tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהשיגה שער ניצחון בדקה ה-93 באצטדיון הג'יאנט סטאדיום שבארצות הברית, העפילה מיונאריוס לחצי הגמר מול עוד יריבה מקסיקנית, נקקסה.
הפסד 2–3 בחוץ וניצחון בבית בתוצאה דומה, העבירו את ההכרעה לנקודה הלבנה, אותה ניצחה מיונאריוס והעפילה לגמר מול אמלק מאקוודור.
גם כאן התוצאה בסיכום הייתה זהה לאחר שני משחקי תיקו 1-1. בדו-קרב הפנדלים היה זה שוערה של מיונאריוס, רפאל דודאמל, שהדף שתי בעיטות והיה מהגורמים המכריעים בזכייה ההיסטורית של המועדון.
שלוש היריבות העיקריות של מיונאריוס בליגה הן אינדפנדיינטה סנטה פה, אתלטיקו נסיונל ואמריקה קאלי.
מול סנטה פה מדובר על יריבות גאוגרפית, מה שקרוי דרבי.
שתי הקבוצות מייצגות את העיר בוגוטה ומאחר ושתיהן שיחקו מתחילתה של הליגה ועד היום מבלי לרדת לליגת המשנה, מדובר בקלאסיקו הגאוגרפי הוותיק בקולומביה.
מול אתלטיקו נסיונל החלה היריבות להתעצם בעיקר מהמפגש בין השתיים ברבע גמר גביע הליברטדורס ב-1989. המפגש הכפול היה טעון מאוד בין השתיים, פיזי ובסיומו היו לשחקני מיונאריוס המון טענות לשופט הצ'ילאני שלטענתם גם קיבל איומים על חייו מאנשיו של ברון הסמים המנוח, פבלו אסקובר, אם לא ישפוט לטובת נסיונל.
מאותו הרגע, עבור רבים מאוהדי הקבוצה, השנאה והיריבות מול הקבוצה ממדיין, היה הגדולה ביותר.
לעומת זאת, מול אמריקה קאלי היריבות הייתה עד לא מזמן בין שתי הקבוצות שזכו הכי הרבה פעמים באליפות קולומביה, אבל מאז שנת 2011 ועד 2017 שיחקה אמריקה בליגת המשנה ובינתיים גם מיונאריוס וגם נסיונל עברו אותה במספר התארים.
ועדיין, מדובר בקבוצה אולי השנייה בגודלה מבחינת כמות האוהדים וגם משחק שלה מול מיונאריוס נחשב לקלאסיקו במדינה.
הסמל החל את דרכו עם הכיתוב CM בחלקו הפנימי כראשי תיבות של Club Municipal אבל בהמשך ירדה האות C ונשארה רק ה-M של השם מיונאריוס.
הסמל, שצבוע בצבעי המועדון כחול ולהן, אבל מספר שינויים מזעריים עם השנים, למעט גרסאות מיוחדות שיצאו לו עבור ציון לאירועים חשובים בהיסטוריה של המועדון.
בשנת 2012 ועד 2014 המסגרת שהקיפה את הסמל הייתה מודגשת בזהב כציון לתקופת אל דוראדו הגדולה של המועדון בשנות ה-50' וה-60'.
בשנת 2016 צוין הכיתוב "70 שנים" מתחת לסמל, כציון ל-70 שנות קיום של מיונאריוס.
מיונאריוס משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון נמסיו קמצ'ו אל קמפין, המשמש גם כמגרשה הביתי של קבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה.
מיון TAS הוא שיטה להבחנה בין סלעים געשיים המבוססת על היחסים בין המרכיבים האלקליים לבין הסיליקה בסלע.
השם TAS נובע מההגדרת השיטה: "Total Alkali versus Silica" – סך כל האלקלים לעומת הסיליקה.
פרמטרים כימיים אלה שימושיים מאחר שהשיעור היחסי של האלקלים והסיליקה משחקים תפקיד חשוב בקביעת המינרלוגיה והמינרלוגיה הנורמטיבית של הסלעים בפועל.
שיטת מיון זו – שפורסמה בשנת 1986 – פשוטה לשימוש בסלעים שכבר עברו ניתוח כימי, וגאולוגים נוטים להשתמש בה מאחר שהיא עקבית.
השיטה מפחיתה מים ופחמן דו-חמצני העשויים להימצא בסלע, ומחשבת מחדש את הרכבו הכימי הנותר כ-100%.
באופן זה משמש מיון TAS אמצעי למחקר מקורם של הסלעים.
T – טרכיט או טרכיט-דקיט (קביעה נעשית באמצעות מינרלוגיה נורמטיבית)
S1 – טרכיט-בזלת, <span style="color: red;">*</span>משתני נתרן ואשלגן הם הוואיט וטרכיט-בזלת אשלגנית
S2 – טרכיט-אנדזיט בזלתי, <span style="color: red;">*</span>משתני נתרן ואשלגן הם מוגריט ושושוניט
S3 – טרכיט-אנדזיט, <span style="color: red;">*</span>משתני נתרן ואשלגן הם בנמוריט ולטיט
Pc – בזלת פיקריטית (Picrite Basalt) – בזלת אוליבינית עשירה במגנזיום
U1 – בסניט או טפריט (קביעה נעשית באמצעות מינרלוגיה נורמטיבית)
סלעי יסוד מתפתחים ומשתנים בשהותם מתחת לקרום כדור הארץ והרכבם נוטה להשתנות למעלה וימינה בטבלה זו עד הגיעם אל פני השטח.
הקו האלכסוני בין בזלת לפונוליט מציין באופן גס את החלוקה בין סלעים מכילי-קוורץ לסלעים נטולי-קוורץ.
במדעי במחשב, מיון אקראי (בנוסף מיון טיפש, מיון איטי, מיון קוף ובאנגלית bogosort) הוא אלגוריתם מיון מאוד לא יעיל המבוסס על ניסוי וטעייה.
האלגוריתם מאוד לא שימושי למיון, אך שימושי למטרות לימוד, לדוגמה השוואה עם אלגוריתמים יותר שימושיים.
אם ננסה למיין חפיסת קלפים על ידי מיון זה היינו בודקים כל פעם אם החפיסה ממוינת, אם לא - נזרוק את החפיסה לאוויר, נרים את הקלפים בסדר אקראי.
נחזור על התהליך עד שהחפיסה ממוינת.
הדרך שהאלגוריתם ממומש מיוצגת בפסאודו קוד כך:
כל עוד החפיסה לא מסודרת
בהנחה שכל האיברים שונים, מספר ההשוואות הממוצע ישאף ל ומספר ההחלפות הממוצע יהיה .
הסיבה להפרש בין מספר ההשוואות המצופה למספר ההחלפות המצופה הוא שמגלים שלא כל האיברים ממוינים רק אחרי מספר השוואות, ללא תלות במספר האיברים הכולל, בעוד שמספר ההחלפות תלוי במספר האיברים.
מיון שייקר, הידוע גם בשם מיון בועות דו כיווני, מיון קוקטייל, מיון מרטיני, שייקר סוג (אשר יכול להתייחס גם גרסה של בחירת סוג), מיון אדווה, מיון דשדוש דשדוש, או מיון הסעות, הוא וריאציה של מיון בועות שהוא גם אלגוריתם מיון יציב וגם מיון השוואתי.
האלגוריתם נבדל ממיון בועות בכך שהוא ממיין לשני הכיוונים בכל מעבר על הרשימה.
אלגוריתם מיון זה הוא רק מעט יותר קשה ליישום מאשר מיון בועות, ופותר את הבעיה של "צבים" בתוך מיון בועות.
המיון מספק שיפור זמן ריצה שולי בלבד, והסיבוכיות שלו זהה לזו של מיון בועות; כמו מיון בועות, המיון אינו בשימוש מעשי (מיון הכנסה מועדף במיונים פשוטים), אך יש לו שימושים בלימוד.
הצורה הכי פשוטה עוברת על כל הרשימה בכל פעם:
המעבר הראשון ימינה יעביר את האיבר הגדול ביותר למקומו בסוף הרשימה, והמעבר אחריו שמאלה יעביר את האיבר הקטן ביותר למקומו בתחילת הרשימה.
המעבר המלא הנוסף יעביר את האיבר השני הכי גדול והאיבר השני הכי קטן למקומם, וכן הלאה.
אחרי i מעברים, האיבר ה-i מההתחלה והאיבר ה-i מהסוף יהיו במקומם, ולא צריכים שיבדקו אותם.
על ידי קיצוץ החלק ברשימה שכבר מוין, מספר הפעולות יכול לקטון בחצי (עיין בערך מיון בועות).
מיון שייקר הוא וריאציה קלה של מיון בועות.
הוא שונה בכך שבמקום לעבור על הרשימה מלמטה למעלה, הוא עובר לחלופין מלמטה למעלה ומלמעלה למטה.
הוא יכול להשיג ביצועים מעט יותר טובים ממיון בועות רגיל.
הסיבה לכך היא שמיון בועות עובר על הרשימה רק בכיוון אחד ולכן יכול להעביר איברים אחורה רק צעד אחד בכל פעם.
דוגמה לרשימה שמראה את הנקודה הזו היא הרשימה {2,3,4,5,1}, שתצטרך רק מעבר אחד של מיון שייקר, אבל במיון בועות רגיל תזדקק לארבעה מעברים.
אולם מעבר אחד של מיון שייקר צריך להיספר כשני מעברים של מיון בועות.
בדרך כלל מיון שייקר הוא פחות מפי שניים יותר מהיר ממיון בועות.
אופטימיזציה נוספת יכולה להיות בכך שהאלגוריתם יזכור איפה הייתה ההחלפה האחרונה.
במעבר הבא, לא יהיו החלפות מעבר לנקודה זו והמעבר יהיה קצר יותר.
לאחר שמיון שייקר עובר לשני הכיוונים, הטווח של ההחלפות האפשריות, שהוא הטווח עליו צריך לעבור, יקטן בכל מעבר, וכך יקטין את זמן הריצה במעט.
הסיבוכיות של מיון שייקר בסימון אסימפטוטי הוא במקרה הגרוע ובמקרה הממוצע, אבל הוא מתקרב ל אם הרשימה ברובה ממוינת לפני ביצוע המיון.
