tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבור הלוקים בהפרעות מוחיות, ביניהם אפילפסיה ופרכוסים, יש שימוש בתרופות אנטי-אפילפטיות כגון Vigabatrin, זאת בהתאם לדרגת ההפרעה בקרב החולה המטופל.
בשנים האחרונים יש שימוש במעכבי mTOR, כגון רפמיצין (Rapamycin, כמו גם נגזרותיו Everolimus, או Afinitor בשמם המסחרי).
מעכבים אלו משמשים עבור הקטנה או דיכוי של גידולים מוחיים וכלייתיים.
עבור הפרעות התנהגותיות, יש מספר תרופות שניתנים לשימוש בהתאם לחומרת המצב של החולה.
חלק מהביטויים העוריים של הטרשת הגבשושית ניתנים לטיפול על ידי רופאי עור, באמצעות, לדוגמה, מחט חשמלית או טיפול בלייזר.
ניתוחים כירורגיים מוחיים אפשריים הם כריתת המוקד האפילפטי או השתלת קוצב וגאלי.
במקרים רבים ישנה אפשרות של ניתוח כירורגי לכריתת גידול ספציפי באיבר פנימי אשר מהווה סיכון.
טרשת האוזן (המכונה גם אוטוסקלרוזיס) היא זיהום דלקתי כרוני של מעטפת האוזן הפנימית, הגורם לספיגת עצם.
טרשת האוזן (אוטוסקלרוזיס) היא המחלה העיקרית המשפיעה על האיזון והמבנה של האוזן התיכונה (otic capsule).
טרשת האוזן היא אחד מהגורמים הנפוצים לליקוי שמיעה נרכש פרוגרסיבי הולכתי או עצבי כתוצאה מהתקבעות של עצם הארכוף (Stapes) והרס של העצם הכוכליארית עם מעורבות אנדוסטיל (endosteal).
מדובר בתהליך בו העצם הטרשתית מחליפה את העצם הבריאה.
טרשת האוזן נחשבת למחלה מרובת גורמים, הנגרמת הן מגורמים גנטיים והן מגורמים סביבתיים.
קיבוע של עצם הארכוף מתחילה בהסתיידות של הרצועה (ליגמנט) הטבעתית המחברת את הפגיעה הטרשתית של החלון הסגלגל עם הבסיס של הארכוף עד לקיבוע מלא.
גילד (Guild) (1944) טען שליקוי השמיעה מתחיל בקיבוע של העצם.
ישנן פגיעות המערבות גם את כל האוזן הפנימית.
בשנת 1741 המנתח והאנטומיסט האיטלקי אנטוניו מריה ולסלבה (Antonio Maria Valslava) דיווח לראשונה על רקמת טרשת האוזן שהופיעה בניתוח בעצם הטמפורלית של מטופל אשר נחשב לחירש.
המונח "אוטוסקלרוזיס" הוטבע על ידי וון טרולטץ' (von Troltsch) בשנת 1869, כאשר הוא התייחס לשלב הלא פעיל האחרון של התהליך, והוצג על ידי פוליצר (Politzer) בשנת 1894, שתיאר את העצם הטמפורלית הטרשתית בשלב האחרון של המחלה.
בשנת 1912 סיבנמן (Siebenmann) הציע את המונח "אוטוספנגיוזיס" המציין את השלב הפעיל של המחלה.
מונח זה נמצא בשימוש באירופה, בעיקר בצרפת.
בשנת 1873 תיאר שוורץ (Schwatze) אדמומיות על עור התוף שהיא סממן למחלה הפעילה.
אדמומיות זו נקראת סימן שוורץ (Schwartze sign).
בשנת 1986 מק'קנה (McKenna) ועמיתיו העלו תאוריה של אטיולוגיה נגיפית כשראו מבנים מודלקים הדומים מבנית לנוקלאוקפסידים (nucleocapsids) נגיפיים בתאים הדומים לתאי עצם של רקמות אוטוסקלרוטיות בשני מטופלים.
שנה לאחר מכן ממצאים של ארנולד (Arnold) ועמיתיו תמכו בתאוריה זו, כאשר ראו ריכוזים גבוהים של נוגדנים מסוג IgG ברקמות עם טרשת אוזן פעילה ופחות מוצהרים בציטופלזמה של תאים של רקמת הסחוס הסמוכים להן.
בנוסף, בשימוש בנוגדנים רב שבטיים (polyclonal) נגד חצבת ואדמת, הם מצאו כי שני האנטיגנים במחלות אלו מבוטאים על ידי תאי הסחוס של שכבת הסחוס ולעיתים אוסטאוציטים ואוסטאוקלסטים של הרקמה האוטוסקלרוטית.
במחקר זה גם נמצא כי נוגדנים מסוג IgG ואנטיגנים נגיפיים לא נמצאו בדגימה מעצם ארכוף נורמלית.
הגורמים למחלה עדיין אינם ידועים במלואם.
נהוג לחשוב כי למחלה מאפיינים גנטיים אוטוזומליים דומיננטיים.
מחקרים גנטיים הראו לפחות תשעה אתרים כרומוזומליים המועמדים להיות הגנים של מחלה זו.
על מנת לזהות מספר אתרים גנטיים נעשה שימוש בניתוח הקשר בקרב משפחות שהציגו טרשת אוזן אוטוזומלית דומיננטית, ומופו שמונה אתרים במשפחות שונות:
האתר הראשון, OTSC1, שנמצא על ידי טומאק (Tomek) ועמיתיו בשנת 1998, ממוקם על כרומוזום 15q25-q26. האתר מופה בקרב משפחה גדולה ממוצא הודי.
האתר מכיל 33 גנים, מתוכם אגריקן (aggrecan) הוא מועמד מתאים.
החלבון המתורגם הוא מרכיב לא-קולגני של המטריקס החוץ-תאי והוא קיים באללים מרובים הידועים כמבוטאים במבוך הגרמי.
עם זאת לא נראה שגן זה גורם לטרשת האוזן באתר OTSC1 וטרם ידוע אם יש לו קשר לטרשת האוזן.
האתר השני, OTSC2, שנמצא על ידי ואן דן בוגארט (Van Den Bogaert) ועמיתיו בשנת 2001, ממוקם על כרומוזום 7q34-36. האתר מופה בקרב משפחה ממוצא בלגי.
אתר זה מכיל 152 גנים, בהם TIF1 ו-PLOD3 שהם מועמדים מתאימים, כאשר הראשון דורש חומצה ריטינואיטית (retinoic acid), אשר מדכאת צמיחת תאים.
חומצה זו מעורבת בשינויים גרמיים, ולכן גן זה יכול להיות מעורב בוויסות השינוי המבני במעטפת האוזן הפנימית.
הגן PLOD3 מעורב בסינתזת קולגן.
האתר השלישי, OTSC3, שנמצא על ידי חן (Chen) ועמיתיו בשנת 2002, ממוקם על כרומוזום 6p21.3-22.3. האתר מופה בקרב משפחה קפריסאית גדולה בשנת 2002, ולאחר מכן זוהה גם בקרב משפחה תוניסאית.
במחקר קוהורט ביוון נמצא כי ישנו קשר בין אנטיגנים HLA לטרשת האוזן.
אזור זה הוא מועמד עיקרי למוטציות של גורמי ויסות אפשריות (regulatory element mutations), כאשר ישנה סבירות שמוטציות אלה עשויות לגרום לטרשת האוזן.
האתר הרביעי, OTSC4, שנמצא על ידי בראונשטיין (Brownstein) ועמיתיה בשנת 2006, ממוקם על כרומוזום 16q21-23.2. האתר מופה בקרב משפחה ישראלית ממוצא תימני.
האתר מכיל 74 גנים ידועים, מתוכם ישנם מספר גנים המעורבים במערכת החיסונית ובשיווי המשקל הפנימי (הומאוסטזיס) של העצם, אשר עשויים להיות מקושרים לטרשת האוזן.
האתר החמישי, OTSC5, שנמצא על ידי ואן דן בוגארט (Van Den Bogaert) ועמיתיו בשנת 2004, ממוקם על כרומוזום 3q22-24. האתר מופה בקרב משפחה דנית.
האתר מכיל 59 גנים, מתוכם הגנים PCOLCE2 ו-CHST2 נחשבים כמועמדים מתאימים, אם כי לא זוהו מוטציות בשניהם.
על האתר השישי, OTSC6, טרם פורסמו פרטים המתארים אותו.
האתר השביעי, OTSC7, שנמצא על ידי ת'יז (Thys) ועמיתיו בשנת 2006, ממוקם על כרומוזום 6q13-16.1. האתר מופה בקרב משפחה יוונית והוא מכיל 66 גנים ידועים, מתוכם הגן COL12A1 נחשב כמועמד מתאים.
זהו האזור האתר היחיד בו נסקרו כל אזורי הקידוד של הגנים.
האתר השמיני, OTSC7, שנמצא על ידי בל האדג' עלי (BelHadj Ali) ועמיתיו בשנת 2008, ממוקם על כרומוזום 9p13.1-9q21.11. האתר מופה בקרב משפחה תוניסאית והוא מכיל 24 גנים ידועים ו-121 גנים מנובאים.
אף על פי שלא זוהו מוטציות הגורמות לטרשת האוזן בגנים שבאתרים אלה, רק 2% מהגנים הידועים באזורים אלה נסקרו, והסקירה התמקדה באזורי הקידוד של מועמדים מתאימים.
גן נוסף הוא COL1A, הממוקם על כרומוזום 17q21.31–q21.32. נמצא קשר בין גן זה לטרשת אוזן קלינית.
תפקידו הוא יצירת סוג I של קולגן, והמוטציה שלו גורמת לצורות קלות של פרכת.
עם זאת, קשר זה לא הוכח במחקר על אוכלוסייה בצפון ספרד.
במחקריהם של מק'קנה (McKenna) ועמיתיו (1986) וארנולד ועמיתיו (1988) נמצאו נוגדנים מסוג IgG, IgM ו-IgA נגד חצבת, חזרת ואדמת ברקמות של טרשת אוזן פעילות.
הם תיארו את האטיולוגיה הנגיפית של טרשת האוזן כתגובה וסקולרית דלקתית של מעטפת האוזן הפנימית, הנגרמת מנגיפים של חצבת, אדמת או חזרת.
