tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחדים מאלה שנמצאו ראויים לפרס סירבו לקבלו.
בשנת 1957 סירב חנוך אלבק לקבל את הפרס, מתוך התנגדות לחלוקתו.
אלבק הסביר את התנגדותו במכתב: "א) ריבוי הפרסים במדינה וחלוקתם לכל מיני אנשים ונשים מורידים את ערכם לפחות מכשיעור הראוי להתכבד.
בשנת 1961 סירב הרב צבי יהודה הכהן קוק לקבל את הפרס, שכן סבר שאין הפרס מגיע לו.
הוא כתב במכתבו לשר החינוך אבא אבן: "יש כאן למעשה טעות מוחלטת ובשום אופן אין לי כל אפשרות לקבל את זה.
ולפיכך לא יזכירו שום דבר מזה ביחס אלי...".
ב-1968 החליטה ועדת פרס ישראל להעניק לראשונה פרס בקטגוריה של "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה" וביקשה להעניקו לראש ממשלת ישראל לשעבר, חבר הכנסת דוד בן-גוריון.
בן-גוריון שלח מכתב לשר החינוך, זלמן ארן, שבו הביע את סירובו לקבל את הפרס, בנימוק ש"לא מגיע לי פרס בעד מילוי חובתי לארצי".
אורי זוהר, שזכה בשנת 1976 בפרס בקטגוריה של קולנוע.
באקט הסירוב שלו היה מן המחאה האנטי-ממסדית.
בשנת 1993 הוחלט על הענקת הפרס לישעיהו ליבוביץ, ובעקבות המחלוקת שהתעוררה ויתר על הפרס.
האמן משה גרשוני שהיה אמור לקבל את הפרס בשנת 2003 הודיע כי יסרב ללחוץ את ידם של ראש הממשלה אריאל שרון ושרת החינוך לימור לבנת, ו"שאין זה הזמן לחגיגות", בעקבות כך נשלל ממנו הפרס וכספי הזכייה נתרמו לעמותה למען אמנים במצוקה.
לרגל חגיגות ה-60 למדינת ישראל, רצו להעניק לאריק איינשטיין את הפרס, אך איינשטיין סירב לקבלו.
בשנת 2021 נבחר יהודה משי זהב לחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ימים אחדים לאחר מכן פרסם העיתון "הארץ" תחקיר ובו עדויות כי משי זהב נהג במשך שנים להטריד ולתקוף מינית ילדים, נערים, נערות ונשים.
משי זהב הכחיש את הטענות, אך הודיע שהוא מוותר על הפרס.
בשנת 2023 סירב הזמר שלמה ארצי לקבל את פרס ישראל שהוענק לו עקב המחאה נגד הרפורמה המשפטית שהתקיימה באותה עת.
הוא נימק: "בעיתוי הנוכחי, כשהמדינה שלנו פצועה ושסועה, אני מרגיש שקשה לי לקבל את הפרס ולכן אני נאלץ בצער לוותר על הכבוד הגדול הזה." על כן הוחלט ע"י הוועדה להעניק את הפרס לזמר דקלון (יוסי לוי).
סביב רבים ממקבלי הפרס שורר קונצנזוס באשר לזכותם לפרס זה, בזכות מוניטין שצברו בציבור הרחב או בתחום אקדמי, אף שאינם בהכרח מוכרים לציבור הרחב.
עם זאת, יוקרתו של הפרס, כפרס ממלכתי, מביאה לכך שלעיתים נכרכת ההחלטה על מתן הפרס במחלוקת פוליטית עזה.
בשנת 2004 המליצה ועדת השופטים על הענקת הפרס לאמן יגאל תומרקין.
שרת החינוך, התרבות והספורט, לימור לבנת, פנתה לוועדה בבקשה שתבחן מחדש המלצה זו, לאור פניות רבות של אזרחים "לבטל את הענקת הפרס לתומרקין בשל התנהגות והתבטאויות פוגעות של הפסל".
הוועדה בחנה שוב את העניין ועמדה על החלטתה הקודמת להעניק את הפרס לתומרקין.
בשנת 1992 מחה יובל נאמן, מזוכי פרס ישראל 1969, על הענקת הפרס לסופר אמיל חביבי, תוך שהוא משליך את תעודת הפרס שלו לכיוונו של חביבי.
בפברואר 2015 נמנע ראש הממשלה ושר החינוך, בנימין נתניהו, מלאשר את חברותם בוועדות השיפוט לפרס של חיים שריר, אריאל הירשפלד ואבנר הולצמן.
נתניהו הציג את המניע להחלטתו: "במשך השנים מונו לוועדה הבוחרת יותר ויותר גורמים קיצוניים בעמדותיהם, ובהם גורמים אנטי ציוניים – למשל כאלה התומכים בסרבנות לשרת בצה"ל – ופחות מדי נציגים אותנטיים של חלקים נרחבים אחרים בעם".
במחאה על כך החל גל התפטרויות של שופטים ובהם גיל הראבן, נסים קלדרון, נורית גרץ, יונה אליאן, זיוה בן-פורת, אפרים חזן, אורי הולנדר ורם לוי.
מועמדים לפרס ישראל ובהם רות דיין, יצחק בן-נר, יגאל שוורץ, חיים באר, סמי מיכאל ודויד גרוסמן הסירו מועמדותם.
מועצת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים הביעה מחאה על פסילת השופטים שפגעה במעמדו של הפרס, והציעה להעביר את הכפפתו לגורם ממלכתי כגון לשכת נשיא המדינה.
בעקבות הנחייתו של היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, לפיה עקב תקופת הבחירות אין לקבל החלטות בנושא, חזר בו נתניהו מהחלטתו.
אף על פי כן, רוב השופטים שהתפטרו והמועמדים שהסירו את מועמדותם הודיעו שלא יחזרו בהם.
אל המסירים את מועמדותם לפרס הצטרף העיתונאי דן מרגלית.
בעקבות עתירה לבג"ץ של קבוצת אנשי רוח, נקבע כי הפרס בתחום חקר הספרות לא יוענק.
בשנת 1997 החליטה ועדת הפרס להעניק את הפרס לעיתונות לעיתונאי שמואל שניצר.
לאחר שהוכרז על ההחלטה, הוגשה עתירה לבג"ץ נגד ההחלטה.
בג"ץ הורה להחזיר את הדיון בפרס לוועדת הפרס.
שניצר, בינתיים, לא שעה לקריאתו של נשיא המדינה עזר ויצמן להתנצל או לחזור בו מדבריו.
בנסיבות אלה, כשברקע גם הרוחות הסוערות על פרשת תרומות הדם של עולי אתיופיה שנחשפה ב-1996, כשהתכנסה ועדת הפרס שנית הוחלט שלא להעניק את הפרס לשניצר.
מאז הוגשו לבג"ץ עתירות רבות כנגד החלטות ועדות הפרס, שכולן נדחו.
רוב העתירות דרשו לשלול מזוכה את הפרס.
קבוצה אחת של עתירות טענה שהזוכה אינו ראוי לפרס.
העתירות נגד הענקת הפרס על מפעל חיים לשולמית אלוני, והענקת הפרס ליגאל תומרקין ולזאב שטרנהל טענו שהם אינם ראויים לפרס על רקע התבטאויות שנויות במחלוקת.
השופטת עדנה ארבל התייחסה לטענות אלו בנימוקים לדחיית העתירה בפרשת שטרנהל:
טענה נוספת שהועלתה בעתירות לשלילת הפרס עסקה בניגוד עניינים של אחד או יותר מחברי ועדת הפרס.
בעתירות כנגד הענקת הפרס ל, ולשמעון מזרחי.
כנגד טענות אלו קבעו השופטים שלא סביר לדרוש במדינה קטנה כמו ישראל שלא יהיה קשר כלשהו בין חברי ועדת הפרס, אשר צריכים להיות בקיאים בתחום שבו ניתן הפרס.
היו גם עתירות אחרות כנגד פרס ישראל.
בעתירה אחת דרש העותר שפרס ישראל יוענק לו.
בעתירה אחרת יצא הצייר משה גרשוני כנגד שלילת הפרס ממנו בגלל סירובו להופיע בטקס הענקת הפרס.
גם עתירות אלו נדחו על ידי בית המשפט.
יש הסוברים, כמו דניאל פרידמן ומאיר הופמן, כי מאחר שפרס ישראל ניתן כאות כבוד והערכה אין מדובר כלל בהחלטה שפיטה ובית המשפט העליון טעה בהתערבו בעניין הענקת הפרס לשניצר.
שופטי בית המשפט העליון לא קיבלו עמדה זו מפאת האופי הממלכתי של הפרס המחייב לשיטתם ביקורת שיפוטית, הגם שהיו בהם, כמו אליהו מצא, שפקפקו בצדקת ההתערבות בעניין הפרס לשניצר.
עמדת בית המשפט העליון היא שאין עילה להתערבות בית המשפט אם החלטתה של הוועדה התקבלה בתום-לב ועל בסיס שיקולים מקצועיים ענייניים.
בפסק הדין בעניינו של שמעון מזרחי, כתב השופט אשר גרוניס באופן כללי על עותרים כנגד הענקת הפרס לאחר: "יהיו כאלה שיאמרו שמדובר בחוסר פירגון ויהיו אחרים שירחיקו לכת ויטענו שעותרים המעוניינים בשלילת הפרס מהאחר פועלים מתוך צרות עין" והשופט חנן מלצר ביקש מהציבור לפרגן לזוכים ולהניח לפרס ישראל ולזוכים בו.
באותו מקרה אף הושתו על העותרים הוצאות משפט גבוהות יחסית לעתירות מעין אלו.
בשנת 2021 המליצה ועדת פרס ישראל במתמטיקה ומדעי המחשב להעניק את הפרס לפרופ' עודד גולדרייך ממכון ויצמן למדע, על מחקריו בנושא סיבוכיות חישובית, אך שר החינוך, יואב גלנט, ולאחריו שרת החינוך יפעת שאשא-ביטון נמנעו מלאשר את המלצת הוועדה עקב התבטאויות פוליטיות של גולדרייך.
דוד הראל, נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וחמישה מנשיאיה בעבר פרסמו מחאה על ההחלטה שלא להעניק את הפרס.
במרץ 2022 פסק בג"ץ כי יש להעניק את הפרס לגולדרייך, מכיוון שהפרס ניתן על בסיס שיקולים מקצועיים מובהקים, וכי שיקולים לא-מקצועיים, כגון התבטאויות של המועמדים בהקשרים ערכיים – עשויים להיות רלוונטיים רק במקרים חריגים וקיצוניים ביותר.
