tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כנף המודיעין, ריגול וסיור 480 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר לנגלי בווירג'יניה, כוללת שישה להקים ו-23 טייסות פעילות.
משימתה לתמוך בלוחמת רשת, הצפנה, איסוף ועיבוד מודיעין צבאי
מרכז היישומים הטכניים של חיל האוויר- ממוקם בבסיס חיל האוויר פטריק שבפלורידה, מטרתו מעקב אחר פיתוחים וניסויים גרעיניים ברחבי העולם ופיקוח על מימוש האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני מצד מדינות זרות
משרד הקריפטוגרפיה של חיל האוויר במרילנד
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי או בשמו הרשמי חיל האוויר הקיסרי והמלכותי היה חיל האוויר של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
חיל האוויר הוקם ב-1893, וצויד במקור בכדורים פורחים.
ב-1912 הוא עבר ארגון מחדש וצויד במטוסים.
החיל השתתף במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ובחזית האיטלקית.
החיל הצמיח מקרבו אלופי הפלות כגון גודווין פון ברומובסקי, יוליוס אריגי ועוד.
טייס אוסטרו-הונגרי נוסף, קרל טייכמן, היה הראשון בהיסטוריה שהפיל חמישה מטוסים ביום אחד.
ב-1893 הקים הצבא האוסטרו-הונגרי זרוע אווירית אשר נקראה במקור Militär-Aeronautische Anstalt, והורכבה מכדורים פורחים.
ב-1912 עבר החיל ארגון מחדש בידי מיור מילאן אמיל אוזלאק - קצין הנדסה צבאי, הוכנסו לשירות מטוסים ושמו שונה בהתאם לחיל האוויר הקיסרי והמלכותי.
הקצינים הראשונים של החיל היו טייסים פרטיים ללא הכשרה צבאית קודמת.
אוזלאק המשיך לפקד על החיל עד פירוקו ב-1918.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 כלל החיל 10 בלוני תצפית, 85 טייסים ו-39 מטוסים בלבד.
החיל עבר הגדלה, ועם סיום השנה כבר כלל 147 מטוסים אשר חולקו בין 14 יחידות.
הצי האוסטרו-הונגרי כלל גם מטוסים ימיים, ובחוף הים האדריאטי הוצבו גם מפציצים.
בתחילת המלחמה לחם החיל בחזית המזרחית.
חילות האוויר העוינים באזור היו של סרביה מונטנגרו ורומניה, אולם הם לא היוו איום שקול לחיל האוויר האוסטרו-הונגרי.
האיום היחיד היה חיל האוויר הרוסי הקיסרי, אשר עם פרוץ המלחמה כלל 263 מטוסים והיה חיל האוויר הגדול בעולם.
האוסטרים ביקשו, וקיבלו, תגבורות משירות האוויר הגרמני.
במאי 1915 הצטרפה ממלכת איטליה למלחמה, ופתחה חזית נוספת במלחמה.
חיל האוויר האיטלקי לא היה מתקדם במיוחד, וצרפת הקימה טייסת מיוחדת כדי להגן על שמי ונציה מפני חיל האוויר האוסטרו-הונגרי.
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי היה חיל האוויר הראשון שנגדו נעשה שימוש בתותח נ"מ.
ב-30 בספטמבר 1915 תקפו שלושה מטוסים אוסטרו-הונגריים את קרגוייבץ והטילו 45 פצצות על מטרות אזרחיות בעיר.
טוראי סרבי בשם ראדג'ה ליוטובאק, כיוון תותח אל אחד המטוסים ופגע בו.
המטוס התרסק בעיר ושני הטייסים מתו.
התותח של ליוטובאק היה למעשה תותח טורקי ישן שנלקח שלל בידי צבא סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912.
ב-1916 הוכנה תוכנית להרחבת חיל האוויר האוסטרו-הונגרי, אשר במסגרתה היו אמורות להיות מוקמות 48 טייסות חדשות עד סוף השנה.
בפועל הוקמו רק 37. ב-1917 הוכנסה תוכנית נוספת להגדלה, אשר במסגרתה הוגדל מספר בתי הספר הצבאיים לטיסה ל-14, והוקמו עוד 31 טייסות (על פי התוכנית המקורית היו אמורות לקום 68).
בשיאו כלל החיל 550 מטוסים.
באותה שנה פרשה רוסיה מהמלחמה - עובדה שאפשרה לאוסטרים לרכז את כל חיל האוויר שלהם בחזית האיטלקית.
עם זאת, לאחר קרב קפורטו דאגו מדינות ההסכמה להגדיל את חיל האוויר האיטלקי, וייבאו עבורו מומחים ומטוסים רבים.
ארבע טייסות שלמות של חיל האוויר המלכותי נשלחו לשמי איטליה.
בעיה נוספת הייתה המחסור הכללי בפחם ברחבי האימפריה, ובשל כך, באוגוסט 1917 מצא עצמו חיל האוויר האוסטרו-הונגרי מול מעל 200 מטוסי אויב מדי יום.
ב-1918 הוכנה תוכנית אשר קראה להגדיל את החיל ל-100 טייסות, אולם תוכנית זו הייתה בלתי מעשית.
העברת מרבית יחידות חיל האוויר הגרמני לחזית המערבית החמירה את המצב.
בקרב ויטוריו ונטו שלחו מדינות ההסכמה לקרב 400 מטוסים, ומולם יכלו האוסטרים להעמיד רק 29 מטוסים.
החיל התפזר עם התפרקות האימפריה בנובמבר 1918.
אף על פי שאף אחת ממעצמות אירופה לא הייתה מוכנה ללוחמה אווירית עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חיל האוויר האוסטרו-הונגרי היה חלש אף יותר ממקביליו, וזאת בשל מצב הכלכלי הרעוע של האימפריה, הפיגור הטכנולוגי, והמחסור בעובדים מיומנים.
במהלך המלחמה, במקום לייצר סוגי מטוסים בודדים מקווי הרכבה ייעודיים, הצבא האוסטרו-הונגרי חתם על חוזים עם מפעלים רבים אשר כל אחד מהם ייצר סוג שונה של מטוסים.
בניית המטוסים נעשתה לא בקווי הרכבה אלא בעבודת יד.
כמו כן האוסטרים נהגו לנסות כל מטוס ומטוס לפני שיצא אל החזית.
עובדות אלו גרמו לכך שבמשך ארבע שנים של מלחמה ייצרו האוסטרים 5,180 מטוסים, בעוד האיטלקים ייצרו 18,000 בתוך שלוש שנים.
האוסטרים רכשו וקיבלו מהגרמנים מטוסים רבים מתוצרת חברות פוקר ואלבטרוס, ואף שקלו לרכוש צפלין.
רשימת דגמי מטוסים עיקריים שבהם עשה החיל שימוש:
תמונה שם תקופת חיים מידע גודווין פון ברומובסקי 1889–1936 אלוף ההפלות האוסטרו-הונגרי הטוב ביותר בכל המלחמה.
לזכותו נרשמו 35 הפלות מאושרות, ועוד 8 הפלות שלא אומתו.
יוליוס אריגי 1895–1981 אלוף ההפלות האוסטרו-הונגרי הטוב ביותר לאחר ברומובסקי, לזכותו נזקפו 32 הפלות.
בנו פון פרנבורג 1890–1964 השלישי מבין אלופי ההפלות האוסטרו-הונגריים.
יוזף קיז ("יוזי") 1896–1918 אלוף ההפלות הטוב ביותר ממוצא הונגרי.
נהרג בחזית האיטלקית בשנה האחרונה של המלחמה.
קרל טייכמן 1897–1927 היה הראשון שזכה בתואר "אלוף ביום אחד" לאחר שהפיל חמישה מטוסים במהלך לחימה של יום אחד בחזית האיטלקית.
חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית היה כוח שהשתייך לפיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית והיה אחראי על הארגון, האימונים, הציוד, הפיקוד והשליטה והעסקת כוחות החלל של חיל האוויר לתמיכה בפעילות הפיקודים הקרבים המאוחדים.
לאחר הקמת כוח החלל של ארצות הברית הפך חיל האוויר ה-14 לפיקוד המבצעים של כוח החלל.
שורשי חיל האוויר וסמלו מגיעים מיחידת "הנמרים המעופפים", כינויה של קבוצת מתנדבים מהגיס האווירי של צבא ארצות הברית בראשות קלייר שנו, שסייעו לחיל האוויר הסיני במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.
ביולי 1942 הוטמעה יחידת הנמרים המעופפים בכוח המשימה האווירי של סין.
1943 נוסד חיל האוויר ה-14 בהוראה מיוחדת של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ושנו מונה למפקדו הראשון.
החיל פעל במהלך מלחמת העולם השנייה בזירה הסינית ובזירה הדרום-מזרח אסייתית.
במהלך הקרבות השמיד חיל האוויר 2,315 מטוסים יפנים, 365 גשרים, 1,225 קטרים ו-715 קרונות רכבת.
לאחר המלחמה עבר חיל האוויר לאורלנדו שבפלורידה וב-1946 קיבל אחריות על ההגנה האווירית באזור דרום-מזרח ארצות הברית.
ב-1948 הועבר החיל תחת פיקוד האוויר הקונטיננטלי ומשימתו הורחבה גם לאימון יחידות מילואים.
במהלך מלחמת קוריאה נטל החיל חלק בהכשרה ובשינוע של אלפי יחידות וחיילי מילואים והמשמר הלאומי.
ב-1957 קיבל החיל אחריות גם למשימות חיפוש והצלה וכן היה אחראי לכל משימות התובלה של כוחות המילואים במזרח ארצות הברית.
באפריל 1966 הוקם החיל מחדש במסגרת פיקוד ההגנה האווירית.
ביולי 1968 עבר מטה החיל לבסיס חיל האוויר אנט בקולורדו וקיבל את השם כוח החלל ה-14. משימתו הייתה לזהות שיגורי טילי אויב, לעקוב אחר טילים ולוויינים בחלל ולספק שירותי שיגור לוויינים.
כמו כן קיבל את התפקיד לאמן, לצייד ולהשים את מפעילי מערכות הריגול הלווייניות וההגנה מפני טילים.
באוקטובר 1976 שונה שם החיל לחיל האוויר ה-14 (מילואים), ייעודו שונה והוא הועבר לבסיס חיל האוויר דובינס בג'ורג'יה.
