tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנגליה הצעירה הייתה קבוצה פוליטית בתקופה הוויקטוריאנית שהתבססה על רעיונות שמרניים רומנטיים, שבהם תמיכה במונרכיה אבסולוטית ולצידה כנסייה חזקה, כאשר לשכבות החלשות ידאגו העשירים והאצילים מתוך תחושת חובה.
על אף שמרבית חברי הקבוצה היו בני אצילים בריטים שלמדו בבתי הספר הפרטיים איטון וקיימברידג' מנהיגם היה בנימין דיזראלי, היהודי המומר, שלא היה מרקע אצילי, ולא למד בבתי הספר היוקרתיים בהם למדו בני הקבוצה.
בטרילוגיית "אנגליה הצעירה" שלו, שכללה את הספרים "קונינגסבי" (1844), "סיביל" (1845) ו"טנקרד" (1847) פרש דיזראלי את עקרונות הקבוצה - סובלנות בין דתית, רפורמה בתנאי העבודה במפעלים, ומתן כוח למלוכה ולכנסייה.
עם זאת, "טנרקד" שפורסם בקבוצה בה חדלה כבר הקבוצה מפעילות, ביסס רעיונות רחבים יותר, ומיסטיים יותר, של אחווה בין דתית.
"טנקרד" מבסס שלושה רעיונות: עליונות המזרח על המערב, עליונות הגזע היהודי, והקרבה הרעיונית שבין היהדות והנצרות.
לאורך כל הספר מודגשת עליונותו של המזרח, ערש התרבות, על פני המערב, כאשר מטרתו של פקראדין היא ליצור "בקולו ובחרבו" מערכת חברתית חדשה - חבר עמים שיתבסס על תורת אלוהי סיני וגולגותא.
"טנקרד" קורא למעשה לאיחוד המערב והמזרח, על בסיס רעיונות מונותיאיסטים מזרחיים, בהם יהיו היהודים המובילים הרוחניים של האנושות כולה, בכוח קדמוניות גזעם.
רעיונות אלו מצאו להם תומכים יהודים נלהבים.
כמה מהאינטלקטואלים בתקופת חיבת ציון הביעו תמיכה ברעיונות הספר.
כך יהודה ליב לוין שתרגם את הספר לעברית בשנת 1883 והוסיף לו הקדמה התומכת ברעיונות המובאים בו, וראה בדישראלי כתומך נלהב בתקומת עם ישראל בארצו, כאקדמה לתחייה רוחנית כלל עולמית, ומרדכי בן הלל הכהן, שפרסם מספר סקירות בהן הוא משבח את הספר ברוח זו.
נחום סוקולוב, לעומתם, סבר כי הספר אינו אלא פנטזיה רומנטית, וכי מי שרוצה לעורר את לב העם לציונות צריך לבחור ספר אחר כדניאל דירונדה או דוד אלרואי.
נראה כי גדולי הציונות ראו בספר יצירה התואמת את האידיאלים הציוניים.
בנימין זאב הרצל כינה עצמו "טנקרד" בעת שהיה חבר באגודת הסטודנטים "אלביה", בשנת 1880. ודוד בן-גוריון כינה את הספר "הרומן הציוני הראשון".
אדוארד סעיד פותח את ספרו "אוריינטליזם" בציטטה מ"טנקרד" - "המזרח הוא קריירה".
הוא רואה ב"טנקרד" את תמצית האוריינטליזם, הדרך המעוותת בה רואה בן המערב את בן המזרח, ובדיזראלי את אחד ממבשרי האוריינטליזם.
הוא מבקר את הספר במילים קשות -
"הרומן של דישראלי טנקרד (Tancred) רווי קלישאות גזעניות וגאוגרפיות, כל דבר הוא עניין של גזע, אומר סידוניה, עד כדי כך שהישועה לא תימצא אלא באוריינט ובין גזעיו.
שם, למשל, דרוזים, נוצרים, מוסלמים ויהודים מתרועעים בנקל אלה עם אלה, כי – מישהו מתחכם – הערבים אינם אלא יהודים רכובים על סוסים, וכולם אוריינטלים בעומק ליבם.
קווי-שיתוף נמתחים בין קטגוריות כלליות, לא בין קטגוריות ובין מה שיש בהן.
האוריינטלי גר באוריינט, חי בשאננות אוריינטלית, תחת רודנות ותאוותנות אוריינטליות, חדור תחושת פטליזם אוריינטלי."
הספר תורגם לעברית על ידי יהודה ליב לוין בשנת 1883 ויצא לאור במספר חלקים בשנים 1883 ו-1884 על ידי המוציא לאור אברהם צוקרמן.
על אף שהספר מצא תומכים נלהבים, בסמוך לפרסום החלק הראשון פרסם דוד פרישמן ביקורת חריפה על הספר, בה טען הן כנגד הרעיונות שהביע דיזראלי בספר, והן כנגד התרגום, אותו מצא מלא שגיאות, ולא נאמן למקור, וההקדמה שלדעתו הועתקה מירחון רוסי בשם סבובוד.
הספר ראה אור במהדורות שונות "מקוצרות" או "לנוער" מספר פעמים לאחר מכן, בהוצאת יזרעאל בשנים 1945 ו-1957, אך גם הוצאות אלו מבוססות על תרגום יהל"ל.
היותו של דיזראלי מומר מנעה מרשויות מקומיות מלהנציחו ברחוב.
על אף שבירושלים ובחיפה (כמו גם בנתניה ובלוד) יש רחובות על שמו של דיזראלי, בעבר סירבה ועדת השמות בעיריית תל אביב לקרוא שמות רחובות על שם יהודים מומרים, אבל בכל זאת קראה לרחוב ביפו בשם "נס לגויים", שהוא שם הספר "טנקרד" בתרגום יהל"ל.
טְסָאם הוא ריקוד מסכות מונגולי מסורתי שמטרתו לגרש רוחות.
זהו ריקוד תיאטרלי, בו מגלמים הרקדנים דמויות של גיבורים, שדים וחיות.
אפיון הדמויות מתבטא באמצעות צורת הריקוד, המוזיקה המתלווה אליו, ובאמצעות עיצוב התלבושת וצבעיהן.
הטסאם הוא מרכיב באמנות הנקראת "דויגָאר", אחת מעשר החוכמות בפילוסופיה ההודית.
הריקוד הובא למונגוליה במאה ה-8 על ידי הקדוש ההודי לובון באדאמונג'אי, שהוזמן לקדש את המקדש הבודהיסטי הראשון במדינה, סאיאם.
מאותה תקופה הטסאם היה חלק מהטקסים המונגוליים המסורתיים, ונעשה פופולרי ביותר במאה ה-16. עד סוף, קיימו 500 מתוך 700 המנזרים הבודהיסטיים במונגוליה את הטקס, כל אחד בגרסה משלו.
בעבר היו קיימים שני סוגי טסאם: הטסאם המדבר, "מִיל בּוגדו", שכבר חלף מן העולם, וה"גסר טסאם".
אחד מריקודי הגסר טסאם הפופולריים ביותר הוא ה"ארלג נומון חאן טסאם" הנקרא גם "חורי טסאם".
ריקוד זה, שבוצע לראשונה ב-1811, כלל למעלה מ-20 רקדנים וכ-108 תלבושות שונות, ובוצע ביום השמיני של החודש הראשון של הקיץ.
הטסאם היה נפוץ בעבר גם בהודו, נפאל, סין ובהוטן, אך כמעט ונעלם בעקבות השפעות מערביות מהפכת התרבות בסין ורדיפות הנזירים תחת שלטונו של צ'ויבלסאן במונגוליה.
כיום מנסה ממשלת מונגוליה לחדש את המסורת בעזרת נזירים ששרדו את הרדיפות.
טנת"א - ראשי תיבות של טעמים, נקודות, תגים ואותיות - מושג קבלי שלפי מערכת האלפבית העברי, טעמי המקרא, הניקוד והתגים המופיעים מעל חלק מהאותיות בכתב סת"ם היא מערכת מאוחדת שמשתקפים בה ייצוגים של המציאות.
ניתן למצוא פרק בשם זה בכתבי רבי חיים ויטאל, ובכתבי מקובלים רבים נוספים.
ההקבלה של דרגות אלה היא לחלקי הנשמה: טעמים כנגד החיה, נקודות כנגד נשמה, תגין כנגד רוח, ואותיות כנגד נפש.
הטעמים הם אלה שנותנים למשפט הכתוב את מלוא משמעותו, הנקודות, כלומר ניקוד התיבות הוא שמאפשר את קריאת המילה, התגים מסמלים את כח החיים שקיים באותיות ולכן הם מעל האות, והאותיות הם הבחינה הבסיסית והנמוכה ביותר של הביטוי.
ההדרגה של טנת"א מקבילה להדרגה שבחומריות של השפה: האותיות הן הנמוכות, העיצורים, הצלילים הברורים שיוצאים מחיתוך איברי הפה.
מעליהם הנקודות, הניקוד, התנועות שמאפשרות את רצף העיצורים, שאינן משמיעות צליל בפני עצמן אלא רק נלוות לעיצורים.
מעליהן הטעמים, המנגינה, האינטונציה, הפיסוק, הקשה לסימון והמעניק למשפט את משמעותו הייחודית.
טס לבית דרברוויל , רומן מאת תומאס הרדי שפורסם לראשונה בשנת 1891. בדומה לכל ספרי הרדי, גם רומן זה יצא לאור בהמשכים.
לאחר שמספר עורכי מגזינים סירבו לפרסמו בשל עיסוקו הגלוי בנושאי מין, הרומן פורסם לבסוף במגזין "הגראפיק" אחרי שהרדי צינזר חלקים ממנו ושינה אותו.
טס לבית דרברוויל הוא הרומן הלפני האחרון של הרדי שאחריו פרסם את "ג'וד האלמוני" והמשיך לכתוב שירה בלבד.
טס (תרזה) דרביפילד היא נערה כפרית, בת לאיכרים חסרי השכלה הגרים בכפר מרלוט.
ג'ון דרביפילד, אביה של טס, פוגש במקרה את הכומר המקומי ולומד ממנו שהוא נצר למשפחת דרברוויל, משפחת אצולה ששורשיה בימי הביניים.
האב, הרוצה להרוויח משייכותו לשושלת מיוחסת, משכנע את טס לבקר אצל משפחת דרברוויל הגרה בקרבת מקום ולדרוש הכרה בקרבה המשפחתית.
