tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות הצלחתו, אלון הודיע לבני כי החליט להתפשר על קורס מ"כים במקום צנחנים, וביקש מבני שיסייע לו בשיבוץ זה.
עם זאת, סוף הטירונות הביא עמו טרגדיה.
אלון התבשר כי שובץ לקורס משטרה צבאית.
עבורו, לא הייתה זו רק אכזבה, אלא עלבון בלתי נסבל, שכן לא יכול היה לדמיין את עצמו חוזר לקיבוץ במדי שוטר צבאי.
חוסר יכולתו לשאת את החרפה הוביל אותו לירות בעצמו.
שחקןתפקיד עוז זהבי אלון גיא אדלר אבנר מיכאל אלוני המפקד בני שי קדימי המפקד מועלם בני אלדר אפס אפס ליאל דניר זיוה אריאל וולף רסלר רוי מילר מילר אסף בן שמעון בן חמו אור בן מלך זכי גל לב סמי יהונתן מגון "מלבס"
התגלית של הוגו קברה הוא ספר לילדים ונוער מאת בריאן סלזניק שיצא לאור בשנת 2007. הספר הוא רומן היסטורי שעלילתו ממוקמת בפריז בשנת 1931, על רקע ההיסטוריה המוקדמת של אמנות הקולנוע.
הספר כתוב בפורמט ייחודי, המשלב קטעים המסופרים באמצעות תמונות המצוירות בשחור-לבן, כאילו היו צילומים מתוך סרט, וביניהם קטעי טקסט.
בריאן סלזניק זכה עם הספר במדליית קולדקוט לשנת 2008. בעברית הספר יצא בתרגומה של מיכל אסייג.
בשנת 2011 יצא הסרט הוגו המבוסס על הספר, בבימויו של מרטין סקורסזה.
הוגו הוא ילד יתום, המתגורר בתוך תחנת רכבת בפריז בדירת דודו שען התחנה, וממלא את התפקיד של דודו שנעלם ודואג לכיוון ותחזוקת השעונים בתחנה.
הוא גונב אוכל למחייתו, וכן צעצועים מכניים שונים מדוכן הצעצועים בתחנה, מתוך רצון לתקן אוטומטון (בובה מכנית) שברשותו.
מתברר כי האוטומטון היה שייך למוזיאון בו עבד אביו שניסה לתקנו, אך יום אחד פרצה שרפה במוזיאון ואביו נהרג.
לאחר זמן הציל הוגו את האוטומטון מבין ההריסות.
יום אחד תופס בעל דוכן הצעצועים את הוגו בגניבה.
בעל הדוכן הוא ז'ורז' מלייס, מחלוצי הקולנוע הראשונים, שכוכבו דעך ועברו נשכח, ועתה הוא נאלץ לעבוד למחייתו בדוכן.
איזבל, יתומה שחיה עם מלייס, הסנדק שלה, מסייעת להוגו בסדרת הרפתקאות בהם הם מצליחים לתקן את האוטומטון, שמתברר שהוא מעשה ידיו של מלייס, וכן להוביל להכרה מחודשת במלייס ותרומתו לקולנוע.
אחת הדמויות המרכזיות בספר היא דמותו של ז'ורז' מלייס, מחלוצי הראינוע, פורץ דרך שפיתח טכניקות קולנועיות ונחשב לבמאי הקולנוע הפנטסטי הראשון.
בין השנים 1896 ו-1914, יצר מלייס 531 סרטים (שאורכם משתנה, מדקה אחת ועד כ-40 דקות), שרק כמאתיים מהם שרדו בימינו.
במהלך הקריירה שלו זכה מלייס להצלחה רבה, אך בסופו של דבר דעך העניין בו ובסרטיו עד שפשט את הרגל ונטש את הקולנוע.
בשנים שלאחר מכן ניהל למחייתו דוכן ממתקים וצעצועים קטן בתחנת הרכבת מונפרנאס, כשהוא נשכח במידה רבה, וזה השלב שאנו פוגשים אותו בספר.
בסוף שנות העשרים החל עניין מחודש במלייס, עד שזכה להכרה מחודשת ששיאה קבלת אות לגיון הכבוד, אשר הוגש לו על ידי לואי לומייר.
בסיפור יש תפקיד מיוחד למסע אל הירח, סרטו המפורסם של ז'ורז' מלייס מ-1902, שנחשב לסרט המדע הבדיוני הראשון, ולצילום הידוע מתוכו בה נתקעת החללית בעינו של הירח.
האוטומטון שהוגו מתקן בספר מבוסס על סיפורו של האוטומטון של אנרי מיילרדה (Henri Maillardet), שען ובונה מכשירים מכנים ממוצא שווייצרי שפעל בלונדון.
האוטומטון, שבנוי בדמות אדם היושב ליד שולחן ואוחז בעט, נבנה בערך בשנת 1800, ומוצג היום במכון פרנקלין, מוזיאון למדע בפילדלפיה.
המוזיאון קיבל את האוטומטון ב-1928 כשהוא במצב קשה וניזוק משרפה.
לאחר מאמצי שיקום הצליחו אנשי המוזיאון לתקן את האוטומטון ולהפעיל אותו, ולראות מה הוא מצייר על הדף.
התברר שהאוטומטון המשוכלל יודע לצייר אחת משבע אפשרויות שונות: ארבעה ציורים ושלושה שירים.
בתחתית אחד השירים הופיע הכיתוב "נכתב על ידי האוטומטון של מיילרדה" (במקור בצרפתית: Ecrit par L'Automate de Maillardet), וכך גילו אנשי המוזיאון מי בנה את האוטומטון.
התו הסגול הוא תו תקן במדינת ישראל לאישור הפעלת ענפים שונים, בתקופת מגפת הקורונה בישראל.
על פי הנחיות הממשלה מתאפשרת פתיחת עסקים באמצעות התו הסגול או התו הירוק (רשימת העסקים שניתנים לפתיחה נמצאת במקום אחר בהנחיות).
התו הסגול הופעל לראשונה באפריל 2020, ומקבלים אותו מהרשות המקומית בו העסק פועל.
התו הירוק הופעל לראשונה בפברואר 2021, בוטל ב-1 ביוני 2021. והופעל בשנית ב-18 באוגוסט 2021.
הצהרת בריאות ומדידת חום לנכנסים.
סימון מרחק של 2 מטרים בין הלקוחות בקופה.
מחיצה פיזית בין המוכר לקונה.
שמירה על היגיינה וחיטוי באופן תדיר.
הגבלה של מספר הנכנסים לחנות כך שלא יהיו יותר מ-2 לקוחות בו זמנית בחנות או 2 לקוחות לכל קופה רושמת פעילה.
בחנות שגודלה מעל 100 מ"ר יוכלו לשהות 4 אנשים לכל קופה רושמת פעילה.
הכללים עודכנו עם חידוש התו באוגוסט 2021.
בעסק בעל תו סגול, שבו מונה ממונה קורונה, ישמרו כללי היגיינה, וההנחיות הבאות:
איסור התקהלות בפינת הקפה ובמטבחונים, ובמקום זאת אכילה בחדרו של העובד ככל האפשר.
שמירה על מרחק 2 מטר בין אדם לאדם.
שיבוץ עובדים באותה קבוצת הסעה ואותה המשמרת, ככל האפשר.
בחדר שגודלו עד 20 מ"ר – יוכלו לשהות שני עובדים, או מספר גדול יותר של עובדים אם בין עובד לעובד ישנה מחיצה שתמנע העברת רסס.
בחדר שגודלו מעל 20 מ"ר – עד 5 עובדים או מספר גדול יותר של עובדים אם בין עובד לעובד ישנה מחיצה.
קיום פגישות ודיונים יתאפשר עד 8 עובדים בחדר.
במקרה שאחד מן העובדים נדבק בנגיף הקורונה במקום העבודה, ייסגר מקום העבודה כולו או חלקו, וזאת לתקופה שתסתיים לכל המאוחר עם סיום החקירה האפידמיולוגית על ידי משרד הבריאות.
התובע הכללי של אוגנדה הוא היועץ המשפטי של ממשלת אוגנדה.
התובע הכללי המכהן הוא קריווה קיוונוקה אשר מונה בתאריך 8 ביוני 2021.
בעבר, משרד התובע הכללי היה משולב עם משרד המשפטים.
מאוחר יותר נותקו שני התיקים ומונו שני שרים נפרדים בממשלה.
התובעים הכלליים של אוגנדה (מאז 1962)
ג'ורג' ויליאם קנייאיהמבה : 1979
התובעים הכלליים של אוגנדה (לפני העצמאות ב-1962)
גאי וילמוט מקלינטוק הנדרסון: 1948 -1951
התובע הראשי בבית הדין הפלילי הבין-לאומי הוא פקיד בית הדין הפלילי הבין-לאומי שתפקידיו כוללים חקירה והעמדה לדין בגין הפשעים שבסמכותו של בית הדין: רצח עם, פשעים נגד האנושות, פשעי מלחמה ופשעי תוקפנות.
התובע הנוכחי הוא כרים קאן מהממלכה המאוחדת, שנבחר ב-12 בפברואר 2021 ונכנס לתפקידו ב-16 ביוני 2021. קודמתו הייתה פאטו בנסודה מגמביה, שכיהנה מ-15 ביוני 2012 עד 15 ביוני 2021.
בית הדין הפלילי הבין-לאומי נוסד ב-1 ביולי 2002 עם כניסתה לתוקף של חוקת רומא, ושופטיו הראשונים נבחרו בפברואר 2003. הבחירות הראשונות לתפקיד התובע נערכו ב-21 באפריל 2003, במהלך המושב הראשון של אספת המדינות החברות בניו יורק.
המועמד היחיד בבחירות הראשונות לתפקיד התובע היה לואיס מורנו אוקמפו מארגנטינה, שנבחר פה אחד עם 78 קולות.
אף מדינה לא הצביעה נגד או נמנעה, אולם תשע מדינות חברות לא הצביעו.
הבחירות השניות לתפקיד התובע הראשי התקיימו במהלך הישיבה העשירית של אספת המדינות החברות בניו יורק ב-12 בדצמבר 2011. הוקמה ועדת איתור שקיבלה 52 מועמדויות, וצמצמה את הרשימה לארבעה מועמדים.
