tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכך מצטרפות, ברמה הרביעית, תאוריות שיקראו בעתיד "תיאוריות מסדר בינוני" או תאוריות שצומחות סביב תופעה/בעיה אמפירית יחידה (למשל, "מה גורם לעוני?").
ברמה החמישית והאחרונה, פרסונס ממקם את המחקרים שמבקשים להסביר פעולות אמפיריות בעזרת תיאוריות קיימות, וכן את מתודות המחקר השונות שגם אותן יש לדבריו לפתח.
פרסונס עצמו הקדיש את עבודתו בעיקר לרמה הראשונה, אולם התנועה המחקרית שקמה סביבו ביקשה לחקור את הרמות השונות גם בכלים של פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה אמפירית.
על בסיס חלוקת העבודה הזו, פרסונס פיתח מערכת להסברת הפעולה החברתית בפרט והחברה בכלל, על פי הדגם שלהלן:
פרסונס הגדיר את ענפי המחקר העיקריים:
מחקר מורפולוגי – תיאור, הגדרה, השוואה ומיון של המערכת החברתית.
מחקר פיזיולוגי (מטפורה אורגנית, ביולוגית) – תיאור המכניזמים החברתיים, איך משהו פועל, איך המערכות השונות משולבות ופועלות יחד.
איך מערכות כמו דת, כלכלה וכך הלאה, קשורות ליחסי השארות.
המערכת החברתית, לפי ניתוח זה, מחולקת לארבע תת-מערכות, שלכל אחת מהן תפקיד מוגדר:
המערכת האדפטיבית תת-המערכת האחראית להתאמה (אדפטציה) של הסביבה החומרית לצורכי החברה, או במילים אחרות – לגיוס משאבים לצרכים חברתיים.
במדינה המודרנית ממלאים תפקיד זה המוסדות הכלכליים, ובעיקר השוק החופשי.
המערכת של המטרות תת-מערכת זו אחראית על קביעת מטרות לחברה, גיוס משאבים וביצוע של המטרות.
תפקיד זה מתמלא על ידי המערכת הפוליטית.
המערכת האינטגרטיבית זוהי תת-המערכת האחראית על הבטחת התיאום החברתי ועל שיתוף הפעולה התקין של כל חלקי המערכת.
דבר זה נעשה בעיקר על ידי קהילות, חברויות ועל ידי מוסד המשפחה.
המערכת הסמויה תת-המערכת האחראית על הנחלת הערכים של החברה לכלל הפרטים בה.
מורכבת מהגורמים השונים האחראים לסוציאליזציה: בית ספר, משפחה וכדומה.
ניתן להמשיך לנתח באופן דומה כל אחת מתת-המערכות, בין אם בניתוח מבני, על ידי מציאת המבנים המרכיבים את תת-המערכת, ובין אם בניתוח פונקציונלי, על ידי מציאת הפונקציות של אותם מבנים.
נדגיש כי התיאור של פרסונס, בעוד שמתאר מערכת מתפקדת ו"בריאה", אינו מבקש לטעון שכל המערכות בהכרח בריאות.
כמו עם הפעולה החברתית בספרו הגדול הראשון, גם בתיאור זה מדובר בהצבה של נורמה אליה, לטענתו, החברות השונות שואפות.
לדבריו, אף מערכת לא מתפקדת כך במציאות.
המודל שלו, מבחינה זו, הוא הרעיון של הומאוסטאזיס, שמאופיין (בתיאור פשטני במקצת) כניסיון דינמי להגיע למצב של איזון כשכל העת, מבפנים ומבחוץ, מצב האיזון הזה מופרע ולכן דורש תיקון.
בממוצע, עם זאת, האורגניזם החברתי במצב תקין.
בפועל, רוב הזמן הוא לא שם.
מכאן גם ניתן להבין את ניסיונו בשנים שלאחר מכן לשלב בחזרה את הביולוגיה.
לאחר שהוביל במשך שנים את הפרדיגמה הפונקציונלית-סטרוקטורלית בסוציולוגיה שינה כיוון תאורטי והציע תאוריה נאו-אבולוציונית בספריו "חברות: היבטים אבולוציוניים והשוואתיים" ו"המערכת של החברות המודרניות" (1971).
פרסונס חילק את האבולוציה לארבעה תתי-שלבים: 1. חלוקה, שיוצרת תת-מערכות מהמערכת הראשית; 2. הסתגלות, שבה המערכות האלה מתפתחות לגרסאות יעילות יותר; 3. הכללה של המרכיבים שקודם לכן לא היו חלק מאותן ממערכות; ו 4. הפיכת ערכי המערכת לכלליים, ועל ידי כך הרחבת הלגיטימציה של המערכת, שנעשית מורכבת יותר.
דגם תאורטי זה היה חיובי בבסיסו, דהיינו צידד ברעיון הקידמה החברתית מתוך הנחה שככל שהחברה מתפתחת, היא משפרת בצורה הולכת וגוברת את יכולתה להתמודד עם בעיותיה.
טלפתיה (מיוונית: טֶלֶ = רחוק, למרחק; פתוס = רגש) היא מושג נפוץ במיסטיקה ובפאראפסיכולוגיה, במדע הבדיוני ובמופעי בידור, והיא מהווה סוג של תפיסה על-חושית (ESP - Extra-Sensory Perception) המאפשרת להבחין, באופן מודע או לא-מודע, במחשבותיו, רגשותיו או תחושותיו של אדם או יצור אחר, ללא גירוי חושי כלשהו מצדו.
בתרבות הפופולרית מופיעה הטלפתיה לרוב ככוח-על שעיקרו קריאת מחשבות.
במדע הטלפתיה נחשבת לתופעה פסבדו-מדעית בתחום הפאראפסיכולוגיה (מיוונית - מעבר לפסיכולוגיה, או דומה-לפסיכולוגיה), שכן לא הוצגו ראיות לקיומה.
במסגרת הפסיכולוגיה הנוירולוגית, הטלפתיה איננה אפשרית כלל ועיקר, שכן בפרספקטיבה נוירולוגית המוח פועל באמצעות אימפולסים חשמליים ומוליכים כימיים (נוירוטרנסמיטרים), שאינם משדרים אותות אל מחוץ לגוף.
כשנוסדו הארגונים הראשונים לחקר התופעות העל-טבעיות, שמאוחר יותר קיבלו את השם פאראפסיכולוגיה, הייתה מטרתם חקר הטלפתיה - היכולת להעביר מחשבות מאדם לאדם.
חקר הטלפתיה קיבל תנופה מדעית בראשית שנות ה-30 של המאה העשרים, עם תחילת המחקרים שערך הפרופסור האמריקני לפסיכולוגיה מאוניברסיטת דיוק, ג'וזף בנקס ריין (Joseph Banks Rhine), שכינה את התופעה תפיסה על-חושית.
יחד עם עמיתו לאוניברסיטה, קרל זנר, פיתח ריין חמישה קלפים נושאי צורות (ריבוע, עיגול, כוכב מחומש, גלים וסימן +) שאותם היה צריך לנחש "קורא המחשבות".
קלפים אלו קרויים "כרטיסי זנר" על שמו.
באותה תקופה ניסה החוקר הסובייטי ל.
וסילייב מאוניברסיטת לנינגרד להפנט אנשים ממרחק 1,000 מייל ולהשפיע עליהם בכוח הטלפתיה.
הניסויים נערכו גם דרך מסכי מיגון אטומים לגלים אלקטרומגנטיים, מה שהוביל את וסילייב להשערה כי במקרה של ה-PSI לא מדובר בגלים כאלה, אלא באנרגיה אזוטרית ואקזוטית ייחודית.
אין הוכחות להצלחתם של ניסויים אלה.
בערך באותו זמן עשה לעצמו שם בברית המועצות וולף מסינג, מי שנחשב על ידי חסידיו לגדול הטלפתים בכל הזמנים, שהתמחה בקריאת מחשבות.
מחקרים טוענים כי רוב הפרטים הביוגרפיים אודות מסינג הם בדויים.
סדרות, סרטים, ספרים וקומיקסים רבים עוסקים בטלפתיה כנושא מרכזי, בעיקר בתחומי המדע הבדיוני וגיבורי העל.
דוגמאות לכך הן אקס-מן, גרין לנטרן, הניצוץ, גיבורים, דם אמיתי, אנשי המחר, שומרת הערים האבודות ועוד.
הסברים ספקניים לטענות לטלפתיה מתייחסים בין השאר לקריאה קרה וקריאה חמה.
טלפרינטר, או טלפר, הוא מכשיר ששימש למשלוח מסרים טקסטואליים ממקום אחד למשנהו באמצעות קו תקשורת.
הטלפרינטר מהווה למעשה מכשיר קלט/פלט למסוף טלגרף.
ליצירת המסר משמשת מקלדת, שהקלדה עליה הופכת את המסר לאותות חשמליים העוברים בקו תקשורת.
להדפסת המסר משמשת מדפסת, ההופכת את האותות החשמליים לסימנים מודפסים.
רבים מהטלפרינטרים כוללים גם קורא ומנקב סרטים מנוקבים.
ממשק התקשורת, המקשר את הטלפרינטר למכשיר, עבר מספר גלגולים, ומופיע במספר אופנים, וכמוהו גם הפרוטוקול שמשמש לתקשורת.
עם הופעת המחשבים, הטלפרינטר היה ממשק מקובל, הן עבור מחשבי מיינפריים, והן עבור מחשבי מיני.
עד היום, במערכת ההפעלה Unix, ובעקבותיה גם בלינוקס, התקן הטקסט מכונה "TTY" (הקיצור המקובל ל"טלטייפ", הדגם הנפוץ ביותר של טלפרינטר בתקופת לידתה של המערכת, בסביבת 1970).
הטלפרינטר התפתח דרך מספר מכשירים ועל ידי מספר מהנדסים, בהם רויאל אי.
האוס, דייוויד אדווין יוז, צ'ארלס קראם ואמיל בודו.
מכונה שהקדימה את הטלפרינטר הייתה הפסנוע (stock ticker machine) אשר הייתה בשימוש בשנות 1870 והציגה טקסט ששודר בתיילים חשמליים.
רוב הטלפרינטרים השתמשו בקוד בודו (ITA2) בן 5 סיביות.
