tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספרד הייתה אחת המדינות שהצביעו נגד בעצרת הכללית של האו"ם ביחס להחלטה 2758 (1971), אשר דרשה כי כל שינוי בייצוג סין באו"ם ייקבע ברוב של שני שלישים.
יחסי טאיוואן–ערב הסעודית הם יחסי החוץ בין טאיוואן וערב הסעודית.
לאחר מלחמת העולם השנייה קיימה הרפובליקה הסינית (טאיוואן) יחסים דיפלומטיים רק עם מעט מדינות מזרח תיכוניות, אחת מהן הייתה ערב הסעודית.
הגנרל המוסלמי הוי מא בופאנג מונה לשגריר הרפובליקה הסינית הראשון בסעודיה משתי סיבות.
הסיבה הראשונה הייתה בעיקר מכורח כלכלי, שכן סעודיה הייתה הספקית הגדולה ביותר של נפט לטאיוואן, כאשר חברת הנפט הסינית הממשלתית של טאיוואן ייבאה בערך 40% מהנפט שלה מסעודיה.
מכיוון שטאיוואן כה נשענה על אספקת הנפט של סעודיה, טאיוואן השקיעה מאמץ משמעותי בקיום היחסים.
הסיבה השנייה לידידותה של ממשלת הלאומנים בטאיוואן כלפי סעודיה הייתה מכיוון שמאז 1949 הייתה סעודיה אחת המדינות המשפיעות ביותר שהכירו בטאיוואן כרפובליקה הסינית, גם לאחר שאיבדה את מושבה במועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1971. ציון כבוד לדת האסלאם היה דבר אחר.
ערב הסעודית סיימה את הכרתה בטאיוואן ביולי 1990, כאשר כוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה העממית של סין.
בין השנים 1979–1990 כוחות הצבא של הרפובליקה הסינית עסקו בתוכנית סיוע צבאית מסווגת ברפובליקה הערבית של תימן המכונה תוכנית פעמון השלום או תוכנית המדבר הגדולה (大漠 計畫) בהוראת ערב הסעודית.
הטאיוואנים הטיסו מטוסי F-5 תימניים ואיישו סוללות הגנה אווירית נגד כוח דרום תימני שהורכב מאנשי קובה וסובייטים.
התוכנית הסתיימה בשנת 1990 כאשר סעודיה חזרה בה מההכרה הדיפלומטית שלה בטאיוואן.
כוח ROCAF היה מעורב באופן פעיל בלחימה עם הקובנים / הסובייטים והיווה לכל דבר את חיל האוויר של הרפובליקה הערבית של תימן בתקופה זו.
טייסי טאיוואן ספגו מספר הרוגים וצוותי המכ"ם להגנה אווירית והתרעה מוקדמת נפגעו מהתקפות אוויריות.
היחסים המסחריים בין טאיוואן וסעודיה החלו בסביבות שנת 1965 והתבססו בתחילה על קשר חקלאי.
כדרך להפגין גידול אורז, שלחה טאיוואן משלחות חקלאיות לסעודיה.
בשנת 1973, שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה חקלאי, ובו טאיוואן העמידה לסעודיה מספר תוכניות סיוע, כולל השקיה, עיבוד ממוכן, אדמה, מטאורולוגיה, מחזורי יבול וטכנולוגיית דיג.
בשנת 1978 החלה טאיוואן גם לספק סיוע טכני בתחום הבריאות.
טאיוואן אף סיפקה לסעודיה מספר רופאים ואחיות.
טאיוואן העניקה גם סיוע טכני משמעותי לסעודיה.
בשנת 1973, חברת הבנייה הכבדה הגדולה בטאיוואן, סוכנות ההנדסה Ret-Ser (RSEA), החלה לעבוד על הכביש המהיר ממכה להוואיה בסעודיה.
זה הוביל לפרויקטים גדולים אחרים כמו הכביש המהיר שאער.
פרויקטים אחרים כללו הקמת פארק תעשייה ומערכת ביוב, עבודות חוץ ויבשה בתוכנית ההרחבה הימית הסעודית, ושיכון האקדמיה הצבאית המלך עבד אל-עזיז והעיר הצבאית של המלך ח'אליד.
החל משנת 1984, הפרויקטים של RSEA בטייוואן הסתכמו בשווי דולר כולל של 1.3 מיליארד דולר.
רוב הסחר בין שתי המדינות כלל נפט מסעודיה וחומרי בניין ומוצרי צריכה מטאיוואן.
בשנת 2020 חתמה טאיוואן על הסכם הימנעות ממס כפול עם סעודיה.
ערב הסעודית הפכה למדינה הערבית הראשונה שחתמה הסכם כזה עם טאיוואן אשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2021.
ערב הסעודית מיוצגת בטאיפיי על ידי נציגות המכונה משרד הסחר הסעודי בטאיפיי.
באופן דומה, טייוואן מנהלת משרד כלכלי ותרבותי בממלכת סעודיה בריאד.
ב-27 ביולי 2017 השעתה טאיוואן את נציגותה בג'דה ומשימת המשרד הוטלה על המשרד בריאד.
יחסי טאיוואן–יוון הם יחסי החוץ בין טאיוואן ויוון.
ב-30 בספטמבר 1929 כוננה יוון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית.
השגרירות של הרפובליקה של סין ב הוקמה באתונה.
ב-19 בנובמבר 1947 שודרגו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
בשנת 1949, לאחר עזיבת ממשלת רפובליקת סין לטאיוואן, המשיכו שתי המדינות לקיים יחסים דיפלומטיים.
ב-22 במרץ 1957 קיבל הנשיא צ'יאנג קאי שק את מסדר המושיע מפבלוס, מלך יוון.
ב-5 ביוני 1972 נותקו היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית, וב-8 ביוני נסגרה השגרירות.
ב-6 בינואר 1973 הקימה הרפובליקה הסינית את מרכז הקניות של המזרח הרחוק באתונה.
ב-28 בדצמבר 1990 שינתה את שמה לשירות התרבות והכלכלה של טייפה ביוון.
ב-11 באפריל 2003 שונה שמה למשרד הנציגות של טייפה ביוון.
זו הנציגות היחידה של המדינה בבלקן.
ליוון אין נציגות ברפובליקה הסינית.
בינואר 1979, נציגות יוונית של כבוד לקידום סחר חוץ נוסדה בטאיפיי.
אזרחי הרפובליקה הסינית עם דרכון של הרפובליקה הסינית יכולים להיכנס ליוון מבלי להגיש בקשה לוויזה לכניסה לאזור שנגן.
אזרחי יוון יכולים לנסוע ללא ויזה לשטחה של הרפובליקה הסינית.
אזרחי הרפובליקה הסינית יכולים לנסוע ללא ויזה בתוך אזור שנגן.
אזרחים יוונים המחזיקים בדרכון יכולים גם להיכנס לרפובליקה הסינית לגישה ללא ויזה עד 90 יום.
בשנת 2017 יוון הייתה שותפת הסחר ה-73 בגודלה של הרפובליקה הסינית, השותפה ה-94 בגודלה ביבוא ושותפת הייצוא ה-58 בגודלה.
בשנת 2016 יוון הייתה שותפת הסחר ה-69 בגודלה של הרפובליקה הסינית, השותפה ה-79 בגודלה ביבוא ושותפת הייצוא ה-62 בגודלה.
תחום השירותים הוא הענף החשוב ביותר ביוון בו מועסקות חברות טייוואניות.
אין מפעלים טייוואניים ביוון, לעומת צ'כיה או הונגריה, עלות הייצור יקרה יותר ואין לה שום יתרון תחרותי על פני מדינות אחרות.
Acer, HTC ו-Tech הבריאות ג'ונסון פעילים ביוון.
D-Link מעסיקה צוות תמיכה טכנית.
כמה נציגים טייוואנים אחרים התיישבו ביוון ועסקו בחברות סחר, סחר בתכשיטים וסוכנויות נסיעות.
הם הקימו את אגודת הידידות ההלנית-סינית יחד עם המקומיים.
יחסי טאיוואן–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לרפובליקה הסינית (טאיוואן).
החל משנת 1949 שמרה מקסיקו על יחסים דיפלומטיים עם ממשלת קוומינטנג של הרפובליקה הסינית.
עם זאת, היחסים הרשמיים בין מקסיקו לרפובליקה הסינית (טאיוואן) הסתיימו בשנת 1971 כאשר מקסיקו הצביעה בעד החלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם שהכירה ברפובליקה העממית של סין (סין היבשתית) "כנציגה הלגיטימית היחידה של סין באומות המאוחדות".
מאז אימוץ החלטת 2758 של האו"ם, מקסיקו מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם סין היבשתית ויחסים דיפלומטיים לא רשמיים עם טאיוואן מאז 1972.
על מנת לקדם את הסחר, בשנת 1990 פתחה מקסיקו משרד "שירותי סחר מקסיקני" בטאיפיי (שלא החזיק במעמד דיפלומטי).
המשרד שודרג מאוחר יותר בשנת 1991 כך שיכלול אגף קונסולרי והוא נודע בכינוי "משרד המסחר, התיעוד והתרבות המקסיקני".
בשנת 1993 פתחה טייוואן "משרד כלכלי ותרבות של טאיפיי" במקסיקו סיטי.
שתי הנציגויות משמשות באופן לא רשמי כשגרירויות דה פקטו.
