tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השחקנים יצפו בסרטון על גבי המסכים שנמצאים מעל שולחן המשחק.
שאלת זיהוי – הצופים יכולים לשלוח לתוכנית פריט מסוים ביחד עם נתונים יבשים או רמזים מסוימים.
על קבוצת השחקנים לנתח את הפריט ולגלות את ייעודו.
ארגז שחור – קבוצת השחקנים מקבלת נתונים יבשים או רמזים על פריט שנמצא בתוך ארגז שחור.
על השחקנים לנתח את הנתונים ולגלות מהו הפריט שנמצא בתוך הארגז.
שאלת אינטרנט – המחשב בוחר באופן אקראי אחת מתוך עשרות אלפי השאלות שנשלחו לתוכנית על ידי הצופים באמצעות האינטרנט.
"זירו" – השאלה נשאלת על ידי הספונסרים של התוכנית.
"בליץ" – קבוצת השחקנים חייבת לענות נכון על שלוש שאלות רצופות כשלרשותם 20 שניות למחשבה ודיון לכל אחת משלוש השאלות.
יש לשים לב כי אף על פי שנשאלות שלוש שאלות התור מזכה את הקבוצה בנקודה אחת בלבד, בתנאי שענו נכון על כולן.
"סופר בליץ" – קפטן הקבוצה בוחר בשחקן אחד שנשאר לבד וכל החמישה האחרים עוזבים את השולחן.
על השחקן לענות נכון על שלוש שאלות רצופות כשלרשותו 20 שניות למחשבה לכל שאלה.
יש לשים לב כי אף על פי שנשאלות שלוש שאלות התור מזכה את הקבוצה בנקודה אחת בלבד, בתנאי שהשחקן ענה נכונה על כולן.
"סופר משחק" – כאשר הקבוצה עונה נכון על השאלה החמישית שלה במשחק (יש לה חמש נקודות) המנחה מציע לשחקנים לשחק ב"סופר משחק".
אם הקבוצה מסכימה ועונה נכון על השאלה היא מנצחת 6:0, אך אם הקבוצה טועה בתשובה היא מפסידה 0:6.
למשחק קיימת גם גרסת ספורט, שבה משחקים אלפי אנשים במדינות שונות.
מועדוני המשחק קיימים לא רק בחבר העמים, אלא גם במדינות כמו ישראל, גרמניה, ארצות הברית, בריטניה, שם המשתתפים הם בעיקר מהגרים ממדינות דוברות רוסית.
במדינות מסוימות יש גרסאות של המשחק בשפות מקומיות (למשל, בגרמניה "Was?
קבוצות האלופות של ארצותיהן והקבוצות שעברו את השלה הלאומי לוקחות חלק באליפות העולם במה?
ישנם מספר הבדלים בין תוכנית הטלוויזיה לגרסת הספורט.
במשחק משתתפות קבוצות רבות המתחרות זו בזו.
בכל קבוצה יש עד 6 שחקנים, התשובות נכתבות על פתק הנמסר בתום זמן הדיון למנחה.
קיימים משחקים סינכרוניים הנערכים בו זמנית בערים רבות בעולם, כשהשאלות נשלחות למנחים המקומיים.
במשחק אין בדרך כלל צופים, והפרסים הם קטנים וחסרי משמעות.
בישראל המשחק מרוכז על ידי המרכז הישראלי ל מועדוני משחקים אינטלקטואליים (איצי"ק, ИЦИК)
המרכז את פעילות ששת המועדונים של ירושלים,תל אביב, בת ים, חיפה, באר שבע ואילת.
בנוסף קיימים מועדונים קטנים יותר בראשון לציון, אשדוד, כרמיאל, נהריה, יבנה, נצרת ועפולה.
"ינשוף הבדולח" – מוענק לשחקן או לצופה ששיחק באופן הטוב ביותר במהלך כל משחק הגמר.
מוענק שלוש פעמים בשנה (בגמר עונות האביב, הקיץ והסתיו).
"ינשוף היהלום" – מוענק למספר קטן מאוד של שחקנים, לרוב שחקנים בעלי הישגים מרשימים מאוד בכל היסטוריית המשחק שלהם.
מוענק פעם אחת בשנה, בגמר עונת החורף.
בעלי התואר הם השחקנים הבכירים ביותר במשחק מאז היווסדו.
התואר מוענק כל חמש שנים משנת 1995 ונכון להיום הוא הוענק לחמישה שחקנים בלבד.
בוריס בורדה – עיתונאי וסופר.
בעל שלושה "ינשופי בדולח", "ינשוף יהלום".
פיודור דוויניאטין – בלשן, בעל ארבעה "ינשופי בדולח".
אלכסנדר דרוז – מהנדס, בעל שישה "ינשופי בדולח", "ינשוף יהלום" ותואר "מגיסטר".
מקסים פתשוב – מתמטיקאי, בעל שלושה "ינשופי בדולח", "מגיסטר".
אנדריי קוזלוב – כימאי, בעל שלושה "ינשופי בדולח", "ינשוף יהלום", תואר "מגיסטר".
נחשב לאחד הקפטנים הטובים של המשחק.
ויקטור סידניב – בעל "ינשוף בדולח", תואר "מגיסטר".
בוריס לוין - עיתונאי ספורט, בעל "ינשוף בדולח", "ינשוף יהלום".
איליה נוביקוב - עורך דין, בעל שני "ינשופי בדולח", "ינשוף יהלום".
אסיה שיבינסקיה – מתמטיקאית, בעלת "ינשוף בדולח", "ינשוף יהלום".
אליזבטה אובדיינקו – כלכלנית, בעלת שני "ינשופי בדולח", תואר "מגיסטר".
מיכאל ברשצ'בסקי - עורך דין, מגן האינטרסים של צופי הטלוויזיה וידען המשחק.
רובשן אסקרוב – עיתונאי, בעל "ינשוף בדולח".
מיכאל מון – שדרן רדיו, בעל "ינשוף בדולח".
באלאש קסומוב - בעל "ינשוף בדולח", "ינשוף יהלום".
דניס לגוטין - בעל "ינשוף בדולח", "ינשוף יהלום".
אנטולי וסרמן – פיזיקאי, עיתונאי
הסיפור הופיע לראשונה בגיליון קיץ 1952 של Fantastic, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט...
תחת השם "והיה אם...", ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2. הסיפור נכתב בהשראת אשתו של אסימוב, שאתגרה אותו שיכתוב סיפור, שמבוסס על נסיעה שהם נסעו ברכבת לניו יורק.
זוג הנשוי כבר חמש שנים נוסע מבוסטון לניו יורק כדי לחגוג את חמש שנות נישואיהם.
הם פוגשים ברכבת אדם שקט ומסתורי הידוע בשם מר אִם, אשר מציג להם מכשיר נייד קטן דמוי טלוויזיה בגודל של 15 ס"מ על 24 ס"מ.
בעזרת המכשיר מראה מר אִם לזוג סצנות מחייהם הקודמים, ומה היה קורה אילו דבר קטן מהאירועים האלה היה מתרחש באופן שונה.
בסופו של דבר הם מגלים כי גם עם השינויים שמר אִם הראה להם, בסופו של דבר הם היו מתחתנים בכל זאת ונוסעים ברכבת הזאת לחופשה בניו יורק.
הרעיון של שינויים גדולים במציאות בעקבות שינויים קטנים מתרחש גם בספר קץ כלזמן ובסיפור הקצר איית את שמי באות ס' שנכתבו גם הם בידי אסימוב.
בסדרת האנימציה פיוצ'רמה עשו שימוש בתמה וברעיון של הסיפור בשני פרקים ("Anthology of Interest" ו-"Anthology of Interest II").
שם פרופסור פארנסוורת' מציג מכונת "מה אם..." הדומה למכונה של מר אם בסיפור.
רעיון דומה התרחש גם באפיזודה "פנה שמאלה" ("Turn Left"), אפיזודה של 4 פרקים בסדרת הטלוויזיה דוקטור הו.
ניל גיימן כתב סיפור קצר בשם "The Wedding Present" כהקדמה לספר עשן ומראות.
בסיפור הזה, זוג מקבל כמתנת חתונה ערמה של גליונות נייר המתארים מה היה יכול לקרות במהלך חייהם אם יוכנסו בהם שינויים מסוימים.
סדרת האנימציה "מה אם" מבית היקום הקולנועי של מארוול, מציגה בכל פרק עלילה לפיה גיבור או גיבורת על סוטים מהמסלול שהוצג בסרטי הייקום הקולנועי ובמקום זאת מתפתחים לישות אחרות, חלקן טובות וחלקן מרושעות.
הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2011. הסרט, בכיכובם של אנה פריס וכריס אוונס, מבוסס על ספר מאת הסופרת קרין בוסנאק, "20 Times a Lady".
אלי מתגוררת בבוסטון ומתקשה לקבל החלטות שיקדמו את חייה.
היא מבקשת מבן זוגה ריק, לבוא איתה לחתונה של אחותה והוא בתגובה מחליט להפרד ממנה.
במהלך נסיעה ברכבת הביתה, היא נתקלת במאמר במגזין שטוען שנשים אשר שכבו עם יותר מ-20 גברים מתקשות יותר במציאת בעל.
היא עורכת רשימה של כל הגברים איתם הייתה ומגלה כי המספר עומד על 19. היא מחליטה לא לשכב עם גבר נוסף עד שתמצא את בעלה לעתיד.
לאחר מסיבת הרווקות של אחותה היא מתעוררת ומגלה כי שכבה עם רוג'ר, הבוס שלה.
היא עוזרת לשכן שלה להתחמק מסטוץ בדירה שלו ונתקלת במקרה באחד האקסים שלה ומגלה שהוא ממש השתנה.
בתקווה שאולי בעלה לעתיד הוא בכלל מישהו שהיא כבר יצאה איתו בעבר, היא יוצאת למסע למציאת כל האקסים שלה בעזרתו של קולין, השכן שלה.
לאחר מעבר בין כל האקסים היא מבינה כי מי שחיפשה כל הזמן היה קולין השכן שלה.
