tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאת, חרף התנגדות סבתו ללימודי הקריאה ("איזה מן עיסוק זה לתינוק ללמוד לקרוא?" תהתה הסבתא) סבו של הילד למד כבר בגיל צעיר "ללמוד בתורה וגם לכתוב", לדבריו, כך ש"גם הוא (הילד) יכול".על תליית האותיות על הקירות מגיבה הסבתא "זה לא בית, זה קרקס!" תוך החמצת פנים רבת משמעות.
הפרויקט עלה יפה-הילד הבחין פתאום באותיות הרבות סביבו ואף הצליח לקרוא את הצירוף "רינה ודינה קונדיטוריה".
העובדות הנ"ל ריגשו את סבו וסבתו עד כדי בכי ממש.
סיפור אחר מספר לנו על אורי, בגילומו של רמי ברוך, שעובר לבית חדש ומתיידד עם הדמויות שבציוריו, כאשר חש בדידות במקום החדש שבו גר.
ישנו סיפור נוסף על הסבתא שרוכבת על אופניים (שרית סרי בתפקיד שמזכיר את דמות הסבתא בסיפור האותיות ומעט את דמותה בסרט מר באום.
יום אחד, גונבים לה את האופניים.
התפתחות העניינים אינה ברורה (ההסבר המובא בהמשך מראה שסיפורים משתנים ככל שהם מובאים ממקורות שונים בזמנים שונים)
ממש בסוף הקלטת ניתן לראות ולשמוע את ירון לונדון מספר את משל הארנבת ("מדוע אין זנב לארנבת") של חיים נחמן ביאליק.
הקלטת הופקה על ידי משרד החינוך והתרבות (ת"ל), המרכז לטכנולוגיה חינוכית, עם עובד, קלסיקלטת, אולפני הבירה ירושלים ׁׁוים הפקות.
ירון אבולעפיה הוא מעצב תאורה ישראלי-הולנדי.
אבולעפיה הוא יליד תל אביב.
למד אמנות, כולל ציור ופיסול, בבית הספר של מוזיאון תל אביב לאמנויות ואחר כך במגמת אמנות חזותית בתיכון תלמה ילין בגבעתיים.
עוד בימי התיכון, בגיל 17, נמשך לתחום עיצוב התאורה במופעי תיאטרון ומחול ושיתף פעולה עם אמנים בתחומים אלה.
הוא סיים תואר ראשון בחקר התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ואחר כך תואר שני בעיצוב במה במכון פרנק מוהר בחרונינגן שבהולנד.
מאוחר יותר סיים עבודת דוקטורט ("התאורה שמעבר לדרמה") באוניברסיטה המלכותית בחרונינגן בנושה הסמיוטיקה והפואטיקה של התאורה בתיאטרון העכשווי.
אבולעפיה עיצב עד עכשיו תאורות עבור 200 מופעי תיאטרון, מחול, מיצבים, קונצרטים ומופעי טלוויזיה בינלאומיים.
שיתף פעולה עם הבלט הממלכתי של ברלין ומאוחר יותר עיצב במופעים של בלט האופרה בדיסלדורף, להקת המחול רמברט, תיאטרון המחול של הולנד, הבלט הלאומי של אנגליה, להקת "דאנסה קונטמפוראנאה דה קובה", התיאטרון ההונגרי הממלכתי של קלוז' (רומניה) ולהקות ותיאטראות רבים אחרים.
הוא ידוע, בין השאר, גם בשיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאי ואיש התיאטרון האוונגרדי הגרמני היינר גבלס, עם הכוריאוגרף הבריטי הנרי אוגוויקה ועם הכוריאוגרף הישראלי-הולנדי איציק גלילי.
עבודתו מושפעת על ידי הכשרתו כאמן חזותי מנעוריו.
גישתו, המשתלבת במגמות האמנויות הבמה בנות זמננו, נותנת משקל רב יותר לתאורה, הפועלת כמרכיב אוטונומי ודינמי ביצירת ההצגה ובביטוי מסריה.
אבולעפיה מלמד כמרצה אורח במוסדות אקדמאים וכתות אמן רבים ברחבי העולם – למשל, בבית הספר לאמנויות באמסטרדם, בבית הספר המרכזי לדיקלום ולדרמה בלונדון, בית הספר הלאומי לאמנויות הבמה בדנמרק, האוניברסיטה לאמנויות בבוקרשט, בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לתיאטרון של האקדמיה לאמנויות הבמה של פראג.
הוא חבר בחבר שופטים בתחרויות בינלאומיות לעיצוב תאורה.
2008 - פרס ראשון (בחסות חברת פיליפס) על עיצוב הצגת "פר גינט" בתחרות ברומניה
2011 - נבחר למועמד לתואר "אביר התאורה" (Knight of Illumination), בגין עבודתו במופע "Awakenings" עם להקת רמברט.
2011 - פרס לעיצוב תאורה על עבודתו בהצגת המחזה "בתוך הבדידות של שדות הכותנה" מאת ברנאר-מארי קולטס על במת האנסמבל הרצליה (בבימוי יעל קרמסקי)
ירון ארזי (נולד ב-24 בדצמבר 1969) הוא תסריטאי, במאי, עורך תסריט ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ארזי שימש בין השנים 1998–2000 כמנהל מחלקת הפרומו של ערוץ הספורט.
בין השנים 2000–2001 שימש כמנהל קריאטיבי במחלקת הפרומו של שידורי קשת.
במהלך השנים 2002–2003 שימש כמנהל משותף של מחלקת הפרומו של ערוץ 10. בשנים 2003–2006 שימש כמנהל הפקות מקור של ערוץ פוקס קידס/ג'טיקס.
ארזי שימש כעורך תסריט ובמאי חוצים של הסדרה "האי" וכן כעורך תסריט של הסדרה "גאליס".
בשנת 2007 שימש כיוצר של קומדיית המצבים לילדים "לה לה לנד".
בשנת 2008 שימש כבמאי הסדרה "לא לפני הילדים".
בשנת 2010 שימש כעורך תסריט של הסדרה "עספור".
באותה שנה יצר את הסדרה "הקרמבויז".
בשנים 2010–2011 שימש כבמאי ויוצר שותף של הסדרה "השועלים".
בשנים 2013–2016 שימש כבמאי ועורך תסריט של הסדרה "פצועים בראש".
בין השנים 2014–2016 יצר עבור ערוץ זום את הסדרה "מועדון החנונים".
בשנת 2015 שימש כיוצר הסדרה "שוסטר ושוסטר".
בשנת 2016 יצר וכתב עבור ערוץ ניקלודיאון בהוט את הסדרה "נעלמים".
בשנת 2018 פורסם כי הוא עובד על עונה שלישית לסדרה שתעלה בספטמבר 2019. בשנים 2016–2017 שימש כעורך תסריט הסדרה "מפלצות קטנות", בזכיינית ערוץ 2, רשת.
בשנת 2018 יצר עבור ערוץ KidZ בהוט את קומדיית המצבים "טרנינג".
בשנת 2020 יצר את הסדרה "הבאר" לערוץ כאן חינוכית.
בשנת 2022 יצא הסרט "הסיפור שלנו", אותו ביים.
באותה שנה יצר עבור כאן חינוכית את הסדרה "שלי הכובשת".
כמו כן ערך את הסדרה "בעלת החלומות" וביים את הסדרה "מתוקים".
בשנת 2023 יצר יחד עם ליאור ירון את סדרת הנעורים "מה הבעיה?".
ארזי גם מרצה לתסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024 תסריט בסדרת ילדים ונוערמה הבעיה?
ירון בן דב (11 בינואר 1970 - 5 בינואר 2017) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם בקבוצות מכבי נתניה, הפועל תל אביב ועירוני ראשון לציון, ולזכותו הופעה אחת במדי נבחרת ישראל.
בן דב גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ובשנת 1989 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעונת 1993/1994 שיחק בן דב בהפועל תל אביב, ולאחר מכן עבר לעירוני ראשון לציון, בה גם סיים את הקריירה.
לזכותו של בן דב 2 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, וב-8 באפריל 1992 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד נבחרת איסלנד שהסתיים בתיקו 2–2.
ב-5 בינואר 2017 נפטר בן דב לאחר מאבק במחלה קשה.
באותו יום שיחקו מכבי נתניה ועירוני ראשון לציון, בהן שיחק, אחת נגד השנייה במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה, והמשחק החל בדקת דומייה לזכרו.
יֶרוּן רנה ויקטור אנטון דייסלבלום (בהולנדית: Jeroen Dijsselbloem; נולד ב-29 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי הולנדי ממפלגת העבודה (PvdA).
הוא כיהן כשר האוצר בממשלת הולנד תחת ראש הממשלה דאז מארק רוטה מנובמבר 2012 ועד אוקטובר 2017. במקביל הוא כיהן כנשיא היורוגרופ (פורום שרי האוצר באיחוד האירופי) מינואר 2013 וכנשיא חבר הנאמנים של מנגנון היציבות האירופאי (ESM) מאז פברואר 2013. מאז ספטמבר 2022 הוא משמש כראש העיר של איינדהובן.
ירון בלום (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא בכיר לשעבר בשירות הביטחון הכללי ומנהל בכיר בגופים עסקיים, שהיה מתאם השבויים והנעדרים הרשמי מטעם מדינת ישראל בשנים 2017–2022.
ירון בלום נולד בחיפה בשנת 1959. אביו, משה, היה אדריכל גנים ונוף מהבולטים בארץ, ממקימי משרד מילר בלום תכנון סביבתי.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני ביחסים בינלאומיים ועברית מאוניברסיטת פריז 8 .
לאחר שירות צבאי כלוחם ומפקד בחטיבת גולני ובהמשך כקמב"ץ ביחידת הקישור ללבנון (יק"ל), תחת פיקודו של מאיר דגן, התגייס בלום לשירות הביטחון הכללי בשנת 1982, ימי מלחמת לבנון הראשונה.
בלום צמח בתפקידי השטח, החל מרכז אזור ועד ראש מחלקת רכזים במספר אזורים בשנים האחרונות לשירותו בשב"כ כיהן כראש מחלקת שבויים ונעדרים.
