tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התכנית מתקיימת במקביל בעשרות מוקדים ברחבי הארץ הכוללים אלפי לומדים, כאשר קבוצה המעוניינת לקיים אצלה לימוד כזה פונה למכון ומקבלת את חומרי הלימוד והעזרים, וליווי ללימוד.
בעקבות הצלחת תוכנית לימודי השמיטה, הוקמה מטעם המכון תוכנית נוספת בסגנון דומה, שמה הוא "מורינו" – ומטרתה הקפת נושאים בהלכה יומיומית (בחלק "אורח חיים" שבשולחן ערוך), ברמה פחותה מזו הנצרכת לקבלת סמיכה.
היא כוללת גם מערך נוסף של לימודי שמיטה.
בוגרי המכון משמשים לרוב כדיינים (בהם, כמחצה מהדיינים הדתיים לאומיים בבתי הדין הרבניים), ר"מים וראשי ישיבות בישיבות הסדר, ראשי כוללים ורבני יישובים, והוא נחשב לאחד מהכוללים החשובים במגזר הדתי לאומי.
הרב ציון לוז – דיין בבית הדין הרבני הגדול
הרב ישי בוכריס – דיין בבית הדין הרבני באשקלון.
הרב מאיר כהנא – אב בית הדין באשקלון, מועמד מטעם הציונות הדתית לתפקיד הרב הראשי לישראל.
הרב דניאל כץ – דיין בבית הדין הרבני באשקלון.
הרב סיני לוי – דיין בבית הדין הרבני בחיפה ורב היישוב מצפה איילון
הרב משה חביב – דיין בבית הדין הרבני בנתניה ור"מ בישיבת בית אל.
הרב עודד מיכמן - דיין בבית הדין הרבני באשקלון ועורך ספרי השו"ת מנחת אשר של הרב אשר וויס.
הרב אברהם הרוש - דיין בבית הדין הרבני בבאר שבע
הרב ישראל גליקמן – אב"ד בבתי הדין לגיור, ר"מ בכולל צרור המור בחיפה.
הרב גד אלדד – דיין בבית הדין הרבני ברומא, ר"מ בבית המדרש להכשרת רבנים ליהדות איטליה ברומא.
הרב גבריאל גולדמן – רב היישוב כפר אדומים ומרבני מכון פוע"ה, ר"מ בישיבת מצפה יריחו
הרב משה כהן - דיין בבית הדין לממונות ביישוב בית אל, ר"מ בישיבה הגבוהה בית אל
הרב מיכאל אדרעי – דיין ברשת ארץ חמדה-גזית, רב מושב כפר מימון ור"מ בישיבת הר עציון
הרב אשר אבידן - רב מושב זרחיה
הרב יהודה (אודי) דהן – דיין ברשת ארץ חמדה גזית, רב היישוב כפר חסידים, ר"מ בישיבת ההסדר עכו
הרב ידידיה כהנא – דיין ברשת "ארץ חמדה – גזית" וראש הכולל בישיבת מאיר הראל במודיעין
הרב אמוץ כהן - ראש כולל הדיינות בבית חגי.
הרב אורי סדן – רב מושב נוב לשעבר, חוקר במכון כת"ר ודיין ברשת ארץ חמדה גזית.
הרב ד"ר עדו רכניץ – מנהל רשת בתי הדין ארץ חמדה גזית ומרכז המחקר במכון משפטי ארץ
סא"ל (במיל') הרב צדוק בן ארצי – לשעבר רב חיל האויר וראש ענף תודעה יהודית ברבנות הצבאית
הרב רמי ברכיהו – רב משטרת ישראל, בעבר רב היישוב טלמון.
הרב מאיר שקדי - רב היישוב כפר הרא"ה
הרב אביחי איתם - רב היישוב כפר פינס
הרב יוסף סוראני - רב מושב נוב
הרב ישי אחיטוב - רב היישוב קידר
הרב יעקב ידידיה לוי - רב היישוב דולב
הרב עזרא פאטשינו - רב היישוב לשם
הרב אוריאל ספז - רב היישוב כוכב יעקב
הרב אחיה שלמה אמיתי - רב קיבוץ שדה אליהו דיין ברשת ארץ חמדה גזית ובית הדין של מועצה דתית אזורית גולן
הרב שי שמריהו וינטר - נבחר לרב היישוב חיספין
"ארץ טרופית יפה" הוא פרויקט שירים ברזילאיים בנוסח עברי, שהוקלטו לראשונה ב-10 במרץ 1977 במסגרת תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד" ב"קול ישראל".
התוכנית הפכה מאוחר יותר לאלבום שיצא לאור ב-1978, וגם למופע שזכה להצלחה רבה בישראל.
בשנות ה-70 הייתה המוזיקה הברזילאית בסגנון סמבה ובוסה נובה פופולרית מאוד בעולם, והשפיעה על אמנים צעירים בישראל.
מתי כספי היה אחד האמנים הישראליים שהושפעו מאוד מהסגנון הברזילאי.
כספי ואהוד מנור, שהיה ידידו ושותפו ליצירות רבות, יצרו גרסאות עבריות לכמה מהשירים הברזילאים הפופולריים ביותר.
לביצוע השירים נבחרו אמנים צעירים יחסית שרובם היו אז בראשית דרכם.
אהוד מנור לא היה דובר פורטוגזית, ולפיכך נעזר בחבר צמד "הפרברים", אורי הרפז, אשר בילה את ילדותו בברזיל ורכש את השפה.
התוצאה הסופית הייתה בחלק מהמקרים תרגום מקורב של המילים ובחלק אחר מילים חדשות ללא קשר למקור הפורטוגזי, תוך ניסיון לשמור על המצלול והמקצב המקוריים.
עיבודי השירים קרובים מאוד לעיבודים המקוריים.
הפופולריות של המופע ושל האלבום שיצא בעקבותיו הביאה את מתי כספי ואהוד מנור לעבד ולתרגם שירים ברזילאיים נוספים.
את חלקם ביצע מתי כספי בעצמו, וחלקם ניתנו ללהקות כגון שוקולד מנטה מסטיק ואחרות.
באוסף נכללו שירים מאת ז'ורז' בן ז'ור, ויניסיוס דה מוראיס, אנטוניו קרלוס ז'ובים ויוצרים ברזילאים אחרים.
כל השירים שנכללו בו זכו להצלחה קודם לכן בברזיל ובארצות אחרות.
אלבום האוסף נערך והופק על ידי עודד פנחסי, והניהול המוזיקלי של המופע והאלבום נעשה בידי מתי כספי.
אהוד מנור חיבר את הנוסחים העבריים של השירים.
לצורך ביצוע השירים הוקמה להקה מיוחדת שכללה את הזמרים: מתי כספי, יהודית רביץ, קורין אלאל, יוריק בן דוד, צילה דגן וצמד הפרברים (יוסי חורי ואורי הרפז).
בעקבות הצלחתה של תוכנית הרדיו, הועלתה לבמה הפקה עם אותם המשתתפים שצולמה לטלוויזיה הישראלית.
צילום המופע נעשה ב-14 באוקטובר 1978 בקיבוץ ברור חיל.
במופע המצולם מופיעים גם נגנים ורקדנים בני הקיבוץ ממוצא ברזילאי.
למרות הצלחת התוכנית, האלבום והמופע, הלהקה התפרקה בתום ההופעות.
חלק מחברי הלהקה - יהודית רביץ וצמד הפרברים - המשיכו לבצע שירים ברזילאים גם אחרי המופע, ואף יצרו מוזיקה בסגנון ברזילאי.
יהודית רביץ אף הוציאה אלבום - "בוא לריו", שמורכב כולו מנוסחים עבריים לשירי ז'ורז' בן ז'ור.
הפרברים הוציאו את האלבום "פרברים טרופיקל" עם שירים בסגנון דרום-אמריקאי.
כמו כן ב-1987 הוציא מתי כספי אלבום בשם "ארץ טרופית משגעת" שבו הוא שר יחד עם להקה ברזילאית שירים מהמופע "ארץ טרופית יפה", שירים ברזילאים מתורגמים אחרים ושירים מקוריים שכתב עם אהוד מנור.
צמד הפרברים: יוסי חורי ואורי הרפז
גרסה עברית לשירים: אהוד מנור
עיבודים וניהול מוזיקלי: מתי כספי
תיזמור כלי הקשה אהרון קמינסקי
טכנאי הקלטה: אבנר גל, יהודה מורים, גרשון מייטל
הוקלט באולפני רשות השידור - נובמבר 1977
"ארץ ישראל הישנה והטובה" הוא אלבום הסולו התשיעי של הזמר הישראלי אריק איינשטיין, שיצא בשנת 1973.
האלבום, ששמו הפך למטבע לשון בשפה העברית, מורכב מחידושם של שירים עבריים מהקלאסיקה הישראלית, בעיבודיו של שם טוב לוי.
לבד משמונת השירים הישנים, הכיל האלבום שני שירים נוספים, שבהם ניגנה להקת "הצ'רצ'ילים", שכללה את מיקי גבריאלוב, עמי טרייביש, רוני דמול ושמוליק בודגוב.
בגרסת התקליט של האלבום, שעיצב הגרפיקאי דוד טרטקובר, עוצבה עטיפת התקליט כאלבום תמונות ישן עם הבלטה, אך הדפסות מאוחרות יותר וכן גרסת התקליטור של האלבום יצאו בעטיפות פשוטות.
אלבום זה מהווה למעשה את ראשיתה של סדרת אלבומים שהוציא איינשטיין במהלך שנות ה-70 וה-80 שנקראה "ארץ ישראל הישנה והטובה", והורכבו משירים ישנים או שירים חדשים ברוח הדומה לזאת של שירי ארץ ישראל.
שם טוב לוי - עיבודים, הפקה מוזיקלית וחליל
אלי מגן ועמי פרנקל - גיטרה בס
יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
יוסי "פפו" לוי - תופים
יוסי לוי - גיטרות נוספות
שמוליק בודגוב ורוני דמול - גיטרות
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'" הוא אלבומם של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי אבנר קנר, שיצא ב-1976 על ידי חברת התקליטים פונוקול (אז נקראה ליטרטון חיפה) בשיתוף פעולה עם חברת "הגר".
האלבום מכיל בעיקרו שירים מהקלאסיקה הישראלית שחידש איינשטיין.
אבנר קנר עיבד והפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום (למעט "משורר זקן" בעיבודו של שם טוב לוי), הלחין את השירים "האווזים" ו"משורר זקן" ושר בדואט עם איינשטיין את השיר "האווזים".