מדינות בית הדין הסכימו כי התובע הבא יהיה אפריקאי בשל העיסוק הרב (והמוגזם, לטענת האיחוד האפריקאי) של בית הדין בפשעים ביבשת, ולאחר שהמועמד מוחמד עות'מאן מטנזניה פרש מהמרוץ נבחרה בקונצנזוס סגנית התובע, פאטו בנסודה מגמביה.
בנסודה נקטה קו תקיף יותר מקודמה בקשר לפשעים שבוצעו בידי מדינות המערב, ובספטמבר 2020 אף הוטלו עליה עיצומים מצד ארצות הברית לאחר שביקשה לפתוח בחקירה נגד חיילי צבא ארצות הברית וה-CIA בגין פשעי מלחמה שביצעו במלחמת אפגניסטן.
בנוסף פתחה בחקירה מקדמית נגד נשיא ונצואלה ניקולאס מדורו.
ב-2 במרץ 2021 הודיעה בנסודה שפתחה בחקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין, בה תחקור את האירועים שהתרחשו ב (יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה) מאז 13 ביוני 2014, יום אחרי רצח שלושת הנערים ופרוץ מבצע צוק איתן.
בנסודה הודיעה שתחקור שלושה נושאים עיקריים בחשד לפשעי מלחמה של ישראל: הלחימה ברצועת עזה במבצע צוק איתן ב-2014, הירי לעבר מפגינים במהלך צעדת השיבה הגדולה ב-2018 והבנייה בהתנחלויות ביהודה ושומרון.
בנוסף הודיעה כי תחקור את פעולותיהם של חמאס וארגוני הטרור הפלסטינייים האחרים במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשנים אלו.
הבחירות השלישיות לתפקיד התובע נערכו במהלך המושב ה-19 של אספת המדינות החברות בניו יורק ב-12 בפברואר 2021, ובהן נבחר כרים קאן מהממלכה המאוחדת בסיבוב השני עם 72 קולות, לאחר שגבר על קרלוס קסטרסנה פרננדס מספרד, פרנצ'סקו לו וויי מאיטליה ופרגל גיינור מאירלנד.
בספטמבר 2021 חידש קאן את חקירת הפשעים שביצעו הטליבאן והמדינה האסלאמית בח'וראסאן שבאפגניסטן, ומנגד החליט לבטל את חקירות הפשעים שבוצעו על ידי כוחות ארצות הברית באפגניסטן, לטענתו, בשל "האמצעים הכספיים המוגבלים של בית הדין".
בנובמבר אותה שנה פתח בחקירה נגד משטרו של נשיא ונצואלה ניקולאס מדורו בגין פשעים נגד האנושות.
במרץ 2023, בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה, הגיש בקשה (שהתקבלה) להוצאת צווי מעצר נגד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ונגד הנציבה הנשיאותית לזכויות ילדים מריה לבובה-בלובה בשל החשד לחטיפת ילדים בפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. בתגובה, הוציאה נגדו רוסיה צו מעצר וכתב אישום בטענה ל"תכנון התקפה על נציג של מדינה זרה".
ב-20 במאי 2024, על רקע מלחמת חרבות ברזל, הודיע קאן כי ביקש להוציא צווי מעצר נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט בטענה לפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שביצע צבא הגנה לישראל במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, בהם "הרעבת אזרחים כשיטת לחימה" .
לצד זאת ביקש להוציא צווי מעצר למנהיג חמאס ברצועת עזה יחיא סנוואר, למפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם מוחמד דף, ולראש הלשכה המדינית של חמאס אסמאעיל הנייה בחשד ל"השמדה, רצח, לקיחת בני ערובה, אונס ותקיפה מינית במעצר" במסגרת טבח שבעה באוקטובר.
שםתמונהמדינהבחירהתחילת כהונהסיום כהונהלואיס מורנו אוקמפו
התובע הכללי של אוסטרליה הוא ראש מחלקת התובע הכללי של אוסטרליה, ואחראי לענייני ביטחון המדינה, הציבור ואכיפת החוק הראשי מטעם ממשלת אוסטרליה.
התובע הכללי משמש גם כיועץ המשפטי הראשי לממשלה.
הוא מכהן בקבינט השרים וכן בוועדת הקבינט לביטחון לאומי של אוסטרליה.
תפקיד התובע הכללי משלב היבטים משפטיים ופוליטיים, והוא ממלא תפקיד קריטי במערכת המשפט והממשל האוסטרלית.
ייעוץ משפטי: מתן חוות דעת משפטיות מקצועיות לממשלה, לפרלמנט ולשרים השונים בכל הקשור לחקיקה, רגולציה, חוזים בינלאומיים והחלטות מדיניות.
ייצוג משפטי: ייצוג הממשלה בבתי משפט, הן בפני ערכאות פדרליות והן בפני ערכאות עליונות, במגוון רחב של הליכים משפטיים.
ניהול המחלקה המשפטית: ניהול המחלקה המשפטית של הממשלה, האחראית על ניסוח חקיקה, ייצוג משפטי ויישום החוק.
קידום רפורמות משפטיות: ייזום והובלה של רפורמות משפטיות במטרה לשפר את יעילותה וחוסנה של מערכת המשפט.
ראש התביעה הכללית: התובע הכללי עומד בראש מערכת התביעה הכללית של מערכת המשפט האוסטרלית.
התובע הכללי של אוסטרליה מתמנה על ידי ראש הממשלה.
זוהי החלטה פוליטית, מה שהופך את התפקיד לתלוי במידה רבה בממשלה השלטת.
תהליך המינוי מתחיל כאשר ראש הממשלה בוחר מועמד מתאים לתפקיד, בדרך כלל מתוך המפלגה השלטת או מקרב משפטנים בעלי שם.
לאחר מכן, המועמד המיועד מוצג בפני הפרלמנט לאישור.
אף על פי שהפרלמנט יכול להביע את דעתו על המינוי, סמכות האישור הסופית נמצאת בידי ראש הממשלה.
לאחר אישור המינוי, התובע הכללי החדש נשבע אמונים לתפקידו.
למשרת התובע הכללי של אוסטרליה, אין תקופת כהונה קבועה, והוא יכול לשמש בתפקיד כל עוד הממשלה השלטת נמצאת בשלטון.
תפקיד התובע הכללי משלב בין היבטים משפטיים ופוליטיים.
התובע הכללי הוא לא רק עורך דין מומחה, אלא גם חבר בקבינט ומעצב מדיניות.
הוא נדרש לתת חוות דעת משפטיות מקצועיות בנושאים מורכבים, לייצג את הממשלה בהליכים משפטיים חשובים ולהוביל את המחלקה המשפטית של הממשלה.
בנוסף, התובע הכללי משמש כ"שומר הסף" המשפטי של הממשלה.
הוא מבטיח כי כל החלטה ממשלתית תואמת את החוק וכי האינטרסים של הציבור מוגנים.
התפקיד מחייב יכולת ניתוח משפטית מעמיקה, הבנה עמוקה של המערכת הפוליטית ויכולת תקשורת מצוינת.
הדין הפלילי האוסטרלי קובע כי להגשת כתב אישום בעבירות מסוימות, בעיקר אלו שנויות במחלוקת או בעלות השלכות פוליטיות, נדרש אישור מפורש של היועץ המשפטי לממשלה.
בנוסף, ליועץ המשפטי יש סמכות לקבוע עובדות משפטיות מחייבות, כגון סיווג מידע כמסווג, וכן להורות על סגירת תיקים פליליים מטעם המדינה.
התובע הכללי הוא דמות שנויה במחלוקת לעיתים, שכן הוא נדרש לייצג את עמדת הממשלה גם כאשר היא אינה פופולרית.
עם זאת, תפקידו חיוני לשמירה על שלטון החוק ולתפקוד תקין של הדמוקרטיה האוסטרלית.
התובע הכללי של אנגליה וויילס הוא תפקיד משפטי בכיר במערכת המשפט הבריטית.
הוא משמש הן כיועץ המשפטי העליון לממשלה הבריטית והן כתובע בשם המלך בבתי המשפט העליונים.
התובע הכללי הוא אחד הדמויות המשפטיות הבכירות והמשפיעות ביותר בממלכה המאוחדת.
תפקידו המשולב, מעניק לו סמכויות נרחבות ומעמד ייחודי.
התובע הכללי ממונה על ידי המלך (או המלכה) בהמלצת ראש הממשלה.
התובע הכללי הוא חבר בממשלה הבריטית ובמועצה לביטחון לאומי.
כמו כן התובע הכללי ממלא תפקידים נוספים, כגון יושב ראש הוועדה המלכותית לענייני חנינה ועומד בראש משרד התובע הכללי.
התובע הכללי מחזיק גם בתפקיד הנפרד של הפרקליט הכללי לצפון אירלנד.
יועץ משפטי לממשלה: התובע הכללי משמש כיועץ המשפטי העליון לממשלה הבריטית, ומספק חוות דעת משפטיות מקיפות בנושאים מגוונים, החל מחקיקה חדשה, הסכמים בינלאומיים וכלה בהחלטות ממשלתיות אחרות בעלות השלכות משפטיות.
הוא מעניק לממשלה את הכלים המשפטיים לקבלת החלטות מושכלות תוך התחשבות בהשלכות המשפטיות של כל פעולה.
תובע בשם המלך: התובע הכללי מייצג את המלך (או המלכה) בבתי המשפט העליונים, כולל בית הלורדים ובית המשפט העליון.
הוא אחראי על הטיפול בתיקים פליליים חמורים ביותר, כגון מעשי בגידה, הונאה, והפרות של ביטחון המדינה.
מגן על האינטרס הציבורי: מעבר לתפקידו כתובע, התובע הכללי פועל באופן אקטיבי להגנה על האינטרס הציבורי.
הוא יכול להגיש תביעות אזרחיות בשם המדינה, להתערב בהליכים משפטיים, ולפעול לשינוי החקיקה כאשר הוא סבור כי הדבר ישרת את טובת הציבור.
אחריות על שירות התביעה המלכותי (CPS): התובע הכללי אחראי על שירות התביעה המלכותי (Crown Prosecution Service), הגוף האחראי על התביעה הפלילית באנגליה ובוולס.
התובע הכללי משפיע על מערכת המשפט באמצעות הבחירה בתיקים להעמדה לדין, הגשת ערעורים, והתערבות בהליכים משפטיים.