למעשה, למשפחת דרברוויל זו אין קשר לשושלת המקורית, כיוון ששמם האמיתי הוא סטוקס והם רכשו שם משפחה מכובד של משפחה שנכחדה.
טס מתחילה לעבוד אצל מרת דרברוויל ובנה, אלק דרברוויל רודף הנשים, שמתאהב בה ומחזר אחריה בניגוד לרצונה.
אלק מפתה את טס, וכשהיא נמצאת איתו לבד ביער, הוא אונס אותה.
כשטס מגלה שהיא בהיריון היא חוזרת אל בית הוריה למורת רוחו של אלק.
טס יולדת בן וקוראת לו "צער" (Sorrow).
התינוק מת לאחר זמן קצר ובתקווה להשתחרר מהחרפה שהמיטה על עצמה, עוזבת טס את ביתה ומוצאת עבודה חדשה במחלבה הנמצאת במרחק ארבעים מייל ממרלוט.
במחלבה טס פוגשת את אנג'ל קלייר, בנו הצעיר של כומר מהעיר אמיניסטר.
הם מתאהבים ואנג'ל מפציר בטס להינשא לו.
טס יודעת שהוא רואה בה נערה כפרית תמימה וטהורה, אך היא מתקשה לספר לו על עברה, מכיוון שהיא חוששת שהוא יפסיק לאהוב אותה.
אחרי הפצרות מרובות טס מסכימה להינשא לאנג'ל.
בליל הכלולות אנג'ל מספר לטס על פרשת אהבים שהייתה לו בצעירותו ומבקש את סליחתה.
טס מתוודה אף היא על עברה ומאמינה שסיפורה דומה לשלו ואף הוא יסלח לה.
אולם אנג'ל מתחלחל לשמע סיפורה ויחסו אליה משתנה לחלוטין.
כשהיא מוחה ואומרת "אבל חשבתי שאתה אוהב אותי, אותי עצמי".
הוא מצהיר בתשובה "האשה שאהבתי זו לא את, אלא אשה אחרת בדמותך".
בשלב זה הוא מתחיל לחשוב שהיא אישה קלת דעת וערמומית שרימתה אותו.
וכך איננו יכול להשלים עם אהבתו אליה.
לאחר ימים אחדים בני הזוג נפרדים, ואנג'ל אומר לטס שהוא יחזור אליה אם יוכל לסבול את קרבתה.
טס חוזרת אל משפחתה אך אינה יכולה לשאת את החיים שם ומוצאת עבודה כשכירת יום בחוות אחרות.
במהלך חודשים אלה היא פוגשת שוב את אלק דרברוויל, הוא טוען שחזר בתשובה ומציע לטס נישואים.
טס דוחה אותו בתיעוב, וממשיכה לעבוד בחורף הקר, בעבודה קשה בשדות.
היא מצפה שאנג'ל יגלה רחמים וישוב אליה.
באביב מת אביה של טס, ג'ון דרביפילד, והמשפחה מאבדת את ביתה.
הם נאלצים לנדוד עם רכושם כדי למצוא מקום מגורים ועבודה.
אלק דרברוויל נחלץ לעזרתם, וטס הנואשת מסכימה להיות המאהבת שלו כדי שתוכל לתמוך באמה ובאחיה הצעירים.
לאחר פרידתו מטס, נסע אנג'ל קלייר לברזיל כדי למצוא חווה ולהשתקע שם, אך הוא חלה במחלה אנושה וכמעט מת.
אחרי הרהורים רבים הוא חוזר לאנגליה כדי למצוא את טס ולחדש את אהבתם.
הוא מגלה שהיא חיה עם אלק דרברוויל בבית, בעיר חוף.
טס לבושה יפה אך היא אומללה.
טס אומרת לאנג'ל שהוא חזר מאוחר מדי ושולחת אותו לדרכו.
ביאושה היא הורגת את אלק בתקווה שמעשה זה ישחרר אותה והיא תוכל לשוב ולחיות עם בעלה.
טס הולכת בעקבות אנג'ל והם נמלטים יחד מפני אנשי החוק.
בני הזוג מסתתרים ימים אחדים בבית ריק, וכשהם מתגלים הם ממשיכים לברוח ומגיעים לסטונהנג'.
טס מבקשת מאנג'ל שידאג לאחותה הצעירה ליזה-לו, שהיא, כדבריה, "בת דמותה הרוחנית".
בבוקר מגיעים שוטרים ועוצרים את טס.
בפרק האחרון צופים אנג'ל וליזה-לו מחוץ לחומות בית הסוהר ורואים דגל שחור מונף המסמל את הוצאתה להורג של טס.
טס היא הדמות הראשית ברומן והעלילה מתפתחת סביבה.
היא נערה כפרית תמימה ויפה הנקלעת למצבים מסוכנים שמזמן לה הגורל.
היא אינה משכילה אבל היא פקחית ויש בה סקרנות ללמוד ולדעת, היא דנה בנושאי דת ומוסר עם אנג'ל ואחר כך עם אלק.
חולשתה של טס היא תמימותה וחוסר ידיעותיה בהלכות העולם, ולכן היא נופלת קורבן ואינה מסוגלת להגן על עצמה.
היא גוערת באימה על כך שלא הזהירה אותה מפני הסכנה שבגברים.
היא חשה אחריות למשפחתה וכאשר הסוס, שבו תלויה פרנסת המשפחה נהרג, טס חשה אשמה ומרגישה שהיא מחויבת לעשות כרצון הוריה וללכת להציג את עצמה בפני מרת דרברוויל.
טס יפה ומושכת את כל רואיה, כשהיא נפרדת מאנג'ל היא מנסה לשנות את הופעתה כדי להסתיר את יופיה הטבעי.
יש בה אצילות והידור, אך היא אינה שופעת חיים כפי שאפשר לצפות מנערה כפרית.
טס אינה אנוכית, היא אומרת לחברותיה לעבודה שהן ראויות יותר ממנה לאהבתו של אנג'ל והן אינן נוטרות לה טינה על אהבתו.
טס לוהטת באהבתה לאנג'ל ומנגד בשנאתה לאלק.
היא נכנעת לאלק רק כאשר הוא משכנע אותה שאנג'ל לא יחזור מברזיל, ומשפחתה תיוותר בחוסר כול.
אבל כשהיא נוכחת שאלק שוב רימה אותה, היא הורגת אותו בחמת זעם.
הגורל ממלא תפקיד חשוב בחייה.
"כך נגזר להיות", אומרים אנשי המקום שהיא גרה בו.
היא משלימה עם גורלה ומקבלת על עצמה את תוצאות מעשיה, ההעמדה לדין בעקבות הרצח ועונש התלייה שאחריו.
דמותה היא כמעט מיתולוגית, אנג'ל מכנה אותה "בת הטבע" ומדמה אותה לאלות דמטר וארטמיס מהמיתולוגיה היוונית.
אנג'ל הוא בנו של כומר הנושא לאישה את טס.
הוא מדמה את עצמו כחופשי בדעותיו אבל למעשה דעותיו הן שמרניות.
הוריו רוצים שהוא ימשיך את המסורת המשפחתית ויהיה כומר כאביו וכאחיו, אבל אנג'ל במקום ללמוד בקיימברידג' מעדיף לעסוק בעבודת אדמה וללמוד להיות חוואי.
הוא עובד במחלבת טלבותיי כדי לרכוש ניסיון בעבודה חקלאית ולבנות חווה משל עצמו.
הוריו גם מיעדים לו אישה, את מרסי צ'אנט, בת עירו.
אנג'ל אינו רוצה גבירה מעודנת לאישה, אלא בת זוג שתעזור לו בעבודתו בחווה.
הוא מתאהב בטס, שאותה הוא מדמה לנערת כפר תמימה וטהורה.
אנג'ל מורד במוסכמות, חילוני בדעותיו ומעדיף לעשות ל"תהילת האדם" במקום "תהילת האלהים".
גם אהבתו לטס, שהיא ממעמד נמוך משלו, ובחירתו בה כבת-זוגו היא התרסה נגד המסורת של הוריו.
במחלבה היה ידוע שאנג'ל מתעב משפחות אצולה ותיקות, וכאשר טס שומעת על כך היא חוששת לספר לו שמוצאה ממשפחה כזו.
אבל אנג'ל דווקא מתגאה בכך שהאשה שבחר היא ממוצא מכובד.
לאנג'ל היה בעבר רומן עם אשה בלונדון, הוא מספר על כך לטס ביום כלולותיהם ומבקש את סליחתה.
אבל כשטס מספרת לו על קשריה עם אלק, הוא אינו מוכן לסלוח לה כפי שהיא סלחה לו.
הוא מרגיש שזו טס אחרת, והיה מעדיף שהיא תהיה מתה.
באותו לילה אנג'ל הולך מתוך שינה, ונושא בידיו את טס ושם אותה בתוך קבר.
בלי להתכוון לכך הוא פוגע בנערות העובדות במחלבה ואשר מאוהבות בו.
אחרי שהוא עוזב את טס ומתכונן לנסוע לברזיל, הוא מציע לאיזי יואט לבוא אתו.
היא מסכימה, אבל הוא מתחרט והיא נותרת פגועה.
לטס הוא משאיר כסף והנחיות לפנות להוריו במקרה הצורך, אבל הוא אינו לוקח בחשבון שהיא גאה מידי מכדי לבקש עזרה.
בנם של סיימון סטוק ומרת דרברוויל.
הוא מפתה את טס והוא המקור לרוב סבלותיה.
כשאנג'ל חוזר מברזיל וטס מבינה שבגלל אלק היא אינה יכולה לחיות עם בעלה, היא רוצחת אותו מתוך יאוש.
אלק מכנה את טס דודנית, אך הם אינם קרובי משפחה כלל.
בעוד טס היא נצר למשפחה אריסטוקרטית, אלק הוא בנו של סוחר אשר קנה בכסף את שם המשפחה "דרברוויל".
הוא מחזר אחרי טס ומנסה לעזור לה ולמשפחתה, אבל היא דוחה אותו שוב ושוב.
כאשר טס נקלעת לעימות עם העובדים האחרים בחווה, אלק נחלץ לעזרתה, מנצל את ההזדמנות שהוא נמצא אתה לבד ביער ואונס אותה.
אלק אינו מופיע בחלקו המרכזי של הסיפור, אבל טס שומעת עליו מפי אנג'ל על כך שאלק נקלע לוויכוח תאולוגי עם אביו של אנג'ל, הכומר קלייר.
