tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סגנית אלופת העונה הסדירה, לינשפין, בחרה ביורגודן והדיחה אותה מהפלייאוף, 4:1 במשחקים.
במהלך עונת 2008/09 כל המשחקים נערכו בהובט.
יורגודן הייתה לעיתים קרובות קרובה למקומות ההדחה.
חמישה ניצחונות רצופים לאחר השנה החדשה הציבו את יורגודן על קרקע בטוחה.
למרות שהקבוצות במקומות הפלייאוף האחרונים המשיכו לנצח, הקבוצה הגיעה למקום העשירי בטבלת הליגה.
עונת 2009/10 החלה עם טורניר קדם העונה של הגביע הנורדי, בו זכתה יורגודן.
היא סיימה במקום השני בליגה והפסידה בגמר ל-HV71; הקבוצה ניצחה במשחק הראשון 4:3 אך הפסידה 4:2 במשחקים.
חמישה מתוך שישה ממשחקי הגמר הגיעו להארכה.
היה זה הגמר הראשון עבור יורגודן מאז פלייאוף 2001.
לאחר שהתקשתה לאורך עונת 2011/12, סיימה הקבוצה במקום האחד-עשר ונאלצה לשחק במשחקי העלייה והירידה ב-2012. לאחר מכן, ירדה הקבוצה לליגה השנייה ההוקי אלסוונסקאן לעונת 2012/13 לאחר שלא הצליחה לנצח במשחקי העלייה.
בכך הסתיימה לה ריצה במשך 35 שנים של עונות רצופות באליטסריין עבור יורגודן.
כתוצאה מכך, פיטרה יורגודן את המנכ"ל יון ירְלפלְט והחליפה אותו בצ'ארל בּרִילוּנְד.
בוצעו גם קיצוצים גדולים בתקציב, למשל תקציב שכר השחקנים קוצץ בחצי.
הקבוצה שמה לה מטרה לחזור לאליטסריין מיד בעונה שלאחר מכן.
הקבוצה הגיעה למקום החמישי בעונה הסדירה ונאלצה לשחק משחקי מוקדמות של הקוואלסריין ב-2013. עם זאת, יורגודן לא הצליחה להגיע למקום האחרון והעונה הסתיימה.
הקבוצה ראתה עידן חדש בעונת 2013/14, כאשר השחקנים הוותיקים קריסטופר אוטוסון, יימי אלווסטד, פרדריק ברמבד וכריסטיאן איאֵקלונד פרשו.
למרות תקופה קשה בנובמבר עם שישה הפסדים רצופים, יורגודן סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלת הליגה, מה שהבטיח את המקום ב-2014 בקוואלסריין.
המאבק על המקום השני נגד ארברו היה צמוד והיה צריך להיות מוכרע בסיבוב האחרון של הקוואלסריין.
יורגודן הצליחה לתפוס את המקום עם 17 נקודות, אותו מספר כמו רגלה, אך עם הפרש שערים טוב יותר בגלל ניצחון 6:2 מול וסטרוס במשחק האחרון של העונה.
בכך יורגודן עלתה שוב לליגה הבכירה.
מועצת המנהלים של ליגת ההוקי השוודית עוררה מחלוקת עם ההחלטה לחלק מחדש 6 מיליון קרונה שוודית של חסות טלוויזיה מיורגודן לקבוצה היריבה הטרייה AIK במאי 2014. AIK קיבלה את הכסף כדי להקל על המעבר מה-SHL לליגת המשנה.
הדבר זכה לביקורת נרחבת על ידי יורגודן, אוהדים ומועדונים בהוקי אלסוונסקאן.
עונת 2018/19 הייתה מוצלחת במיוחד.
הקבוצה העפילה לגמר ה-SHL, לאחר שהביסה את חלפטאו ברבע הגמר ואת פרייסטד בחצי הגמר.
הייתה זו הופעת הגמר הראשונה של הקבוצה מאז 2010. בגמר נפגשה מול פרלונדה וזו הביסה אותה בשישה משחקים.
לאחר עונה חלשה ב-2022, בה סיימה הקבוצה במקום ה-13 בטבלת הליגה בעונה הסדירה, נאלצה הקבוצה לשחק בפלייאוף העלייה והירידה מול טימרו.
יורגודן כשלה והפסידה בארבעה משחקים - הפסד שמשמעותו ירידה לליגה השנייה.
במהלך שתי העונות הבאות, הקבוצה שיחקה במשחקי גמר המוקדמות, אך הפסידה למודו וברינס בהתאמה.
בעונת 2024/25, זכתה יורגודן בעונה הסדירה וניצחה את מורה בארבעה משחקים ברבע גמר המוקדמות ואת סודרטליה תוך שבעה משחקים בחצי הגמר.
גמר העלייה היה בעצם דרבי מול יריבתה AIK והקבוצה ניצחה בחמישה משחקים ובכך חזרה לליגה הבכירה לעונת 2025/26.
זוהי רשימה חלקית של חמש העונות האחרונות שהושלמה על ידי יורגודן.
הסבר קוד; מ—משחקים ששיחקו, נ—ניצחונות, ה—הפסדים, ת—משחקי שוויון, ש"ע—שערים עבור, ש"נ—שערים נגד, נק—נקודות.
מוביל הנקודות: נקודות (שערים + אסיסטים)
עונה ליגה עונה סדירה תוצאות פלייאוף מוביל הנקודות (עונה סדירה) סיום מ נ ה ת ש"ע ש"נ נק 2020/21 SHL 10 521726913915165 הפסידו בשמינית הגמר 2:1 (פרלונדה) ב.
יורגודן הפרישה בסך הכול תשעה מספרי שחקנים:
מספר 2 של רולנד סטולץ, שבילה 15 עונות עם יורגודן בין 1955 ל-1970. כמו כן, מספר 2 שלבש צ'ארלס ברילונד הופרש גם כן על ידי הקבוצה, ב-24 בינואר 2012. ברילונד שיחק 12 עונות עם יורגודן וניצח חמש פעמים באליפות שוודיה.
היה קפטן הקבוצה בארבע עונותיו האחרונות לפני פרישתו ב-2001. בנוסף זכה פעמיים במדליית זהב באליפות העולם בהוקי קרח (1991, 1992) וכן פעם אחת במדליית הזהב באולימפיאדת לילהאמר.
מספר 5 של סוון "טומבה" יוהנסון.
מספר 11 של ינס אהלין.
מספר 12 של לארס ביורן.
מספר 16 של ניקלאס פאלק.
מספר 22 של הוקאן סדגריאן.
מספר 25 של מיקאל יוהנסון.
הצטרף למועדון ב-1985. יוהנסון שיחק שבע עונות לפני שהצטרף ל-EHC Kloten בליגה השווייצרית הלאומית.
חזר ליורגודן ב-1997 ושיחק שמונה עונות נוספות במועדון.
המספר הופרש ב-15 בפברואר 2007.
מספר 27 של תומאס איריקסון.
הצטרף לקבוצה ב-1976 ושיחק ארבע עונות לפני שעבר לפילדלפיה פליירס.
חזר ב-1981 ושיחק שתי עונות לפני שחזר לפילדלפיה פעם נוספת.
ב-1986 חזר איריקסון שוב ושיחק שמונה עונות נוספות.
ארבעה שחקני יורגודן ושני מייסדים התקבלו להיכל התהילה של פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית:
ארנה גרוננדר, יושב ראש ותיק של המועדון, התקבל בשנת 1997. גרוננדר היה גם יו"ר איגוד ההוקי קרח השוודי בין 1978 ל-1983.
ארנה סטרמברי, המאמן הראשי של הקבוצה בין 1956 ל-1960 והמאמן הראשי של נבחרת שוודיה בין 1960 עד 1971.
החלוץ סוון "טומבה" יוהנסון נבחר באותה שנה וייצג את נבחרת שוודיה בארבעה משחקים אולימפיים וב-14 אליפויות עולם.
הוא שיחק בסך הכל 245 משחקים וכבש 186 שערים בנבחרת הלאומית, מה שהופך אותו למבקיע המוביל של נבחרת שוודיה בכל הזמנים.
המגן לארס ביורן נבחר בשנת 1998 וייצג את שוודיה בשלושה משחקים אולימפיים ובתשע אליפויות עולם.
הוא שיחק בסך הכול 217 משחקים בנבחרת.
המגן רולנד סטולץ נבחר בשנת 1999 וייצג את נבחרת שוודיה בשלושה משחקים אולימפיים וב-12 אליפויות עולם.
הוא שיחק בסך הכול 218 משחקים בנבחרת.
החלוץ קנט נילסון התקבל ב-2006. הצטרף ב-1973 ושיחק בקבוצה במשך שלוש עונות.
לאחר 11 עונות בצפון אמריקה ותקופה קצרה באיטליה ובשווייץ, חזר נילסון ליורגודן לעונה אחת ב-1988 וזכה באליפות שוודיה.
הוא עשה סיבוב נוסף בשווייץ לפני ששיחק את עונתו האחרונה והחמישית בקבוצה ב-1992. נילסון ייצג את נבחרת שוודיה ב-94 משחקים.
יורְגֵן הַבֶּרְמַאס הוא פילוסוף ותאורטיקן חברתי גרמני במסורת של התאוריה הביקורתית.
עבודתו מתמקדת ביסודות התאוריה החברתית והאפיסטמולוגיה, בניתוח של חברות קפיטליסטיות תעשייתיות מתקדמות, של דמוקרטיה ושלטון החוק בהקשר ביקורתי והתפתחותי-חברתית, ושל פוליטיקה עכשווית, בעיקר בגרמניה.
שימש פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט.
נבחר ב-1994 כחבר האקדמיה הבריטית, בשנת 2005 זכה בפרס הולברג, בשנת 2012 בפרס היינריך היינה ובשנת 2013 בפרס ארסמוס.
הברמאס, יליד דיסלדורף, פרץ אל הזירה האינטלקטואלית הגרמנית בשנות ה-50 של המאה ה-20 עם ביקורת רבת השפעה על הפילוסופיה של מרטין היידגר.
הוא למד פילוסופיה וסוציולוגיה תחת התאורטיקנים הביקורתיים מקס הורקהיימר ותיאודור אדורנו במוסד למחקר חברתי שבאוניברסיטת יוהאן וולפגנג גתה שבפרנקפורט, אך עקב קרע בין השניים קיבל את הסמכתו במדע המדינה באוניברסיטת מרבורג תחת וולפגנג אבנדרות'.
