tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך סוכמו בישיבות המועצה תוכניות אסטרטגיות שונות שלא היו יכולות להתגבש בשום ערכאה אחרת של האיחוד.
מאילו ניתן לציין את ההחלטה על מניעת טרור וטיפול בתופעת הפשיעה חוצת-הגבולות; ההחלטה על איחוד המוניטרי; הרחבת המיזוג לתחומי התעסוקה ובעניינים חברתיים-כלכליים; ההחלטות על התרחבות האיחוד; וכן החלטות להתנהלות במשבר הכלכלי ביוון בשנת 2010.
קבלת החלטות ומינויי בעלי תפקידים
טרם הקמת המועצה ולאורך כל שנות פעילותה הושמעו קולות שונים שהביעו חשש באשר להיווצרותו של גוף פוליטי עליון זה, בעל עוצמה יתר על מידה, המרכז בידיו סמכויות רבות המפרות את האיזון בין המוסדות השונים באיחוד.
על כן הודגש כי המועצה האירופית תפקידה רק בקביעת הכיוון הפוליטי הכללי וכיוצא בזה, והורחקו ממנה כלל ענייני החקיקה והרגולציה והחלטותיה אינן מחייבות אלא מנוסחות כהצעות.
עם זאת, במקרים רבים משמשת המועצה כמקום ההכרעה האחרון בחילוקי דעות המתגלעים בין המדינות החברות ואינם ניתנים לגישור במוסדות האיחוד האחרים.
זאת ככל הנראה בשל טבעה של המועצה, בה משמשים מנהיגי המדינות עצמם, ועל כן ברגע שכונסו מתקבל על הדעת כי יתבקשו לשמש ככינוס המכריע באופן סופי בנושאים שונים ורגישים.
תוקף רשמי לעניין זה ניתן באמנת ליסבון כאשר הופקד בידי המועצה האירופית תפקיד הבוררות במקרים של שימוש במנגנון בלם-החירום על ידי מדינה חברה.
על אף החששות הרבים, לאורך השנים לא השתמשה המועצה בסמכותה ועוצמתה להפרת האיזון בין מוסדות האיחוד, ולא כפתה על האיחוד ומוסדותיו קווי מדיניות החורגים מסמכותה או מפרים את האיזון הבין-מדיני באיחוד.
למועצה סמכות ויכולת החלטה גם באשר למינוי בעלי תפקידים שונים במוסדות האיחוד: נשיא המועצה האירופית, הנציג הגבוה לענייני חוץ וביטחון, נשיא הבנק האירופי וכן חברי מועצת המנהלים של הבנק האירופי.
המועצה יכולה גם להציע מועמד לתפקיד נשיא הנציבות וכן לקבוע את הרכבי מועצות השרים.
המועצה קובעת גם את סבב המדינות הנשיאות למועצת האיחוד האירופי, את מספר הנציבים וכן את מספר הצירים המשמשים בפרלמנט האירופי.
החלטות המועצה מתקבלות לרוב בקונצנזוס, או בהצבעה רשמית.
החלטה בקונצנזוס משמעה כי לא מועלות התנגדויות להחלטה, ובשונה ממנה החלטה פה אחד תהא החלטה בה נעשתה הצבעה רשמית וההחלטה התקבלה בתמיכת כלל המשתתפים במועצה.
הצבעות רשמיות נדירות למועצה האירופית, והחלטות המתבקשות להתקבל פה אחד בהצבעות שכאלה יהיו לרוב בנושאים טעונים, והן בעלות תוקף משפטי מחייב כאשר תוכנן יבוצע בפועל באופן מידי.
שינויים בנוהלי עבודה או החלטה לכינוס ועידה בין-ממשלתית יכולה להתקבל בהצבעה באמצעות רוב רגיל, ומינויי בעלי התפקידים דורש הכרעה בהצבעה ברוב מיוחד.
שיטת התיאום הפתוחה (open method of coordination) נהגתה בכינוס המועצה האירופית בשנת 2000. מטרת השיטה הייתה לאפשר פלטפורמת שיתוף למדינות החברות בנושאים שונים שהאיחוד האירופי אינו חולש עליהם.
מכך להביא להיווצרות סטנדרט אירופי אחיד בנושאים הללו, העולה מהשטח דה-פקטו, ואינו מוכל על ידי האיחוד עצמו כלפי המדינות החברות.
הוחלט כי כינוסי האביב של המועצה יוקדשו לחילופי מידע בין המדינות החברות בתחומים חברתיים-כלכליים שונים, תוך שימוש בקווים מנחים הנקבעים מראש על ידי המועצה, שיפוט עמיתים של מנהיגי המדינות, ביוש ומעקב שיבוצעו באופן שוטף על ידי הנציבות, ויבוקרו על ידי המועצה.
היעדים החברתיים כלכליים שהוגדרו כקווים המנחים והיעדים בשנת 2000 טרם הושגו, לא למועד שנקבע (2010), ואף לא כיום עם עליית מפלגות הימין במדינות שונות בעיקר במזרח אירופה שנסוגו באופן בוטה מיעדים אילו.
בשנת 2010 נקבעו סט יעדים חדש בשם "אירופה 2020", אך גם ביעדים אילו לא הושגה עקביות מלאה בכלל המדינות החברות, והם לא הושלמו באופן מלא נכון להיום.
החל מפגישתה הראשונה של המועצה בצורתה המוסדרת (1975), דנה המועצה במדיניות החוץ של האיחוד, ועניין זה הפך לאחד מתפקידיה המסורתיים, עד אשר אמנת ליסבון נתנה את הגושפנקה הרשמית לאחריותה של המועצה בענייני מדיניות החוץ.
זאת באמנה על האיחוד האירופי (TEU), בפרק העוסק במדיניות החוץ והביטחון המשותפת:
סעיף 1: "המועצה האירופית תזהה את האינטרסים האסטרטגיים של האיחוד, תקבע את המטרות של ותגדיר קווים מנחים כלליים למדיניות החוץ והביטחון המשותפת, לרבות בנושאים בעלי השלכות ביטחוניות.
היא תאמץ את ההחלטות הדרושות.
אם התפתחויות בינלאומיות מחייבות זאת, נשיא המועצה האירופית יכנס ישיבה יוצאת דופן של המועצה האירופית על מנת להגדיר את הקווים האסטרטגיים של מדיניות האיחוד אל מול התפתחויות אלו."
וכן בסעיף 2: "המועצה תנסח את מדיניות החוץ והביטחון המשותפת ותקבל את ההחלטות הדרושות להגדרתה וליישום שלה על בסיס הקווים המנחים הכלליים והקווים האסטרטגיים שהוגדרו על ידי המועצה האירופית.
המועצה והנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון יבטיחו את האחדות, העקביות והאפקטיביות של הפעולה של האיחוד".
נוסף על כך, כאשר האיחוד האירופי מנהל משא ומתן למול מדינות שונות שאינן חברות, וכן משתתף בוועדות שונות העוסקות בנושאי-חוץ של גופים בין-לאומיים שונים, המועצה היא המשמשת כנציגת האיחוד, ומכך מעמדה שווה ערך למנהיג מדינה.
מן המועצה משמש הנשיא כנציג המועצה כולה, ומכך כנציג האיחוד כולו.
עם זאת יישום החלטה זו הוכח כבעייתי, שכן האו"ם לא מכיר בעקביות בנשיא המועצה כנציג הקולקטיב האירופי, ואף מנע מנושאי תפקיד זה את זכות הדיבור בדיונים שונים של האו"ם בטענה כי הזכות ניתנת אך לראשי מדינות.
כפי שציינו בפתיחת פרק זה – תפקיד זה של תיקון אמנות אינו מתבצע באופן רשמי תחת המועצה האירופית, כינוסים לעניין זה אינם נחשבים לכינוס המועצה האירופית, אלא לכינוסי הוועידות בין-ממשלתיות.
עם זאת זהות היושבים בוועידות בין-ממשלתיות אילו זהה לזהות היושבים במועצה האירופית – מנהיגי המדינות החברות, וכן נשיא המועצה האירופית.
מכך שהרי שני כינוסים אלא זהים לכל דבר ועניין, לבד ממקום מושבם.
שכן בעוד המועצה האירופית יושבת במבנה קבע, הרי שמיקום הוועידות הבין-ממשלתיות משתנה ממפגש למפגש.
באמנת ליסבון הוענקה הסמכות ליצירת מהלכי רפורמה כוללים לאיחוד על המועצה האירופית באופן רשמי.
זאת בכך שהוענקה היכולת למועצה לזמן כינוס של ועידה בין-ממשלתיות על מנת לתקן אמנות, וכן אושרר הליך מקוצה לתיקון אמנות במועצה האירופית עצמה ללא הצורך בכינוס ועידה בין-ממשלתית מיוחדת.
יתר על כן הוחלט באמנה כי ביכולתה של המועצה האירופית להורות על שינויים בהליכי קבלת ההחלטות השונים מהמצוין באמנות הרלוונטיות.
למועצה האירופית הרכב קבוע והוא נשיא המועצה ומנהיגי המדינות.
נוכחים נוספים הם הנציב הגבוה לענייני חוץ וביטחון, נשיא הנציבות האירופית, וכן מזומנים לעיתים שרי החוץ של המדינות החברות ובעלי תפקידים אחרים במוסדות האיחוד.
נוסף על כך מפעילה המועצה ועידות שונות, מהן קבועות ושאינן קבועות.
עתה נרחיב בבעלי הקביעות במועצה, והם: חברי המועצה הקבועים, נשיא המועצה וכן ועדת גוש האירו שהיא ועדה קבועה תחת המועצה האירופית.
המועצה יכולה להורות על הקמת ועדות נוספות, קבועות ושאינן קבועות, לפיקוח ומעקב באשר לנושאים ספציפיים, אם כי פרקטיקה זו כמעט אינה בשימוש.
חברי המועצה הם מנהיגי המדינות החברות, מהם נושאים בתפקיד נשיא, קנצלר או ראש ממשלה.
נוכחים קבועים נוספים בישיבות שאינם מנהיגי המדינות הם נשיא הנציבות, וכן הנציב הגבוה לענייני חוץ וביטחון (the High Representative).
