tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
שאנס לרוי מונדזנגה מואלה הוא כדורגלן מהרפובליקה של קונגו בעמדת הקיצוני בהפועל עירוני ראשון לציון.
בינואר חתם במטלאווי מליגת העל התוניסאית.
ב-22 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד בן גורדון, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
במטלאווי זכה בשתי אליפויות במדי הקבוצה.
ב-25 ביולי 2024 חתם במכבי בני ריינה מליגת העל.
ב-13 באוגוסט 2025 חתם בהפועל עירוני ראשון לציון.
ב-18 ביוני 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה של קונגו בהפסד 0–2 ל במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
לרינץ סאבו, בשמו המלא - לרינץ סאבו גאבוריאני
(בהונגרית:gáborjáni Szabó Lőrinc, 31 במרץ 1900 - 3 באוקטובר 1957) היה משורר ומתרגם הונגרי.
לרינץ סאבו נולד ב-1900 בעיר מישקולץ במשפחתם של לרינץ באלינט סאבו נהג קטר במקצועו, ושל אילונה לבית פאניצקי, בעלת שורשים סלובקיים מצד אביה.
עם אבותיו של סאבו נמנו כמרים קלוויניסטים ומורים.
בזמנו קיבלה משפחתו תואר אצולה מהוויבוד של טרנסילבניה, גאבור בתלן.
כשהיה בן שלוש עברו לגור לבלשאדיארמט.
למד בבית ספר בבאלשאדיארמט ואחר כך בדברצן.
מגיל צעיר מאוד נתגלו כשרונותיו הספרותיים
למד בהתחלה הנדסה אבל שינה את דעתו ועבר ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט .
עם שיריו הראשונים שעדיין נשאו אופי פרנסיאני פנה אל עורך כתב העת "ניוגאט", (המערב), מיהאי באביץ' ששלח אותם לפרסום רק מאוחר יותר, אולם הכניס אותו למקום המפגש הפופולרי של הסופרים באותה עת - בית הקפה "צנטראל".
הוא אף קיבל אותו כעוזר הוראה באוניברסיטה בזמן הקצר שלימד שם, ומאוחר יותר חלק את דירתו איתו ועם סטודנטים אחרים.
סאבו לא סיים את לימודיו וב-1921 זמן קצר אחרי נישואיו לקלרה מיקש, בתו של הסופר לאיוש מיקש התחיל לעבוד בכתב-העת Az Est (הערב).
ב-1928-1927 ייסד וערך את המגזין הספרותי "פאנדורה"..
כמו כן כתב בעיתון Pesti napló.
את שיריו הראשונים פרסם בשנות ה-1920 בכתב העת Nyugat.
קובץ השירה הראשון שלו יצא לאור ב-1922 תחת הכותרת
Föld, erdő, Isten (אדמה, יער, אלהים) וזכה להצלחה רבה.
כמתרגם, נחשב סאבו לאחד ממתרגמי השירה המוכשרים והפורים ביותר של הונגריה..
במהלך השנים התקרב סאבו אל הפאשיסם ההונגרי ולגרמניה הנאצית, שם הוזמן לאירועי תרבות.
סאבו גויס בצבא ההונגרי במלחמת העולם השנייה והשתתף בקרבות נגד ברית המועצות.
פגש את דיולה גמבש ובכנס ספרותי בלילאפירד שיבח את יופיה של שירת המלחמה.
ב-1942 הצטרף סאבו ל"ברית הסופרים האירופים" מיסודה של יוזף גבלס.
בימינו נודעה התכתבותו עם המזיכר הראשי של ארגון זה שהיה לידיד קרוב שלו.
סאבו הפך לדובר המחלקה ההונגרית של הברית, אחרי יוז'ף נירה, ופרסם מאמרים במגזין הארגון - "Europäische Literatur"
אחרי כיבוש בודפשט על ידי הצבא הסובייטי הקפטן הסובייטי הקירגיזי טמירקול אומטלייב הציל ממוות את המשורר, את משפחתו ואת ספרייתו.
בסימן אסירות תודה הקדיש סאבו לאותו קצין את השיר "טמירקול אומטלייב".
שיתוף הפעולה שלו עם הנאצים עורר חרם נגדו מצד השלטון וחוגי התרבות של הונגריה הקומוניסטית .
בתקופה הזאת הוא כתב למגירה יצירות שזכו מאוחר יותר להערכה רבה.
כתב את רומן השירים "נגינת צרצרים" על ימי ילדותו ונעוריו כמו כן את מחזור השירים הליריים "השנה ה-26" לזכר אישה אהובה.
במרוצת הזמן חשיבותו כמשורר זכתה להכרה, קיבל את הפרס יוז'ף אטילה ואחר כך זמן קצר לפני מותו - פרס קושוט.
סאבו נפטר ב-1957 מהתקף לב בבודפשט, ברובע יוז'פווארוש.
שירתו עמדה בהתחלה בסימן האקספרסיוניזם עם ביטויי מרדנות כלפי החברה הקפיטליסטית העירונית ופולחן הממון .
זאת מבלי להיות שירת מחאה אלא בעלת אופי איטלקטואלי מובהק שהתמקד בשאלות יסוד כאשר ה"אני" הועמד במרכז..
כמה משיריו הוקדשו לילדיו "לוצי" (Lóci) ו"קלארי", בעוד שבשירים אחרים הוא נזכר בילדותו.
ב-1950 התאבדה חברתו ארז'בט קורזאטי .
הסונטה "השנה ה-26" שנכתבה לזכרה, פורסמה ב-1957.
1998 - נבחר לחבר שלאחר המוות של האקדמיה הדיגיטלית לספרות בהונגריה.
במקום שבו נולד בעיר משקולץ במתחם ורשמרטי יש רחוב שנקרא "דרך סאבו לרינץ" ובית ספר יסודי הנקרא על שמו.
1983 - שני שירים של להקת הרוק הסובייטית הרוסית נאוטילוס פומפיליוס (באלבום Переезд - "בתנועה")" באופרה האיטלקית" ו"מוזיקה" הולחנו לפי שירים של לרינץ סאבו.
A Sátán műremekei (יצירות המופת של השטן, 1926)
לריין ניומן היא שחקנית, קומיקאית וסופרת אמריקאית.
ניומן הייתה חלק מהקאסט המקורי של סדרת הקומדיה המערכונים של NBC "סאטרדיי נייט לייב" מהתחלת שידור הסדרה ב-1975 ועד עזיבתה של ניומן ב-1980.
ניומן גילתה עניין באלתור כבר בזמן לימודיה בתיכון בוורלי הילס.
לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 1970, היא נסעה לפריז ולמדה פנטומימה אצל מרסל מרסו במשך שנה.
לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס והפכה לחברה מייסדת של להקת האלתור הקומית The Groundlings.
היא נשכרה לראשונה על ידי לורן מייקלס עבור תוכנית טלוויזיה מיוחדת של לילי טומלין בשנת 1974. בשנה שלאחר מכן ניומן הפכה לאחת מחברי הקאסט המקוריים של Saturday Night Live, ועבדה שם בין השנים 1975 ל-1980 ויצרה את הדמויות קוני קונהד, נערת וואלי, וכריסטי כריסטינה.
בשנת 2017, היא ושאר חברי הקאסט המקוריים של SNL היו בין הזוכים בהיכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה.
היא הופיעה בסרטים "אבק כוכבים", "מותק, הילד השתגע 2", "קונהדס" ו"הפלינטסטונס".
היא גם מדבבת בטלוויזיה ובקולנוע, כולל בסרטי פיקסאר "מוצאים את נמו", "וול-E", "אפ " ו"הקול בראש".
בשנת 2021 יצא לאור ספר הזיכרונות שלה, "מי ייתן ותחיה בזמנים מעניינים" (May You Live in Interesting Times), בערוץ Audible.
היא אחותה הצעירה של הסופרת והמוזיקאית טרייסי ניומן, ואמם של השחקנית והקומיקאית חנה איינבינדר והשחקן ספייק איינבינדר.
ניומן נולדה ב-2 במרץ 1952,בלוס אנג'לס, קליפורניה, נכדתו של חוואי בקר מאריזונה.
היא הצעירה מבין ארבעה ילדים ויש לה אח תאום, פול.
אחותה, טרייסי ניומן, היא תסריטאית זוכת פרס אמי.
ניומן למדה בתיכון בוורלי הילס בבוורלי הילס, קליפורניה, וסיימה את לימודיה שם בשנת 1970. ניומן נישאה לשחקן/ תסריטאי/ במאי צ'אד איינבינדר בשנת 1991; נישואיהם הסתיימו לאחר 25 שנה.
לניומן ולאיינבינדר שני ילדים, ספייק וחנה, שניהם שחקנים וקומיקאים.
השיר "Never Let Her Slip Away", שנכתב והוקלט על ידי אנדרו גולד, עסק בניומן.
השניים היו זוג באותה תקופה.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבריטי בשנת 1978.
ניומן החלה לקחת שיעורים ראשונים בתיאטרון האלתור כשהייתה בת 15. לאחר שסיימה את התיכון היא נבחנה לארבעה בתי ספר למשחק באנגליה, כולל האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) ובית הספר בריסטול אולד ויק.
היא לא התקבלה לאף אחד מהם, ולכן נסעה לפריז ללמוד פנטומימה אצל מרסל מרסו במשך שנה.
בגיל 19, ניומן חזרה לארצות הברית ועברה ללוס אנג'לס, שם למדה תקופה קצרה בבית ספר למזכירות.
כשהייתה נחושה להמשיך להופיע, היא נהייתה חברה מייסדת של להקת הקומדיה האלתור פורצת הדרך The Groundlings.
במקביל, ניומן עבדה אצל סוכן שעסק בהזמנת הופעות ללהקות רוק, והקלידה חוזים.
ניומן מצטטת את איב ארדן, מדלין קאן וריצ'רד פריור כהשפעות העיקריות הראשונות שלה, ואומרת "הם הובילו אותי לחיי הקומדיה שלי, הם הובילו אותי להבנת 'אמנות המשחק'."
בשנת 1974, לורן מייקלס שכרה את ניומן בת ה-22 לתוכנית מיוחדת של לילי טומלין, לאחר שהתרשמה מעבודתה כמייסדת וחברה מקורית של להקת The Groundlings.