בשנת 1991 הציעה ממשלת טאיוואן טיסות ישירות בין טאיוואן למקסיקו עם צ'יינה איירליינס לממשלתו של נשיא מקסיקו קרלוס סלינס, אולם מעולם לא נעשו פעולות לקידום ההצעה.
באותה שנה, פקיד ממשל מקסיקני בכיר השתתף ביום הלאומי ה-42 של הרפובליקה הסינית.
לאחר מספר מחאות של הרפובליקה העממית של סין על המקרה, סגן שר החוץ המקסיקני, אנדרס רוזנטל גוטמן, הבטיח לסיים את כל הביקורים של גורמים ממשלתיים מקסיקניים בטאיוואן.
בשנת 1994 ביקר ראש ממשלת טאיוואן ליין ג'אן במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו קרלוס סלינס והמועמד לנשיאות ארנסטו סדייו.
גם מקסיקו וגם טאיוואן חברות ב-APEC.
בנובמבר 2002 ביקר נציג הנשיא הטאיוואני יואן לי בלוס קאבוס שבמקסיקו כדי להשתתף בפסגת APEC.
טאיוואן היא המשקיעה השלישית בגודלה במקסיקו מאסיה ושותפת הסחר התשיעית בגודלה של מקסיקו בעולם.
בשנת 2018 הסתכם המסחר הכולל בין שתי המדינות בשווי של 8 מיליארד דולר.
במאי 2012 נחתם מזכר לבדיקת הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
למקסיקו משרד קישור בטאיפיי המכונה "משרד המסחר, התיעוד והתרבות המקסיקני".
לטאיוואן משרד קישור במקסיקו סיטי המכונה "המשרד הכלכלי והתרבותי של טאיפיי במקסיקו" (Oficina Económica y Cultural de Taipei en México).
ממשלת הרפובליקה הסינית הכירה היווצרות של הממשלה הזמנית של הרפובליקה של קוריאה ב-13 באפריל 1919, כאחד המשתתפים בוועידת קהיר, אשר הביאו להצהרת קהיר.
אחת המטרות העיקריות של הצהרת קהיר הייתה ליצור קוריאה עצמאית, נקייה משלטון קולוניאלי יפני.
היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין ממשלת הרפובליקה של קוריאה והרפובליקה הסינית החלו בשנת 1948, ממש לאחר ייסודה של הרפובליקה הראשונה.
לאחר מלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949, המשיכה קוריאה הדרומית את היחסים עם טאיוואן, שגם בעבר היה האי בשליטת יפן.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הופסקו ב-23 באוגוסט 1992, ואחריהם הכירה קוריאה הדרומית ברפובליקה העממית של סין (סין הקומוניסטית) ונוצרה הכרה דו-צדדית ביניהן.
אך זמן קצר לאחר מכן, היחסים בין קוריאה הדרומית לטאיוואן התחדשו בשנת 1993 במסגרת "הסכם המסגרת ליחסים חדשים".
בירת טאיוואן, טאיפיי היא עיר תאומה של סיאול.
לשתי המדינות יש יחסים חזקים שאינם דיפלומטיים.
קוריאה הדרומית שלחה אנשי צבא באימון הלוחמה הפוליטית במכללת פו הסינג קאנג.
עצמאות קוריאה הדרומית ומלחמת קוריאה
לאחר חלוקת קוריאה, שסיימה את 35 שנות השליטה היפנית, נמשכה תקופת של כיבוש אמריקני זמני בדרום.
הבחירות הכלליות הראשונות בבחירות לאספה החוקתית בקוריאה הדרומית בשנת 1948 ייסדו את הרפובליקה הראשונה בפיקוח האומות המאוחדות.
הרפובליקה הסינית הכירה בממשלת קוריאה החוקתית בחלקו הדרומי של חצי האי הקוריאני ופתחה שגרירות במיונגדונג שבסיאול ב-4 בינואר 1949, ארבעה חודשים לאחר הקמתה של הרפובליקה של קוריאה.
הרפובליקה העממית של סין נוסדה בשנת 1949 בעקבות מלחמת האזרחים הסינית, אולם קוריאה הדרומית קיימה יחסים עם הרפובליקה הסינית, שממשלתה עברה להתגורר בטאיוואן, לשעבר מחוז צ'ינג שהיה לפני פחות מ-50 שנה תחת קולוניאליסטי יפני בשנים 1895–1945.
האו"ם גינה את התוקפנות הצבאית של קוריאה הצפונית נגד קוריאה הדרומית בהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 82 והחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 84. טאיוואן הצביעה בעד שתי ההחלטות של האו"ם.
במהלך מלחמת קוריאה, הטאיוואן העניקה סיוע חומרי לקוריאה הדרומית, במקביל, הרפובליקה העממית של סין שלחה לוחמים לקוריאה הצפונית כתמיכה מצבא המתנדבים העממי.
הן ממשלת קוריאה הדרומית, הן ממשלת טאיוואן התנגדו לסוציאליזם, בניגוד לקוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות לא הכירו או קיימו יחסים דיפלומטיים עם ממשלות קוריאה הצפונית וסין הקומוניסטית.
קוריאה הדרומית כינתה את סין כ"סין הקומוניסטית"(중공, 中共), ואת טאיוואן כ"סין הלאומנית" (국부 중국, 國 府 中國; לפני שנות ה-60) או "סין החופשית" (자유 중국, 自由 中國; אחרי שנות ה-70).
ממשלת טאיוואן ראתה בממשלת קוריאה הדרומית בתור ממשלתה הלגיטימית היחידה בחצי האי הקוריאני.
הנשיא פאק צ'ונג-הי ביקר בטאיפיי בביקור ממלכתי בפברואר 1966, בו הביע סולידריות עם הטאיוואן ודרום וייטנאם, והצהיר כי "איננו שוברי גלים המגנים באופן פסיבי על הנמל מפני גלים מהלכים.
אנחנו לא עומדים במקום רק כדי להישחק בהדרגה על ידי גלי הקומוניזם".
הרפובליקה השישית של קוריאה הדרומית קידמה את הנס בנהר האן לכלכלתה ונקטה בדיפלומטיה פייסנית יותר כלפי האומות הקומוניסטיות (כולל בניית יסוד היחסים הבין-קוריאניים וקבלת הדו-קיום עם קוריאה הצפונית באמצעות כניסה לאומות המאוחדות בתור "קוריאה הדרומית").
סיאול אירחה גם את אולימפיאדת הקיץ 1988. השאיפה הפוליטית הבאה של הנשיא נו טה-וו הייתה להתחיל ביישום פוליטיקה ריאלית עם המדינות השכנות בצפון-מזרח אסיה.
התרחקותה של קוריאה הדרומית ממדיניות חוץ אנטי-קומוניסטית לשיפור היחסים עם מדינות קומוניסטיות סמוכות הביאה להידרדרות היחסים עם טאיוואן.
שינוי זה הונהג כדי לפייס את קוריאה הצפונית ולהקל על החרדה הפוליטית ולרכך את המתח הצבאי בחצי האי הקוריאני.
קוריאה הדרומית קיוותה לאפשרות של איחוד של שלווה בחצי האי הקוריאני.
עם תחילת הנורמליזציה עם מדינות קומוניסטיות, העבירה קוריאה הדרומית את הכרתה הדיפלומטית מטאיוואן לסין הקומוניסטית והחרימה את רכושה של שגרירות טאיוואן והעבירה אותו לרפובליקה העממית של סין.
טייוואן חברה בברית זכויות הקניין.
ב-17 בספטמבר 1991 חזרה בה סין מהתנגדותה לחברות קוריאה הדרומית באו"ם.
קוריאה הדרומית הייתה המדינה האסיאתית האחרונה שהיו לה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם טאיוואן.
היקף הסחר השנתי בין קוריאה הדרומית לטייוואן הוא סביב 30 מיליארד דולר, ומוצרי מוליכים למחצה היו הפריט הגדול ביותר בסחר בשנים האחרונות.
נכון לאפריל 2016, סך ההשקעות ההדדיות בין שני הצדדים הגיע לכ-2.4 מיליארד דולר בתחומים כמו תקשורת, מוצרי צריכה, פיננסים, טכנולוגיות מידע, ברזל, רפואה, מתכת, ניירות ערך ומוליכים למחצה.
טיסות בין קוריאה הדרומית לטאיוואן
לאחר הכרת סיאול בממשלת סין שבבייג'ינג, הופסקו טיסות מסחריות ישירות בין סיאול לטאיפיי המופעלות על ידי חברות תעופה דרום-קוריאניות וטאיוואניות.
אולם חברות התעופה קת'אי פסיפיק (של הונג קונג) ותאילנד איירווייז (של תאילנד) הפעילו את המסלול כמגזר חופש חמישי.
ב-1 בספטמבר 2004 חתמו נציגים בלתי רשמיים של שתי המדינות מ"הנציגות הקוריאנית בטאיפיי" ומ"נציגות טאיפיי בקוריאה" על הסכם תעופה המאפשר למטוסים של כל אחת להיכנס למרחב האווירי של השנייה.
הדבר איפשר את חידוש הטיסות הקבועות הישירות של חברות התעופה הדרום-קוריאניות והטאיוואניות ואיפשר גם טיסות מקוריאה הדרומית לדרום-מזרח אסיה לטוס מעל האי טייוואן במקום לעקוף את סין היבשתית או את הפיליפינים.
אנליסטים העריכו כי הדבר יחסוך לחברות תעופה דרום-קוריאניות כ-33 מיליארד וון דרום-קוריאני (כ-29 מיליון דולר בשערי החליפין של שנת 2004) בעלויות דלק ועמלות אחרות.
