tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים אחרונות בונגרד-לוין החל לעסוק בחקר ספרות רוסית ויצירות של גולים רוסים במחצית הראשונה של המאה ה-20. ביחד גם קונסטנטין אזאדובסקי הוא ערך והוציא לאור אוסף יצירות של קונסטנטין בלמונט (2005).
בונגרד-לוין חלה בסרטן ונסע לטיפול בצרפת אך הטיפול לא הצליח והוא נפטר בשנת 2008 בניי-סיר-סן.
הוא נטמן במוסקבה בבית העלמין טרויקורובסקויה.
גריגורי ברנבלט מתמטיקאי סובייטי-רוסי-אמריקאי ממוצא יהודי.
גריגורי ברנבלט נולד בשנת 1927 במוסקבה) למשפחה יהודית.
בשנת 1938 אמו נדבקה בדלקת מוח מקרציות בזמן חקר חיסון נגד מחלה זו ונפטרה.
גריגורי ברנבלט התחנך במשפחת סבו וניאמין קגן.
יעקב סיני היה קרוב משפחתו.
לאחר סיום בית ספר ברנבלט התחיל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1950. ברנבלט החל לעבוד במכון לנפט של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בהמשך הוא עבד במכוני מחקר שונים של האקדמיה.
תוך כדי עבודה הוא סיים תואר שלישי ופוסט-דוקטורט בשנת 1957. בשנת 1962 הוא התמנה לפרופסור.
בשנת 1992 ברנבלט עזב את רוסיה.
הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת קיימברידג' (עד 1994) ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנים 1997-2012.
בשנת 2012 ברנבלט חזר לרוסיה והמשיך בפעילות מדעית במסגרת אקדמיה למדעים.
ברנבלט נפטר בשנת 2018 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
ברנבלט היה מומחה במכניקה של נוזלים וזרימה טורבולנטית.
על פעילות בתחום התמחותו ברנבלט קיבל מספר פרסים רוסים ובין-לאומיים.
בשנת 1997 הוא התקבל לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 2000 לשורות החברה המלכותית.
גריגורי מוישביץ דימשיץ הוא ביולוג סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
גריגורי דימשיץ נולד בנובוסיבירסק למשפחה יהודית.
אביו היה מתכנן ראשי של מפעל לייצור מטוסים ואמו רופאה.
לאחר סיום בית ספר דימשיץ החל בשנת 1961 ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת נובוסיבירסק אותה סיים בשנת 1966. לאחר סיום הלימודים הוא נותר באוניברסיטה ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1971.
בשנת 1986 דימשיץ החל במקביל לעבודה באוניברסיטה לעבוד במכון לגנטיקה של אקדיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1992 דימשיץ סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1993 מונה לפרופסור.
בשנת 2001 הוא מונה לראש קתדרה.
מחקרים של דימשיץ התמקדו בחקר דנ"א.
בין היתר הוא פיתח שיטות לחקר סיבות למחלות שונות והשפעת שינויים בדנ"א על פיתוח מחלות.
גריגורי דימשיץ כתב כ-250 מאמרים מדעיים ושני ספרים.
הוא היה שותף לכתיבה ועורך של חמישה ספרי לימוד בנושא ביולוגיה.
גריגורי גרשוני היה פיזיולוג סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
הוא היה בן דוד של מהפכן גריגורי גרשוני.
גריגורי גרשוני נולד בשנת 1905 במינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית.
בשנת 1921, לאחר סיום בית ספר הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת מינסק.
בשנת 1923 הוא עבר להמשך לימודים במכון לרפואה בלנינגרד.
לאחר קבלת התואר גרשוני החל לעבוד בקתדרה לפיזולוגיה תחת לאון אורבלי.
בשנים 1927–1932 גרשוני עשה מחקרים בתחום מערכת העצבים הסימפתטית והשפעתה על פעילות שרירים וחקר תפקוד חושים בעיקר שמיעה.
משנת 1931 ועד ל-1936 גרשוני היה מלמד באקדמיה לרפואה צבאית.
בשנת 1935 על בסיס מכלול של עבודות שבצעו לגרשוני הוענק תואר שלישי ובשנת 1936 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1939 הוא קודם לדרגת פרופסור.
בשנת 1936 גרשוני החל לעבוד במכון לפיזיולוגיה על שם פבלוב של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1941 הוא עבר לקאזאן ועסק בחקר השפעת פציעות על תפקוד המוח.
לאחר סיום המלחמה הוא חזר ללנינגרד.
בשנת 1955 גרשוני היה בין חותמי "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו.
בשנת 1964 גרשוני נבחר כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
גרשוני פרסם עבודות רבות במיוחד בחקר שמיעה.
גרשוני הדריך 20 עבודות תואר שלישי ו-10 עבודות פוסט-דוקטורט.
על פעילותו הוא קיבל מספר עיטורים ופרסים.
גרשוני נפטר בשנת 1992 בלנינגרד ונטמן בקומרובו בפרברי העיר.
גריגורי איוואנוביץ' פטרובסקי היה מהפכן קומוניסטי ופוליטיקאי באימפריה הרוסית ולאחר מכן בברית המועצות.
פטרובסקי כיהן קומיסר עממי (מקביל לשר) הפנים של רוסיה הסובייטית ב־1917 - 1918, יושב ראש הוועד הפועל של אוקראינה הסובייטית, בין 1922–1938 היה יושב ראש הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בשנת 1939 הודח מכל תפקידיו הבכירים, אך לא נעצר (בניגוד לבכירים אחרים שהודחו מתפקידיהם באותה תקופה).
פטרובסקי נולד בעיירה פצ'נגי בפלך חרקוב לאב חייט ואם עובדת מכבסה.
מגיל 11 התחיל לעבוד, כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
מגיל צעיר החל להיות פעיל בתנועת הפועלים.
בגיל 20 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית.
נעצר כמה פעימים על ידי המשטרה בשל מעורבותו בארגון שביתות של פועלים.
בשנת 1905 מונה למזכיר הוועד של המפלגה בעיר יקטרינוסלב.
בשנת 1912 נבחר לדומה הממלכתית מטעם פועלי העיר יקטרינוסלב.
בדומה היה ליושב ראש סיעת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, העלה הצעות חוק למתן זכות שווה לשפה האוקראינית במשרדי הממשלה שהיו בשטחה של אוקראינה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נעצר על ידי המשטרה ביחד עם שאר חברי סיעתו בהוראה ישירה של צאר ניקולאי השני.
המעצר בא לאור התנגדות חברי הסיעה למלחמה.
פטרובסקי ושאר חברי הסיעה נידונו לגלות ביקוטיה.
לאחר מהפכת פברואר, ב-1917, התמנה לקומיסר של יקוטיה, אך מהר מאוד עזב את האזור ועבר תחילה לדונבאס ולאחר מכן לפטרוגראד.
לאחר מהפכת אוקטובר מונה לקומיסר עממי (שר) לענייני ביטחון פנים.
היה בין מקימי ארגון צ'קה.
בשנים 1918 - 1920 היה יושב ראש הוועד הפועל של אוקראינה הסובייטית.
בשנת 1922 חתם מטעם אוקראינה על הכרזה להקמת ברית המועצות.
משנת 1922 ועד 1938 מילא תפקיד של יושב ראש הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בינואר 1938, לאחר ביטול הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות, מונה לסגן יו"ר נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות.
במהלך תקופת הטיהורים במפלגה (1939-1935) פטרובסקי לא נעצר ולא נחקר (וזאת בניגוד לרובה המוחלט של הגוורדיה הבולשביקית הוותיקה שחוסלה בידי סטלין באותן שנים).
אבל במאי 1939 הודח מתפקידו כסגן יושב הראש של הסובייט העליון באשמת חוסר ערנות - "לא זיהה בזמן את אויבי העם הרבים שעבדו בסביבתו".
במשך כחצי שנה היה מובטל, עד שחברו לסיעה בדומה הממלכתית (בתקופת האימפריה הרוסית) מצא לו תפקיד במוזיאון המהפכה במוסקבה.
פטרובסקי עבד במוזיאון עד לשנת 1950 ואף התגורר בבית על הגדה במוסקבה.
לאחר מותו של סטלין ב־1953, הוא שב להופיע בכנסים מפלגתיים, היה אורח קבוע בכנסים של וותיקי המפלגה הקומוניסטית.
פטרובסקי היה אורח הכבוד בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, בה נשא ניקיטה חרושצ'וב את הנאום הסודי, שבו האשים את סטלין במדיניות של דיכוי.
פטרובסקי מת בדירתו במוסקבה בינואר 1958, ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
הוא היה אב לשלושה ילדים (שני בנים ובת) - כולם מאשתו הראשונה.
בנו הבכור, לאוניד פטרובסקי (1897 - 1941), היה גנרל בצבא האדום, נפל בקרב ליד ז'לובין באוגוסט 1941. בנו השני, פיוטר פטרובסקי (1899 - 1941) היה, כמו אביו, פעיל בכיר במפלגה הקומוניסטית.
הוא נעצר ב־1937, נידון ל־15 שנות מאסר והוא להורג ב־1941. בתו, אנטונינה, הייתה נשואה לפקיד מפלגתי בכיר, אשר הוצא להורג בשנת 1937.
גם לאחר מותו, למרות היותו דמות שולית וחסרת השפעה ממשית על הפוליטיקה הסובייטית, הונצח פטרובסקי באופן די מורחב ביחס לאדם במעמדו: על שמו נקראו 4 יישובים באוקראינה (בנוסף לעיר דנפרופטרובסק), רחובות וכיכרות ב-24 יישובים (באוקראינה וברוסיה של ימינו), 7 מפעלים, פסלים בדמותו הוצבו בקייב, דונצק ובעיר דנפרופטרובסק.
על שמו נקראו פארקים והיכלי תרבות.
בשנים 2015 - 2016, במסגרת דה-קומוניזציה באוקראינה, שונו שמות כל האתרים שנקראו על שמו של פטרובסקי.
פסלים שלו בקייב ובדנפרופטרובסק הוסרו.
רק ברוסיה ובשטחים שבשליטה הרוסית באוקראינה, הרחובות, שנקראו על שמו נשארו ללא שינוי.
גם פסלו של פטרובסקי בדונצק עדיין עומד.