שנה לאחר מכן, היא הפכה לחברת צוות מקורית בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" של NBC, והופיעה בתוכנית מהקמתה בשנת 1975 ועד 1980.
במהלך חמש שנותיה ב-SNL הפכה ניומן לחברה קרובה של שותפתה לתוכנית גילדה רדנר, כוכבת נוספת, אם כי שררה גם מידה מסוימת של יריבות ביניהן.
ההצלחה המיידית של SNL זינקה אותה במהירות לתודעה ציבורית ולתהילה.
ניומן סיפרה שפעם נעצרה ברחוב בניו יורק על ידי ג'ון לנון ויוקו אונו, שהציגו את עצמם בפניה.
ניומן מודה שהיא "מעולם לא הייתה מאלתרת טובה", אבל כשהייתה נכנסת לדמות, כמו משוררת יהודייה כועסת, דיילת אוויר, שפית אקסצנטרית או גרופית בריטית, היא הרגישה "חופשייה".
בהתייחסה לחוויותיה המוקדמות במהלך "סאטרדיי נייט לייב " אמרה: "כשהופעתי לראשונה (עם הדמויות שלי) והקהל הגיב, הרגשתי שאני עומדת לבכות, אני מתכוונת לרעיון שמה שראיתי - מה שאנשים אחרים ראו - (משמעותו) שלא הייתי כל כך לבד בפרספקטיבה שלי.
אני מקווה שזה לא נשמע מוגזם מדי, אבל זה באמת הרגיש כמו איחוד."
עם זאת, על פי עדותה שלה, ניומן לא הייתה מאושרת במשך רוב תקופתה בתוכנית.
היא לא אהבה לגור בניו יורק, ובמהלך שנותיה ב-SNL, ניומן פיתחה הפרעות אכילה קשות, כמו גם התמכרות להרואין.
ניומן צולמה כערפדית על ידי פרנצ'סקו סקאבולו לגיליון יולי 1978 של המגזין High Times.
בראיון שצורף לצילום, הוצגה ניומן כ"סמל המין הרזה והמסטול של סאטרדיי נייט לייב".
דמויות חוזרות ב"סאטרדיי נייט לייב"
ניומן ידועה בעיקר בזכות תפקידיה כקוני קונהד, שרי "נערת העמק", וכריסטי כריסטינה.
ניומן, תחת שמה שלה, גילמה גם כתבת חדשות בטלוויזיה בתוכנית "Weekend Update" כאשר הפרק הונחה על ידי צ'בי צ'ייס (1975–1976) וג'יין קרטין (1976–1980).
ניומן לרוב בחרה שלא לחזור על דמויות שכבר שיחקה, ולכן יש לה פחות דמויות איקוניות לעומת חברים אחרים בצוות.
ניומן מצהירה כשנשאלה על הדמות האהובה עליה ב"סאטרדיי נייט לייב" : "הדמות האהובה עליי...
שלדעתי שימחה רק אותי ולא אף אחד אחר, הייתה לינה ורטמילר (מבוססת על לינה ורטמילר האמיתית)."
הקריירה הקולנועית של ניומן לאחר תקופתה ב־SNL כללה תפקידים ראשיים ומשניים, וכן דיבוב בטלוויזיה ובסרטים.
בספר הזיכרונות שהוציאה, ניומן סיפרה על זוגיות עם דן אקרויד, וורן זבון, פיטר קוק, פיל הארטמן ופ.ג'יי או'רורק.
היא גם הייתה במערכת יחסים עם מארק מאת'רסבו מלהקת דבו שנים לאחר שהלהקה הופיעה כאורחת בעונה הרביעית של SNL ניומן ומאת'רסבו היו יחד במשך כמה שנים, במהלכן ניומן גילמה את דונאט רוטר בסרט ה-VHS של הלהקה We're All Devo (1984).
כמו כן, ניומן ציינה כי חיה בפרישות במשך ארבע שנים לאחר סיום הקשר עם מאת'רסבאו.
לפני שעזבה את SNL, ניומן הופיעה בסרט American Hot Wax (1978) ושיחקה בתפקיד אורח בסרט Mr.
ניומן המשיכה להופיע בסרטים ובתוכניות טלוויזיה במהלך שנות ה-1980. בין היתר השתתפה ב"Wholly Moses", "Voltar The Invincible", "Perfect" ו-"Invaders from Mars".
כמו כן, היה לה תפקיד קטן בסרטו של וודי אלן "אבק כוכבים" (1980).
בשנת 1986 היא כיכבה בסדרת הקומדיה " The Canned Film Festival", שם גילמה את התפקיד הראשי כלריין הסדרנית.
ניומן נבחנה לתפקיד מאשה בסרטו של מרטין סקורסזה "מלך הקומדיה" (1983); את התפקיד בסרט גילמה סנדרה ברנרד.
לפי דבריה, הקריירה שלה בתקופה זו דעכה כאשר היא התמודדה עם דיכאון ובעיות התמכרות לחומרים כימיים.
היא התפכחה בשנת 1987, לאחר 21 שנות שימוש בסמים.
ניומן חגגה את יום הולדתה 36 במרץ 1988 במסיבה בלוס אנג'לס, שהייתה הפעם האחרונה שבה גילדה רדנר נפגשה עם חברי הצוות המקורי מסדרת SNL.
לפי דבריו של ביל מאריי, כשהבין שרדנר עומדת לעזוב את המסיבה, הוא ודן אייקרויד נשאו אותה ברחבי הבית כדי שתוכל להיפרד מכולם.
ניומן שיחקה את הדמות הנבלית בסרט "מותק, הילד השתגע 2" (1991) וגם הופיעה בסרט "Coneheads" משנת 1993 (בה מישל בורק גילמה את קוני קונהד, הדמות שניומן הופיעה בה ב-SNL, בעוד ניומן הופיעה בתפקיד משני כדודה של קוני, לארטה).
היא הופיעה בפרקים של "חברים", "מפגשים מהסוג האישי", "הרקיע השביעי", ובסרט "הפלינטסטונס" משנת 1994. באותה תקופה החלה להתמקד גם בדיבוב, והשתתפה בתוכניות "הטיק", "היסטריה!", "חתולדוג " ו"ראגרטס" (בפרק "All Growed Up", פרק שיהווה את הבסיס לסדרה הספין-אוף "All Grown Up!", בה גם דיבבה).
בשנות ה-2000 ניומן השאילה את קולה לדמויות בסרטים וסדרות אנימציה כמו "דני פנטום", "סיפורי ג'ינג'ר", "אווטאר", "מטאלוקליפס" ו"ג'ימי ניוטרון".
היא השתתפה גם בדיבוב של סרטים כמו: "וול-E", "הקרב על הכוכב", "פוניו על הצוק ליד הים", "צומת ג'ונגל", "מכוניות", "למעלה (סרט)", "מוצאים את נמו", "מפלצות בע"מ", "בלאגן בחווה", "גשם של פלאפל", "אגדה ש'מגדה", ו"הורטון שומע מישהו".
ניומן הופיע גם בפרקים של "הפמליה", "אחים ואחיות", "לפי ג'ים" ו"תרגיע".
ניומן דיבבה גם בסרטים "הלורקס" ו"ראלף ההורס" של ד"ר סוס, והופיעה כמדובבת אורחת בסרטים "בובספוג מכנסמרובע " (כסבתו של פלנקטון), "דוק רופאת צעצועים" ו"הארווי ילדי רחוב".
היא דיבבה את המלכה ג'יפג'ורולאק, אמו של מארק צ'אנג, בסדרה "קסם של הורים", את נסי בסרט הקצר של דיסני "הבלדה של נסי", ואת המכשפה המרשעת מן המערב בסרט "טום וג'רי והקוסם מארץ עוץ", סרט אנימציה ישיר ל-DVD המתרחש במהלך אירועי הסרט המקורי משנת 1939.
ב-9 ביולי 2014, היא הופיעה בפודקאסט של קן ריד, "Guidance Counselor".
בשנת 2017, צוות השחקנים המקורי של "סאטרדיי נייט לייב" (כולל ניומן) הוכנס להיכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2025, היא הופיעה כאורחת מיוחדת במהלך ספיישל 50 השנה של "סאטרדיי נייט לייב" שם היא מעלה זיכרונות באולפן 8H ומנסה לשתף אותם עם עובד במה בשם צ'אד (פיט דיווידסון).
ניומן עובדת גם כסופרת ועורכת.
היא עורכת במגזין המקוון One For The Table, והיא כותבת מדי פעם ל-Huffington Post.
במרץ 2021, היא פרסמה את ספר הזיכרונות האודיו שלה May You Live in Interesting Times ב־Audible.
שנה שם תפקיד הערות 1976 TunnelVision סוניה 1978 American Hot Wax לואיז המתבגרת 1979 Mr.
Mike's Mondo Video עַצמָה הופעת אורח 1980 אבק כוכבים מנהלת קולנוע ללא קרדיט Wholly Moses!
לרנז'ל דו ז'ארי (בפורטוגזית: Laranjal do Jari) היא עיירה במדינת אמאפה בברזיל.
בסמוך לה זורם נהר ז'ארי, מיובלי נהר האמזונאס.
הנהר מפריד בין מדינת אמאפה למדינת פארה.
משמעות השם היא "הפרדסים של ז'ארי".
ביישוב עצמו אין גידולי תפוזים, ומקור השם הוא שרירותי ככל הנראה.
בעבר הייתה כלכלת האזור מושתתת על ליקוט אגוזי ברזיל, גידול בקר וביזונים, מסחר עם גוויאנה הצרפתית ועם שבטי האינדיאנים באזור.
הכפר וסביבותיו מהווים מרכז יציאה לאגרונומים העובדים בפרויקט ז'ארי, בו בוחנים גידולי אילנות כמו אקליפטוס ואורן בשטחי יער מבוראים באופן מבוקר.
במובנים רבים נראה שהזמן עמד מלכת ביישוב, והמודרניזציה לא קנתה בו אחיזה.
ביישוב קיימים כיכר וכביש עפר שרק כמה מטרים נסללו ממנו בסוף המאה ה־19 ומאז נעצרה העבודה.
בית החולים המשרת את הכפר ואת עשרות אלפי תושבי הסביבה ושוכן במונצ'ה דוארדו (Monte Dourado), עיירה בת 18 אלף תושבים הנמצאת במדינת פארה מצדו השני של הנהר.
