tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה חודש לאחר מכן בתיקו 2-2 מול נוצ'רה.
בעונה הבודדת שבה שיחק בשורות הקבוצה הספיק לרשום 17 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו להעפיל לליגה השנייה בחשיבותה, הסרייה ב'.
ב-10 ביולי 2014 הושאל לווירטוס לנצ'יאנו.
בקבוצה רשם 24 הופעות כשקבוצתו סיימה במקום ה-14 מתוך 22. בקיץ 2015 הוא שב לאטלנטה ונכלל בהרכב של משחקי הקבוצה.
ב-30 בספטמבר 2015 חתם על הארכת חוזה עד ליולי 2019. את הופעת הבכורה שלו באטלנטה ערך ב-2 בדצמבר בהפסד 1–3 לאודינזה במסגרת הגביע האיטלקי.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך חודש לאחר מכן בהפסד 1–2 לאותה אודינזה.
את שערו הראשון כבש ב-3 בפברואר, בניצחון 1–2 על הלאס ורונה.
ב-7 ביולי 2017 הצטרף למילאן תמורת כ-24 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו ערך עשרים ימים לאחר מכן כאשר נכנס כמחליפו של איניאציו אבאטה במשחק הכנה לקראת העונה החדשה מול CSU קראיובה.
את הופעת הליגה הראשונה שלו רשם בניצחון 0–3 על קרוטונה.
ב-15 בספטמבר נפצע ברצועה הצולבת הקדמית וזמן ההתאוששות שלו הוערך בחצי שנה.
ב-21 בינואר 2021 הושאל לפארמה עד לסוף העונה.
ב-10 בינואר 2022 חתם בסמפדוריה.
באפריל 2025 הודיע על פרישה ממשחק.
בחודש אוגוסט 2017 זומן קונטי לראשונה על ידי מאמן הנבחרת הבוגרת, ג'יאן פיירו ונטורה, לצמד משחקים נגד נבחרת ספרד ב-2 בספטמבר ונבחרת ישראל ב-5 בספטמבר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הניצחון 0–1 על נבחרת ישראל, אך הוחלף על ידי דוידה זפאקוסטה, עקב פציעה.
אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה היה ראש בית סקסה-קובורג-גותה מ-1998 ועד מותו.
הוא היה נכדו של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה האחרון.
אנדראס נולד בשלוס קאסל ב-21 במרץ 1943, לפרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
הוריו התגרשו בשנת 1946, ובשנת 1949 הוא עבר לניו אורלינס, ארצות הברית, שם הוא בילה את ילדותו עם אמו ובעלה השני, ריצ'רד וויטן.
ב-6 במרץ 1954 הפך אנדראס לטוען כנסיך הכתר של הדוכסות, כאשר אביו הפך לראש הבית.
מגיל 16 הוא ביקר באופן סדיר בגרמניה לקראת עתידו בתפקיד ראש הבית, וחזר אליה לצמיתות בשנת 1965. בין השנים 1966 ו-1968 הוא שירת ברגימנט הסיור המשוריין ה-6, שבסיסו היה באויטין, שלזוויג-הולשטיין.
לאחר שעזב את הצבא הוא עסק בסחר עצים בהמבורג משנת 1969 עד 1971.
בשנת 1998 מת אביו, ואנדראס ירש את תאריו.
בשנת 2006 הנסיך אנדראס יצר את מסדר הענף הארנסטיני.
הנסיך אנדראס הוא בן דוד ראשון של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, ואף היה הסנדק של בתו הצעירה של קרל גוסטב, מדלן, נסיכת שוודיה.
הנסיך אנדראס היה הבעלים של טירת קאלנברג בקובורג וטירת גריינבורג באוסטריה, והוא ניהל את אחוזות המשפחה הכוללות חוות, יערות, ונדל"ן.
ב-31 ביולי 1971 התחתן אנדראס בהמבורג עם קארין דאבלשטיין, בתם של אדולף וילהלם מרטין דאבלשטיין ואירמה מריה מרגרטה קאלזן.
הנישואין, אף על פי שלא היו שוויוניים, לא היו נישואים מורגנטיים, מאחר שאנדראס קיבל את אישורו של אביו לנישואים.
סטפני, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (נולדה ב-1972), התחתנה עם יאן שטאהל.
הוברטוס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (נולד ב-1975), התחתן עם קלי רונדסבדט.
אלכסנדר, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (נולד ב-1977).
אנדראס, נסיך ליינינגן הוא נסיך גרמני, וכיום ראש בית ליינינגן.
אנדראס נולד ב-27 בנובמבר 1955 בפרנקפורט, לאמיך קיריל, נסיך ליינינגן ולאיליקה, דוכסית אולדנבורג, בתם של ניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט.
קרל אמיך הוא היה צאצא של המלכה ויקטוריה והצאר אלכסנדר השני, וכן צאצא של מלכי שוודיה מבית ואסה, וצאצא של שני אחיה למחצה של המלכה ויקטוריה, קרל, נסיך ליינינגן ופאודורה, נסיכת ליינינגן.
כתוצאה מכך, קרל אמיך הוא צאצא של כל שלושת ילדיה של ויקטוריה, הדוכסית של קנט.
בשנת 1991 התחתן אחיו קרל אמיך, נסיך ליינינגן בנישואים מורגנטיים, ובעקבות כך נישל אותו אביהם מהירושה.
באותה שנה מת אביו, ואנדראס הפך לראש בית ליינינגן.
ב-5 באוקטובר 1981 הוא התחתן עם אלכסנדרה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר ואורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
פרדיננד, נסיך הכתר של ליינינגן (נולד ב-1982), התחתן עם ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה.
אולגה, נסיכת ליינינגן (נולדה ב-1984).
הרמן, נסיך ליינינגן (נולדה ב-1987), התחתן עם איזבל הויבאך.
אנדראס אולמר הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
אולמר, נולד בלינץ שבאוסטריה, ובשנת 2004, הצטרף אל האקדמיה של הקבוצה האוסטרית אוסטריה וינה, בשנת 2008, הצטרף אולמר לריד.
וב-28 בינואר 2009, חתם ברד בול זלצבורג.
אולמר היה שותף לעונת השיא באירופה של רד בול זלצבורג כשעזר להם להגיע עד לחצי גמר הליגה האירופית, זלצבורג אשר סיימה במקום הראשון בשלב הבתים.
עברה את ריאל סוסיאדד וברוסיה דורטמונד והגיעה לראשונה לחצי הגמר בה הודחה על ידי מארסיי.
אולמר היה שותף לקמפיין של רד בול זלצבורג בעונת 2019/2020 בליגת האלופות.
עוד באותה עונה עקף אולמר את השחקן תומאס וינקלהופר, והפך לשיאן ההופעות ברד בול זלצבורג.
מלך ההופעות של רד בול זלצבורג (432)
אנדראה צ'וקנוב הוא כדורגלן ממוצא רוסי יליד איטליה, שמשחק בקבוצת יניסיי קרסנויארסק (כדורגל), בליגת המשנה הרוסית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית בכדורגל במדי טיומן ב-30 באוגוסט 2015 במשחק הליגה מול זניט-2 סנקט פטרבורג.
אביו, ויאצ'סלב צ'וקאנוב, הוא אלוף אולימפי משנת 1980.
הוא נולד באיטליה בתקופה בה אביו עבד שם.
מכיוון שאימו רוסייה, יש לו תעודת לידה איטלקית אך לא דרכון איטלקי; משפחתו מעולם לא הגישה בקשה לאזרחות למרות שהייתה זכאית.
כשצ'וקאנוב היה בן 6, משפחתו החליטה לעבור לרוסיה, לסנקט-פטרסבורג, שם החל את קריירת נעוריו.
בזמן שגר בקוזנצה, הוא פיתח עניין בכדורגל והחל לאהוד את לאציו - שהייתה גם הקבוצה האהובה על אביו.
הוא בנוסף ציין את הרנן קרספו כאליל ילדותו.
אנדראס אכנבאך היה צייר נוף וים גרמני בסגנון רומנטי.
הוא נחשב לאחד ממייסדי בית הספר לציור בדיסלדורף.
אחיו, אוסוולד, היה גם צייר נוף ידוע.
אביו, הרמן, (1783–1849) היה סוחר במקצועו, אבל עבד במספר מקצועות.
בשנת 1816 הוא הפך למנהל מפעל מתכות במנהיים.
שנתיים לאחר מכן הם עברו לסנט פטרסבורג, שם רצה אביו להקים מפעל עם כסף שאמו קיבלה כירושה.
כאן לקח אנדראס שיעורי רישום ראשונים.
הפרויקט נכשל, והם חזרו למחוז הריין בשנת 1823. עד מהרה הקים אביו מבשלת בירה בדיסלדורף, עם פונדק שהיה מועדף על ידי קהילת האמנות המקומית.
שם, בשנת 1827, החל את השכלתו האמנותית ברצינות, והשתתף בקורסים באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, שם למד אצל וילהלם פרידריך שדו והיינריך כריסטוף קולבה.
בשנת 1831, בן שש עשרה בלבד, הוא השתתף בתערוכה מקומית ומכר ציור אחד.
בשנה שלאחר מכן הוא למד ציור נוף אצל יוהאן וילהלם שירמר.
בשנת 1836 בעקבות סכסוך עם הנהלת בית ספר לציור, ביחד עם אדוארד וילהלם פוזה וכמה תלימים נוספים הוא עזב את הלימודים ועבר למינכן.
הוא ערך מסע לימוד להולנד וזכה להצלחה אמיתית ראשונה בשנת 1836 בתערוכה בקלן, שם נרכש אחד מציוריו על ידי מושל מחוז הריין, הנסיך פרידריך.
לאחר סיור בבוואריה ובטירול, הוא התיישב בפרנקפורט ובסיועו של אלפרד רטל, פתח סטודיו.
הוא נסע לעיתים קרובות בחברת אחיו, ברחבי סקנדינביה ואיטליה.
שניהם הפכו למבקרים קבועים באוסטנדה.
הוא חזר לביתו לעסקים המשפחתיים בשנת 1846.
