זאת כדי להציל את ילדתה לאחר שראתה כמה זה חשוב לה, ואז, כשעשתה זאת, היא ראתה כמה [גרטה] התפתחה מזה וכמה אנרגיה היא קיבלה מזה".
טונברי היא אוטיסטית בתפקוד גבוה.
היא ידועה בזכות גילה הצעיר ודיבורה הישיר והענייני כשהיא מבקרת בפומבי מנהיגים בכל רחבי העולם על כישלונם בנקיטת צעדים משמעותיים בעקבות משבר האקלים.
באחד מנאומיה הראשונים, בדרישה לנקוט צעדים נגד שינויי האקלים, טענה שהיא "מדברת רק כאשר נדרש" כדי להדגיש את חשיבות המאבק בהתחממות העולמית.
עלייתה המיידית לבמת העולם הפכה אותה למנהיגה חברתית, אך גם למטרה מצידם של מבקרים.
פעילותה הפוליטית הגוברת, לטענת מבקריה, באה על חשבון המאבק האקלימי.
שביתת בתי הספר למען האקלים
באוגוסט 2018 התרחשו בשוודיה גלי חום רבים וכמה שריפות.
בעקבות אירועים אלה החליטה טונברי, שהייתה אז תלמידה בכיתה ט', לשבות מלימודיה כאות מחאה.
היא הפגינה ליד בניין הריקסדאג מ-20 באוגוסט עד 9 בספטמבר, יום הבחירות הכלליות בשוודיה.
טונברי דרשה שממשלת שוודיה תפחית את פליטת הפחמן החד־חמצני שהיא מפרישה לאטמוספירה בהתאם להסכם פריז, ותבעה נקיטת צעדים משמעותיים במשבר האקלים.
על השלט שהחזיקה נכתב "Skolstrejk för klimatet" (שביתת בתי הספר למען האקלים).
טונברי פרסמה באינסטגרם ובטוויטר תמונה של יום המחאה הראשון שלה לצד בניין הפרלמנט השוודי.
ביום המחאה השני כבר הצטרפו אליה פעילים נוספים.
המחאה צברה תאוצה במהרה, פרסומיה של טונברי ברשתות החברתיות משכו כתבים מקומיים, ובמעט יותר משבוע פורסמו כתבות שזכו לסיקור עולמי נרחב.
זמן לא רב אחר כך, תלמידים בארצות שונות בעולם הצטרפו אליה במחאה בארצות מגוריהם.
יחד הם הקימו את התנועה "Fridays for Future", שמטרתה הייתה לארגן בכל רחבי העולם הפגנות של תלמידים, במהלך שעות הלימודים בכל יום, כדי לשכנע ממשלות לנקוט צעדים נגד משבר האקלים.
טונברי התפרסמה וקיבלה חשיפה עולמית, ובאוקטובר 2018 נסק מספר העוקבים אחריה ברשתות החברתיות.
בדצמבר 2018 השתתפו יותר מעשרים אלף תלמידים במחאות שהתקיימו בהשראתה ביותר מ־270 ערים ברחבי העולם.
בשנת 2019 השתתפו בהפגנות יותר מ-11 מיליון תלמידים.
הארגון השוודי , שפועל נגד שינויי האקלים, טען שמחאותיה של טונברי זכו להתעניינות בזכות פרסום תמונתה ברשתות החברתיות של הארגון.
את התצלום צילם הארגון, ובו מופיעה טונברי באחת מהפגנותיה מחוץ לפרלמנט השוודי.
מייסד הארגון אינגמר רנטזהוג הציע לגרטה להתנדב בארגון כיועצת לענייני צעירים.
לאחר מכן השתמש בשמה ובתמונתה ללא ידיעתה, כדי לגייס מיליונים לחברת קש שפתח, ששמה דומה לזה של הארגון.
טונברי לא קיבלה תשלום מהארגון, והיא פרשה ממנו לאחר שהבינה כי משתמשים בשמה כדי להרוויח כסף.
בעקבות פעילותה, נאמה טונברי בוועידת האו"ם לשינויי האקלים של שנת 2018.
גם לאחר סיומה של שביתת התלמידים למען האקלים הוסיפה טונברי להשתתף בפעילויות מגוונות להעלאת המודעות להתחממות העולמית ולשינויי האקלים.
בין השאר השתתפה בהפגנה נגד ההתחממות הגלובלית ליד בניין הפרלמנט האירופי בבריסל.