לרנקה היא עיר בדרום־מזרח האי קפריסין, בחלקה היווני, כחלק מרפובליקת קפריסין.
בלרנקה נמצאים שדה התעופה הראשי של המדינה ונמלה השני בחשיבותו, ובמקביל כלכלת העיר מתבססת על תיירות ומסחר.
בקרבה לעיר שוכנים אגמי המלח של לרנקה.
האגמים נחשבים לאחד מאתרי הביצה החשובים באי, והם הוכרזו כאתר לשימור לפי אמנת ראמסאר.
היליד המפורסם של לרנקה הוא זנון מקיטיון (333–264 לפנה"ס), מייסדה של האסכולה הסטואית בפילוסופיה היוונית.
לרנקה מאוכלסת ללא הרף מאז הקמתה לפני כ-6,000 שנה, ובתקופה הקדומה נקראה כתיון (Κίτιο) או כתי (𐤊𐤕𐤉), שם המופיע גם כשם קיבוצי לאחד מצאצאי יוון - כתים.
היישוב נוסד על־ידי מיקנים, ולאחר כמה מאות עבר לפיניקים, והיה למושבתם המרכזית בקפריסין.
היישוב הפיניקי, שבתחילה היה תלוי בעיר האם צור ובהמשך הפך לממלכה עצמאית שאף התרחבה וחלשה על ערי־ממלכה שכנות (אדיל ותמש), נשאר יישוב משמעותי תחת האימפריה האשורית החדשה, הממלכה האחמנית וממלכות הדיאדוכים, שבתקופתן עבר הלניזציה אִטית.
כתיון שוכנת כיום בלב לרנקה, וכמה אתרים עיקריים חפורים בה: במבולה, הסמוך למוזיאון הארכאולוגי בלרנקה ובו שרידי הנמל הפיניקי, וקתרי, ובו שרידי מקדש מיקני־פיניקי.
העיר הייתה עיר נמל, אך קו החוף מהעת העתיקה השתנה לאורך השנים בעקבות סחף טבעי ובעקבות ניקוי הביצות בסביבות החוף תחת הכיבוש הבריטי.
מסביב לעיר היה נקרופוליס ממנו התגלו קברים רבים.
השם לרנקה נגזר מהמילה היוונית larnax, שפירושה ארון קבורה, כי ארונות קבורה רבים נמצאו בכתיון העתיקה.
בתקופת השלטון הטורקי והשלטון הבריטי הייתה לרנקה מרכז העסקים והמסחר של האי, אך משנת 1918 איבדה מעמד זה לטובת פמגוסטה, ומאוחר יותר לטובת לימסול.
במסגרת הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, אירעה התקוממות של האוכלוסייה הטורקית באזורים שונים בקפריסין, ובין היתר בלרנקה, פאפוס, לימסול וגזימאוסה.
בשנת 1986 היישוב ארדיפו התפצל מהעיר ועתה מהווה עירייה נפרדת.
את העיר משרתים נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, שהוא נמל התעופה העמוס ביותר בקפריסין, ונמל לרנקה שהוא הנמל הימי השני הכי עמוס בקפריסין.
התחבורה הציבורית בלרנקה מונגשת רק באמצעות אוטובוסים.
כביש A2 מחבר את ניקוסיה עם דרום מזרח לרנקה וממשיך דרך כביש A3 מזרחה לעיירת הנופש איה נאפה.
בסיס הצבא הבריטי דקליה נמצא כ-20 ק"מ מזרחית לעיר.
בשנת 2013 זכתה "מקורות פיתוח וייזום" במכרז בין-לאומי לשדרוג ולתפעול מתקן התפלה בלרנקה, להתפלת 60,000 מ"ק מי ים ביום, ויספק אותם לרשות המים בקפריסין למשך 27 שנים.
באמצעות שני מתקני ההתפלה הללו תספק "מקורות" כ-40% מתצרוכת מי השתייה בקפריסין.
מדי שנה מגיעים לעיר אלפי תיירים כדי ליהנות מחופיה המשתרעים לאורך כ-25 ק"מ וממזג האוויר הנאה של האזור.
בנוסף, האתרים הארכאולוגיים של העיר וששת המוזאונים שלה נגישים מאוד לתיירים.
מעבורת המשא זנוביה טבעה מול חופי לרנקה ב-1980, נותרה במעמקים ומהווה אתר צלילה פופולרי וידוע בעולם.
חוף פיניקודס (Finikoudes Beach) הוא חוף חולי פופולרי הממוקם בלב לרנקה, ומציע מים צלולים וטיילת שלאורכה עצי דקל ובתי קפה, טיילת פיניקודס, אזור הולכי רגל תוסס המשתרע במקביל לחוף.
אורכו של החוף בערך 600 מטר.
מדרום לחוף המרינה של לרנקה ומבצר לרנקה (Larnaka Medieval Fort).
מצפון לחוף, יש מגוון בתי מלון, מסעדות וחנויות לאורך טיילת פיניקודס הפופולרית.
חוף מקנזי (Mackenzie Beach), הממוקם ליד נמל התעופה הבינלאומי של לרנקה, הוא עוד חוף ידוע הידוע במים הרדודים ובאווירה התוססת שלו עם ברים על החוף ומתקני ספורט מים.
זהו יעד פופולרי הן למקומיים והן לתיירים, במיוחד בקרב קהל צעיר יותר.
החוף מציע חול זהוב רך ומים צלולים, מה שהופך אותו לאידיאלי לשחייה ולשיזוף.
לאורך החוף מגוון רחב של ברי חוף, מסעדות ומועדונים, היוצרים אווירה תוססת ואנרגטית.
מקנזי ביץ' מפורסם גם בפעילויות ספורט המים שלו, לרבות סקי אופנועים, גלישת רוח ומצנחי רחיפה.
אורכו של החוף 3 ק"מ.
ללרנקה יש גם חופים נוספים באזור שמסביב, כגון חוף יאנת'ס (Yanathes Beach) וחוף פארוס (Faros Beach), המספקים למבקרים מגוון אפשרויות ליהנות מהשמש, הים והחול.
הראשונה להפעיל קווי טיסה סדירים לישראל הייתה חברת סייפרוס איירווייז.
ב-8 בפברואר 1975 חידשה החברה את טיסותיה באופן מוגבל מנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה.
תחילה חודשו הקווים לתל אביב וביירות, וכן הקו לאתונה דרך הרקליון שאיפשר קשר לטיסות בריטיש איירווייז ללונדון.
בעקבות מספר פיגועי טרור, התיירות הנכנסת לעיר נפגעה מאוד עד כי במרץ 2007, במסגרת התוכנית האסטרטגית אשר נוסחה בסוף 2005, והכוללת הפסקת השירות ליעדים בלתי רווחיים, הפסיקה אל על את טיסותיה בקווים לאיסטנבול וללרנקה.
חברת התעופה הקפריסאית טוס איירווייז החלה באפריל 2016 להפעיל טיסות ישירות ללרנקה ולפאפוס.
באפריל 2025 החלה אייר חיפה להפעיל טיסות ישירות ללרנקה.
במקומות אחדים בקפריסין הוקמו אתרי הוקרה לסיוע של בני קפריסין לעצורים במחנות המעצר בקפריסין.
בכניסה לנמל לרנקה נקבע לוח "לאות תודה והוקרה בשם העם היהודי לידידים הקפריסאים הרבים אשר עודדו וסייעו ל-52,384 הפליטים היהודים אשר היו עצורים במחנות שהקימו הבריטים באי".
שלט ברוח דומה נקבע בכפר קסילוטימבו ובניקוסיה.
בלרנקה הוקם אתר הנצחה סמוך לבניין הקהילה היהודית ובו מוצג הצריף האחרון שהועתק מהמחנות ובו מוצגים עדויות.
הקהילה בשלבי הקמת מוזיאון העפלה בקפריסין.
תחילה המחבלים רצחו את אסתר פלצור והציגו את גופתה, ולאחר מכן דרשו לשחרר עשרים טרוריסטים פלסטינים בתמורה לבני הערובה האחרים.
לאחר מכן רצחו גם את ראובן פלצור ואברהם אבנרי.
לבסוף, אחרי עשר שעות, הסגירו עצמם למשטרה הקפריסאית.
זהו שיאו של גל פיגועים שביצע אש"ף (הארגון לשחרור פלסטין), בראשות יאסר ערפאת, לאחר נסיגת צה"ל לרצועת הביטחון בדרום לבנון ביוני 1985.
בשנת 2003 הקים שליח חב"ד, הרב אריה-זאב רסקין את בית חב"ד בעיר.
המקום הוא בית-הכנסת היחיד בלרנקה ולידו הוקם מקווה טהרה.
עיריית לרנקה מטפלת גם בחתונות אזרחיות של ישראלים.
בשנת 2018 התחתנו בלרנקה 1,649 זוגות ישראלים.
על פי הלמ"ס, בשנת 2021 דיווחו 7,091 זוגות על נישואיהם בחו"ל.
מתוכם נישאו בקפריסין 35% מתוך 1,321 הזוגות היהודים, 6% מתוך 2,901 זוגות שבהם אחד מבני הזוג יהודי ודתו של בן/בת הזוג השני אינה ידועה, ו-40% מתוך 1,128 זוגות בהם אחד מבני הזוג יהודי והשני שייך לקבוצת האוכלוסייה 'אחרים'.
בילינגס לרנד הנד היה שופט אמריקני.
הוא נודע בשל גישתו הליברלית לחופש הביטוי ובשל השימוש שלו בכלכלה כדי לבחון שאלות משפטיות, בייחוד בתחום דיני הנזיקין.
הנד כיהן בבית המשפט הפדרלי השני לערעורים.
הוא נחשב למשפטן האמריקני הדגול ביותר שמעולם לא ישב בבית המשפט העליון.
לרנד הנד נולד ב-27 בינואר 1872 באולבני שבמדינת ניו יורק.
הנד מונה לבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז הדרומי של ניו יורק, בשנת 1909, על ידי הנשיא ויליאם טאפט.
בשנת 1924 מונה הנד לבית המשפט לערעורים על ידי נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'.
הנד היה מהראשונים אשר ביטאו קביעה משפטית על ידי נוסחה מתמטית: בפסק דין United States v.
