tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תקופת האימונים שלו עם כניסתו למסגרת צבאית לא עלתה על חודש וחצי, ובסופם, על סמך הביצועים הפיזיים הטובים שלו, הוא מונה למאמן מגויסים חדשים.
לאחר מכן נשלח עם קבוצת חיילים לעיר מהאבאד אשר בפרובינציית מערב אזרבייג'ן כדי להשתתף בהגנה על העיר מפני בדלנים כורדים.
לאחר שסיים את תפקידו במהאבאד, שב לחבל מולדתו והתמנה למפקד חיל המצב של כרמאן.
עם פרוץ מלחמת איראן–עיראק הקים סולימאני גדוד שהורכב מאנשי המוצב בכרמאן ופיקד עליהם בלחימה בגזרה הדרומית של המלחמה, בחבל ח'וזסתאן.
עקב המחסור של הכוחות המזוינים במפקדים מנוסים כתוצאה מהטיהור של הקצונה בעקבות המהפכה, סולימאני עלה בדרגות במהירות.
הגדוד שהקים סופח לחטיבה משוריינת ולבסוף סופח לתוך הדיוויזיה ת'אראללה של משמרות המהפכה.
סולימאני היה לפקד חטיבה בעיקר בתפקידי תמיכה.
כוחותיו עברו לחזית רק עם תחילת מתקפת הנגד האיראנית (מבצע רמדאן) ביולי 1982. סולימאני נפצע מספר פעמים במהלך המלחמה, וספג בין היתר פציעות ביד ובבטן מפצצת מרגמה שנפלה לידו.
במהלך המלחמה מונה למפקד הדיוויזיה ת'אראללה, שהורכבה ממגויסים מפרובינציות כרמאן, סיסתאן ובלוצ'סתאן והורמוזגאן.
בתום מלחמה שב סולימאני, בפיקוד על הדיוויזיה, שהפכה לאוגדה מרחבית, לכרמאן, שם עיקר הכוחות הוקצו נגד מבריחי נשק ומבריחי סמים שפרצו את הגבול המזרחי של איראן עם אפגניסטן ועם פקיסטן.
סולימאני פעל כדי להסדיר את המשילות בדרום-מזרח המדינה ולפקח על הגבול המזרחי.
בנוסף, כתוצאה מהעבודה שלו הוא למד והתמחה בגזרה האפגנית ובמלחמות האזרחים ששטפו את השכנה ממזרח.
סולימאני המשיך לכהן בתור מפקד דיביזיית ת'אראללה עד למינויו למפקד כוח קודס.
מי שהתרשם מביצועיו של סולימאני וקידם אותו לתפקידי מפתח במשמרות המהפכה היה אכבר האשמי רפסנג'אני.
בשנת 1997 או 1998 מונה למפקד כוח קודס, והחליף את אחמד וחידי, מפקדו הראשון של הכוח.
מתוקף תפקידו נעשה לאחראי על הפעילות של משמרות המהפכה מחוץ לגבולות איראן.
לאחר מינויו עסק בעליית הטליבאן באפגניסטן, וניהל פעילות חתרנית בצפון המדינה דרך שטחה של טג'יקיסטן.
קאסם סולימאני, כמפקד כוח קודס, התערב בצורה בוטה במספר מדינות, לעיתים מחוץ לתחום המזרח התיכון, באמתלה של הגנת חייהם של המוסלמים או השיעים החיים באותן ארצות.
על פי הערכות גורמי ביון מערביים, תחת פיקודו של סולימאני שירתו כמה אלפי סוכנים, רובם איראנים, המתאפיינים בנאמנות גבוהה למהפכה האיראנית ופועלים לייצא את "המהפכה האסלאמית" אל מחוץ לאיראן.
עם הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בשנות השמונים, איראן תמכה, מימנה וייעצה לארגוני מוג'אהדין שונים שנאבקו בצבא הסובייטי.
בין קציני משמרות המהפכה שאימנו ותמכו אז באנשי המוג'אהדין היה גם סולימאני.
לאחר המלחמה התפצלו המיליציות האסלאמיות ונפתחה מלחמת אזרחים חדשה, שעם סיומה הצליח הטליבאן להשתלט על רוב המדינה, מלבד על חבל הינדו-כוש, שנשלט בידי הברית הצפונית.
יחסי איראן עם הטליבאן החריפו לאחר שאנשי הטליבאן פשטו על השגרירות האיראנית בקאבול והתנקשו באנשיה.
לקראת סוף שנות התשעים, איראן התכוננה לקראת האפשרות של פלישה לאפגניסטן כדי למגר את הטליבאן.
בימים שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, בכיר במחלקת המדינה האמריקאית דאז, ריאן קרוקר, נפגש בז'נבה עם קבוצת דיפלומטים איראנים להוטים לעזור לארצות הברית להשמיד את האויב המשותף שלהם, הטליבאן.
דיפלומטים אלה נשלחו והיו כפופים לסולימאני.
האמריקנים מסרו לאיראן מידע, כולל מפה המפרטת את עמדות הטליבאן ברחבי המדינה ואת מיקומו של מחנה אל-קאעדה.
בינואר 2002, ב"נאום ציר הרשע" של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, כלל הנשיא את איראן בתור חברה בציר הרשע, ושיתוף הפעולה הגיע לקיצו.
כוח קודס בפיקודו של סולימאני העמיק את החדירה שלו בתוך אפגניסטן, בעודה שרויה במלחמה פנימית מתמשכת.
בעיקר טיפח סולימאני את הקשרים עם המיעוט השיעי באפגניסטן, ובהמשך חיל מיוחד ששלח להגנת משטר אסד במלחמת האזרחים בסוריה היה מבוסס ברובו על מתנדבים שיעים אפגנים.
גם דיכוי המיעוט השיעי החמיר את היחסים בין איראן לטליבאן.
ב-2015, עם הופעת הסניף האפגני של המדינה האסלאמית, נוצר אויב משותף לאיראן ולטליבאן, ומשלחת של מנהיגי טליבאן הגיעה לטהראן.
באותה שנה ביקר סולימאני באפגניסטן והגיע למספר הסכמים עם מנהיגי הטליבאן, ביניהם מניעת הקמת בסיסים אמריקאיים ליד הגבול האיראני, הפסקת סחר בסמים דרך איראן, הגדלת מספר ההתקפות על כוחות אמריקאיים באפגניסטן והפסקה מוחלטת של ההתקפות נגד השיעים של אפגניסטן.
בתמורה, איראן הבטיחה תמיכה כספית וטכנית בלתי מוגבלת לטליבאן.
במקור תמך סולימאני במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק, שכן היה בכך מצב בו אמריקה מורידה את ראשו של סדאם חוסיין, אויבה הגדול של איראן.
מאז תחילת נוכחותם של כוחות אמריקאיים בעיראק ב-2003, סולימאני הקים ותמך בקבוצות מיליציות שיעיות חמושות לביצוע פעולות נגד כוחות אמריקאיים, אימן וצייד אותם, מה שגרר לא פעם אבדות רבות בקרב כוחות הביטחון העיראקיים ואזרחים חפים מפשע.
קבוצות מיליטנטיות אלו, תחת פיקוחו של קאסם סולימאני ובתמיכת כוח קודס, צמחו במהירות והצטברו והפכו לאתגר רציני ליציבות הממשל העיראקי.
סולימאני נחשב לבעל השפעה רבה על המיליציות השיעיות.
במרץ 2008 סייע בהשכנת הפסקת אש בין כוחות הממשלה העיראקית ל"צבא המהדי" בהנהגתו של המנהיג השיעי מוקתדא א-סדר.
ככל שהתגברו מלחמות השבטים בין השיעים לסונים, האוכלוסייה השיעית פנתה לאיראן לתמיכה.
כאשר דאעש השתלט על ערים ואזורים, הפגיעות של השיעים וחוסר היכולת של אמריקה להגן עליהם חיזקו את מאמצי סולימאני בהעסקה ובגיוס של מיליציות שיעיות הנאמנות לאיראן.
ב-11 בינואר 2007 הודיע הגנרל האמריקני סטנלי מק'קריסטל כי מוחמד עלי ג'עפרי, מפקד משמרות המהפכה, וקאסם סולימאני עוברים את גבול איראן-עיראק במספר כלי רכב.
האמריקאים רדפו אחריהם בתוך עיראק.
שיירת הרכבים נכנסה לבניין לא ידוע בעיר ארביל שבכורדיסטן העיראקית, שעליו נכתבו רק המילים "קונסוליה", המעידה על כך שהאנשים בתוך הבניין פעלו בכיסוי דיפלומטי.
חיילים אמריקאים נכנסו לבניין ועצרו 5 איראנים, שלכולם היו דרכונים דיפלומטיים, אך לא היה זכר למוחמד עלי ג'עפרי ולקאסם סולימאני.
לפי מק'קריסטל, כל החמישה היו חברים בכוח קודס.
כעבור תשעה ימים, בתגובה לאירוע, חטפו כוחות מיליציה פרו-איראנית חיילים אמריקאים.
מספר ידיעות טענו שבאותה התקופה התנהלו מגעים מסוימים בין הפיקוד האמריקאי בעיראק לבין סולימאני.
הגנרל דייוויד פטראוס אישר טענות אלו.
עוד הסביר פטראוס, בריאיון עמו, שתפקידו של סולימאני היה: "מקביל לראש ה-CIA, מפקד פיקוד מרכז, מפקד המבצעים המיוחדים והשליח האזורי, כולם באדם אחד."
ב-22 בדצמבר 2010, ג'יימס ג'פרי (שגריר ארצות הברית בעיראק) ולויד אוסטין (המפקד העליון של כוחות ארצות הברית בעיראק) בירכו בהצהרה את הקמת הממשלה העיראקית החדשה בראשות נורי אל-מאלכי השיעי, שנתמך בידי איראן.
לטענת המנהיגים העיראקים, כשההצהרה הזו פורסמה, ידעו האמריקאים עצמם שסולימאני למעשה העיף אותם מעיראק, והרחיק אותם ממעגלי השלטון של בגדאד.
בה בעת ארצות הברית רצתה להסיג את כוחותיה מעיראק ולסיים את מעורבותה במדינה, ועל כן אפשרה למעשה את התגברות המעורבות האיראנית על חשבונם.
בסופו של דבר, עם נסיגת האמריקאים ב-2011, הנהיגו את עיראק אל-מאלכי וג'לאל טאלבאני, שני המועמדים המועדפים מבחינת סולימאני.