באותה שנה הוא השתלט על המבשלה והפונדק.
אביו, אף שפרש טכנית, הפך לרואה חשבון.
בשנת 1848 הוא התחתן עם מארי לואיז הוברטיין קתרין ליטשלאג (1827–1889), המכונה לואיז.
הוא היה אחד החברים המייסדים של אגודת אמנות המכונה "מלכסטן" (קופסת הצבעים) וסייע להם לרכוש את האחוזה לשעבר של משפחת ג'ייקובי בפמפלפורט, שהפכה ל"מלקסטנפארק".
הוא לימד מעט מאוד סטודנטים מלבד אחיו, ובראשם אלברט פלם, מרקוס לארסון, אפולינרי גורבסקי וויליאם סטנלי האסלטין.
הוא זכה באותות הצטיינות רבים במהלך חייו, כולל מסדר לאופולד (1848), מסדר סטניסלאב הקדוש (1861) ומסדר אולף הקדוש (1878).
הוא הפך לחבר כבוד באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בשנת 1853 ולחבר באקדמיה לאמנויות יפות של מילאנו בשנת 1862.
בשנת 1885 הוא מונה לאזרח כבוד של דיסלדורף.
הוא נקבר בקבר מפואר עם פסל מאת קרל יאנסן.
אנדראס אובסט הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדת הסמול פורוורד בבאיירן מינכן ובנבחרת גרמניה.
לאחר ששיחק במחלקות הנוער של מועדונים מקומיים, אובסט החל לשחק כדורסל במחלקת הנוער של ברוזה במברג.
בעונת 2014/2015 החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2016/2017 הושאל לגיסן 46', ובקיץ 2017 חתם ברוקסט גותה, העולה הטרייה לבונדסליגה הגרמנית.
בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה, ואובסט עבר לאוברדוירו מליגת העל הספרדית.
בקיץ 2019 חתם ברטיופארם אולם מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-6 ביולי 2021 חתם בבאיירן מינכן, המשחקת בבונדסליגה וביורוליג.
אנדראס אוטנזמר הוא קלרניתן אוסטרי, אחד מסולני הפילהרמונית של ברלין ומנצח תזמורת.
נולד בווינה ולמד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה פסנתר, צ'לו וקלרינט.
הן אביו, ארנסט, והן אחיו הבכור, דניאל, היו נגני קלרינט סולו בפילהרמונית של וינה.
בין היתר ניגן בתזמורת האופרה של וינה, בפילהרמונית של וינה ובתזמורת הנוער ע"ש גוסטב מאהלר.
ב-2009 נבחר כעמית האקדמיה שליד הפילהרמונית של ברלין.
בין 2010 ל-2011 היה סולן הקלרינט של התזמורת הסימפונית הגרמנית.
במרץ 2011 נבחר לסולן קלרינט בפילהרמונית של ברלין.
כזוכה מספר תחרויות, ניגן אוטנזמר בהרכבים קאמריים, במסגרת "הווירטואוזים של וינה" (קבוצת נגנים מבין חברי פילהרמונית של וינה) ועם עמיתים כגון לייף אובה אנדסנס, יוליאן רחלין ויו-יו מה.
יחד אם אביו ואחיו יצר את שלישיית The Clarinotts, שפעלה עד מות האב ב-2017.
בשנת 2011 ליווה את הזמרת טורי איימוס בתקליטה Night of Hunters.
ב-2013 הוציא לאור בחברת דויטשה גרמופון את תקליט הבכורה שלו Portraits – The Clarinet Album שכלל יצירות לקלרינט מאת דומניקו צ'ימרוזה, ג'ורג' גרשווין, אהרן קופלנד, בביצועו יחד עם התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם והפסנתרן יאניק נזה-סגין.
בשנת 2021 החל לנצח על התזמורת הסימפונית הממלכתית של ארמניה .
כן הופיע כמנצח-אורח עם התזמורת הסימפונית של בורנמות' והתזמורת הסימפונית של טוקיו.
אנדראה קרנבאלה (; נולד ב-12 בינואר 1961) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום משמש כסקאוט ראשי בקבוצת אודינזה.
קרנבאלה רשם קריירה ענפה בליגות הבכירות באיטליה.
בשיא הקריירה שלו שיחק במשך ארבע עונות בנאפולי, עמה היה שותף לזכייה בגביע אופ"א, שתי זכיות באליפות איטליה וזכייה אחת בקופה איטליה.
בהמשך עבר לרומא, שם שיחק במשך שלוש עונות, אך את מרבית העונה הראשונה החמיץ לאחר שהורשע בנטילת חומרים אסורים והושעה למשך שנה.
קרנבאלה שיחק במשך שנה אחת בנבחרת איטליה, כבש במדיה שני שערים בעשר הופעות, וייצג אותה בין היתר בטורניר מונדיאל 1990 הביתי.
לאחר פרישתו החל בקריירה מקצועית באודינזה, בה שימש תחילה כמנהל האקדמיה לנוער, ולאחר כעשור בתפקיד התמנה לסקאוט ראשי במועדון.
קרנבאלה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ראסינג פונדי.
את צעדיו הראשונים בקבוצה בוגרת ערך במדי לאטינה בעונת בליגה השלישית, אז כבש שלושה שערים ב-23 הופעות, אך נשר עם קבוצתו לליגה הרביעית.
באוקטובר 1979, לאחר שפתח את עונת 1979/1980 עם לאטינה בליגה הרביעית ואף ערך הופעת ליגה אחת, רשם קרנבאלה קפיצת מדרגה משמעותית והצטרף לאבלינו ששיחקה אז בסרייה א'.
עם זאת, קרנבאלה נותר על הספסל ולא קיבל הזדמנויות של ממש בקבוצה, להוציא הופעה בודדת - שהייתה להופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה - בהפסד 1–0 לרומא ב-11 במאי 1980. בעונה לאחר מכן הוסיף קרנבאלה לשמש כשחקן משלים, עם עשר הופעות ושער בודד, ולאחריהם סיים את דרכו במועדון.
קרנבאלה שאף לעבור לקבוצה בה ירשום דקות משמעותיות יותר, ובעונת ירד לסרייה ב' כשחתם במדי רג'אנה.
הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות וערך במדיה 66 הופעות בליגה, בהן כבש 16 שערים.
בסיום עונתו השנייה במועדון, ירדה רג'אנה לליגה השלישית, אך קרנבאלה עצמו נותר בליגת המשנה כשעבר לשחק בקליארי.
באוקטובר 1983, לאחר שלושה חודשים בלבד בקליארי (שער ליגה בודד בשבע הופעות), חזר קרנבאלה לסרייה א' כשחתם בשורות קטניה.
הוא כבש שלושה שערי ליגה ב-23 הופעות, אך רשם ירידת ליגה שלישית בקריירה כשהקבוצה נשרה לליגת המשנה בסיום העונה.
לקראת עונת 1984/1985 עבר קרנבאלה לאודינזה מהסרייה א'.
במדיה של אודינזה הפך לשחקן הרכב, הוא שיחק בה לאורך שתי עונות בהן כבש 16 שערי ליגה ב-55 הופעות.
הפריצה הגדולה של קרנבאלה הגיעה לקראת עונת 1986/1987, כאשר המאמן אוטאביו ביאנקי החתים אותו בפרויקט השאפתני של נאפולי.
קרנבאלה שיתף פעולה בחוד לצדם של ברונו ג'ורדאנו וכוכב הקבוצה דייגו מראדונה, וביחד הציגה נאפולי שלישיית חוד שכונתה מה-ג'י-קה (באיטלקית: Ma-Gi-Ca).
קרנבאלה ערך 27 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, תרם שמונה שערי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות איטליה.
קרנבאלה אף היה שותף משמעותי לזכייתה של הקבוצה בקופה איטליה באותה העונה, לאחר שכבש חמישה שערים ב-13 הופעות בטורניר, ופתח בהרכב בצמד משחקי הגמר שהסתיימו בניצחון 4–0 בסיכום על אטאלנטה.
עונה לאחר מכן, עם הצטרפותו של החלוץ הברזילאי קארקה, פחתו דקות המשחק של קרנבאלה.
הוא שותף ב-19 משחקי ליגה בלבד בהם כבש רק פעמיים.
נאפולי הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות על ידי ריאל מדריד, וקרנבאלה ערך את הופעתו היחידה בקריירה בטורניר היוקרתי במשחק הגומלין.
הוא עלה כמחליף בדקה ה-66, אך שלוש דקות לסיום הורחק בכרטיס אדום לאחר עבירה על שוער היריבה, פרנסיסקו בויו.
לקראת עונת 1988/1989 התעוררה מחאה של חלק משחקני נאפולי כנגד המאמן ביאנקי.
אובדן האליפות למילאן עוררה את זעמם של השחקנים, המאמן זכה לתמיכה מההנהלה ולעונה נוספת במועדון, וחלק מהשחקנים שהובילו את המחאה כנגד המאמן מצאו עצמם מחוץ לקבוצה.
ג'ורדאנו היה מהשחקנים ששילמו את המחיר, ובלעדיו קיבל קרנבאלה דקות משחק משמעותיות יותר.
הוא כבש 13 שערי ליגה, שיא קריירה עבורו בליגה הבכירה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השני בטבלה.
בין היתר כבש באותה העונה את השלושער היחיד בקריירה שלו בליגה הבכירה, בניצחון 8–2 על פסקארה.
גם בגביע הסתפקה נאפולי בסגנות, כאשר הפסידה 4–1 בסיכום שני מפגשים לסמפדוריה.
עם זאת, הצליחה הקבוצה לזכות באותה העונה בתואר האירופי הראשון בתולדותיה, גביע אופ"א.
קרנבאלה ערך שמונה הופעות בטורניר, וכבש שלושה שערים חשובים עבור קבוצתו.
בשמינית הגמר כבש את שער הניצחון במשחק הראשון מול ז'ירונדן דה בורדו, שהיה לשער היחיד בצמד המפגשים, שהסתיימו בניצחון 1–0 לנאפולי.