בעבר ניהול ישיבות המועצה האירופית נעשה על ידי המדינה נשיאת מועצת השרים, ותפקידו היה כראשון בין שווים לשאר מנהיגי המדינות האחרים (primus inter pares).
עם אמנת ליסבון פוצל תפקיד נשיאות המועצה האירופית מתפקיד נשיאות מועצת השרים והוחלט על כינון תפקיד נשיאות ייעודי למועצה.
על אף החשש כי בעל תפקיד זה יכול להפוך דמות מנהיגותית בעלת כוח רב (על חשבון מנהיגי המדינות החברות) וכן להפר את האיזון שבין המועצה האירופית לבעלי תפקידים אחרים באיחוד (נשיא הנציבות והנציג הגבוה), ההבנה כי עבודת המועצה מתרחבת, ומכך ניהולה הופך להיות תובעני יותר הביאה להחלטה לכונן תפקיד זה.
על מנת להפחית את הסכנה להיווצרות אותה דמות מנהיגותית עוצמתית הוטלו מספר הגבלים על בעל תפקיד זה: הנשיא אינו יכול להשתתף בהצבעות המועצה; נשיא המועצה אינו יכול לשמש בתפקיד נוסף; הבחירות לנשיאות המועצה מתבצעות בכל שנתיים ושישה חודשים; הנשיא הנבחר יכול לחדש את כהונתו פעם נוספת אחת בלבד.
תפקידי נשיא המועצה כוללים: הכנת כינוסים, גיבוש סדר היום לדיון וניהולו, ניסוח מסקנות הדיון וכן דיווח לפרלמנט האירופי לאחר כל ישיבת מועצה.
נוסף לכך כללה אמנת ליסבון תיאורי תפקידים מעורפלים יותר, כגון: קידום עבודת המועצה האירופית; הבטחת המשכיות ורצף העבודה במועצה; ייצוג המועצה למול מוסדות האיחוד האחרים.
אי הבהירות באשר לאחרונים משאירה את אופן ביצועם נתון להחלטתו של נשיא המועצה.
לכך מתווספת אי הבהירות באשר לחלוקת האחריות בין נשיא המועצה האירופית, נשיא הנציבות והנציג הגבוה, ואילו מייצרים מקום למאבקי כוח בין כלל בעלי התפקידים.
עם כניסתה של אמנת ליסבון לתוקף, ב-19 בנובמבר 2009, בחרה המועצה האירופית לתפקיד הנשיא הראשון את הרמן ואן רומפיי, ראש ממשלת בלגיה לשעבר.
ואן רומפיי שימש כנשיא המועצה במשך שתי קדנציות רצופות, החל מ-1 בדצמבר 2009 ועד ל-30 בנובמבר 2014. נושא המשרה השני היה דונלד טוסק, ראש ממשלת פולין לשעבר.
גם טוסק שימש במשך שתי קדנציות, מ-1 בדצמבר 2014 ועד 30 בנובמבר 2019. לאחריו נבחר לתפקיד נשיא המועצה שארל מישל, ראש ממשלת בלגיה לשעבר.
מ-1 בדצמבר 2024 אנטוניו קושטה מכהן כנשיא.
כארבעה שבועות לפני כל ישיבת מועצה שולח הנשיא למועצת השרים לעניינים כלליים (General Affairs Council) את הטיוטה לסדר היום לדיון במועצה האירופית.
סדר היום לרוב מורכב מעניינים שונים העולים מן המדינות החברות, המועצה לעניינים כלליים, ועידת הנציגים הקבועים, ועל בסיס פגישות המועצה האירופית הקודמות.
מכך שלנשיא המועצה לא נותר מרחב רב להוספת נושאים לסדר היום.
סדר היום המוצע נדון במועצה לעניינים כלליים וכן בוועידת הנציגים הקבועים, ורק לאחר אישור כל הגורמים הללו, כחמישה ימים לפני מועד ישיבת המועצה – נסגר באופן סופי סדר היום למועצה.
הליך זה נועד לסייע לאיתור הנושאים הדחופים והרגישים ביותר פוליטית, אך למנהיגי המדינות עדיין ישנה האפשרות להעלות נושאים שונים בישיבה שאינם על סדר היום.
בתום דיון בנושאים שעל סדר היום מנהל הנשיא את הצבעות המועצה בנושא בהתאם לפרוצדורה הקבועה באמנות.
במהלך ישיבת המועצה על הנשיא לנהל את הדיון הכללי, ובאפשרותו גם לעצור את הדיון ולהורות על יציאה לשיחות אישיות עם מנהיגי המדינות.
הנשיא יכול גם לזמן שני מנהיגים לשיחות אישיות על מנת ליישב חילוקי דעות פרטניים.
מלבד ישיבות המועצה אחראי הנשיא לעקוב על ביצוע החלטות המועצה, לפקח כי אכן ההחלטות מיושמת בפועל, אם כחקיקה או כתקנות, למול המוסדות הרלוונטיים באיחוד.
לאחר אשרור אמנת ליסבון החל הנשיא לכהן גם בראשות ועדות המעקב וקבוצות העבודה שתחת המועצה האירופית כחלק מתפקידו כמפקח על יישום ההחלטות.
מנהיגי גוש האירו נפגשו בוועידת גוש האירו (Eurozone summits), תחת המועצה האירופית, לראשונה באוקטובר 2008, בפריז.
זאת בעקבות משבר החוב בגוש האירו שטלטל את האיחוד האירופי ככלל, ואת הגוש המוניטרי בפרט.
בפגישה זו הסכימו על תגובה מתואמת ומשותפת למשבר הכלכלי.
ועידות נוספות במתכונת זו נערכו במאי 2010, במרץ 2011, ביולי 2011 ובאוקטובר 2011 בבריסל.
עד לשנת 2012, נושאי גוש האירו טופלו בעיקר בפגישות אילו, שהיו בהמשך לזמני פגישות המועצה, ותחת סמכותה.
בישיבת המועצה האירופית במרץ 2012, חתמו מנהיגי המדינות החברות על האמנה בדבר יציבות, תיאום וממשל באיחוד הכלכלי והמוניטרי (TSCG).
האמנה, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2013, קבעה בין היתר את ועידת גוש האירו כוועידה קבועה של המועצה והסדירה את אופן פעילות הוועידה ונשיא הוועידה.
לאחר כניסת ההסכם לתוקף, התכנה ועידת גוש האירו הראשונה בתאריך 14 במרץ 2013, ומאז הוועידה מתכנסת כפעמיים בשנה, לרוב כהמשך ישיר לפגישת המועצה האירופית.
פגישות המועצה מתנהלות בשני מעגלי משתתפים, היושבים בחדרים נפרדים, המתקשרים ביניהם באמצעות כותבי תקצירים ואנטיצים.
המעגל הראשון, הנקרא גם המעגל הפנימי או המעגל המרכזי, הוא בעצם המועצה האירופית עצמה בה הרחבנו עד כה, מעגל זה מורכב מבעלי התפקידים הקבועים במועצה: הנשיא, חברי המועצה, הנציב הגבוה לענייני חוץ וביטחון וראש הנציבות.
קבוצה זו נפגשת בחדר האדום, ומלבדם נוכחים גם מזכירי הנציבות הכותבים תקצירים לדיוני המועצה.
זוהי פגישת המועצה "האמיתית" בה נדונים הנושאים השונים שעל סדר היום ומתקבלות ההחלטות והמסקנות השונות.
בעת התנהלות פגישת המועצה בחדר הכחול, מזכירי הנציבות כותבים תקציר של הדיונים.
אחת לפרק זמן קבוע מתחלפים כותבי התקצירים, הכתבן יוצא אל חדר האנטיצי, בו ממתינים האנטיצים ומתדרך אותם על המתרחש בישיבה.
האנטיצים בתורם עוברים אל החדר הכחול לתדרך את צירי המדינות החברות, הם המעגל השני, או החיצוני.
המעגל השני, היושב בחדר הכחול, הורכב בעבר משרי החוץ של המדינות החברות, אך לאחר אמנת ליסבון הוחלפו אילו בצירי המדינות החברות.
כל מדינה חברה מורשת לשלוח כעשרים נציגים לכל היותר, ומכלל הנציגים, מחזיקים שניים לכל משלחת בתג אדום המאפשר להם להיכנס לפגישת המועצה על מנת להעביר מסר למנהיג המדינה החברה.
פגישות המועצה האירופית נמשכות לרוב כיומיים.
בתחילת הישיבה הפותחת של הכינוס, נשיא הפרלמנט האירופי נושא הצהרה, לאחריה הוא עוזב לחלוטין את הכינוס.
את שאר הכינוס מנהל נשיא המועצה על פי סדר היום שגובש טרם הפגישה (כפי שצוין בפרק 1.3).
סדר היום יכול לכלול פגישות בנושאים מובנים מראש (Built-in Agenda), וכן נושאים דחופים שונים הדורשים התייחסות מיידית של המועצה האירופית, אם עניינים אקטואליים-אירופאיים או גלובליים.
מהנושאים המובנים מראש: הכלכלה האירופית, האיחוד המוניטרי והשוק הפנים-אירופי.
נושא ההתרחבות אינו מוגדר כנושא מובנה מראש, עם זאת מעת כניסת אמנת קופנהגן לתוקף נידון נושא זה בקביעות בכינוסי המועצה.
נוסף על כך, כאשר הנציבות מעלה מדיניות חדשה, מדיניות זו תעלה בפני המועצה האירופית, וכן ניירות עבודה שונים של מועצת השרים ותוכניות תקציביות ארוכות טווח.
כמו כן נושאים שונים שנידונו בפגישות המועצה הקודמות יכולים לעלות שוב למועצה לדיון מחודש או לפיקוח ובקרה.
בתום כל פגישת מועצה תגובש רשימת המלצות והחלטות בנושאים הנידונים.
המלצות והחלטות אילו יפורסמו במוסדות האיחוד השונים לצורך אימוצן ועיבודן לתוכניות בנות-יישום, חקיקות או תקנות.
נוסף על פרסום זו, נשיא המועצה מוסר גם הוא דיווח לפרלמנט באשר לפגישה וליוצא ממנה.