גריגורי יֶפימוביץ' רַסְפּוּטין נוֹבִיךְ 1869 – 30 בדצמבר (17 בדצמבר) 1916) היה מיסטיקן רוסי שנחשב לבעל כוחות ריפוי על-טבעיים ולבעל אישיות מהפנטת, והיה מקורב לחצר המלוכה הרוסית.
נודע בכך שנשים רבות נפלו בקסמיו ושכבו איתו, ולפי טענות מסוימות, המפורסמת שבהן הייתה אלכסנדרה, נסיכת הסן, מלכת רוסיה.
יחסיו הקרובים עם המלכה העניקו לו השפעה על הפוליטיקה הרוסית, עובדה שעוררה עליו את זעם האצילים, שבסוף חיסלו אותו.
רספוטין נולד ב-9 בינואר 1869 בכפר בסיביר בשם גריגורי יפימוביץ' רספוטין.
משמעות שם משפחתו, 'רספוטין', היא "האיש שעל פרשת דרכים", מאחר שכשניתן שמו היה אבי המשפחה עגלון.
שם זה הוא גם כינוי לאדם מופקר.
בדצמבר 1906 ביקש להוסיף לשם משפחתו את המילה 'נוֹבִיךְ', שמשמעה 'החדש', כדי להבדיל את עצמו מרבים אחרים בכפר שבו גר שגם שמם היה רספוטין.
הנער הפרוע גילה לטענתו כישרון מופלא "לחוש את העתיד להתרחש".
בגיל שבע-עשרה, התוודע אל נזיר מכת ה"חליסטי", שגרסה שאל גאולת הנפש בידי אלוהים אפשר להגיע אך ורק דרך החטא.
רספוטין שהה זמן-מה במנזרה של הכת, אך אחר כך שב לכפרו, נשא אישה ונולדו לו בן ושתי בנות.
עד שנת 1901 חי רספוטין כאיכר בכפר קטן ליד נהר טורה שבסיביר, ואז ממניעים לא ידועים נטש את משפחתו ונדד ברחבי רוסיה, למד קרוא וכתוב וסיגל לעצמו השקפת עולם שעיקרה פילוסופיה דתית ואמונה דתית.
בשנת 1903 הגיע רספוטין לסנקט פטרבורג, והחל לצבור מוניטין כבעל כוחות על טבעיים, המסוגל לרפא חולים ולנבא את העתיד.
רספוטין היה מקורב לחצר המלוכה של הצאר ניקולאי השני, בגלל קרבתו לאשת הצאר, אלכסנדרה, שהאמינה בכוחותיו להפסיק דימומים אצל בנה, הנסיך אלכסיי, שסבל מהמופיליה.
רספוטין היה מקורב אל דרגי השלטון הגבוהים, והיה בעל השפעה על החלטות ועל מינויים.
הוא עורר את קנאתם ואיבתם של מקורבי הצאר, שראו בו מתחרה המסכן את מעמדם.
גם התנגדותו של רספוטין למעורבותה של רוסיה במלחמת העולם הראשונה, שנאתו המוצהרת לאצולה ותמיכתו ברפורמות שיטיבו עם העם הרוסי הפשוט, הקימו לו אויבים רבים בחצר הצאר.
השפעתו בחצר גדלה בהדרגה והגיעה לשיאה במהלך שנת 1916. באותה שנה רספוטין תמך במינויו של בוריס שטורמר לראש הממשלה.
רספוטין נעזר בענייניו הכספיים בשירותיהם של שני יהודים שהפכו למקורביו: מַנַסְיֶביץ'־מַנוּאילוֹב כיועץ משפטי, ואהרון סימַאנוֹביץ', צורף, מלווה בריבית ומנהל בית הימורים.
על פי הביוגרפיה מאת אנרי טרויה, התאמץ רספוטין להוכיח לצאר ולצארינה את האבסורד שבעלילת הדם שהביאה למשפט בייליס, והיה בעד הפסקת הפוגרומים ביהודים.
בלילה שבין 16 ל-17 בדצמבר 1916 הוזמן רספוטין על ידי קבוצת קושרים שכללה את הנסיך פליקס יוסופוב ואת בן דודו של הצאר הדוכס הגדול דימיטרי פבלוביץ' לארמון מויקה, משכנו של הנסיך יוסופוב בבירה סנקט פטרבורג.
רספוטין, חובב הנשים היפות, שמח להצעה ולהזדמנות לשהות בחברתה של אשת יוסופוב, הנסיכה אירנה , שנחשבה לאישה היפה ביותר ברוסיה.
בארמון, לפי גרסתו של יוסופוב, הוגשו לו עוגות ויין מורעלים בציאניד.
לאחר שהרעל לא הרג אותו (מה שיוחס לסגולות העל טבעיות שלו), ניהלו אחריו הקושרים מרדף בגן הארמון, ירו בו למוות, והשליכוהו לנהר ניֵיבה.
הוא היה בן 46 במותו.
ישנה טענה כי בדיקה רפואית שבוצעה בגופה קבעה כי רספוטין מת מטביעה ולא מהיריות, אך טענה זו היא ככל הנראה עוד אחת מהאגדות הקשורות בשמו.
טענה נוספת היא שמת מהיפותרמיה.
להתנקשות הזו קדם ניסיון התנקשות של איכרה רוסייה, שנעצה סכין בבטנו של רספוטין זמן לא רב קודם לכן, בעת שסייר בכפרה, אולם באותו מקרה קיבל רספוטין טיפול רפואי וניצל.
הנסיכים יוסופוב ודימיטרי לא הועמדו לדין בגלל מעמדם הרם.
הצאר בחר רק להגלות אותם מפטרוגראד, דבר שהעלה בציבור זעם רב כלפיו היות שהעמיד שיקולים של כבוד המשפחה מעל הכבוד שיש לתת לחוקים והראה שיש שני סוגי צדק ברוסיה: אחד לאנשים הפשוטים והאחר שמיועד לאצולה.
רצח רספוטין לא היה על רקע מהפכני או אידאולוגי, אך הוא נחשב לאחד מסימני התערערות שלטון הצארים בתקופה שלפני המהפכה הרוסית, ומן הסימנים שבישרו את בואה.
הוא הוסיף לחוסר האמון שהעם הרוסי רחש לצארינה הגרמניה, שאף ייחס לה פרשת אהבים עם רספוטין (שככל הנראה לא הייתה יותר משמועה).
האגדות מספרות כי רספוטין ידע לחזות את מותו הקרב, ואף את קץ שלטונה של שושלת רומנוב.
ב-21 בדצמבר 1916 הובאה גופת רספוטין לקבורה בהלוויה בה השתתפו הקיסרית וארבע בנותיה בצארסקויה סלו.
ב-10 במרץ 1917, לאחר מהפכת פברואר, הוצאה הגופה כדי לקברה במקום מרוחק אי שם בשדות על מנת שהקבר לא יהפוך לאתר עלייה לרגל והתגודדות לנאמני השלטון הישן.
במהלך הנסיעה, חלה תקלה במשאית, סקרנים התאספו סביב הארון, פתחו אותו והוציאו את גופתו השחורה של רספוטין.
הם החליטו לשרוף את הגופה ולפזר את אפרה לכל עבר.
רספוטין נולד להורים יפים רספוטין (1842-1916) ואנה פרשוקובה (1840-1906), אחד מתוך 9 ילדים, אך רק הוא ואחותו פיודוסיה שרדו והקימו משפחות.
בתו מאריה כתבה מספר ספרים על אביה, ועברה עם משפחתה לארצות הברית, שם נפטרה.
אלמנתו וילדים אחרים נעצרו בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי השלטונות ונפטרו (גורלם לא ידוע).
ביקורו של רספוטין בארץ ישראל ובירושלים
השפעתו של רספוטין על חצר הצאר הייתה כה גדולה, שעל פי המלצותיו הועלו והופלו אנשי ממשל בכירים.
מעמדו הרם בחצר הצאר יצר לו אויבים רבים.
אויביו ניסו להכפישו בעיני הצאר והצארינה.
באחד ממשתאות הניאופים שלו צולם רספוטין על ידי צלם שארב לו.
הצילומים היו שערורתיים, והצאר הטיל עליו משימה: לעלות לרגל לאתרי הנצרות הקדושים בירושלים, ולהיטהר.
לרספוטין לא הייתה ברירה, ובחג הפסחא בחודש מרץ 1911 ביקר גרגורי רספוטין בארץ ישראל.
מסע הצליינות שלו יצא מאודסה, עבר דרך הר אתוס הקדוש ביוון, ודרך טורקיה, רודוס ולבנון הגיע לארץ ישראל.
הוא נחת בחוף יפו, עלה לירושלים, ביקר במקומות הקדושים לנצרות ועורר, כדרכו, מהומה גדולה.
הוא התגורר בירושלים בבית סרגיי, וביקר בכנסיית הקבר.
הוא השתתף בטקסי חג הפסחא, ויסורי החרטה על דרכו החטאה גרמו לו לחשוש מאובדן הכוחות המיוחדים שלו, שבעזרתם השפיע על נשות רוסיה.
בעת ביקורו בכנסייה הרוסית גת שמנים, יצא אל הגן, ושם פקד אותו אירוע אפיפני, התגלותי, כל כך חריף, שהוא התעלף לזמן ארוך.
אנשי הכנסייה הובילו אותו לאכסניה במגרש הרוסים.
לאחר שהתאושש, ורוחו שבה אליו, החליט רספוטין שהאל מחל לו, והחליט לחזור לסנקט פטרבורג.
בעת שהותו בארץ ובירושלים, ביקר גם בכנסיות ובמנזרים הרוסיים שבבית לחם ובחברון.
בשנות ה-90 ייסד גארי דאגלס, סיינטולוג לשעבר, שלדבריו חווה תקשור עם רוחו של רספוטין, את "אקסס קונשסנס" (Access Consciousness), תנועה "המקדמת גישה מעשית ורוחנית למודעות ולתודעה".
לדברי דאגלס, הוא למד בתקשור עם רספוטין על 32 נקודות בראש האדם שהלחיצה עליהן משחררת חסימות אנרגטיות ומסייעת לפתרון בעיות אנושיות.
להקת בוני אם הקאריבית-גרמנית הקליטה את שיר הדיסקו "Rasputin", המספר את סיפורו של רספוטין; בשנת 2008 הוציאה הלהקה טוריסס גרסת כיסוי לשיר.
