tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחזמר מבוסס על מחזה באותו שם מ-1973 מאת כריסטופר בונד (שהסתמך בעצמו על דמות בדיונית של רוצח בשם סוויני טוד, שהופיעה לראשונה ב-1846 בסדרת סיפורים בשם "שרשרת הפנינים").
ב-2007 המחזמר זכה גם לגרסה קולנועית מצליחה.
עלילת המחזה מתרחשת באנגליה של המאה ה-19, ומספרת את סיפורו של בנג'מין בארקר, הידוע כסוויני טוד, שחוזר ללונדון אחרי 15 שנות גלות לאחר שהואשם באשמת שווא.
כשהוא מגלה שאשתו הרעילה את עצמה לאחר שנאנסה על ידי השופט שהגלה אותו, הוא נשבע לנקום בשופט, ומאוחר יותר, גם באנשים אחרים.
הוא מצרף אליו את אופת הפשטידות הגברת לאבט, ופותח מספרה שבה הוא משסף את גרונם של לקוחותיו ועושה מהם פשטידות בשר.
יוצר ההצגה סונדהיים טען, שסוויני טוד הוא סיפור על נקמה וכיצד היא מכלה את האדם הנקמן, והוסיף כי "..מה שההצגה באמת מתעסקת בו היא אובססיה".
אחרים ראו את המחזה כביקורת חברתית על התנהלותה של החברה המערבית של אחרי המהפכה התעשייתית, הרודפת אחרי יצריה, וכאלגוריה על האנוכיות שבקפיטליזם.
"סוויני טוד" עלה בברודוויי בשנת 1979 ובווסט אנד ב-1980. הוא זכה מאז למספר חידושים, כולל בגרסת אופרה, וזכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר ובפרס אוליבייה למחזמר החדש הטוב ביותר.
שעה שהקהל נכנס, תופס את מקומו נגן אורגן ליד אורגן ענק ואקסצנטרי לצד הבמה, ומתחיל לנגן מוזיקת אשכבה.
לפני מסך קדמי מופיעים שני קברנים הנושאים אתי חפירה, ומתחילים לחפור קבר בקדמת הבמה.
עם כלות המסך, יש רעש מחריש אוזניים של צפירת בית חרושת, שלאחריו מגיעה המקהלה, כמו מקהלה יוונית ששרה את "הבלדה על סוויני טוד".
"שמעו סיפור על סוויני טוד
גילח פניהם של אדון וגביר
אשר מאז לא נראו שוב בעיר
לא קם עוד איש, וזה לא סוד
-השיר הפותח את המחזה, "הבלדה על סוויני טוד".
נוסח עברי של אהוד מנור.
לצד שורות אלו נראים מספר גברים הסוחבים גופה בשק לתוך תנור, אליו הם זורקים אותה.
המקהלה מספרת בקצרה על אופיו של סוויני ועל חייו, בעוד כל קולות המקהלה עולים בקרשנדו הדרגתי, שלאחריו מתברר כי סוויני נמצא בין המקהלה, בעוד הוא צועד לקדמת הבמה ושר
"שמעו סיפור על סוויני טוד,
לאל נקם הוא ידע לסגוד,
אבל את סופו לא ירצה שנגלה
-השורות האחרונות בבלדה, המבשרות על תחילת המחזה.
השנה היא 1846. מלח צעיר בשם אנטוני הופ שט על ספינה ללונדון, מלא שמחה על חזרתו הביתה.
לעומתו, סוויני טוד, שאנתוני הציל לאחרונה במהלך סערה בים, עגום ומנוכר.
כשהם מגיעים ללונדון, מצב רוחו של טוד מחמיר בעקבות קבצנית מטורפת שמשדלת אותו ואת אנטוני.
טוד מוכיח את אנטוני על השקפת העולם התמימה והמאושרת שלו ומספר את סיפורו הטרגי של ספר צעיר ונאיבי, אשתו היפה והשופט התאוותן שהגלה את הספר במרדף אחר אשתו.
טוד נכנס לחנות פשטידות ברחוב פליט, שם הוא נתקל בבעלת החנות, הגב' נלי לאבט, שמקוננת על הזמנים הכלכליים הקשים.
כאשר טוד שואל על הדירה הפנויה בקומה השנייה, היא מגוללת את הסיפור העצוב של הדייר הקודם, ספר בשם בנג'מין ברקר.
ברקר נשפט באשמת שווא על ידי השופט המושחת טרפין בגלל תאוותו של השופט לאשתו של ברקר, לוסי.
הגברת לאבט מגלה איך ברקר הוגלה לאוסטרליה, ולאחר מכן השופט והשמש שלו במפורד, פיתו את לוסי להגיע לביתו של השופט ואנסו אותה.
תגובתו המיואשת והנסערת של טוד לאחר ששמע את הסיפור מאמתת את החשדות של גב' לאבט, שהוא עצמו בנג'מין ברקר, שחזר מאוסטרליה.
היא מספרת לטוד שאשתו הרעילה את עצמה ושבתו התינוקת, ג'ואנה, נמסרה לחסות השופט.
טוד נשבע לנקום בשופט ובעוזרו, וגב' לאבט חושפת בפניו את אוסף תערי הכסף הישנים שלו שהסתירה במשך השנים, ואומרת לו שעכשיו הוא יוכל לחיות מעל החנות שלה ולהפוך שוב לספר.
בינתיים, אנטוני, מטייל ברחובות לונדון ומבחין בנערה ענוגה שרה מבעד לחלון.
האישה הקבצנית עוברת לידו שוב ומספרת לו שהילדה היא ג'ואנה, שנמצאת תחת חסותו של השופט טרפין.
אנטוני שאינו יודע שג'ואנה היא בתו של חברו טוד, מתאהב בג'ואנה ומעוניין לחזר אחריה, אך השופט ועוזרו במפורד מאיימים עליו באלימות לא לעשות זאת.
אנטוני נשבע להציל אותה מחוטפים נתעבים כאלה.
בינתיים, בשוק הומה אדם, ספר איטלקי נודע בשם אדולפו פירלי ועוזרו הצעיר, טובי ראג, מציעים תרופת קסם לנשירת שיער, "שיקוי הפלאים של פירלי".
לאחר שטוד חושף את השיקוי כתרמית, הוא מאתגר את פירלי לקיים תחרות גילוח.
השמש במפורד שנמצא אף הוא בשוק ממונה לשופט בתחרות.
פירלי עושה הצגה גרנדיוזית לפני תושבי העיר, אך טוד מנצח אותו בקלות.
במפורד מתרשם מיכולותיו של טוד, וטוד מזמין אותו לבקר במספרה שלו.
מספר ימים לאחר מכן, טוד מחכה קצר רוח להגעתו של במפורד בעוד לאבט מפצירה בו להתאזר בסבלנות.
אנטוני נכנס למספרה, מספר לטוד על אהבתו לג'ואנה ומבקש מטוד להשתמש במספרה כבית בטוח לנערה.
ברגע שאנתוני עוזב, פירלי וטובי נכנסים לחנות.
כשטוד נשאר לבד עם פירלי, פירלי חושף את זהותו האמיתית: שמו דני או'היגינס והוא שימש כעוזרו של טוד לפני חמש-עשרה שנים.
או'היגינס מנסה לסחוט את מעסיקו לשעבר, אך טוד חונק אותו וזורק את הגופה לתיבה ריקה.
טובי מחפש את אדונו וכשהוא עוזב, טוד פותח את התיבה ומשלים את חיסולו של או'היגינס על ידי שיסוף גרונו.
בצד השני של העיר, השופט טרפין מתייסר בתאוותו לג'ואנה ולבסוף מודיע על כוונתו להינשא לה.
מזועזעים מאפשרות זו, ג'ואנה ואנתוני מתכננים לברוח.
במקביל, במפורד ממליץ לשופט על ביקור במספרה של טוד, על מנת לשפר את מראהו עבור ג'ואנה.
טרפין מקבל את העצה ומגיע למספרה של טוד.
למרות שנתפס לא מוכן, טוד צמא הדם מתכנן את נקמתו בסבלנות, אולם לפני שהוא מספיק להוציא אותה לפועל, אנטוני מתפרץ למספרה ומספר לטוד על תוכניותיו עם ג'ואנה.
השופט, ששומע את דבריו של אנטוני, יוצא זועם מהחנות כשהוא נשבע לא לחזור לעולם.
טוד, שאיבד את ההזדמנות שלו לנקמה, מסלק את אנטוני משם.
בהתקף של טירוף וזעם הוא מחליט להרחיב את נקמתו לאנושות כולה: את העשירים והמושחתים הוא ירצח על מנת להענישם, ואת העניים הוא יהרוג כדי להקל על סבלם.
בינתיים, לגברת לאבט יש רעיון כיצד להיפטר מהגופה של או'היגינס: להשתמש בבשר הקורבן בפשטידות הבשר שלה.
מה שמעניק לטוד השראה מה לעשות עם קורבנותיו.
בסוף המערכה הם מגיעים להחלטה של "שילוב העסקים" שלהם בעוד טוד "יתאמן" על האוכלוסייה שבאה לתגלחת, וישסף את גרונם, בעוד גברת לאבט תשתמש בבשרם לצורך היפטרות מהגופות בפשטידות.
כל הפעולה הזו תהיה, להגדרתם, לא מפלה, ותהיה עבור כל הבא ליד:
טוד גלי קצת חסד ואהבה
גברת לאבט כן כן, אתה צודק -
טוד ונסתפק רק במי שבא.
גברת לאבט כולם ללא הבדל.
טוד ולא נפלה סתם ללא סיבה.
שניהם שנינו את כל מי
בסוף השורות הללו טוד מחזיק בידיו תער (או סכין קצבים בחלק מהגרסאות), בעוד גברת לאבט מחזיקה בידה מערוך.
החנות של הגברת לאבט הפכה לעסק משגשג כשטובי, עוזרו לשעבר של פירלי, עוזר לשרת את לקוחותיה הרבים.
רק האישה הקבצנית נתקעת ללא הרף בחנות ומשמיצה את הגברת לאבט.
לטוד ולגברת לאבט יש עכשיו כיסא ספר מכני, שתוכנן במיוחד על מנת לאפשר לטוד לרצוח את לקוחותיו ולאחר מכן לשלוח את גופותיהם באמצעות דלת סתרים ישירות לתוך המרתף שבו לאבט מכינה את הפשטידות.
