tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחוז הפשע בעיר הוא גבוה מאוד יחסית לשאר הארץ.
השפה הרשמית של הודו, הינדית היא השפה הדומיננטית בעיר.
השפה האנגלית משמשת בעיקר עובדי הצווארון הלבן.
אורדו מדוברת על ידי מיעוט מתושבי העיר.
הדת המרכזית בפראיאגראג' היא ההינדואיזם, שבה מאמינים כ־76.03% מתושבי העיר.
0.68% מתושבי פראיאגראג' הם נוצרים, 0.28% הם סיקים, 0.1% הם מאמיני הג'ייניזם, וכ-0.05% מהתושבים הם בודהיסטים.
באופן כללי, ניתן לומר כי כלכלת העיר יציבה מאוד, הכוללת מגזרים רבים, כגון משרדי השלטון, מוסדות חינוך ומחקר, נדל"ן, קמעונאות, בנקאות, תיירות ואירוח, תעשייה, חקלאות, תחבורה ולוגיסטיקה.
ענף הבנייה מהווה כנדבך המרכזי ביותר בכלכלת העיר.
בנוסף על כך, העיר מהווה מרכז חשוב לייצור זכוכית.
נדבך מרכזי נוסף בכלכלת העיר הוא חקלאות.
ההכנסה הממוצעת למשק בית היא 2,299 דולר.
אכבר בנה לגדותיו הצפוניות של נהר היאמונה מבצר גדול ומפואר, מבצר פראיאגראג' , סמוך לסאנגאם - התמזגות הנהרות הפיזיים גנגס ויאמונה והנהר המיתולוגי סרסבאטי.
המבצר מוקף בחומות עבות במיוחד ויש בו שלושה שערים המוגנים על ידי מגדלי שמירה גבוהים בשני צידי כל שער.
פראיאגראג' היא עיר קדושה לפי המיתולוגיה ההודית המקומית.
בעיר נערכים טקסים דתיים מרכזיים וביניהם פסטיבל הארד קומבה מלה המתקיים אחת לשש שנים והפסטיבל התרבותי החשוב, הקומבה מלה, המתקיים אחת ל-12 שנים.
ההתכנסות ההמונית סביב הטקס הזה ב-1989, אליו הגיעו כ-50 מיליון בני אדם, נרשמה בזמנו בספר השיאים של גינס כהתאספות האנושית הגדולה ביותר בכל הזמנים.
פרי ווטקינס (אנגלית Perry Watkins; 20 באוגוסט 1948 – 17 במרץ 1996) היה הומוסקסואל אפרו-אמריקאי, אחד מהחיילים הראשונים שזכו להצלחה מסוימת במאבק נגד החרם כלפי ההומוסקסואלים בצבא ארצות הברית.
ווטקינס נולד במדינת מיזורי בארצות הברית ב-20 באוגוסט 1948. במהלך בחינות הקבלה לצבא, כשנשאל בידי גורמים צבאיים לנטייתו המינית, הצהיר שהוא הומוסקסואל.
הדבר לא מנע את גיוסו, והוא גויס לצבא ארצות הברית ב-1968. על מנת להפריך את הרעיון לפיו על חיילים הומוסקסואלים לחוש איומים מפני עמיתיהם לצבא, ווטקינס הצהיר שכולם בבסיס ידעו שהוא הומוסקסואל.
הוא נהג להתלבש בלבוש דראג תחת השם סיימון.
במקום להעניש אותו, בחר הצבא לפרסם את היותו לבוש כדראג.
בעת גיוסו של ווטקינס, הוא אמר במפורש לרופא שבדק אותו כי הוא הומו, והדבר תועד.
למרות זאת, הרופא בזמן הגיוס רשם כי הוא "כשיר לגיוס צבאי".
תיעוד זה שימש אותו בהמשך בתביעתו, שהצליחה זמן רב, להישאר בשירות צבאי.
ווטקינס שירת בהתחלה כעוזרו של הכומר (תפקיד המקביל למש"ק דת בצה"ל).
לאחר זמן קצר הודח מתפקיד זה מאחר שהיה הומו, אך לא שוחרר משירות צבאי אלא הוכשר לתפקיד פקידותי בתחום כוח אדם (מקביל לתחום "שלישות").
הוא עבר השפלות רבות על רקע נטייתו המינית, אך לא התפטר.
ניסיונות להדיחו לצמיתות נעשו מספר פעמים, והוא קרא תיגר על מדיניות הצבא כלפי ההומוסקסואלים כאשר הגיש תביעה בבית המשפט לערעורים.
בית המשפט הורה לגייסו מחדש בשנת 1989, ובית המשפט העליון סירב לדון בערעור.
בית המשפט לערעורים לא קבע כי מדיניות הצבא איננה חוקתית, אך ציין כי אין באפשרות הצבא להדיח את ווטקינס שכן נטייתו המינית הייתה ידועה כאשר התגייס.
בתחילת שנות התשעים, במהלך נשיאותו של ביל קלינטון, הפכה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" לחוק פדרלי האוסר על שירות צבאי של הומוסקסואלים מוצהרים.
לפי ספרו של קית' בויקין, "One More River to Cross", ווטקינס הרגיש נבגד בכך שמנהיגים הפועלים למען זכויות להט"ב בארצות הברית לא ביקשו את עזרתו במלחמה נגד האפליה בצבא.
ווטקינס נפטר ב-17 במרץ 1996 בביתו שבטקומה, וושינגטון מסיבוכים הקשורים למחלת האיידס.
חייו והשקפותיו מונצחים בספרו של בויקין האמור לעיל, בספר "Conduct Unbecoming" של רנדי שילטס ובספר "My Country, My Right to Serve" של מרי אן האמפריי.
אוניברסיטת בית הספר למשפטים במישיגן מעניקה מענק מחקר הקרוי על שמו.
פרי (פרנץ) נויפלד (1 ביולי 1913 – 17 בינואר 1982), שהיה ידוע גם כפורי נויפלד, היה כדורגלן ישראלי.
נויפלד נחשב ל"זר הראשון בתולדות הכדורגל הישראלי" מאחר שהיה הכדורגלן הראשון שנודע כשחקן זר בליגה הישראלית, אולם לאחר מכן התגייר והשתקע בישראל, ואף שיחק בנברת ארץ ישראל המקומית.
נחשב לאחד החלוצים המשמעותיים בהיסטוריה של קבוצת מכבי תל אביב בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל.
נויפלד נולד למשפחה נוצרית בהונגריה ושיחק בנבחרת הנוער של ארצו, ובקבוצת אויפשט המקומית.
ב-1933 קיבל הצעה כספית מקבוצת ארסנל קהיר בחוזה ל-3 שנים ועבר לשחק בבירת מצרים, שם כיכב במדי הקבוצה, הפך לאחד השחקנים המוכרים בליגה, ואף הוצע לו לקבל אזרחות מצרית ולשחק במדי הנבחרת המקומית.
ב-1934 הוא חתם בקבוצה הלבנונית רנסאנס.
בדרכו לביירות עגנה האנייה שבה היה בנמל יפו והעגינה התארכה למשך של שלושה ימים עקב תקלה טכנית באוניה.
נויפלד החליט לבקר את שחקני קבוצת מכבי תל אביב אשר נגדם שיחק מספר חודשים לפני כן במצרים.
כתוצאה מהביקור החליט נויפלד להישאר כשחקן בקבוצה ומאוחר יותר התגייר, נישא לישראלית והשתקע בארץ.
נויפלד שיחק במכבי תל אביב עד 1945, אז עבר לשלוש שנים להכח תל אביב.
בתקופתו במכבי תל אביב כבש נויפלד מעל 100 שערים בכל המסגרות והיה שותף פעיל לשלוש אליפויות של הקבוצה לפני קום המדינה, וזכייה בגביע מדינה אחד בתפקיד החלוץ המרכזי של הקבוצה.
הוא השתתף במסע המשחקים של מכבי לאוסטרליה ב-1939, שבמהלכו לבש את הספרה 12. ב-22 ביולי 1939 פגשה מכבי תל אביב את נבחרת אוסטרליה כחלק מהמסע, ואף ניצחה אותה בתוצאה 2 - 1 כשאת שער הניצחון כבש נויפלד.
בסוף המסע נויפלד סיים כמלך השערים של המסע עם 29 כיבושים.
לאחר הופעות אלו הוצעו לו הצעות רבות להישאר באוסטרליה בקבוצות המקומיות אך דחה אותם עקב רצון להישאר בתל אביב, קרוב למשפחתו.
נויפלד ערך שתי הופעות בנבחרת ארץ ישראל בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938, בהם כבש שער אחד.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ולאחריה, פרש נויפלד מכדורגל והחל לעבוד בתחנת דלק ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
כשזו נסגרה, עבר נויפלד לעבוד במשרה חלקית במשרדי המועצה להסדר ההימורים בספורט.
ב-1956 ציין המועדון מכבי תל אביב יובל לייסוד המועדון באירוע חגיגי בנווה צדק.
פיירינו רונלד "פרי" קומו היה זמר ומנחה טלוויזיה אמריקאי ממוצא איטלקי.
קומו נולד בשנת 1912 בקאנונסבורג שבפנסילבניה לזוג מהגרים מאיטליה.
קומו היה הילד השביעי במספר מבין עשרה ילדים.
בגיל צעיר החל לעבוד במספרה בעיירה קאנונסבורג שם הוא עבד כל יום אחרי הלימודים.
זמן קצר לאחר מכן, בעת שהיה בתיכון, החל לעבוד במספרה משלו.
הקריירה המוזיקלית של קומו החלה כאשר הוא החל לעבוד כזמר בתזמורת של "Freddie Carlone's band" ולאחר מכן בתזמורת "Ted Weems Orchestra".
ב-1943, חתם קומו על חוזה עם חברת התקליטים RCA Victor.
עוד באותה השנה הקליט קומו את האלבום הראשון שלו "Goodbye Sue".
האלבום כלל שירים בעלי זיקה דתית ממסורות שונות.
לצד מזמורים נוצריים נכללו בו גם שני ביצועים לשירים עבריים: Eli, Eli (על פי מילותיה של חנה סנש) ו־Kol Nidrei, הפיוט הנאמר בערב יום הכיפורים.
