tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמן קצר לאחר הקרב, מונוליט ענק הדומה לסאורופוד עם שיני חד-שן בגודל טבעי המסודרות סביב צווארו יצא מהאדמה במהלך רעידת אדמה.
הדינוזאורים קראו לו "סלע זאורוס".
האגדה גם אומרת שאם מישהו יפגע במונולית, מזל רע יירד על העמק.
למחרת, בזמן שהילדים משחקים, ליטלפוט נופלת בטעות מצוק וניצל על ידי דיפלודוקוס מסתורי בשם דוק.
ליטלפוט מסוקרן על ידי דוק, שמצולק על עין אחת ומציג ידע מוקדם על הטופוגרפיה של העמק הגדול.
זה גורם לו להניח שדוק הוא הדינוזאור הבודד.
הוא מספר את זה לחבריו, ומספר אגדה לכאורה מזעזעת כדי לתמוך בהנחה שלו.
בהשראת האחיינית והאחיינה התינוקות של סרה, התאומות דינה ודנה, הולכים לסלט סארוס בלי לשים לב.
למחרת, סרה מודאגת מודיעה לליטלפוט שדינה ודנה נעדרות, והקבוצה מסיקה לאן פניהן מועדות.
כאשר ליטלפוט וחבריו מגיעים סוף סוף לסלע זאורוס, הם רואים את דינה ודנה בראש.
כשהם מטפסים כדי לחלץ אותם, דינה ודנה נופלות מהחלק העליון ונוחתות על אחת משיני האבן על המונוליט שעליו סרה, והוא לפתע מתנתק ומתפורר עם נחיתה על הקרקע כמעט ופוגע בספייק.
אבל סרה אומר לדינה ודנה שזו לא אשמתם שסלע זאורוס נשבר; אלא של ליטלפוט שכן אם הוא לא היה מדבר על זה ועל דוק, אז דינה ודנה לא היו בורחות מלכתחילה.
התאומות מציינות שזו היא שאמרה להם ללכת לאיבוד עקב מה שקרה ב-Bubbling Goo.
הילדים חוצים ערוץ דרך בול עץ תלוי, אך כאשר חד-השן מנסה לעקוב אחריהם, העץ נשבר תחת משקלו והוא נופל אל מותו לכאורה.
בדרך הביתה, הם מתעמתים עם אביה של סרה; לאחר שליטלפוט מספר לסרה שהתאומים חזרו ואומרת שאביה של סרה מעולם לא ידע שהם ברחו.
אביה של סרה ניגש ושואל את סרה אם התאומים באמת ברחו.
אבל הם לא הלכו רחוק".
דאקי מספר לאביה של סרה שדינה ודנה הלכו לסלע זאורוס.
לאחר ששמע את ההערה האבסורדית של דאקי, הוא אומר לסרה שתפקידה היה לצפות בתאומים אך נכשלה.
הוא נוזף בסרה על כך שלא טיפלה כראוי בתאומים.
הוא אומר שהוא מאוד כועס ומאוכזב ואומר לה להצעיד את עצמה מיד הביתה.
ואז כשסרה צועדת הביתה, הוא ממשיך בדיבור שלו עליה שעדיין יש להשגיח עליה בעצמה.
באותו לילה, לליטלפוט יש סיוט בו הוא נופל משן על סלע זאורוס והמונוליט כולו מתמוטט.
סבא ארוך-צוואר מנחם את נכדו לאחר שהוא מתעורר מהסיוט, אך ליטלפוט שואל אותו מה יקרה אם סלע זאורוס ישבר.
סבא שלו עונה ש"מזל רע יירד על העמק".
במהלך הימים הקרובים, תקריות של מזל רע פוקדות את העמק, החל מהתייבשות בור המים.
ואז סופת טורנדו פוגעת בעמק וגורמת נזק, אבל סרה מציל את התאומים ודוק גם מציל את ליטלפוט.
דינה ודנה מספרות לאביה של סרה על האומץ שלה שהציל אותם, ובו הוא אומר לבתו שהוא גאה בה.
סבא של ליטלפוט מוצא את דוק עם נכדו.
דוק הגן על ליטלפוט מהסערה הקשה וסבא שלו מודה לו.
המבוגרים, לעומת זאת, מאשימים את דוק, שכן חוסר המזל התרחש ככל הנראה לאחר הגעתו, בעוד ליטלפוט מאשים את עצמו ואת חבריו, ונזכר בשבירת סלע זאורוס.
להוט לפטור את דוק, ליטלפוט מנסה לקחת את אחת משיניו של חד-שן כדי להחליף את האבן השבורה.
תוך כדי כך הוא מגלה שהאלוזאורוס עדיין חי.
לאחר שנמלט זמנית מהאלוזאורוס, ליטלפוט מותקף על ידי טירנוזאורוס, כשסבא שלו מתערב, לאחר שהובל לשם על ידי חבריו של ליטלפוט.
בקרוב, האלוזאורוס חוזר ועובד יחד עם הטירנוזאורוס כדי להוריד את סבא ארוך-צוואר ולהכריע אותו בקלות.
עם זאת, דוק בא להציל.
השיניים החדות חודרות ורצות אל צריח הסלע ונופלות מטה.
שני הצווארים הארוכים פועלים יחד כדי להוריד את מגדל הסלע כדי למחוץ את הטורפים למוות.
אחת השיניים מהאלוזאורוס נושרת, והילדים משתמשים בה כדי לתקן את סלע זאורוס.
דוק עוזב, ומעיר שלליטלפוט כבר יש גיבור שעליו לסמוך, בהתייחס לסבא שלו.
ליטלפוט שואל את סבא שלו אם המזל הרע יסתיים סוף סוף.
שניהם מסכימים שאמנם אין דבר כזה מזל רע, אבל גם לוודא שאין שום נזק.
ליטלפוט וסרה בונים מאוחר יותר אגדה משלהם המבוססת על הפרדיגמה החדשה הזו, המציגה את סבא ארוך-צוואר כגיבור ומושיע בשם "הדינוזאור האמיץ והגדול".
ג'ף בנט - פיטרי / ספייק
ג'ון אינגל - אביה של סרה
האגדה על הדינוזאור הבודד - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
מזל רע - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
בדרך שלכם - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר)
המסע של ויז'ן היא מיני-סדרה אמריקאית שנוצרה על ידי טרי מטלאס עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+", ומבוססת על דמותו של ויז'ן ממארוול קומיקס.
המיני-סדרה הופקה על ידי אולפני מארוול דרך חטיבת הטלוויזיה של האולפנים, ומשמשת כספין אוף למיני-סדרה "וונדה-ויז'ן" משנת 2021. מטלאס משמש כתסריטאי ובמאי המיני-סדרה.
פול בטאני שב לגלם את דמותו של ויז'ן, ולצידו מככבים גם ג'יימס ספיידר, טוד סטשוויק, רוריד מוליקה וט'ניה מילר.
פיתוח המיני-סדרה החל באוקטובר 2022, כאשר ג'ק שייפר, יוצרת "וונדה-ויז'ן", הייתה אמונה תחילה על הפיתוח כתסריטאית ראשית, אך במאי 2024 נמסר כי פרשה מהפרויקט.
באותה עת, החל מטלאס בפיתוחה מחדש של המיני-סדרה ואושר רשמית כי בטאני יככב בה.
הצילומים החלו במרץ 2025 באולפני פיינווד שבלונדון.
המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור בשנת 2026 כחלק מהשלב השישי של היקום הקולנועי של מארוול.
פול בטאני – ויז'ן, נוקם לשעבר ואנדרואיד שנוצר מבינתו המלאכותית של ג'רוויס בשילוב עם אבן המחשבה, שנהרג במהלך אירועי "מלחמת האינסוף" (2018).
במהלך הסדרה, עתיד ויז'ן לצאת למסע בניסיון לאחזר את זיכרונותיו ואת אנושיותו; אותם איבד במהלך שיבתו לתחייה באירועי "וונדה-ויז'ן" (2021).
ג'יימס ספיידר – אולטרון, בינה מלאכותית שנוצרה לצורך תוכנית שמירת שלום על ידי טוני סטארק וברוס באנר, שפיתחה תסביך אלוהות וניסתה להשמיד את האנושות כישות אנדרואידית תבונית, לפני שהושמדה על ידי ויז'ן באירועי "עידן אולטרון" (2015).
טוד סטשויק – פלאדין, מתנקש הצד את ויז'ן במטרה להשיג את הטכנולוגיה שלו.
רוריד מוליקה – תומאס שפרד
ט'ניה מילר – ג'וקסטה, אנדרואידית ערמומית ועוצמתית המונעת מתוך רצון לנקמה.
בנוסף, פארן טאהיר שב לגלם את ראזה, מנהיג סיעת "עשר הטבעות" שחטפה את סטארק בסרט "איירון מן" (2008).
במרץ 2009 שכרו "אולפני מארוול" תסריטאים במטרה לפתח פרויקטים שבמרכזן התעתדו לעמוד דמויותיהם הפחות מוכרות, ובכלל זה דמותו של ויז'ן.
בהמשך, נמסר על ליהוקו של פול בטאני לגילום דמותו של ויז'ן ב, לאחר שדיבב קודם לכן את הבינה המלאכותית ג'רוויס.
לאחר מותו של ויז'ן באירועי "מלחמת האינסוף" (2018), נחשף כי בטאני יגלם גרסה מחודשת ומורכבת של הדמות במהלך המיני-סדרה "וונדה-ויז'ן" (2021), המכונה "ויז'ן הלבן", בדומה לבת-דמותו המקורית מחוברות הקומיקס בהן תוארה תקופה בה דמותו קמה לתחייה ללא רגשות או זיכרונות מחייו הקודמים.
במאי 2021, נמסר כי תסריטאית ויוצרת "וונדה-ויז'ן", ג'ק שייפר, חתמה על חוזה בן שלוש שנים עם אולפני מארוול, במסגרתו היא תפיק פרויקטים נוספים עבור שירות "דיסני+".
חדר התסריטאים התעתד להתכנס לתחילת העבודה וכתיבת הטיוטות בתחילת נובמבר 2022. עוד נמסר כי החדר יכלול את פיטר קמרון, מייגן מקדונל ואיילין שים; קמרון ומקדונל עבדו על המיני-סדרות "וונדה-ויז'ן" ו"אגתה לאורך כל הדרך".