טוד מתרגל לרעיון שהוא לא יוכל לראות את ג'ואנה שוב ומבלה את זמנו באופן שיטתי בשיסוף גרונות, בעוד אנטוני משתוקק לקיים עם ג'ואנה קשר רומנטי.
אחרי יום עבודה קשה, הגברת לאבט מפנטזת על חיים עתידיים עם טוד לאחר הפרישה, למרות שהוא נראה חסר כל עניין.
בינתיים, אנטוני מגלה כי השופט שלח את ג'ואנה לבית המשוגעים של פוג, ובעזרתו של טוד הוא מתכנן להציל אותה על ידי התחזות ליצרן פאות המעוניין לרכוש את שיערם של החוסים במוסד.
כשטוד מבין שישנה אפשרות שהנקמה שלו בשופט תתממש אחרי הכל, הוא שולח מכתב סודי בו הוא מודיע לשופט על המבצע של אנטוני, בתקווה לפתות אותו להיכנס למספרה שלו, ומציין כי אנטוני מתכנן לחזור עם ג'ואנה.
בחנות הפשטידות, טובי מספר ללאבט, שאותה הוא רואה כדמות אימהית, שהוא חושד בטוד ושהוא מעוניין להגן עליה מפניו.
כשטובי מזהה את ארנק המטבעות של פירלי ברשותה של לאבט חשדותיו מתגברים.
לאט מסיחה את דעתו ומציעה ללמד אותו איך להפעיל את מטחנת הבשר שבמרתף.
כשהם מגיעים לשם לאבט נועלת את טובי לבד במרתף.
כשהיא עולה למעלה, היא נתקלת בשמש במפורד, שהוזמן על ידי השכנים לחקור את העשן והריחות המוזרים שיוצאים מהארובה של החנות.
הגברת לאבט מתחמקת מתשובות, עד שטוד מגיע ומציע לבמפורד "גילוח חינם" אצלו.
הגברת לאבט מנגנת בכוונה בעוצמה על ההרמוניום כדי לכסות את הצרחות של במפורד בזמן שטוד רוצח אותו.
מייד לאחר מכן, טובי מגלה שאריות של שיער וציפורניים בתוך פשטידה, כשלפתע גופתו הטריה של במפורד מתגלגלת למרתף.
הגברת לאבט מודיעה לטוד כי טובי גילה את מעשיהם והם יורדים למטה על מנת להיפטר ממנו.
אנטוני מגיע לבית המשוגעים כדי להציל את ג'ואנה, אבל פוג, מנהל המוסד, מנסה לעצור בעדם.
אנטוני מנופף באקדח, אך כאשר הוא לא מצליח להרוג את פוג, ג'ואנה אינסטינקטיבית תופסת את הנשק, יורה בו ובורחת עם אנטוני למספרה של טוד כשהיא מחופשת בבגדי מלח, בעוד דיירי המוסד בורחים החוצה אל הרחוב.
ג'ואנה נכנסת למספרה ומסתתרת במהירות בתוכה, בעוד אנטוני יוצא לחפש כרכרה.
באותו הזמן, טוד וגברת לאבט מנסים למצוא את טובי במרתף החשוך, אך נוטשים את חיפושם כאשר השופט מתקרב למספרה.
טוד, שנתקל באישה הקבצנית שנכנסה למספרה בעודו מצפה לבואו של השופט, משסף את גרונה ושולח את גופתה למרתף, רגע לפני שהשופט נכנס.
טוד מבטיח לשופט שג'ואנה "חזרה למוטב" והשופט מבקש ממנו טיפול פנים זריז לפני שיפגוש אותה.
השופט מתיישב בכיסאו וטוד מרגיע אותו, אך לאחר מכן מתחיל ללעוג לו תוך שהוא חושף את זהותו האמיתית.
השופט וטוד צועקים יחד "בנג'מין בארקר!" וטוד, סוף סוף, משסף את גרונו של אויבו ושולח אותו במורד התעלה אל המרתף.
ג'ואנה, ששמעה את כל הרעש, יוצאת ממקום מחבואה וכמעט שנרצחת על ידי טוד, אך באותו זמן הגברת לאבט צורחת מהמרתף, מה שמאפשר לג'ואנה לברוח.
למטה במרתף, הגברת לאבט נאבקת עם השופט הפצוע, עד שלבסוף הוא מת.
טוד פורץ למרתף ולאור התנור הבוער הוא רואה את פניה של הקבצנית בבירור.
לאימתו, הוא מגלה שהקבצנית היא אשתו לוסי, שטוד חשב שמתה לאחר שנטלה רעל.
טוד זועם ומאשים את הגברת לאבט על כך שרימתה אותו, אך היא מיתממת ומשיבה לו כי לוסי אכן בלעה את הרעל, כפי שסיפרה לו, אך היא לא מתה אלא רק איבדה את שפיות דעתה.
לאבט מוסיפה ומסירה לטוד שהיא הסתירה את האמת המלאה ממנו כי היא אוהבת אותו ורצתה לחסוך ממנו סבל.
טוד מעמיד פנים שהוא סולח לה, רוקד איתה ואלס בסמוך לתנור הענק.
"טוד תולדות ימי העולם הם חוק -
גברת לאבט או, מיסטר טוד,
טוד צריך לשכוח, צריך, כן, למחוק.
גברת לאבט מול הים, מיסטר טוד,
לפתע טוד הודף אותה אל תוך האש וסוגר את דלת התנור.
הוא גוחן לרצפה ולוקח את אשתו המנוחה בזרועותיו.
לפתע טובי חוזר ומופיע מתוך הצללים, מונע מטירוף מוחלט, מרים את התער ומשסף את גרונו של טוד, שנופל ומת.
באותו זמן אנטוני, ג'ואנה ומספר שוטרים פורצים למאפייה.
הלהקה מבצעת בפעם האחרונה את השיר "הבלדה על סוויני טוד".
כשרוחות הרפאים של טוד והגברת לאבט קמות לתחייה ועולות מקבריהן, הן מגיעות למסקנה כי היכולת לנקום טבועה בתוך כל אחד מאיתנו:
"שמעו סיפור על סוויני טוד!
לאל נקם הוא ידע לסגוד!
כולנו נוקמים אך אין עוד גדול,
-השורות האחרונות בבלדה, המבשרות על סוף המחזה.
כשמוציאים החוצה את טוד והגברת לאבט, טוד עוצר בדלת הברזל הגדולה על מנת להביט על גברת לאבט בפעם האחרונה, ולאחר מכן הוא טורק את הדלת בפני הקהל.
סוויני טוד / בנג'מין בארקר - אדם קודר ומהורהר, ספר במקצועו, שחזר ללונדון אחרי 15 שנים של כליאה שלא כדין במושבת עונשין באוסטרליה.
הוא מחפש נקמה בשופט המושחת ששלח אותו לשם, ולאחר מכן נוקם בכל מי שאתרה מזלו להסתפר אצלו.
מעוניין בעיקר להעניש את העשירים והמושחתים וכל מי שמפריע לו במשימתו.
גברת נלי לאבט - מסעדנית עליזה ופטפטנית, שעסקיה דוחפים אותה לרוץ למטה עקב מחסור בבשר.
חושקת בטוד ורוצה להיות לו יותר מבעלת בית.
מסייעת לו ברציחותיו ובהסתרת הקרבנות.
אנטוני - מלח צעיר ונאיבי, חבר של טוד שהציל אותו מסערה בים ומתאהב בג'ואנה בארקר.
ג'ואנה בארקר - בתו של טוד, צעירה יפה, המוצגת על ידי השופט טרפין כבת חסותו.
השופט טרפין - שופט מושחת המסובב את המערכת לשרת את מטרותיו שלו.
אונס את לוסי, אשתו של טד, לוקח את בתו ג'ואנה וחושק בה עם התבגרותה.
השמש במפורד - יד ימינו של השופט טרפין ושותף למעשים המלוכלכים שלו.
אישה קבצנית / לוסי בארקר - זקנה מטורפת עם לשון מטונפת שקריאות הביניים שלה זוכים לתשומת לב, אבל בסופו של דבר מתגלה כלוסי בארקר, אשתו של טוד שהשתגעה.
אדולפו פירלי / דני או'היגינס - שרלטן אירי ועובד לשעבר של טוד, שפיתח מאז פרסונה ציבורית כספר איטלקי נוצץ בעל שיקוי למניעת נשירת שיער.
טובי ראג - בחור צעיר ופשוט שעובד קודם אצל פירלי ולאחר מכן אצל גברת לאבט, אבל לא סומך על טוד.
המחזמר עלה בישראל בתיאטרון הקאמרי בשנת 1982 בתרגומו של אהוד מנור בבימויו של פיטר ג'יימס.
המחזמר נחל כישלון רב וירד אחרי 60 הצגות, והשאיר מאחוריו חובות של מיליונים
בשנת 1993 עלה המחזמר בהפקת האופרה הישראלית החדשה בניצוחו של סטנלי ספרבר ובבימויו של דייוויד אולדן כאשר בתפקיד סוויני טוד הובא טימותי נולאן שכיכב בתפקיד זה בברודוויי.
בתפקיד פירלי שיחק ששי קשת, בתפקיד טוביאס שיחק רוג'ר בארט, בתפקיד במבפורג שיחק יובל זמיר ואת השופט טרפין גילם אלי גורנשטיין.
