tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספיקה בנהר הירדן, נחלי הצפון ומצב ימת הכנרת
בחורף 1968–1969 נרשמו ספיקות שיא לעונה בנהר הירדן ובנחלים רבים בצפון הארץ, וימת הכנרת עלתה על גדותיה לרמת שיא.
בירדן, סמוך לשדה נחמיה, זרמו באותה עונה 763 מיליון מטר מעוקב (ממ"ק = מיליארד ליטר) מים, שיא מוחלט לשנה, לעומת ממוצע של 383 ממ"ק בשנה (1942– 2018).
במקורות הירדן: נחל שניר, נחל חרמון, נחל דן ונחל עיון נמדדו זרימות שיא לעונה, וגם בנחלים נוספים במזרח הגליל: בנחל דישון, נחל עמוד ונחל צלמון.
בתאריך ה-30 בינואר 1969, מפלס הכנרת הגיע לגובה של מינוס 208.20 מטר מתחת לפני הים, 60 ס"מ מעל המפלס האדום העליון.
זהו המפלס הגבוה ביותר שנמדד עד היום מתחילת המדידות בכנרת שהחלו בשנת 1966.
גם בנחלים בגליל המערבי נרשמו זרימות שיא לעונה בחורף 1968–1969: נחל כזיב, נחל בית העמק, נחל ציפורי, וכן בנחל עדה שמקורותיו ברמות מנשה.
בחודש ירדו גשמים מוקדמים באזורים שונים בארץ עם כמויות של מספר מילימטרים, למעט כמות נדירה בחניתה של 55 מ"מ ב-13 בחודש.
גשמי אוקטובר עלו על הממוצע ברוב הארץ, לוו בסופות רעמים ואף דווח על ברד.
ב-30–31 בחודש פקד את הארץ אפיק ים סוף משולב באפיק מעליו עם אוויר קר ברום האטמוספירה; התפתחו ענני קומולונימבוס וירדו כמויות גדולות יחסית ליממה: 40 מ"מ בנשר, 55 מ"מ בבית יצחק, 43 מ"מ בשומרון, ו-66 מ"מ בחוף הדרומי.
החודש היה גשום מהממוצע בצפון הארץ, אך היה גירעון גדול במשקעים בהרי יהודה ושומרון ובמישור החוף הדרומי.
בשבוע האחרון של החודש התעמק מעל מזרח הים התיכון אפיק רום חזק מצפון אירופה ועד מרכז מצרים, וענני סערה התפתחו גם מעל המדבריות.
גשמים מלווים בסופות רעמים וברד פקדו את הערבה והנגב, וב-25 בחודש נמדדו 47 מ"מ בצאלים.
במהלך החודש השתהו שקעים ברומטריים מעל מזרח הים התיכון.
שקע ברומטרי מפותח במיוחד, עם 990 מ"ב במרכזו, פקד את מזרח הים התיכון ב-26 בחודש, וגרם לסופות רעמים נרחבות וגשמים עזים באזור.
גשמי החודש היו מעל הממוצע כמעט בכל אזורי הארץ, למעט במישור החוף המרכזי-דרומי.
בצפון הארץ ירדו פי 2–3 מכמויות המשקעים הממוצעות לחודש, ונמדדו מעל 400 מ"מ גשם, בעיקר בגליל העליון המערבי.
עד סוף החודש הצטברו בגליל העליון והמערבי 600–700 מ"מ מתחילת העונה ובכמה מקומות כבר ירדה כמעט כל הכמות השנתית הממוצעת.
שקעים ברומטריים המשיכו לפקוד את האזור ולהשתהות מעל ישראל.
הוסיפו לרדת גשמים עזים והכמויות עלו מעל הממוצע החודשי, פי 1.5–3.5 ברוב האזורים, ורק בנגב היה גירעון.
מאות מ"מ של משקעים ירדו במהלך החודש, ובצפון הארץ ירדו מעל 500 מ"מ במספר אזורים ונקבעו שיאים חודשיים מוחלטים.
ב-28–29 בחודש שקע חזיתי מלווה באוויר קר גרם לסערה ברחבי הארץ: נגרמו נזקים והפסקות חשמל נרחבות, הטמפרטורות ירדו, ושלג ירד ונערם עד 5–10 ס"מ בפסגות הגבוהות של הרי הגליל והמרכז, כולל בצפת, ירושלים וחברון.
בצפון הגולן ובמג'דל שמס הגיע גובה השלג עד 50 ס"מ.
חלה הפוגה בסופות והיה זה חודש יבש יחסית עם משקעים מועטים.
היה חודש חורפי, גשום וסוער באזורים רבים ובייחוד בצפון הארץ.
במחציתו השנייה של החודש השתהה מעל מזרח הים התיכון אפיק רום נרחב עם מספר מוקדי פעילות של סופות רעמים, ובמקומות רבים בארץ ירד גשם יותר מפי שניים מהכמות הממוצעת בחודש זה.
גשמי החודש אמנם סייעו בהפחתת נזקי הבצורת בשפלה הדרומית, אך באו מאוחר מידי אל צפון הנגב שם כבר הוכרזה בצורת חקלאית באותה שנה.
גשמים בודדים מלווים בסופות רעמים, ברד ורוחות חזקות ירדו בחודשים אלה ברחבי הארץ, כתוצאה מאפיק ים סוף פעיל.
במאי שוב אירעו שיטפונות בדרום הארץ.
חורף 1968/69 היה הגשום ביותר במספר אזורים בצפון ישראל מתחילת המדידות המטאורולוגיות הסדירות שהחלו ביישוב היהודי בארץ ישראל משנת 1897. חורף זה התאפיין בפרקי גשם עוצמתיים, כולל באזור הערבה ואילת.
מבחינת כמויות המשקעים, בחורף זה נשברו שיאים במקומות רבים בצפון הארץ:
כמויות שיא חודשיות בינואר 1969:
846 מ"מ במג'דל שמס שבחרמון (הכמות החודשית הגבוהה ביותר שנמדדה בישראל)
744 מ"מ ביישוב מירון (הכמות החודשית הגבוהה ביותר שנמדדה בגליל)
כמויות משקעים מצטברות בסוף העונה ראויות לציון:
מג'דל שמס 2,192 מ"מ (הכמות השנתית הגבוהה ביותר שנמדדה בישראל)
הר מירון 1,729 מ"מ (הכמות הגבוהה ביותר שנמדדה בגליל), ביישוב מירון 1,673 מ"מ
עד לחורף זה, הכמות של 1,396 מ"מ, שנמדדה בנצרת בחורף 1909/10, הייתה כמות הגשם השנתית הגבוהה ביותר לכל לארץ ישראל.
ב-22 בינואר ירדו 100 מ"מ ויותר בתוך 24 שעות באזורים נרחבים בצפון הארץ (פקיעין 193 מ"מ, מירון 189 מ"מ).
מבחינת השלגים, בחורף 1968–1969 לא נרשמו אירועים חריגים בהרי הצפון והמרכז, למעט 50 ס"מ בצפון רמת הגולן בסוף ינואר.
שיטפונות והצפות נדירים בהיקפם וחומרתם:
בינואר 1969 אירעו שיטפונות והצפות נדירים בחומרתם באזורים רבים בצפון, כולל סגירת כבישים וגשרים.
ביישובים רבים רחובות הוצפו ונגרמו נזקים למבנים ורכוש, ואף היו אבידות בנפש.
גם אזורי חקלאות רבים הוצפו בעמקי הצפון וכן בנגב הצפוני.
מבין הערים שנפגעו במיוחד היו צפת, טבריה, חיפה, עכו, נהריה, נצרת וקריית שמונה.
הקישון עלה על גדותיו והציף שטחים נרחבים, כולל את אזור בתי הזיקוק החיפה.
בעמק החולה ובקעת בית נטופה נגרמו הצפות חמורות.
כמתואר לעיל, ברבים מנחלי הצפון נרשמו גאויות וספיקות שיא, ומפלס הכנרת עלה לגובה המקסימלי שנמדד אי פעם, מעל 60 ס"מ מעל הקו האדום, וגרם להצפות החופים סביב האגם.
כתוצאה מספיקות שיא בנחל כזיב, המושב עבדון היה מנותק מתחבורה במשך כשבוע ימים.
הגישה אל המושב נפתחה רק לאחר שחיל ההנדסה של צה"ל הקים את גשר ביילי אליו.
הגשמים גרמו לשיטפונות ונזקים רבים בעיר, כולל סגירת כביש הערבה לתנועה.
ב-26 בדצמבר 1968 ירדו כמויות של 80–100 מ"מ ב-24 שעות בגליל העליון ובצפון הגולן, ונגרמו שיטפונות והצפות בעמקי הצפון.
ב-21 בינואר 1969 שוב אירעו שיטפונות באילת, יום שבו פקדה את העיר סערה עזה שהמטירה 20 מ"מ גשם באזור שאינו רגיל לכמויות משקעים בסדר גודל כזה.
במעלה החמישה נמדדו 249 מ"מ ונחל איילון הציף שטחים סביבו.
אלה תופעות חורף נדירות במרכז הארץ למחצית השנייה של מרץ.
בשל הסופה מפלס הכנרת שב לעלות, אך במעט, כיוון שסופה זו השפיעה יותר על מרכז הארץ מאשר בצפונה.
ב-22 במאי 1969 אירעו שיטפונות בנגב ובערבה בעקבות ממטרים בודדים שהתפתחו בעת שרב.
האזור בו היו בעבר ביצות כבארה הוצף שוב וחזר להיראות באותה שנה כבעבר.
חורף קוריאני הוא סרט קולנוע קופרודוקציה קוריאנית - צרפתית משנת 2024 בבימויו של קויה קאמורה, עם בלה קים ורושדי זם בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר Hiver à Sokcho של הסופרת השווייצרית-קוראנית אליסה שו-הא דספן משנת 2016 ומתאר יחסים שנרקמים בין צעירה קוריאנית לסופר-צייר צרפתי בעיר סוקצ'ו הנמצאת בצפון מזרח קוריאה הדרומית קרוב לגבול עם קוריאה הצפונית.
זה סרט הביכורים של קאמורה והוא היה מועמד לפרס בפסטיבלי הקולנוע בטורונטו, סן סבסטיאן, מינכן, וטוקיו.
הסרט צולם בסוקצ'ו, באזור המפורז הקוריאני הסמוך ובפארק הלאומי סאורקסאן.