אבנר קנר: פסנתר, ויברפון וקולות, עיבודים והפקה מוזיקלית, שירה ב"האווזים"
יצחק קלפטר וחיים רומנו: גיטרות חשמליות
שלמה יידוב: גיטרה אקוסטית, גיטרה ספרדית
אלון אולארצ'יק ואיתן גדרון: גיטרה בס
יהודית רביץ: קולות ("לילה", "דוגית נוסעת")
קורין אלאל: קולות ("דוגית נוסעת")
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'" הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי אבנר קנר משנת 1977. האלבום מכיל בעיקרו שירים מהקלאסיקה הישראלית, שחידש איינשטיין עם עיבודים מאת קנר.
קנר עיבד את שירי האלבום וכן הלחין את השיר "מאחורי השער".
יוני רכטר הלחין את השיר השני החדש באלבום: "עטור מצחך זהב שחור" למילים של המשורר אברהם חלפי, שאיינשטיין הקליט מאוחר יותר אלבום שלם של שיריו.
שיר זה, הבולט באלבום, הפך מיד עם יציאתו לאחד משיריו המרכזיים של איינשטיין, ונחשב לאחד מהשירים האהובים על קהל המאזינים הישראלי.
את עטיפת האלבום עיצב דוד טרטקובר, על בסיס לוח משחק הקופסה משנות החמישים, "טיול בארץ" בהוצאת בנימין ברלוי, שנמצא באוספו.
אבנר קנר: עיבודים, פנדר רודס (פסנתר חשמלי), פסנתר, שירה וקולות רקע
אוהד אינגר, קובי כהן, אבנר יפעת, עמי פרנקל: גיטרה בס
איתן שפירא: אקורדיון ב"כחול המטפחת" ו"זמר אהבה לים"
מל קלר, זאב דיקוורט, מורטון קם ולב בילנקין: כלי נשיפה
יוני רכטר: לחן, עיבוד, פסנתר קלאסי וקולות רקע ב"עטור מצחך"
יהודית רביץ וקורין אלאל: קולות ב"עטור מצחך"
דוד טרטקובר: עיצוב עטיפה (על פי לוח משחק מאת בנימין ברלוי)
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב" הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין שיצא ביוני 1980, המבוסס כולו על גרסאות כיסוי לשירי המלחין סשה ארגוב, לפזמונים של חיים חפר, נתן אלתרמן, יעקב שבתאי וע.
חמישה משירי האלבום בוצעו במקור על ידי "התרנגולים" ("משעמם", "אם תרצי", "שיר אהבה חיילי", "דוד שמש ואנטנה גם", ו"הכל זהב").
את האלבום הפיק מוזיקלית שלום חנוך, ששיתף פעולה זמן קצר קודם לכן עם איינשטיין בסיבוב הופעות גדול שערכו השניים בישראל ובארצות הברית.
את העיבודים לשירי האלבום יצר המוזיקאי אילן מוכיח.
בהפקה הגדולה העוטפת את השירים השתתפו כמה מהזמרים והמוזיקאים המובילים בישראל של ראשית שנות ה-80, ובהם שם טוב לוי, דפנה ארמוני, ריקי גל, דויד ברוזה, קורין אלאל וגרי אקשטיין.
על גבי עטיפת האלבום מוצג ציור המתאר את כיכר דיזנגוף מעשה ידי האמן זוכה פרס ישראל דוד טרטקובר משנת 1979. טרטקובר חזר כאן לכיכר המקורית, שנהרסה שנתיים קודם לכן, על פי תכנונה המקורי של האדריכלית ג'ניה אוורבוך.
הבניין משמאל הוא קולנוע חן בתכנון אריה שרון, והבניין מימין הוא מלון סנטר בתכנון חיים משולם.
אילן מוכיח: סקסופון, פסנתר, קלידים ועיבודים
שלום חנוך: הפקה מוזיקלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
דויד ברוזה, גרי אקשטיין, שלמה יידוב, חיים קריו, חיים רומנו: גיטרות
קובי כהן, אביאל סגל, ארנון פלטי: גיטרה בס
אהרון קמינסקי, אלון הלל, מאיר ישראל: תופים, כלי הקשה
שם טוב לוי: חליל, קולות
נחום פרפקוביץ: פסנתר, קלידים, מלודיקה
נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית: כלי נשיפה ומיתרים
יוריק בן דוד, דפנה ארמוני, ריקי גל, קורין אלאל: קולות רקע
טומי פרידמן: טכנאי הקלטה, מיקס
עוזרי טכנאי: יורם אלמדון, איתמר גפני, אורית זולוטוב
ארץ יצורי הפרא הוא ספר ילדים אמריקני קלאסי משנת 1963, שכתב וצייר מוריס סנדק.
ב-1984 יצא לאור בעברית בתרגומו של אוריאל אופק בהוצאת "כתר".
הספר מתאר את הרפתקאותיו הדמיוניות של ילד צעיר בשם מקס, לאחר שנענש ונשלח לחדרו בלי לאכול ארוחת ערב.
הספר עובד בישראל להצגה בהשתתפות השחקנית מיכל גולדברג אייל בשנות ה-90. בשנת 2006 עיבוד נוסף לספר עלה ברחבי הארץ בהפקת תיאטרון המטמון, ששילב בובות עם תפאורת ענק.
באוקטובר 2009 הוציאה "Warner Bros.
Games" משחק באותו שם "Where the Wild Things Are", שפותח לקונוסולות משחקים על ידי חברת "Griptonite Games", ועלילתו נוצרה על-פי סרט שיצא לאקרנים באותה עת ומבוסס על הספר.
המשחק יצא בגרסאות המיועדות לקונסולות Wii, PlayStation 3, Xbox 360 ונינטנדו DS.
הספר מספר את סיפורו של מקס, שערב אחד "עושה צרות ממין אחד וממין אחר" בחליפת הזאב שלו.
כעונש, אימו שולחת אותו למיטתו בלי לאכול ארוחת ערב.
בחדרו מקס מפליג בדמיון ל"ארץ יצורי הפרא", ושם נתקל במפלצות גדולות ומפחידות, אולם הוא כובש אותן בעזרת מבט מפחיד אחד ומוכתר למלך המקום.
למרות זאת, מקס מרגיש בודד ומתגעגע לביתו.
הוא חוזר לחדרו ומוצא את ארוחת הערב שלו מחכה לו, "עדיין חמה".
המושג Wild Thing ("דבר פראי") הוא כינוי שבו משתמשים דוברי־אנגלית כדי לכנות ילדים הראויים לנזיפה.
הביטוי העברי המקביל, פרא־אדם, לא היה שמיש בתרגום בגלל האדם.
המקור הוא הביטוי היידי אַ ווילדע חיה (תרגום לעברית: חיה פראית), בו מכנים דוברי־יידיש אנשים שהתנהגותם בלתי־ראויה או ילדים סוררים.
כינוי זה שמע סנדק בילדותו פעמים רבות מפי אמו בברוקלין.
ארץ יצורי הפרא הוא סרט פנטזיה משנת 2009, שבוים על ידי ספייק ג'ונז ונכתב על ידי דייב אגרס.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר ילדים בעל אותו שם מאת מוריס סנדק משנת 1963.
על הפקת הסרט הוכרז בנובמבר 2007 ושלורן אמברוז כמדובבת אחד התפקידים הראשיים, KW, אחד הענקים המוזרים החיים בארץ יצורי הפרא.
מדובב בולט נוסף בסרט היה ג'יימס גנדולפיני כוכב "הסופרנוס" הסרט משלב צילומי לייב אקשן, אנימציה ממוחשבת ובובות שהופעלו באתר הצילומים על ידי שחקנים ועל ידי שימוש ברובוטיקה.
את הפסקול הלחינה והפיקה קארן או.
הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה, בבתי הקולנוע הקונבנציונליים והן ב-IMAX, ב-16 באוקטובר 2009. הוא הכניס כ-32.7 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו בבתי הקולנוע.
הוא הכניס 77.2 מיליון דולר בצפון אמריקה, ובתוספת 22.8 מיליון דולר הכנסות בינלאומיות.
עם זאת האולפן הפסיד מההפקה, מכיוון שהתקציב הסופי של הסרט הוערך בכ-100 מיליון דולר.
הסרט מתמקד בהרפתקאותיו של מקס, ילד בן 9 מרדן ושובב.
בערב אחד, לאחר שהוא שמתחצף לאמו הוא נשלח כעונש לחדרו, ושם, בעודו לבוש בתחפושת זאב, מקס מפליג בדמיונו לארץ בשם "ארץ יצורי הפרא" המאוכלסת במפלצות גדולות ומסתוריות שבהמשך מתיידדות עמו ואף מכתירות אותו למלך.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 73% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 248 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 2010 פרס סאטורן סרט הפנטזיה הטוב ביותר ספייק ג'ונז, דייב אגרס - התסריט הטוב ביותר קתרין קינר - השחקנית הטובה ביותר מקס רקורדס - המשחק הטוב ביותר של שחקן צעיר פרס גלובוס הזהב קרן אורזולק, קרטר בורוול - המוזיקה המקורית הטובה ביותר
אֶרֶץ טוֹב, או טוב, היה אזור בצפון עבר הירדן המזרחי.
בתקופת השופטים, ברח יפתח הגלעדי מאחיו, אל "ארץ טוב", על פי המסופר בספר שופטים:
בתקופת דוד המלך, חברו אנשי ארץ טוב לעזרתם של העמונים, יחד עם אנשי ארם צובא וארם בית רחוב, כנגד צבאו של דוד:
ארץ טוב נזכרת במקורות חיצוניים ברשימת הכיבושים של תחותמס השלישי (מס' 22) ובמכתבי אל-עמארנה במאה ה-14 לפני הספירה (א"ע 205), שם היא נזכרת כעיר-ממלכה.
בסקרים ארכאולוגיים נתגלו בעיר א-טייבה שבירדן ממצאים מברונזה תיכונה וברונזה מאוחרת וכן מתקופת הברזל.
בספר מקבים א' מוזכר המקום באיגרת ששלחו אנשי דיאתמה ליהודה המכבי: .
התלמוד הירושלמי מזהה את ארץ טוב עם סוסיתא.
במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות את "ארץ טוב" באזור הגלעד הדרומי; בקרבת העיר רחוב, בירת ארם בית רחוב, שזוהתה באתר היישוב הערבי ראחב.
זיהוי נוסף של חוקרים, הוערך בסמוך לירמוך בין בוסרה לאדרעי, בסביבות היישוב הערבי .