"אין עוד עיר כמו לונדון" - טוד, אנטוני והאישה הקבצנית
"ספר אחד ולו אישה יפה" - טוד
"פשטידות יותר גרועות אין בלונדון" - הגברת לאבט
"ידידי" - טוד והגברת לאבט
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 1) - מקהלה
"צפור שיר קטנה" - ג'ואנה
"עלמה" – אנטוני והאישה הקבצנית
"תכשיר הפלא של פירלי" - טובי, טוד, הגברת לאבט והמקהלה
"הכניסה של פירלי " - פירלי
"סצנת עקירת שן" – פירלי וטובי
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 2) - אנסמבל
"המוות של פירלי " - פירלי
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 3) - טריו מהלהקה
"אשמתי (מאה קולפה)" - השופט טרפין
"נשיקה (בואי)" – ג'ואנה ואנטוני
"כל עלמות החמד רגישות" - השליח במפורד
"נשיקה (בואי)" (הקוורטט) - ג'ואנה, אנטוני, טרפין ובמפורד
"בנות החמד" - טוד והשופט טרפין
"ההתגלות" - טוד והגברת לאבט
"מעט כומר" - טוד והגברת לאבט מערכה II
"אלוהים, כמה טוב!" - טובי, הגברת לאבט, טוד והלהקה
"ג'ואנה" (הקוורטט) - אנטוני, טוד, וג'ואנה והאישה הקבצנית
"מול הים" – טוד והגברת לאבט
" יצרן הפאות " – טוד ואנטוני
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 4) - הלהקה
"יצרן הפאות" (חזרה) – טוד ואנטוני
"לא כל עוד אני כאן" – טובי והגברת לאבט
"פולי פלאנקט המתוקה" - במפורד והגברת לאבט
"מגדל בריי" - במפורד, הגברת לאבט וטובי
"פולי פלאנקט המתוקה" (חזרה) - הגברת לאבט
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 5) - הלהקה
"בית המשוגעים של פוג" - הלהקה
"עיר בוערת" - הלהקה, ג'ואנה ואנטוני / טוד, הגברת לאבט והאישה הקבצנית
"עלמה" (חזרה) - אנטוני וג'ואנה
"שיר הערש של האישה הקבצנית" – האישה הקבצנית
"שובו של השופט" - טוד והשופט טרפין
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 6) - הלהקה
"סצנה אחרונה" – טוד, הגברת לאבט וטובי
"הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 7) – הלהקה
"סווינג" (לעיתים מכונה גם "ג'יטרבאג") הוא קבוצה של ריקודים, שהתפתחו בארצות הברית, במקביל למוזיקת הסווינג, החל משנות העשרים ועד שנות הארבעים של המאה העשרים.
במהלך תקופת הזוהר של הסווינג, הידועה כ"תקופת הסווינג" (swing era), היו מאות סגנונות ריקוד שונים שהרכיבו את משפחת ריקודי הסווינג, אך אלו ששרדו עד לתקופתנו הם לינדי הופ, בלבואה, שאג, ג'ייב וצ'ארלסטון.
מרבית הסגנונות האלה התפתחו בקהילות אפרו-אמריקאיות, בהארלם ובמקומות נוספים.
בשנים האחרונות קהילת רקדני הסווינג בישראל הולכת ומתפתחת ושיעורי ומסיבות סווינג מתקיימים בערים מרכזיות בארץ.
כחלק מתרבות הסווינג, נערכות ברחבי הארץ מסיבות שבהן המשתתפים מאמצים לבוש תקופתי, רקדני סווינג ישראליים נוסעים לכנסים ולתחרויות סווינג בינלאומיים, הקהילה הישראלית מארחת מורי סווינג מחו"ל ומתקיים בארץ פסטיבל סווינג בינלאומי תחת הכותרת Desert Stomp.
סוויניוחי (באוקראינית: Привітне - פריביטנה, פריבטנויה; בפולנית: Świniuchy; ביידיש: סווינעך) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
סוויניוחי החלה כיישוב בבעלות מלוכה, ובאמצע המאה ה-17 הייתה בבעלות האציל הפולני לשצ'ינסקי.
במהלך המאה ה-18 הוענק ליישוב זכויות עירוניות שונות, ובשנת 1790 הוענקו לו זכויות מגדבורג.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות משנת 1700 עולה כי ביישוב ישבו באותה עת כ-100 יהודים.
בשנת 1897 נמנו בעיירה 629 יהודים.
במהלך הכיבוש הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מרעב, ורבים מהם עזבו אותה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 498 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, ואלו השתייכו לקהילת הורוכוב הסמוכה.
בתקופה זו נמנו רוב יהודי העיירה על חסידות אליק ועל חסידות טריסק, והתקיימו בה שני בתי כנסת.
עם עזיבת הסובייטים את האזור, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נותרה העיירה זמן מה ללא שלטון.
לאחר כניסת הגרמנים אליה נמסרה השליטה בה לידי המשטרה האוקראינית, אשר הטילה על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ושוד מצד האוכלוסייה האוקראינית המקומית.
באוקטובר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו לוקאצ'י, ושם נערכה בהם סלקציה, כאשר ל"יעילים" הוקצבו 300 גרם לחם ליום ול"בלתי יעילים" הוקצבו 150 גרם לחם ליום.
ב-13 בספטמבר 1942 נרצחו יהודי העיירה יחד עם כל יהודי גטו לוקאץ' בבורות ירי.
סוויל שהיידה (בכתב לטיני: Sevil Shhaideh; נולדה ב-4 בדצמבר 1964 בקונסטנצה בשם סוויל ג'מבק, Sevil Geambec או Sevil Cambek) היא פוליטיקאית רומנייה, ממוצא טורקי-טטרי, פעילה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה.
היא כיהנה כסגנית ראש הממשלה ושרת הפיתוח האזורי, המנהל הציבורי והקרנות האירופאים בממשלות סורין גרינדיאנו ומיכאי טודוסה, בין 4 בינואר 2017 - 29 בינואר 2018. שהיידה כיהנה בעבר במאי-נובמבר 2015 כשרת הפיתוח האזורי והמנהל הציבורי בממשלת ויקטור פונטה הרביעית.
היא הייתה השרה הראשונה בתולדות רומניה המודרנית שנשבעה בארמון הנשיא על הקוראן.
היא כלכלנית, מתכנתת ומומחית במנהל בהכשרתה.
ב-21 בדצמבר 2016 שמה הועלה על ידי ראש מפלגתה, ליביו דראגניה, כמועמדת לראשות הממשלה בעקבות הניצחון בבחירות לפרלמנט בדצמבר אותה שנה.
ב-27 בדצמבר מועמדותה נדחתה על ידי הנשיא קלאוס יוהאניס.
סוויל שהיידה נולדה כסוויל ג'מבק בשנת 1964 בעיר קונסטנצה, בת יחידה למשפחה מוסלמית ממוצא טורקי וטטרי.
הוריה היו סאאדין ג'מבק, בן לעדה הטורקית, שעבד כחשמלאי בתיאטרון בקונסטנצה ואשתו, מואזל, מצאצאי טטרים מקרים, העובדת מצעירותה בהפקות תיאטרון הבובות, ואחר כך בתיאטרון לילדים ולנוער בקונסטנצה.
האב נפטר כשהילדה הייתה בת 12. האם היא אחייניתו של ההיסטוריון הטורקי כמאל קרפאט, יליד הכפר טורדה שבצפון דוברוג'ה, שלימד באוניברסיטאות בארצות הברית ובטורקיה.
פרופ' קרפט שילם בזמנו לשלטונות הקומוניסטים ברומניה כדי לאפשר לבני משפחתו להגר לטורקיה, אך הוריה של סוויל ג'מבק החליטו להישאר ברומניה.
סוויל ג'מבק גדלה בדירה קטנה בקונסטנצה והצטיינה בלימודים עוד בבית הספר.
היא בוגרת משנת 1987 של האקדמיה ללימודים כלכליים בבוקרשט, הפקולטה לתכנון כלכלי ולמדעי המחשב.
סוויל ג'מבק עבדה כמתכנתת אנליסטית בקונסטנצה החל משנת 1987. בשנים 1993—2007 כיהנה כמנהלת מערכות המידע של מועצת המחוז קונסטנצה.
עברה בהמשך השתלמויות רבות, חלקן במסגרת USAID בארצות הברית, במנהל ציבורי, מנהל עסקים, בניהול פרויקטים (באוניברסיטת אורקל) ובחשבונאות.
בשנים 2005—2007 למדה לתואר שני לניהול פרויקטים בעסקים בפקולטה למדעי כלכלה של אוניברסיטת אובידיוס בקונסטנצה.
בשנים 2007–2012 הייתה אחראית לתאום באיחוד הלאומי של המועצות המחוזיות ובשנים 2012—2015 מזכירת המדינה במשרד הפיתוח האזורי והמנהל הציבורי בעת כהונת הזר ליביו דראגניה.
ב-22 בספטמבר 2017 נחקרה שהיידה תחת אזהרה על חלקה בתיק בלינה העוסק במניפולציות בקשר לאי בלינה לתעלת פאוול (תעלה משנית על חוף הדנובה במחוז טלאורמן.
ב-27 ביוני 2018 שהיידה הואשמה בהפרת אמונית עם השלכות חמורות מאוד.
ב-21 בפברואר 2023 היא זוכתה לחלוטין בתיק זה על ידי בית המשפט לערעור של בוקרשט.
סוויל שהיידה נשואה בשנית החל משנת 2011 לד"ר אקרם שהיידה (شهيدة), גם הוא נשוי בשנית, ממוצא סורי, מומחה בכלכלה חקלאית, איש אקדמיה ויועץ, שעשה לימודי דוקטורט בהתכתבות באוניברסיטה ברומניה, בעל אזרחות סורית ורומנית.
לבעלה - נכסים בדמשק ובלטקיה.
סוויל שהיידה ילדה בזמנו בן שמת בלידתו ומאז לקתה בסוכרת.
הנהר סווייר הוא נהר באורך 449 קילומטרים, שאגן הניקוז שלו משתרע על שטח של 29,977 קילומטרים רבועים ושוכן כולו בתחומי מדינת יוטה.
הוא הנהר הארוך ביותר ביוטה הזורם כולו בתחומי המדינה ומנקז שרשרת של עמקים לתוך אגם סווייר.
חלקו העליון של הנהר משמש באופן נרחב להשקיה ועקב כך אגם סווייר הוא כיום יבש בדרך כלל.
אגודת המשתמשים במי נהר סווייר (Sevier River Water Users Association) מחלקת את הנהר לארבעה חלקים עיקריים: עליון, תיכון, גניסון ותחתון.
עליון (Upper): מקורות הנהר סווייר הם בצפון-מערב מחוז קיין לאורך הצד המערבי של רמת פאונסאגנט (Paunsaugunt Plateau).
הוא זורם לצפון-מערב למחוז גארפילד (Garfield) דרך עמק ארוך לצד הרמה דרך האץ' (Hatch) ופאנגויץ' (Panguitch).
