tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ויליאם מחזר אחרי דייזי, ולפני שהוא יוצא למלחמה מתארס איתה.
הוא מוצב בגדוד של מתיו קרולי, ושניהם נפצעים קשה במהלך המלחמה.
לפני מותו הוא נושא לאישה את דייזי.
תומאס בארו (רוב ג'יימס קולייר) הוא משרת באחוזת דאונטון.
תומאס הוא הומוסקסואל, דבר המעמיד אותו במצבים מורכבים, בתקופה בה היה הדבר היווה עבירה פלילית.
תומאס הוא יריב של בייטס ויחד עם אובריאן מנסה לגרום לסילוקו מתפקידו באמצעים שונים.
כשפורצת מלחמת העולם הראשונה הוא מתנדב לחיל הרפואה כדי לשרת בבית החולים המקומי, במקום להילחם בחזית.
עם תום המלחמה הוא מנסה לסחור בשוק השחור.
דייזי רובינסון, בהמשך דייזי מייסון
דייזי מייסון לבית רובינסון (סופי מקשירה) היא חדרנית ועוזרת הטבחית.
צעירה ביישנית, בת למשפחה בת אחד עשר ילדים.
היא נאיבית מאוד וקל להערים עליה.
בעונה הראשונה היא מתאהבת בתומאס, והוא מנצל את רגשותיה כדי לפגוע במר בייטס.
ויליאם מתאהב בה ומבקש לשאת אותה לאישה, הם מתחתנים בניגוד לרצונה של דייזי אחרי שהוא נפצע קשה בקרב, זמן קצר אחר כך או מת מפצעיו והיא נשארת אלמנה.
בריל פטמור (לזלי ניקול) היא הטבחית באחוזת דאונטון ואחראית על המטבח והכנת הארוחות.
היא מתגאה במקצועיות שלה בבישול.
היא רודה בדייזי, העוזרת שלה, ולפעמים מתפרצת עליה אך לרוב יחסיהן הן כשל אם ובת.
ראייתה נחלשת והיא נשלחת לניתוח קטרקט אצל רופא עיניים מומחה בלונדון.
במהלך המלחמה נודע לה שאחיין אהוב שלה הוצא להורג באשמת פחדנות.
גוון דוסון (רוז לזלי) היא משרתת באחוזת דאונטון.
היא בחורה שאפתנית שמחליטה שאינה רוצה לעבוד יותר כמשרתת ומקווה להיות מזכירה.
הוא לומדת כתבנות וקצרנות וחוסכת כסף כדי לקנות מכונת כתיבה.
סיביל מתיידדת איתה ואף מסייעת לה למצוא משרה.
אתל פארקס (איימי נוטל) היא המשרתת שמחליפה את גוון בעונה השנייה של הסדרה.
אתל מתבטאת בבוטות ואינה אוהבת שמצווים עליה, מה שגורם לעימותים בינה לבין אנה וגברת יוז.
יש לה רומן עם צ'ארלס ברייאנט, אחד הקצינים המתארחים בבית ההבראה שבאחוזה, דבר המוביל לפיטוריה.
כאשר אתל מגלה שהיא בהריון היא חוזרת לבקש עזרה, אך מדרדרת לזנות עקב קשייה הכלכליים.
בסיועה של איזבל היא מצליחה לפתוח בחיים חדשים.
ג'וזף מוזלי (קווין דויל) הוא הבאטלר בבית משפחת קרולי ומשרתו האישי של מתיו קרולי.
אביו ויליאם מוזלי מגדל ורדים וזכה בתחרות הפרחים של דאונטון ב-1913. כאשר מתיו קרולי יוצא למלחמה ואמו מתנדבת בצלב האדום, מוזלי מתנדב לעזור בבית האחוזה.
שחקן/שחקנית דמות תיאור עונות יו בונוויל רוברט קרולי, הרוזן מגרנתהם לורד גרנתהם, ראש משפחת קרולי ובעל האחוזה.
נולד 1870. כל העונות אליזבת מקגוורן קורה קרולי (שם נעורים: לווינסון), הרוזנת מגרנתהם ליידי גרנתהם, אשתו האמריקאית של רוברט.
הונה הרב היה התמריץ לנישואיהם, ושימש להצלת האחוזה.
נולדה 1868 כל העונות מישל דוקרי ליידי מרי ג'וזפין קרולי בתם הבכורה של לורד וליידי גרנתהם; אשתו של מתיו, ומאוחר יותר אלמנתו; אמו של ג'ורג', היורש המשוער של האחוזה.
נולדה 1892. כל העונות לורה קרמייקל ליידי אדית ג'וזפין קרולי בתם האמצעית של לורד וליידי גרנתהם.
נולדה 1894. כל העונות ג'סיקה בראון פינדלי ליידי סיביל קורה קרולי (מאוחר יותר: ברנסון) בתם הצעירה של לורד וליידי גרנתהם; אשתו של טום ברנסון; אמה של מיס סיביל, בתם המשותפת.
נולדה 1896. עונות 1–3 מגי סמית' ויולט קרולי, הרוזנת האם מגרנתהם אמו של לורד גרנתהם כל העונות אלן ליץ' טום ברנסון נהג המשפחה לשעבר (עונות 1-3); נישא והתאלמן מליידי סיביל; כיום הסוכן המנהל את האחוזה; אביה של מיס סיביל.
1– דן סטיבנס מתיו רג'ינלד קרולי יורש העצר המשוער של האחוזה (בן דודו מדרגה שלישית בהפרש דור של רוברט); בעלה של ליידי מרי ואבי ילדם המשותף, ג'ורג'; לשעבר עורך דין, מאוחר יותר בעלים-שותף של האחוזה ביחד עם רוברט.
עונה 1 – פרק חג המולד 2012 פנלופי וילטון גברת איזבל קרולי אמו של מתיו; אלמנה ואחות לשעבר כל העונות לילי ג'יימס ליידי רוז מקלייר דודניתם ובת חסותם של הלורד והליידי גרנתהם; בתם של המרקיז והמרקיזה מפלינטשייר.
אמה היא אחייניתה של הרוזנת האם.
נולדה 1903. עונה 3 – סמנתה בונד ליידי רוזמונד פינסוויק (שם נעורים: קרולי) אחותו של לורד גרנתהם 1–
1– לזלי ניקול בריל פטמור טבחית 1– סופי מק'שרה דייזי רובינסון (מאוחר יותר: מייסון) משרתת מטבח, מאוחר יותר עוזרת לטבחית; אלמנתו של ויליאם מייסון.
1– תומאס היוז ויליאם מייסון משרת באחוזה; לזמן קצר בעלה של דייזי.
עונות 1–2 רוז לזלי גוואן דוסון משרתת עונה 1 איימי נוטל אתל פארקס משרתת באחוזה; מאוחר יותר סוכנת הבית והטבחית של גברת איזבל קרולי.
המפיק גארת נים וחברת ההפקה "קרנבל פילמס" פנו לג'וליאן פלוז לכתוב סדרת דרמה שמתרחשת בבית אחוזה בתקופה האדוארדית.
פנייתם אליו הייתה בעקבות הסרט זוכה האוסקר על התסריט "גוספורד פארק" שכתב פלוז.
למרות שבתחילה לא רצה לעבוד על פרויקט דומה ל"גוספורד", שבועות מעטים אחר כך חזר לנים עם סיפור מסגרת לעונה הראשונה.
פלוז כותב את התסריטים, ואשתו אמה היא העורכת.
הייעוץ ההיסטורי לסדרה נעשה על ידי אלאסטיר ברוס, הן ביחס למנהגים החברתיים והן ביחס לאירועים ההיסטוריים.
התרחשויות בעלילה כגון פרשת הדיפלומט הטורקי או הפיכתה של דאונטון לבית חולים מתבססים על אירועים היסטוריים אמיתיים.
בית האחוזה "טירת הייקליר" (Highclere Castle) שבמחוז המפשייר שימש לצילומי החוץ וגם לרוב צילומי הפנים של הסדרה.
הצילומים של המטבח, אגף המשרתים וחלק מחדרי השינה של האדונים נעשו באולפני אילינג.
סצנות חוץ צולמו בכפר במפטון שבאוקספורדשייר, בעיקר כנסיית סט.
מרי והספרייה ששימשה כמקום הכניסה לבית החולים.
הצילומים בשוחות במהלך המלחמה בצרפת נעשו באזור הכפרי של סאפוק קרוב לכפר אייקנהם (Akenham).
סצנות רבות צולמו באתרים היסטוריים ובאחוזות נוספות.
האחוזה "הקסבי פארק" שסר ריצ'רד קרלייל שוקל לקנות בעונה השנייה הוא חלק מ"וודסדון מנור" בבקינגהמשייר.
טירת אינוורארי בארגייל וביוט שבסקוטלנד שימשה לצילומי ספיישל חג המולד.
"גרייס קורט" באוקספורדשייר שימש כביתם השני של משפחת קרולי, מקום אליו התכוונו לעבור בעונה השלישית עקב קשיים כלכליים.
סצנות בית הכלא בעונה השלישית צולמו ב"לינקולן קאסל" שבלינקולנשייר.
האחוזה הבדיונית ממוקמת במחוז יורקשייר.
הדמויות בסדרה מזכירות ערים כגון איזינגוולד, קירקבי מיילזרד, קירקבימורסייד, מלטון, מידלסברו, ריפון, ריצ'מונד ותריסק הממוקמות בצפון יורקשייר, כמו גם את הערים יורק ולידס.
"אחזות דאונטון" זכתה לשבחים רבים ממבקרי הטלוויזיה, וכן זכתה בפרסים רבים.
בשנת 2011 זכתה בפרס גלובוס הזהב למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר וכן בפרס אמי למיני-סדרה הטובה ביותר.
אחרי שתי עונות הסדרה הייתה מועמדת ל-27 קטגוריות של פרס אמי, יותר מכל סדרת טלוויזיה בינלאומית אחרת בהיסטוריה של "פרס אמי".
בנוסף, הסדרה הוכרה בספר השיאים של גינס כסדרה בשפה האנגלית שזכתה במרב שבחי הביקורת לשנת 2011.
זו סדרת הדרמה המצליחה ביותר הן ברשת ITV והן ברשת PBS ומספר הצופים בה הוא הגדול ביותר מאז סדרת הטלוויזיה חמדת ימים (Brideshead Revisited) מ-1981. עם שידור העונה השלישית, הפכה הסדרה להיות לאחת מתוכניות הטלוויזיה הנצפות ביותר בעולם.
