tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקראת סוף פברואר 1944, חברי תנועת ההתנגדות במחנה יצרו קשר עם הירש, מאחר שידעו כי כל האסירים הולכים להישלח אל מותם בתאי הגזים וראו בהירש – שנהנה מסמכות טבעית בין האסירים – מנהיג פוטנציאלי למרד המתוכנן.
הירש מצא עצמו עומד בפני דילמה קשה: הוא ידע שמרד פירושו סיכוי לבריחה אפשרית של קומץ אסירים, אבל גם מוות בטוח של רוב האסירים, בהם כל הילדים.
בראשית מרץ 1944 נדרשו אנשי מחנה המשפחות להתארגן לקראת העברתם למחנה הסגר בשם היידברק.
הירש נפרד מחניכיו, בלי לדעת שהם מיועדים להשמדה בימים הבאים.
ב-7 במרץ נשלח כל מחנה המשפחות, כולל הילדים, לתאי הגזים באושוויץ.
לפני מותם הספיקו לשיר את ההמנון הצ'כי ואת "התקווה".
דבר החיסול הזה נודע להירש רק למחרת, מפי איש תנועת ההתנגדות רודולף ורבה.
הירש התבקש להחליט האם יעמוד בראש ההתקוממות.
הוא פנה להתלבט עם עצמו בחדר צדדי, ושעה לאחר מכן ורבה מצא אותו שם חסר הכרה.
רופא קבע שהוא לקח מנת יתר של כדורי הרגעה.
באותו ערב נשרפה גופתו של הירש במשרפות בירקנאו, יחד עם עוד 3,792 גופות של אסירי טרזין לשעבר ממחנה המשפחות.
ישנן השערות שונות לגבי מה שקרה בדקותיו האחרונות, ולא ברור אם הוא התאבד.
על פי אחת הסברות, הרופאים – שנהנו מיחס מועדף במחנה – נתנו לו בכוונה מנת יתר של כדורים כיון שידעו כי מרד יגרום למות כולם, ולכן ניסו למנוע זאת.
ביוני 1944 ביקרה משלחת של הצלב האדום הבין-לאומי בטרזינשטאט.
כפי שקיוו הנאצים, המשלחת התרשמה ממראה הגטו שהוכן בקפידה לקראת הגעתה.
הביקור הוכתר כהצלחה ולא הועברה בקשה לבקר גם ב"מחנה העבודה" בירקנאו.
משעה שבוטל הביקור המתוכנן, הפך מחנה המשפחות למיותר וניתן היה להשמיד את כל יושביו.
אולם, בגלל ההפצצות הכבדות על כלל ערי גרמניה והצורך של הנאצים בכוח אדם, הוחלט על עריכת סלקציה בין אסירי מחנה המשפחות.
כ–3,500 גברים ונשים צעירים שהיו כשירים לעבודה, הועברו למחנות בגרמניה.
בנוסף, מנגלה ערך סלקציה נוספת לכ–90 נערים שנשארו באושוויץ והועברו למחנה הגברים.
כל מי שנשאר במחנה המשפחות לאחר הסלקציה – הילדים, הנשים, הזקנים, החולים והבלתי כשירים לעבודה, כ-6,500 במספר – נרצח בתאי הגז ביולי 1944. לפיכך, ייתכן שבהחלטתו שלא להוביל מרד, הציל הירש בדיעבד את כל מי שעבר את הסלקציה שנערכה בין אסירי הטרנספורטים המאוחרים יותר של מחנה המשפחות.
ב-1936 הכיר את בן-זוגו, יאן (יֶנדָה) מאוטנר (1914–1951), סטודנט לרפואה מברנו, שלימד גם הוא חינוך גופני ב"מכבי" בעירו.
השניים התגוררו יחד בברנו מ-1936 ועד 1939 והיו זוג מוכר בעיר.
באפריל 1940 הצטרף מאוטנר לחברו בפראג, ולימד לצידו חינוך גופני ב"הגיבור פראג".
הירש ניהל מערכות יחסים גם במחנה אושוויץ.
בשנת 1961 נערכה תחרות שחייה על שמו בכפר רופין ובאותה שנה היה תכנון להקים מרכז לתרבות הגוף על שמו בכפר רופין גם כן.
סיפורו האישי של הירש הונצח בסרטו התיעודי של רובי גת, "פרדי היקר", ששודר בערב יום השואה 2017 בערוץ 1. הסרט משלב ראיונות עם ניצולים שהכירו אותו, וכן צילומי ארכיון ואנימציה.
הספר "הומואים: העם הנבחר" מאת דורון בראונשטיין, שיצא לאור ב-2019, מוקדש לפרדי הירש, "ההומוסקסואל הגאה, אציל הנפש ומעורר ההשראה".
בנוסף, הירש הוא גם אחת הדמויות בספרו של דורון בראונשטיין, "שואה".
בפברואר 2021 פורסם שרבוט גוגל לציון 105 שנה להולדתו של הירש.
בספר "הספרנית מאושוויץ" מאת אנטוני איטורבה מופיעה דמותו של פרדי הירש.
פרדי סטרומה הוא שחקן ודוגמן אנגלי.
מוכר בעיקר בתפקידו בסדרת סרטי "הארי פוטר" בדמות קורמק מקלאגן.
נולד בשם פרדריך ויליאם ס.
ג'וסטורם ב-8 בינואר 1987, בלונדון שבבריטניה.
סטרומה נולד לאבא שוודי ואמא גרמניה, האח האמצעי בין אחות גדולה לאח צעיר.
בזמן לימודיו לתואר הראשון במדעי המוח בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, קריירת הדוגמנות והמשחק שלו החלה לשגשג, והובילה אותו להפסקת לימודיו האקדמאים על מנת שיוכל לשחק בסדרת הסרטים "הארי פוטר".
לאחר סיום צילום הסרטים חזר והשלים את לימודיו לתואר השני.
התקבל לתיאטרון הלאומי לצעירים, מה שהוביל אותו לשחק בתפקידי משחק שונים ומגוונים.
סטרומה שיחק בסדרות בטלוויזיה הבריטית, ולוהק לסרט "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" כקורמק מקלאגן, ולאחר מכן לוהק לסרט המותחן "4.3.2.1" כדמות בשם קול ברט, וחזר לשחק בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
שיחק בסרט "סיפור סינדרלה: היה היה שיר" שהופץ ישירות ל-DVD.
בתפקידו ב"סיפור סינדרלה היה היה שיר" סטרומה הראה את כישרונו המוזיקלי כאשר שר, וניגן בגיטרה, אף על פי שלא הוכשר לעשות זאת באופן מקצועי.
בנוסף הוא שיחק בתפקיד משני בסרט "פיץ' פרפקט" משנת 2012.
מעבר להיותו שחקן, סטרומה גם דגמן עבור חברת "acne underwear" בחורף 2008.
מאז אמצע 2015, מככב כרווק בסדרה האמריקאית "Unreal" המתמקדת בנעשה מאחורי הקלעים של סדרת הריאליטי "באושר ובעושר" (סגנון "הרווק").
בשנת 2018 שיחק בסרט "סיבוב שני".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "גרנד הוטל" ברשת ABC, בדמותו של אוליבר.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "ברידג'רטון" בתפקיד הנסיך פרדריק.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרה הקומית של נטפליקס "דם חדש" בכיכובו של קווין ג'יימס.
במאי 2016 התארס לשחקנית האמריקאית ג'ואנה בריידי, ובדצמבר 2016 השניים התחתנו באטלנטה, ג'ורג'יה.
שנהסרטתפקידהערות2008ליידי גודייבהמאט2009הארי פוטר והנסיך חצוי-הדםקורמק מקלאגן20104.3.2.1.קול ברטהארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1קורמק מקלאגן2011הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2קורמק מקלאגןסיפור סינדרלה: היה היה שירלוק מורגן2012פיץ' פרפקטלוק2013הפילוסופים (אנ')ג'ק2014Extraterrestrial קיילקרועים 2בן201613 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזיבריט ויינר2018סיבוב שנירון אסבןTBAJames and Luciaג'ורג'יו ג'ויס
שנהסדרהתפקידהערות2006מאיולוקאס הרפרפרק: "More Deaths than One"נפגעיםג'יימס אפרטפרק: "Happy Hour"2007The Last Flight to Kuwaitגרגור שאץסרט טלוויזיה2015–2016Unrealאדם קורנוולתפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד אורח (עונה 2); 12 פרקים2016משחקי הכסדיקון טארליפרק: "Blood of My Blood"2017פעם אחר פעםהרברט ג'ורג' ולסתפקיד ראשי; 12 פרקים2019גרנד הוטלאוליבר2 פרקים2020ברידג'רטוןהנסיך פרדריך3 פרקים2021–הווהדם חדשג'ייקתפקיד ראשי; 10 פרקים2022–הווהפיסמייקראדריאן צ'ייס (אנ')תפקיד ראשי; 8 פרקים
פרדי קינג היה גיטריסט וזמר בלוז אמריקני רב-השפעה.
הוא נחשב אחד משלושת "מלכי" ("the Three Kings") הבלוז החשמלי (אלקטריק בלוז) לצד אלברט קינג ובי בי קינג.
פרד כריסטיאן נולד בעיירה גילמר שבטקסס לאלה מאי קינג ולג'יי טי כריסטיאן.
אמו זיהתה את העניין שלו במוזיקה והחלה ביחד עם אחיה ללמד אותו גיטרה.
בגיל צעיר הוא הושפע מלייטנינג הופקינס ולואיס ג'ורדן.
בסתיו 1949 פרדי ומשפחתו עברו לשיקגו.
בשנות נעוריו המאוחרות הוא החל לאהוב בלוז "קשוח" יותר, השיקגו בלוז.
בשיקגו הוא החל לבקר במועדוני בלוז מקומיים ואף הקים להקה עם שניים מחבריו, להקת ה-"Every Hour Blues Boys".
ב-1952 הוא החל לעבוד בבית חרושת לפלדה, באותה שנה הוא התחתן עם ילידת טקסס ג'סי ברנט, שאיתה לבסוף הביא שבעה ילדים.
באמצע שנות ה-50 קינג החל לנגן עבור חברות תקליטים שונות.
הוא ניסה לנגן עבור צ'ס רקורדס, אך נדחה מספר פעמים.