לאורך הגבול בין המחוזות גרפילד לפיוט (Piute), הסווייר זורם במורד קניון סירקלוויל (Circleville Canyon) הצר לאורך 8 קילומטרים, ויוצא לעמק סירקל (Circle Valley) בסירקלוויל (Circleville).
הנהר זורם אז לכיוון צפון-מזרח אל היישוב ג'נקשן (Junction), שם נשפך אליו ממזרח היובל "המזלג המזרחי של הסווייר" (East Fork Sevier River - ), והוא עובר אז דרך מאגר פיוט (Piute Reservoir).
תיכון (Central): הסווייר זורם צפונה לרוחב מחוז פיוט למאריסוייל (Marysvale), ואז זורם במורד קניון סווייר (Sevier Canyon) לאורך 13 קילומטרים, ויוצא ממנו דרומית ליישוב הקטן סווייר.
הנהר זורם אז לצפון-מזרח דרך העיירות ריצ'פלד (Richfield) וסלינה (Salina).
סכר על הנהר בדרום-מזרח מחוז ג'ואב (Juab County), בקצה הצפוני של העמק יוצר את מאגר המים גשר סווייר (Sevier Bridge Reservoir) באורך 32 קילומטרים.
שני מאגרי מים נוספים הנוצרים מסכרים על הסווייר הם מאגר DMAD ומאגר עיקול גניסון (Gunnison Bend reservoir) בסמוך לעיירה דלתה.
המים ממאגר DMAD נשלחים לתחנת הכוח הפחמית "מיזם הכוח הבין-הררי" (Intermountain Power Project), השוכנת צפונית לדלתה.
בני שבט הפאיוט שחיו באזור כינו את הנהר "סוואו" (Seve'uu).
משלחת דומינגס-אסקלנטה חצתה את הנהר ב-1776, כשהמיסיונרים עברו באזור בדרכם לקליפורניה (שאליה לא הגיעו בסופו של דבר).
חברי המשלחת כינו את הנהר "נהר סנטה איסבל" (Rio Santa Ysabel).
שם זה לא שרד, והספרדים שבאו אחר-כך לאזור כינו את הנהר "ריו סוורו" (Rio Severo – נהר פראי).
השם סווייר הוא שיבוש אנגלי של השם הספרדי.
נתיב דרך המסחר השביל הספרדי הישן עקב אחר מסלול הנהר סווייר משפך היובל סלינה קריק (Salina Creek) בכיוון דרום-מערב עד לנקודה צפונית לפאנגויץ', שבו נטש את הנהר ופנה מערבה אל האזור שבו שוכנת כיום העיירה פארוון (Parowan).
דרך זו הייתה בשימוש רב בין 1829 לשנות ה-50 של המאה ה-19.
ב-1911 התיישבה קבוצת משפחות של יהודים מפילדלפיה בקלריון על גדות הנהר סווייר.
את הקמת היישוב יזם בנג'מין בראון שהקים את הארגון "האגודה להתיישבות חקלאית יהודית (Jewish Agricultural and Colonial Association) במסגרת תנועת ה"חזרה אל האדמה".
באוקטובר 1912 גרו כבר בקלריון כ-150 משפחות והאגודה הודיעה על הצטרפות קרובה של כ-50 משפחות נוספות.
ב-1913 נבנה במקום בית ספר, נחפרה באר ונשתלו עצים.
שטח האדמה המעובד הגיע כבר לכ-2,400 אקרים.
אלא ששנת 1913 הייתה גם שנת ראשית הקץ של היישוב.
העצים שנשתלו לא התאימו למקום, ונבלו.
בצורת מחד, ושיטפון וכפור מאידך, יחד עם חוסר מזל כללי יצרו קשיים פיננסיים והאגודה פשטה רגל.
כל מאמציו של סימון במברגר, פוליטיקאי יהודי, ומושלה לעתיד של יוטה לגייס למען המתיישבים תרומות, לכיסוי החובות, לא הספיקו.
בית הדואר שנבנה ב-1915, היה הבניין האחרון שנבנה במקום והוא הפסיק לפעול סמוך מאוד לאחר הקמתו.
באותה שנה מכרו כל המשפחות היהודיות את כל רכושן במקום, למתיישבים חדשים במקומם, מורמונים, ובכך הסתיים היישוב היהודי בקלריון.
מרבית המתיישבים חזרו לפילדלפיה וניו יורק ומעטים נשארו באזור עוד כמה שנים, עד שעזבו לחלוטין.
החלקים העליונים של הנהר נסכרו ומשמשים להשקיה בלבד, רוב מי הנהר נשאבו ואגם סווייר התייבש כמעט לחלוטין.
במאה ה-21 התקינה אגודת המשתמשים במי נהר סווייר ציוד ניטור המופעל באנרגיית השמש, מערכת טלמטריה בזמן אמת, המדווחת על קצב ספיקת הנהר, ספיקת המים בתעלות ההטיה, גובה פני המים במאגרים ומזג האוויר בכל שעה.
סווינגינג (מאנגלית: Swinging) היא פעילות מינית שנערכת בין שלושה אנשים או יותר.
זוגות העוסקים בסווינגינג נוטים להימנע מקשרים רומנטיים עם האנשים האחרים, ובכך הם מבדילים את עצמם מאנשים העוסקים בפוליאמוריה.
אנשים העוסקים בסווינגינג לעיתים קרובות נפגשים במועדוני סווינגינג, אשר הם מקומות בילוי שמכוונים למפגשים ארוטיים מסוג זה.
אנשים העוסקים בסווינגינג נחשפים לאותם סוגי סיכונים כמו אנשים הלוקחים חלק במין מזדמן, כאשר הסיכונים העיקריים להשתתפות בפעילות זו כוללים את הסיכון להיכנס להיריון או להידבק במחלת מין.
אנשים העוסקים בסווינגינג יכולים להפחית את הסיכון בלהידבק במחלות מין על ידי ביצוע בדיקות לקיומן של מחלות מין, לפני שמחליטים לקחת חלק בפעילות מינית.
בעוד שרבים מהעוסקים בסווינגינג משתמשים באמצעי מניעה, במקרים מסוימים הם עשויים שלא להספיק, משום שישנן מחלות מין שעשויות להתפשט גם כאשר משתמשים בקונדומים - כגון הרפס, HPV וסיפיליס.
במחקר שנערך ב-1992 נמצא ש-7% מהאנשים שעסקו בסווינגינג בחרו להפסיק בעקבות ההתפשטות של מגפת האיידס.
באותו המחקר צוין גם שכ־62% מהאנשים שהשתתפו במחקר, ציינו כי הם שינו את הרגלי המין שלהם, כאשר הם בחרו להיות יותר בררנים לגבי בני זוג עימם הם מקיימים יחסי מין ו/או על ידי הקפדה על שימוש באמצעי מניעה.
מחקר הולנדי, שהשווה את התיעוד הרפואי אודות השכיחות של מחלות מין בכלל האוכלוסייה מצא כי השכיחות של מחלות מין הייתה הכי גבוהה בקרב אנשים צעירים, גברים הומוסקסואליים, ואנשים שעוסקים בסווינגינג.
היריון נחשב לתוצאה בלתי רצויה אפשרית לאנשים העוסקים בסווינגינג.
ניתן למזער את הסיכויים להיכנס להיריון כתוצאה מסווינגינג על ידי קשירת חצוצרות (עיקור נשי), חסימת צינור הזרע (עיקור גברי), או לוודא שכל הנשים בקבוצה הן בגיל המעבר.
פתרונות אחרים כוללים שימוש בקונדומים וגלולה למניעת היריון.
שימוש נכון בקונדום בשילוב שיטה יעילה למניעת היריון ממזערים את הסיכון להריון ולהעברת מחלות מין.
על פי הספר של טרי גולד "The Lifestyle: a look at the erotic rites of swingers" התופעה החלה במלחמת העולם השנייה בקרב טייסים של חיל האוויר האמריקני ונשותיהם.
לטענתו של גולד, שיעור התמותה בקרב הטייסים היה כה גבוה, וכי בשל כך נוצר קשר הדוק בין המשפחות של הטייסים על מנת שאם אחד מהטייסים ימותו בקרב, הטייס שנותר בחיים ידאג לצרכים של האלמנות - הן מבחינה רגשית והן מבחינה מינית.
עם תום מלחמת קוריאה התפשטה תופעת הסווינגינג מהקהילות הצבאיות אל הפרברים.
באותה העת התופעה כונתה בכלי התקשורת "wife-swapping" (חילופי נשים).
במהלך שנות ה-60, בהשפעת תנועת ה"Free love" , תופעת הסווינגינג הפכה נפוצה יותר במגוון רחב יותר של מעמדות חברתיים וגילאים שונים.
בשנות השבעים פעילויות הסווינגינג הפכו אף שכיחות יותר.
על פי מחקרים שונים מהפכת טכנולוגיית המידע והתקשורת, יחד עם פיתוח גלולות נגד היריון והעלייה בקיומם של טיפולים רפואיים לאנשים שנדבקו במחלות מין, הובילו לעלייה בתופעת הסווינגינג לאורך השנים.
סוויס פוסט היא חברה המספקת שירותי דואר בשווייץ ונחשבת למעסיקה השנייה בגודלה במדינה.
המטה הראשי של החברה נמצא בעיר ברן ומלבדו מפעילה החברה סניפים ב-26 ערים בשווייץ.
בשנת 2019 שלחה כ-1.8 מיליארד מכתבים, כ-148 מיליון חבילות וביצעה העברות כספים בסך של כ-119 מיליארד פרנק שווייצרי לכ-167 מיליון מטיילים.
סוויס פוסט הוקמה בתאריך 1 בינואר 1849 כחלק ממערך לשליחת מכתבים, חבילות, כסף ואנשים.
בשנת 1857, החלה החברה להעביר סחורות באמצעות רכבות.
בשנת 1920, אוחדו רשתות הטלפוניה, הטלגרפיה ושירותי הדואר לחברה אחת בשם PTT.
בשנת 1939, הכריזה על מיתוג מחדש באמצעות לוגו צהוב הנושא את שם החברה.
בשנת 1961, הפסיקה החברה לשלוח סחורות באמצעות כרכרות עם סוסים.
בשנת 1978, הקימה את הכספומטים הראשונים (Postomats) והחלו לספק שירותי טלפון לרכב בשם Natels.