הסדרה ספגה ביקורת קשה על כך שהציגה את יחסי המעמדות בבריטניה של ראשית המאה ה-20 באופן מרוכך, שיתקבל על הצופים.
התנאים המצוינים שבהם חיו המשרתים, ללא ענישה פיזית או התעללות, ותשומת הלב והאהדה שקיבלו מהאדונים, גונו כרחוקים מאוד מהמציאות בתקופה.
סצנת האונס בעונה הרביעית עוררה סערה בקרב קהל הצופים שהביע זעזוע מקו העלילה הסנסציוני.
יוצרי הסדרה דחו את הביקורת והדגישו כי לא התכוונו ליצור סנסציה אלא לדון בהשפעות של תקיפה מינית בתקופה המתוארת.
אחוזת בית רעננה (דיור מוגן) היא אחד מבתי הדיור המוגן הראשונים בישראל.
הוא נוסד ב-1993 ברעננה, על ידי פרופ' יוסף לוי, יוחאי שניידר ויוסף שלגי.
אחוזת בית ממוקמת ברחוב אחוזה 269 בסמוך לפארק רעננה.
הפרויקט כולל גם מרכז מסחרי.
יוזם הקמת בית הדיור המוגן בשטח שדות התותים במערב רעננה, היה פרופ' יוסף לוי, רופא בכיר ומנהל מחלקה בבית החולים השרון; הוא הקים אותו ב-1993 בשיתוף עם יוחאי שניידר ויוסף שלגי מחברת "מליבו ישראל" בע"מ (כיום: אחוזת בית רעננה - דיור מוגן בע"מ).
לוי שימש כמנהל הרפואי הראשון של הבית, עד לפרישתו.
הפרויקט כולל כיום כ-340 יחידות דיור, בגדלים שונים (מדירות סטודיו ועד דירות גן ופנטהאוז).
באחוזת בית קיים רצף טיפולי גם לדיירים שעם השנים חלה ירידה במידת עצמאותם.
בנוסף לדיור המוגן, קיים בה מתחם של דיור תומך, וכן אגף סיעודי הפועל ברישיון משרד הבריאות ובו מחלקה סיעודית ומחלקה לתשושי נפש.
המנהל הרפואי הוא פרופ' אברהם אדונסקי, מנהל המערך הגריאטרי בבית החולים שיבא (תל השומר).
מנהלת הבית היא איריס כהן.
אחוזת בית נכנסה אל הבורסה לניירות ערך בתל אביב וביצעה בחודש דצמבר 2014 הנפקה של איגרות חוב בשווי של כ-200 מיליון ₪.
אחוזת דאונטון הוא סרט דרמה היסטורית בריטי שנוצר על בסיס תסריט מאת ג'וליאן פלוז ובוים על ידי מייקל אנגלר .
זהו עיבוד קולנועי לעלילת סדרת הטלוויזיה "אחוזת דאונטון" אשר שודרה בשנים 2010-2015 בערוץ ITV.
הסרט יצא לאקרנים ב-13 בספטמבר 2019 בבריטניה ושבוע לאחר מכן בארצות הברית ב-20 בספטמבר.
עלילת הסרט ממשיכה את עלילת סדרת הטלוויזיה שהסתיימה בדצמבר 2015 לאחר שידור 52 פרקים.
באפריל 2016, פורסם לראשונה שנשקלת האפשרות של הפקת סרט קולנוע לאחוזת דאונטון.
התסריט לסרט הופץ לצוות השחקנים המקורי בתחילת 2017.
ב-13 ביולי 2018 המפיקים אישרו לראשונה שהם עובדים על הפקת סרט קולנוע באורך מלא.
הצילומים לסרט החלו בלונדון בסוף אוגוסט.
צוות השחקנים המקורי, בהם יו בונוויל, אליזבת מקגאוורן, מישל דוקרי, לורה קרמייקל ומגי סמית' גילמו בסרט את דמויותיהם מהסדרה.
בהודעה שפורסמה באוגוסט צוין כי השחקנים החדשים אימלדה סטונטון, ג'רלדין ג'יימס, טאפנס מידלטון, סיימון ג'ונס, דייוויד הייג, קייט פיליפס וסטיבן קמפבל מור ייקחו חלק בצוות השחקנים הראשי של הסרט.
בספטמבר אושר שג'ים קרטר, ברנדן קויל, קווין דויל, הארי האדן-פאטון, רוב ג'יימס-קולייר, אלן ליץ', פיליס לוגן, סופי מקשרה, לסלי ניקול ופנלופה וילטון יגלמו גם הם את דמויותיהם מהסדרה.
אחוזת בני אבריקוסוב , המכונה גם הבית הראשי של אחוזת נ.א.
קוסירב-אבריקוסוב היא אחוזה הממוקמת במוסקבה בכתובת: רחוב אוסטוז'נקה, מס' 51/10.
האחוזה בת קומה אחת נבנתה בסגנון אמפירי בעלת ארבעה עמודים ונבנתה בשנות 1820. היא נבנתה מחדש בשנת 1873 על פי פרויקט של האדריכל מיכאיל קלימנטייביץ' פוזירבסקי ובשנים 1914–1916 שופצה על פי פרויקט של סרגיי יגורוביץ' צ'רנישוב.
האחוזה הייתה שייכת לשושלת הקונדיטורים אבריקוסוב במוסקבה.
כיום משמש המבנה את לשכת העיתונות של שירות ביון החוץ (לשכת יחסי ציבור ויחסיו עם תקשורת של שירות שירות הביון של הפדרציה הרוסית).
בשנת 2010 הותקן בחזית המבנה לוח זיכרון לזכרו של קים פילבי.
אחוזת הווארד היא מיני-סדרה בריטית-אמריקאית המבוססת על הרומן באותו שם מאת א.מ.
את הסדרה עיבד קנת' לונרגן, ביימה הטי מקדונלד, ומככבת בה היילי אטוול.
המיני-סדרה בת ארבעה החלקים הופקה בשיתוף פעולה של רשת הטלוויזיה הבריטית BBC One, והרשת האמריקאית Starz.
שידור הבכורה היה ב-12 בנובמבר 2017 בממלכה המאוחדת, וב-8 באפריל 2018 בארצות הברית.
"אחוזת הווארד" בוחן את "הנוף המשתנה של חלוקה מעמדית וחברתית באנגליה במפנה המאה העשרים, מבעד לעדשה של שלוש משפחות: משפחת שלגל האינטלקטואלית והאידיאליסטית, משפחת וילקוקס העשירה מעולם העסקים, ומשפחת באסט ממעמד הפועלים".
היילי אטוול – מרגרט שלגל
מת'יו מקפדיין – הנרי וילקוקס
פיליפה קולטהרד – הלן שלגל
ג'וזף קווין – לאונרד באסט
ג'ו בניסטר – צ'ארלס וילקוקס
רוזלינד אלעזר – ג'קי באסט
אלכס לות'ר – טיבי שלגל
בסי קרטר – איבי וילקוקס
ג'ונה האוור-קינג – פול וילקוקס
טרייסי אולמן – הדודה ג'ולי מונד
ג'וליה אורמונד – רות וילקוקס
יולנדה קטל – דולי וילקוקס
סנדרה וו – מיס אוורי
מיילס ג'ופ – פרסי קהיל
פורסטר "אחוזת הווארד", במטרה לעבד אותו למיני-סדרה טלוויזיונית עבור ערוץ BBC Two.
מאורר, אליקסנדר, ויטלין ודייוויד א.
סטרן נועדו להיות המפיקים בפועל.
ב-11 באוקטובר 2013 נמסר שקנת' לונרגן נבחר לעבד את הרומן.
ב-28 בדצמבר 2015 הוכרז ש-BBC אישרה רשמית את ההפקה.
ב-7 ביוני 2016 פורסם שהטי מקדונלד תביים את ארבעת הפרקים של המיני-סדרה.
ב-15 בפברואר 2017 הוכרז שרשת Starz מצטרפת להפקה.
עם ההכרזה על הצטרפות Starz, פורסם שהיילי אטוול, מת'יו מקפדיין וטרייסי אולמן יככבו בסדרה.
ימים אחדים אחר כך, נמסר שג'וליה אורמונד, פיליפה קולטהרד, ג'וזף קווין, רוזלינד אלעזר ואלכס לות'ר הצטרפו לצוות השחקנים.
שלב הצילומים למיני-סדרה החל בקיץ 2016. הבית ששימש לצילומי אחוזת הווארד הוא ואן האוס, השוכן סמוך להמבלדון שבסארי.
צילומים אחרים נערכו בווברלי אבי, וסט וייקומב פארק, באלרד דאון, סוואנייג' פיר, והארי וורן האוס בסטודלנד ביי.
אתרי צילומים בלונדון כללו את כיכר מידלטון בקלרקנוול, רחוב גרייט ראסל, צ'אנסרי ליין, המוזיאון הבריטי, בית אוסטרליה, והמסעדה Simpsons in the Strand שברחוב הסטרנד.
ב-4 במאי 2017 פורסמה התמונה הראשון מתוך הסדרה.
ב-7 בדצמבר 2017 הפיצה Starz את הקדימון הראשון של הסדרה לקהל האמריקאי.
הקרנת הבכורה הרשמית בבריטניה נערכה ב-1 בנובמבר 2017 ב-BFI סאות'בנק שבלונדון.
באפריל 2018 נערכה הקרנת הבכורה הרשמית בארצות הברית בוויטבי הוטל שבניו יורק.
המיני-סדרה "אחוזת הווארד" שודרה בערוץ BBC One בממלכה המאוחדת, בערוץ ABC TV באוסטרליה, וברשת Starz בארצות הברית.
שידור הבכורה בארצות הברית היה ב-8 באפריל 2018.
אחוז השומן בגוף באדם וביצורים חיים אחרים הוא המסה הכוללת של השומן אשר מחולקת במסת הגוף הכוללת, כפול ב-100. שומן הגוף כולל הן את שומן הגוף החיוני (Essential body fat) ואת שומן האחסון (Storage body fat).
שומן הגוף החיוני נחוץ לתפקוד המערכות.
אחוז השומן החיוני בגוף של נשים גבוה מזה שנמצא בגוף של גברים, משום שהן זקוקות לשומן זה לצורך תקופת ההיריון ותפקודים הורמונליים אחרים.
