tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדרך כלל המרכז כולל את האיברים a המקיימים את התנאי ax=xa לכל x; זוהי ההגדרה עבור חבורות ועבור חוגים.
ההבדל העיקרי בין שני המקרים אינו בהגדרה, אלא בתכונות הבסיסיות, המובילות לתפקידים השונים שיש למרכז בתורת החבורות ובתורת החוגים.
המרכז של חבורה הוא תמיד תת-חבורה נורמלית, אך הוא עשוי להיות טריוויאלי.
מאידך, המרכז של חוג כמעט תמיד אינו אידיאל, אבל הוא כולל לפחות את תת-החוג הנוצר על ידי היחידה (כאשר מדובר בחוג עם יחידה).
באלגברות לי ההגדרה שונה, ומתאימה למרכז של האלגברה העוטפת: .
שלא כמו במקרה האסוציאטיבי, המרכז הוא אידיאל של האלגברה L.
במבנים לא אסוציאטיביים, ובפרט באלגברות לא אסוציאטיביות, המרכז כולל רק איברים בגרעין, היינו איברים a שעבורם האסוציאטור מקיים לכל x ו- y, ובנוסף שהם מתחלפים עם כל איבר באלגברה.
מרכז Aon הוא גורד שחקים בלוס אנג'לס המשמש כבניין משרדים.
המגדל, הנמצא בשדרות וילשייר 707, משמש את חברת הביטוח וניהול הסיכונים Aon.
למבנה, שתוכן על ידי האדריכל צ'ארלס לאקמן, חתך ריבועי, עם קירות מסך בצבע ברונזה וקו-מתאר לבן.
בראשו מוצג לוגו אדום (כיום מוצג הלוגו של תאגיד Aon, שוכר העוגן בבניין, בעבר נקרא הבניין First Interstate Tower ו-Wells Fargo Tower, בין 1998 ו-2003 לא היה לוגו על הבניין).
בבניין 62 קומות, שטח כל אחת מהן 1,626 מטר מרובע.
נכון ל-2025, זהו הבניין השלישי בגובהו בלוס אנג'לס, הרביעי בגובהו בקליפורניה, ה-64 בגובהו בארצות הברית וה-74 בגובהו באמריקה הצפונית.
בעת הקמתו, בשנת 1973, היה המגדל בן 262 המטרים הגבוה ביותר ממערב לנהר המיסיסיפי, ב-1982 זכה בתואר זה מגדל ג'יי.
מורגן ביוסטון (נקרא בעבר Texas Commerce Tower).
עד שנת 1990 היה המגדל הגבוה ביותר בקליפורניה עד להקמת מגדל US Bank (נקרא בעבר Library Tower) בלוס אנג'לס.
ב-4 במאי 1988 בשעה 10:00 בערך החלה לבעור שרפה בקומה ה-12. השרפה גברה עד מהרה וכילתה חמש קומות, היות שבבניין לא היו אמצעי כיבוי אש (התקן לא דרש זאת אז).
40 איש נפגעו, בהם עובד אחד שנהרג.
השרפה כובתה רק ארבע שעות לאחר שפרצה.
עלות תיקון הנזקים הכבדים שנגרמו הייתה 50 מיליון דולר והשיקום נערך במשך ארבעה חודשים.
עקב השרפה בבניין שונו תקנות כיבוי אש בגורדי שחקים ונקבע שעל כולם להיות מצוידים במערכות גילוי וכיבוי אש ומתזי מים ("ספרינקלרים").
מרכוס אלברט רינו היה קצין אמריקני ששירת במלחמת האזרחים האמריקנית ובמערכת בלק הילס נגד שבטי האינדיאנים: לקוטה ושאיין (תחת פיקודו של ג'ורג' קסטר).
רינו ידוע בעיקר בשל תפקידו המשמעותי בקרב ליטל ביגהורן שהיה אחד התבוסות המחפירות ביותר בתולדות צבא ארצות הברית.
מאות ויכוחים ומחקרים נעשו על צורת תפקודו ועל ההחלטות הפיקודיות שלו בקרב.
רינו נולד כילדם הרביעי של ג'יימס ושארלוט רינו.
ע"פ אחת הביוגרפיות שנכתבו עליו הוא היה צאצא של פיליפה פרנסיס רנו שהגיע ב-1777 עם לה אפייט לארצות הברית וקיבל אדמות מהממשלה.
כשהיה בן 15 כתב לשר המלחמה וביקש לקבל מידע על הדרישות שצריך לעמוד בהן על מנת להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית- וסט פוינט.
ב-1851 התקבל לוסטפוינט ושהה שם בהכשרה עד שנת 1857. הכשרתו ארכה יותר מהמקובל עקב כך שלא עמד בכל הדרישות.
רינו סיים מדורג 20 מתוך כיתה של 38 חיילים.
ב-1 ביולי 1857 הוא קיבל דרגת סגן משנה ונשלח לשרת בגזרת האוקיינוס השקט במדינת אורגון.
במלחמת האזרחים שירת רינו כקפטן ברגימנט הפרשים ה-1. רינו נפצע במצודת פורד שבוירג'יניה כשסוסו נורה ונפל עליו.
ארבעה חודשים מאוחר יותר השתתף רינו במערכת גטיסברג.
באותה שנה הוא נישא לחנה רוס מהריסבורג שילדה לו בן יחיד- רוברט רוס רינו.
כשחנה מתה בשנת 1874 רינו היה במונטנה.
הוא רכב לילה שלם ל'פורט בנטון' לבקש שחרור להלווייתה אך בקשתו נדחתה.
בדצמבר 1868 קיבל את דרגת מייג'ור והצטרף לרגימנט הפרשים השביעי ב'פורט הייס', קנזס.
מאוחר יותר הועבר ל'פורט אברהם לינקולן' שבטריטוריית דקוטה שם הצטרף ללוטננט קולונל ג'ורג' קסטר.
קרב ליטל ביגהורן וסוף הקריירה
רינו היה הקצין הבכיר ביותר מתחת למפקד הרגימנט - קסטר.
ב-25 ביוני 1876 הוא הוביל את שלוש פלוגותיו מעבר לנהר הליטל ביגהורן במתקפה על הקצה הדרומי של מחנה האינדיאנים.
לאחר שהדפו אותו הוא נסוג חזרה מעבר לנהר לגבעה שנקראת היום על שמו- 'גבעת רינו'.
על הגבעה הוא התבצר יחד עם הכוח של מייג'ור פרדריק בנטין עד לתאריך 27 ביוני.
הם הדפו את כל מתקפות האינדיאנים על הגבעה עד בוא התגבורת בראשות גנרל טרי.
ב-1880 הועמד רינו למשפט צבאי באשמת שכרות והצצה לחדרה של הבת של מפקדו סמואל סטורגיס.
(לאחר שזוכה כמה שנים קודם לכן מאשמת ניסיון פיתוי של אשתו של קצין אחר מהרגימנט שהיה במשימה).
שם הוא עבד בשירות משרד הפנסיות.
הוא נישא בשנית לפקידת ממשל בשם איזבלה ריי אך היא עזבה אותו לאחר כמה חודשים.
כשבנו התחתן בנאשוויל, רינו אמר שהוא עסוק מכדי לנסוע לחתונה.
בפועל לא היה לו כסף לקנות כרטיס לרכבת.
רינו הציע לעיתון 'ניו יורק ויקלי פרס' לכתוב עבורם את זכרונותיו אך הם דחו את הצעתו.
כששלח להם את החלקים מיומניו הנוגעים בקרב ליטל ביגהורן הם לא פורסמו.(רק לאחר מותו הם פורסמו).
ב-29 במרץ 1889 מת רינו בוושינגטון עקב ניתוח שעבר לטיפול בסרטן הלשון.
הוא נקבר בבית הקברות 'גלנווד' שבוושינגטון בקבר לא מסומן.
אלמנתו של ג'ורג' קסטר, אליזבת, התבטאה נגד הניסיונות לשמר את זכרו באתר שדה הקרב.
ועדה שהתכנסה לבקשת בן אחיינו צ'ארלס רינו בשנת 1967 בחנה מחדש את העדויות של המשפט מ-1880 והחליטה להפוך את החלטת בית הדין.
הוועדה קבעה שההחלטה להדיחו מהצבא הייתה בלתי תקינה.
לרינו הוחזר התואר 'המייג'ור המכובד'.
ב-9 בספטמבר 1967 הוצאה גופתו מקברה ונקברה מחדש בהלוויה צבאית ובירי מטחי כבוד ב'בית הקברות הלאומי קסטר' שבשדה הקרב בליטל ביגהורן.
רינו הוא המשתתף היחיד בקרב שזכה להיקבר בהלוויה מכובדת בבית הקברות הלאומי בשדה הקרב שנקרא על שם מפקדו לשעבר.
דמותו של רינו גולמה על ידי השחקן טי הרדין בסרט משנת 1967 'קסטר מהמערב' וע"י השחקן מיכאל מאדיריוס בסדרת הטלוויזיה משנת 1991 'בנו של כוכב הבוקר'.
מרכז אונו למשפט חברתי קליני הוא מרכז התנדבותי, בו עורכי דין מובילים בליווי סטודנטים למשפטים בקריה האקדמית אונו מעניקים סיוע משפטי לאוכלוסיות חלשות, למטרות חברתיות או לגופים ציבוריים.
במסגרת המרכז פועלות כ-20 קליניקות בתחומים שונים.
בנשיאות המרכז עומדת ד"ר ג'ודי ברודר, מרצה בכירה בקריה האקדמית אונו, מרצה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן ונציגת שר החינוך בוועד המנהל של מת"י.
"מרכז אונו למשפט חברתי קליני" הוא ממערכי הקליניקה הגדולים בישראל.
המרכז משלב בין החזון החברתי של הקריה האקדמית אונו המבקש לשנות את פני החברה בישראל לבין היותה מוסד אקדמי חינוכי, זאת, על ידי הקנייתם של כלים משפטיים מעשיים בצד הוראה משפטית תאורטית.
במרכז אונו מוענק סיוע משפטי בתחומים שונים לפונים שידם אינה משגת לשכור שירותיו של עורך דין על מנת לאפשר לכל אזרח לממש את זכויותיו במלואן.