אנה פריס בתור אלי דרלינג
כריס אוונס בתור קולין שיאה
ארי גריינר בתור דייזי אן
בליית' דאנר בתור אווה דרלינג
אד בגלי ג'וניור מר דרלינג
אוליבר ג'קסון-כהן בתור מייק ווגל
דייב אנאבל בתור ג'ייק אדמס
מייק ווגל בתור דייב הנסן
אנדי סמברג בתור ג'רי פרי
תומאס לנון בתור בארט אינגולד
אנתוני מאקי בתור טום פייפר
מה הדיבור היא תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית וכיום משודרת בשידורים חוזרים בערוץ כאן חינוכית.
התוכנית עלתה לשידור ב-3 ביולי 2017 ומנחה אותה שירי ארצי.
התוכנית הייתה גם זו שפתחה את שידורי כאן חינוכית ב-15 באוגוסט 2018.
"מה הדיבור" עוסקת בשפה כבמראה בעדה משתקפים חיינו, ומציפה את השקרים המניפולציות, האמיתות והתובנות שמצויות בשפה.
התוכנית מיועדת לכל המשפחה והיא מאירה, מעירה ובוחנת את השאלות הללו באמצעות שיחה באולפן, ריאיון עם אורח מומחה בכל נושא, ומערכונים שכתב ומשחק אילן פלד, בהם מוצג מבט נוסף, שנון וביקורתי על נושא התוכנית כפי שהוא בא לידי ביטוי במציאות חיינו.
בנוסף מצויים באולפן צמד ראפרים המציגים גם הם את השפה באור שונה, וממחישים עד כמה השפה היא זירת משחק מלאת אפשרויות.
שידור העונה הראשונה של התוכנית החל ב-3 ביולי 2017 והסתיים ב-13 בדצמבר אותה שנה.
מה גברים רוצים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2019, שבוים על ידי אדם שנקמן ונכתב על ידי טינה גורדון צ'ישם, אלכס גרגורי ופיט הייק.
הנסון, אלדיס הודג', ריצ'רד ראונדטרי, ונדי מקלנדון-קובי וטרייסי מורגן.
הסרט מבוסס בכלליות על הסרט "מה נשים רוצות" משנת 2000, והוא עוסק באלי דייוויס שלאחר פגישה עם שאמן היא יכולה לשמוע את מחשבות הגברים.
הסרט הוקרן לראשונה בארגנטינה ב-10 בינואר 2019, בארצות הברית ב-8 בפברואר 2019, ובישראל ב-14 בפברואר 2019. הסרט הרוויח מעל 72 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם, וזכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
שפת הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-117 דקות.
הסרט מסופר על אלי דייוויס, סוכנת ספורט מצליחה שעמיתיה הגברים מנסים כל הזמן להכשיל אותה.
כאשר היא לא מקבלת את הקידום שמגיע לה, היא שואלת מה היא צריכה לעשות בשביל להצליח בעולם הגברים.
יום אחד, לאחד ששתתה תערובת רבת עוצמה של שאמן והתעלפה, היא קיבלה את הכוח לקרוא את המחשבות של הגברים.
באמצעות זה היא הצליחה לעקוף את עמיתיה במירוץ להחתמת ג'מאל ברי, כוכב הכדורסל הבא.
המאמצים שעליה להשקיע במטרה מעמידים את אלי במבחן עם חבריה הקרובים ואהובה הטרי.
טרייסי מורגן - דולה ברי
שאקיל אוניל - בתפקיד עצמו
גרנט היל - בתפקיד עצמו
קארל-אנתוני טאונס - בתפקיד עצמו
ליסה לסלי - בתפקיד עצמה
מארק קיובן - בתפקיד עצמו
ריצ'רד רונטרי - סקיפ דייוויס
אוסטון ג'ון מור - בן
שיין פול מקגי - ג'מאל ברי
בשנת 2017, סרטי פרמאונט הודיעה שהיא מעוניינת לעשות חידוש לסרט "מה נשים רוצות" משנת 2000. ב-14 בנובמבר 2017, פורסם שטראג'י פ.
הנסון תככב בתפקיד ראשי בסרט.
ב-2 בפברואר 2018, חתם אדם שנקמן שהוא יביים את הסרט.
מאוחר יותר פורסם שיככבו בסרט גם מקס גרינפילד וטרייסי מורגן.
בריאן טיילר הלחין את מוזיקת הסרט.
מה אתה רוצה ממני הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, השיר יצא לאור ב-10 בדצמבר 2017, כסינגל מתוך אלבומו השני של בן ארי "לא לבד", על ידי חברת התקליטים יוניסל.
השיר נכתב והולחן על ידי חנן בן ארי והופק על ידי אייל מזיג, השיר בסגנון בלדה.
בשיר שואל את האל, מה מטרת בריאתו ולמה הוא חי, בשיר מבטא את כמיהתו שהאל יהיה יותר קרוב אליו.
בשנת 2020, המתמודד הצעיר אור עמרמי ברוקמן ביצע את השיר באודישן לתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון 2020 וגרף את המספר הגבוה ביותר של הצבעות בכל עונות התוכנית עד לאותו שלב.
בעקבות ההצלחה, הזמר חנן בן ארי בעצמו הקליט ברכה לעמרמי ברוקמן ועודד אותו בתחרות.
ולארי חמאתי ביצעה בתוכנית הריאליטי הכוכב הבא את השיר בערבית.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי אור ברנע, והועלה לערוץ היוטיוב של חנן בן ארי ב-10 בדצמבר 2017, בקליפ ניתן לראות את בן ארי מסתכל למצלמה, תוך כדי שהוא שר את מילות השיר.
נכון לאפריל 2025, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-9.6 מיליון.
מה אם נתנשק הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2013, כסינגל השני מתוך אלבומו השני של גושן, בין כל הרעשים, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי יועד נבו, בדומה לשאר שירי האלבום.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, שציין את השיר בחיוב והעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-21 מיליון צפיות ביוטיוב.
"מה אתה רוצה?" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אלה לי להב.
השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 2020, על ידי חברת התקליטים טדי הפקות.
ב-28 באוקטובר 2020 הוכרז כי להב מצלמת קליפ חדש, ונחשף שם השיר ותאריך צאתו.
השיר נכתב והולחן על ידי איתי שמעוני והופק על ידי ינון יהל, והוא בסגנון אלקטרופופ.
בשיר פונה הדוברת אל המאהב שלה, שאינו בטוח מה הוא רוצה ממנה, ואף מבצעת חיקוי להתנהגותו בהוק של השיר.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של להב בסמוך לצאת הסינגל עצמו ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי, בדומה לקליפ של הלהיט "זוט עני".
בתחילת הקליפ, נראית להב מול מחשב של חברת דל, שאף העניקה חסות לקליפ, בתוך חדר אוכל, ומסביבה אנשים הרוקדים לקצב השיר.
בהמשך, נראית להב במקומות נוספים, בהם מזרקת מים וסירה.
נכון לאוגוסט 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-9.8 מיליון צפיות.
NEWS העניק לשיר ביקורת מעורבת, תוך התייחסות למילותיו ולהפקתו, ואמר כי "מה שעושה את השיר הוא כמובן הפזמון המופרך 'מאמי אני לא יודע מה אני רוצה', חיקוי של איזה בן זוג טיפש ומבולבל, במין דיבור סתום, מלווה בגלגול עיניים מתבקש.
זה צעד יוצא דופן: קשה להיזכר בשיר מיינסטרים שכלל חיקוי, לפחות בשנים האחרונות".
דודי פטימר ממעריב אונליין ציין כי אינו מתחבר לסגנונו המוזיקלי של השיר, אך "קשה להתעלם מהעובדה שהוא מציג פופ חדשני, עכשווי, קשה לעיכול אבל קליט וחמוד ומציג את כל הוייב והדנ"א שלה, ולאותה כנות ואמירה מוזיקלית אישית וייחודית אני יכול להתחבר בקלות".
רועי הכהן ממאקו טען כי "הטקסט המשעשע והצלילים הלא שגרתיים עדיין פה כדי לתפוס את האוזן, אבל נדמה שאלה לי מצאה בשיר החדש שלה את נקודת האמצע המושלמת בין הייחודיות שהיא מביאה איתה לבין הנוסחה הבטוחה ללהיט פופ ישראלי מוצלח ומצליח".
השיר צבר כ-89 אלף השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי תוך כשבוע, והגיע למקום ה-19 במצעד שירי הספוטיפיי השבועי הישראלי.
שבוע לאחר מכן, הגיע השיר בשיאו למקום החמישי, תוך שצבר כ-137,825 השמעות באותו השבוע.
בנוסף, הגיע השיר היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, ואל המקום השני במצעד הרשמי של גלגלצ.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם15 בנובמבר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתטדי הפקות
היא סדרת טלוויזיה אנתולוגית מונפשת אמריקאית, שנוצרה ונכתבה עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+" על ידי איי.
בראדלי, המבוססת על סדרת חוברות הקומיקס של מארוול קומיקס באותו השם.
הסדרה לוקחת רגעים ואירועים מרכזיים מהיקום הקולנועי של מארוול, ובוחנת מה היה קורה אילו הם היו מתרחשים אחרת.
הסדרה מופקת על ידי אולפני מארוול, והיא הסדרה המונפשת הראשונה שלהם מאז שהפכה לחברת הפקות משלה.
על בימוי הסדרה אמון בריאן אנדרוז.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-11 באוגוסט 2021, והיא כוללת תשעה פרקים ומהווה חלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
עונה שנייה, גם כן בת 9 פרקים, עלתה לשידור ב-22 בדצמבר 2023. עונה שלישית ואחרונה, בת 8 פרקים, עלתה לשידור ב-22 בדצמבר 2024. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות לרוב, ששיבחו את הדיבוב, ההנפשה, קווי העלילה היצירתיים והתרחישים, ומנגד ביקרו את אורכי הפרקים וכתיבתם.
לסדרה הוזמנה סדרת ספין אוף, "Marvel Zombies", המבוססת על אחד מפרקי העונה הראשונה ונמצאת כעת בפיתוח.