באופן יוצא דופן, לגבי הזירה האקדמית הגרמנית באותה תקופה, נקרא לשמש כפרופסור שלא מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, תפקיד בו החזיק עד שחזר לפרנקפורט למשרה מן המניין.
בשנת 1971 קיבל הברמאס משרה במכון מקס פלאנק שבשטארנברג (ליד מינכן) ועבד שם עד שנת 1983, שנתיים לאחר שפרסם את עבודתו הגדולה, התאוריה של פעולה תקשורתית (The Theory of Communicative Action).
לאחר מכן חזר הברמאס לתפקידו בפרנקפורט ולראשות המכון למחקר חברתי.
גם לאחר שפרש מהאוניברסיטה פרנקפורט בשנת 1993, המשיך הברמאס לפרסם רבות.
בשנת 2021 סירב לקבל פרס ספרותי על שם זאיד בן סולטאן אאל נהיאן ומתח ביקורת על זכויות האדם באיחוד האמירויות הערביות.
הברמאס שילב מספר מסורות אינטלקטואליות לכדי מסגרת מקיפה של תאוריה חברתית ופילוסופית:
המחשבה הפילוסופית הגרמנית של קאנט, שלינג, הגל, דילתי, הוסרל וגדמר.
המסורת המרקסיסטית, הן זו של מרקס עצמו והן המסורת הביקורתית הנאו-מרקסיסטית של אסכולת פרנקפורט
התאוריות הסוציולוגיות של ובר, דורקהיים ומיד.
הפילוסופיה של הלשון ותאוריות מעשה הדיבור (Speach act) של לודוויג ויטגנשטיין, אוסטין וסרל.
המסורת הפרגמטיסטית האמריקאית של פרס וג'ון דיואי.
תאוריית המערכת החברתית של פרסונס.
מטרתו העיקרית של הברמאס הייתה יצירת תאוריה חברתית שהיא גם מסגרת מוסרית אוניברסלית בלתי מדכאת וכוללנית.
המסגרת נשענת על הטיעון כי לכל מעשי הדיבר יש מהות פנימית - המטרה של הבנה הדדית, ושלישויות אנושיות יש את היכולת התקשורתית לגרום לכזו הבנה.
האברמאס בנה מסגרת זו מתוך תאוריית מעשה הדיבר של אוסטין וסרל, התאוריות על התפתחות מוסרית של ז'אן פיאז'ה ולורנס קוהלברג, ומוסר השיח של עמיתו מהיידלברג, קרל-אוטו אפל.
בתחום הסוציולוגי, תרומתו העיקרית של הברמאס היא פיתוח של תאוריה מקיפה לאבולוציה חברתית ולמודרניזציה, המתמקדת בהבדל שבין רציונליות ורציונליזציה תקשורתיות מצד אחד ובין רציונליות ורציונליזציה אסטרטגית\אינסטרומנטלית מצד שני.
מסגרת זו כוללת ביקורת מנקודת מבט תקשורתית על תאוריית המערכות החברתיות המבוססת על בידול, שפותחה על ידי ניקולס לוהמן, תלמידו של פרסונס.
הגנתו על החברה המודרנית ועל החברה האזרחית היוותה מקור השראה לאחרים, ונחשבת לאלטרנטיבה פילוסופית עיקרית לסוגים השונים של פוסט-סטרוקטורליזם ופוסט מודרניזם.
כמו כן, הברמאס הציע ניתוח רב-השפעה של הקפיטליזם המאוחר.
בין תלמידיו הבולטים היו הסוציולוג הפוליטי קלאוס אופה, התאורטיקן הסוציולוגי הנס יואז, והתאורטיקן של האבולוציה החברתית, קלאוס אדר, הפילוסוף החברתי אקסל הונת, הפילוסוף האמריקאי תומאס מקארתי והסופר האוסטרי פטר הנדקה.
פרסומו של הברמאס הוא כאינטלקטואל ציבורי, לא פחות מאשר כחוקר, והוא השתמש בעיתונות העממית על מנת לתקוף היסטוריונים, שלדעתו נקטו בעמדה אפולוגטית כלפי מבצעי השואה וניסו להציב אותה בפרספקטיבה יחסית או להפחית מערכה.
מחוץ לגרמניה, פרסומו העיקרי בא לו, יש להניח, בשל ההמשגה של הספרה הציבורית.
הספרה הציבורית הודרכה על ידי נורמה של ויכוח רציונלי ודיון ביקורתי שבו העוצמה של טענתו של אדם הייתה חשובה יותר מאשר זהותו
לפי הברמאס, מגוון גורמים הביאו לקריסה של הספרה הציבורית הבורגנית של הנאורות.
החשוב מביניהם, כוחות מבניים, ובעיקר הצמיחה של מדיית-המונים מסחרית, הביאה למצב שבו המדיה נעשתה יותר למוצר - משהו אותו צורכים - ופחות מכשיר לדיון ציבורי.
בחיבורו העיקרי, "תאוריה של פעולה תקשורתית" (1984), הוא מבקר את התהליך החד-צדדי של מודרניזציה, המקובל בידי כוחות של רציונליזציה כלכלית ומנהלית.
הברמאס משרטט את המעורבות הגדלה של מערכות פורמליות בחיים היומיומיים שלנו כמקבילה להתפתחות של מדינת הרווחה, קפיטליזם קואופרטיבי ותרבות צריכה המונית.
מגמות אלה, המחזקות זו את זו, עושות רציונליזציה לתחומים נרחבים של החיים הציבוריים, ומשליטות עליהם את הלוגיקה של יעילות ושליטה.
מפלגות פוליטיות וקבוצות אינטרסים מחליפות את הדמוקרטיה ההשתתפותית, והחברה נשלטת ממקום מרוחק יותר ויותר מהאזרחים.
כתוצאה מכך, הגבולות בין הציבורי והפרטי, היחיד והחברה, המערכת ועולם-החיים מתמסמסות.
חיים ציבוריים דמוקרטיים פורחים רק כאשר מוסדות נותנים לאזרחים את הכוח לדון בנושאים של חשיבות ציבורית.
הוא מתאר טיפוס אידיאלי של "מצב דיבור אידיאלי", שבו הגורמים השונים הם בעלי עוצמה זהה ביחס ליכולת השיח שלהם, מכירים בשוויון החברתי הבסיסי זה של זה, והדיבור אינו מופרע או מעוות בידי אידאולוגיה או הבנה מוטעית.
הברמאס אופטימי לגבי האפשרות של תחייה של הספרה הציבורית.
הוא מקווה לעתיד שבו תתפתח קהילה ציבורית שתתעלה מעל למדינת-הלאום המבוססת על דמיון אתני ותרבותי, לכזו המבוססת על זכויות וחובות שוות של אזרחים.
זוהי תאוריה דמוקרטית של שיח, שמחייבת קהילה פוליטית שתוכל להגדיר באופן קולקטיבי את הרצון הפוליטי שלה, וליישם אותה כמדיניות ברמה של מערכת משפטית.
מערכת פוליטית זו מצריכה ספרה פוליטית אקטיביסטית, שבה ניתן יהיה לדון בנושאים בעלי עניין משותף ונושאים פוליטיים, והעוצמה של דעת הקהל תוכל להשפיע על תהליך קבלת ההחלטות.
כמה חוקרים מוכרים ביקרו את התאוריה של הברמאס מכמה היבטים.
ג'ון ת'ומפסון העיר כי הרעיון של ספרה ציבורית הוא מיושן לנוכח הפריחה של תקשורת המונים.
מייקל שדסון טוען באופן כללי יותר שספרה ציבורית כתחום של דיון רציונלי טהור מעולם לא הייתה קיימת.
יורגן הברמאס, חברה וזהות בימינו: ראיונות ומסות, תרגום: דוד ארן.
יורגן הברמאס, הקונסטלציה הפוסט לאומית, תרגום: יעקב גוטשלק.
יורגן הברמאס, עתידו של טבע האדם, תרגום: אדם טננבאום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003.
ג'יובנה בוראדורי, פילוסופיה בזמן טרור: שיחות עם הברמאס ודרידה, תרגום: רועי ברנד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004.
יורגן הברמאס, אזרחות וזהות לאומית, הוצאת רסלינג, 2016.
יורגן קלינסמן הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן בהווה, המאמן את נבחרת קוריאה הדרומית.
ככדורגלן, קלינסמן שיחק בעמדת החלוץ וכונה "מפציץ הזהב" בזכות יכולת הכיבוש ושערו הבלונדיני.
לקלינסמן הייתה קריירה מוצלחת בשטוטגרט, בה הפך לאחד החלוצים המובילים בגרמניה, והוכתר כמלך השערים וככדורגלן השנה בגרמניה, באינטר מילאנו, עמה זכה בגביע אופ"א, במונקו, טוטנהאם, ובאיירן מינכן, עמה זכה באליפות הבונדסליגה ובגביע אופ"א.
גם הקריירה הבינלאומית של קלינסמן הייתה עשירה במיוחד, כאשר זכה במונדיאל 1990 עם נבחרת גרמניה המערבית, וביורו 1996 עם נבחרת גרמניה.
כמאמן, קלינסמן אימן את נבחרת גרמניה במונדיאל 2006 והציג כדורגל התקפי מאוד שזכה לשבחים רבים, אך נבחרתו סיימה את המונדיאל רק במקום השלישי.
קלינסמן אימן בעונת 2008/09 את באיירן מינכן, אך פוטר לפני סוף העונה בגין תוצאות חלשות.
החל משנת 2011 קלינסמן אימן את נבחרת ארצות הברית, אותה הדריך במונדיאל 2014 ובקופה אמריקה 2016, ונחשב למאמן ששיפר מאוד את הכדורגל האמריקאי במהלך כהונתו בתפקיד.
עם זאת, קלינסמן פוטר במהלך מוקדמות מונדיאל 2018, בהן השיג מספר הפסדים.
בשנת 2004 נבחר קלינסמן על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קלינסמן נכנס לכדורגל לראשונה בגיל שמונה, ושיחק בכל עמדה, אפילו שוער.
הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בגיל שבע עשרה בקבוצת שטוטגרטר קיקרס, שבזמנו הייתה בליגה השנייה.