ביקוריו של קים יונג-סאם בטייוואן
נשיא קוריאה הדרומית, קים יונג-סאם ביקר בטאיפיי במשך חמישה ימים ביולי 2001. במהלך ביקור זה, הוא פגש את נשיא טאיוואן לשעבר, צ'ן שואי-ביאן בסעודת ארוחת צהריים, אך השניים לא הצליחו להגיע להסכמה בנוגע לנוסח הצהרה בכתב משותפת הקוראת לחידוש הטיסות הישירות.
קים הודיע לשגרירות הרפובליקה העממית של סין מראש על ביקורו.
באוקטובר 2004, בעקבות הסכם התעופה, הגיע קים לטאיוואן פעם נוספת בהזמנתו של צ'ן.
הוא נשא נאום באוניברסיטה הלאומית צ'נגצ'י וסייר במתקני נמל בגאושיונג, עיר תאומה של פוסאן אשר בקוריאה הדרומית.
קבלת טאיוואן ל-APEC והשתתפות ב-OECD
ממשלת קוריאה הדרומית פעלה כבת שיחה ותמכה בקבלתה של טאיפיי לפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט (APEC) בשנת 1991. קוריאה הדרומית שינתה את אופי ראשי התיבות הפוליטיים של המדינות החברות בכלכלות חברות ב-APEC כדי להפוך את APEC באופן רשמי לפורום כלכלי חוצה פסיפיק.
לאנשי צוות משרד החוץ של טאיפיי נאסר להשתתף ב-APEC, אך השר לענייני כלכלה של הרפובליקה הסינית, שליח מיוחד שמונה על ידי נשיא הרפובליקה הסינית ונציגי עסקים מהרפובליקה הסינית באופן ציבורי יכולים להשתתף באופן שנתי במפגשי ה-APEC תחת השם "טאיפיי הסינית".
טאיפיי יכולה לארח גם תאגידים סדנאות ה-APEC שאינן משרדיות הנוגעות לנושאים שבהם לטאיוואן יש נקודות חוזק ספציפיות, כגון טכנולוגיה ועסקים קטנים ובינוניים.
תאגידים וסדנאות אלה נועדו לטפל רק בהצלחה בכלכלה ובנושאים הקשורים לעסקים עם כלכלות חברות אחרות ב-APEC.
השתתפות טאיוואן ב-APEC נתמכת על ידי ארצות הברית ומקובלת על ידי הרפובליקה העממית של סין.
תוכנית כרטיס הנסיעות העסקי של ה-APEC (הנקראת בראשי תיבות: ATBC) חלה על נוסעים עסקיים לטאיוואן וממנה.
קוריאה הדרומית תמכה גם בהשתתפותה הראשונית של טאיוואן ב-OECD ובפעילות שלאחר מכן.
כינון מחדש של יחסים לא רשמיים
קוריאה הדרומית כוננה מחדש יחסים לא רשמיים עם טאיוואן בשנת 1993, כאשר נעשתה החלפה הדדית של נציגויות (הנציגות הקוריאנית בטאיפיי ונציגות טאיפיי בקוריאה).
הנציגות של טאיפיי בקוריאה הדרומית, משרד בוסאן ממוקם באזור הדרומי של קוריאה הדרומית.
מאז 1993 קיים היקף סחר משמעותי בין שתי המדינות.
שתי מדינות האריכו הדדית את ימי השהייה ל-90 ימי שהייה עם פטור מהוויזה למבקרים החל מ-1 ביולי 2012. הפורום ה-19 של סיאול-טאיפיי התקיים ב-13 באוקטובר 2010.
ישנם חילופי מחקרים קפדניים ומספר רב של בתי ספר בינלאומיים של טאיוואן בקוריאה הדרומית:
בית הספר היסודי הסיני בסיאול
בית הספר היסודי הסיני קוריאה יאונגדאוגרו
בית הספר היסודי הסיני בחו"ל בוסאן
בית הספר היסודי הסיני בחו"ל דאגו
בית ספר התיכון הסיני בחו"ל דאגו
בית הספר הסיני מעבר לים
בית הספר היסודי הסיני סוון ג'ונג-ג'נג
בית הספר היסודי הסיני בחו"ל ויג'ונגבו
בית הספר היסודי הסיני וונג'ו
בית הספר היסודי הסיני צ'ונגג'ו
בית הספר היסודי הסיני אוניאנג
בית הספר היסודי הסיני קונסאן
ישנם שני בתי ספר בינלאומיים של קוריאה הדרומית בטאיוואן:
בית הספר היסודי הקוריאני בטאיפיי (타이페이 한국 학교)
בית הספר קוריאה בקאושיונג (가오슝 한국 국제 학교)
יחסי טאיוואן–פקיסטן כוללים בעיקר מסחר וסחר.
היחסים בין פקיסטן לטאיוואן הם בעלי משמעות כלכלית יותר מאשר פוליטית, מכיוון שפקיסטן היא בעלת ברית קרובה של הרפובליקה העממית של סין.
לפקיסטן ולרפובליקה הסינית (טאיוואן) קיימת מערכת יחסים נמוכה מאוד מאז 1951, מכיוון שכאשר פקיסטן נעשתה עצמאית היא שמרה על קשר עם הרפובליקה הסינית בין השנים 1947–1951, אך כאשר הרפובליקה העממית של סין הוקמה בעקבות מלחמת האזרחים הסינית השנייה, הכירה פקיסטן בסין הקומוניסטית במקום הרפובליקה הסינית.
פקיסטן מכירה רשמית שטאיוואן היא פרובינציה מורדת בסין.
פקיסטן וטאיוואן לא מחזיקות אף נציגות רשמית אצל השנייה, אך עם זאת הן ממשיכות לקיים בהדרגה יחסי מסחר.
טאיוואן גילתה עניין להעביר את תעשיית הטקסטיל שלה מווייטנאם לפקיסטן, בגלל עלויות עבודה זולות בפקיסטן.
נפח הסחר בין המדינות הוא על פי מאגר המידע של 2019; הייבוא העיקרי כולל מוצרי נפט, מכונות חשמל, פלסטיק, ברזל ופלדה.
על פי נתוני המועצה לפיתוח סחר חיצוני בטאיוואן (TAITRA), היבוא של פקיסטן מטאיוואן הסתכם בשנת 2019 ב-626 מיליון דולר.
באותה שנה, הייצוא שלה לטאיוואן היה בשווי 100 מיליון דולר.
פקיסטן לא פתחה שגרירות או משרד מועצה בטאיוואן לאחר שנת 1951, אך טאיוואן עשתה זאת.
עם זאת פקיסטן פתחה מאוחר יותר את מועצת המועצה בהונג קונג, שתחום שיפוטה מתפרש על פני הונג קונג, מקאו וטאיוואן.
פקיסטן נתונה לתחום השיפוט של משרד הייצוג הכלכלי והתרבותי של טייפה בערב הסעודית.
יחסי טאיוואן–לאוס הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה הסינית והרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1953, כאשר לאוס כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין (סין הלאומנית או טאיוואן) כממשלה הלגיטימית היחידה של סין.
ב-25 באפריל 1961 העבירה לאוס את הכרתה לממשלת הרפובליקה העממית של סין בבייג'ינג.
עם זאת, ב-16 במאי 1962, ניתקה הממשלה המלכותית את היחסים הדיפלומטיים עם סין הקומוניסיטית והחזירה את היחסים עם ממשלת טייפה, והתיישרה עם הברית האנטי-קומוניסטית במלחמת וייטנאם עד 1975, כאשר הממשלה הקומוניסטית החדשה בלאוס ביססה מחדש את היחסים עם סין.
לאוס מיוצג על ידי משרד הנציג הכלכלי והתרבותי של טאיפיי בהאנוי לעניינים הקשורים לטאיוואן.
בשנת 2020, לאוס הייתה שותפת הסחר ה-125 בגודלה, השותפה לייבוא ה-104 בגודלה ושותפת הייצוא ה-134 בגודלה של הרפובליקה הסינית.
שווי היצוא ללאוס עמד על 6 מיליון דולר, ירידה של 40.669% לעומת השנה שקדמה לה.
שווי היבוא מלאוס היה 12.4 מיליון דולר, ירידה של 5.246% לעומת השנה שקדמה לה.
יחסי טאיוואן–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין טאיוואן וקוריאה הצפונית.
לקוריאה הצפונית וטאיוואן אין יחסים דיפלומטיים רשמיים אולם קיימים יחסים לא רשמיים משמעותיים.
בשל מעמדה כמדינה שאינה חברה באו"ם, טאיוואן אינה כבולה בסנקציות נגד קוריאה הצפונית של האו"ם אולם הממשלה הטאיוואנית יישמה מספר חוקים ותקנות אשר משקפות את הגבלות האו"ם וארצות הברית על סחר עם קוריאה הצפונית.
נמסר כי קוריאה הצפונית הציעה למכור עיצובי צוללות בטאיוואן בשנת 2016. משרד ההגנה הלאומי של טאיוואן הכחיש את הדיווחים ואמר כי "בפיתוח הצוללות שלנו מעולם לא היה, אין עכשיו ולעולם לא יהיה קשר עם קוריאה הצפונית; הסיוע ניתן על ידי מדינות חשובות באירופה ובארצות הברית."
