tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנשים מהססות לצעד זה, אבל בעזרת למפיתו הספרטנית מצליחה ליסיסטרטה להשיג את הסכמתן.
בטקס, שבו מגישות הנשים לאלים נסך יין, הן נשבעות לשבות ממין עד בוא השלום.
הנשים הזרות חוזרות לעריהן כדי לארגן את הנשים האחרות לאותה מטרה.
באותו הזמן גדוד של נשים זקנות, מוסתות כנגד הגברים על פי מילותיה של ליסיסטרטה, "כובש" את האקרופוליס, המצודה בה נשמר אוצר הפוליס.
בתגובה, עולה קבוצת זקנים לאקרופוליס עם גזרי עץ וקדרות גחלים עמומים, כדי לשרוף את השער של האקרופוליס ולגרש את הנשים בעזרת העשן.
אבל לפני שהם משיגים את מטרתם, משיגות הנשים הזקנות כדי מים, ולאחר ויכוחים ואיומים שופכות הנשים את המים על הזקנים ומכבות את האש.
באותו זמן מגיע הפרובולוס, אחד מפקידי הפוליס, לאקרופוליס על מנת לקחת מהכסף השמור באוצר המדינה כדי לקנות עץ למשוטים עבור ספינות המלחמה.
הוא מתרגז משום שנמנע ממנו להיכנס ומביע את סלידתו מהתנהגות הנשים.
בוויכוח עם ליסיסטרטה הוא מצווה על שוטרים לאסור אותה ועוד כמה זקנות שיצאו להגנתה, אבל השוטרים מובסים ונמלטים.
בהמשך המחזה נערך עימות מילולי ובו טוענת ליסיסטרטה שהגברים נכשלו בניהול ענייני העיר ובמיוחד במדיניות המלחמתית רצופת הכישלונות; כעת צריך להעביר את השלטון לידי הנשים, שתנהלנה את ענייני העיר באותה חוכמה שבה הן מנהלות את משק הבית.
בתגובה מנסה הפרובולוס לבטל את תפקיד הנשים ומנסה להציגן כטפילות שיושבות בבית ואינן תורמות לביטחון העיר.
ליסיסטרטה משיבה ואומרת שהנשים תרמו לביטחון העיר כפליים מהגברים בכך שהן ילדו ילדים שנשלחו למלחמה.
לאחר ויכוחים רבים פוקעת סבלנותן של הנשים והן מלבישות את הפקיד בבגדי אישה ומציידות אותו בסל צמר ובכישור.
העימות מסתיים בניצחונה של ליסיסטרטה.
הנשים הצעירות מנסות לחמוק כדי למצוא את בעליהן, וזו אחר זו הן מנסות להתגנב בתירוצים תמוהים.
ליסיסטרטה מודאגת מהמצב אבל לא מוותרת.
היא ממציאה נבואה שאוסרת על הנשים את ההזדווגות, ומתוך סמכותה של הנבואה הן מוותרות ושבות בצייתנות אל האקרופוליס.
כאשר נדמה שהגברים מתכוונים להיכנע לדרישת הנשים, מופיע קינסיאס בעלה של האתונאית מירינה יחד עם עבד שנושא את תינוקם, ומנסה בתחבולות ובשקרים להיפגש עם אשתו ולספק את יצרו.
מירינה מתייעצת עם ליסיסטרטה וזאת אומרת לה שתרד לו ותגרה אותו אך לא תאפשר לו להגיע לסיפוקו ואכן, מירינה דוחה את המעשה המיני בתירוצים שונים, עד שסבלנותו פוקעת, והיא מתחמקת בחזרה לאקרופוליס.
גם מספרטה מגיע כרוז, וממנו אנו לומדים ששביתת הנשים הצליחה גם בספרטה, כי הגברים מוכנים לשלוח משלחת לשם שיחות שלום.
הספרטנים המתוסכלים מוכנים לחתום על הסכם שלום עם אתונה כדי שהנשים תחזורנה לקיים עמם יחסי מין.
ליסיסטרטה נוזפת בשני הצדדים על זה שהם בגדו במורשת הלאומית והדתית המשותפת והתכחשותם לעזרה שספרטה גמלה בעבר לאתונה, ואתונה לספרטה.
במהלך נאומה הביאה לחדר אישה יפה בשם "ההתפייסות", ובשל נוכחותה בחדר המשא ומתן נגמר ללא קושי, ומושג השלום.
בסוף כולם חוגגים בשירים וריקודים את הסכם השלום וסוף המלחמה.
עלילת המחזה נותנת השראה לנשים בנות זמננו בארצות שונות.
לדוגמה בשנת 2003 בליבריה הנהיגה לימה בואי שביתת מין כדי לשים קץ למלחמת האזרחים.
בשנת 2011, בכפר בפיליפינים הצליחו הנשים להשכין שלום בין משפחות יריבות לאחר סכסוך עקוב מדם.
האסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף קרוי על שם המחזה.
ב-2015 יצא לאקרנים הסרט שי-ראק של הבמאי ספייק לי המבוסס על המחזה ומתרחש בעיר שיקגו בה הנשים מנסות לעצור את מלחמת הכנופיות בעיר.
המחזה עלה ב"הבימה" בשנת 1958 בתרגום נסים אלוני ובבימוי מינוס וולנקיס.
ענת גוב כתבה מחזה קומי המבוסס על מחזה זה, בשם "ליזיסטרטה 2000" שעלה בתיאטרון הקאמרי בשנת 2001.
בשנת 2013 עלה המחזה שוב ב"הבימה" בתרגום אלי ביז'אווי ובבימוי אודי בן-משה.
ליסיפּוֹס היה פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.
ליסיפוס נולד בסיקיון בסביבות שנת 390 לפנה"ס.
לפי מסורת מקובלת היה אוטודידקט ולמד את מלאכת האמנות אצל בעלי מלאכה ויוצק ברונזה בעיר מגוריו.
ליסיפוס שימש כפסל החצר של אלכסנדר מוקדון ודיוקנותיו של אלכסנדר אשר שרדו, מבוססים כנראה על יצירתו של ליסיפוס.
לפי מסורות יצר ליסיפוס כ-1500 פסלים בברונזה ובשיש.
עבודתו הראשונה הייתה פסל פלופידאס, מצביא העיר תבי שנעשה בשנת 368 ואילו האחרון, אשר תיאר את "ציד אלכסנדר" נעשה בשנת 318 לפנה"ס.
דמותו של פסל זה נשמרה כהעתק על גבי פסיפס אשר נחשף בעיר פלה, בירת מקדוניה.
פליניוס מציין ב"תולדות הטבע" כי ליסיפוס נהג לומר כי בשעה שאמנים אחרים "מציגים את האדם כפי שהוא, הוא מציג את האדם כפי שהם נראים", בהתאם למסורת האמנותית "שנתן אריסטוטלס הן למשוררים והן לציירים".
מהעתקי פסליו המשוערים ניתן לראות את השפעתו הנרחבת של פוליקליטוס ועבודתו על יצירתו של ליסיפוס.
הסטיות מן הקאנון הפוליקלטי מתבטאת העיקר בעיצוב גוף חופשי ופחות מוצק.
נוסף על העידון הגובר של הדמות, עידון שמקורו בירידת מעמד האתלטיקה בתרבות ההלניסטית, מורגשת גם נטייה של הפסלים לשבור את הפרונטאליות (ה"חזיתיות") של הדמות על ידי הטיית הגוף או על ידי פריצה של חלקים ממנה לחלל.
בין פסליו הידועים, חלקם השתמר בגרסאות מאוחרות, ידועים "זורק הכדור", פסל אשר נמצא בים ליד אנתיקיתה.
את פסל "המגרד", "ארוס המותח את קשתו", "הראקלס פארנסה" (Farnese Hercules), "הארקלס אפיטראפזיוס" (ה"ניצב על השולחן").
תלמידו של ליסיפוס, כארס מלינדוס, התפרסם ביצירת פסל "הקולוסוס מרודוס", אשר נחשב לאחד משבעת פלאי עולם.
ליסטריה הוא סוג של חיידקים הכולל שישה מינים וקרוי על שם ג'וזף ליסטר.
מיני הליסטריה הם חיידקי מתג גראם-חיוביים.
"Listeria monocytogenes", המין הידוע ביותר בסוג זה, הוא הגורם למחלת הליסטריוזיס (Listeriosis).
הליסטריוזיס שנגרמת מהחיידקים היא מחלה קשה לבני אדם, ובצורה הגלויה שלה יש סכנת מוות של כ-20%.
תקופת הדגירה נעה בין 3 ל-70 יום.
רוב החיידקים מסוג ליסטריה מאותרים על ידי מערכת החיסון ומטופלים באמצעותה לפני שהם יכולים לגרום לזיהום.
אלו מהם שחומקים מהתגובה הראשונית של מערכת החיסון, מתפשטים בגוף כאשר הם מוגנים בתוך תא המאכסן מפני גורמים מסיסים של מערכת החיסון, כגון נוגדנים.
על מנת לחדור לתאים, חיידקי ליסטריה מביאים לבליעתם על ידי מקרופאגים שם הם משתחררים מהפאגוליזוזום תוך הרס הממברנה שלו על ידי המוליזין.
לאחר השחרור מהפאגוליזוזום חיידקי הליסטריה חופשיים להתרבות בציטופלזמה של התא המאכסן.
מאכלים העשויים להכיל חיידקי ליסטריה: נקניקיות ובשר נא, עוף, חלב לא מפוסטר, גלידה, ירקות או פירות חיים, דג נא או מעושן.
הטיפול בחיידקי ליסטריה נעשה באמצעות שימוש באנטיביוטיקה.
אם לא ניתן לטפל באמפיצילין החלופה העדיפה היא קוטרימוקסזול (ספטרין).
החיידק יהיה כמעט תמיד עמיד לתרופות מקבוצת הצפלוספורין.
נשים הרות נמצאות בסיכון גבוה ללקות בליסטריוזיס, פי 20 בהשוואה לכלל האוכלוסייה.
הדבר נובע משינויים הורמונליים החלים בעת ההיריון אשר מחלישים את כושרה של מערכת החיסון להילחם בחיידק.
במרבית המקרים תוקפת המחלה נשים במהלך השליש השלישי להריונן, אך תיתכן הדבקה גם במהלך השליש הראשון.
ליסטריוזיס במהלך ההיריון עלול לגרום להפלה, לידת עובר מת, או מוות של היילוד לאחר הלידה.
כ-20-30% ממקרי הליסטריוזיס בעת היריון יסתיימו במות העובר או היילוד.
