tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרופ' פאנז מסביר: "באותה תקופה, כוהני הגאלי נהגו להוביל פנימה את קורבנותיהם, לרוב שוורים ועיזים.
בפנים, הם נהגו לעמוד על אבנים גבוהות, וכך למעשה הם יכלו להישאר במערה במשך 40 דקות מבלי לסכן את חייהם".
הפלוקנטוזאורוס (שם מדעי: Haplocanthosaurus; פירוש השם: "לטאה פשוטת קוצים") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד גדול שהשתייך למשפחה הפלוקנטוזאורוסיים לקבוצה דמויי-דיפלודוקיים, בה היו הדיפלודוקיים הגדולים וקרוביהם.
ההפלוקנטוזאורוס חי בסוף תור היורה שבעידן המזוזואיקון לפני 152–155 מיליון שנה ותואר בשנת 1903 בידי החוקר האמריקאי ג'ון בל האטצ'ר.
התגלו מהדינוזאור שני מינים: H.
delfsi אשר נמצא ב-1988. שני המינים נמצאו בתצורת מוריסון שבקולורדו בידי סטודנט צעיר בשם אדווין דלפס.
באותו אזור נמצאו גם הברונטוזאורוס והאלוזאורוס הטורף.
ההפלוקנטוזאורוס היה דינוזאור שדמה לדיפלודוקוס אך היה קטן בהרבה מרוב הדיפלודוקיים שיכלו להגיע לאורך 20 מטר.
הוא הגיע לאורך 14.5 מטר לכל היותר ולמשקל 12.8 טונות.
הוא ידוע מחוליות רבות שהיו בצווארו ודמו לאלה של האפטוזאורוס אך היו בעלות מבנה נמוך יותר שאולי שימש תמיכה לשרירים.
כמו כן הדינוזאורים היה בעל רכס קוצים לאורך גבו וצווארו.
היה לו ראש קטן שאולי דמה לזה של הקמרזאורוס.
דינוזאור זה נחשב לסוג ביניים בין הדיפלודוקיים לקמרזאוריים והצטיוזאוריים בעלי הגוף הקל יותר והצוואר הקצר יותר אך המוגבה יותר.
כיום הוא משויך למשפחה משלו.
הפלגת הרקולס היה השם שניתן למבצע הקפת יבשת אפריקה על ידי שתי פריגטות של חיל הים הישראלי, מזירת הים התיכון לזירת הים האדום במסלול של כ-13,000 מייל ימי (כ-24,000 קילומטרים).
הפריגטות אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) הפליגו מחיפה לשארם א-שייח', זו אחר זו, מסביב ליבשת אפריקה.
היערכות כלי שיט בים האדום לאבטחת שייט חופשי לאילת.
הפריגטות ערכו הפלגות ארוכות בים התיכון.
בשנת 1954 ערכו את הפלגת 'מבצע תיכון' בו ביקרו במספר נמלים ושהו זמן רב מחוץ לישראל.
הפריגטה אח"י משגב (ק-30) בפיקוד אדוארד שרון, ביצעה הפלגת אימון לקורס חובלים מחזור ד' את מבצע משווה.
הפריגטה יצאה ב-15 פברואר 1955 מנמל חיפה וחזרה ב-2 יוני 1955. במהלך הפלגתה בים התיכון נקלעה לסערה עזה ועברה אותה בלי נזקים.
תדלקה בגיברלטר המשיכה לפריטאון בסיירה לאון חצתה את קו המשווה והגיעה לנמל קייפטאון, הקיפה את קצה יבשת אפריקה ונכנסה ללורנצו מרקס במוזמביק שהייתה אז בשלטון פורטוגל.
במהלך 108 ימי המסע עברה הפריגטה 18,000 מיל ימי, חצתה פעמיים את קו המשווה ונכנסה ל-11 נמלים.
הניסיון שנרכש נתן ביטחון ביכולת הפריגטות לצאת להפלגת הרקולס.
בתום הקרבות ב-5 בנובמבר 1956, הייתה כל סיני - פרט לרצועה צרה ליד התעלה- בידי ישראל.
כולל השליטה במפרץ אילת בשארם א-שייח' ובאזור המֵצרים בראס נצרני, ששם היו מוצבים התותחים המצריים שחסמו את המעבר, איי טיראן וסנפיר ורוב החלק של מפרץ סואץ.
על ממשלת ישראל הופעלו לחצים רבים וב-8 בנובמבר הכריז דוד בן-גוריון על כך שישראל מסכימה לסגת מהשטחים שכבשה בסיני.
עם זאת, כדי לממש את אבטחת השייט החופשי לאילת וממנה, החליטה ממשלת ישראל, להפגין נוכחות כח ימי באזור על ידי משלוח של שלש פריגטות להקפת אפריקה ולהגיע לאילת דרך הים האדום.
בפריגטות החלה פעילות רבה: מילואים גויסו לפי התקן המלא של האנייה.
מחסני התחמושת והמזון התמלאו, תקן המפות במחלקת הושלם.
וכן גם תקן חלקי החילוף של מכשירי הקשר והמכ"ם.
התקבלה מכונת הסרטה 16 מ"מ ומלאי עשיר של סרטים להקרנה.
אח"י מזנק הועלתה למבדוק בנמל חיפה ובוצע לה ניקיון וצביעת תחתית לקראת ההפלגה.
עצם ההפלגה נשמרה בסוד ולאנשי הצוות נודע על המטרה רק לאחר היציאה לים.
ב-10 בנובמבר יצאו אנשי הצוות לחופשה על מנת להיפרד מהמשפחות.
כל אחת משלוש הפריגטות הפליגה לבדה להקפת אפריקה כדי להגיע לים האדום.
בדרכה נכנסת לתדלוק בנמלים: פלרמו בסיציליה, דקר בסנגל, קייפטאון בדרום אפריקה, ביירה במוזמביק וג'יבוטי שהייתה אז בשלטון צרפתי, הפלגה לאורך 12,500 מייל ימי במשך 54 יום.
מהירות ממוצעת על הנתיב 14 קשר
ב-12 בנובמבר 1956 בשעה 17:00 יצאה אח"י מזנק (ק-32) לים – לאחר שחיפה והר הכרמל נעלמו באופק הרחוק, נתבשרו אנשי הצוות כי הם עומדים להקיף את אפריקה בדרכם לפרוץ את המֵצרים ולהגיע לאילת.
ב-15 בנובמבר לפני הצהריים עברו בתעלת מסינה.
משם בדרך לפלרמו התפתח מזג אוויר סוער ופריגטה הגיעה ונכנסה לנמל ב-16 בנובמבר בבוקר.
מילוי דלק ללא חופשה בחוף ובערב יציאה.
ב-19 בנובמבר בשעות הבוקר עוברת הפריגטה את מצר גיברלטר - גלים חזקים.
ב-21/11 נכנסת האנייה לסערה חזקה מאוד.
למחרת הגלים חזקים מאחור והחום עולה.
ומגיעים ב-23 בנובמבר בבוקר נכנסים לנמל דקר בסנגל הצרפתית.
פוגשים את אוניית צים א.מ.
יהודה, ממלאים דלק וזוכים לחופשת חוף.
ב-24 בנובמבר בשעות הערב יוצאת הפריגטה מנמל דקר ומפליגים דרומה.
בדרך ליווי על ידי דולפינים בלהקות ומדי פעם גשם שוטף.
ב־27 בנובמבר בשעות הערב חצתה אח"י מזנק את קו המשווה מצפון לדרום.
ב-28/11 בשעות הבוקר טקס טבילה בבריכת הדלק הצוות כולל המפקד לוקח חלק בחגיגות מעבר קו המשווה.
בערב מסיבת חנוכה בירכתי הפריגטה.
ב-4/12 סערה בים, בשעה 20:00 זריקת עוגן במפרץ לפני הנמל.
ב-5 בדצמבר בשעות הבוקר נכנסת הפריגטה לנמל קייפטאון.
מפקד האנייה ניסה להקטין את החשיפה אך הקהילה היהודית במקום שהופתעה יצאה מגדרה.
במשך יומיים היו ביקורים של הימאים בחוף ושל המקומיים באניה.
לאחר יומיים מנוחה וביקורים יוצאת הפריגטה מקייפטאון ב-7 בדצמבר בבוקר לים סוער.
ב-9 בדצמבר עוקפים את כף התקווה הטובה ונכנסים לאוקיינוס ההודי ים סוער.
ב-11 בדצמבר אחרי הצהריים נכנסים לנמל ביירה במוזמביק מתדלקים יוצאים לחופשת חוף כולל סיור בג'ונגל.
סגל השלטונות הפורטוגזים מגיע לביקור בפריגטה.
למחרת אחרי הצהריים עוזבים את נמל ביירה.
ים שקט עוברים ליד איי קומורו ומבחינים בעצי הקוקוס.
ב-15 בדצמבר תקלה באחת המכונות מפליגים על מכונה אחת.
ב-16 בדצמבר בשעה 16:20 מעבר קו המשווה מדרום לצפון - חגיגות מעטות יותר מהמעבר הראשון.
ב-17 בדצמבר גלי גיבוע חזקים הפריגטה מיטלטלת לצדדים ב-18 בדצמבר בערב עוקפים את קרן אפריקה ונכנסים למפרץ עדן.
בבוקר 20 בדצמבר כניסה לנמל ג'יבוטי פוגשים עיר יפה ונקייה השפה צרפתית וערבית.
מתדלקים מקבלים משלחת של השלטונות הצרפתיים במקום.
אנשי הצוות יורדים לסיור קצר בעיר ונתקלים בתגובות עוינות של המקומיים.
רכשת מזכרות פסלוני פילים שחורים וסנדלי אצבע מגומי שנקראו זמן רב "ג'יבוטים".
ב-21 בדצמבר בשעות לפני הצהריים עוזבים את נמל ג'יבוטי ובשעה 14:07 עוברים במצרי באב אל-מנדב ונכנסים אל הים האדום.
מפקד האנייה מכריז ברמקול ב-24 בדצמבר בשעות הערב מגיעים לשארם א-שייח' ומתקבלים בשמחה על ידי אנשי צה"ל.
מיד מתקיימת מסיבה עם שני כבשים הנצלות על האש מתנת מרדכי לימון מנהל חברת אינקודה.
קציני מפקדת חיל הים ואחרים קיבלו הזמנות בכתב למסיבת קבלת פנים על סיפון אח"י מזנק לשעה 21:00 24 בדצמבר והמשיכו איתה לאילת.
עם מצטרפים רבים על הסיפון יוצאת אח"י מזנק בבוקר 25 בדצמבר משארם א-שייח', עוברים במצרי טירן וממשיכים לאילת.
