tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רשת מכללות אורט משקיעה משאבים גדולים בפיתוח הקשרים עם התעשייה, לפתיחת 'כיתות מפעליות' בשיתוף חברות וארגונים מובילים.
ב'כיתות המפעליות', תלמידים וסטודנטים לומדים בנוסף לתוכנית הלימודים תכנים המותאמים לצורכי החברה, ובנוסף הם זוכים לליווי החברה לאורך כל תקופת הלימודים.
ליווי זה כולל בין היתר מלגות קיום וסיוע לימודי, ובגמר הלימודים הם משתלבים על פי רוב בעבודה בחברה.
בין השותפים ניתן למצוא חברות כגון: אל על, אלקטרה, רכבת ישראל, התעשייה האווירית, חברת החשמל, מלונות דן, ישקר, רפאל, בתי הזיקוק, אלביט, אל-אופ, תמי דשנים ועוד.
החל משנת 2009 החלו להירקם שיתופי פעולה של הרשת עם מערכות חינוכיות בעולם.
הושקו מיזמי מחקר בינלאומיים, ונערכו תוכניות פיתוח והטמעה בשיתוף האיחוד האירופי, מוסדות בין לאומיים וממשלות בעולם.
המרכז למחקר ולפיתוח של רשת אורט ישראל הפך לשותף בולט במיזמי חינוך בינלאומיים מהשורה הראשונה: ייצוא שירותי ניהול, פיתוח תוכניות לימודים, הטמעה והכשרת צוותי הוראה וניהול מכל העולם, המגיעים לישראל לסמינרים מקצועיים, מותאמים לצורכי המדינות השונות.
לפעילות הבינלאומית של אורט שלושה היבטים:
שיתוף פעולה בינלאומי עם מערכות חינוכיות ובתי ספר חדשניים בעולם למפגשי היכרות עם תחומים ומגמות חדשניות
שותפות במיזמי מחקר, פיתוח והטמעה בין לאומיים, המהווים גם בסיס לפיתוח תוכניות לימודים חדשות בישראל
ייצוא שירותי חינוך, פיתוח חינוכי ופדגוגי מבית היוצר של הרשת למערכות חינוך בעולם.
במהלך השנים האחרונות הרשת יזמה והובילה הצעות למיזמים שונים באיחוד האירופאי, בכללם שיתופי פעולה עם גופים אירופאים שונים ומענים ייחודיים לקולות קוראים.
הרשת משתפת פעולה עם מרכז עופרי, במשרד החוץ לתיאום ביקורי משלחות מכל העולם, המגיעות לישראל לצורך בחינת שיתופי פעולה אסטרטגיים עתידיים, בישראל.
מטרת פעילות זו היא לחשוף את פועלה הפדגוגי והחינוכי הנרחב של הרשת, כבסיס לשיתופי פעולה עתידיים בתחום החינוך.
בשנים האחרונות התרחבה עשייתה של הרשת בייצוא ידע פדגוגי חינוכי בהוראת מדעים וטכנולוגיה המבוסס על תוכנית "iSTEAM".
הרשת הובילה הכשרות מקצועיות לצוותי ניהול, הוראה וחינוך מכל העולם שעסקו בפדגוגיות חדשניות להוראת מדעים וטכנולוגיה; הכשרה תעסוקתית בנושאים טכנולוגיים; שילוב כלים דיגיטליים בתהליכים לימודיים ופדגוגיים ועוד.
בארצות הברית אורט ישראל פועלת תחת המותג "Israel Sci-Tech Schools Network".
אורט מפעילה את מחלקת אורטוב לחינוך ערכי, הפועלת בעשרות מבתי הספר של הרשת להעמקת החינוך הערכי, החברתי והרב תרבותי בבתי הספר, ומסייעת בפעילויות רשתיות ובין-אזוריות ובאירועים שמיועדים להעמיק את ההזדהות עם הרשת ואת אקלים בתי הספר.
המחלקה מסייעת לבתי הספר לקדם ולפתח יוזמות התנדבותיות בית ספריות המותאמות לקהילה הסובבת ולאוכלוסיית בית הספר כמו: שומרי מסך, מחוברים ע"ש עוזי שטיינברג, מיזם המילה הטובה, תכנית מסבירים צעירים,שהיתה ועודנה יוזמה ראשונה מסוגה, המחברת חינוך ודיפלומטיה ציבורית ועוד.
כמו כן, מקדמת המחלקה מיזמים רשתיים חברתיים רחבי היקף, מקדמת תוכניות לאקלים חינוכי מיטבי ותוכניות רב תרבותיות בדגש על קידום מורשות כבסיס מיטבי ומכבד לשיח רב תרבותי חברתי בו לכל המגזרים מקום.
אורטוב מסייעת בהטמעת ערכי המעורבות החברתית והתנדבות בבתי הספר של הרשת לקראת הבגרות החברתית.
בשנת 2016 הוענק לרשת אורט "עיטור האור" של "הקרן לרווחת נפגעי השואה" על פועלה בקרב ניצולי השואה במסגרת פעילות אורטוב במיזם "מחוברים".
באמצעות השקעה במיזמים חברתיים ובמלגות לסטודנטים, אורט פועלת לחזק את הפריפריה הגאוגרפית והחברתית של ישראל.
המיזמים של אורט למעורבות בקהילה כוללים שיתופי פעולה עם הג'וינט, קרן יד הנדיב, גוגל ישראל, החברה למתנ"סים וארגונים נוספים.
הרשת מטפחת את הזיקה למורשת הלאומית והתרבותית בקרב תלמידיה ועובדיה מכלל המגזרים באמצעות תוכנית לימודי מורשת ואת חשיבות הדו-קיום בין יהודים לערבים במיזמים כמו "גשרים לשלום" ו"חיים משותפים" Hangout for Peace בשיתוף עם מרכז פרס לשלום וחברת גוגל ישראל.
יהונתן יהודאי (נולד ב-4 במרץ 1985 בהרצליה), ידוע גם בשם הבמה אורטגה (לעיתים כ-OTG וגם כ-OT CRACK) הוא זמר וראפר ישראלי.
בשנת 2003 החל את דרכו בתעשיית המוזיקה הישראלית, בהרכב IMF, והופיע איתו בתוכנית "עסק שחור".
בוגר ומרצה במכללת מנשר לאמנות
כאשר זכה בתחרות הפריסטייל (מבוססת אלתורי ראפ) - מוטומיוזיק, הוציא לאור את השיר הראשון שלו "פאף 2003".
בתיכון שר את שיר הסיום ביחד עם דן שגב ואסף לוקסמבורג, לאחר מכן חבר להרכב ההיפ הופ הקולקטיבי "פי.
טרופרז", בו היו חברים גם לוקץ', נועה פארן, קלין ופלד.
בהנהגת גדי חינקיס הוציא לאור ההרכב אלבום אחד, "מתוך הזוהמה".
מאוחר יותר שיתף ההרכב פעולה עם להקת הדג נחש באלבומם "בעזרת הג'אם" בשיר "להביא את המכה" שמכר למעלה מ-20,000 עותקים וזיכה את אורטגה וחברי ההרכב באלבום זהב על ההשתתפות בו.
מאוחר יותר באותו קיץ כאשר התאחדו חברי שבק ס' באופן רשמי באמפי פארק רעננה הוזמנו פלד ואורטגה לחמם ולפתוח את המופע המדובר.
ב-2007 הוציא לאור הצמד את אלבומם "ממשיכים לבעוט" בלייבל היי פייבר.
בעקבות הצלחתו הצטרף לסיבוב ההופעות של הלהקה סוליקו בארצות הברית כחימום ללהקת הבלקן ביט בוקס.
לאחר החזרה לישראל, בתחילת 2008 לוהק אורטגה לתוכנית הנוער "רעש" בערוץ המוזיקה 24 בתור מנחה פינת ההיפ הופ למשך שתי עונות של התוכנית.
במהלך העבודה המשותפת על האלבום השני של הצמד פלד ואורטגה, החליטו השניים לפנות לדרכים שונות, ורק בשנת 2010 יצא אלבומם השני "משלוח מיוחד" להורדה באינטרנט.
ב-2012 סיים את לימודיו במחלקת הכתיבה במנשר לאמנות.
כאמן סולו הוציא לאור אורטגה חמישה מיקסטייפים, ארבעה אלבומים ומיני-אלבום אחד.
בשנת 2009 פרסם את המיקסטייפ "אורטגה המיטב־2003-2009", שכלל שירים ישנים בהם השתתף.
בסוף שנת 2009 הוציא לאור את המיקסטייפ "04:47", בהפקת בורגור (אסף בורגור - BORGORE) שהיה הפרויקט העצמאי הראשון שלו, במופע השקה גדוש במועדון ברזילי, ושיתף פעולה עם שירי מימון בשיר לפרויקט בינלאומי.
בסיום 2010 הוציא מיקסטייפ נוסף "OTG MIXTAPE 2010".
בשנת 2011 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "סנדוויץ' פועלים".
השיר מתוך "סנדוויץ' פועלים", "תירגע חבר" בו הוא מארח את קוואמי נכתב לעיתונאי ואיש המוזיקה יוני שרוני.
באותה שנה יזם אורטגה את הקמת תחנת הרדיו האינטרנטית מאדמאן אף.אם שמוקדשת למוזיקה שחורה ומוזיקת שוליים, במסגרת שיתוף פעולה עם מוסד ההיפ-הופ המקומי הוותיק מאד מאן בבעלות צ'ולו.
התחנה הייתה פעילה עד שנת 2013 ושימשה בית לאמנים וותיקים וחדשים להשמיע את קולם.
בשנת 2011 שיתף פעולה עם סקאזי בשלושה שירים באלבומו - MY WAY שזכה להפצה בינלאומית בקהילת המוזיקה האלקטרונית.
בנוסף השתתף בסיבוב הופעות שני בארצות הברית לקהילה היהודית בלוס אנג'לס בשיתוף ראפרים מקומיים.
בשנת 2012 הציג ביחד עם שי 360 וטונה את ההרכב "שאטגאנז" (ש'.א'.ט' - ראשי תיבות של חברי ההרכב) בפרויקט "סוף עונת החרוזים" (בהפקת טונה) שמבוסס על סימפולי שירים ישראלים לעיבודי ראפ מודרני.
בשנת 2013 הוציא אורטגה מיקסטייפ נוסף בשם "קראקספקטיבה" בו הוא מארח את די ג'יי ג'ובי.