Carroll Towing Co., 59 F.2d 169, הוא פיתח את נוסחת הנד, על פיה נתבע יחשב רשלן כאשר עלות אמצעי הזהירות שניתן היה לנקוט לשם מניעת הנזק (B) נמוכה מעלות הנזק (L), בהתחשב בהסתברות התרחשותו (P).
כלומר, אם B קטן מ-L כפול P, הנתבע יחשב רשלן שכן יכול היה למנוע את הנזק במחיר נמוך יותר מאשר הירידה ברווחה המצרפית הכוללת.
בן דודו אוגוסטוס הנד היה גם הוא שופט ידוע, ושירת לצד לרנד הנד בבית המשפט השני לערעורים.
פרופסור רונלד דבורקין שימש כמתמחה של הנד.
הנד לא היה מוכר בציבוריות האמריקאית, אבל נאום קצר שנשא בשנת 1944, נחקק עמוק בתודעת הציבור האמריקאי.
ביום החוקה האמריקאית שבאותם ימים כונה "יום אני אמריקאי", 21 במאי 1944, הוא נשא נאום לכמעט מיליון וחצי אנשים בסנטרל פארק, בניו יורק.
הוא פתח בכך שכל האמריקאים הם צאצאי מהגרים שהגיעו לארצות הברית של אמריקה בחיפוש אחר חירות.
הוא המשיך לקטע שצוטט מאז פעמים רבות, ואף צוטט על ידי חבר בית הנבחרים ג'ון פ' קנדי שמאוחר יותר נבחר לנשיא ארצות הברית."החירות שוכנת בלבבות גברים ונשים, כשהיא מתה שם - אף חוקה, אף חוק ואף בית משפט לא יוכלו להציל אותה.
אולם כאשר היא שוכנת בלבבותיהם היא לא זקוקה לאף חוקה, חוק או בית משפט שיגן עליה".
לרניט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.
נוסחת המבנה הכימי של לרניט טהור היא Ca2SiO4. שלא כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין, הלרניט מתגבש במערכת המונוקלינית (חבורת סימטריות מרחבית P21/n) כשהפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.5, b=6.74Å, c=9.29Å.
הלרניט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה.
צורתם לוחיות קצרות דמויות תיבה.
הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.28.
מקדם השבירה של הלרניט נע בין 1.7 ל-1.73. צבעם של גבישי הלרניט הוא בדרך כלל לבן עד אפור.
פיסה דקה מנוסרת של לרניט היא חסרת צבע.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1929 בגבעת סקאוט (Scawt Hill), ליד עיר הנמל לרן במחוז אנטרים שבצפון אירלנד וקרוי על שם העיר שלידה נתגלה.
הוא מצוי בסלעי גיר או קירטון כתוצאה ממגע עם סלעים בזלתיים מותכים.
הלרניט יציב בטווח הטמפרטורות שבין 670°C ל-520°C.
מתחת ל-520°C הוא יציב למחצה ועובר התמרה לפולימורף האורתורומבי שלו, קלציו-אוליבין, תחת לחץ.
מקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא לרניט כוללים את גבעת סקאוט (Scawt Hill), ליד העיר הנמל לרן במחוז אנטרים שבצפון אירלנד (המקום בו נתגלה לראשונה); האי מק (Muck) שבסקוטלנד; ב"ערוץ המוזהב" (Golden Gully), מחוז טוקאטוקה, כ-150 קילומטרים צפונית לאוקלנד שבניו זילנד; ובתצורת חתרורים (למשל בבקעת חתרורים מזרחית לערד) שבישראל.
לרכוב על הלווייתן הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה אשר מבוסס על נובלה בעלת שם דומה משנת 1987. הסרט הופק על ידי במאית הקולנוע הניו זילנדית ניקי קארו והוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2002.
בין השאר בפרס חביב הקהל בשלושת הפסטיבלים החשובים של סאנדנס (Sundance Film Festival) בארצות הברית, ברוטרדם ובטורונטו והיה מועמד ל-28 פרסים נוספים.
השחקנית קיישה קאסל-יוז הייתה בת 13 בעת צילומי הסרט ותפקידהּ בו זיכה אותה בפרסים רבים.
הפקת הסרט עלתה 6 מיליון דולר ניו זילנדי והפדיון שהתקבל ממנו היה 41 מיליון דולר.
"רוכב לווייתן" הוא כינויו של מנהיג קדמון שהגיע לכפר מאורי לחופי ניו זילנד על גבו של לווייתן במטרה להנהיג את תושבי הכפר.
המנהיג היה אבי שושלת "רוכבי לווייתנים" שהנהיגה את הכפר במשך אלף שנים כאשר הילד הראשון ממין זכר מתמנה למנהיג הבא.
אמא של גיבורת הסרט, פאיקיה נשאה תאומים בבטנה אך הבן שנועד להיות היורש וממשיך השושלת מת ותושבי הכפר נותרו עם אחותו התאומה פאיקיה אשר מנסה למלא את מקומו.
האב פורוראנגי אינו משלים עם העובדה כי אין לו יורש זכר.
הוא עוזב את האי ונוסע לגרמניה למשך 12 שנה.
לפרנסתו הוא מכין עבודות עץ מאוריות ומציג אותן בתערוכות ואף מוכר אותן.
תוך כדי כך הוא הופך לאמן בינלאומי.
בתו, פאיקיאה, או בכינוי החיבה שלה - "פאי", נשארת בחזקת הסבתא - פלאוור, האוהבת אותה, והסבא קורו, שגם הוא אינו משלים עם העדר בן זכר אשר ימשיך את השושלת המשפחתית.
הנערה נוחלת הצלחה בהופעות פולקלור בקרב תושבי הכפר ומגלה הבנה בנושאים טכניים.
כאשר אביה שב מגרמניה, הסב סבור כי עתה יהיה ניתן לנסות ולהמשיך את השושלת והוא מוצא עבורו כלה מאורית.
לאחר זמן מה מסתבר כי פורוראנגי השאיר בגרמניה נערה בהריון והוא מתכנן את שובו חזרה.
הסב מגיע למסקנה כי בנו מנותק פיזית ונפשית מהאי.
כאשר פאי שומעת את הסבא קורו אומר: "היא לא מביאה לי תועלת!" היא מחליטה לעזוב את בית הסבתא והסבא ומבקשת לשוב לאביה.
האב נוסע איתה לאורך חופי האי, המרהיבים ביופיים.
בנסיעה היא מדמה לעצמה שהיא רואה באוקיינוס לווייתנים ומתרפקת על מסורות השבט.
היא מחליטה לשוב לבית הסבא, כאשר מסקנתה היא שרק בבית הסב תוכל להיות קשורה לשורשים הקדומים של אבות אבותיה.
בינתיים נוקט הסב יוזמה לשיקום התושבים.
הוא מגיע למסקנה כי מצבם של תושבי הכפר - השבט - הורע בשל העדר מנהיג ממין זכר.
הוא מקים בית ספר למנהיגים ומזמין את ילדי הכפר הזכרים ללמוד בו.
הבנים לומדים אמנות לחימה מסורתית, דרכי התנהגות בעת מלחמה, מסורת ושירה.
פאי עוקבת אחריהם ורוצה לקחת חלק בפעילויות, אך הסב מרחיק אותה שכן היא אישה ולא תוכל להיות מנהיגה.
הסבתא מציעה לה לגשת לדודה, אחי אביה, המומחה לתכסיסי מלחמה, והוא מלמד אותה את שהבנים תרגלו בבית הספר למנהיגים.
כאשר פאי פוגשת את אחד התלמידים במקרה, היא מכריעה אותו בקרב חניתות.
הסב צופה בהם ומסלק את הבן מבית הספר משום שמי שיכול להיות מנוצח על ידי אישה לא יכול להיות מנהיג.
בעת סיום הלימודים, מודיע הסב לתלמידים שרק אחד מהם יזכה בתפקיד המיוחל ולשם כך הוא בוחן אותם.
הוא לוקח אותם בסירה לים, זורק למים את שן הלווייתן המקושטת שעל צווארו ומכריז שמי שיביא לו את השן בחזרה ממעמקי הים יהיה מנהיג הכפר.
אף אחד מהם לא מצליח, והשן היקרה אובדת בקרקעית הים.
מאוכזב מבני טיפוחיו הוא חווה דיכאון, נופל למשכב ושושלת "רוכבי הלווייתנים" נקטעת.
כאשר פאי שומעת על כך, היא מתפללת לאלי השבט.
פאי יוצאת לים יחד עם דודה ומוצאת את שן הלווייתן.
עם חזרתה הכפר עורך חגיגה עממית, כאשר פאי מובילה את המחולות ואת הדקלומים המסורתיים.
היא משאירה הזמנה אצל הסב לבוא להופעה.
הסב אדיש, שוכב במיטה וטרם יודע כי היא מצאה את האבידה.
לבסוף הוא נענה להזמנה ופונה לעבר אולם ההופעות.
בדרך, על שפת הים הוא מגלה לווייתנים על החוף.
הוא רואה בכך עדות לכך ש"יום הדין" הגיע - בא הסוף ל"שושלת רוכבי הלווייתנים".
תושבי הכפר נזעקים לחוף על מנת להציל את הלווייתנים.
הם נעמדים בשרשרת ובעזרת טרקטור מנסים להשיב את הלווייתן המוביל לים הפתוח.
ליתר ביטחון הם מרחיקים את פאי מהשטח.
הם נכשלים, הלווייתן אינו זז.
התושבים פונים לעבר כפרם בהרגשה שגורלם אבוד.
פאי ניגשת ללווייתן, מתפללת ועולה לרכב עליו.
הלווייתן נעור, מתחיל לנשוף ולנוע ושניהם יוצאים לים הפתוח כאשר תושבי הכפר ממשיכים בהליכה.
הסבתא מושיטה לסב את שן הלווייתן שזרק לים והוא שואל: מי מצא אותה.
הסבתא מפנה את מבטה לים, כאומרת ראה שם.
למחרת, הסב מתבשר כי פאי נמשתה מהים וניצלה.
תושבי הכפר משלימים את בניית סירת הפאר של המנהיג, אשר בנייתה הופסקה 12 שנים קודם.
במחול מסורתי סוער (האקה), בתלבושות ססגונית ובשירה מסורתית הם עולים לסירה המלכותית יחד עם הסב והנכדה.