עם זאת, תאוריה זו עדיין שנויה במחלוקת, כאשר מתנגדיה טוענים כי נגיף החצבת קיים ברקמות בריאות, וכי המחקרים התומכים בתאוריה מקורם בארצות הברית, בה החלו בחיסונים נגד חצבת בתחילת שנות 1960.
פוליצר היה הראשון שטען כי ישנו קשר בין טרשת האוזן לתקופה שלאחר הלידה.
סוהייר בריאנט (Sohier Bryant) בשנת 1915 טען כי העצם הטמפורלית עשויה להיות מושפעת משינויים גרמיים בתקופת ההיריון ולאחר הלידה ובעקבות כך עלולה להיווצר טרשת האוזן.
ישנם דיווחים כי טרשת האוזן מחמירה בתקופות של פעילות הורמונלית מוגברת, אך עדיין ישנה אי הסכמה בנוגע לקשר בין היריון להחמרה של טרשת האוזן וישנם מחקרים בעלי ממצאים סותרים בנושא.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 הטיפול הפופולרי בטרשת האוזן בהיריון היה הפלות יזומות.
בעקבות הטיפולים הניתוחיים המוצעים כיום הקשר בין טרשת האוזן והיריון הפך לפחות רלוונטי.
נתרן-פלואורי הוא גורם סביבתי נוסף שנמצא משפיע על הפתולוגיה של טרשת האוזן.
מחקרים אפידמיולוגיים הראו כי טרשת האוזן מקושרת עם אזורים בהם יש ריכוז נמוך של פלואוריד במי השתייה.
עם זאת ישנם מחקרים אחרים שלא מצאו קשר בין נתרן-פלואורי וטרשת האוזן, והם הסיקו כי על מנת לקבל השפעה יש צורך במנות מינון גבוהות.
טרשת אוזן היסטולוגית מתרחשת כאשר מעטפת העצם באוזן היא אב-נורמלית, אך לא קיימים סימנים קליניים.
התסמינים העיקריים לצורה הקלינית של טרשת האוזן הם ירידה בשמיעה, ורטיגו וטנטון.
הבדיקה של האוזן (בדיקה אוטוסקופית) אצל חולים בטרשת האוזן לרוב מתקבלת תקינה, אם כי לעיתים נראה אזור אדמדם מעבר לפרומונטורי (promontory) ולחלון הסגלגל הנקרא סימן שוורץ.
בדיקת שמיעה (בדיקה אודיומטרית): ירידת השמיעה מתחילה מירידה הולכתית בתדרים הנמוכים.
כאשר בסיס הארכוף מתקבע ומתפשטת הטרשת ירידת השמיעה מתפשטת גם לתדרים הגבוהים יותר, ונראה הבדל גדול יותר בין הולכת האוויר להולכת העצם (air-bone-gap).
כאשר מתפתחת טרשת כוכלארית, ירידת השמיעה הופכת למעורבת או לתחושתית-עצבית.
הסימן בבדיקת השמיעה לקיבוע של הארכובה הוא "שקע קרהרט" (Carhart notch), שמאופיין בספי שמיעה להולכת עצם גבוהים יותר בתדר 2000Hz.
טנטון והפרעות שיווי משקל מופיעים יותר בקרב חולים עם פגיעה מסוג סקלרוטי.
פגיעה אוטוסקלרוטית יכולה גם לערב אזורים עצביים של עצב הפנים ועצב השמיעה ושיווי המשקל (האוטריקולרי (utricular) והכוכלארי (cochlear)) ויכול לגרום להתנוונות עצבית.
לים (Lim) ועמיתיו (1987) זיהו שלושה סוגים של פגיעות של טרשת האוזן: תאית (Spongiotic), פיברוטית וטרשתית.
הסוג התאי מאופיין בפעילות וגיוס של מונוציטים (monocyte), מקרופאג (macrophage), אוסטאובלסטים ואוסטאוקלסטים.
הסוג הפיברוטי מאופיין בפיברוזה נרחבת של העצם.
הסוג הטרשתי מאופיין במיעוט של תאי עצם.
פרהי (Parahy) ולינתיקום (Linthicum) ראו שהפגיעות התאיות והטרשתיות יכולות להתקיים במקביל.
טרשת האוזן יכולה לגרום לתופעת הידרופס של נוזל האנדולימפה (endolymphatic hydrops) על ידי השענות על הרצועה הספירלית (spiral ligament).
האבחון הקליני של טרשת האוזן יכול להתבצע על ידי היסטוריה רפואית מפורטת, בדיקה גופנית והערכת שמיעה.
לרוב חולים עם טרשת האוזן יראו ירידת שמיעה פרוגרסיבית אטית, לרוב בשתי האוזניים ולעיתים קרובות אסימטרית, בדרך כלל בגילאים 15–45 שנים.
על פי אמט (Emmett) (1993) ההתקדמות של ירידת השמיעה יכולה להיות מזורזת באוכלוסייה הצעירה במהלך היריון וייתכן שאף בקרב נשים המשתמשות בגלולות למניעת היריון.
במחקר של ליפי (Lippy) ועמיתיו (2005) לא נראה קשר משמעותי בין ילודה ומספר הילדים לירידה בשמיעה וקשר בין הנקה לעוצמת הירידה בשמיעה בקרב נשים עם טרשת האוזן.
באופן אופייני חולים אלה מדברים חלש (low volume speech) שכן הם שומעים את קולם בהולכה גרמית.
במקרים בהם האבחנה אינה ברורה, או כשיש הידרדרות בשמיעה לאחר ניתוח, ניתן לבצע בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT) על מנת להעריך את מיקום התותב, טרשת אוזן באוזן הפנימית, ורטיגו, חשד להתבקעות התעלה העליונה (superior-canal) וכו'.
במרבית המקרים ניתן לטפל בליקוי השמיעה ההולכתי באמצעות ניתוח.
עם זאת, במבט לטווח ארוך מרבית החולים מפתחים ליקוי שמיעה מעורב בדרגה קלה עד חמורה.
מחקרים הראו כי ניתוח יכול לדחות את הצורך בשיקום שמיעתי על ידי מכשירי שמיעה, אך לא למנוע אותו.
כ-90% מהפגיעות ממוקמות סמוך לחלון הסגלגל ומובילות לקיבעון של הארכוף וכתוצאה מכך לירידה הולכתית בשמיעה.
ניתן לטפל בכך בעזרת ניתוח להסרה מלאה או חלקית של בסיס הארכוף והחלפתו בתותב.
כיום זהו הטיפול הנפוץ בטרשת האוזן.
המטרה הראשית של ניתוח הארכובה ההיא להביא לשמיעה בטווח הנורמה על ידי עיקוף הארכוף המקובעת לצורך מעבר גלי הקול לאוזן הפנימית.
סטפדקטומיה: בה מסירים את בסיס הארכוף, אוטמים את החלון הסגלגל ומרכיבים תותב בין עצם הסדן לגומחה של החלון הסגלגל.
סטפדטומי: נעשה נקב בבסיס הארכוף על ידי מקדחה או לייזר, ומתאימים תותב מהסדן לתוך הנקב שנוצר.
בשתי טכניקות אלה לרוב חותכים את גיד הארכוף, מפרידים את מפרק הסדן-ארכוף ומסירים את המבנה העליון של הארכוף.
הניתוח נערך לרוב בהרדמה מקומית.
נתרן-פלואורי ונגזרות אחרות של פלואוריד הם אנטגוניסטים רבי עוצמה לשינוי פתולוגי של העצם, המורידים פעילות אוסטאוקלסטית ואוסטאוליזיס (osteolysis) עוקב.
פלואוריד מוריד את קליטת הסולפט באמצעות מוביל סולפט דיספלזיה דיאסטרופי (diastrophic dysplasia sulfate transporter (DDST)).
נראה כי נתרן-פלואורי מייצב את אובדן העצם האוסטאופורוטי ואת מחלת פאג'ט (Paget's disease).
ורטיאיאנן (Vartiainen) ועמיתיו (1996,1997) דיווחו כי נצפה שיפור משמעותי בספי השמיעה בהולכת אוויר בקרב חולים ששתו מי ברז עם תוספת פלואוריד לעומת אלה ששתו מים עם מעט פלואוריד.
קולטי (Colletti) ועמיתיו (1991) הראו כי לפלואוריד יש אפקט מייצב על טרשת אוזן פעילה.
עם זאת לטיפול בפלואוריד ישנה מגרעה של תופעות לוואי משמעותיות כתוצאה משימוש ארוך טווח (מעל שישה חודשים).
טיפול זה הוא היסטורי ויישומו אינו נתמך במידע מבוסס.
הסיבה העיקרית שאין מטפלים באמצעות נתרן-פלואורי היא לא הרעילות שלו אלא היעילות המועטה שלו בנוגע לטרשת האוזן.
מספר חוקרים הציעו טיפול באמצעות ביספוספונטים כתחליף לטיפול באמצעות נתרן-פלואורי במקרים בהם המטופל רגיש לטיפול זה.
על ידי חסימת פעילות תאי העצם יורדת כמות תוצרי התפרקות העצם וההפצה שלהם ממעטפת האוזן הפנימית לפרילימפה.
במקרים נדירים ביותר ישנו קשר לנמק העצם של הלסת, רעלת של הכליות וסרטן הוושט, התלוי במינון ובזמן השימוש.
טרשת האוזן היא הגורם ל-5-9% מכלל ירידות השמיעה ו-18-22% מירידות השמיעה ההולכתיות.
המחלה היא דו צדדית בקרב 70-80% מהחולים והתסמינים קורים בהתאם לאתר בו הטרשת מתמקדת.
לשכיחות של טרשת האוזן הקלינית יש טווחים בין-גזעיים רחבים.
בקרב לבנים השכיחות היא 0.04-1%, במדינות אסייתיות השכיחות נמוכה בהרבה והיא מתקרבת לאפס בקרב שחורים, עם חריגות מעטות ברחבי העולם.
השכיחות של טרשת אוזן היסטולוגית היא כפי עשרה מהקלינית ומגיעה ל-10% בקרב לבנים, 5% בקרב אסייתים ו-1% בקרב שחורים.
מקורות ספרותיים רבים מראים יחס במחלה הקלינית בין גברים לנשים של 1:2-3. עם זאת לא נראה הבדל בין המינים במחקרים היסטולוגיים.
גיל התפרצות המחלה נע בין 15–45 שנים.
בשני שלישים מהחולים יש היסטוריה משפחתית של חירשות.
השכיחות לקיבוע של עצם הפטיש (Malleus) הקשורה לטרשת האוזן היא 1-10%.