רוב האלבום מורכב משירי רמיקס שעשה לאמנים שונים בסצנה כגון אקסום, שבק ס', לוקץ' וכו'.
במיקסטייפ זה אורטגה מארח את אמן ההיפ הופ פישי הגדול, הראפר לוקץ', ונוספים.
בשנת 2013 הוציא את השיר "רק לעלות רמיקס" יחד עם קפה שחור חזק, סולג'י וראף שעבר את רף המיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2014 חבר אורטגה חזרה לפלד, כהן את מושון ואקסום חברי הרכב הקבינט לשיר בשם "ק.ב.י.נ.ט" ומופע משותף שסימל את האיחוד של ההרכב לקראת פרויקט משותף.
בשנת 2015 הוציא את אלבומו השני "החיים על פי אורטגה" בלייבל היי פייבר הפקות.
ובשנת 2016 הוציא את אלבומו השלישי "החיים על פי אורטגה חלק ב" בלייבל היי פייבר הפקות.
בשנת 2020 הוציא את המיני-אלבום "ג'וני בידוד".
את האלבום הקליט אורטגה במהלך סגר בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
בחודש דצמבר של שנת 2020 הוציא את אלבומו הרביעי "זהב שחור" שבו שיתף פעולה עם אמנים שונים כגון טונה, כהן, שירה גבריאלוב, עמית שגיא, אופירי.
במהלך הקריירה שיתף פעולה והופיע אורטגה עם אמנים והרכבים רבים כגון הדג נחש, גיא מר, סולג'י, פלד, קוואמי, אקסום, לוקץ', סקאזי, שירי מימון, כהן@מושון, סגול 59, שי 360 ונוספים.
אורטה סן ג'יוליו (באיטלקית: Orta San Giulio) היא עיירה (קומונה – comune) בנפת שבמחוז פיימונטה שבאיטליה.
העיירה כלולה בקטגוריית הערים היפות ביותר באיטליה (באיטלקית: I Borghi piu belli D'Italiaa).
החלק הראשון של שמה של העיירה "אורטה" גזור מהביטוי הלטיני "Hortus Conclusus", שפירושו "גן סגור".
מקור החלק השני של השם "סן ג'וליו" באגדה, לפיה על האי שמול העיירה חיו דרקונים.
בשנת 390 לספירה הגיע ג'וליו מ-נוברה (שמאוחר יותר קיבל את התואר סן ג'וליו, כלומר הקדוש ג'וליו).
ג'וליו חתר בעצמו לאי על-גבי הגלימה שלו וגירש את הדרקונים.
כאות תודה לגבורתו ופעולתו, האי וגם העיירה נקראו על-שמו.
העיירה ממוקמת על החוף המזרחי של אגם אורטה, על חצי אי קטן החודר לתוך האגם.
היא ממוקמת כ-85 קילומטרים צפונית מערבית למילאנו, כ-130 ק"מ צפונית-מזרחית לטורינו ו-50 ק"מ צפונית לעיר הנפה נוברה.
המרחק לסטרזה, עיירה על שפת אגם מאג'ורה הסמוך בכיוון מזרח, מסתכם בכעשרים ושמונה קילומטרים.
הקיץ באורטה סן ג'וליו חם למדי, ובחורף קר.
החודש החם ביותר הוא יולי ובו ממוצע הטמפרטורות עומד על 27 מעלות צלזיוס ביום, ו-18 בלילות, החודשים הקרים ביותר הם דצמבר וינואר, ובהם ממוצע מידות החום בימים עומד על 7 מעלות, ומינוס מעלה אחת בלילות.
בנובמבר כמות המשקעים הרבה ביותר, והחודש השחון בשנה הוא פברואר.
ממוצע כמות המשקעים השנתית עומד על 1,641 מילימטר, כולל גשם ושלג.
מספר ימי השלג הממוצע בשנה מסתכם ב-20.1.
ההר הקדוש – סקרו מונטה
ההר הקדוש של אורטה (באיטלקית: Sacro Monte di Orta) נמצא בחלק הדרומי של העיירה, ומשקיף בנוף פנורמי על העיירה ועל האגם מגובה של 386 מטר.
ההר הוכר ב-2003 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, ביחד עם 8 הרים קדושים אחרים בצפון איטליה, לפי סעיפים 2 ו-4. על ראש ההר בנויה כנסייה משנת 1590, הכוללת עשרים קאפלות.
פסלים גדולים מספרים את סיפור חייו של פרנציקוס הקדוש מאסיזי.על המורדות ומסביב משתרע פארק.
האי סן ג'וליו – סן ג'וליו (אי) הוא אי קטן, במרחק של כ-400 מטרים מחופה של אורטה סן ג'וליו.
סן ג'וליו הוא האי היחיד הקיים באגם.
הגעה לאי אפשרית בשייט מהמרינה הסמוכה לפיאצה מוטה בעיירה.
סביב האי מתפתלת דרך המכונה "דרך השקט", ולאורכה פזורים שלטים עם טקסטים המעודדים שקט.
על האי בנויה הבזיליקה של סן ג'וליו, ובה ציורי פרסקו ודוכן הטפה מעוטר העשוי משיש.
לצד הבזיליקה מתקיים מנזר של נזירות, המקדישות את חייהן לתפילה, לתיקון ושיחזור ריקמה וגובלנים עתיקים.
כנסיות – בעיירה מספר כנסיות עתיקות, ביניהן סנטה מאריה אסונטה (Santa Maria Assunta) מ-1482, שנבנתה מחדש במאה ה-18 וממנה נשקף נוף לאגם.
מוזיאון אתנוגרפי וכלי נשיפה – במרחק קצר מהאגם, בעיירה קווארנה תחתית (Quarana Sotto) – נמצא מוזיאון אתנוגרפי של האזור, ובו גם תצוגה גדולה של לכלי נשיפה.
העיירה היא מקום לאירועי תרבות מודרניים, תערוכות אמנות עם תצוגות קבועות בפלאצו פינוטי אומברטיני, ותערוכת פרחים, המתקיימת באביב בפיאצה מוטה.
בחודשי יוני נערך באי סן ג'וליו פסטיבל קוזיו (Cusio) בסגנון מוזיקת ימי ביניים וכלי הקשה, בו לוקחים חלק משתתפים ממדינות רבות מהעולם.
ימי שוק אזוריים נערכים בפיאצה מוטה בכל יום רביעי בשבוע.
ניתן להגיע לאורטה סן ג'וליו באוטובוס ציבורי בקווים 12, 52, מהעיר אינטרה (Intra), שליד אגם מאג'ורה, מרחק של כ-30 קילומטרים מהעיירה.
אפשר לשלב נסיעה באוטובוס עם שייט במעבורת, אך בשילוב כזה זמן הנסיעה מתארך.
רכבות מגיעות לעיירה מעיר הנפה המרכזית נוברה (Novara).
זמן הנסיעה מסתכם בכ-50 דקות.
קיימת אפשרות להגיע ברכבת ממילאנו דרך נוברה.
זמן הנסיעה מ-מילאנו ארוך הרבה יותר, עקב המרחק.
מעיירות סביב אגם אורטה אפשר להגיע לאורטה סן ג'וליו בשייט מעבורות.
אורחים לרגע הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של מאיה קניג משנת 2012.
הוריה של ליבי (אליה ענבר) נפרדו כשהייתה ילדה קטנה והיא עוברת עם אמה להתגורר באמריקה.
הסרט מתחיל כשליבי בת שלוש עשרה.
אמה שולחת אותה לגור עם אביה שאול (גור בנטביץ') המתגורר בישראל, אותו לא ראתה מזה שנים רבות.
לאט לאט מתברר לליבי ששאול אביה הוא חסר בית וחסר פרנסה.
שאול מנסה להמציא פטנטים, שכולם קשורים בסיגריות ובעישון ובינתיים לא הצליח לשווק אותם.
ליבי מגיעה לישראל כשנפתחת מלחמת לבנון השנייה ושאול הוגה רעיון: הם יתחזו לפליטים מהצפון ויתגוררו אצל משפחה בירושלים.
הם מספרים שהם פליטים ממושב בצפון הארץ, והם אכן מאומצים על ידי גידי (צחי גראד) והלית (סלעית אחי-מרים) ובנם החייל (ארד ייני), המתגוררים בווילה בעין כרם.
במהלך הסרט נרקמת מערכת יחסים בין האב לבת וביניהם לבין משפחתם המאמצת.
הסרט הופק בשיתוף קרן הקולנוע הישראלי, המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים, הקרן לעידוד הסרט הישראלי.
זהו סרט הביכורים של מאיה קניג והסרט הראשון שמתרחש על רקע מלחמת לבנון השנייה.
כוכבת הסרט, אליה ענבר, הייתה בת שלוש עשרה בזמן הצילומים, כמו ליבי, הדמות אותה היא מגלמת וכמוה היא נולדה בישראל ועברה עם הוריה להתגורר בארצות הברית.
קניג מספרת על הרעיון לסרט בריאיון לאבנר שביט מוואלה:
אבנר שביט בחר באליה ענבר לאח מחמש השחקניות החמות של הקולנוע הישראלי והוא כתב על הסרט:
שביט כתב על הסרט אחרי הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל הקולנוע ירושלים:
עופר ליברגל כתב על הסרט באתר סריטה:
הפקת הסרט עלתה 2,100,000 שקלים, הוא מכר בישראל 6,200 כרטיסים והגיע להכנסות של 235,600 שקלים בישראל.
הוא השתתף בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, הוקרן בפסטיבל פאלם ספרינגס, ונרכש להפצה בארצות הברית; כמו כן השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ופסטיבל בוסן בקוריאה הדרומית.
שם השחקן שם הדמות גור בנטביץ' שאול אליה ענבר ליבי צחי גראד גידי סלעית אחי-מרים הלית ארד ייני הבן החייל שמעון מימרן אבנר סיגל ערד אינבר רוני קובן תמר בנטביץ'
אורט תל נוף הוא בית ספר תיכון טכנולוגי של רשת החינוך אורט, הפועל בהנחיית חיל האוויר ומשרד הכלכלה.
בית הספר משלב לימודים תיכוניים, לימודי מקצוע טכני ועבודה מעשית.
הוא שוכן בשטח בסיס חיל האוויר תל נוף וכפוף לפיקודו של מפקד יחידת האחזקה האווירית 22 (יא"א 22).