לדוגמה, אם כל איבר נמצא במקום ששונה בלא יותר מ-k (k ≥ 1) מהמקום בו הוא יסיים, הסיבוכיות של המיון הופכת להיות .
מיון מסרק הוא אלגוריתם מיון פשוט יחסית שתוכנן במקור על ידי Włodzimierz Dobosiewicz ב-1980. לאחר מכן הוא התגלה מחדש על ידי סטיבן לייסי וריצ'רד בוקס בשנת 1991. מיון מסרק הוא שיפור של מיון בועות.
הרעיון הבסיסי הוא להעלים "צבים" - ערכים קטנים המופיעים לקראת סוף המערך - היות שבמיון בועות הללו מאטים מאוד את המיון.
"ארנבים" - ערכים גדולים סביב תחילת הרשימה - לא מהווים בעיה במיון בועות.
במיון מסרק, כל שני איברים שמושווים, תמיד נמצאים במרחק של 1 זה מזה.
הרעיון העומד בבסיס מיון בועות הוא שהמרחק יכול להיות הרבה יותר מ-1. את הלולאה הפנימית של מיון בועות, אשר מבצעת בפועל את ההחלפה, מחליפה במיון מסרק, לולאה בה המרחק בין זוג איברים מוחלפים הולך וקטן (בכל איטרציה של הלולאה החיצונית) בצעדים של "גורם הכיווץ" , כלומר: .
המרחק ההתחלתי הוא כאורך הרשימה הממוינת חלקי גורם הכיווץ (בדרך כלל ; ראה להלן) ועם מרחק זה מופעלת איטרציה אחת של מיון הבועות המעודכן כמובא לעיל.
לאחר מכן, בכל שלב המרחק מחולק בגורם הכיווץ, הרשימה ממוינת עם המרחק החדש, והתהליך חוזר על עצמו עד שהמרחק הוא 1. בשלב זה, המיון ממשיך עם מרחק 1 עד שהרשימה ממוינת בשלמותה.
השלב האחרון של המיון לפיכך הוא מקבילה של מיון בועות, אולם בשלב זה רוב הצבים כבר טופלו, ולכן מיון בועות יהיה יעיל.
לגורם הכיווץ יש השפעה גדולה על יעילות האלגוריתם.
הוצע כגורם הכיווץ האידיאלי על ידי מחברי המאמר המקורי, לאחר בדיקה אמפירית של למעלה מ-200,000 רשימות אקראיות.
ערך קטן מדי מאט את האלגוריתם וגורם לו לבצע השוואות רבות שלא לצורך, בעוד שערך גדול מדי לא מצליח להתמודד ביעילות עם צבים.
הרעיון של מיון במספר שלבים עם מרחק הולך וקטן דומה למיון של, אבל במיון-של המערך כולו ממוין בכל שלב לפני שעוברים למרחק הבא.
השלבים במיון מסרק לא ממיינים את כל האיברים.
זוהי הסיבה לכך שלסדרת המרחקים במיון-של יש גורם כיווץ אופטימלי גדול יותר, העומד על בקירוב.
מיון ספגטי הוא אלגוריתם מיון שרץ בזמן ליניארי, שהוצג על ידי אלכסנדר דודני בטורו בכתב העת "סיינטיפיק אמריקן".
לשם הפשטות, נניח שאנחנו ממיינים רשימה של מספרים טבעיים.
שיטת המיון מומחשת באמצעות מוטות ספגטי לא מבושלים:
עבור כל מספר x ברשימה, השג מוט באורך x.
ברגע שיש לך את כל מוטות הספגטי שלך, קח אותם באופן רופף באגרופך והורד אותם לשולחן, כך שכולם יעמדו זקופים על משטח השולחן.
עכשיו, עבור כל מוט, הנמך את היד השנייה שלך מלמעלה עד שהיא נפגשת עם מוט - זה ללא ספק הארוך ביותר.
הסר מוט זה והכנס אותו לחזית רשימת הפלט חזור על הפעולה עד להסרת כל המוטות.
הכנת n מוטות הספגטי דורשת זמן ליניארי במספר מוטות הספגטי, ובאורך המוטות.
הורדת המוטות על השולחן אורכת זמן התלוי באורך מוט הספגטי הארוך ביותר.
(זה אפשרי מכיוון שהיד, מוטות הספגטי והשולחן עובדים כמכשיר מחשוב מקבילי לחלוטין).
יש לאחר מכן n מוטות להסרה כשהמוט הארוך ביותר באורך k כך, בהנחה שכל פעולת מגע והסרה אורכת זמן קבוע, מורכבות הזמן הגרוע ביותר של האלגוריתם היא .
מיון השמות והתארים של קטלוניה (CANTIC) הוא קטלוג מיון זהויות בקטלוג האיחוד של אוניברסיטאות קטלוניה (CCUC), שמובילה הספרייה הלאומית של קטלוניה .
מטרותיה הן תקנון נקודות הגישה בקטלוגים ביבליוגרפיים, שיפור התקשורת בין קטלוגים ובעיקר, להקל על מחקר המידע ואחזורו.
CANTIC נותנת טיפול מיוחד לשמות ולתואר הרשויות הקשורות לתרבות הקטלאנית.
רשויות אלה מקבלות עבודת סמכות מלאה ומספקות, בסופו של דבר, גישה לאנציקלופדיה קטלנה.
בבלשנות ובפילולוגיה, מיון שפות הוא תחום החוקר את הדרך שבה השפות האנושיות מקובצות לקבוצות בעלות המכנה המשותף העיקרי או החשוב ביותר.
קיימים שתי שיטות עיקריות למיון שפות: מיון גנאלוגי או גנטי, ומיון טיפולוגי.
בשיטת מיון זו, מקבצים את השפות לפי קשר דיאכרוני (היסטורי) למשפחות שפות.
השפות מקובצות על פי אופן השתלשלותן והתפתחותן לאורך ההיסטוריה: שפות שנבעו מאב קדמון משותף (פרוטו-שפה) מקובצות לאותה משפחת שפות.
זו השיטה המסורתית מראשית ימי הבלשנות המודרנית, כאשר הבריטי ויליאם ג'ונס גילה לראשונה את הקשר בין סנסקריט, יוונית ולטינית, והעלה את רעיון המשפחה ההודו-אירופית.
בשל ההסתמכות של שיטת מיון זו על תיעוד היסטורי בכתב, כלומר על הפילולוגיה והארכאולוגיה, קיימת חפיפה גבוהה בין הקשרים הגנאלוגיים בין שפות לבין התיאור ההיסטורי של העמים הדוברים אותן.
שיטת המיון ה"גנֵאַלוגי" מכונה כך בהשאלה מתחום הגנאלוגיה, כלומר קיבוץ שפות למשפחות באילן יוחסין.
שמה השני, מיון "גנטי", מושאל מתחום הגנטיקה בביולוגיה, כלומר איך שפה אחת "מולידה" שפות אחרות.
עם זאת, השימוש במטפורות מתחומי האנתרופולוגיה והביולוגיה אינו מוסכם על כלל הבלשנים, משום שאינו מסתכם בניסוח בלבד, אלא עלול ליצור הטיה ולהגביל את החשיבה התאורטית.
כך, למשל, שפות רבות שתועדו במאות ה-20 וה-21 אתגרו את המיון הגנאלוגי.
לאיזו משפחת-שפות יש למיין שפות היברידיות, כמו להגי פידג'ין ושפות קריאוליות, שבהן לא ברור אילו מהשפות המשפיעות השפיע יותר על הדקדוק ואוצר המילים?
האם יש לשנות את שיוכה המשפחתי של שפה אשר שמרה על הדקדוק ה"גנטי" שלה אך החליפה את אוצר המילים שלה באמצעות שאילה מאסיבית של מילים משפה שלטת?
לדוגמה, מלטית היא שפה שמית שחלק ניכר מאוצר המילים שלה שאול מאיטלקית, ואף מושפעת דקדוקית משפות רומאניות.
האם שיוכה המשפחתי של שפה עשוי להשתנות, עם הצטברות עצומה של שינויים דקדוקיים ומילוניים, לאחר אירועים דרמטיים באוכלוסייה הדוברת אותה, כמו הגירה מאסיבית לארצות אחרות, או שינוי דרמטי בהרכב הדת או הפוליטיקה?
מה עושים עם המספר הלא מבוטל של שפות מבודדות אשר לא צלחו המאמצים לשייכן למשפחת-שפות?
לדוגמה, השפות הרבות שאין לגביהן ממצאים ארכאולוגיים – לעיתים קרובות משום שרוב השפות הקיימות המודרניות לא נכתבו עד המאה ה-20, וחלקן עדיין לא.
הסוגיות שעלו הביאו לצמיחת שיטת המיון הטיפולוגי כחלופה.
בשיטת המיון הטיפולוגי, השפות מקובצות לפי המאפיינים המבניים והתפקודיים שלהן.
שפות בעלות מאפיינים דקדוקיים דומים עשויות להיכלל באותה קבוצה, גם אם אין ביניהן שום קשר גנאלוגי, תרבותי או גאוגרפי.
מיומנקלה (שם מדעי: Miomancalla) הוא סוג נכחד של עוף ימי לא-מעופף מסדרת החופמאים, אשר היה בעל קירבה לאלקיים, ובעבר אף השתייך לה אך יום מצוי בקבוצה Mancallinae שבעל-משפחת השחפאיים.
הוא התקיים במשך המיוקן לחופי ארצות הברית לאורך האוקיינוס השקט לפני 8.7 עד 4.9 מיליון שנה.
הוא התגלה במאובנים לאורך החופים, בעיקר תצורות קפיסטרנו שבמחוז אורנג', קליפורניה אך גם בוושינגטון ואף ביפן.
הסוג תואר ב-1976 בידי החוקר הווארד ונכללים בו 2 מינים:
wetmorei - אשר תואר בידי H.
howardi - אשר תואר בידי N.
עוף זה היה גדול בהרבה מאלקה ענקית, בגובה של קרוב למטר וחצי ומשקל של 5.3 ק"ג, והוא הגדול שבחופמאים שנתגלו מעולם.
במראהו דמה מאוד לפינגווין צפוני אך מבנה כנפיו היה שונה.
בדומה לאלקה הענקית היה לו מקור עבה וארוך שהתאים לתפיסת דגים, תוך צלילה מהירה.
גודלו עזר לו הן לשמור על חומו והן לעוט במהירות במים.