ב-25 בדצמבר שעה 17:00 מגיעה אח"י מזנק לקרבת נמל אילת ומטילה עוגן.
ההפלגה של אח"י מזנק הגיעה לסיומה.
סוף המסע סימן לאנשי המילואים בצוות שחרור מהשירות.
אנשי אילת קיבלו את האנייה בשמחה רבה.
נתן אלתרמן נתן ביטוי לכך בשירו "מזנק" שפורסם בטור השביעי באותו שבוע.
היות שהיו פריגטות נוספות בדרך הוצנעה הידיעה למקום האחרון בחדשות קול ישראל.
אך כל העיתונים כיסו את הנושא בכתבות.
בתקופה הקצרה בה הופעלה אח"י מבטח (ק-28) במבצע קדש התגלו ליקויים המחייבים טיפול.
ב-6 בנובמבר נערך בלב ים טקס שחרור אנשי המילואים.
אך בחזרתה לנמל נקרא מפקדה סא"ל יהודה בן-רון למפקדת חיל הים וקיבל הוראה להכין את הפריגטה להפלגה לאילת.
המועד הקרוב ביותר שנראה אפשרי היה ל-27 בנובמבר 1956. אך הייתה דרישה להקדים ונקבע לצאת מחיפה ב-19 בנובמבר 1956. קיצור תקופת ההכנות גרם עומס רב.
בין היתר הגיעו מדים לצוות במידות גדולות מאוד.
ההפלגה עברה עם מספר תקלות שתוקנו על ידי צוות המכונה.
הרוח המזרחית סייעה ונתנה פיצוי לעיכובים.
מעבר מצר מסינה נעשה 12 שעות לפני המועד שתוכנן.
ב-23 בנובמבר נכנסה הפריגטה לנמל פלרמו התדלוק החל רק ב23:00 ולאחר שלוש שעות יצאה מהנמל לכיוון דקאר.
בקרבת חופי אלג'יר עבר מעל האנייה מטוס סיור צרפתי.
הדרך עברה בצורה חלקה רק 400 מיל לפני הנמל התקלקל המצפן החשמלי לא היו חלקים לתקנו והניהוג נעשה לפי מצפן מגנטי.
בצהרי 30 בנובמבר הגיעה האנייה למפרץ דקאר ונכנסה אל הרציף הצי הצרפתי.
קצין קישור מהצי המתין וסייע ככל יכלתו.
תדלוק יעשה ישר ממכלית, החלפת דולרים למטבע מקומי ונתנה רשות לאנשי הצוות לרדת לחוף בלבוש אזרחי.
בדקאר אוכלוסייה יוצאי סוריה והופעה הפגנתית במדי ישראל הייתה עשויה לגרום בעיות.
נמצא טכנאי שתיקן את מצפן הג'ירו בכך ש"השאיל" חלק תקין מאחת מאוניות הצי הצרפתי במקום.
מפקד האנייה ביקר את האדמירל מפקד הצי במקום והשיחה נסבה על הפעילות באזור פורט סעיד בעת מבצע מוסקטר.
הדרך עברה ללא בעיות מיוחדות.
ב-5 בדצמבר חוצה הפריגטה את קו המשווה ונערך הטקס חציית המשווה המסורת.
ב-13 בדצמבר 1956 בשעה 8 בבוקר נכנס לקייפטאון.
התברר כי הצירות המצרית דרשה למנוע את הביקור.
נעשתה מסיבת עיתונאים שקיבלו מידע והתבקשו שלא לפרסם.
ופגישות עם אנשי הקהילה היהודית.
השאיפה של הצוות להאריך את הביקור עד אחרי השבת לא צלחה.
הקהילה תרמה חליפת עבוד מכנסי ג'ינס וחולצה כחולה לכל אחד מהימאים.
ביום ששי 14 בדצמבר לפני כניסת השבת, בערפל כבד, יצאה האנייה מקייפטאון ויעדה נמל ביירה במוזמביק.
ההפלגה לביירה ללא בעיות מיוחדות.
הנמל נמצא בין שני נהרות גדולים והכניסה בתעלה צרה ומתפתלת.
השלטונות הפורטוגלים היו יעילים במיוחד.
תוך 12 שעות יצאה הפריגטה מתודלקת לכיוון ג'יבוטי.
בנמל ביירה אליו הגיעו ב-21 בדצמבר רכשו כמות גדולה של בננות וקוקוסים שהספיקה להם עד סוף ההפלגה ויצאו למחרת.
ב-28 בדצמבר הגיעה אח"י מבטח לנמל ג'יבוטי.
במקום הייתה הסיירת הבריטית "ניו פאונדלנד" ומספר משחתות צרפתיות.
נעכה פגישה של נציגי הכוחות שלחמו במפרץ סואץ.
מפקד הסיירת הבריטית שיתף את מפקד הפריגטה בנתוני המודיעין על הכוחות המצרים ב.
אנשי הצוות עשו הכרה לראשונה עם סנדלי אצבע רכשו מהם וגם פסלוני פילים שחורים.
ב-29 בדצמבר במוצאי השבת יצאה המבטח מג'יבוטי ובאותו הלילה עברה במצרי בב אל-מנדב ונכנסה לים האדום.
תעלת סואץ חסומה וכל החופים הם של מדינות ערב מכאן שכל כלי שיט שיתגלה יהיה עוין.
על כן האנייה הפליגה בכוננות מלאה.
לפני שארם א-שייח' הוכרזה משמעת מים והוסבר שרוצים להביא מים לנמל.
ב-2 בינואר כשהגיעו התברר שכבר היו מזקקים במקום.
הפריגטה יצאה משארם א-שייח' עם כ-50 עיתונאים.
אורי פורת שהיה עיתונאי צעיר בידיעות אחרונות היה איש הקשר בין האנייה והעיתונאים.
אח"י מבטח (ק-28) הגיעה לאילת ב-3 בינואר 1957 ומרבית אנשי המילואים בצוות שוחררו.
באח"י מבטח (ק-28) הצטבר צוות מושכי עט: מידד גיסין, אורי פורת וירון ליואי המאייר.
ועד למען החייל בחיפה תרם לפני היציאה מכונת שכפול ועם מכונת הכתיבה של האנייה יצרו במהלך ההפלגה 36 גליונות של ביטאון הצוות "קרש" בו ליקטו וערכו את החדשות שנקלטו במכשירהקשר וברדיו.
ירון ליואי בעזרת אליעזר הרצברג הפיק חוברת איורים וקריקטורות.
נערכה תחרות לכתיבת סיפורים שהניבה תיאורים תוססים על חוויות במהלך ההפלגה.
המראות לאורך ההפלגה הארוכה היו מעניינים מאוד: לווייתנים ודולפינים שליוו את האנייה והתחרו מתחת לחרטום.
דגים מעופפים רבים שבלילה נחתו על הסיפון ונאספו למחבת המטבח.
אח"י משגב (ק-30), בפיקוד רס"ן יצחק גזית (סמברג), יצאה מחיפה ב-26 נובמבר 1956 והפליגה באותו מסלול ונמלי ביניים כמו קודמותיה.
סדר היום באונייה התחלק לפני הצהריים עבודות תחזוקה ואחרי הצהריים אימונים.
מצב הים היה סביר והפריגטה הקדימה את לוח הזמנים.
בקרבת הסטרומבולי עצרה ל-12 שעות כדי לסיים צביעה חיצונית של האנייה.
במערב הים התיכון נקלעה לסערה שנמשכה כשלושה ימים ונאלצה להוריד מהירות.
בתכנון הייתה רזרבה מספקת והפריגטה הגיעה לדקר מספר שעות לפני המועד המתוכנן.
נמל דקר היה עמוס ביותר עקב סגירת תעלת סואץ וחל עיכוב בהספקת הדלק.
היציאה נעשתה רק לאחר חצות.
והדרך לאורך חוף מערב אפריקה ארכה 9.5 יממות ועברה ללא קשיים מיוחדים.
גם כאן הקדימה את התוכנית בחצי יום.
ב-18 בדצמבר הגיעה הפריגטה למפרץ לפני קייפטאון.
במקום התחוללה רוח חזקה ביותר והורגש גם זרם נגדי.
הפריגטה עגנה כשעתיים ולאחר מכן נכנסה לנמל הישן.
היה צורך לבצע תיקונים במיסבי מכונת ההגה וכן למצפן הג'ירו.
משך התיקון הוערך ל-3 יממות.
באותו לילה של הכניסה לנמל קיבלה אח"י משגב (ק-30) אישור להארכת העמידה בקייפטאון ביומיים לצורך התיקונים והוראה לחזור על עקבותיה לחיפה.
החלטה נבעה משיקולי המטה הכללי להסתפק בשתי פריגטות בים האדום.
ההפלגה לדקר נעשתה עם דוד קיטור יחיד ונמשכה 12 יממות.
מצב הים היה 3–4 בופור.
בדקר שהתה אח"י משגב (ק-30) 24 שעות לתדלוק והצטיידות ויצאה משם לנאפולי.
בנאפולי שהתה 24 שעות לתדלוק ומנוחה.
המשיכה והגיעה לחיפה ב-16 בינואר 1957 בשעה 07:00. לאחר הכניסה השתחררו אנשי המילואים ובכך הגיע "מבצע הרקולס" לסיומו.
לאחר כשנה נמכרו שתי הפריגטות לסרי לנקה והועברו אליה בהפלגה.
ממשלת סרי לנקה בניגוד לעצה הישראלית ביקשו רשות ממצרים לעבור במצרי טירן וקיבלו תשובה שלילית.
חיל הים העביר את הפריגטות לסרי לנקה.
ראשונה נמסרה אח"י מבטח (ק-28) בפיקוד נפתלי רוזן בהעברה בלב ים בדרום הים האדום.
אח"י מזנק (ק-32) בפיקוד מנחם כהן (קצין) הפליגה עם צוות ישראלי לסרי לנקה ונמסרה בטרינקומאלי.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הועברו שש ספינות סער ושלוש נחתות 60 מטר, סביב אפריקה בנתיב דומה אל הים האדום.
זוג ספינות סער 4 - אח"י רשף ואח"י קשת בפיקוד סא"ל גדעון רז הועברו בהפלגת מוניטין והגיעו לשארם א-שייח' ב-1 באפריל 1974.
זוג שני של ספינות סער 4 - אח"י רומח (סער 4) ואח"י כידון (סער 4), בפיקוד סא"ל אברהם אשור, הועברו בהפלגת בציר ענבים והגיעו לשארם א-שייח' ב-16 באוקטובר 1974.
