tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנהמארחתזוכהסגניתתוצאה1949 ברצלונה ספורטינג ליסבון 2-11950 בנפיקה ליסבון בורדו 3-3, 2-1 (בהארכה של משחק חוזר)1951 מילאן ליל 0-51952 ברצלונה ניס 1-01953 סטאד ריימס מילאן 0-31955 ריאל מדריד סטאד ריימס 2-01956 מילאן אתלטיק בילבאו 1-21957 ריאל מדריד בנפיקה ליסבון 1-0
הגביע הבין-יבשתי (Intercontinental Cup) שהיה ידוע גם בשם הגביע האירופאי-דרום אמריקאי (European/South American Cup), והחל מ-1980 נקרא גם גביע טויוטה (Toyota Cup), היה טורניר כדורגל שהפגיש בין מועדוני כדורגל שהיו חברים באופ"א וב-CONMEBOL.
הקבוצות מאירופה שהיו משתתפות היו לרוב זוכות ליגת האלופות למעט מקרים מסוימים, בהם סגניתן הייתה משתתפת.
הקבוצות מדרום אמריקה היו זוכות גביע ליברטדורס.
הטורניר הפגיש את שתי הזוכות הללו, לכאורה הקבוצות הטובות ביותר ביבשתן באותה השנה, תחילה לשני משחקי גומלין ואחרי 1980 למפגש יחיד, משחק שהתקיים ביבשת נייטרלית - באסיה, תחילה באצטדיון טוקיו בטוקיו ומאוחר יותר באצטדיון יוקוהמה ביוקוהמה, שניהם ביפן.
ב-2004 התקיים המשחק האחרון במסגרת הגביע הבין-יבשתי והחל משנת 2005 הטורניר הוחלף באליפות העולם לקבוצות.
הקבוצות הראשונות שטענו אי-פעם לתואר "אלופת העולם" היו היברניאן, שהייתה מחזיקת הגביע הסקוטי ופרסטון נורת' אנד שהייתה זוכת גביע ה-FA במשחק שנערך ב-13 באוגוסט 1887. בעונה שלאחר מכן, וסט ברומיץ' אלביון כמחזיקת גביע ה-FA שיחקה מול רנטון הסקוטית, למרות שהמשחקים נערכו ללא שום פיקוח של שתי ההתאחדויות השונות.
הקמתן של הליגה האנגלית והליגה הסקוטית כמו גם הקמת מועדוני כדורגל מחוץ לבריטניה גרמו לירדה בחשיבות המשחק הנ"ל.
הטורניר הראשוני, שהפך מאוחר יותר לגביע הבין-יבשתי, הוקם על ידי הנרי דלאוני שניסה לקבוע מיהו המועדון הטוב ביותר בעולם (הוא יצא מנקודת הנחה כי שתי היבשות המתקדמות ביותר בכדורגל הן אירופה ודרום אמריקה, דבר שהיה נכון בשל המיעוט בקבוצות מקצועניות, בעיקר ביבשות אסיה ואפריקה).
תחילה, רק באירופה היה מפעל בין-לאומי לקבוצות מכל היבשת, (גביע אירופה) שנוסד ב-1955. מאוחר יותר, ב-1960, הוקם בדרום אמריקה טורניר דומה שנשא תחילה את השם "גביע אמריקה לאלופות" והחל מ-1965 הוחלט לקרוא לו על שם הגיבורים שהביאו לעצמאותן של מדינות דרום אמריקה, ה"ליברטדורס דה אמריקה" (Libertadores de América, משחררי אמריקה).
מכאן שמו של גביע ליברטדורס שהחל להכתיר את "אלופת דרום אמריקה".
הטורניר הראשון נערך בשנת 1960 והפגיש בין הקבוצה הספרדית ריאל מדריד לפניארול מאורוגוואי.
במשחק הראשון בין הקבוצות ניצחה ריאל מדריד 5-1, המשחק השני הסתיים בתיקו 0-0 וריאל מדריד הפכה לזוכה הראשונה בטורניר.
החל משנות ה-50 (ובעיקר בשנות ה-70), כישרונות רבים מדרום אמריקה נדדו מעבר לאוקיינוס האטלנטי כדי לשחק במועדונים האירופאים, שהיו לרוב גם בעלי יכולות כספיות טובות יותר.
זוהי כנראה הסיבה לכך שאוהדי הכדורגל בדרום אמריקה הקדישו חשיבות רבה יותר למשחקים אלו כדי לראות את בני מדינותיהם משחקים במועדונים הגדולים באירופה.
אירוע קשה במיוחד התרחש בשנת 1969, במשחק בין מילאן לאסטודיאנטס לה פלאטה כאשר שחקנים רבים של אסטודיאנטס הורחקו במהלך המשחק בשל התפרעותם.
מספר עונות, אלופות אירופה לא השתתפו בטורניר בשל מספר שיקולים בהם שיקולים כלכליים ובמקרים אלו סגניתן השתתפה בטורניר במקומן.
כמו כן, בשנים 1975 ו-1978 לא התקיים הטורניר בשל קשיים להסדרי תאריכים למשחקים.
הטורניר היה תחילה תחת חסותם של מספר חברות עד שטויוטה השיגה את הבעלות על הטורניר בשנת 1980, אז גם הועברו המשחקים ליפן במקום שני משחקי גומלין במדינות שונות כפי שהיה נהוג לפני כן.
טורניר זה שוחק לאחרונה בשנת 2004, עד שהוחלף באליפות העולם לקבוצות בשנת 2005. למרות זאת, מאז דצמבר 2005, הועלו הצעות להקמת טורניר שיפגיש את זוכת הרקופה סודאמריקנה עם זוכת הסופר קאפ האירופי או את אלופת הליגה האירופית עם מחזיקת גביע סודאמריקנה, ובכך ישוחזר הגביע הביניבשתי שפעולתו הופסקה.
בין 1960 ל-1979 הטורניר העולמי נערך בשיטת שני משחקי גומלין, כאשר כל קבוצה אירחה במגרשה משחק אחד.
עד שנת 1969 נערך הטורניר בשיטת צבירת נקודות כאשר במקרה של שוויון נקודות בין הקבוצות, ללא קשר להפרש השערים ביניהן, נפגשו השתיים למשחק שלישי על אדמה נייטרלית באחת משתי היבשות, אירופה או דרום אמריקה.
שיטה זו, שהייתה נהוגה בעיקר בדרום אמריקה לא שרדה זמן רב והוחלפה בשיטת האירופאית, לפיה מתקיימים שני משחקים בלבד וההכרעה היא לפי הפרש שערי חוץ כאשר במקרה של תיקו נערך דו-קרב פנדלים.
החל משנת 1980, הטורניר הפך לטורניר של משחק יחיד, כאשר תחילה המשחקים נערכו באצטדיון טוקיו שבטוקיו, יפן, כאשר כל משחקי הגמר נערכו באצטדיון זה עד לשנת 2000. החל מ-2001, המשחק נערך באצטדיון יוקוהמה שביוקוהמה, אצטדיון בו נערך גמר מונדיאל 2002 שנערך ביפן וקוריאה הדרומית.
משחקי הגמר של הגביע בין-יבשתי
איינדהובן(הולנד)האצטדיון הלאומי,טוקיו6-7 בפנדלים1987פורטו(פורטוגל)2 - 1האר'פניארול(אורוגוואי)האצטדיון הלאומי,טוקיו1986ריבר פלייט(ארגנטינה)1 - 0סטיאווה בוקרשט(רומניה)האצטדיון הלאומי,טוקיו1985יובנטוס(איטליה)2 - 2האר'ארחנטינוס ג'וניורס(ארגנטינה)האצטדיון הלאומי,טוקיו2-4 בפנדלים1984אינדפנדיינטה(ארגנטינה)1 - 0ליברפול(אנגליה)האצטדיון הלאומי,טוקיו1983גרמיו(ברזיל)2 - 1האר'המבורג(מערב גרמניה)האצטדיון הלאומי,טוקיו1982פניארול(אורוגוואי)2 - 0אסטון וילה(אנגליה)האצטדיון הלאומי,טוקיו1981פלאמנגו(ברזיל)3 - 0ליברפול(אנגליה)האצטדיון הלאומי,טוקיו1980נסיונל(אורוגוואי)1 - 0נוטינגהאם פורסט(אנגליה)האצטדיון הלאומי,טוקיו
קרלוס ביאנצ'י זכה בשלושה גביעים כמאמן: פעם אחת עם ולז סרספילד ב-1994, ו-2 פעמים עם בוקה ג'וניורס ב-2000 ו-2003.
לואיס קוביז'ה וחואן מוחיקה, 2 האורוגוואיים זכו בתואר הן כשחקנים והן כמאמנים:
לואיס קוביז'ה (כשחקנה של פניארול ב-1961 ועבור נסיונל ב-1971; ואז אימן את אולימפיה ב-1979)
חואן מוחיקה (שיחק עבור נסיונל ב-1971; ואימן ב-1980)
בשני המועדונים, מספר מועט של שחקנים השתתפו בכל העונות, ביניהם קרלוס סלבאדור בילארדו וחואן רמון ורון.
גביע זה היה אחד משני טורנירי הכדורגל הבכירים בפדרציית יוגוסלביה, כאשר השני היה ליגת העל היוגוסלבית.
הטורניר התנהל בין השנים 1923–1992. הגביע היוגוסלבי התקיים בכל עונה לאחר תום והכרזת הזוכה באליפות הליגה היוגוסלבית, וזאת על מנת לקבוע אילו קבוצות מדורגות גבוהה יותר ואילו נמוך לקראת העונה הבאה.
הגביע בתקופת המרשל טיטו התבסס על עיצוב של ברנקו סוטרה.
עם פירוקה של יוגוסלביה המאוחדת, נשמרה שיטת הגביע הזאת ברפובליקה היוגוסלבית, שאיחדה את סרביה, קוסובו ומונטנגרו לגביע מאוחד שנקרא הגביע של סרביה ומונטנגרו, אולם לאחר 2006, ופירוקה הסופי של הישות סרביה ומונטנגרו למדינות המרכיבות אותה, הוקמו בזו אחר זו מפעלי גביע לכל אחת מהמדינות שהרכיבו את יוגוסלביה.