מחשבותיה של הצעירה הקוריאנית מופיעות בסרט באנימציה.
סו-הא (בלה קים) היא בת 25, בוגרת אוניברסיטה בסאול במקצועות ספרות צרפתית וקוריאנית.
לאחר תום לימודיה היא שבה לעיר סוקצ'ו בה נולדה ובה גדלה כבת לאם יחידנית שמתפרנסת מדוכן למכירת דגים בשוק.
אמה מספרת לה שאביה הוא צרפתי שהגיע לעיר כמהנדס בנמל ועזב לצרפת מבלי לדעת שהיא בהיריון.
סו-הא נמשכת לשפה ולתרבות הצרפתית במחשבה שפעם תגיע לצרפת ותמצא את אביה.
בינתיים היא עובדת בבית הארחה קטן של מר פארק.
היא מבשלת ומנקה את החדרים בהם מתאכסנים מספר קטן של אורחים בגלל שבחורף העיר ריקה מתיירים.
יש לה בן זוג בשם ג'ונג-הו שמתעתד להיות דוגמן ולנסוע לסאול אך היא מעדיפה להישאר בסוקצ'י.
אימה ודודתה לוחצים עליה להתחתן.
דודתה מקנטרת אותה על כך שלמרות שסיימה אוניברסיטה בסיאול היא עובדת כמשרתת בבית הארחה...
יום אחד מופיע בבית הארחה גבר צרפתי בשם יאן קראן (רושדי זם).
הוא סופר ומאייר מפורסם בצרפת וסו-הא נהנית לדבר איתו בצרפתית ולשרת אותו.
היא מוצאת באינטרנט פרטים עליו וערכו עולה בעיניה למורת רוחה של אימה.
היא יוצאת אתו לסיור באזור המפורז הקוריאני ובשמורת ההרים המהממת סאורקסאן.
היא מנסה לחבב עליו את האוכל הקוריאני אך הוא לא מוצא חן בעיניו.
היא עוברת להתגורר בחדר סמוך ולהשקיף בחשאי על עבודתו.
היא מנתקת את הקשר עם בן זוגה ומכינה לו את התבשיל המיוחד של הדג הרעיל פוגו אך הוא מסרב לאכול.
לשאלתה מדוע הוא מתייחס אליה כך הוא עונה כי הוא תייר ושקוע בעבודתו בלבד.
סו-הא חווה משבר ביחסיה עם אמה לאחר שהיא מגלה לה שהאב עזב לצרפת למרות שגלתה לו שהיא בהיריון.
סו-הא מאשימה אותה בשקר ומפסיקה לחשוב על אביה.
קראן עוזב את המקום ללא פרידה לשלום ומשאיר לסו-הא בחדרו רישום פורטרט שלה.
שם השחקן שם הדמות הערותבלה קיםסו-הארושדי זםיאן קראןמי-היון פארקאמא של סו-האדויו גונגגון-הובן זוג של סן-האינג קיונג סוןדודה של סו-האטאי-הו ריומר פארקבעל בית הארחה
חורף אביב קיץ או סתיו הוא סרט דרמה-רומנטית אמריקאי משנת 2024 בבימויה של טיפאני פולסן.
הסרט נכתב על ידי דן שופר.
בסרט מככבים ג'נה אורטגה ופרסי היינס וייט.
העלילה עוקבת אחרי השניים בארבע עונות השנה.
הצילומים התרחשו בסוף שנת 2022 בסולט לייק סיטי לאחר כשנתיים של פיתוח.
הסרט, שהופץ על ידי חברת Paramount Global Content Distribution, הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל טרייבקה ב-6 ביוני 2024, ויצא לאקרנים דיגיטלית ב-25 באפריל 2025.
הסרט עוסק ברמי (ג'נה אורטגה) ובארנס (פרסי היינס וייט).
הסרט מראה יום אחת בחיי השניים בכל אחת מעונות השנה.
כאשר בחורף השניים רק מכירים אחד את השני, באביב הם מתאהבים, בקיץ הם יחד עד שרמי נפרדת מבארנס מכיוון שהיא מחליטה ללמוד בהרווארד בסתיו.
בסתיו, השניים נפגשים שוב ומחליטים לחזור אחד לשני.
רמי אגולר – ג'נה אורטגה
בארנס הות'ורן – פרסי היינס וייט
כארמן אגולר – מריסול ניקולס, אמה של רמי.
פי ג'יי – אליאס קאקאבאס
חביאר אגולר – אדם רודריגז, אביה של רמי.
אשלי מידלטון – קורין טרידוול
אריקה מוריס – קיילי אנדרסון
קונור פריסק – לאנגי טואיפואה
סטיבי הות'ורן – ברידג'ט אוברלין, אמו של בארנס
השומר – בי זי קולינס
הבסיסט – מייקל "מייק" טרנר
מר פרובנצ'ר – מארק פרובנצ'ר
לאחר שביימה את "הולידייט" בשנת 2020, טיפאני פולסן קיבלה גרסה מוקדמת של התסריט שכתב דן שופר.
הם שיתפו פעולה כדי לסיים את הכתיבה, שאבו השראה מ"לפני הזריחה" של ריצ'רד לינקלייטר.
זהו הסרט הראשון שפולסן ביימה.
וולף הצטרפו לסרט כמפיקים שותפים.
פולסן ליהקה את ג'נה אורטגה לפני שהיא יצאה לצילומי הסדרה "ונסדיי" בספטמבר 2021. זה היה התפקיד הרומנטי הראשון של אורטגה והיא גם שימשה כמפיקה בפועל בסרט.
לאחר כשנתיים של פרה-פרודקשן, הצילומים העיקריים החלו בליל כל הקדושים, באוקטובר 2022, בסולט לייק סיטי, יוטה, כאשר פרסי היינס וייט הצטרף לצד אורטגה בתפקיד הראשי.
נחשף שאדם רודריגז ומריסול ניקולס הוחתמו כהוריהם של דמותה של אורטגה.
לפני שליהקה את היינס, הבמאית רצתה את קאקאבאס לתפקיד הראשי, אך הוא בחר במקום זאת לגלם את השכן/חבר של הזוג הראשי.
אוונג'לין בארוס, מוזיקאית עצמאית, מגלמת את עצמה בסרט כאשר היא שרה את השירים המקוריים שלה.
הסרט מתרחש בחוף המזרחי של ארצות הברית ומתאר יום אחד מכל אחת מארבע עונות; חורף, אביב, קיץ וסתיו.
גבריאל ג'סופ ואליסון האנסי שימשו כמעצבי ההפקה וכמעצבי התלבושות בהתאמה.
פולסן גם קיבלה את אישורו הרשמי של דייוויד ברן להשתמש בשיר "Burning Down the House".
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד19 בנובמבר 2025פיקוח מוזיקלי – סרטמייק טרנר וג'ונתן ליין
חורף של בינה מלאכותית הוא מונח המתאר תקופות בהן המימון, העניין הציבורי וקצב הפיתוח של הבינה המלאכותית האטו באופן משמעותי, לעיתים עד כדי קיפאון.
בהיסטוריה של התחום מקובל למנות מספר "חורפים" כאלה, בעיקר בשנות ה-70 של המאה ה-20 ובסוף שנות ה־80–90. החל שנות ה-20 של המאה ה-21 מתוארת התקופה הנוכחית לעיתים כ"אביב" של הבינה המלאכותית, המאופיין בפריחה מחודשת של מחקר, שימושים מסחריים והשקעות רחבות היקף בתחום.
המונח "חורף של בינה מלאכותית" נשאל מהביטוי "חורף גרעיני" – תיאוריה מתקופת המלחמה הקרה שלפיה שימוש נרחב בנשק גרעיני יסתיר את השמש בעננים של עשן ואבק, יגרום לצניחה חדה בטמפרטורות הגלובליות, ולקיפאון כדור הארץ.
בדומה לכך, "חורף של בינה מלאכותית" מתאר תקופות של קיפאון בתחום: ירידה בהשקעות, סגירת פרויקטים, דעיכה במחקר ובחדשנות, וכן ירידה בעניין הציבורי והתקשורתי.
המונח הופיע לראשונה בפומבי בשנת 1984, במסגרת דיון בכנס השנתי של האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (AAAI).
החוקרים רוג'ר שנק ומרווין מינסקי, שכבר חוו את "החורף" של שנות ה־70, התריעו בפני הקהילה העסקית שההתלהבות הגואה מבינה מלאכותית בתחילת שנות ה־80 יצאה מכלל שליטה, וכי האכזבה הבלתי נמנעת תגרור תגובת שרשרת.
הם תיארו תהליך המזכיר "חורף גרעיני": תחילה פסימיות בקרב חוקרי התחום, אחריה פסימיות בתקשורת, ולאחר מכן קיצוצים חריפים במימון ולבסוף דעיכה ניכרת במחקר.
חורפי עבר של בינה מלאכותית
בעבר התרחשו מספר חורפים של בינה מלאכותית:
החורף הראשון – שנות ה-70
החורף הראשון התרחש בין השנים 1974-1980. בשנות ה־60 נבנו ציפיות גבוהות מאוד לגבי היכולת של מחשבים להבין שפה טבעית ולפתור בעיות מורכבות.
בארצות הברית הסוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים (DARPA) השקיעה סכומים ניכרים בפרויקטים שאמורים היו להביא לפריצות דרך, למשל בתרגום מכונה, רובוטיקה ואלגוריתמים מתקדמים.
אלא שהתקדמות ממשית לא הגיעה בקצב שציפו לו.
בשנת 1966 פורסם בארצות הברית דו"ח "ALPAC", שקבע כי פיתוח תרגום מכונה מתנהל באיטיות רבה וללא תוצאות משכנעות.
שנים אחדות לאחר מכן, בבריטניה, דו"ח ליית'ילד (Lighthill Report, 1973) הגיע למסקנה דומה לגבי חוסר התועלת של השקעות רחבות בבינה מלאכותית.
בעקבות דוחות אלה הופסקו מענקי מחקר מרכזיים, המעבדות הצטמצמו, וחוקרים רבים עזבו את התחום או עברו לתחומים משיקים.
ישנם חוקרים, בהם ההיסטוריון תומאס הייג' (Thomas Haigh), הטוענים כי לא התקיים "חורף ראשון" אמיתי: לדבריהם, בשנות ה־70 לא נרשמה ירידה דרמטית במימון או במחקר, אלא המשך פעילות שוטפת ואף הקמה של מרכזי מחקר חדשים.