טרשקון (בליטאית: , טרושקונאי; בפולנית: Traszkuny, טרשקוני; ביידיש: טראשקון) היא עיירה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נוסדה בסוף המאה ה-17 בידי ולדיסלאב סוקולובסקי, אשר ייסד במקום כנסייה ומנזר.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-90 משפחות יהודיות, ופעלו בה מפלגות ציוניות, וכן בית ספר עברי מרשת תרבות.
עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 הופסקה פעילות זו.
עם כיבוש ליטא בידי הגרמנים, רצחו הליטאים מספר צעירים יהודים בעיירה.
ביולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בחלק עני ביישוב.
ב-23 באוגוסט 1941 נרצחו כל יהודי היישוב ליד הכפר פיוסט.
טררה היה צרפתי שחי במאה ה-18 והתפרסם בתאבונו הבלתי נלאה.
מילדותו נהג לצרוך כמויות גדולות של מזון ובגיל 17 כבר נהג לאכול מדי יום בשר במשקל גופו (כ-45 ק"ג).
מכיוון שמשפחתו לא יכלה לתת מענה לצרכיו, הוא עזב את ביתו בנעוריו והצטרף לחבורת פושעים ולמשתתפים במופעי רחוב ושוליים.
בחלקו במופע הוא נהג להדגים אכילה של כמויות מזון גדולות וכן בליעה של חפצים שונים.
אף על פי כן היה מראהו ומשקלו בגדר הממוצע.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 הצטרף לצבא המהפכה הצרפתי, הוא נהג לסייע לחבריו בביצוע מטלות שונות בתמורה למנות המזון שלהם.
תאבונו לא ידע שובע והוא אכל חתולים, גורי כלבים, נחשים, לטאות, צלופחים, כולם בשלמותם ובעודם בחיים.
טררה סבל מתשישות ואושפז בבית חולים צבאי בו נערכו בו ניסויים, הוא עמד באתגר שהוצב לו ואכל ארוחה המיועדת ל-15 איש.
הגנרל אלכסנדר דה בוהרנה מינה אותו לרץ בצבאו, מתוך כוונה שיבלע בשלמותה קופסת עץ ובתוכה מסמכים צבאים, יעבור את קווי האויב וישלוף אותם.
משימתו הראשונה הייתה העברת מסרים לקולונל צרפתי שנכלא בסמוך לנוישטאדט אן דר ויינשטראסה.
דה בוהרנה החליט שתהיה זו משימת מבחן, והמסר לקולונל היה רק לאשר את קבלתו, טררה סיפר כי מדובר במסמכים סודיים חשובים מאין כמותם שאל להם ליפול בידי האויב.
טררה נתפס בידי הכוחות הפרוסיים באזור לנדאו וספג עינויים קשיים.
לאחר הכישלון ביקש טררה להשתחרר מהשירות הצבאי ולהיגמל מאכילת היתר, טיפולים בלאודנום, טבק וחומץ לא הועילו.
הוא נהג להתחמק מבית החולים בו אושפז ולצרוך חלקי פנים שנזרקו ליד קצביות.
במקרים אחרים התגנב לבית המרקחת של בית החולים ואכל תחבושות, ולחדר המתים שם אכל מהגופות.
במהלך שהותו נעלם אחד התינוקות המאושפזים, החשד נפל על טררה והוא גורש על ידי צוות בית החולים.
ארבע שנים אחר כך, ב-1798, אושפז בבית חולים בוורסאי לאחר שהתלונן על חולשה מבליעת מזלג מזהב.
בבית החולים אבחנו אצלו סימנים של שחפת.
חודש לאחר מכן מת משלשול אקסודטיבי עז.
בנתיחה לאחר המוות התגלה כי כיס המרה והכבד שלו היו גדולים במיוחד, ובטנו הייתה מלאה במוגלה ובכיבים.
מדענים סבורים שטררה סבל מפוליפגיה, ייתכן בשל יתר פעילות של בלוטת התריס או בשל גידול באמיגדלה או בהיפותלמוס.
טרקסנטמיקלוש (בהונגרית: Törökszentmiklós) היא עיירה במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק במרכז הונגריה, 10 קילומטרים מזרחה מסולנוק.
נהר הטיסה תוחם אותה מצפון.
באזור טרקסנטמיקלוש היה יישוב עוד מימי קדם ואוכלסה על ידי קבוצות שונות בחלוף השנים.
האוכלוסייה היהודית פחתה באופן משמעותי בעקבות השואה.
היו בה אז בית כנסת ניאולוגי ובית ספר יסודי יהודי מצליח.
הייתה קיימת אנטישמיות שקטה, אך יחס התושבים ליהודים במקרים רבים היה סביר.
היהודים נמנו עם עשירי העיירה והיו בבעלותם בעיקר חנויות טקסטיל.
בעיירה היה מועדון ליהודים בלבד שהשתייך לאיש עסקים, שם נחגגו החגים היהודיים.
בעיירה חיו מאות יהודים נכון לשנת 1930.
כעבור שנה גויסו עשרות יהודים לשירות העבודה בחזית המזרחית ויותר מ-20 מהם נספו.
יהודי העיירה נחשפו לזוועות השואה בשנת 1943, כאשר פליטים יהודים מגליציה הגיעו אל העיירה וסיפרו על המתרחש.
בתחילה סירבו יהודי הקהילה להאמין לסיפורים.
בשנת 1944 נכנס הצבא הגרמני לעיירה והטיל עוצר על בתי היהודים; שישה נתפסו ונשלחו למחנה ריכוז, שם נספו.
היהודים חויבו למסור בתים מסוימים לידי הגסטפו.
הם רוכזו בשני גטאות, האחד במרכז העיירה והשני מחוצה לה ליד בית הקברות, ביחד עם יהודים מהיישובים הסמוכים ובסך הכול 683 יהודים.
ביוני 1944 הועברו היהודים למחנה ריכוז בסולנוק שם הוחזקו בתנאים קשים וללא אספקת מזון.
החלשים והזקנים מתו מחמת העינויים והרעב, חלק התאבדו, ואת העשירים עינו כדי שיודו היכן החביאו את כספם.
ביולי 1944 חוסל מחנה סולנוק.
מקצת יהודי טרקסנטמיקלוש הועברו למחנה שטרסהוף באוסטריה, והיתר הועברו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו רוב היהודים שנשלחו לאוסטריה.
החוזרים שיפצו את בית הכנסת אשר הנאצים הפכו למוסך, וחידשו בו את התפילות היומיות.
בבית הכנסת הוקם גלעד לזכר הנספים.
לאחר הקמת מדינת ישראל, עלה רוב הנוער היהודי ארצה, ואוכלוסיית היהודים בטרקסנטמיקלוש התמעטה.
נכון לשנת 1962, התגוררו בעיירה 90 יהודים.
ארפאד סלפאל (במקור עד 1919 שוורץ, בהונגרית: Szélpál Árpád; טרקסנטמיקלוש, 2 בנובמבר 1897 – סו (Sceaux) או-דה-סן, צרפת 26 במרץ 1987) היה משורר, עיתונאי, צלם יהודי-הונגרי.
פילפ סנש, (במקורי ליפוט שטרן; בהונגרית: Szenes Fülöp; טרקסנטמיקלוש, 3 במאי 1863 – בודפשט, 28 בנובמבר 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
טרר קיירי (בוולשית: Tre'r Ceiri; "עיירת הענקים") היא פסגה ומבצר גבעה מתקופת הברזל בחצי האי ל'ין שבמחוז גוויניד', צפון-מערב ויילס.
מבצר הגבעה טרר קיירי נחשב לאחד ממבצרי הגבעה המרשימים והשמורים ברחבי האיים הבריטים, הוא הוקם בתקופת הברזל המאוחרת סביב אתר קבורה קדום יותר ובמהלך השלטון הרומאי בוויילס גדל לכדי התיישבות ניכרת עם 150 בתים ואוכלוסייה של כ-400.
מבצר הגבעה שוכן על פסגת טרר קיירי הקרויה כך על שם האתר (טרר - עיירה; קיירי מ-Cawr - ענק), פסגה בגובה 485 מטר אחת משלוש הפסגות של רכס איר אייפל (גארן גאנול בגובה 566 מטר וגארן פור בגובה 444 מטר).
האתר מכיל רוגם קבורה מתקופת הברונזה בקצהו הצפון-מזרחי ששולב לתוך ההתיישבות הממוגנת שהוקמה במהלך תקופת הברזל.
על פי סקירת המבנים באתר, נראה כי מבצר הגבעה היה בשימוש סביב תקופת הכיבוש הרומאי של ויילס ועד לשנת 400 לערך, נראה כי האתר התרחב באופן משמעותי בתקופה הרומאית ובשיאו הגיעה ההתיישבות בטרר קיירי לכדי כ-400 איש.
המבצר כולל מערך מרשים של ביצורים עם חומת אבן היקפית שמגיעה באזורים מסוימים לגובה 3.5 מטר ומספר חומות משניות במורד הגבעה, בנוסף לחומות אבן ששימשו כנראה לחלקות חקלאיות או גידול חיות משק סביב המבצר המרכזי.
בתוך חומות המבצר הוקמו כ-150 בתי אבן במספר תקופות, כאשר בתקופות מוקדמות הבתים היו עגולים ובהמשך החלו להיבנות מבנים מלבניים לצד הבתים העגולים.
טרר קיירי שוכנת בתחומי שבט הגנגני הקלטי, שייתכן וקשור לשבט קלטי בעל אותו השם באירלנד הסמוכה.
טרריום הוא מְכָל זכוכית אטום שמכיל בתוכו אדמה וצמחים, וניתן לפתוח אותו לתחזוקה כדי לגשת אל הצמחים בפנים.
עם זאת, טרריות יכולות להיות גם פתוחות לאוויר ולא להיות אטומות.
טרריות נשמרות לרוב כחפצי נוי או קישוט.
טרריות סגורות מייצרות סביבה ייחודית לגידול צמחים, שכן הקירות השקופים מאפשרים לחום ולאור לחדור.
המכל האטום בשילוב החום הנכנס לטרריה מאפשר יצירת מחזור מים בקנה מידה קטן, מכיוון שהלחות מהאדמה ומהצמחים מתאדה בטמפרטורות הגבוהות שבתוך המכל.
אדי מים אלו מתעבים על דפנות מכל הזכוכית, ולבסוף מטפטפים חזרה לצמחים ולאדמה שמתחת.
