tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מארק אליוט אנדרוז הוא קולנוען, אנימטור ואמן תכנון סיפור (storyboard artist) אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר כבמאי (יחד עם ברנדה צ'פמן) של סרט האנימציה של פיקסאר משנת 2012, אמיצה.
אנדרוז שימש כמפקח על התסריט בסרטים משפחת סופר-על ו-רטטוי, ביים את הסרט הקצר תזמורת של איש אחד ושותף בכתיבת הסרטים הקצרים המתקפה של ג'ק ג'ק ו-תזמורת של איש אחד.
אנדרוז למד אנימציה בתוכנית לאנימציית דמויות במכון קליפורניה לאמנויות (CalArts).
לאחר מכן, היה אחד מחמישה סטודנטים שזכו להתמחות בחברת וולט דיסני, אך פוטר לאחר שלושה חודשים.
הוא נחשב ל"יד ימינו" של הבמאי בראד בירד.
חלק מסרטי הסטודנטים שלו הוצגו בתערוכה TOMORROWLAND: CalArts in Moving Pictures במוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA).
בניגוד לרוב בוגרי CalArts, אנדרוז לא היה מעריץ גדול של סרטי דיסני, והצהיר כי העדיף אנימה, כגון קימבה האריה הלבן, ספיד רייסר ו-רובוטק.
אנדרוז הוא אביה של מייב אנדרוז, שדיבבה את דמותו של ג'ק-ג'ק פאר בסרט משפחת סופר-על.
אנדרוז החליף את ברנדה צ'פמן כבמאי של אמיצה (2012).
שניהם זכו לקרדיט כבמאים, ויחד זכו בפרס אוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85 בשנת 2013.
ב-13 בינואר 2013, הוכרז כי אנדרוז כותב ומביים סרט עלילתי מקורי נוסף עבור פיקסאר.
לאחר שביים סרט אנימציה, אנדרוז מצא כי שלב תכנון הסיפור (storyboarding) של אמיצה היה תהליך מתסכל וגוזל זמן רב, שכן נעשה שימוש בהקשר דו-ממדי כדי להעביר סרט תלת-ממדי, דבר שהותיר מעט מקום לשינויים בהמשך.
זאת, בניגוד לחווייתו על הסט של ג'ון קרטר זמן קצר קודם לכן, שם הסרט נוצר תמיד בהקשר של מדיום הלייב-אקשן, ואפשר היה לבצע שינויים בזמן אמת.
אנדרוז הציג לנשיאי פיקסאר, אדווין קאטמל וג'ים מוריס, את רעיונו ליצור את סרטו הבא בפיקסאר תוך שימוש בלכידת תנועה (motion capture) במקום תכנון סיפור מסורתי, כדי לעבוד בהקשר תלת-ממדי כבר בשלב מוקדם של תהליך יצירת סרט תלת-ממדי.
עם זאת, אנדרוז עזב את פיקסאר ב-2018, לאחר שהבין כי האולפן כבר לא מעוניין להפיק את הסרט, אותו תיאר כ"אפוס פנטזיה הרפתקני גדול".
לאחר עזיבתו את פיקסאר, הפך אנדרוז לתומך נלהב בשימוש בכלים כגון Unreal Engine ליצירת אנימציה תלת-ממדית בהקשר ישיר, תוך מגבלות כלכליות ויצירתיות מופחתות משמעותית וייצור תוכן רב יותר.
אנדרוז שימש כבמאי ומפיק בפועל של סדרת האנימציה המקורית של נטפליקס, אחים רובוטים ענקיים, שהופצה ב-4 באוגוסט 2022. הסדרה הופקה באמצעות Unreal Engine, שפותח על ידי אפיק גיימס, בשיתוף עם Reel FX Animation.
שנהשם הסרטבימויתסריטאומן סיפורמפיק בפועל1997שן רופפתלאלאלאכן2005המתקפה של ג'ק ג'קלארעיוןלאלאמר סופר-על וחבריםלאלאכןלאתזמורת של איש אחדכןכןלאלא2007ויולטכןלאלאלא2009אלמהלאלאלאכן2012האגדה של מורדולאלאכןלא2014אהבה כואבתלאלאלאכן2020מעגל האבןכןכןלאלא
שנהשם הסדרהבימויתסריטמפיק בפועלסטוריבורדמודליםמילות שירהערות1996ההרפתקאות האמיתיות של ג'וני קווסטלאלאלאכןכןלאבמאי אנימציה וסטוריבורד לפרק "בריחה לקווסטוורלד", מודלים לפרקים נוספים1998–2000היסטריה!לאלאלאכןלאלאסטוריבורד ל-11 פרקים2001בנות הפאוור פאףלאכןלאכןלאלאפרק: "ננו של הצפון"2001–2004סמוראי ג'קלאכןלאכןלאלאכתב 5 פרקים, סטוריבורד ל-22003–2004מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטיםלאלאלאכןלאלאסטוריבורד ל-20 פרקים2021מה אם...?
(עונה 1)לאלאלאכןלאלאסטוריבורד ל-9 פרקים2022אחים רובוטים ענקיים סופרכןלאכןקומיקסלאכןPrimalלאכןלאכןלאלאפרק: "הערפל האדום"TBAקיוריו (Kyōryū)טרם פורסםטרם פורסםטרם פורסםטרם פורסםלאלאשואוראנרמאסטר-הוקלאכןכןלאלאלא
מארק לוול אנדריסן הוא יזם הייטק, ומשקיע הון סיכון אמריקאי.
אנדריסן נולד בעיר סידר פולס שבאיווה, וגדל בניו ליסבון שבוויסקונסין.
קיבל תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בהיותו סטודנט לתואר ראשון, הוא התמחה ב-IBM באוסטין.
לאחר לימודיו הוא עבד במרכז הלאומי ליישומים בסופר-מחשוב (NCSA) באוניברסיטת אילינוי, שם נחשף לסטנדרטים הפתוחים של טים ברנרס-לי עבור רשת האינטרנט (World Wide Web).
בסוף 1992, לאחר שהוצג בפניו הדפדפן הגרפי ViolaWWW, החל אנדריסן, יחד עם אריק בינה (עמיתו לעבודה ב-NCSA), לעבוד על דפדפן שישפר את חוויית המשתמש.
עבודתם המשותפת הביאה ליצירת מוזאיק — הדפדפן הראשון שאפשר להציג טקסט ותמונות יחד באותו עמוד ובאותו חלון.
ב-1993, לאחר שסיים את לימודיו, עזב אנדריסן את NCSA ועבר לקליפורניה כדי לעבוד בחברת Enterprise Integration Technologies.
הוא פגש שם את ג'ים קלארק, שהאמין שלדפדפן מוזאיק יש פוטנציאל מסחרי גדול והציע להקים חברת תוכנה לאינטרנט.
לאחר זמן לא רב, הקימו אנדריסן וקלארק את "מוזאיק תקשורת" (Mosaic Communications).
החברה המשיכה לפתח את הדפדפן והעניקה לחברות אחרות רישיון לטכנולוגיית הצגת דפי אינטרנט.
אוניברסיטת אילינוי לא הייתה מרוצה משימוש החברה בשם "Mosaic", ולכן בשנת 1994 שינו אנדריסן וקלארק את שם החברה ל"נטסקייפ תקשורת" ("Netscape Communications") והשיקו את דפדפן הדגל "Netscape Navigator".
הדפדפן החדש השתלט במהרה על רשת האינטרנט המתפתחת ועקף את Mosaic במהירות.
הנפקת נטסקייפ בשנת 1995 הציבה את אנדריסן באור הזרקורים.
הוא הופיע על שער המגזין "טיים" ועל שערי פרסומים נוספים.
חברת נטסקייפ נרכשה בשנת 1999 על ידי AOL תמורת 4.3 מיליארד דולר.
מינויו של אנדריסן לתפקיד מנהל הטכנולוגיה הראשי (CTO) של החברה הותנה בהשלמת הרכישה.
בן הורוביץ וקרן ההון סיכון
לאחר רכישת נטסקייפ על ידי AOL, ב־1999 הקים אנדריסן יחד עם בן הורוביץ וטים האוס את חברת Loudcloud, מחלוצות מחשוב הענן.
חברה זו נמכרה ל-HP ב-2007 בכ-1.6 מיליארד דולר במזומן.
בשנת 2009 ייסד יחד עם הורוביץ את קרן ההון-סיכון "אנדריסן הורוביץ", שהיא מהגדולות ביותר בעמק הסיליקון.
בין השקעותיה הבולטות ניתן למנות את Airbnb, Slack, סטרייפ, GitHub, קוינבייס, סקייפ, פייסבוק, זינגה, פינטרסט, אינסטגרם, רובלוקס, Rapid ו-Wiz.
אנדריסן תמך בפומבי במועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית ברוב מערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית, אך בשנים 2012 ו-2024 תמך במועמדים הרפובליקנים.
הוא תמך בביל קלינטון בבחירות 1996, באל גור ב-2000, ובג'ון קרי ב-2004. בשנת 2008 הביע את תמיכתו בברק אובמה, וב-2016 תמך בהילרי קלינטון.
בשנת 2012, אנדריסן תרם 100,000 דולר למועמד הרפובליקני לנשיאות מיט רומני.
בקיץ 2024 הודיע אנדריסן כי יתמוך בדונלד טראמפ ויתרום לו כסף.
על פי רישומים פומביים, אנדריסן תרם לפחות 4.5 מיליון דולר לסופר-ועדות פעולה פוליטיות (Super PACs) התומכות בטראמפ.
לדבריו, ממשל ביידן הפגין בוז כלפי עולם הטכנולוגיה, והוא סבר שהבחירות הן קריטיות לעתידן של טכנולוגיות כמו בינה מלאכותית וקריפטו ולהצלחתם של סטארטאפים בארצות הברית.
לפי הוושינגטון פוסט, בשנת 2025, סייע אנדרסן לגיוס כישרונות לסוכנות DOGE שהוביל אילון מאסק.
בנוסף, הוא ייעץ לממשל טראמפ בנוגע למינויים פוטנציאליים במחלקת ההגנה ובסוכנויות המודיעין השונות.
בשנת 2023, הוא נבחר על ידי מגזין טיים לאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם בתחום הבינה המלאכותית.