בישראל, הסדרה זמינה גם בדיבוב לעברית בדיסני+ החל מ-16 ביוני 2022. הדיבוב בוטל לאחר העונה הראשונה, והחל מהעונה השנייה, הסדרה מופצת עם כתוביות בעברית בלבד.
עלילת הסדרה בוחנת מה היה קורה אילו רגעים ואירועים מרכזיים מהיקום הקולנועי של מארוול היו מתרחשים אחרת, וכיצד היה הדבר משפיע על היקום המוכר לקהל הצופים.
הערה: צוות המדבבים מופיע לפי סדר הופעתן של הדמויות.
הדיבוב העברי בוים על ידי אפרת קרצמן ותמי ברק והופק על ידי עדי וולוצקי באולפני אלרום.
ג'פרי רייט/רודיה קוזלובסקי – הצופה: חוצן השייך לגזע הצופים, המתבונן באירועים מרחבי היקומים הפזורים.
יוצר הסדרה והתסריטאי הראשי, איי.
בראדלי, אמר כי דמותו של הצופה הוא "מעל לכל דבר אחר" והשווה את הדמות לצופה שצופה בסרטון של עכברוש גורר משולש פיצה לאורך המדרכה – "אין לו עניין להתיידד עם העכברוש, לחיות בין העכברושים, או לעשות דברים עכברושיים.
הוא פשוט אומר, 'אחי, זה מדהים.
תראה את הבחור הקטן הולך לו!' זה הקשר של הצופה עם האנושות".
בראדלי אמר כי רייט לוהק לתפקיד מכיוון שקולו משלב כוח, כריזמה וסמכות עם "אישיות חמה".
קפטן קרטר הייתה הנוקמת הראשונה?
העולם איבד את הגיבורים האדירים שלו?
סטיבן סטריינג' היה מאבד את ליבו במקום את הידיים?
קילמונגר הציל את טוני סטארק?
פיטר קוויל תקף את הגיבורים האדירים של הארץ?
האפי הוגאן הציל את כריסטמס?
קפטן קרטר נלחמה בהיידרה סטומפר?
קאהורי עיצבה מחדש את העולם?
הלה מצאה את עשר הטבעות?
בראיין אנדרוז בראיין אנדרוז, מתיו צ'אונסי וראיין ליטל 23 בדצמבר 2024 21 3 What If...
השומר האדום עצר את חייל החורף?
ההתהוות השמידה את כדור הארץ?
סטיבן פרנק בראיין אנדרוז, מתיו צ'אונסי וראיין ליטל 26 בדצמבר 2024 24 6 What If...
סטיבן פרנק ובראיין אנדרוז 27 בדצמבר 2024 25 7 What If...
בראיין אנדרוז מתיו צ'אונסי וראיין ליטל 29 בדצמבר 2024
במרץ 2019, דווח על כך שאולפני מארוול מתכננים להפיק סדרת אנימציה המבוססת על חוברות הקומיקס "מה אם...?" עבור "דיסני+".
סדרת האנתולוגיה, שתופק על ידי פייגי, נועדה לחקור כיצד ובאילו מגוון דרכים היקום הקולנועי של מארוול המוכר לקהל הצופים ישתנה אילו אירועים מסוימים ובולטים בו היו מתרחשים אחרת, למשל, אם לוקי היה שולט בפטישו של תור, המיולניר.
באולפני מארוול, קיוו שהשחקנים שמגלמים את הדמויות ביקום הקולנועי, יסכימו לשוב לדבב את דמויתיהם המונפשות גם בסדרה.
חודש לאחר מכן, דיסני ומארוול הכריזו רשמית על הפקת הסדרה.
בדצמבר 2019, חשף פייגי כי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים, ושהעבודה על פיתוח עונתה השנייה כבר החלה.
עם ההכרזה על הסדרה, פייגי הסביר כי האירועים שיוצגו וישתנו במהלך הסדרה יהיו "רגעים מרכזיים" מכל רחבי היקום הקולנועי של מארוול.
פייגי גילה כי, למשל, בפרק הראשון, תופיע דמותה של פגי קרטר שלוקחת את סרום הסופר-חיילים במקום סטיב רוג'רס.
בראדלי, יוצרת הסדרה, היא גם התסריטאית הראשית, ואילו התסריטאי מתיו צ'ונסי משמש כעורך התסריטים.
את הרעיונות לעלילות הפרקים הגו וכתבו בראדלי, צ'ונסי, במאי הסדרה, בריאן אנדרוז, המפיקים בראד וינדרבאום וסימונה פפרלי והתסריטאי ראיין ליטל, עם שימוש בחוברות הקומיקס המקוריות כהשראה לנקודות עלילתיות פוטנציאליות.
לאחר יצירת 30 קונספטים לפרקים פוטנציאליים, פייגי בחר את הקונספטים המועדפים עליו, אשר נבחרו בקפידה רבה עוד יותר לצורך הרכבת פרקי העונה הראשונה.
במקור, בראדלי העלתה רעיון לפרק שבחן מציאות אפשרית בה ג'יין פוסטר הפכה לגרסה נשית של תור.
עם זאת, מאחר שהסרט "תור: אהבה ורעם" היה עתיד להציג את תהליך הפיכתה של פוסטר לתור האדירה, הרעיון נגוז.
לאחר שמועה שגויה שקבעה שכל פרק יתמקד בסרט אחד מסאגת האינסוף, בראדלי הבהירה כי בכל פרק יוצגו מספר סרטים ודמויות, מתוך כוונה להציג את רוב הדמויות מכל הסרטים לאורך כל העונה.
עם ההכרזה על הפקת הסדרה, תקוותם של אולפני מארוול הייתה לגרום לשחקנים המגלמים דמויות בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, להסכים לשוב ולדבב את דמויותיהם המונפשות בסדרה.
במהלך כנס הקומיק-קון שנערך ביולי 2019, חשף פייגי רשימת שחקנים שאישרו את שובם לדיבוב דמויותיהם המונפשות, שכללה את מייקל בי.
ג'ורדן, סבסטיאן סטן, ג'וש ברולין, מארק רופאלו, טום הידלסטון, סמואל ל.
ג'קסון, כריס המסוורת', היילי אטוול, צ'דוויק בוזמן, קארן גילאן, ג'רמי רנר, פול ראד, מייקל דאגלס, ניל מקדונו, דומיניק קופר, שון גאן, נטלי פורטמן, טאיקה ואיטיטי, טובי ג'ונס, דג'ימון הונסו, ג'ף גולדבלום ומייקל רוקר.
פייגי אף הודיע גם כי השחקן ג'פרי רייט לוהק לדמותו של הצופה, שמקריין את הסדרה.
חודש לאחר מכן, אטוול חשפה שמלאכת הדיבוב עבור הסדרה כבר החלה.
בנובמבר 2019, גולדבלום ציין כי רוברט דאוני ג'וניור עתיד לשוב לגלם את דמותו של טוני סטארק בסדרה.
הסדרה עתידה להציג טכניקת רינדור גרפיקת תלת-ממד הנקראת "Cel shading", עם הנפשה המבוססת על מראם הוויזואלי של השחקנים.
ראיין מיינרדינג, ראש הפיתוח החזותי של אולפני מארוול, עבד יחד עם אנדרוז על מנת למצוא את סגנון ההנפשה לסדרה, שבראדלי תיאר כ"סגנון קולנועי" יותר.
בראדלי הוסיף כי אולפני מארוול "מנסים להשתמש בפלטת הצבעים, בתאורה, ובעיצוב הדמויות כדי לספר כמה שיותר" בדומה לסרט לייב אקשן.
אולפן האנימציה "Squeeze" עבד על חמישה מתוך עשרת הפרקים בעונתה הראשונה של הסדרה.
האנימטור סטיבן פרנק משמש כראש מחלקת ההנפשה של הסדרה.
עם התפרצות מגפת הקורונה, העבודה על הנפשת הדמויות התבצעה מבתי האנימטורים, לאחר שהעבודה הפרונטלית באולפני וולט דיסני הופסקה.
באוקטובר 2020, נודע שהמלחינה לורה קרפמן תלחין את המוזיקה עבור הסדרה.
צילומים מהפרק הראשון של הסדרה הוצגו במהלך כנס ה-D23 2019, עם צילומים מהסדרה שנכללו גם בספיישל הטלוויזיוני של אולפני מארוול, "Expanding the Universe", שעלה לשידור בדיסני+ ב-12 בנובמבר 2019.הטריילר הראשון עבור קידום הסדרה הופץ בדצמבר 2020. בהתבסס על הטריילר, ג'יימס וויטברוק מהאתר "io9" הצהיר שהסדרה "נראית נהדר".
כריס אוונגליסטה מהאתר "/Film" הביע את תחושתו שהסדרה נראית "די מגניבה" וציין שהיא מהווה "תירוץ טוב לפוצץ את היקום הקולנועי של מארוול כפי שאנו מכירים ולספר סיפורים חדשים ומשונים יותר שלעולם לא יקבלו סרטים עלילתיים משלהם".
פטרנה רדולוביץ' מהאתר "Polygon" הצהירה שהטריילר מראה "את מלוא האפשרויות [הנרטיביות]" של הסדרה.
מבט מורחב על הפרק הראשון של הסדרה הוצג במהלך הפאנל "נשים באנימציה" שהתקיים במהלך פסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי באנסי ביוני 2021. באותו החודש, חברת "יונדאי מוטור" שיתפה פעולה עם אולפני מארוול עבור קמפיין שיווקי לקידום מכונית יונדאי טוסון.
הפרסומות הופקו על ידי מארוול ונועדו לספר סיפור "בעולם" המופיע בתוך הנרטיב של הסדרה.
הטריילר והכרזה הרשמיים עבור העונה הראשונה הופצו ב-8 ביולי 2021. ניק רומנו מהאתר "אנטרטיינמנט ויקלי" ציין שהן הטריילר והן הכרזה הרשמית סיפקו תובנה רבה יותר לסיפורי "מה אם...?" שהסדרה תחקור, שהיא תהווה חווית צפייה אחידה עבור הצופה יחד עם "ספיידרמן: אין דרך הביתה" (2021) ו-"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" (2022).