משימתו החדשה הייתה לפעול תחת פיקוד התובלה של חיל האוויר, והוא השתתף במסגרת זו בין השאר בפלישה האמריקאית לפנמה.
ביולי 1993 חזר החיל לפעול בתחום לוחמת החלל והוצב תחת פיקוד החלל של חיל האוויר.
בסוף 2019 עברו יחידות החיל לכוח החלל של ארצות הברית כפיקוד המבצעים שלו.
החיל מורכב מחמש כנפות ומרכז משולב למבצעי חלל (JSpOC), הפרושים ב-44 אתרים ברחבי העולם.
מטה החיל ממוקם בבסיס חיל האוויר ונדנברג בקליפורניה.
כנף החלל ה-30 - כנף שיגור לוויינים הממוקמת בבסיס חיל האוויר ונדנברג
כנף החלל ה-45 - כנף שיגור לוויינים הממוקמת בבסיס חיל האוויר פטריק בפלורידה
כנף החלל ה-21 - כנף שליטה ובקרה והתרעה מפני טילים הממוקמת בבסיס חיל האוויר פיטרסון בקולורדו
כנף החלל ה-50 - כנף שליטה ובקרה ללוויינים הממוקמת בבסיס חיל האוויר שריבר בקולורדו
כנף החלל ה-460 - כנף התראה מפני טילים הממוקמת בבסיס חיל האוויר באקלי בקולורדו
מרכז משולב למבצעי חלל - מספק שליטה ובקרה סביב לשעון לכל כוחות החלל המבצעיים, תכנון, תיאום והערכה למשימות הקשורות בחלל.
ממוקם בסיס חיל האוויר ונדנברג
חיל האוויר ה-19 של ארצות הברית הוא כוח המשתייך לפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר של ארצות הברית.
החיל אחראי להכשרות מיוחדות של חיל האוויר, כולל קורסי הטיס הבסיסיים והמתקדמים, ניהול קרבות אוויר, מערכות נשק, הישרדות, הימלטות.
כנף אימוני הטיסה ה-12 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר בטקסס
כנף אימוני הטיסה ה-14 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר קולומבוס במיסיסיפי
כנף הקרב ה-33 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר אג'לין בפלורידה
כנף אימוני הטיסה ה-47 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר לפלין בטקסס
כנף הקרב ה-56 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר לוק באריזונה
כנף המבצעים המיוחדים ה-58 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר קירטלנד בניו מקסיקו
כנף אימוני הטיסה ה-71 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר ואנס באוקלהומה
כנף אימוני הטיסה ה-80 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר שפרד בטקסס
כנף הניידות האווירית ה-97 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר אלטוס באוקלהומה
כנף התובלה האווירית ה-314 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר ליטל רוק בארקנסו
כנף 49 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר הולומן שבניו מקסיקו, מפעילה כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור ו-MQ-9 ריפר
פעילותו של חיל האוויר במסגרת מבצע אחים כללה הנחתה של מטוסי הרקולס בסודאן והעלאת עולים באמצעותם ישירות לבסיסי החיל בישראל.
הפעילות כללה שיתוף פעולה עם המוסד והקומיטי.
במסגרת הפעילות עלו 4,162 עולים שהם כרבע מהעולים במבצע אחים.
בתחילת שנות ה-80 החל המוסד במאמצים להעלאת יהודי אתיופיה בטיסות אזרחיות, ממחנות הפליטים בסודאן בהם שהו, לאירופה, ומשם לישראל.
על מנת להאיץ את קצב העלאת היהודים הוחלט להעלות את היהודים גם דרך הים, במסגרת מבצע נמל בית.
המבצעים הימיים היו מסוכנים, הצריכו לוגיסטיקה מורכבת והיו קשים מאוד לעולים: הבאת העולים בלילה לנקודה בחוף סודאן תוך התגברות על מחסומי דרך של הצבא הסודאני, השטת העולים בסירות גומי בחשיכה מוחלטת, העלאת הסירות אל האונייה ועוד.
על מנת לייעל את המבצעים הוחלט להוציא את היהודים גם במטוסים.
לצורך המבצע אותר בסודאן שדה התעופה קרתגו (), שדה נטוש מתקופת השלטון הבריטי, הנמצא בלב המדבר, כ-100 ק"מ מדרום לפורט סודאן.
ב־31 במארס 1982, במסגרת מבצע "בת שיר", נשלח צוות בוחנים מחיל האוויר בכדי לבחון את המנחת.
הצוות יצא בשני מסוקי יסעור שהמריאו מבסיס חיל האוויר בחצי האי סיני, ואתו כוח אבטחה מסיירת צנחנים בפיקוד ישראל זיו.
במהלך הטיסה בוצעו שני תדלוקים אוויריים, ולבסוף נחתו המסוקים במנחת קרתגו.
הכוח בחן את המנחת ומצא אותו מתאים לנחיתת מטוס תובלה.
במאי 1982 בוצעו שני המבצעים הראשונים ובהם נחת מטוס הרקולס של חיל האוויר הישראלי בקרתגו, ועליו הועלו היהודים שהובאו למקום על ידי אנשי המוסד.
בחלק ב' של המבצע, החל מיוני 1983, נחתו המטוסים במנחתים מאולתרים בלב המדבר.
משטחי הנחיתה המאולתרים היו קרובים יותר למחנות הפליטים בהם שהו היהודים באזור אל-קדריף בדרום סודאן, דבר שקיצר את המסע אותו היו צריכים העולים לעבור ממחנות הפליטים, והקל על אנשי המוסד שהבריחו אותם.
לפי המילון למונחי צה"ל והוראות הפיקוד העליון, חַיִל , הוא מרכיב משנה במסגרת הזרוע, המהווה מסגרת ארגונית במערכת המקצועית (סמכות מקצועית ראשית), שייעודה הקמה והזנה של היחידות המבצעיות של אחד המערכים המקצועיים בכוחות היבשה, האוויר או הים (המערכת המבצעית).
כל חייל בצה"ל משויך מבחינת מסגרת ארגונית לחיל כלשהו, ומעוטר בסיכת חילית, שאותה עונד על הכומתה אותה נושא.
הקצינים המשפטנים המשרתים בפרקליטות הצבאית, ששייכים לחיל הכללי, עונדים סיכה עם הכיתוב "הפרקליטות הצבאית".
סגן הרמטכ"ל וראשי האגפים במטכ"ל עונדים על כומתותיהם סיכה ללא כיתוב ושיוך חילי עם סמל של חרב וענף זית (המזכיר סיכת מ"מ).
הרמטכ"ל עונד סיכה עם סמל צה"ל והכיתוב "צבא ההגנה לישראל".
בראש כל חיל עומד קצין החיל הראשי, ולו מפקדת קצין חיל ראשי.
קצין חיל ראשי הוא החייל הבכיר ביותר בחיל, ומתוקף מתפקידו משמש בתפקידים הבאים:
יועץ מקצועי לרמטכ"ל ולמטכ"ל בכל הקשור לנושאים המקצועיים הנוגעים לחיל;
סמכות מקצועית ראשית בשם מפקדו (הרמטכ"ל, מפקד הזרוע או ראש אגף), כלפי כלל יחידות צה"ל, בנושאים שבאחריותו.
במטה הכללי קיימים גופים המשמשים כיועצים מקצועיים ראשיים שאינם קציני חיל ראשיים, כגון: הפרקליט הצבאי הראשי, היועץ הכספי לרמטכ"ל, קצין איכות ובטיחות ראשי, קצין מילואים ראשי, ראש מו"פ ואחרים.
מפקדת קצין חיל ראשי אמונה על בניין הכוח הצבאי על ידי:
הקמת יחידות ומערכים מבצעיים בכוחות היבשה, האוויר והים.
פיתוח תורת הלחימה החילית, לרבות תרגולות והוראות חיליות, והטמעתן.
הכשרת כוח האדם החילי, קביעת מתכונת, קידומו וטיפוחו.
ייזום של פיתוח אמצעי לחימה, ליווי הפיתוח והטמעתו.
קידום כוח האדם שבסמכותו, טיפוח מורשת הקרב, גאוות החיל וטיפול בנפגעים.
המערכת המקצועית של צה"ל מורכבת מחילות היבשה (במסגרת זרוע היבשה), מחיל האוויר (במסגרת זרוע האוויר), מחיל הים (במסגרת זרוע הים) ומגופים נוספים.
חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית הוא פיקוד הסייבר ולוחמת מידע של חיל האוויר של ארצות הברית.
החיל פעל החל מ-1954 במסגרת וסיפק תמיכה לפיקוד האוויר האסטרטגי ולכוחות האוויר של ארצות הברית באירופה.
יחידות החיל מוקמו בספרד, ולאחר מכן באיטליה, בגרמניה ובטורקיה.
בספטמבר 2019 הוחלט על מיזוג יכולות מחיל האוויר ה-24 עם חיל האוויר ה-25 ליצירת חיל האוויר ה-16, שיספק יכולות לוחמת מידע לפיקוד הקרביים.
המיזוג יצא לפועל באוקטובר 2019 והחיל הוכפף לפיקוד הקרב.
כנף הסיור ה-9 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר ביל בקליפורניה
כנף הסיור 319 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר גרנד פורקס בדקוטה הצפונית, כוללת שלוש טייסות RQ-4 גלובל הוק.
כנף מטאורולוגיה 557 - ממוקמת בבסיס אופוט שבנברסקה
חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית הוא כוח אווירי, המשתייך לפיקוד הקרב של חיל האוויר.
משימתו לארגן ולאמן את כוחות הפיקוד בארצות הברית.
החיל הוקם בנובמבר 1943 על בסיס כוחות מחיל האוויר ה-12 וחיל האוויר התשיעי מפקדו הראשון של החיל היה ג'יימס דוליטל.
מפקדתו מוקמה תחילה בתוניס ולאחר מכן עברה לאיטליה.
הכוח כלל מפציצים מדגם קונסולידייטד B-24 ליברייטור ו-B-17 מבצר מעופף והשתתף בהפצצות עומק באיטליה, צרפת, אוסטריה וגרמניה.
מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס של החיל לקחו חלק ארי בהפצצות במלחמת קוריאה.
החיל צויד במטוסי B-52 סטרטופורטרס והשתתף במלחמת וייטנאם.
בתקופת המלחמה הקרה השתייך לפיקוד האוויר האסטרטגי.
משנות התשעים הפעיל מטוסי תדלוק כחלק מפיקוד התובלה של חיל האוויר.