פעולה זו תורמת ליצירת סביבה אידיאלית לגידול צמחים עקב אספקת מים מתמדת, ובכך מונעת מהצמחים להתייבש.
בנוסף לכל, האור העובר בזכוכית השקופה של המכל מאפשר לצמחים בפנים פוטוסינתזה, היבט חשוב מאוד בגידול הצמחים.
הטרריה הראשונה פותחה על ידי הבוטנאי נתנאל בגשוו וורד בשנת 1842. לוורד היה עניין להתבונן בהתנהגות חרקים ובמקרה השאיר את אחת הצנצנות ללא השגחה.
נבג שרך בצנצנת גדל, נבט לצמח, וצנצנת זו הביאה לטרריה הראשונה.
המגמה התפשטה במהירות בעידן הוויקטוריאני בקרב האנגלים.
במקום טרריה, זה היה ידוע כמקרה וורדיאני .
וורד שכר נגרים לבנות את ארונותיו הוורדיאניים כדי לייצא צמחים בריטים לסידני, אוסטרליה.
לאחר חודשים של טיול, הצמחים הגיעו למצב טוב ומשגשג.
באופן דומה, צמחים מאוסטרליה נשלחו ללונדון באותה שיטה וורד קיבל את הצמחים האוסטרלים שלו במצב מושלם.
הניסוי שלו הצביע על כך שניתן לאטום צמחים ללא אוורור והם יכולים להמשיך לשגשג.
זני צמחים טרופיים, כמו טחבים, סחלבים, שרכים וצמחי אוויר, מוחזקים בדרך כלל בתוך טרריות סגורות בגלל התנאים הדומים לסביבה הלחה והמוגנת שבאזורים הטרופיים.
שמירה עליהם בצורה אטומה מאפשרת זרימת מים.
ניתן לפתוח את החממה אחת לשבוע כדי להסיר עודף לחות מהאוויר מדפנות הזכוכית.
הדבר נעשה על מנת למנוע צמיחה של עובש או אצות העלולים לפגוע בצמחים ולצבע את צידי הזכוכית.
יש להשקות מדי פעם את הטרריה, היעדר עיבוי על קירות הטרריום או כל קמלת הצמחים מהווה אינדיקטור לכך שהטרריום דורש מים.
טרריה סגורה דורשת גם תערובת אדמה מיוחדת כדי להבטיח תנאי גידול טובים וגם להפחתת הסיכונים לנזק מיקרוביאלי.
אמצעי נפוץ הוא 'כבול לייט', תערובת של אזוב כבול, ורמיקוליט ופרליט.
על התערובת להיות סטרילית על מנת להימנע מחדירת מיקרובים שעלולים להזיק.
טש (בהונגרית: Tés) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בטש מספר התושבים נמצא בירידה.
בטש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
איגנץ הלאס מקודם: פישר עד 1879 (בהונגרית: Halász Ignác; טש, 26 במאי 1855 – בודפשט, 9 באפריל 1901) בלשן יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, פרופסור באוניברסיטה, חבר הכתב באקדמיה ההונגרית למדעים (1888).
טשיגנג (בדזונגקה: བཀྲ་ཤིས་སྒང་།) היא עיירה במחוז טשיגנג בבהוטן.
העיירה ממוקמת כ-19 קילומטרים ממדינת ארונאצ'ל פרדש בהודו, וכ-191.5 קילומטרים מבירת בהוטן, טהימפהו.
בנוסף, העיירה נמצאת ליד הנהר מאנאס .
החודש החם ביותר הוא יוני (10 מעלות צלזיוס).
החודש הקר ביותר הוא ינואר (2 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,606 מילימטרים בשנה.
חודש יוני הוא החודש הגשום ביותר (324 מ"מ גשם), וחודש נובמבר הוא החודש היבש ביותר (2 מ"מ גשם).
טשיבאנגה היא עיר במחוז ניאנגה שבדרום גבון, השוכנת על גדת נהר ניאנגה .
דרך העיר עובר הכביש הארצי N6, נמצא בה גם שדה התעופה טצ'יבאנגה ושוק משגשג.
ליד העיר נמצאים מפלי איוולה.
טצ'יבאנגה נמצאת במרחק 408 קילומטרים מבירת גבון ליברוויל.
טשיבאנגה היא בירת מחוז ניאנגה.
בטשיבאנגה מתגוררים כ־35,000 תושבים ילידי גבון, אך היא מאכלסת גם באוכלוסיית פליטים גדולה מקונגו-בראזוויל.
ארגון האו"ם המטפל בפליטים UNHCR מנהל בעיר משרד המספק שירותים לפליטים ולמקומיים .
רוב האנשים המתגוררים בטשיבאנגה, כולל רוב הפליטים מקונגו, שייכים לקבוצה האתנית בפונו .
בטשיבאנגה יש רובע מסחרי משגשג, בית חולים, שני בתי ספר תיכוניים, סניף דואר, כנסייה קתולית גדולה ושדה תעופה.
לנשיא עומר בונגו יש בית קיץ בטשיבאנגה שמעולם לא השתמש בו, גם לשר הפנים יש בית בעיר.
טשיבאנגה, יושבת על גדות נהר ניאנגה.
ממוקמת באזור הערבה הדרומית של גבון ואין בעיר את סביבת הג'ונגל העמוק כמו בערים רבות בגבון.
בעיר קיימת טחנת אורז ותבואות המכינה את התבואה לשוק המקומי.
האזור מהווה את אזור גידול האורז והתבואות הגדול ביותר בגבון.
גידולים מקומיים אחרים כוללים בוטנים מאניוק וקסווה.
כמו כן נמצא 53 קילומטרים צפונית לעיר בית חרושת לשמן דקלים.
התגלו באזור מרבצי עפרות ברזל בכיוון דרום-מערב לעיר.
בטשיבאנגה יש מספר מסעדות המגישות אוכל מערבי ומסורתי.
יש מסעדות שמגישות בשר ציד, כולל נחשים ואנטילופות ברוטב שמן דקלים מסורתי בשם Nyengui.
טשיבאנגה ידועה שניתן למצוא בה את המניוק (קסווה) הטוב ביותר בגבון.
בשוק ניתן לרכוש אלות, או מקלות של מאניוק עטוף בעלים, במחיר 100 פרנקים מרכז אפריקאים.
מגוון רחב של תוצרת מקומית אחרת זמין בשוק, כולל בננות מקומיות, בוטנים ופלפלים חריפים ; בשווקים לעיתים קרובות מוכרים בשר ציד, כמו אנטילופות וקופים.
טשיבאנגה היא גם מקום טוב לקנות מוצרי אריגה מסורתיים, כולל מחצלות וסלסלות.
תחנת כוח קטנה ומעיין מים מתוקים מספקים חשמל ומים זורמים למרכז העיר.
טשיבאנגה מרוחקת 408 קילומטרים מהבירה ליברוויל בנסיעה על הכבישים הארציים N1 ו-N6. זמן הנסיעה במונית בין שתי הערים נמשך כ־12 שעות.
מחיר הנסיעה במונית לטשיבאנגה עומד על כ־200 פרנק CFA.
מתקיימות טיסות סדירות מטשיבאנגה לעיר פורט ג'נטיל-Port-Gentil הנמצאת במרחק 340 קילומטרים על חוף האוקיינוס האטלנטי..
בטצ'יבאנגה אקלים סוואנה טרופי (סיווג האקלים לפי שיטת קפן הוא Aw).
טרשא הוא מושג בהלכות ריבית, המושג מתאר מקרה של אדם שמשלם בהקפה ובעקבות כך שאינו משלם מיידית אלא בהקפה, המחיר שמשלם על החפץ הוא גבוה יותר אין בטרשא משום ריבית דאורייתא היות שמדובר בריבית דרך מקח והתורה לא אסרה כי אם ריבית דרך הלוואה.
ישנם מספר חילוקי דינים, האם יש בהוספת המחיר הנ"ל משום ריבית או לא.
בביאור המילה טרשא נאמרו שני הסברים.
הסבר אחד הוא של הערוך שהסבר המילה טרשא הוא מלשון חירש, היות שבערבית קוראים לחירש אטרש והסיבה לשם, היא שבדומה לכך שחירש אינו שומע, הריבית בטרשא, היא ריבית שאינה נשמעת, אלא נראית כמכירה רגילה.
פירוש נוסף למילה טרשא, הוא של הראב"ד שטרשא הוא מלשון גובה, וההסבר היות שהלוקח משלם מחיר גבוה יותר מהמחיר הריאלי בתמורה לכך שמשלם בהקפה.
מותר למוכר לדרוש מחיר גבוה יותר בתמורה לכך שמקבל את הכסף באיחור, אך בתנאי שאינו מציב שני אופציות, מחיר החפץ לפי תשלום מיידי ומחיר נוסף לפי תשלום בהקפה, שאם אומר כך הרי זה נראה כריבית ואסור.
בנוסף, אם לחפץ יש מחיר קבוע ומחמת שהלוקח משלם בהקפה הלוקח משלם מעבר למחיר הקבוע הרי זה כאילו פירש שמשלם ריבית בתמורה לכך שמשלם מאוחר ואסור.
בנוסף, גם אם אין שיווי קבוע לחפץ, אך בסיכום הנוכחי חרגו מכל שיווי אפשרי לחפץ, תוך שלכולם ברור שהסיבה היא מחמת שמשלם הלקוח בהקפה, גם אסור, שהרי גם זה כמפרש.
מצוי שמוכר נותן אפשרות של קניה בתשלומים אלא שהמחיר הוא מעט גבוה יותר, במקרה כזה אסור לקנות בתשלומים היות שהמחיר הגבוה הוא תשלום ריבית עבור המתנת המעות, הפתרון המוצע הוא להזכיר אך ורק את המחיר של החפץ בתשלומים ולא להזכיר את מחירו של החפץ בתשלום מיידי.
טררם היא להקה ישראלית רב תחומית המשלבת תיפוף, תנועה, מוזיקה ותיאטרון.
אמני הלהקה מנגנים על מגוון כלי הקשה שונים, תופים, חביות, כלי מטבח וכלי עבודה וכן משלבים תיפוף וירטואוזי על הגוף לצד קטעי ריקוד וקטעי עלילה.
הלהקה הופיעה ברחבי העולם, בין היתר באקספו 2000 בגרמניה, באולימפיאדת הקיץ באתונה, באירועי המכביה בארץ ובחו"ל, בטקסי הדלקת המשואות, בטקס פרס ישראל בשנת 2017 ועוד.