מיוקן היא התקופה הקדומה בנאוגן שבעידן הקנוזואיקון.
משכה 18 מיליוני שנים, מ-23 מיליוני שנים לפני זמננו ועד לפני 5.3 מיליוני שנים.
היא מחולקת לשישה גילים (תתי-יחידות זמן של תקופה):
בסוף תקופת המיוקן, התרחש האירוע המסיני שבמהלכו התייבש הים התיכון כמעט לחלוטין כתוצאה מסגירת מצר גיברלטר לזרימת מים מהאוקיינוס.
באמצע תקופה זו הופיעו ההומינידיים הראשונים.
גם הסוסים ורוב מכפילי הפרסה התפתחו וגדלו לאורך התקופה.
במתמטיקה, מיוֹריזציה, מג'וֹריזציה או מיוּר הוא קדם-סדר חלקי בין שני וקטורים (או סדרות) של מספרים ממשיים, בו וקטור אחד "חוסם" את השני ובמובן מסוים "גדול יותר" ממנו.
בהינתן מספר טבעי ווקטור , אומרים כי הוא וקטור לא-עולה אם ורק אם לכל מתקיים ש-.
עבור זוג וקטורים לא-עולים אומרים כי ממייר את (או גובר על ) אם ורק אם מתקיימים שני התנאים הבאים:
עבור ו- כלליים (לא בהכרח לא-עולים) אומרים כי או גובר על אם ורק אם כאשר ו- הם הווקטורים הנוצרים על-ידי סידור ו- בסדר לא-עולה בהתאמה.
ניתן להוכיח כי בהינתן ו-, לפי ההגדרה לעיל אם ורק אם קיימת מטריצה דו-סטוכסטית כך ש-.
כמו כן, אם ורק אם ניתן לייצג את כצירוף קמור של תמורות על איברי .
כלומר, קיימות מטריצות תמורה ומקדמים כך ש-
משמעות ההגדרה האחרונה היא ש- נמצא בתוך הפאון הרב-ממדי הקמור הנוצר מתמורות על איברי .
הוכחת שקילות ההגדרה האחרונה לקודמותיה מתבצעת באמצעות משפט בירקהוף-פון נוימן.
בהינתן שני אופרטורים הרמיטיים ו- נאמר כי גובר על אם וקטור הערכים העצמיים של גובר על זה של .
אי-שוויון קאמאראטה: בהינתן שתי סדרות של מספרים ממשיים אי-שליליים , מתקיים: גובר על אם ורק אם לכל פונקציה קמורה , .
אי-שוויון מוירהד: בהינתן כך ש-, לכל מתקיים: כאשר היא החבורה הסימטרית על .
מָיוֹרְקַה (בספרדית ובקטלאנית: Mallorca) הוא האי הגדול ביותר באיים הגימנסיים שהם חלק מארכיפלג האיים הבלאריים במערב הים התיכון וחלק מספרד.
העיר הגדולה באי היא פלמה דה מיורקה, והיא גם בירת אי זה ובירת הקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים.
שטח האי הוא כ-3,600 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה כ-940,332 תושבים (2023).
בדומה לאיביזה ולמנורקה (שגם הם שייכים לאיים הבלאריים), גם מיורקה הוא יעד תיירותי מועדף, ובין מיורקה לבין ערים רבות באירופה, כדוגמת לונדון ופריז, מקשרים קווי תעופה המשמשים להטסת תיירים לאי (קווים אלו משמשים גם להטסת סוגים מסוימים של תוצרת חקלאית).
מקור השם מיורקה הוא מלטינית: Maiorica, קיצור של insula maior שפירושו "אי גדול".
מיורקה הוא האי המאוכלס ביותר של האיים הבלאריים והשני בספרד, אחרי טנריפה באיים הקנריים.
קיימות עדויות להתיישבות קדומה באי מיורקה החל מהאלף השישי לפנה"ס בערך (למשל, באזור ארטה).
בשנת 123 לפנה"ס המצביא הרומאי קווינטוס קאיקיליוס מטלוס (שלימים יקבל את השם בלאריקוס) כבש את האי למען האימפריה הרומית.
בשנת 425 האי נכבש על ידי הוונדלים, והם ישבו באי עד שנת 534, שבה המצביא הביזנטי בליסריוס ציווה לכבוש את האיים הבלאריים.
במאות השמינית והתשיעית מיורקה, שנהנתה מאוטונומיה פוליטית באימפריה הביזנטית, הייתה נתונה לאיומים בלתי פוסקים מצד המוסלמים, עד שלבסוף בשנת 903 מיורקה נפלה בידי השושלת המוסלמית של בית אומיה.
השנים שבאו לאחר מכן היו שנות פריחה ושגשוג, שבמהלכן העיר מדינה מיורקה (כיום פלמה דה מיורקה) הייתה מרכז תרבותי חשוב.
בשנת 1015 מיורקה סופחה לטאיפה של דניה (כיום חלק מוולנסיה).
בשנת 1115 צי ספינות של קטלוניה ופיזה תקף את האי והרס את מדינה מיורקה, אולם נמלט מפני הצי של אל-מוראביטון שנשלח מאפריקה, והאי עבר לשליטת אל-מוראביטון.
במהלך כיבוש מיורקה הביס חיימה הראשון, מלך אראגון ("הכובש") את השליט המוסלמי של מיורקה בשנת 1229, ושנה לאחר מכן, ב-1230, בזז את מדינה מיורקה.
ההתנגדות המוסלמית לכיבוש הנוצרי דעכה לבסוף בשנת 1231. התושבים המוסלמים נמלטו לאפריקה או שהפכו לעבדים.
אחרי מותו של חיימה הראשון בשנת 1276 חולקה ממלכתו בין בניו, וחיימה השני עלה לשלטון כמלך מיורקה.
אולם אחרי מותו של חיימה השלישי ב-1349 מיורקה סופחה לממלכת אראגון, וממלכת מיורקה העצמאית באה אל קצה.
עם נישואיהם של המלכים הקתוליים ב-1469 ממלכת אראגון וממלכת קסטיליה אוחדו לממלכה אחת, ממלכת ספרד, ומרכז הכובד הפוליטי והכלכלי הוסט אל פנים חצי האי האיברי, מה שהותיר את מיורקה כאי שולי וחסר חשיבות.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית מיורקה, כמו שאר ממלכת אראגון, תמכה בארכידוכס קרל מאוסטריה שטען לכתר הספרדי, אולם בעקבות חוזה אוטרכט שנחתם ב-1713 היה זה פליפה החמישי שעלה לכס המלוכה.
פליפה החמישי ביטל את כל הסמכויות והזכויות האוטונומיות שהוענקו לחלקיה השונים של ממלכת אראגון, במטרה להפוך את ספרד למדינה בעלת שלטון מרכזי אחד, ומיורקה הפכה לפרובינציה בממלכת ספרד.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד התערבה איטליה הפשיסטית לטובת הכוחות הלאומנים-פשיסטים נגד הרפובליקנים וכבשה את האי, והחזיקה בו כוחות עד אפריל 1939.
שטחו של מיורקה הוא כ-3,600 קילומטרים רבועים, ויחד עם האי מנורקה הוא מרכיב את הקבוצה המזרחית באיים הבלאריים הנקראת בשם "האיים הגימנסיים".
רכס ההרים סרה דה טרמונטנה משתרע לאורך חופו הצפון-מערבי של האי, וההר הגבוה ביותר ברכס זה הוא בגובה 1,445 מטרים.
רכס נוסף, קטן יותר ונמוך יותר, מצוי במזרח האי.
במרכז האי ישנו מישור פורה.
באי יש למעלה מ-1,000 מערות, ובחלקן יש מרבצים המתוארכים למיליוני שנים.
במחקר, שפורסם ב-2022 ב-Science Advances, נמצא בדגימות מהמערות, כי מתחילת המאה ה-20 עלה מפלס פני הים בים התיכון בכ-18 ס"מ.
האקלים במיורקה הוא אקלים ים תיכוני טיפוסי, עם טמפרטורות גבוהות בקיץ (מעל 30 מעלות צלזיוס) וטמפרטורות מתונות בחורף (מעל 5 מעלות צלזיוס).
במהלך החורף השלג יורד בפסגותיו הגבוהות של סרה דה טרמונטנה, אך נדיר באזור המישורי של האי.
רמת הלחות באי היא גבוהה יחסית.
אוכלוסיית האי מונה למעלה מ-790 אלף תושבים (2006), קצת פחות ממחציתם מתגוררים בעיר הבירה, פלמה דה מיורקה.
האזור המטרופוליני של פלמה דה מיורקה מונה כ-500 אלף תושבים.
חלק ניכר מאוכלוסיית האי הם מהגרים, חלקם מאירופה וחלקם מאזורים עניים יותר של ספרד.
תיירות היא הענף הכלכלי העיקרי של מיורקה.
מבקרים בה כ-12 מיליון תיירים מדי שנה, ובמהלך הקיץ אוכלוסיית ערים מסוימות לעיתים מוכפלת.
בשנת 1286 התרחש ויכוח בין סוחרים נוצרים לבין יהודים על פי הכתבים ששרדו, בפולמוס הנוצרים ניצחו בו.
עד שנת ה' קנ"א (1391) הייתה במיורקה קהילה יהודית גדולה ומשגשגת, עם דמויות כמו רבי שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ או בעל התשב"ץ) תלמיד הריב"ש, רבי וידאל אפרים, רבי משה עמר, רבי מימון נג'אר ואחיו רבי מרדכי נג'אר, הקרטוגרף יהודה קרשקש, וכו'.
בתקופה זו פעלה במיורקה האסכולה הקרטוגרפית אשר פיתחה טכניקות קרטוגרפיות ייחודיות ושורטטו בה מפות פורטולאנו רבות.
בשנת קנ"א מנתה הקהילה כ-1200 נפש.
בשנה זו פרצו פרעות נגד היהודים בכל ספרד, המכונות גזירות קנ"א, בהן נהרגו כ-300 יהודים, ורוב הנותרים המירו את דתם לנצרות.
המשיכה קהילה יהודית מצומצמת עד שנת קצ"ה (1435) שבה הייתה עלילת דם ובעקבותיה כל היהודים במיורקה המירו את דתם לנצרות.
חלק גדול מהם המשיך בקיום המצוות בסתר, הלא הם האנוסים, שבמיורקה קבלו את הכינוי "צ'וּאֶטָה".