חורף השני התרחש בין השנים 1987-1993. לאחר דעיכת התקוות הקודמות, התעורר גל חדש של אופטימיות סביב מערכות מומחה (Expert Systems), שנועדו לחקות את דרך החשיבה של מומחים אנושיים באמצעות כללי ידע מפורשים.
התעשייה השקיעה מיליארדים במערכות כאלה, והממשלות, כולל יפן עם פרויקט "המחשב מהדור החמישי", הציבו יעדים שאפתניים.
אלא שבפועל המערכות התגלו כמוגבלות: הן היו יקרות מאוד, דרשו תחזוקה מורכבת, ולא הצליחו לספק את היכולת הגמישה שהובטחה.
לקראת סוף שנות ה־80 התפוצצה הבועה: השקעות קרסו, חברות AI נסגרו, ומחקר אקדמי שוב נקלע למצוקת תקציב.
גם התקשורת והציבור הרחב איבדו עניין, והמונח AI Winter התקבע סופית כשם לתיאור אותה אווירה של קיפאון ונסיגה.
לתופעה זו הייתה השפעה גם בישראל.
ב־1985 חברות מקומיות ניסו לפתח מערכות חכמות שביקשו להשתלב בגל ההתלהבות סביב מערכות מומחה ולפתח מוצרים מקומיים.
בשנת 1987 פורסמה במעריב שעסקה בשילוב נושאי בינה מלאכותית במערכת ההוראה, ובמסגרתה דווח על כנס מיוחד למורי מחשבים שבו נדונו תפקידה העתידי של הרשת הממוחשבת בבתי־הספר והאפשרויות לשלב כלים חכמים בהוראה.
עם זאת, בדומה למגמה הבינלאומית, גם בישראל ההתלהבות דעכה בהמשך העשור, חלק מהחברות נאלצו להיסגר או לשנות כיוון עסקי, והתחום דעך בהדרגה מסדר היום הציבורי והמקצועי.
הגורמים לחורף של בינה מלאכותית
היווצרותם של "חורפי בינה מלאכותית" נובעת משילוב של מספר גורמים החוזרים על עצמם לאורך ההיסטוריה של התחום:
ציפיות מוגזמות שלא התממשו – בכל אחד מגלי ההתלהבות, מחקרי הבינה המלאכותית זכו להבטחות גדולות מצד חוקרים, תעשייה וממשלות, אשר תיארו עתיד שבו מחשבים יוכלו לבצע משימות מורכבות בדומה לבני אדם.
כאשר ההבטחות לא מומשו במועד הצפוי, נוצרה תחושת אכזבה שהובילה לירידה חדה במימון ובעניין הציבורי.
מגבלות טכנולוגיות מובנות – מערכות מומחה (Expert Systems), שהיו במרכז ההתלהבות של שנות ה־80, התבררו כ"שבריריות": הן הצליחו לפתור בעיות מוגדרות וצרות, אך דרשו תחזוקה יקרה, לא למדו באופן עצמאי, ולא הצליחו להתמודד עם מצבים חדשים.
מגבלות אלה גרמו לאובדן אמון ביכולת המערכות לספק מענה כללי יותר.
שינויים בשוק המחשוב תרמו למשבר – בשנות ה־80, למשל, מחשבים כלליים וחזקים יותר (כמו אלו של IBM ו־Apple) הפכו לזולים ונגישים, ובכך פגעו ישירות בשוק המחשבים הייעודיים ל־AI (LISP machines), שנחשב עד אז לתשתית המרכזית של התחום.
קיצוצי מימון ממשלתיים ומחקריים העמיקו את המשבר – פרויקטים לאומיים גדולים, כגון פרויקט "המחשב מהדור החמישי" ביפן ותוכנית Strategic Computing Initiative בארצות הברית, לא עמדו בציפיות, מה שהוביל להפסקת ההשקעות ולהפחתה חדה במימון מחקרי.
בהפוך מ"חורף הבינה המלאכותית", שבו התחום נקלע לקיפאון וצמצום השקעות, "אביב הבינה המלאכותית" מתאר תקופות של פריחה מחודשת – עלייה בהשקעות, עניין ציבורי, ופריצות דרך מחקריות וטכנולוגיות.
בשנות ה־90 וה־2000 התחולל מהפך טכנולוגי רחב היקף עם צמיחת האינטרנט, הופעת מאגרי דאטה נגישים ועלייה בכוח המחשוב.
תנאים אלה אפשרו מעבר מלוגיקה נוקשה ומערכות מומחה לשיטות של למידת מכונה הסתברותית, והניחו את היסודות לעליית למידת מכונה (Machine Learning) ולמידה עמוקה (Deep Learning).
בתחילת שנות ה־2010 נרשמו הצלחות משמעותיות, ובראשן פריצת הדרך של AlexNet בשנת 2012, שזכתה בתחרות ImageNet והוכיחה את העוצמה של רשתות נוירונים עמוקות (למידה עמוקה – Deep Learning).
הצלחה זו סימנה את המעבר מבינה מלאכותית ניסיונית לטכנולוגיה בעלת יכולת מעשית רחבת היקף.
בתחילת שנות ה-2020 נכנסה הבינה המלאכותית לאביב חסר תקדים.
הופעת הבינה המלאכותית היוצרת (מודלים מחוללי טקסט, קול ותמונה) יצרה פריחה אדירה הן במחקר והן בשימושים מסחריים.
במקביל, זוהי התקופה המזוהה כתקופת ההשקעות הגדולה ביותר בתולדות התחום: משקיעים פרטיים, קרנות הון סיכון וחברות טכנולוגיה גלובליות הפכו את ה־AI לאחד ממוקדי ההשקעה המרכזיים בעולם.
תקופה זו נמשכת גם בהווה, והיא ממשיכה לעצב מחדש את שוקי הטכנולוגיה, הכלכלה והחברה.
חוֹרְשִׁים הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, במועצה אזורית דרום השרון.
הקיבוץ שוכן במרכז השרון כ־5 ק"מ צפונית לראש העין ודרומית־מזרחית לכפר סבא, בין ג'לג'וליה לכפר קאסם.
מקור השם בכפר בשם "חירבת חרש", שיבוש השם "חירבת קורייש".
הקיבוץ עלה על הקרקע בינואר 1955 כקיבוץ ה-69 של הקיבוץ הארצי.
מקימיו היו גרעין של חברי השומר הצעיר ילידי ישראל, רובם מאזור חיפה.
בשנת 1957 נכנסו שש המשפחות הראשונות לבתי הקבע הראשונים.
על פי ההזמנה לטקס העלייה על הקרקע בדצמבר 1954 (בגלל גשם שוטף נדחה והתקיים ב-13.1.55), בתחילה נקרא הקיבוץ החורשים.
בהזמנה לחגיגות במלאת שנה כבר קוצר שמו לחורשים (בשני השמות במשמעות חרישה).
טעות קריינית בהודעות תנועה ברדיו יצרה בטעות את השיבוש חורָשים (במשמעות חורשה).
שטח הקיבוץ בעת הקמתו היה כ-1,400 דונם.
שטח הקיבוץ הוא כ-3,000 דונם.
ממזרח לקיבוץ שוכן יער חורשים.
בקיבוץ פועלים מספר מפעלי תעשייה לרבות "תרמוקיר" לקידום בנייה ירוקה ושיטות מתקדמות בבנייה.
המפעל הוקם בשנת 1980 והחל משנת 2002 בראשו עומד אלי כהן.
חוש הריח הוא היכולת להבחין בכימיקלים נדיפים באוויר.
ברקמת האף של האדם קיימים תאים קולטי ריח ודרך גירוי עצבי עובר המידע למוח.
חוש הריח מתקיים בצורות שונות גם בקרב בעלי חיים.
חוש הריח וחוש הטעם בנויים על כימורצפטורים.
שני החושים תלויים בריכוזים של חומרים שמומסים בדרך כלל בנוזל.
שניהם פועלים בדרך כלל בשילוב זה עם זה, ומסייעים לזהות את טיב המזון, ולהימנע, לדוגמה, מאכילת מזון רעיל או מקולקל.
כ־80% מטעמו של האוכל נקבע על ידי חוש הריח.
ברקמת האף קיימים תאים קולטי ריח (Olfactory cells), שחשים בשינויים בריכוזי חומרים שונים, ומעבירים מידע זה בצורת דחף עצבי.
הדחף עובר דרך מעברים מיוחדים בגולגולת אל פקעת ההרחה (Olfactory Bulb), שמעבירה את המידע דרך עצב הריח אל מרכז ההרחה במוח.
מבחינה אנטומית, שונים חוש הריח וחוש הטעם משאר החושים בהיותם איפסילטרליים – כלומר, הם מעובדים בהמיספרת המוח שנמצאת באותו צד ממנו הגיע הגירוי; כך, גירוי שנקלט בנחיר השמאלי באף יעובד בהמיספרת המוח השמאלית, ולהפך.
ריצ'רד אקסל ולינדה באק זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בגין מחקרם על הדרך בה עובד חוש הריח במוח.
באף האנושי קיימים כ-6 מיליון קולטנים, המתחלקים לכ-400 סוגי טיפוסים שונים.
משך החיים של רצפטור הוא כ-60 יום.
בעבר העריכו את מספר הריחות שאדם יכול להבחין ביניהם ב-10,000 אך מחקר חדש מעריך שהמספר גדול בהרבה.
ההערכה עבור בעלי חוש ריח לא מפותח מתחילה ב-70 מיליון ריחות ועבור בעלי חוש ריח מפותח ביותר מעריכים כי יש יכולת הבחנה בין 10 בחזקת 31 ריחות, וההערכה עבור אדם ממוצע היא של 10 בחזקת 12 (טריליון).
בדומה לחושים אחרים, הרגישות לריח דועכת עם הגיל.
חוש הריח משפיע לא מעט על החלטות שמקבלים בני אדם כמו בחירת מאכלים, ואף בחירת בני זוג.
על פי מחקר של ד"ר לביא סקונדו וד"ר קובי סניץ מהמחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן, לכל אדם יש תפיסת ריח ייחודית, שניתן להבדילה מזו של אדם אחר.
אנשים בעלי תפיסת ריח דומה יכולים להיות מועמדים טובים להשתלות אחד לשני.