ב-1956 יצא הסינגל העצמאי הראשון שלו, "Country Boy", שלא זכה לתשומת לב גדולה.
ב-1959 קינג זכה להכיר את סוני תומפסון שהיה צייד כישרונות של חברת התקליטים "King Records" בסינסינטי.
הבעלים של החברה, סיד נייתן, חתם עם קינג חוזה ב-1960.באוגוסט 1960 קינג הוציא הסינגלים "Have You Ever Loved a Woman" ו-"You've Got to Love Her with a Feeling" ובהמשך את הקטע האינסטרומנטלי "Hide Away".
הקטע היה פורץ דרך בזמנו וסגנונו לא היה מוכר לקהל הלבן, הוא זכה להצלחה רבה והפך לקלסיקת בלוז.
לאחר ההצלחה עם "Hide Away" הוא המשיך להקליט קטעים אינסטרומנטליים רבים.
ג'סי, רעייתו של קינג שלא אהבה את השפעת חיי הלילה של שיקגו על בעלה, עזבה אותו בסתיו 1962 ועברה לדאלאס.
הוא בעקבותיה עזב את העיר שאהב, שיקגו, באביב 1963. בדאלאס קינג עיצב את הסגנון הייחודי שלו והחל להתנסות עם סגנונות שונים של מוזיקה.
החוזה עם "King Records" פג ב-1966. נגן הסקסופון והמפיק קינג קרטיס החתים את קינג באטלנטיק רקורדס ב-1968. לאחר שהוציא שני אריכי-נגן, ובעקבות הופעתו ב"טקסס פופ פסטיבל" ב-1969, הוא חתם בחברת התקליטים החדשה של ליאון ראסל "Shelter Records".
שלושת האלבומים שקינג הקליט עבור "Shelter" זכו להצלחה מסחרית ולהופעותיו היה ביקוש רב.
קינג החל להופיע ולעבוד עם גדולי הכוכבים באותה תקופה, כמו Grand Funk Railroad, קרידנס קלירווטר רבייבל ואריק קלפטון.
עם האחרון הוא יצא לסיבוב הופעות והשניים הפכו לחברים.
מאוחר יותר ב-1974 קינג חתם בחברת התקליטים של קלפטון RSO רקורדס.
הוא הספיק להקליט עבורם שני תקליטים לפני שנפטר מכיב פפטי ודלקת לבלב בגיל 42 לאחר שנה אינטנסיבית מאוד של הופעות.
מושלת טקסס אן ריצ'רדס הכריזה ב-1993 על ה-3 בספטמבר כ"יום פרדי קינג", כבוד הניתן לכוכבים בודדים.קינג הוצב במקום ה-15 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון.ב-2012 הוא נבחר להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
פרדי זך (נולד ב-15 במרץ 1946) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כסגן מתאם הפעולות בשטחים.
פרדי זך (זליכה) נולד בבצרה ליחזקאל זליכה ממשפחת סוחרי בדים ולפרח עטר.
המשפחה המורחבת עלתה לארץ ישראל מעיראק במרץ 1951 במסגרת מבצע עזרא ונחמיה והתגוררה במעברת אגרובנק.
המשפחה עברה למעברתת גלילות (ליד הרצליה) בה התגוררו הורי אמו, ולאחר מכן הקימה בית בקריית מטלון בפתח תקווה.
זך התגייס לצה"ל ב-1963 התנדב לחטיבת הצנחנים ועבר קורס קציני חי"ר.
ב־1971 יצא ללימודי גאוגרפיה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, שהופרעו על ידי מלחמת יום הכיפורים ב־1973. לאחר סיום לימודיו הוצב ב־1975 בממשל הצבאי ביהודה ושומרון, שירת כקצין כפרים, קצין אג"ם וכמושל צבאי בנפות ג'נין (1975–1979) (בדרגת סא"ל), חברון (1979–1981), ושכם (1981–1983) (בדרגת אל"ם).
זך שימש כסגן ראש המנהל האזרחי.
ב-1984 מונה לממלא מקום ראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, לאחר שראש המנהל שלמה אליה נאלץ לפרוש מהתפקיד עקב העמדתו לדין.
שימש בתפקיד עד מינויו של תא"ל אפרים סנה לראש המנהל האזרחי ב־1985.
באוקטובר 1986 מונה לסגן מתאם הפעולות בשטחים.
משנת 1993 עד שחרורו ב-1994 עסק בנושאי המשא ומתן עם הפלסטינים ומדינות שכנות.
לאחר שחרורו הקים חברת ייעוץ, שימש יועץ לשר החקלאות לענייני קשרים עם הפלסטינים ומדינות ערב, ודירקטור חיצוני בחברת מילומור.
זך בעל תואר ראשון בלימודי המזרח תיכון וגאוגרפיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה ומינהל ציבורי מאוניברסיטת בר-אילן.
לאחר שחרורו הקים חברת ייעוץ בשם פרומוט קונסלטינג בע"מ, שהתמקדה בייעוץ ומתן שירותים בנושאי תשתית ציבורית.
נישא בגיל 23 לשרה ולהם ארבעה ילדים.
פרדריק סמסון רוברט מוריס פוקס הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
פוקס נולד ברובע האמרסמית' (אנ') שבמערב לונדון, אנגליה למשפחה של שחקנים.
אמו היא השחקנית ג'ואנה דייוויד (שם נעורים ג'ואנה אליזבת' הקינג) ואביו הוא השחקן אדוארד פוקס.
סבא רבא שלו היה המחזאי פרדריק לונסדייל (אנ'); דודיו הם השחקן ג'יימס פוקס והמפיק רוברט פוקס (אנ') ובני דודיו, לידיה, ג'ק, ולורנס פוקס אף הם שחקנים.
אחותו הגדולה היא השחקנית אמיליה פוקס.
מ-1994 עד 2002 התחנך פוקס ב"ארנולד האוס סקול", בית ספר פרטי לבנים ברובע סנט ג'ונס ווד (אנ') בלונדון.
אחר כך למד בפנימייה 'בריאנסטון סקול' בעיירת השוק בלנדפורד פורום (אנ') בדורסט.
את הכשרתו המקצועית רכש בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, וסיים את לימודיו ב-2010.
תפקידיו הבולטים הם בדמות הזמר מרילין בסרט הביוגרפי על בוי ג'ורג' "Worried About the Boy" מ-2010, המלך לואי השלושה עשר בסרט "שלושת המוסקטרים" מ-2011, אדווין דרוד בעיבוד של ה-BBC לרומן "תעלומת אדווין דרוד" מאת דיקנס (2012), ופרדי בקסטר בסדרות הטלוויזיה "מלפפון" (2015) ו"בננה" (2015).
בתיאטרון הופיע פוקס בתפקיד לורד אלפרד "בוזי" דאגלס, המאהב הצעיר של אוסקר ויילד במחזה "The Judas Kiss" בשנים 2012 עד 2013 לצדו של רופרט אוורט בתיאטרון המפסטד בלונדון ובסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת ואחר כך בווסט אנד.
ב-2016 זכה פוקס במקום השלישי בפרסי איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
בזכות מיומנותו בתפקיד רומיאו נקרא ב-2016 לגלם שוב את הדמות בהפקה של קנת בראנה בכיכובה של לילי ג'יימס בתיאטרון גאריק מכיוון שהשחקן הראשי וגם המחליף שלו נפצעו.
פוקס שיחק בתפקיד רומיאו החל מ-26 ביולי ועד לסיום ההפקה ב-13 באוגוסט 2016.
בשנת 2021 הופיע בסדרת הריגול הטלוויזיונית סוסים איטיים, המבוססת על ספר באותו שם, הסדרה שודרה במשך שתי עונות וחודשה לשתיים נוספות.
בראיון במסגרת קידום הקומדיה "מלפפון" של ערוץ 4 אמר פוקס שהוא אינו מגדיר את המיניות שלו.
"היו לי חברות", הוסיף, "אבל לא הייתי רוצה לומר שאני כזה או אחר, ייתכן שמתישהו בחיי אתאהב בגבר".
הוא אמר גם שביסקסואליות לעיתים קרובות אינה מובנת כהלכה, וייתכנו יחסים משמעותיים בין בני אדם כשזה "לא משנה מאיזה מין הם".
שנה סרט תפקיד הערות 2009טירוף של קולג' 2 (אנ') Head Boy 2011 שלושת המוסקטרים לואי השלושה עשר, מלך צרפת2013Royal Paintboxלודוויג פון באטנברגדיבוב 2014מועדון הפרעות (אנ') ג'יימס לייטון-מסטרס גאווה ג'ף קול 2015 ויקטור פרנקנשטיין פינגן 2017 קינג ארתור: אגדת החרב רוביו 2018 47 שחור (אנ') פופHeroסרט קצר
במאי, תסריטאי ומפיק2019Fanny Lye Deliver'd תומאס אשבורי2022Eric Ravilious - Drawn to Warאריק רביליוסדיבוב גברת האריס נוסעת לפריז (אנ') קצין בחיל האוויר המלכותי 2023Coffee WarsהאנסLa terra delle donneג'יימס2024היחידה ללוחמה לא ג'נטלמניתאיאן פלמינג
249אדוארד בלינגהאםסרט טלוויזיה של BBC Two2024הג'נטלמנים מקס בסינגטון2 פרקים2024–הווהבית הדרקוןגווין הייטאואר5 פרקים
פרדיגמת הקבוצה המינימלית היא מערך ניסוי המשמש בפסיכולוגיה חברתית לחקירת התנאים המינימליים להיווצרות אפליה בין קבוצתית.
על פי מערך זה, המשתתפים מחולקים לקבוצות בהתבסס על קריטריון שרירותי ולכאורה חסר משמעות, ולאחר מכן בוחנים כיצד חברי הקבוצה נוטים להתנהג כלפי חברי הקבוצה השנייה.
ניסויים בגישה זו גילו שאפילו אבחנות שרירותיות וחסרות משמעות בין הקבוצות כגון העדפות לציורים מסוימים, יכולות לגרום למשתתפים להעדיף את הקבוצה שלהם על פני הקבוצה השנייה, אפילו כאשר זה בא על חשבון רווח לקבוצה שלהם.
הסיבה לכך היא העובדה שהזהות החברתית היא מרכיב חשוב בדימוי העצמי שלנו, ושיפור ושימור זהות חברתית חיובית היא מוטיבציה מרכזית עבורנו.