מכיוון שבמקור עלילת הסדרה התעתדה להתמקד במסעו של ויז'ן להשיב לעצמו את זיכרונותיו ואנושיותו, נמסר כי ייתכן ואליזבת אולסן תשוב לגלם את דמותה של וונדה מקסימוף / מכשפת השני.
באוקטובר 2023 החליטו אולפני מארוול לשנות את גישתם עבור פיתוח הפרויקטים הטלוויזיוניים שלהם, ועברו למודל פיתוח מסורתי יותר, תוך הפסקת העסקת "תסריטאים ראשיים" (head writers), והעסקת שואוראנרים ייעודיים.
ג'ק שייפר חדלה מלעבוד על פיתוח המיני-סדרה במאי 2024, בעקבות התמקדותה ביצירת המיני-סדרה "אגתה לאורך כל הדרך", ואת מקומה תפס טרי מטאלס.
אולפני מארוול שכרו את מטאלס לאחר שהתרשמו מעבודתו בעונתה השלישית של הסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" (2023), ולאחר שנשיא האולפנים, קווין פייגי, הביע התלהבות מיוחדת מכך בשל חיבתו הידועה לזיכיון "מסע בין כוכבים".
מטאלס מביים מספר פרקים, לצד הבמאים כריסטופר ג'י.
ביירן, וינצ'נזו נטלי וגנג'ה מונטיירו, שביימה גם עבור "אגתה לאורך כל הדרך".
עם הצטרפותו להפקת המיני-סדרה, נפגש מטאלס עם שייפר, והמפיק בראד וינדרבאום ציין כי הסדרה תהיה "מכתב אהבה" לעבודתה של שייפר, אך תישא את אופיו הייחודי של מטאלס.
אף שהסדרה עדיין כונתה על ידי מארוול בשם "Vision Quest", בכתבה של ה"הוליווד ריפורטר" צוין כי זה אינו שמה הרשמי, ובמאי 2025 התייחסו אליה בפשטות בשם "ויז'ן".
המיני-סדרה מתוכננת לשמש כסיום הטרילוגיה שהחלה עם "וונדה-ויז'ן" ונמשכה ב"אגתה לאורך כל הדרך".
מרי ליבנוס, שהפיקה את שתי הסדרות הראשונות, שבה לתפקידה כמפיקה בפועל, לצד טרבור ווטרסון ורופש פארק.
הסדרה מופקת במסגרת חטיבת הטלוויזיה של אולפני מארוול.
חדר התסריטאים נפתח לראשונה בשלהי מאי 2024, וכלל את כריס מונפט, מייקל איי.
טיילור, סינדי אפל ומאט אוקומורה לצד מטאלס.
עלילת המיני-סדרה עתידה להתרחש לאחר אירועי "וונדה-ויז'ן".
עם פיתוחה המחודש של הסדרה במאי 2024, אושר כי פול בטאני ישוב לגלם את דמותו של ויז'ן.
באוגוסט 2024 נודע כי ג'יימס ספיידר ישוב לגלם את דמותו של אולטרון, אותו גילם לראשונה בסרט "הנוקמים: עידן אולטרון" (2015).
בספטמבר 2024 לוהק לצוות השחקנים טוד סטשוויק, אשר עבד בעבר עם טרי מטאלס בסדרות הטלוויזיה "12 קופים" ו"מסע בין כוכבים: פיקארד".
בינואר 2025 פורסם כי פארן טאהיר ישוב לגלם את דמותו של ראזה, אותו גילם בסרט "איירון מן" (2008).
בפברואר 2025 נמסר על ליהוקו של השחקן רוריד מוליקה לגילום דמותו של טאקר, ובמאי 2025 נחשף כי ט'ניה מילר לוהקה לגילום דמותה של ג'וקסטה.
על עיצוב התלבושות הופקדה המעצבת שרה יאנג, ששימשה בעבר כעוזרת מעצבת התלבושות בסרט "עידן אולטרון".
צילומי המיני-סדרה החלו ב-14 במרץ 2025 באולפני פיינווד שבלונדון.
הסדרה מבוימת על ידי טרי מטאלס, כריסטופר ג'יי.
ביירן, וינצ'נזו נטלי, וגנדג'ה מונטיירו, ועל הצילום הופקדו הצלמים כריסטופר רוס ונוויל קיד.
במקור, התעתדו הצילומים להתחיל בשלהי שנת 2024.
על עריכת הסדרה הופקדה אמיליה אלוורדן, שעבדה בעבר על עריכת הסדרה "אקו" (2024) מבית אולפני מארוול.
קטע מתוך הסדרה הוצג בסרטון תדמית שהוקרן במהלך מצגת של אולפני וולט דיסני במאי 2025.
הסדרה עתידה לעלות לשירות "דיסני+" בשנת 2026, ולהוות חלק מהשלב השישי של היקום הקולנועי של מארוול.
המסע לעמק החלומות 7: אבן האש הקרה הוא סרט דרמת הרפתקאות מוזיקלית מונפשת אמריקאית שיצא ישירות לווידאו בשנת 2000 והסרט השביעי בסדרת "המסע לעמק החלומות", שהופק וביים צ'ארלס גרוסוונור.
מככבים בו את קולותיהם של תומאס דקר, אנדי מקאפי, אריה קרזון, ג'ף בנט ורוב פולסן, ומציגים את צ'ארלס קימברו, פטי דויטש, ג'ים קאמינגס והשחקן הבריטי מייקל יורק.
זהו הפרק הראשון שאין בו את הקריינות של ג'ון אינגל.
לילה אחד מאוחר, ליטלפוט רואה מטאור מוזר בצבע כחול נופל מהשמיים ומתרסק אל פסגת טריהורן, הר געש פעיל ברכס ההרים.
כשליטלפוט מתארת את זה למחרת בבוקר, המבוגרים בעמק הגדול לא מתייחסים לזה כעניין רציני אם הם בכלל מאמינים בזה, למעט שני עולים חדשים, "פני הקשת בענן" המסתוריים, שהם דינוזאורים עם מקור בצבעי הקשת.
פני הקשת מספרים להם על אפשרויות של פלאים מעבר למה שהם מכירים, ומציעים שהסלע עשוי להיות אבן של אש קרה, המסוגלת להחזיק בתכונות קסומות.
אביה של סרה, לעומת זאת, עוצר את הפרצופים ואוסר עליהם או על מישהו אחר "למלא את ראשיהם של הילדים בשטויות".
ליטלפוט מנסה לומר לאביה של סרה שהוא יודע היכן נמצא הסלע המעופף וכיצד הוא יכול למצוא אותו.
אבל אביה של סרה מזהיר את ליטלפוט מפני המעבר המסתורי וכיצד זה אסור.
סבא של ליטלפוט מסכים ואומר לליטלפוט שעד שהמטיילים הרחוקים יעזבו את העמק הגדול, מוטב שהם לא יעשו עוד מהומה על הסלע המעופף.
פטראנו, הדוד המנודה האבוד מזמן של פיטרי, ידידו של ליטלפוט, שומע את כל השיחה וקומם את הקשר למצוא את הסלע כדי להשתמש בכוחותיו כדי להשתלט על העמק.
פטראנו שואל את פיטרי, שמעריץ אותו, את מיקומו של הסלע ולומד את מיקומו.
חברתה של ליטלפוט, דאקי, שומעת את התוכנית של פטראנו, אבל לפני שהיא יכולה להזהיר את האחרים, פטראנו ומקורביו, רינקוס, רמפוריניקוס, וסיירה, צירדקטילוס, לוכדים אותה ויוצאים למצוא את האבן.
לאחר שגילו את חטיפתו של דאקי, המבוגרים מספרים לצעירים כיצד פטראנו הוביל חלק מהעדר שלהם במהלך החיפוש אחר העמק, אך בטעות הביא את חסידיו לחבורת דיינוניכוס.
פטראנו הצליח לעוף משם, אך האירוע הותיר אותו מצולק רגשית, והוא גורש מהעדר כעונש על שהוביל את חסידיו לסכנה.
מכיוון שהמבוגרים מאטים להגיע להחלטה, ליטלפוט, פיטרי, סרה וספייק ממריאים בעצמם בחיפוש אחר דאקי.
בינתיים, דאקי בורחת מהפליירים ונופלת לתוך מערה בזמן שהיא בורחת.
לאחר שהילדים מוצאים אותה, דאקי מנחמת את פיטרי, המום על מעשיו של דודו, בכך שהיא יכולה לדעת שפטראנו הוא הפחות מרושע מבין שלושת הפליירים, ושעדיין יש לו פוטנציאל לעשות טוב.
רינקוס וסיירה פתאום לוכדים מחדש את דאקי ורודפים אחרי הילדים בניגוד לפקודותיו של פטראנו, אך הילדים מצליחים להערים על שני הפליירים המרושעים.
כשהפליירים עפים משם, פיטרי אומר להם לא ללכת ומגיעה סופת רעמים.
הם רואים קצת תאורה ושומעים רעמים.
מאוחר יותר כשסופת הרעמים מגיעה ויש רוח, רעמים וברקים, הדינוזאורים הבוגרים נפגשים וסבא ארוך-צוואר אומר לאמא של פיטרי למצוא מעופף אחר שיעזור לה ולמהר.
לאחר מכן, מאוחר יותר במהלך סופת הרעם כאשר יורד גשם, סיירה מציגה רגשות מרדניים כלפי פטראנו, אך רינקוס משכנע אותו לעצור לבגוד בפטראנו עד שימצאו את האבן.
פטראנו שר שיר על כמה הוא יצור חשוב מאוד.
הילדים רודפים אחרי המעופפים, בתקווה להגיע לאבן לפניהם.
הם מגיעים לתוך המערה והם ישנים במערה וסופת הרעמים נמשכה עד הבוקר.
הילדים מתעוררים בבוקר כשסופת הרעמים נגמרת.
בסיוע פני הקשת, שמופיעים לפתע ומציעים את הידע שלהם על הרי געש, הם מצליחים להגיע לפסגת טריהורן לפני המעופפים.
עם זאת, שתי הקבוצות מגלות שהאבן היא רק מטאוריט רגיל.
בקינה על ההבנה הזו, פטראנו מסביר שהוא התכוון ליצור גן עדן בכוחה של האבן, מבלי להבין שגן העדן הזה כבר קיים בדמות העמק הגדול.
רינקוס וסיירה לא מוכנים להאמין שהאבן אינה קסומה, בוגדים בפטראנו.
