tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מתחיל להבין כי כספו לא יביא לו את המכובדות הנדרשת לפגישות נוספות עם אסיטן האינטליגנטית, שאביה מקושר לדרגים בעלי כוח וכי אורח חיים בזבזני זה לא יוכל להמשך לעד.
בתחילת ההפקה נקרא הסרט Ladji Nyè, שתרגומו הוא "בעין של לאדג'י" בהמשך הוא הוחלף לוולו (Wùlu) שפירושו בשפת במברה (שפה מקומית במאלי) הוא כלב ומשמש לציון השלב האחרון והגבוה מבין חמישה שלבים בטקס החניכה הנקרא נ'טומו ומקובל במאלי.
שלב זה עוסק במקומו של האדם בחברה ומתייחס לחיברות.
השלמתו מהווה את סיום תהליך ההתקבלות לחברה.
סרט הבכורה באורך מלא של הבמאי יליד מרסיי (משפחתו ממאלי), דאודה קוליבאלי, מתרחש כשברקע האירועים שהביאו לניסיון ההפיכה במאלי ב-2012, כשהמסחר בסמים הביא להתמוטטות המשטר ולחוסר יציבות פוליטית שהסתיימה במבצע סרוואל של צבא מאלי בשיתוף צבא צרפת.
לדברי קוליבאלי, הרעיון הבסיסי לסרט החל אצלו לאחר "פרשת אייר קוקאין" שהתרחשה ב-2009. פרשה זו החלה כשהתגלה במדבר סהרה, באזור גאו שבמזרח מאלי, מטוס בואינג 727 שננטש על ידי צוותו וכנראה הוביל כ-10 טון סמים מוונצואלה.
שנה לאחר מכן הורשע מפקד בכיר במשטרת במאלי במעורבות בסלילת מסלול נחיתה במדבר למטוסים דומים.
לדברי קוליבאלי, כשלמד לדעת שקיימת במאלי הברחת סמים בהיקף כה גדול, דמיין לעצמו "חזון קטסטרופלי" שבו מלחמה תפרוץ בעקבות תופעה זו, כפי שקרה במקסיקו כשקרטלי סמים קנו אחיזה בצבא מקסיקו.
הוא מעיד שכוונתו ביצירת הסרט הייתה להתריע על התופעה ולהיות Whistle Blower (פירוש מילולי: שורק במשרוקית לאזהרה) ולעורר את המודעות למצב.
באותה עת החל לכתוב את התסריט לסרט.
כמו כן, חפץ קוליבאלי להראות את המשיכה הגדולה שיש לעיסוק בסחר בסמים עבור הדור הצעיר במאלי.
קוליבאלי מציין כי אז הגיע 22 במרץ 2012, שבו השתלטו חיילים זוטרים זועמים מצבא מאלי על הבירה במקו במה שהחל את ניסיון ההפיכה :
הליהוק נעשה על ידי המלהקת מתילד סנודגראס (Mathilde Snodgrass) שליהקה לתפקיד הראשי את השחקן הצרפתי, איברהים קומה, ששיחק במספר סרטים לפני כן.
האחרון שבהם, בתפקיד קומי בקומדיה הצרפתית מ-2014, "הקרוקודיל מבוטסוואנה" .
ליהוק מפתיע היה זה של הזמרת והדוגמנית המאלית-צרפתית, אינה מודג'ה שלה זהו תפקידה הקולנועי הראשון.
קוליבאלי ביים שני סרטים קצרים בעשור שקדם ל"וולו".
את סרטו הקצר הראשון יצר במאלי ב-2008 (יצא לאור ב-2009), ולטענתו, התאהב במדינה, וזו אחת הסיבות שסרטו עוסק במאלי ושחלק מהסצנות צולמו בה.
בשנתיים שלפני תחילת הצילומים סייר קוליבאלי ברחבי מאלי ובחר את כל אתרי הצילומים.
חודשיים לפני תחילת הצילומים תקפו חמושים מוסלמים מסעדה בבמקו ורצחו חמישה אנשים.
קוליבאלי ומפיקי הסרט חששו לביטחון השחקנים וצוות הצילומים והחליטו להעתיק את רוב הצילומים לסנגל.
חלק מהסצנות צולמו בכל זאת בבמקו וסצנות אחרות צולמו בדקר ובתיס שבסנגל.
צילומי הסרט סבלו משינויים תכופים בלוח הזמנים ומאילוצים לא מתוכננים שונים שהיקשו מאוד על יוצרי הסרט, וכמעט גרמו לקוליבאלי לנטוש את ההפקה.
אינה מודג'ה - אמינטה - אחותו הגדולה של לאדג'י
ז'אן-מארי טרור - אופואה - שותפו של לאדג'י להברחת הסמים
איסמעיל נדיאייה - זול - שותפו של לאדג'י להברחת הסמים
מרים נדיאייה - אסיטן - צעירה עמה יש ללאדג'י רומן
אוליוויה רבורדן - ז'אן-פרנסואה - צרפתי, ראש רשת הסמים
קים גוטיירס - רפאל - "הקולומביאני"
חלק מאנשי הקולנוע האפריקאים שבחו את הסרט.
המבקר ג'ון פרסון מטוגו סבר שמדובר בסרט המבוים יפה ומצולם היטב, וכולל "דמות ראשית טובה ובימוי שחקנים איכותי".
אלפרד אוהוזו, במאי מבנין, גרס כי הסרט עוסק בנושא עולמי אקטואלי, שמעבר לבדיון בו חושף את התשתיות החברתיות של המאפיה שעשויות להיווצר, במעגל קסמים, בין האזרח הפשוט לבין ברוני הסמים הגדולים.
מפיצי הסרט כינו אותו בפרסומים "פני צלקת של מאלי".
תומא סוטינל , מבקר הסרטים של היומון הצרפתי "לה מונד" טוען שבהשוואה ל"פני צלקת" מ-1983, בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של בריאן דה פלמה, קיים הבדל יסודי ביניהם, בכך שטוני מונטנה, הפליט הקובני, הדמות הראשית ב"פני צלקת", שואף כמו כל הפליטים לאושר.
בעוד שב"וולו", לאדג'י, כמו מאות מיליונים צעירים אחרים מדרום לסהרה, שואף למקומו הצודק בחברה האנושית.
המבקר ציין לטובה את עלילת הסרט ואת התסריט, אך מצא פגמים בגיבוש הדמויות.
הוא ציין את כך שבכל שלב של עלייתו, לאדג'י חייב לוותר על חלק אחר של האנושיות שלו.
מבחינה זו, טען, אם רוצים להשוות את וולו ל"פני צלקת", הרי שההשוואה הנכונה היא ל"פני צלקת" מ-1932 בבימויו של הווארד הוקס ובגילומו של פול מוני שבו, כמו ב"וולו" מתואר "אדם ללא רחמים בעולם ללא רחמים".
מבקרת הסרטים של המגזין האמריקאי, "וראייטי", פמלה פיאנצה, טוענת שהסרט לוקה בשאפתנות יתר, אך ברוב הזמן הוא מותחן כובש ורואה את מעלתו המרכזית ב"דופק הגבוה" של הסרט, העומד בניגוד למקובל בקולנוע האפריקאי העכשווי.
נקודה נוספת המבדילה את הסרט, לדעתה, מסרטים אפריקאים אחרים, היא בדמות הגיבור המנסה לשפר את חייו במולדתו, בניגוד לסרטים אפריקאים רבים העוקבים אחרי גיבור המנסה לשפר את מצבו על ידי הגירה.
היא רואה בכך שיקוף של עמדת הבמאי שמטרתו היא בחינה ביקורתית של ההיסטוריה המערב אפריקאית העכשווית מנקודת מבט מקומית.
כשהיא מנסה להשוות את וולו ל"פני צלקת" של דה פלמה, היא מציינת שההבדל המרכזי הוא בדמות ה"אנטי-גיבור" העצור שמגלם איברהים קומה (לעומת טוני מונטנה המוחצן של אל פצ'ינו).
לעומתם, משווה קלייטון דילארד, מבקר הסרטים של מגזין המרשתת "סלאנט", את סרט לא רק ל"פני צלקת", אלא גם ל"טראפיק" ו"סיקאריו" ומוצא כי "וולו" נשאר ברמה הפשטנית של סרט רגיל על עלייתו של סוחר סמים, כפי שעשו קודמיו ומנסה להתחרות בהם בעיקר במספר היריות והגופות.
הוא מוצא כי ההשראה הרבה ביותר לסרט מגיעה מהסרט הסנגלי מ-1973, "טוקי בוקי" של הבמאי ג'יבריל דיופ ממבטי .
בהעניקו לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה אפשריים, הוא מסכם ואומר: "בסופו של דבר, חסרות ב"וולו" מספיק נגיעות ברורות ומובחנות שיאפשרו לו לפרוץ את המסגרת של קודמיו העדיפים עליו".
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2016 במסגרת "קטגוריית התגלית" המיועדת לסרט באורך מלא הראשון או השני של הבמאי.
בהמשך הוצג הסרט בפסטיבלים רבים ובהם: פסטיבל הסרטים של לונדון, פסטיבל מכון הסרטים האמריקאי (AFI Fest), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רייקיאוויק ובפסטיבלים רבים נוספים ברחבי העולם.
הסרט זכה בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אמיין ב-2016. איברהים קומה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו (FESPACO) ב-2017.
הסרט יצא להקרנות מסחריות בצרפת ביוני 2017, אך זכה להצלחה מועטה מאוד ולהכנסות של 37,765 דולר בלבד.
וולוו 66 היא מכונית משפחתית קטנה מתוצרת יצרנית הרכב ההולנדית VDL Nedcar אשר הייתה חברת בת של יצרנית הרכב השוודית וולוו, ויוצרה בין השנים 1975–1980.
יוצרו 77,637 יחידות מדגם סדאן
יוצרו 28,400 יחידות מסוג סטיישן
וולוו 262C היא מכונית סלון בתצורת מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו בשיתוף חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Gruppo Bertone" אשר יוצרה באיטליה בעיר טורינו בין השנים 1977–1981.
דגם ה-"וולוו 262C" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1977.
