tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביטחון מערכת קריפטוגרפית או פרוטוקול קריפטוגרפי תלוי במאפייני הביטחון של הפרימיטיבים המרכיבים אותו.
אך אין בזה הוכחה שהמערכת חזקה כמו סך כל המרכיבים אותה.
בעבר מאפייני הביטחון של מערכת הצפנה נבדקו באופן אמפירי באמצעות שיטות אד הוק וללא בסיס תאורטי מוצק.
כיום נעשים מאמצים לפתח טכניקות פורמליות לניתוח והערכת ביטחון של מערכת או פרוטוקול קריפטוגרפיים.
גישה זו נקראת ביטחון מוכח, כלומר מנסים להוכיח שהמערכת בטוחה תחת מודל תאורטי כלשהו כמו מודל סיבוכיות חישובית או מודל אורקל אקראי.
במהלך המאה ה-20 החל להתפתח בקצב מהיר ענף החישוביות הקוונטית, שעלולות להיות לו השלכות קריטיות על הקריפטוגרפיה המודרנית.
אם ניתן יהיה לבנות מחשב קוונטי בעל יכולת גידול (סקאלבילי), אזי למעשה מרבית האלגוריתמים האסימטריים כגון RSA ודומיו יצאו מכלל שימוש.
יהיה צורך בשדרוג מקיף של כל מערכות ההצפנה.
זאת בשל קיומם של אלגוריתמים קוונטיים שמאפשרים פיצוח צפנים אילו בזמן פולינומי, לאור היכולת לבצע חישובים בצורה מהירה יותר מאשר במחשב "רגיל".
הרעיון שבבסיס החישוביות הקוונטית הועלה לראשונה על ידי הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן, שמסתמך על עקרון השזירה הקוונטית: אם מספר גדול מאוד של קיוביטים שזורים זה בזה, אזי חישובים על ביטים אלו מקבילים לביצוע חישובים רבים בו זמנית.
רעיון זה קרם עור וגידים כאשר פותחו מספר אלגוריתמים קוונטיים שדורשים זמן ריצה קטן יותר מאשר מקבילם הקלסי.
שני האלגוריתמים הבולטים בנושא זה הם אלגוריתם שור לפירוק לגורמים של מספר שלם שעל מחשב קוונטי מתבצע בזמן פולינומי ולא מעריכי, ואלגוריתם גרובר לחיפוש במערך לא ממוין, המתבצע בסיבוכיות זמן שהיא שורש ריבועי של הזמן הנדרש בחישוב קלאסי.
אלגוריתם שור פירושו שאם אכן ייבנה מחשב קוונטי אזי ביכולתו לפרוץ מערכות הצפנה פומביות (בהן הסוד הוא פירוק לגורמים של מספר גדול).
משמעות אלגוריתם גרובר היא שניתן לקצר באופן משמעותי את זמן מציאת המפתח בשיטת כוח גס.
מכאן החל העיסוק בניסיון למצוא פרימיטיבים קריפטוגרפיים שנקראים פוסט קוונטיים כלומר שיהיו עמידים גם בפני מערכות חישוב קוונטיות, דוגמת הצפנה מבוססת סריג.
טרם נמצאה דרך מעשית לבניית מחשבים בעלי מספר רב מאוד של ביטים קוונטיים (מחשבים סקאלאבילים), ולכן שימוש במחשבים קוונטים לפריצת מערכות הצפנה מודרניות הוא בגדר בלתי אפשרי בטכנולוגיה הקוונטית הנוכחית.
על פי תורת הקוונטים, ובפרט על פי עקרון אי הוודאות של הייזנברג, לא ניתן לבצע 'מדידה' מבלי להשפיע על המצב של האובייקט הנמדד.
המשמעות של עיקרון זה היא שאדם המאזין לשיחה, בהכרח משפיע עליה, ומכאן שניתן לזהות את ההאזנה.
בעיקרון זה נעשה שימוש להעברת מידע בצורה לגמרי מאובטחת - המזהה כל ניסיון להאזין למידע.
בשנת 1984 פותח פרוטוקול ראשון המיישם עיקרון זה על-מנת לבצע החלפת מפתחות קוונטית (QKD) באופן בטוח, ולאחריו פותחו מספר פרוטוקולים נוספים אשר עושים שימוש בשיטות שונות, דוגמת שימוש במצבי EPR.
ניתן לראות בפרוטוקולים אלו את המקביל הקוונטי של פרוטוקול דיפי-הלמן.
בפרוטוקולים אלו הסודיות המתקבלת היא "מושלמת" במובן תורת האינפורמציה.
כל ניסיון של גורם זר להתערב בפרוטוקול מסתיים בגילויה של התקיפה.
אם לא נתגלתה תקיפה, מוכח כי כמות האינפורמציה שזלגה אל גורם שלישי היא זניחה.
מטבע הדברים, סגולותיה של הקריפטוגרפיה, ככלי לשמירה על פרטיות, מנוצלות לרעה על ידי גורמים זדוניים כמו ארגוני פשע, טרור וריגול.
מאז ומתמיד ממשלות וגורמי ביטחון במדינות שונות גילו עניין רב בהתפתחויות בתחום זה.
בכל מדינה כמעט קיים גוף האחראי על השימוש בהצפנה, מחקר ופיתוח וכן ניטור וניתוח של חומרים מוצפנים שקיים חשש שהם מסכנים את ביטחונה הלאומי.
גם ארגוני זכויות האדם ברחבי העולם מגלים עניין בתחום זה בשל תרומתו לשמירת הפרטיות.
בשל כך היו בעבר בארצות הברית מספר אירועים שערורייתיים, הקשורים בנושאים חוקתיים בתחום זה.
ישנן מדינות (בהן ישראל) שבהן עד היום קיימות מגבלות חוקיות לעיסוק בקריפטוגרפיה ובכל מה שקשור אליה.
בישראל קיים החל מ-1974 "צו צופן" המחייב כל גורם המעוניין לעסוק בהצפנה בקבלת רישיון עיסוק בהצפנה ממנכ"ל משרד הביטחון (בעבר מקצין קשר ראשי בצה"ל).
במדינות אחרות (כמו ארצות הברית), העיסוק בקריפטוגרפיה לא מוגבל מקומית אך קיימות מגבלות ייצוא של חומרים קריפטוגרפיים מחוץ לתחומי המדינה.
למעשה בארצות הברית קריפטוגרפיה סווגה כסוג של "תחמושת" בדומה לטנק או טיל בליסטי, ובעבר אף נאסר שימוש בהצפנה חזקה בארצות הברית, כאשר הפיקוח על ההצפנה היה באחריות הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית.
NSA הוא הארגון הממשלתי הגדול והמצויד ביותר בעולם שעוסק בקריפטוגרפיה ומעסיק עשרות אלפי עובדים.
מטרתו העיקרית ניטור, פענוח וחשיפת תשדורות או מידע דיגיטלי אחר ברחבי העולם, שלהם זיקה לביטחונה הלאומי של ארצות הברית.
מדינות אחרות (בעיקר מדינות אירופיות) נוקטות בגישה יותר ליברלית בכל הקשור להצפנה.
על אלגוריתמים קריפטוגרפיים אפשר להגן (במדינות מסוימות, כגון ארצות הברית) בפטנטים.
על המימוש שלהם אפשר להגן בזכויות יוצרים (אולם אם המפרט מפורסם, כל אחד יכול לממש אותם מחדש).
אפשר לנסות גם לשמור אותם כסוד מסחרי.
בארצות הברית, בקנדה ובמדינות רבות אחרות רשומים מאות פטנטים על סוגים שונים של אלגוריתמים קריפטוגרפיים.
לדוגמה אלגוריתם RSA נרשם כפטנט שתוקפו פג בשנת 2000. בשל המגבלה שנוצרה מהפטנט נאלצה ממשלת ארצות הברית ליצור תקן חתימה אלקטרונית חלופי בשם DSA שלא מוגן בפטנטים.
אי הבהירות סביב הפטנטים שעל ההצפנה בעקומים אליפטיים (ר' בהמשך) היא אחת הסיבות לחוסר הפופולריות שלהם.
בארצות הברית (וגם בישראל) רשומים מספר פטנטים על אלגוריתמים שונים להצפנה.
החברה האמריקאית RSA מחזיקה כיום במספר פטנטים הקשורים לאלגוריתמי הצפנה שונים.
אף ששם החברה הוא "RSA", הפטנטים שבבעלותה כיום אינם בהכרח קשורים לאלגוריתם המקורי.
החברה הקנדית Certicom מחזיקה בכמאה ועשרים פטנטים בהיבטים שונים של ECC (הצפנת עקום אליפטי) בארצות הברית ובקנדה בלבד.
החל מאמצע שנות ה-90 של המאה העשרים היו כמה תחרויות של ממשלות לבחירת פרימיטיבים קריפטוגרפיים חדשים: תחרות AES של מכון התקנים האמריקאי, NESSIE של האיחוד האירופי, CRYPTEC ביפן.
בכל המקרים הללו אחד מהתנאים היה שהזוכים ישיקו את התוכנה ללא מגבלות שימוש כלשהן.
סיימון סינג, סודות ההצפנה: תולדות המצפינים והמפענחים ממצרים העתיקה ועד פיזיקת הקוואנטים, תרגם זוהר בר-אור, הוצאת משכל, 2003.
קיימים אזכורים רבים בספרות לאורך השנים.
הסיפור "חיפושית הזהב" (אדגר אלן פו) מתאר פיצוח של צופן החלפה, על ידי ניתוח תדירויות.
הספר "מסע אל בטן האדמה" (ז'ול ורן) נפתח בקבלת כתב חידה הכתוב בסימנים לא מובנים, אשר מעורר את תחילת ההרפתקה.
בספר "עמק הפחד" ובסיפור הקצר "תעלומת הדמויות המרקדות" (ארתור קונן דויל) מתמודד שרלוק הולמס עם כתבי חידה ומפצח אותם.
בספר "צופן דה וינצ'י" (דן בראון) משולבים מספר קטעים קריפטוגרפיים וסטנוגרפיים לרבות אנגרמות וכתב ראי.
הספר "מבצר דיגיטלי" מאת אותו סופר עוסק בהצפנה (אך כולל טעויות רבות ).
הספר זוכה פרס הפוליצר "גדל, אשר, באך" (דאגלס הופשטטר) מכיל מספר רב של חידות מילים מסוגים שונים ה"מוחבאים" כחלק מהטקסט.