עם זאת, כשהם מנסים לגרום לאבן לתת להם כוח, הר הגעש מתחיל להתפרץ עם לבה, ברקים ורעמים, ופטראנו רואה את דאקי נאחזת בצוק וכאשר ברק מכה בקרבת מקום ודאקי נופלת, פטראנו מציל את דאקי ממוות בטוח .
אמו של פיטרי מגיעה עם קווצאלקואטלוס (שהוא מעופף ענק) כדי לפנות את הילדים, משאירה את רינקוס וסיירה להיתפס בפיצוץ המטאוריט (אותו הם ניסו לנגח) והם נוחתים בחזרה באתר שבו חנו קודם לכן (שרוף למדי, שר, וחבול).
לפטראנו מודים על שהציל את חייו של דאקי.
בחזרה לעמק הגדול, המבוגרים מקיימים פגישה ומחליטים על גורלו של פטראנו.
להצלת הילדים (בדברי סבא של ליטלפוט), גלותו של פטראנו מהעמק תצומצם עד שיחלפו חמישה זמנים קרים (חמישה חורפים/שנים).
פיטרי חותך פנימה ומנסה להתחנן נגד העונש, מתחנן למבוגרים לתת לפטראנו לחיות בעמק לנצח.
עם זאת, אמו של פיטרי אומרת לפיטרי שלמרות שפטראנו אולי מצטער, זה לא משנה את מה שהוא עשה (מחק את מעשיו) ועדיין יש להטיל עליו אחריות.
פטראנו, מסכים עם הגירוש, אומר לפיטרי שכולם (כולל הוא עצמו) צריכים לקחת אחריות על מעשיהם ומבטיח לפיטרי שהוא צריך להיות בסדר.
כשהוא מקבל את התוצאה, פיטרי נפרד מפטראנו בבכי, מהאחרון אומר שהוא יתגעגע לפיטרי לפני שאביו של סרה יכריח את פטראנו להתרחק (מתחנן שימשיך הלאה).
זה גורם לו להעיר לאחרון שיש דברים שהוא לא יפספס כלל.
באותו לילה, ליטלפוט מוצא את פני הקשת ושואל אותם אם המטאוריט באמת היה אבן של אש קרה.
הם מודים שאמנם זה לא היה, אבל המאמץ שלו לחפש אותו היה מה שבאמת חשוב, וחוזרים על כך שיש הרבה דברים לא ידועים שמחכים להתגלות "מעבר למסתורין שמעבר".
אז דעתו של ליטלפוט מוסחת לרגע, וכאשר הוא מסתובב, הוא מגלה שפני הקשת נעלמו בעמוד של אור, נרמז להיות קרן גרירה, מה שמצביע על כך שפני הקשת הם חייזרים.
כשחבריו מוצאים אותו, ליטלפוט מלא השראה מבין שיש הרבה דברים לא ידועים וכי דברים לא ידועים כאלה הופכים את החיים לנפלאים.
ג'ף בנט בתור פיטרי / דובר דינוזאור
רוב פולסן בתור רינקוס / ספייק
קנת מארס בתור סבא ארוך-צוואר /מספר
מרים פלין בתור סבתא ארוכת-צוואר
ג'ון אינגל בתור אביה של סרה
טרס מקניל בתור אמא של דאקי / אמא של פיטרי
צ'ארלס קימברו ופאטי דויטש בתור פני הקשת
הפקת הסרט הסתיימה עד יוני 2000. זהו הסרט הראשון בסדרה שמשתמש בדיו ובצבע דיגיטליים במקום באנימציית מסורתית שהייתה בשימוש ב-6 הסרטים הראשונים.
מעבר אל המעבר המסתורי - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), פני הקשת (בי.
טוב מבפנים - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
יצור מאוד חשוב - מבצעים: פטראנו (מייקל יורק), רינקוס (רוב פולסן) וסיירה (ג'ים קאמינגס)
מעבר אל המעבר המסתורי (חזרה) - מבצעים: פני הקשת (בי.
המסע לעמק החלומות 8: הכפור הגדול הוא סרט הרפתקאות מוזיקלי מונפש שיצא ישירות לווידאו משנת 2001 והסרט השמיני בסדרת "המסע לעמק החלומות".
מערכת היחסים של דאקי עם אחיה ספייק הופכת לסוערת וסוערת כאשר הוא שומר אותה ערה שוב ושוב בלילה עם הנחירות שלו ואחרי שהוא אכל את כוכבי העץ שלה (שאמם ארזה במיוחד עבורה ביום הראשון ללימודים).
היא מספרת לסרה על רגשותיה, ומתוודת שהיא לא יודעת איך לבטא אותם; סרה מסכימה ללמד אותה.
בינתיים, הילדים לומדים בבית ספר בו מלמד אותם פכירינוזאורוס זקן בשם מר אף-עבה, שמתיימר שהיה בכל מקום וראה הכל.
ליטלפוט שואל בשקיקה את הנושאים שהם מכסים, לעצבנותו של הדינוזאור הזקן.
בסופו של דבר, מר אף-עבה מתלונן בפני סבא ארוך-צוואר על התנהגותו של ליטלפוט.
סבא של ליטלפוט, ביודעו של ליטלפוט לא התכוון להזיק, מסביר לו מדוע הוא חייב לכבד יותר את מר ת'יקנוז.
בינתיים, בעוד דאקי מתייחסת אל ספייק בקרירות, ספייק פוגש ומתיידד עם טיפי, דינוזאור צעיר מעדר קוצי-זנב נודד שהגיע לאחרונה לעמק הגדול.
דאקי מתחילה להתגעגע לספייק כשהוא מבלה יותר ויותר זמן עם עדר קוצי-הזנב.
יום אחד, העמק כולו מופתע בשלג בן לילה.
בזמן שהילדים ביחד משתוללים בכיף בשלג, המבוגרים מתלוננים שמר אף-עבה, כביכול החכם בכל העמק, לא הזהיר אותם מפני מזג האוויר הממשמש ובא, וחושדים שהוא לא יודע כל כך הרבה כפי שהוא טוען.
ככל שעובר הזמן, הדינוזאורים מתחילים לסבול מהטמפרטורות הקפואות (דרך ההקפאה הגדולה) ומהיעדר גידול מזון.
עדר קוצי-הזנב עוזב, מכיוון שהם צורכים יותר מזון מרוב המינים.
אמה של טיפי שואלת את אמא של דאקי וספייק, אמא שחיינית, אם היא יכולה לקחת את ספייק במהלך התקופה הקרה; אמא שחיינית מחליטה שספייק צריך לבחור בין להישאר בעמק או לעזוב עם קוצי-הזנב.
ספייק לא בטוח, אז דאקי אומרת לו בכעס לעזוב, מה שהוא מסכים לעשות.
אולם לאחר מכן היא מתחרטת על מעשיה, ובהמשך מתגנבת ללכת בעקבות העדר.
כאשר חבריה מגלים, הם יוצאים אל המעבר המסתורי כדי למצוא אותה, אך נקטעו על ידי מר אף-עבה, שמחליט להתלוות אליהם.
לאחר מספר תקלות, הם נתקלים בחד-שן (אלברטוזאורוס), אך הילדים מביסים אותו בכדור שלג ענק.
תוך כדי כך הם מצטרפים לדאקי, שנרדפת על ידו קודם לכן.
עד מהרה הם נתקלים בבריכת מים קפואה שהם שוברים בטעות.
מתחת לקרח יש מעיין חם, והם מבחינים שיש אוכל שופע בקרבת מקום.
בזמן שהם נרגעים במים ומאכילים, מר אף-עבה מתוודה שרוב הידע שלו מגיע ממקורות משניים; הוא הקשיב לסיפורים של מטיילים אחרים כשהיה ילד, ובשנותיו הבוגרות שיתף את הסיפורים האלה לילדים בעמק.
החד-שן תוקף אותם שוב, אבל מר אף-עבה מציל את הילדים על ידי דחיפת בול עץ מהגבעה, מה שגורם לחד-השן למעוד עליו ולהתגלגל מצוק עד למותו המשוער.
מאוחר יותר, הקבוצה מנסה ליצור קשר עם תושבי העמק אך מגלה שקיר שלג חסם את כניסתם.
דאקי, נזכרת במה שסרה לימדה אותה, מבינה שסרה כועסת.
היא עושה זאת, והצרחות הנזעמות שלה גורמות לשלג לרדת, ומאפשרת לתושבי העמק לעבור דרכו.
בינתיים, עדר קוצי-הזנב גווע ברעב עד שספייק קולט את ניחוח האביב.
הוא מוביל את קוצי-הזנב שם ומתאחד עם דאקי.
עם זאת, הוא נופל לחלק עמוק של המעיין, וכיוון שהוא אינו מסוגל לשחות, אמא שחיינית קופצת פנימה כדי להציל אותו.
כשהיא שוב מניחה אותו על אדמה יבשה, אמה של טיפי אומרת שספייק צריך להישאר עם משפחתו, ולא עם העדר שלו.
דאקי מבטיחה לספייק שהיא לא תכעס עליו בכל פעם שהוא נוחר, לעולם לא.
ג'ף בנט בתור פיטרי / קוריתוזאורוס
רוב פולסן בתור ספייק / סטגוזאורוס מוביל
סוזן קרבס בתור אמא של טיפי / אנקילוזאורוס
רוברט גיום בתפקיד מר ת'יקנוז
קנת מארס בתור סבא ארוך-צוואר / לאמבאוזאורוס
ג'ון אינגל כמספר / טופסי
ביוני 2000, יוניברסל החלה לעבוד על הסרט.
שיר הכעס - מבצעים: סרה (אנדי מקאפי) ודאקי (אריה קרזון)
משפחה - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ואמא של דאקי (טרס מקנייל)
השיעור - מבצעים: מר אף-עבה (רוברט גיום), ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
המסע לעמק החלומות 9: המסע למים הגדולים הוא סרט הרפתקאות מונפש שיצא ישירות לווידאו משנת 2002 והסרט התשיעי בסדרת "המסע לעמק החלומות".
הוא הופק וביים על ידי צ'ארלס גרוסוונור .
זהו גם הסרט האחרון שמשתמש בפסקול שהלחין ג'יימס הורנר .
במהלך השנה שבה זה שוחרר, יוניברסל הפיצה ל-DVD, בפעם הראשונה, שניים מהסרטים הקודמים בסדרת הסרטים: "המסע לעמק החלומות 2: הרפתקה בעמק הגדול" ו"המסע לעמק החלומות 3: עת לחברות גדולה" .