בין השאר היה חבר בצוות המשא ומתן המצומצם מטעם השב"כ שניהל את המגעים עד לשחרורו של החייל החטוף גלעד שליט.
באמצע שנות התשעים של המאה העשרים עבר בלום הכשרת קציני ביטחון בתעופה ומונה לנהל את מערך האבטחה הישראלי במקומות שונים באירופה.
בין השאר היה בלום קצין הביטחון של תחנות רומא, מינכן ופריז.
עד היום, משמש בלום כקצין אבטחה ביחידות שונות בעולם, ומשמש כיועץ ביטחון על איומי טרור מקומיים וגלובליים.
בשנת 2011 מונה בלום למנכ"ל רשת החינוך "עתיד".
בשנת 2013 הוא סיים את תפקידו, אך נותר לכהן כדירקטור בדירקטוריון החברה.
כיום, משמש כיועץ במערכת הביטחון, מומחה לאבטחת תעופה, דירקטור במספר חברות, חבר הוועד המנהל של "בית השאנטי" ועמית במכון לחקר הטרור של המרכז הבינתחומי הרצליה.
בלום משמש כפרשן ופנליסט בתקשורת הישראלית בנושאי ביטחון שונים.
בין השאר על התמודדות עם הטרור הגלובלי, הסכסוך הישראלי ערבי, ערביי ישראל וערביי השטחים, הזירה הפלסטינית, איומי האבטחה השונים בישראל ומחוצה לה, ומקומה של מערכת הביטחון ותפיסת הביטחון של ישראל.
הוא גם כותב מאמרים בענייני השעה בעיתונות.
ב-21 באוקטובר 2017, כחודשיים לאחר התפטרותו של המתאם הקודם ליאור לוטן ב-25 באוגוסט, הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו על מינויו של ירון בלום כמתאם השבויים והנעדרים.
בלום תיאם, בין היתר, את השבת גופתו של החייל הנעדר זכריה באומל במסגרת מבצע "זמר נוגה", עצמות הגופה של באומל שאותרו בידי הצבא הרוסי הוצאו מבית קברות במחנה הפליטים אל-ירמוכ והובאו לישראל.
בפברואר 2021 פורסם כי בלום וראש המטה לביטחון לאומי, מאיר בן שבת סייעו בהחזרת צעירה ישראלית, שחצתה את הגבול בין ישראל לסוריה ונתפסה.
ב-25 באוקטובר 2022 הודיע על סיום תפקידו, לאחר חמש שנים.
בינואר 2023 פרסם מבקר המדינה מתניהו אנגלמן דו"ח ובו ליקויים חמורים באופן התנהלותו של בלום.
בין השאר פרסם המבקר כי משרד ראש הממשלה פעל שנים רבות בלי תוכנית מסודרת לניהול הקשר עם משפחות השבויים והנעדרים, ואפילו כשהתקיימו פגישות הן היו "ריקות מתוכן".
אנגלמן המליץ שהטיפול בנושא ינוהל רק על ידי משרד ראש הממשלה ועוד תחומי אחריותו של המתאם יוגדרו מחדש.
ירון (נחמיה) וילנסקי (נולד ב-19 באוקטובר 1961) הוא עיתונאי ישראלי, מגיש יומן החדשות 'יומן הערב' בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
עובד בגלי צה"ל מתחילת שירותו הסדיר בצבא ב-1979, בעיקר במערכת החדשות.
ב-1988 יזם את התוכנית "24 היום שהיה" - מהדורת חדשות לילית לסיכום היום שחלף - והגיש בתוכנית עד 2000.
ב-1989 הגיש פינת ספורט בתוכנית הטלוויזיה זהו זה!.
מ-2001 מגיש את "חמש בערב", יומן לסיכום החדשות בימי השבוע.
בין 2016 ל-2022, צורף לתוכנית, כמגיש נוסף, יעקב ברדוגו.
בפברואר 2022 הודח יעקב ברדוגו מהגשת התוכנית והוצע לו להמשיך להגיש את התוכנית מחשבות בע"מ ביום שישי בבוקר.
ברדוגו העדיף לוותר ופרש מגלי צה"ל.
שידר בשידור חי בגלי צה"ל את רגעי הפיגוע בבנייני התאומים במנהטן שבניו יורק, ב-11 בספטמבר, 2001. לאורך השנים, הובאה ההקלטה כפסקול, בתוכניות בגלי צה"ל על הפיגוע.
מ-2014, מגיש את התוכנית השנתית "אלה האחים שלי", המשודרת ביום הזיכרון, במסגרתה חיילים מנציחים ומבצעים שירי נופלים.
בין היתר, לימד במכללת עמק יזרעאל ובמרכז הבניתחומי הרצליה.
מתגורר ביישוב רוגלית שבעמק האלה.
ירון אמיתי (נולד ב-3 באפריל 1974) הוא זמר-יוצר, מעבד, מפיק מוזיקלי, במאי דוקומנטרי, צלם ושדרן רדיו.
אמיתי נולד בתל אביב, וגדל והתבגר בסן דייגו, קליפורניה בארצות הברית.
אביו ואחיו הם ביוכימאים העובדים במכון ויצמן ואִמו הייתה מנהלת מעון.
ב-1995 החל ללמוד קולנוע דוקומנטרי בבית הספר קמרה אובסקורה.
סיים את לימודיו ב-1999. באותה שנה, במסגרת לימודי הקולנוע שלו, ביים אמיתי סרט דוקומנטרי קצר בשם "שמש, שמש" על אודות הזמר אריאל זילבר.
זילבר כלל את הסרט באלבומו "מסך עשן"; האלבום יצא כדיסק מולטימדיה והכיל שירים וסרטונים ונחשב לדבר חדשני בזמנו.
בין השנים 1998–2006 הפיק סרטים דוקומנטריים מוזיקליים (בסוגה "רוקומנטרי"), בין היתר תיעוד של להקת כוורת במסע הופעות בארצות הברית בשנת 2000, של אהובה עוזרי, להקת הזבובים וג'וזי כץ.
את הסרט על חייה של כץ, שנקרא "אצלי הכל בסדר" ושיצא ב-2006, ביים והפיק אמיתי יחד עם ארז תדמור.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2005, והשתתף בפסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית.
ב-2014, כשהיה בן 40, פתח אמיתי בקריירה מוזיקלית: הוא ייסד להקה בשם "Amity Band" ("אמיתי בנד"), שניגנה שירים בסגנון רוק סבנטיז באנגלית שכתב אמיתי.
ההופעה הראשונה של אמיתי הייתה בהופעת חימום של הזמר והיוצר זיו רובינשטיין.
את סינגל הבכורה שלו "Crazy Times", שכתב והלחין, הוציא באפריל באותה שנה.
בהקלטות השיר ניגנו בין היתר: נעם רפפורט (שגם הפיק מוזיקלית),, שי נובלמן (שהיה יועץ מוזיקלי ושר קולות רקע), מוטי דיכנה, איסר טננבאום.
השיר נבחר להיות מבין המושמעים ביותר בתחנת 88fm.
ב-2015 הוציא אמיתי עוד שני סינגלים: השיר "Can't Wait For Tomorrow", הכולל בתוכו סולו הגיטרה שניגן טל פרידמן, והשיר "Twilight Fantasy", המלווה בחצוצרות של אברהם פלדר.
במהלך חודש מאי חימם את הזמר והיוצר הסקוטי בוב תיל, ביוזמתו של בועז כהן.
ב-2016 הקים אמיתי הרכב רוק בשם "Swan Band" יחד עם נועה שמר.
ההרכב נולד בעקבות מופע משותף עם השדרן המוזיקאי והסופר בועז כהן שהפגיש בין השניים ועודד אותם להופיע, ליצור ולהקליט יחד.
את שם ההרכב הגה אמיתי על פי מושג אסטרונומי בשם זה , בשל כפל המשמעות שבו, שמשלב בין חיבתו לעולם האסטרונומיה לחיבתו לעולם המוזיקה.
באותה השנה הוציא ההרכב את הסינגל הראשון שלהם "A Simple Trick of Mind".
השיר נבחר לאחד משירי השנה לתשע"ו של המגזין הישראלי למוזיקה "קולומבוס".
ההרכב הופיע ברחבי הארץ, והשניים אף זכו לארח את יצחק קלפטר בהופעתם.
בה בעת המשיך להוציא סינגלים עם Amity Band: "Tend to Remember" ו-"Lady Dandelion" וההרכב אף הופיע במופע חימום להופעתה של "דיפ פרפל" בארץ בלייב פארק ראשון לציון, כאשר נועה שמר שימשה להם כזמרת רקע.
ביוני 2017 יצא סרט דוקומנטרי קצר ביוזמתו של אמיתי על אודות הזמר דן תורן בשם "כל עוד זה מתגלגל".
ירון אמיתי הפיק, צילם הופעות וקיים ראיונות, בין היתר עם דן תורן עצמו, מאור כהן, ויואב קוטנר.
ב-9 באוגוסט 2017, יצאה הודעה רשמית בעיתון ידיעות אחרונות, שלהקת "Swan Band", להקתם של ירון אמיתי ונועה שמר, תחמם את אלן פרסונס פרוג'קט בהופעותם בארץ במהלך נובמבר 2017.
באוקטובר 2018 פתחו "Swan Band" בקמפיין הדסטארט לקראת אלבומם הראשון - "Lost in Outer Space".
הופעת ההשקה לאלבום התקיימה ב"בית היוצר" שבנמל תל אביב, בפברואר 2019.
האלבום יצא באופן רשמי במאי 2019.
בינואר 2019 החל אמיתי לערוך, להגיש ולשדר ברדיו אורנים את התוכנית השבועית "נוסעים בזמן עם ירון אמיתי" בו הוא משמיע שירי רוק מכל הזמנים ומארח לסירוגין זמרים, אמנים ואנשי תקשורת.
ב-2020 במהלך מאי-אוגוסט אמיתי היה הצלם הראשי של פרויקט "ישראל מחוברת" לערוץ 24 בבית היוצר בה צילם עשרות אמנים, מוזיקאים, להקות, שחקנים ובמאים.