לשם כך, אנו יוצרים לעצמנו יתרון על פני קבוצת החוץ.
זה מאפשר לנו לחוש שקבוצתנו עדיפה ותורם להעלאת הדימוי העצמי.
יש גם רצון להבחין בין הקבוצות והאפליה מסייעת להשיג זאת.
המחקר הקבוצתי המינימלי הקלאסי מורכב משני שלבים; בשלב הראשון, המשתתפים שאינם מכירים זה את זה מחולקים באופן רנדומלי לשתי קבוצות על בסיס קריטריונים חסרי משמעות אמיתית (למשל על פי העדפת אחד משני ציורים או על פי הטלת מטבע).
בשלב השני המשתתפים לוקחים חלק במשימה של חלוקת משאבים שאינה קשורה לאופן החלוקה.
במהלך משימה זו, המשתתפים נדרשים לחלק משאבים (כדוגמת כסף או נקודות) בין משתתפים אחרים המשויכים לקבוצתם או לקבוצה השנייה.
בדרך כלל ניתנת למשתתפים בחירה בין מספר אופציות לחלוקת המשאבים:
הקצאת סכום גבוה בערך מוחלט לקבוצת הפנים, אבל סכום מעט גדול יותר לקבוצת החוץ
יתרון מקסימלי לקבוצת הפנים על פני קבוצת החוץ, אבל סכום קטן יותר באופן מוחלט מאשר באופציה 2
למשתתפים נאמר כי לאחר סיום המשימה, הם יקבלו את הסכום הכולל של המשאבים שהוקצה להם על ידי המשתתפים האחרים, כלומר האופן בו יבחרו לחלק את המשאבים בעצמם לא ישפיע על מה שהם עצמם יקבלו.
מטרתה של פרדיגמה זו היא לבטל השפעתם של שיקולים נוספים על ההתנהגות; למשל האנונימיות של חברי הקבוצה מבטלת את השפעת ההעדפה הבין-אישית, העובדה שאופן החלוקה לא ישפיע על המשאבים שהמשתתפים עצמם יקבלו מבטלת את השפעת הרווח האישי הישיר, ואופן החלוקה השרירותי לקבוצות מבטל הצדקות אפשריות מבוססות היררכיה לחלוקה לא הוגנת.
בצורה זו למעשה מבודדים שיקול אחד בלבד באופן חלוקת המשאבים והוא השייכות לאותה קבוצה מול השייכות לקבוצות שונות.
ניסויים שהשתמשו בפרדיגמה זו גילו כי רוב המשתתפים מעדיפים להגיע להפרש יחסי מקסימלי בין קבוצת הפנים לקבוצת החוץ ולא לרווח מוחלט מקסימלי לקבוצת הפנים.
כלומר, אף על פי שהנבדקים נותנים כסף לאנשים אחרים ולא לעצמם, ואף על פי שהחלוקה לקבוצות היא כמעט חסרת משמעות, הנבדקים עדיין מעדיפים את חברי הקבוצה שלהם.
פרדיגמת הקבוצה המינימלית פותחה במקור על ידי הנרי טאג'פל ועמיתיו בתחילת שנות השבעים כחלק מניסיונם להבין את הבסיס הפסיכולוגי של אפליה בין-קבוצתית.
כוונתו של טאג'פל הייתה בשלב הראשוני לחלק את המשתתפים לקבוצות בעלות משמעות קטנה ככל האפשר, ובניסויי המשך להגדיל כל פעם במעט את המשמעות העומדת בבסיס החלוקה לקבוצות על מנת לגלות מה הקריטריון המינימלי הנדרש להתרחשותה של אפליה.
הממצא המפתיע היה, שכבר בחלוקה הראשונית, בתנאים הקבוצתיים המינימליים ביותר, התרחשה העדפה לקבוצת הפנים.
לפני מחקרו של טאג'פל, האמינו כי העדפת קבוצת הפנים נובעת מאינטרסים אישיים של חברי הקבוצה או מקיומו של קונפליקט ממשי בין הקבוצות.
טאג'פל הוכיח שהמצב המינימלי הדרוש להעדפת קבוצות הוא פשוט סיווג לקבוצה ולא משנה כמה שרירותי קריטריון הסיווג.
בעקבות ממצאים אלו פיתח טאג'פל את ההסבר המוטיבציוני של תאוריית הזהות החברתית.
על פי תאוריית הזהות החברתית, בתנאי הקבוצה המינימלית, אנשים יעדיפו להעניק יתרון לקבוצה שלהם על פני קבוצת החוץ, משום שבנסיבות אלו, העדפת קבוצת הפנים היא הדרך היחידה להשגת ייחוד חיובי.
פסיכולוגים חברתיים הציעו מספר סיבות להעדפת המשתתפים את חברי קבוצתם בפרדיגמת הקבוצה המינימלית.
טאג'פל ועמיתיו סיפקו הסבר המתמקד בקטגוריזציה חברתית ובזהות חברתית.
סיווג חברתי מתייחס לאופן שבו אנשים מסווגים לקבוצות חברתיות.
כשם שאנשים תופסים באופן אוטומטי אובייקטים לא-חברתיים כשייכים לקטגוריות שונות (לדוגמה, פרחים לעומת עצים), הם גם נוטים לקטלג אנשים לקבוצות שונות.
סיווג חברתי הוא שימושי משום שהוא מספק סדר ומשמעות לסביבה החברתית.
במצבים שונים, בסיסים שונים לסיווג אנשים הופכים רלוונטיים.
לדוגמה, סיווג עשוי להיות מבוסס על מין או נטייה מינית כאשר אנשים דנים ביחסים רומנטיים, בעוד שהוא עשוי להיות מבוסס על לאום או שיוך דתי כאשר אנשים דנים בטרור הבינלאומי.
בנוסף לסיווג אחרים לקבוצות, סיווג חברתי מוביל בדרך כלל לסיווג העצמי לקבוצה מסוימת.
לדוגמה, אדם יכול לחשוב על עצמו בעיקר כעל זכר במצבים מסוימים, בעוד שבמצבים אחרים הוא עשוי לחשוב על עצמו בעיקר כישראלי.
הזהות החברתית מתייחסת להיבטים של הדימוי העצמי הנובע מחברות בקבוצה.
הקשר בין הזהות החברתית לבין ההערכה העצמית יוצר לחץ להערכת הקבוצה באופן חיובי בהשוואה לקבוצות חוץ.
בפרדיגמת הקבוצה המינימלית, הבסיס הרלוונטי היחיד לקטגוריות החברתיות הוא השתייכות לקבוצת הפנים או לקבוצת החוץ המשתתפות בניסוי.
לפיכך, הזהויות החברתיות וההערכה העצמית של המשתתפים קשורות לקבוצות אלה.
וכך על מנת לשפר את ההערכה העצמית שלהם, הם מעניקים יתרון לקבוצת הפנים כדי להבדיל באופן חיובי את קבוצתם מקבוצת החוץ.
לכן, המשתתפים מספקים יותר משאבים לקבוצה כולה כדרך לשמור על הזהות החברתית החיובית ולהגן על תחושת ההערכה העצמית שלהם או להגביר אותה.
הסברים נוספים מציעים שייתכן כי חלוקת המשתתפים לקבוצות משפיעה על ציפיות המשתתפים לגבי הדרך הנכונה להתנהג בהקשר זה.
כלומר, אנשים למדו כי יחסי הגומלין בין הקבוצות הם בדרך כלל תחרותיים, ולכן הם פועלים באופן תחרותי בכל פעם שהם בהקשר בין-קבוצתי.
לחלופין, אנשים יכולים להעריך את קבוצתם באופן חיובי יותר ולתת להם יותר משאבים כי הם מצפים מחברי קבוצתם לעשות את אותו הדבר עבורם מעיקרון ההדדיות.
הסבר נוסף הוא שלמידה על קבוצות חברתיות חדשות יוצרת אי ודאות ועמימות.
באופן כללי, לאנשים לא נוח במצבים כאלו.
הגדרת קבוצתם כקבוצה עדיפה על קבוצת החוץ עשויה להחזיר מידה מסוימת של ודאות וסדר לסביבה החברתית שנוצרת על ידי פרדיגמת הקבוצה המינימלית.
פרדי סטוורס (Freddie Stowers; 12 בינואר 1896 – 28 בספטמבר 1918) היה חייל אפרו-אמריקאי בצבא ארצות הברית, אשר נהרג בקרב בצרפת במלחמת העולם הראשונה.
למעלה מ-70 שנה לאחר מותו הוא עוטר בעיטור מדליית הכבוד של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר של ארצו.
סטוורס נולד בקרוליינה הדרומית כנכדו של עבד לשעבר.
היה עובד חווה, נשא אשה ונולדה להם בת.
ב-1917 גויס לשירות צבאי והוצב בפלוגה ג' של הגדוד הראשון בחטיבת הרגלים ה-371. חטיבה זו השתייכה לדיוויזיית הרגלים ה-93, שהייתה יחידה לאפרו-אמריקאים בלבד.
חיילי יחידה זו השתתפו בקרבות בחזית המערבית ולא הועסקו רק בעבודות שירות צבאיות כפי שנפל בחלקם של חיילים רבים ממוצא אפרו-אמריקאי מאז מלחמת האזרחים האמריקאית.
עם זאת, הדיוויזיה לא לחמה כיחידה מאוחדת וחטיבותיה הוכפפו ליחידות צרפתיות.
חטיבתו של סטוורס הוכפפה ביוני 1918 לדיוויזיה הצרפתית ה-157 "היד האדומה", שנזקקה מאוד לתגבור.
לאחר שלושה חודשים בקו החזית נשלחה החטיבה להשתתף במתקפה גדולה בחבל שמפאן שהחלה ב-28 בספטמבר 1918 ולחמה בה עד 6 באוקטובר.
בבוקר 28 בספטמבר 1918 נשלחה פלוגתו של סטוורס לכבוש את קוט 188 (Côte 188) – גבעה תלולה ומוגנת היטב ששכנה כארבעים קילומטר ממזרח לריימס שבצפון צרפת.
מגיני הגבעה הגרמנים ירו לעבר האמריקאים אש מרגמות, מקלעים ורובים.