סמכות חקיקתית: לתובע הכללי יש סמכות להציע חקיקה חדשה בתחום המשפט הפלילי.
סמכות תביעה: לתובע הכללי יש סמכות להחליט אילו תיקים פליליים יוגשו לבית המשפט.
סמכות ערעור: לתובע הכללי יש סמכות לערער על החלטות של בתי משפט נמוכים יותר.
התגנדרותה של אסתר הוא ציור שמן על בד משנת 1841 מאת האמן הצרפתי תאודור שסריו הציור מתאר סצנה מתוך מגילת אסתר שבמקרא, ובה אסתר מתכוננת לפגישתה עם המלך אחשוורוש, שליט ממלכת פרס, אשר עתיד לבחור בה לאישה.
נושא הציור לקוח ממגילת אסתר (ב', 8–9, 15), שם מסופר כי המלך אחשוורוש, לאחר שגירש את אשתו ושתי, מחפש מלכה חדשה.
אסתר, שהייתה יפת תואר, מוצאת חן בעיני הגאי, סריס המלך הממונה על הכנת הנשים להתייצבות בפניו.
כאשר אחשוורוש רואה את אסתר, הוא בוחר בה להיות אשתו.
בהמשך, אסתר מגלה למלך את מוצאה היהודי ומתערבת להצלת עמה מגזירת השמד.
למרות שהנושא מקראי, סביר כי שסריו שאב השראה גם ממקורות ספרותיים מאוחרים יותר.
המחזה אסתר מאת ז'אן ראסין, שהוצג לראשונה בשנת 1689, מציג גרסה צנועה יותר של סיפור הפיתוי של אסתר, תוך הדגשת התחבולות בהן השתמשו יריבותיה כדי לזכות בתשומת ליבו של המלך.
האקזוטיקה שבציור מזכירה יותר את שירו של אלפרד דה ויניי משנת 1817, אמבטיית גברת רומית (Le Bain d'une dame romaine), הכולל את התיאור הבא:
עבד ממצרים, עורו שחור ומבהיק,
מגיש לה, כורע, את הפלדה הצחה של המראה,
קולעת את צמותיה במצפן של איזיס...
התיאור מזכיר גם את המזרחיות (Les Orientales) של ויקטור הוגו:
האם לא רוקנתי למענך, יהודייה יפהפייה,
הפרק המקראי שתואר בציור לא זכה לתיאורים רבים באמנות הציור לפניכן.
ידועות רק שתי גרסאות קודמות: אחת מהמאה ה-17 מאת האמן ארט דה חלדר, והשנייה מהמאות ה-18 מאת ז'אן-פרנסואה דה טרואה .
בשל מיעוט הייצוגים של הסצנה הזאת באמנות החזותית, שסריו ככל הנראה פנה להשראה מציורים של נשים מתייפות, ובמיוחד לדימויים של ונוס, שהיו נפוצים הרבה יותר.
אסתר מתוארת כשהיא ישובה במרכז הקנבס, זרועותיה מורמות מעל ראשה בעת שהיא מסדרת את תסרוקתה הבלונדינית.
בהכנותיה להציע את עצמה לאישור המלך, היא אוחזת בפוזה ש"תיאורו הציורי טעון ארוטיקה עמוקה".
פלג גופה העליון עירום למעט שרשרת על צווארה וצמידים על זרועותיה; רגליה עטופות בבדי בד לבנים וורודים.
משמאל, משרתת הלבושה בכחול עשיר מביאה אביזרים, ומימין, הגאי – הסריס, הלבוש באדום עז – מציע קופסת תכשיטים.
אסתר אינה מתייחסת לשניהם, מבטה מופנה שמאלה אל מחוץ לתמונה.
מאחוריהם נראים נוף עצים ושמיים.
קיימות מספר סקיצות מקדימות לציור.
מאי 1841. לציור שלי 'אסתר מתכוננת למפגש עם המלך'".
שפע האביזרים וצבעוניות כללית של היצירה מעידים על השפעתו של אז'ן דלקרואה, שאותו העריץ שאסריו.
היסטוריונים של האמנות הבחינו זה מכבר באהבתו של שאסריו לאחיותיו, ובהשפעתן התת-מודעת על הדמויות הנשיות בציוריו.
בהתבסס אולי על זיכרונות מאהבתו של שאסריו, קלמנס מונרו, שאמרה: "לאדל יש זרועות נפלאות; הן מופיעות בכל מקום", האמין ז'אן-לואי ואודויה כי יופייה של אחותו הבכורה של האמן מתגלם בזרועותיה "השריריות, כמעט גבריות" של אסתר.
בחירת סיפור מן התנ"ך העוסק באישה צעירה בהרמון אפשרה לשסריו לשלב ביצירתו יסודות מובהקים של אוריינטליזם ורומנטיציזם.
נוכחותן של דמויות מזרח-אסייתיות ותכשיטים מהודרים מחזקת את הארוטיזציה של דמות אסתר.
לאחר שצייר בעבר את "לידתה של ונוס" ואת "שושנה והזקנים", מצא שסריו נושא נוסף שהקנה לו לגיטימציה להצגה גלויה של הגוף הנשי באופן מיני.
הציור לא זכה להבנה מלאה בעת הצגתו הראשונה בסלון פריז של 1842. אף שמבקרי האמנות זיהו משהו רדוד בהבעת פניה של אסתר — אחד העיתונאים תהה: "אבל מדוע הדמות המאורכת הזו, העיניים הפרועות, המבט הפראי?
אין נשמה מתחת לפנים האלו..." — הם לא הצליחו להעריך נכונה את המקוריות שבשחזור סיפור מקראי בדרך ארוטית ורומנטית.
הציור השפיע לימים על ציירים כמו פרנסואה-לאון בנווויל וגוסטב מורו.
הציור "התגנדרותה של אסתר" נתרם למוזיאון הלובר בשנת 1934 על ידי הברון ארתור שסריו, קרוב רחוק של האמן, כחלק מתרומה שכללה את רוב יצירות האמן שהיו ברשותו.
התובע הכללי של מדינה הוא היועץ המשפטי הראשי והתובע הכללי של ממשלת מדינה בארצות הברית.
מדובר בתפקיד ציבורי בכיר אשר קיים בכל אחת מ־50 המדינות המרכיבות את ארצות הברית, וכן במחוז קולומביה ובטריטוריות אחדות.
התובע הכללי של המדינה אחראי לאכיפת החוק ברמה המדינתית, להגנה על האינטרס הציבורי, ולייצוג המדינה בהליכים משפטיים.
ברוב המדינות, התובע הכללי נבחר על ידי הציבור בבחירות כלליות לכהונה קצובה (לרוב ארבע שנים).
במספר מדינות, המינוי נעשה על ידי המושל או באמצעות בתי המחוקקים של המדינה.
תפקיד זה נחשב לעיתים קרש קפיצה לקריירה פוליטית לאומית, ומספר תובעים כלליים לשעבר נבחרו לכהונה בסנאט או לתפקיד מושל ואף נשיא.
רוב התובעים הכלליים של המדינות חברים בארגון מקצועי הקרוי National Association of Attorneys General (NAAG).
גוף זה מקדם שיתופי פעולה משפטיים בין המדינות, מפתח יוזמות רגולטוריות בתחומים כגון סחר, סמים, הגנת מידע וזכויות אזרח, ולעיתים מהווה כוח מאזן למדיניות פדרלית.
התובע הכללי של המדינה איננו זהה לתובע פדרלי המחוזי (U.S.
Attorney) הפועל מטעם הממשל הפדרלי באותה טריטוריה.
מדובר בשתי רשויות אכיפה שונות הכפופות לגופים נבדלים.
תפקידיו של התובע הכללי משתנים ממדינה למדינה בהתאם לחוקתה ולחקיקה המקומית, אך לרוב כוללים את הסמכויות הבאות:
ייצוג המדינה ותושביה בהליכים משפטיים אזרחיים ופליליים.
הגשת כתבי אישום במקרים חמורים או עקרוניים (לרוב לצד תובעים מחוזיים).
פיקוח משפטי על סוכנויות ממשלתיות ברמת המדינה.
אכיפת דיני הגנת הצרכן, איכות הסביבה, תחרות עסקית וזכויות אזרח.
מתן חוות דעת משפטיות לרשויות השלטון המקומי והמדינתי.
לצד מעמדו הבכיר במערכת המשפט של המדינה, פועל התובע הכללי של מדינה במקביל למערכת האכיפה והמשפט הפדרלית של ממשלת ארצות הברית.
על אף שבשני המקרים מדובר בגורמי תביעה בעלי סמכויות נרחבות, קיימים הבדלים מהותיים במעמדם, סמכויותיהם והכפיפות המוסדית שלהם.
בניגוד לתובע הכללי של המדינה, התובע הפדרלי המחוזי פועל במסגרת מחלקת המשפטים (Department of Justice) ומופקד על אכיפת החוק הפדרלי במחוז שיפוט גאוגרפי המוגדר בחלוקה הפדרלית, ואחראי לניהול הליכים פליליים ואזרחיים בשם ממשלת ארצות הברית.
הוא ממונה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט, ומופקד על פיקוח ישיר על משרדי פרקליטות פדרליים וסוכנויות חקירה כמו ה־FBI, ה־DEA ורשות ההגירה ICE.
בעוד שבכל מדינה יש תובע כללי אחד, ייתכנו בה מספר תובעים פדרליים – כל אחד במחוז פדרלי נפרד.
תחומי הסמכות של שני בעלי התפקיד נפרדים ועצמאיים.
התובע הכללי של המדינה עוסק באכיפת החוק המדינתי, מייצג את מוסדות המדינה ותושביה, ולעיתים פועל כגורם עצמאי המבקר את מדיניות הממשל הפדרלי.
לעומתו, התובע הפדרלי אחראי להעמדה לדין בעבירות על החוק הפדרלי, לייצוג הממשלה הפדרלית בתביעות אזרחיות, ולהובלת חקירות פדרליות.
במקרים מסוימים מתקיים שיתוף פעולה בין הרשויות, בעיקר בהתמודדות עם פשיעה חוצת-מחוזות, פשיעה כלכלית או סוגיות ביטחון פנים.