באוגוסט 2020 הוקם חיל האוויר מחדש תחת פיקוד הקרב כשהוא מקבל תחת פיקודו את יחידות חיל האוויר התשיעי וחיל האוויר ה-12.
חיל האוויר ה-15 כולל יחידות ב-14 בסיסים עיקריים ברחבי ארצות הברית:
טייסת הקרב 27 - מטוסי F-22 ראפטור
טייסת הקרב 94 - מטוסי F-22 ראפטור
טייסת אימוני הקרב 71 - מטוסי T-38 טאלון
כנף בסיס חיל האוויר 633
בסיס חיל האוויר מודי בג'ורג'יה:
טייסת חילוץ 38 - מסוקי HH-60 פייב הוק
טייסת חילוץ 41 - מסוקי HH-60 פייב הוק
טייסת חילוץ 71 - מטוסי לוקהיד HC-130
בסיס חיל האוויר רובינס בג'ורג'יה:
טייסת שליטה ובקרה אווירית 12 - מטוסי E-8
טייסת שליטה ובקרה אווירית 16 - מטוסי E-8
טייסת אימוני הקרב 330 - מטוסי E-8
בסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון בקרוליינה הצפונית
טייסת הקרב 333 - מטוסי F-15E סטרייק איגל, טייסת אימוני קרב מתקדמים
טייסת הקרב 334 - מטוסי F-15E סטרייק איגל
טייסת הקרב 335 - מטוסי F-15E סטרייק איגל
טייסת הקרב 336 - מטוסי F-15E סטרייק איגל
בסיס חיל האוויר שו בקרוליינה הדרומית:
טייסת הקרב 55 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 77 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 79 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
להק הקרב 495 - כוחות מילואים והמשמר הלאומי - בסיס חיל האוויר שו בקרוליינה הדרומית
טייסת הקרב 315 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 316 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 355 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 358 - מטוסי A-10 ת'נדרבולט II
טייסת הקרב 367 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 377 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
טייסת הקרב 378 - מטוסי F-16 פייטינג פלקון
בסיס חיל האוויר טינדל בפלורידה:
טייסת הקרב 43 - מטוסי F-22 ראפטור
טייסת הקרב 95 - מטוסי F-22 ראפטור
טייסת אימוני הקרב 2 - מטוסי T-38 טאלון
טייסת ההנדסה לפריסה מהירה 823 - הורלברט פילד בפלורידה
טייסת ההנדסה לפריסה מהירה 819 - בסיס חיל האוויר מאלמסטרום במונטנה
בסיס חיל האוויר קריץ' שבנבדה:
כנף 432 - מפעילה כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור, MQ-9 ריפר ו-RQ-170 סנטינל
בסיס חיל האוויר דייוויס מונת'ן שבאריזונה:
כנף הקרב 355 - מפעילה מטוסי A-10 ת'נדרבולט II
בסיס חיל האוויר היל ביוטה:
כנף הקרב 388 - מפעילה מטוסי F-35 לייטנינג II ו-F-16 פייטינג פלקון
בסיס חיל האוויר מאונטיין הום באיידהו:
בסיס חיל האוויר טינקר שבאוקלהומה
כנף בקרה אווירית 552 - מפעילה מטוסי בואינג E-3 סנטרי
חיל האוויר האוקראיני (באוקראינית: Повітряні Сили України) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של אוקראינה.
החיל הוקם ב-1992 לאחר התפרקות ברית המועצות.
מרבית הציוד מבוסס על מטוסים ומערכי הגנה אוויריים סובייטים מכיוון שאוקראינה היוותה מרכיב הגנה משמעותי על רוסיה בתקופת ברית המועצות.
עד שנת 2014 סבל החיל מהזנחה.
משנה זו, בעקבות המלחמה בדונבאס ופלישת רוסיה לקרים, החלו השקעות ושיפור תחזוקת הציוד של החיל בעיקר בעזרת החברות האוקראיניות אנטונוב ואוקראובורונפרום.
מפקדת החיל ממוקמת בעיר ויניצה.
מפקדת חיל האוויר – ויניצה
מפקדה אווירית מערב – לבוב
מפקדה אווירית מרכז – ואסילקיב
מפקדה אווירית דרום – אודסה
מפקדה אווירית מזרח – דניפרו
טייסת 7 טייסת להפצצה טקטית הטייסת מפעילה מטוסי סוחוי 24 ומטוסי L-39 אלבטרוס פועלת מבסיס סטארוקוסטיאנטיניב.
טייסת 15 טייסת תובלה מפעילה מטוסי אנטונוב 30,26,25 ומסוקי מי 8 פועלת מנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל.
טייסת 25 טייסת תובלה מתפעלת מטוסי אנטונוב 26 ואילושין 76 פעלה מבסיס מליטופול עד שקיבלה הוראה לסגת מהבסיס בתחילת מלחמת רוסיה-אוקראינה.
טייסת 39 טייסת סוחוי 27 וL-39 אלבטרוס פועלת מבסיס אוזרן.
טייסת 40 טייסת מיג 29 וL-39 אלבטרוס פועלת מבסיס וסילקיב.
טייסת 114 טייסת מיג 29 וL-39 אלבטרוס פועלת מבסיס איבנו-פרנקיבסק.
טייסת 203 טייסת אימונים מתפעלת מטוסי L-39 אלבטרוס ,אנטונוב 26 ומסוקי מי 2 הטייסת פעלה לפני המלחמה בבסיס צ'והויב.
טייסת 204 טייסת מיג 29 וL39 אלבטרוס פועלת מבסיס לוצק.
טייסת 299 טייסת סוחוי 25 וL-39 אלבטרוס פועלת מבסיס קולבאקינו.
טייסת 383 טייסת כטבמ"ים שמתפעלת את הTB-2 והטופולב 143,141 פועלת מבסיס חמלניצקי.
טייסת 456 טייסת תובלה מתפעלת מטוסי אנטונוב 24,26 ומסוקי מי-8,9 פועלת מבסיס הברישיבקה.
טייסת 831 טייסת סוחוי 27 וL-39 אלבטרוס פועלת מבסיס מירהורד.
מטוס אחד התרסק עקב תקלה.L-39 אלבטרוסברית המועצותC/M1מטוס אימונים דו מושבי44משמש גם כמטוס תקיפה קלמטוסי סיור ומודיעיןאנטונוב An-30ברית המועצותמעקב3SAAB 340שוודיהASC 890שליטה ובקרה1-22 היו אמורים להגיע משוודיה.
ידוע על לפחות אחד בשירותמטוסי תובלהאנטונוב An-24ברית המועצותאנטונוב 26תובלה21אנטונוב An-70אוקראינהתובלה11 בשירות במסגרת ניסיון.אנטונוב An-178אוקראינהתובלה3 בהזמנהאיליושין Il-76ברית המועצותתובלה4מסוקיםמיל מי-8ברית המועצותמי-9/מי-17תובלה22כלי טיס בלתי מאוישיםRQ-11 Ravenארצות הבריתמעקבלא ידועבאירקטאר TB2טורקיהכלי טיס קרבי בלתי מאוישעשרותמשומשים בעיקר ככטבמי"ם מתאבדים
+הגנה אוויריתדגםארץ ייצורסוגכמותS-300ברית המועצותמערכת טילי קרקע אוויר2502K12 קובברית המועצותמערכת טילי קרקע אוויר899K37 בוקברית המועצותמערכת טילי קרקע אוויר729K330 טורברית המועצותמערכת טילי קרקע אוויר8
חיל גמלים הוא חיִל צבאי שכוחותיו משתמשים בגמלים כאמצעי תחבורה ותובלה.
לוחמים בכוחות אלה נלחמו גם מגב הגמלים עם חניתות, קשתות או נשק חם.
פרשי חיל הגמלים היו מרכיב נפוץ בלוחמה המדברית לאורך ההיסטוריה במזרח התיכון, בין היתר בשל רמת הסתגלות הגבוהה של הגמלים.
הם מתאימים במיוחד לעבוד ולשרוד באזורים צחיחים הרבה יותר טוב מהסוסים של חיל הפרשים.
ריח הגמלים, לפי הרודוטוס, הבהיל סוסים, מה שהפך את הגמלים לנשק יעיל נגד הפרשים של הפרסים האחמנים בקרב תימברה .
הניסיון שהצטבר בצבא הבריטי בהפעלת מספר יחידות גמלים שפעלו באפריקה ובהודו הצביע על יתרונות השימוש בגמלים בתנאי מדבר.
שני היתרונות העיקריים שהם מצאו בשימוש בגמלים הם, ההתמודדות הטובה יותר של גמלים עם מחסור במים ומזון וכן בתגובה הרגועה יותר של גמלים תחת אש.
השימוש המתועד הראשון בגמל כחיה בשימוש צבאי היה בשנת 853 לפני הספירה על ידי המלך הערבי גינדיבו, שהביא עד 1,000 רוכבי גמלים לקרב קרקר.
לפי דיווחים שונים אותם גמלים שימשו מאוחר יותר בקרב תימברה בשנת 547 לפני הספירה, בין כורש הגדול מפרס לקרויסוס מלידיה.
לפי קסנופון, מספר הפרשים של כורש עלה על מספרם של פרשי קרויסוס ביחס של שישה לאחד.
אחד המפקדים של כורש דיווח שהסוסים הלידיים נרתעו מריח הגמלים שגרם לבהלה בקרב הפרשים הלידיים, דבר שהכריע את הקרב לטובת כורש.
כורש יצר אד-הוק משיירות הגמלים שלו חיל גמלים עם רוכבים חמושים במקום המשאות שהם נשאו.
יותר משישים שנה מאוחר יותר, המלך הפרסי חשיארש הראשון גייס מספר רב של שכירי חרב ערבים לצבאו במהלך הפלישה הפרסית השנייה ליוון, כל שכירי החרב היו מצוידים בקשתות ורכובים על גמלים.
הרודוטוס ציין כי פרשי הגמלים הערביים, כולל כוח גדול מלוב, מנו עד עשרים אלף לוחמים.
שכירי החרב רוכבי הגמלים בשירות מלכי פרס, היו בני שבטי הנוודים של ערב וסוריה, נלחמו כקשתים, לפעמים שני רוכבים לגמל.
על פי הרודיאנוס, המלך הפרתי ארטבאנוס הרביעי העסיק יחידה המורכבת מחיילים לובשי שריון כבד המצוידים בכידונים ורוכבים על גמלים.
