tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סיפורי הפנטזיה קיבלו דחיפה בימי הביניים, דהיינו במאות שלפני ואחרי שנת 1000 לספירה בערך, עם הופעת יצירות כמו סיפורי אלף לילה ולילה בעולם הערבי; אגדות המלך ארתור, מבינוגיון וביאוולף באיים הבריטיים; הסאגות הנורדיות ושירת הניבלונגים בצפון אירופה; ובפרס השאהנאמה.
רק בעת החדשה התחילו להופיע סיפורים על תופעות שהיה ברור לקורא שמקורן בדמיונו של המחבר והן לא מתארות מציאות כלשהי.
דוגמה מוקדמת לכך היא "חלום ליל קיץ", וגם מחזות מסוימים אחרים של שייקספיר.
אחד הספרים הראשונים מהסוג הזה הוא "מסעות גוליבר", שנכתב ברבע הראשון של המאה ה-18 על ידי ג'ונתן סוויפט (הופיע לראשונה ב-1726) וכחמישים שנה לאחריו (1772) הופיעה הגרסה הראשונה והחלקית למחזהו המונומנטלי של יוהאן וולפגנג פון גתה, "פאוסט".
במהלך המאה ה-19 נכתבו מספר ספרי פנטזיה ידועים ובראשם "פרנקנשטיין" של מרי שלי, שיצא לאור ב-1818, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, שיצא לאור לראשונה כעבור כמחצית המאה, ב-1865 וכעבור עוד עשרים שנה ספרו של הנרי ריידר הגרד, "מכרות המלך שלמה" (1885).
מרבית הסופרים האחרונים התבססו על המסורות שכבר היו קיימות בספרות האירופאית ויצקו לתוכן מהות חדשה.
ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" יש עם זאת חשיבות מיוחדת עקב היותו אחד מספרי הפנטזיה הבודדים באותה תקופה שמטרתם לא הייתה דידקטית.
הסיבה לגוון הדידקטי של מרבית סיפורי הפנטזיה דאז הייתה, הופעת המדע הבדיוני, בעקבות יצירותיהם של ז'ול ורן וה.
הפנטזיה, בניגוד למדע הבדיוני, לא ניסתה למצוא הסברים מדעיים לפלאיה ולפיכך נחשבה לסוגה המיועדת בעיקר לילדים, ממש כמו שנחשבו מיתוסים ומעשיות.
המאה ה-20 עד סוף שנות השישים
ב-1900 יצא לאור "הקוסם מארץ עוץ" וכעבור שש שנים הספר "מסע הפלאים של נילס הולגרסון" מאת סלמה לגרלף (1906).
בעקבות היצירות הללו ואחרות קיבלה הסוגה דחיפה נוספת קדימה ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 הופיעו ספרים רבים שעלילתם בדיונית לחלוטין.
בשנת 1919 נוסד בגרמניה המגזין Der Orchideengarten אשר עסק באימה ופנטזיה, ונחשב למגזין הפנטזיה הראשון.
המגזין הוציא לאור 25 גיליונות והפסיק את פעילותו בשנת 1921.
בשנת 1923 נוסד המגזין "Weird Tales" , המגזין האמריקאי הראשון שהיה מבוסס לפחות בחלקו על הסוגה (חלק גדול אחר היה סיפורי אימה ועוד).
ב-1939 החל לצאת לראשונה המגזין Unknown, שהפך בהמשך ל-Unknown Worlds והיה המגזין האמריקאי הראשון שהוקדש כולו לסיפורי פנטזיה.
מייסדו ועורכו היה ג'ון וו.
הוא פתח במגזין זה ערוץ מקביל עבור סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה, אשר עד אז נאלצו להתמקד במגזין Astounding Science fiction שלו, שפתח את שעריו לסיפורי מדע בדיוני בלבד.
Unknown Worlds פעל במשך ארבע שנים בלבד ונסגר ב-1943 בשל המחסור בנייר בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במשך כ-25 שנים בערך אחר כך היה עולם הפנטזיה דליל ביותר בכותבים ויצירות וגם כל המגזינים שנפתחו כשלו בזה אחר זה.
הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין פתח את העידן הנוכחי של הפנטזיה.
יצירתו הראשונה - ההוביט - יצאה לאור ב-1937, אבל בשל התעקשותה של ההוצאה לאור שלו להפיץ את כתביו רק בכריכה קשה הצלחתו נשארה בשלב הראשון די מוגבלת.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 השתנה המצב בבת אחת עם יציאתם לאור של כתבי טולקין גם בכריכה רכה.
הסופרים שקדמו לו לא יצרו, ברוב המקרים, עולם דמיוני שלם עם מערכת שלמה של חוקים, עמים, היסטוריה, אמונה, שפות וכיוצא באלה.
טולקין עשה זאת, תוך שחזורה של המיתולוגיה הגרמאנית העתיקה ושילובה בפולקלור האנגלוסקסי.
הלגנדריום של טולקין כולל עולם ומלואו, שהפכו לנכס צאן ברזל בפנטזיה המודרנית.
סופרי פנטזיה רבים שכתבו מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ואילך המשיכו להעתיק את ההצלחה המחודשת של טולקין ויצרו עולמות שכללו בתוכם מספר גזעים, היסטוריה, גאוגרפיה ותרבות שהזכירו את אלו שהקורא מצא בספריו של טולקין.
בגלל הקושי ליצור עולם שלם, משתמשים עד היום סופרים רבים בעולם שנוצר זה מכבר על ידי יוצרים אחרים ופורשים את עלילת ספרם בתוך עולם מוכן.
דוגמה מובהקת לכך היא השימוש בעולם קרין שבו מתרחשת עלילת הספרים מסדרת רומח הדרקון.
בגלל החזרה הרבה על פורמט קבוע, מכונה לעיתים תת-סוגה זו "פנטזיה נוסחתית" או "פנטזיה גנרית".
פנטזיה גנרית שכזו שואבת למשל את שורשיה פעמים רבות ממשחקי תפקידים כמו מבוכים ודרקונים (גם מבוכים ודרקונים עצמו מתבסס מאוד על טולקין).
במשחקי התפקידים, העולם הבדיוני מוגדר היטב ומאפשר לגזור ממנו קווי עלילה רבים נוספים.
סופרים אחרים ביקשו לפתח עולמות אחרים עם גזעים אחרים ללא קשר לעלילה של טולקין.
בין תתי הסוגה האלה ניתן למצוא פארודיה פנטסטית המאפיינת את ספרי עולם הדיסק מאת טרי פראצ'ט.
יוצרים אחרים דוגמת ג'יי קיי רולינג לקחו את הפנטזיה לשילוב של עולם בדיוני, המודע לקיומו של עולם אמיתי.
במידה מסוימת, היו שראו בכך משום חזרה על סיפורי דברי ימי נרניה למשל, שנכתבו עוד באמצע המאה ה-20.
ההצלחה הספרותית של הסוגה תרמה את חלקה להתפתחותה בקולנוע, במשחקי וידאו ומחשב ובתעשיות אחרות.
ספרים רבים עובדו לסרטים דוגמת טרילוגיית סרטי שר הטבעות.
ספרים אחרים משמשים רקע למשחקי מחשב ואחרים דוגמת רומח הדרקון משמשים כרקע לעולם שלם של משחקי תפקידים.
פנטזיה מתאפיינת בראש ובראשונה בעלילה המתרחשת כולה או מקצתה בעולם בדיוני.
לעיתים קרובות נעשה שימוש בקסמים וביצורים בדיוניים.
כמו כן, לעיתים קרובות העולם שבו מתרחשת העלילה נמצא בתקופה הדומה לימי הביניים הכוללת מלכים ואבירים, טירות ומבצרים, וכלי הנשק כוללים חליפות שריון, חרבות וחץ וקשת.
מאפיין נוסף שמשותף לסוגה זו ולסוגות אחרות הוא המאבק בין טוב לרע.
העלילה מתמקדת, לא אחת, בכוחות הטוב ואילו הרוע לרוב מתואר, לעיתים, כאויב ערטילאי, רב-עוצמה ביותר ומעורר אימה.
לעיתים נדירות מתמקדים סיפורי הפנטזיה בתיאור ריאליסטי של חיי היום יום בעולמות הפנטזיה, כשלרוב הם משמשים כרקע בלבד לסיפור שהוא בבסיסו סיפור הרפתקאות.
לעיתים קרובות הגיבורים המייצגים את הטוב נקלעים להרפתקה ללא כוונה של ממש; במקרים רבים הבחירה אינה נתונה בידם מאחר שהם כבר נבחרו בידי כוח עליון כלשהו (אל, שליט, ישות אחרת רבת כוח או השפעה, חיזיון וכדומה) אך יש פעמים שבהם הגיבורים יוצאים להרפתקה מבחירה.
פעמים רבות, ניתן לראות בסיפור הפנטזיה אלגוריות על המתרחש בעולמנו שלנו.
למשל, ספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט מהווים בבירור סאטירה על החברה שלנו לא פחות מאשר הם מהווים סאטירה על ז'אנר הפנטזיה עצמו.
לעומת זאת, לעיתים חיפוש הקבלות יכול להיות שגוי או שנוי במחלוקת.
למשל, רווחה פרשנות לפיה שר הטבעות הוא אלגוריה למלחמת העולם השנייה או למלחמה הקרה.
טולקין התנגד בצורה נחרצת לפרשנויות הללו.
פנטיזה כסוגה ספרותית נבדלת ממעשיות ומעשיות ספרותיות, כדוגמת היפה והחיה בדרכים הבאות:
מעשיות בכלל, כולל מעשיות ספרותיות, מוצאות את מקורן במיתוסים עתיקים, מסורות עממיות ודתיות שעברו בעל פה מדור לדור.
לעומת זאת, פנטזיה היא סוגה שהתפתחה בזכות התנועה הרומנטית עם עליית הרומן, והיא בדרך כלל פרי דמיונו של המחבר, ולא תוצאה של מסורת רב-דורית.
מעשיות נחשבות למסורת של נחלת הכלל, ולעיתים תרבויות רחוקות יוצרות מעשיות דומות שנחשבות לגרסאות אחת של השנייה במשפחה שמאגדת רצף גרסאות של אותה המעשייה.
לעומת זאת יצירות פנטיזה הן בדרך כלל מקוריות וייחודיות, והמחבר שלהן ידוע.
למעשיות קיים תפקיד חינוכי בחברה.
לעומת זאת, ליצירות פנטזיה אין מחויבות חינוכית כלשהי.