במשך קרוב לחמישים שנה קומו הוציא לשווקים למעלה ממאתיים שירים, 14 סינגלים אשר הגיעו למקום ראשון במצעד הפזמונים האמריקאי, 20 אלבומי זהב ומעל 100 מיליון תקליטים שנמכרו ברחבי העולם.
בשנת 1959 היה קומו בין הזוכים הראשונים בפרסי גראמי, כאשר קיבל את הפרס בקטגוריית "Best Vocal Performance, Male" על ביצועיו באלבום Catch a Falling Star
קומו היה נשוי משנת 1933 לרוזלה בלוזום קומו (Roselle Como), שנפטרה בשנת 1998. נישואיהם נמשכו כמעט 65 שנה, לזוג נולדו שלושה ילדים: רוני, דייוויד וטרי.
קומו מת בשנתו ב-12 במאי 2001 בביתו שבעיירה יופיטר אינלט קולוני בפלורידה, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-89. במהלך השנתיים האחרונות של חייו סבל קומו, לפי טענתו, מסימפטומים של מחלת אלצהיימר.
טקס האשכבה לזכרו התקיים בכנסייה הקתולית סנט אדוארדס בפאלם ביץ', פלורידה.
פרי ואשתו רוזלה קבורים בבית הקברות "Riverside Memorial Park" במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה.
תומאס שיפ ואברהם סמית' היו שני גברים אפריקנים-אמריקנים בתחילת שנות העשרים לחייהם, שנרצחו על ידי ההמון בלינץ' אכזרי במריון שבאינדיאנה ב-7 באוגוסט 1930. ביום שקדם להירצחם נעצרו השניים על ידי המשטרה והואשמו ברציחתו של עובד מפעל לבן, ובאונס של חברתו.
המון זועם חמוש בפטישים, ברזלים ואלות, פרץ לתא המעצר שבו ישבו, הוציא אותם והכה אותם למוות תוך שימוש באלימות קשה.
שוטרים שהיו בקהל הצטרפו גם הם למעשה הלינץ'.
לא היה זה מקרה יוצא דופן באותה תקופה, אולם לורנס בייטלר, צלם סטודיו שהיה במקום, צילם במצלמתו תמונה מפורסמת ובה שתי הגופות תלויות בכיכר העיר, מוקפות בקהל צוהל.
בכך הבדיל אירוע זה מעשרות אירועים דומים אחרים שלא תועדו.
את השיר כתב המשורר והמורה היהודי אייבל מאירופול (שהיה גם חבר המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ושלימים אימץ, יחד עם רעייתו אן, את ילדיהם של ג'וליוס ואתל רוזנברג שהוצאו להורג לאחר שהורשעו בריגול).
מאירופול התחלחל מתמונת הלינץ' שצילם בייטלר וחיבר את השיר בהשראתה.
השיר פורסם על ידו בשנת 1937 בכתב העת של איגוד מורי ניו יורק תחת שם העט "לואיס אלן".
השיר בוצע על ידי אייבל ואן מאירופול, כמו גם על ידי לורה דנקן ששרה אותו במדיסון סקוור גארדן.
בשנת 1939 הגיע השיר לאוזניו של ברני ג'וזפסון, מייסד מועדון הלילה המעורב הראשון בניו יורק, קפה סוסייטי, שהציע אותו לבילי הולידיי.
ביצועה של בילי הולידיי וביצועים נוספים
הולידיי הופיעה עם השיר לראשונה ב-Café Society ב-1939. היא העידה ששירת השיר לא הייתה לה קלה, אך היא התמידה והחליטה לשיר אותו בכל הופעותיה.
כאשר פנתה לחברת קולומביה רקורדס בבקשה להקליט את השיר, הושבה ריקם, מפחד שהשיר יעורר את זעמם של לקוחות החברה בדרום.
גם ג'ון האמונד, מפיקה הקבוע של הולידיי הסתייג מהקלטת השיר.
הולידיי לא ויתרה ופנתה לחברת הג'אז האלטרנטיבי "קומודור", שהסכימה להקליט את השיר.
השיר הוקלט במסגרת הופעה חיה ב-1939 ושוב ב-1944.
הולידיי ביצעה את השיר בכל אחת מהופעותיה, כשיר האחרון.
לקראת השירה, כובו כל האורות באולם, פרט לזרקור יחידי על הזמרת.
במהלך ההקדמה המוזיקלית עמדה הולידיי בעיניים עצומות, כבתפילה.
השיר זכה מאז לגרסאות כיסוי רבות.
בהן גרסאות של נינה סימון, UB40, ג'ון מרטין, רוברט ואייט, ג'ף באקלי, דיאנה רוס, קסנדרה וילסון, סטינג (עם גיל אוונס) וטורי איימוס.
השיר זכה גם לביצוע של להקת הרוק הישראלית פוליאנה פרנק בלחן של שרון בן עזר.
בסרט התיעודי מ-2005, No Direction Home, הדגיש הזמר-יוצר בוב דילן את חשיבות השיר, השפעתו וההשראה שלו על דילן ועל בני דורו.
ב-1999 הכתיר הטיים את השיר כ"שיר המאה"
ב-2002 כללה ספריית הקונגרס את הקלטת השיר על ידי בילי הולידיי באוסף ההקלטות בעלות החשיבות התרבותית וההיסטורית
הופקו מספר סרטים העוסקים בשיר וברקעו, בהם סרט של סת' פינסקר מ-1979, סרט של ג'ואל כץ מ-2002 וסרט של לי דניאלס מ-2021, "ממשלת ארצות הברית נגד בילי הולידיי".
לשיר מספר תרגומים בעברית: רחל שפירא, אברהם עוז, רועי חן, רונן סוניס, עדי שכטר.
מאת "לואיס אלן" (אייבל מאירופול)
פרנץ (פֶּרי) רוזנפלד (ספטמבר 1912 – 11 באוגוסט 1991) היה צייר וקריקטוריסט ישראלי.
רוזנפלד נולד בבודפשט בספטמבר 1912, למשפחה אמידה בעלת בית חרושת לנורות.
כשהיה בן שנתיים, נהרג אביו במלחמת העולם הראשונה, והמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים.
כשהיה בן ארבע מסרה אותו אמו לבית היתומים היהודי, ושם גדל.
הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת בודפשט, אך הלימודים לא עניינו אותו, והוא עבר לאקדמיה לאומנויות יפות.
כדי לממן את לימודיו, עבד בין היתר כמאייר בבתי משפט עבור צהובון יומי הונגרי.
לאחר שהוענק לו תואר דוקטור באמנות פלסטית, שימש כדוצנט בבית הספר לאומנויות בו פעלו גם הציירים הנודעים בהונגריה באותה תקופה, בהם וילמוש אבא-נובאק.
בשלב זה החל בציור קריקטורות, שעוררו את זעמם של הפשיסטים בהונגריה.
כשנקרא להתגייס לצבא, העדיף לעזוב את הונגריה.
ב-1939, לאחר תקופת נדודים באירופה, הצליח לעלות על ספינה יוונית שהפליגה בין נמלי הים התיכון.
כשעגנה הספינה בארץ ישראל, לא התירו שלטונות הבריטים לנוסעים יהודים לרדת ממנה, אך רוזנפלד קפץ ממנה ושחה לחוף.
עם הגיעו, איתרו אותו אנשי ההגנה, שהסתירו אותו בגבעת עדה.
עד 1941 עבד בסלילת כבישים וכפועל בניין.
במקביל, התקבל כחבר באגודת הציירים והפסלים.
ב-1941 נתפס על ידי הבריטים, ונכלא בכלא עכו, אך שוחרר תוך זמן קצר ואף גויס בעצמו לצבא הבריטי, שנלחם במדבר המערבי.
במהלך שירותו עסק בקישוט מועדוני הקצינים בציוריו.
עם הקמת מדינת ישראל התגייס רוזנפלד לחיל ההנדסה.
בהמשך נמנה עם מייסדי במחנה במתכונתו כעיתון לחיילי צה"ל, ושימש כעורך הגרפי שלו עד 1968. במקביל לשירותו ב"במחנה" צייר קריקטורות גם עבור בטאון חיל האוויר.
הקריקטורות עסקו בעיקר בהווי הצה"לי ובאורח החיים של החיילים.
בספרם איפה היינו ומה עשינו כתבו על רוזנפלד אמנון דנקנר ודוד טרטקובר: .
לאחר שחרורו מצה"ל צייר קריקטורות פוליטיות עבור דבר, העולם הזה והשבועון לאשה, בו היה גם חבר מערכת.
מדור הספורט של ידיעות אחרונות הציג קריקטורה שבועית שלו, וכן פרסם סיפור מאויר בהמשכים בשבועון דבר לילדים.
בנוסף, אייר כרזות בחירות וכן סדרת כרזות עבור חברת אל על.
בנוסף לעבודתו כקריקטוריסט, יצא למספר שליחויות מחוץ לישראל, באחת מהן הביא אלבומים מגטו לודז' שהכילו צילומים של הנאצים.
האלבומים שימשו כראיות במשפט אייכמן ומוצגים כיום ביד ושם.
כגמלאי, עסק פרי בהוראת ציור במתנ"סים ובסיוע לעולים חדשים, ובנוסף רשם וצייר בצבעי מים, בשמנים בפורמטים שונים, וכן על קירות.
ציוריו זכו לשבחים והוא זכה בפרסים לציור.
הקריקטורה האחרונה שצייר פורסמה בשבועון לאשה.
ב-1991 הלך לעולמו ונקבר בבית העלמין ירקון.
1941 - תערוכת המועצה הבריטית
1953 - תערוכות בגלריות בנאפולי
1955 - תערוכת יחיד בקייפטאון
1959 - התערוכה "קריקטורה בישראל" בבית סוקולוב
1967 - תערוכת אקוורלים בנושא מבצע קדש בשגרירות ישראל בלונדון
1986 - התערוכה "מול הראי" במוזיאון חיפה לאמנות
2011 - התערוכה "פרי מצייר את פרס" במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
בנוסף, הוצגו עבודותיו דרך קבע בגלריה לאמנות מודרנית בציריך בין 1967 ל-1991.
