tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפריצה לאלקטרז, סרט אמריקאי בכיכובם של שון קונרי וניקולס קייג', מוקדש לזכרו של סימפסון.
עובדה זו מוזכרת בסוף הסרט.
בתחילת הסרט הוא מקבל קרדיט בתור אחד המפיקים ביחד עם ג'רי ברוקהיימר.
בסרט אויב המדינה יש לסימפסון קרדיט על המסך בתור מפיק בכיר, למרות שהסרט יצא לאקרנים שנתיים לאחר מותו.
הסיבה לכך היא שככל הנראה ברוקהיימר וסימפסון פיתחו את התסריט ביחד לפני מותו של סימפסון.
גופתו של סימפסון נשרפה ואפרו ניתן לבני משפחתו.
"אין לנו שום מחויבות לעשות היסטוריה.
אין לנו שום מחויבות לעשות אמנות.
אין לנו שום חובה לתת הצהרה.
החובה שלנו היא לעשות כסף".
"כדי לעשות כסף, זה עשוי להיות חשוב לזכות בפרס האוסקר, שכן התוצאה עלולה להיות עוד עשרה מיליון דולר בקופות".
הפירוש של המילה "redemption" הוא פדיון, אבל גם גאולה).
דונלד ארוויד "דון" נלסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ומאמן כדורסל לשעבר שאימן בליגת ה-NBA יותר מ-30 שנה.
כשחקן בליגת ה-NBA זכה נלסון בחמש אליפויות, כולן ב-11 העונות בהן שיחק בבוסטון סלטיקס.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הפך למאמן וזכה שלוש פעמים בתואר מאמן השנה ב-NBA.
עם 1,335 ניצחונות באמתחתו, נלסון היה למאמן בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בתולדות הליגה בעת פרישתו, וזכה גם, כמאמנה של נבחרת ארצות הברית, באליפות העולם בכדורסל 1994. בשנת 1996 הוא נבחר כאחד מעשרת המאמנים הגדולים ב-NBA, וב-2012 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
אביו של ג'נרל מנג'ר קבוצת דאלאס מאבריקס, דוני נלסון.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל נלסון בשנת 1959 לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת איווה.
נלסון המשיך ושיפר את ממוצעיו כשסיים את שתי העונות הבאות עם ממוצע קליעה של 23.8 נקודות למשחק ומעל עשרה ריבאונדים בממוצע.
נלסון נבחר בבחירה מספר 17 של דראפט ה-NBA על ידי שיקגו זפריס במדיה שיחק רק בעונת הרוקי.
לאחר עונת הבכורה שלו בליגה, עבר נלסון לשחק במדיה של לוס אנג'לס לייקרס, במדיה שיחק במשך שנתיים, אך לא זכה לקרדיט רב וקלע נקודות בודדות בכל משחק, כשבעונתו האחרונה קלע רק 2.4 נקודות למשחק.
לקראת עונת עבר נלסון כ לבוסטון סלטיקס בהדרכתו של רד אאורבך, בה שיתף פעולה עם ג'ון האבליצ'ק, סם ג'ונס וביל ראסל.
בעונת הבכורה שלו במועדון רשם נלסון ממוצעים של 10.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה עם מאזן של 54 ניצחונות מול 26 הפסדים, להעפיל לסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף.
לאחר שהדיחו את סינסינטי רויאלז בסיבוב הראשון פגשה הקבוצה את פילדלפיה 76' שהעפילה לגמר המזרח אוטומטית.
בוסטון ניצחה את פילדלפיה בחמישה משחקים 1-4 והעפילה לגמר ה-NBA בו ניצחה בשבעה משחקים וזכתה באליפות מול קבוצתו לשעבר של נלסון, לוס אנג'לס לייקרס.
עונת הייתה עונתו החלשה ביותר בבוסטון מבחינת נתוניו הסטטיסטיים מלבד עונת הפרישה.
תחת עונתו הראשונה של ביל ראסל כמאמן-שחקן, הצליחה בוסטון להעפיל עד לגמר המזרח בו הודחה מול פילדלפיה 76' בחמישה משחקים.
נלסון קלע בעונה הסדירה 7.5 ובמשחקי הפלייאוף רק 7.1 נקודות למשחק.
נלסון המשיך ושיחק בבוסטון תשע עונות נוספות, בכולן, מלבד עונת הפרישה, קלע מעל 10 נקודות למשחק כולל שיא קריירה של 15.4 בעונת .
הוא זכה עם הקבוצה בארבע אליפויות נוספות, ובסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
עם פרישתו הודיעה בוסטון כי מספר חולצתו, 19 יפרוש ביחד איתו וכי שחקנים בעתיד לא יורשו ללבוש מספר זה.
שמונה-עשר משחקים לאחר תחילת עונת התפטר לארי קוסטלו, מאמנה של מילווקי באקס, לאחר שהצליח לנצח בשלושה בלבד, ובמקומו מונה נלסון למאמנה הראשי של הקבוצה.
ב-64 המשחקים שנותרו בעונה הסדירה הוא הצליח להוביל את קבוצתו ל-27 ניצחונות מול 37 הפסדים והקבוצה כשלה בניסיונה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בדראפט של 1977 בחרה מילווקי בבחירה הראשונה את קנט בנסון ובבחירה השלישית את מרכוס ג'ונסון שהיה תחת הדרכתו של ג'ון וודן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והפך לבורג מרכזי בקבוצה.
נלסון הוביל את מילווקי למאזן של 44 ניצחונות מול 38 הפסדים, ולמשחקי הפלייאוף מהמקום השישי במערב.
הוא ניצח בסיבוב הראשון ב 0-2 את פיניקס סאנס והודח בסיבוב השני בשבעה משחקים מול דנוור נאגטס שהעפילה אליו אוטומטית.
לאחר עונה בה לא הצליח להצעיד את קבוצתו למשחקי הפלייאוף, הוביל נלסון את מילווקי בעונת לאליפות הבית ולמאזן השני בטיבו במערב עם 49 ניצחונות מול 33 הפסדים, מיקום המקנה מקום אוטומטי בשלב חצי הגמר האזורי.
בשלב חצי הגמר האזורי פגשה הקבוצה את סיאטל סופרסוניקס אך הודחה בשבעה משחקים.
גם בשתי העונות העוקבות זכתה מילווקי, בהדרכתו של דון נלסון, באליפות הבית המרכזי והעפילה עד לחצי הגמר האזורי בו הודחה.
בעונת הצעיד נלסון את הקבוצה לאליפות הבית הרביעית ברציפות, ועם מאזן של 51 ניצחונות מול 31 הפסדים, מאזן טוב פחות ממאזנו בשתי העונות הקודמות, זכה לראשונה בתואר מאמן השנה ב-NBA.
במשחקי הפלייאוף הצליח נלסון לראשונה כמאמן להעפיל עד לגמר האזורי בו פגשה הקבוצה את פילדלפיה 76' של ג'וליוס אירווינג והודחה בחמישה משחקים.
את העונה הבאה סיימה מילווקי כאלופת הבית המרכזי פעם נוספת, ובמשחקי הפלייאוף הדיחה את אטלנטה הוקס בחמישה משחקים בסיבוב הראשון, ובחצי הגמר האזורי את ניו ג'רזי נטס בשישה.
בגמר המזרח פגשה מילווקי את בוסטון סלטיקס של לארי בירד ורוברט פאריש והודחה בחמישה משחקים 4-1. בעונת הוביל נלסון את הקבוצה לאליפות הבית בפעם השישית ברציפות, זכה בפעם השנייה בקריירה בתואר מאמן העונה אך הודח בפלייאוף פעם נוספת בחצי הגמר האזורי על ידי פילדלפיה 4-0.
נלסון המשיך ואימן את מילווקי במשך שתי עונות נוספות, בטרם עזב את המועדון לאחר שאימן בו במשך 10 שנים, כשבשבע מהן הוביל את הקבוצה ל-50 ניצחונות ומעלה לעונה.
לקראת עונת מונה נלסון למאמנה של גולדן סטייט ווריורס.
גולדן סטייט הייתה באותה העת מהחלשות בליגה, כשבעונה שבטרם הגעתו של נלסון הצליחה להשיג 20 ניצחונות בלבד ובאחת עשרה העונות בטרם הגעתו הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף פעם אחת בלבד.
את הקבוצה הוביל כריס מאלין ובדראפט של שנת 1988 בחרה גולדן סטייט את מיץ' ריצ'מונד בבחירה החמישית.
כבר בעונת הבכורה שלו הצליח נלסון להנהיג את הקבוצה למאזן חיובי של 43 ניצחונות מול 39 הפסדים ולמשחקי הפלייאוף.
ריצ'מונד תרם 22.0 נקודות למשחק, שני רק למאלין שרשם שיא קריירה של 26.5 נקודות, ונבחר לתואר רוקי העונה.
במשחקי הפלייאוף פגשה הקבוצה בסיבוב הראשון את יוטה ג'אז של ג'ון סטוקטון וקארל מלון שהגיעה לסדרה עם יתרון הביתיות.
גולדן סטייט הדיחה את יוטה בסוויפ של 0-3 אך הפסידה בסדרת חצי הגמר האזורי לפיניקס סאנס בחמישה משחקים.
בדראפט של שנת 1989 בחרה גולדן סטייט את טים הארדוויי בבחירה ה-14 והשלים עם מאלין וריצ'מונד את השלישייה ההתקפית שנודעה בליגה בכינוי "Run TMC", כפרפרזה על הרכב ההיפ הופ run DMC.
בעונת סיימה הקבוצה את העונה במאזן של 37 ניצחונות מול 45 הפסדים, הארדוואי נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, אך הקבוצה החמיצה את משחקי הפלייאוף.
בעונה העוקבת הגיעה השלישייה ההתקפית לשיאה, כאשר מאלין, ריצ'מונד והארדוואי תרמו 25.7, 23.9 ו-22.9 נקודות למשחק בהתאמה.
