tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטון כיכבה ב"טיפש, מטורף, מאוהב" לצד סטיב קארל, ג'וליאן מור, ראיין גוסלינג ומריסה טומיי.
הסרט מבית האחים וורנר מספר על בעל (קארל) עם בעיות וקשיים בחיי הנישואין עם ילדיו, צולם ב-16 באפריל 2010, בלוס אנג'לס ויצא לאקרנים ב-29 ביולי 2011. סטון כיכבה ב"העזרה", עיבוד לרומן רב המכר של קתרין סטוקט בעל אותו שם, שיצא באוגוסט 2011.
סטון כיכבה בתפקיד הנשי הראשי בסרט "ספיידרמן המופלא", עיבוד מחודש של סרטי קולומביה ואולפני מארוול לסרטי ספיידרמן.
בו היא גילמה את גוון סטייסי, מושא אהבתו של פיטר פארקר, בסרטו של מארק ווב.
הסרט יצא ב-5 ביולי 2012. סטון הייתה מועמדת לתפקיד הראשי בחידוש ל"רחוב ג'אמפ 21", לצד כוכב "סופרבאד - חרמן על הזמן" ג'ונה היל.
היא לא לקחה את התפקיד למרות זאת, לאחר שהוחתמה לככב ב"ספיידרמן".
ב-2013 דיבבה בסרט האנימציה ממוחשבת "הקרודים" את איפ, בתו הבכורה של קרוג שמגלם ניקולס קייג'.
היא מככבת בסרט הקומדיה הקצרה "ורוניקה" לצד קיראן קולקין ובבימויו של גריפין דאן.
הסרט הוא קטע קומדיה שהוא חלק מסרט אנתולוגי הנקרא "Movie 43", המציג את קייט וינסלט, ג'רארד באטלר, יו ג'קמן, אומה תורמן, האלי ברי ואחרים.
סטון הצטרפה לצוות השחקנים של דרמת הפשע "יחידת גנגסטרים" בבימויו של הבמאי של "ברוכים הבאים לזומבילנד", רובן פליישר.
בסרט זה שבה לשחק מול ראיין גוסלינג, ומככבים בו גם שון פן, ג'וש ברולין, אנתוני מאקי, ג'ובני ריביסי ומייקל פניה.
סטון מגלמת את ג'ין, פאם פאטאל שנתפסת במשולש אהבה עם גוסלינג ודמותו של פן, המאפיונר מיקי כהן.
בשנת 2014 הייתה סטון מועמדת לראשונה בקריירה שלה לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד סאם תומסון בדרמה הקומית של אלחנדרו גונסלס איניאריטו, "בירדמן".
בשנת 2016 שיחקה בסרט המוזיקלי של הבמאי דמיאן שאזל, "לה לה לנד".
היא גילמה את תפקידה של מיה דולן, מלצרית המנסה להתפרסם כשחקנית, ומנהלת רומן עם סבסטיאן, פנסתרן ג'אז, אותו גילם ריאן גוסלינג.
על תפקידה בסרט זכתה סטון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2017 יצא לאקרנים הסרט "קרב המינים", המבוסס על סיפור אמיתי משנת 1973, ובו מגלמת סטון את דמותה של שחקנית הטניס בילי ג'ין קינג, המתמודדת בשם המין הנשי במשחק טניס נגד בובי ריגז, אלוף וימבלדון והמדורג ראשון בעולם לשעבר (בגילומו של סטיב קארל).
ב-2018 כיכבה במיני-סדרה "מטורף" מבית נטפליקס.
במיני-סדרה, המבוססת על סדרה נורווגית באותו השם, שיחקה סטון לצד ג'ונה היל, ג'סטין ת'רו וסאלי פילד.
בשנת 2019, כיכבה בסרט ההמשך "זומבילנד: ירייה כפולה".