גולדרייך קיבל את הפרס באפריל באותה שנה.
ב-2024 הודיע שר החינוך יואב קיש על ביטול הענקת הפרסים באותה השנה בתחומי היזמות, המדע והתרבות, ויצר קטגוריה חדשה "תקומה: גבורה אזרחית וערבות הדדית".
ההחלטה עוררה תרעומת, בין השאר משום שנתפסה כחלק מניסיון לבטל את הענקת הפרס ליזמות לאיל וולדמן, על רקע היותו פעיל ב.
כנגד ההחלטה הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה שהשר פעל ממניעים זרים ותוך חריגה מסמכות.
אל העתירה הצטרפו שתי ועדות פרס, והייעוץ המשפטי לממשלה סירב להגן על עמדת השר.
בעקבות העתירה ועמדת הייעוץ המשפטי – הודיע קיש כי חזר בו מהחלטתו וכי הפרס יחולק במתכונת הרגילה.
ב-8 במאי 2024 דחה בג"ץ את העתירות והרב יוסף קיבל את הפרס ביום העצמאות, כמה ימים מאוחר יותר.
מחלוקות נוספות בין שר החינוך לוועדת הפרס
בעקבות החלטת השר בוטלה הענקת הפרס לסוציולוגיה בשנה זו.
על החלטה זו ודומות לה שקדמו לה כתב יו"ר ועדת הפרס, פרופ' גד יאיר:
גד אביגד (מדעים מדויקים, 1957) ונחמן אביגד (חקר ארץ ישראל, 1977)
יעקב בן-תור (מדעי החיים, 1955) ואמנון בן-תור (חקר הגאוגרפיה, 2019)
יהושע ברטונוב (תיאטרון, 1959) ודבורה ברטונוב (אמנות הבד והבימה, 1991)
אהרן הראל-פיש (חקר הספרות הכללית, 2000) ודוד הראל (מדעי המחשב, 2004)
הרב עובדיה יוסף (ספרות תורנית, 1970), עדינה בר-שלום (מפעל חיים, 2014) והרב יצחק יוסף (ספרות תורנית, 2024)
יעקב לויצקי (מדעים מדויקים, 1953) ואלכסנדר לויצקי (מדעי החיים, 1990)
יוסי בנאי (אמנויות הבמה, 1998) וגברי בנאי (מפעל חיים, 2000)
שרה הסטרין-לרנר (מדעי הרפואה, 1955) ושלמה הסטרין (מדעים מדויקים, 1957)
יגאל ידין (מדעי היהדות, 1956) ויוסי ידין (אמנות הבד והבימה, 1991)
רחל ינאית בן-צבי (תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, 1978) ובתיה לישנסקי (מפעל חיים, 1986)
יובל נאמן (מדעים מדויקים, 1969) ורות בן-ישראל (חקר המשפט, 2001)
אהרון צ'חנובר (חקר הביולוגיה, 2003) ויוסף צ'חנובר (מפעל חיים, 2021)
אפרים קציר (מדעי החיים, 1959) ואהרן קציר (מדעי החיים, 1961)
מיכאל רבין (חקר מדעי המחשב, 1995) ומרים בן-פרץ (חקר החינוך, 2006)
נתן שרון (חקר הביוכימיה, 1994) ושמואל שטריקמן (חקר הפיזיקה, 2001)
שמא פרידמן (חקר התלמוד, 2014) ומרדכי עקיבא פרידמן (חקר ההיסטריה של עם ישראל, 2019)
עדינה בר-שלום (מפעל חיים, 2014) והרב יצחק יוסף (ספרות תורנית, 2024)
יהודית ברוניצקי ויהודה ברוניצקי (תעשייה, 2018)
מירי ארנטל וחיים ארנטל (מפעל חיים, 2019)
יעקב יער (אדריכלות, 2007) ורות ברמן (חקר הבלשנות, 2021)
אליהוא כ"ץ (מדעי החברה, 1989) ורות כ"ץ (חקר התרבות, האמנות והמוזיקולוגיה, 2012)
דוד עמירן (גאוגרפיה, 1977) ורות עמירן (חקר ארץ ישראל, 1982)
הרב יוסף קאפח (מדעי היהדות, 1969) והרבנית ברכה קאפח (מפעל חיים, 1999)
חנה מרון (תיאטרון, 1973) ויוסי ידין (אמנות הבד והבימה, 1991)
דליה רביקוביץ (שירה, 1998) ויוסף בר-יוסף (תיאטרון, 2003)
יוסף צבי הלוי (ספרות תורנית, 1958) ואברהם חיים הלוי (חקלאות, 2002)
מנחם מנדל כשר (ספרות תורנית, 1963) ואסא כשר (חקר הפילוסופיה הכללית, 2000)
רובם הגדול של זוכי הפרס הם גברים יהודים אשכנזים.
בשליש ממספר השנים שבהן הוענק הפרס כל הזוכים היו גברים.
עד כה, רק שבעה אנשים שאינם יהודים זכו בפרס: השייח' אמין טריף, כמאל מנצור ואמל נסראלדין בני העדה הדרוזית, אלדין חתוקאי בן העדה הצ'רקסית-מוסלמית, והנוצרים מכרם ח'ורי, אמיל חביבי והאב מרסל דיבואה.
אף על פי שכ-18% מאזרחי ישראל הם ערבים-מוסלמים, איש מהם לא זכה בפרס מעולם.
מתוך 158 זוכים בפרס ישראל בתחומי התרבות השונים עד 2008 (כולל מוסדות), היו כ-10 מזרחיים.
התפלגות זאת הביאה לביקורת בתקשורת.
בעקבות הענקת הפרס בשנת 2007 שאל המבקר והעורך בני ציפר:
לאחר חלוקת הפרסים ב-2009 כתב הפרשן רינו צרור:
תגובת משרד החינוך הייתה ש"בחלק גדול מהמקרים אין נשים ובני מיעוטים בכלל בקרב המועמדים ולכן אין אפשרות להעניק להן את הפרס.
בשנת תש"ע מונו נשים במרבית הוועדות, כך שבוודאי ניתנה תשומת לב לנושא זה.
אישה שעמדה בראשות אחת מוועדות השיפוט הסבירה שהקיפוח לכאורה איננו בעת דיוני הוועדה על מתן הפרס, המחסור במועמדות מבטא את הקושי שהיה לנשים במהלך השנים להגיע לעמדות בכירות ולהישגים אקדמיים, שיבשילו לכדי מתן פרס ישראל כיום".
פערים בהתפלגות הזכיות בין גברים לנשים, ובין יהודים לאינם יהודים בכלל ולערבים בפרט, אינם ייחודיים לפרס ישראל, אלא קיימים גם בהתפלגות זוכים בפרסים בין-לאומיים.
לשם השוואה, מתוך 876 פרסי נובל שהוענקו (עד 2014, לא כולל פרסים לארגונים) רק 47 פרסים חולקו לנשים (5.4%), ואחוזי היהודים בקרב זוכי פרס נובל גבוהים בהרבה מחלקם באוכלוסיית העולם, ומספרם גבוה בהרבה ממספר הערבים שזכו בו.
חברי כנסת זוכי פרס ישראל
כאמור, מרבית תחומי הפרס הם על מחקר מדעי ולפיכך רוב זוכי פרס ישראל הם חוקרים באוניברסיטאות.
אולם במהלך השנים (נכון לשנת 2021) זכו ארבעים ואחד חברי הכנסת בפרס ישראל.
בשנת 2013 נחנך בכנסת "קיר ההוקרה לחברי הכנסת זוכי פרס ישראל" ביוזמת השר אורי אורבך.
רוב חברי הכנסת שזכו בפרס זכו בו בתחום מפעל חיים או בתחום מדעי היהדות, הרוח והחברה.
במהלך השנים זכו שלושה חברי כנסת בלבד בפרס ישראל בתחום המדעים המדויקים: פרופ' יובל נאמן (מדעים מדויקים, 1969), פרופ' יוסף רום (טכנולוגיה והנדסה, 1976) ופרופ' אלכסנדר לובוצקי (מתמטיקה, 2018).
פרס ישראל נמצא במרכז "הערת שוליים", סרטו של יוסף סידר.
הסרט עוסק בשני חוקרי תלמוד, אב ובנו.
ועדת הפרס מחליטה על הענקתו לבן, אך בטעות שרת החינוך מבשרת לאב שהוא הזוכה.
מנקודה זו נמשך הסרט בחיפוש מוצא מהתסבוכת שנוצרה.
סידר הוא בנו של חתן פרס ישראל חיים סידר.
פרס טשרניחובסקי לתרגום מופת הוא פרס המוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו.
הפרס נקרא על שם המשורר שאול טשרניחובסקי, בהתאם להחלטת מועצת העיר משנת 1942. טשרניחובסקי השתתף בניסוח תקנון הפרס ואף נכח בחלוקתו הראשונה בשנת תש"ג-1943.
הפרס מתחלק לשני חלקים: חלקו הראשון, פרס לתרגום מופת בתחום הספרות יפה; חלקו השני, פרס לתרגום מהספרות המדעית.
בעקבות רפורמה בחלוקת הפרסים העירוניים, הפרס מחולק מדי שנתיים.
פרס ירושלים ניתן על ידי עיריית ירושלים בנושאים שונים.
קיימים פרסים בנושא: ספרות (הניתן החל משנת 1963), ספרות תורנית, ארכאולוגיה, מפעל חיים ועוד.
פרס בשם "פרס ירושלים" חולק לראשונה החל מ-1943 לזכרו של דוד ילין לחכמת ישראל, ספרות יפה וחינוך.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוחלט על הרחבת התחומים בהם מחולק הפרס, ועל מתן פרס ספרותי לחופש הפרט והחברה, ציור, פיסול, עיתונות וארכאולוגיה.
ועדת מתן הפרס ממונה מחדש מדי שנה.
בתקופתו של ראש העירייה אורי לופוליאנסקי בוטלו הפרסים בתחום הציור, הפיסול והעיתונות.
פרס ירושלים לחופש הפרט והחברה
פרס ירושלים לחופש הפרט בחברה הוא פרס ספרותי דו-שנתי, הניתן בכל שנה אי-זוגית לכותבים מרחבי העולם שהתמודדו בכתביהם עם נושאים של חירות האדם, חברה, פוליטיקה וממשל.