בגומלין רבע הגמר מול יובנטוס כבש קרנבאלה את השער שקבע 2–0 לקבוצתו ושלח את המשחק להארכה, בסיומה כבשה נאפולי שער נוסף והעפילה לחצי הגמר.
במשחק הראשון של חצי הגמר כבש קרנבאלה את השער שקבע את תוצאת המשחק, 2–0 על באיירן מינכן.
קרנבאלה פתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול שטוטגרט, ובמשחק הראשון היה מעורב בשני השערים של קבוצתו שניצחה 2–1. מסירה שלו למראדונה ובעיטה של הארגנטינאי הביאה לפנדל לזכות קבוצתו, ולאחר מסירת מפתח נוספת של קרנבאלה למראדונה בתוך הרחבה, הגיע הבישול של מראדונה לשער הניצחון של קארקה.
בעונת 1989/1990, תחת המאמן אלברטו ביגון, קבע קרנבאלה את שיא ההופעות שלו לעונה בליגה הבכירה, עם 31 משחקי ליגה בהם כבש שמונה שערים.
יחד עם מראדונה, קארקה והרכש ג'אנפרנקו זולה, זכתה נאפולי באליפות נוספת, השנייה בתולדותיה והשנייה של קרנבאלה בקריירה.
בסיום העונה נפרד קרנבאלה מהקבוצה, לאחר ארבעה תארים ו-31 שערי ליגה ב-105 הופעות.
לקראת עונת 1990/1991 התאחד קרנבאלה עם מאמנו לשעבר בנאפולי, אוטאביו ביאנקי, כשחתם ברומא.
תחילת העונה האירה פנים לקרנבאלה, עם ארבעה שערי ליגה בחמש הופעות ושער נוסף בגביע אופ"א לרשתה של בנפיקה ליסבון, אך באוקטובר 1990 ספג קרנבאלה השעייה לשנה שלמה לאחר שנמצאו בגופו בחומרים אסורים.
קרנבאלה, יחד עם שוער הקבוצה אנג'לו פרוצי, הואשמו בנטילת החומר האסור פנטרמין, המצוי בגלולות לדיכוי תיאבון בשם ליפופיל.
בעקבות כך, החמיץ קרנבאלה את זכייתה של הקבוצה בגביע האיטלקי ואת העפלתה לגמר גביע אופ"א 1991. הוא המשיך לשתי עונות נוספות בקבוצה, ממנה נפרד בסיום עונת 1992/1993 עם 15 שערי ליגה ב-51 הופעות.
בקיץ 1993 חזר קרנבאלה בן ה-32 לאודינזה, אותה עזב שבע שנים קודם לכן.
לאחר כחצי עונה הושאל לפסקארה מליגת המשנה, בה הפגין יכולת גבוהה עם 14 שערי ליגה ב-24 הופעות.
בסיום העונה חזר לאודינזה, שבינתיים נשרה בעצמה לליגת המשנה, וכבש בשורותיה שבעה שערי ליגה ב-16 הופעות, שסייעו לקבוצה לחזור לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה.
את הקריירה סיים קרנבאלה בתום עונת , לאחר שחזר לעונה נוספת בפסקארה בליגה השנייה, וכבש במדיה עשרה שערים ב-28 הופעות.
בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
קרנבאלה החל את דרכו הבינלאומית בגיל מאוחר יחסית.
הוא הצטרף לנבחרת האולימפית של איטליה לקראת טורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול (1988), תחת המאמן פרנצ'סקו רוקה.
קרנבאלה כבש את השער הראשון של איטליה בטורניר, כאשר העלה אותה ליתרון בדקה השלישית בניצחון 5–2 על גואטמלה בשלב הבתים.
הוא כבש גם בהפסד 3–2 בהארכה לברית המועצות בחצי הגמר, כאשר כבש את השער המצמק והאחרון במשחק בדקה ה-118. לאחר תבוסת 3–0 לגרמניה המערבית במשחק על המקום השלישי, סיימה איטליה את דרכה בטורניר במקום הרביעי.
בזמן שנבחרת איטליה התכוננה לאירוח משחקי מונדיאל 1990, ובשלהי עונת השיא שלו בנאפולי, זכה קרנבאלה לזימון בכורה לסגל הנבחרת של אזליו ויצ'יני.
את הופעת הבכורה ערך במשחק ידידות מול ב-22 באפריל 1989, כשהחליף בדקה הארבעים את ג'אנלוקה ויאלי.
ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב בניצחון 4–0 על , ואף כבש בדקה ה-77 את שער הבכורה שלו בנבחרת, שקבע את תוצאת הסיום.
הוא כבש את שערו השני והאחרון בנבחרת בהופעתו הבאה, חמישה חודשים לאחר מכן, בה ניצחה איטליה 4–0 את .
עד לפתיחת המונדיאל הוסיף קרנבאלה חמש הופעות נוספות, כולן בהרכב, וזומן על ידי ויצ'יני לסגל הסופי של איטליה לטורניר.
הוא פתח בהרכב במשחק הראשון מול , ולאחר שלא הרשים הוחלף על ידי סלבטורה סקילאצ'י בדקה ה-75, והאחרון כבש את שער הניצחון שלוש דקות לאחר מכן, וקבע 1–0 בסיום.
במשחק השני מול שוב כשל קרנבאלה לכבוש, והוחלף על ידי סקילאצ'י בדקה ה-51. הייתה זו הופעתו האחרונה בטורניר, ובנבחרת בכלל - הוא לא זומן שוב לסגל לאחר טורניר המונדיאל, וסיים את דרכו הבינלאומית עם שני שערים בעשר הופעות.
בשנת 1999 התמודד קרנבאלה בבחירות ל, אך לא נבחר.
הוא שב לעולם הכדורגל כשחזר לאודינזה, תחילה כמנהל באקדמיית הנוער, והחל משנת 2010 משמש כראש מערך הסקאוטינג של המועדון.
במרוצת השנים נחקר מספר פעמים על מעורבותו, כצרכן וכסוחר, בסם הקוקאין, ואף נשלח למאסר בית בשנת 2003.
אנדראס גליניאדקיס (ביוונית : Ανδρέας Γλυνιαδάκης; נולד ב-26 באוגוסט 1981) הוא כדורסלן עבר יווני.
במהלך הקריירה שלו, גליניאדאקיס שיחק בעמדת הסנטר.
הוא החל את קריירת המשחק שלו ב-1997 וסיים אותה ב-2020.
במהלך הקריירה שלו גליניאדאקיס זכה בשתי אליפויות יורוליג.
הוא זכה לראשונה באליפות היורוליג בשנת 2000, עם המועדון היווני פנאתינאיקוס.
מאוחר יותר הוא זכה באליפות היורוליג ב-2012, עם המועדון היווני אולימפיאקוס פיראוס.
גליניאדאקיס שיחק גם במדי נבחרת יוון, איתה הוא זכה במדליית הארד ביורובאסקט 2009.
כנער, גליניאדקיס שיחק עם קבוצות הנוער של Kydonas בחאניה, כרתים.
לאחר מכן החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת פנאתינייקוס אתונה מליגת העל היוונית איתה גם זכה ביורוליג בעונת 1999–2000. לאחר ששיחק בפנאתינייקוס, הוא עבר למועדון היווני פריסטרי אתונה.
אחרי שנתיים בפריסטרי אתונה גליניאדאקיס החליט להירשם לדראפט ה-NBA של שנת 2003 בו הוא נבחר על ידי דטרויט פיסטונס, בבחירה ה-58.
לאחר שלא החתימו אותו ב-NBA חתם גליניאדקיס לשנתיים בא.א.ק אתונה.
בעונת 06–2005, הוא שיחק עבור הרואנוק דאזל מה-NBA D-League.
הוא שיחק עם אטלנטה הוקס במהלך עונת ההכנה לNBA בשנת 2006, אבל הוא נחתך לפני תחילת העונה הסדירה.
הוא שיחק גם עם אלבוקרקי ת'נדרבירדס מה-NBA D-League, ואיתם הוא זכה באליפות ה-D-League, בשנת 2006.
גליניאדקיס הוחתם על ידי סיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA ב-5 בנובמבר 2006. עם הסוניקס, הוא הופיע ב-13 משחקים בעונה הרגילה, בהם העמיד ממוצעים של 1.3 נקודות למשחק.
לאחר שלא הציג יכולת טובה ב-4 בינואר 2007 הוא נחתך מסגל של סיאטל.
את משחק ה-NBA האחרון של גליניאדקיס הוא ערך ב-2 בינואר 2007, בהפסד 88–112 לדאלאס מאבריקס.
במשחקו האחרון ב-NBA, הוא לא רשם נתונים סטטיסטיים, ושיחק בסך הכל רק 52 שניות, שכן הוא הוחלף ממש בסוף הרבע הרביעי, במקום דמיאן וילקינס.
גליניאדאקיס שיחק גם עם קבוצת הקיץ של בוסטון סלטיקס בליגת הקיץ של ה-NBA בשנת 2007, בלאס וגאס, נבאדה.
במאי 2007, גליניאדקיס חתם בווירטוס בולוניה שיחקה בליגת העל האיטלקית.
בספטמבר 2007 הוא חזר לא.א.ק אתונה.
עם זאת, המועדון שחרר אותו ב-1 באוקטובר 2007. לאחר מכן הצטרף גליניאדקיס לקבוצה היוונית מארוסי אתונה.
הוא היה ה-MVP של השבוע הראשון במהלך שלב 16 האחרונות ביורוקאפ בעונת 2008-09.
ביולי 2009, גליניאדקיס עבר לקבוצת היורוליג היוונית אולימפיאקוס פיראוס.
עם אולימפיאקוס, הוא זכה באליפויות היורוליג והליגה היוונית ב-2012. לאחר עונה שבה הוא שיחק באסטנה מקזחסטן, גליניאדאקיס חתם עם ריטאס ולינה מליגת העל הליטאית.
ב-31 בינואר 2014, גליניאדאקיס חתם על חוזה עם אפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, והוא עזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה הקפריסאית בסיום העונה.
