tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, המהלך הוקע על ידי אנשי אופוזיציה כמהלך פוליטי שנועד לפגוע בארנסטינה הררה דה נובל, יו"ר קלארין מדיה גרופ אשר נגדה התקיימו הליכים משפטיים בחשד שאימצה שני ילדים ש"נעלמו", מה שהעכיר את יחסיה הידידותיים עד אותה עת עם משטרם של הקירשנרים.
הצעת חוק שיזמה קירשנר ששאפה לחייב קיום פריימריס בכל המפלגות הרבות במדינה, כמו גם בהתמודדות על כל משרה ציבורית, נדחתה על ידי ראשי האופוזיציה שטענו כי הרפורמה עלולה להעמיד מכשולים בפני מפלגות קטנות קיימות, כמו גם על הקמת מפלגות חדשות.
ב-29 באוקטובר 2009 האשים עורך דין מקומי את קירשנר במעילה.
בעקבות זאת הורה שופט פדרלי על חקירה חשבונאית לבירור מקורות העושר של קירשנר.
נתונים רשמיים הראו על עלייה של 572% בשווי הנכסים המוצהרים של הקירשנרים מאז עלייתם לשלטון ב-2003. דיווח ראשוני על החקירה שנמסר על ידי הלשכה הארגנטינית למלחמה בשחיתות קבע כי הנתונים הרשמיים שנמסרו על ידי הקירשנרים "לא מתחברים".
החקירה הופסקה על ידי השופט ב-30 בדצמבר וערעור על הפסקתהּ, אשר הוגש על ידי המתלונן, נדחה.
בראשית 2010 הורתה קירשנר לנגיד הבנק המרכזי של ארגנטינה להעביר רזרבות מטבע חוץ בסך כ-6.6 מיליארד דולר לצורך פירעון חובות.
נגיד הבנק, מרטין רדראדו, סירב להלוות את הסכום הנדרש.
ב-7 בינואר הוציאה קירשנר צו המורה על פיטוריו.
הדרישה נדחתה על ידי רדראדו, שאף עתר לבית המשפט בדרישה להשאירו בתפקידו.
העתירה האיצה בקירשנר להוציא צו נוסף המורה על פיטוריו של רדראדו, בטיעון שהפגין "התנהגות שאינה הולמת".
התנהלותה של קירשנר הציתה סערה במדינה, כשהאופוזיציה טענה שאין לנשיאה סמכות לפטר את רדראדו ללא אישור הקונגרס.
הלגיטימציה להוצאת הצו הועמדה בספק, שכן פיטוריו של רדראדו נעשו בדרך שמנעה ממנו את הזכות להליך הוגן.
השופט מאריה חוזה סרמיינטו מסר פסיקה האוסרת את השימוש ברזרבות המט"ח לצורך החזר חובות וממשלת ארגנטינה ערערה על הפסיקה.
סרמיינטו גם ביטל את הצו המעביר את רדראדו מתפקידו, כשפסק הדין דחה טענות על התנהגות בלתי הולמת עליה הצביעה קירשנר כדי להצדיק את הדחתו.
התקשורת הבינלאומית תיארה את הניסיון להדחתו של רדראדו כאקט המאפיין משטר אוטוריטרי, תוך מתיחת ביקורת על השימוש המתוכנן ברזרבות לצורך החזר חובות, כמו גם את הגדלת ההוצאות, כחוסר אחריות פיסקלית.
ב-29 בינואר התפטר רדראדו מתפקידו.
במרץ 2010 יצאה קירשנר לביקור היסטורי בפרו, מדינה עמה היו לארגנטינה יחסים מתוחים מאז השערורייה של מכירת כלי נשק על ידי ממשלו של קרלוס מנם ליריבתה של פרו, אקוודור, ב-1991. באותו החודש אירחה קירשנר בבואנוס איירס את מזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון.
קלינטון שיבחה את האופן בו מנהלת קירשנר את החוב החיצוני של ארגנטינה והדגישה את הקשר החיובי בין שתי המדינות, הצהרה שמשום מה לא דווחה באמצעי התקשורת הגדולים של ארגנטינה.
ב-19 באפריל 2010 הוזמנה קירשנר לחגיגות יובל ה-200 לעצמאות ונצואלה, שם הייתה הדוברת העיקרית בפני האספה הלאומית.
במהלך הביקור חתמה קירשנר על 25 הסכמי סחר עם ונצואלה בתחומי הטכנולוגיה, המזון והאנרגיה.
באותו החודש הודה נשיא ארצות הברית ברק אובמה לארגנטינה על תפקידה בחיזוק היציבות העולמית ובמאמצי הסיוע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי (2010).
בוועידת ה-G-20 שהתקיימה בטורונטו, קנדה, ביוני 2010, דיברה קירשנר בגנות תוכנית הצנע המתוכננת של האיחוד האירופי, מחשש שהוצאתה לפועל תוביל להאטה בכלכלה העולמית.
ביולי אותה שנה חתמה על חוק המתיר קיום נישואים חד-מיניים.
היא חזרה ואשררה את מדיניות הפחתת החוב של ארגנטינה, כשהודיעה שיש להמשיך לשלם את החוב באמצעות יתרות המט"ח של הבנק המרכזי שהגיעו ביולי לשיא היסטורי של 51 מיליארד דולר.
מאוחר יותר באותה השנה, בנאום בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, מתחה קירשנר ביקורת על בריטניה בנוגע לסוגיית איי פוקלנד ואילו את איראן ביקרה על הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
בנוסף, הביעה את תמיכתה בדיאלוג ישראלי פלסטיני והקמתה של מדינה פלסטינית בסופו של דבר.
ב-7 בפברואר 2010 נאלץ נסטור קירשנר לעבור ניתוח עקב בעיות שפיתח בעורק התרדמני.
ב-11 בספטמבר עבר אנגיופלסטיה וב-27 באוקטובר הלך לעולמו.
ב-11 וב-12 בנובמבר השתתפה קירשנר בוועידת ה-G20 בסיאול, קוריאה הדרומית.
2011 הושפעה מהבחירות הכלליות שהתקיימו באוקטובר.
קירשנר בחרה בדניאל פילמוס, שר לשעבר בקבינט של בעלה, כמועמד שלה לכהונת ראש עיריית בואנוס איירס.
ב-21 ביוני הודיעה קירשנר כי תרוץ לכהונה שנייה כנשיאה, ומספר ימים לאחר מכן הודיעה כי אמאדו בודו הוא מועמדהּ למשרת סגן הנשיא.
באותה תקופה זכו לפרסום רב המחלוקות עם ברזיל בעיקר סביב מכסות הסחר בין המדינות.
בנוסף, התגלעו מחלוקות רבות-משמעות עם ארצות הברית לאחר תפיסת מטוס צבאי אמריקני, כשקירשנר מאשימה את ארצות הברית בהברחת נשק חם, אמצעי מעקב ומורפין ממניעים נסתרים.
ב-23 באוקטובר 2011 התמודדה בשנית בבחירות לנשיאות המדינה ונבחרה לכהונה שנייה, תוך שהיא זוכה בכ-54% אחוזים מקולות המצביעים, הרבה מעל המתחרה שהגיע במקום השני, הרמס בינר, שזכה בכ-17% מהקולות.
בראשית 2012 התחדשה המתיחות בין ארגנטינה לבריטניה סביב הבעלות על איי פוקלנד, לאחר שב-11 בנובמבר 2011 פורסם כי הנסיך ויליאם יישלח למשימה בת כשישה שבועות באיי פוקלנד.
ב-3 בפברואר הגיע הנסיך ויליאם לאיים, במסגרת מה שהוגדר על ידי שר ההגנה הבריטי כ"פריסה מבצעית שגרתית".
בתגובה להודעת ארגנטינה כי תגיש תלונה נגד בריטניה למועצת הביטחון של האו"ם כינה עיתון מקומי באיי פוקלנד את קירשנר "כלבה".
חשד לקשר להטיה בחקירת הפיגוע בבניין הקהילה היהודית AMIA ב-1994
ב-2013 הורתה קירשנר להקים "ועדה לחקר האמת" של הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה, במשותף עם איראן, אך בית המשפט מנע זאת.
בינואר 2015 האשים התובע שהתמנה לחקור את הפרשה, אלברטו ניסמן, את קירשנר בניסיון לטייח את החקירה כדי לשפר את היחסים עם איראן.
לטענתו פעלה קירשנר כדי להסיר את צווי המעצר כנגד האיראנים החשודים במעורבות בפרשה, בתמורה להקלות בייבוא נפט מאיראן.
ב-18 בינואר נמצא ניסמן כשהוא ירוי בראשו בביתו שבבואנוס איירס, שעות לפני שהיה אמור להעיד על הפרשה בפני הקונגרס הארגנטינאי.
בתוכנית התחקירים הישראלית "עובדה" מחודש יוני 2020, סיפקה עיתונאית התוכנית אילנה דיין, ריאיון בלעדי עם עוזי שעיה, איש מוסד לשעבר, המתאר כיצד מסר לידיו של ניסמן, ימים ספורים בטרם התנקשו באחרון, מעטפה ובה אסמכתאות אודות שחיתות אישית לכאורה שניהלה נשיאת ארגנטינה קירשנר.
בין האסמכתאות הופיעו פרטי חשבונות בנק על שם בנה של קירשנר ובהם מופקדים מיליוני אירו שנתקבלו לכאורה מהאיראנים תמורת שיתוף פעולה מצד קירשנר במסמוס וטיוח החקירה שהתנהלה בארגנטינה בדבר מעורבות איראן וחזבאללה בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה AMIA ב-1994.
ב־2 ביולי 2015 צייצה קירשנר בחשבון הטוויטר שלה ציוץ שעלול להתפרש כהערה אנטישמית, ובו היא קשרה את היהודים למשבר הכלכלי בארגנטינה, בכך ששלחה תלמידי בית ספר בו ביקרה לקרוא את הסיפור "הסוחר מוונציה" על מנת להבין טוב יותר את הרקע למשבר.
