tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך כי אוכלוסיית קנזס הייתה 2,913,314 נכון ל-1 ביולי 2019, גידול של 2.11% מאז מפקד 2010 של ארצות הברית.
זה כולל גידול טבעי מאז המפקד האחרון של 93,899 (246,484 לידות מינוס 152,585 מקרי מוות) וירידה עקב הגירה נטו של 20,742 תושבים מחוץ למדינה.
העלייה מחוץ לארצות הברית הביאה לעלייה נטו של 44,847 איש, והגירה בתוך המדינה הניבה הפסד נקי של 65,589 איש.
תושבים ממוצא בריטי מתגוררים בעיקר בדרום ומזרח המדינה, בעוד התושבים ממוצא גרמני מתגוררים בצפון ובמערב המדינה.
רבים מהשחורים המתגוררים במדינה מקורם בעבדים שברחו ממדינות הדרום קודם למלחמת האזרחים האמריקנית ובמהלכה.
נכון לשנת 2011, 35.0% מאוכלוסיית קנזס הצעירה מגיל שנה השתייכה לקבוצות מיעוט (כלומר, לא היו שני הורים למוצא לבן שאינו היספני).
קנזס, כמו גם יתר מדינות המערב התיכון (נברסקה, אוקלהומה, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית ואיווה) סובלות מעזיבה של אוכלוסייה.
בין השנים 1996–2004 עזבו את המערב התיכון כחצי מיליון תושבים, למעלה ממחציתם בעלי תואר אקדמי.
תופעה זו מכונה "עזיבת הספר" ("Rural flight").
על מנת לנסות ולעצור את התופעה מציעה המדינה הקלות מס לבעלי תארים אקדמיים ולתושבים חדשים הבאים לגור במדינה.
בקנזס שלושים ושבעה מוסדות להשכלה גבוהה, בהם לומדים 88,270 תלמידים (רבע מתוכם אינם תושבי המדינה).
הגדולה באוניברסיטאות המדינה היא אוניברסיטת קנזס בה לומדים כ-28,000 סטודנטים.
לאוניברסיטה קמפוס מרכזי בעיר לורנס, מרכז רפואי בעיר קנזס סיטי וקמפוסים בוויצ'יטה, בסלינה ובאוברלנד פארק.
אוניברסיטת מדינת קנזס היא השנייה בגודלה במדינה ובה כ-23,151 תלמידים בקמפוסי מנהטן וסלינה.
19% מהם אינם תושבים המדינה.
האוניברסיטה המדינתית פורט הייז – 8,500 תלמידים.
האוניברסיטה המדינתית פיטסבורג – 6,527 תלמידים.
האוניברסיטה המדינתית אמפוריה – 6,194 תלמידים.
בית הספר היסודי מונרו בטופיקה הוא בית הספר שבשל רצונה של לינדה בראון ללמוד בו ניתן פסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
דווייט אייזנהאואר קבור בבית ילדותו באבילן, ושם נמצאת הספרייה הנשיאותית על שמו.
סמלי מדינת קנזס דגל סמל מוטו כינוי דגל קנזסFlag of Kansas סמל קנזסSeal of Kansas "אל הכוכבים, מבעד לקשיים""Ad astra per aspera" "מדינת החמניה""The Sunflower State" עץ פרח ציפור חיה צפצפה משולשתPopulus deltoides חמניתSunflower סטורנלה נגלקטהWestern meadowlark ביזון אמריקאיBison bison
קנזס היא להקת רוק מתקדם אמריקאית שנוסדה בתחילת שנות ה-70. הלהקה פעילה מעל 40 שנה.
הלהקה התפרסמה בזכות להיטיה Dust in the Wind ו-Carry On Wayward Son, והפיקה שמונה אלבומי זהב, שלושה אלבומי פלטינה משושה ואלבום פלטינה חי אחד.
שירי ואלבומי הלהקה הופיעו במשך 200 שבועות במצעדי מגזין בילבורד לאורך שנות ה-70 וה-80, והסינגל Carry On Wayward Son היה הסינגל השני המושמע ביותר ברדיו האמריקני בקטגוריית הרוק בשנת 1995, והראשון בקטגוריה זו בשנת 1997.
קנזס התחילו כלהקת סופר גרופ, ועקב החדשנות המוזיקלית שלהם הם אט-אט תפסו תאוצה ובשנת 1974 התגלו על ידי צייד הכישרונות וולי גולד ואלבומם הראשון, הנקרא Kansas, על שם ההרכב, יצא לאור.
לאחר מכן הוחתמו על ידי טייקון המוזיקה דון קירשנר לחברת ההפקות שלו והחלו להוציא אלבומים על בסיס שנתי ולקצור הצלחה לא מועטה בקרב הציבור שנדהם מהמוזיקה שלהם, שבאופן מפתיע שילבה כינור.
אם הצלחה נמדדת במכירות, אזי קנזס הצליחו באופן מסחרר.
שלושה מאלבומיהם הגיעו לפלטינה משושה (6), אלבום הופעה שלהם הגיע לפלטינה וסינגל אחד לזהב, לאחר שנמכר במעל מיליון עותקים.
קנזס גם שודרו ברדיו ללא הפסק.
הסינגל Dust In The Wind (אבק ברוח), אחד משיריה הנודעים ביותר של הלהקה, שהה בטבלת ההשמעות כ-200 שבועות.
הסינגל Carry On Wayward Son היה השני המושמע ביותר ברדיו בשנת 1995, ושנתיים לאחר מכן, ב-1997, היה המושמע ביותר.
קנזס פעילים משנת 1974 ועד היום, כבר מעל ל-40 שנה.
עד היום הוציאה הלהקה 15 אלבומי אולפן (אריך-נגן), 5 אלבומים בגרסה מחודשת, 3 אלבומי הופעות ו-2 אלבומים באריזות מהודרות.
פיל אהרט (תופים וכלי הקשה)
בילי גריר (גיטרה באס ושירה)
דייוויד רג'סדייל (כינור, גיטרה, שירה)
ריצ'רד וויליאמס (גיטרה אקוסטית ומובילה)
סטיב וולש (קלידים, סינטיסייזר, כלי הקשה, שירה)
קרי ליווגרן (גיטרה, קלידים, סינטיסייזר ושירה)
דייב הופ (גיטרה באס ושירה)
ג'ון אלפנטה (קלידים, כתיבת שירים ושירה)
Point of Know Return – 1978, זכה באלבום זהב ב-11 באוקטובר 1977, באלבום פלטינה ב-29 בנובמבר 1977, זכה באלבום פלטינה מרובע ב-23 במאי 1990
The Best of Kansas – 1984, זכה באלבום זהב ב-25 באוקטובר 1990, זכה באלבום פלטינה ב-25 באוקטובר 1990, זכה באלבום פלטינה כפול ב-12 בספטמבר 1995, זכה באלבום פלטינה משולש ב-29 בינואר 1997
קנזס סיטי צ'יפס היא קבוצת NFL אשר משחקת בעיר קנזס סיטי שבמדינת מיזורי.
הקבוצה הוקמה בשנת 1960 בשם דאלאס טקסנס והייתה לחלק מן ה־AFL טרם האיחוד עם ה־NFL.
בשנת 1959, למאר האנט החל בשיחות עם אנשי עסקים אודות פתיחתה של ליגת פוטבול שתתחרה ב-NFL.
לאחר ניסיונות כושלים לקנות ולהעביר את השיקגו קרדינלס לעיר הולדתו דאלאס, האנט פנה ישירות אל ליגת ה-NFL במטרה לרכוש קבוצה חדשה.
הליגה סירבה לבקשתו, ועל כן האנט הקים את ה-AFL אשר התחרה בליגה המקורית, ה־NFL.
האנט הקים קבוצה בשם הדאלאס טקסנס.
הקבוצה התקשתה למשוך קהל בעיר (שכן הקאובויז כבר שיחקו בה), ולכן האנט חיפש יעד חדש לקבוצה.
האנט הסכים להעביר את הקבוצה לקנזס סיטי במאי 1963, ושמה שונתה לקנזס סיטי צ'יפס.
הקבוצה חוותה הצלחה אדירה ואף הגיעה לסופרבול הראשון (בו הפסידה) ולסופרבול הרביעי (בו ניצחה).
בדצמבר 1988 החתים הבעלים למאר האנט את קארל פטרסון כנשיא ומנכ"ל החדש של המועדון, וזה בתמורה פיטר את המאמן פרנק גנזס והעסיק את מרטי שוטנהיימר.
בשנתיים הבאות, הצ'יפס בחרו בשני שחקני הגנה בדראפט: ניל סמית' ודרק תומאס.
במהלך כהונתו של שוטנהיימר, הצ'יפס הגיעו לפלייאוף במהלך שש שנים רצופות והחזיקו במאזן של 101 ניצחונות, 58 הפסדים ותוצאות תיקו בודדת.
בשנת 1993 הצ'יפס אף הגיעו לגמר ה־AFC, שם הפסידו לבאפלו בילס.
למרות זאת, 1993 הייתה השנה המוצלחת ביותר עבור הצ'יפס מאז תחילת שנות השבעים.
הקבוצה התגאתה בשמות כמו ג'ו מונטנה, מרקוס אלן, דרק תומאס, ניל סמית' ואחרים.
המאמן שוטנהיימר הגיש את התפטרותו לאחר עונת 1998, והוא הוחלף במאמן ההגנה ג'נתר קנינגהאם.
המאמן לא הצליח לשחזר את ההצלחה ההגנתית שלו כמאמן ראשי, והוא הוביל את הצ'יפס למאזן 16-16 לאחר שתי עונות.
סוף המאה ה-20 סגר את סיפור הדומיננטיות של הצ'יפס, כאשר הקווטרבארק המצטיין ריץ' גנון עבר ליריבה השנואה אוקלנד ריידרס ושחקן ההגנה המצטיין ניל סמית' ערק לשורות הדנוור ברונקוס.
אך החדשות הגרועות ביותר הגיעו מהכוכב הבלתי מעורער של הצ'יפס, דרק תומאס.
תומאס נפצע קשה בתאונת דרכים ב-23 בינואר 2000. הוא הועף מהרכב בו ישב ונשאר משותק.
לאחר מספר שבועות, תומאס נפטר מסיבוכים בעקבות פציעתו.
לאחר שתי עונות מאכזבות מאוד, גנת'ר קנינגהאם פוטר.