בנוסף, מכיל הספר קטעים הכתובים בשפה לא ידועה (לא ברור האם קטעים אלו בעלי משמעות או לא).
קְרִיפְּטוֹן (Krypton; בשמו העברי, "מַחְבוֹאָן") הוא יסוד ממשפחת הגזים האצילים שסמלו הכימי Kr ומספרו האטומי 36. שמו נובע מהמלה היוונית "κρυπτός" (קריפטוס) - נסתר/חבוי.
קריפטון הוא גז אציל חסר צבע וחסר ריח הנמצא בכמויות זעירות באטמוספירה ומופק מניזול אוויר.
זהו אחד מתוצרי הפירוק של אורניום.
כמוצק הוא מתגבש לגבישים לבנים במבנה קובייה - תכונה אופיינית לכל הגזים האצילים.
בשל מחירו הגבוה יחסית, לקריפטון מספר מצומצם של שימושים בהם:
81Kr משמש לבדיקת תפקוד הריאות.
גז אדיש במילוי נורות להט.
גז הדלקה בחלק מהנורות פלואורסצנטיות.
נורת הבזק בלייזר מסוג Nd:YAG.
בקריפטון משתמשים גם בבניית מספר סוגים של לייזר אקסימר, העיקרי שבהם הוא קריפטון פלואורי.
בלייזר זה משקיעים אנרגיה בתערובת של גז קריפטון ובמולקולות פלואור ליצירת התגובה:
מולקולה זו איננה יציבה ובהתפרקותה בחזרה למרכיביה נפלטת אנרגיה בזמן קצר מאוד.
אורך הגל של קרן האור הנפלטת הוא 248 ננומטר ומשך הזמן של פעימת הלייזר הוא בדרך כלל בין 20 ל-30 ננושניות.
הקריפטון זוהה ב-1898 על ידי ויליאם רמזי ומוריס טרברס (Morris Travers).
הגילוי נבע מהוצאת הרכיבים המוכרים מאוויר נוזלי.
יסוד זה מצוי באוויר החופשי אך בריכוז נמוך מאוד.
בשנת 1960 שימש איזוטופ של קריפטון להגדרת יחידת האורך מטר.
ב-1983 הגדרת המטר שונתה והיא עתה מתבססת על מהירות האור בריק.
בנוסף, ידוע הקריפטון בציבור בזכות הופעתו בקומיקס "סופרמן".
לפי הקומיקס קריפטון הוא שם הכוכב שממנו הגיע סופרמן והחומר היחיד שמבטל את כוחותיו.
ריכוז הקריפטון באוויר הוא 1.14 חלקים למיליון (ppm) והוא מזוקק בניזול אוויר.
כגזים אצילים אחרים, קריפטון נחשב גז אדיש מבחינה כימית - זו טעות וישנן מספר תרכובות של קריפטון.
F2Kr - הופק בכמויות זעירות (גרמים בודדים) בכמה טכניקות שונות.
היונים ArKr+ וKrH+ הופקו ונחקרו.
ישנן ראיות לקיום התרכובות KrXe או היון KrXe+.
קריפטוביוזה הוא מצב של התעוררות לחיים בתנאי רטיבות אצל יצורים לאחר מצב של כמעט חוסר חיים כתוצאה מייבוש מוחלט של גופם.
התכונה קיימת בעיקר אצל נבגים, והיא מאפשרת להם לשרוד תקופות יובש ארוכות ולנבוט מיד כאשר תנאי הרטיבות אידיאליים לצמיחה.
במצב הקריפטוביוזי כל תהליך חילוף החומרים מופסק, ומונע בעצם מהתאים להשתכפל,
לאחר שהאורגניזם חוזר ל"חיים", תהליך חילוף החומרים ממשיך ישר מהמקום
אחד מהיצורים אשר יכול להיכנס למצב הקריפטוביוזי הוא סרטן הארטמיה הזעיר.
סרטן הארטמיה, אשר חי בסיביר, ארצות הברית, סין ועוד, שורד את התקופה היבשה
כאשר המים בסביבתו מתאדים, ומשאירים בעצם קרקעית אגם מיובשת.
קריפטופיט (Cryptophyte) הוא צמח עשבוני רב-שנתי שניצני ההתחדשות שלו חבויים בתוך הקרקע (או בתוך המים) וכל חלקיו שמעל האדמה מתים בתום עונה אחת.
סוג זה של צמחים מתחלק לשלושה תתי סוגים:
גאופיט (Geophyte) - צמח בעל איבר לאגירת מים או מזון המצוי מתחת לפני האדמה, כמו פקעת או בצל.
צמח ביצה (Helophyte) - צמח הגדל באדמת ביצה, אשר מבלה את העונות הקשות חבוי בעומק הבוץ.
צמח מים (Hydrophyte) - צמח ששורשיו מצויים בקרקעית מאגר המים ועליו שטים על פני המים.
לרוב, לצמחי מים אין איברי אגירת מים או מזון בגלל שפע המים והעובדה שקרקעית המים פורייה ואינה קופאת מתחת לאפס מעלות צלזיוס.
קריפטיה (ביוונית עתיקה: κρυπτεία) היה מוסד בפוליס ספרטה ביוון העתיקה, בו השתתפו גברים ספרטנים צעירים.
מקור המונח "קריפטיה" במונח היווני "קריפטוס" (κρυπτός) שמשמעותו "דברים חסויים".
קיימת מחלוקת בין ההיסטוריונים על תפקידה המדויק ועל עיסוקה של הקריפטיה.
קיימת גישה הטוענת כי היא הייתה המשטרה החשאית שעסקה בעיקר בפיקוח על ההלוטים, העם המשועבד לספרטה.
אם יש אמת בסברה זו, אזי ספרטה הייתה הפוליס היחיד שהייתה לה משטרה חשאית.
גרסה אחרת מתארת אותה כגוף מעין צבאי.
לספרטנים צעירים, אשר נראו מבטיחים ובעלי פוטנציאל הנהגה והשתתפות באגוגה, ניתנה האפשרות להעמיד את כישוריהם למבחן באמצעות חברות בקריפטיה.
פרשנות אחת גורסת כי בין תפקידי הקריפטיה הייתה חיסול הלוטים שנמצאו חזקים או כריזמטיים במיוחד על מנת למנוע ניסיונות המרדה והפיכה צבאית.
(ההלוטים היוו בערך 85% מכלל האוכלוסייה בספרטה, ולכן היוו תמיד סכנה לביטחונה והיו יכולים להשתלט עליה אם רק היו מאורגנים תחת מנהיג אחד).
לפי פלוטרכוס (חיי ליקורגוס, 28, 3-7) נהגו אפורי ספרטה (εφορος) להכריז מדי סתיו מלחמה על האוכלוסייה ההלוטית כך שכל אזרח ספרטני יכול היה לרצוח הלוט ללא חשש מעונש או נקמת דם.
אנשי הקריפטיה נשלחו בתקופה זו, חמושים בפגיון בלבד, לאזור הכפרי והורו לרצוח כל הלוט בו נתקלו ולבזוז את כל המזון לו יזדקקו.
מנהג זה אפשר רצח של הלוטים מסוכנים, כמו גם להוות טקסי התבגרות עבור אנשי הקריפטיה הצעירים אשר יהרגו את הריגתם הראשונה.
הדיכוי הברוטלי של ההלוטים אפשר לספרטנים לשלוט באוכלוסייה החקלאית ולהקדיש עצמם לאימונים צבאיים.
לעומת זאת, אפלטון (החוקים, 633) מתאר אותה כסוג של אימון הישרדות קשה, שבו המשתתפים נדרשו לדאוג בעצמם למזונם, ללכת יחפים, לישון על רצפה חשופה ולעבור מבחני סיבולת אחרים מסוג זה, על מנת לפתח קשיחות.
הקריפטיה מוזכרת לצד ההתעמלות, הסיסטיה והגימנופדיה כאחד ממנהגי ספרטה.
קריפטוזואולוגיה (מיוונית: Κρυπτοζωολογία) היא תחום פסאודו-מדעי העוסק בחקר יצורים, בעיקר בעלי חיים, אשר נחשבים בדרך-כלל למיתולוגיים, דמיוניים או נכחדים, ואשר ייתכן שנצפו על ידי בני אדם, אך ללא הוכחה מדעית.
לעיתים רחוקות עומדות לרשות החוקרים גם ראיות פיזיות, כמו במקרים של גלובסטרים.
את המושג הגה הזואולוג הבלגי "בּרנרד הֵבֶלְמַנְס" (Bernard Heuvelmans), מחבר הספר "בעקבות חיות לא-נודעות" (On the Track of Unknown Animals).
פרסום זה מסמן, לפי הבלמנס, את לידת מדע הקריפטוזואולוגיה.
גישתה של הקריפטוזואולוגיה אינה כרוכה בתמיכה חסרת פשרות בכל תצפית של יצור אגדי.
העוסקים בתחום מקפידים לציין את חשיבות הקפדנות המדעית, אך מוסיפים כי יש גם לגלות פתיחות דעת ונטייה בין-תחומית (לדוגמה: לא להסס להשתמש במקורות מיתולוגיים או ספרותיים כדי לשאוב מידע מדעי).
הקריפטוזואולוגים מגיעים מתחומים רבים ומייצגים קשת רחבה של גישות; מהם כאלו הדבקים במדעים נוקשים יותר, כמו זואולוגיה, וכאלו המתייחסים ביתר סלחנות לפגמיה המדעיים של הקריפטוזואולוגיה.
הביולוגיה הממסדית נוטה להתייחס לקריפטוזואולוגיה כאל פסאודו-מדע; במיוחד לגבי השוליים הקיצוניים של התחום.
רוב הקריפטוזואולוגים הם מדענים מכובדים בפני עצמם והם נאבקים להכרה ממסדית; ואף על פי שגילויים של מיני בעלי חיים חדשים תמיד מעורר התרגשות בקרב הקהילה המדעית, הקריפטוזואולוגיה מעולם לא הצליחה לגמרי לקבל את ההכרה לה היא מצפה.
עובדה עליה נשענת הקריפטוזואולוגיה היא שיצורים רבים המוכרים לנו כיום נחשבו בעבר ליצורים אגדתיים (בעגת התחום: קריפטידים).
סיפורים ושמועות על חיות אקזוטיות באפריקה ובהודו, למשל, סיפורים אשר הגיעו דרך מגלי ארצות, הוכנסו לרוב לתחום הפולקלור וזכו לעניין מדעי מועט בימי הביניים.
