tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קושטה התחרה לאחר מכן בטור דו לימוסיין בצרפת וסיים שלישי, 4 שניות מלוקה ואקרמן המנצח.
גם אליפות אירופה בנגד השעון נערכה בצרפת (פלואיי), ובה קושטה סיים במקום ה-11. קושטה התחרה לקראת סוף העונה בוואלטה אספניה וכיוון לניצחונות בקטעים.
הוא היה קרוב לעשות את זה בקטע ה-6 לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה ששרדה עד הסיום, אך לבסוף סיים במקום השלישי ובפער של 25 שניות מיון איסאגירה המנצח.
גם בקטע ה-7 היה חלק מקבוצת הבריחה אבל הפעם הגיע רק שביעי, כשהוא מוביל את הדבוקה השנייה על המסלול, בפער של 13 שניות ממייקל וודס המנצח.
קושטה לא רשם תוצאות בולטות נוספות במרוץ וסיים אותו במקום ה-44, ותשיעי בקטגוריית ההרים.
רוי סלנט (ישראל) נויברגר Neuberger; נולד בשנת 1942) הוא סופר, מרצה ומחזיר בתשובה חרדי-אמריקאי.
נויברגר הוא בנם של מארי ורוי נויברגר.
הוא עשה תואר שני בספרות אנגלית.
לפני שהחל בקריירת הכתיבה, היה נויברגר שומר יערות ו.
לאחר מכן היה עורך עיתון שבועי ועורך לשוני.
בשנת 1974 הוא חזר בתשובה יחד עם אשתו.
בשנת 1978 התמנה למנהל טכני ולמנהל לימודי חול בישיבה בברוקלין.
בשנים 1991–1999 ניהל קרן גידור שעסקה בניתוח טכני כדי לחזות שינויים בניירות ערך.
בשנת 2000 כתב את ספרו הראשון, אוטוביוגרפיה על חייו, "From Central Park to Sinai: How I Found My Jewish Soul (מסנטרל פארק לסיני)".
הקדמת הספר נכתבה על ידי אסתר יונגרייז והספר זכה לביקורות חיוביות.
לאחר מכן הוציא נויברגר ארבעה ספרים נוספים, ושימש ככתב בעיתונים היהודיים "Five Towns Jewish Times", "ג'ואיש פרס", "The Jewish Star" ועוד, והוא בעל טור קבוע בעיתון "יתד נאמן" באנגלית.
נויברגר נשוי ללאה (לינדה) וילנסי (וילנסקי), שמרצה יחד איתו ועוזרת לו בעריכת ספריו.
ביתו, יפה, נשואה לאשר אנשיל יונגרייז, בנה של אסתר יונגרייז.
רויאל אוק היא עיירה במדינת מישיגן, שבארצות הברית.
האנימטור הידוע כריס סאבינו (היוצר והמפיק של הרעשנים), שנולד וגדל ברויאל אוק, סיפר בריאיון לניקלודיאון: "אני מגיע ממשפחה עם עשרה ילדים - חמישה בנים וחמש בנות.
כל השמות של האחיות שלי מתחילים באות ל' ובכולם יש ארבע אותיות באנגלית.
לקחתי את השמות האלה והשתמשתי בהם בשביל חמש מאחיותיו של לינקולן.
את השם 'לינקולן' בחרתי מפני שגדלתי ברחוב לינקולן בעיירה רויאל אוק שבמדינת מישיגן שבארצות הברית.
יש בסדרה כל מיני רגעים וזיכרונות מהחיים האמיתיים שלי ששילבתי בסיפורים, ואני גם מעודד את הצוות שלי לחלוק את הזיכרונות שלהם".
מרי בארה, מנכ"לית חברת הרכב "ג'נרל מוטורס"
גלן פריי, זמר, נגן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, ושחקן
ג'ק קבורקיאן, רופא, צייר, ומלחין
ברוס קמפבל, שחקן, מפיק, סופר, ובמאי
סם ריימי, במאי קולנוע, מפיק, שחקן, ותסריטאי
(כריס סאבינו), אנימטור, מפיק ויוצר הרעשנים.
הסנאטור טום היידן נולד בעיירה.
רויאל אוניון סן-ז'ילואז , שנקראת גם בקיצור "אוניון אס.
ז'ה." (Union SG, או לחלופין בראשי התיבות: RUSG), ובאופן לא-רשמי גם "אוניון" (Union), היא קבוצת כדורגל מבלגיה.
הקבוצה משחקת כיום בליגת העל הבלגית.
מקורה בעיר במחוז הבירה בריסל, אולם מאז שנות ה-20 התבססה באצטדיון ז'וזף מריאן בעיר פורסט שגובלת בסן-ז'יל.
הקבוצה נוסדה בשנת 1897, והמועדון הוא אחד המצליחים ביותר בבלגיה מבחינה היסטורית, אף על פי שמאז שנות ה-60 הוא משחק לרוב בליגות הנמוכות.
למועדון 12 אליפויות בלגיה ובשלושה גביעי בלגיה.
צבעי המועדון הם צהוב וכחול, ומספרו בהתאחדות בעת הקמתה הוא 10 (המועדון העשירי שהוקם תחת ההתאחדות הבלגית).
הוא פופולרי בעיקר בקרב דוברי פלמית וצרפתית בבריסל ובקרב סטודנטים באוניברסיטה החופשית של בריסל.
מאז 2023 הבעלים של מיעוט המניות של המועדון הוא איש העסקים הבריטי-יהודי טוני בלום .
המועדון הוקם בשנת 1897 במספר המטריקולציה 10 (המועדון העשירי שנרשם בבלגיה תחת ההתאחדות הבלגית בעת הקמת הליגה הראשונה) והוא נחשב לאחד המועדונים הכי ותיקים במדינה.
בשנת 1904 זכה באליפות הראשונה שלו בליגה הבכירה, כאשר עד ל-1907 זכה ברציפות בארבע אליפויות, ולאחר מכן סיים במקום השני בעונת 1907/1908. בעונות 1908/1909-1909/1910 הצליח להוסיף עוד צמד אליפויות.
לאחר מכן סיים במקום הרביעי והשני בעונות הבאות.
בעונת 1912/1913 זכה שוב, באליפות השביעית.
עונה לאחר מכן לא הצליח לשחזר את הצלחתו וסיים המועדון כסגנה של דרינג קלוב, ובשנים 1914–1919 לא התקיימה ליגה והמועדון הקפיא את פעילותו בשל מלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום המלחמה, בעונות 1919/1920 ועד 1921/1922, סיימה הקבוצה שלוש פעמים ברציפות כסגנית האלופה, כשבפעם האחרונה סיימה באותו מספר נקודות ומה שהפריד בינה לבין האלופה בירסחוט הוא כמות הניצחונות וכמות השערים שהובקעו.
עונה לאחר מכן המועדון החזיר את התואר אליו בפעם השמינית בעונת 1922/1923. עונה לאחר מכן סיימה כסגנית והצליחה להתמודד על התואר, אך במהלך המשך העשור התדרדרה הקבוצה לכיוון מרכז ותחתית הטבלה, ובתחילת שנות ה-30 ניצלה מירידה לליגה השנייה בגלל הפרש שערים בלבד.
בעונת 1931/1932 חלה פריצה מסוימת ביכולתה והיא סיימה במקום השלישי.
בשלוש העונות הבאות לאחר מכן, זכתה הקבוצה בשלושה תוארי אליפות התשיעי, עשירי והאחד עשר שלה והאחרון עד היום בעונות 1932/1933, 1933/1934 ו-1934/1935.
בעשורים הבאים התדרדרה הקבוצה לכיוון תחתית-מרכז הטבלה בליגה הבלגית, אף על פי שהיו לה מספר הופעות בגביע ערי הירידים בשנים 1958 ו-1965, ואף הגיעו לחצי גמר של 1958/1960. בליגה, לעומת זאת, ירדה הקבוצה לראשונה לליגה השנייה בשנת 1963. בהמשך התנדנדה הקבוצה, ושנת 1973 הייתה האחרונה שלה בליגה הראשונה (עד 2021).
בשנת 1980 אף התדרדרה עד לליגה האחרונה בבלגיה.
הקבוצה המשיכה לדשדש בליגות הנמוכות בבלגיה, עד לשנת 2018 בה החליט לקנות את הקבוצה טוני בלום, שחקן פוקר ומהמר מקצועני, הבעלים של הקבוצה האנגלית ברייטון אנד הוב אלביון.
אלכס מוציו, שהוא גם נשיא המועדון, השקיע במועדון ביחד עם בלום.
בסוף עונת 2020/2021 הבטיחה רויאל את עלייתה חזרה לליגה הבלגית הבכירה מהמקום הראשון, ובעונת 2021/2022 חזרה לליגה הבכירה לאחר כמעט 50 שנות היעדרות.
הבעלים בלום הצהיר בתחילת העונה על תקציב של 15 מיליון יורו, ולא הביא שחקני רכש, ולמעשה התבסס על אותם שחקנים שהעלו את המועדון לליגה הראשונה עונה קודם לכן, כמו כן נשאר אותו המאמן - פליס מאזו והצוות המקצועי שלו.
למעשה את התשתית לעונה הבכירה בנתה הקבוצה בעונת העלייה כאשר המנהל המקצועי כריס אולחאלין הביא דרך סקאוטינג המתבסס על אלגוריתם מתקדם שלושה שחקנים משמעותיים: את הבלם האנגלי כריסטיאן בורגס בן ה-30, והמגן השמאלי מת'יו סורינולה בן ה-20, וכמו כן את החלוץ דניז אונדב, גרמני ממוצא טורקי ששיחק בליגה השלישית.
בעונתה הראשונה בליגה הבכירה אחרי 50 שנה סיימה את הקבוצה העונה הסדירה במקום הראשון.
זו הייתה הפעם הראשונה שבה מועדון שעלה ליגה, סיים בראש הטבלה בעונה שלאחר מכן בליגה הבלגית.