מעשיות בדרך כלל משקפות על היבטים שמרניים במגדר ויחסים.
לדוגמה, מעשיות שעוסקות ביחסים שמות את מוסד הנישואים כתכלית הסיפור.
מאפיינים כללים של עולמות מערכה פנטסטיים
ישנן מספר נקודות אשר נוטות לאפיין עולמות פנטזיה של יוצרים שונים, אם כי אין הכרח כי תופענה בכל יצירת פנטזיה.
להלן תובאנה מספר נקודות שכאלה.
ברוב עולמות הפנטזיה ישנה צורת קיום כלשהי של קסם.
הצורה, התפוצה, המקור והתפקיד של הקסם משתנים מעולם לעולם.
בחלק מן העולמות, מהווה הקסם חלק מן התשתית המציאותית ומהווה אבן יסוד בדרך פעולתו של העולם, באחרים משמש הקסם יותר כ"כלי פעלולים".
ברוב העולמות שבהם מתקיים הקסם, קיימים גם בני אדם המסוגלים לנצל את הקסם למטרותיהם, אלו נקראים, בדרך כלל, קוסמים או מכשפים.
לעיתים, בוחרים המחברים שמות נוספים לאנשים אלו; אחת הדוגמאות הבולטות הן האאס סדאי (Aes Sedai) בסדרת כישור הזמן.
בפנטזיה קיימים בדרך כלל (אך לא תמיד) יצורים תבונתיים וגזעים שונים מלבד בני האדם.
בין הנפוצים נכללים אלפים, גמדים, דרקונים, ענקים, קנטאורים, שדים, פיות ועצים מדברים.
רבות מהיצירות מתבססות על היצורים כפי שטולקין תיאר אותם (אלפים, גמדים, דרקונים, טרולים, אורקים ועוד).
לצידם קיימים בדרך כלל גם יצורים תבוניים למחצה (במידה זו או אחרת) ומרושעים כגון טרולים, אורקים, גובלינים ואל-מתים רבי עוצמה.
לרב משתנה תפקידם של הגזעים התבוניים מיצירה ליצירה.
בחלק מן היצירות מוסיפים המחברים גזעים תבוניים "משלהם" כמו המולפה, הדובים המשוריינים והגליווספים המופיעים בטרילוגיית "חומריו האפלים".
בנוסף לגזעים נוספים ויצורים תבוניים, ניתן למצוא ביצירות פנטסטיות רבות אזכורים ליצורים ומפלצות מיתולוגיים או כאלה שהומצאו על ידי הסופר, כמו גרסאות ענק לחיות מוכרות, הכלאות בין כמה מינים (כגון הכימרה או הגריפון), מפלצות בעלות כוחות קסם (ההידרה או הבסיליסק למשל) ויונקים מעופפים (פגסוס, גריפון) אך יש כאלה שלא.
יצורים רבים מבין אלו לקוחים ממיתולוגיות שונות.
כדוגמה ליצורים שהומצאו על ידי הסופר, ניתן לקחת את הסוהרסנים מסדרת "הארי פוטר".
גזע המזוהה במיוחד עם הסוגה הוא הדרקונים, המתוארים לרוב כייצורים תבוניים ביותר, קסומים ורבי עוצמה.
בעוד ברוב היצירות הדרקון הוא מפלצת אכזרית ומטילת אימה, בחלק מהן יש גם דרקונים טובים המסייעים לכוחות הטוב ונלחמים בדרקונים הרעים.
בסיפורים מסוימים קיימים בעולם הפנטסטי כוחות רבי עוצמה ובני אלמוות, החזקים מכל היצורים החיים על פני האדמה.
בחלק מן היצירות לאלים אלו קהל סוגדים וקהילת כהנים שמבצעת נסים בשמם.
לרוב, ישויות אלה משמשות ככוח מניע בעלילה של הסיפור או כהסבר לקסם בעולם ולחסד הנופל על הגיבורים ועוזר להם במשימתם או כדמויות של ממש.
ביצירות פנטסטיות רבות, המוות איננו מהווה תחנה סופית.
אגדות רבות מתרכזות סביב סיפורם של ישויות שחזרו מן המתים במצב ביניים של אל-מתים וחזרו לרדוף את החיים.
האל-מתים בספרות הפנטזיה נעים מיישויות ששמרו את בינתם וגופם כגון ערפדים, כאלו ששמרו רק את נשמתם כגון רוחות רפאים וגלמים, וכלה בגופות מונפשות וחסרות בינה או אופי כגון זומבים ושלדים המופעלות כבובות רצחניות בידי כוחות אפלים יותר, או שפועלות בעצמן ותוקפות יצורים חיים באינסטינקטים חייתיים חסרי אבחנה.
חלק מספרי הפנטזיה מתרחשים בעולמינו או בעולמות דומים ומכילים אזכורים לטכנולוגיה מודרנית, כמו ספריו של ניל גיימן המתרחשים ברובם בעולמנו ובהווה, טרילוגיית חומריו האפלים שמתרחשת בין השאר בעולמנו (אך גם בעולם שבו מוצגת טכנולוגיה אלטרנטיבית) ובסדרת ספרי ארטמיס פאול.
לעומתם, בספרי פנטזיה רבים, נבנים עולמות פנטסטיים בהם אין טכנולוגיה מתקדמת, לעיתים אף להפך: רוב העולמות נמצאים בשלב התפתחותי המקביל לזה של ימי הביניים (אם כי יש עולמות שמבוססים על תקופות קדומות יותר).
עולמות כאלה קיימים לעיתים עשרות אלפי שנים.
בספרים המתרחשים בעולמות מסוג זה, נוקטים המחברים במספר שיטות להסבר אי-ההתפתחות הטכנולוגית, למשל: נפילתה של תרבות מתקדמת, אסון עולמי שהביא לתוהו ובוהו, התבססות על קסם שמייתרת את הצורך בטכנולוגיה או שלטון שמרני שמכתיב אי-התפתחות טכנולוגית (כמו ביפן הפיאודלית).
כמו כן, קיימים גם עולמות פנטזיה המשלבים טכנולוגיה כאילו-מודרנית, המושפעת לעיתים מספרות הסטימפאנק.
ניתן לבצע חלוקות רבות של ספרות הפנטזיה לז'אנרים על פי סגנונם, עלילתם, והמקורות שמהם הם שואבים השראה.
חלוקה מובהקת אחת מבוססת על היחס של העולם המשמש כרקע לסיפור הפנטזיה לעולמנו שלנו.
בספרי פנטזיה מז'אנר זה העולם הפנטסטי מוצג ללא כל התייחסות לכדור הארץ, והעלילה סובבת סביב דמויות שהן ילידות אותו עולם.
ישנם ספרים רבים ושונים השייכים לז'אנר זה.
בראש ובראשונה מבחינה כרונולוגית, שר הטבעות ושאר כתביו של ג'.ר.ר.
טולקין, שמתרחשים בארץ התיכונה, שנמצאת בעולם רחוק ודמיוני, הידוע בשם הלגנדריום של טולקין.
בין ספרים אלה ניתן למנות גם את סדרת שיר של אש ושל קרח של ג'ורג' ר.
מרטין, סדרת ספרי עולם הדיסק של טרי פראצ'ט, סדרת הירושה מאת כריסטופר פאוליני וטרילוגיות הרואים למרחק וספינות קסם של רובין הוב.
בספרים אלו לרוב מוצגת העלילה דרך דמויות שבאו מהעולם שלנו ודרכן אנו מתוודעים לעולם החדש, אם כי לעיתים עומדות במרכז העלילה דווקא דמויות שבאו מעולם אחר המבקרות בעולם שלנו.
כדוגמאות לסוג הראשון ניתן להביא את סדרת הספרים דברי ימי נרניה של ק.ס.
לואיס והספר הסיפור שאינו נגמר של מיכאל אנדה.
כדוגמאות לסוג השני ניתן להביא את טרילוגיית חומריו האפלים של פיליפ פולמן וסדרת ספרי אמבר של רוג'ר זילאזני.
בספרים אלו הרקע הוא עולמנו שלנו, אך בפני הקוראים נחשפים צדדים פנטסטיים שלו, שלעיתים קרובות מתקיימים בד בבד עם המציאות המוכרת.
בספרים אלו במיוחד באה לידי ביטוי הטכנולוגיה של זמננו, כשדוגמה בולטת במיוחד היא סדרת ספרי ארטמיס פאול של אואן קולפר.
בין הספרים השייכים לז'אנר זה ניתן למנות גם את ספרי הארי פוטר, ספרי פרסי ג'קסון, וספריו של ניל גיימן: "לעולם לא עולם", "אלים אמריקאים" ו"בשורות טובות" (בשיתוף עם טרי פראצ'ט).
הז'אנר זכה גם להצלחה טלוויזיונית גדולה עם הסדרה באפי ציידת הערפדים.
ספרים רבים מסגנון זה משתייכים לתת-ז'אנר הפנטזיה אורבנית, אשר מתרחשת בימינו, כאשר מרבית העלילה מתרחשת בסביבה עירונית.
דוגמה לכך ניתן למצוא בסדרת תיקי דרזדן של הסופר ג'ים בוצ'ר.
כחלק מז'אנר זה ניתן לראות גם את סיפורי המיתולוגיה ואגדות הילדים, אף שלהם יש מאפיינים ברורים המבדילים אותם מיתר סיפורי הפנטזיה.
בסיפורים אלו הרקע להתרחשות הוא העולם שלנו, בתקופה זו או אחרת, בה המקרים של תופעות על-טבעיות כה נדירות עד אשר הן נחשבות לשמועות ואגדות.
בסיפורים האלה, הגיבור - שהוא לרוב ספקן המאמין בכוח ההגיון ומפקפק בסיפורי השדים - חוקר תופעה מסתורית ולומד שאותן אגדות עם ואמונות טפלות אכן מכילות גרעין של אמת.
ברבים מסיפורים אלה התופעה העל-טבעית היא אל-מת, מפלצת או דמות אגדתית אחרת.
יצירות רבות מז'אנר זה הן סיפורי אימה וסרטי אימה.
דוגמאות: סליפי הולו (סיפור הפרש בלי ראש), הסרט "האחים גרים - למבוגרים בלבד", הסרט מכסחי השדים, סדרת "הקוסמים" של לב גרוסמן וסדרת המורשת הנסתרת של אילונה אנדרוז.