אז העמידו הגרמנים פני נכנעים, קראו זאת בקול לעבר האמריקאים והניפו דגלים לבנים, וכשקרבה אליהם פלוגה ג' פתחו שוב באש.
תוך דקות נפגעו רבים וכוח הפלוגה פחת למחצית.
מפקד המחלקה של סטוורס נפגע וכך גם מספר מש"קים.
סטוורס, שהיה מפקד כתה, נטל את הפיקוד על המחלקה המוכה.
סטוורס זחל לעבר עמדת המקלע הגרמנית הקרובה וצעק לאנשיו לבוא בעקבותיו.
חיילי המחלקה הצליחו להגיע לקו השוחות הגרמני הראשון ולשתק אותו באמצעות ירי מהאגף.
לאחר מכן הוביל סטוורס את ההתקפה לעבר קו השוחות הגרמני השני.
במהלך ההסתערות הוא נפגע מאש מקלע אך המשיך לנוע עד שנפגע שנית.
הוא פקד על חייליו להמשיך לנוע ולשתק את העמדות הגרמניות.
בהשראת גבורתו המשיכו החיילים בהתקפה וטיהרו את הגבעה מהאויב.
בעודם עושים זאת מת סטוורס מפצעיו.
הוא נקבר בבית הקברות הצבאי האמריקאי מאז-ארגון.
במהלך המתקפה כבשה חטיבתו של סטוורס יעדים רבים, שבתה המוני גרמנים ותפסה עשרות כלי מלחמה וכמות גדולה של אספקה.
במהלך תשעת ימי המערכה נפגעו 1,065 מתוך 2,384 חייליה שהשתתפו בלחימה.
הצרפתים העניקו לחטיבה כולה את עיטור צלב המלחמה עם דקל וכן העניקו עיטורים אישיים ל-123 מחייליה.
זמן קצר לאחר מותו המליצו מפקדיו של סטוורס לעטר אותו במדליית הכבוד של הקונגרס.
המלצה דומה ניתנה לגבי שלושה חיילים אפרו-אמריקאים נוספים, שקיבלו לבסוף את העיטור השני בחשיבותו, צלב השירות המצוין.
ייתכן שהחלטות אלו כולן נבעו מגזענות, אך ייתכן גם שנבעו מהתחושה שמדליית הכבוד הוענקה עד אז לחיילים בקלות רבה מדי.
ב-1900, בהמרצת הקונגרס, ערכה מחלקת הצבא בדיקה שהביאה לגילוי מחדש של ההמלצה להענקת מדליית הכבוד לסטוורס.
בעקבות זאת יצא צוות חקירה לצרפת כדי לבדוק את הנסיבות שבהן נפל בקרב.
בהתבסס על ממצאיו החליטה ועדת העיטורים של הצבא כי סטוורס ראוי לעיטור.
ב-24 באפריל 1991 – למעלה מ-72 שנים לאחר נפילתו בקרב – קיבלו שתי אחיותיו של סטוורס, ג'ורג'ינה פלמר ומרי בוונס, את העיטור מידי הנשיא ג'ורג' בוש האב בבית הלבן.
בית ספר יסודי בפורט בנינג שבג'ורג'יה נקרא על שמו של סטוורס, כמו גם קומפלקס מגורים לחיילים רווקים בקרוליינה הדרומית.
בעקבות הענקת העיטור לסטוורס נבדקו מחדש פעולותיהם של מספר חללים אמריקאים ממלחמת העולם השנייה שהיו מבני מיעוטים לרבות אפרו-אמריקאים, ונקבע כי הם זכאים לעיטור מדליית הכבוד.
העיטורים הוענקו לקרוביהם על ידי הנשיא ביל קלינטון.
אלפרד (פרדי) כהן (נולד בשנת 1930) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בהפועל חולון ובנבחרת ישראל.
נמנה עם קבוצת כדורסלנים יהודים שעלו לישראל ממצרים ("החבורה המצרית"), והצטרפו להפועל חולון בתחילת שנות ה-50. נחשב כאחד מגדולי שחקני הפועל חולון בכל הזמנים, ומלך הסלים של עונת 1954/1955.
כהן נולד למשפחה יהודית באלכסנדריה, מצרים.
למרות הנחיתות באימונים, ניצחה הקבוצה מכבי אלכסנדריה בנקודה, והכעיסה את המלך בשנית.
על-פי מספר גרסאות, שעה לפני המשחק הפותח הודיע המלך כי על שני היהודים להתאסלם, כדי לקחת חלק במשחקי הנבחרת.
בשל התקרית החליטו כל שחקני מכבי אלכסנדריה, ובכללם כהן, על פירוק הקבוצה באופן סופי והחלו להתפזר ברחבי העולם.
בשנת 1950 עלה כהן לישראל.
בהמשך שיחק ביחד עם עולה נוסף ממצרים, סמי חודרה, במכבי תל אביב.
בינתיים, ארבעת עולים אחרים ממצרים ששיחקו במכבי אלכסנדריה, אליהו עמיאל, מרסל חפץ, רודי ויינברג וחיים גורמזאנו - החלו להתאמן יחד בקיבוץ עין חרוד.
לאחר שהפכו לאטרקציה של האזור, וניצחו טורניר של קבוצות הפועל, החליט מיכה שמבן, שהקים את קבוצת הפועל חולון - לגייסם לקבוצה.
לאחר שגייס את ארבעתם, צירף שמבן גם את כהן וחודדה.
כעבור יומיים קיימה הקבוצה החדשה אימון ראשון במגרש של בית הספר ביאליק.
כשבועיים לאחר מכן התייצבה הקבוצה למשחק נגד מכבי תל אביב, כשהיא מחוזקת בעוד ארבעה שחקני הפועל מקוה ישראל, ובניהם משה (מוסה) דניאל - וניצחה את המשחק.
הקבוצה המצרית של חולון (פרדי כהן, מרסל חפץ, אליהו עמיאל, רודי ויינברג, חיים גורמאזנו וסמי חודדה) שלטה ביד רמה בליגה של "הפועל" ובליגה של "מכבי" הייתה זו מכבי תל אביב בהדרכתו של יהושע רוזין.
בשנת 1951 הצטיין כהן במדי נבחרת צה"ל, וכן זכה עם נבחרת ההדרכה באליפות צה"ל.
כשהסגל כלל ארבעה שחקנים שעלו שנה קודם לכן ממצרים וביניהם את כהן.
באותן שנים כונה כהן בתקשורת "הצלף".
כהן לקח חלק במדי הפועל חולון ב-13 משחקים וקלע בממוצע של 15.2 נקודות למשחק.
כהן סיים את האליפות כסגן מלך הסלים של ישראל עם 93 נקודות, נקודה אחרי אברהם שניאור.
הנבחרת עצמה סיימה את הטורניר במקום החמישי היוקרתי.
כהן קלע 18.8 נקודות למשחק וזכה בתואר מלך הסלים באותה עונה.
באותה שנה השתתף במדי נבחרת ישראל באליפות העולם בכדורסל 1954, באליפות זו היה כהן מלך הסלים של ישראל עם 76 נקודות ומקום שישי בטבלת מלך הסלים הכללית באליפות.
כן בשנת 1954 ייצג את נבחרת צה"ל במשחקה נגד צרפת.
בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מבצע קדש, ובמהלך העונה אימן כהן את הפועל פתח תקווה מהליגה השנייה.
עם זאת במהלך העונה שוחק מפעל גביע המדינה בפעם הראשונה והפועל חולון העפילה לשלב חצי הגמר.
ביולי 1956 נופה פרדי כהן מנבחרת ישראל על ידי המאמן האמריקאי אלמר ריפלי, שספג על כך ביקורת נוקבת מהתקשורת.
בפברואר 1958 חזר לאחר היעדרות ארוכה וקלע 16 נקודות.
במאי 1958 פורסם כי פרדי כהן חדל מלשחק עוד.
כהן שיחק שתי עונות בחולון (בנוסף להבלחה בשנת 1958) בהן קלע 610 נקודות.
בנבחרת רשם כהן 20 משחקים וקלע 102 נקודות, כן השתתף בטורניר הקדם אולימפי 1952, באליפות אירופה במוסקבה ב-1953- ושנה לאחר מכן באליפות העולם בברזיל.
לאורך השנים היגר כהן לברזיל.
פרדריק "פרדי" לואיס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1966–1977. במהלך 9 עונותיו ב-ABA זכה ב-3 אליפויות כשחקן אינדיאנה פייסרס, נבחר 4 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.0 נקודות, 4.2 אסיסטים ו-3.9 ריבאונדים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, אשר פורסמה לרגל חגיגות 30 שנה להקמת הליגה.
לואיס ניצב במקום השישי בתולדות ה-ABA בסך נקודות (11,660), ובמקום הרביעי בסך אסיסטים (2,883).
אחד משישה שחקנים אשר השתתפו בכל 9 העונות של ליגת ה-ABA.
לואיס נולד בעיר הנטינגטון שבווירג'יניה המערבית, וגדל במקיספורט אשר בפנסילבניה.
בשנת 1962 החל ללמוד במכללת מזרח אריזונה הצנועה, ושנתיים לאחר מכן עבר לאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של "אריזונה סטייט" קלע 13.8 ו-22.7 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה.
בדראפט ה-NBA 1966 נבחר לואיס בבחירה ה-88 (סיבוב עשירי), על ידי סינסינטי רויאלס.
בעונתו היחידה בסינסינטי קלע 4.7 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של אוסקר רוברטסון.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סן דייגו רוקטס, אך משלא זכה לחוזה בקבוצה הצטרף לאינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA.
לאורך תקופתו באינדיאנה היה אחד משחקניה המובילים, לצידם של מל דניאלס, רוג'ר בראון, ג'ורג' מקגיניס ובוב נטוליקי.
כבר בעונתו הראשונה הצטיין עם 20.6 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר.
בעונת 1969/1970 השתתף בשנית במשחק האולסטאר, וזכה עם הפייסרס באליפות ה-ABA הראשונה של המועדון, לאחר שגברו על לוס אנג'לס סטארס בסדרת הגמר.
בשנת 1972 נבחר פעם נוספת למשחק האולסטאר, והוביל את אינדיאנה לזכייה השנייה באליפות ה-ABA, לאחר שגברה על ניו יורק נטס בסדרת הגמר.