האימפריה הרומית השתמשה ברוכבי גמלים שגויסו מלוחמים מקומיים שחיו לאורך הגבול הערבי במהלך המאה השנייה.
הקיסר טראיאנוס מתדמור היה הראשון שגייס פרשי גמלים ערבים בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת, לליווי, שיטור מדברי ותצפיות.
כלי הנשק הרגילים של פרשי הגמלים כללו, חרבות ארוכות בסגנון פרסי, קשתות ופגיונות.
הגמל שימש את התרבויות הפרה-אסלאמיות בחצי האי ערב .
כבר במאה ה-1 לספירה הפעילו צבאות הנבטים וצבאות תדמור חיילי רגלים וקשתים רכובים על גמלים שגויסו משבטים נוודים ממוצא ערבי.
בדרך כלל לוחמי הרגלים היו יורדים מהגמלים ונלחמים שלא מגב הגמלים.
במסעותיהם הראשוניים של מוחמד וחסידיו נעשה שימוש רב בגמלים.
לאחר מכן, השתמשו הערבים בחיל רגלים רכוב על גמלים כדי לתקוף את אויביהם הסאסאניים והביזנטים במהלך הכיבוש המוסלמי.
נפוליאון העסיק חיל גמלים במערכה הצרפתית שלו במצרים, בארץ ישראל ובסוריה.
במהלך סוף המאה ה-19 וחלק גדול מהמאה ה-20, פרשי גמלים שימשו לשיטור מדבריות וסיור בצבאות הקולוניאליים הבריטיים, הצרפתים, הגרמנים, הספרדים והאיטלקיים.
יחידות חיל גמלים כאלה עדיין מהווים חלק מהצבאות המרוקאים המודרניים, המצריים ומכוח ביטחון הגבולות ההודי (Border Security Force - BSF).
חיל הגמלים המצרי והמפקד הבריטי הורשיו קיצ'נר מילאו תפקיד משמעותי בקרב אומדורמאן ב-1898 (בקרב זה נכח גם הקצין הצעיר בשם וינסטון צ'רצ'יל); אחת הפעמים הבודדות בתקופה זו שבה יחידות של חיילים רכובים על גמלים השתתפו במספרים ניכרים בקרב.
הצבא העות'מאני החזיק פלוגות גמלים כחלק מחיל תימן וחיג'אז שלו, לפני מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה.
בין השנים 1916–1919 הצבא הבריטי הפעיל את בריגדת הגמלים האימפריאלית במרחב שבין מצרים, חצי האי סיני, ארץ ישראל, ירדן וסוריה.
האיטלקים השתמשו בחיילי גמלים דובאטים בסומליה האיטלקית, בעיקר בסיירת הגבולות במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.
דובאטים אלה השתתפו בכיבוש האיטלקי של אוגדן האתיופית בשנים 1935–1936 במהלך מלחמת איטליה-אתיופיה השנייה.
השלטונות הקולוניאליים במרוקו הספרדית השתמשו בפרשי גמלים מקומיים שגויסו בחלק הצפוני של מדינת החסות, בעיקר לעבודות סיור גבולות משנות ה-30 עד 1956. הם היוו חלק מהיחידות רכובות הגמלים (תפקיד מקומי מוגבל) במלחמת האזרחים בספרד במהלך 1936–1939.
סיירת המדבר הירדנית עדיין משתמשת בגמלים.
המדינה הנסיכותית ביקאנר (העיר ביקאנר בראג'סטאן) קיימה יחידה בשם חיל הגמלים של ביקאנר שלחמה בזירות שונות: בסין במהלך מרד הבוקסרים בשנת 1900, בין השנים 1902–1904 בסומאלילנד, בשנת 1915 במלחמת העולם הראשונה במצרים, שם חיילי חיל הגמלים, השמידו את הכוחות הטורקים במהלך הפשיטה על תעלת סואץ.
במלחמת העולם 2 חיל גמלים נלחם בזירת המזרח תיכון.
כוחות ההגנה המסייעים של מדינת ג'איסלמר הנסיכותית, שהפכה עם השנים לחלק מהודו, הקימה בשנת 1948 גדוד הגנה רכוב על גמלים.
בין השנים 1947–1948 הגמלים שימשו למטרות תחבורה במהלך מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה.
שתי יחידות הגמלים נמסרו לגדוד הגרנדירים של הצבא ההודי במהלך המיזוג של צבאות רג'סטאן המקומיים עם הגרנדירים ב-1951 ושולבו בגדוד ה-13 שלו.
הם שימשו את הגרנדירים הן לתחבורה והן ללחימה במהלך מלחמת הודו-פקיסטן השנייה, שם הם מנעו מכוחות פקיסטנים לחדור ולכבוש שטחים של הודו.
פשיטה רכובה על גמלים בוצעה על ידי מייג'ור ג'אי סינג עמוק בתוך פקיסטן, במקביל למתקפה הודית נוספת בסיוע גמלים בטנוט שהובילה למותם של 102 חיילים פקיסטנים, כולל שני קצינים, והחזירה בהצלחה כמות גדולה של הודים.
בשנת 1965 גמלים רבים של צבא הודו ניתנו גם לכוח אבטחת הגבולות (BSF) עם הקמתו לאחר מלחמת הודו-פקיסטן השנייה.
ב-1966 הוסיפו הגרנדירים גדוד גמלים נוסף, הגדוד ה-17 בראשות סגן אלוף ק.ס.
בשנת 1967, הוקם בצבא הודו, גדוד ארטילרי ששונע באמצעות גמלים, הגדוד מסר את הגמלים שלו לכוחות אבטחת הגבולות בשנת 1971, גדודי הגרנדיר ה-13 וה-17 וכוח אבטחת הגבול המשיכו להשתמש בגמלים למטרות חי"ר.
באותה שנה, גמלים שימשו שוב במלחמת הודו-פקיסטן השלישית, במערכה המזרחית.
גדודי גרנדירים 13 ו-17 רכובים על הגמלים לחמו בגזרות ביקנר וגאדרה שם נכבש שטח משמעותי.
בשנת 1975 הצבא ההודי החליט להפסיק להשתמש בגמלים.
מאידך, נכון לשנת 2024 גמלים עדיין משמשים את כוח אבטחת הגבולות ההודי לסיור באזורים המרוחקים של מדבר טהאר, לאורך גבול הודו-פקיסטן בראג'סטן.
גמלים נרכשים בגילאים שבין 5 עד 6 שנים ומאומנים במרכז להכשרת גמלים במטה כח אבטחת הגבולות של BSF בג'ודפור.
הם משרתים 15–16 שנים ופורשים משירות בגיל 21. הגמלים שבשרות הצבאי הם משלושה גזעים שונים.
הג'ייסלמרי והביקנריס משמשים את סיירת הגבולות, בעוד שהנאקות משמשות לתפקידים טקסיים.
כוחות משמר הגבולות ההודים משתתפים עם מחלקות הגמלים שלהם במצעד השנתי של דלהי לרגל יום הרפובליקה ההודית מאז 1976. במצעד השנתי, יחידת הגמלים מופיעה עם בשתי מסגרות, האחת מורכבת מגמלים עליהם רוכבים חיילי משמר הגבול והמסגרת השנייה מורכבת מגמלים של כוחות אבטחת הגבול, הצועדים יחד עם החיילים והמוזיקאים רגלית.
בשני המסגרות הללו במצעד השנתי, מופיעים בדרך כלל כ-90 גמלים.
עד שנת 2008 כוחות שמירת השלום של האו"ם (UNMEE) בין אתיופיה ואריתריאה, השתמשו בגמלים כדי לסייר לאורך הגבול שבין המדינות.
משטרת המדבר הירדנית המוצבת בוואדי רם משתמשת בגמלים בנוסף לג'יפים.
צבא מאוריטניה עדיין מחזיק שני גדודים של רוכבי גמלים.
משימת היחידה הייתה סיור לשם הגנה על קו המים בין ניר עם לנירים.
לאחר מלחמת ששת הימים אריאל שרון, בתפקידו כאלוף פיקוד הדרום, הקים "סיירת גמלים" במסגרת סיירת שקד, שפעלה בתחומי הנגב, חצי האי סיני ומרחב שלמה.
הדמיון לשיירות בדואיות וההגעה השקטה יצרו אלמנט של הפתעה.
ב-2004 נבחנה בצה"ל הקמת יחידת גמלים חדשה.
רכיב האוויר הבלגי (בהולנדית: Luchtcomponent, בצרפתית: Composante air) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של בלגיה.
למרות שנוסד רשמית רק בשנת 1910, שורשיו של חיל האוויר הבלגי נעוצים עוד בשנת 1909, מה שהופך אותו לאחד משירותי האוויר הוותיקים בעולם.
מאז שנת 2002, הוא חלק חשוב מהכוחות המזוינים הבלגים.
למרות גודלו היחסי, לחיל האוויר הבלגי היסטוריה ארוכה ומפוארת, והוא ממלא תפקיד חיוני בהגנת המדינה ובביטחון האירופי.
שורשיו של חיל האוויר הבלגי, המוכר כיום כ"רכיב האווירי" (Luchtcomponent), נעוצים עוד בשנת 1909, כאשר שר המלחמה הבלגי, גנרל ז'וזף הלבאו, רכש מספר מטוסים לאחר שחווה את טיסתו הראשונה.
אירוע זה סימן את תחילתו של עידן חדש, עידן שבו כלי טיס יהפכו לחלק בלתי נפרד מהמערך הצבאי הבלגי.
מלחמת העולם הראשונה ובין שתי המלחמות
במהלך מלחמת העולם הראשונה, חיל האוויר הבלגי, אף שהיה קטן יחסית, מילא תפקיד חיוני בהגנה על המדינה מפני התקפות אוויריות גרמניות.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם, חיל האוויר הבלגי עבר תהליך מקיף של מודרניזציה.
הוקמו טייסות חדשות, רכשו מטוסים חדשים ומתקדמים יותר, ופותחו טקטיקות לחימה חדשניות.
התפתחות זו אפשרה לחיל האוויר הבלגי להיכנס למלחמת העולם השנייה כשהוא מצויד ומאומן בצורה טובה יותר.
למרות ההתקדמות המשמעותית שעבר, חיל האוויר הבלגי לא הצליח לעמוד בפני המתקפה הגרמנית המאסיבית במאי 1940. תוך ימים ספורים, רוב כלי הטיס הבלגים הושמדו והחיל חדל לתפקד כיחידה צבאית מאורגנת.