ראש ממשלת טאיוואן, לאי צ'ינג-טה, אישר בספטמבר 2017 איסור מוחלט על סחר בין טאיוואן וקוריאה הצפונית.
אנשי עסקים טאיוואנים הואשמו כי מכרו פחם, נפט וגז לקוריאה הצפונית, כמו גם ביבוא טקסטיל צפון קוריאני והעסקת צפון קוריאנים בספינות דיג טאיוואניות.
בשנת 2018 חוקרי האו"ם טענו כי גופים טאיוואנים עסקו בהעברת נפט לקוריאה הצפונית בניגוד לסנקציות של האו"ם.
בשנת 2019 הרשויות בטאיוואן האשימו שישה אנשים בגין העברות נפט מספינה לספינה לקוריאה הצפונית.
בשנת 2020 טאיוואן הרגיעה את ארצות הברית כי היא מצייתת לסנקציות של האו"ם שוב נגד קוריאה הצפונית.
לאורך ההיסטוריה, משטרים בערבות המונגוליות ובסין ניהלו מלחמה בהזדמנויות רבות.
החומה הגדולה של סין נבנתה כדי להדוף המוני פולשים מהערבות המונגוליות וממרכז אסיה.
לדוגמה, המונגולים תחת קובלאי חאן כבשו חלק גדול מסין והקימו את שושלת יואן.
מונגוליה נפלה מאוחר יותר והגיעה לשליטת שושלת צ'ינג הסינית.
במהלך מהפכת שינהאי בשנת 1911, מונגוליה החיצונית הכריזה על עצמאות מסין והקימה את חאנות בוגד.
בשנת 1912 הוקמה הרפובליקה הסינית.
אף על פי שאנשים רבים ממונגוליה הפנימית ביקשו להצטרף למדינה החדשה, סין שמרה על שליטתה באזור והחזירה את השליטה במונגוליה החיצונית בשנת 1919. כתוצאה מכך, מונגוליה ביקשה תמיכה רוסית סובייטית כדי להחזיר את עצמאותה.
בשנת 1921, כוחות סיניים וכוחות התנועה הלבנה גורשו על ידי הצבא האדום של ברית המועצות וכוחות מונגוליים פרו-סובייטיים.
בשנת 1924 הוקמה הרפובליקה העממית של מונגוליה.
על פי תנאי הסכם הידידות הסיני-סובייטי משנת 1946, הייתה אמורה הרפובליקה הסינית להכיר גם בריבונות וגם בעצמאות המונגולית.
עם זאת, עקב סכסוך גבול בגבול חובד-סינקיאנג, לא נוצרו יחסים דיפלומטיים בין המדינות בשנים 1946–1949.
בשנת 1952, שלוש שנים לאחר נסיגת הרפובליקה הסינית לאי טאיוואן (שהוחזר מיפן בשנת 1945), האשימה ממשלת טאיוואן את ברית המועצות בהפרת הסכם הידידות הסיני-סובייטי משנת 1946. בשנה שלאחר מכן, היואן המחוקק הצביע בעד ביטול האמנה.
הרפובליקה הסינית המשיכה לייצג את סין באומות המאוחדות עד 1971 והשתמשה במעמדה כחברה קבועה במועצת הביטחון כדי לחסום את קבלתה של הרפובליקה העממית של מונגוליה לאו"ם לאורך שנות ה-50. הווטו היחיד שהטילה טאיוואן במהלך חברותה באו"ם היה בשנת 1955, נגד הצטרפות מונגוליה.
לפיכך, מונגוליה הודרה מהאו"ם עד 1960, אז הודיעה ברית המועצות שאם לא תתקבל מונגוליה, היא תחסום את קבלתן של כל מדינות אפריקה העצמאיות החדשות.
מול הלחץ הזה, טאיוואן התרצתה במחאה.
היואן המחוקק ביקש פרשנות חוקתית ב-12 באפריל 1993 כדי לשאול מה יהיו גבולות הטריטוריה הלאומית של טאיוואן, תוך התחשבות במונגוליה החיצונית שאינה כלולה בשטח הרפובליקה הסינית.
עם זאת, היואן המשפטי בפרשנותו ה-328 ב-26 בנובמבר 1993, כינה את הטריטוריה החוקתית מעבר להישג ידה של ביקורת שיפוטית ובכך נמנע מהשאלה האם יש לראות במונגוליה כטריטוריה חוקתית של הרפובליקה הסינית.
היחסים השתנו בשנת 2002, תשעים ואחת שנים לאחר הכרזת העצמאות הראשונה של מונגוליה.
באותה תקופה, הרפובליקה הסינית עדיין לא הכירה במונגוליה כמדינה עצמאית, מפות רשמיות של הרפובליקה עדיין הראו את מונגוליה כשטחה.
כאשר הנהלת יואן היה תחת המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית, הממשל הודיעה כי אזרחים מונגוליים יהיו זכאים לאשרות כניסה בעת הנסיעה לטאיוואן, בדומה לאזרחי מדינות זרות אחרות, מפלגת קוומינטנג בשליטה ממשלתי המחוקקת יואן ביקרו את יישום ההחלטה, מכיוון שלא התייעצו איתם בעניין זה.
מאוחר יותר הסכימו נציגי שתי הממשלות לפתוח משרדים זה בבירות של זו; המשרד של טאיוואן באולן בטור נפתח בספטמבר באותה השנה.
משרד הפנים של טאיוואן החליט אז להפסיק לכלול את מונגוליה במפות הרשמיות של שטח הרפובליקה הסינית, וב-3 באוקטובר 2002 הודיע משרד החוץ כי טאיוואן מכירה במונגוליה כמדינה עצמאית.
החל משנת 2002, ממשלת טאיוואן מכירה במונגוליה כמדינה עצמאית, מוציאה את מונגוליה מהמפות הרשמיות שלה ומחייבת אזרחים מונגולים המבקרים בטאיוואן להנפיק דרכונים.
בשנת 2006 בוטלו חוקים ישנים המסדירים את היווצרותם של כרזות ומנזרים במונגוליה החיצונית.
עם זאת, הגבולות הרשמיים של הרפובליקה הסינית לא שונו כדי לא לכלול את מונגוליה החיצונית באמצעות הצבעה של האספה הלאומית (כפי שנדרש בחוקה לפני 2005) או באמצעות משאל עם (כפי שנדרש בחוקה לאחר תיקונים שנעשו בשנת 2005).
מעמדה הרשמי של ההכרה אינו ברור כיום, אם כי בפועל מתייחסים למונגוליה כאל מדינה זרה.
ישנם כ-1,400 סטודנטים מונגולים בטאיוואן, נכון לשנת 2019.
בשנת 2017, סחר דו-צדדי בין טאיוואן למונגוליה הוערך בכ-44.84 מיליון דולר.
יחסי טאיוואן–מיאנמר הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הסינית לרפובליקה של איחוד מיאנמר.
אין יחסים רשמיים בין שתי המדינות, שכן מיאנמר מכירה רק ברפובליקה העממית של סין.
בשנת 1949, לאחר סיום מלחמת האזרחים הסינית, כמה מחיילי הקוומינטנג ברחו מסין וכבשו מעוז בצפון תאילנד ובמיאנמר בתמיכת ארצות הברית.
בתמיכת סין העממית, מיאנמר האשימה את הרפובליקה הסינית ב"פלישה" למיאנמר, והגישה תלונה לאומות המאוחדות.
לאחר משא ומתן ממושך, כל חיילי הקוומינטנג במיאנמר נשלחו לצפון תאילנד.
חיילי קוומינטנג עזרו לתאילנד להילחם במורדים קומוניסטים ומנעו מהפכת שמאל בתאילנד, מה שגרם לראמה התשיעי, מלך תאילנד, לתת אישור מיוחד לחיילי הקוומינטנג להישאר בתאילנד, אך חלקם עזבו לטאיוואן.
תאגיד Known-You Seed Corporation, שבסיסו בטאיוואן שהוקם בשנת 1968, עבר לשוק מיאנמר בשנת 1994. בשנת 1996, הוא החל לשתף פעולה עם משרד החקלאות וההשקיה של מיאנמר, שייסד בית ספר חקלאי בדרום מיאנמר.
המוצר המיובא ביותר על ידי החברה הוא אבטיח.
צ'יינה איירליינס מציעה טיסות מנמל התעופה הבין-לאומי טאויואן לנמל התעופה הבינלאומי יאנגון.
בהיעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים, למיאנמר יש נציגות בטאיפיי הידועה בשם משרד הסחר של הרפובליקה של האיחוד של מיאנמר בטאיפיי, המופעלת על ידי משרד המסחר של המדינה, שהוקמה ביוני 2015.
לטאיוואן אין כיום נציגות בנייפידאו, כאשר ענייני מיאנמר מטופלים על ידי המשרד לכלכלה ותרבות של טאיפיי בבנגקוק, תאילנד.
עם זאת, המועצה לפיתוח סחר חיצוני של טאיוואן הקימה משלחת סחר ביאנגון בנובמבר 2013.
יחסי טאיוואן–סינגפור הם היחסים הבינלאומיים בין טאיוואן לסינגפור.
סינגפור מפעילה את משרד הסחר של סינגפור בטאיפיי שבטייוואן, שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי (WTO).
השליח הנשיאותי של טאיוואן וראש ממשלת סינגפור נפגשים בקביעות, בצורה הדומה לדיפלומטיה פרטית של מחוות מדינה למדינה ב-APEC.
סינגפור וטאיוואן היו בעבר תחת תחומי השפעה שונים.
