tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2019 לקראת הופעה במועצה אזורית בני שמעון התנה מנהלו האישי את קיום ההופעה באמצעות סעיף בחוזה האוסר על "ריקודים מעורבים" כמוסכם בהלכה היהודית.
בראיון ביוני 2022, התייחס לפרשה שוב, וסיפר שהסערה סביב הפירוש המוטעה, לטענתו, של מעשהו, הייתה טראומתית מבחינתו, וכמעט גרמה לו לעזוב את מקצוע המוזיקה.
במאי 2019 הוציא את "לא על צימוקים ולא על שקדים" במסגרת פרויקט שם עולם 2019.
ביוני 2020 הוציא את הסינגל "זוהר הרקיע".
מילות השיר נלקחו מתוך התלמוד הבבלי, והשיר מבוצע בשיתוף פעולה עם זמר הרוק הישראלי ברי סחרוף.
כחלק מהניסיון להעביר תחושת "מנטרה שמיימית", מופיעה בשיר שמיניית כלי נשיפה, אשר הבולטים מביניהם הם האבוב, בביצוע האבובנית ליאור חלילי, והקלרינט, בביצוע הקלרניתן אמיתי מן.
ב-4 ביוני 2024, השתתף רזאל בסינגל של משה פרץ, "הללויה".
רזאל הוציא שלושה סינגלים ששר יחד עם אביו ושני אחיו, אהרון והרב יהודה.
בינואר 2020 יצא הסינגל "אחת שאלתי", ובדצמבר 2024 יצאו הסינגלים "אנא עבדא" ו"כמה טוב בישראל".
ב-17 במרץ 2025, הוציא לאור הסינגל "תמים", המבוסס על פרשנות רש"י לפסוק "תמים תהיה עם ה' אלוקיך" (דברים י"ח, י"ג).
בשיר זה, רזאל חוזר לסגנון המוזיקלי המוכר מאלבומיו הראשונים.
הלחן נכתב על ידו, והעיבוד נעשה בשיתוף פעולה ראשון עם המפיק המוזיקלי גלעד שמואלי.
רזאל מיוצג על ידי FDD פרודקשיין.
נשוי ליעל, ואב לשמונה ילדים.
זמר השנה ושיר השנה לשנת ה'תשס"ח על שירו "ציון", מטעם ynet יהדות.
פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה על שם אמיתי נאמן למלחין לשנת 2010, על שירו "בין הצלילים".
פרס אקו"ם לשיר השנה על שם משה וילנסקי לשנת 2013, על שירו "קטנתי".
בין הצלילים (2012) אלבום זהב
הופעה בהיכל התרבות בת"א (2018) אלבום הופעה
- יחד עם אהרן רזאל ולהקת "Special עלי שיח" (סינגל, ה'תשע"ד)
תפילת הרב - יחד עם יוסף הרקדן והרב שמואל אליהו
בנים אתם של ברוך לוין - דואט עם לוין בשיר קום התהלך (2015)
מונה 7 - הכל לטובה, מונה רוזנבלום, 2017
רזאל השתתף גם בשירים "מים רבים", "לא חסרת דבר" ו"להיות אחת ממש", שירים שהופיעו באלבומיו של אהרן אחיו ובהם הם שרים יחד, ובפרויקט יעלה ויבוא דיסק א' בשיר "חלקת אלוהים".
יונתן קוניאק (נולד ב-18 בפברואר 1969) הוא שחקן טלוויזיה, שחקן תיאטרון ויוצר ישראלי.
בשנים 1984–1987 למד במגמת תיאטרון בבית הספר תיכון אלון רמת השרון.
בשנים 1987–1990 שירת בצה"ל ביחידת הקישור לכוחות הזרים.
בשנים 1990–1993 לאחר שירותו הצבאי נסע קוניאק ללמוד תיאטרון בלונדון.
קוניאק למד משחק ובימוי בבית ספר יוקרתי בלונדון, שניהלו אותו סר לורנס אוליבייה ומגי סמית', שנקרא "Central School of Speech and Drama".
בשנים 1993–1996 ניהל להקת שחקנים נודדת בשם "generation X" בלונדון.
כעבור שנים ספורות חזר לארץ והשתתף בסדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל", שם גילם את לאון, מעצב אופנה הומוסקסואל.
לאחר מכן כתב את הסדרה "ג'וני", סדרה פורצת דרך בכך שהדמות הראשית, אותה קוניאק גילם, הייתה של הומוסקסואל, ובדיאלוגים השנונים היו רמיזות רבות לתרבות ההומוסקסואלית.
הסדרה שודרה בשתי עונות בערוץ 2.
בשנת 2004 התארח בתפקיד עצמו בסדרת הדרמה "אהבה זה כואב" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2005 שימש כעורך תוכנית הנוער "אקזיט", ונמנה עם יוצרי הטלנובלה "פיק אפ" וגם השתתף בסדרה במספר פרקים גילם את דמותו של אריק.
בשנת 2008 יצר יחד עם דנה מודן את התוכנית "טינופת" עבור חברת הכבלים HOT.
יונתן קוניאק יצר את התוכנית "טריני וסוזאנה עושות את ישראל".
התוכנית עלתה בשנת 2011 בערוץ 10, וכן יצר יחד עם יעל פוליאקוב את הסדרה הדוקו-ריאליטי פוליאקובים, המשודרת ב־HOT.
קוניאק נשוי ואב לשני ילדים.
היה פרופסור ללימודים רוסיים ולימודי היסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים.
פרנקל נולד ב-15 ביולי 1935 בלונדון וגדל בפרבר העיר המפסטד.
במהלך מלחמת העולם השנייה שהה תקופה בוויילס.
אמו הייתה בריטית ואביו יהודי גרמני שברח מגרמניה הנאצית.
למד היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' וקיבל תואר דוקטור בשנת 1961.
בשנת 1964 עלה לישראל והחל ללמד באוניברסיטה העברית.
בשנת 1970 מונה למרצה בכיר, ובשנת 1985 מונה לפרופסור.
בשנת 1997 יצא ספרו "דם ופוליטיקה: עלילת דמשק, היהודים והעולם".
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית, וכולל בעיקר את המחקר אקדמאי שלו.
בשנת 1970, חתם על עצומה נגד הקמת קריית ארבע, מתוך חשש שהקמתה תיצור עובדות בשטח שיחסמו את הדרך להסדר מדיני באזור.
בשנת 1975 חתם על עצומה דומה נגד הקמת מעלה אדומים.
בשנת 1963 נישא לאידית רוגובין (אף היא היסטוריונית של מזרח אירופה), שאותה פגש בהשתלמות באוניברסיטת קולומביה.
היה אב לשתי בנות, ליאורה ורחל.
בשנת 2008 נפטר בירושלים מסרטן.
דם ופוליטיקה : עלילת דמשק, היהודים והעולם, (תרגום מאנגלית: עמי שמיר), ירושלים : מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2003
: זרמים חדשים בקרב יהודי מזרח אירופה, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 2008
נבואה ופוליטיקה : סוציאליזם, לאומיות ויהודי רוסיה 1862-1917, (תרגום מאנגלית: עמוס כרמל), תל אביב עם עובד, 1989.
יונתן צ'רצ'י (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא שחקן ישראלי.
כשהיה בן שנה עלתה משפחתו לישראל.
בשנת 1981 סיים את לימודיו במחזור י"ט של בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", לצד יעל עמית, אריה צ'רנר, אוהד שחר וליאת גורן.
בתיאטרון המדרגות שהקים אשר צרפתי שיחק לצד פירה קנטר בהצגה "סרסור להמונים".
ב-1987 שיחק בפסטיבל עכו לצד נויה לנצט בהצגה "ביקורת חצות" שביים סיני פתר.
הצגה זו קיבלה ציון לשבח בפסטיבל ועל משחקו בהצגה זו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר.
בשנת 1997 החל לשחק בהצגת היחיד "אדון V" בבימויו של יגאל עזרתי, המתארת את חייו וסיפורו של מרדכי ואנונו, במסגרת הקמת התיאטרון הערבי-עברי ביפו.
ההצגה זכתה לציון לשבח בפסטיבל תיאטרונטו 1997, וזכתה לתשבחות בלונדון, בפסטיבל אדינבורו (היה מועמד לפרס השחקן המצטיין), ובארצות הברית, גרמניה וקהיר.
בשנת 1998 ההצגה הופיעה בפסטיבל לתיאטרוני אוניברסיטה, באוניברסיטת קלן בגרמניה.
ב-1982 שיחק בהצגה "טוב" מאת ססיל פיליפ טיילור שביים אילן רונן, ובהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים היי קיילוס.
ב-1984 שיחק בהצגה "הנשים האבודות מטרויה" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-1985 שיחק בהצגה "קסטנר" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן; בהצגה "כולם רוצים לחיות" שכתב וביים חנוך לוין, ובהצגה "שש אחרי" שכתב יגאל אבן אור וביים מיכאל ורשביאק.
ב-1986 שיחק בהצגה "אני לא רפופורט" שכתב הרב גארדנר וביים היי קיילוס.
ב-1988 שיחק בהצגה "חקירה" מאת הרולד פינטר שביימה נולה צ'לטון.
ב-1989 שיחק בהצגה "גם הוא באצילים" מאת מולייר שביים אילן רונן, ושיחק בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון.
ב-1991 גילם את הדוד לואי בהצגה "אבודים ביונקרס" שכתב ניל סיימון וביים מייקל מונטל, ושיחק בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביימה רנה ירושלמי.