ב-2021 החל להקליט שירים לאלבום "חלום אמיתי" שכתב הלחין והפיק מוזיקלית בו הוא מארח אמנים שונים כמו אלי מגן ו-ורד קלפטר ואת החלילן והמלחין מתן קליין.
הסינגל הראשון שיצא היה "משאלה" בה הוא מארח את נעמי גלעדי ואלי מגן.
ב-2022 הוציא שלושה סינגלים פרי עטו "חלום אמיתי" שיר הנושא מתוך האלבום בו הוא מארח את ורד קלפטר, את "שלם יותר" בו הוא מארח את נעמה בן חמו ו-מוטי דיכנה מנגן בס ואת And Then She Told Me עם להקתו אמיתי בנד.
אמיתי גר ברמת גן, נשוי לאתי ואב לשתי בנות: נגה ורוני.
סבו של ירון אמיתי, משה אמיתי, היה כנר, אקורדיוניסט ופסנתרן מקצועי שליווה את הזמר שמשון בר-נוי בשנות ה-50 וה-60, בהופעות ובהקלטות עם תזמורתו "תזמורת אמיתי", ואף הלחין לו שיר בשם "הרשי לי".
משה אמיתי ניגן גם עם זמרים כמו אריק לביא ויפה ירקוני.
סבו מצד האם היה האדריכל אלכס שר, אשר תכנן בין היתר את אתר ההנצחה של בית התותחן וחלק ניכר מערד ומכפר גבירול.
Amity Band - Twilight Fantasy (מילים:ירון אמיתי, לחן: ירון אמיתי ונעם רפפורט) (2015)
Swan Band - דמיון אמיתי (2018)
סוואן בנד - פגישה קבועה (2019)
ירון אנוש (נולד ב-1955) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי.
מגיש את התוכנית "קול שישי" בתאגיד כאן.
ירון אנוש היה עורך וכתב ברשת ב של רשות השידור.
בשנת 1993 החל לשדר את התוכנית "קול שישי", תוכנית רדיו אישית באווירה רגועה, הכוללת פינות איתור ספרים, בישולים לשבת, המלצות לטיולים ומוזיקה יוונית.
אנוש יזם ב-2007 את חידוש התוכנית "המדור לחיפוש קרובים" והחל להגישה.
שימש יו"ר אגודת העיתונאים בירושלים וחבר מועצת העיתונות.
בתחילת שנות ה-90 עבר להתגורר באי היווני קורפו, ולימד עברית את ילדי הקהילה היהודית במקום.
ב-2004 הופסקה עבודתו על ידי מנהל הרדיו יוני בן מנחם.
לדברי אנוש, החלטותיו של בן מנחם נוצרו על רקע מאבק אגודת העיתונאים בירושלים, בה שימש אנוש כיו"ר, כנגד הנהלת רשות השידור.
בעקבות זאת עבר אנוש לשדר את התוכנית ברדיו ללא הפסקה ובסינדיקציה ברדיו צפון ללא הפסקה.
ב-2007 שב אנוש לרשות השידור, וחזר להגיש את תוכניותיו "קול שישי" ו"המדור לחיפוש קרובים".
את התוכנית המדור לחיפוש קרובים שידר אנוש עד 2012, אז עברה להגשה ועריכה על ידי איזי מן.
אנוש המשיך לשדר את "קול שישי" עד לסגירתה של רשות השידור.
ב-2017, עם פתיחת שידורי הרדיו של תאגיד השידור הציבורי, המשיך לשדר את תוכניתו הוותיקה.
נוסף על עבודתו ברדיו, מדריך ירון אנוש טיולים ליוון כמומחה למוזיקה ולתרבות יוון.
אנוש מקיים גם מופעים המשלבים מוזיקה יוונית וסיפורים אודות יוון.
ירון הנובר (1 בינואר 1964 – 20 בספטמבר 2022) היה אמן לחימה ישראלי בשיטת דניס הישרדות דאן 10, אלוף ישראל במשקל של עד 75 ק"ג בין השנים 1985–1998 ומייסד שיטת "אולטימייט קרב מגע".
הנובר נולד וגדל במולדת, בן לרוזלין ודניס הנובר, מייסד שיטת דניס הישרדות.
כאשר היה בן שלוש עברה המשפחה להרצליה.
כבר בגיל חמש החל הנובר ללמוד אמנויות לחימה.
בגיל 16 קיבל את החגורה השחורה.
בנוסף התאמן גם באתלטיקה קלה.
העביר סדנאות סמינרים של הגנה עצמית וקרב מגע בארץ ובעולם.
בשנת 1999 זכו הנובר וחברת טנדו במכרז להדרכת תלמידי בתי הספר בכל ערי קו העימות של מדינת ישראל, הודרכו כמאה אלף תלמידים בהדרכה ביטחונית.
ירון נהרג בתאונת אופנוע סמוך ליישוב אשלים ב-20 בספטמבר 2022.
1980 - אלוף ישראל לנוער בג'ודו.
בין השנים 1985–1998 - אלוף ישראל בשיטת דניס הישרדות.
1993 - אלוף האלופים של ישראל במשקל פתוח.
בעל חגורה שחורה דאן 10 באמנויות הלחימה בישראל– דניס הישרדות בשנת 2017
חגורה שחורה דאן 9 מטעם האקדמיה בין לאומית BUDO ACADEMY, 2002
חגורה שחורה דאן 8 מטעם התאחדות האירופאית EJJU 2000
תואר הנצ'י (מאסטר) מטעם התאחדות האמריקאית לג'וג'צו
האגודה האמריקאית לג'וג'יצו תואר HACHIDAN 2 2000
ירון זוט (; נולד ב-6 בינואר 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בא.ז.
זוט שיחק באקדמיה של העיר בה נולד עד שנת 2006. את הקריירה שלו בפ.ס.וו.
איינדהובן החל בגיל 15 ואט אט עשה את צעדיו לעבר הקבוצה הבוגרת כשזומן לראשונה אליה בעונת 09–2008. הוא הושאל לואלבייק למשך שנתיים וחזר בעונת 14–2013 אל איינדהובן.
בעונה זו שימש זואט כבחירתו הבכירה בין הקורות של המאמן פיליפ קוקו.
את עונת 15–2014 סיים זוט עם צלחת האליפות כאשר הוא משמש כשוער הראשון של הקבוצה.
בנובמבר 2015 האריך את חוזהו עד לשנת 2019. זוט היה שותף בעונת 16–2015 להגעה עד לשלב רבע הגמר במסגרת מפעל ליגת האלופות כאשר קבוצתו נכנעת בפנדלים לאחר סיכום שני המשחקים לאתלטיקו מדריד.
זוט רשם הופעה טובה בין הקורות באותן שני המשחקים ונבחר לנבחרת השבוע של המפעל.
את אותה עונה סיים עם אליפות נוספת.
בינואר 2020 הושאל זוט לאוטרכט עד לסוף העונה.
זוט זומן לראשונה לנבחרת בספטמבר 2012. את הופעת הבכורה שלו במדי "האורנג'" קיים ב-10 באוקטובר 2015 כאשר נכנס כמחליפו של טים קרול הפצוע נגד נבחרת קזחסטן.
ירון בן הרוש (נולד ב-13 ביוני 1995) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
בן הרוש התפרסם כאשר החל לשחק בסדרה "כדברא" לצד השחקנים אביה מלכה, גילי איצקוביץ, דנה לב ודין גרבר ב-2017. ב-2018 החל בן הרוש לשחק בעונה השנייה של הסדרה "נעלמים" לצד השחקנים גאיה גור אריה וספיר בן רובי.
באותה שנה השתתף בסרט "הנשף" לצד יהונתן וילוז'ני, אשר משחק איתו בסדרה "כדברא".
בנוסף בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "התחנה" לצד שירה לוי וגפן ברקאי.
ירון הראל (נולד ב-27 באפריל 1959) הוא היסטוריון, פרופסור מן המניין במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן.
דקאן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטה 2018–2021. ראש המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו בין השנים 2012–2015, והחל משנת 2014 מופקד הקתדרה לחקר תולדות הרבנות בדורות האחרונים.
תחומי התמחותו העיקריים הם היסטוריה פוליטית, חברתית ותרבותית של היהודים בארצות האסלאם בעת החדשה, בדגש על יהדות סוריה.
הראל השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת בר-אילן בשנת תשמ"ה, במחלקות לתולדות ישראל וליהדות המזרח.
לאחר מכן המשיך במסלול ישיר לדוקטורט והגיש את עבודת הדוקטורט בשנת תשנ"ג, בנושא "תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העות'מאניות 1880-1840", בהנחיית הפרופ' שמעון שוורצפוקס.
החל משנת 1988 החל לעבוד במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו עד היום.
בשנים 2012–2015 שימש כראש המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו ובמקביל לכך היה יו"ר הוועדה האקדמית של מרכז דהאן.
נוסף לעבודתו באוניברסיטת בר-אילן לימד במכללת עמק הירדן, במכללת צפת, בטורו קולג', ובמכון שכטר.
במקביל לעבודתו כחוקר וכמרצה באוניברסיטת בר-אילן, שימש הראל בתור חבר ועדת ההקצבות של משרד הדתות למכונים תורניים לשנת תשס"ג, יו"ר ועדת המקצוע להוראת היסטוריה ממ"ד במשרד החינוך תשע"ב-תשע"ד וכסגן יו"ר החברה ההיסטורית הישראלית.
הראל ממלא תפקידים נוספים בשדה האקדמי, חבר מערכת בכתבי עת שונים ובהוצאות ספרים אקדמיות; חבר מועצת האיגוד העולמי למדעי היהדות והחברה ההיסטורית הישראלית, ובוועדות אקדמיות שונות העוסקות במזרח התיכון וביהודי ארצות האסלאם.
הראל פרסם מספר ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בישראל ובעולם.
מאמריו מתמקדים בעת החדשה ונוגעים לחיי החברה, התרבות והרוח של קהילות סוריה, עיראק, כורדיסטן, תימן, בוכרה, יוון, לבנון, ארץ ישראל, מצרים, האימפריה העות'מאנית.