מגלי הארצות עצמם שמעו את הדיווחים מתושבי המקום; אנשי המערב הניחו כי מדובר במיתולוגיה מקומית.
הקריפטוזואולוגים טוענים כי יש ללמוד מן העבר ולא להגיב בביטול לסיפורים ותצפיות דומים בימינו אנו, שכן אזורים רבים על-פני כדור הארץ עדיין לא נחקרו דיים וביטול גורף של כל תצפית של קריפטיד הוא שגוי.
הקריפטוזואולוגים מציינים חיות שבעבר נחשבו לאגדתיות: גורילת הרים, דרקון קומודו (הלטאה הגדולה בעולם), דיונון ענק, ברווזן ועוד.
בשנת 2003 התגלו באינדונזיה עצמות מין קדום של האדם, הומו פלורסיינסיס; המין קרוי על שם האי בו התגלו העצמות, פלוֹרֵס.
לאחר זמן קצר התברר כי בפולקלור המקומי של תושבי פלורס קיים יצור בשם אֶבּוּ גוֹגוֹ (Ebu Gogo) התואם בדיוק מפליא למראהו המשוער של מין האדם שעצמותיו נמצאו (שביב זה של הפולקלור המקומי שרד עד תחילת המאה ה-20) .
הגילוי עורר התרגשות בקהילה האנתרופולוגית והערכה מחודשת של הקריפטוזואולוגיה.
הנרי ג'י (Henry Gee), העורך של מגזין הטבע האמריקני Nature, כתב כי "הקריפטוזואולוגיה, חקר היצורים המופלאים הללו, עשויה בהחלט להתעורר לחיים".
כך או כך, הקריפטוזואולוגים טוענים כי ספקנות מוגזמת וראיית עולם מדעית נוקשה מדי עלולות ממש לחבל במציאתם של קריפטידים חדשים.
חלק גדול מהספקנות נובע מהתמקדותה של הקריפטוזואולוגיה בחולייתנים; הסברה היא כי הסיכוי למצוא חולייתנים חדשים נמוך בהרבה בהשוואה למציאת חסרי חוליות, צמחים או חיידקים חדשים.
ב-1982 נוסדה החברה הבינלאומית לקריפטוזואולוגיה, שמטרתה לרכז בצורה מסודרת את כל המחקרים והתצפיות בתחום.
במרכזו של סמל החברה נמצא אוקאפי - קרוב משפחה של הג'ירף, אשר התגלה רק בשנת 1901.
בין הקריפטידים הידועים יותר ניתן למנות:
יֵטִי - (פרימט המתגורר לפי ההשערה באזור הרי ההימלאיה)
קוף הבואש - (קוף דמוי אדם המפיץ ריח רע; קיימים תצלומים רבים שלו, אך ספקנים טוענים כי מדובר בבירור בסוג מוכר של קוף)
תולעת המוות המונגולית (נטען כי היא הורגת את קורבנותיה בעזרת חשמל - בדומה לצלופח)
קייטינג-וור - יצור דמוי-שור המוצג בתרבויות דרום-מזרח אסיה כאוכל נחשים.
לאחר שמצאו כמה אנשים "קרניים של היצור" אתר ה-IUCN סיווג שמדובר ביצור אמיתי המצוי בסכנת הכחדה, אך ביטל את הסיווג.
כמה חיות נכחדות כולל תת-מינים של מינים מוכרים כמו נמר זנזיבר או זאב הונשו.
מספר אנשים טוענים גם לקיומם של חיות גדולות כמו דינוזאורים, לטאות ים ענקיות וכריש המגלודון.
קריעת ים סוף היא סיפור מקראי מכונן שהתרחש במהלך יציאת מצרים, בסיפור מתואר כיצד בני ישראל עמדו בפני התקפה של צבא מצרים, כדי להצילם אלוהים בקע את ים סוף ונוצר בו מעבר יבשתי בין חומות מים דרכו נמלטו בני ישראל, וכיצד לאחר מכן נסגרו המים על צבא המצרים והטביעו אותם.
לפי המסורת היהודית קריעת ים סוף הייתה בלילה של כ"א בניסן.
עיקר הסיפור מסופר בספר שמות, הוא מתחיל ב ומסתיים ב, לפי החלוקה לפרקים.
הסיפור מוזכר בספרי מקרא נוספים.
לאחר שנים רבות בהן משועבדים בני ישראל במצרים, שולח אלוהים את משה ואהרון כדי להוציא את העם מעבדות לחירות.
הם מבקשים מפרעה לשלוח אותם אל המדבר, למרחק של שלושה ימי הליכה, כדי לעבוד את אלוהי ישראל, אך פרעה מסרב ואלוהים מכה את המצרים בעשר מכות קשות.
לאחר מכת בכורות, בה מתו כל בכורי מצרים, פרעה נכנע ומשלח את עם ישראל אל המדבר.
לאחר מכן, שומע פרעה שבני ישראל לא מתכננים לחזור, ומתחרט על ששלח אותם.
הוא מארגן את צבא מצרים, שכולל 600 מרכבות ועוד יחידות רבות, יוצא לרדוף אחר העם, ולוכד אותם אל מול ים סוף.
קריעת הים נעשתה באמצעות רוח מזרחית עזה שהדפה את המים וייבשה את קרקעית הים.
לאחר יציאת ישראל מהים, הטה משה במטהו על הים, אומרים שהים נחצה לשניים או לשנים עשר; חומות המים נפלו, והמצרים טבעו בו.
בכך נחתמו שנות השעבוד של עם ישראל למצרים.
מאורע זה הוא אחד מהמאורעות המכוננים ביהדות.
על פי המקרא, לזכר נס זה שרו בני ישראל את שירת הים.
לפי מסורת חז"ל, אירוע זה אירע בליל שביעי של פסח, שישה ימים לאחר מכת בכורות ויציאת מצרים.
הסיפור מתואר בספר שמות בפרשת בשלח .
פרעה מלך מצרים האמין שעם ישראל יוצאים רק לשלושה ימים כדי לחוג חג לה' במדבר, כפי שבקש ממנו משה.
כשנודע לו שהעם אינם מתכוון לחזור למצרים, חיזק ה' את ליבו לרדוף אחרי עם ישראל.
סיבה נוספת להחלטתו היא ציווי ה' למשה שעם ישראל יחזרו לאחוריהם ויחנו סמוך לים סוף.
עובדה שתביא להצגת מצג שווא בעיני פרעה כאילו עם ישראל תועים בדרך וקל יהיה להשיגם.
פרעה אסף את צבאו, 600 מרכבות מובחרות ועוד מרכבות ופרשים וחיל רגלים, ורדף אחרי עם ישראל.
כאשר התקרבו המצרים, זעקו עם ישראל על משה שהמצרים עומדים להורגם, ושמוטב היה להם להמשיך בעבודות הפרך מאשר למות במדבר.
משה התפלל לה', אשר הורה לו להטות את מטהו על ים סוף.
לאחר שהטה משה את המטה על הים, החלה רוח מזרחית עזה לנשב במשך כל הלילה.
הרוח הדפה את מי הים לשתי חומות מים שביניהן מעבר, ובנוסף לכך ייבשה את קרקעית הים.
עם ישראל עברו בתוך הים, בין חומות המים, במשך כל הלילה.
ואחריהם נכנסו גם המצרים אל תוך הים.
לפנות בוקר עיכב ה' את התקדמותם של המצרים עוד יותר, כאשר עמוד האש והענן גרמו להם להתקדם בכבדות.
יש מבארים שעמוד הענן והאש הם למעשה ברקים ומטר שהפכו את קרקעית הים לבוצית, ובכך גרמו לשקיעת המצרים בבוץ.
לפי חלק מהפרשנים, המם ה' את מחנה מצרים באמצעות רעמים וגרם להם לבהלה, ובעקבות כך הגיעו המצרים להכרה שה' נלחם עבור ישראל במצרים, וניסו להימלט בחזרה למצרים.
בינתיים יצאו עם ישראל מים סוף, וה' צווה את משה להטות במטהו שנית על הים, וכתוצאה מכך פסקה הרוח המזרחית שהדפה את המים, והמים נפלו על המצרים והטביעו את כולם ללא יוצא מן הכלל.
חז"ל במדרשים מוסיפים נופך אגדי לקריעת ים סוף.
ישנם מדרשים רבים, ולהלן הידועים שבהם:
נחשון בן עמינדב היה הראשון שקפץ לים סוף, בטרם הים נקרע לשניים, ובכך הוכיח את אמונתו באלוהים והפך לסמל לראשוניות ולחלוציות.
סיפור נחשון מובא בברייתא במסכת סוטה:
במכילתא הובאה האמירה בשם רבי אליעזר ש"ראתה שפחה על הים מה שלא ראה יחזקאל בן בוזי".
המשנה במסכת אבות אומרת שעשרה נסים נעשו לבני ישראל על הים.
בהגדה של פסח נכתב כי המכה שהכה אלוהים את המצרים בקריעת ים סוף שקולה פי חמישה מעשר המכות שהוכו במצרים, שכן על עשר המכות נכתב "ויאמרו החרטומים אל פרעה אצבע אלוהים היא" ואילו על קריעת ים סוף נכתב "וירא ישראל את היד הגדולה".
כך שיוצא שלקו המצריים בים חמישים מכות, שמונה אותם ילקוט מעם לועז
בתלמוד הירושלמי הובא שעם ישראל נחלקו לארבע כתות כשראו את המצרים רודפים אחריהם: הכת הראשונה הציעה ליפול לים, הכת השנייה הציעה לשוב למצרים, הכת השלישית הציעה להילחם במצרים, והכת הרביעית הציעה להתפלל נגד המצרים.
על פי מדרשי אגדה שונים בני ישראל נכנסו לים סוף ולא חצו אותו מצד לצד, אלא הלכו בתוכו בצורת קשת.
פרשני המקרא לרבות הפשטנים שבהם קיבלו הנחה זו מטעמים שונים.
מנגד הרב יעקב עמדין שלל הנחה זו.
במהלך השנים, אישים וחוקרים הציעו הסברים טבעיים לאירוע שיאפשר באופן זמני לעם שלם לחצות את ים סוף.
אף אחד מהם לא אומת מדעית כאירוע היסטורי.
השערה נפוצה כיום טוענת כי חציית ים סוף בעצם לא הייתה בים האדום, המזוהה עם "ים סוף" המקראי, אלא חצייה של מקווה מים אחר בו היו קני סוף.