חופי ניו זילנד בהם צולם הסרט
לַרְסָה הייתה עיר ממלכה חשובה בדרום מסופוטמיה, בתחומי ארץ שׁוּמֵר.
העיר שגשגה במיוחד בין סוף ממלכת שׁוּמֵר לבין ראשית התקופה הבבלית הקדומה, בתקופת איסין–לרסה (ראשית האלף השני לפנה"ס), עד לכיבושה בידי חמורבי מלך בבל בשנת 1763 לפנה"ס.
בתקופה זו הייתה העיר מיושבת בבני מסופוטמיה – שילוב של יסודות שומריים קדומים עם שבטים שמיים – ותרבותה שילבה מסורות שומריות עם השפה האכדית..
בתקופת שיא כוחה שלטה לרסה על חלקים נרחבים מדרום מסופוטמיה והייתה אחת הערים המרכזיות באזור.
תקופת שיא זו חופפת בקירוב למסורת המקראית על תקופת האבות, ובכלל זה לימים המיוחסים לאברהם אבינו.
האתר הארכאולוגי של לרסה מזוהה כיום עם תל סנקרה שבדרום עיראק, כ־25 קילומטרים מדרום-מזרח לשרידי העיר הקדומה אוּרוּך (ארך), היא האתר הארכאולוגי וַרְכָּא של ימינו.
בחפירות בתל התגלו אלפי לוחות טין כתובים, מן האוספים הגדולים ביותר במסופוטמיה, המספקים מידע עשיר על חיי הדת, הכלכלה והמִנהל של התקופה.
אחד מן הלוחות, המוצג כיום במוזיאון ארצות המקרא בירושלים, מתעד את הפולחן במקדשי העיר לרסה בין ט"ו בחודש שַׁבַּטוּ ועד כ"ד בו, סביב שנת 1821 לפנה"ס.
חודש שַׁבַּטוּ – החודש האחד עשר בלוח המסופוטמי – מקביל בשמו ובמיקומו לחודש שבט בלוח העברי.
בחודש זה התקיימה גם ההכרעה האם לעבר את השנה ולהוסיף את חודש אַדַּרוּ (אדר), ובכך נקבע התאריך המדויק של ראש השנה הבא, שהחל בחודש נִסַנּוּ (ניסן) עת קציר שעורים.
להחלטת העיבור הייתה חשיבות מכרעת בתכנון המחזור החקלאי, ולפיכך אם השעורה לא הבשילה כראוי, נוסף החודש השלושה עשר.
מקור השם "לַרְסָה" אינו ידוע בוודאות.
נראה כי אינו שם שמי או שומרי, אלא שמו המקורי של המקום בלשון קדם-שומרית — שפה שממנה נותרו שרידים מועטים בלבד.
חוקרים סבורים כי שם זה ניתן לעיר על ידי אוכלוסייה קדומה שהתקיימה באזור לפני בואם של השומרים.
במחקר המקרא זוהתה העיר אֶלָּסָר, הנזכרת בסיפור מלחמת המלכים () כעיר ממלכתו של אַרְיוֹךְ מֶלֶךְ אֶלָּסָר אשר השתתף במסעו של כדרלעומר לכנען, עם העיר לרסה (תל סֶנְכֶּרֶה) השוכנת מצפון לעיר אוּר בדרום מסופוטמיה.
זיהוי זה שנוי במחלוקת, ויש חוקרים המעדיפים למקם את "אלסר" בצפון מסופוטמיה, באזור קרוב יותר לחרן.
בנוסף, קיימת מחלוקת נפרדת בשאלה אם אוּר השומרית היא אכן "אוּר כשדים" המקראית, המוזכרת כמולדתו של אברהם אבינו.
מקורות לחקר ההיסטוריה של לרסה
הידע ההיסטורי על העיר לרסה מבוסס בראש ובראשונה על לוחות טין ותעודות כתובות, שבהם נזכרת העיר כבר בתקופה שקדמה לעליית האימפריה האכדית.
מקורות חשובים נוספים הם רשימות מלכים וכרונולוגיות, המאפשרות לשחזר את שלטונם של מלכי לרסה מן השושלת האמורית ועד כיבושה בידי חמורבי.
לוחות מנהליים וכלכליים מספקים מידע על קשרי המסחר של העיר עם דִּלְמוּן שבמפרץ הפרסי, ועל פרויקטים הנדסיים דוגמת הטיית תעלות מים.
מן התקופות המאוחרות יותר נודע על לרסה גם מתוך כתובות מלכים אשוריות ובבליות, כגון כתובותיהם של סרגון השני ונבונאיד, המזכירים את מעמדה המיוחד של העיר ואת שיקום מקדש האל שמש.
באופן כללי נקראו השנים במסופוטמיה על שמם של אירועים חשובים שהתרחשו במהלכן, כגון בניית מקדש או כיבוש עיר.
לוחות טין רבים נמצאו במספר ארכיונים בלרסה.
הם כוללים גם רשימות כרונולוגיות של שנות מלכיה, ומאפשרים לשחזר את ההיסטוריה המדינית של העיר.
אחד הארכיונים העיקריים שכן במקדש האל אֶנכִּי – אל החוכמה ובורא האנושות – ושם נמצאו גם יצירות ספרותיות, מזמורים פולחניים, לחשים, תפילות וכתבים מתמטיים.
לרסה נזכרה בתעודות מתקופה שקדמה לסרגון, אבל עיקר השפעתה המדינית הגיעה רק לאחר נפילת אור עם עליית שושלת מקומית אמורית שנוסדה על ידי נַפלַנום בשנים 2025 לפנה"ס – 2005 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה.
בימי יורשיו הרחיבה לרסה את שלטונה על אור וקשריה הכלכליים הגיעו עד דילמון ( אולי האי בחריין).
לאחר נפילת שושלת אור השלישית שמרכזה היה בעיר אור ושלטה בדרום מסופוטמיה, הפכה העיר איסין להיות עיר-המדינה הדומיננטית באזור.
מלכי איסין מינו מושלים בערים השונות ביניהם גם על לרסה.
אחד המושלים של לרסה, גונגונום , מרד באיסין, השתלט על העיר אור שהייתה מרכז הסחר עם אזור המפרץ הפרסי.
מעשיהם הביאו לעליית כוחה של לרסה באזור ולירידה במעמדה של איסין.
תקופת השלטון של שתי הערים האלה בדרום מסופוטמיה נקראת על ידי ההיסטוריונים תקופת איסין-לרסה.
שיא השפעתה של לרסה היה עם כיבוש איסין, עיר ממלכה שומרית שכנה.
איסין נכבשה על ידי המלך רים-סין הראשון אשר מלך בין השנים 1822 לפנה"ס – 1763 לפנה"ס.
רים סין כבש גם את דיר.
30 שנה לאחר מכן חמורבי שם קץ לעצמאותה של לרסה.
בזמן בנו של חמורבי שמשו-אילוּנה מרדו לרסה, ארך ואיסין בעול השלטון הבבלי.
לרסה לא חזרה לימי גדולתה והחלה בתהליך של ירידה מדינית וכלכלית שפקד את כל דרום מסופוטמיה בעקבות המלחת הקרקעות.
סרגון השני מלך אשור (721 לפנה"ס – 705 לפנה"ס) העניק לעיר מעמד מיוחד של עיר משוחררת ממיסים.
לרסה נזכרת שוב בימי נבונאיד (555 לפנה"ס – 539 לפנה"ס) אשר שיקם את מקדש המלך שמש.
השושלת המקומית של לרסה שלטה בעיר ובסביבתה בשנים 2025 עד 1763 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה תיכונה.
שושלת זו אינה נזכרת ברשימת המלכים השומרית, המסתיימת במלכי איסין, והכרתה מבוססת על לוחות כרונולוגיים ותעודות מנהליות שנמצאו בעיר.
תל סנקרה, המזוהה עם העיר לרסה, משתרע על כמה גבעות היוצרות שטח סגלגל ברוחב כ־1.8 ק"מ ממזרח למערב ובאורך כ־2 ק"מ מצפון לדרום.
במרכזו, במקום הגבוה ביותר בעיר, התנשא מקדש אֶ־בַּבַּר („הבית הזוהר") של האל אוּתוּ, אל השמש ופטרונה של לרסה, ובצמוד אליו, על גבעה ממערב, שכן מבנה הזִקוּרַת הגבוה שהוקם לכבודו.
על גבעה מצפון נבנו ארמונות המלוכה, ובסמוך להם מוקמו מקדשים נוספים ומבני ציבור.
ברובעי העיר האחרים שכנו בתי מגורים ובתי מלאכה, ושדרות רחבות הפרידו ביניהם.
המכלול הפולחני – המקדש והזיקורת – שימש כלב חיי העיר והיווה מוקד מרכזי לטקסים דתיים ולסמכות הפוליטית.
הזיקורת היה גבוה מן המקדש של האל אוּתוּ, ונבנה ממשטחים מלבניים אטומים, ללא חללים פנימיים; ככל שעלו בגובה הלכו וקטנו המשטחים עד לפסגתו.
גרמי מדרגות וכבשים רחבים הובילו אל ראשו ואִפשרו מעבר של עגלות רתומות לבהמות משא בתהלוכות חגיגיות.
האתר נחפר לראשונה בשנת 1850 בידי הגאולוג האנגלי ויליאם לופטוס, שחפר במשך כחודש בחיפוש אחר ממצאים להצגה במוזיאון.
עבודתו לא תועדה באופן מדעי, אך במהלכה גילה מבנה לבנים מתקופת נבוכדנצר השני, שאִפשר את זיהוי האתר כלרסה.
עיקר חפירתו התמקדה במקדש האל שמש.
החפירה הארכאולוגית המדעית הראשונה נערכה בשנת 1933 בידי משלחת צרפתית בראשות אנדרה פארו (Andre Parrot).
במהלכה נחשפו חלקים מארמונו של נו-אדד (1865 עד 1850 לפנה"ס) ונמצאו ממצאים מן התקופה הפרה שומרית (ג'מדת נצר, סוף האלף ה־4 לפנה"ס) ועד לתקופה הסלאוקית.
פארו שב לחפור באתר גם בשנת 1967. חפירות נוספות נערכו בשנים 1976 ו-1991 על יד "המשלחת הארכאולוגית הצרפתית בעיראק".