הדבר הגביל את מערך התווים ל-32. להקלדת מספרים ותווים מיוחדים היה צריך להשתמש במקש FIGS ששימש כמקש Shift.
מעגל הטלפרינטר היה לעיתים מחובר למפענח הסרט המנוקב שהכיל את נתוני ההודעה, וניתן היה לשלוח במעגל אחר מסרים אשר כבר נקלטו במכשיר.
מערכי תקשורת צבאיים ואזרחיים מורכבים נבנו על סמך הטכנולוגיה הזו.
מרכזי הודעות החזיקו שורות טלפרינטרים ומדפים גדולים ועליהם סלילי נייר עבור תמסורת מגיעה, סוכנויות ידיעות השתמשו בטלפרינטרים כדי להפיץ ידיעות למנויים.
היו לפחות חמישה סוגים עיקריים של רשתות טלפרינטרים:
מערכת מרכזייות רשתות להעברת הודועות קצרות בזמן אמת בין שתי מכונות, כך שכל מה שהוקלד במכונה אחת הופיע מיד בקצה השני.
דוגמת רשת "טלקס" להעברת מברקים.
"צ'אט" מודפס היה אפשרי, אך מכיוון שהחיוב היה לפי זמן חיבור, היה מקובל להכין הודעות מראש על קלטת נייר ולשדר אותן ללא הפסקות להדפסה בצד השני.
שירות זה החל להיות נפוץ בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רשתות קו חכור פרטי וטלגרף אלחוטי המסודרות בתצורות נקודה לנקודה או מרובות נקודות שתמכו ביישומי עיבוד נתונים עבור ממשלות ועסקים, כגון העברת מידע בתוך מחלקות החשבונאות, החיוב, הניהול, הייצור, הרכש, המכירות, המשלוח והקבלה בתוך ארגון.
במטרה להאיץ את התקשורת הפנימית.
מערכות להעברת הודעות, מעין צורה מוקדמת של דואר אלקטרוני, תוך שימוש בציוד אלקטרומכני, לדוגמה רשת שהקימה חברת "ווסטרן יוניון".
לארגונים צבאיים היו מערכות דומות אך נפרדות, להעברת הודעות, להם נוספו מכשירי הצפנה.
אחד הידועים בהם הוא מכונת ההצפנה "לורנץ", בשימוש גרמניה הנאצית.
רשת מערכות לשידור מידע על מזג האוויר וחדשות, שהתקבלו במכשירים שהוצבו בין השאר במערכות עיתונים.
לדוגמה סוכנויות הידיעות אסושייטד פרס ורויטרס הפעילו מערכות אלו לשדר ידיעות ללקוחות שלהם.
המידע הודפס במכשיר שיכל רק לקבל מידע ללא יכולת להקליד ולשלוח מידע.
מערכות "לולאה", שבהן כל מה שהוקלד בכל מכונה על הלולאה מודפס בכל המכונות.
מחלקות המשטרה האמריקאיות השתמשו במערכות כאלה כדי לחבר והלהפיץ מידע בין תחנות משטרה.
טלטייפ (Teletype) נרשם כסימן מסחרי של תאגיד טלטייפ, מהעיר סקוקי באילינוי, אשר נוסד ב-1906 והפך לחלק מ-AT&T ב-1930. פעולותיו חדלו בשנת 1990.
לדגמי מכשירי הטלטייפ ניתנו מספרים ואותיות המעידים על תצורת המכשיר:
ASR - קבלה ושליחה אוטומטית (המפענח והמדפיס מובנים במכשיר)
12 - 1922 - הטלטייפ הראשון למטרות כלליות.
15 - 1930 - התומך הראשי בתקשורת האמריקאית במלחמת העולם השנייה.
32/33 - 1961 - מכשיר בעלות נמוכה יחסית, שתוכנן בתחילה לעומס עבודה "קל" (עד שעתיים ביום).
יוצר עד 1981, ובמהלך השנים עבר שינויים והתאמות, תוך הקטנת עלות הייצור והעלאת האמינות והעמידות של המכונה.
עד 1976 יוצרו יותר מ-600,000 יחידות, והדגם היה לציוד היקפי סטנדרטי עבור מיני מחשבים ומסופי מרוחקים (בדרך כלל בעזרת מודם בקצב 110סל"ש) .
שלושה דגמים: דגם "קלט בלבד", ללא לוח מקשים, וקורא/מנקב סרטי נייר, דגם "שלח/קבל", ללא קורא/מנקב סרטי נייר, והדגם המלא, שכלל לוח מקשים, מדפסת וקורא ומנקב סרטי ניר.
ריי טומלינסון, הנחשב ל"אבי הדוא"ל", מספר שבחר בכרוכית (@) כדי להפריד בין הנמען והכתובת, משום שתו זה מציין את "מילת היחס היחידה במקלדת ה-33"
42/43 - 1979 - במכונה זו הוחלף התוף במנגנון מדפסת סיכות, ולוח המקשים המכני של ה-33 הוחלף במקלדת מסוף פחות או יותר סטנדרטית.
למכשירי הטלטייפ הראשונים היו רק שלוש שורות מקשים ובהן אתיות רישיות (גדולות) בלבד.
הם השתמשו בקוד בודו ב-5 ביט והפיקו כ-60 מילים בדקה.
טלטייפים עם מקלדת ארבע שורות, קוד ASCII, ואותיות הן רישיות והן קטנות הגיעו לשימוש בזמן שהמחשבים הראשונים החלו להיות נפוצים.
כמה מן המחשבים המוקדמים השתמשו בטלפרינטרים עבור קלט ופלט.
טלפרינטרים גם היוו את מסופי המחשב האינטראקטיביים הראשונים.
לא היו בהם מסכי מחשב.
המשתמשים הזינו פקודות לאחר הופעת תו של שורת פקודה, ולמעשה היה זה המקור לממשקי שורת פקודה (command line).
טייפ הנייר שימש להכנת קלט למחשב או ללכידת פלט.
טלפרינטרים היו נפוצים במערכות "חלוקת זמן" (Time-sharing) כמסופים מרוחקים, בדרך כלל בעזרת מודם.
לקראת סוף שנות ה-60 החלו להופיע מסופים (מבוססי שפופרת קרן קתודית), שהיו בתחילה יקרים יותר, ומחירם ירד בהתמדה, עד שבערך באמצע שנות ה-70 השתוו במחירם לטלפרינטר ובמהרה היו זולים יותר.
לעומת הטלפרינטר, המסוף נוח, מהיר ושקט.
באותו זמן נפוצו אמצעי אחסון נוחים יותר מסרט הנייר המנוקב שהיה סימן ההיכר של הטלפרינטר, ובמקביל מדפסות באיכות מספקת ומחיר תחרותי.
ואחרוני הטלפרינטרים ירדו מפס הייצור בתחילת שנות ה-80.
טלפרינטרים שימשו גם כממשק למשחקי מחשב.
בשנת 1976 נוצר המשחק "Colossal Cave Adventure", גרסה מוקדמת של משחק הרפתקה ממוחשב, שזכה להצלחה מפתיעה והייתה לו השפעה רבה על התפתחות תעשיית משחקי המחשב אחר כך.
בדפוס נעשה שימוש ייעודי בטכנולוגיה שצמחה מהטלפרינטר, בשם טלטייפסטר , ובקיצור, TTS (לעומת "TTY") .
המערכת מורכבת מיחידת קלט - מקלדת ומנקב סרט, בקוד שנקרא גם הוא TTS, ומהווה הרחבה של קוד בודו, בעזרת נקב שישי, ומערכת שמורכבת על מכונת לינוטייפ, ומפעילה אותה לפי ההוראות המנוקבות, להדפסת חומר כתוב.
במערכת הזו נעשה שימוש מקומי, כאשר ההקלדה נעשתה בבית הדפוס עצמו, בדרך כלל במשרד מופרד מ"אולם הסדר" הרועש, והיא מאפשרת למכונת הסדר לפעול בתפוקה מלאה - עד כפליים מתפוקתו של סדר מיומן.
הוספת משדר ומקלט, כלומר קורא סרט ומנקב סרט המחוברים דרך רשת תקשורת, מאפשרת הפרדה גאוגרפית בין ייצור התוכן להדפסתו, ובעיקר הפצת תוכן זהה להדפסה לפרסומים שונים, הפרוסים על פני אזורים נרחבים.
מערכות TTS שימשו סוכנויות ידיעות, הפצת מודעות לוח, טורים "סינדיקליים", ועוד.
קוד ה-TTS המשיך להיות בשימוש כפורמט לחומר המיועד לדפוס, גם כאשר החל שימוש בהסדר הממוחשב, שטלפרינטרים שימשו כמכשיר קלט בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להימכר לראשונה מדפסות זולות יחסית, ששולבו עם טלפרינטר, דוגמת מכשירים תוצרת חברת "טלטייפ" .
מחלקת הדואר והמברקה (Telegraphs and Posts of Department) של ממשלת המנדט החלה להקים רשת של טלפרינטרים בשנת 1938 שפעלה באותיות לטיניות.
בתחילת 1945 הוחל בניסיון לייצר טלפרינטר בעברית על ידי התאמת מכשיר הפועל באנגלית.
שירות הטלפרינטר העברי הראשון נחנך ב-31 במרץ 1946, עבור עיתון "הארץ", במטרה לקשר את מערכת "הארץ" בתל אביב עם הסניף בירושלים.
קו דומה הותקן במערכת "הבקר" באוקטובר 1947.
במאי 1947 נחנך שירות טלפרינטר בין מצרים וארץ ישראל.
בשנת 1956 הושקה בישראל רשת של טלפרינטרים אוטומטיים -"טלקס".
זו הייתה רשת הטלפרינטרים הראשונה בעולם שתוכננה מראש לעבוד בעברית, היא הייתה תוצרת חברת "לורנץ" הגרמנית ונרכשה בכספי הסכם השילומים.
הקו הראשון היה בין חיפה ותל אביב ובהמשך נפרס לערים נוספות.
במאי 1958 הופעל לראשונה שירות טלפרינטר בין תל אביב ואילת באמצעות קשר רדיו אלחוטי.
בתחילת 1957 נפרסה רשת של טלפרינטרים של סוכנות הידיעות הישראלית "עתי"ם", דרכה הועברו ידיעות למערכות העיתונים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו חברות וגופים בישראל להשתמש ברשתות מחשבים, המשתמשת בטלפרינטרים, בין השאר חברת אל על הקימה מערכת לכירטוס אלקטרוני.