הטורניר כלל את כל הקבוצות שבחרו להשתתף בו בכל רחבי יוגוסלביה כאשר שלבי הטורניר הראשונים החלו בקבוצות מהדרגים הנמוכים יותר כאשר עם כל שלב התווספו לטורניר קבוצות מליגות גבוהות יותר.
הליגה היוגוסלבית הבכירה שלחה את 16 נציגותיה לשלב שש-עשרית הגמר, כאשר 16 האחרות העפילו מהסבבים שקדמו לכך.
בכל השלבים עד שש-עשרית הגמר שוחק משחק בודד אשר תוצאתו קבעה את העולה לשלב הבא.
משלב 32 הגדולות עבר הטורניר לשיטת משחקי בית וחוץ, שיטה שחיסלה לחלוטין את הסיכוי של הקבוצות הקטנות להעפיל לשלבים הגבוהים בשל הבדלי הרמות המשמעותיים ביניהן לאימפריות הכדורגל היוגוסלביות.
מבחינה היסטורית, משחקי הגמר התנהלו בדרך כלל על ידי הקבוצות ששיחקו בעונה זו את בעונות טובות יחסית בליגה היוגוסלבית (פרטיזן, דינמו, הכוכב האדום, היידוק וכו').
תחרות הגביע של הממלכה היוגוסלבית (1923 - 1940)
תחרות הגביע היוגוסלבי טרום מלחמת העולם השנייה בממלכה המאוחדת של הסלובנים, הקרואטים והסרבים דאז (ששינתה את שמה לממלכת יוגוסלביה בסוף 1929) נערכה באופן לא סדיר, ולעיתים כללה רק טורנירים המכילים נבחרות אזוריות, לפעמים רק מועדונים מאזור מסוים, ולעיתים גם מועדונים וגם נבחרות אזוריות.
בין 1924 ל-1927 התחרות כללה נבחרות מתת-האגודות האזוריות, אם כי רק השחקנים בעלי אזרחות של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים יכלו להשתתף.
הזוכה בגביע ממלכת יוגוסלביה (1923–1941)
עונהזוכהתוצאהסגנית1923HAŠK זאגרב2–0קונקורדיה זאגרב1924זאגרב XI3–2ספליט XI1925זאגרב XI3–1ספליט XI1926זאגרב XI3–1בלגרד XI1927בלגרד XI3–0סובוטיקה XI1928לא ידוע1930לא ידוע1931סובוטיקה אתלטיקו2–2, 2–1ס.א.ס.ק סרייבו1934BSK בלגרדליגההיידוק ספליט1936ספורטסקי קלוב יוגוסלבינה1–2, 4–0גראדאנסקי זאגרב1938גראדאנסקי זאגרב4–1, 2–2BSK בלגרד1939ספורטסקי קלוב יוגוסלבינה5–1, 0–0סלביה סרייבו1940לא ידוע1941BSK בלגרדמחוז אזורי סרביה בלבד
מתכונת התחרות הייתה אליפות נוקאאוט לכל קבוצות הכדורגל של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (היישות היורשת של אזור יוגוסלביה משנות ה-40 ועד לשנת 1992).
החל מהליגות הנמוכות ביותר של הקבוצות, התחרות פעלה לפי מתכונת נוקאאוט של משחק אחד.
קבוצות מהדרג הגבוה יותר זכו למקומות בסיבוב השני, ולאחר מכן הסיבוב השלישי וכן הלאה.
קבוצות ליגת העל היוגוסלבית הצטרפו תמיד בסיבוב לפני שמינית הגמר, ושאר 16 הקבוצות הן קבוצות מהליגות הנמוכות שהצליחו לעלות לסיבוב זה.
בשמינית הגמר, הפורמט השתנה למתכונת נוקאאוט של שני משחקים, ששוחק בבית ובחוץ עבור כל קבוצה.
בשלב זה הסיכויים של הקבוצות הקטנות כמעט אפסו, מול הקבוצות המתוקצבות, העשירות והמקצועניות ביותר של הכדורגל היוגוסלבי.
מבחינה היסטורית, לגמר הגיעו בדרך כלל רק קבוצות הליגה היוגוסלבית הראשונה שכללו את פרטיזן בלגרד, היידוק ספליט, הכוכב האדום, דינמו זאגרב ועוד קבוצות ממועדונים אלו.
לאחר התפרקות יוגוסלביה שהחל ב-1991 והסתיים ב-1992, הוקמו מפעלי גביע לכל אחת מהרפובליקות שיצאו לעצמאות מדינית והרכיבו את רפובליקת יוגוסלביה, בזו אחר זו,
משחקי הגמר של גביע SFR יוגוסלביה (1947–1991)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל היוגוסלבית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
תוצאות לפי קבוצה (תקופת יוגוסלביה)
בוסניה והרצגובינה ← הגביע של בוסניה והרצגובינה (החל משנת 2000; לפני כן התקיים מפעל גביע לא רשמי בשנים 1994–2000)
קרואטיה← הגביע הקרואטי (החל משנת 1992)
מקדוניה ← הגביע המקדוני (החל משנת 1992)
מונטנגרו ← הגביע של סרביה ומונטנגרו (1992–2006) ← הגביע המונטנגרי (החל משנת 2006)
סלובניה ← הגביע הסלובני (החל משנת 1991)
קוסובו ← הגביע הקוסוברי (החל משנת 2016 קם כגביע מוכר של אופ"א; לפני כן התקיים כגביע לא רשמי בשנים 1991–2016)
הגביע הבין-ליגתי של ה-FA היא תחרות כדורגל המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית.
היא נוסדה בעונת 2003/2004 תחת השם "גביע מערכת הליגות הלאומית של ה-FA" על מנת לאפשר את ייצוגה של אנגליה בגביע האזורים של אופ"א.
בעונות שלפני ייסוד הטורניר ההתאחדות קבעה איזו קבוצה תשתתף בגביע אופ"א, כשבעונה האחרונה (2002/2003) הייתה זו הנבחרת של ליגת מחוז קנט.
אופ"א הכריזה כי החל מאותה עונה כל משתתפות הטורניר חייבות לזכות בתחרות לאומית, וכך הוחלט לייסד את הגביע.
הקבוצות המתמודדות על הגביע משתייכות לליגות מהרמה השביעית של מערכת הליגות הלאומית, אם כי מדי פעם ההתאחדות מתירה לקבוצות מליגות אחרות להשתתף גם כן.
רמה זו מקבילה לדרגה ה-11 במבנה ליגות הכדורגל באנגליה.
משחק הגמר הראשון נערך ב-8 במאי 2004, ובו גברה ליגת מיד צ'שייר על ליגת קיימברידג'שייר בתוצאה 2 - 0.
הגמר השני נערך ב-7 במאי 2006 באצטדיון אבי של קיימברידג' יונייטד, ובו התמודדו מחוז קיימברידג'שייר והפוטבול ליג של האי מאן.
הקבוצה מהאי מאן ניצחה 4 - 0 משערים שהובקעו במחצית השנייה.
היא נסעה לצ'כיה באפריל 2007 על מנת להשתתף בשלב הביניים של גביע אופ"א.
לאחר שהפסידה לברטיסלבה (סלובקיה) בתוצאה 2 - 3, היא גברה על המארחת הראדץ' קרלובה והייתה יכולה להעפיל לשלבים הסופיים של הטורניר.
אולם, היא הפסידה לקבוצה מהמחוז המזרחי של צפון אירלנד והודחה מהמשך הטורניר.
הגמר של 2008 נערך בריקו ארנה של קובנטרי סיטי ב-3 במאי.
ליגת החובבים הדרומית סיימה בתיקו 1 - 1 מול ליגת הכדורגל המשולבת של מידלנד, וניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין בתוצאה 4 - 0. באוקטובר 2008 היא נסעה לטורינו, שם התמודדה מול נציגות מאיטליה, סקוטלנד ואירלנד.
היא סיימה במקום השני בעקבות הפרש שערים.
ב-3 בנובמבר 2010 הודיעה ההתאחדות על שינוי שמו של המפעל לשמו הנוכחי, שנכנס לתוקף בעונת 2011/2012.
גביע העולם למועדונים, הידוע בשם הגביע הבין יבשתי הוא טורניר כדורסל שמאורגן על ידי פיב"א, במטרה לאחד את מועדוני הכדורסל הטובים בעולם (מלבד קבוצות ה-NBA המקצועניות) לטורניר שקובע מיהו המועדון הטוב בעולם.
משחקי הגביע הבין יבשתי שוחקו מדי שנה בין השנים 1966–1987, ב-1996 והחל מ-2013 באופן סדיר.
משנת 2016, בעקבות מחלוקת בין פיב"א ליול"ב שנבעה מהקמת 2 ליגות מתחרות ליורוליג וליורוקאפ, הנציגה האירופית לתחרות היא זוכת ליגת האלופות מטעם פיב"א ולא אלופת היורוליג, אף על פי שהיורוליג נחשבת לליגה הטובה באירופה.
כיום מתכונת הטורניר היא פיינל פור בין אלופת ליגת האלופות (אירופה), אלופת ליגת הפיתוח של ה-NBA (אמריקה הצפונית), אלופת ליגות האלופות האמריקאית (אמריקה הדרומית) ומארחת הטורניר.
שנהעיר מארחתאלופהסגניתגמר 1966 מדריד איניס וארזה קורינת'יאנס פאוליסטה 59-66 1967 רומא אקרון גודייר וינגפוטס איניס וארזה 72-78 1968 פילדלפיה אקרון גודייר וינגפוטס ריאל מדריד 73-105 1969 מייקון אקרון גודייר וינגפוטס ספרטק ברנו 71-84 1970 וארזה איניס וארזה ריאל מדריד ליגה 1973 סאו פאולו איניס וארזה א.ק.