אישה הרה שלקתה בליסטריוזיס תסבול בדרך כלל מחום, הרגשה כללית רעה, כאב שרירים ולעיתים גם שלשול.
במקרה של מחלת חום מסיבה שאינה ברורה בזמן ההריון נדגמת תרבית דם לאיתור חיידק הליסטריה.
כדי למנוע הדבקה בליסטריה מומלץ להימנע מאכילת המזונות שלהלן במהלך ההיריון:
מוצרי חלב שלא עברו פסטור.
גבינות רכות כגון ברי או קממבר.
גבינות כחולות (גבינות שמכילות עובשים).
ירקות שאינם רחוצים, ובכלל זה עלי חסה וכרוב.
סושי שמכיל דג נא וכן סושי צמחוני, או מוצרים שמכילים דגים שאינם מבושלים
עדיף לוודא שמאכלים במקררים הביתיים יהיו מתחת ל-4 מעלות צלזיוס להאטת גדילה בקטריאלית.
יש לבשל/לאפות את כל סוגי העוף, הבשר, והדגים בלפחות 73 מעלות צלזיוס לבטיחות, על מנת לוודא הריגה של הפתוגן דרך המזון.
ליסנדרו לופס (בספרדית: Lisandro López; נולד ב-2 במרץ 1983 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרמיינטו.
לופס, המכונה ליצ'ה בארגנטינה ולילו בפורטוגל, החל את הקריירה המקצועית בקבוצת ראסינג קלוב, אחת מחמש הקבוצות הגדולות של ארגנטינה.
הוא הפך לאחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית וסיים כמלך השערים בשנת 2004 עם 18 שערים ב-37 משחקים (מלך השערים בסיכום שני הטורנירים של השנה).
יכולתו במדי ראסינג הביאה את פורטו, ענקית הכדורגל הפורטוגזית, לרכוש אותו תמורת 2.5 מיליון אירו.
אחרי שנתיים בהן לא בלט במיוחד, הפך ליסנדרו לחלוץ המוביל של הקבוצה.
הוא סיים את עונת 2007/2008 כמלך השערים של הליגה הפורטוגזית עם 24 שערים ב-27 משחקים.
בתום העונה נבחר לופס לשחקן המצטיין בליגה.
בשנת 2009 חתם באולימפיק ליון הצרפתית ופתח את העונה מצוין עם 7 כיבושים בליגה ובאירופה.
מאוחר יותר נפצע, וכושר המשחק שלו נפגע.
ברבע גמר ליגת האלופות שבו אירחה ליון את בורדו הבקיע ליסנדרו צמד.
ב-8 באוגוסט 2013 חתם לופס באל-גארפה הקטרית.
ליסנדרו לופס ערך רק שתי הופעות במדי הנבחרת הארגנטינית בעיקר בשל התחרות הקשה מצדם של שחקנים בכירים יותר כמו הרנן קרספו, קרלוס טבס וליונל מסי.
ב-11 במרץ 2008 זומן ליסנדרו לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, מצרים, אך שיחק רק דקות מועטות, מאמנו בנבחרת, אלפיו באסילה, ספג ביקורת על כך הן מהתקשורת הארגנטינאית והן מנשיא פורטו בשל כך.
ליסיאס נזכר לראשונה במקורות בספר מקבים א', כאשר נהיה מושל החצי המערבי של האימפריה הסלווקית עם יציאתו של אנטיוכוס הרביעי אפִּיפָאנֶס למזרח בשנת 165 לפנה"ס, ושלט בגבולות מצרים, אסיה הקטנה ונהר הפרת.
כמו כן, היה עוצר בנו של אנטיוכוס הרביעי, אנטיוכוס החמישי אאופטור.עם כניסתו לתפקיד, ליסיאס המשיך במדיניות הגזרות בה החל אנטיוכוס והיה עליו להוציאה אל הפועל, אך למעשה פעל לביטול הגזרות.
בשנת 162 נהרג ליסיאס יחד עם אנטיוכוס החמישי בפקודת דמטריוס הראשון.
מרבית הידיעות על ליסיאס נובעות מהקשר של עימות עם כוחות המקבים, ביניהן קרב אמאוס שהתרחש בשנת 165 לפנה"ס.
קרב זה נוהל על ידי באי כוחו של ליסיאס, אשר חנו ליד אמאוס, במזרח עמק איילון, קרוב לאחת הכניסות החשובות המובילות משפלת החוף להרי יהודה.
מיקום זה אפשר לכוחות לאיים על האזורים שבשליטת יהודה המכבי בלי להסתכן בכניסה לתוכם.
כמו כן, אמאוס שכנה במרחק קטן יחסית מירושלים, אליה רצו להגיע כדי לחבור לצבא שחנה בחקרא.
הכוחות היהודים המורדים ידעו על כוונתו של אנטיוכוס הרביעי להשחית את ארץ יהודה והחליטו להשיב מלחמה למען העם והמקדש ולכן הם התאספו במצפה, צמו והתפללו.
לאחר מכן, יהודה מינה מפקדים לעם ומחנה המורדים חנה מדרום לאמאוס.
גורגיאס, שהופקד על ידי ליסיאס על ניהול המערכה עצמה, הקים מחנה על גבול האזור ההררי ביהודה, בסיס שממנו ניסה לתקוף את המורדים תוך שימוש ביחידה נבחרת.
עם זאת, יהודה הגיב באופן בלתי צפוי וניצל את היעדרותו של גורגיאס מאמאוס כדי להתקיף את מחנהו תוך שימוש במודיעין צבאי מהיר ואמין.
לכן, כאשר גורגיאס התקדם בחסות החשיכה לעבר היהודים עקף יהודה את הטור הסלאוקי כדי להפתיע את המחנה באמאוס שלא ציפה בכלל להתקפה מצידו.
אולם, כאשר הגיע יהודה וצבאו הקטן למחנה המלך עם שחר הופתע לראות מחנה מבוצר ומוגן שקשה לתקפו במפתיע.
עם זאת, במהלך המתקפה האויב יצא מהמחנה ונערך לקרב אך ניגף ונס למישור.
לאחר מכן, כוחות המורדים רדפו את הצבא המלכותי עד גזר, אדום, אשדוד ויבנה והרגו 3,000 איש מהם.
למרות ניצחון המורדים מול הכוחות המלכותיים, הם טרם התמודדו עם גורגיאס וכוחותיו, שראו את המורדים שורפים את המחנה ואת מחנה יהודה במישור ערוך לקרב וחרדו מאוד - עד כדי כך שנסו לארץ פלשתים ויהודה וחילו שבו למחנה, בזזוהו והיללו את האל.
מפלת גורגיאס נודעה לליסיאס שנתקף כעס ודאגה לנוכח הידיעה משום שציפיותיו נכזבו ופקודת המלך לא התבצעה.
בשנת 163-164 לפנה"ס, יצא ליסיאס למסע צבאי נוסף נגד יהודה המכבי ואנשיו, על פי מקבים א', מלווה ב-60,000 חיילים נבחרים ו-5,000 פרשים.
הכוחות חנו בבית צור באדום ויהודה פגש אותם כשלצידו 10,000 חיילים.
אומדן כוחותיו של ליסיאס מוגזם, ככל הנראה, אך ניתן לשער שהכח הסלאוקי אכן היה גדול מזה של יהודה.
בראותו את המחנה הסלאוקי הגדול, התפלל יהודה לאל שיסגיר את המחנה בידי ישראל.
בקרב זה נחל ליסיאס מפלה - ולנוכח האומץ והנחישות של המורדים ונכונותם למות בקרב, עלה לאנטיוכיה לגייס כוחות נוספים במטרה להתעמת שוב עם יהודה בצבא גדול עוד יותר.
סיבה נוספת לעליה לאנטיוכיה היא שבאותו הזמן בקירוב מת אנטיוכוס, ונוכחותו של ליסיאס בעיר הבירה הייתה חיונית.
הצלחת יהודה המכבי בעימות זה הייתה כבירה, שכן הדף את ההתקפה וכך השיג ארכה לפעילות מבית, ובכלל זה השתלטות על הר הבית, טיהור המקדש וחידוש הפולחן בו.
במחקר מקובלת הדעה כי ליסיאס לא תמך במדיניותו של אנטיוכוס ביהודה וכי החל לנקוט צעדים שמטרתם להגיע עם המורדים להסדר.
המסע השני של ליסיאס, בלוויית אנטיוכוס החמישי
עם מותו של אנטיוכוס הרביעי בשנת 164 לפנה"ס, מונה בנו אנטיוכוס החמישי "אאופטור" למלך בגיל 9, ולפיכך עבר ליסיאס לבצע את הפעילות המדינית והצבאית כאפוטרופסו.
כשנתיים לאחר מכן, בשנת 162, עם התגברות ההצקות מצד הנצורים בחקרא, החליט יהודה להשמידם והטיל עליהם מצור.
ליסיאס רגז על פעולה זו והחליט לצאת לעזרת הנצורים.
לפיכך אסף צבא גדול ונסע דרך אדום לבית צור.
הכוחות הסלווקים היו גדולים מאוד והלחימה ארכה ימים רבים.
בעקבות המצור שהטיל ליסיאס, יצא יהודה מהחקרא וחנה בבית זכריה מול מחנה הסלאוקים והצבאות נערכו ללחימה.
ההישג הראשון של ליסיאס היא, אפוא, בכך שכפה על יהודה להסיר את המצור מהחקרא.
הסלווקים השתמשו בפילי מלחמה שנשאו מגדלים בהם היו לוחמים והגיס הסלאוקי היה עצום במספרו.
במהלך הקרב, נפלו 600 איש מכוחות הסלאוקים.
במהלך הקרב אלעזר החורני, אחי יהודה המכבי, הקריב את חייו בכוונה להכריע את גורל המערכה על ידי פגיעה במלך, שחשב שהוא יושב על גב הפיל שאותו הרג במו ידיו.
אלעזר מת תחת גווית הפיל.
נראה שבשלב זה יהודה ניגף וצבאו של ליסיאס גבר עליו, שכן החקרא יצאה מכלל סכנה, המצור על המורדים בבית צור נמשך והצבא הסלאוקי התקדם לעבר ירושלים.
מכל מקום, המצור על בית צור נפסק גם משום שהשנה הייתה שנת שמיטה והלחימה עברה למקדש, בו נמשכה ימים רבים.
המחסור במזון החליש את המורדים וחלקם נטשו את המערכה.