חיים גרטנברג מהאתר "The Verge" כינה את הטריילר "המראה הטוב ביותר עד כה" על הסדרה.
רייצ'ל לבונטה מהאתר "Screen Rant" העירה שהטריילר היווה "נסיעה פרועה" עם תחושה ש"כמעט כל דמות מהיקום הקולנועי שניתן להעלות על הדעת מציצים לפחות כמה שניות, וברור שיש הרבה סיפורים מרגשים לפנינו."
בינואר 2021, הודיעו אולפני מארוול על תוכנית "Marvel Must Haves", שתפיץ צעצועים, משחקים, ספרים, הלבשה, פרטים לעיצוב הבית ומרצ'יינדז נוספים הקשורים לסדרה לאחר שידורו של פרק בסדרה.
ביולי 2021, נחשפו סטים של בובות פאנקו פופ ולגו בהשראת הסדרה.
הסדרה עלתה לשידור ב-11 באוגוסט 2021, והיא כוללת 9 פרקים, ומהווה חלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
עונתה השנייה של הסדרה תעלה ב-22 בדצמבר 2023 וגם היא תכלול 9 פרקים.
"מה אשיב לך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית אודיה.
השיר יצא לאור ב-12 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים ארומה מיוזיק, כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלה, אור.
לאחר יציאתו, הוציאה אודיה את "כפיים" כסינגל החמישי מתוך האלבום.
השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם הגופים התקשורתיים ואתרי האינטרנט השונים.
השיר נכתב על ידי אודיה והופק על ידי גיא ויהל, בדומה לסינגל הקודם "אור".
"מה אשיב לך" ספג ביקורות חיוביות, תוך שסקרו אותו במאקו.
בסרוגים כונה "להיט", וזאת, בנוסף לכך שבאתר המוזיקה ישראלה, סקרו אותו ופרסמו את הצהרת של אודיה בנוגע לשיר:
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 באוגוסט 2020, ביום צאתו של השיר כסינגל.
בתחילתו, ניתן לראות את פרצופה של אודיה כשהמסך מלא באפקטים חזותיים.
לאורכו, ניתן לראות את מילותיו של השיר כמו גם רקעים ואפקטים שונים.
בנוסף לכך, ניתן לראות לאורכו גם פרחים.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-1.1 מיליון צפיות.
מאז שיצא, הוקלט השיר מספר פעמים.
גרסתו של הזמר עמוס אלגלי שיצאה לאור בספטמבר 2020 ביחד עם וידאו קליפ נלווה.
גרסתו של הזמר דניאל שיצאה לאור בספטמבר 2020 וצברה למעלה מ-165,000 צפיות ביוטיוב.
גרסתם של צמד ילד שיצאה לאור בינואר 2021 וזכתה לסיקורים בתקשורת.
גרסתם של הזמרים אופיר סלומון וניתאי צרפתי שיצאה לאור במאי 2021, וזכתה לסיקורים בתקשורת.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם12 באוגוסט 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתארומה
"מה אעשה עכשיו?" הוא אלבום מוזיקה שיצא בשנת 2009 על ידי הזמרת-יוצרת קרולינה (קרן אברץ).
האלבום זכה לתשואות רבות, הן על הליריקה שלו והן על העיבודים המוזיקליים בשיריו.
שניים משירי האלבום, "אף אחד לא בא לי" ו-"הבלדה על אביר החופש ובת גלים", הגיעו לצמרת מצעד הפזמונים העברי השנתי במקומות ה-5 וה-6 בהתאמה.
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב ואף זיכה את מפיקיו, רונן סאבו וקותימן, בפרס אקו"ם למעבד השנה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 לקחה קרולינה חלק בהרכב הבנות נחמה בתור הסולנית.
במהרה ההרכב הפך להצלחה גדולה, ואלבומם הראשון, הנושא את שם הלהקה, גרף למעלה מ-50 אלף עותקים שנמכרו.
לאחר ההצלחה החלה קרולינה לבצע שיתופי פעולה עם אמנים שונים, בהם רביעיית הדי-ג'יי סוליקו, ובין היתר גם עם אופיר קותיאל, הידוע בשם הבמה שלו קותימן.
יחד עם קותימן, קרולינה לקחה חלק באלבום הבכורה שלו משנת 2007. שיתוף הפעולה ביניהם הפך חזק ואיתן, וקותימן התמנה למפיק אלבום הבכורה של קרולינה, לצד רונן סאבו.
האלבום נוצר כשינוי מהמוזיקה של קרולינה עד אותה עת, והרעיון שלו היה ליצור אלבום כמעט מלא בעברית.
מבחינה סגנונית נעשה ניסיון באלבום להתחקות אחר מוזיקה משנות ה-70. הוא הוקלט והופץ על ידי חברת הליקון בשנת 2009.
על עטיפת האלבום מוצגת קרולינה בחצר בית אופייני למושב או קיבוץ כפרי, בשמלת כלה מהוהה ומחזיקה ארנב לבן בידה.
שמלת הכלה תואמת את התוכן בשירים רבים בשיר, הנוגעים לרצונה של הדוברת בחתונה שלא מתרחשת (כמו בשירים "אף אחד לא בא לי" או "צר לי צ'רלי").
בתוך האלבום, שיצא בפורמט תקליטור (דיסק), הופיעו גם עבודות אמנות ותמונות משפחתיות, שמדגישות את הפן האישי של האלבום.
באלבום מוצגים כ-13 שירים פרי עטה של קרולינה יחד עם אורי כנרות, רונן סאבו ואופיר קותיאל (קותימן).
השירים נוגעים רובם ככולם לחוויות שונות של הדוברת, המשקפת במידה מסוימת את קרולינה עצמה, וקשורות בעיקר לאהבות נכזבות וזוגיות.
במאמר על האלבום, כותבת מאיה פישר כי "הגדולה האמיתית באלבום הם הטקסטים שמעלים שאלות קשות, בתמימות וכנות שמזכירים ילד ששואל את אביו "מה אהיה כשאגדל?".
יש בו מרקחת נכונה של טקסט עמוק ומעורר הזדהות, ולחנים שיודעים להעצים את הכאב כמו ב"מה אעשה עכשיו?", שמומלץ להאזין לו בליווי ממחטות".
השיר הראשון באלבום, "Happiness", נכתב בחציו בעברית וחציו באנגלית, בכדי להציג את צדדיה השונים של קרולינה, שכן זהו אלבומה הראשון הכמעט מלא בעברית.
פישר כותבת על השיר כי הוא "משלב בין עברית ואנגלית וממחיש את הצדדים הרבים ולעיתים מנוגדים שיש בקרולינה".
השיר ממשיך עם כמה שירים רגועים יותר, המושרים בעברית בלבד וברובם כוללים מלל מועט וגלישה של הטקסט על המנגינה.
מרבית השירים נוגעים לאכזבות ורצונה של הדוברת באהבה.
מבקר המוזיקה בן שלו מתאר את שירים אלה באלבום כ"שוקולד חם נמס בפה, והם יפהפיים".
הוא מציין בפרט את השיר "הבלדה על אביר החופש ובת גלים" ומתאר אותו כ"שיר שובה לב".
תימורה לסינגר מאתר ynet כתבה על האלבום, וציינה כי "יש לקרולינה חוש למילים, והיא מרבה להשתעשע בהן".
יתר על כן, היא מונה "שירים כמו "אוף איתך", שם היא משחקת בין "אוף" ל"לעוף" וכך גם בין "מחמאות" ל"המחאות" בשיר "מחמאות".
אף על פי כן, היא מסתייגת, "דווקא בגלל כשרונה המילולי, מאכזב ומקומם לגלות שהאלבום פשטני ומלא בקלישאות, כמו: "יש עוד הרבה דגים בים" ו"תפתח את הלב שלך".
האלבום זכה לתשואות ותשבחות רבות על הז'אנר המוזיקלי שלו, העיבודים המוזיקליים והתזמורים שבו.
האלבום ברובו מציג סגנון מוזיקה המתחקה אחר מוזיקה משנות ה-70, אולם בעל איכות הקלטה גבוהה יחסית.
מרבית השירים בנויים על מקצבים של פאנק ופופ רוק, אך משתלבים בהם גם אלמנטים רבים מסגנונות שונים, בהם שירים רבים בעלי זיקה אוריינטלית כמו "מחמאות" ו"אוף איתך".
מספר שירים באלבום כוללים גם השפעות מעולם הרוק הכבד והרוק הפסיכדלי.
האלבום מתאפיין בעיבוד מוזיקלי יוצא דופן ותזמור מורכב מאוד על גבי מוזיקה פשוטה לכאורה.
במרבית השירים, חלק הארי של השיר מורכב משני אקורדים בלבד, לרוב במרווח של סקונדה קטנה (חצי טון) זה מזה.
שירים רבים באלבום מאופיינים בהרמוניות מורכבות על פני האקורדים הפשוטים, כולל קולות ליווי שקרולינה מבצעת בעצמה, תפקידי כלי קשת וכלי נשיפה, מספר תפקידי גיטרה ואפקטים ממוחשבים.
דוגמה לקטע דומה הוא בשיר "צר לי צ'רלי", שבנוי על מנגינה פשוטה יחסית עליה מנגנים שלושה כלי קשת ושלושה כלי נשיפה.
בן שלו כתב על המוזיקה באלבום כי "הקטעים שבהם קרולינה והמפיקים שלה מייצרים גרסה עברית מקסימה לפאנק החושני והחם הם לא רק יציאות מוצלחות מאוד מבחינה מוזיקלית, הם גם עוזרים למי שלא משתגע בדרך כלל על השאנטי-פאנק של קרולינה להתחבר אליה וליהנות ממנה".
עם זאת, הוא מסתייג וקובע כי "מהרצועה השמינית ואילך, האלבום מתחיל לאבד גובה", ואף מוסיף וגורס כי "השיר הלפני אחרון, ,"Smile 2 me" כבר ממש לא ראוי".
מאיה פישר שיבחה את עירוב הסגנונות המוזיקליים באלבום, וטענה כי "גם המשך האלבום של קרולינה הוא תמהיל של דברים דומים, אבל שונים [...] עברית, אנגלית, רגאיי, בלוז, ג'אז, פולק, R&B ואפילו קטע יווני, שמככב בשיר המעולה "מחמאות".