אנדריסן נישא ללורה אריאגה בשנת 2006. היא מייסדת קרן ההון החברתי של עמק הסיליקון (Silicon Valley Social Venture Fund) ובתו של איל הנדל"ן בעמק הסיליקון, ג'ון אריאגה.
מארק דייוויד צ'פמן הוא רוצחו של הזמר ג'ון לנון.
בערב 8 בדצמבר 1980 רצח צ'פמן את ג'ון לנון בפתח ביתו.
לדבריו של צ'פמן, הוא ההתגלמות הגשמית של הולדן קולפילד, גיבור הספר "התפסן בשדה השיפון", והוא רצח את לנון בטענה שהוא "מלך המזויפים".
במהלך חייו היה צ'פמן מכור לסמים ומאושפז בבתי חולים פסיכיאטריים.
בעקבות הרצח, התכוון הצוות המשפטי של צ'פמן לטעון להגנת אי-שפיות על סמך עדויות מומחים לבריאות הנפש שאמרו כי הוא היה במצב פסיכוטי הזוי בזמן הירי.
עם זאת, הוא שיתף פעולה עם התובע, אשר טען כי הסימפטומים שלו אינם מאבחנים סכיזופרניה.
כשהמשפט התקרב, צ'פמן הורה לעורכי דינו שהוא רוצה להודות באשמה, על סמך מה שהוא החליט שהוא רצון האל.
השופט קיבל את בקשתו של צ'פמן וראה אותו כשיר לעמוד לדין.
צ'פמן היה צעיר נוצרי שהתנדב בארגון ימק"א.
בשנים שלפני הרצח התגורר בהוואי, שם עסק בעבודות מזדמנות.
עבודתו האחרונה הייתה שומר בבניין דירות.
ביום עבודתו האחרון חתם ביומן נוכחות בשם "ג'ון לנון".
צ'פמן רכש בהונולולו אקדח תופי ב-169 דולר, אך משום מה לא רכש במקביל תחמושת.
הוא הוציא רישיון להחזקת כלי נשק כחוק, ושמו האמיתי מופיע על הטופס.
כאשר הגיע לניו יורק, גילה כי לא יוכל לרכוש בה תחמושת, והוא טס לעיר מולדתו באטלנטה כדי לרכוש תחמושת מחבר ילדות, לשם הגנה עצמית.
ביום הרצח רכש צ'פמן עותק של הספר "התפסן בשדה השיפון", שעל עטיפתו רשם את המילים "This is my statement" ("זוהי הצהרתי").
בבוקר יום הרצח, 8 בדצמבר 1980, הגיע צ'פמן והמתין מחוץ לבניין הדקוטה.
בשעה חמש בערך לנון, שסיים להתראיין לבי בי סי, ירד ביחד עם אשתו אל עבר מכוניתו בדרכם אל אולפן ההקלטות.
צ'פמן עצר את לנון והושיט לו עותק של אלבומו האחרון של לנון "פנטזיה כפולה".
המוזיקאי שאל את צ'פמן "אתה רוצה שאחתום על התקליט?" וחתם.
את הרגע הזה הנציח הצלם הניו יורקי ומעריצו של לנון, פול גורש.
בשעה 22:50 חזרו לנון ויוקו אונו מאולפן ההקלטות.
הם יצאו מהמכונית והלכו לכיוון הכניסה של בניין דקוטה.
לנון החזיק בידיו מספר קלטות שהביא מן האולפן.
בעת שהבחין בו ירה לעברו צ'פמן חמישה כדורים.
הכדור הראשון החטיא וניפץ את זגוגיות הכניסה של בניין דקוטה.
ארבעה כדורים אחרים פגעו בגבו ובכתפו של לנון.
הזמר עדיין המשיך להחזיק בקלטות, נכנס דרך דלת הכניסה אל תוך הבניין, הביט בשומר ונפל פרקדן על הרצפה כשבאותו זמן החלה אשתו לזעוק לעזרה.
טיפול רפואי הגיע מהר מאוד, אך הפגיעה הרב מערכתית למעשה גרמה למותו של לנון עוד לפני הגיעו לבית החולים סנט לוקס-רוזוולט בניו יורק.
מארק צ'פמן, לאחר שירה בלנון, זרק את אקדחו על המדרכה, הוציא מכיסו עותק של הספר "התפסן בשדה השיפון", והחל לקרוא לאור פנס הרחוב כשהוא ממתין לבוא המשטרה.
כשנתפס, הועמד לדין בעוון רצח מדרגה שנייה.
לאחר זמן קצר שבו טען עורך דינו לאי שפיות, בשל העבר הפסיכיאטרי והדיכאוני שלו, הוא חזר בו מטענה זו, והודה ברצח בטענה שאלוהים הורה לו לעשות כן.
עונשו נגזר למאסר של 20 שנה עד מאסר עולם.
את מאסרו הוא ריצה בכלא אטיקה, בית כלא באבטחה מרבית בארצות הברית, ובשנת 2012 הועבר לכלא אחר.
בקשתו למאסר על תנאי ושחרור מהכלא נדחתה מספר פעמים.
באוגוסט 2008 הביע צ'פמן חרטה על הרצח לאחר שבית המשפט דחה את בקשתו החמישית לשחרור.
בשנת 2007 יצא הסרט פרק 27 בכיכובו של ג'ארד לטו.
שם הסרט מתייחס לרומן התפסן בשדה השיפון, בו יש 26 פרקים.
הסרט מתעד את התהליכים הנפשיים אותם עובר צ'פמן כשהוא מגיע לניו יורק ומחכה לג'ון לנון בכניסה לביתו, כדי לקבל ממנו חתימה על האלבום החדש שלו.
מארק גרמני או דויטשה מארק היה ההילך החוקי בגרמניה המערבית מחודש יוני 1948, ומשנת 1990, עם איחוד גרמניה היה ההילך החוקי בגרמניה, עד כניסתו של מטבע האירו למחזור ב-2002. הדויטשה מארק החליף את הרייכסמארק, שנהג בגרמניה משנות העשרים עד 1948.
היום המרק הגרמני אינו במחזור ולא ניתן להשתמש בו, אך ניתן עדיין להחליף מארקים ישנים באירו בסניפי הבנק המרכזי הגרמני, ואף לשלוח שטרות ומטבעות בדואר.
המארק היה המטבע הרשמי של גרמניה מאז איחודה הראשון על ידי אוטו פון ביסמרק.
הוא הוצג לראשונה ב-1873 כ"גולדמרק" (מרק זהב) והמטבעות במחזור גובו במתכת היקרה לפי תקן הזהב.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפסיקו לייצר מטבעות מגובים בזהב בשל מחיר הזהב היקר והדפסת הכסף התנתקה מגיבוי פיזי.
בשל כך נקרא המטבע "פאפירמארק" ("שטרות נייר") שהלך והפך חסר ערך עם התמוטטות הכלכלה הגרמנית והדפסת הכסף הבלתי מבוקרת שגררה את ההיפר-אינפלציה בגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בה ערכי השטרות זינקו למיליונים ומיליארדים.
בסוף 1923, כשהאינפלציה הפכה להיפר-אינפלציה והפפירמרק איבד מערכו מדי יום ביומו, הוא הוחלף ברנטנמרק, שגובה בסחורות ובנדל"ן.
שנה אחר כך, ב-1924, הוחלף לרייכסמארק שהיה בשימוש עד תום מלחמת העולם השנייה.
בשנות ה-50 התחזקה מאוד הכלכלה הגרמנית והמרק הפך לסמל לאומי ליציבות ולחוזקה של הכלכלה המקומית.
החל משנות ה-60 נחשב למטבע הסחיר החזק ביותר באירופה לצד הליש"ט הבריטי ולאחד המטבעות החזקים והיציבים בעולם כולו.
להלכה, הוחלף המארק הגרמני במטבע האירו כבר ב-1999, אז הפך האירו להילך החוקי ב-13 ממדינות האיחוד האירופי, וגרמניה בכללן.
שערו של המארק מול האירו (1.955830 מרק גרמני לאירו אחד) נקבע על ידי הבנק המרכזי האירופי ב-31 בדצמבר 1998. כמו כן, חלה חובה על הצגת מחירים גם באירו.
באופן תאורטי, ניתן היה לדוגמה לרשום המחאות באירו.
למעשה, הופצו שטרות האירו ומטבעותיו ב-1 בינואר 2002, והמארק הגרמני נסחר והומר בבנקי גרמניה ומדינות האיחוד האירופי עד אמצע אותה שנה.
המארק הגרמני היה המקור לשמו ולערכו של המרק הסחיר בבוסניה והרצגובינה, הממשיך להתקיים ולשמור על ערכו המקורי של המרק הגרמני מול האירו.
מארק גרנובטר הוא סוציולוג אמריקאי שהגה מספר תאוריות מהמשפיעות ביותר בסוציולוגיה המודרנית מאז 1970. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בתחומי ניתוח הרשתות החברתיות והסוציולוגיה הכלכלית, ובפרט בזכות התאוריה שלו אודות תפוצת המידע בקהילה, הידועה בשם "עוצמתם של קשרים חלשים".
גרנובטר קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד.
כיום הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד.
בעבר הוא עבד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, באוניברסיטת מדינת ניו-יורק בסטוני ברוק ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
עבודתו המפורסמת ביותר של גרנובטר היא "עוצמתם של קשרים חלשים", והיא נחשבת לאחת העבודות רבות ההשפעה שנעשו אי פעם בתחום הסוציולוגיה.
בעבודתו זו הוא הציג את הטענה שבתחומים כמו שיווק או פוליטיקה, קשרים חלשים מאפשרים גישה לאוכלוסיות שאינן נגישות דרך קשרים חזקים, ושהם תורמים יותר להפצת מידע בין אנשים.
גרנובטר עמד בחזית המחקר בתחום הסוציולוגיה הכלכלית מאז פרסום מאמרו בתחום בשנת 1985. פרסום המאמר הציב אותו כמצדד בעמדה לפיה יחסים כלכליים בין אנשים ובין חברות שזורים ברשתות חברתיות של ממש, ואין להם קיום בשוק אידיאלי מופשט.
כיום הוא עוסק בכתיבת מסה בשם "Society and Economy".