ב-30 באוקטובר 2014, גליניאדאקיס הוחתם על ידי קבוצת גזיאנטפ בסקטבול מליגת העל הטורקית.
ב-23 בדצמבר 2014, הוא חתם עם אנג'ריה רובינאר מהליגה הרומנית, להמשך העונה.
ב-14 באוגוסט 2015, גליניאדאקיס חתם ב-Les Lions de Geneve מהליגה השווייצרית.
בנובמבר 2015, הוא עזב את הליונס, וחתם במועדון היווני ניאה קיפיסיה, לשארית עונת 2015-16. ב-21 ביולי 2016, גליניאדקיס חתם במועדון היווני פאוק סלוניקי.
ב-4 באוגוסט 2017, גליניאדאקיס חתם במועדון היווני קימיס.
ב-22 באוגוסט 2018, גליניאדאקיס חזר לארץ הולדתו כרתים, לאחר כמעט שני עשורים, לאחר שחתם על חוזה לשנה עם אגו רתימנו.
גליניאדאקיס הצטרף למועדון היווני Ilysiakos Athens, בשנת 2019, והוא פרש ממשחק כדורסל מקצועני ב-2020.
גליניאדאקיס שיחק גם עבור הנבחרות הצעירות של יוון.
עם הנבחרות הצעירות של יוון, הוא שיחק באליפות אירופה עד גיל 16 ב-1997. הוא גם זכה במדליית הארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-1998. הוא שיחק גם בגביע העולם עד גיל 19 ב-1999, ובאליפות אירופה עד גיל 20 ב-2000.
גליניאדאקיס גם נבחר ליצג את נבחרת יוון הבוגרת במשחקים האולימפיים בקיץ 2008. עם יוון, הוא זכה במדליית הארד ביורובאסקט 2009. וגם שיחק עם יוון במונדובאסקט 2014.
אנדראה קמביאזו (באיטלקית: Andrea Cambiaso; נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן ביובנטוס ובנבחרת איטליה.
קמביאזו יליד ג'נובה והוא תוצר במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית.
עם עלייתו לקבוצה הבוגרת הושאל למספר קבוצות ובהן אלביסולה, סבונה, אלסנדריה קלצ'ו ואמפולי עד שבעונת 2021/2022 חזר לגנואה.
ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד נאפולי.
ב-14 ביולי 2022 חתם לחמש שנים ביובנטוס ויממה לאחר מכן הושאל לבולוניה 1909 עד לסיום העונה, אז חזר ליובנטוס.
ב-28 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור יובנטוס בניצחון 0–1 נגד הלאס ורונה בדקה ה-96 של המשחק.
בנובמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה לקראת המשחקים נגד ו.
ב-21 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
קמביאזו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024.
אנדראה קימי אנטונלי (באיטלקית: Andrea Kimi Antonelli; נולד ב-25 באוגוסט 2006) הוא נהג מרוצים איטלקי המתחרה עבור קבוצת מרצדס באליפות הפורמולה 1.
אנטונלי החל להתחרות בקארטינג בגיל שבע וזכה להצלחה רבה.
בשנים 2020 ו-2021 זכה פעמיים ברציפות באליפות אירופה בקארטינג.
בספטמבר 2021, שלושה שבועות אחרי שמלאו לו 15 שנים, החל להתחרות באליפות פורמולה 4 האיטלקית עבור קבוצת פראמה.
את הבכורה ערך ברד בול רינג וצבר 4 נקודות במהלך סוף השבוע.
בסבב הבא, שהתקיים במוג'לו, צבר 2 נקודות נוספות.
בסבב האחרון של העונה סיים על הפודיום בשלושת המרוצים, כשסיים במקום השני ופעמיים במקום השלישי.
בסיום העונה דורג במקום העשירי עם 54 נקודות.
בעונת 2022 המשיך להתחרות עבור פראמה באליפות.
בסבב המרוצים הראשון שהתקיים באימולה צבר רק נקודה אחת.
החל מהסבב השני החלה הדומיננטיות של אנטונלי, שניצח 13 מ-18 מרוצים עד לסיום עונה וזכה באליפות בפער של יותר מ-100 נקודות מהמקום השני.
במקביל לאליפות האיטלקית, התחרה גם באליפות פורמולה 4 הגרמנית, ניצח 9 מרוצים וזכה באליפות.
אנטונלי היה חלק מהנבחרת האיטלקית למשחקי הספורט המוטורי שהתקיימו במרסיי וניצח בקטגוריית הפורמולה 4.
בשנת 2023 זכה באליפות פורמולה רג'יונל המזרח התיכון ובאליפות האירופאית.
בעקבות ההצלחות הרבות הוחלט לקדם אותו ישירות לאליפות הפורמולה 2, למרות שלא התחרה בקטגוריה הפורמולה 3.
בשנת 2019 החתימה קבוצת מרצדס את אנטונלי וצירפה אותו לתוכנית פיתוח הנהגים שלה.
באפריל 2024 הוא ערך נסיעה ראשונה במכונית פורמולה 1 במבחן פרטי שארגנה הקבוצה במסלול רד בול רינג.
שבועיים לאחר מכן ערך מבחן נוסף בו השלים 500 ק"מ של נהיגה במסלול אימולה.
באוגוסט 2024 השתתף לראשונה באימון הראשון שקדם לגרנד פרי איטליה, אך לאחר 10 דקות התרסק עם המכונית וגרם להוצאת דגל אדום.
למחרת הוכרז רשמית כמחליף של לואיס המילטון בקבוצה החל מעונת 2025.
את עונת 2025 פתח בצורה טובה מאוד.
אנדראה קולפאני (באיטלקית: Andrea Colpani; נולד ב-11 במאי 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר והקיצוני הימני במונצה.
קולפאני הוא תוצר מחלקת הנוער של אטאלנטה, כאשר בעונת 2016-17 הוא שיחק עבור קבוצת הנוער עד גיל 19. בשתי העונות שבאו לאחר מכן, הוא זומן מספר פעמים לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון כולל לגמר הגביע האיטלקי 2019, אך לא נטל חלק באף משחק.
ב-17 ביולי 2019, קולפאני הושאל לעולה החדשה לסרייה ב', טרפאני.
הופעת הבכורה שלו בליגה עבור הקבוצה התקיימה ב-24 באוגוסט מול אסקולי.
את אותה העונה סיים עם 34 הופעות בליגה ואף רשם צמד הופעות בגביע האיטלקי.
ב-22 באוגוסט 2020, קולפאני נשלח לשתי עונות השאלה לעולה החדשה בליגה, מונצה בחוזה עם חובת רכישה.
שערו הראשון הגיע ב-16 במרץ 2021, כשנכנס כמחליף בניצחון הבית 0–2 על רג'אנה.
ב-1 בנובמבר, קולפאני כבש את שערו הראשון בעונת 2021-22, כשעזר למונצה לגבור על אלסנדריה 0–1. לאחר ההעפלה של מונצה לסרייה א' ב-29 במאי 2022, סעיף חובת הרכישה הופעל.
הופעת הבכורה של קולפאני הגיעה ב-21 באוגוסט במסגרת המחזור השני, כאשר נכנס כמחליף בתבוסת החוץ 4–0 לנאפולי.
שער הבכורה שלו בליגה הבכירה נכבש ב-26 באוגוסט בהפסד הבית 2–1 לאודינזה.
ב-10 באוגוסט 2023, מונצה חידשה את החוזה של קולפאני עד ל-30 ביוני 2028.
ב-26 באוגוסט 2023, קולפאני כבש צמד בניצחון 0–2 על אמפולי.
ב-26 ביולי 2024, קולפאני הצטרף בהשאלה לפיורנטינה בחוזה לעונה אחת עם אופציית רכישה.
קולפאני זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה עבור משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד נבחרת צפון מקדוניה ונבחרת אוקראינה ב-17 וב-20 בנובמבר, בהתאמה.
אַנְדְרֶאָה צֶ'זַאלְפִּינוֹ (באיטלקית: Andrea Cesalpino; ) היה רופא פלורנטיני, פילוסוף ובוטנאי בן המאה ה-16.
ביצירותיו הוא סיווג צמחים על פי פירותיהם וזרעיהם, במקום לפי סדר אלפביתי או לפי תכונות רפואיות.
ב-1555 הוא ירש את כמנהל הגן הבוטני בפיזה.
צ'זאלפינו עסק גם בעבודה מוגבלת בתחום הפיזיולוגיה של צמחים ובעלי חיים.
ברפואה, הוא חזה "מחזור כימי" המורכב מהתאיידות והתעבות חוזרים ונשנים של הדם, ומסיבה זו רואים בו היסטוריונים כמי שקדם לוויליאם הארווי (1578–1657), הוגה התאוריה של "מחזור דם פיזי" ב-1628.
כפי שדווח על ידי ג'וזפה לאיס ואוגו ויוויאני עם סדרת מסמכים חשובים, ואושר בכרך מלומד המוקדש לצ'זאלפינו, הוא ככל הנראה נולד בסתיו 1524 בפרברי ארצו.
לצורך לימודיו באוניברסיטת פיזה היה מדריכו לרפואה ר.
קולומבו (נפטר 1559), ולבוטניקה החוקר הידוע .
לאחר שסיים את לימודיו, הוא לימד פילוסופיה, רפואה ובוטניקה במשך שנים רבות באותה אוניברסיטה, בנוסף לעריכת מחקרים בוטניים בחלקים שונים של איטליה.
בתקופה זו הוקמו הגנים הבוטניים הראשונים באירופה; המוקדם ביותר בפדובה, ב-1546; הבא אחריו בפיזה ב-1547 על ידי גיני, שהיה המנהל הראשון שלו.
גיני הוחלף על ידי צ'זאלפינו, שהיה אחראי על הגן הבוטני בפיזה בין השנים 1554–1558. כאשר היה מבוגר, צ'זאלפינו קיבל הזמנה לרומא כפרופסור לרפואה בספיינצה – אוניברסיטת רומא וכרופא אישי של האפיפיור קלמנס השמיני.
אין ודאות מוחלטת אם הוא גם הפך למנהל הראשי של אשר הוקם בסביבות 1566 על ידי אחד מתלמידיו המפורסמים ביותר, .