בית הספר נוסד בשנת 1971, בשיתוף פעולה בין משרד הרווחה, רשת אורט וחיל האוויר לשם הכשרת תלמידים ביחידה יא"א 22 (שמפקדה משמש יו"ר ועד המנהל) במטרה להכשירם כטכנאים לשירות במערך הטכני של חיל האוויר.
בתחילת דרכו מנה בית הספר שתי כיתות שתלמידיהן למדו בצריפים ישנים.
את המקצועות הכלליים לימדו מורים אזרחים ואת המקצועות הטכנולוגיים/תעופתיים לימדו מדריכים של חיל האוויר.
בשנת הלימודים השנייה קיבלו החניכים שכר עבור עבודה שביצעו ביא"א 22 כחלק מתהליך ההכשרה המקצועית.
בשנת הלימודים האחרונה ניגשו התלמידים לבחינות גמר של משרד התמ"ת המזכות ב-12 שנות לימוד ובתעודת שלב מקצועי של חיל האוויר.
בתחילות שנות ה-90 חל שינוי בתפיסה הייעודית של בית הספר.
שילוב לימוד מקצוע טכנולוגי אטרקטיבי שנקבע בהמלצת מטה וצרכי חיל האוויר.
החל תהליך ומיון וקליטת תלמידים איכותיים, התווספו שעות לימוד רבות במטרה להכין את התלמידים לבחינות בגרות המאפשרות המשך לימודים במסלול לתואר טכנאי והנדסאי, רמת ההוראה עלתה וההישגים החלו להיראות.
תלמידים מצטיינים נשארו בבית הספר, החלו את לימודי הטכנאים והמשיכו ללימודי הנדסאים במכללות של רשת אורט באזור מגוריהם.
בשנת 1981 הונחה אבן הפינה למבנה בית הספר החדש והחל משנת 2002 החל תהליך העצמת בית הספר ותלמידיו, המגמות המקצועיות והצבאיות, נבנה בניין לימודים חדש שהחליף את הצריפים, הוקמו מעבדות המצוידות במיטב המכשור, הוטמעו תהליכים לשיפור מתמיד בהישגי התלמידים ואושרה פתיחתה של מכללה עצמאית להכשרת טכנאים והנדסאים עבור הבוגרים.
בית הספר מפעיל מגוון רחב של פעילויות חינוכיות ערכיות ובמיוחד בכל הקשור לזהות ומורשת יהודית.
במסגרת פעילויות אלה הושם דגש על הנחלת זיכרון השואה והגבורה וחקר השואה, יציאת משלחת למסע שורשים בפולין, תוכנית שנתית למניעת אלימות ושימוש באלכוהול, נהיגה מונעת ועוד.
ארגון FIrst הוקם בשנת 1994 במטרה לחשוף את בני הנוער מכל העולם ליישומים טכנולוגיים מדעיים, לעודד את תחושת היצירה, לגלות את תחום ההנדסה ולבחור בו כמקצוע לעתיד.
הארגון מקיים תחרות שנתית לבניית רובוטים גדולים הנדרשים לבצע מספר משימות המשתנות מדי שנה.
כל בית הספר תיכון בעולם המשתתף בתחרות חייב לחבור לתעשייה שתספק תמיכה מקצועית ומהנדסים שילוו את התלמידים לאורך הפרויקט, יהוו מודל לחיקוי ומקור למוטיבציה מקצועית.
חברות רבות בארץ ובעולם מתגייסות למשימה זו ומשתפות פעולה מתוך הכרה בחשיבות הנושא.
כחלק משיתוף הפעולה בין בית הספר ליחידת האחזקה האווירית, החל משנת 2004 משתתף בית הספר בתחרות First ולוקחים בה חלק התלמידים ואנשי היחידה מתחומי ההנדסה והייצור אשר יחד בונים רובוט בפרק זמן של שישה שבועות בלבד.
בית הספר ויא"א 22 זוכים להערכה רבה מארגון First ישראל בשל ייחודו של הקשר בין התלמידים והמנחים ביחידה, איכות הרובוטים שנבנו במהלך השנים וההישגים בתחרויות בישראל ומחוצה לה.
שם קבוצת בית הספר הוא סינדרלה 1942.
כיום בית הספר מונה 460 תלמידים בתיכון ועוד כ-50 תלמידים במכללה הטכנולוגית, מוכשרים (שלב 7) למקצועות חיל האוויר: מבנה מטוס, חשמל ציוד קרקע, מכונאות ציוד קרקע, מנועי סילון, מכונאי יסעור וחשמלאי יסעור.
ביא"א 22 ובבסיס תל נוף רוכשים ניסיון מעשי ונחשפים לאופי העבודה בחיל.
מצוידים בידע טכנולוגי והכשרה מעשית עשירה, ולאחר שלקחו חלק בפעילות חינוכית ערכית ותרמו לקהילה - מגיעים בוגרי בית הספר לשירות בצה"ל בכלל ובחיל האוויר בפרט.
בבית הספר לאחר סיום כיתה יב, ניתן ללמוד שנתיים נוספות (יג יד) על מנת לאפשר לאנשי תל נוף לרכוש תואר מתקדם בחשמל ומכונות.
קריית החינוך "אורט יובלי אריאל" היא בית ספר אזורי שש-שנתי על-יסודי, הכוללת בתוכה חטיבת ביניים (ז'-ט'), חטיבה עליונה (י'-י"ב) ומכללה להנדסאים (י"ג-י"ד).
בית הספר התיכון נוסד באריאל בשנת 1979 תשל"ט בשם "מקיף אריאל".
בשנת 1996 תשע"ו נוספה לתיכון חטיבת הביניים "היובל".
שני מבני בית הספר מצויים באזורים שונים באריאל.
איחוד בית הספר המקיף עם חטיבת הביניים נעשה בתמיכת רשת אורט בשנת 2008, ובעקבות כך הוסב שמה של הקריה החינוכית לשם "אורט יובלי אריאל".
שני הקמפוסים, החטיבה העליונה וחטיבת הביניים, מהווים איחוד בין שני בתי ספר שפעלו בעיר עד לשנת 2007: בית ספר "מקיף אריאל" (6 שנתי) ובית ספר "היובל" – (חטיבת ביניים צומחת).
רשת אורט מנהלת ומתפעלת את כל מערך החינוך העל יסודי באריאל.
אורט פועלת במסגרת קריית חינוך שש-שנתית "אורט יובלי אריאל" בה משולבת חטיבת הביניים היובל.
על פי המתווה (שבוצע על ידי אורט, עיריית אריאל, משרד החינוך וארגוני המורים), אוחדו בית הספר התיכון המקיף וחטיבת הביניים היובל למוסד אחד, הכולל במסגרתו את כל תלמידי שכבות ז' – י"ב.
בשנת הלימודים תשנ"ז זכה מקיף אריאל תחת ניהולה בפרס החינוך מטעם משרד החינוך.
ב-2025 הודיעו עיריית אריאל כי אזור הקמפוס של חטיבת הביניים יוחלף לרשת המכללות "עתיד" ויוקם בו בית ספר שש שנתי, ולעומת זאת בקמפוס התיכון תישאר רשת אורט ויוקם שם בית ספר שש-שנתי נפרד.
הייחודיות של קריית חינוך "אורט יובלי אריאל" מתבטאת בקיום פעילויות לימודיות והתנדבותיות ענפות.
החל מכיתה ז' התלמידים מגיעים לאוניברסיטת אריאל למטרות לימודיות וחווייתיות.
בנוסף, נערכות תחרויות בית ספריות וכן ארציות כמו תחרות אסטרונומיה על שם אילן רמון וחידון ארצי בערבית ומזרחנות.
בחטיבת הביניים "אורט יובלי אריאל" קיימת תוכנית התמחויות אשר נמשכת שלוש שנים ובמסגרתה התלמידים מתנסים במגוון רחב של מקצועות, כגון: תקשורת, ספורט, מדעים, אומנות, תיאטרון וסיירות.
בחטיבת הביניים 20 כיתות, כ־521 תלמידים.
כל תלמיד נדרש ללמוד מקצוע הרחבה אחד לפחות, בהיקף של 5 יח"ל.
בתהליך השיבוץ מבררים עם כל תלמיד את העדפותיו ובונים לכל אחד ואחת הרכב המותאם עבורו/ה תוך ייעוץ אקדמי.
מסלול עתודה - הנדסת ביוטכנולוגיה (10 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
מסלול עתודה - הנדסת מכטרוניקה (10 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
מסלול שוחרות טוב"ה - הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים (10 יח"ל, ומבוא מדעי)
תקשורת וניו מדיה (10 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
יישומים גרפיים - במערכות תקשוב (5–10 יח"ל, ומבוא מדעי)
ערבית (5 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
מדעי החברה (5 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
פסיכולוגיה התפתחותית (5 יח"ל, ובנוסף מבוא מדעי)
תיאטרון (5 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
כלכלה וניהול עסקי (10 יח"ל, ובנוסף מקצועי מדעי בהיקף 5 יח"ל)
המקצועות המדעיים הנלמדים בהיקף 5 יח"ל כל אחד הם: כימיה, פיזיקה, ביולוגיה.
בחטיבה העליונה 19 כיתות בהן כ־721 תלמידים.
חטיבה על תיכונית - מכללת הנדסאים
החטיבה העל תיכונית נקראת גם "מכללת הנדסאים", בה לומדים חלק מהתלמידים שסיימו את 12 שנות לימודיהם.
המקצועות הנלמדים במכללה העל תיכונית הם הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים, בהתמחות מערכות אלקטרוניות.
בחטיבה העל-תיכונית שתי כיתות, כ־19 תלמידים.
תוכניות ופרויקטים מיוחדים בבית הספר
בכיתות ז' קיים פרויקט שורשים שמטרתו לימוד מעמיק על שורשי המשפחה והוקרתם.
בסוף הפרויקט מתקיים טקס בהשתתפותם של כל תלמידי השכבה ובהצגת כל עבודות השורשים.
בכיתות ח' במסגרת שיעורי של"ח וכעבודת סיום פרויקט יוצאים התלמידים לטיול גיחה, המתבסס על טהרת אחריות התלמידים וכולל לינת שטח, הקמת מאהל ובישול במהלך יומיים שלמים.
בכיתות ט' מתקיים פרויקט "בית הזיכרון" בו תלמידים מכיתות ט' מדריכים את תלמידי בתי הספר היסודי והעל יסודי באריאל ומחוצה לה בנושאים העוסקים בשואה והגבורה.