ספרי אר"ץ - הספרות התורנית של חכמי ארם צובה, ירושלים: מכון בן צבי, תשנ"ז.
ב"ספינות של אש" למערב: תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העת'מאניות 1880-1840, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ג.
בין תככים למהפכה – מינוי רבנים ראשיים והדחתם בבגדאד, דמשק וחלב 1914-1750, ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ז.
דמשק נכבשה זמנית – הציונות בדמשק 1923-1908, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשע"ה.
קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים: כרך סוריה, ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ט.
ירון הראל, יום טוב עסיס, מיכל פרנקל (עורכים), אר"ץ ומלואה: מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, כרך 1, ירושלים: מכון בן צבי והמרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה, האוניברסיטה העברית ירושלים, תשס"ט.
י' הראל, י"ט עסיס, מ' פרנקל (עורכים), אר"ץ ומלואה: מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, כרך 2, ירושלים: מכון בן צבי והמרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה, האוניברסיטה העברית ירושלים, תשע"ג.
י' הראל וי' הקר (עורכים), לא יסור שבט מיהודה: הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל, מחקרים מוגשים לפרופסור שמעון שוורצפוקס, ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א.
י' הראל (עורך), "יהודי סוריה – היסטוריה, תרבות וזהות", רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2015.
הנהגה ומשטר בעדה הבוכארית בארץ ישראל בשנות 1914-1944, באתר יד בן צבי.
'לטקיה - מושבה נשכחת מתקופת העלייה הראשונה', קתדרה, 74 (תשנ"ה),עמ' 62 – 85.
'מחורבן יפו נבנתה דמשק - המפגש בין גולי א"י לקהילת דמשק ותוצאותיו', ציון, ס"א (ב') (תשנ"ו), עמ' 183 – 207.
'מעמדם ותדמיתם של בני פיג'וטו בעיני המושבה הצרפתית בחלב 1784 – 1850', מיכאל, יד (תשנ"ז), עמ' קע"א-קפ"ו.
'השפעתם של הספרים "פני יצחק", "ישמח לב", ו"לב נשבר" על המאבק סביב משרת הרבנות בדמשק – תרל"ג-תרמ"ג', אסופות, י"א (תשנ"ח), עמ' רי"א-רמ"ג.
'קהילת דמשק ומנהגיה ברשימות של אליעזר ריבלין', פעמים, 74 (תשנ"ח), עמ' 131 – 155.
'שורשי המחלוקת בחלב על ירושת הרב אפרים לניאדו את הרבנות בחיי אביו', Jewish Political Studies (JPS), Review, 12 (2000 עמ' 13–30
'על "המשוררות" "המנגנות" ו"המרננות" היהודיות בדמשק', בתוך ט' כהן וש' רגב (עורכים), "אשה במזרח - אשה ממזרח", ירושלים 2005, עמ' 109–127.
ירון גינדי הוא יועץ מס ומשנת 2012 מכהן כנשיא לשכת יועצי המס בישראל.
גינדי עומד בראש פירמת הייעוץ המס י.
ירון גינדי נולד וגדל בחולון כבן יחיד.
הוא דור שני ליועצי מס: אביו היה מפקח מס הכנסה במשך 25 שנה, ובשנת 1976 פתח את פירמת ייעוץ המס "י.
אמו עבדה כתופרת וכעוזרת גננת.
גינדי למד בבית הספר היסודי שנקר ובתיכון קוגל ומקיף תל גיבורים.
בשנת 1984 התגייס לצבא כלוחם.
במהלך שירותו הצבאי, יצא גינדי לקורס מפקדי כיתות, קורס קציני חי"ר וקורס מפקדי פלוגות רב חיילי.
לאחר 5 שנים, בשנת 1988 השתחרר מהצבא בדרגת סגן, ובתפקידו האחרון כיהן כמפקד פלוגה בקורס מפקדי כיתות.
במהלך שירות המילואים מילא מספר תפקידים בגדודים הקרביים ביניהם מ"פ, קמב"ץ, סמג"ד ומג"ד.
גינדי השתחרר בסיום שירות המילואים בדרגת סגן אלוף וכמג"ד לפרויקט חץ וקשת - תוכנית מיוחדת של תנועת הצופים לנוער מחוץ לישראל, עליה פיקד כ-7 שנים.
לאחר השחרור מצה"ל, נסע לטייל בעיקר למזרח הרחוק ולדרום אמריקה למשך שנתיים רצופות, במהלכן עבר קורס טיס פרטי בארצות הברית ועבד למימון הטיול באוסטרליה, יפן, תאילנד וארצות הברית.
בשובו מחוץ לישראל בסוף שנת 1990 התחיל לעבוד כמרכז שבט הצופים של רמת אפעל ובמקביל, שקד על לימודי תואר ייעוץ המס.
לקראת תחילת שנת 1992 החל את דרכו כיועץ מס במשרד ייעוץ המס של אביו ובהמשך ניהולה עבר לידיו.
הפירמה מייצגת מעל אלף עצמאים ועסקים קטנים ובינוניים בכל רחבי הארץ.
פעילות במסגרת לשכת יועצי המס
בשנת 2010 הצטרף גינדי ללשכת יועצי המס בישראל כחבר הנהלת מחוז תל אביב בלשכה.
בשנת 2011 נבחר ליו"ר מחוז תל אביב בלשכת יועצי המס.
החל משנת 2012 גינדי ממלא את תפקיד נשיא הלשכה, ומתוקף תפקידו הוא משתתף בדרך קבע בדיוני ועדת הכספים ובדיונים השוטפים מול הנהלת רשות המיסים, ומייצג כדרך קבע את יועצי המס והמגזר העסקי מול רשות המיסים, הכנסת (ועדת הכספים), האוצר והממשלה בכל חקיקה בנושאי מיסוי ומדיניות הפיסקלית בישראל.
בתקופת הקורונה נבחר גינדי על ידי ראשי המגזר העסקי לייצג ולנהל את השיח מול הממשלה.
במהלך תפקידו ניסח גינדי ניירות עמדה מקצועיים שקיבלו ביטוי בחקיקה ולאחר מכן הונגשו לציבור הרחב שפעל בהתאם לחוות הדעת המקצועיות של הלשכה.
בתקופה זו שאופיינה בחוסר ודאות הלשכה שימשה כעוגן מקצועי ומקור מידע הן לארגוני העצמאים בפרט והן לעצמאיות ועצמאים ברחבי הארץ ככלל.
בשנת 2022 הכריז יו"ר ועדת הכספים, ח"כ אלכס קושניר, כי ירון יעמוד בכנציג המגזר העסקי בראש צוות לגיבוש מתווה הפיצויים בעקבות השלכות גל הקורונה החמישי על בעלי העסקים.
במהלך המשא ומתן מונה גינדי כיועץ הכלכלי וחבר בצוות הכלכלי המיוחד שייעץ לראש הממשלה, נפתלי בנט, בנושא הקורונה.
פעילות בעת מלחמת "חרבות ברזל"
במסגרת תפקידו גינדי הוביל את המשא ומתן המקצועי בנושא מענקי הסיוע לעסקים ולעצמאיים שנפגעו במהלך מלחמת "חרבות ברזל" ופעל לגיבוש פתרונות שיבטיחו מענה הולם לצורכי השטח.
פתרונות אלו הובילו ליצירת הסדרים כלכליים מקיפים אשר העניקו רשת ביטחון כלכלית לעסקים ולעצמאיים שנפגעו.
כך למשל, פנה גינדי עם פרוץ המלחמה לשר האוצר בצלאל סמוטריץ', והתריע כי חיילי מילואים עצמאיים צפויים להידרש להשיב את תגמולי המילואים שקיבלו מהמוסד לביטוח לאומי.
בעקבות פניית לשכת יועצי המס נוסחה הצעת חוק ביוזמת חבר הכנסת יצחק קרויזר.
לבסוף ההצעה הוגשה ואושרה כהצעת חוק ממשלתית, במסגרתה בוטלה הדרישה להחזרי המענקים, ונקבע מנגנון פיצוי ייעודי למשרתי המילואים העצמאיים.
לקראת סוף שנת 2024, הגישה הממשלה את חוק הרווחים הכלואים להצבעה במליאה, וזאת כחלק מהגשת תקציב 2025 והשגת מקורות הכנסה נוספים.
משמעות החוק כי רווחים של חברות בע"מ אשר לא חולקו לבעלי המניות, יהיו חייבות במס.
עד כה, רווחים אלו יועדו לפיתוח החברה ולא מוסו, בניגוד לחלוקת רווחים לבעלי המניות בחברה אשר צריכים לשלם 33% מס מהרווח.
החוק עורר ביקורת רבה בקרב המגזר העסקי, ונשיאות המגזר העסקי בחרה בגינדי לייצג אותם בדיוני הכנסת ולהוביל את הליך המשא ומתן מול אנשי משרד האוצר ורשות המיסים.
בתוך כך, גינדי הציג בפני שר האוצר, נגיד בנק ישראל ובכירים נוספים, מודל חלופי שפותח על ידי לשכת יועצי המס, שמטרתו לתת מענה יעיל וצודק יותר לנושא.
במסגרת המודל שגינדי הציג, יופעל מסלול מיסוי מקביל לחברות עסקיות, שייהנו מפטור מתשלום ההיטל בגובה של 2%.
החברות במסלול זה יחויבו לחלק מדי שנה דיבידנד של 5% עד 10% מרווחיהן הצבורים, וכך הן יוכלו להשיג את הפטור מתשלום ההיטל.
בכך הם יוכלו גם להשתמש באותם רווחים לפיתוח העסק, והמדינה תקבל "שיפוי" בדמות אותו דווידינד על יתרת הרווחים שהיא לא יכולה לגבות.
גביית מע"מ מטיפים של מלצרים
ביולי 2024 הודיעה רשות המיסים על כוונתה להתחיל בגביית מע"מ על טיפים למלצרים.
בעקבות הודעה זו הוביל גינדי מאבק מקצועי שהביא לדחיית תחולת ההחלטה לאמצע שנת 2025 ולביטול הכוונה לגבות את המס באופן רטרואקטיבי.
