tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מיילדת היא סדרה דרמה תקופתית בריטית של ה-BBC העוסקת בעבודתן של מיילדות באיסט אנד בלונדון בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים של המאה העשרים.
בסדרה מככבים ג'סיקה ריין, מירנדה הארט, הלן ג'ורג', בריוני האנה, לורה מיין, ג'ני אגאטר, פם פריס, קליף פריסי, סטיבן מקגאן, בן קפלן, אמרלד פנל, ויקטוריה ייטס, לינדה באסט ושארלוט ריצ'י.
חברת Neal Street Productions הפיקה את הסדרה, זוהי חברת הפקה שהקים הבמאי והמפיק של הסדרה סם מנדס יחד עם המפיקה בפועל פיפה האריס ועם קארו ניולינג.
העונה הראשונה מתרחשת ב-1957 ושודרה בבריטניה ב-15 בינואר 2012.
יוצרת הסדרה היא היידי תומאס שהתבססה על זכרונותיה של ג'ניפר וורת', שעבדה יחד עם נזירות אנגליקניות באיסט אנד שבלונדון.
John the Divine הוקם כמסדר של נזירות אחיות ב-1849. הממואר הורחב והוא כולל מקרים נוספים שהתרחשו באותה תקופה.
הסדרה מתארת את חיי היום יום של קבוצת מיילדות בשכונת פופלר, ולמאורעות מאותה עת יש השפעה ישירה ועקיפה על הדמויות ועל קווי העלילה.
האירועים המתרחשים בסדרה כוללים את ההשפעות של ההגירה והבייבי בום שבעקבות מלחמת העולם השנייה, והקמת שירות הבריאות הלאומי (NHS) ב-1948; שימוש בגז ואוויר להקלה על כאבים, בעונה השנייה מתרחש מקרה של מציאת נפל תחמושת.
בעונה הרביעית תואר מקרה של הגירת ילדים, וחשש ממלחמה גרעינית.
בעונה החמישית התייחסו לשערוריית התלידומיד ותחילת השימוש בגלולה למניעת היריון.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות הן בבריטניה והן בארצות הברית, ומתחילת שידור הסדרה היא זכתה בפרסים והייתה מועמדת לפרסים רבים.
התוכנית זכתה לשבחים על התמודדותה במגוון נושאים אקטואליים, חברתיים, תרבותיים וכלכליים בהם קהילות מקומיות, הפלה טבעית, מות עובר, הפלה מלאכותית והריונות בלתי רצויים, מומים מולדים, עוני, מחלות ומגפות, זנות, גילוי עריות, דת ואמונה, גזענות ודעות קדומות, אלכוהוליזם, נכויות, הומוסקסואליות שהייתה אז בלתי חוקית, ואהבת אם, אהבת אב ואהבה רומנטית.
הסדרה מגוללת את קורותיה של ג'ני לי, צעירה שהוסמכה למיילדות, ועבודתן של המיילדות בבית נונאטוס, מנזר של אחיות השייכות למסדר דתי אנגליקני.
המיילדות מתמודדות עם הבעיות הרפואיות של האוכלוסייה בשכונת פופלר בלונדון, החיים בעוני מרוד באיסט אנד בשנות החמישים של המאה העשרים.
הנזירות והמיילדות מבצעות תפקידי סיעוד שונים ברחבי הקהילה.
כשבכל חודש נולדים בין שמונים למאה תינוקות בפופלר, עיקר עיסוקן הוא במיילדות ובעזרה לנשים בטיפול ברכים הנולדים.
הסדרה "מיילדת" מבוססת על זכרונותיה של ג'ניפר וורת'.
ונסה רדגרייב מגלמת בקולה את וורת' המבוגרת, וכן היא הופיעה בפרק ספיישל חג המולד של שנת 2014.
ג'סיקה ריין – האחות ג'ניפר וורת' ג'ניפר "ג'ני" לי (עונות 1–3)
ג'ני אגאטר – הנזירה ג'וליין
פם פריס – הנזירה אוונג'לינה (עונות 1–5)
ג'ודי פארפיט – הנזירה מוניקה ג'ואן
הלן ג'ורג' – האחות ביאטריקס "טריקסי" פרנקלין
בריוני האנה – האחות סינתיה מילר ובהמשך הנזירה מרי סינתיה (עונות 1–6)
מירנדה הארט – האחות קמילה "צ'אמי" בראון ובהמשך קמילה נוקס (עונות 1–4)
לורה מיין – הנזירה ברנדט ובהמשך האחות שילה טרנר
סטיבן מקגאן – ד"ר פטריק טרנר
קליף פריסי – פרדריק "פרד" באקל
בן קפלן – השוטר פיטר נוקס (עונות 1–6)
מקס מקמילן – טימותי טרנר
דורותי אטקינסון – האחות ג'יין סאטון (עונה 2)
אמרלד פנל – האחות פיישנס "פטסי" מאונט (דמות אורחת בעונה השנייה ודמות קבועה בעונות 3–6)
ויקטוריה ייטס – הנזירה ויניפרד (עונות 3–8)
ג'ק אשטון – הכומר טום הירוורד (דמות אורחת בעונה השלישית ודמות קבועה בעונות 4–7)
שארלוט ריצ'י – האחות ברברה גילברט ובהמשך ברברה הירוורד (עונות 4–7)
לינדה באסט – האחות פיליס קריין (החל מהעונה הרביעית)
קייט לאמב – האחות דיליה בוזבי (דמות אורחת בעונה הרביעית ודמות קבועה בעונות 5–6)
אנאבל אפסיון – ויולט גי ובהמשך ויולט באקל (דמות אורחת בעונות 4–6 ודמות קבועה החל מהעונה השביעית)
ג'ניפר קירבי – האחות ואלרי דייר (החל מהעונה השישית)
ליאוני אליוט – האחות לוסיל אנדרסון (החל מהעונה השביעית)
פנלה וולגר – הנזירה הילדה (החל מהעונה השמינית)
אלה ברוקולרי – הנזירה פרנסיס (החל מהעונה השמינית)
ג'ק ארצ'ר – מייקל ליקס (עונה עשירית)
מייל השדרה החמישית הוא מרוץ שנתי באורך של מייל אחד (1.6 ק"מ) בניו יורק.
המירוץ מתחיל ברחוב 80 מזרח וישר במורד השדרה החמישית לרחוב 60 מזרח.
המירוץ הראשון נערך ב-26 בספטמבר 1981. כיום הוא מאורגן על ידי ארגון רצי הכביש ניו יורק .
ארגון זה משך נותני חסות גדולים, בהם יונייטד איירליינס וניו באלאנס.
התחרות מושכת באופן קבוע רצים ברמה עולמית, שמתחרים במקצים מיוחדים אחרי מקצי חטיבות הגיל הרגילים.
מייל השדרה החמישית נתן השראה לאירועים דומים, כולל מייל הפרדס אנלנה בסינגפור.
שנה מקום 1 במקצה של הגברים ארץ מגורים זמן
(m:s) מקום 1 במקצה של הנשים ארץ מגורים זמן
פלוואט גמרללג מייטריפלה יאפה סיריסנה (בסינהלית: මෛත්රීපාල සිරිසේන, בטמילית: மைத்திரிபால சிறிசேன, נולד ב-3 בספטמבר 1951) הוא פוליטיקאי סרי לנקי שכיהן כנשיא המדינה השביעי מ-7 בינואר 2015 עד 18 בנובמבר 2019. הוא הנשיא הראשון המגיע מצפון המדינה.
סיריסנה הוא חקלאי במקצועו ולא הגיע מן האליטות הפוליטיות במדינה.
סיריסנה נולד ב-3 בספטמבר 1951 במערב סרי לנקה.
בצעירותו התעניין בקומוניזם ואף הצטרף למפלגה הקומוניסטית.
כשהיה בן 17, השתתף סיריסנה במחאות אנטי-ממשלתיות ואף נעצר בידי המשטרה.
במשך כשנתיים הוא ניהל את אגף הנוער של המפלגה ונאסר למשך כ-15 חודשים בגין מעורבות במהומות.
לאחר מכן עזב את המפלגה הקומוניסטית לטובת מפלגת החירות ובה התקדם אט אט בשורותיה.
הוא החזיק בכמספר תפקידים ובהם ניהול אגף הנהר וגזברות המפלגה.
בשנת 1973 סיים את לימודי החקלאות ובשנת 1980 סיים לימודי מדע המדינה במוסקבה שבברית המועצות.
סיריסנה הצטרף לפוליטיקה בשנת 1989 כחבר פרלמנט.
בשנת 1997 הוא נבחר לתפקיד מזכיר המפלגה, אך התפטר לאחר מכן.
באוגוסט 2000 ניסה להיבחר שוב לתפקיד, אך נכשל.
הוא חזר לבסוף לכהן כמזכיר המפלגה באוקטובר 2001. בשנים שלאחר מכן כיהן סיריסנה כשר הממונה על מספר משרדים ממשלתיים ובהם משרד הבריאות ומשרד הפיתוח והסביבה.
באותה השנה מונה סיריסנה לתפקיד שר החקלאות ובמסגרת תפקיד זה ניסה להיאבק ברעב במדינה.
הוא אף כיהן כמספר פעמים כשר ההגנה בפועל ובכך הייתה לו עמדת השפעה במלחמת האזרחים.
לאחר כמספר ימים של ספקולציות בתקשורת הארצית, ב-21 בנובמבר 2014 הודיע סיריסנה על מועמדותו לנשיאות המדינה.
הוא הכריז כי הוא מתנגד לתהליכים שלכאורה קורים בסרי לנקה- נפוטיזם, שחיתות ופגיעה בשלטון החוק.
ב-19 בדצמבר הוא חשף את המצע שלו שכלל שינוי באופי הבחירות והחלפתן למערכת בחירות בשיטה הרובנית ויחסית.
בנוסף על כך, סיריסנה הכריז על כוונה לבטל את המינויים הפוליטיים, ביטול חובות לחקלאים, פיקוח עצמאי על מערכת המשפט והגדלת ההוצאות הממשלתיות בכלל ועל החינוך הציבורי בפרט.
סיריסנה הודיע כי הוא מתנגד לכל ועדת חקירה בינלאומית לחקר פשעי מלחמה שבוצעו לכאורה במלחמת האזרחים, וכי הוא יקים ועדה פנימית לחקר הנושא.