כמדינה קולוניאלית תחת שלטון מלאיה הבריטית, רוב המהגרים הסינים המוקדמים הגיעו כפועלים לסינגפור בשל בריחה מעוני ומלחמה.
סינגפורים סינים אתניים רבים שאבו את שורשי אבותיהם בדרום סין ממחוזות פוג'יין, גואנגדונג והאינאן.
במהלך השלטון הבריטי בסינגפור, סינגפור והרפובליקה הסינית (1912–1949) קיימו יחסים דיפלומטיים.
מאידך, טאיוואן הייתה ידועה לפני מלחמת העולם הראשונה בתור הרפובליקה של פורמוסה, ולאחר מכן הייתה טאיוואן תחת שלטון יפני בין השנים 1895 ל-1945. היא נפרדת גאוגרפית מסין היבשתית שבה החלה לראשונה מפלגת קוומינטנג (KMT).
במהלך מלחמת העולם השנייה, מפלגת KMT שבאה לייסד את הרפובליקה של סין הייתה גם חלק מהקמת הממשלה הלאומית המאורגנת מחדש של הרפובליקה של סין בסין היבשתית, בתוך תחום השגשוג המשותף של מזרח אסיה היפנית.
עם כניעת יפן לאחר המלחמה ובעקבות מלחמת האזרחים הסינית, סין נפרדה ל-2 ישויות נפרדות, הרפובליקה העממית של סין וטאיוואן (או הרפובליקה של סין), לשם נסוגו כוחות ה-KMT ששרדו לאחר שהפסידו במלחמה נגד הסינים הקומוניסטים; סינגפור חזרה לשלטון הבריטי.
כאשר סינגפור הפכה עצמאית ב-1965 ממלזיה, היא המשיכה לזמן קצר בהכרה ברפובליקה של סין כממשלה הלגיטימית של סין.
מבחינה תרבותית, ברפובליקה של סין ובנאניאנג סינגפור יש אוכלוסיות גדולות באופן דומה של סינים אתניים שמוצאם ממחוזות פוג'יין, גואנגדונג והאינאן.
בשנות ה-70, הרפובליקה העממית של סין וסינגפור החלו ביחסים לא רשמיים.
מאז עצמאותה של סינגפור והקמת שלטון קוומינטנג על האי טאיוואן, הכוחות המזוינים של סינגפור (SAF) אימצו בסיסי אימונים צבאיים בטאיוואן משנת 1975 שכללו תרגילי נשק משולבים הכוללים יחידות חי"ר, ארטילריה ושריון.
ראש ממשלת סינגפור, לי קואן יו, מינה גם אנשי צבא טאיוואנים באימון חיל האוויר של סינגפור.
ב-3 באוקטובר 1990, סינגפור שינתה את היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של סין לרפובליקה העממית של סין.
היחסים בין סינגפור לרפובליקה העממית של סין השתפרו מאז באופן משמעותי.
בשנת 2004, זמן קצר לפני שראש ראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג, נכנס לתפקידו במקום גו צ'וק טונג שכיהן אז, הוא ערך ביקור בטאיוואן כדי להכיר את ההתפתחויות האחרונות שם.
בשנת 2009, משרד הסחר של סינגפור בטאיפיי זכה להוקרה על תפקידו בפיתוח קשרים כלכליים הדוקים בין שני הצדדים.
טאיוואן היא שותפת הסחר התשיעית בגודלה של סינגפור, עם סחר דו-צדדי שהגיע ל-35 מיליארד דולר ב-2008.
בסחר דו-צדדי, מ-2010 עד 2012, הכריז סגן נשיא טאיוואן לשעבר, ליאן צ'אן, על שיחות בין טאיוואן לסינגפור על הסכם שותפות כלכלית.
סופית ב-7 בנובמבר 2013, טאיוואן וסינגפור חתמו על הסכם שותפות כלכלית בשם ההסכם בין סינגפור לטריטוריית המכס הנפרדת של טאיוואן, פנגו, ג'ינמן ומאדזו על שותפות כלכלית (ASTEP) בסינגפור בהפחתה משמעותית של המכסים שהטילה טייוואן על סחורות המיובאות מסינגפור.
זהו הסכם השותפות הכלכלי הראשון של טאיוואן שנחתם עם חברה ב-ASEAN.
ב-24 במרץ 2015, נשיא טאיוואן, מא יינג-ג'יו, ערך ביקור יומי בפרופיל נמוך בסינגפור כדי לחלוק כבוד לראש ממשלת סינגפור לשעבר, לי קואן יו.
ביקורו של מא הגיע לאחר הזמנה של ראש ממשלת סינגפור, לי שיינלונג, לאירוח המשפחה הפרטית במעונו הרשמי של ראש הממשלה בתפקידו של מא כ"חברו הוותיק" של לי קואן יו.
מנהיג טאיוואן מא ינג-ג'יו ומנהיג סין שי ג'ינפינג נפגשו ב-7 בנובמבר 2015 בסינגפור.
בשנת 1975, ראש הממשלה צ'יאנג צ'ינג-קואו ולי קואן יו חתמו על הסכם בשם הקוד "פרויקט אור כוכבים" (星光計畫, הידוע גם בשם Hsing Kuang), שבו יישלחו כוחות סינגפור לטאיוואן לאימונים ולתרגילים משותפים.
תרגילים אלו, בהם השתתפו עד 10,000 חיילים בכל זמן נתון, סיפקו לקצינים הזדמנות לדמות מקרוב יותר את תנאי המלחמה ולצבור ניסיון בפיקוד ובשליטה על פעולות הכוללות מספר גדודים.
יחסי טאיוואן-סלובקיה הם היחסים הבילטרליים בין טאיוואן לסלובקיה.
סלובקיה איננה מכירה בטאיוואן, אם כי היא בוחנת אפשרות זאת.
ב-2001 נפתח משרד אינטרסים סלובקי בטאיוואן.
מרטין פודסטבק מונה לנציג סלובקיה בטאיוואן ב-2017. ב-2022 הוענקה לפודסטבק מדליית הדיפלומטייה הגדולה של טאיוואן.
במהלך מגפת הקורונה העניקה טאיוואן מסכות לסלובקיה.
בתמורה, סלובקיה העניקה חיסונים לטאיוואן.
ב-2021 קיימו סלובקיה וטאיוואן דיונים באשר להעמקת שיתוף הפעולה הכלכלי ביניהן.
באותה שנה הביעו הנציגים הסלובקיים את תמיכתם בהשתתופתה של טאיוואן בארגון הבריאות העולמי.
היחסים שבין מדינת ישראל לבין רפובליקת טג'יקיסטן החלו בשנת 1992 עם עצמאותה של טג'יקיסטן, על אף התנגדות העם, שתמך בפלסטינים ובאיראנים.
טג'יקיסטן היא מדינה מוסלמית שנמצאת ביחסים הדוקים - כלכליים, חברתיים ותרבותיים עם איראן; המדינה תמכה בתוכנית הגרעין האיראנית, התנגדה לסנקציות הבינלאומיות על איראן, ועמדה לצד הפלסטינים במאבקיהם נגד ישראל באו"ם.
למרות זאת, ישראל מנסה לפתח את יחסיה עם טג'יקיסטן, כדי למנוע בריתות נגדה באזור מרכז אסיה.
היחסים הפוליטיים שבין שתי המדינות הם יחסים קרים, עקב תמיכתה של טג'יקיסטן באיראן וברשות הפלסטינית.
טג'יקיסטן מטיפה לישראל שהיא צריכה לקבל את תמיכתה באיראן וברשות הפלסטינית באו"ם ובארגון הוועידה האסלאמית.
היחסים של ישראל עם שתי מדינות אלו גורמים להתרסה בישראל מצד טג'יקיסטן ואי-השקעה ביחסים עם ישראל.
שיתופי הפעולה בין ישראל לבין טג'יקיסטן הם בעיקר בתחומי החקלאות ופיתוח הכפר - 70 אחוזים מהטג'יקים מתגוררים באזורים כפריים.
בטג'יקיסטן, החקלאות מהווה כ-23 אחוזים מסך התוצר המקומי הגולמי, ו-75 אחוזים מכלל התעסוקה.
עם זאת, מעט מאוד קרקע בטג'יקיסטן היא קרקע חקלאית, עקב כך שהמדינה הררית.
בין 2009 ל-2013 שווי הייצוא הישראלי הממוצע לטג'יקיסטן היה 400,000 דולר אמריקאי לשנה, והייבוא הישראלי הממוצע מטג'יקיסטן היה כ-5,000 דולר אמריקאי.
ישראל מיוצגת בטג'יקיסטן על ידי שגרירות ישראל בטשקנט (אוזבקיסטן).
יחסי טובאלו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין הרפובליקה הצרפתית.
עיקר היחסים בין שתי המדינות הם היחסים של טובאלו עם הקהילה הצרפתית מעבר לים - ואליס ופוטונה.
מר לטוואלה מטיה, שר האוצר של טובאלו, השתתף בפסגת צרפת-אוקיאניה השלישית בנומאה, קלדוניה החדשה ב-31 ביולי 2009. ב-27 באוגוסט 2011, נכח מושל טובאלו, בטקס הפתיחה של משחקי הפסיפיק בנומאה, קלדוניה החדשה, בנוכחות נשיא הרפובליקה הצרפתית ניקולא סרקוזי.