פרס עיריית בודפשט, על האיור "הנמל החורפי של הדנובה" (1938)
פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, על האיור "שדרות קרן קיימת" (1947–1948)
ישראל במדים (הוצאת בירן, התשי"ז)
איוריו עיטרו את הספר פילים בקנה (הוצאת משרד הביטחון, 1973).
פרי וייט הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בתסכית הרדיו "הרפתקאות סופרמן" מפברואר 1940, אותו גילם השחקן ג'וליאן נואה.
דמותו עברה לקומיקס מאוחר יותר באותה שנה, בחוברת Superman #7 מנובמבר 1940, ונוצרה על ידי ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.
וייט הוא העורך הראשי של מערכת העיתון "הדיילי פלאנט", בו עובדים גם קלארק קנט, לויס ליין וג'ימי אולסן.
הוא שומר על סטנדרטים אתיים ודמותו היא ארכיטיפ הבוס הנוקשה וחמום המוח.
בהמשכיות שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים, וייט הוא עיתונאי זוכה פרסים שכיהן כראש העיר מטרופוליס לזמן מה.
פרי כפרי (14 בספטמבר 1947 – 10 באוגוסט 2019) הייתה סוכנת שחקנים ישראלית.
פרי כפרי נולדה בעיר מקנס שבמרוקו.
היא עלתה לישראל עם משפחתה בגיל שנה וגדלה בחיפה.
שירתה בצה"ל כמזכירה של ראש אכ"א פרט.
לאחר שחרורה מצה"ל היא עברה להתגורר בתל אביב.
בתחילה עבדה בחברת כור תעשיות ומשם עברה לקולנוע.
היא עבדה כעוזרת הפקה בסרטים ישראלים ובסרטים זרים שצולמו בישראל, בהם של סרטי קולומביה.
אחר-כך עבדה כעוזרת במאי, בין השאר בסרטים "המכה השמונים ואחד" בבימויו של חיים גורי (1978), "בוא נפוצץ מיליון" (1977) בבימויו של שמואל אימברמן, ו"סוסעץ" בבימויו של יקי יושע (1978).
ב-1979 החלה לשמש סוכנת שחקנים, מקצוע שבו עסקה עד מותה.
השחקנים הראשונים עמם עבדה היו שלמה בר-אבא, עמי טראוב, מוני מושונוב, רבקה נוימן, יוסי פולק, מאיה רוטשילד, נתן דטנר, סנדרה שדה וטליה שפירא.
היא הייתה בעלת סוכנות שחקנים הקרויה על שמה.
במהלך השנים הצטרפו אליה עשרות שחקנים מהידועים בענפי התיאטרון, הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בשנת 2013 ליהקה את סרטו של יוסף פיצ'חדזה "סוכריות", והפיקה אותו בהתנדבות.
פרי כפרי הייתה נשואה עד לפטירתה לעזרא כפרי, שחקן תיאטרון חיפה, ששיחק בסרטי קולנוע רבים.
בתם, איוה כפרי, היא אמנית שלמדה בפריז.
נפטרה לאחר מאבק במחלת הסרטן ב-10 באוגוסט 2019.
עץ הדעת טוב ורע הוא העץ בסיפור אדם וחוה בגן עדן בספר בראשית פרק ג', אשר בשונה משאר עצי הגן מהם נצטווה האדם הראשון לאכול, נאסר פריו למאכל ואף הוזהר כי ביום אוכלו מן העץ מות ימות.
סיפור הפרת הציווי המפורש והשלכותיו, ידוע גם כ'חטא עץ הדעת'.
פרשנים רבים עסקו ועוסקים בסיפור מעשה פרי עץ הדעת ובשפע היבטיו ומשמעויותיו, בין השאר גם בניסיון להגדיר את פריו.
לדעת רבי עזריה ורבי יהודה בר סימון (ריב"ל) לא גילה אלוהים את זהותו של האילן לאדם, ואף לא עתיד לגלותו, מטעם שהוא חס על אדם הראשון שלא יאמרו אנשים זהו האילן שנכשל בו אדם הראשון.
זהו הזיהוי הנפוץ ביותר בספרות חז"ל.
הסבר על כך המצוי בסנהדרין ובברכות טוען כי עץ הדעת היה גפן ופירותיו היו ענבים.
זאת משום שאכילתו הביאה יללה, צער ואבל לאדם בפרט ולעולם בכלל.
נימוק נוסף הוא של רבי יהודה בר אלעאי: .
פרי עץ הדעת כמו פרי הגפן הביא מרורות (מרירות, מוות) לעולם.
לכן, הסיקו כי עץ הדעת היה גפן.
רבי נחמיה טען כי פרי עץ הדעת הוא תאנה משום שכאשר הם אכלו מפרותיו של עץ הדעת, ניתנה בהם דעת להתבייש בכך שהם עירומים, דבר שהביא אותם לתפור לעצמם בגדים מעלי תאנה דווקא כפי שנזכר בתורה: ובכך מצאו פתרון לבעיה.
רבי יהודה זיהה את פרי עץ הדעת כחיטה, זאת משום .
במדרשים שיטה זו מיוחסת לרבי מאיר.היו מחז"ל שתהו על פרשנות זו שנראית לכאורה תמוהה, שהרי החיטה אינה עץ.
רב זעירא הסביר זאת בכך שאותן חטים ; כלומר שלא היה מדובר בחיטה רגילה, כי אם בחיטה פלאית הגבוהה כעץ.פרופ' מרדכי כסלו סיפק הסבר לכך שנדחק רבי יהודה בדעתו.
לפי הסברו של כסלו, לאחר עצת הנחש חוה ראתה את צמח החיטה עם שיבוליה המלאים, הבינה בחושה שאפשר להכין מגרגרים אלה לחם, רצתה להטביע את חותמה האישי ועברה למעשים.
למעשה, העונש הוא בדיוק מידה כנגד מידה.
לפי כסלו, דעה זאת מסבירה את הפסוק ואת פירוש רש"י: 'רוח מערבית של לפנות ערב', זאת אומרת, הרוח שלה מחכים זורי התבואה.
בתיאור גן עדן מוזכרים רק עצים ולא עשבים.
זאת משום שפרות האילן נאכלים בדרך כלל חיים ללא צורך בבישול, לעומת רוב הירקות והדגנים (שלא כבימינו).
ראיה לכך היא בדיון בגמרא על הקשר בין ברכת "המוציא לחם מן הארץ" לבין "בורא פרי האדמה".
חוה סטתה מהדרך הנהוגה בגן עדן – לאכול פרות כמו שהם, ללא טרחה.
היא רצתה לעשות משהו מיוחד ובשביל זה הכינה לחם מן החיטה.
– יהיה על חוה להכין לחם כך כל בוקר, פעולות מתישות ומייגעות.
לעץ בתנ"ך משמעות כפולה של אילן וכן החומר ממנו עשויים הגזע והענפים ולכן, ניתן להגיד כי החיטה נחשבה לעץ וקש היה נחשב לחומר קשה כדי לכנות אותו עץ.
לראייה ניתן להסתכל בסיפור רחב.
פשתי העץ בהם טמנה רחב את המרגלים.
כמו כן, לדעת רבי יהודה עץ הדעת לא היה המובחר מבין כל העצים אלא להפך, הרדוד והדל מכולם.
אף על פי כן, דווקא החיטה נבחרה להיות העץ שבמרכז הגן משום תכונותיה המיוחדות.
אולי רמז לצדיקים, שאין מעריכים אותם על פי מראם החיצוני אלא על פי סגולותיהם ומעשיהם הטובים.
לדעת רבי אבא דעכו עץ הדעת היה עץ האתרוג, וטעמו שהרי כך נאמר בפסוק: , ומלשון הפסוק משמע שדיברה על העץ עצמו, ואין אילן שעצו נאכל מלבד עץ האתרוג.
יש שטענו על פי נוסח ברכת הבתולים שנזכרה בסידורו של רבי עמרם גאון, שכתב לברך לאחר מציאת הבתולים: ומלשון זה משמע שלדעת מחברי הברכה עץ הדעת היה אגוז.
אמנם ישנן נוסחאות לפיהם נוסח הברכה הוא 'אשר צג זוג בגן עדן', ולפי נוסח זה אין כלל ראיה לדבר.
בתרבות הדעה הרווחת היא שפרי עץ הדעת היה התפוח האסור, דעה זו נובעת, לכאורה, משום שהמילה מַלום (Malum) בלטינית משמעותה רע, אך מילה דומה בלטינית (שמקורה ביוונית) היא תפוח.
כך הפך התפוח להיות ה'פרי הרע' בתרבות הפופולרית.
בנצרות, נוצרה הגרסה של העץ עם התפוח.
ישנן דעות כי גרסה זו נובעת עקב צבעו האדום של התפוח המזכיר תשוקה או משום שכך ציירוהו הציירים הראשונים.
אולם ביהדות לא נזכר בשום מקום שפרי עץ הדעת היה תפוח.
יש הטוענים שאגדת האחים גרים "שלגייה" תרמה רבות לקישור התפוח לחטא עץ הדעת בתפוח המורעל.
לעומת זאת יש הטוענים כי מדובר בפרי עץ הבננה שכונה פעם בשם 'תפוח גן עדן'.
פליקס פברי בתיאור הבננה (עץ אדם) במצרים מציין בין היתר: 'בהקשר לעץ זה — כל הנוצרים המזרחיים עובדי האלילים (מוסלמים) והיהודים מאמינים שבפרי זה לא צייתו אדם וחוה בגן העדן שלא לאכול מפרי עץ הדעת.
רבינו אשר ב"ר יחיאל בפירושו למסכת שבת (פרק ב סימן א) כותב 'וכן איכא מ"ד עץ שאכל ממנו אדם הראשון פשתן היה'.
אולם רבי נתנאל וייל (קרבן נתנאל אות ה) כתב על זה: לא מצאתי שום מ"ד בש"ס או מדרש שאומר כן, ובוודאי טעות סופר היא וכן צריך לומר עץ שאכל ממנו אדם הראשון חיטה היה.