האינקויזיציה רדפה אחר אותם האנוסים שהמשיכו בשמירת מצוות היהדות, והעלתה רבים מהם למוקד במשך השנים, עד שבשנת 1691 התקיימו סדרה של ארבעה אוטו דה פה שבהם הועלו 37 אנוסים על המוקד, רובם נחנקו לפני שנשרפו, אך שלושה מהם נשרפו חיים.
בעקבות כל המאורעות האלה, הקהילה הנוצרית במיורקה הרחיקה את צאצאי האנוסים מקרבה, והנציחה את מעמד השואטה כקהילה נפרדת ומופלית לרעה עד לפני פחות ממאה שנה.
בשנות השבעים של המאה העשרים הוקמה מחדש הקהילה היהודית במיורקה, על בסיס יהודים שהגרו לאי מארצות דוברי אנגלית, ואחר-כך נוספו עוד יוצאי צפון אפריקה, ובשנים האחרונות הצטרפו שוב צאצאי האנוסים אל הקהילה, חלקם לאחר הכרה רשמית כיהודים על ידי בתי דין בארץ ובעולם, כחברים במלוא הזכויות.
באי יושבת קהילה בת כ-20,000 נפש של צאצאי אנוסים.
מבחינה פוליטית האי עצמו מהווה יחידה פוליטית אחת הנשלטת על ידי מועצת האי של מיורקה (Consell Insular de Mallorca).
כמו כן, האי כפוף לשלטונה של ממשלת הקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים, היושבת בעיר פלמה דה מיורקה שבאי.
מבחינה גאוגרפית האי מחולק לשישה חבלים (comarques), אך לחבלים אלו אין מעמד אדמיניסטרטיבי כלשהו.
עם זאת, חבלים אלו מחולקים מבחינה אדמיניסטרטיבית למספר רשויות מקומיות (municipis).
מיונז (מצרפתית: Mayonnaise) או מיונית הוא רוטב סמיך המורכב בעיקר משמן צמחי ומחלמוני ביצה ולפעמים גם בקצת חלבון.
השמן והחלמונים יוצרים תחליב יציב בצבע לבן-צהבהב המתובל בדרך כלל במלח, פלפל, חומץ מיץ לימון, סוכר, ולעיתים, חרדל.
תאוריות למקור השם הן הפועל הצרפתי "manier" שיכול להתפרש כ"ערבול" או "טריפה", וכן עיר הנמל הספרדית "Mahón", שבה ניצחו הצרפתים את הבריטים ב-1756.
הכנת מיונז מתבצעת על ידי הוספה איטית של שמן לתוך תערובת של חלמונים, חרדל, חומץ ומלח תוך טריפה נמרצת של התערובת.
הלציטין שבחלמונים ובחרדל פועל כחומר מתחלב.
הוספה של המלח בסיום התהליך במקום בתחילתו עלולה לגרום להיווצרות כתמים לבנים.
ניתן להשתמש במעבד מזון אך יש הטוענים כי מיונז שנטרף ביד עולה באיכותו על מיונז שהוכן במכונה.
במתכון הצרפתי המקורי נעשה שימוש בשמן ובחומץ האיכותיים ביותר, והוא חריף או חזק בהרבה מהמיונז התעשייתי.
מיונז ביתי עשוי להגיע לרמת שומן של 85%, ומיונז תעשייתי טיפוסי לרמה של 70% עד 80%.
מיונז "דל-שומן" מכיל עמילנים וחומרים מייצבים מלאכותיים אחרים על מנת לדמות את מרקמו של המיונז האמיתי.
במטבח הצרפתי מיונז הוא בסיס חשוב לרטבים קרים.
נהוג להגישו עם בשר עוף קר או ביצים קשות.
בארצות השפלה נהוג להגיש מיונז עם צ'יפס.
ברחבי העולם נהוג למרוח אותו על לחם כבסיס לכריך, להכין ממנו סלט תפוחי אדמה, סלט טונה ועוד.
סלמונלה אנטריטידיס הוא זיהום חיידקי קשה.
מקור התחלואה העיקרי מסלמונלה הוא אכילת ביצים לא מבושלות.
בישראל תועדו מספר מקרים של הרעלת סלמונלה כתוצאה מאכילת מיונז מקולקל.
האירוע הקשה ביותר אירע בבסיס צה"ל בדרום ב-1995 בו 260 חיילים נפגעו ואדם אחד נפטר כתוצאה מאכילת מיונז נגוע בסלמונלה שהוכן במטבח הבסיס.
על פי המלצות ה-FDA, מיונז ביתי מותר לשימוש ליומיים-שלושה בלבד מרגע ההכנה ואינו מומלץ לקשישים, תינוקות ונשים בהריון.
מִיוֹריצָה (רומנית: Mioriţa) היא בלדה עממית רומנית.
הבלדה נאספה ממקורות עממיים על ידי וסילה אלכסנדרי ואלקו רוסו באמצע המאה ה-19. וסילה אלכסנדרי פרסם עיבוד של הבלדה ובהמשך פורסמו גרסאות שונות שלה.
המילה "מיוריצה" נגזרה מהמילה הרומנית "מיוֹארה" (mioară), שמשמעותה כבשה צעירה שגילה בין שנה לשנתיים ועוד לא המליטה.
"מיוריצה" היא צורה של שם חיבה.
באחו רחב ידיים נפגשים שלושה רועים המובילים צאן, האחד הונגרי, השני בן מולדובה והשלישי ממחוז ורנצ'ה.
שני רועים, ה"הונגרי" (ungurean - הכוונה לרומני טרנסילבני) ובן מחוז ורנצ'ה, מקנאים בבן מולדובה על איכות כבשיו וכלביו וקושרים קשר להרוג אותו.
טליה (כבשה צעירה) ששמעה את השיחה, מדוכאת מאוד, לא אוכלת ופועה ללא הפסק.
היא מספרת על הקשר לרועה ומציעה לו לשמור לידו את הכלב האמיץ ביותר, כי בקרוב יבואו השניים להרוג אותו.
הרועה נותן הנחיות לטליה מה לעשות, אם וכאשר יהרגו אותו.
הרועה מבקש מהטליה שתבקש מרוצחיו שיקברו אותו בקרבת מכלאת הצאן, כדי להיות קרוב לכבשיו ולשמוע את כלביו.
הוא מבקש שעל קברו יניחו חלילי רועים שונים, מעץ ומעצם, כדי שהרוח הנושבת בהם תנגן וכך יתאספו הכבשים ויבכו אותו.
מהטליה הוא מבקש שלא תספר לכבשים על הירצחו, אלא תגיד שהתחתן עם נסיכה בנסיבות נפלאות, חתונה בה השתתפו השמש והירח, ההרים והברושים, הציפורים והכוכבים.
הנחיה מיוחדת מקבלת הטליה מה לספר אם תבוא אישה זקנה לשאול עליו - במקרה זה אמורה הטליה להגיד שהתחתן, אך לא להוסיף את הנסיבות הנפלאות ואת המשתתפים.
הבלדה מבטאת את הקשר בין הרועה לצאן שלו ומשום כך אופיינית לעם הרומני שזה היה עיסוקו העיקרי בתקופת התהוותו.
היא נחשבת ליצירת מופת של הפולקלור הרומני.
מיוריצה קוטלג ב-1940 על ידי ההיסטוריון הספרותי ג'ורג'ה קלינסקו כאחד מארבעת המיתוסים היסודיים של הספרות הרומנית.
באחת מהן, שנאספה ב-1926 במחוז ורנצ'ה, הרועה השלישי שקושר את הקשר עם ה"הונגרי" (הטרנסילבני) נגד המולדבי, הוא יהודי.
נוסח זה צונזר בתקופה הקומוניסטית.
ריאל קלוב דפורטיבו מָיוֹרְקַה (בספרדית: Real Club Deportivo Mallorca) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר פלמה דה מיורקה, בירת האי מיורקה שבאיים הבלאריים, ספרד.
המועדון הוקם ב-5 במרץ 1916. הקבוצה משחקת בלה ליגה, ואצטדיונה הביתי הוא אצטדיון סון מוש, המכיל 23,142 מקומות ישיבה.
הקבוצה משחקת באופן מסורתי בתלבושת אדומה-שחורה.
מיורקה הוא מועדון הכדורגל הוותיק ביותר באיים הבלאריים.
הקבוצה הוקמה בשנת 1916 על ידי אדולפו ואסקז, מהנדס רפובליקני, שקרא לקבוצה מועדון הכדורגל חונטה דירקטיבה דל אלפונסו XIII, על שמו של מלך ספרד באותה תקופה, אלפונסו ה-13. האצטדיון הראשון של הקבוצה הושק ב-25 במרץ ונקרא "בואנוס איירס", והמשחק הראשון היה נגד ברצלונה (ברצלונה ניצחה באותו משחק 0–8).
שנה אחת מאוחר יותר הקבוצה שינתה את שמה לריאל סוסיאדד אלפונסו XIII, שם שנשאר עד להחלפת שם הקבוצה בשנת 1931, מסיבות פוליטיות, לשם קלוב דפורטיבו מיורקה כאשר המילה ריאל הוספה לשם בשנת 1949.
הקבוצה הופיעה לראשונה במסגרת המפעלים האירופאים בעונת , בגביע המחזיקות.
אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת הארטס אוף מידלות'יאן הסקוטית ועל קבוצת ראסינג גנק הבלגית בדרך לרבע הגמר, בו גברה על קבוצת NK וורטקס הקרואטית והעפילה לחצי הגמר.
בחצי הגמר גברה מיורקה על קבוצת צ'לסי האנגלית בדרך להופעה היסטורית בגמר המפעל, בו פגשה בקבוצת לאציו האיטלקית באצטדיון בברמינגהאם, אנגליה, אך הפסידה בתוצאה 1–2. זהו ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בזירה האירופית עד היום.
את הקבוצה הדריך באותה עונה המאמן הארגנטינאי הקטור קופר ובקבוצה כיכבו השוער קרלוס רואה, הבלם חואן פבלו אנחל והקשר הפורטוגלי דאני.
בעונת הקבוצה החלה לשחק במוקדמות ליגת האלופות אך הפסידה כבר בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצת מולדה מנורווגיה וכתוצאה נשלחה לגביע אופ"א.