בשנת 1975 השיקה חברת "מערכות כור", של קונצרן "כור תעשיות", מכשירי טלפרינטר אלקטרוני מהיר מפיתוח עצמאי, חלקם לשימוש צה"ל.
את הטלפרינטר אלקטרוני החלה החברה לפתח ב-1972, ביוזמת שר התקשורת שמעון פרס שפנה לאורי אבן-טוב מייסד החברה עם הרעיון.
המכשירים תמכו גם בערבית והודגמו בעת ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל בנובמבר 1977.
טֶלֶפְּרוֹמְפְּטֶר (מַקְרֵאָה, מַקְרֵאַת עֵזֶר) הוא מכשיר להקרנת דפי טקסט על גבי מסך.
המכשיר משמש בעיקר באולפנים ומאפשר לקריינים להקריא את הטקסט כשמבטם אל עבר המצלמה, במקום להשפיל מבט אל דפים הנמצאים על השולחן שלידם.
את המַקראה הִמציאו ארווינג קאן ופרד ברטון בשנות ה-50 של המאה ה-20. כאשר הקריין נמצא רחוק מהמצלמה, מוקרן הטקסט על גבי מסך גדול המותקן מאחוריה.
המקראה הראשונה הייתה מכשיר מכני שהטקסט המוצג בו התקדם באמצעות עוזר שהאזין להתקדמות של הקריין ועקב אחר קצבו.
בעשור הראשון של המאה ה-21 המקראה היא לרוב בדמות מכשיר דיגיטלי מבוסס מחשב המקדם את הטקסט בקצב קבוע ואף מאפשר לקריין שליטה על הקצב באמצעות ידית המוצבת סמוך אליו.
כיום משתמשים במקראות, בעיקר בטלוויזיה למשל בהגשת מהדורות חדשות ומבזקי חדשות, בתוכניות שונות ובקולנוע, אך גם פוליטיקאים ואנשי ציבור למדו את סגולותיהן.
נשיא ארצות הברית ברק אובמה נהג לנצל זוג מקראות בנאומיו.
מקראות אלה היו שקופות, וכך לא הסתירו את פניו מן הקהל.
בשנות החמישים של המאה ה-20 הקימו ארווינג קאן, הוברט שלאפלי ופרד ברטון את חברת TelePrompTer.
ברטון היה שחקן שהגה את הרעיון של טלפרומפטר כאמצעי עזר להופעות טלוויזיה כאשר קריינים או שחקנים נדרשו לשנן חומר רב בזמן קצר.
שלאפלי יצר את הטלפרומפטר הראשון ב-1950, שהיה מכשיר מכני פשוט שהופעל על ידי טכנאי שעמד קרוב למצלמה.
התסריט להקראה נכתב על מגילת נייר שגולגלה בהתאם להתקדמות ההקראה, וניתן היה לשכור את המכונה ב-$30 לשעה.
ב-1952 השתמש הנשיא האמריקני הרברט הובר בטלפרומפטר של שלאפלי במסגרת נאום שנשא בוועידה הרפובליקנית בשיקגו.
טלק (מפרסית: تالک) הוא מינרל סיליקטי ממשפחת הפילוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הסמקטיט במשפחת מינרלי החרסית.
הוא מופיע לרוב במקבץ עלעלי או סיבי וקשה מאוד להבחין בגבישים המרכיבים אותו.
הלוחיות המרכיבות אותו ניתנות לכיפוף אך אינן גמישות.
טלק הוא מינרל מותמר שהוא תוצאה של התמרה של סיליקטים של מגנזיום כדוגמת הפירוקסן, האמפיבול, האוליבין ומינרלים דומים נוספים.
הטלק מצוי בדרך כלל בסלעים מותמרים בסיסיים כתוצאה מהתמרה של המינרלים שהוזכרו.
טלק הוא המינרל עם הקשיות הנמוכה ביותר (דרגה 1 מתוך 10 בסולם מוס).
ותכונות אלה מנוצלות לשימושים רבים.
מקומות בהם מוצאים את הטלק כוללים מכרות במחוז ארייז' בצרפת, הרי האפלצ'ים, קליפורניה וטקסס שבארצות הברית, גרמניה, פירנצה באיטליה, טירול באוסטריה, טרנסוואל בדרום אפריקה ואיי שטלנד בסקוטלנד.
מקור השם מפרסית (تالک – תאלכּ), משם הגיע לערבית (طَلْق – טַלְק), וממנה ללטינית של ימי הביניים (talcum).
סלע הבנוי מטלק אפרפר מחוספס קרוי אבן-סבון או סטיאטיט ובשימוש לתנורים, כיורים, משטחי עבודה, לוחות מיתוג חשמל וכו'.
בטלק נעשה שימוש בקוסמטיקה (כאבקת טלק), כאחד המרכיבים בהכנת צבעים, כחומר סיכה, כחומר מילוי בתעשיית הנייר.
טלק הוא אחד המרכיבים באבקה לתינוקות, אבקה עוצרת דימום שתפקידה למנוע פריחות באזור המכוסה על ידי החיתול.
הגיר בו משתמשים חייטים עשוי מטלק כמו גם הגיר בו נעשה שימוש בעבודות מתכת.
כמו כן נעשה שימוש בטלק כתוסף מזון או בתרופות.
בעבר היו חששות שמא הטלק גורם למחלות ריאות אולם מנהל המזון והתרופות בארצות הברית (ה-FDA) מסווג את הטלק שאינו מכיל סיבי אזבסט כחומר בטוח.
ב-2024 ארגון הבריאות העולמי (IARC) סיווג את הטלק כחומר ש"ככל הנראה מסרטן", אם כי יש מערערים על איכות המחקרים.
נכון לאוקטובר 2025 החברה עומדת בפני למעלה מ-70,000 תביעות דומות בנוגע לקשר בין אבקת הטלק לסרטן השחלות ולמזותליומה, לאחר שהסירה את המוצר מהמדפים ברחבי העולם ב-2023.
טלקינזיס הוא תחום בפאראפסיכולוגיה העוסק בהשפעה מנטלית על התנהגותו של החומר, כאשר בדרך כלל הכוונה היא ליכולת להניע גופים ממרחק.
המונח המודרני בפאראפסיכולוגיה לטלקינזיס הוא פסיכוקינזיס (או בקיצור PK).
מבחינת ההגדרה הקלאסית, הניחן ביכולת טלקינטית מסוגל להזיז עצמים בכוח מחשבתו בלבד.
בשנים האחרונות גם השפעה מרחוק על מערכות ביולוגיות (אנשים, חיות, צמחים ותאים) נכללת בהגדרת המונח.
בעל היכולת הטלקינטית יכול לגרום לשינוי ביולוגי, חיובי או שלילי על המערכת הביולוגית עליה הוא מפעיל את יכולתו.
לדוגמה, אדם בעל יכולת טלקינטית יכול להשפיע על רגשותיו של אדם אחר על ידי התרכזות בעצם השינוי בלבד.
למרות טענות רבות, מעולם לא הוכח קיומו של טלקינזיס, והתחום נחשב לפסבדו-מדע.
רבים מהאפקטים הטלקינטיים לכאורה ניתנים לביצוע באמצעים קונוונציונליים, כמו פעלולי קוסמים.
במבחנים מדעיים מאורגנים היטב, נכשלו טענות לטלקינזיס.
טלקינזיס נפוץ ככוח על בספרות מדע בדיוני, קומיקסים, סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו.
וגם בסדרות הנוער הישראליות: האי והשמינייה הדור הבא.
טֶלֶפֶּלֶא היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים, שהוקלטה ושודרה בטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון) בין השנים 1975–1979 ובשידורים חוזרים במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20.
במרכז התוכנית עמדה אינטראקציה בין המגישים לבין בובת גרב בצורת תולעת בעלת כובע קסקט בשם "טלא"; הבובה לא השמיעה קול, אבל המגיש תמיד הבין מה היא אומרת ומסר את דבריה לצופים.
במהלך התוכנית נדונו נושאים שונים מחיי הילדים, באמצעות שירים וסיפורים.
בנוסף, במהלך התוכנית הוקרן פרק מסדרת אנימציה, כדוגמת "ברבאבא" ו"יוסי בארץ ציורי הגיר" .
צוות ההקמה של התוכנית כלל את מנהלת תוכניות הילדים אסתר סופר, התפאורן יוסי עצמון, התסריטאים פוצ'ו ובינה אופק, המנהל המוזיקלי מוני אמריליו, הבמאי פינחס הר-זהב, הבמאית ורדינה ארז והמפיקה שרה פרידמן.
לאורך מרבית התקופה היא שודרה שלוש פעמים בשבוע.
התוכנית זכתה לשיעורי צפייה גבוהים מאוד, ותקופת שידורה הייתה הממושכת מכל תוכניות הילדים שהופקו בטלוויזיה בישראל עד אז.
התוכנית זכתה בפרס רשות השידור לשנת 1978.
בעקבות התוכנית הופקו מספר ספרים ותקליטים, וכמו כן נכתב בהשראת התוכנית השיר "טלפלא" שביצעה יונית שוהם בשירוויזיון 1979 שזכה במקום החמישי.
במרץ 1979 הסתיימו שידורי התוכנית "טלאפלא" ובמקומה עלתה התוכנית "סוד כמוס" בהנחיית דליה מזור.
שושיק שני (בתפקיד הדודה שושיק)
את שיר הנושא "טלפלא" המושמע בתחילת התוכנית, כתב אוריאל אופק (בן-זוגה של בינה אופק) והלחין ועיבד מוני אמריליו וביצעו אלי גורנשטיין ומוטי ברכאן יחד עם סיגל זיו.
בעונה הראשונה ביצע את השיר ברכאן בלבד.
באלבום האוסף "משהו טוב לילדים" שיצא לאור בשנת 1977 בהוצאת CBS ישראל, מבצעים את השיר חנן יובל ועירית ענבי.
טֵלְפְס היא עיירה שוק במדינת טירול שבאוסטריה, במחוז אינסברוק.
נכון ל-2005, מונה אוכלוסיית העיר 14,360 תושבים, נתון אשר הופך אותה לעיר השלישית בגודלה בכל טירול, לאחר אינסברוק וקופשטיין.