לאורך סדרת הגמר היה לואיס הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע של 22.8 נקודות למשחק, ובסיומה זכה בתואר ה-MVP של הפלייאוף.
בעונת 1972/1973 גברו הפייסרס בסדרת הגמר על קנטקי קולונלס, ובכך זכו באליפות שנייה ברציפות ושלישית בסך הכול.
בקיץ 1974 עבר לשחק בקבוצת ממפיס סאונדס, וכבר לאחר 6 משחקים הועבר בטרייד לספיריטס אוף סנט לואיס.
עד לסיום עונת 1974/1975 קלע שיא קריירה של 22.6 נקודות בממוצע למשחק, לצד מרווין בארנס ומוריס לוקאס.
במשחק האולסטאר של אותה עונה, בו השתתף בפעם הרביעית בקריירה, זכה בתואר ה-MVP לאחר שקלע 26 נקודות ומסר 10 אסיסטים.
באוגוסט 1976, לאחר כשנה וחצי בסנט לואיס, חזר לשחק באינדיאנה פייסרס, אשר עברה באותה עונה לשחק ב-NBA.
עד לסיום עונת קלע 7.0 נקודות למשחק, בטרם פרש ממשחק.
פרדי קווין הוא זמר ושחקן אוסטרי-אירי.
קווין נולד לאם אוסטרית ואב אירי בווינה, בירת אוסטריה.
כילד, קווין התגורר במורגנטאון שבמערב וירג'יניה, ארצות הברית, עם אביו.
כשהוריו התגרשו, הוא חזר לגור עם אימו בווינה.
בשלהי מלחמת העולם השנייה, קווין ברח מאוסטריה לארצות הברית כדי להתגורר עם אביו.
כאשר הגיע לניו יורק, נודע לו כי אביו נהרג ב-1943 בתאונת דרכים.
משרד הרווחה האמריקאי הטיס את קווין חזרה לאירופה.
בשל הקושי לאתר את אימו לאחר המלחמה, קווין התגורר בבית יתומים בבלגיה, שם למד צרפתית והולנדית.
קווין חזר לאימו בווינה בשנת 1947.
בשנת 1954, קווין חתם על חוזה ההקלטה הראשון שלו.
בשנת 1956, קווין זכה בקדם הגרמני לאירוויזיון 1956 עם השיר "So geht das jede Nacht", ונבחר לייצג את גרמניה (ביחד עם הזמר וולטר אנדראס שוורץ) באירוויזיון.
מיקומו הסופי של קווין לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
לאחר האירוויזיון, קווין הוציא שלל גרסאות כיסוי שהפכו ללהיטים בגרמניה ומחוצה לה, דוגמת "Heimweh" ו-"Dort wo die Blumen blüh'n".
פרדי קרטר הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
אחיו הגדול הוא השחקן טום אוסטין.
הם למדו בבית הספר בקווינס קולג' בטאונטון.
לאחר מכן המשיך קרטר ללמוד משחק בבית הספר לדרמה באוניברסיטת אוקספורד, שם סיים את לימודיו בשנת 2015.
לאחר סיום הלימודים, הופיע קרטר בתיאטרון רוז קינגסטון בהפקה של המחזה "מלחמת השושנים" בבימויו של טרבור נאן.
קרטר ערך את הופעת הבכורה שלו על המסך כחייל בסרט "וונדר וומן" בשנת 2017. באותה שנה, קרטר קיבל את תפקידו הראשי הגדול הראשון "פיטר "פין" הות'ורן" בסדרת הטלוויזיה בהפקת נטפליקס "זואי ורייבן".
הוא גילם תפקיד זה גם בספיישלים של חג המולד וחג האהבה.
הוא שיחק בהפקה הבימתית של "אגנס קולדר" בבימוי הרלי גרנוויל-בארקר, בתיאטרון המלכותי בבאת'.
בשנת 2018 שיחק בסרט האימה "המנזר".
בשנת 2019 כתב ובייםקרטר את סרטו הקצר הראשון, "מספר 89".
בשנת 2019 הוא כיכב במיני סדרה "15 ימים" בתפקיד טום, לצד ברוס הרבלין-ארל, ששיחק עימו בסדרה "זואי ורייבן".
ותפקיד חוזר בתפקיד ג'ייסון ריפר בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Pennyworth".
באוקטובר 2019 פורסם כי קרטר יככב בתפקיד קאז ברקר בסדרת הטלוויזיה "צל ועצם".
+ קולנוע שנה כותרת תפקיד הערות 2017 וונדר וומן חייל סרט קולנוע 2018 המנזר אליס סרט קולנוע זואי ורייבן: ספיישל חג המולד פיטר "פינ" הות'ורן סרט נטפליקס 2019 זואי ורייבן: ספיישל חג האהבה פיטר "פינ" הות'ורן סרט נטפליקס מספר 89 במאי ותסריטאי2025חמישה לילות אצל פרדי 2
+ טלוויזיה שנה כותרת תפקיד הערות 2017–2019 זואי ורייבן פיטר "פינ" הות'ורן תפקיד ראשי 2019 15 ימים טום מיני סדרה: תפקיד ראשיPennyworth ג'ייסון ריפר 3 פרקים 2021 צל ועצם קאז ברקר תפקיד ראשי2023The Doll Factoryגדעון5 פרקים2024אדוני האווירלוטננט דייוויד פרידקין3 פרקים
שנה כותרת תפקיד הערות 2015 מלחמות השושנים Company תיאטרון רוז קינגסטון 2016 הסערה פרדיננד פסטיבל היפודרום הגדול של ירמות', נורפוק ונורוויץ' 2018 אגנס קולנדר אלכסנדר פלינט יוסטינוב סטודיו, התיאטרון המלכותי בבאת'
פֶרְדִי אריניי קָדִיאוֹלוּ (בהולנדית נהגה שמו קָדִיוֹגְלוּ או קָדִיוֹחְלוּ; בטורקית: Ferdi Erenay Kadıoğlu; נולד ב-7 באוקטובר 1999 בארנהם שבהולנד) הוא כדורגלן טורקי-הולנדי המשחק בעמדות המגן, הקשר והקיצוני בברייטון מהפרמייר ליג ובנבחרת טורקיה.
קדיאולו גדל בניימכן, וערך את הופעת הבכורה בקבוצה בליגה ההולנדית בהפסד 0–2 לא.ז.
אלקמאר ב-28 באוגוסט 2016. ב-30 באוקטובר 2016 כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד אוטרכט.
בסך הכל כבש 11 שערים ב-61 הופעות ליגה בניימכן, וביולי 2018 חתם בפנרבחצ'ה.
הוא ערך את הופעתו הראשונה בקבוצה ב-20 בדצמבר, במסגרת הגביע טורקי נגד גירסונספור.
הוא כבש את השער הראשון שלו ב-19 באוגוסט 2019 נגד גאזישהיר גזיאנטפ בניצחון 0–5.
קדיאולו נולד בהולנד לאב טורקי ולאם הולנדית ילידת קנדה.
לכן הוא זכאי היה לייצג את טורקיה, הולנד וקנדה בנבחרות הלאומיות.
בנבחרות הנוער שיחק עבור הולנד.
במרץ 2021 זומן לסגל של נבחרת הולנד עד גיל 21 לאליפות אירופה עד גיל 21 באותה שנה.
ב-3 בינואר 2022 הודיע המועדון שלו, פנרבחצ'ה, שהוא בחר לייצג את נבחרת טורקיה.
הוא הופיע לראשונה עם טורקיה בניצחון 4–0 בליגת האומות של על איי פארו ב-4 ביוני 2022. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
פרדריק ניקולס ת'ורפ הוא שחקן אנגלי.
ידוע בשל משחקו בסרט "אוברדרייב" (2017), כמו גם בגילום דמותו של ריבן בסדרה "גורל: סאגת ווינX " (2021–2022).
ת'ורפ נולד בקנזינגטון וצ'לסי, לונדון לניק ת'ורפ ואנטוניה מנלי.
יש לו אחות גדולה, אופליה.
ת'ורפ למד בסאמר פילדס סקול באוקספורד.
הוא בילה את קיץ 2013 בניו יורק בשיעורים במשחק במכון לי שטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.
באותו סתיו, הוא החל ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת אקסטר, שם השתתף בתיאטרון באמצעות EUTCo.
ת'ורפ החל את הקריירה שלו בשנת 2015 כשהופיע בפרק של סדרת הטלוויזיה "רופאים" ובסרט הטלוויזיה "The Advocate".
בשנת 2016 הופיע בסרטו של הבמאי טום קילינג, "The Head Hunter" ובסרט "To Dream".
באותה שנה הופיע בתיאטרון במחזה "No Quarter".
בשנת 2017 שיחק לצד סקוט איסטווד בסרט הקולנוע "אוברדרייב".
שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "מוגנים" (אנ').
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "גורל: סאגת ווינX" של נטפליקס, עיבוד לייב אקשן לסדרה המונפשת הפופולרית "מועדון ווינX".
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע "פסגת הסכנה".
שנה סרטתפקיד הערות 2016The Head Hunter טרי מדינהTo Dream טומי 2017 אוברדרייב (אנ') גארט פוסטר 2022פסגת הסכנה (אנ')מייקל 2024Laylaג'ונתןStrictly Confidentialג'יימס
שנה סדרהתפקיד הערות 2015 רופאים (אנ') סטיוארט וויליספרק: "Plus One"2016Serial Thriller: Angel of Decayטרי3 פרקים 2018 ליל המכשפות מתיאו בני פרק: "#1.2" מוגנים (אנ') כריס צ'האל תפקיד ראשי; 8 פרקים 2021–2022 גורל: סאגת ווינXריבן תפקיד ראשי (2 עונות); 13 פרקים
שנה מחזהתפקיד הערות 2016No Quarter ארלו תיאטרון נטוורק, לונדון
פרדי (אלפרד) שטוייר (נולד ב-1 באפריל 1938) היה האדם היחיד בישראל אשר הורשע בבעילת גופות וריצה על כך עונש מאסר בפועל.
מעשי הנקרופיליה שלו הוגדרו בישראל כעבירות על שני סעיפים בפקודת החוק הפלילי כפי שנוסחה באותם ימים - כניסה שלא ברשות לבתי קברות וביזוי גופת אדם.