ווֹלוֹדימיר אולכְּסָנדרוביץ' זֵלֶנסקי (באוקראינית: Володимир Олександрович Зеленський; נולד ב־25 בינואר 1978, בקריבי ריה, מחוז דניפרופטרובסק, באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי יהודי-אוקראיני, המכהן כנשיא אוקראינה מאז 20 במאי 2019, ומייסד מפלגת משרת העם.
קודם לבחירתו לנשיאות נודע כקומיקאי, תסריטאי, שחקן, מדבב, מפיק, במאי ומנהל אמנותי של אולפני חברת רובע 95. הוא נודע בעיקר בשל גילום דמותו של נשיא אוקראינה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית משנת 2015 "משרת העם".
במרץ 2018 הקים עם אנשי חברת ההפקות "רובע 95" מפלגה ששמה כשם הסדרה, ובדצמבר של אותה שנה הודיע בשידור חי כי הוא מתמודד על תפקיד נשיא המדינה.
בבחירות לנשיאות ניצח בסיבוב השני את הנשיא המכהן פטרו פורושנקו ברוב של 73%.
ב-20 במאי 2019 הושבע זלנסקי לנשיאה של אוקראינה בגיל 41, והפך לנשיא הצעיר ביותר בתולדות המדינה.
הוא גם היה הפופולרי ביותר בבחירות מבחינת שיעור הקולות להם זכה.
בראש סדר העדיפויות שלו עמדו קידום הפסקת האש במזרח אוקראינה והחזרת חצי האי קרים ודונבאס לשליטת אוקראינה.
בנאום הפתיחה שלו, הכריז על פירוק מושב המועצה העליונה והזמין את חברי הממשלה להתפנות למען הדורות הבאים.
ב-21 ביולי 2019 התקיימו הבחירות לפרלמנט, שבהן זכתה מפלגת "משרת העם" ב-43.16% מהקולות ו-124 מושבים.
בזכות ההישג הזה, המפלגה לא נזקקה לשותפים להקמת קואליציה, והיא זכתה גם בתמיכה בבחירות המקומיות.
זלנסקי לא הסתיר את דעתו ביחס לברית המועצות, וראה בה אחראית לפרוץ מלחמת העולם השנייה, במיוחד על רקע הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
אולם, במהלך נשיאותו ניסה לשקם את היחסים עם רוסיה, לרבות עסקות חילופי שבויים וחתימה על עסקת גז חדשה.
למרות זאת, באוקטובר 2021 פרץ המשבר האוקראיני-רוסי, אשר הסלים לכדי פלישה רוסית למדינה בפברואר 2022 ולמלחמה כוללת.
וולודימיר אולכסנדרוביץ' זלנסקי נולד להורים יהודים ב-25 בינואר 1978 בקריבי ריה, אז ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
אביו, אולכסנדר זלנסקי, הוא פרופסור ומדען מחשב וראש המחלקה לקיברנטיקה וחומרת מחשוב בקריבי.
אוניברסיטת Rih State לכלכלה וטכנולוגיה; אמו, רימה זלנסקה, עבדה בעבר כמהנדסת.
סבו, סמיון (שמעון) איבנוביץ' זלנסקי, שירת בחיל הרגלים של הצבא האדום והגיע לדרגת אלוף-משנה בדיוויזיית החי"ר הממוכנת ה-57 של המשמר במהלך מלחמת העולם השנייה.
אביו ושלושת אחיו של סמיון נהרגו בשואה.
במרץ 2022 אמר זלנסקי כי סבא וסבתא שלו נהרגו לאחר שכוחות גרמנים שרפו את ביתם במהלך טבח.
לפני שהחל את בית הספר היסודי, התגורר זלנסקי במשך ארבע שנים בעיר ארדנט שבמונגוליה, שם עבד אביו.
בגיל 16 עבר את המבחן באנגלית כשפה זרה, וקיבל מענק חינוך ללימודים בישראל, אבל אביו לא אישר את הנסיעה.
מאוחר יותר קיבל תואר במשפטים ממכון קריבי ריה לכלכלה, אז מחלקה של האוניברסיטה הלאומית הכלכלית של קייב וכיום חלק מהאוניברסיטה הלאומית של קריבי ריה, אך מעולם לא עבד בתחום המשפטי.
בשנת 2005 השיקו רובע 95 וערוץ אינטר את פרויקט "רובע הערב" , שזכה לרייטינג גבוה והושווה לקומדי קלאב ו־ק.ו.ן.
האולפן הפיק גם פרויקטים אחרים, ובהם מחזות זמר, מופעים, סרטים וסדרות, שבכמה מהם כיכב זלנסקי עצמו.
אחד הפרויקטים המצליחים ביותר בהשתתפותו היה הסרט "אהבה בעיר הגדולה".
זלנסקי שימש גם המפיק והתסריטאי של הסדרה הקומית "שדכנים", שזכתה להצלחה רבה באוקראינה.
ב-2006 זכה זלנסקי בעונתה הראשונה של הגרסה האוקראינית של "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 1+1. ב־2008 כיכב בסרט הקומי "אהבה בעיר הגדולה" וכן בסרט ההמשך "אהבה בעיר הגדולה 2", שהקרנתו באוקראינה נאסרה בשל חוק שאסר על הצגת אמנים רוסים ויצירות תקשורת ואמנות רוסיות במדינה.
בשנת 2011 זלנסקי המשיך את הקריירה הקולנועית שלו עם הסרט "רומן בעבודה.
ימי חיינו" ובשנת 2012 הופיע בסרטים "רז'בסקי נגד נפוליאון" ו"שמונה דייטים ראשונים".
באותה שנה הוא הפיק את הסרט "אני אהיה ליד".
הוא הופיע גם ב"אהבה בעיר הגדולה 3", שיצא בינואר 2014, ושיחק תפקיד ראשי בסרט "8 דייטים חדשים" משנת 2015.
זלנסקי היה מפיק ראשי וחבר בדירקטוריון ערוץ הטלוויזיה אינטר מ־2010 עד 2012. ב־2015 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "משרת העם", שם גילם את דמותו של נשיא אוקראינה.
זלנסקי מגלם בסדרה מורה בן 30 להיסטוריה בבית-ספר תיכון, שהופך במפתיע לנשיא לאחר שהתפרסם סרטון ויראלי, שבו הוא נושא דברים נגד הממשלה והשחיתות באוקראינה.
העונה הראשונה (שכללה 24 פרקים) שודרה בערוץ הטלוויזיה האוקראיני 1+1. פרק הבכורה שודר ב-16 ביולי 2015. פרק הבכורה של העונה השנייה שודר ב-23 באוקטובר 2017. העונה השלישית של הסדרה עלתה לשידור במרץ 2019, על רקע הבחירות לנשיאות אוקראינה, שבהן זלנסקי ניצח.
בשנת 2018 ביים את הסרט אני, את, הוא, היא וגם שיחק בו בתפקיד הראשי, הסרט הפך לסרט המרוויח ביותר באוקראינה בכל הזמנים.
לאחר בחירתו לנשיאות בירכו אותו כמה אנשי תרבות רוסים, אשר הביעו תקווה להתחממות היחסים בין שתי המדינות.
במרץ 2018, חברי חברת ההפקות של זלנסקי, Kvartal 95, רשמו מפלגה פוליטית חדשה בשם משרת העם – שם זהה לתוכנית הטלוויזיה שבה כיכב זלנסקי בשלוש השנים הקודמות.
אף על פי שזלנסקי הכחיש כל תוכנית מיידית להיכנס לפוליטיקה ואמר שהוא רשם את שם המפלגה רק כדי למנוע את ניכוסו על ידי אחרים, היו השערות נרחבות שהוא מתכנן להתמודד.
כבר באוקטובר 2018, שלושה חודשים לפני הכרזת הקמפיין שלו ושישה חודשים לפני הבחירות לנשיאות, הוא כבר היה מוביל בסקרי דעת קהל.
לאחר חודשים של הצהרות מעורפלות, ב-31 בדצמבר, פחות מארבעה חודשים מהבחירות, הכריז זלנסקי על מועמדותו לנשיא אוקראינה בתוכנית ערב הסילבסטר בערוץ הטלוויזיה 1+1. הודעתו העלתה את נאום הסילבסטר של הנשיא המכהן פטרו פורושנקו באותו ערוץ, שלדברי זלנסקי לא הייתה מכוונת ויוחסה לתקלה טכנית.
הקמפיין הנשיאותי של זלנסקי נגד פורושנקו היה כמעט לחלוטין וירטואלי הוא לא פרסם פלטפורמת מדיניות מפורטת והמעורבות שלו בתקשורת המיינסטרים הייתה מינימלית.
במקום זאת, הוא פנה אל ציבור הבוחרים באמצעות ערוצי מדיה חברתית וקטעי יוטיוב.
במקום עצרות קמפיין מסורתיות, הוא ניהל שגרות סטנדאפ קומדיות ברחבי אוקראינה עם חברת ההפקה שלו Kvartal 95. הוא עיצב את עצמו כדמות אנטי ממסדית, אנטי שחיתות, למרות שלא תואר בדרך כלל כפופוליסט.
הוא אמר שהוא רוצה להחזיר את האמון בפוליטיקאים, "להביא אנשים מקצועיים והגונים לשלטון" ו"לשנות את הלך הרוח והגוון של הממסד הפוליטי".
ב-16 באפריל 2019, כמה ימים לפני הבחירות, קראו 20 כלי חדשות אוקראינים לזלנסקי "להפסיק להתחמק מעיתונאים".
זלנסקי הצהיר שהוא לא מסתתר מעיתונאים אלא שהוא לא רוצה ללכת לתוכניות אירוח שבהן "אנשי הכוח הישן" "סתם עושים יחסי ציבור" ושאין לו זמן לספק את כל הבקשות לראיונות.
הנשיא פורושנקו ותומכיו טענו שניצחונו של זלנסקי יועיל לרוסיה.
ב-19 באפריל 2019 במתחם הספורט הלאומי אולימפייסקי התקיימו דיונים נשיאותיים בצורה של הצגה.
בנאום ההיכרות שלו הודה זלנסקי כי ב-2014 הצביע עבור פורושנקו, אבל "טעיתי.
הצבענו עבור פורושנקו אחד, אבל קיבלנו אחר.
הראשון מופיע כשיש מצלמות וידאו, השני פטרו שולח את מדבדצ'וק פריוויטיקי (ברכות) למוסקבה".