המנכ"ל פטרסון חיפש לשנות את יסודות הקבוצה (הגנה חזקה), ומינה את דיק ורמיל למאמנה החדש.
ורמיל הוליך את הסנט לואיס ראמס לזכייה בסופרבול בשנת 2000. הקבוצה ביצעה טרייד בה שלחה את הבחירה הראשונה שלה לראמס, ובתמורה קיבלו את הקוורטרבק טרנט גרין.
לאחר מכן, הקבוצה החתימה את הרץ פריסט הולמס מבולטימור.
בשנתיים הראשונות לכהונתו, הצ'יפס היו תחת בנייה, ועל כן סיימו פעמיים ברציפות במקום האחרון בבית.
בעונתו השלישית, עונת 2003, הצ'יפס התחילו את העונה עם מאזן 0–9, הטוב ביותר של הקבוצה מאז ומעולם.
הצ'יפס סיימו במקום הראשון בבית עם מאזן של 13 ניצחונות ו3 הפסדים.
תשעה משחקני הקבוצה נבחרו לפרו בול (האולסטאר של ה-NFL), והקבוצה הפסידה בסיבוב השני של הפלייאוף לקולטס.
הצ'יפס של ורמיל לא חזרו לפלייאוף, והמאמן עצמו הודיע על פרישתו בסוף עונת 2005.
הצ'יפס חזרו לשורשים ההגנתיים של המועדון, ומינו את הרמן אדוורדס למאמן הקבוצה.
הצ'יפס סיימו את עונתו הראשונה של אדוורדס כמאמן עם מאזן של 9 ניצחונות ו-7 הפסדים, מה שהוביל אותם למקום השני בבית והופעה בפלייאוף.
אך שוב, הקבוצה הפסידה לקולטס בסיבוב הראשון.
בסוף שנת 2006, למאר האנט, בעלי הקבוצה, נפטר בגיל 74. ניהול הקבוצה עברה לבנו של האנט, קלארק.
בשנת 2007, הקבוצה החליטה לבנות עצמה מחדש ושלחה את הקוורטרבק והמנהיג שלה, טרנט גרין, בטרייד למיאמי דולפינס.
תקופת מחנה האימון וטרום העונה תועדו בסדרת של רשת HBO בשם "Hard Knocks".
אדוורדס התפטר לאחר עונת 2008, בה הקבוצה סיימה עם שני ניצחונות בלבד.
לאחר האכזבה העצומה של שנת 2008, מנכ"ל הקבוצה קארל פטרסון הגיש את התפטרותו.
הוא הוחלף על ידי סקוט פיולי, שהיה עד אז הסמנכ"ל של הניו אינגלנד פטריוטס.
פיולי החתים את טוד היילי כמאמן הבא של הצ'יפס.
היילי, שהיה מאמן ההתקפה של האריזונה קרדינלס, הגיע לאחר שבנה התקפה מצוינת שהובילה את אריזונה לסופרבול.
אחד הדברים הראשונים שעשו הצמד היה לשלוח בטרייד את הטייט-אנד המצטיין טוני גונזאלס, שנשלח לאטלנטה פלקונס לאחר שהוא ביקש לעבור לקבוצה שיכולה להתמודד על תואר.
הצ'יפס החתימו שחקנים מנוסים רבים, ביניהם מייק ורבל מהפטריוטס.
בנוסף, מאט קאסל מונה לקוורטרבק הפותח של הקבוצה.
בעונתו הראשונה, הצ'יפס סיימו עם מאז של 4 ניצחונות בלבד.
למרות זאת, הם הכפילו את כמות הניצחונות מהעונה הקודמת.
העונה השנייה של היילי נראתה טוב יותר, הצ'יפס סיימו במאז של 10 ניצחונות ו-6 הפסדים, מאזן שהספיק למקום הראשון בבית ולעלייה פלייאוף.
הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לבולטימור רייבנס.
בעונה לאחר מכן, הצ'יפס ניסו לבנות על ההצלחה של העונה הקודמת, אך לא הצליחו.
היילי פוטר באמצע העונה, לאחר שהוביל את הקבוצה למאזן של 5 ניצחונות ו-8 הפסדים, ובמקומו מונה רומיאו קרנל (מאמן ההגנה) למאמן הזמני.
קרנל הוביל את הקבוצה לשני ניצחונות והפסד בודד בשלושת המשחקים שנותרו לעונה, והקבוצה סיימה עם מאזן 7–9.
עונת 2012 הייתה הקשה ביותר של המועדון.
רומיאו קרנל, שהחליף את טוד היילי באמצע העונה הקודמת, קיבל את המושכות אך כשל ובגדול.
הקבוצה ניצחה בשני משחקים בלבד.
לקראת סוף העונה, בדצמבר 2012, שחקן הקבוצה ג'באן בלצ'ר רצח את חברתו, נסע למתחם האימונים של הקבוצה בסמוך לאצטדיון, ושם התאבד מול מנכ"ל הקבוצה פיולי והמאמן קרנל.
בסוף העונה, הצ'יפס פיטרו את פיולי ואת קרנל.
בחודש ינואר 2013, הקבוצה מינתה את ג'ון דורסי, שהיה עד אז סקאוט ראשי בגרין ביי פאקרס, למנכ"ל החדש של המועדון.
כמו כן, הוחתם אנדי ריד, שחווה הצלחות עם האיגלס, למאמן הקבוצה.
הקבוצה גם החתימה את אלכס סמית', לשעבר הבחירה הראשונה בדראפט.
הצ'יפס פתחו את עונת 2013 עם 9 ניצחונות ללא הפסדים.
לבסוף, הקבוצה סיימה עם מאזן 5–11 וקיבלה כרטיס לפלייאוף, שם הפסידה לקולטס בסיבוב הראשון.
בקיץ שקדם לעונת 2014, הצ'יפס איבדו את הרץ דקסטר מקלסטר (טנסי טייטנס), ג'ון אסמואה וטייסון ג'קסון (אטלנטה פלקונס), ג'ף שוורץ (ניו יורק ג'ייאנטס) והבועט רייאן סאקאפ.
בשבוע הראשון של העונה נפצע הליינבקר דרק ג'ונסון, העוגן של ההגנה.
ג'ונסון, כמו גם מייק דה ויטו, גמר את העונה במשחק הראשון.
הצ'יפס הפסידו בשני המשחקים הראשונים של העונה.
לבסוף, הצ'יפס סיימו עם 9 ניצחונות ו-7 הפסדים, מאזן שהספיק למקום השני בבית, אך לא הספיק להכניס את הקבוצה לפלייאוף.
נקודת השיא של העונה התרחשה במחזור הרביעי, כאשר הקבוצה הביסה את הפטריוטס (לימים האלופה) בתוצאה 14–41, לעיניהם של 80 אלף צופים באצטדיון ארוהד.
בעונת 2017 בחרה הקבוצה את הקוורטרבק פטריק מהומס בסיבוב הראשון שלדראפט ה-NFL.
הוא היה לקוורטרבק הפותח של הקבוצה בעונת 2018. את העונה סיים מהומס כ-MVP של ה-NFL עם 5,097 יארד ו-50 טאצ'דאונים במסירה.
הצ'יפס סיימו במאזן 12–4 ובמקום הראשון ב-AFC.
בפלייאוף הפסידו בגמר ה-AFC לפטריוטס 31–37 לאחר הארכה.
בעונת 2019 הציפס סיימו במקום הראשון בחטיבת ה-AFC וניצחו בסופרבול LIV שהתקיים ב-2 בפברואר 2020, את סן פרנסיסקו 49' בתוצאה 31–20.
בעונת 2020 סיימו שוב במקום הראשון ב-AFC עם המאזן הטוב בליגה של 14–2 והעפילו בפעם השנייה ברציפות לסופרבול.
בסופרבול LV הפסידו לטמפה ביי באקנירס 9–31.
בעונת 2022 הצ'יפס סיימו במקום הראשון בחטיבת ה-AFC וניצחו בסופרבול LVII את פילדלפיה איגלס 38–35. בעונת 2023 זכו בפעם השנייה ברציפות באליפות לאחר ניצחון 25–22 בסופרבול LVIII על סן פרנסיסקו 49'.
בעונת 2024 הגיעו בפעם השלישית ברציפות לגמר הסופרבול LIX אך הפסידו לפילדלפיה איגלס 40-22.
הצ'יפס משחקים באצטדיון ארוהד מאז שנת 1972. לאצטדיון קיבולת מרבית של 76,416, כלומר האצטדיון השישי בגודלו בליגה.
בשנות האלפיים, האצטדיון עבר שיפוץ של כ-400 מיליון דולר.
האצטדיון נחשב לאחד האצטדיונים הרועשים בליגה.
בשנת 2013, הקבוצה קבעה שיא חדש של 137.5 דציבלים שנמדדו בתוך האצטדיון.
לשם השוואה, מטוס שממריא מפיק כ-100 דציבלים של רעש.
בספטמבר 2014, האוהדים שוב קבעו שיא חדש כאשר נמדדו 142.2 דציבלים בתוך המגרש.
הקבוצה מתאמנת במתחם אימונים מפואר הסמוך לאצטדיון ארוהד.
במתחם האימונים גם נמצאים משרדי המועדון.
קנזו טנגה (ביפנית: 丹下健三; 4 בספטמבר 1913 – 22 במרץ 2005) היה מהאדריכלים היפנים החשובים ביותר של המאה ה-20.
למד אדריכלות והנדסה באוניברסיטת טוקיו ולימים היה לפרופסור באוניברסיטה זו וב-MIT בבוסטון.
טנגה הוא האדריכל היפני הבולט ביותר של שנות ה-50 עד שנות ה-70 אשר נודע בכישרונו לשלב את המסורת האומנותית היפנית עם האדריכלות המודרנית.
הצלחתו של טנגה הייתה מהירה ומפתיעה בהתחשב במסורת היפנית השמרנית.
כבר בגיל צעיר זכה במספר תחרויות אדריכלים ביפן.
עם תום מלחמת העולם השנייה זכה בתחרות על לתכנון שיקום העיר הירושימה.
כמו כן זכה בתחרויות לתכנון משרדי השלטון המקומי בטוקיו ואת אולמות הספורט בכפר האולימפי בעיר לקראת אולימפיאדת טוקיו (1964).
בשנות ה-60 זכה בתכנון העיר סקופיה שבחבל מקדוניה שביוגוסלביה, לאחר רעידת האדמה שהחריבה אותה.