ב-1992 שיחק בהצגה "מפעל חייו" שכתבה שולמית לפיד וביים אורי פסטר, ובהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-1993 שיחק בהצגה "מלאכים באמריקה" שכתב טוני קושנר וביים שמואל הספרי, ושיחק בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
על תפקידיו במלאכים מאמריקה ואבודים ביונקרס זכה בפרס השחקן המצטיין על שם אברהם בן-יוסף לשנת 1993. ב-1994 גילם את סן-לוקסוסי בהצגה "האשה המופלאה שבתוכנו" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-1995 שיחק בהצגה "פעורי פה" שכתב חנוך לוין וביים רוברט סטורואה.
ב-1996 שיחק בהצגה "חפץ" שכתב חנוך לוין וביים אילן רונן.
ב-2004 שיחק בהצגה "מילאנו" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-2006 שיחק בהצגה "גיבור מעמד הפועלים" שכתב יהושע סובול וביים עודד קוטלר.
ב-2007 שיחק בהצגה "מותו של סוכן" שכתב ארתור מילר ועיבד וביים מיכה לבינסון, ובהצגה "המלך ליר" מאת שייקספיר שעיבד וביים רוברט סטורואה.
ב-1999 שיחק בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים סטיבן ברקוף.
ב-2001 שיחק בהצגה "העלמה והמוות" שכתב אריאל דורפמן וביימה נולה צ'לטון.
באותה שנה שיחק לצד אברהם סלקטר, יוסף אבו ורדה, נורמן עיסא רזיה ישראלי ורודיה קוזלובסקי בהצגה "נירנברג" שכתב ריצ'רד נורטון טיילור וביים יגאל עזרתי.
ב-2002 שיחק לצד אלברט אילוז, אביגיל אריאלי, רבקה בכר, עפרה וינגרטן, אודליה מורה-מטלון, קרן צור ונדיה קוצ'ר בהצגה "תופרות" שכתבה אלישבע גרינבאום וביים עודד קוטלר.
ב-1983 גילם ש"ג בסרט "סבבה" שכתבו בועז דוידזון וצבי שיסל שגם ביים.
ב-1986 גילם את מלול בסרט הטלוויזיה "לחם" שביים רם לוי.
בשנת 1987 שיחק בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס).
ב-1989 גילם את המדיאן בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" שכתבה וביימה מיכל בת-אדם ע"פ ספרו של דן בניה סרי.
ב-1993 גילם את אלי כהן בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן".
ב-1995 גילם את שנטל בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה", ואת ונטורה בסדרת הטלוויזיה "סיטון" של האחים אורי ובני ברבש.
ב-1997 גילם את ציון קובה בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "מרחב ירקון".
בשנים 1997-1999 שיחק בסדרת הדרמה "כסף קטלני" ששודרה בערוץ 2, גילם את ליאון ששון.
בין השנים 1999-2003 שיחק בסדרת הדרמה "זינזאנה" את דמותו של האסיר ציון.
ב-2001 שיחק בסרט "אינג'יל" שכתב פיני עדן וביים ארנון צדוק.
ב-2003 גילם עציר בסדרת הטלוויזיה "שוטטות" שכתב אסף הראל; שיחק בסדרת הטלוויזיה "אשליות" של חיים בוזגלו; גילם את סימו בסדרת הטלוויזיה "חלומות מתוקים" שכתב חיים אידיסיס וביים ארנון צדוק; שיחק בסרטו של ארנון צדוק "להיות כוכב", וגילם רב מלצרים בסרט "האסונות של נינה" של שבי גביזון.
ב-2004 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שלווה" של חיים בוזגלו.
ב-2005 גילם את ציון בסדרה "זינזאנה" של חיים בוזגלו, וגילם את אבנר בסרטו של שמי זרחין "אביבה אהובתי".
ב-2008 שיחק בסרטו של יורם זקס "נימפות בערפל", ושיחק בסרטו של גדי נמט "מפעל חיים".
ב-2008 גילם מנהל בית ספר בסרטו של איתן גרין "הכל מתחיל בים"; גילם את אבא של מאיה (לירון בן-שלוש) בסרטה של מיכל בת-אדם "מאיה", והחל לגלם את צבי יעקוסי ואת בבצ'יק בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" של שמואל הספרי.
בין השנים 2010–2012 גילם את ברוך צ'למרו בסדרה "טקסי דרייבר" של יובל סגל.
"ב-2011 גילם את אהרון בסדרה "עספור" שביים רני סער.
ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בית המשאלות" של חיים בוזגלו.
ב-2014 שיחק בסרטו של ארנון צדוק, "כיפה אדומה".
שיחק גם במספר סרטים בינלאומיים: ב-1991 שיחק בסרטו של בריאן גילברט "לא בלי בתי"; בסרט "הכיסוי" של מאני קוטו; בסרט "מחץ הדלתא 3" שביים סם פירסטנברג; ב-1993 שיחק בסרט "סיוטים בלילה" של טובי הופר.
צ'רצ'י משמש כבוחן לתיאטרון צה"ל וללהקות צבאיות.
מביים בתיאטרון צה"ל, בבתי סוהר, במתנ"סים של "המועצה לילד החוסה" ונוער שוליים.
לימד דרמה וביים במשך שלוש שנים בתיכון של המכללה למינהל בגבעתיים.
יונתן קולבר (נולד ב-19 בפברואר 1962 בקנדה) הוא איש עסקים ישראלי.
ששימש כמנכ"ל כור תעשיות בין השנים 1998 ל-2006 ויו"ר ECI Telecom.
קולבר הוא אחד משני ילדיו של הסנטור הקנדי ליאו קולבר.
אביו הוא בעליה של חברת ההשקעות קלארידג' קנדה.
קולבר למד מזרחנות באוניברסיטת הרווארד וכן למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
בשנת 1989 קולבר הגיע לישראל כנציג של איש העסקים צ'ארלס ברונפמן, שותפו של אביו בקנדה.
כשהיה בן 27 החליט קולבר לעשות עלייה ועשה שירות צבאי מקוצר בן כשבועיים.
הוא מונה לתפקיד נשיא חברת קלארידג' ישראל שהקים ברונפמן והחזיק ב-15% ממניותיה.
בשנת 1997 רכשה החברה את קונצרן כור מידי קבוצת שמרוק בעבור רבע מיליארד דולר.
במרץ 1998, החליף קולבר את בני גאון בתפקיד מנכ"ל החברה.
במהלך הכהונה של קולבר העבירה החברה את המיקוד שלה מתעשיות מסורתיות לתעשיות מידע והיי-טק.
אולם בעקבות המשבר בתעשיית ההיי-טק סבלה החברה מהפסדים קשים, בעיקר עקב הפסדי חברת ECI.
לתקופה קצרה היה שותף בקרן הפרייבט אקויטי הישראלית ויולה.
כיום הוא יו"ר קרן ההשקעות ION ומשקיע אנג'ל בחברות סטארטאפ ביחד עם שותפו גיא גמזו.
בין הצלחותיו נמנו EToro ופייבר, והוא הבעלים של מסעדת קלארו שבמתחם שרונה.
בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת פנאקסיה המייצרת קנאביס רפואי.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע העמיד קולבר ערבות בסך ארבעה מיליון שקלים עבור מפלגת תקווה חדשה.
עקב כך הוגשה עתירה לבית המשפט העליון בשל חשד לניגוד עניינים בקידום לגליזציית הקנאביס על ידי חברי הכנסת של המפלגה.
יונתן עוזיאל הוא שחקן, דוגמן, מורה למשחק ישראלי ומנהל בית הספר.
בשנת 2014 זכה בתואר "המורה של המדינה" וב-2017 ייסד את בית-ספר גבעון בתל אביב.
עוזיאל נולד בירושלים וגדל בתל אביב.
אמו מנהלת בית ספר לשעבר, ואביו יבואן.
בצה"ל שירת כמדריך נוער בחיל החינוך וסיים קורס קצינים בבה"ד 1 בהצטיינות.
לאחר שחרורו מהצבא החל בלימודים לקראת תואר ראשון בכלכלה ובחינוך באוניברסיטה העברית.
במקביל חיפש עבודה והשתתף בסדנת משחק של השחקן שרון אלכסנדר.
בשנה שלאחר מכן החל בלימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב אותם סיים בשנת 2002. בשנים 2003–2004 למד בסטודיו Akt-Zent במוסקבה ובברלין וכן שיחק במספר הצגות.
בשנים 2004–2008 למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וקיבל תעודת הוראה.
עוזיאל החל ללמד משחק במהלך השנים הללו, ובשנת 2009 הקים את מגמת התיאטרון בכפר הנוער הכפר הירוק וניהל אותה עד שנת 2016.
בשנת 2017 הקים את בית-ספר 'גבעון' בתל אביב וניהל אותו עד שנת 2023.
בשנת 2011 נבחר לפרזנטור של חברת בגיר לקולקציית אביב/קיץ 2011, בשנת 2013 החל לשמש כמחנך בבית הספר הכפר הירוק ע"ש לוי אשכול, ונבחר ל"מורה של המדינה" בפרויקט של העיתון "ידיעות אחרונות" לשנת 2013/2014.
בשנת 2003 שיחק בסרט "מיס אנטבה" בבימויו של עמרי לוי.
הסרט נעשה כהפקה משותפת לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ולקבוצת בוגרים.
בשנת 2005 השתתף בסרט "חפצי באוויר", בבימויה של דלית אלירז ובתפקיד משני בסרט הקולנוע האמריקאי "מינכן", בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה הבלגי "ירושלים, ירושלים".
בשנת 2007 גילם את דמותו של אליו, דמות ראשית בסרט הקולנוע "מפטיר" בבימויו של דוד דאזאנשווילי.
בשנת 2008 גילם את דמותו של בוקי בסרט "הכתובה", בבימויו של מנחם גולן.
בשנת 2010 גילם בסרט "החוב" דמות של סוכן מוסד, לצדה של רומי אבולעפיה ושחקנים ישראלים נוספים.
באותה שנה השתתף בסרט הביכורים "אורח", בו גילם את דמותו של אדם.