מנגנון ההרחה עובד כך שמולקולה ריחנית נכנסת לאף ונקשרת לקולטנים, היא מעבירה אות דרך עצב הריח (olfactory nerve) עצב גולגולת מספר I, עד לבולבוס ההרחה (olfactory bulb) ומשם לאזורים גבוהים במוח וכן לאזורים במוח הקשורים בזיכרון, בלמידה וברגש.
כמו הקורטקס הפיריפורמי (piriform cortex), האמיגדלה (amygdala) וההיפוקמפוס (hippocampus)
מסלול ההרחה אינו עובר דרך התלמוס (thalamus) כמו חושי ראייה ושמיעה, אלא "קצר" יחסית דבר שמסביר איך ריחות יכולים לעורר זיכרונות ורגשות עזים במיוחד.
החוקרים מציעים שמקורו של הקשר הוא אבולוציוני: האבות-אמהות שלנו השתמשו בהרחה כדי למפות סביבה, לזכור היכן היו ולנווט ולכן רשתות הניורונים של ריח, ניווט וזיכרון "משתלבות" זו בזו
התופעה שבה ריחות יכולים לפתע לעורר זיכרונות רגשיים עמוקים מלפני עשרות שנים נקראת "אפקט פרוסט" (Proust phenomenon) על שם מרסל פרוסט שתיאר איך חוויות חושיות כמו טעימת עוגיה יכול להחזיר את האדם לרגע מסוים בעברו כשהוא זוכר פרטים ורגשות.
התופעה מתרחשת מכיוון שלבולבוס ההרחה יש קשר ישיר עם חלקים במערכת הלימבית שמשתתפים בזיכרון וברגשות.
ריח מעורר זיכרונות חזקים לעיתים אף מהזמן מוקדם יותר בחיים מאשר זיכרונות שמועברים על-ידי ראייה או שמיעה.
נמצא כי מבוגרים בגיל 65-80 שקיבלו גירויים חזותיים, שמיעתיים וריחיים, הריח עורר יותר זיכרונות מעשור החיים הראשון, בהשוואה לגירויים חזותיים ושמיעתיים.
כאמור, פקעת ההרחה היא האזור במוח שמאפשר לנו לקלוט ולעבד ריחות מהסביבה.
בנובמבר 2019 פורסם על ידי חוקרים ממכון ויצמן למדע ומאוניברסיטת מלבורן מחקר שבמהלכו התגלה כי נשים שנולדו ללא פקעת הרחה כלל בכל זאת הצליחו לקלוט ולעבד ריחות.
החוקרים העלו מספר השערות שביניהן בעקבות מום מולד פקעת ההרחה נדדה מאזור המוח לאזור אחר בגוף, או שהתפתחו פקעיות אחרות במוח שכן תמכו בחוש הריח, אך שום השערה לא אוששה מחקרית עדיין, והתופעה נותרה תעלומה.
בפיזיולוגיה, החושים הם היכולות של יצורים חיים לקלוט מידע מהסביבה או מהגוף, ולהמירו לאות חשמלי-כימי כדי שהמוח יוכל לעבד אותו.
בהתאם לכך, ההגדרה הפיזיולוגית המקובלת של "חוש" היא בהתאם לקיומם של תאי חישה המכוילים לבצע התמרה של גירוי מסוים באופן ספציפי (באנרגיה מינימלית שלו), ולהעבירו לאזורים מסוימים במוח לצורך עיבוד.
העדות הקדומה ביותר שנמצאה ליצור שייתכן וכבר היו לו חושים היא מאובן שנמצא בסין, ובו יצור בשם Saccorhytus coronarious, שחי לפני כ-540 מיליון שנה, בתחילת תור הקמבריון, והיה באורך של כמילימטר אחד.
ליצור זה היו חורים זעירים לאורך גופו שעל פי הערכות ייתכן שהיו איברי חישה קדומים.
בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות ואף האיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור.
במקביל ליכולת הראייה התפתחו בהדרגה גם תאי עצב, שיקבלו מידע מהעיניים ושלטו על תגובת הגוף.
בגוף האדם יש חלוקה קלאסית שנקבעה עוד על ידי הפילוסוף היווני אריסטו לחמישה חושים: באופן בסיסי חמשת החושים הקלאסיים הם אלו שנותנים לאדם מידע מהסביבה החיצונית.
ההתייחסות מרובת השנים לחמישה חושים, טבעה את הכינוי החוש השישי ליכולת (השנויה במחלוקת) לקלוט מידע באופן פאראפסיכולוגי, שלא דרך חמשת החושים.
חוש הראייה – ראיית אור באמצעות העין
חוש השמיעה – שמיעת קול באמצעות האוזן
חוש המגע – חוש מכני המשמש לזיהוי מרקמים ועצמים הבאים במגע עם העור.
חוש הריח – הרחת כימיקלים נדיפים באמצעות האף
חוש הטעם – בחינת טעם באמצעות הלשון
עם זאת, לפי ההגדרה של חוש לעיל, קיימים הרבה יותר מחמישה חושים, ויש עדיין ויכוח על כמה בדיוק.
למשל, במערכת תחושות הגוף מאוגדים מספר חושים שונים המעבירים מהעור והרקמות מידע על סוגי גירויים שונים:
כאב – החוש המתריע על נזק לרקמה.
טמפרטורה – החוש המאפשר זיהוי של טמפרטורת הסביבה או עצמים הנוגעים בעור.
תחושת המצב – נותן למוח מידע על מיקום איברי הגוף והתנועה שלהם.
הקולטנים לחוש נמצאים במפרקים ובשרירים.
חוש המגע כפי שנזכר בין חמשת החושים הקלאסיים.
גירוד – לאחר זיהוי הקולטנים יש הרואים בו חוש נפרד המועבר גם הוא במערכת תחושות הגוף.
חוש נוסף מועבר מהאיבר הווסטיבולרי שבאוזן הפנימית, ומעביר מידע על תנועה של הראש במרחב.
חוש הריח והטעם הם חושים כימיים; הם מסוגלים לזהות חומרים באמצעות כימורצפטורים (קולטנים כימיים).
תחושת הגרד גם היא נוצרת על ידי קשירה של חומרים כימיים כמו היסטמין לקולטנים על תאי עצב, וכן גם הקולטנים לכאב הפועלים בעקבות גירויים כימיים בדרך כלל, אם כי הם יכולים להגיב למגוון רחב יותר של גירויים.
חוש המגע, חוש המצב וחוש השמיעה הם חושים מכניים, בהם גירוי מכני כמו מגע על פני העור (מגע), שינויים בלחץ האוויר (שמיעה) או תנועה של השרירים והמפרקים (מצב) מותמרים באמצעות קולטנים רגישים לשינויים אלה.
בשמיעה מפעילות תנודות האוויר (הנקראות "גלי קול") לחץ על שעריות זעירות באוזן הפנימית.
"שמיעה" של צלילים נמוכים במיוחד, למשל, כמעט ואינה מתבצעת באמצעות האוזן, אלא באמצעות כל הגוף (דבר היכול להיחשב לחוש נוסף) – צלילי הבס העמוקים מרעידים את כל הגוף (אך הקולטנים באוזן אינם רגישים דיים לשם העברת המידע אל המוח), ואנו "חשים" את הצליל יותר מאשר "שומעים" אותו.
חוש הראייה מתבצע על ידי התמרה של אור בפוטורצפטורים הנמצאים ברשתית של העין, על ידי חלבון הרגיש לאור.
בסך הכל, לפי הגדרות שונות ושיטות מיון שונות, הוגדרו בין 9 ל-21 חושים אנושיים שונים.
חושים רבים הם גבוליים, וקיימת מחלוקת באשר להיותם חושים; חוש הרעב, למשל, נחשב בעיני רבים לחוש כימי לכל דבר: כמות הגלוקוז בדם נבדקת כל העת על ידי כימורצפטורים בבלוטת ההיפותלמוס, אשר בתורה מפרישה הורמונים הגורמים לנו לחוש רעב.
הן משלבות מידע המתקבל מכמה חושים יחדיו, והן מתקבלות בדרך-כלל לאחר עיבוד מסוים של המוח.
יכולתו של האדם לעמוד באופן יציב, למשל, היא כתוצאה משילוב ועיבוד של מידע מהחוש הפרופריוצפטיבי ומחוש שיווי המשקל, כמו גם מחוש הראייה.
אשליה היא עיוות בתפיסה החושית.
כל אחד מהחושים ניתן להטעיה באמצעות אשליות; אשליה אופטית, שמטעה את חוש הראייה, היא הידועה ביותר.
אחדות מהאשליות הן סובייקטיביות, כלומר אנשים שונים יחוו אותן בצורות שונות, או לא יחוו אותן כלל.
ישנן אשליות לא סובייקטיביות, למשל תופעות אופטיות.
לבני אדם רבים יש לקויות הגורמות לחוסר בחושים מסוימים, כגון חירשות או עיוורון.
הלקות נגרמת מפגיעה במערכת החישה של החוש.
הלקויות הידועות הן עיוורון, שהוא פגיעה בחוש הראייה, חירשות, שהיא פגיעה בחוש השמיעה ותתרנות, שהיא פגיעה בחוש הריח.
ידועות גם פגיעות חלקיות שלא פוגעות בחוש באופן מוחלט אלא פוגעות רק בחלק מהחוש ולעיתים אפשרי לתקן אותן.
הפרעה לעיבוד התחושתי היא הפרעה הגורמת לקשיים בוויסות עוצמת התגובה ההתנהגותית לגירויים חושיים שנקלטים מהסביבה.
לדוגמה, חלק מהאנשים בעלי ההפרעה רגישים למגע, ועשויים לפרש מגע קל כמכאיב, או להיות רגישים במיוחד למרקמים מסוימים של בגדים או של אוכל.
חלק אחר רגיש לריחות ועשוי להיתקף בחילה מריחות מסוימים.
היא באה לידי ביטוי בקשיים בתפקוד באחד או יותר מתחומי החיים המרכזיים וביניהם תפוקה בעבודה, פנאי ומשחק, ופעולות יומיומיות.
חושים שונים אצל בעלי חיים וצמחים
ליצורים רבים יכולות קליטה נוספות, אשר אף הן נחשבות לחושים:
קליטת שדות חשמליים – קיימת בדגים מסוימים כמו כריש; היונק היחידי בעל יכולת קליטת שדות חשמליים הוא הברווזן.