כולם נרקמים לכדי שלמות, בזמן שקרולינה שולטת בהם בקולה הרם".
האלבום זכה להצלחה רחבה, הן בקרב מבקרי המוזיקה והן בקרב מאזינים.
מפיקי האלבום, רונן סאבו וקותימן, זכו בפרס אקו"ם בשנת 2011 בקטגוריית מעבד השנה על האלבום.
האלבום עצמו נמכר בלמעלה ל-13,000 עותקים, מה ששיווה לו את התואר "אלבום זהב".
מתוך האלבום שוחררו שני סינגלים, שניהם כבשו את צמרות מצעדי הפזמונים.
"אף אחד לא בא לי", השלישי באלבום, דורג במקום החמישי במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התש"ע (2010) של רשת ג' וערוץ 24, ובמצעד המקביל של גלגלצ ו-ynet דורג במקום ה-17. גם הסינגל השני, הבלדה על אביר החופש ובת גלים, זכה להצלחה ניכרת והגיע למקום ה-6 במצעד הפזמונים של קול ישראל.
מאיה פישר תיארה את האלבום כ"אסופת שירים אישית, לעיתים כואבת ולעיתים צינית, בה נעטפים טקסטים כנים, רגישים ואף עצובים במוזיקה מגוונת ומצוינת עם שלל השפעות מרחבי העולם".
תימורה לסינגר התלהבה פחות מהאלבום, וכתבה כי "האלבום "מה אעשה עכשיו?" של קרולינה אנרגטי, עשיר וגרובי, אבל כולל לא מעט קלישאות מילוליות, ודומה שלא נעשתה בו עבודת סלקציה ראויה".
בן שלו כתב כי "האלבום החדש של קרולינה כולל כמה גרסאות עבריות מקסימות לפאנק חושני ורך, שייגרמו הנאה גם למי שלא משתגע בדרך כלל על השאנטי-פאנק של הזמרת".
באתר וואלה סיכמו את האלבום וכתבו עליו כי הוא "הותיר הרבה פיות פעורים.
היו בו תום, רוך, מורכבות והרבה חום ורגש.
שירים כמו "אף אחד לא בא לי" ו"הבלדה על אביר החופש" חרכו את הרדיו והשאירו את המבקרים סמוקי לחיים ממחמאות".
מבקרי התרבות של כלכליסט ציינו לטובה את האלבום, וכתבו כי "ההפקה המוזיקלית החמה (והחכמה) של הצמד סאבו וקותי היא בין הגורמים המרכזיים להפיכת האלבום הזה לאחד מהמרעננים של החורף".
יואב קוטנר כתב על האלבום באתר ישראל היום כי הוא "אלבום מרגש שיוצא מהפאנקיות הקופצנית לכיוונים מוזיקליים נוספים.
שירי נשמה עם תבלינים מזרח-תיכוניים, מזרח-רחוקים ובלקניים".
"מה איתי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, עם או בלי לאהוב (2022).
הוא יצא לאור ב-3 ביולי 2022, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק.
הוא נכתב והולחן על ידי בן זקן, ביחד עם ג'ורדי ורון ביטון.
במעריב נכתב על תהליך יציאתו של "מה איתי" כסינגל: "אחרי שמדינה שלמה סערה בעקבות הסינגל ששחררה "WTF", והדואט "אלף כוכבים" עם אייל גולן, בן זקן שחררה הבוקר (ראשון) לאוויר את מה שמגדירים מנהליה כאחד השירים הבולטים והמובילים באלבום החדש – "מה איתי".
השיר הפך ללהיט בישראל כאשר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט ב-7 באוגוסט 2022.
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםמקורכלל העולם3 ביולי 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתשרית • הליקון ארומה
"מה הדאווין שלָּךְ?" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע דני סנדרסון.
השיר יצא לאור ב־1984, בתחילה כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן, אך בעקבות הצלחתו הוא נכלל בהוצאות המחודשות של אלבום הסולו השני של סנדרסון, "חף מפשע", שיצא לאור באותה התקופה.
השיר היה להיט שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ולמקום ה־11 במצעד השנתי של התחנה.
במצעד השנתי של גלי צה"ל הוא הגיע למקום ה־17.
"מה הדאווין שלך?" יצא כסינגל זמן קצר לאחר שהאלבום "חף מפשע" היה מוכן, הודפס וכבר יצא לשוק – עקב התקבלותו והצלחתו של השיר בהופעות שליוו את האלבום, החליט סנדרסון להקליט אותו, בהשתתפותו של אברהם סלמאן בקאנון, והוא הוקלט באולפן אחר.
השיר צורף למהדורות הבאות של "חף מפשע" – בתחילה כסינגל נפרד שצורף לאלבום, ולאחר מכן כחלק מהאלבום עצמו.
השיר הפך ללהיט הגדול ביותר מתוך האלבום, וסנדרסון המשיך לבצע אותו כהדרן מדי פעם.
סנדרסון עשה שימוש במילה "דאווין" כחיבור לסלנג של התקופה שבה נכתב.
התמה של השיר היא בחורה מתנשאת.
כלפי השיר הופנתה גם ביקורת, כאילו הוא פרודיה על מוזיקה מזרחית.
סנדרסון התייחס לנושא מבחינות שונות.
הוא סיפר שכשהיה נוהג ברכב, הוא הקשיב גם לתחנות רדיו ערביות, ונמשך בעיקר להיבט של השיח במוזיקה ששמע: .
לצד זה, אף שהודה שהיה לו רצון להתכתב עם השפה של המוזיקה המזרחית, סנדרסון הבהיר שסגנון השיר עצמו הרבה יותר נפוליטני מאשר יווני או מזרחי:
הסינגל נכנס למצעד רשת ג' ב־5 בפברואר 1985, זכה להצלחה וצעד 10 שבועות, עד 30 באפריל 1985. שבוע אחד עמד השיר בראש המצעד – ב־19 במרץ 1985. במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשמ"ה) של התחנה דורג השיר במקום ה־11. במצעד השנתי של גלי צה"ל הוא הגיע למקום ה־17.
דני סנדרסון – זמרה, זִמרת רקע, גיטרות
ארז נץ – גיטרות, זִמרת רקע
דובי קיזלשטיין – תופים, כלי הקשה, זִמרת רקע
אילן וייל – בס, זִמרת רקע
משה לוי – קלידים, זִמרת רקע
"מה הייתי עושה בלעדייך" הוא שיר של הזמר והיוצר הישראלי קובי אפללו, שיצא לאור כסינגל באוגוסט 2022. אפללו כתב והלחין את השיר במשותף עם לי בירן ושמעון יחיא.
הסינגל יצא לאור ב־11 באוגוסט 2022, לקראת כניסתו של ט"ו באב ה'תשפ"ב, לציון "יום האהבה", לדברי אפללו.
מבחינת כתיבה ומוזיקה אפללו הסביר שהוא "הלך לשורש" בשימוש שעשה "בקצב מרוקאי חוגג" של שש שמיניות, שאף על פי שתמיד היה ברקע שלו, טבוע בו ומושמע בסביבתו, הוא כמעט ולא עשה בו שימוש בעבר.
משום שהקצב היה טבעי בשבילו, היה לו קל לשיר את זה יותר מאשר דברים אחרים.
אפללו תיאר את הסגנון שלו כהיתוך בין סגנונות רבים, בין השאר כתוצאה מהשפעות שספג מאביו, שהגיע מצפון אפריקה, ומאימו, שהגיעה מאזור גאוגרפי שונה.
עוד סיפר שהשיר אהוב מאוד בהופעות שלו, והוסיף שהשימוש במקצב השמח הוא בין השאר משום שאחרי מגפת הקורונה יש בו משהו "חוגג חיים" ורצון ליצירת שירים יותר שמחים.
אפללו המשיך והסביר את התמה של השיר:
קובי אפללו – זמרה, קולות רקע
לי בירן – גיטרות, בס, קלידים, תכנותים, קולות רקע
שמעון יחיא – גיטרות, בס, קלידים, תכנותים, כלי מיתר נוספים, קולות רקע
אור כהן – קלידים אתניים
רוני דדון – כלי הקשה
שמעון יחיא – הפקה מוזיקלית, עיבוד
לי בירן – הפקה מוזיקלית, עיבוד
שי סיוון – מיקס ומאסטרינג
שרה דיין – הנפשה ועיצוב קליפ
אריאל עיני – עיצוב עטיפה
נועם גרשלר – ניהול הפקה
עידן לוצקי – ניהול דיגיטל (לאפה מדיה LAFA MEDIA)
מורן פז תקשורת – יחסי ציבור
הוא סרט תיעודי מקוון אמריקאי משנת 2022 העוסק בנושאי מגדר וטרנסג'נדריות שמונחה על ידי הפרשן הפוליטי השמרני מאט וולש, הופץ על ידי The Daily Wire, ובוים על ידי ג'סטין פולק.
הסרט מציג את וולש שואל מגוון אנשים "מה היא אישה?".
וולש אמר שזה נעשה בניגוד ל"אידאולוגיה המגדרית".
הסרט הופץ למנויי האתר The Daily Wire ב-1 ביוני 2022, בתחילת חודש הגאווה.
היו לו ביקורות מעורבות; גישתו של וולש זכתה לשבחים על ידי כמה פרשנים, אך אחרים תיארו אותה כטרנספובית.
אקטיביסטים טרנסג'נדרים האשימו את וולש בניסיון להערים על אנשים כדי להשתתף בסרט בתואנות שווא, וחלק מהמרואיינות בסרט טענו שהוטעו בנוגע לטבעו.
הסיבוב של וולש להקרנות הסרט בקמפוסים של קולג'ים עורר מחאות.
וולש גם דן במונחים "ג'נדרקוויר" ו"טרנסג'נדריות" עם שבט המסאי בקניה וראיין גבר נודיסט וגבר הומוסקסואלי במהלך ביקורו בסן פרנסיסקו.