בסופו של דבר, הנצורים בהר הבית נחלצו מהמצור בעקבות אירועים באימפריה הסלאוקית: בכיר נוסף בממלכה, פיליפוס שמו, מינה עצמו לתפקיד העוצר, בו החזיק ליסיאס, וזה נאלץ להגיע להסכמה עם המורדים כדי שיוכל להתפנות לטפל באתגר מבית.
סיום המצור וההסדר של ליסיאס עם היהודים
ככל הנראה, ליסיאס היה סבור שהגזירות ומדיניותו הדתית של אנטיוכוס הרביעי ביהודה היו טעות שהובילה למרד ולכן יש לבטלן כדי שהמרד יסתיים.
לא ידוע האם גישה זו הייתה קשורה ליחסו ליהודים כשלעצמם, אך נראה שניתוח מדיני פרגמטי הניב את המסקנה שמדיניות גזרות הדת הייתה שגויה והזיקה לאינטרסים המדיניים של הממלכה הסלווקית.
בהחזיקו בדעה זו, חלק ליסיאס בדעתו על אחרים כמו תלמי בן דורימנס, שתמך במדיניות הגזרות, כמו גם על דעתם של תושבי ערים הלניסטיות ברחבי הארץ, שהיו עוינים כלפי היהודים.
סיבה נוספת להפסקת המצור הייתה החשש שהוא יהיה ארוך ביותר.
זאת ועוד, בימי אנטיוכוס החמישי כשליסיאס היה השליט בפועל החזיר את המקדש לידי כהנים כשרים והוציא להורג את מנלאוס כאחראי לגזירות וכשעיר לעזאזל בניסיון לפייס את אויבי מנלאוס.
רפפורט מקבים א', 201. מקבים ב' י"ג, ג'-ז': "הצטרף אליהם גם מנלאוס, והוא עודד את אנטיוכוס בהעמדת פנים רבה, כשדעתו נתונה לא לישועת המולדת כי אם למען יתמנה הוא לשלטון.
[ד'] אך מלך המלכים עורר את רוחו של אנטיוכוס נגד החוטא, ולאחר שליסיאס הצביע על כך שהלה היה גורם כל הרעות, ציווה [המלך] כמנהג המקום, להובילו לברויאה כדי לחסלו.
[ה'] יש במקום [ההוא] מגדל גבוה חמישים אמה מלא אפר, ומכונה תלולה הייתה מסתובבת מכל צדדיו [ומדרדרת את המוצאים להורג] אל תוך האפר.
[..] [ז'] וקרה [אפוא] שבמוות כזה מת מנלאוס פורע החוק, אשר אף לא זכה להיקבר באדמה.".
מקור נוסף להסדר הוא איגרת שהשתמרה במקבים ב' י"א, כ"ב-כ"ו:
להלכה, איגרת זו היא מהמלך אנטיוכוס החמישי לליסיאס, אולם ברור כי היא משקפת את מדיניותו של ליסיאס עצמו, שכן גישתו של ליסיאס התבטאה כבר באיגרת מוקדמת יותר ממנו ליהודים (להלן) וניתן אף לומר שהוא מילא תפקיד חשוב בשינוי המדיניות הסלווקית כלפי היהודים.
רצח אוקטביוס וסופו של ליסיאס
לאחר מותו של אנטיוכוס הרביעי ועליית אנטיוכוס החמישי לשלטון, למד הסנאט הרומי על כך שהצבא הסלאוקי החזיק יותר פילים וספינות מלחמה מהכמות שאושרה לו לפי התנאים של שלום אפאמיאה.
כתוצאה מכך, נשלחו שליחים ששׂרפו את הספינות והרגו את הפילים, מראות שהיו קשים לצפייה.
אדם אחד בשם לפטינס מלאודיקיאה נרגש מהמראות ביותר ודקר את גנאיוס אוקטביוס, ראש המשלחת, בעת שהאחרון נמשח בגימנסיון.
כאשר הגיעו לרומא החדשות אודות רצח אוקטביוס, באו שליחים מטעמו של המלך אנטיוכוס, ששלח ליסיאס, ובפיהם טענו שלמלך ולחבריו לא היה קשר למאורעות.
הסנאט לא התייחס בכובד ראש לטיעוניהם, ודמטריוס, בן-דודו של אנטיוכוס החמישי (בנו של סלאוקוס הרביעי, שהופקד ברומא כבן-ערובה בעקבות שלום אפאמיאה), ניצל את ההזדמנות לבקש מהסנאט לשחררו.
הסנאט השיב בסירוב, בטענה שעדיף לה לרומא שבראש מלכות הסלאוקים יעמוד ילד, ולא גבר.
בשנת 161–162 חמק דמטריוס מרומא, השתלט על טְריפּוֹליס, וביקש לעצמו את המלוכה.
בראותו שקבלת הפנים לה זכה חיובית, אסף חיילים שכירי חרב והכריז על עצמו כמלך.
עד מהרה עצרו חייליו את אנטיוכוס וליסיאס, הם הובאו לדמטריוס בעודם בחיים ומיד נהרגו בפקודתו.
היה סומאטופילקס של אלכסנדר מוקדון שלאחר מותו קיבל את השליטה על תראקיה והיה לאחד מההדיאדוכים.
בשנת 305/6 לפני הספירה המליך עצמו כמלך על תראקיה ומוקדון.
ליסימכוס היה בנו השני של אגתוקלס מפֵּלָּה שבמוקדון, בן למעמד האצולה הגבוהה המקדונית.
אגאתוקלס היה יועץ מוערך של פיליפוס השני וישב במועצותיו של המלך.
ליסימכוס ואחיו נמנו על בני המעמד הגבוה וזכו לחינוך בפלָה.
ככל הנראה, ליסימכוס מונה לתפקיד סומאטופילקס עוד בימי שלטונו של המלך פיליפוס השני.
ליסימכוס שימש כשומר ראש ויועץ לאלכסנדר לכל אורך מסע הכיבושים הארוך של אלכסנדר.
אריאנוס מציין כי ליסימכוס עלה על כלי שיט בדרך לקרב הידספס נגד פורוס באזור פנג'אב בצפון הודו אך לא מוסיף תיאור של הקרב.
עוד מציין אריאנוס כי ליסימכוס נפצע בקרב ליד סנגלה וכי ליסימכוס זכה לאות כבוד בשושן (Sousa) אך אריאנוס לא מציין את הסיבה לקבלת אות הכבוד.
הסיבה שיש מעט מאוד מידע על ליסימכוס במהלך מסע הכיבושים של אלכסנדר ככל הנראה טמונה בכך שליסימכוס הגיע לדרגתו לפני מותו של פיליפוס השני ושהוא השיג את כוחו רק לאחר מותו של אלכסנדר וכתוצאה מכך.
לאחר מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפני הספירה מונה ליסימכוס לסטרטגוס של תראקיה אך לא למלך.
ישנו סיפור על כך שליסימכוס נכלא על ידי אלכסנדר בכלוב עם אריה וכאשר נמצא ליסימכוס חי והאריה מת, עלתה קרנו בפני אלכסנדר שלמד להעריך את תעוזתו ואומץ ליבו של ליסימכוס.
ההיסטוריון יוסטינוס כותב כי ליסימכוס הושם בכלוב עם האריה היות שהעלה את זעמו של אלכסנדר בכך שסיים את סבלו של קליסתנס שהואשם בבגידה ובקנוניה נגד אלכסנדר והרג אותו בעוד אלכסנדר רצה להמשיך ולענות אותו.
סביר להניח שהסיפורים על ליסימכוס והאריה מכוונים להציג את ליסימכוס כבעל מעמד קרוב מאוד לאלכסנדר עד לכדי רמה שהוא יכול להתריס בפניו או להציגו כאדם הנאמן לתפקידו כשומר ראש.
בשנת 315 לפני הספירה הצטרף ליסימכוס אל קסנדרוס ולשאר הדיאדוכים בתביעות ודרישות כנגד אנטיגונוס מונופתלמוס שהיה בעל שאיפות לשמר את האימפריה של אלכסנדר כפי שהייתה לפני מותו ולא לחלק אותה לסטרפיות שונות כפי שרצו יתר הדיאדוכים.
עם זאת, לא השתתף ליסימכוס באופן נמרץ בהתנגשויות בין השׂחקנים הראשיים, והסתפק רוב הזמן בהרחבת תחום שלטונו קמעא קמעא, הן מידי יריביו התראקיים, הן נגד ערי-מדינה יווניות עצמאיות.
בשנת 309 ליסימכוס ייסד את ליסימכיה (Lysimachia) במקום המחבר את חצי האי התראקי ליבשת, בו בזמן הוא גם בזז והרס את העיר קרדיה שהייתה בחצי האי גליפולי, מקום הולדתו של ההיסטוריון הירונימוס.
על פי פאוסניאס, הירונימוס כותב כי ליסימכוס אף הרס את קברי המתים והשליך את עצמותיהם.
עוד כותב פאוסניאס כי הירונימוס זה הוא בעל מוניטין של כותב עוין לכל המלכים פרט לאנטיגונוס.
ליסימכוס הפך אזור זה לבירת הממלכה שלו.
בשנת 305/6 לקח לעצמו ליסימכוס תואר מלך, בעקבות קסנדרוס, תלמי הראשון וסלאוקוס הראשון.
בשנים 303-2, בשׂיא הצלחתו של דמטריוס פוליורקטס (בנו של אנטיגונוס), החליט ליסימכוס להצטרף למערכה במלוא מרצו, וחבר לקסנדרוס ולסלאוקוס.
ההכרעה הגיעה בשנת 301 לפני הספירה, בקרב איפסוס.
צבאותיהם של אנטיגונוס ובנו דמטריוס הובסו על ידי קסנדרוס, סלאוקוס וליסימכוס.
אנטיגונוס נהרג בשׂדה הקרב ואילו דמטריוס נמלט.
כל עוד קסנדרוס ובניו שלטו במוקדון, ליסימכוס שמר עימם על קשרי ידידות אך כאשר השלטון נפל לידיו של דמטריוס בנו של אנטיגונוס, בצפותו מתקפה מצד דמטריוס החליט להיות הוא היוזם.
ליסימכוס ידע שדמטריוס הגיע למוקדון לאחר שקיבל הזמנה מאלכסנדר בנו של קסנדרוס אך כאשר דמטריוס הגיע הוא הרג את אלכסנדר ולקח לידיו את השלטון כמלך מוקדון.
עוד חשד ליסימכוס כי דמטריוס, כמו אביו אנטיגונוס לפניו, היה בעל שאיפות להתרחבות.
מסיבות אלו ליסימכוס תקף בקרב ליד אמפיפוליס.