בעונת 1982/83 הפך קלינסמן לשחקן הרכב, ובעונת 1983/84 רשם עונת שיא בשטוטגרטר קיקרס, כאשר הבקיע 19 שערי ליגה.
נוסף על היותו כובש שערים מחונן, קלינסמן גם נודע אז במהירותו, כאשר שיפר אז את שיאו בריצת 100 מטרים מ-11.7 שניות ל-11 שניות.
הצלחתו לא נעלמה מהמועדונים הגדולים, ובשנת 1984 הצטרף קלינסמן אל היריבה העירונית של שטוטגרטר קיקרס, שהיא שטוטגרט מהבונדסליגה, שהייתה אז אלופת גרמניה הטרייה.
בעונתו הראשונה בשטוטגרט, הבקיע קלינסמן 15 שערי ליגה, ובצוותא עם קרל אלגוור היה חלק מצמד התקפי איכותי.
עם זאת, עונה זו של שטוטגרט נחשבה לאכזבה, שכן הקבוצה סיימה במקום העשירי בלבד, עונה לאחר שזכתה באליפות.
בשתי העונות הבאות הבקיע קלינסמן 16 שערים בכל אחת והמשיך את שיתוף הפעולה עם אלגוור, אך שטוטגרט לא התקרבה לצמרת.
עם זאת, קלינסמן הגיע בעונת 1985/86 לגמר הגביע הגרמני, בו הובסה קבוצתו 2–5 על ידי באיירן מינכן.
קלינסמן הבקיע את השער האחרון במשחק זה.
בעונת 1987/88 רשם קלינסמן את עונת השיא שלו בשטוטגרט, כאשר הבקיע 19 שערי ליגה, אחד מהם בבעיטת מספרת מול באיירן מינכן, והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה, ושטוטגרט סיימה במקום הרביעי.
באותה שנה, נבחר קלינסמן בפעם הראשונה ככדורגלן השנה בגרמניה.
בעונת 1988/89 קלינסמן היה פצוע בחלק מהמחזורים, והבקיע 13 שערי ליגה בסך הכל.
שטוטגרט סיימה את העונה הזו במקום החמישי, אך הגיעה לשלב הגמר בגביע אופ"א, שם הפסידה לנאפולי של דייגו מראדונה לאחר הפסד 2-1 בנאפולי, בו קלינסמן לא שיחק, ותיקו 3-3 בבית, בו הבקיע קלינסמן את השער הראשון לשטוטגרט, שכאמור לא הספיק.
בתום עונה זו, עזב קלינסמן את שטוטגרט לאחר חמש עונות, בהן הבקיע 79 שערי ליגה ב-156 הופעות, וחתם באינטר מילאנו.
קלינסמן חבר באינטר מילאנו לשני גרמנים אחרים, לותר מתאוס ואנדראס ברמה, כאשר חתם בקיץ 1989 על חוזה לשלוש שנים.
על אף שלקבוצה הייתה אוריינטציה הגנתית מאוד בתקופתו של המאמן ג'ובאני טרפטוני, קלינסמן הבקיע בעונתו הראשונה בקבוצה 13 שערים, ואינטר סיימה במקום השלישי.
קלינסמן התאקלם היטב באיטליה, והפך לאהוב מאוד על ידי הקהל של אינטר, בין השאר בגלל שלמד במהרה את השפה האיטלקית.
בעונת 1990/91 קלינסמן הבקיע 14 שערי ליגה ושוב אינטר סיימה במקום השלישי, אך גם זכתה בגביע אופ"א לאחר ניצחון במפגש כפול על רומא בגמר, בו אינטר ניצחה 2-0 במשחק הראשון ורומא ניצחה 0–1 בגומלין.
קלינסמן שיחק את מלוא 180 הדקות ולא הבקיע בגמר זה.
עונת 1991/92 הייתה עונת נפל הן עבור אינטר, שסיימה רק במקום השמיני בליגה, והן עבור קלינסמן, שהבקיע שבעה שערים בלבד.
באותה עונה אימן את אינטר המאמן קוראדו אוריקו, ותופעת המחנות בקרב השחקנים רווחה מאוד, והיה ברור כי זו תהיה עונתו האחרונה של קלינסמן באינטר, מה שאומנם קרה.
בתום עונה זו, עזב קלינסמן את אינטר לאחר שלוש עונות, בהן הבקיע 34 שערי ליגה ב-95 הופעות, וחתם במונקו.
לאחר יורו 1992, חתם קלינסמן במונקו, והוביל את הקבוצה בעונת 1992/93 למקום השני בליגה הצרפתית, כשהוא מבקיע 19 שערי ליגה.
קלינסמן ומונקו זכו במקום בליגת האלופות לעונת 1993/94, בגין פרשת השוחד של אולימפיק מרסיי שנשללו ממנה האליפויות בהן זכתה באותה תקופה.
קלינסמן הגיע עם מונקו לחצי גמר ליגת האלופות בעונה זו, שם הודחה הקבוצה על ידי מילאן.
בליגה הצרפתית הקמפיין של מונקו היה מוצלח הרבה פחות, והקבוצה סיימה במקום התשיעי בלבד, כשקלינסמן הבקיע רק עשרה שערי ליגה, בין השאר מאחר שנפצע והיה מושבת למשך חודשיים.
באותה עונה, קלינסמן הרבה לבקר את תפקודם של חבריו לקבוצה, ועזב את המועדון בתום העונה, על אף שנשארה לו שנה נוספת בחוזה, וחתם בטוטנהאם.
למרות שהעונה השנייה של קלינסמן במונקו הייתה פחות מוצלחת מהראשונה, קלינסמן נבחר בפעם השנייה בקריירה ככדורגלן השנה בגרמניה, לשנת 1994.
ביולי 1994, לאחר הצלחתו האישית והכישלון הקבוצתי של נבחרת גרמניה במונדיאל 1994, חתם קלינסמן בטוטנהאם, תמורת שני מיליון לירה שטרלינג שהועברו למונקו.
מעברו של קלינסמן לטוטנהאם הפתיע רבים, ועורר התנגדות מסוימת באנגליה, מאחר שקלינסמן היה חלק מנבחרת גרמניה המערבית שהדיחה את נבחרת אנגליה בחצי גמר מונדיאל 1990, ובגלל מוניטין שצבר כצוללן המתחזה ברחבה על מנת לסחוט פנדלים.
במשחק הבכורה שלו בקבוצה, הבקיע קלינסמן שער בנגיחה מול שפילד ונסדיי, וחגג את השער בצורה מחאתית בצלילה אל הקרקע.
קלינסמן רכש עד מהרה את אהבתם של האוהדים והעיתונאים, והגדיל לעשות עיתונאי של הגארדיאן, שכתב עם הגעתו של קלינסמן לקבוצה מאמר בשם "למה אני שונא את יורגן קלינסמן", וכעבור חודשיים כתב מאמר בשם "למה אני אוהב את יורגן קלינסמן".
בתום עונה זו זכה קלינסמן בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות עיתונאי הכדורגל, לאחר שהבקיע 21 שערי ליגה ו-30 סך הכל בכל המסגרות, וסיים עם טוטנהאם במקום השביעי בליגה.
קלינסמן הפך לדמות פופולרית מאוד באנגליה, גם בזכות חוש ההומור שלו וכישרון המשחק הרב שלו, ובאותה שנה נמכרו כ-150 אלף חולצות שלו באנגליה.
עד היום לקלינסמן יש מעמד של אגדה בטוטנהאם, והוצבה דמות שלו במוזיאון השעווה מאדאם טוסו בלונדון.
באותה עונה, הגיע קלינסמן עם טוטנהאם לחצי גמר גביע ה-FA, לאחר שהבקיע שער ניצחון מאוחר נגד ליברפול ברבע הגמר, אך טוטנהאם הובסה בחצי הגמר על ידי אברטון.
בתום עונה אחת בלבד בטוטנהאם, עזב קלינסמן את המועדון וחתם בבאיירן מינכן.
בעונתו הראשונה בבאיירן מינכן, קלינסמן שיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם מהמט שול, אלכסנדר ציקלר, אמיל קוסטדינוב וז'אן-פייר פאפן, וסיים כסגן מלך השערים של הבונדסליגה עם 16 הבקעות, בצוותא עם שון דאנדי וג'ובאני אלבר.
חסר לקלינסמן שער אחד בלבד כדי להשתוות למלך השערים לאותה עונה, פרדי בוביץ'.
באיירן מינכן סיימה את העונה הזו במקום השני, מרחק של שש נקודות מהאלופה בורוסיה דורטמונד.
עם זאת, באיירן מינכן זכתה בעונה זו בגביע אופ"א, לאחר צמד ניצחונות על בורדו בשלב הגמר בתוצאות 2-0 ו-1–3, כשקלינסמן מבקיע את השער השלישי במשחק הגומלין, וסך הכל 15 שערים בגביע אופ"א באותה עונה, לרבות רביעייה וצמד מול בנפיקה ליסבון, וצמדים מול לוקומוטיב מוסקבה, ריית' רוברס ונוטינגהאם פורסט.
קלינסמן סיים את העונה בגביע אופ"א כמלך השערים בפער עצום מסגנו רונאלדו, שסיים את העונה עם שישה שערים.
בעונתו השנייה במועדון, הבקיע קלינסמן 15 שערי ליגה ושוב היה המבקיע המוביל בבאיירן מינכן, כאשר ההתקפה התחזקה במריו באסלר ורוג'רו ריציטלי.
באיירן מינכן זכתה בעונה זו באליפות הבונדסליגה.
בתום עונה זו, עזב קלינסמן את המועדון, וחתם בסמפדוריה.
עם עזיבתו את באיירן מינכן, חתם קלינסמן בסמפדוריה האיטלקית, שם שיחק חצי עונה בלבד, והבקיע שני שערים בשמונה הופעות.
במחצית העונה שב קלינסמן לטוטנהאם, והבקיע מספר שערים חשובים שהצילו את המועדון מנשירה לליגת המשנה.
לקלינסמן הייתה קריירה משגשגת בנבחרות גרמניה המערבית וגרמניה.
את הבכורה הבינלאומית ערך קלינסמן בשנת 1987, ומאז ערך 108 הופעות בהן כבש 47 שערים.
נתון זה ממקם את קלינסמן, נכון ליולי 2016, במקום השישי בדירוג שיאני ההופעות של הנבחרת, ובמקום הרביעי בטבלת שיאני ההבקעות, בצוותא עם רודי פלר.