כשטס פוגשת אותו שוב הוא נראה שונה בדמות דרשן נודד.
השפעתה של טס גורמת לו לוותר על אמונתו החדשה, והוא מתחיל לחזר אחריה ומציע לה נישואים.
אבל גם כשמתברר לו שהיא כבר נשואה הוא אינו מוותר עליה ומנסה לשכנע אותה שבעלה נטש אותה.
היא נכנעת לו אחרי מות אביה וכאשר בני משפחתה נותרים חסרי כול.
ג'ון דרברפילד – אביה של טס, עגלון שגר במרלוט.
הוא אדם עצל ונוטה לשתות לשוכרה.
כשהוא מגלה שמוצא משפחתו מהאצולה הוא מפסיק לעבוד לגמרי ומתנהג כאריסטוקרט.
ג'ואן דרברפילד – אמה של טס, אשה חרוצה ובעלת גישה מעשית לחיים
ג'יימס קלייר – אביו של אנג'ל, כומר הגון וטוב לב
מרת קלייר – אמו של אנג'ל, הרוצה שאשת בנה תהיה נוצריה חסודה וטהורה
פליקס קלייר – אחיו הבכור של אנג'ל, משמש כעוזר לכומר
קתברט קלייר – אחיו השני של אנג'ל, עוסק בלימודים קלאסיים
מרסי צ'אנט – אישה צעירה שהוריו של אנג'ל חושבים שהיא האישה המושלמת בשבילו.
אלייזה לואיזה דרביפילד (ליסה-לו) – אחותה הצעירה של טס.
בסוף הרומן טס רוצה שאנג'ל ישא לאישה את אחותה ליסה-לו.
מרת סטוק דרברוויל – אמו של אלק, אלמנה עיוורת ועשירה
אברהם, הופ ומודסטי – ילדיהם הקטנים של משפחת דרביפילד
ריצ'רד קריק – בעל המחלבה טלבותיי המעסיק את טס ואת אנג'ל
איזי יואט, רטי פרידל ומריאן – חברותיה לעבודה של טס במחלבה.
שלושתן מאוהבות באנג'ל אבל אינן נוטרות טינה לטס על אהבתו אליה.
מצבן מורע אחרי נישואי טס ואנג'ל.
מר טרינגהם – הכומר שמספר לג'ון דרביפילד על מוצאו המכובד
סוֹרוֹ (Sorrow) – בנה התינוק של טס שמת בינקותו.
הכומר המקומי אינו מוכן לטפל בו כשהוא חולה וטס נאלצת להטביל אותו ואחר כך לקבור אותו בעצמה.
תומאס הרדי כתב לעיתים קרובות על "מכאובי המודרניזם", נושא זה בא לידי ביטוי ברומן.
הוא מדמה את המכונות החקלאיות החדשות לגיהנום.
הרדי מציין שבמחלבה מוהלים את החלב הנשלח לעיר כי אנשי העיר אינם יכולים לעכל חלב מלא.
טס מתוארת כמין חווה חקלאית של וסקס, הנמצאת בהרמוניה עם הטבע, כה יפה ונחשקת שנראה שהרדי עצמו מאוהב בה.
הבררנות של אנג'ל והגישה של המעמד הבינוני גורמת לו לדחות אותה, אבל בלעדיה הוא חולה והופך להיות כ"שלד צהוב".
אלו דוגמאות של התוצאות השליליות הנגרמות מהתרחקות האדם מן הטבע, ביצירת מכונות הרסניות ובחוסר היכולת ליהנות מן הטבעיות שבעולם.
הרדי מתאר גם את פירוק הכפרים ונדידת עובדי האדמה לערים ולמרכזי אוכלוסייה גדולים.
נושא נוסף הוא המוסר הכפול של ההתייחסות לנשים ולגברים, שלהם נופלת טס קורבן.
הרדי הוא הסניגור היחיד של טס, כבר בכותרת של ספרו הוא מכנה אותה "אשה טהורה שמוצגת בנאמנות", הרדי מותח ביקורת על המושג הוויקטוריאני של "אשה טהורה", אבל המוסר הכפול הוא הגורם לטרגדיה של טס, ומשמש כמנגנון שמקדם את העלילה ויוצר את גורלה.
בדרכים שונות הוא רומז שטס חייבת לסבול בגלל מגרעותיה שירשה מאבותיה האצילים וכדי לכפר על חטאי אבותיה הקדמונים, או כדי לספק שעשוע לאלים.
ברומן יש אזכורים רבים של נושאים פאגאנים ותנ"כיים, לעיתים טס נראית כאלת האדמה ולעיתים כמועלת לקורבן.
בתחילת הרומן היא משתתפת בפסטיבל לכבוד קרס, אלת הקציר.
כשהיא מטבילה את הילד שלה היא בוחרת בפסוק מבראשית, ספר הבריאה, במקום פסוקים מקובלים יותר מהברית החדשה.
בסוף הרומן כשטס ואנג'ל מגיעים לסטונהנג', שנחשב בתקופתו של הרדי למקדש פאגאני, היא שוכבת מרצונה על מזבח, ובכך מגשימה את גורלה כקורבן לאלים.
דמותה מתוארת כהתגשמות הטבע, מצד אחד יפה ופוריה, ומצד שני מנוצלת על ידי אחרים.
יש ברומן אזכורים לסיפור גן עדן טס מתוארת כחווה, אנג'ל כאדם ואלק דרברוויל כנחש המסית והמפתה.
לפני נישואיהם זוג האוהבים אנג'ל וטס מרגישים כאילו הם יחידים בעולם, והמחלבה היא גן עדן עבורם.
אלק משווה את העבודה בשדה לגן-עדן ומצטט את "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון.
בפעם הראשונה בשנת 1897 הועלתה הפקה של לורימר סטודרד בכיכובה של השחקנית מיני מאדרן פיסק ונחלה הצלחה גדולה בברודוויי.
מיני מאדרן פיסק הופיעה שוב באותו תפקיד ב-1902 וכן בסרט הקולנוע "טס לבית דרברוויל" משנת 1913.
הפקה נוספת של המחזאי רונלד גאו הועלתה בהצלחה בווסט אנד בשנת 1946 בכיכובה של ונדי הילר.
הרומן עובד מספר פעמים לקולנוע ולטלוויזיה, הסרט הידוע ביותר הוא "טס" סרטו של רומן פולנסקי משנת 1979 בכיכובם של נסטסיה קינסקי בתפקיד טס ופיטר פירת' בתפקיד אנג'ל קלייר.
מיני סדרה על פי הרומן הופקה ב-1998 על ידי "London Weekend Television", בבימויו של איאן שארפ.
השחקנים הראשיים היו ג'סטין ואדל (טס), ג'ייסון פלמינג (אלק) ואוליבר מילברן (אנג'ל).
"טס לבית דרברוויל" היא מיני-סדרה בת ארבעה חלקים ששודרה בבריטניה בספטמבר 2008, עיבוד לרומן בהפקת ה-BBC.
דייוויד ניקולס כתב את התסריט ובין השחקנים היו ג'מה ארטרטון בתפקיד טס, האנס מאטסון בתפקיד אלק, אדי רדמיין בתפקיד אנג'ל ואנה מאסי בתפקיד מרת דרברוויל.
הרומן תורגם לעברית בשם טס לבית דרברוויל, אשה טהורה על ידי נעמי כרמל ויצא לאור בשנת 1984 בהוצאת כנה.
טס הוא סרטו של הבמאי רומן פולנסקי משנת 1979 שנעשה על פי הרומן של תומאס הרדי "טס לבית דרברוויל".
זהו סיפורה של טס דרביפילד, אישה צעירה בת כפר, המתפתה לאלק דרברוויל האריסטוקרט והעשיר.
מסתבר כי הזכות של טס על השם דרברוויל גדולה משל אלק, כיוון שאביו קנה את השם "דרברוויל", ואילו היא נצר אמיתי לשושלת האריסטוקרטית.
את התסריט כתבו ז'ראר בראך, ג'ון בראונג'ון ורומן פולנסקי.
פיליפ סארד הלחין את הפסקול המקורי.
פולנסקי הקדיש את הסרט לאשתו, שרון טייט שנרצחה ב-1969. לפני מותה היא נתנה לו את הספר "טס לבית דרברוויל" וציינה שהוא יכול ליצור ממנו סרט נפלא.
ההקדשה המופיעה בתחילת הסרט היא "לשרון" ("For Sharon").
בתפקיד טס משחקת נסטסיה קינסקי הצעירה והאלמונית באותה תקופה.
אחרי יציאת הסרט התפתחה פרשת אהבים בין פולנסקי לנסטסיה קינסקי.
אף על פי שהעלילה מתרחשת באנגליה, הסרט צולם כולו בבריטני שבצרפת, כיוון שפולנסקי היה מואשם בארצות הברית על בעילת קטינה, וחשש שיוסגר לארצות הברית אם יגיע לבריטניה.
הסיפור מתרחש בתקופה הוויקטוריאנית באזור הכפרי של אנגליה במחוז דורסטשייר.
תחילת הסיפור בשיחה שבין הכומר טרינגהם, כומר מקומי והיסטוריון חובב, לבין ג'ון דרברפילד, איכר פשוט.
טרינגהם חוקר את ההיסטוריה של המקום ומגלה שמוצאה של משפחת דרביפילד הוא ממשפחת אצולה בשם דרברוויל, ששורשיה בתקופת ויליאם הכובש.
המידע הוא חסר תועלת כיוון שכל הגברים היורשים במשפחה כבר מתו, והמשפחה למעשה נכחדה.
הכומר חושב שדרברפילד ימצא עניין במידע על מוצא משפחתו.
דרברפילד מתייחס ברצינות לנושא ומנסה להשיב לעצמו את ההכרה כ"איש אצולה".
כדי להיטיב את מצבו הכלכלי הוא שולח את בתו טס לבית אחוזה קרוב בו מתגוררת משפחת דרברוויל.
אלק דרברוויל מתענג על פגישתו עם "דודניתו" היפה ומפתה אותה בתותים ובוורדים.
אבל למעשה אין קשר משפחתי בין אלק לטס.
אביו של אלק, מר סטוקס, קנה בכסף את השם המפואר ואת סמלי המשפחה.
אלק מתאהב בטס הוא מפתה אותה ומנצל את תמימותה ואונס אותה.
כשטס מגלה שהיא בהריון, היא עוזבת את עבודתה וחוזרת לבית הוריה.