דרך טאלבאני העביר סולימאני מסר לראש ה-CIA פטראוס, ובו הבהיר לו שהוא האחראי על המדיניות האיראנית בעיראק, לבנון, עזה ואפגניסטן.
ב-2011, הפוליטיקאי העיראקי והשר לביטחון לאומי לשעבר, מואפק א-רובייעי , בריאיון לעיתון א-שרק אל-אווסט כינה את סולימאני "ללא ספק האיש החזק ביותר בעיראק".
תחת פיקודו נמשך טיפוחו של ארגון חזבאללה בלבנון, שהחל בתקופתו של וחידי, וכן התהדק שיתוף הפעולה עם ארגון חמאס השולט ברצועת עזה מאז 2007. הסיוע לארגונים אלה התבטא בין השאר בהעברת מאות מיליוני דולרים בשנה, בהברחת אמצעי לחימה, ובהדרכת לוחמים במחנות אימונים באיראן.
לפי מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, לקאסם סולימאני היה קשר הדוק עם כוחות חזבאללה בלבנון מאז מונה למפקד כוח קודס.
בנוסף להשתתפות בהצטיידות ועיצוב הפעילות הצבאית, השתתף גם בתכנון הפעילות המדינית של חזבאללה, והנחה את מהלכיה בפוליטיקה הפנים-לבנונית.
לסולימאני היה קשר חם עם עימאד מורנייה, ראש הזרוע הצבאית של החזבאללה והמוציא לפועל של מבצעי הטרור הגדולים שלה.
לאחר אירועי מלחמת לבנון השנייה, סולימאני הגדיל את הפיקוח הישיר של אנשי כוח קודס על פעילותו של חזבאללה כדי לוודא שלא יחזור תרחיש נוסף של מלחמה שפורצת בין חזבאללה לישראל בגלל תקרית לא מכוונת של הארגון.
עם הזמן הפכה פעילותו של סולימאני גלויה יותר לעולם הרחב, אך גם בפוליטיקה הפנימית האיראנית.
המנהיג העליון עלי ח'אמנאי כינה אותו בשנת 2010 "השהיד החי" (شهيد زنده) בשל תפקודו הצבאי בכוח קודס.
הערכות שונות עלו באשר לאפשרות שסולימאני יירש את ח'אמינאי בתור המנהיג העליון.
שמו של סולימאני נכלל ברשימת האישים שפרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית שעימם אסור לנהל קשרי מסחר.
סולימאני הוזכר גם בהחלטה 1747 של האו"ם ממרץ 2007, שהטילה עיצומים על איראן בשל פעילותה בתחום הגרעין.
לפי ה"וושינגטון פוסט", בשנת 2008, במהלך המעקב שקדם להתנקשות בעימאד מורנייה, נצפה סולימאני בסמוך למורנייה, ונשקלה אפשרות להרוג את שניהם יחד, אולם ארצות הברית, שהייתה מעורבת במבצע ההתנקשות במורנייה, לא אישרה את הריגת סולימאני.
באוקטובר 2019 טענה איראן כי סיכלה ניסיון ישראלי-ערבי להריגת סולימאני באמצעות מטען נפץ בדרום איראן.
מאז נעשה לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד חיזק את הקשרים בין ארצו לאיראן והעמיק את התלות של סוריה בתמיכה של כוח קודס.
מאז התגברות המשבר הפנימי בין ממשלת סוריה לאופוזיציה הסורית, סולימאני ביקר במדינה מספר פעמים כדי לסייע לבשאר אל-אסד.
מאז 2011, עם תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, סולימאני, בפיקוד על שתי מיליציות מתנדבים, נכנס למערכה לתמיכה במשטר אסד.
במסגרת הדיכוי של מתנגדי אסד, ביצעו הכוחות בפיקוד סולימאני אינספור פשעי מלחמה.
סולימאני גם הורה ופיקד על התערבות חזבאללה במלחמה לצד צבא אסד.
סולימאני היה מעורב עמוק בחדרי המלחמה של הפיקוד הסורי, תכנן את מהלכי המלחמה ואת הפעילות הצבאית כאסטרטג בראש הפירמידה הצבאית.
ב-4 בפברואר 2012, על סמך התכנון הצבאי של סולימאני, תקפו כוחות סוריה וחזבאללה את העיר חומס, וכ-337 איש נהרגו בתקיפה ואלפים נפצעו.
נפילתה של חומס – שהייתה גרעין השליטה על הצבא הסורי החופשי, שייצג את הגורם החילוני והיותר מתון במרד – הייתה מכה אנושה לאופוזיציה.
באמצע המלחמה, התגברו כוחות ג'יהאדיסטיים בתוך סוריה, ומתוך הג'יהאד הסלפי צמחה בעיראק ובסוריה המדינה האסלאמית (דאעש), ארגון טרור כה קיצוני שאיראן, סעודיה, ישראל, טורקיה, ארצות הברית ורוב מדינות העולם היו תמימות דעים באשר לנחיצות למגר אותו.
הארגון התפשט ברחבי עיראק וסוריה במהירות.
ב-2014 שלט אסד בנתחים קטנים בלבד משטח סוריה.
איראן, ששלחה אלפי חיילים זרים שלה לסוריה, הייתה צריכה לשלוח אלפי איראנים ומיליציות שיעיות אחרות כדי להפוך את המצב בחזית נגד דאעש.
איראן הייתה צריכה תמיכה נוספת במיגור כוחות דאעש בסוריה, וב-2015 יצא סולימאני לשליחות למוסקבה, בירת רוסיה, נועד עם ולדימיר פוטין והביא אותו להתחיל במעורבות רוסית צבאית ישירה במלחמת האזרחים בסוריה.
איראן סיפקה את רוב הכוחות הקרקעיים בעוד רוסיה ניהלה את עיקר המערכה האווירית נגד דאעש בסוריה.
במקביל פיקד סולימאני גם על המיליציות השיעיות בעיראק במלחמתן נגד ההתפשטות של דאעש, ואף פיקד באופן אישי על ההגנה על בגדאד נוכח התקרבות כוחות דאעש אליה.
בשנת 2016 הקים סולימאני את חטיבת האימאם חוסיין כדי לקדם את המטרות הצבאיות של המשטר האיראני נגד אויביהם בסוריה.
בהמשך החלה החטיבה ליטול חלק בפעילות שיזמה החזבאללה נגד ישראל.
במהלך שנת 2017 גדלה החדירה האיראנית לסוריה וההתבססות הצבאית שלה בקרבת רמת הגולן.
למודיעין הישראלי הגיע מידע שסולימאני פועל להציב מאה אלף אנשי כוח קודס על הגבול של הקו הסגול.
בתגובה פתח צה"ל, בפיקוד הרמטכ"ל גדי איזנקוט, בהסלמה מכוונת של המערכה בין המלחמות כדי להרוס את התשתית הצבאית של איראן בסוריה.
מאז ביצעה ישראל מאות גיחות תקיפה אוויריות מעל שמי סוריה מדי שנה.
העימות הסלים, בפברואר הפילה סוללת טילים איראנית מטוס F-16 ישראלי, ובמאי פתחו סוללות טילים איראניות אש על רמת הגולן.
בתגובה פתחה ישראל במבצע אווירי מסיבי, מבצע בית הקלפים, שבמהלכו הותקפו 75 מטרות של כוח קודס ברחבי סוריה.
כתוצאה מהמבצע הישראלי, התשתית הצבאית של איראן על אדמת סוריה נפגעה בצורה קשה, והעבודה שסולימאני פיקח עליה במשך שנים ירדה לטמיון.
איראן המשיכה לפעול לביסוס תשתית צבאית של כוח קודס בסוריה, אך ישראל, דרך גיחות אוויריות על בסיס יום-יומי, בלמה את ההתבססות.
לאחר מכן החליט סולימאני להקצות את עיקר זמנו ומשאביו לשם העמקת החדירה האיראנית בעיראק.
קאסם סולימאני סיפק תמיכה כספית וצבאית לארגוני טרור פלסטיניים, והעמיק את הברית עם החמאס.
במקור, מנהיג החמאס שייח' יאסין התנגד לשיתוף פעולה עם איראן השיעית, אך לאחר מותו נקלע הארגון למשבר, ומנהיגיו הסכימו לחזק את הקשרים עם האיראנים.
כוח קודס בפיקודו של סולימאני היה האחראי העיקרי על אספקת נשק לארגוני הטרור ברצועת עזה, וכמו כן הוא גם אימן מחבלים של החמאס והג'יהאד האסלאמי באיראן עצמה.
לדברי זיאד נח'אלה, מזכ"ל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, סולימאני היה אחראי באופן אישי על העברת הנשק לרצועת עזה.
היה אמור להיות סכום גבוה יותר, אבל (המשלחת של חמאס) הייתה 9 אנשים ולא יכולנו לסחוב יותר מזה כי לכל מזוודה היה קיבולת של 40 ק"ג."
סולימאני טיפח את ארגוני הטרור הסובבים את גבולותיה של ישראל במטרה ליצור ציר מיליטנטי שמכתר אותה: חזבאללה מצפון, חמאס מעזה וארגוני טרור נוספים בגדה המערבית.
סולימאני גם היה האחראי על רשת העברת האמל"ח לארגוני הטרור, בעיקר דרך הים.
בנקודה מוקדמת יחסית בסחר הנשק הזה החליט להסוות את האוניות האיראניות שיצאו מנמל בנדר עבאס.
האונייה קארין איי היא הדוגמה המוכרת ביותר לאוניית נשק איראנית מוסווית שנועדה לשמש מחבלים ברצח אזרחים ישראלים ונתפסה באמצע הדרך בידי כוחות צה"ל בלב ים.
סולימאני היה גם האדם שתכנן את המשט לעזה ב-2010 בו התחוללה תקרית המרמרה.
לאחר יציאת ארצות הברית מהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, חלה הסלמה חריפה בעימות הישיר בין איראן לארצות הברית, והחל משבר המפרץ הפרסי ב-2019. מספר אוניות סוחר במפרץ הפרסי נפגעו בשתי תקריות בחודשים מאי ויוני 2019. מדינות המערב האשימו את איראן, ואילו איראן הכחישה את המעורבות.
לאחר האירוע החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להורות על סיכול ממוקד של סולימאני.