כמו כן מעניק המרכז הקליני סיוע משפטי לעובדי ותלמידי "הקריה האקדמית אונו", מתוך תפיסה הוליסטית של הקריה האקדמית כבית שני לכלל עובדיה ותלמידיה.
מטרת מערך הקליניקות העשיר של הקריה האקדמית אונו היא לפתח בקרב דור המשפטנים לעתיד רגישות לתופעות של חוסר צדק ולהגביר את מעורבותם בחברה באמצעות החוויה והכלים המשפטיים אותם רכשו כאשר העניקו סיוע משפטי.
המערך הקליני מעניק חינוך משפטי – חברתי.
חינוכם של עורכי הדין לעתיד להיות משפטנים המשתמשים בידע, במעמד ובמשאבים שמעניק להם המקצוע, על מנת לחולל שינוי חברתי אמיתי, ובכלל זה באמצעות מתן עזרה וסיוע לקהילה בה אנו חיים.
הסטודנטים המשתתפים בקליניקות השונות זוכים ליטול חלק בעשייה משפטית ומפוקחת.
התוצאה היא סביבת עבודה המעודדת חתירה למצוינות מקצועית לצד התבוננות ביקורתית בטבע העיסוק המשפטי.
בעבודתם מקבלים הסטודנטים אפשרות ייחודית ללמוד כיצד מתנהל תיק מתחילתו ועד סופו וצוברים ניסיון מעשי לצד הלימודים התאורטיים.
"הקליניקות המשפטיות" במרכז הקליני מנוהלות על ידי צוות מקצועי ומסור אשר שם לעצמו למטרה להביא לשינוי פני החברה בישראל.
השירות המשפטי בקליניקות ניתן על ידי עורכי דין המומחים בתחומם ולצידם סטודנטים המלווים את תהליך מתן הסיוע המשפטי.
קליניקת משפט רפואה ופסיכיאטריה (מר"פ) מעניק סיוע משפטי ייחודי לנכים ולסובלים בתחום בריאות הנפש ובני משפחותיהם.
קליניקת משפט רפואה ופסיכיאטריה (מר"פ), הוקמה בשנת 2011 על ידי ד"ר ג'ודי ברודר, שעמדה בראש "מרכז אונו למשפט חברתי קליני" של הקריה האקדמית אונו.
במסגרת המרכז, מוענק סיוע משפטי, ללא תשלום, לסובלים בתחום בריאות הנפש, למתמודדים עם שיקום ולבני משפחותיהם.
במסגרת הסיוע, ניתנת הדרכה סיוע משפטיים.
במידת הצורך, ניתן גם ייצוג בבית המשפט.
הסיוע ניתן על ידי עורך דין, בליווי סטודנטים למשפטים.
המרכז מתמחה בסיוע בתחומים הבאים: זכויות בחינוך ובתעסוקה, הוצאת צווי אפוטרופסות והגשת בקשה לביטולם או להגבלתם בשל הפגיעה באוטונומית האדם, טיפול בהתנגדות להוצאת צו אפוטרופסות ובקשות לשינוי מינוי אפוטרופוס, וועדות רפואיות וזכויות ביטוח לאומי וטיפול בחובות של אוכלוסייה זו.
המרכז מקיים שיתוף פעולה הדוק עם אלו"ט - אגודה לאומית לילדים אוטיסטים.
מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN" (בפולנית: Ośrodek „Brama Grodzka – Teatr NN") הוא מרכז תרבות בלובלין, הממוקם בשער גרודצקה שבעיר העתיקה.
זהו אחד השערים העתיקים בלובלין: ברמה (שער) גרודצקה, הקרוי גם "השער היהודי" שימש בעבר כנקודת המעבר בין חלקה היהודי של העיר לחלקה הנוצרי.
כיום, מצדו האחד של השער נמצא חלל גדול וריק.
הוא מעלים את זיכרון העיר היהודית שהייתה שם פעם.
במקום בו במשך שנים היו בתים, בתי כנסת ורחובות נבנה חניון גדול, נבנו כבישים חדשים ונשתלו כרי דשא.
חלק ניכר משטח זה כוסה על ידי שכבות של מלט ובטון.
יחד עם יסודות הבתים היהודיים הישנים כוסה גם זיכרון תושביהם.
תחום הפעילות העיקרי של המרכז הוא תחום הזיכרון התרבותי, דרך פעילויות חינוכיות ואמנותיות.
הנושא העיקרי שאיתו מתעסק המרכז הוא זיכרון היהודים בפולין.
בתחילת שנות ה-90 השער הפך למשכנו של תיאטרון NN.
משמעות השם NN לקוחה מהביטוי הלטיני - NOMEN NESCIO שמשמעותו היא השם אינו ידוע.
מבנה השער ניתן לפעילות לקבוצת התיאטרון על ידי עיריית לובלין.
הוא שופץ על ידם בסיוע של העירייה.
בתחילתה של הפעילות איש ממקימי התיאטרון לא ידע דבר על אודות העיר היהודית.
המפגש עם השער ותולדותיו שינה את חייהם ודרך פעולתם: הם החלו לאסוף תצלומים של אותה העיר, להקליט זכרונות של אלו שעוד זכרו אותה, לחפש מידע בארכיונים.
עם השנים הפך השער להיות מעין תיבת זיכרון.
בתוכה אפשר לשמוע ולראות את העיר היהודית שחדלה מלהתקיים.
זיכרון המקום", הממוקמת בשער גרודצקה, מוקדשת ללובלין של לפני מלחמת העולם השנייה.
חלקה הראשון של התערוכה מוקדש לעיר היהודית שהייתה פה פעם: קולות וצלילים, תמונות ישנות, זכרונות, מפות, מסמכים, עדויות – כל אלו נשמרים בשער, שהפך למעין תיבת זכרונות חיה, למעננו ולמען הדורות הבאים.
התערוכה נוצרה מתוך ההבנה כי התיאטרון לבדו אינו מספיק על מנת להתמודד עם אתגרי התקופה, וכך זיכרון המקום בו הפך למרכיב המדריך בהתמודדות עם הסביבה.
שלוש המילים שהנחו את יצירת התערוכה והפעילות, ומהוות ציר לסוב סביבו הן "זיכרון, מקום, נוכחות".
בחלק הראשון של התערוכה ישנו ניסיון לשחזר, בכל האמצעים שעומדים לרשות המרכז, את העיר היהודית שחדלה מלהתקיים.
המבקר יכול לשמוע את הקולות של אותה עיר, לראות אותה דרך תמונות ישנות ומסמכים ולהאזין להקלטות של אנשים שזכרו אותה.
זהו החלק האינפורמטיבי והחינוכי של התערוכה.
חלקה השני של התערוכה מוקדש לנושא השואה והשמדת היהודים.
חלק זה אינו אינפורמטיבי במהותו ומשתמש בשפה אמנותית ובכלים מעולם התיאטרון.
השאיפה היא לנסות לגעת ברגשות האנשים, על מנת, אולי, לשנות משהו באופן חשיבתם.
"זיכרון האור" - התערוכה מסתיימת בחדר המוקדש לחסידי אומות העולם מלובלין והמחוז.
ניתן לשמוע שם את עדויותיהם של חסידי אומות העולם ולקרוא את סיפורי ההצלה השונים.
אלמנטאז' (מקראה ראשונה – "אלפוני")
הילדים במחנה מיידנק" היא תערוכה המוצגת במוזיאון הלאומי מאיידנק.
היא מספרת את סיפורם של ארבעה ילדים – שני ילדים יהודים, ילד מבלארוס וילדה פולניה.
אחד הילדים היהודים – הניו ז'יטומירסקי – גם מצא את מותו במלחמה.
יום הזיכרון לחיסול הגטו – "מסתורי האור והחושך"
בלילה בין ה-16 וה-17 במרץ 1942 החל חיסול גטו לובלין.
כדי להנציח את זכר קורבנות החיסול מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN" עורך כל שנה את האירוע "מסתורי האור והחושך".
האירוע מתחיל בערב בקריאה של מאות שמות של יהודים, תושביה לשעבר של העיר לובלין.
נקודת השיא של אירוע זה היא בהחשכה מוחלטת של כל האזור בו היה הרובע היהודי.
בצד השני של השער, ברובע הנוצרי האורות ממשיכים לדלוק.
כל צד של השער הופך למעשה למרחב סימבולי של אור או חושך.
חיסול בית היתומים היהודי – זיכרון מרץ
לאחר חיסול הגטו במרץ 1942 כמאה ילדים ושלוש מטפלות מבית היתומים היהודי ברחוב גרודצקה 11 נלקחו על ידי משאיות אל מחוץ לעיר ונרצחו שם.
כדי להנציח את זכר רצח היתומים מארגן המרכז כל שנה ביום הרצח – 24 במרץ - את האירוע "זיכרון מרץ", בו נפגשים ליד בית היתומים לשעבר וצועדים משם יחדיו למיידן טטרסקי – מקום הרצח.
ב-19 באפריל מצוין בפולין יום הזיכרון לשואה ולפשעי הנאצים כנגד האנושות.
בכל שנה בתאריך זה לתושבי לובלין יש הזדמנות לשלוח מכתב להניו ז'יטומירסקי – ילד יהודי שחי בלובלין לפני מלחמת העולם השנייה וסיים את חייו הקצרים במהלך המלחמה.
מספר תמונות של הניו מלפני המלחמה הצליחו לשרוד ובאחרונה שבהן הוא מצולם ליד המבנה ברחוב קרקובסקה פז'דמיישצ'ה ביולי 1939. בכל שנה ממקמים תיבת דואר בנקודה זו שאוספת את כל המכתבים להניו.
לאחר מכן מתקיימת צעדה דרך כל המקומות הקשורים לחייו של הניו בעיר.
הניו הפך לאייקון לשואה, לא רק בלובלין, אלא בפולין כולה.
ילדים מכל רחבי פולין כיום כותבים לו מכתבים וסיפורו נכנס לתוכנית הלימודים הפולנית.
בשער גרודצקה נערכות סדנאות חינוכיות רבות שמטרתן לקרב את הנוער לנושאים של החיים היהודיים בלובלין וחיסולה של קהילת יהודי לובלין והאזור.