זוג שלישי של ספינות סער 2 - אח"י חיפה (סער 2) ואח"י עכו בפיקוד סא"ל אברהם בן שושן הועברו בהפלגת יופי והגיעו לשארם א-שייח' ב-1975.
שלושת הנחתות מדגם 60 מטר עברו את המסלול כשהן מפליגות כל אחת בנפרד, בדומה לפריגטות - הפלגת ציפור עדן.
עם בוא מזנק לנמל הדרומי של ישראל חיל הים הקים בסיס באילת מעריב 26 בדצמבר 1956.
מאיר בן-גור, לאחר מסע בדרך ארוכה יותר ממחצית כדור הארץ אילת בסיס ימי - עם בוא "מזנק", למרחב 28 בדצמבר 1956.
נתן אלתרמן, מזנק, הטור השביעי, דבר (עיתון), 28 בדצמבר 1956.
ירון ליואי, מסביב לאפריקה, מסעה של אח"י מבטח (ק-28), בהוצאת האנייה, 1 בינואר 1957.
מרדכי לדקני אח"י מזנק אלבום זכרונות ותמונות מהפלגת הרקולס עד מסירת לצי סרי לנקה, במוזיאון ההעפלה וחיל הים, 1960.
"מחיפה לאילת סביב אפריקה", ראשי פרקים להסברה למפקד בחיל הים, מטכ"ל קצין חנוך ראשי, מפקדת חיל הים חינוך, 1966, עמ'28–29.
מידד גיסין, הקפת אפריקה, בספר בא בימים, הוצאת דוקו, 2021, עמ' 83.
הפלה ובריאות הנפש הוא תחום הנחקר לאורך שנים רבות על ידי גורמים ומומחים שונים.
המסקנות של המחקר בנושא נתונות במחלוקת פוליטית.
בתנועות למען הזכות להפלה מלאכותית טוענים כי הפלה מלאכותית אינה מהווה סיכון גדול יותר לבריאות הנפש מאשר נשיאת היריון לא מכוון עד סופו.
לעומת זאת, תנועות נגד הפלות טוענות כי קיים קשר בין הפלות לבעיות בריאות הנפש, ומשתמשות לעיתים במונח "תסמונת שלאחר ההפלה" כדי להתייחס להשפעות הפסיכולוגיות השליליות שהן מייחסות להפלה.
עם זאת, "תסמונת שלאחר ההפלה" אינה מוכרת כתסמונת של ממש על ידי הקהילה הרפואית ואינה כלולה במדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM-IV-TR) או במסמך התקינה של ארגון הבריאות העולמי בו רשומות כל המחלות הידועות, כולל הפרעות נפשיות (ICD-10).
תומכי ההפלות טוענים כי המאמץ של הקבוצות המתנגדות להפלות להפוך את הרעיון של "תסמונת שלאחר ההפלה" לפופולרי ומוכר בקרב הקהילה הרפואית הוא טקטיקה המשמשת את אותן קבוצות למאבק בהפלות.
הקונגרס של ארצות הברית הורה לרופאים בארצות הברית לומר לחולים כי הפלות מגבירות את הסיכון שלהם לחוות דיכאון ואף להגיע למצב של התאבדות.
ביקורות סיסטמטיות של הספרות המדעית הגיעו למסקנה שאין הבדלים לטווח הרחוק בין הבריאות הנפשית של נשים שעברו הפלה מלאכותית בהשוואה לנשים שהיו בקבוצות הבקרה - שאלו היו נשים אשר נכנסו להיריון לא מתוכנן.
בעוד שחלק מהמחקרים דיווחו על קורלציה סטטיסטית בין הפלה לבין בעיות נפשיות, בו זמנית גם טעו באופן שיטתי ונכשלו בשיוך הסיבה למשתנה המתערב, או, כמו בתוצאות של נשים שעברו מספר הפלות, הניבו תוצאות לא עקביות עם מחקרים אחרים.
מחקרים בעלי חשיבות רבה מצאו באופן עיקבי שאין קשר מקריבין הפלה לבין בעיות הקשורות לבריאות הנפש.
ניתן להסביר את המעקבים אשר נצפו בחלק מהמחקרים על ידי נסיבות חברתיות וריגשיות או בעיות נפשיות.
מקרים שונים, כמו קשר ריגשי להיריון, חוסר מזל, וגישה שמרנית כלפי הפלה עשויים להיות הגורמים אשר העלו את הסבירות לחוויית רגשות שליליים.
קבוצות רפואיות ופסיכיאטריות של מומחים מצאו באופן עיקבי שהפלה לא גורמת לבעיות נפשיות.
בשנת 2008, האיגוד הפסיכולוגי האמריקני סיקרה את הספרות שנוגעת להפלה ובעיות נפשיות והגיעה למסקנה שהסיכון של בעיות נפשיות בעקבות הפלה מלאכותית ראשונה, אשר התרחשה בשליש הראשוני להיריון אצל נשים בוגרות לא היה גדול יותר מאשר נשיאת היריון לא מתוכנן לשם השוואה.
בעוד שהציפייה היא שהפלה עשויה להקל על הלחץ ו"לחולל מתח נוסף", הם דחו באופן מפורש את הרעיון שהפלה היא "טראומטית באופן תורשתי".
בקרב הנשים שחוות בעיות נפשיות בעקבות ביצוע הפלה, האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה הגיעה למסקנה שישנו סיכוי רב יותר שאותם מקרים קשורים לגורמי סיכון קודמים.
מאחר שגורמי סיכון אלו וגורמי סיכון אחרים נוספים עשויים היו להטות את תגובות הנשים לרגשות שליליות בעקבות הלידה, השיעור הגבוה יותר למחלות נפש אשר נצפה בקרב נשים עם עבר קודם להפלה היה יותר סביר להיגרם בידי גורמים אחרים מאשר ההפלה עצמה.
הפנאל הבחין באי-עקביות חמורה בין התוצאות שדווחו במחקרים לגבי ההשפעה של מספר הפלות.
בנוסף, אותם גורמים אשר הטו את האישה לעבור מספר הריונות לא רצויים עשויים היו להטות אותה לקשיים בהתמודדות עם בעיות נפשיות גם כן.
לכן, הם החליטו לדחות את הדעה על קו אחיד ממחקרים שנגעו למספר הפלות.
לאחר מכן, בשנת 2011, המרכז הארצי לשיתוף פעולה בבריאות הנפש בבריטניה סיכם גם הוא באופן דומה כי ביצוע הפלה מלאכותית בשליש הראשון של ההיריון אינה מגדילה את הסיכון לבעיות בריאות הנפש, בהשוואה לנשיאת ההיריון הלא מתוכנן עד סופו, אם ההפלה נעשית בפעם הראשונה.
כמו כן, בשנת 2018 הסיקו האקדמיות הלאומיות למדעים, הנדסה ורפואה כי הפלה אינה מובילה לדיכאון, חרדה או הפרעת דחק פוסט-טראומטית - בדצמבר 2011, הקולג' הפסיכיאטרי המלכותי של אנגליה ערך ביקורת שיטתית על מנת להבהיר את השאלה לגבי ביצוע הפלה והשפעותיה הפוגעניות על הבריאות הנפשית של נשים.
יתר על כן, המכללה המלכותית למיילדות וגינקולוגים בבריטניה סיכמה גם היא את העדויות, בכך שמצאה כי הפלה אינה מגבירה את הסיכון לבעיות נפשיות בקרב נשים הנושאות הריון לא רצוי עד סופו.
יתרה מזאת, שני מחקרים שנערכו על האוכלוסייה הדנית בשנת 2011 ו-2012 אשר ניתחו את הקשר בין הפלה לבין אשפוז פסיכיאטרי, מצאו כי לא נרשמה עלייה באשפוזים לאחר ביצוע הפלה מלאכותית.
אולם, אותו מחקר מצא, למעשה, עלייה באשפוז הפסיכיאטרי לאחר הלידה הראשונה.
נוסף לכך, סקירה שיטתית אשר בוצעה בשנת 2008 והתמקדה בספרות הרפואית בנושא הפלות ובריאות הנפש, מצאה, כי תוצאות מרבית המחקרים שבוצעו באיכות גבוהה הראו כי להפלות כמעט ואין השלכות על בריאות הנפש, בעוד שמחקרים באיכות ירודה היו בעלי סיכוי גבוה יותר לדווח על השלכות שליליות.
ישנן נשים אשר חוות רגשות שליליים לאחר ביצוע הפלה, אך בסדר גודל שונה מאשר נשים אשר רצו לבצע הפלה ולא רצו להיכנס להיריון או מנשים אשר עברו הפלה באופן טבעי.
נשים אשר ביצעו הפלות עשויות לקבל תמיכה מגורמים אשר מאפשרים הפלה או ממרכזי מענה טלפוני כדוגמת Exhale או All-Options.
בשנות השבעים, הרעיון שלהפלה השפעות פסיכולוגיות שליליות קודם בצורה נרחבת על ידי מרכזים שהתנגדו לביצוע הפלות , ונעשה שימוש רב במונח "תסמונת שלאחר ההפלה" על ידי אותם מתנגדי הפלות כדי לכלול את כלל התגובות הרגשיות השליליות שמיוחסות להפלה.
תסמונת שלאחר ההפלה לא אושרה כמצב פסיכיאטרי דיסקרטי ואינה מוכרת על ידי האיגוד הפסיכולוגי האמריקני, האיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי, האיגוד הרפואי האמריקני, המכללה האמריקאית למיילדות וגינקולוגים, וגם לא על ידי האיגוד האמריקני לבריאות הציבור.
מכון גוטמכר דיווח כי החל מאוגוסט 2018, מתוך 22 המדינות בארצות הברית בהן נכלל מידע על תגובות פסיכולוגיות אפשריות להפלה, שמונה מדינות מדגישות תגובות רגשיות שליליות.
כמו כן, הספרות הרפואית אשר התייחסה להשפעות הפסיכולוגיות של הפלה הדגישה את הצורך בחקר נשים שיש להן נטייה לבעיות בריאות הנפש לפני שעברו הפלה.
היסטוריה של חוק ופוליטיקה בנושא הפלות
על פי חוק ההפלות משנת 1967, ההפלה בבריטניה הותרה רק כאשר שני רופאים הסכימו כי המשך ההיריון יזיק לרעה על מצבה הפיזי או הנפשי של האישה.
התחשבות בבריאות הנפש בהריון באה לידי ביטוי גם בהחלטת בית המשפט העליון בארצות הברית בשנת 1973 בה הוחלט כי המדינה אינה יכולה לאסור הפסקות הריון מאוחרות כאשר "יש צורך לשמור על חייה [של האישה] או על בריאותה".