באותה שנה הצטלמה לסרט "קרואלה" שעתיד היה לצאת לאקרנים ב-2020, אך לבסוף יציאתו לאקרנים נדחתה למאי 2021. ב-2020, דיבבה את דמותה של איפ בסרט "הקרודים 2: עידן חדש".
בשנת 2023 החלה לככב בסדרה הקומית הסאטירית מבית שואוטיים "הקללה" שיצרו בני ספדי ונייתן פילדר.
באותה שנה, שיחקה בסרט "מסכנים שכאלה" בתפקיד ראשי של בלה בקסטר.
על תפקיד זה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית הטובה ביותר,פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 2009 עברה סטון מלוס אנג'לס לגריניץ' וילג' שבניו יורק.
בשנת 2010 במהלך צילומי סרטם המשותף "ספיידרמן המופלא", החלה בזוגיות עם השחקן הבריטי-אמריקאי ממוצא יהודי, אנדרו גארפילד.
בשנת 2017 החלה לצאת עם דייב מק'קרי, מפיק "סאטרדיי נייט לייב".
בספטמבר 2025 סטון הייתה בין יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2024)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2024)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (2024)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - קומדיה או מחזמר (2024)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לההופעה הטובה ביותר של שחקנית בתפקיד ראשי (2024)2024כאב אמיתימפיקהראיתי את הטלוויזיה זוהרתסוג של חסדריטה / ליז / אמילי2025בוגוניהמישלגם מפיקהאדינגטוןלו
שנהסדרהתפקידהערות2005מדיוםסינת'יה מק'אליסטרפרק: "Sweet Dreams"מלקולם באמצעדיאןפרק: "Lois Strikes Back"2006החיים היפים של זאק וקודיאיבונה טיפטוןדיבוב; פרק: "Crushed"לאקי לואישאנוןפרק: "Crushed"2007דרייב (אנ')ויולט טרימבלתפקיד ראשי; 6 פרקים2011רובוט צ'יקןדמויות שונותדיבוב; 2 פרקים2012רוק 30עצמהפרק: "The Ballad of Kenneth Parcell"ICarlyהת'רפרק: "iFind Spencer Friends"2016מאיה ומרטיעצמהפרק: "Andrew Garfield/Coldplay"2018מטורףאנני לנדסברגתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיקה בפועל2021Saturday Morning All Star Hits!הת'רדיבוב; 5 פרקים2023–הווההקללה ויטני סיגלתפקיד ראשי; 10 פרקים
אמה מארסק (דנית: Emma Mærsk) היא אוניית מכולות, הראשונה בסדרה E-class ובה שמונה אוניות מכולות בבעלות תאגיד מארסק.
כאשר הושקה בשנת 2006, הייתה אמה מארסק אוניית המכולות הגדולה ביותר בעולם.
נכון לשנת 2013, היו אמה מארסק ואחיותיה לסדרה הן אוניות המכולות הארוכות ביותר בעולם (397.7 מטר).
על פי הנתונים הרשמיים שהתפרסמו באשר לאונייה היא מסוגלת לשאת כ-11,000 מכולות 20 רגל תקניות TEU, או 14,770 TEU, בהתאם להגדרה בה עושים שימוש.
בחודש מאי 2010 האונייה האחות אבה מארסק נשאה מספר שיא של 15,011 לנמל טנג'יר במרוקו.
האונייה נבנתה במספנות אודנסה בדנמרק וקרויה על שמה של אשת ארנולד מארסק מק'קיני מולר, מנהל החברה עד לשנת 1993. האונייה יצאה להפלגת בכורה ב-8 בספטמבר 2006 מנמל אורהוס בדנמרק, בדרכה ליוקוהמה, דרך תעלת סואץ.
בדרכה פקדה נמלים רבים באירופה ובאסיה.
בדצמבר 2006 זכתה לכותרות לאחר ששייטה מסין לבריטניה כשכל מטענה מכיל מוצרי מתנות לחג המולד.
את דרכה חזרה מבריטניה לסין עשתה כשכל מכולותיה מכילות אשפה המיועדת למיחזור בסין.