הפרס מוענק ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים על ידי עיריית ירושלים משנת 1963 ואילך.
ארבעה ממקבלי הפרס (אוקטביו פס, ו.
נייפול, ג'ון מקסוול קוטזי ומריו ורגס יוסה) זכו כעבור שנים ספורות בפרס נובל לספרות, ואף נטען כי פרס זה ראוי להערכה לא פחות מפרס נובל לספרות, בשל הענקתו לסופרים קודם שזכו בנובל וכן לסופרים דגולים אשר לא זכו בפרס נובל, לעיתים מסיבות שאינן ענייניות.
בשנים זוגיות מוענק פרס ירושלים לסופרים ישראלים.
לדוגמה, בשנת 1994 זכתה נעמי גל בפרס ירושלים לספרות יפה.
פרסים נוספים הנקראים "פרס ירושלים"
פרס ירושלים לספרות על שם עגנון
פרס ספרותי, על שמו של הסופר ש"י עגנון, איש ירושלים, המחולק אחת לשנתיים ליוצרים מצטיינים בתחום הפרוזה.
אמנון שמוש ואבנר טריינין (1979)
יצחק בן נר ואריה ליפשיץ (1981)
בשנת 2006 זכו בפרס עמוס עוז על ספרו "סיפור על אהבה וחושך" וחנוך ברטוב על ספרו "מתום עד תום".
בשנת 2016 חודשה הענקת הפרס בשם פרס עגנון לאמנות הפרוזה.
פרס ירושלים לשירה על שם אורי צבי גרינברג
פרס ספרותי, על שמו של המשורר אורי צבי גרינברג, הפרס נוסד ב-1997 הוא מחולק אחת לשנתיים ליוצרים מצטיינים בתחום השירה.
מתן הפרס מלווה במתן פרס כספי, שערכו בשנת 2006, 20,000 שקלים.
הפרס ניתן מאז מלחמת ששת הימים.
צבי טולקובסקי, גרטה וולף קרקואר ואברהם אופק (1969)
נעמי סולטניק ויהושע נוישטיין (1970)
יעקב רוזנבוים, ליליאן קלאפיש (1977)
פרס ירושלים לאמנות הפיסול ע"ש א' ארסט
פרס ירושלים לחכמת ישראל ולחינוך על שם דוד ילין
פרס ירושלים לחכמת ישראל נוסד בשנת 1943 לזכרו של דוד ילין.
עזרא ציון מלמד על ספרו "מדרשי הלכה של התנאים בתלמוד בבלי" (1944)
יוסף פטאי על ספרו "חזיון הרצל" (1945)
ישראל זרחי על ספרו "ארץ לא זרועה" (1947)
יחזקאל קויפמן על ספרו "תולדות האמונה הישראלית" (1949)
חיים יהודה רות על ספרו "החינוך וערכי האדם: פרקים בהשתלשלות הרעיון ההומניסטי בחינוך" (1950)
יצחק בער על "ישראל בעמים" ומשה אטיאש על ספרו "רומנסירו ספרדי" (1956)
יהושע גוטמן על ספרו "הספרות היהודית ההלניסטית" (1959)
שמואל גולן על ספריו "החינוך המשותף" ו"סוגיות הקיבוץ" (1962)
בן-ציון דינור על ספרו "תולדות ישראל" (1963)
אברהם אבן-שושן על כתיבת מילון אבן-שושן (1968)
מנשה הראל על ספריו "זאת ירושלים" ו"ירושלים ומסעי מדבר יהודה וים המלח" (1972)
פרס ירושלים לעיתונות על שם גרשון אגרון
פרס ירושלים לעיתונות נוסד בשנת 1963 לזכרו של גרשון אגרון.
אברהם חיים אלחנני ומשה ברש (1964)
אהרון גבע ויהודה האזרחי (1968)
יעקב אבן חן ועמירם ניר (1976)
פרס ירושלים לחינוך על שם הנרייטה סאלד
צביקה פלג (2022) מנכ"ל רשת אורט ישראל על הצעדת עולם החינוך למקומות הראויים בקידמה, בטכנולוגיה, בחדשנות ובפדגוגיה אחרת ומתקדמת
זבולון אורלב(2022) יו"ר רשת "דעת" על חינוך ילדי ישראל והכשרת נוער בבתי חינוך.
יהודה פליקס(2022) על עשייתו החינוכית להכשרת דור המחנכים תוך שילוב מצוינות תורנית ואקדמית.
דורון אלמוג (2022) יו"ר עדי נגב נחלת ערן על פועלו להקמת הכפר השיקומי עדי נגב נחלת ערן, ירושלים.
בעשייתו מימש אלמוג את החזון לראות את האדם ולא את המגבלה עימה הוא מתמודד.
אמונה אלון על פרסומיה הרבים המהווים נכסי צאן ברזל.
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית הוא פרס ספרותי שנוסד בשנת 2002 במטרה להנציח את פועלו של המשורר יהודה עמיחי ולקדם את היצירה השירית העברית בת זמננו.
מאז הקמתו מהווה הפרס אחד מהפרסים החשובים בתחום השירה בישראל, ומוענק מדי שנה למשורר בולט על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית ירושלים במשותף.
יושב ראש ועד הנאמנים הראשון של הפרס היה פרופ' דן לאור, אשר כיהן בתפקיד בין השנים 2002-2022. משנת 2023 מכהן בו פרופ' גדעון טיקוצקי.
ועדת השיפוט מתחלפת מדי שנה ומורכבת מאנשי ספרות ושירה, ותפקידיה כוללים בחינת יצירות שפורסמו באותה שנה לצד הערכת תרומתם המצטברת של יוצרים ותיקים.
הפרס מוענק ליוצרים וליוצרות אשר הפגינו מצוינות אמנותית ותרומה משמעותית להתפתחות השירה העברית.
הוא ניתן הן עבור ספר שירה מצטיין שראה אור בשנים האחרונות והן עבור מפעל חיים בשירה, כהכרה בעשייה עקבית ורבת־שנים.
טקס הענקת הפרס מתקיים באולם מרכז התרבות של משכנות שאננים, סמוך לביתו של יהודה עמיחי בימין משה.
סכום הפרס עומד על 60 אלף ש"ח.
פרס כינור דוד היה פרס שהוענק מדי שנה החל ב-1963 וכלה ב-1986 ליוצרים בתחומים שונים בתרבות הישראלית.
את הטקס ואת הליך הבחירה הפיק העיתון ידיעות אחרונות.
במשך כעשרים שנה נחשב הפרס לאחד הפרסים הנחשבים ביותר בתרבות הישראלית.
בשנות ה-70 החל העיתון מעריב לארגן את טקס "ורד הכסף", בו חולקו פרסים בקטגוריות דומות.
עקב כך, הועם זוהרו של פרס כינור דוד.
כעבור שנים אחדות חדלו שתי ההפקות להתקיים ובמקומן החלו מתכונות של טקסי פרסים נפרדים לכל תחום, כגון "פרס אופיר" בקולנוע ופרס התיאטרון.
ב-1994 החל השבועון "פנאי פלוס" של רשת ידיעות אחרונות להפיק את "פרס מסך הזהב", שדומה במתכונתו לפרס כינור דוד.
בשנת 1974 החליטה אשת התיאטרון נולה צ'לטון להשיב את הפרס בו זכתה במחאה על אי הכללת קטע מהמחזה "נשים במלחמה" במהלך שידור הטקס.
בשנת 1981 כתבה נעמי שמר במיוחד עבור טקס חלוקת פרסי כינור דוד את שירה "אנשים טובים באמצע הדרך" אשר בוצע באותו ערב על ידי יהורם גאון, אילנית ולהקת "הכל עובר חביבי" זוכי הפרסים באותה השנה.
הפרס ניתן בקטגוריות שונות באמנויות הבמה ובתקשורת.
בתיאטרון – הצגת השנה, שחקן ושחקנית השנה, במאי השנה
בקולנוע – הסרט הטוב של השנה, שחקן ושחקנית השנה
בתחום הבידור הקל – זמר זמרת ולהקת השנה, מלחין ותמלילן השנה
בתקשורת – תוכניות הרדיו והטלוויזיה של השנה
במחול – רקדן ורקדנית השנה, הצגת המחול הטובה ביותר.
הפרס נקבע על פי משאל שנערך בקרב קוראי העיתון ידיעות אחרונות, תוך שקלול תוצאות משאל נפרד, שנערך בקרב אנשי מקצוע בכל תחום.
פרס יורוסקאר לשחקן השנה באירופה , הידוע בשם פרס יורוסקאר, הוא פרס כדורסל שנתי המחולק מאז שנת 1979. הפרס מחולק לכדורסלן האירופי הטוב ביותר של אותה שנה ללא התייחסות לליגה בה הוא משחק, כולל שחקני NBA.
חלוקת הפרס נעשית בהתאם להופעות ולהישגים של השחקנים הן במועדונים והן בנבחרות הלאומיות.
השחקן שזוכה בפרס יורוסקאר נבחר על ידי ועדה הכוללת מאמנים, שחקני כדורסל וכתבי ספורט מ-14 ארצות שונות, שנותנים את קולם לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בעונה החולפת.
הפרס מוענק על ידי כתב העת האיטלקי, לה גזטה דלו ספורט.
פרס יורוסקאר הוא אחד משלושת הפרסים היוקרתיים ביותר שמקבלים כדורסלנים אירופיים, לצד פרס שחקן השנה של פיב"א אירופה הרשמי ופרס מר אירופה.
הסנטר הליטאי ארווידאס סאבוניס והפאוור פורוורד הגרמני דירק נוביצקי מחזיקים במשותף בשיא הזכיות בפרס בכל הזמנים עם שש זכיות.
באופן מיוחד במינו, נוביצקי השיג את כל 5 הזכיות הראשונות שלו בתואר ברציפות, בין השנים 2002–2006 וזכייה נוספת בשנת 2011 בה זכה באליפות ה NBA במדי דאלאס מאבריקס.
הסמול פורוורד הקרואטי טוני קוקוץ' בא אחריהם בדירוג עם חמש זכיות.
פאו גאסול ודראז'ן פטרוביץ' זכו בפרס ארבע פעמים כל אחד.
פרס יולודן הוא פרס ישראלי המוענק עבור עבודת מחקר מצטיינת המתמקדת ביישום לרפואה של מדעים מדויקים או טכנולוגיה מתקדמת.