סיריו ליגה 1974 מקסיקו סיטי אוניברסיטת מרילנד איניס וארזה ליגה 1975 קאנטו פורסט קאנטו אמזונה פרנסה ליגה 1976 בואנוס איירס ריאל מדריד מובילג'ירג'י וארזה ליגה 1977 מדריד ריאל מדריד מובילג'ירג'י וארזה ליגה 1978 בואנוס איירס ריאל מדריד אובראס סניטריאס ליגה 1979 סאו פאולו א.ק.
בוסנה ליגה 1980 סרייבו מכבי תל אביב א.א.
פרנסאקה ליגה 1981 סאו פאולו ריאל מדריד א.ק.
שנהשחקןקבוצה1977 וולט זרביאק ריאל מדריד1987 חואן אנטוניו סן אפיפניו ברצלונה2013 ואסיליס ספאנוליס אולימפיאקוס2014 ניקולאס לפרוויטולה פלמנגו2015 סרחיו יוי ריאל מדריד2016 זאק גרהאם גוארוס דה לרה2017 מייק טובי איברוסטאר טנריפה2018לא התקיים2019 ג'ורדן תיאודור א.א.ק.
אתונה2020 מרסלו הוארטס איברוסטאר טנריפה2021 ויטור בניטה סן פבלו בורגוס2022 לוק מרטינס פלמנגו 2023 (1) ברונו פיטיפלדו איברוסטאר טנריפה 2023 (2) דייוויד ג'קסון פרנקה 2024 דילן אוסטקובסקי אוניקאחה מאלגה 2025 טיילר קלינוסקי אוניקאחה מאלגה
סיריו11979 מכבי תל אביב11980 אובראס סניטריאס11983 פלקנסטרו וירטוס רומא11984 ברצלונה11985 ז'לגיריס קובנה11986 אולימפיה מילאנו11987 פנאתינייקוס11996 אולימפיאקוס12013 גוארוס דה לרה12016 א.א.ק.
הגביע הגרמני הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, הוא הטורניר השני בחשיבותו בגרמניה אחרי הבונדסליגה, ומשוחק בשיטת הנוק אאוט.
הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות המפעל היא באיירן מינכן אשר זכתה בגביע 20 פעמים.
בטורניר הראשון, בשנת 1935, השתתפו 63 קבוצות ובסיומו זכתה נירנברג לאחר שניצחה במשחק הגמר את שאלקה 04 בתוצאה 0-2. בשנת 1944 הושעה הטורניר עקב מלחמת העולם השנייה וחודש בשנת 1953.
במקביל לתחרות זו והחל מתום מלחמת העולם השנייה, התקיימה בגרמניה תחרות נוספת בעבר, הגביע המזרח-גרמני שהתקיים בהשתתפות הקבוצות מגרמניה המזרחית, מאחר שגרמניה הייתה מפולגת עד לאיחוד גרמניה בסוף 1990. ב-1991 הצטרפו רשמית הקבוצות מהמזרח לתחרויות ממערב גרמני (הבונדסליגה והגביע הגרמני), אך לא זכו להצלחה רבה בתחרויות אלו.
בגביע הגרמני משתתפות 64 קבוצות, כאשר לכל קבוצות הבונדסליגה והבונדסליגה השנייה מובטח מקומם בטורניר, ואילו שאר המתמודדות נבחרות מהליגות הנמוכות יותר.
החל משנת 1960, הקבוצה אשר זכתה בגביע הגרמני העפילה אל גביע אירופה למחזיקות גביע, ואם השתתפה הקבוצה הזוכה בליגת האלופות, אזי הקבוצה אשר הפסידה בגמר הגביע זכתה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות גביע.
החל מעונת 1998/1999, כאשר חדל גביע אירופה למחזיקות גביע להתקיים, מעפילה זוכת הגביע הגרמני לגביע אופ"א (החל משנת 2009 נקרא הליגה האירופית).
אם שתי הקבוצות שהעפילו לגמר הגביע משתתפות בליגת האלופות על בסיס מיקומן בליגה, הכרטיס לליגה האירופית יינתן לקבוצה במיקום הגבוה ביותר אשר אינו מקנה כרטיס אוטומטי למפעלים האירופאיים בבונדסליגה.
המספר בסוגריים מציין את מספר הזכייה של הקבוצה בגביע
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות הבונדסליגה באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קייזרסלאוטרןניידרזאקשנסטאדיון, הנובר61,000 1972/1973 בורוסיה מנשנגלדבך (2) 2 - 1ה פ.צ.
1 - 0 (ח) הרטה ברליןניידרזאקשנסטאדיון, הנובר54,000
(5 - 4 פ)בורוסיה דורטמונדהאצטדיון האולימפי, ברלין74,3222016/2017בורוסיה דורטמונד (4) 2 - 1איינטרכט פרנקפורטהאצטדיון האולימפי, ברלין74,3222017/2018איינטרכט פרנקפורט (5) 3 - 1באיירן מינכןהאצטדיון האולימפי, ברלין74,3222018/2019באיירן מינכן (19)3 - 0ר.ב.
לייפציגהאצטדיון האולימפי, ברלין74,3222019/2020באיירן מינכן (20) 4 - 2באייר לברקוזןהאצטדיון האולימפי, ברליןללא קהל2020/2021בורוסיה דורטמונד (5)4 - 1ר.ב.
לייפציג (2)2 - 0איינטרכט פרנקפורטהאצטדיון האולימפי, ברלין74,3222023/2024באייר לברקוזן1 - 0פ.צ.
קייזרסלאוטרןהאצטדיון האולימפי, ברלין75,0002024/2025שטוטגרט4 - 2ארמיניה בילפלדהאצטדיון האולימפי, ברלין74,036
הגביע הברזילאי (בפורטוגזית: Copa do Brasil) הוא תחרות הכדורגל הלאומי בברזיל בשיטת גביע.
הוא מפעל הכדורגל השני בחשיבותו בברזיל, אחרי ליגת העל הברזילאית.
בגביע הברזילאי משתתפות מדי שנה 64 קבוצות מרחבי ברזיל, הכוללות עשר קבוצות לפי דירוג ההתאחדות הברזילאית, ו-54 לפי תוצאות האליפויות של המדינות והתחרויות האזוריות.
זוכת הגביע זוכה גם בכרטיס לגביע ליברטדורס של השנה שאחרי.
משתתפות גביע ליברטדורס בשנה מסוימת לא יכולות להשתתף בגביע הברזילאי באותה השנה בגלל קונפליקט בלוח הזמנים, מאחר ששתי התחרויות מתרחשות בערך באותה עת.
טאסה ברזיל (בפורטוגזית: Taça Brasil) הייתה התחרות הראשונה ברמה הלאומית בברזיל והיא התקיימה בשיטת הגביע.
היא נוסדה בשנת 1959 ושוחקה עד לשנת 1968.
טאסה ברזיל הוקמה במטרה לאפשר השתתפות של קבוצה מברזיל בגביע ליברטדורס, אשר נוסד בשנת 1958. באותה התקופה לא הייתה לברזיל תחרות ברמה לאומית וטאסה ברזיל מילאה את החסר.
הקבוצה שזכתה במספר הרב ביותר של פעמים במפעל הייתה סנטוס, עם 5 זכיות (מתוך 7 פעמים בגמר).
במחצית הראשונה של שנות ה-60 הייתה סנטוס בין הקבוצות הטובות בעולם, עם שחקנים כמו פלה, זיטו, קואוטיניו, ז'ילמר ואחרים.
הקבוצה עם המספר השני של זכיות בטאסה ברזיל היא פלמיירס, עם 2 זכיות.
עם זכייה אחת נמנות באהיה, בוטפוגו וקרוזיירו.
עקב עליית החשיבות של טורניר רוברטו גומס פדרוזה בכדורגל הברזילאי, טאסה ברזיל הופסקה אחרי 1968 ולא שוחקה עוד.
בשנת 2011 אוחדו תוארי טאסה ברזיל עם אילו של ליגת העל הברזילאית, וכתוצאה מוכרות באופן רשמי זוכות טאסה ברזיל כאלופות ברזיל.
תחרות הגביע הברזילאי הנוכחי, הקרויה בשם "גביע של ברזיל" (Copa do Brasil), נוסדה בשנת 1989 בעקבות שנוי בתנאי ליגת העל הברזילאית.
לאחר 1987, מספר הקבוצות המשתתפות בליגת העל ירד באופן חד, וכתוצאה קבוצות ממדינות רבות בברזיל איבדו את האפשרות להתמודד נגד הקבוצות הגדולות ולזכות בכרטיס לגביע ליברטדורס.
גביע ברזיל נולד על כן במטרה לתת הזדמנות לאלופות של כל המדינות הברזילאיות שוב להתמודד ברמה לאומית.
עונת 2017 של הגביע הברזילאי התחילה ב-9 בפברואר והסתיימה ב-27 בספטמבר.
בתחרות היו שישה שלבי נוקאאוט עם משחקי גומלין ולהלן שלושת השלבים האחרונים.
זוכות הגביע הברזילאי לאורך השנים
הגביע ההולנדי (בהולנדית: KNVB Cup, גביע התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית) הוא מפעל כדורגל הולנדי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1898 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית.
בטורניר משתתפות כל הקבוצות מארבע הליגות הבכירות במדינה.
משחק גמר הגביע מתקיים באופן מסורתי באצטדיון פיינורד, המארח את המאורע באופן רצוף החל מעונת .
הזוכה בגביע מתמודדת בתחילת כל עונה במסגרת מגן יוהאן קרויף, טורניר הסופר קאפ של הולנד, נגד אלופת ליגת העל ההולנדית באותה העונה.
מחזיקת הגביע הנוכחית לעונת היא גו אהד איגלס, שניצחה בגמר את א.ז.
טורניר הגביע ההולנדי נוסד בשנת 1898, בשלבים המוקדמים של התפתחות הכדורגל העולמי.