התינוק שנולד חלה ומת חודשים ספורים אחרי הוולדו.
אחרי מות התינוק הולכת טס לעבוד כחולבת במשק חלב.
שם היא פוגשת את מי שיהיה אהובה האמיתי, אנג'ל קלייר.
קלייר הוא בן למשפחה מכובדת של מסיונרים, השואף להיות איכר.
אנג'ל מאמין שטס היא נערה כפרית תמימה וטהורה.
הם מתאהבים וטס מסכימה להינשא לו.
בליל כלולותיהם מתוודה טס על קשריה עם אלק דרברוויל.
אנג'ל, אינו מסוגל לאהוב אותה כעת, והוא עוזב אותה ונוסע לברזיל.
כשהיא נשארת שוב לבדה, טס פוגשת את אלק.
בתחילה היא מנסה לדחות את חיזוריו, אבל אחרי מות אביה ועקב הקשיים של בני משפחתה הנותרים חסרי בית ועל סף רעב, היא נאלצת לחדש את יחסיה עם אלק ומסכימה להיות פילגשו.
כשאנג'ל שוהה בברזיל, הוא נופל למשכב ומקדיש זמן רב למחשבה על יחסו לטס, ומתחרט על התנהגותו.
אנג'ל חוזר לאנגליה ומצליח למצוא את טס, אבל עוזב אותה בלב שבור כשהוא מגלה שהיא חיה עם אלק.
טס מבינה שהיא אפשרה שוב לאלק לשבש את יחסיה עם בעלה.
בהתקף של זעם וטירוף היא רוצחת את אלק.
טס משיגה את אנג'ל ומתפייסת עמו, וכעת הוא מסוגל לחבק אותה ללא נקיפות מצפון.
הם מממשים את נישואיהם וימים אחדים הם נמלטים יחד משלטונות החוק.
טס ואנג'ל נתפסים בסטונהנג', היא נעצרת ואחר כך נשפטת ומוצאת להורג.
נסטסיה קינסקי – טס דרביפילד
פיטר פירת' – אנג'ל קלייר
לי לוסון – אלק דרברוויל
סילביה קולרידג' - גברת דרברוויל
ג'ון קולין – ג'ון דרברפילד
רוזמרי מרטין – מרת דרברפילד
ריצ'רד פירסון – הכומר של מרלוט
דייוויד מרקהם – הכומר קלייר (אביו של אנג'ל)
טָנָשטֶה (אירית Tánaiste, רבים Tánaistí - "טָנָשטי") ובדרך כלל על דרך הידוע - An Tánaiste ("סגן ראש הממשלה"), הוא הכינוי המסורתי לסגן ראש ממשלת אירלנד.
ראש ממשלת אירלנד, הטישך, ממנה את הטנשטה מבין חברי הממשלה.
מקורו של הביטוי במילה האירית העתיקה שמשמעה "יורש".
משרת הטנשטה כפי שהיא כיום נוסחה בחוקת אירלנד ב-1937 והחליפה את משרת סגן נשיא המועצה המבצעת שכיהן בין השנים 1922 ו-1937. הטנשטה חייב להיות חבר הבית התחתון (Dáil Éireann, דאל אֵירן) של בית הנבחרים האירי (Oireachtas, אֵירָכטָס).
הטנשטה ממלא את מקומו של הטישך בהיעדרו, ובמקרה של מוות או נבצרות קבועה - עד שממונה לו יורש.
החוקה אינה מעניקה לטנשטה תפקידים מוגדרים לבד מתפקידו לשמש סגן לטישך, וחוץ מתפקיד כללי זה משמש התואר בעיקר כדרגת כבוד.
בממשלה קואליציונית, ניתן התפקיד בדרך כלל למנהיג המפלגה השנייה בגודלה בקואליציה.
מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976.
המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה.
מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה.
הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר.
בזמן מלחמת ההתשה שירת המחנה את מפקדות היחידות שהיו בקו התעלה.
בתגובה למבצע בוקסר של חיל האוויר הישראלי.
הופצץ מחנה טסה ב-24 ביולי 1969 על ידי חיל האוויר המצרי, אך ללא תוצאות ממשיות..
התקפה דומה התרחשה ב-18 באפריל 1970, שוב ללא נזק ממשי.
בגלל הקושי לנהל את השליטה בשלל הבעיות המורכבות של כוחות צה"ל בגזרה הצפונית של תעלת סואץ, ממחנה טסה המרוחק.
הוקמה בסוף קיץ 1969 "החטיבה הצפונית" (בפיקוד שמואל פרסבורגר), שמפקדתה מוקמה בבלוזה.
בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני.
לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ.
מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו.
בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית.
בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה.
הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה.
בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני.
את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס.
יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל:
טס הרפר, נולדה בשם טסי ג'ין וושהאם היא שחקנית קולנוע אמריקאית.
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1986 על תפקידה בסרט "פשעים שבלב", ולפני כן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בשנת 1983 על תפקידה בסרט "רגעים קטנים של חסד".
הרפר נולדה בעיר ממות' ספרינג שבארקנסו לאד ולרוזמרי וושהאם.
החלה את דרכה במופעי תיאטרון לילדים ולמבוגרים.
הופיעה בתיאטרון מרכזי בטקסס לפני שנבחנה לתפקיד הפריצה שלה בדרמה "רגעים קטנים של חסד".
בסרט גילמה את רוזה לי, אלמנה שבעלה נהרג במלחמת וייטנאם המתחברת למוזיקאי האלכוהוליסט מאק סלדג' (רוברט דובאל).
בעבור הבכורה הקולנועית שלה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1986 שיחקה בקומדיית הפשע "פשעים שבלב" והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לאחר מכן הייתה שותפה לאחד הכישלונות הקולנועיים הגדולים ביותר במהלך שנות ה-80 "אישתאר".
גילמה את הבלשית במותחן הפשע של מרטין קמפבל "פרקליט במלכוד".
את תפקיד זה גילמה גם בעונה הרביעית והאחרונה.
בשנת 2005 שיחקה בדרמה "צבי ים" בתור אליזבת' אוסטין אשתו של שר מקומי בעיירה עדן שבצפון קרוליינה.
את תפקידה הגדול ביותר בשנים האחרונות עשתה הרפר במערבון של האחים כהן "ארץ קשוחה".
בסרט גילמה את לורטה בל, אשתו של השריף (ג'ונס).
ב-2008 שיחקה בעשרה פרקים בסדרת הפשע "התרסקות" המבוססת על סרט הפשע המוצלח של פול האגיס, בסדרה גילמה את ונדי, אמו חולת הסוכרת של בו.
רגעים קטנים של חסד (1983)
משאלה של ילד (1997) - סרט טלוויזיה
מאחורי הערבה 2: הסיפור האמיתי של לורה אינגלס וילדר (2002) - סרט טלוויזיה של CBS
טנרקאים (שם מדעי: Afrosoricida) היא סדרת יונקי שליה קטנים, הקרובים לפילים, לשפניים ולחדפי פיל.
בעבר הם נחשבו לאוכלי חרקים.
הם חיים ביבשת אפריקה וכן באי מדגסקר.
בסדרה יש 51 מינים, ב-19 סוגים בשלוש משפחות: טנרקיים, מינים דמויי-קיפוד, חפרפזיים, שהם יונקי מדבר הדומים לחפרפרות ו"שוחים" בחול, בעזרת ראשם העבה, והפוטמוגליים, שהם יונקים מימיים דמויי לוטרה.
סוג פלסיורקטרופוס (Plesiorycteropus) - נכחד
משפחה פוטמוגליים (Potamogalidae) - לעיתים נחשבת לתת-משפחה של טנרקיים
טסאבונג (Tsabong או Tshabong) היא עיירה במחוז קלגדי שבדרום בוטסואנה המשמשת כבירת המחוז.
נכון לשנת 2012, מונה אוכלוסיית העיירה 8,049 איש.
בית החולים הראשי בטסאבונג משרת שטח נרחב מסביב לעיירה ומטפל בין השאר בחולי שחפת.
החולים ובני משפחתם יכולים להישאר ולהתגורר במקום עד לסיום הטיפול.
ליד העיירה משתרע שדה קימברליט והוא אחד ממרבצי היהלומים הגדולים בעולם שמקורם בקימברליט.
במקום קיים בית סוהר המופעל על ידי שירות בתי הסוהר של העיירה.
ממשלת בוצואנה אמורה להתחיל בבניית אצטדיון מיני ספורט קהילתי בטסאבונג.
הפרויקט הוא חלק מעשרה האצטדיונים המיועדים לכפרים שונים בפריסה ארצית.
האצטדיון יוקם על מגרש בן 6 דונם באצטדיון Tsabong הנוכחי, בעלות של 466,000 דולר ארצות הברית שהוקצו בתקציב שנת הכספים 2019.
האצטדיון יכלול 200 דוכני פיגומים למגרשים, מגרש כדורגל עם דשא מלאכותי, מסלולי אתלטיקה, מגרש כדורעף, מגרש כדורסל, מלתחות וקיוסקים.
הפרויקט נועד לשפר את הגישה למתקני הספורט ביישובים, להגדיל את ההשתתפות בספורט ובילוי בקרב בני הנוער וכן לשפר את הבריאות הכללית והבריאות של תושבי טסאבונג והסביבה.
טסה פיק-ג'ונס היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בתפקידה כראקל בסיטקום של ה-BBC "על שוטים ואנשים" שבו השתתפה החל מדצמבר 1988 ועד לסיום הסדרה בשנת 2003.
למדה בבית הספר "קנמור פארק" ברובע הארו, ובבית הספר "Downer Grammar School".
פיק-ג'ונס ידועה בעיקר בזכות משחקה בתפקיד ראקל טרנר, חברתו של הדמות הראשית, דרק "דל-בוי" טרוטר, בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "על שוטים ואנשים".
הופעות נוספות שלה בטלוויזיה הן בסדרה "גאווה ודעה קדומה" משנת 1980 בתפקיד מרי בנט, ב-"The Demon Headmaster" המבוססת על סדרת ספרי ילדים, "רציחות במידסומר", "חדר מיון", "הולבי סיטי", "The Bill", הסיטקום "Up the Garden Path" וכן ב-"So Haunt Me".
ב-1982 השתתפה בעיבוד של ה-BBC לספרה של אייריס מרדוק "הפעמון".
בשנים 2009 ו-2011 הופיעה פיק-ג'ונס בתפקיד סו בונד באופרת הסבון "דוקטורס".