באוקטובר 2018 נסעה עם משפחתה במכונית חשמלית ללונדון, ושם הפגינה מול בית הנבחרים הבריטי.
ב-24 בנובמבר 2018 נשאה דברים בוועידת TED בסטוקהולם.
בין השאר סיפרה שכבר בגיל שמונה תהתה למה לא מתייחסים לשינויי האקלים בשידורי החדשות כאל נושא חשוב כמו מלחמת עולם.
כמו כן אמרה: "אם ילדיי ונכדיי ישאלו אותי - מדוע לא עשיתם דבר בשנת 2018 כשעדיין היה זמן?
אני אגיד להם: אי אפשר לשנות את העולם כאשר משחקים לפי הכללים, צריך לשנות את הכללים".
בדצמבר נאמה בפסגת האו"ם בנושא שינוי אקלים.
בינואר 2019 הוזמנה לשוחח עם משתתפי הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.
בדאבוס אמרה טונברי: "אני מזהירה את מנהיגי העולם שהבית שלנו עולה באש!
אני רוצה שתיבהלו, אני רוצה שתרגישו את הפחד שאני מרגישה בכל יום.
אנחנו חייבים את זה לצעירים, חייבים לתת להם תקווה".
ב-21 בפברואר 2019 השתתפה טונברי בדיוני הנציבות האירופית ודרשה לצמצם את פליטות הפחמן הדו־חמצני לפחות ב-80% עד שנת 2030, כדי לעמוד ביעדי האקלים של האיחוד האירופי.
ב-23 באפריל 2019 נאמה טונברי בפרלמנט הבריטי.
ב-20 בספטמבר 2019 נאמה בפני מאות אלפי מפגינים בניו יורק, באחד האירועים המרכזיים בגל שביתות עולמי שהתקיים באותו השבוע ברחבי העולם למען האקלים, ברקע התכנסותה של ועידת האקלים של האו"ם בהמשך אותו השבוע.
ב-23 בספטמבר 2019 נאמה בפתיחת ועידת האקלים של האו"ם.
כצעד להגברת המודעות לשינויי האקלים, חצתה את האוקיינוס האטלנטי לארצות הברית בכלי שיט המופעל באמצעות אנרגיה סולארית, במטרה להפחית את טביעת הרגל הפחמנית שלה.
ב-23 במרץ 2020 פרסמה טונברי שלה ולאביה יש תסמינים של מחלת נגיף קורונה.
היא השתמשה בהודעה כדי לעודד צעירים להישאר בבית, גם אם אינם חשים סימפטומים של המחלה, כדי להגן על קבוצות אחרות הנמצאות בסיכון.
ב-5 בנובמבר 2021 ערכה מחאה ומתחה ביקורת חריפה על כינוס ועידת האקלים הבין־לאומית בגלאזגו.
לדבריה, "אי אפשר לפתור את המשבר באותן שיטות שהכניסו אותנו אליו מלכתחילה", ומלבד הצהרות אין פעילות דרסטית בנושא.
גרטה טונברי זכתה במספר רב של פרסים, תארים והוקרה על פעילותה:
במאי 2018 ניתן לה פרס מטעם העיתון Svenska Dagbladet על מאמר שפרסמה.
באותה שנה היא הייתה מועמדת לפרס מטעם חברת החשמל בשוודיה, אך ויתרה על מועמדותה לאחר שנדרש ממנה לטוס לסטוקהולם.
בדצמבר 2018 הכתיר אותה השבועון "טיים" כאחת מ-25 בני הנוער המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2018.
לרגל יום האישה הבין־לאומי, הכתיר אותה איגוד הנשים השוודי לחינוך האישה החשובה ביותר בשוודיה לשנת 2019.
במרץ 2019 זכתה בפרס מיוחד בטקס פרסי הסרט והטלוויזיה של גולדן קמה (גרמניה).
את הפרס הקדישה טונברי לפעילים שפעלו למניעת הרס יער המבך, בנורדריין-וסטפאליה.
ניתן לה פרס רייצ'ל קרסון על פעילותה הייחודית למען הסביבה ברמה הבין־לאומית.
באפריל 2019 קיבלה את פרס פריט אורד (Fritt Ord Award) לחופש הביטוי, לצד ארגון הנוער הנורווגי Nature and Youth.
טונברי תרמה את כספי הפרס שקבלה למימון תביעה נגד ממשלת נורווגיה להפסקת ייצור הנפט באזור הארקטי.