ההחלטה על הקמתו התקבלה ב-19 בינואר 1898 במפגש הנהלת התאחדות הכדורגל ההולנדית בהאג, תוך התבססות על המודל של גביע ה-FA האנגלי.
הטורניר הראשון התקיים עונה אחר כך, בעונת 1898/1899, והזכה הראשונה בתואר הייתה RAP אמסטרדם, שגברה בגמר 1-0 בהארכה על HVV דן האג.
בשנת 1946 נוצר הגביע המוענק עד היום לקבוצה הזוכה.
הגביע עשוי כסף, חומר יקר ונדיר במצב הכלכלי הקשה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מספר הפסקות, בין היתר בעקבות המלחמה, חזר המפעל לפעילות מלאה החל בעונת .
בשנת 1995, בדומה למפעלי גביע מקומיים אחרים, שונה שמו של מפעל הגביע בהתאם לנותנת החסות.
החל מאותה שנה נקרא המפעל גביע אמסטל, וב-16 באוגוסט 2005 שונה שמו פעם נוספת לגביע גייטורייד.
שנה אחר כך הוחזר שם המפעל לשמו המקורי, גביע KNVB, בעוד חברת המשקאות גייטורייד נותרה נותנת החסות הראשית.
החל מעונת , ובניגוד לנהוג עד אז, הוחלט לשנות את שיטת המפעל החל משלבי רבע הגמר, ולקיימם במתכונת בית-חוץ, כולל שלב הגמר עצמו.
לאחר שתי עונות בלבד, חזר המפעל לשיטת ההכרעה במשחק בודד לאורך כל שלביו, והחל מעונת משוחק גמר הגביע באופן מסורתי באצטדיון פיינורד ברוטרדם.
בעונת העפילו פיינורד ואייאקס לגמר המפעל, שתוכנן במקור להכרעה במשחק אחד באצטדיון פיינורד.
עקב העפלתה של אייאקס לגמר והאיסור שהוחל באותה עונה על אוהדיה להגיע לאצטדיון פיינורד עקב תקריות אלימות, הוחלט לקיים את הגמר במתכונת בית-חוץ, לראשונה מאז 1983, כשהמשחק הראשון התקיים באמסטרדם ארנה.
אייאקס גברה על פיינורד בשני מפגשי הגמר וזכתה בתואר לאותה העונה.
במפעל הגביע ההולנדי משתתפות קבוצות שלוש הליגות הבכירות, ואליהן מצטרפות 24 העולות לחצאי הגמר בטורנירי הגביע החובבניים והמקומיים.
הסיבוב הראשון מיועד לקבוצות החובבניות ולחלק מקבוצות הליגה השלישית (מצטרפות בהדרגה בשני הסיבובים הראשונים).
בסיבוב השני, בנוסף לקבוצות המובילות בליגה השלישית, מצטרפות לטורניר גם קבוצות שתי הליגות הבכירות.
על פי חוקי המפעל, קבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים לא יוכלו להיפגש ביניהן בסיבוב השני והשלישי.
למעט התניה זו, אין חוקיות נוספת לגבי זהות המוגרלות והמארחת במפגש המוגרל - גם במידה וקבוצה בכירה מוגרלת לארח קבוצה חובבנית, לא תתקיים החלפת ביתיות.
הקבוצות שהעפילו מהסיבוב השלישי מתקדמות לשלב שמינית גמר, שם מוסרות ההתניות לקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים, והמפעל ממשיך במתכונת הכרעה במשחק בודד עד למשחק הגמר.
עד לעונת , העפילה הזוכה בגביע ההולנדי לטורניר גביע אירופה למחזיקות גביע.
המפעל האירופי בוטל בסיום עונת , והחל מאותה עונה העפילה הזוכה לגביע אופ"א (ובהמשך לליגה האירופית).
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל ההולנדית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
איינדהובןאצטדיון דה וליירט30,0001970/1971אייאקס2 - 2 הספרטה רוטרדםאצטדיון פיינורד63,1542 - 1 (משחק חוזר)אצטדיון פיינורד60,0681971/1972אייאקס3 - 2דן האגאצטדיון פיינורד60,000עונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיוןקהל1972/1973נאק ברדה2 - 0ניימכןאצטדיון פיינורד45,8011973/1974פ.ס.וו.
איינדהובן6 - 0נאק ברדהאצטדיון פיינורד -1974/1975דן האג1 - 0טוונטהאצטדיון פיינורד -1975/1976פ.ס.וו.
אלקמאר0 - 1אוטרכטאצטדיון חאלחנווארד -5 - 1אצטדיון אלקמארדרהוט -1982/1983אייאקס3 - 1ניימכןאצטדיון דה מיר7,7003 - 1אצטדיון דה חופרט24,0001983/1984פיינורד1 - 0פורטונה סיטארדאצטדיון פיינורד -1984/1985אוטרכט1 - 0הלמונד ספורטאצטדיון חאלחנווארד -1985/1986אייאקס3 - 0רוזנדאלאצטדיון דה מיר23,0001986/1987אייאקס4 - 2 הדן האגאצטדיון זוידרפארק -1987/1988פ.ס.וו.
איינדהובן3 - 0הראקלס אלמלואצטדיון פיינורד50,0002012/2013א.ז.
עשר קבוצות זכו בתואר פעמיים.
20 קבוצות זכו בתואר פעם אחת.
הגביע היווני בכדורסל הוא טורניר כדורסל שנתי הנערך במתכונת נוקאאוט, משחק בודד בו המפסידה מודחת מהמפעל, ונערך בחסות איגוד הכדורסל היווני.
בטורניר לוקחות חלק 46 קבוצות כאשר שש הקבוצות שסיימו במקומות הגבוהים ביותר בליגת העל היוונית בכדורסל מעפילות אוטומטית לשלב רבע הגמר של הטורניר בשנה העוקבת, ואילו יתר 40 הקבוצות המשתתפות מתחרות ביניהן על שני המקומות הנותרים.
קבוצהזכיותסגנות1 פנאתינייקוס2072 אולימפיאקוס1293 אריס סלוניקי864 א.א.ק.
אתונה575 פאוק סלוניקי356 פאניוניוס127 הירקליס סלוניקי038 אפולון פטרס028 מארוסי028 פרומיתאס פטרס0211 פאנליניוס0111 אגו רת'ימנו0111 פארוס קראסטיניו0111פריסטרי אתונה01
הגביע הטורקי בכדורסל (בטורקית: Basketbol Erkekler Türkiye Kupası) הוא מפעל כדורסל טורקי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1967 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורסל הטורקית.
בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות בטורקיה.
הגביע הגרמני בכדורסל ) הוא מפעל כדורסל גרמני בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1966 ומנוהל על ידי מנהלת הבונדסליגה הגרמנית.
בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות בגרמניה.
הגביע היוגוסלבי בכדורסל (בסרבית: Куп Југославије у кошарци) הוא טורניר כדורסל יוגוסלבי לשעבר, שהתקיים במקביל לליגת הכדורסל היוגוסלבית עד לשנת 1991 כשמדינת יוגוסלביה חדלה מלהתקיים.
בשנים 1992–2002 נמשך המפעל רק במדינת סרביה ומונטנגרו.
1971 – הכוכב האדום בלגרד
1973 – הכוכב האדום בלגרד 1974 – יוגופלסטיקה ספליט
1975 – הכוכב האדום בלגרד
מקוםקבוצהזוכהסגנית1 פרטיזן בלגרד862 ציבונה זאגרב823 יוגופלסטיקה ספליט554 הכוכב האדום בלגרד335 אוקק בלגרד31= בודוצ'נוסט פודגוריצה317 בוסנה סרייבו238 אולימפיה ליובליאנה159 מועדון הכדורסל זאדאר11= רדניצ'קי בלגרד11= ז'לזניק בלגרד1112 אטלס בלגרד1013 רבוטניצ'קי סקופיה02= קוורנר רייקה0215 אלקר סיני01= זדרבליה לשקובץ01= ספרטק סובוטיצה01= באובנקה בלגרד01
הגביע המונטנגרי בכדורסל (בסרבית: Куп Црне Горе у кошарци) הוא מפעל כדורסל מונטנגרי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 2006 ומנוהל על ידי פדרציית הכדורסל המונטנגרית.
הגביע הבלגי הוא מפעל כדורגל בלגי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1911 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית.
החל משנת 2008, מעניקה חברת קופידיס הצרפתית את חסותה למפעל, שנקרא מאז על שם החברה.
גמר הגביע נערך מדי שנה באצטדיון המלך בודואן בבריסל, והמנצחת מעפילה אוטומטית לשלב המוקדמות של הליגה האירופית.
כמו כן, היא זוכה להשתתף במשחק הסופר קאפ הבלגי בעונה שלאחר מכן.
מחזיקת הגביע הנוכחי (2025) היא קלאב ברוז אשר גברה בגמר על אנדרלכט בתוצאה 1-2.
הגביע הבלגי נוסד ב-1911. הוא החליף את המפעל שנקרא גביע מחוזות בלגיה, מפעל ששוחק לראשונה ב-1908, והמשיך לעונה אחת נוספת.
בפורמט הישן, השתתפו במפעל נבחרות מחוזות בלגיה בהן קיימות קבוצות.
לאחר שנתיים בהן שוחק המפעל, הוא בוטל פעמיים נוספות (ב-1910 עקב אילוצי זמן וב-1911 עקב חום כבד בחודשי הקיץ).
בשנת 1911, לקראת עונת 1911/1912, שוחק המפעל לראשונה בהשתתפות קבוצות הכדורגל של בלגיה, ואז גם קיבל את שמו - הגביע הבלגי (נקרא באותה תקופה גם גביע המלך).
כעבור שלוש שנים פרצה מלחמת העולם הראשונה ומפעל הגביע, כמו גם הליגה, בוטלו באותן שנים.
בעוד הליגה שבה לפעילות לאחר המלחמה, הגביע שוחק שוב רק בעונת המשחקים 1926/1927. שנה אחר כך שב המפעל לשיטה המתבססת על מחוזות למשך ארבע שנים, עד שהמפעל בוטל שוב.