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה': נוסטלגיה" הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין משנת 1984. זהו החלק החמישי והאחרון בסדרת "ארץ ישראל הישנה והטובה", והוא כולל שירים שחלקם בוצעו בידי איינשטיין באלבומיו הקודמים ובשלישיית גשר הירקון - בעיבודים חדשים.
מלבד איינשטיין, על עטיפת האלבום הקדמית זוכים לקרדיט גם שם טוב לוי, יוני רכטר ויצחק קלפטר, אשר עיבדו את שירי האלבום, ויהודית רביץ שהשתתפה בשירה ובקולות רקע.
שם טוב לוי: חליל, קולות רקע, פסנתר ופנדר, סינטיסייזר
יוני רכטר: פסנתר, פנדר, סינטיסייזר, סינטי בס
יהודית רביץ: שירה וקולות רקע
אלון הלל: תופים וכלי הקשה
גורי אגמון: סקסופון בריטון, קלרינט, קלרינט בס
יצחק מרקובצקי וקבוצה מתוך התזמורת הפילהרמונית הישראלית: כלי מיתר ואבוב
סטיוארט טיילור, קווין קובק, יהושע פסטרנק: טרומבון
טכנאי הקלטה: גיא יפה ויעקב מורנו
עוזרי טכנאי: מרק רוטוול וסיריל רוזנבלום
עיצוב לוגו ועטיפה: מנחם רגב
ארץ חדשה הוא סרט מחאה ישראלי, המתאר את קשיי העולים החדשים לישראל, הגרים במעברה, בשנת 1950, כמו גם את בעיותיו של הממסד הישראלי.
את התסריט כתב קובי ניב, ביימה אורנה בן דור-ניב והפיק חיים שריר.
שחקנים, בין השאר: רמי דנון, אתי אנקרי, שולי רנד, מיכאל פלמן ואניה בוקשטיין בתפקידה הראשון בקולנוע.
צילומי החוץ של הסרט נערכו בקיבוץ גבעת השלושה ובפארקים של פתח תקווה.
אדמוני (גדי פור), מנהל המעברה, כמעט ואינו מנהל אותה בפועל.
מטעם הרשויות, עובדים במעברה מדריך, מדריכה ומחסנאי.
המדריך, אורי (אמנון פישר), נראה כצבר לכול דבר.
הוא בז לגלותיות ולעולים עם מבטא גלותי.
הוא מזלזל גם בנשים ניצולות שואה כי הוא משוכנע שהן כולן ניצלו בזכות זה, שהן שכבו עם הנאצים.
המדריכה, בטי (שרה פון שוורצה) עולה ותיקה וניצולת שואה בעצמה, לא מצליחה לשכנע אותו בטעותו.
המחסנאי, ברדוגו (רמי דנון), שהוא עולה חדש, דורש מתושבי המעברה כסף וטובות הנאה עבור האספקה שמגיעה להם.
הוא גם מנסה להוריד את בנותיהם לזנות וגם מספסר באספקה של המעברה, בשוק השחור.
לכן, לא פעם מתפתחות קטטות במעברה בשל מחסור במצרכים.
המדריך והמחסנאי מקשים במיוחד על הזוג פנחס (גדליה בסר) ומרישה (נטליה ויטלוביץ')- הוא פרופסור יהודי-פולני זקן וחולה והיא תלמידתו לשעבר, שאינה יהודייה, שהתאהבה בו והצילה אותו מאימת השואה.
פנחס מבקש מהמדריך, שיעזור לו למצוא בארץ את בנם של שכניו, שעלה ארצה לפני שמשפחת השכנים נספתה בשואה.
אולם, המדריך מזלזל בבקשתו של פנחס ולועג למבטאו הפולני.
מרישה מחפשת תרופה עבור פנחס וברדוגו מוכן לתת לה את התרופה רק אם היא תשכב איתו.
למרישה קשה מאוד עם דרישתו של ברדוגו, משום שכדי להציל את פנחס, היא נאלצה לא פעם לשכב עם אנשי שררה.
היא מפצירה בפנחס לעזוב את ישראל משום שלדבריה, ישראל היא "ספרטה של היהודים".
אולם פנחס עדיין משוכנע שישראל היא חוף מבטחים.
מצב בריאותו של פנחס הולך ומתדרדר ובסופו של דבר מרישה מגיעה למחסן של ברדוגו, מתפשטת ופורצת בבכי רם.
ברדוגו מרחם עליה ונותן לה מיד את התרופה.
כאשר פנחס רואה את התרופה הוא חושב, שאהובתו שוב נאלצה למכור את גופה למען חייו ולכן הוא מתאבד.
משנודע דבר ההתאבדות, אורי המדריך נשבר ומגלה לאנה את סודו.
אורי לא היה יליד הארץ - הוא היה בעצמו, אותו ילד יוצא פולין, שפנחס חיפש.
אולם, יש גם התרחשויות חיוביות במעברה.
העולה אמזלג (גיא ברכה) מוצא בה חברה ויוצר קשרים בארץ וכהשהמעברה נסגרת, הוא וחברתו יוצאים ממנה ברכב משלהם.
כמו כן רוזה (אתי אנקרי) וצדיקו (אשר צרפתי), שניהם אלמנים והורים שכולים, ניצולי שואה, מגיעים למעברה כזוג אוהבים, יולדים בה את ילד משותף והופכים למשפחה מאושרת.
ביום סגירת המעברה באים לאסוף אותם קרובי משפחה אבודים (אודליה מורה-מטלון ומארק איווניר), שהם הצליחו למצוא בישראל.
גיבורי הסיפור הם אנה בת השמונה (אניה בוקשטיין) ואחיה יאן בן הארבע עשרה (מיכאל פלמן).
הם ניצולי שואה, יתומים מאב, שאמם נעדרת.
אנה מתעקשת לחפש את האם בארץ ומפחדת לעברת את שמה, פן אמה תתקשה למצוא אותה.
לעומתה, יאן מעוניין להסתדר במקום החדש ולשכוח את העבר.
השניים רבים ואנה בורחת, נרדמת בחורשה ונעשית חולה.
אחד העולים, מלול (שולי רנד), שהוא רוקח בהשכלתו, מצליח לרקוח לה פניצילין מעצי האקליפטוס.
נחום (דניאל וקסמן), חבר הקיבוץ, שליד המעברה, מעוניין לקבל לקיבוץ את יאן, אך לא את אנה וגם לא את רוב נערי וילדי המעברה האחרים.
את אנה הוא לא רוצה כי היא ילדה חלשה עם בעיות, כמו בריחת שתן.
את רוב הנערים האחרים הוא אינו מקבל, כי לדעתו הם נראים כמו גנבים, למרות שדי ברור, שהגנבים היחידים שם הם יאן ואנה.
אולי יש לזה קשר לעובדה, ששאר הנערים הם ממוצא מרוקאי ויווני.
אנה מבקשת מיאן לעזוב את ישראל ולטוס אל ארץ חדשה.
היא מאמינה, שהדובי שלה יכול לעוף ולקחת אותם איתו למקום טוב יותר.
אולם, יאן מקבל מהמדריך של המעברה עצות להתחזות ליליד הארץ, משנה את שמו ל"דן", עובר מהמעברה אל הקיבוץ הסמוך ומפציר באנה ללכת למשפחה אומנת, במושב קרוב.
היא מסרבת והוא מתחיל להתעלם מאחותו.
עול הטיפול באנה נופל על אנשים אחרים.
היא גם הופכת לתלותית עוד יותר ומסרבת להתרחץ.
לאט לאט, מרבית תושבי המעברה מוצאים עבודה ומקומות מגורים מחוץ למעברה.
אנה לא מוכנה להצטרף אל איש מהם כילדת אומנה ומתעקשת לחזור אל אחיה, שמנסה להתגורר בקיבוץ בלעדיה.
בסופו של דבר, המעברה נסגרת ואנה עומדת להישאר לבדה בלא איש בעולם.
בדרכו לעזוב את המעברה הסגורה, אורי המדריך מצליח לשכנע את יאן לחזור ולטפל באחותו ומצליח לשכנע את הקיבוץ לקבל אליו את אנה.
אלא שחברי הקיבוץ מכריחים את אנה לזרוק את הדובי הישן שלה כי הוא בלוי ומסריח.
יאן מבין עד כמה חשוב הדובי עבור אנה וכשהלילה יורד, יאן מוציא את אנה מחדר הילדים של הקיבוץ והם הולכים לחפש את הדובי בפחי האשפה.
הם לובשים מחדש את הבגדים עמם הגיעו ארצה, אוחזים בידיו של הדובי וממריאים איתו אל המרחק.
סינה מישל'ה וינברג פביאנה מיוחס מטפלת בקיבוץ אהרון זילברברג עוזר ברדוגו
יוסף כרמון (סנדלר), יגאל נאור (בתפקיד שיכור), דב נבון וסשה דמידוב (גברים במעברה), אודליה מורה-מטלון ומארק איווניר (קרובי המשפחה שמצאו את רוזה) ואחרים.
אֶרֶץ חֶמְדָּה הוא כינוי לארץ ישראל, המבטא את יופייה וסגולותיה שמחמתם היא נחמדת ונחשקת.
הכינוי "ארץ חמדה" מופיע שלוש פעמים בתנ"ך:
בספר ירמיהו, כאשר הנביא מוכיח את ישראל על שבגדו בה' על אף שנתן להם את ארץ ישראל, מופיע הביטוי לצד ביטוי נרדף: ; ארץ יפה שצבאות הגויים רוצים בה.
המילה "נָשַׁמָּה" מקורה בשורש ש-מ-מ המופיע שוב בסוף הפסוק.
הכתוב מתאר את השממה והחורבן השוררים בארץ, שהם עונשים שבאו על ארץ ישראל.
הביטוי בתהילים ק"ו: רומז לסיפור המרגלים אשר הוציאו את דיבת הארץ.
בהקשר לביטוי, צוין במשנת חז"ל על כמה שחמדו והתאוו לה, מחמת סיבות שונות:
חמדתו של אלוהים לארץ, מחמת מקומו של בית המקדש בתוכה.
תאוותם של אברהם, יצחק, יעקב, מחמת שאלו הקבורים בה קמים ראשונים בתחיית המתים.
תאוותו של משה, שהתחנן על אפשרות כניסה לארץ.
חמדתם של מלכי כנען, ששאפו למלוך בה, ולוּ בשטח קטן.
כדוגמה לכך: העי ויריחו, למרות היותן סמוכות זו לזו, נשלטו על ידי מלכים שונים.