במאי 2019 העניקה לה האוניברסיטה של מונס תואר דוקטור של כבוד על תרומתה להעלאת המודעות לפיתוח בר קיימא.
ביוני 2019 זכתה בפרס שגריר המצפון של אמנסטי אינטרנשיונל.
ביולי 2019 קיבלה מדליה מאת החברה הגאוגרפית הסקוטית המלכותית, על תרומה לשימור ולהגנה על הסביבה הטבעית ולפיתוח בר קיימא.
בספטמבר 2019 הוענק לה פרס הקיום הנכון, שנחשב פרס נובל האלטרנטיבי של שוודיה.
לקראת סופה של שנת 2019 בחר בה המגזין טיים לאשת השנה.
היא הייתה לאישה הצעירה ביותר שזכתה בתואר.
פורבס בחר בה לאחת ממאה הנשים המשפיעות בעולם.
בעקבות עשייתה הציבורית שהובילה להפגנות בכל רחבי העולם, הוזכר שמה בתקשורת כמועמדת אפשרית לפרס נובל לשלום לשנת 2019.
בפברואר 2020 הודיעו אולפני ה-BBC שהם מפיקים סדרת טלוויזיה סביב פועלה.
בספטמבר 2020 יצא לאור סרטו התיעודי של נת'ן גרוסמן, אני, גרטה .
ביולי 2019 התלונן המזכיר הכללי של אופ"ק, מוחמד ברקינדו, על מה שכינה ההתקפות ה"לא מדעיות" על תעשיית הנפט מצד פעילי אקלים.
הוא טען שהפעילים הם אולי האיום הגדול ביותר על עתידה של תעשיית הנפט, וכיוון בדבריו לגל השביתות בבתי הספר בהשראת טונברי.
טונברי ופעילי אקלים נוספים ראו בדבריו של ברקינדו מחמאה גדולה.
הוגה הדעות והסופר השמרן דינש ד'סוזה השווה את דבריה של טונברי לתעמולה הנאצית.
סבסטיאן גורקה, ששימש סגן עוזר לנשיא טראמפ, צייץ: "המבוגרים שעשו שטיפת מוח לילדה האוטיסטית הזו צריכים לעמוד לדין".
ב-23 בספטמבר 2019 יצא פרשן רשת "פוקס" מייקל נואלס במתקפה חריפה על טונברי, וכינה אותה "ילדה שוודית חולת נפש".
רשת פוקס התנצלה על דבריו.
לאורה אינגראהם, מנחת טלוויזיה שדרנית רדיו שמרנית, השוותה את טונברי ופעילי אקלים צעירים נוספים לדמויות בסיפור האימה של סטיבן קינג, ילדי התירס.
באירוע הקיימות שערכה קבוצת LVMH בסוף ספטמבר 2019 אמר יושב ראש הקבוצה, ברנאר ארנו: .
באותה תקופה הגיב לדברים נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, וכתב בטוויטר: .
על בחירתה לאשת השנה של טיים לשנת 2019 הגיב טראמפ: .
בעקבות מלחמת חרבות ברזל הביעה טונברי תמיכה בפלסטינים, וקראה ל"הפסקת אש וצדק וחירות עבור הפלסטינים".
בתגובה הודיע משרד החינוך הישראלי כי יוציא את טונברי מספרי הלימוד.
ב-27 באוקטובר 2023 התייצבה טונברי להפגנה מול הפרלמנט השוודי עם פעילי אקלים נוספים ובידם שלטים הקוראים 'שחררו את פלסטין' ו'צדק לעזה'.
ב־12 בנובמבר 2023, בעצרת באמסטרדם, קשרה בין צדק אקלימי לקהילות מדוכאות.
הסניף הגרמני של שביתת בתי הספר למען האקלים, התנועה שהקימה טונברי, גינה את תמיכתה בפלסטינים מבלי להזכיר את ההרוגים הישראליים.
מאוחר יותר באותו החודש, צולמה בעצרת פרו-פלסטינית בסטוקהולם בה קראה "לרסק את הציונות".
ב-5 בדצמבר 2023 פרסמה טור דעה ב"גארדיאן" שבו כתבה כי אין צדק אקלימי ללא זכויות אדם, והאשימה את ישראל בהרג ילדים ונשים בעזה.
ב-9 במאי 2024 השתתפה בהפגנה במאלמה שבשוודיה במסגרת הפגנות מחאה נגד הלחימה בעזה וקריאה להחרים את ישראל.