לפי דעה זו, מקור הזיהוי הוא בתרגום היווני לתנ"ך, שתרגם את "ים סוף" כ"ים האדום" (Ερυθρά Θάλασσα), ומכאן בא הזיהוי הלקוי.
שורה של ארכאולוגים שבדקו את ההשערה ונחשפו לתמונות לוויין של מצרים משנות השישים לעומת מצרים כיום, הפחות מפותחת, גילו כי בעבר הרחוק הייתה ימה ששכנה בסמוך לסיני, מזרחית לדלתת הנילוס.
עדויות שנאספו מן השטח מוכיחות שמקווה מים זה, ימת בלה, היה עתיר צמחייה, ונטען שהוא "ים סוף" המקראי.
אולם מנגד, השערה זו מוקשה ממספר מקורות מקראיים בהם הכינוי 'ים סוף' מתייחס לשלוחה המזרחית של הים הנקרא כיום 'ים סוף', דבר המהווה ראיה לכך שאכן שתי האצבעות של הים האדום נקראו בלשון המקרא בשם 'ים סוף'.
אחד המקומות הבולטים הוא הפסוק: .
ישראל קנוהל מנתח את השירה המקראית הקדומה שמכילה תבניות סודיות בעלות משמעות מיסטית-דתית, שהן גימטריה של השם המפורש.
הוא מנתח את פרק ס"ח בתהילים, שבו טמון המפתח להבנת הסיפור על חציית ים סוף.
המזמור מתאר את ניצחונם של ראשוני הישראלים שחיו ברמת הגולן על צבאו של פרעה מרנפתח לפני כ-3,000 שנה.
קנוהל מסיק כי הקרב התחולל בקרבת ימת החולה, שם טובע צבא פרעה, ולא בים סוף של ימינו.
ניצחון זה הוא ככל הגרעין שסביבו התפתח סיפור יציאת מצרים.
מתווה אפשרי אחד הוא הטענה שרוחות מזרחיות חזקות שנהגו לפקוד את אזור ים סוף, במקום בו קיים רכס מתחת לפני המים (אזור של מים רדודים) אשר חוצה את הים, כך שניתן היה לצעוד מחוף לחוף.
רעיון זה הוכח ניסויית, בתנאי מעבדה.
מחקר מ-2010 שנערך על ידי צוות מהמרכז הלאומי למחקר אטמוספירי (NCAR) ואוניברסיטת קולורדו בארצות הברית אישר אפשרות של קריעת ים סוף כתוצאה מתהליכים הידרודינמיים הנובעים מהשפעת הרוחות על המים בתנאים מסוימים.
החוקרים נקטו במיקום מסוים בדרום הים התיכון, וערכו עליו סימולציות ממוחשבות לגבי צורות שונות של קו החוף הקדום, שיאפשרו היבקעות כגון זו המתוארת בתורה.
על פי המודל, בהינתן צורת U של נהר הנילוס, ולגונה רדודה לאורך החוף, הרי שרוח במהירות של 100 קמ"ש הנושבת במשך 12 שעות ברציפות יכולה הייתה לדחוף את המים בעומק של 2 מטר.
על פי המודלים הממוחשבים, עם תום השפעת הרוח, המים צפויים לחזור באחת למקומם ולהטביע את העוברים בהם, בדיוק כמתואר בסיפור המקראי.
תאוריה זו ממקמת את ים סוף בלגונות מְלוּחוֹת מזרחית לדלתת הנילוס - כגון ימת בלה או ימת ברדוויל.
עוד אפשרות שהועלתה היא שאירעה התפרצות הר געש, בעקבותיה נוצרו גלי צונאמי אדירים.
טיעון זה מתבסס בין היתר על ההתנהגות הסינוסואידלית של גלים, שלהם יש נקודת שיא ונקודת שפל.
חלק ממניחי הצונאמי סוברים שבני ישראל הגיעו לים סוף ממש בנקודת השפל וכך יכלו לחצות, בעוד הצבא המצרי הגיע מאוחר מדי, כאשר גל הצונאמי כבר לא היה בשפל, ולכן הכה במצרים.
עקב כך נבדקו התפרצויות היסטוריות וחזקות של הרי געש, וההתפרצות אשר נלקחת בחשבון היא זו שהתרחשה באי סנטוריני שבים התיכון, בין השנים 1640 ל-1525 לפנה"ס.
התפרצות געשית זו, מהאדירות שידע כדור הארץ, מחקה כליל את כל התרבות אשר התקיימה באי באותה תקופה ומוטטה עימה שטח אדמה גדול.
ההתפרצות גררה בעקבותיה נחשול מים גדול מאוד, גלי צונאמי אשר השפיעו על מרבית חופי הים התיכון.
אלו המקשרים בין מאורע זה לכרוניקה המקראית, מניחים שבני ישראל עברו דרך אזור הדלתה, חלקו הצפוני של הנילוס.
מבחינת התארוך, התאוריה מתאימה יותר לתיארוך יציאת החיקסוס (המאה ה-16 לפנה"ס) ובמידה פחותה לתארוך יציאת מצרים המוקדם (המאה ה-15 לפנה"ס).
גם תאוריה זו ממקמת את ים סוף בלגונות מלוחות מזרחית לדלתת הנילוס - כגון ימת בלה או ימת ברדוויל.
השערה דומה היא שהתפרצות הר געש גררה עמה היווצרות קרקע על פני הים, וכך ניתן היה לעבור את הים.
הנחה זו מתבססת על כך שהתפרצות געשית גורמת למפולות עצומות של לבה ובזלת על פני השטח שלרגלי ההר.
כאשר הלבה או הבזלת החמים באים במגע עם מי הים הם מתקררים מיד ויוצרים שטח אדמה על פני הים, שמתקיים תקופת זמן קצרה עד קריסתו לתוך מי הים.
האזור בו שוכנות ישראל ומצרים נמצא ממש על בסיס השבר הסורי אפריקני, אזור שמלוּוה בהתפרצויות געשיות.
אם כך, ההתפרצות הייתה צריכה להתחולל מתוך הים, כאשר ההשערה היא שזו הייתה באזור עקבה.
הסוברים כך טוענים שבני ישראל הגיעו בפרק זמן הקצר בו התקיים ה"שביל" שנוצר מהתקררות מפולת הר הגעש, ואילו המצרים הגיעו בדיוק כשהתצורה שקעה לתוך המים.
השערה נוספת מדברת על תופעת גאות ושפל חזקה למדי שפקדה את האזור בו חצו בני ישראל את הים.
משה דיין (מהנדס הידרוגרפי) סבור כי תופעת גאות ושפל (בצפון מפרץ סואץ), בתוספת רוחות חזקות סבירות לאותו מקום כמתואר במקרא, עשויים לגרום לחשיפת קרקעית הים, וכמו כן לשינוי פתאומי בגובה המפלס באטלס דעת מקרא, צוין מקום קריעת ים סוף על פי מחקר זה.
שילוב של שני סיפורים שונים
חוקרים אשר מנתחים את הטקסט המקראי לפי השערת התעודות או מיישמים את "שיטת הבחינות" של הרב מרדכי ברויאר, רואים בפרק י"ד שילוב של שני טקסטים אשר מספרים שני סיפורים שונים בתכלית.
חלוקת הפסוקים דומה למדי בין השיטות, אך בעוד השערת התעודות מיחסת חלק מהפסוקים לרובד לא-כהני קדום וחלקם למקור הכהני המאוחר יותר, שיטת הבחינות מבדילה בין פסוקים המשתייכים ל"בחינה I" ופסוקים המשתייכים ל"בחינה II".
ההבדלים בין שני הסיפורים מתבטאים הן בהתנהגותם של בני ישראל, הן באופיו של הנס והן בקווי דמותו של האל.
על-פי אחד המקורות, האל "קורע" את הים לשניים, כך שהמים עומדים משני צדיו של שביל בחרבה, אך על-פי המקור השני - האל מייבש את הים ומסיג אותו, כמו בתופעת "שפל".
חלוקת הפסוקים לשני מקורות, או לשתי בחינות, מספקת הסברים למספר שאלות שעולות לאור כפילויות וסתירות שמופיעות בטקסט, לדוגמה: האם פרעה התחרט על שילוח בני ישראל בגלל השפעה אלוהית (פסוק ד') או בגלל שנאמר לו שהם ברחו (פסוק ה')?
האם בני ישראל צוו לנסוע (פסוק ט"ו) או לעמוד במקום (פסוקים י"ג-י"ד)?
האם הים נחצה לשניים (פסוקים כ"א-כ"ב) או רק התייבש (אמצע פסוק כ"א)?
האם המצרים טבעו לחלוטין במעמקי הים (פסוק כ"ח) או שגופותיהם צפו על שפת הים (פסוק ל')?
להלן הפרק בחלוקה לפי השערות אלו.
כפי שניתן לראות, כל סיפור עומד בפני עצמו כסיפור שלם:
מקור כהני / בחינה Iרובד לא כהני / בחינה IIוַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר.
מספר חוקרים רואים את עלילות בעל וענת (חלקם אף מזהים אותו כמיתוס בריאה או מיתוס עם יסודות בריאה) הכנעניים כמקביל לקריעת ים סוף, במסגרתם גובר בעל על כוחות הים, ומייבש אותו.
לפי השירה האוגריתית מהמאה ה־13 לפנה"ס, האל בעל הביס את האל ים ואת עוזריו התנין, לוויתן נחש בריח ולוויתן נחש עקלתון.
מיתוס זה רווח בקרב עמי האזור בגרסאות שונות, ובתוך כך ניתן להזכיר גם את מיתוס הבריאה הבבלי, אנומה אליש, במסגרתו מרדוך, ראש הפנתיאון, גובר על האלה תיאמת (תהומות באכדית), היא התהום המהווה פרסוניפיקציה של כאוס מימי, מבתר את גופה לשניים, ומתוכה בורא שמים וארץ.
עם זאת, זיהוי זה איננו קונצנזוס, וחוקרים רבים אחרים מזהים את עלילות בעל וענת עם סיפור המבול או עם מיתוס מאבק בין אלוהי ישראל לים שהיה מוכר לכותבי המקרא אך לא נכנס אליו.
מקובל, גם בקרב חוקרים שאינם מזהים את עלילות בעל וענת עם קריעת ים סוף, כי סיפור הבריאה הכנעני היה מוכר למחבר המקראי, ובמקורות אחרים ישנם הדים לסיפור הבריאה של המיתולוגיה הכנענית.