כאשר גשמים עזים יוצרים "מים חדשים" מסתוריים, ליטלפוט יוצא לחקור את העמק הגדול.
הוא מתיידד במהרה עם מו האופתלמוזאורוס השובב שהיה מבודד מהתרמיל שלו בגלל מזג האוויר.
כאשר ליטלפוט וחברים נפרדים מהוריהם בגלל רעידת אדמה, הם עוזרים למו לחזור הביתה למים הגדולים, תוך כדי הימנעות משחיין חד-שן רעב.
בדרך, ליטלפוט ומו דנים כל כך מעניינים ורואים דברים מסוכנים כמו חברים דמיוניים, שחיין חד-שן, מושג הבדידות והמשמעות האמיתית של אח.
לאחר תקופה של גשם עז, העמק הגדול מוצף חלקית ומכוסה בפסולת.
ליטלפוט מנסה לשחק עם חבריו, אבל הם עסוקים: סרה ואביה מסירים בול עץ גדול מאזור הקינון שלהם, דאקי וספייק מעבירים את הקן שלהם עם משפחתם, ופיטרי הצטנן.
ליטלפוט המשועמם מייחל לאח, אבל בסופו של דבר חוקר בעצמו ומגלה אזור גדול מוצף בגשמים.
המבוגרים ממליצים לילדיהם להתרחק, מחשש שיצורים מסוכנים מבחוץ נשטפו לתוך העמק.
עם זאת, ליטלפוט חוזר ופוגש את מו, אופתלמוזאורוס צעיר שובב שנלכד במי השיטפון.
ליטלפוט מייצר במהירות ידידות עם מו ומתאר אותו כאחיו הבוץ.
גם חבריו האחרים מתיידדים אתו בסופו של דבר.
מו מסביר שהוא מהמים הגדולים, והוא שחה לתוך העמק במהלך ההצפה.
הוא מאשר שהוא לבד, אבל זמן קצר לאחר מכן, ליופלורודון תוקף את הקבוצה.
ליטלפוט מבקש עזרה מהמבוגרים כדי לעזור למו לחזור הביתה, אבל הם מסרבים, לא רוצים להסתכן ביציאה מהעמק כדי לעזור לאדם מבחוץ.
רעידת אדמה לאחר מכן מפרידה בין הילדים לבין מו משאר העמק, אך היא גם כולאת את חד-השן במערה תת-מימית.
כשהם לא יכולים לחזור, הם מחליטים לקחת את מו הביתה בכוחות עצמם.
הילדים עוקבים אחר נהר שלדעתם מוביל אל האוקיינוס.
אמא דיפלודוקוס מאפשרת להם למצוא מקלט בקן שלה למשך הלילה, והחברים נוכחים לחזות בבקיעת צאצאיה.
למחרת, ליטלפוט והאחרים מבינים שהם ליד האוקיינוס, מכיוון שהם התחילו לטעום מלח במים.
לפתע, חד-השן, שנמלט מהמערה, תוקף אותם באותו לילה.
האדמה, המקיפה את הנהר, תלולה וחלקה מבוץ, והילדים לא מצליחים להימלט.
מו מסיח את דעתו של חד-שן ומפתה אותו בהמשך הנהר.
כשהופיע שוב למחרת, מו מסביר שחד-השן הריח את האוקיינוס מרחוק ונטש את המרדף, ובחר לחזור לים.
הילדים מגיעים לאוקיינוס, אבל מו עצוב לגלות שחבריו חייבים לעזוב.
הוא רוצה להישאר איתם, אבל האחרים מסבירים שהוא לא יכול, וליטלפוט מזכיר למו שהשניים תמיד יהיו אחים.
מו מתאחד עם משפחתו ומבקש מהם הנחיות להרים המעושנים, מכיוון שהילדים יודעים למצוא את העמק מאותו מיקום.
לפני שעזב, מו מציע להראות לליטלפוט את ביתו.
ליטלפוט נענה להצעה, ונדהם מהיופי של העולם התת-ימי.
ליטלפוט וחבריו נפרדים ממו וחוזרים הביתה, שם המבוגרים מקבלים את פניהם בברכה.
אריה נואל קרזון בתור דאקי
רוב פולסן בתור ספייק / מו
קנת מארס בתור סבא ארוך-צוואר
מרים פלין בתור סבתא ארוכת-צוואר / אמא דיפלודוקוס
ביוני 2000 דווח כי סרט תשיעי בסדרת ארץ לפני הזמן נמצא בפיתוח על ידי יוניברסל.
זה היה הסרט הראשון של הסדרה שבו הביצים בהנפשה ממוחשבת; ניתן לראות אותם כאשר ליטלפוט וחבריו מוצאים את דאקי בקן של נקבת דיפלודוקוס.
כאשר הביצים בוקעות, אלמנטים מצוירים ביד ממופים על כל ביצה.
Chanson D'Ennui (שיר השעמום) - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
חבר דמיוני - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
מים גדולים - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
אף אחד לא יהיה לבד - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט), סבתא ארוכת-צוואר (מרים פלין)
אף אחד לא יהיה לבד (חזרה) - מבצע: דוני אוסמונד
זהו הסרט האחרון בסדרה המכיל את הפסקול ואת שיר הנושא של ג'יימס הורנר.
המסע לעמק החלומות 10: הנדידה הגדולה הוא סרט דרמת הרפתקאות מוזיקלית מונפשת שיצאה ישירות לווידאו משנת 2003 והסרט העשירי בסדרת "המסע לעמק החלומות" .
לליטלפוט יש "סיפור שינה" (חלום) מבשר רעות שבו הוא רואה את "המעגל הגדול" (השמש) נופל מהשמיים, וכשהוא מזכיר זאת בפני סבו וסבתו, הם מגלים שהם חולקים את אותה חוויה, עם סבא שלו.
מקונן שהם צריכים ללכת לאנשהו.
ליטלפוט מסבירה את מצבו לחבריו והם מתעניינים.
מונחים רק על ידי האינסטינקט שלהם, הם עוזבים למחרת.
מתוך סקרנות, סרה, ספייק, דאקי ופיטרי עוקבים אחריהם.
במהלך הטרק שלהם, ליטלפוט כמעט נאכל על ידי סרקוסוכוס בזמן שהוא משחק בביצה, אבל סופרזאורוס בשם סו מצילה את חייו בכך שהיא דורכת על הטורף ומצטרפת אליו ואל סבו וסבתו, כשהיא מונעת על ידי אותו חוש כמוהם.
עד מהרה מצטרפים אליהם עשרות ארוכי-צוואר אחרים שחשים את אותם אינסטינקטים.
בינתיים, חבריו של ליטלפוט מותקפים על ידי הסרקוסוצ'וס באותה ביצה שליטלפוט וסבו וסבתו עברו בה, אך הם מצליחים להימלט.
באותו לילה הם ישנים ליד מה שנראה כסלע גדול.
למחרת בבוקר, הם מגלים שה"סלע" היה דספלטוסאורוס אפור ישן, שמתעורר ורודף אחריהם.
הם בורחים למערה קטנה ופוגשים את פאט, אפטוזאורוס קשיש.
ליטלפוט, סבו וסבתו וסו מגיעים למכתש גדול שבו נאספו מאות ארוכי-צוואר.
שם הוא פוגש לראשונה את אביו האבוד, ברון.
ברון מספר לליטלפוט כיצד הוא הופרד מאמו של ליטלפוט במהלך "רעידת האדמה" הגדולה (רעידת אדמה) שהתרחשה בסרט הראשון .
במהלך שיטוטיו בחיפוש אחר ליטלפוט, ברון הפך למנהיג של עדר של צוואר ארוך ולשומר של ברכיוזאורוס צעיר ושובב, שורטי, שמקנא בליטלפוט שלוקח את כל תשומת הלב של אביו.
בינתיים, פאט מספר לחברים של ליטלפוט שארוכי-הצוואר מונעים על ידי מסורת הכוללת ליקוי חמה, שנלקח כסימן לכך שהשמש תישלח להתרסק לתוך כדור הארץ על ידי "מעגל הלילה" (הירח).
בכל ליקוי חמה, צווארים ארוכים מכל רחבי העולם מתאספים במקום אחד כדי למתוח את צווארם למעלה ו"לתפוס" את השמש, כדי שיוכלו להניע אותה בחזרה לשמיים.
זמן קצר לאחר מכן, פאט נכנס לבריכת לבה, אשר שורפת את רגלו קשות, אך הוא עדיין מסוגל לזוז כשהם בורחים משדה הלבה.
ביום הליקוי, ליטלפוט מתעוררת לראות את שורטי נוסעת על קירות המכתש ובורחת, למרות שהתעלמה ממנה על ידי ברון.
הוא משיג את שורטי ומשכנע אותו להישאר; הם מתפייסים ומסכימים לראות את עצמם כאחים.
רגעים לאחר מכן, חבריה של ליטלפוט מופיעים, כשדספלטוזאורוס חום רודף אחריהם.
פאט מגן על הילדים אבל הוא מאט ברגלו השרופה.
ברון ממהר לעזרתם ומסוגל להפיל זמנית את החד-שן, ואז מגיעים דספלטוזאורוס ירוק ושלישי והדספלטוזאורוס האפור.
סבא וסבתא של ליטלפוט מצטרפים למאבק ומביסים את חד-השן הירוק.
ברון נלחם שוב בחד-השן החום בעוד פאט נלחם באפור.
ברגע שכל שלושת החדי-השן מובסים, הליקוי מתחיל, והחושך הפתאומי מאלץ את חדי-השן לסגת לקראת הסוף.
ליטלפוט, סבו וסבתו, ברון, שורטי, סו ופאט תופסים את מקומם בין שאר ארוכי-צוואר, שהתאספו כולם על גבי קירות המכתש.
הם מצליחים "לתפוס" את השמש, וכולם מתמוגגים עם סיום הליקוי.
עם השלמת משימתם, עדרי ארוכי-הצוואר השונים יוצאים לדרכם הנפרדת.
סו עוזבת עם אולטראזאורוס .
חבריה של ליטלפוט מבקשים מפאט לבוא לגור איתם בעמק הגדול, והוא מסכים בחיוב.
ליטלפוט מהסס בתחילה לעזוב את ברון, מכיוון שהוא מנהיג של עדר נודד, אך בסופו של דבר הוא מבין שהוא שייך לעמק הגדול.
כשהוא מקבל זאת, ברון עוזב עם שורטי והעדר שלו, ומבטיח לשמור על קשר עם ליטלפוט ולבקר אותו.