גרנובטר חקר כיצד נוצרים טרנדים ואופנות חולפות, והציע במאמרו משנת 1978 את מודל הסף, לפיו דיפוזיה ברשת תלויה בסף שיש לכל צומת בו.
הוא הדגים כיצד שינויים קטנים בסף של צמתים בודדים עשויים לשנות את ההתנהגות הכוללת של המערכת.
מודל הסף קיבל פרסום רב מחוץ לקהילה המדעית בספרו של מלקולם גלדוול, נקודת המפנה.
מארק גפן (14 ביולי 1917 – 18 בדצמבר 1989) היה עיתונאי ישראלי, זוכה פרס סוקולוב.
שימש כעורכו של העיתון על המשמר וכיו"ר ועדת העורכים.
בזמן מלחמת העולם השנייה ברח לסיביר.
לימים תיעד תקופה זו בסיפורים רבים שפורסמו במוספי החגים של על המשמר.
אחרי המלחמה שב לפולין, שם ערך את העיתון MOSTY שהיה מקורב למפ"ם.
בשנת 1949 עלה לישראל והחל לעבוד כעיתונאי בעיתון על המשמר.
גפן החל את עבודתו ככתב מוניציפלי ואחר כך ככתב לענייני מפלגות ופוליטיקה, ובלט בכתבות על הנעשה בברית המועצות החל משנות החמישים.
בשנת 1956, היה הראשון לדווח על טבח ח'אן יונס במהלך מבצע קדש, ב-3 בנובמבר 1956, בעת שצה"ל כבש את ח'אן יונס (בפעולה של איסוף נשק וריכוז מאות גברים לשם איתור חיילים מצרים ולוחמים פלסטינים).
על פי דו"ח אונר"א, הרגו החיילים 275 פלסטינים: 140 פליטים ו–135 תושבים שאינם פליטים.
בשנת 1975 זכה בפרס סוקולוב על פרסום "יומן מלחמת יום הכיפורים" שתיאר את השבועות הראשונים של המלחמה, כפי שדווחו לוועדת העורכים.
בשנים 1974–1985 שימש כעורך "על המשמר" במשותף עם חיים שור.
ביוני 1980 התקשר אליו אלמוני, בשם ארגון "טרור נגד טרור" ואיים שכל חברי מערכת העיתון הם בוגדים שיחוסלו.
היה נשוי ללוטה גפן שנפטרה בשנת 1964, להם בת.
אחר כך נישא לדורית, מזכירת המערכת של "על המשמר" ונולדו להם שתי בנות.
מארק דניס גונסאלס הופמן (Mark Dennis González Hoffman; נולד ב-10 ביולי 1984 בדרבן) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני ששיחק בעמדת הקשר השמאלי.
בשל זריזותו, הוא מכונה לעיתים "ספידי גונזלס".
גונסאלס נולד בדרום אפריקה לאם מקומית ולאב צ'יליאני שהיה אף הוא כדורגלן.
בגיל 10 שב עם אביו לצ'ילה, והתגורר עמו ועם אחיו בוולפראיסו.
בשנת 2003 החל לשחק בקבוצת אוניברסידאד קתוליקה מסנטיאגו, ושנה אחר כך הצטרף לאלבסטה בלמופייה מהליגה הספרדית השנייה.
בסוף העונה התעניינה בו קבוצת ליברפול מהליגה האנגלית, אך בשל הגבלות על קבלת שחקנים זרים לקבוצות בליגה זו, השאילה אותו לריאל סוסיאדד מהליגה הספרדית.
גונסאלס הצטיין במדיה של קבוצה זו, שקיוותה שיישאר אצלה גם בעונה הבאה, אך בינתיים הוא השיג דרכון ספרדי, שאפשר לו לשחק בליברפול בחל מ-2006.
גונסאלס פתח את משחקיו בקבוצה בצורה טובה, כאשר במשחק שנערך במסגרת ליגת האלופות מול מכבי חיפה החליף את סטיבן ג'רארד בדקה ה-85, וכבש בתוך 3 דקות את שער הניצחון של קבוצתו.
עם זאת, הוא לא הרשים במשחקים הבאים, וכבש שני שערים בלבד ב-25 משחקים בהם שותף.
בסיום העונה שוחרר מהקבוצה, וחתם בקבוצה ריאל בטיס מהליגה הספרדית.
לאחר שנתיים בקבוצה חתם במועדון הפאר הרוסי צסק"א מוסקבה.
בינואר 2014 הושאל לקבוצה הצ'ילאנית אוניברסידד קאתוליקה.
ב-4 בינואר 2016 חתם ברסיפה הברזילאית.
ב-1 בינואר 2017 חתם בקולו-קולו הצ'יליאנית.
בשנת 2021 השתתף בגרסה הצ'יליאנית לתוכנית המציאות "הזמר במסכה" (עונה שלישית) בתור המונו והיה למודח השלישי.
מארק גאסול סאס (בקטלאנית: Marc Gasol Sáez; נולד ב-29 בינואר 1985 בברצלונה, קטלוניה) הוא כדורסלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת הסנטר.
אחיו הצעיר של כדורסלן העבר פאו גאסול.
גאסול שיחק במשך עשר וחצי עונות בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA, והוא השחקן המוביל של המועדון בכל הזמנים בנקודות, ריבאונדים וחסימות.
במהלך השנים נבחר פעמיים לחמישיית העונה, שלוש פעמים למשחק האולסטאר ופעם אחת לשחקן ההגנה של העונה.
בעונת 2018/2019 זכה באליפות ליגת ה-NBA עם טורונטו ראפטורס.
היה שותף לשתי זכיות של נבחרת ספרד באליפות העולם בכדורסל (2006, 2019) לזכייה כפולה באליפות אירופה בכדורסל (2009, 2011) ולזכייה כפולה במדליית הכסף במשחקים האולימפיים (2008, 2012).
בשנת 2004, בגיל 19, החל גאסול את הקריירה המקצועית שלו בברצלונה לאחר ששיחק כדורסל מספר שנים בקבוצת הנוער של ברצלונה וכן נוסף על כך, לאחר מכן בחטיבה העליונה בבית ספרו בארצות הברית.
אך, לחוסר מזלו מיעט לקבל דקות משחק רבות ועבר בסוף שנת 2006 לסנט ז'וזפ ז'ירונה.
בשנת 2007, לאחר כשנה במועדון, נרשם גאסול לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-48 הכללי על ידי הלוס אנג'לס לייקרס, אך לפי הסכמת הצוות המקצועי של הלייקרס המשיך לשחק במדיה של ז'ירונה.
ב-1 בפברואר 2008 הועבר לממפיס גריזליס בעסקה שכללה את אחיו, פאו גאסול שעשה את הדרך ההפוכה מהגריזליס ללייקרס ובחירת דראפט עתידית מהסיבוב השני.
מאוחר יותר באותה שנה, ב-23 ביוני חתם בגריזליס.
בעונת הבכורה שלו בליגה שותף גאסול בכל משחקי הקבוצה ושיחק למעלה מ-30 דקות בממוצע.
את העונה סיים עם 53% קליעות מהשדה.
בכך קבע שיא מועדון חדש לאחוזי קליעה לרוקי ושבר את השיא הקודם שעמד על 51.8% שנקבע על ידי אחיו פאו בעונת 2001/02. בעונתו השנייה בליגה שיפר את אחוזי הקליעה שלו ל-58.1% ואת ממוצע הריבאונדים ל-9.3, שני נתונים הנחשבים לשיאי קריירה מבחינתו.
בעונת 2010/11 הגיע גאסול, לראשונה, למשחקי הפלייאוף, במהלכם קלע 15 נקודות ולקח 11.2 ריבאונדים.
הגריזליס עברו את סן אנטוניו ספרס בסיבוב הראשון, אך נכנעו לאוקלהומה לאחר 7 משחקים בסיבוב השני.
בסיום העונה ניצלה את הקבוצה את אפשרות הארכת החוזה שהייתה לה עם השחקן והפכה אותו לשחקן חופשי מוגבל, דבר שהקנה לה את הזכות להשוות כל הצעה שיקבל השחקן.
ב-14 בדצמבר 2011 חתם גאסול על חוזה ל-4 עונות תמורת 58 מיליון דולר.
במהלך העונה נבחר גאסול לנבחרת המערב במשחק האולסטאר, עלה כמחליף וקלע 4 נקודות.
בסיום עונת 2012/13 נבחר גאסול לשחקן ההגנה של העונה, כשהוא מקדים בבחירה את לברון ג'יימס, בכך הפך לשחקן האירופאי הראשון שזוכה בתואר.
במהלך נובמבר 2013 נפצע גאסול בברכו, פציעה שהובילה להיעדרות של כחודשיים מהמגרשים.
בעונת 2014/15 נבחר בשנית למשחק האולסטאר ובפעם הראשונה לחמישייה הפותחת.
במשחק עצמו קלע 10 נקודות ולקח 12 ריבאונדים וניצח את אחיו פאו שקלע רק 6 נקודות ולקח 10 ריבאונדים.
את העונה סיים גאסול עם ממוצע של 17.4 נקודות למשחק, שיפור של כ-3 נקודות לשיאו הקודם.
בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה.
בדירוג ESPN שהוצג בתחילת עונת 2015/16 דורג גאסול במקום העשירי.
ב-20 בנובמבר 2015 השיג גאסול את הטריפל דאבל הראשון בקריירה כשקלע 16 נקודות, לקח 11 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים בניצחון של ממפיס על יוסטון רוקטס.
פחות משבועיים מאוחר יותר, שיפר את שיאו האישי, כשקלע 38 נקודות בניצחון על ניו אורלינס פליקנס.
ב-7 בפברואר 2019, לאחר כ-10 וחצי עונות בממפיס, נשלח גאסול בטרייד לטורונטו ראפטורס בתמורה ליונאס ולנצ'יונאס, סי.
מיילס, דלון רייט ובחירת דראפט עתידית.
בסיום עונת זכה עם טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה שלו והראשונה של הקבוצה בתולדותיה, לאחר שגברה על גולדן סטייט ווריורס בסדרת הגמר בתוצאה 4–2.