קהל היעד הוא בעיקר נוער פולני, וכל בתי הספר בלובלין משתפים פעולה עם המרכז בצורות שונות.
מרכז שער גרודצקה הוא המתאם האזורי למפגשי נוער יהודי-פולני.
במסגרת תפקיד זה המרכז מקיים סדנאות הכנה עבור הנוער הפולני בהן לומדים להכיר לעומק את התרבות היהודית והישראלית ואת העבר היהודי בפולין, ומתמודדים עם דילמות הקשורות לעבר משותף זה.
לאחר מכן נערכת סדנת המפגש בין הנוער הפולני והנוער הישראלי הנמצא במסגרת המסע לפולין.
בסדנה זו לומדים התלמידים להכיר אחד השני, את התרבויות השונות והארצות מהן הם מגיעים.
מטרת הסדנאות היא לנפץ סטריאוטיפים הדדיים ולבנות גשר לדיאלוג חינוכי.
כלי חשוב בהגשמת מטרה זו הוא אתר האינטרנט "השער – מפגשי נוער יהודי-פולני" באתר זה מרוכז כל המידע על שיתופי הפעולה בין בתי הספר בלובלין לבתי הספר בישראל ובמדינות אחרות.
מאז שנת 2011 מקיים מרכז ברמה גרודצקה בכל קיץ פסטיבל בעקבות הסופר היהודי-פולני, זוכה פרס נובל – יצחק בשביס-זינגר.
במסגרת הפסטיבל מתאספים אמנים ומתנדבים מכל רחבי העולם לשבועיים בהם עוברים מעיירה לעיירה בעקבות סיפוריו של בשביס זינגר.
הפסטיבל מגיע לעיירות שהן מקומות ההתרחשות של סיפוריו הקצרים של זינגר – יוזפוב, בילגוריי, שברשין, טישוביץ ועוד.
הפסטיבל נוגע בהיסטוריה של העיירות שבעבר היו יהודיות ברובן דרך האמנויות השונות – מחול, תיאטרון, קרקס ואמנויות פלסטיות.
עקרון חשוב הוא היצירה המשותפת של הפסטיבל יחד עם התושבים המקומיים הלוקחים חלק בפרויקטים אמנותיים הנוצרים במיוחד עבור הפסטיבל.
השחקן הראשי ומנהל התיאטרון הוא ויטולד דומברובסקי.
הוא מופיע על במות בכל רחבי פולין והעולם ומפיק פסטיבלי תיאטרון שונים.
ההצגות המועלות במסגרת התיאטרון מבוססות לעיתים על סיפורים ידועים, לרוב כאלו שנכתבו על ידי יצחק בשביס-זינגר לפעמים על עדויות, אגדות וסיפורים דוקומנטריים שנאספו בשער גרודצקה.
עיבוד לשחקן יחיד וקלרינט לסיפורו של יצחק בשביס-זינגר.
עיבוד לשחקן יחיד ואקרודיון לסיפור הילדים של יצחק בשביס-זינגר.
שלומיאל איש חלם מחליט לצאת למסע לעיר הגדולה לובלין, אך משהו משתבש בדרך והוא מוצא את עצמו שנית בחלם.
שלומיאל בטוח שישנן שתי עיירות חלם בעולם ומשם העניינים רק הולכים ומסתבכים.
אוסף סיפורים ושירים ממקורות שונים – ספרים, עדויות של אנשים, מסמכים ישנים, כולם קשורים בצורה כלשהי לשער גרודצקה.
ההצגה מקימה לתחיה את העולם היהודי שאבד במהלך המלחמה ושוזרת פיסות חיים ברגישות ועדינות.
עיבוד לסיפור ילדים קסום של יצחק בשביס-זינגר על אהבתם של שני עלים שנשארו לבד על העץ ביער בחודש נובמבר.
הצגת יחיד, עיבוד לספרו של יצחק בשביס-זינגר – "הקוסם מלובלין".
ההצגה עוקבת אחר עלילותיו של יאשה מאזור – הידוע גם בתור הקוסם מלובלין.
סיפור אנושי בעל רבדים תרבותיים עמוקים, הקשורים למקום וליהדות.
השער - מפגשי נוער יהודי-פולני
מרכוס שטיינר (Markus Steiner; נולד בשנת 1865 בברטיסלאבה, נפטר בשנות ה-40 בברית המועצות), היה רב העיר ביילסקו-ביאלה בין השנים 1896–1939 ופרופסור לפילוסופיה באותה עיר.
שטיינר נולד בברטיסלאבה למשפחה יהודית.
בשנת 1882 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, ובמקביל למד פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט.
בשנת 1895 הוסמך לרבנות, ושנה לאחר מכן מונה לרב הראשי של ביילסקו-ביאלה.
היה חבר במספר ארגונים דתיים וחברתיים, ובין היתר בחברה קדישא, בבני ברית ובצלב האדום.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב, שם נעצר והוגלה לסיביר, שם נפטר.
הוא היה הרב האחרון של ביילסקו-ביאלה.
בשנת 2001 מימנה הקהילה היהודית בביילסקו-ביאלה שלט לזכרו של שטיינר, הממוקם באולם המרכזי של בית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה.
שטיינר נישא לברטה ממשפחת ברוד, ונולדו להם חמישה ילדים.
בנו פליקס (1897–1919) נהרג במהלך סופת שלגים ונקבר בבית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה.
נכדו פליקס דותן, הקרוי על שם בנו, שרד את מלחמת העולם השנייה ועלה לארץ ישראל, שם הפך לפרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגה ויזם את תוכנית תלפיות יחד עם פרופ' שאול יציב.
מרכוס ויליאם פלדמן הוא פרופסור לביולוגיה אוסטרלי-אמריקאי ממוצא יהודי, ומנהל מכון מוריסון ללמידת אוכלוסייה ומשאבים באוניברסיטת סטנפורד.
מחקריו עוסקים בעיקר בשילוב בין מתמטיקה שימושית לבניית מודלים ממחושבים על מנת לדמות ולנתח את תהליך האבולוציה.
מרכוס פלדמן נולד בפרת', אוסטרליה לסימון ואידה פלדמן.
אביו היה מהנדס ובזכותו החל מרכוס להתעניין במתמטיקה.
בשנת 1959 החל ללמוד באוניברסיטת מערב אוסטרליה לקראת תואר בוגר במתמטיקה וסטטיסטיקה וסיים את לימודיו בשנת 1964. ב-1966 קיבל תואר מוסמך במתמטיקה מטעם אוניברסיטת מונש.
לאחר מכן המשיך בלימודיו לקראת דוקטורט בביולוגיה מתמטית באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
בשנת 1969, לאחר לימודי הדוקטורט, פלדמן חזר לאוסטרליה והתחיל ללמד באוניברסיטת לה טרוב אשר במלבורן.
לאחר שנתיים חזר לקליפורניה על מנת להצטרף לסגל הביולוגיה באוניברסיטת סטנפורד.
קאואלי- ספורזה, פלדמן יצר את התאוריה הכמותית של האבולוציה התרבותית ויזם תוכנית מחקר שעוסקת בלמידה תרבותית (Cultural learning) ובאבולוציה ההדדית בין הגן לתרבות (Gene–culture co-evolution).
התאוריה והמחקר התבססו על השילוב בין מתמטיקה שימושית לבין יצירת מודלים על מנת לחקור את תופעות האבולוציה.
יישום תאוריה זאת מתבטא במחקרו על אי השוויון בין יחס המינים בסין.
למחקרו בנושא זה ישנן השלכות חשובות לניהול החברתי, אשר הובילו את הממשלה הסינית לניסיונות להפחתת וצמצום תרבות העדפת הזכרים במדינה.
בנוסף, פלדמן הוכיח כי הדפוס הרחב של הווריאציה הגנומית נגרם בעיקר בזכות רצף ההגירה של בני האדם במשך מעל ל-60,000 שנה מאז שבני האדם המודרניים עזבו את אפריקה.
ממצאו כי 10 אחוז מהווריאציה הגנומית הוא בין היבשות תרם רבות לדיון על משמעות הגזע.
יתר על כן, פלדמן וקולגות נוספים יצרו את מודל "התהוות גומחות אקולוגיות" (Niche construction) שהוא הכללה של תורת האבולוציה שמדגישה את האינטראקציה בין האבולוציה של האורגניזם לבין הדינמיקה הסביבתית.
הוא מדגים זאת בעזרת מודל שמסביר כי לפנוטיפים יש תפקיד פעיל וחשוב יותר באבולוציה מאשר שסברו בעבר.
עובדה זאת השפיעה רבות על מחקרים נוספים בנושא האקולוגיה האבולוציונית.
תחומי המחקר הנוספים שבהם עוסק פלדמן כוללים בין היתר את האבולוציה של המערכות הגנטיות המורכבות שיכולות לעבור ברירה טבעית ושחלוף (רקומבינציה), באבולוציה של הלמידה כממשק בין שיטות מודרניות ליצירת בינה מלאכותית לבין מודלים של תהליכים ביולוגיים ובהם תקשורת.
בנוסף, פלדמן חוקר את ההתפתחות של האדם המודרני בעזרת מודלים לדינמיקה של רב צורתיות (פולימורפיזם) מולקולרית, עם דגש על הגרסאות השונות של ה-DNA.
ממצאיו של פלדמן עוררו את ההתפתחות של תחומים חדשים במדעי הרוח ובמדעי החיים.
הוא שופך אור על מספר רב של שאלות מפתח בנושא האבולוציה, אשר כוללות בין היתר את ההתפתחות של התרבות.
פלדמן ערך מחקרים דמוגרפים רבים על מגמות חשובות לעתיד האנושות.
עמית במרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות, אוניברסיטת סטנפורד (1983-84)
עמית נבחר באגודה האמריקאית לקידום המדע (1986)
עמית נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1987)
עמית באקדמיה למדעים של קליפורניה (1966)
פרופסור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת נורמל בייג'ינג (2002-2007)
פרופסור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת שיאן ג'יאוטונג (2005-)
דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (יוני 2005)
דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב (מאי 2010)
פרס "מאמר השנה" לשנת 2003 מטעם המגזין The Lancet
פרס דן דוד לשנת 2011
חבר נבחר בחברה הפילוסופית האמריקאית (2011)
חבר נבחר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (2013)
מרכוס אוזמונד סמארט הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA.