ליסימכוס נחל כישלון חרוץ אך לעזרתו בא פירוס מלך אפירוס ובעזרתו ליסימכוס הצליח לתפוס שוב את השטחים שהפסיד בתראקיה.
פירוס עצמו לקח לידיו את השליטה על מוקדון.
כל עוד נחל דמטריוס הצלחה במלחמתו נגד סלאוקוס, היווה איום הן על ליסימכוס, הן על פירוס, והשנים שתפו פעולה נגדו.
לאחר שנפל דמטריוס בשבי סלאוקוס וחדל לשׂחק תפקיד בזירה, יצאו ליסימכוס ופירוס למלחמה זה בזה, בתחרות על הכתר המקדוני.
בשנת 302 לפני הספירה, מספר שנים לאחר שהכריז על עצמו מלך (בשנת 305/6 לפני הספירה), ליסימכוס פתח במלחמה עם שכניו מממלכת אודריסה ולאחר מכן עם הגטים.
במהלך הלחימה עם הגטים נשבה אגאתוקלס בנו של ליסימכוס אך הוא שוחרר.
כשמונה שנים לאחר מכן, בשנת 294 לפני הספירה יצא ליסימכוס שוב למסע כיבושים והרחיק אף מעבר לדנובה, אך לאחר אבדות קשות ומחסור בציוד ומזון כרת ליסימכוס ברית עם דרומיכטס מנהיג הגטים ואף השיא את בתו לבנו של דרומיכטס והחזיר את השטחים שכבש מעבר לנהר הדנובה.
בשנת 292 לפני הספירה ליסימכוס ייסד את העיר אפסוס ויישב אותה עם אנשים שהעביר מהערים לבדוס וקלאופון אותן בזז.
יורשו המיועד של ליסימכוס מזה שנים רבות היה בכורו מאשתו הראשונה, אַגַתֿוֹקְלֶס.
עם זאת, לאחר הניצחון באיסוס לקחו לו ליסימכוס לאישה גם את ארסינואי השנייה, בתו של תלמי.
זו, שרצתה לדאוג לכך שממלכת ליסימכוס תעבור בירושה לבניה, ולא לאגתוקלס, העלילה עליו שהוא מורד במלכות.
(הייתה שמועה לפיה התאהבה באגתוקלס, וכאשר סירב לה רצתה לנקום בו).
בין אם היה אמת בהאשמה ובין אם לאו, ליסימכוס האמין לה והוציא את בנו להורג.
רעייתו של אגתוקלס, ליסנדרה, ברחה ומצאה מקלט עם ילדיה ואחיה אצל סלאוקוס.
אלכסנדר, בנו של ליסימכוס מאישה אודריסיאנית ברח עימם אל סלאוקוס, כל אלו פנו אל סלאוקוס וביקשו ממנו לתקוף את ליסימכוס.
בו בזמן, פילטרוס, שהיה מופקד על האוצר של ליסימכוס, שמע על הירצחו של אגתוקלס ופחד מהמשך מעשיה של ארסינואי ושלח שליח אל סלאוקוס להצהיר את נאמנותו ולהפקיד בידיו את אוצרו של ליסימכוס.
כאשר שמע על כך ליסימכוס הוא חצה לאסיה הקטנה ותקף את צבאו של סלאוקוס ומת במהלך קרב קורופדיום שהתרחש בשנת 281 לפנה"ס.
פאוסניאס מציין כי לאחר הפצרות רבות של ליסנדרה, אלכסנדר בנו של ליסימכוס הביא את גופתו לקבורה וכי קברו נמצא בין קרדיה לפאקטיה.
ליסימכוס נולד לאגתוקלס ושמה של אימו לא ידוע.
ליסימכוס היה הבן השני מתוך 4 בנים עליהם ידוע, הבכור היה פיליפוס ואחרי ליסימכוס היו עוד שני אחים, אוטודיקוס ואלקימכוס אך לא בטוח שאלקימכוס אכן היה אחיו.
ליסימכוס נישא לניקאה המוקדונית ביתו של אנטיפטרוס בשנת 321 לפני הספירה.
נולדו להם שלושה ילדים: אגתוקלס, אאורידיקה וארסינואי הראשונה שהייתה אשתו הראשונה של תלמי השני.
בשנת 302 לפני הספירה ליסימכוס נשא את אמסטריס שהייתה נסיכה פרסית.
הנישואין היו קצרים וליסימכוס סיים אותם בשנת 299 לפני הספירה.
לאמסטריס היו שני ילדים מנישואין קודמים ויכול להיות שהרתה לליסימכוס וילדה לו בת אך אין סימוכין לכך.
בשנת 299 נישא ליסימכוס לארסינואי השנייה בתו של תלמי סוטר.
ארסינואי נשארה עמו עד מותו.
ארסינואי ילדה לליסימכוס שלושה בנים: תלמי הבן, ליסימכוס ופיליפוס.
לליסימכוס נולד גם בן בשם אלכסנדר לשפחה אודריסיאנית, לא ידוע באיזו שנה נולד.
קבוצת ליסקאר היא חברת ליסינג והשכרת רכב ישראלית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1992 על ידי רוני מירו, הקבוצה כוללת מספר חברות בתחום הליסינג, השכרת רכב, מימון, שירותי טרייד-אין ומכירת רכבים.
הקבוצה מעסיקה כ-200 עובדים בפריסה ארצית.
ליסקאר מציעה מסלולי ליסינג והשכרת רכב מגוונים לכל סוגי המכוניות, לרבות מסלולי ליסינג מימוני, ליסינג תפעולי וליסינג פרטי והשכרת רכב לטווח ארוך.
בנוסף, החברה עוסקת במימון רכישת מכוניות חדשות ומשומשות ובמימון וליסינג של משאיות, מרכבים וצמ"ה.
ליסקאר עוסקת בין היתר גם במכירת רכבים חדשים ומשומשים, טרייד אין, אביזרים לרכב, ביטוח רכב ושירותי תדלוק.
קהל לקוחותיה של ליסקאר כולל חברות, עצמאים, לקוחות פרטיים ורשויות מקומיות.
צי רכבי הלקוחות של ליסקאר מונה כיום כ־8,000 כלי רכב.
משרדיה הראשיים של ליסקאר ממוקמים במפרץ חיפה.
לליסקאר סניפים נוספים בפתח תקווה, ירושלים ובאר שבע.
ליסקאר ליסינג ומימון בע"מ- ליסינג מימוני, מימון לרכבים ואשראי חוץ בנקאי.
דראל רם בע"מ - עוסקת בהשכרת רכב.
ליסקאר רם בע"מ - מציעה עסקאות ליסינג תפעוליות.
ליסימכוס , היה סופר וחוקר ממוצא מצרי, שכתב חיבור אבוד על דברי ימי מצרים (Aegyptiaca) וקטעים ממנו, העוינים את היהודים, מצוטטים בספרו של יוסף בן מתתיהו, "נגד אפיון".
לא ניתן לקבוע אם יש לזהותו עם המדקדק והמיתוגרף (חוקר המיתוסים) היווני ליסימכוס מאלכסנדריה, שחי במאה השנייה לפנה"ס וכתב את החיבורים "על הפרדוקסים של התבאיים" (Θηβαïκὰ Παράδοξα) ו"מסעות השיבה" (Νόστοι) וכמו כן מיוחס לו גם החיבור האבוד "על הפלגיאט של אפורוס" (περὶ τῆς Ἐφόρου κλοπῆς).
יוסף בן מתתיהו מתמודד בספרו עם דבריו של ליסימכוס, כמו גם עם כתביהם של סופרים אחרים ובהם מנתון (המאה ה-3 לפנה"ס), כאירמון, אפולוניוס מולון ואפיון (20 לפנה"ס - 45/8 לספירה).
לדעת החוקר מנחם שטרן, ליסימכוס חי ככל הנראה לפני אפיון ואף על פי שיוספוס עוסק בכאירמון לפני ליסימכוס, זה לא אומר בהכרח שגם כתביו קדמו לאלה של ליסימכוס - ייתכן וסדר זה נבע מהדמיון הרב בין גרסאותיהם של מנתון וכאירמון, שהובאו בזו אחר זו.
מדברי יוסף לעומת זאת, משתמע כי ליסימכוס פרסם את חיבורו אחרי מנתון וגם אחרי כאירמון:
"לוסימכוס, אשר קבל מאלה השנים את יסוד שקריהם, ועוד הביש בדברי בדיו את כזביהם" וגם "והנה הסופר הזה לא ידע אף לקרא את המלך בשם אשר נתנו לו הסופרים הנזכרים, רק בדה מלבו שם חדש".
העובדה שליסימכוס מוזכר לפני מולון אינה מוכיחה כי הוא פרסם את חיבורו לפני מולון, כי לאחר מכן הסדר הפוך.
עם זאת, במקום אחר שוב מופיע ליסימכוס לפני מולון.
בלילה הראשון הדליקו נרות ובלילה השני צמו והתפללו לאלים.
למחרת, "איש אחד ושמו משה" הציע להתחיל ללכת ללא הפסקה עד שיגיעו לארץ מיושבת.
תגובתו של יוסף בן מתתיהו
בספרו "נגד אפיון", טוען יוסף שליסימכוס כתב את חיבורו "בשנאה עזה" ליהודים ו"הִרבּה שקרים".
הוא טוען שהסיפור בדבר המצורעים ובעלי המומים, עליו התבסס ליסימכוס, הוא שקרי כבר מיסודו, אלא שליסימכוס אף הוסיף עליו שקרים נוספים:
גרסתו של ליסימכוס אינה תואמת לאלו של קודמיו - הוא לא ידע את שמו של המלך (אמנופיס) המופיע בכתביהם ולכן "בדה מלבו שם חדש" (בוכחוריס) מתקופה מאוחרת יותר, ובמקום החלום והנביא שבגרסאותיהם, הלך המלך לדרוש באל אמון.
"בני עם היהודים, אנשים מצורעים ובעלי נגעים וחולים בכל מיני מחלות" – האם כינה בשם "יהודים" את כל המצורעים במצרים, או רק את המצורעים מבין היהודים?
עם זר או אוכלוסייה מצרית?
אם היו אלה מצרים, למה קרא להם "יהודים"?
ואם היו זרים, מדוע לא סיפר מאין באו?
אם המלך הטביע את רוב המגורשים ואת שאריתם הגלה למדבר, כיצד נשאר מהם המון כזה גדול וכיצד הצליחו לחצות את המדבר כדי להגיע לארצם הנוכחית, שם בנו עיר ומקדש מפורסמים בעולם?
משה – מלבד ציון שמו, מדוע לא ראה לנכון לספר על מוצאו?