במקביל הוגשה הצעת חוק שהכינה ויזמה הלשכה על כך שלא יחול מע"מ על הטיפים.
ההצעה עברה בקריאה טרומית וזכתה לתמיכת שרי הממשלה.
במקביל להגשת החוק יזמה הלשכה דיונים מקצועיים בנושא עם רשות המיסים שבסופם הגיש גינדי מכתב מסכם שבו פירט את כל הנימוקים המקצועיים שעמדו בבסיס עמדת הלשכה שאין להטיל מע"מ על הטיפים.
בעקבות המכתב נסוגה רשות המיסים מהחלטתה, ומנהל רשות המיסים שי אהרונוביץ' השיב למכתב של גינדי כי הוא קיבל את עמדת הלשכה ושלא יחול מע"מ על הטיפים.
ירון גינדי ואשתו עידית מתגוררים ביישוב תלמי מנשה.
ירון חדד (נולד ביוני 1959) הוא שחקן וזמר ישראלי בעברו.
ירון חדד נולד למשפחה יוצאת תימן בראשון לציון, הוריו התגרשו לפני לידתו.
למד בבית הספר "חביב" בעיר.
הוא שירת בלהקת פיקוד דרום בין היתר עם חנוך רוזן, דורון מזר, אבי דור ועירית ענבי.
לאחר השירות הצבאי הצטרף ל"להקת קסם" שהתחרתה בשנת 1982 בקדם אירוויזיון עם השיר "בומרנג", ושנה לאחר מכן התחרתה שוב בקדם אירוויזיון עם השיר "האגדה על בל".
בין חברי ההרכב הייתה גם עירית ענבי.
בשנות ה-80 השתתף בתשדיר השירות המיתולוגי של מועצת הפירות "קח עוד תפוז אתה יודע למה".
הוא גם שיחק במחזמר "ברנשים וחלומות" ובמחזמר "אל תרדי ממני" בבית לסין.
בקדם אירוויזיון 1987 שר את השיר "אולי הלילה" והגיע למקום האחרון.
הוא שיחק ב"סוויני טוד" בתפקיד טובי (טוביאס) ובמחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הקאמרי, השתתף במופע "הלהקות חוזרות" ושיחק בהצגות ילדים.
בקדם אירוויזיון 1992 הופיע עם השיר "זודיאק".
השיר הגיע למקום התשיעי בלבד, אך הפך ללהיט.
לאחר מכן הוציא ירון חדד את אלבום הבכורה, שהיה אלבומו היחיד ונקרא בשם "זודיאק".
בהמשך פרש חדד מעולם הבידור.
בין היתר היה בעלים של פלאפליה בראשון לציון.
בשנת 2019 התארח בתוכנית הבידור מה נסגר?, שם חידש עם רועי בר נתן את שירו "זודיאק" במסגרת סדרת תוכניות מיוחדות לרגל האירוויזיון בישראל.
חדד נשוי לג'יין, אחות בחדר ניתוח, ולהם שתי בנות.
ירון גרשובסקי (נולד ב-25 ביוני 1950) הוא מלחין ומעבד ישראלי, המנהל המוזיקלי של מנהטן טרנספר.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 הלחין ועיבד שירים רבים שהופיעו במצעדי הפזמונים השנתיים, וזכו במקומות הראשונים בפסטיבלי הזמר.
גרשובסקי נולד ב-1950 בתל אביב.
למד בבית הספר העממי תל נורדאו ובתיכון עירוני ה' בתל אביב.
הוריו היו בעלי חיבה למוזיקה: אמו אהבה לשיר ואביו ניגן במנדולינה בתזמורת ובפסנתר.
למרות זאת, ירון הושפע בעיקר מאחיו הגדול צביקה שניגן גם בפסנתר.
בגיל 6, לימד את עצמו לנגן בפסנתר והחל לנגן משמיעה.
כשבגר למד לנגן באופן מקצועי אצל המורים של אחיו.
בשנת 1964 סיים את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון למוזיקה על שם רובין בחיפה, אך בשל גילו הצעיר (14) לא היה יכול להתקבל לאקדמיה למוזיקה.
לאחר מכן למד כשנה אצל פיסי אושרוביץ, נגן אקורדיון ומחלוצי מוזיקת הג'אז בישראל.
בשנת 1966, בסיועה של האמרגנית מרים עציוני בגיל 16, נבחר להיות נגן הבית של מלון הילטון בתל אביב לאחר שליווה את נירה גל בערב שהנחה אריה אבנרי.
את שירותו הצבאי עשה בחיל הקשר בחיל האוויר אף על פי שהוצע לו להצטרף ללהקת פיקוד המרכז על ידי מפקד הלהקה.
בשנה האחרונה לשירותו, בסיוע אלברט פיאמנטה הופיע עם מייק ברנט ויפה ירקוני בבסיס צה"ל בשארם א-שייח'.
בשנת 1972 התקבלו שלושה שירים שהלחין לפסטיבל שירי הילדים: "פסנתר כנף" בביצוע להקת אבירי מפתח סול, "אולימפיאדה של צפרדעים" בביצוע דודו דותן ו"כיצד התבלבלו השמאל והימין" שביצע מייק בורשטיין.
שמעון כהן, שהיה המנהל המוזיקלי של הפסטיבל, זיהה את כישרונו ומינה אותו לפסנתרן של הפסטיבל.
באותה השנה עיבד את השיר "עיר כלה" בביצוע אורי שבח לפסטיבל הזמר המזרחי וזכה במקום הראשון.
בשנת 1973 עיבד שלושה שירים לפסטיבל הזמר והפזמון: "שיר בבוקר בבוקר" שביצע שלמה ארצי, "אצלך כמו תמיד" של סילבן ויאיר, וליל חניה שביצעו יחדיו חנן יובל, ירדנה ארזי ואפרים שמיר.
לפסטיבל בשנה הבאה עיבד את השיר "הבלדה על ברוך ג'מילי" שביצע שלמה ארצי וזכה במקום הראשון.
בפסטיבל זה הכיר את אשתו דורית, שניגנה בתזמורת בפסטיבל, לה נישא באפריל 1974. בהמשך השנה הפנה אותו בועז שרעבי אל הזמר ניסים סרוסי, בבקשה לעבד עבורו מספר שירים.
גרשובסקי הפיק ועיבד את אלבום הבכורה של סרוסי "מצעד הפזמונים של ניסים סרוסי" ובו להיטים כ"איני יכול", "אשליות" ו"אמא".
באותה השנה עיבד גם לתזמורת רשות השידור, את השירים "בובה זהבה", "מה איתי" ו"גברת לוין".
במהלך מלחמת יום הכיפורים, ליווה את אסתר עופרים בהופעותיה בפני חיילים.
ניהל מוזיקלית את תוכנית הטלוויזיה "מפגש אומנים" עם אהוד מנור.
ב-1974 ניהל מוזיקלית את העונה הראשונה של ניקוי ראש וכתב את פתיח התוכנית "אז במצב הנוכחי".
באותה השנה זכה השיר הבלדה על ברוך ג'מילי שעיבד לשלמה ארצי במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1974.
באותן השנים ניצח וניגן בפסנתר במופע "פרצוף של צועני" של יוסי בנאי עבורו זכה בנאי פרס כינור דוד.
ב-1974 עבר עם אשתו דורית לבוסטון בארצות הברית ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה.
ב-1977 סיים את לימודיו בהצטיינות ועבר עם אשתו לניו יורק.
בזמן לימודיו, הופיע במועדוני ג'אז.
ב-1978, לאחר לידת בתו הראשונה, קישר המתופף וחברו ללימודים קנווד דנארד בינו לבין סקסופוניסט הג'אז פרעה סנדרס והוא עבד איתו כפסנתרן במשך כחצי שנה.
ביוני 1979 הקים הסקסופוניסט ירוסלב יעקובוביץ' תזמורת שתלווה את להקת מנהטן טרנספר בהופעותיה.
ירון שימש נגן פסנתר וכלי מקלדת ובספטמבר באותה השנה הפך למנהל המוזיקלי של המנהטן טרנספר, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 כתב עיבודים קוליים להצגות בתיאטראות ברודוויי ובהן "עיר מלאכים", "סווינג" ו"שיר סינגפור".
בנוסף שימש קלידן ב"עלובי החיים" וב"פנטום האופרה".
ב-1985 השתתף בהפקת האלבום "אטלנטיס" של הג'אזיסט ויין שורטר.
שני אלבומי ניגוני חב"ד בפסנתר עם הרב זלמן גולדשטיין
"עיר כלה" בביצוע אורי שבח
"אצלך כמו תמיד" בביצוע סילבן ויאיר
"ליל חניה" בביצוע חנן יובל, אפרים שמיר, ירדנה ארזי ואף אוזן גרון
"שיר בבוקר בבוקר" בביצוע שלמה ארצי, בנות חוה, אף אוזן גרון - מקום שני בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 ומקום 3 במצעד השנתי תשל"ג
"הבלדה על ברוך ג'מילי" בביצוע שלמה ארצי, בנות חוה, אף אוזן גרון - מקום ראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1974 ומקום 16 במצעד השנתי תשל"ד
"ירושלים האחרת" בביצוע יזהר כהן
"חייכי לי בשירים" בביצוע דודו זכאי
גרשובסקי נשוי מ-1974 לדורית, אותה פגש בפסטיבל הזמר שנה קודם לכן ולהם שלוש בנות.
מתגורר בניו יורק ומופיע עם להקתו מנהטן טרנספר.
בנוסף הוא אצן למרחקים ארוכים והשתתף בשישה מרוצי ריצת מרתון.
ירון בן נון (נולד ב-19 במאי 1970) הוא מייסד חברת נוסטרומו, יזם, במאי סרטים, משורר ואקטיביסט.
כיום מכהן כחבר בדירקטוריון וכמנהל הטכנולוגי של חברת נוסטרומו.
זוכה פרס אקו"ם לשנת 1995.
ירון בן נון הוא בנם של אריאלה ואביהו בן נון והוא השלישי בגילו בין חמשת ילדיהם.