עם סיום חוזהו בראפטורס, חתם ב-24 בנובמבר 2020 על חוזה לשתי עונות במדי לוס אנג'לס לייקרס, שבחרה בו בדראפט ב-2007 (אך לא הספיק לשחק במדיה לפני שהועבר בטרייד).
ב-10 בספטמבר 2021 הועבר גאסול בטרייד לממפיס גריזליס, וכעבור חמישה ימים שוחרר מהקבוצה.
ב-25 בנובמבר 2021 עבר גאסול לבאסקט ז'ירונה, קבוצה שהקים ב-2014 לאחר שקבוצת סנט ז'וזפ ז'ירונה שבה שיחק פורקה ב-2013. הקבוצה משחקת בליגה השנייה בספרד.
גאסול משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2006. כחלק מנבחרתו הלאומית זכה במדליית הזהב באליפות העולם 2006 ובמדליית הזהב באליפות אירופה 2009 ובמדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג.
לאחר מכן זכה בשתי מדליות זהב נוספות עם נבחרתו באליפויות אירופה בשנים 2011 ו-2015, ובמדליית כסף נוספת באולימפיאדת לונדון.
מדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג 2008
מארק אנתוני ג'קסון הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
את קריירת הפוטבול החל ג'קסון באוניברסיטת פרדו.
לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1986 על ידי דנוור ברונקוס.
עם הברונקוס שיחק בשלושה סופרבולים.
ב-1993 עבר לשחק עבור ניו יורק ג'איינטס.
ב-1994, עונתו האחרונה של ג'קסון, שיחק באינדיאנפוליס קולטס.
לאחר פרישתו עבר ג'קסון לגור בעיר דנוור, בה שיחק ברוב הקריירה שלו.
מארק ג'ייקובס (נולד ב-9 באפריל 1963) הוא מעצב אופנה אמריקאי-יהודי.
הוא המעצב הראשי של מותג האופנה שמכונה על שמו "מארק ג'ייקובס", המונה יותר מ-200 חנויות ב-80 מדינות.
בשנת 2010 הוא נכנס לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר על פי המגזין "טיים".
ג'ייקובס נולד למשפחה יהודית חילונית בעיר ניו יורק, וכשהיה בן 7, מת אביו, סוכן בסוכנות של ויליאם מוריס.
אמו, שנישאה בחייה שלוש פעמים, הייתה לדברי ג'ייקובס "חולת נפש" ו"לא ממש כשירה לטפל בילדים שלה".
בגלל מצבו המשפחתי, ג'ייקובס עבר לגור עם סבתו מצד אביו עוד כשהיה צעיר.
מארק סיים ללמוד בבית הספר הגבוה לאמנות ועיצוב בשנת 1981 ולמד בבית ספר פרסונס לעיצוב בניו יורק.
במהלך הזמן בו מארק למד בפרסונס, הוא זכה בפרסו הראשון בקריירה (בשנת 1984).
בגיל 15 עבד ג'ייקובס כמחסנאי
בשנת 1994 הפיק ג'ייקובס את האוסף המלא הראשון שלו של בגדי גברים
בשנת 2007 יצא לאור סרט תיעודי על מארק ג'ייקובס ולואי ויטון.
בחודש פברואר 2008, ג'ייקובס הואשם בהעתקת עיצוב של צעיף שנוצר בשנת 1950 על ידי המעצב השוודי גוסטה אולופסון.
ג'ייקובס יישב את העניין על ידי הצעת פיצוי כספי לבנו של אולופסון.
מעצב בגדי הנשים של השנה (2010)
מעצב האביזרים של השנה (2005)
מעצב האביזרים של השנה, (2003)
מעצב בגדי הגברים של השנה (2002)
מעצב האביזרים של השנה (1999)
מעצב האביזרים של השנה (1998)
מעצב בגדי הנשים של השנה (1997)
מעצב בגדי הנשים של השנה (1992)
בחודש מאי 2008, בוטיקים של החברה פעלו בעשרות ערים ברחבי העולם.
נכון לקיץ 2011, היו 239 חנויות לחברה של מארק ב-60 מדינות.
חלק מהחנויות מציגות רק חלק מסוים של קווי המוצגים של החברה (מארק ג'ייקובס אוסף, מארק של מארק ג'ייקובס, וליטל מארק, קו ילדים).
מארק נאומוביץ' ברנס היה זמר שאנסון ושחקן קולנוע יהודי-סובייטי.
נולד בשם מנחם ניימן בעיירת ניז'ין (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
כאשר היה בן חמש עברה משפחתו לחרקוב.
בהיותו בחרקוב החל להופיע בתיאטרון מוזיקלי המקומי ואימץ את שם הבמה "ברנס".
בשנת 1929, לאחר סיום קורס תיאטרון עבר למוסקבה, שם השתתף במספר הצגות בתיאטרונים השונים בעיר.
בשנת 1935 החל ברנס להצטלם בקולנוע ולצבור פופולריות.
בשנת 1943 שיחק ברנס באחד התפקידים הראשים בסרט "שני לוחמים" (Два бойца) לצדו של בוריס אנדרייב והסרט זכה להצלחה רבה.
הסרט צולם בטשקנט, לשם נמלטה תעשיית הקולנוע הסובייטי בזמן מלחמת העולם השנייה.
בסרט זה הוא שר את השיר "לילה אפל" (Тёмная ночь), שזכה לאהדת הקהל ונותר אחד השירים המפורסמים שלו.
לאור הצלחת הסרט והשירים אותם שר ברנס, החל להופיע במסגרת קונצרטים ברחבי כל ברית המועצות.
החל מסוף שנות ה-40 היה ברנס בין הזמרים הפופולריים במדינה.
רפרטואר הזמר כלל 82 שירים מהם 40 נכתבו לפי הזמנתו או בהשתתפותו.
במקביל לשירה, המשיך ברנס להצטלם בסרטי קולנוע.
בשנת 1951 הוא זכה בפרס סטלין עבור תפקיד בסרט.
ב-17 בספטמבר 1958 הופיעו מאמרים בגנותו של ברנס בעיתונים איזבסטיה ופראבדה, מאמרים שלא יכלו להתפרסם ללא אישור בכירי השלטון הסובייטי.
כתוצאה מפרסומים אלו חדלו תחנות הרדיו הסובייטיות מלהשמיע את שיריו, והוא לא הוזמן לשחק בסרטים.
רק בשנת 1960 הוא חזר לרדיו ובשנת 1961 הצטלם בתפקיד זוטר בסרט.
באותה שנה שר את השיר "האם הרוסים רוצים מלחמה?" (Хотят ли русские войны), שהיה שיר מחאה אנטי-מלחמתי אותו כתב המשורר יבגני יבטושנקו.
בהמשך חזר ברנס בהדרגה להופיע ולשיר בסרטי קולנוע, אולם לא שב לתפקידים הראשיים.
במהלך הקריירה שלו הצטלם ברנס במעל 40 סרטים, והופיע רבות ברחבי ברית המועצות ובמדינות הגוש הסובייטי.
ב-8 ביולי 1969 הקליט את שירו האחרון, "העגורים" (Журавли), שכתב יאן פרנקל על מילים של רסול גמזטוב.
מארק ברנס נפטר ב-16 באוגוסט 1969 מסרטן הריאה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לפי בקשתו במהלך הלוויה הושמעו הקלטות משיריו.
בשנים 1995-1997 הוצאו 3 תקליטורי אוסף הכוללים את כל שירי הזמר.
אשתו הראשונה, פולינה, נפטרה בשנת 1956. ממנו הייתה לו בת בשם נטליה.
בשנת 1960 נישא לליליה, שהייתה צעירה ממנו ב-18 שנים.
מארק ברשיאנו הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
ברשיאנו ייצג את בנבחרת אוסטרליה בכל נבחרות הנוער, כולל גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 1999 ובנוסף באולימפיאדת סידני 2000. את הנבחרת הבוגרת של אוסטרליה ייצג במונדיאל 2006, 2010 ו-2014. מאז גיל 19 הוא שיחק כדורגל מקצועי באיטליה עם אמפולי, פארמה, פלרמו ולאציו לפני שעבר לשחק באיחוד האמירויות הערביות.
ברשיאנו החל לשחק כדורגל מקצועי בבולין ליונס מהליגה המחוזית של ויקטוריה בשנת 1995 בגיל 15, הוא לא הרבה לשחק ולרוב ישב בספסל.
בשנת 1997, ברשיאנו חתם בקארלטון, אך נאלץ לחכות עד המחזור ה-17 כדי לערוך את הופעת הבכורה שלו.
מאז הוא שיחק כל משחק עד לסיום העונה.
בשנת 1999, ברשיאנו יצא לשחק באירופה וחתם בקבוצה האיטלקית אמפולי שבעונה הקודמת ירדה לסרייה ב'.
בשנתו השלישית של ברשיאנו במועדון, הוא כבש 10 שערים ועזר לקבוצתו לעלות לסרייה א'.
בקיץ 2002, ברשיאנו הצטרף לפארמה תמורת סכום של 7 מיליון €.
בזמנו, סכום שיא עבור שחקן אוסטרלי.
בעונתו השנייה במועדון, בעונת 2003-04, הוא כבש שמונה שערים ב-33 הופעות, כמעט פי שניים ממה שהציב לעצמו בתחילת העונה ויותר מכל קשר אחר בסרייה א', בסוף עונה זו סיימה פארמה במקום החמישי.
בעונת 2005-06, ברשיאנו שיחק ברוב המשחקים והיווה תפקיד משמעותי בקבוצה.
זמן קצר לאחר מונדיאל 2006, ברשיאנו הוחתם על ידי פלרמו ל-4 עונות והפך לשחקן הרכב ראשון בקבוצה.
בתום הקריירה שלו בפאלרמו, מאזנו בקבוצה עמד על 12 שערים ב-107 הופעות.
ב-3 ביולי 2010, פורסם שברשיאנו חתם בלאציו על חוזה לשנתיים.
ב-27 באוקטובר 2010 הוא כבש את שערו הראשון במועדון בסיבוב השלישי במסגרת הגביע האיטלקי נגד פורטוגרוארו מהסרייה ב'.