מנהג נוסף, שאינו רשמי, הוא ביצוע מסיבת עיתונאים של כל מדינה חברה, בה נציג מן המשלחת או אפילו מנהיג המדינה עצמו, מוסר גם הוא על שהתרחש במועצה ועל ההחלטות.
דיווחים אילו של המדינות החברות לעיתים קרובות סותרים זה את זה, וכן לעיתים סותרים או מתנגדים להמלצות וההחלטות הרשמיות של המועצה כפי שמדווחות על ידי נשיא המועצה לפרלמנט האירופי.
ישנם שלושה סוגים לפגישות המועצה האירופית: פגישות מתוכננות, פגישות בלתי-רשמיות ופגישות שלא מן המניין.
פגישות מתוכננות הן פגישות המועצה הסדירות והפורמליות בהם עסקנו עד כה.
פגישות אלו מתוכננות מראש ונאספות על מנת לדון בנושאים ספציפיים, ובסופן יינתנו מסקנות והחלטות מועצה בנושא הנידון.
פגישות בלתי-רשמיות מכונסות לרוב על ידי נשיא המועצה, לרוב לבקשת המדינות החברות, על מנת לדון בנושאים שונים שלא הספיקו לעלות לסדר היום, או להתעמק בנושאים שבהם לא הספיקו לעשות כן מקוצר הזמן בפגישות המתוכננות.
פגישות בלתי-רשמיות אילו לא יביאו לגיבוש מסקנות והחלטות, אבל לעיתים תגובש במהלכן הצהרה רשמית.
פגישות שלא מן המניין, הן פגישות המכונסות בהתראה קצרה בשל נסיבות יוצאות דופן, לעיתים קרובות בעלות אופי גלובלי ודחוף.
בתום פגישות אילו תנוסח מסקנה רשמית של המועצה בנושא, ולכל הפחות הצהרה באשר לעמדת האיחוד בעניין.
קישורים לאמנות, הסכמים ותמלול פגישות המועצה
המועמד ממנצ'וריה (במקור באנגלית: The Manchurian Candidate) הוא סרט קולנוע ניאו־נואר מדע בדיוני משנת 2004 בבימויו של ג'ונתן דמי.
הסרט הוא עיבוד מחדש של הסרט השליח ממנצ'וריה מ-1962, שמבוסס על ספר בעל אותו השם משנת 1959 מאת ריצ'רד קונדון.
עלילת הסרט היא על מועמד לסגן הנשיא שמשמש כסוכן רדום של תאגיד בינלאומי כחלק מקנוניה.
מפקדו ממלחמת המפרץ מנסה לחשוף את המזימה.
הסרט מהווה את העיבוד השני לספר "המועמד ממנצ'וריה".
בעוד שהספר והעיבוד הקולנועי מתחילת שנות ה-60 התרחשו במלחמת קוריאה וסיפרו על קנוניה קומוניסטית, תסריטאי הסרט נאלצו להתמודד עם השינויים שחלו בעולם עם קריסת ברית המועצות והגוש המזרחי, ותום המלחמה הקרה.
לכן, מצאו כתחליף לכך גוף רב עצמה וגלובליסטי המתגלם בדמותו של תאגיד בדיוני הנקרא "התאגיד המנצ'ורי הגלובלי" שעומד מאחורי המזימה להשליט נשיא בובה על ארצות הברית.
במתן שם זה לתאגיד הצליחו יוצריו לפתור את בעיית שמירת שמו המקורי של הסרט.
בגרסה החדשה מלחמת המפרץ מחליפה את מלחמת קוריאה, ריימונד שאו עצמו הוא האיש המיועד למלא את תפקיד הנשיא-בובה, אמו היא סנאטורית רבת-עוצמה, ודמותו של הסנאטור אייסלין נמחקה.
בשנת 1991, בימים שלפני מבצע סופת מדבר, סיור לילי בכווית בהובלתו של קפטן בנט מרקו (בגילומו של דנזל וושינגטון) נקלע למארב.
ריימונד שאו (לייב שרייבר), בנה של הסנאטורית הידועה אלינור פרנטיס שאו (מריל סטריפ), מציל את המחלקה לבדו ועל כך מקבל את מדליית הכבוד בהמלצתו של מפקדו קפטן מרקו.
בנט מרקו, כעת מייג'ור בצבא ארצות הברית, נתקל בחיילו לשעבר מלווין (ג'פרי רייט) שמספר לו על חלומות שיש לו על אותו הלילה ששאו הציל את המחלקה.
זה מעורר אצל מרקו סיוטים על שטיפת מוח שעבר עם חייליו, והוא מתחיל לפקפק באירועים שקרו.
מרקו מנסה לדבר על כך עם שאו ללא הצלחה, ובמקביל סוכנת FBI, רוזי (קימברלי אליס), עוקבת אחר מרקו וחוברת אליו במטרה לגלות את האמת.
חברו המדען של מרקו, דלפ (ברונו גנץ), מספר לו על תאגיד רב העוצמה 'מנצ'וריאן גלובל' שעשה ניסויים בשטיפת מוח ושתלים שבביים אנושיים, ועושה לו טיפול בנזעי חשמל על מנת לגרום לו לזכור את מה שאירע במלחמה.
כאשר מרקו מספר על הקנוניה לסנאטור ג'ורדן שמתעמת בתורו עם משפחת שאו בנושא, אלינור מפעילה את שאו שיהרוג את הסנאטור ואת בתו ג'וסלין, ששאו יצא איתה כאשר היו צעירים.
על מנת להשלים את השלב האחרון של המזימה, 'מנצ'וריאן' והסנאטורית מפעילים גם את מרקו.
שאו והמושל רוברט ארתור זוכים בבחירות לנשיאות, ומרקו נשלח למטה המפלגה כדי להתנקש בנשיא הנבחר בעת החגיגות על מנת ששאו יתמנה לנשיא במקומו באופן אוטומטי, אולם שאו מבין זאת ונכנס בקו האש לפני ארתור יחד עם אימו, וכך מונע את הצלחת המזימה תוך שהוא ואימו נהרגים.
רוז מספיקה למנוע את התאבדותו של מרקו, וזה מתעורר מהשפעת השליטה שהייתה בו.
בהמשך, המעורבות של 'מנצ'וריאן' מתגלה וה-FBI מנקים את מרקו מאשמה בהתנקשות.
בסוף הסרט, מרקו ורוז מגיעים אל האי שבו נערכה שטיפת המוח של החיילים, שם מרקו נזכר שבמהלך שטיפת המוח שעבר הורו לו להמליץ על מדליית הכבוד לשאו.
דנזל וושינגטון בתור קפטן/מייג'ור בנט מרקו
לייב שרייבר בתור חבר הקונגרס ריימונד פרנטיס שאו
מריל סטריפ בתור הסנאטורית אלינור פרנטיס שאו
ג'ון ווייט בתור הסנאטור תום ג'ורדן
קימברלי אליס בתור הסוכנת יוג'ינה רוז
ג'פרי רייט בתור אל מלווין
ורה פרמיגה בתור ג'וסלין ג'ורדן
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקרן, והכניס כ-96 מיליון דולר בכל העולם.
המועצה האולימפית של אסיה היא גוף מנהל של ספורט באסיה המאגד 45 ועדים אולימפיים לאומיים מהיבשת.
מטה הארגון נמצא בכווית סיטי, כווית.
במהלך אולימפיאדת לונדון (1948) החליטו הוועדים האולימפיים הלאומיים של אסיה לארגן את משחקי אסיה, אירוע ספורט רב-ענפי של מדינות היבשת.
בשנה שלאחר מכן אורגנה פדרציית משחקי אסיה שאיגדה את הוועדים האולימפיים וארגנה את המשחקים, וב-16 בנובמבר 1982 הוקמה בניו דלהי, הודו, המועצה האולימפית של אסיה שהוכרה על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי באותה שנה.
ב-8 ביולי 2023 נבחר הכוויתי טלאל פהד אל-אחמד א-סבאח לנשיא הארגון.
עם זאת, ב-30 ביולי ביקש הוועד האולימפי הבין-לאומי מראנדיר סינג ההודי, שכיהן כנשיא בפועל, להמשיך לכהן בתפקיד בזמן חקירת הבחירות.
ב-13 באוקטובר ביקשה ועדת האתיקה של הוועד האולימפי מה-OCA לבטל את הבחירות בשל התערבותו של אחיו של טלאל, אחמד אל-פהד אל-אחמד א-סבאח.
נכון ל-2024 חברים בארגון 45 ועדים לאומיים, כולל אלו של טאיפיי הסינית (טאיוואן), הונג קונג ופלסטין.
כמעט כל הוועדים חברים גם בוועד האולימפי הבין-לאומי, למעט זה של מקאו.
החברה החדשה ביותר במועצה היא מזרח טימור, שהצטרפה ב-2003.
ישראל הייתה חברה בפדרציית משחקי אסיה מאז 1952, אך חברותה הופסקה לאחר משחקי אסיה 1974 בעקבות התנגדותן של מדינות ערב ומאז 1994 הוועד האולימפי בישראל הוא חלק מהוועדים האולימפיים האירופיים.
משחקי אסיה לספורט מקורה ואמנויות לחימה
המועצה האסלאמית העלווית העליונה היא מועצה סורית שתפקידה להגן על העלווים בסוריה.
בראשה עומד שייח' ע'זאל ע'זאל.
המועצה הוקמה בחודש פברואר 2025 על-ידי שייח' ע'זאל ע'זאל, לאחר שסירב לשתף פעולה עם באסל אל-ח'טיב ועם סאלח מנסור במועצה עלווית אחרת.
המועצה הישראלית לצרכנות היא חברה ממשלתית, ללא כוונות רווח, הפועלת מכוח חוק המועצה הישראלית לצרכנות, תשס"ח-2008 ומהווה את ארגון הצרכנים היציג הגדול ביותר הפועל מכוח חוק.
המועצה פועלת לקידום זכויות צרכניות, להגנה על ציבור הצרכנים ושמירה על זכויותיהם, ומקדמת חינוך והסברה לצרכנות נבונה.
בין היתר, פועלת המועצה למניעת הטעיות בפרסום וקידום פרסום הוגן.