ליטלפוט חוזר לעמק עם חבריו, סבו וסבתו ופאט.
קנת מארס בתור סבא לונגנק
מרים פלין בתור סבתא לונגנק
ברנדון מייקל דפול בתור שורטי
הסרט ידוע בעולם כ"הנדידה הגדולה", מאשר "הגירה הגדולה ארוכת הצוואר".
זה היה הסרט הראשון בסדרה שעשה שימוש מלא בדינוזאורים שנוצרו בהנפשה ממוחשבת.
למרות שסרט זה הוצג במסך מלא ב-DVD ברחבי העולם (מכיוון שזה יחס הגובה -רוחב שבו הסרט נוצר), הסרט משודך למסך רחב אנמורפי (חתוך את החלק העליון והתחתון של התמונה) ב-DVD בעברית בישראל.
הסרט היה נושא לדחיפה שיווקית מסיבית עבור יוניברסל.
את המוזיקה ניצח מייקל טברה עם מוזיקה נוספת שהלחין סטיבן קולמן.
זה היה הסרט הראשון בסדרה שלא השתמש בלחן המקורי של ג'יימס הורנר.
יוצאים להרפתקה - מבצעים: ליטלפוט (אלק מדלוק), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
אני ואבי - מבצע: ליטלפוט (אלק מדלוק)
חברים הכי טובים - מבצעים: סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
חברים הכי טובים (חזרה) - מבצעת: אוליביה ניוטון-ג'ון
מסעותיו הנאפוליטניים של לאיוש הגדול, שנקראו גם ההרפתקה הנאפוליטנית (בהונגרית: Nápolyi kaland), הייתה מלחמה בין ממלכת הונגריה, בראשות לאיוש הגדול, לבין ממלכת נאפולי, אשר התמשכה מ-1347 עד 1352.
בשנת 1343 מת רובר, מלך נאפולי.
בנו היחיד, שארל מקלבריה, מת בשנת 1328, והותיר שתי בנות, אחת מהן, ג'ובאנה, הייתה נשואה לאנדראש, בנו של קארוי הראשון, מלך הונגריה.
במהלך שהותו בנאפולי, אשתו המעודנת יותר של אנדראש פיתחה כלפיו עוינות עזה.
לאחר מות אביה, היא קיבלה מהאפיפיור קלמנס השישי את התואר הרשמי של המלכה, שהייתה אז כפופה למדינת האפיפיור.
אנדראש, שגם חיפש את הכתר, קיבל רק את התואר דוכס קלבריה.
ב-14 ביוני 1345 הסכים קלמנס, לאחר תשלום של 44,000 מארק, להעניק לאנדראש את תואר המלך, אך רק כיורש במקרה של מותה של ג'ובאנה.
ג'ובאנה, שעל פי החשד ניהלה רומן עם לואי מטרנטו, הייתה באותה תקופה תחת השפעה חזקה של אמו של האחרון, קתרין מוולואה.
ב-19 בספטמבר, יום לפני ההכתרה של אנדראש כמלך, בדרן בראשות קרובי משפחתה והקורטיזנות של קתרין התנקש בחייו של אנדראש במהלך ציד באוורסה.
ברטראמו דל באלזו, יחד עם פרה מוריאלה, מההוספיטלרים, גילו והענישו את המתנקשים, אך החשד למעורבותה של המלכה בהתנקשות כבר התפשט.
במאי 1346 שלח אחיו של אנדראש, מלך הונגריה, לאיוש, שליחים לקלמנס כדי לבקש את תמיכתו.
לא מרוצה מתשובתו של האפיפיור, הוא גייס צבא, ותכנן להעלות את חייליו בזארה.
עם זאת, באותה תקופה העיר הימית התמרדה נגד הוונציאנים, שספינותיהם חסמו את הנמל שלה.
לאחר ניסיון כושל לשחרר אותו, המלך נאלץ לדחות את המשלחת שלו, בעוד זארה חזרה לחסות ונציה.
בנובמבר 1347 יצא לאיוש לנאפולי עם כ-1,000 חיילים (הונגרים וגרמנים), רובם שכירי חרב.
כשהגיע לגבול ממלכתה של ז'אן, היו לו 2,000 אבירים הונגרים, 2,000 פרשים כבדים שכירי חרב, 2,000 פרשים קומאנים ו-6,000 חיילי רגלים כבדים שכירי חרב.
הוא נמנע בהצלחה מעימותים בצפון איטליה, וצבאו קיבל שכר טוב והיה ממושמע.
המלך לאיוש אסר על ביזה, וכל האספקה נקנתה ממקומיים ושולמה בזהב.
המלך ההונגרי צעד על פני הארץ, והודיע שהוא לא מתכוון להילחם באף ערים או מדינות איטלקיות, וכך התקבל בברכה על ידי רובן.
ז'אן נישאה בינתיים לבן דודה לואי מטרנטו וחתמה שלום עם האויב המסורתי של נאפולי, ממלכת סיציליה.
צבא נאפולי, 2,700 אבירים ו-5,000 חיילי רגלים, הונהג על ידי לואי מטרנטו.
בפוליניו ביקש שליח של האפיפיור מלאיוש לוותר על מפעלו, כיוון שהמתנקשים כבר נענשו, וגם בהתחשב במעמדה של נאפולי כבית אפיפיורי.
אולם הוא לא התרצה, ולפני סוף השנה חצה את הגבול הנאפוליטני מבלי להיתקל בהתנגדות כלשהי.
ב-11 בינואר 1348, בקרב קפואה הוא הביס את צבאו של לואי מטרנטו.
ארבעה ימים לאחר מכן חזרה המלכה לפרובאנס, בעוד בעלה הלך אחריה זמן קצר לאחר מכן.
כל ברוני הממלכה נשבעו נאמנות לשליט החדש כשצעד לנאפולי מבנוונטו.
בזמן ביקורו באברסה, שם נרצח אחיו, לאיוש הוציא להורג את שארל מדוראצו כנקמה על ידי הקונדוטיירו שלו מלטסטה אונגרו ואחרים.
בהיותם בנאפולי, לאיוש שחרר את רוב שכירי החרב שלו ואת המפקד שלהם, ורנר פון אורסלין.
כאן, לאיוש ואנשיו נפגעו מהגעתו של המוות השחור.
לכן הוא החליט לעזוב את ממלכת נאפולי.
הנאפוליטנים, שלא היו מרוצים במהירות מהשלטון ההונגרי החמור, קראו בחזרה לז'אן, ששילמה עבור משלחת החזרה שלה (כולל שירותי שכירי החרב של אורסלינגן) על ידי מכירת זכויותיה על אביניון לאפיפיורים.
היא נחתה ליד נאפולי וכבשה אותה בקלות, אך המפקד ההונגרי אולריך פון וולפורט פיקד על התנגדות חזקה באפוליה.
כשאורסלינגן ערק בחזרה להונגרים, היא ביקשה עזרה מהאפיפיור.
האחרון שלח לגאט, שלאחר שהציע סכום גדול לאורסלינגן ולאחים וולפורט, תיווך בהפוגה.
ז'אן ולואי יעזבו את הממלכה כדי להמתין למשפט חדש על רצח אנדראש, שייערך באביניון.
פסק הדין היה זיכויה של ז'אן מכל אישום בינואר 1352, וב-23 במרץ 1352 נחתם הסכם שלום עם הונגריה.
בשנת 1380 פרצה מלחמת אזרחים בממלכה, כאשר ז'אן התייצבה לצד האפיפיור מאביניון קלמנס השביעי, ובעקבות כך הציע האפיפיור אורבנוס השישי את כס המלוכה לקרלו השלישי .
לאיוש מהונגריה שלח כסף וצבאות הונגריה לעזרתו של קרלו, שהצליח להיכנס לנאפולי ב-1381. ב-22 במאי 1382, בסן פלה, ארבעה שכירי חרב הונגרים חנקו את המלכה.
המסעדה הקואופרטיבית הייתה מסעדת פועלים שנמצאה ברחוב ההסתדרות 3 (במפגש רחוב ההסתדרות עם רחוב קינג ג'ורג' בירושלים).
המסעדה פעלה בין שנות ה-40 לשנות ה-70 של המאה העשרים, והייתה מקום מפגש מרכזי לתושבי ירושלים.
החל משנת 1964 נקראה המסעדה בשם "מסעדת שובע".
במקום גם נחגגו בריתות, מסיבות בר-מצווה ומסיבות חתונה של רבים מתושבי העיר, וכאולם-שמחות הייתה למסעדה חשיבות מרכזית בחיים החברתיים של האזור הקרוי המשולש הירושלמי.
הבניין בו שכנה המסעדה נבנה בתקופת המנדט ושימש את ההסתדרות הכללית בירושלים.
הבניין שהוקם בשנת 1932, בתכנונו של דב ק'וצ'נסקי, נבנה על ידי פועלים חברי הסתדרות מאנשי העלייה השלישית.
הבניין הכיל את משרדי ההסתדרות ובקומה ראשונה שלו שכנה מסעדת פועלים – המסעדה הקואופרטיבית.
המסעדה נוהלה על ידי מועצת פועלי ירושלים, וההגשה הייתה ב"שירות עצמי".
התפריט הבסיסי כלל פירה, כדורי לחם עם בשר ומנה אחרונה – פודינג ג'לי אדום.
אביבה גלי, בספרה האוטוביוגרפי "העיר שאיננה עוד", כותבת: "את המסעדה ניהלה קבוצת חברות-פועלות שהאמינו בעבודה שיתופית על בסיס של שוויון (כולן היו סוציאליסטיות) ומילאו אחר השקפותיהן במסירות ובנאמנות אין קץ".
בשנת 1937 נוספו לבניין שתי קומות נוספות שהכילו אולם-כינוסים, ובשנת 1941 נפתח באולם הכינוסים גם בית קולנוע, שנקרא "קולנוע תל-אור".
בשנות ה-40 וה-50 המקום שימש לא רק כמסעדת פועלים, אלא גם כמקום מפגש של פועלים, פעילי מפא"י וסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
אריה ליפשיץ מציין בספרו כי "רבים הם הפועלים בירושלים, אשר המסעדה הקואופרטיבית משמשת להם בית מועד ומקום לפגישת רעים.
רבים מהחברים המזדמנים ירושלימה מכל רחבי הארץ לרגל ענייניהם הציבוריים והמשקיים, נועדים במסעדה הקואופרטיבית לסעודה, לשיחה ולסידור ענייניהם".