למרות שזלנסקי אמר בתחילה כי יכהן רק קדנציה אחת, הוא חזר בו מהבטחה זו במאי 2021, ואמר שעדיין לא החליט.
זלנסקי הצהיר כי כנשיא הוא יפתח את הכלכלה וימשוך השקעות לאוקראינה באמצעות "התחלה מחדש של מערכת המשפט" והחזרת האמון במדינה.
הוא גם הציע חנינת מס ומס קבוע של 5 אחוזים לעסקים גדולים שיכולים להיות גדל "בדיאלוג איתם ואם כולם יסכימו".
לדברי זלנסקי, אם אנשים ישימו לב שהממשלה החדשה שלו "עובדת ביושר מהיום הראשון", הם יתחילו לשלם את המיסים שלהם.
לפני הבחירות הציג זלנסקי צוות שכלל את שר האוצר לשעבר אולכסנדר דניליוק ואחרים.
במהלך הקמפיין הועלו חששות בנוגע לקשריו עם האוליגרך איגור קולומוסקי, איש עסקים מיליארדר שהשיג את השליטה בקבוצת המדיה "1+1" בשנת 2010. הקבוצה מפעילה שמונה ערוצי טלוויזיה אוקראינים ומשדרת את "משרת העם", סדרת טלוויזיה מ-2015 עד 2019, בהשתתפות זלנסקי בתפקיד קומיקאי כנשיא לאומי.
אחרי שהתקשורת האוקראינית דיווחה כי במהלך המלחמה בדונבאס אולפני "רובע 95" תרמו מיליון הריבניה לצבא האוקראיני, הגיבו פוליטיקאים ואמנים רוסים באיסוף חתימות לעצומה הקוראת לאסור על החברה לעבוד ברוסיה.
שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב הגיב לכך באומרו, כי "מוסקבה לא צריכה להיות כמו קייב" ולא צריך לכפות "רשימות שחורות", הגבלות על תרבות ודמויות של אוקראינה.
לברוב הוסיף כי מפיקים רוסיים ותעשיית הקולנוע צריכים לקחת בחשבון התקפות על שחקנים זרים ברוסיה בעת יישום פרויקטים תרבותיים איתם.
באוגוסט 2014 זלנסקי דיבר נגד כוונת משרד התרבות האוקראיני לאסור אמנים רוסים מלהופיע באוקראינה.
מפלגת "משרת העם" נוסדה במרץ 2018 על ידי אנשי אולפני "רובע 95", שגם יצרו את סדרת הטלוויזיה באותו שם.
זלנסקי הצהיר בסוף דצמבר 2018 כי הוא חבר במפלגה זו וכי הוא פעיל פוליטית.
עד גיל 40 הופעותיו של זלנסקי היו בשפה הרוסית.
הוא ביצע לראשונה תפקיד בשפה האוקראינית רק כשהתחיל לצלם את הקומדיה הרומנטית "אני, את, הוא, היא" בשנת 2018. זו הייתה גם ההפקה הראשונה באוקראינית שהופקה על ידי אולפני רובע 95. תוכנית הטלוויזיה "משרת העם" הייתה מכוונת בעיקר לדוברי רוסית.
המצע הביטחוני קרא להפחתת תקציב הביטחון מתוך תקציב המדינה ל-5 אחוז, לספק תמיכה חקיקתית ליוזמות נשיאותיות (יוזמות שזלנסקי קידם לאחר בחירתו) שמטרתן להחזיר את השלמות הטריטוריאלית וריבונות מדינית אוקראינית על שטחים בדלנים וחצי האי קרים ורפורמה בארגון הצבא לפי סטנדרטים של נאט"ו.
שישה חודשים לפני שהכריז על מועמדותו לבחירות הנשיאותיות ב־2019 (ב־31 בדצמבר 2018), זלנסקי כבר הוזכר כאחד האנשים הפופולריים בסקרי דעת הקהל (בייחוד באזורי מזרח ודרום אוקראינה).
אחרי חודשים של שמועות ותגובות, הוא הודיע בשידור חי בתוכנית של אולפני רובע 95 בערוץ 1+1 על התמודדותו בבחירות לנשיאות.
על פי פרק 5, סעיף 103 בחוקת אוקראינה, על המועמדים להיות אזרחים אוקראינים שהתגוררו באוקראינה במשך עשר שנים לפני יום הבחירות ועליהם לשלוט היטב בשפה האוקראינית.
בבחירות לנשיאות אוקראינה 2019 ניצח זלנסקי בסיבוב הראשון עם 30 אחוזי תמיכה ועלה לסיבוב השני שבו התמודד מול הנשיא המכהן פטרו פורושנקו, שקיבל 15 אחוזי תמיכה בלבד בסיבוב הראשון.
לאחר שהוכרז רשמית על תוצאות הסיבוב הראשון על ידי ועדת הבחירות המרכזית, ב-2 באפריל 2019, זלנסקי הזמין את פטרו פורושנקו לדיבייט בשידור חי, באצטדיון האולימפי בקייב.
הבחירות התקיימו על רקע מיתון כלכלי ממושך באוקראינה שבא לידי ביטוי פוליטי בהתמרמרות מפעילותו של פורושנקו כנשיא.
זלנסקי נבחר לנשיא אחרי שזכה גם בסיבוב השני ברוב של יותר מ־73% מהקולות.
זלנסקי הושבע לנשיאות ב־20 במאי 2019 וכבר בטקס ההשבעה הודיע על פיזור הפרלמנט הנוכחי והקדמת הבחירות לפרלמנט (הראדה העליונה).
זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד החל בסבב מינויים: הוא מינה את ידידו אנדריי בוגדן לראש הסגל הנשיאותי ופתח את דלתות הארמון הנשיאותי לכל מי שחפץ לבקר בו ופיטר את רמטכ"ל צבא אוקראינה ויקטור מוז'נקו.
במקומו מינה את רוסלן חומצ'ק.
בנוסף מינה את ידידו איוואן בקאנוב לסגן ראש שירות הביטחון האוקראיני וראש המינהל הראשי למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן; לראש שירות הביון החיצוני מינה את ולדיסלב בוחארוב, ממפלגתה של יוליה טימושנקו, מולדת; למזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה מינה את אלכסנדר דניליוק, שר האוצר לשעבר.
לפיכך יוכל להרכיב ממשלה ללא צורך בקואליציה.
על 450 מושבי הראדה העליונה נבחרו 242 חברים מטעם "משרת העם" והמפלגות "למען העתיד" ו"אמון" הביעו תמיכה בממשלה.
בהרכב זה נותרו 116 מושבים באופוזיציה, עוד 24 חברי פרלמנט שהיו פוליטיקאים עצמאיים ועוד 27 מושבים ריקים.
באוגוסט 2019 פתח את מושב הראדה העליונה והציג את מועמדיו לתפקידים בכירים בממשל: אולכסיי הונצ'רוק מונה לראש ממשלת אוקראינה, רוסלן ריאבושאפק מונה לתובע הכללי של אוקראינה במקום יורי לוצנקו, ואילו איוואן בקאנוב, שמונה לממלא מקום ראש שירות הביטחון האוקראיני, קיבל מינוי קבוע.
באופן מפתיע שר הפנים ארסן אבאקוב שמר על משרתו למרות ביקורת רבה על תפקודו.
ב-20 במאי 2024 הסתיימה כהונתו של זלנסקי, והבחירות לנשיאות ב-2024 בוטלו, אך זלנסקי ממשיך בתפקידו כנשיא והסיבה היא מצב החירום הצבאי באוקראינה עקב המלחמה עם רוסיה.
ביולי 2019 קרא לנשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, להיפגש במינסק לנהל דו-שיח ומשא ומתן למציאת פתרונות למשבר אוקראינה.
השניים דיברו ביניהם בטלפון באותו החודש.
בספטמבר 2019 יזם עם הנשיא פוטין עסקת חילופי שבויים שבמסגרתה שוחררו 35 אסירים אוקראיניים, בהם גם 23 המלחים שנעצרו בעקבות התקרית במצר קרץ'.
בנובמבר אותה שנה משא ומתן עם רוסיה אפשר גם את החזרת הספינות שהוחרמו.
בדצמבר 2019 הוביל מהלך שבו נפטוגז האוקראינית חתמה על הסכם גז חדש עם גזפרום הרוסי, במסגרתו רוסיה תספק לאירופה גז דרך אוקראינה לחמש השנים הקרובות.
עקב חילוקי דעות עם ראש ממשלתו, הלה הוחלף לאחר פחות משנה בתפקידו.
במקומו של הונצ'רוק מונה דניס שמיהל.
ביולי 2020 סייע בשחרור בני ערובה שנחטפו בעיר לוצק, כשצייץ סרטון של חואקין פניקס בחשבון הטוויטר שלו, זאת לפי דרישת החוטף שבתמורה שחרר את בני הערובה.
ב-28 ביולי 2020, ליטא, פולין ואוקראינה חתמו על הצהרה המקימה את משולש לובלין, פלטפורמה משולשת לשיתוף פעולה מדיני, כלכלי, תרבותי וחברתי בין שלוש המדינות השכנות לאינטגרציה האירופית והאירו-אטלנטית של אוקראינה.
ב-17 במאי 2021, שלישיית האגודה הוקמה על ידי חתימה על מזכר משותף בין שרי החוץ של גאורגיה, מולדובה ואוקראינה.
שלישיית האגודה היא פורמט משולש לשיתוף פעולה, תיאום ודיאלוג משופר בין שלוש המדינות (שחתמו על הסכם ההתאגדות עם האיחוד האירופי) עם הארגון בנושאים בעלי עניין משותף הקשורים לאינטגרציה אירופית, תוך הגברת שיתוף הפעולה במסגרת האיחוד האירופי, שותפות מזרחית, והתחייבות להצטרפות לארגון.
החל משנת 2021, אוקראינה נערכת להגיש בקשה רשמית לחברות בארגון ב־2024, על מנת להצטרף כחברה רשמית בשנות ה־30 של המאה ה־21.
באוגוסט 2019 יצא ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לביקור רשמי באוקראינה במהלכו נפגש עם הנשיא זלנסקי ורבה של קייב הרב יונתן בנימין מרקוביץ'.