בפלייאוף האלופות, אוניון סיימה במקום השני אחרי קלאב ברוז' ובכך העפילה לסיבובי המוקדמות של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון.
בעונת 2022/23 הפסידה הקבוצה בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות לגלאזגו ריינג'רס והודחה לליגה האירופית.
בליגה האירופית העפילה הקבוצה לשמינית הגמר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית ד' שהעניק כרטיס אוטומטי.
בשמינית הגמר הדיחה את חברתה לבית ד', אוניון ברלין 3-6 בסיכום שני המשחקים.
ברבע הגמר הודחה על ידי באייר לברקוזן 5-2 בסיכום שני המשחקים.
בליגה הבלגית הקבוצה ממוקמת במקום השני אחרי ראסינג גנק.
באותה העונה איבדה הקבוצה במחזור האחרון של העונה את האליפות לאחר שהובילה את הטבלה מחזור אחד לסיום העונה אך נכנעה 1–3 לגנק במחזור הסיום וסיימה רק במקום השלישי.
בעונת 2023/2024 ניצחה סן ז'ילואז את אנטוורפן 0-1 וזכתה בגביע הבלגי, אחרי 110 שנות בצורת.
בעונת 2024/2025 זכתה הקבוצה באליפות ראשונה מזה 90 שנה, שהעניקה לה הופעה ראשונה בשלב הליגה של ליגת האלופות.
רוי קרישנה הוא כדורגלן מפיג'י, המשחק בעמדת החלוץ.
קרישנה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבאסה המקומית ובשנת , חתם בוויטאקרה יונייטד מניו זילנד.
במרץ פ.ס.וו איינדהובן הביעה עניין בשחקן, אך קרישנה דחה את ההצעה עקב קשיי שפה.
בספטמבר , קרישנה חתם באוקלנד סיטי.
ב-12 בדצמבר 2013 כבש את בהפסד 1–2 לרג'א קזבלנקה במסגרת גביע העולם למועדונים 2013 והפך לשחקן הפיג'י הראשון שמבקיע בטורניר של פיפ"א.
ב-7 בינואר 2014, קרישנה חתם בוולינגטון פיניקס מליגת העל האוסטרלית עד לסיום העונה.
ב-16 במרץ, קרישנה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מלבורן הארט.
ארבעה ימים לאחר מכן, קרישנה חתם לשנתיים נוספות בקבוצה.
ב-18 באפריל 2018, קרישנה נבחר לשחקן העונה בוולינגטון פיניקס והשער שכבש נגד בריזביין רואר נבחר לשער העונה של הקבוצה.
ב-2 בדצמבר 2018, קרישנה כבש את שערו ה-34 בקבוצה והפך למלך שערי הקבוצה בליגה בכל הזמנים.
ב-19 בינואר 2019, קרישנה הפך לכדורגלן הראשון בליגה האוסטרלית שכובש שלושער משחק אחרי משחק.
ב-18 ביוני 2019, קרישנה חתם באתלטיקו קולקטה מהסופר ליג ההודית.
את העונה הראשונה בקבוצה, קרישנה סיים עם 6 בישולים ו-15 שערים, אשר סייעו לו לסיים כמלך שערי הליגה ביחד עם נריוס ואלסקיס וברתולומיאו אוגבצ'ה.
בעונת , קרישנה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.
בסיום העונה, התאחדה עם מוהון בגאן לקבוצת אתלטיקו מוהון בגאן, וקרישנה האריך את חוזהו במועדון לעונה נוספת ומונה לסגן הקפטן.
קרישנה, חתום על השער הראשון של הקבוצה המאוחדת בניצחון 0-1 נגד קרלה בלסטרס.
ב-25 באוגוסט 2007, קרישנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פיג'י, בניצחון 0-16 נגד , בו כבש שלושער.
קרישנה השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), והיה חתום על השער היחיד והראשון בהיסטוריה של פיג'י במשחקים האולימפיים נגד .
קרישנה הוא בעל שורשים הודים.
בנוסף, הוא מחזיק באזרחות ניו זילנדית.
ביולי 2018, התחתן עם הדוגמנית ואשת העסקים נאזיה עלי.
ליגת העל הניו זילנדית: , , , ,
כדורגלן השנה בליגת העל הניו זילנדית:
מלך שערי אליפות אוקיאניה בכדורגל עד גיל 20: (8 שערים)
מלך שערי ליגת העל הניו זילנדית: (12 שערים)
כדורגלן השנה של וולינגטון פיניקס:
שער השנה של וולינגטון פיניקס: (נגד בריזביין רואר - 28 באוקטובר 2017)
כדורגלן החודש בליגת העל האוסטרלית: ינואר
מלך שערי ליגת העל האוסטרלית: (18 שערים)
כדורגלן השנה בסופר ליג ההודית: נובמבר
מלך שערי הסופר ליג ההודית: (15 שערים)
נבחרת העשור של IFFHS: –
רוי רובין היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי-יהודי, שאימן את קבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
רובין נולד למשפחה יהודית מרובע הברונקס בניו יורק.
בזמן לימודיו שיחק בקבוצות הכדורסל של אוניברסיטת לונג איילנד ושל אוניברסיטת לואיוויל, בהן למד.
בשנת 1951, העפיל יחד עם קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לואיוויל, למשחקי הפלייאוף של ליגת המכללות לראשונה בתולדות המכללה.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה, פנה רובין לאמן את קבוצת הכדורסל של תיכון כריסטופר קולומבוס מהברונקס.
במשך תשע עונות הוביל את קבוצתו לזכייה בשש אליפויות.
משם המשיך לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לונג איילנד מליגת המכללות.
במשך 11 שנים שמר על מאזן ניצחונות גבוה של 174 ניצחונות לעומת 94 הפסדים, והוביל את קבוצתו לשני מסעות פלייאוף מוצלחים.
בסוף שנות השישים הייתה פילדלפיה 76', בתקופת הזוהר שלה, שהגיעה לשיא בזכייה באליפות הליגה בשנת 1967. מספר טריידים כושלים, ובחירות דראפט שהתבררו כשגויות, גרמו לקבוצה להיחלש, ולהציג בעונת 1971-1972 יכולת נמוכה, עם 30 ניצחונות בלבד במהלכה.
בעקבות כך עזב מאמן הקבוצה ג'ק רמזי את הקבוצה, ובמקומו הגיע רובין בשנת 1972 דרך מודעת דרושים בעיתון.
במסיבת העיתונאים שנערכה כדי להכריז על מינויו של רובין למאמן הקבוצה, הודה הבעלים דאז, אירב קוסלוף, כי מינויו של רובין נעשה בלית ברירה מכיוון שלא נמצא מועמד ראוי שיסכים לקחת את התפקיד, וכי הוא אינו מרוצה מהבחירה.
במסגרת משחקי קדם העונה, ניצחה פילדלפיה את בוסטון סלטיקס, אלופת הליגה של השנה החולפת, ובלהט החגיגות שבר רובין את רגלו.
על אף שנחשב למאמן בעל טכניקת הגנה טובה בתקופתו כמאמן במכללות, ואף הוציא ספר שעוסק בנושא משחק ההגנה, לא הצליח רובין להביא את כישרונו בהגנה לידי ביטוי בשיטת המשחק בליגה, ועד מהרה הפך לכישלון מהדהד כאשר הוביל את קבוצתו להפסד ב-15 המשחקים הראשונים של העונה.
במהלך העונה התגלעו מחלוקות רבות בין רובין לשחקני הקבוצה, שטענו על רובין בין היתר שאינו יודע את חוקי המשחק, שאינו יודע לאמן, ושאינו אומר דבר במהלך הדרכות המאמן במחצית ובפסק הזמן.
באמצע העונה, לאחר שהציג מאזן של 47 הפסדים מול 4 ניצחונות בלבד, המאזן הגרוע בתולדות הליגה עד אז, פוטר רובין מהקבוצה יחד עם סגנו, והוחלף על ידי שחקן הקבוצה קווין לוגרי שאימן אותה עד לסוף העונה.
בעקבות כך נהוג לכנות אותו כ"מאמן הגרוע בתולדות ליגת ה-NBA".
לאחר פרישתו מאימון, עבר רובין לגור במיאמי, והשתתף בכתיבת מחזה בתיאטראות ברודוויי.
לאחר הצגה אחת, ירד המחזה מהבמות, עקב ביקורות שליליות.
לאחר מכן ניהל סניף של רשת פנקייקים, ובגיל 87 נפטר רובין ממחלת הסרטן.
עונהקבוצהמשחקיםחמישייהדקות % מהשדה % משלוש % מהקוריבאונדיםאסיסטיםחטיפותחסימותנקודותאוניברסיטת לונג איילנד122.7אוניברסיטת לואיוויל230.3040.7331.91.16.6קריירה355.2
רוי פיליפה טבארש דה בסטוש (בפורטוגזית: Rui Filipe Tavares de Bastos; 8 במרץ 1968 – 28 באוגוסט 1994) היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת פורטוגל ובמועדונים מליגת העל הפורטוגלית.
פיליפה החל את הקריירה המקצוענית שלו בז'יל ויסנטה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
בגיל 20 עבר לאספיניו, במדיה שיחק במשך שתי עונות, כאשר אחת מהן הייתה בליגת העל הפורטוגלית.
בשנת 1990 חזר לז'יל ויסנטה, שבינתיים חזרה לליגת העל הפורטוגלית, ועזר לקבוצה להישאר בליגה, לאחר שסיימה במקום ה-13 בליגה לעונת .
כתוצאה מכך, נרכש פיליפה על-ידי פורטו, והבקיע ארבעה שערים ב-25 משחקים בעונתו הראשונה במועדון, בה זכתה פורטו באליפות פורטוגל.