ב-5 במרץ 2018 הודיעו רשויות המשפט בארגנטינה כי דה קירשנר תועמד לדין בגין חשד כי טייחה את המעורבות האיראנית בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס.
בית המשפט החליט לנקות מאשמה את דה קירשנר, אשר הואשמה בסעיפים של טיוח ובגידה בשל שיתוף פעולה עם איראן.
קרובי קורבנות הפיגועים בארגנטינה ערערו על זיכויה.
לקראת הבחירות הכלליות בארגנטינה בשנת 2019 התמודדה על תפקיד סגנית הנשיא, כאשר אלברטו פרננדס הוא המועמד לנשיאות.
היא הפכה לסגנית הנשיא ונשיאת הסנאט.
במסגרת תפקיד זה היא נהנית מחסינות בפני ענישה.
במהלך כהונתה התפרסמו כמה תחקירים לפיהם הייתה חלק מקנוניה רחבה ביותר של פוליטיקאים ואנשי עסקים ששתו את כספי הציבור והתעשרו על חשבון העם.
לאחר שסיימה את כהונתה, הוגשו נגד קירשנר כתבי אישום בכמה פרשות, ומאז התנהל כנגדה משפט ממושך.
משפטה החל בשנת 2019. ב-7 בדצמבר 2022 הורשעה קירשנר ב"ניהול הונאה" בגין הענקת חוזה עבודה ציבורית לחבר, איש העסקים לאזארו באז.
היא נידונה לשש שנות מאסר, אך היא לא צפויה לרצות עונש מאסר מכיוון שיש לה חסינות מסוימת באמצעות תפקידיה הממשלתיים וכמו כן, בשל העובדה שאזרחים שגילם 70 ומעלה, אשר נגזר עליהם מאסר בפועל, רשאים לבקש לרצות את המאסר בפועל שנגזר עליהם במעצר בית.
כמו כן, צפויה קירשנר לפתוח בהליך ערעור שייארך שנים רבות.
ב-2 בספטמבר 2022 בוצע ניסיון התנקשות בחייה כשאדם ניסה לירות בה ברחוב ונכשל עקב מעצור באקדחו.
ממשלת ארגנטינה קבעה יום חג לאומי כדי שהאוכלוסייה תוכל להראות "סולידריות" עם קירשנר לאחר ניסיון ההתנקשות.
באפריל 2008 ספגה קירשנר ביקורת קשה מכמה בעלי שליטה באמצעי תקשורת בארצהּ לאחר שהאשימה קריקטוריסט נודע בהתנהגות "קוואזי-גנגסטרית".
בנוסף, הצעה ממשלתית להקים כלב שמירה לניטור גזענות ואפליה התקבלה בחשדנות מצד אגודת גופי העיתונות הארגנטינית (ADEPA), שקראה לה "ניסיון סמוי לשלוט בתקשורת".
נסטור קירשנר ספג ביקורת דומה כאשר גינה בטעות, בפומבי, את העיתונאי בעל העמדות הביקורתיות לממשלה, חואקין מוראלס סולה, על טקסט מסית שפרסם ב-1978.
ב-2008 מוקמה קירשנר במקום ה-13 ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם" של המגזין "פורבס", שם הייתה ראש הממשלה השנייה בדירוג, כשרק קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל לפניה.
ב-2009 עלתה למקום האחד-עשר, אך ב-2010 ירדה למקום ה-68. ב-2010 דורגה על ידי המגזין "טיים" במקום הרביעי ברשימת 10 המנהיגות המובילות בעולם.
קירשנר מואשמת פעמים רבות באד מיסריקורדיאם, בעשותה שימוש אינטנסיבי באזכור בעלה המנוח.
כריסטינה פרננדס דה קירשנר הייתה נשואה לנסטור קירשנר עד לפטירתו באוקטובר 2010. לזוג נולדו שני ילדים, מקסימו ופלורנסיה.
ב-28 בדצמבר 2011 הודיע דובר ארמון הנשיאות כי בבדיקה שגרתית שהתקיימה ב-22 בדצמבר התגלה כי קירשנר לקתה בקרצינומה של בלוטת התריס.
בהודעה נאמר, כי ב-4 בינואר 2012 הנשיאה תנותח בבית חולים הסמוך לבואנוס איירס כחלק מהטיפול במחלה.
עם זאת, ב-7 בינואר פורסם כי בניתוח התברר כי לא נמצאו תאים סרטניים ברקמה שהוסרה מגופה.
הפרשה עוררה סערה בארגנטינה, כשרבים תהו כיצד הובהלה הנשיאה לניתוח דחוף לצורך סילוק גידול סרטני, שלבסוף התגלה שהוא שפיר.
כלי התקשורת דרשו לברר מדוע לא נערכו בדיקות נוספות שהיו מסייעות לאשש או להפריך את האבחנה הראשונית.
ב-25 בינואר צייצה קירשנר בחשבון הטוויטר שלה כי שבה לעבודתה.
כריסטינה נילסון (בשוודית: Kristina Nilsson; 20 באוגוסט 1843 – 20 בנובמבר 1921) הייתה זמרת סופרן אופראית שוודית.
נילסון נולדה בשם כריסטינה יונאסדוטר בכפר בקרבת וקשה, בחבל סמולנד, לאיכרים האריסים יונאס נילסון וקייסה-סטינה מונסדוטר.
כשהייתה בת ארבע-עשרה וניגנה בכינור בשוק בעיירה יונגבי, גילה אותה עובד מדינה בכיר.
האיש היה לפטרונה ואיפשר לה לקבל הדרכה ווקאלית.
בשנת 1860 הופיעה נילסון בקונצרטים בסטוקהולם ובאופסלה.
אחרי ארבע שנות לימודים בפריז, הופיעה לראשונה באופרה בשנת 1864, בתפקיד "ויולטה" בלה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי, ואחר כך בתפקיד מלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט בתיאטרון הלירי בפריז.
אחרי ההצלחה הזו היא שרה בבתי אופרה חשובים בלונדון, בסנקט פטרבורג, בווינה ובניו יורק.
בשנת 1868 השתתפה בבכורה של "המלט" מאת אמברואז תומא בתפקיד אופליה.
היא שרה במופע חנוכת הבית של המטרופוליטן אופרה ב-22 באוקטובר 1883, ב"פאוסט" של גונו.
נילסון נישאה לבנקאי הצרפתי אוגוסט רוזו, שמת בשנת 1882. בשנת 1887 נישאה לאנחל ראמון מריה ואלחו אי מירנדה, רוזן דה קאזה מירנדה.
הרוזן הלך לעולמו בשנת 1902. במכתבים נהגה נילסון לחתום בשם כריסטין ובחלק האחרון של חייה נודעה על פי רוב כרוזנת דה קאזה מירנדה.
קולה של נילסון הצטיין בצלילות גבישית, בגמישות ובניקיון מופתי בכל המשלבים.
תקופת חייה הקבילה בדיוק לזו של יריבתה הגדולה, הסופרן אדלינה פאטי.
יש דמיון רב בין נילסון לבין אופייה של כריסטין דאה בפנטום האופרה, הרומן המפורסם מאת גסטון לרו, ורבים סבורים שלרו ביסס את הדמות הבדויה שלו על נילסון, אף כי אין ראיה לדבר.
לצייר ההולנדי אנטון פיק (1895–1987) יש איור של תמונת רחוב, שבה אדם נושא שלטי פרסום המודיעים על הצגת "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי בבית האופרה, בכיכובה של כריסטין נילסון.
כרובינו והרוזנת ב"נישואי פיגארו" (מוצרט).
התפקיד הראשי ב"לוצ'יה די למרמור" (דוניצטי).
מלכת הלילה ב"חליל הקסם" (מוצרט).
צרלינה ודונה אלווירה ב"דון ג'ובאני" (מוצרט).
רומר היא פרופסור אמריטה לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
רומר כיהנה כיו"ר מועצת היועצים הכלכליים בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
היא התפטרה מתפקידה זה ב-3 בספטמבר 2010.
לאחר ההודעה על מועמדותה לתפקיד יו"ר מועצת היועצים הכלכליים, ובטרם נכנסה לתפקיד, עבדה רומר בשיתוף פעולה עם הכלכלן ג'ארד ברנסטיין על חיבור משותף של תוכנית הממשל להתאוששות מהמשבר הכלכלי של 2008. במצגת וידאו מ-2009, דנה רומר בפרטי תוכנית יצירת מקומות העבודה שהגיש ממשל אובמה לקונגרס של ארצות הברית.
ביוני 1977 סיימה רומר את בית הספר התיכון Glen Oak בקנטון, אוהיו.
ב-1981 סיימה תואר ראשון בכלכלה במכללת ויליאם ומרי ואת הדוקטורט שלה השיגה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1985. עם סיום הדוקטורט שלה החלה לעבוד כ-Assistant professor באוניברסיטת פרינסטון.
ב-1988 עברה רומר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1993 התקדמה למשרת full professor.
עבודתה המוקדמת של רומר התמקדה בהשוואה של התנודתיות המקרו-כלכלית לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה.
רומר הראתה כי הרבה ממה שנראה כירידה בתנודתיות, נובע למעשה מאיסוף נתונים כלכליים טוב יותר, אף על פי שהמיתון הפך פחות תכוף לאורך השנים.
רומר חקרה גם את הסיבות לשפל הגדול בארצות הברית, וכיצד התאוששה ארצות הברית מההאטה ארוכת הטווח בפעילות הכלכלית.
עבודתה הראתה כי השפל הגדול התרחש בצורה חמורה יותר בארצות הברית מאשר באירופה, והיו לו סיבות שונות במקצת מאשר השפל הגדול באירופה.
רומר הראתה שהמדיניות הפיסקלית שיחקה תפקיד קטן יחסית בהחלמה של ארצות הברית מההאטה בפעילות הכלכלית, משום שמסים הועלו בארצות הברית כמעט באותה מהירות בה גדלו תקציבי הממשל הפדרלי של ארצות הברית במהלך הניו דיל.