במקום אחר מציינים חז"ל את קיומם של 31 המלכים בארץ כנען בזמן התנחלות השבטים, כשאת ריבוי המלכים הגבוה יחסית - לעומת השטח - הם רואים בכך שמלכים אלו היו מחוץ לארץ ומצאו עניין רב בבעלות על שטחים בארץ ישראל, מחמת חשיבותה הרבה בעיניהם.
חז"ל מספרים גם על השתתפותם של מלכים רבים במלחמת סיסרא שנחלצו לעזרת סיסרא ללא בקשת תמורה, רק כדי שיוכלו לבקר בארץ ישראל ולשתות ממימיה.
המהר"ל מפראג מוצא את חמדתה של ארץ ישראל בהקבלה לפסוק , עם הגינות והפרדסים שבה, שהם נחמדים לאדם.
משקל כבד ניתן לביטוי בכך שהוא נקבע בנוסח ברכה אחרונה של ברכות הנהנין - גם ב"ברכת הארץ" (הברכה השנייה) שבברכת המזון וגם בברכת מעין שלוש.
יתרה על כך, מי שלא הזכיר בנוסח הברכה את המילים "ארץ חמדה טובה ורחבה", לא יצא ידי חובתו בברכה.
"ברכת הארץ" מיוחסת בחז"ל ליהושע בן נון, ורבי צדקיה בן אברהם מביא כי אחיו רבי בנימין רואה את הסיבה שיהושע טבע את מילים אלו בברכתו, מחמת שראה את חמדתם של משה ושלושת האבות להיכנס לארץ ולהיקבר בה.
גם בפיוט צור משלו אכלנו, שנהוג לשיר אותו לפני ברכת המזון, מופיע הביטוי: .
באגרת הגר"א שנכתבה כאשר הוא נסע לארץ ישראל.
וכתב אגרת לאשתו ולאמו הזקנה, נאמר: "ואני תהלה לא-ל נוסע לארץ הקדושה שהכל מצפים לראותה, חמדת כל ישראל וחמדת השי"ת.
כל העליונים והתחתונים – תשוקתם אליה".
ביהדות, ארץ ישראל היא מקומו של עם ישראל, ובעלת משמעות רוחנית מלבד ערכה הגאוגרפי.
לפי אמונה זו, ארץ ישראל היא לא רק קרקע פיזית אלא יש לה משמעות רוחנית והיא קשורה בקשר עמוק לעם ישראל ולחזון הגדול של תיקון העולם שאותו עם ישראל צריך לממש דווקא בארץ ישראל.
על-פי המסורת היהודית הובטחה ארץ ישראל לעם ישראל, הבטחה שחזרה ונשנתה אצל אבות האומה, ובמקומות רבים בתנ"ך.
לאורך השנים ועל אף הגלות, נשמר הקשר בין העם היהודי לבין ארץ ישראל.
אברהם אבי עם ישראל מצווה לעקור ממקומו וללכת אל ארץ ישראל.
גם כאשר הוא כבר מתגורר בארץ, הארץ מובטחת לזרעו מספר פעמים, האל אף כורת ברית איתו להיות לעם שיצא מזרעו לאלוהים ולתת להם את הארץ כחלק מברית זו.
לכן כאשר הוא מחפש כלה לבנו יצחק, הוא מזכיר עניין זה, כהסבר לאי עזיבתו של יצחק את הארץ.
בזמן התמודדות קשה עם רעב, יצחק מצווה שלא לעזוב את הארץ, וההסבר הוא שהארץ מובטחת לזרעו: "כִּי לְךָ וּלְזַרְעֲךָ אֶתֵּן אֶת כָּל הָאֲרָצֹת הָאֵל".
כאשר יעקב בורח מאחיו עשיו לחרן הוא מתבשר על כך שהארץ תנתן לצאצאיו: "הָאָרֶץ אֲשֶׁר אַתָּה שֹׁכֵב עָלֶיהָ לְךָ אֶתְּנֶנָּה וּלְזַרְעֶךָ".
משה מצווה בגאולת מצרים להעלות את עם ישראל אל ארץ ישראל, בהתאם לשבועה האלוהית לאברהם ליצחק וליעקב.
והארץ מכונה בשירת הים מקום נחלתו ושבתו של האל, שבו הוא שוכן, אשר ישראל מצפים לשבת בה.
בעקבות חטא המרגלים, שבו ישראל חוששים לעלות לארץ ישראל ומחליטים לשוב למצרים, נגזר עליהם לבלות ארבעים שנה במדבר.
למעשה כבר בימי אברהם ועד להתנחלות, המולדת לא הייתה מסד הקיום של עם ישראל, אלא היעד הלאומי שלו - הארץ המובטחת.
יתר על כן, בתנ"ך אין ארץ זו מכונה 'ארץ ישראל' אלא 'ארץ כנען'.
בעטיים של מעשיהם הבלתי מוסריים, עממים קדומים איבדו את זכותם על הארץ.
עם ישראל, בא לרשת את עמי כנען מתוך ידיעה שכרותה ברית בינו ובין האל, שאם הוא לא ינהג במוסריות ועל פי מצוות האל - אף הוא ייפלט מארץ, אך ישוב אליה, בניגוד לעמי כנען.
ייחודה של ארץ ישראל הוא בכך, שלא רק שזאת ארץ מובטחת, אלא שזאת ארץ, אשר בה האל שוכן בקרב עמו – ארץ הקודש.
יתר על כן, 'המצוות התלויות בארץ' מהוות סממן מובהק לכך, שאין עם ישראל אדון בלעדי על הארץ, כי אם קניינו מוגבל ומותנה וכפוף לאדנותו המוחלטת של אלוהים.
- קדושתה ההלכתית של ארץ ישראל היא לעניין מצוות התלויות בארץ, שהן רוב המצוות שבגידולי הקרקע, ובכללן ביכורים, שתי הלחם, שמיטה, ותרומות ומעשרות חלה רק בחלק מהתקופות ההיסטוריות, ורק בחלק מהארץ המובטחת, לפי כיבוש הארץ וההתיישבות בה.
נעשתה על ידי יהושע בדרך של כיבוש, ובטלה עם חורבן הארץ.
נעשתה על ידי עזרא הסופר בדרך של חזקה (התיישבות), וקדושה זו קידשה את הארץ גם לעתיד לבוא, מפני שאפילו שהארץ נכבשה לאחר מכן על ידי גוים, עדיין מדרבנן החזקה שעשה בה עזרא לא בטלה.
- מלבד המצוות התלויות בארץ, חלות בה מצוות פולחניות.
עבודת הקורבנות מתקיימת אך ורק בארץ ישראל, בירושלים, במקדש שעל הר המוריה, שהוא בית האלוהים – המקום שבו שוכן האל.
משחרב בית המקדש, פסקו בעת ובעונה אחת עבודת האל השלמה וכן הממלכתיות היהודית.
שכן, מנקודת מבט תורנית, אין היהודי יכול להגשים את יהדותו אלא בארץ ישראל – וזאת רק לאחר שבית המקדש ייבנה שוב.
חז"ל הפליגו ואמרו: "כל הדר בארץ ישראל, דומה כמי שיש לו אלוה; וכל שאינו דר בארץ ישראל, אין לו אלוה (בבלי, כתובות קי, ע"ב).
- קדושת הארץ באה לידי ביטוי גם בכך, שהיא מענישה את תושביה – למשל בבצורת, אם אין הם מקיימים את מצוות האל ונוהגים בצדקה ומשפט.
בעוד שמצרים ובבל ניחנו בנהרות גדולים, והיו אם כן אדונים לארצם כביכול, עם ישראל מצטייר כתלוי בחסדי הבורא: 'למטר השמים תשתה מים' (דברים יא יא) - או ליתר דיוק, תלוי בקיום המצוות שבין אדם למקום והמצוות שבין אדם לחברו.
מהתנ"ך עולה כי לכתחילה, הגלות נתפסה בבחינת עונש על חטאי העם בארצו.
בדיעבד ומכורח הנסיבות, חז"ל יצרו כלים שאפשרו לסגת מתפיסה זו ולתת ליהודים לגיטימציה לשבת בגולה - תוך הנצחה בזיכרון הקולקטיבי את דיוקן ארץ ישראל, והפיכתה לסמל לאומי מרכזי.
כמו בהכן, חלה אידיאליזציה של ארץ ישראל - אשר באה לידי ביטוי בהפיכתה למקום דמיוני ומיתי, שאליו ישוב עם ישראל עם הגאולה ועם קץ הימים.
מעלותיה החומריות של ארץ ישראל
נראה שהתנ"ך מייחס לחבל גאוגרפי זה מספר מעלות.
ועם זאת לארץ מיוחסות מעלות רוחניות.
משה המחוקק והנביא שמכונה במקרא "טוב", אף מכנה את ארץ ישראל בכנוי "ארץ טובה".
לארץ ישראל תכונה שאינה מקבלת את אויבי עם ישראל, לכן לא תמצא ארץ טובה ורחבה שהייתה נושבת ושוממת עד שבאו עם ישראל, אפרוחיה לתוכה.
מעלותיה האלוהיות של ארץ ישראל
הארץ מכונה במקרא נחלתו וארצו של האל.
בפסוקים רבים מתוארת הארץ כמקום בו האל שוכן בתוך ישראל, כחלק מהברית שהאל לקח את ישראל לעם והוא יהיה להם לאלוהים.
ארץ ישראל מכונה אדמה טהורה לעומת חוץ לארץ המכונה "אדמה טמאה".
חכמים הפליגו מאוד בחביבותה של ארץ ישראל, ובכלל במעלה לחיות בה.
גדולי החכמים היו מנשקין על תחומי ארץ ישראל, ומנשקין אבניה, ומתגלגלין על עפרה, וכמו שנאמר: "כִּי רָצוּ עֲבָדֶיךָ אֶת אֲבָנֶיהָ וְאֶת עֲפָרָהּ יְחֹנֵנוּ".
בתורה ארץ ישראל מוזכרת כמה פעמים בכינוי: "הארץ הטובה", וכן בשם: "אֶרֶץ זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ".
ועוד אמרה התורה על ארץ ישראל:
ובמדרש מוזכרת חביבותה של ארץ ישראל על ידי הקב"ה:
בצד המשיכה והכיסופים לארץ ישראל, התפתחה במסורת היהודית לדורותיה גם תחושה של רוממות, יראה וחרדה מכוח תביעותיה הדתיות ומעוצמה המטפיזית הטמונה בה.