בשנת 2024 גיל בסרט "קרב אוויר" את רס"ן אבי שקד, מפקד הטייסת הקודם.
בשנת 2005 השתתף ב-AXN Mania, מגזין ספורט אתגרי בערוץ AXN.
בשנת 2006 השתתף בסדרה הקומית "קוויקי", בבימויו של זאב קלאתי, ובסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור".
בשנת 2007 השתתף בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אולי הפעם", בבימויו של עופר ויצמן.
בשנים 2007–2008 השתתף בסדרה "סרוגים" ששודרה ב-yes.
בסדרה גילם את דמותו של דודי, טייס מסוקים בחיל האוויר.
בשנת 2008 השתתף בסדרה "לשם שינוי", אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנת 2009 השתתף בסדרה "האי", סדרת מקור לנוער ששודרה ב-HOT.
בשנת 2010 גילם את דמותו של אייל בסדרה "עד החתונה".
בשנה שאחרי השתתף בסדרה הקומית "הצרות שלי עם נשים", אשר שודרה בערוץ 10, בתפקיד ינאי.
בשנת 2012 גילם את דמותו של עומר בסדרה "אלנבי", ואת דמותו של ינון (נוני) בעונה השנייה של הסדרה "חטופים".
בשנת 2014 שיחק בסדרת הדרמה "מתים לרגע", בתפקיד ד"ר אלון כרמי.
בשנת 2016 שיחק בסדרה "בני ערובה" בערוץ 10 בתפקיד בועז, ובסדרה "בלתי הפיך" בערוץ 2, בתפקיד רועי.
בשנת 2017 שיחק במיני-סדרה "The Spy".
בשנת 2022 גילם את שי דהאן בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית.
בשנת 2002 השתתף בהצגה "צירים" בבימויה של אפרת בן-חיים אשר הוצגה בפסטיבל עכו.
בשנת 2003 השתתף בהצגה "צברים" בבימוים של רננה רז, רותם קינן ודני אשור אשר הוצגה בתיאטרון תמונע.
בשנת 2004 השתתף בהצגה "קידמה" מאת טובי דיקמן אשר הוצגה בפסטיבל עכו.
בשנת 2005 השתתף בהצגה "צפירה" מאת ובבימוי רותם קינן ודני אשור אשר הוצגה בצוותא.
בשנת 2006 השתתף בהצגה "תרנגול כפרות" של תיאטרון הקיבוץ על פי ספרו של אלי עמיר, בבימויו של רפי ניב.
בשנת 2009 ביים את ההצגה "פעם בחיים" מאת הארט וג'ורג' קאופמן שהוצגה בבית ספר עירוני א' לאומנויות.
בשנת 2010 העלה עוזיאל בתיאטרון הרצליה הצגת יחיד בשם "קשטנקה", לפי סיפור קצר של צ'כוב את ההצגה ביים מישה לוריה.
באותה שנה אף שיחק בהצגה "מבדולח לעשן" של תיאטרון הקאמרי מאת ז'אק אטאלי בעיבוד ובימוי של אורי אגוז.
יונתן דוד פיין (25 ביולי 1958 – 21 באוגוסט 2015) היה היסטוריון, מומחה לטרור בינלאומי וסופר ישראלי.
נולד בתל אביב, בנם הבכור של ברנרד פיין, מהנדס שעלה לישראל משיקגו והמשוררת זרובבלה ששונקין, בתו של המשורר אלכסנדר פן מאשתו הראשונה בלה דון.
הייתה לו אחות אחת, הגר.
התגייס לצה"ל ב-1976, שירת בגולני והשתחרר בדרגת סרן.
ב-1989 קיבל תואר שני ביהדות במכון שכטר בירושלים וב-1990 סיים בהצטיינות תואר שני נוסף גם בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2005 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה, גם הוא מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
נושא הדוקטורט שלו היה "משלטון קולוניאלי מנדטורי למדינה ריבונית: הקמת מערכת הממשל הישראלית בין השנים 1947-1951" והוא נכתב בהדרכת פיטר (פנחס) מדינג ודליה עופר.
ב-2006 הוסמך כרב קונסרבטיבי במכון שכטר בירושלים.
היה נשוי לחוקרת הספרות, פרופסור רות פיין (מהאוניברסיטה העברית) ואב לשני בנים.
נפטר מדום לב במהלך מסע הרצאות באוסטרליה.
פיין התמחה בתופעת הפונדמנטליזם בדתות השונות ובאידאולוגיות של ארגוני טרור.
שימש מרצה בבית ספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ויועץ אקדמי לתוכנית הבינלאומית ללימודי ממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במוסד זה ובבית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי.
כמו כן היה עמית מחקר במכון הבינלאומי ללוחמה בטרור ומרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון.
את סיפוריו הראשונים פרסם ב"עיתון 77" וב"מאזנים".
במלחמת לבנון הראשונה היה קצין בדרגת סרן.
במהלך פעילות מבצעית עלה על מטען צד, שלא התפוצץ.
רבים מסיפוריו לאחר מכן נכתבו על רקע מלחמה זו.
מריו רץ רחוק: סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001
והגדולה שבהן היא האהבה, או, המנולטינה של פטיצ'יקה: רומן, הוצאת אסטרולוג, 2003
על שלושה גשרים, הוצאת כרמל, 2005
יונתן ניר (נולד ב-22 באפריל 1977) הוא צלם, מפיק, במאי דוקומנטרי ומרצה ישראלי.
בין הסרטים שיצר: "הדולפין", "לחתוך את הכאב", "האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל", "אח שלי גיבור", "תמונת חייו" ו"הקבוצה של אלכס".
נולד בקיבוץ כרם שלום שהוריו היו בין מקימיו.
לאחר מכן עבר עם הוריו לקיבוץ הזורע שבעמק יזרעאל שם העביר את שנות ילדותו.
בוגר קמרה אובסקורה במגמת טלוויזיה וקולנוע.
ניר שירת בצה"ל בסדיר, בקבע ובמילואים כלוחם ביחידה מובחרת.
נפצע בעת פינוי שדה מוקשים במלחמת לבנון השנייה במהלכה כתב טורים אישיים ל"מוסף הארץ".
כתבותיו המצולמות התפרסמו בין השאר במוסף "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "Asian Geographic", ו"טבע הדברים".
כתב טור אישי במגזין "מסע אחר".
בשנת 2009 זיכתה אותו כתבה מצולמת על אזור נידח בפפואה גינאה החדשה בפרס "הכתבה המצולמת הטובה של העשור" מטעם מגזין "Asian Geographic".
סרטיו של ניר הוקרנו בערוצי טלוויזיה מובילים ב-60 מדינות ובכל יבשות העולם כולל אנטארקטיקה.
ביניהם, ארטה (בצרפת ובגרמניה), פראנס טלוויזיון (בצרפת), NDR/ARD (גרמניה), NHK (יפן), ערוץ 4 (בריטניה), AVROTROS (הולנד) ו-DR (בדנמרק).
סרטו "הדולפין", אותו ביים יחד עם דני מנקין, הוא הסרט הישראלי היחיד שזכויות התסריט שלו נרכשו על ידי אולפני דיסני וסרטו "אח שלי גיבור" הוא הסרט התיעודי הראשון שזכה בשני הפרסים הגדולים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנטה ברברה.
ניר הוא יועץ לעמותת נט"ל בתחום הקולנוע הדוקומנטרי ומרצה בנושא דוקותרפיה - יצירה דוקומנטרית ככלי לעיבוד ולטיפול בטראומה, במספר מוסדות אקדמיים ביניהם בית הספר לרפואה בטכניון, בית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן, מכללת עמק יזרעאל, וכן בפורומים וכנסים מקצועיים בתחומי הטיפול והעבודה הסוציאלית.
אף על פי שאין לו הכשרה טיפולית, הוא נחשב לאחד מאבות תורת הדוקותרפיה - רעיון טיפולי אותו פיתח יחד עם הפסיכולוג יורם בן יהודה, מי שהיה מפקד היחידה לתגובות קרב בצה"ל שנים רבות.
בשנת 2020 הרצה על "דוקותרפיה - ריפוי טראומה דרך יצירה תיעודית" ב-Tedx.
בתחילת 2024 פורסם הדוקטורט הראשון בעולם על דוקותרפיה אותו כתבה שלהבית שמחה אושר, באוניברסיטת אדינבורו - סקוטלנד.
החל משנת 2006 לוקח חלק פעיל באחד מהמאבקים הסביבתיים הארוכים בישראל - המאבק להצלתו של "עמק השלום".
החל משנת 2019 הוא חבר ב־ - ארגון אקסקלוסיבי הנתמך על ידי ממשלת ניו זילנד, ואשר בוחר בכל שנה ביזמים פורצי דרך בתחומים שונים מכל רחבי העולם, שתרומתם לאנושות מוכחת.
בשנת 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה, החלו יונתן ניר ואלמוג גורביץ, במיזם דוקוניישן - הקרנות אונליין של סרטים דוקומנטאריים, במטרה להיטיב ולהקל על המבודדים והחולים, לקרב לבבות, ולהרבות בטוב דרך קולנוע דוקומנטרי.
המיזם פועל עד היום (אוגוסט 2025), ובמסגרתו מוקרן אחת לשבוע סרט דוקומנטארי, ולאחריו מפגש עם יוצריו.
החל משנת 2021 הוא משמש כבמאי וכמפיק בחברת אמברג'ק פילמס, אשר בבעלותו של אנדי בייאט, הבמאי והמפיק של סרטי הבי.בי.סי.
ניר מתגורר ברמות מנשה, שם הוא מגדל יחד עם גרושתו את שלוש בנותיהם.
יונתן ניר הוא מפיק ובמאי דוקומנטרי בעל שם בינלאומי, שאחראי לכמה מההפקות המורכבות ביותר שיצאו מישראל בעשור האחרון.