בשנת היובל 1600, צ'זאלפינו כתב טקסט על ההיסטוריה של הכנסייה, תחת הכותרת Historiae ecclesiasticae compendum usque ad Annum Jubilei MDC, שנשמר ככתב יד בספריית הוותיקן ברומא (Vat.
כל כתביו של צ'זאלפינו מראים גאונות ומחשבה מעמיקה.
סגנונו הוא אכן לעיתים קרובות כבד, אך למרות הצורה הסכולסטית שבה יצירותיו כתובות, מופיעים בו לעיתים קרובות קטעים בעלי יופי רב.
בוטנאים ופיזיולוגים מודרניים שאינם מכירים את כתבי אריסטו מוצאים את ספריו של צ'זאלפינו מעורפלים; אי הבנתם הובילה אותם לעיתים קרובות לשגות בשיפוטם לגבי הישגיו.
לא הופיע סיכום מקיף של תוצאות מחקריו של צ'זאלפינו, המבוסס על מחקר ביקורתי של כל יצירותיו, ואף לא מהדורה מלאה של כתביו.
שבע מהן ידועות בוודאות, ורוב השבע הודפסו מספר פעמים, אם כי אף אחת לא הופיעה מאז המאה ה-17. ברשימה הבאה, תאריך הפרסום הנתון הוא של המהדורה הראשונה.
יצירתו הפילוסופית החשובה ביותר היא Quaestionum peripateticarum libri V (חמישה ספרים על שאלות פריפטטיות, 1571).
צ'זאלפינו מוכיח את עצמו בה כאחד החוקרים הבולטים והמקוריים ביותר של אריסטו ב.
כתביו, עם זאת, מראים עקבות של השפעת אבן רושד, ומכאן שהוא אריסטוטלי אבן רושדי; כנראה הוא נטה גם לפנתאיזם, ולכן הוא נכלל, מאוחר יותר, בקרב השפינוזיסטים שלפני ברוך שפינוזה.
, מתנגד פרוטסטנטי לדעות האריסטוטליות, כתב כמה פעמים נגד צ'זאלפינו.
יצירתו של טאורלוס שכותרתה Alpes cæsae, etc.
(1597), מוקדשת כולה למאבק בדעותיו של צ'זאלפינו, כפי שמראה משחק המילים על השם Cæsalpinus.
כמעט מאה שנים מאוחר יותר, הותקפו דעותיו של צ'זאלפינו שוב, והפעם על ידי , הבישוף של אוקספורד ביצירה שכותרתה Disputationes de Deo et providentia divina (ויכוחים על אלוהים והשגחה עליונה, 1678).
צ'זאלפינו הצהיר שוב ושוב על יציבות עקרונותיו הקתוליים ועל נכונותו להכיר בכזב של כל דעה פילוסופית שפורסמה על ידו כתורת אריסטו, אשר תהיה מנוגדת להתגלות.
מחקרים פיזיולוגיים של צ'זאלפינו הנוגעים למחזור הדם ידועים היטב, אך עד היום הייתה נטייה להערכת יתר כשם שהייתה נטייה להערכת חסר.
בחינה של הקטעים השונים בכתביו הנוגעים לשאלה מראה שאף שצריך לומר שצ'זאלפינו חדר עמוק יותר לסודות מחזור הדם מכל פיזיולוג אחר לפני ויליאם הארווי, עדיין הוא לא הגיע לידע יסודי, המבוסס על מחקר אנטומי, על מהלך הדם המלא.
פרסומו החשוב ביותר היה De plantis libri XVI (ששה-עשר ספרים על צמחים, 1583).
היצירה מוקדשת לדוכס הגדול פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י.
בניגוד ל"ספר עשבים" של אותה תקופה, הוא אינו מכיל איורים.
החלק הראשון, הכולל שלושים עמודים מתוך היצירה, הוא החלק בעל החשיבות הרבה ביותר לבוטניקה באופן כללי.
מראשית המאה ה-17 ועד היום מסכימים בוטנאים לדעה כי ביצירה זו, שבה צ'זאלפינו התבסס על אריסטו כמורה דרך, הוא הניח את היסודות למורפולוגיה ולפיזיולוגיה של צמחים ויצר את הסיווג המדעי הראשון של צמחים פורחים.
שלושה דברים, מעל הכל, מעניקים לספר את חותם האינדיבידואליות: המספר הגדול של תצפיות מקוריות והבחנות מעמיקות, במיוחד על פרחים, פירות וזרעים, שנעשו, יתרה מכך, לפני המצאת המיקרוסקופ, בחירת אברי הרבייה כבסיס לסיווג המערכת הבוטנית שלו; ולבסוף, הטיפול הגאוני ובו בזמן הפילוסופי הקפדני בחומר העשיר שנאסף על ידי תצפיות.
צ'זאלפינו מפורסם גם בהיסטוריה של הבוטניקה כאחד הבוטנאים הראשונים שיצרו עשבייה; אחת העשביות העתיקות ביותר שעדיין קיימות היא זו שהוא סידר ב-1563 עבור הבישוף אלפונסו טורנבוני (Alfonso Tornabuoni).
לאחר שינויים רבים נמצאת כעת העשבייה ב בפירנצה.
היא מורכבת מ-260 עמודי פוליו המסודרים בשלושה כרכים כרוכים בעור אדום, ומכילה 768 מינים של צמחים.
יצירה בעלת ערך מסוים לכימיה, מינרלוגיה וגאולוגיה פורסמה על ידו תחת הכותרת De metallicis libri tres (שלושה ספרים על מתכות, רומא, 1596).
יצירה זו מסתמכת בעיקר על המטאלותקה (Methalloteca) של הוותיקן, והיא הוכנה על ידי מיקלה מרקאטי, שלא הצליח להשלימה עקב מותו המוקדם.
חלק מהמידע מזכיר תגליות שנעשו בסוף המאה ה-18, כמו אלה של אנטואן לבואזיה ורנה ז'יסט אאיאי, והיא גם מראה הבנה נכונה של מאובנים.
הנזיר הפרנציסקני שארל פלומיה העניק את השם לסוג של צמח וקארולוס לינאוס שמר על השם במערכת שהקים.
כיום כולל סוג זה כולל כ-10 מינים ושייך למשפחת הקטניות, תת-משפחת הקסאלפיניים, המכילה מספר גדול של צמחים שימושיים.
קארולוס לינאוס מצטט בכתביו לעיתים קרובות את קודמו הגדול במדע הבוטניקה ומשבח את צ'זאלפינו בשורות הבאות: Quisquis hic exstiterit primos concedat honores Cæsalpine tibi primaque certa dabit (כל מי שיפרוץ כאן (בתחום זה), שיקנה את כבוד הראשית לך, צ'זאלפינו, והוא יפקיד בידיך את הבכורה הוודאית והראשונה.).
קיצור שם מחבר סטנדרטי Cesalpino משמש לציון אדם זה כמחבר בעת ציטוט של שם מדעי.
אנדראס הקדוש או אנדריאס הקדוש הוא אחד משנים עשר השליחים של ישו ואחיו הצעיר של פטרוס הקדוש.
אנדראס הקדוש נחשב לבישוף קונסטנסינופול הראשון, ולקדוש החשוב ביותר בנצרות האורתודוקסית.
על פי הברית החדשה, אנדראס היה בנו של יהודי בשם יונה או יוחנן (מתי 16:17; יוחנן 1:42).
הוא נולד בבית צידה ליד הכנרת.
אנדראס ואחיו שמעון (פטרוס) היו דייגים, וישוע פנה אליהם בעת שהיו בסירתם, בהבטיחו להם כי אם ילכו אחריו יהיו ל"דייגי אנשים" (מתי, ד, 19)..
השניים אף חלקו עם ישוע בית בכפר נחום.
אנדראס ותלמיד נוסף היו תלמידיו של יוחנן המטביל, והיו ראשוני ההולכים בעקבות ישוע.
על פי אוסביוס מקיסריה שציטט את אוריגנס, אנדראס עבר להטיף באסיה הקטנה ובסקיתיה, והגיע בנדודיו עד אזור הים השחור; כך הפך לפטרונן של רוסיה ורומניה, שם הוא נקרא אנדריי.
לפי הכרוניקה הרוסית הראשונה התיישב בקייב, שם הקים את הכנסייה האורתודוקסית הרוסית; הוא אף מינה את איסטכיס לבישוף הראשון של ביזנטיון.
אנדראס נצלב בעת שהותו בעיר פטרס שביוון.
אנדראס הקדוש נחשב גם לפטרון של סקוטלנד, והעיירה הסקוטית סנט אנדרוס קרויה על שמו (שם הוא נקרא אנדרוס).
צורת צליבתו של אנדראס הקדוש (צלב בצורת האות X) הביאה לקריאת צלב כזה על שמו: צלב אנדראס הקדוש, ובדגל סקוטלנד מופיעה תבנית צלב אנדראס.
אנדראס נחשב גם לפטרונן הקדוש של רוסיה, אוקראינה, רומניה, יוון, ספרד וסיציליה, וכן של הערים האיטלקיות נאפולי, ראוונה, ברשה, אמלפי ומנטובה, ובנוסף של בורדו בצרפת, ברוז' בבלגיה ופטרס שביוון.
במסכת סנהדרין דף מ"ג ע"א מוזכר "נצר" כאחד התלמידים שנצלבו עם ישו, וייתכן שמדובר באנדראס הקדוש (בשל דמיון פונטי כלשהו בין השמות).
אנדראס רוזנדל בדנית: Andreas Cristian Rosendahl (1864 – 7 בינואר 1909) היה שחמטאי יהודי-דני.
רוזנדל ניצח בתחרות קופנהגן 1895, הגיע רביעי בתחרות סטוקהולם 1897 (האליפות הראשונה של ארצות הצפון, ניצח: סוון אוטו סוונסון), וחלק מקום 3–4 בתחרות קופנהגן 1899 (האליפות השנייה של ארצות הצפון, ניצח: יורגן מולר).