דה מיתולוגיזציה נוספת לסיפור הבריאה הכנעני מופיעה בבראשית פרק א', שם בורא האל את התנינים הגדולים (במקור יצורים מיתולוגיים שבכוחם להיאבק בכוחות האל - אך על-פי סיפור הבריאה התנ"כי אינם אלא ברייה ברואה ככל הבריות).
יש הרואים בדברי ישעיה השני כמבקשים ליצור הקבלה בין סיפור קריעת הים לבין מיתוס הבריאה הכנעני.
כך, על-פי הנטען, התגברות האל על הים בבריאה וביציאת מצרים - חד הם, ולמצער כשם שהאל גבר על הים בבריאה, כך הוא גבר עליו גם ביציאת מצרים.
ניתן להיווכח בקישור שבין קריעת ים סוף למיתוס הבריאה באופן מובהק יותר בשירת הים, הנחשבת ככזו המכילה רבדים של מסורות קדומות יותר.
כך, בשירת הים נעשה שימוש במושג "ימין" האל, המתוארת במקורות הנ"ל במקרא כמי שגברה על הים במיתוס הבריאה באזכוריו המקראיים.
בשירה, מתואר האל כמי שגובר על הים, עושה בו כרצונו, וכמי שהביא לכך ש"קפאו תהומות בלב ים" (תהומות מזוהים כגלגוליה של האלה הכנענית תיאמת).
האל מתואר כמי ששולט בים ובתהומות ושעושה בהם כרצונו, וידו של האל שנלחמה בעבר בים היא הנלחמת כעת באויבים האנושיים.
יש המדגישים כי אין מדובר בקישור מקורי פרי המחקר, אלא בקישור שיש לו הד מובהק כבר בנבואת ישעיהו השני, הפונה לאל, וקורא ל"זרוע האל", אשר "מחרבת ים מי תהום רבה", "מחוללת תנין" ו"השמה מעמקי ים דרך לעבור גאולים".
על-פי פירוש זה, הנביא מבקש מזרועו של האל לחזור כמו באותם ימי קדם ולגבור על הים, כפי שעשה במיתוס הבריאה ובקריעתו ביציאת מצרים.
לשירת הים נאמרת בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא שבתפילת שחרית.
כמו כן, קריעת ים סוף מוזכרת בתפילת שחרית ובתפילת ערבית בברכות קריאת שמע.
על פי מסורת חז"ל, נס קריעת ים סוף התרחש בליל שביעי של פסח ולכן יש הנוהגים בלילה זה לקרוא את שירת הים, בחלק מהמנהגים בחצות, ובחלק מהמנהגים באשמורת הבוקר.
כמו כן, השבת שבה קוראים בתורה את פרשת 'בשלח', נקראת 'שבת שירה', ורבים נוהגים לקרוא בליל שבת זו את שירת הים, ולעסוק בה.
הביטוי "קריעת ים סוף" מופיע לראשונה בספרות התנאים בשם רבי אליעזר בן הורקנוס ורבי עקיבא, ובפיוט "דיינו", פיוט שנכתב לדעת חוקרים רבים עוד בימי בית שני.
הביטוי "קשה כקריעת ים סוף" מוזכר בספרות חז"ל, בקשר לפרנסה ("קשים של אדם כקריעת ים סוף"), לנישואין ("קשה זיווגו של אדם כקריעת ים סוף") ולצורכי הגוף ("קשין נקביו של אדם...
לדעת אביגדור שנאן, אין הכוונה שקשה לאלוהים לבצע מעשים אלה, אלא שהם נפלאים ואדירים ומרשימים כקריעת ים סוף.
בעיני האדם, מדובר בעניינים טבעיים ומובנים מאליהם, וחז"ל מבקשים ללמד כי הם ניסים גדולים לא פחות מאשר קריעת ים סוף.
אך לאורך השנים, הביטוי "קשה כקריעת ים סוף" הפך לניב שמשמעותו דבר שקשה מאוד וכמעט בלתי אפשרי לעשותו, דבר קשה ומסובך, הדורש מאמצים רבים.
ב"עולם הכרישים" בפארק "המצפה התת-ימי" באילת ישנה מנהרה ארוכה שעוברת מתחת לבריכת הכרישים הנקראת "חציית ים סוף".
בתחילת הסרט "אבא גנוב 3" צ'יקו מראה כביכול את המקום לתיירים מחו"ל שבו בני ישראל חצו את ים סוף.
בסרט שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר ג'ק, ברבוסה וקרינה משתמשים בקסמי האי כדי לחלק את האוקיינוס ולפתוח שביל לקלשון שבקרקעית האוקיינוס.
בעונה השנייה של "דיג'ימון" גריימון מלחמתי שחור חוצה אגם לשניים על מנת למצוא אבן נדירה, ודייוויס וקן השוו אותו למשה רבנו.
בסרט "ברוס הגדול מכולם" ברוס חוצה מרק לשניים.
בסרט "אלאדין ומלך הגנבים" כשמערת השודדים נפתחת, הים המפריד בין החוף למערה נחצה לשניים.
באחד הפרקים של "קירבי", מגדת העתידות מייבל עשתה תעלול שהיא קורעת כביכול את הים בדרימלנד לשניים, אך למעשה היא שכרה את קירבי שיעשה את הנס.
קריפס היא כנופיה, שבסיסה באזור החוף של דרום קליפורניה.
היא הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1969, על ידי ריימונד וושינגטון וסטנלי ויליאמס.
הכנופיה עוסקת לעיתים קרובות בלוחמה גלויה זה עם זה.
הלבוש המקובל בין חבריה הוא בגדים כחולים, נוהג שדעך במקצת, מכיוון שהפך לסימן זיהוי בידי המשטרה.
מבחינה היסטורית, מרבית חברי הכנופיה היו ממוצא אפרו-אמריקאי.
הקריפס היא אחת הכנופיות הגדולות והאלימות ביותר של כנופיות הרחוב בארצות הברית.
הם היו מעורבים בעבירות רצח, שוד וסחר בסמים.
לקריפס הייתה יריבות ארוכה ומרה עם הבלאדס.
סטנלי טוקי ויליאמס פגש את ריימונד לי וושינגטון בשנת 1969, והשניים החליטו לאחד את חברי הכנופיה המקומית שלהם מהצד המערבי והמזרחי של דרום מרכז לוס אנג'לס כדי להילחם בכנופיות רחוב שכנות.
עד 1978 היו בלוס אנג'לס 45 כנופיות קריפס, שנקראו סטים (או בעברית מערכות).
הם היו מעורבים מאוד בייצור PCP, מריחואנה ואמפטמינים.
ב-11 במרץ 1979 נעצר ויליאמס, חבר בווסטסייד קריפס, בשל ארבעה מעשי רצח וב־9 באוגוסט 1979 וושינגטון נורה.
וושינגטון התנגד למערכות קריפס ואחרי מותו כמה מערכות קריפס החלו להילחם זו בזו.
הנהגת הקריפס פורקה, מה שגרם למלחמת כנופיות קטלנית בין קובצי שכונת רולין 60 לבין שמונה מחנות גנגסטרים, שהובילו את מערכות הקריפס הסמוכות לבחור צד וליישר קו עם קריפס הגנגסטר או קריפס השכונה, וניהלו מלחמה רחבת היקף בדרום מרכז וערים אחרות.
הקריפס של החוף המזרחי וקריפס הובר ניתקו ישירות את הברית שלהם לאחר מות וושינגטון.
עד 1980, הקריפים היו בסערה, ונלחמו עם הבלאדם ונגד עצמם.
הצמיחה וההשפעה של הכנופיה גדלו משמעותית בתחילת שנות השמונים, כאשר קראק וקוקאין הגיע לרחובות ומערכות של קריפס החלו להפיץ את הסם.
רווחים גדולים גרמו לקריפס רבים להקים שווקים חדשים בערים ומדינות אחרות.
כתוצאה, החברות בקריפ גדלה בהתמדה וחבורת הרחוב הייתה אחת הגדולות במדינה בסוף שנות השמונים.
בשנת 1999 היו לפחות 600 מערכות של קריפס עם יותר מ-30,000 חברים שהעבירו סמים בארצות הברית.
מקורות מסוימים מצביעים על כך שהשם המקורי של הברית נקרא, "Cribs", השם הצטמצם מתוך רשימה של אפשרויות רבות ונבחר פה אחד משלוש אפשרויות סופיות, על פני השלטונים השחורים והמתנקשים.
קריבס נבחר כדי לשקף את הגיל הצעיר של רוב חברי הכנופיה.
השם התפתח ל"קריפס "כאשר חברי הכנופיה החלו לסחוב רובים כדי להציג את מעמד ה"סרסור" שלהם.
אז החלו אנשים בשכונה לקרוא להם "cripples", או בקיצור "קריפס".
בפברואר 1972 לוס אנג'לס טיימס השתמשו במונח.
מקור אחר טוען ש"קריפס "אולי התפתח מ"cripples", כנופיית רחוב משנות ה -70 בוואטס, בה וושינגטון הייתה חבר.
השם לא היה בעל משמעות פוליטית, ארגונית, סתמית או ראשי תיבות, אם כי יש שהציעו שהוא מייצג "מהפכה משותפת בתהליך", ראשי תיבות.
על פי הסרט "ממזרים של המפלגה", שביים חבר הבלאדס, השם ייצג את "שירות בין-מפלגתי מהפכני בקהילה" או "שירות בין-מפלגתי רפורמי בקהילה".
בזכרונותיו הפריך ויליאמס את הטענות כי הקבוצה הייתה ספין אוף של מפלגת הפנתר השחור או הוקמה לאג'נדה קהילתית, וכתב כי היא "מתארת ברית לוחמת נגד כנופיות רחוב - לא יותר, לא פחות." וושינגטון, שהשתתף.
היה מנהיג הקריפס של איסט סייד, ויליאמס, שלמד בתיכון בוושינגטון, הוביל את הקריפס של הווסט סייד.
ויליאמס אמר כי בנדנה כחולה נלבשה לראשונה על ידי אחד ממייסדי הקריפס בודהה, כחלק מבגדיו המתואמים בצבע של לוי כחולים, חולצה כחולה וכתפיות כחולות כהות.
בנדנה כחולה נלבשה במחווה לבודהא לאחר שנורה ונהרג ב־23 בפברואר 1973, והצבע נקשר לקריפס.