ב-9 באוגוסט 2011, פורסם שברשיאנו חתם בא-נסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
לאחר עונה אחת במועדון, ב-6 באוגוסט 2012, חתם ברשיאנו באל-גארפה מליגת העל הקטרית על חוזה לשלוש שנים שם סיים את הקריירה שלו כשחקן פעיל.
מארק ברנאוס קאנו (בקטלאנית: Marc Bernaus Cano, נולד ב-2 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר אנדורי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
למרות היותו אנדורי, במשך כל הקריירה שלו שיחק בקבוצות ספרדיות.
ברנאוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון אך לא זכה לשחק עבור קבוצת הבוגרים.
במהלך תקופתו בברצלונה, קרע את הרצועה הצולבת, דבר שגמר לו את הקריירה המקצועית.
ברנאוס שיחק גם בטולדו, טראסה, ז'ימנסטיק, לאס פאלמס, חטאפה, אלצ'ה, פולידפורטיבו אחידו, ז'ירונה ויאגוסטרה ב'.
ברנאוס שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד, אך כאשר הגיע לגיל הבוגרים העדיף לייצג את אנדורה מולדתו.
ב-13 באוקטובר 2004 הבקיע את שער הניצחון של נבחרתו נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, שהיה גם הניצחון הראשון של נבחרתו במסגרת כלשהי.
מארק ברנדט דייטון הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מינסוטה ה-40, מינואר 2011 עד ינואר 2019. לפני כן כיהן כסנאטור מטעם מינסוטה בשנים 2001–2007.
דייטון נולד במינאפוליס, לגוונדולן לבית ברנדט וברוס.
הוא נינו של איש העסקים ג'ורג' דייטון , מייסדה של חנות הכלבו "דייטון" שהתפתחה לימים לתאגיד הענק טארגט.
הוא למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת ייל וסיימו ב-1969. בתקופת לימודיו נפצע קשה בתאונה במהלך משחק הוקי קרח של נבחרת האוניברסיטה.
בהמשך החל לעבוד כמורה בלואר איסט סייד שבניו יורק, עד שנת 1971, וכסמנכ"ל הממונה על עניינים כלכליים בחברת שירות ציבורי בבוסטון שבמסצ'וסטס, עד 1975.
בשנים 1975–1976 עבד כעוזר חקיקתי לסנאטור מטעם מינסוטה דאז, וולטר מונדייל, טרם היבחרו לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1976. בהמשך שירת כעוזר למושל מינסוטה הדמוקרט, רודי פרפיץ'.
הוא גם נבחר לעמוד בראש המחלקות לפיתוח כלכלי ופיתוח אנרגטי במשרד המושל.
ב-1990 נבחר למבקר הכללי של מינסוטה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1995.
תחילה התמודד דייטון לסנאט ב-1982, אך הפסיד לסנאטור הרפובליקני המכהן דייוויד דרנברגר.
לבסוף התמודד שוב ב-2000, והביס את הסאנטור הרפובליקני המכהן רוד גראמס.
הוא מימן בעצמו את עלות קמפיין הבחירה שלו, שעמדה בסך 12 מיליון דולר.
בעת כהונתו בסנאט הצביע נגד הרשאה לפתיחת מלחמת עיראק וקידם מספר יוזמות חקיקתיות.
ב-2006 בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת בסנאט, בנימוק כי חווה מפח נפש מוושינגטון די.
בינואר 2009 הכריז דייטון על כוונתו להתמודד למשרת מושל מינסוטה.
לבסוף גבר על יריבו הרפובליקני לאחר בחירות צמודות.
בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כמושל.
יוזמותיו החקיקתיים המרכזיים בעת כהונתו כמושל הם אישור נישואים חד-מיניים במינסוטה, ובניית אצטדיון חדש עבור המינסוטה ויקינגס מליגת ה-NFL, הנקרא "U.S.
דייטון גרוש בשנית ואב לשניים מנישואיו הראשונים.
מארק דימשיץ היה לוחם למען עליית יהודים מברית המועצות ואסיר ציון.
יזם ב-15 ביוני 1970 את מבצע חתונה - ניסיון חטיפת מטוס אזרחי ריק בידי קבוצת יהודים מסורבי עלייה ופעילי זכויות אדם בברית המועצות.
המטרה הייתה להימלט לישראל וגם להסב את תשומת לב הקהילה הבינלאומית למצוקת יהדות ברית המועצות ולחוסר האפשרות לעזוב מדינה זו בכל דרך אחרת.
מארק דימשיץ נולד ב־1927 בעיירה קטנה ליד חרקוב שבאוקראינה.
הוריו נפטרו במהלך מצור לנינגרד.
דימשיץ עבר עם משפחתו לאזור פרם, שם למד במכינה תיכונית לבית הספר לטיס של חיל האוויר הסובייטי.
הוא התקבל לקורס טיס ועם סיומו שירת כטייס קרב.
בשנת 1960 השתחרר בדרגת רב-סרן, בעקבות קיצוצים בצבא האדום.
במשך שנים אחדות עבד כטייס בחברה קטנה בבוכרה.
הוא נישא לאלבטינה (אלה), ולזוג נולדו שתי בנות.
עבר עם משפחתו ללנינגרד, שם למד הנדסת חשמל ועבד כמהנדס.
דימשיץ חיפש דרך לעלות לישראל, אך הבין שאין כל סיכוי שיתירו לו לצאת מברית המועצות, ולכן הגה רעיון להימלט ממנה באמצעות חטיפת מטוס והטסתו מלנינגרד לשוודיה.
בחיפושיו אחר שותף פגש מארק את הלל בוטמן מפעילי הקבוצה הציונית בלנינגרד ושיתף אותו ברעיון.
בוטמן הציע להרחיב את התכנית לריכוז של קבוצה של חמישים איש יהודים שיעלו על המטוס שיחתף, ושמטרתה העיקרית לחשוף לעולם את מצוקת יהודי ברית המועצות הרוצים לעלות לישראל אך מוחזקים מאחורי מסך הברזל, אם תצליח התוכנית יקיימו מסיבת עיתונאים בשוודיה ואם תיכשל עצם הניסיון יהיה הוכחה לנואשותם.
על פי התוכנית כל נוסעי המטוס יהיו יהודים ציונים שרוצים להגר לישראל.
סיפור הכיסוי היה טיסה לחתונה משפחתית גדולה (ומכך נולד גם שם המבצע).
הוחלט להשתלט על הטייסים ללא סיוע כלי נשק, כדי להבטיח שלא יהיו קורבנות ואם יסרבו לשתף פעולה ולטוס לשוודיה יטיס דימשיץ את המטוס.
תחילה תמך ועד הקבוצה הציונית בלנינגראד בתוכנית והקצה מהקופה המשותפת כסף לטיסת מבחן בקו הנבחר.
אך מאוחר יותר, ככל שהתקרב המועד שנקבע נוצר ויכוח בין המצדדים במבצע הנואש לבין המאמינים שהוא יביא לחורבן התנועה הציונית ברוסיה ולא יקדם את המאבק לעליה חופשית.
כפשרה בין התומכים למתנגדים הוחלט להעביר שאילתה לממשלת ישראל.
השאילתה הועברה באמצעות תייר יהודי מנורווגיה בשם רמי, אותו פגשו חברי הקבוצה באקראי לקראת ערב פסח בבית הכנסת של לנינגראד.
מהות השאילתה מהי חוות דעתה של ממשלת ישראל ביחס לתוכנית חטיפת המטוס.
המסר הועבר לשגרירת ישראל באוסלו משם לנחמיה לבנון ראש נתיב שדן בתוכנית עם ראש הממשלה גולדה מאיר תשובת ממשלת ישראל הייתה שלילית, וכפי שהגיעה טלפונית לחברי הוועד הלנינגראדי "הפרופסור, שהוא סמכות רפואית גבוהה איננו יכול להמליץ על השימוש בתרופה".
חברי ועד הקבוצה הציונית בלנינגראד לא שיתפו את מארק דימשיץ, סילווה זלמנסון ואדוארד קוזניצוב בהחלטתם להעביר בקשה למדינת ישראל שתאשר לאזרחים לחטוף מטוס.
לאחר שהתקבלה תשובה שלילית, חברי הקבוצה הציונית בלנינגראד העבירו מסר לזלמנסון שהתוכנית מבוטלת.
אדוארד קוזניצוב, בעלה של סילווה, נסע לפגוש את מארק דימשיץ שעדיין היה מעוניין בתוכנית.
הם החליטו להוציא את הפעולה לפועל עם מטוס קטן יותר ולשמור על זה בסוד.
קוזניצוב האמין שהקג"ב כבר יודע על התוכנית, מאחר שרבים היו מעורבים ושהם יאסרו אותם גם אם יבטלו את התוכנית.
אולם, כך לא תהיה תוצאה לכל הפעולות שנעשו עד אז והם ישבו בכלא בכל מקרה.
השכם בבוקר ב-15 ביוני 1970 הגיעו 12 מחברי הקבוצה לשדה התעופה "סמולני" ליד לנינגרד.
הם הבחינו שעוקבים אחריהם אך החליטו "ללכת לתוך עניבת החנק ולא לאחור" והם נעצרו על המסלול כמה צעדים לפני העלייה למטוס.
ארבעת המשתתפים האחרים שחיכו בפריוזרסק (יעד הביניים של הטיסה המתוכננת) שיעלו אותם לאחר "פריקת צוות המטוס" נעצרו בלילה כמה שעות לפני כן.
כתב האישום הוגש, וערב קודם החלו המעצרים של פעילים ציוניים ברחבי ברית המועצות.
הסתבר שהק.ג.ב ידע על התוכנית כבר מספר חודשים.
משפט לנינגראד הראשון, בו נשפטו 11 מבין משתתפי מבצע חתונה החל ב-15 בדצמבר 1970 בלנינגרד.
אשתו ובנותיו של דימשיץ שוחררו, אך הוא נידון למוות.
במשפטו אמר: "לעולם לא נאבד את התקווה לשוב לארץ מולדתנו.
לא נוכל לחזור בנו מדרכנו זו.
כל משאלתי היא לחיות בישראל יחד עם משפחתי ולעבוד בה.
אין לי כל ספק שעוד יבוא היום ואזכה להיות בישראל".
המשפט וגזרי הדין האכזריים בו עוררו סערה בינלאומית.