בעונת 1993/1994 בליגת האלופות עזר פיליפה לקבוצתו להגיע לשלב חצי הגמר, ואף הבקיע שער בניצחון 5-0 על ורדר ברמן במסגרת שלב הבתים.
פיליפה המשיך להוות שחקן מרכז שדה חשוב עבור פורטו גם בשנים הבאות.
בתחילת עונת , זמן קצר לפני מותו הבקיע פיליפה במחזור הפתיחה של הליגה, ועזר לקבוצתו לזכות בסופר קאפ הפורטוגלי לאחר ניצחון על בנפיקה ליסבון.
ב-31 במאי 1992 ערך פיליפה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בתיקו 0-0 נגד נבחרת איטליה בגביע ארצות הברית 1992. בסך הכל ערך שש הופעות בנבחרת פורטוגל.
ב-28 באוגוסט 1994, בגיל 26, נהרג פיליפה בתאונת דרכים בפורטו שבפורטוגל.
רוי טיאגו דנטס דה סילבה (בפורטוגזית: Rui Tiago Dantas da Silva; נולד ב-7 בפברואר 1994 באגואס סנטס שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת פורטוגל.
סילבה גדל במחלקות הנוער של מאיה ושל נסיונל מדיירה.
ב-11 במאי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נסיונל מדיירה, בהפסד 0–1 לז'יל ויסנטה במסגרת ליגת העל הפורטוגלית.
ב-27 בינואר 2017 חתם סילבה על חוזה לארבע עונות וחצי בגרנדה מהלה ליגה, כמחליפו של אוייר אולסאבל.
בחצי העונה הראשונה שלו במועדון, שהסתיימה בירידה של גרנדה לליגה הספרדית השנייה, לא זכה לדקות משחק, ושימש כשוער שני לגיירמו אוצ'ואה.
ב-6 בספטמבר ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לריאל סרגוסה במסגרת הסיבוב השני של גביע המלך הספרדי.
ב-2 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–1 לראיו ואיקאנו.
בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה בעונת .
בעונת , שהסתיימה בהעפלה ללה ליגה, שימש כשוער הראשון של הקבוצה, וערך 40 הופעות ליגה.
ב-17 באוגוסט 2019 ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי גרנדה, בתיקו 4-4 נגד ויאריאל במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך סילבה 111 הופעות ליגה במהלך תקופתו בגרנדה, 77 מתוכן במסגרת הלה ליגה.
ב-11 ביוני 2021 חתם סילבה על חוזה לחמש עונות בריאל בטיס מהלה ליגה.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד מיורקה במסגרת המחזור הראשון לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, וכן זכה בגביע המלך הספרדי.
ב-14 בינואר 2025 חזר לפורטוגל והושאל לספורטינג ליסבון עד לסוף העונה.
ב-9 ביוני 2021 ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 0–4 על נבחרת ישראל במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא שיחק בטורניר.
רוי רביבו (נולד ב-22 במאי 2003) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל.
רביבו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב אליה הצטרף בגיל שמונה.
ב-22 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק במסגרת גביע הטוטו נגד הפועל ירושלים.
בינואר הושאל להפועל ירושלים עד לסיום העונה.
ב-15 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 למכבי חיפה.
ב-27 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במדי מכבי תל אביב נגד מ.ס.
אשדוד וכבש שער במשחק שהסתיים בתוצאת 4–1 לטובת קבוצתו.
בשנת החל משחק בנבחרת הנוער של ישראל עמה השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022 בה הגיעה לגמר האליפות.
לזכותו 20 הופעות בנבחרת הנוער ושער אחד.
ביוני 2023 זומן לנבחרת ישראל הבוגרת ושיחק לראשונה ב-19 ביוני.
רביבו בנו של כדורגלן העבר ושחקן נבחרת ישראל לשעבר חיים רביבו.
דודיו, אלי רביבו, דוד רביבו ושי רביבו, הם כדורגלני עבר גם כן.
דודנו מצד אביו הוא הכדורגלן אמיר לביא.
שחקן ההגנה של העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2023/2024
רוי ריצ'רדס היה כדורגלן מסנט וינסנט והגרנדינים ששיחק בעמדת המגן.
בשנת הצטרף לטובגו יונייטד מטרינידד וטובגו במדיה שיחק שנה וחצי.
בהמשך הקריירה שיחק בפאסטורס יונייטד ורנדזווס.
ריצ'רדס שיחק בנבחרת סנט וינסנט והגרנדינים החל משנת ועד למותו.
ב-21 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איי הבתולה הבריטיים.
ב-8 ביולי 2017 נורה ופונה לבית החולים בקינגסטאון וכעבור זמן קצר מת מפצעיו.
רוי קריספל (נולד ב-11 ביולי 1979) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
הוא כתב וביים את הסרטים: אורח (2010), קומאסי חיפה (2013), כדורגל בעמק (2016), מועדון הלבבות השבורים ואבו עומאר (2021).
בנוסף, עבד כבמאי ועורך בהפקות ישראליות וביים מאות סרטי תדמית ופרסומות.
סרטיו זכו במספר פרסים בינלאומיים.
רוי נולד בעכו ולמד בילדותו בבית הספר עמל בנהריה.
בשנת 2003, החל את לימודיו בבית הספר לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת הלימודים, החל את עבודתו על סרטו הקצר הראשון, "עלמה".
הסרט זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל בינלאומי לקולנוע עצמאי בלוס אנג'לס.
בשנת 2010, יצא לאקרנים "אורח", דרמה בת 40 דקות המהווה עיבוד למחזה "שמן" של ריימונד קארבר.
הסרט זכה בפסטיבל גראן אוף בפולין והשתתף בתחרויות בפסטיל פוסאן בבוסאן, דרום קוריאה, בפסטיבל לה קבינה בולנסיה, ספרד ובפסטיבל חיפה.
בשנת 2013, הושלמה הפקת "קומאסי חיפה", סרט דוקו בן 60 דקות המגולל את מסען של קבוצת גננות ומורות מגאנה אל חיפה כחלק ממאבקן לחולל שינוי במערכת החינוך במולדתן.
הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סנט טרופז.
לאחר מכן, יצר בשנת 2016 סרט דוקומנטרי נוסף בן 40 דקות בשם "כדורגל בעמק" המספר את סיפורה של קבוצת כדורגל בעמק יזרעאל המורכבת מנערים יהודים וערבים.
הסרט השתתף בתחרות בפסטיבל ברלין לסרטי ספורט ובפסטיבל הסרטים במדריד.
בשנת 2018, השלים קריספל את סרט הדוקו הראשון שלו שהוא באורך מלא.
הסרט, הנושא את הכותר "מועדון הלבבות השבורים", מלווה קבוצת מנתחי לב הפועלים מטעם ארגון הומניטרי וניסיונם לסייע לארבעה ילדים אתיופים שנחתו בישראל הסובלים ממום בליבם.
הסרט הוקרן בערוץ הוט 8 וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל צ'יצסטר באנגליה.
סרט הפיצ'ר העלילתי הראשון של רוי קריספל, "אבו עומאר" יצא בשנת 2020. הסרט מגולל את סיפורו של סאלח הנושא עמו את גופתו של בנו בן השנתיים בתוך תיק, מבית חולים בישראל לאחר שנפטר עקב מחלה.
כשהוא מגיע אל הכפר שלו בגדה, הוא מגלה שעוצר על הכפר מונע ממנו להיכנס ולקבור את בנו.
מפגש בינו ובין מירי, אישה ישראלית הרה, מוציא את השניים למסע בנבכי החברה הישראלית.
הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, זכה בפרסים והופץ ברחבי העולם בין היתר ברשת HBO אירופה וCINEMA WORLD אסיה.
כמו כן הוא הסרט הישראלי הראשון שהשתתף וזכה בתחרות בפסטיבל סרטים בצפון אפריקה.
קריספל משמש כעורך תוכן ובמאי אולפן.
כמו כן ביים את הסדרה הדוקומנטרית "בוני התרבויות" (2023) לתאגיד השידור כאן ואת התוכנית הדוקומנטרית "ישראל מלמעלה" (2023) לפארמונט.
משנת 2010 ועד 2023 עבד כבמאי ראשי ומנהל קרייאטיב באגף דיפלומטיה ציבורית במשרד החוץ.
שנהשם סרטפרסים2009עלמההסרט הקצר הטוב ביותר - הפסטיבל הבינ"ל לסרטים עצמאיים בלוס אנג'לס2010אורחהמקום הראשון בקטגוריית הדרמה בפסטיבל גראן-אוף פולין2013קומאסי חיפההסרט הטוב ביותר בפסטיבל סן טרופז 20142016כדורגל בעמק2018מועדון הלבבות השבוריםהסרט הטוב ביותר של פסטיבל צ'יצסטר, אנגליה2020אבו עומארפרס הבימוי בפסטיבל איסקייה, איטליה
פרס תא המבקרים ברוסיה בפסטיבל קאזאן
ציון לשבח של חבר השופטים בפסטיבל טרטיו מילניו ברומא
פרס השחקן הטוב ביותר לקייס נאשף בפסטיבל רבאט במרוקו
אהרון רוי נאווי (נולד ב-3 באפריל 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל חיפה.
נאווי נולד באור יהודה שבישראל.
הוא החל לשחק כדורגל במועדון כדורגל עירוני אור יהודה, ובשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
ב-5 ביולי 2023 חתם לשלוש עונות בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב והושאל להפועל פתח תקווה לעונה אחת.
ביוני 2024 חזר מההשאלה בהפועל פתח תקווה וחזר למכבי תל אביב.ולאחר עונה עבר בהשאלה להפועל חיפה.
נאווי החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 19 בשנת 2022. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2022, בו סיימה נבחרת ישראל במקום השני לאחר הפסד בגמר לנבחרת אנגליה עד גיל 19, וערך חמש הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023. במסגרת טורניר זה נאווי כבש את שער השוויון בניצחון הנבחרת נגד יפן.