קלינסמן הבקיע 11 שערים במונדיאלים, כאשר רק חמישה שחקנים מכל הנבחרות הבקיעו יותר.
בשנת 1988 כיכב קלינסמן באולימפיאדת 1988 בה זכה במדליית ארד, לאחר שנבחרתו הפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברזיל בבעיטות הכרעה, וניצחה 0–3 את נבחרת איטליה בקרב על מדליית הארד, בו קלינסמן הבקיע את השער הראשון.
בדרך למדליית הארד, קלינסמן וגרמניה המערבית ניצחו ברבע הגמר את נבחרת זמביה בתוצאה 0–4, במשחק בו קלינסמן הבקיע שלושער.
באותה שנה, קלינסמן הגיע עם נבחרת גרמניה המערבית לחצי גמר יורו 1988, בו הפסיד עם נבחרתו לנבחרת הולנד.
קלינסמן הבקיע שער אחד ביורו 1988, בניצחון 0–2 בשלב הבתים מול נבחרת דנמרק.
בשנת 1990 קלינסמן היה חלק חשוב בזכייה של נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1990, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה.
במונדיאל זה, קלינסמן הבקיע שלושה שערים, שניים מהם בשלב הבתים, מול נבחרות יוגוסלביה ואיחוד האמירויות, ושער נוסף בשמינית הגמר מול נבחרת הולנד, במשחק בו קלינסמן נאלץ לשחק כחלוץ יחיד החל מהדקה ה-22, בה הורחק רודי פלר.
על הופעתו במשחק זה מול הולנד, שנתיים לאחר ההפסד בחצי גמר יורו 1988 לנבחרת זו, זכה קלינסמן לשבחים רבים.
במשחק הגמר מול ארגנטינה, הורחק הארגנטינאי פדרו מונסון, שהיה המורחק הראשון בתולדות משחקי גמר המונדיאל, בגין עבירה על קלינסמן, שהואשם בהתחזות על מנת להטעות את השופט.
קלינסמן הכחיש טענה זו, ובשנת 2004 טען שהעבירה של מונסון גרמה לחתך באורך 15 סנטימטרים על השוקה שלו.
ביורו 1992 הבקיע קלינסמן בהפסד של נבחרת גרמניה המאוחדת 3-1 לנבחרת הולנד בשלב הבתים, והגיע עם הנבחרת עד הגמר, בו הפסידה במפתיע 0–2 לנבחרת דנמרק.
במונדיאל 1994 הבקיע קלינסמן את השער הראשון שהובקע בטורניר, בניצחון 0–1 של נבחרת גרמניה על נבחרת בוליביה במשחק הפתיחה של הטורניר, והוסיף שער בתיקו 1-1 מול נבחרת ספרד וצמד בניצחון 2–3 על נבחרת קוריאה הדרומית.
בנוסף, הבקיע קלינסמן שער בניצחון 2–3 על נבחרת בלגיה בשמינית הגמר, אך נבחרתו הודחה במפתיע ברבע הגמר לאחר הפסד 1–2 מול נבחרת בולגריה.
קלינסמן השתתף עם גרמניה גם ביורו 1996, וזכה עם הנבחרת בטורניר, כאשר בדרך לזכייה הבקיע צמד בניצחון 0–3 על נבחרת רוסיה, והבקיע את השער הראשון בניצחון 1–2 על נבחרת קרואטיה ברבע הגמר.
הטורניר האחרון בו קלינסמן השתתף היה מונדיאל 1998. בטורניר זה הבקיע קלינסמן שני שערים בשלב הבתים, בניצחונות על נבחרות ארצות הברית ואיראן, ושער שוויון מאוחר בדקה ה-75 במשחק שמינית הגמר מול נבחרת מקסיקו, בדרך לניצחון 2-1 משער של אוליבר בירהוף.
עם זאת, דרכה של גרמניה הסתיימה ברבע הגמר, לאחר תבוסה 0–3 לנבחרת קרואטיה.
לאחר טורניר זה, פרש קלינסמן ממשחק פעיל.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, קלינסמן החל קריירה עסקית.
הוא הפך לסגן נשיא של חברה לשיווק ספורט בארצות הברית והיה מעורב בכדורגל האמריקאי כחלק מקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי.
ב-26 ביולי 2004, קלינסמן חזר לגרמניה בתור המאמן החדש של הנבחרת הלאומית, לאחר פיטוריו של רודי פלר בעקבות הכישלון הגרמני ביורו 2004. קלינסמן החל תוכנית אגרסיבית והביא אוליבר בירהוף ואת יואכים לב בתור עוזרים.
תחילת דרכו של קלינסמן באימון נבחרת גרמניה הייתה קשה, בעיקר כאשר הפסיד 1–4 לנבחרת איטליה.
קלינסמן ספג ביקורות רבות על כך שאימן את נבחרת גרמניה בעוד הוא ממשיך להתגורר בארצות הברית.
ביקורות נוספות היו על סגנון המשחק ההתקפי מאוד שהנחיל קלינסמן לנבחרת גרמניה, כאשר הטענה העיקרית היא שקלינסמן זנח את ההגנה.
עוד נאמר על קלינסמן כי הוא לא בחר שחקנים על פי כושרם הנוכחי, אלא לפי העדפות אישיות בלבד, ובעיקר נטען כלפיו כי הוא מוסר את המושכות בידי שחקנים צעירים מדי לאותה תקופה, כפיליפ לאם, בסטיאן שווינשטייגר ולוקאס פודולסקי.
בגביע הקונפדרציות 2005 קלינסמן עורר את זעמו של השוער אוליבר קאן, כאשר ביצע רוטציות בין השוערים במהלך המשחקים, ונתן הזדמנויות לשוערי המשנה ינס להמן וטימו הילדברנד.
המתח בין השניים החריף כאשר באפריל 2006 החליט קלינסמן כי להמן יהיה השוער הראשון במונדיאל 2006, על סמך הופעותיו המוצלחות באותה שנה במדי ארסנל, עמה הגיע לגמר ליגת האלופות 2006.
במהלך מונדיאל 2006 עצמו, קלינסמן הצליח להשתיק את הביקורות הרבות עליו, כאשר הנבחרת השיגה שלושה ניצחונות משלושה משחקים בשלב הבתים, וניצחון נוסף בשמינית הגמר על נבחרת שוודיה.
קלינסמן וגרמניה אף עברו את נבחרת ארגנטינה ברבע הגמר, כשלכל אורך הדרך, גרמניה הציגה כדורגל מאוד התקפי.
עם זאת, הנבחרת הפסידה בחצי הגמר לנבחרת איטליה בתוצאה 2-0 לאחר הארכה.
במשחק על המקום השלישי, ניצחה גרמניה 1–3 את נבחרת פורטוגל, כאשר אוליבר קאן קיבל הזדמנות לראשונה בשער הנבחרת במונדיאל זה.
בתום הטורניר, צעדו רבים בברלין וקיבלו את קלינסמן בתשואות.
הצלחתו של קלינסמן בנבחרת עוררה קריאות להשאירו בתפקיד, ואפילו מבקרו החריף פרנץ בקנבאואר הביע את רצונו בהישארות קלינסמן, שבזכות הצלחתו אף זכה להיכנס למסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
על אף הצלחתו במונדיאל 2006 והלחץ הציבורי עליו שיישאר בתפקידו, הודיע קלינסמן לאחר המונדיאל כי לא ימשיך באימון הנבחרת, ובמקומו מונה עוזרו יואכים לב, שהמשיך לאמן באותו סגנון התקפי.
קלינסמן הסביר את פרישתו מהתפקיד בכך שהוא מעוניין להקדיש זמן למשפחתו ולחזור לחיים נורמליים, דבר שלא התאפשר לו לעשות כמאמן נבחרת גרמניה.
ב-11 בינואר 2008, באיירן מינכן הודיעה רשמית על מינוי יורגן קלינסמן לתפקיד המאמן החל מעונת 2008/09, כמחליף לאוטמאר היצפלד.
בסוף אפריל 2009 פוטר קלינסמן מתפקידו עוד לפני תום העונה, מיד לאחר הפסד ביתי לשאלקה 04 בתוצאה 0–1, שפגע קשות בסיכויי באיירן מינכן לזכות באליפות באותה עונה.
במקום קלינסמן מונה עד לתום העונה יופ היינקס, שהצליח לצמצם את הפער לשתי נקודות בלבד, אך לא היה בכוחו לזכות באליפות.
מאזנו של קלינסמן בכל המפעלים באותה עונה היה 25 ניצחונות, תשע תוצאות תיקו ועשרה הפסדים.
ב-29 ביולי 2011 הודיעה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית כי קלינסמן יחליף את מאמנה הקודם של נבחרת ארצות הברית, ביל בראדלי.
גם בנבחרת ארצות הברית ההתחלה של קלינסמן לא הייתה קלה, כאשר הפסיד ארבעה מששת משחקיו הראשונים, והוא התמודד עם ביקורות קשות מאוד.
ביולי 2013 זכה קלינסמן עם ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על נבחרת פנמה.
בגין הישגיו הרבים, ב-12 בדצמבר 2013 הודיעה התאחדות הכדורגל האמריקאית כי קלינסמן סיכם על הארכת חוזהו בנבחרת עד 2018 ויכהן גם כמנהל הטכני בנבחרת.
לקראת מונדיאל 2014, קלינסמן ספג ביקורות רבות על אי זימונו של לנדון דונובן, אחד הכדורגלנים הבולטים בארצות הברית בכל הזמנים, לסגל האמריקאי למונדיאל.
קלינסמן טען שזו הייתה ההחלטה הקשה ביותר בקריירה שלו כמאמן, אך הוא העדיף שחקנים בכושר טוב יותר.
במשחק הראשון של ארצות הברית במונדיאל, ניצחה הנבחרת האמריקאית 1–2 את נבחרת גאנה משער מאוחר של ג'ון ברוקס, שנכנס כמחליף.
במשחק השני ארצות הברית סיימה בתיקו 2-2 מול נבחרת פורטוגל לאחר שספגה שער שוויון בדקה ה-95 מרגלי גוסטבו וארלה.