פנטזיה המשולבת עם מדע בדיוני
המדע הבדיוני פתח בפני סופרי הפנטזיה אפיקים חדשים של מסע לחלל, רובוטים ואנדרואידים, חייזרים טובים ורעים, מחלות ומחולליהן.
כל אלו שימשו ומשמשים כר לפנטזיות הנכתבות במחצית השנייה של המאה ה-20 ובמאה ה-21, חלקן מבוססות רק על חומרי המדע הבדיוני וחלקן משלבות לחשים וקסמים, יצורי אופל ושאר מרכיבי פנטזיות מקובלים.
בעולם "מלחמת הכוכבים" - אופרת חלל ומדע בדיוני - קיים שדה אנרגיה מיסטי שנקרא ה"כוח" (The Force) והוא מאפשר לשולטים בו יכולות קסומות כגון רפלקסים מוגברים, טלפתיה, טלקינזיס, יצירת אשליות, ריפוי, ראיית הנולד ועוד.
הנשק של משתמשי ה"כוח", חרב אור, דומה לחרב הקלאסית של ז'אנר הפנטזיה.
הקולנוע והטלוויזיה עשו ועושים שימוש רב בעלילות פנטזיה.
קיימות יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות רבות אשר עובדו לתסריט מספרות פנטזיה.
כך לדוגמה ניתן להזכיר את הארי פוטר, סרטי וולט דיסני שונים (כגון היפה והחיה, אלאדין ועוד), הסיפור שאינו נגמר ושר הטבעות.
מקרים יוצאי דופן של סרטים אשר לצרכם נכתב תסריט פנטזיה מקורי ולא עובד ספר קיים, הם: ליידי נץ (1985), וילו והנסיכה ואיש הנצח.
לאורך שנים רבות זכה הז'אנר בטלוויזיה לחשיבות פחותה יותר מאשר בקולנוע ורוב תוכניות הפנטזיה נחשבו כמיועדות לילדים בלבד, או כסדרות פעולה כגון זאב צעיר או יומני הערפד.
הסדרות הרקולס: המסעות המופלאים, זינה הנסיכה הלוחמת ומכושפות הן דוגמאות לסדרות פעולה שהשתמשו ברקע של המיתולוגיה היוונית.
בתחילת המאה ה-21, הופקו מספר סדרות פנטזיה שזכו לפופולריות רבה בקרב הקהל הרחב, וביניהן אבודים, דם אמיתי ומשחקי הכס, המבוססת על סדרת הספרים שיר של אש ושל קרח.
עלילות פנטסטיות הן בסיס למשחקי וידאו ומחשב רבים.
במקרים רבים, משחקים פנטסטיים רבים, בעיקר בז'אנר ההרפתקאות, מתבססים על גיבור היוצא למסע בעולם פנטזיה גנרי כשמטרתו של השחקן היא להנחותו בדרך למטרה מסוימת, לעיתים בלוויית חברי צוות נוספים המצטרפים למסע.
במשחקים אלה רב השימוש באלמנטים של פנטזיה גנרית כגון קסמים, מפלצות, טכנולוגיה ארכאית וחפצים מכושפים.
משחקי רשת רבים, כמו World of Warcraft, מתקיימים בעולם פנטסטי.
זיכיון משחקי הלחימה "מורטל קומבט" משלב פנטזיה בעלילה באופן נרחב וגם בעיצוב הדמויות ויכולותיהן.
הפנטזיה בו מבוססת על המזרח הרחוק וכוללת אלים, עולמות מקבילים, כישוף, נינג'ות ואל-מתים.
סיפורי פנטזיה מרבים להופיע בחוברות וספרי קומיקס.
אלמנטים של פנטזיה מופיעים גם בז'אנר גיבורי-העל, שבו קוסמים ומכשפים מופיעים הן כגיבורי-על (כגון דוקטור סטריינג') ונבלי-על (כגון מורגן לה פיי).
אלים ויצורים ממיתולגיות עתיקות כגון המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הנורדית נהפכים לדמויות גיבורי-על כגון וונדר וומן האמזונה ותור אל הרעם ולנבלי-על כגון לוקי.
הסופרת בת' ווב (Beth Webb) טענה, בהתאם לדעותיהם של רבים אחרים, כי הספרות הפנטסטית מאפשרת למי שקורא אותה להתמודד עם סיטואציות חברתיות דווקא דרך קריאה של סיפורת שהיא לכאורה "מנותקת" מהחיים המציאותיים.
היא הסבירה שדרך הסיפור הקורא יכול להבין מה הדרך הנהוגה להתמודד בסיטואציות חברתיות מסוימות תוך שהוא נמצא במקום מוגן, ממרחק.
לדבריה קריאת סיפורים פנטסטיים בייחוד בילדות ובגילאי ההתבגרות יכולה להוביל את הקוראים לחקור תחושות ורגשות ולחוות אותם דרך הדמויות בסיפור, עד שיצטרכו להיפגש בעצמם עם הסיטואציה במציאות.
ספרות הפנטזיה מאגדת סביבה קהילות חובבים ומעריצים רבות.
חלק מקהילות אלו מקיימות פעילות אינטרנטית כמו פורומים ואתרי מידע ואחרות מתרכזות או משלבות בפעולתן פעילויות חוץ אינטרנטיות, בין אם חברתיות ובין אם נושאיות, כמו מפגשים וכנסי חובבים.
בארץ מתקיימים מדי שנה פסטיבל אייקון ובנוסף אליו כנסים נושאיים שונים כמו "כנס עולמות", "כנס מיתופיה" או "כנס ביגור".
קהילות חובבים נוספות בארץ ומחוצה לה מקיימות כנסים משלהן.
בשנים האחרונות הופך הז'אנר מקובל יותר בקרב תרבות המיינסטרים ומספר סטריאוטיפים אשר שויכו לו ולחובביו, אשר נתפסו לעיתים כתמהונים, חנונים או ילדותיים, תופסים היום מקום פחות משמעותי בהלך המחשבה המקובל.
סביב תרבות הפנטזיה התפתחו מספר תחביבים המקובלים, ברמות שנות, על חלק מחובבי הז'אנר.
העיקריים שבהם הם משחקי תפקידים, ספרות חובבים וקוספליי.
מרבית משחקי התפקידים מתרחשים בעולמות שהם בעיקרם עולמות מערכה פנטסטיים (אף שישנם כאלו המתקיימים בעולמנו או בעולמות של מדע בדיוני טהור).
העולמות שבהם משחקים במשחקי תפקידים הם לרוב מפורטים יותר מאשר עולמות המוצגים במקומות אחרים (בשל הצורך לפרט ברמה המאפשרת משחק בתוך העולם).
לעיתים, עולמות מערכה שהומצאו לצורך משחק תפקידים עוברים גם למדיות אחרות, דוגמה ידועה לכך היא העולם של רומח הדרקון שהתפתח מעולם משחק עבור מבוכים ודרקונים מורחב לסדרת ספרים.
בישראל יצאו לאור מעט ספרי פנטזיה מקוריים.
מקור המילה פַּנְטוֹמִימָה הוא ביוונית: πάντως) Pantos) = צורת יחסות של "παν" - הכול, ו-μῖμος) Mimos) = חקיין, כלומר – אדם שמחקה הכול.
בישראל ידועים הפנטומימאים שייקה אופיר, יורם בוקר, חנוך רוזן, דניאל זעפרני, עזרא דגן וג'וליאן שגרן.
ככל אמנות במה אחרת, הפנטומימה היא אמצעי להבעה עצמית, להמחשת מחשבות, רגשות ורעיונות על מנת להעבירם לקהל.
לכן זהו כלי להצגת תפיסת החיים (או היבט מסוים מתוך תפיסת החיים) של האמן.
פנטומימה היא גם צורת תקשורת.
פנטומימה היא תנועה פיזית שמביעה מחשבה.
המחשבה יכולה להיות מציאותית (לדוגמה: איש יושב) או מופשטת (לדוגמה: אהבה), והתנועה היא סמלית או פרוזאית (לדוגמה: הבעת המחשבה על אהבה יכולה להיות סמלית.
לתאר מעשים אופייניים של איש אוהב, או פרוזאית, לתאר את התחושות שלו באמצעות משלים: ריחוף באוויר, בלבול).
הפנטומימה באה לידי ביטוי באופן הטהור שלה, רק דרך התנועה והבעות הגוף.
ישנה משמעות ברורה המתלווה לכל תנועה ומחווה.
הקהל מבין את משמעות התנועה והמחווה ללא כל תרגום או הסבר מילולי.
מהסיבה הזו אָמָּנוּת הפנטומימה היא כלל עולמית, ומתקבלת בהבנה ברחבי העולם, ללא תלות בשפת דיבורו של הקהל.
תקשורת באמצעות פנטומימה, קיימת למרות השפה הכתובה והמדוברת.
עד שנות העשרים של המאה ה-20, היו מעט אשליות פיזיות בלקסיקון הפנטומימה: "הליכה נגד הרוח", "משיכת חבל", ו"קיר".
אילוזיות אלו הומצאו על ידי אטיין דקרו ושמשו כתרגילים לשחקנים שלמדו לשלוט בגופם.
בעזרתו של ז'אן-לואי בארו, ד'קרו פיתח מאוחר יותר את התרגילים הללו לכדי אמנות במה שונה וחדשה לגמרי: אמנות הפנטומימה המודרנית.
לצד דקרו התקיימה הפנטומימה הקלאסית שהגיעה לגדולה עם הפנטומימאי מרסל מרסו שהפך את הפנטומימה למוכרת ברחבי העולם.
מרסו הקים את בית הספר היוקרתי ביותר בעולם לפנטומימה (International School of Mimodrama of Paris) והיה בנוסף אחד ממוריו של אליל הפופ מייקל ג'קסון.
כמו כן היה חבר ומעריץ של צ'ארלי צ'פלין.
האומן הנוסף היה ז'אק לקוק שהשתמש במסיכות על מנת להדגיש את תנועות הגוף השונות ולהקצין את מראה הפנים.
אשליה פיזית בפנטומימה, מבוססת על שלושה עקרונות:
טכניקה שרירית של הפעלת כוח דמיוני על עצם דמיוני.
תוך יצירת האשליה של "משיכת החבל" למשל, האמן מראה את הכח המופעל על החבל, על ידי היחס כלפיו, על ידי ההתנגדות לכוח הדמיוני של המשיכה הנגדית.
כשמוצג עצם דמיוני, האמן מגיב באופן פיזי לגודל, למשקל, ולצורה הדמיוניים של האובייקט במטרה להגדיר אותו בפני הקהל.