עם זאת, במקרים שבהם קיימת מחלוקת בין עמדת התובע הכללי של מדינה לבין הרשויות הפדרליות – למשל בנוגע לפרשנות חוק, סמכות אכיפה, או חוקתיות של רגולציה פדרלית – הסוגיה מוכרעת לרוב באמצעות מערכת בתי המשפט.
כאשר המחלוקת נוגעת לשאלת חוקתיות או לסתירה בין חוקי המדינה לבין הדין הפדרלי, הסמכות להכרעה נתונה לבתי המשפט הפדרליים, ובראש ובראשונה לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בהתאם לעקרון העליונות של החוקה הפדרלית (Supremacy Clause), הדין הפדרלי גובר במקרה של סתירה ישירה, ופסיקות בית המשפט העליון מחייבות את כלל המדינות.
כאשר קיימת פסיקה שיפוטית של בית משפט פדרלי מוסמך – ובפרט של בית המשפט העליון של ארצות הברית – כל רשות במדינה, לרבות התובע הכללי שלה, מחויבת לציית לה.
סירוב מוצהר לפעול לפי פסק דין מחייב עלול להיחשב לביזיון בית המשפט ולהוביל להליכים משפטיים או צעדי אכיפה.
התגרמות הרצועה האורכית האחורית () היא תהליך של לייפת -פיברוזיס, הסתיידות ואוסיפיקציה (יצירת עצם שבה השקעת הסידן היא רק חלק מהתהליך הכולל) של הרצועה האורכית האחורית בעמוד השדרה.
התהליך עלול לפגוע גם בדורה של עמוד השדרה.
התופעה מוכרת כהפרעה אצל חולים עם מיאלופתיה.
קיימים גורמים גנטיים וסביבתיים הגורמים למחלה או הפתוגנזה.
ד"ר ג'יימס הונג, מרצה באוניברסיטת טורונטו עם התמחות מיוחדת במיאלופתיה טוען שהתסמונת נגרמת לרוב כתוצאה מלחץ של מבנים סמוכים, בעיקר בעקבות ישיבה ממושכת.
OPLL עשוי להיות קשור גם להיפרוסטוזיס שלדית אידיופטית מפושטת (Diffuse idiopathic skeletal hyperostosis) – מחלת DISH.
זהו מצב כרוני, בו רצועות ושרירים בעמוד השדרה, מתקשים ומתעצים עד כדי יצירת גשרי עצם.
נגרמות נוקשות בתנועות וכאב, ללא דלקת מפרקים ברורה בעיקר בחלק העליון והאמצעי של עמוד השדרה,.
מיאלוגרפיה בשילוב CT הוא ההדמיה היעילה ביותר לאבחון מדויק.
אפשרויות הטיפול הכירורגי כוללות ניתוח למינקטומיה נרחבת עם או בלי קיבוע אחורי, דקומפרסיה קדמית וארתורדזה Spinal Fusion, או למינופלסטיה צווארית אחורית.
ההחלטות לסוג הטיפול תהיינה על סמך מערכת דירוג שפותחה על ידי הירבאיאשי ואחרים.
ובתוספת סיווג של מיאלופתיה על פי נוריק.
רוב החולים סובלים מתסמינים קלים בלבד.
התסמינים נמשכים בדרך כלל כ-13 חודשים.
מבין החולים ללא מיאלופתיה בהתחלה, 29% יפתחו מיאלופתיה תוך 30 שנה.
טווח גילאי החולים עם OPLL נע בין 32 ל-81 שנים כשהממוצע הוא 53, עם דומיננטיות גברית.
שכיחות גבוהה יותר קיימת בקרב אלו ממוצא יפני או אסייתי (2-3.5%).
שכיחות גבוהה של עד 20%, קיימת בקרב חולי סכיזופרניה ביפן.
"התוכנית לאם ולילד" או בשמה המאוחר "לַבָּת, לַבֵּן, וּלְמִי שמִּתְעַנְיֵן" הייתה תוכנית רדיו יומית ששודרה ברשת א' של קול ישראל בשנות השישים, השבעים והשמונים, משעה 2:10 בצהריים.
קודם לכן נקראה התוכנית "פינת הילד".
התוכנית התחילה בפינה "לילדים הקטנים" (מהגיל הרך ועד לגילאי כיתה א'), ולאחר מכן "לילדים הגדולים".
התוכנית הייתה חלק ממקבץ התוכניות היומיות לילדים, שכלל גם את מגזין הילדים חתול בשק, ששודר שלוש פעמים בשבוע.
אחת לכמה ימים שודרה במסגרת התוכנית לילדים תוכנית החידונים של שמואל רוזן "בארץ הלמה" שהותאמה לבני הנוער.
בתוכנית שודרו סיפורים שנחשבו ליצירות מופת בסיפורת הילדים העברית והמתורגמת.
חלק מהסיפורים הוקראו כפי שהם ואחרים הומחזו לתסכיתים.
"כלבם של בני בסקרוויל" מאת ארתור קונן דויל.
"שלושה בסירה אחת" מאת ג'רום ק.
"אבא ארך רגליים" מאת ג'יין ובסטר.
סיפורים פרי עטם של גלילה רון־פדר-עמית, דבורה עומר, נורית זרחי, יצחק נוי ואחרים הושמעו בהמשכים, ואחר כך יצאו לאור כספרים.
הסופר דויד גרוסמן החל את דרכו כמגיש, מספר וכותב בתוכניות הילדים; חלק מן התסכיתים הגיש גרוסמן במשותף עם אריה אלדד, לימים פרופסור לרפואה וחבר הכנסת.
הסופר אלון חילו החל את דרכו בכתיבה בסדרת התסכיתים "עמדת מפתח" שכתב בהיותו נער בן 15.
במסגרת הפינה "טוב לכתוב", הוקראו סיפורים ושירים פרי עטם של המאזינים.
במהלך שנות השבעים היה שמה של התוכנית "הַתָּכְנִית לָאֵם וְלַיֶּלֶד".
ההנחה שביסוד השם הזה הייתה שהאב נמצא בעבודה, ואילו האם נמצאת בבית עם הילדים.
בעקבות מחאתם של אבות רבים ושל ילדים יתומים מאם, שונה שם התוכנית לשם "לבת, לבן ולמי שמתעניין".
במשך שנים רבות, משנות החמישים ועד לפרישתה לגמלאות בשנת 1984, ניהלה מרים הרמן את תוכניות הילדים והנוער.
סגניתה הייתה אסתר סופר, שאף הגישה את "פינת הילד" במשך שנים.
את סופר כמגישה ירשה נילי המאירי, שהייתה פותחת כל תוכנית במשפט "שלום לכם ילדים, כאן נילי".
המאירי אף שרה את אחד מפתיחי התוכנית - בשנות ה-70. לאחר פרישתה של הרמן החליפה אותה המאירי בניהול מחלקת הילדים והנוער.
בין הקריינים והמגישים של תוכניות הילדים, מלבד סופר והמאירי, היו רעיה אדמוני, אברהם בן-יוסף (החתול הג'ינג'י, סיפורי הדוד רמוס), יצחק נוי, יעקב בנאי (סיפורי ניסן ורחמים), מוטי ברכאן, יוסי גודארד, עדי חרל"פ, שרה מאיר, עזרא הס, ברק רוזן, עפרה ריזנפלד, גבי אלדור, יעקב בוך, שי קוקוי, בצלאל לוי ואילנה צוקרמן.
את שני שירי הנושא של התוכנית כתבה לאה נאור.
הראשון הולחן על ידי משה וילנסקי ושר אותו אריק איינשטיין, והשני הולחן על ידי יוחנן זראי ושרה אותו נילי המאירי.
בשנות השבעים הושמע השיר "ילדים הקשיבו נא" בביצוע בני הנדל עם מילים של רעיה אדמוני ולחן של אריה שלזינגר.
אלפי ילדים מאזיני התוכנית היו נוהגים לכתוב אל יצחק נוי מכתבים בהם ביקשו את עצתו בנושאים שונים.
במשרדו הצטברו שקים עם אלפי גלויות ומכתבים ומאוחר יותר תלמידים לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ערכו מחקרים על הנושאים שהטרידו את ילדי ישראל כפי שבוטאו במכתביהם אל נוי.
מלבד הקראת מספר גלויות והתייחסות ישירה בעצותיו בשידוריו היומיים, היה נוי עונה במכתבים אישיים לרוב הילדים.
התוועדות (ביידיש: פאַרברענגען) היא השם המקובל בעגה של חסידות חב"ד להתכנסות של חסידים המשלבת דברי תורה, סיפורים חסידיים, שתיית 'לחיים' ונגינת ניגונים בצוותא.
ההתוועדות מתקיימת בין החסידים עצמם, לרוב עם משפיע או אישיות רבנית כלשהי, ונערכת בדרך כלל בשבתות, חגים, מועדים חסידיים כדוגמת חג הגאולה, ימי הולדת וכדומה.
לעיתים כוללת ההתוועדות חזרת מאמר חסידות בעל פה, אותו חוזר בעל יום השמחה.
התוועדות במקורה הייתה בין האדמו"ר לחסידים.
היא דמתה במידה רבה לטיש.
במהלך ההתוועדות האדמו"ר לבדו השמיע דברי תורה והתעוררות בענייני השעה המכונים 'שיחות', ובין ה'שיחות' החסידים פוצחים בניגון ושותים 'לחיים'.
אדמור"י חב"ד במשך הדורות נהגו להתוועד פעמים בודדות בשנה בתאריכים מיוחדים (ומדי שבת ומועד אמרו מאמר חסידות), ותוכן השיחות עסק בתורת החסידות בלבד.
במהלך ההתוועדות ניתן לחסידים לשאול את שאלותיהם.
בהיעדר תיאורים דקדקניים בדבר אופי והתנהלות ההתוועדויות הללו, ניתן רק לשער על סמך המידע הקיים כי הנוהג השגרתי כלל סיפור מעשיות חסידים, ועידוד מתמיד בעבודת השם.
דברי התורה של האדמו"רים לדורותיהם נכתבו, ברובם, על ידם עצמם, ולא נאמרו בהכרח בהזדמנות התוועדות.
כחלק בעל חשיבות מהתוועדות האדמו"ר, נכללה לרוב אמירת מאמר חסידות; דבר תורה המבאר נושא עמוק בתורת חב"ד שיסודו בקבלה, עם מסקנות בעבודת ה'.