בן נון שירת בצה"ל כטייס סקייהוק בטייסת 116 שבחיל האוויר בתקופת כהונתו של אביו כמפקד החיל.
במהלך שירותו הצבאי פרסם בן נון ספר שירים בשם "גיחה מעל לביצה הטובענית" תחת שם העט סגן יב"ן.
לאחר שירותו הצבאי החל בקריירת בימוי.
הוא ביים מספר סרטים דוקומנטאריים, וביניהם "נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'", ו"מלאך הגיהנום".
הוא ביים קליפים רבים, בהם את הקליפ של השיר "קסם" של עמיר לב, עליו זכה בפרס אקום בקטגוריית הוידיוקליפ לשנת 1995. ואת הקליפים של השירים "לא יודע" של יהודה פוליקר, "אל תגידו לי", "אימפריה" ו"נופל וקם" של להקת שב"ק ס' וכן את "מדברים על שלום" ו"תספור את החבר'ה" של מוקי.
כמו כן ירון ביים את הקליפ לשיר "מנועים קדימה" של אביב גדג'.
כשצילם את "מלאך הגיהנום" באמסטרדם (סרט שעוסק בג'יגולו ישראלי-אמריקאי) הכיר את אנה שפור, במאית הולנדית שפיתחה פורמט דוקומנטארי בו היא נתנה לילדי מהגרים מצלמות ושלחה אותם לצלם את חייהם.
בשנת 2005, ירון הביא את הפורמט לישראל ויזם יחד עם המפיק משה לווינסון צילום סדרה כזאת עם נוער ברמלה.
לסדרה, שכללה 10 פרקים, קראו "גלויות מכאן".
ערוץ רשת (כיום ערוץ 13) מימן את הסדרה ודורון צברי היה המנהל האמנותי שלה.
העבודה בשיטה זו העניקה לדורון צברי (ב-2006–2007) את ההשראה לתת לדנה ספקטור מצלמה ולשלוח אותה לצלם בעצמה את חייה.
לימים, פיתח צברי עם רם לנדס את הסדרה "מחוברים" שעשתה לראשונה שימוש בטכניקה הזו בפריים טיים.
הפורמט נמכר למדינות רבות בעולם.
בשנת 2009 החל לעבוד בחברות הזנק בתחום האנרגיה, ובשנת 2017 הקים, יחד עם חברו מילדות, אייל זיו את חברת נוסטרומו, המפתחת פתרון לאגירת אנרגיה למערכות מיזוג אוויר באמצעות קרח.
המשקיעים הראשונים בנוסטרומו היו חברת "תעבורה" (שי לבנת), קובי ריכטר ורמי אונגר ומנורה-מבטחים.
בינואר 2021 התמזגה נוסטרומו עם חברת סומוטו והחלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ירון היה ממובילי מחאת הגז ומראשי הליכודניקים החדשים.
כמו כן, הוא היה פעיל מרכזי במחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה, ואף נעצר במהלך אחת ההפגנות בכיכר גורן בפתח תקווה.
ירון אביחיל (נולד ב-9 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני והקשר האחורי לסירוגין.
אביחיל נולד בשכונת התקווה שבדרום תל אביב והתחיל לשחק כדורגל בגיל צעיר בקבוצת הילדים של בני יהודה ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בשנת הצטרף למכבי יפו מהליגה הארצית בה שיחק שתי עונות, כאשר בשנייה היה שותף לעלייה של המועדון לליגה הראשונה.
ב-21 באוגוסט 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל כפר סבא.
ב-3 במרץ 2001 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-4 נגד צפרירים חולון.
במהלך עונת 2004/2005 נפצע והתקשה לחזור להרכב הקבוצה ובסיום העונה שוחרר.
בקיץ חתם בהפועל ירושלים וכעבור שנה חתם בהפועל בני לוד.
לזכותו של אביחיל הופעה אחת בנבחרת הצעירה.
ירון אופשטיין (נולד ב-1967) הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי ישראלי.
אופשטיין עסק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים של איל"ן.
ב התחרה בטניס שולחן ושחייה.
בטניס שולחן התחרה בטורניר יחידים בדרגת נכות C3 וזכה במדליית זהב.
בשחייה התחרה במשחה 25 מטר בסגנון חופשי בדרגת נכות C6 וסיים במקום השביעי והאחרון עם תוצאה של 37.03 שניות.
הוא היה מיועד להתחרות גם במשחה 50 מטר בסגנון חופשי ובשלב התחרות לא התחיל במשחה.
אופשטיין הוא ממייסדי חברת Acc להנגשת מידע גרפי ואתרי אינטרנט לבעלי מוגבלויות.
הרב ירון אשכנזי (ה' בכסלו ה'תשל"ז, 27 בנובמבר 1976) הוא רב חרדי-ספרדי, פוסק ודרשן ישראלי, המכהן כרבה הראשי של גדרה.
אשכנזי נולד וגדל בעיר רמת גן למשפחה דתית-לאומית, בסביבה חילונית-מסורתית.
שירת בצה"ל ובוגר ישיבת עטרת ישראל בירושלים, הוא הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל.
החל משנת 2006 הוא משמש כפוסק בבית ההוראה "אפיקי מים", תפקיד בו הוא פועל כבר למעלה מ-19 שנים.
הרב מכהן כראש ארגון "קו ההלכה הספרדי", אותו הוא ייסד, הכולל כ-250 רבנים ודיינים מוסמכים המעניקים מענה לשאלות הלכתיות בשלל תחומים כגון: שאלות כלליות, דיני טהרת המשפחה, דיני ממונות וריבית על פי פסיקותיו של הרב עובדיה יוסף.
כמו כן, הרב פעיל כחבר בהנהלה הרוחנית של ארגון "הידברות" וכאחד המרצים הבכירים של הארגון והערוץ הקשור אליו.
ב-4 ביוני 2025 התמנה אשכנזי לתפקיד רבה הראשי של גדרה.
לאחר עשור שבו לא כיהן בעיר רב קבוע מאז פטירת הרב ציון צוברי.
הרב אשכנזי זכה ב-26 קולות, מבין 31 חברי הגוף הבוחר.
עד מינוי זה שימש כראש כולל רבנות ודיינות במוסדות "חוט של חסד".
הרב אשכנזי הוא מחותנו של הרב אמנון חגיגי ראב"ד למען אחי ת"א.
כמו כן הרב אשכנזי הוא מחותנו של הרב הראשי לבת ים הרב אליהו בר-שלום.
אחיו הוא הרב ציון אשכנזי ראש אבות בתי הדין בעיר רחובות.
לאשכנזי תוכנית שבועית בערוץ 97, המשדרת תכנים רוחניים וחינוכיים.
ירון זילברמן (נולד ב-2 באוקטבור 1966) הוא במאי, תסריטאי ומפיק ישראלי-אמריקני.
נולד בחיפה לאב אדריכל ולאם עקרת בית.
בגיל צעיר הוריו התגרשו ועבר להתגורר עם אימו, אביו החורג שהיה טייס בחיל האוויר ובכיר באל על ואחיו בהרצליה פיתוח.
בגיל 16 עזבו אימו ואביו החורג לשליחות עסקית בארצות הברית בעוד הוא נותר בארץ ולא סיים תיכון עם תעודת בגרות.
בצה"ל שירת כחוקר במשטרה הצבאית ולאחר שחרורו עזב לארצות הברית בה החל בלימודי אדריכלות אך עבר לאחר מכן ללימודי פיזיקה ב-MIT.
לאחר לימודיו עבד בוול סטריט בניית מודלים כלכליים-מתמטיים עבור סוחרי בורסה.
ב-1994 שב לישראל והצטרף לקבוצה של יזמי נדל"ן שבנתה שני בניינים בתל אביב.
במקביל הקים עבור בנק ניו-יורקי חברת בת בישראל.
לאחר ארבע וחצי שנים שב לארצות הברית כדי להקים חברת אינטרנט.
לעולם הקולנוע נחשף כשחבר ביקש ממנו לסייע לו בבניית מודל תקציבי על מנת להפיק יצירה תיעודית על כדורגלנים בעולם.
במהלך עבודת התחקיר נחשף זילברמן לקבוצת הספורט היהודית 'הכוח וינה' שהייתה נושא סרטו הראשון.
סרטו הראשון שלו כמבאי היה הסרט התיעודי הכח לשחות משנת 2004, העוקב אחר שחייניות הקבוצה ההיסטורית הכוח וינה שהתאחדו בבריכה הישנה בה שחו בצעירותן, 65 שנים לאחר שנאלצו לברוח מאוסטריה לאחר הכיבוש הנאצי.
זילברמן ביים, כתב יחד עם סת' גרוסמן, הפיק וביים את הסרט כלים שלובים (סרט) בכיכובם של פיליפ סימור הופמן, קתרין קינר, מארק איווניר וכריסטופר ווקן.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בתוכנית המיוחדת של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2012. הסרט עוקב אחר רבעיית מיתרים מפורסמת שהצ'לן שלה, פיטר מיטשל (כריסטופר ווקן), אובחן כחולה במחלת פרקינסון.
רביעיית המיתרים ברנטנו ניגנה את המוזיקה לפסקול ואן סופי פון אוטר שרה בו את בשירה של מריאטה מ-Die tote Stadt מאת אריך וולפגנג קורנגולד.
הסרט הוקרן בלמעלה מ-30 מדינות וזכה לשבחי המבקרים.
ב-2019 יצא סרטו ימים נוראים העוסק באירועים שקדמו לרצח רבין מנקודת מבטו של הרוצח יגאל עמיר.
הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר והליהוק הטוב ביותר (המלהקת אורית אזולאי) בטקס פרסי אופיר לשנת 2019. כמו כן היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו באותה שנה.
בשנת 2020 ביים את הסדרה שעת נעילה העוסקת בקרבות בחזית הצפונית במלחמת יום הכיפורים.
זילברמן הסביר כי הוא מקווה שהסדרה תסייע לעיבוד הטראומה של לוחמים.
זילברמן נשוי למפיקה תמר סלע.