עם זאת, מדיניות מוניטרית מקרית שיחקה תפקיד גדול בהתאוששות ארצות הברית מהמיתון.
מדיניות מוניטרית זו באה קודם כל מהפיחות של הדולר במונחים של זהב בשנים 1933–1934, ומאוחר יותר מבריחת ההון האירופי לארצות הברית היציבה יחסית כשמלחמה באירופה הפכה סבירה יותר.
רומר ביצעה עבודה נרחבת אודות מדיניות פיסקלית ומוניטרית מאז ימי השפל הגדול עד ימינו תוך שימוש בהערות מהישיבות של ועדת השוק הפתוחה הפדרלית (Federal Open Market Committee - FOMC) ובחומרים שהוכנו על ידי צוות הבנק הפדרלי על מנת ללמוד כיצד מקבל הבנק הפדרלי את החלטותיו.
עבודתה האחרונה של רומר (בשיתוף עם דייוויד רומר) התמקדה בבחינת השפעתה של מדיניות המיסוי על הממשל ועל הצמיחה הכלכלית הכללית.
עבודה זו בוחנת את הרשומות ההיסטוריות של שינויי מס אמריקאיים בשנים 1945–2007, למעט שינויי מס "אנדוגניים" שנעשו כדי להיאבק במיתון או כדי לקזז את העלות של הוצאות ממשל חדשות.
רומר מצאה כי העלאות מס "אקסוגניות" כאלו, שנעשו למשל על מנת להקטין גירעונות תקציביים שהממשל ירש מהממשל שקדם לו, פוגעים בצמיחה הכלכלית (אם כי במידה קטנה יותר בשנים שלאחר 1980, מבשנים שלפני כן).
רומר ורומר גם מצאו כי "אין תמיכה להשערה שקיצוצי מס מרסנים את ההוצאה הממשלתית; אכן...
קיצוצי מס עשויים להגדיל את ההוצאות.
התוצאות גם מצביעות על כך שההשפעה העיקרית של קיצוצי מס על תקציב הממשל היא גרימת עליית מס אשר נחקקה לאחר מכן.
עם זאת, רומר מציינת ש"המפרט הבסיסי שלנו מצביע על כך שהעלאת מס אקסוגנית בת אחוז אחד מהתוצר המקומי הגולמי מורידה את התוצר הריאלי בכשלושה אחוזים".
רומר כיהנה בעברה כסגנית נשיא האגודה האמריקנית לכלכלה.
היא זכתה במלגת גוגנהיים והיא עמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
רומר היא מנהלת משותפת בתוכנית לכלכלה מוניטרית ב-National Bureau of Economic Research (הלשכה הלאומית למחקר כלכלי), והייתה חברה בלשכת הכרות מחזור העסקים של ה-National Bureau of Economic Research, עד שהתפטרה מתפקידה זה ב-25 בנובמבר 2008.
במאי 2008 נקבע שרומר, שהייתה אז פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, תצטרף לסגל אוניברסיטת הרווארד.
לבעלה הוצעה באותה התקופה משרה בבית הספר קנדי לממשל בהרווארד.
רומר לא קיבלה קביעות בהרווארד, אף על פי שזכתה לתמיכה מצד חברי המחלקה לכלכלה של הרווארד, עקב וטו שהטילה על קבלתה לסגל נשיאת הרווארד דאז, דרו גילפין פאוסט.
הספקולציות סביב אי מינויה של רומר לתפקיד נעו סביב היותה נאו-קיינסיאנית, מה שגרר התנגדות כלפי מינויה בקרב כלכלנים מזרם הכלכלה הקלאסית, או הסתייגות למינוי איש סגל שהוכשר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בהרווארד.
בינואר 2009, כשניסה ממשל אובמה להעביר תקציב שיתמרץ את הפעילות במשק, ביקר פיטר דה-פאזיו, נציג בית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את אורגון מטעם המפלגה הדמוקרטית, את לורנס סאמרס כשאמר שהוא חושב שהנשיא ברק אובמה קיבל עצות "לא נבונות מלארי סאמרס.
דה-פאזיו, לצד כלכלנים ליברלים דוגמת פול קרוגמן וג'וזף שטיגליץ טען שיותר תקציבי תמרוץ צריכים להיות מופנים לטובת תשתיות, בעוד שסאמרס תמך בקיצוץ מיסים.
בסוף 2008, סאמרס, לצד פיטר אורסג ויועצים כלכליים של הנשיא הנבחר דאז ברק אובמה, הציגו תזכיר המציע אפשרויות לחבילת תמריצים כלכלית בהיקף של 550 עד 900 מיליארד דולר.
על פי הניו ריפבליק, רומר המליצה תחילה על חבילה בסך 1.8 טריליון, הצעה שסאמרס דחה על הסף מתוך האמונה שכל סכום שיתקרב לטריליון דולר יידחה על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
רומר תיקנה את ההמלצה שלה ל-1.2 טריליון, סכום שסאמרס הסכים לכלול בתזכיר, אולם ברגע האחרון סיכל סאמרס את האפשרות למימוש סכום זה.
בסופו של דבר העביר ממשל אובמה החלטה על חבילת תמריצים בסך 800 מיליארד דולר.
כריסטינה רומר נשואה לדייוויד רומר, חברה לכיתה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ועמיתה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
משרדיהם במחלקה סמוכים, והם משתפים פעולה ברבים ממחקריהם.
כריסטינה ג'ודית פרי היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית אמריקאית.
פרי נולדה בבנסלם, פנסילבניה (פרבר של פילדלפיה), בתם וילדתם הצעירה של מרי ודנטה פרי.
אחיה הגדול הוא המוזיקאי ניק פרי.
שיר הבכורה שלה, "Jar of Hearts", בוצע ב-2010 בתוכנית ברשת פוקס "So You Think You Can Dance" (מקור הפורמט של "נולד לרקוד").
השיר הפך ללהיט עולמי ומכר מעל 3 מיליון עותקים בארצות הברית לבדה.
השיר דורג בעשירייה הפותחת במצעדי פזמונים ברחבי העולם ובמקום ה-19 במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי לשנת 2012. מספר חודשים לאחר מכן הוציאה מיני-אלבום בשם The Ocean Way Sessions, שכלל את שיר הבכורה וארבעה שירים נוספים.
בעקבות הצלחת שיר הבכורה הוחתמה על חוזה אצל חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
אלבום הבכורה שלה, Lovestrong, יצא במאי 2011. האלבום הוכר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) כאלבום פלטינה לאחר שנמכרו ממנו למעלה ממיליון עותקים.
ב-2012 כתבה והקליטה עבור הסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" את השיר "A Thousand Years".
השיר מכר מעל 8 מיליון עותקים בארצות הברית.
באוקטובר 2012 הוציאה לאור מיני-אלבום שני, A Very Merry Perri Christmas.
אלבום שני, Head or Heart, יצא ב-1 באפריל 2014. הסינגל המוביל, "Human", יצא בנובמבר 2013. ב-19 באוגוסט 2016, ביום ההולדת ה-30 של פרי, יצא השיר "Brave Enough" של היוצרת לינדזי סטרלינג שאת השירה בו ביצעה פרי.
האלבום השלישי שלה, A Lighter Shade of Blue, יצא ב-15 ביולי 2022
נשואה לפול קוסטאביל והשניים הורים לבת.
בנובמבר 2020 פרי דיווחה בחשבון האינסטגרם שלה שחוותה לידה שקטה.
כריסטינה סְטֶד (Christina Stead; 17 ביולי 1902, סידני, אוסטרליה – 31 במרץ 1983, שם) הייתה סופרת אוסטרלית שחיברה רומנים וסיפורים קצרים, וזכתה להכרה על שנינותה הסאטירית ועל התובנה הפסיכולוגית שהפגינה באפיון הדמויות ביצירותיה.
אביה היה דייוויד ג'ורג' סטד, ביולוג ימי וחלוץ בתחום השימור.
סטד עצמה הייתה מרקסיסטית אדוקה, אף כי מעולם לא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית.
על אף שנולדה ומתה בסידני, סטד חיה שנים ארוכות באנגליה ובארצות הברית.
תחילה עקרה מאוסטרליה לפריז, ועבדה שם בבנק בין שנת 1930 ל-1935. שם גם פיתחה מערכת יחסים עם המסאי, הכלכלן הפוליטי, והתווכן ויליאם ג' בלייק (שמו המקורי היה וילהלם בלך), ונסעה איתו לספרד (עד פרוץ מלחמת האזרחים בספרד), ומשם לארצות הברית.
בשנת 1952 הצליח בלייק להתגרש מאשתו הקודמת, וסטד נישאה לו.
בשנת 1968 מת בלייק מסרטן הקיבה, וסטד שבה לאוסטרליה.
ייתכן שאחד הגורמים לשובה לאוסטרליה היה פסילתה מזכייה בפרס בריטניקה-אוסטרליה בנימוק שהיא "חדלה מלהיות אוסטרלית".
סטד חיברה 15 רומנים ומספר אסופות של סיפורים קצרים.
בשנים 1943-1944 לימדה "סדנה לכתיבת רומנים" באוניברסיטת ניו יורק, וכן כתבה תסריטים עבור חברות הפקה הוליוודיות באותו עשור,, ובין היתר השתתפה בכתיבת הסרט הביוגרפי על מארי קירי (בשם "מאדאם קירי") וסרט המלחמה של ג'ון פורד בכיכוב ג'ון ויין, They Were Expendable.
הרומן הראשון של סטד, Seven Poor Men of Sydney (1934) עוסק בחייהם של פעילים רדיקלים ופועלי נמל בני התקופה, על אף שככלל לא השתייכה לזרם הריאליזם הסוציאליסטי.
הרומן הידוע ביותר שלה הוא גם היחיד שתורגם לעברית: האיש שאהב ילדים (פורסם באנגלית בשנת 1940; יצא בעברית בתרגום ג.
אריוך, בהוצאת זמורה ביתן, תשמ"ו, 1986).