המאמר נחשב מקודש יותר מ"אמירת תורה" או "שיחה" רגילה ומכונה גם מאמרי דא"ח - (דברי אלוהים חיים).
בתקופת רבי מנחם מנדל שניאורסון, אופי ההתוועדויות השתנה בהרבה: הוא הנהיג התוועדויות רבות במהלך השנה, בהן נשא 'שיחות' המכילות תוכן תורני רב, גם בתורת הנגלה, ורובן הועלו על הכתב והודפסו בסדרת תורת מנחם - התוועדויות.
חלק נכבד מהדברים שנשא הרבי נערכו ואף עובדו בידי צוות תלמידי חכמים, ולאחר שהוגהו על ידו הודפסו בסדרת לקוטי שיחות.
כמו כן, לא ניתן היה לפנות אליו בשאלות בעת ההתוועדות.
באמצע שנות השישים, החל הרבי לעסוק בקביעות בביאורים לפירוש רש"י שעל התורה בהתאם לפרשה הנקראת בשבוע בו נערכת ההתוועדות, וזאת על פי כללים ייחודיים שלשיטתו, היוו אבני יסוד עבור רש"י בעת כתיבת פירושו זה (כללים אלה ודוגמאות לשימוש בהם רוכזו בספר "כללי רש"י" של הרב טוביה בלוי).
בהתבסס על דברים אלו העלה הרבי ביאורים שתרצו שאלות על הפירוש שהעסיקו פרשנים רבים לאורך השנים.
מתחילת שנות השמונים, התייחס הרבי פעמים רבות במהלך ההתוועדויות להערות ושאלות שהועלו על ידי חסידים והוצאו לאור - חלקם בקשר ישיר לדבריו, כשבחלק מהתייחסויותיו ענה לשאלותיהם ובחלק דחה ביאורים שנכתבו בהם.
בשנת 1986 אף הציע כי בזמן שקודם למועד התוועדות מתוכנן יעלו חסידים שאלות הנוגעות לפירוש רש"י, ובדברים שיישא בהתוועדות ישיב על השאלות ויעסוק בקטעי רש"י המדוברים.
במקביל להתוועדויות המתקיימות עם האדמו"ר, בחב"ד קיימות התוועדויות גם ללא נוכחותו, המנוהלות בידי דמות רבנית כלשהי.
אופי התוועדויות אלו שונה במקצת; לרוב הן אינן מכילות תוכן תורני מובהק, אלא שיחות לחיזוק השומעים בעבודת השם ובהתקשרות לאדמו"ר המכהן.
גם בהתוועדויות אלו מוּשָׁרים ניגונים מניגוני חב"ד, והמשתתפים בהן יאמרו "לחיים".
לעיתים אף ייטלו חלק פעיל, כאשר הדמות שמנהלת את ההתוועדות תיזום איתם דו-שיח.
מי שמנהל את ההתוועדויות הללו מכונה "משפיע".
משפיע הוא בדרך כלל רב, מחנך או דמות חסידית בקהילה, והוא הנושא את דברי ההתעוררות לקהל המשתתפים.
ההתוועדות יכולה להיות בעלת מתכונת ציבורית והמונית עם הדרכות כלליות בעבודת השם, או בעלת מתכונת אינטימית, ובסוג זה היא עוסקת בהתקדמות אישית אינדיבידואלית של החסיד.
תפקידו העיקרי של המשפיע בהקשר זה הוא להפיק מוסרי השכל מחשבתיים או מעשיים מהתוכן בו הוא עוסק, ובכך לעורר את הקהל להתחזקות בנושאים אודותיהם דיבר.
תפקיד זה של המשפיע דורש ידע וכישרון רב, ונחשב בתוך חסידות חב"ד לאומנות העומדת בזכות עצמה.
המשפיע נדרש להשתמש בחוכמה כדי לגרום לנוכחים להפנים ולהתקדם בעבודת השם.
לעיתים עשוי המשפיע למתוח ביקורת על התנהגותו של חסיד מסוים, הידוע כתלמיד חכם או כבעל מידות טובות, אך הדברים נעשים בתצורה ייחודית, הגורמת למשתתפים האחרים בהתוועדות לחוש כי הביקורת נמתחת למעשה גם עליהם.
בקרב חסידי חב"ד כושר ריטורי אינו מהווה משקל באומנות המשפיע, אלא דמותו כאדם המיישם ועומד בדרישות החסידות על שלל הוראותיה והנהגותיה.
בקרב חסידי חב"ד מקובלת האמרה כי "מה שהתוועדות חסידית יכולה לפעול, אף המלאך מיכאל אין ביכולתו לפעול".
רבי שניאור זלמן מלאדי הסביר את פשרה של אמרה זו בצורת משל; כאשר האב רואה שבניו מסבים באחדות, הוא מתעורר בחשק למלא את כל משאלותיהם, גם אם הם למעשה אינם זכאים לכך.
לפיכך, כאשר צופה הקדוש ברוך הוא בבני ישראל יושבים בהתוועדות באחווה ואחדות, הוא עשוי לחפוץ בהגשמת בקשותיהם - גם כאשר בדרכים ה'מקובלות' (כגון באמצעות המלאכים) הם אינם ראויים לכך.
ואכן, במסורת החסידית קיימים סיפורים רבים על אנשים שנושעו לאחר שהשתתפו בהתוועדות והתברכו.
במהלך ההתוועדות נהוג לשתות משקה אלכוהולי (לרוב וודקה או ויסקי) כשתיית 'לחיים'.
רבי מנחם מנדל שניאורסון הסביר לגבי שתייה זו, כי "רואים במוחש" את יעילותה בהתעוררות לתורה ומצוות אקטיבית ("מתוך חיות") ומלאה שמחה.
הוא מתבסס על דברי חז"ל, לפיהם.
הסבר מקובל לשתיית ה'משקה': הנשמה היהודית, נשלחת לעולם לצורך עבודת השם ובירור הניצוצות.
לעיתים שוכח היהודי את תפקידו ואת המוטל עליו, כתוצאה מהתערותו המוחלטת בעולם.
לכן, כאשר הוא מתיישב בהתוועדות, אומר 'לחיים' ושותה משקה חריף - הוא מתמלא שמחה, המתחלקת אף היא לשתי הקטגוריות שהיהודי מכיל.
גופו הגשמי שמח משתיית הוודקה, ואילו נשמתו שמחה עקב היזכרותה במוצאה ובתפקידה החשוב רב המשמעות.
רבי מנחם מנדל שניאורסון הסתייג משתייה מופרזת במהלך התוועדויות, וכצעד מעשי אסר על חסידיו שמתחת לגיל 40 לשתות כמות הגבוהה מרוב רביעית.
"מערכון התוכי המת" הוא מערכון פופולרי של חבורת מונטי פייתון, שהופיע לראשונה בסדרת הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" בשנת 1969. מערכון זה הוא אחד הידועים ביותר של החבורה ושל ההומור הבריטי בכלל.
הוא זכה לביצועים רבים במופעים שונים, ולמספר רב של מחוות ואזכורים.
המערכון נכתב על ידי גרהאם צ'אפמן וג'ון קליז ושיחקו בו ג'ון קליז ומייקל פאלין.
ההומור במערכון אינו תלוי בפואנטה, הנעדרת ממנו לגמרי, אלא מבוסס על הדיאלוג השנון שבין השניים, שבו ניכרת תרבותם של חברי מונטי פייתון ואהבתם לשפה האנגלית.
רצף הביטויים שבו השתמשו במערכון התוכי המת הצליח עד מהרה להשתרש בתרבות האנגלית, והוא מצוטט לרוב בהקשרים שונים שבהם יש צורך להסביר כי דבר מסוים אבד עליו הכלח, וכי אין על כך שום עוררין.
במערכון, מר פרלין (ג'ון קליז) חוזר לחנות חיות כדי להחזיר תוכי שנמכר לו מת.
מינו של התוכי, "נורווגי כחול", מגוחך בפני עצמו, משום שתוכאים חיים בסביבה טרופית ולא באזור סקנדינביה.
עיקר המערכון הוא ויכוח הומוריסטי בין האיש לבין המוכר בחנות (מייקל פיילין), אשר מתעקש כי התוכי עודנו בין החיים.
בין השניים מתנהל ויכוח מפולפל, שבמהלכו משתמש המתלונן בשלל ביטויים ומטבעות לשון המבטאים באנגלית "מת".
התעקשותו של המוכר כי התוכי חי נגררת להסברים הגובלים בהיגיון אבסורדי, כגון הטענה כי הוא משותק בשל ערגתו אל הפיורדים בנורווגיה.
לבסוף, המוכר מפנה את הלקוח לחנות של אחיו בבולטון, שם יקבל תוכי אחר.
בהגיעו לחנות זו, מגלה הלקוח חנות זהה לחלוטין (אפילו הכלוב הריק שהשאיר בחנות הקודמת נמצא שם), ומוכר זהה עם שפם מזויף.
המוכר מספר לו שהגיע לאיפסוויץ' במקום לבולטון.
הלקוח הולך להתלונן על הטעות במחלקת התלונות של הרכבת.
האחראי (טרי ג'ונס) מאשר שהוא אכן בבולטון.
הלקוח חוזר לחנות, שם המוכר מוצא הסבר אבסורדי לבלבול בשמות המקומות בכך שאיפסוויץ' ובולטון הם אותו שם בפלינדרום - הדבר כמובן אינו נכון ומוביל בסופו של דבר לכך שמר פרלין מתייאש מהשטות שבדבר.
לחנות נכנס קולונל (גראהם צ'פמן) הקובע שהמערכון מטופש, ופוקד להמשיך למערכון הבא.
אחד ממקורות ההשראה למערכון מגיע מספר הבדיחות היווני העתיק פילוגלוס שם יש בדיחה על אותו משקל: "קונה מגיע לסוחר עבדים ומתלונן על כך שהעבד שקנה ממנו מת, הסוחר עונה לו 'כשהוא היה אצלי הוא לא היה מעז לעשות דברים כאלו'".
בעקבות הפופולריות של המערכון ביצעו קליז ופאלין בעצמם מספר רב של ביצועים שונים למערכון, אשר גם בשל היעדר הפואנטה, הסתיים בכל פעם באופן אחר תוך קישורו לקטע ההומור הבא.