יכולתו של הכריש לחוש אותות חשמליים נמוכים (עד אחד חלקי חצי מיליארד הוולט), מאפשרת לו לזהות בעלי חיים, בשל הפולסים החשמליים העוברים בגופם.
קליטת שדות מגנטיים – אצל עופות, למשל; הללו מנווטים את מסעותיהם הארוכים באמצעות השדה המגנטי של כדור הארץ; חוש זה קיים גם אצל דבורים ואצל חיידקים מסוימים.
קליטה מוגבלת של אור, אשר אינה נחשבת ל"ראייה" (פרחי חמניה, למשל, ידועים בתזוזתם לעבר כיוון השמש).
קליטת קרינה תת-אדומה – חוש נדיר הנמצא אצל כמה נחשים והמאפשר להם לזהות טרף ממרחק באמצעות קליטת חום גופו.
כך למשל במערות עמוקות בהן שורר חושך מוחלט, נחשים קולטים עטלפים וטורפים אותם באמצעות חוש מיוחד זה.
קליטת קרינה על סגולה מצויה אצל חרקים מסוימים.
לפיל ישנו טווח שמיעה של צלילים נמוכים מאוד.
הפיל גם קולט תנודות קרקע באמצעות עצב מיוחד, ויכול לתרגם אותם לשמיעה.
לעטלפים ודולפינים, למשל, קיים חוש שמיעה, המאפשר להם לנווט דרכם בסביבה חשוכה באמצעות גלי על שמע (אולטרסאונד) הנשלחים על-ידם, פוגעים בחפצים וחוזרים אליהם לשם עיבוד מוחי לתמונה תלת־ממדית בדומה לסונאר.
חוש מיוחד זה משלב כמה יכולות וחושים אחרים; התוצאה הסופית היא מעין "חוש ראייה", אשר בעצם אינו מסתמך כלל על קולטני אור אלא על החזרת גלי קול.
חוש-חש הבלש היא סדרת אנימציה קומית לילדים בת 86 פרקים, שהופקה בין השנים 1983–1986. הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון באמצע שנות השמונים, בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הראשון ב-1988, בערוץ 2 ב-1990 ובערוץ הילדים ב-1997 ובשידורים חוזרים במהלך השנים.
הסדרה שודרה בעבר בערוץ ג'טיקס בישראל עד שהוחלף בערוץ דיסני וכיום משודרת בערוץ ג'וניור.
מנגינת שיר הנושא של הסדרה המקורית מבוססת על יצירתו של אדוורד גריג, "בארמון מלך ההרים" מתוך פר גינט.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית שתרגם ארן אמיר מלהקת "נוער שוליים" ביצעה ליאורה בליווי של עמי מנדלמן.
בדיבוב הפרק השני לעברית, השחקן דודו דותן השתתף בהופעת אורח בדיבוב אחד מסוכני רשע.
עלילת הסדרה מתמקדת ב"חוש-חש", בלש מפוזר, מגושם ולא-יוצלח, שבגופו הושתלו איברים ביוניים ופטנטים שונים אשר מקנים לו יכולות מגוונות כגון גפיים מתארכות, מעיל מתנפח, הליקופטר היוצא מהכובע, עיני משקפת ועוד.
אויבו העיקרי הוא דוקטור רשע המסתורי, מנהיג ארגון פשע.
לחוש-חש עוזרים, בלי ידיעתו, אחייניתו קרן וכלבהּ החכם "מוח"
בעקבות הצלחת הסדרה היא עובדה לקולנוע ב-1999. בסרט של דיסני, "המפקח גאדג'ט", כיכב מתיו ברודריק בתפקיד חוש-חש הבלש.
לאחר הצלחה של הסרט הראשון, יצא ב-2003 ישירות לווידאו ו-DVD סרט ההמשך "המפקח גאדג'ט 2", בו גילם פרנץ' סטיוארט את חוש-חש הבלש, אך הסרט נחל הצלחה של ממש אחר-כך, אף על פי שהיה "קרוב" בתוכנו לסרט הקודם.
חוש-חש הבלש (מתי סרי / שי תומר): בלש מפוזר, מגושם ולא-יוצלח שבגופו הושתלו אביזרים ביונים רבים המכונים גאדג'טים, כגון ידיים ורגליים מתארכות, משקפת, זכוכית מגדלת ורוטור של הליקופטר היוצאים מהכובע על ראשו, מעיל מתנפח, נעלי סקייטים, פנס, מכשיר קשר באצבע ועוד.
לרוב הוא חסר כיוון ומועד לכישלון בכל משימה הניתנת לו, הוא נוטה לחשוד בעוברי אורח תמימים (וב"מוח") כאויביו, ומאמין כי האויבים האמיתיים הם ידידיו.
חוסר שיקול דעתו מוביל אותו לשורה של סכנות, מהן הוא נחלץ באמצעות הגאדג'טים שלו (לרוב בעזרת הקפיצים המחוברים לרגליו), התערבותה של קרן, או מזל טהור.
קרן (שרית סרי / סיון שביט): אחייניתו של חוש-חש.
חוש-חש הוא האפוטרופוס והמשגיח שלה, אך לא פעם נראה כי דווקא היא משגיחה עליו ומסייעת לו.
קרן מומחית בפתירת תעלומות ואשפית טכנולוגיה, וכך תורמת לסיכול תוכניותיו של דוקטור רשע.
הכוח העיקרי של קרן הוא מחשב-ספר משוכלל שיכול לשבור צפנים, לפקח על התרחשויות בבניינים ולפרוץ את כל סוגי המכונות והמכשירים.
בעזרת הספר ובעזרת כלבה "מוח", קרן מסוגלת לצפות בפעילויות של חוש-חש, ולעזור לו להימנע מאסונות פוטנציאליים רבים שהוא לא מודע להם במהלך פתירת מזימותיו של דוקטור רשע, ולטרפד אותם.
מוח (פרנק ולקר): כלבהּ של קרן.
הוא עוזר לה לשמור על חוש-חש מפני סכנות ולהילחם בפשע.
הוא אשף התחפושות ומתחפש בדרך כלל כדי להסוות את עצמו כאשר הוא עוקב אחרי חוש-חש ומנסה להציל אותו ממתנקשים שונים.
למרות שחוש-חש נמצא בקשר עם מוח כמעט תמיד בזמן שהוא פותר תעלומות לכאורה, חוש-חש לא מזהה אותו כאשר הוא מחופש (ולעיתים קרובות הוא אף מניח שהוא סוכן של דוקטור רשע בעודו "מתעלם" מהסוכנים האמיתיים).
למוח קולר מיוחד מצויד במערכת תקשורת-וידאו שניתנת לאיתור, והוא מקושר גם לשעון היד הממוחשב שעונדת קרן, שבעזרתו היא מסוגלת לקבל מידע על מעשיו של חוש-חש, או להזהיר את מוח מסוכניו של דוקטור רשע.
מוח יכול לדבר בשפת אנוש, אך למרות זאת הוא מדבר במבטא "כלבי" צרוד אשר לא תמיד מובן, בדומה לסקובי דו.
לכן, לעיתים מוח מנסה לתקשר דרך פנטומימה ותנועות פיזיות.
ד"ר רשע (עמי מנדלמן / יורם יוספסברג): הנבל הראשי בסדרה.
הוא מדבר בקול עמוק ומאיים, ופניו ורוב גופו לעולם לא נחשפים לאורך הסדרה - הוא מוצג תמיד בזווית אחורית כאשר הצופים מסוגלים לראות רק את ידיו ואת הכפפות שעל ידיו.
הוא נראה יושב על כיסא מול מסוף מחשב, בדרך כלל, בו הוא עוקב אחר מזימותיו.
למרות שהוא מודע לאי-יוצלחותו של חוש-חש, הוא מאמין כי חוש-חש הוא היריב הכי גדול שלו, ולא מבין כי אלו הם למעשה קרן ו"מוח" אשר מטרפדים את מזימותיו בכל פרק (אם כי הוא וסוכניו לכדו את קרן ומוח מספר פעמים).
המפקח שפמון (עמי מנדלמן / ניר רון): הבוס של חוש-חש.
הוא מופיע בתחילת כל פרק כדי למסור לחוש-חש את המכשיר אשר משמיע לו את משימתו.
בשל חוסר המודעות של חוש-חש, בכל פעם הוא מוצא את עצמו נפגע מעוצמת הפיצוץ של מנגנון ההרס העצמי של המכשיר מיד לאחר ששמע אותה.
המפקח מופיע שוב בסוף כל פרק כאשר הוא מברך את חוש-חש על הצלחת המשימה.
בנוסף, לסדרה נוצרו גם ארבע סדרות בת פופולריות, אחת מהן, "חוש חש והחושחשים", יצאה בגרסה עברית:
חוש-חש הבלש מציל את חג המולד
פרק מיוחד של "חוש-חש הבלש", ששודר באופן חד פעמי ברשת NBC בארצות הברית, ב-4 בדצמבר 1992. כיום משודר הפרק בשידורים חוזרים בחלק מערוצי הילדים בארצות הברית.
העלילה מתרחשת במפעל לייצור צעצועים בקוטב הצפוני, שם סנטה קלאוס ושדוניו מייצרים מתנות לילדים לכבוד חג המולד.
אבל פתאום סנטה נלכד על ידי דוקטור רשע.
דוקטור רשע מתחזה לסנטה ומתגנב למפעל, ומתקין כלים לשליטת מוח על כל השדונים של סנטה, שגורמים להם לייצר צעצועים דפקטים כדי שיאשימו בכל העולם את סנטה האמיתי בייצורם כאילו הוא עשה את זה.
הוא גם קונה את סוכני הרשע שלו כדי להשמיד את חוש-חש מפני שיסכל את מזימתו המרושעת.
חוש-חש מקבל הודעת השמדה עצמית ובה המשימה, שמטרתה לעצור את דוקטור רשע מייצור הצעצועים הדפקטים ולהציל את סנטה האמיתי, ויחד עם קרן ומוח הוא יוצא לדרכו.
בקטע בו חוש-חש חוקר מזייף בחקירתו את הנחקרים ומציג את סנטה המזויף כסנטה האמיתי ולהפך, נאמרים ציטוטים מהשיר "הלילה שלפני חג המולד".
הסדרה הייתה בת שתי עונות ו-52 פרקים, ושודרה לראשונה בצרפת בערוץ M6 ב-1995 ובהמשך גם בארצות הברית בסינדיקציה ובערוצים BBC ו-Cartoon Network בבריטניה.