הרומן לא זכה לתשומת לב רבה בשני העשורים שאחרי פרסומו.
הוצאה מחודשת בשנת 1965 בצירוף הקדמה מאת רנדל ג'רל עוררה עניין רחב יותר בספר.
בשנת 2005 כלל טיים מגזין את הרומן ברשימת "100 הרומנים הטובים ביותר מהשנים 1923-2005".
בשנת 2010 כינה הסופר ג'ונתן פרנזן את הספר "יצירת מופת" ברשימת ביקורת בניו יורק טיימס.
הרומן Letty Fox: Her Luck נאסר לפרסום באוסטרליה במשך שנים מספר בטענה שהוא לא-מוסרי ופורנוגרפי.
בנוסף לסיפורת, פרסמה סטד גם שני כרכי מכתבים (וכרך נוסף פורסם לאחר מותה).
כריסטינה שוואניץ היא אתלטית גרמניה.
היא אלופת העולם (בייג'ינג 2015) ואלופת אירופה פעמיים ברציפות (ציריך 2014 ואמסטרדם 2016) בהדיפת כדור ברזל.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיימה שוואניץ במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.02 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה שוואניץ במקום 11 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.27 מטר.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה שוואניץ במקום 12 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.84 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיימה שוואניץ במקום 12 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.96 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני 2012 סיימה שוואניץ במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.25 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה שוואניץ במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.47 מטר.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה שוואניץ במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.41 מטר, אחרי ואלרי אדמס מניו זילנד (20.88 מטר) ולפני גונג ליז'יאאו
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכתה שוואניץ במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.94 מטר, אחרי ואלרי אדמס (20.67 מטר) ולפני גונג ליז'יאאו (19.24 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה זכתה שוואניץ במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.90 מטר, לפני יבגניה קולודקו מרוסיה (19.39 מטר) ואניטה מרטון מהונגריה (19.04 מטר).
בתחרות שנערכה בבייג'ינג, סין ב-20 במאי 2015 קבעה שוואניץ בהדיפת כדור ברזל את תוצאת השנה בעולם ושיא אישי חדש של 20.77 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט אותה שנה זכתה שוואניץ במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.37 מטר, לפני גונג ליז'יאאו (20.30 מטר) ומישל קרטר מארצות הברית (19.76 מטר).
כריסטינה קול היא שחקנית אנגלייה, המוכרת מתפקידה כקאסי יוז בסדרת הטלוויזיה "הקס", סדרת הפנטזיה של רשת סקיי 1.
קול נולדה בלונדון, היא הבת הבכורה במשפחה בת שלושה ילדים.
יש לה אחות, קסנדרה, ואח בשם דומיניק.
היא למדה בבית הספר למשחק "Oxford School of Drama" וסיימה את הלימודים בשנת 2002.
ב-2003, עוד בהיותה סטודנטית בבית ספר למשחק, לוהקה קול לסרט הקולנוע "מה שבחורה רוצה" בכיכובם של קולין פירת' ואמנדה ביינס.
היא סיימה את הלימודים מוקדם כדי להתחיל את צילומי הסרט.
אחר כך לוהקה בתפקיד יוליה בהפקה של " Clwyd Theatr Cymru" של "רומיאו ויוליה".
לראשונה שחקה קול בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הקס" וגילמה את קאסי יוז.
היא שיחקה בתפקיד זה בכל העונה הראשונה ובשלושה הפרקים הראשונים של העונה השנייה.
הדמות "נהרגה" כשקול עזבה את הסדרה.
אחרי שעזבה את הסדרה "הקס", הופיעה קול בתפקיד בלאנש אינגרם במיני-סדרה זוכת השבחים "ג'יין אייר" של ה-BBC וכיכבה בתפקיד אורח כלילית בפרק "קוד שייקספיר" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
לצדו של דייוויד טננט היא גם השתתפה כקריינית ב"מאחורי הקלעים" של הפרק ששולב בגרסת ה-DVD של הסדרה.
היו לה תפקידים נוספים בקולנוע ובטלוויזיה כמו תפקיד קטן בסרט מסדרת סרטי ג'יימס בונד "קזינו רויאל" (2006), כפקידת קבלה של מלון אושן קלאב בנסאו שבאיי בהאמה, ובפרק הפיילוט של הסדרה "Cane" שיחקה בתפקיד דיאנה מאן, שהיא הופעתה הראשונה בטלוויזיה האמריקאית.
עוד כיכבה בסיטקום "נמכר!" של ITV בתפקיד מל, וב-2007 שיחקה בדמות ג'ני ווקר בסרט "The Deaths of Ian Stone".
ב-2008 הופיעה בתפקיד שארלוט וורן בסרט הקומדיה "מיס פטיגרו".
במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" גילמה קול את דמותה של קרוליין בינגלי ושיחקה שוב לצדה של ג'מימה רופר.
ב-2009 שיחקה קול בתפקיד ד"ר שרה קינג בפרק "Appointment with Death" בסדרת הטלוויזיה "פוארו" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.
עוד באותה שנה לוהקה לתפקיד הראשי כמגי היל בפיילוט לסדרה באותו שם של רשת פוקס.
היא כיכבה בסרט "Surviving Evil" לצדה של נטלי מנדוזה ובילי זיין וכן בסרט "Doghouse" יחד עם דני דאייר ובילי מארי.
ב-2012 הופיעה קול בווידאו קליפ של השיר "Before You" של הזמר שאיין ג'קסון.
ב-2015 השתתפה קול בתפקיד ד"ר אגארד במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "Suits" של ערוץ USA, ושיחקה בפרק אחד בסדרה "הרשימה השחורה" של רשת NBC.
עוד ב-2015 גילמה את גברת ספרוט בסדרה "Partners in Crime" של ה-BBC בשני פרקים שהם עיבוד לספר מאת אגאתה כריסטי בשם .
רומיאו ויוליה, Theatr Clwyd, אוקטובר 2002 עד נובמבר 2002, בתפקיד יוליה
הסערה, תיאטרון פגאסוס, פברואר 2003
The Lightning Play, תיאטרון אלמיידה, נובמבר 2006 ועד ינואר 2007, בתפקיד טאבי מוריס
כריסטינה נובל היא מייסדת "קרן כריסטינה נובל לעזרה לילדים מעוטי יכולת", הפועלת בווייטנאם ובמונגוליה.
נובל נולדה באירלנד בשנת 1944. אמה גידלה אותה ואת שלושת אחיה, בעוד אביה ביזבז בפאב את מעט הכסף שהיה למשפחה.
כשהייתה בת 10 נפטרה אמהּ, והילדים הופרדו על ידי המדינה ונשלחו לבתי יתומים שונים, ולכל ילד נאמר ששאר האחים נפטרו.
אחרי מספר רב של ניסיונות, ברחה נובל מבית היתומים וחיה כחסרת בית בדבלין.
במהלך תקופה זו היא נאנסה ונכנסה להריון, והתינוק נלקח ממנה בכוח.
אחרי שגילתה שהמדינה שיקרה לה אודות אחיה, היא הצליחה לאתר את אחד מאחיה באנגליה, וכשהייתה בת 18 הם עברו לגור יחד.
בתקופה זו היא נישאה, אך ובעלה התעלל בה במשך עשור, וכתוצאה מכך סבלה מדיכאון ומהתמוטטות עצבים.
בתקופת מלחמת וייטנאם החלה נובל לחלום אודות המלחמה ועל השפעתה על הילדים בווייטנאם.
בחלום אחד שחזר פעמים רבות ראתה ילדים וייטנאמיים בורחים בשביל עפר מפני הפצצות נפאלם, ולדבריה היא חשה שהילדים קוראים לה לעזרה.
חלום זה שינה את חייה, ונתן לה השראה לעזור לילדים סובלים, כפי שהיא סבלה בילדותה.
עשרים שנים מאוחר יותר, בשנת 1989, יצאה נובל לווייטנאם במטרה לסייע לילדים סובלים בעיר הו צ'י מין סיטי.
היא סיכנה את חייה מדי יום, כשהיא הולכת ברחבי העיר ומחפשת ילדים עזובים הזקוקים לעזרה רפואית או להגנה מפני ניצול מיני, ולעזרה כלכלית.
במשך שמונה שנים היא הקימה את קרן כריסטינה נובל, שמטרתה לסייע לילדים, מתוך הבנה שעתידם תלוי בהכנתם לחיים.
במהלך השנים הקימה הקרן מרפאות חירום, בתי ספר, מקלטים לילדים חסרי בית, ובתי ספר להכשרה מקצועית.
כמו כן ניתנים לילדים חוגים בכדורגל, שירה, שחייה ועוד.
נכון ל-2016, ממשיכה נובל לסייר ברחובות וייטנאם בחיפוש ילדים הזקוקים לסיוע.
היא מגיעה לקהילות עניות וחושפת אותם למידע אודות הקרן, ודרכים לקבלת סיוע.
הקרן נתמכת כלכלית על ידי 14 מדינות, ותקציבהּ השנתי הוא כחצי מיליון דולר.
בשנת 1997 הרחיבה הקרן את פעילותה למונגוליה, שם פועלת הקרן בתוכניות חינוך בבתי הכלא, בפרויקטים בתחום הבריאות, ובתוכניות לטיפול בילדים.
עד היום סייעה הקרן למעלה מ-700 אלף ילדים.
בשנת 2014 יצא הסרט "נובל", המספר את סיפורה של כריסטינה נובל.
החל משנת 1992 קיבלה קרן כריסטינה נובל עשרות פרסים ואותות הערכה.
אות מסדר האימפריה הבריטית מידי צ'ארלס, נסיך ויילס בארמון בקינגהאם, 1997
"מדליית הידידות" מנשיא מונגוליה, 2009
"מדליית מסדר הידידות" מנשיא וייטנאם, 2010
כריסטינה מרסיליאק (בספרדית: Cristina Marsillach; נולדה ב-30 בספטמבר 1963) היא שחקנית ספרדיה.