הקבוצה החלה לשחק בסיבוב הראשון של גביע אופ"א, בו גברה בסיבוב הראשון על קבוצת סיגמה אולומוץ הצ'כית, וגברה בסיבוב השני על קבוצה צ'כית אחרת, טפליצה, בדרך לסיבוב השלישי, בו גברה על קבוצת אייאקס אמסטרדם מהולנד.
בסיבוב הרביעי גברה על קבוצת מונקו מצרפת, אך נכשלה בשלב רבע הגמר מול קבוצת גלאטסראיי הטורקית.
בעונת 2000 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו אך הפסידה כבר בסיבוב השני לקבוצת סהאלאול פיאטרה נמץ מרומניה.
בעונת חזרה הקבוצה למוקדמות ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב השלישי המוקדם על קבוצת היידוק ספליט מקרואטיה והגיעה לשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות פאנאתנייקוס מיוון, ארסנל מאנגליה ושאלקה 04 מגרמניה.
היא סיימה לבסוף במקום השלישי בבית זה עם מאזן של שלושה ניצחונות, שלושה הפסדים וללא תוצאות תיקו והודחה מהמפעל, אך עברה לשחק בגביע אופ"א באותה העונה, בסיבוב השלישי של המפעל, בו הודחה על ידי קבוצת סלובן ליברץ הצ'כית.
בעונת חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, בו גברה בסיבוב הראשון על קבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית, וכן גברה בסיבוב השני על קבוצת פ.צ.
קופנהגן הדנית ואף עברה בסיבוב השלישי את קבוצת ספרטק מוסקבה הרוסית, אך הפסידה לבסוף בסיבוב הרביעי לקבוצה האנגלית ניוקאסל יונייטד.
בתום עונת 2012/13 מיורקה ירדה ליגה אחרי 16 שנים רצופות בליגה הראשונה, כמחציתן בחלק העליון של הטבלה, כולל שתי עונות שאותן סיימה במקום השלישי וזכייה אחת בגביע.
בתום עונת 2016/17 ירדה הקבוצה לליגה השלישית לאחר שסיימה במקום ה-20 בליגה השנייה.
בתום עונת 2017/18 שבה הקבוצה לליגה השנייה.
ב-23 ביוני 2019 שבה מיורקה לליגה הראשונה, לאחר שבמסגרת משחקי הפלייאוף לעליה, מחקה פיגור 2–0 מול לה קורוניה מהמשחק הראשון בריאזור, ניצחה 3–0 בבית ו-3–2 בסיכום שני המשחקים, למרות שבליגה סיימה חמישית בלבד בסיום העונה הרגילה.
לאחר עונה אחת, ירדה שוב לליגה השנייה.
בסיום עונת 2020/2021 שבה ללה ליגה וכמעט נשרה בחזרה כעבור עונה אחת, אך הודות לניצחון במחזור הסיום, הקבוצה סיימה במקום ה-16, נקודה בלבד מעל הקו האדום וניצלה מירידה.
את עונת 2022/2023 סיימה מיורקה בחצי העליון של הטבלה, מקום תשיעי.
מיונג-וון צ'ונג (בקוריאנית: 정명훈, נהגה כ"צ'וֹנְג מיוֹנְג-פוּן" IPA: [ʨʌŋ mjʌŋ.ɸun]; ) הוא פסנתרן ומנצח דרום קוריאני.
מיונג וון צ'ונג, יליד סיאול, ניגן לפנים עם אחיותיו, הכנרת קיונג-וה צ'ונג והצ'לנית מיונג-וה צ'ונג, בשלישיית צ'ונג.
הוא זכה בפרס בתחרות הפסנתר על שם צ'ייקובסקי בשנת 1974. ניצוח למד בבית ספר מאנס למוזיקה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
צ'ונג כיהן כעוזר מנצח בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בתקופת כהונתו של קרלו מריה ג'וליני כמנהל מוזיקלי.
בסוף עונת 1987-88 קיבל את פרס פרמיו אביאטי ממבקרי המוזיקה האיטלקים, וכעבור שנה זכה בפרס ארטורו טוסקניני.
משנת 1989 עד 1994 כיהן מיונג-וון צ'ונג כמנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז.
הוטוא פתח את העונה הראשונה של בית האופרה בסטיליה החדש ב"הטרויאנים" של הקטור ברליוז במלואה וחוגי המוזיקה זיכו אותו בשבחים בסקירותיהם.
בשנת 1991 הכתירה אותו אגודת מבקרי התיאטרון והמוזיקה של צרפת בתואר "אמן השנה" וב-1992 קיבל את אות לגיון הכבוד על תרומתו לאופרה של פריז.
מיונג-וון צ'ונג ניצח על ביצוע הבכורה העולמי של יצירתו האחרונה של מסייאן: "קונצרט לארבעה", לארבעה סולנים ותזמורת, שהמלחין הקדיש לו ולתזמורת הבסטיליה.
במקביל הוא מכהן כמנהל מוזיקלי לשם כבוד בתזמורת הפילהרמונית של טוקיו.
מיונג וון צ'ונג זכה בפרסים ובתארי כבוד שונים בצרפת וביפן ואף הוכתר בתואר "איש השנה" מטעם אונסק"ו.
הוא שימש שגריר לתוכנית לפיקוח על סמים של האו"ם והיה שגריר כבוד לתרבות של קוריאה, הראשון בתולדות ממשלת קוריאה.
בשנת 1999 היה המנהל המוזיקלי של תזמורת רשות השידור הקוריאנית ובינואר 2026 חזר להיות שוב המנהל המוזיקלי של תזמורת זאת.
מיונג-וה צ'ונג היא צ'לנית דרום קוריאנית ידועת-שם.
מיונג-וה צ'ונג נולדה בסיאול, קוריאה הדרומית למשפחה מוזיקלית מאוד.
אחותה הצעירה היא הכנרת קיונג-וה צ'ונג, ואחיה הצעיר הוא הפסנתרן והמנצח מיונג-וון צ'ונג.
מיונג-וה סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר לאמנויות בסיאול והופיעה לראשונה עם הפילהרמונית של סיאול, לפני שיצאה להמשיך את לימודיה בארצות הברית, כתלמידתו של ליאונרד רוז בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק, בשנים 65–1961. לאחר מכן למדה אצל גרגור פיאטיגורסקי באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, בשנים 68–1965.
קונצרט הבכורה שלה בארצות הברית התקיים בסן פרנסיסקו בשנת 1969 ובאירופה הופיעה לראשונה בספולטו שבאיטליה בשנת 1969. באותה שנה גם הוזמנה לנגן בבית הלבן בוושינגטון.
בשנת 1971 זכתה בשווייץ בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה במדור הצ'לו.
לצד הקריירה הבינלאומית שלה כסולנית קונצרטים, המנגנת עם גדולי המנצחים בעולם ועם תזמורות מן השורה הראשונה, מיונג-וה מנגנת גם מוזיקה קאמרית עם אחיה ואחותה בשלישיית צ'ונג.
הצ'לו שלה הוא הסטרדיוואריוס "בראגה" משנת 1731.
צ'ונג היא פרופסור לצ'לו בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק וראש הפקולטה לצ'לו במכון הקוריאני הלאומי לאמנויות בסיאול.
אות הוקרה מטעם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, 1967
פרס ראשון (צ'לו) בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה, 1971
אות הכבוד הלאומי להצטיינות תרבותית, קוריאה הדרומית, 1992
אות הוקרה על הצטיינות לשנת 2000 ("על תרומה יוצאת דופן לחברה האמריקאית בתחום המוזיקה"), לשכת המסחר של אסיה בארצות הברית)
מיונג-וה צ'ונג מקליטה לחברות חשובות בתחום המוזיקה הקלאסית, הן כסולנית והן עם שלישיית צ'ונג.
בטהובן - שלישיית הארכידוכס (דויטשה גרמופון, 1998)
ברהמס/מנדלסון - שלישיות פסנתר (דקה, 1995)
צ'ייקובסקי - וריאציות רוקוקו, עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוח שארל דיטואה.
שגרירת רצון טוב לתוכנית האו"ם לפיקוח על סמים (UNDCP), מינוי מ-1992
שגרירת רצון טוב ליוניצ"ף בקוריאה
נציגה מיוחדת מטעם עיריית סיאול
מיוניט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) המכיל סידן, אלומיניום ופחמה השייך לקבוצת הסקפוליט.
נוסחת המבנה הכימי של המיוניט היא Ca4Al6Si6O24CO3. המיוניט יוצר תמיסה מוצקה עם המריאליט (Na4Al3Si9O24Cl), מינרל השייך אף הוא לקבוצת הסקפוליט.
מיוניט ומריאליט טהורים יוצרו באופן מלאכותי, אבל בטבע הם קיימים אך ורק בתערובת ביניהם, שבה לא עולה חלקו של אחד המינרלים על 80 אחוזים.
חבורת הסימטריות המרחבית של תערובת זו היא "P42/n"
המיוניט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "טטרגונלית דיפירמידלית" , וחבורת סימטריות מרחבית "I4/m".
המינרל מופיע במקבצים גרגיריים או חסרי צורה.
הגבישים פריזמתיים המסתיימים בפירמידות באורך עד 70 ס"מ.
למיוניט יש פצילות מובחנת בשני כיוונים ({100}, ו־{110}).
הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.86 גרם לסמ"ק.
מקדמי השבירה של המיוניט הם: nω=1.58-1.6 ו-nε=1.55-1.56. גבישי המיוניט הם שקופים עד אטומים.
הם חסרי צבע או שצבעם ורוד חיוור, חום אדמדם, צהוב, סגול, כחלחל או ירקרק.
בשקף מנוסר המיוניט הוא חסר צבע.
הברק של המיוניט הוא זגוגי, דמוי שרף או פנינתי.
המינרל פלואורסצנטי - בקרינת על סגול באורכי גל קצרים המינרל פולט אור בגוונים של לבן או צהוב ובאורכי גל ארוכים המינרל פולט אור בגוונים של אדום.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1801 בהר הגעש הכבוי סומה (Suma) – קלדרה עתיקה שהר הגעש וזוב הוא חלק ממנה - במחוז קמפניה שבאיטליה.