בתאריך 31 בדצמבר 1997, חולקה החברה לשתי קבוצות, שירותי טלקומוניקציה הועברו לחברת סוויס קום ושירותי הדואר הועברו לסוויס פוסט.
החברה מחזיקה בשלוש חברות שונות שפועלות בארבעה שווקים שונים:
Post CH AG – תקשורת ולוגיסטיקה
PostAuto AG – תחבורה ציבורית
סווינגרים היא קומדיה רומנטית בבימויהם של דמיטרי פיקס ואנדרייס אקיס, בכיכובם של דמיטרי נאגייב ואירינה פגובה בתפקידים הראשיים.
הסרט יצא לאקרנים ברוסיה ב-6 בינואר 2022.
גבר ואישה לא מוכרים משכנעים את בני זוגם לקחת חלק בניסוי יוצא דופן כדי להצית ניצוץ חדש במערכת היחסים שלהם.
מאותו רגע, שני זוגות שונים לגמרי מוצאים את עצמם מעורבים בהרפתקה מביכה ופיקנטית עם סוף בלתי צפוי לחלוטין.
הטריילר לסרט פורסם באינטרנט ב-31 באוגוסט 2021.
על תחילת הצילומים דווח בסוף דצמבר 2020.
סוויס פורט היא חברת שירותי תעופה המספקת שירותי קרקע ומטענים בשדות תעופה בעולם.
המטה הראשי של החברה נמצא בעיר אופיקון, שווייץ ומלבדו מפעילה החברה סניפים ב-310 שדות תעופה בעולם.
החברה מספקת שירותים לכ-850 חברות בענף התעופה, מעסיקה כ-66,000 עובדים ב-50 מדינות שונות, מטפלת בכ-282 מיליון נוסעים וכ-4.8 מיליון טון של מטענים בשנה.
בישראל החברה מחזיקה ב-50% ממניות חברת QAS (עוד 50% מהמניות מחזיקה החברה כנפיים אחזקות) אשר עוסקת במתן שירותי קרקע לחברות תעופה ומפעילי מטוסים פרטיים בנמל תעופה בן-גוריון.
סוויס פורט וכנפיים אחזקות הקימו את חברת QAS ב-1996.
סוויס פורט הוקמה בשנת 1996 תחת השם סוייסאייר שירותי קרקע (Swissair Ground Services).
בשנת 2002, נרכשה החברה על ידי חברת ההשקעות קנדובר (Candover).
בשנת 2005, נרכשה החברה על ידי חברת הבניה הספרדית פרוביאל (Ferrovial).
בסוף שנת 2010, נרכשה סוויספורט על ידי חברת ההשקעות הצרפתית פאי פרטנרס (PAI Partners) תמורת כ-654 מיליון אירו.
בחודש אוגוסט 2013, רכשה סוויספורט את חברת סרוויסאייר (Servisair).
בחודש יולי 2015, נרכשה סוויספורט על ידי קבוצת HNA, חברת האם של האינאן איירליינס, תמורת כ-2.81 מיליארד דולר.
בחודש מרץ 2018, רכשה סוויספורט את חברת אירוקר (Aerocare) מניו זילנד.
בחודש יוני 2020, הכריזה חברת הבת של סוויספורט בבלגיה על פשיטת רגיל וכשבועיים לאחר מכן, הסניף הבריטי הודיע על קיצוץ בכוח אדם ופיטר כ-8,500 עובדים.
בחודש דצמבר 2020, השלימה החברה את תהליך ההתייעלות הפיננסית והבעלות על החברה הועברה מקבוצת HNA לקבוצת משקיעים פרטים.
סוויס רה בע"מ (Swiss Re Ltd) היא חברה ציבורית שווייצרית שנוסדה בשנת 1863 ומרכזה בציריך, העוסקת בביטוח משנה.
החברה פועלת באמצעות כ-80 משרדים ב-29 מדינות ומעסיקה למעלה מ-14,000 עובדים, והיא ממבטחי המשנה הגדולים בעולם, כפי שנמדד על ידי פרמיות ברוטו שנכתבו.
דורגה במקום ה-519 ברשימת Forbes Global 2000, ובמקום ה-316 ברשימת Fortune Global 500 לשנת 2023. החברה נסחרת בבורסת SIX השווייצרית.
ב-10–11 במאי 1861 עלו באש יותר מ-500 בתים בעיירה גלרוס שבשוויץ.
שני שלישים מהעיירה הפכו להריסות ואפר, וכ-3,000 תושבים נותרו ללא קורת גג.
הנזק לגלרוס עלה על העתודות של ביטוח השרפות הקנטונלי.
ההפסד הנובע מכך כוסה בתרומות, וכן בהנפקת איגרות חוב על ידי ממשלת הקנטון.
בדומה לשרפה הגדולה בהמבורג ב-1842, שהובילה להקמת מבטחי המשנה המקצועיים הראשונים בגרמניה, השרפה של גלרוס גרמה למבטחים שויויצרים לדרוש יותר כיסוי ביטוחי משנה מפני אובדן קטסטרופלי.
כתוצאה מכך, סוויס רה נוסדה ב-1863 בציריך כחברת ביטוח המשנה השווייצרית הראשונה.
סוויס רה הייתה חברת ביטוח מובילה של מרכז הסחר העולמי בזמן פיגועי 11 בספטמבר, שהובילו לסכסוך ביטוחי עם הבעלים, סילברסטיין נכסים.
באוקטובר 2006 פסק בית המשפט לערעורים בניו יורק לטובת סוויס רה, וקבע כי הרס מגדלי התאומים היה מקרה ביטוח בודד ולא שניים, והגביל את הכיסוי ל-3.5 מיליארד דולר (חלקה של סוויס רה היה 25% מסכום זה).
ב-2006 רכשה סוויס רה את עסקי ביטוח הרכוש וביטוח התאונות של GE Insurance Solutions, מה שהפך אותה למבטח המשנה הגדול בעולם.
ב-2009 השקיע וורן באפט 2.6 מיליארד דולר בחברה, כאשר סוויס רה גייסה הון נוסף לאחר שהפסידה 6 מיליארד פרנק בפעילותה בשוק הפיננסי במשבר הפיננסי העולמי.
ברקשייר האת'וויי כבר מחזיקה ב-3% ממניות, עם אופציה להגיע לבעלות של יותר מ-20%.
במאי 2016, השרפה בפורט מקמרי גרמה נזקים מוערכים של עד 10 מיליארד דולר קנדי, כאשר לסוויס רה הייתה החשיפה הגדולה ביותר בקרב מבטחי המשנה.
חברת הבת אדמין רה (Admin Re) של סוויס רה החלה ב-1 ביולי 2004 ברכישת Life Assurance Holding Corporation בבריטניה.
ב-31 באוקטובר 2008 השלימה סוויס רה רכישה, תמורת 762 מיליון לירה שטרלינג, של חברת הבת של בנק ברקליס Barclays Life Assurance Company Ltd.
ביוני 2014 רכשה החברה, באמצעות אדמין רה, את עסקי הפנסיה הבריטיים של HSBC Life (UK) Limited בשווי 4.2 מיליארד ליש"ט.
חברת Admin Re, ששמה שונה ל-ReAssure, נמכרה ביולי 2020 ל-Phoenix Group Holdings תמורת 3.2 מיליארד ליש"ט.
בפברואר 2022 פורסם שסוויס רה רכשה את Champlain Reinsurance Company (Champlain Re), חברת ביטוח משנה שבסיסה בשווייץ.
מאוחר יותר באותו החודש הודיעה סוויס רה על רווח נקי של 1.6 מיליארד דולר, בחזרה מההפסדים הקודמים ב-2020. ובכל זאת, החשיפה למגפת הקורונה באמריקה הייתה מוגזמת; יחד עם הנזקים המוגדלים מאסונות טבע, הרווחים היו הרבה מתחת לאומדן של 1.8 מיליארד דולר.
סוויס רה הצליחה לפצות על חלק מההפסדים שלה עקב גידול עסקי הנדל"ן שלה.
במקביל, הדירקטוריון הבטיח למשקיעים שהחברה חשופה רק באופן מינימלי להפסדים במהלך המשבר האוקראיני-רוסי.
בדצמבר 2023 הודיעה סוויס רה שרכשה את חברת מודיעין סיכוני השיטפון Fathom, שתשמור על המותג שלה תוך כדי עבודה צמודה עם חטיבת פתרונות ביטוח המשנה כדי להמשיך ולפתח ולהפיץ את מפות השיטפונות והמודלים שלה.
לחברה פעילות גם בישראל, כמבטחת משנה של חברות ביטוח ישראליות, ובביטוחים ייחודיים (למשל ביטוח לוויין התקשורת "עמוס 5").
באוגוסט 2024 הודיעה החברה לקרנות הפנסיה הישראליות הקטנות של בתי ההשקעות אינפיניטי, מור, אלטשולר שחם ומיטב על הפסקת ביטוחי המשנה שלהן אצלה.
סווינדון היא עיירה בווילטשייר שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.
עם אוכלוסיית של 183,638 תושבים (נכון ל-2021) סווינדון היא היישוב הגדול ביותר במחוז, היא שוכנת כ-114 ק"מ ממערב ללונדון ו-57 ק"מ ממזרח לבריסטול וגובלת עם אזור הקוטסוולדס מצפון והצפון-וסקס דאונס מדרום.
הגעתה של הרכבת הגדולה המערבית בשנת 1843, הפכה את סויינדון מעיירת שוק קטנה בת 2,500 למרכז תעשייתי ותחבורתי משגשג שיהפוך לאחד ממתחמי הנדסת הרכבות הגדולים בעולם בשיאה.
זה הביא עמו שירותים חלוציים כמו ספריית ההלוואות הראשונה של בריטניה ומרכז בריאות 'מעריסה לקבר' ששימש מאוחר יותר כבסיס ליצירת השירות הבריאות הלאומי.
את מורשת תעשיית הרכבת של סווינדון אפשר לראות כיום בכפר הרכבות הרשום בדרגה 2 ומוזיאון STEAM.
למרות הדעיכה והסגירה של תעשיית הרכבות שלה, סווינדון הייתה לאחת הערים הצומחות ביותר באירופה לאחר המלחמה, כאשר כלכלתה הפכה מגוונת יותר, ומשכה חברות בינלאומיות גדולות, שעשו שימוש באוכלוסייתה המתפתחת ובקישורי התחבורה הנרחבים שלה.