ובשנת 2016 יצאה גרסת כיסוי בעלת קצב מהיר בעלת וידאו קליפ הגולל את סיפורם של שלושה מדענים רוסים המנסים למצוא נסיין שישרוד את מלוא העוצמה של הנעליים הרובוטיות שלהם.
הופקו מספר סרטים על חייו, הראשון שבהם כבר ב-1917. סרט הוליוודי עליו בשם רספוטין והקיסרית (Rasputin and the Empress) הופק ב-1932 על ידי מטרו גולדווין מאייר.
בעקבות הסרט הגיש הנסיך יוסיפוב, שהיה היחיד מבין הקושרים שנותר בחיים תביעת דיבה, אולם מי שזכתה בסופו של דבר בפיצוי כספי מיוצרי הסרט, היא אשתו, הנסיכה אירנה, מכיוון שבסרט הוצגה כמי שניהלה רומן עם רספוטין.
בעקבות תביעת דיבה זו התחילו אולפני הסרטים להוסיף את ההצהרה כי הדמויות בסרט הן דמיוניות.
בספר "המעגל השחור", החמישי בסדרת הספרים "39 הרמזים", מתואר רספוטין כבן משפחת קהיל.
בזיכיון הלבוי מופיעה דמותו של רספוטין כנבל הראשי המנסה להביא לקץ העולם.
בסרט "אנסטסיה" רספוטין הוא הנבל העיקרי שמנסה לחסל את אנסטסיה ובכך לזכות שוב בחייו.
בחוברות הקומיקס אקס-מן מתואר קולוסוס כנצר למשפחתו של רספוטין.
בסדרה אגדות המחר עונה 5 פרק 2 רספוטין מוצג כבן אלמוות ששרד רעל, ירי וטביעה ונשאר בחיים מאחר שנשמתו שוחררה מהגיהנום.
בסרט קינגס מן: ההתחלה מופיעה דמותו של רספוטין.
בסדרה הצארים האחרונים, אשר עוסקת בשלטונו של הצאר ניקולאי, רספוטין הוא אחת מהדמויות המרכזיות.
גריז הוא סרט קולנוע מצליח המבוסס על מחזמר באותו שם משנת 1971. הסרט יצא לאקרנים בקיץ 1978 וזכה מיד להצלחה רבה, הן בזכות כוכביו הראשיים, ג'ון טרבולטה ואוליביה ניוטון-ג'ון והן בשל הפסקול העשיר שלו, ברוח שנות החמישים המאוחרות.
בעוד שניוטון-ג'ון כבר הייתה מוכרת מסרטים קודמים ומהקריירה המקבילה שלה כזמרת קאנטרי, הרי שעבור טרבולטה, שזמן קצר קודם לכן כיכב בלהיט מוזיקלי אחר, "שיגעון המוזיקה", היה "גריז" הגושפנקה להיותו כוכב הוליוודי מהמדרגה הראשונה.
פסקול הסרט נכתב ברובו על ידי בארי גיב וג'ון פראר, מוזיקאים ידועי שם בזכות עצמם, שכמו ניוטון-ג'ון, באו מאוסטרליה.
הפסקול בוצע, פרט לטרבולטה וניוטון-ג'ון, גם על ידי כוכבי מוזיקה משנות ה-60, דוגמת פרנקי אבלון ולהקת שה-נה-נה.
העלילה סובבת סביב רוח הנעורים בארצות הברית בשנות ה-50 ומתרחשת על פני שנת הלימודים האחרונה של תלמידי השמינית בתיכון "ריידל".
בפתיחת הסרט דני (טרבולטה) וסנדי (ניוטון-ג'ון) מבלים יחד בים בחופשת הקיץ.
בסוף הקיץ הם נפרדים, כיוון שסנדי, שהגיעה מאוסטרליה לחופשה, צפויה לחזור לשם, והשניים צפויים לא להפגש יותר.
שנת הלימודים נפתחת, ובתיכון שבו לומד דני מופיעה גם סנדי, שתוכניותיה השתנו, ובמקום לחזור לאוסטרליה היא נשארת בארצות הברית.
היא מצטרפת לקבוצת חברות קטנה שקוראות לעצמן "הנערות בוורוד" (Pink Ladies).
חבריו של דני מבררים את מעשיו במהלך הקיץ, ודני, שגם הוא חלק מחבורה מקובלת בבית הספר, מספר על חוויות הקיץ עם סנדי; במקביל, גם סנדי מספרת לחברותיה החדשות על אהבת הקיץ שלה ("Summer Nights").
בשיר מודגשות שתי נקודות המבט השונות על הסיפור - הגברית המתרברבת של דני, מול הנשית המאוהבת של סנדי.
הנערות בוורוד מבינות לבסוף שהנער עליו שרה סנדי הוא דני, אבל אינן מספרות לה על כך.
בהמשך פוגש דני את סנדי במסיבת פתיחת השנה מטעם התיכון.
בתחילה הוא מתרגש לראותה, אך כששם לב שחבריו לידו, הוא מתנהג במאצ'ואיזם ואף בגסות כלפיה.
הוא מזלזל בחוויות הקיץ שלהם, ופוגע בסנדי שאינה מבינה מדוע הוא מתייחס אליה בגסות לאחר שהיה נעים ונחמד בקיץ.
בהמשך מוזמנת סנדי למסיבת פיג'מות בביתה של פרנצ'י, אחת מהנערות בוורוד, שם הנערות בוורוד מנסות ללמד אותה איך להפוך לאחת מהן: הן נותנות לה לנסות לעשן, נותנות לה לגימה מיין ומראות לה תמונות של בחורים כדי ש"תבחר" אחד לעצמה.
פרנצ'י, אשר התקבלה לבית הספר ליופי, מציעה לסנדי לנקב את אוזניה, מה שגורם לסנדי בחילה והיא הולכת להקיא בשירותים.
בזמן שהיא מתאוששת בשירותים, בטי ריזו חובשת פאה בלונדינית ומחקה את סנדי באופן מוקצן, בו היא בעיקר מלגלגת על התמימות של סנדי ועל היותה נערה "מבית טוב" ("Look at Me, I'm Sandra Dee").
היא משווה את סנדי לסמלי התמימות של אותה התקופה - סנדרה די ודוריס דיי.
סנדי יוצאת מחדר האמבטיה ורואה את ריזו צוחקת עליה, ונעלבת, כשריזו מתייחסת לעניין בביטול.
דני וחבריו מגיעים במכונית לבית, והבנות נלחצות, אבל ריזו יוצאת החוצה ומצטרפת אל קניקי.
סנדי נעלבת ויוצאת החוצה, שם היא שרה על כך שהיא עדיין מסורה לדני ולרגשותיה כלפיו ("Hopelessly Devoted to You").
בהמשך, דני עוזר לקניקי לשפר את מכוניתו לקראת מרוץ המכוניות מול יריביהם המושבעים, המכונים "העקרבים".
הם מתכננים גדולות ונצורות עבור המכונית ("Greased Lightnin'"), ומתכוננים להשיג את החלפים הדרושים להם.
לאחר שיפוץ המכונית של קניקי הבנים הולכים לבית הגלידה, שם הם פוגשים את ריזו; דני רואה את סנדי עם בן הזוג החדש שלה, טום, ספורטאי מבית הספר.
דני מנסה לדבר עם סנדי באופן דיסקרטי, כאשר היא פונה להחליף את המוזיקה, ומתרץ את התנהגותו בתחילת השנה אך היא אינה סולחת לו.
ריזו יוצאת מהמקום כדי לשכב עם קניקי, שהקונדום שלו נקרע.
לשניים מפריעים ליאו, מנהיג "העקרבים", וחברתו היפה צ'ה-צ'ה.
בימים לאחר מכן, בבית הספר, דני מנסה להצטרף לאחת מקבוצות הספורט, אבל אינו מסוגל להימנע מתגרות בכדורסל, בהיאבקות ואף בבייסבול; המאמן שולח אותו אל מסלול הריצה, והוא מנסה להרשים כך את סנדי אבל מועד.
סנדי ניגשת אליו ולבסוף הם מצליחים לגשר על הפערים, וסנדי מסכימה להיפרד מטום וללכת עם דני לנשף.
בערב השניים מנסים לשבת לבדם בבית הגלידה, אבל הם פוגשים את היתר, ודני שוב מתקשה להכריע בין התדמית בפני חבריו ובין רגשותיו לסנדי.
היא מזמינה אותו לתה בבית הוריה, אבל הוא מסרב, והשניים עוזבים את המקום.
החברים נעלמים גם הם, ולבסוף נותרים רק קניקי, ריזו ופרנצ'י.
קניקי לועג לריזו, ומבקש ממנה שתשלם, אבל היא מסרבת ושופכת עליו את המילקשייק, ואז יוצאת מהמקום.
קניקי רודף אחריה, ופרנצ'י נותרת לבדה עם החשבון.
היא מספרת למלצרית על הקשיים שנתקלה בהם בבית הספר ליופי, ועל כך שנשרה, ומלאך נגלה אליה ואומר לה שאין לה עתיד במסלול שבו היא צועדת ועליה לחזור לתיכון אותו עזבה ("Beauty School Dropout").
באחד הערבים לאחר מכן, נערך נשף בית ספרי שישודר בטלוויזיה בהנחיית וינס פונטיין, מנחה מפורסם שמפלרטט עם מרטי.
דני שואל שם את קניקי אם יש לו עם מי לצאת לנשף וקניקי עונה בחיוב אך אינו מגלה מי זו; במקביל, ריזו ומרטי מוטרדות מכך שאין להן עם מי לצאת לנשף החשוב.
הנשף מתחיל ולדני מתלווה סנדי; ריזו, שמנסה להתגרות בקניקי, מגיעה עם ליאו.
בהמשך מגיעים קניקי וצ'ה צ'ה, ודני ממהר להתרחק מצ'ה צ'ה.
סנדי חושדת שהשניים מכירים ושהיה ביניהם משהו אבל דני מכחיש בתוקף.
צ'ה צ'ה טוענת שהיא הרקדנית הטובה ביותר, ולכן קיבלה את הכינוי שלה, אבל כשנפתחת תחרות ריקוד ה-Hand Jive הכאוטית ("Born to Hand Jive") היא וקניקי נפסלים.