בשנת 1970 היה אחראי לתכנון התערוכה העולמית אקספו 70' שנערכה באוסקה.
קנזו טנגה שילב בתכנוניו אלמנטים של אדריכלים מערביים מפורסמים של אותה תקופה: לה קורבוזיה (שווייץ), אוסקר נימאייר (ברזיל), לואי קאהן (ארצות הברית), אלבר אלטו ואירו סארינן (פינלנד).
קנזו טנגה זכה בפרס פריצקר בשנת 1987.
2005: בית ספר ופנימיית Hwa Chong בסינגפור
2000: מלון "כיפת טוקיו" (Tokyo Dome Hotel), טוקיו, יפן
1998: מרכז רפואי WKC, קובה, יפן
1996: משרדי מרכז השידורים של פוג'י, אודאיבה, טוקיו, יפן
1994: מגדל שינג'וקו, טוקיו, יפן
1980: בניין הממשל העירוני של טוקיו
1979: בניין Hanae Mori, אאויאמה, טוקיו, יפן
1964: אולם הספורט הלאומי יויוגי, בכפר האולימפי של טוקיו (שיבויה), יפן
1964: קתדרלת טוקיו, טוקיו, יפן
1957: משרדי השלטון המקומי המטרופוליני של טוקיו (שינג'וקו), יפן
1955: פארק השלום בהירושימה, יפן
קנזאבורו אואה (ביפנית: 大江 健三郎; 31 בינואר 1935 – 3 במרץ 2023) היה סופר יפני, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1994.
אואה נולד בעיר קטנה ביער של האי שיקוקו ביפן.
משפחתו התגוררה במקום זה זמן רב, ואף אחד מבני הקלאן לא עזב כדי לעבור לערים הגדולות.
נשות החמולה היו מספרות של אגדות מקומיות כמו גם של היסטוריה מקומית.
סיפורים אלו, אותם שמע בילדותו, השאירו עליו את רישומם ובאו לידי ביטוי מאוחר יותר ביצירתו.
מלחמת העולם השנייה פרצה כשאואה היה בן 6 והחינוך המיליטריסטי חדר לבית ספרו.
הוא למד את המיתוסים הלאומיים והתחנך לראות את הקיסר כאל.
בין המיתוסים שלמד בבית הספר ובין המיתוסים של כפרו היו לא פעם אי התאמות.
סבתו סיפרה לו את המיתוסים המקומיים כשהיא מתבלת אותם באירוניה כלפי המיתוסים הרשמיים.
אמו הפנתה אותו לקרוא את "הרפתקאות האקלברי פין" ואת "מסע הפלאים של נילס הולגרסן", וחוויות אלה, לדברי הסופר, ילוו אותו עד הקבר.
אחרי המלחמה והתבוסה היפנית שונו תוכני הלימודים בבית הספר לכיוון החינוך לדמוקרטיה, לשמחתו של אואה.
בגיל 18 נסע אואה לראשונה ברכבת לטוקיו, כדי לגלות את העולם.
אואה נרשם ללימודי ספרות צרפתית באוניברסיטת טוקיו תחת השגחתו וטיפוחו של פרופסור קאזואו וואטאנאבה, מומחה לרבלה.
את עבודת הגמר שלו עשה על ז'אן-פול סארטר.
כבר בתקופת לימודיו פרסם אואה סיפורים ומאמרים, וב-1958 פרסם את ספרו הראשון
בשנים האחרונות לחייו פעל למען זכויותיהם של בעלי מוגבלות, ונגד תיקון החוקה ביפן.
מדברי ועדת השופטים: "בכוחו הפואטי יצר עולם בדיוני שבו החיים והמיתוס יוצרים תמונה מדאיגה של המצב האנושי כיום".
1958 זכה בפרס היוקרתי של יפן לסופרים צעירים
ספריו שתורגמו לשפות רבות, עסקו בנושאים פוליטיים, חברתיים ופילוסופיים כמו נשק גרעיני, נון-קונפורמיזם ואקזיסטנציאליזם.
קנזינגטון היא שכונה במערב לונדון המהווה חלק מהרובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי, בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.
השכונה נמצאת כ-4.5 ק"מ מערבית לצ'רינג קרוס.
זוהי שכונה בעלת אוכלוסייה אמידה, הידועה במוסדות התרבות הרבים בה (הממוקמים ברובם באזור דרום קנזינגטון) ובחנויות של הרחוב הראשי של קנזינגטון .
מצפון לקנזינגטון נמצא אזור נוטינג היל, ממזרח לה נמצאים האזורים ברומפטון ונייטסברידג', מדרום לה צ'לסי וארלז קורט וממערב לה המרסמית' ושפרדס בוש .
בצפון מזרח האזור נמצא הפארק המלכותי גני קנזינגטון הסמוך להייד פארק.
פארק נוסף הממוקם בצפון השכונה הוא פארק הולנד.
בשכונה נמצאים אתרים ידועים רבים ובהם אנדרטת אלברט למול האלברט הול, הקולג' המלכותי למוזיקה, המוזיאון להיסטוריה של הטבע, מוזיאון המדע, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, מכללת הייתרופ , הקולג' המלכותי לאמנות ואימפריאל קולג'.
בשכונה נמצאות שגרירויות ונציגויות דיפלומטיות רבות, כולל שגרירות ישראל בבריטניה.
שכונת קנזינגטון מהווה כיום חלק מרובע קנזינגטון וצ'לסי, וכן מהווה חלק ממחוז הבחירה של הפרלמנט הבריטי קנזינגטון וצ'לסי.
קודם לשנת 1965 הייתה השכונה חלק מהרובע המטרופוליני של קנזינגטון .
בשנת 1965, עת שהוצע האיחוד עם אזור צ'לסי לצורך הקמת הרובע, התנגדו תושבי הרובע לאיחוד שכונתם היוקרתית עם אזור צ'לסי שבאותה עת היה אזור בוהמייני ואמנותי, אך זול לדיור.
קנזס סיטי היא עיר במדינת מיזורי, השוכנת במפגש הנהרות קנזס ומיזורי בארצות הברית, ובגבול המדינות קנזס ומיזורי.
לצידה שוכנות קנזס סיטי של מדינת קנזס, ועשרות ערים נוספות.
העיר היא ליבה של המטרופולין של קנזס סיטי, הכוללת מלבדה גם כמה עשרות ערי לוויין ונחשבת למטרופולין ה-29 בגודלה בארצות הברית, עם אוכלוסייה של 2,035,334 תושבים בשנת 2010. התגוררו בה 459,787 תושבים, ושטחה הוא 823 קמ"ר.
מבחינה תרבותית, העיר ידועה בתרומתה לקידום הסגנונות המוזיקליים ג'אז ובלוז, וכן בסגנון בישול הבשר והברבקיו המייחד את מטבחה.
לאחר רכישת לואיזיאנה שהתרחשה בשנת 1803, משלחת לואיס וקלארק עברה באזור, ואנשיה ציינו כי זהו מקום טוב לבנות בו מבצר.
בשנת 1831 קבוצת מתיישבים מורמונים התיישבה באזור, אך עזבה לאחר כשנתיים.
העיר נוסדה בשם "Town of Kansas" בשנת 1838, והתאגדה כעיר באופן רשמי ב-28 במרץ 1853. בשל מיקומה האסטרטגי בין הנהרות ולצד קנזס סיטי שבמדינת קנזס, התקיימו בה מספר קרבות חשובים במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, בהם קרב ווסטפורט ב-1864.
לאחר מלחמת האזרחים, קנזס סיטי צמחה בקצב מהיר, ובשנת 1900 היא נהפכה לעיר ה-22 בגודלה בארץ.
בשנת 1950 אפרו-אמריקאים היוו כ-12% מאוכלוסיית העיר, דבר שהתבטא כ-18 שנה מאוחר יותר, עם מהומות נרחבות לאחר הירצחו של מרטין לותר קינג.
בשנת 1972 הוקם נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי.
בעקבות האירועים האלימים שהתרחשו בעיר, דונלד טראמפ החליט על תחילת מבצע לג'נד בקיץ 2020.
במועצת העיר חברים 12 נציגים הנבחרים במחוזות בחירה.
הבחירות נערכות אחת ל-4 שנים.
הבחירות האחרונות התקיימו בשנת 2019.
קבוצת הספורט המקצוענית הבולטת ביותר בעיר היא קבוצת הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס, המתחרה ב־NFL.
הקבוצה זכתה בסופרבול בשנים 2019, 2022 ו-2023, ונחשבת לאחת הבולטות בליגה.
כוכביה הבולטים נכון לשנת 2025 הם טרוויס קלסי ופטריק מהומס.
משחקיה הביתיים נערכים באצטדיון ארוהד (Arrowhead), מהאצטדיונים הרועשים בעולם.
הקהילה היהודית בקנזס סיטי היא קהילה קטנה יחסית אך ותיקה במערב התיכון של ארצות הברית, הקיימת מאז המאה ה-19. רבים מחברי הקהילה מתגוררים בפרברים Overland Park ו-Leawood.
קַנוֹנֵנְיַאגְדְפָנְצֶר , היה משחית טנקים חסר צריח מערב-גרמני מתקופת המלחמה הקרה.
תכנונו של הקנונניאגדפנצר התבסס במידה רבה על משחית הטנקים הגרמני יאגדפנצר 4 מתקופת מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1966 ו-1967 נבנו 770 קנונניאגדפנצרים עבור הצבא המערב גרמני, הבונדסוור.
היו אלה כלים מהירים מאוד, בעלי ניידות גבוהה אך בעלי שריון קל, בעלי 4 אנשי צוות - מפקד, נהג, תותחן וטען.
באפריל 1985 הועברו 80 קנונניאגדפנצרים לצבא הבלגי.
התותח בן 90 המ"מ בו צויד הקנונניאגדפנצר, לא היה מסוגל לחדור את שריונם של הטנקים הסובייטיים מדגמי ה-T-64 וה-T-72, ועם הצגתם הפך הכלי למיושן.
בנוסף, הניסיון שנצבר בשימוש במשחיתי טנקים חסרי צריח, בהם הוגבל צידוד החימוש הראשי לזווית צרה בחזית הכלי, במהלך מלחמת העולם השנייה, המשיך והדגיש את המגבלות המבצעיות של כלים אלו.