המועצה הישראלית לצרכנות הוקמה באוגוסט 1966 על ידי שר המסחר והתעשייה, חיים יוסף צדוק.
בראש המועצה הועמדה חברת הכנסת שולמית אלוני, שראתה חשיבות בחינוך הציבור לפקח על המחירים ולהימנע מתשלום יתר.
לטענת מקימיה, אופן תקצובה, על ידי משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, מאפשר לה לפעול כנגד עסקים מבלי שייווצר חשש לניגודי עניינים.
בשנת 1970 הפכה המועצה לחברה בע"מ ש-75% ממניותיה היו בידי הממשלה ו-25% בידי מכון התקנים הישראלי.
בשנת 2008 נחקק בכנסת "חוק המועצה הישראלית לצרכנות" בו הוגדר לראשונה בחוק מעמדה של המועצה כגוף עצמאי, בלא תלות, שמטרתו לפעול לטובת הצרכן.
המועצה לצרכנות פועלת במטרה להגן על הצרכנים, לשמירת זכויותיהם, ולחינוך לצרכנות נבונה.
למימוש המטרה פועלת המועצה לצרכנות במספר מישורים מרכזיים:
טיפול בתלונות צרכנים ומתן ייעוץ בנושאי צרכנות.
קידום פתרונות והסדרים לתופעות של עוולות צרכניות, ייזום הצעות חקיקה, ייצוג הצרכנים מול בעלי העסקים, נותני השירות ורשויות המדינה.
חינוך והסברה באמצעות הרצאות ופעילות שטח.
קידום מידע צרכני באמצעות התקשורת.
עידוד וארגון הציבור להאבק למימוש זכויותיו הצרכניות.
עריכת תחקירים, סקרים ובדיקות השוואתיות.
נקיטת הליכים משפטיים, הגשת תובענות ייצוגיות ועתירות מול בתי המשפט; מתן חוות דעת בענייני צרכנות; שיפור תהליך ההסדרה והאכיפה של החוקים לטובת הצרכנים.
הגברת ההגנה של רשויות המדינה על הצרכנים.
בשנת 1967 קיימה המועצה את "שבוע הצרכנות", ובשנים מאוחרות יותר קיימה את "יום הצרכן".
בשנת 1970 יצאה המועצה ביוזמה למנוע עליית מחירים, קראה לצרכנים לדווח על כל העלאת מחירים ולהימנע מקניית מוצרים שמחירם עלה.
בשנים 1969–1970 המועצה הוציאה רבעון שנקרא "דע מה" ולאחר מכן "מה כדאי".
בשנת 1983, כדי לחסוך בהוצאותיה, יצא "מה כדאי" כמוסף חודשי של מעריב.
בשנים 1970–1971 שיווקה המועצה את חבילת מז"ל שכללה "מצרכי מזון שחייבים להיות בבית על כל מקרה".
המועצה גם טיפלה בניתוב תלונות צרכנים לגופים אחרים שיטפלו בהם.
בשנת 1983 עברה המועצה לטפל באופן פרטני בתלונות צרכנים ולצורך כך הקימה עשרה סניפים שנוהלו בעיקר בידי מתנדבים, מתוך 25 סניפים שהתכוונה להקים.
נכון להיום (2015) פעילות המועצה והטיפול בתלונות מתבצעים ממשרדי המועצה בתל אביב ובחיפה והגשת התלונות מתבצעת דרך האתר, בפקס ובטלפון, המועצה מדווחת כי היא מקבלת למעלה מ-110 אלף פניות מצרכנים בשנה.
בשנים 1998–2001 הוציאה המועצה ירחון בשם "בדוק", שעלה כ-1.2 מיליון ש"ח לשנה, כ-30% מתקציב המועצה, אך היו לו רק מנויים מעטים.
בנוסף לחשיפת הציבור לצרכנות נבונה, מפרסמת המועצה חוות דעת משפטיות, לוקחת חלק בדיונים בוועדות הכנסת, מגישה הצעות חוק, תובענות ייצוגיות והתנגדויות להסכמי פשרה.
לאורך השנים הועלתה ביקורת לגבי התנהלותה של המועצה, ויחסי הגומלין שלה מול הממשלה המתקצבת אותה, גם מקרב חבריה, וגם מבחוץ.
בשנת 1970, התפטרה שולמית אלוני בגלל קיצוץ בתקציבה שעשה שר המסחר והתעשייה, יוסף ספיר.
מנכ"לית המועצה משנת 2005, גלית אבישי, עזבה בגלל מעורבות שר התמ"ת, אהוד אולמרט ונימקה: "משמעות הקיצוץ בתקציב המועצה לצרכנות ב-2005 היא כמובן הדממת פעילות המועצה והעדפת האינטרס של המגזר העסקי על זה של ציבור הצרכנים".
ב-2013 כתב מבקר המדינה כי "המועצה מייעדת חלק ניכר מתקציבה לטיפול בתלונות צרכנים, אך אינה ממלאת את כל תפקידיה משיקולים תקציביים.
בכלל זה, היא ממעטת בנקיטת הליכים משפטיים, כמו הגשת עתירות לבג"ץ ותובענות ייצוגיות".
דוח המבקר לשנים אלו קבע שכשליש מהתלונות מטופלות באיחור, ואלפי פניות נסגרות ללא טיפול.
בשנת 2015 הקדיש TheMarker כתבת תחקיר למועצה, במהלכה הגישו כתבים בקשת חופש מידע לבירור חלוקת תקציב המועצה.
התחקיר העלה בין השאר סימני שאלה לגבי האפקטיביות של השקעת כספים רבים מתקציב המועצה ביח"צ וסקרי דעת קהל, בסכום שנתי של כמיליון שקלים.
בשנת 2018 עזבו את המועצה 7 בכירים, ביניהם המנכ"ל, ממלא מקומו והיו"ר, בתוך מספר חודשים, חלקם תוך העלאת ביקורת על התנהלות המועצה, גם בקשר לאופן בו מוכפפת בפועל למשרד הכלכלה והתעשייה.
בשנת 2022 פרסם כאן 11 תחקיר הכולל עדויות על בזבוז כספי ציבור והתנכלויות לעובדים במועצה.
המועצה כללה בראשיתה עד 15 חברים, בהם נציגים של ארגוני צרכנים, נציגי ציבור ונציגי הסוחרים, בהם דוד שיפמן מזכ"ל התאחדות הסוחרים וישראל גלעד מאיגוד המסחר הזעיר.
בסוף שנת 1968 שונה הרכב המועצה והוצאו ממנו רוב נציגי ארגוני הצרכנים בטענה שהם אינם מייצגים.
בתגובה טענו בארגוני הצרכנים שהמועצה מורכבת מאינטרסנטים.
באמצע שנות ה-80 עלו תלונות שאריאל שרון ממנה למועצה מקורבים פוליטיים רבים, בהם לימור לבנת.
לפי רישומי רשות החברות הממשלתיות, המועצה פעלה ללא דירקטוריון מיוני 2014 עד אפריל 2016. באפריל 2016 מונה למועצה דירקטוריון של 7 חברים.
בשנת 2018, כחלק מסבב של בכירים בארגון שהתפטרו טרם זמנם, התפטרו גם 3 חברי דירקטוריון, בטענה ש"לא ראו עין בעין" עם ההחלטות שהתקבלו במועצה.
באמצע שנת 1970 התפטרה שולמית אלוני מראשות המועצה ובמקומה נבחר לתפקיד יוסף לם.
בסוף שנת 1974 מונתה מועצה חדשה שבראשה הועמד חבר הכנסת משה שחל.
אחד הנושאים העיקריים בהם נאבק שחל היה משרד החקלאות שגרם, לטענת המועצה, למחירי מזון גבוהים כדי להגן על החקלאים.
את שחל החליף עו"ד הלל אשכנזי.
בראשית שנות ה-80 כיהן כיו"ר המועצה, דב ברזילי, שהתפטר באמצע 1986 לאחר שמחצית המועצה הוחלפה על ידי שרון לאנשי מפלגתו, ולטענתו של ברזילי "התברר כי לא אצליח לשכנע את החברים החדשים לעסוק בענייני צרכנות".
בשנת 2002 מונתה יעל ארן ליו"ר המועצה.
בראשית 2012 נתמנתה מיקי הרן ליו"ר המועצה אך סיימה את תפקידה ביולי 2014. באפריל 2016, עם מינוי הדירקטוריון החדש נבחרה אורנית רז לכהן כיו"ר.
רז עזבה את התפקיד בשנת 2018 לצד עוד 6 מבכירי המועצה.
עם עזיבתה כתבה: "בתקופה האחרונה מתרחשים במועצה למורת רוחי אירועים שונים הנוגדים את ערכיי ותפיסת עולמי".
לאחר עזיבת רז, מונה ליו"ר הדירקטוריון עופר מרום.
בחודש מרץ 2019, עת מונה עופר מרום לתפקיד המנכ"ל הזמני, מונה אבי כהן לתפקיד יו"ר הדירקטוריון.
באפריל 2021 החל יונה טילמן לכהן כיו"ר הדריקטוריון.
מנהל המועצה עד שנת 1970 היה עוזי ביתן ובשנת 1971 מונה לתפקיד שאול ענבר.
החל משנת 1974 שימשה כמנהלת המועצה, מאיה תבורי, שהייתה קודם לכן היועצת המשפטית של המועצה.
בשנת 1983 החלה עדה לבנון, שקודם לכן הייתה הסמנכ"ל, לנהל את המועצה.
בסוף שנות ה-90 ניהלה את המועצה ריאלה רבדל-נדקוב.
בשנת 2000 מונתה גלית אבישי למנכ"לית המועצה לצרכנות.
היא התפטרה בסוף שנת 2004 בעקבות טענתה להתערבות של משרד המסחר והתעשייה בפעילות המועצה.
לאחר שנתיים ללא מנכ"ל, בינואר 2007 מונה אהוד פלג למנהל המועצה וסיים את כהונתו באוגוסט 2016. החליף אותו בתפקיד, החל ממרץ 2017, ג'וש (יהושוע) גולדשמיד.
ג'וש גולדשמיד עזב את תפקידו במרץ 2018 לאחר שנה בלבד בתפקיד.