שטוייר נולד בגרמניה הנאצית ב-1 באפריל 1938 לאם יהודייה וקצין גרמני ששירת באס אס.
כילד נאלץ לנדוד עם אמו מבית לבית וממקלט למקלט בניסיון לחמוק מהפצצות של מטוסי בעלות הברית על ערי גרמניה.
בפברואר 1945 שהו שטוייר ואימו בדרזדן כשהעיר ספגה הפצצה מאסיבית, בלילה שבין ה-13 ל-14 בפברואר נחרבה דרזדן לחלוטין ו-25 אלף אזרחים נהרגו.
בין הקורבנות הייתה אימו של שטוייר, שככל הנראה לקתה בהתקף לב.
בנה, אז ילד בן שש, שכב לצד גופתה במשך ימים.
"הפכתי לנקרופיל בגלל הנאצים", טען שטוייר.
לאחר המלחמה נדד שטוייר ברחבי אירופה ובתקופה זו היה עד למעשי רצח ואונס רבים במהלך הקרבות על אדמת גרמניה.
בשנת 1948 שטוייר עלה ארצה, גדל והתחנך בתל אביב, בבית הספר התיכון "מונטיפיורי" במגמת מכניקה וחשמל.
בתחילת שנות ה-60, נשא לאישה את רינה, והחל לעבוד במפעל הפלדה "סולפק" בכפר סבא.
לאחר כשנה ושמונה חודשים פוטר מעבודותו ובאותה תקופה החלה גם הידרדרות ביחסים עם אשתו אשר לקחה את בנם המשותף וטסה לגרמניה.
נראה שכאן חלה נקודת השבר שבה השתנו חייו, לאחר שהתגרש הוא החל לצלם בחורות צעירות ונערות ובנוסף לכך, היה עורך להן מבחני בד, ומי שנבחרו היו מככבות בסרטי פורנוגרפיה בבימוי עליהן היו מקבלות תשלום רחב מצידו.
בחלק מהסרטים הופיעו הנערות ביחד עם כלבים.
כאשר בהמשך כשנתפס, הורשע בין היתר בסעיף "משכב עם בעלי חיים", הפרעה נוספת, נדירה גם היא הנקראת זואופיליה, משיכה לבעלי חיים.
שטוייר נהג לפתות נערות מאזור השרון באמצעות כסף על מנת לקיים עימן יחסים.
מעט קודם שתכנן נסיעה לגרמניה שטוייר הלך לבית הקברות להוציא גופה.
שם התחילה דרכו הנקרופילית בה נהג להגיע לבית העלמין בחולון בשעות הבוקר על מנת לברר על מועד הלוויתן של נערות שקרובות אליו.
לאחר שהיה מגלה את מועד ההלוויה של אותן נערות, היה מגיע ונטמע בקהל האבלים על מנת לשנן את מיקום הקבר.
בליל אותו היום היה חוזר עם מכוניתו על מנת להוציא את הגופה, לבצע בה את זממו ולהחזירה השכם בבוקר לפני הגעת עובדי בית הקברות.
חקירת המשטרה העלתה שעובדי בית העלמין הבחינו לא פעם ברגבי עפר שכיסו את הקברים הטריים של הנערות אך לא העלו על דעתם כי מדובר במעשה נקרופילי, ובעיקר חשבו כי מדובר בבעלי חיים שעברו במקום.
שטוייר נעצר במקרה על ידי בלשי ימ"ר תל אביב שם גילו לראשונה על פעילותו של נקרופיל ישראלי שפעל במדינת ישראל.
לאחר תפיסתו, הודה שטוייר בארבעה מקרים אשר כולם תועדו בביתו באמצעות מצלמה, לצורך הפקת סרטים שנועדו לסיפוקו.
באחד מהמקרים הללו, שטוייר לא החזיר את גופת הנערה לבית העלמין וקבר אותה בחורשת ביתו.
לאחר שנים, נהג בולדוזר תמים שעבד במקום גילה את השלד של הנערה המדוברת.
בעת תפיסתו על ידי חוקרי משטרת תל אביב, שטוייר לא הכחיש את העובדות והודה בביצוע מעשיו.
הוא הורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב במספר סעיפים:
קיום יחסים עם קטינות מתחת לגיל ההסכמה
שטוייר ריצה את עונשו בכלא רמלה ושוחרר לאחר פחות משנתיים בגיל 31, ומשם נשלח לטיפול בבית חולים פסיכיאטרי באר יעקב, שם סייע לרופאים מתמחים בכתיבת עבודות אוניברסיטאות.
כאדם חופשי, חזר שטוייר לגור בתל אביב ועסק למחייתו בגרפיקה ובתיקון מכשירי חשמל ואלקטרוניקה.
בשנת 1975 טס לאנגליה וזמן קצר לאחר מכן טס לתאילנד על מנת לפתוח עסק למכירה ותיקון מוצרי חשמל.
לא ברור מה עלה בגורלו של פרדי שטוייר ואם הוא עדיין בין החיים.
כל ניסיון לאתר אותו ואת משפחתו עלה בתוהו.
מאז היעלמותו של שטוייר לא תועד עוד מקרה של נקרופיליה בישראל.
פרדי אנריקה ורגאס פיניירו (בספרדית: Freddy Enrique Vargas Piñero; נולד ב-1 באפריל 1999 בברקיסימטו שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת הקשר כנף בנפטצ'י באקו.
ורגאס גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו לארה.
הוא ערך 114 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הוונצואלית, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-15 בינואר 2021 הושאל ורגאס לדאלאס מה-MLS למשך עונת .
ב-18 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד קולורדו ראפידס במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 13 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה במועדון, ולאחריה חזר לדפורטיבו לארה.
ב-8 ביוני 2022 חתם ורגאס במטרופוליטנוס מליגת העל הוונצואלית.
ב-16 בספטמבר 2023 חתם ורגאס במכבי בני ריינה מליגת העל הישראלית.
ב-7 ביולי 2024 חתם במכבי נתניה.
ב-13 ביולי 2025 הושאל לעונה אחת לנפטצ'י באקו.
ב-9 בספטמבר 2021 ערך ורגאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה, בהפסד 2-1 לנבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
יאנג OBE היה צלם קולנוע אנגלי.
צילם יותר מ-130 סרטים על פני קריירה שנמשכה כמעט 70 שנה, בין 1919 ל-1984. הוא זכה שלוש פעמים בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - עבור "לורנס איש ערב" (1962), "דוקטור ז'יוואגו" (1965) ו"בתו של ריאן" (1970) - כולם בבימויו של דייוויד לין, שנודע בזכות שיתוף הפעולה שלו עם יאנג.
בשנת 1972 זכה בפרס באפט"א לקולנוע מטעם האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2003, במסגרת סקר שנערך על ידי , נכלל יאנג בין עשרת הצלמים המשפיעים ביותר בכל הזמנים.
פרדיננד (פרדינאן) מארי דה לֵסֶפְּס היה דיפלומט צרפתי.
מוכר בעיקר כיזם וכאחראי של כריית תעלת סואץ ותעלת פנמה.
דה לספס החל את הקריירה שלו בשירות הקונסולרי של צרפת בשנת 1825 ושימש כשגריר בספרד בשנים 1848–1849.
בזמן ששירת במצרים, הגה את רעיון כריית תעלת סואץ.
בשנת 1854 קיבל ממושל מצרים מוחמד סעיד פאשא את הזיכיון למיזם תעלת סואץ.
הוא גייס כספים, בעיקר בצרפת, ל"חברת תעלת סואץ" ועמד בראשה.
כריית התעלה נמשכה מ-1859 עד 1869 ונחשבה להישג טכנולוגי, שבתורו יוחס ללספס.
בשנת 1878 נתמנה לנשיא החברה הצרפתית שנוסדה לצורך כריית תעלת פנמה.
מיזם זה החל בשנת 1881 והגיע לידי פשיטת רגל בשנת 1888. שלטונות צרפת האשימו את לספס בשחיתות ("שערוריית פנמה").
אומנם הוא נשפט באשמת מעילה ונגזר עליו עונש מאסר, אך העונש לא יצא לפועל.
הדעה הרווחת היא כי פשיטת הרגל של החברה נגרמה מניהול כושל ולא בשל מעילה בכספי החברה.
על שמו של לספס נקראת תופעת ההגירה הלֵסֶפְּסִית – הגירת מיני בעלי חיים ימיים מים סוף לים התיכון (או להפך), שנתאפשרה בעקבות מפעלו.
הידועה שבהם היא המדוזה ממין חוטית נודדת.
פרדינן דה סוסיר היה בלשן שווייצרי יליד ז'נבה שהניח את היסודות להתפתחויות רבות בבלשנות במאה העשרים.
הוא ראה בבלשנות ענף של מדע כללי של סימנים, והציע לקרוא לו סמיולוגיה.
הרצאותיו משלושה קורסים תחת הכותרת "קורס בבלשנות כללית" (צרפתית: Cours de linguistique générale), אשר לימד בין השנים 1907–1911, נערכו לספר על סמך רשימות של תלמידים והתפרסמו לאחר מותו ב-1916 על ידי שארל באיי ואלבר סשהיי (Sechehaye).
עבודה זו הפכה לאחד מיסודות הבלשנות המודרנית.
בשנת 1996 נתגלו בז'נבה כתבי יד שונים שהשאיר דה סוסיר ובהם כתב יד של חיבור בלשני שמעולם לא פרסם.
כתבים אלו נוסכים אור חדש על זוויות שונות בשיטתו הפילוסופית.
דה סוסיר הלך לעולמו ב-1913 בשל סיבוך בבעיות בריאות ובנשימה, מהן סבל.
מושגי יסוד של דה סוסיר
דה סוסיר טבע מושגי יסוד רבים שהפכו למקובלים בבלשנות המודרנית.
סינכרוני/דיאכרוני - דה סוסיר הדגיש מבט סינכרוני על בלשנות בניגוד למבט הדיאכרוני (בלשנות היסטורית) של המאה ה-19. המבט הסינכרוני רואה במבנה השפה כמערכת פועלת בנקודת זמן מסוימת.
כלומר, במקום בחינת השפה לאורך זמן, על השינויים שאירעו בה, ביקש דה סוסיר לבחון את השפה כמערכת שלמה בזמן אחד נתון.
אבחנה זו הייתה לפריצת דרך, והפכה למקובלת.