רוי רוטשילד נויברגר ( 21 ביולי 1903 - 24 בדצמבר 2010) היה איש כספים ופילנתרופ אמריקאי שתרם כסף כדי להעלות את המודעות הציבורית לאמנות מודרנית באמצעות רכישת יצירות שנראו לו ראויות.
הוא היה מייסד שותף של חברת ההשקעות נויברגר ברמן.
נויברגר שימש במשך כמה עשורים כנאמן כבוד, מיטיב וחבר בוועדת הביקור של המחלקה לאמנות מודרנית במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
רוי רוטשילד נויברגר (לא קשור למשפחת רוטשילד המפורסמת) נולד בברידג'פורט, קונטיקט, ובילה את ילדותו בעיר ניו יורק.
נולד למשפחה יהודית עשירה, הוא התייתם בגיל 12 לאחר מות אביו לואיס נויברגר.
נויברגר תיאר את עצמו כמי שהתעניין במהלך התיכון בטניס.
הוא סיים בגרות באוניברסיטת ניו יורק, במקור כדי ללמוד עיתונאות, אבל הפך להיות חסר מנוחה ונשר מבלי להשיג תואר.
רוי רוטשילד נויברגר, שהחל את דרכו המקצועית בעבודה בחנות כלבו במנהטן, נחשף לעולם האמנות דרך הציורים שנמכרו בחנות, תוך כדי טיפוח אהבתו לתחום.
בגיל 20, לאחר שירש כספים מהוריו, הוא הפליג לאירופה ובחר להתיישב בפריז.
שם, נהנה נויברגר מאורח חיים בוהמייני, והפך למבקר קבוע במוזיאון הלובר, אותו ביקר שלוש פעמים בשבוע.
במהלך אחת מביקורותיו בלובר, נפגש עם מאייר שפירו, היסטוריון אמנות מהמאה ה-20, שהפך לחברו לכל החיים.
רוי רוטשילד נויברגר, שעסק בציור ולימודי אמנות עד שנת 1928, חווה התעוררות רוחנית לאחר קריאתו בביוגרפיה של פלורנט פלס על וינסנט ואן גוך.
הוא הופתע לגלות כי ואן גוך מכר ציור אחד בלבד במהלך חייו, והתמודד עם כאב, עוני ובדידות.
התגובה החריפה של נויברגר למציאות בה רבים מהאמנים נתפסים כחשובים רק לאחר מותם, הובילה אותו לנשוא נשיאה לתמוך באמנים חיים.
הוא טען כי "העולם המודרני צריך לרכוש יצירות של אמנים עכשוויים", מתוך רצון לשנות את המציאות הזו.
נויברגר התמקד ברכישת עבודות מאמנים שנאבקו כלכלית, כמו גג'קסון פולוק, וילם דה קונינג ומארק רותקו, באמונה שהתמיכה הכספית שלו תאפשר להם להמשיך במסלול האמנותי שלהם.
הוא חזר לארצות הברית ונכנס לוול סטריט ב-1929, שבעה חודשים לפני יום שלישי השחור.
הוא התחיל בקניית מניות של Halle & Stieglitz ומכר מניות RCA קצרות, דרך התמוטטות הבורסה ועד לשפל הגדול.
הוא הקים את נויברגר ברמן ב-1939 עם רוברט ברמן.
בשנת 1950, המשרד של נויברגר הקים את אחת מקרנות הנאמנות הראשונות בארצות הברית, ה-Guardian Fund, שעדיין פועלת כיום.
עד 1939, נויברגר הרוויח מספיק כסף כדי לקנות את הציור הראשון שהוא ישאיל לקידום האמן: הילד של פיטר הורד מהמישורים .
הוא אפשר לנלסון רוקפלר, אספן אמנות נלהב נוסף, להשתמש ב-Boy from the Plains בתערוכת אמנות אמריקאית נודדת.
התערוכה של רוקפלר נסעה לדרום אמריקה, ואנשים רבים הן בדרום והן בצפון אמריקה נחשפו כך לאמנותו של הרד.
בין שאר האמנים שאת יצירותיהם אסף נויברגר ניתן למנות את ג'קסון פולוק, בן שאן, וויליאם בזיוטס, אלכסנדר קלדר, סטיוארט דייוויס, לואי איילשמיוס, אדוארד הופר, ג'ייקוב לורנס, ג'ק לוין, דייוויד סמית' ובעיקר מילטון אייברי.
אייברי הראשון שרכש אי פעם היה Gaspé Landscape, שקנה במהלך סופת שלגים ועטף בקפידה לפני שיצא, נחוש לשמור על הציור שלם כדי להפוך את האיש למפורסם.
לנויברגר עדיין היה Gaspé Landscape על קיר בדירתו בזמן מותו.
נויברגר החל גם לתרום יצירות למוסדות, ביניהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון וויטני, כמו גם מוזיאונים רבים של מכללות ואוניברסיטאות.
רוקפלר הפך מאוחר יותר למושל ניו יורק ויצר את מערכת אוניברסיטת המדינה של ניו יורק.
בעזרתו של האדריכל פיליפ ג'ונסון, מוזיאון נויברגר לאמנות נבנה בקמפוס SUNY Purchase College ונפתח ב-1974. נויברגר תרם יותר מ-500 מציוריו לאוסף.
ב-15 בנובמבר 2007 העניק הנשיא ג'ורג' וו.
בוש לנויברגר בן ה-104 אז את המדליה הלאומית לאמנויות לשנת 2007. נויברגר טען כי מעולם לא מכר יצירת אמנות, וקבע כי "זה יהיה מעשה פלילי עבורי למכור", וכי "אני קונה כי אני אוהב את העבודה".
בנוגע לחברה שהקים הוא אמר כי "אמנות במקום העבודה היא חלק מהתרבות הארגונית של נויברגר ברמן מאז נוסדה חברת ההשקעות ב-1939. ב-1990 החלה נויברגר ברמן לפתח אוסף אמנות משלה.
נויברגר היה נשוי במשך כמעט 65 שנים למארי סלנט, אף היא פטרונית מכובדת של האמנויות, ובוגרת ברין מאוור קולג'; ביחד נולדו להם שלושה ילדים:אן אסבס, רוי נויברגר וג'יימס נויברגר.
ב-1997 פרסם את ספר הזיכרונות שלו, עד כה, כל כך טוב - 94 השנים הראשונות.
חייו כאספן אמנות מתועדים בספרו "האספן התשוקה: שמונים שנים בעולם האמנות" משנת 2003. בשנותיו המאוחרות יותר נראה נויברגר לעיתים קרובות בחברת קיטי קרלייל הארט.
נויברגר נפטר ב-24 בדצמבר 2010, בגיל מאה ושבע ונקבר בבית העלמין הר נבו (Mount Neboh Cemetery) בניו יורק, שם נקברו שאר בני משפחתו.
רוי קורין (נולד ב-10 בספטמבר 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל תל אביב.
קורין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי הרצליה ובגיל 15 הצטרף לקבוצת הנערים של מכבי נתניה.
ב-31 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-1 לעירוני קריית שמונה במסגרת גביע הטוטו.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב.
בקיץ הושאל להפועל רמת גן.
ב-2 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד בני יהודה.
את העונה סיים עם 5 שערים ב-35 הופעות.
בקיץ חזר לנתניה אך מיעט לשחק במדיה.
ב-30 בינואר 2024 הושאל למכבי פתח תקווה.
ב-2 ביולי 2024 הושאל להפועל תל אביב עם אופציה לרכישה.
ב-23 במרץ 2025 מימשה הפועל תל אביב את האופציה תמורת 600 אלף ש"ח, וקורין חתם בקבוצה ל-3 שנים עם אופציה לשנה רביעית, עד 2029.
הרויאל אורפאום, כלומר האורפאום המלכותי (בהונגרית: Royal Orfeum) היה בין השנים 1908 לבין 1933, מקום הבידור והבילוי תיאטרון/מועדון לילה היוקרתי ביותר של בודפשט.
התיאטרון נפתח ב-3 באוקטובר 1908 בבודפשט, בשדרה הגדולה בקטע של Erzsébet körút מספר 31. המועדון פתח את שעריו במימון של קארוי קלטי ואוסקר פודור.
תחילה נוהל על ידי שאנדור בראון, לאחר מכן משנת 1910 דז'ה באלינט, וילמוש טריאן, בלה זרקוביץ, מנהל הקרקס מיהאי שמידט, ולבסוף (במקור זינגר).
המנהל הראשי שלו היה ינה הרצג, המנצח הקבוע היה אלפרד מארקוש, ומעצב התפאורה היה אריק פוגל במשך כשני עשורים.
לאחר 1933, הבניין שלו פעל כתיאטרון אופרטה ולאחר מכן כקברט.
משנת 1935 הוא נוהל במשך שנתיים על ידי אאורל פלד תחת השם "תיאטרון רויאל".
בשנת 1940, הפך שמו "תיאטרון רויאל וראיטה" ונוהל על ידי אישטוואן פאלושי
משנת 1941, "תיאטרון הרווי המלכותי" בראשות שאנדור היינמן.
שנות ה-20 ושנות ה-30 בתוכנית הופיעו האופרטות של בלה זרקוביץ, לאו פאל ואלפרד מרקוש.
כמו כן הופיעו כוכבים בעלי שם עולמי, כמו ג'וזפין בייקר ב-1929, גרוק, אנסמבל הציפור הכחולה של יושני, הלהקה של , הרווי העולמי של בוב גריי (Bob Gray).
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-7 במאי 1945 הוא נפתח תחת השם Royal Revü Varieté בין התיאטראות הראשונים אחרי המלחמה.
מנהליה היו קלמן סנטאיוואני וג'רג' גונדה, ולאחר מכן טדי ארנטל (מומחה אמנים ידוע).