אנדראס קלודן , הוא רוכב אופניים גרמני שפרש מרכיבה מקצועית.
בין הישגיו הבולטים הם מדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000), והמקום השני בטור דה פראנס ב-2004 ו-2006. בחלק משנותיו בדבוקה המקצוענית נחשב קלודן לאחד מהרוכבים הטובים בעולם במרוצי קטעים, אך הקריירה שלו ידעה עליות ומורדות בשל פציעות.
ב-1999 הוא ניצח קטע בטור של אלגרבה בפורטוגל.
שנת 2000 הייתה מוצלחת עבור קלודן.
הוא זכה בשנה זו בדירוג הכללי של מרוץ הקטעים החשוב, פריז - ניס, וכמו כן זכה בטור של חבל הבסקים.
באולימפיאדת סידני הוא זכה במדליית הארד במרוץ הכביש, לאחר שסיים במקום השלישי אחרי יאן אולריך ואלכסנדר וינוקורוב, שרכבו איתו מספר שנים בקבוצת טלקום.
למרות הצלחתו המוקדמת, הוא סבל מפציעה בשלוש השנים הבאות, ולא זכה בהן באף מרוץ.
הוא לא היה יכול להשתתף בטור דה פראנס של 2003 כפי שתכנן, עקב שבר בעצם העוקץ.
בעקבות ההישג, עלה קלודן לתודעה העולמית של ענף האופניים.
אף על פי שקיבל הצעות לעבור לקבוצות אחרות ולשמש כמוביל שלהן, הוא החליט להישאר בקבוצת טי-מובייל עם אולריך.
בטור דה פראנס של 2005, קלודן נחשב יחד עם חבריו לקבוצה, יאן אולריך ואלכסנדר וינוקורוב, כמועמד מוביל לזכייה.
הוא תרם להצלחה הקבוצתית של טי-מובייל במרוץ זה, שבו אולריך סיים שלישי ווינוקורוב סיים חמישי.
בקטע מספר 8 הוא סיים במקום השני, לאחר שהפסיד במיאוץ מותח בקו הסיום לפיטר וינינג.
מאוחר יותר, הוא נאלץ לפרוש מהטור בקטע מספר 17, לאחר שנפל במהלך הקטע הקודם ושבר עצם בשורש כף ידו.
בשנת 2006 קלודן זכה במרוץ הקטעים רג'יו-טור.
קלודן היה אחד מהמועמדים הגדולים ביותר לניצחון בטור דה פראנס באותה שנה, מאחר שיאן אולריך, אלכסנדר וינוקורוב ואיוואן באסו לא פתחו את המרוץ בשל פרשת מבצע פוארטו.
בקטע השני בהרים של הטור, הוא נישל מהקבוצה המובילה, ובעקבות כך איבד כדקה וחצי.
אף על פי כן, הוא רכב היטב בקטעי ההרים הבאים והתקדם בדירוג הכללי.
בקטע 17, הוא היה חלש בטיפוס בז'ו פלאן, אך חזר לקבוצה המובילה בעת הירידה, בזכות עזרת חברו לקבוצה, פטריק שינקוויץ.
הוא סיים במקום השני בקטע נגד השעון, ובעקבות כך עלה מהמקום הרביעי לשלישי בדירוג הכללי.
הוא סיים לבסוף במקום השני הכללי במרוץ, לאחר הדחת המנצח, פלויד לאנדיס שהתגלה כמשתמש בחומרים אסורים.
בעונת המרוצים של 2007 עבר קלודן לקבוצת אסטנה הקזחית, אף על פי שהרוכב המוביל בקבוצה היה אלכסנדר וינוקורוב.
מעברו של קלודן לקבוצה היה מפתיע, בשל העובדה שבחר שלא להיות המוביל של קבוצתו, ועבר לקבוצה שנבנתה בעיקר סביב וינוקורוב.
בחודש מרץ קלודן זכה במרוץ הקטעים טירנו - אדריאטיקו, והציג בו יכולת טובה בטיפוסים ונגד השעון.
במהלך הטור דה פראנס באותה שנה, הוא רכב היטב וסיים בין המקומות הראשונים במספר קטעים, אך איבד מספר דקות מאחר שהיה צריך לעזור למוביל הקבוצה וינוקורוב.
כאשר היה במקום החמישי בדירוג הכללי, הוא נאלץ לפרוש מהטור דה פראנס יחד עם כל קבוצת אסטנה, לאחר שווינקורוב התגלה כמשתמש בחומרים אסורים.
ב-2008 ניצח קלודן בטור דה רומאנדי.
הוא נטל את ההובלה במרוץ לאחר הקטע השלישי שבו ניצח, ונשאר במקום הראשון עד לסוף במרוץ.
בחודש יוני הוא סיים במקום השני הכללי בטור של שווייץ, מרוץ הכנה לטור דה פראנס, ובנוסף סיים עם כל קבוצת אסטנה במקום הראשון בדירוג הקבוצתי.
הוא לא היה יכול לקחת חלק בטור דה פראנס, בעקבות השעייתה של אסטנה מהטור באותה שנה, שנגרמה כתוצאה מפרשיית הסמים של וינוקורוב בטור של 2007. ב-2009 סיים במקום השישי בדירוג הכללי בטור דה פראנס ובסוף אותה עונה עבר לקבוצת רדיושק.
בשבוע הראשון של הטור דה פראנס הוא רכב היטב והיה מדורג במקום החמישי בדירוג הכללי.
אולם, נפילה בה היה מעורב בקטע ה-9 גרמה לפציעתו ובעקבותיה פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-13. באוקטובר 2013, לאחר 16 שנים בדבוקה המקצוענית, הודיע קלודן על פרישה.
אליפות גרמניה במרוצי כביש: 2004
מדליית ארד אולימפית במרוץ הכביש: 2000
הטור של סקסוניה התחתונה: 1998
אנדראס הינקל (גרמנית: Andreas Hinkel; נולד ב-26 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר גרמני אשר שיחק בעמדת המגן, וכיום מאמן כדורגל.
הינקל החל את הקריירה בקבוצה הבוגרת של שטוטגרט בשנת 2000, ובעונת סיים עם קבוצתו את הבונדסליגה במקום השני.
עונה לאחר מכן, שיחק לראשונה בליגת האלופות.
במרץ 2004, סבל מפציעה שמנעה ממנו לשחק תקופה ארוכה.
ב-23 ביוני 2006 חתם הינקל על חוזה לארבע שנים במועדון הספרדי סביליה.
לפי דיווחים שונים, סביליה שילמה עבורו כ-4 מיליון אירו.
הינקל זכה עם סביליה בגביע אופ"א בשנת 2007, אחרי ניצחון בגמר מול אספניול.
בנוסף זכה עם סביליה גם בסופר קאפ האירופי, לאחר ניצחון ברצלונה.
ב-4 בינואר 2008 הוא חתם בסלטיק מליגת העל הסקוטית תמורת 1.9 מיליון לירות שטרלינג, לאחר שלא הרבה לשחק בעמדת המגן של סביליה בגלל התחרות על המקום בהרכב עם דניאל אלבש.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 3 - 0 על סטירלינג אלביון בגביע הסקוטי, שמונה ימים לאחר הצטרפותו לקבוצה.
את שערו הראשון בסלטיק הוא הבקיע בניצחון הביתי 3 - 0 על הארטס ב-16 בפברואר.
בסיום העונה זכו הינקל וסלטיק באליפות, לאחר שהקבוצה צימצמה פער של 10 נקודות מיריבתה העירונית גלאזגו ריינג'רס.
בעונה שלאחר מכן הפסידה סלטיק את האליפות לריינג'רס במחזור האחרון, אך ניצחה אותה בגמר גביע הליגה הסקוטית בתוצאה 2 - 0, ובאופן זה זכה הינקל בתוארו השני בקבוצה.
ב-6 באוקטובר 2011 חתם בפרייבורג בהעברה חופשית, וב-10 בספטמבר 2012 הודיע על פרישה.
הינקל נכלל בסגל הנרחב של נבחרת גרמניה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת סרביה ומונטנגרו ב-2003. הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 2004, אך החמיץ את מונדיאל 2006 בשל פציעה.
לאחר פרישתו, החל הינקל לאמן בקבוצות נוער של שטוטגרט ובקבוצת המילואים.
באוקטובר 2018 מונה הינקל כמאמן זמני של הקבוצה הבכירה של שטוטגרט, לאחר פיטוריו של טייפון קורקוט.
כעבור מספר ימים, מונה במקומו מרקוס ויינצירל כמאמן הקבוע.
אנדראס פולנוויידר הוא מוזיקאי ונגן נבל שווייצרי.
אביו, הנס, היה מלחין ופסנתרן.
פולנוויידר היה אוטודידקט ולמד לנגן על כלים רבים לבד.
ב-1975 גילה את הנבל, שכיום מהווה סימן ההיכר המוזיקלי שלו.
פולנוויידר מנגן בסגנונות מוזיקת עולם, ג'אז וניו אייג'.
פולנוויידר ידוע בשיתופי הפעולה שלו, בין השאר עם בובי מקפרין, קארלי סימון ולוצ'אנו פבארוטי.
בשנת 1987 הוא זכה בפרס גראמי.
אנדראס ברנרד ליונל פיינינגר היה צלם יהודי אמריקאי ממוצא גרמני.
נודע בעיקר בזכות תצלומים של העיר ניו יורק מתחילת שנות ה-40. חיבר ספרים רבים בתחום הצילום.
אביו היה הצייר ליונל פיינינגר (1871–1956), יליד ארצות הברית שחי באירופה.
אחיו הצעיר היה תאודור לוקס פיינינגר (1910 - 2011), שנודע כצלם וצייר.
פיינינגר למד, בין השאר, בבית הספר באוהאוס בגרמניה, שאביו נמנה עם מייסדיו, וב-1928 הוסמך כאדריכל.
עד 1931 עסק באדריכלות בהמבורג ובדסאו, ובהמשך עבד שנה בפריז כעוזר של לה קורבוזיה.
ב-1933 עבר לסטוקהולם, שוודיה, וב-1936 החל להתמקד בצילום.