ההמחשה נעשית באמצעות חיקוי הטלת המשקל של אדם העומד בפני חפץ ממשי או התנגדות ממשית לפעולתו (לדוגמה: חיקוי הטלת משקל אל מול יציבותו של הקיר, או חיקוי הטלת משקל על הכיסא בעת הישיבה עליו).
המחשה של פעולה אינה חייבת להיות על ידי הצגת הפעולה עצמה.
האמן לא חייב ללכת, כדי להעביר את התחושה של ההליכה.
הדרך בה הוא עושה זאת היא תמצות של פעולת ההליכה עצמה לכדי המרכיבים הצורניים הבולטים שבה.
הקיצור יוצר עיבוי של פעולה.
בפנטומימה, פעולה כמו הליכה, לרוב מוצגת כדי להבליט את האלמנטים הפיזיים המהותיים של התנועה- אשר גורמים להליכה שתיראה כמו הליכה.
אלמנטים אלו משתלבים בזמן ובחלל ויוצרים את האשליה.
המראה המתקבל נראה כהליכה, אבל הוא לא בדיוק נושא את אותן התנועות של הליכה אמיתית, והאמן אמנם אינו הולך לשום מקום.
האופן שבו התמונה (או כל פעולה אחרת בפנטומימה), מוצגת.
המהירות, התדירות, והעוצמה (אינטנסיביות) של הפעולה, מעבירה לקהל את מצב הרוח או המצב הרגשי של התמונה.
תנועות זורמות וחלקות, מביעות משהו שונה לגמרי מתנועות קצרות (סטקטו), ויוצרות משמעויות אחרות לפעולה של האמן.
הליכה באופן איטי, עם ראש מושפל, ידיים מתנדנדות בצדדים, מציגה דמות שונה לגמרי מהליכה עליזה, ידיים מרקדות, וראש מורם, למרות שבשני המקרים נעשה חיקוי של הליכה, של הטלת המשקל בהליכה, תוך תמצות תנועת ההליכה.
עיקרון זה נכון לכל תנועה בפנטומימה.
לכאורה, נדמה שהפנטומימאי מגביל את עצמו מאוד בהעברת המסר, יחסית לאמנים אחרים.
אם לרשות השחקן עומדות האפשרות להביע דברים במילים, התלבושות והתפאורה, ולקולנוען נוספות על כל אלה גם זוויות צילום, והיכולת ליצור אשליה קולנועית, הפנטומימאי מוותר על עזרים אלה.
ניתן להסתכל על הוויתור כעל מקור כוח.
כוחו של הפנטומימאי הוא ביצירת החלל שסביבו יש מאין.
הפנטומימאי יכול להציג התרחשות של כמה דקות או של חיים שלמים במחווה פשוטה.
כדי לעשות את המעבר מהדגמה של איש צעיר לזקן, אין צורך בהחלפת איפור או תלבושת, והיכולת הזאת מעניקה לפנטומימאי יתרון גדול.
הפנטומימאי יכול גם להגדיר את החלל בו הוא נמצא, בקלות רבה יותר מאשר שחקן, למשל.
פנטומימאי יכול לגרום לקהל 'לראות' מדרגות במקום שעד לפני רגע 'הייתה' בריכת שחיה, ללא צורך בשינוי תפאורה.
בנוסף, הוא יכול ליצור חללים המעוצבים באופן שלא קיים במציאות, כמו למשל, חלל שבמרכזו ניצבת ספה שניתן לעבור דרכה.
לפנטומימאי יש פוטנציאל להמחיש שינוי מתמשך, ולא להיצמד אל אוסף, גדול ככל שיהיה, של אנשים וחפצים.
פנטזיה בשמים הוא מופע זיקוקין די-נור הנערך מדי ערב בחודשי הקיץ בדיסנילנד שבפריז.
המופע הוצג בדיסנילנד שבקליפורניה מאז שנת 1958 ועד שנת 2000, ובממלכת הקסם שבדיסניוורלד מאז הקמתה ועד שנת 2003.
המופע הוכן לבקשתו של וולט דיסני שרצה שייערך מופע זיקוקים על רקע טירת היפהפייה הנרדמת על מנת שהמבקרים יישארו בפארק עד שעות הערב המאוחרות, ועל מנת לספק להם מופע בשעות הערב.
המופע הפך לפופולרי ביותר, ומרבית המבקרים נשארו עד שעות הערב על מנת לצפות במופע.
כאשר נפתח הפארק השני של דיסני - ממלכת הקסם בשנת 1971, היה זה אך טבעי שייערך מופע זיקוקים גם שם.
המופע שהוכן עבור ממלכת הקסם - הוא מופע מרשים יותר ותקציבו גדול יותר, בשל העובדה שיש יותר מקום למופע - הן בשל צורת הפארק, והן בשל העובדה שטירת סינדרלה גבוהה פי שלושה מהטירה שבקליפורניה.
במהלך השנים איבד המופע מפופולריותו, ובשנת 2000 הוחלף המופע, לרגל ציון 45 שנים להקמת דיסנילנד במופע חדש: "האמינו - יש קסם בין הכוכבים".
לחגים הוכן מופע מיוחד חדש שנקרא: "האמינו - בקסם החג".
בשנת 2005 הוחלף המופע במופע: "זכרו - חלומות מתגשמים" לרגל חגיגות ה-50 להקמת הפארק.
בממלכת הקסם הוחלף המופע בשנת 2003 במופע - "משאלות".
בחגים נערך מופע מיוחד הנקרא "משאלות הלווין" או "משאלות חג המולד".
המופע "פנטזיה בשמים" מופיע בפארק דיסנילנד שבפריז מאז הקמתו (1992) ועד היום.
בשנת 2004 ובשנת 2005 נערך המופע באופן מיוחד בדיסנילנד לרגל חגיגות ה-4 ביולי, וראש השנה האזרחית.
בממלכת הקסם נערך המופע באופן מיוחד ב-30 וב-31 בדצמבר בכל שנה ושנה.
הוא מופע זיקוקים ופירוטכניקה לילי המוצג בדיסנילנד שבקליפורניה ובאולפני הוליווד של דיסני בדיסניוורלד שבפלורידה.
המופע הוצג לראשונה בדיסנילנד בשנת 1992 והופק על ידי מחלקת המופעים של הפארק עבור אזור נהרות אמריקה שבפארק.
המופע הופק בסיוע אולפני ההנפשה של וולט דיסני ווולט דיסני אמג'ינירינג.
בשנת 1996 הותאם המופע לפארק אולפני דיסני MGM.
לצורך התקנת המופע בדיסנילנד יובשו נהרות אמריקה על מנת להתקין את המתקנים התת-מימיים הנדרשים עבור המופע, וכן הוסטו נתיבי הספינות ה"קולומביה" וה"מארק טוויין" העוברות בחלק זה של הפארק.
באולפני דיסני MGM נבנה עבור המופע תיאטרון בן 8,000 מושבים, מתוך ציפייה שהמופע יגדיל את מספר המבקרים בפארק.
עם תחילת המופע מופיע מיקי מאוס לבוש בגלימה ובכובע המחודד עם הירח והכוכבים כמו בפרק "שוליית הקוסם" מסרט האנימציה "פנטסיה".
מיקי "יוצר" מסכי מים על פני הנהר, ו"יורה" ממטהו כוכבים (שמונפשים על גבי מסכי המים) וכוכבי שביט (זיקוקים).
הכוכבים הופכים לפרחים, ועל הבמה מופיעים פרחים המשנים צבעם.
הפרחים על מסכי המים הופכים לג'ונגל סבוך, וערפל מתחיל לכסות את הנהר.
מבעד לערפל מופיע קא - הנחש מספר הג'ונגל, הזוחל על גדת הנהר שעיניו נוצצות באור ירוק.
לאחר מכן משתנה המוזיקה למנגינת "פילים ורודים צועדים" מהסרט דמבו הפיל המעופף, ופילי הנפשה ורודים מופיעים הן על המסכים והן צועדים לחוף האי.
הפילים הופכים ל"פילים על חוטים" ואז נעלמים הפילים ונשארים רק החוטים שמניעים שלוש בובות ענק - בהן, במרכז הבמה, פינוקיו.
על המסכים מופיע ג'ימיני הצרצר הקורא לפינוקיו.
ג'ימיני "נופל למים" במסגרת סרט ההנפשה שמוקרן על מסכי המים, ופוגש יצורי מים בהם ליוויתן ענק המכה בזנבו (הזנב מופעל על ידי אודיו אנימטרוניקס) ומשפריץ מים.
לפתע מופיעה ספינת שודדי ים היורה בתותחיה.
על הספינה נמצאים קפטן הוק, סמי, ופיטר פן, המציל את וונדי.
אחרי הספינה שט הקרוקודיל מהסרט פיטר פן שבבטנו שומעים את השעון המתקתק.
ערפל ורוד מכסה את הנהר ומגיעים על גבי סירות שלגיה והנסיך שלה, אריאל מהסרט בת הים הקטנה, היפה והחיה, ובהמשך המלכה הרעה מופיעה על הבמה ושואל את ראי הקסמים מי היפה בממלכה - והראי עונה לה שיש נסיכות רבות היפות ממנה.
המלכה, בכעסה, מביאה יורה מלאה אדים ושם עושה שיקוי ההופך אותה לאורסולה המכשפה מבת הים הקטנה, ועל מסכי המים רואים את זרועות התמנון שלה שגובהן כ-6 מטרים.
שלדים על סוסים רוכבים על פני השמים (הקרנה על מסכי המים) ודמות צ'רנאבוג מהסרט פנטסיה מופיעה וזורקת מידיה כדורי אש המעלים את האי בלהבות (אמיתיות).
צ'אנאבוג הופך לדרקון שגובהו 10 מטרים (המונפש על המסכים) וכשהוא נעלם מופיע במקומו דרקון אמיתי על האי היורה אש על הנהר ומצית את מי הנהר.
מיקי מופיע ונלחם בדרקון ונעלם, ומופיעה טינקר בל המנופפת במטה הקסמים שלה ועפה על פני הנהר מפזרת אבק פיות, שהופך לזיקוקים.
ספינת הנהר מארק טוויין נכנסת לאזור המופע ונוהג אותה "וילי ספינת הקיטור".
כשהספינה עוברת מופיע מיקי במרכז הבמה, אומר "איזה דמיון יש לי" ונעלם.
מיקום: נהרות אמריקה, דיסנילנד, קליפורניה.