לפיכך, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוסבו 163 מכלים אלה למשחיתי טנקים מטיפוס יגואר 2, על ידי החלפת התותח במערכת לשיגור טילים נגד טנקים מסוגי טאו או הוט ועיבוי השריון, בעוד הכלים הנותרים הוסבו לרכבי סיור ואיכון ארטילרי על ידי השמטת התותח לחלוטין.
קנז'ה, (בבולגרית: Кнежа) היא עיר בצפון בולגריה בשטח מחוז פלבן ושמה נגזר מהתואר השלטוני הבולגרי קניאז, המקביל לעוצר וניתן לנסיכים ויורשו עצר בתקופות קדומות.
קנז'ה שוכנת 48 קילומטרים מבירת המחוז פלבן.
התיישבות אנושית ראשונה במקום מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית ובמאה ה-1 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית.
החל מהמאה ה-3 החלו פלישות של שבטים גותים לאזור וחלקם התיישבו בשטח תוך מאבקים בלתי פוסקים מול הרומאים.
באזור קנז'ה נתגלו שרידים ארכאולוגיים מהמאה ה-7, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה.
בתחילת המאה ה-14 עבר היישוב לשליטת האימפריה העות'מאנית, אשר שינו את שמו לאיסמעיל.
בתקופה זו הצטמצמה אוכלוסיית היישוב לממדי כפר קטן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפך חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.5oc וערכי שיא הקיצון שנמדדו היו מינוס 35oc, בחורף 1942 ו-42.7oc, בקיץ 1945.
באזורים הסובבים את העיר מגדלים חיטה, שעורה, תירס, שבולת שועל וחמניות .
בשטח העיר 4 בתי ספר יסודיים ושני בתי ספר תיכוניים.
קנזו טקאדה (ביפנית: 高田賢三, בכתיב לטיני: Takada Kenzō, 27 בפברואר 1939 – 4 באוקטובר 2020) היה מעצב אופנה יפני, שהתגורר בצרפת.
מייסד "קנזו", מותג עולמי של הלבשה, בשמים ומוצרי קוסמטיקה.
נולד ב-1939 בעיר הימג'י במחוז היוגו.
מילדותו התוודע לחידושי האופנה דרך הצצה במגזינים שקראו אחיותיו.
למד לתקופה קצרה באוניברסיטת קובה, אך הפסיק את לימודיו בשל חוסר עניין, בניגוד לרצון משפחתו.
בשנת 1958 נרשם למכללת בונקא לאופנה בטוקיו שבדיוק פתחה את שעריה לסטודנטים גברים.
בתום לימודיו, בשנת 1964, הפליג למרסיי והתיישב בשנת 1965 בפריז, אליה התקשה בתחילה להסתגל.
הוא השקיע מאמצים רבים להכיר את המלייה של הברנז'ה, נכח בפרזנטציות ואף הצליח למכור כמה מהסקיצות שלו לז'אן פרו ולז'אק דלאיי.
התקבל בסופו של דבר להתמחות אצל רנומא, חברה אופנתית בזמנו להלבשה מוכנה.
רק בשנת 1970 הציג קנזו טקאדה את הפרזנטציה הראשונה שלו בגלריית ויוויין.
במגזין "Elle" הופיע אחד המודלים שלה על השער הראשון.
כעבור שנה פתח את הבוטיק הראשון שלו "ג'אנגל ג'פ" (Jungle Jap) בפסאז' שואזל ברובע השני של פריז.
את הקולקציה הראשונה שלו להלבשת גברים השיק בשנת 1983.
ההלבשה של קנזו התאפיינה בצבעוניות ועליזות עם שילובים לא שגרתיים של צבעים ודגמים, קיבלה לא פעם השראה מרשמי המסעות של קנזו בעולם והייתה מוגדרת כ"השפעות אסייאטיות עם שיק אירופאי".
ב-1988 התחיל לשווק בשמים - הליין לנשים שכלל "קנזו דה קנזו", (הידוע כיום כ"סא סאן בו" (Ça Sent Beau), "פרפום ד'אטה" (Parfum d'été), "לה מונד אֶה בו" (Le monde est beau) ו "ל'או פר קנזו" (L'eau par Kenzo).
לבקבוק הבושם הראשון לנשים עוצב סגר בצורת כותרת ורד, בעוד שבקבוק הבושם לגברים "קנזו פור אום" (Kenzo pour homme) שהושק בשנת 1991 עוצב בצורת עלה במבוק.
לאחר מכן, הבושם "פלאוור ביי קנזו" (Kenzo de Kenzo) משנת 2000, הפך לבושם הדגל של החברה.
ב-1999 מכר טקאדה את המותג קנזו לקבוצת LVMH של ברנאר ארנו.
עם זאת, הוא נשאר בעל המותג הנושא את שמו המלא "קנזו טקאדה".
בשנת 2001 חברת "קנזו" נכנסה גם לתחום מוצרי הקוסמטיקה.
בשנה זו טקאדה אף הודיע על פרישתו לגמלאות והעביר לעוזריו את הניהול של החברה.
אולם, בשנת 2005 עשה הופעה מחודשת כאדריכל פנים והציג את "גוקאן קובו" - "סדנה של חמשת החושים", מותג של כלי שולחן, חפצים ביתיים ורהיטים.
נפטר בצרפת ב-4 באוקטובר 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019 בעת התפרצות נגיף הקורונה בצרפת.
תואר אביר המסדר לאמנויות וספרות של צרפת (הוענק לו על ידי שר התרבות ז'אק לאנג)
קנזינגטון הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).
קנזינגטון ממוקם כ-6 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני.
הוא מהפרוורים המערביים ביותר מבין אזור הפרוורים המזרחיים, וגובל בשלושה כיוונים בפרוורי סידני העיר.
מדרום הוא גובל בקינגספורד, בצפון במור פארק וסנטניאל פארק, במערב ברוסברי, זטלנד וביקונספילד ובמזרח ברנדוויק.
הדרך הראשית החוצה את הפרוור מצפון לדרום היא שדירת אנזאק.
הפרוור הוקצה לראשונה למגורים בשנות השמונים של המאה ה-19, אז נקרא בשמו החדש, קנזינגטון.
בעבר היו מספר אחוזות ונחלות בפרוור, החל מ-1819, אז סמואל טרי, שהיה פושע במושבת העונשין והפך למיליונר הראשון של היבשת החדשה, קנה במקום את הנחלה הראשונה.
אחריו הגיעו מספר מתיישבים ויזמים נוספים, כגון דניאל קופר וסיימון לוי.
בשנת 1893 הוקם בפרוור מסלול מרוצי סוסים, אך זה נסגר לאחר שלא הצליח להתחרות במסלול המרוצים ברנדוויק הסמוך.
כיום אוניברסיטת ניו סאות' ויילס בנתה קמפוס על האתר.
בשנת 1895 נבנה על הגבעה בקנזינגטון מנזר הלב הקדוש, שמנהל את מיסיוני הלב הקדוש ברחבי אוסטרליה.
קנזינגטון מחולק תרבותית מחד סביב אזור אוניברסיטת ניו סאות' ויילס, על מעונותיה וחיי הסטודנטים, ומאידך סביב מסלולי המרוץ ברנדוויק הסמוך.
לאורך שדירת אנזאק פזורים מספר רב של חנויות, בין השאר חנות הקמעונאות Peter of Kensington.
קנוסוס , הידוע גם כארמון קנוסוס, הוא האתר הארכאולוגי הגדול ביותר מתקופת הברונזה בכרתים.
דרך מסחרית באורך של כ-50 קילומטרים בת 3,500 שנה נסללה בין קנוסוס לעיר גורטין.
העיר קנוסוס, נשארה עיר חשובה בתקופת יוון הקלאסית ובתקופה הרומית, במאה ה-9 עברה אוכלוסייתה להתגורר בעיר חדשה בשם "הנדק" (היום הרקליון).
הבישופים של גורטין המשיכו לכנות עצמם עד המאה ה-19 בשם הבישוף של קנוסוס.
היום השם קנוסוס משמש רק לשמו של האתר הארכאולוגי.
ב-2025 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם המרכזים הארמוניים המינואיים הכולל שורה של אתרים מינואיים, בהם קנוסוס.
שרידי העיר התגלו לראשונה בשנת 1878 על ידי סוחר וחובב עתיקות מכרתים בשם מינוס קלוקאירינוס (Μίνως Καλοκαιρινός), הוא ביצע את החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר.
בחפירותיו גילה חלק מהמחסנים באגף המערבי, וחלק מהחזית המערבית.
אחריו ניסה היינריך שלימן שחפר בטרויה, להשיג פירמאן מהשלטונות הטורקים ששלטו בכרתים, כדי לחפור במקום, אבל הוא לא השיגו.
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19, נהג אוונס לשוטט בשוקי יוון.
הוא נתקל שם באבני חן מגולפות ובחותמות שנשאו סמלים שזיהה קודם לכן על גבי כדים מיקנים.
הוא הבחין בכתובות זעירות שהופיעו על גביהן.
אוונס חקר מה מוצאן, והתשובה שקיבל הייתה שמקורן בכרתים.
בשנת 1894 הגיע אוונס לכרתים כדי לבדוק את אמינות המידע שקיבל.
הוא עלה על גבעה ומצא בה שברי חרס בסגנון מיקני.
לאחר משא ומתן שארך 5 שנים קנה אוונס את השטח.
במרץ שנת 1900 החל אוונס, ללא כל ניסיון מוקדם בחפירות ארכאולוגיות, לחפור באתר.
לשם כך הוא שכר כמות גדולה של פועלים מקומיים.
לאחר מספר שבועות מצא מבנה גדול מאוד, שכלל מערכת של חדרים ומסדרונות.
זה היה הארמון של קנוסוס.
בחפירות התגלו גם אלפי ממצאים שכללו כדי אחסון מחרס בגובה אדם, אבני חן, גביעים, קנקנים וכן מאות לוחות חרס עם כתובות.
בנוסף התגלו על קירות הארמון ציורי קיר רבים.
מבנה הארמון השתנה במשך השנים.
מבנה הארמון המוצג באתר מורכב משלבים של בנייה שהתארכה מאות שנים, והוא מעולם לא נראה במראה הנראה היום באתר.
הארמון מוצג מתאים למבנה הארמון בשלבים המאוחרים שלו שהוגדרו על ידי אוונס כתקופה המינואית המאוחרת.