מסמן/מסומן - ההפרדה בין המישור החומרי של הסימן לבין משמעותו.
מסמן הוא השם שניתן לממד הצלילי של המילה, או ליתר דיוק לדימוי הנפשי של צלילי המילה, במטרה להפרידו מן המסומן, שהוא מובן המילה.
מסמן, אם כך, הוא הייצוג של המילה, ללא המשמעות הנלווית אליו.
צירוף המסמן עם המסומן יוצר סימן.
כך, לדוגמה, המילה "כלב" היא סימן שמורכב ממסמן ומסומן.
המסמן הוא צלילי המילה "כלב", ואילו המסומן הוא המובן שעולה בתודעתנו עם קליטת המסמן.
חשוב להבחין בין המסומן, שהוא דימוי שעולה ברוחנו, לבין הרפרנט, שהוא האובייקט הממשי שאליו מתייחס הדימוי.
שפה/דיבור ("לאנג"/"פארול"; langue, parole) - ההפרדה בין הדיבור (פארול) כאוסף המבעים של השפה, לשפה (לאנג), שהיא מערכת הכללים וההסכמים הנמצאת בבסיס כל דיבור.
המונח לאנג מציין את הכללים האבסטרקטים שמונחים ביסוד השפה.
אם נחרוג מהכללים האלו, המבע יאבד את משמעותו (ואולי יהיה חסר משמעות לחלוטין).
לדוגמה, אם נחליף בין נושא למושא במשפט "המלצרים מזגו את המים", המשפט יאבד את משמעותו: "המים מזגו את המלצרים".
למעשה, גם אם איננו מנסחים לעצמנו את כללי התחביר, של העברית, עדיין אנו מסוגלים לזהות משפט שאיננו תקני בשפה זו.
כללי הדקדוק והתחביר האלו הם הלאנג.
המשפט "דן הלך לים" הוא פארול, המבע הלשוני עצמו.
כאן, אם נחליף את אוצר המילים, אבל נשמור על המבנה התחבירי, המשמעות הכללית של המשפט לא תשתנה.
במשפטים "הגבר הלך לים" או "דן נסע לים" או "דן הלך לחוף" המשמעות הכללית לא השתנתה, למרות שאוצר המילים אינו זהה בכל מבע.
המונח לאנג מנוגד למונח פארול.
אחת מאבחנותיו המרכזיות של דה סוסיר נוגעת לטבע המשמעות.
לטענתו, בכל סימן המסמן (צלילי המילה) נבחר באופן שרירותי.
בשפות שונות יש מילים שונות לאותם דברים.
"חתול" בעברית הוא "cat" באנגלית.
לעיתים, אמנם ישנן מילים שאמורות לחקות את צליל האובייקט (אונומטופיאה), אולם גם אז ישנה שרירותיות מסוימת.
כך, למשל, המילה "בקבוק" אמורה לייצג את הצליל הנוצר כאשר מרוקנים את תוכן הבקבוק; אולם ניתן היה לבחור צליל אחר, למשל צליל ההקשה על הבקבוק.
אולם דה סוסיר לא הסתפק בהבחנה זו.
לטענתו, ישנה שרירותיות מסוימת בעצם בחירת המסומן - מובן המילה.
דה סוסיר טען שמסומנים נקבעים, בין השאר, באמצעות הבדלים בינם לבין מסומנים אחרים.
משמעותה של מילה אינה תלויה רק בעולם, אלא קשורה גם לשפה עצמה.
מושגים נמדדים ביחס למושגים אחרים.
המילה "חם", לדוגמה, מתארת טווח מסוים בסולם הטמפרטורות.
טווח זה נקבע, בין השאר, על פי מושגים אחרים כ"חמים" ו"לוהט".
בשפות שונות מתארת המילה "חם" טווח טמפרטורות שונה במקצת.
כלומר, המושג נקבע בהתאם ליחסו למושגים אחרים באותה מערכת לשונית.
בנוסף לכך, הגיע דה סוסיר לפריצת דרך משמעותית בצעירותו בתחום ה"מסורתי" יותר של בלשנות היסטורית, כאשר הציג תאוריה בהתפתחות של הלשונות ההודו-אירופיות הידועה בשם ההשערה הלועית .
בניסיון לפתור סוגיה בהתפתחות שורשים יוצאי דופן בפרוטו-הודו-אירופית, הציע דה סוסיר כי מקורם של שינויי תנועות לא סדירים בשפה הפרוטו-הודו-אירופית נובעים מצליל עתיק שהיה שם ונעלם.
חוקרים שבאו אחריו העלו את האפשרות כי מדובר בעיצורים לועיים, שנעלמו מאוחר יותר.
רק לאחר מותו של דה סוסיר, ב-1916, כשפוענחה השפה החתית והתגלתה כשפה הודו-אירופית קדומה ביותר, התגלו בה מאפיינים המאשרים את תאוריית הלועיים.
יש הטוענים כי בתאוריה זו השפיע דה סוסיר באופן מכריע על הבלשנות ההיסטורית והמתודיקה שלה.
דה סוסיר הניח את היסודות לבלשנות המודרנית, העוסקת במחקר השפה מזווית סינכרונית.
עבודתו השפיעה על קלוד לוי-שטראוס ועל מחקריו באנתרופולוגיה.
מאוחר יותר אומצו אבחנותיו על ידי הסטרוקטורליזם.
יתר על כן, ההפרדה בין מסמן למסומן הפכה להיות אבן דרך בסמיוטיקה, חקר הסימנים ומערכות הסימנים.
כך, למשל, רולאן בארת בחיבורו "מיתולוגיות", הדגים כיצד מערכת הסימנים של דה סוסיר יכולה להיות מורחבת לכדי מערכת כפולה, זו של המיתוס.
דה סוסיר השפיע גם על זרם הדקונסטרוקציה בפילוסופיה ובתורת הספרות.
פרדיננד ואלסין אסטרהאזי , היה קצין צרפתי שמכר בסוף המאה ה-19 סודות צבאיים לגרמניה.
את מעשה בגידתו טפלו על הקצין היהודי חף מפשע, אלפרד דרייפוס בפרשה מתוקשרת הנקראת על שמו: פרשת דרייפוס.
אסטרהאזי נולד בשנת 1847, למשפחה שמוצאה מהונגריה.
הוא שירת בלגיון הזרים הצרפתי, ולאחר מכן הוצב לצבא הסדיר הצרפתי והגיע לדרגת רב-סרן.
בשנות התשעים של המאה ה-19 שקע אסטרהאזי בחובות כבדים וכדי להיחלץ מכר סודות צבאיים צרפתיים לגרמנים.
דבר הבגידה נתגלה בשנת 1894, כאשר מרגל צרפתי שפעל בתוך שגרירות גרמניה בפריז גילה מזכר בכתב יד (bordereau), שנתקבל אצל הנספח הצבאי הגרמני וכלל סודות צבאיים צרפתיים.
זהות כותב המזכר לא הייתה ידועה ואנשי המטה הכללי הצרפתי הטילו את האשמה על סרן אלפרד דרייפוס היהודי.
דרייפוס הועמד לדין בפני בית דין צבאי ומשפטו גרם לגל של הסתה אנטישמית בעיתונות הצרפתית.
הוא נדון לשלילת דרגותיו ולמאסר עולם ב"אי השדים" שליד חוף גויאנה הצרפתית באמריקה הדרומית.
דרייפוס זעק את דבר חפותו, אך דעת הקהל בצרפת הצדיקה את ההרשעה.
בשנת 1896 גילה הקולונל ז'ורז' פיקאר, ראש מחלקת המודיעין הצבאי ("המשרד השני"), ראיות המצביעות על כך שאסטרהאזי הוא שכתב את המזכר שנתגלה בשגרירות הגרמנית.
ניסיונות להשתיק את פיקאר לא הועילו ואסטרהאזי הועמד לדין בשנת 1898 בפני בית הדין הצבאי, אך זוכה על ידי חבר הקצינים, שופטי בית הדין, תוך דקות מועטות.
הסופר הנודע אמיל זולא הפך לתומך בחפותו של דרייפוס ופרסם מכתב גלוי נגד עיוות הדין תחת הכותרת "אני מאשים...!" (J'accuse).
זולא הואשם בהוצאת דיבה ונדון למאסר אך הצליח להימלט לאנגליה.
תוך כדי כך הפכה הפרשה למחלוקת שפילגה את הציבור בצרפת לשני מחנות, תומכי אסטרהאזי מחוגי המלוכנים, המיליטריסטים והלאומנים; ותומכי דרייפוס מנאמני הרפובליקה, הסוציאליסטים ואנטי קלריקליים.
מאוחר יותר, בשנת 1898, נתגלו ראיות כי קולונל אובר-ז'וזף אנרי מן המודיעין הצבאי זייף ראיות שהביאו להרשעתו של דרייפוס.
קולונל אנרי שם קץ לחייו ואסטרהאזי נמלט לאנגליה.
אירועים אלו עוררו מחדש את הפרשה וענינו של דרייפוס הובא ב-1899 בפני בית הדין לערעורים שהורה על משפט חוזר.
בית הדין הצבאי, שבפניו הובא העניין מחדש, לא היה מוכן להכיר בטעותו, ודרייפוס הורשע שוב ונדון ל-10 שנות מאסר.
הוא נחון לאחר עשרה ימים בידי נשיא צרפת.
בית הדין הצבאי זיכה אותו והשיב לו את דרגותיו.
אסטרהאזי חי, בגלותו בלונדון, חיי עוני.
כדי להרוויח כסף למחייתו הוא פרסם הודאה בה אישר כי הוא האיש שכתב את המזכר, אך טפל את אשמת הריגול על קצין אחר שלא היה כבר בחיים.
אסטרהאזי מת בלונדון בשנת 1923.
פרדיגמת תכנות היא סט מוסכמות ועקרונות לכתיבת תוכנה, עם שפת תכנות מסוימת.
קיימות מספר פרדיגמות תכנות וכל שפת תכנות יכולה לשמש לכתיבת תוכנה בפרדיגמה אחת לפחות.
פרדיגמת התכנות מתווה את היסודות לאופן שבו התוכנה מפותחת ועל כן יש לה השפעה רבה על כל מהלך הכתיבה, ארגון הקוד, התוצר הסופי ופתרון בעיות.