מספר צופים מקסימלי: 10,000 צופים.
מספר משתתפים במופע: 101 משתתפים למופע.
בתחילת המופע מופיע מיקי מאוס בחליפה שחורה.
מיקי מתנהג כמנצח על תזמורת וכשהוא מניף את מטהו מופיעים מסכי מים תוך הבריכות שלפני המופע, ועליהם מוקרנת דמותו של מיקי כ"שולית הקוסם" מהסרט פנטסיה.
על האי מופיעים פילים, ג'ירפות, קופים, ציפורים, בנות יענה, צ'יטות, קרנפים, וכן הדמויות סימבה ונלה מהסרט מלך האריות.
על המוסכים מוקרנים בועות בהם נמצאים דמויות רבות מסרטי דיסני - פינוקיו, אלאדין, הרקולס, וילי ספינת הקיטור, במבי, מולאן, דמבו, שלגיה, אורורה וג'ימיני הצרצר.
אחרי ג'ימיני מופיע הלוויתן שרודף אחריו, שנופל לתוך הבריכה (המים משפריצים על הקהל).
על האי מאחורי הבריכה נערך קרב בין האינדיאנים למתיישבים מהסרט "פוקהונטס", וכאשר פוקהונטס פוגשת את אהובה, ועל מסכי המים מוקנית סצנות ריקוד של הנסיכה אורורה והנסיך פיליפ, סינדרלה והנסיך שלה, והנסיכה יסמין עם אלאדין.
ערפל ורוד מכסה את הנהר, ועל סירות מגיעים שלגיה והנסיך שלה, אריאל ואריק, היפה והחיה.
בהמשך מופיעה המלכה הרעה משלגיה וקוראת לכל הדמויות הרעות מסרטי דיסני המופיעות על המסכים: אורסולה, קרואלה דה ויל, סקאר, פרולו, ג'אפר, האדס, צ'רנאבוג, וג'אפר הופך לנחש ענק, בעוד שהמכשפה הופכת לדרקון בגובה 13 מטרים היורק אש על הנהר והנהר מתחיל לעלות באש.
מיקי מצליח להקים חומת מים סביב האי ולכבות את האש ולנצח את הדרקון באמצעות מטה הקסמים שלו.
טינקר בל מופיעה, מנופפת במטה הקסמים שלה ווילי ספינת הנהר מופיע על סירתו סביב האי, ביחד עם יתרת דמויות המופע.
כאשר מופיע מיקי בבגדי שולית הקוסם בראש ההר שעל האי ויורה זיקוקים לשמים, ונעלם.
מיקום: אמפיתיאטרון גבעות הוליווד, אולפני הוליווד של דיסני דיסניוורלד פלורידה.
סצנות פיטר פן בדיסנלנד הוחלפו בסצנות פוקהונטס בפלורידה.
קטעי הפילים הוורודים ובובת פינוקיו הוחלפו בקטעי הבובות בפלורידה.
בגרסה של פלורידה מופיעות כל שמונת הנסיכות של דיסני, בעוד שבקליפורניה מופיעות רק שלוש נסיכות.
פנטומאס (Fantômas) היא להקת מטאל–רוק ניסיוני אמריקאית.
הלהקה נקראה על שם פנטומס, דמות הנבל מרומן פשע פופולרי בצרפת לפני מלחמת העולם הראשונה.
הלהקה הוקמה כאשר שהזמר מייק פטון הלחין שירי מטאל אוונגרדיים לאחר פירוק להקתו הקודמת פיית' נו מור.
לאחר מכן שלח פאטון את יצירותיו לחבריו בתקווה להקים להקה חדשה: הגיטריסט באז אוסבורן (מלהקת ה־מלווינס), הבסיסט טרבור דאן (מלהקת מיסטר באנגל) והמתופף איגור קאבלרה (מלהקת ספולטורה).
קאבלרה סירב להצעה אבל המליץ על המושלם לפרויקט זה: דייב לומברדו מלהקת סלייר.
לומברדו הסכים וכך הוקמה הסופרגרופ של פאטון.
אף על פי שמקור המוזיקה שלהם הוא בהבי מטאל, למעשה היא נוגעת בז'אנרים רבים של מוזיקה ובולט בה חוש ההומר החריג, ביקורת אחת כינתה את הסגנון שלהם כ"דאדא-מטאל".
המבקר גרג פראטו מתאר את המוזיקה שלהם כ"מאוד מקורית...
במיוחד ביחס לרוק האלטרנטיבי התפל והצפוי של שנות ה-90. לעיתים נדירות שר פאטון תמליל קונבנציונלי עם הקבוצה, כאשר הוא מעדיף את גישתו החריגה לשירה.
גם האלבומים סובבים סביב נושא או קונספט חריג:
(Fantômas (Amenaza Al Mundo מבוסס על חוברת קומיקס מדע בדיוני, כאשר לכל שיר ניתן מספר של עמוד (עמוד 1, עמוד 2 וכו')
The Director's Cut הוא סדרה של חידושים לשירי נושא מסרטים.
חלק מהגרסאות נאמנות למקור (כמו שיר הערש המפחיד מהסרט Night of The Hunter), כאשר אחרות עברו שינוי קיצוני (כמו נעימת הנושא של הסנדק שבוצעה כשיר ת'ראש מטאל).
Delìrium Còrdia הוא בעצם שיר אחד ארוך שמתאר ניתוח ללא הרדמה.
Suspended Animation (הוקלט יחד עם Delìrium Còrdia) הוא אלבום של סרטים מצוירים מופרעים, כל שיר נקרא על שם יום בחודש אפריל 2005 (Friday The 8th וכו').
בקיץ 2005 הלהקה הופיעה באירופה, כאשר טרי בוזיו מחליף את לומברדו על התופים משום שהוא היה בסיבוב הופעות עם Slayer.
לובמרדו חזר ללהקה בהופעות האחרונות של סיבוב ההופעות שהסתיים ב-15 בספטמבר 2005.
ב-13 במאי 2006 מייק פאטון הודיע לאתר Billboard.com שהאלבום החמישי של פנטומאס בתכנון.
פאטון אמר על האלבום :"התקליט הבא הולך להיות עסק אלקטרוני לגמרי.
ידרש תכנון יצירתי רב כדי להקליט ולבצע את זה אבל לא יהיו כלים אקוסטיים בכלל.
אנחנו עומדים להיכנס למצב של הכלאה.
אני צריך, כשהיה לי מעט זמן, לחזור לשולחן הסרטוטים לכתוב את הבא."
פנטון בע"מ היא חברה לייצור צבעים.
סניף החברה הראשי ממוקם בניו ג'רזי, שבארצות הברית.
החברה ידועה בעיקר בשל שיטת התאמת הצבעים שלה, ייחודה נובע מכללים נוקשים ושיטות מדויקות להתאמת צבעים.
שיטת התאמת הצבעים של פנטון מיושמת בתעשיות מגוונות, בעיקר בעולם הדפוס אך גם בתעשיות יצור הטקסטיל ולעיתים גם במכונות הדפסה דיגיטליות (פלוטר) ובתעשיות הפלסטיק.
באוקטובר 2007 רכשה חברת "אקס רייט בע"מ" (X-Rite Inc), ספקית ויצרנית של חומרת מחשב ומכשירי מדידת צבע, את חברת פנטון במחיר של 180 מיליון דולר.
חברת פנטון הוקמה בשנת 1962, עד אז פעלה בשם אחר ותפקדה כעסק קטן ליצור והפצה של כרטיסי צבע לחברות קוסמטיקה.
החברה נקנתה על ידי לורנס הרברט (Lawrence Herbert), עובד החברה משנת 1956. מיד לאחר רכישת החברה שינה הרברט את יעודה, והחברה פיתחה את שיטת ההתאמה הראשונה בשנת 1963.
מוצרה העיקרי של החברה הוא מניפת הצבעים של פנטון, אשר מכילה מספר רב של דפים בגודל של 15x5 ס"מ מנייר איכותי.
על צד אחד של כל דף מודפסים מספר צבעים בגוונים קרובים או צבעים אשר שייכים לקבוצה מסוימת (כמו: זהב, כסף וצבעים מטאליים).
דפים אלה מאוגדים כמניפה בה אפשר לדפדף בהתאם לצורך.
הרעיון העומד מאחורי מניפת הצבעים של פנטון הוא היכולת לתת למעצבים כלי להתאמה מרבית של צבעים בעבודות אשר עברו לשלב הביצוע והיצור.
שיטה זו אומצה בידי רוב מפיקי הדפוס והגרפיקאים.
שיטת מניפת הצבעים של פנטון מושרשת בעולם הדפוס והעיצוב עד כדי כך שהמניפה הפכה לכלי עיצובי ואביזר הכרחי בארגז הכלים של מעצבים ואנשי דפוס.
פנטון ממליצה לרכוש מניפת צבעים אחת לשנה מכיוון שעם הזמן הצבעים דוהים ונשחקים משימוש והמניפה מאבדת מדיוקה.
התאמה מקסימלית תתקבל רק אם יתר הגורמים המשפיעים יתואמו, כמו סוג ועובי הנייר, חברה מייצרת לצבעים שבשימוש ואופן הטיפול במהלך ההדפסה.
בכל שנה מכריזה חברת הצבעים הבינלאומית על "צבע השנה"- הגוון שישפיע על האופנה ועל עיצוב הבית בשנה הקרובה.
במניפת הצבעים של פנטון יש לכל גוון מספר ותמונת צבע שמתקבל לאחר הדפסה.
בנוסף מכילה המניפה "מתכונים" להכנת צבעים המבוססים על שיטת הפרוצס (CMYK).
בשיטת CMYK משתמשים בארבעה צבעים - ציאן, מג'נטה, צהוב ושחור, אשר מודפסים אחד על השני בכמויות משתנות בהתאם לגוון המבוקש.
רובו של עולם הדפוס התעשייתי על ענפיו השונים מדפיס על יד שימוש בשיטת הפרוצס.
רוב "צבעי הפנטון" (spot colors) נמצאים מחוץ לקשת הצבעים של הפרוצס, צבעים אשר אפשר על ידי פרוצס להדפיסם מסומנים במניפה בסימון מתאים ובנוסף ישנו תרשים כמויות ליצור הגוון המבוקש.
פנטזיה היא יצירה מוזיקלית ששורשיה נעוצים באמנות האלתור.