בתוכנית הופיעו בעיקר הפקות אמנים, אך ברוויו שלו הופיעו גם מלחיני קברט ידועים ושחקנים.
מ-14 באוקטובר 1949 היא פעלה תחת המנהלת של מוסדות בידור קפיטל תחת השם קפיטל וראייטי.
משנת 1951, שמה הפך ל-Fővárosi Víg Színház, שם הועלו אופרטות בעלות שלוש מערכות בניצוחו של אישטוואן פייר.
בקומה הראשונה פעלו שלושה קברטים: בין השנים 1913 ל-1920, ה"קברט הבירה" (Sörkabaré), בראשות ס.ז.
סאקאל, הבונבונירה של ג'ולה קבארי מ-1920, וקברט פאפאגאי (Papagáj Kabaré) של אדן פריץ ב-1924, שהציג שלושה מופעים בלבד.
בלה שאלאמון התחיל את הקריירה שלו ב"קברט הבירה".
בין המשתתפים בקברטים הוצגו שם אנדרה נאג', ג'ולה קבארי, וקלמן סנטאיוואני.
רויאל אוטיס הם צמד מוזיקלי אוסטרלי מסידני, שהוקם בשנת 2019 על ידי רויל מאדל ואוטיס פבלוביץ'.
הצמד הוציא שלושה מיני-אלבומים, ובפברואר 2024 הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו Pratts & Pain
רויל מאדל ואוטיס פבלוביץ' הכירו זה את זה באזור העיירה ביירון ביי.
בהמשך, שפבלוביץ' שלח למאדל מספר דוגמאות מוזיקליות ב-2019, וטען שזהו "שיתוף הפעולה שהוא רודף אחריו כל חייו".
שם הלהקה הוא שילוב של השמות הפרטיים של מאדל ופבלוביץ', בהתאמה.
באוקטובר 2021 הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו – Campus.
באוגוסט 2022 הוציא הצמד מיני אלבום נוסף בשם Bar n Grill.
במרץ 2023 הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו תחת השם SofaKings.
האלבום הגיע למקום ה-43 במצעד ARIA לאחר יציאת הגרסה הפיזית ביולי 2023. השיר "Going Kokomo", מתוך האלבום, נכלל בפסקול של המשחק EA Sports FC 24.
באוקטובר 2023, הצמד הכריז על הוצאת אלבום אולפן ראשון, שעתיד לצאת ב-16 בפברואר 2024 תחת השם Pratts &amp; Pain.
בינואר 2024, הצמד זכה לתשומת לב על גרסת כיסוי שביצעו לשיר של סופי אליס-בקסטור "Murder on the Dancefloor" בתחנת הרדיו האוסטרלית Triple J, שהגיעה לבסוף למצעד ARIA בפברואר.
גרסת הכיסוי שלהם לשיר "Linger" של להקת הקרנבריז הגיעה למצעד הבילבורד הוט 100 באוגוסט 2024.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה של ARIA2024אלבום השנהPratts & Painהלהקה הטובה ביותרשיר השנה"Murder on the Dance Floor"2025"Linger" (SiriusXM Session)הלהקה הטובה ביותרHickeyאלבום הרוק הטוב ביותרהקליפ הטוב ביותר"Car"
רוי תומאס בייקר היה מפיק תקליטים, כותב שירים ומעבד אנגלי שהפיק שירי רוק ופופ, הידוע בעיקר בזכות הפקת חמישה מתוך שבעת האלבומים הראשונים של להקת הרוק הבריטית קווין וארבעת האלבומים הראשונים של להקת הרוק האמריקאית The Cars.
בייקר נולד בהמפסטד, לונדון ב-10 בנובמבר 1946. הוא החל את הקריירה שלו בחברת התקליטים דקה רקורדס בגיל 14 ולאחר מכן עבד כעוזר מהנדס באולפני מורגן (Morgan Studios) בלונדון.
בעידודו של המפיק המוזיקלי גאס דאדג'ון, הוא עבר עד מהרה לאולפני טרידנט (Trident Studios) בסוהו (לונדון), שם עבד עם דאדג'ון, טוני ויסקונטי, מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס בנוסף לפרנק זאפה.
הוא הקליט לאמנים שכללו בין השאר את הרולינג סטונז, דייוויד בואי, The Who, "גאסולין" ('Gasolin), נצרת (להקה;Nazareth), סנטנה (להקה), "אמהות ההמצאה" (The Mothers of Invention), ג'ט (Jet), בי-בופ דלוקס (Be-Bop Deluxe), Free (להקה) וטי רקס (להקה).
לאחר שהקים את נפטון (חברת התקליטים של טרידנט), בייקר פגש את להקת הרוק קווין.
כך החלה מערכת יחסים ממושכת שכללה חמישה תקליטים (Queen (אלבום), Queen II, Sheer Heart Attack, A Night at the Opera וJazz (אלבום)) ומספר פרסים, כולל 21 פעמים זכייה בפרס גראמי, ומספר גינס שיאי עולם עבור הלהיט Bohemian Rhapsody.
לאחר הצלחתו עם קווין ואמנים אחרים, חתם בייקר על חוזה הפקה מרובה אלבומים עם CBS (Columbia Records, Sony Music, Epic Records וכו').
הוא עבר לארצות הברית והקים את RTB Audio Visual Productions בניו יורק ובלוס אנג'לס.
עם החוזה עם CBS, RTB הפיקו את Journey, סטארקסטל (Starcastle), רג'י נייטון (Reggie Knighton) מהגראס רוטס, איאן האנטר (Ian Hunter) ורון ווד (מהרולינג סטונז).
כמו כן, באותו זמן, הוא התחייב להפיק ארבעה אלבומים עבור The Cars לאחר שעודד על ידי אלקטרה רקורדס לראות אותם מופיעים באולם התעמלות בבוסטון.
האלבומים זכו בפלטינה והקארס היו מועמדים לגראמי.
הוא קיבל הצעה לתפקיד של סגן נשיא בכיר בA&R באלקטרה רקורדס כמנהל או מפיק עם אמני ההקלטות לינדזי בקינגהאם, מוטלי קרו, ג'ו לין טרנר (Joe Lynn Turner), ג'וזי קולטון (Josie Cotton)) ולהקת הדוקן (Dokken), וכן המשיך לעבוד עם קווין והקרס.
במהלך כהונתו, אלקטרה החתימה את האמנים מטאליקה, סימפלי רד, ילו (Yello), פטר שילינג (Peter Schilling), דה וורלד (The World), ו10,000 מניאקים.
בייקר עבד גם עם Guns N' Roses, אליס קופר, פורינר, פיילוט (Pilot), אוזי אוסבורן, Devo, הסטרנגלרס, דאסטי ספרינגפילד, T'Pau, לוקאל H, צ'יפ טריק (Cheap Trick), ולואיס פיורי.
בשנת 2005, הוא הפיק את האלבום "One Way Ticket to Hell...
בייקר הפיק את אלבומה של יס (להקה) משנת 2014 "Heaven & Earth", שבא 35 שנים לאחר שעבד בעבר עם הלהקה בהקלטות בפריז שלא הובילו לכדי אלבום.
בייקר נפטר בלייק האווסו סיטי, אריזונה, ארצות הברית ב-12 באפריל 2025 בגיל 78.
מועדון הכדורגל רויאל אנטוורפן (בהולנדית: Royal Antwerp Football Club) היא קבוצת כדורגל בלגית מהעיר אנטוורפן, אשר נוסדה בשנת 1880 ונחשבת לוותיקה ביותר בבלגיה.
לזכותה חמישה אליפויות וארבעה גביעים, ו-11 פעמים הייתה סגנית האלופה.
הישג השיא של הקבוצה באירופה הוא העפלתה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1993. בסוף המאה ה-20 ירדה הקבוצה מגדולתה, ובשנת 2017 חזרה לליגת העל הבלגית לאחר 13 עונות בליגת המשנה.
הקבוצה, שהוקמה בשנת 1880, הייתה לקבוצה הראשונה בבלגיה שנרשמה בהתאחדות הכדורגל הבלגית וזכתה למספר "1".
בעונה הראשונה של הליגה הבלגית סיימה הקבוצה במקום השני והייתה לסגנית האלופה הראשונה פ.צ.
אנטוורפן זכתה באליפות בלגיה ארבע פעמים, כשהראשונה שבהן הייתה בעונת 1928/1929 והאחרונה הייתה בעונת 1956/1957. בעונת 1930/1931 היא זכתה באליפות השנייה שלה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ובעונת 1943/1944 היא זכתה באליפותה השלישית.
בעונת 1954/1955 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע הבלגי.
בעונת 1957/1958, לאחר שזכתה באליפות האחרונה, הגיעה הקבוצה לראשונה למפעל אירופי כלשהו, גביע אירופה לאלופות, אז הפסידה לקבוצת ריאל מדריד הספרדית שבסופו של הטורניר זכתה בגביע.
הישגה הראשון של הקבוצה במפעלים האירופיים היה בגביע אופ"א בעונת 1989/1990, כאשר עברה בסיבוב הראשון את הקבוצה הבולגרית ויטושה סופיה, בסיבוב השני את קבוצת דנדי יונייטד מסקוטלנד, ובסיבוב השלישי גברה על שטוטגרט הגרמנית, אך נכנעה ברבע הגמר לפ.צ.
בנוסף, בעונה זו היא זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע הבלגי, לאחר שניצחה את מכלן במשחק הגמר.
אנטוורפן ירדה לליגת המשנה הבלגית לראשונה בתולדותיה בסוף עונת 1997/1998, אולם היא הצליחה לשוב לליגה הבכירה לאחר שתי עונות בלבד כאשר סיימה כאלופת הליגה השנייה.
בשנת 2004 ירדה הקבוצה פעם נוספת לליגה הבלגית השנייה.
בשנת 2017 חזר המועדון לליגה הבכירה לאחר 13 שנים בליגת המשנה.