הלחץ הבינלאומי על הקרמלין הביא להמתקת גזרי הדין, וגזר דינו של דימשיץ הומר ל-15 שנות מאסר עם עבודת פרך.
לאחר המבצע נפתחו חלקית שערי ברית המועצות, ולאורך העשור של שנות ה-70 עלו לישראל כ-163,000 איש.
בשנת 1973 קיבלו גם שתי בנותיו של דימשיץ היתר עלייה ועלו לישראל.
ב-20 במאי 1978 נעצרו שלושה סוכני מודיעין סובייטיים בניו ג'רזי בעודם אוספים דו"ח של סוכן ממקום מסתור.
שניים מהם נשפטו ל-50 שנות מאסר, ולאחר משא ומתן ארוך הוחלפו ב-27 באפריל 1979 בחמישה אסירים פוליטיים, בהם שני מנהיגי "מבצע חתונה", אדוארד קוזניצוב ומארק דימשיץ.
מיד עם שחרורו עלה דימשיץ לישראל.
דימשיץ עבד בתעשייה האווירית במשך שבע וחצי שנים, עד פרישתו לפנסיה מוקדמת.
הוא עסק גם בציור, ובציוריו תיאר את הווי מחנה המאסר הסובייטי שבו שהה.
מארק דימשיץ נפטר ב-25 באוגוסט 2015 ונטמן ליד אשתו, אלה, שנפטרה ב-2007, בבית העלמין האלטרנטיבי בגבעת ברנר.
מארק גאטיס הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי וסופר אנגלי.
הוא שותף לכתיבה של סדרות הטלוויזיה "דוקטור הו" ו"שרלוק", סדרה שהיה גם שותף ליצירתה.
הוא חבר בצוות הקומיקאים של הסדרה "ליגה של גברים" הכוללת את ריס שירסמית', סטיב פמברטון ואת התסריטאי ג'רמי דייסון.
גאטיס נולד בסדג'פילד שבמחוז דרהאם באנגליה.
הוריו היו ויניפרד רוז (שם נעורים או'קיין) ומוריס גאטיס.
הוא גדל קרוב לבית חולים פסיכאטרי מהתקופה האדוארדית שבו עבד אביו.
בילדותו אהב לצפות בטלוויזיה בסדרה "דוקטור הו" ובסרטי "Hammer Horror", ואהב לקרוא את ספרי שרלוק הולמס ואת ספרי הרברט ג'ורג' ולס.
תחומי עניין אלה היוו בסיס ליצירתו כמבוגר.
הוא למד בבית הספר היסודי הייגינטון ובבית הספר התיכון וודהם בניוטון אייקליף .
אחר כך למד אמנויות הבמה בברטון הול קולג' המסונף לאוניברסיטת לידס.
גאטיס משתתף בתוכנית המערכונים "ליגה של גברים", לצדם של ריס שירסמית', סטיב פמברטון והתסריטאי ג'רמי דייסון.
את עמיתיו פגש לראשונה בבית הספר למשחק "ברטון הול" ביורקשייר, שם למד אחרי סיום בית הספר ואחרי שנה של טיול באירופה.
התוכנית "ליגה של גברים" החלה ב-1995 כהופעה על במה שזכתה בשנת 1997 ב"פרס פרייר" בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.
באותה שנה שודרה התוכנית ברדיו 4 של ה-BBC בשם "On the Town with the League of Gentlemen", וב-1999 שודרה בטלוויזיה בערוץ BBC Two.
על תוכנית זו זכו גאטיס וחבריו בפרס באפט"א לטלוויזיה, בפרס "Royal Television Society" ובפרס "ורד הזהב" היוקרתי .
ב-2005 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "ליגה של גברים האפוקליפסה" וזכה לביקורות חיוביות.
ב-2009 התאחדו שרסמית' ופמברטון שוב ויצרו את הסיטקום "Psychoville", שבו השתתף גאטיס באחד הפרקים בתפקיד אורח.
השלושה שיתפו פעולה בפעם נוספת ב-2012 וצילמו סדרה של מערכונים לתוכנית "Horrible Histories" של ערוץ CBBC.
פרט ל"ליגה של גברים" כתב גאטיס תסריטים ל"רנדל והופקירק" ב-2001 וערך את התסריט של תוכנית המערכונים הפופולרית "הממלכה הקטנה" ב-2001. בשתי התוכניות השתתף גם כשחקן אורח.
ב-2001 שיחק בסיטקום "Spaced" בתפקיד עובד מדינה נבל בדמותו של הסוכן סמית' מסדרת סרטי ה"מטריקס".
גאטיס הופיע שלוש פעמים בסדרה "דוקטור הו".
ב-2007 שיחק בתפקיד פרופסור לזרוס בפרק "הניסוי של לזרוס", ב-2011 הופיע בעונה השישית בפרק "החתונה של ריבר סונג" בדמות בשם גנטוק וב-2017 הופיע בספיישל חג המולד של העונה העשירית בתור "הקפטן".
ב-2007 גילם גאטיס את דמותו של הסופר רוברט לואיס סטיבנסון בסדרה "ג'קיל", סדרה של BBC One שכתב שותפו ל"דוקטור הו", סטיבן מופאט.
ב-2008 שיחק בתפקיד קולונל בלק בסדרת הטלוויזיה "Clone".
עוד הופיע בתפקיד אורח בסדרה הקומית "Psychoville" של פמברטון ושרסמית'.
ב-2014 השתתף גאטיס בעונה הרביעית של סדרת הפנטסיה "משחקי הכס" בתפקיד טיקו נסטוריס, וגילם את אותה דמות גם בעונה החמישית.
ב-2015 שיחק גאטיס בתפקיד סטיבן גרדינר, מזכירו של המלך הנרי השמיני במיני-סדרה של ה-BBC "וולף הול".
עוד ב-2015 שיחק בסרט "Coalition" של ערוץ 4.
גאטיס השתתף לעיתים קרובות בהפקות של רדיו ה-BBC, בין השאר בקומדיית המדע בדיוני "Nebulous" ובסדרה "הרפתקאותיו הנוספות של שרלוק הולמס" ב-2009 הוא הופיע בתפקיד "האיש בשחור" דמות ברדיו 7 של ה-BBC המציגה סדרה של דרמות אימה.
לפניו גילמו את הדמות ולנטיין דיאל ואדוארד דה סוזה .
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים כתב גאטיס את המחזה "The Teen People", וב-2003 הופיע במחזה המצליח "אמנות" בתיאטרון וייטהול שבלונדון.
בקולנוע כיכב בסרט "Sex Lives of the Potato Men" (מ-2004) ושיחק בתפקידים קטנים בסרטים "משחקים מפתים" (2001), "צעירים יפים ומבריקים" (2003), "נקודת מפגש" (2005), ו-"שאלת הפתיחה" (מ-2006).
ביוני 2005 יצא לאקרנים הסרט "The League of Gentlemen's Apocalypse" המבוסס על סדרת הטלוויזיה "ליגה של גברים" בכיכובו של גאטיס.
הוא גילם את הדמות גולד בהפקת אודיו של סדרת הטלוויזיה "Sapphire & Steel" שיצאה לאור בחברת "Big Finish Productions".
ב-2008 דיבב גאטיס את הדמות "ג'אקי" בגרסה האנגלית של הסרט המצויר הנורווגי "Free Jimmy", הדמות שגילם הייתה של אופנוען מוזר מ"המאפיה הלפית".
בין שאר המדבבים היו חבריו ל"ליגה של גברים" כמו סטיב פמברטון וריס שירסמית'.
סיימון פג שכתב את הדיאלוגים שיחק גם הוא בסרט, וכן השתתפו וודי הרלסון ודייוויד טננט שעבד עם גאטיס ב"דוקטור הו".
בין 25 באוגוסט ל-24 בנובמבר 2007 שיחק גאטיס במחזה על פי סרטו של פדרו אלמודובר "הכל אודות אמא" בתיאטרון אולד ויק בלונדון.
הוא זכה לשבחים על הופעתו בתפקיד אגראדו הטרנסקסואל.
במרץ 2010 התארח בתוכנית הרדיו "Private Passions", דיון ביוגרפי מוזיקלי, בערוץ 3 של ה-BBC.
מדצמבר 2010 ועד מרץ 2010 הופיע גאטיס בתפקיד ברנרד במחזה "Season's Greetings" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון לצדה של קתרין טייט.
בדצמבר 2011 הופיע בפרק "The Science of Christmas" בסדרה "The Infinite Monkey Cage" לצדם של בריאן קוקס, רובין אינס וריצ'רד דוקינס.
בינואר 2012 שיחק בתפקיד בראזן במחזה "The Recruiting Officer" בתיאטרון דונמאר בלונדון.
מ-18 באוקטובר ועד 24 בנובמבר אותה שנה גילם את דמותו של צ'ארלס הראשון במחזה "55 ימים" מאת הווארד ברנטון, המציג את ההפיכה הצבאית שבה נהרג המלך ועלייתו לשלטון של אוליבר קרומוול.
בדצמבר 2013 הצטרף גאטיס לצוות השחקנים של דונמאר ורהאוס בהפקה של "קוריולנוס" בתפקיד הסנטור הרומאי מנניוס, ושיחק עד 13 בפברואר 2014. על תפקיד זה היה מועמד לפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
כבר מילדות התעניין גאטיס בסדרת המדע בדיוני של ה-BBC "דוקטור הו".
הוא הקדיש חלק גדול מיצירתו לסדרה אף על פי שבוטלה ב-1989. העבודות הראשונות של גאטיס שיצאו לאור ב-"Virgin Publishing's New Adventures" היו סדרה של רומנים שהם המשכים לסיפורי "דוקטור הו".
ברומנים אלה ניסה גאטיס לתקן את הבעיות שהביאו לדעיכה של הסדרה בסוף שנות השמונים.
התסריטים הראשונים שכתב גאטיס היו לסרטים להפצה בווידאו עבור חברת BBV של סדרה בשם .
כל אחד מהתסריטים הציג שחקן אחר שגילם את דמות הדוקטור: ג'ון פרטווי, פיטר דייוויסון, קולין בייקר וסילבסטר מקוי.