מסיבה זו, רק לעיתים נדירות עוקבת הפנטזיה אחרי כללי הכתיבה המקובלים של איזו שהיא צורה מוזיקלית מחמירה (כפי שאפשר לראות באימפרומפטי).
בתקופת הבארוק ובתקופה הקלאסית, פנטזיה טיפוסית הייתה יצירה לכלי מקלדת, עם קטעי סירוגין של תרוצות מהירות ומרקם פוגלי.
דוגמאות לפנטזיות מתקופת הבארוק הן הפנטזיה ופוגה כרומאטית, רי"ב 903, לצ'מבלו; פנטזיה ופוגה בסול מינור, רי"ב 542 לעוגב; ופנטזיה ופוגה בדו מינור, רי"ב 537 לעוגב, כולן יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך.
דוגמה מן התקופה הקלאסית היא הפנטזיה ברה מינור, ק.
דוגמה מהתקופה הרומנטית היא הפנטזיה לפסנתר בארבע ידיים, ד.
940 של שוברט ומאוחר יותר "פנטזיה קונטרפונטיסטיקה" של בוזוני או הפנטזיה על אוסטינאטו של ג'ון קוריליאנו.
בתקופות הרנסאנס והבארוק המוקדם (ובייחוד בתקופת טיודור הבריטית) התייחד המונח פנטזיה ליצירות שנכתבו על פי רוב – אם כי לא תמיד – לוויולים, בכתיבה שהתחלפה, במקרה זה, לסירוגין בין קטעי פוגה מהירים לקטעים איטיים יותר ומדי פעם הרמוניות מתנגשות.
על פי מילון אוקספורד המרוכז למוזיקה, הפנטזיה האינסטרומנטלית הייתה קרובה היסטורית וצורנית למוטט.
הפנטזיות של הנרי פרסל הן המייצגות הבארוקיות האחרונות לזן הזה, אף כי וולטר וילסון קובט ניסה, בעשורים הראשונים של המאה ה-20, לשחזר משהו מסגנון זה באמצעות תחרות, שלה חבות יצירות כמו שלישיית הפנטזיה של ג'ון איירלנד ופרנק ברידג', רביעיית הפנטזיה של בנג'מין בריטן (לאבוב וכלי מיתר) ויצירות נוספות את קיומן.
בתקופה הרומנטית השפיעו שתי מגמות מנוגדות במידה רבה על הפנטזיה: האחת הייתה דעיכת האלתור הצורני כמבחן לטכניקת הלחנה; השנייה הייתה תנועתם של מלחינים לעבר צורות חופשיות יותר.
הפנטזיה בפה מינור אופוס 49 של שופן משלבת מרקמי מקלדת שונים של ה"סטיל בריליאנט" עם המופת הקלאסי של הסונאטה, והתוצאה היא יצירה שצורתה חורגת מן המוסכמות אך מתוחכמת.
"קטעי פנטזיה" הרבים של שומאן הן יצירות אופי קטנות יותר, הנושאות במקרים רבים שמות תיאוריים.
פנטזיה אפית היא סוגה ספרותית, המשתייכת לז'אנר הפנטזיה, ומתרחשת בעולמות אחרים או עולמות מקבילים.
הפנטזיה האפית החלה את דרכה עם יצירותיהם של סופרים כק.
טולקין, שהתפרסמו בשנות ה-50 של המאה ה-20. אף על פי שהיא איננה נחשבת לתת-הז'אנר הוותיק מבין מגוון תתי-הז'אנר של ספרות הפנטזיה, הפנטזיה האפית נחשבת לפופולרית מביניהם ומשויכת לרוב לצד חרב וכושפות כאחד משני תתי-הז'אנר העיקריים ששמם נרדף למושג הכללי "פנטזיה".
עיבודים קולנועיים עכשוויים של יצירות כטרילוגיית סרטי שר הטבעות, משחקי הכס ונרניה תרמו לפופולריות הרבה של הסוגה.
היצירות המובאות בתת-הז'אנר של הפנטזיה האפית הן בדרך כלל רציניות בטון המתאפיין בהם וכן לעיתים אפיים בגודלם, שדנים בנושאים כמאבק ממושך כנגד כוחות רוע על-טבעיים.
מספר אפיונים בפנטזיה האפית כוללים אלמנטים פנטסטיים כאלפים, פיות, גמדים, קסם, כישוף, קוסמים, מסעות, שפות מומצאות, תמות של תהליכי התבגרות, ועלילה המשתרעת על-פני מספר כרכים.
הפנטזיה האפית היא תת-ז'אנר מבוסס היטב בעל אפיונים קבועים מראש.
ביצירות מסוימות, גיבור עכשווי מ"העולם האמיתי" נופל לתוך העולם הדמיוני, לעיתים כתוצאה משימוש בשערים בין-ממדיים או אף מסעות תת-הכרתיים.
העולם הדמיוני מתבסס לרוב על העולם האמיתי, אך גם על אגדות ומיתוסים, כמו המיתולוגיה הקלטית.
כאשר נקודות הדמיון ביניהם חזקות, תת-ז'אנר הפנטזיה האפית לעיתים חופף עם היסטוריה מקבילה.
מנגד, כאשר הסיפור הוא פחות אפי ויותר על מאבקו האישי של הגיבור תוך מטרה כלשהי נגד כוחות הרוע, הפנטזיה האפית חופפת עם תת-ז'אנר חרב וכושפות.
הפנטזיה האפית מתאפיינת בעולם אלטרנטיבי, בדיוני, ולא בעולם האמיתי.
עולם בדיוני זה דומה במקרים רבים לעולם שלנו, ועם זאת כלליו ואפיוניו שונים.
רוב סיפורי הפנטזיה האפית נשקפים דרך נקודת ראותו של גיבור עיקרי אחד.
הגיבור מתחיל לעיתים קרובות כדמות ילדותית, אך מתבגר במהירות וחווה רווח ניכר ביכולות הלחימה או פתרון בעיות בדרך.
עלילת הסיפור מתארת לעיתים קרובות את מאבקו של הגיבור נגד כוחות הרשע ומרבית העלילה נסובה סביב תורשתו או הרקע המסתורי ממנו הגיע.
דוגמאות לגיבורים שכאלה הם הארי פוטר (של ג'יי קיי רולינג), פרודו בגינס (של ג'.ר.
טולקין), רנד אל'תור (של רוברט ג'ורדן) וריצ'רד ראהל (של טרי גודקיינד).
במספר יצירות דמותו של הגיבור כבר מפותחת והוא בעל כישורים מבוססים, ובמספר יצירות קיימת גיבורה.
לעיתים קרובות, בתחילת הסיפור, הגיבור מאוים על ידי כוח בלתי ידוע.
אחת הסיבות לכך , שבניגוד להרפתקאות חרבות וכשפים, הגיבור משועמם מחייו הנורמטיביים ויבחר לנטוש אותם במהרה תוך כל תירוץ שהוא.
הוא שואף לחיי הרפתקנות, כמו בילבו בגינס (ההוביט), ומעריך רבות את חיי השגרה.
בנימה זו, גיבור הפנטזיה האפית מסוגל להשלים את הרפתקתו ולשוב לחיים נורמליים במהרה.
כמתבקש מתת-ז'אנר זה, הגיבור מגלה אט אט אודות עברו הודות לאגדות, נבואות, חברי משפחה אבודים, או מציאת מורי דרך אשר מגלים לו פרטים אודותיו.
דרך מציאת הידע מגיע גם כוח וביטחון עצמי - הגיבור מתחיל כדמות ילדותית אך מתבגר מהר מאוד, ומרוויח כישורי לחימה ופתרון בעיות לאורך הדרך.
אולם, הרפתקה אפית היא לעיתים לא כזו סטראוטיפית.
דוגמה לכך היא הפיכתה של דמות לגיבור דרך מעשיו וכוחותיו ולא כי הדבר נכפה עליו בלידתו.
בספרים רבים קיימת דמות של מורה, איש זקן מיסטיקן וחכם.
דמות זו היא לרוב לוחם ותיק או מכשף, אשר מספק לגיבור עצה ועזרה.
דמויות כגון אלה הן גנדלף (של טולקין), אלבוס דמבלדור (של רולינג), זדיקוס ז'ול זורנדר (של גודקיינד) ובלגארת' (של דייוויד אדינגס).
דמויות אלה שאובות מתוך הקונספט של מרלין, תמה פנטסטית ממקבץ סיפוריו של תומאס מלורי, "מות ארתור".
ביצירות רבות קיים מוטיב "אדון האופל": דמות הארכי-נבל שמאיימת על הגיבור ועל עולמו.
דמויות כגון מלקור מורגות' וסאורון (של טולקין), האופל (של לי ברדוגו) ולורד וולדמורט (של רולינג).
ברוב הספרים יש ללורד האפל נאמנים.
כגון נאזגול של טולקין, אוכלי המוות של רולינג.
מוטיב "הטוב נגד הרע" הוא מושג שגור בפנטזיה האפית, ודמויות הרוע הן חלק חשוב ביצירה (דוגמת סאורון בספרי שר הטבעות).
ההבחנה בין טוב לרע היא גורם מכריע כאשר באים להבדיל בין תת-הז'אנר של הפנטזיה האפית לבין זה של חרב וכושפות.
ביצירות רבות בפנטזיה האפית סכסוך זה מסמל התמקדות בסוגיות מוסריות, ביצירות אחרות, הסכסוך הוא מאבק כוחות.
לעיתים קרובות יש איזשהו רשע שצריך להביס, ולפעמים הרשע אף רוצה להשתלט על העולם או להרוג את הגיבור (לדוגמה, וולדמורט מהארי פוטר).
עולמות מערכה של משחקי תפקידים (דוגמת רומח הדרקון מאת מרגרט וייס וטרייסי היקמן וגרייהוק מאת גארי גייגקס) מהווים בסיס לסדרות ספרים רבות, בהן תורמים וממשיכים לתרום סופרים רבים.
טולקין, סופרים של הז'אנר יוצרים אדפטציה משלהם ליצירות המקוריות.
כך למשל הבלגריאד והמלוריאן של דייוויד אדינגס.
סופרים נוספים כרוברט ג'ורדן, ברנדון סנדרסון, טרי גודקיינד, כריסטופר פאוליני, ר.
פייסט וטרי ברוקס יוצרים סיפורים נרחבים המשתרעים על-פני מספר כרכים המספרים את סיפור הגיבורים.
יצורים קסומים המופיעים לרוב בפנטזיה האפית
גזע האלף (Elf באנגלית) מאפיין פעמים רבות את יצירותיה של הפנטזיה האפית.