ראש ממשלת טובאלו, מר אנלה סופואגה, השתתף ברב שיח בין מדינות האוקיינוס השקט בהובלת נשיא הרפובליקה הצרפתית בנומאה, ב-17 בנובמבר 2014.
יחסי טובאלו–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין הרפובליקה ההלנית.
שתי המדינות שיתפו פעולה במסגרת ארגונים בינלאומיים, בעיקר בכך שהן תמכו הדדית במועמדים הפוטנציאליים אחת של השנייה.
יוון מעניקה סיוע מזערי לפיתוח טובאלו באופן עצמאי ובאופן לא עצמאי כחברה בתוכנית האו"ם לפיתוח בר קיימא של מדינות איים קטנות באוקיינוס השקט.
אזרחי יוון לא חייבים באשרת כניסה לטובאלו כאשר זמן השהייה במדינה נמוך מ-30 ימים.
אזרחי טובאלו יכולים להיכנס ולצאת מיוון באופן חופשי לחלוטין.
יוון לא מיוצגת בטובאלו אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן.
טובאלו לא מיוצגת ביוון אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בבריסל, בירת בלגיה.
יחסי טובאלו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין קנדה.
קנדה נהנית מיחסים בילטרליים א-פוליטיים של שיתוף פעולה עם טובאלו.
שותפות של קנדה וטובאלו בארגונים בינלאומיים מולטילטרליים ומגוון שיתופי פעולה עקב כך, הופכות את היחסים לידידותיים אף יותר.
קנדה וטובאלו חולקות אינטרסים ביחס לנושא הדיג, והן צדדים לאמנת הדיג של האו"ם.
קנדה היא גם שותפה ברב שיח של איי האוקיינוס השקט, מועדון אליו טובאלו שייכת.
קנדה גם מסייעת לפיתוח טובאלו, היא תומכת בפרויקטים באמצעות קרן קנדה ליוזמות מקומיות באיי האוקיינוס השקט (CFLI), המנוהלת בנציבות העליונה של קנדה בוולינגטון, ניו זילנד.
קשרי המסחר של קנדה עם טובאלו מנוהלים על ידי השירות הממונה על הסחר בניו זילנד.
קנדה אינה מיוצגת בטובאלו בדרג השגרירות אלא באמצעות הנציבות הגבוהה שהיא מחזיקה בוולינגטון, בירת ניו זילנד.
טובאלו אינה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות אלא באמצעות הנציגות שלה לארגון האומות המאוחדות שהיא מחזיקה בניו יורק, ארצות הברית.
יחסי טג'יקיסטן–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הרפובליקה ההלנית.
היחסים בין המדינות כוננו ב-1992. בין יוון לטג'יקיסטן מתקיים שיתוף פעולה בתחום הלוחמה המשותפת בטרור.
יוון אינה מיוצגת בטג'יקיסטן בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה במוסקבה, בירת רוסיה.
יוון מיוצגת בטג'יקיסטן בדרג הצירות כאשר היא מחזיקה משרד דיפלומטי בדושנבה, בירת המדינה.
טג'יקיסטן אינה מיוצגת ביוון בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה במוסקבה, בירת רוסיה.
יחסי טג'יקיסטן–רוסיה היא מערכת היחסים הבילטרלית בין הפדרציה הרוסית וטג'יקיסטן.
במאה ה-19, האימפריה הרוסית החלה להתפשט לכיוון מרכז אסיה במהלך המשחק הגדול והשתלטה בין היתר על טג'יקיסטן.
הערים סמרקנד ובוכרה, למרות שרוב אוכלוסייתן הם טג'יקים השתייכו לאוטונומיה האוזבקית הסובייטית.
שתי המדינות הם בעלות ברית קרובות וחברות בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, ברית צבאית שהוקמה על ידי ארגון האמנה לביטחון משותף, של חבר המדינות.
טג'יקיסטן מארחת יחידות צבאיות ותשתיות רוסיות במרכז אסיה.
טג'יקיסטן ורוסיה גם משתפות פעולה באופן הדוק בסוגיות הנוגעות לאפגניסטן, ושותפות למלחמה בטרור, ללחימה בסמים, ובמבצעי מודיעין.
טג'יקיסטן תלויה מאוד בהכנסות שמגיעות מרוסיה, וב-2012, קיבלה סך של 3.595 מיליארד דולר בהעברות מהגרים, המהווים קצת יותר מ-48% מהתמ"ג שלה.
כ-1.5 מיליון טג'יקים עובדים בחו"ל, ורובם עובדים ברוסיה.
רוסיה מחזיקה בטג'יקיסטן שגרירות בדושנבה וקונסוליה כללית בח'וג'נד, ואילו טג'יקיסטן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ו-6 קונסוליות במוסקבה, קרסנודאר, נובוסיבירסק, סנקט פטרבורג, אופה ויקטרינבורג.
יחסי טוגו–קוריאה הצפונית הם היחסים בין רפובליקת טוגו לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה בעבר ובהווה.
בתקופת שלטונו של הגנרל ניאסנגבה איאדמה, אביו של הנשיא הנוכחי פור ניאסנגבה, שמרה טוגו על יחסים הדוקים עם קוריאה הצפונית, על אף האידאולוגיה הפרו-מערבית והימנית של ממשלת טוגו.
ב-1974 ביקר איידמה בפיונגיאנג, שם נפגש עם קים איל-סונג.
ב-17 בספטמבר 1974 ניתקה טוגו את היחסים עם דרום קוריאה וגירשה את אנשי צוות השגרירות של דרום קוריאה מטוגו.
במהלך המלחמה הקרה סיפקה צפון קוריאה סיוע משמעותי לממשלת טוגו.
גם צבא טוגו קיבל הכשרה מקבוצות של יועצים צבאיים צפון קוריאניים שנשלחו למדינה.
למדינות אין שגרירויות אחת אצל השנייה, על אף שלקוריאה הצפונית הייתה פעם שגרירות בלומה, בירת טוגו.
יחסי טובאלו–מלזיה הם היחסים הבילטרליים שבין טובאלו לבין פדרציית מלזיה.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לטובאלו הגיעה לסך 980 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר סחורה לא ידועה, מים בטעמים, מנועי בעירה, בשר חזיר, נפט מזוקק ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מטובאלו הגיעה לסך 3.52 אלף דולר אמריקאי בלבד והיא כללה מוצרי פלסטיק.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לטובאלו הגיעה לסך 256 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מים בטעמים, מכונות ניקוי, פסטה, שוקולד, מיץ פירות ועוד.
לעומת זאת, טובאלו לא ייצאה סחורה באותה שנה.
מלזיה אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טובאלו אינה מיוצגת במלזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טג'יקיסטן–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
שתי המדינות היוו חלק מהאימפריה הפרסית, וכן המדינות חולקות מסורות תרבותיות משותפות, מה שתרם במהלך ההיסטוריה ליחסים בין המדינות.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית בשנת 1992, לאחר שטג'יקיסטן הפכה למדינה עצמאית בעקבות קריסת ברית המועצות.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, בעיקר בתחום הסחר הבילטרלי.
שתי המדינות עורכות מספר ועידות דו-צדדיות על מנת להגביר את היקף הסחר ושיתופי הפעולה ביניהן.
במרץ 2008, סעיד סייד-ביג, שגריר טג'יקיסטן בפקיסטן הודיע כי טג'יקיסטן מוכנה לסחור בחשמל זול עם פקיסטן ואיראן.
המרחק בין המדינות הוא 15.5 ק"מ (בנקודה הקרובה ביותר).
קהילת הטג'יקים בפקיסטן מוערכת בכ-1.2 מיליון תושבים, רוב קהילה זו התיישבה בפקיסטן בשל התנאים הכלכליים במדינתם.
רבים מהם התיישבו בצפון המדינה.
בשנת 1971, עם פלישת ברית המועצות אל אפגניסטן, מספר גדול של פליטים טג'יקים התיישבו ברחבי פקיסטן.
המספר המדויק של פליטים אלו קשה לקביעה מכיוון שרבים מהם אינם מחזיקים בתעודות זהות רשמיות במפקדים הרשמיים בפקיסטן.
עם זאת, פליטים טג'יקים רבים שהתיישבו בפקיסטן חזרו אל ארצם.
בשנת 2016, ייצאה טג'יקיסטן לפקיסטן סחורה בשווי 18.5 מיליון דולר אמריקאי.
הסחורה כללה כותנה גולמית (99.6%), משי גולמי, סיבי זכוכית, אלקטרומגנטים וחומצות.
לעומתה, פקיסטן ייצאה לטג'יקיסטן סחורה בשווי 4.37 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם תרופות, סוכר גולמי, ממתיקי סוכר, ביצים, חלב, סכיני גילוח, צמנט, אורז, פרי הדר, פירות טרופים ומוצרי חלב.
יחסי טג'יקיסטן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
בין רפובליקת טג'קיסטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
הסכם דיפלומטי רשמי על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת טג'יקיסטן.
סן מרינו אינה מיוצגת בטג'יקיסטן בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
טג'יקיסטן אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
יחסי טובאלו–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין טובאלו לבין מדינת ישראל.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1984, כשש שנים לאחר הכרזת העצמאות של טובאלו מן הממלכה המאוחדת.
ישראל אינה מיוצגת בטובאלו הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי, אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בוולינגטון בירת ניו זילנד.
טובאלו אינה מיוצגת בישראל בדרג השגרירות אלא בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה ברמת השרון.