אין לבלבל פרדיגמת תכנות עם מתודולוגיית פיתוח תוכנה, שהיא סגנון עבודה בו משתמשים למניעה מראש ופתרון נקודתי של בעיות בהנדסת תוכנה.
פרדיגמת תכנות קובעת איך המתכנת רואה או תופס את אופן הביצוע של תוכנית מחשב.
לדוגמה, בתכנות מונחה עצמים, המתכנת יכול לראות את התוכנית כאוסף של עצמים שיש ביניהם פעולות גומלין, ואילו בתכנות פונקציונלי אפשר לתפוס את התוכנית כפונקציה מקלט התוכנית אל הפלט שלה.
תכנות מונחה תהליכים מאפשר למתכנת לחשוב על היישום כעל קבוצות של תהליכים בו-זמניים הפועלים על מבני נתונים המשותפים לוגית.
כשם שקבוצות שונות בתחום הנדסת התוכנה מעודדות מתודולוגיות פיתוח שונות, שפות תכנות שונות מעודדות פרדיגמות תכנות שונות.
יש שפות המעוצבות לתמוך בפרדיגמה מסוימת אחת, כגון Smalltalk ו-Java התומכות בתכנות מונחה-עצמים, לעומת Haskell התומכת בתכנות פונקציונלי.
אחרות, כגון C++ ופייתון, תומכות בפרדיגמות מרובות, ומאפשרות למתכנת לבחור ביניהן או לשלב מספר פרדיגמות לפי הצורך.
פרדיגמות רבות ידועות בשל הטכניקות האסורות בהן, לא פחות מאשר בטכניקות שהן מאפשרות.
לדוגמה, תכנות פונקציונלי 'טהור' אוסר על השימוש בתופעות לוואי; תכנות מובנה מעדיף הימנעות, ולכל היותר שימוש מזערי, בפקודת goto, ותכנות מונחה עצמים 'טהור' אוסר על שימוש במשתנים שלא במסגרת המחלקה (משתנים גלובליים).
מסיבה זו, בין השאר, פרדיגמות חדשות רבות נחשבות נוקשות יתר על המידה בעיני מי שהורגלו בסגנונות הוותיקים יותר.
עם זאת, ההימנעות מטכניקות מסוימות יכולה להקל על אימות נכונות התוכנה ועל הבנת ההתנהגות שלה, מבלי להגביל את התאמתה של שפת התכנות לשימוש כללי.
מאחר ששפת תכנות עשויה לתמוך במספר פרדיגמות, היחסים בין פרדיגמות תכנות לבין שפות תכנות עשויים להיות מורכבים.
לדוגמה, C++ תומכת במרכיבים של תכנות פרוצדורלי, תכנות מונחה-עצמים ותכנות גנרי.
עם זאת, המתכנתים מחליטים איך לבנות את התוכנית תוך שימוש במרכיבים אלה של הפרדיגמות.
אפשר לכתוב תוכנית פרוצדורלית טהורה בשפת C++, אפשר לכתוב תוכנית מונחית-עצמים טהורה, או לכתוב תוכנית הכוללת מרכיבים משתי הפרדיגמות.
פרדיננד (פון) הילר Hiller; 24 באוקטובר 1811 – 11 במאי 1885) היה מלחין, מנצח, סופר ומנהל מוזיקלי יהודי-גרמני.
פרדיננד הילר נולד למשפחה יהודית עשירה בפרנקפורט-על-המיין.
אביו, יוסטוס (במקור איזאק הילדסהיים) סחר באריגים אנגליים - עסק שעבר בהמשך לידי אחיו של פרדיננד, יוזף.
כישרונו של הילר התגלה בגיל מוקדם והוא למד פסנתר אצל המוזיקאי הראשון במעלה בפרנקפורט, אלואיס שמיט; בגיל 10 ניגן קונצ'רטו לפסנתר של מוצרט בהופעה פומבית.
בשנת 1822 התוודע אל פליקס מנדלסון, אז בן 13. משפחת מנדלסון שהתה אז לזמן קצר בפרנקפורט, והילר הצעיר ביקר אצלם והתרשם לאין שיעור מנגינתו של פליקס (ועוד יותר מכך מזו של אחותו, פאני).
היכרותם התחדשה בשנת 1825 ושני הנערים קשרו ביניהם ידידות אמיצה, שהאריכה ימים עד 1843. הילר מתאר בטקט את הנתק ביניהם כנובע מ"רגישויות חברתיות, לאו דווקא אישיות", אבל לאמיתו של דבר, נראה שהיה לכך קשר עם מינויו של הילר כמחליף למנדלסון בתזמורת הגוונדהאוס של לייפציג בשנת 1843.
משנת 1825 עד 1827 היה הילר תלמידו של יוהאן נפומוק הומל בוויימאר; בין השנים 1828 ל-1835 ביסס הילר את מעמדו בפריז ואחר שהה תקופת-מה באיטליה, בתקווה ששהותו שם תסייע לו לחבר אופרה מצליחה (תקווה שלא התגשמה).
עם זאת, הודות לרצף של מינויים מוזיקליים בערי מחוז חשובות בגרמניה - לייפציג, דיסלדורף, דרזדן ולבסוף קלן, שם ייסד את ה"קונסרבטוריום למוזיקה של קלן" בשנת 1850 ונשאר כקאפלמייסטר משנת 1850 עד 1884 - תפס הילר מקום חשוב בחיי המוזיקה של ארצו.
ראש וראשון לתלמידיו של הילר, במהלך כהונתו הארוכה בקלן, שזיכתה אותו בתואר "פון" לפני שם משפחתו, היה מקס ברוך, מחבר האלגיה לצ'לו כל נדרי, לתפילת יום הכיפורים.
ברוך היה ממוצא גרמני טהור, אף כי לא פעם חשבו אותו ליהודי; להכרת הנושא של "כל נדרי" הגיע הודות להילר, שהפגיש אותו עם החזן הברלינאי ליכטנשטיין.
את שהותו של הילר בקלן ציין במידה רבה טעמו השמרני, שכדי לשמרו גם לאחר לכתו המליץ למנות כמחליפו בשנת 1884 את ברהמס או את ברוך.
המינוי נמסר, מכל מקום, ל"מודרניסט" פרנץ וילנר, אשר, לדברי גרוב, "החל את כהונתו בקונצרטים של יצירות משל וגנר, ליסט וריכרד שטראוס, מלחינים שהילר הקפיד לעקוף."
נועם הליכותיו של הילר היה מן הנכסים האיתנים ביותר שלו; הוא התיידד בקלות והתכתבותו הענפה עם כל המוזיקאים הראשונים במעלה באירופה, שרק חלק מהם זכו באותם ימים לפרסום, מהווה מקור חשוב לתולדות המוזיקה של תקופתו.
נכס נוסף הייתה אשתו היפהפייה אנטונקה, זמרת במקצועה, שאותה נשא לאישה באיטליה בשנת 1840 ובזכותה היה ביתם אבן שואבת לחוגי האינטליגנציה בכל מקום שבו קבעו את משכנם.
בדרזדן נפגש הילר לראשונה עם ריכרד וגנר, שהתמנה בשנת 1843 למשנה לקאפלמייסטר בעיר לאחר הצלחת הצגת הבכורה של ריאנצי (שהוצגה שם שנה קודם לכן).
הערותיו המזלזלות של וגנר על הילר לכל אורך האוטוביוגרפיה שלו, "חיי", ובביקורת שכתב בהמשך על האוטוביוגרפיה של הילר, אינן מייצגות את יחסיו עם הילר כפי שהם מתגלים במסמכים אחרים, בין השאר ביומניו של הילר, שם הוא מזכיר פגישות, שיחות ודיונים בנושאים שונים.
הילר סייע בהפקת "טנהויזר" בדרזדן באוקטובר 1845. בנובמבר 1846 הלך הילר לצפות ב"טנהויזר" והוא מציין "מנדלסון יושב לפנינו" (אבל אין אזכור לשיחה ביניהם).
ב-1847 הוא דן עם וגנר בטיוטה לשל "קונרדין".
מכלול המוזיקה העצום של הילר נידון, פחות או יותר, לשכחה.
הוא הכיל יצירות בכל סוגה אפשרית, למעשה, ווקאלית, כוראלית, קאמרית ותזמורתית.
מבחינה מוזיקלית הוא זכור ביותר, מן הסתם, כמי ששומאן הקדיש לו את הקונצ'רטו לפסנתר שלו.
גם שופן הקדיש לו את שלושת הנוקטורנים שלו אופוס 15.
בין השאר חיבר שש אופרות בשנים 1839 ו-19865 וקונצ'רטו לכינור.
הרביעית בין שלישיות הפסנתר שלו הוקלטה יחד עם שלישיית הפסנתר המוקדמת של מקס ברוך.
הילר כתב לפחות שתי סימפוניות; Im Freien בסול מז'ור, שהושמעה לראשונה בלונדון ב-1852 וסימפוניה במי מינור, שיצאה לאור בהוצאת שוט כאופוס 67 של הילר, בשנת 1865 במיינץ.
פרדינאן שֶבָאל היה דוור צרפתי שהעביר שלושים ושלוש שנה בבניית המקדש הפרטי שלו, "הארמון האידיאלי" (Le Palais idéal; 'לֶה פָּלֵה אִידֵאָל') בקומונה אוֹטְרִיב (Hauterives) .
הארמון נחשב דוגמה מובהקת וייחודית לאדריכלות נאיבית.
פרדינאן שבאל התגורר בקומונה שָׁאטוֹנֵף־דה־גָלוֹר (Châteauneuf-de-Galaure), במחוז דרום (Drôme) בצרפת.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר בגיל 13 והיה לשוליית אופה, אך לבסוף בחר בקריירה של דוור.
את "ארמונו" החל לבנות באפריל 1879. הוא סיפר שנכשל ומעד על אבן ושאב השראה מצורתה הייחודית.
למחרת היום חזר לאותה נקודה שבה נפל, והחל לאסוף אבנים.
במהלך שלושים ושלוש השנים הבאות, שבאל אסף אבנים במהלך סיור חלוקת הדואר היומי, ושמר אותן בביתו, על מנת שישמשו כחומר גלם בבניית "הארמון האידיאלי".
במהלך 20 השנים הראשונות בנה את הקירות החיצוניים של המבנה.