במלחמת העצמאות שימשה המסעדה כ"חדר אוכל לחיילים" שקיבלו "תלושים לארוחות" (ואוצ'רים).
נוהג זה המשיך גם לגבי עובדי ממשלה ועובדי ציבור שונים שעבדו במרכז העיר בשנות המדינה הראשונות.
גם הפירה היה מוצף באותו רוטב, שטעמו עדיין מדגדג בחיכי.
הקינוח, פודינג שוקולד שהיה צהבהב יותר מאשר חום ומעוטר בתלתל לבן דמוי קצפת, נראה בעיני כמילה האחרונה בעולם הבישול".
יואל שר, מבכירי משרד החוץ, כתב בספרו האוטוביוגרפי, על המקומות שבהם נהג לאכול כתלמיד תיכון בירושלים, בתחילת שנות ה-50: "ארוחות צהרים, נקניקיות, 'כבד צמחוני', ומרק פירות אכלתי במטבח הפועלים שבבניין קולנוע תל-אור במרכז העיר".
ב-1 בדצמבר 1964, לאחר שיפוץ המקום נפתחה מסעדה חדשה בשם מסעדת שובע.
מסעדת שובע כללה מסעדה בשירות עצמי, מסעדה בהגשה, מסעדה צמחונית, בית קפה ומגדניה.
לאחר סגירת מסעדת שובע, שכנו במקומה בתי עסק שונים.
בשנת 1999 התפרסמה ידיעה בעיתון גלובס על מכירת הבניין כולו לקבוצת משקיעי חוץ.
כיום (2023), שוכן במקום שבו פעלה המסעדה, סניף סופר-פארם.
השם בלפגור (Belphegor) הוא השם הלועזי של בעל פעור, המופיע בנצרות כאחד משדי השאול.
השם נטבע על ידי הסופר קליפורד איי.
פיקובר , לאור מספר מאפיינים של המספר המקושרים עם הרוע במיסטיקה הנוצרית – המספר 666 בלב המספר הראשוני המזוהה כ'מספר החיה' המייצג את אחד היצורים באפוקליפסה או את השטן.
משני צידי המספר ישנם 13 אפסים, ומספר הספרות הכולל במספר הוא 31 (13 במהופך), מספר הנחשב חסר מזל בתרבות הנוצרית.
את המספר נהוג לייצג באמצעות הסימן של האות פאי, כשהוא במהופך.
המספר הראשוני של בלפגור הוא האלמנט ה-14 בסדרה הפלינדרומית Bn=102n+4+666X10n+1+1. המספר הראשון בסדרה זו הוא 16,661 (B0) שאף הוא מספר ראשוני.
המספרים הראשוניים הבאים בסדרה הם עם 42 אפסים, 506 אפסים, 608 אפסים ו-2,472 אפסים – לפני ואחרי הרצף 666.
מספרים ראשוניים פלינדרומיים המכילים את הרצף 666 במרכזם מכונים 'מספרים ראשוניים פלינדרומיים חייתיים' (beastly palindromic prime) מספר ראשוני פלינדרומי חייתי נוסף הוא 700666007.מספרים ראשוניים פלינדרומיים חייתיים נחקרו בין היתר על ידי המתמטיקאי והמהנדס האמריקאי הארווי דובנר .
המספר הוא דמות בדיונית והפרוטגוניסט וגם האנטגוניסט הראשי ברומן "מועדון קרב" מאת צ'אק פלאניוק משנת 1996, בעיבוד הקולנועי מ-1999, ובספרי הקומיקס "מועדון קרב 2" ו"מועדון קרב 3".
הדמות מתוארת כסובל מאינסומניה ובעלת אישיות מפוצלת.
במהלך היום, הוא מופיע כדמות חסרת שם שניתן לכנותה "כל-אדם" (בזיכוי הסרט הוא נקרא "המספר"), ואילו בלילות, במהלך התקפי האינסומניה שלו, הוא הופך לטיילר דרדן הכריזמטי והכאוטי.
בשנת 2008 נבחר טיילר על ידי מגזין אמפייר לדמות הקולנועית הגדולה בכל הזמנים, זמן קצר לאחר ש"מועדון קרב" נבחר על ידי קוראי המגזין לסרט העשירי הטוב ביותר בכל הזמנים.
המספר הופיע לראשונה בסיפור קצר בן שבעה עמודים באסופת הסיפורים "Pursuit of Happiness" משנת 1995. סיפור זה הפך מאוחר יותר לפרק שש ברומן "מועדון קרב", שפורסם בשנת 1996.
רומן משנת 1996, המספר מתואר כאדם ממוצע מהמעמד הבינוני המועסק בחברת רכב לא מזוהה, בה הוא בודק תאונות רכב כדי להחליט אם דגם מסוים צריך להיקרא לתיקון.
הוא סובל מאינסומניה ודיכאון ומתחיל לבקר בקבוצות תמיכה לחולים במחלות שאינו סובל מהן בעצמו.
הביקורים הללו מאפשרים לו חוויית קתרזיס, שמסייעת לו לישון.
כאשר מתחזה בשם מרלה סינגר מתחילה להופיע בקבוצות, תחושת האופוריה שלו נשברת והאינסומניה חוזרת.
המספר פוגש את טיילר דרדן בטיסה, ועובר לגור איתו לאחר שהדירה שלו נהרסת בפיצוץ מסתורי.
השניים מקימים את "מועדון קרב", מפגש שבועי בו הם וגברים נוספים נלחמים קרב מגע.
לאחר שמרלה מתקשרת לדירתם ומאיימת להתאבד, היא מתחילה רומן עם טיילר, מה שמבלבל את המספר.
טיילר מקים ארגון דמוי כת בשם "פרויקט מהומה" כדי לקדם את רעיונותיו האנטי-צרכניים.
עם הזמן המספר מתחיל להרגיש אי-נוחות מפעולותיו ההרסניות של הארגון.
המספר מגלה שהוא וטיילר הם למעשה אותו אדם, ותודעתו יצרה אישיות חדשה שיכולה לברוח מהבעיות שפקדו את חייו.
טיילר מתכנן להרוס גורד שחקים ומוזיאון לאומי באמצעות פצצות תוצרת בית, ולמות יחד עם המספר כשהוא הופך לקדוש מעונה.
המספר מנסה לעצור את טיילר ובסופו של דבר מטפס לגג הבניין, שם טיילר מחזיק אותו באיומי אקדח.
כשהמרלה מגיעה לגג עם אחת מקבוצות התמיכה, טיילר נעלם, משום שהוא היה "הזיה שלו, לא שלה".
עם היעלמותו של טיילר, המספר מחכה לפיצוץ שימית אותו, אך הפצצה אינה פועלת משום שטיילר ערבב קרוסין בחומר הנפץ.
המספר יורה בעצמו, שורד ומגיע לבית חולים פסיכיאטרי.
הוא מאמין שהוא נמצא בגן עדן ומדמיין ויכוח עם אלוהים על טבע האדם.
הרומן מסתיים כשהמספר פוגש בעובדי בית החולים, שהם למעשה חברי "פרויקט מהומה".
המספר אינו נקרא בשם ברומן, אך לעיתים מכונה "ג'ק", בשל ציטוטים כגון "אני הוא [שם האיבר] של ג'ק".
ציטוטים אלו מתייחסים לקריאת המגזין Reader's Digest, שבו איברי הגוף מתארים את עצמם בגוף ראשון.
המסעדה הסינית הוא הפרק ה-11 של עונתו השנייה של הסיטקום האמריקאי "סיינפלד", והפרק ה-16 בסדרה כולה.
הוא שודר במקור ברשת "NBC" ב-23 במאי 1991. עלילת הפרק מתרחשת כולה בתוך מסעדה סינית, שבה ממתינים ג'רי (ג'רי סיינפלד), איליין (ג'וליה לואי-דרייפוס) וג'ורג' (ג'ייסון אלכסנדר) לשולחן.
ג'ורג' מתקשה ליצור קשר טלפוני עם בת-זוגו, איליין נוקטת תחבולות שהולכות ונעשות נואשות במטרה להשקיט את רעבונה, ושקריו של ג'רי בניסיון להתחמק מארוחת ערב עם דודו חוזרים לרדוף אותו.
שלושתם נתקלים פעם אחר פעם בסירובו של רב-המלצרים (ג'יימס הונג) להושיב אותם לשולחן פנוי בטענה שעליהם להמתין לתורם.
הפרק נכתב במשותף בידי יוצרי הסדרה ג'רי סיינפלד והעורך הראשי לארי דייוויד, ובוים בידי טום שרונס.
הוא מתרחש בזמן אמת, ללא מעברי סצנות.
זהו אחד משני הפרקים היחידים בסדרה שבהם דמותו של קריימר (מייקל ריצ'רדס) אינה מופיעה (השני הוא "The Pen").
הפרק נחשב ל"", והנהלת "NBC" התנגדה להפקתו ולשידורו בשל היעדר עלילה מורכבת, מתוך חשש שהקהל יגלה חוסר עניין.
רק לאחר שלארי דייוויד איים לעזוב את הסדרה אם ייכפו שינויים מהותיים בתסריט, הסכימה הרשת להפיק את הפרק, אם כי דחתה את שידורו לשלב מאוחר יחסית בעונה השנייה.
ג'ייסון אלכסנדר ציין לימים: והוסיף:
מבקרי טלוויזיה הגיבו לפרק בחיוב רב, ורבים רואים בו אחד מן ה"פרקים הקלאסיים" ביותר של הסדרה.
בשנת 1998 כתב מבקר של "South Florida Sun-Sentinel" כי הפרק, לצד "ההתערבות" מן העונה הרביעית, "פרץ דרך חדשה בתחום הסיטקומים".
ג'רי, איליין וג'ורג' מגיעים למסעדה סינית לארוחת ערב לפני סרט.
הם מבקשים שולחן לארבעה, כולל בת-זוגו של ג'ורג', טטיאנה, ורב-המלצרים מודיע להם על זמן המתנה של חמש עד עשר דקות.
ג'רי נחוש להספיק להקרנה חד-פעמית של הסרט "Plan 9 from Outer Space", ולשם כך שיקר כדי להתחמק מארוחת ערב עם דודו.
בזמן ההמתנה איליין גוועת ברעב; ג'ורג' זקוק בדחיפות לטלפון ציבורי כדי להתקשר לטטיאנה; וג'רי מזהה אישה היושבת באחד השולחנות, אך אינו מצליח להיזכר מהיכן הוא מכיר אותה.