גם ערן וולף, אשר כיהן זמנית כממלא-מקום המנכ"ל, התפטר מהמועצה זמן קצר לאחר מכן.
במרץ 2019 אושר באופן רשמי על ידי הוועדה לבדיקת מינויים מינויו של עופר מרום למנכ"ל בפועל, עד לבחירת מנכ"ל קבוע.
באפריל 2021 נכנס עו"ד עופר פיינשטיין לתפקידו כמנכ"ל המועצה וכיהן בתפקיד עד להתפטרותו ביולי 2023 לאחר שזומן לשימוע לפני פיטורים .
בשנות ה-70 כלל צוות העובדים של המועצה מנכ"ל, סמנכ"ל, שלוש וחצי משרות פקידים ויועצת משפטית בחצי משרה.
בסוף 2006 המועצה העסיקה 13 עובדים ובסוף 2014 היו למועצה 48 עובדים קבועים ובנוסף להם, מתנדבים.
בשנות ה-2000 עמד תקציב המועצה על בין 3–4 מיליון שקלים.
בשנים 2010–2011 הוגדל תקציב המועצה לצרכנות ונע בין 7–8 מיליון שקל ובשנים 2012–2014 נע התקציב בין 10–14 מיליון שקל.
ב, מספר המועסקים במועצה לצרכנות עומד על כ-40.
היחסים בין המועצה לצרכנות לבין ארגוני צרכנות אחרים היו מורכבים.
עם הקמתה, כללה המועצה נציגים של ארגוני צרכנים אחרים, אך במשך השנים צומצם ייצוגם של ארגונים אלו.
המועצה גם נהגה בתחילה להעביר תקציבים לארגונים אחרים (בשנת 1974 יותר מ-40% מתקציבה), אך בסוף שנות ה-70 הוחלט להעביר תקציבים לארגונים האחרים רק על פי פרויקטים.
במהלך השנים היו חיכוכים רבים בין המועצה לבין הרשות להגנת הצרכן של ההסתדרות וארגוני צרכנים עצמאיים.
בשנת 1978 עלו טענות על ניסיונה של המועצה לדחוק החוצה מועדות לקביעת תקנים את נציגי הארגונים האחרים.
כן נשמעו טענות הדדיות בין המועצה לרשות להגנת הצרכן וסחר הוגן.
המועצה הלאומית ללשון המלטית (במלטית: Il Kunsill Nazzjonali ta l'Ilsien Malti) היא מועצה שנוסדה באפריל 2005 מכוח חוק של בית הנבחרים של מלטה, ותפקידה לקדם ולתקנן את השפה המלטית בתחום החינוך ובתחומים אחרים, וכן להגן עליה ולפקח על מילים המושאלות אליה משפות אחרות.
המועצה ללשון המלטית החליפה את האקדמיה למלטית (Akkademja tal-Malti) שהופקדה על הכוונת השפה המלטית מתחילת המאה ה-20 ועד סופה.
המועצה מורכבת מחמש מחלקות העוסקות בתחומי התקשורת, הספרות, חקר השפה, תרגום ומינוח וכן פיתוח השפה המלטית בתחומי המידע והטכנולוגיה.
המועצה הלאומית ללשון מלטית חברה בפדרציה האירופית למוסדות לאומיים ללשון (ENFIL).
המועצה הישראלית להתנדבות (שעד 2022 נקראה "המועצה הלאומית להתנדבות בישראל") היא עמותה שנוסדה ב-1972, על ידי ממשלת ישראל במטרה להפעיל מתנדבים, שיעסקו בפעילות התורמת לצמצום פערים בחברה הישראלית.
ייעודה של המועצה הוא הכפלת ההתנדבות בישראל ובין השנים 2009 ל-2014 עלתה ההתנדבות מ-15% ל-28% מהציבור.
כן יעד ההתנדבות לצעירים הגעה ל-70% בתוך 5 שנים (עד 2020) ולכלל הציבור 50% התנדבות.
במהלך השנים, הן מפאת היותה של העמותה הגוף המנוסה והדינמי בנושא ההתנדבות, והן עקב התמיכה לה זכתה מממשלת ישראל, הפכה המועצה לארגון גג בנושא ההתנדבות.
המועצה מאגדת בתוכה ארגונים וולונטריים וציבוריים, המפעילים מתנדבים בשירותים החברתיים, ועוסקת בייעוץ והדרכה לארגוני מתנדבים.
אותות ופרסים המוענקים על ידי העמותה
המלצה על מקבלי "אות הנשיא למתנדב"
אות קהילה מתנדבת מיסודה של המועצה להתנדבות מוענק לרשות מקומית המצטיינת בתחום ההתנדבות החל משנת תשע"א במפעל משותף עם משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, הכנסת והשלטון המקומי
המלצה על מקבלי מגן ראש הממשלה למנהיגות מתנדבת
קביעת מקבלי מגן השר לאיכות הסביבה, מגן שר הקליטה ומגן שר הבריאות
הענקת פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים
קביעת מקבלי אות המופת על תרומה לחברה
הענקת תג ההתנדבות מלאכים ברשת יחד עם איגוד האינטרנט הישראלי
המועצה מנהלת באתרה את פורטל התנדבות בישראל בשיתוף: ג'וינט ישראל, החברה למתנ"סים, יחידת ההתנדבות של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, עמותת רוח טובה, המרכז הישראלי להתנדבות נוער, יד שרה, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, המשרד להגנת הסביבה, מיקרוסופט ישראל, אינטל ישראל וחברות נוספות.
הפורטל נועד לרכז את כל נושא ההתנדבות באתר אחד.
המועצה הלאומית לכלכלה היא גוף מטה במשרד ראש הממשלה בישראל המייעץ לראש הממשלה ולממשלה בנושאים כלכליים ומסייע בגיבוש המדיניות הכלכלית-חברתית של ישראל.
ראש המועצה הלאומית לכלכלה, המשמש כיועצו הכלכלי של ראש הממשלה, הוא אבי שמחון.
מטרות המועצה כוללות, בין היתר:
ייעוץ לראש הממשלה ולממשלה בנושאים כלכליים וחברתיים.
גיבוש והובלת תהליכים אסטרטגיים ארוכי טווח לקידום המשק והחברה בישראל, בשיתוף קשת רחבה של משרדי ממשלה, רשויות וגורמים פרטיים.
השתתפות בעיצוב השיח הציבורי בנוגע למדיניות הכלכלית-חברתית בישראל, והצגתה בפורומים בינלאומיים.
המועצה הלאומית לכלכלה הוקמה בספטמבר 2006, על פי הצעתו של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בראשותו של פרופסור מנואל טרכטנברג.
ייעודה של המועצה, כפי שנקבע בהחלטת הממשלה, הוא "לשמש גוף מטה לראש הממשלה בנושאי כלכלה, במטרה לסייע בתהליך קבלת ההחלטות בתחומים אלו, בהתבסס על ניתוחים מקצועיים, נתונים עדכניים וחשיבה שיטתית ארוכת טווח".
עם היבחרו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה במרץ 2009, התפטר טרכטנברג מתפקידו.
הוא הוחלף ביולי 2009 על יד פרופסור יוג'ין קנדל, שעמד בראש המועצה עד 2015.
במאי 2015 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת קשה על תפקוד המועצה והעומד בראשה יוג'ין קנדל.
המועצה לא נהגה להגיש לממשלה חוות דעת כתובות בנוגע להצעות החלטה של הממשלה, לרבות תקציב המדינה.
ככלל, ראש המועצה נוהג להציג לפני הממשלה את עמדת המועצה בעל פה בלבד.
המועצה פועלת על פי תפישה לא נכונה, שלפיה עליה לייעץ לראש הממשלה בלבד.
מטרה זו אינה עולה בקנה אחד עם אחד מעקרונות היסוד של פעילות הממשלה ועם תפישת היסוד של השירות הציבורי, עקרון האחריות המשותפת.
המועצה מתקשה למלא את תפקידיה באופן המיטבי.
ועל ראש הממשלה לבחון את מעמדה, סמכויותיה ותפקידיה של המועצה וכן את עמידתה ביעדים שנקבעו לה בעת הקמתה.
בינואר 2016 נבחר פרופ' אבי שמחון לעמוד בראשה.
על שמחון נמתחה ביקורת רבה שהוביל לכרסום במעמדה של המועצה הלאומית לכלכלה והפך אותה לכלי לגיבוי עמדות הדרג הפוליטי במקום להביע עמדה מקצועית המנוגדת לעמדת הדרג הפוליטי.
המועצה עוסקת בנושאים המרכזיים שעל סדר יומה של הממשלה, בתחומי הפיננסיים, אנרגיה, בריאות, חינוך, אסטרטגיה, דיור, מיסוי, השקעה, מו"פ ועוד.
המועצה עוסקת בגיבוש אסטרטגיה בתחומים כלכליים-חברתיים וקידום ותיאום פרויקטים בינמשרדיים שונים.
התוצר המרכזי שגובש במועצה הלאומית לכלכלה בשנת עבודתה הראשונה הוא האג'נדה החברתית כלכלית לישראל לשנים 2008–2010, המתווה מדיניות כלכלית-חברתית מקיפה, אשר במרכזה צמצום העוני תוך עידוד הצמיחה.
התוכנית עורכת ניתוח ואבחון נקודות החזקה והתורפה של המשק הישראלי, מציעה מגוון כלי מדיניות להתערבות בנקודות הדורשות טיפול, וכוללת לראשונה יעדים חברתיים-כלכליים כחלק מיעדי המקרו בתקציב המדינה.
האג'נדה כוללת שני צירים עיקריים – צמצום העוני תוך עידוד הצמיחה ויצירת מנופים לצמיחה מאוזנת בטווח הארוך – ואומצה על ידי הממשלה באפריל 2007. מעקב אחר יישומה של התוכנית והטמעתה בתקציב המדינה החל משנת 2008 נעשה במסגרת ועדת מנכ"לים בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד האוצר.