בנוסף במסגרת מאמצי השימור של הארמון, נעשו בו עבודות חיזוק עם חומרי בנייה מודרניים.
הארמון נבנה בהדרגה בין השנים 1700 עד 1400 לפנה"ס, בתהליך של בנייה מחדש לאחר הרס במבנה.
בארמון נמצאו כ-1300 חדרים המחוברים ביניהם במסדרונות בגדלים שונים ובכיוונים שונים.
מבנה הארמון הזכיר לאוונס את הלבירינת המופיע במיתולוגיה היוונית בסיפור על מינוס, לכן קרא לתרבות שמצא התרבות המינואית.
הארמון השתרע על שטח של שישה דונם ובחלקו התנשא לגובה של חמש קומות.
שטח הארמון כלל בתוכו כניסה ראשית הפונה לכל הכיוונים, מבנה תיאטרון ומחסנים גדולים.
במחסנים נמצאו פיטסים (כדי אחסון גדולים) שאחסנו, דגן, שמן, דגים מיובשים, שעועית וזיתים.
רבים מהפריטים שנמצאו עובדו בתחומי הארמון.
שטח הארמון כלל בתי בד גתות, טחנות קמח.
מתחת לפיטסים נמצאו בורות בנויים ששימשו לאחסון חפצים יקרים כגון זהב.
קנזס המדממת או קנזס שותתת הדם הוא ביטוי בהיסטוריוגרפיה של ארצות הברית המתייחס למאבקים האלימים בין תומכי העבדות לבין שולליה שהתחוללו החל מ-1854 בקנזס טרם היותה מדינה, כאשר עדיין הייתה טריטוריה הכפופה ישירות לממשל הפדרלי בוושינגטון.
בעשור שלפני מלחמת האזרחים לא נמצאו בממשל הפדרלי אישים שיכלו להנהיג את ארצות הברית ליישוב המחלוקת בדבר התפשטות העבדות לספר.
שנות החמישים כונו "דור הנכשלים".
בתוך שנתיים (1850 עד 1852) הלכו לעולמם הסנטורים הנרי קליי, דניאל ובסטר וג'ון קלהון, מגבשי "הפשרה הגדולה".
"הפשרה הגדולה" של 1850 התקבלה בסנט, אך נכשלה בשטח, שכן בסנט הייתה הפשרה על הנייר, ואילו בקנזס היה עליה להיות מיושמת.
לפי הפשרה היה על הצפון או הדרום להיכנע ולקבל עליו את חוקת יריבו, חוקת עבדות או חירות.
אף אחד מהצדדים לא היה מוכן לכך.
חוק קנזס נברסקה שנחקק ב-1854 קבע שיש ליישם את עקרון "ריבונות העם" (Popular Sovereignty) בשתי טריטוריות הספר האלו.
היה צורך לקבוע אם חוקותיהן של הטריטוריות, כשייהפכו למדינות ויתקבלו לארצות הברית, יהיו חוקות עבדות או חרות.
משמעותו של עקרון "ריבונות העם" הייתה, שתושבי הטריטוריות ולא הסנט בחקיקה פדרלית, הם שיקבעו האם מדינתם תהיה מדינת עבדות או חירות, וזאת על ידי הצבעה.
על ידי חקיקה זו ויתרו הרשויות הפדרליות על ניסיון להתוות גבול בין המשטרים - עבדות וחרות - והעבירו את ההכרעה בנושא ליושבי הטריטוריות.
על נברסקה לא היה ויכוח, זה היה שטח צפוני שכלל לא ראוי לחקלאות (וממילא, לעבדות), ולכן תומכי העבדות ויתרו מראש על המדינה הזאת.
חוק קנזס נברסקה היווה נקודת ציון בהחמרת האלימות הפוליטית והציבורית בברית.
סנטור שלף אקדח מול רעהו תוך כדי נאום בסנט.
חבר בית הנבחרים פרסטון ברוקס , שהכה את הסנטור צ'ארלס סאמנר עד עילפון באולם הסנאט, זכה לשבחים ונבחר מחדש לקונגרס, כמעט פה אחד.
הסנטור המוכה, שכב משותק בבית חולים כחצי שנה עד שחזר.
בזמן הזה, מפלגתו סירבה למנות לו מחליף.
הנשיא פרנקלין פירס (1852–1856) ביקש לגרום לשאלת העבדות לדעוך.
הטריטוריה הראשונה בתקופתו של פירס שהיה צורך להכריע לגביה הייתה קנזס.
כנשיא דרומי, ביקש ג'יימס ביוקנן שבא אחרי פירס לפעול לשם קבלתה של קנזס לברית כמדינה שהעבדות מותרת בחוקתה, למרות שרוב תושבי קנזס התנגדו לכך.
בכך התכוון ביוקנן להרחיב את מוסד העבדות לספר, גם אם יהיה זה על חשבון ייצוג של רצון הבוחר בקנזס.
המושלים שהתחלפו בזה אחר זה בטריטוריית קנזס היו ממונים על ידי הנשיא, ולא נבחרו על ידי תושבי קנזס.
בהתאם לכך, הייתה מידת האמון שרחשו להם תושבי קנזס אפסית.
במשפט סקוט נגד סנדפורד ב-1857 פסק השופט העליון רוג'ר טוני כי השחור הוא רכוש, וכי יש לאכוף את העבדות, כלומר, את זכותו של הלבן על רכושו בכל רחבי ארצות הברית.
יש להסגיר לבעליהם בדרום עבדים בורחים מכל "מדינה חפשית" בברית (מדינה שאסרה על העבדות בחוקתה).
חששות הצפון מפני התפשטות מוסד העבדות קיבלו חיזוק.
לא היה להן יסוד, שכן כלכלת עבדות לא הייתה רווחית בצפון, אך החשש שמא תתקבל קנזס לברית כמדינת עבדות ליבה את היצרים בקרב תומכי הצפון ומתנגדי העבדות בטרם קבלת חוקה בקנזס.
לאחר קבלת חוק קנזס נברסקה בקונגרס החלו תומכי העבדות ושולליה להרוג אלה באלה בטריטוריית הספר של קנזס, שהייתה עתידה לקבל מעמד של מדינה, וזאת סביב השאלה האם בחוקתה של קנזס תותר העבדות או תיאסר.
את האלימות בקנזס לא ליבו אנשי ספר, אלא אנשים מקרב הממסד הפוליטי במזרח.
מאגודת מתנגדי העבדות שבמסצ'וסטס נשלחו למתיישבים צפוניים בקנזס ארגזים, עליהם נכתב "ספרי התנ"ך של הכומר ביצ'ר".
משנפתחו הארגזים התגלו בהם רובים.
אלפי בני מיזורי חמושים מהדרום חצו את הגבול בראשות סנטור ממיזורי, והסתייעו בחוסר האונים של מושל הטריטוריה כדי להכריע את ההצבעה באלימות לטובת חוקת העבדות, ברוב קולות שעלה על מספר הבוחרים הרשום.
הוראס גרילי, עורכו של ה"ניו יורק טריביון", אחד משלושת העיתונים החשובים של הצפון, היה תומך מסור של התנועה לביטול העבדות.
מראשית המשבר היו שכיחות בעיתונו כותרות כגון "טבח" או "שחיטה", גם בדווחו על אירועים שהסתיימו בנזק לרכוש בלבד.
כתב בקנזס מטעם עיתון צפוני אחר ירה בשופט שתמך בעבדות.
שני הצדדים הגזימו בטענותיהם לגבי מספרי העבדים הנמלטים.
מספרם בעשור שלפני המלחמה היה אלפים בודדים.
בצפון ובדרום, לעומת זאת, דווח על עד מאה אלף עבדים נמלטים.
הדרום השתמש בכך כדי להוכיח את החומרה שבה מפר הצפון את "הפשרה הגדולה", שכן אחד מתנאי הפשרה היה החמרה באכיפת החוק להסגרת עבדים בורחים.
בצפון, ביקשו תומכי התנועה לביטול העבדות לשוות על ידי כך משקל יתר לפעילותם למען העבדים.
שלטון החוק והדמוקרטיה היו בקנזס בשפל המדרגה.
אנשי חוק נמנעו מלהיכנס לעיירות, לשם מעצר עבריינים, כדי לא להסתבך עם תושבי העיירה.
תוצאות הבחירות למועצה המחוקקת של הטריטוריה זויפו באלימות ובגלוי.
היו קלפיות שרוקנו לאחר ההצבעה ומולאו בפתקים ה"נכונים".
מבוחרים "לא נכונים" נמנע לממש את זכות הבחירה.
בשל פעולותיהם האלימות של בני מיזורי, נבחרו בסוף 1855 תומכי עבדות לבית הנבחרים, וגורשו מקנזס נבחרים ששללו את העבדות.
בתגובה לכך ערכו מתנגדי העבדות בחירות נוספות, והקימו ממשלה משלהם.
כתוצאה מכך פעלו שתי ממשלות בקנזס.
שתיהן טענו לריבונות על כל שטח הטריטוריה, שתיהן זכו לתמיכתו של בית נבחרים שהתיימר לייצג את כל תושבי הטריטוריה.
ממשלת לקומפטון פעלה על סמך חוקת עבדות, ממשלת טופקה אימצה חוקת חירות.
זו הייתה תוצאת יישומו של עקרון "ריבונות העם", אשר אברהם לינקולן הזהיר מפניו בעשור שלפני המלחמה: "אני רואה בחקיקה זו (של חוק קנזס-נברסקה) לא חוק אלא מעשה אלימות מלכתחילה".
הממשל הפדרלי בוושינגטון התקשה להכריע מי הממשלה החוקית של המדינה.
אחרי שנתיים עקובות מדם (כ-200 הרוגים), הממשל הפדרלי נאלץ לשלוח כוחות צבא רבים כדי להרגיע את המהומות.
ב-19 במאי 1856 נשא הסנאטור צ'ארלס סאמנר בנושא הנפיץ האם לקבל את קנזס בתור מדינה חופשית או מדינת עבדות לנוכח קנזס המדממת.
במקום לקרוא תיגר על סאמנר לדו-קרב, דבר שהיה אסור חוקתית אך מקובל תרבותית, החליט ברוקס לתקוף אותו במקל.