הסרט דן בניתוחים לשינוי מין, חסמי הורמונים בגיל ההתבגרות, נוער טרנסג'נדרי וספורטאיות טרנסג'נדריות בספורט נשים.
בנוסף הסרט כולל נאום שנשא וולש בפגישה עם מועצת בתי הספר של מחוז לאודון בנושא המדיניות שתאפשר לתלמידים טרנסג'נדרים להשתמש בשם וכינוי הגוף המועדפים עליהם וכן לאפשר לתלמידים אלו להשתמש בשירותים וחדרי הלבשה של בית הספר אשר מתאימים לזהותם המגדרית.
במהלך נאומו וולש אמר: "כולכם מתעללים בילדים.
בסוף הסרט, אשתו של וולש, אליסה, מגדירה אישה כ"נקבה אנושית בוגרת, שצריכה עזרה לפתוח את זה", בעודה מושיטה צנצנת אטומה לבעלה.
וולש אמר שהוא יצר הסרט כי הוא לא חשב שמישהו הצליח לענות על השאלה הנושאת את שמו לאחר ציוץ שלו ארבע שנים קודם לכן.
לדברי וולש, במהלך ההפקה, "רוב האנשים שדיברנו איתם או לא רצו לדבר על הנושא או שנראו מבולבלים לגבי משהו פשוט כמו מהי אישה".
כשנשאל איך הוא מגדיר אישה, וולש אמר "נקבה אנושית בוגרת" ו"הייתי נותן תשובה שזה ביולוגי, כי זו 100% התשובה".
וולש ציין גם כי "אני חושב שאידאולוגיה מגדרית ניתנת לתבוסה כי היא אינה יכולה לעמוד במבחן כלל.
ולכן כל מה שנדרש הוא שתהיה לנו קצת תעוזה, להסתכל על זה בפנים ולשאול כמה שאלות בסיסיות".
וולש אמר שהוא רצה לדבר עם אנשים שהוא לא מסכים איתם כדי לקבל את התשובות אותן הוא חיפש.
קטלונה אנריקז, פאלון פוקס ואישי ציבור טרנסג'נדרים נוספים אישרו את הנושא.
הסרט הופץ למנויי האתר The Daily Wire ב-1 ביוני 2022, במקביל לתחילתו של חודש הגאווה.
The Daily Wire אמר שהוא נפגע בהתקפת מניעת שירות (DDoS) במהלך הקרנת הבכורה.
מאמר מאת The Daily Dot הטיל ספק בטענת ה-DDoS, וציין בעיות טכניות קודמות באתר.
ב-14 ביוני וולש הוציא לאור ספר וספר מוקלט בעל קריינות עצמית המבוססים על הסרט, בשם "What Is a Woman?: One Man's Journey to Answer the Question of a Generation", דרך DW Books, סניף ההוצאה לאור של The Daily Wire.
בספטמבר 2022, The Daily Dot דיווח כי אתר ניהול האירועים אוונטברייט אסר למשתמשיו להשתמש בפלטפורמה שלו כדי להציג את הסרט, תוך ציון הפרות של הנחיות הקהילה שלו, הכולל איסור על תוכן המקדם שנאה בנוגע לנטייה מינית וזהות מגדרית.
ב-7 בספטמבר וולש האשים את האתר בסירובו להקרנות מאז חודש יולי ואמר כי "זה לגמרי מגוחך ולא מוצדק לסווג את הסרט שלנו כ'דברי שטנה'".
מעריצים רבים של וולש האשימו את אוונטברייט בצנזורה.
וולש גם האשים את אוונטברייט בצביעות על כך שהתיר הקרנת תוכניות דראג המאפשרות לילדים להשתתף.
ב-13 באוקטובר 2022, כחלק מסיבוב ההקרנות שלו לסרט, וולש הקרין את הסרט באוניברסיטת יוסטון.
המשטרה העריכה כי השתתפו 435 אנשים, עם 400 מפגינים (כולל פעילי זכויות טרנסים) ומפגיני-נגד מחוץ לאוניברסיטה.
גם בהקרנתו של וולש באוניברסיטת ויסקונסין הופיעו מפגינים.
במאי 2023, The Daily Wire חתם על עסקת הפצה עם טוויטר.
בתחילת יוני 2023, מנכ"ל The Daily Wire, ג'רמי בורינג, התלונן על כך שטוויטר ביטלה את עסקת הפצה וטען כי הסרט מודחק ומדוכא, דבר עליו הוא מתח ביקורת כהפרה של חופש הביטוי.
הסרט וכמה אינטראקציות של משתמשים כגון תגובות הוגבלו עקב "תוכן רגיש", אבל מנכ"ל טוויטר אילון מאסק הסיר מאוחר יותר את כל ההגבלות ואף המליץ באופן אישי על הסרט כשהוא רושם ש"כל הורה חייב לצפות בזה".
ראשי חטיבת האמון והבטיחות של טוויטר, אלה ארווין וא.
בראון, עזבו את החברה באותו יום.
במאי 2022, גבר טרנסג'נדר טען שוולש השתמש בסרט בתמונת טופלס מחשבון האינסטגרם שלו ללא רשותו.
טוויטר סירבה לבקשה להוריד את הקדימון המכיל את התמונה.
ב-6 ביוני 2022, וולש טען שהוא קיבל איומי מוות ועירב את המשטרה לאחר פרסום הסרט.
הנציג הרפובליקני מבית הנבחרים של טקסס, מאט שפר, קידם את הסרט, ועודד את עוקביו בטוויטר "תשאלו את הסנטור או הנציג שלכם אם הם צפו".
ביולי 2023 טענו שלוש מהמרואיינות לסרט כי וולש הטעה אותם בנוגע לאופי הסרט, וכי דבריהם נערכו "באופן לא הוגן".
אחת המרואיינות טענה כי לא הייתה מתראיינת לו הייתה יודעת את מטרתו האמיתית של וולש.
ארקרט מאתר "Science-Based Medicine", הסרט "פורסם באופן נרחב על ידי פרשנים, מדיה מסורתית ופלטפורמות מדיה חברתיות המתנגדים לטיפול התאמה מגדרית ובמיוחד לשימוש בכינויי-גוף, שירותים וחדרי הלבשה" התואמות לזהויות המגדריות של טרנסג'נדרים.
ריץ' לורי מ-National Review כתב שאמנם הוא צפה רק בקטעים של הסרט, אבל הם היו "מהפנטים ומטרידים ביותר".
רוד דרהר מהמגזין "The American Conservative" טען שהסרט מראה שלוולש היה "האומץ לשאול את השאלות ולדרוש את התשובות" מברי שיחו.
קיילי מק'גי וייט מדה וושינגטון אקזמינר אמרה כי הסרט חושף את "המאמץ למחוק את הזהות הנשית ואת האמת האובייקטיבית...
ליאור ספיר מסיטי ג'ורנל השווה את הסרט לספרים וסרטים אחרים ש"מעוררים דרישה לרפורמה חברתית", כמו ספרו של ראלף ניידר "Unsafe at Any Speed", ואמר כי "בפועל התקשורת השמאל-מרכז התעלמה ממנו".
הסופר והעיתונאי מאט טייבי אמר כי וולש "מנסה ולא מצליח לגרום לאקטיביסטים טרנסים, אקדמאים ומומחים רפואיים להציע הגדרה של נשיות" ובכך הוא "חושף את קלונם של האינטלקטואלים הכי מטופשים באמריקה".
הטרנסג'נדרית היוטיוברית והפרשנית הפוליטית בלייר וייט שיבחה את הסרט בהספקטייטור אוסטרליה.
דנטה ג'יימס מאתר הביקורות Film Threat נתן לו דירוג של 8 מתוך 10, וכינה אותו "צלילה עמוקה לתוך השיח של 'האם נשים טרנסיות הן נשים אמיתיות', וחשוב מכך, האם לביולוגיה יש כבר חשיבות".
ג'יימס טען כי "הרבה מה שנקרא 'מבקרי קולנוע' בחרו לא לסקור את הסרט מחשש לתגובת נגד מקהילת הלהט"ב.
אני רוצה להכריז על אנשים אלו כפחדנים".
לורה דודסוורת' מהמגזין The Critic טענה כי "הצלחתו [של הסרט] טמונה במרדף הנחוש שלו אחר התשובה לשאלה אחת", אך ביקרה אותו על כך שאינו "חוקר את משמעות המגדר ככל האפשר".
דבי הייטון מהספקטייטור טענה שהסרט מציג את "הנאיביות של חטיבת הזהות המגדרית", אך אמרה כי "בעוד וולש מבקר את אידאולוגיית הזהות המגדרית, הוא לא הסביר מדוע רעיון כל כך ביזארי כבש את החברה".
נינה פאואר מהמגזין Compact אמר כי "הסרט התיעודי מציג כתב אישום צורב ובלתי נשכח נגד האידאולוגיה המגדרית של ימינו, שאמורה לעורר פעולה בכל הקשת הפוליטית", אך הוסיפה כי "המסגור של וולש לא תמיד עושה צדק עם האפשרויות של ההסכמה חוצת המפלגות להגנת האישה, הגבר והמציאות".
כריסטיאן טוטו, מבקר קולנוע ותורם של The Daily Wire, כתב כי "השאלה הבסיסית של וולש מובילה לשאילתות גדולות ומטרידות יותר", אך אמר שהסרט "יכול להשתמש בכמה נתונים עובדתיים, יחד עם עוד מומחים" ואמפתיה כלפי טרנסג'נדרים.
קאי בורקהרדט מהעיתון הגרמני די ולט כינה את וולש "מייקל מור השמרן" ושיבח את הסרט על כך שהוא באופן יעיל מעורר את "המלחמה המגדרית" של אמריקה על ידי שאילת שאלות פשוטות לכאורה לאנשים המומחים כביכול בתחום, אשר אינם מסוגלים לענות.
קלייר גופורת' מחברת המדיה הדיגיטלית The Daily Dot קראה לסרט טרנספובי וטענה כי "דו פרצופיות היא עיקר ביצירת סרט תיעודי זה".