כמו אתרים ארכאולוגיים רבים בעיראק, גם תל סנקרה נפגע קשות ממעשי ביזה בעקבות מלחמת עיראק בשנת 2003.
לרנז טייט הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וראפר אמריקאי, ידוע בעיקר בשל תפקידיו בסרטים "התרסקות", "ריי" "מילה של גבר", "הדוור" ו"שטרות לוהטים".
טייט נולד בשיקגו, אילינוי לפגי וללארי טייט, טייט הוא הצעיר מבין שלושה אחים: לארון ולאמרד, גם הם שחקנים.
משפחתו עברה משיקגו לקליפורניה כאשר היה בן 4. טייט סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "תיכון פאלמדייל", בפאלמדייל בשנת 1993.
בדחיפת הוריו הלך טייט ללמוד משחק דרמטי אך לא התייחס ללימודים ברצינות עד שפגש בשחקן ובמוזיקאי מלקולם-ג'מאל וורנר שלוהק לסדרה הקומית "משפחת קוסבי" באותם זמנים.
טייט החל להופיע לצד שני אחיו בשנת 1985 בסדרה הבדיונית "The Twilight Zone".
בשנותיו הראשונות בעולם המשחק הופיע טייט בסדרה של סטיבן ג'יי קאנל "רחוב ג'אמפ 21", ב"שנות הקסם" ובסדרה הקומית הפופולרית "אריזה משפחתית".
לאחר מכן שיחק טייט בתפקיד ראשי בדרמת הפשע המלחמתית "שטרות לוהטים", סרט המעביר ביקורת חריפה על החיילים השחורים במלחמת וייטנאם והתמודדותם עם נושאים חברתיים וזכויות אזרח בארצות הברית, במהלך שנות ה-60.
בסרט גילם טייט את אנתוני קורטיס, נער אפרו אמריקני המסיים את לימודיו בתיכון ומחליט להתגייס ל"חיל הנחתים האמריקני" ולהילחם ב"מלחמת וייטנאם".
כאשר חוזר קורטיס לביתו שברובע הברונקס עטור בצלקות ועיטורים מהמלחמה הוא פונה אל עולם הפשע ונעצר בגין שוד מזוין.
ב-1997 שיחק טייט בתפקיד ראשי במותחן הפעולה הבדיוני של קווין קוסטנר "הדוור", בסרט שיחק טייט נער נלהב בשם פורד לינקולן מרקורי שמקבל השראה מ"הדוור" (קוסטנר) מנהיג המרד אחרי מלחמת העולם שהשאירה אוכלוסייה מצומצמת המחולקת לערים קטנות ופרימיטיביות.
ב-2003 שיחק טייט במותחן הפשע "מילה של גבר" ומגלם את דמטריוס היקס סוכן של היחידה ללוחמה בסמים העובד לצידו של שון וטר (וין דיזל) איתו גדל ברחובות ביחד והפכו לשוטרים.
כשהיחידה שלהם עוצרת את אחד הסוחרים הגדולים בשם "ממו" לוסרו, סוחר חדש בשם דיאבלו תופס את מקומו והופך למטרה החדשה של וטר והיקס.
בשנת 2004 השתתף טייט בדרמת הפשע זוכת 3 פרסי אוסקר של פול האגיס "התרסקות", בסרט גילם טייט את דמותו של פיטר ווטרס, אחיו של גרהאם ווטרס (דון צ'ידל) בלש במשטרת לוס אנג'לס וחברו של אנתוני (לודקריס) ושותפו לפשע.
פיטר מוצא את מותו כאשר השוטר הנסון (ראיין פיליפה) לוקח אותו טרמפ לאחר ניסיון החטיפה הכושל.
הנסון, אשר חושב כי פיטר עומד לשלוף אקדח, יורה בו, רק כדי לגלות כי למעשה הוא הוציא מהכיס פסלון של כריסטופר הקדוש.
בנוסף שיחק טייט גם בדרמה המוזיקלית הביוגרפית זוכת 2 פרסי האוסקר "ריי" המבוססת על חייו של נגן הג'אז העיוור ריי צ'ארלס, בסרט גילם טייט את המלחין ומפיק הסרטים קווינסי ג'ונס.
בשנת 2007 הצטרף לקאסט העונה הרביעית של סדרת הדרמה "הצילו" ברשת FX Networks ובכיכובו של דניס לירי.
טייט גילם את בארט "בלאק שון" ג'ונסון, עד לתום עונתה השביעית של הסדרה ב-2011.
החל משנת 2017 משחק טייט בדרמת הפשע "כוח" ברשת Starz, אותו חיו הסוערים של הראפר 50 סנט שגם מככב בסדרה.
טייט הצטרף לעונה הרביעית כדמות חוזרת כראשד טייט, חבר קונגרס מושחת וקצין משטרה לשעבר.
בעונה החמישית דמותו הפכה לדמות ראשית.
טייט נשוי לטומשינה פארוט, להם שני ילדים מיילס וזאנדר.
זרעי טרגדיה (1991) - סרט טלוויזיה
מים לבנים (2015) - סרט טלוויזיה
סלמנדר (2017) - סרט טלוויזיה
הנסיך המדליק מבל אייר (1992)
לרן (באנגלית Larne, באירית Latharna) היא עיר נמל עתיקה במחוז אנטרים בצפון אירלנד.
נכון לשנת 2021 מתגוררים בעיר 18,853 תושבים.
לריסה דוֹלינה היא זמרת רוסייה (סובייטית לשעבר) יהודיה, זוכת תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית (1998) ופרסים נוספים, בהם עיטור ההצטיינות למען המולדת.
לריסה דולינה (קודלמן) נולדה בעיר באקו שבתחומי ברית המועצות (כיום בירת אזרבייג'ן), בתם של בנאי ופקידה יהודייה.
בגיל שלוש עברה עם משפחתה לאודסה, העיר בה גדלו הוריה.
בגיל שש החלה ללמוד נגינה בצ'לו.
את השירה החלה בשנת 1971 בלהקה מקומית.
לאחר מספר שנים, למרות התנגדות הוריה, עברה לירוואן, ושרה בלהקות שונות תוך אימוץ שם הבמה "דולינה" (שהיה שם נעוריה של אמהּ).
בשנת 1978 השתתפה לראשונה בתחרות זמר כלל-ארצית וזכתה במקום השני.
בשנת 1981, כאשר היא הייתה זמרת להקת ג'אז, הוכנה לכבודה תוכנית מיוחדת, שאִתה הופיעה הלהקה ברחבי ברית המועצות וזכתה להצלחה רבה.
החל מסוף שנות ה-70 ביצעה שירי רקע בסרטים שונים.
בשנות ה-80 למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה במוסקבה וסיימה אותו בשנת 1984.
בשנת 1985 עזבה את להקת הג'אז והחל להופיע כזמרת עצמאית.
לאחר שהבינה שכזמרת ג'אז היא לא תוכל להגיע לקהל רחב, עברה למוזיקה פופולרית.
בשנת 1988 הופיעה באופרת רוק בתפקיד ראשי לצד ולרי לאונטייב (שהיה בתפקיד גברי ראשי).
בתחילת שנות ה-90 גדלה הפופולריות שלה והיא התברגה לרשימת הזמרות הידועות ברוסיה.
בתחילת שנות ה-90 היא שיתפה פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ' ושרה שירים רבים למילותיו.
בשנת 2002 היא חזרה לג'אז ועשתה סבב הופעות משותף עם איגור בוטמן.
בשנת 2010 חיבר המלחין מקסים דונייבסקי מחזמר שבו היא הופיעה בתפקיד ראשי.
בשנת 2013 החלה לשיר במחזמר "שיקגו", שהועלה במוסקבה פעם נוספת.
בנוסף להופעות ברוסיה, דולינה מופיעה באירופה, בארצות הברית ובישראל, בעיקר עם שירים ברוסית אך בשילוב שירי ג'אז באנגלית.
ב-17 בדצמבר 2024 פורסם שהאיחוד האירופי הטיל סנקציות על לריסה דולינה בשל "תמיכתה בפעולות של רוסיה המאיימות על השלמות הטריטוריאלית, הריבונות והעצמאות של אוקראינה".
ב-2025 תופעה שכבר זכתה לכינוי "אפקט דולינה" - על שם הזמרת לריסה דולינה - צוברת תאוצה בפדרציה הרוסית.
מדובר על סדרה של החלטות בית משפט שהתקבלו בין השנים 2022 ו-2025, אשר ביטלו את ביטול מכירת הבתים והחזירו את הדירה למוכר מבלי להחזיר את כספם לקונה.
ההונאה כוללת את הגשת תביעה על ידי בעל הדירה לשעבר לאחר סגירת העסקה, בטענה שמכר את הנכס תחת השפעת נוכלים.
במקרים כאלה, בית המשפט נוטה לטובת ה"קורבן", מחזיר את הנכס, ומשאיר את הקונה ללא הדירה והכסף ששילם.
המקרה המתוקשר ביותר היה זה של לריסה דולינה, כאשר הזמרת טענה כי נפלה קורבן להונאה.
בית המשפט, על פי הדיווחים, החזיר את דירתה, אך הקונה ששילם עבורה מעולם לא קיבל פיצוי.
הפרסום הנרחב סביב סיפור זה הוביל לטבעת המונחים "המזימה של דולינה" ו"מזימה של סבתא".
דולינה הייתה נשואה שלוש פעמים (שלושת בעליה היו מוזיקאים שליוו אותה), והיא אם לבת מבעלה הראשון.
לריסה לזוטינה היא ספורטאית סובייטית ורוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי).
לריסה לזוטינה בעלת 7 מדליות אולימפיות, מהן 5 זהב וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם.
לריסה לזוטינה (פטיצינה) נולדה בעיירה קונדופוגה (קרליה).
כבר בגיל 12 היא התחילה להתאמן בסקי.
לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון למאמנים.
כבר בשנת 1984 לזוטינה נכללה בנבחרת ברית המועצות החזקה.
בשנת 1989 היא עברה להתגורר בעיירה אודינצובו במחוז מוסקבה.
בשנת 1992 התחתנה ולקחה את שם המשפחה של בעלה "לזוטינה".
לאחר לידת ביתה היא שקלה אף לעזוב את הספורט התחרותי אך בסופו של דבר המשיכה להתאמן.