בינואר 2020 זלנסקי הגיע לביקור בישראל לרגל פורום השואה העולמי החמישי שנערך בירושלים וערך פגישות עם בכירים ישראלים וסיור ביד ושם, אך בסופו של דבר לא השתתף בפורום עצמו כדי לפנות מקומות ישיבה לניצולי שואה שלא הוזמנו לטקס.
באוקטובר 2021 ביקר באוקראינה נשיא ישראל יצחק הרצוג, בביקור החוץ הראשון שלו מאז החל את כהונתו, במהלכו בין היתר נפגש עם זלנסקי והשתתף באירוע לציון 80 שנים לטבח באבי יאר וחנוכת אנדרטאות חדשות לזכרו.
בספטמבר 2019 מצא זלנסקי את הממשל שלו נדחק למרכזה של שערורייה פוליטית בארצות הברית כאשר אדם בקהילת המודיעין האמריקאית הגיש תלונה רשמית על מעשיו של הנשיא האמריקאי דונלד טראמפ.
הנושא נגע לכאורה לעיכוב שביצע הנשיא של חבילת סיוע צבאית משמעותית לעבר אוקראינה, אלא שבמהלך חקירת הפרשה התברר כי אוקראינה יזמה חקירה של עבירות לכאורה של סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן ובנו האנטר.
האנטר ביידן כיהן במועצת המנהלים של קונצרן האנרגיה "החזקות בוריסמה" (Burisma Holdings), וטראמפ טען, ללא ראיות, שאביו ג'ו ביידן, שהיה יריב פוליטי שלו לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, השתמש במשרה שלו לטובת בנו.
באפריל 2019 הודיע ביידן כי יתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות כדי לקרוא תיגר על טראמפ ב-2020, וביידן הפך במהרה למועמד המוביל של המפלגה.
המגעים בין עורך דינו האישי של טראמפ, ראש עיריית ניו יורק לשעבר, רודי ג'וליאני, לבין יורי לוצנקו, התובע הכללי של אוקראינה ומקורב לזלנסקי, החלו זמן קצר לאחר מכן, וזאת עוד לפני השבעתו של זלנסקי לנשיא.
דיונים אלה התמקדו בתחילה בטענות הקשורות לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 ומנהל קמפיין הבחירות של טראמפ לשעבר, פול מנפורט, אך עד מהרה הם התרחבו לכלול את ביידן.
צוות הממשל הנבחר של זלנסקי דחה בקשה להיפגש עם ג'וליאני על מה שהם ראו כעניין של פוליטיקה פנימית בארצות הברית, אך טראמפ המשיך לרדוף אחרי ההאשמות.
בשיחת טלפון עם זלנסקי ב-25 ביולי 2019, טראמפ דן בחקירה של משפחת ביידן.
אף על פי שטראמפ הודה כי הורה לעצור את חבילת הסיוע המיועדת לאוקראינה לקראת השיחה ההיא, הוא טען כי לא הוצע או דרש כל מתנה או מחווה.
זלנסקי הצהיר כי יבדוק את עניין בוריסמה, ובהמשך פיטר את לוצנקו באוגוסט.
באותה תקופה כמעט 400 מיליון דולר בסיוע הצבאי של ארצות הברית נותרו באמצע הדרך לאוקראינה, למרות האישור הדו-מפלגתי של העברת הכספים מהקונגרס האמריקאי.
הכספים הללו הועברו לבסוף ב-11 בספטמבר 2019, אך בשלב זה, חברי הקונגרס האמריקאי החלו לדחוף למידע נוסף בנוגע לטראמפ ולפרטי השיחה שלו עם זלנסקי ב-25 ביולי.
קריאה זו והניסיון לכאורה של טראמפ ללחוץ על זלנסקי שימשו בסיס לחקירת הליך ההדחה הראשון של דונלד טראמפ שביצע בית הנבחרים האמריקאי.
הליך ההדחה נפתח בחקירה ב-24 בספטמבר 2019. טראמפ הורשע על ידי בית הנבחרים אך בסופו של דבר זוכה על ידי הסנאט, והגיב בסדרת פיטורי פקידי ממשל שהיו מעורבים בפרשה.
משמעות הדבר הייתה פיטוריהם של כמה מומחים רוסים ואוקראינים מצוות היועץ לביטחון לאומי האמריקאי.
לפני שנת 2020 היו יחסי אוקראינה–איראן חזקים.
איראן ניסתה לחזק את היחסים באירופה כולל אוקראינה.
ב-8 בינואר 2020, הצבא האיראני הפיל בטעות את טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס, מה שהעיב על היחסים בין שתי המדינות.
המטוס התרסק דקות אחדות לאחר המראתו מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן בירת איראן כשעל סיפונו 176 נוסעים ואנשי צוות, שנספו כולם.
המטוס התרסק כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר איראני, ששוגר בטעות.
זלנסקי ביקש שיתוף מידע של איראן במסגרת החקירה שקיימה, אך נמנע מהצהרות חד משמעיות מייד לאחר האירוע.
ארבעה ימים לאחר נפילת המטוס, הודיע זלנסקי כי הוא ונשיא איראן חסן רוחאני "הסכימו על שיתוף פעולה משפטי וטכני מלא, כולל נושאי פיצויים." בתחילת פברואר זלנסקי אמר בראיון לטלוויזיה כי הקלטות שהודלפו מאיראן "מוכיחות שהצד האיראני ידע מלכתחילה שהמטוס שלנו נפגע מטיל", אך נמנע מלפרסם זאת.
בטווח הארוך, האירוע העיב על יחסי המדינות.
כלכלה והתמודדות עם מגפת הקורונה
ב־2019, כ־1.1% מהאוקראינים חיו מתחת לקו העוני הלאומי, והאבטלה דורגה עם כ־4.5%.
באותה שנה, 5-15% מהאוכלוסייה האוקראינית סווגה כמעמד הביניים והאינפלציה הסתכמה ב־4.1%, והאטה לשפל של שש שנים.
נכון לספטמבר 2020, החוב הממשלתי של המדינה הוא בערך 52% מהתמ"ג הנומינלי שלה.
עוד ב-2019, Fitch Ratings, חברה מובילה עולמית בדירוג אשראי ומחקר, שדרגה את דירוג ברירת המחדל של מנפיקי מטבע חוץ ומטבע לאומי באוקראינה לטווח ארוך (IDR) מ-"B מינוס" ל-"B" ושיפרה את התחזית על דירוג האשראי מיציבה ליציבה לאופטימית.
אוקראינה עמדה במאמצים לנטילת גישה למימון פיסקאלי וחיצוני, שיפור היציבות המאקרו-כלכלית וירידה בחובות הציבוריים.
אוקראינה עלתה בשבעה מקומות בדוח השנתי של הבנק העולמי ב-2020 (מדד קלות עשיית העסקים).
ניהול מאקרו כלכלי מוצלח של ממשלת זלנסקי סייע בהפחתת האינפלציה והריבית משנת 2019.
כפי שהיה במדינות רבות ברחבי העולם, חיי היומיום באוקראינה הושפעו עמוקות מהתפרצות מגפת הקורונה.
זלנסקי יצר אסטרטגיית הפחתה לאומית שנועדה להגביל את התפשטות נגיף COVID-19, אך מספר פוליטיקאים מקומיים התנגדו למדיניות ההגבלות של קייב.
ראשי ערים של כמה מהערים הגדולות באוקראינה, שהיו בעלי סמכויות מועצמות מאז הרפורמות הממשלתיות ב-2014 שהחזירו אוטונומיה משמעותית לרמה המקומית, התעמתו עם זלנסקי על רקע הצעות לסגירת עסקים וצעדי סגר.
למאבקים הפוליטיים בין זלנסקי לראשי הערים הייתה השפעה משמעותית על הבחירות המקומיות באוקטובר 2020. מפלגות אזוריות היו המנצחות הגדולות בעיקר המרוצים לראשות הערים בעוד מפלגות לאומיות, כולל "משרת העם" של זלנסקי, כשלו.
הביצועים האלקטורליים הגרועים שיקפו גם ירידה כללית בתמיכה הציבורית בזלנסקי.
נראה כי מצע הרפורמה הפופוליסטית שסחפה אותו למשרת הנשיאות נבלמה, והסכסוך במזרח אוקראינה נותר מעורער כאשר לא הושגה פריצת דרך במגעים להסדר.
מגפת הקורונה הובילה ל-4,809,624 מקרי הדבקה מאומתים ומתוכם ל-105,505 מתים באוקראינה.בשנת 2021, השכר הנומינלי הממוצע באוקראינה הגיע לרמתו הגבוהה ביותר ב־₴14,282 (525 דולר) לחודש.
עוד ב-2021 החל זלנסקי במערכה כלכלית ומדינית נגד האוליגרכים האוקראינים השולטים בעיקר כלכלת ארצו.
האוליגרכים של אוקראינה הם אליטה קטנה של אנשי עסקים שהם אילי הון השולטים בחייה הכלכליים והפוליטיים של המדינה.
רובם התעשרו בשנות ה-90 על ידי רכישת נכסי מדינה בזול עם הפרטתם בתום התפרקות ברית המועצות.
האוליגרכים, דרך מימונים כספיים, משפיעים עמוקות על ההתנהלות הכלכלית, חברתית ומדינית של אוקראינה.
לרבים יש מפלגות פוליטיות משלהם ותחנות טלוויזיה שמייצגות אותם ותומכות בהם.
לחלקם יש גם שופטים ועובדי מדינה בכירים המוכנים לעשות כרצונם אם יתעורר הצורך.
במרץ, איגור קולומויסקי, מיליארדר שהיה בעבר בעל קשרים עסקיים עם זלנסקי, "סומן" על ידי ארצות הברית, בברכת ממשלו של זלנסקי, במעורבות ב"שחיתות משמעותית".
קולומויסקי הוא מהנודעים באוליגרכים באוקראינה, והוא אוחז בהשפעה על תעשיות רבות, מייצור פלסטיק ועד לתעשיית התעופה.
במאי 2021 זלנסקי הוביל מהלך נגד האוליגרך האוקראיני ותומך רוסיה הידוע ויקטור מדבדצ'וק.
במשך שנים מדבדצ'וק, מנהיג המפלגה הפרו-רוסית "לחיים", נסבל בחוגים פוליטיים אוקראינים מכיוון שהוא נתפס כערוץ תקשורת חשוב עם הקרמלין.