כעבור ארבע שנים, ב-1935, שב הטורניר לשיטה המתבססת על קבוצות, אך בסיום אותה עונה מפעל הגביע בוטל למשך שנים ארוכות עקב התנגדות של הקבוצות הגדולות במדינה.
בעונת 1953/1954, חזר מפעל הגביע לשלוש שנות ניסיון רצופות.
בהצבעה על עתיד המפעל כעבור שלוש שנים, שוב הוחלט לבטלו.
הגורם המכריע לחזרת הטורניר לפעילות מלאה ושנתית היה יצירתו של מפעל גביע אירופה למחזיקות גביע על ידי אופ"א.
כשנתיים לאחר היווסדו, ב-1963, חזר מפעל הגביע לפעילות על מנת שלבלגיה תהיה נציגה במפעל האירופי החדש.
הזוכה הראשונה בגביע הבלגי הייתה ראסינג בריסל, והראשונה לזכות בגביע מאז שחזר לפעילות יציבה ב-1963/1964 הייתה גנט (אז תחת השם לה גנטואז).
המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא).
כל סיבוב משוחק במשחק אחד, למעט סיבובי רבע הגמר וחצי הגמר המשוחקים בשני משחקים (בשיטת בית-חוץ).
במידה והמשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה.
במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין.
בסיבוב השלישי מצטרפות לתחרות 36 קבוצות הליגה השלישית בבלגיה.
סיבוב אחד אחר כך מצטרפות 18 קבוצות הליגה השנייה.
שני סיבובים אחר כך, כשנותרות במירוץ 16 הקבוצות מסך השלבים הקודמים, מצטרפות קבוצות הליגה הבכירה.
בהגרלת המשחקים בשלב זה הן אינן יכולות להיפגש אחת מול השנייה.
משחק הגמר מתקיים באופן מסורתי באצטדיון המלך בודואן בבריסל.
+משחקי גמר הגביע הבלגיעונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיוןקהל1911/1912ראסינג בריסל1–0ראסינג גאנדאצטדיון זמני של דרינג קלוב בריסל, בבריסל6001912/1913רויאל אוניון סן-ז'ילואז3–2הס.ס.
ברוז'ואהאצטדיון רו-דה פורסט9001913/1914רויאל אוניון סן-ז'ילואז2–1פ.צ.
ברוז'ואהאצטדיון ויוייה דוייה, בריסל4,0001915 - 1925לא התקיימה התחרות עקב מלחמת העולם הראשונה1926/1927ר.ס.ס.
7 קבוצות זכו בגביע אחד כל אחת, 3 קבוצות הגיעו לגמר פעמיים והפסידו, 11 קבוצות הגיעו לגמר פעם אחת והפסידו.
הגביע הטורקי (בטורקית: Türkiye Kupası) הוא מפעל כדורגל טורקי בשיטת גביע, שנוסד בשנת 1962 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הטורקית.
החל מעונת , הבנק הטורקי זיראט מעניק את חסותו למפעל, שנקרא מאז על שם החברה.
במפעל משתתפות קבוצות ארבע הליגות המקצועניות בטורקיה, וכן קבוצות ליגת חובבים אזורית.
המנצחת במפעל מעפילה אוטומטית לשלב הפלייאוף של מוקדמות הליגה האירופית.
כמו כן, היא זוכה להשתתף במפעל הסופר קאפ הטורקי בעונה שלאחר מכן.
מחזיקת הגביע הנוכחי (2025) היא גלאטסראיי אשר גברה בגמר על טרבזונספור בתוצאה 0-3.
הגביע הטורקי נוסד בשנת 1962. הוא שוחק לראשונה בעונת המשחקים , והתקיים ברציפות בכל עונה מאז.
הוא נוסד בעקבות ייסוד מפעל גביע אירופה למחזיקות גביע כשנתיים לפני כן, והרצון לשלוח נציגה טורקית למפעל.
במרוצת השנים החליף הטורניר את שיטת המשחק מספר פעמים, כשבין היתר הוא שוחק בשיטת נוק אאוט, בשיטת בתים ובשיטות משולבות.
השיטה הנוכחית הונהגה בטורניר שהתקיים בעונת .
חמשת השלבים הראשונים מתקיימים במתכונת נוק-אאוט, או "המפסיד יוצא".
בסיבוב הראשון משתתפות בו 86 קבוצות המגיעות מהליגה הרביעית בטורקיה ומליגת חובבים אזורית.
המנצחות בשלב זה מעפילות לסיבוב השני, ובשלב זה מצטרפות אליהן קבוצות שלוש הליגות הבכירות, כולל הליגה הבכירה.
קבוצות המשתתפות בו בזמן בליגת האלופות או בליגה האירופית מדלגות על שלב זה, ומצטרפות רק בסיבוב הרביעי.
הקבוצות ממשיכות במתכונת נוק-אאוט עד לאחר הסיבוב החמישי, אז נותרות שמונה קבוצות בטורניר.
בשלב זה הקבוצות מחולקות לשני בתים של ארבע קבוצות כל אחד.
לאחר משחקי שלב הבתים, שתי המובילות מכל בית מעפילות לחצי גמר הגביע, המשוחק בשיטת בית-חוץ.
המנצחות מעפילות למשחק גמר בודד באצטדיון נייטרלי.
הזוכה בגביע תשתתף בעונה לאחר מכן במפעל הסופר קאפ הטורקי מול אלופת טורקיה, והיא מקבלת בנוסף את הכרטיס לליגה האירופית.
במידה וכבר הבטיחה את השתתפותה בליגת האלופות או בשלב גבוה יותר בליגה האירופית דרך מיקומה בליגה, המקום עובר לקבוצה שהעפילה לגמר.
בנוסף לגביע עצמו, זוכה הקבוצה המנצחת לעטר את מדיה בסמל עגול של הדגל הטורקי בעונת המשחקים הבאה.
התאחדות הכדורגל הטורקית מעניקה את הגביע הטורקי למנצחים בגמר.
זוכי הגביע וסגני האלופה מקבלים 50 מדליות כל אחד.
כמו כן, כספי הפרסים מחולקים.
ההתאחדות מעניקה פרסים לא על ידי זכייה בסבב, אלא רק על ידי הגעה לסיבוב מסוים.
משחק הגמר הוא חריג בכך שבו סגניות אלופת מקבלות פחות ממנצחי הגביע.
סכום הפרסים הוא בדולר אמריקני.
סכום כולל של 10,500,000 דולר בשווי פרסים מוענק לקבוצות המשתתפות.
ככבוד הטורניר, מועדון מנצח הגביע עונד עגול של דגל טורקיה בעונת הכדורגל הבאה (הסמל נמצא מימין).
בעונות בהן שוחק הגמר בשיטת בית-חוץ.
התוצאה המודגשת היא התוצאה בסיכום שני המשחקים.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה גם באליפות ליגת העל הטורקית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף לאליפות ולגביע, גם בסופר קאפ הטורקי באותה העונה והשלימה טרבל מקומי.
8 קבוצות נוספות הופיעו פעם אחת בלבד בגמר, והפסידו.
הגביע היווני הוא מפעל כדורגל יווני בשיטת גביע שנוסד בשנת 1931 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל היוונית.
חברת ההימורים היוונית אופאפ מעניקה את חסותה למפעל, שנקרא לעיתים על שם החברה: גביע הכדורגל אופאפ.
החל משנת 2009, גמר הגביע נערך מדי שנה באצטדיון האולימפי באתונה, למעט משחק הגמר בשנת 2017, אשר נערך בעיר וולוס.
בטרם ייסודה של התאחדות הכדורגל היוונית, בין השנים 1908–1918, אורגנו מספר טורנירי גביע, בין היתר על ידי ההתאחדות האולימפית ביוון.
המפעל נוסד רשמית תחת התאחדות הכדורגל בשנת 1931.
בשנותיו הראשונות, לא חלה חובת השתתפות במפעל, והקבוצות שנרשמו הוגרלו לשחק האחת מול השנייה.
עם קביעת חובת ההשתתפות, שונתה גם שיטת ההגרלה, והקבוצות הוגרלו בזוגות לצמד משחקים (בשיטת בית-חוץ) עד ההעפלה לגמר.
בשנות ה-90 שונתה השיטה פעם נוספת, ונוסדה שיטת בתים בשלבי המוקדמות למפעל, כשהראשונות בכל בית הוגרלו לצמד משחקי בית-חוץ עד לגמר המפעל.
במהלך השנים נקבעו שינויים נוספים בשיטת ההכרעה.
עד לשנת 1964, בהיעדר בעיטות הכרעה, קבוצות אשר נפרדו בשוויון לאחר הארכה, שיחקו ביניהן משחק חוזר.
בשנה זו, לאחר שמשחק חצי הגמר בין אולימפיאקוס (כדורגל) לפנאתינייקוס הסתיים בשוויון 1-1, פרצו אוהדי שתי הקבוצות למגרש והביאו להפסקתו.
האוהדים האמינו כי תוצאת המשחק הייתה מכורה מראש, ונקבעה כדי שיתקיים משחק חוזר מסיבות כלכליות.
בעקבות כך, עונה אחר כך בוטל חוק המשחק החוזר ונקבע כי במידה של שוויון, העולה לשלב הבא תיקבע בהטלת מטבע.
בשנת 1969, עם יישום שיטת בעיטות ההכרעה, שונה החוק בשנית, ושיטה זו החליפה את שיטת הטלת המטבע.
עד לשנת 1971, כל הקבוצות במדינה, חובבניות ומקצועניות כאחד, הוגרלו למפעל לפי מחוזות, מה שגרם לא פעם להגרלות של קבוצה מקצוענית הנחשבת חזקה, לבין קבוצה חובבנית השכנה לה.
עקב כך התרחשו מפגשים רבים בעלי תוצאות גבוהות מהממוצע, כמו ניצחונה של אפולון אתונה על פאו ניאס מילנדיאס החובבנית בתוצאה 23-0, במהלך טורניר הגביע בשנת 1959. ניצחון זה נשמר כתוצאת השיא בכל הזמנים בגביע היווני.