בגרסת הסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" מסביר המוכר שהוא בכלל רצה להיות חוטב עצים, והסצנה עוברת ליער, שם הוא שר את שיר חוטב העצים.
בגרסת הסרט המוכר אף מנסה להציע לקונה חילזון במקום התוכי, והקונה אומר שהוא לא תחליף, מכיוון שהוא אינו מדבר.
בגרסת הופעה שהופיעה על דיסק, המוכר אומר שהחילזון מדבר, והקונה אומר שייקח אחד.
בגרסה של סאטרדיי נייט לייב אומר הקונה שיקנה חילזון, ולאחר מכן באה הפסקה ארוכה שלאחריה שואל המוכר: "אז, רוצה לבוא לדירה שלי?", והקונה עונה "חשבתי שלעולם לא תשאל."
ביצוע שבו שוּנה המערכון לחלוטין היה בנשף השוטר החשאי בשנת 1989; המוכר משיב לקונה את כספו מיד בתוספת שוברים לחופשה.
מר פרלין ההמום אומר לקהל: "ובכן, אי אפשר לומר שת'אצ'ר לא שינתה דברים אחדים".
גרסת אנימציה קצרה של המערכון שימשה כקדימון ששודר בטלוויזיה לקראת מופע הצדקה של אמנסטי אינטרנשיונל, נשף השוטר החשאי בשנת 2012.
אזכור התוכי המת בנסיבות המיוחדות ביותר היה על ידי ראש ממשלת בריטניה מרגרט ת'אצר בשנת 1988, בהתייחסה לאיחוד המפלגות הליברלית והסוציאל-דמוקרטית בבריטניה כאל "תוכי מת"; זאת תוך התייחסות לסמל המפלגה המאוחדת, אשר הציג דמות ציפור.
ב-1989 מת גרהאם צ'אפמן, שהיה שותף לחיבור המערכון.
בטקס האשכבה שלו נשא ג'ון קליז הספד שהיה בחלקו "הספד הומוריסטי", שאותו הגדיר קליז כמחויב המציאות במקרה של מותו של אדם כצ'אפמן.
בהספד החווה קליז למערכון התוכי המת מחווה אחרונה.
עם תחילת ההספד, הזכיר קליז כי גרהאם "נפטר", "הלך לעולמו", "הלך למקום שכולו טוב", "שבק חיים", "נפח את נשמתו", "הלך לפגוש את בוראו"...
גם המחזמר "ספאמלוט", שנכתב על ידי אריק איידל, יוצא החבורה, על בסיס "מונטי פייתון והגביע הקדוש", עושה מחווה לתוכי המת בהקשר אחר לגמרי, כאשר הוא מוזכר בדיאלוג בין שני אבירים.
אזכורים נוספים, כמו גם מחוות ישירות למונטי פייתון, נעשו בעשרות מופעי טלוויזיה וקולנוע שונים – בעיקר בבריטניה, אך גם בארצות הברית – בהם סאטרדיי נייט לייב, החבובות וסאות'פארק.
בישראל, שופט בית הדין לעבודה בנצרת, השופט חיים ארמון, הודה במסגרת פסק דין לבאי כוח של בתי הזיקוק על כך "שקישטו את תחילת סיכומיהם בציטוט ממערכון "התוכי המת" של קבוצת מונטי פייתון, ציטוט שהפיג מעט את הקדרות שאפפה את כתיבת פסק הדין".
התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן היא תוכנית ארבע-שנתית לסטודנטים מצטיינים המאפשרת מסלול ישיר לתואר שני מאוניברסיטת תל אביב.
התוכנית, שבה לומדים 15 סטודנטים מדי שנה, מיועדת לתלמידים בעלי עניין בנושאים בין-תחומיים ובעלי יכולות אישיות גבוהות.
מטרתה לאפשר לתלמידים להתעמק בתחומי ידע שונים לפי תחומי העניין שלהם, להשוות בין המתודולוגיות שלהם ולהתמודד עם בעיות בין-תחומיות.
על אף שבשל אופייה משתנה מסלול הלימודים מסטודנט לסטודנט, ניתן לחלק באופן גס את שנות הלימודים לשניים:
במהלך השנתיים הראשונות לומדים התלמידים קורסים מכל הפקולטות והחוגים באוניברסיטה, על פי מערכת אישית הנבנית בעזרתם של חונכים אישיים.
יכולת הבחירה של התלמידים חופשית למדי, והם אינם מחויבים בקורסי מבוא או בדרישות קדם כלשהן בהרשמה לקורסים השונים.
הם אף רשאים לבחור קורסים וסמינרים המיועדים לתלמידים לתארים מתקדמים, גם אם הם בתחילת לימודיהם וזאת בניגוד למקובל באוניברסיטאות אחרות.
הסטודנטים נדרשים להשלים בעצמם פערי ידע בקורסים מתקדמים אם יש כאלה.
בנוסף משתתפים התלמידים בסמינר שבועי, שבו הם מציגים פרויקטים סמי-מחקריים בפני חבריהם לקבוצה.
במהלך השנתיים האחרונות לומדים הסטודנטים לקראת תואר שני באחד מחוגי האוניברסיטה, בזיקה ללימודיהם הקודמים ומבלי שהשלימו קודם לכן תואר ראשון.
במסגרת התוכנית נחקרות שאלות מחקר המשלבות מספר דיסציפלינות.
נושאים בינתחומיים לדוגמה שנחקרים על ידי תלמידי התוכנית הם שפה ומוח (תחום המשלב את מדעי המוח, פסיכולוגיה, ביולוגיה, פילוסופיה ובלשנות), מודלים חישוביים של התנהגות חיידקים, אינטליגנציה מלאכותית, אומץ לב מוסרי, בחינת הבסיס הביולוגי והפילוסופי לרגשות ולתודעה ועוד.
התוכנית אינה מיועדת לתלמידים המעוניינים להתמחות בתחום ידע אחד ספציפי, או לכאלה המבקשים לרכוש מקצוע כמו רפואה, עריכת דין או הנדסה.
תהליך המיון לתוכנית כולל בין היתר ריאיון אישי ובחינת קונקורס.
בניגוד לדעה הרווחת, אין נהוגים חתכי קבלה לפי ציונים, כגון בבגרות או בפסיכומטרי, ואלה מהווים רק גורם אחד המשוקלל יחד עם גורמים נוספים, כגון תחומי עניין, התנסות ולימודים קודמים במסגרות שונות, והפגנת סקרנות ויכולות למידה.
הסטודנטים שמתקבלים לתוכנית פטורים מתשלום שכר לימוד ולעיתים מקבלים מלגת קיום.
בשנת 2017 ראה אור בהוצאת קוראים ספרה של גלי וינרב "מצטיינים", העוסק בשני סטודנטים בתוכנית הבין-תחומית המגיעים מרקעים משפחתיים שונים מאוד הן מבחינה רגשית והן מבחינה סוציו-אקונומית, ובמהלך תקופת לימודיהם עוברים תהליך של חיפוש עצמי ונקשרים זה לזה.
התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש הייתה תוכנית שיזמו הבריטים בשנת 1941, בימי מלחמת העולם השנייה להגנת ארץ ישראל מפני פלישה מצפון של הנאצים.
בימי מלחמת העולם השנייה עמדה ארץ ישראל שבשלטון המנדט הבריטי פעמיים בפני סכנת פלישה של הנאצים ובעלי בריתם.
הסכנה הראשונה החלה ביוני 1940 כאשר כבשה גרמניה את צרפת, והשליטה בצרפת ובמושבותיה הייתה בידי משטר וישי הפרו-נאצי.
בכך באו סוריה ולבנון תחת שלטון פרו-נאצי.
הנחת העבודה של הבריטים הייתה שפלישה גרמנית לארץ ישראל מצפון היא אפשרות ריאלית.
בקיץ 1940 החלו הבריטים להקים קווי ביצורים להגנת הארץ מפני פלישה ולהכנת פעולות התנגדות לכובשים, אם תפול בידי האויב.
מיוני עד יולי 1941 ניטשה המערכה בסוריה ובלבנון.
בתום המערכה כבשו כוחות בריטיים את המדינות מידי משטר וישי, אך האיום הנאצי לא הוסר.
הצטרפות יפן למלחמה בדצמבר 1941 אילצה את בריטניה לדלל באופן ניכר את צבאה במזרח התיכון ולהפנות כוחות למזרח הרחוק.
בנוסף, העריכו הבריטים כי הצבא האדום עלול להתמוטט והנאצים יתקדמו דרומה, יכבשו את הקווקז ויפלשו לארץ ישראל מצפון.
אז יזמו הבריטים בשיתוף עם ההגנה את התוכנית שנקראה "התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש", להכנת כוחות גרילה ללוחמה בעורף האויב.
בהמשך בשנת 1942, התקדם קורפוס אפריקה של הגנרל רומל בצפון אפריקה מזרחה וגבר החשש מפני נפילת תעלת סואץ.
בשל חשש זה הגו הבריטים את תוכנית "המבצר האחרון" (Palestine final fortress).
ליצירת קו הגנה באזורים ההרריים של צפון הארץ.
עם התקדמות קורפוס אפריקה לכיוון תעלת סואץ השתררה ביישוב חרדה, ובהנהגת היישוב החלה להרקם תוכנית "מצדה על הכרמל" לריכוז כלל אנשי היישוב בהר הכרמל וסביבותיו לקרב הגנה הרואי ואולי סופי.
תקופה זו בתולדות היישוב קיבלה את הכינוי מאתיים ימי חרדה.
כל התוכניות לא עמדו למבחן; לאור ניצחון הבריטים בקרב אל עלמיין השני והדיפת האויב מצפון אפריקה בנובמבר 1942 הוסר איום הכיבוש מארץ ישראל.
התוכנית הראשונה – "ארץ ישראל שלאחר כיבוש"
לפי תוכניתו של הגנרל פיליפ נים, מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל ובעבר הירדן, נבנו בקיץ 1940 ביצורים ונסללו דרכים, לאורך קווי ההגנה המתוכננים.
הקו הראשון היה מגשר נהריים צפונה לאורך הירדן וים כנרת, עד ראש פינה ומשם מערבה, עד לאכזיב.
הקו השני התבסס על הרי הגלבוע דרך ג'נין לאורך רכס
קו ההגנה השלישי היה מגשר דמיה לשכם ולאורך נחל אלכסנדר.