מלבד יישום האג'נדה החברתית כלכלית, עוסקת המועצה בייעוץ כלכלי במגוון הנושאים הנמצאים על סדר יומו של ראש הממשלה, מרכזת עבודת מטה בין-משרדית אודות סוגיות אסטרטגיות בתחום הכלכלי חברתי, ומלווה את תהליכי יישום המדיניות המוצעת על ידי המועצה.
בין השאר, ראש המועצה היה חבר בוועדה לבחינת תקציב הביטחון בראשות מנכ"ל משרד האוצר לשעבר דוד ברודט, חבר בוועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה והמועצה השתתפה בוועדה לפיתוח מדדי עוני נוספים.
המועצה עסקה בגיבוש התוכנית לייעול ומיקוד הקצבאות עבור קשישים נזקקים והמעגל השני של ניצולי השואה, שאושרה בממשלה באוקטובר 2007.
באוקטובר 2007 התבקשה המועצה על ידי ראש הממשלה לבחון, בפרספקטיבה ארוכת טווח, את משטר הכללים הפיסקאליים הנהוגים כיום בישראל, דהיינו את המגבלות הקבועות בחוק לגבי ההוצאה התקציבית ויעד הגרעון התקציבי.
הממשלה והכנסת אימצו כללים פיסקליים ברוח המלצות המועצה בשנת 2010. בדצמבר 2008 הביאה המועצה, יחד עם משרד האוצר, לאישור הממשלה תוכנית סיוע לחוסכים הפנסיוניים ("רשת ביטחון").
לאורך 2011 ערכה המועצה עבודת מטה בנוגע להיערכות הפיננסית של ישראל לרעידות אדמה והמלצותיה הובילו את הממשלה לנקוט צעדים שנועדו להבטיח את קיומם של משאבים מספקים לפעולות שיקום במקרה של רעידת אדמה רחבת היקף בישראל.
בינואר של אותה השנה אישרה הממשלה את התוכנית הלאומית לתחליפי דלקים שגובשה על ידי ועדת מנכ"לים בראשות ראש המועצה הלאומית לכלכלה, במטרה לצמצם את התלות העולמית בנפט לתחבורה.
ביולי 2011 הוקם צוות בין משרדי בהובלת המועצה שבחן את התועלת הכלכלית של שילוב מקורות אנרגיה מתחדשים במשק החשמל בישראל.
באוקטובר 2011 מונתה הוועדה להגברת התחרותיות במשק בה שימש ראש המועצה הלאומית לכלכלה כחבר ואשר בחנה את מבנה המשק הישראלי והשפעתו על תחרותיות ויעילות הכלכלה המקומית.
בעקבות עבודת הוועדה נחקק בכנסת החוק לקידום התחרות לצמצום הריכוזיות, התשע"ד-2013.
כלכלני המועצה הלאומית לכלכלה היו מעורבים גם בהקמת צוות בין-משרדי לבחינת קיום מחסור בכוח אדם מיומן במגזר העסקי, שניתח וגיבש המלצות מדיניות לפתרון הבעיה.
הצוות הגיש את מסקנותיו בשנת 2012 והן מיושמות על ידי הממונה על התעסוקה במשרד הכלכלה.
בדצמבר 2012 התקבלה החלטת ממשלה שנועדה להגדיל את השפעת החדשנות הישראלית בתחומי הטכנולוגיה החקלאית על אתגרים רלוונטיים בעולם, אחרי שוועדה בין משרדית למינוף המו"פ החקלאי בישראל בראשות ראש המועצה הלאומית לכלכלה הגישה את מסקנותיה בנושא.
בשנת 2013 הנחה ראש הממשלה את המועצה להוביל צוות בין משרדי לבחינת מבנה שבוע העבודה בישראל והצוות המליץ להוסיף ארבעה ימי מועד ישראלים במהלך השנה, ליצירת סופי שבוע ארוכים.
במקביל, המועצה הובילה תהליך הקמת קרן לניהול הכספים המתקבלים מהיטל רווחי נפט וגז, ואת החקיקה הרלוונטית.
המועצה שיחקה תפקיד חשוב במסגרת צוות בין משרדי, אשר בחן את אופן ניהול הכנסות המדינה ממשאבי טבע (ועדת ששינסקי).
שיתוף הפעולה בין המועצה לבנק ישראל ומשרד האוצר הביא לתיקוני הכלל הפיסקאלי שהיה מקובל בישראל.
בספטמבר 2024 המועצה פרסמה סקירה המועצה אשר בחנה את הכדאיות הכלכלית של פרויקטים להפקת אנרגיה סולארית קרקעית בישראל, במטרה לייעל את תהליכי הייצור והולכת החשמל ולעמוד ביעדי המעבר לאנרגיות מתחדשות.
העבודה נועדה להניח תשתית עובדתית לדיון ציבורי על המעבר מגז טבעי לאנרגיה מתחדשת, תוך הדגשת המתח בין השאיפה להפחית את עלויות החשמל לבין הצורך לעמוד ביעדי האנרגיה המתחדשת.
בינואר 2025 המועצה פרסמה סקירה בנושא "עלות תועלת לחדירת רכב חשמלי פרטי לישראל", המתמקדת בהשפעת הרכבים החשמליים על המשק עד שנת 2034. הסקירה מציינת כי בשנת 2024 היוו רכבים חשמליים כ-25% מכלי הרכב החדשים שנכנסו לישראל.
הסקירה העריכה כי המשך התפשטות הרכבים החשמליים ידרוש השקעה נוספת של כ-7.5 מיליארד שקל לרכישת רכבים, ו-2 מיליארד שקל לרכישת מטענים.
עם זאת, צפוי חיסכון בעלויות הנסועה ותחזוקת הרכב.
הסקירה הדגישה כי חדירה משמעותית של רכבים חשמליים תדרוש השקעה ממשלתית ניכרת, שינויים והתאמות במדיניות הממשלה, והיערכות של היבואנים והשוק העולמי.
שםתחילת כהונהסיום כהונהממשלהתחת ראש הממשלה1מנואל טרכטנברג20062009הממשלה ה-31אהוד אולמרט2יוג'ין קנדל20092016 הממשלה ה-32
הממשלה ה-33בנימין נתניהו3אבי שמחון20162021 הממשלה ה-34
המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות היא אחד מששת הארגונים של ארגון האומות המאוחדות.
היא לוקחת חלק מרכזי בפעילות האו"ם בתחומי החברה והכלכלה.
תפקידה הוא לדון בנושאים הקשורים לתחום הכלכלי-חברתי אך החלטותיה אינן מחייבות את המדינות השונות.
במועצה 54 חברות מדינות הנבחרות לקדנציות של שלוש שנים בבחירות בעצרת הכללית של האו"ם.
לפי סעיף 62 למגילת האומות המאוחדות, תפקידה של המועצה הכלכלית-חברתית הוא ליזום ולבצע מחקרים שונים ולהעבירם כהמלצה לאספה הכלכלית של האו"ם, למדינות החברות ולגופים אחרים של האו"ם עוסקים בנושא מסוים.
המועצה גם רשאית לחבר טיוטת אמנות ולהגישן לאספה הכללית.
למועצה מספר גופי משנה: תשע ועדות משנה (ביניהן ועדות לסטטיסטיקה, למעמד האישה ולזכויות אדם), חמש ועדות אזוריות (לאירופה, אסיה והאוקיינוס השקט, מערב אסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית והקריבים) ומספר גופים מומחים כגון: ועדה לענייני סחר בינלאומי, ועדה לאנרגיה מתחדשת, ועדה להתיישבות אנושית וכו').
כמו כן מפעילה המועצה מספר תוכניות (למשל התוכנית למלחמה בסמים, תוכנית לאיכות הסביבה).
המועצה אף הקימה מספר מוסדות כגון הנציב העליון של האו"ם לענייני פליטים וכינוס האו"ם למסחר ופיתוח.
כוחה של המועצה הוא בהקמת מוסדות וגופים שונים בתחומי הכלכלה, החברה, זכויות האדם, הבריאות וכו'.
הקמת גופים אלו מקדמת את הטיפול בבעיות בתחומים הללו ומאפשרת את פתרונן או הקלתן באופן ממוקד ונמרץ יותר מאשר טרם הוקם הגוף.
בשנת 2021, ישראל נבחרה לראשונה למועצה.
בינואר 2026 הודיעה ארצות הברית על פרישה מארבעה מתוך חמשת הוועדות האזוריות של המועצה: הוועדות לאפריקה, אמריקה הלטינית והקרביים, אסיה והאוקיינוס השקט ומערב אסיה.
מנכ"ל הקבוצה בעבר אירה פורמן, טען לא פעם כי הקבוצה "משקפת את הערכים והשאיפות של היהודים האמריקאים.
המפלגה הדמוקרטית במיטבה, מגשימה חלק מהנבואה המסורתית שלנו (כיהודים) לעשיית צדק ויצירת עולם טוב יותר".
עם תקציב קטן בהרבה מזה של "קואליציית היהודים הרפובליקנים", קבוצה דומה אשר מייצגת את הקול היהודי בקרב המפלגה הרפובליקנית, ל-NJDC ישנם רק שני משרדים בניו יורק ושיקגו והם מסתמכים הרבה על רשת קשרים פנים-קהילתית בקהילה היהודית, מתנדבים ואימיילים, על מנת להפיץ את המסר שלהם על המועמדים הדמוקרטים שבהם הם תומכים.
המצע של קבוצה זו כלל לדבריהם, "חינוך הבוחר היהודי בדבר השוני בין המועמדים הדמוקרטים לרפובליקנים הרצים למשרות ציבוריות, דרך החדשות וחוברות מדריך לבוחר".
לטענתם, "ה-NJDC הפיצה למעלה מ-250,000 חוברות מידע לבתי אב יהודים בסיבובי בחירות האחרונות".
כמו כן נאמר מטעם הקבוצה כי מטרתם היא "עדכון מועמדים הרצים למשרה ציבורית בנוגע לצורך להתייחס ולתמוך בנושאים הנוגעים לקהילה היהודית.
קידום האידיאלים היהודים והדמוקרטים בגבעת הקפיטול (היכן שנמצא הקונגרס האמריקאי) ובתקשורת הן היהודית והן הארצית".