נגד כל השיטות הנזכרות, עומדת דעת רבי אברהם אבן עזרא, הכותב כי עץ הדעת הוא עץ ייחודי הקיים אך ורק בגן עדן, ואין כמוהו במקום אחר בעולם, והוא פרי שמוליד את תאוות המשגל, שלכן נצרכו אדם וחוה לכסות את ערוותם לאחר שאכלו ממנו.
ואילו ה"בן איש חי" כותב שהפרי היה מורכב מכל המינים המוזכרים יחדיו.
סיפור עץ הדעת מובא גם בקוראן בלי רמז לאיזה עץ מדובר - "אך אל תקרבו אל העץ".
פרשני הקוראן - שמשמרים מסורות זיהוי - העלו גם הם בעיקר את הזיהויים המקובלים של חז"ל: חיטה, גפן ותאנה.
בנוסף לזיהויים אלו, הועלו גם זיהויים של עצי בושם יקרים, וזיהוי בודד כעץ זית.
בשיר "התחדשות" שכתבה והלחינה נעמי שמר עבור עפרה חזה, מופיע עץ הדעת במילות הבית השני: "בגנך פורחים לפתע בערבוביה גמורה עץ החלומות ועץ הדעת טוב ורע."
גלעד ויטל כתב וביצע שיר בשם "עץ הדעת" שהפזמון שלו: "עץ הדעת להתנתק מהכוח, להבדיל בין רע לטוב." השיר יצא ב-2006 כחלק מאלבום הבכורה של ויטל, "המכנה המשותף".
בתחילת שנות ה-2000 צמד הקולנוענים מוטי גל ושוקי בן פורת פתחו חברת הפקות סרטים לקולנוע החרדי בשם "פרי עץ הדעת", שהפיקה 4 סרטים המיועדים למגזר החרדי, ובהם: "לילה בגומחה", "דג מלוח", "שדה מוקשים" ו"הנבל הכחול".
חלקם השאירו חותם בציבור החרדי ונחשבים כסרטי קאלט במגזר.
מותג תפוחי העץ הגדלים ברמת הגולן נקרא "בראשית" על שם החומש שבו מתרחש הסיפור.
פרי חמאת הבוטנים (שם מדעי: Bunchosia argentea) הוא עץ פרי נמוך נשיר מותנה אשר מגיע לגובה של עד 3 מטר.
הפריחה מתרחשת במאי עד נובמבר, באשכולות וצבעם צהוב.
הפרי מבשיל ביולי עד דצמבר, והוא כתום-אדום, וציפת הפרי דביקה במקצת, ומזכירה מרקם של חמאת בוטנים, ומכאן שמו.
הפרי נאכל בשלמותו כולל הגרעין.
הפרי נאכל טרי ומכינים ממנו ריבות.
פריאטיניים (שם מדעי: Pareidae) היא משפחה של נחשים וקרובי משפחתם של הזעמניים.
לעיתים הם גם כלולים משפחת הזעמניים.
הם חיים ביערות בסין, יפן, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה.
בני המשפחה קטנים עד בינוניים בגודלם ואורכם עד 80 ס"מ.
הם בעלי ראשים קטנים ועיניים גדולות ומזכירים את בני משפחת למפרופידיים.
הם ניזונים בעיקר מתולעים וחלזונות, אתם הם צדים על ידי שיניהם הקצרות בתוך הלסת הקטנה שלהם.
משפחה זו מבוססת בעיקר על מחרקים מולקולריים שהוציאו אותה ממשפחת הזעמניים על בסיס מעט נתונים.
ישנם חוקרים הרואים בהם תת-משפחה של זעמניים.
משפחה זו כוללת, נכון למאי 2025, 45 מינים.
סוג Pareas - בו 30 מינים.
סוג Xylophis - בו 5 מינים.
פריאל הייתה התנחלות ומושב של עולים מברית המועצות בחבל ימית.
המושב הוקם בחבל ימית שבסיני, על ידי גרעין של עולים מברית המועצות.
על פי החלטת הממשלה בינואר 1978 נמשכו העבודות להקמת המושב, למרות אי הבהירות לגבי האזור לאור השיחות בין ישראל למצרים.
בספטמבר 1978, לאור הצהרת ראש הממשלה על פינוי יישובי חבל ימית בעקבות אישור הסכמי קמפ דייוויד בכנסת, נכנסו המשפחות, ששהו באולפן בצוחר, אל בתי המושב שהיו לפני חיבור לחשמל, מים וביוב.
מספר חודשים התגוררו המשפחות במושב ללא חיבור לתשתיות.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החליטו רוב התושבים לעבור לעיר והמושב התפרק.
במרץ 1982 סירבו חברי המושב להתפנות ממנו, לפני שיוסכם עמם על הפיצויים שיינתנו להם.
ב-13 באפריל 1982 דווח בדבר: "פריאל נעלמה גם היא".
פרי וירטמן (; נולד ב-27 ביוני 1992) הוא שחיין הולנדי, האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), אלוף העולם (בודפשט 2017) ואלוף אירופה (ברלין 2014) בשחייה במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ.
הוא מתאמן באיינדהובן בהדרכתו של מרסל ואודה.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 סיים וירטמן במקום שישי בשחייה במים פתוחים, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:20.3 שעות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:55.57 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:11.59 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:47.65 דקות.
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בהורן, הולנד ביולי 2016 זכה וירטמן במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:55:20.6 שעות, לפני ג'ק ברנל מבריטניה (1:55:21.2 שעות) ומרק אנטואן אוליבייה מצרפת (1:55:21.6 שעות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:14.8 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה וירטמן במדליית זהב בשחייה במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:52:59.8 שעות, לפני ספירידון יאניוטיס (1:52:59.8 שעות) ומרק אנטואן אוליבייה (1:53:02.0 שעות).
למעשה, הוא חצה את קו הסיום שני אך נגע בקיר שעון העצר ראשון, לאחר שיאניוטיס פיספס את הנגיעה.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה וירטמן במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:51:58.5 שעות, לפני ג'ורדן וילימובסקי (1:51:58.6 שעות) ומרק אנטואן אוליבייה (1:51:59.2 שעות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים וירטמן במקום שביעי במשחה מים פתוחים ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:51:30.8 שעות ולא הצליח להגן על תוארו.
משנת 2016 בת הזוג של וירטמן היא ראנומי קרומווידג'ויו, אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית העולם בשחייה.
בשנים 2016 ו-2017 זכה וירטמן בתואר שחיין השנה במים פתוחים.
פרי מגדים הוא חיבור על השולחן ערוך חלק אורח חיים ויורה דעה, שנכתב על ידי רבי יוסף תאומים שנודע בעיקר בזכות חיבורו זה, והוא אחד החיבורים הידועים והנחשבים שנדפסו על השולחן ערוך.
עיקרו של החיבור הוא פירוש על נושאי כליו של השולחן ערוך, מגן אברהם, טורי זהב ושפתי כהן.
הכרך על שולחן ערוך חלק יורה דעה נדפס ראשון בברלין בשנת תקל"ב (1772), והכרך על אורח חיים בפרנקפורט על האודר בשנת תקמ"ז (1787).
הספר זכה לפופולריות, ונדפס בכמה מהדורות חדשות עוד בחיי המחבר, ורבות נוספות אחר כך.
ה"פרי מגדים", כשאר ספרי המחבר, מוכר בעיקר בשל חדירתו לעומק הסוגיות, מבלי להיכנס לפלפולים מפותלים שלהם התנגד נחרצות.
על המחבר מסופר כי לפני שחיבר את פירוש ה'פרי מגדים' לחלק יורה דעה שבשולחן ערוך, למד את מסכת חולין במשך עשרים שנה רצופות, ורק אחרי שחזר עליה מאה ואחת פעמים והייתה שגורה על פיו עם מפרשיה, כתב את פירושו.
את ספרו "פרי מגדים" כתב מספר פעמים, ובהן שכתב את כולו מחדש.
הרב יהושע השל באב"ד כותב על הפירוש: "אין דרכי להשיב בדברי פמ"ג בפרט שהוא כותב על הרוב בספרו פעם כך ופעם כך והוא על הרוב פרשן לא פסקן".
רבי צבי הירש שפירא ביקר אותו וכתב: "נודע שכן דרך הפמ"ג לחזור בו מפסקיו לפעמים", ביד יהודה כתב: "שארי' ליה מאריה להפמ"ג ז"ל דמתיר, אבל מה אעשה שמהשמים זכוהו שנתפשט חיבורו בכל העולם ומורים כדבריו בזה וקשה לפרוש אותם"...
עיקר החיבור מתמקד בביאור חיבוריהם של מפרשי השולחן ערוך.
חיבור הפרי מגדים נתחבר לחלק אורח חיים ולחלק יורה דעה.
את חלק אורח חיים מקיף הוא מתחילתו ועד סופו, בעוד בחלק יורה דעה מגיע החיבור מסימן א' עד סימן קיב.
'משבצות זהב', 'אשל אברהם' ו'שפתי דעת'
חיבורו 'פרי מגדים' מכיל פירושים, הערות וביאורים על חלק אורח חיים של השולחן ערוך ועל חלק יורה דעה.
הפירוש על חלק על יורה דעה כולל שני חלקים: "משבצות זהב" על הט"ז, ו"שפתי דעת" על סדר הש"ך.
מלבד החיבור עצמו, הכולל פירוש על נושאי הכלים, נודע חיבור ה"פרי מגדים" ב"פתיחות" (הקדמות) שהוא מקדים לכל נושא הלכתי ב"שולחן ערוך", ובהן הוא מבהיר את עקרונות ויסודות הנושא.
פתיחות אלו כוללות חקירות וספיקות שונים בהלכה בנושאים שונים.
כמו כן בפתיחת ספרו כתב המחבר מאמר ארוך ובו הוא מסכם באריכות את כל הדינים הנוגעים למורה הוראה בסדר הוראת ההלכה לשואלים.
על ה'פרי מגדים' נכתבו ספרי פירושים וקיצורים שונים, בעיקר בשל קושי בהבנת דבריו שנכתבו לעיתים בקיצור רב, ובראשי תיבות שאינם נפוצים, וכן מחמת סגנון ההתנסחות הייחודי, המקשה על הבנת הדברים.