שומן האחסון בגוף מורכב משומן שהצטבר ברקמות השומן, אשר בחלקו מגן על האיברים הפנימיים בחזה ובבטן.
קיימות מספר שיטות לקביעת אחוז השומן בגוף, כמו מדידה עם קליבר למדידת עובי השומן התת-עורי, באמצעות מכשיר מסוג Bioelectrical impedance analysis אשר מעביר זרם חשמלי חלש בגוף על מנת להעריך את אחוזי השומן בגוף, או באמצעות מכשיר DEXA.
מדידת אחוזי השומן בגוף משמשים לעיתים רבות ככלי לפיקוח על שיפור בהרכב הגוף של אדם שמקפיד לאכול תזונה בריאה לאורך תקופת זמן ממושכת, ו/או אדם שעובר תוכנית כושר לאורך תקופת זמן ממושכת.
מדידת אחוזי השומן מדויקים יותר כמדד לבריאות מאשר מדד מסת גוף (BMI) משום שבאופן זה מודדים ישירות את הרכב הגוף בעוד ש-BMI לוקח בחשבון רק את הגובה והמשקל (ולא את הפרופורציות בין משקל השומן למשקל השרירים).
עם זאת, מדד ה-BMI פופולרי יותר כמדד לבקירות בעיקר מכיוון שרוב הטכניקות המשמשות למדידת אחוזי שומן בגוף דורשות ציוד מתקדם ומיומנויות מתקדמות.
הארגון האמריקני The American Council on Exercise הגדיר מספר קטגוריות לטווחים שונים של אחוזי השומן בגוף.
לנשים בדרך כלל יש פחות מסת שריר מגברים ולכן יש להן לרוב אחוזי שומן גבוהים יותר בגוף בכל אחת מהקטגוריות השונות.
אחוזת הכתר בורנשטדט היא נחלה לשעבר של משפחת המלוכה הפרוסית בבורנשטדט בצפון פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה, והיא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999. האחוזה שוכנת על "אגם בורנשטדט" (Bornstedter See), כ-400 מטרים בלבד מארמון סנסוסי.
האחוזה הייתה מקום מושבה לשעבר של ויקטוריה, הנסיכה המלכותית ושוחזרה לחלוטין כאחוזה מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ונפתחה לציבור בשנת 2002. הנכס לשעבר של שושלת הוהנצולרן משתרע על שטח של 18,000 מטרים רבועים.
בשנת 1664 רכש פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג את אחוזת בורנשטדט.
במקום הוקמה מבשלת בירה ומזקקה שפעלו עד לתקופת שלטונו של פרידריך וילהלם הראשון.
גן הכשותנית שהוקם בשנת 1727 ננטש כעבור 100 שנים על פי תוכניות הייפוי של פטר יוזף לנה.
האחוזה, שהוכפפה מאז למשרד פוטסדאם, נרכשה מחדש על ידי פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה בשנת 1841 ונבנתה מחדש בסגנון איטלקי בשנים 1846–1848 לאחר שרפה.
הטיוטות למכלול הבניינים נערכו על ידי האדריכל יוהאן היינריך הברלין (Johann Heinrich Haeberlin) על פי המפרט של המלך.
משנת 1867 היא הפכה למשכנם של בני הזוג נסיך הכתר פרידריך וילהלם וויקטוריה.
גנן החצר אמיל זלו (Emil Sello) עיצב מחדש את הגן על פי המודל האנגלי בשנת 1875. לאחר שיפוצים שונים, התגוררה באחוזה משנת 1901 הנסיכה פאודורה (Feodora), אחותה של הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה.
האחוזה ניתנה לה לכל החיים.
בשנים שלאחר מכן התפתחה בורנשטדט לחצר אמנים עם סופרים, חוגים ספרותיים וציירים.
הנסיכה מצאה את המוטיבים לציוריה האימפרסיוניסטים בסביבת אחוזת הכתר.
בשנת 1878 התרחש המיזוג עם אחוזת הכתר גאלין (Krongut Gallin) ואחוזת הכתר החדשה קיבלה את השם "אחוזת הכתר בורנשטדט-גאלין".
בשנת 1928 חולק אזור בורנשטדט-גאלין מחדש.
הסופר אויגן דיזל (Eugen Diesel), בנו של רודולף דיזל, התגורר באחוזה בין השנים 1925 עד 1939.
מכלול המבנים שעוצבו מחדש והפכו לבניינים מודרניים עד שנות השמונים של המאה ה-20 פורק ושוחזר משנת 1999. ב-1 ביוני 2002 נפתחה אחוזת הכתר מחדש.
בנובמבר 2004 ביקרה המלכה הבריטית באחוזת הכתר.
המכלול כולו בריבקשטראסה (Ribbeckstrasse) 6-7 הושכר לקמעונאים ומסעדנים לאחר השיפוץ.
בבנייני החווה לשעבר נפתחו מסעדה ומבשלת בירה, המאפייה המלכותית ומוזיאון דמויות הפיוטר.
אומנים מברנדנבורג הפעילו כאן חנויות מכירה למוצריהם.
במהלך עונת האדוונט הפכה אחוזת הכתר למוסד שמבקרים בו רבים, ואירועים ותערוכות שונות התקיימו בה במהלך השנה.
לדוגמה, הדגמים המוקטנים של פסלי הדובים המאוחדים, המכונים The Minis, הוצגו פעמיים בשנת 2005.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21, פחתה האטרקטיביות של השגשוג של הפתיחה ומספר המבקרים ירד, כך שהסוחרים סגרו את החנויות.
בעלי המלאכה והדיירים ציינו גם מחלוקות עם ההנהלה כגורם.
בשנת 2008, פתח איש ההסעדה הברלינאי יוזף לגנר את המתקן, ובשנת 2015 הוצע למכירה "מכלול הבניינים ההיסטורי בפארק ארמון סנסוסי".
לאחר התחלה חדשה באמצע העשור השני של המאה ה-21, פועלים באחוזה בית החרושת ברנדנבורג, מאפיית החצר המלכותית, חנות האחוזה ומעדניות, כשחנות האחוזה מציעה שטחי מסחר לאומנים מפוטסדאם.
חדרי אירועים זמינים לאירועים פרטיים ובבית האחוזה קיים סניף משרד הרישום של פוטסדאם.
בסוף שנות העשור מתקיימים אירועים בחצר לאורך כל השנה: קונצרטים, אירועים, שווקים, מסיבת סילבסטר, חג הפסחא, שוקי חג השבועות, פסטיבל ציידים, שוק אדוונט ואפילו אירועי ספורט כמו מרתון הארמונות, שמתחיל ומסתיים באחוזת הכתר בורנשטדט.
על פי התוכנית של לנה למדשאה בין בית האחוזה לאגם, נוצר תחת ויקטוריה גן ורדים.
לאחר השחזור הוקם גן הוורדים ונשתל בממדים הישנים, בולטים בו הוורדים מזן השלגייה הלבנים והגבוהים, בנוסף ורדים בגוון לבן שמנת מזן "לה פאלומה 85" והוורדים הגבוהים מהזן "הפיה הוורודה" (Pink Fairy).
אחוזת דאונטון 2: עידן חדש הוא סרט דרמה היסטורי המהווה המשך לסרט "אחוזת דאונטון" משנת 2019. שני הסרטים נכתבו על ידי ג'וליאן פלוס, יוצר וכותב סדרת הטלוויזיה באותו השם, כאשר את סרט ההמשך ביים סיימון קרטיס, שהחליף את מייקל אנגלר שהיה אמון על בימוי הסרט הראשון.
הסרט עלה לאקרנים בממלכה המאוחדת ב-29 באפריל 2022, בישראל ב-19 במאי 2022, ובארצות הברית ב-20 במאי 2022.
בשנת 1928, טום ברנסון, חתנו האלמן של רוזן גרנתהם, נושא לאישה את לוסי סמית', בתה הבלתי חוקית של ליידי מוד בגשו, יורשת יחידה לנכסים.
הליידי ויולט קרולי, הרוזנת האלמנה מגרנתהם, מפתיעה את משפחתה כאשר היא חושפת כי קיבלה בעבר וילה בדרום צרפת מהמרקיז דה מונמיריי – שזה עתה הלך לעולמו – והיא מורישה אותה לנינתה, סיבי, בתם של טום וליידי סיביל קרולי המנוחה, במטרה להבטיח מעמד חברתי וכלכלי שווה לזה של בני דודיה.
חברת הפקות קולנוע מבקשת לצלם את הסרט האילם "המהמר" באחוזת דאונטון.
הרוזן רוברט קרולי מסרב בתחילה, אך משתכנע לאחר שליידי מרי טלבוט, בתו הבכורה והאחראית על הניהול השוטף של האחוזה, מציינת שההכנסות מהסרט יאפשרו תיקון לגג הדולף.
אנשי הצוות נרגשים לראות את כוכבי הסרט, אך התנהגותה המתנשאת של השחקנית מירנה דלגליש פוגעת ברבים מהם.
המרקיז החדש של מונמיריי מזמין את משפחת קרולי לביקור בווילה.
ויולט החולה אינה מסוגלת להצטרף, אך טום ולוסי, הליידי בגשו, הרוזן רוברט ואשתו קורה, אדית ובעלה ברטי (מרקיז מהקסהאם) יוצאים לדרך, מלווים על ידי המשרתים קרסון, בייטס ובקסטר.
ליידי אדית, אשר שבה לכתוב למגזין אותו היא מנהלת בלונדון, מנצלת את הנסיעה גם למשימה עיתונאית.
בינתיים נשארת ליידי מרי באחוזה לפקח על צוות ההפקה, בליווי גברת קרסון.
בצרפת, משפחת מונמיריי מערערת על הבעלות של ויולט, אך עורך הדין של המשפחה קובע שהווילה נמסרה לה עוד בטרם נישא המרקיז, ולכן אין תוקף לערעור.
המרקיז אף רומז לרוברט כי ייתכן שהם אחים-למחצה, בהתחשב בתאריך לידתו.
באותו לילה משתפת קורה את בעלה בחשש למחלה קשה, והוא נשבר מהאפשרות לאבד את אמו, תוארו ואשתו בזה אחר זה.
בדאונטון, הפקת "המהמר" מופסקת בשל ירידת קרנם של סרטים אילמים בעידן הסרטים המדברים.
ליידי מרי מציעה להשלים את הסרט עם דיבוב לדיאלוגים המצולמים ועם סצנות חדשות הכוללות סאונד.