סמארט נולד וגדל וטקסס, בנם הצעיר והרביעי של פרנק וקמילה.
הוא הצטיין בכדורסל בתיכון ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול אמריקן, המרכז את כוכבי התיכונים ברחבי ארצות הברית.
בקיץ 2012 שיחק במסגרת נבחרת ארצות הברית עד גיל 18 שזכתה באליפות האמריקות שהתקיימה בברזיל.
רשם באליפות ממוצע של 7.4 נקודות, 4 אסיסטים ו-3.6 חטיפות למשחק.
סמארט בחר לשחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה (אוקלהומה סטייט).
בשנתו הראשונה בקבוצה קלע בממוצע 15.4 נקודות למשחק והוסיף 5.8 ריבאונדים, 4.2 אסיסטים ו-3 חטיפות למשחק.
בתום העונה נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NCAA, כמו כן נבחר לשחקן העונה בליגת הביג-12 ולשחקן השנה הראשונה המצטיין ב-NCAA על ידי איגוד עיתונאי הכדורסל בארצות הברית.
על אף שנחשב כפוטנציאל להיבחר במקום גבוה בדראפט ה-NBA, החליט סמארט להישאר לשנה נוספת באוניברסיטה.
בקיץ 2013 היה חבר סגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 19 שזכתה באליפות העולם שנערכה בצ'כיה.
הוא רשם באליפות 9.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה באוקלהומה סטייט השיג 18.0 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים ו-2.9 חטיפות בממוצע למשחק.
על העונה העיבה תקרית בה התפרץ סמארט ליציע ודחף אוהד של אוניברסיטת טקסס טק שהקניט אותו.
בעקבות התקרית הושעה סמארט משלושה משחקים.
בתום העונה הודחה אוקלהומה סטייט בפעם השנייה ברציפות בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
סמארט נבחר על ידי בוסטון סלטיקס בבחירה השישית של דראפט ה-NBA 2014. החל מפברואר 2015 תפס מקום של קבע בחמישייה הפותחת של הסלטיקס, ולאורך עונתו הראשונה השיג 7.8 נקודות, 3.1 אסיסטים, 3.3 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות בממוצע למשחק.
בפלייאוף הודחו הסלטיקס בסיבוב הראשון מול קליבלנד קאבלירס, סדרה בה רשם סמארט ממוצע של 9.8 נקודות ב-4 משחקים.
במהלך עונתו השנייה, ב-15 בינואר 2016, השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כאשר קלע 10 נקודות, אסף 11 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים במשחק מול פיניקס סאנס.
בעונת סייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, לראשונה מזה 5 שנים.
במשחק השלישי של סדרת גמר המזרח, מול קליבלנד קאבלירס, הצטיין סמארט עם 27 נקודות, 7 שלשות ו-7 אסיסטים, בניצחונה היחיד של בוסטון בסדרה.
בעונה העוקבת העפילו הסלטיקס פעם נוספת לגמר המזרח, אולם שוב הפסידו מול הקאבלירס, הפעם בתוצאה 3–4.
לקראת עונת חתם סמארט על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות בבוסטון, בסך כ-52 מיליון דולר.
באותה עונה פתח במרבית משחקי קבוצתו, ובסיומה נבחר לחמישיית ההגנה של העונה ב-NBA.
במהלך עונת , ב-19 בינואר 2020, קבע שיאי קריירה חדשים של 37 נקודות ו-11 שלשות, בהפסד הסלטיקס מול פיניקס סאנס.
ב-20 במרץ 2020 פורסם כי חלה בנגיף הקורונה, אולם כשבוע לאחר מכן הודיע כי החלים.
במשחקי פלייאוף 2020 שימש כשחקן חמישייה בבוסטון, במקומו של גורדון הייוורד שנפצע, ותרם 14.5 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים בממוצע למשחק.
על אף שהצטיין לאורך סדרת גמר המזרח, עם ממוצעים של 17.0 נקודות ו-5.3 אסיסטים למשחק, הודחה קבוצתו מול מיאמי היט בתוצאה 2–4.
בעונת 2021/22 זכה בתואר שחקן ההגנה המצטיין של העונה בליגת ה-NBA.
ביוני 2023 עבר לשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מהעיר ממפיס בטנסי, כחלק מעסקה משולשת בין קבוצה זו, וושינגטון ויזרדס ובוסטון סלטיקס.
מרכז אדמונד דה רוטשילד הוא מרכז אמנות ותרבות בשדרות רוטשילד שבתל אביב, המאפשר לסטודנטים, מרצים, ואנשי אקדמיה להציג את יצירותיהם.
את המרכז ייסדה קרן רוטשילד קיסריה.
מרכז אדמונד דה רוטשילד מייסודה של קרן אדמונד דה רוטשילד פועל לקידום וטיפוח אמנים ומעצבים בשנים הראשונות לאחר סיום לימודיהם הגבוהים בתחומי האמנות והעיצוב בארץ.
פעילות המרכז מבוססת על שיתוף פעולה עם מוסדות הלימוד ומתמקדת בהענקת כלים ופיתוח כישורים מקצועיים ליוצרים בתחילת דרכם.
המרכז מסייע לאמנים ולמעצבים צעירים לבסס את מעמדם בשדה המקצועי באמצעות תערוכות מתחלפות, תוכניות הכשרה ומנטורינג ומהווה מקום מפגש ודיון עבור הגופים והגורמים השונים הפועלים בשדה (יוצרים, אוצרים, גלריות, מוזיאונים, אקדמיות ועוד).
פעילות המרכז מחזקת את חזון הקרן לקידום ערכים של מצוינות, מגוון ומנהיגות ומשקפת את המחויבות והמורשת ארוכת השנים של משפחת רוטשילד בתמיכה באמנויות.
מבנה המרכז שנמצא בשדרות רוטשילד 104, פינת רחוב שינקין הוא אקספרסיוניסטי מודרני ותוכנן על ידי האדריכל יהודה סטמפלר בשנת 1928 עבור שמעון שטרן.
המבנה שופץ ב-2015. שימור ושיפוץ המבנה היה בתכנון משרד אדריכלים סקורקא ומשרד פלסנר אדריכלים.
אדריכלי הנוף היו חלי צלניקר אלול עם תמי יניב אדריכלות.
מרכז אוברטור לאמנויות הוא מרכז חדשני ומשוכלל לאמנויות הבמה וגלריית אמנות במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית.
המרכז נפתח ב-19 בספטמבר 2004 במקום המרכז העירוני הקודם.
נוסף לכמה אולמות תיאטרון, שוכן במקום גם מוזיאון מדיסון לאמנות עכשווית.
המרכז נבנה בהזמנת ג'רום פראוטצ'י ופלזנט רולנד, בתכנון האדריכל הארגנטינאי סזאר פלי, שיצירותיו המפורסמות ביותר הן אולי מגדלי פטרונס, אשר היו במשך זמן רב הבניינים הגבוהים בעולם.
כמו כן תכנן את תשלובת המרכז הפיננסי העולמי באזור העסקים של מנהטן.
פראוטצ'י ורולנד שילמו 205 מיליון דולר להקמת הבניין, התרומה הפרטית הגדולה ביותר בסוגה לאמנויות.
המרכז החליף עם השלמתו את המרכז העירוני של מדיסון, שעמד באותו קטע של רחוב סטייט במדיסון.
הנשיא הראשון של המרכז החדש היה רוברט .
ד'אנג'לו, ואחריו כיהנו בתפקיד מייקל גולדברג, טום קארטו וטד דה-בי.
בבניין שבעה אולמות, נוסף לגלריות אמנות:
אולם אוברטור, בעל 2251 המושבים, הוא הגדול ביותר במתקן.
הוא בנוי בארבעה מפלסי מושבים ומצטיין בסגנון אדריכלי מרשים.
בתכנונו הושם דגש על האקוסטיקה ואין בו מעבר אמצעי.
מערכי הישיבה ביציעים נושאים אופי קונטיננטלי, ללא מעברים פרט לאלה שבצדי שורות שמושבים, כדי לאפשר מרחב ישיבה גדול יותר ולשפר את האקוסטיקה.
באולם מותקן עוגב גדול, קבוע, מעשה ידיו של בונה העוגבים הגרמני קלייס.
התזמורת הסימפונית של מדיסון, האופרה של מדיסון והבלט של מדיסון רואים באולם זה את ביתם.
נוסף ללהקות מקומיות, מופיעים באולם אוברטור מבצעים אורחים במסעות הופעות; הקומיקאי ג'רי סיינפלד והצ'לן יו-יו מה הם בין אמני הבמה המפורסמים שהופיעו שם.
בתקופת בנייתו של מרכז אוברטור, שופץ תיאטרון אוסקר מאייר (במקור תיאטרון קפיטול, שנפתח בשנת 1928 כאולם קולנוע), ולאחר שחזור וצמצום ממדיו, חזר להיקרא "תיאטרון קפיטול".
התיאטרון נחנך בהופעת התזמורת הקאמרית של ויסקונסין בנובמבר 2005. האולם מעוצב בגוני כחול עמום וורוד פוקסיה, ומכיל 1089 מושבים באולם הראשי וביציע.
עוד נמצא באולם עוגב שבנתה חברת ברטון לעוגבים מאושקוש, ויסקונסין.
הדיירים הקבועים באולם הם התזמורת הקאמרית של ויסקונסין ותיאטרון המשפחה CTM של מדיסון, אם כי מופעים אורחים (על פי רוב קונצרטים) מבצעים שם באופן קבוע.
האולם הזה, הקטן והאינטימי יותר, החליף את ה"איסטמוס פלייהאוז" הקודם.
הוא שופץ במחשבה על "התיאטרון הרפרטוארי של מדיסון" כלהקת הבית, ו"מדיסון רפ" ישב בו עד סגירתו במרץ 2009.