ב-1939 היגר פיינינגר לארצות הברית.
תחילה עבד בסוכנות הצילום Black Star, ובשנים 1943 עד 1962 נמנה עם סגל הצלמים של המגזין לייף.
אחרי כן פעל כצלם עצמאי עד 1990. פיינינגר הרבה לצלם נופים, ביניהם נופים תעשייתיים ועירוניים, והתפרסם בעיקר בזכות תצלומים של העיר ניו יורק.
הוא הרבה לעסוק גם בצילומי טבע.
פיינינגר פרסם יותר מ-50 ספרי צילום, ביניהם ספרי הדרכה רבים.
ספרו הידוע ביותר הוא הצלם המושלם (The Complete Photographer), שתורגם לשפות רבות, ביניהן עברית.
פיינינגר נפטר בניו יורק ב-1999. תצלומיו מוצגים במוזיאונים רבים, ביניהם המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מוזיאון העיר ניו יורק, בית ג'ורג' איסטמן ברוצ'סטר, ומוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
הצלם המושלם, (תל אביב, הוצאת לדורי)
אנדראס קֶפְּקֶה הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
קפקה היה חבר בסגל הנבחרת הגרמנית שזכה במונדיאל 1990 באיטליה, וחלק מהסגל הלאומי למונדיאל 1994 בארצות הברית.
קפקה החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון עיר הולדתו, הולשטיין קיל, בקיץ 1979. בקיל, לא זכה להצלחה יתרה בתור שחקן צעיר, וב-1983, לאחר 4 שנים ו-6 הופעות בלבד במשחקי הליגה במדי קבוצתו, חתם בקבוצת SC שרלוטנבורג מברלין.
אחרי עונה אחת במועדון הברלינאי, בה שיחק כשוערה הראשון, עבר למועדון גדול יותר בברלין, הרטה ברלין.
בהרטה, שיחק עד שנת 1986, עת שחתם על מעברו לנירנברג.
לאחר 8 שנים בנירנברג, 262 משחקים, ואפילו 2 שערים, הועבר קפקה לאיינטרכט פרנקפורט בקיץ 1994, תמורת סכום של 516,200 אירו.
לאחר שנתיים בפרנקפורט, עבר לשחק לראשונה בקריירה מחוץ לגבולות גרמניה, ושיחק שנתיים באולימפיק מרסיי הצרפתית.
ב-1998, חזר לשחק במועדון עמו היה הכי מזוהה, נירנברג, בו שיחק 3 שנים עד לפרישתו ממשחק מקצועני ב-2001.
על אף שלא שותף באף משחק במסגרת הגביע העולמי, עקב העדפתו של בודו אילגנר על פניו, הצלחתו הבינלאומית של קפקה הגיעה לאחר מכן.
אחרי שזכה בתואר שחקן השנה בגרמניה ב-1993, הישגו הגדול ביותר הגיע בשנת 1996, לאחר שעמד בשערה של הנבחרת הגרמנית ביורו 1996 במהלך הטורניר, ואף הדף פנדל של גארת' סאות'גייט האנגלי שהבטיח את העפלתה של גרמניה לגמר הטורניר.
בעקבות הצלחתו ביורו, קפקה זכה בתואר שוער השנה של פיפ"א.
קפקה היה גם שוערה הראשון של גרמניה במהלך טורניר הגמר של מונדיאל 1998 בצרפת, שהסתיים בהפסד 3-0 לקרואטיה ברבע הגמר.
בטרם החל הטורניר, קפקה הצהיר שיפרוש מכדורגל בינלאומי בסיום המונדיאל, הבטחה בה עמד, וסללה את דרכו של אוליבר קאן להיות שוערה הראשון של הנבחרת הגרמנית.
בסך הכל, אנדראס קפקה הופיע ב-59 משחקים עבור הנבחרת הגרמנית.
נכון ל-2018, משמש קפקה כמאמן השוערים של הנבחרת הגרמנית.
הוא גם כיהן כשגריר העיר נירנברג במהלך הכנותיה לקראת מונדיאל 2006, כאשר לקחה חלק באירוחו.
נבחרת הטורניר של יורו 1996
אנדראס יונסון (בשוודית: Andreas Johnson; נולד ב-22 במרץ 1970 בבּיֵירִיד שבשוודיה) הוא זמר רוק-פופ ומוזיקאי שוודי.
הוריו היו מוזיקאי ג'אז, וכתוצאה מכך העביר את נעוריו בדרכים ונכח ברבות מהופעותיהם.
לאחר שהשתקע בפרבר של סטוקהולם החל יונסון את הקריירה המוזיקלית שלו כזמר בלהקת Planet Waves.
הלהקה הוציאה אלבום אחד בלבד, "Brutal Awakenings", בטרם התפרקה בשל חילוקי דעות פנימיים.
לאחר מכן פנה יונסון לקריירת סולו והוציא את אלבום הבכורה שלו, "Cottonfish Tales".
ב-1999 יצא להיטו הבינלאומי הראשון, "Glorious", שנכלל מאוחר יותר באלבומו "Liebling", ושנעשה בו שימוש במספר פרסומות של תאגידי ענק כדוגמת וולוו ונוטלה.
אלבומו השלישי, "Deadly Happy", יצא בשנת 2002. אלבומו הרביעי "Mr Johnson, Your Room is On Fire" יצא בשנת 2005 בוורנר מיוזיק.
בשנת 2006 השתתף במלודיפסטיבלן, תחרות שמשמשת גם על תקן קדם האירוויזיון השוודי, בו הגיע למקום השלישי.
שנה לאחר מכן השתתף בשנית במלודיפסטיבלן 2007, ביצע את השיר "A Little Bit of Love" וזכה עמו במקום השני.
יונסון המשיך להשתתף בתחרות גם בשנים 2008 ו-2010.
אנדראס סמאריס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר המרכזי.
סמאריס שיחק מגיל צעיר במחלקת הנוער של הקבוצה מעיר הולדתו, וארדה.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו ב-2006 בקבוצת פנצ'איקי.
בתקופה בה שיחק בפנצ'איקי הופיע ב-37 משחקי ליגה, בהם כבש שלושה שערים.
ב-11 בינואר 2010 סמאריס עבר לפאניוניוס.
באוגוסט 2012 סמאריס חתם בקבוצת הפאר היוונית אולימפיאקוס.
מיד לאחר חתימתו הושאל לעונה אחת לקבוצתו הקודמת, פאניוניוס.
בשלוש וחצי עונות בפאניוניוס סמאריס הופיע ב-72 משחקים, בהם כבש שישה שערים.
לאחר עונת השאלה לפאניוניוס הוא סמאריס חזר לאולימפיאקוס.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-23 בנובמבר 2013, בניצחון 1–4 על פאנטראקיקוס.
ב-22 באוגוסט 2014 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת 10 מיליון אירו.
ב-29 באוגוסט 2022 סמאריס חתם בריו אבה.
ב-27 באוגוסט 2023 חתם בקוריטיבה הברזילאית.
סמאריס הופיע לראשונה בנבחרת יוון במשחק האחרון של יוון במוקדמות מונדיאל 2014, ששלח אותם למשחקי הפלייאוף נגד .
הוא הופיע בשני משחקי הפלייאוף.
בסופו של דבר הנבחרת עלתה למונדיאל 2014. סמאריס זומן על ידיד מאמן הנבחרת פרננדו סנטוש לסגל הנבחרת לטורניר.
במשחק האחרון של יוון בשלב הבתים, נגד , סמאריס נכנס כמחליף בדקה ה-12 וכבש את השער הראשון של נבחרתו במשחק, ובכך סייע לה לעלות לראשונה בתולדותיה לשמינית גמר גביע העולם.
גביע הליגה הפורטוגלית (2): ,
אנדראס ויימן הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ.
ויימן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ראפיד וינה ובגיל 16 הצטרף לקבוצת המילואים של אסטון וילה.
לאחר שהצטיין בקבוצת המילואים חתם על חוזה לשנתיים במועדון.
ב-8 במאי 2010, ערך ויימן את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד בלקברן רוברס.
ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה האירופית נגד ראפיד וינה כאשר נכנס כמחליף, אך כעבור 3 דקות הוא נפצע וחזר לשחק רק בינואר .
ב-19 בינואר 2011, הושאל לווטפורד עד לסיום העונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו לווטפורד בהפסד לברייטון במסגרת הגביע האנגלי.
ב-1 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד קריסטל פאלאס, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-26 באוגוסט האריך את חוזהו באסטון וילה עד והושאל שוב לווטפורד עד לינואר .
ב-10 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו באסטון וילה בדקה ה-92 שנתן ניצחון 0–1 לקבוצתו.
ב-10 בנובמבר 2012 הבקיע צמד בהפסד 2–3 נגד מנצ'סטר יונייטד.
ב-3 במאי 2014 הבקיע צמד בניצחון 1–3 נגד האל סיטי שהבטיח לקבוצתו עוד עונה בפרמייר ליג.
ב-18 ביוני 2015 חתם לארבע שנים בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ.
ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף, בתיקו 0-0 נגד בולטון וונדררס.
ב-31 באוקטובר 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על רות'רהאם יונייטד.
ב-3 ביולי 2018 חתם בבריסטול סיטי לשלוש עונות עם אופציה לעונה נוספת.
בינואר 2024 הושאל לוסט ברומיץ' אלביון.
ב-1 באוגוסט 2024 חתם בבלקברן רוברס.
ויימן שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של אוסטריה.
ב-12 באוקטובר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 0-0 נגד .
ויימן טרם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
אנדראס "אנדי" מולר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
מולר נחשב לשחקן ורסטילי, ונודע בראיית המשחק שלו, ביכולת הטכנית, במסירות המדויקות וביכולת הבעיטה בשתי הרגליים, כמו גם במשחק הראש.
נתונים אלו אפשרו למולר לשחק בעמדות התקפיות רבות.
מולר גדל במועדון הנוער של איינטרכט פרנקפורט, ובגיל 18, בשנת 1985, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק שתי עונות וחצי, וכבש חמישה שערים ב-35 הופעות.