דני וסנדי נשארים כמעט עד לסוף התחרות, וצ'ה-צ'ה מודאגת משמה הטוב.
בעזרתו של סאני, שמושך את סנדי החוצה מרחבת הריקודים, צ'ה צ'ה תופסת את מקומה ורוקדת עם דני.
הוא מצדו משתף פעולה, השניים מוכתרים כמנצחים וסנדי נפגעת מהיחס של דני.
דני מנסה לפצות את סנדי בנסיעה ל"דרייב אין", שם הוא מעניק לה את הטבעת שלו ("Alone at the Drive-in Movies") בשיחה אינטימית.
עם זאת, מיד לאחר מכן הוא מנסה למזמז אותה.
היא בורחת, ודני הבודד שאינו מצליח להביע את רגשותיו פותח בשיר אהבה אליה ("Sandy").
במקביל ריזו אומרת למרטי שהיא חושבת שנכנסה להריון, ועל אף בקשתה לשמור על הדבר בסוד מרטי מספרת לסאני, וכך השמועה מתגלגלת עד לקניקי, האב המסתמן, ששואל את ריזו - אבל היא מכחישה כדי לעורר את קנאתו.
בבית הספר למחרת ריזו היא מושא ללעג, ולבסוף היא נשברת בגלל היחס שמופנה אליה ("There Are Worse Things I Could Do").
ביום התחרות, קניקי נפגע מדלת המכונית ואינו כשיר לנהוג.
דני תופס את מקומו על ההגה.
במהלך המרוץ המכונית של ליאו נתקעת בבוץ והוא עוזב את המקום, מובס.
סנדי, הצופה מרחוק, מבינה שעל אף התנהגותו היא אוהבת את דני.
היא מחליטה להשתנות בעבורו, ומבקשת סיוע מפרנצ'י בביצוע מהפך תדמיתי כדי להשתנות ולהרשים את דני ("Look at Me, I'm Sandra Dee (Reprise)"), תוך זניחת התדמית התמימה שהייתה לה קודם לכן.
ביום סיום הלימודים, המנהלת נפרדת מכל התלמידים.
ריזו מגלה שאינה בהריון, ומשלימה עם קניקי.
דני מגיע לבוש כספורטאי, אבל סנדי מפתיעה אותו כשהיא מגיעה לבושה בדומה לטי-בירדס - במכנסי עור שחורים וצמודים, ובשיער מקורזל (כניגוד לשיערה החלק וה"ילדותי" עד אז).
היא מתייחסת אליו בזלזול, והדבר מושך אותו.
השניים מתוודים זה בפני זה על אהבתם, ומתאחדים שוב ("You're the One That I Want").
תלמידי כל המחזור חוגגים יחד את סיום לימודיהם ומבטיחים להישאר בקשר ("We Go Together"), ודני וסנדי עוזבים במכונית מהמרוץ ("Grease").
השחקן/נית הדמות אודות הדמות ג'ון טרבולטה דני זוקו יד ימינו של קניקי מנהיג ה"טי-בירדס" (T-Birds).
מאצ'ו, מעשן וחובב מכוניות ואופנועים.
במהלך הסרט מנסה לעבור שינוי ולהפוך לספורטאי כדי להרשים את סנדי.
אוליביה ניוטון-ג'ון סנדי אולסון מהגרת יפהפייה ותמימה מאוסטרליה שהתאהבה בדני, ובהמשך הסרט מנסה לגרום לו לקנא כשיוצאת עם ספורטאי.
בסוף הסרט מחליטה לשנות את תדמיתה מקצה לקצה כשהופכת באופן "רשמי" ל"נערת טי-בירדס", מתחילה לעשן ומשנה את בגדיה ואת תסרוקתה.
סטוקרד צ'אנינג בטי ריזו מנהיגת ה"נערות בוורוד", נחשבת לבחורה "קלה להשגה".
ג'ף קונאוויי קניקי מנהיג ה"טי-בירדס" יחד עם דני זוקו.
אמור להתחרות בסוף הסרט בחבורה השנייה במירוץ מכוניות לא חוקי.
חבר של בטי ריזו לאורך רוב הסרט.
בארי פרל דודי חבר בחבורת ה"טי-בירדס".
מייקל טוצ'י סאני לה-טירי חבר בחבורת ה"טי-בירדס".
קלי וורד רוג'ר (פוטזי) חבר בחבורת ה"טי-בירדס".
דידי קון פרנצ'י חברה בחבורת ה"נערות בוורוד".
ג'יימי דונלי ג'אן חברה בחבורת ה"נערות בוורוד".
דינה מאנוף מרטי מרציאנו חברה בחבורת ה"נערות בוורוד".
סוזן בוקנר פטי סימקוקס חברה בחבורת ה"נערות בוורוד".
איב ארדן גב' מקגי מנהלת בית הספר
סצנת הסיום של הסדרה "קים פוסיבול" הייתה שחזור של סצנת הסיום של הסרט.
הקליפ של השיר "Party in the USA" בביצוע מיילי סיירוס כולל רפרנסים לסרט
בעונתה הרביעית של הסדרה "Glee", בליין אנדרסון (בגילומו של דארן כריס) מבצע את השיר Hopelessly Devoted to you מתוך הסרט כחלק מאודישן להצגה של בית הספר
בעונתה הראשונה של הסדרה "הקיץ שבו הפכתי ליפה", ג'רמיה פישר (בגילומו של גווין קסלניו) וקאם קמרון (בגילומו של דייוויד איאקונו) מבצעים קאבר קריוקי לשיר Summer nights מתוך הסרט במסיבה שבה היו
גריגורי שטרן (24 ביולי 1900 - 28 באוקטובר 1941) היה גנרל יהודי בצבא האדום שהוצא להורג ללא משפט בימי סטלין.
גריגורי מיכאילוביץ' שטרן נולד בשנת 1900 באוקראינה בעיירה סמילה, ליד העיר צ'רקסי.
בשנת 1919 הצטרף שטרן למפלגה הקומוניסטית.
השתתף במלחמת האזרחים כקומיסר של רגימנט ולאחר מכן כקומיסר של חטיבת פרשים בצבא האדום.
שטרן נמנה עם שורה של יהודים שתרמו לניצחון הצבא האדום במלחמת האזרחים, בהם יעקב גמרניק ויונה יקיר, שהנהיג רפורמה רחבה בצבא האדום.
לאחר סיום מלחמת האזרחים המשיך שטרן לשרת בצבא האדום.
בשנים 1926–1929 למד שטרן באקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה.
בשנים 1929–1936 שירת שטרן במשרד ההגנה הסובייטי.
שטרן השתתף במלחמת האזרחים הספרדית בשנים 1937–1938 כיועץ צבאי ראשי לכוחות הממשלה הרפובליקנית.
במאי 1938 הוצב שטרן במטה חזית המזרח הרחוק.
ביולי 1938 השתתף שטרן בקרב אגם חסן בו נצחו כוחות הצבא האדום את הצבא היפני ליד גבול מדינת הבובות מנצ'וקוו, שהקימו היפנים במנצ'וריה שעל אדמת סין.
בשנת 1939 היה שטרן מפקד חזית המזרח הרחוק (חזית היא המונח הרוסי לקבוצת ארמיות) שכללה את ארמיית המזרח הרחוק הראשונה ואת ארמיית המזרח הרחוק השנייה וכן כוחות מונגוליים.
חלק מכוחות החזית ניצחו בפיקודו של גאורגי ז'וקוב בקרב חלקין גול נגד היפנים.
הישגיהם של הסובייטים בקרב זה הביאו לרגיעה אל מול היפנים, ולשמירת המצב עד לסיום מלחמת העולם השנייה ומבצע סערת אוגוסט בו כבשו הסובייטים את מנצ'וריה ואזורים נוספים במזרח הרחוק.
השקט שנשמר בין יפן וברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה היה גורם חשוב בניצחון הסובייטים על הגרמנים, ובין היתר איפשר העברת תגבורות רעננות מהמזרח הרחוק בקרב מוסקבה בנובמבר 1941, תגבורות שהכריעו את הקרב לטובת הצבא האדום.
על חלקו בקרב חלקין גול הוענק לשטרן תואר גיבור ברית המועצות.
במהלך שירותו הצבאי עוטר גריגורי שטרן בשישה עיטורים: שני עיטורי לנין, שלושה עיטורי הדגל האדום ועיטור הכוכב האדום.
ב-30 בנובמבר 1939, שלושה חודשים ושבוע לאחר חתימת הסכם מולוטוב ריבנטרופ ושלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תקפה ברית המועצות את פינלנד במתקפה שכונתה "מלחמת החורף".
גנרל שטרן היה מפקד ארמייה במלחמת החורף.
סטלין האמין כי הצבא האדום יכבוש את פינלנד כולה עד סוף 1939. ואולם הצבא הפיני, שהיה בנחיתות מספרית, גילה התנגדות שהפתיעה את הסובייטים, והסב להם אבדות ניכרות.
פינלנד החזיקה מעמד עד חודש מרץ 1940, ואז נחתם הסכם שלום בין המדינות, אשר חייב את פינלנד לוותר על חלק משטחה.
ביוני 1940 הועלה שטרן לדרגת גנרל-קולונל.
בינואר 1941 חזר שטרן לפקד על חזית המזרח הרחוק.
באפריל 1941 הוא הוזעק למוסקבה ומונה (במפתיע) למפקד ההגנה האווירית הסובייטית.
ב-15 במאי 1941 חדר מטוס תובלה גרמני לשטחה של ברית המועצות, מבלי שכוחות ההגנה האווירית הבחינו בו ונחת בעומק השטח הרוסי.
הדבר הביא למעצרם של מפקדי ההגנה האווירית וחיל האוויר.
ב-7 ביוני 1941, שבועיים לפני פלישת הנאצים לברית המועצות, נעצר הגנרל שטרן.
הוא הואשם בכך כי מאז 1931 הוא קשר קשר נגד ברית המועצות והצבא האדום והיה מרגל נאצי.
ב-28 באוקטובר הוצא גריגורי שטרן להורג ביריה, ללא משפט, בהוראת לברנטי בריה.
לאחר מות סטלין טוהר שמו של גריגורי שטרן.
גְרִיגוֹרְיוֹס החמישי היה הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הוא הוצא להורג בפקודת הסולטאן מהמוט השני על שלא מנע את התקוממות היוונים בשלטון העות'מאני ב-1821, הלא היא מלחמת העצמאות היוונית.