קונסול הכבוד של טובאלו בישראל הוא יעקב לויטר.
יחסי טובאלו–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שבין טובאלו לבין הרפובליקה הטורקית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין טובאלו כוננו ב-19 ביולי 1979.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת טובאלו.
טורקיה תרמה לטובאלו ישירות כסף למטרת בנייה של מגדלי שירות חדשים באיים ווייטופו וננומאה.
אנלה סופואגה, ראש ממשלת טובאלו (2016)
טורקיה אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טורקיה האמינה את שגרירותה שבוולינגטון, בירת ניו זילנד, על טובאלו.
טובאלו אינה מיוצגת בטורקיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טובאלו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין טובאלו כוננו ב-2005 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם.
טובאלו מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת טובאלו, בעיקר בתחום השמירה על האקלים.
הסחר שבין שתי המדינות הוא זניח.
שווייץ מייבאת מטובאלו מוצרים שונים כגון צעצועים, ציוד ספורטיבי וציוד אתלטיקה.
התיירות השווייצרית בטובאלו היא מזערית.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מטובאלו יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ.
שווייץ אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבוולינגטון, בירת ניו זילנד, על טובאלו.
טובאלו אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
טובאלו מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר בזל.
יחסי טובאלו–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין ממלכת ספרד.
האיים השייכים לטובאלו התגלו בשנת 1568 על ידי יורדי ים ספרדים בראשות אלברו דה מנדניה.
מגלי ארצות נוספים הגיעו לאיים כגון דון פרנסיסקו ב-1781. האיים הוזנחו על ידי הספרדים שבחרו לא ליישב אותם.
האיים היו ברשות עצמם למשך כמה מאות שנים עד שבסופו של דבר הגיעו הבריטים לאיים וייסדו שם קולוניה, כך הוקמה טובאלו.
ספרד כוננה את יחסיה הדיפלומטיים הרשמיים עם טובאלו ב-4 במאי 1995, הן משתפות פעולה דרך ארגונים מולטילטרליים שונים ומגוונים כגון האומות המאוחדות ושיתופי הפעולה של האיחוד האירופי.
טובאלו אינה מיוצגת בספרד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טובאלו האמינה את שגרירותה שבבריסל, בירת בלגיה, על ספרד.
ספרד אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ספרד האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על טובאלו.
יחסי טובאלו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין טובאלו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-30 ביולי 1980.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בטובאלו אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן (אם כי יצטרכו להנפיק אחת בשדה התעופה) והם יכולים לעשות זאת באופן חופשי למשך חודש אחד.
לעומת זאת, אזרחי טובאלו שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבולינגטון, בירת ניו זילנד הסמוכה, על טובאלו.
טובאלו אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טג'יקיסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים מאוד, הנובעים מהיותה של טג'יקיסטן מדינה מועדפת לשיתוף פעולה בהאצת פיתוח ושותפה בתחום המים.
שווייץ הכירה בעצמאותה של טג'יקיסטן מיד לאחר התפרקות ברית המועצות והפיכתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית לעצמאית.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים כשנה לאחר מכן, ב-9 בדצמבר 1992. השגרירות השווייצרית במוסקבה הייתה הראשונה לקחת אחריות על היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות.
בין 1994 ל-2008 היה השגריר השווייצרי בטשקנט, בירת אוזבקיסטן, אחראי על היחסים עם טג'יקיסטן, ומאז 2008 זהו השגריר באסטנה, בירת קזחסטן.
ב-1998 פתחה שווייץ משרד שיתוף פעולה בדושנבה, בירת טג'יקיסטן, והעלתה אותו לדרג "סוכנות קונסולרית" בשנת 2001. ב-2007 שדרגה טג'יקיסטן את מעמד המשרד שלה בז'נבה לנציגות דיפלומטית, והאמינה שגריר על שווייץ בשנת 2011.
שיתוף הפעולה הבינלאומי שבין שווייץ לטג'יקיסטן מתחיל ב-1993 כאשר הגישה שווייץ סיוע הומניטרי לאזרחים במהלך מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן.
היחסים הכלכליים שבין שווייץ לטג'יקיסטן הם יחסים צנועים.
משקיעים שווייצרים השקיעו בעיקר בתעשיית הכותנה של טג'יקיסטן, וגם במגזרים אחרים.
שווייץ מייבאת בעיקר זהב מטג'יקיסטן וזהו רוב השווי של הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בטג'יקיסטן אחד עשר אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת בטג'יקיסטן בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בטג'יקיסטן בדרג הקונסולרי באמצעות סוכנות קונסולרית שהיא מחזיקה בדושנבה, בירת המדינה.
טג'יקיסטן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
טג'יקיסטן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך.
יחסי טובאלו–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין ניו זילנד.
בין טובאלו לבין ניו זילנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, בחבר העמים הבריטי ובפורום מדינות האוקיינוס השקט.
בשתי המדינות שולט אותו המונרך, זה של הממלכה המאוחדת.
ניו זילנד מעניקה סיוע לטובאלו המתמקד בעיקר בעזרה במציאת מקורות כלכלה ובהכשרת והכנת אנשי טובאלו לשינויי האקלים העתידים להשפיע על המדינה.
2019 - וינסטון פיטרס, סגן ראש ממשלת ניו זילנד
טובאלו מיוצגת בניו זילנד בדרג השגרירות באמצעות הנציבות הגבוהה שהיא מחזיקה בוולינגטון, בירת המדינה.
ניו זילנד אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ניו זילנד האמינה נציב עליון היושב בשטחה על היחסים עם טובאלו.
יחסי טג'יקיסטן–יפן הם היחסי הדיפלומטיים בין רפובליקת טג'יקיסטן לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-2 בפברואר 1992, כשלושה חודשים לאחר התנתקותה של טג'יקיסטן מברית המועצות.
יפן מיוצגת בטג'יקיסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית בדושנבה, בירת המדינה.
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2017 התגוררו בטג'יקיסטן שלושים ושישה אזרחים יפניים.
בשנת 2018 הייצוא היפני לטג'יקיסטן עמד על 1,390 מיליון ין וכלל בעיקר ציוד הובלה, בשר, מכונות ועוד.
באותה השנה, הייצוא הטג'יקי ליפן עמד על 77 מיליון ין וכלל בעיקר מוצרים צמחיים, מכונות חשמל ועוד.
יחסי טובאלו–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין טובאלו לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1979, כשנה לאחר עצמאותה של טובאלו.
טובאלו לא מיוצגת ביפן הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יפן איננה מיוצגת בטובאלו הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יפן האמינה את שגרירותה שבסובה, בירת פיג'י, על טובאלו.
יפן היא אחת מספקיות הסיוע הגדולות ביותר של טובאלו.
יפן תרמה לטובאלו את ה"מאנו פולאו", ספינה בגודל של 50 מטרים; בשנת 2015 ממשלת יפן תרמה לטובאלו ספינת נוסעים בעלת קיבולת של 380 נוסעים.
בשנת 2011, בעקבות משבר הבצורת אשר פקד את טובאלו באותה השנה, סיפקה ממשלת יפן לטובאלו שלוש יחידות התפלה וחלקים חדשים לתיקון יחידות ההתפלה הקיימות בטובאלו.
בנוסף, יפן מימנה לטובאלו את רכישת מתקן התפלה באמצעות אנרגיה סולארית ושני מפעלי התפלה ניידים.
בשנת 2018 שוויו של הייצוא היפני לטובאלו עמד על 2,230 מיליון ין.
באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מטובאלו הסתכם ב-250 מיליון ין.
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 התגורר בטובאלו אזרח יפני אחד.
יחסי טג'יקיסטן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצרפתית לבין טג'יקיסטן.
לאחר פירוק ברית המועצות טג'יקיסטן הפכה לרפובליקה עצמאית ב-9 בספטמבר 1991. צרפת הכירה בעצמאותה ב-16 בינואר 1992, וכוננה את היחסים הדיפלומטיים הראשונים ב-3 במרץ שלאחר מכן.
עם זאת, התפרצותה של מלחמת אזרחים קטלנית במיוחד בעקבות עצמאותה של המדינה, שהביאה למעלה מ-50,000 קורבנות, פגעה לצמיתות בהתפתחות היחסים הדו-צדדיים.
תקופת חוסר יציבות זו הסתיימה רק ביוני 2000, לאחר קיום בחירות לנשיאות ופרלמנט שציינו את החזרה לנורמליות פוליטית.
במהלך תקופת חוסר ביטחון זו צמצמה צרפת את היחסים בין המדינות, מכיוון שבאוקטובר 1997 שני צרפתים שעבדו עבור ארגון לא ממשלתי שביצע תוכנית סיוע לילדי רחוב היו קורבנות באירוע של לקיחת בני ערובה בדושנבה, ואחד משני בני הערובה, קריין מאנה נהרג במהלך האירוע.
לרצח זה היו השלכות חמורות על טג'יקיסטן, מכיוון שהאיחוד האירופי, אז התורם הגדול למדינה, החליט להשעות את יישום תוכניות TACIS בטג'יקיסטן.
מול העימותים שהסעירו את האזור, במיוחד באפגניסטן, הרשויות הצרפתיות התוודעו במהירות ליציבות אזורית במרכז אסיה אותה מייצגת טג'יקיסטן.