בעוד קולו של השחקן גאי דקסטר מתאים לסרט, מבטאה הקוקני של דלגליש אינו הולם את הדמות האריסטוקרטית.
גברת קרסון מציעה שליידי מרי תדובב את דלגליש.
השחקנית שוקלת לפרוש, אך משוכנעת להישאר בזכות אנה ודייזי.
מר מולסלי, שקורא שפתיים, משחזר את הדיאלוגים ואף כותב תסריט.
במהלך ההפקה מגלה דקסטר למר בארו – רב המשרתים של דאונטון – כי הוא אף הוא הומוסקוסאל, והשניים יוצרים קשר רומנטי.
דקסטר מציע לבארו להצטרף אליו לניו יורק כעוזרו האישי, והלה מסכים.
המשפחה שבה לדאונטון בעוד הצילומים נמשכים.
מרי דוחה בעדינות את חיזוריו של הבמאי ג'ק ברבר, אף שנישואיה לאנרי מצויים במשבר בשל היעדרויותיו הממושכות.
קורה מאובחנת במחלה הניתנת לטיפול, ודלגליש מתנסה במבטא אמריקאי בתקווה להציל את הקריירה שלה.
ליידי אדית, החשה כבולה בחיי האריסטוקרטיה, מחליטה לשוב ולנהל את מגזינה.
דייזי ואנדי, שזה עתה נישאו, משדכים בין מר מייסון לגברת פטמור.
כשניצבי הסרט שובתים, אנשי הצוות של דאונטון ממלאים את מקומם.
ברבר מציע למולסלי עבודה כתסריטאי, והוא מציע נישואין לבקסטר, מבלי לדעת שכל הנוכחים שומעים את דבריו דרך מיקרופון פתוח.
ויולט מרגיעה את רוברט וטוענת שאביו הוא אכן לורד גרנתהם המנוח, וכי לא התקיים דבר משמעותי בינה לבין המרקיז הקודם.
זמן קצר לאחר מכן היא נופחת את נשמתה כשהיא מוקפת במשפחה ובצוות.
מרי מבקשת מקרסון לחזור זמנית לתפקיד רב המשרתים ולאמן את אנדי כיורשו של בארו.
חודשים לאחר מכן, שבים טום ולוסי לדאונטון עם ילדם הראשון.
דיוקנה החדש של ויולט תלוי בכניסה הראשית לאחוזה.
לאחר עליית הסרט הראשון לאקרנים בשנת 2019, היוצר ג'וליאן פלוז וצוות ההפקה הצהירו שכבר יש להם רעיונות להפקת סרט המשך.
בינואר 2020, דווח שפלוז יתחיל לעבוד על תסריט הסרט ההמשך לאחר שיסיים את התסריט עבור סדרת הדרמה "העידן המוזהב".
בספטמבר 2020, ג'ים קרטר, המגלם את דמותו של קרסון, אישר כי תסריטו של סרט ההמשך נכתב, ובפברואר 2021, יו בונוויל, המגלם את דמותו של רוברט, הצהיר בראיון ל-BBC Radio 2 שברגע שצוות השחקנים יחוסן נגד מגפת הקורונה, הסרט יופק.
ב-25 באוגוסט 2021, הוכרז שמו הרשמי של הסרט: "Downton Abbey: A New Era" (בתרגום חופשי לעברית: "אחוזת דאונטון: עידן חדש").
מרבית צוות השחקנים הראשי של הסרט הראשון שבו לגלם את דמויותיהם.
בנוסף, לצוות השחקנים לוהקו יו דאנסי, לורה האדוק, נטלי ביי ודומיניק וסט.
צילומי הסרט התעתדו במקור להתקיים בין 12 ביוני ל-12 באוגוסט 2021, בהמפשייר, אנגליה, אך מנגד, "דדליין הוליווד" אישרה כי הצילומים החלו באמצע אפריל 2021. ב-16 ביולי 2021, הודיעה אליזבת מקגאוורן בפוסט בחשבון האינסטגרם הפרטי שלה כי היא סיימה את הצילומים.
הסרט התעתד לעלות לאקרנים בבתי הקולנוע ב-22 בדצמבר 2021, לפני שנדחה ל-18 במרץ 2022, ולאחר מכן שוב ל-29 באפריל בבריטניה, וב-20 במאי בארצות הברית.
הסרט אף נעשה זמין לצפייה בשירות "Peacock" ב-4 ביולי, 45 ימים לאחר עלייתו לאקרנים בבתי הקולנוע האמריקאיים.
הסרט הוקרן לראשונה בכיכר לסטר שבלונדון ב-25 באפריל 2022.
אחוזת דורן (בהולנדית: Huis Doorn, בגרמנית: Haus Doorn) היא טירה קטנה בעיירה דורן שבהולנד.
האחוזה התפרסמה כמקום מגוריו של וילהלם השני, קיסר גרמניה אשר יצא לגלות בהולנד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הקיסר הגולה התגורר באחוזה משנת 1920 ועד מותו ב-4 ביוני 1941. הוא נקבר במאוזוליאום בפארק האחוזה.
כיום האחוזה היא מוזיאון הנמצא בבעלות ממשלת הולנד.
היא נזכרת לראשונה בשנת 1289. במקור הייתה מבצר עם חפיר, חומה ומגדלי הגנה שחלקם השתמרו עד ימינו.
המבצר היה בבעלות קתדרלת אוטרכט.
ב-1633 מכרו הנזירים את המבצר לאציל מקומי בשם רינייר פון גולדשטיין.
האחוזה עברה שיפוצים רבים, ובמאה ה-18 קיבלה את צורתה הנוכחית.
הציוד והריהוט של הטירה נקנו במאה ה-19.
כאשר קנצלר גרמניה מקס פון באדן הכריז על דעת עצמו על התפטרותו של וילהלם השני, קיסר גרמניה ב-9 בנובמבר 1918, נמצא הקיסר במלון בריטניקה, מקום מושבו של המטה הגדול, בעיר ספא, שבבלגיה.
מבלי להתפטר, הוא נמלט אל הולנד הנייטרלית ב-10 בנובמבר וביקש מקלט מווילהלמינה, מלכת הולנד.
הוא נקלט בתחילה בטירת אמרונכן בידי הרוזן פון בנטינק.
הקיסר שהה בטירה במשך שנה וחצי, ובסוף שנת 1919 רכש את אחוזת דורן מידי הברונית הימסטרה דה בופור, ולאחר שיפוץ נרחב, עבר לגור בה ב-1920.
כחלק מהפקעת הנסיכים שהתרחשה ברפובליקת ויימאר, איבד בית הוהנצולרן את מרבית רכושו בגרמניה.
עם זאת, וילהלם הצליח להעביר את מרבית רכושו האישי לדורן.
לפי התיאורים היו לו שם בסך הכל 59 קרונות משא מלאים רהיטים ויצירות אמנות.
חלקם מאוחסנים עד היום במרתפי האחוזה.
עיסוקו העיקרי של וילהלם באותה תקופה היה חטיבת עצים.
את העצים שחתך וניסר הוא הפיץ בין האיכרים באזור בזמן חג המולד.
הוא גידל זקן, דבר ששינה את דיוקנו המוכר לכל, והחל לומד את השפה ההולנדית.
כן עסק בציד, תחביב שבו עסק עוד בעת שלטונו.
לעיתים היה זוכה לביקוריהם של אורחים מכובדים באחוזה, ושמר על עניין וקשר עם הפוליטיקה האירופית.
ב-1940 נערך הקרב על הולנד והארץ נכבשה בידי גרמניה הנאצית.
מאז זכתה האחוזה למשמר של חיילים גרמנים.
כשנה לאחר מכן, ב-4 ביוני 1941, מת וילהלם בדורן, כתוצאה מתסחיף ריאתי.
הוא נקבר במאוזוליאום בפארק האחוזה.
יורשו של הקיסר וילהלם, נסיך הכתר ירש את הבית, אולם בחר שלא לגור בהולנד.
הבית נוהל בידי שלישו הצבאי של הקיסר המנוח זיגורד פון אילזמן.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הגדירה ממשלת הולנד את הבית כרכוש האויב הגרמני והחרימה אותו.
הנסיך וילהלם עתר לבית המשפט בהולנד ב-1949 בבקשה לקבל מחדש את הבית, אולם בית המשפט שלל את תביעתו.
ב-1953 העבירה ממשלת הולנד את הבית ל"קרן לניהול אחוזת דורן", פרט למאוזוליאום שהוחזר לידי בית הוהנצולרן.
כיום מתפקד המקום כמוזיאון המשמש גם כמוקד עלייה לרגל עבור מלוכנים גרמנים.
אחוזת אלאטיני הוא מבנה מגורים מפואר שהיה בבעלות משפחת אלאטיני היהודית-איטלקית, אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והידועות בסלוניקי, יוון.
המבנה נבנה בשנת 1898 על ידי האדריכל האיטלקי ויטליאנו פוסלי, אשר תכנן גם את טחנות אלאטיני שנוסדו ב-1890. באותה תקופה האזור שבו נמצאת האחוזה היה הגבול המזרחי ביותר של סלוניקי.
המבנה בן שלוש הקומות, בנוי בסגנון הבארוק וממוקם בשדרות המלכה אולגה באזור דיפו במזרח העיר סלוניקי, יוון.
לאחר הופעתה של תנועת הטורקים הצעירים, משנת 1909 עד 1911 האחוזה שימשה כמעונו של הסולטן, עבדול חמיד השני, שהודח מכסאו על ידם, ושהה בה במעצר בית.
בשנת 1926 שכן בו במשך שנה אחת בית הספר לפילוסופיה, חלק מאוניברסיטת סלוניקי שזה עתה נוסדה, בעוד שבמלחמת יוון-איטליה (1940–1941) שימשה האחוזה כבית חולים.
משנת 1979 ועד שנת 2011 שימשה האחוזה כמפקדה של מחוז סלוניקי.
משנת 2011 משמשת האחוזה כמרכז מינהלי של מרכז מקדוניה.
אחוזות רובינשטיין היא רשת דיור מוגן מבית קבוצת רובינשטיין, שברשותה ארבעה מתחמי דיור מוגן.
במתחמי המגורים יש כ-1,169 יחידות דיור וכ-550 עובדים, ומתגוררים בהם כ-1,400 דיירים.
מתחמי הדיור של אחוזות רובינשטיין כוללים מגורים בדירות פרטיות, מתקנים משותפים, כגון מרכזי ספורט, אולמות הרצאות ומופעים ולובי.