מאה שנה לאחר מותו הוכרז על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית אתנו-מרטיר וקדוש.
נולד בשם גאורגיוס אַנְגֶלוֹפּוּלוֹס (Γεώργιος Αγγελόπουλος) למשפחה ענייה בכפר דִימִיטְסָנַה שבפלופונסוס.
את לימודיו עשה בבית הספר בכפרו ואחר כך באתונה.
בעזרת דודו התקבל ללימודים בבית הספר הגבוה בסמירנה (איזמיר), ועם סיום לימודיו נשבע את שבועת הנזירות והצטרף למנזר באי סְטְרוֹפָדֶס.
הוא המשיך בלימודי תאולוגיה ופילוסופיה במנזר יוחנן הקדוש התאולוג (Μονή Ιωάννου του Θεολόγου) בפָטְמוֹס.
עם שובו לסמירנה החל מתקדם במעלות הכהונה הכנסייתית, הוסמך לבישוף סמירנה ב-1785, ולפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ב-1797. ב-1798 הודח מכהונתו על ידי השלטון העות'מאני ופרש למנזר איווירון בהר אתוס.
ב-1806 נקרא לשוב לכס הפטריארך, ומילא תפקיד זה עד 1808, אז הודח בפעם השנייה ופרש שוב למנזר בהר אתוס.
ב-15 בדצמבר 1818 נקרא בפעם השלישית לעמוד בראש הפטריארכט.
הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול לא היה רק בכיר הפטריארכים בכנסייה האורתודוקסית, אלא גם המילט באשי של היוונים באימפריה העות'מאנית.
בתוקף תפקידו כמנהיג "אזרחי" נדרש להבטיח את נאמנותם המוחלטת של היוונים לסולטאן הטורקי, ויחד עם בכירי הכנסייה הוחזק אחראי לכל ספק-ערעור על שלטונו.
ב-1821 פרץ המרד שייקרא לימים בשם מלחמת העצמאות היוונית, גריגוריוס החמישי שילם על כך בחייו, במסגרת טבח קונסטנטינופול.
אומנם הוא עצמו והבישופים המטרופוליטנים הבכירים של הכנסייה האורתודוקסית פרסמו עוד קודם קול קורא לבני עדתם, גינו בתוקף את פעולותיהם של אלכסנדר איפסילנטי ומיכאיל סוסטוס בנסיכות מולדובה והצביעו עליהם כעל מורדים לא רק בסולטאן העותמ'אני אלא גם ברצון האל, אך הדבר לא הועיל.
ב-10 באפריל 1821, ביום ראשון של הפסחא, לאחר המיסה, נתלה גריגוריוס בפקודת הסולטאן מאחד משערי מתחם הפטריארכט בקונסטנטינופול.
לאחר שלושה ימים הורדה הגופה ונלקחה על ידי יהודי העיר, אשר גררו והשליכו אותה אל מימי קרן הזהב.
מלחים יוונים של אונייה רוסית משו את גווייתו מן המים והביאוה לקבורה באודסה.
חמישים שנה לאחר מותו, ב-1871, הובאו עצמותיו לקבורה ביוון, בקתדרלה המטרופוליטנית של אתונה.
במלאת מאה שנים למותו כאתנו-מרטיר (Εθνομάρτυρας), ב-1921, הוכרז קדוש של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
שער מתחם הפטריארכט ממנו נתלה גריגוריוס נותר סגור ומסוגר מאז ועד היום.
ביוגרפיה של גריגוריוס החמישי באתר הפטריארכט האקומני של קונסטנטינופול
גריז הוא שם של משחה המשמשת כחומר סיכה ומורכבת בדרך כלל מתערובת של תחליב סבון עם שמן תעשייתי או שמן צמחי.
הסבון מתקבל מתערובת של שומנים אורגניים עם חומרים אלקליים חזקים כגון נתרן, ליתיום, או בריום, היוצרים מלחים מתכתיים של חומצות שומן.
גריז נפוץ מבוסס על ליתיום, בעוד גריז אשר נועד לעמוד בטמפרטורות גבוהות עשוי להיות מבוסס על חומרים סינתטיים.
כדי להתאים גריז לנקודות חיכוך גבוהות מאוד, או נמוכות מאוד, יש ומוסיפים לו גרפיט.
המאפיין הבולט של סוגי הגריז השונים הוא שהם בעלי צמיגות התחלתית גבוהה, אולם בעת מאמץ גזירה יורדת דרגת הצמיגות וכמעט משתווה לזו של השמן הנמצא בתערובת.
שינוי חד זה בצמיגות נקרא טיקסוטרופיה (Thixotropy).
לעיתים נעשה שימוש במונח "גריז" כדי לתאר אף חומרי סיכה בעלי מרקם משחתי או נוזלים בעלי צמיגות גבוהה, אולם חומרים אלה אינם בעלי תכונות טיקסוטרופיות האופייניות לגריז קלאסי.
לדוגמה, וזלין וחומרי ג'ל פחמימני (Petroleum jelly) אחרים אינם מסווגים בדרך כלל כגריז.
גריז נמשח בדרך כלל על מנגנונים מכניים שאותם ניתן לסוך לעיתים רחוקות ובמקרים שבהם שמן סיכה ייזל ולא יישאר במיקום הרלוונטי.
גריז משמש אף לאיטום, כדי למנוע חדירת מים וחומרים בלתי דחיסים אחרים.
למסבים המטופלים בגריז יש מאפייני חיכוך טובים יותר בגלל צמיגותם הגבוהה.
בשנת 1989 פורסם לראשונה תקן ASTM D4950 "סיווג ומיון תקני לחומרי גריז לאחזקת כלי רכב".
המסמך הוסכם על ידי החברה הבינלאומית לניסוי וחומרים (ASTM International), מכון חומרי הסיכה הלאומי של ארצות הברית (National Lubricating Grease Institute), והחברה הבינלאומית למהנדסי רכב (SAE International).
התקן מחלק את סוגי הגריז לאלה המתאימים לסיכת חלקי שילדת הרכב, ולאלה המתאימים לסיכת מסבי הגלגלים:
LA ו-LB הם חומרי סיכה המתאימים לשלדת הרכב, לאזורי חיכוך בינוני (LA) וכבד (LB).
GA, GB ו-GC הם חומרי סיכה למסבי הגלגלים (לחיכוך קל, בינוני וכבד).
גריז מסווג על פי "נקודת הטפטוף", הטמפרטורה שבה הגריז הופך נוזל וכן על פי "קצב הפרדה" המהירות שבה השמן נוטה להיפרד מתערובת הגריז.
גריגורי קוטובסקי היה פוליטיקאי וקצין סובייטי שהחל כפושע פלילי.
נרצח על ידי מאיר זיידר כנקמה.
על פעילות בשורות הצבא האדום הוענק לו 3 פעמים עיטור הדגל האדום.
גריגורי קוטובסקי נולד למשפחת מכונאי בכפר גנשטי (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום נקרא חנצ'שט במולדובה).
אביו היה ממוצא פולני שעבר לנצרות אורתודוקסית.
בגיל צעיר הילד התייתם וגדל במשפחת דודתו.
הוא נשלח ללימודים בבית הספר חקלאי באזור.
בשנת 1900 לאחר סיום בית הספר קוטובסקי עבד כמנהל משק באחוזות שונות באזור בסרביה.
הוא לא הצליח לעבוד תקופה ארוכה באף מקום עקב גנבות שביצע או פרשות רומנטיות עם נשות בעלי אחוזות.
מפעם לפעם הוא נעצר אך שוחרר לאחר תקופה קצרה.
תוך מספר שנים הוא רכש מוניטין בעולם התחתון המקומי.
לאחר תחילת מלחמת רוסיה–יפן קוטובסקי לא התייצב בלשכת גיוס, נעצר ובשנת 1905 נשלח לטירונות.
לאחר זמן קצר הוא נמלט וארגן כנופיית פושעים שפשטה על אחוזות ובעלי נכסים.
איכרי הסביבה תמכו בכנופיה תוך העברת מזון ומתן מקומות מסתור.
ב-18 בינואר 1906 קוטובסקי נעצר, לאחר חצי שנה נמלט מכלא קישינב וב-24 בספטמבר נעצר שוב.
בשנת 1907 קוטובסקי נשפט ל-12 שנות מעצר ונשלח לסיביר.
בהיותו בסיביר קוטובסקי שיתף פעולה עם השלטונות אך למרות ציפיותיו לא קיבל חנינה.
ב-27 בפברואר 1913 קוטובסקי נמלט וחזר לבסרביה.
הוא ארגן כנופיה חדשה והפעם עסק גם בשוד בנקים.
ב-25 ביוני 1916 קוטובסקי נפצע תוך כדי ניסיון מעצר.
קוטובסקי החל בכתיבת מכתבים עם בקשת חנינה ושליחתו לחזית מלחמת העולם הראשונה.
לפי בקשת אלכסיי ברוסילוב שהיה מושל צבאי של האזור ביצוע העונש נדחה, לאחר מהפכת פברואר קוטובסקי שוחרר לפי הוראה ישירה של אלכסנדר קרנסקי.
במאי 1917 קוטובסקי נשלח לחזית הרומנית והשתתף בקרבות.
על גילויי האומץ בקרבות עוטר בצלב גאורגי.
לאחר מהפכת אוקטובר קוטובסקי הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל) והיה אחראי על הסדר והביטחון באזור קישינב.
בינואר 1918 קוטבסקי פיקד על נסיגת הסובייטים מאזור קישינב.
כאשר במרץ 1918 השלטון הסובייטי באודסה נפל, קוטובסקי נמלט ועבר למחתרת.
במאי 1918 קוטובסקי היה במוסקבה, אך ביולי כבר חזר לאודסה.
בתקופה זו קוטובסקי התחבר למנהיג עולם הפשע באודסה - מישקה יאפונצ'יק.
ב-5 באפריל 1919 כאשר כוחות הצבא הלבן נמלטו מאודסה קוטובסקי הוציא מהבנק המרכזי של העיר 3 משאיות עם כסף ודברי ערך.
גורל המטען לא ידוע עד היום.
לאחר חידוש השלטון הסובייטי באודסה והסביבה, קוטובסקי קיבל תפקיד פיקודי בצבא האדום.