לאחר כיבוש סוריה ולבנון עדיין איימה על הארץ סכנת פלישה של כוחות נאצים שיגיעו מכיוון הקווקז.
בשנת 1941, בשילוב עם התוכנית הבריטית, תוכננה על ידי יוחנן רטנר ויצחק שדה, מראשי ארגון ההגנה, "תוכנית ארץ ישראל שלאחר כיבוש" לעיכוב הכוחות הגרמנים לאחר שיפלשו מצפון.
התוכנית נולדה בפגישה שנערכה בירושלים בדצמבר 1941 שזימן הגנרל הנרי מייטלנד וילסון ממפקדת הצבא הבריטי במזרח תיכון שקרא לפגישה את יצחק שדה, יוחנן רטנר ודוד הכהן.
מלבדם נכחו בפגישה גם שני קצינים מן הצבא הבריטי, אחד מהם אנגלי והשני קצין יהודי צעיר מדרום אפריקה בשם אוברי איבן (לימים אבא אבן), אשר שימש מקשר בין המודיעין הבריטי להנהגת היישוב.
רטנר ושדה הסבירו את תוכניות ההגנה בקווים כלליים.
לאחר משא ומתן נוסף אישרו הבריטים את התוכנית.
התוכנית התבססה על המכשולים הטבעיים שבהרי הגליל וכללה הכנות לפעולות חבלה בדרכי תחבורה והטרדת כוחות האויב, באמצעות לוחמה זעירה.
עיקר הכוח אמור היה להתרכז בחיפה ובכרמל.
הבריטים קיבלו את התוכנית וסייעו, באמצעות מנהלת המבצעים המיוחדים ה-OSE, באספקת ציוד, באימון ובהדרכה.
בנוסף הקימו רשת מודיעין ותחנת שידור בפיקודו של משה דיין שאך החלים מפציעתו במבצע לכיבוש סוריה ולבנון.
הבריטים אימנו את חברי הרשת באלחוט ובהצפנה.
במקרה של כיבוש הארץ על ידי הנאצים, לאחר נסיגת הבריטים מזרחה לכיוון עיראק, יישארו בארץ ויפעלו כשהם נחזים להיות לאיטלקים ולגרמנים, לבושים במדי צבאותיהם.
הבריטים הבטיחו לצייד ולחמש את הכוח.
ב-8 במרץ 1942 אישרה המפקדה הארצית של ההגנה את שילובו של הפלמ"ח בתוכנית.
במאי 1942 הוקמה במסגרת הפלמ"ח המחלקה הגרמנית.
המחלקה נועדה לפעול פעולות גרילה תוך התחזות לאנשי צבא גרמנים.
מחנה האימונים של המחלקה, ביער משמר העמק, היה כדוגמת מחנה צבא נאצי לכל דבר ועניין.
אנשי המחלקה לבשו מדי צבא גרמנים וענדו דרגות צבא גרמני.
האימונים, תרגילי הסדר, שפת הפקודות, העגה ואף שירי החיילים היו בשפה הגרמנית ובאופן המקובל בצבא הגרמני.
מדריכי המחלקה היו אנשי פלמ"ח אך הצטרפו אליהם גם סמל וקצינים בריטים.
על תיאור זה חלוק יואב גלבר הטוען שתוכנית המגננה הייתה תוכנית בריטית, שכללה גם הכנת כוחות גרילה מעבר לקווי האויב.
לטענתו של גלבר תוכנית הגנה עצמאית של היישוב היהודי לא התגבשה לכדי תוכנית רצינית ולא אומצה על ידי ההגנה.
התוכנית הייתה מכוונת בעיקרה לפלישה מהצפון ההררי, שבו רבו המכשולים הטבעיים ומקומות המסתור ללוחמי גרילה.
שורטטה מפה שציינה את כל נקודות החבלה בדרך התקדמותו הצפויה של האויב, שבהן אפשר ללכוד שיירות של שריון והספקה ולהשמידן, וכן מקומות המתאימים לבסיסים נסתרים של הכוח המגן.
לקראת המחצית השנייה של שנת 1942 נוצרה סכנה חדשה, והיא סכנת פלישה ממערב.
ב-15 באוגוסט 1941 הוקמה בצפון אפריקה ארמייה גרמנית – איטלקית, שכללה את קורפוס אפריקה הגרמני ושני קורפוסים איטלקיים.
הגנרל ארווין רומל מונה למפקדה.
בקרב גזאלה, שהתחולל בין 26 במאי עד 21 ביוני 1942, פרץ רומל את קווי המגננה של הארמייה השמינית הבריטית, כבש את טוברוק והסתער מזרחה לעבר מצרים ותעלת סואץ והכוחות הבריטיים נסוגו.
המתקפה הגרמנית נעצרה ליד אל-עלמיין, כ-100 ק"מ מערבית לאלכסנדריה, ונוצר איום מוחשי של הסתערותם מזרחה לעבר ארץ ישראל.
בניגוד להנהגת היישוב העברית, שעסקה בתוכניות להגנה על ארץ ישראל מפלישה מצפון, החלו הבריטים ב-1940 בביצוע פרויקט ההגנה והקימו קוי ביצורים ברחבי ישראל להם קראו Fortress of Palestine.
אחד האזורים בהם התמקד פרויקט זה היה במזרח הכנרת וזאת בהתאם לתסריט לפיו פלישה לארץ ישראל תתרחש דרך דרום רמת הגולן.
לשם כך הקימו הבריטים קו ביצורים שהחל בכפר א-סמארה שלחופי אגם הכנרת, נמתח דרום מזרחה על שיפולי הרי הגולן, טיפס לרכס אל-קוסר (כיום תל קציר) שם היה שיאו של הקו, וירד לכניסה לקניון שחפר נהר הירמוך (ליד אבן גבול 71).
קו זה, שנקרא "מבצר סמרה" על שם היישוב א-סמארה, תוכנן לחסום פלישה מצפון (לאורך חופי הכנרת), מצפון מזרח (דרך מצוקי דרום רמת הגולן) וממזרח (דרך בקעת אל חמה).
מרכיבי הקו, שרובם נבנו מבטון משוריין, כללו: בונקרים, תעלות קשר, עמדות מקלעים ומרגמות, תעלת נ"ט ושיני דרקון לעצירת רכבים משוריינים.
בין השאר נבנה בית חולים שדה בבונקר מצפון לתל קציר.
כדי למנוע מטנקי האויב לעקוף את קו הביצורים ולנוע בתוך הכנרת הניחו הבריטים 6 שורות של מחסומי טנקים שהמשיכו 120 מטר מהחוף אל תוך הכנרת.
ההערכה היא ש"מוצב סמרה" נועד להכיל סדר כוחות של בטליון הכולל 4 פלוגות וכוח ארטילריה מאחור.
ב-1942, עם הסרת איום הפלישה מצפון, נטשו הבריטים את קו הביצורים מבלי שחווה יום קרב.
ב-1948, עם הפלישה של צבאות ערב לארץ ישראל, תפסו הסורים את הביצורים הבריטים ברכס אל-קאסר, שלא היו מאוישים, והשתמשו בהם כקרש קפיצה להתקפות על אזור צמח והדגניות.
ב-1949, אחרי חתימת הסכמי שביתת הנשק, נאלצו הסורים לסגת מרכס אל-קאסר ולהרוס את הביצורים הבריטים דבר שביצעו רק בחלק מהמקרים.
לאחר 1948 הפך חלק גדול מאזור הקו לשטח מפורז וחלק שימש את צה"ל וצבא סוריה.
לאחר 1967 ננטשו המוצבים ונזנחו.
ב-2022 החלו שלושה מבני עמק הירדן (עוזי קרן, אילן אשד ושלמה מנוח) לחשוף ולמפות את קו הביצורים אותו כינו קו אידן (על שם שר החוץ של בריטניה בתקופת מלחמת העולם השנייה, אנתוני אידן שביקר בארץ ישראל בנובמבר 1940 והיה מיוזמי ומממני הקו).
התוכנית הגדולה לשינוי הטבע הוא שמו של פרויקט שאפתני שהוצע בידי שליט ברית המועצות יוסיף סטלין בעקבות הבצורת שהתרחשה במדינה החל מ-1946 והרעב שלאחריה ב-1947, שעל פי ההערכות הביא למותם של בין 500,000 למיליון בני אדם.
התוכנית אושרה על ידי מועצת השרים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-20 באוקטובר 1948 והוכרזה על ידי הממשלה.
שֵם התוכנית שימש גם כמוטו שלה למטרות תעמולה, בהתאם למסורת פולחן האישיות של סטלין.
במסגרת התוכנית בוצעו מספר פרויקטים רחבי היקף שביקשו לרתום את הטבע לצורכי האדם: יצירת קרקעות חקלאיות חדשות באמצעות בירוא יערות, בניית ערים חדשות ומתקנים הידרואלקטריים, הקמת שוברי רוח וניסיון לשלוט במזג האוויר ובאקלים.
בין השאר, נבנו מספר תעלות השקיה באזור הערבות של דרום ברית המועצות ובמדבריות מרכז אסיה.
פרויקט אחר שהוצע הוא שתילת חגורת מגן רחבה של עצים, או "רצועת יער", בדרום ברית המועצות כפי שבוצע במישורים הצפוניים של ארצות הברית בשנות ה-30.
התוכנית נועדה להתבצע עד 1965, אך הופסקה לאחר מותו של סטלין ב-1953 וספגה ביקורת קשה בתקופת הדה-סטליניזציה.
ארגון נוער מנהיגות מדעית היא תוכנית חינוכית הפועלת בשיתוף עם משרד החינוך בחסות קרן רש"י ומרכז בית יציב בבאר שבע, התוכנית שהוקמה ב-2006, צמחה מתוכנית 'מדערום' ומשלבת לימוד מדעי עם עידוד מנהיגות חברתית ויצירת בסיס להכנסתם של בני נוער ללימודי מדעים - פיזיקה ואסטרונומיה.
לתוכנית צוות היגוי הכולל נציגים ממשרד החינוך, המפקחת על המדעים, מפקחת מינהל חברה ונוער, סטודנטים מקרן קציר ועוד.
בתוכנית תלמידי כיתות ט' – י"ב מכל קצוות ישראל, בעלי יכולות למידה ומוטיבציה גבוהה, מדריכים תלמידים מבתי הספר היסודיים בנושאי מדע שונים בשילוב פעילות חברתית חווייתית.