מתקיימות בהם פעילויות תרבות, ספורט וחברה, ויש בהם שמירה והשגחה רפואית.
לצד הדיור המוגן פועלים אגפים של דיור תומך, אגפים סיעודיים ואגפי החלמה.
אחוזת ראשונים: האחוזה הראשונה של רשת רובינשטיין, הוקמה בשנת 1996 בראשון לציון.
לידה נמצא המרכז המסחרי ראשונים סנטר.
במתחם אגף דיור תומך וכן תוכנית סיעודית, שמאפשרת לדיירים הזקוקים לסיוע סיעודי להתגורר בדירה פרטית באגף לטיפול אישי באחוזה, וכן להעסיק מטפל באופן אישי.
כמו כן, במתחם אגף החלמה למטופלים חיצוניים (לאחר ניתוח או אשפוז), מחלקה סיעודית ומחלקה לתשושי נפש.
אחוזת פולג: דיור מוגן בסגנון כפרי בקיבוץ תל יצחק.
הוקמה בשנת 2003 בצמוד לשמורת הטבע פולג ופרדסי השרון.
באחוזה 240 וילות ו-60 דירות.
לצד הדיור המוגן פועלים באחוזה בית סיעודי ואגף החלמה למטופלים חיצוניים שעברו ניתוח או אשפוז.
אחוזת צהלה: הוקמה בשנת 2006 בשכונת המשתלה בתל אביב, ובה 208 דירות.
לצד הדיור המוגן פועל אגף החלמה למטופלים חיצוניים לאחר ניתוח או אשפוז.
אחוזת בית הכרם: הוקמה בשנת 2007 בשכונת רמת בית הכרם בירושלים, ובה 320 דירות.
ישנם גם 30 יחידות דיור ושתי מחלקות סיעודיות.
בצמוד לאחוזה פועל המרכז המסחרי "כרם ירושלים", הכולל חנויות, מסעדות ובתי קפה.
לצד הדיור המוגן ישנו אגף דיור תומך ואגף החלמה למטופלים חיצוניים שעברו ניתוח או אשפוז.
בשנת 2015 דורגה אחוזות רובינשטיין במקום השני בגודלה מבין רשתות הדיור המוגן בישראל.
בשנת 2017 דורגה אחוזות רובינשטיין במקום השלישי.
מתחמים נוספים של הרשת עתידים להיפתח בגבעתיים, בחולון ובהרצליה.
אחוזת גבעתיים, שעתידה להיפתח למגורים בשנת 2025, מוקמת בנקודת המפגש בין תל אביב, גבעתיים ורמת גן.
לצד הדיור המוגן יפעלו באחוזה אגף סיעודי ואגף החלמה למטופלים חיצוניים שעברו ניתוח או אשפוז.
אחוזת חולון, שעתידה להיפתח בשנת 2027, מוקמת בצמוד לקניון חולון ולפארק שמעון פרס.
אחוז לאמנות הוא מונח המתייחס לתוכנית שבה אגרה - אחוז מסוים מעלות הפרויקט, מוטל על פרויקטי פיתוח בקנה מידה גדול על מנת לממן ולהתקין אמנות ציבורית.
פרטי תוכניות אלו משתנים במקומות שונים בעולם.
אחוזים עבור תוכניות אמנות משמשים למימון אמנות ציבורית כאשר אין מימון כלשהו, פרטי או מיוחד של אמנות ציבורית.
תוכניות דומות, כמו אמנות במקומות ציבוריים, מנסות להשיג מטרות דומות על ידי דרישה כי אמנות ציבורית תהיה חלק מפרויקט, אך לעיתים קרובות הן מאפשרות למפתחים לשלם אגרות במקום לקרן אמנות ציבורית כחלופה.
בפינלנד, רעיון האחוז לאמנות מוצג לראשונה באופן רשמי כמדיניות ממשלתית בקשר לבניית בניין הפרלמנט הפיני בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, אך הרעיון יושם רק ב-1939. בשנת 1956 הרחיבה הממשלה את העיקרון לכל סוגיית המבנים הציבוריים, ובמהלך שנות ה-60 גם עיריות בודדות בפינלנד הכינו תוכניות פרטיות משלהן.
בשנת 1981 המליץ איגוד הרשויות המקומיות והאזוריות בפינלנד כי כדאי להרחיב את הרעיון לכל ההיבטים של הסביבה העירונית והציבורית.
בשנת 1991 הפכה עיריית הלסינקי לעיר הראשונה שאימצה את המדיניות עבור כל פרויקטי הבנייה, מה שהוביל לצמיחה עצומה באמנות עירונית, אפילו בתוך אזורי פרברים.
בשנת 2015 מימן משרד החינוך והתרבות הפיני מדריך זמין לנותני החסות של יצירות אמנות ציבוריות תחת הכותרת "The Handbook of the Percent For Art Principle in Finland", שמתפרסם גם באנגלית.
מאז 1951, בצרפת החלו להקצות אחוז אחד מעלות כל העבודות הציבוריות להזמנת יצירת אמנות ציבורית.
באירלנד ההקצאה עומדת על אחוז אחד מהעלות של כל העבודות הציבוריות להזמנת יצירת אמנות ציבורית.
התוכנית הוצגה ב-1978, והורחבה לכל משרדי הממשלה ב-1997. אחוז לאמנות מקודם גם עבור פרויקטי בנייה פרטיים וציבוריים ותשתיות בצפון אירלנד .
מ-1934 עד 1943, המדור לציור ופיסול במחלקת האוצר של ארצות הברית עקב אחר מדיניות שדרשה ליישם אחוז אחד מעלות הבניינים הפדרליים כלפי אמנות וקישוט.
ב-1959 אימצה פילדלפיה את הפקודה העירונית הראשונה שכזו בארצות הברית.
תחומי שיפוט אחרים ומדינות נוספות פעלו בעקבות פעולה זו של פילדלפיה, כולל בולטימור - מרילנד ב-1964, סן פרנסיסקו שבקליפורניה, והוואי ב-1967, וסיאטל בוושינגטון ב-1973.
למעלה ממחצית מהמדינות בארצות הברית מקיימות כעת תוכניות מסוימות של אחוז לאמנות.
ברמה הפדרלית, מאז 1963 מנהל השירותים הכלליים מקיים את תוכנית האמנות באדריכלות, שמקצה חצי אחוז (0.5%) מעלות הבנייה (ציבורית) לפרויקטים של אמנות ציבורית.
אחוז הצלה הוא נתון סטטיסטי בענפי ספורט שונים שמבקיעים שערים שעוקבים אחר הצלות כסטטיסטיקה.
בהוקי קרח, לקרוס ובכדורגל, זהו נתון המייצג את אחוז החבטות לשער שהשוער עוצר.
זה מחושב על ידי חלוקת מספר ההצלות במספר הכולל של חבטות לשער.
למרות שהנתון הוא אחוז, הוא מוצג לעיתים קרובות כשבר עשרוני בצפון אמריקה, באותו אופן כמו ממוצע חבטות בבייסבול.
לפיכך, 933. פירושו שהשוער הציל 93.3 אחוזים מכל החבטות נגדו.
בהוקי קרח בינלאומי, כמו אליפות העולם של IIHF, אחוז הצלה מתבטא כאחוז רגיל, כמו 90.5%.
אחוזת דאונטון: הגמר הגדול הוא סרט דרמה תקופתית בריטי, שבוים על ידי סיימון קרטיס על פי תסריט מאת ג'וליאן פלוז.
הסרט מהווה המשך לעלילת "אחוזת דאונטון 2: עידן חדש" (2022) והוא השלישי והאחרון בזיכיון "אחוזת דאונטון".
מרבית שחקני הסדרה המקורית, שהופיעו גם בשני הסרטים הקודמים, צפויים לשוב לתפקידיהם.
פול ג'יאמטי ודומיניק וסט ישובו לגלם את דמויותיהם מהסרט הקודם – הרולד לוינסון וגאי דקסטר, בהתאמה – בעוד שלצוות השחקנים הנוכחי לוהקו ג'ולי ריצ'רדסון, אלסנדרו ניבולה, סיימון ראסל ביל וארטי פרושן.
במרץ 2024, אישרה אימלדה סטונטון כי סרט שלישי ואחרון בזיכיון נמצא בתכנון, וכי רוב השחקנים המקוריים צפויים לחזור.
לאחר שפורסם במאי 2024 כי מספר שחקנים ישובו לגילום תפקידיהם, התקיימו צילומי הסרט באותו החודש והסתיימו באוגוסט 2024. שמו הרשמי של הסרט נחשף במרץ 2025.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בהפצת "Focus Features" ב-12 בספטמבר 2025.
הסרט עוקב אחר משפחת קראולי וצוות המשרתים שלה בכניסתם לעשור החדש – שנות ה-30 של המאה ה-20. כאשר הדמויות האהובות נדרשות להוביל את אחוזת דאונטון אל עבר העתיד, עליהן להסתגל לשינויים ולהיפתח לפרק חדש בחייהן.
במרץ 2024 אישרה אימלדה סטונטון כי סרט שלישי ואחרון בזיכיון "אחוזת דאונטון" נמצא בתכנון, אליו ישובו שחקני הסדרה המקורית.
במאי 2024 נמסר כי פול ג'יאמטי ודומיניק וסט ישובו לגלם את דמויותיהם של הרולד לוינסון וגאי דקסטר, בהתאמה, מהסרט השני וכי ג'ולי ריצ'רדסון, אלסנדרו ניבולה, סיימון ראסל ביל וארטי פרושן לוהקו לתפקידים שטרם פורסמו.
ב-27 במרץ 2025 נחשף שמו הרשמי של הסרט.
הצילומים החלו ב־13 במאי 2024 והסתיימו באוגוסט 2024.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-12 בספטמבר 2025.
אחוזת גרייסי היא המעון הרשמי, מגורי השרד והלשכה הציבורית האישית של ראש עיריית ניו יורק.
האחוזה, הממוקמת באפר איסט סייד, לצד האיסט ריבר, הוקמה בשנת 1799 כבית קיץ עבור איל ההון ארצ'יבלד גרייסי.
האחוזה משתרעת על פני 1,020 מ"ר בקירוב וכוללת מעון פרטי רשמי ואזור אירוח וקבלת קהל פתוח לציבור.