במהלך השנה נבחרים מדריכים מבין התלמידים.
הם מקבלים מידע חשוב והסברים על יהדות אירופה המסייעים בידיהם בהדרכתם בבית הזיכרון.
במסגרת תוכניות 'אורטוב' כל כיתה משכבה ט' נוטלת על עצמה מחויבות לקדם תרומה בקהילה ובכך לטפח את ערך הנתינה ולבסס את המעורבות בחיי הקהילה שבהתנחלות.
התייעלות אנרגטית – תוכנית בשיתוף חברת החשמל שמטרתה לטפח שימוש יעיל וחסכוני באנרגיה בכלל ובחשמל בפרט.
שומרי מסך – תוכנית שמטרתה קידום גלישה בטוחה והתמודדות עם בריונות ברשת.
אור ירוק – תוכנית בשיתוף עמותת 'אור ירוק' שמטרתה לטפח מודעות להתנהגות בטוחה בדרכים ולצמצום הקטל בדרכים.
Eye2Israel – תוכנית לטיפוח בני נוער כשגרירים צעירים שמטרתה לשגרר את ישראל הטובה והיפה באמצעות רשתות חברתיות.
מנהלים בקריית החינוך אורט יובלי אריאל
מנהל קריית החינוך הוא המנהל הכללי של 2 החטיבות והמכללה להנדסאים.
הוא מתווה את המדיניות הפדגוגית בהתאם לדרישות משרד החינוך ורשת אורט וכן את המדיניות המנהלית בכל חטיבה.
בנוסף, לכל חטיבה מנהל אשר מהווה גם סגן מנהל קריית החינוך.
המנהלים בקריית החינוך נכון לשנת 2024:
מנהלת קריית החינוך - אביגיל סאמין (2012-היום)
מנהלת החטיבה העליונה וסגנית מנהלת קריית החינוך - מאקה שרמן (2023-היום)
מנהל חטיבת הביניים וסגן מנהלת קריית החינוך - נתנאל אוזן (2023-היום)
מנהלת המכללה להנדסאים - פנינה קרדוש
מנהל אדמיניסטרטיבי - רם שילון
מנהלת אשכול הפיס - ילנה ליכטרמן
אורחן ספארוב (באזרית: Orxan Səfərov; נולד ב-10 באוגוסט 1991 בלנצ'ראן) הוא ג'ודוקא אזרי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
ספארוב מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית ארד משנת 2013 ומדליית כסף משנת 2017. באליפויות אירופה זכה בארבע מדליות; מדליית כסף משנת 2015, מדליית כסף משנת 2016, מדליית ארד משנת 2017 ומדליית זהב משנת 2020.
ספארוב השתתף פעמיים במשחקים האולימפיים; באולימפיאדת ריו 2016 התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג וסיים במקום החמישי לאחר ניצחון על אוטר בסטייב והפסד בחצי הגמר לילדוס סמטוב הקזחי, ובקרב על מדליית הארד לנאוהיסה טקאטו היפני.
באולימפיאדת טוקיו 2020 התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג והודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד בווזארי לירלאן סריקזאנוב הקזחי.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2014 גראנד פרי טביליסי 2014 גראנד סלאם באקו 2014 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות 2016 מאסטרס גוודלחרה 2021 גראנד סלאם באקו
אורט אמירים בית שאן הוא בית ספר מקיף שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) בעיר בית שאן בבעלות רשת אורט.
"אורט אמירים בית שאן" ממוקם ברחוב מוטה גור 3 בבית שאן.
סוג: חטיבת ביניים, חטיבה עליונה, סוג חינוך: רגיל, בפיקוח ממלכתי.
בבית הספר 568 תלמידים, הלומדים ב-25 כיתות.
חטיבת הביניים של בית הספר משולבת בתוכנית הרפורמה אופק חדש החל מ-1 בספטמבר 2011.
תלמידי הכיתות העל-יסודי של בית הספר משולבים בתוכנית הרפורמה עוז לתמורה החל מ-23 באוקטובר 2011.
בבית הספר כיתות חינוך מיוחד: הפרעות התנהגותיות/רגשיות קשות ליקויי למידה ר"ב.
בספטמבר 2019 מגמת מוזיקה על־אזורית חדשה נפתחה בקונסרבטוריון בבית שאן.
במסגרתה התלמידים ייגשו ל־10 יחידות לימוד בגרות במוזיקה.
חמישה בתי ספר מבית שאן ועמק המעיינות משתתפים במגמה זו כולל בית הספר "אורט אמירים".
במגמה יש למעלה מ־20 תלמידים.
רכז המגמה הוא דוד סולן, תושב רעננה שמגיע שלוש פעמים בשבוע ללמד את כיתות מגמת המוזיקה.
בשלב זה מדובר בתלמידי כיתות י' ו־י"א ובשנה הבאה תצטרף גם שכבת י"ב.
תוכנית החלל - התוכנית מוצעת בשלושה רבדים: רובד האטמוספירה והתעופה – לתלמידי כיתות ז', רובד מערכת השמש ולוויינים – לתלמידי כיתות ח' ורובד מסעות בחלל, החלל העמוק, תצפיות כוכבים גלקסיות והיווצרות היקום לתלמידי כיתות ט'.
אחוז הזכאים לתעודת בגרות בשנת 2016 עמד על 79.6%.
בית ספר מצטיין - דרג 1
בתחילת שנת הלימודים תשע"ט, הוענק לבית הספר "אורט אמירים בית שאן" בניהולה של מירב אלבז פרס בית ספר מצטיין – דרג 1 מטעם משרד החינוך, על קידום בהישגים הלימודיים, ערכיים וחברתיים.
במכתב שנשלח ממשרד החינוך להנהלת בית הספר אורט אמירים, נכתב : .
מגמת אלקטרוניקה - תחומים הנלמדים: הנדסת מכונות, אלקטרוניקה ומחשבים כדי להכשיר דור חדש של טכנאים המתמחים בתחום המכטרוניקה (הנדסת מכונות)
מגמת פיזיקה - לימודי פיזיקה בהיקף חמש יחידות לימוד בתיכון מחולקים לנושאים הבאים: כיתה י"א: בחינת בגרות בהיקף של שתי יח"ל בנושאים: מכניקה – תנועת גופים, כוחות וחוקי ניוטון, עבודה ואנרגיה, מתקף ותנע, כבידה, ואופטיקה וגלים חד־ממדיים.
כיתה י"ב – בחינה בגרות בהיקף של שלוש יח"ל בנושאים: חשמל ומגנטיות – אלקטרוסטטיקה, מעגלי זרם ישר, מקורות שדה מגנטי, השראה אלקטרומגנטית.
קרינה וחומר – התאבכות ועקיפה באור, מודל האטום, גרעין ורדיואקטיביות, האפקט הפוטואלקטרי.
מגמת תקשורת - לימודי המגמה משלבים לימודים עיוניים ומעשיים בהיקף של 5 יח"ל.
התוכנית מורכבת מ – 3 יח"ל עיוניות ו – 2 יח"ל מעשיות.
במסגרת הלימודים המעשיים, התלמידים מתנסים במגוון תפקידי ההפקה הדרושים ליצירת סרטים דוקומנטריים.
מגמת מדעי החברה - מקצוע הסוציולוגיה נלמד בהווה בהיקף של 2 יחידות לימוד כחלק ממקבץ של 5 יח"ל במדעי החברה.
המקבץ מורכב משתי חטיבות בהיקף של 2 יחידות לימוד בשני תחומי דעת הנכללים במדעי החברה (סוציולוגיה, פסיכולוגיה, כלכלה, מדעי המדינה) על פי בחירת בית הספר, ועוד 1 יחידת לימוד שהיא עבודת מחקר על סוגיה מתחום מדעי החברה.
מגמת כימיה - תוכנית הלימודים בכימיה מיועדת לתלמידים הבוחרים ללמוד את המקצוע בהיקף של חמש יחידות לימוד, 15 שעות שבועיות סה"כ.
תוכנית זו בנויה באופן מודולרי בשני חלקים: ליבה והרחבה.
מגמת תקשוב - מגמת תקשוב מכשירה את תלמידיה להשתמש בטכנולוגיות מחשוב ותקשורת.
התלמידים במגמה לומדים את מקצועות הבסיס לעולם המחשוב, דרך לימוד מערכות תקשורת, מערכות פתוחות, מערכות יישומים גרפיות, מערכות מידע וידע ומערכות קנייניות.
תוכנית ברקת - היא תוכנית ייחודית המאפשרת לבוגרי כיתות י"ב בעלי הישגים גבוהים ללמוד לתואר בהנדסה לפני הגיוס לצה"ל בשני שלבים מובנים.
בשלב הראשון ילמדו הסטודנטים במכללת אורט סינגאלובסקי, במסלול העתודה הטכנולוגית לתואר הנדסאי מכטרוניקה, בהתמחות ייחודית באנרגיה.
בשלב השני יעברו הסטודנטים ללמוד במגוון אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות, במסלול העתודה האקדמית, להמשך לימודים לקראת תואר "מהנדס B.Sc".
תוכנית טו"ב - מהווה מסלול לימודים מואץ מכיתה ט' ועד כיתה י"ב שבסיומו הבוגרים זכאים לשתי תעודות: תעודת בגרות ותעודת הסמכה כטכנאים (דיפלומה) ללא צורך בתשלום שכר לימוד.
הבוגרים יכולים להמשיך לכיתה י"ד, בתוספת של שנת לימוד אחת מעבר לכיתה י"ב, ולקבל הסמכה כהנדסאים.
התוכנית פועלת בכ-70 בתי ספר ברחבי הארץ.
פרויקט השוחרות - מהווה הכשרה ייחודית לטכנאים והנדסאים (יג"-י"ד), בשיתוף החילות הטכנולוגיים של צה"ל ומשרד החינוך.
הלימודים מאפשרים לסטודנט לרכוש תוך זמן קצר ידע רב ומקצוע מאתגר, תוך כדי דחיית תאריך הגיוס.
אורט חולון - בית הספר השש-שנתי ומכללה למנהיגות, מדעים וטכנולוגיה הוא בית ספר שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) בעיר חולון בבעלות רשת אורט ישראל.
בבית הספר נלמדות המגמות: קולנוע, מנהלי רשתות, אלקטרוניקה, מחשבים ותקשורת.