כל אחד מהשלישייה נבחר במהלך העונה לשחקן השבוע ב-NBA פעם אחת, ומאלין נבחר אף לשחקן החודש בנובמבר ולחמישיית העונה השנייה.
במשחקי הפלייאוף עברה הקבוצה בסיבוב הראשון 1-3 את סן אנטוניו ספרס אך הודחה בחצי הגמר האזורי 4-1 מול לוס אנג'לס לייקרס.
לקראת עונת עזב ריצ'מונד את הקבוצה ועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס.
בשלוש העונות הבאות, העפיל נלסון פעמיים למשחקי הפלייאוף, אך לא הצליח להנהיג את הקבוצה מעבר לסיבוב המשחקים הראשון.
45 משחקים לאחר פתיחת עונת , כשבאמתחתו 14 ניצחונות בלבד, פוטר נלסון מהמועדון.
לקראת טורניר אליפות העולם בכדורסל 1994 מונה נלסון למאמנה של נבחרת ארצות הברית בכדורסל.
לסגל הנבחרת לטורניר לא זומנו השחקנים שזכו עם ה"דרים טים" במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת ברצלונה (1992).
עם סגל של שחקנים צעירים כשאקיל אוניל, רג'י מילר ואלונזו מורנינג הוביל נלסון את ארצות הברית לזכייה במדליית הזהב, בשמונה ניצחונות, וללא הפסדים תוך שהוא מנצח את נבחרת רוסיה בגמר הטורניר בתוצאה 91-137.
לאחר פיטוריו מגולדן סטייט, מונה נלסון ביולי 1995 למאמנה של ניו יורק ניקס.
בניו יורק הסתכסך נלסון עם שחקניו, ובמיוחד עם פטריק יואינג אותו רצה להעביר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס כדי להבטיח כי שאקיל אוניל, שהפך לשחקן חופשי בתום העונה יעבור לקבוצתו.
על אף מאזן מכובד של 34 ניצחונות מול 25 הפסדים, פוטר נלסון מקבוצה עוד לפני סיום העונה, ובמקומו מונה עוזרו ג'ף ואן גנדי.
שישה עשר משחקים לאחר פתיחת עונת מונה נלסון למאמנה של דאלאס מאבריקס לאחר שזו הצליחה להשיג ארבעה ניצחונות בלבד מפתיחת העונה.
כוכב הקבוצה, שלא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף משנת 1990, וסיימה מאז במקום החמישי או השישי והאחרון בבית בכל עונה מאז, היה מייקל פינלי.
בעונתו הראשונה במועדון, לא הצליח נלסון להביא שינוי משמעותי ביכולתה של הקבוצה שניצחה רק ב-16 משחקים והפסידה ביתר 50 משחקיה.
לפני דראפט ה-NBA של 1998 נרקמה עסקה בת שלוש קבוצות בין דאלאס מאבריקס, מילווקי באקס ופיניקס סאנס, ייבחר דירק נוביצקי על ידי מילווקי ויועבר לדאלאס תמורת רוברט טריילור, יחד עם פאט גאריטי שהועבר לפיניקס סאנס, שבתמורה העבירה לדאלאס את הרכז סטיב נאש.
עונת הייתה עונה מקוצרת בת 50 משחקים בלבד, בשל שביתת השחקנים טרם העונה.
נלסון הצליח ליצור בדאלאס קבוצה התקפית שהייתה למוליכת הליגה בסך הנקודות שנקלעו במשך שלוש שנים רצופות, בין העונות ל-, אך קבוצתו חוותה קשיים בהגנה, ובמיוחד מתחת לסלים עם ריף לפרנץ ושון בראדלי ולא הצליחה לעבור את שלב הגמר האזורי ולהעפיל לגמר ה-NBA.
בתחילת עונת נעדר נלסון מעשרה משחקים בשל ניתוח שעבר בכתפו.
בהמשך העונה החמיץ מספר משחקים בשל התדרדרות במצבה הבריאותי של אשתו, ובמרץ 2005 הודיע על התפטרותו מתפקידו בשל "סיבות משפחתיות".
נלסון נשאר במועדון בתפקיד ניהולי, ואייברי ג'ונסון, עוזר המאמן, החליפו כמאמנה הראשי של הקבוצה.
לקראת עונת מונה נלסון בשנית למאמנה של גולדן סטייט ווריורס, שהעפלתה האחרונה למשחקי הפלייאוף הייתה בעונת , עם נלסון כמאמן.
הוא החל לתת קרדיט למונטה אליס, שקיבל בעונה שטרם הגעתו 18.1 דקות למשחק, כשהעלה אותו ל-34.3 דקות בממוצע, וזה גמל לו ב-16.5 נקודות ותואר השחקן המשתפר של העונה.
בסיום העונה הצליח נלסון להוביל את קבוצתו למקום השמיני במערב ולמשחקי הפלייאוף.
בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף פגשה גולדן סטייט את דאלאס מאבריקס שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון במערב.
גולדן סטייט ניצחה את דאלאס בשישה משחקים, והעפילה לחצי-גמר המערב בו הפסידה ליוטה ג'אז 4-1.
נלסון המשיך ואימן בגולדן סטייט במשך שלוש עונות נוספות, בהן לא הצליח להוביל את הקבוצה למשחקי הפלייאוף בסיום העונה הסדירה.
בעונת הוא עקף את לני וילקינס כמאמן בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בתולדות ליגת ה-NBA, ובסיום העונה פרש מאימון.
דונלד מוסט הוא שחקן יהודי אמריקאי.
התפרסם בעיקר בזכות תפקידו בקומדיית המצבים המצליחה "ימים מאושרים".
מוסט נולד וגדל בשכונת פלטבוש ברובע ברוקלין.
למד באוניברסיטת ליהיי, אך נשר לאחר לפני השנה הראשונה שלו, כדי לנסוע לקליפורניה ולעסוק במשחק.
מוסט החל את דרכו בקומדיית המצבים המצליחה "ימים מאושרים" והתפרסם בה בתפקיד ראלף מאלף, חברו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד) .
מוסט הופיע לצידו של רון הווארד גם בעיבוד הטלוויזיוני לספר "הרפתקאותיו של האקלברי פין" בתפקיד טום סוייר.
בנוסף שיחק בטלוויזיה גם בסדרות "Glee" ו"ספינת האהבה" ודיבב בסדרות האנימציה "מבוכים ודרקונים" ו"זאב צעיר".
בקולנוע התבלט בעיקר בסרטים "החיים בשידור חי" ו"באק הווארד הגדול".
בשנת 2022 שיחק את השוטר וילסון בסרט הדרמה "When George Got Murdered" על רצח ג'ורג' פלויד.
למוסט שתי בנות מאשתו השחקנית מורגן הארט.
דונלד "דון" סטארק הוא מפיק ושחקן יהודי-אמריקאי.
ידוע בשל תפקידו כבוב פינסיוטי, אביה של דונה בסדרה "מופע שנות ה-70".
סטארק נולד בניו יורק שבארצות הברית.
הוריו הם נייט סטארק, בורסקאי ומנהל חנות ממוצא איטלקי, והארייט, עקרת בית יהודייה ממוצא גרמני.
לו אח אחד, פרנק, ושתי אחיות, אניטה וברברה.
סטארק סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קליבלנד שבקליפורניה בשנת 1972. בזמן ששהה שם, בנוסף להיותו שחקן פוטבול, נבחר למספר תפקידים ראשיים בתאטרונים המקומיים של לוס אנג'לס.
כמו כן שיחק בתפקיד הראשי במחזה של שייקספיר, אותלו, שזיכה אותו בפרסים מקומיים.
לסטארק יש רקע עשיר בריקודים, פיתוח גוף וכן ידע עשיר באמנות לחימה.
ככל הנראה, תפקידו הגדול ביותר של סטארק הוא בוב פינסיוטי, אביה של דונה בסדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70".
בנוסף, גילם מספר תפקידים קטנים בסדרות כגון "תרגיע", "הבולשת", וכן שיחק בסרטים "מסע בין כוכבים 8: המפגש" ו"קפה סוסייטי".
בנוסף השתתף בפרק של הסדרה "CSI".
בסדרת הטלוויזיה "היפה והחיה" השתתף כאחד החוטפים של קתרין, ששמרו אותה בסנטרל פארק, היכן שוינס (החיה) מצא אותה וטיפל בה.
בשנת 2013 החל לגלם את אוסקר בסדרת הדרמה "על המגרש" ברשת VH1 למשך שלוש עונות, בכיכובו של דין קיין.
בשנת 2015 שיחק בסרט הדרמה "אור בטוח" את דמותו של ג'ק קמפבל, לצד אוון פיטרס.
סטארק הפיק מספר סדרות טלוויזיה קטנות.
אולם, הוא השתתף כמפיק שותף של הסדרה "חברים" בין השנים 1998–2000.
סטארק מאמן את נבחרת הכדור בסיס שבה משחקת בתו.
הוא נישא לג'ולי סטארק ולשניים שתי בנות.
דון עומר (נולד כויליאם עומר לנדרון ריוורה, בספרדית: William Omar Landrón Rivera; ), זמר רגאטון, ראפר ושחקן פוארטו ריקני.
מכונה לעיתים El Rey (בספרדית: "המלך").
ויליאם עומר לנדרון ריוורה הוא הבן הבכור של ויליאם לנדרון ולוז אנטוניה ריברה.
הוא גדל בסנטורסה, רובע באזור וילה פאלמרס של סן חואן, פוארטו ריקו.
מגיל צעיר, גילה התעניינות במוזיקה של Vico C ו-Brewley MC.
בנעוריו, הפך לחבר פעיל בכנסייה הפרוטסטנטית בבאיאמון בה מדי פעם דרש בפני הקהל.