ב-3 בינואר 2020 נהרג סולימאני בתקיפה אווירית אמריקנית (בסיוע המודיעין הישראלי), יחד עם סגן מפקד ארגון אל-חשד א-שעבי, אבו מהדי אל-מוהנדס, בעת שנסע עם שיירתו ליד נמל התעופה הבינלאומי של בגדאד.
לפחות שבעה אנשים נהרגו במתקפה.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית הודיעה כי המבצע להריגתו נערך בהוראתו של הנשיא, דונלד טראמפ, וטענה שסולימאני תכנן התקפות נוספות על דיפלומטים ואנשי צבא אמריקאים.
דונלד טראמפ טען כי ישראל הייתה אמורה להשתתף במבצע להריגתו של סולימאני, וכי בנימין נתניהו היה מעורב בכך באופן ישיר, אך התחרט וביטל את השתתפותה של ישראל יומיים לפני ביצוע הפעולה.
יורשו של סולימאני כמפקד כוח קודס היה אסמאעיל קאאני.
ב-6 בינואר הגיעה גופתו לטהראן, ומאות אלפים באו לחלוק לו כבוד אחרון.
ב-8 בינואר 2020, מטוס נוסעים אוקראיני שהמריא מטהראן, טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס, הופל בטיל קרקע-אוויר איראני, לטענת איראן, בשל טעות מחמת המתיחות עקב הריגתו של סולימאני.
ב-11 במרץ, יום הולדתו של קאסם סולימאני, תקפו 15 רקטות קטיושה את מחנה תאג'י בעיראק, והרגו שני חיילים אמריקאים וחייל בריטי אחד מחיל הרפואה של הצבא המלכותי.
בריאיון ביוני 2022, לאחר ההתנקשות בסולימאני, אמר מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפאו, שסולימאני תכנן להרוג 500 אזרחים אמריקאים.
פיצוץ ליד קברו ביום השנה למותו
ביום השנה הרביעי למותו, 3 בינואר 2024, אירע פיגוע בבית הקברות בכרמאן שבו הוא קבור, ובו נהרגו 84 איש.
כיממה לאחר הפיגוע פרסם ארגון הטרור דאעש הודעה רשמית כי הוא אחראי לפיגוע.
קאסל היא סדרת דרמה קומית אמריקאית.
הסדרה נוצרה על ידי אנדרו מרלו ומגוללת את סיפורם של ריק קאסל, סופר מסתורין מצליח, ובלשית במשטרת העיר ניו יורק, קייט בקט, אשר פותרים יחדיו מקרי רצח חריגים.
בקט הפכה לשוטרת לאחר שאמהּ נרצחה והרוצח מעולם לא נתפס (עד העונה השישית שבה נתגלתה זהותו של הרוצח על ידי הצוות).
הרצח הלא פתור משמש מקור למספר קווי עלילה שונים.
ב-12 בינואר 2012 הסדרה זכתה בשני פרסים בטקס פרס בחירת הקהל עבור דרמת הפשע הטלוויזיונית הטובה ושחקן הטלוויזיה הטוב ביותר (נייתן פיליון).
הסדרה זכתה גם בשלושה פרסים ב-TV Guide Magazine's Fan Favourite Awards לסדרת הדרמה האהובה ביותר והזוג האהוב ביותר במשך שנתיים ברציפות.
הסדרה שודרה ברשת ABC ממרץ 2009 עד מאי 2016. בישראל הסדרה שודרה ב-yes, HOT סלקום tv.
"קאסל" עוקבת אחר ריצ'רד קאסל (נייתן פיליון), מחבר ספרי מסתורין מפורסם שהרג את הדמות הראשית בסדרת ספריו וכעת סובל ממחסום כתיבה.
הוא נלקח לחקירה על ידי משטרת העיר ניו יורק בנוגע לרצח המבוסס על אחד מספריו.
הוא מסוקרן מעולם הפשע והרצח אשר נחשף בפניו, ולכן משתמש בקשריו עם ראש העיר כדי לקבל אישור ממפכ"ל המשטרה.
רוי מונטגומרי (רובן סנטיאגו האדסון) הקפטן של בקט בתחנה 12 מאשר לו להסתובב ו"לייעץ" למשטרה כטובה לראש העיר המחבב את קאסל, ולעקוב אחר קייט בקט (סטנה קטיק).
קאסל מחליט להשתמש בבקט כמודל עבור הדמות הראשית של סדרת הספרים הבאה שלו "ניקי היט".
בקט מסתייגת בתחילה מכך שקאסל נצמד אליה בחקירותיה, אבל לאחר זמן מה משנה את דעתה ומבינה שקאסל יכול להיות משאב שימושי בחקירות הצוות שלה.
קאסל ובקט פותרים מקרי רצח ביחד עם בלשי ועובדי התחנה ה-12, ובמהלך העונות הם פותרים מקרי רצח שקשורים זה לזה כמו: קו העלילה שקשור ברצח של אמהּ של בקט, קו העלילה של הרוצח הסדרתי שנקרא הרוצח המשולש ועוד.
העונה הראשונה עוסקת בסופר ששמו קאסל שמכיר לראשונה בלשית במחלקת רצח בניו יורק, בשם קייט (קתרין) בקט, כאשר רוצח באחת מחקירותיה של בקט הורג אנשים לפי ספריו של קאסל "דרק סטורם".
לאחר שקאסל עוזר לבלשים למצוא את הרוצח, הוא מקבל השראה מבקט ומתחיל להוות לה יועץ (ולתחנת המשטרה 12) למורת רוחה, לאחר שפונה עם בקשה זו לחברו ראש העיר.
קאסל בונה ספר חדש, 'ניקי היט', כשהדמות הראשית ('ניקי היט') מבוססת על בקט, דבר שהיא מאוד לא מרוצה ממנו.
במהלך העונה מגלים שאמה של בקט נרצחה, ואף על פי שהחקירה קבעה שזהו רצח אקראי, היא יודעת שזו לא האמת ואף מצליחה להניח את ידיה על הרוצח השכיר שנשכר לעשות זאת, אך נאלצת לירות בו לפני שהיא מגלה מי שכר אותו, והוא מת.
בקט מגלה קנוניה הקשורה לרצח אמה, בה מעורבים שלושה שוטרים מהתקופה ההיא, ביניהם השוטר שמונה לחקור את הרצח, וקבע כי מדובר ברצח מקרי, וקפטן רוי מונטגומרי, מפקדה הישיר של בקט במחלקה 12. מונטגומרי נהרג על ידי מתנקשים ששכרו רוצחי אמה של בקט בסוף העונה השלישית.
לפני שנהרג הוא שולח לחבר ותיק את הביטוח שלו, שבאמצעתו הגן על בקט מהאנשים שאחראים למותה של אמה, כל עוד ימשיך לשמור עליה.
בקט מספרת את הכל לקאסל שכבר מעורב, ראיין ואספוסיטו, והם נשבעים שאף אחד חוץ מהם לא ידע שמונטגומרי היה מושחת.
בהלוויה של קפטן מונטגומרי, כשנשאה דברים, צלף יורה בבקט קרוב לליבה.
קאסל מתוודה על אהבתו כלפיה מיד לאחר הירייה.
היא מפונה לבית החולים, שם מצילים אותה והיא מחלימה, אך טוענת ששכחה מה קרה לאחר הירייה.
לתחנה מצטרפת קפטן חדשה, ויקטוריה גייטס.
בקט חוזרת לחקור את הרצח של אמה למורת רוחו של קאסל.
היא מגיעה להתקדמות ובשלב זה קאסל מגלה לה על השיחה שקיבל ועל רגשותיו כלפיה.
לאחר שבסוף העונה הקודמת קאסל ובקט הפכו לזוג, הם מנסים לשמור על מערכת היחסים בסוד, אך לאט לאט מתגלה הסוד לקרוביהם בזה אחרי זה.
קאסל ובקט מתעמתים עם ג'רי טייסון, הרוצח הסדרתי 'הרוצח המשולש', וקאסל יורה בו וגורם לו ליפול מגשר, אך טייסון שורד ונמלט, וקאסל, שיצא לפריז כדי לחלץ את אלקסיס שנחטפה נעזר שם בג'קסון האנט (ג'יימס ברולין), מתנקש ואיש מבצעים העובד באגף לפעולות מיוחדות של סוכנות הביון המרכזית.
האנט, כך מתברר הוא אביו של קאסל.
בסוף העונה, קאסל מציע לבקט נישואים, והיא מקבלת הצעת עבודה במשרד התובע בוושינגטון.
בקט וקאסל התארסו אבל למרות זאת היא לוקחת את הצעת העבודה בוושינגטון, ממנה פוטרה בסופו של דבר לאחר שפעלה כנגד הרצונות של הממונים עליה (בחקירה שעורבה בה גם תחנה 12).
בשלב זה היא חוזרת להיות בלשית במחלקת רצח בתחנה 12 ביחד עם קאסל כיועץ.
במהלך העונה, לאחר מספר ניסיונות חיסול מצידו שכוונו כלפיה, בקט סוף סוף שמה את הסנטור בראקן, שאחראי לרציחתה של אמה, בכלא, לאחר שמוצאת ראייה שמוכיחה שהורה על החיסול.
בפרק האחרון היא וקאסל מתכוננים לחתונה (תוך כדי פתירת בעיות לא צפויות בדרך), אך בדרכו לשם מכוניתו של קאסל נמצאת כשהיא עולה באש, וכך נגמרת העונה.
הפרק הראשון של העונה הוא המשך ישיר של הפרק האחרון בעונה 6, אשר בסופו קאסל, אותו מגלים ש*נעלם* לפני שהספיק להגיע לחתונתו עם קייט בקט.
בקט, וכל תחנה 12, חוקרים את היעלמותו, אבל ללא הצלחה במשך חודשיים.
בסופו של דבר הוא מתגלה מחדש, אך ללא זיכרון של התקופה שחלפה, ולבסוף הם מתחתנים בפרק השישי של עונה זו.
קאסל מנסה לגלות מה קרה לו, ואיך נעלמו זיכרונותיו, במשך רוב העונה.
בשלב כלשהו קאסל מקבל שיחת טלפון מאדם הקשור להיעלמותו, הטוען שהוא (קאסל) ביקש שימחקו את זכרונותיו ושזה כל מה שכדאי לו לדעת.
העונה מלווה את קאסל ובקט במערכת היחסים המסובכת שלהם.