"אורט חולון" ממוקם ברחוב פרופסור משה שור 2 בחולון.
בתחילת שנת 2020 (שנת הלימודים תש"ף) בית הספר קיבל במעמד ראש עיריית חולון, מוטי ששון, פרס כספי בסך 30,000 ש"ח על הישגי בית הספר בתחום הערכי, הלימודי והחברתי.
1468 תלמידים (ממוצע של 32.1 תלמידים בכיתה).
אורטווין רונדה הוא פוליטיקאי גרמני, אשר כיהן כראש עיריית המבורג.
רונדה נולד באלבלונג, כיום בפולין.
לאחר סיום התיכון הוא למד סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטת מינסטר ואוניברסיטת המבורג, ב-1970 החל לעבוד בשירות הציבורי של העיר המבורג.
ב-1968 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ובין 1969–1971 היה חבר בארגון הנוער של המפלגה.
ב-1978 נהיה לסגן יושב ראש סניף המפלגה בעיר ובין 1983–1988 קודם לתפקיד היושב ראש.
מ-1974 ועד 1988 היה חבר בעיריית המבורג, בין 1988–1993 היה אחראי על אגף העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בעיר.
ב-1997 נבחר לכהן כראש עיריית המבורג, הוא כיהן בתפקיד עד 2001, ב-2001 הקואליציה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית עם מפלגת הירוקים הפסידה בבחירות ובמקומו מונה אולה פון בויסט.
מ-2002 אורטווין רונדה חבר בבונדסטאג
הוא נשוי ולו שני ילדים.
אורחים מהעבר היא סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת מדע בדיוני קומית.
הפרויקט הופק על ידי חברת הסרטים "Nebo".
פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-26 באוקטובר 2020 בערוץ הטלוויזיה STS.
בשנת 1982, פרופסור מאטוויי פיוטרובסקי יצר מכונת זמן וערך ניסוי מדעי ייחודי.
כתוצאה מכך מחצית מדירתו נשארה בשנות ה-80, אך במחצית השנייה נפתח שער לשנת 2020. השכנות עם אנשים מהעתיד יצרה בעיות רבות לשניהם.
יורי סטויאנוב – מאטוויי פלאטונוביץ' פיוטרובסקי
יבגני מיחייב – פאשה קומארוב, סטודנט לפיזיקה ומתמטיקה, נכדו של פרופסור פיוטרובסקי
מיכאיל טרוחין – פאבל אלכסייביץ' קומארוב, נכדו של הפרופסור בימינו
אלכסיי מקארוב – סרגיי דנילוב, איש עסקים, בעלה של סבטלנה ואביה של כריסטינה
אנה נבסקאיה – סבטלנה דנילובה, אשתו של סרגיי ואמה של כריסטינה
אנסטסיה אקאטובה – כריסטינה דנילובה, רקדנית מתחילה ובתם של סרגיי וסבטלנה
ליודמילה ארטמייבה – רימה פטרובנה, עובדת בארכיון, אהובתו של פרופסור פיוטרובסקי
סרגיי יושקביץ' – גאורגי דמיטרייביץ', שותפו של סרגיי לעסקים
סרגיי בליאייב – טורבאסוב, הבעלים של החברה של סרגיי, בעבר שוטר במשטרת ברית המועצות
ורוניקה סאפונובה – נינה, עובדת מעבדה
פיליפ ירשוב – ולנטין חאטוב
בשנת 2018, פרויקט "מסדרונות הזמן" של סטניסלב יפאנוב זכה בתחרות היצירה השנתית הראשונה "מעבדת המגרש", שנערכה על ידי National Media Group ו-CTC Media.
לראשונה הוכרזה על יצירת סדרה בשם "אורחים מהעבר" ב-29 באוגוסט 2019 בעת הצגת פרויקטים לעונת הטלוויזיה 2019/2020 של ערוץ STS במועדון היאכטות "אימפריאל" במוסקבה.
הסדרה צולמה במוסקבה ובזלנוגרד ממאי ועד אוגוסט 2020. דירתו של פרופסור פיוטרובסקי נבנתה מחדש וצולמה בביתן.
כל חברי צוות הסרט השתתפו בשחזור "חצי הרטרו" שלה, שחלקו את החפצים משנות ה-80: חלקם הביאו רהיטים ישנים, אחרים, כלים ומכשירים ביתיים.
מראה מכונת הזמן של פרופסור פיוטרובסקי התבססה על לוויין סובייטי ונברשת קריסטל, שהזכירה במראה את מכונת הזמן מהסרט איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו.
ב-2 באוקטובר 2020 הוצג פסקול הסדרה.
ההרכב נקרא "זמנים לא נתונים לבחירה" (ремена не выбирают) והוא בוצע על ידי יולקה וזבונקי.
הקליפ לשיר צולם על ידי המפיק הכללי של הסדרה, הבמאי רזו ג'יגינישווילי.
באוקטובר 2020 הוצגה הסדרה בשוק התוכן הבינלאומי MIPCOM Online +.
בית הספר אורט פלך בנים ע"ש ספניאן הוא בית ספר תיכון דתי לבנים מהזרם הממלכתי דתי לכיתות ז' עד י"ב.
שוכן בשכונת גוננים (קטמונים) ברחוב דב יוסף בירושלים ונקרא על שמו של רפאל ספניאן.
התיכון הוקם בשנת הלימודים תשע"ז ביוזמה משותפת לעיריית ירושלים ולמשרד החינוך, עמותת פלך ורשת אורט ישראל.
בבית הספר לומדים כ-450 תלמידים ומועסקים בו כ-100 מורים ואנשי צוות.
בית הספר נוסד בשנת תשע"ז 2016 על ידי שלום וייל, שניהל אותו עד לשנת הלימודים תשפ"ב 2022 כאשר מחזור א' סיים 6 שנות לימוד.
נכנס לנהל את בית הספר בשנת הלימודים תשפ"ג 2022, עד שנפל במהלך מלחמת "חרבות הברזל" במהלך שנת הלימודים תשפ"ד.
ד"ר דורון לופז נכנס לנהל את בית הספר במהלך שנת הלימודים תשפ"ד, ומשמש כעת כמנהל בית הספר.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, הוקם בית הספר "עירוני ג' ע"ש ספניאן" כתיכון מקצועי בשכונת גוננים-קטמונים.
לבקשתו של התורם, ארווינג שניידר, התחייבה עיריית ירושלים לבנות בית ספר דתי, המקביל ברמתו ובאיכותו לבית הספר המקצועי הכללי הסמוך - בית הספר התיכון ע"ש דנמרק, והוסכם, שבית הספר יישא את שמו של איש הציבור ופעיל העלייה רפאל ספניאן.
בית הספר היה מיועד לתושבי הקטמונים שהיו שומרי מסורת.
בשנת 2017, בברכת ראש העיר ניר ברקת ומנהל המחוז מאיר שמעוני, שינה בית הספר את פניו ונקרא בשם אורט פלך בנים.
בשנת הלימודים תשפ"ב זכה בית הספר בפרס החינוך הארצי של החמ"ד.
בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרג מנהל בית הספר יוסי הרשקוביץ בקרבות עם מחבלים ברצועת עזה.
בבית הספר פועלים מספר מסלולי לימוד:
הורטה גינארדו (בקטלאנית: Horta-Guinardó, נהגה [ˈɔɾtə ɣinəɾˈðo]) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה, השוכן בפינה הצפון-מערבית שלה.
המחוז נקרא גם מחוז מס' 7 ושמו נגזר משמם של שני אזורים הטרוגניים מאוד של העיר, הורטה ואל גינארדו, שיחדיו משתרעים על שטח גדול של 11.92 קמ"ר, ומהווים 11.9% משטחה הכולל של העיר.
הורטה גינארדו הייתה עירייה לשעבר שהפכה בסופו של דבר לחלק מהעיר בסוף המאה ה-19, היא גובלת בחמישה מתוך עשרה מחוזות של ברצלונה (גרסיה, נואו באריס, אישמפלה, סאנט אנדראו וסאנט מארטי), ובשתי רשויות נוספות של המטרופולין (סאנט קוגט וסרדניולה דל ואלייס).
הוא עבר תהליך עיור מהיר משנות ה-50 של המאה ה-20.
במפקד 2005 הסתכם סך התושבים ב-169,920. בתור הרובע השלישי בגודלו בעיר (אחרי סאנטס-מונז'ואיק וסאריה-סאנט ג'רבאזי), הוא אינו אחד מהחלקים הצפופים ביותר של העיר, ואוכלוסייתו נמצאת למעשה במגמת ירידה.
המחוז ידוע בתלילות רחובותיו, הנובעת מהנוף ההררי באזור זה של ברצלונה, המוקף ברכס הרי קולסרולה, ואל ד'חברון וריירה ד'הורטה.
אורטונָה (באיטלקית:Ortona בניב של אברוזי Urtónë) היא עיירה ורשות עירונית בחוף האדריאטי בנפת קייטי שבמחוז אברוצו באיטליה.
ב-1943 בימי מלחמת העולם השנייה התנהל באורטונה קרב עקוב בדם שכונה "סטלינגרד המערבית".
הקדוש המגן של העיר הוא השליח תומא, באיטלקית תומאזו, שלפי המסורת הקתולית, שרידיו הובאו על ידי מלח במאה ה-13 ומוחזקים בקתדרלת תומאזו הקדוש ביישוב.
כונתה פעם גם "ארטונה א מארה".
תחילת היישוב היא בימי האיטלים הקדומים, ביתר דיוק של הפרנטנים, דוברי השפה האוסקית, שאכלסו את דרום המחוז קייטי של ימינו.
אורטונה הייתה נמל המסחר העיקרית של אותו עם עתיק.
סטראבון מזכיר ביוונית את "אורטון" כ"נמל הפרנטנים" - Ὄρτων επίνειων φρεντάνος.
במאה השנייה לפנה"ס נכבשה אורטונה על ידי הרומאים וצמחה בהתמדה בזכות המסחר בים וביבשה.
ב-2005 בעת עבודות על יד הטירה, נתגלה יישוב קדום מתקופת הברונזה שזוהה עם העיר הרומאית.
נמצאו קטעי דרכים סלולות וחומות עיר, ועוד כמה ממצאים ארכאולוגיים.
בימי הביניים נכבשה על ידי הביזנטים ששלטו בה למשך כמה מאות שנה והשתמשו בה כנמל מסחר.