עם זאת, לא כל הטייסים הבלגים נכנעו.
רבים מהם הצליחו להימלט לבריטניה, שם הצטרפו לחיל האוויר המלכותי הבריטי והמשיכו להילחם בנאצים לאורך כל המלחמה.
לאחר המלחמה: בנייה מחדש ושילוב בנאט"ו
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, חיל האוויר הבלגי נבנה מחדש במהירות.
החיל צויד במטוסים חדשים מתוצרת ארצות הברית ובריטניה, והפך לחלק מברית נאט"ו שהוקמה בשנת 1949. לאורך השנים השתתף חיל האוויר הבלגי במספר משימות בינלאומיות, ביניהן במלחמת קוריאה, במלחמת וייטנאם ובמשימות שמירת שלום בבלקן, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק.
בשנת 2002 עבר חיל האוויר הבלגי רפורמה מקיפה כחלק מרפורמה כוללת של הכוחות המזוינים הבלגים.
במסגרת הרפורמה, פורק חיל האוויר והפך ל"רכיב האווירי" כחלק ממבנה צבאי אחוד.
שינוי זה נועד לייעל את פעילות הצבא ולהתאימו למציאות המשתנה של המאה ה-21.
הגנה אווירית על השטח האווירי של ממלכת בלגיה
השתתפות במשימות בינלאומיות במסגרת נאט"ו וארגונים בינלאומיים אחרים.
תמונהסוג מטוסארץ מוצאייעודמטוסי קרבF-16מטוס קרב רב-משימתילוקהיד מרטין F-35 לייטנינג IIמטוס קרב רב-משימתימטוסי תובלהאיירבוס A400Mמטוס תובלהאיירבוס A310מטוס נוסעיםDassault Falcon 20מטוס מנהליםמסוקיםNHI NH90מסוק תובלהוסטלנד סי קינגמסוק הצלהכלי טיס בלתי מאוישיםהאנטר (כטב"ם)כלי טיס בלתי מאויש לסיור ולאיסוף מודיעין
חיל האוויר הישראלי לחם במלחמת חרבות ברזל עוד מיומה הראשון 7 באוקטובר 2023, במהלך מתקפת הפתע.
מאז ולאורך המלחמה החיל לחם בכל החזיתות – בחזית העיקרית שברצועת עזה, החזית הצפונית בלבנון ובסוריה, וכנגד מעורבות איראן והחות'ים במלחמה.
החיל פעל הן בהתקפה והן בהגנה על שמי המדינה על ידי מערך ההגנה האווירית במלחמת חרבות ברזל.
נכון לפברואר 2024 פגע החיל בכ-31,000 מטרות בכלל הזירות, מתוכן כ-26,000 תקיפות בוצעו באמצעות מטוסי קרב.
נכון ל-21 ביולי 2024, במלחמה נפלו כ-18 חללים מזרוע האוויר: 9 חללים מיחידת שלדג, 3 חללים ממערך ההגנה האווירית, 4 חללים מיחידת 669, חללה אחת מלהק הציוד וחללה נוספת ממערך הבקרה.
באותה תקופה הגדודים של חטיבת גולני 13 ו-51 החזיקו את קו גזרת רצועת עזה וספגו נפגעים רבים במהלך בלימת המתקפה.
יומיים לפני המתקפה, דווח בעיתונות כי מספר רב של טייסי חיל האוויר אינם כשירים לטוס.
עוד ביומה הראשון של המלחמה היה חיל האוויר מעורב בתקיפות ברחבי רצועת עזה.
באותו היום חיל החריב את "מגדל פלסטין", שהכיל תשתיות טרור של חמאס.
לאורך המלחמה וגם במקביל לתחילת התמרון הקרקעי היה חיל האוויר מעורב בקרבות שונים, ובהם קרב ח'אן יונס, קרב ג'באליה וקרב עזה.
כשבוע שלאחר המלחמה החל פינוי צפון רצועת עזה.
חיל האוויר היה מעורב בהפצת הכרוזים הקוראים לתושבי האזור לנוע דרומה.
לאורך המלחמה חוסלו על ידי חיל האוויר בכירים ובהם איימן נופל (17 באוקטובר), ג'יהאד מוחייסן וג'מילה עבדאללה טאהא א-שנטי (19 באוקטובר), ומרואן עיסא (11 במרץ).
ב-17 באוקטובר הואשם חיל האוויר בהפגזת בית החולים הערבי אל-אהלי, אך הוכח שהפיצוץ אירע כתוצאה משיגור רקטה כושל של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
2 בינואר – אירעה ההתנקשות בסאלח אל-עארורי בלבנון.
ב-12 בפברואר חיל האוויר לקח חלק במבצע יד זהב לחילוצם של שני חטופים ברצועת עזה.
חיל האוויר היה מעורב גם בחיפוי במבצע ארנון ב-8 ביוני שבו חולצו ארבעה חטופים נוספים.
ב-28 במרץ חיל האוויר יוחסה לחיל האוויר תקיפה ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב.
ב-1 באפריל יוחסה לחיל האוויר ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי, ליד הקונסוליה האיראנית בדמשק שבסוריה.
כתגובה, ב-14 באפריל איראן תקפה את ישראל באמצעות כטב"מים וטילי שיוט.
התקיפה נבלמה, גם בזכות מערך ההגנה האווירית.
כמספר ימים לאחר מכן ישראל תקפה שוב בבסיס חיל האוויר האיראני.
13 ביולי – ההתנקשות במוחמד דף שחיסלה את ראפע סלאמה, מח"ט ח'אן יונס, ואת מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס.
21 ביולי – בפעם הראשונה בתולדות המדינה, תקף חיל האוויר מטרות של החות'ים בתימן במסגרת מבצע יד ארוכה.
30 ביולי – ההתנקשות בפואד שוכר.
25 באוגוסט – מבצע זה הרגע – מתקפת מנע להשמדת אלפי משגרי רקטות של חזבאללה, שנערכו לשגר רקטות וטילים לעבר ישראל, לרבות גוש דן, ב-5:00 לפנות בוקר.
9 בספטמבר – מבצע רבות הדרכים – יחידת שלדג פשטה על מפעל תת-קרקעי לטילים מדויקים סמוך למסיאף שבסוריה.
המבצע החל בתקיפות אוויריות, שלאחריו כוחות שלדג ירדו בחבלים ממסוקים אל המתחם, תפסו חומרים מהמתקן, מלכדו אותו מבפנים והשמידו אותו.
11 בספטמבר – התרסקות מסוק ינשוף בציר פילדלפי – אירוע התרסקות מסוק ינשוף מטייסת 123, ועליו לוחמי יחידת 669. האירוע התרחש כאשר המסוק הגיע במטרה לפנות לבית החולים לוחם הנדסה שנפצע קשה.
כתוצאה מההתרסקות נהרגו שני לוחמי 669.
19 בספטמבר – מתמשך - מבצע חיצי הצפון, תקיפת אלפי מאגרי טילים וכלי נשק של ארגון הטרור חזבאללה ברחבי מדינת לבנון.
27 בספטמבר – ההתנקשות בחסן נסראללה.
26 באוקטובר – התקיפה הישראלית באיראן (אוקטובר 2024).
13 ביוני - 24 ביוני 2025 - מבצע עם כלביא, פגיעה במתקני גרעין ברחבי איראן, הרג בכירים בצמרת הביטחון ובתוכנית הגרעין האיראנית, פגיעה במערך ההגנה האווירית, במערך הטילים הבליסטים והכטב"מים, פגיעה במבני שלטון, פגיעה בבסיסי צבא וברשות השידור האיראנית.
מיום תחילתה של מלחמת חרבות ברזל איבד חיל האוויר 20 מלוחמיו ואנשיו.
האוויריתסה"כמתקפת הפתע5013110 חייליםהתמרון הקרקעי4600010 חיילים
חיל האוויר ה-22 של ארצות הברית הוא כוח אווירי הכפוף לפיקוד המילואים (AFRC) בחיל האוויר של ארצות הברית שהוקם במתכונתו הנוכחית ב-1 ביולי 1993. המטה שלו נמצא בג'ורג'יה.
חיל האוויר ה-22 אחראי על גיוס והכשרת חיילי מילואים ועל אחזקת יחידות ברמת מוכנות לחימה הגבוהה ביותר.
המשימה של חיל האוויר ה-22 בזמן המלחמה היא לספק יחידות אוויריות בהתאם לצורכי פיקוד התובלה.
במקרה של גיוס, חלק מהיחידות הכפופות לחיל האוויר העשרים ושניים יהיו כפופות לפיקוד התובלה (AMC) בניו ג'רזי.
בעוד שחלקים אחרים יהיו בכפיפות לחיל האוויר ה-19 של פיקוד החינוך והאימונים בטקסס.
חיל האוויר העשרים ושניים מנהל יותר מ-25,000 חיילי מילואים ויש לו 149 מטוסים מצוידים.
צוותי המילואים בחיל מטיסים את ה-לוקהיד C-130 הרקולס.
פעילות החיל מתפרסת על פני תשע מדינות - מניו יורק ועד מיסיסיפי, אוהיו ומינסוטה, כשהקצה המערבי ביותר נמצא בקולורדו ספרינגס שבקולורדו.
החיל הוקם בתחילה בתחילת מלחמת העולם השנייה, והיה אחראי על הובלת מטוסים חדשים שיוצרו מנקודות בתוך ארצות הברית לצורך משלוח לבריטניה ובעלות ברית אחרות מעבר לים.
חיל האוויר השתתף בלחימה במהלך טבח שבעה באוקטובר, אך בקרבות ומעשי הטבח ביום זה כוחות רבים ביקשו סיוע אווירי ולא קיבלו.
חיל האוויר לא הצליח להתמודד עם מתקפת פתע וטרור מהירה ורחבת היקף.
אלפי מחבלים הצליחו להיכנס לשטח ישראל, לרצוח מאות אזרחים וחיילים, לחטוף 251 מהם, ולהציב מארבים לכוחות צה"ל בתוך שטח ישראל.
על רקע חלקו הקטן יחסית של חיל האוויר בהדיפת המתקפה עלו הסברים, תאוריות קונספירציה ומידע כוזב, לפיהם המחאה נגד הרפורמה המשפטית גרמה לאובדן כשירות נרחב של הטייסים, וזו הייתה הסיבה המרכזית לכישלון.