זמן קצר לאחר מכן נפטר ממחלה בגיל 37. סאמנר עבר התאוששות ממושכת מפציעותיו עד ששב לתפקידו בצורה סדירה מלאה בשנת 1859. התגרה בין השניים פלגה עוד יותר את הציבור בארצות הברית כאשר הצפוניים גינו את האלימות בתוקף ואילו הדרומיים ראו בברוקס גיבור.
הדמוקרטיה בקנזס הייתה בלתי שגרתית בהיסטוריה של כיבוש הספר.
לרוב נוצרה בספר דמוקרטיה שהקצוות בה נוטות באופן מבני לפשרה.
בקנזס, לעומת זאת, משכו הקצוות להקצנה נוספת, שכן הקצוות הפוליטיים בקנזס אוכלסו בנציגיהן של שיטות משטר מזרחיות, ולא בבניה האותנטיים של הווית הספר.
זאת משום שהאינטרסים אשר לשמם הוקמו המוסדות הדמוקרטיים-כביכול בקנזס, היו אינטרסים של החברות המזרחיות המבוססות, של הצפון והדרום כאחד, ולא של המתיישבים החלוצים.
האינטרס הכלכלי של תושבי הספר הכתיב פשרה פוליטית.
רוב אנשי קנזס התאחדו, תומכי עבדות כמתנגדיה, בניסיונם להפסקת האלימות.
הם החשיבו את שמירת הברית כנעלה על הכרעת המחלוקת בנושא העבדות.
רוב המתיישבים הגיעו לטריטוריית קנזס מסיבות כלכליות, וכאשר ספקולציות הקרקע פרחו, מחלוקות העבדות נשכחו.
אנשי קנזס ניסו להפסיק את המאבק הפוליטי, כדי שאפשר יהיה להתמקד בחקלאות ומסחר, לשם הגשמת מטרתו של איש הספר: רווחה כלכלית.
היו שכתבו למדינות מוצאם במזרח וביקשו לחדול מהמאבק ולהפסיק לשלוח כסף למטרת המאבק, גם במחיר כישלון הסיעה בה צידדו.
נושא העבדות הגיע למצב של מתח ואלימות חריגים בפעם הראשונה דווקא באזור בו לרוב התושבים לא היה אכפת מנושא העבדות.
הצפוניים בקנזס אמנם הסכימו עם הטוענים שנעשה עוול לשחורים, אך לא רצו בשום קשר איתם, לא עם הטוענים ולא עם השחורים.
רצונם של המתיישבים הצפוניים להכריז על קנזס כעל "אדמה חופשית" היו מניעים כלכליים ותרבותיים יותר מאשר מוסריים.
לא ההצהרה ש"כל בני האדם נולדו שווים" הנחתה אותם, אלא הרצון לקיים את תרבותם הצפונית, הנקייה משחורים.
חשיבותה של קנזס בתקופה זו לא הייתה בהיותה זירה למאבקי ספר.
היא יוצאת מהכלל שקבע טרנר.
מאבקם של בני המזרח היה משמעותי לעיצוב המשטר בקנזס, יותר מאשר מאבקי הספר שהתחוללו בקנזס.
לתהליכים ולמוסדות שמקורם במזרח הייתה חשיבות בעיצוב תרבות הספר ומשטרו, והמאבק בקנזס הוא דוגמה לכך.
המאבק בקנזס הוא יוצא דופן מבחינת הדימוי הפופולרי של הספר האמריקני.
אי אפשר למצות את תולדות הספר במיתוס המערב הפרוע, וקנזס היא דוגמה בולטת לכך.
תושבי הספר בכלל וקנזס בפרט ביקשו לסיים את הסכסוך בקנזס בדרך המהירה ביותר, ואחת היא לטובת מי תיפתר המחלוקת, אם בכלל תיפתר.
האינטרסים שעמדו לנגד עיניהם היו כלכליים.
אנשי המזרח, לעומתם, ביקשו לפתור את המחלוקת בקנזס לטובת הסיעה בה צידדו - צפון או דרום.
האינטרסים שהיו לנגד עיניהם היו אידאולוגיים.
הם ביקשו להאבק על דמותה הפוליטית של קנזס, על קביעת חוקתה ונציגיה בקונגרס.
בעשותם זאת, השתלטו אנשי המזרח על משטרהּ, שתי חוקותיה ותרבותה של קנזס.
העימות הפוליטי שיצרו הידרדר לעימות חמוש והביא להסלמת האלימות בארצות הברית בשנות החמישים של המאה ה-19.
קנזון ישראל בע"מ (עד 2023 נקראה יוזר טרנד בע"מ) היא חברה ציבורית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ומאז ינואר 2025 נכללים ברשימת השימור.
החברה עוסקת במימון פרויקטי נדל"ן.
בעבר עסקה באפיון, עיצוב ופיתוח בתחומי הסלולר והאינטרנט באמצעות חברת "נטקראפט" שהייתה בבעלותה.
קודם לכן החברה הפעילה את אתר האינטרנט "תפוז אנשים", שירותי ואתרי אינטרנט נוספים.
לתקופה קצרה (בשנים 2019–2020) עסקה גם בשיווק מוצרים מבוססי קנאביס.
החברה נוסדה באוגוסט 1999 על ידי אילן בן דב בשם "אחלה פורטל לישראל בע"מ", כחברת בת של "סאני.
קום בע"מ" מקבוצת "סאני אלקטרוניקה" שהייתה בבעלותו, והחלה להפעיל את אתר האינטרנט "אחלה" שאותו רכשה מ"הוצאת מאור".
"אחלה" הוקם בשנת 1996 על ידי אבי וחגית מאור כפורטל אינטרנט שכלל שירות חיפוש ומדריך אתרים (אינדקס אינטרנט).
בינואר 2001 רכשה את אתר האינטרנט "תפוז" תמורת 450 אלף דולר.
ביולי 2001 מיזגה את אתר "אחלה" לתוך "תפוז".
בשנת 2002 הוחלף שם החברה ל"תפוז אנשים בע"מ".
בינואר 2004 הקימה את אתר BlogTV.
בספטמבר 2005 רכשה שליש מאתר הקניות "גט איט" (Get IT), בתמורה לפרסום באתר "תפוז".
באוגוסט 2008 הגדילה את אחזקותיה ל-50%.
במרץ 2006 החברה הונפקה בבורסת תל אביב, וגייסה 27 מיליון שקל לפי שווי שוק של 80 מיליון שקל.
ביולי 2006 הקימה את אתר שיתוף וידאו באינטרנט, בכתובת Flix.co.il.
האתר החל כמעין גרסה ישראלית ל-YouTube, ובשנים הראשונות לפעילותו היה אתר שיתוף הווידאו הפופולרי בישראל.
במאי 2007 השיקה החברה את אתר האינטרנט OK (בכתובת www.ok.co.il), שריכז עבור הגולשים מידע שמקורו באתרי תוכן שונים על עמוד אחד, כולל כותרות של אתרי חדשות, תחזיות מזג אוויר וסרטוני וידאו.
בדצמבר 2007 הושק "סנוז" שירות מיקרו-בלוגינג באמצעות הסלולר, שהיה דומה ל"טוויטר", אולם הוא נסגר לאחר פחות משנה.
בינואר 2008 הושק אתר משחקי יכולת "שאפו" ("shapo"), בו אפשר היה לשחק על כסף במשחקים דוגמת שש-בש.
באוקטובר 2008 הושק שירות "העולמות" החדש (פרופיל משתמש באתר תפוז) עם כלים נוספים של רשת חברתית מקוונת עם אפשרויות של עדכונים, הוספת חברים ועוד.
בינואר 2010 רכשה, תמורת 735 אלף שקלים, את חברת "נטקראפט", שעסקה במתן שירותי אפיון, עיצוב ופיתוח בתחום האינטרנט והסלולר.
בנוסף הפעילה "נטקראפט" בית ספר לחוויות משתמש ומקצועות אינטרנט אחרים תחם שם המותג netcraft academy.
ביוני 2011, מכרה חברת תפוז את פעילות BlogTV תמורת דולר אחד למנכ"ל השכיר שלה לשעבר, אורן לוי.
בספטמבר 2013, מכרה את אתר האינטרנט "תפוז אנשים" ו-FLiX לקבוצת "קו מנחה" ובעקבות כך שינתה החברה את שמה ל"יוזר טרנד בע"מ".
בספטמבר 2014 רכשה חברת בן דב אחזקות, המוחזקת במלואה על ידי אילן בן דב, את השליטה בחברת "יוזר טרנד" מחברת סאני אלקטרוניקה.
במרץ 2017 רכשה חברת אלעד מערכות תוכנה את פעילות "נטקראפט" תמורת 4.5 מיליון שקלים.
חברת "יוזר טרנד" הפכה אז לשלד בורסאי ללא פעילות.
בתחילת 2019 מוזגה "יוזר טרנד" עם חברת "קנזון", חברה בבעלות קבוצת משקיעים בראשות נועם לניר, שעסקה בייצור ושיווק מוצרים מבוססי קנאבידיול (CBD) המופק מצמח הקנאביס.
אז שינתה החברה את שמה לשם "קנזון ישראל בע"מ".
במאי 2019 גייסה החברה 25 מיליון שקל להקמת למסחר מקוון בקנאביס.
האתר החל לפעול באוגוסט 2019. אולם פעילות זו נסגרה לאחר כשנה והחברה שוב הייתה לשלד בורסאי.
בינואר 2021 הודיעה החברה כי היא מעוניינת להסב את פעילותה לתחום הנדל"ן.
הדבר יצא לפועל בפברואר 2023, אז מוזגה לתוכה פעילות בתחום הנדל"ן של קבוצת "אולדר קפיטל".
בינואר 2025 הועברו ניירות הערך של החברה לרשימת השימור בבורסה לניירות ערך בתל אביב, עקב שווי השוק הנמוך שלהם.
מאוגוסט 1999 ועד ספטמבר 2013 עסקה בהפעלת אתרי אינטרנט.
מאוגוסט 1999 ועד יולי 2001 הפעילה את פורטל האינטרנט אחלה אשר היה אינדקס אתרים.
מספטמבר 2000 ועד אוגוסט 2009 הפעילה את אתר האינטרנט של הוועד האולימפי בישראל וגם לקחה עליו חסות.
מינואר 2001 ועד שנת 2007 הפעילה את אתר האינטרנט של רשת סטימצקי (ibooks).
מינואר 2001 ועד ספטמבר 2013 הפעילה את אתר האינטרנט תפוז אנשים.