החל משנת 1971, רק קבוצות שלוש הליגות הבכירות ביוון משחקות במסגרת הגביע, כשהקבוצות מהליגות הנמוכות משחקות בטורניר הגביע לקבוצות חובבניות.
הזוכה הראשונה בגביע היווני הייתה א.א.ק.
אתונה שגברה על אריס סלוניקי בתוצאה 5-3, במשחק הגמר הראשון שנערך ב-8 בנובמבר 1931.
השיטה הנוכחית הונהגה בשנת 2005, ומיושמת עד היום, להוציא שתי עונות (, ).
בסיבוב הראשון, משחקות ביניהן קבוצות הליגה השלישית.
המשחק מתקיים במגרשה של הקבוצה שהוגרלה ראשונה.
בסיבוב הבא פוגשות המנצחות במגרשן הביתי את קבוצות ליגת המשנה שמצטרפות לטורניר.
בסיבוב הבא מצטרפות קבוצות הליגה הבכירה, שמתארחות לפי הגרלה אצל מנצחות הסיבוב הקודם.
הפעם, במקרה של שוויון בתום הארכה, יתקיים מפגש חוזר במגרשה של האורחת במשחק הראשון, אך לשערי חוץ אין חשיבות בקביעת תוצאת המפגש הכפול.
בשלב רבע הגמר מוגרלות מנצחות הסיבוב הקודם לצמד מפגשי בית-חוץ, כאשר הפעם שערי החוץ נספרים ונחשבים בקביעת העולה לחצי הגמר.
סיבוב חצי הגמר מתנהל בדומה לשלב הקודם, והמנצחות במפגשים הכפולים מעפילות לגמר הגביע שמשוחק במשחק אחד.
משחק הגמר מתקיים כל שנה החל מ-2009 באצטדיון האולימפי באתונה.
קבוצות אשר זכו בדאבל (בנוסף לגביע, גם בליגת העל היוונית) באותה העונה מסומנות בכתב מודגש.
אתונה5–3אריס סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונהלא ידוע1932/1933
(משחק חוזר)אתניקוס פיראוס2–2האריס סלוניקיאצטדיון אריס, סלוניקי7,0002–1 (ח)אצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונהלא ידוע1938 – 1933לא התקיים הטורניר1938/1939א.א.ק.
אתונה2–1פאוק סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונהלא ידוע1939/1940פנאתינאיקוס3–1אריס סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונהלא ידוע1940/1941התחיל וננטש לאחר הסיבוב הראשון1946 – 1941לא התקיים הטורניר עקב מלחמת העולם השנייה1946/1947אולימפיאקוס5–0אירקליס סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1947/1948פנאתינאיקוס2–1א.א.ק.
אתונה0–0הפנאתינאיקוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה2–1האצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה15,0001949/1950א.א.ק.
אתונה4–0אריס סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1950/1951אולימפיאקוס4–0פאוק סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1951/1952
(משחק חוזר)אולימפיאקוס2–2פאניוניוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה2–0 (ח)1952/1953אולימפיאקוס3–2א.א.ק.
אתונהאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה25,0001953/1954אולימפיאקוס2–0דוקסה דרמהאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1954/1955פנאתינאיקוס2–0פאוק סלוניקיאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1955/1956א.א.ק.
אתונה2–1אולימפיאקוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה25,0001956/1957אולימפיאקוס2–0אירקליס סלוניקיאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס1957/1958אולימפיאקוס5–1דוקסה דרמהאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס1958/1959אולימפיאקוס2–1דוקסה דרמהאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1959/1960אולימפיאקוס1–1פנאתינאיקוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה25,0003–0 (ח)אצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוסלא ידוע1960/1961אולימפיאקוס3–0פאניוניוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה1961/1962אין זוכהאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה1962/1963אולימפיאקוס3–0פייריקוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה25,0001963/1964א.א.ק.
אתונהנ.ט.ללא מתמודדת -1964/1965אולימפיאקוס1–0פנאתינאיקוסאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס45,0001965/1966א.א.ק.
אתונה2–0 (נ.ט.)אולימפיאקוס -1966/1967פנאתינאיקוס1–0פאניוניוסאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה28,0001967/1968אולימפיאקוס1–0פנאתינאיקוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה22,3181968/1969פנאתינאיקוס1–1 (ה.מ.)אולימפיאקוסאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס39,0001969/1970אריס סלוניקי3–2פאוק סלוניקיאצטדיון קפטנזוליו, סלוניקי46,6951970/1971אולימפיאקוס3–1פאוק סלוניקיאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס38,0001971/1972פאוק סלוניקי2–1פנאתינאיקוסאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס34,8311972/1973אולימפיאקוס1–0פאוק סלוניקיאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס40,0701973/1974פאוק סלוניקי2–2(3-4)פאולימפיאקוסאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה28,0001974/1975אולימפיאקוס1–0פנאתינאיקוסאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס34,4301975/1976אירקליס סלוניקי2–2
(4–4ה)(5-6)פאולימפיאקוסאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה24,8711976/1977פנאתינאיקוס2–1פאוק סלוניקיאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס28,4901977/1978א.א.ק.
אתונהאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס20,2991979/1980קסטוריה5–2אירקליס סלוניקיאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה9,7411980/1981אולימפיאקוס3–1פאוק סלוניקיאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה30,5121981/1982פנאתינאיקוס1–0לאריסהאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה22,5601982/1983א.א.ק.
אתונה2–0פאוק סלוניקיהאצטדיון האולימפי, אתונה72,2401983/1984פנאתינאיקוס2–0לאריסההאצטדיון האולימפי, אתונה73,8291984/1985לאריסה4–1פאוק סלוניקיהאצטדיון האולימפי, אתונה24,9941985/1986פנאתינאיקוס4–0אולימפיאקוסהאצטדיון האולימפי, אתונה72,9481986/1987OFI כרתים1–1ה(1-3)פאירקליס סלוניקיהאצטדיון האולימפי, אתונה23,5871987/1988פנאתינאיקוס1–1
(2–2ה)(3-4)פאולימפיאקוסהאצטדיון האולימפי, אתונה73,3751988/1989פנאתינאיקוס3–1פאניוניוסהאצטדיון האולימפי, אתונה54,1831989/1990אולימפיאקוס4–2OFI כרתיםהאצטדיון האולימפי, אתונה47,6271990/1991
(בית-חוץ)פנאתינאיקוס3–0אתינייקוסאצטדיון ליאופורוס אלקסנדראס, אתונה12,8372–1האצטדיון האולימפי, אתונה19,3751991/1992
(בית-חוץ)אולימפיאקוס1–1פאוק סלוניקיאצטדיון טומבה, סלוניקי25,7442–0אצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס29,8311992/1993פנאתינאיקוס1–0אולימפיאקוסהאצטדיון האולימפי, אתונה64,5321993/1994פנאתינאיקוס2–2
אתונה0–0ה(3-5)פפנאתינאיקוסאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס21,9261997/1998פאניוניוס1–0פנאתינאיקוסאצטדיון קאראיסקאקיס, פיראוס21,4361998/1999אולימפיאקוס2–0פנאתינאיקוסהאצטדיון האולימפי, אתונה57,7831999/2000א.א.ק.
אתונה3–0איוניקוסהאצטדיון האולימפי, אתונה25,4712000/2001פאוק סלוניקי4–2אולימפיאקוסאצטדיון ניקוס גומאס, אתונה13,3002001/2002א.א.ק.
אתונה2–1אולימפיאקוסהאצטדיון האולימפי, אתונה45,2582002/2003פאוק סלוניקי1–0אריס סלוניקיאצטדיון טומבה, סלוניקי18,7032003/2004פנאתינאיקוס3–1אולימפיאקוסאצטדיון ניאה סמירני, אתונה7,5002004/2005אולימפיאקוס3–0אריס סלוניקיאצטדיון פמפלופוניסיאקו, פטרס15,5502005/2006אולימפיאקוס3–0א.א.ק.
אתונהאצטדיון פנקריטיו, הרקליון22,0792006/2007לאריסה2–1פנאתינאיקוסאצטדיון פנתסליקו, וולוס16,0002007/2008אולימפיאקוס2–0אריס סלוניקיאצטדיון קפטנזוליו, סלוניקי17,0002008/2009אולימפיאקוס3–3
אתונההאצטדיון האולימפי, אתונה48,5942009/2010פנאתינאיקוס1–0אריס סלוניקיהאצטדיון האולימפי, אתונה48,9262010/2011א.א.ק.
(3–1ה)אסטרס טריפוליסהאצטדיון האולימפי, אתונה28,9802013/2014פנאתינאיקוס4–1פאוק סלוניקיהאצטדיון האולימפי, אתונה44,3562014/2015אולימפיאקוס3–1סקודה קסנתיהאצטדיון האולימפי, אתונה26,3002015/2016א.א.ק.
אתונה2–1אולימפיאקוסהאצטדיון האולימפי, אתונהללא קהל2016/2017פאוק סלוניקי2–1א.א.ק.
אתונהאצטדיון פנתסליקו, וולוסללא קהל2020/2021פאוק סלוניקי2–1אולימפיאקוסהאצטדיון האולימפי, אתונהללא קהל2021/2022פנאתינאיקוס1–0פאוק סלוניקיהאצטדיון האולימפי, אתונה45,4092022/2023א.א.ק.
אתונה2–0פאוק סלוניקיאצטדיון פנתסליקו, וולוסללא קהל2023/2024פנאתינאיקוס1–0אריס סלוניקיאצטדיון פנתסליקו, וולוסללא קהל2024/2025אולימפיאקוס 2–0OFI כרתיםהאצטדיון האולימפי, אתונה55,000
גביע בלארוס בכדורגל (בבלארוסית: Кубак Беларусі па футболу) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל הבלארוסית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מבלארוס.
באטה בוריסוב היא שיאנית הזכיות (5 במספר).