אביה היה אדולפו מרסיליאק , שחקן, מחזאי ובמאי תיאטרון ספרדי ממוצא קטלוני.
אמה, תרזה דל ריו (Teresa del Río), ואחותה הצעירה, בלאנקה מרסיליאק, גם הן שחקניות.
כריסטינה מרסיליאק היא המנהלת האמנותית של "האקדמיה למשחק מרסיליאק" (Marsillach Acting Academy) במדריד.
סרטה הידוע ביותר הוא סרטו הישראלי של משה מזרחי, "אהבה גנובה" (1986), שבו שיחקה את התפקיד הנשי הראשי לצדו של טום הנקס.
בסרט היא מגלמת את דמותה של צעירה יהודיה ממשפחה ספרדית בירושלים, המתאהבת בטייס אמריקני (פרוטסטנטי) מתנדב בצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה (הנקס), אל מול התנגדותה של משפחתה המסורתית.
1985 - The Trap , בתפקיד מארי הצעירה
1986 - אהבה גנובה, בתפקיד שרה פררה
1989 - I ragazzi di via Panisperna , בתפקיד בת דודו של אטורה מיורנה
כריסטנזה קרוקוב (בדנית: Christence (Christenze) Kruckow; 1558 – 26 ביוני 1621) הייתה אצילה דנית שהואשמה כמכשפה.
היא הייתה אחת מרק שתי בנות האצולה שהוצאו להורג בעוון כישוף בסקנדינביה.
כריסטנזה נולדה בנייבורג, אך כפי שהיה נהוג בין בני האצולה באותה תקופה, נשלחה בנערותה לחיות אצל משפחת אצולה אחרת, הזוג איילר ברוקנהוס ואשתו ברטה פריס, באחוזת נקבולה.
כשברוקנהוס התאלמן בשנת 1582, כריסטנזה קיוותה שיינשא לה, אבל ב-1584 הוא התחתן עם אן בילה.
אן בילה הפילה או ילדה 15 פעמים, וכולם מתו.
כשבת דוד של אן ילדה ולד מת בשנת 1596, היא האשימה שלוש נשים על גרימת המוות על ידי כישוף, והביאה לשריפתן על המוקד.
אן התחילה לחשוב שגם האסונות שלה מקורם במעשי כישוף.
כדוגמת בת דודה, היא האשימה בכישוף אישה בשם אסה לאורידסס.
אסה העידה כי מיטת הכלולות של אן קולל בעת חתונתה על ידי גונדר קיילדרסוונס, שד, וכריסטנזה קרוקוב.
נאשמת נוספת במקרה, יוהנה ינסנס, הוסיפה כי כריסטנזה נכחה בשבת מכשפות בבלוקסברג.
יוהנה ינסנס נשרפה על המוקד באשמת כישוף, אך הרשויות לא רצו להאשים בת אצולה, ואחיה של כריסטנזה לקח אותה משם ושיכן אותה אצל אחותם באולבורג.
בשנת 1619, השלטונות החלו לחקור שמועות שפצחו באולבורג במשך מספר שנים לגבי מחלות מוזרות המתפשטות בעיר, וחתולים וחזירים מדברים בבית הקברות.
מכך עלה ציד מכשפות ומספר נשים נשרפו על המוקד כמכשפות.
חלקן טענו שכריסטנזה היא אחת מהן, אבל גם כאן הרשויות לא רצו להאשים בת אצולה.
אך המלך כריסטיאן הרביעי, לעומת זאת, אשר גילה עניין רב בנושא כשפים, ובהתאם להוראותיו, המשפט התקדם.
אנשים להאשים אותה, והעדויות החלו להגיע: כומר האשים אותה במותה של אשתו; פידר פאולסון ראה אותה בתור אחת המכשפות שנכחו כאשר מכשפה הולידה מפלצת; סורן טומרמנד היה קורבן דקירה לאחר שקרוקוב הבטיחה לו מזל רע.
כריסטנזה נעצרה, והוחזקה במאסר למשך שנתיים בזמן שהתנהלו נגדה הליכים.
היא הודתה שקיללה את מיטת הכלולות של אן בילה שנים קודם לכן, ושלא חיבבה את אשתו של הכומר.
היא הורשעה ונידונה למוות בעוון כישוף.
העונש על כישוף היה להישרף למוות, אך בשל מעמדה, כריסטנזה זכתה ליהרג בעריפת ראשה.
הריגה באמצעי זה נחשבה ל"הריגה הוגנת", בו ההרוג שומר על כבודו, זכאי לקבורה כנסייתית, והכניסה לגן עדן אינה חסומה בפניו, בניגוד לאמצעים אחרים ובעיקר שרפה, דרכם הוצאו להורג מכשפות בדרך כלל.
לפיכך, כריסטנזה נקברה על פי כל הטקסים המקובלים של הכנסייה.
בסקנדינביה, היה זה יוצא דופן שבת אצולה תישפט על כישוף.
ידוע רק על מקרה אחד בדנמרק – המקרה של כריסטנזה, ומקרה אחד בשוודיה, בו קרסטין אולפסקס הוצאה להורג בשנת 1585.
כריסטין אלן "כריסי" היינד היא מוזיקאית אמריקאית הידועה בעיקר מהיותה חברה ומקימה בלהקת הרוק הפריטנדרס.
בהשראת תרבות הנגד ההיפית עבדה היינד בלונדון עם מלקולם מקלארן ועם ויויאן וסטווד בחנות הבגדים שלהם "SEX".
ב-1978 הקימה להקה משלה בשם הפריטנדרס, יחד עם פיט פרנדון, ג'יימס האנימן-סקוט ומרטין צ'יימברס.
כזמרת, כותבת שירים וגיטריסטית, הייתה היינד היחידה שנשארה בלהקה לאורך כל שנותיה.
בנוסף הקליטה היינד שירים עם מוזיקאים אחרים בהם פרנק סינטרה, שר (זמרת) ו-UB40. ב-2005 נבחרו כריסי היינד עם הפריטנדרס להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
היא למדה בבית הספר התיכון פיירסטון באקרון, אבל סיפרה שלא התעניינה בלימודים, וגם לא יצאה לרקוד או לדייטים.
היא אהבה ללכת להופעות של להקות, ונהגה לנסוע לקליבלנד לראות להקה.
היינד החלה להתעניין בתרבות הנגד ההיפית, במיסטיקה מזרחית ובצמחונות.
כשלמדה בבית הספר לאמנות של אוניברסיטת המדינה של קנט, היא הצטרפה ללהקה בשם "Sat.
Mat." שכללה את מארק מת'רסבאו.
ב-1983 ילדה היינד בת בשם נטלי מהזמר ריי דייוויס מלהקת הקינקס.
ב-1984 התחתנה עם ג'ים קר, סולן להקת סימפל מיינדס, וילדה ב-1985 את בתם יסמין.
ב-1997 התחתנה היינד עם לוקו ברייבה, ממנו נפרדה ב-2002.
ב-8 בספטמבר 2015 יצאה לאור אוטוביוגרפיה של היינד בשם "Reckless: My Life as a Pretender".
ב-13 בדצמבר 2015 אמילי מייטליס ראיינה אותה אודות הספר בתוכנית "BBC One Andrew Marr show".
היינד היא צמחונית ופועלת לקידום זכויות בעלי חיים.
באוטוביוגרפיה שלה תיארה את ההחלטה להיות צמחונית "הדבר הכי טוב שקרה לי".
היא לוקחת חלק בפעילויות מחאה נגד תעשיית הבשר והפרוות.
במהלך ביקורה בישראל ב-2017 אף לקחה חלק בפעילות מחאה של עמותת אנימלס נגד משלוחים חיים.
כּרִיסטֵפּוֹרֶה השלישי (בגאורגית: ქრისტეფორე III) או כּריסטוֹפּוֹרוּס השלישי (27 במרץ 1873-10 בינואר 1932) היה הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה משנת 1927 ועד למותו בשנת 1932, והארכיבישוף של האפרכיה של טביליסי-מצחתה .
כריסטפורה נולד ככּרִיסטֵפּוֹרֶה צִיצכִּישווִילִי (ქრისტეფორე ციცქიშვილი) בכפר וֵרטקוִיצַ'אלָה שבנפת חרגאולי למשפחת אנשי דת.
הוא סיים את לימודיו בסמינר הרוחני של טביליסי בשנת 1895, וכיהן ככומר באובלסט טרנס-כספי , ומאוחר יותר בגאורגיה ביישובים: חידיסתאווי , סוראמי ונַאבַּאחטֵווִי .
במקביל הוא לימד תאולוגיה ואת השפה גאורגית.
בשנת 1918 הוא למד בחוג להיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת טביליסי.
משנת 1917 היה מעורב באופן פעיל במאבק להשבת מעמד האוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית.
ב-18 במרץ 1922 הסמיך אותו אמברוסי כבישוף האפרכיה של מנגליסי ולאחר מכן לבישוף האפרכיה של אורבניסי .
לאחר מעצרו של אמברוסי בשנת 1923 הוא כיהן כממלא מקומו עד ל-26 בפברואר 1925. מ-7 באפריל 1925 הוא הועלה בדרגה ומונה לארכיבישוף המטרופוליטני של האפרכיה של סוחומי-אבחזיה .
לאחר מותו של אמברוסי ב-29 במרץ 1927, הוא מונה לממלא מקומו עד שב-21 ביוני 1927 הוא נבחר לקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה.
הוא הוביל את הכנסייה הגאורגית בתקופה של לחץ כבד מהשלטונות הסובייטיים, וחידש את הקשר עם הכנסייה הרוסית, שהיה מנותק משנת 1917, גם כדי שתוכל להתמודד בהצלחה מול השלטונות הבולשביקיים החילוניים.
הוא נמנע מעימות עם הכנסייה הרוסית בנושא לוח השנה היוליאני, שהיה לוח השנה המקובל בכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
הוא נפטר ב-10 בינואר 1932 ונקבר בקתדרלת סיוני.