ב-2013 השתתפה בספיישל חג המולד של "דוקטור הו" בפרק "זמנו של הדוקטור" וגילמה דמות בשם מרתה.
במרץ 2008 הייתה חלק מצוות השחקנים שהופיעו בדרמה "פופי שייקספיר" של ערוץ 4 הבריטי.
הסרט מתרחש בבית חולים פסיכיאטרי, ובתוכנית כיכבו נעמי האריס ואנה מקסוול מרטין.
בן הזוג של פיק-ג'ונס היה השחקן דאגלס הודג', ששיחק לצידה בפרק "גיבורים ונבלים" של הסדרה "על שוטים ואנשים".
לשנים נולדו שני ילדים, הבת מולי נולדה ב-1991, והבן נולד בשנת 2000. בני הזוג נפרדו בשנת 2013 אחרי 27 שנים יחד.
טֶנריקיוֹ היא דת מונותאיסטית שמקורה ומרכזה ביפן.
הדת נוסדה במאה ה-19, על ידי נקאיימה מיקי, איכרית מהעיר טנרי שבחבל קנסאי.
המאמינים מכנים את נקאיימה בשם אויאסאמה.
אלוהים, הידוע בכמה שמות, אך בעיקר בשם טנרי-או-נו-מיקוטו (בעברית: אלוהים האב) הביע את רצונו דרך נקאיימה ונביאים אחרים.
המטרה של טנריקיו היא לקדם את שמחת החיים (ביפנית: הינוקישין).
הפעילות העיקרית של טנריקיו היא ב-16,833 מקדשים ביפן, הג'יבה (המקדש המרכזי של הדת) בעיר טנרי וקהילות אחרות ביפן.
לטנריקיו יש כ-2 מיליון מאמינים ברחבי העולם, מתוכם כ-1.75 מיליון ביפן.
העיקרון הבסיסי ביותר של טנריקיו הוא "קשימונו-קרימונו", שמשמעותו היא שגוף האדם לא לגמרי בשליטתנו, אך מחשבותינו נמצאות בשליטתנו המלאה.
הדרך לשמחה בחיים מוגדרת כנדיבות (צדקה), והימנעות מחמדנות, אנוכיות, שנאה, כעס ושחצנות.
ההתנהגויות שיש להימנע מהן, מוגדרות כשליליות, אך לא כחטאים.
הן מוגדרות כ"אבק" נפשי, שברגע שהפסקת עם התנהגויות אלו, ויש לך שמחת חיים, האבק הזה מסולק מהמחשבות שלך.
המאמץ להגיע לשמחת החיים לא נעשה כדי להיראות טובים כלפי הסביבה, אלא נעשה כהכרת תודה לשוגו (השגחה עליונה).
חסידי הדת מאמינים באל אחד, טנרי-או-נו-מיקוטו, היוצר וההורה האכפתי של כל בני האדם.
בנוסף, הם מאמינים שהיקום הוא הגוף של אלוהים.
המטרה הרוחנית של טנריקיו היא בניית הקנרודאי, עמוד אלוהי שנמצא בג'יבה, שלפי הטנריקיו היא מרכז העולם, ממנה התחילה בריאת כדור הארץ (בדומה לאבן השתייה), והיא המקום המקשר בין טנרי-או-נו-מיקוטו והעולם האלוהי, לבין כדור הארץ והעולם הגשמי.
חלק ממטרה זו היא לבצע את טקס הקאגארה סביב הקאנרודאי, שיביא את הישועה לכל בני האדם.
הרעיון שהג'יבה היא המקום ממנו נברא כדור הארץ נקרא מוטו-נו-רי, שמשמעות שמו היא עיקרון המוצא.
עלייה לרגל לג'יבה מתפרשת כחזרה למוצא של עולה הרגל, ולכן הברכה "אוקארי נאסאי" (בעברית: ברוך הבא הביתה) כתובה במקומות רבים בעיר טנרי.
גלגול נשמות הוא חלק מהדת, ונקרא דנאושי - מיתה בשביל לידה מחדש.
בניגוד לגלגול הנשמות הידוע מבודהיזם, אשר נפוץ ביפן אז וגם היום, עקיבה אחר אידיאל שמחת החיים אינה מבטיחה חיים מושלמים (בין אם מקביל לגן עדן, כמקובל בדתות האברהמיות, או התאיידות העצמי, כמו בבודהיזם).
טאנו (קבלה בשמחה) - גישה חיובית לצרות, בעיות, מחלות וקשיים.
ג'וזן-נו-שוגו- עשרה עקרונות שהיו מעורבים בבריאה, שקיימים גם ב"פוטאצו היטוצו" (סוג של "מערכות יחסים" בין גורמים שונים) ונחשבים כעקרונות שמתקיימים בעקביות בכל רחבי היקום.
שלושה שלבים מדורגים של הבנת טבעו של אלוהים:
קאמי - תפיסה של אלוהים במונחים יומיומיים.
צוקיהי - תפיסה של אלוהים כיוצר הטבע וחוקי הטבע.
אויה (בעברית: הורֶה) - תפיסה של אלוהים כהורה של כל בני האדם.
הדת משתמשת במטאפורות מחיי היומיום, לרוב מטאפורות מתחום הבנייה, כדי לעזור לחסידיה להבין את תורותיה ורעיונותיה.
מטאפורות אלו ממחישות בנייה של עולם טוב יותר, צעד אחר צעד, שבו אנשים יכולים להתקדם בצורה הדרגתית ובצעדים קטנים, תוך כדי עבודה משותפת.
צמיחה רוחנית בטנריקיו היא גם תהליך שבו כל מאמין, מתקדם צעד אחר צעד, בדרך ובקצב שלו.
בטנריקיו חברות קבוצות רבות, מכל תחומי החיים, בעלות מטרה משותפת של התנהגות ברוח הטנריקיו, אך לכל קבוצה ישנה דרך לבצע את המטרה.
בין סוגי הקבוצות: דאיקיוקאי (בתי תפילה), צוותי סיוע לשעת חירום, צוותים רפואיים ובתי חולים, אוניברסיטאות, מוזיאונים, ספריות ובתי ספר.
לפי המסורת, נקאיימה מיקי נבחרה כשליחת האלוהים בשנת 1838, לאחר שבנה ובעלה נדבקו במחלות קשות.
המשפחה קראה לנזיר בודהיסטי לסלק את הרוח הרעה שגרמה למחלות.
כשהנזיר עזב לכמה זמן וביקש ממיקי להשגיח על בעלה ועל בנה, היא נשלטה על ידי טנרי-או-נו-מיקוטו, שדרש כי היא תימסר לו כנביאה.
בעלה של נקאיימה הסכים לבקשה כעבור שלושה ימים.
טנרק מצוי או טנרק חסר זנב (שם מדעי: Tenrec ecaudatus) הוא מין של יונק יחיד מסוגו מסדרת הטנרקאים וממשפחת הטנרקיים.
הא חי בעיקר באי מדגסקר שלחופי אפריקה והוא המין הגדול ביותר בסדרה.
הטנרק המצוי דומה מעט לעכבר ענקי או לאופוסום.
פרוותו עבה ואפורה, פניו לבנים ופסים שחורים מעטרים את עיניו.
אפו ורוד, מוארך ובעל שפם.
יש לו קוצים קצרים בצבע זהוב-אדום וביניהם קצוות אפורים.
הטנרק המצוי הוא יצור מתבודד שחי בכל רחבי האי.
הטנרק המצוי צד בלילות וניזון מחסרי חוליות וכן מצפרדעים, מעכברים, מביצים ומנבלות.
כאשר הוא מותקף על ידי טורף כמו עוף דורס או פוסה הוא יורק, נושף ומגלגל את עצמו לכדי כדור קוצני הנראה כקיפוד.
אין לו קרבת משפחה לקיפודים למרות מראהו.
תפוצתו ניכרת בעיקר באי מדגסקר, ברחבי היערות הטרופיים והסובטרופיים, בסוואנות, בכרי דשא, בשטחים הררים וכן באזורים חקלאיים, אך לא במדבריות.
הוא נפוץ פחות גם בקומורו, במאוריציוס, בראוניון ובסיישל.
טנרק לוטרה ענק או פוטמוגל (שם מדעי: Potamogale velox) הוא מין יחיד בסוגו של יונק מסדרת הטנרקאים החי באפריקה המשוונית ומתמחה בחיים מימיים.
הטנרקים הם קרובי משפחה רחוקים של הארכפים הקטנים.
למרות הדמיון הם אינם קרובים של החדפים האמיתיים.
טנרק הלוטרה הוא מין גדול ביותר של טנרק ואורכו 29–34 ס"מ ומשקלו 340–400 גרם ויכול להגיע עד ל-1 ק"ג.
כשמו הוא מזכיר מעט לוטרה במראה אך בעל עיניים קטנות יותר ואף מוארך ושעיר.
הרגליים בעלות קרום שחייה והזנב שעיר ושרירי ומשמש להנעה במים.
השיער הגס בצבע חום בהיר עד אפור והבטן בהירה.
הנחיריים בעלי שסתומים המונעים ממים להיכנס אליהם והאוזניים קטנות.
הטנרק חי בטבע במרכז מערב אפריקה בניגריה, גבון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, דרום סודאן, אנגולה, זמביה וכן פרטים בודדים נמצאו באוגנדה וקניה.
הטנרק מעדיף סביבות נהרות לחות ויערות גשם.
הטנרקים הם יחידים וחיים בגדת נהר בה הם חופרים מאורה ומכסים אותה בעלים ושם חיים.
הם מסמנים את הנחלה ותוקפים כל טנרק שמתקרב לשם.
הטנרק הוא צייד מימי המשתמש בעיקר בחוש המישוש של השפם והכפות שלו כדי לתפוס מזון.
הוא לא מאריך זמן בצלילה ויכול לבלות שעות רבות עד שיתפוס מזון.
הוא אוהב סרטנים, אך יניח לאלה הגדולים מאורך 7 ס"מ והם בעלי צבתות מרשימות.
סרטנים קטנים יותר וכן דגים ודו-חיים קטנים הם טרפו העיקרי, והם נתפסים ונגזרים על ידי שיניו לחתיכות הנאכלות ביבשה.
כמו כן הוא יאכל חרקים, רכיכות וסרטני מים מתוקים.
סרטנים הם המזון העיקרי שלו בשבי והוא יאכל 15–20 כאלה ביום.