פריאוזרסק היא עיירה והמרכז הניהולי של מחוז המשנה פריאוזרסקי במחוז לנינגרד, רוסיה, השוכן לחופו הצפון-מערבי של אגם לדוגה, בשפך של נהר הוואוקסי, במצר הקרלי.
נקודת הציון העיקרית של פריאוזרסק היא מצודת קורלה, ששימשה כמרכז ההיסטורי של הקרלים והמאחז הצפון-המערבי של הרוסים או המאחז המזרחי של השוודים.
בתקופת ימי הביניים הייתה פריאוזרסק ידועה בשם קורלה לרוסים וקקיסלמי לקרלים ולפינים.
העיירה הייתה חלק מחבל וודסקאיה פיאטינה של רפובליקת נובגורוד.
מסמכי מיסוי של נובגורוד משנת 1500 תיעדו 183 בתים בקורלה, מה שמצביע על אוכלוסייה המוערכת בין 1,500–2,000 איש.
השוודים כבשו את קורלה פעמיים: בשנת 1578 למשך שבע עשרה שנה ובשנת 1611 למשך מאה שנה.
באימפריה השוודית נקרא המבצר קקסהולם (Kexholm) וכל האזור נודע כמחוז קקסהולם.
רוסיה כבשה חזרה את האזור באופן סופי במלחמת הצפון הגדולה; שמה של העיירה השוודית נשמר, עם זאת, כקקסגולם (Кексгольм).
מלחמות ושריפות הרסניות בשנים 1300, 1580, 1634 ו-1679 גבו את מחירם מהאוכלוסייה האזרחית.
כתוצאה מכך, כאשר העיר קיבלה את בית המשפט הראשון שלה בשנת 1800, האוכלוסייה הייתה רק 400.
בשנת 1812, כאשר הוקמה הדוכסות הגדולה של פינלנד שלוש שנים קודם לכן בתוך האימפריה הרוסית, הצאר אלכסנדר שילב את העיר בממלכת פינלנד (נפת ויבורג) ויצר חבל אוטונומי.
קקסגולם הייתה לעיר הקטנה ביותר בנפת ויבורג.
בשנת 1918 הפכה פינלנד לעצמאית והעיר שינתה שמה לקקיסלמי.
הצמיחה של העיר הועצמה על ידי הקמת תחנת הרכבת פטרבורג – הייטולה בשנת 1917 ובאמצעות הקמת שתי טחנות מסור גדולות וטחנת עיבוד עצים גדולה של חברת Ab Waldhof Oy בשנת 1929. בשנת 1939 התגוררו בעיירה 507 איש.
האוכלוסייה הורכבה מאורתודוקסים (946 נפשות), שוודים, רוסים או גרמנים וסך האוכלוסייה היה 11,129 בשנת 1939.
מלחמת החורף בנובמבר 1939 החלה במתקפה סובייטית.
בסופו של דבר, לאחר לחימה קשה, נאלצה פינלנד לוותר על קקיסלמי ועל כל קרליה הפינית לברית המועצות על פי תנאי הסכם מוסקבה משנת 1940. במהלך מלחמת ההמשך בשנים 1941–1944, כבשה פינלנד מחדש את קקסגולם ושטחים אחרים.
האוכלוסייה חזרה לבנות את העיר מחדש, אך פונתה עם סיום מלחמת העולם השנייה.
מחוז קקסגולם עם המרכז המינהלי בקקסגולם הוקם כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית במרץ 1940. בנובמבר 1944, מחוז קקסגולם הועבר מהרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הקרלו-פינלנד למחוז לנינגרד.
באוקטובר 1948, שמו של קקסגולם שונה לפריאוזרסק כחלק מהקמפיין לשינוי שמות היישובים באזורים שסופחו מפינלנד לאחר מלחמת העולם השנייה.
פריאוזרסק יושבה בעיקר על ידי מהגרים רוסים, בלארוסים ואוקראינים, שהיוו מאז את רוב האוכלוסייה המקומית.
המפעל התעשייתי העיקרי בפריאוזרסק הוא מפעל הנייר לשעבר שהפך למפעל לייצור רהיטים.
תחנת הרכבת פריאוזרסק ממוקמת על מסילת הברזל המחברת את העיר סנקט פטרבורג - עם העיר הייטולה (Hiitola) בפינלנד.
יש שירות רכבת פרברית לתחנת פינלנד בסנקט פטרבורג.
העיירה מחוברת על ידי כבישים עם סנקט פטרבורג, ויבורג, וסורטאוולה (Sortavala) בפינלנד.
כמה שרידים מהתרבות הרוסית שלפני 1917, בעיקר מבצר קורלה, שרדו.
הסוללות ומגדלי המצודה ממוקמים על גדת נהר הוואוקסי, עדיין נראים כשנוסעים לעיירה מכיוון סנקט פטרבורג.
חלק גדול משרידי הנוכחות הפינית נהרס.
פריאוזרסק מכילה שלושים ושלוש אנדרטאות למורשת תרבותית בעלות משמעות פדרלית.
הרוב הגדול של אנדרטאות אלה שייכים למבצר קורלה.
פרי עץ חיים היה כתב העת העברי הראשון, כתב עת תורני, שכלל שאלות ותשובות.
החל לצאת לאור באמסטרדם בשנת ה'תנ"א - 1691 וגיליונו האחרון יצא לאור בשנת ה'תקס"ז - 1807.
חברי בית המדרש הספרדי הגדול "עץ חיים", שבאמסטרדם החליטו במחצית השנייה של המאה ה-17 להוציא לאור את תשובותיהם לשאלות שנשאלו על ידי יהודים מכל העולם במסגרת "שאלות ותשובות".
תוכניתם הייתה להוציא שבועון עברי שכזה, שאלה ותשובה, חתומה על ידי מחברה, אחת לשבוע.
הגיליון הראשון יצא לאור ב-1691, כאשר בצוק העיתים הפך השבועון לירחון ולעיתים קרובות ההפסקות בין גיליון לגיליון היו ארוכות אף יותר.
רק 8 מהכרכים הללו נמצאים כיום בספרייה הלאומית.
בנוסף לכרכים עצמם קיימים בספרייה הלאומית גם מפתח ותמצית בגרמנית (Frucht von baum des lebens) של כל התשובות.
המפתח נכתב ב-1936 על ידי מנקו מקס (מנחם הלוי) הירש (M.
פרי מייסון היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה תקופתית משנת 2020 מבית HBO.
מבוססת על סדרת סיפורים קצרים ורומנים בכיכובו של הדמות הבדיונית פרי מייסון שנכתבה על ידי ארל סטנלי גארדנר.
הסדרה פותחה ונכתבה על ידי רולין ג'ונס ורון פיצג'רלד.
הסדרה עלתה לשידור ב-21 ביוני 2020 ברשת HBO האמריקאית.
בישראל, המיני-סדרה שודרה ב-yes, ב-HOT, ובסלקום tv.
הסדרה עוקבת אחר מקורותיו של עורך הדין להגנה פלילית האגדי ביותר באמריקה, פרי מייסון ומתרחשת בשנת 1931, לוס אנג'לס.
בזמן ששאר המדינה מתאוששת מהשפל הגדול, לוס אנג'לס נמצאת בשיא פריחתה, אך כשמקרה העשור מונח על מפתן דלתו של פרי מייסון, מרדפו הבלתי נלאה של אחר האמת חושף עיר שברירה הבנויה על יסודות רעועים ואולי אפילו את הדרך לגאולתו העצמית.
מת'יו רייס - פרי מייסון
טטיאנה מסלני - האחות אליס
ג'ון לית'גו - אליאס בירשארד "אף.
כריס צ'אלק - פול דרייק
שיי ויגהאם - פיט סטריקלנד
ג'ולייט ריילנס - דלה סטריט
דיארה קילפטריק - קלרה דרייק, אשתו של פול (עונות 1 ו-2)
נאט קורדרי - מת'יו דודסון
גייל רנקין - אמילי דודסון
לילי טיילור - בירדי מקיגן
אנדרו האוורד - הבלש אניס
אריק לנג - הבלש הולקומב
רוברט פטריק - הרמן באגרלי
סטיבן רוט - מיינרד בארנס
ג'סטין קירק - המילטון ברגר
ב-15 באוגוסט 2016 דווח כי רשת "HBO" עובדת על פיתוח סדרת דרמה שתבוסס על סיפורי פרי מייסון מאת ארל סטנלי גרדנר.
התסריט לסדרה היה היתד להיכתב על ידי ניק פיזולאטו שהופקד גם על ההפקה בפועל לצדו של רוברט דאוני ג'וניור וג'ו הורצ'ק.
ב-25 באוגוסט 2017 פורסם כי פיזולאטו עזב את ההפקה בשביל להתמקד בפיתוח עונתה השלישית של "בלש אמיתי" ושרולין ג'ונס ורון פיצג'רלד יחליפו אותו בתפקיד.
ב-14 בינואר 2019 הוכרז שרשת "HBO" הזמינה רשמית את ההפקה.
עוד הוכרז שג'ונס, פיצג'רלד, סוזן דאוני ואמנדה בורל ישמשו כמפיקים בפועל נוספים, שמת'יו ריס ישמש כמפיק בפועל וכי ההפקה נמצאת כעת בתהליך חיפוש אחרי במאי למיני-הסדרה.
במרץ, דווח שטים ואן פאטן עתיד לביים את הסדרה, ובמקביל לשמש כמפיק בפועל.
לצד ההכרזה על פיתוח מיני-הסדרה, אושר כי רוברט דאוני ג'וניור יככב בדמותו הראשית של פרי מייסון.
ב-25 ביולי 2018 דווח כי דאוני פרש מגילום הדמות בעקבות סיבוך בלוח הזמנים שלו ושחיפוש אחר מחליפו נמשך.
ב-14 בינואר 2019, הוכרז כי מת'יו ריס מועמד להחליף את דאוני בתפקיד.
טטיאנה מסלני לוהקה לצוות השחקנים באפריל.