העונה הראשונה בין השנים 1996-1995, והעונה השנייה שודרה ב-1998 עד 4 ביולי של אותה שנה, היום בו שודר הפרק האחרון בסדרה, בערוץ ההיסטוריה.
גיבור הסדרה הוא גאדג'ט בוי, ילד העובד במפקדת משטרה באינטרפול שבדומה לחוש-חש, הושתלו בגופו איברים ביונים רבים וגם הוא בלש העובד במשטרה.
הוא נעזר בכלבו הרובוטי (שלעיתים הופך לרובוטי למחצה, כפי שנראה בחלק מהפרקים, הבולט שבהם הוא פרק 20) ג'י-9 (G9), המקביל למוח בסדרה המקורית ובסוכנת הת'ר (Agent Heather; בצרפתית: Estelle), המקבילה לקרן בסדרה המקורית.
האויבים הראשית של גאדג'ט בוי היא ספידרה (Spydra; בצרפתית: Arachna), הגרסה ה"נשית" של דוקטור רשע, נשרה המדבר בוריס ושני משרתיה של ספידרה, התאומים מולץ' והומוס (Mulch and Hummus).
העונה השנייה נקראת "הרפתקאותיו של גאדג'ט בוי בהיסטוריה" (Gadget Boy's Adventures in History).
עלילתה שונה מהעלילה של העונה הראשונה והסדרה המקורית, בכך שגאדג'ט בוי נלחם בספידרה במסע תחנות בזמן, בחזרה אל העבר ולתקופות קדומות.
בניגוד לסדרה המקורית, גאדג'ט בוי משתמש ברוב הפרקים בגאדג'טים שלו ככלי נשק, אבל יותר כדי להיחלץ ממלכודות דביקות והוא מזהה את ג'י-9 גם אם הוא מחופש ואינו מאמין כי הוא בעצם סוכן של ארגון מרושעים.
גאדג'ט בוי אפילו לומד בבית ספר.
כל גופה של ספידרה נראה, פרט לפרצופה הממוסך כדי שלא יראו את פרצופה האמיתי (אם כי בסוף העונה הראשונה היא הורידה את המסכה על מנת להתחזות להת'ר ובשנייה על מנת לשגר קרניים מעיניה אשר גורמות לקורבנותיה להפוך לאבן כלפי חוץ, כך שמעולם לא נראו פניה האמיתיות).
טיול השדה של חוש-חש הבלש
הסדרה, בת 26 הפרקים בלבד, עלתה לשידור בערוץ ההיסטוריה ושודרה בין השנים 1998-1996. באפריל 2008 החלה הסדרה להיות משודרת בספרדית, במסגרת "Planeta U" בבקרי יום שבת ברשת Univision בשם "Los Viajes de Inspector Gadget".
הסדרה הזו שונה בהרבה משאר סדרות הבת ובכלל מהסדרה המקורית.
הסדרה היא בעצם סדרה חינוכית, ובה חוש-חש לא נלחם אלא מטייל במדינות שונות על רקע צילומי הערים המפורסמות בכל מדינה, ומלמד על הגאוגרפיה של כל מדינה, על ההיסטוריה שלה והדמויות המפורסמות שלה, לעיתים תוך כדי "חיקוי" אותן דמויות (למשל את שרלוק הולמס).
לפעמים חוש-חש מתנהג באופן קצת היתולי, למשל:
חוש-חש לא שם לב כי מאחוריו שור (אשר הוא בכלל חלק מהצילומים) ומתחיל לברוח.
בזמן ה"נסיעה" ליעד, חוש-חש תמיד לוקח שתי מזוודות, אבל בפרק אחד הוא בטעות שכח את המזוודה השנייה ולקח במקום זאת תנין.
חוש-חש נמצא בזירת אגרוף, אבל נלחם בסגנון קראטה.
אחד הפרקים היה טיול למצרים, וחוש-חש רקד ריקוד עתיק שהיה נהוג במצרים העתיקה.
שיר הפתיחה של הסדרה דומה מאוד לשיר הפתיחה של שתי העונות של סדרת הבת "גאדג'ט בוי והת'ר".
גאדג'ט בוי אף מופיע בחלק מהפרקים בתור אורח.
הסיבה שגם הסדרה "הרפתקאותיו של גאדג'ט בוי בהיסטוריה" שודרה בערוץ ההיסטוריה במקביל ל"טיול השדה של חוש-חש הבלש" היא בגלל תוכנה, שגם הוא דומה לתוכן של הסדרה הזו, על אף שמשולבים בה קטעים בה גאדג'ט בוי מתנהג כמו גיבור על.
הסדרה הייתה בת שתי עונות ו-52 פרקים, ושודרה בערוץ YTV בצרפת וערוץ ג'טיקס בקנדה וישראל בין השנים 2003-2001. זו הייתה סדרת הבת היחידה ששודרה בישראל וגם בגרסה עברית.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצע קובי אשל.
חוש-חש פרש מעולם הבלשות ועכשיו הוא חבר וסגן הארגון "WOMP" - הארגון העולמי של כוחות העל.
לחוש-חש הושתלו מספר גאדג'טים חדשים בגופו, ביניהם קסדה אדומה עם מדחף הליקופטר.
הוא נעזר בקרן, שעכשיו בוגרת יותר, וברובוטים שלו שקרן בנתה, פידג'ט (Fidget) הכתום ודיג'ט (Digit) הכחול, המכונים "החושחשים".
בדרכם במשימה הם נמצאים בקשר עם קרן, שמחליפה את מוח שעכשיו הוא המנקה של בית הארגון "WOMP".
המפקח שפמון הוא עכשיו המלשינון של הארגון ומוחלף בקולונל שפמצ'יק (Nosehair), לשעבר חבר בלגיון החוץ הצרפתי.
הסדרה הייתה שונה בהרבה משלוש סדרות הבת האחרות ובכלל מהסדרה המקורית:
חוש-חש, שעכשיו נקרא הסגן חוש-חש, הוא לא הגיבור הראשי, ועובד בתחום חדש.
יש שני גיבורים ראשיים - הרובוטים פידג'ט ודיג'ט המכונים "החושחשים".
קרן מחליפה את מוח, אשר לוקח רק בחלק מהפרקים תפקיד של עוזר.
בדרכם במשימה, פידג'ט ודיג'ט נמצאים בקשר עם קרן כל הזמן.
לפידג'ט ודיג'ט יש תכונת רגשות.
למשל, בְּפרק בו מוח מלטף את פידג'ט, הוא עושה פרצוף נבוך, ודיג'ט מחייך.
בסדרה המקורית, לא נמצאות בבית של חוש-חש תמונות של מוח ושל המפקח שפמון, ואילו בסדרה הזו מופיעות תמונות שלהם בביתו של חוש-חש.
בסדרה שני פרקים בהם השניים, כל אחד לחוד, הוא הדמות המרכזית.
לא בכל הפרקים האויב המרכזי הוא ד"ר רשע.
חוש-חש כמעט לא משתמש בגאדג'טים שלו, למעט אלה הנחוצים לעבודתו הנוכחית.
הפרק היחיד בו נראה "חוש-חש" נלחם הוא פרק 6, "בלש אחד יותר מדי" (One Too Many Gadgets), אך בעצם זהו מתחזה אדום אישונים.
חוש-חש האמיתי מעולם לא נלחם באויב באף אחד מהפרקים.
גם הפרצופים המרושעים והערמומיים של המתחזה מעולם לא נעשו על ידי חוש-חש, פרט לפרק בו הוא הפך לערפד ומתנהג באופן תוקפני.
הפרק בו חוש-חש נמצא בתא כלא לצד מומיה הוא הפרק היחיד שבו כפות ידיו של חוש-חש נראות, ובעצם גם המקום היחיד בו דמותו של חוש-חש הבלש מופיעה עם כפות הידיים החשופות.
גם המראה של חוש-חש שונה מהסדרה המקורית: צבע כובעו וצבע מעילו הוא אפור כהה, וכפפותיו הן צהובות.
ברוב הפרקים הוא חובש משקפי שמש ירוקות.
בפרק בו חוש-חש הפך לערפד, שיניו היו חדות וצבע אישוניו היה סגול שזיף.
החל משנת 2012, מתוכנן ריבוט באנימציית תלת-מימד ל"חוש חש הבלש", בגרסה חדשה זו ישתמשו הדמויות באמצעים יותר טכנולוגים ובג'אדג'טים חדשים, ובגרסה זו יצטרף טאלון, האחיין המרושע של ד"ר רשע.
הסדרה תופק על ידי החברות "Teletoon" ו-"DHX Media" ותשודר בערוץ Cartoon Network האמריקאי בשנת 2015. סדרה זו שודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים, ומאוחר יותר בדיבוב חדש בערוץ ג'וניור.
חורשת טל (בערבית بستان العشرة, שג'רת אל-עשרה, חורשת העשרה) הוא אתר נופש ובילוי ישראלי בצפון עמק החולה, ברובו גן לאומי ובחלקו שמורת טבע.
חורשת טל נמצאת על כביש 99, מזרחית לקריית שמונה.
החורשה היאּ שריד ליער גדול שהשתרע בעבר על שטח גדול בארץ ישראל ממערב לנהר הירדן, בין הר החרמון לירקון דרך מישור החוף.
בשמורה גם צומחים פרחים רבים ובהם ריכוז נדיר של מספר מיני סחלבים.
העצים המקוריים בחורשה הם ברובם עצי אלון התבור, שנשמרו ללא פגע מאות שנים הודות לקדושתם.
קדושת העצים נובעת ממסורת ערבית הקשורה למקום, לצד קברו של שייח' גלילי נודע בשם שייח' עלי, שנקבר סמוך לעצים.
עד שנת 1948 שימש המקום כמקום תפילה ופולחן של תושבי תושבי הכפרים הסמוכים (אל-ח'יסאס, אל-מנסורה, א-סנברייה, אל-מנשייה ולַזַּאזה) במהלך מלחמת העצמאות התושבים גורשו מבתיהם והכפרים הוחרבו, קברו של שייח עלי חרב ומאמינים הפסיקו להגיע לאתר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הכירה מדינת ישראל בחשיבות החורשה והיא נכללה במאי 1956 בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע.
הרשויות רצו לפתח את האתר לתיירות ונופש.
על המקום התנהל מאבק בין גופי תכנון ושמירת טבע על ייעודו של האתר ומידת ההתערבות בטבע ובנוף.