בעזרתו ובהמלצתו חברו מישקה יפונצ'יק הצטרף לצבא האדום ואף קיבל פיקוד על גדוד בו שרתו על פי הרוב פושעים פלילים מאודסה.
כאשר יחידה זו ערקה משורות הצבא, יפונצ'יק נרצח על ידי צ'קה ורוב חיילי הגדוד נהרגו על ידי חייליו של גריגורי קוטובסקי.
במהלך השנים 1920-1921 קוטובסקי פיקד על מספר יחידות צבאיות של הצבא האדום שלחמו במתנגדי שלטון באזור אודסה, בסרביה ודרום אוקראינה.
בתחילת 1925 מיכאיל פרונזה מינה את קוטובסקי לסגנו במשרד הביטחון והוא עבר למוסקבה.
ב-6 באוגוסט קוטובסקי נרצח על ידי מאיר זיידר כנקמה על רצח מישקה יפונצ'יק וחבריו.
לקוטובסקי אורגנה לוויה מפוארת בה השתתפו סמיון בודיוני, אלכסנדר יגורוב ויונה יקיר.
שמה של העיירה בירזולה שונה ל"קוטובסק" (אשר שמה שונה שוב ב-2016 לפודילסק) ובעיירה הוקם מאוזוליאום דומה לזה של לנין ובתוכו נשמרה גופתו של קוטובסקי.
באוגוסט 1941 המבנה נהרס על ידי הנאצים.
בברית המועצות קוטובסקי נחשב לאחד מגיבוריה הבולטים של מלחמת האזרחים.
על חייו ופעילותו צולמו בברית המועצות וברוסיה מספר סרטים.
גריגורי קוליק היה קצין בצבא האימפריה הרוסית, מרשל ברית המועצות.
הוא הודח משורות הצבא האדום בשנת 1946 והוצא להורג בשנת 1950. לאחר מותו של סטלין זוכה קוליק מכל אשמה.
קוליק נולד בכפר בסביבות פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת איכר.
סיים ארבע שנות לימוד בבית הספר ועבד במשק המשפחתי.
בשנת 1912 גויס לצבא ושירת בחיל התותחנים.
במהלך השרות הגיע לדרגת קצונה.
בשנת 1917 הצטרף קוליק לבולשביקים ובנובמבר חזר לאזור מגוריו.
בהתאם להנחיית המפלגה ארגן יחידה צבאית מתושבי המקום.
שרות בצבא האדום לפני מלחמת העולם השנייה
בשנת 1918 הצטרף קוליק לצבא האדום בראש היחידה הצבאית שהקים.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה שירת תחת קלימנט וורושילוב בתפקיד מפקד יחידות תותחנים.
קוליק השתתף בהגנת וולגוגרד, אז צאריצין, שם הכיר את יוסיף סטלין שהיה מופקד על ארגון הגנת העיר.
במהלך מלחמת האזרחים השתתף קוליק בדיכוי מרידות האיכרים במספר מחוזות.
ביוני 1920 מונה למפקד התותחנים של ארמיית הפרשים הראשונה.
במהלך מלחמת האזרחים נפצע קוליק חמש פעמים ופעמיים הוענק לו עיטור הדגל האדום.
לאחר סיום מלחמת האזרחים כיהן קוליק במספר תפקידים בחיל התותחנים של הצבא האדום.
בשנת 1930 נשלח ללימודים באקדמיה צבאית במוסקבה אותה סיים בשנת 1932.
בשנת 1936 נשלח קוליק לספרד והיה יועץ צבאי במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
במאי 1937 הוחזר לברית המועצות והתמנה לראש מינהל התותחנים במשרד ההגנה במקום המפקד הקודם שהוצא להורג.
במהלך חודש יוני 1937 השתתף בדיוני משפט טוכאצ'בסקי.
לאחר סיום הפרשה הוענקה לקוליק דרגה צבאית חדשה.
בשנת 1938 חתם ביחד עם מספר מפקדים בכירים על מכתב ליוסיף סטלין שכלל בקשה להפסיק את הטיהורים הגדולים בשורות מפקדי הצבא.
כל החותמים על המכתב למעט קוליק הוצאו להורג תוך זמן קצר באשמת בגידה.
בינואר 1939 מונה לסגן שר ההגנה (תחת קלימנט וורושילוב) וקודם לדרגה הגבוהה ביותר בצבא "קומנדארם מדרגה ה-1" למעט מרשל ברית המועצות.
במהלך קיץ 1939 הגיע לאזור חלקין גול כנציג הפיקוד העליון.
הוא נתן עצות מבצעיות בנושא שימוש בכוח תותחנים לגאורגי ז'וקוב.
הייעוץ לא התקבל ולאחר תלונה של ז'וקוב למוסקבה,
בספטמבר 1939 תיאם קוליק בין כוחות הצבא האדום במהלך פלישת ברית המועצות לפולין.
כסגן שר ההגנה היה אחראי להכנת התותחנים למלחמת החורף.
על פעילות זו הוענקה לו ב-7 במאי 1940 דרגת מרשל ברית המועצות, מאורע שסימל את שיא הקריירה שלו.
קוליק במלחמת העולם השנייה ואחריה
מייד עם תחילת מלחמת העולם השנייה נשלח קוליק למפקדת החזית המערבית.
ב-23 ביוני הגיע לאזור ביאליסטוק וניסה לארגן מתקפת נגד.
תוך זמן קצר נקלע לכיתור, איבד קשר עם המפקדות והצליח להתחבר לכוח העיקרי רק כעבור שבועיים.
למרות שהצליח להימלט ולא לפול לשבי, פחתה אמונתו של סטלין ביכולתו של קוליק.
בספטמבר 1941 הופקד על הארמייה ה-54 שלחמה בפרברי לנינגרד.
למרות דרישת גאורגי ז'וקוב להתחיל במתקפה, לא עשה קוליק דבר ולקראת סוף ספטמבר הועבר מהתפקיד.
ב-9 בנובמבר 1941 הגיע קוליק לאזור קרץ' בהנחייתו הישירה של סטלין.
קוליק לא הצליח לעכב את המתקפה הגרמנית וב-16 בנובמבר ננטשה העיר.
עד ל-19 בנובמבר פונו יחידות הצבא האדום מחצי האי קרים.
קוליק הועבר לאזור רוסטוב על דון, אך כבר ב-20 בנובמבר נכבשה העיר על ידי הוורמאכט.
ב-16 בפברואר 1942 הואשם קוליק בנטישת ערי קרץ' ורוסטוב על הדון, הורד בדרגה וסולק מחברות בוועד המרכזי של המפלגה.
החל ממרץ 1942 היה קוליק בעתודה ובמשך שנה לא קיבל שום תפקיד.
באפריל 1943 הועלה קוליק בדרגה ומונה למפקד הארמייה ה-24, שהפכה תחת פיקודו לארמיית המשמר הרביעית.
הארמייה הועברה לחזית ביולי 1943. כבר בספטמבר הועבר מתפקיד זה ונשלח לעתודה.
החל מינואר 1944 כיהן קוליק בתפקיד ניהולי באגף משאבי אנוש של הצבא.
אי-שביעות רצונו של קוליק מהמשך הקריירה הצבאית הייתה ידועה לפיקוד העליון.
בפברואר 1945 הועברה תלונה לסגן שר ההגנה ניקולאי בולגנין לגבי התנהלותו של קוליק.
לאחר בירור קצר הועבר קוליק מתפקידו ואף סולק משורות המפלגה.
ביולי 1945 הוא הוענש פעם נוספת בהורדת דרגה צבאית.
ביולי 1945 מונה קוליק לסגן מפקד הפיקוד הצבאי של אזור הוולגה וביוני 1946 הוצא משורות הצבא.
ב-1 בינואר 1947 נעצר קוליק כחלק של פרשת הגנרלים.
בידי ק.ג.ב היו הקלטות של שיחות שניהל עם מפקדי צבא אחרים בהם נמתחה ביקורת על הפיקוד העליון.
ב-24 באוגוסט 1950 נידון קוליק להוצאה להורג שבוצעה מיד.
במהלך המשפט טען קוליק שכל ההודאות שלו התקבלו לאחר הכאה ובצורה לא חוקית.
בסוף 1955 ביקש ז'וקוב לבדוק מחדש את ההאשמות נגד קוליק.
ב-11 באפריל 1956 זוכה קוליק מכל אשמה.
גם ההאשמות משנת 1942 הובהרו כלא מוצדקות (לאור המצב של הכוחות באזור לא היה ניתן להגן על ערי קרץ' ורוסטוב על דון) .
ב-28 בספטמבר 1957 הוחזרו לקוליק לאחר מותו דרגות מרשל ברית המועצות, עיטורים נוספים וזכויות גמלה למשפחתו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד כוחות השריון לא לקחו חלק פעיל במערכה וקוליק התרשם שלשריון לא יהיה חלק משמעותי גם במלחמות הבאות.
אלכסנדר ואסילבסקי כתב בזיכרונותיו שדעתו של קוליק על השריון פגעו בהכנות של הצבא האדום למלחמה.
בשנת 1937 הוא התמנה למפקד מינהל התותחנות במשרד ההגנה הסובייטי.
בתפקיד זה הוא היה אחראי על פיתוח תותחים ועל קשר עם התעשייה הביטחונית.
רוב מפקדי הצבא וראשי התעשייה הביטחונית (גאורגי ז'וקוב, דמיטרי אוסטינוב) שכתבו זיכרונות על התקופה נתנו הערכה שלילית לפעילות של קוליק בתפקיד זה.
ההערכה הכללית היא שקוליק היה קצין לא מקצועי ולא היה יכול לתפקד בתנאי המלחמה.
הדבר נתן ביטוי בכל תפקיד שהוא כיהן בו במהלך מלחמת העולם השנייה.
יחד עם זאת, ויקטור סובורוב מציין מספר רב של סוגי נשק שנכנסו לשירות מבצעי במהלך כהונת קוליק כראש מינהל התותחנות.
אשתו הראשונה של קוליק הייתה ממוצא גרמני וממשפחה מבוססת.
ראשי המפלגה מתחו ביקורת של קשר עם בת קולאקים ובסופו של דבר קוליק התגרש ממנה.
בשנת 1930 קוליק הכיר אשת בוהמה מוסקבאית.