בשנת 2001 הוקם מחדש דיאלוג דו-צדדי, ובפברואר ובמרץ 2001 ביקרו בצרפת מר טלבק נצרוב, שר החוץ של טג'יקיסטן ומר באבייב, היועץ הכלכלי של הנשיא אמומאלי רחמון, והעביר לשר החוץ הצרפתי את הרצון לחזק את היחסים הדו-צדדיים עם צרפת ועם האיחוד האירופי.
אז הזמינה צרפת את שותפיה האירופיים, ובמיוחד את גרמניה, המדינה היחידה באיחוד האירופי עם שגרירות בטג'יקיסטן, לבחינת האפשרות לחדש תוכניות סיוע טכני של האיחוד האירופי ובמיוחד תוכניות TACIS שהושעו בשנת 1997.
בעוד שתי המדינות ניסו למצוא אינטרסים משותפים, פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק גרמו למלחמה באפגניסטן של כוחות צבא ארצות הברית ונאט"ו.
נוכחותו של הצבא הצרפתי במלחמה יוצגה על ידי נוכחות ימית ב, פעולת יחידות (מטוסי קרב, תובלה, תצפית ומל"טים אך גם יחידות קומנדו) של חיל האוויר מאפגניסטן כמו גם מבסיסים שנמצאים במדינות שכנות, כולל טג'יקיסטן, והשתתפות יחידות צבא בפעולות ביטחון והכשרה.
במסגרת המעורבות הצבאית הזו נחתם הסכם עם שלטונות טג'יקיסטן ב-8 בדצמבר 2001, הנוגע לפריסה בנמל התעופה בדושנבה של כוחות אוויר לתמיכה בפעולות צרפתיות באפגניסטן.
צרפת עזבה את דושנבה רשמית בסוף אוקטובר 2014. טג'יקיסטן, התומכת בקואליציה הבינלאומית בהתערבות באפגניסטן, הראתה בכך את רצונה לייצב את סביבתה האזורית ולהבטיח ראות גבוהה למחויבותה הבינלאומית נגד טרור.
בנוסף להתערבות באפגניסטן, DETAIR דושנבה שנמצא בטג'יקיסטן התערב בהכשרה של אנשי צבא טג'יקים, ובמספר מסוים של תוכניות המשרתות את האוכלוסייה המקומית, בפרט במטרה לשפר את מצבם של מבני הבריאות, וכן טיפול בילדים בגיל הרך במישור החברתי והחינוכי.
שנה לאחר הסכם זה, בדצמבר 2002, ערך הנשיא אמומאלי רחמון את ביקורו הרשמי הראשון במדינה מערבית בפריז בפגישה עם נשיא צרפת ז'אק שיראק, ובכך סימל את כינון היחסים בין שתי המדינות.
הסניף הדיפלומטי הפך אז לשגרירות מן המניין.
טג'יקיסטן מצידה פתחה שגרירות בפריז בספטמבר 2013.
טג'יקיסטן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בטג'יקיסטן שגרירות בדושנבה.
יחסי טג'יקיסטן–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה וטג'יקיסטן.
היחסים הדיפלומטיים בין טג'יקיסטן לצ'ילה כוננו לאחר עצמאותה של טג'יקיסטן בעקבות פירוק ברית המועצות.
טג'יקיסטן מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה באו"ם.
צ'ילה מיוצגת בטג'יקיסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי טג'יקיסטן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו.
טג'יקיסטן מוסמכת לספרד משגרירותה בז'נבה, שווייץ.
ספרד מוסמכת לטג'יקיסטן משגרירותה בנור-סולטן, קזחסטן.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות דלים מאוד.
בספרד אין הסכמי שיתוף פעולה כלכלי או פרוטוקול פיננסי עם טג'יקיסטן.
בשנת 2018 טג'יקיסטן ייבאה לספרד רק בגדי עור.
לעומת זאת ספרד ייבאה לטג'יקיסטן מספר מוצרים שהעיקרים הם שנאי חשמל, אוכל מוכן וגלגלי גומי.
יחסי טובאלו–רוסיה הם היחסים בין טובאלו לבין רוסיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בספטמבר 2011. באוקטובר אותה שנה הכירה טובאלו בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה, מדינות חסות של רוסיה, ובתמורה קיבלה משלוח סיוע מאבחזיה.
ב-31 במרץ 2014 ביטלה טובאלו את הכרתה בשתי המדינות וכוננה מחדש יחסים דיפלומטיים עם גאורגיה, בתגובה לפעולותיה של רוסיה במהלך המשבר בחצי האי קרים.
יחסי טג'יקיסטן–קירגיזסטן הם היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין רפובליקת טג'יקיסטן לרפובליקה הקירגיזית.
שתי המדינות חולקות גבול באורך 984 ק"מ, המתחיל בנקודת הגבול המשולשת עם אוזבקיסטן ומגיע עד לנקודת הגבול המשולשת עם סין.
בנוסף לכך מצויות שלש מובלעות השייכות לקירגיזסטן אך מצויות כל כולן כמובלעת בתוך השטח הטג'יקי.
היחסים בין המדינות נעשו מתוחים בשנות האלפיים כאשר פליטים ולוחמים אנטי-ממשלתיים בטג'יקיסטן חצו לקירגיזסטן מספר פעמים, ואף לקחו בני ערובה.
במהלך מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן (1992 - 1997), קירגיזסטן ניסתה לסייע בתיווך הסכם שלום בין הכוחות הטג'יקיים היריבים במלחמת האזרחים באוקטובר 1992, אך ללא הצלחה.
במהלך המלחמה קירגיסטן צידדה בכוחות הממשל הטג'יקי, לצד רוסיה, קזחסטן ואוזבקיסטן.
הסיכון הגדול יותר לקירגיזסטן מטג'יקיסטן הוא ערעור היציבות הכללי שמלחמת האזרחים הממושכת הביאה לאזור.
בפרט, כביש חורוג-אוש, הפך לצינור מרכזי של סחורות מכל הסוגים, כולל נשק וסמים.
ישיבה של ראשי זרוע הביטחון ממדינות טג'יקיסטן, קירגיזסטן, קזחסטן, ואוזבקיסטן, שנערכה באביב 1995, הגיעה למסקנה כי התנאים האתניים, החברתיים, והכלכליים באוש היו יותר ויותר דומים לאלה שהיו בטג'יקיסטן בסוף שנות ה-80, ובכך זיהה את ההידבקות של חוסר היציבות של טג'יקיסטן.
ב-28 באפריל 2021, פרץ עימות גבול בין שתי המדינות שהביא ללמעלה מ-40 הרוגים וכ-30,000 עקורים בצד הקירגיזי.
הסיבה להתנגשויות אינה ברורה, כאשר קיימת סברה שהיא נוגעת למחלוקת על מקורות מים.
עימותי גבול התרחשו גם ב-27 בינואר 2022, אשר הסתיימו בשני אזרחים הרוגים.
ב-14 בספטמבר 2022, החלו התכתשויות נוספות בגבול בין שתי המדינות וגבו את חייהם של כ-100 בני אדם.
העימותים החלו כשחיילי משמר הגבול של קירגיסטן האשימו את החיילים בצד השני בהשתלטות על עמדות בחלק של הגבול שאינו מסומן.
טג'יקיסטן מצידה האשימה את קירגיסטן בהפגזות כפרים באמצעות נשק כבד, והכניסה כוחות לאחד הכפרים הקירגיזיים בקרבת הגבול.
לאחר מספר ניסיונות להגיע להפסקת אש, הכוחות שבו להילחם ב-17 בספטמבר.
בעקבות העימות, הכריזה קירגיזסטן על מצב חירום במחוז באטקן, הסמוך לגבול טג'יקיסטן.
ב-19 בספטמבר חתמו הצדדים על פרוטוקול הסכם שלום.
הסכסוך בין שתי המדינות עומד בסתירה ישירה לכך ששתיהן חברות בברית צבאית, ארגון האמנה לביטחון משותף (CSTO).
ארגון זה הוקם על ידי רוסיה כמעין ברית נגדית לנאט"ו.
יחסי טג'יקיסטן–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין וטג'יקיסטן.
לשתי המדינות יש יחסי ידידות המאופיינים בשיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי.
שתי המדינות כוננו יחסים רשמיים ב-4 בינואר 1992, זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות.
מנהיג טג'יקיסטן, הנשיא אמומאלי רחמון, ביקר לראשונה בבייג'ינג במרץ 1993.
מחזור הסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2012 הגיע ל-2 מיליארד דולר.
סין היא בין שלוש שותפות הסחר הגדולות של טג'יקיסטן.
מספר מפעלים סיניים גדולים בתעשיות שונות פועלים בטג'יקיסטן.
לסין הייתה תביעה טריטוריאלית ארוכת שנים על כ-28,430 קמ"ר של טריטוריה טג'יקית מאז 1884, שנלקחה משושלת צ'ינג על ידי הסכמים לא שוויוניים.
בשנת 2011, כחלק מהסכם גבול, ויתרה סין רשמית על תביעתה על 96% מכלל השטח השנוי במחלוקת, בעוד טג'יקיסטן ויתרה על כ-4% - כ-1,137 קמ"ר - לסין.
טג'יקיסטן וסין חברות פעילות בארגונים אזוריים ובינלאומיים, וכתוצאה מכך, הן משתפות פעולה הדוק במסגרות של ארגונים אלה, במיוחד במסגרת ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
מכיוון שיש לה גבול עם מחוז שינג'יאנג המוסלמי בסין, היציבות הפוליטית של טג'יקיסטן חשובה מאוד לסין.