ירון לונדון (נולד ב-24 באוגוסט 1940) הוא עיתונאי, פובליציסט, קריין, פזמונאי, שדרן רדיו, שחקן קולנוע וטלוויזיה ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ירון לונדון נולד וגדל בתל אביב.
אביו היה השחקן בצלאל לונדון, משחקניו הראשיים של תיאטרון "המטאטא", התיאטרון הסאטירי הראשון בא"י.
סבו, מאיר יעקב לונדון, היה סוחר עצים מצליח ששימש גם כרב מטעם שלטונות האימפריה הרוסית.
אמו של ירון לונדון, מתיה פלדמן, הייתה מורה לעברית שעלתה לארץ ב-1924 מאוקראינה והצטרפה לגדוד העבודה.
מוצא אבותיו של לונדון באוקראינה ושם משפחתו אינו מעיד על שורשים בריטיים, אלא מקורו בכך שפקידי הרישום טעו והפכו את שם המשפחה המקורי "למדן" ל"לונדון".
לונדון התחנך בילדותו בגן הילדים של חוה ורבה בתל אביב.
אחר-כך למד בגימנסיה הרצליה ובנעוריו למד בפנימייה החקלאית בכפר הירוק.
יגאל מוסינזון, יוצר סדרת הספרים המפורסמת "חסמבה", נאלץ לעזוב את קיבוץ נען ושכר חדר בבית הוריו של לונדון.
מוסינזון יצר את דמותו של ירון זהבי, גיבור הסדרה, בהשראת דמותו של לונדון הצעיר..
הוא החל את שירותו הצבאי בגלי צה"ל, ועקב מעשה קונדס של זריקת רימון עשן לתקליטיית התחנה, הודח והועבר לתפקיד סמל משמעת בבסיס של חיל החינוך.
בשנת 1961, לאחר שירותו הצבאי, עבר לירושלים ללמוד גרפיקה ב"בצלאל".
בשנת 1962, במהלך לימודיו, החל לעבוד כקריין חדשות ב"קול ישראל".
לונדון החל את מסלול עבודתו המקצועית כשדרן רדיו בקול ישראל, והיה שליח רשות השידור בפריז.
לונדון היה המגיש הראשון של מגזין הערב "היום הזה" של רשת ב'.
בתחילת שנות השבעים, החל להגיש תוכניות אירוח בטלוויזיה הישראלית.
במשך השנים הגיש מגוון תוכניות תעודה ומלל ובהן: "טנדו" (תוכנית ראיונות שבמסגרתה אירח לונדון אורח אחד לריאיון עומק), "עלי כותרת", "דילמה", "מצב הרוח", "סופשבוע", "ככה וככה", "סוף ציטוט" (תוכנית שנוצרה בהשראת ברנאר פיבו), ו"שבעים פנים" שעסקה בפרשת השבוע.
תוכניות אלה תרמו במהלך השנים לעיצוב השיח הציבורי ועמדו במרכז ההוויה התרבותית בישראל.
בשנות ה-80 נמנה עם הכותבים הקבועים של הירחון מוניטין וכן כתב בעיתון "חדשות".
באוקטובר 1991 הורשע לונדון בתקיפת חבר תנועת כך, אסף רוזנברג, ונקנס ב-2,500 ש"ח.
מכתב האישום עלה כי בשנת 1988, לונדון הנחה שיח בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני שהתקיים בבית ליסין.
מספר אנשים מהקהל קטעו את הדוברים והפריעו למהלך התקין של הדיון.
לונדון ירד מהבמה וסטר בפניו של רוזנברג שלוש פעמים.
בשנים 1989–1993 הנחה לונדון את תוכנית הילדים "מסיבת גן", ולאחר מכן את התוכנית "בסלון של ירון".
הוא השתתף גם בקלטות וידאו לילדים: "איתמר מטייל על קירות", "איתמר צייד החלומות" ו"איתמר וכובע הקסמים השחור" (על פי דויד גרוסמן), "מעשה בחמישה בלונים" ו"ירון בעל החלונות".
וגם דיבב את הירח בסדרת הילדים "הנימנומים".
הוא עבר לערוץ 2 עם הקמתו ב-1993, ויצר בו סדרות תעודה שעסקו בחברה הישראלית ובהן: "הפואטיקה של ההמונים", "רבותי ההיסטוריה", "סינרגיה" ו"השמן עם הסוני".
בשנת 2000 הנחה את תוכנית הראיונות "ככה וככה" בערוץ 2 בזכיינית קשת.
בשנת 2002 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "חמש וחצי" בערוץ הילדים, בה הסביר מאורעות אקטואליים בסגנון המותאם לילדים.
בסמוך להקמת ערוץ 10, עבר לונדון למערכת זו, שם שימש כמנחה לצד מוטי קירשנבאום בתוכנית האקטואליה היומית "לונדון את קירשנבאום".
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, הנחה עם קירשנבאום את התוכנית "המועמד".
לונדון המשיך בהגשת התוכנית לבדו לאחר פטירת קירשנבאום ב-2015 והמשיך בהגשתה כמנחה עד דצמבר 2018, אז הודיע ערוץ 10 על החלפת "לונדון וקירשנבאום" בתוכנית אקטואליה חדשה בהגשת אמנון לוי, בטענה כי לונדון ביקש לעזוב.
לונדון הכחיש כי ביקש לעזוב את הערוץ.
לונדון היה חבר מערכת עיתון "ידיעות אחרונות" בין השנים 1988–2007 ופרסם בו כתבות וראיונות רבים.
במשך שנים אחדות ערך את הירחון "סטטוס - הירחון לחשיבה ניהולית".
לונדון הוא ההשראה לדמות הבדיונית הראשית ברומן של חברו הקרוב גדעון סאמט, "להרוס את נדב", אשר יצא לאור בשנת 2008.
בשנת 2009 שודרה סדרה תיעודית בת שישה פרקים בהנחייתו.
הסדרה "לונדון פינת בן יהודה", העוסקת בשפה העברית, הוכתרה כ"הסדרה התיעודית הטובה ביותר לשנת 2009" על ידי חברי האקדמיה לטלוויזיה ולקולנוע, ובנוסף, זכתה בתואר זהה על ידי פורום היוצרים הדוקומנטריים.
הסדרה שודרה בערוץ yes דוקו ומאוחר יותר בערוץ 10.
בשנת 2011 יצר והגיש סדרה תיעודית נוספת בת ארבעה חלקים, "העם הנבחר", העוסקת בסמלי מיתוס בחברה הישראלית.
הסדרה שודרה בערוץ 8 בהוט ובהמשך בערוץ 10, בשם "הצבר".
בדצמבר 2012 נמנה עם 42 אינטלקטואלים שעתרו לבג"ץ במטרה לקבל אישור להירשם כחסרי דת במשרד הפנים, והצהיר שהעתירה עקרונית כדי לאפשר חופש הגדרה וכי הוא עצמו לא ישנה את מעמדו.
החל משנת 2013 הגיש לונדון את התוכנית "מה זה מוזה" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "לו הייתי פיראט - זיכרונות".
בשנת 2018 ביצע קריינות של פרוטוקולים סודיים שנחשפו בתוכנית "סאלח, פה זה ארץ ישראל", שעסקה בקליטת עולי ארצות ערב בימי קום מדינת ישראל.
ב-19 במאי 2019 החל לונדון להגיש את תוכנית התרבות "גאולה ולונדון" בכאן 11, יחד עם גאולה אבן-סער, אך שידורה הסתיים לאחר פחות משנה.
באוגוסט 2022 התחיל להגיש תוכנית פודקאסט בערוץ כנסת בשם "מלחמות היהודים", שתסקר מלחמות פוליטיות בעם היהודי לאורך ההיסטוריה.
לונדון הוא חתן פרס סוקולוב למפעל חיים בתקשורת אלקטרונית לשנת 2007. בנימוקי הוועדה נכתב כי הפרס הוענק לו "על הישגיו הרבים לאורך שנים, פיתוח ז'אנרים טלוויזיוניים, הצטיינות בעריכת ראיונות ועבודה דוקומנטרית רבת פנים".
בשנת 2009 הוענק ללונדון פרס על מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים, יחד עם מוטי קירשנבאום וסבר פלוצקר, על תרומתם לתקשורת הישראלית.
בתגובה להענקת הפרס אמר לונדון:
בשנת 1975 ראיין לונדון את הזמר ניסים סרוסי בתוכניתו "טנדו", מתח ביקורת על מילות שיריו ותהה מה סוד הצלחתו, תוך שהוא מציג את מילות שיריו באופן מגוחך.
לונדון הציג את סרוסי באופן שרבים ראו כמתנשא ומזלזל.
הריאיון הפך לאחד מסמלי מאבק המזרחיים נגד הקיפוח התרבותי והזלזול במוזיקה המזרחית בישראל.
הקלטות ריאיון זה לא שרדו, אולם קיים מערכון של "ניקוי ראש" בכיכובו של דובי גל בו מוצג לונדון כמקנא בסרוסי.
לאחר שנים הסביר לונדון את שאלותיו כמושפעות מריאיון עם שארל אזנבור בו צפה, ובו נשאל אזנבור שאלות דומות והצליח להשיב כהלכה.
בשנת 2016 שב סרוסי להתראיין ולשיר בתוכניתו של לונדון.
בשנת 1992 ראיין בבית חולים את הסופר פנחס שדה, שחלה בסרטן ריאות ומת כשנה וחצי לאחר מכן.
ריאיון זה הכה גלים, בעיקר בשל התייחסותו של לונדון לנושא רגיש מבחינתו של שדה - מותה של המשוררת חבצלת חבשוש.
בשנת 2008 ראיינו לונדון וקירשנבאום בתוכניתם את אורן זריף, המתיימר לטפל באנשים במצוקה נפשית ופיזיולוגית.
לקראת סוף הריאיון, כינה לונדון את זריף "נוכל" ואמר שאינו מאמין בשיטות הטיפול שלו.
לאחר הריאיון הוטרד לונדון באיומים על חייו באמצעות חיוג ממספרי טלפון חסויים, ובעקבות זאת הגיש תלונה למשטרה.