האלפים מאופיינים פעמים רבות כיצורים בעלי אוזניים מחודדות וכוחות קסם, עם זאת, האלפים מיוצגים שונה במקומות שונים.
בספר אראגון מאת כריסטופר פאוליני האלפים הם גזע שוחר שלום וקסום בעל היכולות לדבר עם חיות.
בספרו של טרי פראצ'ט, עולם הדיסק מאופיינים האלפים כיצורים כריזמטיים ובעלי כוחות קסם, ולכן נראים יפים בעיני האדם, על אף שהם בכלל לא.
פראצ'ט אף מציג את האלפים כיצורים אכזריים וסדיסטיים שאינם חיים בעולם הדיסק אך מנסים לפלוש אליו.
לפי הכתוב בספר המדריך למבוכים ודרקונים לגרסה ארבע, תוחלת חייהם של האלפים היא כ-700 שנה, והוא מגיע לבגרות בגיל 200.
לעומת זאת לפי הכתוב בספר המדריך למבוכים ודרקונים לגרסה 5, תוחלת חייהם של האלפים היא כ-750 שנה, והוא מגיע לבגרות בגיל 100.
הגמדים (Dwarves באנגלית) ידועים לרוב כיצורים נמוכי קומה וחסונים.
לרוב עובדים הגמדים במכרות כמו בספרים ארץ האגדות (מאת כריס קולפר), אראגון (מאת כריסטופר פאוליני), שר הטבעות (מאת ג'.
טולקין) ועוד ספרים רבים אחרים.
דרקונים הם יצורים מיתולוגיים רבי עוצמה והם בין היצורים הכי נפוצים במיתולגיות ובמיתוסים.
הם הופיעו בצורות ובדרכים שונות במהלך ההיסטוריה ובעמים שונים.
הצורה המוכרת ביותר שלהם ושמופיעה ברוב יצורתיה של הפנטזיה האפית היא לטאה גדולה בעלת כנפיים וקשקשים אשר יורקת אש.
במקומות רבים נחשבים הדרקונים ליצורים קדומים מאוד כמו בארץ האגדות, אראגון, ההוביט ועוד הרבה.
הדרקונים באגדות רבות נחשבים לזדוניים ורעים, אם כי יש אגדות בהם דרקונים הם חבריהם של האדם, או שהאדם משתמש בדרקון כאמצעי רכיבה.
בעוד שבחלק מיצירות הפנטזיה הדרקונים מתוארים כיצורים פראיים אשר כל רצונם בזריעת הרס וחורבן ללא שום תכלית, ביצירות אחרות הם דווקא מתוארים כאינטליגנטיים (לעיתים מנת המשכל שלהם עולה על זו של כל יצור אחר), בעלי יכולת דיבור, ואף כישוף.
הדרקונים עברו גלגולים רבים, והם פופולריים מאוד בתת-הז'אנר של הפנטזיה האפית.
דם-דרקון הוא גזע חזק וחסון הדומה במקצת לדרקון (עם זנב, קשקשים, וחרטום אך אין לו כנפים).
הולך על שתים ולעיתים יכול להשתמש בנשק נשיפה, ועמיד לנזק שנושף.
נמצא לרוב במשחק מבוכים ודרקונים
הגובלין (Goblin באנגלית) הוא גזע של יצורים קסומים המתוארים לרוב כנמוכים כמו הגמדים ופעמים רבות בעלי אף ארוך וגדול.
לרוב הגובלין הם יצורים ערמומיים, חשדניים ונבזיים.
בספרי הארי פוטר הגובלין הם חכמים מאוד ומנהלי בנק הקוסמים גרינגוטס.
הם אף מתוארים כבעלי סגולות קסם, והם לא זקוקים לשרביטים, שלא כמו הקוסמים.
במשחק מבוכים ודרקונים הגובלין הוא יצור נמוך וירוק השודד קבוצות קטנות שהוא תוקף.
אצל טולקין לעיתים המונח "גובלינים" מהווה למעשה מילה נרדפת לאורקים.
בני מחצית (Halflings), שידועים יותר אצל טולקין כ"הוביטים", הם גזע של יצורים דמויי אדם אשר קומתם היא לכל היותר כמחצית מקומתו של אדם ממוצע, ומכאן שמם.
בניגוד לגמדים, שאף הם נמוכי קומה, בני המחצית אינם מצטיינים בחוסן פיזי, ומתוארים כיצורים בעלי כישרון טבעי להתגנבות, ערמומיים, בעלי מידות טובות על פי רוב, וכן כברי מזל במיוחד.
כפות רגליהם מכוסות על פי רוב ברעמת שיער סמיך, דבר המייתר עבורם את הצורך בנעליים.
כיוון שעל השם "הוביט" יש זכויות יוצרים, כמעט בכל יצירות הפנטסיה שהופיעו לאחר טולקין ("ממלכות נשכחות" או "המכשף" לדוגמה) משתמשים במונח "בני מחצית" או "זוטונים" על מנת לתאר יצורים שכאלו.
אורק (Orc, מלטינית Orcus; רוח רעה/שד מהגיהנום דמוי גובלין) הוא דוגמה ליצור שהופיע לראשונה, בצורה בה אנו מכירים אותו, דווקא ביצירת פנטזיה מודרנית יחסית ומשם התגלגל ליצירות פנטזיה אחרות: בכתביו של טולקין מתוארים האורקים כיצורים דמויי אדם, אך בשונה מהם, הם כעורים ודוחים, אלימים ואכזריים.
ביכולתם אך ורק להרוס, הם יצורים שטופי שנאה אפילו כלפי בני מינם, ומנת המשכל שלהם נמוכה משמעותית מזו של אדם אך גבוהה יותר מאשר טרול ממוצע.
הדימוי שלהם כיצורים אלימים וטפשים השתמר גם במבוכים ודרקונים, אם כי במקומות אחרים דוגמת העולם של משחקי Warhammer 40,000 והעולם של סדרת וורקראפט הם דווקא מוארים באור חיובי יותר, כך למשל האורקים בוורקראפט מתוארים כאינטליגנטיים, בעלי תרבות שאמאניסטית מפותחת וכושר הנהגה.
שני דברים משותפים בין מרבית גזעי האורקים ביצירות הפנטזיה השונות: אהבת המלחמה, ויריבותם הנצחית עם בני האדם.
לעיתים הם מכונים כ"גובלינים", בהשפעת המקור הלטיני למלה.
הטרול (Troll באנגלית) הוא מפלצת מיתולגית.
מקורו של הטרול הוא באגדות עם נורדיות וסקנדינביות.
לרוב הטרולים הם יצורים טיפשים, מגושמים ומכוערים בעלי אוזניים גדולות ואף גדול שנושאים אלות.
הם חיים בגבעות, וכאשר פוגשים אור שמש הם הופכים לאבן, לכן הם נמנעים מקרבה לשמש וחיים לרוב במקומות חשוכים.
הטרולים הפכו נפוצים מאוד בפנטזיה האפית מאז ספריו של ג'.
מלבד בספריו של טולקין הם מופיעים גם בספרי הארי פוטר, בספרי עולם הדיסק, בספרי ארץ האגדות וסיפור של קסם, וכמו כן, במשחק מבוכים ודרקונים.
הטרולים ידועים בכך שהם רוצחים וגונבים ללא מחשבה רבה.
בנוסף, הם ידועים כאויביה של הכנסייה.
למזלם של הנוצרים, הטרולים מפחדים מצלצולי הפעמונים הגדולים של הכנסייה ומצלבים.
הפיה (Fairy באנגלית) היא זן בדיוני שמקורו מהמיתולגיה האירופאית.
המילה fairy (פיירי) מגיעה מהמילה fata (פאטה) שהייתה אלת טבע רומית.
פירוש שמה של פאטה הוא "הגורלות".
הפיות, חולשות על גורלות בני האדם ומזדהות לרוב עם הטבע.
הפיות מתוארות בדרך כלל כיצורים שנראים אנושיים, אך יש להן אוזניים מחודדות, כנפיים, והן יפות מאוד לרוב.
הפיות בעלות היכולות לעוף ולהטיל כשפים.
בהופעתן, הן בדרך כלל מאוד עדינות וטובות לב.
בסיפורים עכשוויים ומודרניים יותר מוצגות הפיות גם שלא טובות פעמים אחדות.
ספרים וסדרות ספרים בולטים בז'אנר
שר הטבעות ילדי הורין מאת ג'.ר.ר.
דברי ימי נרניה מאת ק.
שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר.
חרב האמת מאת טרי גודקיינד
הבלגריאד והמלוריאן מאת דייוויד אדינגס
רומח הדרקון מאת מרגרט וייס, טרייסי היקמן, כריס פירסון ועוד
מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן (סופו מאת ברנדון סנדרסון)
הרואים למרחק, האיש הזהוב וסוחרי הספינות החיות מאת רובין הוב
עולם הדיסק מאת טרי פראצ'ט (פרודיה)
מחזור שער המוות מאת מרגרט וייס וטרייסי היקמן
רשומות קוטל המלך מאת פטריק רות'פס
הערפילאים וגנזך אורות הסער מאת ברנדון סנדרסון
המגדל האפל מאת סטיבן קינג
ספטימוס היפ מאת אנג'י סייג'
פנטום פיין (Phantom Pain, בתרגום לעברית: "כאב רפאים") הוא שם האלבום השני של להקת המטאל הישראלית "אלמנה שחורה".
האלבום יצא במרץ 2010 והוא מכיל 12 שירים בעברית בלבד, בסגנון מטאל.
זהו אלבום אשר מוגדר בתור "אלבום קונספט", בעקבות סיפור של נערה בשם אופליה, ועוסק במציאות היומיומית בישראל, וכן בנושאי צבא, ציונות, והחיים בצל הפחד היומיומי ממלחמה.
האלבום נכתב והוקלט על ידי חברי הלהקה בין השנים 2004-2009 והוא יצא לאור ב -21 במרץ 2010, לאחר עיכובים רבים.
זהו האלבום הראשון שהלהקה מוציאה כאשר אלי זולטא הוא הזמר הראשי, כאשר בעבר הוא היה בעיקר בתפקיד גיטריסט הלהקה וזמר הרקע.
בניגוד לאלבום הראשון של הלהקה, שהוגדר בסגנון גלאם מטאל, האלבום החדש מושפע מז'אנרים רבים, כולל רוק, רוק כבד, מטאל אלטרנטיבי, ת'ראש מטאל, מטאלקור והארדקור פאנק.