צולם בקולורדו והוקרן ב-25 פסטיבלים ברחבי ארצות הברית.
הסרט עוקב אחר מסעם של ארבעה נכי צה"ל בדרכם להעצמה אישית.
הסרט עוקב אחר מערכת היחסים בין נער שעבר טראומה לבין דולפין המשמש בתהליך השיקום של הנער.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר, ולפרס ה"אוסקר הירוק" מטעם ארגון "Cinema for Peace".
הוא הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם וזכה במספר פרסים, ביניהם צל"ש השופטים בפסטיבל ירושלים, פרס הקהל בפסטיבל וודסטוק, פרס הקהל בפסטיבל המילניום בבריסל ופרס הסרט הטוב ביותר במונדיאל הצילום התת-ימי במרסיי.
בשנת 2013 רכשו אולפני דיסני את זכויות התסריט של הסרט, בכוונה להפוך אותו לסרט עלילתי.
הסרט מספר את סיפורו של מתן ברמן, צעיר ישראלי שמחליט לקטוע את רגלו על מנת להשתחרר מאירוע כואב בעברו.
הסרט נרכש לשידור על ידי "רשת" ונתמך על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
הוא הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבלים שונים בעולם.
הסרט מוקרן באופן קבוע בכנסים מקצועיים בנושא טראומה של פסיכולוגים, שופטים, עובדי רווחה ורופאים.
בנוסף, הוא מוקרן גם בחוגים לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, חיפה ובר-אילן ובבתי הספר לרפואה בטכניון ובמכללת עמק יזרעאל.
הסרט מלווה צעירים ישראלים בעלי תסמונת דאון, היוצאים עם אחיהם לטיול תרמילאים בצפון הודו.
המוזיקה המקורית של הסרט נכתבה על ידי אהוד בנאי.
בנאי כתב והלחין גם את שיר הנושא של הסרט "כבר צריך לעזוב".
הסרט נתמך על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי, קרן שלם ומפעל הפיס.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל ירושלים ביולי 2016, ומאז הוקרן ביותר מ-280 יישובים ברחבי הארץ וביותר מ-200 פסטיבלים בעולם.
הסרט היה מועמד לפרסים רבים וזכה בין היתר בפסטיבל סנטה ברברה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ובפרס בחירת הקהל ובפסטיבל דוקאדג' שבניו זילנד בפרס הבימוי.
האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל (2017)
וילפריד ישראל, בעליה של חנות הכלבו הגדולה ביותר בברלין של שנות ה-30 ודמות צבעונית ומוכרת, היה אחד ממצילי היהודים הגדולים של תקופת השואה.
בין השאר, הוא יזם את מבצע הקינדר-טרנספורט שבמסגרתו הועברו 10,000 ילדים יהודים מגרמניה לבריטניה, ללא הוריהם.
איינשטיין כינה אותו "האדם האצילי ביותר שהכרתי מעודי", בובר וויצמן היו חבריו הקרובים, ולמרות זאת סיפורו כמעט ונמחק מדפי ההיסטוריה.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל דוקאביב 2017 ויצא לאקרנים באוקטובר 2017. בינואר 2018 הסרט יוקרן בוועידה הבינלאומית באו"ם לציון יום השואה הבינלאומי.
מלווה את מסעו של צלם הטבע עטור הפרסים עמוס נחום אל עבר התמונה היחידה שחסרה לו - תמונה של דובי קוטב צוללים אותה הוא שואף לצלם פנים אל פנים וללא הגנה.
הגרסה הטלוויזיונית של סרט שודרה בערוצי טלוויזיה בצרפת, גרמניה, יפן והולנד וזכתה בפרס הצילום בפסטיבל הבינלאומי לסרטי המדע.
"תמונת חייו" היה סרט הפתיחה של פסטיבל דוקאביב 2019 ושל פסטיבל סן פרנסיסקו היהודי שם זכה גם בפרס הקהל.
בנוסף, הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל סירקיוז הבינלאומי ובפסטיבל שיקגו לסרטים ישראלים ובפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב בפסטיבל לוס אנג'לס 2019.
ארבע נשים וארבעה גברים המהווים פסיפס של החברה הישראלית, נפגשים לקבוצת צילום טיפולית בהנחיית הצלם זוכה פרס ישראל אלכס ליבק למשך שנה.
כל אחד ואחת ממשתתפי הקבוצה, קשור בצורה כזו או אחרת לפוסט טראומה.
יש בה אמא של פוסט-טראומתי, אשה של, ילדה של, אשה ששירתה כתצפיתנית, וארבעה גברים בגילאים מגוונים, חלקם לא מאובחנים או מוכרים כפוסט טראומטיים.
מתוך תמונותיו האייקוניות של ליבק ומתוך צילומים שהמשתתפים מביאים בעצמם, מתפתח שיח אינטואיטיבי ואותנטי על הפוסט טראומה כתופעה חברתית שחדרה לכל בית בישראל, על דימויים אודיו-ויזואליים כמעצבי תודעה וגם על הדרך לצמוח מטראומה באמצעות שיתוף, הכרה, יצירה, אנושיות וחמלה.
הדולפין - פרס חבר השופטים - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בירושלים 2011; הפרס הראשון במונדיאל הצילום התת-ימי באנטיב, צרפת 2011; ציון לשבח - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוודסטוק 2011; מועמד לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע, 2012; פרס חביב הקהל בפסטיבל המילניום - בריסל 2013.
האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל - פרס בחירת הקהל - פסטיבל פילדלפיה היהודי 2017, פרס בחירת הקהל - הפסטיבל היהודי של ניו המפשיר 2018.
פרס "הכתבה המצולמת הטובה של העשור" מטעם מגזין Asian Geographic.
יונתן פז-בוגנים (נולד ב-23 באוקטובר 1976) הוא שחקן, זמר, מורה למתמטיקה ותיאטרון ורקדן ישראלי.
יונתן פז-בוגנים נולד בשם ששי בוגנים, ובתום לימודי המשחק שינה את שמו.
הוא נולד וגדל בכפר סבא.
בהיותו בן תשע עבר עם משפחתו לאלפי מנשה, בה הוא מתגורר מאז ועד היום עם אשתו וילדיו.
אביו דניאל בוגנים, ממוצא מרוקאי, היה קבלן בניין; אמו נהורה, ממוצא תימני, היא מעצבת שיער.
יש לו שתי אחיות, והוא האמצעי במשפחה.
אחותו הבכורה היא הדוגמנית שירלי בוגנים ואחותו הצעירה היא הדוגמנית נופר בוגנים.
מגיל 12 ועד הצבא עסק ברכיבה אמנותית ובקפיצות ראווה על סוסים.
הוא למד בתיכון ע"ש ישראל גלילי בכפר סבא במגמת כימיה וביולוגיה.
לפני השירות הצבאי עבד כמורה מתגבר למתמטיקה.
בצבא שירת כמנחה יישומים במשרד הביטחון.
בתום שירותו הצבאי חזר ללמד מתמטיקה ועבד ביחידת ההדרכה ליישומי מחשב במרכז הישראלי לניהול (המי"ל).
לאחר מכן, בעקבות חברה הגיע לעבודה בצוותי הווי ובידור באילת ובטבריה, שם נחשף בפעם הראשונה לעולם הבמה.
מבין הבמאים שיצא לו לעבוד איתם וללמוד מהם בבידור היה אורי פסטר.
לאחר הבידור החל ללמוד ראיית חשבון.
כסטודנט היה חלק מ"יוניסקס", להקה שהורכבה משלושה בנים ושתי בנות.
הם הוציאו אלבום והופיעו בתוכניות אירוח רבות – "הראשון בבידור" של דודו טופז, "בראבו", "עיר ערוץ הילדים", "טקס נערת השנה", "פסטיגל 2000" ועוד.
לאחר שנתיים של עבודה, משיקולים כלכליים, פורקה הלהקה ובוגנים החליט להתמקצע במשחק.
הוא עזב את ראיית החשבון ונרשם ללימודי משחק בבית צבי.
מבין חברי המחזור שלמדו איתו: כנרת לימוני, גלעד קמחי, לינור אברג'יל, קובי מרציאנו, יניב ביטון.
בתקופת לימודיו בבית צבי הנחה שתי תוכניות אירוח – "זאפ בפעם הראשונה" ו"זאפ לראשון".
באותה עת שיחק במחזמר "קטנטנות" שעלה בפסח, ובחנוכה 2002 ורץ באולמות התרבות ברחבי ישראל.
הבמאי היה משה קפטן ושיחקו בו ליאת אחירון, תום אבני, מאיה מעוז, קובי מחט ועדי ארד.
מבין ההפקות הבולטות שלקח בהן חלק בתיאטרון הספרייה היו: ההפקה הראשונה של המחזמר "גריז".
שם שיחק בתפקיד הראשי של דני זוקו.
שיחק בתפקיד הראשי טלמכוס בהצגה "טלמכוס קליי", בבימויה של אתי רזניק.
שיחק בתפקיד הראשי אמטיסטוב בהצגה "הדירה של זויה" בבימויו של סלבה מלצב.
כמו כן שיחק בתפקידים ראשיים בשתי הצגות נוספות בתיאטרון הספרייה - "יופי של מלחמה", בתפקיד המנחה, בבימויו של עידו ריקלין ו"אסקוריאל", בתפקיד המלך, בבימויה של אינה קובלובה.
פז-בוגנים זוכה מלגות: קרן שרת, נתן מייזלר, יהודית ומשה זעירי, סנו, לולה שנצר והילי ורוני פרומן.
בתום לימודיו בבית צבי שיחק בסדרת הטלוויזיה "מילואים" בבימויו של אורי ברבש.
הוא גילם את דמותו של נדב, המילואימניק הצעיר.