במאי, ג'ון לית'גו לוהק לצוות השחקנים.
ביוני, כריס צ'לק, שיי ויגהאם, נייט קורדדרי, ורוניקה פלקון, ג'פרסון מייס, גייל רנקין ולילי טיילור לוהקו לצוות השחקנים.
ביולי, ג'וליה ריילנס, אנדרו האוורד, אריק לנג, רוברט פטריק וסטיבן רוט לוהקו לצוות השחקנים.
באוקטובר, ג'סטין קירק לוהק לצוות השחקנים.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס אמי האמנותיעיצוב ההפקה הטוב ביותר עיצוב לתקופה נרטיבית או לתוכנית פנטזיה (שעה או יותר)קית פי קנינגהם, איאן סקרוגינס והלינה סיוולופהתלבושות התקופתיות הטובות ביותר בסדרהקתרין אדאיר, דייוויד ג'יי מטוויקוב, וננרוז בוכמן
פרי ארתור סאטולו הידוע יותר בשם הבמה שלו, פרי סאטורן הוא מתאבק אמריקאי.
הוא היה אלוף הזוגות של ECW, אלוף הזוגות של WCW, אלוף הטלוויזיה של WCW, אלוף אירופה של ה-WWF ואלוף ההארדקור של ה-WWF.
סאטולו התגייס לצבא ארצות הברית לארבע שנים בגיל שבע עשרה, כשלפני שפתח בקריירת ההיאבקות הוא סיים תואר ראשון.
סאטולו נשוי לליסה מארי קוהלמייר מאז יוני 2009, כאשר הוא נישא שלוש פעמים קודם לכן.
באפריל 2004, סאטולו היה מעורב בתקרית שבה שני גברים היו במהלך אונס בחורה, כאשר הוא בא לעזרת האחרונה.
הוא הדף את הגברים, אך נורה בעורפו ובכתפו הימנית במהלך התקרית.
לאחר תקרית זו, סאטולו התמכר למתאמפטמין ואף היה חסר בית במשך שנתיים וחצי.
כמו כן, הוא נעדר מהופעות באופן ציבורי, כשאפילו משפחתו וחבריו לא ידעו אודותיו.
הוא הופיע מחדש בשנת 2010, כשהודיע שהוא נגמל מהתמכרותו.
אליפות ההיאבקות הטהורה של 3XW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של ECW (פעם אחת) - עם ג'ון קרונוס
אליפות הזוגות של IPW (פעם אחת) - עם ג'יימס ג'פרייס
אליפות IWF במשקל בינוני (פעמיים)
האליפות הצפון אמריקאית של IWF (פעם אחת)
אליפות הזוגות של IWF (פעם אחת) - עם טרה רייזינג
PWI דירג אותו במקום ה-47 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 1999
PWI דירג אותו במקום ה-89 מתוך 100 הזוגות הטובים ביותר - עם ג'ון קרונוס
אליפות הזוגות של USWA (פעם אחת) - עם ג'ון קרונוס
אליפות הזוגות של WCW (פעמיים) - עם רייבן (1) וכריס בנואה
אליפות הטלוויזיה של WCW (פעם אחת)
האליפות האירופית של ה-WWF (פעם אחת)
האליפות האוניברסלית במשקל כבד (פעם אחת)
פרי פארל הוא זמר אמריקאי, הידוע כסולן להקות ג'יינז אדיקשן ופורנו פור פירוס.
הקים את פסטיבל לולהפלוזה כמופע פרידה מג'יינז אדיקשן ב-1991, והמשיך בניהול הפסטיבל.
כיום זהו אחד הפסטיבלים הנודדים הגדולים והרווחיים בעולם.
פרי נולד למשפחה יהודית בשם 'פרץ ברנשטיין' ברובע קווינס, ניו יורק.
אביו היה צורף ואמו אמנית.
אמו התאבדה כאשר היה בן 3. חלק משיריו מדברים על אותה התאבדות.
לאחר שסיים את התיכון עבר לקליפורניה לחיות כגולש גלים.
באותה תקופה הוא גר במכוניתו ועבד בבניה וכמלצר.
היה סולן להקת הפוסט פאנק פי אס אי קום (PSI Com) בלוס אנג'לס.
הלהקה הספיקה להוציא מיני-אלבום אחד וקסטה.
הלהקה התפרקה ב-1985, ופרי החליט לשנות את שמו לפרי פרל (משחק מילים עם המילה peripheral).
הלהקה התחילה את דרכה במועדונים קטנים בלוס אנג'לס ב-1985 וצברה קהל מעריצים שהלך וגדל.
ב-1987 הוציאו אלבום הופעה חיה והוחתמו במהרה על ידי האחים וורנר.
הם נחשבים ללהקת הרוק אלטרנטיבי הראשונה שהצליחה מסחרית ואחת הלהקות המשפיעות ביותר בשנות ה-90. הם פתחו את הדלת למיינסטרים להרבה להקות רוק שעד אז היו בשוליים.
הם התפרקו ב-1991 אחרי סיבוב הופעות שנמשך 13 חודשים, בין היתר בעקבות התמכרותו של פרי להרואין.
הלהקה התאחדה למספר הופעות ב-1997. הלהקה התאחדה ב-2001 והוציאה את האלבום Strays ב-2003, אך התפרקה שוב ב-2004.
בשנת 2008 הלהקה התאחדה שוב, והוציאה את האלבום The Great Escape Artist.
מידי כמה שנים הם יוצאים למסע הופעות ואף הגיעו לישראל ב-2011.
ב-13 בספטמבר 2024 במהלך הופעתו של פרי ולהקתו, עקב חילופי מילים בינו לבין הגיטריסט של הלהקה, תקף פרי באלימות תוך כדי ביצוע שיר את הגיטריסט.
ב-16 ביולי 2025 חברי הלהקה החליטו להגיש תביעה כנגד פרי.
Porno for Pyros ב-1993 ו-Good God's Urge ב-1996. פרי בחר את שם הלהקה לאחר שראה פרסומת לזיקוקי דינור בעיתון פורנוגרפי.
ב-1999 הוציא אלבום אוסף מלהקותיו הקודמות בנוסף לעוד שירים חדשים.
ב-2001 הוציא אלבום סולו ראשון בשם Song Yet to Be Sung כשמילות השירים מושפעות מהקבלה.
ב-2008 הוציא מספר שירים בודדים לאנטרנט עם אשתו אטי, אחד השירים הופיע בפסקול הסרט דמדומים.
ב-2019 הוציא את האלבום Kind Heaven.
ב-2004 הקים עם אשתו אטי לאו פארל את הפרויקט Satellite Party.
הלהקה הוציאה אלבום אחד ב-2007 בשם Ultra Payloaded, זהו אלבום קונספט שמספר סיפור על להקה בשם The Solutionists שמנסה לשנות העולם.
לפרי נולד בן בשם יובל ב-1998 מחברתו לשעבר קריסטין קייגל.
ב-2002 התחתן עם אטי לו פארל.
היא רקדנית וזמרת שמלווה את להקת ג'יינז אדיקשן משנת 2007. לזוג שני בנים.
פסל פריא' ט'ונג ונינג ניק מסמל את הולדתה של הארץ החמרית, התרבות, המסורות והציוויליזציה של קמבודיה.
גובה הפסל 21 מטר והוא מוצב על כן בגובה 6.34 מטר.
זהו פסל הנחושת הגדול ביותר בקמבודיה והוא שוקל כ-60 טון.
פריא' ט'ונג (קאונדיה) ונינג ניק (סומה) הם ההאנשות מדינת קמבודיה והתרבות החמרית.
הם נחשבים למייסדי מדינת פונאן (שהפכה לקמבודיה מאוחר יותר).
ניתן לייחס הרבה ממנהגי החתונה החמרית לסיפור המיתולוגי של נישואיהם של פריא' ט'ונג ונינג ניק.
על פי דיווחים של שני השליחים הסינים, קאנג טאי וג'ו יינג, מדינת פונאן הוקמה על ידי הודי בשם קאונדיה, שבמאה ה -1 לספירה קיבל בחלומו הוראה לקחת קשת קסמים מקודשת ולהביס את נסיכת נגה, סומה (בסינית: 柳葉; פיינין; Liǔyè, "עלה ערבה").
מאוחר יותר הם נישאו ושושלתם הפכה לשושלת המלוכה של פונאן.
קאונדיה בנה את עיר הבירה, ויאדהאפורה והממלכה זכתה גם לכינוי קמבוג'אדשה.
פריאזאורוס (שם מדעי: Pareiasaurus; מילולית: "לטאה בעלת קסדת לחיים") הוא סוג של זוחל קדום מסדרת הפרוקולופונומורפה שהתקיים במשך הפרם לפני 260 עד 252 מיליון שנה.
הוא התגלה בתצורת "Beaufort Group" במדבר קלהרי שבדרום אפריקה.
הסוג תואר למדע בידי החוקר הבריטי ריצ'רד אוון ב-1876 וזוהו בו 3 מינים דומים.
יצור זה היה דומה במראהו לצב, והוא הגיע לאורך 2.5 מטרים והיה בעל רגליים עבות כשל פיל.
הוא היה צמחוני בעל מקור קרני כשל צב ושיניים עבות ושטוחות מותאמות ללחיכת עלים.
עורו כוסה בשריון גרמי שנועד להגנה מטורפים.
פרי לונדון היה פסיכולוג אמריקאי-ישראלי תאורטיקן ומנהל אקדמי, שנודע בזכות כתיבתו על פסיכולוגיה קלינית ובזכות מחקריו בנושא אלטרואיזם ובנושא היפנוזה.
כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה בכמה מוסדות אקדמיים בארצות הברית ובישראל.
פרי לונדון נולד באומהה נברסקה שבארצות הברית להוריו מקס ורוז לונדון (לדיז'ינסקי), יהודים שהיגרו מאוקראינה.
הילד השלישי מתוך ארבעה, והבן היחיד.
למד שנתיים בתיכון מקומי באומהה ובהמלצתו של רב הקהילה עבר להשלים את לימודיו בבית הספר התיכון של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנתו האחרונה בתיכון כתב לונדון את המאמר האקדמי הראשון שלו שזיכה אותו במלגת לימודים מלאה בקולג' ואף פורסם בכתב עת אקדמי יוקרתי.