עם זאת, לאחר ארבע שנים, הוא עזב את הכנסייה כדי להקדיש את עצמו לשירה.
הביצוע הפומבי הראשון שלו היה במועדון לילה, כשהוא מלווה בתקליטן אליאל לינד אוסוריו.
אחר כך הוא הופיע באופן קבוע באלבומי אוסף של התקליטנים הפופולריים והמפיקים: Luny Tunes, נורייגה, ו-DJ אריק.
הוא עבד גם כזמר ליווי לצמד הקטור וטיטו.
אחד מהצמד, הקטור דלגאדו, עזר לו להפיק את אלבום הסולו הראשון שלו.
הקריירה של דון עומר נסקה עם שחרור אלבום האולפן הראשון שלו, The Last Don.
הן גרסת האולפן והן המהדורה החיה קיבלו מעמד של אלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטה של אמריקה.
ברחבי העולם, האלבום "The Last Don: Live" (תקליטורים ו-DVD) מכר למעלה ממיליון עותקים, על פי אתר האינטרנט הרשמי שלו.
הוא קבל פרסים עבור אלבום הפופ הלטיני של השנה והאמן הראפ הלטיני והיפ הופ החדש של השנה של פרס המוזיקה הלטינית Billboard בשנת 2003. האלבום "The Last Don: Live" (תקליטורים ו-DVD) היה גם מועמד לפרס אלבום המוזיקה האורבנית בשנת 2005 לפרס גראמי הלטיני.
אלבומו של עומר ממאי 2006 "King of Kings", הפך לאלבום המדורג הגבוה ביותר בהיסטוריה של הפופ הלטיני בדירוג reggaeton בטבלת 10 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית, עם הופעת הבכורה שלו כמקום ראשון במצעד המכירות הלטיני וכמקום ראשון ברשימת ההשמעה של תחנת הרדיו Billboard למוזיקה לטינית קצבית עם הסינגל "Angelito".
בנוסף שיחק במהיר ועצבני 5 ומהיר ועצבני 7. עומר אף שיתף פעולה כמה פעמים עם הזמרת נאטי נטשה.
בין שיתופי הפעולה ניתן למנות את להיטם "Dutty Love" ואת "Perdido en Tus Ojos".
ויליאם עומר לנדרון הוא אב לארבעה ילדים.
הוא התחתן עם החזאית - עיתונאית ג'קי גורידו ב-18 באפריל 2008. שמועות אודות גירושין הקיפו את הזוג אחרי שנתיים מהנישואים.
השמועות החמירו יותר בשל הערות של לנדרון שנעשו באמצעות הטוויטר.
בחודש מרץ 2011, נחשף שהם התגרשו.
ב-18 בספטמבר 2007, דון עומר נעצר לזמן קצר בסנטה קרוז דה לה סיירה, בוליביה בשל סכסוך משפטי.
מקדם קונצרט בוליביאני תבע אותו וחלק מהנהלתו לאחר שבטל הופעה מתוכננת בלה פאס מוקדם יותר בתחילת אותה שנה, כחלק מסיבוב הופעות בינלאומי.
הארגון טען כי הוא הזיק לארגון ב-70,000 דולרים עקב הביטול.
לנדרון הגיב שהוא בטל את ההופעה בגלל שהחברה לא ספקה כרטיסי טיסה בזמן.
לאחר שהמקרה הוצג בפני שופט מקומי, שני הצדדים הגיעו להסכמה.
לנדרון הורשה לעזוב את המדינה כדי לקיים הופעה מתוכננת מראש בבואנוס איירס בערוץ טלוויזיה ארגנטינאי וחזר למחרת להופיע באצטדיון הכדורגל של סנטה קרוז.
שנה סרט תפקיד2007 MTV Cribsעצמו 2009 מהיר ועצבני 4 ריקו סנטוס לוס בנדולרוס 2011 מהיר ועצבני 5 2017 מהיר ועצבני 8 2021 מהיר ועצבני 9
דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו, נקרא גם בשם אשת הסנדלר ודון פרלימפלין (בספרדית: Amor de Don Perlimplín con Belisa en su jardín) הוא מחזה קצר פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה מסוגת הפארסה.
המחזה נכתב ב-1928 והוצג לראשונה ב-Teatro Español במדריד ב-3 באפריל 1933.
המחזה מספר את סיפורו של רווק מזדקן, דון פרלימפלין, שמשרתתו מרקולפה משכנעת אותו שעליו להינשא מכיוון שהיא הולכת ומזדקנת ושהיא לא תוכל תמיד לטפל בו.
דון פרלימפלין מביע ספקות, אבל מסכים לשאת לאישה את שכנתו בליסה, הצעירה ממנו בהרבה, שאינה מתאימה לו.
בליסה נענית לשידוך מכיוון שאימה רודפת הבצע משכנעת אותה שכספו של דון פרלימפלין יהפוך אותה למושכת יותר בעיני גברים אחרים.
בליל כלולותיהם מופיעים שני שדונים, סוגרים את המסך ואומרים שיש דברים שיש להשאירם בלתי נראים.
בבוקר המחרת מגלה דון פרלימפלין שהוא קורנן בליל כלולותיו בידי חמישה גברים שונים שנכנסו דרך חמישה סולמות מכל אחת מחמש הגזוזטרות.
הוא מגיב בצורה מוזרה מכיוון שאין הוא נתקף קנאה, אלא הוא מאושר בשביל אשתו, מכיוון שהיא צעירה, הוא זקן והיא זקוקה לגבר צעיר שיספק אותה.
בליסה מתחילה לקבל מכתבי אהבה מגבר מסתורי עטוף בשכמייה אדומה.
היא מתאהבת בגבר המסתורי וקובעת להיפגש איתו בגן ביתו של דון פרלימפלין.
בליסה מגיעה למפגש בשעה שנקבעה, מבין הענפים מופיע הגבר עטוף בשכמייה רחבה.
הגבר מועד פצוע אנוש, ומתברר שזהו דון פרלימפלין בעצמו, שאת מכתבי האהבה שלו העבירה מרקולפה.
פדריקו גארסיה לורקה, דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו : הללויה ארוטית בארבע תמונות ופרולוג : גרסה קאמרית; תרגמה מספרדית והוסיפה הערות ואחרית דבר רנה ליטוין.
ירושלים : הוצאת כרמל, תשנ"א 1991.
פדריקו גארסיה לורקה, מחזות : ירמה, אשת הסנדלר התמהונית, בית ברנרדה אלבה, אהבת דון פרלימפלין לבליסה בגן; מספרדית - רפאל אליעז.
תל אביב : הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ב 1972.
תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 9 בינואר 1958
יוצרים: מתרגם – רפאל אליעז, במאי – דן קידר, מעצבת תפאורה - אווה הגדיש, מלחין מוזיקה – יוחנן זראי, מעצבי תנועה – חואן ויעקב ארקין.
שחקנים: דון פרלימפלין – אברהם חלפי, בליסה – אביבה גור, מרקולפה - דבורה קידר.
תיאטרון צוותא – הצגת בכורה: 1969
שחקנים: דון פרלימפלין – מישה אשרוב, בליסה - דליה פרידלנד.
תיאטרון החאן - הצגת בכורה: 26 במאי 2002
יוצרים: מתרגמת – רנה ליטוין, במאי – יוסי יזרעאלי, מלחין מוזיקה - יוסף ברדנשווילי, מעצב תפאורה - רוני תורן, מעצבת תלבושות - עפרה קונפינו, מעצב תאורה - רוני כהן, מעצבת תנועה – מרינה בלטוב.
שחקנים: דון פרלימפלין – אריה צ'רנר, מרקולפה - עליזה רוזן, בליסה - שרון שטרק, אמה של בליסה - עירית פשטן, שני השדונים - יהויכין פרידלנדר וניר רון.
תיאטרון תמונע - הצגת בכורה: נובמבר 2006
יוצרים: מתרגמת – רנה ליטוין, במאית – אנה בניאל, מעצב תפאורה - אריאל טל ארביב, מעצבת תלבושות - מורן שריג, מלחין מוזיקה - רן בגנו.
שחקנים: דון פרלימפלין - איציק גולן, בליסה – קרן אור, מרקולפה - נועה בוקר, אמה של בליסה - דנה קיילה, שדונים – יובל רז וגילה פוליצר.
דונלד פטריק "דון" מארי היה שחקן קולנוע אמריקאי.
היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1956 על תפקידו בסרט "תחנת אוטובוס".
מארי נולד בהוליווד, בנם היחיד של אתל מארי, אמנית "שיגיונות זיגפלד" ודניס אלויסיוס שהיה מורה לריקוד בברודוויי.
הוא למד משחק ב"האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה" ומספר שנים לאחר מכן ערך את ההופעה הבימתית הראשונה שלו בברודוויי במחזה "השושנה המקועקעת".
הופעתו הקולנועית הראשונה של מארי בדרמה של ג'ושוע לוגאן "תחנת אוטובוס" הייתה מוצלחת למדי.
בסרט הוא הופיע בתור הקאובוי הנאיבי לצידה של הכוכבת מרילין מונרו והיה מועמד על תפקידו בסרט לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנה שלאחר מכן הופיע בדרמות "כובע מלא גשם" של פרד זינמן בתפקיד החייל ג'וני פופ שחוזר משירותו בקוריאה ו"מסיבת הרווקים" של דלברט מאן בתפקיד מנהל החשבונות צ'ארלי סמסון.
ב-1962 שיחק מארי בדרמה הפוליטית של אוטו פרמינגר "עצה והסכמה" בתור הסנטור בריגהאם אנדרסון.
ב-1972 הופיע בסרט הפעולה-מדע בדיוני של ג'יי.
לי תומפסון "כיבוש כוכב הקופים" בתפקיד המושל בריק.
ב-1981 שיחק מארי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבת בוסר" בתפקיד יו, אביה של הצעירה ג'ייד באטרפילד (ברוק שילדס).