בקט, כעת הקפטן של תחנה 12, למעשה עוזבת את קאסל לטובת החקירה הסודית שלה ושל ויקראם נגד לוקסאט - הדמות המסתורית ששיתפה פעולה עם סנאטור ויליאם בראקן, אשר ביחד גרמו למותה של אמה של בקט.
באותו הזמן קאסל חוזר לחקור את פרטי היעלמותו (תחילת עונה 7) בעזרתן של היילי, שהצטרפה לעסק החקירות הפרטיות שלו, וביתו, אלקסיס.
הוא מגלה כי ידע על לוקסאט כבר אז, ושבגלל זה ביקש למחוק את זכרונותיו, ומתוודה על כך לבקט.
בעזרת היילי ואלקסיס, קאסל מגלה חלק מתוכניתם של בקט וויקראם ומתעקש לעזור להם ואף מביא איתו את היילי.
בסוף העונה הם חושפים את לוקסאט ומצליחים לעצור אותו לפני שמצליח להרוג את שניהם (במקומות נפרדים).
בסוף הפרק עובד של לוקסאט יורה בקאסל ובבקט, אך בקט מספיקה לירות בו לפני שהיא נופלת על הרצפה.
לבסוף רואים מבט של שבע שנים קדימה לאחר הירי בקאסל ובקט, ונראה כי קאסל ובקט ניצלו מהירי וגרים בדירתו של קאסל עם שלושת ילדיהם.
נייתן פיליון – ריצ'רד קאסל – סופר מסתורין שעוזר לפתור תיקים בתחנה 12 בניו יורק בעזרת פרטים קטנים ותאוריות שונות.
בעונות המאוחרות פותח משרד חקירות פרטיות.
מתנהג בצורה ילדותית ועושה בדיוק ההפך ממה שאומרים לו, אך לאורך הסדרה מגלים את הצד הבוגר והאחראי שלו.
היה נשוי בעבר לעורכת שלו ולמרדית', אמה של בתו אלקסיס.
סטנה קטיק – קייט בקט – בלשית במשטרת ניו יורק.
בעלת הרצף הגדול ביותר של תיקים מפוענחים במחלקה (ושיאים גבוהים באקדמיה לשוטרים).
בהמשך מתמנה לקפטן תחנה 12. בתם של ג'והאנה וג'ים בקט.
החליטה להיות שוטרת בעקבות הרצח הלא פתור של אמה.
היא עונדת שרשרת עליה תלויה הטבעת של אמה ואת שעון היד של אביה.
ג'ון הוארטס – הבלש חוויאר אספוסיטו – שותפו וחברו הטוב של קווין ריאן.
עוזר לפתור את התעלומות השונות במהלך הסדרה.
בינו לבין לייני יש קשר רומנטי לא רציף שנמשך לאורך העונות.
הצטרף למשטרה אחרי שירות ממושך כלוחם בכוחות המיוחדים.
שיימוס דוור – הבלש קווין ריאן – שותפו וחברו הטוב של חוויאר אספוסיטו.
נשוי לג'ני ריאן, ולהם נולדים בת, שרה גרייס ריאן, ובהמשך עוד תינוק.
טמלה ג'ונס – דוקטור לייני פאריש – פתולוגית העוזרת לשוטרים לפתור מקרי רצח.
נמצאת בזוגיות הפכפכה עם הבלש אספוסיטו לאורך העונות (און אוף).
חברתה הטובה ביותר של בקט.
רובן סנטיאגו האדסון – קפטן רוי מונטגומרי (עונות 1–3) – המפקד לשעבר של מחלקה 12. נהרג על ידי רוצחי אמה של בקט בסוף העונה השלישית.
מולי קווין – אלקסיס קאסל – בתם של ריצ'רד קאסל ומרדית'.
חכמה ובוגרת לגילה, ולעיתים אף מלמדת את אביה דבר או שניים.
מהעונה השמינית עובדת כשותפה של קאסל במשרד החקירות הפרטיות שפתח.
סוזן סאליבן – מרת'ה רוג'רס – אמו של ריצ'רד קאסל.
שחקנית עבר מפורסמת ומורה למשחק בהווה.
נותנת עצות טובות לבנה בעת הצורך.
פני ג'ונסון ג'רלד – קפטן ויקטוריה גייטס (עונה 4–7) – מחליפתו של קפטן מונטגומרי.
לא מחבבת את קאסל, על אף שבמהלך העונות היא לומדת להעריך את כישוריו יותר ויותר.
קרלוס אנריקה קאסמירו או בקיצור קאסמירו (בפורטוגזית: Carlos Henrique Casimiro; נולד ב-23 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת ברזיל.
קאסמירו נולד בסאו ז'וזה דוס קאמפוס שבברזיל והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצה הברזילאית סאו פאולו בגיל 11. הוא היה הקפטן של מחלקות הנוער של הקבוצה.
באותה תקופה נקרא "קרלאו" ("Carlão"), ההגייה הפורטוגזית של שמו הפרטי.
ב-25 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה בברזילייראו, בהפסד החוץ של קבוצתו לסנטוס.
ב-15 באוגוסט, כבש את שערו הראשון בתיקו 2–2 נגד קרוזיירו.
ב-2012 זכה עם קבוצתו בגביע סודאמריקנה.
בינואר 2013 הושאל לריאל מדריד, ושיחק רוב העונה בקבוצת הנוער שלה, ריאל מדריד קסטיליה, ששיחקה באותה עת בליגת המשנה.
קאסמירו כבש שער אחד (נגד סבאדל) ב-15 הופעותיו בקסטיליה, והקבוצה הפכה לקבוצת הנוער החזקה בספרד.
ב-20 באפריל 2013, קאסמירו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, בניצחון 1–3 על ריאל בטיס.
ב-10 ביוני 2013 החתימה ריאל מדריד את קאסמירו לארבע שנים ושילמה תמורתו שישה מיליון אירו.
קאסמירו השתתף באופן פעיל במשחקי ההכנה לקראת עונת .
במשחק ההכנה הראשון הוא נכנס במחצית וכבש את השער האחרון בניצחון 0–6 על בורנמות', ואילו במשחקו השני מול ליון, הקשר נכנס כמחליף בדקה ה-33, וכבש את שערו השני בקבוצה בדקה ה-83, שער שהשווה את התוצאה במשחק שהסתיים בתיקו 2–2.
במהלך העונה שימש קאסמירו בעיקר כשחקן ספסל.
בסוף עונה זו זכתה ריאל מדריד בליגת האלופות.
לקראת עונת , ריאל מדריד הודיעה על השאלתו של קאסמירו לפורטו למשך עונה שלמה, עם אופציית רכישה בסוף ההשאלה.
בעונה זו הוא היה בורג מרכזי בהגעתה המפתיעה של פורטו לרבע גמר ליגת האלופות.
בסך הכל הוא שותף ב-41 משחקים בכל המסגרות וכבש 4 שערים, ביניהם שער בבעיטה חופשית בניצחון הגדול 4–0 על פ.צ.בזל בשמינית גמר ליגת האלופות.
בעונת חזר קאסמירו לריאל מדריד.
עם חזרתו הוארך חוזהו עד 2021.
בתחילת העונה, תחת רפא בניטס הוא כמעט לא קיבל דקות, אך לאחר שזידאן מונה כמאמן הוא החל לתפוס את מקומו בקבוצה.
ב-13 במרץ 2016 כבש את שערו הראשון עבור הבלאנקוס, שער דרמטי בדקה ה-89 במשחק החוץ מול לאס פלמאס שסידר לקבוצתו ניצחון 2–1. בסיום העונה זכה עם ריאל מדריד בליגת האלופות בפעם השנייה בקריירה לאחר תיקו 1–1 מול היריבה העירונית אתלטיקו בגמר ב-120 דקות וניצחון בפנדלים.
בעונת מעמדו בקבוצה המשיך להתחזק, והוא היה לבורג מרכזי בזכייה של ריאל באליפות הראשונה שלה אחרי 5 שנים עם 4 שערים ב-25 הופעות.
בנוסף, זכה עם הבלאנקוס פעם נוספת בליגת האלופות כשבגמר הבקיע את השער השני נגד יובנטוס במשחק שהסתיים בניצחון 4-1 של ריאל מדריד.
ב-8 באוגוסט 2017 כבש בניצחון 2–1 על מנצ'סטר יונייטד בסופר קאפ האירופי.
בעונת רשם זכייה שלישית ברציפות בליגת האלופות ורביעית בחמש עונות בלבד.
בעונת זכה עם ריאל באליפות ספרד בפעם השנייה בקריירה.
ב-22 באוגוסט 2022 עבר קאסמירו למנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 72 מיליון אירו, וחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–1 על סאות'המפטון.
ב-22 באוקטובר כבש את שער הבכורה בתיקו 1–1 נגד צ'לסי.
בשנת 2011 השתתף באופן פעיל בנבחרת ברזיל עד גיל 20, שזכתה בגביע אמריקה הדרומית 2011 שנערך בפרו.
קאסמירו כבש שלושה שערים בטורניר.
קאסמירו שיחק את משחקו הרשמי בנבחרת הבוגרת כבר בגיל 19 ב-14 בספטמבר 2011 בשוויון 0–0 מול נבחרת ארגנטינה.
הוא זומן לקופה אמריקה לשנת 2015 אך לא זכה לשחק.
במאי 2018 קאסמירו זומן למונדיאל ברוסיה, וערך את הופעתו הראשונה במונדיאל, ב-17 ביוני 2018, כאשר שיחק 60 דקות בשוויון 1–1 מול נבחרת שווייץ.
במאי 2019 זומן קאסמירו לטורניר הקופה אמריקה וזכה לכבוש שער בשלב הבתים מול נבחרת פרו, שער זה היה לשער הראשון של קאסמירו בנבחרת הבוגרת של ברזיל.
סגנון המשחק המתקל והתוקף של קאסמירו דומה לשני השחקנים שהם המודל לחיקוי שלו, הרנאנס וזינדין זידאן.
קאסם אמין היה אינטלקטואל וסופר מצרי.
מראשוני ההוגים בעולם הערבי אשר קראו לשיפור משמעותי במעמד האישה בעולם הערבי ובמצרים בפרט.
חשיבותם של כתביו נובעת לא רק מחלוציותם, אלא גם מההשפעה שהייתה להם על רבים מהאינטלקטואלים המצרים והערבים שדנו במעמד האישה, וראו עצמם מחויבים להתייחס להגותו בתחום זה.