בשיקולים בבחירת המועמדים לפרס ניתנת עדיפות למחקרים המובילים, בבוא העת, לפיתוח מוצרים או מתקנים הניתנים ליישום מעשי.
"מטרת הפרס היא לקדם הישגים מחקריים המבטיחים יישום מדעי טכנולוגי ומכוונים להגביר את רווחתו של האדם ולהאריך חיי אנוש".
הפרס, הנקרא "פרס מחקר מקרן ע"ש יולודן – Fund Juludan Research Prize", נוסד ב-1984 בתרומתם של מר יוליוס טיגנר, מר לודוויג קליינר ומר דניאל פולקנר, מלונדון.
גובה הפרס נקבע מדי שנה על ידי התורמים.
הפרס כולל מענק מחקר בסכום של כ-2,500$ ופרס בסכום של כ-2,500$ המועברים על ידי התורם.
ועדת הפרס היא ועדת פרסי מחקר של הטכניון, והפרס אף מוענק בטכניון.
רשאים להיות מועמדים חברי סגל אקדמי במשרה מלאה באוניברסיטאות בישראל בדרגות מרצה, מרצה בכיר ופרופסור חבר.
לא ניתן לקבל את הפרס יותר מפעם אחת.
המועמדות מוגשת על ידי סגן הנשיא למחקר של האוניברסיטה.
ניתן להגיש מועמד אחד בלבד מכל יחידה אקדמית.
פרס יציב לספרות הילדים, על שם עורכו הראשון של "דבר לילדים", יצחק יציב (1890–1947), נוסד בידי כתב העת "דבר לילדים" ובידי הקרן להנצחת מרי ויצחק יציב, למטרת עידוד סופרים מתחילים וצעירים עד גיל 30.
הפרס חולק לראשונה ב-2 בפברואר 1954, על שיר וסיפור שפורסמו ב"דבר לילדים" בשנת תשי"ג.
החל משנת 1962 הורחבה יריעת הגיל לקבלת הפרס, והוסר התנאי של עד גיל 30.
ב-1965 הוחלט על שינוי בשיטת הקביעה של הפרס, והוסכם שהפרס יינתן לסיפור שטרם ראה אור מחיי הארץ לסופר שגילו אינו עולה על ארבעים, ושסיפורו יימסר בעילום שם בלבד, וכי הפרס יכלול התחייבות לפרסם את הסיפור ב"דבר לילדים".
על זוכי הפרס בעבר נאסר להשתתף שנית.
לאחר פטירת מרי יציב, אלמנתו של יצחק יציב, נקבע הפרס לזכר שניהם: "הפרס על שם מרי ויצחק יציב".
שנה הזוכים ויצירתם תשי"ג (1954) מיכל לבנית, על השיר "שוחחתי עם השמש"; אורי אורן, על הסיפור "הרפת שלנו".
תשי"ד (1955) תמר בורנשטיין-לזר, על שורת סיפוריה; יוסי מרגלית, על שיריו.
תשט"ו (1956) גורית אכסלרוד, על רשימותיה במדור "הכתב הנודד".
תשי"ט (1960) יפה קרינקין; דוד אגמון, שניהם על שירים.
צוין לשבח רפאל אליעז, שמפאת מגבלת הגיל לא היה זכאי לקבל את הפרס.
תש"ך (1961) מטעמה קשתי, על רשימותיה שכונסו בספר "השמש אורית" (מחרוזת סיפורים ליריים לילדים).
פרס עידוד ניתן לסופרת העולה מפולין רומאנה אנקר, על סיפורה "במבי", שתורגם מפולנית.
תשכ"א (1962) פרס מיוחד ללוין קיפניס, על מפעל חיים של חמישים שנה.
תשכ"ב (1963) יפרח חביב, על ספרו "מעשה בתרנגולי הודו" (סיפור מהווי משפחה במושב).
תשכ"ג (1964) פרס לנחום גוטמן, שפרש אז לגמלאות לאחר 33 שנים כמאייר "דבר לילדים".
תשכ"ד (1965) יהואש ביבר, על סיפורו "פינת החי שלנו".
תשכ"ה (1966) נילי יער יעקובסון, על ספרה "הילדים ברחוב אושה" (סיפורה של חבורת ילדים בירושלים שמנסה לפענח תעלומה אגדית מציאותית שמעורבת בה מגילה מסתורית וכתובת עשן בשמיים).
תשכ"ח (1969) יגאל בן נתן (דרוקר), על ספרו "האגם בחולות" (הרפתקה של נערים שגילו אגם חבוי בלב נוף פראי).
תשכ"ט (1970) עמוס לוין, על ספרו "בעקבות הסוסה הלבנה" (סיפור מבצע בלשי של ילדי השכונה שיצאו למצוא את סוסתו הגנובה של העגלון).
רבקה קרן (פרידלנדר) זכתה בציון לשבח על ספרה "רותי שמוטי" (על חבלי קליטתה של ילדה עולה חדשה שתחילה הכל מתרחקים ממנה עד שהיא נהפכת לחביבת הכיתה).
תש"ל (1971) יגאל בן נתן (דרוקר), על ספרו "החאן על הגבעה" (מאבק הגבורה של ראשוני חדרה בקדחת ובפורעים).
תשל"א (1972) נעמי וישניצר, על ספרה "חרוז כחול של מזל או קחו אותי הביתה" (לבטי קליטתה במושב של נערה מסוריה ועימותיה עם המשפחה האומנת אותה).
תשל"ב (1973) נורית שחם, על ספרה "יומנו הפרטי של עוזי תפוזי" (שנה בחייו של נער ג'ינג'י העוקב בערנות אחרי הנעשה בעולם הקטן שלו ובעולם הגדול שמסביב ומגיב על כך).
תשל"ג (1974) מעוז חביב, על ספרו "הקשרים הצעירים" (סיפור בעל רקע אוטוביוגרפי על חלקם של ילדי מושב בהתרחשויות שבסוף תקופת המנדט ובמלחמת העצמאות; נדפס בתחילה ב"דבר לילדים" בשם "עולים על הזרנוגה").
תשל"ד (1975) משה בן-שאול, על ספרו "רודפים אחריך יונתן" (הרפתקה מימי המנדט שבמהלכה משחררת חבורת נערים ירושלמית חברת מחתרת מהכלא הבריטי).
תשל"ה (1976) פוצ'ו (ישראל ויסלר), על ספרו "חבורת מתושלח" (חבורת ילדים מאמצת לעצמה את האדם עם הזקן הארוך ביותר בעולם ומפגישה אותו עם בנו האובד).
תשל"ו (1977) אריה רוז'נסקי, על ספרו "מלך הצבועים" (הרפתקאותיו של נער רועים בדווי מהרי מואב שנעשה שליטו של עדר צבועים והקים את הממלכה המופלאה והמאושרת בתבל).
קטעים מהספר וסקירה עליו בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד" תשל"ז (1978) נורית זרחי, על ספרה "ילדת חוץ" (סיפור על ילדת חוץ, ילדה עירונית מסוגרת הבאה עם אמה לחיות בקיבוץ).
עורך "דבר לילדים" אפרים תלמי זכה בפרס כבוד מיוחד לרגל שנת השלושים במדינה על מפעל חייו בתחום הספרות והעיתונאות.
תשל"ח (1979) צביה גולן, על ספרה "סוד גבעת הגמל" (חבורת ילדי קיבוץ נחלצים להציל גבעה עגולת דבשת שנמצאת תחת איום הריסה בידי סוללי כביש).
פרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי מוענק החל משנת 1982 מדי שנה ביום מותו של יגאל אלון.
הפרס מוענק ליחיד, גוף או ארגון על מפעל או מעשה שהם מופת לעשייה חלוצית ותרומה ליצירה ולחברה בישראל.
הפרס מוענק על ידי "אגודת דור הפלמ"ח".
זוכי הפרס נבחרים על ידי ועדה מיוחדת.
פרס ירושלים לספרות תורנית הוא אחד מפרסי ירושלים המוענק בתחום ספרות תורנית לזכרם של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יעקב משה חרל"פ.
בוועדת הפרס כיהנו במהלך השנים בין היתר: הרב שלום נתן רענן (כיו"ר), הרב מרדכי פרום (כיו"ר), ד"ר מנחם אלון, הרב אליעזר שפירא, הרב יוסף קאפח, הרב נחום אליעזר רבינוביץ, ופרופ' (בשעתו, ד"ר) הרב עזרא ציון מלמד.
פרס יפה לונדון-יערי הוא פרס המוענק מדי שנה לנשים המקדמות יוזמות חברתיות, על שמה של יפה לונדון-יערי.
יפה לונדון יערי הייתה ממקימות ומובילות מערכת הרווחה למשפחות בישראל בימי קום המדינה.
במהלך חייה המקצועיים פעלה למען דאגה לקהילה ולטובת שוויון זכויות לנשים וקידום מעמדן.
לאחר מותה בשנת 2003, החליטו שלושת בניה – יוסי, אריק ואליעזר יערי ובני משפחותיהם, להקים מתוך עזבונה.
מטרת הקרן "לסייע לנשים לשבור את תקרת הזכוכית ולאפשר להן להתקדם לעמדות ניהול והשפעה בחברה הישראלית".
בני המשפחה פנו ל"קרן החדשה לישראל" כדי שתנהל את הקרן, כשבני המשפחה שותפים מלאים במיון ובקבלת ההחלטות.
במהלך השנים בהן הקרן פעלה ניתנו הפרסים למגוון נשים ממגזרים שונים בחברה הישראלית.
נשים דתיות וחילוניות, יהודיות וערביות, ישראליות ותיקות ועולות חדשות.
נשים שעסקו ביזמות חברתית, יזמות תעסוקתית, גישור בין אוכלוסיות נשים חלשות והממסד, סיוע בהתאגדות מקצועית וגישור בין קהילות.
פרס כץ הוא פרס המיועד לאישים ומוסדות העוסקים ביישום והפעלת ההלכה בחיים המודרניים, ביצירות שבכתב ובמפעלים מעשיים.
הפרס מוענק בישראל החל משנת 1975 מטעם קרן משפחת כץ ממקסיקו.
בראש הקרן עמד מרקוס דוד כץ עד לפטירתו ב-27 ביולי 2016.
פרס ירושלים הוא פרס המוענק בכנס ירושלים הנערך מדי שנה מאז שנת 2004 על ידי העיתון "בשבע".