כלל זה חודד על ידי החלטה שיפוטית נוספת משנת 1973 המפרטת כי "השיפוט הרפואי עשוי להיעשות לאור כל הגורמים - גופניים, רגשיים, פסיכולוגיים, משפחתיים וגיל האישה - הרלוונטיים לרווחת המטופל.
" החלטה זו אפשרה לנשים לבחור באופן חוקי בהפלה כאשר מתגלות בדיקות אולטרה-סאונד חריגות בעובר חי.
בשנת 1987 הנשיא רונלד רייגןהנחה את המנתח הכללי של ארצות הברית, סי 'אוורט קופ, נוצרי אוונגליסטי ומתנגד להפלות, לפרסם דוח על ההשפעות הבריאותיות של הפלות.
על פי דיווחים, הרעיון לסקירה זו הוגדר כצעד פוליטי.
יועציו של רייגן האמינו כי דו"ח כזה יחייה את התנועה נגד ההפלה על ידי הפקת עדויות לסיכוני ההפלה.
קופ לא שש לקבל את המשימה, מתוך אמונה כי רייגן היה מודאג יותר לפייס את בסיסו הפוליטי מאשר בשיפור בריאות האישה.
בסופו של דבר סקר קופ למעלה מ־250 מחקרים הנוגעים להשפעה הפסיכולוגית של הפלות.
במכתב לרייגן בינואר 1989 כתב כי "המחקרים המדעיים שנעשו אינם מספקים נתונים חד משמעיים על ההשפעות הבריאותיות של הפלות על נשים".
לאחר מכן, קופ הודה בקשר הפוליטי במכתבו לרייגן, ואמר כי המסקנה שהעלה הייתה "ידועה מראש" על ידי יועציו של רייגן.
זאת, משום שההשפעות הבריאותיות של הפלות על נשים היו כה מכריעות עד שהראיות היו מאלצות לשנות את ההחלטה השיפוטית בנושא.
בעדות מאוחרת יותר בפני הקונגרס קבע קופ כי איכות הראיות הקיימות הייתה גרועה מכדי להכין דו"ח קביל מבחינה מדעית וסטטיסטית.
קופ ציין כי "..אין ספק שלחלק מן הנשים מופיעות השפעות פסיכולוגיות קשות לאחר ההפלה, אך אנקדוטות אינן מהוות בסיס מדעי טוב".
בעדותו בקונגרס, הצהיר קופ כי אמנם במקרים בודדים התגובות פסיכולוגיות בהפלה עשויות להיות קשות, אך הסיכונים הפסיכולוגיים להפלות היו "זעירים מנקודת מבט של בריאות הציבור."
בהמשך, ועדת הקונגרס האשימה כי קופ סירב לפרסם את תוצאות סקירתו, וכי קופ טשטש את ממצאיו במכתבו לרייגן בטענה שהמחקרים אינם חד משמעיים.
חבר הקונגרס שפיקח על החקירה, תיאודור ס.
וייס, טען שכאשר קופ לא מצא שום עדות לכך שההפלות מזיקות, הוא החליט לא להוציא דו"ח, אלא במקום זאת לכתוב מכתב לנשיא שיהיה די מעורפל, על מנת להימנע מתמיכה בעמדה כי הפלה בטוחה לנשים.
מאוחר יותר בשנת 1989, בתגובה לוויכוח הפוליטי בשאלה, ערך האיגוד הפסיכולוגי האמריקני (APA)סקירה של הספרות המדעית בנושא.
הסקירה פורסמה בכתב העת Science ובה הועלתה המסקנה כי "ראיות ממחקרים מדעיים מארות כי הפלה חוקית של הריון לא רצוי בשליש הראשון אינה מהווה סכנה פסיכולוגית עבור מרבית הנשים.
עוד עלה כי "..תגובות שליליות קשות לאחר הפלות הן נדירות וניתן להבין זאת בצורה הטובה ביותר בהשווה ללחץ חיים רגיל.."
בשנת 1994 פרסמה ועדת החקירה של בית הלורדים הבריטי בנושא בחינת הפעולה וההשלכות של חוק ההפלות דוח (המכונה בדרך כלל דוח רולינסון) בו הוצגה המסקנה כי "אין הוכחות מדעיות לכך שההפלה מספקת יתרונות לבריאות הנפש".
זאת ועוד – "הפלה עלולה להעמיד בסיכון נשים עם מחלות פסיכיאטריות יותר מאשר אם אישה מנעה את ההפלה." הנציבות המליצה למרפאות המבצעות הפלות לפתוח במעקב עצמאי ארוך טווח של אותן לקוחות הנחשבות בסיכון הגבוה ביותר למצוקה רגשית.
לאור מחקרים עדכניים יותר, ב-2006 ועדת המדע והטכנולוגיה של בית הנבחרים בבריטניה ערכה בירור נוסף על התפתחויות מדעיות וכללה בקשה ל-RCP לעדכן את הצהרתם משנת 1994 בנושא הפלות.
בשנת 2008, ה-RCP עדכן את הצהרת עמדתם והמליץ כי יש לבדוק את הנשים וגורמי הסיכון שעלולים להיות קשורים להתפתחות של בעיות בריאות הנפש בהמשך, ויש להודיע עליהן כדי לקשרן עם הסיכונים האפשריים לבריאות הנפש בהפלה.
המלצה זו הביאה לביקורת שנערכה בשנת 2011 על ידי המרכז הלאומי לשיתוף פעולה לבריאות הנפש.
מבצע צפור עדן הוא מקבץ הפלגות, של שלוש הנחתות מסדרת 60 מטר, שיצאו בשנת 1974 מבסיס אשדוד לבסיס אילת בהקפת יבשת אפריקה.
בדרכם פגשו הנחתות ים סוער, ועברו אירועים שונים עד שהגיעו לנמל אילת.
הראשונה יצאה מנמל אשדוד ב-20 באוגוסט 1974 והאחרונה הגיעה לבסיס מפרץ שלמה ב-30 באוקטובר 1974.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הייתה בצה"ל הערכה לגבי הצורך ביכולת הנחתת כח שריון בחציית מפרץ סואץ.
נחתות דגם 36 מטר הועברו מאשדוד לאילת בשנת 1967 בשני חלקים.
בחודש מאי 1974 הוחזרו לאשדוד בדרך היבשה בלא חיתוך.
הנחתת הראשונה הועברה בהצלחה אך בהעברת הנחתת השנייה קרס מנוף.
היכולת התאורטית להעברת נחתות 60 מטר בחיתוך לשני חלקים הוקפאה.
מפקד חיל הים אלוף בנימין תלם החליט על העברה סביב אפריקה בהפלגה עצמית.
בשנת 1974 נצבר ניסיון במבצע מוניטין הפלגות ספינות הטילים סער 4 סביב אפריקה מחיפה למפרץ שלמה.
השיקולים העיקריים שנלקחו בחשבון בתכנון ההפלגה היו מזג האוויר וחישובי תצרוכת הדלק, שהשפיעו על הניווט.
כדי למנוע תשומת לב לשינוי ההיערכות הן הפליגו בנפרד בדירוג של מספר ימים במגמה שלא תמצא יותר מנחתת אחת באותו נמל בו זמנית.
בנמלים בדרך לבש צוות הנחתת בגדים אזרחיים וכך גם ביציאה לחופשות.
הכנת הנחתות נעשתה בנמל חיפה על ידי מספנות ישראל ומספנת חיל הים בניהול רס"ן שמעון ישורון.
שיפורי אטימה כללו הרכבת מחיצה אטומה במחסן 5 מטר אחרי הדלת, אטימת החלק העליון של דלת הנחיתה.
כיסוי המחסן - לנחתת אח"י אשדוד (פ-61) לא היה כיסוי למחסן כמו שנעשתה בנחתות האחרות.
קדמת המחסן חוזקה בקורות ברזל שעליהן הונחו משטחי עץ ומעליהן נמתח אברזין.
הגדלת טווח הפלגה על ידי הגדלה משמעותית של כמות הדלק הנישא במכלים שהורכבו במחסן הנחתת.
שיפורי בטיחות – הרכבת מערכת כיבוי אש אוטומטית במחסן בקרבת מכלי הדלק הנוספים.
הורכבו שני שסתומים בדפנות בחלק הקדמי של המחסן.
ומשאבות חזקות לפינוי מים מהמחסן.
נוחיות הצוות שיפור תנאים והוספת מיטות בחדרי המגורים.
בניית תא לבית שימוש ומקלחת מים חמים.
דיסקרטיות – המספר הטבוע בדופן הנחתת נמחק בצבע.
חימוש התותחים והמקלעים שנישא בדרך כלל על כלי השיט פורק והנחתות הפליגו ללא חימוש חיצוני.
לצורכי הגנה עצמית ומניעת השתלטות עוינת נישא בספינות נשק קל לפי התקן הרגיל.
מה שחייב דיווח לשלטונות המכס בכל נמל.
איוש הצוותים וההתארגנות נעשתה על ידי מפקד הפלגה מייק אלדר מול בסיס אשדוד ומספן כוח האדם.
למניעת תשומת לב עוינת נקראו הנחתות בשמות אזרחיים ותוכננו לצאת בדירוג של יומיים כדי שלא תימצאנה שתי ספינות באותו נמל.
נירה" ראשונה, ואח"י אשקלון (פ-63) שנקראה "א.מ.
דקל" שנייה ואח"י אשדוד (פ-61) שנקראה "א.מ.
לוח הזמנים התפרס בין 20 באוגוסט עד 30 בדצמבר 1974.
הדרך מאשדוד לשארם א-שייח' באורך כולל של 12,350 מיל ימי חולקה לחמישה קטעים, בין נמלי התדלוק.
"נירה" ו"שרון" מאשדוד לאוגוסטה 1,010 מיל ימי "דקל" מאשדוד לפלרמו 1,160 מיל ימי
"נירה" ו"שרון" מאוגוסטה ללס פלמס 1,770 מיל ימי "דקל" מפלרמו ללס פלמס 1,616 מיל ימי.
"נירה" ו"שרון" מלס פלמס לקייפטאון 4,400 מיל ימי.
"דקל" מלס פלמס לוולביס ביי דרום אפריקה 3,690 מיל ימי.
"נירה" ו"שרון" מקייפטאון לדרבן 800 מיל ימי.
"דקל" מוולביס ביי לפורט אליזבט 1,110 מיל ימי
"נירה" ו"שרון" מדרבן לשארם א-שייח' 4,370 מיל ימי "דקל" מפורט אליזבט לשארם א-שייח' 4,740 מיל ימי.
זוג ספינות סער 4 כבר נמצאו בזירת ים סוף אחרי שעברו בתחילת שנת 1974 בהפלגת מוניטין בפיקוד סא"ל גדעון רז.