מאז הקמתה של הלהקה היא העלתה עשרות מופעים מגוונים לקהל בישראל ובעולם.
המנהל האמנותי והמייסד של טררם הוא דורון רפאלי.
רפאלי החל להופיע באופן מקצועי בגיל 15 והוא בוגר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בצה"ל רפאלי שירת כמתופף ושחקן בלהקת הנח"ל, ולאחר שירותי עבר לניו יורק להמשך לימודי תופים, שם החל לנגן עם הרכבים מקומיים.
בשנת 1997 הקים רפאלי את "טררם" בהופעה אלטרנטיבית לפסטיבל ישראל בירושלים.
בהשפעת להקת סטומפ הבריטית, הוסיף רפאלי ללהקתו מימד חדש על ידי שילוב של מוזיקאים חיים על הבמה יחד עם רקדנים ומתופפים.
בנוסף לתיפוף על הגוף, מנגנים האמנים על כלים וחפצים אלטרנטיביים, כלים תעשייתיים, כלי הקשה וציוד אחר.
מאז הקמתה זכתה הלהקה להצלחה, והשתתפה בפסטיבלים רבים ביניהם ה-Kulturfest בניו יורק,Techfest בבמומבאי, פסטיבל המוזיקה הבינלאומי באנקרה ופסטיבל אמנויות הבמה בקוסטה ריקה.
הלהקה הופיעה במדינות רבות ובניהן קנדה, גרמניה, פינלנד, קוריאה הדרומית וארצות הברית.
כמו כן, הלהקה הופיעה באולימפיאדת אתונה באירועי המכביה, בטקסי הדלקת המשואות, בטקס פרס ישראל 2017, אירוע TedX בתל אביב ועוד.
בשנת 2006 הופיעה הלהקה בטקס פרסי מלכת היופי עם הרפארית שורטי.
ב-2009 הלהקה הופיעה במסגרת טקסי תחרות האפי שהנחתה טלי מורנו, וכן במסגרת פסטיבל "הבמה הגדולה" לציון 20 שנה למרכז סוזן דלל שנערך באותה השנה.
בשנת 2015 במסגרת פסטיבל "מפעל המחזור" של קוקה-קולה, העלתה טררם מופע מיוחד על כלי נגינה ממוחזרים.
מאז הקמתה רפאלי הוא הכותב והמלחין העיקרי של עשרות קטעי המוזיקה המקוריים הכוללים גם את שירי טררם קידס.
במהלך שנות פעילותה פעלו בלהקה רקדנים וזמרים מובילים וביניהם: דין דין אביב, יותם אלעזרי, יאיר צברי, איתי פולישוק ועוד.
בשנת 2005 יצר רפאלי יחד עם התסריטאי אבי רוזנבלום את סדרת מחזות הזמר "טררם קידס".
ההצגה הראשונה של טררם קידס נקראת "טררם קידס בחצר ההפתעות" שהתמקד במסר של קבלת השונה.
בשנת 2009 טררם העלתה הצגת המשך לילדים "טררם קידס מצילים את העולם" שקידם מודעות לאיכות הסביבה בחנוכה 2011 הלהקה העלתה את הההצגה "טררם קידס - כח המשאלות", וסבב סביב ילדים שמבקשים ומקבלים את משאלתם לעולם של ילדים.
בשנת 2021 העלתה מופע נוסף בשם "תיפוף איסוף" שגם הוא עוסק בקידום מודעות סביבתית בקרב ילדים.
לאורך השנים שיתפה טררם פעולה עם נגנים וזמרים רבים בישראל ומחוצה לה, ביניהם שרית חדד, עידן רייכל, עומר אדם, תומר מייזנר, ACI C, אורית וולף, קרקס וואי ואחרים.
בטורקיה, הופיעה הלהקה עם הזמרת הלאומית Gülben Ergen במופע חגיגי לקהל טורקי.
במאי 2022 השיקה הלהקה שיר חדש בשם "I Smile" בו התארחה הזמרת עדן רפאלי.
מאז הקמתה טררם הופיעה במגוון אירועים עסקיים, אירועי תדמית ומופעי קד"מ עם מיטב החברות במשק וביניהן סאפ, מרלבורו, סלברייט, KLA, סאנדיסק, סונול, קוקה-קולה ועוד.
כמו כן, הלהקה השתתפה בכמה פרסומות לחברות ומותגים גדולים בישראל, בין היתר, בשנת 2007 כיכבה טררם במסגרת קמפיין הסאמר סייל של רשת סופר-פארם, וכן במסגרת קמפיין של סלקום.
בשנת 2009 כיכבה טררם בקמפיין למועדון You של רשת אלונית.
טרקשוור (בנפאלית: तारकेश्वर नगरपालिका) היא עיר במחוז קטמנדו שבנפאל שהוקמה ב-2 בדצמבר 2014 על ידי מיזוג ממספר רשויות מקומיות.
במפקד האוכלוסין משנת 2011, 82.6% מהתושבים יודעים קרוא וכתוב, 1.6% יודעים רק לקרוא ו-15.8% לא יודעים לא לקרוא ולא לכתוב.
כ-99.7% מהתושבים היו אזרחים נפאלים ואחוז האוריינות עלה ל-87.8%.
טַרְשָׁנִית שְׂרוּעָה (שם מדעי: Theligonum cynocrambe) היא מין צמח עשבוני חד-שנתי, לרוב שרוע ולעיתים זקוף, המשתייך לסוג טרשנית במשפחת הפואתיים.
זהו מין חד-ביתי, מואבק רוח, הנושא פרחים חד-מיניים זעירים וחבויים על אותו פרט.
הצמח קטן וצנוע, ובשל פריחתו המוסתרת קל להחמיצו בשדה, אך הוא מן המינים השכיחים בישראל ולעיתים יוצר מרבדים צפופים ונרחבים של פרטים רבים הגדלים יחד, לעיתים כמעט ללא מינים נלווים.
על אף מראיה הפשוטים, לטרשנית שרועה מאפיינים מורפולוגיים ייחודיים, והיא עוררה עניין סיסטמטי כבר מראשית המחקר הבוטני.
מין זה הוא היחיד בסוג טרשנית הגדל באזור הים התיכון, בעוד ששלושת מיני הסוג האחרים מצויים כולם במזרח אסיה (סין, יפן וטאיוואן).
להרחבה ראו את הערך טרשנית.
השמות העבריים "טרשנית" ו"משפחת הטרשניתיים" הוצעו כבר במילון "צמחי ארץ-ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 (סעיפים 288–289), כשמות עבריים עבור הצמח Cynocrambe Gagnebin.
שם זה נחשב לשם נרדף היסטורי של הסוג Theligonum, ולפיכך הועברו השמות העבריים לשימוש גם בשם התקף כיום.
השם "טרשנית" נגזר מן המילה "טרשים", והוא מתאר את בית גידולו הטיפוסי של הצמח – בין סלעים, אבנים וקרקעות טרשיות – ולא כתרגום ישיר של השם המדעי.
התואר "שרועה" בשם המין העברי מתייחס לצורת הגידול האופיינית של הצמח, עשב שרוע המתפשט על פני הקרקע – תכונה שהייתה גם הבסיס לשם המדעי ההיסטורי Cynocrambe prostrata.
בחירת השם העברי משקפת אפוא זיקה לאקולוגיה ולצורת החיים של הצמח, ולא משמעות לשונית של השם הלטיני.
השם המדעי Theligonum מקורו ביוונית, אך משמעותו האטימולוגית המדויקת אינה ברורה ואינה מוסכמת.
שם המין cynocrambe מורכב מן המילים היווניות kyōn ("כלב") ו-krambē ("כרוב"), ופירושו המילולי הוא "כרוב הכלב".
שם זה משקף ככל הנראה את מעמדו של הצמח כעשב בר חסר ערך חקלאי בעיני הקדמונים.
על פי שיטת המיון הסיסטמטית המקובלת כיום, הסוג טרשנית (Theligonum) משויך למשפחת הפואתיים (Rubiaceae), אחת ממשפחות הצמחים הגדולות והמגוונות בעולם, הכוללת כ-621 סוגים וכ-14,175 מינים.
הסוג כולל ארבעה מינים, שכולם מותאמים להאבקת רוח ונושאים פרחים חד-מיניים בצמח חד-ביתי.
במשך שנים רבות נחשבה טרשנית לקבוצה יוצאת דופן שקשה היה למקמה בעץ הפילוגנטי של צמחי הפרחים, ובשל מאפייניה המורפולוגיים ובהם פרחים זעירים, הפחתה (רדוקציה) ניכרת של איברי הפרח, שונות במספר איברי הרבייה והאבקת רוח – יוחס לה בעבר מעמד של קבוצה "פרימיטיבית".
בהתאם לתפיסה זו שויכה טרשנית למשפחות המאופיינות בפרחים קטנים ומואבקי רוח, הוצעו לה שיוכים סיסטמטיים שונים, ובמגדירים העבריים וב-Flora Palaestina אף הוכרה כמשפחה עצמאית – משפחת הטרשניתיים (Theligonaceae).
מחקרים אנטומיים, אונטוגנטיים ומולקולריים מן העשורים האחרונים הבהירו כי מאפייניה החריגים של הטרשנית אינם משקפים פרימיטיביות אבולוציונית, אלא רדוקציה אבולוציונית והתאמות משניות להאבקת רוח.
בהתאם לכך, מקומה של הטרשנית הוא בתוך משפחת הפואתיים, הנחשבת לקבוצה מפותחת יחסית בקרב הדו־פסיגיים.
הפשטות המורפולוגית של איברי הפרח מוסברת כיום כתוצאה של תהליכי רדוקציה והתאמה פונקציונלית, ולא כתכונה ראשונית.
הדמיון לפרחים מואבקי־רוח במשפחות אחרות, כגון הסלקיים והסרפדיים, מתפרש כקונברגנציה אבולוציונית – התכנסות בלתי תלויה של תכונות בעקבות לחצי סלקציה דומים, הקשורים במעבר מהאבקת חרקים להאבקת רוח.
עם זאת, גם כיום היא נחשבת לקבוצה חריגה בתוך המשפחה, בין השאר בשל מבנה השחלה, טיפוס הפרי ומבנה התפרחת.