חשיבותה כ"פלטין של מלך" יצרה רתיעה והכנה רוחנית רבה לבאים במחיצתה, פחד מפני החטא ועונשו, והפחד מפני המקום הקדוש.
"שאם יחטא שם בארץ-ישראל יענש יותר מכל עבירות שיחטא בחוצה לארץ, כי השם דורש אותה תמיד ועיני השם בה והשגחתו תדיר, ואינו דומה המורד במלכות בפלטין למורד במלכות מרחוק חוץ לפלטין".
בקרב בעלי התוספות קיימת דעה שאין בימנו מצווה לדור בארץ ישראל בגלל קושי קיום המצוות התלויות בארץ והרתיעה מעונשים.
דעה זו פרדוקסלית בכך שהמצוות התלויות בארץ שמעודדות עלייה לארץ ישראל - הן שמעכבות בעדה.
רבים דחו דעה זו, ואף יש שהכחישו את האותנטיות שלה.
דעות אחרות אף הפליגו ומנעו מלהגיע לארץ ישראל אלא רק עד "שיבוער היצר הרע מן הארץ, וקול מבשר ואומר: "מהרו בניך" (ישעיהו מט, יז)".
ניטרולה הפיזי יצר תפישות סמליות או רוחניות כלפיה, ואיפשר מימוש דתי גם מחוץ לארץ ישראל.
תופעה זו אנו מוצאים מתקופת פילון האלכסנדרוני ועד החסידות החדשה.
"כל מקום שחכמה ויראת חטא מצויות - דינו כארץ ישראל".
"שהצדיקים אמיתיים יורשים ארץ ישראל שזוכין שבמקום גניזתם [קבורתם בגלות] הוא קדוש בקדושת ארץ ישראל ממש".
אך מנגד, נמתחה ביקורת נוקבת על מהלך זה: "דעות כמה טפשים, ששמעתי אומרים כי כל עיר ועיר, מדינה ומדינה אשר גרים בה, הן הנה כהיום אדמת קודש כערי ישראל ויהודה".
ההתנגדות החרדית לתנועה הלאומית בעת החדשה, התרכזה תחילה בצביונה החילוני של התנועה ומנהיגיה אך גם נרתעה מחילונה וחילולה של הארץ.
ויש מי שסובר שכל מי שמצליח להתקיים בארץ ישראל נחשב כצדיק, ועליו התכוון הפסוק: "זה השער לה' צדיקים יבואו בו" (תהילים קיח, כ) כי יש ביכולת סגולתה לסלק את הרשעים מתוכה: "ותקיא הארץ את יושביה" (ויקרא יח, כה) ולא סולק.
ארץ ישראל בהגות היהודית בימי הביניים ובעת החדשה
על פי רבי יהודה הלוי, ארץ ישראל נמצאת על הגבול שבין החומרי לרוחני, ומחברת בין שתי הספירות.
היא מרכז היקום, בריאת העולם התחילה ממנה.
רק שם שורה הנבואה, ורק שם נשמעות התפילות.
לפיכך, ממנה מודדים מרחבים ועתים.
כיוון שטבעם של ארץ ישראל ושל עם ישראל מתאימים זה לזה; רק כאשר העם הנבחר נמצא בארץ קודשו, מתגלות בשלמות סגולות שניהם.
לפיכך ריה"ל דגל בעלייה לארץ ישראל; ושלא כרמב"ם, הוא עצמו עלה לארץ ישראל, בתקווה שבכך הוא יחיש את הגאולה.
בניגוד לריה"ל, נקודת השקפתו של רמב"ם היא הלכתית ואין הוא מייחס לארץ ישראל סגולות על-טבעיות.
לשיטתו, קדושת ארץ ישראל נובעת מהמצוות המתקיימות בה, כאשר עם ישראל יושב על אדמתו ומתנהג על פי התורה.
לדידו, ארץ ישראל התקדשה בגלל מאורעות היסטוריים, כגון ברית בין הבתרים, עקדת יצחק, כיבושי יהושוע שקידשו את הארץ לזמנם, והתנחלות עולי בבל שקידשה את הארץ לדורות.
לדידו, מצוות הישיבה בארץ ישראל חלה רק כאשר היא תחת שלטון יהודי-תורני.
על פי הקבלה, ארץ ישראל מזוהה עם ספירת המלכות – בדומה לכנסת ישראל.
נמצא אם כן, שאלוהים המתגלה דרך הספירות, התורה שהסמלים נגזרים ממנה ועם ישראל – הם אחד, וארץ ישראל נכללת באחדות זאת ומשלימה אותה.
ביחסה לארץ ישראל – אשר עם הזמן הפכה למזוהה עם מדינת ישראל, הציונות העלתה ספר שאלות מאתגרות:
האם עם ישראל רשאי ליזום את השיבה לארצו - לארץ ישראל?
והאם מותר להשתמש בכלים פוליטיים חילוניים, לשם הגשמת יעד זה?
האם השימוש בכלים אלו, לא יביא בסופו של דבר לכפירה?
האורתודוקסיה האנטי-ציונית ראתה באקטיביזם הציוני מרד כלפי שמים; ואילו הציונות הדתית ניסתה לגשר בין שתי התפיסות.
מכורח הנסיבות, התקיים פלג בציונות החילונית שחיפש מקומות אלטרנטיביים לארץ ישראל.
פולמוס זה הסתיים, עם ידם של הציונים הטריטוריאליסטים על התחתונה.
מהי זכותו של עם ישראל לחזור לארץ ישראל, אחרי פרידה של דורות?
שאלה זו התעוררה בעקבות ההתנגדות הערבית ליוזמה הציונית, וכן פיצלה ומפצלת את העם.
הדעות נחלקו האם הזכות על הארץ היא 'טבעית', 'היסטורית', 'מוסרית' או 'דתית'.
האנשים חלוקים בשאלה האם הזכות מזכה את העם למדינה או רק לבית לאומי, ל'מדינה יהודית בלבדית', ל'מדינת כל אזרחיה' או ל'מדינה דו לאומית'?
למדינה בכל היקפה של ארץ ישראל או לחלוקה.
על רקע התנ"ך, נתגלעה מחלוקת עם על דרכי ההגשמה, רכישת הקרקעות וההתיישבות.
מה תהיה דמותה של ארץ ישראל?
מה יגבר: 'יהדותה' או היותה מדינה הנשלטת על ידי 'ערכים חילוניים'?
מה יהיה טיב הקשרים בין יהודי התפוצות לארץ ישראל?
"ארץ חדשה" הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע שלמה ארצי.
השיר יצא לאור בשנת 1988.
השיר נכלל באלבום חום יולי אוגוסט כרצועה הפותחת שבו ועובד על ידי עדי רנרט.
האלבום כלל התעסקות בנושאים פוליטיים.
השיר נכתב על רקע האינתיפאדה הראשונה שפרצה בשנת 1987.
הדובר בשיר נוסע עם בנו בדרכי עפר, לאחר שהערים תל אביב וחיפה נחסמו כתוצאה מן הגשמים.
המציאות הפוליטית משתקפת לעיניהם מבעד לשמשות המכונית.
הדובר מתייחס לשני עמים המסוכסים ביניהם.
הוא שואל: "יש לנו ארץ, למה עוד אחת?".
הדובר אומר שערבים מתפללים לאיזה חג, אך הוא אינו יודע איזה חג הם חוגגים, רמז לחוסר ההיכרות של היהודי הישראלי עם תרבותם של הערבים מסביב.
מטרת המסע של האב ובנו היא להגיע לארץ חדשה.
הדובר מזכיר כבשים העולות על אם הדרך, כאשר ייתכן וכוונתו לנוף גלילי או לשטחי יהודה ושומרון (הגדה המערבית).
את הכבשים, מזכיר הדובר, "אנחנו לא דורסים".
הוא מתייחס למפעל הציוני שאינו נס בעיניו אלא פרי של עבודה קשה.
קצב השיר הוזכר כדומה לסגנונו של ברוס ספרינגסטין.
שלמה ארצי, שירים מתוך תקליטים, עמ' 83, הוצאת כנרת, 1991.
ארץ חמדה - גזית היא רשת בתי דין לממונות הפועלת בישראל במסגרת עמותת ארץ חמדה.
בתי הדין של הרשת דנים על פי דין תורה, במסגרת חוק הבוררות.
במהלך שנת תשס"ו (2006) הוקמו שני מיזמים בתחום בתי הדין לדיני ממונות.
האחד, "בית הדין משפט והלכה בישראל" שהוקם על ידי מכון "ארץ חמדה" ללימודי דיינות.
בית הדין פעל בירושלים ובתל אביב.
מיזם שני הוא "איגוד בתי הדין – גזית", שהוקם ביוזמת הרב ד"ר משה בארי.
בגזית הוקמו במשך כשלוש שנים בתי דין ברחבי הארץ.
בשנת תשס"ט (2009) החליטו שני הגופים לאחד את פעילותם.
חזון הרשת הוגדר כך:"מתוך אמונה שהתורה יכולה להתמודד גם עם הבעיות המורכבות והמתוחכמות ביותר של הכלכלה המודרנית על פי ערכי הצדק, היושר והמוסר, מטרת בית הדין היא ליישם את ערכי התורה וההלכה גם בחיים מודרניים משתנים, בכל תחומי החיים הציבוריים והעסקיים".הקמת הרשת התפרשה כחיזוק משמעותי להתרחבות הפלורליזם השיפוטי בישראל.
רשת בתי הדין ארץ חמדה גזית מפעילה נכון לשנת תש"פ תשעה בתי דין: בירושלים, בחיפה, בפתח תקווה, ברמת גן, בקצרין, בבית שמש, בקריית גת, בעפרה ובכפר יונה, בנוסף, לבית הדין לערעורים.
מנהל הרשת הוא הרב עדו רכניץ.
בתי הדין של הרשת דנים על פי דין תורה, במסגרת חוק הבוררות, ופועלים על פי סדרי דין מחייבים, ועל פי מדיניות הלכתית אחידה.
כמו כן, פסקי הדין מפורסמים לאחר השמטת פרטים מזהים.
הסכם הבוררות מאפשר לבית הדין של ארץ חמדה גזית לחייב את הצדדים בהוצאות משפט, בפיצוי על נזק עקיף (גרמא) בפיצוי על מניעת רווח, וכן, בהכרה בכך שחברה בע"מ יכולה לתבוע ולהיתבע.
הרשת עוסקת בתיקים בהיקפי תביעות ממון מקטנות ועד לתביעות של מיליוני שקלים, וגובה אגרה עבור שירותיה.