בבחירות שהתקיימו ב-8 בינואר 2015, סיריסנה זכה עם כ-51.28% מהקולות, ועם ניצחון בכ-12 מתוך 22 המחוזות במדינה.
למרות זאת, מפלגתו של סיריסנה הייתה השנייה בגודלה בפרלמנט.
התוצאות היו מפתיעות מכיוון שלכאורה סיכוייו של סיריסנה לנצח היו קלושים בתחילת מערכת הבחירות.
הוא הושבע לתפקיד בבוקרו של 9 בינואר 2015 בפני שופט בית המשפט העליון.
לפי המנהג הנשיא נשבע בפני נשיא בית המשפט העליון, אך סיריסנה סירב להישבע בפני הנשיא שהחליף את קודמו שהודח.
מיד עם בחירתו מינה ראש ממשלה חדש למדינה, והציע תיקונים לחוקה, שהעבירו סמכויות מהנשיא לפרלמנט.
אלה היו צעדים מפתיעים, כיוון שעד אז ניסו הנשיאים להגדיל את סמכויותיהם, אבל סיריסנה סבר שזו הדרך להיאבק בשחיתות.
הוא פיזר את הפרלמנט והכריז על בחירות אחריהן הצליח להקים ממשלה בעלת רוב בפרלמנט.
בנוסף הודיע שיכהן בתפקיד הנשיא קדנציה אחת בלבד.
בנובמבר 2018 הפתיע שוב את המערכת הפוליטית כאשר מינה את הנשיא הקודם, אותו ניצח בבחירות 2015, מהינדה ראג'פקסה כראש הממשלה.
בעקבות מתקפת טרור באפריל 2019, בה נהרגו יותר מ-250 בני אדם, ביקש סיריסנה לדחות את הבחירות לנשיאות שנועדו לאותה שנה.
בית המשפט העליון לא אישר את הבקשה וראג'פקסה שב ונבחר כנשיא.
לאחר תקריות רצח ואונס רבות במדינה, סיריסנה הכריז כי הוא רוצה לבחון עם הפרלמנט החלת עונש מוות במדינה.
בנוסף על כך, הוא חיזק את יחסי סרי לנקה עם הרפובליקה העממית של סין ועם הודו.
בפברואר 2015 סיריסנה נפגש עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ושניהם חתמו על הסכמי שיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות.
סיריסנה נשוי ויש להם שתי בנות ובן.
מיילדות במצרים העתיקה היו נשים מבוגרות ומנוסות, שהגישו סיוע פיזי ונפשי ליולדות במהלך כל שלבי הלידה וטיפול ראשוני לרך הנולד, תוך שימוש בשיטות רפואיות ובאמצעים מאגיים; הן זכו לכבוד והערכה בקרב המשפחה והחברה המצרית, ולתמורה חומרית עבור מלאכתן.
פעילותן של המיילדות במצרים העתיקה באה לידי ביטוי בשלושה שלבים בתהליך הלידה.
אחד התפקידים החשובים בהכנת היולדת ללידה, היה עזרה בהתרת שיער ראשה, וקשרים נוספים אשר לגופה בבגדים או בחגורה וזאת על מנת להגן עליה מפני שדים ומזיקים.
המצרים האמינו שבתוך רשתות, קשרים, קפלי בגדים וחפצים אשר עשויים מחבלים מסתתרים שדים.
לפיכך, תפקידן של המיילדות היה לשחרר את היולדת מכל דבר שיש בו קשרים.
התרת הקשרים, מטרתה למנוע התרחשות משברית לפני הלידה ובמהלכה.
תפקיד נוסף של המיילדת לפני הלידה היה אמירת לחשים כדי להקל על היולדת.
השימוש בלחשים הוגדר במצרים הקדומה ככוח מגן והיה מקובל בעת מצוקה כגון מחלה, לידה, מסע מסוכן וכו'.
בטקסטים רבים נמצאו לחשים שנאמרו על ידי המיילדת כדי להקל על היולדת למשל: לחש לזירוז הלידה, עליו חזרה המיילדת ארבע פעמים "בואי וצאי שליה, בואי במהירות".
לחש אחר נועד לעורר את מסח'נת, אלת הלידה המצרית לסייע ליולדת ולהבטיח את שלום היילוד.
על פי הנוהג המקובל חזרה המיילדת מספר פעמים על לחש זה בעומדה מעל אבני הלידה.
לחשים רבים קשורים בשמה של האלה חתחור שייחסו לה תחומים רבים וביניהם פריון, אימהות, שמחת חיים ולידה.
הלחשים נאמרו לרוב על ידי המיילדות מעל דמותו של האל בס שנחשב לאל המגן על נשים בשעת לידתן, ועל הילודים מיד לאחר הלידה.
הלחשים היו כתובים בדרך כלל על סכינים קטנים דמויי סהר או חרמש שהיו מונחים כנראה על מיטת היולדת ועליהם היו מצוירות דמויות של אלים מגינים.
על פי התפיסה המאגית המצרית, ככל שפרטי היולדת והוולד היו יותר מדויקים, כן היו תוצאות הלחישה יותר יעילות.
המיילדות השתמשו גם בתערובות צמחים שהכינו ליולדת כדי לזרז את הלידה למשל עלי ערער שעל פי המצרים היו בעלי סגולה להרחקת שדים ומזיקים יחד עם קורנית.
על אף ריבוי המקורות המצריים העוסקים בהריון ולידה, קשה לקבוע כיצד התרחשה הלידה במצרים, אך בכל זאת ניתן לשער את מהלכה על פי צורת הכתיבה של מונחים הקשורים ללידה וכן ממצאים טקסטואליים, אמנותיים וארכאולוגיים.
בהירוגליפים המציינים את שם העצם לידה ואת שם הפועל ללדת, נראית אישה כורעת וראש וזרועות של תינוק מבצבצים תחתיה.
לפיכך סוברים החוקרים שהלידה התבצעה בכריעה על הרצפה, כאשר מתחת לכל אחת מכפות רגליה של היולדת מונחת אבן לידה.
דעה זו מסתמכת אף על הופעת שמה של מסח'נת אלת הילודה, על מצבה המוקדשת לאלה מרתסגר ועליה כתובת "...ישבתי על אבני לידה כמו אישה בשעת לידה..." ומכאן הפכו במצרים "אבני המסח'נת" ביטוי נרדף לאבני לידה והאלה מסח'נת מופיעה בספר המתים כלבנה עם ראש של אישה.
בפפירוס ווסטכר המכיל חמישה סיפורי נסים שהתרחשו בחצר המלוכה ובהם טקסט המתאר את לידת מלכיבית רע במצרים, מסופר שמסח'נת – אחת מארבע האלות המגנות על היולדת, הופכת עצמה לאבן לידה, כדי להחיש את תהליך הלידה.
הלחשים שעליהם חוזרות המיילדות מעל האבנים הללו הן בעצם ההמנון למסח'נת, והטקס מתרחש בחדר שדלתותיו וחלונותיו סגורים כדי ליצור אווירה מגנה על היולדת ולבודד את המקום משדים ורוחות.
עבודתן של המיילדות התאפיינה בשימוש משולב של אמצעים מאגיים ושיטות רפואיות שהיו נהוגות במצרים העתיקה.
על פי פפירוסים רפואיים כגון פפירוס אברס ופפירוס לונדון הרפואי הכינו המיילדות שיקויים מיוחדים עבור היולדת כדי להקל עליה כגון:
דבש שלפי התפיסה המצרית היה לו קשר משמעותי ללידה, כיוון שאכילתו סיפקה לגבר ולאישה אנרגיה ופוריות.
תערובת של דבש, שמן ובצל.
מלחים בעלי הרכב מיוחד למשל מלח הנחושת.
פתילות שהוכנו מתרכובות של לבונה, בירה וגללי זבובים.
המיילדות היו הראשונות שטיפלו ביולדת וברך הנולד מיד עם הגיחו לאוויר העולם.
על פי פפירוס ווסטכר רחצה המיילדת את התינוק ניתקה אותו מחבל הטבור, אז הניחה אותו על כרית בד.
חבל הטבור זוהה על ידי המצרים עם נחש אפופיס שסימל עוינות וסכנה והיה אחראי על כוחות השאול.
ואכן על כמה ארונות קבורה מתקופת הממלכה התיכונה נמצאו תיאורים של אלים כגון האל רע בדמות חתול או האל בס אוחזים בסכין ונלחמים באפופיס.
המצרים האמינו שלחבל הטבור יש כוחות מאגיים "אני הכא שאוכל את חבל הטבור שלי", ואכילתו סימלה הגנה מפני כוחות הרשע.
חיתוך חבל הטבור הבטיח הסרת כל חולי מן היולדת ומתינוקה ככתוב בספר המתים "כל חלי שהיה עלי הוסר".
מכאן שהמיילדת שימשה בתפקיד מרכזי בהגנת היולדת והוולד באמצעות חיתוך חבל הטבור מיד לאחר הלידה.
תפקיד נוסף של המיילדות היה הטיפול בשליה שהמצרים יחסו לה חשיבות רבה.
משמעות המונח המציין את השליה בשפה המצרית, הוא "אם האדם" – אם כל חי והוא קשור בתפיסת ה"כא" (ka).
הכא הוא כח החיות של האדם, נולד עם האדם ומלווה אותו לאורך כל חייו.
עדות לחשיבותה של השליה, היא הימצאותו של כהן שהיה ממונה על השליה במשפחת המלוכה, אף על פי שהטיפול בשליה נעשה על ידי המיילדות.
המצרים האמינו שהשליה היא כפילו התאום של הנולד, או ילד נפל הקשור לוולד בחבל הטבור וייתכן שאמונה זו מבוססת על המיתוס שאל הירח ח'ונסו היה כביכול תאומו המת של המלך ולכן גם זוהתה השליה עם ח'ונסי.
המיילדות ידעו לזהות את גם את מינו של העובר כבר בשלביה המוקדמים של הלידה ואף יכלו לקבוע את מספר העוברים העומדים להיוולד.
כן הן ידעו להודיע להורי הרך הנולד אם יחיה או ימות.
לפי פפירוס אברס מתברר שהמיילדת הייתה מסוגלת לדעת אם הוולד יחיה או ימות מיד עם לידתו, וזאת על פי סימנים מוסכמים כגון: הצורה בה החזיק הוולד את ראשו, הקול שהשמיע בעת בכיו הראשון והרפלקסים שלו מיד עם הגיחו לאוויר העולם.