העיר שוכנת במרחק כ-27 קילומטר ממערב לעיר אינסברוק, בעמק השוכן לרגלי הרי האלפים הטירולאים, ומשתרעת על שטח של כ-45 קילומטרים רבועים.
טלפס מהווה את הגבול המערבי של מחוז אינסברוק וגם נמצאת בצומת דרכים חשובה, בין עמק האין, הטרסות של מימינגר פלטאו, מעבר ההרים פרן, והעיירות זפלד וגארמיש-פארטנקירכן הבווארית.
בטלפס ישנו בית משפט עירוני.
במאות ה־19 וה־20 הייתה טלפס מרכז של בתי חרושת לטקסטיל וגם כיום ניתן להבחין בבניינים הנטושים ששימשו כמפעלים לצורך עניין זה בעבר.
בטלפס נערך קרנבל הכולל הצגות בו גברים בלבד מורשים להשתתף, והוא נחשב כחלק מהפסטיבל העממי הכלל-טירולי.
קרנבל זה נערך כל חמש שנים בעיר והמאות הספורות של החוגגים אותו מגיעים מחופשים.
עדויות ראשונות לקיומו של קרנבל זה מגיעות משנת 1571. מאז המאה ה-19 נותרה מסורת הקרנבל אותו הדבר, ולא שונתה כלל.
הטלקינמה היה אחד מהמבנים הייחודיים שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 באזור סאות' בנק (הגדה הדרומית של נהר התמזה) ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
השם שנכתב על הבניין היה "טלקינמה" (Telekinema), אך מכון הסרטים הבריטי ופרסומי הפסטיבל קראו לו "טלסינמה" (Telecinema).
המבנה נבנה כקולנוע וכאולם הצגת סרטי טלוויזיה ייעודי עבור הפסטיבל.
האולם כלל 400 מושבי צופים ויועד להצגת סרטי קולנוע דו ותלת־ממדיים, וכן סרטים על מסך גדול במיוחד.
המבנה מוקם בין תחנת ווטרלו לבין אולם הפסטיבל המלכותי, והיה אחת האטרקציות הפופולריות ביותר של פסטיבל בריטניה אשר התנהל בין מאי וספטמבר 1951.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל וולס קואוטס והופעל על ידי מכון הסרטים הבריטי.
בתום הפסטיבל המשיך המבנה לפעול בשם "תיאטרון הסרטים הלאומי" החל מאוקטובר 1952.
בשנת 1957 עבר תיאטרון הסרטים הלאומי למבנה סמוך מתחת לגשר ווטרלו, ומבנה הטלקינמה נהרס.
טלקום באסקט בון היא קבוצת כדורסל גרמנית מהעיר בון המתמודדת בבונדסליגה ובליגת האלופות בכדורסל.
הקבוצה הוקמה בשנת 1995. בסיום עונת 1995/96 העפילה לבונדסליגה.
הקבוצה הגיעה 5 פעמים עד לגמר הפלייאוף אך לא הצליחה לזכות באליפות.
בנוסף, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים עד לגמר הגביע הגרמני ולא זכתה בו.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 1997/98. בין היתר: בגביע קוראץ', גביע ספורטה, גביע יול"ב, יורוצ'לנג', יורוקאפ, וליגת האלופות בכדורסל.
הקבוצה מקיימת את משחקיה מאז שנת 2008 בהיכל הספורט טלקום דום המכיל 6,000 מקומות ישיבה, שהחליף את היכל הארטברגהלה שהכיל 3,500 מקומות.
בעונת 2021/22 הקבוצה זכתה במקום השלישי בליגה ושחקנה פארקר ג'קסון-כרטווית זכה בתואר "שחקן העונה".
בעונת 2022/23 הקבוצה הפתיעה וסיימה במקום הראשון בעונה הסדירה.
שחקנה טי ג'יי שורטס זכה בתואר "שחקן העונה" בליגה הגרמנית ובליגת האלופות בכדורסל, והקבוצה זכתה בליגת האלופות בכדורסל לאחר ניצחון 77–70 על הפועל ירושלים בגמר.
טלץ' (צ'כית: Telč) היא עיירה בדרום מוראביה שבצ'כיה.
העיירה נוסדה במאה ה-13 כמבצר המגן על הצומת שדרכה עברו נתיבי מסחר עמוסים שחיברו בין בוהמיה, מוראביה ואוסטריה.
כיום מונה אוכלוסיית העיירה כ-6,000 תושבים, והיא מפורסמת בזכות הארמון בסגנון הרנסאנס שנבנה במאה ה-17 והגן האנגלי הסמוך לו, בכיכר העירונית שהיא כיכר ארוכה עם בנייני בארוק ורנסאנס שלהם גמלונים וארקדות גבוהים.
המרכז ההיסטורי של העיירה, לרבות הכיכר, הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
תאריך הקמתה של טלץ' אינו ידוע בוודאות.
בימי הביניים המוקדמים היה יישוב קטן באזור סטארה מסטו, אך האזכור הראשון של העיר במסמך כלשהו הוא רק משנת 1333 לכל המוקדם, שבה הייתה התייחסות לטירה גדולה באזור של העיר.
לאחר מכן מוזכרת טלץ' במסמך מ-1339 כתמורה שניתנה על ידי קרל הרביעי ליינדז'יך מהראדץ תמורת הטירה בעיירת הגבול באנוב.
הקמת המבנים השונים כגון הטירה והכנסייה מסביב לכיכר המרכזית מיוחסות למנהארט מהראדץ.
החל מאמצע המאה ה-14 החלה העיר להתפתח במהירות, קיבלה היתרים מקרל הרביעי להטיל עונש מוות ולערוך ירידים שנתיים, אך במקביל סבלה משורה של אסונות כגון שרפה גדולה ב-1386 ומהמלחמות ההוסיטיות.
במאה ה-15 הוענקו לטלץ' זכויות נוספות כגון הזכות להקים מבשלת שיכר ולמכור מלח.
טלץ' והטירה שלה המשיכו לשגשג תחת שלטונו של איש האצולה זכריאס מהראדץ, שנטה לסגנון אדריכלות הרנסאנס ושיפץ מחדש את הטירה הגותית ברוח זו וחיבר אותה לשאטו חדש שנבנה אף הוא בסגנון רנסאנסי.
הבנאים שהובאו מאיטליה עבדו גם אצל סוחרי העיר, שיפצו את בתיהם הגותיים ובנו אותם מחדש עם חזיתות וארקדות.
תנופת הבנייה באותה תקופה כללה גם את הקמתם של בריכות מים ובית חולים.
זכריאס מת ללא יורשים זכרים.
יורשו היה וילם סלאבאטה, שהיה בעלה של לוצי אוטיל, אחותו של זכריאס.
תקופת שלטונה של משפחת סלאבאטה הייתה במקביל למלחמת שלושים השנים, במהלכה ספגה טלץ' נזקים רבים מהצבאות של שוודיה ושל האימפריה הרומית הקדושה ואף הייתה נתונה לשלטון כיבוש קצר-ימים ב-1645. אף שהגברים למשפחת סלאבאטה שלטון בטירה ובעיירה, נודעה גם השפעה חשובה לרוזנת פרנטישקה ממגאו, אלמנתו של השליט יאצ'ים.
פרנטישקה הביאה לעיירה חברים אחדים מהמסדר הישועי, ב-1655 בנתה עבורם מכללה ישועית בסמוך לטירה וכעבור שנתיים הקימה עבורם כנסייה חדשה.
תמיכתה בישועים נמשכה גם בשנים הבאות, והיא הקימה עבורם מבנים ומוסדות נוספים.
שלטונה של משפחת סלאבאטה הסתיים מאחר שגם לה לא היו יורשים זכרים לאחר מות יאן קארל יאצ'ים, בנה האחרון של פרנטישקה.
המשפחה שירשה את הסלאבאטים הייתה משפחת ליכטנשטיין-קסטלקורן.
השליט הראשון והיחיד ממשפחה זו, פרנטישק אנטונין, בנה את הכנסייה המקומית על שם יאן מנפומוק והרחיב את קפלת וויטצ'ך הקדוש, אך בדומה לשליטים הקודמים של טלץ' הוא מת ב-1761 ללא יורשים ממין זכר.
יורשו היה קרובו הרחוק הרוזן אלויס מפודסטאטסקי, שייסד שושלת שליטים ששלטה בטלץ' עד 1945 עת גורשה המשפחה לאוסטריה.
שליטי העיר בתחילת המאה ה-18 דיכאו את התושבים המקומיים, אך למרות זאת מעמד הביניים המקומי החל לצבור כוח ועשירי העיר מימנו תנופת בנייה שבמסגרתה הוקמו קפלות חדשות, פסלים ומזרקות ציבוריות.
במחצית השנייה של המאה הושפעה טלץ' מהרפורמות של הקיסר ההבסבורגי יוזף השני, שכללה ביטול מוסדות דת, חיזוק השלטון המרכזי דובר הגרמנית וגרמניזציה כוללת של חיי העיר.
בתחילת המאה ה-19 חוותה טלץ' תנופת תיעוש.
בחצר סלאבאטה שבטירת טלץ' הוקם מפעל לייצור אריגים, שבשיא פריחתו העסיק למעלה מ-600 עובדים.
במחצית השנייה של המאה החלה טלץ' למלא תפקיד פעיל יותר בפוליטיקה הלאומית של דרום-מערב מוראביה, וראשוני בתי הספר שהוקמו בה ב-1852 הובילו בזכות המורים שבהם להקמת איגודים שונים.
לאורך ההיסטוריה שלה הייתה טלץ' מבודדת יחסית מבחינה גאוגרפית, וזאת עד לבנייתה ב-1898 של מסילת רכבת שחיברה בין טלץ' ובין קוסטלץ.
טלץ' המשיכה להתפתח מבחינה כלכלית ותרבותית, אך למרות זאת המרכז ההיסטורי של העיר לא השתנה במידה רבה ממראהו בימיו של זכריאס.
אזור זה אף הוכרז על ידי אונסק"ו ב-1992 כאתר מורשת עולמית.
הכיכר המרכזית מתוחמת על ידי בתי מגורים הבנויים בסגנון בארוק ורנסאנס, והיא המוקד העיקרי של מרכזה ההיסטורי של טלץ'.