ב-1986 השתתף מארי בפנטזיה הקומית של פרנסיס פורד קופולה "להתחתן בשנית" לצידם של ניקולס קייג', ג'ים קארי וקת'לין טרנר.
מלבד לשחק ביים מארי שלושה סרטים שלא זכו להצלחה ושימש כתסריטאי של סדרת הדרמה "נוטס לנדינג", סדרה בה שיחק מארי ב-33 פרקים בתפקיד ויליאם סידני פיירגייט, בעלה הראשון של קארן קופר.
מארי נפטר ב-2 בפברואר 2024. הותיר אחריו חמישה ילדים: השחקנים פטרישיה וכריסטופר מארי מנישואיו לכוכבת הקולנוע הופ לאנג, אותה הכיר על סט הסרט "תחנת אוטובוס", ושלושה ילדים מנישואיו לשחקנית בטי ג'ונסון.
מותק הגשם חייב לרדת (1965)
רוחות לא יכולות לעשות זאת (1990)
דון אלברט סטארי היה גנרל אמריקאי בדימוס, אשר שימש כראש פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC).
בשנת 1943 התגייס סטארי לצבא ארצות הברית כטוראי.
בהמשך שירותו נשלח לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט.
לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1948, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה כמו גם כקצין מטה בגדוד שריון.
בהמשך לחם במלחמת קוריאה כקצין מטה בשורות הארמייה השמינית.
במלחמת וייטנאם לחם סטארי כמפקד רגימנט הפרשים המשוריין ה-11 ופיקד עליו במהלך החדירה האמריקנית לקמבודיה בשנת 1970. אז נפצע מרימון יד בעת שנתקלו כוחותיו בחיילים מצבא צפון וייטנאם.
לאחר מכן פיקד על בית הספר ללוחמת שריון של צבא ארצות הברית.
בשנת 1974 נשלח סטאר על ידי ראש מטה הצבא, קרייטון אברמס לישראל בראש משלחת נציגים מפיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית (TRADOC) במטרה לנתח את הישגי צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
המשלחת פגשה במוסה פלד, אביגדור קהלני ובכירים נוספים בצה"ל.
בעקבות פגישות אלו, בדגש על לקחים מן הלחימה שניהלו כוחות צה"ל בחזית הצפון, עודכנה הדוקטרינה של צבא ארצות הברית.
בשנת 1976, והוא בדרגת גנרל, פיקד על הקורפוס ה-5 בגרמניה.
לאחר מכן שימש כראש פיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית והיה ממעצבי "קרב האוויר-יבשה", אסטרטגית הלחימה של הכוחות האמריקנים במלחמת המפרץ.
בתפקידו האחרון שימש כראש פיקוד המוכנות האמריקני.
הוא פרש לגמלאות בשנת 1983.
דון רומה פרנץ' היא שחקנית, סופרת, וקומיקאית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בתוכנית המערכונים "פרנץ' וסונדרס" יחד עם שותפתה ג'ניפר סונדרס, ומתפקידה ג'רלדין גריינג'ר הכומר של הכפר בסיטקום "הכומר מדיבלי".
פרנץ' הייתה מועמדת לשבעה פרסי באפט"א לטלוויזיה וזכתה בחברות בבאפט"א עם ג'ניפר סונדרס.
דון רומה פרנץ' נולדה בהוליהד, אנגלסי, ויילס, להורים אנגלים.
אביה, דניס ורנון פרנץ' ואמה פליסיטי רומה פרנץ' (שם נעורים או'בריאן) התחתנו ב-1953 בעיר הולדתם פלימות'.
היא התחנכה בבית ספר העצמאי סנט דנסטנ'ס אבי.
לפרנץ' יש אח, גארי, יליד 1955. אביה שירת בחיל האוויר המלכותי והוצב ב-RAF Valley.
כשאביה הוצב ב-RAF Faldingworth היא למדה בבית הספר קאיסטור שבלינקולנשייר.
היא קיבלה מלגה שאפשרה לה ללמוד בבית הספר ספנס בניו יורק.
ב-1997 למדה פרנץ' בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" שם הכירה את ג'ניפר סונדרס השותפה העתידית שלה בסדרות קומיות בטלוויזיה.
שתיהן הגיעו מרקע דומה כיוון שהאבות של שתיהן שרתו בחיל האוויר המלכותי (RAF).
הן גדלו באותו בסיס והייתה להן חברה משותפת, אם כי השתיים לא נפגשו לפני כן.
בתחילה צמד הקומיקאיות לא חיבבו זו את זו.
פרנץ' רצתה להיות מורה לדרמה וסונדרס תיעבה את הרעיון ולא אהבה את פרנץ' על היותה נלהבת ובטוחה בדרכה.
בהיותן בקולג' היו פרנץ' וסונדרס גרו יחד.
שותפיהם לדירה שכנעו אותן ליצור קומדיה כחלק מהפרויקטים בלימודים.
הן הפכו לחברות אחרי ששוחחו בפעם הראשונה שיחה רצינית.
בהיותה בקולג' נפרדה פרנץ מהארוס שלה דייוויד סמיית', שהיה קצין בצי המלכותי הבריטי.
אחרי סיום לימודיהן שיחקו פרנץ' וסונדרס במופע בשם "Menopause Sisters", שבו בין שאר הן שמו טמפונים באוזניים.
הן זכו להכרת הקהל כשהופיעו עם חבורת הקומיק סטריפ כחלק מהסצנה של "הקומדיה האלטרנטיבית" בתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים.
פרנץ' כתבה אוטוביוגרפיה בצורת רומן מכתבים שהיה לרב-מכר בשם "Dear Fatty".
הספר יצא לאור ב-2008. בראיון ב"מופע של פול או'גריידי" אמרה פרנץ' כי "Fatty" (שמנה) היה הכינוי שלה לג'ניפר סונדרס, כבדיחה על המשקל שלה עצמה.
הופעת הבכורה של פרנץ' בטלוויזיה הייתה ב-1982 כשהופיעה בסדרת "הקומיק סטריפ" של ערוץ 4 בפרק "Five Go Mad in Dorset".
כל פרק הוקדש לסיפור אחד שלם.
בנוסף לפרנץ' וסונדרס השתתפו בתוכנית פיטר ריצ'רדסון, ריק מייאל, רובי קולטריין ואדריאן אדמונדסון.
פרנץ שיחקה ב-27 מתוך 37 הפרקים של הסדרה וכתבה שנים מהם.
פרק אחד היה פרודיה על מערבוני ספגטי והשני סרט בשחור לבן על בחור אידיוט חסר תקנה.
להכרה רחבה יותר זכתה פרנץ' ב-1981 כשהמפיק מרטין לואיס הקליט אלבום של "הקומיק סטריפ" שכלל מערכונים של פרנץ' וסונדרס.
האלבום יצא לאור בחברת Springtime!/Island Records בספטמבר 1981. בשנת 1985 השתתפה פרנץ' יחד עם סונדרס טרייסי אולמן, ורובי וקס בסיטקום "Girls on Top" אודות ארבע נשים אקסצנטריות החולקות דירה בלונדון.
פרנץ' הייתה שותפה לכתיבה וכיכבה לצדה של סונדרס בסדרה הקומית "פרנץ' וסונדרס" ששודרה לראשונה ב-1987. בתוכנית גילמו השתיים דמויות של ידוענים רבים בהם את מדונה, שר, קתרין זיטה-ג'ונס ולהקת ספייס גירלז.
בנוסף עשו השתיים פרודיות על הסרטים "שר הטבעות", "מלחמת הכוכבים" ו"הארי פוטר וחדר הסודות".
תוכנית המערכונים האחרונה של פרנץ' וסונדרס "A Bucket o' French & Saunders" עלתה לשידור ב-8 בספטמבר 2007.
פרנץ' וסונדרס ניהלו גם קריירות נפרדות.
מ-1991 ועד 1999 כיכבה פרנץ' בסדרה "Murder Most Horrid" בה גילמה בכל פרק דמות אחרת, לפעמים בדמות הרוצח, לפעמים הקורבן ולפעמים שניהם.
ב-2002 שיחקה פרנץ' בדרמה הקומית "טד ואליס".
בסדרה המתרחשת באזור האגמים מגלמת פרנץ' אישה המתאהבת בחייזר.
עוד הופיעה פרנץ' בסיטקום "Wild West" של ה-BBC יחד עם קתרין טייט בו היא מגלמת אישה המתגוררת בקורנוול שהיא לסבית, לאו דווקא מתוך דחף טבעי אלא יותר מחוסר ברירה.
הסדרה לא זכתה להצלחה רבה וירדה מהמסך ב-2004.
התפקיד הגדול שלה היה בסדרה הפופולרית של ה-BBC "הכומר מדיבלי" שריצ'רד קרטיס יצר עבורה.
היא כיכבה בתפקיד ג'רלדין גריינג'ר, כומר אישה בכפר קטן בשם דיבלי.
בפרק האחרון של הסדרה, שהציג את טקס הנישואים של ג'רלדין, צפו כ-12.3 מיליון איש.
ב-2013 שיחקה פרנץ' בפרק קצר נוסף של "הכומר מדיבלי" לצדו של דמיאן לואיס במסגרת ה"קומיק ריליף".
על הופעתה בפרק האחרון הייתה פרנץ' מועמדת לפרס באפט"א.
בסדרה הקומית "ג'אם וג'רוזלם" מגלמת פרנץ' אישה בשם "רוזי" הסובלת הפרעת זהות דיסוציאטיבית ולה אלטר אגו בשם "מרגרט".
בסדרה מככבת סו ג'ונסטון בתפקיד הראשי ומשתתפות גם ג'ניפר סונדרס (שיצרה וכתבה את הסדרה) בתפקיד קרוליין וג'ואנה לאמלי בתפקיד דלילה.