אחד משיאי הקריירה שלה הייתה אליפות העולם בשנת 1995 בה היא זכתה ב-4 מדליות זהב.
היא גם הצטיינה באולימפיאדת נאגנו 1998. למשחקים אולימפיים בסולט לייק סיטי לזוטינה הגיעה כאחת המועמדות למדליות ואכן הצליחה לזכות בתוצאות שזיכו אותה במדליה.
אומנם בעקבות בדיקת הדם שלה היא הואשמה בשימוש בסמים אסורים.
בעקבות ישיבת הוועד האולימפי הוחלט לבטל את כול תוצאותיה החל מדצמבר 2001.
לאחר פסילתה, עזבה את הספורט התחרותי.
היא מתגוררת עם בעלה וילדיה במחוז מוסקבה.
בשנת 2011 היא נבחרה למועצה האזורית של המחוז.
על הישגיה בספורט ובמיוחד באולימפיאדת נאגנו ללזוטינה הוענק לה תואר גיבור רוסיה.
לזוטינה השתתפה לראשונה באולימפיאדות במשחקים אלברוויל 1992. היא השתתפה ב-3 ריצות אישיות אך לא הצליחה לעלות מעל המקום ה-5. במשחקי שליחות היא זכתה במדליית זהב ביחד עם קבוצתה.
השתתפה גם באולימפיאדות במשחקים לילהאמר 1994. היא השתתפה ב-3 ריצות אישיות אך לא הצליחה לעלות מעל המקום ה-4. במשחקי שליחות היא זכתה במדליית זהב ביחד עם קבוצתה.
אולימפיאדת נאגנו 1998 הייתה השיא בקריירה של הספורטאית.
באולימפיאדה זו היא זכתה במדליה בכל מרוץ בו השתתפה.
בסך הכול היא זכתה ב-3 מדליות זהב, מדליית כסף ומדליית ארד.
במהלך משחקי סולט לייק סיטי בשנת 2002, הואשמה בשימוש בסמים אסורים.
כל תוצאותיה החל מדצמבר 2001 בוטלו.
לרנז'יירס (בפורטוגזית: Laranjeiras) היא שכונה של המעמד הבינוני שממוקמת באזור הדרומי של ריו דה ז'ניירו.
השכונה היא אחת מהשכונות הוותיקות ביותר בריו דה ז'ניירו, השכונה נוסדה במאה ה-17 עם תחילת הבנייה בעמק שליד נהר הקריוקה וליד הר קורקובדו.
בעקבות זאת בעבר נקראה השכונה קריוקה ועמק קריוקה.
מקום מושבה של ממשלת ריו דה ז'ניירו.
מעונו הרשמי של מושל מדינת ריו דה ז'ניירו
השכונה היא בסיסה של קבוצת הכדורגל פלומיננסה.
השכונה גובלת בשכונות: קוסמי ויליו, בוטפוגו, פלמנגו וקטאטה.
תושבים מפורסמים שגרים או התגוררו בשכונה
קרטולה - סופר, מלחין ומשורר
לריסה גרשטיין הייתה פעילה חברתית פוליטית ישראלית, בעיקר בקרב עולים חדשים ממדינות ברית המועצות לשעבר, סגנית ראש עיריית ירושלים בשנים 1993 - 2003, זמרת, מבצעת שירי בולאט אוקוג'אבה.
משפחת אמה נשלחה לגלות בקירגיזסטן בשנת 1940 ממערב אוקראינה.
בשנת 1952 עברה המשפחה לבישקק שבקירגיזסטן, ובשנת 1961 עברה לסנקט פטרבורג.
גרשטיין סיימה את לימודיה בפקולטה לכימיה של האוניברסיטה על שם הרצן בסנקט פטרבורג.
בשנת 1975 עלתה לישראל עם הוריה.
התחתנה עם אדוארד קוזנצוב בשנת 1983. עבדה עם בעלה בתחנת "רדיו אירופה החופשית".
בשנת 1993 נבחרה לתפקיד סגנית ראש עיריית ירושלים, וכיהנה בתפקיד זה עד 2003. הייתה פעילה בישראל בעליה, ומאוחר יותר בישראל ביתנו, והביעה עמדות פוליטיות נציות בנושאי הסכסוך הישראלי-ערבי.
מאז תחילת 1980 הופיעה בקונצרטים עם שירי בולאט אוקוג'אבה.
הלכה לעולמה ב-9 בדצמבר 2023 כ"ו כסלו ה'תשפ"ד, ונקברה בהר המנוחות בירושלים .
לריסה וולפרט הייתה שחמטאית סובייטית ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן לנשים ופילולוגית, פרופסורית באוניברסיטת טרטו, שבאסטוניה.
לריסה וולפרט נולדה לאבא רופא, יליד וילנה.
וולפרט החלה להשתתף בתחרויות שחמט לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
בשנים 1954, 1958 ו-1959 היא הייתה אלופת ברית המועצות לנשים ובשנים 1956, 1963 (הקדימה בהתרת שוויון נקודות את טטיאנה זטולובסקיה) ו-1964 (לאחר נונה גפרינדשווילי) זכתה במקום השני.
וולפרט השתתפה בתחרויות מועמדים לדו-קרב על אליפות העולם, ובשנת 1955 סיימה במקום השני.
בשנת 1954 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים ובשנת 1978 דרגת רב-אמן לנשים.
וולפרט בשנת 1949 וולפרט סיימה לימודי פילולוגיה באוניברסיטת לנינגרד.
בשנת 1955 היא סיימה את עבודת הדוקטורט שלה.
היא עבדה במשך 15 שנים במכון הפדגוגי בפסקוב.
בשנת 1977 היא עברה ללמד באוניברסיטת טרטו.
בשנת 1990 קיבלה תואר פרופסור ובשנת 1993 הפכה לפרופסור אמריטה.
תחומי המחקר שלה היו ספרות צרפתית והקשר שלה עם הספרות הרוסית.
(!lernu) הוא שירות מקוון המיועד ללימוד שפת האספרנטו.
האתר הוקם ב-21 בדצמבר 2002 על ידי E@I , ארגון נוער בינלאומי אשר החל בתור קבוצת עבודה באגודת הנוער האספרנטי העולמי ומנוהל על ידם.
משמעות המילה "לרנו" באספרנטו היא "למד" במודוס הציווי.
הקורס הראשי באתר מבוסס על סיפור מסוגת המדע הבדיוני בשפת האספרנטו המתאר מכונת זמן, ויחד עם התרגילים המצורפים לכל שיעור, לומד התלמיד במהלך הקורס את יסודות השפה.
יחד עם לימוד השפה, הקורס חושף את התלמיד לפעילות האספרנטיסטית בעולם.
זהו אחד הקורסים הפופולריים באינטרנט ללימוד שפת האספרנטו וייחודו בכך שהוא מציע את הקורס ב-36 שפות שונות, בהן: קטלונית, מנדרינית, דנית, אנגלית, פינית, צרפתית, גיאורגית, גרמנית, עברית, הונגרית, איטלקית, קירונדי, סווהילית, נורווגית, פרסית, פורטוגזית, רומנית, סרבית, סלובקית, סלובנית, שוודית, אוקראינית.
(זאת, בניגוד לקורס של אפליקציית לימוד השפה דואלינגו לדוגמה, שמציעה קורסים באספרנטו רק מאנגלית, ספרדית, פורטוגזית, צרפתית וסינית).
הקורסים בשפות השונות מתורגמים על ידי מתנדבים מהגרסה האספרנטית, ולפיכך רמת התרגום שלהן משתנה בין קורס לקורס.
מלבד הקורסים, האתר כולל מגוון שירותים וכלים נוספים ללימוד אספרנטו, כגון משחקים, מילונים, סיפורים מוקלטים וסרטונים.
הוא גם מספק שירותים תקשורתיים כגון צ'אט, פורום דיונים וחדשות בנוגע לאירועי אספרנטו.
דוברי השפה וארגוני אספרנטו יכולים לפרסם תוכן שקשור לפעילויות ולשירותים שלהם באתר.
לריסה שפיטקו הייתה שחקנית ובמאית קולנוע סובייטית.
קיבלה פרס ברית המועצות בשנת 1979, לאחר פטירתה.
לריסה שפיטקו נולדה בעיירה ארטיומובסק, אוקראינה הסובייטית (כיום אוקראינה).
בשנת 1954 היא סיימה לימודי בית הספר בלבוב והחלה לימודי במאות במכון לקולנוע על שם גרסימוב במוסקבה.
כבר בזמן לימודיה היא השתתפה במספר סרטים כשחקנית.
בשנת 1961 היא ביימה את הסרט הראשון שלה.
בעבודה על הסרט היא קיבלה עזרה מאלם קלימוב, לו נישאה מאוחר יותר.
סרטה, "כנפיים", זכה ב-1966 להצלחה והשחקנית מאיה בולגקובה זכתה בפרס שחקנית השנה על תפקידה בסרט.
ב-1976 ביימה שפיטקו את הסרט "בעליה" על אירועי מלחמת העולם השנייה.
הסרט כמעט ונאסר על ידי הצנזורה הסובייטית, אך בסופו של דבר אושר להקרנה.
הוא זכה בפרס הגדול בפסטיבל הקולנוע בריגה ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 1979, בזמן הכנות לסרטה החדשה היא נהרגה בתאונת דרכים.
בעלה, אלם קלימוב, השלים את בימוי הסרט והוא הוקרן בשנת 1981.
לריסה ויקטורובנה ורביצקאיה (; נולדה ב-30 בנובמבר 1959) היא מגישת טלוויזיה רוסייה.
ורביצקאיה נולדה בפאודוסיה לאם אחות ואב איש צבא, לאחר הולדתה עברה לקישינב בעקבות עבודתו של אביה.
היא למדה בתיכון במולדובה ובנעוריה הייתה פעילה במספר סוגי ספורט.
לאחר התיכון היא למדה שפה וספרות רוסית באוניברסיטה הפדגוגית של קישינב .
ב-1982 החלה לעבוד בתחנת טלוויזיה במולדובה, ב-1987 החלה לעבוד בערוץ הראשון של ברית המועצות, היא הגישה שם בין היתר תוכנית בוקר.
ב-2001 הגישה את תוצאות ההצבעה הרוסית באירוויזיון.