בבניין המרכזי חמישה חדרי שינה, סלון אירוח רשמי ואולם נשפים והוא מוקף במדשאה רחבה וגנים, בהם שדרת עצי תפוח ותאנה וגן ירק.
מההקמה ועד להפיכה למעון רשמי
ארצ'יבלד גרייסי רכש את הקרקע, שהייתה אז רחוקה מהמולת העיר, לאחר שבית קודם שניצב במקום נהרס במלחמת העצמאות האמריקנית ב-1776. כדור תותח שנורה אז, נחפר במקום ומוצג בסלון הצהוב.
בבית נערכו פגישות בהשתתפות נציגים מהעילית הפוליטית, הכלכלית והספרותית של העיר ניו יורק, ביניהם ג'ון קווינסי אדמס, אלכסנדר המילטון, ג'ון ג'ייקוב אסטור ואף לואי פיליפ, לימים מלך צרפת.
בפגישה שהתקיימה במקום ב-1801 גויס הסכום הראשוני להקמת העיתון ניו יורק פוסט.
מלחמת 1812 ערערה את מצבו הכלכלי של גרייסי והוא נאלץ למכור את האחוזה, שהתגלגלה בין ידיים פרטיות עד שנזנחה והועברה לשליטת מחלקת הפארקים של עיריית ניו יורק.
במשך עשרות שנים עמד המקום מוזנח, הרוס למחצה ועם צמחייה שצמחה פרא.
בשנות העשרים והשנות שלושים גברו הקולות שקראו להרוס את המבנה המרכזי ולפנות מקום לפארק ציבורי פתוח או שימושים אחרים.
ארגון נשים הצליח לשכנע את העירייה להפוך את גרייסי למוזיאון לתולדות העיר של ראשית המאה ה-19. במקום נאספו פריטים ורהיטים מקוריים שנתרמו ממשפחות ניו-יורקיות ותיקות ואחרים הגיעו ממוזיאונים ואוספים פרטיים.
ב-1942, לאחר המתקפה על פרל הארבור, דרש מערך האבטחה שראש העירייה, פיורלו לה גוארדיה, יעבור ממעונו הפרטי למתקן מאובטח.
לפיכך שוכנע ראש העיר לעבור לאחוזת גרייסי עד לתום המלחמה.
מאז, הפכה האחוזה למעונם הרשמי של ראשי העיר ורובם התגוררו בה, לפחות באופן חלקי.
ב-1966 הוקם אגף מגורים פרטי ונפרד, לאחר שאשתו של ראש העירייה רוברט פ.
וגנר הבן התלוננה כי הבית קטן מדי לאירוח וכי אורחים שעברו בין קומות נקלעו בטעות לחדרי המשפחה.
ההרחבה יצרה חלוקה ברורה בין אזור האירוח הרשמי לבין אזור המשפחה הפרטי.
אברהם בים, שהיה יהודי, התקין בפתח הבית מזוזה.
בראשית שנות השמונים, בהוראת ראש העיר אד קוץ', שופץ הבית בעלות של 5.5 מיליון דולר, על מנת להחזיר לו את פאר עברו.
מייקל בלומברג לא התגורר בבית כלל, אלא נשאר בביתו, שהיה מפואר יותר, עם זאת, על אף שלא התגורר באחוזה מעולם, השקיע מכספו האישי כ-7 מיליון דולר בשימור המבנה, כולל שחזור הקירות, הדלתות והמסגרות לצבעם המקורי.
אחורי החדשות הייתה תוכנית הומור וסאטירה ששודרה בערוץ ישראל 10, בהגשת יאיר ניצני בשנים 2003–2005.
הסדרה הייתה בנויה במתכונת של הומוריסטית, עם כתבים ומבזקים.
השתתפו בה קומיקאים מוכרים וותיקים, לצד קומיקאים מתחילים.
העונה הראשונה הייתה קצרה ושודרה במשך שלושה חודשים.
בעונה השנייה שודרו 54 תוכניות ולאחר הפסקה של 4 חודשים שודרה עונה שלישית, החל מדצמבר 2004. בעונה השלישית שודרו 24, עם ממוצע רייטינג נאה שנע סביב ה-7%.
שיא הצפייה בתוכנית נרשם בפברואר 2005, כש"אחורי החדשות" קיבלה רייטינג של 9.6%.
התוכנית האחרונה שודרה ב-21 ביוני 2005.
בין היתר כללה התוכנית סדרת כתבות סאטיריות בשם "נחמה בעיר הגדולה" העוסקת במתנחלת בשם נחמה בת יפונה (יעל לבנטל) שעוברת לתל אביב מן ההתנחלות הפיקטיבית "נקבים דרום".
דמות בשם מוחמד פיאדה אותה גילם ניצני עצמו אשר מלאה שורה של תפקידים בין היתר זמר מצרי המשתף פעולה עם מרגול (נדב אבוקסיס) ומגיש חדשות של תוכנית בשם "אחורי החזבאללה".
מנהיגי העולם: קטע וידאו המורכב מסרטונים של מנהיגי העולם נואמים בצירוף כתוביות קומיות המתארות סיטואצית שונות כגון יחסים וזוגיות, ממשלת אחדות בישראל וכו'.
אנחנו מסבירים לעובדים הזרים: בכל סוף תוכנית מארח ניצני שלושה עובדים זרים ומספר להם על הישראליות במבטא ישראלי כבד ועמוס בשגיאות תרגום ובמשחקי מילים בעלות כפל משמעות.
אחוזת רוח הרפאים או אחוזת הפנטום הוא מתקן שעשועים המבוסס על הטירה המכושפת המצוי בדיסנילנד שבפריז.
סיפור העלילה שלו שונה מזה של הטירה המכושפת, אולם המתקן דומה במהותו.
כשטוני בקסטר, המתכנן של יורודיסני, החל לעבוד על הפארק; וולט דיסני החליט שהאטרקציות צריכות להיות מעוצבות בצורה שונה מהאטרקציות המקוריות, כדוגמת הטירה המכושפת ששמה הוסב ל"אחוזת רוח הרפאים" וקיבלה נופך יותר אפל.
עם עזרה מג'ף בורק, בוב אימגניר והסופר קרייג פלמינג, הוחלט לבנות ל"אחוזת רוח הרפאים" סיפור שיהיה בקנה מידה אחיד עם העיירה הבדיונית "ת'נדר מסה".
הסיפור הושפע במקצתו מהמחזמר פנטום האופרה ומשאר סיפורי אגדות גותיים.
מרק דייוויס, מי שעיצב את המתקן שודדי הקאריביים, לא אהב את עיצוב המראה המוזנח של האחוזה, וטען שוולט דיסני לא יאשר את העיצוב, בדומה לטירה המכושפת.
בשונה מתכנון הטירה המכושפת (בו לא נכתבה עלילה למתקן, אלא הוצבו אוסף של סצנות בלתי קשורות, והעלילה עוצבה סביבן בהמשך), בעת הקמת המתקן הוחלט על סיפור עלילה רשמי.
לאחר שנעזבה עיירת המערב הפרוע ת'נדר מסה (Thunder Mesa), נבנתה על מקומה העיר ת'נדר מסה החדשה ובה גם האחוזה, בבעלותו של הנרי ריוונסמווד, איל תעשייה שבבעלותו היו גם מכרות הזהב של הר הרעם הגדול.
בתו, מלאני, שהייתה ידועה בזימרתה התגוררה בבית, ושאפה להתחתן עם מהנדס שהתגורר באזור המכרות של אביה ולעזוב את העיר.
הנרי התנגד לחתונה ונשבע שגם אם ימות יחזור מהקבר לעצור את החתונה.
זמן קצר לאחר מכן נהרג הנרי ברעידת אדמה - והוא, כרוח (Phantom), שב מן הקבר ותלה את אהובה של מלאני מגג האחוזה.
מלאני המשיכה לחכות לחתנה - ולא הסירה כל חייה את לבוש הכלה, עד מותה בזקנתה במרתף היינות של האחוזה.
בשל המזל הרע שבאחוזה הגיעו אליה 996 רוחות אחרות הנמצאות באחוזה (יחד עמה, עם המהנדס ועם אביה - 999).
בניגוד לפארקים האחרים בהם האחוזות המכושפות מטופחות מבחוץ, אחוזת רוח הרפאים שונה, היא נראית כבית רדוף רוחות - ישן ומתפורר, גני האחוזה אינם מטופחים, ובגנים צמחים ועצים מתים.
בכניסה לאחוזה מצוי שלט על הקיר: "Phantom Manor---Non Omnis Moriar" ("אחוזת רוח הרפאים --- לא אמות לחלוטין").
בגנים ישנו גזיבו ישן שממנו שומעים מנגינה של תיבת נגינה ובהמשך הכנסייה לבניין האחוזה.
המבקרים מוכנסים על ידי איש צוות הלבוש כמשרת אל תוך אולם הכניסה שמואר על ידי נברשת (עם כמה מיקים מוחבאים בה), וכן שתי מראות - כל מי שמנסה לראות את השתקפותו במראות יראה במקום זאת דמות אישה צעירה צופה בו.
קולו של המספר מזמין את המבקרים להיכנס.
במקור היה זה קולו של וינסט פרייס - אולם המבקרים הצרפתים התנגדו וכעת הקול הוא בצרפתית.
המבקרים נכנסים לחדר מתומן ובו ארבעה דיוקנאות של אישה צעירה - באחד היא קוטפת פרחים, בשנייה, מחזיקה מטרייה, בשלישית חוצה פלג וברביעית היא נמצאת בפיקניק עם ארוסה.
המספר שואל את המבקרים אם הם שמים לב שהחדר מתארך וכך גם הדיוקנאות ההופכים מפחידים יותר:
בדיוקן שבו היא קוטפת פרחים, בהתארכותו רואים גדר המפרידה בינה לבין קבר הרוס שיש בו שלד המתעורר לחיים.
בדיוקן שבו היא עם שמשייה, בהתארכותו היא יושבת בסירה שנופלת למפל מים.
בדיוקן שבו היא חוצה פלג, בהתארכותו רואים יד דמוית תנין המנסה לתפוס את רגלה.
בדיוקן שבו היא נמצאת עם בעלה, בהתארכותו רואים טורפים אכזריים מפחידים ומרושעים מנסים לתקוף אותם.
כמו כן המספר מפנה את המבקרים לעובדה שלחדר אין דלתות, ושואל איך הם מתכוונים לצאת - באותו רגע כבה האור ורואים גופה תלויה בעליית הגג.