בסדרה מתנהל משולש רומנטי בינו לבין חברתו לסדרה (מיכל ורשאי) ובין קצינת הקישור (רותם זיסמן).
לאחר מכן שיחק בהצגה "הדבר האמיתי" מאת טום סטופארד, בבימויו של הלל מיטלפונקט בתיאטרון בית ליסין.
בהצגה שיחקו גם לימור גולדשטיין, ליאור אשכנזי, ודפנה רכטר.
אחר-כך שיחק בהצגה "תפוחים מן המדבר" בבית ליסין, שהצליחה מאוד.
בהצגה השתתפו בין השאר עמוס לביא, רבקה נוימן ולאורה ריבלין וביים אותה עודד קוטלר.
שיחק גם בהצגה "טניה - עולה חדשה", בבימויה של נויה לנצט, שזכתה במקום הראשון בפסטיבל "פותחים במה 8" של בית ליסין.
המחזה עוסק בקשיי העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. הוא שיחק לצידם של זהרירה חריפאי וקובי ליבנה.
בטלוויזיה שיחק בתפקיד עומר הטייס בסדרה "אולי הפעם" בבימויו של עופר ויצמן ובתפקיד עופר, ארכאולוג פסיכופת בסדרה "המובילים" בבימויו של רועי פלורנטין.
ב-2008 השתתף בתוכנית המציאות "גריז".
השופטים בחרו בו למקום הראשון, אך בשקלול דעת הקהל, הוא נבחר למקום השני.
בעברו דגמן לאופנת "ZIP", "מחסני אופנה", "ורדינון", השתתף בפרסומות לקוקה-קולה, אורנג', סלקום, פסטה אׂסם ועוד
כיום (2014) יונתן פז-בוגנים משחק בתפקיד הראשי של קוני למל, בהצגה "שני קוני למל", שמציגה בתיאטרון הספרייה, בבימויו של דניאל אפרת.
הוא משחק במחזמר "פיאף", בתיאטרון באר שבע, בבימויו של אלי ביז'אווי.
הוא משחק גם בהצגה "קברט נווה צדק", המציגה ב"בית רוקח", מבנה משומר בשכונת נווה צדק בתל אביב.
המקום מעוצב כבית קפה תל אביבי בשלהי שנות ה-30 של העיר.
לפני ההצגה הקהל אוכל ושותה ונהנה מרוח התקופה ומההיסטוריה של הבית.
לאחר מכן עולה לקומה השנייה לצפות בהצגה.
ההצגה כוללת את שירי התקופה ומשלבת שתי אושיות תרבות – אביגדור המאירי (יונתן פז-בוגנים) וברוך אגדתי (בועז קונפורטי) ובה גם צלע נשית – נוי הלפרין.
הוא מגלם את דמותו של אבשלום פיינברג, בהצגה "שרה גיבורת ניל"י", בבימויה של דפנה אנגל, בתיאטרון הקיבוץ.
הוא משחק בהצגה "מעלה קרחות", בבימויה של ציפי פינס שרצה מעל שבע שנים בתיאטרון אורנה פורת.
הוא בעל תואר ראשון בבימוי והוראת התיאטרון מסמינר הקיבוצים ותואר שני בחינוך מתמטי מסמינר הקיבוצים, והוא מורה למצוינות במתמטיקה ומחנך בחט"ב חצב (אלפי מנשה).
כיום הוא משלב משחק והוראה.
יונתן פז-בוגנים נשוי לשחקנית סיון פז-בוגנים ולהם ארבעה ילדים.
יונתן פארדס ברנל (בספרדית: Jonathan Paredes Bernal; נולד ב-14 באוגוסט 1989) הוא קופץ למים מגובה רב מקסיקני.
הוא זוכה מדליית ארד באליפות העולם (ברצלונה 2013) בתחרות הראשונה שנערכה ממקפצה של 27 מטר.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכה פארדס במדליית ארד, בתחרות הראשונה בתולדות אליפויות העולם ממקפצה של 27 מטר, בתוצאה של 578.35 נקודות, אחרי אורלנדו דוקה מקולומביה (590.20 נקודות) וגארי האנט מבריטניה (589.30 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכה פארדס במדליית כסף, בתחרות ממקפצה של 27 מטר, בתוצאה של 596.45 נקודות, אחרי גארי האנט (629.30 נקודות) ולפני ארטם סילצ'נקו מרוסיה (593.95 נקודות).
יונתן מיכה רוזנברג הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרילנד.
יונתן רוזנברג נולד ב-1951 בשיקגו.
בשנת 1976 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, על עבודה בהנחיית מארק ריפל, שכותרתה Group C*-algebras and square integrable representations.
בשנים 1977–1981 היה מרצה בכיר באוניברסיטת פנסילבניה, ומאז 1981 הוא משמש פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרילנד.
תחומי המחקר שלו הם טופולוגיה אלגברית, אלגברת אופרטורים, תורת K ותורת ההצגות עם יישומים לתורת המיתרים.
הוא נמנה עם מחבריה של השערת גרומוב-לוסון-רוזנברג.
מאז 2007 הוא העורך של כתב העת Journal of K-Theory.
הוא עמית של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
נשוי מאז 1990 לג'ין סאובר ולהם שני ילדים.
רוזנברג משתעשע בחיבור חמשירים מתמטיים ופרודיות מתמטיות על שירי אמא אווזה.
יונתן רום (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש מפקד עוצבת חיצי האש, מפקד יחידת אגוז, מפקד סיירת מטכ"ל ומפקד ביחידה 8200.
רום התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב לסיירת מטכ"ל.
בסיום הקורס שב ליחידה ומונה למפקד צוות, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
בהמשך שימש כמפקד פלגה, והשתתף בין היתר במבצע חד וחלק, במלחמת לבנון השנייה.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לקצין חקירות מודיעיני באמ"ן.
בשנת 2014 מונה למפקד יחידת אגוז, והוביל אותה בין היתר במבצע צוק איתן.
במהלך קרב שג'אעייה נפצע קשה מפגיעת רסיס ממטען חבלה רב-עוצמה.
לאחר מספר חודשים השתקם ושב לפקד על היחידה.
במהלך תפקידו הוכפפה היחידה לחטיבת עוז.
את תפקידו סיים ב-16 במאי 2016. לאחר מכן יצא ללימודים.
ב-19 ביולי 2017 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת חיצי האש, ושימש בתפקיד עד אפריל 2019, אז מונה למפקד סיירת מטכ"ל, תפקיד בו כיהן בשנים 2019–2021. עם סיום תפקידו, מונה למפקד ביחידת 8200. ב-2023 סיים את שירות הקבע.
במלחמת חרבות ברזל כקצין מילואים, מונה למפקד מפקדת מבצעים מיוחדים בפיקוד הצפון שפעלה לסיכול מבצעי פשיטה של חזבאללה לצפון.
רום נשוי למאיה ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בלימודי ביטחון מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די.
"יונתן סע הביתה" הוא שיר עברי שכתב יהונתן גפן, הלחין נפתלי אלטר ובוצע ב-1973 על ידי אושיק לוי, שמאוחר יותר כלל אותו באלבומו השני, "אושיק לוי" (1974).
השיר נוצר בלונדון ב־1971, בביקור של אושיק לוי בביתו של שלום חנוך, שהתגורר אז באנגליה בניסיון לפתח קריירה בינלאומית.
באותו יום ביקרו את חנוך גם יהונתן גפן ונפתלי אלטר, ששהו גם הם בלונדון באותה תקופה.
בעקבות מזג האוויר האפור כתב גפן את השיר, אלטר הלחין, ולוי הקליט אותו עם שובו לישראל.
את קולות הרקע בשיר שרות ריקי גל ורותי נבון.
השיר יצא לאור בפברואר 1973, ובמקור נקרא "סע הביתה יונתן", כשמו של מחזה מאת חנוך ברטוב שעלה בשנות השישים.
הוא נכלל באלבום הסולו השני של לוי, "אושיק לוי", שהופיע בסוף 1974, ושם נקרא בשמו המוכר, "יונתן סע הביתה".
המבקר יוסי חרסונסקי כתב כי השיר "הוא מאותם שירים בלתי אמצעיים, המספרים על רגשות פשוטים, ואלטר ידע ליצור מנגינה אקספרסיבית ואף להתאימה לסגנון שירתו של אושיק".
בשנת 2003 הוציא אושיק לוי את האלבום "אושיק לוי וחברים, אבל כולם – בהופעה חיה", שכלל ביצוע לשיר עם אסף אמדורסקי.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת התשס"ג (2003) הגיע ביצוע זה למקום ה-30.
השיר מציג קיטוב בין שני רגשות מנוגדים: ההנאה מן השהות מחוץ לישראל, ומנגד הגעגועים אליה.
בשיר תיאורי מזג אוויר קודרים המציגים את הצד הלא מהנה של החיים בנכר.
בבית הראשון מתוארת עיר גדולה ללא חיילים.
הוא טוען כי מצד אחד הוא מרגיש בה נפלא, אך מצד שני הוא מרגיש בה זרות.
הפזמון החוזר מדבר בגוף שני, ובו קריאה ליונתן לנסוע הביתה לארץ ישראל.
יהונתן גפן בחר בפזמון את הכתיב "יונתן" ולא את כתיב שמו שלו, "יהונתן".
"קח מתנה קטנה לילד" - אביב גפן, בנו של יונתן, נולד כשנתיים לאחר כתיבת השיר; ולכן מילות השיר אינן מתייחסות אליו במפורש.
בבית השני מתאר הדובר דמות אנונימית בשם מייקל.
בנוסף מוזכר "שלום" שהוא שלום חנוך ששהה אף הוא בלונדון בניסיונו לפתח קריירה בינלאומית, ואיתו היה חבר גפן בחבורת לול.