שער זה סיבך את האמריקאים, שניצחון היה מבטיח להם עלייה.,לאמריקאים היו שלוש נקודות יותר מפורטוגל, אך היו אמורים לפגוש את נבחרת גרמניה, ובתרחישים מסוימים היו עלולים להיות מודחים אם היו מובסים על ידי הגרמנים והפורטוגלים מנצחים את גאנה.
קלינסמן וארצות הברית הפסידו רק 1-0 לאלופת העולם העתידית גרמניה, ואילו פורטוגל הסתפקה בניצחון 1–2 על גאנה והודחה מהמונדיאל.
בשמינית הגמר, פגשו ארצות הברית וקלינסמן את נבחרת בלגיה, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 כעבור 90 דקות, על אף 12 הצלות של השוער האמריקאי טים הווארד.
בהארכה, בלגיה ניצחה 1–2, וארצות הברית הודחה מהמונדיאל.
בחצי הגמר, הובסו קלינסמן וארצות הברית 0–4 על ידי נבחרת ארגנטינה, והפסידו 0–1 לנבחרת קולומביה במשחק על המקום השלישי.
ב-22 בנובמבר 2016 פוטר מתפקידו לאחר שני הפסדים במוקדמות מונדיאל 2018.
בנובמבר 2019 מונה קלינסמן כמאמן הרטה ברלין מהבונדסליגה עד לסוף עונת 2019/20, במקומו של אנטה צ'וביץ' שפתח את העונה בצורה חלשה.
ב-11 בפברואר 2020 התפטר מתפקידו לאחר 3 ניצחונות בלבד של הקבוצה מאז שהתמנה.
ב-27 בפברואר 2023 מונה למאמנה של נבחרת קוריאה הדרומית.
מלך השערים של הבונדסליגה: 1987/88
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1990
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל): 1994/95
שחקן החודש בפרמייר ליג: אוגוסט 1994
עם נבחרת ארצות הברית בכדורגל:
מאמן השנה של CONCACAF: 2013
בשנת 1995 קלינסמן הקים ביחד עם מספר חברים את עמותת אגפדיה לרווחת הילד, שמשמעות שמה ביוונית היא אהבת הילדים.
בשנת 1997, ביקר קלינסמן כקפטן נבחרת גרמניה ביד ושם, ביחד עם מאמנו ברטי פוגטס.
הביקור סוקר בהרחבה ועורר עניין רב בעולם.
קלינסמן גם חבר בעמותה הגרמנית "ללמוד לעתיד", שמטרתה היא תמיכה בלימוד צעירי גרמניה על השואה ושימור זיכרון השואה.
בשנת 1999 תרם קלינסמן את כל ההכנסות ממשחק ההוקרה שנערך לכבודו עם פרישתו למספר ארגוני רווחת הילד.
במשחק זה, שנערך בשטוטגרט בשנת 1999, נכחו גם בוריס בקר הטניסאי ובריאן אדמס המוזיקאי, שתרמו אף הם בעין יפה.
קלינסמן נולד בגופינגן שבגרמניה המערבית, ומשפחתו עברה לשטוטגרט כאשר היה נער.
משפחתו של קלינסמן מפעילה מאפייה ברובע בוטנאנג שטוטגרט, ולכן קלינסמן מכונה לעיתים "בן האופה מבוטנאנג".
קלינסמן עצמו הוא אופה מקצועי, לאחר שעבד במאפייה כשולייה לאופה הראשי.
קלינסמן נשוי לדוגמנית עבר אמריקאית בשם דבי צ'ין, והם מתגוררים בקליפורניה.
הם הורים לשני ילדים, ג'ונתן וליילה.
קלינסמן שולט בגרמנית, אנגלית, איטלקית וצרפתית, וברשותו רישיון להטסת מסוקים.
יורד נמוך הוא אלבומו השלישי של הזמר-יוצר הישראלי דן תורן, אשר יצא בתחילת ינואר 1996 ונחשב לאלבומו המצליח ביותר.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי ברי סחרוף והוא כולל את להיטו הגדול ביותר של תורן כאמן סולו, "שוב השקר הזה".
כמו כן גם התפרסמו השירים "אימפריות נופלות לאט", "יחסי ציבור של המוות" ו"טיפות של שיש" (שכתב מאיר גולדברג והלחין דן תורן).
בהקלטות השתתפה רשימה ארוכה ונכבדת של מוזיקאים ובהם ברי סחרוף וירמי קפלן.
בשנת 2002 זכה השיר "אימפריות נופלות לאט" לביצוע מחודש של חמי רודנר ושליחי הבלוז.
הגרסה נכללה באלבום "עוד סיבוב, הופעה חיה בבארבי" של דן תורן.
יחסי הציבור של המוות (4:36)
דן תורן - מילים (חוץ מ-2, 4 ו-9), לחנים, שירה, גיטרות וסמפלרים.
ברי סחרוף - הפקה מוזיקלית, גיטרות וקלידים.
מאיר גולדברג - מילים ("אימפריות נופלות לאט", "יחסי הציבור של המוות", "טיפות של שיש") וניהול אמנותי.
עמית לירון ואורן קפלן - גיטרות.
יובל שפריר, עודד פרח וירמי קפלן - תופים.
רמי פורטיס ומירב אסרה - קולות רקע.
רע מוכיח - כלי הקשה.
חיים לרוז ויאיר גת - בס
אוהד דקל - קלידים וסמפלרים
קרן לם - קרן אנגלית
יורדאן (בהולנדית: Jordaan) היא שכונה במרכז אמסטרדם.
האזור ידוע בגלריות האמנות הרבות שלו, בשווקים שנערכים בנורדרמארקט, בוסטרסטראאט ובלינדחראכט וכן בכך שבית אנה פרנק בו הסתתרה אנה פרנק במלחמת העולם השנייה נמצא בקצהו המערבי של הרובע, בסמוך לתעלת פרינסנחראכט.
הצייר רמברנדט שהתגורר בשלהי חייו בשכונה, בסמוך לתעלת רוזנחראכט, קבור בכנסיית וסטרקרק הסמוכה לשכונה.
מקור שם השכונה הוא ככל הנראה במילה "Jardin" , שכן התעלות הרבות בשכונה נושאות שמות עצים ופרחים; הסבר אחר משייך זאת לגינות החצרות הפנימיות שמצויות ברבים מבתי הרובע.
הסבר נוסף לשם השכונה מייחס אותו לשמה הקודם של תעלת פרינסנחראכט העוברת בשכונה – "ירדן" – על שם נהר הירדן.
השכונה נבנתה במחצית הראשונה של המאה ה-17 כשכונת מגורים למעמד הפועלים והתגוררו בה בני המעמדות הנמוכים ביותר באמסטרדם (כיום היא אחת משכונות היוקרה המבוקשות ביותר באמסטרדם).
הקמת הרובע החלה בשנת 1612, עם חפירת התעלות בהתאם למסלול השבילים שהיו באזור קודם לכן.
במהלך המאה ה-19 מולאו בעפר שש מתעלות השכונה (בהן הרוזנחראכט) במטרה לסלול בה כבישים.
בשל היותה מקום מגורים לבני מעמדות נמוכים ומעמד הפועלים, ניכרה בה השפעת תנועות פועלים.
הפגנות ומהומות פרצו בשכונה בשנים 1835, 1886, 1917, 1934 ושביתת פברואר של 1941 החלה בהפגנה שנערכה בכיכר נורדרמארקט שבשכונה.
כיום יש בשכונה גלריות אמנות רבות ומועדוני מוזיקה.
מדי שנה נערך בשכונה ה"יורדאנפסטיבל" (Jordaanfestival) – פסטיבל יורדאן למוזיקה.
יורגן נורברט קְלוֹפ הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני המשמש כמנהל הכדורגל העולמי של רד בול.
קלופ בילה את רוב שנותיו ככדורגלן מקצועני בקבוצת מיינץ 05. עם פרישתו ב-2001 הפך למאמן הקבוצה.
במהלך תקופתו כמאמן במיינץ, הביא את הקבוצה לעלייה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה.
ב-2008 מונה קלופ למאמן בורוסיה דורטמונד, אותה הוביל לזכייה בבונדסליגה ב- וב-, זכייה ב באותה השנה, זכייה ב ב-2013 וב-2014 והגיע עמה לגמר ליגת האלופות ב-2013.
קלופ זכה בפרס מאמן השנה בגרמניה ב-2011 וב-2012. באוקטובר 2015 הפך למאמן ליברפול, איתה הגיע לגמר גביע הליגה ולגמר הליגה האירופית בעונתו הראשונה.
ב-2018 הגיע עמה לגמר ליגת האלופות.
ב-2019 העפיל עם ליברפול לגמר בפעם השנייה ברציפות, כאשר הפעם זכתה קבוצתו בתואר.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה בפרמייר ליג.
ב-2022 זכה עמה גם בגביע הליגה וגם בגביע האנגלי וגם העפיל בפעם השלישית בארבע שנים לגמר ליגת האלופות.
לקלופ גם שתי זכויות בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג.
קלופ נולד בשטוטגרט, בירת מדינת באדן-וירטמברג, לנורברט קלופ, רוכל ושוער עבר.
הוא גדל באזור כפרי ב עם שתי אחיות גדולות.
לימים סיפר כי תמיד חלם בכלל להיות רופא אך לא חשב שהוא חכם מספיק בשביל זה.
בנעוריו החל לשחק כדורגל בקבוצות המקומיות גלאטן וארגנזינגן.
בזמן ששיחק ככדורגלן חובב, קלופ עבד מספר עבודות במשרה חלקית כולל עבודה בחנות השכרת וידאו מקומית והעמסת פריטים כבדים על משאיות.
את הקריירה המקצוענית שלו החל בפפורצהיים.
לאחר מכן עבר בין שלוש קבוצות מהעיר פרנקפורט: קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט, קבוצת ויקטוריה סינטליגן וקבוצת רוט-וייס פרנקפורט.
בקיץ 1990 חתם במיינץ 05, בה העביר את רוב שנותיו ככדורגלן מקצועני, עד פרישתו ב-2001. במקור תפקד קלופ כחלוץ, אך ב-1995 החל לשחק גם בעמדות ההגנה.
הוא כבש 52 שערי ליגה ב-325 הופעות במיינץ.
קלופ הודה כי גם כשחקן הוא הרגיש מתאים יותר לתפקיד ניהולי, לימים אמר: "היו לי רגליים מהליגה הרביעית וראש מהליגה הראשונה".