עם סיום התיכון החל בלימודי תואר ראשון בישיבה יוניברסיטי אותם סיים בשנת 1952, ומיד המשיך לתואר שני (1953) ולדוקטורט (1956) באוניברסיטת קולומביה.
בשנתו הראשונה בלימודי הדוקטורט זכה במלגת לימודים מטעם צבא ארצות הברית ולשם כך גויס לצבא בדרגת Second Lieutenant (סגן משנה).
את ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית עשה בבית חולים צבאי בוושינגטון הבירה בזמן מלחמת קוריאה.
עם סיום הדוקטורט קיבל דרגת First Lieutenant (סגן) והוצב כפסיכולוג בבית החולים הצבאי בטקומה וושינגטון.
עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולאחר ארבע שנים התקבל כחבר סגל באוניברסיטת דרום קליפורניה שהפכה לביתו האקדמי לשנים הבאות.
במקביל, צורף באותן שנים כיועץ לתוכנית החלל האמריקאית וסייע במיון האסטרונאוטים הראשונים שעמדו להישלח לחלל.
בשנת 1968 הגיע עם משפחתו לישראל לשנת שבתון באוניברסיטה העברית בירושלים שם עזר בהקמת המרכז לחקר החינוך לילדים טעוני טיפוח.
שנה זו זכה במלגה בת חמש שנים לחוקרים צעירים מטעם המכון האמריקאי הלאומי לבריאות הנפש (National Institute of Mental Health), ובשנים הבאות חילק את זמנו בין אוניברסיטת דרום קליפורניה לאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1979 עלה לישראל ושימש מספר שנים כמרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
במקביל שימש באותן שנים כיועץ לחיל האוויר הישראלי.
בשנת 1983 שב לארצות הברית ומונה לראש התכנית לייעוץ פסיכולוגי באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1989 מונה לדיקן בית הספר ללימודים מתקדמים לפסיכולוגיה מעשית באוניברסיטת ראטגרס, תפקיד אותו מילא עד מותו בשנת 1992.
לונדון פרסם למעלה מ-150 מאמרים וספרים במגוון רחב של נושאים, ויצר מורשת אינטלקטואלית נרחבת בפסיכולוגיה קלינית כתאורטיקן, חוקר אמפירי ומורה.
ספרו Modes and Morals of Psychotherapy (1968) היה הסיכום הקוגניטיבי הראשון של תרפיות ההתנהגות ומהווה עד היום טקסט מכונן עבור סטודנטים של השיטות וההשלכות המוסריות של הפסיכולוגיה הקלינית.
בספר זה טען לונדון כי מגוון תרפויטי הוא חיוני לתחום ואיננו "מחלת ילדות" שתעבור ברגע שתיאוריה או גישה אחת יקבלו תוקף סופי במחקר ויגברו על כל השאר.
הוא היה אחד הפרשנים הראשונים של הנוף התרפויטי שטען שייתכן שהמאפיין הבסיסי ביותר של מטפל הוא לא ההשתייכות התאורטית שלו אלא עמדתו המוסרית, הבין-אישית והאקסיסטנציאלית.
מאוחר יותר כתב לונדון מספר מאמרים שתיארו איך התפתח התחום מעבר להתמקדות המוקדמת שלו בניסיון להוכיח איזו תיאוריה ואיזו גישה טיפולית הם הנכונים והצודקים, לעבר ההבנה כי לא די באידאולוגיות ותיאוריות מקיפות כדי להסביר הצלחה טיפולית.
הוא הראה איך התחום עבר מהתמקדות בטהרנות תאורטית לפרגמטיות, והחל לאתר את המכנים המשותפים שמסבירים את היעילות של שיטות שונות ואף הפוכות, ואת רגעי השינוי המשמעותיים שעשויים להתרחש בדרך דומה בשיטות טיפול שונות מאד.
בספרו Behavior Control (1969) הרחיב בנושאים אלה.
ספרו Beginning Psychology (1975) היה הזמנה נגישה מאד לפסיכולוגיה ושימש כספר מבוא לנושא.
כתיבתו התאפיינה בפרספקטיבה תפיסתית וסגנון כובש שהשאירו את רישומם על הקורא.
לונדון ועמיתיו פיתחו את סולם הרגישות להיפנוזה לילדים, The Children's Hypnotic Susceptibility Scale (1963), לאחר שהוכיחו במחקריהם כי רגישות להיפנוזה היא מאפיין אישי הקיים אצל אנשים שונים בדרגות שונות.
הסולם מאפשר למטפלים לאתר את המטופלים שיכולים להפיק תועלת מהיפנוזה לטיפול בכאב, שיפור הבריאות והורדת חרדה.
בתקופה שבה תפיסה מרכזית בפסיכולוגיה הייתה גמול עצמי כמניע להתנהגות, היה לונדון חלוץ בחקר נוצרים שסיכנו את חייהם כדי להציל אחרים – יהודים, צוענים וחיילים אמריקאים - במהלך מלחמת העולם השנייה.
מצילים אלה סיכנו את עצמם, ולעיתים קרובות גם את משפחותיהם ובכלל זה ילדיהם, כדי להציל במקרים רבים זרים גמורים.
הם החביאו אותם במחסנים, בחדרים נסתרים מאחורי קירות, או עזרו להם להימלט למקומות בטוחים.
לונדון ועמיתיו מצאו שהמצילים היו לא אחת אנשים הרפתקנים, מה שתרם לאומץ שהיה להם לפעול.
לא אחת הם היו אנשים שוליים בקהילותיהם, שונים מהאחרים באופן כלשהו.
אולי היה להם הורה אחד זר, הם היו קתולים בקהילה פרוטסטנטית, או שהיה להם מאפיין אישי שהפך אותם לשונים (London, 1970).
אין בכך כדי לומר שהיו מנותקים מאחרים, אך שוליותם איפשרה להם לפתח נקודת מבט אחרת.
כאשר הקהילה שלהם תמכה ברדיפת היהודים על ידי הנאצים, הם התנגדו לה.
מציל מפורסם אחד, התעשיין אוסקר שינדלר, היה שולי בכך שהיה גרמני שחי בצ'כוסלובקיה, פרוטסטנטי שנישא לאישה קתולית מכפר אחר.
ראול וולנברג, דיפלומט שוודי שהציל רבים מיהודי הונגריה, היה שולי בכך שהיה בן לענף עני של משפחה עשירה מאד (Staub, 1989, 2015).
לונדון ועמיתיו נאלצו להפסיק את מחקרם כי לא מצאו ארגון שהסכים לממן אותו.
בשנות השישים של המאה העשרים נאמר להם שזמן רב מדי עבר מכדי להשיג מידע אמין.
אך התפתחות המחקר בעשורים שלאחר מכן מצביעה על כך שייתכן שבאותה תקופה עוד לא הייתה נכונות להיישיר מבט אל אימי אותה התקופה.
ואכן, החל משנות ה-80 התפרסמו מספר מאמרים וספרים שחקרו לעומק את נושא המצילים (למשל, Oliner and Oliner, 1998).
מחקריו על המצילים בשואה הובילו את לונדון לחקור את התפתחות הנכונות להתנהגות אלטרואיסטית והקרבה עצמית בילדים.
במחקרו בנושא זה הוא מצא שנכונות זו עשויה להתפתח בנפרד מהחיזוקים שהילד מקבל על התנהגותו.
המשתנה היחידי שנמצא באופן עקבי שתרם לנטיה אלטרואיסטית אצל ילדים היה אווירה משפחתית שבה ההורים עודדו והפגינו ביטוי של רגשות אמפתיה.
לעומת זאת, אווירה משפחתית ששמה את הדגש על הצלחה ותחרות פגעה בנכונות של הילד לאלטרואיזם והקרבה עצמית.
בעשור האחרון לחייו חקר לונדון את נושא החינוך לזהות יהודית, ויעץ לארגונים יהודיים בנושא.
חלק מהעקרונות שפיתח יושמו בתוכנית "תגלית" אשר מארגנת טיולים חינוכיים לישראל לצעירים יהודים מהעולם ללא עלות.
לונדון היה חלוץ של כתיבה נייטרלית מגדרית באנגלית וכבר בשנות ה-1970 התבטא נגד ההטייה המגדרית בשפה האנגלית.
בהקדמה לספרו Beginning Psychology שיצא בשנת 1975 הודיע שהחליט לחדש את השפה כדי להפוך אותה לשוויונית יותר, למגינת ליבם של חלק מהעורכים והקוראים.
החידוש שהציע, שימוש בגוף שלישי רבים (they) ככינוי שם נייטרלי במקום גוף שלישי יחיד he, she, היה חלוצי בזמנו והתקבל באופן רשמי כשימוש תקין באנגלית רק כארבעים שנה לאחר מכן.
לונדון היה נשוי עד שנת 1977 לויוויאן (לבית יעקובסון) והשניים היו הורים לארבע בנות (מרים (מיב) לונדון, יעל לונדון, שושנה לונדון-ספיר ודברה לונדון).
בשנת 1979 נישא בשנית לבברלי רוז.
נפטר ב-19 ביוני 1992 בניו ג'רזי, שם התגורר בשנותיו האחרונות, והובא למנוחות בישראל.
פרי פיירסטון קינג הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
סבו מצד אמו היה מקסוול פרקינס, עורך ידוע של בית ההוצאה לאור "צ'ארלס סקריבנר ובניו".
דרך פרקינס, קינג הוא הנין של הסנאטור האמריקני ויליאם אברטס והנכד של רוג'ר שרמן, אחד החותמים על הכרזת עצמאות האמריקאית.
קינג קיבל תואר בדרמה מאוניברסיטת ייל, ותואר מבית הספר ג'וליארד.
קינג ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע, בגיל 23 בסרט "Slaughterhouse-Five" מ-1972. בשנת 1975, הוא גילם את האמונד מקסוול בסרט הבלאקספלויטיישן "מנדיגו".
מאז שנות ה-70 הוא הופיע בעשרות סרטים עלילתיים, סדרות טלוויזיה וסרטי טלוויזיה.