אביה היה אציל סרבי שהוצא להורג על ידי הצ'קה בשנת 1919. גם אחיה הוצאו להורג, אימה ושתי אחיותיה נמלטו מברית המועצות.
בספטמבר 1939 היא נעצרה בחשאי וקוליק לא ידע דבר על גורלה.
יומיים לאחר היעלמותה קוליק קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
באוקטובר 1940 קוליק התחתן בפעם השלישית עם חברה של בתו שהייתה ב-32 שנים צעירה ממנו.
מנישואין אלו לקוליק הייתה בת שנולדה בשנת 1943.
גריזופולבין היא תרופה מעכבת פטריות, אך לא הורגת אותן (פונגיסטטית).
התרופה הופקה מ-Penicillium Griseofulvum בשנות ה-50. משמשת לטיפול פטרת השיער, הציפורניים והעור.
פעילה כנגד הפתוגנים מיקרוספורום, טריכופיטון ואפידרמופיטון אבל לא פעילה כנגד שמרים.
בשימוש בעיקר כשמדובר בשטחי פנים גדולים.
עוצרת את הליך המיטוזה הפטרייתי על ידי קשירת הטובולין.
נקשרת לקרטין בתאים הממוינים ונאגרת בתאי האב, הקשר ההדוק והממושך לקרטין מאפשר צמיחה מחודשת ונקייה מהפטרת של הרקמה (בין אם זו עור, שיער או ציפורן).
התרופה ניתנת באופן אוראלי ובשל השימוש הזמין בתרופות מקומיות היא אינה בשימוש נרחב.
חשוב להמשיך בלקיחת התרופה עד שאין יותר אזורים נגועים.
ניתנת במרווח של 6 שעות מאחר שהספיגה משתנה, מאכלים שומניים מגבירים ספיגה.
שלשול, בחילה, עייפות, סחרחורת, בלבול, פריחה, פגיעה בתפקודי כבד אנזימטי, אובדן חוש טעם, תחושת עקצוץ בכפות הידיים או בכפות הרגליים, רגישות לחשיפה ממושכת לשמש, תחושת גרד, אינסומניה, כאב בטן עליונה.
גריז הוא מחזמר אמריקאי משנת 1971 שנכתב על ידי ג'ים ג'ייקובס ווורן קייסי.
המחזמר זכה להצלחת ענק, שבר את שיא ההופעות בזמנו בברודוויי, ובשנת 1978 גם הפך לסרט באותו שם.
בשנת 2022 החלו צילומי סדרה "גריז: עלייתן של הנערות בוורוד".
עלילת המחזמר מתרחשת בשנת 1959 בתיכון ריידל, ועוסקת בבני נוער ממעמד הפועלים המגלים את המורכבות של האהבה ומתמודדים עם נושאים כמו עבריינות, מרד נעורים, חקר מיני בגיל ההתבגרות ומקובלות חברתית.
המחזמר מאזכר את כנופיות הנוער ממעמד הפועלים בשנות החמישים שנקראו "גריזרס" משום שנהגו לשמן את שערם בחומרי סיכה, ומבוסס על חוויותיו של ג'ים ג'ייקובס בתיכון "ויליאם טאפט" בשיקגו.
וורן קייסי שיתף פעולה עם ג'ייקובס בכתיבת המילים והמוזיקה, המנסה לשחזר את הצלילים המוקדמים של הרוק אנד רול.
"גריז" בוצע לראשונה בשנת 1971 בתיאטרון קינגסטון בשיקגו, הממוקם באסם ישן.
צמד מפיקים ראו את ההצגה וחתמו עם היוצרים על עסקה כדי להעלות אותו מחדש באוף ברודוויי.
הוא עלה שם ב-1972 וכעבור זמן קצר עבר לברודוויי, זכה להצלחה כבירה ועד להורדתו ב-1980, רץ 3,388 הופעות, מספר הפעמים הרב ביותר בהיסטוריה של ברודוויי עד אז (את השיא שבר לאחר מספר שנים המחזמר "שורת המקהלה").
את התפקיד הראשי של דני זוקו שיחק בארי בוסטוויק, ועם צוות השחקנים נמנו עם השנים פיטר גלאגר, פטריק סווייזי, ג'ון טרבולטה וטריט ויליאמס.
ריצ'רד גיר כיכב כדני זוקו בהפקה הלונדונית המצליחה בווסט אנד ב-1973. המחזמר זכה ב-1978 לגרסה קולנועית שוברת קופות, וחודש בהצלחה בברודוויי ב-1994 וב-2007. כמו כן הוא הוצג במקומות רבים בעולם בהפקות גדולות ונוצצות ובקבוצות חובבים, כולל בבתי ספר רבים.
על מנת להתאים את המחזמר המקורי לקהלים צעירים, ג'ייקובס החליט לכתוב למחזמר "גרסה לבתי הספר".
בגרסה זו הוסרו כל האזכורים והשימושים של סיגריות ואלכוהול, ירדו כל הקללות וניבולי הפה ומרבית השירים עברו שינויים.
המחזמר עלה בישראל בשנת 1995, בבימויו של אורי פסטר, בתרגום אהוד מנור, בכיכובם של אקי אבני (דני), צביקה הדר, סי היימן, אביטל פסטרנק (סנדי), אלון אופיר (דודי), רפי ויינשטוק (קניקי) וגיא פרידמן, ושיחק בהצלחה גדולה מעל ל-200 הצגות באולמות גדולים.
כמו כן הוא עלה שלוש פעמים בבית צבי.
ב-2006 פורסם כי המחזמר יעלה בכיכובם של נינט טייב ויהודה לוי אך לבסוף הדבר לא יצא לפועל, ב-2008 עלתה בערוץ 2 תוכנית המציאות "גריז" בה הפרס שניתן לזוכים הוא לככב במחזמר כדני וסנדי.
לפרויקט לוהקו גם מיכל אמדורסקי וצביקה פיק, אך לבסוף המחזמר לא הועלה עקב מכירה נמוכה של כרטיסים.
שירי המחזמר תורגמו לעברית מספר פעמים, בין היתר בפסטיגל 1999 בו הופיעו יעל בר זוהר וגיל ססובר במחרוזת שירי גריז.
ב-2020 פורסם שהמחזמר יעלה ב"תיאטרון תל אביב" בכיכובם של עומר חזן ואנה זק ובבימויו של צדי צרפתי.
אך לבסוף לא יצא לפועל בגלל מגפת הקורונה והתיאטרון נסגר ושב להיות אולם מופעים רגיל.
עלילת המחזמר מתרחשת בשנות החמישים.
סנדי, נערה מחונכת וביישנית, ודני זוקו, המנהיג הכריזמטי של חבורת "ארמון בויז בורגר" מתחילים להכיר זה את זה במהלך חופשת הקיץ.
לבסוף היא מגיעה לאותו בית הספר שבו דני לומד, תיכון ריידל.
היא מצטרפת לקבוצת חברות קטנה של תלמידות מקובלות שקוראות לעצמן "הנערות בוורוד".
היא מספרת להן על אהבת הקיץ שלה, ודני באותו זמן לא יכול להימנע מלהיזכר בחופשתו עם סנדי.
כשסנדי אומרת לחברותיה את שמו של האהוב, הן מביאות אותה ישר לדני.
זהו המפגש הראשון של דני עם סנדי, אבל הוא עצמו מגיב באיפוק וב"קוליות" על מנת לעשות רושם על חבריו.
כמה ימים לאחר מכן, "הנערות בוורוד" חוגגות מסיבת פיג'מות.
הבנות מעשנות ושותות אלכוהול ורוצות לנקב לסנדי חורים באוזן, מה שעושה לה בחילה.
בעוד סנדי נמצאת בחדר האמבטיה, בטי ריזו, המנהיגה של הנערות, מחקה אותה עם פאה ולועגת לתמימותה.
סנדי מצליחה לגרום לדני לקנא לה.
סנדי ודני מתקרבים לאט לאט, ולתחרות הריקודים הגדולה של בית הספר הוא מגיע יחד איתה.
כאשר סנדי עוזבת את רחבת הריקודים, דני רוקד צמוד עם צ'ה צ'ה, חברתו לשעבר, רקדנית סלסה חמה.
סנדי בורחת בצער מהמסיבה ואומרת שהיא לא רוצה לראות אותו שוב.
דני מעניק לסנדי טבעת כהוכחה לאהבתו, אבל כשהוא מנסה להתקרב אליה, היא מתרחקת ממנו.
לדני כעת ברור כי סנדי היא אהבתו הגדולה.
הוא מחליט לשנות את דרכו ומתחיל להקדיש את זמנו לתחרות ספורט בבית הספר.
בסוף שנת הלימודים סנדי מגיעה במראה חדש, נשי ומושך.
כאשר דני רואה אותה הוא נרגש, מביע בפניה את אהבתו ובני הזוג מוצאים שוב זה את זה.
"Alma Mater" - המנון בית הספר שבתחילה מלמדת אותו המורה מיס לינץ' ולאחר מכן מבוצע בגרסה פארודית על ידי חבורת בויז-בורגר.
"Summer Nights" - דני מספר לחבריו על הבחורה שפגש בקיץ, ובמקביל, סנדי מספרת לחברותיה על דני.
"Freddy, My Love" - מרטי, אחת מהנערות בוורוד, מספרת על הרומן הארוך שלה עם חייל מארינס בשם פרדי.
"Grease Lightning" – דני וחבורתו משפצים את מכוניתם לאחר שגנבו חלקי חילוף.
"Look at me, I'm Sandra Dee"- ריזו מקניטה את דני על כך שנמשך לנערה תמימה המזכירה את דמותה של סנדרה די, וחבריו מצטרפים אליה כשהיא מלגלגת על סנדי.
"Hopelessly Devoted to You" - סנדי לא יכולה להפסיק לחשוב על דני למרות התנהגותו בתחרות הריקודים.
"Beauty School Dropout" - פרנצ'י תוהה מה לעשות עם עצמה, לאחר שנשרה מבית ספר ליופי.
מלאך מופיע יחד עם מקהלה של מלאכים ואומרים לה לחזור לבית הספר תיכון, אבל היא דוחה את עצתו.
"Alone at a Drive-In Movie" / "Sandy" – לאחר התקרית עם הטבעת, דני מתגעגע לסנדי, ורוצה שהם יחזרו להיות ביחד.