לדיון מפורט בהיסטוריה הסיסטמטית והפילוגנטית של הסוג, ובנימוקים למיקומו הנוכחי במערכת המיון, ראו ערך טרשנית, בפרק היסטוריה סיסטמטית ופילוגנטית.
תחום תפוצתה הטבעי של טרשנית שרועה משתרע ממקרונזיה, לאורך אגן הים התיכון ומרחבי הים השחור (ובהם בולגריה ואוקראינה), ועד למזרח התיכון, כולל עיראק וצפון-מערב איראן.
תפוצתו העולמית של המין היא באגן הים התיכון, עם שלוחות לאזורים סמוכים, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני.
תפוצתו של ארבעת המנים של הסוג טרשנית חריגה ומקוטעת, ומתחלקת לשני אזורים מבודדים זה מזה: אחד באגן הים התיכון ושלושה במזרח אסיה.
מין זה נפוץ בגליל העליון, בבקעת כנרות, בחוף הכרמל, בהרי יהודה ובגלעד; מצוי בגולן, בבקעת החולה, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בשומרון, במדבר שומרון, בערבות הירדן, בשפלה ובמדבר יהודה; נדיר בדרום מישור החוף, בהר הנגב ובאדום; נדיר מאוד בחרמון, בגלבוע, בחוף הגליל, בשרון, בצפון הנגב, בערבה ובעמון.
על אף מראהו הצנוע – ולעיתים דמיונו לנבט של צמח אחר – זהו אחד הצמחים השכיחים ביותר בבתי גידול ים-תיכוניים בישראל.
טרשנית שרועה גדלה בישראל בכל אזורי ישראל למעט במדבריות והיא כוללת את האזורים הים-תיכוניים, וכן בבתות ספר ובערבות.
תפוצתה מושפעת מטיב הקרקע ומן האקלים: טרשנית שרועה גדלה בסוגי קרקע מגוונים כמעט בכל אזורי הארץ, למעט אזורים מדבריים ומרומי החרמון.
היא שכיחה בבתי גידול מופרים ומוצלים, וכמעט שאינה מצויה בקרקעות חוליות ובאזורים חמים ויבשים.
המין נפוץ במיוחד בקרקעות מינרליות וכבדות, בסביבות סלעיות ובשולי גדרות אבנים, ומעדיף קרקע רדודה (בעומק של כ-3 עד 8 ס"מ), בעיקר באזורי המעבר שבין סלעים ואבנים לבין קרקע עמוקה יותר.
טרשנית שרועה גדלה לעיתים קרובות בצברים צפופים, בכתמים של מאות פרטים, המכסים את פני הקרקע כמעט במלואם ולעיתים ללא מינים נלווים כלל.
הצמח מצטיין בצמיחה מהירה בטמפרטורות נמוכות, ועל כן בישראל פריחתו מוקדמת ביחס לארצות ים-תיכוניות אחרות – לעיתים כבר מסוף דצמבר ועד ינואר, אם ירדו גשמי סתיו נאותים.
פנולוגיה כללית ופנולגיה של הצמח
העלווה של טרשנית שרועה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת עד סוף אפריל.
הפריחה נמשכת מסוף נובמבר ועד תחילת מאי.
פירות ירוקים מופיעים מסוף ינואר למשך כחודש, ותחילת הבשלתם חלה בסוף פברואר; הפצת הזרעים באמצעות הרוח נמשכת מאמצע מרץ ועד אמצע יוני.
הנביטה מתרחשת בראשית החורף, והפריחה מתחילה כבר שבועות ספורים לאחריה.
עם זאת, האוכלוסיות משגשגות לאורך כל עונת הגשמים, מדצמבר ועד מאי.
הצמח קמל מוקדם באביב, ומשך חייו של פרט אחד הוא חודשים מועטים בלבד.
הפרחים זעירים ומתפתחים מתוך עלי לוואי קרומיים העוטפים את בסיס העלה.
בראשית עונת הפריחה נישאים במפרקים התחתונים של הגבעול, שבהם העלים ערוכים נגדית, פרחים נקביים בלבד; הפרחים הזכריים מופיעים בשלב מאוחר יותר, עם התארכות הגבעול, ובעיקר במפרקים העליונים שבהם העלים מסורגים.
הפרחים הנקביים חבויים כמעט לחלוטין בתוך עלי הלוואי הקרומיים העוטפים את מפרקי הצמח, ולא ברור כיצד גרגירי האבקה מגיעים אל הצלקות.
בעוד שבצמחים מואבקי רוח אחרים הצלקות בולטות, מוארכות ומצויצות, בטרשנית הן נראות לכאורה חבויות.
ייתכן כי המבנה המורפולוגי של בסיס העלה, המפרק ועלי הלוואי יוצר תנאים אווירודינמיים המנתבים את גרגירי האבקה אל הצלקות החבויות.
מבנים דומים תוארו, למשל, בשרביטן, אך טרם נחקרו בטרשנית.
ניצני הפרחים הזכריים נפתחים בבת אחת בשעות החמות של הבוקר, ואז אונות העטיף מתקשתות לאחור.
גם המאבקים נפתחים עם פתיחת הפרח, ולפיכך ברוב שעות היום ניתן לראות בשדה או ניצנים מוארכים סגורים, או פרחים בעלי עטיף מקושת ושרידים של זירי אבקנים מסולסלים ומאבקים ריקים.
בכל פרט של טרשנית שרועה ההופעה וההבשלה של הפרחים הנקביים מקדימות את הופעתם של הפרחים הזכריים.
תכונה זו מכונה בספרות המדעית פרוטוגיניה, והיא אופיינית לרבים מן הצמחים מואבקי הרוח.
נראה כי חלק ניכר מן הפירות נוצר בעקבות האבקה עצמית, ואחוז החנטה עולה על 85%.
טרשנית שרועה היא עשב חד-שנתי, שרוע או מזדקף, חד-ביתי, הנושא פרחים חד-מיניים על אותו פרט.
בישראל, בתנאי צפיפות, הצמחים נוטים לגדול זקופים, ואילו באירופה ובטורקיה הם מתוארים לרוב כמשתרעים.
גובהו משתנה מאוד, בין 5 עד 40 ס"מ.
הצמחים רפויים במבנם ועסיסיים במקצת, הן בעלים והן בגבעולים, תכונה המיוחסת ללחץ מים נמוך ברקמות (flaccid).
ברקמות הצמח מצויים ראפידים, גבישים מחטניים של אוקסלט הסידן.
הצמח פלומתי במקצת, גונו ירוק רענן, אך נוטה להצהיב בתקופות יובש.
הוא גדל לעיתים קרובות בצברים צפופים, בכתמים של מאות פרטים, המכסים את פני הקרקע בשיעור של 100%, לרוב ללא מינים נלווים.
הגבעולים משתרעים לאורך 5 עד 35 ס"מ ועד מזדקפים, מפרקי הגבעול ניכרים היטב.
בסיס הגבעול מהווה התארכות יוצאת דופן של התת-פסיג (hypocotyl), הממשיך לגדול גם לאחר הנביטה והופך לחלק משמעותי מן הגבעול הנראה לעין.
תופעה זו נדירה, שכן ברוב הצמחים התת-פסיג הוא קטע גבעולי עוברי קצר הנעלם עם התפתחות הנבט.
בבסיס העלים מצויים לוואים, הממוקמים בין שני עלים נגדיים (בין הפטוטרות ולא על בסיס הפטוטרת) וכמעט מקיפים את בסיס העלה.
מרקמם נע בין קרומי לבשרני, ושפתם תמימה או משוננת.
בעלים המסורגים הלוואים מאוחים זה לזה, ואם אינם מאוחים הם חובקים את בסיס הפטוטרת.
סידור העלים המסורג נובע מהתנוונות אחד מעלי הזוג (anisophylly), ולא משינוי בטיפוס הסידור עצמו; בהתאם לכך, הלוואים נותרים בין הפטוטרות, אך נראים לעיתים כמאוחים או כחובקים פטוטרת יחידה.
העלים התחתונים נגדיים והעליונים מסורגים; אורכם 1 עד 3.5 ס"מ ורוחבם 0.5 עד 2.5 ס"מ.
כל העלים בעלי פטוטרת קצרה, פשוטים ותמימים, דמויי ביצה או מעוין.
בסיס הטרף דמוי יתד במקצת, הקודקוד קהה עד מחודד קלות, והשוליים מחוספסים במקצת.
הטרפים בשרניים מעט ומכוסים בגבשושיות נוצצות.
הפרחים חד-מיניים, זעירים וירקרקים; הם יושבים, יחידים או ערוכים בקבוצות של עד שלושה בחיק העלים, בתִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת.
הפרחים הזכריים מופיעים בזוגות, ממול העלים הערוכים לסירוגין.
הם חסרי חפים ובעלי עטיף פשוט, קרומי ודמוי צינור, בן שתי אונות בישראל; האונות קרומיות ושקופות, מוארכות כרצועה, ומתגלגלות לאחור כמגילה ובהדרגה עם התבגרות הפרח.
מספר האבקנים 7 עד 20, והם בולטים החוצה.
הזירים נימיים, עדינם ומפורדים, ולעיתים מאוחים בבסיסם לקבוצות.
המאבקים מאורכים ובעלי שתי לשכות, ומחוברים אל הזיר בגבם באזור צר יחסית (dorsifixed) בשעת הפריחה.
הפרחים הנקביים מצויים בתחתית הצמח ויושבים בחיק העלים התחתונים; כל פרח מלווה בשני חפים.
העטיף קרומי, זעיר ודמוי משפך, בן שתיים עד ארבע אונות, והוא נושר במהרה.
עם זאת, העטיף מאבד בהדרגה את צורתו כעטיף, אך שרידיו משתיירים וממשיכים לגדול יחד עם הפרי המתפתח.
השחלה נראית כשחלה תחתית, חד-מגורתית וכלואה בעטיף.
עם זאת, מבחינה מורפולוגית התפתחותית מדובר בשחלה עילית, אשר מיקומה היחסי משתנה במהלך התפתחות הפרח (שינויים אונטוגנטיים), עקב שקיעתה בתוך העטיף וברקמות ציר הפרח.
בתוך השחלה מצויה ביצית אחת בסיסית, קמפילוטרופית (campylotropous) – ביצית הפונה לרוחב, כך שציר הביצית ניצב כמעט בזווית ישרה לעוקץ הביצית; שק העובר עצמו מעוקל, והפומית (המיקרופיל) סמוכה לעוקץ הביצית.