על פי תאוריית קשר נוספת התקיימה "בגידה מבפנים" על ידי אנשי אופוזיציה שפעלו בכוונה כדי לגרום לכישלון צבאי רחב, במטרה לגרום להפלת ממשלתו של בנימין נתניהו.
תחקיר צה"ל קבע כי חיל האוויר כשל בבניית מענה להגנה על שמי המדינה ברום הקרוב לקרקע, באי ביצוע תהליכי הערכת מצב באופן סדור במהלך ליל שבעה באוקטובר ובאי בהצלחה להתאים את הפעלתו למתקפה הרחבה שחרגה מתרחישי הייחוס.
לפי תחקיר חיל האוויר, החיל קיבל מודיעין בשעות הלילה על היערכות מיוחדת בעזה, אך הדבר פורש של ידי אמ"ן כהיערכות לתרגיל ולא יוחסה לו חשיבות מיוחדת.
חיל האווויר החל לפעול בשעה 06:30 בבוקר והזניק מסוקים ומטוסים אך הבין את היקף המתקפה רק שלוש שעות לאחר שהחלה, באזור 09:30. החיל לא שותף בתוכניות התקיפה של חמאס ("חומת יריחו"), וכך פקודת המעבר לחירום ותוכניות התקיפה של החיל לא תאמו למתקפה.
תקיפות רבות של מטוסי הקרב התבססו על בנק מטרות לא רלוונטי להדיפת המתקפה ולא לפי מידע עדכני מהשטח.
לפי התחקיר מחאת משרתי המילואים נגד ההפיכה המשטרית לא פגעה בכשירות החיל, מערך ההגנה האווירית פעל היטב והמערך המוסק פינה בעיקר חיילים ופינה פחות מדי אזרחים שנפגעו.
כן הסיק התחקיר כי יש לחזק את מערך מסוקי הקרב שצומצם בשנים לפני המתקפה.
במקביל, עיקר החשש הביטחוני היה מפני מתקפה שתבוא מצד חזבאללה בלבנון, אולי בשיתוף סוריה.
בתרחיש זה חמאס יהווה תפקיד של הסחה, והדבר הכי קיצוני שיתרחש בגזרת עזה הוא מתקפה של פלוגת נוח'בות, המונה כמה עשרות מחבלים, שתנסה לתקוף בסיס צבאי או שניים.
לפי הקונספציה, אם חמאס היה תוקף לבדו, היה מנסה לכל היותר לגרום פיגוע ראווה.
מערכת הביטחון התמקדה בשאלה מה כוונות האויב והתעלמה ממודיעין לגבי יכולות.
במרבית יחידות הצבא, כולל בפיקוד חיל האוויר, לא ידעו שיש אפשרות לפלישה כה נרחבת של חמאס לתוך ישראל ולא נערכו אליה.
הוא התריע גם כי צה"ל נשען יותר מדי על אגף המודיעין ועל חיל האוויר, כי תחושת הביטחון בקיומה של התרעת מודיעין לפני תקיפה פתע אינה מבוססת, וכי מערכת הביטחון שרויה בתפיסה העלולה להביא את ישראל לאסון.
עם זאת אורטל התמקד במאמרו בגבול הצפון בלבד.
יחידה 8200 איתרה תוכנית מבצעית סדורה של חמאס משנת 2022, שקיבלה בישראל את השם "חומת יריחו".
התוכנית הגיעה למודיעין אוגדת עזה אך הדרגים הבכירים המליצו לא להתמקד בה מפני שאין לחמאס יכולת לבצעה.
במאי 2022 הוצגה בפני ראש אמ"ן ואלוף פיקוד הדרום מצגת על "חומת יריחו", שפירטה את תוכניות חמאס למתקפה, ובאוגוסט הוצגה גרסה מעודכנת שלה.
אך הערכת המודיעין של פיקוד הדרום הייתה, שחמאס אינו יכול להוציא לפועל את ההתקפה, ובאוגדת עזה טענו שכוונות חמאס אינן ברורות, וכי "עדיין לא ניתן לקבוע אם התוכנית התקבלה במלואה וכיצד היא תבוא לידי ביטוי".
בדיעבד ידוע שתוכנית זו תורגלה ברציפות עד לביצועה בטבח שבעה באוקטובר.
חיל האוויר לא הכיר את תוכנית "חומת יריחו", ומשום כך לא הוכנה פקודה מתאימה לשעת חירום העוסקת במניעת פלישה המונית של מחבלים לשטח העוטף, בניגוד לפקודה דומה שקיימת בנוגע לתרחיש חדירה בצפון.
בעקבות ניסיון הממשלה לקדם רפורמה משפטית, ובעקבות המחאה נגדה, הזהירו חיילי מילואים כי הם עלולים להפסיק את ההתנדבות שלהם אם החקיקה תימשך.
ב-14 ביולי כתב העיתונאי עמית סגל כי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אמר בשיחות סגורות כי "המדינה יכולה להסתדר בלי כמה טייסות, אבל לא יכולה להסתדר בלי ממשלה.
להפסקת החקיקה יש משמעות אחת, והיא שאין עוד טעם לקיומה של רשות מבצעת, שכן זו לא תוכל לעשות דבר".
ב-19 ביולי חתמו מעל 1,100 אנשי חיל אוויר בשירות מילואים על עצומה שבמידה וחקיקת המהפכה המשפטית תימשך, הם מתכוונים להפסיק את התנדבותם שכן לדעתם "חקיקה המאפשרת לשלטון לפעול בצורה בלתי סבירה באופן קיצוני תוביל לפגיעה בביטחון מדינת ישראל לאובדן אמון בממשלה".
בין החותמים מעל 500 טייסים, 124 אנשי בקרה, ו-167 אנשי מטה.
דובר צה"ל הגיב כי אי-התייצבות לשירות מילואים פוגעת בצה"ל ובביטחון המדינה.
ב־11 באוגוסט ציין מפקד חיל האוויר, אלוף תומר בר, כי החיל כשיר לפעולה, אך קיימת פגיעה בכשירותו.
לדבריו, אם המצב יימשך ללא שינוי, עלולה להתרחש פגיעה נוספת ברמת הכשירות וכי הממשלה מעודכנת ביחס למצב.
בחודש אוגוסט יש ממילא הפחתה באימונים בגלל שאנשים רבים לוקחים חופש, והובע חשש כי תהיה ירידה בכשירות בחודשים שלאחר ספטמבר.
ראש הממשלה בנימין נתניהו טען כי אינו מודאג מפגיעה בכשירות הצבא, ונזף במפקדי הצבא על כך שכותרות בעיתונות על פגיעה בכשירות עלולות לפגוע בהרתעה.
הרמטכ"ל הרצי הלוי השיב כי חובתו להתריע על סכנה מפני אובדן כשירות מבצעית.
מפקד החיל ושר הביטחון יואב גלנט ניסו לפייס את אנשי המילואים ולשכנע אותם לחזור לטוס.
בסוף ספטמבר החלו בחיל האוויר במאמץ מיוחד לנסות להחזיר לשירות כמה שיותר טייסי מילואים.
יומיים לפני מתקפת חמאס דווח בעיתונות כי מספר רב של טייסי מילואים מחיל האוויר אינם כשירים לטוס.
מערך מסוקי הקרב של חיל האוויר הלך והצטמצם עם השנים, לאחר שהוחלט בצה"ל לעבור יותר ויותר לפעילות של כטמ"מים, על חשבון מסוקי הקרב.
בעבר היו בחיל האוויר 4 טייסות מסק"ר.
שתי טייסות נסגרו ונותרו שתיים, וגם זאת במצב שמישות חלקי.
ערב 7 באוקטובר טייסת נוספת עמדה בפני סגירה.
בשל כך, בחיל האוויר לא טרחו לתחזק את כל מסוקי הטייסת הזו, והחלו בפועל להפריש אותם משירות.
מתחקיר חיל האוויר עולה כי ב־7 באוקטובר 44 אחוזים ממסוקי הקרב לא היו שמישים והם לא השתתפו ביום הלחימה.
כוחות דלילים של צבא היבשה בגבול
על פי תחקירי צה"ל, אחת הבעיות המרכזיות בהיערכות הביטחונית בגבול רצועת עזה הייתה שילוב של סדר כוחות קרקעי דליל, היעדר היערכות לתרחיש של מתקפת פתע רחבת־היקף, והסתמכות נרחבת על אמצעי הגנה טכנולוגיים, ובראשם המכשול הקרקעי סביב הרצועה.
על פי התחקיר, אחת הטעויות המערכיות של צה"ל הייתה הסתמכות יתר על המכשול הקרקעי, שהקמתו הושלמה ביולי 2021. המכשול לא תוכנן להתמודד עם מתקפה פתע רחבה.
התפקיד המרכזי שלו היה לאפשר שליטה באירועי מחאות המוניים ולשבש חדירות מוגבלות.
למרות זאת, בישראל התפתחה תחושת ביטחון מופרזת ביכולותיו, גם כשצומצם סדר הכוחות בגבול.
באוקטובר 2024 פורסמו עיקרי התחקיר של אוגדת עזה, אשר העלה כי ב־7 באוקטובר סדר הכוחות הקבוע של כוחות היבשה בעוטף עזה היה נמוך מהנדרש - כ־600 עד 650 חיילים בלבד, במקום כ־1,500 חיילים שהיו אמורים לאייש את הגזרה..
עם פתיחת המתקפה חדרו לשטח ישראל אלפי מחבלים בתוך זמן קצר, והלחימה התנהלה בטווחים קצרים ובתנאים של חוסר בהירות מבצעית - היכן נמצאים כוחות הביטחון והיכן המחבלים.
חרף התרעות של בכירים בצבא על סיכון גובר למלחמה, המשיך חיל האוויר מסורת ארוכה של הדממה בזמן החגים.
חלק מהמטרה של הדממה כזו היא מתן מנוחה לטייסים משגרה שוחקת של אימונים רבים.
הערכה המודעינית הכללית של הצבא לא כיוונה לאיום מצד עזה, חיל האוויר כולו היה בכוננות מינימלית.
מבין שתי טייסות מסוקי הקרב מדגם אפאצ'י, טייסת 113 החזיקה כוננות בצפון וטייסת 190 הייתה בהדממה.
רוב טייסות הקרב היו גם הן בהדממה והדבר כולל הן את הטייסים והמטוסים והן צוותים תדלוק וחימוש הנדרשים לשם הכשרת המטוס לטיסה.