זה חלל קטן יותר, ששורות המושבים הקבועות בקירותיו יכולות להסב אותו לאולם מופעים שתפוסתו היא עד 300 צופים.
"קאנופי דאנס" היא להקת הבית שלו.
החדר הזה, במפלס התחתון, משמש בעיקר את ילדי המרכז במופעי הרוטונדה.
הוא האולם היחיד הנגיש לקהל בשעות קבועות.
הקירות והרצפה הם בגוני פוקסיה, ויש בו יציעי מושבים לקהל.
המקום משמש גם כאולם אירועים, אסיפות ושאר מופעים.
שני האולמות האלה משמשים בעיקר לחזרות ולאסיפות.
הם מצוידים גם במלואם כחללי תיאטרון קופסה שחורה, שיש בהם בין 100 ל-200 מושבים, בהתאם למערך הכיסאות.
המרכז מכיל ארבע גלריות לאמנות חזותית.
"גלריות אוברטור" מציגות תערוכות של אמנים וארגונים, מקומיים ומדינתיים.
במרכז שוכנת גלריית ג'יימס ווטרוז, שאותה מפעילה האקדמיה של ויסקונסין למדעים, אמנויות וספרות.
גלריה זו מציגה מוצגים ומתקנים גדולים יותר של אמנים מרחבי המחוז.
שתי הגלריות פתוחות לציבור הרחב.
מרכז אוברטור היה נושא לכמה מחלוקות.
אחרי המתנה הראשונית של פראוטצ'י/רולנד בסך 100 מיליון דולר, תרמו השניים עוד 100 מיליון דולר, כדי להביא את האתר לדרגת שכלול עליונה.
בין תושבי מדיסון היו שטענו, כי סדר העדיפות של העיר מוטה.
אחרים אמרו, שהמיזם עתיד לפגוע בדימוי של רחוב סטייט הסמוך.
עוד אחרים סברו, שהמקום יהיה נגיש רק לעשירים ויגביל את הנגישות ליוזמות קטנות יותר ומקומיות ולאמנים מקומיים.
לאחר תחילת הבנייה, התעוררו חששות לגבי מימון נוסף.
תושבים חששו, שההאטה בכלכלה תביא לצמצום בעתודות המימון למרכז.
במקרה זה, הייתה נוצרת אפשרות לעיריית מדיסון להיכנס בעובי הקורה ולשמור על רמת המימון.
היו שדאגו, שהמיזם שהיה אמור להיות פרטי יהיה לנטל מיותר על משלמי המיסים.
חששות אלה התבדו הודות להפשרת קרן הנאמנות, שנקבעה לתשלום חוב הבנייה ולכיסוי דמי תפעול מסוימים.
ההפשרה הותירה חוב מסוים על הבניין, וזה שולם על ידי ג'רי פראוטצ'י, פלזנט רולנד וכמה מידידיהם.
הפשרת המענק אילצה את המרכז לקצץ במספר אנשי הצוות בגלל אובדן דמי התפעול.
מרכז אוברטור ממשיך להתקיים כמתקן בבעלות פרטית ומתנהל כיום כמלכ"ר; הוא איננו שייך עוד לעיריית מדיסון.
המרכז מקבל סובסידיה שנתית מן העירייה, השווה פחות או יותר לזאת שמקבל המרכז העירוני של מדיסון (שבבעלות העירייה).
בתקציבו הנוכחי, נראה שהמרכז נחלץ מקשייו הפיננסיים.
מספר העובדים עולה עכשיו על זה שלפני הפשרת המענק הכפויה.
מרכז אופק הוא מרכז חינוכי המכיל גנים ובית ספר המשתייך לזרם האנתרופוסופי.
הוא שוכן ביישוב אלישיב שבעמק חפר.
המרכז פועל על-פי חינוך ולדורף.
במרכז פועלים שלושה גני ילדים, בית ספר יסודי (כיתות א'-ו') וחטיבה עליונה (כיתות ז'-ח').
מרכז "אופק" החל לפעול בספטמבר 2008. הוקם ביוזמתם ותרומתם של נעמה בן מיור (שכיהנה כמנהלת הראשונה של המוסד), איריס ובנג'מין קאהן.
בראשיתו צמח המרכז מתוך גני הילדים שהקימה וניהלה נעמה בכפר נטר, לאחר מכן בעזרתה של משפחת קאהן, התאגדה קבוצה גדולה של משפחות והורים בעמק חפר תחת עמותה במטרה לענות על צורך בבית ספר אלטרנטיבי באזור.
בשנותיו הראשונות התפתח כבית ספר צומח ובכל שנה נוספה כיתה.
בתקופת הקמתו שכן בבית העם של המושב אלישיב.
בסיוע תרומה של משפחת קאהן, עם השנים התרחב ונבנו מבנים חדשים לשימוש בית הספר והגנים.
המבנים נבנו על שטח אדמה ששימש בשנות השבעים כמוסד חינוכי של רשת "מפת"ן".
בשנותיו הראשונות הוגדר כמוסד "מוכר שאינו רשמי" על ידי משרד החינוך, אך החל משנת הלימודים תשע"ח, הוא הפך לרשמי וממומן על ידי משרד החינוך.
בית הספר הפך לממלכתי ונכון ל-2023 הוא חלק ממערכת החינוך של המועצה האזורית עמק חפר.
מרכוס טרל ת'ורנטון הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
בין השנים 2009–2017 שיחק עבור 7 קבוצות שונות בליגת ה-NBA, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 11.9 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
בן דודו של הכדורסלן אל ת'ורנטון.
ת'ורנטון נולד וגדל בעיר באטון רוז' שבלואיזיאנה, ובשנת 2005 החל ללמוד במכללת קילגור אשר במזרח טקסס.
לאחר שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (LSU), והחל לשחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד אנתוני רנדולף וגארט טמפל.
בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות 2009 הצטיין עם 30 נקודות, 6 ריבאונדים ו-4 אסיסטים בניצחון קבוצתו מול אוניברסיטת באטלר של בראד סטיבנס.
במשחק השני של הטורניר קלע ת'ורנטון 25 נקודות, אך LSU הפסידה מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, אשר זכתה בהמשך באליפות המכללות.
בסיום עונת 2008/2009 זכה בתואר שחקן העונה של מחוז SEC, לאחר שהעמיד ממוצעים של 21.1 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2009 נבחר ת'ורנטון בבחירה ה-43 על ידי מיאמי היט, ומיד נשלח בטרייד לניו אורלינס הורנטס בתמורה לשתי בחירות דראפט עתידיות.
כבר במשחקו החמישי ב-NBA קלע 20 נקודות מהספסל במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס, ולאורך עונת הרוקי שלו הפתיע לטובה כשקלע 14.5 נקודות בממוצע למשחק.
במשחק מול קליבלנד קאבלירס ב-23 בפברואר 2010 קלע 37 נקודות, ובכך השווה את שיא המועדון לשחקן רוקי, ושבר את שיא המועדון לשחקן ספסל.
בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, לצד חברו לקבוצה דארן קוליסון אשר נבחר לחמישייה הראשונה.
בפברואר 2011, לאחר כעונה וחצי עם ההורנטס, הועבר ת'ורנטון בטרייד לסקרמנטו קינגס בתמורה לקארל לנדרי.
ב-27 משחקיו בסקרמנטו עד לסיום עונת הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 21.3 נקודות למשחק.
ב-14 במרץ 2011 קלע שיא של 42 נקודות בניצחון הקינגס מול גולדן סטייט ווריורס.
בעונה העוקבת המשיך להוביל את קלעי הקבוצה עם 18.7 נקודות ממוצע למשחק, אשר בדיעבד היו שיא הקריירה שלו לעונה שלמה.
בינואר 2014 השווה את שיא הקריירה למשחק, כשקלע 42 נקודות בהפסד מול אינדיאנה פייסרס.
בפברואר 2014, לאחר כ-3 שנים בסקרמנטו, הועבר בטרייד לברוקלין נטס בתמורה לג'ייסון טרי ורג'י אוונס.
עד לסיום העונה הסדירה קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של ג'ו ג'ונסון, וסייע לנטס להעפיל לפלייאוף ה-NBA, בו השתתף לראשונה בקריירה.
בסיבוב הפלייאוף הראשון גברה ברוקלין על טורונטו ראפטורס בתוצאה 4–3, בין היתר הודות למשחק מצוין של ת'ורנטון במשחק השביעי והמכריע, בו קלע 17 נקודות מהספסל.
בחצי גמר המזרח הודחו הנטס על ידי מיאמי היט, בתוצאה 1–4.
לקראת עונת נשלח ת'ורנטון לבוסטון סלטיקס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם קליבלנד קאבלירס.
לאחר 39 משחקים בבוסטון הועבר בטרייד נוסף לפיניקס סאנס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה לאייזיאה תומאס.
עד לסיום אותה עונה שותף בתשעה משחקים בלבד, בשל פציעה בגיד האכילס.
בחציה הראשון של עונת שיחק עבור יוסטון רוקטס, ובמרץ 2016 עבר לשחק בוושינגטון ויזארדס.
בפברואר 2017 הועבר בטרייד לברוקלין נטס, אשר מיד שחררה אותו מהקבוצה.
בדצמבר 2017 החל ת'ורנטון לשחק בקבוצת גרנד ראפידס דרייב מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-15 משחקיו בקבוצה קלע 18.9 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2018 חתם על חוזה בקבוצת בייג'ינג דאקס מליגת העל הסינית, אולם שוחרר ממנה לאחר משחק אחד בלבד.
בדצמבר 2018 חזר לשחק עבור גרנד ראפידס, ועד לסיום עונת 2018/2019 קלע 21.5 נקודות בממוצע למשחק.
מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח , הוא מרכז אינטרדיסציפלינרי לחקר המוח באוניברסיטה העברית שבירושלים.
המרכז הוקם בשנת 2009 בסיוע קרן אדמונד י.
ספרא והוא שוכן בבניין גודמן שבקמפוס אדמונד י.
ספרא, גבעת רם שבירושלים, ישראל.