ב-2003 השתתפה בגרסה הרוסית של תוכנית המציאות הישרדות.
ב-2004 קיבלה את אות העיטור מטעם ממשלת רוסיה "Merited Artist of the Russian Federation", ב-2006 קיבלה גם את אות העיטור "Order of Friendship" שנוסד על ידי בוריס ילצין.
ב-2008 גם הגישה את התוצאות של רוסיה באירוויזיון לרוקדים.
לריסה רובלסקאיה היא משוררת סובייטית-רוסית ממוצא יהודי.
לריסה רובלסקאיה נולדה במוסקבה למשפחת יהודית.
אביה היה יליד וצ'וראישה והאם עם שורשים מפולין.
לאחר סיום לימודי בית הספר היא למדה במכון למורים וקיבלה תואר בשפה הרוסית.
זמן קצר לאחר מזה היא קיבלה הסמכה כמתרגמת מיפנית.
במשך שנים היא עבדה כמתרגמת בנציגויות של עיתונים וחברות טלוויזיה יפניות במוסקבה.
בשנת 1983 לריסה רובלסקאיה החלה לפרסם את שיריה.
בסך הכל היא כתבה מעל ל-600 שירים.
הם בוצעו על ידי זמרים רוסים רבים - אלה פוגצ'ובה, פיליפ קירקורוב, יוסיף קובזון, אלכסנדר מלינין, מיכאיל בויארסקי.
זאת תוך שיתוף פעולה עם מלחינים פופולריים רוסים כמו ויאצ'סלב דוברינין, דוד טוכמנוב ונוספים.
בשנת 1984 היא זכתה לראשונה בפסטיבל "שיר השנה" בהמשך היא זכתה מספר רב פעמים בפסטיבל זה.
היא מופיעה באופן קבוע בתוכניות שונות בטלוויזיה רוסית.
לריסה מילר (נולדה ב-9 בינואר 1988) היא ציירת ומשוררת ישראלית ילידת בלארוס.
לריסה מילר נולדה ב-1988 בגרודנו, שבבלארוס.
בשנת 1993 עלתה לישראל עם משפחתה וגדלה בנצרת עילית, בשכונת הר יונה.
למדה במגמת אמנות בתיכון אורט ע"ש יגאל אלון.
בין השנים 2009 ל-2011 למדה אמנות וחינוך בבית הספר לאמנות קלישר והמכון לחינוך דמוקרטי בסמינר הקיבוצים.
בהמשך למדה ציור בפרויקט "שמצלאל", שהובילה הציירת נטליה זורבובה.
לאחר מכן למדה אצל הציירת אסיה לוקין.
מ-2018 ועד-2024 ניהלה את מרחב התרבות החלופי "הגדה השמאלית", וערכה שם ערבי "שירה בגדה", תערוכות ואירועי תרבות.
כיום היא עורכת את פינת השירה במדור התרבות של שבועון זו הדרך בו היא גם כותבת אודות ספרי שירה.
מ-2014 שיריה של מילר פורסמו בכתבי העת "מעין", "הליקון", "ננופואטיקה", "גרנטה בעברית", "עיתון 77", "מאזניים", ו"דחק", באנתולוגיות שירה שונות, וכן ב"הארץ", במעריב וב-ynet.
שיריה תורגמו לרוסית ופורסמו במגזין "זרקאלו" בעריכת אירינה ורובל-גולובקינה, ותורגמו גם לאנגלית ופורסמו במגזין הספרות האמריקאי Waxwing .
ב-2019 יצא לאור ספר שיריה הראשון, "ארץ הפז", בהוצאת "מעין" ובעריכת רועי צ'יקי ארד.
ב-2022 יצא לאור ספרה השני, "פירה", בעריכת דניאל עוז ובהוצאת ברחש.
ב-2024 יצא לאור ספרה השלישי,"הכלה של המדינה", אף הוא בעריכת דניאל עוז ובהוצאת ברחש.
מילר השתתפה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
להלן מבחר תערוכות בהן השתתפה:
כנס איחוד הציירים הסובייטים הראשון, בפראג
יריד "צבע טרי", בתל אביב-יפו
מוזיאון הנגב לאמנות, בבאר שבע
גלריה לחם ושושנים, תל אביב
לריסה ברנצביץ' (בפולנית: Larisa Barańcewicz; תאריכי לידה ופטירה אינם ידועים) הייתה קתולית מפולין, שהוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה.
עם פלישת הגרמנים לעיירה קאמין-קושירסקי בסוף יוני 1941 היו פוגרומים אנטישמיים נרחבים.
יהודים רבים נספו; אחרים הושפלו, הוכו ונפצעו.
כשנדמה היה כי כל התקווה אבדה, הופיעה אישה פולניה מקומית, לריסה ברנצביץ' ברובע היהודי הצפוף.
היא העניקה את עזרתה ליעקב גולדשטיין, שהיה מכר ותיק שלה, למשפחתו ולשתי משפחות יהודיות אחרות.
למרות הסכנה הרבה, לריסה הסתירה בביתה חמישה מבני משפחת גולדשטיין.
בנוסף סייעה גם ליוסף ויסמן ושלושה מבני משפחתו; לאברהם לרמן ואשתו.
בסך הכל הסתירה 11 נפשות.
היא שמרה וסייעה להם כמיטב יכולתה עד נובמבר 1942, אז נערך מצוד, שאילץ את היהודים שהסתירה לעזוב את ביתה.
הם מצאו מקלט בכפר סמוך, בביתו של חקלאי עני, שהיה חבר בקהילת הסובוטניקים.
למרות הרצון הטוב לעזור, הוא לא הצליח לתמוך בקבוצה כה גדולה.
בשל דאגתה ואהבתה לחבריה, ומבלי לקבל תמורה, לריסה שוב נחלצה לעזרתם, ועד השחרור בקיץ 1944, הביאה להם מזון ותרופות לבית האיכר אחת לשבועיים.
עם סיום המלחמה נשארה לריסה לגור בפולין ורוב הניצולים עלו לישראל.
בשנת 1965 הם הזמינו את לריסה לישראל ואירחו אותה בבתיהם.
שמאי גולשטיין, אחד הניצולים, פנה במכתב ליד ושם בבקשה להכיר בה כחסידת אומות העולם.
במכתבו כינה אותה "אישה אצילה".
ב-22 במרץ 1965 הכיר יד ושם בברנצביץ' לריסה כחסידת אומות העולם.
הטקס התקיים ביד ושם וניטע עץ לזכרה בגן חסידי אומות העולם.
לריסה מנואלה (בפורטוגזית: Larissa Manoela Taques Elias Santos; נולדה ב-28 בדצמבר 2000, גוארהפואבה) היא זמרת ושחקנית קולנוע וטלוויזיה ברזילאית.
לריסה מנואלה נולדה בעיר גוארהפואבה שבמדינת פרנה.
היא התחילה להופיע בגיל ארבע ובגיל שש השתתפה בסדרת הטלוויזיה "Mother".
בשנת 2012 היא שיחקה בהצלחה בסדרת הטלוויזיה "Carrossel".
היא המשיכה בקריירה שחקנית והצטלמה במספר סדרות.
תחום נוסף של לריסה מנואלה היא שירה ובשנת 2017 היא שחררה את אלבומה הראשון Up!
בשנת 2020 שיחקה מנואלה בתפקיד ראשי בסרט של נטפליקס "מצב טיסה".
בשנת 2021 היא שיחקה בסרט "יומנה הסודי של סטודנטית זרה" של נטפליקס, לצד ברונו מונטלאונה.
בשנת 2022 שיחקה בסרט נוסף של נטפליקס; "לולי" בתפקיד הראשי של לולי.
בהמשך השנה החלה לככב בטלנובלה הברזילאית "Além da Ilusão" בתפקיד כפול בדמותן של האחיות אלסה ואיזדורה.
בשנת 2025 החלה לככב בטלנובלה "Êta Mundo Melhor!" בתור אסטלה.
על עבודתה כשחקנית לריסה מנואלה זכתה במספר פרסים ברזילאים.
מועדון הכדורגל לרן הוא מועדון כדורגל מהעיר לרן שבצפון אירלנד, המשחק בליגת העל הצפון אירית.
המועדון נוסד ב-1889, והחל את פעילותו בצורה מסודרת ב-1923. מאז נעה הקבוצה בין הליגות, ואף זכתה במספר תארים מקומיים.
בעונת 2021/2022 התמודדה הקבוצה לראשונה במפעל אירופי, עברה את באלה טאון ואורהוס גימנסטיקפוינין בשני הסיבובים הראשונים של הקונפרנס ליג והודחה בסיבוב השלישי על ידי פאסוס די פריירה.
בעונת 2022/2023 בקונפרנס ליג הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי סנט ג'וזף מגיברלטר.
לאחר שזכתה באליפות, התמודדה הקבוצה בעונת 2023/2024 בליגת האלופות, אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי ה.י.ק.
הלסינקי, נשרה לקונפרנס ליג והודחה על ידי בלקני.
לריסה אברמובנה ברגן הייתה שחקנית כדורעף יהודייה-סובייטית.
זוכת מדליית כסף אולימפית בכדורעף (מונטריאול 1976)
ברגן נולדה באסטנה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית.
היא שיחקה עבור ADK Alma-Ata ודינמו מוסקבה.
בגביע העולם שנערך באורוגוואי באוקטובר 1973 זכתה במדליית זהב.
באולימפיאדת מונטריאול זכתה במדליית כסף בכדורעף.
לצידה שיחקה נטלי קושניר אף היא שחקנית כדורעף יהודייה.
לריסה קוסורוקובה-פסחוביץ' היא ספורטאית ישראלית ילידת רוסיה החותרת בסירת ספרינט קיאק, שהתחרתה מאמצע שנות ה-90 עד אמצע שנות ה-2000 (כעשור) באליפויות עולם בספורט זה.
היא זכתה בשלוש מדליות ארד באליפות העולם בספרינט קיאק של ICF , בשנת 1995 תחת דגל רוסיה (בקיאק K-2 זוגי ל-2 חותרים) 200 מטרים, בשם נעוריה קוסורוקובה, ב־1998 תחת דגל רוסיה (בקיאק מסוג K-4 עם 4 חותרים) מטרים 200, בשמה לאחר הנישואין פסחוביץ.