כריסטינה נסטלינגר הייתה סופרת ילדים אוסטרית, שכתבה יותר מ-150 ספרים, שתורגמו ליותר מ-30 שפות שונות, ואף זכתה בפרסים רבים במהלך חייה, וביניהם פרס אנדרסן, פרס אסטריד לינדגרן עם מוריס סנדק ועוד פרסים רבים.
כריסטינה נסטלינגר נולדה בווינה למשפחה של סוציאליסטים שהיו פעילים פוליטית.
אביה היה שען ואימה ניהלה גן ילדים.
משפחתה הפכה לחסרת בית לאחר שבעלות הברית תקפו את וינה במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, למדה נסטלינגר גרפיקה בבית הספר לאומנות ועיצוב באוסטריה.
יש הטוענים שבמקביל ללמודים, הייתה מעצבת גרפית של עיתונים, ואחרים – שבאותה תקופה עבדה ברדיו.
נסטלינגר עזבה את בית הספר לאומנות ועיצוב לאחר נישואיה השניים, כדי לגדל את שתי בנותיה, קריסטין וברברה, שהיוו השראה לאיורים של דמויות רבות בספריה.
בהתבסס על אחד האיורים שאיירה, בשנת 1970 כתבה ספר ילדים ראשון.
הספר, "Fiery Frederica", זכה לשבחים רבים, בעיקר על כתיבתו ופחות על איוריו, וזכה בפרס The German Friedrich Bodecker Prize.
הספר ייצג קול חדש בספרות הילדים בשפה הגרמנית באותה תקופה.
שלושים שנה לאחר מכן, יצא במהדורה חדשה.
בעקבות ההצלחה, החלה נסטלינגר בכתיבת ספרי ילדים, ובמהרה הפכה לאחת מהסופרים המפורסמים ביותר הכותבים בגרמנית לילדים ולנוער.
בשנת 1973, כתבה נסטלינגר את סיפרה הידוע ביותר, "Fly Away Home", המבוסס על ילדותה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלות הברית ניסו לכבוש את וינה.
נסטלינגר פרסמה יותר ממאה חמישים ספרים, שתורגמו ליותר משלושים שפות והופצו בכל רחבי העולם, וחלקם אף עובדו לסרטים.
היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים, והגדול מביניהם הוא הפרס הבינלאומי לספרות ילדים על שם הנס כריסטיאן אנדרסן בשנת 1984. בצד ספרי ילדים, פרסמה נסטלינגר כתבות במגזינים פופולריים, אוספי שירים, ספרי בישול ועוד.
נסטלינגר אף פרסמה מאמרים רבים, בהם עמדה על חשיבות הספרות לילדים ועל השפעתה על קהל היעד.
תקופה קצרה לפני מותה, נסטלינגר הפסיקה לכתוב לנוער ולילדים, מפני שלתחושתה אבד לה הקשר עם הנוער של היום.
נסטלינגר נפטרה ב-28 ביוני 2018 עקב מחלת ריאות כרונית, שנבעה מעישון כבד לאורך 60 שנה.
לאחר מותה אמר נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן שהמדינה איבדה את אחת הסופרות הבין לאומיות החשובות ביותר.
נסטלינגר נהגה לכתוב מנקודת המבט של ילדים.
באופן יוצא דופן לספרות ילדים, רבים מספריה מאופיינים בדמויות ריאליסטיות: גיבוריה אינם מושלמים ומרבים לטעות, מאפיין שסייע לקוראים להזדהות עם הדמויות.
דמויותיה מתאפיינות בתכונות כמו אומץ, הגינות ושנינות.
סיפורים רבים שכתבה אינם מסתיימים בסוף טוב.
לנסטלינגר יש סגנון כתיבה ייחודי, שנון "ושובב", מלא בפיתולים אירוניים, אך בכל זאת נגיש לקוראים.
היא נהגה לשלב שפה וינאית גבוהה עם סלנג יום-יומי של הנוער, ואיכות הכתיבה שלה נחשבת לגבוהה ביותר.
נסטלינגר בחרה לחדש בתבניות סיפוריה מספר לספר, גם אם זו דרך קשה ופחות פופולרית בקרב סופרים רבים.
בין ספריה המפורסמים של נסטלינגר, שתורגמו לעברית:
"מצפצפים על המלך מלפפון" תרגום: נירה צפריר, הוצאת עם עובד, 1986.
"דברים שקרו באמת" הוצאת מסדה, 1987.
"עופי חיפושית סיון" תרגום: נירה צפריר, הוצאת מסדה, 1988.
"שמריהו, או הילד מקופסת השימורים" תרגום: ארנו בר, הוצאת אחיאסף, 1991.
"קליקונת" תרגום: ירדנה הדס, הוצאת מטר, 1992.
"חוש הבילוש של יעקב הבן של השכנים" תרגום: ארנו בר, הוצאת אחיאסף, 1994.
"לתלות פודינג על מסמר" תרגום: ארנו בר, הוצאת אחיאסף, 1996.
בין הפרסים בהם זכתה נסטלינגר:
הפרס הגרמני לספרות ילדים עבור ספרה "מצפצפים על המלך מלפפון"
כריסטינה ראו היא אלמנתו של יוהאנס ראו, אשר כיהן כנשיא גרמניה בשנים 1999–2004.
ראו נולדה בבילפלד, סבה מצד אמה הוא הנשיא גוסטב היינמן.
היא התחנכה בפנימיות בשווייץ ובסקוטלנד, שם למדה באותו בית עם אנדרו, דוכס יורק.
היא למדה מדעי המדינה, כלכלה והיסטוריה באוניברסיטת אבריסטווית' בוולס ובקינגס קולג' לונדון.
בשנת 1982 נישאה ליוהאנס ראו, ששימש באותו זמן כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה.
ראו היה מבוגר ממנה בכ-25 שנה.
ב-1999 עם היבחרו של בעלה לנשיא גרמניה, הפכה לגברת הראשונה של גרמניה.
במסגרת תפקידה פעלה במספר ארגונים, ובין היתר, שימשה כפטרונית של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים גרמניה, ארגון הצדקה "Müttergenesungswerk" וארגון נוער הצלב האדום של גרמניה.
היא זכתה לאותות כבוד מטעם המדינות אסטוניה, אוסטריה, איסלנד ולטביה.
כמו כן היא התמידה ללוות את בעלה בביקוריו הרשמיים.
כריסטינה המוק קוק היא מהנדסת ואסטרונאוטית של נאס"א.
היא הייתה בעבר מנהלת תחנת מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA) לסמואה האמריקנית.
מהנדסת טיסה של משלחות 59 / 60 / 61 לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS).
מחזיקה בשיא השהייה הרצופה בחלל לאסטרונאטית - 328 ימים.
קוק נבחרה כחלק מהצוות לטיסה של ארטמיס 2, שמטרתה להקיף את הירח בשנת 2026, ואם תצליח, היא תהפוך לאישה הראשונה שתטוס מעבר למסלול לווייני נמוך (LEO) סביב כדור הארץ.
קוק נולדה בגרנד ראפידס שבמישיגן, וגדלה ב שבקרוליינה הצפונית.
חלמה להיות אסטרונאוטית עוד מגיל צעיר.
סיימה את לימודיה בבית הספר למדעים ולמתמטיקה בדרהאם שבקרוליינה הצפונית בשנת 1997, ולאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית (NCSU).
סיימה שני תארים ראשונים במדעים, בהנדסת חשמל (2001) ובפיזיקה (2002), וסיימה תואר שני בהנדסת חשמל בשנת 2002. בשנת 2001, השלימה את תוכנית האקדמיה של נאס"א במרכז טיסות החלל גודרד (GSFC).
קוק עבדה בפיתוח חיישנים לחישה מרחוק ולמדידה בחלל ובפיתוח כלים הנדסיים לשימוש בזמן עבודות מדעיות ממושכות בשטח באזור מרוחק ומנותק.
היא עבדה בנאס"א במרכז גודרד לחלל במעבדה לאסטרופיזיקה באנרגיה גבוהה, והייתה שותפה לפיתוח מכשירים מדעיים של משימות נאס"א לחקר אסטרופיזיקה וקוסמולוגיה.
כמו כן, קוק הייתה סגל זוטר ב במרילנד ולימדה קורס מעבדה לפיזיקה.
בין השנים 2004–2007 עבדה קוק כעמית מחקר במרכז המחקר של התוכנית האנטארקטית האמריקאית (USAP) באנטארקטיקה.
היא השלימה עונת חורף שלמה בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט.
במהלך החורף הטמפרטורות הגיעו עד למינוס 79.4 מעלות צלזיוס.
קוק השלימה עונת חורף נוספת בתחנת פאלמר.
בזמן שהותה באנטארקטיקה הייתה קוק חלק מצוותי הכיבוי וחלק מצוותי החיפוש וההצלה באוקיינוס והקרחונים.
היא תיארה את זמנה בקוטב הדרומי כאתגר מנטלי וגופני: "להיות חודשים בלי לראות את השמש, עם אותו צוות, ללא משלוחי דואר או מזון טרי.
הבידוד, היעדר בני משפחה וחברים, וחוסר אינטראקציות חדשות לחושים הם תנאים שצריך למצוא אסטרטגיה לשגשוג בתוכם".
בין השנים 2007–2009 עבדה קוק כמהנדסת חשמל במחלקת החלל של המעבדה לפיזיקה יישומית (APL) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס (JHU), המתמקדת בפיתוח מטע"דים לחישה מרחוק בחלל.
היא הייתה מעורבת בפרויקטים לחיישנים הנמצאים על משימות ג'ונו וגשושיות ואן אלן .
בשנה שלאחר מכן, קוק השלימה עונות נוספות באנטארקטיקה בתחנת פאלמר וב בגרינלנד.
בשנת 2012 החלה קוק לעבוד במנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
תחילה עבדה כמדריכת שדה בחטיבת הניטור העולמית של NOAA Baseline Observatory בבארו אלסקה, ולאחר מכן כמנהלת התחנה של מצפה הכוכבים בסמואה האמריקאית.