הטנרק מצוי בירידה במספרו בטבע, אך לא בכמות של סכנה.
הוא נפגע מכריתת היערות, ציד עורו וזיהום נהרות, וכן מטביעה בעת שהוא מחפש דגים ליד רשתות.
טֶנְרֵקִיִּּים (שם מדעי: Tenrecidae) היא משפחה בסדרת הטנרקאים ובה מיני יונקים קטנים החיים באפריקה ובמדגסקר.
יצורים אלה דומים לקיפודים במראם והם קוצניים כמותם, אך הם קרוביהם הרחוקים של הארכף והשנבוב.
הם קטנים, וניזונים מבשרם של יצורים קטנים כגון חרקים ותולעים.
המינים הגדולים ניזונים גם מחולייתנים קטנים.
סוג ומין יחיד טנרק גדול-אוזן (Geogale aurita).
סוג טנרק חדפי (Microgale) - בו טנרק הקרום.
סוג ומין יחיד טנרק קיפודי קטן (Echinops telfairi).
סוג טנרק מפוספס (Hemicentetes) - בו טנרק שפלה מפוספס.
סוג ומין יחיד טנרק קיפודי גדול (Setifer setosus).
סוג ומין יחיד טנרק מצוי (Tenrec ecaudatus).
הפוטמוגליים נחשבו בעבר לתת-משפחה של הטנרקיים, אך כיום היא נחשבת למשפחה עצמאית.
טס לבית דרברוויל היא מיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי.
את התסריט כתב דייוויד ניקולס.
הסדרה מגוללת את סיפורה של טס דרביפילד, נערה כפרית שמגלה שהיא צאצאית למשפחת אצולה בשם דרברוויל.
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ BBC One ב-14 בספטמבר 2008 בהמשכים שבועיים עד 5 באוקטובר 2008. בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS, כחלק מסדרת Masterpiece Classic, בשני חלקים ב-4 בינואר וב-11 בינואר 2009. באוסטרליה שודרה הסדרה באפריל 2010 בערוץ ABC1.
צוות השחקנים כולל את ג'מה ארטרטון בתפקיד טס, האנס מאתסון בתפקיד אלק, אדי רדמיין בתפקיד אנג'ל, רות ג'ונס בתפקיד ג'ואן, אנה מאסי בתפקיד גברת דרברוויל וקנת קרנהאם בתפקיד הכומר קלייר.
דייוויד ניקולס קרא את ספרו של הרדי כשהיה בן 16, כשניגש לקרוא את הרומן למעלה מ-25 שנים אחר כך, אמר כי "הסיפור זועק לעיבוד קולנועי חדש".
הוא מתאר את הסיפור כ"טעון רגשית, יש בו רומנטיות עוצמתית וגם אלימות".
בעיבוד שלו למסך התמקד ניקולס במיוחד בדמותה של טס.
שאותה כ"אישה צעירה ממעמד הפועלים שהיא פעילה, חזקה ודעתנית", ואינה "קורבן פסיבי".
עוד רצה להדגיש שהרומן הוא על אודות צעירים מאוהבים.
עם השלמת הפרויקט אמר ניקולס שהוא "מאושר" מהתוצאה, והוא מקווה שהקהל יגלה שהסרט "לוכד בנאמנות את האור והצל ביצירת המופת של הרדי".
ניקולס עבד בשיתוף פעולה עם הבמאי דייוויד בלייר כדי להבטיח שהסגנון החזותי של הסדרה ישקף בנאמנות את העיבוד שלו לרומן.
רוב הצילומים נעשו בגלוסטרשייר ובווילטשייר, וצולמו באיכות גבוהה של סרט 35 מ"מ במקום בווידאו דיגיטלי כדי לקבל מראה רומנטי ועשיר יותר.
ניקולס ציין כי "כל עיבוד לרומן של הרדי צריך ללכוד את יפי הטבע בלי לשכוח שמדובר בנוף אכזרי ולא סלחני".
אתרי הצילומים היו במקומות רבים בדרום אנגליה ובהם בדורסט מחוז הולדתו של הרדי.
ניקולס אמר שלדעתו הסצנה בספר "טס ואנג'ל נפרדים באור השחר בסטונהנג'...
היא הסצנה המרגשת ביותר בספרות האנגלית, והאפשרות לשחזר אותה, בזריחה, במקום ובעונת השנה הנכונים, הייתה מלהיבה ביותר".
ג'מה ארטרטון – בתפקיד טס דרביפילד.
טס היא גיבורת הסיפור, צעירה תמימה ונמרצת, הבת הבכורה במשפחה כפרית ענייה.
היא נערה רגישה, נאמנה וטובת לב, המנסה תמיד לעשות כמיטב יכולתה למען האהובים עליה.
כנערה יפה היא מושכת את תשומת לבם של מעריצים, אבל חייה משתבשים בצורה טרגית בגלל מעלליהם.
האנס מאתסון – בתפקיד אלק דרברוויל.
אלק הוא צעיר אגוצנטרי ומניפולטיבי.
הוא הבן הבכור במשפחת דרברוויל, ואמור להיות קרוב משפחה של טס.
אחרי שטס מגיעה לעבוד בבית משפחתו של אלק היא נופלת ברשתו.
היא מתפתה בקלות לקסמו ולנדיבות שבו.
אדי רדמיין – בתפקיד אנג'ל קלייר.
אנג'ל הוא בנו של כומר, צעיר משכיל ונעים הליכות.
טס רואה אותו לראשונה בחגיגות Mayday, אבל הוא מתעלם ממנה אז.
הוא מחליט להיות חקלאי במקום איש כנסייה.
טס פוגשת אותו שוב בחווה בו היא עובדת כרפתנית והשניים מתאהבים זה בזו.
רות ג'ונס – ג'ואן דרביפילד
איאן פולסטון-דייוויס – ג'ון דרביפילד
ג'ודי ויטאקר – איז יואיט
דונלד סאמפטר – הכומר טרניגהם
אנה מאסי – גברת דרברוויל
ג'ו וודקוק – ליזה-לו דרביפילד
ג'ואל ראובוטום – אברהם דרביפילד
סטיבן רוברטסון – קאתברט קלייר
יו סקינר – פליקס קלייר
לורה אלפינסטון – קאר דארץ'
שרה לויד גרגורי – ננסי דארץ'
מרלינה קנדל – מיס אוונס
שרה קונסל – אשה שיכורה
ג'ולי ברקלי – גברת בקסטר
התגובות לסדרה היו מעורבות, בעיקר תגובות חיובית אך לא נלהבות.
רוב המבקרים התרשמו מהמשחק, במיוחד מהופעתה של ג'מה ארטרטון בתפקיד טס, אבל קבעו שהפרטים התקופתיים היו אנכרוניסטיים.
יואן פרגוסון מעיתון הגרדיאן שיבח את הפרק הראשון והשני כ"נפלאים אם כי חסר בהם ההומור המבעבע והנמרץ שבסדרה "קרנפורד", זה היה פחות תפל מאשר רוב אוסטן".
הוא גם שיבח את משחקה של ארטרטון בתפקיד הראשי.
טנשין שודן קאטורי שינטו ריו (ביפנית: 天真正伝香取神道流, ברומאג'י: Tenshin Shōden Katori Shintō-ryū) היא אמנות לחימה יפנית עתיקה (קוריו).
השיטה נוסדה בידי אייזאסה איאנאנו, שחי ליד מקדש קטורי (הממוקם בעיר סווארה במחוז צ'יבה, יפן).
לטענת בית הספר, שנת היווסדו היא 1477, אבל כמה חוקרים טוענים ששנת 1480 מדויקת יותר מבחינה היסטורית.
אייזאסה איאנאנו (飯篠 長威斎 家直 c.1387 – c.1488) היה מומחה בקנג'וטסו ובסוג'וטסו, אמנויות השימוש בחרב ובחנית.
אייזאסה נולד בכפר אייזאסה במחוז שימושה.
בצעירותו, עבר אייזאסה להתגורר בקרבת מקדש קטורי, מקדש שינטו מוכר הממוקם מזרחית לטוקיו, במה שמוגדר כיום כמחוז צ'יבה.
מקדש קטורי נודע כמוקד אמנויות לחימה יפני.
קאמי המקדש, פוטסונושי (פוטסונושי נו קאמי 経津主神), נחשב כאל החרב במיתולוגיה היפנית.
לאחר שהתמחה בחרב, עבר אייזאסה לקיוטו, שם, על פי רוב המקורות, הועסק בידי השוגון השמיני מורומאצ'י אשיקאגה יושימאסה (1436-1490), שנחשב כחסיד של אמנויות לחימה.
אייזאסה נודע בהמשך תחת השם יאשימרו נו קאמי (מושל מחוז יאשימרו).
בהמשך חייו, אייזאסה הפך לנזיר בודהיסטי והיה ידוע בתור צ'ואי-סאי (סאי היא סיומת שאנשי חרב רבים בחרו לעצמם בתקופה).
כאשר צ'ואי-סאי חזר הביתה, הוא הציע תפילות לאלים של שני מקדשים – קטורי וקשימה, השני הממוקם במחוז איבארקה, ומושך עד היום מתאמני קנדו מרחבי העולם.
צ'ואי-סאי התמחה במוסו ג'יקידן ריו יאוואראגי והיה ראש בית הספר השביעי בהיסטוריה.
האגדה מספרת שבגיל 60 צ'ואי-סאי בילה 1000 ימים במקדש קאטורי והתאמן באמנויות לחימה יומם וליל, כשלפתע קאמי המקדש, פוטסונושי (経津), הופיע לו בחלומו, והעניק לו את סודות הלחימה תחת מגילה הנקראת מוקורוקו הייהו נו שינשו.
בהשראת הקאמי, צ'ואי-סאי קרא לשיטתו "טנשין שודן קטורי שינטו ריו" או "בית הספר של דרך גן העדן של אל הקטורי, המועברת בדיוק".
אגדה זו טיפוסית לבתי ספר לאמנויות לחימה עתיקות.
המייסדים לעיתים קרובות נוטים לייחס את הידע שלהם להורשה אלוהית קסומה של אלי שינטו, אלים בודהיסטים, דמויות היסטוריות אגדיות כמו מינאמוטו נו יושיצונה, או יצורים על-טבעיים כגון טנגו (天狗), גובלינים יפנים שבדרך כלל מתוארים עם אף אדום ארוך.