במהלך ההפלגה תוכננה היערכות זוג ספינות סער 4 בפיקוד אברהם אשור שיצאו מחיפה ב-16 בספטמבר והגיעו לאילת ב-16 באוקטובר 1974. המצאות ספינות סער באזור ההפלגה תוכננה כדי לאפשר התערבות וסיוע לנחתות הלא חמושות במידת הצורך.
ההפלגות נעשו בדומה לתכנון ובלוח הזמנים במספר שינויים.
דקל שהפליגה בצפון הים התיכון הגיעה מוקדם יותר ללס פאלמס וחיכתה ים אחד בחוץ עד שנירה תצא.
ויתרה על וולביס ביי ונכנסה גם היא לקייפטאון.
נירה שנזקקה לתיקונים עלתה למבדוק בקייפטאון.
היות שבפורט אליזבט לא היה דלק מתאים נכנסה גם דקל לתדלוק בדרבן.
סיום ההפלגות שתוכנן לשארם א-שייח' היה באילת.
כאשר נירה ודקל הקדימו הגעתם בארבעה ימים מהמתוכנן ושרון הגיעה בדיוק לפי התכנון ב-30 בדצמבר 1974.
נירה בפיקוד אבי שחף ועליה סא"ל יוסף יוחנן כמפקד הבכיר של ההפלגה.
יצאה מנמל אשדוד ב-20 באוגוסט בשעה 20:00. לאחר 4 ימי הפלגה בים שקט עם רוחות צפוניות מערביות קלות נכנסה לנמל אוגוסטה תדלוק ומנוחה.
ב-25 באוגוסט בשעה 14:00 יצאה את הנמל כשהיא מקדימה את התוכנית.
בקרבת מצר גיברלטר התפתחה רוח נגדית חזקה.
הנחתת הקטינה מהירות והתקרבה לחוף המרוקאי.
בעת החשיכה החליטו לעגון קרוב מאוד לחוף.
בשעה 5:00 בבוקר הרימה "נירה" עוגן ועברה את מצר גיברלטר לאוקיינוס האטלנטי.
לאחר היציאה היה ים בעצמה 4 לפי סולם בופורט מכיוון צפון מערב.
ב-1 בספטמבר בשעה 18:30 הגיעו ונכנסו לנמל לאס-פלמס ב.
קיבלו דלק ומים ונשארו יומיים לחופשה במקום מעניין.
ב-3 בספטמבר יציאה לכיוון קייפטאון עד קו רוחב של דקר בסנגל היה ים צפוני מערבי מול דקר היה ים שקט והתחלף לדרומית מזרחית בעוצמה בין 20–40 קשר.
הספינה שינתה קורס ב-30 מעלות כדי להתקדם בזווית לגלים ולא נגדם.
מערכת כיבוי אש - באחד הלילות הופעלה מערכת הפריאון לכיבוי אף כי לא היה אש.
המערכת נשארה עד סוף ההפלגה במצב לא אוטומטי.
פריצת מים לחרטום - ב-13 בספטמבר בשעה 22:00 הוזעק מפקד הנחתת לגשר היות שהספינה לא מגיבה להגאים.
עד מהרה התברר כי נכנסו מים לקדמת המחסן ונוצרה נטייה חזקה כלפי החרטום כמעט עד גובה הסיפון.
כניסת המים נגרמה מהחלק העליון של הדלת שבדרך כלל היה סבכה פתוחה והלוח שרותך לקראת ההפלגה נפרץ מהגלים החזקים.
אנשי הצוות פתחו את הפתחים שהוכנו לכך והפעילו משאבות לריקון המים.
הוכרזו עמדות נטישה, שודרה קריאת מצוקה, ובסופו של יום הספינה התגברה בכוחות עצמה על התקלה.
אובדן מי נטל - במקביל התגלתה תקלה במכלי הנטל הקיימים בדפנות הנחתת בתא הירכתיים.
המכלים מולאו מי ים כדי לאזן את נטיית הנחתת.
התברר כי המים במכל השמאלי מתרוקנים וההטיה לפנים מתגברת.
בדיקה מצאה שניבעו שני סדקים בדופן הנחתת והמים נזלו החוצה.
המכל מולא מחדש במהלך ההפלגה.
אנטנת המכ"ם דקה 916 התפרקה.
חוברה בלב ים על ידי הצוות והמכ"ם חזר לעבודה תקינה.
ב-23 בספטמבר 1974 בשעה 21:30 הגיעה נירה לנמל קייפטאון.
למחרת בבוקר הוספנה במבדוק לתיקון הסדקים בגוף באזור מכלי הנטל.
הנחתת קיבלה אספקה ודלק והצוות נח וטייל באזור.
מפקד חיל הים בנימין תלם נמצא בקייפטאון עם אשתו וקיבל את פני הצוות.
ב-29 בספטמבר יצאה בקייפטאון במגמה להקיף את כף התקווה הטובה.
נתקלה ברוח חזקה וגלים גבוהים חזרה לכמה שעות למפרץ קייפטאון.
לאחר כמה שעות יצאה שוב במהירות איטית כנגד הרוח והגלים.
ב-30 בספטמבר בצהריים הקיפה את כף התקווה הטובה.
הים היה קשה אך לאחר מספר שעות התחלפה הרוח לדרומית.
ב-3 באוקטובר בשעה 3:00 הגיעה לקרבת דרבן.
"דקל" כבר הייתה בפנים, המתינו עד אחרי הצהרים ונכנסו לנמל.
ב-5 באוקטובר אחרי הצהריים יצאה נירה צפונה.
עברה בתעלת מדגסקר לאחר יום אחד של גלים מהחרטום נעשה ים שקט.
ב-13 באוקטובר שעה 16:50 חצו את קו המשווה מדרום לצפון ללא חגיגה או טקס.
ב-18 באוקטובר בשעה 5:00 חצו את מצר באב אל-מנדב ונכנסה ל.
במהלך ההפלגה נוצרה תקלת פיח במנוע.
ראש המנוע פורק ולאחר 4 שעות המשיכה הנחתת בדרכה.
"נירה" הגיעה לאילת ב-22 באוקטובר 1974.
דקל" בפיקוד רב חובל אמנון תדמור, יצאה מנמל אשדוד ב-23 באוגוסט.
עברה מדרום לכרתים בדרך לתעלת מסינה עברו לידה שתי ספינות סער ישראליות.
שם נתקלו בבעיה שעל דופן הנחתת לא היה סימון קו טעינה היה צורך בשכנוע מיוחד את מפקחי הנמל לוותר על כך.
ארגון - תדמור שהיה לו ניסיון רב בשייטת המשחתות.
לכן חילק את הצוות לשניים צד ימין וצד שמאל למשמרות בחוף.
ולמשמרות ים חילק לשלוש: אדום ירוק ולבן.
ניהוג – עקב ניסיונו הנחה את החשמלאי לשפר את ההיגוי לצורה שהנחתת תשמור קורס מצפן.
כמו בצי הסוחר הישראלי באופן כמעט אוטומטי כך ההגאי צריך להשגיח ומתעייף פחות.
לאחר שהייה של יומיים תדלוק ואספקה יצאה.
בהמשך הדרך זכתה לרוח צפונית וים גלי.
תדמור כיוון את הנחתת צפונה ועבר קרוב לסרדיניה ומשם לחוף הספרדי.
ב-2 בספטמבר התקרבה ל אך נדרש להמתין את הלילה בחוץ עד שלמחרת יצאה הנירה ודקל נכנסה ללס פלמס.
תדמור החליט לותר על כניסה לוולביס ביי ואושר לו להמשיך לפורט אליזבט.
"דקל" הצטיידה באספקה ודלק בהתאם לכך.
לאחר יומיים מנוחה יצאה "דקל" לדרכה.
למחרת היציאה ארעה תקלה למצפן הגירוסקופ תדמור התקרב לחוף האפריקאי ונהג לפי מצפן מגנטי.
הווי – אנשי המילואים: הרופא ד"ר מיכאל כץ ורס"ר המכונה עמי צפריר, הכינו עלון יומי "גוזל עדן" בו כתבו את חוויות ההפלגה.
בעת מעבר קו המשווה מצפון לדרום ביום ו' 13 בספטמבר, שימשו השניים כנפטון ועוזרו וערכו טקס חציית המשווה כדת וכדין.
כולם זכו לתואר "אבירי הים".
לאחר שייט של 4,800 מיל ימי הגיעה דקל לפורט אליזבט והתברר כי אין במקום דלק המתאים למנועי הנחתת.
הנחתת המשיכה, עוד 370 מיל ימי, לנמל דרבן תדלקה וקיבלה אספקה.
לקראת הצפי של רוחות וגלים נגד כיוון ההפלגה, וכלקח מהתקלה של "נירה", הזמין תדמור סגירה בריתוך של דלת החרטום.
חשמלאי מומחה תיקן את מצפן הג'ירו.
תדמור הזמין ספר לאנייה ואנשי הצוות קיבלו תספורת.
לזכות הצוות הצטברו 8 ימי מנוחה.
בכסף שחסך במקום לשלם לבתי מלון הזמין תדמור חברת תיירות מקומית והוציא את אנשי צוות ל-3 ימי טיול, בשתי קבוצות, ומראה להם חלק מעניין מדרום אפריקה.
לאחר היציאה מדרבן עבר בתעלת מוזמביק קרוב לחוף האפריקאי ונהנה מרוח גבית.
תקלה בבוקר התגלתה חדירת מים מסדק באורך 70 ס"מ בדופן ימין בחדר ההגה.
תדמור השקיע את החרטום להוציא את ירכתי הנחתת מהמים.
הסדק נאטם בריתוך באלקטרודות שהוכנו לריתוך תת-מימי.
מתקבלת הוראה להיכנס לשארם א-שייח' ומשם להמשיך לאילת.
תדמור מורה על גילוח קרצוף ניקוי וצביעה של הנחתת ואנשי הצוות.
כדי לשכנע שהוא מתכוון ברצינות הנחתת מפליגה במעגלים עד שמתקבלת התוצאה הרצויה.
ביום ד 23 באוקטובר 1974 לאחר חודשיים הפלגה מגיעה דקל לשארם א-שייח' אוספת קציני חיל הים וממשיכה לבסיס אילת וכן חוזרת לשמה אח"י אשקלון (פ-65).
אח"י אשדוד (פ-61) הייתה במצב טכני שדרש טיפול רב.
מפקדה היה סרן ישראל הכט, והמפל"ג מיכאל (מייק) אלדר הוה אמור להפליג אתו.
אלדר הודח יום לפני ההפלגה (מחמת אי הבנה) ורס"ן מוסה לוי החליף אותו יום לפני היציאה.