מה הניע אותו לחוקק חוקים המורים להרע לבני אדם?
אם היהודים היו ממוצא מצרי, הרי חוקים אלה היו בוודאי חלק ממנהגי אבותיהם, שהרי לא יכלו לשנות אותם בפתאומיות ובכזאת קלות.
אם היו זרים במצרים, הרי בוודאי היו להם כבר חוקים ומנהגים שלפיהם חיו מזה זמן רב.
אם תוקפנותם הייתה מופנית כלפי אלה שגירשו אותם בלבד, היה לכך הגיון, אך ליסימכוס טוען כי הם הפנו אותה כלפי כולם ללא סיבה וזה "דבר הבל מאין כמוהו" של "כותב השקרים האלה".
ירושלים – ליסימכוס טען שמיסדיה התגאו במנהגם לשדוד המקדשים עד שקראו על שמו את בירתם, אבל שכח, "בפערו את פיו לחרף ולגדף", כי לשון היהודים אינה יוונית ואין סיבה שיקראו את שמה בשפה זו.
יוסף כותב כי ליסימכוס (ועוד רבים כמותו) כתב מתוך בורות, אך יותר מכך, מתוך שנאה, "דברים ללא צדק ולא אמת" ואת דומיו, אותם הוא מכנה "הלוסימכוסים למיניהם", הוא רואה כ"אנשים חכמים בעיניהם...המרמים והמחליאים את בני הנעורים".
ליסימכוס כתב את התיאור המפורט ביותר של יציאת מצרים שהגיע לידינו מהתקופה ההלניסטית-רומית (הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים), תיאור שיוסף בן מתתיהו הכריז עליו כעל העוין ביותר מבין כל הגרסאות לסיפור.
ליסימכוס לא הוציא ספר מיוחד על היהודים, אלא עסק בהם רק בספרו על דברי ימי מצרים.
גרסתו למוצא היהודים, כפי שמשתקפת על ידי יוסף בן מתתיהו, היא אנטישמית יותר מזו של מנתון וכאירמון והוא שני רק לאפיון בהצגת הנטיות האנטישמיות הבולטות ביותר מבין הסופרים המצרים-יוונים.
שמו השונה של המלך המצרי שגירש את היהודים, בוכחוריס, והיעדר כל אזכור של החיקסוס או של מוצאו המצרי של משה, מצביעים על כך שבניית ההיסטוריה של ליסימכוס מבוססת על מקור שונה מזה של מנתון או מזה של כאירמון.
מאידך, ייתכן שליסימכוס השתמש במקורות המוכרים לנו (הקטאיוס ומנתון) ושינה אותם בכוונה במטרה להעצים את הנימה האנטי יהודית.
בייחסו את גירוש היהודים ממצרים לפרעה מהשושלת ה-24 (המלך הידוע בספרות היוונית העתיקה בשם "בוכחוריס"), ליסימכוס מתארך את יציאת מצרים לזמן הרבה יותר מאוחר מאשר מנתון או כאירמון.
הקשר בין בוכחוריס ליהודים יכול להיות מוסבר על ידי המסורת המצרית, שתארכה את הנבואה בדבר השתלטותם של זרים על מצרים לתקופת שלטונו.
על פי הקטעים שנשתמרו ב"נגד אפיון", ליסימכוס אינו מתייחס לשלטונם של אבות היהודים במצרים, אלא מתרכז בעידן האלימות שלכאורה הונהגה על ידיהם בארץ יהודה.
כמו כאירמון, הוא משתמש בשם "יהודים" עוד בהתייחסו לשהותם במצרים, לפני הגיעם ליהודה.
ליסימכוס מבחין בין הטמאים והכופרים לבין החולים והמצורעים.
האל ציווה שהראשונים יגורשו לשממה ואילו האחרונים יוטבעו.
מכיוון שהמלך מילא את הציווי, נובע כי היהודים מזוהים עם הטמאים והכופרים, אלא שהדבר סותר אפילו את דברי ליסימכוס עצמו, שטען במפורש שהיהודים היו נגועים בצרעת.
כדי ליישב את הסתירה, ניתן רק להניח שליסימכוס מלכתחילה כלל ביחד את שתי הקבוצות וייתכן שכך גם הדגיש את חוסר מוסריותם של היהודים.
הפרטים הניתנים על ידי ליסימכוס לגבי מוצא היהודים דומים ביותר לאלה שניתנו מאוחר יותר על ידי ההיסטוריון הרומי טקיטוס.
ליסנדרוס היה אפורוס ספרטני, נודע כתומך הבולט ביותר לרפורמות של אגיס הרביעי.
על ילדותו של ליסנדרוס לא ידוע דבר.
פלוטרכוס מציין ששם אביו מנדרוקלידס שנודע כמדינאי מוכשר.
ליסנדרוס היה פופולרי מאוד בקרב האזרחים בספרטה במאה השלישית לפני הספירה.
כאשר המלך אגיס הרביעי, הציע רפורמות שנועדו לחזור למסורת הליקורגית ולהשיב לספרטה את גדולתה, מרבית העם לא התלהב מהרעיון.
ליסנדרוס לכשהתקבל למשרת האפורוס הציע בפני הגרוסיה את תוכניתו של אגיס, לביטול החובות וחלוקה מחדש של אדמות הפולייס.
בראש המתנגדים עמד המלך השני לאונידס השני שטען שמטרתו של אגיס אינה הוספת אזרחים לפולייס, כי אם להפוך לטיראן באמצעות רכישת שומרי ראש נאמנים באמצעות חלוקת אדמות העשירים לעניים.
אולם ליסנדרוס הנמרץ לא התייאש.
ליסנדרוס האשים את לאונידס בכך שנשא אשה בת אסיה והעלה מתהום הנשייה חוק ישן האוסר על אדם מבית המלוכה הספרטני להינשא לאשה שאינה ספרטנית.
אולם כאשר יצא אגיס למסע מלחמה נגד האיטולים, חזר לאונדיס מטגאה ובעזרת שכירי חרב השתלט על העיר.
הוא הגלה או הרג את כל תומכי אגיס.
גורלו של ליסנדרוס לא ברור, ככל הנראה הוגלה או נרצח.
ליסטרין הוא מותג של מוצרים לחיטוי הפה, שנוסד בסוף המאה ה-19. בבעלות ג'ונסון אנד ג'ונסון.
בהשראת רעיונותיו של לואי פסטר, ובעקבותיו רעיונותיו של ג'וזף ליסטר שהראה בשנת 1865 כי השימוש בחומצה קרבולית יפחית באופן משמעותי את שיעורי הזיהום לאחר ניתוח, פיתח כימאי מסנט לואיס בשם ג'וזף לורנס נוסחה מבוססת אלכוהול לחיטוי כירורגי והכתיר את נוזל החיטוי שלו בשם "ליסטרין" לכבודו של ג'וזף ליסטר.
בשנים הראשונות לאחר יצירת נוזל החיטוי דשדשו המכירות ולורנס נחל כישלון כלכלי.
שותף שנכנס לחברה בסוף המאה ה-19 קידם את הנוזל בקרב רופאי שיניים כטיפול אוראלי, ובשנת 1914 היה "ליסטרין" למי הפה הראשונים שנמכרו בחנויות בארצות הברית.
בקמפיין שיווק אגרסיבי העלתה החברה למודעות ציבורית את נושא ריח הפה והעצימה אותו בעזרת קביעת המונח "באשת" (הליטוסיס, כך צוין באתר החברה), כדי לקדם את שיווק מי הפה שלה.
הכנסות החברה גדלו בשבע שנים, מ-115,000 דולר ללמעלה מ-8 מיליון דולר.
בשנת 2000 נרכשה החברה בידי תאגיד פייזר, ובסוף דצמבר 2006 נמכרה היחידה בפייזר שעסקה במוצרים אלו לג'ונסון אנד ג'ונסון.
ליסנדרה הייתה נסיכה מצרית מבית תלמי, בתם של המלך תלמי הראשון ואורידיקה.
ליסנדרה נולדה בתאריך לא ידוע לתלמי הראשון מלך מצרים התלמיית, ואשתו אורידיקה בתו של אנטיפטרוס.
היא נישאה לאלכסנדר החמישי, מלך מוקדון, שהיה בן דודה מצד אמה.
בשנת 294 לפנה"ס, נרצח אלכסנדר בידי המצביא דמטריוס פוליורקטס.
המקדונים, שהיו שרויים בפחד ומבוכה מפני דמטריוס, מיהרו להכריז עליו כמלך מוקדון.
בעקבות מותו של אלכסנדר, היא נישאה לאגתוקלס, בנו של ליסימכוס מלך תראקיה.
עם זאת, בשנת 283 לפנה"ס, הוצא אגתוקלס להורג באשמת בגידה באביו, וליסנדרה נמלטה עם ילדיה ואחותה אל סלאוקוס הראשון, מלך האימפריה הסלווקית.
שם הצטרף אליה אחיה תלמי קראונוס, ויחד הם הסיתו את סלאוקוס לתקוף את ליסימכוס.
סלאוקוס ראה בפנייה זאת הזדמנות להתערב בנעשה בפוליטיקה של תראקיה ומצרים התלמיית ולהשיג השגים לטובת ממלכתו.
הוא הכין משלחת צבאית כנגד ליסימכוס.
בו בזמן, פילטרוס, שהיה מופקד על האוצר של ליסימכוס, שמע על הירצחו של אגתוקלס ופחד שהוא הבא בתור.
הוא שלח שליח אל סלאוקוס להצהיר את נאמנותו ולהפקיד בידיו את אוצרו של ליסימכוס.
כאשר שמע על כך ליסימכוס, חצה עם צבאו לאסיה הקטנה ותקף את צבאו של סלאוקוס.
הוא מת במהלך קרב קורופדיום שהתקיים בשנת 281 לפנה"ס.
גורלה של ליסנדרה לא ידוע.
ליסימכוס היה נסיך מצרי מבית תלמי.
בנם של תלמי השני וארסינואי הראשונה.
ליסימכוס היה בנם של תלמי השני ("פילדלפוס") ואשתו הראשונה ארסינואי הראשונה, שהייתה בתו של ליסימכוס מלך תראקיה.
היה לו אח גדול בשם תלמי, ואחות קטנה בשם ברניקי סירה.
ישם רמזים שהוא היה מושל קפריסין או קופטוס, אולם הם אינם ודאיים.
ככל הנראה היה לו תפקיד בפוליטיקה המצרית בימי שלטונם של אחיו תלמי השלישי ("המיטיב"), ואחיינו תלמי הרביעי ("פילופטור"), אולם בסביבות שנת 221 לפנה"ס הוא הוצא להורג בפקודת סוסיביוס - האפוטרופוס של תלמי החמישי ("אפיפנס").