מקור שם המינרל ביוונית, מיון (פחות), בהתייחס לכך שהמינרל מסתיים בפירמידות חדות פחות מאלו של גבישי הוזוביאניט.
שם נוסף מקובל הוא "מיזוניט" (mizzonite) לסקפוליט עשיר במיוניט.
המינרל ידוע בעיקר לאספני מינרלים, אם כי הקשיות שלו מאפשרת גם שימוש לעיתים נדירות כאבן חן.
הסוגים בהם מופיעים הגוונים צהוב, כתום, ורוד או סגול הם הסוגים בהם נעשה שימוש זה.
כאשר את הסוגים השקופים פחות נוהגים לחתוך בצורת קבושון משום שאז מציג המינרל את תופעת עין החתול.
המיוניט מצוי בדרך כלל בסלעים שעברו התמרה אזורית, בייחוד שיש, גנייס שמקורו באבן גיר ו צפחות ירוקות.
כמו כן בסלעי סקארן בפגמטיטים, בסלעי יסוד מאפיים שעברו תהליך מטאסומטי ובסלעים שנפלטו מהרי געש.
כאמור, בטבע המיוניט קיים אך ורק בתערובת עם המריאליט, שבה לא עולה חלקו של אחד המינרלים על 80 אחוזים.
בין המקומות בהם ניתן למצוא תערובת זו שבה אחוז המיוניט גבוה:
מיוקלונוס (מיוונית μῦς mus- שריר, κλόνος clonos - בלבול) או ריטוט שרירי הוא תנועה קצרה, פתאומית ולא רצונית של שריר או קבוצת שרירים.
המונח מתאר מצב רפואי ובדרך כלל אינו מאובחן כמחלה.
תנועות קצרות הן מצב נורמלי לגמרי.
התנועות המיוקלוניות נגרמות, בדרך כלל על ידי כיווץ פתאומי של שריר.
ההתכווצות נקראת מיוקלונוס חיובי; ההרפיה נקראת מיוקלונוס שלילי.
הזמן השכיח ביותר בו אנשים נתקלים בזה היא בזמן ההירדמות, אבל קפיצות מיוקלוניות הן גם אות לכמה לקויות נוירולוגיות.
שיהוקים הם גם סוג של קפיצה מיוקלונית המשפיעה במיוחד על הסרעפת.
קפיצות מיוקלוניות יכולות להיות יחידות או ברצף, בתבנית או ללא תבנית.
הן יכולות לקרות לעיתים רחוקות או פעמים רבות בדקה.
בדרך כלל מיוקלונוס הוא אחד מכמה אותות במגוון רחב של לקויות מערכת העצבים כמו טרשת נפוצה, מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר ומחלת קרויצפלד-יעקב, הרעלת סרוטונין וסוגים אחדים של אפילפסיה.
כמעט בכל המקרים בהם נגרם מיוקלונוס על ידי מערכת העצבים המרכזית קודמים לו סימפטומים אחרים.
למשל, במחלת קרויצפלד-יעקב זה מאפיין קליני מאוחר המופיע אחרי שהחולה החל להציג כבר מחסור נוירולוגי בולט.
באופן אנטומי המיוקלונוס יכול לנבוע מנגע בקורטקס, בתת-קליפה או בחוט השדרה.
נוכחותו של מיוקלונוס מעל הנקב הגדול שולל, ביעילות, מיוקלונוס של חוט השדרה אבל מיקום נוסף תלוי בבדיקות נוספות באלקטרומיוגרפיה (EMG) ו- EEG.
ניתן לתאר התקפים מיוקלוניים כ"קפיצות".
הם נגרמים על ידי התכווצות מהירה והרפיה של השרירים.
אנשים שאין להם אפילפסיה יכולים לסבול מקפיצות קטנות בצורת שיהוק או עוויתות קצרות.
אצל חולי אפילפסיה גורמים התקפים מיוקלוניים לתנועות לא רגילות בשני צדי הגוף באותו זמן.
באפילפסיה של רפלקס ניתן לגרום להתקפים מיוקלוניים על ידי אורות מהבהבים או טריגרים סביבתיים אחרים (ראה אפילפסיה פוטוסנסיטיבית).
דוגמאות מוכרות של מיוקלונוס תקין כוללות: שיהוק, קפיצת הירדמות, שאנשים מסוימים חווים בזמן שהם עוברים למצב שינה.
מקרים חמורים של מיוקלונוס פתולוגי עלול להפרע לתנועה ולהגביל בצורה חמורה את יכולתו של האדם לישון, לדבר ואפילו ללכת.
קפיצות מיוקלוניות קורות, בדרך כלל אצל אנשים שיש להם אפילפסיה.
הסוגים השכיחים ביותר של מיוקלונוס כוללים: מיוקלונוס של פעולה, רפלקס קורטיקלי, מיוקלונוס ראשוני, של החך, אפילפסיה מיוקלונית מתקדמת, רפלקס רשתי, מיוקלונוס בשינה וגירוי-רגישות.
באפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים ההתקפים כוללים, לרוב, את הצוואר, הכתפיים ואת החלק העליון של הזרועות.
התקפים אלה מתרחשים בדרך כלל זמן קצר אחרי התעוררות משינה.
הם מתחילים, בדרך כלל, בין תחילת ההתבגרות המינית והבגרות המוקדמת.
ניתן לשלוט בה, בדרך כלל על ידי תרופות אבל חייבים ליטול תרופות במשך כל החיים.
במקרים נדירים עלולים התקפים מיוקלוניים להיות סימפטומים של תסמונת לנוקס-גסטו, כשהם מתחילים בילדות המוקדמת ומערבים את הפנים, הצוואר, הכתפיים ואת החלק העליון של הזרועות.
במקרים כאלה ההתקפים הם חזקים וקשים לשליטה.
אפילפסיה מיוקלונית מתקדמת (כלומר, התסמינים שלה הולכים ומחמירים) כוללת גם התקפים מיוקלוניים וגם התקפי טוני-קלוני.
הטיפול לא תמיד מצליח על פני תקופת זמן ארוכה.
קשה למיין את הצורות השונות של מיוקלונוס משום שהסיבות, התוצאות והתגובות לטיפול מגוונות מאוד.
להלן רשומות רק הצורות השכיחות ביותר:
מיוקלוס של פעולה מאופיין בקפיצת שרירים הנגרמת או מוגברת על ידי תנועה רצונית או אפילו כוונה לנוע.
היא עלולה להחמיר על ידי ניסיונות לביצוע תנועות מדויקות ומתואמות.
מיוקלונוס של תנועה הוא הצורה המיוקלונית המגבילה ביותר והיא עלולה להשפיע על הזרועות, הרגליים, הפנים ואפילו על הקול.
סוג זה של מיוקלונוס נגרם, לעיתים קרובות, על ידי נזק במוח הנגרם ממחסור בחמצן ואספקת דם למוח כאשר נשימה או הלב נעצרים באופן זמני.
מיוקלוס של רפלקס קורטיקלי נחשב לסוג של אפילפסיה שמתחילה בקליפת המוח – השכבה החיצונית או "החומר האפור" של המוח, האחראית לרוב תהליך עיבוד הנתונים במוח.
בסוג זה של מיוקלונוס הקפיצות כוללות רק שרירים מעטים בחלק אחד של הגוף, אך עלול לקרות שהקפיצות יכללו שרירים רבים.
מיוקלונוס של רפלקס קורטיקלי עלול להתגבר כאשר החולה מנסה לנוע בדרך מסוימת או לחוש תחושה מסוימת.
מיוקלונוס ראשוני קורה כאשר אין אפילפסיה או חריגויות אחרות במוח.
הוא יכול לקרות באופן אקראי אצל אנשים בלי שום היסטוריה משפחתית של בעיה כזאת אבל הוא יכול לקרות גם אצל חברים באותה משפחה.
דבר זה מרמז על כך שלעיתים הוא יכול להיות לקות תורשתית.
מיוקלונוס ראשוני נוטה להיות יציב בלי עלייה בחומרת ההתקפים.
מדענים אחדים סבורים שצורות מסוימות של מיוקלונוס ראשוני יכולות להיות סוג של אפילפסיה בלי סיבה ידועה.
מיוקלונוס של החך היא התכווצות סדירה, ריתמית של שני צדי אחורי גג הפה הנקרא החך הרך.
התכווצויות אלה יכולות להיות מלוות במיוקלונוס בשרירים אחרים, כולל אלה שבפנים, בלשון, גרון ובסרעפת.
ההתכווצויות מאוד מהירות והן מתרחשות עד 150 פעמים בדקה ועלולות להמשיך גם בשינה.
מצב זה מופיע בדרך כלל אצל מבוגרים ויכול להימשך עד אין סוף.
אנשים שיש להם מיוקלונוס של החך רואים בכך, בדרך כלל בעיה שולית, למרות שיש כאלה המתלוננים על צליל תקתוק באוזן, קול הנוצר כשהשרירים בחך הרך מתכווצים.
אפילפסיה מיוקלונית מתקדמת (PME) היא קבוצה של מחלות המאופיינות במיוקלונוס, התקפים אפילפטיים וסימפטומים חמורים אחרים כמו בעיה בהליכה או בדיבור.
תסמונות נדירות אלה מחמירות עם הזמן ולעיתים הן גורמות למוות, כמו למשל, במחלת לָפוֹרָה.
מחלת לָפוֹרָה Lafora disease היא תורשתית.
מחלה זו מתפרצת כשהילד יורש שני עותקים של גן פגום, אחד מכל הורה.
מחלת לפורה מתאפיינת במיוקלונוס, התקפי טוני-קלוני, פגיעה קוגניטיבית קשה ופרכוסים מוקדיים.
קבוצה אחרת של מחלות PME המסווגות כהתנוונות מערכתית מלווה, לעיתים קרובות, במיוקלונוס של תנועה, התקפים ובעיות בשיווי משקל והליכה.
רבות ממחלות PME אלה מתחילות בילדות או בגיל ההתבגרות.
מיוקלונוס של רפלקס רשתי נחשב כסוג של אפילפסיה כללית שמתחילה בגזע המוח, החלק במוח המתקשר לחוט השדרה ושולט בתפקודים החיוניים כמו נשימה ודופק הלב.
קפיצות מיוקלוניות משפיעות, בדרך כלל, על כל הגוף כשהשרירים משני צדי הגוף מושפעים בו זמנית.