תת אלוף במילאים ירון רוזן טוען כי דבר זה היה טעות.
במהלך השעות הקטנות של הלילה, התקבלה התרעה בלהק המודיעין של חיל האוויר, על פעילות חריגה במערך האווירי של חמאס שהכיל כמה עשרות כטב"מים.
המידע הועבר לרמשל"ט (מפקד תא השליטה המרכזי של חיל האוויר), וכן ולאגף המודיעין של צה"ל.
בשל מגבלות בפענוח הסימנים שנקלטו בלמד"ן, הפעילות בעזה לא נתפסה כסימן מקדים למלחמה, חשיבות המידע התבררה רק בדיעבד.
במהלך הלילה לא עדכנו גורמי מודיעין באמ"ן את חיל האוויר על אפשרות של סימנים מחשידים.
לדוגמה המידע על הפעלת כרטיסי ה-SIM של כוחות הנוח'בה של חמאס לא הועבר לחיל.
איש בצבא לא עדכן את חיל האוויר בפרטי־הפרטים המתרחשים בעזה.
בעוד שבאמ"ן, בפיקוד הדרום ובשב"כ ניסו לברר את פשר הפעלת כרטיסי ה-SIM.
כאמור במרבית יחידות הצבא לא תיארו כי יש אפשרות לפלישה נרחבת של חמאס לשטח ישראל.
שלושת התרחישים האפשריים שעלו בעקבות הגעת הסימנים המחשידים היו הכנות לתרגיל של הזרוע הצבאית של חמאס, כוננות לתקיפה ישראלית בעקבות גל הפיגועים שפקד את ישראל באותו זמן, ותרחיש קיצוני יותר, וסביר פחות, של פשיטה ממוקדת על מוצב או יישוב.
לאחר שנותח המידע באמ"ן הוחלט כי הפעילות החריגה של חמאס היא רק היערכות לתרגיל.
בעת שהרמטכ"ל ערך בשעה ארבע לפנות בוקר חיתוך מצב מיוחד עם מפקד פיקוד הדרום ועם ראש אגף המבצעים, חיל האוויר לא עודכן והמשיך בפעילות שגרתית
בשעה 04:45 אגף המבצעים של המטה הכללי הוריד הנחיות לחיל האוויר להעלות כוונות מול גזרת רצועת עזה.
החיל נדרש לתגבר את הגזרה בכטמ"ם אחד, ולהעביר שני מסוקי קרב מדגם אפאצ'י שהיו בכוננות בבסיס רמת דוד שבצפון, לגזרת הדרום.
כטמ"ם תקיפה הונחה לצאת לדרכו מייד, אך לבקשת חיל האוויר, המסוקים התבקשו להגיע לדרום רק בשמונה בבוקר כדי להימנע מטיסת לילה.
העלאת כוננות כזו מטעם המטה הכללי היא דבר שגרתי ולא עוררה חשד בקרב תא השליטה של חיל האוויר.
מפקד חיל האויר, האלוף תומר בר, לא היה מודע לסימני האזהרה המקדימים שהתגלו על ידי המודיעין הישראלי, ומודר מערכות המצב הליליות.
ברוב זירות הלחימה בעולם ושל צה"ל מרחבים אלה הם נרחבים וברורים בלחימה בטווחים קצרים, אי אפשר לדעת מהאוויר בוודאות אם משאית היא עמית או אויב, ועוד יותר קשה להבדיל בין כוחות רגליים חמושים המסתתרים בצמחייה.
מטח רקטות ופצמ"ר כבד אילץ את החיילים לתפוס מחסה, בעוד רחפני נפץ השביתו מצלמות תצפית, מערכות "רואה יורה" וטנקים.
ההבקעה בוצעה דרך 114 פרצות בגדר המערכת סביב רצועת עזה, שאליהן התקדמו המחבלים בתוך דקות ספורות.
רבות מהפרצות נפתחו באמצעות מטעני נפץ קטנים, רמפות ניידות שאפשרו מעבר אופנועים, מה שהקשה על הכוחות בקו המגע לזהות בזמן אמת את נקודות החדירה ולהגיב באש.
בקרבות הגנה נוהגים חילות אוויר להגדיר מראש "פקודות תקיפה" אוטומטיות — מערכי מטרות שמתחזקים ומעדכנים בשגרה כדי שבמקרה חירום ייאפשרו פגיעה מהירה ויעילה.
רוב חילות-האוויר עושים שימוש בכלים כאלה, כדי לשבש מתקפות אויב.
בזירה עזה מרחב האמנעה לא התקיים: קו הכוחות נתפס כקו גבול, וכשהוא קרס לא היה מנגנון ברור להחלת מרחב כזה.
מאחר שצה"ל לא התכונן לתרחיש תקיפה מסוג זה, לא הייתה לחיל האוויר פקודת תקיפה מוכנה שתתאים למציאות בשטח.
בדיעבד התברר כי כמה חוליות חמאס עשו את דרכן לעבר בסיסי חיל האוויר במרחב דרום, כשהן מצוידות במפות מפורטות שלהם.
לפי הערכות שונות, החוליות הללו לא הגיעו לבסוף לבסיסים מכיוון שפנו לעבר פסטיבל נובה.
מתחקיר חיל האוויר עולה כי לו כמה חוליות בודדות של מחבלי נוחבה היו מגיעות לבסיסי חיל האוויר, הבסיסים הללו היו נחדרים ללא קושי.
מענה ראשוני של חיל האוויר
עם תחילת שיגורי הרקטות בשעה 06:28 הוזנקו לאוויר שני מטוסי קרב מבסיס חצרים.
הם פיטרלו כשעה סביב אסדת הגז תמר מחשש לפגיעה בה באמצעות כטב"ם.
ב־06:30 טס מעל הרצועה כטמ"ם תקיפה אחד, שתוגבר בכטמ"ם נוסף (שהוקפץ לגזרה בהנחיית אגף המבצעים ב־04:45).
כטמ"ם שלישי, שבשגרה נמצא מעל יהודה ושומרון, הוסט במהירות גם הוא לעזה.
זה היה הכוח האווירי היחיד בסביבה בשעה וחצי הראשונות של הקרב.
בשעה 06:30 החזיק חיל האוויר ב"כוננות קצרה" 25 כלי טיס, כולל מסוקים ומטוסים שאין להם יכולות תקיפה רובם הוזנקו מיד, אך שניים מהם התעכבו במשך דקות ארוכות בשל שברי יירוט על מסלול ההמראה בבסיס נבטים.
לאורך היום, וככל שחיל האוויר צבר עוד כוחות, הגיע מספר הכלים באוויר ל־120. בשעה 6:35 - חיל האוויר נדרש להפעיל גם צוותי מטוסי קרב כבדים, מעבר לכוננות הרגילה שהופעלה.
צמד מסוקי קרב מדגם AH-64 אפאצ'י מבסיס רמת דוד שבצפון היה בכוננות מיידית לטובת אוגדת עזה.
בשעה 06:40 קיבל מפקד הצוות התרעה לקצר את זמן הכוננות ל-7 דקות, הוא עוד לא הוקפץ בגלל שבדרך כלל מענה למתקפת רקטות לא דורש מסוקי קרב.
המסוקים הוזנקו בשעה 06:53 והגיע לגזרת עזה בשעה 07:44 התקיפה הראשונה של זוג המסוקים בוצעה בבסיס האוגדה ברעים, בשעה 08:03, שעה וחצי לאחר תחילת מתקפת חמאס.
המסוקים תקפו ריכוזי מחבלים, באזור שבו היו גם חטופים.
מבסיס רמון הגיע מסוק קרב ראשון לעוטף ב־8:32.
התארגנות במפקדת חיל האוויר וקושי לגבש תמונת קרב
מפקד חיל האוויר, תומר בר, התעורר בשעה 06:30 בעקבות האזעקות עקב ירי הרקטות על ישראל.
בשעה 6:38 - אוגדת עזה מפעילה את פקודת "פרש פלשת" שמתקבלת בבור בקריה.
בכך מופעל תרחיש הייחוס החמור ביותר לפלישת חמאס לישראל שהיה באותו זמן חדירה של כ-70 מחבלים מארבעה עד שמונה מוקדים.
כעשרים דקות לאחר תחילת המתקפה, באזור 06:50, שוחח הרמטכ"ל הרצי הלוי עם אלוף בר וביקש ממנו להתכונן ללחימה רב־זירתית, ולתת את הדגש בזירה הצפונית, וזאת אף על פי שהמתקפה בדרום הייתה בעיצומה.
לטענת העיתונאים בר פלג ויניב קובוביץ', עסק בר בהיערכות לתרחיש של מתקפה רב־זירתית עד שעות הצהריים.
על פי תחקיר חיל האוויר בשעה 7:03 הגיע האלוף בר למפקדת חיל האוויר.ב-7:10 הוא הכריז מלחמה מתוך בור חיל האוויר, דבר שהקפיץ את כל חיל האוויר.
מספר שתיים בחיל האוויר, ראש המטה, תא"ל עומר טישלר, התייצב במרכז השליטה של חיל האוויר ב־07:44. טישלר, שמתוקף תפקידו אחראי על הפעלת הכוח, תפס פיקוד על המשל"ט, ואילו בר עסק בקיום הערכות מצב עם הרמטכ"ל.
בדרך כלל מוד ההפעלה של חיל האוויר בקרב השתתפות היא שמפקדות צבא היבשה מבהירות לו את תמונת הקרב - מיקום כוחותינו, מה האויב ומה צרכי הפיקוד.
בגלל נפילת אוגדת עזה, לא התקיים דבר כזה ומפקדת חיל האוויר (יחד עם גורמים אחרים בפיקוד צה"ך) התקשתה להבין את תמונת המלחמה.
בנוסף מטעמי ביטחון שדה אסור להפעיל טלפון סלולארי או רשתות חברתיות במפקדת חיל האוויר, גם טלוויזה או רדיו לא דלקו- כתוצאה מכך בשעות הראשונות ללחימה מפקדת חיל האוויר היתה מנותקת מתמונת הלחימה אפילו יותר מאזרחים רגילים.
לחיל האוויר יש גם כלים משלו להבין ולו בצורה חלקית את תמונת הקרב כמו דיווחי מסק"ר ואמצעי חוזי אך אלו אמצעים מוגבלים.
בדיעבד אחד המסקנות המרכזיות של תחקיר חיל האוויר היא שהוא נכשל בבנית תמונת הקרב בשטח.