בשנת הלימודים תשע"ג מתקיימת הפעילות באשדוד, באשקלון, בקריית מלאכי, בקריית גת, בבאר שבע, בערד, במרחבים, באופקים, בדימונה, בנתיבות, באשל הנשיא, בשגב שלום, בעומר, בחורה ובמצפה רמון.
בנוסף קיימת התרחבות למחוז צפון של משרד החינוך עם מעורבות ושותפות של משרד החינוך הצפוני, וכן גם כחלק מתוכנית מדערום קיימת פעילות במכללת תל חי בקרית שמונה, כמו גם התרחבות למכללת כנרת.
הפעילות מתקיימת תוך שימת דגש על לימוד חווייתי והתנסות מדעית.
משחקים, ניסויים ודגמים שהתלמידים בונים בעצמם, הם חלק מתהליך הלמידה החוויתי.
על ידי בנייה והפרחת כדור פורח בני הנוער והילדים לומדים על משקל, צפיפות ולחץ.
תלמידים נבחרים, בוגרי כיתות ח', יקבלו זימון למחנה הכשרה בתחום המנהיגות בחופשת הקיץ.
תהליך ההכשרה ממשיך במחנה נוסף שבו הדגש הוא על מדעים ומסתיים בהפעלת פסטיבל המדע השנתי.
במהלך שנת הלימודים מתכנסים המדריכים הצעירים מכל היישובים בהם פועלת התוכנית, אחת למספר שבועות, על מנת להמשיך את ההכשרה וללמוד אחד מהשני על הנעשה ביישובים השונים.
מדריכים צעירים שנבחרים להדריך שנת פעילות נוספת, עוברים תהליכי הכשרה מתקדמים בנושאי מנהיגות ומדעים ומקבלים אחריות רבה יותר בהפעלת הפעילות השוטפת ביישובים.
בסיום לימודי התיכון מועמדים המדריכים הצעירים לאחת מארבע אפשרויות: עתודה אקדמית, שנת שירות, שירות צבאי או שירות לאומי.
בוגרי התוכנית שביצעו שירות צבאי/לאומי מועמדים למלגה ללימודים אקדמיים.
במסגרת האקדמיה, ממלאים הסטודנטים תפקיד משמעותי ברצף החינוך המדעי כאשר הם חונכים בני נוער בתוכנית.
בכך, מתבצעת סגירת המעגל ונוצרת מנהיגות מדעית בתוך הקהילה.
פסטיבל המדע מתקיים בפארק קרסו למדע בבאר שבע.
את הפסטיבל מארגנים המדריכים שבתוכנית בשנה השלישית (משל"שים) תוך ליווי צמוד של 3 בוגרים ומנהל התוכנית.
בפסטיבל מדריכים הנוער שבשנה השנייה והראשונה (מדצים והמששים).
ניתן להגיע לפארק ולהתנסות בתחנות שונות.
בתחנות ניתן לשמוע מן הנוער המדריך על תופעות מדעיות מעניינות בנושאי פיזיקה, כימיה, רפואה, אסטרונומיה, חקלאות, מדיה ועוד.
אל הפסטיבל מגיעות משפחות מכל רחבי הארץ והוא נמשך מספר ימים במהלך חופשת סוכות.
הירחון למנהיגות מדעית הוא בלוג חודשי העוסק בנושאי מדע ומנהיגות.
את הבלוג כותבים תלמידי תיכון המשתתפים בתוכנית.
לצורך הכשרתם התלמידים עוברים סדנאות כתיבה ומפגשים עם עיתונאים מן השורה.
כדי להצטרף לצוות הירחון יש לעבור ראיונות עם בכירי הירחון, ולכתוב סדרת כתבות אשר עומדות ברף המצופה.
התוכנית הסביבתית של האו"ם מובילה מדיניות סביבתית עולמית, אחראית בעת אירועים סביבתיים על תיאום בין הגופים השונים של האומות המאוחדות ומקדמת את המדדים הסביבתיים ביעדי האו"ם לפיתוח בר-קיימא.
הארגון הוקם ביוני 1972 בעקבות ועידת האו"ם בנושא הסביבה האנושית .
התוכנית הסביבתית של האו"ם סייעה בפיתוח קווים מנחים והסכמים מצד ממשלות רבות בסוגיות כגון סחר בינלאומי, כימיקלים מסוכנים, זיהום אוויר וזיהום נתיבי מים בינלאומיים.
בשנת 1998, יחד עם הארגון המטאורולוגי העולמי, התוכנית הקימה את הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
בשנות ה-70 של המאה הקודמת, הובלת מדיניות סביבתית ברמה עולמית לא נתפס כנושא בעל חשיבות על ידי מדינות רבות, במיוחד על ידי מדינות מתפתחות.
היו שטענו שסיכונים סביבתיים אינם בראש סדר העדיפויות של מדינות המתמודדות עם עוני.
משלחת שוודיה לאו"ם שכנע את ממשלת שוודיה להוביל מהלך בינלאומי בנושא הסביבתי.
וב-1972 העצרת הכללית קיבלה את הצעת ממשלת שוודיה לארח את הכינוס הסביבתי הראשון בסטוקהולם.
הדיפלומט הקנדי מוריס סטרונג והדיפלומטית השוודית אינגה תורסון פעלו מול דיפלומטים מכל העולם על מנת לקדם את הנושא.
בכינוס השתתפו משלחות מ-113 מדינות ועוד 400 סוכנויות בינלאומיות.
בכנס נדונו נושאים שונים כמו זיהום, חיים ימיים , הגנה על משאבים מתכלים, שינוי סביבתי ואסונות הקשורים לשינוי אקלימיים וביולוגיים.
הוועידה הובילה להכרזה על הסביבה האנושית (הצהרת סטוקהולם) שכללה 26 עקרונות והקמת גוף ניהול סביבתי, שנקרא, מאוחר יותר, התוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP).
התוכנית אושרה בהחלטת העצרת הכללית מספר 2997. מימון התוכנית הגיע מארצות הברית שתרמה 40 מיליון דולר ומדינות נוספות תרמו בסך הכול עוד 50 מיליון דולר.
התמיכה בתוכנית היא התנדבותית על ידי חברות העצרת הכללית.
Earthwatch (בשמה המלא: United Nations System-wide Earthwatch) היא מערכת ניטור בינלאומית המאפשרת חילופי מידע סביבתי בין ממשלות.
השתתפות ביוזמה זו מאפשרת למדינות החברות להעריך סיכונים סביבתיים משמעותיים, לקבל התראות ולפעול בהתאם ובשיתוף פעולה.
כן, המערכת משמשת לצורכי מחקר.
Earthwatch הושקה עם הקמת התוכנית הסביבתית של האו"ם.
תוכנית מונטווידאו למשפט סביבתי (Montevideo Environmental Law Programme) פועלת מאז 1981. התוכנית היא גורם מכריע בפיתוח משפט סביבתי מקומי ובינלאומי.
תוכנית מונטווידאו פועלת במחזורים של עשר שנים.
התוכנית מזהה נושאים מרכזים בתחום הסביבה, כותבת קווים מנחים לפעולה.
במקרים רבים הקווים המנחים משמשים כבסיס לחוקים מקומיים.
נושאים שהתוכנית עסקה בהם הם החור באוזון ושמירה על הסביבה הימית.
פרוטוקול מונטריאול נחשב לאחד ההישגים המשמעותיים של התוכנית הסביבתית של האו"ם.
הפרוטוקול פועל להגנה על שכבת האוזון באמצעות הטלת הגבלות על ייצור חומרים המסכנים אותה.
הפרוטוקול הוא האמנה הבינלאומית המוצלחת ביותר בגלל הישגיה בשמירה על שכבת האוזון.
זוהי האמנה היחידה הנהנית מחברות אוניברסלית, והן המדינות המתפתחות והן המדינות המפותחות מחויבות להפסקת הדרגתיות של חומרים מדלדלי אוזון ועומדות כמעט בצורה מלאה ביעדים שלהן.
לתוכנית היה תפקיד משמעותי בקביעת מדדים להפחת השימוש בחומרים מסוכנים, הובלת משא ומתן בין המדינות המפותחות והמתפתחות ולאחר חתימת ההסכם, בבקרה בסיוע למדינות המתפתחות.
OzonAction מסייעת למדינות מתפתחות ומדינות עם כלכלת מעבר לעמוד ביעדים שלהן.
התוכנית הסביבתית של האו"ם מחלקת מאז 1987 אותות הוקרה לפעילות יוצאת דופן בתחום הסביבה.
בין השנים 1987 ל-2003 חילקה התוכנית את אות Global 500 Roll of Honour.
האות ניתן לעבודתם היוצאת דופן של אנשים וארגונים בתחום הסביבה.
החל משנת 2005 האות התחלק לאות לצעירים – מגיני כדור הארץ הצעירים (Young Champions of the Earth) ולמבוגרים – אות מגיני כדור הארץ (Champions of the Earth).
התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל (בקיצור: תוכנית חומרה) הייתה תוכנית התיישבות לקהילת ביתא ישראל באתיופיה.
בתחילה מטרתה הייתה לפתור את בעיית חוסר הרסת של יהודי אזור גונדר ובהמשך הפכה לחלופה העיקרית לעליית הקהילה לאור התנגדות ישראל.
הקיסר השיב כי תינתן פקודה להגנה על הקהילה וכן אדמות עתידיות שהקיסר יפנה אליהם.
בנוסף נתן מושל המחוז הוראה מהקיסר למסור את האדמות שמעובדות בידי אריסי הקהילה לקהילה עד שתימצא אדמה.
בשלהי שנות ה-50 פנו שוב ראשי הקהילה, שבראשם ליקה כהנת ברהן ברוך, לקיסר ודיווחו שוב על אותם הנושאים, בנוסף להידרדרות המצב הכלכלי-חברתי מאז וכן טענו שהבטחות הממשלה אשר לא קוימו.
בשנת 1958 נמצא מקום התיישבות באזור שירה שבמחוז תיגראי ובהרשאת מושל המחוז, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
בשנות ה-60 הסתמן כי ממשלת ישראל מתנגדת לעליית הקהילה ופעילים החלו להציע יישוב מחדש באתיופיה כחלופה לכך.