קוק נבחרה לכיתת האסטרונאוטים של נאס"א ביוני 2013. היא סיימה את האימונים ביולי 2015.
ב-14 במרץ 2019 שוגרה קוק לחלל על סויוז MS-12, לצד אלכסיי אובצ'ינין וניק הייג, כחלק ממשלחות 59 / 60 / 61 לתחנת החלל הבין-לאומית.
קוק ביצעה את הליכת החלל הראשונה שלה ב-29 במרץ; בכך היא הפכה לאישה ה-14 שביצעה הליכת חלל.
הליכת החלל תוכננה במקור להיות יחד עם האסטרונאוטית אן מקליין, בפעם הראשונה בה יש צוות שכולו מורכב מנשים, אולם עקב בעיות בגודלי חליפות החלל התקינות, השיבוץ הוחלף, וניק הייג ביצע את הליכת החלל יחד איתה.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-45 דקות, במהלכן הצוות החליף את הסוללות הנטענות מהפאנלים הסולאריים לסוללות חדשות.
אות הקריאה של קוק הוא "nanna".
באפריל 2019 הודיעה נאס"א כי משימתה של קוק בתחנת החלל הוארכה עד פברואר 2020. קוק שהתה בחלל 328 ימים, שהות הארוכה ביותר בחלל לאשה, ועקפה את השיא של פגי ויטסון.
ב-18 באוקטובר 2019 יצאה מתחנת החלל יחד עם האסטרונאוטית ג'סיקה מאיר למשימת תיקון התקן BCDU, ובכך הן ביצעו את הליכת החלל הראשונה בידי צוות נשי בלבד.
בשנת 2020 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזים טיים לצד מאיר.
קוק נבחרה כאחת מחברי הצוות לתוכנית ארטמיס הקרובה של נאס"א, המתוכננת לשנת 2025. ב-3 באפריל 2023, היא הוכרזה כמומחית משימה בצוות ארטמיס 2, המתכנן להקיף את הירח בשנת 2026, ולשייט 10,300 קילומטרים מעבר לצד הרחוק של הירח לפני שובו לכדור הארץ.
אליה יצטרפו האסטרונאוטים של נאס"א ו, והאסטרונאוט של סוכנות החלל הקנדית (CSA) .
קוק זכתה במספר רב של פרסים ואותות הוקרה, בהם:
מלגת אסטרונאוטים מטעם קרן מלגת האסטרונאוט (Astronaut Scholarship Foundation), בשנים 2001–2002
אות נאס"א להישג קבוצתי יוצא דופן, טלסקופ החלל סוזאקו למדידת קרני X, בשנת 2005
מדליית השירות באנטארקטיקה עם ציון לשהיית חורף מלאה, 2005
מועמדות לפרס מהמעבדה לפיזיקה יישומית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס על המצאת השנה, 2009
אות נאס"א להישג קבוצתי יוצא דופן, על רדיומטר גלי מיקרו של משימת ג'ונו, 2012
קוק מתגוררת בטקסס עם בעלה, רוברט קוק.
כריסטינה צופסקו (ברומנית: Cristina Țopescu; 4 ביולי 1960 – דצמבר 2019) הייתה מנחת טלוויזיה רומנייה.
צופסקו נולדה באוראדיה והיא בתו של העיתונאי והפוליטיקאי כריסטיאן צופסקו .
מ-1970 ועד 1979 הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה לילדים, הופעתה בטלוויזיה הופסקה עקב סכסוך בין אביה לבין גורמים במשטר הקומוניסטי במדינה.
היא בוגרת אוניברסיטה בפקולטה לשפות זרות שם למדה אנגלית ואיטלקית.
לאחר סיום לימודיה החלה לכתוב במגזין "Cinema".
ב-1991 החלה לשמש כמגישת חדשות ב-TVR, רשת הטלוויזיה הציבורית של רומניה.
באירוויזיון 1994 בו לראשונה רומניה השתתפה בתחרות היא הייתה מגישת תוצאות הניקוד של המדינה.
באפריל 2013 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
כריסטל שאאק הייתה דוגמנית גרמנייה.
מיס גרמניה לשנת 1953; נבחרה למיס אירופה לשנת 1954, אך התואר נשלל ממנה, היות שהייתה אלמנה ותחת זאת הוכתרה בתואר "מיס אירופה של כבוד".
ביוני 1953 התמודדה כמיס ברלין ונבחרה למיס גרמניה.
זכייתה לא הייתה במרכז תשומת הלב הציבורית מאחר שב-17 ביוני, יום לאחר זכייתה, פרצה התקוממות הפועלים במזרח-גרמניה.
ביולי אותה שנה התחרתה במיס תבל 1953 ועלתה לחצי הגמר (שש עשרה מועמדות).
בשנת 1954 זכתה כריסטל שאאק בתואר מיס אירופה, אך התואר נשלל ממנה עקב כך שהתגלה כי בעלה מת, ועל פי כללי התחרות באותה עת, לא ניתן היה להכתיר אלמנות כמלכות יופי.
במקומה נבחרה דניאל ז'אנו הצרפתייה.
עם זאת, כדי למנוע תקרית בינלאומית, הוכרתה שאאק בתואר "מיס אירופה של כבוד".
היא עבדה כדוגמנית במקומות שונים במהלך שנות החמישים, היא עבדה בין היתר בסלון אופנה בברלין.
ב-2009 הופיעה בסדרה התיעודית "Mein Deutschland".
מ-1958 ועד 2002 הייתה נשואה למלחין ולמנצח האוסטרי וילי מאטס, בנה ד"ר פרנק שאאק הוא יועץ עסקי בבאד הומבורג.
כריסטינה צ'ונג היא שחקנית אנגלייה.
היא הופיעה בתפקידים בולטים בקולנוע ובטלוויזיה, בהם בסדרות "מונרו", "שחיתות", "Halo: Nightfall", "מראה שחורה", "דוקטור הו", ו-"24: לחיות יום נוסף".
צ'ונג נולדה ברובע אנפילד שבלונדון, לאב סיני ולאם אנגלייה.
היא גדלה במשפחה של שישה ילדים בברוקסבורן שבהרטפורדשייר מצפון ללונדון.
אחר שהוריה נפרדו, היא עברה עם אמה ושלושה מאחיה ללונגרידג' שבלנקשייר, עיר הולדתה של אמה.
צ'ונג החלה לרקוד בגיל ארבע, ולמדה בבית הספר למחול סאטקליף בלונגרידג'.
בגיל 14 התקבלה לבית הספר לאמנויות הבמה "Italia Conti Academy of Theatre Arts" בלונדון, וסיימה את הלימודים אחרי חמש שנים.
אחרי סיום הלימודים לוהקה למחזמר "אאידה" של אלטון ג'ון שהועלה בעיר ברלין.
עם זאת פציעה גרמה לקיצור הקריירה שלה בתיאטרון המוזיקלי והיא פנתה לתחום המשחק.
את הכשרתה המקצועית רכשה במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק שם למדה במשך 18 חודשים.
אחרי שחזרה ללונדון התקשתה בתחילה למצוא עבודה כשחקנית, וקיבלה רק תפקידי משנה קטנים והופעות בפרסומות.
כדי להתפרנס היא לימדה משחק בביתי ספר והייתה שותפה במסעדה הסינית של אביה "Harpenden" בהרטפורדשייר.
ב-2011 הייתה נקודת הפריצה של צ'ונג בתפקידי משנה בסרטים ו"ג'וני אינגליש חוזר", ובפרק בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו".
כמו כן שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה הרפואית "מונרו".
בשלוש השנים הבאות הופיעה בתפקידי אורח או בתפקידים קבועים במספר סדרות טלוויזיה בריטיות ואמריקאיות.
ב-2015 שיחקה צ'ונג בעונה השנייה של הסדרה "דומיניון" של רשת SyFy בתפקיד זואי הולוויי, שהופכת למנהיגת המרד של המעמדות הנמוכים בעיר.
צ'ונג לוהקה לתפקיד קטן בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר", אבל הסצנות בהשתתפותה קוצצו, והיא לא הופיעה בגרסה הסופית.
כריסטינה שפאציר היא דוגמנית אוסטרית.
בהיותה בת ארבע עשרה עזבה את הלימודים בבית הספר והחלה לעבוד כמזכירה בחברת ביגוד לנשים.
היא החלה לדגמן כאשר בחברה שבה עבדה חיפשו דוגמנית לקו בגדים לנערות.
היא התמודדה בתחרות "מיס וינה" שם הייתה לסגנית הראשונה.
לאחר מכן התברר כי הזוכה הייתה מתחת לגיל שמונה עשרה, ובעקבות כך התואר עבר לשפאציר.
כמיס וינה היא התמודדה בתחרות "מיס אוסטריה" ונבחרה למקום הראשון.
היא ייצגה את אוסטריה בתחרות מיס תבל 1959.
בתחרות מיס אירופה 1959 זכתה במקום הראשון.
ב-1960 ביקרה בישראל על מנת לקדם אופנה צרפתית.
כריסטר סטנדל (בשוודית: Krister Stendahl; 21 באפריל 1921 – 15 באפריל 2008) היה הוגה דתי שוודי ותאולוג משפיע, שעסק רבות ביחסים בין-דתיים ובדיאלוג נוצרי-יהודי.
סטנדל הוסמך לכמורה בכנסייה של שוודיה ב-1944. בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור בלימודי הברית החדשה מאוניברסיטת אופסלה, ואת עבודת הדוקטורט כתב על "אסכולת מתי ושימושה בברית הישנה".
לימד בבית הספר לכמורה של אוניברסיטת הרווארד , ובין השנים 1968–1979 כיהן כדיקן בית הספר.
בשנת 1984 מונה לבישוף של סטוקהולם.
בשנת 1989 שב לארצות הברית, ראשית להרווארד ומאוחר יותר לאוניברסיטת ברנדייס.
בשנת 1994 מונה למנהל-שותף של המרכז לסובלנות ולפלורליזם דתי במכון שלום הרטמן בירושלים.