מכיוון שזלנסקי קידם מגעים להסדר מדיני עם רוסיה על סיום הסכסוך בדונבאס, מאזן הכוחות השתנה כך שהתאפשר לו לחבל בפעילותו של מדבדצ'וק.
באוקטובר 2020 הביע תמיכה באזרבייג'ן בכל הנוגע למלחמת נגורנו קרבאך השנייה בין אזרבייג'ן לארמנים אתניים על האזור השנוי במחלוקת של נגורנו קרבאך.
בפברואר 2022 הגיש בקשה לאוקראינה להצטרף לאיחוד האירופי.
זלנסקי ניסה למצב את אוקראינה כמפלגה נייטרלית במתיחות הפוליטית והמסחרית בין ארצות הברית לסין.
בינואר 2021 אמר זלנסקי בראיון לאקסיוס כי הוא אינו תופס את סין כאיום גאופוליטי וכי אינו מסכים עם קביעות ארצות הברית כי היא מייצגת איום כזה.
במהלך הקמפיין לנשיאות, הבטיח זלנסקי הצעות חוק למלחמה בשחיתות, כולל הסרת החסינות מנשיא המדינה, מחברי ה-Verhovna Rada (הפרלמנט האוקראיני) ושופטים, חוק על הדחה, רפורמה בחוקי הבחירות ומתן משפט יעיל.
הוא הבטיח להביא את השכר לאנשי צבא "לרמת הסטנדרטים של נאט"ו.
זלנסקי התנגד להתמקדות בשפה הרוסית באוקראינה ולאסור על אמנים בשל דעותיהם הפוליטיות (כגון אלה שנתפסו על ידי הממשלה כאנטי-אוקראיניות).באפריל 2019, הוא הצהיר שהוא לא נגד מכסת שפה אוקראינית (ברדיו ובטלוויזיה), אם כי הוא ציין שניתן לצבוט אותן.
הוא גם אמר כי אמנים רוסים "שהפכו לפוליטיקאים (אנטי-אוקראינים) צריכים להישאר אסורים בכניסה לאוקראינה.
בתגובה לעתירה בדרישה לשוויון זכויות לזוגות חד מיניים, הדהד זלנסקי את הדעה שמשפחה אינה תלויה במין וביקש מראש ממשלת אוקראינה לבדוק שותפויות אזרחיות לזוגות חד מיניים.
בכל הנוגע לנישואים חד מיניים, זלנסקי ציטט הוראה בחוקת אוקראינה האוסרת נישואים חד מיניים, וכן איסור על שינויים בחוקה בזמן מלחמה, ששוללת הכנסת נישואים חד מיניים במהלך המלחמה המתמשכת.
ארגוני זכויות האזרח שיבחו את ההצהרה, אם כי מתחו ביקורת על עמימותה, שכן זלנסקי נמנע מפרטים על הצעות משפטיות לשותפויות אזרחיות.
ב-2 בדצמבר 2022, זלנסקי הגישה הצעת חוק ל-Verhovna Rada שתאסור באופן רשמי את כל הפעילויות של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית (פטריארכית מוסקבה) באוקראינה.
בין אוקטובר לנובמבר 2021, רוסיה החלה בהצטברות מסיבית של חיילים וציוד צבאי לאורך גבולה עם אוקראינה, ובנוסף גם העבירה כוחות לתוך בלארוס וייצבה אותם על הגבול האוקראיני-בלארוסי.
דרישות אלו נדחו על הסף.
ב-22 בפברואר רוסיה הכירה בריבונות הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק והחלה להניע את כוחות צבאה לתוך שטחי דונבאס, כביכול בהסכמה עם הממשלות הלגיטימיות של הרפובליקות.
יומיים אחר כך, ב-24 בפברואר, החלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, שסימלה את פרוץ מלחמת רוסיה-אוקראינה.
ב-24 בפברואר 2022 הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על החלטתו לקיים מבצע צבאי במזרח אוקראינה.
לטענתו, מטרת המבצע היא "לעצור את רצח העם" שהתרחש בדונצק ולוהנסק, ולהביא ל"דה-נאציפיקציה ודה מיליטריזציה" של אוקראינה.
הרוסים הנחיתו כוחות באודסה ומריופול ושיגרו טילי שיוט על שדות תעופה, מפקדות צבאיות ומחסני נשק באזור קייב, חרקוב ודניפרו.
החלה פלישה תלת-חזיתית לאוקראינה, דרך בלארוס מצפון, דונבאס ממזרח וחצי האי קרים מדרום.
קצת לפני השעה 7:00 הכריז זלנסקי, על משטר צבאי בכל רחבי המדינה ועל ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם רוסיה.
מאות ואלפי תושבים אוקראינים החלו נמלטים מהבירה קייב לכיוון מערב, תוך יצירת עומסי תנועה רחבי היקף במערב העיר.
בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה, זלנסקי הודיע כי ארצו עומדת על שלמותה הטריטוריאלית ותילחם בפולשים הרוסים.
מול טענות הממשלה הרוסית כי אוקראינה מנוהלת בידי נאו-נאצים הגיב בעת נאום שעות ספורות לאחר תחילת הפלישה: "כיצד אני יכול להיות נאצי?
תסבירו (בכוונתו לממשלת רוסיה) את זה לסבא שלי, שעבר את כל המלחמה בחיל הרגלים של הצבא הסובייטי, ומת כקולונל באוקראינה עצמאית." החלו המתקפה על חרסון, המתקפה על קייב והמתקפה על מזרח אוקראינה במקביל.
בחזית קייב נכבשה צ'רנוביל לאחר קרב, בעוד הכוחות בצ'רניהיב הדפו את תנועת הצבא הרוסי לעברם.
ב-25 בפברואר, יום שישי, הגיעו הכוחות הרוסים לפאתי קייב והחל קרב קייב.
זלנסקי ניהל מגעים עם מנהיגי מדינות המערב בניסיון לשכנעם לפעול נגד רוסיה באמצעות סנקציות חמורות.
זלנסקי בחר להישאר בעיר הבירה קייב למרות התקיפה הרוסית הקשה והסכנה שנשקפה לחייו.
בערב 25 בפברואר עלה, ביחד עם סגל ההנהגה המדינית שבראשותו, מעל הבונקר בקייב ויצא בהצהרה לציבור כי ההנהגה נשארת בקייב ביחד עם כל העם והצבא האוקראיני ולא נוטשת אותה.
בזמן המלחמה אף פורסם כי גורמים במערב הציעו לו מקלט, עקב הסכנה הנשקפת לחייו, הוא בחר להישאר להילחם, ואף אמר שהוא .
רבים באוקראינה וברחבי העולם ראו בו דמות הירואית, בעקבות הצעד הזה והנחישות הרבה שהוא גילה למשך ימי הלחימה.
הודעות של הערצה לנחישותו של הנשיא התפרסמו אף מכיוונם של גורמים באופוזיציה באוקראינה שהופתעו לטובה מהתנהלותו.
הממשלה נקטה צעדים נואשים, חילקה נשק לאזרחים והצהירה כי בקבוקי תבערה הם למעשה נשק חוקי.
לאחר הדיפת המתקפה החזיתית של הצבא הרוסי על קייב, החלה התאגדות של יותר ויותר כוחות רוסים מסביב לקייב והחלה פעולת כיתור על העיר במקביל להפצצות ממושכות.
בשעות הצהריים ב-26 בפברואר הטיל ראש עיריית קייב ויטלי קליצ'קו עוצר שנמשך ברציפות מהערב ועד בוקר 28 בפברואר, ללא הפוגות.
לחימה נמשכה באזור חרקוב, שבה גם כן נהדפה המתקפה הרוסית החזיתית ושגם בה הוטל עוצר לילי.
אתרי ממשל רוסיים הושבתו בעקבות תקיפת סייבר של אנונימוס, המשתפת פעולה עם אוקראינה.
בליל 27 בפברואר נכבשה ברדיאנסק בדרום ועיר הנמל מריופול לחופי ים אזוב כותרה לחלוטין.
ב-28 בפברואר פורסם כי אנשי קבוצת וגנר הסתננו לקייב במטרה להתנקש בחיי זלנסקי.
בצהריים, החלו שיחות המשא ומתן בין הרוסים לאוקראינים בבלארוס.
לאחר השיחות, נשמעו פיצוצים עזים ממזרח למרכז קייב.
בתוך כך הגיש זלנסקי בקשה לצירוף מדינתו לאיחוד האירופי.
הוא נאם באופן מקוון בכמה פרלמנטים בניסיון להשיג סיוע נוסף מהמדינות השונות.
הנסיגה הרוסית מהצפון והמערכה במזרח
ב-25 במרץ, צבא רוסיה טען שהשלב הראשון ב"מבצע המיוחד" הושלם והוא ישקיע את עיקר מאמציו בדונבאס.
עד ראשית אפריל, עזבו הרוסים את כל צירי ההתקדמות הצפוניים ונסוגו ממחוזות קייב, צ'רניהיב וסומי.
במהלך הנסיגה הרוסית מהצפון התגלה טבח בוצ'ה שביצעו הכוחות הרוסים.
זלנסקי פנה אל אמהות החיילים הרוסים בווידאו בשפה הרוסית ושאל כיצד ילדיהם בנוסף לבוזזים הפכו גם למוציאים להורג.
בהמשך פנה להנהגת רוסיה ותיאר את המעשים כרצח עם.
ב-19 באפריל הודיעו האוקראינים שרוסיה פתחה במתקפה גדולה באזור דונבאס, לאחר שהעבירה כוחות חזקים לאזור זה.
מקורות רוסיים הכריזו גם הם על פתיחת "השלב השני" של המערכה הצבאית באוקראינה.
אולם בפועל הרוסים המשיכו לנהל התקפות מקומיות בהיקף מוגבל לכל אורך החזית בדונבאס, ולא ריכזו מספר דיוויזיות בנקודה אחת, כדי להשיג הבקעה עמוקה של החזית האוקראינית.
המצב השתנה עם ריכוז הכוחות הרוסים באזור סוורודונצק, העיר הגדולה האחרונה בלוהנסק שנותרה בשליטה אוקראינית, ופתיחת קרב ממושך על השליטה בה.