קאסם אמין נולד בשנת 1863 במצרים לאב ממוצא עות'מאני ששימש כמושל של סנג'ק כורדיסטן של האימפריה העות'מאנית, וזכה בחלקת אדמה גדולה במצרים בתמורה לשירותו.
אמו הייתה ילידת מצרים עילית.
הוא למד בבית הספר "ראס א-תין" באלכסנדריה, שבו למדו בני המעמדות האמידים.
לאחר סיום לימודיו עברה משפחתו לגור בקהיר, שם התחנך אמין בבית הספר ח'דיוי במגמה הצרפתית, ולאחר שהשלים את השכלתו התיכונית החל ללמוד בבית-הספר הצרפתי למשפטים.
בשנת 1881 קיבל רישיון עריכת-דין ונסע ללמוד בבית-הספר למשפטים במונפלייה שבצרפת.
באותה תקופה יצר אמין קשר עם מוחמד עבדו וג'מאל א-דין אל-אפגאני אשר שהו בפריז, ותירגם מאמרים עבור ביטאונם "יתד נאמן" (אל-ערוא אל-ות'קא).
אף על פי שאמין לא הצליח להשתלב בחברה הצרפתית, הוא הצליח ליצור קשרי ידידות עמוקים עם חברה ללימודים שהשפיעה על גיבוש תפישתו באשר למעמד האישה המצרית.
בקיץ 1885 חזר לקהיר והחל לעבוד בתביעה הכללית של בתי-הדין המעורבים אשר דנו בתביעות בהן היו מעורבים מצרים וזרים מקומיים או זרים בעלי נתינויות אירופאיות.
בשנת 1889 נתמנה לראש הפרקליטות של בני-סויף, וב-1891 לראש הפרקליטות של טנטא.
בשנת 1892 התמנה לסגן שופט בבית-משפט לערעורים.
במהלך עבודתו במערכת המשפט תבע את ביטול הכפילות במערכת המשפט המצרית, שבה היו מערכות נפרדות למצרים ולזרים.
באותה תקופה פעל אמין באגודת הצדקה האסלאמית אשר הקימה בתי-ספר למיעוטי יכולת וסייעה לנזקקים ולעניים.
ספרו הראשון של קאסם אמין, "המצרים" ("Les Egyptiens") יצא לאור בצרפתית בשנת 1894 כתגובה לספרו של המזרחן הצרפתי דוק ד'ארקור אשר פורסם שנה קודם לכן בצרפת וגינה את החברה המצרית על תנאי החיים הפרמיטיביים השוררים במצרים והתמקד במיוחד במעמדן הנחות של הנשים במצרים.
קאסם אמין הגן בספרו על מנהגיה של האליטה המצרית וניסה להוכיח את הטענה כי במצרים קיים שוויון זכויות מלא בין גברים לנשים.
ב-1899 פרסם אמין את ספרו החשוב ביותר "שחרור האישה" ("תחריר-אל-מראה"; בערבית: تحرير المرأة) בו טען כי אחד המקורות לנחיתותה של החברה המצרית הוא מעמדה הנחשל של האישה במצרים.
ראייתו הייתה מנקודת מבט לאומית-מצרית ולא פמיניסטית טהורה, שכן טען כי רק קידום מעמדה של האישה הוא שיחזק את מצרים במאבקה נגד הכיבוש הקולוניאלי ונגד הכוחות הריאקציונריים הפנימיים.
זכויות האישה נועדו להבטיח בנוסף את קדמתה של האומה המצרית וחינוך האישה נועד להבטיח את חינוכו של הדור הבא.
אמין התייחס למציאות החברתית במצרים של תקופתו בה האישה הכפרית זוכה לחירות יחסית כיוון שהתנאים הכלכליים מאלצים אותה לעבוד בשדה לצד בעלה ולא מחייבים אותה לעטות רעלה, בעוד שבת מעמד הביניים והעליון נחותה יותר ביחס לבעלה ונשארת כלואה בביתה.
כמו כן אמין ביקש על ידי הענקת חינוך נאות לאישה לעשותה בת שיחה אמיתית וחברה לבעלה.
בספרו ניכרת ההשפעה של המודרניזם האסלאמי על הגותו, שכן עיקר טיעוניו בספר בזכות שיפור מעמד האישה הסתמכו על מקורות אסלאמיים הלכתיים.
אמין ניסה להוכיח כי אין סתירה אמיתית בין הוראות האסלאם לבין קידמה ומדע, וכי סממני הדיכוי של האישה הרווחים במצרים זרים לרוחו המקורית של האסלאם ושייכים לעידן הפרה-אסלאמי.
לדעתו הרפורמות אותן הוא מציע במעמד האישה אינן "בדעה", כלומר חריגה חדשנית מהוראות האסלאם.
אמין טען כי אין בכוונתו אלא לזקק את האסלאם מההרגלים המגונים אשר דבקו בו, וכך להגיע למהותו האמיתית, אשר מכבדת את האישה ומעניקה לה זכויות.
אמין היה הראשון שהרחיב את הדיון במעמד האישה לנשים המוסלמיות ואשר עסק באורח ביקורתי בנושאים כגון הסרת הרעלה, ביטול הפרדת נשים וגברים, מתן חינוך לבנות, פוליגמיה, ומנהגי גירושין אותם הגדיר כשרירותיים.
ספרו "שחרור האישה" ספג ביקורת חריפה מצד אנשי דת, הוגים ועיתונאים שמרנים.
העיתונאי והכלכלן המצרי טלעת חרב פרסם כנגד אמין את הספר "חינוך האישה והרעלה" ("תרבית אל-מראה ואל-חגאב"), ובו טען כנגד ביטול הרעלה וביטול ההפרדה בין נשים וגברים, וגרס כי הן הקוראן והן המציאות החברתית במצרים מחייבים הפרדה בין המינים.
בתגובה פרסם אמין ב-1900 את ספרו השלישי, "האישה החדשה" ("אל-מראה אל-גדידה"; בערבית: المرأة الجديدة), אשר בו נימוקיו לביצוע רפורמה במעמד האישה כבר היו רובם ככולם שאובים מתוך המחשבה האירופאית ומן המדע המערבי.
בספרו הוא הגדיר מונחים כמו חופש, קידמה וציוויליזציה באופן מערבי מבלי לנסות ולמצוא להם מקבילות במסורות מוסלמיות ובטקסטים הלכתיים מוסלמיים.
בעיני אמין קידמה משמעה חירות לכול.
אמין ראה בקדמה אידיאל חברתי ראשון במעלה, ומפתח להצלחת החברה האנושית.
גישתו הייתה מנוגדת לגישה המסורתית אשר רואה בשריעה את המודל לחיי היומיום.
בהגותו השתמש בהשכלתו ובניסיונו כמשפטן.
אמונתו של אמין בקדמה תשוב ותופיע בכתביהם של אינטלקטואלים מצרים נוספים, שהיו חלק מן המעגל החברתי וההגותי אליו השתייך אמין או הושפעו ממנו, כמו אחמד לוטפי א-סייד ומוחמד חוסיין היכל.
סועא עבד אל-קאדר טענה כי ההתעוררות הפמיניסטית במצרים הייתה במידה רבה פועל יוצא של הכיבוש הקולוניאלי הבריטי, יותר מאשר תהליכים חברתיים, כלכליים או דמוגרפיים וכי אמין הוא דוגמה אופיינית של שינוי בהלך הרוח בקרב האליטה המצרית בתגובה לכיבוש.
השאיפה לעצמאות לאומית יצרה שיח בנוגע לדמותה ואופייה של מצרים חופשית, ובהקשר זה, מעמדן של הנשים.
עבד אל-קאדר הסבירה כי השינוי בגישתו לעניין נובעת מחשיפתו לכתיבה אירופאית בנושא.
לילה אחמד, לעומתה, התנגדה להצגתו של אמין כ"אבי הפמיניזם המצרי" תוך שהיא מדגישה את העובדה כי בחברה המצרית של התקופה, שבה הייתה נהוגה הפרדה מגדרית ברורה, אין שום אפשרות שהיה לו מגע משמעותי עם נשים, להוציא בנות משפחתו, משרתות, ולהבדיל, יש להניח, זונות.
אחמד ביקרה במיוחד את הצגתו את הנשים המצריות כנחשלות, בורות ומפגרות אחרי הנשים האירופאיות וטענה כי בפועל, לא רק שאמין לא היה פמיניסט, אלא לכל היותר ביקש להחליף אנדרוצנטריות מצרית באנדרוצנטריות מערבית.
ד"ר קאסם א-רימאווי היה פוליטיקאי ירדני ממוצא פלסטיני ששימש לתקופה קצרה כראש ממשלת ירדן.
קאסם א-רימאווי נולד בבית רימה שבארץ ישראל המנדטורית בשנת 1918. למד סוציולוגיה בקהיר ולאחר מכן משפטים בלונדון.
המשיך ללימודי דוקטורט בכלכלה וחינוך באוניברסיטת קולומביה, וסיים את לימודיו בשנת 1956.
בשנות ה-60 החל את דרכו הפוליטית ושימש בשני העשורים שלאחר מכן בתפקידים שונים בצמרת הפוליטיקה הירדנית, בין היתר כשר הפנים וכשר החקלאות.
כיהן גם כיושב ראש הפרלמנט.
מונה לשר בממשלתו של עבד אלחמיד שרף, שהחלה לכהן בדצמבר 1979. אולם חצי שנה בלבד לאחר שהחלה כהונתו מת במפתיע ראש הממשלה הצעיר כתוצאה מהתקף לב.
א-רימאווי התמנה לראש הממשלה באופן זמני ב-3 ביולי 1980 והוא שימש בתפקיד עד למינויו של מודר בדראן ב-28 באוגוסט 1980. א-רימאווי הוא מראשי הממשלה הירדנים הבודדים למן שנות ה-60 שהיו ממוצא פלסטיני.
נפטר ב-29 באפריל 1982 בעמאן בירת ירדן.
קאסל (צרפתית: Cassel; פלמית: Kassel) היא עיר בחבל או-דה-פראנס בצפון צרפת.
העיר ממוקמת בין בירת החבל ליל ודנקרק.
עוד לפני הגעת הרומאים הייתה העיר אופידום ראשי של המורינים (עם גאלי בלגי) ונקראה Castellum morinorum.
העיר שינתה את שמה ל-Castellum menapiorum (קאסטלום מנפיורום), שפירושה "הארמון של המנפים", שבט בלגי שקיבל את העיר מידיו של גאיוס קארינס, מושל גאליה, שאף זכה למצעד ניצחון ברומא על כך שהתיישב באזור, וזו הייתה העיר החשובה שלהם.