היישוב האנגלו-סקסוני סווינדון שכן במיקום אסטרטגי על גבי גבעת אבן גיר; הוא נקרא בספר יום הדין בשם "Suindune", הנגזר מהמילים באנגלית עתיקה: "swine" ו-"dun", שמשמעותן "גבעת חזירים".
בשנים 1841–1842, מפעל סווינדון הוקם לתיקון, תחזוקה ובנייה של קטרים לשירות רכבת הגדולה המערבית (GWR).
החברה הקימה כפר קטן כדי לשכן את עובדי הרכבת, במקום בו כיום שוכן מוזיאון רכבת הקיטור והמורשת האנגלית.
הכפר כלל בית החולים ומרכז הבריאות, מרפאות, בית מרקחת, מכבסות, מרחצאות, חמאם טורקי ויקטוריאני ובריכות שחייה.
משנת 1871, עובדי הרכבת המערבית הגדולה זכו לתוכנית ביטוח בריאות על ידי ניכוי סכום קטן מהשכר השבועי לטובת כניסה לקופת חולים ורישום תרופות וטיפול רפואי להם או לבני משפחתם.
ב-1878 החלה הקרן לספק גפיים מלאכותיות, ותשע שנים לאחר מכן פתחה את ניתוח השיניים הראשון שלה.
מאז פתיחתו ב-1892 של מרכז הבריאות, רופא יכול היה לרשום גם תספורת או אפילו אמבטיה.
היקף השירות הרפואי הזה שכונה "מהעריסה לקבר" שימש מאוחר יותר כבסיס עבור ביטוח הבריאות הלאומי ה-NHS.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, סווינדון "החדשה" צמחה סביב קו הרכבת בין לונדון לבריסטול.
בשנת 1900, עיר השוק המקורית, סווינדון "הישנה", התמזגה עם שכנתה החדשה בתחתית הגבעה והפכה לעיירה אחת.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, מפעלי וסדנאות הרכבת היו המעסיקות הגדולות בעיר ואחת הגדולות במדינה, כשהן מעסיקות יותר מ-14,500 עובדים.
דעיכת התעשייה החלה ב-1960, כשהוציאה הסדנה בסווינדון את הקטר "אוונינג סטאר" (כוכב הערב), הקטר האחרון שנבנה בבריטניה.
בתקופה זו הסדנה הפסיקה לייצר קטרים ושימשה מרכז תחזוקה לרכבות עבור בריטיש רייל.
בסוף שנות ה-70, חלק גדול מהסדנאות נסגרו והשאר נסגרו סופית ב-1986. מלחמת העולם השנייה ראתה נהירה של תעשיות חדשות כחלק מהמאמץ המלחמתי; ויקרס-ארמסטרונג מייצרת מטוסים בסטרטון, ופלסיי מייצרת רכיבים חשמליים.
עד ל-1960 הפכה פלסיי למעסיקה הגדולה ביותר בסווינדון.
סווינדון היא עיירה בצפון מזרח וילטשייר, כ-56 קילומטרים צפון-מערבית לרדינג ובמרחק דומה צפון-מזרחית לבריסטול.
העיר היא גם כ-42 קילומטרים דרום-מערבית לאוקספורד, 105 קילומטרים דרומית לבירמינגהם, 114 קילומטרים מערבית ללונדון וכ-97 קילומטרים מזרחית לקארדיף.
מרכז העיר סווינדון נמצא גם במרחק שווה מגבולות המחוז של ברקשייר וגלוסטרשייר, שניהם במרחק של 13 קילומטרים משם.
הנוף נשלט על ידי גבעות הגיר של הווילטשייר דאונס מדרום וממזרח.
העיר העתיקה ניצבת על גבעה של אבן פרבק ופורטלנד; זה נחצב מהתקופה הרומית ועד שנות ה-50. האזור שהיה ידוע בשם ניו סווינדון מורכב ברובו מחימר קימרידג' עם מחשופים של חימר קוראלי באזורים של פנהיל ופינהרסט.
חימר אוקספורד מהווה את שאר הרובע.
נהר ריי עולה ברוטון ומהווה חלק גדול מהגבול המערבי של הרובע, מצטרף לנהר התמזה שמגדיר את הגבול הצפוני, ומקורו ממוקם בקמבל הסמוכה, גלוסטרשייר.
נהר קול ויובליו זורמים מהעיירה לצפון-מזרח ומהווים את הגבול הצפון-מזרחי.
סווינדון היא עיר רכבת חשובה, תחנת הרכבת של סווינדון נפתחה ב-1842 כצומת סווינדון, עד ל-1895 כל רכבת עצרה שם לפחות לעשר דקות כדי להחליף קטר.
כתוצאה מכך, כללה התחנה את חדרי הרענון המתועדים הראשונים של הרכבת.
התחנה משרתת מספר קווים בין-עירוניים תכופים, בהם הקו ללונדון פדינגטון לכיוון מזרח, ובכיוון מערב לבריסטול טמפל מיד וקארדיף, לאורך הקו הראשי של Great Western ו־Golden Valley.
כל הקווים בסווינדון מופעלים על ידי חברת גרייט ווסטרן.
ב-8 באוקטובר 2019, גרייט ווסטרן פרסמה שיא מהירות מודרני כאשר רכבת בין-עירונית אקספרס ביצעה את הנסיעה מסווינדון ללונדון פדינגטון ב-44 דקות בלבד.
סווינדון טאון FC מבוססים במחוז קאונטי גראונד ליד מרכז העיר.
הם משחקים בליגה השנייה, הדרג הרביעי בגובהו של מערכת ליגת הכדורגל האנגלית, לאחר שהודחו מהליגה הראשונה ב-2021. מועדון הנשים סווינדון טאון WFC, משחק בדיוויזיה אחת דרום-מערבית של ליגת הנשים הלאומית של ה-FA; הקבוצה הראשונה שלהם משחקת משחקי בית מחוץ לעיר במגרש סינדר ליין של פיירפורד טאון.
ג'סטין הייוורד, סולן וגיטריסט בלהקת המודי בלוז
להקת המוזיקה האלקטרונית Meat Beat Manifesto, שהוקמה במקור בשנת 1987 בסווינדון
גילברט אוסאליבן, זמר-יוצר יליד אירי שגדל בסווינדון
סוֹוֶלוּ היא זמרת J-Pop פופולרית.
סוולו נולדה בטוקיו לאב יפני ולאם יפנית-אירית.
הקריירה שלה החלה בשנת 2002 עם יציאתו של הסינגל הראשון שלה "beautiful dreamer", בלדת אהבה עדינה שהצליחה מאוד במצעדים.
אלבומה החדש "２４－ｔｗｅｎｔｙ　ｆｏｕｒ－" הופץ ב-12 ביולי 2006. הוא דורג במקום ה3# ביפן, הדירוג הגבוהה ביותר שלה עד כה.
אחד משירי האלבום "守るべきもの", הוא שיר הסיום לסרט התשיעי של פוקימון.
סוול (Sewell) הייתה עיירת כורים במחוז או'היגינס בצ'ילה, כ-85 ק"מ דרומית-מזרחית לסנטיאגו דה צ'ילה, בגובה של 2,300 מטרים מעל פני הים, במורדות הרי האנדים.
העיירה הוקמה ב-1905 והגיעה לשיאה ב-1960, כשמספר תושביה עמד על כ-15,000. היא ננטשה מיושביה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 ביוזמת ממשלת צ'ילה, ואחרון תושביה עזב אותה ב-1980.
ב-1998 הכריזה ממשלת צ'ילה על סוול כאתר לאומי, וב-2006 הכריז עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
הימצאות נחושת באזור אֶל טֶנְיֶינְטֶה הייתה ידועה גם בתקופה הטרום-קולומביאנית, ולאחר הגעת הספרדים, החלו אף הם לכרות נחושת, אם כי הכרייה דעכה לקראת המאה ה-17. ב-1897 נערך סקר, שממצאיו העידו על פוטנציאל למציאת מרבצים גדולים של נחושת.
מאחר שלבעלי הקרקע לא היו האמצעים להשקיע את המשאבים הדרושים לשם מימוש הפוטנציאל, הם יצרו קשר עם המהנדס האמריקני ויליאם בריידן.
בריידן צירף למיזם את חברת אסארקו (החברה האמריקנית להתכה וזיקוק) ואת היזם בארטון סיוול, ויחד הקימו את חברת בריידן קופר.
ב-1905 הוחל בהקמת התשתיות - נסלל כביש לבירת המחוז רנקגואה, והובא ציוד למכרה.
באותה שנה גם הוקמו בתיה הראשונים של העיירה, ובתחילה שוכנו בה אלף תושבים, שכללו עובדים ובני משפחותיהם.
אף שלא כל התשתיות הוקמו, הכרייה החלה כבר ב-1905. במהלך 1906 הוקמו המתקנים למיון העפרה, מעלית וגנרטור.
מיתון בארצות הברית הביא לירידה בהיקף הפעילות החל מ-1909, וב-1915 השתלטה על הבעלות בחברה משפחת גוגנהיים.
באותה שנה גם ניתן לעיירה שמה, על שם בארטון סיוול.
ב-1945 אירע אסון במקום, כש-355 כורים נחנקו למוות מעשן, לאחר שפרצה אש במכרות.
הטרגדיה הובילה לדיון ציבורי בצ'ילה בסוגיית אמצעי הבטיחות הננקטים במקומות עבודה, ומידת הביקורת שמפעילה הממשלה על חברות פרטיות הפועלות בתחומי המדינה.
חברת בריידן קופר, מצידה, הקימה מחלקה חדשה לבטיחות.
ממשלת צ'ילה הלאימה בהדרגה את המכרות.
באותה העת התקבלה ההחלטה להעביר את מגורי העובדים למקום אחר, נמוך יותר, שבו תנאי המחיה יהיו טובים יותר.
בהדרגה עזבו את סוול התושבים, בעיקר לרנקגואה, והאחרון שבהם עזב אותה ב-1980.
חלק מבתי המגורים נהרסו, ואחרים שימשו כמגורים ארעיים.
הרס הבתים הופסק בסוף שנות ה-80, וב-1998 אף הכריזה ממשלת צ'ילה על סוול כאתר לאומי.