אייזאסה יאמאשירו-נו-קאמי (לאחר מכן איגה-נו-קאמי) איאנו צ'ואי-סאי, מת ב-15 באפריל 1488
אייזאסה שורי נו סוקה מורישיגה (קאן-ריקוסאי), מת ב-11 ביולי 1853, בגיל 78
אייזאסה שורי-נו-סוקה מוריפוסה, מת ב-4 בינואר 1854 בגיל 51
אייזאסה שורי-נו-סוקה מוריסדה, השתתף במרד מיטו נגד השוגון, מת ב-2 ביוני 1896 בגיל 56
אייזאסה שורי-נו-סוקה קינג'ירו, מת ב-1943
שיהאן יאמאגוצ'י איקאן ניהל את בית הספר עד מותו במרץ 14, 1917. עד שאייזאסה קינג'ירו התחתן והצטרף לבית, השיהאן הבאים ניהלו את בית הספר:
טנשין שודן קטורי שינטו ריו הוא אב לאמנויות לחימה יפניות רבות.
בשל כך ב-1960, הוא היה לבית הספר הראשון לאמנויות לחימה שהוקר כאתר מורשת בידי רשויות יפן.
בית הספר טוען שמעולם לא תמך במחוז או פלג בהיסטוריה של יפן.
עובדה זו אפשרה לבית הספר לשמור על עצמאותו ויושרתו.
השיטה התפרסמה במערב אודות המחקר הנרחב של דון פ.
דרגר (1922–1982) שהיה גם למערבי הראשון שהתקבל לשיטה.
ראש השיטה הנוכחי הוא יאסוסאדה אייזאסה (飯篠 修理亮 快貞 Iizasa Shūri-no-suke Yasusada).
מסיבות בריאותיות הוא אינו מלמד את השיטה של משפחתו, ובמקומו מונה לתפקיד הנציג ריסוקה אוטאקה שבבעלותו דוג'ו פרטי בקרבה (העיר נאריטה, צ' יבה).
אייזאסה פיתח שיטה ייחודית כדי להבטיח שלוחמים יוכלו לתרגל ללא פגיעה רצינית ועדיין לשמור על 'ריאאי' (riai, שלמות של עיקרון), ומציאות לחימתית.
אימוני הנשק נעשים בצורה של קאטה (תרגילים מוכתבים מראש) של שני יריבים, אחד מבצע את תפקיד התוקף (אוקה) והשני את תפקיד הנתקף (קירי קומי).
ההתקפות בקאטה לרוב מסומנות על החרב ונראות לצופה חיצוני כחסימות.
בכך, ניתן לתרגל בעצימות מלאה בלי לפגוע במתרגל.
ייחודו של קטורי שינטו ריו ניכר עד היום באחיזת הנשק, העמידה, תנועת הרגליים ותנועות הגוף אשר נובעים מהעובדה שלוחמי התקופה בה השיטה נוצרה עטו יורואי (שריון) במשקל של כ-35 ק"ג, ונהגו להילחם בשטח מחוספס.
גורמים אלה נוטים לקרקע את רגליי התוקף ולהאט אותו במידה ניכרת.
השיטה מנצלת ומפנה את מתקפותיה לרוב אל ה'סוקי' (פתחים) של השריון של התקופה.
בעיקר באזורים כמו: תחת הזרועות; בירכיים; השטח בין הקאבוטו (קסדה) והדו (החזה מגן) ואזור הצוואר.
קטורי שינטו ריו היא שיטה רחבה מאוד המכילה שימוש בכלים רבים, בניגוד לשיטות מודרניות כגון קנדו או איאיידו, אשר מתרכזות בתחום מסוים של עבודה.
השיטה מיועדת לשימוש בשדה קרב ולכן מתפרסת על צורות עבודה מרובות.
הדגש העיקרי של בית הספר הוא קן ג'וטצו (טכניקות חרב).
מגוון רחב של כלי נשק אחרים נלמדים במסגרת תוכנית הלימודים, אך החרב נשארת מרכז הלימודים.
הגוגיו והגוקוי נלמדים רק אחרי שנים רבות של תרגול.
תחומים אחרים, יותר מתקדמים של לימוד בבית הספר כוללים:
"טנמון צ'יריגאקו" (אסטרולוגיה סינית וניבוי עתידות)
,אין-יו קיגאקו" (פילוסופיות ומיסטיקה הנגזרים ממיקיו, ספציפית השינגון בודהיזם)
מבחינה היסטורית, לפני תחילת האימון בשיטה, כל תלמיד פוטנציאלי היה מחויב לחתום אמונים לבית הספר.
נהוג היה "לבצע קפאן" (שבועת דם) "תחת הקישו או הקישומון" (ההתחייבות או החוזה).
החבר היה צריך לחתום את שמו על המסמך בדם.
החותם היה חותך את האצבע או לפעמים את החלק הפנימי של הזרוע, וחותם על ההתחייבות הבאה:בהצטרפותי כחבר לטנשין שודן קטורי שינטו ריו, אשר הועברה על ידי האלוהות הגדולה של מקדש קטורי, אני בזאת מאשר את ההתחייבות הזאת:
אני לא אדון או אדגים את הפרטים של בית הספר למי שאינו חבר או אף עם חברים, אפילו אם הם קרובי משפחה;
אני לא אזום קרבות, או אנצל לרעה את האומנות נגד אחרים;
אני לעולם לא לעסוק בכל סוג של משחק הימורים ולא אפנה לעיסוקים לא מכובדים.
אני לא אצליב חרבות עם תלמידים של אמנויות לחימה אחרות ללא אישור.
בזאת אני מתחייב לדבוק בחוזקה בכל אחד מהסעיפים לעיל.
אם אפר אחד הסעיפים, אקבל את העונש של אלוהות גדולה של קטורי והישות הגדולה מארישיטן.
הריני נשבע ומצמיד את חותם הדם שלי לשבועה זו לאלוהויות גדולות אלו.מארישיטן הוא הברהמן המקורי של דמותה של קרישנה.
בכתבים מיתיים בודהיסטים עתיקים מסין, היא הפכה למלכה האלוהית שחיה באחד הכוכבים בדובה הגדולה.
היא לרוב מתוארת עם שמונה זרועות, שתיים מהן הן הסמלים של השמש והירח.
רוב הזרמים של טנשין שודן קטורי שינטו ריו, מלבד זה של ריסוקה אוטאקה, לא מחייבים קפאן.
עם זאת, ריסוקה אוטאקה מקפיד על ביצוע השבועה עבור כל המועמדים המבקשים כניסה לתוך בית הספר שלו על מנת לשמר את הסודיות ואת היושרה של תורתו.
אף על פי כן, תלמידים מהזרם של אוטאקה בסניפים מחו"ל לרוב מקבלים הדרכה מקומית עד בוא הזמן בו הם מסוגלים לנסוע ליפן ולבצע את הקפאן או כאשר הזדמנויות נוספות מתעוררות כאשר מדריך בכיר עם סמכות לביצוע קפאן מבקר בדוג'ו.
מצב כזה קרה ב-2007, ושוב ב-2009 כאשר קיושו שיגטושי, בנו הצעיר של ריסוקה אוטאקה, ערך סמינר פתוח באירופה ותלמידים ברמות מגוונות הוזמנו לבצע קפאן.
הזרם המרכזי של קטורי שינטו ריו מיוצג בידי משפחת אוטאקה בשינבוקאן דוג'ו שבנריטה.
הם שומרים על יחסים הדוקים עם הסוקה, אייזאסה יסוסאדה.
ענפים נוספים קיימים לצידו, חלקם התפצלו מהמרכזי, עם קשרים משתנים עם השינבוקאן ומשפחת איאזאסה.
סוגינו דוג'ו – סוגינו יושיאו, ג'ודוקא שהחל אימוניו בקאטורי שינטו ריו כשג'יגורו קאנו הזמין ארבעה שיהאן להדגים עבודת חרב בקודוקאן דוג'ו.
הוא המשיך להתאמן תחת שיאינה איצ'יזו.
רבים מתלמידיו של סוגינו לימדו קאטורי מחוץ ליפן.
בנו, סוגינו יוקיהירו, המשיך ללמד וזכה להוקרה מאייזאסה יאסוסאדה, כמייצג רשמי של השיטה (אביו לא זכה להוקרה זו).
האטאקיאמא גורו – תלמיד בכיר של סוגינו שפתח מספר מועדונים.
אלו החלו לפעול עצמאית לאחר מותו.
סוגאוורה בודו – סוגאוורה טטסוטאקה ערך ופרסם את הספר The Deity and The Sword דרך ההוצאה לאור שלו.
הוא זכה למנקיו קיושי (תעודת הוראה) ב-1986, ולאחר מכן התפצל מהזרם המרכזי.
כיום הוא מלמד קטורי שינטו ריו כחלק מהסילבוס של שיטה רחבה אותה הוא מלמד.
נודה הא – נודה שינזן (1848–1917) החל להתאמן בקאטורי שינטו ריו בשנת 1853 תחת יאמאדה נאומונה, נציג של שבט הדאטה.
חברים רבים של שבט הדאטה התאמנו בקאטורי שינטו ריו ופיתחו סגנון ייחודי להם.
לאחר המוות של נאומונה ב-1912, שינזן רשם את הנכד שלו, סייזן תחת יאמאגוצ'י קומאג'ירו, השיהאן הבכיר ביותר באי הגדול של יפן בתקופה.
בעקבות המוות של יאמאגוצ'י וסבו, נודה סייזן המשיך להתאמן תחת מוטומיאה טוראנוסוקה.
לאחר מות מוטומיאה, נודה למד עם האיאשי יאזמון, שהחל רפורמה וסטנדרטיזציה של הסילבוס של האי המרכזי.
נודה, שחש כי השיטה של יאזמון לא תואמת את זו של מורו המקורי, החל בשקט ללמד באופן פרטי וקרא לענף שלו נודה הא קטורי שינטו ריו.
נודה-הא שימר חלק מהקאטות שנאבדו ביבשת המרכזית.
איצ'יגידו – שיאיגי מונינורי החל להתאמן בקטרי שינטו ריו תחת אביו, שהתאמן עם מוטומייה טוראנוסוקה, לפני שהתאמן רשמית בדוג'ו של אוטאקה ריסוקה במשך שלושים שנה.
הוא משלב קטורי שינטו ריו כחלק מהסילבוס של ארגון איצ'יגידו ושומר על קשר חזק עם משפחת איאזאסה.