עמוד השחלה צדדי, מוארך עד דמוי אלה, ופניו מחוספסים מן האמצע ומעלה; עמוד השחלה נושר עם הבשלת הפרי.
הפרי בית-גלעין יבש דמוי אגוזית, קטנטן, בשרני וכמעט כדורי, בקוטר כ-2 מ"מ.
קליפת הפרי מצוירים לאורך ומכוסה יבלות לבנבנות ולעיתים ניכרות בה בלוטות שקופות.
לפרי תוספת רקמתית שומנית דמוית אריל (אלאיוזום).
הפרי נשאר לרוב על הצמח היבש.
העלים והנצר הצעיר של טרשנית שרועה אכילים לאחר בישול, ושימשו בעבר כתחליף לתרד.
טעמם חמצמץ קל, אך הצמח נחשב לבעל השפעה משלשלת קלה, ובהתאם לכך השימוש הרפואי היחיד המוזכר בספרות המסורתית הוא כחומר משלשל עדין.
ברקמות הצמח מצויים גבישים מחטניים (ראפידים) של אוקסלט הסידן, תכונה המוכרת בצמחי בר רבים.
בשל כך אכילה של הצמח כשהוא טרי ובכמות גדולה עלולה לגרום לגירוי בפה ובמערכת העיכול, ואילו הבישול מפחית תופעה זו באופן ניכר.
שמו העממי באנגלית הוא Dog's cabbage („כרוב הכלב"), שם המרמז על היותו צמח בר נאכל אך חסר חשיבות חקלאית או קולינרית משמעותית.
י' היא האות העשירית באלפבית העברי, ושמה יו"ד (יוֹד/יוּד).
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, י' נמנית עם ארבע האותיות החכיות: גיכ"ק.
מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור חיכי, מקורב (/j/ :IPA).
בנוסף, היא אחת מארבע אותיות אהו"י, שהן אמות הקריאה.
כאם קריאה היא משמשת כחיריק, כאות I במילה האנגלית Sing, לעיתים כצירי (למשל במילה "היכל") וגם לתנועת A כמו במילים "בגדיו", "סתיו" או "עכשיו".
יו"ד עיצורית חרוקה (yi) כמעט שאינה נהגית בעברית הישראלית.
כך למשל מבטאים "אידיש" במקום "יידיש", "אישראל" במקום "ישראל"(בדוגמה זו הדוברים אינם אפילו מודעים ל-yi בשל התעתיק israel).
בשל אובדן הה"א הפך בניין התפעל לזהה בדיבור בעבר ובעתיד, מה שגורם לבלבול רב.
הדוברים גם לפעמים משנים את התנועה כדי להימנע מyi ולכן אומרים yeshuv במקום yishuv.
התופעה כה נפוצה עד שגם כשישראלים מתעתקים שמות, הם כותבים אותם ללא yi.
דוגמה לכך היא השם חיים שמתעתקים אותו haim/chaim וכמעט לעולם לא hay(y)im/chay(y)im.
ייתכן שאותו תהליך הוא שגרם למילה צבי להפוך ברבים לצבאים.
דוגמה להגייה נכונה של יו"ד עיצורית חרוקה היא השיר "ירושלים של ברזל" של מאיר אריאל.
בהגיות השונות של העברית הקלאסית אין הבדל בין הגיית צירי מלא לחסר.
בספרדית הוא תמיד נהגה e(למעט בסופי מילים לפני אותיות גרוניות כמו "שומע","פותח" שם הוגים יו"ד כחוצצת, כנראה בהשפעה תופעה דומה בערבית) ובאשכנזית תמיד ey.
בעברית הישראלית בהשפעת הכתב והשפעת ההגייה האשכנזית נוצרה הבחנה מוטעית וחסרת ביסוס לפעמים בין צירי מלא לחסר.
גם במילים ישנות כמו "תימן" אבל גם בחדשות כמו "מיזם".
ואף לא תמיד יש התאמה בין צורות שונות של אותה מילה.
כך למשל מבטאים "איך" בלי לבטא ey אבל "איכותי" בey.
"בית ספר" בלי יו"ד אבל "ביתנו" כן.
עם זאת, יש מילים בעלות יו"ד כמו "שיער" "ריקני" "לגמרי"(זה נדיר במיוחד כי זו יוד בסוף מילה) ועוד שלא נהוג לבטא בהן ey.
במילה "לגמרי" כאשר נהגית במלעיל תמיד היא ללא יו"ד וכאשר הוגים אותה כנדרש במלרע פעמים רבות מבטאים בה EY.
ייתכן שזה מעיד שההגייה ללא EY נתפסת כמרושלת ופחות נכונה על ידי חלק מדוברי העברית.
במילים מסוימות כמו "תשע" והאותיות כמו פ"א וה"א נהוג לבטא את היו"ד אף שהצירי בהן חסר כנראה כי נהוג לכתוב אותן לא כמילים 9 ה' פ' ולכן ההגייה האשכנזית שרדה.
ייתכן שההבחנה הזאת נוצרה גם לצורך בידול כמו במילים "חולה" ו"חולי" שמבוטאות אותו דבר בהגייה אחידה של הצירי.
אצל דוברים מבוגרים ממוצא אשכנזי אף ניתן לשמוע יו"ד גם בעוד מילים מסוימות בצירי חסר כמו "הרבה", "שֵני", "שאלה" ועוד.
אצל דוברים רבים מעדות המזרח וגם ערבים גם כיום נהוג לא לבטא EY.
אצל חלקם אף מרחיבים כלל זה גם למילים לועזיות באופן מוטעה וניתן לשמוע את המילה "ספריי" לדוגמה מבוטאת כ"ספרֶה".
האות קרויה יו"ד משום שצורתה בכתב העברי העתיק התפתחה מצורת היד (מכתף עד אמה).
י' (יַד) באלפבית הפרוטי-כנעני (צורה מוקדמת ומאוחרת)י' באלפבית הפיניקיי' באלפבית הארמי
בתקן ANSI מיוצגת האות י' בערך E9, ובתקן יוניקוד היא מיוצגת בערך 05D9.
בקוד מורס מיוצגת האות י' באמצעות הרצף: ..
לאות יוד יש שני ייצוגים שונים בכתב ברייל:
האות י' כחלק מהחיריק המלא.
באלפבית צלילי מיוצגת האות י' באמצעות המילה "יונה".
באיתות בדגלי סמפור י' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה צפונה (כלפי מעלה) ודגל שני הפונה דרום-מערבה.
כללי הכתיב המלא העוסקים באות י' הם:
בכל מקום שבו בכתיב מנוקד יש חיריק חסר, תתווסף האות י' בכתיב מלא, מלבד כשלאחרי החיריק שווא נח.
י' עיצורית תוכפל, למעט כאשר היא מופיעה בראש המילה או בסופה, וכאשר היא מופיעה לאחר אותיות השימוש או בסמיכות לאם קריאה.
נהוג להכפיל י לתנועת e בשביל למנוע הומוגרפים, אך זוהי טעות לפי הכללים ויש להימנע ממנה ולא לכתוב קלייר במקום קלר, ספייר במקום ספר, אייר במקום אר וכדומה.
יש לשים לב שנקודה ביו"ד לא תמיד פירושה הכפלת העיצור.
במילים כמו "צִיּוּן" (ciyyun/tsiyyun) כן כי זה משקל קִטּוּל אך במילים כמו "נַהֲרִיָּה" (nahariya) הנקודה פירושה התלכדות היו"ד של החיריק המלא והיו"ד העיצורית ולא הכפלה.
לשורשים עם האות י' יש נטייה לא להיות שלמים, ובהם האות י' פעמים רבות מופיעה כאם קריאה, מתחלפת עם האות ו', יוצרת צורן ייחודי, או נשמטת כליל.
בעברית יש שלוש גזרות עיקריות עם האות י':
גזרת נפ"י/ו – גזרה שבה אות השורש הראשונה היא י', למשל: י-ד-ע (מֵידָע).
גזרת נע"ו/י – גזרה שבה אות השורש האמצעית היא י', למשל: שׁ-י-ר (שִׁיר).
גזרת נל"י/ה – גזרה שבה אות השורש האחרונה היא י', והיא יוצרת סיומות ייחודיות, למשל: שׁ-נ-י (שֹׁנִי).
בגימטריה ערכה 10, ובהתאם לכך כיתה י' היא הכיתה העשירית בבית הספר.
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות י' היא כ־10.78% מכלל אותיות האלפבית העברי, והיא השכיחה ביותר מהאותיות.
האות י' מופיעה בביטוי העברי "קוצו של יוד": "מקפיד על קוצו של יוד", קוצו של יוד מסמל את הדבר הנעלה ביותר ונסתר, שמדקדק בקוצו של יוד – בדברים הגבוהים ביותר והנסתרים מהאדם.
בספרות חז"ל היא מייצגת את העולם הבא, כנראה בשל מספרה השלם בגימטריה ובשל זעירותה.
טַשְׁקֵנְט (באוזבקית: Тошкент/Toshkent/تاشكینت, מילולית: "עיר האבן"; ברוסית: Ташкент; בפרסית: تاشکند - תאשכנד) היא בירת אוזבקיסטן והגדולה שבעריה.
העיר נוסדה בתקופת כיבושי אלכסנדר הגדול והייתה בעת העתיקה מרכז מסחרי חשוב, במיוחד לאור מיקומה בדרך המשי.
בשנת 1966 נחרבה העיר בעקבות רעש אדמה בעוצמה 7.5 בסולם ריכטר.
בעקבות האסון השקיע הממשל הסובייטי מאמצים רבים בשיקום העיר, בעזרת מיטב האדריכלים.
טשקנט שוקמה והפכה לאחת הערים המפוארות ביותר בגוש הסובייטי.
טשקנט היא אחת הערים המודרניות ביותר מבין הערים המוסלמיות בעולם, והיא מרכז תרבותי וכלכלי חשוב באוזבקיסטן.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025 אוכלוסיית העיר מנתה כ-3.11 מיליון בני אדם.
טשקנט שוכנת בנאת המדבר הגדולה, מתוך ארבעה נאות מדבר חשובות שבאוזבקיסטן, ליד הנהר צ'ירצ'יק, במזרח המדינה.
העיר שוכנת על דרך הסחר הראשית (דרך המשי) שבין סמרקנד לטשקנט, קילומטרים בודדים מזרחית לגבול עם קזחסטן, מול העיירה סריאגאש.