הסגנון המקורי של בתי הכיכר עם בנייתם כבתי מסחר היה הסגנון הגותי, ומרביתם השתמר התכנון המקורי של קומת הקרקע והקומה הראשונה.
הכניסה מהכיכר אל הבתים הייתה דרך שער עם משקוף אבן וקשת, שהשתמרה בחלק מהבתים בכיכר.
אולם הכניסה של הבתים היה בדרך כלל בעל תקרה בצורת קמרון, ואורכו היה ברוב המקרים כשני שלישים מאורכו הכולל של הבית שעמד בדרך כלל על 8.25 עד 10 מטרים.
רוחב אולם הכניסה היה מגוון, ורוחבם הכולל של הבתים היה כשלושים מטרים.
מאולם הכניסה הדיירים היו יכולים להגיע לכל חלקי הבית האחרים.
במאה ה-15 נקבעה תוכנית מתאר אחידה שלפי נבנו לבתים חזיתות, גמלונים וארקדות.
חלק מחזיתות הבתים נבנו מחדש במאות השנים הבאות ולא שמרו על המראה הרנסאנסי המקורי שלהן, וכיום רוב החזיתות והגמלונים מעוצבים בסגנון בארוקי ובסגנונות אחרים.
להלן דוגמאות אחדות לתפקידם של אחדים מבתי הכיכר:
בית מספר 2: הוקם ב-1655 כהוסטל ישועי, ולאחר ביטול זכויות המסדר ב-1773 הפך לקסרקטין צבאי.
החל מ-1883 שימש בתי ספר שונים, וכיום הוא חלק מקמפוס האוניברסיטה המקומית.
קמפוס האוניברסיטה עושה שימוש גם בבית מספר 3, שהחל מסוף המאה ה-17 שימש בתי ספר שונים.
בית מספר 10: בית זה משמש כיום כבית עיריית טלץ', והוא בנוי על שתי חלקות אדמה שסומנו עוד בימי הביניים.
מראהו של בית העירייה כיום כמעט ולא השתנה מאז 1574. בית העירייה הוא אחד המבנים החילוניים היחידים במרכז אירופה שבו הפילסטרים בחזית הבניין משתרעים לכל אורכה.
בית מספר 15: בית שחלונותיו הממוקמים באזור שבין שולי הפילסטרים מעוצבים בסגנון זהה לחלונות של הקומה הראשונה.
ב-1952 התגלה ונחשף מחדש ציור סגרפיטו בחזית הבניין, שלו מוטיבים תנ"כיים וציור של מראה הבית המקורי.
בית מספר 59: בבית זה השתמרה החזית הבארוקית שנבנתה ברבע האחרון של המאה ה-18. הפילסטרים העגולים והאנכיים משתרעים לכל אורך הבניין, ובראשם נבנה אגרטל.
בית מספר 61: בית זה נרכש ב-1532 על ידי האופה המקומי מיכאל, שלימים התמנה לראש המועצה המקומית.
במסגרת השיפוצים שערך במקום ב-1555 הוא הורה לייצר סגרפיטו שתיאר את מלחמות המנהיגים המתוארים בתנ"ך.
בחלק מעמודי הארקדה גולפו צלחות אבן הנושאות את חתימת האמן שבנה אותן, וככל הנראה היה זה אותו אמן שעבד על השאטו של הטירה.
טירת טלץ' היא הסמל המרכזי של העיירה, והחלק הפנימי שלה השתמר במידה רבה ועוצב על ידי אדריכלים מאיטליה.
הטירה נבנתה במקור כטירה גותית, ובתקופת שלטונו של זכריאס מהראדץ שונתה המראה שלה למראה רנסאנסי.
זכריאס ירש את נחלותיו במוראביה מאביו, אדם הראשון.
ב-1551 הוא ביקר בג'נובה ביחד עם אצילים צ'כים נוספים, ובדיווח על אותו מסע הוא מוזכר כאציל הרביעי בחשיבותו.
זכריאס התרשם לחיוב מסגנון הרנסאנס האיטלקי, ועם חזרתו החל לבנות מחדש את בית מגוריו ברוח זו.
שיפוץ הטירה והפיכתה לטירה רנסאנסית התבצע בשני שלבים, אך למרות זאת חלקים מהקמרונות והקישוטים המקוריים בשאטו של הטירה השתמרו.
שיפוץ הטירה על חלקיה השונים היה כרוך בהוצאות כספיות ניכרות, שהיו אפשריות הודות למצב הכלכלי הטוב ששרר בנחלותיו של זכריאס, ובעיקר הודות לרווחים הגבוהים ממכרות הכסף שניתנו לזכריאס כנדוניה במסגרת נישואים לקטרינה מוולנשטיין.
עבודות השיפוץ בוצעו בטירה בעיקר ב-1553, השנה שבה נישאו זכריאס וקטרינה.
החדר הגדול ביותר בטירה הוא אולם הזהב, המשתרע לכל אורכו של אחד מאגפי ארמון הרנסאנס הצפוני.
בארמון זה נמצא גן נוי המוקף בארקדות נמוכות.
עבודות הבנייה הסתיימו עם הקמתה של קפלת כל הקדושים ב-1580. מראה הטירה כמעט ולא השתנה מאז עבודות הבנייה הללו, ולפיכך טירת טלץ' היא אחת הטירות הצ'כיות והמורבות היחידות שנבנו בסגנון הרנסאנס ולא השתנו.
בתחילת המאה ה-17 הייתה טלץ' בבעלותה של משפחת סלאבאטה, שאחת מבנותיה, לוצי אוטיל, נישאה לווילם סלאבאטה.
חלק מהציורים שצוירו בתקופת שלטונם עדיין תלויים על קירות הטירה, לרבות דיוקנאות של הזוג.
בקרבת השאטו שוכנת כנסיית ישו הישועית הבנויה בסגנון בארוקי, שהיא עדות לשאיפתה של משפחת סלאבאטה להמיר את דתם של תושבי העיירה לנצרות קתולית.
המשפחות האחרונות שהחזיקו בבעלות על הטירה לא ביצעו בה שינויים משמעותיים כלשהם, והתמקדו יותר בפיתוח הפארק.
טלרייטים הם גזע בדיוני של חייזרים המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים".
אף על פי שלא הופיעו במספר רב של פרקים, הם אחד מארבעת הגזעים המייסדים של פדרציית הכוכבים המאוחדת, רפובליקה פדרלית בין-כוכבית אליה כדור הארץ משתייך.
בין דמויות הטלרייטים הבולטים נמנים השגריר גב (מהפרק "Journey to Babel" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית"), צייד הגולגולות סקלאר, ואחיו גאוורין (שניהם ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז").
יש להם אישונים שחורים הנמצאים בתוך ארובות עיניים עמוקות וזרבוביות גדולות.
הטלרייטים מאוד שעירים: חוץ מזה שיש להם זקנים ושיער עבה גדול, יש להם גם עור מחוספס ורדרד-חום.
טלרייטים מעדיף טמפרטורות גבוהות מעט מעל הנורמות האנושיות.
ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" הם מצטיירים כבעלי שלוש אצבעות, אבל ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", לא רק איפור הפנים שלהם שונה, ויש להם חמש אצבעות.
בסך הכל, הצגת דמויות הטלרייטים בסדרה המקורית הוא שונה מפכי שתוארו בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", אבל ניתן להסביר זאת בקלות בשל מגבלות האיפור בשנות ה-60. בסדרה המקורית היה גם חוסר עקביות קטן אחד הקשור בידיים של הטלרייטים.
בפרק "The Lights of Zetar", מופיע טלרייט אחד כשבכל יד שלו ארבע אצבעות ואגודל, ואילו כל טלרייטים האחרים שנראו לאורך כל הסדרה היו רק עם שתי אצבעות ואגודל על כל יד.
בקרב אוהדים מתקיימים כמה ויכוחים באשר לשאלה האם הזר הנראה בפרק זה היה טלרייט; יש הסבורים כי החיה הייתה חצי אנושית.
ללא קשר, המפיקים של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" כנראה פשוט שכחו להעניק בחזרה לטלרייטים את ידיהם המקוריות.
הטלרייטים פיתחו טכנולוגיית עיוות כבר במהלך המאה ה-20, אולם מגע ראשון בינם לבין בני-האדם נעשה רק במאה ה-22, כאשר נפגשו, ב-21 במרץ 2153, עם ספינת צי הכוכבים אנטרפרייז NX-01 בפיקודו של קפטן ג'ונתן ארצ'ר.
למרות שהמפגש היה עוין למדי (צייד גולגולות טלרייטי חטף את קפטן ארצ'ר), היחסים בין בני האדם לבין הטלרייטים השתפרו בשנים שלאחר מכן, עד ששני המינים היו לשניים מארבעת המייסדים של פדרציית הכוכבים המאוחדת, בשנת 2161 (שני המייסדים האחרים היו הוולקנים והאנדוריאנים).
רגע מפתח בתהליך זה התרחש בשנת 2154, כאשר בני האדם אילצו את הטלרייטים לעבוד ביחד עם אויביהם, האנדוריאנים, על מנת לסכל ניסיון של הרומולאנים לערער את יציבות האזור.
במשך מאות השנים שלאחר מכן, הטלרייטים המשיכו להיות חברים חשובים בפדרציה (למרות שהם נראים על המסך רק לעיתים רחוקות).
בפרק "Moist Vessel" בסדרה "סיפונים תחתונים" מופיעה דמותו של קפטן דוראנגו, טלרייטי שמשמש כמפקדה של ספינת הפדרציה מרסד.
בפרק "Journey to Babel" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", סארק מתאר את הטלרייטים ככוחניים.
מכוכב הבית שלהם טלאר (Tellar), הם בנו אימפריה מסחרית של עשרות שנות אור ברחבי עולם הבית שלהם, על ידי משא ומתן ולחימה קשה.
למרות המוניטין שלהם כקשוחעם וחסרי רחמים, הטלרייטים כיבדו את כל ההסכמים העסקיים שלהם.
בקרב, עם זאת, למרות הצלחותיהם ב"מגרשם הביתי", הקלינגונים של "חלל עמוק תשע" מצאו אותם טרף קל למדי.
במהלך הסכסוך בין האימפריה הקלינגונית לבין הפדרציה בשנת 2373, קפטן קלינגוני התפאר בעריפת ראשו של הגאי טלרייטי, ואמר כי הקורבן "החזיר בקושי הספיק להרים את הנשק שלו".