המדינות עם המספר הגבוה ביותר של "מערכות קריפס" הן קליפורניה, טקסס, אוקלהומה ומיזורי.
החברים בדרך כלל מורכבים מגברים אפרו-אמריקאים צעירים, כאשר חלקם לבנים, היספנים, אסיאתיים ואיים באוקיינוס השקט.
מערכות קריפ פעילות גם בערים הקנדיות מונטריאול וטורונטו.
יש קריפס ששירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובבסיסים בארצות הברית ומחוצה לה.
הקריפס הפכו לפופולריים ברחבי דרום לוס אנג'לס ככל שהצטרפו כנופיות נוער נוספות; בשלב מסוים הם עלו על כנופיות שאינן קריפס, וגררו סכסוכים עם כנופיות שאינן קריפס, כולל ל.א ברימס, אתונה פארק בויז, הבישופים, חברת המקדחות ונתיבי דנבר.
עד 1971 התפשטה המוניטין של הכנופיה ברחבי לוס אנג'לס.
עד 1971, כנופיה ברחוב פירו בקומפטון, קליפורניה, המכונה "פירו סטריט בויז", התגבשה וקישרה את עצמה לקריפס כמערכה.
אחרי שנתיים של שלום, התחיל ריב בין הפירוס לבין מערכות הקריפ האחרים.
מאוחר יותר זה הפך לאלים כאשר התפתחה מלחמת כנופיות בין בעלות ברית לשעבר.
קרב זה נמשך ובשנת 1973, פירוס רצו לסיים את האלימות וקרא לפגישה עם כנופיות אחרות שכוונו על ידי הקריפס.
לאחר דיון ארוך פירוסים שברו את כל הקשרים ל"קריפס "והקימו ארגון שלימים ייקרא "הבלאדס", כנופיית רחוב הידועה לשמצה על יריבותה עם הקריפס.
מאז התחילו סכסוכים ונקמות דם אחרים בין רבים מבין מערכות קריפס שנותרו.
זו תפיסה מוטעית שכיחה שקריפס מגדירים נקמות דם רק בדם.
במציאות הם גם נלחמים זה בזה - למשל, הקריפס של השכונה המתגלגלת משנות ה-60 והקריפס של שכונה 83 הם יריבים מאז 1979. בוואטס, .באמצע שנות התשעים, היריבות של הובר קריפס ומלחמות עם מערכי קריפ אחרים גרמו להם להיות עצמאיים ולהפיל את שם קריפ, וכינו עצמם הובר עבריינים.
הבלאדס הם היריבה העיקרית של הקריפס.
בתחילה נוצרו הבלאדס כדי לספק לחברים הגנה מפני הקריפס.
היריבות החלה בשנות השישים כאשר וושינגטון וחברי קריפ אחרים תקפו את סילבסטר סקוט ובנסון אוונס, שני תלמידים בתיכון Centennial.
לאחר התקרית הקים סקוט את הפירוס ואילו אוונס הקים את כנופיית מערב פירו.
בסוף 1972 הצטרפו לפירוס כמה כנופיות שהרגישו קורבנות על ידי הקריפס בגלל ההתקפות המחריפות שלהם כדי ליצור פדרציה חדשה של כנופיות שאינן קריפ, שלימים נודעה כבלאדס.
בין השנים 1972 - 1979 הלכה וגברה היריבות בין הקריפס לבלאדס, מהווה את רוב הרציחות הקשורות לכנופיה בדרום לוס אנג'לס.
חברי הבלאדס והקריפ נלחמים מדי פעם זה בזה ואחראים לחלק ניכר מהרציחות הקשורות לכנופיה בלוס אנג'לס.
בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, כאשר חברי כנופיית קריפ רבים נשלחו לבתי כלא שונים ברחבי הארץ, נוצרה ברית בין הקריפס לאומה העממית בבתי הכלא של המערב התיכון ודרום ארצות הברית.
ברית זו הוקמה כדי להגן על חברי הכנופיה הכלואים בכלא הממלכתי והפדרלי.
זה הכי חזק בתוך בתי הכלא, ופחות יעיל בחוץ.
הברית בין הקריפס לאנשים מכונה "8 כדורים".
כדור בן 8 שבורים מצביע על אי הסכמה או "בקר" בין אנשים לקריפס.
כמה פרקטיקות של חיי כנופיות קריפ כוללות גרפיטי והחלפות ומחיקות של אותיות אלפבית מסוימות.
האות "ב" במילה "בלאד" אינה "מכובדת" בקרב קבוצות מסוימות ונכתבת עם צלב בתוכה בגלל הקשר שלה עם האויב.
האותיות "CK", המייצגות "רוצח קריפ", נמנעות ומוחלפות ב" cc ".
לדוגמה, המילים "לבעוט לאחור" נכתבות "kicc bacc".
אותיות רבות אחרות משתנות גם בשל אסוציאציות סמליות.
קריפס בכלא בשנות השבעים והשמונים דיברו לפעמים סוואהילי לשמור על פרטיותם משומרים וכנופיות יריבות.
קריפטונייט הוא מחצב מיסוד כימי רדיואקטיבי הקיים ביקום DC הבדיוני שבחוברות הקומיקס סופרמן וסופרבוי מבית DC קומיקס.
החומר הוזכר לראשונה בתסכית הרדיו "הרפתקאותיו של סופרמן" מיוני 1943 וקיים מאז בפרסומי החברה ובמדיות אחרות כגון סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו במגוון סוגים וצבעים שונים בעלי השפעות שונות.
מקורו של החומר בפלנטה קריפטון, ודמויות קריפטוניות מושפעות כשחומר זה נמצא בקרבתן.
בשנת 1940 כתב ג'רי סיגל סיפור בשם "מתכת ה-ק' מקריפטון", ובו הוצג אבטיפוס של הקריפטונייט - מינרל מכוכב הלכת קריפטון, אשר שאב מסופרמן את כוחותיו והעניק לבני אדם כוחות-על.
השם "קריפטונייט" אוזכר ביוני 1943, בסיפור בשם "המטאור מקריפטון" בתסכית הרדיו "הרפתקאותיו של סופרמן".
השחקן באד קולייר שגילם את סופרמן ביקש לצאת לחופשה, ולכן סופרמן הוכנס למלכודת קריפטונייט, ושחקן מחליף השמיע קולות אנקה מכאב למשך מספר פרקים עד שקולייר חזר לגלם את הדמות.
בשנת 1949, הקריפטונייט הוצג בקומיקס ב-Superman vol.1 חוברת #61.
מתוך מאמץ להפחית את השימוש בקריפטונייט בסיפורים, כל הצורות הידועות של המינרל הפכו ל"פלדת ק'" בסיפור "סאגת הסאנדמן" משנת 1971.
באוגוסט 1993, העורכת הוותיקה והחלוצה של תור הזהב של הקומיקס דורותי וולפולק ציינה בראיון שלדעתה חוסר הפגיעות של סופרמן משעמם, ושהגיבור הראשי של חברת DC יהיה יותר מעניין עם עקב אכילס ותגובות מגוונות לשרידים מכוכב הבית שלו.
בשנת 1969 העלה סופר המדע בדיוני לארי ניבן תאוריה לפיה קריפטון היה כדור דייסון או כוכב נייטרונים קפוא שהתפוצץ וכך שברים שלו מצאו את דרכם לכדור הארץ באמצעות מטר מטאורים.
בקומיקס סוג / צבעהופעה ראשונה השפעה הערותחוברתמתאריך ירוקאדום Superman #61נובמבר 1949 מחליש קריפטונים ועלול להיות קטלני עבורם.
סופרמן גילה בהדרגה חסינות מפני השפעה בחשיפה קלה אליו על ידי ספיגה מתמשכת של אנרגיה סולארית או חשיפה קיצונית לאור השמש.
חשיפה ממושכת אליו עלולה להזיק גם לאדם.
לקס לות'ר ענד טבעת קריפטונייט במשך חודשים וחלה בסרטן.ירוק Action Comics #161אוגוסט 1951 אדוםAdventure Comics #252ספטמבר 1958 קריפטונייט ירוק שפגע בענן אדום בדרך לכדור הארץ.
במקור, מחליש את סופרמן יותר מהירוק.
בתור הכסף של הקומיקס, גורם לקריפטונים נמלול לזמן קצר, ואפקטים אקראיים מאוחר יותר, כמו שינוי צורה והתנהגות שונה.
גביש מלאכותי אחד הפך את עורו של סופרמן לשקוף, מה שהוביל לספיגת יתר של קרני השמש ולכאב עז עד אובדן חושים.
גביש מלאכותי אחר הסיר מסופרמן את כוחותיו.בסיפור "ליגת הצדק: מגדל בבל", גביש אדום מלאכותי שבאטמן יצר כדי לנטרל את סופרמן בעת הצורך, נגנב על ידי ראס-אל-גול לשימוש קטלני.
אנטי-קריפטונייטAction Comics #252מאי 1959 אינו מזיק לקריפטונים.
השפעתו זהה לקריפטונייט הירוק אצל בני אדם.
מקור כוחו של אולטרה-מן , כפיל נבל של סופרמן מכדור הארץ 3, חבר סינדיקט הפשע של אמריקה .
X-קריפטונייטAction Comics #261ינואר 1960 נוצר בידי סופרגירל בניסיון כושל למציאת נסיוב לקריפטונייט הירוק.
אינו מזיק לקריפטונים, אך מעניק לבני אדם רגילים כוחות-על.
תכונותיו השתנו בהמשך והוא משפיע על קריפטונים כמו הקריפטונייט הירוק.
סטריקי, חתול העל של סופרגירל, רוכש כוחות-על זמניים כתוצאה מחשיפה ל-X-קריפטונייט.
כחולSuperman #140אוקטובר 1960 בהמשכיות שלפני המשבר, הכחול בלתי יציב ומכאיב לביזארו כפי שהירוק מכאיב לסופרמן.
בהמשכיות שלאחר המשבר, השפעתו הפוכה מזאת של הירוק, והוא מגדיל את האינטליגנציה של ביזארו.
סופרמן הפך גביש ירוק לכחול בקרן העתקה ועצר בעזרתו צבא כפילים דמויי ביזארו.
לאחר המשבר האינסופי, המאפיינים המקוריים חזרו.
לבןAdventure Comics #279דצמבר 1960 הורג את כל עולם הצומח בכל כוכב לכת.
אינו קיים בהמשכיות שלאחר המשבר.
Action Comics #275אפריל 1961 נוצר על ידי נבל-העל ברייניאק.