ליסנדרוס (ביוונית עתיקה: Λύσανδρος΄; ?
– 395 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי ספרטני, אשר הוביל את ספרטה לקראת סוף המלחמה הפלופונסית, והתפרסם בעיקר עקב ניצחונו על האתונאים בקרב אייגוספוטמוי.
לאחר הניצחון המשיך להיות דמות משפיעה בפוליטיקה היוונית בתקופת ההגמוניה הספרטנית.
ליסנדרוס נולד בספרטה, למשפחה עתיקה שהייתה מיוחסת להרקולס.
שם אביו היה אריסטוקליטוס, שם אמו אינו ידוע.
היה לו אח בשם ליביס.
משפחתו הייתה דלת אמצעים, והוא גדל באווירה של עניות.
למרות זאת, הוא התפרסם מצעירותו כאמיץ לב, וכמי שלא שת לבו לתענוגות, "מלבד אותו תענוג שהמעשים הטובים מביאים למצליחים ולמכובדים".
למרות שהדבר אינו מצוין במפורש במקורות, ניתן ללמוד שליסנדרוס החזיק בדרגה גבוהה בצבא הספרטני.
בסתיו 408 לפנה"ס מונה ליסנדרוס כנאוארכוס (מפקד הצי) של ספרטה, במקום מינאדרוס אשר הובס בקרב קיזיקוס.
באותה עת נראה שאתונה משתקמת אחרי תבוסתה הקשה בסיציליה, ותחת הנהגתו של המצביא המוכשר אלקיביאדס חזרה לשלוט בימים.
ליסנדרוס קבע את מפקדתו באפסוס, החל בבניין צי מלחמה גדול, ואגב כך תרם רבות לפיתוחה הכלכלי של העיר.
באותה שנה, הדיח המלך האחמני דריווש השני את טיספרנס, הסטראפ של לידיה, ומינה במקומו את בנו כורש הצעיר.
ליסנדרוס שמח על חילופי המנהיגים, שכן טיספרנס היה פרו-אתונאי באופן מובהק.
ליסנדרוס נסע לסרדיס, ונפגש שם עם כורש.
הודות לכריזמה שלו, הצליח ליסנדרוס עד מהרה לשבות לחלוטין את לבו של הנסיך הצעיר, ושכנעו להעביר את התמיכה הכלכלית שעד אז היו מעבירים הפרסים לאתונאים, לספרטנים.
בעזרת הכסף הפרסי, ליסנדרוס הוסיף על שכרם של המלחים בציו, וכך החלה עריקה המונית מהצי האתונאי, שמלחיו העדיפו לשרת בצי הספרטני ששילם יותר.
המצביא האתונאי אלקיביאדס הטיל הסגר על הצי של ליסנדרוס באפסוס, וליסנדרוס חשש לנסות לפרוץ אותו, כיוון שאלקיביאדס היה מצביא מוכשר שמעולם לא הפסיד בקרב, והצי שלו היה גדול יותר.
אלקיביאדס השאיר ליד אפסוס כ-80 טריארות תחת פיקודו של אנטיוכוס.
ההוראות של אלקיביאדס היו לא לפתוח בקרב, אולם אנטיוכוס לא שעה להזהרות אלו, וניסה לגרור את ליסנדרוס לקרב.
אנטיוכוס לקח 10 טריארות "וחתר בשחצנות על פני מקום חניית האניות תוך לגלוג ושאון".
אף שאבדותיהם של האתונאים הסתכמו ב-22 ספינות בסה"כ, הרי שהניצחון הספרטני השפיע עליהם קשות מבחינה מוראלית, ותרם להדחתו של אלקיביאדס מהפיקוד, למרות שבפועל לא היה אשם.
אלקיביאדס ניסה לגרור את ליסנדרוס לקרב נוסף, אולם ליסנדרוס הסתפק במה שהשיג ולא התפתה.
עם סוף השנה, הודח ליסנדרוס מהפיקוד בהתאם למנהג הספרטני על פיו לא יכול מפקד להחזיק במשרת הנאוארכוס יותר משנה.
במקומו מונה קליקרטידס, שעד מהרה הסתכסך עם ליסנדרוס.
ליסנדרוס, כנקמה, החזיר לפרסים את הכסף שקיבל מהם והודיע להם שמכיוון שקליקרטידס הוא המפקד עכשיו, הוא צריך לבקש מהם את הכסף.
ליסנדרוס מסר לקליקרטידס את הצי במצב כזה, וקליקרטידס לא הצליח לכלכל אותו.
הוא לא הסתדר עם הפרסים, והיוונים באסיה הקטנה קיבלו אותו בחשדנות כיוון שליסנדרוס כבר הבטיח להם הבטחות גדולות.
קליקרטידס הצליח בסופו של דבר להסתדר בעצמו, ואף להגדיל את הצי שלו.
אולם הוא הובס ונהרג בקרב ארגינוסאי.
הספרטנים הבינו שכדי לבנות צי חדש הם זקוקים לכסף הפרסי, אולם הממונה על שיתוף הפעולה הפרסי עם הספרטנים היה כורש הצעיר, שכאמור הסתדר רק עם ליסנדרוס.
ובנוסף על כך גברו הבקשות מקרב בנות הברית שליסנדרוס יחזור לפיקוד.
לפיכך, באביב של שנת 405 לפנה"ס מונה מצביא בשם אראקוס לנאוארכוס, וליסנדרוס מונה לאפיסטולאוס (סגן מפקד הצי).
בפועל סוכם שליסנדרוס יהיה המפקד בשטח.
כאשר הגיע הצי הספרטני החדש אל אסיה הקטנה, חלה המלך הפרסי דריווש השני ונטה למות.
כורש הצעיר, ידע שסיכוייו לרשת את הכתר יהיו טובים יותר אם ישהה ליד מיטת אביו, ולפיכך, בצעד חריג, מינה את ליסנדרוס כסטראפ של אסיה הקטנה במקומו.
עתה, כשלרשותו עומדים משאבי הסטראפיה כולה, יכול היה ליסנדרוס להשלים במהירות את בניית האוניות ולגייס מלחים וחותרים.
אחר כך יצא עם הצי אל הים האגאי.
הוא למד מלקח הקרבות הקודמים, ותחת לצאת לקרבות נגד שייטות אתונאיות גדולות, פתח במלחמת שחיקה.
הוא לכד ערים אחדות שהיו בשליטת אתונה ותקף איים רבים, אך לא יכול היה להוסיף ולהמשיך צפונה אל ההלספונטוס בשל נוכחותו של צי אתונאי בסאמוס.
כדי לסלקו, נקט ליסנדרוס פעולת הטעייה ושט מערבה.
הוא הגיע עם אוניותיו למרחק לא רב מאתונה, תקף את אייגינה וסלמיס ואף הנחית את חייליו בחוף אטיקה.
הצי האתונאי מיהר בעקבותיו, אך ליסנדרוס חמק ממפגש אתו, שב אל ההלספונטוס, קבע את בסיסו באבידוס וממנה תקף והשתלט על למפסקוס בעלת החשיבות האסטרטגית.
דרכו אל הבוספורוס הייתה כעת פתוחה, ומכאן יכול היה לחסום את תנועת אוניות הדגן מהים השחור אל אתונה ולהרעיבה עד כניעה.
האיום על אתונה היה כעת מוחשי מאי פעם.
האתונאים ציידו 170 טריארות בפיקודם של שלושה סטרטגים שהתחלפו בפיקוד מדי יום, ושלחו אותם אל למפסקוס.
מדי יום, יצאו האתונאים אל הים וניסו לגרות את ליסנדרוס לצאת לקרב, אולם מדי יום ליסנדרוס היה נשאר בעמדותיו והאתונאים היו חוזרים לעמדותיהם.
ביום החמישי, הצליח ליסנדרוס לתפוס את האתונאים לא מוכנים, וניצח אותם ניצחון מוחץ בקרב אייגוספוטמוי.
הניצחון היה מוחץ: 150 טריארות אתונאיות הושמדו או נלקחו בשבי.
באספה שכינס כדי לדון בגורל השבויים תבעו בעלי בריתם של הספרטנים לגמול לאתונאים על יחסם האכזרי לאנשיהם, כאשר השליכו פעם המימה את מלחיהן של שתי אוניות ששבו ואף איימו כי יגדעו את ידו של כל חותר ומלח שייפול לידיהם.
הצעתם נתקבלה וכל השבויים האתונאים, ובהם גם הסטרטגוס פילוקלס, הוצאו להורג.
היחיד שלא הוצא להורג היה הסטרטגוס אדיימנטוס, או בגלל שהתנגד לפשעי המלחמה של האתונאים, או בגלל ששיתף פעולה עם הספרטנים עוד קודם לכן.
ללא צי שיגן עליהם, עמדו האתונאים חסרי אונים מול ליסנדרוס וציו שעברו מעיר לעיר ביוון והעבירו אותם לצד ספרטה.
במרץ 404 לפנה"ס נכנעה אתונה לאחר מצור קצר.
פלוטרכוס מביא סיפור על פיו ליסנדרוס שלח מסר לספרטה וכתב בו: "אתונה נכבשה" בתגובה השיבו לו "די ב'נכבשה'".
ניצחונו של ליסנדרוס באייגוספוטמוי שם איפה קץ ל-27 שנות מלחמה, העניק לספרטה הגמוניה מוחלטת ברחבי העולם היווני, וכונן סדר פוליטי אשר יוסיף להתקיים למעלה משלושים שנים אחר כך.
אחרי הניצחון הקדישו הספרטנים בדלפי פסלים של ליסנדרוס והמצביאים בעלי הברית שלחמו לצדו בקרב.
לאחר כניעת העיר, היה ליסנדרוס הממונה על אכיפת תנאי הכניעה.
חלק מבעלי הברית, דרשו להחריב כליל את העיר, אולם ליסנדרוס סירב לצעד כה קיצוני.
חיל מצב ספרטני בפיקודו של קאליביוס הוצב באקרופוליס של העיר, אולם כאשר קאליביוס הכה אזרח אתונאי, נזף בו ליסנדרוס וטען שהוא אינו יודע למשול על בני חורין.
את השלל הרב שהשיג, שלח ליסדרוס לספרטה.
ליסנדרוס היה כעת אחד האנשים החזקים ונערצים ביותר ביוון כולה.
בסאמוס נחגג חג מיוחד לכבודו ("ליסנדריאה"), ומשוררים רבים כתבו לו שירי תהילה.