יוסייקאן בודו – מוצ'יזוקי מינורו, ג'ודוקא מהקודוקאן שהתאמן לצידו של סוגינו יושיאו, שילב קטורי שינטו ריו בסילבוס של יוסייקן בודו.
בנו, מוצ'יזוקי הירו, מנהל היום את יוסייקן.
הענפים השונים מכירים בדרגות ועמדות שונות.
הדרגות המסורתיות הן גרסה של שיטת המנקיו - סגנונות קובודו עתיקים, קדם רסטורציית מייג'י (הנקראים קוריו), לא עבדו עם שיטת הדן והקיו, שפותחה בסוף המאה ה-19 בידי ג'יגורו קאנו.
כנראה לקראת תקופת האדו (אזור 1600), החלו להטמיע בשיטות קוריו את שיטת הדירוג של מנקיו.
קיריגאמי (切紙, "מסופח נייר", מתייחס לכך שהתלמיד הושבע לשיטה)
מוקורוקו (目録, "רשימה/קטלוג", מציין שהתלמיד מכיר את כל רשימת הטכניקות בשיטה)
מנקיו (免許, "הסמכה, רישיון", התלמיד מוסמך להציג את השיטה)
גוקואי קיידן (極意皆伝, "לימוד מעמיק")
שידושה (指導者, "מאמן"; תעודת הוראה מחוץ לשינבוקן דוג'ו)
שיהאן (師範, 'מורה'; מורה ראשי)
סוגינו והאטאקיאמה משלבים את שיטת הדן עם השיטה המסורתית.
דן ראשון – קיריקאמי שודן
דן שני – קיריקאמי צ'ודן
דן שלישי – מוקורוקו שודן
דן רביעי – מוקורוקו צ'ודן
דן חמישי – מנקיו מוקורוקו
דן שישי – מנקיו צ'ודן
דן שביעי – מנקיו אוקודן
דן שמיני – מנקיו קיידן
סוגווארה מעניק דרגות מוקורו ומנקיו.
דוברי אנגלית קוראים למנקיו 'הסמכת קיושי' או 'מנקיו קיושי'
טסה בלנצ'רד היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגוני ההיאבקות Lucha Libre AAA Worldwide וב-Women of Wrestling (WOW), בנוסף לארגוני היאבקות עצמאיים.
בלנצ'רד היא מתאבקת דור שלישי ובתו של חבר קבוצת ארבעת הפרשים, טולי בלנצ'רד.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבה הייתה פעם אחת אלופת הנוקאאוטס של אימפקט ופעם אחת אלופת העולם של אימפקט, כשהפכה למתאבקת הראשונה אשר החזיקה בתואר עולם גברי כלשהו בהיסטוריה של ההיאבקות המקצועית.
כמו כן, היא פעם אחת אלופת הנשים של The Crash, פעם אחת אלופת Reina de Reinas של AAA ופעם אחת אלופת העולם של WOW.
בלנצ'רד התאמנה עם ג'ורג' סאות'.
היא החלה את הקריירה שלה ב-13 ביוני 2014.
ב-8 בנובמבר 2014, בלנצ'רד ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון Women Superstars Uncensored בקרב שבו הפסידה לנייה.
ב-21 בפברואר 2015, בלנצ'רד רשמה את ניצחונה הראשון בארגון כאשר היא ניצחה את סאסי סטפי.
בלנצ'רד ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון הנשים Shine ב-3 באפריל 2015 בקרב שבו נוצחה על ידי איווי.
ב-9 בינואר 2016, בלנצ'רד ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון Lucha Underground בהפסד בקרב חושך לאיבליס ולז.
שלושה חודשים לאחר מכן היא התחרתה בקרב זוגות שאינו שודר לצד פרינס פומה בניצחונם על מרטי מרטינז ומריפוסה.
ב-16 ביוני 2018, בלנצ'רד ניצחה את מרסדס מרטינז וזכתה באליפות WSU.
ב-14 ביולי 2018, בלנצ'רד גברה על לייסי ליין וסנטנה גארט וזכתה באליפות הנשים של The Crash.
ב-1 בספטמבר 2018, במסגרת האירוע All In, בלנצ'רד ניצחה את בריט בייקר, צ'לסי גרין ומדיסון ריין בקרב הישרדות ארבע פינות.
בלנצ'רד הופיעה ב-WWE לראשונה בחודש מאי של שנת 2014 כחלק מצוות המסיבה של המתאבק אדם רוז.
בנוסף לכך, היא התחרתה במבחני קבלה, אך לא התקבלה.
שנתיים לאחר מכן, בלנצ'רד חזרה אל ה-WWE כשערכה את קרב הבכורה שלה ב-2 באפריל במסגרת התוכנית NXT.
בקרב זה הפסידה בלנצ'רד לאלכסה בליס.
ב-28 באפריל, בלנצ'רד הפסידה בקרב יחידים לניה ג'קס.
ב-9 ביוני, בלנצ'רד רשמה את הקרב השלישי שלה בארגון בהפסד לכרמלה.
כמו כן, בלנצ'רד הופיעה בתוכנית Raw כחלק מקטע שצולם בבר עם סזארו ושיימוס.
ב-13 ביולי 2017, בלנצ'רד חזרה אל הארגון והשתתפה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג, כאשר היא הודחה מהתחרות עוד בסיבוב הראשון על ידי קיירי סיין.
ב-14 ביולי 2017, היא השתתפה בקרב חושך (קרב שאינו שודר) ביחד עם גז'י גייברט וקיי לי ריי נגד סנטנה גארט, מרטי בל ושרה לוגאן.
באוגוסט 2016, בלנצ'רד ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון היפני Stardom כשנכנסה לטורניר הגרנד פרי והצליחה להגיע עד לשלב הגמר, בו הפסידה למתאבקת יוקו ביטו.
ב-30 באפריל 2017, היא השתתפה בטורניר הסינדרלה שבו הצליחה להגיע לסיבוב השני, שם הודחה על ידי הזוכה בטורניר, טוני סטורם.
ב-14 במאי, בלנצ'רד ביחד עם ג'סיקה האבוק איתגרו ללא הצלחה את הירויו מאטסומוטו וג'ונגל קיונה על אליפות האלילות של Stardom.
בלנצ'רד ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-Impact Wrestling באירוע Redemption, שנערך ב-22 באפריל, בו היא הצטרפה אל שולחן השדרנים במהלך קרב בין קירה הוגאן לבין טאיה ואלקירי.
בלנצ'רד הפכה לדמות הרעה ב-3 במאי כאשר היא תקפה את הוגאן במהלך הקרב החוזר שלה נגד ואלקירי.
מעשה זה הוביל לקרב הבכורה של בלנצ'רד בארגון שבועיים לאחר מכן אשר הסתיים בניצחונה על קיירה הוגאן.
לאחר הקרב בלנצ'רד המשיכה את התקיפה על הוגאן, עד שמדיסון ריין הגיעה.
ב-24 במאי, בלנצ'רד הסבירה למה היא תקפה את הוגאן ומאוחר יותר באותו הערב היא התערבה בקרב של מדיסון ריין, כך שהיא תקפה את ריין מאחור לאחר שהקרב הסתיים, מה שחיזק את דמותה.
באירוע סלאמיברסרי, שנערך ב-22 ביולי, בלנצ'רד השיגה את ניצחונה הראשון באירועי שלם וצפה, כאשר היא ניצחה את אלי.
ב-30 באוגוסט, בלנצ'רד ניצחה בקרב משולש את סו יאנג ואת אלי וזכתה באליפות הנוקאאוטס של אימפקט.
שבוע לאחר מכן, בלנצ'רד הגנה בהצלחה על התואר נגד האלופה לשעבר, סו יאנג.
באירוע נועד לתהילה, שנערך ב-14 באוקטובר, בלנצ'רד הגנה בהצלחה על אליפות הנוקאאוטס נגד טאיה ואלקירי.
בקרב הנוסף ביניהן שנערך ב-1 בנובמבר על תואר האליפות, ואלקירי ניצחה כתוצאה מפסילה לאחר שבלנצ'רד הכתה את השופט.
באירוע Homecoming, שנערך ב-6 בינואר 2019, בלנצ'רד הפסידה לואלקירי וכתוצאה מכך איבדה את התואר; תקופת כהונתה כאלופה נמשכה כ-147 ימים.
שבועות לאחר מכן, היא הושעתה ל-30 ימים, משום שהכתה את גייל קים.
ב-15 בפברואר, בלנצ'רד חזרה מההשעיה שלה, כשהיא כשלה בניסיונה לזכות שוב באליפות הנוקאאוטס לאחר שהפסידה לוואלקירי.
ב-15 במרץ, בלנצ'רד הפסידה לג'ורדיין גרייס בקרב אשר קבע את זהות המועמדת שתתמודד נגד האלופה, טאיה ואלקירי, על אליפות הנוקאאוטס של אימפקט.
לאחר הקרב, עקב הפסדה בלנצ'רד הוציאה את תסכולה על אחד מאנשי הצוות עד שחברת היכל התהילה והמתאבקת לשעבר, גייל קים, הגיעה ותקפה את בלנצ'רד.
באירוע United We Stand, שנערך ב-4 באפריל, בלנצ'רד ניצחה את ג'ואי ריאן בקרב בין מגדרי.
ב-12 באפריל, בלנצ'רד הפסידה בקרב יחידים למדיסון ריין.
באירוע Rebellion, שנערך ב-28 באפריל, בלנצ'רד ניצחה את גייל קים.
באירוע סלאמיברסרי XVII, שנערך ב-7 ביולי, בלנצ'רד הפסידה לסמי קאליהן בקרב בין מגדרי.
באירוע Hard To Kill, שנערך ב-12 בינואר 2020, בלנצ'רד ניצחה את סמי קאליהן בקרב בין מגדרי וכתוצאה מכך הפכה לאלופת העולם של אימפקט.
הקרב המצולם האחרון שלה ב-Impact היה ב-7 במרץ 2020 אשר שודר חודש לאחר מכן ב-7 באפריל, כשהיא הצטוותה לשורות אדי אדוארדס לקרב על אליפות הזוגות נגד אלופי הזוגות, The North (אית'ן פייג' וג'וש אלכסנדר), שבו היא ואדוארדס הפסידו.
לאחר הפסד זה, היא החליטה להיעדר מהקלטות הארגון עקב מגפת הקורונה.
בלנצ'רד, שגרה עם ארוסה, דגה, לא עמדה בהתחייבותיה לארגון והחסירה מספר הקלטות טלוויזיה עקב מגבלות טיסה.