נוסף על פעילותו המחקרית, המרכז מחזיק בתוכנית לימודים בינלאומית לדוקטורט ולפוסט-דוקטורט במדעי המוח בשדות המחקר הביולוגיים, הקוגניטיביים והתאורטיים של המוח.
ועדת ההיגוי של ELSC מונה 11 מדענים בכירים, בהם שלושה זוכי פרס נובל: ברט זקמן, ריצ'רד אקסל ואדוורד מוסר.
מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח רואה את עיקר משימתו בפיתוח ממשקי מחקר משותפים בין מדע תאורטי ומדע ניסויי במטרה להגיע לפריצות דרך משמעותיות וסלילת דרכים חדשניות בחקר המוח.
כחלק מחזון זה, מתקיימים במרכז שיתופי פעולה נרחבים בין חוקרים המגיעים מתחומי מחקר ביולוגיים, קוגניטיביים וחישוביים, לצד רשת רחבה של שיתופי פעולה עם אוניברסיטאות, מכוני חקר וארגונים מובילים ברחבי העולם.
לצד החזון האקדמי, המרכז מעוניין להנגיש את המדע ככל הניתן לקהילה המדעית ולציבור הרחב.
המרכז מפיק מדי שנה אירועי מדע ותרבות, הרצאות פתוחות וסמינרים אקדמיים בנושאים מגוונים מתחום חקר המוח.
בשנת 1991 הקימה האוניברסיטה העברית שבירושלים לראשונה את המרכז הבינתחומי לחישוביות עצבית (Interdisciplinary Center for Neural Computation – ICNC) לאור חזונם של קבוצת חוקרים מתחומי הביולוגיה, הרפואה והפיזיקה אשר זיהו את חשיבות המחקר הבינתחומי במוח.
הצלחת ICNC הובילה ב־2006 את נשיא האוניברסיטה העברית, פרופסור מנחם מגידור, למנות את 'ועדת פישבך' שנתבקשה להעריך את מצב מדעי המוח באוניברסיטה העברית ולזהות תחומים והזדמנויות עם פוטנציאל צמיחה עתידית.
במכתבו לפרופ' מגידור ב-12 בפברואר, כתב פישבך כי
בעקבות מסקנות הוועדה, ניתן אור ירוק להקמת מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח (ELSC), אשר יצא לדרך בשנת 2009. עד שנת 2016 הוביל את ELSC פרופ' אילון ועדיה, ממייסדי המרכז.
בשנת 2016, התמנו פרופ' ישראל נלקן ופרופ' עדי מזרחי לתפקיד דירקטור משותף.
ב־13 ביוני 2017, יותר מ־400 חברים ותומכים הצטרפו לגברת לילי ספרא, ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, והאדריכל הבריטי, לורד נורמן פוסטר, לחניכתו של הבית החדש של ELSC – בניין סוזן וצ'ארלס גודמן למדעי המוח בקמפוס אדמונד י.
הקמת הבניין קידמה את מימוש חזונו של המרכז – יצירת מחקר פורץ דרך, הנשען על שיתופי פעולה בין מדענים מתחומים שונים, החוקרים את המוח ברמות שונות ומתוך פריזמה מחקרית מגוונת.
הבניין איפשר לחברי המרכז, שעד אותו זמן היו מפוזרים בין מחלקות וקמפוסים שונים, להתאחד תחת קורת גג אחת ולחזק את הקשרים המחקריים תוך טיפוח דור המשך אקדמי אשר קיבל את הכשרתו במרכז.
המחקר במרכז אדמונד ולילי ספרא מושתת על שיתוף פעולה אינטרדיסציפלינרי בין חוקרים המגיעים משדות מחקר שונים, בעיקרם מרקע ביולוגי, קוגניטיבי ותאורטי.
בפן הביולוגי, מתמקד המרכז במחקרי מולקולות, תאים ורשתות עצביות.
בפן התאורטי, מתבצעים מחקרים העוסקים בתיאוריה, חישוביות ופיתוח מודלים ואילו מחקרים קוגניטיביים במרכז מתמקדים בתחומי התפיסה, למידה ומודעות.
מהותו האינטרדיסציפלינרי של המרכז היא המבדלת אותו ממרכזי מחקר מקבילים בעולם והיא המאפשרת למחקר במעבדות המרכז להגיע לפריצות דרך משמעותיות.
כיום, ELSC מונה 34 חברי סגל בכיר ועוד 170 סטודנטים לתארים מתקדמים, פוסט דוקטורטים וצוותי מחקר נוספים.
רשימת תחומים בהם רשמו חוקרי המרכז הישגים משמעותיים
מציאת מיקום היווצרותו של פוטנציאל הפעולה בסיבי כאב
תפקידם של הגרעינים הבזליים בפרקינסון
מערכת התגמול במוח הקטן (צרבלום)
שיום של האחר על ידי פרימטים
המרכז מחזיק בארבעה מרכזי מומחיות מתקדמים המספקים מענה הן לחקר המוח והן למחקרים נוספים באוניברסיטה העברית, מוסדות אקדמיים נוספים בישראל ובעולם וכמו כן גם לשורה של גופים ממשלתיים וחברות הייטק.
יחידת הווירוסים (ELSC Vector Core Facility), המספקת וקטורים ויראליים למעבדות מחקר.
יחידת הדימות (ELSC Neuroimaging Unit), המספקת שירותי הדמיה מוחית-מחקרית בעזרת מכשיר MRI.
מעבדת פיתוח אמצעי מחקר (ELSC FabLab), המפתחת עזרי מחקר למעבדות ולניסויים באמצעי טכנולוגיה חדישים.
יחידת ההדמיה (ELSC Microscopy Unit), הספקת שירותי מיקרוסקופיה ועיבוד תמונה מתקדמים.
תוכנית הלימודים במרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח, נבנתה על ידי חברי המרכז מתוך הבנה כי פתרונה של תעלומת המוח האנושי מצוי בשיתופי פעולה וגישות מחקר רב תחומיות.
התכנית פתוחה בפני סטודנטים מצטיינים מכל העולם המגיעים לאחר תואר ראשון בתחומי המדעים המדויקים ומדעי החברה והרוח, בדגש על פסיכולוגיה, קוגניציה ועוד.
התכנית שואפת לחנך את דור העתיד של חוקרי מוח מובילים, הבקיאים במגוון רב של תחומי מחקר ודעת ומשלבים ביניהם לצורך הבנה טובה יותר של המוח האנושי ותוצריו המורכבים.
בוגרי התכנית זוכים להצלחה רבה הן בתעשייה והן באקדמיה.
קרוב ל-40% מבוגרי התכנית התקבלו במרוצת השנים כחברי סגל אקדמי בכיר במוסדות שונים בישראל ובעולם.
במקביל, מציע המרכז גם תוכנית פוסט-דוקטורט, המיועדת לחוקרים מהארץ ומהעולם.
בכל שנה מתקבלים כ-15 פוסט-דוקטורנטים להתמחות במעבדות המחקר של ELSC, הנמשכת עד 4 שנים.
בניין מדעי המוח על שם סוזן וצ'ארלס גודמן, ביתו של ELSC, תוכנן על ידי לורד נורמן פוסטר, מייסד ויו"ר של משרד האדריכלים הבריטי "פוסטר ושות'".
על הליך הבנייה, הופקד משרד האדריכלים הישראלי "בר שיפמן נתן" והיא החלה בשנת 2013 והסתיימה בשנת 2017.
חזיתו הייחודית של הבניין, המעטר את קו הרקיע של ירושלים, נוצרה בהשראת רישומיו של המדען סנטיאגו רמון אי קחאל, יחד עם הדמיות דיגיטליות של נוירונים אמיתיים אשר סופקו על ידי פרופ' הנרי מרקרם ופרופ' עידן שגב.
יחד עם פרופ' אילון ועדיה וצוותי משרד האדריכלים, נארג באלומיניום מעטה הנוירונים המעטר את בניין גודמן.
המבנה בן חמש הקומות, מסודר כשני אגפים מקבילים, המדמים את אונות המוח.
שלוש הקומות העליונות מאכלסות 18 מעבדות מחקר המקושרות ביניהן באמצעות פינות ישיבה וחללי עבודה משותפים, במטרה לעודד ולהגשים את החזון האינטרדיסציפלינרי של המחקר במרכז.
קומת הקרקע של המבנה, המהווה את ליבתו של הבניין, כוללת את כיתות הלימוד של המרכז, ספריה, קפיטריה ואודיטוריום בעל 200 מקומות ישיבה.
מחוץ לאודיטוריום, מצויה גלריית האמנות ע"ש מרטין דאסו, הפתוחה לקהל הרחב ומציגה בכל שנה תערוכות מתחלפות העוסקות בחיבור שבין מדעי המוח לאמנות.
החצר המרכזית של הבניין, הממוקמת גם היא בקומת הקרקע, נטועה עצי אשכולית ואמת מים, המספקים אווירה קרירה ושלווה.
במסגרת תכנונו האדריכלי של המבנה, הושם דגש משמעותי על אסטרטגיות סביבתיות מתקדמות המאפשרות ניצול מיטבי של אנרגיה וטבע.
כך למשל, בבניין ישנו שימוש קפדני בכיווני מזרח ומערב כדי לווסת את עליית החום במהלך חודשי הקיץ.
בנוסף, גגו הנפתח של המבנה מאפשר אספקת אור, המצמצמים את צריכת החשמל.
מרכז אוחטה , היה פרויקט בנייה של מרכז עסקים בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה.
המבנה היה אמור לכלול את גורד השחקים הראשון בעיר.
המגדל הראשי בגובה 403 מטר של מרכז אוחטה אמור להיות הבניין הגבוה ביותר באירופה מבין הצעות הבנייה השונות.
פרויקט זה, שנותר לא ממומש, אמור היה לכלול את מטה חברת האנרגיה גזפרום, יחד עם מוזיאונים, ספרייה, מתקני ספורט ופנאי ואולם קונצרטים.
הפרויקט היה אמור להיבנות בשפך נהר אוחטה, על הגדה הימנית של נהר הנייבה.
המגדל בגובה 403 מטר שלו נתפס לא רק כדומיננטי, אלא גם כסמל חדש לעיר סנקט פטרבורג.