הטלרייטים ידועים כישירים ובוטים במהלך דו-שיח, והם כל כך נרגנים כך שוויכוח הוא ספורט על כוכב הבית שלהם, טלאר.
הם רואים בשיחת נימוסים רגילה עלבון חמור; מומלץ להיות גס-רוח ולהטיח עלבונות, כאשר מדברים אל טלרייטים.
בגלל היכולת שלהם להתווכח, הטלרייטים הפכו לפוליטיקאים מצוינים.
הם אוהבים לעשות אמבטיות בוץ.
עם זאת, הטלרייטים יעלבו אם משווים אותם לחזירים של כדור הארץ, באומרם שהם, בפרט, אינם מזון.
נכון לשנת 2153, לטלרייטים יש ספינות חלל מתקדמות יותר מאשר לכדור הארץ, ואפילו המעבורת הקטנה ביותר שלהם יכולה להגיע למהירויות של עיוות 4 (בערך פי 64 ממהירות האור).
באחד מפרקי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" נאמר כי הטכנולוגיה של הטלרייטים אינה מתקדמת כמו זו של האנדוריאנים.
טלקסקלה (בספרדית: Tlaxcala; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של טלקסקלה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Tlaxcala) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו.
טלקסקלה נמצאת במרכז מקסיקו וגובלת בפואבלה בצפון, במזרח ובדרום, מקסיקו במערב ואידלגו בצפון-מערב.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא טלקסקלה.
זו המדינה הקטנה ביותר בשטחה במקסיקו, וגודל שטחה הוא 3,997 קמ"ר.
בתקופה הפרה-קולומביאנית, בשטחי מדינת טלקסקלה של ימינו הייתה קיימת מדינה ילידית של אנשי נאהוה, שהוקמה בסביבות המאה ה-14 לספירה והתרכזה סביב העיר טלקסקלה.
מאז הקמתה, טלקסקלה הייתה במאבק כמעט רצוף עם אצטקים, שהורכבו גם מבני נאווה אחרים, ולמרות שהם הצליחו להקים את האימפריה הגדולה במסו-אמריקה, הם לא הצליחו לכבוש את טלקסקלה.
עם בוא הספרדים במאה ה-16, המדינה הייתה כמעט מוקפת כולה על ידי האצטקים.
לאחר שהקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס נחת בחופי מקסיקו ב-1519, הוא פגש קבוצה ילידית שרצתה להשתחרר משלטון האצטקים וראו בספרדים בני ברית להשגת מטרה זו.
הם כרתו ברית עם קורטס, וכשהוא רצה ללכת לכבוש את בירת האצטקים טנוצ'טיטלאן, הם קישרו אותו לקבוצות ילידיות אחרות שרצו בנפילת האצטקים, במיוחד אנשי טלקסקלה, אך כשקורטס נכנס לטלקסקלה הוא פגש בכוח של כ-30,000 חיילים.
הספרדים הצליחו לגרום אבדות כבדות לטלקסקלנים, למרות יתרונם המספרי העצום של הטלקסקלנים.
מלך טלקסקלה התרשם מהמיומנות של הספרדים, ונתן להם לעבור בארצו ואף הזמין אותם לבירתו.
הם כרתו ברית ותוך שנתיים הכוחות המשולבים כבשו את כל האימפריה האצטקית.
אמנם טלקסקלה הפכה בהמשך לחלק מהשטח הספרדי, אך הם זכו ליחס טוב מהספרדים, ששמרו על הברית אתם במשך כל התקופה הקולוניאלית.
העיר טלקסקלה, בניגוד לערים ילידיות אחרות, לא הושמדה לאחר הכיבוש, הספרדים הגנו על הטלקסקלנים מפני מרידות של ילידים אחרים, והם קיבלו מידה מסוימת של אוטונומיה.
הטלקסקלנים מצדם שמרו על נאמנותם לספרדים ועזרו להם לדכא מרידות שונות.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, טלקסקלה הפכה לטריטוריה פדרלית במדינה החדשה.
היא הפכה סופית למדינה ב-1856.
כלכלת טלקסקלה מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, שעורה, חיטה ותפוח אדמה, גידול מקנה ויערנות.
במדינה התפתחה תעשייה קלה, הכוללת בין היתר ייצור ביגוד, מוצרי נייר וטקסטיל.
התיירות היא גם ענף חשוב בטלקסקלה, והיא מתבססת על אתרים ארכאולוגים מהתקופה הפרה-קולומביאנית הנמצאים במדינה.
טלקסקלה דה חיקוטנקטל (בספרדית: Tlaxcala de Xicohténcatl), או בקיצור טלקסקלה, היא בירת מדינת טלקסקלה במקסיקו.
לפני הכיבוש הספרדי באזור מדינת טלקסקלה התקיימה מדינה ילידית בעלת אותו שם שהייתה אויבת של האצטקים, אך האחרונים לא הצליחו לכבוש אותה.
למדינה לא הייתה עיר בירה מובהקת לחלוטין והיא התרכזה סביב מספר יישובים, אשר אחד מהם הוא המקור לעיר טלקסקלה של היום.
כשהרנאן קורטס הגיע לאזור ב-1519 הוא כרת ברית עם הטלקסקלנים נגד האצטקים והם עזרו לו להביס את האימפריה האצטקית.
לאחר מכן הספרדים עזרו לטלקסקלנים להקים את העיר טלקסקלה.
תחילה העיר הייתה מיושבת בעיקר על ידי הילידים, אך במהלך השנים הם עזבו את העיר ומתיישבים ספרדים באו במקומם.
ב-1535 המלך קרלוס הראשון העניק לטלקסקלה מעמד של עיר.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה הטריטוריה הפדרלית של טלקסקלה.
ב-1856 הטריטוריה הפכה למדינה, והעיר טלקסקלה נבחרה להיות בירתה.
העיר סבלה מהמהפכות ומהמשטרים הדיקטטוריים במקסיקו במאה ה-19, אך היא התחילה להשתקם לאחר המהפכה המקסיקנית בתחילת המאה ה-20.
טלקסקלה היא המרכז הכלכלי של מדינת טלקסקלה.
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על קמעונאות.
בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה האוטונומית של טלקסקלה.
טלקומוניקציה (מצרפתית: Télécommunication; על פי האקדמיה ללשון העברית: בעבר בֶּזֶק, מאז 2023: תִּקְשֹׁרֶת רַחַק) היא תקשורת או העברת מידע הנעשות באמצעים טכנולוגיים כמו כבלים, גלי רדיו, מערכות אופטיות או מערכות אלקטרוניות אחרות.
הטלקומוניקציה נעשית בערוצים להעברת מידע (דוגמת אותות אלקטרוניים) גם באמצעים פיזיים (דוגמת כבלי תקשורת) וגם באמצעות גלים אלקטרומגנטיים.
לפני היות הטלקומוניקציה השתמשו בני האדם באמצעים שונים להעברת מסרים במרחקים מוגבלים כמו משואות, איתותי עשן, סמפורים, דגלי איתות והליוגרפים, הכאות תוף ושריקות.
פיתוח טכנולוגיות תקשורת אלקטרוניות ואלקטרומגנטית, למן המהפכה התעשייתית ולתוך התקופה המודרנית, אפשרו תקשורת במרחקים גדולים במכשירים דוגמת הטלגרף, הטלפון והטלפרינטר וכן רשתות תקשורת, גלי רדיו ומיקרו, קווי תקשורת, סיבים אופטיים ולווייני תקשורת.
המהפכה בתקשורת האלחוטית החלה בעשור הראשון של המאה ה־20, עם ההתפתחות בתקשורת רדיו על ידי גוליילמו מרקוני.
חלוצים בולטים נוספים בתחום התקשורת האלקטרונית והאלקטרומגנטית הם סמואל מורס וצ'ארלס ויטסטון (טלגרף), אלכסנדר גרהם בל (טלפון), אדווין ארמסטרונג ולי דה פורסט (רדיו), ג'ון לוגי ביירד ופילו פרנסוורת' (טלוויזיה).
מקור המילה הוא הלחם של המילה היוונית: τηλε ("טֶלֶ") שפירושה "מרחוק", והמילה הלטינית: communicare (קומוניקארה) שפירושה תקשורת.
מכיוון שטלקומוניקציה היא למעשה תהליך תקשורתי, בבסיסה היא מורכבת משלוש יחידות עיקריות:
משדר: ממיר את המידע לאות ופולט אותו.
תווך: נושא דרכו את האות (נקרא גם ערוץ פיזי).
מקלט: קולט את האות מן התווך וממיר אותו (בחזרה) למידע.
לדוגמה, בזמן תוכנית המשודרת ברדיו על ידי תחנת רדיו, דברי השדרנים או המוזיקה המנוגנת מומרים לאותות חשמליים, אלה נעים כגלי רדיו ונקלטים במקלט הרדיו של המאזינים, שם הם מומרים מחדש למידע צלילי.
באופן דומה פועלים תהליכי תקשורת נוספים המוגדרים כטלקומוניקציה.
אולם לעיתים מערכות התקשורת הן דו-כיווניות, עם מתקן המשמש גם משדר וגם מקלט.
דוגמה לכך היא טלפונים סלולריים.
רכיבי הקליטה והשידור פועלים באופן נפרד.
אפשר להמחיש זאת בכך שמשדרי רדיו מכילים מגבר אשר עוצמתו נמדדת בוואט או קילו-ואט, אך מקלטי רדיו מתמודדים עם עוצמות רדיו במיקרו-ואט או ננו-ואט.
לכן יש לתכנן בדייקנות מכשירי משדר-מקלט, ולבודד את מעגלי המתח הגבוה ממעגלי המתח הנמוך.
תקשורת באמצעות קווים נייחים נקראת גם תקשורת מנקודה לנקודה (נל"ן), מכיוון שהיא בין משדר אחד למקלט אחד.
תקשורת באמצעות רדיו נקראת תקשורת שידורים (broadcast communication), מכיוון שהיא בין משדר עוצמתי אחד למספר רב של מקלטים שהם בעלי הספק נמוך אך רגישים דיים כדי לקלוט את השידור.