ג'ון קנדל הוקינס מקאונטרפאנץ' כינה את הסרט "עוד טיפשות שמרנית", והגיע למסקנה כי הוא "רק מוסיף לרעש הלבן הבלתי פוסק שאנחנו לא יכולים להימלט ממנו ולא מוסיף דבר לאנושיות שלנו.
הסרט לא שווה צפייה, אבל המצג שווא שלו ראוי לציון".
מלקולם האריס מ-Intelligencer (אתר אינטרנט של המגזין ניו יורק) טען כי הסרט הוא חלק מ"קמפיין ה'רק שואל שאלות' האנטי-טרנס המסוכן של הימין", וסיכם בכך ש"התוכנית עובדת: נראה שלחודש הגאווה של השנה יהיה ספירת נפגעים.
אם וולש ודומיו יצליחו, בשנה הבאה תהיה אף גבוהה יותר.
ניית'ן ג'יי רובינסון מהמגזין הפרוגרסיבי Current Affairs טען שהסרט מציג "בורות שמרנית" ומתייחס ל"דעות קדומות אכזריות וטיפשיות ...
כ'שכל ישר'", וסיכם בכך ש"להפריך את דברים אלו זה קל", אבל ש"תעמולה חלקלקה כמו 'מה היא אישה?' תגרום נזק אמיתי לאנשים טרנסים, ולמרות שבדרך כלל אני מחשיב צנזורה כדבר המביא לתוצאה הפוכה מהמטרה הרצויה, אנחנו לא צריכים להמעיט בערך הרעלנות של סרט כמו זה".
קייטי קאדואה מגוקר סברה כי "עבור וולש ושומרי גבולות המגדר אחרים, נשים טרנסיות מהוות סיכון לקונטמינציה.
הן מואשמות בהסתננות לא רק לאזורים פיזיים של נשים כמו שירותים וחדרי הלבשה, אלא גם למרחב הרעיוני הנקי של הקטגוריה 'אישה': הן, לפי ההיגיון הטרנספובי הזה, גברים שטוענים במרמה שהם נשים".
מואיז מנדז השני מהרולינג סטון כינה את הסרט טרנספובי וטען שהוא מייצג "אידאולוגיה מהותנית".
מנדז מתח ביקורת על חברות מדיה חברתית על כך שאפשרו ל-The Daily Wire להציג פרסומות של הסרט בפלטפורמות שלהן, ואמר כי "הקלות שבה The Daily Wire רשאים לקדם את הפרויקט הזה באמצעות פרסומות בפלטפורמות מרובות, מעידה על סדרי העדיפויות של חברות המדיה החברתית במהלך חודש הגאווה - או בכל חודש".
ארקרט מאתר "Science-Based Medicine" קראה לסרט "כמו סרטי תעמולה האנטי-מדעיים המחופשים לסרט תיעודי כמו סרט האנטי-חיסונים 'Vaxxed' או הסרט האנטי-אבולוציוני 'Expelled: No Intelligence Allowed', וסרטים כאלה נוטים להיות כלי העברת מסרים רבי עוצמה".
וסיכמה כי "וולש בבירור לא התכוון לחפש בכנות תשובות לשאלה מביכה, גם אם הן מורכבות.
במקום זאת, הוא התחיל עם מסקנה ואז חיפש מקורות שיתמכו במסקנה הזו, לא משנה עד כמה המקור מפוקפק, מה שהופך את סרט זה לתרגיל לא בחיפוש אחר אמת כנה אלא הסקה מונעת (motivated reasoning)".
גוונדולין אן סמית', מייסדת שותפה של יום הזיכרון הטרנסג'נדרי, טענה כי "הנקודה של הסרט, כמובן, נועדה לצייר טרנסג'נדרים וכאלה שתומכים בנו כהזויים, טיפשים, או שניהם יחדיו", וסיכמה ש"אנשים כמו וולש רוצים לצייר אותנו כמפלצות ולא כאנשים".
אלי ארליק, אמרה לרולינג סטון כי "כדי להאמין במה שיש בו [בסרט התיעודי] צריך שנאה פנטסטית כלפי טרנסים" ושזה מראה על "חוסר מחריד במחקר על הקהילה הטרנסית".
דימיטריאה וויינוב (Dimitrije Vojnov) מרדיו וטלוויזיה של סרביה אמר שוולש יכול להפוך למקבילו של הימין האמריקני למייקל מור, ומוטה באותה מידה.
סשה סטון מהאתר Awards Daily אמרה כי הסרט התיעודי הוא "פחות או יותר פרופיל של מאט וולש" ש"משקף את השנה האחרונה שלו בשאלת השאלה 'מה היא אישה' לפעילים, שכן כנראה זה דבר שקשה להסביר אותו".
ג'ניפר גרהאם מ-Deseret News אמרה כי וולש "אולי מטריל את כולנו עם הסרט", אבל ש"יכול להיות שהוא שואל את השאלה שהופכת את מלחמת התרבות".
ג'ייסון וייטלוק מ-Blaze Media כינה את הסרט "נהדר" וסיומו "מתוחכם", אך ביקר אותו על כך שלא הזכיר את אלוהים או את הנצרות, ואמר כי "הוא נלחם מלחמה רוחנית במונחים חילוניים" וכי "לפני שאנו עונים 'מה היא אישה', עלינו ללמוד מחדש את המשמעות של להיות נוצרי".
אדם זיבו מהעיתון הקנדי "נשיונל פוסט" שיבח את הסרט על "חשיפת אבסורד אקטיביסטי", אך אמר שהוא "בסופו של דבר נכשל" מכיוון ש"וולש נראה מעוניין יותר בללכוד רגעי 'תפסתי אותך' עם המרואיינים שלו.
זוראן יאנקוביץ' מהמגזין הסרבי Vreme שיבח אותו על כך שפעל כ"קונטרפונקט משלים" לסרטים שבצד השני של הוויכוח הלהט"בי ושיבח את אופן ההגשה של וולש, אבל גם טען שזה היה "במהותו עבודה תעמולתית".
"מה אתה בכלל יודע על אהבה" הוא שיר שכתב אהוד מנור, הלחין אילן וירצברג וביצע הזמר הישראלי גידי גוב.
השיר היה שיר הנושא של הסרט "אחד משלנו", שהתפרסם ב־1989. מאוחר יותר הוא נכלל באלבומו של גוב "שירים שהתפזרו", שהתפרסם ב־1993.
השיר זכה לביצועים של אילן וירצברג, איה כורם וירמי קפלן, ואביב גפן הקליט אותו למיזם "צו השעה" ב־2020.
השיר התחיל כנעימת הנושא של הסרט "אחד משלנו" והפך לשיר הנושא בביצוע גידי גוב לאחר שמלחין פסקול הסרט, אילן וירצברג, קיבל את המילים מאהוד מנור.
הנעימה מושמעת כמה פעמים לאורך הסרט, והשיר בביצוע גוב מלווה את הקרדיטים המוצגים בכתוביות הסיום.
וירצברג ציין שכשקיבל את המילים ממנור הוא נדהם והתחבר במיוחד לבית השני, שאותו הוא הרגיש כאילו מנור חיבר במיוחד בשבילו.
כשווירצברג היה כבן 17 אביו ניצול השואה התאבד, והוא חווה משבר כתוצאה מכך.
בין השאר סיפר שהרגיש מנותק מבחינה רגשית.
לכן הוא התחבר מאוד למילים: "גע בידיך באיש, למה אינך מרגיש?...
מה שנשבר לא יתאחה, מה שזועק, מה שבוכה, מה שכואב...".
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־17 בספטמבר 1989 ונכנס למצעד הבא במקום ה־33. הוא שמר על המקום הזה, שהיה לדירוג השיא שלו, וב־10 באוקטובר יצא מהמצעד בתום שבועיים של צעידה.
היא סדרת נעורים שנוצרה ונכתבה על ידי ירון ארזי וליאור ירון עבור ערוץ זום ב-yes.
הסדרה עוקבת אחרי עמליה, רותם וליבי, שלוש חברות הפותחות משרד לפתרון בעיות בבית ספרן.
הפרק הראשון של העונה הראשונה עלה לשידור ב-24 בדצמבר 2023 והפרק האחרון ב-24 בינואר 2024. העונה השלישית שודרה בין התאריכים 3 ביוני ל-22 ביוני 2025. ב-28 ביוני 2025 הסדרה חודשה לעונה רביעית.
הסדרה עוקבת אחרי שלוש החברות הכי טובות עמליה (ירדן אריש), ליבי (דנה בן סימון) ורותם (עדי רכבי), שמתייעצות אחת עם השנייה על הכול, ומחליטות לפתוח משרד לפתרון בעיות בבית ספרן שנמצא בניהול היועצת דבורית (מירב פלדמן) שממלאת את מקומו של מנהל בית הספר לאחר שעבר תאונת אופניים.
בכל פרק השלישייה פותרת בעיה אחרת, ובסופו קיים דיאלוג בין עמליה לילד שהבעיה קרתה בגללו.
עמליה (ירדן אריש) – חברתן הטובה ביותר של רותם וליבי, הפותחת משרד לפתרון בעיות עמן ובמקביל הוריה התגרשו ללא ידיעתן של חברותיה.
עומר עוזר לה לשמור על סוד זה, ובתקופה זאת השניים מתקרבים ועמליה אף מתאהבת בעומר.
בסוף העונה, עומר נפרד ממאי ונהיה בן זוגה של עמליה.
בעונה השנייה עמליה נפרדה ממנו לאחר שמאי סיפרה לה שהשועלים עובדים עם לי בירן.
בסוף העונה השלישית חוזרת אל עומר.
ליבי (דנה בן סימון) – חברתן הטובה ביותר של עמליה ורותם, הפותחת עמן משרד לפתרון בעיות.
שונאת את הצמד מאי-מאיה, המנסות "להעיף" אותה מחוג ההיפ הופ.
ליבי היא נערה מעופפת, מצחיקה ואף טיפשה מעט.
יש לה את המספרים של כמעט כל המפורסמים בארץ.
רותם גרנות (עדי רכבי) – חברתן הטובה ביותר של עמליה וליבי, הפותחת עמן משרד לפתרון בעיות.
עורכת העיתון של בית הספר "מי מה מו".