כיוון שזה היה שבוע חג הסוכות, חיל האוויר לא ערך אימונים.
עובדה זו דרשה באופן כללי זמן התארגנות ארוך אבל היה לה יתרון אחד.
באימונים טסים בדרך כלל בלי תחמושת אבל בשל היעדר האימונים והדריכות המוגברת בגזרות לבנון ויהודה ושומרון, חלק מהמטוסים שלא היו בכוננות קצרה חומשו מראש.
לכן, כאשר הטייסים הוקפצו היו פרוסים שם מטוסים מחומשים ומוכנים להמראה.
חימוש מטוס קרב עלול לארוך מספר שעות, ועובדה שחלק ניכר מהמטוסים היו מחומשים חסכה זמן יקר במבצע.
עקב הקושי להבין את תמונת הקרב פעל חיל האוויר בצורה בעייתית- המטוסים הכוונו לצפון או לבנק מטרות מוכן מראש - כאשר לשניהם רלווונטיות אפסית ללחימה בפועל.
כשזיהו בחיל האוויר כי מדובר במתקפה נרחבת, הופעלו מטוסי הקרב בהתאם לתוכניות שהוכנו מראש - איום מצפון על ידי חזבאללה - בהתאם לכך כלי טיס נשלחו לגבול הצפון.
החשש המרכזי היה שחזבאללה יכה במטרה אסטרטגית בחסות האש מעזה שנתפסה עדיין כהסחת דעת - למשל, תקיפה של בסיסי צה"ל בגליל העליון או אסדת הגז הצפונית.
לפי מפת התחקיר של חיל האוויר, בשלוש השעות הראשונות היו מעט כלי טיס בגזרת רצועת עזה.
בשעה 07:15 כטמ"ם תוקף ירה טיל הראשון לעבר נתיב העשרה.
עם זאת בדיבד ככל הנראה מדובר בירי לא יעיל ו-21 מתושבי הקיבוץ נטבחים.
בשעה 08:05 אותו כטמ"מ תוקף כמה מכוניות מחבלים באזור מעבר ארז.
לפי עדות של קצין בכיר אנונימי לתחקיר "זמן אמת", כל התקיפות של מערך הכטמ"מ עד שעה 09:00 היו מאד לא אפקטיביות.
למערך נדרש זמן רב להוסיף עוד כטמ"מים.
בגלל ההדממה בשעה 07:40 רק צוות טכני אחד עבד ורק כטמ"מ אחד הוכן להמראה.
המטוס הראשון שניסה להמריא התקלקל.
נדרשו עוד 30 דקות עד שניתן היה להכשיר מטוס נוסף.
רק בשעה 08:30 המטוס נוסע על המסלול בפלמחים.
אבל בשעה זו נופלים שלושה טילים על הבסיס ואחד מהם פוגע במסלול.
החיילים מיהרו לאסוף שברים ולתקן בור שנוצר במסלול.
רק אחרי 20 דקות נוספת המטוס מסוגל להמריא.
מטוסי קרב מתקשים לתקוף מטרות מזדמנות קטנות ולכן מכוונים מראש למטרות תקיפה מוכנות מראש, עם נ"צ מדויק במסגרת פקודות מגירה.
פקודה כזו הוכנה גם למקרה של פלישת חמאס לשטח ישראל, מה שמכונה בצה"ל "פרש פלשת", והיא הופעלה בשעה 07:50. בשעה 07:55, שעה וחצי לאחר תחילת המתקפה, תקף מטוס קרב ראשון תוואי מנהרת התקרבות באזור קיבוץ ארז, התקיפה בוצעה על בסיס בנק ידוע ולא לפי מידע על כוחות בשטח.
עד שעה זו העלה חיל האוויר מספר מסוקי קרב ומטוסי קרב.
כאמור בשעות הראשונות היו מעט כלי טיס בגזרת הרצועה.
למשל בשעה 08:18 בבוקר נמצאו מעל רצועת עזה רק שישה מטוסי קרב (חלקם היו מצוידים בטילי אוויר־אוויר, ולכן לא היו יעילים לבלימת המתקפה), חמישה מסוקי קרב ושלושה כטמ"מים.
החל משעה 08:20 החלו מטוסי קרב להפציץ מטרות ברצועת עזה, בהתאם לפקודת התקיפה שהוכנה מראש.
חיל האוויר תקף והשמיד מפקדות חמאס, מחנות ופתחתי מנהרות תקיפה מוכרים, כדי לשבש את יכולת השליטה של האויב במשך היום נתקפו מטרות רבות שהיו חלק מתוכנית המגירה.
אלא שפקודת המגירה, שנכתבה ללא היכרות עם תוכנית "חומת יריחו", נוסחה מתוך ההנחה כי פשיטה חמאס תבוצע מתחת לפני הקרקע, באמצעות מנהרות קרבה עם יציאות סמוכות לגבול, ובהתאם לכך הכילה מטרות רבות של פתחי מנהרות.
תקיפות אלה היו חסרות תועלת שכן הכוחות הפולשים לא השתמשו במנהרות אלא תקפו מעל פני הקרקע ומפני שהמחנות והמפקדות פונו מבועד מועד.
בשעה 8:42, מועברת פקודה מהבור לחיל האוויר: לתקוף מטרות "עוצם", כלומר בניינים של חמאס ואת מפקדי חמאס.
עד השעה 9:30 ביצע חיל האוויר 61 תקיפות אוויריות באזור עוטף עזה, וזאת בזמן שהכוחות בשטח משוועים לסיוע אווירי שיבלום פלישת אלפי המחבלים.
הטייסים התקשו להבחין בין מחבלים לישראלים, טייסי הקרב חששו לתקוף בתוך הקיבוצים או בקרבת כוחותינו והתקשו לקבל תמונת מצב עדכנית מהקרקע.
מערך מסוקי הקרב בשלוש השעות הראשונות
במשך היום הופעלו עשרה מסוקי קרב אפאצ'י ב־28 גיחות.
הם ירו פגזי תותחים 30 מ"מ וטילי הלפייר.
בניגוד למטוסי קרב שזקוקים למטרה מאוד מדויקת, מסוקי קרב יכולים להגיע לאזור לחימה נתון ולהתחיל לקבל מטרות מהכוחות בשטח, או לצוד בעצמם בהתאם למציאות בחזית דבר זה מעניק להם יתרון בקרבות עם מרחקים קצרים יחסית בין הכוחות.
עם זאת, המסוקים פעלו ללא מערך הכוונה מוסדר (יחשת"פ) וללא רשימת מטרות מסודרת.
במצב זה צוותי המסק"ר תקפו רק מטרות שהצליחו לזהות באופן חד-משמעי כאויב, והצליחו לחסל כך כלי רכב ומחבלים רגליים.
מלבד כטמ"מים כוח האש העיקרי שהיה בגזרת עזה בשעות הראשונות ללחימה היה מערך מסוקי הקרב (מסק"ר).
בשעה 08:40 היו בקרב גדר הגבול עם רצועת עזה שלושה מסוקי קרב, שהספיקו לירות עד אז 331 פגזים ו־5 טילים.
רוב הירי נעשה על כלי רכב שעברו דרך פרצות בגדר.
בשלב מוקדם יחסית הבינו טייסי מסוקי הקרב ותאי השליטה שלהם שהם לא יכולים להיצמד לפקודות הקיימות, שמורות על שמירת מרחק שלושה קילומטרים מגדר הגבול, כדי להגן על המסוקים מירי נ"מ.
בשעות הראשונות של הקרב טייסי המסוקים היו בדילמה - שכן ההוראות הקיימות אסרו גם על ירי בקרבת כוחונו בתוך שטח ישראל ודורשות לכך אישור מדרג פיקודי בכיר, דבר שמסבך מאד את התקיפה.
מפקד אחד המסוקים מעיד כי בקרב מחנה רעים הוא נאלץ להכריע לטובת ירי לעבר כוחות בקרבת הש"ג של המחנה כדי לתת מענה לכוחות בשטח, מבלי לחכות לאישור.
יומני הטיסות וההקלטות מראים כי המסוקים תקפו בין היתר ריכוזי מחבלים שתקפו את ניר עוז, יישוב שאף כוח צבאי יבשתי לא הגיע עליו, והרגו שם עשרות מחבלים.
כלי טיס אחר הרג מחבלים שנערכו ליד אנדרטת חץ שחור ונערכו שם לגל תקיפה שני ושלישי.
בשעות הלחימה הראשונות העריכו במשל"ט חיל האוויר שמדובר בכמה חדירות מוגבלות ופעלו על-פי נוהל ההפללה הקיים בחיל.
היכולת לזהות מהאוויר מי נמצא על הקרקע — מחבלים, חיילים, אזרחים או חטופים — מוגבלת מאוד, וטייסי הקרב ומפעילי המל"טים נסמכים בדרך-כלל על הכוונה מכוחות קרקע ייעודיים, כגון חוליית בקרת אוויר טקטית.
אחת המסקנות העולות מתחקיר חיל האוויר היא שבמשך זמן ארוך מדי, הטייסים בשטח המשיכו להיצמד לפקודות ולשרשרת האישורים הנהוגה בשגרה בחיל האוויר, במקום לעבור למדיניות אש מרחיבה יותר.
בעת הצגת הממצאים נעשה אף שימוש בביטוי "ציות יתר" לתיאור התנהלות זו; לפי גורמים בצבא, ב־99% מהזמן ציות קפדני הוא תכונה רצויה, אך בדיעבד הבינו כי ברגעי חירום היה צריך "לצאת מהקופסה" — דבר שלא קרה ברוב המקרים ב־7 באוקטובר.
רק בשעה 09:30, כשהתמונה המבצעית התבהרה, קיבל מפקד חיל האוויר, בר, החלטה חריגה והגדיר שטח ברוחב כ-500 מטרים משני צידי הגדר כ"שטח הריגה", כך שמטוס יוכל לתקוף בשטח זה ללא אישורים נוספים, גם במחיר של פגיעה אפשרית בחטופים.
בתחילה הופעלו מסוקי הקרב כדי לעצור את שטף המחבלים והמון האזרחים שנהרו לשטח ישראל דרך הפרצות בגדר הגבול.
בהמשך הופעלו המסוקים לטובת הבסיסים והיישובים.
בארבע השעות הראשונות מתחילת הקרבות תקפו מסוקי קרב ומטוסי קרב כ־300 מטרות, רובן בשטח ישראל.