בנייתו הייתה אמורה להסתיים עד 2016. עם זאת, הפרויקט נתקל בהתנגדות חריפה מצד אזרחים, קבוצות אזרחיות וארגונים בינלאומיים, על פגיעה משמעותית בקו הרקיע של העיר.
כאשר הוצגו רעיונות הפרויקט בפני חבר שופטים בינלאומי, שלושה מתוך ארבעה אדריכלים יצאו מההרכב במחאה, התחרות הוחרמה גם על ידי איגוד האדריכלים הרוסי.
בסופו של דבר הפרויקט הועבר לאתר החדש לאחטה בדצמבר 2010 ובמקומו נבנה מרכז לאחטה.
צוות העיצוב המרכזי של מרכז אוחטה כלל את אדריכל העיצוב הראשי צ'ארלס פו, האדריכל הרוסי פיליפ ניקנדרוב, רוג'ר וויטמן וטוני קטל (שבהמשך תכנן את פרויקט "מרכז לאחטה-2").
בשנת 2008, חברת Arabtec, חברת הבנייה העוסקת בבניית הבניין הגבוה בעולם בדובאי, זכתה בחוזה לבניית מתחם זה בעלות 60 מיליארד רובל (2.56 מיליארד דולר).
מנכ"ל גזפרום, אלכסיי מילר, טען כי הוא "חיובי שאזרחי סנקט פטרבורג יהיו גאים ביצירות המופת האדריכליות החדשות הללו." עם זאת, מנהל מוזיאון ההרמיטאז', מיכאיל פיוטרובסקי, התבטא נגד התוכנית.
עוד דווח כי משרד התרבות של רוסיה מתנגד לתוכנית המגדל.
כיוון שהמרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג הוא אתר מורשת עולמית משנת 1991; בדצמבר 2006, מנהל מרכז מורשת עולמית של אונסק"ו, פרנצ'סקו בנדרין, הזכיר לרוסיה את חובותיה לשמור על המרכז והביע דאגה מהפרויקט.
בשנת 2007 הציבה קרן המונומנטים העולמית את קו הרקיע ההיסטורי של סנקט פטרבורג ברשימת המעקב שלה ב-100 האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה ביותר עקב בנייתו הפוטנציאלית של הבניין, ובשנת 2009 דיווחה כי המגדל "יפגע בתדמיתה של רוסיה."
בשנת 2010 דווח על ידי העיתונות הרוסית והבריטית כי מעצב הפרויקט צ'ארלס פו אמר בדיון ציבורי בלונדון כי האדריכל מקבל תזכירים קבועים מראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין, שמעודד אותו להמשיך בפרויקט מרכז אוחטה ומבטיח תמיכה מהממשלה.
לטענת פוטין, פו עצמו ומשתתפי הדיון, הוכח כי הדבר אינו נכון.
דו"ח שנוי במחלוקת זה, ואחריו דיונים פומביים סוערים, הביא להשפעה מסוימת על הפוליטיקה ברוסיה.
מרכז לאחטה, הנמצא כעת בפיתוח באתר הרחוק יותר מהמרכז ההיסטורי של פטרבורג, מבוסס על תוכניות מרכז אוחטה כולל המגדל הראשי שלו, אך בקנה מידה גדול עוד יותר.
פרויקט גזפרום סיטי הוצג לראשונה בנובמבר 2006. האקדמיה הרוסית לאמנויות אירחה תערוכה של ששת העיצובים התחרותיים.
רם קולהאס (משרד מטרופוליטן אדריכלות, ארצות הברית)
אלכסנדר ריאזאנוב (נשיא גזפרום נפט)
נציגי מינהל העיר סנקט פטרבורג
ולנטינה מאטוויינקו (מושלת סנקט פטרבורג)
אלכסנדר ואחמיסטרוב (סגן מושלת סנקט פטרבורג)
אלכסנדר ויקטורוב (יו"ר הוועדה לתכנון ערים ואדריכלות)
ורה דמנטייבה (יו"ר הוועדה לבקרה ממשלתית והגנה על ציוני דרך היסטוריים ותרבותיים)
כל הפרויקטים שהוצגו תיארו את הבניין כמבנה דומיננטי אדריכלי חדש עם גובה מוצע שנע בין 300 ל-400 מטר.
שלושה מתוך ארבעה אדריכלים יצאו מהרכב חבר השופטים.
קורוקאווה הצהיר כי גובה הבנייה הוא "הנושא הרגיש ביותר לשמירה על הערך התרבותי הקיים של מרכז העיר העתיקה".
התחרות הוחרמה גם על ידי איגוד האדריכלים הרוסי.
חברת האדריכלות הבריטית RMJM London Limited זכתה במכרז.
ההחלטה הוכרזה ב-1 בדצמבר 2006. בנוסף לחוות הדעת של חבר השופטים, הזמינה גזפרום את הציבור להביע את דעתו באתר החברה (הוא נסגר לאחר ששמו שונה מהפרויקט למרכז אוחטה) ובאמצעות הצבעה.
פורטל החדשות Vedomosti ארגן סקר משלו ושאל האם המשיבים רואים זאת אפשרות לבנות גורד שחקים של 300 מטר באתר המצודה נינשנץ.
מתוך 735 נשאלים רק 68 השיבו בחיוב.
המגדל המתפתל המוצע היה בהשראת מבצר שוודי בשם לנדסקרונה, שהיה באתר בראשית המאה ה-14, ומבצר נוסף בשם נינשנץ שהיה במקום עד המאה ה-18 בדמות כוכב בעל חמישה צדדים כדי למקסם את התצוגות למטרות הגנה.
ההשראה לעיצוב מגיעה גם מאנרגיית מים, כאשר צורת הבנייה שואבת את צורתה מאופי המים המשתנה ומאור המשתנה תדיר.
זה נותן פרשנות חדשה למבצרים ההיסטוריים עם האסתטיקה והטכנולוגיה המודרניים - שקיפות ודמוקרטיה, אינטראקציות פנימיות וחיצוניות.
הוא כולל גם אסטרטגיה סביבתית ייחודית, הפועלת כעור בעל שכבה כפולה של אנרגיה נמוכה של המגדל המאפשר אור יום מקסימלי ואובדן חום מינימלי באקלים הקיצוני של העיר.
שטח המתחם אמור להיות מחולק לפי היחס הבא: 35% לשימוש ציבורי, 49% למשרדי עסקים, 16% עבור משרדי חברת גזפרום וחברות הבת שלה.
המתחם אמור היה להיות מורכב משלושה אזורים עיקריים:
אזור 1: מתחם רב קומות רב-תכליתי.
המתחם היה אמור להכיל שטחי משרדים וחניה, קומה 67 הייתה הופכת למרפסת תצפית.
לידו אמור היה להיות מוקם מתחם ספורט ואולם כנסים.
אזור 2: מרכז תרבות רב תכליתי.
באזור זה היו אמורים להקים מוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון לאדריכלות ותיאטרון.
אזור 3: אזור לפיתוח פוטנציאלי, ככל הנראה תוכנן להכיל מרכז ספורט ובילויים עם בריכת שחייה, טבעת החלקה ומרכזי כושר וספא, מלון דירות וחניה.
אדריכלים תכננו ליצור אזורים ירוקים ופארקים ליניאריים לאורך גדת נהר הנייבה.
הקומה הגבוהה, בגובה 396 מטר, הייתה אמורה להיות בצורת מחומש בבסיסה - התייחסות לביצור לנדסקרונה ומבצרי נינשנץ שנמצאו באותו אתר במאות ה-14 וה-17 בהתאמה.
שרידי המבצרים נחשפו במהלך חפירות ארכאולוגיות שהחלו בעקבות הוויכוח סביב הפרויקט.
מרכוס פיסטר הוא סופר ומאייר שווייצרי, הכותב בגרמנית.
לאחר סיום בית הספר הוא למד עיצוב וסיים בית ספר לאמנויות.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, מרכוז פיטר סייר ברחבי העולם.
בחזרה לברן הוא התחיל לעבוד כמאייר ספרים עצמאי.
הוא פרסם בשנת 1986. בשנת 1992 הוא פרסם את ספרו "דג הקשת" שהיה ראשון בסדרה.
סדרה זו זכתה להצלחה ותורגמה לכ-60 שפות.
ברחבי העולם נמכרו 30 מיליון עותקים.
בשנת 2000 החלה הקרנת סדרת הנפשה על בסיס הספר שכללה 26 פרקים.
על יצירותיו מרכוז פיסטר זכה במספר פרסים ספרותיים בשווייץ, ארצות הברית, איטליה וצרפת.
הוא מאייר את הספרים בעזרת צבעי מים.
בגאומטריה, מרכז של עצם הוא נקודה שיכולה להיחשב כאמצע העצם.
לכל סוג עצם קיימת הגדרה שונה המשמשת למציאת המרכז, בהתאם לסוג העצם, וישנם עצמים שניתן להגדיר את נקודת המרכז שלהם ביותר מדרך אחת.
מרכז מעגל הוא הנקודה שנמצאת במרחק שווה מנקודות השפה שלו.
באופן דומה, מרכז כדור הוא הנקודה הנמצאת במרחק שווה מכל הנקודות הנמצאות על הספירה, ומרכזו של קטע הוא נקודת האמצע בין שני קצותיו.
בעבור מצולעים סימטריים, מרכז הסימטריה הוא הנקודה שנותרת במקומה לאחר הפעלת פעולות הסימטריה (שיקוף, סיבוב).
המרכז הסימטרי של ריבוע, מלבן, מעוין ומקבילית הוא נקודת הצטלבות האלכסונים, שהיא נקודת השבת של הסימטריה הסיבובית.
באופן דומה, באליפסה ובהיפרבולה, המרכז מוגדר להיות נקודת הצטלבות הצירים.
בעבור משולשים, ניתן להגדיר נקודות רבות כמרכז הגאומטרי של המשולש, וביניהן:
מרכז המעגל החוסם (המעגל העובר בשלושת קודקודי המשולש)
נקודת מרכז המסה של המשולש - הנקודה שעליה ניתן היה לאזן משולש לו הייתה לו צפיפות אחידה
מרכז המעגל החסום (המעגל המשיק לשלוש צלעות המשולש)
נקודת מפגש שלושת הגבהים של המשולש
במשולש שווה-צלעות, כל הנקודות מתלכדות לכדי נקודה בודדת, השוכנת במפגש של שלושת צירי הסימטריה של המשולש, וממוקמת בשליש מהמרחק בין הבסיס שלו לבין הקודקוד שממולו.