בעקבות הכיבוש הרומי, העיר החלה להתפתח.
בימי הביניים הייתה העיר בשלטון רוזנות פלנדריה, כאשר בלדווין השלישי, רוזן פלנדריה בנה את הארמון במאה העשירית.
בהמשך שימשה העיר זירה לקרבות רבים:
1070–1071 - רובר הראשון, רוזן פלנדריה כבש את האזור מידי אחיו בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה.
1328 - פיליפ השישי, מלך צרפת כבש את קאסל מידי הפלמים בקרב קאסל
1677 - במהלך המאה השישה עשר העיר הייתה עיר גבול בין צרפת וארצות השפלה הספרדיות והייתה מקום לקרבות רבים ביניהם.
ב-1645 הספרדים כבשו את העיר והחזיקו בה עד שנת 1677 בו פיליפ, דוכס אורלאון אחיו של לואי הארבעה עשר, כבש את העיר מידיו של יורש העצר האנגלי ויליאם.
ב-1848 נבנה קו הרכבת בין ליל ודנקרק.
הרכבת שעברה בעיר תרמה לפיתוחה.
במלחמת העולם הראשונה קבע המרשל פרדיננד פוש את מיקום צבאו בעיר כנקודה אסטרטגית ליד חזית פלנדריה.
לקראת סוף המלחמה הגנרל הרברט פלומר שהייתה מפקד הארמייה השנייה של בריטניה, קבע את מפקדתו בעיר.
במאי 1940 הופגזה העיר על ידי חיל האוויר הגרמני, הכוחות הבריטיים שהוצבו בעיר הצליחו להחזיק מעמד במשך שלושה ימים, דבר שסייע לפינוי הפצועים הבריטים והאמריקאים בדרך דנקרק.
קאסטלבניה היא סדרת משחקי וידאו החל מ-1986 של חברת קונאמי, המבוססת על דמותו של דרקולה.
את רוב השלבים משחקים בטירתו בטרנסילבניה בתקופות שונות בהיסטוריה, ולרוב, הוא ה"בוס" האחרון.
בין שאר הבוסים גם מלאך המוות בדרך כלל, ולפעמים קרברוס.
בסדרת הטלוויזיה מוסבר שהשינויים בנוף הטירה נובעים מכך שהטירה יכולה לנוע ממקום למקום.
קאסלבניה/הורג ערפד (1986): המשחק הראשון בסדרה, ל-NES.
העלילה מתרחשת בשנת 1691, והגיבור הוא סיימון בלמונט (Simon Belmont).
קאסלווניה II:המסע של סיימון (1987): המשחק השני בסדרה ל-NES.
לאחר שסיימון קולל על ידי דרקולה הוא נאלץ להחיות את דרקולה כדי להסיר מעליו את הקללה.
קאסלבניה - הרפתקאה (1989): משחק שחור לבן לגיים בוי.
במשחק משחקים את כריסטופר בלמונט, הראשון משושלת בלמונט.
קאסלווניה III קללתו של דרקולה(1989): המשחק השלישי בסדרה הראשית ל-NES.
משחק זה מתרחש לפני כל המשחקים הקודמים (חוץ מקאסלווניה הרפתקה).
במשחק זה ניתן לשחק בתור 4 דמויות.
על משחק זה בוססה סדרת האנימה.
סופר קאסלבניה 4 (1991): משחק ראשון בגרפיקה 16 ביט (SNES) ועם 3 מקשים.
המשחק הוא רימייק ל"הורג ערפד".
למשחק התווספו שלבים בעיירה שמסביב לטירה.
למשחק התווספו מנגינות קלאסיות לשלבים ממשחקים קודמים (1 ו-3).
קאסלבניה: מנגינת הדמים (1993): יצא ל-pc engine cd ומאוחר יותר כרימייק ל-psp בשם "דה דרקולה אקס קרוניקלס" וגם ל-WII דרך virtual console.
במשחק זה מככב ריכטר בלמונט שנאלץ להילחם בדרקולה לאחר שחטף את החברה שלו, אנט.
דרקולה הוחזר לחיים על ידי כת שמוקדשת לו בהנהגת הכהן האפל שאפט.
במהלך המשחק ריכטר פוגש את מריה רנרד, הילדה המאומצת של אנט, שמגיעה ממשפחה אחרת של ציידי ערפדים.
לאחר נקודה זו במשחק ניתן לשחק גם בתור מריה.
המשחק הזה הוא משחק הקאסלוואניה היחיד שיצא לסגה ג'נסיס.
המשחק מתרחש ב-1917, בזמן מלחמת העולם הראשונה.
אישה ושמה אליזבת' בארתלי מחזירה את דרקולה לחיים.
שני ציידי ערפדים בשם ג'ון מוריס (צאצא של משפחת בלמונט) ואריק לקארדה (שמשפחתו קיבלה את חניתו מאלוקארד) יוצאים למסע ברחבי כל אירופה כדי להרוג את אליזבת' לפני שהיא מחזירה את דרקולה לחיים.
קאסלבניה - סימפוניית הלילה (1997): יצא בכמה גרסאות, כשבגרסת הסגה סטורן נוספו כמה שלבים.
הראשון שיצא לדור החמישי של הקונסולות והמשחק הלא-ליניארי הראשון (ללא סדר לשלבים - אפשר לחזור לחדרים קודמים).
עלילה: 5 שנים אחרי אירועי המשחק "מנגינת הדמים" טירת דרקולה מופיעה שוב על הצוק כשריכטר שולט בה כביכול.
הוא טוען שאם דרקולה יישאר מת הוא יאבד את תהילתו ולכן ריכטר רוצה להקים את הרוזן לתחיה ולהילחם בו לנצח.
במשחק זה מככב אלוקארד, בנו של דרקולה שלאחר שנים רבות בתרדמת קם כדי לראות מה מתרחש בטירה של אביו.
אחרי שמגיעים לנקודה הגבוהה ביותר של הטירה נלחמים בריכטר, כשברקע גרסה מעוותת לנעימת הגיבור שלו מהמשחק הקודם ("קווי דם שמיימיים").
אם מסיימים את המסע בטירה כמו שצריך ומשיגים משקפי ראיית אמת, ניתן להביס את שאפט- מכשף שמסתתר בחדר הכס ושולט בריכטר, וכך מסירים את הכישוף מריכטר.
בשמיים מופיעה גרסה מעוותת והפוכה של הטירה, והגיבור צריך לעבור מחדש את כל חדרי הטירה בהפוך ולהילחם בשאפט ודרקולה.
"קאסלוואניה: אריאה אוף סוררו" (2003)
משחק הקאסלוואניה השלישי לגיים בוי אדבנס.
במשחק מככב סומה קרוז, סטודנט שלומד ביפן.
יום אחד הוא מחליט ללכת עם ידידת הילדות שלו, מיה, כדי לצפות בליקוי חמה.
בזמן הליקוי, שניהם נרדמים ונכנסים לתוכו.
שם הם מוצאים את עצמם בקאסלוואניה, והם צריכים למצוא את דרכם החוצה.
קאסלבניה - אדוני האפילה (2010, 2014): שני משחקים שבהם לשם שינוי משחקים את דרקולה עצמו, או בשמו הקודם - גבריאל בלמונט.
כניסה - עם פסלי ענק.
הדרך אליה עוברת דרך יער או ביצה.
אולם ראשי - בדרך כלל אחרי הכניסה.
במשחק "סופר" נוסף לשלב זה גם חדר נשפים.
צינוק - עם תאי כלא.
גשר ענק ומגדל שעון - במגדל קופצים על גלגלי שיניים עד שמגיעים לראש המגדל.
חדר כס - של דרקולה, לעיתים עם תוספת של ארון מתים.
מלאך המוות: משתף פעולה עם דרקולה וקוצר בשבילו נשמות עם חרמש ענק.
בסדרת הטלוויזיה מוסבר שהוא סוג של שד שמתחזק ממוות סביבו.
קרברוס: כלב בעל 3 ראשים שבמקור שומר על הכניסה לשאול היווני.
לגיון: שד-כדור שמורכב מגופות של אנשים.
יש לה פלג גוף תחתון של זוחל ובחלק מהמשחקים יכולה לאבן את הגיבור.
החל מ-2017 יצאו 2 סדרות אנימציה בשם זה: הראשונה מבוססת על לוח הזמן של המאה ה-15 מסדרת משחקי המחשב, התקופה בה ולאד דרקולה המקורי אכן היה חי, והסדרה השנייה בסוף המאה ה-18 בימי המהפכה הצרפתית.
הסדרות משודרות בישראל בנטפליקס במקביל לשידור האמריקאי עם כתוביות בעברית.
את הסדרות כתב סופר הקומיקס וורן אליס.
בפיילוט ב-1455 מדענית בשם ליסה דופקת על דלת טירת דרקולה ומבקשת שילמד אותה רפואה.
נולד להם חצי-ערפד בשם אדריאן צפש.
ב-1475 הארכיבישוף של טרגובישטה אוסר את ליסה באשמת כישוף והיא מועלה על המוקד.
דרקולה היה במסע באותו זמן ושכשהוא חוזר ומגלה הוא מאיים על העיירה בהשמדה תוך שנה.
הם מתעלמים ממנו בהפגנתיות והוא משחרר לעיירה יצורי שאול שהעלה באוב.
מאז הוא יוצא למסעות רצח ברחבי רומניה כשברצונו להשמיד את רוב האנושות.
כרמילה, ערפדית שמוזכרת במשחק, הקטור ואייזק, בעל אוב ואמן אשליות אנושיים ממורמרים כלפי האנושות, ושפע של ערפדים זוטרים מתגייסים לעזרתו.
טרבור בלמונט ה-II, נצר אחרון למשפחת ציידי האופל המהוללה (שניצודה על ידי הכנסייה), סיפה בלנאדס, קוסמת מלומדת החברה בכת של מנטרי מידע ואדריאן, שכעת מכנה את עצמו "אלוקארד" (היפוך אותיות של דרקולה) משתפים פעולה כדי לעצור את הברית האפלה.
בעונות 3-4 דרקולה כבר מת והשלישייה נלחמת בכוחות אופל אחרים, כולל מסדר אפל שמנסה להחזיר את דרקולה לחיים.