עם זאת, על פי עדותו של פלוטרכוס, הכבוד הרב שחלקו לו, שינה כליל את אופיו של ליסנדרוס, והוא נעשה יהיר וגאה, ולא הסתפק בפחות מעונש מוות עבור כל מי שהתנגד לו.
בשנת 403 לפנה"ס מרדו הגולים האתונאים בהנהגת תרסיבולוס בשלטון השלושים.
תרסיבולוס הביס את האתונאים הפרו-ספרטנים בקרב מוניכיה, ומנהיגם של אלו האחרונים, קריטיאס נהרג בקרב.
המורדים התבצרו בפיראוס וכונו לפיכך "אנשי פיראוס".
עם זאת בהדרגה, הבינו השלטונות בספרטה כי ליסנדרוס למעשה שולט בחלקים גדולים מיוון באמצעות המשטרים שהקים בהם במהלך המלחמה הפלופונסית.
הם החליטו לערער את מעמדו, ובאוגוסט של אותה שנה מינו כמפקד החדש את המלך פאוסניאס, וליסנדרוס היה מחויב לציית לו.
פאוסניאס הביס אמנם את "אנשי פיראוס" בקרב, אולם העדיף להגיע לפשרה, במסגרתה הונח לתרסיבולוס לחזור לאתונה ולחדש בה את הדמוקרטיה, בתנאי שיישאר נאמן לספרטה.
בשנת 400 לפנה"ס, לאחר מותו של המלך אגיס השני, התעוררה בעיית ירושה בספרטה.
היורש הפוטנציאלי היה בנו, לאוטיכידס.
אלא שנטען שלאוטיכידס כלל אינו בנו של אגיס, אלא נולד מפרשת אהבים בין אשתו של אגיס לאלקיביאדס, ששהה בספרטה בין 412-415 לפנה"ס.
לפיכך רבים טענו שהראוי למלוכה הוא אגסילאוס, אחיו של אגיס.
המאבק על הירושה הואץ כאשר שני המועמדים לכתר הטיחו זה בזה מילות דיבה.
ליסנדרוס, שהיה חבר קרוב של אגסילאוס, הכריע את המאבק כאשר טען כי האורקל התכוונה ללאוטיכידס באומרה "מלך כושל".
לאור תמיכתו של ליסנדרוס הפך אגסילאוס למלך ספרטה.
בתמורה, נאלץ אגסילאוס להסכים לגישתו האגרסיבית של ליסנדרוס בכל הנוגע למדיניות החוץ הצבאית של ספרטה.
ליסנדרוס שידל את אגסילאוס לפלוש לאסיה ונלווה אליו בפלישה זו כיועץ.
אולם עד מהרה קינא אגסילאוס בליסנדרוס, כיוון שבעלי הברית של ספרטה שהתלוו למסע התייחסו אליו בכבוד רב יותר מזה שהתייחסו אל המלך.
לפיכך השפיל אגסילאוס את ליסנדרוס, על ידי כך שמינה אותו לאחראי על חיתוך הבשר עבורו.
ליסנדרוס הנעלב חזר, על פי בקשתו, לספרטה.
לטענת פלוטרכוס, לאחר מותו נחשף שתכנן קשר להפלת המשטר הספרטני.
בשנת 395 לפנה"ס, עוד בטרם חזר אגסילאוס ממסעו לאסיה, התאחדו אתונה, תבאי, קורינתוס, ארגוס וערים נוספות בקונפדרציה שהייתה מכוונת בעיקרה נגד ספרטה, וכך נפתחה המלחמה הקורינתית.
התוכנית הראשונית של הספרטנים הייתה לשגר בו-זמנית שני צבאות לכיבוש העיר הליארטוס שבבויאוטיה, האחד בפיקודו של ליסנדרוס והשני בראשות המלך פאוסניאס.
ליסנדרוס, שהקדים להגיע לפני פאוסניאס, הצליח לשכנע את יושבי העיר אורכומנוס למרוד בקונפדרציה, ומבלי לחכות לפאוסניאס התקדם אל הליארטוס עם צבאו ועם חיל האורכומנים.
ליסנדרוס קירב מדי את כוחותיו אל חומות העיר, חייליו הוכו והוא עצמו נהרג בקרב.
פאוסניאס הגיע לאחר מכן, ועשה הסכם עם בני העיר על פיו קיבל לידיו את גופות החיילים הספרטנים שנפלו בקרב, ובכלל זה את גופת ליסנדרוס שנקברה בכבוד.
ליסטרוזאורוס (שם מדעי: Lystrosaurus; מילולית: "לטאת את חפירה") הוא סוג נכחד של זוחל מקבוצת התראפסידה שחי בסוף תקופת הפרם ותחילת תקופת הטריאס לפני 250–255 מיליון שנה.
הוא חי באזור שבעתיד יהפוך לדרום אפריקה, הודו ואנטארקטיקה.
הימצאות מאובנים של ליסטרוזאורוס בכל המקומות האלה היוותה הוכחה גאולוגית רבת עוצמה לכך שלפני 250 מיליון שנה, אנטארקטיקה ואפריקה היו מחוברות עם היבשות הדרומיות האחרות ביבשת-על אחת בשם גונדוונה.
גוש היבשה העצום הזה התפצל ליבשות נפרדות ונסחף על פני כדור הארץ, כל יבשת נושאת את החיות והמאובנים שלה.
בשנות ה-60 מדעני כדור הארץ רבים האמינו שיבשות יכולות להיסחף.
הממצא של ג'יימס קיצ'ינג (Kitching) על הליסטרוזאורוס באנטארקטיקה היווה את אחת ההוכחות לנדידת היבשות, שנחשבת היום עובדה, אבל אז עדיין הייתה שנויה במחלוקת.
אורכו של הליסטרוזאורוס הגיע ל-0.5–2.5 מטרים (בהתאם למין), והוא היה יצור יבשתי בעל גפיים חזקות, ראש גדול בעל זוג ניבים מוזרים וישרים ששימשו לעקירת צמחייה מהקרקע.
חוץ מניבים אלו היו לו שיניים טוחנות קטנות שעזרו לחתוך את הצמחייה.
במבנה שיניו הוא דמה מאוד ליונקים.
ליצור היה זנב קצר, צוואר וחזה שריריים ופרצוף קצר עם עיניים קטנות ולסתות קצרות.
יצור זה נע בעדרים במשך תקופות הפרם והטריאס הקדום והיה מהנפוצים ביותר שביצורי תקופתו שהתגלו.
הוא נע לאורך היבשות הדרומיות בחיפוש אחר צמחים.
הליסטרוזאורוס תואר על ידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1870.
הליסטרוזאורוס נראה בסרט עולם היורה: עולם חדש שם נראה פרט בשוק במלטה שבהמשך משתחרר ותופס את ידו של ריין דלקורט לצד קרנוטאורוס עד שבריוניקס טורף את ריין.
הליסטרוזאורוס נראה גם בסדרה ללכת עם מפלצות שם נראה עדר המנסה לחצות נהר אך פרטים רבים נטרפים בידי פרוטרוסוכוסים וגם על ידי אוצמברסיה.
אליזבת' קורין מאורוס , הידועה בשם הבמה ליסי (Lissie), היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ליזי נולדה כאליזבת' קורין מאורוס, האחות הצעירה מבין 4 אחים וגדלה ברוק איילנד, אילינוי.
אביה רופא ואמה, שמוצאה שוודי, מעצבת פנים.
מגיל צעיר התעניינה בשירה ובמוזיקה.
כשהייתה בת תשע שיחקה את התפקיד הראשי במחזמר אנני.
ליסי זכתה לפרסום ראשוני כאשר הוציאה בשנת 2008 את השיר The Longest Road יחד עם יוצר המוזיקה האלקטרונית מורגן פייג'.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי הדאנס קלאב של הבילבורד, והרמיקס של Deadmau5 לשיר היה מועמד לפרס גראמי של שנת 2009 בקטגוריית "ההקלטה המעובדת מחדש הטובה ביותר (לא קלאסית)".
המיני-אלבום הראשון שלה Why You Runnin ראה אור בנובמבר 2009. אלבום הבכורה שלה, Catching a Tiger, ראה אור ביוני 2010. בשנת 2010 היא הקליטה גם את הסינגל "When I'm Alone".
אלבומה השני, Back to Forever יצא באוקטובר 2013. האלבום הראשון שלה כמוזיקאית עצמאית ואלבומה השלישי My Wild West ראה אור ב-12 בפברואר 2016 וזכה לביקורות טובות.
אלבומה הרביעי Castles יצא ב-23 במרץ 2018 בהשקה בינלאומית.
ליסיפריה קנגוג'אם היא פעילה הודית למען איכות הסביבה.
בשנת 2019 זכתה במספר פרסים על פעילותה, ונבחרה לפרויקט מיוחד של האו"ם בשם "צעירים למען האקלים והעתיד", יחד עם גרטה טונברי וג'יימי מרגולין.
העיתון טיימס אוף אינדיה ציין שהיא פעילת האקלים הצעירה ביותר בהודו.
ליסיפריה קנגוג'אם נולדה ב-2 באוקטובר 2011 בכפר באשיקונג, במחוז מניפור בצפון-מזרח הודו.
בגיל 7 החלה להתעניין בנושא שינויי אקלים, וביוני 2019, בגיל שבע וחצי, הפגינה מול בניין הפרלמנט ההודי ודרשה שראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, יחוקק חוקים לטיפול במשבר האקלים.
מחוץ לכותלי הדיונים ארגנה קנגוג'אם מחאת אקלים בלואנדה שבה השתתפו כ-50,000 ילדים ובני נוער, שקראו למשתתפי הוועידה לפעול מיידית כדי להציל את עתידם.
ב-21 באוקטובר 2019 קנגוג'אם פתחה את "צעדת אוקטובר הגדול" בשער הודו בדלהי, יחד עם אלפי משתתפים.
הצעדה התקיימה במקומות שונים בהודו, ומשתתפיה דרשו טיפול מיידי במשבר האקלים וחקיקת חוקי אקלים בהודו.
בריאיון לעיתונות אמרה קנגוג'אם: "עד היום רק 5 מדינות, שהן ניו זילנד, אוסטרליה, בריטניה, מקסיקו ופרו, חוקקו חוקים לטיפול בשינויי אקלים, אבל 98% עדיין לא עשו זאת, כולל הודו.
אנחנו צועדים בקריאה למנהיגי העולם לחוקק חוקי אקלים בהקדם האפשרי כדי שיוכלו לווסת פליטת גזי חממה בשביל להציל את כדור הארץ ואת עתידנו.