חנוך, יוצא קיבוץ משמרות, מדבר על פי השיר "אנגלית כמו שבקיבוץ".
השורה "והוא הראה לי את העיר ומאיה שגדלה" מתייחסת לבתו של חנוך מאיה, שהוזכרה בשיר של חנוך שהוקדש לה (עוד לפני לידתה).
בסוף הבית שוב הדובר מתייחס בדואליות לשהות במדינה זרה ואומר "האנשים בריאים אבל השמש כאן חולה".
הבית השלישי מציג שוב את הרגשות השונים: מצד אחד מנגנים רוקנ'רול בכל מיני צבעים, אך מצד שני החורף בא לכאן מוקדם והאור אינו עליז.
יונתן ריגר (נולד ב-14 בפברואר 1975) הוא עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי, במאי, יוצר ומגיש טלוויזיה בחברת החדשות.
ריגר נולד ב-14 בפברואר 1975 בתל אביב וגדל בפתח תקווה להורים ילידי ארצות הברית.
אביו הוא שימי ריגר, מאמן ופרשן כדורסל, ואימו, ניטה ריגר, היא מורה לאנגלית.
מצד אביו, הוא נינו של הרב שמחה זליג ריגר דיין מבריסק, שנרצח ב.
בשנת 1991 השתתף בסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר".
את לימודיו התיכוניים, העביר ריגר בתיכון תלמה ילין, במגמת תיאטרון.
בין השנים 1993–1998 שירת במחלקת התרבות בגלי צה"ל ככתב, עורך ומגיש.
בשנת 1998 החל את עבודתו בתוכנית הטלוויזיה "ערב טוב עם גיא פינס" שם שימש בתחילה ככתב, תסריטאי ועורך תוכן, ולאחר מכן כשליח התוכנית לניו יורק עד לשנת 2006, תוך שבמקביל שימש כשליח גלי צה"ל לניו יורק.
במהלך שהותו בניו יורק, ריאיין רבים מכוכבי הוליווד.
ביניהם, ג'וליה רוברטס, ג'ורג' קלוני, לאונרדו דיקפריו ומרטין סקורסזה.
בין השנים 2006–2011 שימש במאי חברת ההפקות "ארצה הפקות" שם ביים את הסרט התיעודי "אני אוהב אותך בית"ר" "סיפור אולימפי", עבור ערוץ 10, ו"שדרג את הסלב", שתי עונות בהוט בידור ישראלי, וכן שימש ככתב בתוכנית "חדשות הבידור" באותו הערוץ.
בין השנים 2011–2016 ריגר יצר והגיש את תוכנית הטלוויזיה "סמולטוק", אשר שודרה בערוץ הוט בידור ישראלי במשך 4 עונות ובה קיים ריגר ראיונות אישיים עם מפורסמים שונים.
לאחר מכן המשיך לשדר את התוכנית בפודקאסט של חברת החדשות.
לקראת סוף 2017, ריגר השתתף בקליפ של צמד הזמרים סטטיק ובן אל לשיר "נמסטה".
החל משנת 2011 משמש ריגר ככתב התרבות של "חברת החדשות" ובתוך כך, כתב "המהדורה המרכזית", מגיש ועורך פינה יומית ב"שש עם", כתב מגזין ב"אולפן שישי" עם דני קושמרו וכתב מגזין ב"חדשות סוף השבוע" עם דנה ויס.
ריגר בעל תואר ראשון בקולנוע מבית הספר לאמנות חזותית .
בספטמבר 2022 חשף ריגר כי הוא סובל ממחלה גנטית הפוגעת בראייה.
ריגר נשוי לבמאית מיכל ריגר, ולזוג שני ילדים.
בשנת 2025 החליף ריגר את הכתבת יונה לייבזון שהייתה השליחה של חדשות ערוץ 12 בארצות הברית
יונתן רוסין (נולד ב-28 במרץ 2000) הוא שחיין ישראלי המתמחה במשחים למרחקים ארוכים ובשחייה במים פתוחים.
רוסין נולד וגדל במגדל העמק.
הוא מתאמן בהפועל עמק יזרעאל בהדרכתו של אנדריי טוט.
באליפות הים התיכון, "גביע קומן" (נערים גיל 15) במים פתוחים שנערכה בקפריסין בסוף דצמבר 2015 זכה רוסין במדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ.
באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט בינואר 2017 זכה רוסין במדליית ארד בתוצאה של 58:08.62 דקות, אחרי עידן מורדל מהפועל בת ים (54:31.50 דקות) ובר סולובייציק ממכבי קריית ביאליק (57:04.05 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:38.42 דקות ובמקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:13.59 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה העשרים הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:42.61 דקות, לפני בר סולובייצ'יק (15:49.18 דקות) וגיל קיזלר (16:08.52 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 2018 סיים רוסין במקום 13 במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:34.71 דקות, במקום 15 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:10.73 דקות ובמקום 42 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.20 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.89 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 4:00.76 דקות וזכה בתואר אלוף הנוער של ישראל.
באליפות ישראל במים פתוחים שנערכה באילת במרץ 2019 זכה רוסין במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:54.35 דקות, אחרי חברו לאגודה יובל ספרא (54:46.90 דקות) ולפני עידן מורדל (55:04.30 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 סיים רוסין במקום 29 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:45.8 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים ל-5 ק"מ (4x1.250 ק"מ) ביחד עם עדן גירלואנצה, אווה פביאן ומתן רודיטי בתוצאה של 57:24.5 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:37.01 דקות.
יונתן רוט (נולד ב-11 במרץ 1972) הוא נוירוכירורג ישראלי מנהל המערך הנוירוכירוגי בבית חולים איכילוב.
מנהל המחלקה לנוירוכירורגית ילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים, במרכז רפואי תל אביב.
פרופסור רוט הוא בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, רופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה ובמחלקה לנוירוכירורגית ילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים.
פרופסור רוט מומחה לעיסוק ב: הידרוצפלוס; גידולים מוחיים; ציסטות קולואידיות; ציסטות ארכנואידליות; קרניופרינגיומות; ניתוחים אנדוסקופים; ניתוחי אפילפסיה בילדים וניתוחים בחולים עם tuberous sclerosis.
2008: התמקצעות בניתוחים אנדוסקופיים לפתולוגיות תוך חדריות, וגישות דרך האף, לניתוחי בלוטת ההיפופיזה וגידולים של אזור בסיס הגולגולת, מרכז רפואי קורנל (NY)
2008-2009: תת-התמחות בנוירוכירורגית ילדים, תוך דגש על ניתוחים אנדוסקופים, ניתוחים לאפילפסיה ולגידולי מח.
החברה האירופאית לנוירוכירורגית ילדים (ESPN)
החברה הבינלאומית לנוירוכירורגית ילדים (ISPN)
החברה הבינלאומית לנוירוכירורגיה אנדוסקופית (IFNE)
יונתן פולק (נולד ב-1982) הוא פעיל פוליטי-חברתי, מעצב גרפי בעיתון הארץ, אנרכיסט המשתייך לשמאל הרדיקלי, ממייסדי "אנרכיסטים נגד גדרות" ופעיל למען זכויות בעלי חיים.
ב-2021 הורשע בהפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו ונידון לחודש מאסר.
נולד בתל אביב לשחקן יוסי פולק ולתמי, פסיכולוגית וסופרת.
עובד כמעצב גרפי במערכת עיתון "הארץ".
החל בפעילות פוליטית בנעוריו, עת הצטרף לעמותת "אנימלס".
בגיל 18 נסע לאמסטרדם שבהולנד, שם פעל בתחום האנטי-גלובליזציה.
השתתף בהפגנות בפראג נגד כינוס הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית.
ביולי 2001 השתתף בהפגנות נגד ועידת ה-G8 בג'נובה שבאיטליה.
בעקבות פעילותו נעצר בתחילת 2002 על ידי המשטרה המקומית וגורש לישראל.
בשנת 2003 הקים עם אנרכיסטים אחרים מחנה אוהלים על אדמות הכפר מסחה שבשומרון כדי להשתתף במחאת תושביו נגד הקמת גדר ההפרדה, בטענה שהגדר מונעת מהם גישה לאדמתם.
שם התגבשה תנועת "אנרכיסטים נגד גדרות".
השתתף באופן קבוע בהפגנות נגד הגדר בסמוך לכפרים הפלסטיניים בלעין, נעלין ועוד.
בשנת 2005 נפצע קל בראשו מרימון גז שנורה לעברו.
לטענתו, הפגיעה בו נעשתה במכוון ובניגוד להוראות הירי של הצבא.
מנגד, דובר צה"ל טען שרימון הגז ניתז מהקרקע ולא מדובר בפגיעה מכוונת.
משתתף בהפגנות נוספות נגד הכיבוש הישראלי, בהן הפגנות בנבי סאלח במחאה על מה שהוא מחשיב כהשתלטות מתנחלים על עין אל-קוס, ובכפר קדום נגד חסימת הדרך לשכם.
פולק הוא גם מתאם התקשורת של "הוועדה לתיאום המאבק העממי" – ארגון פלסטיני המתאם את פעילות ועדות המאבק העממיות המקומיות.
בשנת 2004 השתתף בהפגנה נגד הקמת הגדר מול מחנה רבין בתל אביב, בעקבותיה הורשע בהתקהלות אסורה ונגזר עליו מאסר על-תנאי של שלושה חודשים.
בתחילת 2008, במהלך הסגר על רצועת עזה, השתתף בהפגנה של רוכבי אופניים בתל אביב נגד המדיניות כלפי רצועת עזה שגרמה לעיכוב התנועה, בעקבותיה הואשם בשנית בהתקהלות אסורה.
סירב להצעת השופט לרצות את עונשו בעבודות שירות, כדי שלא לשתף פעולה עם השלטונות, בנימוק שהעבודות היו מועילות להם ואילו מאסר גורם להם נזק כלכלי.