בסדרה "הממלכה הקטנה" השתתפה פרנץ' בתפקיד אורח וגילמה את אמו של ויקי פולארד.
היא גם הופיעה בפרק ספיישל של "הממלכה הקטנה", שבו השתתפו ידוענים אחדים, וששודר ב-BBC במסגרת ה"קומיק ריליף".
פרנץ' שיחקה בתפקיד ברמנית לסבית יחד עם דאפיד תומאס (מאט לוקאס).
ב-2006 הופיעה פרנץ' בפרק "Sleeping Murder" במסגרת סיפורי "גברת מארפל" על פי הספרים של אגאתה כריסטי.
ב-2008 שיחקה בתפקיד קרוליין ארלס בדרמה הטלוויזיונית "הדרך לקנדלפורד".
על הדמות של קרוליין אמרה פרנץ' "זו דמות די תוססת, היא די קיצונית, שותה יותר מדי, צוחקת יותר מדי ושרה יותר מדי.
אבל היא אוהבת מאוד את בני משפחתה.
ב-2010 כיכבה פרנץ' לצדו של אלפרד מולינה בסדרה "רוג'ר וואל הגיעו".
פרנץ' השתתפה בסרטי הקומדיה הקצרים "Little Crackers" ששודרו בחג המולד 2010.
בדצמבר 2011 הופיעה פרנץ' בתוכניתו של מייקל בובלה "Home For Christmas".
ביולי 2012 הייתה שופטת בתוכנית של ITV "סופרסטאר".
בקולנוע שיחקה פרנץ' בתפקיד "הגברת השמנה" בעיבוד ל"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" והחליפה את אליזבת ספריגס שגילמה את הדמות בסרט הראשון בסדרה.
השחקן לני הנרי, בעלה של פרנץ' באותה עת, דיבב את "הראש המצומק" באותו סרט.
ב-2005 דיבבה פרנץ' את גברת ביבר (בונה) בסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" המבוסס על ספרו של ק.ס.
ב-2010 דיבבה את אנג'י הפיל בסרט המצויר "ג'ננה בסוואנה" (Animals United).
בתיאטרון שיחקה פרנץ' במחזות "חלום ליל קיץ", "My Brilliant Divorce" וב-"Smaller" העוסק במורה בבית ספר המטפלת באמה הנכה.
בינואר 2007 גילמה את דמות הדוכסית קרקנטרופ באופרה "בת הגדוד" מאת גאטנו דוניצטי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
בתפקידים הראשיים בהפקה הופיעו זמרת הסופרן נטלי דסיי והטנור חואן דייגו פלורס.
ב-2010 הופיעה פרנץ' שוב באותו תפקיד בהפקה מחודשת של האופרה בקובנט גארדן.
ב-2014 יצאה לסיור הופעות בתוכנית בשם "30 מיליון דקות".
שם המופע מרמז על הגיל שלה בדקות בשנת 2014 בתאריכים 25 - 26 באוקטובר.
ב-20 באוקטובר 1984 התחתנה פרנץ' עם השחקן לני הנרי בקובנט גרדן שבלונדון.
השניים אמצו בת בשם בילי.
ב-6 באפריל 2010 הודיעו פרנץ' והנרי שהם נפרדים אחרי 25 שנות נישואים.
ב-2011 החלה פרנץ' לצאת עם מארק בינגל, והם התחתנו ב-2013.
1989 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הטובה ביותר בבידור קל על הופעתה בסדרה "פרנץ' וסונדרס"
1991 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הטובה ביותר בבידור קל על הופעתה בסדרה "פרנץ' וסונדרס"
1998 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "הכומר מדיבלי"
2000 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "הכומר מדיבלי"
2001 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "הכומר מדיבלי"
2007 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "הכומר מדיבלי"
2009 - זכתה בחברות באקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה יחד עם ג'ניפר סונדרס.
2011 - מועמדות לפרס באפט"א להופעה הטובה ביותר בתפקיד קומי על הסדרה "רוג'ר וואל הגיעו"
1997 - זכייה בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "הכומר מדיבלי"
1998 - מועמדות לפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "הכומר מדיבלי"
2011 - מועמדות לפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הקומית הטובה ביותר עבור הסדרה "פסיכו-וויל"
1998 - מועמדות לפרס הטלוויזיה הלאומית לשחקנית הקומית הפופולרית ביותר עבור "הכומר מדיבלי"
2000 - מועמדות לפרס הטלוויזיה הלאומית לשחקנית הקומית הפופולרית ביותר עבור "הכומר מדיבלי"
2002 - מועמדות לפרס הטלוויזיה הלאומית לשחקנית הקומית הפופולרית ביותר עבור "טד ואליס"
2003 - מועמדות לפרס הטלוויזיה הלאומית לשחקנית הקומית הפופולרית ביותר עבור "Wild West"
2001 - סרבה לקבל תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) יחד עם ג'ניפר סונדרס
"Oh Dear Silvia" (הוצאת פינגווין, 2012)
"Girls on Top" (עם ג'ניפר סונדרס ורובי וקס)
דון אן נולן הידועה בשם הבמה דון סטיל, היא שחקנית סקוטית המוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד אלכסנדרה "לקסי" מקדונלד בסדרת הדרמה של ה-BBC "בחזרה לאחוזת העמק", בדמות אליס טרווניון בסדרה של רשת ITV "לב פראי", ובתפקיד ד"ר אנני ג'נדו / מורדוק באופרת הסבון "ריבר סיטי".
דון נולן נולדה בגלאזגו וב-1982 עברה למילטון אוף קמפסי.
בשנים 1987 עד 1993 למדה באקדמיית קילסית', ובין 1994 ל-1998 למדה משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית לאמנות הדרמה (RSAMD) בגלאזגו.
בתחילת הקריירה שלה עבדה כמלצרית במסעדת רוגאנו.
ביולי 1998 סיימה את התואר בהצטיינות וזכתה במדליית כסף של RSAMD.
תפקידה הבולט ביותר היה בדמות אלכסנדרה "לקסי" מקדונלד במשך שש עונות של סדרת הדרמה "בחזרה לאחוזת העמק" בשנים 1999 עד 2004. בינואר 2005 הופיעה בדמות ג'סטין מקמנוס בעונה השנייה של הסדרה "Sea of Souls" יחד עם איאן רוברטסון וביל פטרסון.
עם רוברטסון עבדה סטיל לפני כן במחזה "The Slab Boys" ובסרט "The Debt Collector".
בהמשך הופיעה סטיל כסטודנטית בתוכנית הריאליטי "Fame Academy" כחלק מתוכנית הצדקה "Comic Relief Does Fame Academy".
בינואר 2006 חזרה סטיל לשחק בעונה השלישית של "Sea of Souls".
באפריל 2007 שיחקה בתפקיד שאזה בדרמה "Rainbow Kiss" בתיאטרון רויאל קורט בווסט אנד הלונדוני.
הביקורות שיבחו את הופעתה בתפקיד קוסמטיקאית מופקרת ושהופכת לאובייקט של אובססיה קטלנית.
ב-2002 נבחרה סטיל לאישה הראויה ביותר בסקוטלנד (Most Eligible Woman), וב-2003 דורגה במקום השני באותה רשימה.
סטיל כיכבה בסרט הטלוויזיה של BBC One "מגנוליה" ששודר ב-22 בספטמבר 2006. בנובמבר 2007 הופיעה לראשונה בקומדיה מוזיקלית (Pantomime) בתפקיד המכשפה הרעה קריון בהפקה של "היפהפייה הנרדמת" בתיאטרון המלך בגלאזגו.
ב-2009 חזרה להופיע על מסכי הטלוויזיה בעונה הרביעית של הסדרה "לב פראי" של רשת ITV, בתפקיד אליס קולינס, כמחליפה של אמנדה הולדן שעזבה את הסדרה אחרי העונה השלישית.
בקיץ 2009 הייתה סטיל מנחה אורחת של תוכנית הטלוויזיה היומית "The Hour" במשך שבוע לצדו של המנחה הקבוע סטיבן ג'רדין.
ב-2010 חזרה שוב לגלם את אליס בעונה חמישית בת עשרה פרקים בסדרה הפופולרית "לב פראי".
היא שיחקה גם בעונה השישית של הסדרה, הפעם בדמות אליס טרווניון.
אליס ודני (סטיבן טומפקינסון) התארסו בפרק האחרון של העונה החמישית.
היא הופיעה גם בפרק הראשון של העונה השביעית, אבל נאלצה לעזוב את הסדרה ולחזור לבריטניה עם בן זוגה כדי ללדת את בתה הבכורה.
סטיל הופיעה בפרק האחרון בסדרה, ספיישל באורך שעתיים, ששודר ב-30 בדצמבר 2012.
ב-2011 כיכבה סטיל בסיבוב הופעות לאומי במחזה "Verdict" מאת אגאתה כריסטי משנת 1958, בו גילמה את ליסה קולצקי.
במאי 2012 חזרה להופיע בתיאטרון במחזה "Volcano" מאת נואל קאוורד בתפקיד מליסה ליטלטון.
באוגוסט הועברה ההפקה לווסט אנד.
ב-2013 הופיעה סטיל בתפקיד שרלוט מקגיל בדרמת הפשע "Case Histories" של ה-BBC.
ב-2014 שיחקה בעיבוד בימתי לרומן "The Perfect Murder" מאת פיטר ג'יימס בתפקיד ג'ואן סמיילי.
באוקטובר 2015 הצטרפה סטיל לסדרת הדרמה "ריבר סיטי" של BBC1 בתפקיד אנני ג'נדו, ובהמשך מורדוק.
ב-2018 עזבה סטיל את הסדרה וציינה שהנסיעות מביתה בקנט היו קשות מדי.
הפרק האחרון של הסדרה בהשתתפותה שודר ב-10 באפריל 2018.