תקשורת באמצעות מספר משדרים ומספר מקלטים אשר חולקים ערוץ פיזי אחד נקראת מערכת ריבוב.
השימוש בערוץ אחד למספר רב של שידורים מביא בדרך כלל לחיסכון בעלויות.
מערכות ריבוב משולבות ברשתות תקשורת.
לדוגמה, רכיב ריבוב אשר נמצא בשימוש חברות תקשורת הוא DSLAM המשמש לחיבור לקוחות הקצה לאינטרנט.
אותות תקשורת יכולים להיות אנלוגיים או דיגיטליים.
ישנן מערכות תקשורת אנלוגיות ומערכות תקשורת דיגיטליות.
באות אנלוגי האות משודר ברציפות ביחס למידע שעובר דרכו.
באות דיגיטלי המידע מקודד כסט של ערכים בדידים (לדוגמה אפסים ואחדות).
במהלך השידור והקבלה של מידע אנלוגי האות נחלש בעקבות רעש.
בדרך כלל הרעש במערכת תקשורת יכול לבוא לידי ביטוי בהוספה על האות הרצוי או בהפחתה ממנו באופן אקראי לחלוטין.
צורת רעש כזאת נקראת רעש מוסיף, מתוך הבנה שהרעש יכול להיות חיובי או שלילי בכל נקודת זמן.
קיימים גם רעשים אחרים שקשה יותר לתארם או לנתחם.
אלא אם הפרעת רעש התוסף עולה על סף מסוים, המידע המועבר באות דיגיטלי לא ייפגע.
התנגדותם של אותות דיגיטליים לרעש היא יתרון מפתח על פני אותות אנלוגיים.
רשת תקשורת היא אוסף של משדרים, מקלטים וערוצי תקשורת ששולחים הודעות אחד לשני.
חלק מרשתות התקשורת הדיגיטליות מכילות נתב אשר מופעל על מנת לשדר את המידע למשתמש הנכון.
רשתות תקשורת דיגיטליות מבוססות על מרכזייה שמקימה את הקישור בין שני משתמשים או יותר.
בשני סוגי הרשתות ייתכן שייעשה שימוש במשחזרים כדי להגביר או ליצור מחדש את האות כאשר הוא משודר למרחק רב.
המשחזר נועד לתת מענה לבעיית הניחות שיכולה לגרום לכך שלא יהיה ניתן להבחין באות אשר יש רעש רב.
למונח ערוץ שתי משמעויות: הראשונה מתייחסת לערוץ כאמצעי פיזי להעברת האות בין המשדר למקלט, דוגמאות לכך הן סיבים אופטיים להעברת תקשורת אופטית, כבלים קואקסיאליים להעברת תקשורת באמצעות מתח חשמלי.
המשמעות השנייה מגולמת בצירוף ערוץ תקשורת שהוא תת-מחלקה של אמצעי שידור.
ערוץ תקשורת מאפשר לשלוח מספר רב של זרמי מידע בו-זמנית, לדוגמה: תחנת רדיו יכולה לשדר גלי רדיו לאוויר בתדר 94.5MHz, בעוד תחנה אחרת יכולה לשדר בתדר 96.1MHz.
כל תחנה משדרת גלי רדיו ברוחב פס של כ-180 kHz.
התדרים לעיל נקראים גל נושא.
כל תחנה בדוגמה זו מופרדת מן התחנות הסמוכות לה על ידי 200 kHz, וההבדל בין 200 kHz ל-180 kHz הוא פער הנדסי לפגמים במערכת התקשורת.
בדוגמה לעיל בוצעה חלוקה של ערוצי התקשורת לפי תדרים, ולכל ערוץ הוקצה רוחב פס נפרד שבו משודרים גלי הרדיו.
המערכת המאפשרת את החלוקה נקראת ריבוב חלוקת תדר (FDM).
דרך נוספת לחלוקה היא הקצאת מסגרת זמן לכל שולח, כמו 20 מילי-שניות בכל שנייה.
כך כל שולח יכול לשלוח את המידע שלו רק בחלון הזמן שהוגדר.
שיטה זו נקראת ריבוב חלוקת זמן (TDM), והיא נמצאת בשימוש בסיבים אופטיים.
העיצוב של אות להעברת מידע נקרא אפנון.
ניתן להשתמש באפנון כדי להציג הודעה דיגיטלית בצורת גל אנלוגי.
מערכת בלוטות' לדוגמה משתמשת באפנון PSK על מנת להעביר מידע בין מכשירים שונים.
לטלקומוניקציה תפקיד חשוב ביחסים חברתיים.
עם זאת בתחילת דרכה של מערכת הטלפונים היא שווקה כמכשיר מעשי המאפשר לקיים שיחות עסקים או להזמין שירותים לבית.
רק בשנות ה-20 המאוחרות ושנות ה-30 של המאה העשרים ההיבט החברתי של סוג התקשורת הזה קיבל ביטוי בפרסומות לטלפונים.
קידומי המכירות התחילו לפנות לרגשותיהם של הצרכנים, והדגישו את החשיבות של שיחות חברתיות והשמירה על קשר עם בני משפחה וחברים.
מאז החשיבות החברתית של הטלקומוניקציה גדלה משמעותית.
אתרי רשתות חברתיות צברו פופולריות גדולה.
אתרים אלו מאפשרים למשתמשים לתקשר זה עם זה וכן לפרסם תמונות, אירועים ופרופילים כדי שאחרים יראו.
הפרופיל יכול להכיל את גיל האדם, תחומי עניין, העדפות מיניות ומצב אישי.
טרם הופעת הרשתות החבריות המקוונות היו לטכנולוגיות כמו SMS וטלפונים השפעות חברתיות של ממש.
מחקר שנערך באנגליה בשנת 2000 הראה ש-81% מבני 15–24 משתמשים ב-SMS למטרות שמירה על קשרים חברתיים ו-42% לפלרטט.
בסקר שערכה בישראל חברת בזק בשנת 2014 עלה כי 38% הכירו חברים חדשים באמצעות האינטרנט ו-32% הכירו את בן זוגם באמצעות האינטרנט, בהשוואה ל-6% בלבד חמש שנים קודם לכן.
מבחינה תרבותית הטלקומוניקציה הגדילה את הנגישות למוזיקה ולסרטים.
אנשים יכולים לצפות בסרטים בטלוויזיה בביתם בלי ללכת לקולנוע או לחנות השכרת סרטים.
בעזרת הרדיו והאינטרנט אנשים יכולים להאזין למוזיקה.
על פי סקר בזק משנת 2014, כ-40% צפו בסרט באמצעות האינטרנט ו-40% נוספים באמצעות הטלוויזיה, רק 13% הלכו לקולנוע ו-7% בלבד צפו באמצעות DVD.
נוסף על כך שינתה הטלקומוניקציה את הדרך שבה אנשים צורכים את החדשות.
בסקר שנערך בארצות הברית בשנת 2006 נתבקשו אנשים לענות על השאלה מאין הם צורכים חדשות; ואנשים רבים יותר בחרו בטלוויזיה וברדיו מבעיתון.
תוצאות הסקר מוצגות בטבלה (הסכום מסתכם ביותר מ-100% מכיוון שהמשתתפים יכלו לבחור יותר ממקור אחד):
טלוויזיה מקומיתטלוויזיה ארציתרדיועיתון מקומיאינטרנטעיתון ארצי59%47%44%38%23%12%
לטלקומוניקציה השפעה של ממש על ההיבטים החברתיים, התרבותיים והכלכליים של החברה המודרנית.
ההכנסות של תעשיית הטלקומוניקציה הוערכו בשנת 2008 בכ-4.7 טריליון דולר, או קצת פחות מ-3% מהתוצר העולמי הגולמי.
ברמת המיקרו-כלכלה החברות נעזרות בטלקומוניקציה לבניית תאגידים בינלאומיים.
דוגמה מובהקת לכך היא ענקית הקמעונאות באינטרנט אמזון, אך גם קמעונאי מסורתי כמו וול-מארט נהנה מתשתיות טלקומוניקציה טובות יותר בהשוואה למתחריו.
בעלי בתים בערים ברחבי העולם משתמשים בטלפון להזמין מגוון שירותים לבית – ממשלוחי פיצה ועד מוצרי חשמל.
אפילו קהילות עניות יחסית משתמשות בטלקומוניקציה.
בכפרים מבודדים בבנגלדש משתמשים בטלפונים סלולריים ליצירת קשר עם סיטונאים כדי לקבל מחיר טוב על הסחורה שלהם.
ברמת המקרו-כלכלה ישנם חוקרים מצביעים על קשר בין תשתיות טלקומוניקציה טובות לצמיחה כלכלית.
אך לא כל החוקרים מסכימים בעניין זה.
בגלל התרומה הכלכלית של הטלקומוניקציה יש דאגה גוברת לגבי גישה שוויונית לשירותי תקשורת בין מדינות שונות בעולם, המכונה פער דיגיטלי.
סקר שערך ב-2003 איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי גילה כי לשליש מן המדינות יש פחות ממנוי סלולר אחד לכל 20 אנשים, ולשליש מן המדינות יש פחות ממנוי טלפון קווי אחד לכל 20 אנשים.
במונחי גישה לאינטרנט בכמחצית מן המדינות יש אדם אחד שיש לו גישה לאינטרנט לכל 20 אנשים.
מן הסקר עולה כי בראש הדירוג בגישה לטלקומוניקציה נמצאות שוודיה, דנמרק ואיסלנד, ואילו ניגריה, בורקינה פאסו ומאלי נמצאות בתחתית הדירוג.
מכירות של מכשירי טלקומוניקציה במיליוני יחידות:
מדינות רבות חוקקו חוקים התואמים את תקנות הטלקומוניקציה הבינלאומית שקבע איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי.
מנקודת מבט גלובלית היו ויכוחים פוליטיים וחקיקה הנוגעת לניהול טלקומוניקציה ושידורים.
תחילתה של מלחמת העולם השנייה הייתה מלווה בשידורי תעמולה בינלאומיים.
מדינות, ממשלות, מורדים, טרוריסטים ואנשי מיליציה עושים כולם בשימוש בטכניקות טלקומוניקציה ובשידורים לצורך קידום תעמולה.
תעמולה פטריוטית לתנועות פוליטיות החלה באמצע שנת 1930. בשנת 1936 ה-BBC שידר תעמולה לעולם הערבי בתגובה לשידורי נגד דומים מאיטליה.