נותנת החסות של הטורניר היא חברת ההימורים בספורט, חברת Parimatch.
כל המועדונים המשחקים בליגת העל הבלארוסית, הליגה הבלארוסית הראשונה והליגה הבלארוסית השנייה, שהם מועדונים מקצוענים, ו-4-3 מועדוני כדורגל לחובבים, מתחרים בגביע הבלארוסי.
קבוצות הליגה השנייה וליגת החובבים מתחילות לשחק משלב 1/64. קבוצות הליגה הראשונה נכנסות לטורניר משלב 1/32, וקבוצות ליגת העל מתחילות משלב 1/16.
עד לשנת 2014 נערכו כל השלבים כמשחק אחד.
החל משנת 2014 - שלבי רבע הגמר וחצי גמר משוחקים בשני משקים (בית וחוץ), השלבים המוקדמים ומשחק הגמר - משוחקים במשחק אחד.
המשחקים משלב הסיבוב הראשון עד לשלב שמינית הגמר נערכים בחודשים מאי - אוקטובר.
לאחר מכן התחרות יוצאת לפגרת חורף.
משחקי רבע גמר מתחילים במרץ ומשחק הגמר נערך במאי.
עד לשנת 2013 נערכו משחקי הגמר רק במינסק, החל משנת 2013 נערך משחק הגמר כל שנה בעיר אחרת בבלארוס.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הבלארוסי מול זוכת אליפות בלארוס.
קבוצות אשר זכו בדאבל (בנוסף לגביע גם בליגת העל הבלארוסית) באותה העונה מסומנות בכתב מודגש.
גמרי הגביע הבלארוסי תחת הרפובליקה הסובייטית (1936 - 1991)
גביע זה לא מוכר על ידי ההתאחדות הבלארוסית כיום.
גמרי הגביע הבלארוסי (1992 ואילך)
הגביע הגאורגי בכדורגל (בגאורגית: საქართველოს თასი) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל הגאורגית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מקצוענים מגאורגיה.
כל המועדונים המשחקים בליגת העל הגאורגית ובליגה הגאורגית הראשונה מתחרים בגביע האוקראיני.
בכל השלבים שהתחרות הקבוצות משחקות ביניהן שני משחקים (בית וחוץ) משחק הגמר נערך כמשחק בודד באצטדיון מיכאיל מסחי בטביליסי .
משחקי הסיבוב הראשון משוחקים תמיד באוגוסט, בעוד הגמר משוחק במאי.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הגאורגי מול זוכת אליפות גאורגיה.
משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הגאורגית, החלו למעשה מ-1944, עוד בתקופה שבה שלטה ברית המועצות בשטחה של גיאורגיה, ובה השתתפו כללה מועדוני הכדורגל הגאורגים.
ב-1989 עם התפרקותה של ברית המועצות, הוקמה מדינת גאורגיה והתחרות הראשונה תחת התאחדות הכדורגל הגאורגית הייתה ב-1990.
קבוצות אשר זכו בדאבל (בליגת העל הגאורגית) באותה העונה מסומנות בכתב מודגש.
גמרי הגביע הגאורגי תחת הרפובליקה הסובייטית (1944 - 1989)
גביע זה לא מוכר על ידי ההתאחדות הגאורגית כיום.
גמרי הגביע הגאורגי העצמאי (1990 ועד היום)
סוחומיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי35,0001991/1992 איבריה דינמו טביליסי1:3 פ.צ.
סוחומיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי18,0001992/1993 דינמו טביליסי2:4 דינמו בתומיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי25,0001993/1994 דינמו טביליסי0:1 מטלורג רוסתוויאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי20,0001994/1995 דינמו טביליסי0:1 דינמו בתומיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי15,0001995/1996 דינמו טביליסי0:1ה דינמו בתומיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי30,0001996/1997 דינמו טביליסי0:1 דינמו בתומיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי10,0001997/1998 דינמו בתומי1:2ה דינמו טביליסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי20,0001998/1999 טורפדו כותאיסי0:0ה
(2:4 פ) מגורלי צקאלטובואצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי9,0001999/2000 לוקומוטיב טביליסי0:0ה
(2:4 פ) טורפדו כותאיסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי10,0002000/2001 טורפדו כותאיסי0:0ה
(3:4 פ) לוקומוטיב טביליסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי35,0002001/2002 לוקומוטיב טביליסי0:2 טורפדו כותאיסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי8,0002002/2003 דינמו טביליסי1:3 סיוני בולניסיאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי6,0002003/2004 דינמו טביליסי1:2 טורפדו כותאיסיאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי15,0002004/2005 לוקומוטיב טביליסי0:2 זסטפוניאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי20,0002005/2006 אמרי טביליסי0:0ה
(3:4 פ) זסטפוניאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי10,0002006/2007 אמרי טביליסי0:1 זסטפוניאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי25,0002007/2008 זסטפוני1:2 אמרי טביליסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי25,0002008/2009 דינמו טביליסי1:1ה
(0:2 פ) אולימפי רוסתוויאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי12,0002009/2010 ויט ג'ורג'יה טביליסי0:1 דינמו טביליסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי12,0002010/2011 גגרה טביליסי0:0ה
(0:1 פ) טורפדו כותאיסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי12,0002011/2012 דילה גורי1:4 זסטפוניאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי8,0002012/2013 דינמו טביליסי1:3 צ'יחורה סצ'חרהאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי3,0002013/2014 דינמו טביליסי1:2 צ'יחורה סצ'חרהאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי5,0002014/2015 דינמו טביליסי0:5 פ.צ.
סמטרדיהאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי2,0002015/2016 דינמו טביליסי0:1 סיוני בולניסיאצטדיון רמאז שנגלייה, כותאיסי8,0002016טורפדו כותאיסי1:2מרני מרטוויליאצטדיון דוד אבשידזה, זסטפוני3,2202017 צ'יחורה סצ'חרה0:0ה
(3:4 פ) טורפדו כותאיסיאצטדיון טנגיז בורג'נאדזה, גורי2,7002018טורפדו כותאיסי0:0ה
(2:4 פ)גגרה טביליסיאצטדיון אנגיסה, בתומי2,0002019סבורתלו טביליסי1:3לוקומוטיב טביליסיאצטדיון טנגיז בורג'נאדזה, גורי3,0002020גגרה טביליסי0:0ה
(3:5 פ)סמולגרי טסקלוטבואצטדיון טנגיז בורג'נאדזה, גוריללא קהל2021סבורתלו טביליסי0:1סמולגרי טסקלוטבואצטדיון רמאז שנגלייה, כותאיסי6,4022022טורפדו כותאיסי0:2לוקומוטיב IIאג'אראבית ארנה, בתומי2023סבורתלו טביליסי0:1דינמו בתומיאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי2024ספארי2:2ה
(4:5 פ)דינמו טביליסיאצטדיון מיכאיל מסחי, טביליסי
סוחומי -2מטלורג (אולימפי) רוסתווי -2לוקומוטיב II -1מרני מרטווילי -1פ.צ.
הגביע הבולגרי (בבולגרית: купа на България) הוא מפעל כדורגל בולגרי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1938 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הבולגרית.
זהו טורניר הגביע המרכזי בבולגריה, ומשתתפות כל הקבוצות הרשומות בהתאחדות הבולגרית.
המפעל מנוהל בשיטת הדחה במשחק אחד לאורך כל שלביו, והמנצחת מעפילה אוטומטית לשלב המוקדמות של הליגה האירופית.
אם כבר הבטיחה את השתתפותה באמצעות מיקומה בליגת העל הבולגרית, המקום עובר לקבוצה שסיימה במקום הרביעי בטבלה.
כמו כן, היא זוכה להשתתף במשחק הסופר קאפ הבולגרי בעונה שלאחר מכן.
שיאנית הזכיות היא לבסקי סופיה, שזכתה בתואר 25 פעמים, האחרונה שבהן בעונת .
רובן המוחלט של הזוכות מגיעות מהעיר סופיה, כשתשע קבוצות מהעיר זכו ב-62 מהגביעים.
הבולטות שבהן הן לבסקי וצסק"א סופיה.
טורניר הגביע הבולגרי הראשון נוסד בשנת 1938 תחת השם גביע הצאר.
טורניר זה מוכר על ידי התאחדות הכדורגל הבולגרית כגרסה הרשמית הראשונה של הטורניר, והזוכות בטורניר זה, שהתקיים עד לשנת 1942, מוכרות כמחזיקות גביע.
אמנם טורניר זה החל בשיטתו הנוכחית כבר ב-1924, אך מכיוון שהליגה הבולגרית לא הוקמה עד לשנת 1938, הזוכות בטורניר בין השנים 1924 - 1937 מוכרות על ידי ההתאחדות כאלופות בולגריה.
גם לאחר הקמת הליגה נותר תואר גביע הצאר כתואר יוקרתי בכדורגל הבולגרי, והוא חדל להתקיים בעקבות שינוי המשטר בבולגריה בשנות ה-40. כל ארבע הזוכות בחמשת מהדורות גביע הצאר הגיעו מהעיר סופיה.
בתקופת היותה של בולגריה רפובליקה עממית (1945–1990), התקיים טורניר נוק-אאוט שנתי בשיטת בית-חוץ, שנקרא גביע הצבא הסובייטי, ששוחק בפריסה ארצית על אף שבתחילה שיחקו בו רק קבוצות הליגה הבכירה.
המפעל המשיך להתקיים עד לשנת 1990, אך עוד קודם, ב-1981, נוסד מפעל חדש בשם הגביע הבולגרי, לציון 1,300 שנים למדינה.
המפעל הצטייר כסמל לגאווה הלאומית הבולגרית, וזכה לפופולריות גבוהה, שמאותו הזמן עלתה בחשיבותה גם על גביע הצבא הסובייטי.