ג'רי ואיליין מתלוננים כאשר קבוצה אחרת של ארבעה סועדים מושבת מיד לשולחן פנוי.
רב-המלצרים והמלצרית מתייעצים ביניהם וטוענים כי הקבוצה האחרת קדמה להם.
ג'ורג' נתקל שוב ושוב באדם המשתלט על הטלפון הציבורי, ומבקש מג'רי לגבות אותו במקרה שיתפתח עימות פיזי.
איליין ממשיכה לסבול מרעב, וג'רי מציע לה 50 דולר אם תיגש לשולחן של קבוצת קשישים ותאכל משם.
איליין ניגשת בנימוס ומנסה לרכוש אגרול באמצעות חלוקת הכסף, אך מאחר שאינה מובנת כראוי, השולחן כולו מתמלא בלבול והיא נמלטת משם בידיים ריקות.
בינתיים, אישה אחרת מקדימה את ג'ורג' ומגיעה לטלפון בזמן שהוא מוסח.
אף שהוא זועם, הוא נוהג בנימוס כלפי אותו אדם שהשתלט קודם לכן על הטלפון.
לבסוף מודה ג'ורג' כי חיבל בקשר שלו עם טטיאנה כאשר הפסיק לפתע באמצע קיום יחסי מין בשל דחיפות פתאומית לשירותים.
מאחר שסירב להשתמש בשירותים הצפופים בדירתה, מיהר לעזוב ללא הסבר, וכעת הוא נואש להתנצל.
ג'רי ואיליין מתלוננים שוב כאשר אדם אחר נכנס למסעדה, מתקבל בחום ומושב מיד.
רב-המלצרים מסביר זאת בכך שמדובר בלקוח קבוע ומבטל את העניין בצחוק.
ג'ורג' משאיר לטטיאנה הודעה לבקש שתתקשר למסעדה.
האישה המסתורית מזהה את ג'רי ומברכת אותו לשלום, ואיליין סוף-סוף לומדת את שמה.
ג'רי מבין כי מדובר בפקידת הקבלה של דודו, וכי השקר שלו עתיד להיחשף – לא רק בפני הדוד, אלא בפני כל משפחתו.
הוא מונה בפרטי-פרטים בפני איליין וג'ורג' את שרשרת הרכילות המשפחתית שתפיץ את הסיפור.
כשהזמן אוזל, השלושה מאגדים כסף כדי לשחד את רב-המלצרים; ג'ורג' תורם דולר אחד פחות מהאחרים.
הם מטילים על איליין לבצע את המשימה, אך היא אינה מצליחה להעביר את ההצעה, אף כשהיא מוסרת את הכסף.
ג'רי נכשל בניסיון לדרוש את הכסף חזרה.
איליין דורשת ללכת לאכול במקום אחר, אך מסרבת לאוכל של בית קולנוע.
בינתיים, רב-המלצרים מכריז על שיחת טלפון עבור "קרטרייט" – קריאה שכולם מתעלמים ממנה.
ג'ורג' מבין בדיעבד כי טטיאנה היא זו שהתקשרה, אך נאמר לה כי הוא אינו נמצא.
משלא הצליח להציל את מערכת היחסים, ג'ורג' מוותר על המשך הערב.
איליין יוצאת לאכול המבורגר, וג'רי, לאחר שהתייאש, הולך לפגוש את דודו.
ברגע ששלושתם עוזבים, רב-המלצרים קורא להם לשוב כיוון שכעת יש שולחן פנוי עבורם.
הרעיון לפרק עלה במוחו של לארי דייוויד בזמן שהוא וג'רי סיינפלד המתינו לשולחן במסעדה הסינית "Genghis Cohen" ברובע פיירפקס שבלוס אנג'לס.
דייוויד סיפר בריאיון: סיינפלד הוסיף:
כאשר דייוויד הציג את הפרק בפני מנהלי "NBC", תגובתם הייתה שלילית, משום שלדבריהם לא הייתה לפרק עלילה ממשית והצופים לא יגלו בו עניין.
המנהל וורן ליטלפילד ציין כי חשב שחסרים עמודים בתסריט שקיבל.
דייוויד טען שלכל אחת מהדמויות יש קו עלילה ברור: ג'רי מזהה אישה אך אינו זוכר מאין; איליין רעבה מאוד; וג'ורג' אינו מצליח להשתמש בטלפון.
הנהלת "NBC" לא השתכנעה והתנגדה לשידור הפרק.
כדי לרצות את המנהלים, הציע התסריטאי לארי צ'ארלס קו עלילה שבו החבורה ממהרת להקרנה חד-פעמית של הסרט "Plan 9 from Outer Space", ובכך נוצר "שעון מתקתק" לעלילה.
גם לאחר תוספת זו המשיכו מנהלי "NBC" להתנגד, ודייוויד איים לעזוב את הסדרה אם יכפו שינויים מהותיים בתסריט.
סיינפלד תמך בו, ולבסוף אפשרה "NBC" את הפקת הפרק ללא שינויים משמעותיים, אם כי המליצה בחום שלא להמשיך בכיוון זה ודחתה את שידורו לסוף העונה.
התסריטאי ספייק פרסטן ציין מאוחר יותר כי הקריאה לג'ורג' בשם "קרטרייט" במקום "קוסטנזה" היא מחווה לסדרת המערבון "בוננזה"– "Bonanza" מתחרז עם "Costanza", ודמויותיה הראשיות של הסדרה הן משפחת קרטרייט.
הפרק הוקרא לראשונה בפני צוות השחקנים ב-5 בדצמבר 1990, וצולם ב-11 בדצמבר 1990. הצילומים נערכו באולפני "CBS Studio Center" שבסטודיו סיטי, קליפורניה, שם צולמה כל העונה השנייה.
מאחר שנעשה שימוש בלוקיישן אחד בלבד, זמן הצילום היה קצר בכמחצית מפרק רגיל, והשחקנים ציינו כי זה היה הפרק הקצר ביותר לצילום בכל הסדרה.
נעשו מספר שינויים בין טיוטות התסריט: בגרסה הראשונה נכנסים ג'ורג', ג'רי ואיליין למסעדה תוך שיחה על החג השנוא עליהם ביותר; בגרסה ששודרה הם מדברים על איחוד תפקידי שוטרים ועובדי תברואה למקצוע אחד.
בטיוטה המקורית גם דנו כיצד להעביר את זמן ההמתנה בעתיד — ג'ורג' הציע להביא חפיסת קלפים, וג'רי הציע פאזל עם פינגווינים בלבד.
סצנה אחת נחתכה לפני השידור ובה ג'ורג' מסביר כי סבל ממתיחה בירך במיטת מלון, לאחר שהשמיכה הייתה תחובה כה חזק עד שלא הצליח להשתחרר.
הטלפון הציבורי היה פנוי כל הזמן, אך הוא מגיע אליו מאוחר מדי.
הסצנה נכללה מאוחר יותר במארז ה-DVD של שתי העונות הראשונות.
פציעת הירך שולבה בהמשך בפרק "The Limo" בעונה השלישית, וג'ורג' מתייסר שוב משמיכות תחובות בפרק "The Trip" בעונה הרביעית.
במהלך הפרק מזכיר ג'רי שיש לו אחות, אך היא אינה מוזכרת שוב לאורך הסדרה.
במציאות, לסיינפלד אכן יש אחות גדולה בשם קרולין.
"המסעדה הסינית" הוא הפרק הראשון שבו אינו מופיע קריימר (מייקל ריצ'רדס), שכנו של ג'רי.
דייוויד הסביר כי בעונות הראשונות של הסדרה הדמות כמעט ולא יצאה מדירתה ולכן לא השתלבה בעלילה זו.
ריצ'רדס עצמו לא היה מרוצה מהיעדרותו, שכן חש שמדובר בפרק פורץ דרך וחשוב להתפתחות הסדרה.
בריאיון ל-DVD של שתי העונות הראשונות אמר:
מייקל מיץ, שגילם את אחד מהאנשים המשתלטים על הטלפון הציבורי, חזר בעונה החמישית כצלם בפרק "The Puffy Shirt".
רב-המלצרים גולם בידי ג'יימס הונג, באחד מתפקידיו הבולטים בארצות הברית.
הונג הופיע כבר בשנת 1972 בפרק מהעונה הראשונה של "The Bob Newhart Show" כאדם שמבלבלים בינו לבין רב-מלצרים, וכן גילם תפקיד דומה בסרט "שירת הפרח והתוף" משנת 1961.
ג'ודי קיין, הידועה מתפקיד משני ב"נשואים פלוס", הופיעה כאורחת בתפקיד לוריין קטלנו, פקידת הקבלה העובדת עבור דודו של ג'רי.
דייוויד טרס הופיע כאורח בתפקיד מר כהן, סועד שנכנס למסעדה ומקבל שולחן ללא הזמנה מוקדמת משום שהוא מיודד עם רב-המלצרים.
קולו של לארי דייוויד עצמו נשמע בקרב קבוצת הקשישים שממנה איליין מנסה לרכוש אגרול.
נורמן ברנר, הכפיל של ריצ'רדס, מופיע כניצב היושב ליד דלת המסעדה הן בכניסת השלישייה והן ביציאתה.
הפרק נחשב לאחד המייצגים המובהקים ביותר של תפיסת "הסדרה על שום דבר" שבה נודעה "סיינפלד".
מבקר "The Tampa Tribune", וולט בלצ'ר, כינה אותו "הפרק האולטימטיבי על שום דבר", ודייוויד לאברי וסרה לואיס דאן תיארו אותו כפרק "אקזיסטנציאליסטי" בספרם "Seinfeld, Master of Its Domain: Revisiting Television's Greatest Sitcom".
תגובות ביקורתיות דומות ניתנו גם לפרק "החניון" מהעונה השלישית, שבו ארבע הדמויות המרכזיות מבלות את כל הפרק בחיפוש אחר מכוניתו של קריימר.
הפרק מותח אירוע זעיר – המתנה לשולחן במסעדה – על פני פרק שלם.
לאברי ודאן מציעים כי מבנה זה משמש כביקורת על סיטקומים המבקשים להעביר מסרים מוסריים מרומזים (כדוגמת אלו המופיעים בפרקי "ספיישל"), וזאת בהתאם לעקרון של לארי דייוויד: וינסנט ברוק, במסגרת ניתוחו את השפעת התרבות היהודית על "סיינפלד", מציין כי מפרק זה, נושא הכליאה וההיתקעות במרחב קטן הוא מוטיב חוזר בסדרה.