שרון" (ע"ש בתו של מייק) ויצאה מנמל חיפה ב-25 באוגוסט 1974, יום אחד מאוחר יותר מהמועד שנקבע בפקודת המבצע.
הקטע הראשון עד כרתים היה מזג אוויר נוח ושרון התקדמה טוב.
מוסה לוי חשב וביקש לותר על הכניסה לאוגוסטה ומפקד חיל הים אישר לפעול לפי החלטתו בהמשך הדרך.
לאחר שעברה שרון את האי כרתים מדרום נקלעה לסערה צפונית שגרמה נזקים לכיסוי האברזין של המחסן וחדירת מים למספר מדורים.
לוי נכנס לאוגוסטה בסיציליה ובנמל התגלו נזקים של חדירת מים רבה לחדרי המשאבות.
דלתות למספר מדורים לא היו אטומות.
עובדי מספנה מקומית חידשו את האטימה ומשאבות שהתקלקלו הועברו לבית מלאכה לתיקון.
הנחתת הייתה מוכנה ביום א' אך הסוכן לא הצליח לשחרר אותה מהנמל.
ביום שני 2 בספטמבר יצאה "שרון" מאוגוסטה בדרכה ללאס פאלמס.
לקראת מצר גיברלטר תפסה רוח מערבית חזקה שאילצה להוריד מהירות.
ב הייתה רוח צפון מערבית וההפלגה הייתה נעימה.
בכניסה ללאס פאלמס כנחתת שלישית התברר כי הכסוי האזרחי כבר נפרץ.
הצי הספרדי הציב שמירה על הנחתת ואף ערך בדיקת תחתית בצלילה.
כאשר החלה "שרון" לצאת מהנמל התגלתה תקלה במערכת ההגה.
חשמלאי מהחוף תיקן והספינה יצאה בבוקר בעיכוב של 4 שעות.
בדרך לקייפטאון ולקראת חציית קוו המשווה נקלעה שרון לגשם טרופי שוטף.
מים חדרו דרך בסיסי האנטנות לתחנת האלחוט.
מוסה לוי החליט להתקרב לחוף האפריקאי.
בהמשך נקלעו לים גבוה מכיוון דרום מזרח נגד כיוון ההפלגה.
שרון הפליגה בקורסים משתנים 40 מעלות הצידה מהנתיב כדי להציג את פינת החרטום לגל ולא את הדלת השטוחה.
שרון התקדמה בצורה איטית ביותר.
למוסה לוי הייתה מחשבה להיכנס למפרץ וולביס ביי להמתין לשוך הסערה.
אך קיבל מברק ממפקדת חיל הים לא להיכנס לשם.
כאשר נמצאה "שרון" בעגינה לקראת הכניסה לקייפטאון התגלתה תקלה של חדירת מי-ים למכלי הדלק.
גנרטור אחד הפסיק לעבוד והדבר השפיע לרעה על המנועים.
מוסה לוי הצליח להכניס את שרון לרציף.
ב"שרון" כמו ל"נירה" נמצאו סדקים בלוחות החיצוניים באזור ירכתיים.
הסדקים נאטמו בריתוך בעת העמידה בנמל קייפטאון.
קצין התיקונים רס"ן יצחק שחם פיקח על הספנת "נירה" והתיקונים ב"שרון".
ניהל את פינוי הדלק המעורב במי ים וביצע את תיקון המנועים בהתאם להנחיות שקיבל ממספנת חיל הים.
"שרון" יצאה מקייפטאון לדרבן כאשר עדיין לא היה ברור מצב חדירת המים לשני מכלים קבועים בנחתת.
לאחר ארבעה ימים נכנסה "שרון" לנמל דרבן.
אספקת מזון ודלק הסתיימו אך לפני היציאה התברר שיש תקלה במשאבות המים.
הגיע מתקן מהחוף באמצע הלילה ו"שרון" יצאה לדרך.
ההפלגה צפונה בתעלת מדגסקר נעשתה צמוד לחוף האפריקאי ו"שרון" נהנתה מזרם שדחף אותה צפונה.
בכניסה לים האדום ביקש מוסה לוי רשות לעבור את המצרים באור יום אך הסתבר שיש משחתת מצרית שבאה לביקור בעדן ושרון קיבלה הוראה לעבור את מצרי באב אל-מנדב בשעות החשיכה.
שרון עברה את המצרים בלילה, ונכנסה לים האדום.
קיבלה הודעה שיפגשו אותה ספינות סער.
המפגש התקיים יממה מאוחר יותר.
"שרון" הגיעה לבסיס מפרץ שלמה בשארם א-שייח' ב-30 באוקטובר 1974. וחזרה לשמה המקורי אח"י אשדוד (פ-61) ובכך הסתיים מבצע ציפור עדן.
תחקיר האירוע התקיים בתל אביב בפני מפקד חיל הים בנימין תלם ב-5 בנובמבר 1974. המסקנות חיוביות הושם דגש על כך שלוח הזמנים לא השתבש וההפלגה הסתיימה במועד שנקבע בתכנון.
30 באוקטוברשארם א-שייח' אח"י אשדוד – "שרון" כניסה למעגן וסיום המבצע
צבי זינגר, הנחתות שהקיפו את אפריקה, במחנה, גיליון 41, 16 ביוני 1976.
מייק אלדר פרקים מיומן המסע של א.מ.
הפלורידיאנס הייתה קבוצת כדורסל מהעיר מיאמי, פלורידה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1972. הוקמה במיניאפוליס בשם "מינסוטה מאסקיז", ובין השנים 1968–1970 נקראה "מיאמי פלורידיאנס".
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 בעיר מיניאפוליס שבמינסוטה, בשם "מינסוטה האסקיז", כאחת מ-11 הקבוצות המקוריות של ליגת ה-ABA.
המאמן הראשון של הקבוצה היה ג'ים פולארד, אשר בעברו שיחק במיניאפוליס לייקרס לצד קומישינר ה-ABA ג'ורג' מייקן.
בעונת הבכורה של הליגה השיגו המאסקיז את מאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (50–28), והעפילו לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, בו הפסידו מול פיטסבורג פייפרס.
כוכב הקבוצה היה הסנטר מל דניאלס, אשר זכה בתואר רוקי העונה, ולצדו בלטו שחקני האולסטאר דוני פרימן ולס האנטר.
על אף הצלחתה באותה עונה, איבדה הקבוצה כ-400,000 דולר בגין תפוסת קהל נמוכה.
במאי 1968 עבר המועדון למיאמי שבפלורידה, ושינה את שמו ל"מיאמי פלורידיאנס".
על מנת לשלם את החובות שצברה, מכרה הקבוצה את מל דניאלס לאינדיאנה פייסרס, אותה הוביל בשנים הבאות ל-3 זכיות באליפות ה-ABA.
בהיעדרו של דניאלס, הוליך פרימן את מיאמי להעפלה נוספת לגמר המזרח, אולם הקבוצה הפסידה מול הפייסרס בתוצאה 1–4.
לקראת עונת 1970/1971 החליטה הקבוצה לשנות את שמה ל"הפלורידיאנס", ולארח את משחקיה הביתיים במספר ערים שונות בפלורידה, בהן מיאמי, טמפה, וסט פאלם ביץ' וג'קסונוויל.
באותה פגרת משחקים החליפה הקבוצה את כל שחקני הסגל, ובינואר 1971 אף החליפה את המאמן הראשי, ומינתה לתפקיד את בוב באס.
בעונות 1971 ו-1972 רשמו הפלורידיאנס מאזן כולל של 73 ניצחונות ו-95 הפסדים, ובשתיהן הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון.
השחקנים המובילים של הקבוצה באותן שנים היו שלושת הגארדים מאק קלווין, וורן ג'באלי ולארי ג'ונס.
ביוני 1972, לאחר שהנהלת הקבוצה והליגה לא הצליחו להעביר את המועדון לעיר אחרת, התפרקה הקבוצה.
הפלוטיפ הוא צירוף של אללים מאתרים רבי-שונות (אתרים פולימורפיים), המצויים בתאחיזה באזור גנומי מסוים, ועל כן עוברים בתורשה יחד כיחידה אחת.
הפלוטיפ עשוי להיות מורכב מאתרים פולימורפיים באזור מסוים בכרומוזום בודד, או לכלול כמה אזורים בכרומוזום.
כתוצאה מכך, ההפלוטיפ עשוי להיות בעל אורך של עשרות, אלפי ואף מיליוני בסיסים.
ככל שהאזור הגנומי המגדיר את ההפלוטיפ רחב יותר, כך יש סיכוי גדול יותר להפריד בין צירופי האללים באתרים הפולימורפיים שמרכיבים את ההפלוטיפ בתהליכי שחלוף בזמן המיוזה.
כך נוצרים צירופי הפלוטיפים חדשים שעוברים בתורשה לדורות הבאים.
לעומת זאת, קרבה פיזית בין הווריאנטים מורידה את תדירות השחלופים ואת היווצרות צירופים חדשים, ולכן צירוף האללים מאתרים פולימורפיים סמוכים המרכיבים את הפלוטיפ הוא בעל סיכוי רב לעבור בתורשה כקבוצה אחת מדור לדור.
האתרים הפולימורפיים שמרכיבים את ההפלוטיפ יכולים להכיל שינויים בנוקלאוטיד בודד (המכונה SNP או סניפּ), או רצפים בעלי יחידה חוזרת באורך משתנה המכונים מיקרוסטלייט (micro satellites).
בין האללים בהפלוטיפ מתקיימת תאחיזה לא שוויונית, כלומר תאחיזה בין וריאנטים אשר עוברים יחד בתורשה יותר מהצפוי לפי עיקרון ההפרדה הבלתי תלויה של התורשה המנדלית.
הארגון של ההפלוטיפ והתאחיזה הלא שוויונית משמשים ככלי יעיל לאפיון ומיפוי אסוציאציות בין אתר (לוקוס) גנומי למופע (פנוטיפ) במבחני אסוציאציה, או באנליזת תאחיזה.
אנליזות אלה מעלות את חשיבות המיפוי של ההפלוטיפים בגנום באוכלוסיות שונות ברחבי העולם ככלי לאפיון הבסיס הגנטי של מגוון רחב של מחלות ותכונות.
ההפלוטיפים מאורגנים לאורך הכרומוזום במבנים הנקראים "haplotype blocks" כאשר כל בלוק הפלוטיפי מכיל מספר סמנים פולימורפיים.
בנוסף, קיימת האפשרות שבלוק הפלוטיפי יוכפל, כתוצאה מהכפלה של המקטע הגנומי המכיל את ההפלוטיפ ליצירת מספר עותקים משתנה (CNV).