דרך נוספת של המיילדת לבדוק את הדבר הייתה הכנת שיקוי מחתיכת שליה מרוסקת בתוך חלב.
אם התינוק הצליח לבלוע סימן שיחיה, ואם הקיא סימן שימות.
רוב המיילדות במצרים העתיקה לא זכו להכשרה מקצועית מסודרת.
אף על פי שקיימים מקורות המזכירים את "בית החיים" כבית הספר הגבוה אשר בו למדו קרוא וכתוב, גאוגרפיה, אסטרונומיה, מתמטיקה, פשר חלומות, רפואה ואף סופרים קבלו שם את הכשרתם המקצועית, הרי שלא נזכר שהמיילדות קבלו שם הכשרה כלשהי.
בכתובות שנמצאו על אוסטרקאות בדיר אל מדינה מופיע המונח "נשים יודעות".
הנשים הללו היו בעלות ידע רחב וכוח מיוחד ושימשו כמרפאות, מיילדות, ואף ידעו לחזות את העתיד ולהסביר "גילויים של האל".
במצרים היה מקובל לשלם למיילדות שכר עבור עבודתן.
התשלום נעשה באמצעות מצרכי מזון או כל טובין אחרים.
בפפירוס ווסטכר מתואר רעוסר בעלה של היולדת המצפה בהתרגשות ובקוצר רוח לבשורת הלידה והוא זה שישלם למיילדות בתום הלידה.
השכר שקבלו המיילדות עבור עבודתן היה שק של שעורה אותו השאירו בחדר סגור עד סיום עבודתן.
הפפירוסים הרפואיים, הלחשים המאגיים, הטקסטים הספרותיים והתיאורים האומנותיים מלמדים על הכמיהה הגדולה לפרי בטן בחברה המצרית.
הם אף משקפים יחס של כבוד והערכה למיילדות.
המצרים הטילו יהבם על מיומנותן המקצועית של המיילדות, כישוריהן וניסיונן והפקידו בידיהן את האחריות על שלום היולדת והרך הנולד.
ניתן ללמוד על מעמדן וחשיבותן של המיילדות במצריים העתיקה אף מסיפור שפרה ופועה המיילדות העבריות (שמות א', ט"ו–ט"ז), אשר בו בא לידי ביטוי יחסו המיוחד של פרעה למיילדות העבריות.
המיילדות נהנו ממעמד חברתי מכובד בזכות מקצועיותן והמלך פנה אליהן באופן ישיר כדי לומר להן את דבריו.
מייטי קונג הוא סרט הנפשה- מוזיקלי של האחים וורנר שיצא ישירות לווידאו ב-1998, הסרט מבוסס על סיפורו הקלאסי של קינג קונג.
הסרט מכיל את השירים של האחים שרמן.
ואת שני התפקידים הראשיים מדבבים ג'ודי בנסון ודאדלי מור (הופעתו האחרונה בסרט לפני מותו ב-2002).
אן דארו, שחקנית ללא מזל מחפשת עבודה, פוגשת במאי סרטים בשם קארל דנהאם, אשר מציע לה עבודה בסרטו החדש.
הם מתאכסנים להרפתקה ועוזבים לצילומי הסרט.
הקוף שחי באיכסון עושה צרות במשך הטיול.
הם מגיעים אל אי ואל הילידים של האי, אשר מתיידדים עם צוות ההפקה, הם שואלים את ההפקה אם אפשר לעזוב את אן על מנת שהם יוכלו להקריב אותה.
אן אז הועלתה קורבן לקוף ענקי בשם קינג קונג אשר מביא אותה אל הג'ונגל.
שם הם נלחמים בטירנוזאורוס רקס, פטרודקטילוס וגיגנטופיס והם יצאו מהאי תוך 5 דקות.
הסרט אז מציג את ההשתוללות של קונג בניו יורק סיטי.
קונג לוקח את אן אל בניין האמפייר סטייט.
המטוסים תוקפים את קונג עם הרובים, אולם מחטיאים רוב הזמן.
כאשר כל המטוסים הופלו, הצבא שולח שני צפלינים עם רשת על מנת ללכוד את קונג.
הם לכדו אותו עם הרשת בהצלחה.
קונג ניסה לצאת מהרשת, אולם הרשת נקרעה וכאשר קונג מחפש את אן, הוא נופל מהרשת.
הוא נחבט במרפסת וצנח לאדמה.
הכוח של קונג הסתיים שהוא התנגש הרחוב של ניו יורק.
אולם למרבה המזל, קונג שרד את הנפילה.
ג'ודי בנסון - אן דארו
דאדלי מור - קארל דנהאם
רנדי המילטון - ג'ק דריסקול
וויליאם סייג' השלישי - רוסקו
ג'ייסון גריי סטאנפורד - ריקי
ריצ'רד ניומן - קפטן דוני אנגלהון
שרית סרי - אן דארו
עפרון אטקין - ג'ק דריסקול
אלברט כהן - קפטן דוני
אוהד שחר - קארל דנהאם
שרון כהן - רוסקו / צ'יפס / דמויות שונות
איריס זינגר - נערות מופע
אלי לולאי - דמויות שונות
מיכה אוזין סליאן - דמויות שונות
מייל לשעה היא יחידת מידה למהירות, המציינת מעבר של מייל אחד במשך שעה אחת.
יחידת מידה זו היא יחידה פחות מקובלת למדידת מהירותם של כלי רכב (במרבית מדינות העולם משתמשים ביחידה קילומטר לשעה), והיא נהוגה בעיקר באנגליה ובארצות הברית.
למדידת מהירותם של כלי שיט מקובלת יחידת המידה קשר, שהיא 1 מיל ימי לשעה ושווה ל-1.8525 קילומטר לשעה.
בכתיב פיזיקלי המהירות מייל לשעה נרשמת בצורה מייל/שעה או מייל·שעה1−.
מיילו ג'ייקוב מנהיים הוא שחקן יהודי-אמריקאי.
התפרסם בסרטים המקוריים של ערוץ דיסני "זומבים" וההמשכים "זומבים 2" ו"זומבים 3".
מנהיים נולד וגדל בווניס, לוס אנג'לס, בקליפורניה שבארצות הברית.
הוא בנם של השחקנית קמרין מנהיים ושל דוגמן העבר ג'פרי ברזובר.
מנהיים הוא יהודי (מצד אמו) וחגג את בר המצווה שלו בבית ספר קהילתי יהודי חילוני.
קריירת המשחק של מנהיים החלה בגיל שש, במסגרת צהרון מקומי בקולבר סיטי.
מאז 2008 שיחק ב-20 מחזות זמר שונים עבור ליזה מונג'ז הפקות.
בשנת 2009 הוא הופיע בתפקיד אורח בן שלוש שורות בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS, "הלוחשת לרוחות" לצד אמו.
בשנת 2017 זכה מנהיים ב"פרס השחקן הראשי הטוב ביותר" ב"פסטיבל התיאטרון המוזיקלי בניו יורק" 2017 על תפקידו במחזמר "Generation Me" לאחר מכן לוהק לתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "זומבים" ששודר בערוץ דיסני, שהוקרן לראשונה ב-16 בפברואר 2018.
בשנת 2018 הוא היה לאחד הסלבריטאים שהתמודדו בעונה ה-27 של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים".
הוא התחרה עם הרקדנית המקצועית וויטני קרסון.
ב-19 בנובמבר 2018 סיימו מנהיים וקרסון את התחרות במקום השני והפסידו לאיש הרדיו בובי בונס.
מנהיים חזר לשחק באותו תפקיד בסרט ההמשך "זומבים 2", שהוקרן בבכורה ב-14 בפברואר 2020, ובסרט "זומבים 3" שעלה בשירות הזרמת המדיה "דיסני+" ב-15 ביולי 2022.
בשנת 2023 גילם את ניקו בעונתה השנייה של סדרת הקומדיה הרפואית "דוקטור דוגי קאמלואה" מבית דיסני+, המבוססת על הסדרה המצליחה משנות התשעים "דוגי האוזר".
שנהסרטתפקידהערות2023Journey To Bethlehemיוסףחג ההודיהראייןTBAחג ההודיה 2ראייןTBAפלונטר לייב אקשןפלין ריידר/יוג'ין
שנה פרס קטגוריה עבודה מועמדת תוצאה הערות 2017 פסטיבל תיאטרון מוזיקלי בניו יורק ביצוע יוצא דופן לתפקיד ראשי Generation Me
מיילו גיבסון הוא שחקן קולנוע אמריקאי, בנו של מל גיבסון.
גיבסון נולד באוסטרליה וגדל והתחנך במאליבו, קליפורניה שבארצות הברית.
בנם של רובין דניס מור, אחות במקצועה ושל שחקן הקולנוע ההוליוודי מל גיבסון.
כאשר היה בן 15 הוריו נפרדו ולאחר שש שנים הם התגרשו.
מיילו הוא השישי מתוך שבעה ילדים של הוריו.
אחותו הבכורה, האנה גיבסון, נישאה למוזיקאי קני ויין שפרד.
יש לו עוד שני אחים למחצה ממערכות יחסים של אביו שנולדו ב-2009 וב-2017.
דודו, הוא השחקן דונל גיבסון (אנ'); סבו היה הסופר והתאורטיקן האטון גיבסון (אנ') (1918–2020); סבתא רבתא שלו הייתה זמרת האופרה אווה מיילוט (אנ') (1875–1920), שנולדה באוסטרליה להורים אירים.
גיבסון עבד כחשמלאי לפני שהחל את קריירת המשחק שלו.
בשנת 2016, גיבסון ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של אביו, "הסרבן".
גיבסון שיחק בתפקיד ראשי כסגן ג'וני קנט בסרט דרמת המלחמה הביוגרפית "הוריקן" משנת 2018.
+ שנה סרט תפקיד הערות 2016 הסרבן לאקי פורד 2017 Gangster Land אל קפונהThe Tribes of Palos Verdesצ'אד 2018 Hurricane ג'ון א.
אשלי מייטלנד וולקוס , המוכרת בשם הבמה "מייטלנד וורד" ("Maitland Ward"), היא שחקנית טלוויזיה, שחקנית פורנוגרפיה ודוגמנית אמריקאית.
בין 1994 ל-2007, וורד הופיעה בסדרות טלוויזיה במיינסטרים.
ב-2019, היא עברה אל תעשיית הפורנוגרפיה.