האזור בו נמצאת העיר פעיל מבחינה טקטונית, וסובל מרעידות אדמה.
האחרונה המשמעותית שבהן הייתה בשנת 1966 בעוצמה של 7.5 בסולם ריכטר וגרמה להרס ניכר בעיר.
בקרבת העיר נמצא הר צ'ימגן הגדול מקום פופולרי לבילוי של תושבי העיר.
בתקופה הטרום-איסלאמית נקראה העיר "צ'אץ'".
כך היא נקראת גם ב"אפוס המלכים", השאהנאמה, שנכתב על ידי המשורר הפרסי פירדוסי.
העיר הייתה חלק מאמירות בוכרה, ובמהלך המאה ה-17 עברה לח'אנות קוקנד.
במחצית השנייה של המאה ה-19 סופחה לאימפריה הרוסית והייתה מקום מושבו של מושל טורקסטן.
החל משנת 1930 הייתה בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.
עקב הרס המבנים ההיסטוריים שהתרחש בעקבות המהפכה הבולשביקית ב-1917, ומאוחר יותר בגלל רעידת האדמה החזקה ב-1966 נהרסה מרבית המורשת ההיסטורית של טשקנט.
אחרי רעידת האדמה הגדולה, ועם בנייתה מחדש נבנו בעיר מבנים מפוארים ובעלי זיקה לתרבויות שונות בעולם כמו התרבות המוסלמית המודרנית, התרבות הסובייטית, ואף התרבות הסינית.
בעיר נבנו גנים גדולים ומפוארים להדגשת חוזקו של הממשל הסובייטי (כמו "גן הניצחון","פארק לנין").
מבנים רבים קיבלו אופי מוסלמי (כיפת גג עגולה וכדומה).
בתחילת המאה ה-21 נבנו בעיר גורדי-שחקים המטפסים לגובה של כ-50 קומות.
לעיר מערכת תחבורה מתקדמת שכוללת רכבת קלה, רכבת תחתית בעלת תחנות מפוארות, מוניות, ואוטובוסים מתקדמים.
בעיר נמצא גם נמל התעופה הגדול במדינה, נמל התעופה הבינלאומי טשקנט, שמקשר את העיר לשאר אסיה וליבשות צפון אמריקה ואירופה.
נמל תעופה"טשקנט-מזרח" ששימש כשדה תעופה צבאי, עובר הסבה לנמל תעופה אזרחי לפי החלטת הנשיא מ-2018. כמו כן, באוגוסט 2025 התקבלה החלטה להקמת שדה תעופה בינלאומי נוסף, שימוקם על דרך עתידית שתקשר בין טשקנט לסמרקנד.
מערכת התחבורה בטשקנט לא משקפת את מערכת התחבורה ביתר המדינה, שם התחבורה ישנה ולעיתים פרימיטיבית למדי.
בעיר קיימים מוסדות אקדמיים רבים לחינוך גבוהּ, כמו האוניברסיטה לשפות זרות, האוניברסיטה הלאומית.
ומספר הנרשמים למוסדות לחינוך גבוה הוא גדול מאוד.
בעיר פועלים תשעה עיתונים באוזבקית, ארבעה עיתונים באנגלית ותשע הוצאות לאור ברוסית.
כמו כן בעיר פועלות תחנות רדיו רבות שבהן תחנת הרדיו הממשלתית.
בעיר ניצב מגדל תקשורת ענק שהוא אחד מסמלי העיר.
כמעט לכל משפחה בעיר יש טלוויזיה, ומספר המתחברים לרשת האינטרנט הולך וגדל משנה לשנה.
בעיר מתקנים טכנולוגיים רבים של חברות שונות כמו IBM, יוניסיס, אפל ופקרד בל, כמו כן בעיר קיימים בתי קפה-אינטרנט רבים.
טתיס (יוונית עתיקה: Τηθύς) היא טיטאנית ואלת מים מהמיתולוגיה היוונית.
כאחת מאלפי אלי המים, טתיס מונתה להיות האלה של מקורות המים.
בנוסף מונתה להיות פטרונית הטיפול בילדים.
במוזאיקות מסוימות היא מופיעה עם זוג כנפיים קטנות ברקותיה.
הוריה של טתיס היו גאיה, "אמא אדמה", ואורנוס, מלך היקום הראשון, עד לנפילתו בידי אחיה הקטן ביותר של טתיס, קרונוס, שקצץ את איבר מינו של אביו, ממנו נוצרו אחים נוספים לטיטאנים.
מאוחר יותר בנו של קרונוס, זאוס, ניצח אותו והפך לשליט היקום השלישי, האחרון והנצחי.
בזמן המלחמה בין האב ובנו, טתיס וחמש הטיטאניות האחרות מתוך ה-12 המקוריים הייתה לצד זאוס, אולם היא לא נלחמה בעצמה, אלא רק בניה, האוקיינידים.
טתיס הייתה אשתו ואחותו של אוקיינוס, וילדה לו את אלי הנהרות החשובים, את אלי העננים, וכן את שלושת אלפים האוקיינידים - הנימפות ואלי המים שהיו ממונים על כל נקודות המים בעולם (נחלים, אגמים ומעיינות) - שהיא עצמה הייתה המקור להם.
רודה (האוקיינוסית המבוגרת ביותר, מגינת האי רודוס שנקרא על שמה)
מאיאנדרוס (נהר בדרום מערב טורקיה)
אמלתיאה (אמו המאמצת של זאוס)
אמפיטריטה (אלת הים ואשתו של פוסידון)
אסיה (או קליימן - אשתו של הטיטאן יאפטוס)
קטילוס (מייסד העיר האיטלקית טיבורי)
קפיסוס (נהר ביוון ואבי נרקיסוס)
מליאה (אשת אינכוס או פוסידון)
מליבואה (אם ליקאון מלך ארקאדיה)
פרסה (אשתו של הליוס או אפולו)
פיליירה (אלת הבושם, יופי, רפואה, כתיבה ונייר)
פליאונה (אשת אטלס ואם הפליאדות)
סקמנדר (מהאלים שהשתתפו במלחמת טרויה)
סטיקס (אלת הנהר שבגבול השאול)
טיברינוס (במיתולוגיה הרומית אל נהר הטיבר).
טיבריטוס (במיתולוגיה הרומית אל הנהר אניאן).
וולטורנוס (אל המים במיתולוגיה הרומית).
מטיס (אם אתנה ואשתו הראשונה של זאוס).
לעיתים מבלבלים בין טתיס לבין נכדתה תטיס, אמו של אכילס.
אאסקוס שהיה מצאצאיה של טתיס השליך את עצמו לים מרוב צער על מות אהובתו "הספרייה", טתיס ריחמה עליו והפכה אותו לציפור הטבלן.
טתיס גידלה את הרה והייתה האם המאמצת שלה, הרה שלא הייתה שבעת רצון משיבוצם במרכז השמים של קליסטו וארקס כקבוצות הכוכבים "הדובה הקטנה" ו"הדובה הגדולה" כיוון שקליסטו הייתה פילגש של בעלה זאוס, ביקשה מטתיס שתעזור לה.
טתיס קיללה אותם שיסתובבו במעגלים - במקום בו יראו אותם פחות, ולכן הם מסתובבים במסלול שמקיף את אזור הקוטב הצפוני.
ה'תמ"ג – ניצחון צבא האיחוד הנוצרי בקרב וינה בפיקודו של יאן סובייסקי על הצבא המוסלמי העות'מאני
ה'תרס"ז – הקונגרס הציוני ה-8 ננעל, לאחר ששיטת הציונות הסינתטית של ד"ר חיים ויצמן מתקבלת.
ה'תר"ף – נוסד גדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור
ה'תשכ"ח – פיגוע בתחנה המרכזית בתל אביב, על ידי מחבלים שהניחו חומר נפץ, הרוג אחד וחמישים פצועים
ה'תר"ם – יעקב משה טולידאנו, רב ושר הדתות בממשלת ישראל (נפטר ב-ה'תש"ך)
ה'תרצ"ה – חיים טופול, שחקן ישראלי (נפטר ב-ה'תשפ"ג)
ה'תש"ה – יאיר שמיר, פוליטיקאי ישראלי
ה'תשי"ט – הרב אורי שרקי, רב והראש למחלקה הישראלית במכון מאיר, ראש ארגון 'ברית עולם - המרכז העולמי לבני נח', רב תנועת הנוער 'עזרא'.
ה'תשכ"ד – עמרי שרון, פוליטיקאי ישראלי
ה'תרי"א – רבי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה (נולד ב-ה'תקע"ג)
ה'תרמ"ג – רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון) (נולד ב-ה'תק"ף)
ה'תרצ"ג – ד"ר אברהם צפרוני, פילולוג, חוקר יהדות וספרות עתיקה, מתרגם, איש חינוך והעורך הראשון של כתב העת לשוננו לחקר הלשון העברית.
ה'תשנ"א – הרב ד"ר קלמן כהנא, רב הקיבוץ חפץ חיים, ממנהיגי פועלי אגודת ישראל, מחותמי מגילת העצמאות
ה'תשנ"ד – ישעיהו ליבוביץ, פילוסוף ומדען יהודי (נולד ב-ה'תרס"ג)
י' באלול – י"ב באלול
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"א חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום שלישי או חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני או שבת.
בשנים שבהן י"ב בחשוון חל ביום שישי מציינים בתאריך זה את יום הזיכרון ליצחק רבין.
רבים מציינים ביום זה את יום פטירת רחל אמנו והמונים פוקדים ביום זה את קברה.
ה'תשס"ה – הכנסת הצביעה בעד תוכנית ההתנתקות
– על פי אחת המסורות, בנימין בנו השנים עשר של יעקב אבינו (נפטר ב-)
ה'תרל"ט – הרב אברהם ישעיהו קרליץ, בעל ה"חזון איש" (נפטר ב-ה'תשי"ד)
ה'תרצ"ד – הרב דוב ליאור, רב מפלגת עוצמה יהודית.
ה'תרצ"ח – הרב יעקב אריאל, מראשי הציונות הדתית, רבה של רמת גן לשעבר, נשיא ארגון צוהר לשעבר, וראש מכון התורה והארץ.
– על פי אחת המסורות, נפטרה ביום זה רחל אמנו, בלידתה את בנימין.
– על פי אחת המסורות, בנימין בנו השנים עשר של יעקב אבינו (נולד ב-).