בנובמבר 2014 המליץ הנשיא ברק אובמה לרשות התקשורת הפדרלית לסווג שידורים על גבי האינטרנט כשירותי טלקומוניקציה במטרה לשמור על נייטרליות הרשת.
ברשתות טלפוניה המתקשר מחובר ליעד על ידי מתגים במרכזייה.
המגמה היא מעבר ממתגים אנלוגיים לדיגיטליים וכן פריסת סיבים אופטיים במקום כבלי הנחושת.
לטלפונים סלולריים יש השפעה רבה על רשתות הטלפוניה.
מנויי הסלולר עולים במספרם על המנויים הנייחים בשווקים רבים.
יותר ויותר סלולרים כאלה נמצאים על גבי מערכות שבהן תוכן הקול מועבר באופן דיגיטלי כגון GSM או W-CDMA במקום מערכות אנלוגיות.
במערכות שידורים מגדל שידור רב עוצמה מעביר גל אלקטרומגנטי בתדר גבוה למקלטים.
הגל בתדר הגבוה שנשלח על ידי המגדל הוא אות המכיל מידע חזותי או שמע.
אות השידור יכול להיות אנלוגי או דיגיטלי.
בשידורי טלוויזיה דיגיטליים משמשים שלושה תקנים מתחרים שאומצו ברחבי העולם.
עם זאת חרף המעבר לדיגיטל, עדיין טלוויזיה אנלוגית משודרת ברוב העולם.
האינטרנט הוא רשת מחשבים עולמית אשר מתקשרים זה עם זה באמצעות Internet Protocol.
על פי הערכות, בשנת 2000 כ-51% המידע שהועבר ברשתות הטלקומוניקציה הועבר באמצעות האינטרנט, השאר (כ-42%) באמצעות טלפונים נייחים.
בשנת 2007 97% מהמידע עבר באמצעות האינטרנט ו-2% באמצעות טלפונים סלולריים.
רשתות תקשורת מקומיות ורשתות מרחביות
רשתות תקשורת מקומיות (LAN) מאפשרות למחשבים לתקשר ביניהם מבלי להיות מחוברים לאינטרנט, לרוב מדובר ברשתות זולות יותר ובעלות יתרון של פרטיות ואבטחת מידע.
רשתות מרחביות (WAN) הן רשתות מחשבים פרטיות אשר מגיעים למרחק של אלפי קילומטרים.
גם כאן יש יתרון מבחינת הפרטיות ואבטחת המידע.
משתמשים ברשתות אלה כוללים כוחות מזוינים וסוכנויות מודיעין אשר חייבות לשמור על המידע שלהם מאובטח וחסוי.
היכולת האפקטיבית להחליף מידע ברחבי העולם באמצעות רשתות תקשורת דו-כיווניות גדלו מ-281 פטה-בייט של מידע בשנת 1986 ל-471 פטה-בייט ב-1993, ל-2.2 אקסה-בייט בשנת 2000 ול-65 אקסה-בייט בשנת 2007.
טלקה (בספרדית: Talca) היא עיר וקומונה בצ'ילה, בירת מחוז מאולה ופרובינציית טלקה.
העיר נמצאת במרחק של כ-250 קילומטרים דרומית לסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה.
השם טלקה הוא עיוות של המילה "טרלקה" שמשמעה בשפת מפוצ'ה שדוברה על ידי הילידים באזור הוא "רעם".
הניסיון הראשון לייסוד העיר היה ב-1692 על ידי מושל צ'ילה תומאס מרין גונסאלס דה פובדה.
ההתיישבות שכנה בשטחי קומונת מאולה המודרנית, מדרום לטלקה המודרנית, אך היישוב ננטש תוך זמן קצר.
ב-12 במאי 1742 מושל צ'ילה חוסה אנטוניו מנסו דה ולסקו הקים את היישוב מחדש תחת השם "וייה דה סן אגוסטין דה טלקה", והפעם הוא המשיך להתקיים.
בעקבות פעילותו של ויסנטה דה לה קרוס אי באמונדה, שהיה הפקיד הממונה על היישוב בשלטון הספרדי, ב-6 ביוני 1796 לטלקה הוענק מעמד של עיר על ידי קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
במהלך מלחמת העצמאות של צ'ילה התרחשו בעיר ובסביבתה מספר קרבות, וכן בה הוכרזה בציבור הכרזת העצמאות של צ'ילה בפברואר 1818, למרות שהכרזה לא רשמית התרחשה זמן קצר לפני כן בעיר קונספסיון.
ב-1833, לאחר שהמצב בצ'ילה התייצב, המדינה חולקה לפרובינציות וטלקה הפכה לבירת פרובינציית טלקה.
העיר המשיכה להתפתח לאורך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 והייתה מרכז אזורי חשוב.
ב-1928 העיר נפגעה מרעידת אדמה חזקה שהחריבה את רוב טלקה ופגעה קשות בעוד ערים באזור כמו קוריקו וקונסטיטוסיון.
הרעידה בשילוב עם השפל הגדול שפרץ כשנה לאחר מכן הורידה משמעותית מחשיבותה של העיר.
העיר הצליחה להשתקם ואף גדלה מגודלה המקורי החל משנות ה-50 של המאה ה-20. העיר נפגעה פעם נוספת מרעידת האדמה הגדולה ב-2010, אם כי הפעם נפגע בעיקר המרכז ההיסטורי של העיר והחלקים החדשים סבלו מנזק קל יותר.
העיר שוכנת בעמק המרכזי של צ'ילה במרכז המדינה, השוכן בין הרי האנדים ורכס החוף.
בקרבת העיר זורמים מספר נהרות שהעיקרי בהם הוא מאולה.
הקומונה של טלקה משתרעת על שטח של 232 קילומטרים רבועים, והיא גובלת בסן רפאל ופלרקו בצפון, בסן קלמנטה במזרח, במאולה בדרום ובפנקאווה במערב.
טלקה נמצאת באזור בו שורר אקלים ים-תיכוני.
ממוצע המשקעים השנתי עומד על כ-676 מילימטרים, כשרובם נופלים בין מאי ואוגוסט.
העיר היא מרכז כלכלי חשוב באזור.
הכלכלה המקומית מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר ייצור יין וגידול פירות ודגנים, גידול מקנה ותעשייה.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת טלקה והאוניברסיטה הקתולית של מאולה.
את העיר משרת שדה התעופה פנגילמו, הנמצא במרחק של 10 קילומטרים צפונית לעיר.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הפאן-אמריקאי.
טלרד נטוורקס בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור מכירה ותחזוקה של ציוד תקשורת.
טלרד הוקמה בשנת 1951 בשם "חברה מאוחדת לטלפון ורדיו בע"מ" כשותפות של "כור" חברת חרושת ומלאכה בע"מ ו"החברה המאוחדת למזרח הקרוב בע"מ" בעיר לוד.
החברה הוקמה כדי לספק תעסוקה לתושבי העיר שרובם היו עולים חדשים.
החברה סיפקה את כל התצרוכת המקומית בישראל של מכשירי טלפון ומרכזיות.
באותה עת היו בישראל רק 11,000 קווי טלפון שהותקנו בזמן המנדט הבריטי.
בתחילה, הלקוח העיקרי היה משרד הדואר (היום משרד התקשורת) שהפעיל את שירות התקשורת הטלפונית במדינת ישראל.
המפעל ייצר מכשירי טלפון מסוגים שונים (הטלפון הראשון נקרא A-6) מרכזיות אוטומטיות ארגוניות, ורכיבים לציוד טלקומוניקציה על בסיס הסכם העברת ידע עם חברת הבריטית.
בשנים הראשונות רוב הרכיבים יובאו מבריטניה והיו מורכבים בטלרד.
המפעל העסיק בשנתו הראשונה 16 עובדים, וסך ההכנסות היה 130 אלף ל"י בשנת 1963 כבר העסיק 300 עובדים, וסך ההכנסות היו 10 מיליון ל"י.
שנות ה-60 וה-70 והכניסה לתחום המרכזיות הציבוריות
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החברה החלה ליצר מרכזיות ציבוריות אוטומטיות מסוג סטרוג'ר על פי ידע של GEC הברטית.
מרכזיות אלו סופקו למשרד הדואר שעד אז קנה מרכזיות ציבוריות בחו"ל.
לצורך יצור מרכזיות אלו חנכה טלרד בשנת 1964 מפעל חדש בעיר לוד (המפעל נהרס ב-2025 לטובת הקמת שכונת מגורים).
כמו כן, בשנת 1965 הוקם מפעל נוסף בעיר מעלות-תרשיחא.
בשנת 1968 שינתה טלרד את שמה ל"טלרד תעשיות טלקומוניקציה ואלקטרוניקה בע"מ" וזאת כדי להביע את השינוי הטכנולוגי שעובר על החברה בעקבות כניסת האלקטרוניקה לתעשיית הטלקום.
באמצע שנות השישים של המאה ה-20 ירדה קרנם של מרכזיות סטרוג'ר ומרכזיות ציבוריות מסוג (Crossbar) החלו לתפוס את מקומן.
מרכזיות אלו דרשו פחות תחזוקה והיו יותר מתוחכמות.
בעקבות מגמה זו טלרד הקימה בראשית שנות השבעים פס יצור למרכזיות קרוסבר מדגם פנטקונטה (Pentaconta) על פי ידע שנירכש משלוחת באירופה.
מרכזיה ראשונה מסוג זה הותקנה ב-1973 במרכזת "נורדיה" סמוך לכיכר דיזנגוף בתל אביב.
בשנת 1977, בפרויקט משותף עם חברת אלביט מחשבים ייצרה מערכת למעקב ורישום שיחות למרכזיות טלפון ארגוניות.
בשנות השבעים החלו להיכנס לשוק מרכזיות דיגיטליות.
כדי להתאים את החברה למגמה זו חתמה טלרד, בשנת 1978, הסכם ידע עם חברת נורתן טלקום הקנדית (לימים, "נורטל").
באמצעות ידע זה החלה טלרד לפתח גרסאות משלה למוצרים של חברת נורתן טלקום.
בראשית שנות השמונים רוב מוצרי טלרד, פרט למערכת רב קווית דיגיטלית מפיתוח עצמי, היו מבוססים על ידע של נורתן טלקום.