אשלי מייטלנד וולקוס נולדה ב-3 בפברואר 1977 בעיר לונג ביץ' שבמחוז לוס אנג'לס במדינת קליפורניה.
בין 1994 ל-1996, כשהייתה בת 16 ועוד למדה בכיתה י' בתיכון, וולקוס הופיעה בסדרת אופרת הסבון "היפים והאמיצים" בדמותה של ג'סיקה פורסטר.
לאחר מכן, היא זכתה לתפקידי אורח בקומדיות המצבים "USA High" ו"שפץ ביתך" וכן הופיעה בסרט הטלוויזיה "להרוג את מר גריפין".
ב-1998, וולקוס הצטרפה כשחקנית ראשית לסדרת ההתבגרות "ילד פוגש עולם" בעונתה השישית.
וולקוס גילמה את רייצ'ל מקוויגר, חברתו לספסל הלימודים של קורי במעלליו בקולג', והמשיכה בתפקיד זה עד לתום הסדרה ב-2000. וולקוס לא הצליחה למנף את הופעתה להצלחה בשנים שחלפו, ועד ל-2007 היא הופיעה, פרט להופעות אורח בסדרות קטנות שונות, בסרטים "Dish Dogs" מ-2000 ו"לבנבנות" מ-2004.
לאחר פרישתה ממשחק, וולקוס החלה לעסוק בקוספליי והופיעה בכנסי קומיקס.
התחפושת הראשונה שלה הייתה של הנסיכה ליאה בביקיני כמחווה להופעתה של קארי פישר בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", ולאחר מכן היא הופיעה גם בדמות ג'סיקה 6 מהרומן "Logan's Run" ורד סונג'ה.
הופעות אלו הפכו אותה לסמל מין, והיא זכתה לפופולריות רבה.
ב-2013, וולקוס החלה לפרסם תמונות עירום וטופלס שלה ברשתות החברתיות "Instagram" ו-"Snapchat" וקיבלה עוקבים רבים.
ב-2019, וולקוס הודיעה כי תחל להופיע כשחקנית בתעשיית הפורנוגרפיה תחת שם הבמה "מייטלנד וורד".
את המעבר היא החליטה לעשות בעקבות פנייה משחקנית ובמאית הפורנוגרפיה קיידן קרוס.
הצגת הבכורה שלה הייתה בסרט "Drive" של האתר Deeper, ולאחריו היא המשיכה להופעות נוספות באתרים שונים באמצעות הסוכנות "Society 15".
התקשורת כינתה את מהלכה "שינוי קריירה דרסטי", אך וורד ציינה כי מבחינתה מדובר במהלך עסקי נבון שיחשוף אותה לקהל חדש של מעריצים.
בקריירה החדשה, וורד זכתה לפופולריות רבה וגרפה פרסים רבים על הופעותיה.
שנה שם אולפן הערות 2019 VR Bangers סדרה סדרה סדרה סדרה 2019–2020 סדרה 2020 סדרה סדרה 2021 סדרה סדרה סדרה 2022 סדרה סדרה סדרה
מייטלנד ארמסטרונג היה קונסול אמריקאי בוותיקן (1869), קונסול האמריקאי ברומא (1869–1871) והקונסול הכללי ברומא (1871–1873).
הוא היה גם אמן ויטראז'ים וצייר.
דייוויד מייטלנד ארמסטרונג נולד בדנסאמר, ניובורג, ניו יורק בשנת 1836 ולמד בטריניטי קולג', הרטפורד, קונטיקט משנת 1854. הוא היה הצעיר מבין ארבעה בניהם של אדוארד ארמסטרונג (1800–1840), חקלאי מקומי חשוב, ואשתו, שרה הארטלי וורד (1801–1853) מצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
אדוארד ארמסטרונג הוסיף לאדמה שכבר נרכשה על ידי אביו, עד שבסופו של דבר הוא החזיק בחוות המשתרעות לאורך חזית של כמעט שני קילומטרים לאורך נהר ההדסון, ובנה בית גדול, אחוזת אדוארד ארמסטרונג.
סבו היה קולונל ויליאם ארמסטרונג, שהגיע מסקוטלנד עם הצבא הבריטי במהלך המהפכה האמריקאית.
סבו נכח בקרב יורקטאון, כמו גם סבה של אשתו, הקולונל ניקולס פיש, אך הוא היה בצד המנצח.
בזכרונותיו תוהה מייטלנד אם הם נפגשו אי פעם.
אחיו היו ויליאם הנרי, גוברנר וג'ון ארמסטרונג.
ויליאם הנרי ארמסטרונג (ומשפחתו) התגוררו בבית גומז מיל בשנים 1835–1904, הבית היהודי הוותיק ביותר שנותר בשלמותו בארצות הברית, שהפך למוזיאון, עם כמה מיצירות האמנות של מיטלנד ארמסטרונג.
בסתיו 1858 הפליג מאיטלנד ארמסטרונג לאיטליה, והגיע לפני השנה החדשה, שם בילה חודשים בסיורים ברחבי הארץ וצייר את הנופים ואתרי המונומנטים העתיקים.
ארמסטרונג היה קונסול אמריקאי ברומא, 1869–1871, דיפלומט בוותיקן, 1869 והקונסול הכללי ברומא 1871–1873. תפקידיו של ארמסטרונג חייבו אותו להכיר כמה שיותר אמריקאים ברומא, תפקיד אותו מילא בהתלהבות.
רבים מהם היו אמנים שהפכו לחבריו לכל החיים, כמו צ'ארלס ס.
קולמן, ג'ורג' ג'ואל, ויליאם גדני באנץ', ג'ורג' איננס וג'ורג' הילי.
ארמסטרונג מונה למנהל האמנותי של הביתן האמריקאי בפריז בשנת 1878. היה לו קושי רב בהחלטה אילו תמונות יוצגו, שכן הוועדה המתכננת העדיפה רק אמנים מבוססים, וארמסטרונג רצה לכלול גם ציירים צעירים ופחות מבוססים כמו וינסלו הומר וג'ון לה פרג'.
ויכוח התנהל גם על מיקום התמונות על הקיר: הטובות יותר נתלו בגובה העיניים, והאחרות בשורה עליונה.
גישה זו עוררה תרעומת מצד אמנים מבוססים שמצאו את עבודתם ממוקמת גבוה יותר על הקיר.
באותו הזמן, נשיא ארצות הברית לשעבר יוליסס ס.
גרנט היה בסיבוב הופעות עולמי, וארמסטרונג פגש אותו כמה פעמים, גם כדי להציג בפניו את התערוכה.
ארמסטרונג זכה באות לגיון הכבוד על עבודתו בתערוכה.
ציוריו של ארמסטרונג היו בעיקר נופים וסצנות כפריות ציוריות.
בנוסף לכך ביצע בעיקר ויטראז'ים משנת 1887, בעסק שפתח עם חבריו בניו יורק.
מאוחר יותר, בתו הלן מייטלנד ארמסטרונג (1869–1948) הצטרפה אליו לעסק והפכה לאמנית ויטראז' חשובה בפני עצמה.
העבודות שביצעו כללו בניין בית המשפט לערעורים בניו יורק, כנסיית כל הנשמות של ונדרבילט באשוויל, צפון קרוליינה, ובכנסיית העלייה בניו יורק.
ארמסטרונג היה אחד האמנים הבולטים של ויטראז'ים בתקופת הרנסאנס האמריקאי.
הוא הושפע מהאמנות הקלאסית עוד לפני שהגיע לאיטליה.
ארמסטרונג התחתן עם הלן נילסון, צאצאית של פיטר סטויבסנט ואחיינית של המילטון פיש.
נולדו להם שבעה ילדים, שישה מהם הגיעו לבגרות.
הלן מייטלנד ארמסטרונג (1869–1948) הלכה בעקבות אביה בעסק המשפחתי.
אחותה מרגרט נילסון ארמסטרונג (1867–1944) הפכה למעצבת ספרים מפורסמת ומאוחר יותר סופרת וביוגרפית, ואילו אחיהם המילטון פיש ארמסטרונג, היה עורך כתב העת החשוב על מדיניות החוץ האמריקאית Foreign Affairs בשנים 1928 עד 1972.
הילדים האחרים היו מריון הווארד ארמסטרונג (1880–1957), שהתחתן עם אלפרד אידי, נואל מיטלנד ארמסטרונג (1882–1938) ואדוארד מייטלנד ארמסטרונג (1874–1915).
ארמסטרונג נפטר בביתו בניו יורק.
אנתוני ניקולס ג'ורג' קרטר הידוע בשם הבמה מייטי גבי או רק גבי הוא זמר-יוצר ברבדי, שהתבלט בתחום מוזיקת קלפיסו ומוזיקת פולק.
התפרסם בשיריו המבטאים ביקורת כלפי פוליטיקאים ומגמות פוליטיות וחברתיות.
אנתוני קרטר נולד ב-1948 באמרטון, כפר דייגים בפרברי העיר ברידג'טאון באי ברבדוס.
הוא היה הרביעי בין חמשת ילדי המשפחה.
אמו הייתה המיילדת של הכפר.
מילדותו נודע אנתוני בשם "גבי".
הוא זכר ששני ההורים היו חובבי מוזיקה, אולם האב, שידע לנגן בגיטרה, עזב את המשפחה כשגבי היה בן חמש.
בגיל שבע למד לראשונה שירי קליפסו משתי נשים ביישוב, כשאחת מהן, בשם גברת וולקוט, הייתה בעלת הגרמופון הראשון ביישוב, ובעוד שלשנייה, גברת צ'ארלס, היה מקלט רדיו בחנות.
כך הזדמן לו לשמוע את שירי גדולי זמרי הקליפסו והמרנגה מטרינידד - רורינג ליון (1999-1908) (Roaring Lion האריה השואג), אטילה ד'ה הון (Attila the Hun - אטילה ההוני - 1892–1962), הודיני, גרולינג טייגר (Growling Tiger), ואל לורד קיצ'נר (1922–2000) ושירו Small cone.
מאוחר יותר הוקסם של ידי שיריהם של מייטי צ'ארמר, לורד סייברס ג'קי אופ לורד רדיו, סר דון.
במשך הזמן התוודע לסוגות של מוזקית ג'אז, בלוז, רוק, מוזיקת נשמה ורית'ם אנד בלוז.
בשנות בית הספר שר גבי במקהלות בתי הספר סנט מרי ואחר כך סנט לנאורד לבנים.