מתי דן, מנהל עמותת עטרת כהנים
מכללת תלפיות ומרכזי הילדים של אמונה
הרב ישראל אריאל, נשיא מכון המקדש
הרב פרופסור נריה גוטל, נשיא מכללת אורות ישראל
אסף וייס, מנכ"ל ארגון "מעגלים" - פרס לקידום הנוער
הרב חיים סבתו מישיבת מעלה אדומים וד"ר אברהם ליפשיץ, ראש מינהל החמ"ד - פרס במשותף על מפעל הרמב"ם היומי
גאולה כהן - פרס יקירת ההתיישבות
אברהם דובדבני יו"ר ההסתדרות הציונית - פרס ירושלים על פועלו בתחום העלייה והקליטה
אבי כץ, מבעלי ומקימי רשת קופיקס - פרס ירושלים על יזמות עסקית
מיכאל מירילשוילי - פרס על 'נדבנות בקודש'
אלי אסקוזידו, ראש מועצה אזורית נחל שורק - פרס קליטת תושבי גוש קטיף
ראובן צדוק, מנכ"ל האגודה לתרבות הדיור פרס ירושלים בשם האגודה על עשייה ציבורית
אליעזר שפר, יו"ר איחוד בתי הכנסת - פרס מפעל חיים
הרב איתן אייזמן ויענקי פרידמן, ראשי רשת נעם-צביה - חינוך דתי
הרב יהושע פס וטוני גלברט, מייסדי ארגון נפש בנפש - עלייה וקליטה
מרים פיירברג ראש עיריית נתניה - קליטת עלייה ופיתוח עירוני
המועצה המקומית אפרת - התיישבות
אורי כהן, מנהל ארגון מסע ישראלי - חינוך וציונות
קבוצת רוביקון בראשות אמיר ברמלי - יזמות עסקית
אבי סולימאן, מזכ"ל הפועל המזרחי - עשייה ציבורית במגזר הדתי
מירי ארנטל, מייסדת ארגון זיכרון מנחם - פרס מיוחד ל־25 שנות חסד
קבוצת הפועל קטמון ירושלים קבוצת כדורגל לנוער - תרומה מקומית לעיר.
ארגון קשר יהודי, ארדון המאפשר הכרות בין חילונים וחרדים דרך חברותות טלפוניות - חשיפת קהלים נוספים לרוח של האומה היהודית.
תנועות הנוער בני עקיבא, הנוער העובד והלומד ודרור ישראל - הובלת קו של הידברות ופעילות משותפת בין מגזרים.
רשת העולמית של בתי ספר התאומים, מיזם של משרד החינוך והסוכנות היהודית לקשר בין בתי ספר בארץ לקהילות יהודיות בעולם - יצירת קהילה עולמית מאוחדת וחזקה.
פרס טרנר הוא פרס הניתן מדי שנה לאמנים בריטים בתחום האומנות העכשווית עבור תערוכה יוצאת דופן או עבור הצגה של עבודותיהם ב-12 החדשים שקדמו למתן הפרס.
הפרס שניתן מטעם גלריית טייט נקרא על שם הצייר הבריטי ויליאם טרנר.
הפרס נוסד בשנת 1982 על ידי קבוצה תורמים של גלריית טייט שהתאחדה וקראה לעצמה "פטרוני האמנות החדשה".
מטרתם הייתה לעזור ברכישת אמנות בריטית צעירה לאוסף של גלריית טייט ולעודד התעניינות רחבה באמנות עכשווית.
הקבוצה חיפשה לפרס שם שיהיה קשור לאמנות הבריטית.
הם בחרו בטרנר בחלקו משום שהוא עצמו רצה לייסד קרן לתמיכה באומנים צעירים.
ובחלקו משום שעבודותיו היו בזמנו, שנויות במחלוקת.
התערוכה והפרס הם בחסות מסחרית.
בשנת 1987, הכסף נתרם על ידי בנק השקעות .
משנת 1990 ואילך עברה החסות לידי ערוץ 4 שהכפיל את הסכום וליווה את האירוע בפרסום טלוויזיוני נרחב.
בשנת 2004 עברה החסות לחברה לייצור ג'ין בשם גורדונ'ס.
החברה העלתה את סכום הפרס שעומד כיום על סכום של 40,000 ליש"ט.
הצעות למועמדים מתקבלות כל שנה מאנשי מקצוע.
במשך שלושה שבועות בחודש מאי, יכול גם הקהל הרחב להגיש הצעות למועמדים.
למרות מראית עין דמוקרטית זאת, להצעות הקהל יש השפעה מעטה ביותר, כפי שמעידה , אחת מהשופטות בפרס בשנת 2006. הרכב חבר השופטים כולל אוצרים ומבקרי אמנות, מנהל גלריית טייט סר משמש יושב ראש הוועדה מתחילת עבודתו בגלריה.
בשנת 2007 הוצגה התערוכה בעיר ליברפול כדי לקדם את מועמדותה לתואר בירת התרבות של אירופה.
אז החליף מנהל גלריית טייט בעיר את סר ניקולאס כיושב ראש חבר השופטים.
לאחר מכן הוחלט כי בכל שנה שנייה תוצג התערוכה במוזיאון מחוץ ללונדון.
בשנת 2011 בפעם הראשונה יושמה ההחלטה, והתערוכה הוצגה במוזיאון בגייטסהד, שם גם הוכרז הזוכה.
צוות שופטים מתמנה כל שנה מחדש ומחליט על ארבעת המועמדים הראשונים.
הוועדה מתבססת בבחירותיה גם על חוות דעתם של אנשי אמנות נוספים ממגוון תחומים.
אמנים הנבחרים מציגים במשך מספר חודשים את עבודותיהם בגלריית טייט.
לאחר מכן, בחודש דצמבר של אותה שנה מוכרז מתוכם הזוכה בפרס.
הפרס מוענק לאמן הזוכה בידי אישיות תקשורתית מפורסמת בשנת 2006 הייתה זו יוקו אונו ובשנת 2012 הוענק הפרס בידי ג'וד לאו.
במשך העשורים האחרונים נחשב הפרס כאחד המענקים החשובים והיוקרתיים באמנות באירופה.
ההצלחה התקשורתית שלו תרמה לפרסומן של קבוצות אמנים כמו "האמנים הבריטיים הצעירים", Cool Britannia, ואחרים.
רוב האמנים שהיו מעמדים לפרס החלו להיות מוכרים בדעת הקהל רק לאחר הצגת המועמדות ומחירי עבודותיהם החלו לעלות באופן משמעותי.
לדוגמה, מחירי יצירותיו של הפסל אניש קאפור עלו ב-61% לאחר זכייתו בפרס.
פרס טרנר לשנת 2017 הוענק ל, ילידת טנזניה, בת 63. יצירותיה עוסקות בקולוניאליזם וגזענות.
היא הזוכה הראשונה שאינה לבנה וגם הזוכה המבוגרת ביותר.
פרס טרנר לשנת 2019 הוענק לאומניות הלונדוניות ו, לאומן הירדני-לבנוני ולאומן הקולומביאני .
"הפרס השנה היה פוליטי במיוחד, ועסק בעבודות שחקרו נושאים כמו הגירה, פטריארכיה, עינויים וזכויות האדם.
האמנים ביקשו מהשופטים לא להעמיד את הנושאים הללו אחד כנגד השני אלא לחבר ביניהם".
פרס זה עורר לעיתים מחלוקות ומחאות ציבוריות בעיקר בשל מוצגים כמו חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי של דמיאן הירסט או "המיטה שלי" עבודת האמנית טרייסי אמין שהציגה את חדר שינה שלה בו שכבה מספר ימים לאחר ניסיון ההתאבדות שלה.
גם בקרב אנשי מקצוע חלוקות הדעות על הפרס, יש הטוענים שאין תחליף לפרס בתור אמצעי לקירוב הקהל הרחב לאמנות מודרנית.
המתנגדים טוענים שהאמנים מציגים משהו שנראה במבט ראשון מרתיע ומעורר מחשבה אולם, לאחר מכן מתברר כמשהו בנלי ביותר.
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים מוענק מדי שנה, החל משנת 1983, ל"תושבי ישראל שמעשיהם והישגיהם בנושאי איכות החיים ושיפורם מצדיקים עידוד ותמריץ, ופעולות שהדגש בהן הוא בצמיחה של 'ארץ-ישראל היפה'".
קרן פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים הוקמה ב-4 בדצמבר 1981 מתרומת קרן מרקוביץ-שרייבר מצרפת והנדבנית אוז'יני שרייבר.
בראש חבר הנאמנים של הקרן ניצב יו"ר הכנסת, וחברים בה אחדים מחברי הכנסת ומחברי הכנסת לשעבר, שופטים בדימוס, פרופסורים ונציגת קרן מרקוביץ-שרייבר.
הפרס מוענק על פעילות בקשת רחבה של נושאים, ובהם הגברת העלייה, מניעת הירידה, קידום שלטון החוק, העמקת ההבנה והדו-קיום בין יהודים וערבים, שיפור איכות הסביבה, מעשים של פיקוח נפש, פעילות חינוכית בקרב הנוער, ועוד.
מדי שנה מחליט חבר הנאמנים של קרן הפרס מה יהיו הנושאים שבהם יוענקו פרסים בשנה שלאחריה, מרשימת תחומים זו (שאינה רשימה סגורה).
כל אדם בישראל יכול להיות מועמד לקבלת הפרס, וכן כל תאגיד או מוסד בלתי מאוגד, פרט לרשות מרשויות המדינה.
מספר הזוכים בפרס משתנה משנה לשנה, ונע בין שניים לעשרה זוכים בשנה.
פרס יצחק שדה לספרות צבאית הוא פרס המוענק ליצירה מקורית-ישראלית בשפה העברית בתחום הספרות הצבאית.
הפרס מוענק מדי שנה על ידי העמותה להענקת פרס לספרות צבאית ע"ש יצחק שדה ליצירה שראתה אור לראשונה במהלך השנה הקודמת למתן הפרס ועוסק באחד מהתחומים הנ"ל:
מורשת משנתו הביטחונית של יצחק שדה
תולדות ההתגוננות היהודית בארץ או בגולה
זיכרונות מן השירות בכוחות המגן או בצה"ל
יצירה על אישיות צבאית יהודית, או אישיות הקשורה לעימות הישראלי-ערבי
יחסים ביטחוניים בין צרפת לישראל, 1948-1956" יורם עשת ציון לשבח על ספרו: "אדם הולך הביתה"2012 עמנואל סקל "הסדיר יבלום?