אצל אנשים מסוימים יהיו קפיצות מיוקלוניות רק בחלק מן הגוף, כמו ברגליים, כשכל השרירים באותו חלק מעורבים בכל קפיצה.
מיוקלונוס של רפלקס רשתי יכול להיגרם על ידי תנועה רצונית או על ידי גירוי חיצוני.
מיוקלונוס של חוט השדרה הוא מיוקלונוס שתחילתו בחוט השדרה.
לעיתים קרובות הוא נגרם על ידי גירוי עם השהיה בשל איטיות הפעולה של סיבי העצב בחוט השדרה.
מיוקלונוס של גירוי-רגישות נגרם על ידי מגוון של אירועים חיצוניים כולל: רעש, תנועה ואור.
הפתעה עלולה להגדיל את רגישותו של החולה.
מיוקלונוס של שינה מתרחש בשלבים הראשונים של השינה, במיוחד ברגע ההירדמות.
נראה שיש כמה צורות שהן רגישות לגירוי.
אנשים מסוימים שיש להם מיוקלונוס של שינה כמעט לא מוטרדים מזה ולא צריכים טיפול תרופתי.
עם זאת המיוקלונוס יכול להיות סימפטום של הפרעת שינה בעייתית כמו תסמונת הרגליים העצבניות וייתכן שאדם שיש לו מיוקלונוס מסוג זה יהיה זקוק לטיפול תרופתי על ידי רופא.
רק לעיתים נדירות מרמז מיוקלונוס על משהו שהוא שונה מכיווץ שרירים אקראי.
מיוקלונוס יכול להתפתח כתגובה לדלקת, פגיעה בראש או בחוט השדרה, שבץ, סרטן המוח, אי-ספיקת כליות או אי-ספיקת כבד, הרעלה מחומרים כימיים או מסמים, כתופעת לוואי של תרופות מסוימות כמו טראמאדול[./מיוקלונוס#cite_note-5 ].
תנועות מיוקלוניות שפירות נראות, בדרך כלל, בהרדמה כללית כשמשתמשים בתרופות תוך ורידיות.
מניחים שהן נוצרות כתוצאה מאיתות בולם מופחת מן הנוירונים הגולגולתיים.
מניעת חמצן ממושכת למוח, היפוקסיה עלולה לגרום למיוקלונוס פוסט היפוקסי.
מיוקלונוס יכול להיות בפני עצמו, אבל לרוב הוא אחד מכמה סימפטומים המתקשרים למגוון רחב של לקויות במערכת העצבים.
כך למשל קפיצות מיוקלוניות יכולות להתפתח אצל חולים בטרשת נפוצה, מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר, אופסוקלונוס (תנועת עין בלתי נשלטת), מחלת קרויצפלד-יעקב, או לופוס.
קפיצות מיוקלוניות קורות, בדרך כלל לאנשים עם אפילפסיה, ליקוי בו הפעילות החשמלית במוח נעשית בלתי סדירה ומובילה להתקפים.
הוא נמצא גם ב MERRF - אפילפסיה מיוקלונית עם סיבים אדומים מחוספסים, אנצפלופתיה מיטוכונדרית נדירה.
קפיצות של קבוצות שרירים, חלק גדול מן הגוף או סדרה של רצף מהיר של קפיצות למצב זקוף ממצב ישיבה נראות, לעיתים, אצל חולים אמבולטוריים המקבלים טיפול במינון גבוה של מורפיום ותרופות דומות.
יכול להיות שזה סימן לרמה גבוהה או עלייה מהירה ברמת התרופה בדם.
קפיצות מיוקלוניות נגרמות גם על ידי תרופות אחרות כמו תרופות אנטיכולינרגיות.
למרות שמקרים אחדים של מיוקלונוס נגרמים על ידי פגיעה במערכת העצבים ההיקפית, הרי שרוב סוגי המיוקלונוס נגרמים על ידי הפרעה למערכת העצבים המרכזית.
יש מחקרים הטוענים שיש כמה מקומות במוח המעורבים במיוקלונוס.
מקום כזה, למשל, הוא בגזע המוח קרוב למבנים האחראים לתגובת הבהלה, תגובה אוטומטית לגירוי בלתי צפוי הגורם להתכווצות שרירים מהירה.
המכניזמים המדויקים שהם בבסיס המיוקלונוס עדיין אינם מובנים במידה מלאה.
מדענים סבורים שכמה סוגי מיוקלונוס של גירוי-רגישות נגרמים מעודף רגישות של חלקים במוח השולטים בתנועה.
חלקים אלה קשורים הדדית בסדרה של לולאות של משובים הנקראים מסלולים מוטוריים.
מסלולים אלה מסייעים ומווסתים תקשורת בין המוח והשרירים.
יסודות חיוניים בתקשורת זו הם כימיקלים הידועים כנוירוטרנסמיטורים הנושאים עמם מסרים מתא עצב, או נוירון אחד, למשנהו.
נוירוטרנסמיטורים משוחררים על ידי נוירונים וקושרים עצמם לקולטנים בחלקים של תאים שכנים.
נוירוטרנסמיטורים אחדים יכולים לגרום לתא המקבל להיות רגיש יותר, בעוד שאחרים גורמים לתאים המקבלים להיות רגישים פחות.
מחקרים מעבדתיים מציעים שחוסר איזון בין הכימיקלים האלה יכול להיות הבסיס למיוקלונוס.
הפסקת תרופות החשודות בכך שהן גורמות למיוקלונוס וטיפול בהפרעות מטבוליות (של חילוף חומרים) יכול לפתור מקרים של מיוקלונוס.
כאשר מתווים צורך בטיפול תרופתי הרי תרופות אנטי אפילפטיות הן התרופות העיקריות אותן יתנו.
תרופות שרוב האנשים מגיבים אליהן בצורה מסוימת עלולות, אצל אנשים אחרים, להחמיר את הסימפטומים שלהם.
לפעמים מוביל דבר זה בטעות להעלאת המינון במקום להפחית אותו או להפסיק את השימוש בתרופה לגמרי.
הטיפול במיוקלונוס מתמקד בתרופות שיכולות להפחית סימפטומים.
התרופות בהן משתמשים לרוב כוללות סודיום ולפוראט, קלונאזפאם (קלונקס) וכמה תרופות נוגדות פרכוסים אחרות כמו לבטיראצטם (קפרה).
בדרך כלל מעלים את המינון של קלונאזפאם בהדרגה עד שמצבו של החולה משתפר או שתופעות הלוואי מתחילות להזיק.
ישנוניות ואיבוד קואורדינציה הן תופעות לוואי שכיחות.
התוצאות המועילות של קלונאזפאם יכולות לפחות עם הזמן אם החולה מפתח סבילות לתרופה.
ברבות מן התרופות שמשתמשים בהן לטיפול במיוקלונוס כמו ברביטורטים, פניטואין ופרימידון (פריזולין) משתמשים גם לטיפול באפילפסיה.
ברביטורטים מאטים את מערכת העצבים המרכזית ולכן גורמות להרגעה ומונעות התקפים.
פניטואין ופרימידון הן תרופות אנטי אפילפטיות יעילות למרות שפניטואין עלול לגרום לאי ספיקת כבד או לגרום לתוצאות מזיקות בטווח הארוך אצל חולים שיש להם PME.
סודיום ולפוראט הוא טיפול חלופי למיוקלונוס וניתן להשתמש בו לבד או בצירוף עם קלונאזפאם.
למרות שקלונאזפאם או סודיום ולפוראט יעילות אצל רוב החולים שיש להם מיוקלונוס הרי יש חולים שמגיבים להן בצורה שלילית.
למרות שמיוקלונוס אינו מצב המסכן חיים הוא יכול לגרום לליקויים מחלישים.
מיוקלונוס של תנועה עם מרכיביו: מיוקלונוס חיובי ושלילי נחשב, בדרך כלל חמור יותר.
זה משתנה מאדם לאדם אם המצב נמשך לאורך כל החיים אם לאו.
התרופה רשומה בישראל והחל משנת 2011 כלולה בסל הבריאות לחולות סרטן שד גרורתי, הנמצאות בסיכון לבבי מוגבר.
החומר הפעיל דוקסורוביצין נתון בתוך שלפוחית שומנית זעירה (ליפוזום), המאפשרת לו להישאר זמן ארוך יותר בגוף.
בזכות מבנה זה השלפוחיות השומניות אינן יכולות לצאת מכלי הדם התקינים שבגוף אך הן יוצאות אל מחוץ לכלי הדם הלא-תקינים שבגידול ומגיעות לרקמה הסרטנית.
כך, כמות גדולה יותר של החומר הפעיל יכולה להגיע אל התאים הסרטניים מבלי לפגוע ברקמות הבריאות.
מיוצט מיועדת לטיפול בסרטן שד גרורתי.
במחקרים קליניים נמצא כי מיוצט, בשילוב עם תרופות שונות או כטיפול יחיד, הראתה יעילות אנטי-סרטנית דומה לדוקסורוביצין, עם פחות פגיעה לבבית ופרופיל תופעות לוואי קל יותר.
לכן, מיוצט מתאימה במיוחד לחולות הנמצאות בסיכון גבוה למחלת לב, חולות שטופלו בעבר בקרינה באזור בית החזה, נשים בגיל מבוגר וכן חולות שטופלו בעבר בדוקסורוביצין.
בזכות הרעילות הלבבית הנמוכה ניתן להשתמש בה במינונים מצטברים גבוהים כל עוד היא יעילה.
מיוצט ניתנת כעירוי תוך-ורידי אחת לשלושה שבועות בתהליך שנמשך כשעה.
על תופעות הלוואי המוכרות נמנים ספירת דם נמוכה, בחילות קלות והקאות, נשירת שיער והשפעה על פעילות לבבית המתבטאת בעיקר בקוצר נשימה ועייפות.
תופעת הלוואי PPE, המוכרת גם כ – HAND AND FOOT SYNDROME, כמעט ואינה מופיעה בטיפול עם מיוצט.
מיופתיה (Myopathies) היא שם כולל למגוון של מחלות הפוגעות בשרירים (מיו=שריר).
מחלות אלו יכולות להיות מחלות גנטיות, מיופתיות כתוצאה מתגובה דלקתית, עקב תרופות או עקב בעיה אנדוקרינית או מטבולית.