החל מ-4 ביוני פתחו האוקראינים בהתקפת נגד, בעיקר בשכונות הדרומיות של העיר, לאחר שהזרימו תגבורות חזקות לראש הגשר שלהם סביב סוורודונצק, וטענו שכבשו בחזרה חלק גדול מהשטחים שנכבשו על ידי הרוסים בראשית יוני.
התקפת הנגד האוקראינית נבלמה לאחר זמן קצר, אך הם הצליחו למנוע את נפילת העיר כולה לידי הרוסים, ולייצב את קו החזית בתוך העיר.
עד 14 ביוני 2022, כוחות רוסים השיגו שליטה על רוב העיר.
ב-24 ביוני 2022, יחידות אוקראיניות קיבלו פקודה לסגת מהעיר.
למחרת, השתלטו הרוסים על העיר במלואה.
לאחר נפילת סוורודונצק החל קרב ליסיצ'אנסק עם מתקפה רוסית מלווה בהפגזות ממושכות.
ב-3 ביולי נסוגו הכוחות האוקראינים בנסיגה, ועם יציאתם מליסיצ'אנסק, כל לוהנסק נפלה לידי רוסיה.
למחרת הודה זלנסקי כי הכוחות קיבלו הוראה לסגת, אך נשבע שישיב את העיר לידי אוקראינה.
על פי המטה הכללי, המשך הלחימה בליסיצ'אנסק הייתה מובילה ל"תוצאות קטלניות" בגלל עליונותה החד משמעית של רוסיה מבחינת כוח אדם ונשק.
בדצמבר 2022 נבחר זלנסקי לאיש השנה של המגזין "טיים".
נטען שעל מנת לסיים במהירות את הפלישה הרוסית לאוקראינה רוסיה תכננה להחדיר סוכנים לקייב, בירת אוקראינה, ולחסל את הנהגת אוקראינה.
היועץ הנשיאותי מיכאילו פודוליאק הצהיר כי "הכוונה המרכזית של רוסיה היא להסיר את ההנהגה הבכירה במדינה, ליצור פאניקה מרבית ולנסות להקים ממשלת בובות משלה".
לטענת ממשלת אוקראינה, בתחילת פברואר 2022, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הורה למנהיג צ'צ'ניה רמזן קדירוב לחסל את מנהיגי אוקראינה.
בתחילת מרץ טען המודיעין של אוקראינה שבסיוע סוכני FSB האוהדים את אוקראינה חיסל לוחמי קומנדו צ'צ'נים שנשלחו להתנקש בחייו של זלנסקי.
יותר מ-400 שכירי חרב רוסים מקבוצת וגנר דווחו שהיו בקייב עד סוף פברואר 2022, עם פקודות להתנקש בחיי זלנסקי ולערער את יציבות הממשלה כדי שרוסיה תוכל להשתלט על אוקראינה בקלות.
במהלך המלחמה היו דיווחים סותרים על מספר ניסיונות ההתנקשות שנעשו נגד זלנסקי.
היועץ הנשיאותי פודוליאק התייחס לנושא כשדיבר עם כלי התקשורת האוקראיני "פרבדה", ואמר: "השותפים הזרים שלנו מדברים על שניים או שלושה ניסיונות.
אני מאמין שהיו יותר מתריסר ניסיונות".
בנוסף, בשבת, 26 בפברואר 2022, סוכל ניסיון התנקשות על ידי קבוצת שכירי חרב צ'צ'נים בפאתי קייב כאשר המתנקשים נהרגו בתחילת מרץ 2022, ראש המועצה לביטחון לאומי של אוקראינה, אולקסי דנילוב, אמר שזלנסקי שרד שלושה ניסיונות התנקשות בשבוע אחד.
דנילוב זיכה את הסיוע של קציני מודיעין אנטי-מלחמתיים בשירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (FSB) ששיתפו מידע עם הכוחות האוקראינים על התקיפות המתוכננות של שתי קבוצות מתנקשים מצ'צ'ניה.
בינואר 2020 זלנסקי הגיע לביקור בישראל לרגל פורום השואה העולמי החמישי שנערך בירושלים וערך סיור ביד ושם, אך בסופו של דבר לא השתתף בפורום עצמו כדי לפנות מקומות ישיבה לניצולי שואה שלא הוזמנו לטקס.
בדצמבר 2021, בטקס לציון 30 שנה ליחסים בין המדינות, אמר שגריר אוקראינה כי מדינתו מכירה בירושלים כבירת ישראל ושתיפתח בה שלוחה של שגרירות אוקראינה.
ישראל ניסתה להלך בין הטיפות בסכסוך האוקראיני-רוסי.
מחד היא בעלת ברית איתנה של ארצות הברית והאיחוד האירופי, אשר תומכים באוקראינה.
מאידך, ניסתה לשמר את מנגנון תיאום התנועה האווירית בסוריה מול צבא רוסיה, וכן נזקקת לתמיכה רוסית בהסכם הגרעין מול איראן.
עוד באוקטובר 2021, בביקור רשמי בקרמלין של ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט, הוצגה ההצעה בפני ולדימיר פוטין, אשר דחה אותה על הסף.
ב-2 בפברואר 2022 העריך שר החוץ הישראלי יאיר לפיד כי לא תפרוץ מלחמה באוקראינה.
שגריר אוקראינה בישראל, יבהן קורניצ'וק, ביקר את לפיד על כך בפוסט חריף בטוויטר, ובתגובה הוא זומן לשיחת נזיפה במשרד החוץ.
בעקבות המתיחות מול רוסיה, ב-11 בפברואר משרד החוץ פרסם אזהרת מסע לאוקראינה וב-21 בפברואר 2022 השגרירות הישראלית הועברה מקייב ללבוב.
שר החוץ של ישראל יאיר לפיד גינה את הפלישה הרוסית, ואילו ראש הממשלה נפתלי בנט נמנע מלהזכיר את רוסיה.
ישראל נעדרה מההצבעה במועצת הביטחון של האו"ם המגנה את רוסיה, אך תמכה בגינוי בעצרת הכללית.
גם לאורך הלחימה, אוקראינה ביקשה את עזרת ישראל בתיווך.
זלנסקי אף הציע לבנט לקיים את המשא ומתן בירושלים.
בעקבות זאת, לאורך הלחימה קיים בנט שיחות טלפוניות רבות עם נשיאי אוקראינה ורוסיה.
ב-5 במרץ 2022 טס בנט בחשאי לקרמלין ונפגש עם פוטין.
לאחר הפגישה טס לגרמניה ושוחח עם הקנצלר שולץ.
הוא עדכן טלפונית את זלנסקי ומקרון בפרטי השיחה עם פוטין.
לטענת בנט, במהלך הפגישה הצליח להוציא מפוטין התחייבות לכך שלא יהרוג את זלנסקי.
בעקבות זאת, זלנסקי, שעד אז היה בבונקר, עלה ללשכתו ופרסם משם סרטון סלפי בו הוא מתעד את עצמו אומר שאינו מפחד מפוטין.
כמו כן באותה פגישה פוטין ויתר על הדרישה לפירוז של אוקראינה.
מן הצד השני זלנסקי הסכים באותה שבת על ביטול ההצטרפות לנאט"ו.
ב-20 במרץ נאם זלנסקי מול חברי כנסת ישראל, בשיחת וידאו.
הנאום הוקרן ב"כיכר הבימה" בתל אביב לעיניהם של כ-1,000 צופים.
בנאום האשים זלנסקי את הממשלה הרוסית בדמיון לממשלה הנאצית, ודרש מישראל אספקת נשק והטלת סנקציות על רוסיה.
הנאום התקבל בתגובות מעורבות ובטענות על ההשוואה לשואה שנטען שיש בה מן ההכחשת שואה וזלזול.
לאורך הלחימה ישראל העבירה לאוקראינה 100 טון סיוע הומניטרי.
כולל 17 טון ציוד רפואי ותרופות, מערכות ישראליות לטיהור מים ואספקת מים, אלפי אוהלים, שמיכות, שקי שינה ומעילים.
ב-17 במרץ שלח מגן דוד אדום בסיוע הסוכנות היהודית ארבעה אמבולנסים ממוגני ירי לאוקראינה.
בנוסף, מאז פרוץ הלחימה ועד 18 במרץ קלטה ישראל כ-12,600 פליטים מאוקראינה.
באפריל אישרה ישראל לסייע לאוקראינה באלפי קסדות ומאות אפודים.
בביקורו במטה נאט"ו בבריסל, ב-11 באוקטובר 2023, ארבעה ימים לאחר תחילת מלחמת חרבות ברזל, הביע תמיכה באזרחי ישראל וקרא למנהיגי העולם להגיע לישראל על מנת להביע את תמיכתם.
עוד בביקור זה השווה בין הנשיא פוטין לבין ארגון החמאס.
ב-7 במרץ 2022 קיבל זלנסקי את פרס רונלד רייגן לחירות על "על מאבקו האמיץ בעריצות ועל עמידתו האיתנה למען חופש ודמוקרטיה".
ב-26 ביולי 2022 ראש ממשלת בריטניה, בוריס ג'ונסון, העניק לזלנסקי את פרס המנהיגות של צ'רצ'יל "על אומץ, התנגדות וכבוד מדהימים מול הפלישה הברברית של פוטין".
ב-28 ביולי 2022 הוענק לו הפרס הגבוה ביותר של ליטא, מסדר ויטאוטאס הגדול.
ב-8 בפברואר 2023 נשיא צרפת, עמנואל מקרון, העניק לזלנסקי את אות לגיון הכבוד.
בספטמבר 2003 נישא לאולנה זלנסקה בטקס אזרחי, מאחר שאינה יהודייה.
אולנה עבדה כתסריטאית באולפני רובע 95. שניהם למדו באותו בית הספר והכירו במשך 7 שנים לפני שנישאו.
בשנת 2004 נולדה לזוג בתם הבכורה אולכסנדרה־סאשה ובשנת 2014 בנם קיריל.
זלנסקה הופיעה לצד זלנסקי בסרט "8 דייטים חדשים" מ־2014 וגילמה את "סאשה", בתו של הגיבור.
ב־2016 היא השתתפה במופע "קומדיה, קומדיה של ילדים" שגרף 50,000 הריבניה.