האורות נדלקים והמבקרים מובלים דרך אולם הדיוקנאות בהן מוצגות דיוקנאות המשתנות לעיני המתבונן - אביר הרוכב על סוסו ליד צוק הופך לרוח רפאים; אישה צעירה ליד מקדש הופכת למדוזה; ספינה הופכת לספינה טרופה; ואדם מתכופף הופך לאיש זאב.
בסוף האולם נמצא דיוקנה של מלאני ריוונסווד, בו היא לובשת את שמלת חתונתה.
בהמשך נכנסים לחדר גדול ובו ניצב פסל של ראש אישה המביט במבקרים החולפים על פניו.
המשך הביקור באחוזה מתבצע באמצעות נסיעה בדום באגיז - "מרכבות האבדון".
המבקרים חולפים על פני המסדרון האינסופי - בו רואים את רוחה של מלאני מופיעה ונעלמת, לאחר מכן רואים פסנתר המנגן לכאורה על עצמו - אולם על הרצפה מוצג צל המנגן על הפסנתר
המבקרים מובלים לאורך מסדרון הדלתות שמאחוריהם שומעים אנשים מנסים לצאת וכן ליד שעון אורלוגין המצביע על השעה 13, ומחוגיו נעים נגד כיוון השעון.
המבקרים מובלים לחדר הסיאנס - שם רואים את ראשה של מאדאם ליאוטה בתוך כדור בדולח הקוראת לרוחות לצאת, ובהמשך עוברים המבקרים במרפסת חדר הנשפים בו רוקדות הרוחות.
רוחה של מלאני עומדת על המדרגות ושרה, ושאר הרוחות יושבות ליד שולחן האוכל שעליו שרידי סעודת החתונה שלא נגעו בה (ונרקבה במהלך השנים) וכן רואים ערימה של מתנות חתונה שלא נפתחו.
מאולם הנשפים עוברים המבקרים דרך חדר השינה של מלאני - שם יושבת מלאני - אישה זקנה הלבושה שמלת כלה מול המראה ממנה נשקפת דמות של שלד.
המבקרים נלקחים דרך חלון עליית הגג לבית הקברות ורואים את רוח הרפאים - שלד העומד ליד קבר פתוח, וכן מייתרת הקברים בבית הקברות יוצאים השלדים, וארבעת פסלי ראשים שרים את שירם של רוחות אפלות מצחקקות.
בהמשך נלקחים המבקרים לעיר רוחות רפאים של המערב הפרוע - רוח של כרטיסן מנסה למכור כרטיסים וראש העיר (אף הוא רוח) מקדם את פני המבקרים.
שודד המנסה לברוח עם שללו יורה על שריף פחדן, וכן בתוך הסלון יש רוחות של נערות רוקדות, ברמן ואיש המנגן על פסנתר.
לסיום מובלים המבקרים דרך הקריפטה, שרוחה של מלאני מראה את הדרך החוצה - אולם בדומה למתקנים ביתר הפארקים של דיסני, המבקרים עוברים מול מראה ורואים את רוח הרפאים נוסעת איתם במרכבה.
מלאני ריוונסווד - הכלה הגרה באחוזה, בתו של ריוונסווד שבעלה נרצח ביום חתונתם ועד יום מותה ממשיכה לחכות ליום החתונה.
רוח הרפאים (The Phantom) - אביה של מלאני שחזר לאחר מותו למנוע את חתונת בתו והורג את חתנה.
מאדאם ליאוטה - דמות הקוראת לרוחות בחדר הסאנס שבאחוזה.
הראשים השרים - הדוד תיאודור, רולו ראנקין, פיניאס פאק ונד נאב - פסלי ראשים השרים בבית הקברות של האחוזה.
אחורי בית הכפורת, הוא שמו של השטח המערבי ביותר של העזרה בבית המקדש, הנמצא מאחורי ההיכל וקודש הקדשים.
בבית המקדש השני תחומיו היו 11 האמות שבין הקיר המערבי של העזרה לבין הקיר המערבי של התאים.
מקור השם הוא, שכאשר רוב המתפללים בבית המקדש פונים לכיוון מערב (שם נמצא "בית הכפורת"), הם רואים את אחורי בית הכפורת מאחוריו.
הקדושה שלו היא כקדושה של עזרת ישראל, שאסורה לכניסה של טמאים, אם נכנסו- אז יביאו קרבן חטאת.
מקום זה שימש כמרכזו של בית הדין של הכהנים לבדיקת הייחוס של הכהנים, ושאר פעולות של עבודת המקדש.
במקום זה אכלו קרבנות מסוג קודשי קודשים
במקום זה שחטו קודשים קלים.
כדי לאפשר זאת, עשו פתח באזור זה לקודש הקודשים.
מקום זה גם שימש למקום תפילה נוסף לעולים לרגל שלא היה להם די מקום בחלקו המזרח של העזרה.
אחות הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק באהבתם של אח ואחות.
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1910 בכתב העת "הפועל הצעיר".
בכל סיפורי ש"י עגנון נכלל בכרך "על כפות המנעול".
הסיפור הוא הראשון במקבץ הקרוי "סיפורים קטנים", שבו נכללים גם הסיפורים "הרופא וגרושתו", "עובדיה בעל מום", "חופת דודים" ו"פנים אחרות".
נעמן, משורר בן עשרים מיפו, העובד כפקיד, מתוסכל מאוד מעבודתו.
לאחר יציאתו מהעבודה הוא מתלבט לאיזו נערה ילך כדי לבלות איתה, צילה או עדה.
לבסוף עובר על בתי שתיהן ומחליט ללכת לבית אחותו, אותה לא ראה כבר שנתיים, מאז עזב את בית הוריו.
הוא נזכר ביופייה הרב ובאהבתה אליו, וליבו נתמלא געגוע.
כשנכנס לביתה מוצא אותה לבדה בחדר חשוך, יושבת על יד החלון.
"ככה ישבה אמו עליה השלום".
לאחר שיחה קצרה בין השניים, הממחישה את תוגתה של האחות, נעמן נישק את ידה נשיקה ארוכה.
הגרסה הראשונה של הסיפור פורסמה בשנת 1910. הגרסה השנייה פורסמה בשנת 1922 והשלישית ב-1931.
ניתן להצביע על מספר שינויים מהותיים בין הגרסה הראשונה לשנייה:
תיאור דמותו של נעמן בתחילת הסיפור התקצר באופן משמעותי בנוסח השני.
שמות אהובותיו של נעמן משתנים מתרצה ואלנורא ולעדה וצילה.
כנראה שהשמות עדה וצילה מעבירים מסר רומנטי הקשור לסיפור התנ"כי על עדה וצילה, נשות למך.
בנוסח השני יש שינוי במילים המעצים את ההבדל בין אהבתו של נעמן לאהובותיו לבין אהבתו לאחותו.
גם בין הנוסח השני לשלישי יש כמה שינויים אך הם פחות מהותיים, לדוגמה: בנוסח השני אהובותיו של נעמן גרות בבית אחד ואילו בנוסח השלישי הן גרות בבתים נפרדים.
הסיפור רווי במובאות מקראיות וממסורות חז"ל, השופכות אור אחר על הסיפור.
נעמן מתואר בסיפור "כאדם שעומד על גבי גחלים".
בספר משלי תיאור זה מופיע לגבי איש המנאף עם אשת רעהו.
ניתן לומר כי תיאור זה מציג את נעמן כדמות בעלת תחושת חטא חמור כמו ניאוף.
בסיפור התנ"כי עדה וצילה (שמותיהן של אהובותיו של נעמן בסיפור) הן נשות למך בן מתושאל, וניתן ללמוד מדמותו של למך לדמות נעמן.
בבראשית רבה מובא מדרש בו נאמר שאישה אחת מנשות למך הייתה לפרייה ורבייה והשנייה לתשמיש.
למך הוא דמות מושחתת חברתית.
גם נעמן הוא דמות מושחתת.
הוא מעיד על עצמו שאין לו כוונה להינשא לאהובותיו אלא רק להיות איתן.
הדימוי ללמך רק מעצים את דמותו הבעייתית ומושחתת.
מיכל ארבל מציינת כי "המשיכה המינית לאחות והעדפתה על כל אישה אחרת נכרכת בזיהוי בינה ובין האם".
יהודית הלוי-צוויק עמדה בעבודת הדוקטורט שלה על כך שהאחות אינה מוזכרת בשמה: "בודדים הם הגיבורים של עגנון שאין להם שם פרטי כדוגמת האחות ביצירה שלפנינו.
בכך שלא נתן לה עגנון שם פרטי הגביר את הזרות האופפת אותה, והדגיש אח העובדה שמופרשת היא מהסובב אותה."
על המעיל שלובשת האחות מסופר: "כפרוכת אשר עשה איש מבגד חופתה של אשתו המתה היה המעיל בעיניו".
שמלת כלה ההופכת לפרוכת מופיעה בעוד שני סיפורים של עגנון:
בסיפור "הנדח" רואה גרשום, גיבור הסיפור, על ארון הקודש פרוכת משי חדשה שעשאוה משמלת חופתה של אמו המנוחה.
בסיפור "אגדת הסופר" מתואר גיבור הסיפור, רפאל, ההוזה את מראה אשתו המנוחה: "דומם עמד רפאל ותהה מאין לה שמלת חופתה, הן הוציא את השמלה מארון בגדיה כדי לעשות הימנה פרוכת".
חוקר הספרות צחי ויס מציין כי "שני אלמנטים משותפים לשמלת החופה ההופכת לפרוכת ב"הנדח" ו"באגדת הסופר": בשניהם הפרוכת מסמלת מוות של אישה קרובה; ב"הנדח" זו האם וב"אגדת הסופר" זו הרעיה.
בשניהם הפרוכת/שמלת הכלה מכסה מושא של קדושה, קרי ארון קודש או ספר תורה.
תפקידה של הפרוכת הוא המעבר מדמות האישה אל הקדושה, והאישה מתה אך היא ממשיכה להתקיים בתחומה של הקדושה." מכאן מגיע ויס למסקנה שגם בסיפור שלפנינו "ניתן, אם כן, לדמות את האחות בעזרת ההשוואה לשני הסיפורים האחרים, למושא של קדושה.
האחות היא, בדומה לארון קודש או לספר תורה, עקבה של אלוהות בעולם האנושי." לאחר דיון נוסף מגיע ויס למסקנה שהאחות מסמלת את השכינה.