קבוצת המיופתיות התורשתיות מכילה מספר סוגים של מחלות המועברות בתורשה, כשתת קבוצה גדולה מאלו היא קבוצה הקרויה Muscular dystrophies.
קבוצה זו מתאפיינת בחולשת שרירים פרוגרסיבית ודלדול שרירים.
מחלות אלו נבדלות באופן התורשה, גיל ההתחלה, השרירים המעורבים, קצב התקדמות המחלה והפרוגנוזה.
זוהו גנים שונים האחראיים למחלות אלו, המקודדים מרכיבים שונים בתא השריר.
כיום אין טיפול למחלות אלו – ניתן לעיתים לתקן עיוותים וקונטרקטורות הנוצרים בעקבות המחלה על ידי פיזיותרפיה או טיפולים אורתופדיים.
תחת תת-קבוצה זו ניתן למנות את המחלות הבאות:
ניוון שרירים על שם דושן, או Duchene dystrophy: זוהי הצורה הנפוצה ביותר של מחלות ניוון שרירים.
המחלה מועברת בתורשה בדרך של תאחיזה לכרומוזום X, ועל כן המחלה פוגעת בעיקר בזכרים.
תסמיני המחלה מתחילים בגיל חמש, ובבגרות החולים מוגבלים קשות ולרוב מתים בעשור השלישי לחייהם.
התסמינים המוקדמים של המחלה כוללים הליכה על בהונות, הליכה מתנודדת וחוסר יכולת לרוץ.
החולשה מתבטאת בעיקר בגפיים תחתונות – יותר שרירי הירך (שרירים פרוקסימליים של הרגל), אולם קיימת התבטאות גם בגפיים העליונות.
החולים נאלצים להיעזר בידיים כדי לעבור משכיבה לעמידה (סימן זה נקרא גם הסימן ע"ש גואר, או Gower sign, ומשמש לתיאור קושי זה וחלק מהבדיקה הגופנית של ילד אשר קיים לגביו חשש כי הוא לוקה במחלה זו).
מאפיין נוסף הוא פסאודו-היפרטרופיה של שרירי השוק – השרירים נראים עבים יותר אולם הסיבה לכך היא הסננה של תאי שומן.
בחלק רב מן המקרים קיים פיגור שכלי, והלב נפגע בשלב מאוחר יותר של המחלה.
רמות האנזים CK גבוהות באופן חריג אצל החולים.
הפגם הגנטי הוא בגן על גבי כרומוזום X המקודד לחלבון הנקרא דיסטרופין (אשר חסר אצל חולים אלו).
כיום לא קיים טיפול במחלה, אולם פרדניזון יכול לשפר את חוזק השרירים למשך עד 3 שנים.
מחלת בקר, או Becker dystrophy – גם זוהי מחלה המועברת בתאחיזה ל-X, והגורמת לתבנית חולשה הדומה למחלת דושן.
ההתחלה של המחלה היא בממוצע בגיל 11, והתמותה בממוצע בגיל 42 – כלומר הופעה מאוחרת יותר של המחלה וגיל תמותה מאוחר יותר של המחלה לעומת מחלת דושן.
במחלה זו אין פגיעה בלב וכן אין פיגור שכלי.
בנוסף לכך, רמות CK בדם הן חריגות פחות.
אצל חולים אלו, רמות הדיסטרופין בשריר הן שמורות, והפגיעה בחלבון זה היא פגיעה איכותית ולא כמותית.
לא ברור כיום האם שימוש בסטרואידים במחלה זו עוזר בפרוגנוזה.
ניוון שרירים ע"ש אמרי-דרייפוס, או Emery-Dreifuss muscular dystrophy: לרוב המחלה מועברת בתאחיזה ל-X אולם באופן נדיר היא יכולה לעבור בתורשה אוטוזומלית (רצסיבית או דומיננטית).
המחלה מתחילה בילדות, ומתקדמת לאט תוך כדי יצירת קונטרקטורות, חולשה ודלדול – בעיקר של שרירים כגון השריר התלת-ראשי והשריר הדו-ראשי בידיים, וכן שרירים בשוק כגון שריר הטיביאליס הקדמי.
במחלה זו יש הפרעות בהולכה בלב וכן קרדיומיופתיה.
Limb girdle dystrophy: זוהי מחלה אוטוזומלית רצסיבית, המתחילה בין הילדות המאוחרת לבגרות המוקדמת.
בשונה ממחלת דושן ומחלת בקר, במחלה זו חגורת הכתפיים וחגורת האגן מושפעות כמעט בצורה שווה.
GNE myopathy: זוהי מחלה תורשתית רצסיבית הנגרמת עקב מוטציה בגן GNE, נפוצה אצל יהודים ממוצא פרסי ואצל יפנים (שם מכונה Nonaka myopathy).
מאופיינת בפגיעה בשרירים הדיסטליים (בידיים או ברגליים), בשרירים מופיעות וקואולות.
המחלה מאופיינת בחוסר פגיעה בשריר הארבע ראשי.
Facioscapulohumeral dystrophy: זוהי מחלה אוטוזומלית דומיננטית המתחילה בהתבגרות ומתבטאת בקליניקה בחומרה משתנה – החולשה בדרך כלל מוגבלת לפנים, לצוואר ולחגורת הכתפיים, אולם יכולה להופיע גם כף רגל צנוחה Drop foot.
נפוץ לראות במצב זה פגיעה בסקפולה הקרויה שכמה מכונפת.
Distal myopathy – מחלה אוטוזומלית דומיננטית המופיעה לאחר גיל 40, ומערבת את השרירים הקטנים של הידיים והרגליים, פושטי כף היד ומכופפי כף הרגל.
המהלך של המחלה מתקדם באיטיות.
Ocular dystrophy – מחלה אוטוזומלית דומיננטית הקיימת גם בצורת הורשה רצסיבית, אולם גם באופן ספורדי שאינו מקושר לתורשה.
ההתחלה של המחלה היא לרוב לפני גיל 30, הביטוי הראשוני הוא צניחת עפעף ("פטוזיס"), לאחריו מתפתחת אופתלמופלגיה חיצונית פרוגרסיבית – כלומר, שיתוק תנועות עיניים שהולך ומתדרדר.
גם חולשת פנים היא נפוצה.
Oculopharyngeal dystrophy – מחלה אוטוזומלית דומיננטית, המתחילה בין עשור שלישי לחמישי בחיים.
התסמינים הקליניים כוללים צניחת עפעף, אופתלמופלגיה חיצונית כללית, דיספאגיה (קושי לבלוע) המחייב הזנת החולה בזונדה או גסטרוסטום, ולעיתים חולשת גפה (לרוב, גפה פרוקסימלית המקורבת יותר לשלד).
Paraspinal dystrophy: מחלה שבה מתפתחת חולשה פרא-ספינאלית בחולים לאחר גיל 40 – ב-CT ניתן לראות ששרירים המקורבים לחוט השדרה עוברים הסננה שומנית.
החולים מתלוננים על כאבי גב וכן מציגים קיפוזיס בולט.
מחלות נוספות שניתן להכלילן תחת מיופתיות תורשתיות- הן מיופתיות קונגניטליות.
זוהי קבוצה הטרוגנית של הפרעות נדירות ויחסית לא פרוגרסיביות, המתחילות בינקות או בילדות אך לעיתים אינן מתבטאות בצורה קלינית עד הבגרות.
רוב ההפרעות הללו מאופיינות בחולשת שרירים פרוקסימאלית, טונוס מופחת של השרירים, רפלקסים מופחתים ומדדים תקינים של CK.
רבות מההפרעות הללו עוברות בתורשה.
הן מאופיינות על ידי תמונה היסטופתולוגית ומאובחנות על ידי ביופסיה מהשריר.
אין טיפול כיום להפרעות אלו, והן כוללות מיופתיות מיטוכונדריאליות (פגם בדנ"א מיטוכונדרי המביא למיופתיה של השריר), מיופתיה מיו-טובולרית, ומיופתיה נמליאנית (Nemaline myopathy).
קיימות הפרעות מיוטוניות נוספות הכוללות פגמים בממברנת סיב השריר עצמו, המביאה לנוקשות שרירים ובחוסר יכולת להרפות את השריר.
קיימות מספר מיופתיות שהן עקב מחלה דלקתית או מחלה אוטואימונית.
פולימיוזיטיס – Polymyositis: זוהי מחלה המאופיינת בהרס סיבי שריר והסננה דלקתית של שרירים.
המחלה יכולה להופיע בכל גיל – היא מתקדמת בקצב משתנה וגורמת לחולשה ולדלדול שרירים, בעיקר של שרירי חגורת הכתפיים וגפיים פרוקסימאליות.
המחלה קשורה לעיתים קרובות לכאבי שרירים, רגישות, קשיי בליעה וקשיי נשימה.
תופעת ריינו, כאבי מפרקים, אובדן משקל ולעיתים גם חום נמוך מופיעים גם הם.
מבחינה פתולוגית, מאופיינת מחלה זו בתאי T ציטו-טוקסיים הפולשים לסיבי השריר וגורמים לנמק.
הטיפול הוא מתן תרופות אנטי-דלקתיות כגון סטרואידים (פרדניזון בעיקר), וכן תרופות המדכאות את מערכת החיסון כגון IVIG, מתוטרקסט, ואימוראן.
דרמטומיוזיטיס – זוהי מחלה הדומה לפולימיוזיטיס אולם מאופיינת בנוסף בפריחה אריתמטוטית סביב העפעפיים, מעל העיניים או באזורים שונים על פרקי הידיים (אזורים אקסטנסוריים).
מבחינה פתולוגית המחלה נגרמת על ידי הרס של נימים תוך-שריריים (באנדומיזיום של השריר) על ידי הפעלת יתר של שקיעת מערכת המשלים.
כתוצאה מכך נגרמת איסכמיה של השריר.
קיימת הקבלה ברורה בין דרמטומיוזיטיס המתחיל בגיל מבוגר לבין סרטן.
הטיפול התרופתי במחלה זו דומה לטיפול התרופתי במחלת פולימיוזיטיס.
מיוזיטיס עם גופיפי הסגר, או Inclusion body myosities: זוהי הפרעה הנפוצה יותר אצל גברים, והיא מתחילה לרוב לאחר גיל 50. המחלה מתוארת כחולשה פרוקסימלית, ללא כאבים, של גפיים תחתונות ולאחר מכן גפיים עליונות.