בסוף 2010 נפסק להחיל את העונש על-תנאי – שלושה חודשי מאסר, וכן קנס של 1,500 ש"ח.
פולק לא ערער, לטענתו בשל כך שכ"ישראלי יהודי אשכנזי מרקע מסוים" היה כנראה מזוכה בערעור, וכך שמה הטוב של הדמוקרטיה הישראלית לא היה נפגע והייתה מוסתרת העובדה שמי שאיננו פריבילגי כמוהו היה נשלח לכלא.
עוד אמר שלא ערער מכיוון שאין הוא מכיר בסמכות בית המשפט.
בשנת 2018 הוגשה נגדו קובלנה פלילית על ידי ארגון "עד כאן צעירים למען ישראל", בטענה שתקף עם אחרים את חיילי צה"ל בהפגנות שבהן השתתף.
פולק לא התייצב בבית המשפט, וסירב לשלם ערבות לכך שיתייצב, בנימוק שאינו מכיר בזכות בית המשפט לדון בהתנגדות למשטר הישראלי בשטחים הכבושים.
בעקבות כך הוצא נגדו במאי 2019 צו הבאה.
ביולי 2019 הותקף ופניו נשרטו בסכין בדרכו מעבודתו.
על פי עדותו, התוקפים כינו אותו בכינויי גנאי על היותו שמאלני.
הוא נעצר בינואר 2020, המשיך לסרב להפקיד ערבות כדי להשתחרר, ולכן נשאר במעצר.
במקביל, הוצא נגדו צו הרחקה מיהודה ושומרון לחמישה עשר יום.
לאחר ששהה במעצר קרוב לחודשיים, שוחרר פולק בעקבות החלטת היועץ המשפטי לממשלה לעכב את ההליכים נגדו.
המשנה ליועץ המשפטי לממשלה נימקה את ההחלטה בכך שראוי שהאכיפה בנושא תיעשה על ידי רשויות המדינה ולא על ידי צדדים במחלוקת הפוליטית.
פולק הביע תמיכה בתנועת ה-BDS, אך אמר שלדעתו חשוב אף יותר לתמוך במאבק העממי הפלסטיני.
במאמר שפרסם באתר הארץ כתב פולק: "עלינו לחצות את הקווים ולהפר את החוק.
למרות המחיר, עלינו להצטרף אל ילדי האבנים ובקבוקי התבערה.
בפברואר 2020 הודיע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה רז נזרי כי פולק ייחקר בחשד להסתה לטרור בעקבות דברים אלה.
ב-13 באפריל 2021 הרשיע בית המשפט את פולק בהפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו, בעת הפגנה שנערכה בסמוך לקבר רחל בשנת 2017, וגזר עליו חודש מאסר בפועל.
פולק לא שיתף פעולה עם ההליך המשפטי ולא מסר את גרסתו.
חברו קובי סניץ שעמד עמו לדין באשמה דומה זוכה מחמת הספק.
בינואר 2023 נעצר יונתן פולק לאחר הפגנה בכפר ביתא באשמת יידוי אבנים.
פולק סירב לשתף פעולה עם ההליך המשפטי, במאמר שפרסם הסביר כי למרות שהראיות היחידות הן עדויות שוטרי מג"ב שהוא שמע אותם מתאמים עדויות אין הוא מוכן להישפט בבית דין אזרחי בעוד פלסטינים נשפטים בהאשמות דומות בבית דין צבאי: .
פולק הוא חתן פרס ליבוביץ של תנועת יש גבול לשנת 2021, יחד עם ישי מנוחין.
ב-14 ביולי 2024 הודיעה הפרקליטות על הגשת כתב אישום נגדו בגין הסתה לאלימות בטור שפרסם בעיתון הארץ בו כתב "עלינו לחצות את הקווים ולהפר את החוק.
למרות המחיר, עלינו להצטרף אל ילדי האבנים ובקבוקי התבערה".
אחיו למחצה הם השחקן אבשלום פולק והבמאי שי כרמלי פולק.
סבו הוא נמרוד אשל, מנהיג שביתת הימאים.
יונתן פריג' (10 בנובמבר 1978 – 31 במאי 2020) היה גיטריסט, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
פריג' נולד בשנת 1978 וגדל ביהוד.
החל את דרכו המוזיקלית בשנת 1996, כששימש כגיטריסט בהרכב הרוק של השחקנית והזמרת אורלי פרל, "ראלי צ'ופר".
בשנת 2000, היה שותף גם בהקמת הרכב הרוק האלטרנטיבי, Squid.
כמו כן, פעל לאורך השנים כגיטריסט ומפיק מוזיקלי עבור אמנים שונים, בעיקר עבור הזמר עברי לידר.
בנוסף לכך, שימש כגיטריסט בתוכניות ריאליטי מוזיקליות, בהם "כוכב נולד", "The Voice ישראל" ו"בית ספר למוסיקה".
בשנת 2001 סיים לימודי מוזיקה ב.
בשנת 2006 יצא אלבום ההופעה של עברי לידר, "Live CD", אותו ליווה פריג' כגיטריסט ומעבד מוזיקלי.
בשנת 2008 לקח חלק בעיבוד והפקת אלבומה של ריטה "רמזים", לצידו של עברי לידר ושימש כגיטריסט לאורך כל האלבום.
באותה השנה, הצטרף להרכב "הפרויקט של עידן רייכל" כגיטריסט באלבום "בין קירות ביתי".
עוד באותה השנה, השתתף בעיבוד והפקת שירי אלבומו של עברי לידר, "בקצב אחיד בתנועות של הגוף".
בשנת 2013 שימש כגיטריסט באלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל, שזכה במעמד פלטינה מרובעת.
בשנת 2011 שימש כגיטריסט במופעם של שירי מימון ושמעון בוסקילה "המופע המשותף".
בשנת 2015 הפיק את אלבומו של עברי לידר "האהבה הזאת שלנו", ובו הלחין עם לידר את רוב השירים.
שיר הנושא, "האהבה הזאת שלנו", הגיע למקום ה-20 במצעד השנתי של רשת ג'.
שירים נוספים מתוך האלבום כדוגמת "הייתי כאן" הגיעו למצעדי הפזמונים השבועיים והשנתיים אף הם.
ב-31 במאי 2020 נפטר לאחר שלקה בדום לב.
מותו גרר תגובות מטעם אמנים רבים איתם עבד בהם עברי לידר, שירי מימון, דורון מדלי, ריטה וזהבה בן, ואף מטעם שר התרבות והספורט חילי טרופר, שאמר כי .
ב-11 ביוני 2020 יצא אלבומה השישי של הזמרת שירי מימון, "נשימה", אותו החליטה מימון להקדיש לזכרו של פריג'.
מתוך האלבום השירים "נשימה" ו"אוויר", בהם שימש כנגן גיטרה.
פריג' היה נשוי לזמרת שירלי נוב, והיה אבא למיכאל ואריאל
יונתן ריקליס (נולד ב-1986) הוא מלחין, מפיק מוזיקלי ופסנתרן ישראלי.
ריקליס נולד בתל אביב-יפו לבמאים ערן ריקליס ודינה צבי-ריקליס.
בוגר בית הספר לג'אז, ה"ניו סקול" שבניו יורק ומגמת הג'אז של תלמה ילין.
בשנת 2011 השתתף בהפקת האלבום, "מחשב לכל ילד", של הרכב ההיפ הופ כהן@מושון, בו חבר השחקן והמוזיקאי מיכאל מושונוב, חבר ילדותו.
ריקליס היה שותף בהפקת השירים: "קלאסיקלטת" ו"צלם תמונה".
בהמשך השתתף גם בהפקת המיקסטייפ שלהם, "חרמויל'ה מכוכב משה".
במשך השנים, הלחין ריקליס מוזיקה לסרטים וסדרות שונים אותם ביים אביו ערן ריקליס, בהם סדרת הדרמה "המשאית" (2002), סרט הדרמה "ערבים רוקדים" מ-2014, "אשת השגריר" ו"מסתור" (2017).
האחרון זיכה את ריקליס במועמדות לפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2017, אך הפסיד לסרט "פוקסטרוט".
בשנת 2019 יצאו לאקרנים הסרטים "עכביש ברשת", שהיה מועמד לפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2020, לו הלחין את המוזיקה, והסרט "אול אין", לו הלחין את המוזיקה יחד עם צחי הלוי.
באותה השנה, הוציא יחד עם מיכאל מושונוב את האלבום "רדיקלים חופשיים".
2020: רדיקלים חופשיים (עם מיכאל מושונוב)
יונתן קפיטולניק (נולד ב-25 בנובמבר 2002) הוא אתלט ישראלי, אלוף האוניברסיאדה (ריין רוהר 2025), אלוף העולם לנוער (2021), אלוף אירופה לנוער (2021) ו-6 פעמים ברציפות אלוף ישראל (2020–2025) בקפיצה לגובה.
הוא החל להתאמן בקפיצה לגובה כשהיה בן 15, לאחר שהמורה לספורט שלו בחטיבת הביניים, עופר סולומון, תיווך בינו לבין המאמן אנטולי שפרן שזיהה את כישרונו.
זכה באליפות ישראל לקדטים בקפיצה לגובה, לאחר שקבע שיא אישי חדש של 1.91 מטר.
חודש לאחר מכן התחרה לראשונה גם באליפות ישראל לבוגרים, בה סיים שישי עם תוצאה של 1.87 מטר.
קפיטולניק שבר את שיאו האישי ארבע פעמים, עד שהתייצב לבסוף על 2.05 מטר.
בחודש יוני הוא הגן על תוארו באליפות ישראל לקדטים עם תוצאה של 2.02 מטר, ובחודש יולי סיים שמיני בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער לאחר שקבע תוצאה של 2.00 מטר.