שרידי התקופה הביזנטית שמורים במוזיאון ימי הביניים הביזנטים של חבל אברוצו הנמצא בקרקיו.
בתקופת הביזנטים הוקם בעיירה מושב ראשון של דיוקסיה נוצרית אליה התייחס גם האפיפיור גרגוריוס הגדול.
אולם הקתדרלה הנוכחית הוא מבנה שהוקם מחדש במאה ה-11,
אחרי הביזנטים ידעה העיר כיבוש לומברדי וב-803 הפרנקים סיפחו אותה לרוזנות קייטי.
מכאן ואילך נשארה אורטונה קשורה לקייטי וסביבתה.
ב-1075 כבשו אותה הנורמנים ששמו קץ לשליטת הרוזנים מקייטי במקום.
העיר חזרה למלא תפקיד מרכזי בכלכלה הימית הודות לקיסר פרידריך השני מבית הוהנשטאופן ולשארל הראשון מאנז'ו שהעניקו לה הקלות במיסים.
אורטונה הפכה במהרה לנמל הראשונה של אברוצי.
ב-1258 החובל לאונה אצ'איואולי הביא מיוון לאורטונה את שרידי תומאס הקדוש השליח, מעמד שהעלה את קרנה של העיר.
ב-1302 האציל הקרואטי ג'ורג'ה שוביץ' תקף ושדד את אורטונה וכפה מיסים על תושביה.
באותן השנים התחילה תחרות פוליטית וכלכלית בין אורטונה לעיר השכנה לנצ'אנו שהסלימה עם פריצת עימות צבאי ביניהן ב-1427. הוקמו חומות מגן.
ג'ובאני דה קפסטראנו גישר בהצלחה בין שתי הערים היריבות והכריז על שלום בקתדרלת העיר.
באמצע המאה ה-15 עוצמת העיר בתחום המסחר עוררה את קנאתם של מלכי אראגון ושל ונציה.
אחרי מתקפה של האחרונה, שהחריבה את הנמל ב-30 ביוני 1447 נפלה העיר בידי המשנה למלך של נאפולי מטעם ממלכת ספרד.
"מלך סיציליה" הורה על בניית מצודה שתשגיח על הנמל החדשה
ב-1566 סבלה אורטונה ממתקפה עות'מאנית חמורה, כחלק מהפשיטות החוזרות הטורקיות בחופי אברוצו.
ב-1584 נוכסה העיר על ידי מרגרטה מאוסטריה או "מהבסבורג", בתו מחוץ לנישואים של הקיסר קרל החמישי, דוכסית פארמה ופיאצ'נצה ואשתו של אוטביו פרנזה, מרקיז סולמונה.
היא הזמינה מהאדריכל ג'אקומו דלה פורטה בניית ארמון שנודע
בכרם הארמון הופק היין "פרנזה".
הארמון לא הושלם בגלל מות הדוכסית.
במאה ה-17 סבלו התושבים מתקופת מיתון כלכלי.
העיר חזרה לאור הזרקורים כשב-1799 בהקשר המהפכה הצרפתית נגד המונרכיה הבורבונית, הוכרז בה ממשל ליברלי.
ב-18 בפברואר 1799 גנרלים צרפתים שבמטה שלהם בפסקרה צרו על העיר כדי לדכא את המורדים ששלטו בה.
אחרי 1860 הפכה אורטונה חלק מממלכת איטליה החדשה ולאחת מערי הנופש הפופולריות שבחופי איטליה.
במאה ה-19 חזרה העיר להיות נמל ועיר מסחר חשובה.
היא הוסיפה לכך הילה תרבותית בזכות אישים כמו המוזיקאי פאולו טוסטי, המשורר גבריאלה ד'אנונציו הציירים פרנצ'סקו פאולו מיקטי ובזיליו קאשלה.
ב-1943 בני משפחת המלוכה נמלטו מאיטליה דרך הנמל אורטונה.
העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית וב-20–28 בדצמבר 1943 כקוטב מזרחי לקו גוסטב שחצה את איטליה עד לקאסינו הפכה אורטונה לזירה לקרב דמים בין הגרמנים לחטיבת הרגלים 1 הקנדית.
העיר כמעט גולחה לחלוטין ולכן וינסטון צ'רצ'יל כינה אותה "סטלינגרד של איטליה".
מעל אלף לוחמים קנדים מתו בקרבות לשחרורה.
רק בשנות ה-1960 חזרה להתפתח מבחינה כלכלית עם פריחה של ענף היקב, התעשייה ותיירות הקיץ.
אורטונה שוכנת מעל מצוק בחוף הים האדריאטי.
שטח העיירה גובל בצפון עם פרנקווילה אל מארה, במזרח עם הים האדריאטי, בדרום עם פריזה וסן ויטו, ובמערב עם טולו, קרקיו ומיליאניקו.
בסיווג רעידות האדמה, העיר מזוהה אזור ג, בעל פעילות רעשית נמוכה.
קתדרלת טומאזו הקדוש - עם שרידי תומא הקדוש
ארמון פרנזה - נבנה על ידי ג'אקומו דלה פורטה עבור מרגריטה מפרמה
בית הקברות הצבאי הקנדי על נחל מורו
חוף "טראבוקי" Costa dei Trabocchi- מכונות הדיג בים
לא רחוק נמצא הפארק לאומי אברוצו, לאציו ומוליזה.
פאולו טוסטי - מלחין איטלקי-בריטי
רוקו זיפרדי - שחקן ומפיק סרטי פורנו
אורטווין דה וולף (נולד ב-23 באפריל 1997) הוא כדורגלן בלגי המשחק כשוער עבור המועדון הבלגי מכלן.
דה וולף התחיל את הקריירה שלו בלוקרן וביולי 2019 עבר לאופן.
בסוף ינואר 2021, זמן קצר לפני תום חלון ההעברות, הוא הושאל לרויאל אנטוורפן עד סוף העונה.
דה וולף היה בשער של אנטוורפן בשבעה מתוך חמישה עשר משחקי ליגה אפשריים, שני משחקי גביע ושני משחקים בליגה האירופית.
ביולי 2021, חתם דה וולף באנטוורפן, לאחר ששיחק במועדון בהשאלה בעונה הקודמת.
בינואר 2024 חתם בזולטה ורכם.
אורט יצחק רבין גן יבנה הוא בית ספר תיכון וחטיבת ביניים ממלכתי בגן יבנה בו לומדים מעל לאלף תלמידים.
אורט יצחק רבין גן יבנה נוסד בשנת 1995 כבית הספר התיכון הראשון בעיר גן יבנה, לאחר שנים שבהם למדו תלמידים מגן יבנה בתיכון האזורי בגדרה (כיום תיכון דרכא ע"ש מנחם בגין בגדרה).
בית הספר נקרא על שם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין.
בעבר נקרא אורט גן יבנה, וקריית חינוך רבין.
מגרש הכדורגל של בית הספר הוכפל ביותר מגודלו בעבודות בנייה שהחלו בנובמבר 2005 והסתיימו באוקטובר 2006. המגרש הפתוח הסמוך מצפון לאולם הכדורסל והכדורעף הפך לחניון שני והוסף לשטח בית הספר במהלך 2009.
נכון לשנת 2010, בבית הספר יש קבוצת רובוטיקה שזכתה בפרסים עולמיים בתחרות הרובוטיקה FIRST.
אודיטוריום בית הספר שימש בשבתות כבית כנסת מקומי קטן של יהודים רפורמים.
אצטדיון הכדורסל של בית הספר שימש גם את קבוצת הכדורסל המקומית הפועל גן יבנה ששיחקה בליגה הדרומית של הליגה המשנית של ליגה ב'.
נכון לשנת 2023 לומדים בבית הספר כ-1166 תלמידים.
בית הספר זכה בפרס הצטיינות משרד החינוך על הישגים ערכיים, חברתיים ולימודיים לשנת הלימודים תשפ"ד.
החלוקה לשיעורים היא: תכנות מחשבים (כולל אבטחת סייבר), ביולוגיה (עם אפשרות להרחבה עם אחד מהמקצועות הבאים:מחשבת ישראל, אמנויות, גאוגרפיה, תיאטרון ועיתונאות), ביוטכנולוגיה ומדעי הרוח (פסיכולוגיה).
בנוסף לשיעורי עברית, בית הספר מציע גם ערבית הנלמדת כשפה זרה לצד שפת החובה אנגלית (בית הספר הוא אחד הבודדים המלמדים בגרות ברמת 7 יחידות באנגלית).
אורטאקוי (בטורקית: Ortaköy, בתרגום מילולי: הכפר האמצעי) היא שכונה בתחומי הרובע בשיקטש, שבאיסטנבול, טורקיה.
אוכלוסייתה מונה 9,121 תושבים (נכון לשנת 2024).
השכונה שוכנת בצדו האירופי של הבוספורוס.
באורטאקוי שוכנים מוסדות חינוך חשובים כגון תיכון קבטאש לבנים ואוניברסיטת גלאטסראיי.
במאה ה־19 שכרה הסופרת הבריטית אמיליה הורנבי בית באורטאקוי והשאירה תיאור מפורט של החיים במקום בספרה קונסטנטינופול בתקופת מלחמת קרים, שיצא לאור בשנת 1863.
האדריכל הגרמני ברונו טאוט התגורר בבית שעל גבעה מעל אורטאקוי, אשר שילב סגנונות אדריכליים יפניים ואירופיים כביטוי לחייו בגלות.
בשנת 2004 ג'ורג' ווקר בוש נשא נאום באורטאקוי באוניברסיטת גלאטסראיי במסגרת פסגת נאט"ו 2004 שהתקיימה בעיר.
ב-1 בינואר 2017 הייתה אורטאקוי זירת פיגוע הירי במועדון הלילה באיסטנבול (2017) – מתקפת טרור קטלנית במועדון הלילה "ריינה", שבו חגגו מאות אנשים את השנה האזרחית החדשה.
39 בני אדם נהרגו באירוע.
המועדון נסגר ונהרס במאי 2017.
מסגד אורטאקוי הוא מבנה נאו-בארוק מרשים במיוחד הניצב ממש על שפת הבוספורוס ונראה היטב מהספינות החולפות.