ב-11 במאי 2024, ערב גמר האירוויזיון, נעצרה על-ידי משטרת שוודיה במהלך הפגנות פרו-פלסטיניות, על רקע השתתפותה של הזמרת הישראלית עדן גולן בתחרות.
ב-1 ביוני 2025 הובילה טונברי את "משט החירות" — ספינה בשם "מדלין", שיצאה מנמל קטניה שבסיציליה לעבר חופי עזה, במטרה לשבור את המצור הימי המוטל על רצועת עזה ולחלק לתושבי הרצועה מוצרי יסוד.
עם התקרבות הספינה לישראל היא נעצרה על ידי חיל הים הישראלי, חתמה על גירוש מרצון, והועלתה על טיסת אל-על לפריז אחרי שנים שסירבה לעלות על טיסות.
ב-31 באוגוסט 2025 השתתפה גרטה במשט נוסף שעשה דרכו מברצלונה לעבר רצועת עזה וחזר לברצלונה עקב מזג אוויר חריג.
ב-30 בספטמבר 2025 נמצאו מסמכים בעזה החושפים כי חמאס מעורב ישירות במשט הסיוע לעזה שניהלה גרטה "צומוד".
בין הממצאים שאותרו במוצב של ארגון הטרור חמאס ברצועה, נמצא מכתב חתום ורשימת פעילים בכירים וחברת קש בספרד שבבעלותה עשרות מהאוניות.
2021: הבית שלנו בוער: מבחר נאומים.
2021: תמונות משפחה: הספר נכתב על ידי כל המשפחה.
ההורים מלנה ארנמן וסוונטה טונברי ובנותיהם ביאטה וגרטה.
גרטה ואן פליט היא להקת רוק אמריקאית מפרנקנמות', מישיגן, שנוסדה ב-2012. חברי הלהקה הם הזמר ג'וש קישקה, אחיו התאום הגיטריסט ג'ייק קישקה, אחיהם הצעיר הבסיסט סאם קישקה והמתופף דני ווגנר.
הם חתמו חוזה בחברת ההקלטות Lava Rcords במרץ 2017, וחודש לאחר מכן הלהקה הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלהם, "Black Smoke Rising".
סינגל הבכורה שלהם, "Highway tune", דורג במקום הראשון בבילבורד בקטגוריות Mainstream Rock ו-Active Rock בספטמבר 2017 למשך ארבעה שבועות רצופים.
המיני-אלבום השני שלהם, "From The Fires", שמכיל את ארבעת השירים מהמיני-אלבום הראשון וארבעה שירים חדשים יצא ב-10 בנובמבר 2017, ביחד עם הסינגל השני של הלהקה, "Safari Song".
אלבום הבכורה המלא שלהם, "Anthem For A Peaceful Army", יצא ב-19 באוקטובר 2018, ודורג במקום הראשון ב-"Billboard Rock" שבוע בלבד לאחר יציאתו.
הסינגל הראשון באלבום, "When The Curtain Falls", יצא ב-19 ביולי, שלושה חודשים לפני יציאת האלבום והפך לסינגל השלישי של הלהקה שדורג במקום הראשון ב-"Billboard Mainstream Rock".
המיני-אלבום השני של הלהקה, "From The Fires", זכה ב-2019 בפרס גראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר.
הלהקה נוסדה בפרנקנמות', מישיגן ב-2012 על ידי שני אחים תאומים, ג'וש וסאם קישקה ואחיהם הצעיר סאם, וקייל הוק.
שם הלהקה נוצר כשאחד מחברי הלהקה שמע את שמה של גרנטה ואן פליט, תושבת בפרנקנמות'.
השימוש שלהם בעיוות שמה התקבל בברכתה.
חברי הלהקה גם אמרו בריאיון לאחר מכן שאף על פי שהמוזיקה של הלהקה לא לטעמה, היא תמכה בלהקה וחושבת שהם מאוד מוכשרים.
בזמן שהוק היה המתופף, הלהקה הקליטה שני שירים: "Cloud Train" ו-"Standing On".
הוק עזב את הלהקה באוקטובר 2013 והוחלף על ידי חבר טוב של האחים, דני ווגנר, באותה השנה.
ריף הגיטרה הראשונה ל-"Highway Tune" נוצר על ידי ג'ייק קישקה ב-2010, אבל השיר עצמו יצא כסינגל רק ב-2017, והוקלט רק כשווגנר היה המתופף.