שונאת את גרושקה, אך במהלך הסדרה מתחילה לחבב אותו, בסוף העונה נהיית בת הזוג של גרושקה.
רותם היא נערה חכמה, צינית ומפוקסת שיודעת מה היא רוצה.
עומר דהן (יהונתן שתיוי) – בן זוגה של מאי וסולן להקת "השועלים".
מכונה לעיתים על ידי רותם "בילת" (קיצור של בלתי נסבל).
בפרק הראשון נפרד ממאי אך חוזר אליה בפרק השני.
מתקרב לעמליה ומתאהב בה, ואף כותב עליה שיר.
בסוף העונה עומר נפרד ממאי ונהיה בן זוגה של עמליה.
בעונה השנייה עמליה נפרדה ממנו.
בסוף העונה השלישית חוזר אל עמליה.
מאי (נטע אורבך) – בת זוגו של עומר וחברתה הטובה ביותר של מאיה הנמצאת כחלק מצמד הנקרא "מאי-מאיה".
שונאת את עמליה לאחר שזו מתחילה להתקרב לעומר.
עוזרת למאיה לנסות להעיף את ליבי מחוג ההיפ-הופ.
עומר נפרד ממנה בסוף העונה.
מאיה בן מאיר (אריאל אלמוג) – חברתה הטובה ביותר של מאי הנמצאת כחלק מצמד הנקרא "מאי-מאיה".
שונאת את ליבי ואף מנסה להעיף אותה מחוג ההיפ-הופ.
גיא גרושקה (דניאל לנדור) – מאוהב ברותם ואף אובססיבי אליה.
אחראי יחד עם רותם על עיתון בית הספר: "מי מה מו".
בסוף עונה 1 נהיה בן זוגה של רותם ובעונה השלישית מתחיל להבין אותה.
בן (אלון דיקויי) – חברו הטוב ביותר של עומר.
הכותב והמלחין של להקת השועלים.
יובל ג'ובה (אילון שנער) – חברו הטוב ביותר של רוי.
רוי (מתן דסה) – חברו הטוב ביותר של ג'ובה.
לילי (יהלי נעים) (עונה 1) – חברתו של רוי.
שיקרה שהייתה צריכה ללכת לצימר עם המשפחה.
נוי (עמית מרקוס) – בת דודתה הגאונה והצינית של ליבי.
אין לה חיים חברתיים מחוץ למעבדה.
אלי (מור עזריה) (עונה 1) – חברתה הטובה ביותר של נעם.
נעם (ליאן בן ישי) (עונה 1) – חברתה הטובה ביותר של אלי.
איתי (יונתן בר-אור) (עונה 1) – מתמודד לתפקיד יו"ר מועצת התלמידים.
עידו בר זאב (ליעד פאר) – תלמיד מופרע.
נכדו של מנהל בית הספר לשעבר,
אייל (איתמר אור) (עונה 1) – תלמיד כיתה ט' על הרצף האוטיסטי.
עילי (אדם ניניו) (עונה 1) – תלמיד כיתת תיאטרון אשר מפחד לרדת למחסן תלבושות
אביגיל (תמר-חני בראוס) (עונה 1) – גותית עם בעיית אקנה.
נהוראי (אור באום) (עונה 1) – העוזר של נוי שמאוהב בה.
יניב (איתי להב) (עונה 1) – קפטן נבחרת הכדורסל של בית הספר.
אלונה (ליה שיר) (עונה 1) – חברתה הטובה של קרני, שרצתה להכיר חברות חדשות.
בארי (אורח בעונה 2) – ילד שיואב מציק לו.
שי (קים בן שמעון) (עונה 3) - תלמידת בעיה.
דניאל (הילל גזית) (עונות 2-3) - תלמיד חדש בבית ספר.
הבן של בן הזוג של אמא של עמליה.
לביא (גלעד בן-יוסף) (עונה 4) - בן הזוג של מאיה.
דבורית (מירב פלדמן) – יועצת בית הספר המחליפה את המנהל לאחר שעבר תאונת אופניים.
חוששת למקומה כיועצת לאחר פתיחת המשרד.
דודי (רותם קינן) – אביה של עמליה והגרוש של איילת.
איילת (אפרת בן יעקב פלג) – אמה של עמליה וגרושתו של דודי.
תמרי (ליאור ארנון) – אחותה של עמליה.
מספר הפרקמגיש הבעיהדיאלוג הפרקשודר לראשונה1עידועידו3 בפברואר 20252גוניאליה4 בפברואר 20253תוםלביא5 בפברואר 20254בראלין9 בפברואר 20255אריאלרום10 בפברואר 20256עדיעדי11 בפברואר 20257רועירועי12 בפברואר 20258איהעמית16 בפברואר 20259נטליתומר17 בפברואר 202510גאיהספיר18 בפברואר 202511גרושקהסהר19 בפברואר 202512תמרישני23 בפברואר 2025
מספר הפרקמגיש הבעיהדיאלוג הפרקשודר לראשונה1טלאייל3 ביוני 20252רניליהי4 ביוני 20253נועםשי8 ביוני 20254מקס9 ביוני 20255איתייונתן10 ביוני 20256נעמה11 ביוני 20257אסף15 ביוני 20258אמהיאיר 16 ביוני 20259עופרדור17 ביוני 202510שירהילה18 ביוני 202511גרושקה22 ביוני 2025
בקיץ 2023, החלו הצילומים לסדרה ובמהלכם החלו להתפרסם שמותיהם של שחקניה ופרטים מועטים על הדמויות.
ב-25 בינואר 2024, יום לאחר שידור הפרק האחרון של העונה הראשונה, עמוד האינסטגרם והטיקטוק של ערוץ זום פרסם כי הסדרה חודשה לעונה שנייה.
פרסשנהקטגוריהעבורמקורתוצאהפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024סדרת דרמה קומית לילדים ונוער"מה הבעיה?" · עונות 1–3בימוי בסדרת ילדים ונוערעומר גולדמןתסריט בסדרת ילדים ונוערירון ארזי, ליאור ירון, נעם נבו ויעל כץ
"מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר" הוא שיר שכתב והלחין שלום חנוך.
השיר הופיע לראשונה באלבומם המשותף של חנוך ואריק איינשטיין, שיצא בשנת 1970.
השיר מופיע באלבום "שבלול", שנחשב לאחד האלבומים הגדולים בהיסטוריה של המוזיקה הישראלית.
האלבום כלל שירים שהופיעו בסרט הטלוויזיה הנושא את שם האלבום.
את הסרט ואת האלבום הפיקה חבורת "הגר", הידועה יותר בכינוייה "חבורת לול", על שם סרט אחר שהפיקה.
השיר מתאר את הדברים הראשונים שאדם עושה כשהוא משכים קום.
השיר, כמו חלק גדול משירי האלבום "שבלול", נשמע ברקע בסצנה בסרט "שבלול" שבה רואים את שני יוצרי השיר, איינשטיין וחנוך, משוחחים על אהבה וזוגיות.
השיר היה לאחד מהשירים המצליחים והאהובים מהאלבום.
בשנה שבה יצא כתב דורון רוזנבלום כי הוא דומה מדי לשיר "With a Little Help from My Friends" של הביטלס.
במרוצת השנים הפך השיר לסמל לישראליות החדשה שהפציעה לאחר מלחמת ששת הימים.
בתחילת שנות התשעים חידשו חברי להקת הרוק "זקני צפת" את השיר ונתנו לו גוון רוקיסטי כבד.
ב-21 בינואר 2003, במהלך שהותו של האסטרונאוט אילן רמון בתחנת החלל הבין-לאומית, הושמע השיר לפי בקשת משפחת רמון.
זהו השיר השני בעברית שהושמע בחלל.
בשנים 2005–2006 ביצעו שלמה ארצי ושלום חנוך את השיר כחלק מהמופע המשותף שלהם שרץ כשנתיים בשם "התחברות".
חנוך, מחבר ומלחין השיר, אירח בהופעותיו רבים מזמרי ישראל כשהם מבצעים יחדיו את השיר, בהם נינט טייב ושלומי שבן.
(באיטלקית ?Che) הוא סרט קומדיה צרפתי גרמני ואיטלקי משנת 1972, בבימוי רומן פולנסקי עם , מרצ'לו מסטרויאני, רומן פולנסקי, יו גריפית' והשחקן האיטלקי רומולו ואלי.
את התסריט כתבו רומן פולנסקי וז'ראר בראש.
פולנסקי יצר את הסרט לאחר רצח אשתו ההרה שרון טייט.
ננסי (סידני רום) היא תיירת טרמפיסטית אמריקאית, הנמלטת לווילה איטלקית בחוף אמאלפי משלושה אנסים איטלקיים שהסיעו אותה.
הווילה מאוכלסת בדיירים תימהוניים, ומארח אותם ג'וזף נובלארט (יו גריפית), מבוגר בכיסא גלגלים.
חולצתה של ננסי נקרעה בזמן ניסיון האונס, ובעת שהותה בווילה היא מאבדת את כל שאר פריטי לבושה, בעיקר בזמן שנתה.
היא נתקלת במוסקיטו (רומן פולנסקי), דייר צולל המתעב מה שמזכיר לו שדיים, בעיקר ג'לי רוטט עם תות למעלה, ואומרת לו שהוא לובש את חולצתה.
הוא עונה לה שהיא לובשת את חולצת נובלארט, פיג'מה שאותה הרימה קודם מרצפת המסדרון כדי להתכסות, כשפינתה האחות הגרמנייה גרטרוד (אליזבת וויט) עביט שופכין מחדר נובלארט הפתוח.
אלכס (מרצ'לו מסטרויאני), סרסור לשעבר עם עגבת, כפי שאמר לה הדייר ג'ימי (רוג'ר מידלטון), מתחיל עם ננסי ומבצע בה את זממו, פעם אחת בחדרו לאחר שהצליפה בו בשוט כשהוא מחופש בעור נמר, ופעם שנייה על חוף הים בתחפושת שוטר, כשהוא מגרד את רגלו הנגועה.
אלכס אזק את ננסי משום שלא הציגה לו את דרכונה, לאחר שאמרה לו שנגנב עם מזוודותיה ברכב האנסים.