"There Are Worse Things I Could Do" - ריזו מודאגת מכך שהיא בהריון, דוחה את החברים שלה ואומרת לסנדי כי היא אדם טוב יותר ממה שאחרים מבקשים ממנה להיות.
"You're the One That I Want"/ "All Choked Up" - דני וסנדי מבטאים את רגשותיהם לקראת סוף המחזה, כביטוי לאהבתם.
"We Go Together"- מבוצע בסוף המערכה הראשונה וכשיר סיום במערכה השנייה בידי כל המשתתפים.
גריון היא עיירה במחוז אגל (Aigle) בקנטון וו במרחב רומנדי דובר הצרפתית בשווייץ.
העיירה נמצאת על רכס האלפים הברניים בגובה 1,110 מטר מעל פני הים, ומתגוררים בה 1,202 תושבים.
יש בעיירה פעילות רבה בחורף, שכן היא חלק מאתר הסקי וילאר-גריון-דיאבלרה המאחד כ-270 קילומטר של מסלולי סקי וגלשני שלג (סנואובורד) בכל האזור.
האזכור הראשון של העיירה בימי הביניים הוא בשנת 1189 תחת השם "גריאון" (Griuns).
העיירה ממוקמת על רצועה צרה בגובה של 1,110 מ' בין קניון גריון (Gryonne) וקניון אוואנסון (Avançon).
על הגבעה ממזרח לעיירה נמצאים הכפרים לה שו (Les Chaux) וברבולסה (La Barboleusaz).
בצפון גובלת העיירה ביערות ושטחי המרעה האלפינים של טוויאן (Taveyanne).
צדה המערבי גובל בעיירה בה.
גודל התחום המוניציפלי של גריון הוא 15.22 קמ"ר.
בעיירה מתגוררים (נכון לדצמבר 2012) 1,202 תושבים.
במהלך 10 השנים האחרונות האוכלוסייה הידלדלה ב-15.2%.
הסיבה העיקרית להידללות היא הגירה שלילית, אך גם מאזן הלידות והפטירות בעיירה שלילי.
87.6% מהאוכלוסייה הם דוברי צרפתית, 4% דוברי גרמנית, 3.2% דוברי אנגלית ו-19 אנשים דוברים איטלקית.
27% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים והשאר אזרחי שווייץ.
28.2% מהתושבים הם ילידי גריון, 31.2% הם ילידי קנטון וו, 17.1% הם ילידי אזורים אחרים בשווייץ ו-23.5% נולדו מחוץ לשווייץ.
דרך הגישה הראשית לכפר היא בכביש היוצא מהעיירה אולון ודרך וילאר-סור-אולון.
קיימת דרך נוספת, צרה יותר, העולה מהעיירה בה (Bex).
ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת על ידי החלפה לרכבת ה-TPC בתחנת בה (Bex), לקו BVB (בה-וילאר-בריטיי).
בסוף מלחמת העולם השנייה הסתתר בכפר האדמו"ר מסאטמר ויהודים רבים משווייץ הגיעו לכפר לשהות שם או להיפגש עמו.
כיום לא מתגוררים בכפר יהודים כלל.
גריזון קטן (שם מדעי: Galictis cuja) הוא מין ממשפחת הסמוריים החי בטבע רק בדרום אמריקה וקרוב לגריזון הגדול, חברו היחיד לסוג.
Galictis cuja cuja - מצוי בדרום בוליביה, מערב ארגנטינה ומרכז צ'ילה
Galictis cuja furax - מצוי בדרום ברזיל, צפון מזרח ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי
Galictis cuja huronax - מצוי בדרום מרכז בוליביה ומזרח ארגנטינה
Galictis cuja luteola - מצוי בדרומה של פרו ובמערב בוליביה
הגריזון הוא בעל גוף מוארך, רגליים קטנות וצבעי פרווה שחור-לבן.
הראש כהה ובקצהו כתם לבן שמשתרע אחורה עד אמצע הצוואר.
הם חיים בעיקר לאורך דרום אמריקה בהרים עד גובה 4,200 מ', ביערות, לאורך שפכי נהרות, ערבות ואף בקרבה ליישובים ושדות חקלאיים.
הם ניזונים ממיני מכרסמים, עופות, לטאות נחשים וצפרדעים.
הם טורפיהם העיקריים של מיני הקביה (חזיר ים).
לעיתים הם נכנסים למאורות של טרפם ואחרי שהם הורגים אותו משתלטים על המאורה.
תפוצתם רחבה והם אינם בסכנה.
גריזון גדול (שם מדעי: Galictis vittata) הוא מין של סמור דרום ומרכז אמריקאי בעל צבעי שחור-לבן מהסוג גריזון.
לגריזון רגליים קטנות, צוואר ארוך וזנב קצר עבה.
הוא גדול מקרובו - גריזון קטן, אך מראיהם מאוד דומה.
תחתית הראש והזנב כהים ושחורים ביותר ומתחת לגוף כהים יותר.
החלק העליון של הראש ומטה עד קצה האוזניים לבנים ומעבר להם פס לבן לאורך הצוואר.
החלק העליון של הפרווה לבן-אפרפר.
לגריזון רגליים חזקות היכולות לרוץ הרבה.
הם חיים בעיקר על הקרקע וגם יודעים לטפס ולשחות.
הם חיים בבדידות וצדים במשך היום ורק לעיתים נדירות בלילה.
בדרך כלל הם ישנים במאורה מתחת עץ או בין סלעים ונקיקים.
טרפו מורכב מיונקים קטנים, עופות, דגים ודוחיים.
הם מרחרחים בחיפוש אחר טרף וכשמוצאים הם אורבים לטרפם ותוקפים אותו מאחור.
גריזון (שם מדעי: Galictis) הוא סוג של סמוריים אמריקאים המזכירים מעט סמור גדול ומפוספס בשחור ולבן.
הגריזונים חיים בטבע מדרום מקסיקו עד לקצה ארגנטינה וארץ האש.
הם חיים בערבות עשב בעיקר ומבלים במחילות באדמה.
צבעיהם הבולטים מרמזים לטורפים שהם קשוחים ותוקפניים.
גריגוריס קסטנוס הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהלאס ורונה בהשאלה מסלרניטנה ובנבחרת קפריסין.
הוא החל לשחק באקדמית הנוער של אנוסיס נאון פראלימני, ובשנת 2014 עבר לאקדמית הנוער של יובנטוס.
ב-18 בינואר 2017 הושאל לפסקארה עד לסיום העונה.
ב-26 ביולי 2017 הושאל לזולטה ורכם מליגת העל הבלגית.
ב-28 במרץ 2015 ערך קסטנוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 0–5 לנבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות יורו 2016. בנובמבר 2020 הוא כבש צמד ובכך הבטיח ניצחון הנבחרת על לוקסמבורג.
גריז היא תוכנית טלוויזיה, ששודרה בערוץ 2 ברשת, שבמסגרתה חיפשו אחר השחקנים לתפקידים הראשיים של דני וסנדי במחזמר "גריז", שבו יככבו הזוכים במקומות הראשונים.
התוכנית הייתה מבוססת על פורמט התוכנית של Grease: You're the One That I Want" ,NBC", והנחה אותה אבי קושניר.
לאחר סיום צילומי התוכנית, החלו הזוכים בה, רויטל זלצמן ושחר ישי, בחזרות למחזמר לצד שחקנים נוספים, אולם לאחר שלושה שבועות של חזרות הוחלט לגנוז את הפקת המחזמר.
בדומה למחזות זמר נוספים, שהופקו בשידור חי על ידי רשת "NBC", ההפקה לקחה אלמנטים ושירים מהעיבוד הבימתי והקולנועי של "גריז", וכן הוסיפה שירים נוספים שלא היו בהם.
במאמץ לחקות את "האנרגיה" הבימתית, שילבה ההפקה קהל חי שליווה את השידור.
האירוע שודר מאולפני האחים וורנר בברבנק, קליפורניה.
הביקורות לשידור החי היו חיוביות, עם שבחים מיוחדים לאווירה ולסגנון ההפקה שאפפה את המופע, כמו גם להופעתם של השחקנים, במיוחד להופעתה של הדג'נס כבטי ריזו - האירוע הוקדש לזכרו של אביה של הדג'נס, שמת מסרטן יום לפני השידור.
השידור היה מועמד לעשרה פרסי אמי לבידור בפריים טיים, וזכה בסך הכל בחמישה מתוכם, כולל קטגוריית "תוכנית הספיישל המצטיינת ביותר".
ב-28 באפריל 2014, רשת "פוקס" הודעה שהיא תפיק בשיתוף פעולה עם חטיבת הטלוויזיה של פראמאונט עיבוד למחזמר "גריז" שעלה לבמות בשנת 1971, שישודר בשידור חי בשנת 2015. הכרזה זו באה בעקבות עיבודים מוזיקליים דומים ששודרו בשידור חי והופקו על ידי רשת "NBC", כמו "צלילי המוזיקה לייב!" ו"פיטר פן לייב!".
ב-17 בינואר 2015, "פוקס" הודיעה רשמית שג'וליאן האף לוהקה לדמותה של סנדי יאנג ושונסה הדג'נס לוהקה לדמותה של ריזו וששידור החי של המחזמר ישודר ב-31 בינואר 2016. המגזין אנטרטיינמנט ויקלי דיווח שאף על פי שהעיבוד התעתד לעלות לשידור בקיץ 2015, שידורו התעכב בשל קשיים בתהליך הליהוק.
ב-28 במאי 2015, הוכרז שקיקי פאלמר תצטרף לעיבוד החי בדמותה של מרטי מארצינו, חברת "הנערות בוורוד".
ב-9 ביולי, הוכרז שארון טבייט לוהק לתפקיד הראשי כדני זוקו, ושקרלוס פנה לוהק לדמותו של קניקי.
ב-30 בספטמבר 2015, הוכרז שקארלי ריי ג'פסן, קת'ר דונהיו ודייוויד דל ריו יגלמו את דמויתיהם של פרנצ'י, ג'אן ופאצ'י, בהתאמה.
ב-6 בנובמבר הוכרז שג'ורדן פישר, אנדרו קאל ואיווט גונזלס-נאצר יגלמו את דמויתיהם של דודי, סאני וצ'ה-צ'ה, בהתאמה.