מיולי 2006 ועד ספטמבר 2013 הפעילה את אתר שיתוף הווידאו FLiX.
בשנת 2002 הפעילה את אתר משחקי ההימורים joint7. בשנת 2008 הפעילה אתר משחקי הימורים נוסף בשם shapo.
מדצמבר 2009 ועד ספטמבר 2013 הפעילה את אתרי הילדים דף הבית הראשון שלי וביגו.
בשנת 2002 הפעילה את אתרי האינטרנט של דינמיקה סלולר וסאני תקשורת.
בשנת 2002 הפעילה את אתר האינטרנט goop בשיתוף חברת StarVision.
מספטמבר 2005 ועד נובמבר 2009 הפעילה את אתר הסחר האלקטרוני GetIT.
משנת 2008 ועד נובמבר 2009 הפעילה את אתר התיירות והנופש GetOut.
מיולי 2006 עד פברואר 2010 הפעילה את אתר ההיכרויות "כפיות" באמצעות חברת נט פור אס.
מינואר 2001 ועד ינואר 2013 עסקה בתחום הסלולר.
מינואר 2001 ועד אוקטובר 2002 סיפקה תוכן סלולרי לחברת GoNext.
מאוקטובר 2002 ועד ינואר 2013 סיפקה תוכן סלולרי, בנתה אתרים סלולרים, ופיתחה אפליקציות לסלולר באמצעות מחלקת tapuz mobile.
מספטמבר 2008 ועד ינואר 2013 הפעילה את אתר wapo, רשת חברתית סלולרית.
מספטמבר 2004 ועד נובמבר 2007 הפעילה את אתר Mlog, אשר אפשר אחסון הודעות SMS בענן.
מינואר 2010 ועד 2017 עסקה באפיון, עיצוב ופיתוח בתחום האינטרנט והסלולר באמצעות חברת הבת נטקראפט.
קנושה היא בירת מחוז קנושה במדינת ויסקונסין בארצות הברית.
העיר שוכנת על גדות ימת מישיגן בדרום-מזרח ויסקונסין, בקרבת הגבול עם אילינוי.
בעיר מתגוררים 99,986 תושבים (נכון ל-2020), והיא העיר הרביעית מבחינת גודל אוכלוסייתה הן בין ערי ויסקונסין (אחרי גרין ביי, מדיסון ומילווקי) והן בין הערים השוכנות על גדות ימת מישיגן (אחרי גרין ביי, מילווקי ושיקגו).
במקום בו נמצאת העיר כיום ישבו שבטים אינדיאנים שונים, בהם הפוטאוואטומי (Potawatomi) והאוג'יבווה (Ojibwe).
המתיישבים הראשונים ממוצא אירופי הגיעו לאזור בסביבות 1830. ההתיישבות גדלה וב-1835 הוקמה העיירה "פייק קריק" (Pike Creek).
תוך זמן קצר הוקם נמל בעיירה שהפך לנמל חשוב באזור הימות הגדולות וכבר ב-1837 שם העיירה שונה ל"סאות'פורט" (Southport, "נמל דרומי").
ב-1850 השם שונה פעם נוספת, הפעם ל"קנושה", אינגלוז של השם האינדיאני של המקום.
מתחילת המאה ה-20 בעיר היו מפעלים לייצור כלי רכב שעברו בהדרגה לשליטת אמריקן מוטורס.
מפעלים אלו נסגרו עם מכירת החברה לקרייזלר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
מהעשורים האחרונים של המאה ה-20 קנושה מתפקדת כעיר שינה בעקבות הנגישות הגדולה שלה למילווקי בצפון ושיקגו בדרום.
עם זאת ישנה כלכלה מקומית משמעותית המתבססת על ייצור ותיירות.
בעיר ובקרבתה נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, כמו אוניברסיטת ויסקונסין-פארקסייד בעיירה סאמרס.
בעיר עובר כביש בין-מדינתי 94, המקשר בין בילינגס במונטנה למדינת מישיגן.
בקנושה נמצאת תחנה של רכבת הפרברים של שיקגו, היחידה בוויסקונסין.
בעיר פועלת מערכת של חשמליות.
קֶנזוׂ שיראַי (יפנית 白井健三; באנגלית: Kenzō Shirai; נולד ב-24 באוגוסט 1996) מתעמל יפני, אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף עולם זכה בתואר בגיל הצעיר ביותר (אנטוורפן 2013).
אחראי לכניסתם של מספר תרגילים ("אלמנטים" בעגה המקובלת בתחום) המכונים בשמו.
בין היתר החבר הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרת הלאומית של יפן.
מוכר בכינוי "מיסטר טוויסט" ("בורג" בעברית) וביפנית "נסיך הטוויסט".
גובהו 161 סנטימטרים ומשקלו 51 קילוגרמים.
אמו, נורימי, היא מאמנת התעמלות מכשירים ואביו, מאסאַאַקי מתעמל עבר ומאמן בהווה, עומד בראש מועדון התעמלות הצעירים טצוּרוּמי.קנזו שיראי בעל תואר בחינוך גופני מאוניברסיטת מדעי הספורט ניפון שבטוקיו.
סיפר כי בהשפעת שני אחיו הבוגרים בחר להתמקצע בענף התעמלות המכשירים, כמו כן כשנשאל לדמות המופת שלו, נקב בשמו של חברו לנבחרת הלאומית קוהיי אוצ'ימורה.
בראיונות סיפר שיראי, שמגיל צעיר בילה במועדון ההתעמלות טצורומי, שבבעלות הוריו, ושלמעשה היה עבורו תחליף למסגרות היום עד נעוריו.
במהלך האימונים גילה עניין רב בטרמפולינה, ולפי עדותו האישית ההתמקצעות בה אפשרה לו לפתח המיומנות הייחודית ב"ברגים" (Twists) באוויר.
ארבעה תרגילים מכונים בשמו של שיראי, לאחר שהיה הראשון לבצעם בתחרויות בינלאומיות רשמיות.
שלשת התרגילים (אלמנטים) הראשונים הם בתרגיל הקרקע והאחרון בשולחן הקפיצות, ונכון להיום (2016) מתעמלים בודדים מבצעים תרגילים אלה.
באוקטובר 2013 התחרה לראשונה באליפות העולם בהתעמלות והוא בן 17. עלה לגמר בתרגיל הקרקע ובשולחן הקפיצות.
בתרגיל הקרקע זכה במקום הראשון, והיה לאלוף העולם הצעיר ביותר בהיסטוריית הענף, לאחר ביצוע תרגיל בדרגת קושי 7.4 ודירוג D הגבוה ביותר.
כמו כן, הפרש הניקוד בינו לבין סגנו בתחרות עמד על ארבע עשיריות והיה ההפרש הגדול ביותר בין כל המתמודדים.
בשולחן הקפיצות סיים במקום הרביעי עם ציון של 15.133.
ב-2014 התחרה באליפות העולם בנאנינג,גואנגשי, סין.
עלה לגמר המוביל בדירוג המוקדמות, וזכה במקום השני עם ציון 15.733 על תרגיל ברמת קושי 7.4, שאלמלא שגיאה בביצוע, דרגת הקושי הייתה מעניקה לו בוודאות את המקום הראשון.
ב-31 באוקטובר 2015 זכה בפעם השנייה במדליית הזהב באליפות העולם בגלאזגו, בתרגיל הקרקע, עם ניקוד חריג של 16.233, עם רמת הקושי הייחודית לו, והגבוהה בתחרות-7.6, וביצוע כמעט נטול פגמים.
הפרש הניקוד בינו לבין סגנו מקס ויטלוק (בריטניה) היה הגדול ביותר בתחרויות הגמר.
אנשי הקנורי (Kanuri) הם קבוצה אתנית אפריקנית אשר מתגוררת בעיקר בשטחים של מה שהיו בעבר אימפריית קאנם ואימפריית קאנם בורנו, כאשר בימינו נמצאות באזור זה מדינות ניגריה וקמרון.
השפה המדוברת על ידי אנשי הקנורי היא שפת הקנורי אשר מהווה חלק ממשפחת שפות בשם 'נילו סהרה' (Nilo-Saharan).
קבוצה זו מונה כ-10 מיליון תושבים (נכון להערכות בשנת 2013) וכוללת מספר תתי קבוצות אשר חלקן אינן רואות עצמן כחלק מאנשי הקנורי.
מקורם ושורשיהם של אנשי הקנורי מצויים באימפריית קאנם-בורנו (אימפרייה שראשיתה בקאנם במאה ה-8 לספירה, והמשכה באימפריית קאנם בורנו החל מהמאה ה-13 ועד לאמצע המאה ה-19).
לאחר גירושם של אנשי ה'קנמבו' (Kanembu), ראשוני אנשי אימפריית קאנם, לעבר אדמות בורנו על ידי שבט ה'בוללה' (Bulala), החלו נישואים פנימיים בין אנשי הקנמבו לאנשי בורנו אשר הביאו ליצירת דור חדש של אנשים שנקראו 'קנורי'.
בניגוד לשכניהם של אנשי הקנורי, אנשי ה'טובו' (Toubu) ואנשי 'זגאווה' (Zaghawa), אנשי הקנורי לא נדדו ממקומם במהלך השנים.
עיסוקיהם המסורתיים לאורך ההיסטוריה כללו ועדיין כוללים חקלאות ועבודת אדמה, דייג באגם צ'אד וייצור ומסחר במלח.
הדת השלטת בקרב אנשי הקנורי היא האסלאם.
אנשי הקנורי מזוהים על ידי שמות שונים באזורים שונים וכוללים כאמור מספר תתי קבוצות.
האוכלוסייה הגדולה ביותר של אנשי הקנורי נמצאת בחלק הצפוני של מדינת ניגריה, באזור מדינת בורנו ובאזורים שהיו משויכים בעבר לאימפריית קאנם בורנו.
בחלקים הדרומיים של ניגריה נקראים אנשי הקנורי לרוב בשם 'ברי ברי' (Beri Beri), אשר לקוח משפת ההאוסה שמדוברת בין השאר במדינת צ'אד.
תת-קבוצה נוספת מכונה 'טומרי' (Tumari) ובמקרים מסוימים גם 'קנמבו' (Kanembu) במדינת ניגריה.
תת-קבוצה זו חיה באזור 'נגוויגמי' (N'guigmi) בחלקה המזרחי של ניגריה ונפרדת מאנשי הקנמבו שבמדינת צ'אד.