עוד אמר קלופ שנזכר בימיו באינטרכט פרנקפורט שם שיחק לצד אנדראס מולר, תיאר קלופ כיצד חשב לעצמו בגיל 19 "אם זה כדורגל, אני משחק משחק אחר לגמרי.
מולר היה ברמה עולמית "אפילו לא הייתי בכיתה שלו".
כשחקן, קלופ עקב מקרוב אחר שיטות המאמנים שלו במגרש האימונים, כמו כן, גם ערך נסיעה של שבועיים לקלן כדי ללמוד תחת אריך רוטמלר על מנת לקבל את רישיון האימון שלו לכדורגל.
ב-1988, בזמן לימודיו באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ובתקופה ששיחק בקבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט, אימן את קבוצת הילדים עד גיל עשר של איינטרכט פרנקפורט.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה ב-27 בפברואר 2001 למאמן מיינץ 05. יום לאחר מינויו ערך את משחק הבכורה שלו כמאמן, בניצחון 0–1 על דיסבורג.
הוא המשיך בתפקידו כמאמן מיינץ עד לשנת 2008. במהלך תקופה זו הביא את מיינץ לעלייה ראשונה בתולדותיה לבונדסליגה, והעפיל עמה לגביע אופ"א בשנת 2005, במה שהיה להופעה הראשונה של המועדון במפעל בין-לאומי.
בסיום עונת ירדה מיינץ ל, לאחר שסיימה במקום ה-16. לאחר שלא הצליח להעפיל בחזרה לבונדסליגה הראשונה, התפטר מתפקידו בסיום עונת 2007/2008. במהלך תקופתו במיינץ רשם 109 ניצחונות, 78 משחקי תיקו ו-83 הפסדים.
במאי 2008 מונה למאמן בורוסיה דורטמונד, כאשר החליף את תומאס דול, שעזב את המועדון עם כישלון העונה האחרונה, בה סיימה דורטמונד במקום ה-13. הופעת הבכורה של קלופ כמאמן דורטמונד במשחק רשמי הגיעה ב-9 באוגוסט, בניצחון החוץ 1–3 על רוט-וייס אסן, במסגרת הגביע הגרמני.
בעונתו הראשונה סיים עם דורטמונד במקום השישי, בעונה לאחר מכן במקום החמישי.
בעונות ו- הוביל קלופ את דורטמונד לזכייה בבונדסליגה.
בעונת 2011/2012 צברה דורטמונד 81 נקודות ובכך שבר קלופ שיא היסטורי, כאשר צבר את מספר הנקודות הרב ביותר לקבוצה בעונה אחת בתולדות הבונדסליגה.
הוא ניצח 25 משחקי ליגה בעונה זו, ובכך השווה את שיאה של באיירן מינכן מעונת .
שיא נוסף שהציב בעונה זו היה רצף המשחקים הגבוה ביותר ללא הפסד בעונה אחת בבונדסליגה, אשר נעמד על 28 משחקים.
שיא הנקודות ושיא רצף הניצחונות נשבר בעונה שלאחר מכן על ידי באיירן מינכן.
ב-2011 הפסיד את הסופר קאפ הגרמני לשאלקה 04. ב-12 במאי 2012 זכה בדאבל המקומי הראשון של דורטמונד, לאחר ניצחון 2–5 על באיירן מינכן בגמר הגביע הגרמני.
קלופ תיאר את הזכייה בדאבל כ"טוב מאשר יכולתי לדמיין".
בעונת 2012/2013 לא שחזרה דורטמונד את הישגיה בבונדסליגה מהעונות הקודמות, כאשר התעקש קלופ להתמקד בעיקר בליגת האלופות, לאחר כישלון העונה הקודמת במפעל.
בעונה זו הוגרלה דורטמונד בבית עם מנצ'סטר סיטי, ריאל מדריד ואייאקס, במה שכונה "בית המוות".
אולם, עם יכולת מרשימה, לא הפסיד משחק אחד בשלב הבתים, ורשם ארבעה ניצחונות.
דורטמונד העפילה לגמר, כאשר פגשה את ריאל מדריד, בפעם השנייה, בחצי הגמר.
בצמד מפגשים זה, מול המאמן ז'וזה מוריניו רשם ניצחון 1–4 במשחק הראשון והפסד 0–2 במשחק השני, דבר שהביא להעפלה של דורטמונד לגמר ליגת האלופות.
דורטמונד הפסידה בגמר 1–2 לבאיירן מינכן, כאשר אריין רובן כבש שער ניצחון בדקה ה-89. באותה עונה הפסידה דורטמונד בסופר קאפ הגרמני, והודחה מהגביע הגרמני בשמינית הגמר.
בראשית עונת האריך את חוזהו בדורטמונד עד יוני 2018. קלופ נקנס בעשרת אלפים אירו ב-17 במרץ 2014, לאחר שהורחק במשחק מול בורוסיה מנשנגלדבך עקב אלימות מילולית נגד שופט המשחק.
יו"ר בורוסיה דורטמונד, היינץ יואכים ואצקה, טען: "אני תומך ביורגן קלופ ב-100 אחוז במקרה זה", מכיוון שלא ראה סיבה לקנס ודחה את הטענות על אלימות מילולית.
דורטמונד סיימה בעונה זו במקום השני בליגה, זכתה בסופר קאפ הגרמני, והודחה ברבע גמר ליגת האלופות, על ידי הזוכה באותה העונה, ריאל מדריד.
את עונת פתח בזכייה ב.
לאחר פתיחת עונה מאכזבת, הודיע קלופ באפריל 2015 על עזיבתו את דורטמונד בסיום העונה.
קלופ טען: "זה לא שאני עייף, אין לי חוזה עם קבוצה אחרת, אך איני מתכנן לקחת שנת שבתון".
משחקו האחרון בדורטמונד היה גמר הגביע הגרמני 2015, בו הפסידה דורטמונד 1–3 לוולפסבורג.
דורטמונד סיימה במקום השביעי בליגה באותה עונה, והודחה בשלב שמינית הגמר מליגת האלופות, על ידי יובנטוס.
בשבע שנותיו בדורטמונד, רשם 179 ניצחונות, 69 משחקי תיקו ו-70 הפסדים.
ב-8 באוקטובר 2015 חתם על חוזה לשלוש שנים כמאמן ליברפול, והחליף את ברנדן רוג'רס המפוטר.
במסיבת העיתונאים הראשונה שלו כמאמן ליברפול תיאר עצמו קלופ כ"הנורמלי", בתור פארודיה להצהרתו של ז'וזה מוריניו על עצמו - "המיוחד", בעת הצגתו כמאמן צ'לסי ב-2004. משחקו הראשון עם ליברפול היה ב-17 באוקטובר מול טוטנהאם הוטספר, והסתיים ללא שערים.
ב-28 באוקטובר השיג את ניצחונו הראשון כמאמן ליברפול, מול בורנמות', במסגרת גביע הפוטבול ליג.
שלושה ימים לאחר מכן ניצח לראשונה בפרמייר ליג, 1–3 על צ'לסי.
ב-6 בפברואר 2016 החמיץ משחק פרמייר ליג עקב אפנדקטומיה, לאחר שסבל מדלקת התוספתן.
ב-28 בפברואר הפסידה ליברפול בגמר גביע הליגה, שנערך באצטדיון ומבלי, למנצ'סטר סיטי, לאחר דו-קרב פנדלים.
ב-17 במרץ העפילה ליברפול לרבע גמר הליגה האירופית, לאחר שגברה 1–3 על מנצ'סטר יונייטד בסיכום שני המשחקים.
ב-14 באפריל העפילה הקבוצה לחצי הגמר, לאחר שניצחה 3–4 את קבוצתו הקודמת של קלופ, בורוסיה דורטמונד.
בחצי הגמר ניצחה ליברפול את ויאריאל ועלתה לגמר אירופי ראשון מאז 2007. במשחק הגמר הפסידה ליברפול 1–3 לסביליה, כאשר לזכות ליברפול כבש דניאל סטארידג'.
ב-8 ביולי 2016 חתמו קלופ וצוות עוזריו על הארכת חוזה לשש שנים.
בעונת סיימה ליברפול במקום הרביעי והעפילה לליגת האלופות.
בעונת הוביל קלופ את ליברפול לגמר ליגת האלופות, לאחר שגברה על פורטו, מנצ'סטר סיטי ורומא.
בגמר הפסידה ליברפול 1–3 לריאל מדריד, כאשר המבקיע היחיד לזכות קבוצתו של קלופ היה סאדיו מאנה.
באותה עונה סיימה ליברפול במקום הרביעי.
בעונת זכה קלופ לראשונה בקריירה שלו בליגת האלופות, לאחר ניצחון 0–2 על טוטנהאם הוטספר בגמר.
באותה עונה ליברפול נלחמה על אליפות הפרמייר ליג מול מנצ'סטר סיטי עד למחזור האחרון, ולבסוף סיימה במקום השני.
ב-14 באוגוסט 2019 זכה עם ליברפול ב לאחר ניצחון על צ'לסי.
קלופ הוא המאמן הגרמני הראשון שזכה בתואר זה.
ב-21 בדצמבר הוא זכה בגביע העולם למועדונים עם ליברפול לאחר ניצחון 0–1 בהארכה מול פלמנגו, הפעם הראשונה שהמועדון זוכה בתואר.
ב-23 בספטמבר זכה בתואר מאמן השנה של פיפ"א, כשהוא מקדים את ז'וזפ גוארדיולה ומאוריסיו פוצ'טינו.
את עונת פתחה ליברפול עם שישה ניצחוות רצופים, מה שהעניק לקלופ בפעם הרביעית את מאמן החודש בפרמייר ליג.
באוקטובר הוכרז כי קלופ נבחר למאמן חודש ספטמבר וזכה בפרס בחודש השני ברציפות.
גם בחודשים נובמבר וינואר זכה בתואר - החמישי שלו בעונה זו - ושבר את שיא הזכיות של מאמן בתואר לעונה אחת.
ב-30 בנובמבר, לאחר ניצחון 2–1 על ברייטון אנד הוב אלביון, השווה קלופ שיא מועדון כאשר לא הפסיד עם הקבוצה 31 משחקים ברציפות.
בדצמבר 2019 הוארך חוזהו במועדון עד 2024.