בפברואר 2014, הוקלט מיני-אלבום בהופעה חיה, שיצא ביוני 2014.
במרץ 2017, ההקלטה האחרונה של "Highway Tune" יצאה ל-iTunes כסינגל הראשון של הלהקה.
באפריל 2017, iTunes התחילה להזרים את הסינגל.
באותו החודש הקליפ של השיר יצא באופן בלעדי ל-Loudwire.
מיני-אלבום הבכורה של הלהקה, "Black Smoke Rising" יצא בסוף אפריל.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם The Sturts במאי 2017. הלהקה הוציאה מיני-אלבום כפול שנקרא "From The Fires" בנובמבר 2017. הלהקה הוציאה את "Safari song" כסינגל באוקטובר 2017. בנובמבר 2017 הודיעו חברי הלהקה שהם עובדים על אלבום אולפן באורך מלא, שהם רוצים להוציא באמצע 2018.
אלבום הבכורה שלהם, "Anthem of the Peaceful Army", יצא ב-19 באוקטובר 2018. ג'וש קישקה אמר ששם האלבום נלקח מכותרת של פואמה.
האלבום היה במקום הראשון ברשימת המכירות בשבוע הבכורה שלו באמריקה, כשהוא מוכר כ-80,000 עותקים.
בדצמבר 2018, הלהקה הייתה מועמדת לארבעה פרסי גראמי: האומן החדש הטוב ביותר, הופעת הרוק הטובה ביותר ל-"Highway Tune", "Black Smoke Rising" כשיר הרוק הטוב ביותר ואלבום הרוק הטוב ביותר ל-"From The Fires".
המוזיקה של גרטה ואן פליט הוגדרה כמוזיקת הארד רוק ובלוז רוק.
אף על פי שכל ארבעת חברי הלהקה גדלו על בלוז, לכל אחד יש העדפות משלו: ג'ייק אוהב רוק אנד רול, סאם אוהב ג'אז, דני אוהב פולק וג'וש אוהב מוזיקת עולם.
ג'ייק אמר בראיון ש"כל שלושת האחים האזינו לתקליטי הוויניל של ההורים שלהם, שהכילו מוזיקת בלוז ופולק".
סאם אמר ש"זה לא שאנחנו רק להקת רוק אנד רול, זה פשוט הצליל שיוצא כשאנחנו נפגשים ומנגנים".
כתיבת השירים מתבצעת על ידי כל חברי הלהקה, לאחר שאחד מהם ממציא קונספט לשיר.
דני אמר שרבים משירי הלהקה נכתבים קודם בצורת שיר פולק לפני שהם מתפתחים למשהו אחר.
גרטה ואן פליט מושווית לעיתים קרובות ללד זפלין.
ג'ייק אמר שהוא "בזבז שנה על ללמוד מה ג'ימי פייג' עושה עד שהבין איך הוא חושב".
עם זאת, הוא הקשיב גם לגיטריסטים אחרים, במיוחד פיט טאונסנד.
לגבי כך שקולו מושווה לזה של רוברט פלאנט, אמר ג'וש שלפלאנט בהחלט הייתה השפעה, אף על פי ש"זה לא לאן שאני מכוון".
ג'וש כלל לא הכיר את לד זפלין עד לתיכון, והסביר שסגנון השירה שלו יצא לו באופן טבעי, יום אחד, כשניסה להישמע מעל כל חברי הלהקה.
בראיון במרץ 2018, פלאנט אמר שגרטה ואן פליט היא אחת מהלהקות האהובות עליו, "הם כמו לד זפלין", ותיאר את ג'וש כ"זמר קטן ויפה".
כמה מההשפעות של ג'ייק על הגיטרה כוללות את ג'ון לי הוקר, אלמור ג'יימס, ברט ג'נשץ, אריק קלפטון וקיית' ריצ'רדס.
כמה מהמתופפים שנתנו השראה לדני הם כרמיין אפיס, ג'ון בונהם, מיטש מיטשל ומיכאל שרייבו.
הבסיסט האהוב על סאם הוא ג'יימס ג'יימרסון, הבסיסט של מוטאון סשן.
ג'וש קישקה מחקה את התנועות ואת התזוזה על הבמה של ג'ו קוקר.
ג'וש קישקה – שירה מובילה
ג'ייק קישקה – גיטרה, שירת רקע
סאם קישקה – גיטרה בס, קלידים, שירת רקע
דני ווגנר – תופים, שירת רקע
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הרוק הטוב ביותרStarcatcher