ב-1999 הוחל בשיפוץ מבנים בעיירה, במטרה להכשירה כאתר תיירות, ובין היתר הוקם בה מוזיאון.
כמה מהמבנים התעשייתיים בעיירה המשיכו לפעול גם לאחר מכן, והמפעל בו מוינו העפרות שנכרו פעל עד 2006. הכרייה באל טנייטה נמשכת, ובשנת 2006 נכרו בה שלושה אחוזים מהנחושת בעולם.
העיירה נבנתה על צלע הר.
רחובותיה הם למעשה מערכת של שבילים וגרמי מדרגות, הבנויים סביב גרם מדרגות מרכזי המוליך מתחנת הרכבת, והם אינם מיועדים לתנועת כלי רכב.
ככלל, נבנו בתי המגורים בצד הפונה לכיוון מערב, והמבנים התעשייתיים בצד הפונה לכיוון דרום.
זאת משום שהצד המערבי הוא שטוף שמש ומועד פחות למפולות שלגים.
הבתים נבנו מעץ, בסגנון המאפיין את ארצות הברית.
עד שנות ה-40, תכנון העיר בוצע בארצות הברית עצמה, ואף העץ לבנייה יובא ממנה.
בתי המגורים היו משלוש קטגוריות, בהתאם למבנה ההיררכי של החברה: המנהלים (בעיקר אמריקאים), המפקחים והפועלים.
רוב בתי המגורים שעדיין עומדים על תילם הם הבתים מהקטגוריה השנייה, של המפקחים.
בתי הפועלים נבנו בשולי העיר, בגובה של 4 או 5 קומות, והיו משני סוגים: בתים למשפחות, ובתים לרווקים, שכללו חדרים משותפים עם מיטות קומתיים.
ממערב לעיר שכנה תחנת הרכבת, ובסמוך לה בית החולים, בית ספר לתעשייה שהוקם ב-1936, מועדון, קולנוע ותיאטרון.
דרומית לעיר הוקמה ב-1927 כנסייה קטנה.
סוון-יראן אריקסון (, הגייה בשפת המקור: סְווֵן-יֶרַאן; 5 בפברואר 1948 – 26 באוגוסט 2024) היה כדורגלן ומאמן כדורגל שוודי.
זכור בעיקר בזכות תקופתו כמאמן נבחרת אנגליה, אותה אימן בשני מונדיאלים ובאליפות אירופה אחת.
אריקסון היה המאמן הראשון שזכה בדאבל המקומי בשלוש מדינות שונות (שוודיה, פורטוגל ואיטליה).
קריירת המשחק של אריקסון לא הייתה מרשימה.
אריקסון, שהיה מגן ימני, שיחק בעיקר בליגות נמוכות, ולא הצליח להעפיל לליגה הבכירה בארצו.
ב-1975 פרש ממשחק, בגיל 27 בלבד, בעקבות פציעה בברך.
בהתחלה מילא אריקסון את תפקיד עוזר המאמן בקבוצת דגרפורס, מהליגה השלישית בשוודיה.
לאחר שהמאמן הראשי עזב, מונה אריקסון במקומו והוליך את הקבוצה למקום הראשון ולעלייה לליגה השנייה.
ההישג לא נעלם מעיני הקבוצות הבכירות במדינה, ואריקסון הוחתם (יחד עם עוזרו) כמאמן קבוצת הפאר השוודית גטבורג, בגיל 31 בלבד.
בעונתו הראשונה זכתה הקבוצה בגביע השוודי, ושנתיים לאחר מכן זכתה ב"טרבל": הגביע השוודי, אליפות הליגה השוודית וגביע אופ"א.
לאחר ההצלחה האדירה עם גטבורג היה אריקסון מבוקש על ידי קבוצות רבות באירופה, כשבסופו של דבר חתם כמאמן בנפיקה ליסבון הפורטוגזית.
אריקסון כמעט ושחזר בעונת 1982/1983 את ה"טרבל" בו זכה עם גטבורג, כשהצליח לזכות באליפות הליגה הפורטוגזית ובגביע הפורטוגזי, אך בגמר גביע אופ"א הפסיד לקבוצת אנדרלכט הבלגית.
לאחר אליפות נוספת עם בנפיקה, עזב אריקסון את פורטוגל, ועבר לאמן את רומא.
בשלוש עונותיו ברומא לא הצליח אריקסון לזכות בתארים, למעט זכייה אחת בגביע האיטלקי ב-1986. לאחר רומא אימן אריקסון למשך שתי עונות בפיורנטינה, אך לא הצליח להוביל אותה לתארים.
לאחר פיורנטינה חזר לבנפיקה ליסבון ב-1989, ואיתה הגיע לגמר גביע אירופה לאלופות 1990, שבו הפסידה למילאן.
לאחר עוד זכייה באליפות פורטוגל ב-1991 חזר לאיטליה, הפעם כמאמן סמפדוריה.
את סמפדוריה אימן אריקסון 5 עונות, במהלכן רשם זכייה אחת בגביע האיטלקי ב-1994. לאחר סמפדוריה עבר לאמן את קבוצת לאציו.
בלאציו זכה אריקסון בשני גביעים, תואר גביע המחזיקות (האחרון ששוחק) ואליפות בשנת 2000, האליפות השנייה בלבד בתולדות המועדון.
בעקבות ההצלחות, רבים מאוהדי לאציו מחשיבים את אריקסון כמאמן הטוב ביותר בתולדות הקבוצה.
לאחר התפטרותו של קווין קיגן מתפקיד מאמן נבחרת אנגליה באוקטובר 2000, הוחלט למנות את אריקסון לתפקיד.
אריקסון היה המאמן הזר הראשון בתולדות הנבחרת האנגלית.
המבחן האמיתי הראשון שלו כמאמן היה ב-1 בספטמבר 2001, נגד יריבתה הגדולה של אנגליה, נבחרת גרמניה, במינכן.
אנגליה הביסה את הגרמנים 5–1, במשחק שמהווה ציון דרך בהיסטוריה של הנבחרת האנגלית.
אנגליה הצליחה להעפיל למונדיאל 2002, לאחר שער שוויון דרמטי של דייוויד בקהאם במשחק המכריע מול נבחרת יוון.
בטורניר עצמו הצליחה אנגליה לנצח בשלב הבתים עוד יריבה גדולה, נבחרת ארגנטינה, בתוצאה 1–0 (שוב משער של דייוויד בקהאם), אך הודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת ברזיל, שזכתה בטורניר.
בשנת 2001 נבחר אריקסון כמאמן השנה של ה-BBC.
בפתיחת משחקי יורו 2004 הפסידה אנגליה לנבחרת צרפת מצמד שערים של זינדין זידאן בתוספת הזמן.
למרות ההפסד, העפילה אנגליה לרבע הגמר, לאחר ניצחונות על שווייץ וקרואטיה.
ברבע הגמר הודחה אנגליה על ידי הנבחרת המארחת, פורטוגל, לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
במהלך מוקדמות מונדיאל 2006 ספג אריקסון ביקורת על יכולתה של נבחרת אנגליה, לאחר הפסד מביש לצפון אירלנד וניצחון דחוק על אוסטריה.
התאחדות הכדורגל האנגלית הודיעה כי חוזהו של אריקסון לא יוארך.
אריקסון הודיע על סיום תפקידו לאחר המונדיאל, ועוזרו סטיב מקלארן החליף אותו בתפקיד.
בטורניר המונדיאל הודחה אנגליה בשלב רבע הגמר, שוב לנבחרת פורטוגל לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
המשחק עצמו הסתיים ב-0–0, לאחר שדייוויד בקהאם נפצע ו-ויין רוני הורחק.
בשלושת הטורנירים בהם אימן אריקסון את נבחרת אנגליה (מונדיאל 2002, יורו 2004 ומונדיאל 2006) הודחה אנגליה בשלב רבע הגמר על ידי קבוצתו של המאמן לואיס פליפה סקולארי (ברזיל ב-2002, פורטוגל ב-2004 ו-2006).
במהלך התקופה שבה אימן את נבחרת אנגליה פורסם בעיתונות הבריטית אודות רומן שניהל אריקסון עם מגישת טלוויזיה שוודית, כמו גם על רומן עם מזכירתו בהתאחדות האנגלית.
ביולי 2007 חתם אריקסון לשלוש שנים כמאמן מנצ'סטר סיטי.
הוא היה למאמן הראשון בתולדות הקבוצה שמוצאו אינו מהאי הבריטי.
למרות פתיחה טובה של הליגה, סיימה מנצ'סטר במקום התשיעי בלבד, והוענק לה המקום בגביע אופ"א רק כיוון שזכתה בפרס "המשחק ההוגן" (הקבוצה ההגונה ביותר באירופה).
ביוני 2008, לאחר עונה אחת בלבד כמאמן מנצ'סטר סיטי, עזב לטובת משרת המאמן בנבחרת מקסיקו.
כעבור 10 חודשים בלבד, באפריל 2009, הוא פוטר לאחר הפסד 1–3 לנבחרת הונדורס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. במרץ 2010 מונה למאמן נבחרת חוף השנהב, והוא אימן אותה במונדיאל 2010.
מאמן החודש בפרמייר ליג: אוגוסט 2007
סוויתהלם היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 660 לערך עד 664.
סוויתהלם עלה לשלטון לאחר הירצחו של המלך סיגברט הטוב.
על פי ספרו של ההיסטוריון בדה ונרביליס נרצח סיגברט הטוב על ידי שני אחים, וככל הנראה מדובר בסוויתהלם ובאחיו סווית'פרית' (Swithfrith).
בדה הקנה לסיפור הרצח קונוטציה דתית והפך אותו למשל נוצרי, אולם ההיסטוריונית ברברה יורק מספרת בספריה Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England ו- The Kingdom of the East Saxons כי ככל הנראה סוויתהלם היה אחראי למזימת הרצחו של המלך במטרה לרשת אותו.
על פי גרסתו של בדה, קד הקדוש, הגמון אסקס באותה עת, החרים את אחד האחים שנישא בנישואים לא נוצריים, ואסר על הנוצרים לאכול בביתו.
סיגברט, שטען שיש לסלוח לכל אחד, על פי ציוויו של ישו הנוצרי, הסכים לאכול בביתו, ובכך הפר את הוראתו של הבישוף.