בעונת זכתה הקבוצה בפעם השלישית בגביע לאחר שניצחה את קלאב ברוז' בגמר.
בעונת 2022/2023 זכתה הקבוצה באליפות ראשונה אחרי 66 שנים.
טובי אלדרווירלד כבש שער שוויון בדקה ה-90 במחזור הסיום נגד גנק והעניק לקבוצה דאבל היסטורי לאחר שגם גברה על מכלן בגמר הגביע.
בעונת 2023/24 העפילה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה מזה 66 שנה, אחרי שעברה את קבוצת א.א.ק.
ראו גם :קטגוריה:כדורגלני רויאל אנטוורפן
הרויאל פסטיבל הול הוא אולם קונצרטים ומופעי מחול שהוא חלק מסאות'בנק סנטר.
האולם ממוקם באזור סאות' בנק על הגדה הדרומית של נהר התמזה בלונדון.
המבנה נחשב לבעל חשיבות ארכיטקטונית, והוא הראשון שנבנה לאחר מלחמת העולם השנייה שמוגדר כ"מבנה מוגן".
את אבן הפינה של המבנה הניח בשנת 1949 קלמנט אטלי, ראש ממשלת בריטניה דאז.
המבנה הוקם כתרומת מועצת מחוז לונדון עבור פסטיבל בריטניה ופתיחתו הרשמית נערכה ב-3 במאי 1951.
המבנה תוכנן בסגנון מודרני מובהק על ידי האדריכל יו קאסון בן ה-39 שנבחר על ידי הנהלת פסטיבל בריטניה כחלק ממדיניות ההנהלה לבחור אך ורק אדריכלים צעירים.
המבנה שונה באופן משמעותי ב-1964, אז נוסף לו אולם כניסה הפונה לעבר הנהר, ונבנו חדרי הלבשה נוספים.
שינויים אלה שינו את מראהו החיצוני של הבניין.
שינויים נוספים נערכו במבנה בשנים 1967 - 1968, אז נבנו אולם המלכה אליזבת, חדר פורסל וגלריית הייוורד כחלק ממרכז סאות' בנק.
בסוף שנות ה-80 החלו להציג באולם המבואה של הבניין הצגות לציבור הרחב בלא תשלום - מנהג שהפך לפופולרי.
המבואה עצמה משמשת כיום כאחד מאתרי המופעים העיקריים בלונדון.
לאחר שנת 2000 הוחלט לשפץ את הבניין ולשפר את האקוסטיקה בו.
שיפוצים אלה צפויים להסתיים באמצע שנת 2007, בעלות של 75 מיליון ליש"ט.
רויאל ג'ורדניאן היא חברת התעופה הלאומית של ירדן.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה.
הקמת החברה החלה בשנת 1959 כחברה ממשלתית בסיוע של החברה הבריטית British Overseas Airways Corporation.
באותה עת פעלה בירדן חברת התעופה ""אייר ג'ורדן" שהייתה בבעלות פרטית ופורקה ב-1961.
החברה החלה לפעול בשנת 1963, ובתחילה נקראה "עליה" Alia Royal Jordanian Airlines על שם בתו של חוסיין, מלך ירדן - הנסיכה עאליה בינת חוסיין.
עם הקמתה היו ברשותה מטוסים מדגם דאגלס DC-7 והיא הייתה הלקוח הראשון של מטוס הנוסעים הבריטי "הנדלי פייג' הראלד 200".
המטוסים פעלו בקווים לכווית סיטי, ביירות, עקבה וקהיר מעמאן.
בשנת 1964 נוסף מטוס DC-7 בנוסף והחל שירות לג'דה.
בשנת 1965 רכשה שלושה מטוסים מדגם קרוול SE 210, מטוס הנוסעים הסילוני הראשון לטווח קצר-בינוני, שיוצר על ידי חברת המטוסים הצרפתית סוד אוויאסיון.
המלך חוסיין שימש כטייס משנה בטיסה הראשונה שהביא את המטוס מצרפת לירדן.
באמצעות מטוסים אלו החלה שירות לרומא, יעדה הראשון באירופה, ואחר כך גם פריז ולונדון
בשנת 1966 החלה בטיסות בין שדה התעופה עטרות מצפון לירושלים לאירופה.
בקיץ 1968 החלה החברה להפעיל מאבטחים עם נשק בטיסותיה, עקב חשש מפעולות תגמול של ישראל.
בשנת 1970 רכשה החברה מטוסים ארוכי טווח מדגם בואינג 707. בשנת 1972 החלה בטיסות לארצות הברית, בין השאר התמקדה בשוק התיירות הצליינית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הרחיבה החברה את צי המטוסים שלה ואת מספר היעדים אליה היא טסה.
ב-1984 בצי של החברה היו 18 מטוסים, ביניהם שלושה מטוסי "בואינג 747".
בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית Oneworld ובכך הפכה לחברת התעופה הערבית הראשונה המצטרפת לאחת משלוש הבריתות הגדולות של חברות תעופה.
צי החברה מבוסס בעיקר על מטוסים של חברת איירבוס לדגמיו השונים וכן על מטוסי אמבראר E-Jets של חברת אמבראר הברזילאית, לצד דגמי בואינג 787.
צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2024:
בספטמבר 1993 החלו לראשונה מגעים לקיום קשרי תעופה בין ישראל וירדן, ולאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994 החלה החברה לבצע טיסות לישראל.
"רויאל ג'ורדניאן" הגדילה במשך השנים את תדירות הטיסות שלה, שזכו להצלחה, אם כי מרבית הנוסעים מנתב"ג המשיכו מעמאן ליעדים אחרים מחוץ לירדן, בעיקר למזרח הרחוק כולל הודו, סרי לנקה ותאילנד.
במשך השנים שיווקה גם טיסות מוזלות לישראלים הטסים לארצות הברית ואפריקה.
באותה תקופה גם החלה לרכוש מזון כשר עבור הטיסות לישראל וממנה.
במרץ 2005 מינתה החברה לראשונה מנכ"לית ישראלית לניהול פעילותה בישראל.
החל מיוני 2013 ביצע רויאל ג'ורדניאן 3 טיסות יומיות לנמל התעופה בן-גוריון.
ביולי 2014, בעקבות מבצע צוק איתן ופגיעת רקטה בעיר יהוד, הפסיקה החברה לראשונה את טיסותיה לתל אביב וממנה, בדומה לחברות תעופה נוספות.
נוסעים לישראל הועברו באוטובוס משדה התעופה לגבול עם ישראל.
באוגוסט 2014 חידשה החברה את טיסותיה לישראל.
החברה הפעילה עד לתחילת מלחמת חרבות ברזל 17 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה לנמל התעופה בן-גוריון.
הטיסות הופעלה במטוסי האמבראר, מטוסי האיירבוס צרי הגוף של החברה ואף לעיתים במטוסי הבואינג 787 .זהו הקו הקצר ביותר של החברה, כ-110 ק"מ בקו אווירי.
אורך הטיסה הוא 25 דקות.
מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 הפסיקה החברה את טיסותיה ישראל.
ב-10 באפריל 1965, כל 54 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפון מטוס ALIA Handley Page HPR-7 Herald 207 נהרגו לאחר שמטוסם התרסק בהר ליד דמשק, סוריה, כתוצאה מכשל מבני בגוף המטוס במהלך הטיסה.
Royal Rumble - רויאל ראמבל (בתרגום חופשי לעברית: "רעם מלכותי") הוא אירוע היאבקות מקצועי מטעם ארגון ה-WWE המתקיים פעם בשנה בחודש ינואר.
האירוע, שמשודר במסגרת שלם וצפה, נחשב לאחד מאירועי ההיאבקות המקצועית החשובים ביותר.
ייחודו של האירוע הוא בזכות הקרב המרכזי שלו המכונה קרב ה"רויאל ראמבל" ובו משתתפים כ-30 מתאבקים משלוש התוכניות Raw, סמאקדאון ו-NXT.
הרויאל ראמבל הוא האירוע השני בגודלו של ה-WWE.
הזוכה במספר הרויאל ראמבל הרב ביותר הוא "סטון קולד" סטיב אוסטין שזכה 3 פעמים.
את הקרב מתחילים כשני מתאבקים המוגדרים מספר 1 ומספר 2 וכל דקה וחצי נכנס מתאבק נוסף עד שמגיעים למספר 30 (ברויאל ראמבל הראשון 1988 השתתפו 20 מתאבקים, ברויאל ראמבל 2011, קרב הרויאל ראמבל הוארך עד 40 מתאבקים).
מתאבק מודח מהקרב לאחר שהושלך אל מעל החבל העליון ושתי רגליו נגעו בקרקע.
מנצח הקרב יהיה זה שישרוד אחרון בזירה אחרי שכל שאר יריביו הודחו.
כמו כן מנצח הקרב זוכה בהזדמנות להתמודד בקרב המרכזי של המופע הגדול ביותר בעולם רסלמניה על אחת מהאליפויות הראשיות של ה-WWE - אליפות ה-WWE או אליפות העולם במשקל כבד של הארגון.
בשנת 1992 הפרס בקרב הרויאל ראמבל היה אליפות העולם של WWE, שהייתה פנויה באותו זמן, וריק פלייר שניצח בקרב זכה באליפות.
בשנת 2016 האלוף דאז, רומן ריינס, נאלץ להגן על התואר בקרב הראמבל והיה המתמודד הראשון שנכנס לקרב.
הזוכה באותה שנה והאלוף החדש היה טריפל H.
הרויאל ראמבל הראשון נערך ב-24 בינואר 1988 בעיר המילטון שבאונטריו, שניצח בה ג'ים דאגן.
החל מ-1993 הוחלט שמנצח הראמבל מקבל קרב על אליפות העולם ברסלמניה.
בשנת 1999 צורפה גם דמות המתאבקת צ'יינה, וזו הייתה לאישה הראשונה שהשתתפה במופע והמתאבקות הבאות שהשתתפו גם הן היו קארמה ובת' פיניקס.