בסופו של דבר, בלי ידיעת אמו, ויתר על בחינות הבגרות כדי להשתתף בתחרות לזמרי קליפסו.
בגיל 17 עלה על אונייה והועסק כזמר במופעי בידור עבור התיירים.
שר לרוב שירי כיסוי של הרי בלפונטה אבל גילה כי גם שירים שהוא כתב מצאו חן בעיני הקהל.
בגיל 20 בשנת 1968 בזכות שירו "Heart Transplant" (השתלת לב) הוכרז מלך הקליפסו של ברבדוס (Calypso Monarch), תואר אותו שמר גם בשנת 1969 בזכות השיר "Family Planning" (תכנון משפחה).
עזב בשלב הזה את העבודה על האונייה וערך סיורי מופעים עם להקה בשם "טיירון והעננים".
בשנים הבאות נסע לארצות הברית והתמסר למשחק במסגרת "סדנת התיאטרון של ברבדוס" (Barbados Theatre Workshop) שפעלה בניו יורק.
באותם הימים עבד כגזרן הלחין מוזיקה למחזה בשם "Under The Duppy Paresol" וזכה בהצלחה בניו יורק.
באותה תקופה קרא את ספרי ג'יימס בולדווין, את האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס, התתעניין בדבריהם של מרקוס גארבי ושל הרי בלפונטה, נמשך אל הפאן-אפריקניות.
כשחזר למולדתו ב-1976 הרגיש צורך עוד יותר עז לטפח את הזהות הברבדית והקריבית ולעזור לעמו.
בשובו מארצות הברית ב-1976 חזר גבי לזירה המוזיקלית ולקרנבלים המקומיים.
ב-1976 השיר שלו "Licks Like Fire" פתח את שורת זכיות שלו בפסטיבל הקטיף Crop Over.
שלוש שנים ברציפות נבחר ל"זמר הפולק של השנה" עם הלהיטים "Riots in the Land" (מהומות בארץ), "ברידג'טאון" ו-"Bajan Fisherman" (דייג ברבדי).
ב-1979 זכה במקום הראשון במצעד הקטיף Crop Over Road March וערך סיור הופעות בקובה.
החל משנת 1977 הוא מלמד מוזיקה לתלמידי בית הספר סנט פול שבו למד.
גבי ראה עצמו סוכן לשינוי חברתי ובשיריו תקף פוליטיקאים.
אדמס תבע את גבי על הוצאת דיבה, אולם נפטר פתאום עוד לפני פתיחת המשפט.
גבי נבחר שוב למלך הקלפיסו גם בשנים 1985 (עם השיר West Indian Politician; "הפוליטיקאי מאיי הודו המערבית") 1999, 2000 ו-2005. נבחר שוב כזמר הפולק של השנה
בשנות ה-1980 המאוחרות התחיל לשתף פעולה עם הזמר והמפיק אדי גראנט, בעל אולפני Blue Wave ושניהם הצליחו להרחיב עוד יותר את קהלם.
ב-2004 התמנה ל"שגריר התרבות של ברבדוס".
בנובמבר 2011 נמנה עם אנשי הבידור הברבדים שהשתתפו בתוכנית Where in the World is Matt Lauer?
בשנת 2007 ביום שצוין על ידי האו"ם כ"יום הציוויליזציה השחורה", בעת שירות קודש בכנסייה הבפטיסטית האפוסטולית הרוחנית "בני האל" באילינג גרוב בכרייסט צ'רצ' ברבסדוס הוכרז גבי כ"ראש שבט ניגרי" וקיבל את השם האפריקאי "אומוואלה" (שמשמעותו "בננו חזר").
בשנת 2017 כתב ושר גבי שיר עבור הרשות הפלסטינית לרגל "פסטיבל פלסטין" במכון התרבותי הוונצואלי.
הוא מחה נגד הימענותן בשנת 2012 של ארצו, האיטי ואיי בהאמה מלתמוך בשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם.
בגיל 72, בשנת 2020, התחתן גבי בסורינם עם אשתו הנוכחית, שיינה ווקר.
2004 – התמנה ל"שגריר התרבות של ברבדוס"
2012 – דוקטור לשם כבוד בספרות של אוניברסיטת איי הודו המערבית.
מייטי גבי כתב כ-700 שירים ואולי יותר.
מתוכם 200 הוא שר בעצמו.
מייטקיינה (בבורמזית: မြစ်ကြီးနားမြို့း) היא עיר בצפון מיאנמר המהווה את עיר הבירה של מדינת קצ'ין .
משמעו של השם בבורמזית "ליד הנהר הגדול", ומייטקיינה נמצאת על הגדה המערבית של נהר איירוואדי.
לעיר נמל נהר ותחנת הרכבת שלה מהווה את מסוף הרכבת הצפוני ביותר במיאנמר.
את העיר משרת נמל תעופה ופועלת בה אוניברסיטת מייטקיינה .
מייטקיינה הייתה עיירת מסחר חשובה בין סין למיאנמר מאז ימי קדם.
המיסיונר הבפטיסטי האמריקאי ג'ורג' ג'יי גייס ואשתו הגיעו למייטקיינה בסוף שנות ה-90 ובשנת 1900 הם ביקשו רשות לבנות אחוזה בעיירה.
המבנה קיבל את השם כנסיית הזיכרון של גייס (Geis Memorial Church) ומשמש כיום ככנסייה בפטיסטית.
כוחות יפניים כבשו את העיירה ואת בסיס הטיסה הסמוך במהלך מלחמת העולם השנייה בשנת 1942. במאי עד אוגוסט 1944 נערך על העיר מצור.
באוגוסט 1944 נכבשה מייטקיינה מחדש על ידי כוחות בעלות הברית תחת גנרל ג'וזף סטילוול לאחר מצור ממושך וקרבות קשים בין דיוויזיות סיניות לאומניות, צ'ינדיטים ויחידת הפשיטה 5307 פיקוד אזור הלחימה הצפוני והגורמים הנצורים של הארמייה ה-33 של הצבא היפני הקיסרי בפיקודו של גנרל מאסאקי הונדה .
העיר הייתה חשובה מבחינה אסטרטגית לא רק בגלל חיבורי הרכבת והמים שלה לשאר חלקי בורמה, אלא גם עקב היותה על התוואי המתוכנן של דרך לדו.
מיילו היא סדרת טלוויזיה מונפשת איטלקית-צרפתית-קנדית לילדים שנוצרה בידי כמה חברות אנימציה שהשתתפו ביחד כגון: Les Films de La Perrine הצרפתית.
הסדרה שודרה במקור ב-France 5 בשנת 2003. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2006 בערוץ הופ!
הסדרה בת 3 עונות ו-104 פרקים באורך 6 דקות.
הסדרה עוקבת אחר ארנב בשם מיילו, אשר בכל פרק הוא חוקר את העולם סביבו ומתמודד עם בעיה רגשית וחברתית חדשה שלה הוא צריך למצוא פתרון מתאים.
כל הדמויות בתוכנית הן ארנבים מואנשים בצבע אוכרה.
לובש חולצה אדומה עליה כתובה האות M.
אמם ואביהם של מיילו ויהודית
הדיבוב העברי הופק על ידי יונית עוזרי מנחם ובוים על ידי אורנה כץ.
+שם הדמותמדבב\ת באנגליתמדבב\ת בעבריתמיילוקתרין בונוגיא קשפיצקייהודיתקמיל סיר דסמאריאס -אמם של מיילו ויהודיתקמיל סיר דסמאריאסשרון שחלאביהם של מיילו ויהודיתדניאל פיקארדאלי לולאי
מיילבי אלמנה אידרוטספרנינג (בשוודית: Mjällby Allmänna Idrottsförening) ידוע גם בשם מיילבי איי.איי.אף (Mjällby AIF), או בקיצור מיילבי או MAIF, הוא מועדון כדורגל מהעיר הלוויק שבמחוז בלקיניה, שוודיה, המשחק בליגת העל השוודית ולו זכייה אחת באליפות שוודיה.
המועדון נוסד בשנת 1939, והוא מארח את משחקיו באצטדיון סטרנדוואלן המכיל 6,750 מקומות.
מועדון הכדורגל מיילבי הוקם ב-1 באפריל 1939 על ידי מיזוג של שני המועדונים ליסטרס איי.
אף (Listers IF) והלוויקס איי.
(Hälleviks IF), המועדון שיחק בתחילה בליגות הנמוכות במחוז בלקיניה.
כשעונת השיא שלו בשלושה וחצי העשורים הראשונים להקמתו הייתה עונת 1942/1943 אז סיים במקום השישי בליגה השוודית השלישית.
ב-28 ביוני 1953 נחנך אצטדיון הבית של המועדון אצטדיון סטרנדוואלן, שמשמש כאצטדיונה הביתי של הקבוצה עד היום.
לאחר שלושה וחצי עשורים בהם הקבוצה בילתה בליגות הנמוכות התחילה הקבוצה לטפס במעלה הליגות כשבעונת 1975, זכתה מיילבי באליפות הליגה הרביעית העפילה לליגה השלישית, בה זכתה באליפות גם כן בעונה העוקבת, עונת 1976, והעפילה לראשונה בתולדותיו לליגה השוודית השנייה.
בעונתה הראשונה בליגה השנייה, סיימה מיילבי במקום הרביעי, שתים עשרה נקודות אחרי אוטבידברג שסיימה במקום הראשון.
בעונה שלאחר מכן, עונת 1978, סיימה מיילבי שוב במקום הרביעי, אך הפעם רק שלוש נקודות אחרי האלמיה שסיימה ראשונה.
בעונתה השלישית בליגה השנייה, עונת 1979, סיימה מיילבי במקום הראשון בחטיבה הדרומית של הליגה והעפילה לליגת העל השוודית לראשונה בתולדותיה.
שלוש עונות בליגת העל השוודית (1980–1985)
את עונת הבכורה שלה בליגת העל השוודית, עונת 1980 סיימה מיילבי במקום האחרון בליגה ושבה לליגה השנייה, שם שיחקה שתי עונות כשבסיום עונת 1982 סיימה מיילבי במקום הראשון בחטיבה הדרומית של ליגת המשנה השוודית ושבה לליגת העל.
עונת 1983 בליגת העל הייתה טובה יותר מעונת הבכורה של מיילבי בליגה, אך לבסוף היא סיימה במקום הלפני אחרון ושבה לליגה השנייה בעקבות הפרש שערים נחות מז'בלה שסיימה במקום העשירי.