כך הוחמצה ההכרעה בסיני במלחמת יום הכיפורים" מנחם פינקלשטיין "הטור השביעי וטוהר הנשק, נתן אלתרמן על ביטחון, מוסר ומשפט" יגיל לוי ציון לשבח על ספרו: "מי שולט על הצבא?
בין פיקוח על הצבא לשליטה בצבאיות"2013 נחמן שי "מלחָמֶדיה: ישראל, העולם והקרב על התודעה" שלומי אלדר "להכיר את חמאס" מרדכי נאור ציון לשבח על ספרו הרמטכ"ל הראשון - יעקב דורי2014 עמירם אזוב "משמר העמק לא תיפול!
נקודת מפנה בתש"ח" אמנון רשף "לא נחדל!
פרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי או פרס פינס לגרפיקה ישראלית הוא פרס המוענק אחת לשנתיים על ידי מוזיאון ישראל לאמן הדפס ישראלי.
הפרס הוקם מכוח הסכם עם האמן והאספן יעקב פינס, שתרם בשנת 2001 את אוסף האמנות היפנית שלו ואת ספריתו למוזיאון.
הוא מתמקד באמנים היוצרים בחיתוך עץ, תחריט נחושת והדפס אבן, טכניקות שהיו מזוהות עם האמן.
סכום הפרס, שחולק לראשונה בשנת 2008, עומד על כ-3,000 דולר.
פרס ירושלים לאחדות ישראל הוא פרס ישראלי לזכרם של שלשת הנערים שנחטפו ונרצחו ביוני 2014. הפרס החל את דרכו בשנת 2014, ביוזמת ראש עיריית ירושלים ניר ברקת ומשפחות שלושת הנערים כחלק מיום האחדות.
הם ראו באחדות העם היהודי והחברה בישראל במהלך 18 ימי החיפושים אחר החטופים אחדות שחייבת להמשיך.
בכל שנה זוכים בפרס אישים, גופים וארגונים, שתרמו לאחדות העם בישראל ובתפוצות.
הפרס נועד לעודד יוזמות וארגונים לפעול בתוכניות המקדמות את האחדות בישראל ולהראות את הצורך באחדות.
בכל שנה מוענקים ארבעה פרסים כספיים ליוזמות, אישים וארגונים.
אחד מהפרסים ניתן על פעילות לחיבור עם יהדות התפוצות.
הפרס מוענק ב"יום האחדות" (התאריך משתנה) בסמוך ליום השנה לרצח שלושת הנערים איל, גיל-עד ונפתלי.
בחירת זוכי הפרס נעשית על ידי ועדה ציבורית בראשות ניר ברקת.
בוועדה לבחירת הזוכים בפרס חברים אישי ציבור מישראל ומהתפוצות (נכון לשנת 2018):
רם שמואלי - תא"ל במיל, ראש להק המודיעין לשעבר.
מייסד שותף של מיזם ערי חינוך ויו"ר ארגוני השומר החדש ומתחברים - בונים עתיד ביחד.
הרב נחמיה וילהלם - שליח חב"ד בבנגקוק בירת תאילנד.
יוסי ורעיה אפנר - יוזמי את המפעל החינוכי "נפגשים בשביל ישראל" להנצחת בנם, סמ"ר אבי אפנר, שנהרג באסון המסוקים, ולזכר הנופלים במערכות ישראל ובפיגועי הטרור.
הרב דוד מנחם - איש הלכה, רב קהילה, מוזיקאי ופייטן.
קטגוריית מקומי: הפועל קטמון ירושלים
קטגוריית ארצי: ארגון קשר יהודי
קטגוריית בינלאומי (תפוצות): רשת בתי הספר התאומים של שותפות ביחד, הסוכנות היהודית
קטגוריית מנהיגות צעירה: מיזם הידברות משותף של תנועות הנוער העובד והלומד, דרור ישראל ובני עקיבא
קטגוריית מקומי: ד"ר ג'נאן פראג' פלאח
קטגוריית מקומי: קהילת הדר, חיפה
קטגוריית ארצי: ארגון צו פיוס
קטגוריית בינלאומי (תפוצות): ארגון לימוד
קטגוריית מקומי: ארגון רצים ללא גבולות
קטגוריית מקומי: פרויקט "אחדות יהודית" של הפדרציה היהודית של דרום מחוז פאלם ביץ' בבוקה רטון שבפלורידה
קטגוריית ארצי: מרכז TEC לטכנולוגיה, לחינוך ולשונות תרבותית
קטגוריית מפעל חיים: פרויקט תגלית
קטגוריית מקומי: זיקה – גן יבנה
קטגוריית ארצי: מרכז "הינם" לסובלנות חברתית
קטגוריית בינלאומי (תפוצות): מוישה האוס (Moishe House)
קטגוריית מקומי: מרכז הגישור והדיאלוג הקהילתי עירוני ברחובות
קטגוריית ארצי: מועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות
קטגוריית בינלאומי (תפוצות): החממה לקהילות משימתיות בתפוצות
קטגוריית חינוך: בית הספר שורשים, בית הספר אלמוגים ובית הספר ברנקו וייס כוכבי המדבר למנהיגות בדואית
קטגוריית ארצי: מיזם "בליבה חומה"
קטגוריית בינלאומי (תפוצות): אברהם אינפלד
קטגוריית ארצי: רשת מיתרים ועמותת קהילות שרות
קטגוריית חינוך: רשת נצח של מנחם בומבך, עמותת אפשר אחרת ובית הספר "אחדות ישראל" תקוע
קטגוריית ארצי: מועצת הקבוצות והקהילות המשימתיות בישראל
קטגוריית בינלאומי: מומנטום אנלימיטד (Momentum Unlimited)
קטגוריית חינוך: מרכז החינוך "מדעים ויהדות"
קטגוריית חינוך יזמות: יוזמות קליידוסקופ
קטגוריית עוטף דרום: עמותת אחריי!
קטגוריית עוטף צפון: עמותת "כרם אל" והמכינה הקדם-צבאית שלה
קטגוריית חיזוק העורף: ארגון ידידים - סיוע בדרכים
קטגוריית אנשי המילואים: ארגון לוחמים ללא גבולות
קטגוריית תפוצות: רשת שותפות ביחד
פרס יצחק בן-צבי הוא פרס להיסטוריה המוענק לזכרו של יצחק בן-צבי על ידי יד יצחק בן-צבי.
הפרס ניתן על ספר מחקר או על מפעל חיים, בשני תחומים - "תולדות ארץ ישראל ויישובה" ו"קהילות ישראל במזרח".
את הפרס יזם הנשיא השני יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית לזכר בנם עלי בן-צבי, שנהרג במלחמת העצמאות בקרב על בית קשת ב-16 במרץ 1948, תשעה ימים בלבד לפני שהיה אמור להינשא.
פרס יפן (ביפנית: 日本国際賞; "פרס יפן הבין־לאומי") מוענק לאנשים מכל חלקי העולם אשר השיגו "הישגים מקוריים ויוצאי דופן במדע וטכנולוגיה אשר מוכרים כמקדמים את גבולות הידע ומשרתים את המטרה של שלום ושגשוג עבור המין האנושי".
הפרס מיוצג על ידי קרן פרס יפן.
הפרס מורכב מתעודה, מדליה וסכום כספי של 100 מיליון ין (החל משנת 2020).
בפרס יכולים לזכות רק אנשים חיים, ללא הגבלת אזרחות, גזע או מין.
מדי שנה בחודש נובמבר בוחרת קרן הפרס שני תחומים שבהם יינתן הפרס בהתאם למגמות במדע ובטכנולוגיה.
תהליך העמדת המועמדות והבחירה אורך כשנה, כשעל הזוכים מודיעים בחודש ינואר.
במעמד הענקת הפרס היוקרתי נערך טקס בהשתתפותם של קיסר יפן והקיסרית, ראש ממשלת יפן, ראש בית הנבחרים של יפן, נשיא בית היועצים של יפן, נשיא בית המשפט העליון של יפן ובכירים נוספים, לצד אנשי אקדמיה, חוקרים ואנשי עסקים.
בפרס זכו הישראלים אפרים קציר (1985) ועדי שמיר (2017).
שנה זוכים אזרחות נימוק הזכייה 2024 בריאן הוסקינסג'ון מייקל וואלאס להקמת בסיס מדעי להבנה וחיזוי אירועי מזג אוויר קיצוניים.
רונלד מארק אוונס לגילוי משפחת קולטני ההורמונים הגרעיניים ויישומה לפיתוח תרופות.
2023 מסאטקה נאקאזאווהקאזו חגימוטו עבור תרומות נכבדות לרשת סיבים אופטיים עולמית למרחקים ארוכים עם קיבולת גבוהה באמצעות פיתוח של מגבר אופטי מזרים בלייזר מוליכים למחצה.
גרו מיזנבאקקרל דייסרות' לפיתוח שיטות המשתמשות בחלבוני ממברנה רגישים לאור הניתנים להתייחסות גנטית כדי לפענח את תפקוד הרשת העצבית.
2022 קטלין קריקודרו וייסמן למחקר חלוצי התורם לפיתוח חיסוני mRNA.
כריסטופר פילד עבור תרומות יוצאות דופן להערכת פרודוקטיביות ביוספרית גלובלית ומדע שינויי האקלים באמצעות נוסחאות מתקדמות המבוססות על תצפית.
2021 מרטין גרין לפיתוח מכשירים פוטו-וולטאיים יעילים במיוחד.
ברט פוגלשטייןרוברט ויינברג על עבודתם החלוצית בהמשגת מודל רב-שלבי של קרצינוגנזה ויישומו והשפעתו על שיפור האבחון והטיפול בסרטן.
גלגר לתרומה חלוצית לתאוריית המידע והקידוד סוונטה פבו לתרומות חלוציות לפלאואנתרופולוגיה באמצעות פענוח רצפי הגנום האנושי הקדום.
2019 יושיו אוקמוטו תרומה לסינתזה מדויקת של סלילי פולימרים ופיתוח של חומרים כיראליים להפרדת תרומות כיראליות.
רטאן לל על טיפול משמר קיימות בקרקע להבטחת המזון העולמי ומיתון שינוי האקלים.
2018 אקירה יושינו בעבור פיתוח סוללת יוני ליתיום.
מקס דייל קופרז'אק מילר על גילוי שושלות התאים של B ו-T לימפוציטים והשפעתן על הבנת פתולוגיה של מחלות ופיתוח טיפולים.