עוד נאמר כי הם "נלחמים באג'נדה של הימין הרדיקלי בכל פינה דרך מחקר ודוחות, קידום תנועות שורשיות, עבודה מול מחוקקים בוושינגטון וחינוך עיתנאים".
הם מעודדים, לטענתם, "מעורבות וטיפוח של דור חדש של מנהיגים יהודים דמוקרטים, על ידי הכפלת התוכנית הוושינגטונית, המוצלחת מאוד, להנהגה יהודית צעירה, בערים גדולות נוספות, כולל ניו יורק, בוסטון, לוס אנג'לס קליבלנד ודרום פלורידה".
בנוסף הם שמים דגש על "הרחבת המודעות היהודית בנושאי חקיקה קריטיים (לקהילה היהודית) דרך פרסומים דו שבועיים ורבעוניים, כמו גם דיוני שולחן עגול ופורומים לדיונים בנושאי פנים הכוללים השתתפות של מנהיגים הן מהרשות המחוקקת והמבצעת".
פרויקט מנהיגות צעירה של NJDC
פרויקט NJDC למנהיגות צעירה החל ב-1998 וגייס מנהיגים יהודים דמוקרטים צעירים.
הפרויקט דיווח כיום על כ-1000 יהודים צעירים החברים בפרויקט זה בכל רחבי המדינה.
המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח (המולמו"פ) היא גוף ממשלתי ישראלי הנמצא באחריות משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה ומטרתו לספק ייעוץ בלתי-תלוי לממשלת ישראל בנושאי תכנון, תיאום ותקצוב מחקר ופיתוח אזרחי בישראל.
למועצה מערך נתונים לאומי על המחקר והפיתוח בישראל.
מטרתה של המועצה לתת לממשלה ייעוץ מקצועי בלתי תלוי בתחומי תכנון, תיאום והתקצוב של כל המחקר והפיתוח האזרחי בישראל (בעיקר באוניברסיטאות ותמריצים), לגבש מדיניות אחידה ומאוזנת, ליצור מסגרת תומכת לניצול מיטבי של הפוטנציאל המדעי הטכנולוגי של מדינת ישראל.
להבטיח את פיתוחו, ואת מיצויים של המשאבים הלאומיים המושקעים במחקר ובפיתוח למען רווחתה ושגשוגה של מדינת ישראל.
כחלק מתפקודה, המועצה מקימה ועדות לאומיות וועדות-משנה כדי לחקור ולתת המלצות בנושאי מדיניות מחקר ופיתוח (מו"פ).
בין הנושאים שבהם עסקו הוועדות הללו היו מו"פ הממשלתי, בהקמת מערך נתונים לאומי, למו"פ במכוני המחקר ובמדענים הראשיים, בתשתיות מחקר, בקשרי מו"פ בינלאומיים, בקשרי אקדמיה-תעשייה, במדעי החיים והרפואה, באנרגיה ובתיאום מו"פ ביטחוני ואזרחי.
המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח הוקמה לראשונה על פי החלטת ממשלת ישראל השמינית בראשות דוד בן-גוריון ב-15 בנובמבר 1959 והתכנסה לראשונה בפברואר 1960. בין השאר מימנה מחקרים לתעשייה התרופות ותעשיית האלקטרוניקה בישראל.
בשנת 1997 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לסגור את המועצה, אך היא הוקמה מחדש על פי שחוקק בנובמבר 2002. ביולי 2004 כוננה לראשונה המועצה בראשות הפרופסור דן זסלבסקי.
המועצה מורכבת ממליאה שבה 15 חברים ומשקיף ממשרד הביטחון, ובראשם עומד יושב ראש.
המועצה כפופה לשר המדע והטכנולוגיה ולמשרדו מאז שנת 2007.
הם ביקשו להעביר את המועצה למשרד ראש הממשלה, בדומה למועצה הלאומית לכלכלה או המועצה לביטחון לאומי, או להפוך אותה לגוף סטטוטורי, בדומה למעמד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
חברי המועצה ממונים על ידי נשיא המדינה, על פי המלצת הממשלה.
בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המועצה פרופ' עודד אברמסקי, והתפטר ממנו ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה.
החליף אותו בתפקיד היושב ראש פרופ' יצחק בן ישראל, אשר כיהן כיושב ראש המועצה בין השנים 2010–2017. אחריו כיהן משה ארנס כיושב ראש המועצה, והחל ממרץ 2018 כיהן בתפקיד הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ עד אשר מונה לתפקיד נציב שירות המדינה כחצי שנה לאחר מכן.
בנובמבר 2020 מונה פרופ' פרץ לביא ליושב ראש המועצה.
המועצה הלאומית הפלסטינית היא הגוף המחוקק של הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), הבוחר את הוועד הפועל של אש"ף , המנהיג אותו בין כינוסי המועצה.
החלטות שונו ברוב יחסי של שני שלישים מן הקולות.
חבריה מייצגים זרמים שונים בציבור הפלסטיני, והמועצה מתכנסת בדרך כלל כל שנתיים.
המועצה שימשה כפרלמנט גולה של הפלסטינים, עד שבית הנבחרים נהיה המועצה המחוקקת הפלסטינית ב-1996.
בין השנים 1993-2022 יושב ראש המועצה היה סלים א-זענון, משנת 2022 ואילך יו"ר המועצה הוא רווחי פתוח
ב-1948 היה קיים גוף קצר מועד שגם הוא כינה עצמו "המועצה הלאומית הפלסטינית".
בראש גוף זה עמד חאג' אמין אל-חוסייני.
ב-30 בספטמבר נועדה המועצה בעזה, ואל-חוסייני נבחר פה אחד לנשיא ממשלת כל פלסטין.
המועצה הזו העבירה שורת החלטות, שהחשובה ביניהן, ב-1 באוקטובר 1948, הייתה הכרזה "על עצמאותה המלאה של כל פלסטין" - "מדינה חופשית, דמוקרטית וריבונית, שבה יהנו התושבים ממלוא החירויות והזכויות".
"המועצה הלאומית הפלסטינית" של אש"ף התכנסה לראשונה במלון אינטרקונטיננטל שעל הר הזיתים במזרח ירושלים במאי 1964 והיו בה 422 נציגים מירדן (שכללה אז גם את הגדה המערבית), רצועת עזה, סוריה, לבנון, כווית, עיראק, מצרים, קטר, לוב ואלג'יריה.
בכינוס זה התקבלה האמנה הלאומית הפלסטינית, המסמך המכונן של אש"ף.
היו"ר הראשון של אש"ף שבחרה המועצה היה אחמד שוקיירי.
ב-31 במאי עד 4 ביוני 1965 נערך המושב השני של המועצה.
באגרת ששלח פת"ח למועצה, קרא להפיכת אש"ף ל"ארגון מהפכני", כלומר לוחם.
מלכתחילה היו היחסים בין המועצה לבין ירדן מתוחים, והמועצה טענה על רקע זה כי היא המועצה הלאומית של "פלסטין" ולא של "הפלסטינים", ולא מנסה לחתור תחת הממלכה הירדנית.
ב-20–24 במאי 1966 התקיים הכינוס השלישי של המועצה, בעזה.
ראש ממשלת ירדן, וצפי אל-תל, טען בעקבות הכינוס כי זה הפך ל"הפגנה נגד ירדן ולא בעד פלסטין".
מתיחות נוספת התגלעה בין דור של פעילים פוליטיים מן התקופה שקדמה ל-1948, לבין ה"פִדָאיִין", פעילי פת"ח צעירים ומיליטנטים.
בדצמבר 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, הודח שוקיירי ובמקומו נבחר לתפקיד יו"ר המועצה יחיא חמודה , עורך דין יליד הכפר ליפתא.
ב-6–12 ביולי 1968 התכנסה המועצה בפעם הרביעית, בקהיר.
מבנה המועצה שונה בעקבות הסכם להצטרפות הפת"ח לאש"ף.
מספר החברים נקבע ל-100, מתוכם 38 נתנו לפת"ח ולארגונים המקורבים אליו.
בישיבה זו עודכנה האמנה בה דרך הפעולה נקבעה להיות קיצונית יותר, וכונתה "המאבק המזוין", וכן הושם דגש על הפלסטיניות של המאבק.
ב-4 בפברואר 1969, במושב החמישי של המועצה, הודח גם חמודה ובמקומו נבחר יאסר ערפאת, ראש הפת"ח, לאחר שה"צעירים" הצליחו בהשתלטות על המועצה.
מאז נקבע מספר חברי המועצה וחלוקת המנדטים בין הארגונים קודם כינוסה.
הוסכם כי מספר חברי המועצה במושב החמישי יהיה 105, מהם: 33 לפת"ח, 11 חברי הוועד הפועל היוצא, 12 לאל צאעקה, 28 עצמאיים, ושלושה נציגי איגודים מקצועיים.
הפת"ח הפך לארגון המוביל של אש"ף.
ב-1–6 בספטמבר 1969 נערך המושב השישי של המועצה, שבו נקבע מספר החברים ל-112. במושב זה השתתפה לראשונה "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין", שפרשה בפברואר מ"החזית העממית לשחרור פלסטין".
במושב הזה גם אושרה האסטרטגיה של אש"ף, לפיה "מטרת המהפכה הפלסטינית היא הגשמת השחרור המלא של פלסטין", וכמו כן הוחלט על כינון "המדינה הדמוקרטית אשר תרחק מכל צורות ההפליה הדתית והגזענית".
במרץ 1971 התקיים בקהיר הכינוס השמיני של המועצה, בו קבעו הצירים "כי מה שקושר את ירדן בפלסטין הוא קשר לאומי ואחדות טריטוריאלית, אשר עיצבו אותם ההיסטוריה, התרבות והשפה מאז התקופות הקדומות ביותר".
באותו כינוס צורפו לראשונה שלושה ערבים ישראלים למועצה: עורך הדין סברי ג'ריס, המורה חביב קהווג'י והמשורר מחמוד דרוויש.
בכינוס ה-12 של המועצה, שנערך ב-1–9 ביוני 1974, אושרה תוכנית השלבים של אש"ף.