בשל חטא זה ניבא קד כי המלך ירצח בבית זה.
בדה מציין כי המלך בהרצחו הפך לקדוש נוצרי כי על אף שחטא, עשה זאת תוך קיום מצוותו של ישו.
בשנת 662 השתכנע סוויתהלם להמיר את דתו לנצרות על ידי אתלוולד, מלך מזרח אנגליה.
לאחר מותו, בשנת 664, ככל הנראה ממגפה, ירשו את כס המלוכה שני אחייניו סיגהרה וסאבי, אשר מלכו יחדיו.
סוויתהלם נקבר ככל הנראה ברנדלסהם.
סוויפינג (sweeping או sweep-picking) היא טכניקה לפריטה על כלי מיתר באמצעות מפרט.
הפריטה נעשית על מספר מיתרים סמוכים ברצף, בתנועה אחידה של פרק כף היד כלפי מעלה או מטה.
במהלך הפריטה היד השנייה לוחצת על שריג בכל מיתר בתורו ולא על כולם ביחד, כדי ליצור רצף תווים שאינם מנוגנים סימולטנית.
פראזה המורכבת משימוש יחיד בטכניקה הזו מכונה לעיתים סוויפ (sweep).
השימוש בטכניקה זו הפך לנפוץ בקרב נגני הסווינג, הבופ והרוקבילי בשנות השישים, אך מאז פריצת המטאל בשנות השמונים, הפך הסוויפינג למזוהה בעיקר עם מוזיקת המטאל לסוגיה.
השימוש הנפוץ ביותר בסוויפינג הוא בנגינת ארפג'ים, שכן בניגוד לפריטה חסכונית ופריטה מתחלפת, טכניקת הסוויפינג מיועדת לפראזות בהן מנגנים רק תו אחד בכל מיתר, ועל כן היא מקלה על קפיצות טונאליות תכופות של תרצה ויותר.
בנגינה של רצף של ארפג'ים או של אותו ארפג' בעלייה ובירידה, בדרך כלל משתמשים בלגטו כדי לחבר בין הסוויפים השונים, אם כי לעיתים עדיף להשתמש בפריטה מתחלפת.
חיבור רצף של סוויפים באמצעות טאפ ידוע כסוויפ-טאפינג (sweep tapping) ולעיתים מונסטר-סוויפינג (monster sweeping).
שימוש בסוויפינג מופיע כמעט תמיד בשילוב עם טכניקות פריטה נוספות, והוא נחשב בעיני רבים כאחת הטכניקות המתקדמות ביותר בפריטה עם מפרט.
סוון בנדר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
סוון בנדר הצליח במיוחד ככדורגלן בבורוסיה דורטמונד, עמה זכה בשתי אליפויות, ושיחק גם במינכן 1860 ובבאייר לברקוזן.
כיום משמש כמאמנה של אונטרהאכינג.
אחיו התאום לארס בנדר, אף הוא כדורגלן עבר מצליח.
בנדר שיחק כנער באונטרהאכינג, ובשנת 2002 הצטרף בנדר למחלקת הנוער של מינכן 1860, כאשר את כל הצעדים בתחילת הקריירה עשה ביחד עם אחיו, לארס.
בשנת 2006 עלה לבוגרים של מינכן 1860 כאשר הוא רק בן 17. תחילה שיחק בקבוצת המילואים, אך השתלב במהרה בקבוצה הבכירה, ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
בנובמבר 2007 האריך בנדר את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2011, אך בעקבות המצב הכלכלי הקשה של הקבוצה, החליטה מינכן 1860 למכור את שני האחים.
בשנת 2009 עבר סוון לבורוסיה דורטמונד, בעוד שאחיו לארס עבר לבאייר לברקוזן.
סוון בנדר שיחק שלוש עונות בבוגרים של מינכן 1860, בהן סיימה הקבוצה במרכז הטבלה בבונדסליגה השנייה.
בנדר ערך את הבכורה במדי בורוסיה דורטמונד בספטמבר 2009 במשחק ליגה מול האנובר 96. בעונת הבכורה שלו במועדון, ערך בנדר 19 הופעות ליגה וסייע לדורטמונד לסיים במקום החמישי.
בעונת הפך לבורג מרכזי בקבוצה וזכה עימה באליפות גרמניה, לראשונה מזה 9 שנים.
בעונת 2011/12 בנדר ודורטמונד הגנו על תואר האליפות, ואף הוסיפו זכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 5-2 על באיירן מינכן בגמר.
בנדר נכנס כמחליף בגמר זה במקום שינג'י קגאווה.
ב-6 בינואר 2013 האריך את חוזהו בדורטמונד עד 2017. דורטמונד ובנדר לא הצליחו לשמור על תואר האליפות בעונת 2012/13, וסיימו במקום השני בליגה, במרחק 25 נקודות מהאלופה באיירן מינכן.
ועם זאת, הגיעו לגמר ליגת האלופות 2013, בו הפסידו 2-1 לבאיירן מינכן משער של אריין רובן בדקה ה-89. בנדר פתח בהרכב בגמר זה, והוחלף בתוספת הזמן על ידי נורי שאהין כאשר דורטמונד נזקקה לשער שוויון שלא הגיע.
בנדר ודורטמונד זכו פעמיים ברציפות בתואר הסופר קאפ הגרמני, ב-2013 כשניצחו 4-2 את באיירן מינכן, במשחק בו בנדר פתח והוחלף, וב-2014 כשניצחו 2-0 את באיירן מינכן, במשחק בו בנדר נכנס כמחליף.
בעונות הבאות, בנדר הרבה לסבול מפציעות ואיבד את מקומו בהרכב, ובורוסיה דורטמונד לא הצליחה לקרוא תיגר על באיירן מינכן.
ועם זאת, חוזהו של בנדר הוארך בשנת 2016 עד לתום עונת 2020/21. בשנת 2017 נוסף תואר נוסף לארונו של בנדר, כשבורוסיה דורטמונד זכתה שוב בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על איינטרכט פרנקפורט.
בנדר ישב על הספסל ולא שותף במשחק זה.
ב-13 ביולי 2017, לאחר שמונה עונות, שתי אליפויות, שתי זכיות בסופר קאפ הגרמני, שתי זכיות בגביע הגרמני, והגעה אחת לגמר ליגת האלופות, חתם סוון בנדר לארבע שנים בבאייר לברקוזן, והתאחד מחדש עם אחיו, לארס.
בקיץ 2017 חתם סוון בנדר לארבע שנים בבאייר לברקוזן, בה כאמור שיחק באותו זמן אחיו, לארס.
בנדר היה שחקן הרכב קבוע לאורך ארבע העונות שלו בלברקוזן, ותמיד סיים עם הקבוצה בצמרת הבונדסליגה.
בעונת 2019/20 הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 4-2 לבאיירן מינכן, כשבנדר מבקיע את השער הראשון ללברקוזן.
בקיץ 2021, הכריז סוון בנדר על פרישה ממשחק פעיל, ביחד עם אחיו לארס.
בצעירותו, היה בנדר חלק מהנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2008 זכה עמה באליפות אירופה עד גיל 19, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על הנבחרת המקבילה של איטליה.
בפברואר 2011 זומן ראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק נגד , ובמרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד .
בנדר שותף במספר משחקי ידידות באותה תקופה, וזומן לסגל הגרמני המורחב ליורו 2012, אך נופה מהסגל הסופי.
בנדר היה מועמד לסגל הגרמני למונדיאל 2014, בו זכתה נבחרת גרמניה לבסוף, אך פציעה שסבל ממנה מנעה את זימונו.
בשנת 2013 ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת גרמניה הבוגרת.
ביוני 2022 מונה בנדר על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית כעוזר מאמן נבחרת גרמניה עד גיל 16. ביוני 2023 קודם בנדר לתפקיד עוזר מאמן נבחרת גרמניה עד גיל 17.
בדצמבר 2023 עזב בנדר את תפקידו בנבחרות גרמניה הצעירות, וביחד עם חברו לשעבר בבורוסיה דורטמונד, נורי שאהין, מונה כעוזר המאמן של אדין טרזיץ' בבורוסיה דורטמונד עד לתום עונת 2023/24.
בדצמבר 2024 מונה בנדר כמאמן זמני עד לתום שנת 2024 במועדון בו שיחק כנער, אונטרהאכינג מהליגה הגרמנית השלישית.
במרץ 2025 מונה בנדר שוב כמאמן זמני באונטרהאכינג עד לתום עונת 2024/25, אך לא הצליח למנוע את נשירתה לליגות האזוריות.
עם זאת, נשאר בנדר במועדון כמאמן.
סוון אלקלעי (בסרבו-קרואטית: Sven Alkalaj; נולד ב-11 בנובמבר 1948) הוא דיפלומט ופוליטיקאי יהודי בוסני, החל מ-5 ביולי 2019 שגריר בוסניה והרצגובינה בארגון האומות המאוחדות בניו יורק.
אלקלעי כיהן בשנים 2012–2014 כמזכיר בפועל של הוועדה הכלכלית של האו"ם לאירופה (UNECE), שמושבה בז'נבה.
כיהן בעבר בשנים 2007–2012 כשר החוץ של בוסניה והרצגובינה.
הוא חבר במפלגה למען בוסניה והרצגובינה בראשות חאריס סילייג'יץ'.
יליד סרייבו, אביו בן למשפחה ממוצא יהודי ספרדי ואימו קרואטית.
סוון אלקלעי מגדיר את עצמו יהודי חילוני.
הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת סרייבו עד שנת 1974. בשנת 1987 סיים תואר שני בכלכלה ויחסים בינלאומיים באותה אוניברסיטה.
בשנים 1975–1985 הוא עבד כמנהל מסחרי של החברה המשותפת הצרפתית-יוגוסלבית "פטרולאינווסט" בסרייבו.
בהמשך היה בשנים 1985–1988 היה מנהל אזורי של חברת "אנרגואינווסט" למזרח התיכון והמזרח הרחוק מנהל אזורי של "אנרגואינווסט", אחר כך עבד כמנהל של החברה בבנגקוק בשנים 1988–1993. בשנת 1999 סיים את בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד בתחום מימון חברות.
בשנת 1993 פגש אלקלעי לראשונה את המנהיג הבוסניאקי האריס סילאייג'יץ' והצטרף בהמשך למפלגתו.