בעונה שלאחר מכן, 1984, סיימה מיילבי במקום השני בחטיבה הדרומית של ליגת המשנה ושבה לליגת העל.
אך כמו בשתי ההופעות הקודמות של הקבוצה בליגת העל, היא סיימה מתחת לקו האדום וירדה לליגת המשנה בסיום עונת 1985.
חזרה לליגת המשנה ולליגה השלישית (1986–2009)
בעונת 1986, הקבוצה הייתה רחוקה 3 נקודות בלבד מהעפלה ליגת העל.
בעונת 1987 סיימה הקבוצה במקום ה-8 בליגה השנייה שהיה המיקום הנמוך ביותר של מיילבי מאז עלתה הקבוצה לראשונה לליגה השנייה בשנת 1977. בעונת 1988 סיימה הקבוצה עם אותן נקודות אך עם הפרש שערים נחות מהאלמסטד BK שסיימה במקום הראשון ולא העפילה לליגת העל.
לאחר שסיימה את עונת 1989 במקום השישי, את עונת 1990 סיימה הקבוצה במקום ה-13 בליגה וירדה לליגה השוודית השלישית לראשונה מ-1976. בעונות הבאות התנדנדה מיילבי בין הליגה השנייה והשלישית.
והחל מעונת 1996 ביססה הקבוצה את מעמדה בליגת המשנה השוודית.
כשבעונת 1999 שוב הייתה הקבוצה מרחק נגיעה מהעפלה לליגת העל, כשסיימה רק שתי נקודות אחרי גאיס שסיימה במקום השני שהוביל להעפלה לליגת העל.
את עונת 2000 בליגת המשנה השוודית סיימה מיילבי במקום השלישי שהקנה לה מקום בפלייאוף עלייה/ירידה מול האקן שסיימה במקום ה-12 בליגת העל השוודית.
לאחר שכל קבוצה ניצחה 3–2 בביתה הקבוצות ניגשו לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה האקן ומיילבי נותרה בליגת המשנה.
בעונת 2001 שוב סיימה מיילבי במקום השלישי ושוב העפילה לפלייאוף עלייה/ירידה הפעם נגד נורשפין, אך לאחר שניצחה 2–1 בבית, הפסידה 1–3 בנורשפין ולא הצליחה להעפיל לליגת העל.
לאחר שלוש עונות רצופות בהן הקבוצה הייתה קרובה לעלייה לליגת העל, הציפיות היו גבוהות לקראת עונת 2002, אך הקבוצה לא עמדה בציפיות סיימה במקום ה-16 והאחרון בליגה וירדה לליגה השלישית.
את עונת 2003, סיימה הקבוצה במקום הראשון בחטיבה שלה בליגה השלישית, אך הפסידה לגאיס בפלייאוף העלייה לליגת המשנה ונותרה בליגה השלישית.
את עונת 2004 שוב סיימה מיילבי במקום הראשון בחטיבה שלה והפעם הצליחה להעפיל לליגה השנייה.
החל משנת 2005 שיחקה הקבוצה בליגה השנייה אך לא הצליחה להעפיל לליגת העל עד שלקחה אליפות בליגת המשנה בעונת 2009, והעפילה חזרה לליגת העל השוודית לאחר 25 שנות היעדרות.
בעונת החזרה שלה לליגת העל השוודית, עונת 2010, סיימה מיילבי במקום ה-6 ובפעם הראשונה בתולדותיה הצליחה לשרוד בליגת העל.
מיילבי שיחקה 5 עונות רצופות בליגת העל השוודית כשברובן סיימה בחלק התחתון של הטבלה, עד שבעונת 2014 סיימה במקום ה-15, האחד לפני אחרון ושבה לליגת המשנה.
סיבוב נוסף בליגת המשנה ובליגה השלישית (2015–2019)
בעונת החזרה שלה לליגת המשנה עונת 2015, סיימה מיילבי במקום ה-13 שהוביל אותה להתמודד בפלייאוף עלייה/ירידה על מקום בליגת המשנה בעונת 2016, מיילבי הפסידה בפלייאוף ונשרה לליגה השלישית.
לאחר שלוש עונות בליגה השלישית בסיום עונת 2018 שבה מיילבי לליגה השנייה.
את עונת 2019 התחילה מיילבי ללא ציפיות, אך היא הפתיעה את כולם סיימה במקום הראשון בליגה, מה שזיכה אותה בהעפלה לליגת העל השוודית והשלמת עליית ליגה שנייה ברציפות.
חזרה נוספת לליגת העל השוודית ואליפות ראשונה (2020–הווה)
את עונת החזרה שלה לליגת העל, עונת 2020, סיימה מיילבי במקום החמישי שהיה מיקום השיא של הקבוצה בכל הזמנים.
בשתי העונות הבאות סיימה מיילבי פעמיים במקום ה-9, ואת עונת 2023 במקום העשירי, עם זאת בעונה זו היא העפילה לגמר הגביע השוודי לראשונה בתולדותיה אך הפסידה בו 1–4 להאקן.
בעונת 2024, השוותה הקבוצה את שיאה כשסיימה במקום ה-5 בליגה אך עם 3 נקודות יותר מאשר עונת 2020. בעונת 2025 המשיכה מיילבי את השיפור שלה, וזכתה באליפות היסטורית.
זכייה שמקנה השתתפות היסטורית בליגת האלופות ובמפעלים של אופ"א.
מגרשה הביתי של הקבוצה נקרא סטרנדוואלן, הוא ממוקם בקומין סולבסבורג, בהלוויק שבמחוז בלקיניה.
האצטדיון נפתח בשנת 1953 ויש לו קיבולת של 7,000 צופים עם 2,800 מושבים.
שיא הקהל באצטדיון עומד על 8,438 במשחק נגד קאלמאר בעונת 1980, שהייתה עונת הבכורה של המועדון בליגת העל השוודית.
לקראת עונת 2010, עונת החזרה של מיילבי לליגת העל השוודית לאחר 25 שנות היעדרות, הוגבלה תפוסת האצטדיון על ידי התאחדות הכדורגל השוודית ל-7,000 צופים.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של מיילבי מוצג ראשון.
עונה תחרות שלב יריבה בית חוץ תוצאה 2026/2027 ליגת האלופות שלב המוקדמות השני
"מייל המיליונרים" הוא אזור מגורים יוקרתי כמו שכונות המגורים היוקרתיות של ערים שונות, לרוב לאורך רצועה נופית אחת כמו דרך על גדת נהר או ראש גבעה, או שדרה עירונית רחבה.
מיילים של מיליונרים נמצאים לעיתים קרובות בשכונות בשם "חוף הזהב", נגזר מהשם חוף הזהב (אזור), במערב אפריקה.
ישנם גם את של לונג איילנד, של בוסטון ו של שיקגו, בין היתר.
לעיתים קרובות מדובר באזור תיירותי או אזור מגורים אקסקלוסיבי.
מיילים של מיליונרים מאופיינים בנוכחותם של בתים גדולים בסגנונות אדריכליים שונים.
בהתאם למיקום, אלה עשויים להיות , אחוזות, בתים עירוניים, יצירות מודרניות אזוטריות או עיצובים מרשימים אחרים.
ניו יורק, לאורך השדרה החמישית באפר איסט סייד
מונטריאול, אזור מעגל הפסגה, , ,
שיקגו, רחוב נורת' ברלינג, , במיוחד הצפונית,
מיילס דייוויס היה מוזיקאי ג'אז, חצוצרן, מלחין ומעבד מוזיקלי אמריקאי.
בשנות פעילותו, שארכו למעלה מחמישה עשורים, המציא את עצמו בכל פעם מחדש ודחף קדימה את גבולות הז'אנר, עד כי בשנותיו האחרונות ניתן לטעון שהיה יותר מוזיקאי רוק מתקדם מאשר מוזיקאי ג'אז.
בכל המהפכות שפקדו את הג'אז המודרני השתייך דייוויס ליוזמים או לראשוני המאמצים של המהפכה; כך היה מחלוצי הבי בופ, יוזם הקול ג'אז, מראשוני הזרם השלישי, ההארד בופ, הג'אז המודאלי והפיוז'ן.
דייוויס כונה "הפיקאסו של הג'אז" בשל חיפושו המתמיד אחר דרכים חדשות להבעה עצמית, שהתבטאו בתקופות, שלא היו רק אינדיבידואליות אלא השפיעו על עולם הג'אז כולו.
מרכזיותו של דייוויס הייתה לא רק כתוצאה מההערכה הרבה שרחשו לו כחצוצרן מחונן, אלא בעיקר בשל היותו בעל אישיות כריזמטית של מנהיג ומוביל.
צליל החצוצרה שלו היה ייחודי, מלודי ולירי, מתואר במילים כ"רך", "מלטף" ו"עגול", והפך לחד ומחוספס יותר ברבות השנים.
הוא היה גם מורה רוחני ו"צייד כישרונות", שבהרכביו השונים לאורך השנים נתן במה למוזיקאים צעירים שהפכו לכוכבי על של הג'אז – מג'ון קולטריין וקנונבול אדרלי, דרך ביל אוונס, דייב הולנד וצ'יק קוריאה ועד ג'ון מקלפלין ורבים אחרים.
דייוויס היה חבר בולט בתנועת המחאה של האפרו-אמריקאים נגד מדיניות ההפרדה הגזעית, תמך בצד הרדיקלי יותר של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית והיה מראשי הקוראים לבדלנות שחורה.
מפיו נרשמו מספר התבטאויות בוטות וגאות כנגד הגזענות של הממסד הלבן בארצות הברית וכנגד ה"תרבות הלבנה".
דייוויס לא פעל רק דרך התבטאויות פוליטיות וציבוריות אלא, היה גם מבין המובילים של מגמת ההינתקות מהאסתטיקה האירופית במוזיקה, וחתר ליצירת מוזיקה שחורה המושפעת ממקצבים אפריקאיים, אסתטיקה אפריקאית וסולמות לא-אירופיים.
מאידך, רבים מחבריו האישיים ושותפיו-לדרך, כמו גם חלק מהנשים בחייו של דייוויס, היו לבנים.
מעמדו היה גבוה במיוחד באירופה (בעיקר בצרפת), שבה הגזענות האנטי-שחורה בשנות החמישים והשישים הייתה נמוכה בהרבה מזו ששררה באמריקה.