ב-22 במרץ 1977 אישרה המועצה את נכונותה להקמת מדינה בכל חלק של הארץ שתפנה ישראל, אולם גם אישרה מחדש את מטרת הפלסטינים לשחרר "את כל האדמה הערבית הכבושה" (כלומר, הארץ כולה), "ללא שלום או הכרה" בישראל.
קבוצות הסירוב הפלסטיניות והפונדמנטליסטים האסלאמיים שללו את עמדת המועצה בדבר הקמת מדינה פלסטינית קטנה זמנית כצעד ראשון בשלבים לקראת "שחרור פלסטין כולה".
ב-19–22 בינואר 1979 התכנס בדמשק, בהשתתפות כל הארגונים, המושב ה-14 של המועצה, כדי לגבש עמדה רשמית מוסמכת בנוגע לצעדיו של סאדאת.
המועצה דחתה את תוכנית האוטונומיה בגדה המערבית.
לאחר הכינוס ה-16 של המועצה בתוניס ב-1983, התקבלה עקרונית החלטה על "קונפדרציה" עם ירדן.
לאחר שאלג'יריה ביטלה את הצעתה לארח את מושב המועצה הלאומית, תחת לחציו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד,
ב-22–29 בנובמבר 1984 אירחה ירדן בעמאן את מושב המועצה ה-17, שבפתיחתו נאם המלך חוסיין.
המועצה חזרה על דחייתה את הסכמי קמפ-דייוויד ותוכנית האוטונומיה.
ב-20–26 באפריל 1987 נערך באלג'יר הכינוס ה-18 של המועצה, בהשתתפות כל הארגונים, פרט לארגוני "הברית הלאומית".
כחלק מהסכמי אוסלו תבעה ישראל כי המועצה הלאומית תצביע על ביטול הסעיפים הקוראים להשמדתה.
ב-15 בנובמבר 1998 התקיימה הצבעה כזו בכינוס מיוחד שהתקיים בעזה ושבו השתתף גם ביל קלינטון (אם כי מידת תקפותה נתונה לביקורת).
המועצה קיבלה בכינוס זה את החלטה 181 של מועצת הביטחון.
המועצה המחוקקת הפלסטינית החליפה את המועצה הלאומית כמוסד ייצוגי של נבחרי העם ו-188 החברים שלו (רבים מהם חברים בחמאס או בתנועות אחרות המתנגדות לאש"ף) החליפו את 618 החברים של המועצה הלאומית הפלסטינית כגוף ייצוגי.
למרות מרכזיותה בהיסטוריה של אש"ף, במאמר משנת 2007, כינה המזרחן גיא בכור את המועצה "גוף היסטורי חסר כל חשיבות כיום".
במאי 2018 צורפה עהד תמימי כחברת כבוד במועצה.
המועצה הכללית של העמקים (בקטלאנית: Consell General d'Andorra) היא הגוף המחוקק של אנדורה הבנוי מבית אחד – פרלמנט המונה 28 חברים.
החברים נבחרים ישירות על ידי העם, 14 מהם ממחוז הבחירה היחיד של המדינה ו-14 מייצגים כל אחד מ-7 מחוזות אנדורה – 2 מכל מחוז; הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.
דמוקרטים למען אנדורה, היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה.
כיום (2011) יש למפלגה רוב במועצה הכללית של העמקים – היא הפרלמנט של אנדורה.
כיום, עומד בראש המפלגה שאווייר אספוט זמורה, המכהן גם כראש ממשלת אנדורה.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה, היא מפלגת האופוזיציה באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה.
כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים – היא הפרלמנט של אנדורה.
אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-שמאל.
ראשית המפלגה בשנת 2000, עת הוקמה המפלגה.
בבחירות שנערכו באפריל 2005 באנדורה, זכתה המפלגה ב-38.1% מקולות בחורים וב-11 מושבים בפרלמנט (מתוך 28); בכך הפסידה המפלגה את השלטון למפלגה הליברלית.
בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-45.03% מקולות בחורים וב-14 מושבים בפרלמנט; בכך ניצחה המפלגה, וזכתה בשלטון במדינה.
לאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, ובהם הפסידה המפלגה את השלטון לטובת מפלגת דמוקרטים למען אנדורה; בבחירות אלו זכתה המפלגה ל-34.80% מקולות בחורים וב-6 מושבים בפרלמנט.
כיום, עומד בראש המפלגה ז'אומה ברטומאו קסאני, אשר כיהן בעבר בשנים 1010–2009 כראש ממשלת אנדורה.
אחת לארבע שנים, מתקיימות בחירות כלליות למועצה הכללית של העמקים, הפרלמנט של אנדורה.
תוצאות בחירות 24 באפריל 2005 באנדורה שם המפלגה כמות ההצבעות % מושבים בפרלמנט המפלגה הליברלית 5,100 41.2 14 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית 4,711 38.1 11 מרכז אנדורה הדמוקרטית 1,360 11.0 2 חידוש הדמוקרטיה 772 6.2 1 הירוקים של אנדורה 433 3.5 -
תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה שם המפלגה כמות ההצבעות % מושבים בפרלמנט דמוקרטים למען אנדורה 8,553 55.15 20 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית 5,397 34.80 6 למען שינוי באנדורה 1,040 6.71 - הירוקים של אנדורה 520 3.35 - איחוד לורידיאנה - - 2
המועצה הלאומית המייעצת (ערבית: المجلس الوطني الاستشاري, תעתיק מדויק: אלמג'לס אלוטני אלאסתשארי) הייתה מוסד פוליטי בירדן בשנים 1978–1984. המועצה החליפה את הפרלמנט של ירדן, שפוזר בעקבות ועידת רבאט, כרשות המחוקקת של הממלכה.
היא חדלה להתקיים בראשית 1984 כאשר המלך חוסיין השיב את הפרלמנט לפעילות.
בעקבות סיפוח יהודה ושומרון לירדן באפריל 1950 בידי המלך עבדאללה הוקנו לתושבים הפלסטינים זכויות פוליטיות מלאות.
במסגרת זאת ניתנו ליהודה ושומרון מחצית מן המושבים בבית הנבחרים.
בחירת נציגי יהודה ושומרון הפסיקה להיות אפשרית לאחר מלחמת ששת הימים, שבה כבשה ישראל את יהודה ושומרון מידי ירדן.
הפרלמנט הירדני שנבחר באפריל 1967, ערב המלחמה, המשיך בתפקידו באין אפשרות לקיים בחירות נוספות.
אולם, בעקבות ועידת רבאט באוקטובר 1974 החליטה הליגה הערבית כי הייצוג של הפלסטינים יינתן לאש"ף ולא לירדן.
במצב זה המלך חוסיין לא יכול היה לקיים בחירות חדשות במתכונתן הנוכחית, כי פירושן היה ייצוג כפול של תושבי יהודה ושומרון (באש"ף ובירדן).
מצד שני, חוסיין גם לא היה יכול לשנות את חוקי הבחירות כך שיהיו תקפים רק בגדה המזרחית של הירדן, כיוון שצעד זה היה מתפרש כניתוק סופי של ירדן מיהודה ושומרון.
לפיכך החליט חוסיין לדחות מספר פעמים את הבחירות לפרלמנט, ובסופו של דבר בכינוס הפרלמנט בראשית 1976 הוחלט על דחיית הבחירות לזמן בלתי מוגבל.
באין רשות מחוקקת פעילה, הממשלה הירדנית תפקדה למן נובמבר 1974 גם בתור הרשות המחוקקת, זאת במסגרת של חוקים זמניים.
כך תפקדה ממשלתו של זיד א-ריפאעי, וכן ממשלתו של מודר בדראן שהחלה לכהן ביולי 1976. בעקבות מבצע ליטני שהחל במרץ 1978 גברה האופוזיציה האנטי-מערבית בירדן, ובהפגנות שהתקיימו בעמאן ובריכוזים פלסטיניים נשמעו דרישות להפסקת ההגבלה על החופש האזרחי.
כדי לשוות מראית עין של דמוקרטיזציה, ולבטל את המצב שבו הממשלה שימשה גם כרשות המחוקקת באופן מוחלט, המלך חוסיין החליט להקים גוף פוליטי שיהווה חלופה לפרלמנט המושעה ויעמוד לצד הממשלה בתחום החקיקה.
המועצה הלאומית המייעצת הוקמה מתוקף חוק זמני שחוקקה הממשלה באפריל 1978. חוסיין לא רצה שקיום המועצה יהווה ביטול מוחלט של הפרלמנט, ולכן תפקידיה של המועצה הוגבלו לייעוץ והמלצה בלבד.
המועצה שימשה כיועצת לממשלה, אך לא הייתה יכולה לאשרר חוקים ולכן אלו עדיין נותרו בתוקף של חוקים זמניים.
חברי המועצה מונו בידי המלך ולא נבחרו במערכת בחירות, ולכן מלכתחילה נמנעה פעילות של האופוזיציה במסגרת המועצה.
אף שסמכותה הייתה פחותה, מבחינה פרלמנטרית המועצה שימשה תחליף חשוב לפרלמנט.
מתוך המועצה יצאו קולות אופוזיציה כנגד הממשלה שדרשו ביטול הצנזורה על העיתונות, ליברליזציה וחופש פוליטי, וכן חזרה של המערכת הפרלמנטרית הרב-מפלגתית.
המועצה הלאומית הראשונה קמה באפריל 1978 לכהונה קצובה של שנתיים.
היו חברים בה 60 נציגים, 13 מהם פלסטינים, ולנשיא המועצה התמנה ראש הממשלה לשעבר אחמד א-לווזי.
המועצה השנייה החליפה את הראשונה באפריל 1980. מועצה זו הקימה מחדש את המשרד לענייני השטחים הכבושים שפעילותו הופסקה לאחר ועידת רבאט.
המועצה השלישית, שקמה באפריל 1982, הורחבה ל-75 נציגים כדי לאפשר מעורבות גדולה יותר בקבלת ההחלטות.
חברי המועצה מתחו ביקורת על ראש הממשלה מודר בדראן בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את ירדן, דבר שהביא בסופו של דבר להתפטרותו בינואר 1984.
במועצה הלאומית הראשונה היו חברות שלוש נשים, ובשתי המועצות הבאות היו חברות ארבע נשים.