בחלקים המזרחיים והמדבריים של ניגריה ישנה תת-קבוצה נוספת של אנשי הקנורי המכונה 'בלה בלה' (Bla Bla).
תת-קבוצה זו מהווה קבוצה אתנית דומיננטית בכל הקשור לתעשיית אידוי המלח וקשרי המסחר באזור 'בילמה' (Bilma), עיר מדברית בחלק הצפון מזרחי של ניגריה.
אנשי הקנורי נעשו מוסלמים עוד מהמאה ה-11 לספירה.
במאה זו הוחלף השלטון באימפריית קאנם משושלת 'דוגואה' (Duguwa) ועבר לשושלת 'סיפאווה' (Sayfawa).
החלפה זו של השושלות היוותה טריגר לכניסתו של האסלאם לאימפריית קאנם.
המנהיג הראשון משושלת הסיפאווה היה 'הומאי' (Hummai) והוא היה מוסלמי בעצמו.
הומאי הכניס את חוקי האסלאם אל בתי המשפט באימפריה והדת האיסלאמית נעשתה לחלק בלתי נפרד מהתנהלותה של האימפריה.
בשנים אלה נבנו ברחבי אימפריית קאנם מסגדים רבים ואנשים נדרשו להמיר את דתם לאסלאם.
גם כיום, האסלאם היא הדת השולטת בקרב אנשי הקנורי.
שפת הקנורי היא חלק ממשפחת שפות בשם נילו-סהרה ומדוברת כיום במדינות שונות כגון ניגריה, צ'אד, קמרון, לוב וסודאן.
שפה זו מזוהה עם אימפריית קאנם ואימפריית קאנם בורנו שהתפתחה ממנה.
אנשי הקנורי מדברים במספר נוסחים של שפת הקנורי, הכוללים את נוסח ה'מנגה' (Manga), ה'טומרי' (Tumari), ה'בילמה' (Bilma) ואת שפת הקנמבו (Kanembu) הדומה לשפת הקנורי, אך נפרדת ממנה.
למעשה, אנשי הקנורי ספגו שני סוגים של שפות כתוצאה ממיקומם בעבר בסמוך לאגם צ'אד – שפת הקנורי שהיא חלק ממשפחת שפות הנילו-סהרה ובנוסף שפה צ'אדית (אפרו-אסיאתית).
כלכלתם של אנשי הקנורי מבוססת בעיקר על חקלאות, דייג, הכנת מלח ותהליכי מסחר שונים.
הם מתגוררים בכפרים וערים ומעבדים את האדמות שמקיפות את מקום מגוריהם.
אנשי הקנורי עוסקים במסחר ומנהלים קשרי מסחר בין השאר עם אנשי הפולאני, ורועים ערבים בעבור מוצרים שונים כגון מלח ועורות של בהמות.
עקב העובדה שאנשי הקנורי כמעט ולא נדדו ממקום למקום במהלך ההיסטוריה, הם נעשו למומחים בכל הקשור לעיבוד הקרקע המקומית וחקלאות המקושרת אליה.
נפילתה של אימפריית קאנם בורנו התרחשה במאה ה-19. עם זאת, ניתן לראות במדינת בורנו אשר שוכנת כיום בחלקה הצפון מזרחי של ניגריה שרידים לתרבות, שפה ומנהגים שהיו נהוגים עוד מימי אימפריית קאנם בורנו ואפיינו את אנשי הקנורי בעבר.
השושלת האחרונה שהיוותה את משפחת המלוכה לפני נפילתה של אימפריית קאנם בורנו הייתה שושלתו של 'אל קאנמי' (El-Kanemi) והיא מהווה את השושלת השולטת בקרב אנשי הקנורי גם בימינו.
המנהיג המסורתי של אנשי הקנורי בבורנו כיום הוא 'אבובקר איבן עומר גרבה אל קאנמי' (Abubakar Ibn Umar Garbai El-Kanemi) כאשר שלטונו החל בשנת 2009 לאחר שהחליף את קודמו בתפקיד 'מוסטפא איבן עומר אל קאנמי' (Mustafa Ibn Umar El-Kanemi) (הנתונים נכונים לשנת 2018).
קנזס סיטי העיר השלישית בגודלה במדינת קנזס שבארצות הברית.
העיר לרוב מכונה בראשי תיבות KCK, על מנת להבדיל אותה מהעיר בעלת השם הזהה במיזורי, שהעיר הקנזסית היא חלק מהמטרופולין שלה.
האוכלוסייה המקומית הוערכה בשנת 2016 בכ-151,709 נפש.
העיר הוקמה באוקטובר 1872, ובאותה השנה כבר נערכו בחירות מוניציפליות ראשונות.
בשנת 1886 סופחו לעיר עוד כארבעה יישובים, ובכך נוצרה ישות מוניציפלית חדשה שעדיין נשאה את השם קנזס סיטי.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 העיר חוותה צמיחה דמוגרפית אדירה אשר נמשכה עד שנות ה-30 של המאה ה-20. בשנים 1890–1960 העיר נחשבה לאחת ממאה הערים הגדולות בארצות הברית כולה ובשנת 1920 אוכלוסייתה חצתה לראשונה את קו מאה אלף התושבים.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-145,786 אנשים בכ-53,925 משקי בית כאשר הצפיפות היא כ-440 נפש לקמ"ר.
הגיל החציוני בעיר היה 32.5 שנים.
ההרכב המגדרי של העיר הוא 49.4% גברים ו-50.6% נשים.
3.8% משני גזעים או יותר
מבין תושבי העיר הידועים (אשר התגוררו בה בשלב כזה או אחר בחייהם) ניתן למנות את אדוארד אסנר, סקוט פולי, אריק סטונסטריט, טריי ביירס, ג'אנל מונה, בובי ווטסון, צ'ארלי פארקר, מארק היינס, ארל ווטסון, ליאו ליונס ומוריס גרין.
בעיר נמצא מפעל הרכבה של ג'נרל מוטורס שבו מרכיבים שברולט מליבו וביואיק לה קרוס.
בעיר נמצא גם המשרד האזורי של לשכת בתי הכלא הפדרלית.
על פי דוח מ-2013 המעסיקים העיקריים בעיר הם:
קנזינגטון היא שכונה ברובע ברוקלין בניו יורק.
השכונה ממקומת מדרום לפרוספקט פארק ולשכונת וינדזור טראס, וגובלת בשכונת בורו פארק ממערב, שכונת פלטבוש ממזרח, ומידווד מדרום.
קנזינגטון היא שכונה בעלת אופי מגורים מובהק, עם מגוון סוגי דיור, כולל בתי שורות (rowhouses) מבריקים, בתים ויקטוריאניים חד-משפחתיים מנותקים, ובנייני דירות.
לאורך שדרות אושן (Ocean Parkway) ושדרת קוני איילנד (Coney Island Avenue) בולטים בנייני דירות לבנים שנבנו לפני מלחמת העולם השנייה, רבים מהם פועלים כיום כאגודות שיתופיות (co-ops).
השכונה מאופיינת באוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית.
הרחובות המסחריים המרכזיים הם קוני איילנד אווניו, צ'רץ' אווניו, דיטמאס אווניו ומקדונלד אווניו.
שדרת אושן חוצה את השכונה ממזרח למערב.
המיקוד של קנזינגטון הוא 11218 והיא נמצאת באחריות תחנת המשטרה 66 של NYPD.
קנזינגטון יושבה לראשונה במאה ה-17 על ידי חקלאים הולנדיים.
התיישבות מחודשת הייתה בשנת 1737 על ידי מתיישבים בריטיים.
השכונה קרויה על שם שכונת קנזינגטון שבלונדון.
שדרת אושן פארקוויי המחברת בין פרוספקט פארק לקוני איילנד הושלמה סלילתה בשנת 1880.
לפי מפקד ארצות הברית בשנת 2010 כמות האוכלוסייה עומדת על 36,891, פחות מכמות התושבים בשנת 2000 שעמדה על 36,973. רוב השכונה (47%) מורכב מאוכלוסייה לבנה, אפרו-אמריקאים (6.9%), ועוד קבוצות אתניות אחרות.
קנזו נקאמורה (ביפנית: 中村兼三; באנגלית: Kenzo Nakamura; נולד ב-18 באוקטובר 1973) הוא ג'ודוקא עבר יפני שהתחרה בקטגוריית המשקל עד 71 ק"ג, אלוף אולימפי מאטלנטה 1996.
בשנת 1995, נקאמורה זכה במדליית זהב באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, עיר הולדתו.
באותה השנה הספיק גם לזכות במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בניו דלהי.
בשנת 1996 הוא זכה לראשונה באליפות יפן (All Japan Judo Championships) לאחר שניצח בגמר את טקהיסה איווקאווה.
עוד באותה השנה זכה בטורניר פריז היוקרתי כאשר ניצח בגמר את כריסטוף גגליאנו הצרפתי.
הוא נבחר לייצג את יפן באולימפיאדת אטלנטה 1996 וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 71 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח את תומאס שלייכר האוסטרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את עבדל חאקים הרקט האלג'יראי וברבע הגמר ניצח את מרטין שמיט הגרמני.
בחצי הגמר נקאמורה ניצח את קליוני בולדבטר המונגולי ובגמר גבר על קוואק דה-סונג הדרום-קוריאני בהחלטת שופטים לאחר שהקרב נגמר ללא הכרעה.
לאחר אטלנטה 1996, נקאמורה זכה במספר טורנירים נוספים.
באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז הוא זכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את כריסטוף גגליאנו הצרפתי בזכות איפון.
בשנים 1998–2000 נקאמורה זכה שלוש פעמים ברציפות באליפות יפן.
בשנים שלאחר מכן הצליח פחות כאשר כשל לעבור את הסיבוב השלישי באליפות העולם בשנת 1999 והודח בשלב רבע הגמר באולימפיאדת סידני 2000. באליפות העולם בשנת 2001 סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בשלב חצי הגמר ובקרב על מדליית הארד.
בשנת 2002 נקאמורה זכה בפעם החמישית באליפות יפן ושנה לאחר מכן זכה בטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
בשנת 2003 נקאמורה פרש מג'ודו תחרותי ולאחר מכן אימן בין היתר את נבחרות הנוער והבוגרים של יפן בג'ודו.
קנזלה (בהונגרית: Kenézlő) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
קנורה היא עיר בפרובינציית אונטריו שבקנדה.