מיילס דייוויס נולד באלטון, אילינוי, וגדל באיסט סנט לואיס שבאילינוי.
אביו היה רופא שיניים ואמו הייתה מורה למוזיקה, ומשפחתו נהנתה מרווחה כלכלית (בניגוד לרקע שממנו הגיעו רוב אמני הג'אז).
דייוויס ניגן בחצוצרה מגיל צעיר (בגיל 13 קנה לו אביו את חצוצרתו הראשונה), והוא נהג לבקר בהופעות להקות ביג בנד שהגיעו לעירו.
כמו כן האזין למופעי גוספל ובלוז.
בעודו תלמיד בבית ספר, עבד באופן מזדמן כנגן בברים ובבתי קפה, ולמד נגינה ממטופל של אביו.
כשהיה בגיל 16 וחצי ביקרה בעירו להקתו של בילי אקסטיין.
חברתו של דייוויס (ומי שתהיה לאשתו הראשונה), איירין בירת', עודדה אותו לנגן עם הלהקה.
אקסטיין לא התלהב מהחצוצרן הצעיר, אך כישרונו תפס את אוזנם של שני נגנים צעירים שניגנו במקרה בלהקה זו זמן קצר; היו אלה דיזי גילספי וצ'ארלי פארקר, אבות סגנון הבי בופ.
זמן קצר לאחר מכן עבר דייוויס לניו יורק, והחל ללמוד בבית ספר ג'וליארד לאמנות הבמה.
אולם במקום ללמוד הוא בילה ברחוב 52, שבו שקקו מועדוני הג'אז וצ'ארלי פארקר החל להמציא את הבי-בופ.
בשנת 1945 הקליט דייוויס עם פארקר את הקלטתו הראשונה לסטנדרטים Billie's Bounce ו-Now's the Time במסגרת התזמורת של בני קרטר.
לאחר מכן יצא עם הביג בנד של דיזי גילספי למסע הופעות בקליפורניה, שם חבר שוב לפארקר וניגן עמו באופן קבוע עד 1948. אף על פי שדייוויס החשיב את פארקר למורה רוחני, פארקר נהג עמו באופן נבזי, שיקר לו, גנב ממנו ומישכן את מזוודתו.
כבר בתקופה מוקדמת זו גיבש דייוויס את האלתורים הרחבים והמינימליסטיים שלו שהיוו ניגוד לאלתורים העמוסים של פארקר.
התהילה שלה זכה פארקר הובילה גם להכרה בחצוצרן הצעיר שלו.
מורו הרוחני הבא של דייוויס היה המעבד הקנדי בתזמורתו של קלוד ת'ורנהיל, גיל אוונס.
בדירתו של אוונס התכנסו מספר מנגני התזמורת, נגני הסקסופון לי קוניץ וג'רי מאליגן, הפסנתרן ג'ון לואיס, נגן הקרן גונתר שולר והטרומבוניסטים ג'יי ג'יי ג'ונסון וקאי ווינדינג.
"רצינו ליצור את ההרכב הקטן ביותר האפשרי שעדיין יישמע כמו הביג בנד של קלוד ת'ורנהיל...
[ולנגן ב]סגנון פחות אינטנסיבי מזה של הבי-בופ הרגיל," כתב דייוויס באוטוביוגרפיה שלו.
גיל אוונס, ג'רי מאליגן ומיילס דייוויס היו אלה שהלחינו, עיבדו ופיתחו את הפילוסופיה של המוזיקה החדשה שיצרו, ודייוויס הפך, בכוח אישיותו, למנהיג ההרכב, שעמד בסופו של דבר על תשיעייה (נונט) שכללה חצוצרה, סקסופוני אלט ובריטון, טרומבון, קרן יער, טובה וחטיבת קצב שבה מערכת תופים, קונטרבס ופסנתר.
הרכב הנגנים שהשתתפו בהקלטות החומר החדש כלל חבורה של 17 נגנים, אשר התחלפו בין הקטעים.
בין 1949 ו-1950 הקליט ההרכב, במספר מפגשים, את מה שהפך לאלבום Birth of the Cool, שהגדיר את הקול ג'אז והפך לאחד האלבומים החשובים והמשמעותיים ביותר בג'אז המודרני.
האלבום, שהוקלט בחברת התקליטים "קפיטול", היה ריאקציה לבי-בופ המהיר, התובעני והדחוס.
הצליל של Birth of the Cool הרבה יותר רך, איטי ולירי, ושיתוף הפעולה בין הנגנים מורכב יותר מאשר בבי בופ, אשר שם דגש על וירטואוזיות אישית של הנגן.
ההקלטות שיצאו לאור מהאלבום, שיצא במלואו רק ב-1957, נחלו כישלון מסחרי חרוץ, והתשיעייה התפרקה עד מהרה.
סגנון נגינתו של דייוויס הושפע בתקופה זו מחצוצרן לבן משנות ה-20, ביקס ביידרבק.
לאחר שהתפרקה התשיעייה, נסע דייוויס עם פארקר במאי 1949 למסע הופעות בפריז.
דייוויס, שזו הייתה לו הפעם הראשונה שיצא מארצות הברית, נדהם; האווירה החופשית והנינוחה, שבה היה לכוכב אהוב על קהל לבן, מבלי שהשגיחו בצבע עורו או הִפלו אותו, הייתה בעבורו חוויה מטלטלת.
הפתיחות המוזיקלית שהפגין הקהל הצרפתי הצעיר (לא רק כלפי דייוויס אלא כלפי הג'אז האמריקאי בכלל) הייתה בעבורו ניגוד חריף למאבקים בניסיונות הבלתי פוסקים של המבקרים בארצות הברית "לתייג" את המוזיקה ולשים אותה בתוך "תבניות" של ז'אנר על מנת להתמודד עִמה.
דייוויס היה לדמות ידועה ברחוב סן ז'רמן דה-פרה, והכיר את ז'אן-פול סארטר, בוריס ויאן, פבלו פיקאסו ואת הזמרת והשחקנית הצרפתייה ז'ולייט גרקו, שעִמה פיתח קשר רומנטי.
חזרתו לארצות הברית לאחר כחודש, הייתה מכה קשה.
האפליה הגואה, המיתון בתעשיית המוזיקה שגרם לסגירת מועדונים והעובדה שחברת "קפיטול" סירבה לחדש את החוזה עמו לאחר גניזת Birth of the Cool, גרמו לו לייאוש כבד ולהתמכרות להרואין.
ב-1951 חתם חוזה עם חברת התקליטים "פרסטיג'", אך לא הקליט וכמעט לא הופיע.
באוקטובר 1951 הקליט שני אלבומים לפרסטיג': Dig ו-Conception (שהיו שיתוף פעולה ראשון עם סאני רולינס).
הוא התגרש מאשתו הראשונה, ומכיוון שלא היה מסוגל לשלם מזונות, הושלך לכלא.
הוא נכנס לבית אביו, סגר עצמו לשבועיים בחדר ונגמל מההרואין בבת-אחת (שיטה הידועה כ-Cold Turkey, הגורמת לייסורים קשים ויכולה להסב לנגמל פגיעות נוירולוגיות בלתי הפיכות).
בשנת 1953 הקליט את האלבום השני שלו Blue Period בחברת ההקלטות פרסטיג'.
דייוויס חזר לניו יורק מלא ביצירתיות ואנרגיה.
הוא הקליט עם הוראס סילבר (פסנתר) ופרסי הית' (בס), ארט בלייקי וקני קלארק (תופים) עבור בלו נוט תקליטים כ-Walkin (יחד עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, סוני רולינס ואחרים), אשר בהם שילב דגש חזק יותר על חטיבת הקצב, באופן שהושפע מרית'ם אנד בלוז וגוספל.
חלק מהקטעים היו סטנדרטים, אך רובם היו פרי עטו של דייוויס או של יתר חברי ההרכב.
מוזיקה זו נודעה כ"הארד בופ", וגם אם דייוויס לא המציא אותה, הרי שהיה מראשוניה והבולט שבהם.
בדיוק בשעה שהקול ג'אז הפך לזרם מרכזי (בעיקר בחוף המערבי של ארצות הברית) דייוויס כבר היה צעד אחד הלאה.
ב-1954 הקליט דייוויס לפרסטיג' עם שניים מהחשובים והבולטים שבזירת הג'אז, ת'לוניוס מונק (Miles Davis and the Modern Jazz Giants) ומילט ג'קסון (Bags' Groove).
בהקלטות אלה ואחרות מאותה תקופה החלה להתגבש סביב דייוויס חטיבת קצב קבועה שכללה את פרסי הית' ומקס רואץ'.
הוא קיבל ביקורות קשות מצד מבקרים על התנהגותו בהופעות משום שלא תיקשר כלל עם הקהל.
בשעת נגינת סולו לא יצר קשר עין, וכאשר לא ניגן, הפנה לקהל את גבו.
בשנת 1955 יצר דייוויס צליל ייחודי, שבו עתיד היה להשתמש שנים רבות, שנוצר משילוב של שימוש בעמעם ונשיפה סמוך מאוד למיקרופון (Close Miking).
ההרכב הקבוע הראשון של דייוויס היה חמישייה בהרכב של חצוצרה, סקסופון (בתחילה רצה דייוויס את סאני רולינס אך נאלץ "להסתפק" בסקסופוניסט טנור צעיר בשם ג'ון קולטריין), פסנתר (רד גרלנד), תופים (פילי ג'ו ג'ונס) ובס (פול צ'יימברס).
חטיבת הקצב נחשבה לטובה בזמנה.
אף על פי שכיום מדובר בחמישה שמות מהמפורסמים בג'אז, באותו הזמן חברי ההרכב היו צעירים ולא מוכרים יחסית.
דייוויס זכר לחברת פרסטיג' חסד נעורים והקליט עבור חברת התקליטים ארבעה אלבומים: 'Relaxin', Cookin', Steamin ו-Workin' With The Miles Davis Quintet.
שהוקלטו באולפנו של רודי ון גלדר במהלך ג'אם סשן שהתפרס על יומיים באוקטובר 1956, באופן טבעי ללא חזרות מיוחדות ובעריכה מינימלית.
באלבומים שולבו סטנדרטים מוכרים ואהובים וקטעים של חברי ההרכב או חברים אחרים (כגון סאני רולינס), בגישת הארד בופ מתונה, יותר מלודית.