גרם לסופרמן מוטציה שהצמיחה עין שלישית זמנית בעורפו.זהובAdventure Comics #299אוגוסט 1962 קריפטונייט שהושפע מרדיואקטיביות אטומית.
קריפטונייט זהוב יכול לבטל לצמיתות את היכולת של קריפטונים לספוג את קרני השמש הצהובות, מקור כוחות-העל שלהם על פני כדור הארץ.
לאחר המשבר, קריפטונייט זהוב מנטרל את כוחות-העל של קריפטונים למשך 15 שניות.
Superman #162יולי 1963 מגדיל את האינטליגנציה לרמה גבוהה.
סופרמן שילב ארבעה מינרלים להפעלת מכשיר שישפר את האינטליגנציה שלו.
תקלה במכשיר הובילה לפיצוץ שפיצל את סופרמן לשתי ישויות חכמות יותר: סופרמן אדום וסופרמן כחול.
תכשיטAction Comics #310מרץ 1964 חלקיקים מהרי היהלום של קריפטון.
מגביר את היכולות הטלפתיות של הפושעים הקריפטונים הכלואים באזור הפנטום, כגון הקרנת אשליות ושליטה מוחית.
אדום-ביזארואוקטובר 1964 משפיע על בני אדם כפי שקריפטונייט אדום משפיע על קריפטונים.
Superboy Comics #121יוני 1965גורם לסופרבוי לאבד את כוחותיו באופן זמני.
אדום-זהובSuperman #178יולי 1965 מונע מקריפטונים גישה לזיכרונותיהם.
קריפטונייט מגנטיאפריל 1966 נצמד בחוזקה לכל יצור או חפץ שמקורו בקריפטון.
אפילו סופרמן לא הצליח להרחיק אותו מהגוף שלו.
אדום-ירוק-זהובSuperman #192ינואר 1967 הסיר לצמיתות את כוחות-העל של סופרמן ומחק כל זיכרון שלו כסופרמן.
איטיThe Brave and the Bold #175יוני 1981 משפיע על בני-אדם בצורה דומה לזו של הקריפטונייט הירוק.
גרסה משודרגת של הקריפטונייט הירוק שנוצרה על ידי מטאלו.
שניSuperman Vol.2 #49נובמבר 1990 מנטרל את כוחות-העל של סופרמן.
הקריפטונייט האמיתי היחיד שאינו רדיואקטיבי.
בהמשכיות לאחר המשבר, מיסטר מיקסזפיטליק יצר אותו כמתנה ללקס לות'ר והזהיר אותו שהאפקט יאבד אם הוא יספר לסופרמן מי נתן לו את הקריפטונייט.
נטרל את כוחות-העל של סופרמן עד שלקס סיפר לקלארק קנט (בלי לדעת שהוא סופרמן) מי נתן לו את הקריפטונייט.
קריפטיזיוםAdventures of Superman #511אפריל 1994 משחזר את יכולתו של סופרמן לספוג את קרני השמש הצהובות ולקבל בחזרה את כוחות-העל שלו.
אחרי שסופרמן חזר לחיים מחוסר כוחות, קריפטיזיום נוצר בטעות כאשר המכחיד סינן גבישי קריפטונייט שנשלחו לעבר סופרמן בידי סייבורג סופרמן והופעל חד-פעמית על סופרמן.
ורודSupergirl Vol.4 #79אפריל 2003 ככל הנראה, משנה את נטייתו המינית של קריפטוני.
אוזכר בפאנל יחיד בחוברת המהווה סאטירה לרבים מסיפורי תור הכסף של הקומיקס.
שחורSupergirl Vol.5 #2אוקטובר 2005 מפצל קריפטונים לשתי אישיויות: האחת טובה והשנייה רעה.
בהמשכיות שלאחר המשבר, לקס לות'ר נתן אותו לדארקסייד כדי לחשוף את טבעה האמיתי של סופרגירל.
כתוםKrypto the Superdog #4פברואר 2007 מעניק כוחות-על לכל בעל חיים אשר בא איתו במגע למשך 24 שעות.
כסוףSuperman/Batman #46אפריל 2008 גורם הזיות כמו סם פסיכואקטיבי.בהופעה הראשונה אביזר מזויף וחסר השפעה, חלק ממתיחה של ג'ימי אולסן לרגל חגיגות שנות הכסף של סופרמן.
אופאלEarth 2 #19מרץ 2014 מינרל סינתטי שיצר טרנס סלואן מכדור הארץ 2. גורם לקריפטונים שנחשפים אליו לטירוף זמני.
נשרף לאחר פרק זמן קצוב והופך לאבן חסרת השפעה.פלטינהBatman Secret Files #001דצמבר 2018יכול להפוך אדם למטא-אנושי.
דם#13 52אוגוסט 2006 שואב את אנרגיית החיים מהקורבן מתוך כוונה להעביר את האנרגיה בטקס התחדשות קריפטוני.
שימש כת שניסתה להחזיר לחיים את סופרבוי.
התברר לבסוף כמניפולציה של פיליקס פוסט .
סופרמן (1978) – לקס לות'ר (בגילומו של ג'ין הקמן) מגיע למסקנה שהמטאוריט שנמצא באדיס אבבה הוא חלקיק רדיואקטיבי מכוכב הלכת קריפטון.
לות'ר משתמש במינרל כדי להחליש את סופרמן (בגילומו של כריסטופר ריב), וזה האחרון ניצל בידי אהובתו של לות'ר, איב טסמאכר (בגילומה של ולרי פרין).
סופרמן 3 (1983) – המיליונר רוס ובסטר (בגילומו של רוברט ווהן) מורה על הכנת קריפטונייט מלאכותי.
המתכנת גאס גורמן (בגילומו של ריצ'רד פריור) משתמש בזפת במקום מרכיב בלתי מזוהה שבקריפטונייט, מה שיוצר קריפטונייט שונה שגורם לסופרמן לשנות את אופיו לרע.
מחשב-העל של גורמן נלחם בסופרמן בעזרת קרן לייזר מקריפטונייט.
סופרמן חוזר (2006) – לקס לות'ר (בגילומו של קווין ספייסי) גונב את המטאוריט שנמצא בסרט הראשון ומשתמש בו כדי ליצור מסת קרקע קריפטונית וכן פגיון בו הוא דוקר את סופרמן.
סופרמן/באטמן: אפוקליפסה - באטמן משתמש בו על סופרגירל ואז לוקח אותה למעבדה.
ליגת הצדק האפל: מלחמת אפוקליפס - דארקסייד מקעקע את סופרמן.
החומר זורם בדם של סופרמן וצובע את העיניים שלו בירוק זוהר.
ליגת הצדק: משבר בשני העולמות - לקס לותור מכדור הארץ 3 משתמש בקריפטונייט כחול על הנבל אולטרהמן.
לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן
"זוהר ירוק מהבית" - סופרמן נחשף לראשונה בחייו לקריפטונייט ירוק.
"אחריות אישית" - סופרמן מושפע מקריפטונייט אדום ונהיה אפתי.
"אולטרהוומן" - קרן לייזר נפגשת בקריפטונייט אדום ומעבירה את הכוחות של סופרמן ללויס ליין.
"נשק קטלני" - סופרמן מושפע מקריפטונייט אדום ומאבד את השליטה על הכוחות שלו.
קריפטונייט שחור: ניתן להיווצר בצורה מלאכותית מקריפטונייט ירוק.
משפיע גם על בני אדם- פיצל את לקס לותר לשני אישיויות.
מתכת קריפטונית: מתכת שנמצאת כנראה רק בכוכב קריפטון.
במהלך הסדרה מופיעים 2 פגיונות שונים שעשויים מהמתכת הזו ועשויים להרוג קריפטוני.
קריפטונייט ירוק ניתן להתיך לצורות שונות ואף להפוך לאבקה.
מפתח קריפטונייט שהוכנס למנעול חללית קריפטונית השמיד אותה.
המונח "קריפטונייט" מתייחס לחולשה של אדם בדומה למונח "עקב אכילס".
קריפטוגרפיה ויזואלית היא שיטת הצפנה אשר מאפשרת הצפנת מידע ויזואלי (כדוגמת טקסט או תמונה) באופן שבו שחזור המידע המוצפן יכול להתבצע בפשטות יחסית וללא עזרת מחשב, על ידי הנחת מספר תמונות זו על זו.
בשיטה זו, לא ניתן להפיק שום מידע מ-n-1 מהתמונות; חייבים את כולן כדי לשחזר את התמונה המקורית.
תמונות מיוצגות במחשב בתור אוסף של ריבועים בסיסיים שצבע כל אחד מהם אחיד, המכונים פיקסלים.
בקריפטוגרפיה ויזואלית בסיסית, מתחילים מתמונה בשחור-לבן שאותה מעוניינים להצפין, ומחלקים אותה למספר תמונות שונות מגודל זהה לגודל המקורי, שכל פיקסל בהן הוא שחור או שקוף (בתוכנות ציור ניתן להגדיר צבע "שקוף", וגם ניתן להשתמש בצבע הלבן בתור צבע שקוף ביישומים מסוימים.
תמונה שמודפסת על שקף גם היא יכולה להכיל צבע "שקוף").
הנחת שני שקפים זה מעל זה היא בעלת פעולה דומה לפעולת OR לוגית על הפיקסלים של התמונות, כאשר 0 הוא צבע שקוף ו-1 הוא צבע שחור: רק פיקסל שקוף שהונח על פיקסל שקוף ייתן פיקסל שקוף בתוצאה - בכל המקרים האחרים יתקבל פיקסל שחור.
בשל כך האתגר המרכזי בקריפטוגרפיה ויזואלית הוא מציאת שיטות חלוקת סוד שמאפשרות פענוח על ידי ביצוע פעולת OR לחלקים השונים.
סכימת חלוקת הסוד הבסיסית ביותר מבוססת על פנקס חד פעמי: היא מייצגת את הסוד שאותו רוצים לחלק (במקרה זה, התמונה) בתור רצף של 0 ו-1. כעת מייצרים שני חלקים - הראשון הוא רצף אקראי של 0 ו-1 והשני הוא תוצאת ביצוע פעולת XOR של החלק הראשון עם הסוד.
ניתן להוכיח כי שיטה זו מבטיחה סודיות מושלמת.
בהינתן שני החלקים ניתן לקבל מהם את הסוד על ידי ביצוע XOR לשניהם.