הסדרה השנייה, "קסלבניה: נוקטורן", מתרחשת בשנים 1783–1793, בהן האריסטוקרטיה הצרפתית הערפדית משתפת פעולה עם הכנסייה בערים וונדה ומשקול כדי לדכא את המהפכה שמתמקדת בינתיים בפריז ובנאנט.
ריכטר בלמונט, הנכד של ז'וסט בלמונד (צאצא ישיר של טרבור), משתף פעולה עם 3 מכשפות טובות כדי להילחם בערפדים.
בסיום העונה הראשונה אלוקארד מגיע למשקול כדי להצטרף לחבורה.
אלה-ערפדית בשם ארז'בט באטורי, שנשכה וספגה את כח האלה המצרית סקמת, נשבעה להילחם באבי האלה רע ולהטיל על כדור הארץ ליקוי חמה נצחי.
העונה השנייה יצאה בשנת 2024. דרולטה צואנז, הסגנית המצרית של ארזבת וכוהנת של סחמט, נקטלת על ידי אלוקרד אבל מוחזרת לחיים כתועבה חסינה מפני שמש.
החבורה נוסעת לפריז ומצטרפת לרובספייר במאבק נגד הערפדים.
נעימות הסדרה מזכירות במקצת את מנגינות המשחקים, אך רק 2 מנגינות לקוחות ממש מהמשחק:
מנגינה פרק סצנה משחק מקורי Bloody tears עונה 2 פרק 7 כניסת הגבורים לטירהמשחקים שונים Divine bloodlines "נוקטורן" עונה 1 פרק 6; עונה 2 פרק 7 ריכטר מקבל את כוחותיו בחזרההמנגינה של ריכטר במשחקים בכיכובו
קאסל בראבו היה שם הקוד שניתן לניסוי של ארצות הברית בפצצת מימן.
ניסוי זה נערך ב-1 במרץ 1954 באטמוספירה מעל האי ביקיני, איי מרשל, והיה הניסוי הראשון בסדרת הניסויים "קאסל".
במהלך ניסוי זה פוצצה פצצת "קאסל בראבו", שעוצמתה הייתה 15 מגהטון של TNT (כ-30% מהפצצה החזקה ביותר בעולם - פצצת הצאר).
העוצמה שנוצרה בפיצוץ זה הייתה גבוהה בהרבה מהעוצמה המשוערת של 4–8 מגה טון, וגרמה לנזקים כבדים באתר הניסוי ובאזורים סמוכים, ובתוספת הרוחות שהיו בזמן הניסוי, גרמה לזיהום הרדיואקטיבי העצום ביותר שנוצר אי פעם על ידי ארצות הברית.
נשורת גרעינית שנוצרה מפגיעת הפיצוץ בקרקע התפזרה על תושבי האיים, ובנוסף תוצרי הפיצוץ יצרו נשורת של גז ואבק שהתפשטה עם הרוח על שטחים נרחבים בעולם.
תושבי האי פונו באופן בלתי מתוכנן, רק שלושה ימים לאחר הפיצוץ, וסבלו ממחלות רדיואקטיביות.
כמו כן נפגעה מהזיהום גם סירת דייגים יפנית, שהייתה בקרבת מקום.
עוצמת הפיצוץ גרמה לתגובה בין לאומית כנגד ניסויים גרעיניים באטמוספירה, ובסופו של דבר הובילה להחלטה להפסיק ניסויים בפצצות מימן.
קאסל רוק אנטרטיינמנט היא חברת הפקות סרטים אמריקאית אשר הוקמה בשנת 1987 כחברה עצמאית, על ידי במאי הקולנוע רוב ריינר והמפיקים מרטין שייפר, אנדרו שיינמן, גלן פאדניק ואלן הורן.
מאז שנת 1996 משמשת כחברה בת של חברת ההפקות האחים וורנר.
לאורך השנים הפיקה קאסל רוק עשרות סרטים וכן מספר סדרות טלוויזיה, הבולטת שבהן היא קומדיית המצבים סיינפלד.
רוב ריינר בחר בשם החברה "קאסל רוק" על שם העיר המשמשת כרקע לרבים מסיפוריו של סטיבן קינג, שבעצמו אימץ את השם מהספר בעל זבוב שכתב ויליאם גולדינג (בשנת 1990 הפיקה חברת קאסל רוק את הסרט בעל זבוב).
סרטו השלישי של ריינר כבמאי, אני והחבר'ה, אשר יצא בשנת 1986, מבוסס על נובלה של קינג בשם הגופה.
ריינר ושיינמן הם שיזמו את הקמת החברה, וצירפו אליהם את שייפר והורן שעבדו עד אז בחברת ההפקות פוקס המאה ה-20. הורן גייס את חברו פאדניק, אשר שימש באותה תקופה כמנהל בחברת ההפקות Embassy Televosion.
בקאסל רוק עצמה, הורן שימש כמנכ"ל החברה, שייפר ניהל את מחלקת הקולנוע, פאדניק ניהל את מחלקת הטלוויזיה, וריינר ושיינמן עסקו בפיתוח הפקות.
בתחילה נתמכה החברה על ידי חברת קוקה-קולה, אשר החזיקה יחד עם המייסדים בבעלות משותפת על החברה, אך לאחר מספר חודשים יצאה קוקה-קולה מעסקי הבידור ומשכה את השקעתה בקאסל רוק.
כמו כן נתמכה החברה בשנותיה הראשונות על ידי "Westinghouse Broadcasting", חברה בת של וסטינגהאוס.
בהמשך חתמה קאסל רוק על חוזה מימון עם חברת נלסון אנטרטיינמנט, אשר הייתה בעלת זכויות ההפצה הביתית על סרטיו של ריינר ספיינל טאפ, רומן על בטוח והנסיכה הקסומה.
על פי החוזה, חברת נלסון הפיצה את סרטי קאסל רוק בוידאו בארצות הברית ובבתי קולנוע מחוצה לה, בעוד חברת סרטי קולומביה, אשר הייתה שותפה של חברת נלסון, הייתה אחראית על הקרנות הקולנוע של הסרטים בארצות הברית.
חלק מאחזקתה של נלסון נמכר בהמשך לחברת ניו ליין סינמה, אשר לקחה את תפקידה בהפצת הסרטים.
הרכישה על ידי חברות טרנר וטיים וורנר
בדצמבר 1993 רכש קונצרן התקשורת טרנר, יחד עם חברת ניו ליין סינמה, את קאסל רוק.
בשנת 1996 התמזגה טרנר עם הקונגלומט טיים וורנר, וקאסל רוק הפכה לאורגן שלה.
חברת מטרו גולדווין מאייר מחזיקה בזכויות ההפצה של סרטי קאסל רוק שיצאו עד שנת 1994, בעקבות רכישתה את חברת PolyGram אשר סרטי חברת נלסון (ובהן סרטי קאסל רוק) היו בבעלותה.
חברת האחים וורנר, שהיא חלק מתאגיד טיים וורנר, מחזיקה בזכויות של סרטי קאסל רוק שיצאו החל מ-1995, וכן בזכויות תוכניות הטלוויזיה שלה.
תאריך יציאה סרט חברות הפקות שותפות 14 באפריל 1989 אנשי החורף סרטי קולומביה ונלסון אנטרטיינמנט 21 ביולי 1989 כשהארי פגש את סאלי...
סרטי קולומביה ונלסון אנטרטיינמנט 16 במרץ 1990 בעל זבוב סרטי קולומביה ונלסון אנטרטיינמנט 12 באוקטובר 1990 The Spirit of '76 סרטי קולומביה ו-Commercial Pictures 26 באוקטובר 1990 בגידה נעימה סרטי קולומביה ונלסון אנטרטיינמנט 30 בנובמבר 1990 מיזרי סרטי קולומביה ונלסון אנטרטיינמנט 7 ביוני 1991 תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת!
האחים וורנר 2005 איזו מין שוטרת 2 האחים וורנר ו-Village Roadshow Pictures 2006 והזוכה הוא...
קאסל רוק היא סדרת רשת אמריקאית מסוגת מותחן אימה פסיכולוגי שהופקה על ידי המפיק ג'יי ג'יי אברהמס עבור שירות הזרמה המדיה "הולו".
הסדרה מתרחשת בעיירת קאסל רוק - עיירה בדיונית המופיעה ומאוזכרת ברבים מיצירותיו של סטיבן קינג - ובהתאם לכך, מופיעים ומאוזכרים בה רבים מדמויותיו ויצירותיו של קינג.
הסדרה עלתה לראשונה לשידור ב-25 ביולי 2018 ובוטלה לאחר שתי עונות.
הסדרה משלבת בין הדמויות והיצירות המיתולוגיות והאהובות של סטיבן קינג אל תוך סיפור אפי אחד המספר על מלחמת האור באפלה, המשתרע על שטחה של מיין.
עורך דין בשם הנרי דיבר, שחווה בילדותו אירוע טראומטי בעיירה בה גדל, קאסל רוק, שב עם בנו לעיירת ילדותו לאחר שבאגף נטוש בכלא המקומי התגלה אסיר מסתורי, "הילד", המבקש את נוכחותו של הנרי.
הופעתו של האסיר מתחילה שרשרת אירועים על טבעיים בעיירה.
סכסוך בין העיירה קאסל רוק לג'רוזלם לוט מגיע לנקודת רתיחה בעקבות הגעתה לעיירה של אנני וילקס ואחותה, ג'וי, אשר נחשפות לאירועים המשונים שקורים בעיירה.
במקביל, העונה גם מציגה את הרקע של אנני ושופכת אור על האירועים שהפכו אותה לאישה הפסיכופתית והסדיסטית המוצגת באירועי "מיזרי".
אנדרה הולנד - הנרי מת'יו דיבר, עורך דין פלילי שעזב את קאסל רוק אל טקסס לאחר שנחשד על ידי תושבי העיירה במות אביו המאמץ, אך שב אל העיירה לאחר שקיבל בקשה מוזרה.
מלאני לינסקי - מולי סטראנד, בעלת עסק נדל"ן בקאסל רוק, שלה יש יכולות טלפתיות ואמפתיות.
ביל סקארסגארד - הילד, אסיר מסתורי בבית הכלא שושנק שמבקש את עזרתו של הנרי לאחר ששוחרר ממכל מים הנמצא מתחת למבנה הכלא.
מופיע בקצרה בעונה השנייה כדמות "המלאך" שלה סוגדת קבוצה דתית מקומית.