מופעי הראמבל נמשכים בין כחצי שעה ליותר משעה, כתלות בתסריט המופע ובמספר המשתתפים.
עד כה, 70 אחוז מהזוכים בקרב זכו באליפות העולמית ברסלמניה.
ב-27 באפריל 2018 התקיים קרב הרויאל ראמבל באירוע שאינו קשור לאירוע עצמו, אלא במסגרת האירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שנערך בג'דה, ערב הסעודית.
הקרב כלל לראשונה 50 משתתפים ובו זכה ברון סטרומן.
זוכי הרויאל ראמבל של הגברים
זוכות הרויאל ראמבל של הנשים
זוכות הרויאל ראמבל שנה: זוכה: 2018 אסקה 2019 בקי לינץ' 2020 שארלוט פלייר 2021 ביאנקה בלאייר 2022 רונדה ראוזי 2023 ריאה ריפלי 2024 ביילי 2025 שארלוט פלייר2026ליב מורגן
מתאבקים שזכו בקרב בהופעת הבכורה שלהם
המתאבקים שהגיעו לארבעת האחרונים בראמבל
רויאל ארסנל במקור ווליץ' ארסנל (באנגלית Woolwich Arsenal) היה מפעל נשק ותחמושת בשכונת ווליץ' שברובע גריניץ' שבדרום-מזרח לונדון.
המפעל שימש כיצרן נשק, מעבדת חומרי נפץ ושדה ניסויים של הכוחות המזוינים של בריטניה מראשית המאה ה-18 ועד לאחר מלחמת העולם השנייה.
המפעל נודע במיוחד בשל קבוצת הכדורגל ארסנל שנוסדה על ידי עובדי המפעל שגם התגוררו בשכונת ווליץ'.
מייסוד המפעל ועד ראשית המאה ה-20
בשטח המפעל היה החל מ-1671 מגרש לאחסנת ארטילריה על שטח 125 מ"ר.
בשנת 1695 נוספה מעבדת תחמושת (Royal Laboratory) וב-1717 נוסד מפעל ייצור הנשק — Royal Brass Foundry שייצר רובים ותותחים.
רבים מבנייני המפעל נבנו על ידי האדריכל ג'ון ונברו (John Vanbrugh).
עד שנת 1777 גדל שטח המפעל לכ-400 מ"ר וב-1804 הוא הוקף בחומת לבנים בגובה 6 מטר, גבולו המזרחי של מתחם המפעל נתחם על ידי תעלה שנחפרה בין 1814 ל-1815 על ידי פועלי כפייה.
ב-1805 הוחלף שם המפעל מווליץ' לרויאל ארסנל על ידי המלך ג'ורג' השלישי.
בסמוך למפעל קמו מספנת ווליץ', האקדמיה הצבאית המלכותית ומפקדת כוחות הארטילריה, שהפכו את ווליץ' לאתר צבאי.
בתקופת מלחמת קרים (1854–1856) נערכו במפעל ניסויים ופיתוחים רבים, בהם שימוש יעיל ראשון בניטרוצלולוזה ורכישת זכויות הפטנט על קורדיט (סוג של דינמיט) מאת ממציאו, אלפרד נובל ויישומו לפגזים.
עובדי המפעל בתקופה זו חיו כקהילה והתגוררו בסמוך.
ב-1868 התאגדו פועלים שעבדו במפעל במסגרת קואופרטיבית והקימו שותפות צרכנית שמטרתה הייתה רכישה סיטונאית של מצרכי יסוד במחירים נמוכים יחסית, תוצאה של כוח הקנייה של הקבוצה, וחלוקתם לחברים תמורת תשלום נמוך.
במהלך 115 השנים שלאחר מכן גדלה האגודה והקיפה בשיאה (1975) חצי מיליון חברים בלונדון, שמלבד צרכניות נהנו משירותי ביטוח, סיעוד, ספריות ושירותים קהילתיים נוספים.
ב-1886 התארגנו מספר עובדים ויצרו קבוצת כדורגל.
ב-1893 נכנסה הקבוצה כמועדון מקצועני לליגה האנגלית כ"ווליץ' ארסנל" והיא קיימת עד היום.
ב-1913 עבר המועדון לצפון לונדון.
עם כניסת מועדון ארסנל לליגה המקצוענית הוקם על ידי העובדים מועדון חובבים בשם "מועדון הכדורגל של מפעלי התחמושת המלכותיים" (Royal Ordnance Factories FC).
במלחמת העולם הראשונה הגיע הייצור לשיא.
שטח המפעל השתרע על 5.3 קמ"ר והוא העסיק 80,000 עובדים.
ב-1916 בנתה ממשלת בריטניה שיכון בן 1,500 דירות לשיכון הפועלים בשכונת אלת'ם הסמוכה.
המפעל קושר במסילת ברזל פרטית אל תחנת פלמסטד.
לאחר תום המלחמה עסק המפעל בייצור קטרי רכבת.
במהלך שנות השלושים נכנס המפעל שוב לייצור מוגבר של כלי נשק לקראת מלחמת העולם השנייה.
כל מפעלי הנשק והתחמושת הבריטיים אורגנו במסגרת "מפעלי התחמושת המלכותיים" (Royal Ordnance Factories (ROFs)) והוכפפו לניהול ממשלתי מכוון על יד משרד המלחמה.
30,000 איש עבדו במפעל ארסנל עצמו.
המפעלים, שכללו חומרי נפץ, נפגעו במהלך הבליץ ועובדי מפעל "אי הצפרדע" (אי בנהר התמזה) שנפגע בפגיעה ישירה פונו בספטמבר 1940. 103 פועלים נהרגו ו-770 נפצעו במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה חזר המפעל לייצר קטרי רכבת.
ייצור נשק ותחמושת התחדש עם פרוץ מלחמת קוריאה.
לאחר המלחמה, כחלק מן הצעדים לשיקום לונדון, נמכרו רבים משטחי המפעל, תוך שהם מפנים מקום לבניית פרבר בשם תמזמיד (Thamesmead) ופריצת דרכים חדישות שעברו דרך שטח המפעל שהיה מוקף בחומה, תוך הריסת חלקים ממנה.
ב-1991 הוקם על חלק משטח המפעל ההיסטורי בית הכלא בלמרש (Belmarsh HM Prison).
מבנים היסטוריים ששרדו זכו להיכנס לתוכנית שיקום ושיפוץ כבניינים רשומים ושולבו בתוכנית הבינוי וההתחדשות של דרום-מזרח לונדון (Thames Gateway).
באחד המבנים שוכן "מוזיאון אבק השריפה - מוזיאון הארטילריה המלכותי" (Firepower – The Royal Artillery Museum) המספר את סיפור המפעל.
רְוִיאֵל נֵץ (Reviel Netz, נולד ב-2 בינואר 1968) הוא היסטוריון ישראלי המתמחה בתולדות המדע העתיק ופרופסור מן המניין ללימודים קלאסיים באוניברסיטת סטנפורד.
רויאל נץ נולד בתל אביב בשנת 1968 לאמו, קורינה הסופרת, ולאביו, מתרגם השירה יואל נץ.
הוא חניך החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, שם השלים תואר ראשון בשנת 1986. תואר שני הוא רכש בשנת 1992 במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באותה אוניברסיטה.
את התואר השלישי רכש באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1995, בהנחיית סר .
בין השנים 1995–1998 עבד במשרות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' ובין השנים 1998–1999 עבד באוניברסיטת MIT.
מאז 1999 הוא מלמד באוניברסיטת סטנפורד, בה הוא משמש משנת 2004 כפרופסור מן המניין.
רויאל נץ נשוי לסופרת מאיה ערד, ולזוג שתי בנות.
מחקריו של נץ נוגעים ברובם בהיסטוריה של פרקטיקות קוגניטיביות, לדוגמה תרבות חזותית, תולדות הספר, אוריינות כתב ואוריינות מתמטית (literacy and numeracy).
עיצוב הדדוקציה במתמטיקה היוונית: מחקר בהיסטוריה קוגניטיבית
ספרו זה של נץ ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1999.
הספר תואר על ידי ברונו לאטור ואיאן האקינג כ"חשוב ביותר בחקר המדע מאז "Leviathan and the Air-Pump" מאת שפר ושייפין".
הוא מתאר את הסגנון המתמטי היווני ומציע לבאר את ההישג הלוגי-דדוקטיבי של מדע זה באמצעות ניתוח צורני.
בין חידושיו של הספר ניתן לציין את תשומת הלב המפורטת לדיאגרמות.
הספר התפרסם בהוצאת שופרא בשנת 1999. זהו ספר שירה הכתוב בחרוז ובמשקל, בסגנון שנהיה בשנים לאחר מכן מזוהה עם כתב העת "הו!".
התמורה במתמטיקה בים התיכון המוקדם: מבעיות למשוואות
ספרו זה של נץ יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2004. זהו מחקר העוקב אחר גלגוליה של בעיה מתמטית מארכימדס ועד עומר ח'יאם ומציע תיזה בדבר הופעתו של סגנון "דאוטרונומי" (של טקסטים המתייחסים במהותם לטקסטים הקודמים להם) במדע של העת העתיקה המאוחרת ושל ימי הביניים.
ספר זה התפרסם בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2004 והוא תרגום וקומנטר.
חלק ראשון של מפעל מקיף של תרגום כתבי ארכימדס לאנגלית.
הספר מכיל הוצאה לאור ביקורתית של הדיאגרמות, בהתבסס על כתבי היד.
כמו כן מכיל הספר לראשונה תרגום אנגלי של ה מאת מאשקלון.
תיל דוקרני: אקולוגיה של המודרניות
הספר התפרסם בהוצאת אוניברסיטת ווזליאן בשנת 2004 והוא מחקר בהיסטוריה סביבתית, שהעניין הפוליטי שבמרכזו הוא זכויות בעלי החיים.