ב-19 בספטמבר 2018 פורסם שדון סטיל תצטרף לצוות שחקני הסדרה הרפואית הוותיקה "הולבי סיטי" בתפקיד רופאה מנתחת בשם אנג'י גודארד.
ב-2017 התחתנה סטיל עם השחקן פול נולן.
לבני הזוג יש בת אחת.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1999 The Debt Collector ברמנית 1999 שתי הנערות של גרגורי Gregory's Two Girls ג'ן 2001 טבלואיד Tabloid טורי Tabloid TV Productions 2002 מועדון העולם Club le Monde ג'קי 2007 Surveillance איימי קונרוי
דון מייניקי היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1952–1958.
מייניקי נולד בעיר דייטון שבאוהיו, ובין השנים 1948–1952 למד באוניברסיטת דייטון.
בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל אותה למעמד הגמר של "טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT), אשר נחשב באותה תקופה לטורניר המכללות היוקרתי ביותר.
בדראפט ה-NBA 1952 נבחר על ידי קבוצת פורט ויין פיסטונס, במדיה שיחק ב-3 עונותיו הראשונות בליגה.
בעונתו הראשונה קלע 10.7 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה היה לזוכה הראשון בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בעונת העפיל עם הפיסטונס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול סירקיוז נשיונלס בתוצאה 3–4.
בעונת שיחק עבור רוצ'סטר רויאלס, ובעונת חזר לשחק בקבוצה (אשר העתיקה את מקומה לסינסינטי) אחרי שנה אחת בה לא שיחק כלל.
בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 27.
ממוצעיו הכוללים לאורך 5 עונותיו ב-NBA הם 6.8 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
"דון" מנצולו הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן בין השנים 1993–2013 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
דון מנצולו נולד ברוקפורד וגדל בה, עד שסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1962. בהמשך הוא למד באוניברסיטה ובשנת 1970 קיבל הסמכה במשפטים.
תקופה מסוימת הוא עבד כעורך דין ואז עבר לפוליטיקה.
בשנת 1990 החליטה לין מורלי מרטין לעזוב את הפוליטיקה ודון מנצולו התמודד על המושב שלה.
הוא זכה בבחירות עם 54% מהקולות ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס ה-16 של אילינוי.
הוא כיהן כנציג המחוז עד לשנת 2013. בשנת 2012 שונתה מפת האזורים.
דון מנצולו התמודד בבחירות מוקדמות נגד אדם קינזינגר והפסיד.
בהמשך, נבחר קינזינגר לבית הנבחרים.
במהלך כהונתו היה דון מנצולו בין הנציגים השמרנים בבית הנבחרים.
בשנים 2001–2007 כיהן כיושב ראש הוועדה לעסקים קטנים, בשנים 2011–2013 כיהן כיושב ראש תת-ועדה לאזור אסיה והאוקיינוס השקט.
לאחר שנת 2013 נשאר בבירה ונותן ייעוץ בחברה פרטית.
דונלד ג'יימס "דון" מקליין הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1992–2001. בעונת זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA כשחקן וושינגטון בולטס.
לאורך 9 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 7 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים של 10.9 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
מקליין נולד בפאלו אלטו שבקליפורניה.
למד ב"תיכון סימי ואלי" בסימי ואלי, קליפורניה.
כיום הוא מתגורר בדרום קליפורניה עם אשתו, ברוק ושלושת בניהם קייל, בלייק וטרנט.
בין השנים 1988–1992 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA").
כבר בעונתו השלישית בליגת המכללות בכדורסל הפך ל"מלך הסלים" של קבוצת UCLA בכל הזמנים, ועד לסיום עונתו הרביעית שבר את שיא הנקודות לשחקן בכל מחוז ה-Big 12, עם 2,608 נקודות בסך הכול.
בעונת 1991/1992 הוביל את קבוצתו, לצד טרייסי מורי, לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 12 שנים.
במשחק רבע הגמר עצמו הובסה UCLA בתוצאה 79–106 על ידי אוניברסיטת אינדיאנה, אותה הוביל קלברט צ'יני אשר בשנים הבאות שיחק לצד מקליין ומורי בוושינגטון.
ב-4 עונותיו בליגת המכללות העמיד מקליין ממוצעים של 20.5 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק, ובסיום עונתו האחרונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-NBA 1992 נלקח מקליין בבחירה ה-19 על ידי דטרויט פיסטונס, ומיד הועבר בטרייד לוושינגטון בולטס.
לאחר עונת רוקי סולידית (6.6 נקודות למשחק), פרץ מקליין בעונתו השנייה כאשר הוביל את קלעי קבוצתו עם 18.2 נקודות בממוצע למשחק, אליהן הוסיף 6.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, שנתיים לאחר חברו לקבוצה פרביס אליסון.
בדיעבד הייתה זו עונתו הטובה ביותר בקריירה; מאז ועד לפרישתו בשנת 2001 לא קלע יותר מ-11.2 נקודות למשחק באף עונה.
באוקטובר 1995, לאחר 3 עונות בוושינגטון, הועבר בטרייד לדנוור נאגטס בתמורה לרכז רוברט פאק.
כשנה לאחר מכן חתם על חוזה ל-5 עונות בפילדלפיה 76', אך כבר לאחר עונה אחת נשלח בטרייד לניו ג'רזי נטס.
בין השנים 1997–2001 שיחק עבור ניו ג'רזי, סיאטל, פיניקס ומיאמי, אך שותף ב-50 משחקים בלבד מתוך 328 המשחקים של קבוצותיו, בשל פציעות שונות.
בנובמבר 2000 הפך לשחקן הראשון בתולדות ה-NBA אשר מורשע בנטילת סטרואידים, והוא הושעה על ידי הליגה מחמישה משחקים.
בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 31.
דונלד ג'יימס "דון" סנדרלייג' היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1953–1955.
סנדרלייג' נולד בשיקגו, אילינוי, ובין השנים 1947–1951 למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1948/1949, העפיל עמה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לצדו של דווייט אדלמן.
בעונת 1949/1951 הוביל את קבוצת האוניברסיטה בחזרה למעמד פיינל פור הטורניר, עם ממוצע של 17.4 נקודות למשחק, אך אילינוי הפסידה במשחק חצי הגמר מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת קנטקי, בפעם השנייה ברציפות.
בדראפט ה-NBA 1951 נבחר סנדרלייג' בבחירה התשיעית על ידי קבוצת פילדלפיה ווריורס, אולם דחה את תחילת הקריירה לטובת גיוסו לצבא ארצות הברית.
לקראת עונת הועבר בטרייד למילווקי הוקס, במדיה שיחק בעונתו הראשונה ב-NBA.
במשחקו השני עם ההוקס קלע 28 נקודות מול פורט ויין פיסטונס, במה שהתברר בדיעבד כשיא הקריירה שלו.
במהלך אותה עונה, בה רשם ממוצעים של 11.2 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בספטמבר 1954 הועבר בטרייד לאלופת העונה הקודמת, מיניאפוליס לייקרס, ובפברואר 1955 שוחרר ממנה לאחר 45 משחקים.
בקיץ 1955 פרש ממשחק, בגיל 25, לאחר שתי עונות בלבד ב-NBA.
ב-15 ביולי 1961 נהרג יחד עם אשתו מרי בתאונת דרכים בדרום ויסקונסין.
דונלד לי ניקלס הוא פוליטיקאי ושדלן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה בין השנים 1981–2005. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 היה מצליף הסיעה הרפובליקנית, וכאשר פרש בבחירות 2004 היה ניקלס הסנאטור בעל תקופת הארוכה ביותר מאוקלהומה באותה עת.
לאחר פרישתו פתח משרד שדלנות בוושינגטון הבירה.
בשנת 1978, בגיל 29, היבחרו לסנאט של ארצות הברית סימן את ראשית דרכו הציבורית.
שנתיים לאחר מכן, בגיל 31, נהפך לרפובליקני הצעיר ביותר שנבחר לסנאט, תואר אותו הוא נושא גם בהווה.
הוא נתן חסותו לחקיקה למען צמצום מסים צמצום הוצאות ממשלתיות, קידום הביטחון הלאומי והגברת חופש הדת.
נוסף על כך, ניקלס קידם את "חוק הגנת הנישואין" אשר אפשר למדינות ארצות הברית לדחות הכרה בנישואים של בני-זוג מאותו המין אשר התקיימו במדינות אחרות.
בשנת 1981 נמנה בין סנאטורים רפובליקנים רבים שהביעו את חוסר שביעות רצונם ממינויה של סנדרה דיי או'קונור לבית המשפט העליון של ארצות הברית, והבטיח להתנגד לה מבחינה חברתית בשל אי-נכונותה לבטל את פסק דין רו נגד וייד.
ב-1986, במהלך אירוע בחירות של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן באוניברסיטת אוקלהומה שבנורמן, כינה רייגן בשוגג את ניקלס כ"דון ריקלס".
מאוחר יותר, רייגן שם לב לטעותו ומצא אותה משעשעת במיוחד.
ניקלס היה אחד משלושת הסנאטורים שהצביעו נגד אישור מינויה של רות ביידר גינסבורג לביהמ"ש העליון ב-1993.
ניקלס התקדם במהירות בהיררכיה הרפובליקנית בסנאט, בקונגרס ה-101 נבחר ליושב ראש הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית (ועדה שפועלת לבחירת רפובליקנים לסנאט של ארצות הברית), בקונגרס ה-102 עד ה-104 היה יו"ר ועדת המדיניות הרפובליקנית, ובשנים 1996–2003 היה עוזר מנהיג הסיעה הרפובליקנית.
לאחר שהוגבל לתקופת כהונה נוספת כעוזר מנהיג הרוב, כיהן ניקלס בקונגרס ה-108 כיו"ר ועדת התקציב של הסנאט של ארצות הברית.