כמו כן, הרשת מציעה סיורים לימודיים בבית הדין בירושלים, הכוללים משפט מבוים בהשתתפות המבקרים.
רשת ארץ חמדה גזית קיבלה על עצמה שורה של החלטות מדיניות הלכתית המחייבת את דייני הרשת.
קבלת העיקרון שהכלל דינא דמלכותא דינא חל במדינת ישראל שנותן תוקף הלכתי לחלק מחוקי הכנסת, ומאפשר לתבוע כספים בהתאם לחוקים אלו או להתגונן מתביעה בהתאם לחוקים אלו.
הרשת מפרסמת את רשימת החוקים של מדינת ישראל להם היא נותנת תוקף הלכתי.
קבלת העיקרון שאין לכפות על הצדדים פשרה שרירותית, אלא רק פשרה הקרובה לדין.
בנוסף, נקבע שניתן להשתמש בהסכמת הצדדים לפשרה כדי להחזיר לבית הדין את מלוא הסמכויות שבתי דין החזיקו בהם בעבר, ללא המגבלות ההלכתיות החלות על בתי דין בימינו (כגון, האפשרות להכריע במחלוקות, או לדון בתביעות לפיצוי על נזקי גוף).
קבלת הפסיקה שבית הדין רשאי להכריע גם ללא עדים במקרה שהוא השתכנע מעבר לספק לסביר על בסיס ראיות נסיבתיות או עדויות פסולות.
קבלת ההכרעה שמותר על פי ההלכה לפנות עם פסק דין של הרשת להוצאה לפועל של משרד המשפטים כדי לממש אותו.
קבלת התפיסה שחברה בע"מ היא מעין "אישיות משפטית פיקטיבית", אשר משמעה שהיא מתנהלת כאילו היא אישיות משפטית.
לפיכך בדרך כלל לא ניתן לתבוע באופן אישי את בעלי המניות.
בנוגע להוצאות משפט נקבע שבדרך כלל אין לחייב את הצד המפסיד בהוצאות משפט של הצד שזכה, ויש לחלק באופן שווה את עלות אגרת בית הדין ואת ההוצאות על מומחי בית הדין.
אולם, במקרה שבו צד אחד נהג באופן בלתי ראוי במהלך הדיונים ניתן לחייב אותו בהוצאות.
ארץ טרופית משגעת הוא אלבום שירים ממופע על אותו השם.
השירים הם ברזילאיים בנוסח עברי שיצא לאור ב-1987, והמופע היה בהשתתפות להקה ברזילאית.
האלבום הוא למעשה המשך הסגנון מ"ארץ טרופית יפה" שהוקלט ב-1977 במסגרת תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד" ב"קול ישראל".
התוכנית הפכה מאוחר יותר לאלבום שיצא לאור ב-1978, וגם מופע שהצליח ברחבי ישראל.
את הנוסח העברי לשירים ערך אהוד מנור, ומתי כספי עיבד והפיק מוזיקלית, ויחד עם אברהם דשא (פשנל) ביים את המופע.
הזמרת ששרה לצד כספי היא סילביניה, ולאה שבת הופיעה בתור אחת מזמרות הליווי של המופע.
כל השירים באלבום תורגמו לעברית ושוכתבו מפורטוגזית על ידי אהוד מנור, ומתי כספי עיבד אותם מוזיקלית.
חיים רומנו - גיטרה חשמלית
לואיס קרלוס - כלי הקשה
הומברטו ארואג'ו, מורטון קאם - סקסופון
יוסי רגב, אונופרה - טרומבון
איתמר ארגוב, יצחק אלמוג - חצוצרה
בימוי המופע: אברהם דשא (פשנל)
ארץ זו היא שלי הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1943 בבימויו של ז'אן רנואר, עם צ'ארלס לוטון, מורין או'הרה וג'ורג' סנדרס בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בעיירה כבושה "אי שם" במערב אירופה.
לפי מה שנראה המדובר כנראה בצרפת.
הסרט זכה בפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (סטפן דאן).
צבא כיבוש גרמני נכנס לעיירה, עובר ליד אנדרטה לנופלים במלחמה הגדולה ומגיע עד לבניין העירייה לשם נכנס המפקד מיור פון קלר (ולטר סלזק).
אלברט לורי (צ'ארלס לוטון) הוא מורה בבית הספר בעיירה.
לורי הוא רווק מבוגר הגר עם אימו אמה (אונה אוקונור) המטפלת בו כילד קטן ודואגת שישתה כל בוקר כוס חלב אותו היא משיגה בשוק השחור.
סמוך לדירתם גרה לואיז מרטין (מורין או'הרה) שגם היא מורה באותו בית ספר.
אחיה פול (קנט סמית) הוא חבר במחתרת המקומית.
לואיז היא חברתו של ג'ורג' למברט, מנהל תחנת הרכבת בה עובד פול.
ג'ורג' דוגל בשיתוף פעולה עם הגרמנים.
בעת הפצצת העיירה וירידה למקלט הוא מראה את סימני הפחד ומתבייש בעצמו.
בעיירה מופצים עלונים בשם "ליברטי" שקוראים לחירות ואי שיתוף פעולה עם הגרמנים.
הגרמנים מאתרים את בית הדפוס אבל פון קלר חושד בפרופסור סורל כי הוא כתב אותם.
ראש העיר, מנוויל, דוגל במדיניות של שיתוף פעולה כדי לשמור על חיי התושבים.
הוא נפגש עם מנהל בית הספר, פרופסור סורל, ונותן לו הוראה לקרוע מספר ההיסטוריה של המדינה את הדפים שלא מוצאים חן בעיני הגרמנים.
אלברט מבצע זאת ללא היסוס ולואיז מבצעת זאת בחירוק שיניים ולא משמידה את הדפים שנתלשו על מנת שיהיה אפשר לחברם שוב בעתיד.
פול משליך רימון על שיירת הגרמנים כדי להרוג את פון קלר אבל במקום זאת נהרגים שני חיילים גרמנים.
פון קלר לוקח עשרה בני ערובה, בתוכם אלברט, ומתכוון להוציא אותם להורג.
אמו של אלברט ראתה את פול בעת פעולה.
היא נחושה לשחרר את בנה ומודיעה לג'ורג' כי פול הוא שזרק את הרימון.
ג'ורג' מוסר זאת לגרמנים והם הורגים את פול לאחר מרדף.
אלברט משוחרר אבל לאחר שאימו מגלה לו שהסגירה למענו את פול דרך ג'ורג', הוא רץ לג'ורג' ומוצא אותו הרוג כשאקדחו לידו.
ג'ורג' התאבד לאחר שחש בנקיפות מצפון על הסגרת פול.
גרמנים מתפרצים לחדר ואוסרים את אלברט באשמת רצח.
פול מועמד למשפט אזרחי על רצח.
ערב לפני כן מגיע אליו פון קלר לכלא ואומר לו כי הוא פועל לשחרורו לאחר שזייף מכתב התאבדות של ג'ורג'.
פון קלר מתנה זאת בכך שאלברט לא יישא נאום פוליטי בפני בית המשפט.
כאשר אלברט צופה מחלון תאו בהוצאה להורג של בני הערובה ובתוכם פרופסור סורל, הוא משנה את דעתו.
בבית המשפט הוא מגלה את המכתב המזויף של פון קלר ונושא נאום נגד שיתוף הפעולה ובעד ההתנגדות.
אלברט חוזר לבית הספר ויודע שייאסר בקרוב על ידי הגרמנים.
התלמידים מקבלים אותו בכבוד והוא מתחיל להקריא להם את הצהרת זכויות האדם והאזרח.
הגרמנים נכנסים ולוקחים אותו ולואיז ממשיכה בהקראת ההצהרה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותצ'ארלס לוטוןאלברט לורימורהמורין או'הרהלואיז מרטיןמורהג'ורג' סנדרסג'ורג' למברטמנהל תחנת הרכבתולטר סלזקמיור פון קלרהמפקד הגרמני של העיירהאונה אוקונוראמה לוריאימו של אלברטפיליפ מריוולפרופסור סורלמנהל בית הספרתרסטון האלמנווילראש העירקנט סמיתפול מרטיןלוחם מחתרת
ארץ זרה הוא סרט תיעודי ישראלי-אמריקאי אותו ביים שלומי אלדר.
פרט לאלדר, בסרט משתתפים גסאן עבאס, שחקן טלוויזיה ותיאטרון ערבי-ישראלי, וד"ר עז א-דין אבו אל-עייש, רופא פלסטיני תושב רצועת עזה (בעת הצילומים) ששכל שלוש מבנותיו במהלך מבצע עופרת יצוקה.
הסרט מתאר את התהליכים החברתיים העוברים על החברה הישראלית בעשור השני של המאה ה-21, מנקודת מבטם של שני אנשים: גסאן עבאס, שחקן תיאטרון ערבי, ושלומי אלדר, עיתונאי יהודי.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, ד"ר עז א-דין אבו אל-עייש, רופא פלסטיני תושב רצועת עזה, שכל שלוש מבנותיו, שנהרגו מפגיעת פגז צה"לי בביתם.
אבו אל-עייש התקשר אל חברו, שלומי אלדר, עיתונאי יהודי-ישראלי מזה כשני עשורים המסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני ואת רצועת עזה, בזמן שזה ישב באולפן חדשות 10. אלדר העלה לשידור חי את אבו אל-עייש ושידר את זעקות השבר שלו על הרג בנותיו.
ב-2011 הוציא אבו אל-עייש ספר המבוסס על סיפור חייו בשם "לא אשנא", אשר עובד להצגת יחיד שהועלתה בתיאטרון הבימה, בכיכובו של גסאן עבאס, כוכב סדרת הטלוויזיה משנות ה-80 "המסעדה הגדולה".
עבאס הזמין את אלדר לצפות בהצגה (בה עבאס מגלה את דמותו של אבו אל-עייש), ובמפגש ביניהם הם מגלים כי הקהל שלהם הולך ומצטמצם, ככל שהחברה הישראלית משנה את פניה והופכת לקיצונית יותר ויותר.
עבאס מקבל הרבה פחות תפקידים, דיווחיו של אלדר נדחקים לשולי מהדורות החדשות, וכל אחד מהם בדרכו מחפש מקום ותחושת שייכות אליו.
נדים עבאס (בנו של גסאן)
ד"ר עז א-דין אבו אל-עייש
ידין אלדר (בנו של שלומי)
ב-2017 זכה הסרט בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה.