הקושי היחיד בתרגום הסכימה לקריפטוגרפיה ויזואלית הוא שהפעולה שמבוצעת על שני החלקים בקריפטוגרפיה ויזואלית היא OR ולא XOR.
כדי לעשות זאת, נוקטים בגישה הבאה: כל פיקסל בתמונות מחולק לשני חלקים - "תת פיקסלים".
בכל אחד מהחלקים, כל פיקסל יורכב מחצי שחור וחצי שקוף, כאשר הבחירה בתת-הפיקסל שיהיה שחור תלויה במספר שהפיקסל כולו אמור לייצג (למשל, אם הפיקסל אמור לייצג 0 תת-הפיקסל השחור יהיה שמאלי, ואם הוא אמור לייצג 1 תת-הפיקסל השחור יהיה ימני).
בצורה זו, שני פיקסלים זהים שיונחו זה מעל זה יניבו פיקסל שחציו לבן וחציו שחור, ואילו שני פיקסלים שונים שיונחו זה מעל זה יניבו פיקסל שכולו שחור.
בשיטה זו, השחזור של תמונת הסוד יורכב מפיקסלים שחורים לגמרי במקום בו היו במקור פיקסלים שחורים, ופיקסלים שחורים למחצה במקום בו היו קודם פיקסלים לבנים.
ההבדל בין רמות הכהות של הפיקסלים עדיין מאפשר את ראיית התמונה המקורית.
הכללה פשוטה של שיטה זו מאפשרת לשני החלקים להכיל בעצמם תמונה (שאינה קשורה לתמונת הסוד) ולא רק מידע אקראי, ובכך מתקשרת השיטה גם לסטגנוגרפיה.
קריעת בגד היא פעולה המבטאת אות אבל שהייתה נהוגה במזרח הקדמון ונוהגת בתרבויות שונות עד ימינו.
ה'קריעה' מופיעה בתנ"ך עשרות פעמים, לרוב כפעולת אבל על מות קרוב משפחה, ולעיתים כתגובה לאירוע מטלטל.
בהלכה היהודית נערכת קריעת בגד במסגרת דיני האבלות.
מי שמת לו אחד משבעת הקרובים (אב, אם, אח, אחות, בן, בת ובן זוג) שחייבים לשבת עליהם שבעה, חייב בקריעה.
כמו כן, ישנם מצבים נוספים בהם צריך לקרוע.
הקריעה הראשונה בתורה הייתה אצל ראובן, שקרע את בגדיו אשר גילה שיוסף נעלם מן הבור.
אחריו קרע גם יעקב את בגדיו כחלק מאבלו: .
לאהרן ובניו (לאחר מות נדב ואביהוא) נאמר: "ראשיכם אל תפרעו ובגדיכם לא תפרמו ולא תמותו", ומכאן למדו ששאר האבלים על קרוביהם חייבים בקריעה, אבל לדעת רוב הראשונים הקריעה היא מתקנת חכמים.
הקריעה נעשית בעמידה, השיעור שלה טפח ולא יותר ואמרו חכמים "המקרע על המת יותר מדאי, לוקה משום 'בל תשחית'".
אמנם על אב ואם קורע 'עד שמגלה את ליבו'.
הקריעה נעשית בבגד העליון, מיקומה בבית הצוואר, מלפנים, מלמעלה כלפי מטה, ולא לרוחב.
זמנה מעיקר הדין בעת יציאת הנשמה, ולעיתים נוהגים לקרוע לפני שמוציאים את המת מן הבית לבית קברות.
במקרים רבים נהוג שהקריעה מתבצעת בבית הקברות עצמו, בתחילת טקס ההלוויה, בסיוע של איש חברה קדישא (לנשים מתבצעת הקריעה על ידי אישה).
בנוסף לאבלים, כל מי שהיה נוכח בשעת יציאת הנשמה של אדם כשר מישראל צריך לקרוע, אולם למעשה נוהגים להקל בכך.
בתלמוד נקבע שגם על תלמיד חכם שנפטר יש לקרוע.
אך לפי הרמ"א נהוג להקל ואדם קורע רק על רבו שלימדו תורה.
בעבר קרעו גם על קרוב של קרוב אך מנהג זה פסק.
לקטן קורעים מפני עוגמת נפש.
בהלכה קיימים הבדלים באופן הקריעה אחר אב או אם, לבין אופן הקריעה אחר קרובי משפחה אחרים.
בעוד שאחר מתים אחרים קורע מעט בחלק העליון של הבגד העליון (ואם קורע יותר, עובר על איסור בל תשחית).
אחר הורים קורע את כל הבגדים (מקטורן, אפודה, חולצה), וקורע עד כנגד הלב.
אחר כל הקרובים קורע בצד ימין של הבגד, אחר אב ואם קורע בצד שמאל.
אחר כל הקרובים יכול לקרוע בידיו או בעזרת כלי, אחר הוריו חייב לקרוע ביד.
אם נתלכלכו בגדיו, תוך כדי שבעה, כך שאינו יכול ללובשם ונדרש להחליפם, אחר הוריו חייב לקרוע את הבגדים החדשים, אחר שאר קרוביו אין צורך לקרוע את הבגדים החדשים.
על כל המתים רשאי לאחות את הקרעים לאחר שהסתיימו השלושים, על הוריו אינו רשאי לאחות לעולם.
(הרגל מבטל שלושים, ועל כן על כל המתים, חוץ מהוריו, רשאי לאחות לאחר הרגל).
אם נודע לאדם על מותם של הוריו לאחר שחלפו השלושים חייב לקרוע, על מתים אחרים אינו קורע.
קריעה על חורבן ארץ ישראל
נהוגה קריעה גם על חורבן ארץ ישראל, כאשר אדם רואה יישוב בארץ ישראל בחורבנו, או רואה את הר הבית חרב, אך לפי חלק מהפוסקים קריעה זו נוהגת רק כאשר אין שלטון יהודי בארץ.
המקור לקריעה זו הוא בתלמוד, שבו נאמר:
מובא בתלמוד וכך נפסק להלכה שהשומע ישראל מברך ברכת השם (בלשון סגי נהור) צריך לקרוע בגדיו, אם שמע גוי מברך ברכת השם אין צריך לקרוע.
שולחן ערוך פסק שקורעים על שמועות רעות כגון שנקבצו רוב הציבור למלחמה ושמעו שנגפו לפני אויביהם אפילו לא נהרגו אלא המעוט מהם.
הרמ"א כתב שה"ה אם נפלו בשבי.
שולחן ערוך פסק שהרואה ס"ת שנשרף, או תפילין, או מגילה אחת מהנביאים או מהכתובים קורע שתי קריעות (אחת על הגויל ואחת על הכתב) ודווקא כששורפים אותו בזרוע וכמעשה שהיה (ששרף יהויקים).
קריפטוֹכרוֹם הוא חלבון המשמש כקולטן אור בכל הצמחים ובבעלי חיים רבים.
קריפטוכרום הוא הקולטן העיקרי של אור כחול.
קיימים שני קריפטוכרומים בצמחים, CRY1 ו-CRY2. קריפטוכרום הוא חלבון עתיק מבחינה אבולוציונית, ומקורו באנזים פוטוליאז, אשר מצוי בחיידקים רבים ואשר משתתף בתהליכי תיקון נזקי DNA; קריפטוכרום איבד במהלך המעבר שלו לאאוקריוטים את פעילותו האנזימטית.
קריפטוכרום נושא שני כרומופורים (מבנים כימיים המגיבים לפגיעת אור): פטרין (Pterin) ופלאווין (Flavin); האחרון נגזר מריבופלאווין, ויטמין B2. לאחר פגיעת פוטון בפטרין מוסר הלה אלקטרון לפלאווין; האחרון גורם לשינוי מרחבי בחלק מהחלבון האחראי להעברת אותות לתרכובות אחרות בתא.
שרשרת העברת האותות של קריפטוכרום והאופן בו הוא גורם לתופעות השונות בצמח טרם הובררו.
קריפטוכרום נמצא בכל מיני הצמחים והוא חיוני להתפתחותם התקינה.
בבעלי חיים ובצמחים משמש החלבון כשעון צירקדי – מנגנון המודד את היחס בין זמן האור וזמן החושך לאורך היממה ואשר משרה מספר תופעות פיזיולוגיות על סמך יחס זה.
במונחים מתקופת ימי הביניים קריפטה היא חדר אבן או חלל כלשהו הבנוי בדרך כלל מתחת לרצפה של כנסייה או טירה, ובדרך כלל היא משמשת כאתר קבורה המכיל סרקופג, ארון מתים או שרידים של אישים כגון קדושים או בעלי תפקידים בכירים בכנסייה.
חלק מהכנסיות נבנו מעל פני הקרקע על מנת שהקריפטה תיבנה בקומת הקרקע.
הקריפטות נבנו בדרך כלל מתחת לאפסיס, אך לעיתים הן נבנו מתחת לכנפות הכנסייה והספינות.
בין הקריפטות הקדומות ביותר בתולדות הנצרות הן אלה שבא-שלף (الشلف) ובג'ימילה שבאלג'יריה.
בתקופת שלטונו של קרל הגדול השימוש בקריפטות נעשה נפוץ גם במערב אירופה.
לאחר המאה ה-10 הצורך בקריפטות פחת כאשר הנהגת הכנסייה התירה לקבור שרידים קדושים בקומה הראשית של הכנסייה.
בתקופה שבה הבנייה נעשתה בעיקר בסגנון גותי נבנו מעט מאוד קריפטות.
בתקופות יותר מודרניות הקריפטות שימשו בדרך כלל כחלל קבורה שבו נשמרו גופות הנפטרים.
קריפטות נמצאות בדרך כלל בבתי קברות ותחת מבני דת ציבוריים כגון כנסיות או קתדרלות, ולעיתים הן נמצאות מתחת למאוזוליאומים וקפלות פרטיים.
משפחות מלוכה רבות, לדוגמה, החזיקו בבעלותן קריפטות גדולות מאוד המכילות את גופותיהם של עשרות בני משפחה.
באזורים מסוימים הכינוי הנפוץ של קריפטה הנמצאת מעל הקרקע הוא מאוזוליאום, מונח המתאר גם בניין גדול המשמש כמקום קבורה עבור אדם יחיד או כמה אנשים.
במאה ה-19 הייתה תופעה נפוצה של בניית קריפטות באחוזות משפחתיות בינוניות או גדולות, בדרך כלל בקצה גבול אדמות האחוזה או כחלק מהמרתף.