לבסוף הוזמנו אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור לתכנן את האתר.
הם חפרו בשטח האתר ברכות (בהן בריכת שחייה) ופלגי מים, המסתעפים מנחל דן ושתלו מדשאות רחבות ידיים וצמחים שונים, חלקם מחוץ לארץ.
במקום קיימים גם מתקני נופש פעיל לסוגיו, כולל חניון לילה, מתחם להקמת אוהלים, ומתחם המשמש כחניון לקרוואנים.
בחורשה כ-240 עצי אלון גדולים בני מאות שנים.
חלק מהחורשה נשאר כשמורת טבע ללא פיתוח נופי ובה כ-60 עצי אלון מתוך ה-240. בנוסף, הריכוז הנדיר של הסחלבים כולל 11 מתוך 28 המינים שקיימים בארץ ישראל.
עוד בשמורה, גרעין רבייה של יחמורים, שתשעה מהם שוחררו לטבע בשנים 2021–2022. החורשה נחנכה באוגוסט 1960. ונפתחה ביוני 1963
במלחמת חרבות ברזל נסגרה השמורה למבקרים.
שמו העברי של המקום ניתן על רקע הפסוק .
שמו הערבי של המקום – שׁג'רת אל-עשׁרה (עץ העשרה) קשור באגדה ערבית לפיה עשרה ממלווי מוחמד חנו בפלגי הדן, אך לא היו באזור עצים לקשור אליהם את הסוסים.
לפיכך תקעו המלווים את מקלותיהם באדמה וקשרו אליהם את הסוסים, והמקלות הכו שורשים והפכו לעצים גדולים, מהם התפתחה החורשה.
במערב השמורה, בקרבת גדר קיבוץ הגושרים, נובע עין טל.
חוש או חושי ברומנית: Huşi) היא עיר במחוז וסלוי, בחבל מולדובה שבמזרח רומניה.
על תולדות העיר ומקורות אפשריים של שמה כתבו הבישוף מלכיסדק (מלכיצדק) שטפנסקו, מחבר כרוניקת העיר הוש עד למחצית המאה ה-19, וכמו כן היסטוריונים כמו ניקולאיה יורגה, יואן בוגדן וגאורגה גיבנסקו.
מקור שמה של העיר אינו ידוע.
אחת מהם מקשר אותו לשמו של בויאר שנקרא הוסול או הוסיה, אולי מייסד היישוב,{{הערה|Din lumina unui veac, Huși, 1989, עמ' 9}} שהחזיק כאן אחוזות משני צידי הנהר פרוט.
השערה אחרת היא שבימי השליט אלכסנדרו הטוב היישוב הזה קלט פליטים הוסיטים, חסידי מורשתו של יאן הוס שגורשו מממלכת הונגריה.
לפי ההיסטוריון גאורגה נסטאסה, בני אוכלוסייה דוברת הונגרית, צ'אנגואים, הגיעו לכאן בסביבות שנת 1460. לפי המיסיונר מרקו בנדיני, ב-1648 חיו בעיירה גם רומנים וגם קצת פחות, הונגרים, (האחרונים 682 בני אדם).
בראש היישוב התחלפו כל שנה לסירוגין "שופט" (ז'וּדֶה - jude), כלומר "ראש היישוב" רומני והונגרי.
בנדיני מזכיר את המסורת לפיה מייסדי העיר היו הוסיטים הונגרים שגורשו בסביבות 1460. הם שמרו לדבריו את מסורת הפולחן הנוצרי בשפה ההונגרית.
בגרמנית העיר נקראה "הוסבורג" ובהונגרית "הוסווארוש".
היישוב הוש מוזכר לראשונה בתעודה מ-1494 שמדברת "על הדרך מווסלוי להוש".
תעודה אחרת מ-1497 מזכירה את "הוש הנמצאת על דרסליבצה".
ב-1495 השליט שטפן הגדול הקים ביישוב כנסייה מוקדשת לשליחים פטרוס ופאולוס, ברומנית "פטרו ופאבל".
גם חלק מהשליטים אחרי שטפן הגדול, כמו בוגדאן השלישי "העיוור", פטרו רארש, איליאש, אלכסנדרו לפושניאנו ויואן וודה האיום בחרו בהוש כאחד ממושבי המלוכה החביבים עליהם.
בין שיקוליהם נמנו המיקום האסטרטגי בעת העימותים עם הטורקים העות'מאנים, והכרמים המפורסמים שמסביבה.
מאוחר יותר, ב-1598 הקים השליט ירמיה מובילה את הבישופות האודתוקוסית של הוש והכנסייה על שם פטרו ופאבל הפכה לקתדרלה בישופית.
בראש דיוקסיית הוש עמדו אישים חשובים של הכנסייה והתרבות הרומנית כמו דוסופטיי, הבישופים מיטרופן, ורלאאם, בנימין קוסטאקה, מלכיסדק שטפנסקו.
בשנים 1590–1600 הגיעו יהודים ספרדים מצאצאי מגורשי ספרד, שבאו לכאן מהאימפריה העות'מאנית שבזמנו העניקה להם מקלט.
במאות ה-18–19 הגיעו מגליציה ופודוליה יהודים אשכנזים
במקום הזה ב-23 ביולי 1711 חתם הצאר פטר הגדול על הסכם פרוט עם האימפריה העות'מאנית, אחרי שכוחותיו הוקפו על ידי הלוחמים הטורקים בקרבת המקום.
ב-1832 בעקבות הנהגת התקנון האורגני בנסיכויות הרומניות, הוענק ליישוב המעמד של עיר.
ב-1834 היא הפכה לבירת "צינוט" עם בית משפט, פרפקטורה (אז "איספרניצ'יה") ובראשה איספרבניק, מועצת נכבדים שנקראה "אפוריה" ובית ספר יסודי.
הוש נודעה כ"עיר שבין הכרמים" מכיוון שמזה שנים רבות, הייתה מוקפת בגידולי גפן.
גם דימיטריה קנטמיר בספרו "תיאור מולדובה" דירג את היין של הוש במקום השני, מיד אחרי היין של קוטנאר.
ביוני 1940 אחרי סיפוח בסרביה לברית המועצות חלק גדול מהצוות, הארכיון והציוד של רדיו בסרביה הועברו מקישינב להוש.
ב-1995 קיבלה הוש מעמד של רשות עירונית - מוניצ'יפיו.
העיר שוכנת במחוז וסלוי, במרכז חבל מולדובה, 9 ק"מ מרחק מנהר הפרוט, כיום, בגבול בין רומניה לרפובליקה מולדובה, כ-45 ק"מ צפונית-מזרחית מן העיר וסלוי.
חושי היא עיר הולדתו של מייסד התנועה הלגיונרית האנטישמי קורנליו זליה קודריאנו.
בשנת 1900 חיו בעיירה 13,404 תושבים, מתוכם רבע היו יהודים.
דתמספר תושביםאחוזיםנצרות אורתודוקסית רומנית23,58079,9%נצרות רומית-קתולית5,82619,7%אדוונטיזם210,1%נצרות יוונית-קתולית רומנית14< 0,1%יהדות13< 0,1%הכנסייה הנוצרית לפי האוונגליון12< 0,1%פנטקוסטליזם11< 0,1%ללא דת4< 0,1%אוניטריאניזם3< 0,1%אתאיזם3< 0,1%הכנסייה הרפורמית1< 0,1%בפטיזם1< 0,1%לא הצהירו1< 0,1%
לפי השערותאחדות הייתה התיישבות ראשונה של יהודים בעיר כבר בשנת 1484.
לעומת זאת רוב החוקרים סבורים שראשוני היהודים השתקעו בעיירה לקראת סוף המאה ה-17 באישור שקיבל הבישוף האורתודוקסי של הוש.
הבישוף הקצה מקום גם לבית העלמין שלהם.
המצבות העתיקות ביותר בבית העלמין בהוש הן משנת 1747.החל מ-1775 פעלה במקום חברה קדישא.
ב-1776 פעלה במקום איגוד לגמילות חסדים וב-1794 נבנה מחדש בית כנסת.
השכנים ביקשו לעצור את הבנייה אבל הבישוף פסק לטובת היהודים.
הבישוף השיג ב-1806 אישור להתיישבות קבוצה נוספת של 40 יהודים.ב-1882 פרצה פרשת עלילת דם
ב-1866 השתקע בעיר הרופא דוד אלמוגן (1897-1823) מגאליציה, שנתמנה רופא עירוני וחיבר ספרים לעם על שמירת הבריאות.
ב-1882 נעשה ניסיון ראשון לארגן קהילה בעיר וב - 1910 הצטרפה לקהילה החברה קדישא שפעלה עד אז במסגרת עצמאית.
ב-1876 לשכת בני ברית הקימה בית ספר יסודי יהודי אבל הוא לא פעל יותר משנה בגלל התנגדותם של חוגים חרדים שהקימו תלמוד תורה ב-1877.
ב-1897 קם האיגוד היהודי Cultura (תרבות) שהקים בית ספר יהודי עם 268 תלמידים, זאת בסיוע כספי של הקהילה.
אולם ב-1901 גם בית ספר זה נהפך בהשפעת החוגים החרדיים לתלמוד תורה.
ב-1889 70% מסוחרי העיירה ביו יהודים.
עד למלחמת העולם השנייה יש סבורים ששני שלישים מבתי המסחר, בתי המלאכה והבנקים בעיר היו של יהודים.
היו ששיערו כי כ-80% מבעלי מלאכה היו יהודים.
ב-1898 קמה בעיר שלוחה של הארגון הציוני "בני ציון".
ב-1901 הוקם משרד הל ארגון ציוני נוסף - שלום ירושלים.
לעיתים היהודים התמודדו עם מעשי עוינות מהממשל ומהסביבה.
ב-1884 ננקטו צעדים מגבילים נגד פעילות הסוחרים היהודים.
אחרי שנת 1900 הוקם ארגון "האחווה הרומנית" שקרא לחרם העסקים היהודיים, מה שהחריף את המתח בקרב בני הקהילה.
ב-1911 יון זלינסקי-קודריאנו, אביו של קורנליו זליה קודריאנו, שייסד את משמר הברזל, התמנה למור בבית ספר תיכון בעיר ונמנה עם מחזקי ההסתה האנטישמית בעיר.