העיצוב מתחלק לשני חלקים עיקריים, חיצוני ופנימי.
עטיפת האלבום החיצונית היא עטיפת קרטון בצבא חום, בדומה למעטפות הצבאיות, ומכוסה בחותמות; מקדימה, חותמת הנושאת את הכיתוב "אלמנה שחורה" ולוגו הלהקה, ומאחורה אותה החתימה בצבע אחר, שמות השירים ושם האלבום; בדומה לצו גיוס לצה"ל.
בנוסף, בפינה הימנית העליונה המעטפה מכילה חלונית שבה בדרך כלל רשומה כתובתו של הנמען.
הפריטים המופיעים בחלונית הדואר הם סימבוליים [XXXXXX] ומכוונים לבעלי הלאום הישראלי.
הדיסק עצמו עוטר עיצוב שאופייני לעטר בתי כנסת, וניתן לראות בו מגני דוד בסגנון אלטרנטיבי.
פסנתר, קלידים וקולות: אדוש- ניר ריחני
הפקה מוזיקלית: לירון שפר ואלמנה שחורה
הפנטזיה הקונצרטנטית בסול מז'ור/מינור אופוס 36 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי נכתבה בין יוני לאוקטובר של שנת 1884. ביצירה זו השתמש צ'ייקובסקי בתזמורת גדולה יותר מזו שהקצה לשני הקונצ'רטי שלו לפסנתר, וכלל בה חלילים נוספים וכלי הקשה, בהם גלוקנשפיל.
הסיבה לכך, כפי שהסביר צ'ייקובסקי, היה רצונו לשוות לפנטזיה מצלול קליל יותר, משום שלא ראה בה קונצ'רטו לפסנתר במלוא מובן המילה.
הפנטזיה בוצעה לראשונה בפברואר 1885 עם סרגיי טאנייב, תלמיד ההלחנה היחיד של צ'ייקובסקי, ליד הפסנתר ובניצוח מקס ארדמנסדרפר.
הפנטזיה בוצעה רבות ב-20 שנות קיומה הראשונות, אחר נעלמה מן הרפרטואר למשך שנים רבות, אך בזמן האחרון זכתה לתחייה מחודשת.
הפרק הראשון נקרא: "מעין רונדו" Quasi Rondo ומציג תפיסה חדשה ויצירת מבנה חדש על ידי המלחין.
הפרק פותח בנגינת שלושת החלילים במלודיה, הנשמעת כמו גבוט.
לאחר הנושא השני ועיבוד קצר, הפסנתר מנגן קדנצה ארוכה מאוד ואף רפסודית בעיקרה, שאחריה חוזרים הנושא הראשון והשני בדיוק כפי שהופיעו בפתיחה.
אם הצגת הנושאים לפני הקדנצה הסתיימה על הדומיננטה, הרי בסיום, תוך כדי מודולציות, צ'ייקובסקי מסיים את הפרק בביסוס הטוניקה.
הפרק השני מורכב משני חלקים ונקרא "קונטראסט".
פרק זה היה אמור להיות הפרק הראשון של הסוויטה השלישית בסול מז'ור לתזמורת אופוס 55. אך צ'ייקובסקי מצא שאיננו מתאים לפתיחת היצירה וכתב לסוויטה פרק חדש.
הוא שינה מעט את הנושאים ושכתב פרק זה לפסנתר ותזמורת.
הפרק נפתח במנגינה ענוגה ואלגית לפסנתר בסול מינור.
לאחר כמה תיבות מצטרף לפסנתר צ'לו יחיד.
המנגינה חוזרת פעם אחר פעם, בכל פעם בליווי אחר של הפסנתר או התזמורת.
הקונטראסט נוצר במעבר מהחלק האיטי לחלק המהיר, המבוסס על ריקוד רוסי.
פנטום האופרה הוא סרט מוזיקלי משנת 2004, הסרט הוא עיבוד למחזמר משנת 1986 בעל אותו שם של אנדרו לויד ובר, שבתורו מבוסס על הרומן הצרפתי "פנטום האופרה" מאת גסטון לרו.
הסרט בוים על ידי ג'ואל שומאכר שכתב את התסריט יחד עם לויד ובר.
בסרט מככבים ג'רארד באטלר בתפקיד הפנטום ואמי רוסום בתפקיד כריסטין דאיי.
בשנת 1919, בית האופרה של פריז עורך מכירה פומבית.
ראול וויקונט דה שאניי, קשיש בכיסא גלגלים, רוכש תיבת נגינה.
הוא מבחין בקהל בדמות מוכרת - מאדאם ז'ירי, לשעבר מנהלת בלט.
תשומת הלב שלהם מופנית לפריט מס' 666 במכירה הפומבית - נברשת, אשר נשברה לחתיכות אך שוחזרה באופן חלקי לצורך המכירה הפומבית.
בעוד הנברשת מועלת אל תקרת בית האופרה הישן, הסרט חוזר בזמן לשנת 1870, כאשר בית האופרה היה בשיאו.
הפנטום, גאון מוזיקלי מעוות פנים אשר מסכה מכסה את פניו, מסתתר בקטקומבות של בית האופרה ורודף אותו.
הוא מתאהב בזמרת סופרן צעירה, כריסטין דאיי, ובסתר חונך אותה להפוך לכוכבת הבאה של בית האופרה.
כריסטין סרה למרותו של הפנטום כי היא מאמינה שהוא בעצם רוח של אביה המנוח במסווה של מלאך מוזיקה.
לאחר שהפנטום מבריח מבית האופרה את זמרת הסופרן הראשית קרלוטה, כריסטין נקראת להחליף אותה וזוכה לביקורות נלהבות על השירה שלה.
כעבור כמה חודשים נראה לכולם כי הפנטום נעלם, וכריסטין וראול מתארסים, אבל הפנטום מפתיע את כולם בהופעה בלתי צפויה בנשף מסכות, והודיע שכתב אופרה חדשה, תובע ממנהלי בית האופרה להעלות אותה ואז נעלם שוב.
מאדאם ז'ירי מגלה לראול שהיא הביאה את הפנטום לבית האופרה, לאחר שהצילה אותו, כשהיה עדיין ילד, מקרקס נודד שכלל אותו במופע "פריק שואו".
כריסטין נקרעת בין אהבתה לראול ובין רגשותיה כלפי הפנטום המסתורי.
היא הולכת לבקר את קברו של אביה, והפנטום עוקב אחריה לשם.
ראול מגיע זמן קצר לאחר מכן, וקרב אכזרי פורץ בין השניים.
בסופו של דבר, כריסטין וראול נמלטים מהמקום.
ראול ומנהלי בית האופרה מחליטים לרקום תוכנית על מנת ללכוד את הפנטום.
לצורך כך הם מעלים את האופרה שכתב - "דון חואן מנצח" - משום שהם בטוחים שהפנטום יופיע בערב הפתיחה.
בערב הפתיחה הפנטום הורג את זמר הטנור, פיאנג'י, ותופס את מקומו על הבמה.
כריסטין חושפת את זהותו על הבמה, בכך שהיא מסירה את המסכה שלו וחושפת את פניו המצולקות בפני כולם.
הפנטום חוטף את כריסטין אל מקום מחבואו, לא לפני שהוא חותך את החבלים המחזיקים את הנברשת שעל תקרת בית האופרה.
הנברשת נופלת, קורסת אל תוך הקהל שנמלט מן המקום, וגורמת לשרפה המכלה את בית האופרה.
במקום מחבואו שמתחת לבית האופרה, הפנטום, שמאוהב בכריסטין, זועם עליה ומבין כי היא לא תוכל לאהוב אותו.
ראול מגיע למקום על מנת להצילה, אולם הפנטום טומן לו מלכודת ולוכד אותו.
הפנטום מציב בפני כריסטין בחירה: להישאר עם הפנטום מתחת לאדמה, כבת זוגו, ואז ראול ישוחרר; או להצהיר כי היא אוהבת את ראול, ואז הפנטום ישחרר אותה לחופשי, אך יהרוג את ראול.
לאחר שכריסטין מביעה את נכונותה להקריב את חירותה בתמורה להצלת חייו של ראול, הפנטום משנה את דעתו ומשחרר אותה ואת ראול.
שבור לב, הפנטום מבין כי מעשיו הנוראיים הרסו את ההזדמנות שלו לזכות באהבתה של כריסטין.
הוא מנפץ את המראות אשר ניצבות במקום מחבואו, ונעלם.
לאחר זמן קצר מגיע למקום המון זועם, שרוצה להציל את כריסטין ולנקום בפנטום.
ביניהם מגיעה גם מג ז'ירי, חברתה של כריסטין וביתה של מאדאם ז'ירי, שמוצאת רק את המסכה שהפנטום השאיר מאחור.
הסרט חוזר בחזרה לשנת 1919. ראול מניח את תיבת הנגינה על המצבה של כריסטין, ומבחין שעל המצבה מונחים גם ורד אדום קשור בסרט שחור (סימן ההיכר של הפנטום) וכן טבעת האירוסין שהפנטום נתן לה.
אמי רוסום - כריסטין דאיי
פטריק וילסון - ראול וויקונט דה שאניי
מירנדה ריצ'רדסון - מאדאם ז'ירי
סיימון קאלו - ז'יל אנדרה
קירן היינדס - רישאר פרמן
ג'ניפר אליסון - מג ז'ירי
ג'יימס פליט - מר לפבר
ויקטור מקגווייר - אובלדו פיאנג'י
קווין מקנלי - ג'וזף בוקה
מיני דרייבר - קרלוטה ג'ודיצ'לי
ליו ג'קמן הוצע להיבחן לתפקיד הפנטום, אבל התמודד עם בעיות זמנם עם ואן הלסינג.
ג'קמן הסביר בראיון באפריל 2003, "הם צלצלו לשאול על הזמינות שלי.
לא הייתי זמין, למרבה הצער.
"היינו זקוקים למישהו שיש לו קצת רוק אנד רול בתוכו", הסביר אנדרו לויד וובר.
"הוא חייב להיות קצת קשה, מסוכן קצת; לא זמר שגרתי".
הבמאי ג'ואל שומאכר התרשם מביצועו של ג'רארד באטלר ב"דרקולה 2000".
לפני האודישן שלו, לבאטלר לא היה שום ניסיון בשירה מקצועית ולקח רק ארבעה שיעורי פיתוח קול לפני ששר את "מוזיקת הלילה" ("The Music of the Night") בפני לויד ובר.