אחוזת רידו היא מבנה באוטווה בירת קנדה המשמש מאז שנת 1867 כבית המגורים הרשמי של בית המלוכה הקנדי ובפועל משמש כבית המגורים הרשמי של המושל הכללי של קנדה (מכיוון שמלכי הממלכה המאוחדת, שהם גם מלכי קנדה, מתגוררים בפועל בארמון בקינגהאם באנגליה).
האחוזה נמצאת בדרך ססקס, ושטחה כ-0.36 קמ"ר.
במבנה הראשי של האחוזה 175 חדרים ששטחם 9,500 מ"ר, וכן בשטחי האחוזה 24 מבנים נוספים.
מרבית שטחי האחוזה משמשים לתפקידים רשמיים ורק 500 מ"ר מהווים שטחי מגורים פרטיים.
המבנה פתוח לתיירים ומבקרים בו כ-200,000 מבקרים מדי שנה.
האתר בו ממוקמת כיום אחוזת רידו נבחר על ידי הסתת תומאס מקקיי (Thomas MacKay), אשר היגר בשנת 1817 מפרת' שבסקוטלנד למונטריאול.
מקקיי צבר הונו בעת שהיה הקבלן האחראי על הקמת תעלת רידו, ולאחר השלמת בניית התעלה בנה מקקיי טחנות קמח במפלי רידו וייסד את העיר "אדינבורו החדשה" (New Edinburgh) - לימים אוטווה.
באתר המשקיף על העיר שבנה, וצופה לנהר רידו, הקים את אחוזתו - וילה רחבת ידיים עשויה אבן, שהיוותה את הגרעין של האחוזה.
בביתו של מקקיי ביקרו אנשי החברה הגבוהה ובהם צ'ארלס פולט תומסון, הבארון הראשון מסידנהאם, ג'יימס ברוס, הארל השמיני מאלג'ין, סר אדמונד ווקר הד וכן כל המושלים הכלליים של קנדה באותה עת, ואף אדוארד, נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי.
בשנת 1864 לאחר שהמלכה ויקטוריה בחרה את אוטווה כבירת המדינה, נחכרה אחוזת רידו ממשפחת מקיי בעלות של 4,000 דולרים קנדיים לשנה על מנת לשמש כבית מגורים זמני עבור המשנה למלך, עד שיבנה עבורו בית מגורים מתאים.
הווילה הורחבה מספר פעמים על מנת לאפשר את המגורים, והמושל הכללי של קנדה צ'ארלס מונק עבר להתגורר באחוזה.
עלויות השיפוץ היו גבוהות, וראש ממשלת קנדה סר ג'ון אלכסנדר מקדונלד התלונן שהיה יותר זול לבנות בית מגורים חדש.
בשנת 1868 נרכש המבנה בסכום של 82,000 דולרים קנדיים, והפך לבית המושל הרשמי ולמרכז החברה הגבוהה של אוטווה.
במבנה ביקרו בין היתר אלכסיי אלכסנדרוביץ', הדוכס הגדול של רוסיה, בנו של הצאר אלכסנדר השני.
בשל שטחי המבנה הקטנים, והעדר פארו, נטו המושלים המתגוררים בו (ובעיקר נשותיהם) לציין את אי שביעות רצונם ממנו.
הריוט המילטון-טמפל-בלקווד, בהגיעה למבנה בשנת 1872 ציינה ביומנה כי: "התלהבנו מכל דבר, עד שראינו את אחוזת רידו, אשר הרעה את מצב רוחנו במעט."
בשנת 1893 הליידי סטנלי, רעייתו של המושל פרדריק סטנלי הארל ה-16 מדרבי אמרה: "הרהיטים בחדרים מיושנים ומכוערים...
אין בבית שום דבר שיכול להפוך חדר ליפה ונוח".
ליידי איזבל המילטון-גורדון, רעיית המושל ג'ון המילטון-גורדון אמרה כי האחוזה היא "בית ממשלתי קטן, מרוחק מכל מקום, ומוקף שיחים".
במהלך השנים הותקנו במבנה מנורות גז, והמבנה חובר לטלגרף.
כמו כן הורחב המבנה ונבנה בו חדר הנשפים, ובשנת 1878 התגוררו בו לראשונה בני משפחת המלוכה: ג'ון קמפבל, דוכס ארגיל ורעייתו, הנסיכה לואיז, בתה של המלכה ויקטוריה.
קמפבל אף ציין כי המבנה "נוח יותר מאשר ארמון קנזינגטון - הקירות עבים, החדרים רחבים ומטוייחים (שלא כמו בארמון קנזינגטון), ויש הרבה חימום ואור".
בשנת 1879 בשל איומים על חייה של הנסיכה על ידי הפניאנים (לאומנים אירים) הובלה הנסיכה לבריטניה, ושבה לאחוזה בשנת 1880 לאחר שהוגברה השמירה עליה.
בעת ביקור ג'ורג' השישי ורעייתו אליזבת בווס-ליון בקנדה, הגיעו אל האחוזה ב-19 במאי 1939. היה זה הפעם הראשונה שמלך קנדה בהתאם לחוק וסטמיסנטר הגיע למגוריו הרשמיים.
בביקור זה האמין המלך את דניאל קלהון רופר, שגריר ארצות הברית לקנדה (תפקיד שבוצע קודם לכן על ידי המושל הכללי).
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצע שהמלך ג'ורג' ורעייתו יעברו להתגורר במדינה, על מנת להגן עליהם (בשל הבליץ שפגע בארמון בקינגהאם בו התגוררו), אולם ממשלת קנדה רכשה עבור משפחת המלוכה את טירת האטלי שבקולווד בקולומביה הבריטית, במטרה שיתגוררו שם ולא באחוזת רידו.
התוכנית לא יצאה אל הפועל, מאחר שבני משפחת המלוכה סירבו לעזוב את לונדון המופצצת.
באחוזת רידו התגוררו במהלך המלחמה, כאורחי בית המלוכה הקנדי, בני משפחות מלוכה שונות שנמלטו מאירופה ובהם נסיך הכתר אולף, והנסיכה מרתה מנורווגיה, שארלוטה, דוכסית לוקסמבורג, פטר השני, מלך יוגוסלביה, גאורגיוס השני, מלך יוון, זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, קיסרית אוסטריה ובנותיה, וילהלמינה, מלכת הולנד, בתה הנסיכה יוליאנה ונכדותיה הנסיכה ביאטריקס והנסיכה מרגריט.
הנסיכה אליס, רוזנת אתלון, רעייתו של המושל הכללי ארחה את כל הנסיכות, ויחד הן תפרו בגדים עבור תושבי לונדון, נפגעי הבליץ.
בדצמבר 1941 ביקר וינסטון צ'רצ'יל באחוזה, והתגורר בה זמן קצר.
עם סיום המלחמה נערכה באחוזה קבלת פנים לכבוד הגנרל דווייט אייזנהאואר.
בשנת 1951 ביקרה באחוזה הנסיכה אליזבת (לימים, מלכת קנדה) ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
בשנת 1952 התארח צ'רצ'יל פעם נוספת באחוזה.
לאחר מותו של המלך ג'ורג' החמישי, בשנת 1952 ותחילת מלכותה של אליזבת השנייה, מינתה אליזבת, לראשונה, למשרת המושל הכללי יליד קנדה - וינסט מאסיי.
במהלך השנים ביקרו באחוזה דיפלומטים, נשיאים ובני מלוכה ובהם נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, יוליאנה, מלכת הולנד, היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, ג'ווהרלל נהרו וכן נשיאים רבים.
בשנת 1957 שבה וביקרה מלכת קנדה אליזבת השנייה עם בעלה באחוזה, ובפעם השלישית בשנת 1967 לרגל אקספו 67.
מאז שנת 1921 הותרו ביקורים לתיירים ומקומיים באחוזה.
במהלך כהונתה של ז'אן סווה כמושלת הכללית הופסקו הביקורים של הציבור באחוזה.
ההסבר שניתן היה דאגות לביטחונה של המושלת, אולם עיתוני התקופה תקפו את המושלת וטענו כי הסיבה האמיתית להפסקת מתן כניסה למבקרים הייתה רצונה של המושלת לפרטיות.
עיתון "The Globe and Mail" אף תיאר קבוצות ציבוריות שקראו להחרמת אירועים של המושלת בשל החלטתה זו.
במהלך כהונתה של יורשה של סווה ריי נאטישין נפתחה האחוזה מחדש לכניסת מבקרים.
בשנת 1986 הוכרזה האחוזה כאתר שימוש היסטורי לאומי - והיא נחשבת כיום על ידי המשרד הפדרלי לבדיקת חשיבותם ההיסטורית של מבנים (Federal Heritage Buildings Review Office) לאתר בעל החשיבות ההיסטורית הגדול ביותר בקנדה.
תומאס מקקיי בחר את השם "אחוזת רידו" (Rideau Hall) לאחוזתו על שם תעלת רידו אשר מקקיי היה הקבלן המקים שלה.
לאחר הקמת האחוזה נקראה על ידי תושבי הסביבה "טירת מקקיי".
שמו הרשמי של המבנה, מהרגע בו הפך לבית המושל הוא "בית הממשלה" ("Government House"), אולם השם שנתן רידו לבניין דבק, ולא נעשה שימוש בשם הרשמי.
בשנת 1889 העירה המלכה ויקטוריה ללידי סטנלי, רעיית המושל משזו קראה למבנה "אחוזת רידו" ולא בשמו הרשמי.
כיום השם "אחוזת רידו" הוא השם בו נעשה שימוש גם במסמכים רשמיים, למעט בהצהרות מלכותיות בהן משתמשים במונח "בית הממשלה שבעיר אוטווה".
האחוזה שנבנתה עבור מקקיי נבנתה בשלוב של סגנון ויקטוריני וסגנון אדוארדיאני.
מקקיי עצמו תכנן את המבנה.
בית האחוזה המקורי היה מבנה קטן, בן שתי קומות, שבמרכזו חדר אליפטי.
חדרי המגורים והאירוח מוקמו בשתי קומות המבנה.
המבנה שופץ והורחב במהלך השנים.
בתקופת כהונתו של צ'ארלס מונוק נוסף אגף ארוך לכיוון מזרח, בסגנון בנייה התואם את סגנון המבנה המקורי.
אגף זה נועד לחקות את בית המושל שבקוויבק סיטי.
אגף זה כלל אולם בצורת צלב, וכן עוטר בחלונות ויטראז'.