שנים סדרה תפקיד הערות 2006 רוקדים עם כוכבים (אוקראינה) מתמודד תוכנית מציאות, זכה בתחרות 2015–2019 משרת העם ואסיל הולובורודקו, נשיא אוקראינה
שנה סרט תפקיד 2008 הורטון שומע מישהו נד מקדוד 2014 הדוב פדינגטון פדינגטון 2016 אנגרי בירדס - הסרט רד 2017 הדוב פדינגטון 2 פדינגטון
וולוו 480 (בשוודית: Volvo 480) היא מכונית קומפקטית בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב ההולנדית VDL Nedcar אשר הייתה חברת בת של יצרנית הרכב השוודית וולוו ויוצרה בין השנים 1986–1996 בהולנד.
בין השנים 1975–1992 הייתה VDL Nedcar חברת בת של וולוו.
קופה - 2 דלתות + דלת אחורית (האצ'בק)
קבריולה - 2 דלתות, 2 נוסעים (רודסטר)
וולוו 440/460 (בשוודית: Volvo 440/460) הם סדרות של מכוניות משפחתיות קטנות מתוצרת יצרנית הרכב ההולנדית VDL Nedcar אשר הייתה חברת בת של יצרנית הרכב השוודית וולוו.
וולה (בפולנית: Wola) הוא רובע במערב העיר ורשה שבפולין.
הרובע היה במקור כפר שנקרא "ויילקה וולה" אשר שולב לתחומי העיר ורשה בשנת 1916. בעוד שבתחילה היה וולה אזור תעשייה, הוא הפך בהמשך להיות בעיקר אזור מסחר ושכונות מגורים.
ב-1944 נרצחו ברובע כ-50 אלף אזרחים פולנים, במסגרת מה שנודע בשם טבח וולה.
רוב המוזיאונים של ורשה ממוקמים בו (בהם מוזיאון מרד ורשה), וכן בתי קברות רבים, בהם בית הקברות פובונזקי אשר הוא אחד מבתי הקברות הנודעים ביותר בפולין.
בשנת 2014 נפחת ברובע גן חסידי אומות העולם בוורשה.
וולודימיר ילצ'נקו (באוקראינית: Володимир Єльченко; נולד ב-27 ביוני 1959) הוא דיפלומט אוקראיני, אשר כיהן כשגריר ארצו בארצות הברית ובארגון האומות המאוחדות וכשגריר האוקראיני האחרון ברוסיה.
ילצ'נקו נולד בעיר קייב, בירת אוקראינה.
אביו יורי היה שר התרבות של אוקראינה.
הוא למד יחסים בינלאומיים ומשפט בינלאומי באוניברסיטת המדינה של קייב.
לאחר סיום לימודיו ב-1981 הצטרף לשירות החוץ של אוקראינה.
בשנים 1997–2000 כיהן כשגריר ארצו בארגון האו"ם.
לאחר שמילא תפקידים בכירים במשרד החוץ של אוקראינה - לרבות תפקיד סגן שר החוץ - מונה ב-2005 כשגריר באוסטריה (עד 2007), ובשנים 2006–2010 שימש כשגריר אוקראינה במוסדות האו"ם בווינה.
בשנת 2010 מונה ילצ'נקו לשגריר אוקראינה ברוסיה.
לאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה ב-2014 נקרא לחזור לארצו להתייעצויות.
מאז הונמך דרג הייצוג של אוקראינה ברוסיה לדרגת ממונה על היחסים.
בשנת 2015 מונה ילצ'נקו בפעם השנייה לשגריר אוקראינה באו"ם, ובמהלך כהונתו גם ייצג את ארצו במשך שנתיים במועצת הביטחון.
בדצמבר 2019 מינה אותו נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי לשגריר בארצות הברית, ג'מייקה ואנטיגואה וברבודה.
בפברואר 2021 העביר הנשיא זלנסקי את ילצ'נקו מתפקידו כשגריר בארצות הברית, ג'מייקה ואנטיגואה וברבודה ומינה במקומו את שרת האוצר של המדינה אוקסנה מרקרובה .
ילצ'נקו הוא חובב מוזיקת רוק פרוגרסיבי והבי מטאל.
וולודימיר אלכסייביץ' סטרוק (באוקראינית: Володимир Олексійович Струк; 15 במאי 1964 – 2 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אוקראיני.
הוא היה חבר מפלגת האזורים, ובין השנים 2020–2022 שימש כראש עיריית קרמינה .
סטרוק, שהיה תחילה חבר במפלגת האזורים ולאחר מכן במפלגת פלטפורמת האופוזיציה – לחיים הפרו-רוסית, היה חבר במועצה העליונה בין השנים 2012–2014.
החל מה-25 באוקטובר 2020 ועד למותו שימש כראש עיריית קרמינה שברפובליקה העממית של לוהנסק.
ב-2 במרץ 2022 נחטף סטרוק מביתו, ומאוחר יותר נמצא מת עם פצע ירי בלבו.
לפי הדיווחים, הוא נרצח כתגובה לפעילותו הבדלנית הפרו-רוסית במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
וולודימיר סרגיי זאלוז'ייצקי (באוקראינית: Володи́мир Сергі́й Залозе́цький; 28 ביולי 1884 – 13 ביולי 1965) היה פוליטיקאי אוקראיני.
זאלוז'ייצקי נולד בצ'רנוביץ, ולמד משפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ ובאוניברסיטת וינה.
הוא לחם ב במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בתקופת השלטון הרומני בבוקובינה היה זאלוז'ייצקי ממייסדיה של המפלגה הלאומית האוקראינית של בוקובינה , ועמד בראשה.
ב-1931 התמודד זאלוז'ייצקי בבחירות לראשות עיריית צ'רנוביץ, וזכתה לקולותיהם של יהודים רבים, עדות לקשרים היציבים ששררו בין היהודים לאוקראינים בבוקובינה..
במהלך מלחמת העולם השנייה התגורר בצ'רנוביץ'.
בשנת 1944, כאשר התקרב הצבא האדום אל צ'רנוביץ', עזב זאלוז'ייצקי את העיר ועבר לווינה.
התגורר שם עד מותו בשנת 1965.
וולודימיר קירילוביץ' ויניצ'נקו (באוקראינית: Винниченко Володимир Кирилович 28 ביולי 1880 - 6 במרץ 1951) היה מהפכן אוקראיני, מדינאי, סופר ומחזאי, הראשון שעמד בראש המזכירות הכללית של המועצה המרכזית האוקראינית של הרפובליקה העממית האוקראינית.
ויניצ'נקו נולד ביליזבטגראד במחוז חרסון, באימפריה הרוסית.
הוא היה הבן היחיד של אביו והבן הרביעי של אימו (אלמנה עם שלושה ילדים בעת נישואיה לאביו).
הוא התבלט בבית הספר והמורה שכנע את הוריו לשלוח אותו לגימנזיה, למרות מצוקתם הכלכלית.
כשהיה בגימנזיה, בכיתות הגבוהות, השתתף בארגון מהפכני, כתב שיר בהתאם ועל כך נכלא לשבוע ומאוחר יותר סולק מהגימנזיה.
חרף זאת המשיך ללמוד ולהכין עצמו לבחינות הבגרות ובשנת 1900 עמד בבחינות בהצלחה.
ב-1901 התחיל ויניצ'נקו לימודי משפטים באוניברסיטת קייב והתוודע לתורת הסוציאליזם.
הוא הצטרף לשורות מפלגה מהפכנית, שעתידה לשנות את שמה למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית האוקראינית.
עקב פעילותו הפוליטית נעצר ב-1903, סולק מהאוניברסיטה ונכלא, אך הצליח להימלט ממעצרו.
עקב פעילותו המחתרתית נעצר שוב ב-1906, אך לפני שנשפט שוחרר בערבותו של אוקראיני עשיר, פטרון של הספרות האוקראינית.
מחוץ לרוסיה הוציא לאור, יחד עם מיכאילו הרושבסקי את המגזין "פרומין".
החל מ-1907 הוא חי בלבוב, וינה, ז'נבה, פריז, פירנצה וברלין.
ב-1911 נשא לאישה את רוזליה ליפשיץ, רופאה יהודיה צרפתייה.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה שב לרוסיה, התיישב בצורה לא חוקית ליד מוסקבה ועסק בפעילות ספרותית.
פעילות פוליטית לפני הכרזת עצמאות אוקראינה
ב-1917, לאחר מהפכת פברואר, שב לקייב ולקח חלק בפוליטיקה האוקראינית והיה לחבר במועצה המרכזית האוקראינית.
באפריל 1917 נבחר ויניצ'נקו כסגן של מיכאילו הרושבסקי וסגן ראש הראדה הקטנה.
הוא מונה לראש המשלחת האוקראינית, שנשלחה לפטרוגרד ב-16 במאי 1917 כדי לנהל משא ומתן עם הממשלה הזמנית של רוסיה על ההכרה ברא'דה המרכזית כסמכות האזורית העליונה והענקת זכויות אוטונומיה לאוקראינה כחלק מרוסיה שנבנתה מחדש על פי המודל הפדרלי.
מ-15 ביוני 1917, עמד ויניצ'נקו בראש המזכירות הכללית - הגוף דה פקטו של הרשות המבצעת בשטח של 9 (מאוחר יותר 5) מחוזות אוקראינים, וגם קיבל את תפקיד המזכיר הכללי (שר) לענייני פנים.
פעילות ויניצ'נקו במסגרת הרפובליקה העממית האוקראינית
לאחר מהפכת פברואר 1917 שב ויניצ'נקו לאוקראינה והחל בעבודה פוליטית פעילה.
הוא היה לחבר במועצה המרכזית האוקראינית ולאחר מכן, ב-15 ביוני, עמד בראש המזכירות הכללית והתמנה למזכיר הכללי לענייני הפנים.
הוא התנגד למיליטריזם, לפירוק הכוחות המזוינים וליצירת מיליציה במקום צבא סדיר, ולכן הייתה עליו ביקורת מצד מתנגדיו, במיוחד מצד סימיון פטליורה.
וולודימיר ויניצ'נקו הוא המחבר של כמעט כל ההצהרות ופעולות החקיקה של הרפובליקה העממית האוקראינית.