במאמר פורץ דרך, הציע סטנדל שהגותו של פאולוס לא הופנתה לכל בני האדם, אלא דווקא לגויים.
האתגר שעמד בפני פאולוס, לפי סטנדל, היה למצוא מקום למי שאינם חלק מעם ישראל בתוך סיפור הגאולה - והבשורה שלו אינה מופנה מלכתחילה אל היהודים.
סטנדל ידוע כמחברם של שלושה כללים לסובלנות דתית, שהציג לראשונה ב-1985 בסטוקהולם בתגובה להתנגדות חריפה שנשמעה להקמת כנסייה מורמונית במקום.
1. כדי להבין דת אחרת לאשורה, יש לשאול את מאמיניה של אותה דת ולא את מבקריה.
2. לעולם אל תשוו את הטובים שבכם לרעים שבין בני אמונה אחרת.
3. השאירו מקום ל"קנאה קדושה", כך שתוכלו לזהות מרכיבים במסורת דתית אחרת שהייתם חפצים לאמץ ולראות באמונתכם שלכם.
כריסטינה מרי הולאהן היא פוליטיקאית ומהנדסת אמריקאית, ולשעבר קצינה בחיל האוויר של ארצות הברית.
היא מכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של קהיליית פנסילבניה.
בתחומי מחוז קונגרס זה נכלל כמעט כל מחוז צ'סטר, מחוז פרוורי ממערב לפילדלפיה, כמו גם את החלק הדרומי של מחוז ברקס כולל העיר רדינג.
היא נבחרה לראשונה בבחירות 2018.
הולאהן נולדה בשם כריסטינה ג'אמפולר בבסיס חיל האוויר טוקסנט ריבר השוכן במרילנד.
היא בילתה את ילדותה בבסיסים שונים של חיל האוויר האמריקאי ברחבי ארצות הברית, בין היתר גם באואהו.
אביה, אנדרו גא'מפולר, טייס ימי, נולד בפולין למשפחה יהודית ועזב את אירופה בגיל ארבע כדי להימלט מזוועות השואה.
לימים תאמר הולאהן כי סאלי רייד ואינדיאנה ג'ונס היוו עבורה מודל לחיקוי.
בשנת 1989 השלימה באוניברסיטת סטנפורד לימודי תואר ראשון בהנדסה, באמצעות מלגה שקיבלה כקצינה בחיל האוויר.
לאחר מכן סיימה לימודי תואר שני בטכנולוגיה ומדיניות ב ב-1994. לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, הולאהן שירתה שלוש שנים בתפקיד פעיל בבסיס הנסקום (Hanscom Air Force Base) של חיל האוויר האמריקאי, השוכן בבדפורד שבמסצ'וסטס.
שם היא שימשה כמנהלת פרויקטים העובדת על טכנולוגיות הגנה אווירית ולוחמת חלל.
לאחר שעזבה את תפקידה בכוחות המילואים של חיל האוויר, החלה הולאהן לעבוד בחברת בגדי הספורט "AND1" כמנהלת תפעול ראשית.
במסגרת תוכנית הטבות לעובדים, החברה הציעה 40 שעות שירות קהילתי בתשלום במקום שיבחר העובד.
הולאהן הקדישה את שעותיה לעבודה עם נערות ונשים בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה.
כאשר חברת "AND1" נמכרה, עברה לעבוד כמנהלת תפעול ראשית ב-"B Lab", חברת הזנק ללא כוונת רווח.
כעבור זמן מה הצטרפה לתוכנית "Teach for America" והחלה ללמד מדעים בכיתות י"א בתיכון בפילדלפיה.
כשעזבה תוכנית זו הולאהן החלה להתמקד באוריינות עבור הגיל הרך באוכלוסיות מוחלשות.
הולאהן טענה כי השתתפותה במצעד הנשים 2017 דחפה אותה להיכנס אל הפוליטיקה של ארצות הברית.
באפריל 2017 הכריזה על כוונתה להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של פנסילבניה, נגד נציג המחוז המכהן ראיין קוסטלו.
היא הייתה צפויה להתייצב מולו בבחירות הכלליות, אך קוסטלו פרש לאחר שבית המשפט העליון בפנסליבניה שינה את ההרכב הגאוגרפי של מחוז הקונגרס בטענה כי הוא תוצאה של הטיה לא-חוקתית לטובת המפלגה הרפובליקנית.
בשל כך נהפך המחוז לתחרותי הרבה יותר, וקוסטלו פרש מהמירוץ.
ביום הבחירות נבחרה אל בית הנבחרים כשהיא גוברת על יריבה גרג מקאולי עם 58.9% מקולות הבוחרים.
מועמדותה נתמכה בידי מספר ארגונים ואישים, בהם ג'ו ביידן, בוב קייסי, רשימת אמילי והקמפיין לזכויות אדם.
דפוס הצבעותיה בקונגרס של ארצות הברית מאופיין בעמדות ליברליות.
היא תומכת בנישואים של בני-זוג מאותו המין ובחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ומנגד מתנגדת אל הזכות לשאת נשק ולפרישת ארצות הברית מהסכם פריז.
מריה כריסטינה יאנינה סקרבק נולדה ב-1 במאי 1908ונרצחה ב-15 ביוני 1952. נודעה גם בשם קריסטין גרנוויל (Christine Granville), הייתה סוכנת פולניה יהודיה בשירות מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטי במלחמת העולם השנייה.לאחר המלחמה קיבלה את אות המסדר הבריטי ו כאות הוקרה על מעשיה הנועזים במשימות מודיעין בפולין ובצרפת הכבושות על ידי הנאצים.
סקרבק הפכה לסוכנת בריטית כמה חודשים לפני שמנהלת המבצעים המיוחדים (SOE - Special Operations Executive) הוקמה ביולי 1940. היא הייתה הסוכנת הראשונה שיצאה לפעולות שטח והסוכנת ששירתה הכי הרבה זמן בסוכנות הנשית הבריטית בעת מלחמה.
התושיה וההצלחה של סקרבק היוו מודל לנשים נוספות שבחרו להתגייס ולשמש כסוכנות ריגול במדינות כבושות על ידי הנאצים.
ב-1941 היא התחילה להשתמש בשם "כריסטין גרדוויל", ובשנת 1946 היא אימצה את השם באופן רשמי כשהתאזרחה בבריטניה.
המבצע הכי מפורסם של כריסטינה היה שחרורם של סוכני המחלקה למבצעים מיוחדים מהכלא לאחר שנפגשה עם מפקד הגסטפו תוך סיכון עצמי רב, שעות אחדות לפני הוצאתם להורג, בעד כופר של 2 מיליון פרנק, שהוצנחו אל סקרבק בהוראת צ'רצ'יל מלונדון.
סקרבק מ נרצחה ב-1952 בלונדון על ידי מחזר קנאי שדקר אותה למוות.
כריסטינה סקרבק נולדה ב-1908 בוורשה, כבתם השנייה של הרוזן יז'י סקרבק, נוצרי-קתולי, וסטפניה לבית גולדפדר, ממשפחה יהודית עשירה.
הוריה התחתנו בדצמבר 1899. הרוזן נטל את הנדוניה שהביאה עמה רעייתו לכיסוי חובותיו ולמימון חיי מותרות.
סקרבק הייתה קרובה של השליט ההונגרי מיקלוש הורטי, על ידי נשואי דודניתה לאחר מקרוביו של הורטי.
כריסטינה דמתה לאביה, וכמוהו אהבה לרכב על סוסים.
היא התמחתה בגלישת סקי בחופשות שבילתה בעיירת הסקי זאקופנה.
כריסטינה הייתה מה שנקרא, "טום בוי" כבר בצעירותה, אביה עודד אותה לא להיות "האישה הממוצעת" כלשונו.
בשנת 1930, כשכריסטינה הייתה בת 22, נפטר אביה והמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים.
סקרבק החלה לעבוד בסוכנות רכב על מנת לפרנס את אמה, אך נאלצה להתפטר כי חלתה מאדי הפליטה של הרכבים.
צילומי רנטגן הצביעו על שחפת, המחלה שממנה נפטר אביה.
היא קיבלה את המלצת רופאה לבלות כמה שיותר זמן באוויר הפתוח, ובילתה יותר ויותר זמן בהרים המושלגים של דרום פולין.
מיומנותה בסקי סייעה לה בהמשך דרכה, כשגויסה לשירות הבריטים.
היא גלשה בשלג מהונגריה (שהייתה אז "מדינה נייטרלית") לפולין הכבושה, בלילה, בקור של מינוס 30 מעלות.
ב־21 באפריל 1930 התחתנה כריסטינה עם איש עסקים צעיר, גוסטו גטליך, בכנסיית הסמינר הרוחני בוורשה נשואין אלו לא ארכו זמן רב.
באחת מגלישות הסקי, סקרבק איבדה שליטה וניצלה על ידי יז'י ג'ז'יצקי, שבא ממשפחה עשירה.
הם התאהבו, וב־2 בנובמבר 1938 נישאו קריסטינה וג'יז'יצקי ב בוורשה.
זמן קצר לאחר מכן קיבל ג'יז'יצקי זימון לתפקיד דיפלומטי באתיופיה, שם שימש כקונסול הכללי של פולין עד ספטמבר 1939.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-6 באוקטובר 1939, הפליגו סקרבק וג'יז'צקי ללונדון.
סקרבק הציעה את עצמה לשירותי הבריטים כנגד המלחמה בנאצים.
תחילה סוכנות הביון הבריטית לא גילתה עניין בצירופה של סקרבק לשורותיה, אך לבסוף, הודות ל (האדם שהכיר לכריסטינה את סוכנות הביון), היא התקבלה לסוכנות הבריטית.
ב-21 בדצמבר 1939 הגיעה סקרבק, כסוכנת בריטית, לבודפשט שבהונגריה.
(בימים אלו הונגריה עדיין לא השתתפה רשמית במלחמה, אך נטתה לכיוון גרמניה הנאצית.) סיפור הכיסוי שלה היה שהיא עיתונאית.