בתחרות מסבב האיגוד שנערכה בינואר ניצח קפיטולניק, לאחר שקבע שיא אישי של 2.10 מטר.
בחודש יוני שיפר את שיאו פעם נוספת, לאחר שניצח באליפות הפועל בתוצאה של 2.17 מטר.
חודש לאחר מכן רשם קפיטולניק שיפור נוסף לשיאו, לאחר שניצח באליפות ישראל לנוער בתוצאה של 2.18 מטר.
שבוע לאחר מכן זכה במדליית זהב באליפות ישראל לאחר שקבע תוצאה של 2.15 מטר, והקדים את חבריו לאגודה ניקי פאלי (2.10 מטר) ודימה קרויטר (2.05 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ב-13 ביוני 2021 הגן קפיטולניק על תוארו לאחר שעבר גובה של 2.16 מטר, לפני ישי איפראימוב (2.05 מטר) ושגיא למדיאל (2.00 מטר).
באליפות אירופה לנוער עד גיל 20 (2021) שנערכה בטאלין, אסטוניה ב-17 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.25 מטר, לפני מתאוש קולוז'ייסקי מפולין (2.23 מטר) וסאם בררטון מבריטניה (2.17 מטר).
חודש לאחר מכן, באליפות העולם עד גיל 20 (2021) שנערכה בניירובי, קניה ב-21 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.26 מטר, לפני מסימיליאנו לואיו מאיטליה (2.17 מטר) ומתאוש קולוז'ייסקי (2.17 מטר).
בפברואר זכה במדליית הזהב בתחרות אולם שנערכה בהונגריה, לאחר שקפץ לגובה 2.27 מטר וקבע שיא אישי חדש.
שלושה חודשים לאחר מכן, זכה קפיטולניק במדליית הזהב באליפות מכבי לאחר שרשם שיפור נוסף לשיאו האישי, והעמידו על 2.30 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ב-26 ביוני 2022 הגן קפיטולניק על תוארו לאחר שעבר גובה של 2.27 מטר.
באליפות העולם העפיל לגמר וסיים במקום ה-11.
קפיטולניק סיים במקום ה-12 באליפות אירופה באתלטיקה.
פציעה שקרתה לו באותה אליפות מנעה מנעה ממנו להשיג את הקריטריון לאולימפיאדת פריז.
בתחרות שנערכה בהדר יוסף ב-31 בינואר 2025 קבע שיא אישי חדש של 2.31 מטר, התוצאה השנייה בטיבה של ישראלי ותוצאת השנה בעולם באותה העת וכעת מדורג במקום רביעי בעולם.
באוניברסיאדה שנערכה בבוכום, גרמניה ב-24 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר, לפני פו צ'או-הסואן מטאיוואן (2.25 מטר) ורומן אנסטסיוס מאוסטרליה (2.20 מטר).
יונתן פלד הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל באיטליה.
פלד נולד בירושלים וגדל בקיבוץ נאות מרדכי.
למד מדעי המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
לפלד אח אחד ושלושה ילדים.
פלד מילא מספר רב של תפקידים במשרד החוץ.
היה דובר משרד החוץ ודובר שגרירות ישראל בוושינגטון, שגריר ישראל באוסטרליה, שגריר ישראל באל סלוודור (בין 2004 ל-2006), שגריר ישראל במקסיקו (בין 2015 ל־2019) ובמסגרת זו גם שגריר לא תושב בבליז ואיי בהאמה.
ביולי 2024 התפרסם שפלד, שכבר מונה לשגריר בהונגריה, יתמנה במקום זה לשגריר באיטליה.
בספטמבר 2024 נכנס לתפקידו כשגריר ישראל באיטליה.
זמן קצר לאחר השבעתו של דונלד טראמפ כנשיא ארצות הברית ב-2017, דווח כי פלד יזומן לפגישה עם שר החוץ של מקסיקו, לואיס וידגרי קאסו, שם הוא היה "צפוי לקבל קבלת פנים כועסת לאחר שנתניהו צייץ כי חומת הגבול של טראמפ היא 'רעיון נהדר', ומשווה אותה לחומה בגבולה הדרומי של ישראל".
במהלך כהונתו התרחשה מלחמת חרבות ברזל והתמודדות עם הפגנות אנטי ישראליות שקרו בתקופת המלחמה בהן נאבקה שגרירותו, כגון מאבק נגד מסיבת השקה לספרו של מנהיג חמאס יחיא סינוואר.
ב-10 באוקטובר 2024, במהלך הכניסה הקרקעית ללבנון, נפגעו שניים מאנשי יוניפי"ל מירי של טנק ישראלי, בעקבות כך זומן פלד לשיחת בירור אצל שר ההגנה האיטלקי, גווידו קרוזטו שטען כי מדובר בפשע מלחמה.
יונתן פז (נולד ב־30 באוקטובר 1945) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי סרטים ישראלי.
פז נולד וגדל בקיבוץ מזרע.
לאחר הצבא ריכז את ענף הפרדס.
עזב את הקיבוץ בשנת 1971 ונסע ללימודי קולנוע בניו-יורק.
סיים תואר שני בבית הספר הגבוה לאומנות הקולנוע של אוניברסיטת ניו יורק.
במשך לימודיו עבד כמאבטח בקונסוליה הישראלית בניו-יורק.
שם הכיר ונישא לחנה, קלינאית תקשורת, ונולד להם בנם הבכור יואב.
המשפחה חזרה לישראל ב-1977, ונולדו להם עוד 2 ילדים, דורון ואפרת.
הפיק וביים עשרות סרטים תיעודיים, כמו גם עשרות כתבות בנושאי אומנות לטלוויזיה הישראלית.
לימד קולנוע וטלוויזיה במשרד החינוך.
שימש כמרצה לקולנוע עלילתי במכללת עמק הירדן, ולהפקה ולבימוי טלוויזיה בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת "כותרת" - אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 – הקים את חברת ההפקות "רכבת העמק הפקות", הפועלת עד היום.
שני בניו – יואב ודורון פז הם במאי קולנוע וטלוויזיה, שכתבו וביימו יחדיו 4 סרטי קולנוע ("פובידיליה", "ג'רוזלם", "הגולם","Plane A") וביימו מספר לא מבוטל של סדרות טלוויזיה.
האחים פז הם דור שלישי לשושלת של במאים.
אביו של יונתן פז– חנוך פז ז"ל, היה במאי תיאטרון בקיבוץ והעלה שם הצגות רבות.
הוא כונה "אבי תיאטרון ההמונים".
יונתן פז העלה את דמותו בסרטו מחכים לסורקין.
אחיו התאום של יונתן - ד"ר שאול פז, הוא היסטוריון.
רשימה חלקית של סרטי עלילה קצרים ותיעודיים (תסריט, הפקה ובימוי).
"You're SO YOUNG" – עלילתי, 22 דק' אנגלית .
40 דק' אנגלית, ביקור של מקהלת נוצרים אוהבי ישראל.
"לתת להם תיאטרון" – (תיאטרון אורנה פורת) תיעודי, 30 דק', שירות הסרטים.
"הגבעטרון" – עלילתי/תיעודי, על מקהלת הגבעטרון מקיבוץ גבע.
"מל"ח" – משק לשעת חירום – תיעודי.
" כנפיים נפרשו מעל קליפורניה".
קורס טיס ח"א הישראלי בבייקרספילד, קליפורניה.
סרט מצחיק ומרגש על השגריר הישראלי.
סרט פיוטי, סוריאליסטי, החובק דמויות, מצבים, ואהבה לעמק.
סרט סוריאליסטי אלגורי על המסורת הקיבוצית ההולכת ונכחדת בישראל.
סרט מרגש ומצחיק על חברות של שלושה קשישים היוצאים למסע שחרור...
סרטי קולנוע עלילתיים (תסריט, הפקה ובימוי)
רכבת העמק (1989) – סרט קולנוע עלילתי - תסריט, הפקה ובימוי.
אסקימוסים בגליל (2007) - סרט קולנוע עלילתי - סיפור, הפקה ובימוי.
מחכים לסורקין (2013) סרט קולנוע עלילתי – תסריט, הפקה ובימוי.
מבחן החלב (2016) סרט קולנוע עלילתי - תסריט, הפקה ובימוי.
צולם במרוקו בשנת 2000 ויצא לאקרנים לאחר כ-15 שנים.
יונתן קלימי (נולד ב-21 בדצמבר 1993) הוא זמר, פזמונאי, פסנתרן וגיטריסט ישראלי, שכתב עשרות שירים ביניהם "חיים שלי" של עדן בן זקן, "אהבה כמו שלנו" של שרית חדד ו"סוף של כל סיפור" של איל גולן.
בין היתר פתח קריירת כתיבה משותפת עם תמר יהלומי.
קלימי נולד במושב תלמי ביל"ו, הממוקם ליד העיר נתיבות.
החל מגיל ארבע החל ללמוד נגינה על פסנתר, קלידים וגיטרה.
אביו, שמשון קלימי הוא זמר מוכר בעדה הכורדית.
בצעירותו ליווה אותו יונתן בהופעותיו, משם גם ספג את המקצבים והלחנים הכורדיים והטורקיים שבאים לידי ביטוי בחלק מלחניו.
את שירותו הצבאי עשה בלהקה הצבאית של חיל החינוך והנוער כקלידן וכזמר.
במהלך שנים אלו הכיר את שותפתו לכתיבה, תמר יהלומי, עמה לימים כתב עשרות להיטים שדורגו במצעדי הפזמונים בישראל.
בד בבד ליווה כקלידן מספר אמנים בהופעתם, דוגמת אגם בוחבוט ועומר אדם.
לאחר שחרורם מהצבא החליטו השניים לפתוח אולפן הקלטות משלהם, וקלימי עבר ממקום הולדתו לראשון לציון.