האלבומים, שלא יצאו מיד לאור אלא ב"טפטוף" במשך כשלוש שנים, הפכו להצלחה והזניקו את פרסטיג' מעמדת שוליים לעמדה מרכזית בג'אז.
הצעד הבא היה להחתים את החמישייה בחברת תקליטים גדולה - Columbia Records.
אולם, למעט תקליט אחד, Round About Midnight, החמישייה (המכונה "החמישייה הגדולה הראשונה") לא הקליטה ככזו בקולומביה, כיוון שדייוויס פיטר את קולטריין וגארלנד על רקע שימוש בהרואין.
עבור דייוויס הגיעה השעה להמציא את עצמו ואת הג'אז מחדש פעם נוספת.
הוא החל להקשיב למוזיקה קלאסית מודרנית של מלחינים כארם חצ'אטוריאן, מוריס ראוול, וקלוד דביסי וחבר לגונתר שולר, ג'ון לואיס, ג'ימי ג'ופרה וג'יי ג'יי ג'ונסון בהפקת התקליט הראשון של הזרם השלישי (ניסיון של לבצע סינתזה בין ג'אז למוזיקה קלאסית), The Birth of the Third Stream.
בהמשך, בשנת 1957, חבר דייוויס שוב לגיל אוונס וביחד הנהיגו תזמורת של 19 נגנים, עם דייוויס כסולן בחצוצרה ובפלוגלהורן (הוא היחיד המנגן קטעי סולו).
האלבום שהקליטו נקרא Miles Ahead (משחק מילים - "מיילים רבים קדימה" וגם "מיילס דייוויס ראשון"), שם שנטבע על ידי מפיק Columbia Records, ג'ורג' אוואקיאן.
המוזיקה והעיבודים באלבום הושפעו ממוזיקה של פרדריק דיליוס וקלוד דביסי כמו גם מדיוק אלינגטון ומסורת ארוכה של תזמורות סווינג.
בתקליט זה נעשה ניסיון לשלב בין "הזרם השלישי" לסווינג, אשר השפיע על מוזיקאים כג'ימי ג'ופרה וקרלה בליי ליצירת הדור המודרני של הביג בנד.
בסוף 1957 נסע דייוויס שוב לפריז למסע הופעות עם המתופף קני קלארק שחי אז בעיר.
בפריז שב וביקר אצל ז'ולייט גרקו על מנת להיפרד ממנה, כיוון שהחליט להיות נאמן לאשתו החדשה, הרקדנית פרנסיס טיילור.
בשהותו בפריז התבקש דייוויס על ידי הבמאי לואי מאל להקליט פסקול לסרטו "מעלית לגרדום" (Ascenseur pour l'echafaud).
את הפסקול הקליט בלילה אחד ארוך.
למעשה, האלבום עם פסקול הסרט הוא אלבום הג'אז המודאלי הראשון של מיילס דייוויס.
עם חזרתו של דייוויס מפריז, החזיר את קולטריין וגרלנד להרכב המקורי, הוסיף להרכב החמישייה את קנונבול אדרלי בסקסופון אלט והחליף את פילי ג'ו בג'ימי קוב וכך יצר את "השישייה הגדולה".
ההערכה שחש דייוויס לאדרלי הייתה כה גדולה עד שהסכים, בצעד חסר תקדים, להופיע בתקליטו של אדרלי Something Else, כחצוצרן תחת אדרלי כמוביל.
האלבום הרשמי היחיד שהקליטה השישייה היה Milestones (שוב משחק מילים עם שמו - "אבני דרך" וגם "אבנים של מיילס").
הנגינה באלבום זה שונה מההקלטות של החמישייה והיא יותר אינטנסיבית, מהירה ותובענית, קטעי הסולו ארוכים יותר והאלתור חופשי יותר, דבר שהושפע גם מכיווני החקר החדשים של קולטריין באותה עת.
חטיבת הקצב הגיעה בו לשיא של שלמות בתיאום, בשליטה ובהובלה.
הקטע הנושא את שם האלבום הוא קטע ג'אז מודאלי המנבא את הכיוון אליו יצעד דייוויס מעתה.
מיד לאחר הקלטת האלבום חל שינוי קריטי בהרכב השישייה.
גרלנד פוטר שוב ובמקומו שכר דייוויס פסנתרן צעיר (ולבן) בשם ביל אוונס.
ביל אוונס היה לא רק פסנתרן אלא גם מעבד, והשפעתו על הצליל והפילוסופיה של המוזיקה של דייוויס הייתה גדולה ביותר.
התוצר החשוב ביותר של השישייה עם אוונס היה האלבום הנמכר ביותר בתולדות הג'אז, "ההגדרה של אלבום ג'אז", "אחד התקליטים הטובים והחשובים ביותר לא רק בג'אז אלא במוזיקה בכלל" - Kind of Blue.
ביל אוונס כתב בהערות האלבום המקוריות שהנגנים לא ביצעו חזרה על הקטעים שניגנו לבסוף בהקלטה (שהייתה באפריל 1958).
כל האלתור באלבום נעשה באופן מודאלי רגוע, לא באמצעות שינויי אקורדים, כפי שהיה נהוג במסורת מאז הבי בופ.
המלודיות הפשוטות יחסית שרובן הולחנו על ידי מיילס דייוויס קיבלו גוון ייחודי בזכות העיבוד של אוונס והאלתורים של קולטריין, הנחשבים בעיני רבים לגאוניים.
מבקרים שונים מציינים את היותו של האלבום רב-רבדים.
מצד אחד הוא תקליט "אווירה" (אמביינט), אך בשמיעות נוספות מתגלים בו רבדים רבים של עומק ומורכבות של האלתורים של שישיית נגנים מהמעולים שידע הג'אז, בתקופתם הפורה ביותר.
לאחר הקלטת האלבום התפרקה השישייה שיצרה אותו.
דייוויס הרכיב מספר הרכבים, הנודע שבהם הוא חמישייה עם קולטריין ועם וינטון קלי בפסנתר, פול צ'יימברס בבס וג'ימי קוב בתופים שהופיעה במספר פסטיבלים.
הרכב זה פעל כשישייה, עם האנק מובלי בסקסופון שני, בהקלטת Someday my Prince Will Come.
בהופעות השישייה באירופה החליף סאני סטיט את קולטריין.
בשנת 1958 שיתפו דייוויס וביל אוונס פעולה פעם נוספת והקליטו עם תזמורת עיבוד לפורגי ובס וב-1959 הקליטו את Sketches of Spain, יצירה המושפעת ממוזיקה ספרדית, כמוזיקה של חואקין רודריגו, מנואל דה פאיה ומנגינות פלמנקו, אותן הכיר דייוויס באמצעות אשתו, פרנסיס טיילור.
בניגוד להקלטות החמישייה הגדולה הראשונה, אך שנתיים קודם לכן, שנתנו תחושת "ג'אם סשן" חופשי, עבד כעת דייוויס עם העורך באולפן לאחר ההקלטה וביצע עריכה עמוקה של ההקלטה החיה, באופן חסר תקדים במוזיקה ה"קלה" של התקופה.
על אף מעמדו היה דייוויס קורבן להתנכלות משטרתית על רקע גזעני.
ב-26 באוגוסט 1959 עמד לפני מועדון בירדלנד בניו יורק וסירב להישמע להוראת שוטר "להמשיך לנוע" ("Keep moving"), שנבעה מתקנה מפלה שאסרה על שחורים להתגודד ברחוב.
הוא הוכה ונעצר למספר שעות.
כאשר שוחרר הצטלם כאשר חולצתו מוכתמת בדם והפך לסמל של המאבק במדיניות ההפרדה ובאפליה.
בראשית שנות השישים היה דייוויס עסוק בהרכבת הרכב חדש.
הוא אסף סביבו מוזיקאים צעירים ומוכשרים (שיהפכו לימים לשמות נודעים בעולם הג'אז).
כבכל הרכביו השקיע דייוויס בהקמת חטיבת קצב מגובשת.
הוא גייס את הבסיסט רון קרטר, הפסנתרן הרבי הנקוק והמתופף הצעיר והדינמי טוני ויליאמס והחל לבצע חזרות.
מאוחר יותר הוסיף את ג'ורג' קולמן בסקסופון והשלים, שוב, חמישייה.
החמישייה הופיעה בפסטיבלים והוקלטה בפסטיבל אנטיב בצרפת, ב-12 בפברואר 1964, הקלטה חיה שיצאה על גבי שני תקליטים My Funny Valentine ו-Four and More.
תקליט חשוב נוסף מאותה תקופה הוא Seven Steps to Heaven שהוקלט עם ויקטור פלדמן כסקסופוניסט נוסף.
בעוד שבמחצית השנייה של העשור הקודם חי דייוויס חיי משפחה שלווים ומוצלחים עם אשתו פרנסיס וילדיהם, החלו נישואיו מתפרקים ב-1963. הוא התגרש, שקע בדיכאון והתמכר לקוקאין.
למרות זאת הופיע במסעי הופעות אינטנסיביים באותה תקופה, בין היתר ביפן (עם סם ריברס במקום קולמן) ובברלין (תקליטי ההופעות הללו Miles in Berlin ו-Miles in Tokyo, הם משיאי התקופה של חמישייה זו).
החמישייה של ראשית שנות השישים נחשבת ל"דריכה במקום", דייוויס לא חידש והמשיך לנגן את החומר של החמישייה הראשונה עם נגנים אחרים.
את הדריכה במקום סיים צירופו של סקסופוניסט טנור חדש להרכב - ויין שורטר.
עם שורטר הורכבה החמישייה הגדולה השנייה של דייוויס.
התקליט הראשון של החמישייה הוא .E.S.P, שיצא ב-1965 ובו נוגנו רק קטעים מאת חברי ההרכב (ואף לא סטנדרט אחד), דבר שסימן יציאה לדרך יצירתית חדשה, אף על פי שהסגנון היה חזרה להארד בופ.
מבחינה אישית היה מצבו של דייוויס בכי רע, ההתמכרות לקוקאין גבתה ממנו מחיר בריאותי והוא נכנס ויצא מבתי חולים, גם מבחינה נפשית היה שבור עקב גירושיו.
למרות זאת היצירתיות של החמישייה השנייה לא נפגעה והיא הפיקה סדרה של תקליטים בהם Miles Smiles (אוקטובר 1966), Sorcerer (מאי 1967), Nefertiti (יוני 1967) ו-Miles in the Sky (מאי 1968).