אחד התהליכים העיקרים ליצירת צירופי אללים חדשים, ועל כן הפלוטיפים חדשים, הוא התרחשות השחלוף בין כרומוזומים הומולוגיים.
כיוון שתדירות אירועי שחלוף משתנה בין אזורים שונים בגנום, יש שונות ביציבות של האפלוטיפים בין אזורים שונים בכרומוזומים לאורך הדורות.
תהליך נוסף המעורב ביצירת הפלוטיפים הוא היווצרות מוטציות חדשות, אשר תורמות הן להופעת וריאנטים נוספים, והן לגיוון מבנה ההפלוטיפ, ובכך גדלה השונות הגנטית באוכלוסייה.
אנליזת הפלוטיפים היא כלי להסקת מידע על תורשה של תכונות גנטיות, שהגורמים להן מקודדים באזור הגנומי המצוי בתאחיזה להפלוטיפ.
כך ניתן לזהות הורשה של הפלוטיפ מסוים מדור לדור במשפחות, ולהבחין שהפלוטיפ זה מורש באופן מועדף יחד עם מופע (פנוטיפ) מסוים, כמו מחלה או תכונה נחקרת אחרת.
אנליזה כזאת מאפשרת לזהות את המקום בגנום בו מצוי הגורם הגנטי המעורב בביטוי הפנוטיפ.
ניתן להשתמש באנליזת הפלוטיפים במסגרת positional cloning כאנליזה לזיהוי גנים ואזורים גנומים הנמצאים בתאחיזה לא שוויונית עם הפלוטיפ מסוים, ועוברים בתורשה יחד עם פנוטיפ מסוים במשפחות.
גישה מחקרית זו מאפשרת לאתר את הגורם הגנטי המעורב בפנוטיפ ומכונה גנטיקה הפוכה .
דוגמה לשימוש מוצלח בשיטה זו לאפיון הגורם הגנטי המעורב בפנוטיפ היא בידוד הגן שפגם בו גורם למחלת סיסטיק פיברוזיס – הגן המקודד לחלבון CFTR שתפקידו להעביר יוני כלור.
ניתן להשתמש בהפלוטיפים גם במבחני אסוציאציה.
במסגרת מחקרים אלה מושווית תדירות הפלוטיפים ברחבי הגנום בין קבוצת פרטים בעלי פנוטיפ מסוים (cases) לקבוצת פרטים ללא פנוטיפ זה (control) תוך הקפדה על תיאום בין הקבוצות בנוגע גודל המדגם, מספר הזכרים/נקבות, שיוך אתני ופיזור גילאים.
תדירות שונה של הפלוטיפ מסוים אצל קבוצת בעלי הפנוטיפ לעומת הביקורת תרמז על האפשרות, שאחד הגורמים הגנטיים המעורבים בביטוי הפנוטיפ נמצא בתאחיזה עם ההפלוטיפ הנבחן.
כיוון, שאנליזות כאלה מצריכות ידע על השונות הגנטית בתוך קבוצות אתניות וגאוגרפיות, הוקם פרויקט International HapMap עבור הגנום האנושי, שהציב מטרה למפות את המיקום הגנומי של וריאנטים גנטיים, ולזהות הפלוטיפים ואת תדירותם בקבוצות אתניות וגאוגרפיות שונות ברחבי העולם.
חקר ההפלוטיפים מבוצע באמצעות זיהוי אתרים פולימורפיים, והגדרת וריאנטים גנטיים באתרים אלה בפרטים באוכלוסיות שונות ברחבי הגלובוס.
זיהוי הגנוטיפ של וריאנטים (הומוזיגוטים והטרוזיגוטים לאללים באתר פולימורפי נבדק) מוסיף רובד נוסף באנליזה – מידע כזה מאפשר לא רק לחפש אסוציאציה בין אלל באתר פולימורפי לפנוטיפ, אלא גם אסוציאציה בין תדירות הגנוטיפ באתר זה לפנוטיפ לא רק בבני אדם, אלא בכל יצור בו קיים מידע גנטי אוכלוסייתי.
חוקרים פיתחו מספר שיטות סטטיסטיות לזיהוי הפלוטיפים.
אלגוריתם Expectation Maximization (EM) מאפשר לאתר מיקום מסוים בגנום עם הסבירות הגבוהה ביותר להיות בתאחיזה עם פנוטיפ, בהנחת קיום שיווי משקל הרדי-ווינברג באוכלוסייה הנחקרת.
לפיכך, השימוש במודל אלגוריתמי EM מותנה בתנאים ראשוניים והוא מבצע הערכה לנתונים המייצגים רצפי DNA אשר מכילים לוקוסים בעלי שונות גנטית רבה; אחד היתרונות של שיטה זו היא היכולת לערוך אנליזות במדגמים גדולים ללא צורך להתחשב בשיעורי רקומביציות באותם לוקוסים.
כלי חישובי נוסף, שרשרת מרקוב מונטה קרלו או Markov Chain Monte Carlo (MCMC) , משמש בעיקר לחישוב מספר רב של משתנים, עצים פוליגנטיים גדולים, ואירועים נדירים המתרחשים באוכלוסייה.
השיטה מאפשרת עריכה של עצים פילוגנטיים, אשר מזהה היווצרות הפלוטיפים בצורה היררכית המלווה את המרחק הגנטי בין הפרטים באוכלוסייה.
שיטה הנקראת מודל מרקוב חבוי מאפשרת לבצע אנליזת תדירות של מספר הפלוטיפים בכמה אזורים גנומים מוגדרים; ניתן לשלב גישה זו עם שיטת EM ובכך ליעל את אנליזת הקשר בין הפלוטיפים לפנוטיפ נחקר.
ניתן לסווג הפלוטיפים לקבוצות בעלות אב קדמון משותף – הפלוגרופ .
הפלוגרופים תוארו במיוחד באזורים בגנום שלא עוברים שיחלופים כמו בדנ"א של כרומוזום Y ובדנ"א מיטוכונדרי, ונעשה בהם שימוש למחקר אנתרופולוגי של תנועת אוכלוסיות ברחבי העולם בעבר, אבל גם ככלי לזיהוי אסוציאציה לפנוטיפ, בדומה לאנליזת הפלוטיפים.
הפלה בכפייה היא פעולה שנעשית בכוח, איום או כפייה תוך ניצול חוסר יכולתה של האישה לתת את הסכמתה לכך.
חלק מהמקרים כוללים התערבות לא מוצדקת של הגורמים הרפואיים כגון עיקור כפוי או הפלה תוך פלישה פיזית לאיברי הרבייה הנשיים.
העובר אינו מהמין הרצוי – תרבויות ומדינות מסוימות דוגלות בהעדפה של מין מסוים ובהגבלת הילודה של המין השני.
שיקולים דתיים – בדתות מסוימות ישנו לחץ המופעל על אישה הרה שילדה אינו במסגרת נישואין (יקרא ילד ממזר וזכויותיו מופחתות, מעמדו ומעמדתה של האישה נפגעים).
הגבלה ילודה בעולם – ישנן מדינות בעולם כגון סין (מדיניות הילד האחד) אשר מגבילות זוג הורים לכמות מצומצמת של צאצאים.
נשים המשרתות בארגונים צבאיים מוכרחות להפיל את עוברן, כגון: ארגון הטרור המרקסיסטי הקולומביאני FARC.
ישנם מספר טכניקות לביצוע הפלה שתקפות הן להפלה מלאכותית והן בכפייה.
הבחירה בסוג ההפלה מושפע בעיקר מגיל האישה מצבה הבריאותי ושלב ההיריון.
טיפול תרופתי – טיפול שאינו פולשני ומתבצע בכמה שלבים על ידי שימוש בתרופה ובו ניתן להשתמש עד השבוע ה-7 להיריון.
גרידה – הליך פולשני הכולל טיפול גינקולוגי כירורגי קצר אשר מתבצע בחדר ניתוח עד השבוע ה-13 ובמקומות מסוים אף עד לשבוע 20 של ההיריון.
שאיבה – שאיבה בשאיפה או בוואקום הוא ההליך הנפוץ ביותר בעולם בימינו וניתן להשתמש בשיטה עד 18 שבועות של ההריון.
זירוז לידה – התהליך מתרחש בשליש השלישי של ההיריון והוא מהווה המוצא האחרון לאחר שטיפולי הגרידה, השאיבה והתרופתי לא תקפים עוד.
המדיניות שהונהגה בסין בארבעת העשורים האחרונים קבעה כי לא ניתן להביא לעולם יותר מילד אחד.
להגבלת הילודה בסין היו השלכות משמעויות לאורך השנים כחלק מרצון המשפחות לשמור על השושלת, ומתוך תפיסה כי זכרים יוכלו לספק פרנסה טובה יותר וכך פעלו זוגות רבים למניעת ילודת בנות.
על פי הערכות, במליוני מקרים הופסקו ההריונות מחשש שהאם נושאת ברחמה נקבה.
במקרים חריגים בעבר אף אולצו נשים לעבור הפלות או עיקור.
מאות אלפי נשים מקבוצות מיעוט אולצו על ידי המדינה לעבור בדיקות היריון, הותקנו להם מכשירים תוך רחמיים ועל אחרות נכפה לעבור הפלות ועיקור.
הפלות בכפייה הקשורות לניהול מדיניות הילד האחד התרחשו בסין.
ביוני 2012 אזרחית סינית, העונה לשם פנג ג'יאנמיי חויבה על פי חוק הילד האחד בסין להפיל את עוברה כשהייתה בחודש השביעי להריונה לאחר שלא שילמו בני הזוג קנס בגין הפרת מדיניות הילד האחד.
הרשויות בסין הכו את האישה והזריקו לדמה חומר שגרם להפלת התינוק.
הפלה בכפייה בבריטניה – ב-21 ביוני 2019, הורה בית משפט בבריטניה לאישה נכה בעלת מוגבלויות שכליות, להפיל את תינוקה אף על פי שאימה של האישה ההרה סירבה בתוקף על הליך ההפלה וטענה כי היא זאת שתטפל בתינוק ותגדל אותו.
הפלה בכפייה בארצות הברית – בארצות הברית ההגדרה להפלה בכפייה כוללת הסתרת המידע והגבלתו מהמטופלת.
הפלה בכפייה נעשית ברחבי ארצות הברית באופן בלתי פורמלי על ידי שימוש בגורם שלישי, כמו צוותים רפואיים, פסיכולוגיים ופסיכיאטריים, שילוו ויכווינו את המטופלות בהליך ההפלה גם אם אינו הכרחי.
תופעה זו היא תופעה רווחת בקרב פליטים, מהגרים, ובעלי מצב סוציו-אקונומי נמוך.