למרות הריאיון ותקרית זו, הכריז אורן זריף בבלוג שלו מספר חודשים לאחר מכן שירון לונדון הוא המשיח, ושבכוונתו להשקיע כ-5 מיליון ש"ח בקמפיין להפצת בשורה זו.
בשנים 1964–1982 עסק לונדון בכתיבת פזמונים.
שירו הראשון שהתפרסם היה "בשום מקום" (לחן: אלונה טוראל) שהופיע בתקליט הבכורה של שלישיית גשר הירקון, "אהבה ראשונה".
בין שיריו, כמה שהפכו ללהיטים: "שיר הטלפון", "אליעזר בן-יהודה", "גשר אלנבי", "עמיחי", "החיים היפים", "לו הייתי פיראט", "בואי לאילת", "ציף ציף מעל הרציף", "כולם חכמים כולם" ו"מרדף".
לימים אמר ירון לונדון בריאיון עיתונאי כי "יש שיר אחד שהיום לא הייתי כותב, וזה 'מרדף', שנמצא בדיסק.
יש בשיר הזה תיאורים עם נימות פשיסטיות שהיום לא הייתי כותב".
השיר עוסק בארץ המרדפים ומביע אהדה לטורחים על הביטחון השוטף.
עם מבצעי פזמוניו נמנו שלישיית הגשש החיוור, להקת הנח"ל, חוה אלברשטיין, מתי כספי והשלושרים.
בשנת 2005 יצא לאור הדיסק "לו הייתי פירט", ובו אוסף פזמוניו.
בשנת 1979 גילם לונדון את עצמו בתפקיד משני בסרט "שלאגר", כמגיש תוכנית האירוח "עלי כותרת".
בשנת 1983 כיכב בסרטו הדרמטי של יצחק (צפל) ישורון "זוג נשוי", וכן בסרט "מכת שמש" משנת 1984.
לונדון הופיע גם בקליפ של השיר "אצל הדודה והדוד" של הזמר דני סנדרסון (בבימויו של מוטי קירשנבאום), בו נזרקת לבריכה טלוויזיה שבה מופיע באותה עת לונדון.
לאחר ניפוצה של הטלוויזיה, יוצא לונדון הרטוב מן הבריכה וממשיך את המשפט אותו החל כאשר היה בשידור בטלוויזיה – מיצג הרומז על עיסוקו הנרחב בטלוויזיה.
בשנת 2010 החל שידור העונה הראשונה של הסדרה "חסמבה דור 3", בה השתתף לונדון בתפקיד אורח כראש הממשלה, שמתכוונים להתנקש בחייו.
ראש הממשלה, המגולם על ידי לונדון, משוחח באחד הפרקים עם מפקד חסמב"ה, ירון זהבי (עודד קוטלר), ומגלה לו שהשתוקק בנערותו להצטרף לחבורת חסמב"ה.
יש בכך מחווה לירון לונדון, שבהיותו נער נתן השראה לסופר יגאל מוסינזון כאשר יצר את הדמות של מפקד חסמבה.
בשנת 2016 שב לונדון וגילם את ראש הממשלה באחד מפרקי הסדרה "האחיות המוצלחות שלי".
בשנת 2012 השתתף ירון לונדון בפסטיגל שנושאו היה עולם הריגול, בתור הסוכן הראשי "קונטרול".
לונדון לא שיחק על הבמה במהלך המופעים, אולם קטעים בהם צולם הוצגו על מסך.
ב-2015 הופיע בתפקיד עצמו בעונה השנייה של הסדרה "שטיסל".
בשנת 2018 הופיע בתפקיד עצמו בסדרה "שטוקהולם".
ב-14 באוקטובר 2020 הוקרן בערוץ כאן 11 הסרט התיעודי "רצח בקולנוע צפון" על פרשת רצח המהנדס פיאטלי בבימויו של אבידע ליבני.
לונדון שימש כיוצר וכמפיק שותף בסרט.
לונדון היה נשוי לנירה לבית שחורי (אביה היה זוסיה שחורי (שוורצמן) שריכז את פעולות השמירה של ההגנה ונהרג בתאונה בפעילות מבצעית ב-1938), קניינית אופנה, עד פטירתה בפברואר 2010. לזוג שלושה ילדים, ובהם הקריקטוריסטית והסופרת דניאלה לונדון דקל.
ללונדון בן נוסף מחוץ לנישואים, העיתונאי יואב זהבי, ממפיקת הטלוויזיה לאה זהבי.
מהעשור השני של המאה ה-21, לונדון הוא בן זוגה של הסופרת מיכל זמיר, בתו של צבי זמיר.
לונדון מתגורר בתל אביב ומגדיר עצמו אתאיסט.
כמו כן הוא מחזיק בית ביישוב הקהילתי אבירים.
ירון קולברג (נולד ב-6 במרץ 1983) הוא פסנתרן ישראלי שזכה בפרסים בינלאומיים ומנגן על במות מרכזיות בישראל ובעולם.
החל מ-2018 הוא המנהל האמנותי של תחרות הפסנתר הבינלאומית בקליבלנד.
הוא בנם של פרופסור איתן קולברג והכנרת בת-שבע סבלדי-קולברג ולו אח בכור.
ב-1990 החל ללמוד נגינה בפסנתר אצל לואיזה יופה, שהייתה מורתו במשך תשע שנים.
בשנת 1994 למד במקביל אצל בנג'מין קפלן בלונדון.
בשנים 1999–2003 למד באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל איתן גלוברזון ובשנים 2003–2009 היה תלמידו של פרופ' אריה ורדי בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה של אוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר שני בהצטיינות.
קולברג נמנה עם הפסנתרנים הישראלים המובילים כיום.
הוא ניגן על במות מרכזיות ב-40 מדינות על פני חמש יבשות וזכה בלמעלה מ-10 פרסים בינלאומיים.
נגינתו זכתה לשבחי הביקורת, והוא אף תואר בתקשורת העולמית כ"פסנתרן בעל ידי הזהב".
ניגן, בין השאר, באולמות מפורסמים כגון קרנגי הול בניו יורק, הקרמלין והקתדרלה במוסקבה, אולם האו"ם בז'נבה, "בטהובן-האלה" בבון, האולם על שם קורטו בפריז, האולם לאמנויות במקסיקו סיטי, אולם אסאהי בטוקיו, אולם העיר האסורה בבייג'ינג, אולם הרסיטלים במלבורן, תיאטרון 'קוליסאו' בבואנוס איירס, רזידנץ במינכן ואולם קימל בפילדלפיה ובקנדי סנטר בוושינגטון די.
חלק מהופעותיו שודרו בתחנות הטלוויזיה המרכזיות של סין, קוריאה ויפן.
מגיל צעיר הופיע כסולן עם תזמורות רבות בחו"ל, בהן תזמורת קליבלנד, התזמורת הפילהרמונית של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של בייג'ינג, תזמורת אמדאוס במקסיקו, תזמורת הרדיו של נורווגיה והתזמורת של פאלרמו באיטליה.
כמו כן הופיע כסולן גם עם התזמורות המובילות בישראל, בהן מספר פעמים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן עם התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה, הקאמרטה הישראלית ירושלים ואנסמבל סולני תל אביב.
עוד הופיע קולברג כסולן בפסטיבל ישראל וניגן רסיטלים בסדרה "צעירים במרכז" במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים, באוניברסיטה המורמונית בירושלים ובמוזיאון תל אביב לאמנות.
הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות והקליט ל"קול המוסיקה".
כיהן בחבר השופטים של תחרויות לאומיות בישראל, ארצות הברית, סין ומקסיקו.
בשנים האחרונות היה קולברג חלק מצמד הפסנתרנים המצליח 'דואו אמאל' יחד עם חברו בשארה הרוני.
הוא שיתף פעולה עם אמנים ואנסמבלים בינלאומיים ועם אמנים ישראלים מובילים בהם שלומי שבן, רביעיית אריאל, רביעיית כרמל, פרקדו, ועוד.
בחלק מהופעותיו הוא משלב מוזיקה קלאסית עם עיבודים חדשים של מוזיקה פופולרית ומוזיקת עולם.
בשנת 2018 מונה קולברג למנהל האמנותי של תחרות הפסנתר הבינלאומית היוקרתית בקליבלנד, אוהיו.
קולברג, הדובר שש שפות, מתגורר כיום בסין, שם הוא מנוהל על ידי הטלוויזיה המקומית, מופיע בקביעות בקונצרטים שונים ומעביר כיתות אמן וסדנאות בשפה הסינית.
לאורך השנים זכה בפרסים רבים, בהם פרס שני בתחרות קליבלנד היוקרתית בארצות הברית (2007), בה הופיע בגמר כסולן עם תזמורת קליבלנד.
מלבד זאת זכה בפרס ראשון ושני פרסים מיוחדים בתחרות הבינלאומית פרנאסוס במונטריי (מקסיקו) ב-2006, פרס שני בתחרות גריג הבינלאומית באוסלו (2006), פרס ראשון בתחרות שוסטקוביץ' בהנובר (1997), פרס ראשון בתחרות פרס קלרמונט (2001), פרס שלישי בתחרות "גג העולם" בטרומסו (נורווגיה) וכן פרסים נוספים בתחרויות בטיבולי (קופנהגן) ובאנדורה.
בישראל זכה בפרס ראשון בתחרות "האמן הצעיר" בירושלים (2006), פרס ראשון בתחרות הפסנתר של האקדמיה למוזיקה בירושלים (2000), פרס מיוחד על ביצוע מצטיין בכיתת האמן תל-חי (2004) ובפרס המשתתף המצטיין של כיתות האמן תל-חי (2006).
זוכה באופן קבוע במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל (בהצטיינות) בין השנים 1992–2008.
ירון טראוב (נולד ב-1964) הוא מנצח ופסנתרן ישראלי.
ירון טראוב הוא בנם של חיים טאוב, שהיה כנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ושל יהודית טאוב לבית שריג.
הוא למד נגינה בפסנתר אצל פרופסור עמנואל קרסובסקי, והשתתף בתחרויות בינלאומיות וניגן בפסטיבלים למוזיקה קאמרית.