תרומות מוקדמות נוספות שלו לזיכיון "דוקטור הו" היו ארבעה רומנים, שני מחזות אודיו עבור BBV, ושני מחזות אודיו עבור חברת "Big Finish Productions".
עבור הסדרה המחודשת משנת 2005 כתב גאטיס שמונה פרקים.
הראשון היה "The Unquiet Dead" הפרק השלישי בעונה הראשונה (2005); השני היה "The Idiot's Lantern" ששודר בשנה שאחרי בעונה השנייה.
בעונה השלישית הוא הופיע בעצמו, וכן כתב פרק לעונה הרביעית שלא הופק.
ב-2010 חזר גאטיס ככותב ל"דוקטור הו".
הוא כתב את הפרק "Victory of the Daleks" בעונה החמישית, את "Night Terrors" בעונה השישית, ואת הפרקים "Cold War" ו-"The Crimson Horror" בעונה השביעית.
בעונה השמינית כתב את הפרק "Robot of Sherwood" ובתשיעית את הפרק "Sleep No More".
בנוסף כתב גאטיס במסגרת זיכיון "דוקטור הו" מערכונים ופרודיות בשם "The Web of Caves", "The Kidnappers" ו-"The Pitch of Fear" עבור תוכנית של ה-BBC, והופיע בהם לצדו של דייוויד ואליאמס.
בשנת 2013 כתב גאטיס דוקודרמה בשם "An Adventure in Space and Time" לכבוד החגיגות לציון יובל לסדרה "דוקטור הו".
בסיום הסרט הופיע ריס שירסמית', שותפו של גאטיס ל"ליגה של גברים", בתפקיד פטריק טרוטון (הדוקטור השני).
סרטון מאחורי הקלעים של הסרט עם דברי קריינות של גאטיס זמין לצפייה ביוטיוב.
גאטיס כתב טור למגזין "דוקטור הו" וחתם בשם סם קיסגארט ("Sam Kisgart" הוא אנגרם של "Mark Gatiss").
גאטיס שיתף פעולה ביצירה ובהפקה של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" עם סטיבן מופאט שאתו עבד ב"דוקטור הו" ובסדרה "ג'קיל".
הסדרה "שרלוק" היא עיבוד מודרני לספרי שרלוק הולמס.
גאטיס גם מופיע בסדרה בתפקיד מייקרופט הולמס, אחיו של שרלוק.
הוא כתב שלושה פרקים עבור הסדרה: פרק הסיום של העונה הראשונה "המשחק הנהדר", "כלבם של בני בסקרוויל" בעונה השנייה, ואת "קרון המתים הריק" בעונה השלישית.
הוא היה שותף לכתיבה של הפרק "Many Happy Returns", פרק קצר ששודר בחג המולד 2013 כהקדמה לעונה השלישית.
כמו כן היה שותף לכתיבה של הפרק "חותם השלושה" יחד עם סטיבן מופאט וסטיב תומפסון.
יצירות נוספות שגאטיס כתב הן ביוגרפיה של במאי הקולנוע ג'יימס וייל ותוכנית דוקומנטרית בשם "M.R.
בחג המולד 2013 שודר ב-BBC הסרט "The Tractate Middoth" על פי סיפור אימה של ג'יימס שאותו ביים גאטיס (עבודתו הראשונה כבמאי).
גאטיס גם כתב, היה שותף להפקה והופיע בסיפור הרוחות "Crooked House" ששודר ב-BBC Four בחג המולד 2008.
הרומן הראשון שלו, שלא במסגרת ספרי "דוקטור הו", "The Vesuvius Club" פורסם ב-2004, ועליו היה מועמד כסופר החדש הטוב ביותר במסגרת פרסי הספר הבריטי בשנת 2006. הספר הבא בסדרה "The Devil in Amber" יצא לאור ב-6 בנובמבר 2006, וב-3 בנובמבר 2008 יצא לאור בהוצאת סיימון ושוסטר הספר השלישי "Black Butterfly".
גאטיס הוא הומוסקסואל ושמו כלול ברשימת הלהט"בים המשפיעים בבריטניה של האינדפנדנט בשנים 2010 ו-2011. בן זוגו הוא השחקן איאן הלארד .
גאטיס הגשים חלום ילדות נוסף שלו כשבנה מעבדה בסגנון התקופה הוויקטוריאנית בביתו שבלונדון.
249 סרט טלוויזיה של BBC Two
שם הפקה שם באנגלית הערות רשת שידור P.R.O.B.E.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2014פרס אוליבייההשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנהקוריולנוס2015פרס גילדת המפיקים של אמריקהפרס דייוויד ל.
וולפר למפיק מצטיין של תוכנית טלוויזיהשרלוק2016פרס אוליבייההשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנהThree Days in the Country2017פרס גילדת המפיקים של אמריקהפרס דייוויד ל.
וולפר למפיק מצטיין של תוכנית טלוויזיהשרלוק: The Abominable Bride2018שרלוק: The Lying Detective2024פרס אוליבייההשחקן הטוב ביותרThe Motive and the Cue
מארק ד' קלי (נולד ב-1962) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, שירת כמפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית.
קלי למד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת המדינה דרום-מערב טקסס במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1986 התגייס לחיל האוויר ועבר קורס טיס בבסיס שפרד שבטקסס.
שירת כטייס ומדריך טיסה על מטוסי T-37 בטייסת ההדרכה 80 במשך ארבע שנים.
עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ושירת בטייסת הקרב 90 באלסקה ובטייסת הקרב 492 באנגליה.
בשנים 1998–2000 הוצב בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ושימש עוזר קצין המבצעים בטייסת אימונים להסבה למטוסי F/A-18 הורנט.
על שירותו באוסטרליה עוטר במדליית הזהב של ראש מטה חיל האוויר האוסטרלי.
בשנים 2002–2004 שירת כקצין המבצעים של טייסת הקרב 336 בקרוליינה הצפונית ובשנים 2004–2006 פיקד על טייסת הקרב 333 המפעילה מטוסי F-15E סטרייק איגל.
לאחר לימודים במכללה הלאומית למלחמה מונה קלי ביולי 2007 לסגן מפקד כנף 366. במסגרת זו הוצב באפגניסטן כסגן מפקד כוח המשלוח האווירי 455. בספטמבר 2008 מונה למפקד כנף הקרב הרביעית.
באפריל 2010 מונה לעוזר לסגן מפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית ושנה אחר כך מונה לראש מטה מפקד כוחות האוויר בפיקוד האוקיינוס השקט.
ביולי 2012 מונה למפקד כנף הקרב 354 באלסקה.
ביולי 2014 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 455 בבסיס באגראם שבאפגניסטן.
ביולי 2015 מונה למפקד חיל האוויר התשיעי וביוני 2016 הוחלף על ידי סקוט זובריסט ומונה לעוזר מפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר.
באוקטובר 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-12 של ארצות הברית ומפקד כוחות האוויר של פיקוד דרום.
באוגוסט 2018 מונה לראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר.
באוגוסט 2020 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר.
במהלך שירותו צבר למעלה מ-6,000 שעות טיסה, כולל למעלה מ-800 שעות טיסה מבצעיות, בעיראק, אפגניסטן, בוסניה.
הוא עוטר פעמיים בצלב התעופה המצוינת כולל סימון V לאומץ לב, ו-10 פעמים במדליית האוויר.
הטיס מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, F-15E סטרייק איגל, F/A-18 הורנט, F-16 פייטינג פלקון ו-F-35 לייטנינג II.
קלי בעל תואר שני מהמכללה לפיקוד ומטה של אוניברסיטת חיל האוויר ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי מהמכללה הלאומית למלחמה.
נשוי לטניה ואב לבן ובת.
מארק גבריאל דחרייזה הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת החלוץ.
דחרייזה שיחק לאורך רוב הקריירה בליגת העל הבלגית, למעט תקופה קצרה בפרמייר ליג האנגלית ובליגת העל ההולנדית.
את עיקר הקריירה העביר בקבוצת נעוריו קלאב ברוז' ובאנדרלכט, עם שש עונות בכל אחת מהקבוצות.
הוא זכה לאורך הקריירה בחמש אליפויות בלגיה (מתוכן ארבע עם אנדרלכט), פעמיים בגביע הבלגי, ופעם אחת בנעל הזהב הבלגית, תואר המוענק לכדורגלן הטוב ביותר בבלגיה באותה השנה.
דחרייזה ערך 63 הופעות במדי נבחרת בלגיה, בהן כבש 23 שערים.
הוא ייצג את נבחרתו בשני טורנירי מונדיאל.
דחרייזה הצטרף לקבוצת הנוער של קלאב ברוז' ב-1980, כשהיה בן 15. בעונת , כשהיה בן 18 בלבד, הצטרף לקבוצה הבוגרת של המאמן ג'ורג' קסלר, שהעניק לו הופעת בכורה מול קורטרייק ב-25 בספטמבר 1983. את עונת הבכורה סיים עם עשרים הופעות ליגה, בהן כבש תשעה שערים.
דחרייזה הפך לשחקן הרכב חשוב, ויחד עם יאן קולמנס ופרנקי ואן דר אלסט הפך לאחד משלושת השחקנים הבולטים והמובילים בקבוצה.
בעונת זכה דחרייזה בתואר הראשון בקריירה, כשהניף עם קבוצתו את הגביע הבלגי.
על אף ששותף לשש דקות בלבד במשחק הגמר, גברה קבוצתו על יריבתה העירונית סרקל ברוז' בתוצאה 3-0. דחרייזה עצמו כבש ארבעה שערים בשמונה הופעות בגביע באותה העונה.
בעונת , עונתו החמישית בקבוצה, הצליח דחרייזה לזכות עם קבוצתו באליפות בלגיה.
בארבע העונות שקדמו לזכייה סיימה קלאב ברוז' שתי עונות כסגנית ושתי עונות במקום השלישי, ובעונה זו הצליחה להקדים את מכלן ולזכות בתואר.
דחרייזה כבש באותה העונה 22 שערי ליגה, שיא קריירה אישי, והיה לסגן מלך השערים של הליגה לאותה העונה.
דחרייזה הוסיף לשחק בברוז' עונה אחת נוספת, בה לא הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה רביעית בלבד.