בנימוקי הפרס כתבו השופטים שהסרט מתאר אבלות על המציאות הישראלית באמצעות סיפורם האישי של הבמאי שלומי אלדר ושחקן התיאטרון הערבי, תושב אום אל-פחם, גסאן עבאס.
הסרט נרכש לשידור בתאגיד השידור הציבורי ועורר את מחאתה של שרת התרבות מירי רגב שטענה כי אין מקום לשדר סרט המבקר את ישראל בערוץ טלוויזיה ציבורי.
ב-2018 זכה הסרט בפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר מעל 60 דקות.
בטקס הענקת הפרס אמר אלדר: "את 'ארץ זרה' התחלתי לצלם לפני שש שנים, הרבה זמן במונחים של סרט, פסיק בחייה של מדינה.
אֶרֶץ חֵפֶץ הוא ספר המלקט מאמרותיו וכתביו של הראי"ה קוק ביחס לארץ ישראל ובניין הארץ.
עורך הספר הוא הרב ישעיהו שפירא ("האדמו"ר החלוץ").
הרב ישעיהו שפירא הוציא לאור את הספר לראשונה בשבט ה'תר"צ (1930).
מיד לאחר מכן או במקביל, נדפס הספר בשנית ב"מהדורה שנייה ומתוקנת", ובראשה הובהר כי תוכנה נלקט "מתוך הספרים וכתבי היד" של הרב קוק.
במהדורה השנייה נוספו 11 פרקים: חמישה פורסמו לראשונה מתוך קובץ ו בשמונה קבצים, שניים מתוך קובץ ג (אחד נדפס קודם בספר אורות מאופל, ושני לאחר מכן באורות ישראל), וכן ארבעה פרקים שנדפסו בהקדמת הספר עץ הדר.
כן נדפסה בה תמונת הראי"ה, כפי הנראה לראשונה בתוך חיבור המלקט מכתביו.
שתי המהדורות הראשונות יצאו לאור בהוצאת "דרום" של ר' מיכל יצחק רבינוביץ, ונדפסו בתל אביב בדפוס וידיסלבסקי ומינץ.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, בשנת ה'תשל"ד, הדפיס בירושלים יוסקה שפירא בנו של האדמו"ר החלוץ, מהדורה נוספת בפורמט קטן אשר יועדה לחיילים שנמצאו בחזית.
בשנת ה'תשנ"ה, ביוזמת יוסקה שפירא, הדפיסו ברחלים הרב משה צבי נריה והרב בני אלון מהדורת צילום של ההדפסה השנייה, והוסיפו עליה מאמרים פרי עטם אודות העורך והחיבור.
מהדורה זו נדפסה פעמים רבות.
בשנת ה'תשס"ה הוציא לאור הראל כהן מהדורה חדשה, מתוקנת ומנוקדת של הספר בבית אל, בהוצאת "אורות" ומשפחת שפירא, וגם ממנה הודפסו עותקים בפורמט קטן.
במהדורה המתוקנת, בפרקים אותם ערך הרב שפירא לשונית במטרה להקל על הקורא את הבנת הדברים, נדפס בסוף הספר הנוסח המקורי שכתב הראי"ה בפנקסו.
כן נדפסו מאמרי הרבנים נריה ואלון, וכן מאמרים מאת הסופר שבתי דון יחיא, הרב בנימין צביאלי, הרב חיים דרוקמן, ועוד.
גם מהדורה זו נדפסה מספר פעמים.
כותרת המשנה של הספר מבהירה את מטרתו: "אמרות על ארץ-ישראל ובנינה".
בפתח הספר הדפיס הרב שפירא הקדמה תחת הכותרת "בפתחי שערים: להשקפת הגרא"י קוק על תחית ישראל ובנין הארץ".
בדבריו מנתח "האדמו"ר החלוץ" את הרעיון הציוני מנקודת המבט הדתית, ובפרט מנקודת מבטו של הראי"ה, על פי כתביו שנדפסו עד אותה שעה.
הספר כולל תריסר פרקים בהם 111 סימנים: פרק א – ארץ ישראל והאומה הישראלית (13 סימנים).
פרק ב – תורת הארץ (11 סימנים).
פרק ג – המצוות התלויות בארץ (7 סימנים).
פרק ד – ארץ ישראל והגולה (13 סימנים).
פרק ה – הצפייה לישועה (12 סימנים).
פרק ו – התחיה (8 סימנים).
פרק ז – גאולה (7 סימנים).
פרק ח – אור הישועה (8 סימנים).
פרק ט – חומר ורוח (9 סימנים).
פרק י – אבות ובנים (5 סימנים).
פרק יא – תפקיד צדיקי הדור (6 סימנים).
פרק יב – והיו לאחדים (15 סימנים).
פרקי הספר נלקטו מתוך כתבי הראי"ה שנדפסו לפני שנת תר"צ.
לפי סדר כרונולוגי: עקבי הצאן, עץ הדר, שבת הארץ, ערפלי טהר, המאמר "זרעונים", הערת הרב לספר "הגלות בתוך הגאולה" (ירושלים תר"פ), אורות, אגרות ראיה, אורות התשובה, וכרוז.
כן נלקטו סימנים מתוך חיבורים שטרם נדפסו: הסידור עולת ראיה, פירוש האגדות עין איה ושמונה קבצים.
החוקר אריה פרנקל כתב כי "חשיבותו של הילקוט, בהיותו ניסיון לכנס בצורה מגובשת את עיקרי שיטתו – דבר שלא נעשה עד אז".
יצוין כי הקובץ "אורות ארץ ישראל", נדפס לראשונה תשע שנים קודם לכן בתוך הספר "אורות מאופל", אולם הוא קצר ותמציתי יחסית ל"ארץ חפץ".
במכתב עם צאת המהדורה הראשונה לאור, בחודש ניסן תר"צ, התבטא הרב יוסף משאש: "בשום שכל הגיתי בה, והנה כולה קודש קודשים!
שבע קדושות חופפות עליה: קדושת הארץ, התורה, הנבואה, העם והלשון, הוד והדר – תמונת הגאון המולידה ומצמיחה, ועל הכל רם ונשא המלך הקדוש השוכן בציון".
ארץ חפץ – ירושלים תר"צ א (סריקה של המהדורה הראשונה באתר דעת ובאתר hebrewbooks) וירושלים תר"צ ב
ארץ חפץ – מהדורת צילום של המהדורה השנייה, ירושלים תשל"ד ורחלים תשנ"ה
ארץ חפץ – מהדורה חדשה מנוקדת ומתוקנת, בית אל תשס"ה
ארץ זיס או ארץ סוס היא חצי אי, בארץ המלך כריסטיאן העשירי, באזור מזרח גרינלנד שבגרינלנד.
מבחינה מנהלתית חצי האי ארץ זיסהוא חלק מהפארק הלאומי צפון מזרח גרינלנד.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי א.
חצי האי נקרא על שם הגאולוג האוסטרי אדוארד סוס, בזמן המיזם שלו (בשנת 1899) לחיפוש אחר עקבות של משלחת אנדרה (Andrée expedition) האבודה.
נת'ורסט תרגם בעבר ספר מאת אדוארד סוס לשוודית.
לארץ זיס שטח הררי, אלפיני.
חצי האי ממוקם ממערב ליימר (אי), מדרום לארץ אנדריי, מצפון לארץ לייל, ומצפון-מזרח לגלטשרלנד.
ארץ זיס גובלת במערבה בפיורד קיירולף;
ארץ זיס גובלת בצפונה בפיורד קייזר פרנץ יוזף;
ארץ זיס גובלת בצפון-מזרח במצר אנטארקטיק;
ארץ זי גובלת בדרומה בפיורד קמפה ובפיורד דיקסון;
מצר יבשה צר, בדרום-מערב ארץ זיס מקשר את ארץ זיס לארץ גודאנת'.
בחצי האי ארץ זיס מצויים מספר קרחונים, ובהם:
ארץ חמדה (ובשמו המלא: "ארץ חמדה כולל ידיעת גלילות אה"ק על פי גדולי התיירים") הוא ספר שכתב נחום סוקולוב בשלהי המאה ה-19 ובו הוא מציג את ארץ ישראל וסביבתה מהבטים שונים כמו גאוגרפיה, צמחייה, חי, חלוקה שבטית ודתית, אדמות, יישובים ועוד.
הספר מתבסס על תמצית של תרגום ספרו של לורנס אוליפנט "ארץ הגלעד" (The Land of Gilead) ומידע מספרי תיירים אחרים (בפרט מדריך בדקר) שפקדו את ארץ ישראל.
ספרים כמו ספרו של סוקולוב היו חלק מההתעוררות של התנועה הציונית בתקופה זו וסייעו לשכנע יהודים לעלות לארץ ישראל.
המחצית השנייה של המאה ה-19 התאפיינה בהגירה נרחבת של יהודים מאירופה שנבעה מפוגרומים, מצד אחד, ומקשיים כלכליים מצד שני.
חלק ממהגרים אלו עלו לארץ ישראל כשהם נתמכים על ידי התנועה הציונית.
חלק מפעילות ציונית זו באה לידי ביטוי בכתיבת מאמרים, הוצאת עיתונים ופרסום ספרים שעסקו בציונות ובארץ ישראל.
מידע זה, שפורסם ברובו בגולה, נפוץ בין היהודים וסייע להם להחליט להצטרף למסע הציוני לארץ ישראל.
ב-1879 ערך לורנס אוליפנט מסע בארץ ישראל ואת חוויותיו ורעיונותיו העלה על הנייר בספר שפרסם בלונדון ב-1880 בשם "ארץ גלעד" (The Land of Gilead).
בספר זה סוקר אוליפנט את מצב המושבות היהודיות אותן ביקר וטווה תוכנית ליישוב היהודים באזור הגלעד.
הפעיל הציוני, העיתונאי והסופר נחום סוקולוב קרא את ספרו של אוליפנט (וספרי תיירים אחרים) והחל לתרגם אותו לעברית ב-1882. הוא לא השלים משימה זו, וב-1886 הוציא לאור בוורשה ספר בשם "ארץ חמדה" שכלל מידע מספרו של אוליפנט ומספרי תיירים אחרים, בפרט מדריך בדקר לפלשתינה וסוריה.
נחום סוקולוב היה הנשיא החמישי של ההסתדרות הציונית העולמית, סופר, מתרגם, עיתונאי, עורך "הצפירה", חוקר, מנהיג ציוני ומדינאי.
סוקולוב תפס, מצד אחד, מקום מרכזי בתנועה הציונית ומצד שני עסק בעיתונות ונחשב לאבי העיתונות העברית המודרנית.