ב-1914 בנשף לכבוד החיילים שבו הוזמנו היהודים זלינסקי - קודריאנו העלה מחזה אנטישמי ושירי הסתה נגד היהודים.
הבישוף ניקודים מונטיאנו וכמרים אחרים ומורים עזבו את המקום בסימן מחאה.
ב-1915 הבישוף הזמין את ראשי הקהילה היהודית לטקס בקתדרלה והבישוף השיב לבכרות ראש הקהילה כי לכנסייה יחס סובלני ליהודים ושההתנגשויות בין יהודים לנוצרים בעיר נגרמות על רקע אישי בלבד.
בשנת 1927 הוקם בנק קואופרטיבי בעזרת האגון ג'וינט ובו 400 חברים.
בערוב מלחמת העולם השנייה פעלו בעיר שבעה בתי כנסת.
במאה ה-19 פעל בהוש הרב החסידי דב בער פרידמן (1876-1827), בנו של רבי ישראל מרוז'ין.
הוא עבר אחר כך לליאובה וסקולן ונודע כרבי מליאובה.
רבנים אחרים שפעלו בהוש היו מנחם מנדל הלוי, אפרים יוסף סגל, מתתיהו יחזקאל גוטמן (מתתיאס אזקיאל גוטמן) ונחום שמריהו שכטר
ימי הרדיפות והשואה בעת מלחמת העולם השנייה
ביוני 1941 יהודי העיר רוכזו בכמה בתי כנסת ונשלחו לעבודות כפייה.
ביולי 1941 על יד העיר, כנראה בין פוגונשט להוש הצבא הרומני הוציא להורג כמה עשרות יהודים מבסרביה.
בבית העלמין היהודי בהוש הוצבה אנדרטה לזכרם.
קהילת יהודי הוש שרדה את תקופת השואה.
רוב רובם עלו לישראל בגלים שונים.
ב-1969 עדיין פעל בית כנסת בעיר וחיו בה 60 משפחות יהודיות
באפריל 2019, אלמונים, ככל הנראה 3 תלמידי תיכון, חיללו 73 קברים בבית העלמין היהודי בעיר.
חוש"ן - חינוך ושינוי הוא מרכז החינוך וההסברה של הקהילה הגאה בישראל, הפועל בנושאים של נטייה מינית וזהות מגדרית.
חושן הוא ארגון ארצי, המושתת על פעילות של כ-250 מתנדבי ומתנדבות הארגון.
מטרותיו הן שינוי עמדות שליליות כלפי להט"בים ויצירת סביבה בטוחה ופתוחה כלפי מיעוטים מיניים ומגדריים.
כמו כן הארגון פועל לפיתוח מודעות ומתן כלים לצוותים חינוכיים ועובדים מקצועיים שונים, על ידי העמקת הידע התאורטי והמקצועי בנושא נטייה מינית וזהות מגדרית.
פעילות חושן זוכה לתמיכת משרד החינוך ולהכרה רשמית של השירות הפסיכולוגי הייעוצי (שפ"י) של המשרד.
החל משנת 2017 מתוקצבת פעילותו על ידי משרד החינוך.
בשנת 2016 זכה הארגון בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2021 זכה הארגון באות הנשיא למתנדב.
בשנת 1976 הקים דוקטור משה דב את שירות ההרצאות של "האגודה לשמירת זכויות הפרט" (המוכרת בשמה "האגודה למען הלהט"ב").
באותה תקופה היו כתריסר מתנדבי הפרויקט נוסעים ברחבי הארץ ומעבירים חוגי בית בנושא הקהילה הלהט"בית.
לאורך שנות ה-80 וה-90 התמקדו ההרצאות בעיקר בקיבוצים.
בשנת 2001 עבר שירות ההרצאות ארגון מחדש, ובסופו הפך לזרוע ההסברה של האגודה בשם "חושן - חינוך ושינוי".
ביולי 2004 התאגד חושן כחברה לתועלת הציבור והפך לארגון עצמאי.
חושן הוא ארגון מתנדבים הרשום כחברה לתועלת הציבור (מוסד ללא כוונת רווח).
מתנדבי הארגון בוחרים בכל שנה את דירקטוריון הארגון, האחראי על קביעת מדיניות הארגון ופיקוח על ביצועה.
במקביל לדירקטוריון פועל צוות רכזים האחראי על ניהול הארגון ברמה השוטפת.
הפעולות החינוכיות של חושן מועברות על ידי מערך של כ-250 מתנדבים ומתנדבות.
האופן העיקרי בו פועל הארגון היא בהעברת הרצאות וסדנאות.
רוב הסדנאות מתקיימות במסגרת של מערכת החינוך, לתלמידים, ולצוותי חינוך החל מגיל הגן ועד התיכון.
הפעילות העיקרית לחיזוק ההיכרות עם הקהילה היא פעילות "הסיפור האישי".
בפעילות זו, שמעבירים מתנדבי ומתנדבות הארגון, נחשף הקהל לתהליך האישי של גיבוש הנטייה המינית והזהות המגדרית ולהתמודדויות הכרוכות בו.
בנוסף כוללת כל פעילות שלב של שאלות ותשובות, ומתן הזדמנות לקהל להביע את דעתו בצורה פתוחה וגלויה.
הפעילות יכולה לכלול יחידות נוספות בהתאם לקהל היעד.
פעילות לצוותים חינוכיים כוללת בנוסף גם הרצאה תאורטית בנושא נטייה מינית וזהות מגדרית, ומתן כלים מקצועיים להפיכת המרחב החינוכי למוגן ובטוח עבור ילדים ובני נוער להט"בים ועבור משפחות להט"ביות וילדיהן.
פעילות לחניכי קורסים פיקודים בצה"ל כוללת סקירה של יחס הצבא ללהט"ב ופקודות הצבא כיום.
הפעילות בבית הספר לקצינים של צה"ל, שגובשה בשיתוף פעולה עם גורמי החינוך והמפקדים בבה"ד, כוללת סימולציות למצבים עימם מתמודד קצין המפקד על חיילים להט"בים: נושאי ת"ש של חיילים שיצאו מהארון, שילוב של הפקוד ביחידה והתמודדות עם דעות קדומות מהסביבה, והצורך לשמור על פרטיות החייל הלהט"ב מול הסביבה ומשפחתו.
הארגון מקיים מגוון רחב של פעילויות חינוכיות, סדנאות והרצאות עיוניות בנושא נטייה מינית וזהות מגדרית, לקהלי יעד בהם:
סגל מורים ויועצות חינוכיות בבתי ספר על-יסודיים.
סגל מורים בבתי ספר יסודיים.
השירות הפסיכולוגי הייעוצי (שפ"י) של משרד החינוך.
יחידות במשטרת ישראל ובמשמר הגבול.
קורסי הקצינים במשטרה ובבית הספר לקצינים של צה"ל.
סטודנטים לעבודה סוציאלית, רפואה, פסיכולוגיה ונותני שירותים פסיכולוגיים ורפואיים.
בארגון חברים אנשי מקצוע המרצים על נושאים הקשורים בתחומם.
התחזקותו של הארגון בתחום החינוך וההדרכה, והצורך לייצר מערכי הדרכה ולהביא מידע אמין בפני הקהלים המשתתפים בפעילויות, הפכו את הארגון למרכז ידע בנושא להט"ב והחל משנת 2008 החל הארגון ליזום מחקרים בנושא להט"ב ואף לנקוט עמדה מול גופים מקצועיים העוסקים בנושאי להט"ב.
בשנת 2008 יזם הארגון יחד עם חוקרים מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון, סקר בריאות ארצי בקהילה הגאה.
מטרת הסקר שמומן על ידי המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות של משרד הבריאות, הייתה לבחון את המענה שנותנת מערכת הבריאות לצרכים של אנשים להט"בים ולזהות מחסומים העומדים בפני להט"בים בבואם לקבל ייעוץ ושירות רפואי בהשוואה להטרוסקסואלים.
מחקר שערכו אנשי הארגון ב-2010 בחן את הגילים שבהם מבחינים להט"בים בנטייתם המינית השונה, תקופות הסתרת הנטייה והתהליכים שהם עוברים עד ליציאתם מהארון.
בשנת 2011 החליט הארגון מתוקף היותו מרכז ידע בנושא להט"ב, לבקש לעמוד מול הוועדה הציבורית לבחינת הסדרה חקיקתית של נושא הפריון וההולדה בישראל, ולהעלות את הצורך בהרחבת הסדר הפונדקאות לגברים הומואים, יחידים וזוגות, ולהכרה בהורות של ילדים לאבות ישראלים שנולדו מחוץ לישראל בהליך פונדקאות.
לעמדת הארגון הצטרף ארגון הלהט"ב הדתי חברותא.
בנוסף, מפיץ הארגון חומרי הסברה והדרכה לציבור הרחב, מערכי שיעור והצעות לפעילות לצוותים חינוכיים בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי ועוד.
חושן הוא ארגון המבוסס ברובו על עבודת התנדבות, גם ברמת מעבירי הפעילויות וגם ברמת רכזי הצוותים.
חושן גובה תשלום על הפעילויות החינוכיות שהוא מעביר, ותשלום זה מהווה את המקור העיקרי של תקציבו.
בשנת 2017 נפתחה תקנה תקציבית ייחודיות לפעילויות בנושא נטייה מינית וזהות מגדרית במשרד החינוך, שמתקצבת את פעילות הארגון עבור בתי הספר ומוסדות החינוך המוכרים.
בנוסף, מגייס הארגון תרומות מקרנות ומתורמים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
החל מיולי 2007, הארגון זוכה לתמיכה כלכלית של עיריית תל אביב.
הארגון מתנהל בצורה שקופה מבחינה תקציבית, וניתן למצוא את הדוחות הכספיים שלו ופירוט התרומות באתר הארגון ובאתר משרד המשפטים.
חוש המגע (מוכר גם כ"חוש המישוש") הוא אחד ממספר מערכות חישה המאוגדות אנטומית ב (מערכת תחושות הגוף), והוא אחראי על המידע המועבר באמצעות המישוש והמגע הסטטי של עצמים בעור.
המידע מתקבל מהסביבה באמצעות קולטנים המתרגמים גירויים מכניים והנמצאים בעור וברקמות, אל קליפת המוח.
חושים אחרים המועברים דרך מערכת תחושת הגוף הם כאב, טמפרטורה ותחושת מצב, ויש הטוענים היום כי גם תחושת הגרד היא חוש נפרד.