על פי ההגדרה הפורמלית של מרכז משולש, מרכזו הוא נקודה שהקואורדינטות הטריליניאריות שלה הן , ו- כאשר היא פונקציה של אורכי שלוש צלעות המשולש, , , , המקיימת את התנאים הבאים:
הפונקציה היא פונקציה הומוגנית ב-, , , כלומר פונקציה שהכפלת הארגומנטים שלה במספר קבוע , מכפילה את ערך הפונקציה ב־ כאשר הוא מספר הארגומנטים.
בשל כך, הפונקציה אינה תלויה בקנה מידה.
הפונקציה היא סימטרית בשני הארגומנטים האחרונים שלה, כלומר .
לפיכך, מיקום מרכז המשולש במשולש משוקף במראה, יהיה משוקף גם הוא ביחס למשולש המקורי.
נכון לראשית שנת 2025, האנציקלופדיה של מרכזי משולשים מונה 66614 הגדרות שונות למרכז משולש.
הוא מצולע שניתן לחסום בו מעגל המשיק לכל צלעות המצולע.
מרכז המעגל החסום יכול להיחשב כמרכז המצולע.
באופן דומה, מצולע ציקלי הוא מצולע שניתן לחסום במעגל העובר דרך כל קודקודי המצולע.
מרכז המעגל החוסם יכול להיחשב כמרכז המצולע.
אם מצולע הוא גם טנגנציאלי וגם ציקלי, מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום שלו לא בהכרח יתלכדו.
ניתן להגדיר את מרכזו של מצולע במספר דרכים שונות.
קיימים מצולעים שבהם חלק מהנקודות או כולן מתלכדות לכדי נקודה אחת, אך הדבר לא מתקיים לכל מצולע.
מרכז הקודקודים - מחושב תוך הנחה שהמצולע הוא חסר מסה, וכל הקודקודים בעלי מסה אחידה.
מרכז הצלעות - מחושב תוך הנחה שהמצולע הוא חסר מסה, ואילו הצלעות הן בעלות מסה אחידה ליחידת מרחק.
מרכז המסה - מחושב באמצעות הנחה שפני השטח של המצולע הם בעלי מסה אחידה ליחידת שטח.
במצולע משוכלל כל הנקודות הללו מתלכדות לנקודה אחת, שהיא גם מרכזי המעגל החוסם והמעגל החסום.
אזור מרכז אוקראינה (באוקראינית: Центральна Україна) מתייחס לחלק המרכזי של אוקראינה, אשר כולל בין היתר את בירת המדינה קייב ואת האזורים שגובלים בנהר הדנייפר.
אזור מרכז אוקראינה הוא המרכז הפוליטי, הכלכלי, ומרכז התרבות של אוקראינה.
בנושאים פוליטיים, הלאומיות הרוסית והתנועות הבדלניות אינן מושרשות באזור זה כמו באזורים המזרחיים של אוקראינה.
האזור הוא המעוז העיקרי של מפלגות פוליטיות פרו-אירופיות כמו נאשה אוקראינה והאיחוד הכל-אוקראיני "מולדת".
הענף הכלכלי העיקרי של אזור מרכז אוקראינה הוא ענף החקלאות.
מרכז (פוליטיקה) היא עמדה פוליטית הכוללת תמיכה באיזון של שוויון חברתי והיררכיה חברתית תוך התנגדות לשינויים פוליטיים שיביאו לשינוי משמעותי של החברה שמאלה או ימינה.
מרכז-שמאל ומרכז-ימין הם סוגים של מרכז המשולבים עם נטייה מסוימת לצדדים של הקשת הפוליטית משמאל ומימין.
אידאולוגיות פוליטיות שונות נחשבו ל"מרכז", כמו דמוקרטיה נוצרית, כלכלת שוק חברתי, פנקסילה , צורות שונות של ליברליזם כמו ליברליזם חברתי, והדרך השלישית, תנועה פוליטית מודרנית המנסה לגשר בין השמאל והימין הפוליטיים, על ידי תמיכה וקידום מיזוג מגוון של עמדות כלכליות ימניות מסוימות, הכוללות תמיכה בשוק החופשי לצד תוכניות חברתיות וסוציאליות.
אנשי מרכז נמצאים משני הצדדים של הפוליטיקה, בהמפלגה הליברלית של אוסטרליה ובמפלגת הלייבור האוסטרלית ומיוצגים על ידי המתונים במפלגה הליברלית ולייבור ימין במפלגת הלייבור.
הדמוקרטים האוסטרליים הם מפלגת המרכז הבולטת ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה.
למפלגה הייתה נציגות בהסנאט האוסטרלי מ-1977 עד 2007, והיא שימשה כלשון מאזניים.
בנוסף, הסנאטור הדרום אוסטרלי ניק קסנופון השיק מפלגת מרכז בשם "צוות ניק קסנופון" ב-2014, ושמה שונה למרכז אליאנס ב-2018.
מפלגת המרכז בפלנדריה הייתה איגוד העם שתמכה בליברליזם החברתי.
הברית הפלמית החדשה היא מפלגת המרכז הגדולה ביותר.
בקרב הבלגים דוברי הצרפתית, המרכז הדמוקרטי-הומניסטי היא מפלגת מרכז מכיוון שהיא הרבה פחות שמרנית ממקבילה הפלמי, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (פלמים).
ישנן מספר מפלגות מרכז בברזיל, כמו התנועה הדמוקרטית הברזילאית , אחת המפלגות הפוליטיות הגדולות בברזיל, ומפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית.
קיימות עוד מספר מפלגות מרכז בברזיל: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (ברזיל, 2011) , מפלגת הירוקים (ברזיל) , אזרחות (ברזיל) , PODEMOS והמפלגה הרפובליקנית של המסדר החברתי
לממשלות קנדה ברובן הייתה עמדה פוליטית מרכזית.
גם המפלגה הליברלית של קנדה וגם המפלגה השמרנית של קנדה נתמכות על ידי קשת רחבה של בוחרים.
בסוף שנות ה-70 טען ראש הממשלה פייר אליוט טרודו כי המפלגה הליברלית שלו היא ה"מרכז הרדיקלי".
מפלגת העם הקרואטית ומפלגת העם - רפורמיסטים הן מפלגות המרכז בקרואטיה.
מפלגת האיכרים הקרואטית הפכה למרכזית בשנותיה האחרונות.
בצ'כיה יש מפלגות מרכז רבות, כמו התנועה הפופוליסטית הסינקרטית ANO 2011, מפלגת הפיראטים הצ'כית האזרחית הליברטריאנית, האיחוד הנוצרי והדמוקרטי הוותיק - מפלגת העם של צ'כוסלובקיה והמפלגה המקומית ראשי ערים .
מפלגת המרכז הבולטת ביותר בצרפת היא הרפובליקה בתנועה!, שהוקמה על ידי עמנואל מקרון, שנבחר לנשיא צרפת במאי 2017. מפלגה נוספת היא התנועה הדמוקרטית שהייתה היורשת של האיחוד הנוצרי-דמוקרטי לדמוקרטיה צרפתית .
המרכז הגרמני הוא המפלגה הדמוקרטית הגרמנית -הסוציאל-ליברלית של רפובליקת ויימאר (1918–1933).
במהלך רפובליקת ויימאר הייתה מפלגת המרכז הגרמנית, מפלגה של קתולים גרמנים שנוסדה ב-1870.
היורשת של מפלגת המרכז הגרמנית היא המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
מפלגת הירוקים (גרמניה), גם היא מפלגת מרכז, נוסדה בשנת 1993.
הקונגרס הלאומי ההודי ומפלגת הקונגרס הלאומית הן שתי מפלגות המרכז בהודו.
ברפובליקה של אירלנד, שתי המפלגות הפוליטיות העיקריות (פיאנה פול ופינה גייל) הן מפלגות מרכז.
לשתי המפלגות יש מדיניות דומה, וההבדל בניהן הוא ההתייחסות למלחמת האזרחים האירית.
עד 1977 מפלגות המרכז בישראל אופיינו כאנשי העלייה הרביעית, לרוב אמידים ממוצא אירופאי.
שאיפתם העיקרית הייתה שוק חופשי ופרגמטיות מדינית.
הקמת ד"ש וחבירת יגאל ידין למנחם בגין הולידה את "המהפך".
מפלגות השלטון היחידות בישראל ממחנה המרכז הן בעבר מפלגת קדימה וכיום מפלגת יש עתיד.
מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד נוסדה ב-2013 ונשארה שחקן מרכזי בזירה הפוליטית.
היא כיהנה בממשלה בין השנים 2013–2015, כאשר לפיד כיהן כשר האוצר של ישראל וחבר הקבינט הביטחוני.
בשנת 2020 הפך יאיר לפיד לראש האופוזיציה לממשלת נתניהו-גנץ, ובשנת 2021 הושבע לתפקיד שר החוץ בממשלת בנט-לפיד.
לאחר מכן הפך ראש ממשלת ישראל ביוני 2022.
יאיר לפיד פרסם חיבור פוליטי ארוך שכותרתו "רק המרכז יכול להחזיק: דמוקרטיה וקרב הרעיונות" ובו פרש את חזונו לגבי ריכוזיות פוליטית בישראל.
החיבור פורסם במקור בעברית ב"הארץ" תחת הכותרת "לא רק לא ביבי.
בקרב הרעיונות הזה יש למרכז פתרונות".
בהולנד קיימות ארבע מפלגות מרכז עיקריות.
המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, מפלגת העם לחופש ודמוקרטיה, דמוקרטים 66, והאיחוד הנוצרי .
ברוב המדינות הנורדיות קיימות מפלגות מרכז אגרריות נורדיות .
עמדתם מתמקדת בנוסף למרכז הקלאסי, בביזור, מחויבות לעסקים קטנים והגנת הסביבה.