במקביל כתב ספרים שעסקו בציונות ובהיסטוריה של עם ישראל.
הספר כולל מבוא ו-13 פרקים המכילים מידע מקיף ומפורט על כל אזור צידו המזרחי של הים התיכון הכולל את סוריה, לבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן ().
הספר מציג אספקטים שונים של אזור זה כמו גאוגרפיה, צמחייה, חי, חלוקה שבטית ודתית, אדמות, יישובים ועוד.
מבוא מפני קשׁט סלה!: במבוא מתאר סוקולוב את שיחותיו עם אוליפנט ואת השיקולים שהועלו לגבי הוצאת הספר.
סוקולוב מזכיר את קשיי ההתיישבות בארץ ותוקף את הארגונים הציוניים שדוחפים יהודים לעלות ארצה ללא הכנה מספקת.
פרק 1 חזות הכל: בפרק זה חוזר סוקולוב אל התנ"ך ומציג את ההתייחסויות השונות לארץ ישראל/כנען, לשמה ולגבולותיה במקורות.
סוקולוב ממשיך את סקירתו גם לתקופות מאוחרות יותר כמו התקופה הרומית ומסעי הצלב.
בהמשך הוא מתייחס לכלל מזרח הים התיכון בניסיון להתוות חלוקה של האזור לפי מבנה גאוגרפי.
פרק 2 אוירא דא"י: מזג האוויר השורר בסוריה וארץ ישראל לפי עונות השנה.
פרק 3 חומר ארץ הקדושה: סוגי האדמה השונים בהם התאפיין האזור.
סוקולוב מפרט היכן ניתן למצוא אדמות גיר, סלעי יסוד, חול, גרניט, בזלת וכו'.
פרק 4 על פרי הארץ: הגידולים השונים שגדלים בכל האזור הגאוגרפי בין לבנון, סוריה וארץ ישראל (ים תיכוני, סף המדבר, עמק הירדן וכו').
סוקולוב מבחין בין הצמחייה הטבעית לבין הגידולים החקלאיים ומתייחס להשפעת עונות השנה על הגידולים.
הפרק מפרט את היקף התוצרת של גידולים חקלאיים שונים כמו פירות יבשים, יין, בוטנים, זיתים, שמן, טבק ועוד.
בנוסף לגידולים החקלאיים מציג הספר גם תוצרת שאינה באה מגידולים חקלאיים כמו אשלג, עפצים לעיבוד עורות, צמר, משי ועוד.
פרק 5 מערכת החי: החי שנמצא באזור.
הוא פותח בחיות שעומדות לשירותו של האדם ובעיקר המקנה ומנתח את השוק של חיות אלו והמוצרים המופקים מהם (מוצרי חלב, צמר, בשר וכו').
בהמשך בוחן סוקולוב גם את מערכת החי הלא מבויתת שמתקיימת באזור כולל חיות ממשפחות היונקים, העופות, החרקים והדגים.
חלקו האחרון של הפרק (על אף שלא קשור לנושא הפרק) מתייחס למינרלים באדמת הארץ אותם ניתן לנצל (כמו שיש, חצץ, קוורץ, מלח, אספלט, ברזל, אשלג, נחושת וכו') והיכן ניתן למצוא מינרלים אלו.
פרק 6 מחלקות הארץ: העמים השונים שישבו ויושבים באזור החל מתקופת כיבוש ארץ ישראל והאזורים בארץ בהם חיו וחיים אותם עמים.
סקירה זו מתייחסת, באופן טבעי, גם לריכוז היישוב היהודי.
פרק 7 תולדות א"י וסוריא: ההיסטוריה של עם ישראל החל מהגעת אברהם אבינו לארץ ישראל דרך כל התקופות המתוארות בתנ"ך (שופטים, מלכים, נביאים), גלות בבל והחזרה ארצה, השלטון היווני והרומי, השלטון המוסלמי, הביזנטי והממלוכי, מסעות הצלב והשלטון העות'מאני.
פרק 8 בואו חשבון: הפיזור האתני והדתי של העמים בארץ ישראל, לבנון וסוריה.
סוקולוב מתייחס גם למסורות של הדתות השונות בהקשר של לידה, טקסי בגרות, נישואין ומוות וכן למנהגים נפוצים בכל עדה ועדה.
בהקשר היהודי מתייחס סוקולוב לזרמים הספרדי והאשכנזי והשוני במנהגיהם.
פרק 9 אי זו הדרך וסדרי הארץ מה המה?: פרק זה מהווה מדריך לתייר בארץ ישראל.
סוקולוב סוקר אספקטים שונים הקשורים לביקור בארץ כמו דרכי הגעה יבשתיים וימיים, עלויות השירותים השונים (כולל תשלומי בקשיש), יחסי המרה בין מטבעות, מסמכי מסע נדרשים, סיכונים ואזהרות מסע ואפשרויות תקשורת.
פרק 10 המנהל: הערים השונות שנמצאות בסוריה, לבנון ועבר הירדן וזאת על פי ספרו של אוליפנט והמפה שצורפה לספרו.
פרק 11 מסע אליפהאנט מעבר הירדן מזרחה: מסעו של לורנס אוליפנט בעבר הירדן כחלק מתוכניתו של אוליפנט ליישב יהודים באזור זה.
אוליפנט שנחת בביירות צירף אליו את האנגלי אוון פיבס (Owen Phibbs) שהכיר את האזור ויחד יצאו מזרחה.
בדרכו חצה אוליפנט את לבנון, עבר לאזור הבשן עד להר הבשן ומשם פנה דרומה, חצה את הירמוך והגיע לעבר הירדן ולגלעד.
בזמן שהותו במקום בחן אוליפנט את איכות האדמה, מקורות המים, הבעלות על האדמות, היישובים העיקריים, השבטים היושבים באזור וכו'.
פרק 12 מערבא: הגאוגרפיה והמצב האורבני של ארץ ישראל.
תחילה מפרט את הימים, האגמים, הנחלים, הנהרות, ההרים והעמקים ובסיום הפרק מפורטים הערים והכפרים שהתקיימו בשלהי המאה ה-19 ובראשם ירושלים.
פרק 13 מושבות בני ישראל: ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
תחילה מתייחס סוקולוב ליישוב הישן ובעיקר לירושלים ולצפת ולאופן בו מתמודדים היהודים עם התמעטות דמי החלוקה.
בהמשך מתייחס סוקולוב למושבות החקלאיות שאך זה הוקמו וביניהן גן מונטיפיורי, מקווה ישראל, פתח תקווה, ראשון לציון, עקרון, גדרה, שמרון (זכרון יעקב), ראש פינה ויסוד המעלה.
בשנת 1886 פרסם יוסף לייב פריידקין ספר בשם "מעשה נס" (נס = ראשי תיבות של נחום סוקולוב) ובו ביקורת על "ארץ חמדה".
בספרו הראה פריידקין שחלק ניכר מ"ארץ חמדה" נלקח (ללא קרדיט) ממדריך בדקר לפלשתינה וסוריה, וכן מהכרך הראשון של השנתון "ירושלים" שערך והוציא לאור אברהם משה לונץ בשנת 1882.
"ארץ זבת חלב ודבש" הוא שיר עם וריקוד עם ישראלי ידוע המבוסס על פסוק מספר דברים.
השיר והריקוד פופולריים בלחנו של אליהו גמליאל שהיה מוזיקאי, מורה למוזיקה, כוריאוגרף ומרקיד ריקוד עם ישראלי.
השיר זכה לשני לחנים שנכתבו בידי שני יוצרים שזהותם ידועה.
הראשון, הנפוץ מבין השניים, הוא של המלחין אליהו גמליאל (2013-1926), אשר כתב אותו בשנת 1952 כתרגיל בהלחנה לשני קולות (קאנון) כסטודנט במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב.
גמליאל אף יצר ולימד את ריקוד-העם עבור השיר.
גמליאל מספר: "שכבר למדתי במידרשה למחנכים למוזיקה בת"א, אמר לי מתתיהו (שלם.
י.מ) שהוא זקוק לשירים לאיזה מחזה תנ"כי על המרגלים.
נסגרתי באולם המוזיקה בקיבוץ (רמת יוחנן.
י.מ) והתחלתי רוקד, שר, צועק בקולי קולות, רואה בעיני רוחי כל מיני דמויות תנ"כיות- את המרגלים החוזרים עם אשכול ענבים, את העם הרוקד באקסטאזה.
הבאתי את זה באותו שבוע כתרגיל בשני קולות (נמוך וגבוה) לשיעור הריתמיקה אצל קטה יעקב, ומשני הקולות האלה נולדה המנגינה האחת של 'ארץ זבת חלב', כאשר חלק אחד של השיר הוא גבוה והשני נמוך...".
את הלחן השני כתב המלחין עמנואל עמירן-פוגצ'וב (1993-1909), שהלחין שירי זמר רבים.
שני לחני השיר "ארץ זבת חלב ודבש" שעולה מהם ניחוח מוזיקלי ארץ-ישראלי, נפוצו ברבים ואף שולבו בין שירי-הזמר המקובלים כריקודים בחוגים שונים לריקודי-עם.
בין המבצעים בלחן עמירן: מרים אביגל, נתניה דברת, אסנת פז, נגה אשד
בין המבצעים בלחן גמליאל: גאולה גיל, שושנה דמארי, יפה ירקוני, גאולה זוהר, מרים בן-עזרא, ג'נה ביאליק, אילקה ואביבה רווה, מריון רונג (זמרת פינית), תיאודור ביקל, מרים אביגל, רן אלירן ואתל רעים, נינה ופרדריק (צמד דֶנִי), שמשון בר נוי, נינה סימון.
ובנוסף גם בסרט חלב ודבש (סרט), ביצעו את השיר: שרון צור, יוסף כרמון, גאולה נוני, נועה כץ ואלון שמש.
ארץ יבשה הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 2012 בבימויו של ג'ון הילקוט.
הסרט מבוסס על הרומן 'The Wettest County in the World' מאת מאט בונדורנט.
התסריט לסרט נכתב על ידי ניק קייב.
בסרט מככבים שיה לה-באף, טום הארדי, ג'סיקה צ'סטיין, גאי פירס, ומיה וסיקובסקה.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 26 מיליון דולרים, הכניס כ-54 מיליון דולרים בקופות ברחבי העולם.
עלילת הסרט מתרחשת בווירג'יניה בשנות ה-30 של המאה ה-20 במהלך תקופת היובש.