יחסי הדמויות עם אוכל מהווים אף הם מוטיב חוזר בסדרה, על פי לאברי ודאן.
פריטי מזון מסוימים מזוהים עם דמויות ספציפיות, והאוכל עצמו משמש "סמן של חוזים חברתיים" עבורם.
ג'נט, פרופסורית לכלכלה מאוניברסיטת מזרח אילינוי, דנה בהתייחסות הפרק לבעיות כלכליות.
רגע לפני האתגר של ג'רי בנוגע לאגרול, איליין אומרת: ג'נט עוסקת בהיסטוריה ובהיגיון שמאחורי מנגנוני הקצאה ויעילות כלכלית – העומדים בבסיס האופן שבו מושיבים סועדים במסעדות – נימוקים שלעיתים אינם גלויים ללקוחות רעבים או חסרי סבלנות.
ניסיונה של איליין לשחד את רב-המלצרים משמש דוגמה לעלות אלטרנטיבית: השלישייה מוכנה לשלם סכום גבוה מהרגיל כדי לקבל שולחן, אם הדבר יאפשר לאיליין לאכול מוקדם יותר ולג'רי להגיע לסרט בזמן.
ג'נט מציינת גם את נכונותו של ג'רי לשקר לדודו כדוגמה נוספת לעלות אלטרנטיבית, כפי שהוא עצמו מנסח זאת:
עם שידורו המקורי זכה הפרק למדד נילסן של 11.7 (כלומר, 11.7% ממשקי הבית בארצות הברית צפו בו) ולנתח צפייה של 21 (21% ממכשירי הטלוויזיה שהיו דולקים באותה עת כוונו אליו).
"סיינפלד" הייתה הסדרה ה-18 הנצפית ביותר באותו שבוע, והשישית ברשת "NBC".
נפוצה הסברה כי לאחר השידור קיימו מנהלי "NBC" ישיבה כדי להחליט על עתיד הסדרה, והוחלט שתזכה לעונה שלישית בתנאי שהתסריטאים ישקיעו יותר בעלילות הפרקים.
עם זאת, לוח השידורים לסתיו 1991 כבר פורסם יומיים קודם לכן, והסדרה כבר נכללה בו.
"המסעדה הסינית" זכה לביקורות חיוביות מאוד ונחשב לאחד מהפרקים הקלאסיים הראשונים של "סיינפלד".
קיט בוס, מבקר "Ocala Star-Banner", כתב כי הפרק הוא מבקרים ומקורות תקשורת רבים שיבחו את האופן שבו הפרק מגדיר את תפיסת "הסדרה על שום דבר".
כמו-כן, צוין כי מעבר להיותו נקודת מפנה עבור הסדרה עצמה, היה הפרק גם נקודת מפנה בהתפתחות הסיטקום הטלוויזיוני בכללותו.
מבקר של "South Florida Sun-Sentinel" כתב כי הפרק, יחד עם הפרק "ההתערבות" מהעונה הרביעית, ואנס דרגין מ-"Orange County Register" שיבח את היכולת של הסדרה "לחלץ" כמות כה רבה של קומדיה מ"הנחת מוצא פשוטה".
ג'ניפר ארמסטרונג מ"הגארדיאן" תיארה את הפרק כיצירה טלוויזיונית פורצת-דרך, וכתבה:
הפרק נכלל גם ברשימה שערך "The Star-Ledger" תחת הכותרת "1900–1999: המאה בסקירה – 50 אירועים שעיצבו את הטלוויזיה ואת חיינו".
"The Charlotte Observer" הגדיר את "המסעדה הסינית" כ ואף כפרק הטוב ביותר של הסדרה.
המבקרים שיבחו במיוחד את הופעותיהם של ג'וליה לואי-דרייפוס וג'ייסון אלכסנדר.
קנת' נגויין מ-"The Age" ציין כי השניים "כדרכם, הבריקו בהגשת השורות שלהם".
מייקל פלאהרטי ומרי קיי שילינג מ"אנטרטיינמנט ויקלי", שהעניקו לפרק ציון A−, כתבו: דייוויד סימס מ-"The A.V.
Club" העניק לפרק ציון A+ וכתב כי זהו
המעבר הצפון־מערבי הוא מעבר ימי המחבר בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, דרך הארכיפלג הארקטי הקנדי.
זהו אחד מהמעברים הימיים באוקיינוס הקרח הצפוני, יחד עם המעבר הצפון-מזרחי והמעבר הימי הצפוני לחופי רוסיה.
בעקבות התחממות כדור הארץ הקרח באזור הארקטי נמס, ופותח את האפשרויות לשימוש מסחרי של מעבר זה.
מומחים משערים שהקרח יימס עד לשנת 2030 והמעבר יהיה פתוח כל ימות השנה.
במשך כמעט 300 שנים ניסו מגלי ארצות למצוא את המעבר.
המשלחת הראשונה שצלחה את המעבר באונייה הונהגה בידי רואלד אמונדסן ב-1903. הוא השלים את המעבר בשלוש שנים, כאשר נאלץ לבלות שני חורפים ליד אי המלך ויליאם.
ב-1940 ו-1942 החוקר הקנדי הנרי לארסן צלח את המעבר מספר פעמים ממזרח למערב ולהפך.
ב-1944 הצליח לעבור את המעבר לראשונה במסע שהתחיל והסתיים באותה עונה (86 יום).
בשנת 1969 הספינה 'מנהטן' (SS Manhattan) הפכה לספינת המסחר הראשונה שצלחה את המעבר, כאשר היא בחנה את התכנות העברת נפט בנתיב הימי.
הספינה הייתה ספינת המסחר הגדולה ביותר של ארצות הברית באותה תקופה, וגם שוברת קרח הגדולה ביותר באותה תקופה.
למרות הצלחת המסע, הוחלט שהעברת נפט דרך הים הייתה לא רווחית מספיק באותה תקופה, והשקיעו בצינור הנפט חוצה אלסקה.
לראשונה ב-2007 נפתח המעבר לעונה, כאשר שטח נרחב ממנו אשר היה מכוסה קרח בחורף נמס למשך כל הקיץ.
בקיץ 2016, לראשונה חצתה את המעבר אוניית תענוגות הנושאת כ-1,700 איש, כאשר ביצעה את המסע תוך פחות מארבעה שבועות, במעבר מאלסקה לניו יורק.
המסתורין הנשי הוא ספר מאת בטי פרידן אשר פורסם לראשונה בשנת 1963 בארצות הברית.
עד שנת 2000 מהדורת הספר באנגלית נמכרה ביותר משלושה מיליון עותקים והוא תורגם לשפות רבות.
הספר מנתח את חייהן של נשים לבנות בנות המעמד בינוני בארצות הברית בשנות החמישים ומתאר חוסר שביעות רצון ותסכול מהיעדר הזדמנויות.
בין השאר, פרידן כתבה: "אישה כיום עלולה להרגיש מוזר, לחוש רגשות אשם ולחוות בדידות, אם רק תרצה פשוט להיות יותר מבת הזוג של בעלה."
"המסתורין הנשי" הוא תולדה של מחקר שערכה בטי פרידן בקרב הבוגרות של מחזור שנת 1942 של מכללת סמית (נורת'האמפטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית) שבו למדה.
רוב הנשים במחקרה הצביעו על חוסר שביעות רצון כללי מחייהן כעקרות בית.
ממצאים אלו הובילו את פרידן לערוך מחקר מקיף יותר בנושא.
המחקר כלל ראיונות עם עקרות בית נוספות, ניתוח מחקרים פסיכולוגיים, מסרים תקשורתיים ופרסומות.
פרידן לא התכוונה לפרסם ספר אולם לא היה מגזין שהסכים לפרסם את המחקר.
לפי ממצאיה, טענה פרידן, שרוב הנשים הן קורבנות של תפישות שגויות הדורשות מן הנשים למצוא את זהותן ואת משמעותן בחייהן דרך בעליהן ודרך ילדיהן.
בתחילת ספר, פרידן מגדירה את הקשיים של נשים כ"הבעיה שאין לה שם," ובהמשך הספר חושפת את הגורמים לבעיה ומוכיחה את קיומה.
לדברי פרידן, הצפייה מנשים היא להסתפק בתפקידים עקרת בית ואם ולנטוש שאיפות להשכלה וקריירה ולהתאים את עצמן לאידיאליזציה נשית.
פרידן מנסה להוכיח כי המסתורין הנשי מונע מנשים לפתח זהויות משלהן, מעבר לזהות הקשורה לתפקידים ביתיים.
המסתורין מופיע בייצוגים בלתי פוסקים בתקשורת.
ייצוגים אלו מאדירים את האישה כאם ורעייה ומבקרים "הגבריות" של נשים שרוצות לעשות דברים אחרים בשילוב או במקום התפקידים המסורתיים.
פרידן טוענת שהמיסטיקה הנשית היא אחת מהתוצאות של מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה הכוללות גם את התפתחות הפרוורים והביבי בום.
פרידן מצאה תפיסות אלו במיוחד בקרב קהילות פרבריות מן המעמד הבינוני שלאחר מלחמת העולם השנייה.
היא שיערה כי גברים החוזרים ממלחמה מחפשים בנשותיהן דמות אם.
בו בזמן, השגשוג הכלכלי בארצות הברית שלאחר המלחמה הוביל להתפתחות של טכנולוגיות חדשות שמטרתן הייתה להפוך את עבודת הבית לפחות קשה, אך בפועל הפכו טכנולוגיות אלו את עבודת הנשים למשמעותית ומוערכת פחות.
מבקריה של בטי פרידן טענו שהניתוח שלה איננו מייצג באופן מוצלח נשים ממעמדות אחרים.
המסתורין הנשי יצר שפה בה נשים יכלו להגדיר את עצמן ומצע לשינוי חברתי למען נשים.
הספר נחשב אחד ספרי עיון המשפיעים ביותר של המאה ה -20, והוא נחשב אחד מהגורמים שעוררו את תחילת הגל השני של הפמיניזם בארצות הברית.
פרידן קיבלה מאות מכתבים מנשים שהזדהו עם הספר והיא עצמה הפכה לאחת מהמייסדות של (National Organization for Women (NOW ולקחה חלק בניסוח הצהרת המייסדות שקראה לשיויון לכל הנשים והסרת חסמים שמעקבים שיויון ועצמאות כלכלית.