הגרסה הראשונה של המסגד נבנתה במאה ה־18, אך המבנה הנוכחי, שהוזמן על ידי הסולטאן אבדילמג'יט הראשון ותוכנן בידי האדריכלים (אב ובן) גאראבט אמירה בליאן וניגוגאיוס בליאן בסגנון נאו־בארוק, נבנה בין השנים 1854 ו־1856.
המסגד צמוד לעמוד האירופי של גשר הבוספורוס (ששמו הרשמי גשר "חללי 15 ביולי"), אחד משלושת הגשרים המחברים את הגדות האירופית והאסייתית של איסטנבול.
ארמון אסמא סולטאן שוכן גם הוא סמוך לגשר הבוספורוס.
בית יאלי (בית חוף עות'מאני) שהוענק לאסמא סולטאן כמתנת נישואים מאביה, הסולטאן אבדילאזיז.
המבנה ניזוק קשות בשרפה בשנת 1975, ושופץ בשנות ה-90 על ידי קבוצת מלונות "The Marmara".
בשנת 2001 נפתח כמקום לאירועים רב־תכליתי.
הקירות החיצוניים השרופים של המבנה ההיסטורי הושארו על כנם, ויוצרים ניגוד מעניין עם עיצוב הפנים המודרני.
בשנת 1871 בנה הסולטאן אבדילאזיז את ארמון צ'ראאן, העומד על גדת הבוספורוס בין בשיקטש לאורטאקוי.
הסולטאן התגורר בארמון זמן מה, ובהמשך שימש המבנה מקום מאסר לחלק מבני המשפחה הקיסרית.
מאוחר יותר שימש הארמון את הפרלמנט העות'מאני עד שניזוק קשות בשרפה בשנת 1910. הארמון שוקם ושופץ במהלך שנות ה-80 ומשמש כמלון היוקרה צ'ראאן פאלאס קמפינסקי איסטנבול, אחד ממלונות איסטנבול המפוארים ביותר.
אוֹרְטַל הוא קיבוץ בצפון רמת הגולן, הממוקם בין הר שיפון להרים אביטל ובנטל.
סמוכים לו הקיבוצים עין זיוון, מרום גולן ואל-רום.
מיקומו בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים.
כקילומטר וחצי מדרום לקיבוץ נמצאת שמורת הר שיפון.
ב-1976 התגבש הגרעין ביוזמת הקיבוץ המאוחד במטרה להתיישב בתל קטיף שבמרכז רמת הגולן, אך המקום לא אושר להתיישבות.
בספטמבר 1977 עלו החברים כקיבוץ עצמאי למרום הגולן, לשכונת נעורים, שפינו חברי מושב יונתן.
ההחלטה בדבר הקמת היישוב התקבלה במהירות, והביצוע אף הוא התקדם במהירות רבה.
את הקיבוץ הקימו שלוש חבורות של יוצאי צבא עירוניים וגרעיני נח"ל של "הצופים", תוך ליווי של קיבוץ בית השיטה.
בתחילת יוני 1978 עברו החברים לנקודת קבע שקבוצת בנייה משלהם בנתה במו ידיה ליד הר שיפון, והקיבוץ נחנך רשמית בספטמבר 1978. בשנים הראשונות פעל בקיבוץ מפעל הנעליים "קל טל", לייצור נעליים עם סוליות עץ, שנרכש מקיבוץ דפנה.
היישוב שומר על האופי הקיבוצי.
ענפי המשק כוללים מטעים, כרמי יין, אירוח כפרי ושותפות בבית האריזה הגדול בישראל, "פירות הגולן".
בקיבוץ נמצאת רפת הצפון שהפכה לאתר תיירות, ובה שותפים שלושה מקיבוצי צפון הגולן - מרום גולן, אל רום ואורטל.
שם הקיבוץ הוצע על ידי עזריה אלון כ"אור-טל" בשל קרבתו להרי אביטל ובנטל.
אוּרי אַדלמן (3 בספטמבר 1958 – 5 באוגוסט 2004) היה סופר ותסריטאי ישראלי שהתמחה בספרות בלשית.
אדלמן נולד למשפחה ירושלמית ממוצא גרמני, דור שמיני בארץ, הצעיר מבין שלושה אחים, וגדל ברמת גן.
הוא למד בתיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה.
בצבא שירת במרכז המחשבים של צה"ל, ממר"ם.
בגיל 24 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב והצטיין בלימודיו.
זכה בפרסים על קומפוזיציות שחיבר ויצירתו "סימפוניה קאמרית" בוצעה בדיסלדורף בשנת 1986.
הוא הפסיק את לימודיו ועבר לעבוד בחברת מחשבים.
במשך שנים אחדות עבד בסניף הישראלי של חברת המחשבים "דיגיטל".
כן עבד ב"מכללת היי-טק", בהרצליה, והיה בין מעצבי תוכנית הלימודים של המכללה.
כתב ספרות מקצועית בתחום המחשבים, ועד למותו היה בעל טור בשם "HELP!" בנושא זה בעיתון ידיעות אחרונות.
בגיל 28 נישא לאשתו הראשונה, אורית, שממנה התגרש כעבור שלוש שנים.
לשניים נולדו שני ילדים, בנו אסף ובתו עדי, שניהם מוזיקאים.
לאחר גירושיו החל לכתוב את ספרו הראשון, "קונצ'רטו למרגל ולתזמורת", שבכתיבתו נעזר בהכשרתו המוזיקלית.
הוא זכה לעידודו של הסופר אמנון ז'קונט, שהיה באותה עת עורך ספרי המתח בהוצאת "כתר", שבה יצא לאור ספרו של אדלמן.
ספרו השני "משוואה עם נעלם" היה לרב מכר.
לאחר פרסום הספר חזר אדלמן לאוניברסיטה, והשלים לימודי תואר ראשון בקומפוזיציה והמשיך בלימודי התואר השני.
שימש כעורך ספרות מתח בהוצאת "כתר", ובין השאר ערך את ספרו של אמנון ז'קונט, "מבוא לאהבה", ואת ספרו של מישקה בן דוד – "דואט בביירות".
בשנת 1999 נישא לאשתו השנייה, מיכל, שאותה פגש באמצעות האינטרנט, ונולד להם בן, איתי.
אדלמן החשיב מאוד את הקשר עם קוראיו, ובצעד יוצא דופן פרסם בספרו האחרון את כתובת הדואר האלקטרוני שלו, על מנת לקבל משוב מן הקוראים.
ספריו, המתרחשים במציאות הישראלית העכשווית, שהו בדרך כלל זמן רב בראש רשימת רבי-המכר ותורגמו לשפות שונות ובהן יוונית, יפנית וגרמנית.
בשנים האחרונות לחייו עסק אדלמן גם בכתיבת תסריטים.
אדלמן שימש כיועץ לסדרת המתח הישראלית "תיק סגור", וכתסריטאי (ויועץ עלילתי) לדרמה המוזיקלית "השיר שלנו".
ספרו "בסימן ונוס" עובד לסרט טלוויזיה וספרו "חתונה" עובד למחזה הספר "חתונה" הפך להצגה וב-2009 לסרט "רגליים קרות" בבימויו של דורון ערן.
בעת שעסק בכתיבת ספר במלון "רמת אביב" בתל אביב ב-5 באוגוסט 2004 אדלמן נפטר מהתקף לב ונטמן בבית העלמין של המושב גבעת ח"ן שם התגורר עם משפחתו.
קונצ'רטו למרגל ולתזמורת (כתר, 1993).
שעות מתות (כתר, 2004): מתרחש על רקע הקשר שבין הממסד הרפואי, הממסד הביטחוני ותעשיית התרופות.
DOS 6 שימושים מתקדמים (פוקוס מחשבים, 1993)
חלונות פתוחים: שימושים מתקדמים ב-Windows (הוד עמי, 1995)
!HELP שימושים חכמים בחלונות (ידיעות אחרונות, 1998): מקבץ כתבות שפורסמו בטורו בענייני מחשבים ב"ידיעות אחרונות".
אוּרִי אַבְנֵרִי (10 בספטמבר 1923, כ"ט באלול ה'תרפ"ג – 20 באוגוסט 2018, ט' באלול ה'תשע"ח) היה עיתונאי, פובליציסט, עורך, סופר, חבר הכנסת ופעיל שמאל רדיקלי ישראלי.
ב-1950 קנה את השבועון "העולם הזה", היה לעורכו הראשי במשך כארבעים שנה, הביא אותו לתפוצה רחבה והפך אותו לשם דבר בעיתונות הישראלית, שבועון אנטי-ממסדי שנועד לחשוף פרשיות שחיתות, תוך שימוש באמצעים של עיתונות צהובה: פרסום סנסציות, סיפורי מין, רכילות ותמונות עירום – בסגנון נועז ויוצא דופן באותם ימים.
ב-1965 הקים והנהיג את תנועת "העולם הזה - כוח חדש", והיה חבר הכנסת מטעמה בכנסות השישית והשביעית.
לאחר מכן היה שותף להקמת מחנה של"י וחבר הכנסת מטעמה ב.
היה שותף גם להקמת "הרשימה המתקדמת לשלום" והתנועה החוץ-פרלמנטרית "גוש שלום".
במסגרת פעילותו הפוליטית עסק בנושא זכויות האדם, נלחם נגד כפייה דתית ואפליה עדתית, למען שוויון זכויות לערביי ישראל ולמען שלום והשתלבות של ישראל ב"מרחב השמי".
נולד בשם הלמוט אוסטרמן להילדה (חולדה) לבית אנגלשטיין ולאלפרד (אהרון), בנקאי, בעיירה בֵקום שבקרבת מינסטר, במחוז וסטפאליה שבגרמניה, כבן הזקונים מבין ארבעה ילדים למשפחה יהודית-גרמנית אמידה, וגדל בהנובר.
בילדותו למד בבית הספר יחד עם רודולף אוגשטיין, לימים בעליו של השבועון המצליח "דר שפיגל".
השניים חידשו את קשריהם בשנות ה-50 של המאה ה-20.
כעשרה חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון, בנובמבר 1933, עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
הוא הגדיר אירוע זה כלידה מחדש.
אביו, שאיבד את כל הונו בארץ בתוך שנה בעסקאות כושלות, פתח בתל אביב מכבסה שהפעלתה הייתה כרוכה בעבודה קשה ובפרנסה מועטה, ובה עבדה גם אימו, לאחר שחנות המכולת שקנתה וניהלה פשטה את הרגל.