בנוסף, הוא נמנה בין מועמדיו הסופיים של בוב דול לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למירוץ, בטרם דול החליט בסופו של דבר לבחור בג'ק קמפ, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
בדצמבר 2002 הסתבך ניקלס במחלוקת סביב המנהיג הרפובליקני טרנט לוט.
במסיבת יום ההולדת ה-100 של הסנאטור סטרום ת'ורמונד, העיר לוט הערות שנתפסו כחסרוות רגישות מבחינה גזעית.
ככל שהעמיקה הסערה הציבורית סביב דבריו של לוט, ראה בכך ניקלס חלון הזדמנויות להתקדמותו בסולם הדרגות הרפובליקני.
הוא הופיע בטלוויזיה הלאומית והפך לסנאטור הראשון בהנהגה הרפובליקנית שקרא ללוט להתפטר מתפקידו.
ניקלס האמין שהמחלוקת הציבורית על דבריו של לוט תסיח את דעת הקהל מהאג'נדה הרפובליקנית בקונגרס, וכסגנו של לוט במהלך אמירותיו הוא ראה בכך את הקש ששבר את גב הגמל.
חרף התנצלויותיו החוזרת ונשנות, לוט התפטר זמן קצר לאחר מכן.
ניקלס נבחר מחדש לסנאט בשנים 1986, 1992 וב-1998, והיה הסנאטור הבכיר מאוקלהומה בין השנים 1994–2005. ב-7 באוקטובר 2003 הודיע ניקלס כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת ב-2004. עמיתו הרפובליקני טום קובורן נבחר להחליפו.
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים, ייסד את "קבוצת ניקלס", צוות חשיבה לייעוץ פוליטי בוושינגטון הבירה.
כמו כן, הוא חבר במספר מועצות מנהלים של תאגידים שונים.
בראשית המאה ה-21 הופיע ניקלס בסרט הקולנוע "טראפיק", וחיווה דעתו על המלחמה בסמים.
דונלד ויליאם סמואלסון היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-25 בשנים 1967–1971.
דון סמואלסון נולד בכפר וודהאל, אילינוי.
הוא גדל בחווה ולמד בקולג' נוקס.
במלחמת העולם השנייה שירת סמואלסון בצי ארצות הברית כמדריך כלי נשק וכנשק בבסיס ההדרכה של הצי פרגאט, שהיה מתקן הדרכה יבשתי באגם פונד אריי שבצפון איידהו.
לאחר המלחמה נשאר סמואלסון באזור.
הוא הביא לשם את משפחתו מאילינוי ופתח חנות לציוד ספורט בעיר הסמוכה סנדפוינט.
הוא גם היה שותף בעסק למכירת והחכרת ציוד לכרייה ולכריתת עצים.
כשמרן, קיבל סמואלסון ב-1960 עידוד ממושל איידהו רוברט סמיילי להתמודד בבחירות על מושב בסנאט של איידהו.
בבחירות אלה ניצח סמואלסון ונבחר בשנית ובשלישית ב-1962 וב-1964. לאחר הניצחון הארצי של המפלגה הדמוקרטית ב-1964, החליט סמואלסון להתמודד ב-1966 בבחירות למשרת מושל איידהו, תפקיד שאז כיהן בו סמיילי, רפובליקני מתון, שהיה בעיצומה של תקופת כהונתו השלישית.
במרוץ סוער, שמשך גם את תשומת הלב ברמה הלאומית, ניצח סמואלסון בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית וקיבל 61 אחוזים מהקולות מול 39 האחוזים של סמיילי.
לאחר ניצחונותיהם בבחירות המקדימות של מפלגותיהם באוגוסט, היו סמואלסון והמועמד הדמוקרטי צ'ארלס הרנדון אמורים להתמודד זה מול זה בבחירות הכלליות בנובמבר.
באמצע ספטמבר, כאשר טס מפוקטלו לקר דאלן, נהרגו הרנדון ושניים נוספים בהתרסקות מטוס פרטי בהרים של מרכז איידהו, מצפון-מערב לסטנלי.
הניצול היחידי מההתרסקות היה טייס המטוס.
התאונה התרחשה שבעה שבועות בלבד לפני מועד הבחירות, והדמוקרטים מינו את מי שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות, חבר הסנאט המדינתי ססיל אנדרוס, שנוצח על ידי סמואלסון בהפרש של יותר מ-10,000 קולות.
במערכת הבחירות של 1970, תמך סמואלסון בכריית מוליבדן בהרי וייט קלאוד שבמרכז איידהו.
בבחירות הכלליות התמודד מולו שוב אנדרוס, שהיה מתנגד תקיף לתעשיית כרייה זו, וניצח בבחירות.
היה זה הניצחון הראשון של הדמוקרטים מבין שישה רצופים בכל מערכות הבחירות למשרת מושל איידהו עד 1990.
ב-1936 נשא סמואלסון לאישה את רעייתו רובי.
דון סמואלסון נפטר ב-20 בינואר 2000 בבית חולים בסיאטל, בגיל 86, כתוצאה מהתקף לב.
הוא נטמן בפארק הזיכרון פיינקרסט שבסנדפוינט.
הוא היה אחיו הבכור של האנימטור ריי פטרסון.
פטרסון החל את הקריירה שלו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בתור inbetweener באולפני צ'ארלס מינץ, ולאחר מכן עבר לאולפני וולטר לאנץ.
הוא החל לעבוד באולפני וולט דיסני בשנות ה-40, ותרם לחמישה סרטי קולנוע: "פינוקיו", "פנטסיה", "דמבו", "שלושת הקבלרוס" ו"הבה לי מוזיקה".
בתחילת שנות ה-50 חזר פטרסון לאולפני לאנץ והפך לאחד מארבעת האנימטורים המרכזיים של לאנץ, יחד עם ריי אברמס, לאברן הרדינג ופול סמית'.
מבקר הקולנוע ליאונרד מלטין כתב בספרו "Of Mice and Magic": "דון פטרסון היה הראשון מצוות ההנפשה של לאנץ שניסה לביים, והוא גילה כישרון רב במשימה זו.
סרטיו הקצרים הם מהטובים ביותר של תחילת שנות ה-50, מציגים טיפול מיומן בדמויות ותזמון מהיר.
בשנת 1952 הוא 'פיקח' על אחד מהסרטים המצוירים הטובים ביותר בכל הזמנים של וודי הנקר, 'Termites from Mars'".
פטרסון נפטר ב-12 בדצמבר 1998 בסנטה ברברה, קליפורניה, רק 14 ימים לפני יום הולדתו ה-89.
שנהכותרתקרדיטים1936קבוצת הפולו של מיקיאנימטורעוברים דירההקרקס של מיקי1937שלגיה ושבעת הגמדים1938בונים סירההטריילר של מיקיציידי הלווייתניםחייט קטן ואמיץMother Goose Goes Hollywood1940פינוקיופנטסיהאנימטור – מקטע "לילה על הר קירח/אווה מריה"1941הדרקון העקשאנימטורדמבו1942במביסלודוס אמיגוס1944שלושת הקבלרוס1946הבה לי מוזיקהאנימטור אפקטים1951עליסה בארץ הפלאותאנימטור1973חוות הקסמים
דונלד פריי (Donald Frye ; נולד ב-23 בנובמבר 1965) הוא לוחם MMA אמריקני, מתאבק ושחקן.
פריי, המכונה "הטורף" (The Predator), זכה פעמיים ב"אליפות הלחימה האולטימטיבית", ופעם אחת היה הסגן.
הוא פרש מ-MMA בשנת 1997 והפך למתאבק בליגת NJPW ביפן, ובמהרה הפך ל"נבל" הראשי בליגה.
לאחר 4 שנים בתור אחד מהמתאבקים הזרים הטובים ביותר, חזר לאמריקה כדי להתחרות בקרבות "Pride".
המשיך להתחרות בקרבות K-1 ו-"Hero".
נכנס להיכל התהילה של אליפות הלחימה האולטימטיבית ב-2016.
פריי החל להתאבק בתיכון "בנואה" בסיירה ויסטה, אריזונה ולאחר מכן בשנת 1984 באוניברסיטת המדינה של אריזונה, שם עוזר המאמן היה דן סברן.
פריי התחרה בסגנון חופשי ובסגנון יווני רומי.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה בסטילווטר, שבקבוצת ההיאבקות שלה התחרה רנדי קוטור.
לאחר שסיים את לימודיו, החל להתאגרף באופן מקצועי ב-28 באוגוסט 1989 תחת השם "ג'יי.
הוא נאלץ לשנות את השם בגלל מחלוקות חוזיות.
פריי גרוש ולו 2 בנות.
דונלד יוג'ין סיגלמן (באנגלית): Donald Eugene Siegelman; ) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-51 בשנים 1999–2003. נכון להיום, סיגלמן הוא הדמוקרט האחרון שכיהן כמושל המדינה וכן הקתולי היחידי בתפקיד.
סיגלמן הוא האדם היחידי בתולדות אלבמה שכיהן בכל ארבעת המשרות הנבחרות הבכירות בממשל המדינה: מזכיר המדינה, התובע הכללי, סגן המושל והמושל.
בסך הכול הוא שירת בפוליטיקה של אלבמה במשך 26 שנים.
ב-2006 הורשע סיגלמן בבית משפט פדרלי בשחיתות ונדון לשבע שנות מאסר.
עם זאת, בעקבות המשפט, הועלו שאלות רבות, הן על ידי דמוקרטים והן על ידי רפובליקנים, בנוגע להתנהלות בלתי הולמת של התביעה.
ב-6 במרץ 2009 אישר בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית את סעיפי הרשעותיו בשוחד, קשירת קשר ושיבוש מהלכי משפט, ודחה את בקשתו למשפט חוזר.
באוקטובר 2015, עתרו יותר ממאה תובעים כלליים ופקידי ממשל לשעבר, הן דמוקרטים והן רפובליקנים בטענה שמשפטו היה בלתי תקין עקב התנהלות בלתי הולמת של התביעה.