לצד השבחים על יכולתו הגבוהה, מצא עצמו דחרייזה עומד בביקורות על חיי הלילה ועל הבילויים התכופים שניהל באותה התקופה, ולאחר שש עונות במועדון סיים דחרייזה את דרכו בקלאב ברוז'.
הוא ערך 179 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש 95 שערים.
דחרייזה זכה להתעניינות ממועדונים שונים ברחבי היבשת, בהם פ.ס.וו.
איינדהובן ויובנטוס, אך לבסוף נותר בבלגיה כשחתם באנדרלכט לקראת עונת .
סכום ההעברה, שהוערך בכ-2.25 מיליון אירו, היה לסכום שיא בכדורגל הבלגי באותו הזמן.
המאמן אד דה מוס, שהגיע אף הוא לקבוצה באותו הקיץ אחרי תקופה מוצלחת במכלן, הסיט את דחרייזה לשחק כקשר התקפי.
דחרייזה החזיר עם 18 שערי ליגה ו-26 בכל המסגרות.
אנדרלכט הפסידה את האליפות לקלאב ברוז' באותה העונה, אך העפילה עד לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
היא הדיחה בין היתר את ברצלונה, אדמירה ואקר ודינמו בוקרשט בדרך לגמר מול סמפדוריה.
דחרייזה פתח במשחק הגמר שהסתיים בשוויון 0-0 והלך להארכה.
בדקה ה-103 הוחלף דחרייזה, ובתוך חמש דקות מאז שהוחלף ספגה קבוצתו פעמיים מרגליו של ג'אנלוקה ויאלי, נוצחה 2-0 והפסידה את הגביע.
עונה אחת אחר כך, בעונת , הרכיבו דחרייזה, יחד עם לוק ניליס ולואיז אוליביירה, את שלישיית המפתח של אנדרלכט שהובילה לזכייה באליפות בלגיה.
בעוד ניליס ואוליביירה הובילו את טבלת הכובשים של הקבוצה באותה העונה, דווקא דחרייזה היה מהבולטים בשלישייה, מה שהביא לו את הזכייה בתואר נעל הזהב הבלגית לכדורגלן המצטיין בשנת 1991.
ב-1993, לאחר סיום דרכו של דה מוס והקדנציה הקצרה של לוקה פרוזוביץ' על הקווים, הגיע לקבוצה המאמן ההולנדי יוהאן בוסקאמפ.
דחרייזה קודם לתפקיד קפטן הקבוצה, והיה למנהיג על הדשא.
בוסקאמפ ודחרייזה סחפו את אנדרלכט לשלוש אליפויות רצופות, כולל דאבל בעונת .
עם תום שלוש האליפויות הרצופות, בסיום עונת , עזבו גם בוסקאמפ וגם דחרייזה את אנדרלכט.
בעוד בוסקאמפ שב לקבוצה בתוך מספר חודשים, דחרייזה לא שב ללבוש עוד את המדים הסגולים של אנדרלכט.
בסך הכול ב-170 הופעות, כבש דחרייזה 66 שערי ליגה במדי הקבוצה.
לקראת עונת עזב דחרייזה לראשונה את הליגה הבלגית, והצטרף לשפילד ונסדיי מהפרמייר ליג האנגלית.
דחרייזה השתלב היטב בקבוצה והיה מהגורמים המרכזיים במסע ההישרדות שלה בליגה הבכירה.
בעונה זו כבש דחרייזה שמונה שערים ב-34 הופעות ליגה במדיה של שפילד.
באותה תקופה צולם בשפילד הסרט ללכת עד הסוף, ובמהלך הצילומים השתתפו דחרייזה וחברו לקבוצה אורלנדו טראסטפול בהופעת קמע, אך זו נפלה לבסוף בעריכה.
על אף שהחזיק בחוזה לשנתיים נוספות, עבר דחרייזה בתום עונה אחת לפ.ס.וו.
דחרייזה פגש באיינדהובן את חברו לשעבר באנדרלכט, לוק ניליס (עונה אחר כך הצטרף לשניים גם ז'יל דה בילדה), ותחת המאמן דיק אדבוקאט זכו השניים עם איינדהובן באליפות הולנד כבר בעונתו הראשונה של דחרייזה במועדון.
באותה עונה כבש דחרייזה שלושה שערי ליגה ב-23 הופעות.
בעונה שלאחר מכן לא זכה דחרייזה בן ה-32 בהופעות רבות במדי הקבוצה, בין היתר עקב פציעות חוזרות ונשנות.
דחרייזה סיים את העונה עם שמונה הופעות ליגה ושער בודד, ובתום העונה סיים את דרכו במועדון.
לאחר שלוש עונות מחוץ לבלגיה, שב דחרייזה לליגה הבלגית הבכירה וחתם בשורותיה של גנט.
תחת המאמן הנורווגי טרונד סוליד, בלט דחרייזה עם עשרה שערי ליגה ב-29 הופעות, אך בתום עונה אחת נפרד מהקבוצה והצטרף לחרמינל בירסחוט.
אחת הסיבות העיקריות למעבר היה מינויו של פרנקי ואן דר אלסט, חברו של דחרייזה מימיו בקלאב ברוז', לתפקיד המאמן.
על אף גילו המתקדם (עבר לקבוצה כשהיה בן 34), היה דחרייזה לשחקן המפתח של הקבוצה, ובמשך שלוש עונות רשם קרוב למאה הופעות ליגה במדיה, בהן כבש 26 שערים.
בסיום עונת הודיע דחרייזה על פרישה ממשחק פעיל בגיל 37.
דחרייזה עבר דרך כל הנבחרות הצעירות של בלגיה, עד שערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה תחת המאמן גי תיס ב-5 בספטמבר 1984, יום לאחר יום הולדתו ה-19. דחרייזה פתח בהרכב ושיחק תשעים דקות בהפסדה של בלגיה 2-0 ל במשחק ידידות.
על אף שהיה מעורב במשחקי מוקדמות מונדיאל 1986, לא זומן דחרייזה לסגל בלגיה לקראת טורניר הגמר ובכך החמיץ את הישג השיא של בלגיה, שהעפילה עד לחצי גמר המונדיאל.
למעשה, דחרייזה לא שיחק בנבחרת במשך שנתיים, בין ספטמבר 1985 לספטמבר 1987.
את שער הבכורה שלו כבש למעלה משלוש שנים מהופעת הבכורה שלו, בניצחון 3-0 על ב-11 בנובמבר 1987, במסגרת מוקדמות יורו 1988. בלגיה כשלה להעפיל לטורניר, אך רשמה הצלחה במוקדמות מונדיאל 1990, אותו סיימה במקום הראשון בבית וללא הפסד.
דחרייזה פתח גם בניצחון 3-1 על ובהפסד 2-1 ל.
בלגיה סיימה את שלב הבתים במקום השני ועלתה לשמינית הגמר, שם פגשה את .
דחרייזה פתח והוחלף לאחר 64 דקות, והנבחרת הבלגית נוצחה לבסוף 1-0 בהארכה וסיימה את דרכה בטורניר.
בעקבות ההדחה ממוקדמות יורו 1992, סיים תיס את תפקידו ופול ון הימסט החליפו בתפקיד.
תחת המאמן החדש, העפילה בלגיה למונדיאל 1994 בארצות הברית.
על אף שכבש רק שער אחד בטורניר המוקדמות, זומן דחרייזה לסגל בלגיה לטורניר.
באחד ממשחקי ההכנה הביסה בלגיה 9-0 את , במשחק בו כבש דחרייזה את השלושער הבינלאומי היחיד בקריירה שלו.
הוא הוחלף בדקה ה-63, מיד לאחר כיבוש השער השלישי שלו במשחק.
בפעם השנייה ברציפות, היה דחרייזה לכובש הראשון של בלגיה בטורניר, כשהבקיע את השער היחיד בניצחון 1-0 על במשחק הפתיחה.
כבר בדקה ה-11 הקדים דחרייזה את השוער המרוקאי לאחר הגבהה של לוק ניליס מימין, ונגח פנימה את שער הניצחון.
דחרייזה פתח גם בניצחון 1-0 על במשחק השני, וגם בהפסד המפתיע 1-0 ל.
באותו המשחק נקלעה בלגיה לפיגור כבר לאחר חמש דקות, ודחרייזה עצמו הוחלף כבר בדקה ה-24. בלגיה סיימה במקום השלישי בבית, אך העפילה לשמינית הגמר לאחר שהייתה מהקבוצות בעלות המאזן העדיף מאלו שסיימו במקום השלישי.
דחרייזה לא שותף בהפסדה של בלגיה 3-2 ל שהביא להדחתה בשמינית הגמר מונדיאל שני ברצף.
דחרייזה פרש ממשחק בינלאומי בגיל 31. משחקו האחרון במדי בלגיה היה בהפסד 3-0 ל במוקדמות מונדיאל 1998, ב-14 בדצמבר 1996. במשחק זה ענד דחרייזה את סרט הקפטן של הנבחרת בפעם השלישית והאחרונה בקריירה.
לזכותו 63 הופעות במדי בלגיה, בהן כבש 23 שערים.
בקיץ 2003 סגר דחרייזה מעגל וחזר לקלאב ברוז', הפעם בתפקיד המנהל המקצועי של המועדון.
לאחר שנה אחת קיבל את האחריות על כל ההעברות של המועדון.
על אף ההצלחות של המועדון בתחילת דרכו של דחרייזה בצוות המקצועי, ניכר היה כי קיבל מספר החלטות שגויות שהובילו לפיחות במעמדה של הקבוצה.
הפופולריות של דחרייזה בקרב הקהל הלכה ופחתה, במיוחד לאור התפטרותו של המאמן המוערך יאן קולמנס באפריל 2006.
הפסד ביתי לרוסלארה ב-27 בינואר 2007, הביא לסיום דרכם של המאמן אמיליו פררה ועוזרו פרנקי ואן דר אלסט, שהיה חברו הקרוב של דחרייזה.
בעקבות מצבה של הקבוצה הגיש דחרייזה את התפטרותו באותו היום, ושוחרר מתפקידו יום לאחר מכן.
כדורגלן השנה בבלגיה: , ,
מארק ג'קסון הוא כדורסלן עבר, מאמן ופרשן כדורסל אמריקאי.