2017 עמנואל שרפנטייהג'ניפר דאודנה על פענוח הפרטים המולקולריים של מערכת החיסון החיידקים מסוג II של CRISPR.
(Clustered Regularly Interspaced Short Palindromic Repeats)-Cas והיצירה של מערכת עריכת גנום CRISPR-Cas9, שיטה מהפכנית בהנדסה גנטית, כלכלית ומהירה בהרבה מאלו שקדמו לה.
עדי שמיר על תרומותיו המשמעותיות לתחומי הקריפטוגרפיה ומדעי המחשב.
2016 אידהו הוסונו על המצאה של חומרים אי-אורגניים לא קונבנציונליים עם פעולות אלקטרוניות חדשות בהתבסס על הנדסה של ננו-מבנה.
סטיבן טנקסלי על תרומותיו לגידול ייבול מודרני דרך מחקר על ניתוח גנטיקה מולקולרית.
2015 יוטקה טקאשי (ja) על התרומה לפיתוח מושג חדשני לניהול אגן ניקוז והפחתת אסונות הקשורים במים.
תאודור פרידמןאלן פישר (fr) על הצעת המושג של ריפוי גני ויישומיו הקליניים.
2014 ישוארו סומאצו על מחקר חלוצי בלייזרים מוליכים למחצה לתקשורת בנפח גבוה ובמרחק רב בסיבים אופטיים.
צ'ארלס דייוויד אליס על גילוי של שינויים בהיסטונים כרגולטורים יסודיים בביטוי גנים.
גרנט וילסון (de)ז'אן פרשה על פיתוח חומרים פולימריים עם עמידות כימית מוגברת לתהליכים חדשניים בייצור מוליכים למחצה.
ג'ון פרדריק גרסל על תרומה לשימור סביבתי ימי דרך מחקר של אקולוגיה ומגוון ביולוגי של אורגניזמים בים העמוק.
2012 ג'נט דוויסון ראוליבריאן דרוקרניקולס לידון על פיתוח של תרופה טיפולית חדשה לתקיפה מדויקת של מולקולות סרטן.
מסטו סגאווה על פיתוח מגנט קבוע מסוג Nd-Fe-Bt ותרומה לשימור אנרגיה.
2011 קן תומפסוןדניס ריצ'י על כתיבת מערכת ההפעלה Unix.
טדמיצו קישימוטוטושיו היראנו על גילוי של אינטרלוקין-6. 2010 שוניצ'י יווסקי (de) על תרומות לטכנולוגיית הקלטה מגנטית צפופה באמצעות פיתוח של שיטת הקלטה מגנטית ניצבת .
פטר ויטוסק על תרומות לפתרון בעיות סביבתיות עולמיות בהתבסס על ניתוח של מחזור החנקן ומחזור של חומרים אחרים.
2009 דניס מדוז על תרומות בתחום של שינוי לטובת חברה בת קיימא בהרמוניה עם הטבע.
דייוויד קול על תרומות בתחום של אינטגרציה טכנולוגית של הנדסה ומדע רפואיים.
בפרט דימות טומוגרפי ברפואה גרעינית.
2008 וינט סרף בוב קאהן על יצירה של ארכיטקטורת רשת ופרוטוקול תקשורת לאינטרנט.
ויקטור מקקוסיק על יסוד גנטיקה רפואית ותרומותיו לפיתוחה.
2007 אלבר פר פטר גרינברג על גילוי התנגדות מגנטית עצומה (GMR) ותרומתה לפיתוח של מכשירים חדשניים.
פטר שו אשטון על תרומותיו לשימור יערות טרופיים.
2006 ג'ון יוטון על מחקר חלוצי של הרכב ומבנה אטמוספירי על בסיס טכנולוגיה של צפייה לוויינית ועל קידום הערכה בינלאומית של שינויי אקלים.
אקירה אנדו על גילוי של הסטטינים ופיתוחם.
2005 מקוטו נגאו על תרומות חלוציות לעיבוד שפה טבעית ועיבוד תמונה חישובי.
מסטושי טקיצ'י ארקי רוסלטי על תרומה יסודית להבנה של מנגנונים מולקולריים של היצמדות תאים.
2004 קניצ'י הונדה אקירה פוג'ישימה על עבודה חלוקית על זירוז פוטוכימי ויישומיו לסביבה.
קית' סיינסבורי על תרומות להבנה של מערכות אקולוגית במדף ושימוש בר קיימא שלהן.
ג'ון לוטון על הישגים תאורטיים וניסויים בהבנה מדעית ושימור של מגוון ביולוגי.
2003 בנואה מנדלברוט ג'יימס יורק על יצירה של מושגים אוניברסליים במערכות מורכבות - כאוס ופרקטלים.
סייג'י אוגווה על גילוי העקרונות של דימות תהודה מגנטית.
2002 טים ברנרס-לי על קידום הציוויליזציה דרך המצאה, יישום ופיתוח של World Wide Web.
אן מק'לארן אנדז'יי טרקובסקי על עבודה חלוצית בהתפתחות עוברית של יונקים.
2001 ג'ון גודאינף על גילוי של חומרים אלקטרודיים בלתי מזיקים לסביבה לסוללות ליתיום בעלות צפיפות אנרגיה גבוהה נטענות.
טימותי פרסונס על תרומותיו לפיתוח אוקיינוגרפיה לחוות דגים ובשימור משאבי דגים וסביבה ימית.
2000 יאן מקארג על ייסוד תהליך תכנון ערים אקולוגי ומערכת להערכת שימוש קרקע.
קימישיגה אישיזקה על גילוי אימונוגלובולין E והמנגנונים של תגובות אלרגיות שבהן IgE מעורב.
1999 וסלי פטרסון על ייסוד תורת הקודים לתקשורת דיגיטלית אמינה, לשידור ולאחסון.
ג'ק סטרומינגר דון קרייג וילי על הבנת המבנה התלת־ממדי של אנטיגנים של תואם רקמות אנושי והפפטידים הקשורים להם.
1998 לאו אסאקי על יצירה והבנה של מושג הקריסטלים של סריג על תוצרת אדם שהובילה ליצירה של חומרים חדשים עם יישומים שימושיים.
יוזף של מארק ואן מונטגו על ביסוס תאוריה ושיטה לייצור צמחים טרנסגניים.
1997 טקאשי סוגימורה ברוס אמס על תרומה לביסוס הרעיון היסודי של גורמי סרטן.
ג'וזף אנגלברגר הירואוקי יושיקווה (ja) על הקמת תעשיית רובוטיקה ויצירה של פרדיגמה טכנית גלובלית.
1996 צ'ארלס קואן קאו על מחקר חלוצי של תקשורת רחבת פס ועם הפסד נמוך בסיבים אופטיים.
מסאו איטו על ביאור העקרונות הפונקציונליים והמנגנונים העצביים של המוח הקטן.
1995 ניק הולוניאק על תרומותיו היוצאות מהכלל בחקר ויישומים מעשיים של דיודות פולטות אור ולייזרים דרך הישגים חלוציים בהבנת העקרונות הפיזיקליים ובתהליך הטכנולוגי של תרכובות מוליכים למחצה בין מתכתיות.
אדוארד ניפלינג על תרומה חלוצית בפיתוח ניהול הדברה משולבת (IPM) באמצעות שיטת שחרור חרקים עקרים (SIT) וגישות ביולוגיות אחרות.
1994 ביל פיקרינג על מנהיגות מעוררת השראה בחקר כוכבי הלכת והירח בצורה לא מאוישת, על הישגים חלוציים בפיתוח חלליות ותקשורת בחלל העמוק.
ארוויד קרלסון על גילוי דופאמין כמוליך עצבי וביאור תפקידו בפעילויות מוטוריות ומנטליות ובהפרעות בהם.
1993 פרנק פרס על פיתוח סייסמולוגיה מודרנית והתקדמות בשיתוף הפעולה הבינלאומי בחקר אסונות.
קארי מוליס על פיתוח תגובת שרשרת פולימראז (PCR).
1992 גרהרד ארטל על תרומותיו לפיתוח חדש בכימיה ובפיזיקה של משטחים מוצקים.
כריסטופר פולג' על גילוי שיטה להקפאה קריוגנית של זרעים ועוברים בחיות משק.
1991 ז'אק-לואי ליון על תרומותיו לניתוח ובקרה על מערכות מבוזרות וקידום ניתוח מעשי.
ג'ון וילד על פיתוח בדיקת אולטרה סאונד רפואית.
1990 מרווין מינסקי על ייסוד התחום האקדמי של בינה מלאכותית והצעת תאוריות יסודיות בתחום זה.
ויליאם ג'ייסון מורגן דן מקנזי קסבייה לה פישון על פיתוח התאוריה של טקטוניקת הלוחות ותרומותיהם לפיתוחה.
1989 פרנק שרווד רולנד על חקר מנגנונים של הידלדלות שכבת האוזון על ידי כלורופלואורופחמנים.
אליאס ג'יימס קורי על תרומות חלוציות לסינתזה של פרוסטגלנדינים ותרכובות קשורות שלהן חשיבות רפואית.
1988 ז'ורז' ונדרי על פיתוח טכנולוגיה לכור תרבית.
דונלד הנדרסון איסו אריטה פרנק פנר על הכחדת האבעבועות השחורות.
לוק מונטנייה רוברט גאלו על גילוי הנגיף גורף איידס ופיתוח שיטות אבחון.
1987 הנרי ביאצ'ל גורדב קוש על פיתוח אפשרויות גידול זני אורז IR8 ו-IR36 באזורים טרופיים וסובטרופים.
תיאודור מיימן על מימוש הלייזר הראשון 1986 דייוויד טרנבול על תרומותיו החלוציות בהנדסת חומרים וההשפעה על טכנולוגיה חדשה כמו מוצקים אמורפים.
וילם יוהאן קולף על מחקר ופיתוח של איברים מלאכותיים והטכנולוגיה לכך.
1985 ג'ון פירס עבור הישג יוצא דופן בתחום טכנולוגיות התקשורת והאלקטרוניקה.
אפרים קציר עבור הישג יוצאי דופן בתאוריה בסיסית של קיבוע אנזימים ויישומים שימושיים בנושא.
פרס טריילר הזהב הוא פרס המוענק מדי שנה עבור הישגים ראויים לציון בתחום שיווק סרטי הקולנוע, לרבות הטריילרים (קדימונים), כרזות ופרסומות הטלוויזיה.