מכיוון שבין השנים 1981 - 1990 התקיימו שני המפעלים במקביל, הייתה צריכה ההתאחדות להכריע מי מהזוכות תהיה מחזיקת הגביע הרשמית באותן שנים, וכיום היא מכירה במחזיקות גביע הצבא הסובייטי מהקמתו ועד לשנת 1982 כמחזיקות הגביע הרשמיות, ומ-1983 ואילך, מחזיקות הגביע הבולגרי הן מחזיקות הגביע הרשמיות.
הגביע שחולק במסגרת גביע הצבא הסובייטי ניתן, לאחר פירוקו, לשיאנית הזכיות בו - לבסקי סופיה.
המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא), כאשר כל סיבוב משוחק במשחק אחד.
אם המשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה.
אם גם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין.
המפעל עצמו מחולק לשני שלבים, שלב המוקדמות והשלב הסופי.
בשלב המוקדמות משתתפות קבוצות חובבניות המרכיבות את הליגה השלישית והרביעית במדינה.
בתום השלב נותרות 12 קבוצות שמעפילות לשלב הסופי, המחולק לשישה סיבובים:
סיבובמס' קבוצותקבוצות משתתפותסיבוב 13212 עולות מסיבוב המוקדמות20 קבוצות ליגת המשנהסיבוב 23216 המנצחות מסיבוב 116 קבוצות הליגה הבכירהשמינית הגמר16המנצחות מסיבוב 2רבע הגמר8המנצחות משמינית הגמרחצי הגמר4המנצחות מרבע הגמרגמר2המנצחות מחצי הגמר
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל הבולגרית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
עונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיוןקהל1938FK-13 סופיה3–0לבסקי רוסהאצטדיון יונאק, סופיה10,0001939שיפקה סופיה2–0לבסקי רוסהמגרש המשחקים של לבסקי, סופיה4,0001940FK-13 סופיה2–1ספורטקלוב פלובדיבמגרש המשחקים של לבסקי, סופיה5,0001941AS-23 סופיה4–2נפרדק רוסההאצטדיון העירוני, סופיה10,0001942לבסקי סופיה3–0ספורטקלוב פלובדיבאצטדיון יונאק, סופיה8,000
עונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיוןקהל1946לבסקי סופיה4–1צ'רנולומץ פופובואצטדיון יונאק, סופיה15,0001947לבסקי סופיה1–0בוטב פלובדיבאצטדיון יונאק, סופיה17,0001948לוקומוטיב סופיה1–0ספורטקלוב פלובדיבאצטדיון יונאק, סופיה12,0001949לבסקי סופיה1–1 ה2–22–1 הצסק"א סופיהאצטדיון יונאק, סופיה35,000(35,000)
עוד 8 קבוצות זכו בגביע אחד כל אחת.
הגביע המונטנגרי (במונטנגרית: Crnogorski fudbalski kup, Црногорски фудбалски куп) הוא מפעל כדורגל מונטנגרי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 2006 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל המונטנגרית.
בטורניר משתתפות שלושים קבוצות, הכוללות את כל קבוצות שתי הליגות הבכירות (12 מכל ליגה), ושתי הקבוצות שסיימו ראשונות בכל מחוז מהליגה השלישית (6 בסך הכול).
משחק גמר הגביע מתקיים באופן מסורתי באצטדיון פודגוריצה סיטי, המארח את המאורע באופן רצוף החל מהקמתו.
מחזיקת הגביע הנוכחית לעונת 2023/2024 היא בודוצ'נוסט פודגוריצה, שזכתה בגביע החמישי בתולדותיה לאחר שגברה במשחק הגמר 1-2 על ג'זרו.
שיאנית הזכיות בתואר היא בודוצ'נוסט פודגוריצה, שזכתה בו חמש פעמים – האחרונה שבהן בעונת 2023/2024.
טורניר הגביע המונטנגרי נוסד בשנת 2006, במקביל להקמת ליגת העל של מונטנגרו, ובעקבות עצמאותה של המדינה והיפרדותה מסרביה.
טרם הקמת המפעל, השתתפו הקבוצות המונטנגריות במפעלי הגביע היוגוסלבי (1947–2002) והגביע של סרביה ומונטנגרו (2002–2006).
הזוכה הראשונה בגביע הייתה רודאר פלייבליה, שגברה בגמר הגביע לעונת בתוצאה 1–2 על סוטייסקה ניקשיץ'.
במפעל הגביע המונטנגרי משתתפות שלושים קבוצות – 12 קבוצות ליגת העל של מונטנגרו, 12 קבוצות ליגת המשנה, ושתי הקבוצות שסיימו ראשונות בכל אחד משלושת המחוזות של הליגה השלישית (סך הכול שש קבוצות).
כל הקבוצות, למעט שתי המעפילות לגמר בעונה החולפת, נכנסות להגרלת הסיבוב הראשון.
סיבוב זה מוכרע במשחק אחד, ואל 14 העולות לשמינית הגמר מצטרפות צמד הסגניות מהעונה החולפת.
סיבובי שמינית, רבע וחצי הגמר משוחקים במתכונת בית-חוץ.
הגמר, בדומה לסיבוב הראשון, מוכרע במשחק אחד, המתקיים באופן מסורתי באצטדיון פודגוריצה סיטי בפודגוריצה.
הזוכה בגביע המונטנגרית מעפילה לשלב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית.
אם הקבוצה כבר הבטיחה את מקומה במוקדמות ליגת האלופות דרך הליגה, עובר הכרטיס ליריבתה במשחק הגמר.
הקבוצות עם כתב מודגש זכו באליפות ליגת העל של מונטנגרו באותה העונה והשלימו דאבל עונתי מקומי.
גביע המלך מינדאוגאס (בליטאית: Karaliaus Mindaugo taurė) הוא הגביע הליטאי בכדורסל.
הוא מאורגן על ידי ליגת הכדורסל הליטאית (Lietuvos krepšinio lyga – LKL).
הטורניר נקרא על שם מינדאוגאס, המלך הראשון והיחיד של ליטא.
הטורניר החדש הוצג לציבור ב-1 בדצמבר 2015, כדי להחליף את גביע ה-LKF (גביע פדרציית הכדורסל הליטאית) ואת האולסטאר של הליגה הליטאית.
בשנת 2016 שמונה הקבוצות הראשונות בטבלת הליגה אחרי שני סיבובים התחרו בטורניר בן שלושה ימים באוויה סולושנז גרופ ארנה שב, כשהמדורגת ראשונה ב-LKL שיחקה מול המדורגת שמינית, הקבוצה במקום השני מול הקבוצה במקום השביעי וכן הלאה.
ריטאס וילנה ניצחה 67–57 את ז'לגיריס קובנה בגמר הגביע הראשון.
ב-2017 נערך שינוי קל בפורמט: הקבוצות חולקו לשני דרגים (מקומות 1-4 ומקומות 5-8) ונערכה הגרלה שקבעה את רבע הגמר (קבוצות מאותו הדרג לא יכלו להיפגש בשלב הראשון).
כמו כן, במקום טורניר בן 3 ימים, הוצג פורמט פיינל פור שבו נערכו חצאי הגמר והגמר במהלך סוף השבוע.
משחק הגמר הראשון נערך בקובנה, שם ניצחה ז'לגיריס את לייטקבליס 84–63 בגמר.
פורמט זה נשמר גם בשנת 2018, אז הפיינל פור נערך בקלייפדה וז'לגיריס קבונה זכתה בגביע אחרי ניצחון 81–62 על ריטאס וילנה.
השתתפו בו גם קבוצות הליגה הליטאית השנייה, ה-NKL, והטורניר החל באוקטובר 2018. הטורניר של עונת 2018/2019 כלל עשרה מועדוני LKL וארבעה מועדונים מה-NKL שהתחרו בטורניר של ארבעה סיבובים.
שש הקבוצות הראשונות ב-LKL העפילו אוטומטית לשלב רבע הגמר וארבע הקבוצות האחרונות בליגת העל נאלצו להתמודד מול ארבע הקבוצות הראשונות בליגת המשנה.
משחקי בית וחוץ נערכו לראשונה בשלב רבע הגמר.
הפיינל פור נערך בווילנה בפעם השנייה, ושם ריטאס 70-67 ניצחה בגמר את ז'לגיריס.
בקיץ 2019 הוחלט לשנות שוב את הפורמט, על ידי הוספת שני מועדונים נוספים מליגת המשנה והרחבת מספר הקבוצות הכולל ל-16. שיטת ארבעת הסיבובים נשמרה, כאשר שש הקבוצות התחתונות ב-LKL התמודדו מול קבוצות ה-NKL.
מתוך שש המנצחות בסיבוב הראשון שתי הקבוצות בעלות מאזן הליגה הטוב ביותר בעונה שעברה קיבלו כרטיס אוטומטי לשלב רבע הגמר (יחד עם ארבע הקבוצות הראשונות בליגת העל), וארבע הקבוצות האחרות ישחקו משחקי בית וחוץ על שני המקומות הנותרים.
ברבע הגמר קבוצות שהגיעו למקומות 1 עד 4 בשנה שעברה ב-LKL ישחקו מול הקבוצות שהעפילו מהסיבוב המוקדם.
הפיינל פור התקיים בשביטוריו ארנה בקלייפדה, וזכתה בוז'לגיריס קובנה אחרי שניצחה את ריטאס וילנה 80–60.
טורניר 2021 נערך באותו פורמט.
הפיינל פור נערך בתאריכים 13-14 בפברואר בפוניבז'.
בגמר ניצחה ז'לגיריס 78–69 לייטקבליס המאחרת ושמרה על התואר.
הגביע הגרמני בכדורגל נשים הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, הוא הטורניר השני בחשיבותו בגרמניה אחרי הבונדסליגה, ומשוחק בשיטת הנוק אאוט.
מחזיקת הגביע הנוכחית היא וולפסבורג, שמחזיקה ברצף של 9 זכיות מעונת 15–2014.
הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות המפעל היא וולפסבורג אשר זכתה בגביע 10 פעמים.
כלל הקבוצות מהבונדסליגה והבונדסליגה השנייה משתתפות בטורניר, לצד הזוכות בתחרויות הגביע האזוריות.