הוא נבחן לתפקיד האן סולו ("מלחמת הכוכבים"), אבל את התפקיד קיבל בסופו של דבר האריסון פורד.
עם זאת, הוא גילם את הדמות בתוכניות הרדיו של מלחמת הכוכבים ובשני המשכיו.
בשנת 1984, קינג היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט הטלוויזיה "The Hasty Heart".
באותה שנה, הוא לוהק לתפקיד של קודי אלן בסדרה "Riptide" .
ב-1993 שיחק בסדרה "משפחת טורקלסון" בתפקיד בריאן מורגן, עם בריטני מרפי.
ב-1993 שיחק בעיבוד הטלוויזיה לרומן "זר במראה", שביים סידני שלדון.
בשנת 1995, הוא גילם את התפקיד של היילי ארמסטרונג בסדרה "מלרוז פלייס".
הוא הופיע גם בתור ריצ'רד ויליאמס בסדרת הטלוויזיה "Titans" של NBC עם יסמין בלית' בשנת 2000 וכנשיא ארצות הברית במותחן "היום שאחרי מחר" משנת 2004.
קינג הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות בהן, "ספין סיטי", "ויל וגרייס", "איב" ו"פשע מן העבר".
קינג היה נשוי וגרוש פעמיים.
לקינג יש שתי בנות ונכדה אחת.
בדצמבר 2008, איגוד רוכבי האופנועים האמריקאי (AMA) מינה את קינג למועצת המנהלים שלו.
פריאוביבוס (שם מדעי: Praeovibos; מילולית: "לפני כבש המושק") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הפריים, אשר התקיים באמריקה הצפונית ובמערב אירופה במשך תקופת הפליסטוקן שלפני 1.5 מיליון שנה עד לפני 12,000 שנה מזמננו.
הוא קשור לתת-משפחת היעלים, ייתכן שקרוב רחוק של כבש המושק ובעבר אף שברו שהיה אביו הקדמון, אף שכיום ידוע שכבשי המושק התקיימו באותם זמנים ואזורים.
הוא היה גדול ומסיבי יותר מכבש מושק, עם גובה כתפיים של 130–165 ס"מ ובעל גפיים ארוכות יותר ומסיביות יותר.
היה לו מבנה קרניים עבות וחזקות, אשר התאימו להדיפת טורפים או יריבים וייתכן שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית, כשהזכרים היו גדולים יותר.
המאובנים של יונק זה התגלו במערב אירופה, לרבות בספרד ואנגליה ובאמריקה הצפונית צפונה עד אלסקה ויוקון.
הוא כנראה נדד דרך המעבר היבשתי באמצע הפליסטוקן לאמריקה ובה חי באזורי טונדרה ובטייגה לצד איילי צפון, כאשר באירופה כנראה התקיים ביערות ממוזגים ולחים יותר.
במספר מאובנים נראים עדויות שהוא ניצוד בידי בני אדם.
פירות מצופים בשוקולד כוללים אוכמניות, רימון, תותים, תפוזים, משמשים מיובשים ופירות מסוכרים אחרים כן קליפות הדרים.
שוקולד מריר, שוקולד חלב ושוקולד לבן משמשים לקישוט.
לפעמים מוסיפים אגוזים, קוקוס, שוקולד צ'יפס ותוספות אחרות.
בעונת חג המולד נמכרים פירות מצופים בשוקולד בשווקים באירופה.
קורדיאלים כוללים דובדבנים או מילוי דובדבנים ולעיתים קרובות כוללים גם ליקר.
תותים נטבלים לרוב בשוקולד, והם מתנה נפוצה ליום ולנטיין בארצות הברית.
תותים מוגשים גם עם מזרקות שוקולד לטבילה, לרוב על שיפודי עץ.
לקינוח אוכלים פונדו שוקולד עם פירות שונים.
מותגים שונים מייצרים סוכריות שוקולד מצופות פירות כולל:
סלא'ס – דובדבנים מצופים בשוקולד
Marich Confectionery – פירות יבשים בציפוי שוקולד
Mon Chéri מאת פררו – מון שרי הוא שילוב עטוף יחיד המורכב מ"לב" של דובדבן (18%) צף בליקר (13%) ומכיל בית שוקולד מריר (69%).
פרי עץ הדעת הייתה חברת הפקות ישראלית שפעלה בתחום הקולנוע החרדי.
החברה הוקמה בסוף שנות ה-90 על ידי מוטי גל ושוקי בן פורת.
הסרטים של פרי עץ הדעת זכו להצלחה בקרב הקהל החרדי.
חלק מהסרטים, כמו "לילה בגומחה", "דג מלוח" ו"שדה מוקשים" זכו למעמד של סרטי קאלט במגזר.
הסרטים שהפיקה החברה סייעו לבסס את הז'אנר ולפתח את התעשייה הקולנועית בתוך הקהילה החרדית.
הסרטים התמודדו עם אתגרים ייחודיים, כגון הצגת תכנים המתאימים לערכי הקהילה החרדית תוך שמירה על איכות קולנועית.
נכון לשנת 2002, שוק המכירות של החברה עמד על כמיליון שקלים בשנה.
התקליטורים של החברה נמכרו ב-69 שקלים כל אחד והופצו בכ-5,000 עותקים (כל אחד).
שנה שם הערות1999לילה בגומחהעלילתי, דרמה2000דג מלוחהמסע המופלא בארץתיעודי2001שדה מוקשיםעלילתי, דרמהשדה מוקשים (חלק 2)2003הנבל הכחולהנבל הכחול (חלק 2)
פריאמוואדה (פריה) נטרג'אן (נולדה ב-1969) היא אסטרופיזיקאית תאורטית ופרופסור במחלקות לאסטרונומיה ולפיזיקה באוניברסיטת ייל.
היא ידועה בעבודתה בתחום מיפוי החומר האפל והאנרגיה האפלה, בפרט בניתוחי עידוש כבידתי ובפיתוח מודלים המתארים את ההיסטוריה של היווצרות חורים שחורים על-מסיביים והצטברות חומר סביבם.
נטרג'אן נולדה בקוימבטור, טאמיל נאדו שבהודו להורים אקדמאיים.
היא אחת משלושה ילדים וגדלה בעיר דלהי.
את לימודיה התיכוניים עשתה בבית ספר ציבורי בדלהי, R.K.
יש לה תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
נטרג'אן פועלת במספר תחומי מחקר משמעותיים באסטרופיזיקה תאורטית, ובהם עידוש כבידתי, צבירי גלקסיות, פיזיקת הצטברות, היווצרות גלקסיות ודלקת קוואזרים, חורים שחורים בינאריים והתפרצות גמא.
2008: מלגת Emeline Conland Bigelow, מכון רדקליף, אוניברסיטת הרווארד.
2009: מלגת גוגנהיים; זכתה בפרס "פני העתיד" מטעם קרן הודו מעבר לים.
2010: עמיתת החברה המלכותית לאסטרונומיה והחברה הפיזיקלית האמריקאית.
2023: נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
2024: עמיתת האגודה האסטרונומית האמריקאית; נבחרה לאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר של המגזין "Time".
פרי סמית' היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של קונטיקט (1822–1823, 1835–1836) וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט (1837–1843).
סמית' נולד ב־12 במאי 1783 בעיירה וודברי שבמחוז ליצ'פילד, קונטיקט, בנם של ג'ון ואביגיל (לברט) סמית'.
הוא השלים לימודי הכנה, למד משפטים בבית הספר למשפטים של ליצ'פילד בשנת 1807, הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בניו מילפורד.
הוא נישא לאן קומסטוק, שנפטרה ב־26 בפברואר 1826.
סמית' שימש כחבר בית הנבחרים של קונטיקט מטעם ניו מילפורד בשנים 1822–1823. בהמשך מונה למנהל הדואר של ניו מילפורד וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1829–1837. הוא שב לכהן כחבר בית הנבחרים של המדינה בשנים 1835–1836, וכן שימש כשופט בבית משפט לצוואות בשנים 1833–1835.
כנציג המפלגה הדמוקרטית נבחר סמית' לסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט, וכיהן בו מ־4 במרץ 1837 עד 3 במרץ 1843. במהלך כהונתו היה יושב ראש ועדת החקלאות (הקונגרס ה־25) וחבר בוועדת התביעות המהפכניות (הקונגרס ה־26).
סמית' נפטר בניו מילפורד ב־8 ביוני 1852, ונקבר בבית הקברות New Milford Center Cemetery בניו מילפורד, קונטיקט.
פרי וייס היה שחקן טניס שולחן יהודי-אוסטרי, בעל 2 מדליות ארד קבוצתיות באליפויות עולם בטניס שולחן (1933 ו-1935).
וייס התאמן בבהדרכתו של פאול פלוסמן בווינה.
באליפות העולם שנערכה בבאדן אוסטריה בשנת 1933 הוא זכה במדליית ארד בצוותא עם אנגליה אחרי הונגריה וצ'כוסלובקיה בטורניר הקבוצתי ביחד עם חבריו היהודים מנפרד פהר, פאול פלוסמן, ארווין קון ואלפרד ליבסטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בפברואר 1935 זכה במדליית ארד בצוותא עם פולין אחרי הונגריה וצ'כוסלובקיה בטורניר הקבוצתי ביחד עם ארווין קון, אלפרד ליבסטר וקרל שדיווי.
חודשיים לאחר מכן, בתחרויות המכביה השנייה שנערכו באפריל הוא זכה במדליית זהב בטורניר הקבוצתי מעורב בתוצאה של 854 נקודות, ביחד עם אגון אלטמן, קרל פישר, פריץ הורן, ארנסט שפילר, ופאני וייס לפני פולין (826 נקודות) וצ'כוסלובקיה (798 נקודות).
פריבור או פרייבורג (צרפתית: Fribourg, גרמנית: Freiburg, ) הוא קנטון של שווייץ הממוקם במערב שווייץ.
עיר הבירה, שמה כשם הקנטון, פריבור.
ישנן עדויות לפיהן לחופי אגם נשאטל ואגם מוראט התיישבו בני אדם בתקופה הפרהיסטורית.