מועמדי וזוכי הפרס נבחרים מתוך פאנל שופטים של מפיקים, שחקנים, מנהלים, פרסומאים ואנשי קריאטיב מובילים הצופים בקדימונים, ובחודש מאי נערך טקס חלוקת הפרסים.
הטקס הראשון התקיים ב-21 בספטמבר 1991 בניו יורק, ובאותה המתכונת הוא מתקיים מאז.
מטרת הפרס היא לתגמל את יוצרי הטריילרים בהוליווד ולקדם את הטריילר כיצירה אמנותית.
טריילר משלב בין בידור לפרסום, הוא מוגבל בכללי הפרס לאורך של עד ארבע דקות וחצי, ולכן הפרס זכה לכינוי .
הפרסים מחולקים ב-111 קטגוריות (נכון לשנת 2022): קומדיה, אקשן, דרמה ועוד, ובכל אחת מהקטגוריות כחמישה מועמדים.
הקטגוריה הנחשבת ביותר היא קטגוריית "הטריילר הטוב ביותר מכל הקטגוריות".
מלבד הקטגוריות המוכרות מפרסים נוספים, קיימות קטגוריית "גיזת הזהב" לטריילר הגרוע, פרס הקריינות הטובה ביותר, פרס לטריילר הכי טראשי, ופרס לטריילר הטוב ביותר למשחק מחשב.
הטריילר הטוב ביותר מכל הקטגוריות
פרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה הוא פרס שנתי, שמוענק על ידי יד ושם למחקר אקדמי איכותי בנושא השואה, מקורותיה או תוצאותיה, מחקר שפורסמו בשנתיים שלפני שנת הענקת הפרס.
על הפרס הוכרז בשנת 2011, והוא מוענק לזכרו של אברהם מאיר שוורצבאום, ניצול שואה, ולזכר משפחתו שנרצחה בשואה.
הטקס הראשון להענקת הפרס התקיים ביד ושם ב-8 בינואר 2012.
בשנת 2018 הוענק הפרס לזכר בני וטילי יופה.
פרופסור דניאל בלטמן, על ספרו, "צעדות המוות: השלב הסופי של רצח העם הנאצי", 2010,
ב-10 בדצמבר 2012 הוענק הפרס לד"ר כריסטוף דיקמן מאוניברסיטת קיל (בריטניה), על ספרו בן שני הכרכים, "Deutsche Besatzungspolitik in Litauen 1941-1944" (מדיניות הכיבוש הגרמנית בליטא, 1944-1941).
ד"ר אביהו רונן, על ספרו נידונה לחיים: יומניה וחייה של חייקה קלינגר.
ההיסטוריון הפולני יאן גרבובסקי על ספרו ציד היהודים.
ד"ר דניאל רייזר על ספרו: רבי קלונימוס קלמיש שפירא: דרשות משנות הזעם
פרס יאן מיכלסקי הוא פרס שווייצרי לסיפורת ולספרי עיון המתפרסמים בכל מקום בעולם ובכל שפה.
מטרת הפרס היא לחשוף מחברים מעולם הספרות וחבר השופטים הוא רב-תרבותי ורב-לשוני.
הפרס מוענק מטעם קרן יאן מיכלסקי לספרות שהוקמה בשנת 2004 על ידי אשת העסקים המיליארדרית ורה מיכלסקי-הופמן , בעלת מניות משמעותית בחברת התרופות הופמן לה רוש, לזכר בעלה .
השקת הפרס התקיימה באוקטובר 2009 ובנובמבר 2010 הוכרז הזוכה הראשון.
הזוכים מקבלים מענק כספי בסכום 50,000 פרנק שווייצרי, ותוכנית שהות של שלושה חודשים בבקתות הסופרים של הקרן באזור מונטרישר בשווייץ.
עם הזוכים בפרס נמנים הסופרים הבאים:
בשנת 2018: אולגה טוקרצ'וק אשר זכתה בשנה זו גם בפרס נובל לספרות, ויובל נח הררי, על ספרו ההיסטוריה של המחר.
פרס טושטן ו־וואניה סדרברי (בשוודית: Torsten och Wanja Söderbergs pris) היה פרס שנתי, שהוענק ל"מעצב או אומן נורדי פעיל" בשנים 2018-1994. הזוכה בפרס קיבל תערוכת יחיד במוזיאון רסקה ופרס כספי בסכום של מיליון קרונה שוודית (כ־110,000 דולר, נכון לשנת 2018).
מימון הפרס הגיע מקרן סדרברי שנוסדה על ידי האחים טושטן (1960-1894) ורגנאר (1974-1900) סדרברי, מייסדי חברת הברזל והפלדה השוודית סדרברי והאק (Söderberg and Haak) שנוסדה בשנת 1866.
הפרס נוהל על ידי המוזיאון בעזרת ועדת הפרס שהורכבה ממנהל המוזיאון כיושב ראש ונציגים מחמש המדינות הנורדיות.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1994 במלאת מאה שנה להולדתו של טושטן סדרברי.
היסודות לפרס נוצרו בשנת 1960 ושייכים לתורמים החשובים ביותר של שוודיה למחקר ופיתוח העיצוב.
קרן טושטן סדרברי הייתה הבסיס היחיד שעמד מאחורי הפרס בין 2014 ל־2018.
לאורך השנים התקימו קשרים קרובים בין משפחת סדרברי ומוזיאון רסקה.
הבעל והאישה, טושטן ו־וואניה סדרברי הפכו לחברים בידידי מוזיאון רסקה בשנת 1938. עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1948 טושטן סדרברי הפך לחבר ההנהלה ובשנים 1960-1950 הוא היה היושב ראש, וכך גם בנו, תומאס סדרברי בין השנים 2019-1992. טושטן היה גם חבר במועצת המוזיאון.
הקשרים ההדוקים בין משפחת סדרברי למוזיאון רסקה התחזקו עוד יותר כאשר הוקם פרס טושטן ו־וואניה סדרברי.
תומאס סדרברי היה מעורב עמוקות בחניכת הפרס, כמו גם בוועדת הפרס ובעבודה המעשית סביב הפרס ורוחו השפיעה עליו עמוקות.
לרגל מותו של תומאס סדרברי, החליטה הקרן כי פרס טושטן ו־וואניה סדרברי לשנת 2018 יהיה הפרס האחרון.
המעצב האיסלנדי ברינג'ר סיגרדסון היה זוכה הפרס ה־25 והאחרון שקיבל את פרס טושטן ו-וואניה סדרברי.
להלן רשימת הזוכים לפי תחומים עד לשנת 2018:
פרס ייראן גוסטבסון (בשוודית: Göran Gustafssons stiftelse) הוא פרס שוודי לאומי עבור הישגים מדעיים מצטיינים, המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים בתחומים הבאים: כימיה, מתמטיקה, רפואה, ביולוגיה מולקולרית ופיזיקה.
הוא נוסד באמצעות תרומה של איש העסקים השוודי ייראן גוסטפסון ונקרא על שמו.
נכון לשנת 2020, סכום הפרס הוא כ־450,000 דולר הניתן כמענק מחקר ו־25,000 דולר כבונוס פרטי.
פרס טיילר הוא פרס בין-לאומי, להכרה בתרומה משמעותית לידע המדעי ולפעילות ציבורית למען איכות הסביבה.
הפרס מוענק מדי שנה מאז 1973.
פרס טיילר הוא יוזמה של ג'והן ואליס טיילר.
לאחר ועידת האו"ם הראשונה שעסקה בבעיות הסביבה ב-1972 החליט הזוג טיילור, זוג פילנתרופים ואוהבי טבע, לעודד מחקר בתחום ובסיועו של רונלד רייגן שהיה אז מושל קליפורניה יסדו את הפרס ב-1973. המטרה הייתה לייסד פרס בינלאומי שיכיר בתרומתם של אלו שפועלים למען הסביבה ולעורר באחרים השראה ומודעות לחשיבות הנושא.
בני הזוג דאגו למקורות שימשיכו לממן את הפרס גם לאחר מותם.
הפרס מוענק ליחידים ולארגונים שתרמו תרומה משמעותית לאחד מהתחומים הנוגעים לאיכות הסביבה: מדיניות סביבתית, בריאות וסביבה, זיהום אוויר ומים, הפרעות למערכת האקולוגית, פגיעה במגוון הביולוגי ומקורות מזון אנרגיה.
הענקת הפרס מנוהלת על ידי אוניברסיטת דרום קליפורניה.
הפרס מוענק בטקס חגיגי ולזוכים מוענקת מדליה וסכום כספי בגובה 200,000 דולר.
עד שנת 2020 זכו בפרס 78 יחידים ו-4 ארגונים.
בשנת 2003 זכה בפרס פרופ' יואל מרגלית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על תרומתו למלחמה ביתושים בזכות גילוי חיידק ה-bti.
פרס כרים עבדול-ג'באר לצדק חברתי הוא פרס שנתי של התאחדות הכדורסל הלאומית (NBA) המעניקה כבוד לשחקנים המקדמים נושאים במאבק למען צדק חברתי.
הפרס נוסד בשנת 2021 ונקרא על שמו של כרים עבדול-ג'באר, אלוף NBA שש פעמים, שמעורבותו בנושאים חברתיים מתחילה עוד בהתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
כלאחת מהקבוצות מעמידה לבחירה את אחד משחקני הסגל שלה, ועדה המורכבת משחקני עבר, מנהלי קבוצות ופעילים חברתיים בוחרת את המועמד הזוכה.
השחקן הנבחר בוחר ארגון אליו תועבר תרומה בסכום של 100,000 דולר בשמו של השחקן.
השחקנים שהגיעו לארבעת המקומות הבאים ברשימה בוחרים, כל אחד, ארגון שלו תועבר תרומה על סך 25,000 דולר.
כרמלו אנתוני הוכרז בסיום עונת 2020/2021 כזוכה הראשון בפרס.
עונה שחקן קבוצהכרמלו אנתוניפורטלנד טרייל בלייזרסרג'י בולוקדאלאס מאבריקססטפן קריגולדן סטייט ווריורסקארל-אנתוני טאונסמינסוטה טימברוולבסג'רו הולידייבוסטון סלטיקס
פרס ישראל לזמר עברי מוענק על ידי מדינת ישראל לאישיות בכירה בתחום הזמר העברי.
הפרס מוענק מאז 1983 באופן לא סדיר.
הפרס מוענק בטקס חגיגי שנערך ביום העצמאות.
עד שנת 2023 הוענקו 15 פרסי ישראל בתחום זה.
ארבע נשים זכו בפרס, ואחד עשר גברים.