כישרונו של מולר באיינטרכט פרנקפורט לא נעלם מעיני המועדונים הגדולים, ובפגרת החורף של עונת 1987/1988 חתם מולר בבורוסיה דורטמונד, שם שיחק שתי עונות וחצי.
מולר הפך לשחקן הרכב קבוע בבורוסיה דורטמונד, והבקיע 24 שערים ב-75 הופעות במדי הקבוצה, שגם הקנו לו מקום בסגל נבחרת גרמניה המערבית למונדיאל 1990. מולר אף זכה עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני בעונת 1989, לאחר ניצחון 4:1 בגמר על ורדר ברמן.
בקיץ 1990 חזר מולר למועדון נעוריו, איינטרכט פרנקפורט.
בקדנציה זו הפך לשחקן הרכב קבוע ומוכח.
מולר שיחק שתי עונות מלאות במועדון, בהן הבקיע 28 שערים ב-69 הופעות.
בקיץ 1992 חתם מולר ביובנטוס מליגת הסרייה א' האיטלקית.
גם ביובנטוס התקופה של מולר נמשכה שנתיים, בהן כבש 19 שערים ב-56 הופעות.
עם יובנטוס זכה מולר בגביע אופ"א בשנת 1993, לאחר ניצחון מצטבר 6:1 בצמד מפגשי הגמר מול בורוסיה דורטמונד.
מולר כבש את אחד השערים במפגש הכפול.
בקיץ 1994 שב מולר לבורוסיה דורטמונד, והפעם נשאר בה שש עונות רצופות, והיה אחד משלושה שחקנים עם עבר ביובנטוס שעברו לבורוסיה דורטמונד באותה תקופה, יחד עם שטפן רויטר ויורגן קוהלר.
שלישייה זו השיגה הישגים רבים בזירה הבינלאומית, הגדול שבהם הוא הזכייה בליגת האלופות בשנת 1997, לאחר ניצחון 3:1 במשחק הגמר על קבוצתם הקודמת, יובנטוס.
בנוסף, מולר זכה באותה עונה בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו, בו הצטיין ונבחר כאיש המשחק.
מולר זכה עם בורוסיה דורטמונד גם בשתי אליפויות הבונדסליגה ברציפות, בשנים 1995 ו-1996, ובשני גביעי סופר קאפ מקומיים.
סך הכל, צבר מולר 153 הופעות בבונדסליגה בשש העונות בבורוסיה דורטמונד, בהן כבש 47 שערים.
בשנת 2000 חתם מולר אצל היריבה הגדולה ביותר של בורוסיה דורטמונד, שאלקה 04, במהלך שנחשב לשנוי מאוד במחלוקת.
אוהדי בורוסיה דורטמונד הוקיעו אותו, ואוהדי שאלקה 04 היו חשדניים מאוד כלפיו.
למרות זאת, מולר זכה עם שאלקה זכה בשני גביעים מקומיים.
מולר שיחק בשאלקה במשך שלוש עונות, בהן כבש שישה שערים ב-86 הופעות בבונדסליגה.
בשנת 2003 חתם מולר באיינטרכט פרנקפורט, מועדון נעוריו, לעונת פרישה.
בעונה זו שיחק 11 משחקים בלבד בהם לא הבקיע, ובתום העונה, בקיץ 2004, פרש מולר ממשחק פעיל.
מולר ייצג תחילה את גרמניה המערבית ואחר כך את גרמניה בנבחרות הלאומיות, ושיחק בחמישה טורנירים גדולים.
מולר זכה עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1990 לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה, בו לא שותף.
מולר השתתף גם ביורו 1992 בו הופתעה נבחרת גרמניה במשחק הגמר מול נבחרת דנמרק, ובמונדיאל 1994 בו הודחה נבחרת גרמניה ברבע הגמר על ידי נבחרת בולגריה.
ביורו 1996 מולר היה שותף לזכייה של הנבחרת הגרמנית לאחר ניצחון בשער זהב של אוליבר בירהוף על נבחרת צ'כיה.
גם מהגמר הזה נעדר מולר, עקב כרטיס צהוב שספג לאחר שהבקיע בבעיטות ההכרעה בחצי הגמר נגד נבחרת אנגליה, וחיקה תנועת זלזול של פול גאסקוין שהבקיע בבעיטה קודמת.
מונדיאל 1998 היה הטורניר הגדול האחרון בו מולר השתתף.
בטורניר זה הודחה גרמניה ברבע הגמר לאחר הפסד 3:0 לנבחרת קרואטיה.
בשנת 1999 פרש מולר מהנבחרת לאחר 11 שנים, בהן הבקיע 29 שערים ב-85 הופעות.
מולר אימן בעונת 2007/2008 את ויקטוריה אשפנבורג מהליגה המחוזית של בוואריה, ולאחר מכן ביצע תפקיד ניהולי בקיקרז אופנבך.
החל משנת 2015, מולר משמש כעוזר מאמן לברנד שטורק, חברו לשעבר בבורוסיה דורטמונד, בנבחרת הונגריה (מונה במקום אימרה סאביץ').
מולר הופיע על האריזה של הגרסה הגרמנית של משחק המחשב פיפ"א 98.
איש המשחק של גמר הגביע הביניבשתי 1997
אנדראס אנוולד מוגנסן (Anderas Enevold Mogensen; נולד ב-2 בנובמבר 1976) הוא טייס חלל ומהנדס דני.
הוא הדני הראשון שטס בחלל כחלק מתוכנית IRISS והדני הראשון שפיקד על משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית (משלחת מס' 70).
ב-2007 קיבל ד"ר בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל באוניברסיטת טקסס באוסטין.</div>עבד כמהנדס במחלקת המחקר והפיתוח של חברת Vestas Wind Systems.
עבד בגרמניה עבור חברת HE Space Operation כמהנדס בקרה, ניווט והנחיה עבור פרויקט SWARM.<div>ב-1999 סיים תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל באימפריאל קולג' בלונדון.
ב-2009 עבד במרכז החלל סארי, באוניברסיטת סארי באנגליה, כאשר נבחר לכיתת האסטרונאוטים של ESA
מוגנסן נבחר להיות האסטרונאוט הדני הראשון במאי 2009. הוא השלים את האימונים והפך חלק מצוות האסטרונאטים הפעילים של ESA בנובמבר 2010.
בשנת 2012, היה מוגנסן חלק ממשלחת של סוכנות החלל האירופאית לחקר מערות בסרדיניה כחלק מתוכנית ESA CAVES.
התוכנית משלבת מספר אסטרונאוטים אשר יורדים לחקור מערות במשך שבוע, ועוברים מערך אימונים ארבעה ק"מ מתחת לפני השטח, תוך עבודה כצוות וביצוע פעילויות מחקר.
משלחת 2012 כללה את מוגנסן, האסטרונאוט הקנדי דוויד סן-ז'אק, האסטרונאוט היפני סויצ'י נוגוצ'י, האסטרונאוטים האמריקאים מייקל פינק ואנדרו פויסטל, והקוסמונאוט ניקולאי טיקונוב.
ביוני 2014 נבחר על ידי NASA להיות אקוונאוט במעבדה התת-ימית Aquarius במהלך משימה NEEMO 19. משימה זו התחילה ב-7 בספטמבר 2014 ונמשכה 7 ימים.
מוגנסן שוגר לחלל ב-2 בספטמבר 2015 כחלק ממשימת סויוז TMA-18M לתחנת החלל הבינלאומית ולאחר 10 ימים חזר לכדור הארץ עם סויוז TMA-16M.
שהות קצרה זו בחלל התאפשרה הודות לדרישה לחללית חילוץ עבור משימת שהות שנה בחלל של האסטרונאוטים סקוט קלי ומיכאיל קורניינקו.
בגלל השהות הקצרה מוגנסן נדרש לעבוד ימי עבודה של 9.5 שעות בתחנה במקום יום העבודה הרגיל של 8 שעות, כדי להספיק את כל הניסויים.
משימתו של מוגנסן לתחנת החלל הבינלאומית נקראה iriss.
למשימה זו יש שני סמלים הנבחרו בתחרות כלל אירופאית.
הסמל הראשון לכלל המשימה, והסמל השני משקף את הפעילויות לעידוד חינוך לקהל הרחב..
העיצוב הרשמי כולל את שם המשימה בשני צבעים להזכיר שמוגנסון עוזב את כדור הארץ לתחנת החלל (ISS).
בין המחקרים שביצע בחלל היה צילום שדוני ברקים, ניסוי חליפה מיוחדת הנועדה להקל על כאבי הגב שאסטרונאוטים חווים עקב התארכות עמוד השידרה בחוסר כבידה, בדיקת משקפי מציאות מדומה הנועדו להקל על ביצוע פעולות תחזוקה בתחנה ושליטה מרחוק על רובוט הנוסע על כדור הארץ.
בין החפצים האישים שהביא לחלל היו גם דמויות לגו ופוסטר של עמותת Copenhagen Suborbitals הפועלת לממן טיסה לחלל באמצעות מימון המונים.
עבור שהותו בחלל קיבל את מדליה מלכותית הדנית (Royal Medal of Recompense).
במרץ 2022 הוא נבחר כטייס של SpaceX Crew-7 והוא הטייס האירופאי הראשון של SpaceX והטייס הראשון של חללית אמריקאית שאינו אזרח אמריקאי.
הוא גם מפקד משלחת 70 לתחנת החלל הבינלאומית.
באוגוסט 2023 המריא לחלל יחד עם ג'סמין מוגבלי האמריקאית, סטושי פורוקאווה מיפן וקונסטנטין בוריסוב מרוסיה.
הם אמורים לחזור לכדור הארץ בתחילת 2024. הם הצטרפו למשלחת מס' 69 לתחנת החלל הבין-לאומית ואחרי סיום פעילותה עברו למשלחת מס' 70.
במהלך משימת Huginn, מוגנסן יבצע למעלה מ-30 ניסויים אירופאים.
אלה מחולקים לשלוש קטגוריות: אקלים, בריאות ושימוש בחלל ליישומים על פני כדור הארץ.