הפלה בכפייה בקרב לוחמות הגרילה בקולומביה
בארגון FARC הגרילה של קולומביה כפה מנהיג הארגון (הקטור ארבולדה אלביידיס בויטראגו) הפלות על לוחמות הגרילה, בטענה כי הדבר פוגע במערך הלחימה, בכשירות שלהן בלחימה בפרט ובארגון בכלל.
ארגון הגרילה הוא ארגון מחתרתי אשר פועל ללא חוקים מדיניים וצבאיים רשמיים ולכן הבקרה, הבקרה והענישה על הארגון ועל מנהיגיו לא מתקיימים.
ישנן כמאה וחמישים תלונות רשמיות של נשים שנאלצו לעבור הפלה בכפייה בארגון.
חלק מהמתלוננות טוענות כי ההפלה התרחשה ללא ידיעתן וללא אישורן על ידי גלולות שהוטמנו להן במזון וגרמו להמתת העובר.
באמנויות לחימה וענפי ספורט לחימה, הפלה היא טכניקת גראפלינג שמטרתה הורדת יריב אל הקרקע ובעמדת נחיתות למבצע הטכניקה.
הטלות הן סוג מסוים של הפלות בהן המפיל מרים את היריב מעל גופו ומטיח אותו בקרקע בעוצמה, בעוד בהפלות אחרות היריב יוצא מאיזון וכך נופל לקרקע.
בענפי ספורט לחימה מסוימים, למשל ג'ודו וסמבו, יש הבדל חוקי בין הטלה להפלות אחרות, מכיוון שאחרי הפלה רגילה יש להמשיך קרב קרקע עד להכנעה (או לעצירה בידי השופט), בעוד הטלה מוצלחת מסיימת את המשחקון.
ההפלות הן טכניקה חיונית בכל ענפי הגראפלינג, ביניהם ענפי ההיאבקות, ג'ודו, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, והן חשובות מאוד בענפים המשלבים גראפלינג והכאה, כמו אמנויות לחימה משולבות ואגרוף תאילנדי.
הפלות משמשות גם גורמי ביטחון ואכיפת החוק כדרך לנטרל איומים.
גריפות והמעדות הן טכניקות שבהן לוחם משתמש באחת מרגליו כדי להמעיד את היריב או כדי לגרוף את רגליו.
גריפות והמעדות לרוב משולבות בטכניקות מורכבות יותר, והן מרכיב חשוב גם בהטלות.
על מנת לבצע גריפה מוצלחת יש קודם כל להוציא את היריב מאיזון, דבר המתבצע על ידי שליטה במרכז המסה שלו באמצעות דחיפה ומשיכה.
גריפות והמעדות נפוצות בכל ענפי הספורט המתירים אותן, למשל היאבקות חופשית, ג'ודו, סומו, אגרוף תאילנדי ואמנויות לחימה משולבות, אך הן אינן חוקיות בהיאבקות יוונית-רומית.
הפלה ברגל אחת (נקראת לעיתים סינגל) כרוכה באחיזה של אחת מרגלי היריב, בדרך כלל בשתי ידיים, ושימוש בעמדה זו כדי לאלץ את היריב לקרקע.
בדרך כלל, ההפלה מתבצעת בתנועה סיבובית, בה המפיל מסובב את רגל היריב סביב ציר באזור הברך.
ישנם מגוון סוגים של הפלות מסוג זה, ולפעמים נהוג לקטלג אותן לפי מקום האחיזה, כאשר הפלות עקב נקראות כך בשל האחיזה בעקב בעוד הפלות ירך נקראת כך בשל האחיזה בירך.
הבדלים נוספים בין ההפלות השונות קשורות במיקום נחיתת היריב, כאשר מתרגלי אמנויות ולחימה וענפי ספורט בהם נהוג קרב קרקע (כמו ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואמנויות לחימה משולבות) יעדיפו ליפול מחוץ לרגלי היריב ולא ביניהן כדי להימנע מגארד.
ניתן להתנגד להפלה זו באמצעות טכניקה המכונה ספרול (מאנגלית: Sprawl, מילולית "השתרעות"), בהם הלוחם המתגונן שולח את רגליו אחורנית ונשכב כך שמשקלו על גב התוקף, ובענפים המתירים זאת ניתן להגן גם על ידי בעיטות ברך לראש התוקף.
באמנויות לחימה משולבות טכניקת הספרול היא הבסיס לאסטרטגיית ה"sprawl and brawl"' בה נוקטים לוחמים החוששים כי ירידה לקרקע תתן ליריבם יתרון עליהם.
אמנויות לחימה בהן נהוג השימוש בגי, כגון ג'ודו, סמבו וג'ו ג'יטסו ברזילאי, ניתן גם לתפוס בשרוול המכנס על מנת לבצע הפלה ברגל אחת.
הפלה בשתי רגליים (המכונה לעיתים דאבל) כוללת אחיזה של היריב עם שתי הידיים סביב רגליו תוך שמירה על החזה קרוב ליריב, ושימוש בעמדה זו כדי להוריד את היריב לקרקע.
ישנן שיטות לעשות זאת, חלקן כוללות הרמה והטחה וחלקן דחיפה עם החזה תוך משיכת רגלי היריב מתחתיו.
ניתן להגן ממנה באופנים דומים לאופנים בהם מגנים מפני הפלה ברגל אחת, באמצעות ספרול, באמצעות בעיטות לראש (בענפי הספורט המתירים זאת), אך גם באמצעות חניקת גליוטינה, לרוב כאשר היריב התוקף מבצע את הטכניקה לא נכון.
הפלה זו היא ההפלה הנפוצה ביותר באליפות הלחימה האולטימטיבית.
הטלות הן טכניקות הפלה הכוללות הרמה מלאה של היריב והטחתו בקרקע בצידו השני של התוקף.
הטלות גם הן מחולקות למספר קטגוריות, ביניהן הטלות כתף (או גב), בהן התוקף מטיל את יריבו מעל הכתף, הטלות ירך בהן ירך התוקף משמשת כציר למנוף ההטלה, והטלות הקרבה בהן התוקף מתקפל מטה או נשכב על המזרן ומשתמש במומנטום הנפילה ובמשקל היריב כדי להטיל אותו מעליו.
בענף הג'ודו הטלה מוצלחת מנוקדת בניקוד הגבוה ביותר, איפון, ומסיימת את המשחקון.
בענפי ספורט אחרים יש להגיע להכנעה על הקרקע לאחר ההטלה, באמצעות חניקה, בריח או נוקאאוט.
הפלה לא בטוחה היא הפסקה מכוונת של היריון המבוצעת בתנאי תברואה ירודים או על ידי אנשי צוות לא-מיומנים.
הפלות לא בטוחות גורמות לסיבוכים בריאותיים עבור כ-7 מיליון נשים בשנה.
הפלות לא בטוחות הן גם אחד הגורמים העיקריים למקרי מוות במהלך ההיריון והלידה, בין 5% ל-13% מהמקרים.
רוב ההפלות הלא בטוחות מתרחשות באזורים שבהם הפלה מלאכותית אינה חוקית, באזורים בהם אמצעי מניעת היריון אינם זמינים, ובאזורים בהם רמת שירותי הבריאות נמוכה.
קיים קשר בין זמינות הפלה מלאכותית באופן חוקי לבין בריאות הציבור.
ככל שהחוקים בנושא הפלה מלאכותית מגבילים יותר, כך שיעורי המוות והסיבוכים הבריאותיים במהלך ההיריון והלידה גבוהים יותר.
נשים רבות מגיעות לחדר מיון בעקבות סיבוכי הפלה לא בטוחה, ונזקקות לעירוי דם, אנטיביוטיקה, אוקסיטוצין, הרדמה, חדרי ניתוח ומומחים כירורגיים.
כל אלה מעמיסים על מערכת הבריאות ועלולים למנוע מתן תשומת לב לחולים אחרים.
על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי, בשנים 2010 עד 2014 בוצעו בעולם 55.7 מיליון הפלות מלאכותיות בכל שנה, מתוכן כ-54% הפלות בטוחות, 31% בתנאי בטיחות חלקית ו-14% מהן הפלות לא בטוחות.
לפי בדיקת הארגון, במדינות מפותחות כמעט כל ההפלות בטוחות (92%), בעוד שבמדינות מתפתחות, יותר ממחצית מההפלות אינן בטוחות (55%).
במאמר שפורסם בכתב העת לאנסט בשנת 2006 נמסרה הערכה של כ-68,000 מקרי מוות של נשים מדי שנה במהלך הפלה לא בטוחה.
בפרסומים של ארגון הבריאות העולמי נכתב כי בכל שנה לפחות 22,800 נשים מתות כתוצאה מסיבוכים של הפלה לא בטוחה, ובין שני מיליון לשבעה מיליון נשים סובלות מבעיות בריאותיות שנגרמו על ידי הפלה לא בטוחה, בהן זיהומים, אלח דם, דימום ופגיעה באיברים הפנימיים, כגון ניקוב או קריעה של הרחם.
הפלות שאינן בטוחות מתרחשות בדרך כלל במדינות מתפתחות או במדינות שבהן הפלות אינן חוקיות.
קיים קושי להגדיר את שכיחות התופעה עקב שיעור הדיווח הנמוך.
כמו כן, הפלות לא בטוחות מדווחות לעיתים קרובות בשמות אחרים, בהם "הפלה טבעית", "הפלה יזומה" או "".
חוקרים משערים כי 45% מההפלות בעולם בשנים 2010 עד 2014 היו הפלות לא בטוחות.
בנוסף, ההערכות הן ש-4.7% עד 13.2% ממקרי המוות של נשים הרות בכל שנה בעולם נגרמות מסיבוכים של הפלה לא בטוחה, ובמדינות מפותחות מתות בכל שנה 30 נשים מתוך כל מאה אלף בגלל הפלה לא בטוחה.
הפלות לא בטוחות מתרחשות לפעמים במקום שבו ההפלות חוקיות, בגלל סיבות כמו מחיר יקר הנדרש לביצוע הפלה באופן חוקי, או חוסר זמינות של מרפאת הפלות.
אחד הגורמים העיקריים להיריון לא-רצוי ולביצוע הפלה הוא מחסור בגישה לאמצעי מניעה ובמידע בנושאי .
להלן השיטות הנפוצות בהן מתבצעת הפלה לא בטוחה.
החדרת חפץ חד לרחם, בדרך כלל קולב מתכת או מסרגה, הגורמים לקרע בשק השפיר.
שיטה זו עלולה לגרום לזיהום או פציעה באיברים הפנימיים (למשל, ניקוב הרחם או המעיים), וכתוצאה מכך למוות.