הם עתרו בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית כדי שיעיין מחדש בתיק.
ב-8 בפברואר 2017 שוחרר סיגלמן ממאסרו, וביוני 2019 הסתיימו תנאי השחרור על תנאי שהוטל עליו.
דון סיגלמן נולד וגדל במוביל, אלבמה, כבנם של קתרין אנדריאה (לבית שוטגן) ולזלי בושט סיגלמן.
הוא גדל על ברכי האמונה הקתולית.
ב-1968 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת אלבמה, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון.
במשך 19 חודשים שירת סיגלמן במשמר הלאומי האווירי של אלבמה כמתדלק וכנהג מכלית תדלוק, וב-1969 שוחרר מטעמים רפואיים.
ב-1994, בעת שהתמודד בבחירות על משרת סגן המושל, טען ההרפובליקני צ'ארלס גרדיק שסיגלמן שוחרר עקב סעיף בריאות הנפש.
סיגלמן הצהיר שהוא השתחרר בכבוד מהשירות כתוצאה מכמה תסמינים רפואיים, כולל יתר לחץ דם, דופק מהיר, כאבי ראש וסחרחורות שנבעו מלחץ נפשי על רקע מחלתו של אביו.
ב-1972 קיבל סיגלמן תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר מכן ועד 1973 הוא למד משפט בין-לאומי פומבי באוניברסיטת אוקספורד.
בעת שלמד באוניברסיטת אלבמה, שימש סיגלמן כנשיא אגודת הסטודנטים.
כאשר למד משפטים הוא שירת במשטרת הקפיטול של ארצות הברית לצורך פרנסתו.
ב-1980 נשא סיגלמן לאישה את לורי אלן, ולשניים נולדו שני ילדים, דנה וג'וזף.
רעייתו היא יהודיה והם גידלו את ילדיהם על ברכי היהדות.
במשך שנים למד סיגלמן אמנויות לחימה והוא מחזיק בחגורה שחורה בקראטה.
בנו, ג'וזף, היה מועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת התובע הכללי של אלבמה בבחירות של 2018, אך נוצח על ידי התובע הכללי המכהן סטיב מרשל.
לאחר תום לימודיו החל סיגלמן להיות פעיל במפלגה הדמוקרטית באלבמה.
ב-1978 הוא נבחר כמזכיר המדינה של אלבמה.
בתפקיד זה הוא כיהן שתי תקופות כהונה עד 1987.
ב-1986 נבחר סיגלמן כתובע הכללי של אלבמה, ובתפקיד זה כיהן עד 1991. ב-1990 הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה, אך נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על ידי פול הוברט, המזכיר הכללי של איגוד עובדי החינוך של אלבמה.
ב-1994 נבחר סיגלמן כסגן מושל אלבמה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1999.
ב-1988, כתובע הכללי, פנה סיגלמן לאגודת הכימיקלים של אלבמה ונפגש עם הלוביסטים של מונסנטו.
המדינה התירה למונסנטו לנתב את שפכי ה-PCB שלהם במפעל שלהם שבעיר אניסטון.
נתיבי המים של העיר זוהמו מהשפכים של המפעל.
פעולה זו ספגה ביקורת כבלתי ראויה.
לדוגמה, מונסטנטו גרפו PCB אל מרחק של כמה מאות מטרים של נהר סנו קריק ויובליו.
ב-1998 ניצח סיגלמן בבחירות למשרת מושל אלבמה לאחר שזכה ב-57 אחוזים מהקולות, כולל 90 אחוזים מקולות האפרו-אמריקאים.
הוא היה יליד העיר מוביל הראשון שנבחר למשרה.
באותה תקופה, בעקבות העברת חוק זכויות האזרח על ידי הקונגרס באמצע שנות ה-60, רוב האפרו-אמריקאים במדינות הדרום תמכו במועמדים הארציים והמדינתיים של המפלגה הדמוקרטית.
תקופת כהונתו של סיגלמן כמושל התרחשה במהלך הצמיחה הדרמטית בתעשיית הרכב באלבמה ותרמה לה.
מרצדס-בנץ בנתה את המפעל החדש המרכזי שלה במהלך תקופת ממשלו של המושל ג'ים פולסום הבן.
במהלך תקופת ממשלו של סיגלמן, הסכימה מרצדס להכפיל את גודלו של המפעל.
סיגלמן פעל לגייס חברות ייצור נוספות, ביקר בכמה ארצות, והשיג את התחיבויותן לכך של חברות טויוטה, הונדה ויונדאי לבנות את מפעלי ההרכבה מרכזיים שלהם באלבמה.
במהלך תקופת כהונתו כמושל אישר סיגלמן שמונה הוצאות להורג, כולל זו של לינדה ליון בלוק, האישה הראשונה שהוצאה להורג באלבמה מאז 1957. הוא גם דאג להעברת שיטת ההוצאה להורג בכיסא חשמלי כשיטה היחידה, להוצאה להורג באמצעות זריקת רעל כשיטה העיקרית.
הלוטו המדינתי ומערכת ההשכלה הגבוהה
ב-1999 ניהל סיגלמן מערכה לאישור על ידי ציבור הבוחרים של לוטו מדינתי.
מהלך זה בוצע לצורך השגת מימון לחינוך חינם באוניברסיטאות המדינתיות לרוב בוגרי בתי הספר התיכוניים.
סיגלמן תמך בהצעת החוק שהוגשה למשאל עם באותה שנה, אך המשאל לא עבר.
כמה יועצים הציעו שסיגלמן ימתין עד הבחירות של 2002, כאשר שיעור מתנגדי ההימורים בדעת הקהל יפחת.
לאחר כישלון משאל העם, נאבק סיגלמן בניהול הבעיות התקציביות הקשות של המדינה.
ההכנסות ממסים של אלבמה ירדו במהלך רוב תקופת כהונתו.
משקיפים האמינו שסיגלמן עשה עבודה טובה בניהול ההכנסות המוגבלות במהלך המשבר הכלכלי הלאומי.
סיגלמן פתח ב"יוזמת הקריאה של אלבמה", תוכנית מוקדמת לחינוך לאוריינות שבראשה עמדו בכירים דמוקרטים ורפובליקנים.
בעקבותיה יזמו כמה מדינות אחרות תוכניות דומות.
בבחירות למשרת המושל שהתקיימו בנובמבר 2002 הביס חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בוב ריילי את סיגלמן בהפרש הקולות הקטן ביותר בהיסטוריה של אלבמה: כ-3,000 קולות.
בליל הבחירות, הוכרז סיגלמן בתחילה כמנצח על ידי Associated Press.
ב-2006 ניסה סיגלמן להתמודד שוב על משרת המושל, אך הובס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על ידי סגנית המושל לוסי בקסלי, רעייתו לשעבר של המועמד השנוי במחלוקת בבחירות למשרת המושל של 1986, התובע הכללי וסגן המושל לשעבר ביל בקסלי.
הסיבה המרכזית לתבוסתו של סיגלמן הייתה כתב האישום שהוגש אז נגדו על שוחד וסחיטה, וכך עלה בידה של בקסלי להבטיח תמיכה רחבה בה בוועידת המפלגה המדינתית מצד גופים כמו קואליציית הדרום החדשה, ואיגוד העובדים של אלבמה.
אף על פי שהוצאות מסע הבחירות של בקסלי היו נמוכות בהשוואה לאלו של סיגלמן, ואף על פי שנמתחה עליה ביקורת על קריאתה להעלות את שכר המינימום באלבמה בדולר אחד, היא זכתה למערכת בחירות מקדימות קלה יחסית וזכתה ב-60 אחוזים מהקולות בהשוואה ל-36 הקולות של סיגלמן.
בבחירות הכלליות נוצחה בקסלי באותה שנה על ידי הרפובליקני בוב ריילי כאשר זכתה ב-42 אחוזים בלבד מול 58 האחוזים שקיבל ריילי.
ב-27 במאי 2004, הוגש כתב אישום נגד סיגלמן על ידי התביעה הפדרלית באשמת הונאה.
ביום בו החל משפטו באוקטובר אותה שנה, ביטלו התובעים את כל ההאשמות לאחר ששופט בית המשפט הפדרלי המחוזי, אוריה ו.
קלמון פסל את רוב עדויות התביעה, בציינו שלא ניתן יהיה להגיש שום האשמות בהתבסס על העדויות.
ב-26 באוקטובר 2005, הוגש כתב אישום נגד סיגלמן באשמות שוחד והונאת דואר בקשר עם ריצ'רד סקרשי, המייסד והמנהל הכללי לשעבר של ארגון הבריאות HealthSouth.
שניים מעוזריו לשעבר של סיגלמן נכללו גם כן בכתב האישום.
סיגלמן הואשם במתן הטבות ממשלתיות בתמורה לתרומות למסע הבחירות שלו כסגן המושל בשנים 1995–1999, ולאחר מכן כמושל עד 2003.
סקרשי הואשם בגיוס תרומות בהיקף של 500,000 דולר עבור הקמפיין של סיגלמן ב-1999 למשאל העם על מפעל הלוטו לטובת החינוך הגבוה, בתמורה למושב בוועד המפקח של בתי החולים המדינתיים, תפקיד ללא שכר.
סקרשי מונה לתפקיד זה ושימש בו קודם לכן במהלך שלושה ממשלים רפובליקנים.
ב-2005 הוא זוכה מההאשמות על חלקו בשערוריית מעשי ההונאה של תאגיד הבריאות שעלו לבעלי המניות שלו מיליארדי דולרים.
במהלך המשפט, המשיך סיגלמן את מסע הבחירות שלו לכהונה נוספת, כאשר התמודד בבחירות המקדימות של הדמוקרטים מול לוסי בקסלי ומול מועמדים זוטרים נוספים.