ג'יין לוי - ג'קי טורנס, צעירה בעלת ידע רב בהיסטוריה המקומית של קאסל רוק, טורנס אימצה את השם ג'קי כמחאה על כך שמשפחתה בחרה להדחיק את מעשיו של דודה ג'ק טורנס, המופיע בספרו של סטיבן קינג "הניצוץ".
סיסי ספייסק - רות דיבר, אמו המאמצת של הנרי, שמאבקה במחלת הדמנציה גורם לה לחשוף סודות על עברה האפל של קאסל רוק.
סקוט גלן - אלן פאנגבורן השריף של העיירה.
הוא מצא את הנרי כשהיה ילד ונעדר ל-11 ימים.
אלן הוא הדמות הראשית בספר של סטיבן קינג: "דברים שצריך".
טרי אוקווין - דייל לאסי
ליזי קפלן - אנני וילקס, אחות מעורערת נפשית אשר בעקבות תקלה ברכבה מגיעה עם אחותה לעיירה קאסל רוק, אנני וילקס מופיעה בסדרה כאישה באמצע שנות ה-30 לחייה ובכך ההתרחשויות בסדרה הן מקדימות להתרחשויות בספרו של סטיבן קינג: "מיזרי" בו אנני היא אישה מבוגרת יותר ומתבודדת.
פול ספארקס - ג'ון "אייס" מריל, אחיינו של פופ המיועד לרשת את העסק המשפחתי.
ברקהאד עבדי - עבדי האוולוודאג, אחיה הבוגר של נדיה, מנסה לחזק את הקשרים בין התושבים הסומליים בעיירה.
יוסרה ווארסמה - ד"ר נדיה האוולוודאג, רופאה סומלית העובדת כמפקחת רפואית בבית החולים בג'רוזלם לוט.
אלסי פישר - ג'וי וילקס, אחותה הצעירה של אנני, אותה אנני גידלה כאם.
מת'יו אלן - כריס מריל, אח של אייס המוצא את עצמו לכוד בסכסוך בין משפחת מריל לקהילה הסומלית.
טים רובינס - רג'ינלד "פופ" מריל, ראש משפחת הפשע מריל.
טיזר טריילר רשמי עבור הסדרה הופץ באינטרנט על ידי רשת "הולו" ב-17 בפברואר 2017. ארבעה ימים לאחר מכן, "הולו" אישרה כי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים.
הטיזר טריילר שהופץ כלל אזכורים ודמויות ממספר יצירות של קינג, בהן: "זה", "הניצוץ", "דולורס קלייבורן", "מיזרי", "לוכד החלומות", "דברים שצריך", "סיילם לוט", "ריטה הייוורת' וגאולת שושנאק", קובץ הסיפורים "משמרת לילה", קובץ הסיפורים "המייל הירוק", קובץ הסיפורים "עונות מתחלפות", קובץ הסיפורים "לבבות באטלנטיס" וקובץ הסיפורים "סיוטים וחלומות".
המפיק ג'יי ג'יי אברהמס משמש כמפיק בפועל, יחד עם סאם שאו ודסטין תומאסון ששימשו גם כתסריטאים עבור הסדרה.
תהליכי ההפקה החלו ביולי 2017, אך עדיין לא ידוע תאריך עלייה לשידור רשמי עבור הסדרה.
תהליכי ההפקה החלו באורנג', שבמסצ'וסטס ביולי 2017, וכללו צילומים בבית הספר שממוקם ברחוב פרובידנס בווסטרסטר ובמרכז העיר, כמו כן גם בבית ויקטוריאני שממוקם בעיר לנקסטר.
קאסים-ג'ומארט קמלביץ' טוקאייב (בקזחית: Qasym-Jomart Kemeluly Toqaev; נולד ב-17 במאי 1953) הוא מדינאי ודיפלומט קזחי.
מכהן כנשיא קזחסטן מאז 20 במרץ 2019, כשמונה במקומו של נורסולטן נזרבייב שהתפטר ב-19 במרץ 2019 לאחר 29 שנים בתפקיד.
קאסים-ג'ומרט טוקאייב נולד ב-17 במאי 1953 באלמא-אטא.
אביו, קמל טוקאייב (1923–1986), היה ותיק מלחמת העולם השנייה וסופר קזחי ידוע.
אמו, טוראר שבארבאייבה (1931–2001), עבדה במכון אלמטי לשפות זרות.
בשנת 1970, טוקאייב התקבל למכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בינלאומיים.
בשנתו החמישית הוא נשלח לקורס הכשרה בשגרירות הסובייטית בסין למשך שישה חודשים.
עם סיום הלימודים בשנת 1975, הצטרף למשרד החוץ של ברית המועצות והועבר לשגרירות הסובייטית בסינגפור.
בשנת 1979 הוא חזר למשרד החוץ של ברית המועצות.
ב-1983 נסע לסין להכשרת קורסים במכון ללימודי שפות בבייג'ינג.
הוא נשלח אז לשגרירות הסובייטית בבייג'ינג, שם שירת עד 1991 כמזכיר שני, מזכיר ראשון ויועץ.
בשנת 1991 הוא נרשם לאקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ של ברית המועצות במוסקבה לקורס דיפלומטים בכירים.
בשנת 1992 מונה טוקאייב לסגן שר החוץ של קזחסטן.
ב-1993 מונה לסגן ראשון לשר החוץ וב-1994 מונה לתפקיד שר החוץ של קזחסטן.
במרץ 1999 הוא הועלה לתפקיד סגן ראש הממשלה.
באוקטובר 1999, באישור הפרלמנט, הוא מונה לראש הממשלה במקום נורלן באלגימבייב.
בינואר 2002 הוא התפטר, ולאחר מכן מונה לשר החוץ.
טוקאייב המשיך לכהן כשר החוץ עד ינואר 2007, כאשר נבחר ליו"ר הסנאט של הפרלמנט של הרפובליקה של קזחסטן .
כשר החוץ, טוקאייב מילא תפקיד פעיל בתחום אי הפצת נשק גרעיני.
ב-1995 וב-2005 השתתף בכינוס בוחן של האמנה בדבר אי-הפצת נשק גרעיני בניו-יורק.
בשנת 1996, הוא חתם על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (CTBT) בניו יורק וב-2005 על האמנה המרכז אסייתית לאזור חופשי מנשק גרעיני (CANWFZ) בסמיפלאטינסק (ששימש בעבר כאתר לניסויים גרעיניים עבור ממשלת ברית המועצות).
הוא נבחר ליו"ר מועצת שרי החוץ של חבר המדינות ושל ארגון שנגחאי לשיתוף פעולה.
טוקאייב השתתף בעשרה מפגשים של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
הוא בעל דרגה דיפלומטית של שגריר יוצא דופן וממונה.
כיו"ר הסנאט של הפרלמנט של קזחסטן, טוקאייב נבחר בשנת 2008 לתפקיד סגן נשיא האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
בכנס פרלמנטרי שהתקיים בבאסטנה, בנובמבר 2014, הביע טוקאייב דעתו על המערכת הפוליטית של קזחסטן: "נשיא חזק, פרלמנט סמכותי, ממשלה אחראית [בפני שתי הרשויות הנותרות]".
בחודש מרץ 2011 הודיע המזכיר הכללי של האומות המאוחדות על מינויו של טוקאייב לתפקיד המזכיר הכללי, מנכ"ל משרד האו"ם בז'נבה ונציג אישי של מזכ"ל האו"ם לכנס בנושא פירוז מנשק.
הוא כיהן כמזכיר כללי של הוועידה בנושא פירוק נשק והיה גם הבכיר הרשמי הייעודי לבטיחות וביטחון של צוות האו"ם עבור שווייץ.
טוקאייב הוא בעל דוקטורט במדעי המדינה.
הוא מחברם של תשעה ספרים ומאמרים רבים על נושאים בינלאומיים.
הוא עמית באקדמיה העולמית לאמנות ומדעים, חבר בוועדת הביטחון של מינכן, פרופסור כבוד של אוניברסיטת שנזן, פרופסור לשם כבוד ודוקטור באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית וכן חבר בחבר הנאמנים שלה.
הוא גם דיקן כבוד של בית הספר לדיפלומטיה ויחסים בינלאומיים בז'נבה.
כמנהל כללי של משרד האו"ם בשווייץ, הוא קיבל את פרס "אקדמיס" מאוניברסיטת ז'נבה.
על פי המכון הביוגרפי הרוסי, טוקאייב הוכר כ"איש השנה - 2018".
ב-19 במרץ 2019, נשיא קזחסטן נזרבאייב הודיע על התפטרותו.
על פי חוקת קזחסטן, במקרה של סיום מוקדם של כהונת הנשיא, יו"ר הסנאט הופך לנשיא עד הבחירות הבאות לנשיאות.
ב-20 במרץ 2019, קאסים-ג'ומארט טוקאייב הושבע לתפקידו כנשיא המדינה ובמקומו מונתה בתו של נזרבאייב כיו"ר הסנאט.
מיד לאחר השבעתו, הציע טוקאייב לבצע שינוי שם עיר הבירה של קזחסטן על שם קודמו ובאותו יום אישר הפרלמנט של קזחסטן את שינוי שמה של אסטאנה לנורסולטן.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין היה אחד המנהיגים הזרים הראשונים לברך את טוקאייב והזמין אותו לבקר במוסקבה בשיחת טלפון משותפת איתו ועם נזרבאייב.
הממשלה הסינית תיארה גם את טוקאייב כ"חבר ותיק" ו"חבר טוב".
בינואר 2022 פרצו הפגנות המוניות בקזחסטן, שמקורן בעלייה חדה במחירי הגז.
עם הזמן גדלו הדרישות החברתיות והכלכליות של המפגינים לפוליטיות.
מצב חירום הוכרז באלמטי ומנגיסטאו והממשלה והעומד בראשה, אסקר ממין, פוטרו.
לאחר ההפגנות, קידם שינויים בחוקת המדינה ועשויים לצמצם את ריכוז הכח במדינה ולרפורמות דמוקרטיות, בהן שינוי שיטת הבחירות והקמת מוסד מבקר מדינה בלתי-תלוי.
טוקאייב דובר קזחית, רוסית, אנגלית וסינית ויש לו ידע בצרפתית.
הוא קיבל מספר פרסי מדינה של קזחסטן, כמו גם פרסים ממדינות אחרות.
הוא היה נשיא הפדרציה לטניס שולחן של קזחסטן במשך 13 שנים.
הוא גרוש ויש לו בן, טימור טוקאייב.