אָחִיו וורנר, ששירת ביחידת הקומנדו 51 במסגרת הצבא הבריטי, נהרג במלחמת העולם השנייה במהלך המערכה לכיבוש אתיופיה, ולזכרו נבחר שם המשפחה אבנרי.
עם הגיעו לארץ אימץ אבנרי את השם "יוסף", על שם סבו, ומאוחר יותר הוסיף לשמו את השם האמצעי "אריאל", ולבסוף בחר ב"אורי" בלבד כשמו הפרטי.
עקב המצב הכלכלי הקשה עזב אבנרי את הלימודים בגיל 14, עם סיום כיתה ז' בבית הספר לבנים "אחד העם", והחל לעבוד.
תחילה עבד כטכנאי רדיו ואחר כך כפקיד במשרד עורכי דין, במשרד החקירות של דוד תדהר, במחלקת העבודה של "התאחדות בעלי התעשייה בארץ-ישראל", ובמערכת העיתון הכלכלי-רוויזיוניסטי "פלניוס".
הוא מעולם לא סיים כהלכה לימודים במוסד חינוכי ואת השכלתו רכש באופן אוטודידקטי מקריאת ספרים.
לדבריו, ב-1939, בהיותו בן 15, הצטרף לאצ"ל לפלוגה ז' בפיקודו של האדריכל אביאל כץ, וב-1941 עזב את הארגון.
על פעילותו באצ"ל אמר: .
הוא טען כי היה זה הדבר הנכון להצטרף לארגון, כפי שהיה זה לא פחות נכון לעזוב אותו.
הוא היה מזכירו של אריה אלטמן, יושב ראש הצ"ח (ההסתדרות הציונית החדשה, שהוקמה על ידי הרוויזיוניסטים שפרשו מההסתדרות הציונית העולמית), חבר בוועדת התרבות של הצ"ח, כתב (והמשיך לכתוב גם לאחר פרישתו מהאצ"ל) בביטאון "ברית הציונים הרוויזיוניסטים" "המשקיף" ובדו-שבועון הרוויזיוניסטי של יעקב וינשל "החברה", ונשא הרצאות במועדון הצ"ח בתל אביב.
ממאמרים שפרסם בשנות ה-40 המוקדמות בדו-שבועון "החברה", מייסודו של יעקב וינשל, ניתן ללמוד כי השקפתו בתקופה זו נטתה לשילוב בין כנעניות לפשיזם ופולקיזם.
במאמריו הבהיר כי הוא שואף לעצב מחדש את "העם העברי" על ידי טיהורו מכל "המעצורים הנפשיים" המפריעים לו וסילוק כל "התסביכים הגלותיים" שבקרבו, סילוק שיוביל לדידו לשינוי מבנה הגוף הלאומי ול"תקומתו המפוארת" של "הגזע העברי העתיק והצעיר לנצח", שישליט את "האדנות העברית החדשה" במרחב כולו.
הוא תבע ליישם זאת גם אל מול תושבי הארץ, כדי לעזור להם ב"מהפכה הפסיכולוגית", שמבחינתו היא שלב הכרחי ב"התחדשות הגזעית של העם העברי", שתוביל להתעוררות ההמון, ותתבטא באיבוד האינדיבידואליות של חבריו, וב"טמיעה גמורה בהמון האדיר, הרותח, חסר הגבולות", מה שיוביל לדידו לטיהור העם העברי מתסביכיו ומהמעצורים הנפשיים שדבקו בו בגלות.
היטמעותו של מיתוס זה, לטענתו, מעלה "מוסר גיבורים גאה" ומפריח את "פולחן הקורבנות העתיקים", המביאים יחדיו ליצירתה של אומה, גזע, ומנהיג לאומי "המסמל את מושג הגבורה והאחדות הלאומית".
אבנרי המשיך וטען כי גם בקרב היהודים "מתעוררת הקריאה הגדולה, התמרדות הדם העברי", המתקומם נגד מעמדו כדת, ודורש את "מחיקת פרק היהדות מלוחות הפלדה של הגזע העברי" ואת היוולדותו של "הגזע העברי".
ב-1946 היה מעורב בהקמת קבוצה בסגנון הכנענים, ששמה היה "ארץ-ישראל הצעירה" אך נודעה בשם "במאבק" על שם ביטאונה, שאבנרי היה עורכו.
בקבוצה זו היו חברים גם עמוס אילון, מיכאל אלמז, ונחום זולוטוב, שגם אייר את כתב העת.
הביטאון הופיע ארבע פעמים בלבד במהלך 1946–1947, אך הצליח לעורר הדים ביישוב.
הגיליון האחרון של "במאבק", שהתפרסם ביום קבלת ההמלצה של ועדת אונסקו"פ על תוכנית החלוקה, יצא נגד התוכנית, והזהיר שזו עלולה להביא למלחמה גדולה ולשפיכות דמים בהתנגשות בקנה מידה היסטורי בין האומה העברית והאומה הערבית.
בפברואר 1948 פורסמה החוברת "מהתגוננות למלחמה – לקראת מלחמה כוללת: קובץ למחשבה מלחמתית", בעריכתם של אבנרי, בנימין ישראלי וד"ר שאול לוין, ובהוצאת "הליגה העברית למלחמה כוללת".
בנוסף טענו כי "אסור לנו לסתור את האידיאלים של הלאומיות הערבית", אלא "להוכיח כי אידיאלים לאומיים אלה קשורים באידיאלים הלאומיים שלנו, ולהצביע על דרך מעשית להגשמתם המשותפת", באמצעות "יצירת שכבה רחבה של ערבים אשר מעמדם האישי יהיה מותנה בניצחון עברי", ובאמצעות איחוד עתידי של המרחב השמי במסגרת קונפדרטיבית גדולה.
לטענתו של יעקב שביט, רעיונות "המרחב השמי", בהם דגל אבנרי בתקופה זו, היוו המשך ישיר לרעיונות שבהם דגל בתחילת שנות הארבעים: "העולם העברי" הפך ל"מרחב השמי", ו"התודעה הלאומית העברית" הפכה לרק נדבך אחד, אם כי מוביל ודומיננטי, בתוך "תודעה שמית" רחבה יותר.
כמו כן, טען שביט, ניכרת ההשפעה של הגאופוליטיקה מבית מדרשם של פרידריך ראצל וקארל האוסהופר, מפתחי רעיון "מרחב המחיה", על סגנונו באותה תקופה.
בשניהם מצא שביט את התחושה העצמית של מעצמה של התחדשות וקדמה, הרוצה להשיג שליטה מרחבית, ובעלת תודעה של "שליחות עולמית".
שירותו הצבאי ותחילת דרכו העיתונאית
עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לחי"ש של "ההגנה", ושירת בפלוגה ב' של גדוד 54 של חטיבת גבעתי.
במהלך המלחמה הוסבה פלוגתו ליחידה ממונעת רכובה על גבי ג'יפים, שהייתה לכמעיין סיירת (בלשון אותם ימים – פלוגת הקומנדו) של חטיבת גבעתי – שועלי שמשון, תחת פיקודו של אריה שפק.
אבנרי השתתף בעשרות קרבות, בין השאר במבצע נחשון (בכיבוש דיר מוחיסין), במבצע מכבי (בכיבוש אל קובאב), בניסיון כיבוש משטרת עיראק סווידאן, במבצע פלשת (ניסיון בלימת המצרים וניסיון כיבוש איסדוד), במבצע אנ-פאר, ב, ב, בקרבות בית עפה, במבצע מוות לפולש ובמבצע יואב (בכיבוש משלטי חוליקאת).
לאחר קורס מפקדים קרביים מונה אבנרי, בנובמבר 1948, למפקד כיתה בפלוגה ג' של גדוד 54 של גבעתי.
הכיתה עליה פיקד הורכבה כולה מאנשי גח"ל, מתנדבים מחוץ לארץ שהשפה העברית ותנאי הארץ היו זרים להם.
אבנרי נפצע קשה בבטנו ובזרועו ב-8 בדצמבר 1948 במשלט במרחק 300 מטר מהכוחות המצרים בעיראק אל-מנשייה, פציעה שהובילה לכריתת קטע ממעיו, לאשפוזו בבית חולים במשך כארבעה שבועות, ולאחר מכן, לשיכונו בבית ההבראה בגבעת ברנר.
השיר הקשור בשועלי שמשון הוא "שיר השועלים", המוכר יותר כ שיר שועלי שמשון, ומזוהה בעיקר עם הביצוע של הזמרת שושנה דמארי.
מילות השיר נכתבו על ידי אבנרי והוא הולחן בידי מרדכי זעירא.
על פי עדותו, כתב אבנרי את השיר בעיפרון על פיסת נייר בבת אחת ביולי 1948 לאור פנסי הג'יפ, בהיותו בכפר ג'אלדיה, כאשר ביקר, הופיע וניגן ביחידתו המלחין והפזמונאי מרדכי זעירא, שלו גם נתן את הפתק עם המילים כדי שילחינן.
על פי אבנרי, לקח לזעירא שלושה חודשים כדי לכתוב את הלחן.
בדיעבד, אמר אבנרי כי הוא מתבייש במילים שכתב, וסיפר כי כתב אותן זמן קצר לאחר טראומת הלחימה בקרב על גבעה 105 ליד קיבוץ נגבה, שהיה עבורו הקרב הקשה במלחמה.
הספר זכה להצלחה חסרת תקדים, ותוך זמן קצר הודפסו עשר מהדורות.
ספר זה הפך את אבנרי לחביב הקהל, ובמשך כשנה זכה לביקורות נלהבות ולגילויי חיבה.
לדברי אבנרי, בעת שישב באוטובוס האזין לשני נערים שישבו מאחוריו ודיברו בהתלהבות על "בשדות פלשת", וניכר היה שהם מקנאים בגיבוריו.
אחד הנערים אמר בעצב כי חבל שפספס את המלחמה בכמה חודשים.
אבנרי, שכתב את הספר לדבריו לא כדי לפאר את המלחמה או לטשטש את זוועותיה, הבין כי המסר שלו לא הובן והחליט לכתוב את הספר "הצד השני של המטבע", שהוא ספר אנטי-מלחמתי המתאר את הצדדים המכוערים של המלחמה ובו ביקורת קשה על הפוליטיקאים.
תוך זמן קצר הפך אבנרי מחביב הקהל ליעד לביקורת ולהסתה.
פרסום הספר נאסר אחרי הופעת המהדורה הראשונה, אך הוא יצא שוב ב-1976 וב-1990.