ב-24 בפברואר 2020 ניצחה ליברפול 2–3 את וסטהאם יונייטד ובכך שברה קבוצתו של קלופ שיא ב של 18 ניצחונות רצופים ו-21 ניצחונות בית רצופים (השיא הקודם היה גם הוא של ליברפול ב-1972).
ב־25 ביוני 2020 זכתה ליברפול באליפות, לאחר שמנצ'סטר סיטי הפסידה לצ'לסי בתוצאה 1–2. זו האליפות הראשונה של ליברפול מזה 30 שנה, וגם הזכייה המהירה ביותר של קבוצה אנגלית באליפות אנגליה - אחרי 31 מחזורים בלבד.
קלופ הוא המאמן הגרמני הראשון שזוכה בתואר.
בתום העונה זכה גם בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג.
גם כאן, קלופ הוא הגרמני הראשון לזכות בתואר.
כמו כן, לאחר הפסד זה נשבר שיא של 21 שנה כאשר הקבוצה לא כבשה שער ליגה במשך ארבעה משחקים רצופים.
ב-27 בפברואר 2022 זכתה ליברפול בגביע הפוטבול ליג לראשונה מאז עונת 2011/2012 לאחר ניצחון על צ'לסי בדו-קרב פנדלים 11–10, לאחר 0–0 בתום 120 דקות.
בהמשך גברה ליברפול על אינטר מילאנו, בנפיקה ליסבון וויאריאל, והעפילה לגמר שלישי בארבע שנים תחת קלופ.
ב-27 באוגוסט 2022, במחזור השלישי של עונת , רשמה ליברפול את הניצחון הגדול בתולדותיה בפרמייר ליג, כשגברה 0–9 על בורנמות'.
ב-5 במרץ 2023 ניצחה הקבוצה 0–7 את יריבתה המרה מנצ'סטר יונייטד.
הייתה זו השביעייה הראשונה של ליברפול נגד יונייטד מאז מרץ 1908, והשלישית בסך הכול בהיסטוריית המפגשים בין הקבוצות.
ב-26 בינואר 2024 הודיע קלופ במפתיע כי יעזוב את ליברפול בסיום עונת 2023/24. לדבריו הסיבות לפרישה הפתאומית, לאחר תשע שנים כמנג'ר ליברפול, הן חוסר אנרגיה ועייפות.
ב-2005 שימש קלופ כפרשן קבוע בערוץ הטלוויזיה הגרמני ZDF, כאשר הביא את נקודת מבטו על משחקי נבחרת גרמניה.
במהלך מונדיאל 2006 המשיך לתפקד כפרשן, ואף זכה בפרסי הטלוויזיה הגרמנית בקטגוריית "תוכנית הספורט הטובה ביותר", על הופעותיו.
גם ביורו 2008 תפקד כפרשן.
לאחר טורניר זה עזב קלופ את ZDF, והוחלף באוליבר קאן.
במונדיאל 2010 שימש קלופ כפרשן עבור ערוץ RTL הגרמני, וזכה פעם נוספת בפרסי הטלוויזיה הגרמנית, באותה קטגוריה.
הוא הופיע בסרטים הדוקומנטריים "!Trainer" בשנת 2013, ו-"Und vorne hilft der liebe Gott" בשנת 2016.
קלופ שימש כפרזנטור והשתתף בפרסומות לפומה, אופל ולקואופרטיב הבנקים הגרמני "BVR".
על פי עיתונים כלכליים בגרמניה, תפקודו של קלופ כפרזנטור של אופל צמצם את הקשיים של החברה והביא לעלייה במכירותיה.
הוא שגריר של הקמפיין הגרמני נגד גזענות "Respekt!
לו ולאשתו הראשונה, סבינה, ילד משותף, מארק, יליד 1988. מארק שיחק במספר קבוצות, בין היתר בקבוצת המילואים של בורוסיה דורטמונד.
ב-5 בדצמבר 2005 התחתן עם אולה סנדרוק, עובדת סוציאלית, אותה הכיר בפאב במהלך אירועי אוקטוברפסט באותה שנה.
יש לה בן, דניס, מנישואיה הקודמים.
ב-1995 סיים בהצלחה את לימודי מדעי הספורט וקיבל דיפלומה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט.
תזת המחקר שלו הייתה הליכה תחרותית.
קלופ נוצרי פרוטסטנטי באמונתו, ומרבה להתייחס לאמונתו בפומבי.
בראיון תקשורתי התייחס קלופ לחשיבות של ישו בחייו.
בריאיון לעיתון הגרדיאן באפריל 2018 הביע את התנגדותו לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
הגעה לגמר ליגת האלופות: 2013
זכייה בגביע העולם למועדונים: 2019
זכייה בגביע הליגה האנגלי: 2021/2022
יורגן מלצר הוא טניסאי אוסטרי.
ב-18 באפריל 2011, הגיע מלצר לדירוג השיא שלו, המקום השמיני בעולם בדירוג הסבב ה-ATP..
דירוג שיא שלו בזוגות הוא 6, אליו הגיע ב-13 ספטמבר 2010. מדורג כיום (נכון ל-2 במאי 2022) במקום ה-150 בזוגות.
מלצר הוא טניסאי שמאלי אבל, כמו רפאל נדאל, ימני בחיי היום-יום.
עם אחיו הצעיר, ג'רלד מלצר, שיחק זוגות במספר תחרויות.
בשנת 1999, זכה באליפות וימבלדון לנוער.
עד 2010 לא הצליח לעבור סיבוב שלישי בטורניר גראנד סלאם ולא הצליח לפרוץ קדימה לרמות הגבוהות ביותר.
כשהוא בן 28, הוא סיים רצף זה כאשר הוא הגיע לשלב חצי הגמר אליפות צרפת הפתוחה (2010), הישג השיא שלו בגראנד סלאם.
בשנה זו חווה הצלחה גם בזוגות, כשזכה בטורניר ווימבלדון יחד עם פיליפ פטצ'נר.
ב-15 באפריל 2011 ניצח בפעם הראשונה בקריירה את רוג'ר פדרר ברבע גמר טורניר מונטה קרלו.
יורגן שולט הוא אתלט עבר גרמני.
שולט נולד בסקסוניה התחתונה, ובשנת 1979, בהיותו בן 19, זכה באליפות אירופה לנוער כשזרק למרחק של 57.22 מטר.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי בשנת 1983 סיים שולט במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.92 מטר.
את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) החמיץ שולט בשל החרם שהנהיגו מדינות הגוש המזרחי על המשחקים האולימפיים שהתקיימו בארצות הברית, ובתחרות שנערכה בברלין באותה השנה שיפר את שיאו האישי עם תוצאה של 68.82 מטר.
בשנת 1986 בתחרות שנערכה בנויברנדנבורג קבע שולט שיא עולם חדש בתוצאה של 74.08 מטר.
שיא זה, שנשבר ב-2024, היה מאז אוגוסט 2011 שיא העולם באתלטיקה לגברים שהחזיק מעמד הזמן הרב ביותר, כשעקף הזמן בו החזיק שיאו של ג'סי אוונס בקפיצה לרוחק.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 זכה שולט במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 68.74 מטר, כשהוא מקדים את ג'ון פאוול האמריקאי ולואיס דליס הקובני.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 68.82 מטר.
לפני רומאס אוברטאס הסובייטי ורולף דנברג המערב גרמני.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט בשנת 1990 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.58 מטר.
אל אולימפיאדת ברצלונה (1992) הגיע שולט כחלק מהמשלחת הגרמנית, לאחר איחודן של גרמניה המזרחית והמערבית.
הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.94 מטר אחרי אוברטאס מליטא, שהתחרתה לראשונה מאז קיבלה עצמאות.
שולט המשיך וזכה בשתי מדליות כסף ובמדליית ארד אחת באליפות העולם באתלטיקה ובמדליית כסף אחת וארד אחת באליפות אירופה באתלטיקה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים במקום שישי ובאולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום שמיני בטרם פרש מתחרות מקצוענית.
יורגן קילר (בדנית: Jørgen Kieler; 23 באוגוסט 1919 – 19 בפברואר 2017) היה רופא דני שהיה מראשי המחתרת הדנית במלחמת העולם השנייה.
פיקד על מבצע הצלת יהודי דנמרק, וקיבל על כך תואר חסיד אומות העולם.
למד באוניברסיטת מינכן בגרמניה וכשפרצה מלחמת העולם השנייה שב לארצו.
היה בין מקימי קבוצת "דנמרק חופשית"(פעולותיה היו פרסומים לא חוקיים כנגד הנאצים, ריגול ופעולות אלימות כנגד הנאצים), שיחד עם קבוצות אחרות הקימו מאוחר יותר את המחתרת.
הקבוצה הוציאה לאור עיתון מחתרתי שקרא למרד נגד הנאצים.
בסוף שנת 1943 פיקד קילר על מבצע הצלת יהודי דנמרק.
הוא ארגן את המשפחות היהודיות שחיו במדינה, משם הועברו בחשאי לעיר חוף במזרח המדינה, ומשם הוברחו בספינות דיג לשוודיה, על כך הוענק לו תואר חסיד אומות העולם.
באותה תקופה היה בין מקימי קבוצת ההתנגדות הדנית הולגר, שפעלה נגד הנאצים.
יורגן קילר כמעט שילם בחייו על פעולותיו נגד הנאצים, בשנת 1944 קילר נלכד על ידי הגרמנים הנאצים, נשלח למחנה נוינגמה שנמצא בהמבורג שבגרמניה והועבר למחנה הריכוז פורטה ווסטפאליקה שהיה מעין תת-מחנה במחנה נוינגמה, לאחר משפט נגזר גזר דינו למוות, אולם במאי 1945 שוחרר מחנה הריכוז בו שהה.
הוא נסע לשוודיה ומשם חזר לדנמרק.
לאחר מכן השלים את לימודי הרפואה בארצות הברית, ב-1954.
בשנת 1980 התמנה למנהל המכון הדני לחקר מחלת הסרטן.
לאורך השנים כתב מספר ספרים על הכיבוש הנאצי ועל תסמונת מחנות הריכוז., אחד מספריו היה Resistance Fighter ("לוחם ההתנגדות"), שמתאר את החוויות שלו בדרכו ובמאבק נגד הנאצים.
יורגן רומנו קולין (בהולנדית: Jürgen Romano Colin; נולד ב-20 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם.