הם צריכים להתאחד ולפעול עכשיו, לפני שיהיה מאוחר מדי." עוד ציינה כי בניגוד למדינות מפותחות אחרות, אזורים כפריים בהודו כבר הושפעו משינוי האקלים, בעיקר במגזר החקלאי, שמתקשה להתמודד עם נזקי האקלים.
ב-4 באוקטובר 2019 ליסיפריה קנגוג'אם הציגה מכשיר סמלי בשם SUKIFU (ראשי תיבות של Survival Kit for the Future – "ערכת הישרדות לעתיד") לסינון זיהום אוויר.
המכשיר, שנוצר לאחר שנודע לה על בעיית זיהום אוויר חריפה בדלהי , אינו משתמש בכימיקלים או בחשמל, ומיוצר מחומרים ממוחזרים.
הוא מורכב מתרמיל גב שקוף ובתוכו עציץ עם צמח.
לחלקו העליון מחוברים צינור ומסכת פנים, המאפשרים לנשום אוויר צח, בדומה למכל חמצן.
חלקו התחתון של התרמיל מנוקב ומזרים לצמח אוויר המסונן דרך ארבע שכבות של פחם פעיל.
קנגוג'אם השתמשה במכשיר בהפגנה מול בית המחוקקים בהריאנה.
הוא עוצב על פי דגם שהוצג בתערוכה "סיור על הפלנטה" של האמן הטאיוואני צ'י צ'יו.
קנגוג'אם הייתה בין משתתפי ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2019) במדריד, והפצירה במנהיגי העולם לפעול בנושא שינויי האקלים.
היא קיבלה שבחים על נאומה ממזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש, שציין כי נוכחותה מהווה תזכורת על מחויבותנו כלפי הדורות הבאים.
קנגוג'אם הגישה בוועידה תזכיר "בשם ילדי העולם".
התזכיר מורכב מארבעה עמודים בהם היא קוראת ליצור עתיד טוב יותר לכל הילדים ברחבי העולם.
השתתפה גם בדיוני "שבוע האקלים באסיה-פסיפיק" של האומות המאוחדות שנערך בבנגקוק, תאילנד בספטמבר 2019.
בשנת 2020 פרסמה מכתב למשתתפי הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.
המכתב, שנכתב יחד עם גרטה טונברי ופעילים נוספים למען איכות הסביבה, קורא לחברות, בנקים וממשלות להפסיק מייד לסבסד דלק מאובנים.
"אנחנו לא רוצים שהדברים האלה יתבצעו עד 2050, 2030 או אפילו 2021, אנחנו רוצים שזה יקרה עכשיו - ממש ברגע זה.
אנו קוראים למנהיגי העולם להפסיק להשקיע בדלק מאובנים שנמצא בלב ליבו של המשבר העולמי הזה.
במקומו, עליהם להשקיע כספים בטכנולוגיות קַיָּמוּת קַיָּמוֹת, במחקר ובשיקום הטבע.
הרווח לטווח הקצר אינו עדיף על יציבות החיים לטווח הארוך."
קנגוג'אם קיבלה מספר פרסים במהלך שנת 2019, בהם פרס על שם ד"ר עבדול קאלאם, "פרס השלום העולמי לילדים" מטעם המכון לכלכלה ושלום , פרס הודו לשלום, ואות הוקרה מהעמותה האמריקאית המארגנת את אירועי יום כדור הארץ.
ליסקי היא עיירה ומרכז האדמיניסטרטיבי של חבל ליסקינסקי שבמחוז וורונז', רוסיה.
לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2010 היו בעיר כ-55,864 תושבים.
ליסקי נוסדה בשם נובאיה פוקרווקה (Новая Покровка) ב-1571. ב-1943 שונה שמה של העיר לסבובודה (Свобода), ולאחר מכן שונה שוב שמה של העיירה לליסקי.
ב-1965 שונה שמה של העיירה ל-גאורגיו-דז' (Георгиу-Деж) בשנת 1965 על שמו של המנהיג הקומוניסטי הרומני, גאורגה גאורגיו-דז' שנפטר באותה השנה.
ב-1990 שונה שם העיירה חזרה לליסקי .
במסגרת החטיבות המנהליות, ליסקי משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז ליסקינסקי .
כחטיבה אדמיניסטרטיבית, היא והחוטור של קלח במחוז ליסקינסקי, כלולים בתוך מחוז ליסקינסקי כהתיישבות עירונית ליסקי.
כחטיבה מוניציפלית, ליחידה מנהלית זו יש גם מעמד של התיישבות עירונית והיא חלק ממחוז ליסקינסקי.
ליסנדרו מרטינס (בספרדית: Lisandro Martínez; נולד ב-18 בינואר 1998 בגואלגואי שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מנצ'סטר יונייטד ובנבחרת ארגנטינה.
מרטינס גדל במחלקת הנוער של ניואל'ס אולד בויס.
הוא שיחק בקבוצות הבוגרות של ניואל'ס אולד בויס ושל דפנסה וחוסטיסיה במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-20 במאי 2019 חתם מרטינס באייאקס מליגת העל ההולנדית.
ב-17 ביולי 2022 חתם מרטינס במנצ'סטר יונייטד לחמש שנים עם אופציה לשנה נוספת.
ב-7 באוגוסט ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג, בהפסד 1–2 לברייטון אנד הוב אלביון.
ב-22 במרץ 2019 ערך מרטינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בהפסד 1–3 לנבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר קופה אמריקה 2021, בו זכתה הנבחרת, וערך הופעה אחת בטורניר.
ליסיאנתס רַנְטוֹנֶט (שם מדעי: Lycianthes rantonnetii) הוא שיח תרבות ונוי ממשפחת הסולניים, המוכר גם בשם השגוי "סולנום רנטונט".
זהו צמח גינון פופולרי בישראל, הידוע בפריחתו המרשימה בצבע סגול כחול עמוק.
הפריחה לאורך כל השנה בהתאם לתנאי האקלים.
הוא נפוץ במיוחד כצמח גדר בגינות רבות ברחבי ישראל ובמקומות נוספים בעולם בשל עמידותו לתנאי קור ויובש.
תחום התפוצה הטבעי של ליסיאנתס רנטונט הוא באזורים הסובטרופיים של דרום אמריקה, מבוליביה ועד דרום-מזרח ודרום ברזיל וצפון-מזרח ארגנטינה.
כצמח סובטרופי הוא זקוק לאור מלא או חצי צל ולקרקעות מנוקזות וללא מליחות.
שם המין נועד לכבד את הגנן הצרפתי Barthélémy Victor Rantonnet.
ליסיאנתס רנטונט הוא הנציג היחיד של הסוג ליסיאנתס בישראל.
סוג זה, השלישי בגודלו במשפחת הסולניים, כולל בין 131 ל-156 מינים, בהתאם להשקפות בוטנאים שונים, ומדורג אחרי הסוג הגדול סולנום (Solanum) עם 1,238 מינים והסוג צסטרום (Cestrum), עם מספר קטן בהרבה של מינים, 172 עד 230 מינים.
מיני ליסיאנתס נבדלים ממיני סולנום ומסוגים אחרים במשפחת הסולניים באמצעות שילוב של שלושה מאפיינים ייחודיים:
גביע ללא אונות ברורות בעל שפה קטומה, עם או בלי תוספות דמויות שיניים הבולטות בסמוך או מתחת לשפת הגביע.
מאפיין זה ייחודי לסוג ליסיאנתס בהשוואה למרבית המינים במשפחת הסולניים.
מאבקים הנפתחים דרך נקבים - מאפיין זה נפוץ בסולניים, אך בשילוב עם שאר המאפיינים הוא מסייע להבדיל את הליסיאנתס מסוגים אחרים.
תפרחות חיקיות המופיעות לרוב בקבוצות קטנות (fascicles), עם מספר משתנה של פרחים.
מאפיין זה היא תכונה ייחודית למינים של ליסיאנתס בהשוואה לסוגים אחרים כמו סולנום.
שילוב מאפיינים זה מסייע להבחין בין מיני ליסיאנתס, כולל ליסיאנתס רנטונט, לבין מינים קרובים במשפחת הסולניים.
ליסיאנתס רנטונט הוא שיח זקוף, שאינו מטפס ואינו קוצני, הפורח לאורך כל השנה.
זהו שיח פתוח או מסועף מהבסיס, שגובהו נע בין מטר אחד ל-3 מטרים, ולעיתים רחוקות מגיע ל-4 מטרים.
רוחב השיח כ-2 מטרים או יותר.
השיח מכוסה בשערות לבנבנות, פשוטות או מסועפות, חסרות בלוטות או בלוטיות.
הגבעולים דקים, זקופים או נטויים כלפי מעלה, ורְבוּעִים (בעלי ארבע פאות).
מקצועות הגבעולים (קו הגבול בין שתי פאות בגוף תלת־ממדי) בולטים במיוחד ונמשכים מהמפרקים.
מבחינה אנטומית, מיני משפחת הסולניים מתאפיינת בנוכחות שיפה פנימית בגבעול.
לעיתים אפשר להבחין בצורת זיגזג מובהקת של הגבעולים .
אורך הפטוטרת נע בין 0.8 ל-2.5 ס"מ, ובבסיסה חסרים לוואים.
העלים פשוטים ותמימים, מסורגים בחלקו התחתון של הגבעול, ונגדיים או בודדים בחלקו העליון, סמוך לתפרחות.
הם חסרי ריח ושעירים קלות בחלקם התחתון, באופן כמעט בלתי מורגש.
"עלים נגדיים" במין זה ובסולניים בכלל אינם באמת עלים נגדיים במובן הטהור אלא תוצאה של מיזוג סימפודיאלי (Concaulescence).
ראו הרחבה בפרק "הסתעפות הגבעולים בסולניים והופעת עלים בודדים, זוגיים או בקבוצות" בערך סולניים.
הטרפים דמויי ביצה, אזמל או אליפסה, ואורכם נע בין 2.5 ל-10 ס"מ.
שפת הטרף לרוב תמימה, ולעיתים גלונית במקצת.
בסיס הטרף דמוי יתד, ולעיתים בלתי סימטרי, וקודקודו חד או מחודד.
התפרחות חיקיות, המופיעות לרוב בקבוצות קטנות (fascicles) הכוללות פרח אחד עד 7 פרחים, הנמצאים בקצה הגבעול.
עוקצי הפרחים זקופים, ישרים, באורך של 0.5 עד 2.5 ס"מ, ומחוברים לגבעול בנקודת חיבור מעובה.