דרך עיון בהתפתחותה של גדר התייל מכלי לאסירת חיות, לכלי לאסירת בני-אדם, מותח נץ ביקורת על היחס האנושי לחיה.
הקודקס של ארכימדס: הסיפור המרתק על כתב-היד המדעי החשוב בעולם
הספר ראה אור בשנת 2007 והוא נכתב ביחד עם ויליאם נואל.
זהו ספר מדעי פופולרי המתאר את כתב היד מימי הביניים "הפלימפססט של ארכימדס" ואת המחקר סביב כתב יד זה (מחקר בו היה מעורב נץ עצמו).
(יצא לאור גם בעברית בהוצאת פן מידיעות אחרונות).
מקום הטעם: מסות על ספרות ישראלית בין צליל והיסטוריה
זהו ספרם המשותף של רויאל נץ ומאיה ערד והוא התפרסם בהוצאת אחוזת בית בשנת 2008. הספר מכיל מסות שהתפרסמו ברובן בכתב העת "הו!".
הספר קורא לחזרה ל"צליל" (כלומר לשירה הנוקטת אמצעים מצלוליים כגון משקל, חרוז ואליטרציה) ול"היסטוריה" (כלומר למסורת הספרותית ההיסטורית).
הוכחה מתוך משחק: המתמטיקה היוונית והאסתטיקה האלכסנדרונית
הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2009. הספר מתאר את סגנונה של המתמטיקה ההלניסטית (שעיקרו: חיבור מפתיע בין ניגודים) כמשקף את הסגנון הספרותי בן-הזמן.
לבעיית תרגום יבגני אונייגין בתוך: א"ס פושקין, יבגני אוניגין, תרגום חדש מרוסית: יואל נץ, הוצאת גוונים, תשע"ב, 2012, עמ' 205–215.
ספר שירה, ובו 92 מרובעים במתכונת מרובעיו המפורסמים של המשורר והמדען הפרסי עומר ח'יאם וברוחם (13 מתוכם הם עיבודים של מרובעי ח'יאם עצמם).
בספר גם מסה מאת נץ על דמותו של ח'יאם כמשורר וכמדען.
הוצאת חרגול ומודן, דצמבר 2014.
יצא לאור בעברית: הקודקס של ארכימדס : הסיפור המרתק על כתב-היד המדעי החשוב בעולם / רויאל נץ, ויליאם נואל ; מאנגלית - דרורה בלישה (תל אביב : פן : ידיעות אחרונות : ספרי חמד, 2007)
מקום הטעם: מסות על ספרות ישראלית בין צליל והיסטוריה, אחוזת בית, 2008 (עם מאיה ערד)
רויאל ברוניי איירליינס היא חברת התעופה הלאומית של סולטנות ברוניי.
החברה נמצאת באחזקה מלאה של ממשלת ברוניי ובסיסה המרכזי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ברוניי מצפון לבירת המדינה בנדר סרי בגוואן.
רויאל ברוניי נוסדה ב-18 בנובמבר 1974 כשהיא מחזיקה בשני מטוסי בואינג 737. טיסתה הראשונה של החברה הייתה מנמל התעופה החדש בברוניי לסינגפור.
באותו היום החלו גם טיסות אל הונג קונג, קוטה קינאבאלו וקוצ'ינג במזרח מלזיה.
בשנת 1980 רכשה החברה את מטוס הבואינג 737 השלישי שלה, אשר אפשר לה לטוס לקואלה לומפור ולדרווין.
באותה שנה נרכשו גם שלושה מטוסי בואינג 757 על מנת לאפשר לחברה להרחיב את יעדיה לטייפה ולדובאי.
ב-1990 החלה החברה לטוס לאירופה ויעדה הראשון היה פרנקפורט דרך בנגקוק ודובאי, ולאחר מכאן גם אל לונדון דרך סינגפור ודובאי.
עם התרחבות החברה הוחלפו מטוסי הבואינג 737 במטוסי בואינג 767. בשנת 1993 החליפה החברה את העצירה בדובאי בטיסות לפרנקפורט לעצירה באבו דאבי, והחלה לטוס אל בחריין, בייג'ינג וקהיר.
לרויאל ברוני יש שותפות קוד עם מספר חברת תעופה והן:
אוניית הקיטור רויאל ויליאם הייתה אוניית משוטה מן הפרובינציות הבריטיות של קנדה (לימים קנדה) שהושקה ב-1831. בשנת 1833 היא חצתה את האוקיינוס האטלנטי ממערב למזרח ב-28 ימים, ונחשבת לאחת מאוניות הקיטור הראשונות שעשו זאת, כשהיא משתמשת במפרשיה רק אחת לארבעה ימים לצורך תחזוקת דוד הקיטור.
האונייה, שהחזיקה בתואר האונייה הגדולה ביותר בעולם בין השנים 1831–1837, הייתה בעלת הדחק של 1,370 טון, אורכה היה כ-49 מטרים ורוחבה כ-13 מטר.
היא נקראה על שם המלך ויליאם הרביעי.
את בנייתה הזמינו ג'ון מולסון וקבוצת משקיעים ממושבות אמריקה הצפונית הבריטית, והיא נבנתה בעיירה קייפ בלנק שבקוויבק על ידי בוני הספינות ג'ון סקסטון קמפבל וג'ורג' בלק, שהיו ידועים בזמנם.
האונייה הושקה ב-27 באפריל 1831 על ידי הקולונל הבריטי לורד איילמר בקייפ קוב שבקוויבק.
מנוע הקיטור נבנה והותקן במונטריאול, והאונייה ביצעה מספר מסעות בין קוויבק למושבות האטלנטיות במהלך 1831. עם זאת, הפלגותיה הוגבלו לאחר מכן בשל מגפת הכולרה ב-1832, וכתוצאה מכך הפסידו הבעלים כ-16,000 ליש"ט.
בעלי האונייה החליטו להשיטה לאירופה במטרה למוכרה.
ב-18 באוגוסט 1833 יצאה מנובה סקוטיה, עם שבעה נוסעים ומטען קטן, והגיעה אל גרייבסנד שבאנגליה.
שם היא נמכרה לחיל הים הספרדי, ששינה את שמה ל"איסאבל 2" .
האונייה שירתה תחת דגל ספרד עד לשנת 1860.
דגם בקנה מידה גדול של "רויאל ויליאם" מוצג כיום במוזיאון הימי של האוקיינוס האטלנטי בהליפקס, נובה סקוטיה.
רויה הקקיאן היא משוררת, עיתונאית וסופרת יהודיה-איראנית-אמריקאית החיה בארצות הברית.
הקקיאן, שהפכה למפיקת טלוויזיה בתוכניות כמו "60 דקות", ידועה בזכות ספר זכרונותיה Journey from the Land of No, שראה אור ב-2004. מסות פרי עטה על סוגיות הנוגעות לאיראן הופיעו ב"הניו יורק טיימס", ב"וושינגטון פוסט", ב"וול סטריט ג'ורנל" וב-"NPR".
היא זכתה במלגת גוגנהיים ב-2008.
הקקיאן פרסמה את ספרה Assassins of the Turquoise Palace ב-2001. זהו תיעוד של הרצח במסעדת מיקונוס של מנהיגי האופוזיציה האיראנית בברלין.
רויה הקקיאן נולדה וגדלה במשפחה יהודית איראנית בטהראן.
היא גדלה בזמן המהפכה האיראנית ב-1979 ותמכה בה, ביחד עם פעילים ליברליים נוספים.
כשמלחמת איראן–עיראק הייתה בשיאה והחוקים נעשו מגבילים יותר, היא היגרה בחוסר רצון לארצות הברית במאי 1985 על בסיס של מקלט פוליטי.
היא התיישבה באזור ניו יורק ולמדה פסיכולוגיה בברוקלין קולג'.
הוא גם זכה בפרס הספר מטעם הקרן למורשת פרסית על שם לטיפה ירשטר ב-2006 והזוכה לשנת 2005 עבור הזכרונות הטובים ביותר מטעם מרכז הספר של קונטיקט.
היא זוכת מלגת גוגנהיים לספרות תיעודית בשנת 2008.
ספרה האחרון Assassins of the Turquoise Palace - ראה אור ב-6 בספטמבר 2011 בהוצאת Grove/Atlantic - הוא תיעוד של הרצח במסעדת מיקונוס ב-17 בספטמבר 1992 בברלין.
בפיגוע, טרוריסטים של חזבאללה רצחו ארבעה פעילים כורדים ואיראנים דמוקרטים, בהוראת ממשלת איראן, כחלק מהמאמץ האיראני לחסל את מתנגדיה הפוליטיים של איראן.
הקקיאן מתארת כיצד מנהיגי אירופה, שהעדיפו את הקשרים הכלכליים עם איראן שייטיבו איתם, לא ניסו לרדוף את המבצעים וניסו לטייח את אירועי המקרה.
ספרה חוקר את הרצח, הטיוח והניסיון להביא את מבצעיו למשפט.
הקקיאן חיברה שתי אסופות שירה בפרסית, הראשון בהם, For the Sake of Water, היה מועמד לפרס ספר השירה של השנה מטעם Iran News ב-1993. היא מצוינת בין הקולות המובילים בשירה האיראנית באנציקלופדיית אוקספורד של העולם האסלאמי המודרני.
היא כתבה בכתב העת Persian Literary Review ושימשה כעורכת השירה של Par Magazine במשך שש שנים.
רויה הקקיאן הפיקה למעלה מתריסר שעות לתוכניות תעודה מובילות בתחנות הטלוויזיה, בכללן "60 דקות", &E's Travels With Harry, תוכניות התעודה של רשת ABC עם פיטר ג'נינגס, ערוץ דיסקברי ו-The Learning Channel.
סרטה האחרון, מטעם יוניצ"ף הוא Armed and Innocent.