קולין נולד באוטרכט להורים ממוצא סורינאמי, ובגיל 7 החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של קבוצת פ.ס.וו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-22 באוגוסט 2001, בניצחון 2–3 על דן בוס באצטדיון פיליפס.
בהמשך העונה הושאל לראסינג גנק, ועמה זכה באליפות בלגיה בשנת 2002.
בעונת הושאל קולין לנאק ברדה מליגת העל ההולנדית, ושותף בכל משחקיה בעונה זו.
בעונה שלאחר מכן חזר לאיינדהובן, ושותף ב-20 משחקים.
בעונת רכשה נאק ברדה את קולין, שהצטיין במדיה בעונה זו, ולאחריה חתם בנוריץ' סיטי מהצ'מפיונשיפ האנגלית.
בעונתו הראשונה במועדון התקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, אך בעונה שלאחר מכן הפך לשחק הרכב.
ביולי 2007 חזר קולין להולנד, וחתם באייאקס אמסטרדם.
בהופעת הבכורה שלו בקבוצה זכה עמה בסופר קאפ ההולנדי, לאחר ניצחון 1–0 על פ.ס.וו.
קולין לא הצליח לתפוס מקום בהרכבה של אייאקס, ובעונה שלאחר מכן חתם בספורטינג חיחון מליגת העל הספרדית, אך במדיה שותף בשני משחקים בלבד.
באוגוסט 2009 חתם בקבוצת ר.ק.ס.
וואלבייק מהליגה הבכירה בהולנד, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגת המשנה.
בינואר 2011 עבר לאנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק שנתיים וחצי.
ב-6 ביוני 2013 הגיע קולין לישראל, יחד עם חברו מאנורתוסיס, הבלם ברנקו איליץ', וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-5 בפברואר 2014 החתימה הקבוצה את החלוץ פטר אורלנדיץ', והקפיאה את חוזהו של קולין בשל המגבלה על מכסת הזרים בליגת העל וסגירת חלון ההעברות.
לקראת עונת 2014/2015 שוחרר איליץ' מהפועל תל אביב, וקולין חזר לסגל הקבוצה.
לאחר שהתחיל את העונה כשחקן ספסל, חזר להרכב בעקבות היכולת החלשה שהפגינה הקבוצה, וערך 22 הופעות ליגה בעונה זו, אותה סיימה הפועל תל אביב בפלייאוף התחתון.
ב-31 במאי 2015 חתם קולין לעונה אחת בהפועל אשקלון, העולה החדשה לליגה הלאומית.
ביולי 2016 חתם בקבוצת טורפדו כותאיסי מליגת העל הגאורגית, ובינואר 2017 שוחרר מהמועדון ופרש ממשחק פעיל.
פרופסור יורגן קורץ הוא פיזיקאי ומתמטיקאי, מומחה עולמי לפיזיקה לא ליניארית של מערכות מורכבות.
יורגן קורץ למד באוניברסיטת רוסטוק וסיים את הדוקטורט בשנת 1983. בהמשך הוא עבר לאוניברסיטת פוטסדאם.
בשנות ה-90 הוא מונה לפרופסור לדינמיקה לא-ליניארית באוניברסיטת הומבולדט.
הוא ידוע בעיקר בשל תרומתו הנכבדה לתחומי הדינמיקה הלא ליניארית, מערכות מורכבות ותאוריה של רשתות עם יישומים לבעיות מגוונות מתחומי האקלים, פיזיולוגיה, ביולוגיה מערכתית והנדסה.
יורדי קלאסי (בהולנדית: Jordy Clasie; נולד ב-27 ביוני 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בא.ז.
ב-15 באוגוסט 2010, קלאסי ערך את הופעת הבכורה שלו באקסלסיור רוטרדם והיה בהרכב הפותח בדרבי של רוטרדם, המשחק הסתיים בניצחון 3-2 על פיינורד.
ב-31 ביולי 2011, לאחר שחזר לפיינורד מההשאלה לאקסלסיור, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק ידידות נגד מאלגה.
בגלל עקשנותו והמשחק הטוב שלו, הוא הפך במהרה לאחד מהשחקנים הפופולרים והאהובים ביותר על ידי האוהדים.
סגנון המשחק שלו זיכה אותו בכינוי "צ'אבי ההולנדי" על שם הכדורגלן הספרדי צ'אבי ואף כונה ליורשו של אנדראה פירלו.
ב-15 ביולי 2015 חתם קלאסי לחמש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג עבור 8 מיליון יורו.
ב-30 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 3-0 על ויטסה ארנהם במוקדמות הליגה האירופית.
ב-28 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בליגה בתיקו 1-1 נגד ליברפול.
ב-30 באוגוסט 2017 הושאל לקלאב ברוז' לעונה אחת.
ב-25 ביולי 2018 חזר לפיינורד והושאל לעונה אחת.
בנובמבר 2010, חודשיים לאחר הופעת הבכורה שלו באקסלסיור, הוא נבחר לסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. בפברואר 2012, מאמן נבחרת הולנד הבוגרת, בארט ואן מרוויק, הביע את עניינו בקלאסי.
הוא הודיע לו שהוא ברשימת ההמתנה לסגל הנבחרת ליורו 2012. הוא נבחר להיות בסגל הנבחרת למונדיאל 2014 שנערך בברזיל.
יורגן קוהלר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר ביובנטוס ובבורוסיה דורטמונד בעמדת הבלם.
וולדהוף מנהיים, פ.צ קלן ובאיירן מינכן
קוהלר שיחק בנוער של וולדהוף מנהיים, בה גם עלה לבוגרים בשנת 1983, בגיל 18. וולדהוף מנהיים שיחקה אז בבונדסליגה, וקוהלר העביר שם ארבע עונות, צבר 95 הופעות והבקיע שני שערים.
בשנת 1987 חתם קוהלר בפ.צ.
קלן, בה שיחק שתי עונות, צבר 57 הופעות וכבש שני שערים.
הצלחתו בקלן הביאה אותו לחתום בבאיירן מינכן בשנת 1989. עם באיירן מינכן זכה קוהלר באליפות בשנת 1990, שסללה לו את הדרך לסגל של נבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1990. קוהלר שיחק בבאיירן מינכן במשך שתי עונות, צבר 55 הופעות והבקיע 6 שערים.
בקיץ 1991 חתם קוהלר במועדון הפאר יובנטוס מליגת הסרייה א' האיטלקית.
קוהלר תפס מקום קבוע בהגנת הקבוצה, וזכה עמם בדאבל בעונת 1995, ובגביע אופ"א בשנת 1993, לאחר ניצחון כפול בשלב הגמר על קבוצתו העתידית, בורוסיה דורטמונד.
קוהלר שיחק ארבע עונות, הופיע ב-102 משחקים והבקיע שמונה שערים במדי יובנטוס.
בשנת 1995 חתם קוהלר בבורוסיה דורטמונד.
קוהלר היה אחד משלושה כוכבים עם עבר ביובנטוס שעברו לבורוסיה דורטמונד, יחד עם שטפן רויטר ואנדראס מולר.
הקריירה של קוהלר בדורטמונד נסקה לגבהים חדשים, והוא פתח בהרכב שניצח בגמר ליגת האלופות 1997 את יובנטוס, קבוצתו הקודמת, יחד עם רויטר ומולר.
באותה שנה, זכה עם בורוסיה דורטמונד בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו, וגם בתואר אישי יוקרתי, כדורגלן השנה בגרמניה.
בנוסף, זכה קוהלר עם בורוסיה דורטמונד בשתי אליפויות הבונדסליגה.
קוהלר צבר 191 הופעות בבורוסיה דורטמונד במשך שבע עונות, וכבש 14 שערים, וסך הכל הופיע בדיוק ב-500 משחקי בונדסליגה וכבש 36 שערים, לפני פרישתו בתום עונת 2002. משחקו האחרון של קוהלר בבורוסיה דורטמונד הסתיים בטונים צורמים.
קוהלר הגיע עם בורוסיה דורטמונד לגמר גביע אופ"א 2002 מול פיינורד.
עבירה של קוהלר ברחבה זיכתה אותו בכרטיס אדום כבר בדקה ה-31 של המשחק, ואת הפנדל תרגם פייר ואן הוידונק לשער, במשחק שהסתיים בתוצאה 3:2 לטובת פיינורד.
קוהלר זומן לשישה טורנירים בינלאומיים רצופים, הטורניר הראשון בו קוהלר שותף היה יורו 1988, בו הגיעה גרמניה לחצי הגמר והפסידה לנבחרת הולנד.
במונדיאל 1990 היה קוהלר שותף לזכייה של הנבחרת לאחר ניצחון בגמר על ארגנטינה.
לאחר מכן קוהלר לקח חלק ביורו 1992, בו הפסידה גרמניה בגמר לדנמרק, ונבחר לנבחרת הטורניר.
קוהלר שיחק גם במונדיאל 1994 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר מול נבחרת בולגריה.
בטורניר יורו 1996 קוהלר היה שותף מלא בזכייה הגרמנית לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צ'כיה, והטורניר הגדול האחרון בו קוהלר שיחק היה מונדיאל 1998 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר מול קרואטיה.
סך הכל, קוהלר צבר 105 הופעות במדים הלאומיים במשך 12 שנים, והבקיע שני שערים.
קוהלר החל עם פרישתו ממשחק פעיל לאמן את נבחרת גרמניה עד גיל 21, ובמקביל מונה למנהל הספורטיבי של באייר לברקוזן, תפקיד אותו עזב בשנת 2004. בשנת 2005 מונה למאמן דיסבורג, אותה עזב כעבור שנה.
בשנת 2008 חתם על חוזה לשלוש שנים ב-ו.פ.ר.
אאלן, אך נאלץ לעזוב תוך זמן קצר בשל בעיות בריאותיות שנגרמו מלחץ התפקיד.
עם זאת, המשיך לעבוד באאלן כמנהל ספורטיבי, עד לפיטוריו בשנת 2009. באפריל 2013 חזר למועדון נעוריו, וולדהוף מנהיים, הפעם כמנהל ספורטיבי.
בשנת 2015 החל לאמן במועדון ספורט האוונשטיין.
קוהלר דחה הצעה לאימון נבחרת חוף השנהב בשנת 2006.
נבחרת הטורניר של יורו 1992