בלחץ הצבא, ב-10 ביוני 1917, בקונגרס הצבאי הכל-אוקראיני ה-2, הוא הכריז על ההאוניברסל הראשון של הראדה המרכזית וב-26 ביוני 1917, במליאת הראדה המרכזית, הצהרת המזכירות הכללית, שהכריזה על מהלך הראדה המרכזית האוקראינית ל"מימוש אוטונומיה מתמשכת" של אוקראינה.
ב-29 באפריל 1918 אימצה הראדה המרכזית את חוקת הרפובליקה העממית האוקראינית.
לאחר מכן, עם התגברות הלאומנות, עזב את הממשלה.
פחות מחודש לאחר מכן, הוא שוב עמד בראש הממשלה.
וולודימיר זינובייביץ' פרסיוק (באוקראינית: Володимир Зіновійович Парасюк; נולד ב-9 ביולי 1987) הוא דמות ציבורית אוקראינית.
חבר הראדה העליונה של הכינוס ה-8 מנובמבר 2014 עד אוגוסט 2019. בעבר - פעיל של יברומאידאן.
וולודימיר פרסיוק נולד ב-9 ביולי 1987 במחוז לבוב.
למד בפקולטה לאלקטרוניקה של אוניברסיטת לבוב עם תואר אלקטרוניקה פיזית וביו-רפואית; לא השלים את לימודיו, לקח חופשה אקדמית.
לאחר מכן סיים בלמידה מרחוק את לימודיו בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת לבוב.
במחנות למד על המאורעות באוקראינה בשנות ה-20 ועל הרעב באוקראינה בשנים 1932–1933.
במהלך המלחמה במזרח אוקראינה, הוא היה מפקד פלוגה 4 של גדוד דניפר-1 של המנהלה הראשית של משרד הפנים של אוקראינה במחוז דנייפרופטרובסק.
פרסיוק השתתף באירועי יורומיידן כמפקד "המאה הקרבית".
במהלך הקרב על אילובאיסק ב-29 באוגוסט 2014, הוא נפצע ונלכד על ידי תומכי הרפובליקה העממית של דונצק הבלתי מוכרת, אך ב-1 בספטמבר הוא הוחזר לצבא האוקראיני.
בשנת 2014 הוא נבחר ראדה כעצמאי תוך זכייה בבחירות שנערכו במחוז לבוב.
במהלך הכהונה הוא היה מעורב במספר שערוריות.
למסמכים שהוא הגיש לוועדת הבחירות של שנת 2019 לא היו תקינות.
מכיוון שמסמכים הוגשו ביום האחרון המותר לפי החוק, לא היה ניתן לתקן אותם והוא נפסל מהשתתפות בבחירות.
וולודימיר איוואנוביץ' יזרסקי (באוקראינית: Володимир Іванович Єзерський; נולד ב-15 בנובמבר 1976 בלבוב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, ששיחק בעמדות המגן ימני בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת גראי מהליגה האוקראינית השנייה.
בשנת 1997 עבר לקבוצת קרפטי לבוב מהליגה האוקראינית הבכירה.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה במקום שלישי בליגה.
לאחר העונה המוצלחת עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
בדינמו שותף במשחקים מועטים ובשנת 2000 נמכר כרטיס השחקן שלו לדניפרו.
בקבוצתו החדשה הפך לאחד משחקני המפתח שלה.
לאחר 7 שנים מוצלחות בדניפרו עבר לקבוצת שחטאר דונצק תמורת כ-1.2 מיליון יורו.
בשחטאר לא מצא את מקומו בהרכב הקבוע, שותף בעיקר כשחקן מחליף במשחקים.
בשנת 2010 הושאל ולאחר מכן נמכר לקבוצת זוריה לוהנסק.
בשנת 2011 חתם לשנתיים בקבוצת טבריה סימפרופול, בה היה לקפטן של הקבוצה.
בתום החוזה, עזב את הקבוצה וחתם לשנה אחת בהוברלה אוז'הורוד - בתום השנה החליט לפרוש ממשחק פעיל.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק יזרסקי מאז אוגוסט 1998. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, ושותף בשניים מתוך חמשת משחקי הנבחרת בטורניר - משחק מול ספרד בשלב הבתים (במהלכו ספג כרטיס צהוב) ומשחק רבע הגמר מול איטליה (במהלכו ספג כרטיס צהוב נוסף והוחלף בתום המחצית הראשונה)
וולודימיר קוביוביץ' (באוקראינית: Володи́мир Миха́йлович; נולד ב-23 בספטמבר 1900, נובי סונץ', ממלכת גליציה ולודומריה - מת ב-2 בנובמבר 1985, פריז, צרפת) היה גאוגרף אנתרופולוגי בפולין שלפני המלחמה, פוליטיקאי לאומני אוקראיני בתקופת המלחמה ואינטלקטואל מהגר לאחר המלחמה, בעל רקע אוקראיני-פולני.
במהלך המלחמה קוביוביץ' עמד בראש ועדה חברתית וכלכלית.
בשנת 1943 השתתף בהקמת דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 שהורכבה מאוקראינים.
קוביוביץ' היה תומך של OUN-M, סיעתו של אנדריי מלניק בארגון הלאומנים האוקראינים.
לאחר התמוטטות גרמניה הנאצית התיישב קוביוביץ' בצרפת.
הוא היה עורך ראשי באנציקלופדיה של אוקראינה והמזכיר הכללי של החברה המדעית על שם שבצ'נקו.
קוביוביץ' תמך בפרויקטים נוספים של הפזורה האוקראינית.
אביו מיכאילו היה יווני-קתולי ממוצא אוקראיני ואמו הייתה מריה דוברובולסקה, קתולית ממוצא פולני.
הוא הוטבל לכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית וכפי שאמר, הפך אוטומטית לרותני אבל גדל בסביבה פולנית-אוקראינית מעורבת ודיבר אוקראינית ופולנית.
בגיל 13 קרא את ספרו של מיכאילו הרושבסקי "היסטוריה של אוקראינה-רוס".
בין גיל 15 ל-18 למד קרטוגרפיה, הוא קרא ספרים של הנריק סנקביץ' בפולנית ויצירות אחרות בגרמנית.
בשנת 1918 החל ללמוד באוניברסיטה היגלונית בקרקוב, אך פרוץ מלחמת פולין–אוקראינה קטע את לימודיו.
הוא התגייס לצבא של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
בתחילת 1919 שב הביתה לחופשת מחלה עם טיפוס לפני תום מלחמת פולין-אוקראינה.
בסתיו של 1919 חידש את לימודיו באוניברסיטה היגלונית.
ב-1923 סיים דוקטורט והגן בהצלחה על ההביליטציה (מבחן דוקטורט) ב-9 במאי 1928. בשנת 1932 הפך לחבר בחברה המדעית על שם שבצ'נקו בלבוב.
מ-1928 עד 1939 שימש באוניברסיטה היגלונית כמרצה ושיתף פעולה עם מוסדות אקדמיים שונים.
כהוקרה קיבל מלגה מהמשרד הפולני לשירותי דת וחינוך ציבורי למסעו לצ'כוסלובקיה ורומניה.
הוא גם קיבל חופש מתפקידיו באוניברסיטה.
בשנת 1939, נדחתה כהונה נוספת שלו תחת לחץ פוליטי של משרד המלחמה הפולני.
ב-1940 מונה לפרופסור באוניברסיטה החופשית האוקראינית בפראג.
לפני 1939, יצירותיו התרכזו בגאוגרפיה ובדמוגרפיה של הרי הקרפטים, במיוחד במזרח הבסקידים, המאוכלסים בעיקר במיעוט דובר אוקראינית.
הוא פקפק בסטטיסטיקה הפולנית בנוגע להרכב האתני של הרפובליקה הפולנית בין המלחמות וטען שהמספרים הרשמיים של האוקראינים הוקטנו.
הוא היה עורך ומחבר שותף של "האטלס החלוצי של אוקראינה והארצות הסמוכות" (1937) ושל "הגאוגרפיה בשפה האוקראינית החלוצית באותה מידה של אוקראינה והארצות השכנות" (1938, 1943).
קוביוביץ' היה תומך של OUN-M (סיעתו של אנדריי מלניק בארגון הלאומנים האוקראינים), ושיתף פעולה עם גרמניה הנאצית.
באפריל 1941 ביקש מהנס פרנק ליצור בחסות גרמניה הנאצית אזור אוקראיני מטוהר מבחינה אתנית במסגרת הגנרלגוברנמן, מדינה אוטונומית שבו לא יורשו לגור פולנים ויהודים.
באביב 1940 פעלו ברשות הנס פרנק ועדות לעזרה עצמית אוקראינית שאוישו על ידי ה-OUN.
הן הקימו בקרקוב מבנה מתאם בשם "הוועדה המרכזית האוקראינית" - UCC.
ה-UCC היה ארגון רווחה סוציאלי אוקראיני מורשה, היחיד מסוגו בשטחים הפולניים הכבושים בידי הנאצים, עם מנדט לטפל בקשישים, חולים וחסרי בית, ולדאוג לרווחתם של העובדים האוקראינים שנשלחו לגרמניה מהגנרלגוברנמן.
כחלק מפעילותו פרסם הארגון חומרים אנטישמיים בעיתונות משתפת הפעולה.
ב-1943 עבד קוביוביץ' בשיתוף פעולה עם איש האס אס אוטו וכטר בארגון הוואפן אס אס של גליציה.
ב-2 במאי 1943 הכריז בפומבי על נכונותו להרים נשק והכריז על עצמו מוכן להצטרף לוואפן-אס-אס האוקראיני החדש שהוקם.
לאורך כל המלחמה, קוביוביץ' השתמש במגעיו עם הגרמנים כדי להגן על האוכלוסייה המערבית האוקראינית מפני המדיניות הנאצית.
ב-1943, כשאיכרים אוקראינים באזור זמושץ' הואשמו בהתנגדות, פנה קוביוביץ' בהצלחה להנס פרנק כדי למנוע פעולות תגמול.
בפעמים אחרות, הוא הסתפק בכתיבת מחאה לשלטונות גרמניה על הטרור הגרמנים כלפי האוכלוסייה האזרחית האוקראינית, טרור שכלל התעללות בציבור, הרג שרירותי וירי המוני.
חלק מהחומר הזה הובא מאוחר יותר כראיה במשפטי נירנברג.