ב-1 בפברואר 2013 נפגע מדחף האונייה בעת מעבר בתעלת סואץ ולתוכה פרצו מים כה רבים עד שנאלצה להיעזר בגוררות כדי לעגון בנמל פורט סעיד ולפרוק לצורך תיקונים 13,500 מכולות שהיו עליה.
לאחר תיקונים ראשוניים היא נגררה לנמל פלרמו, שם תוכננו לה כארבעה חודשי תיקונים ובדיקות.
בדיווחים ראשונים על האונייה דיווחה חברת מארסק כי קיבולתה היא 11,000 TEU, בהנחה שכל מכולה שוקלת משקל מקסימלי של 14 טון.
לטענת חברת מארסק, בעת הכנסתה של אמה מארסק לשירות קיבולתה הייתה גדולה בכ-1,400 מכולות מכל אוניית מכולות אחרת בעולם.
אולם מאוחר יותר פרסמה חברת מארסק כי קיבולתה של האונייה הוא 14,770 TEU.
קיבולת מדויקת של אוניית מכולה היא בגדר סוד מסחרי של חברות הספנות ועל כן לא ניתן לדעת נתונים מדויקים על קיבולתה של אמה מארסק.
בשנת 2012 השיקה חברת הספנות CMA את אוניית המכולות CMA CGM Marco Polo אשר קיבולתה במכולות לא עמוסות היא 16,020 TEU, הגדולה יותר מזו של אמה מארסק.
אולם קיבולת מכולות עמוסות של המרקו פולו היא 10,000 TEU, פחות מזו של האמה מארסק.
ב-21 בפברואר 2011 הזמינה חברת מארסק עשר אוניות מכולות במספנות דייהו (Daewoo), בסדרת Triple-E, להן קיבולת מתוכננת של 18,000 TEU.
האונייה הראשונה מסדרה זו צפויה להיכנס לשירות בשנת 2014.
לאמה מארסק מנוע דיזל מדגם Wärtsilä-Sulzer RT-flex96C מתוצרת פינלנד.
זהו מנוע הדיזל הגדול ביותר בעולם, גובהו 13.5 מטר, אורכו 26.59 מטר ומשקלו מעל 2,300 טון.
במהירות גבוהה המנוע צורך כ-14,000 ליטר דלק כבד בשעה.
האונייה מצוידת במספר אמצעים כדי להפחית את פגיעתה בסביבה בהם שימוש חוזר בגזי פליטה.
האונייה מצוידת בארבעה מדחפי צד, שניים סמוך לחרטום ושניים סמוך לירכתיים, המאפשרים לה יכולת תמרון משופרת.
היא מצוידת אף בסנפירי ייצוב כדי להפחית את תנודותיה בים.
מנוע האונייה מוקם באמצע האונייה כדי להקנות לה יציבות.
בים סוער, כאשר האונייה נוטה מצד לצד בזווית של 20 מעלות, גשר האונייה הנמצא בראש המבנה העילי נע 35 מטר.
האונייה נצבעה בצבע סיליקון מיוחד, כדי להפחית את צמיחת האצות וקונכיות על גוף האונייה, זאת להבדיל מרוב האוניות הצבועות בצבע רעיל כדי להשיג את אותה מטרה.
על פי הערכה, הצבע המיוחד בו נצבעה האונייה מביא לחסכון של כ-1,200 טון דלק בשנה.
לאונייה חרטום בולבוסי בדומה לאוניות משא רבות אחרות.
קוטר הסיבוב של האונייה במהירות 24 קשר הוא 1.5 קילומטר.
אֶמֶה מילֶה היה פסל, חרט מדליסט וצייר צרפתי.
אמה מילה נולד בפריז כבנו של אמן המיניאטורות פרדריק מילה (1859-1796).
אחרי שלמד בבית הספר מורן נרשם למכללה בוורסאי.
נאלץ לעזוב אותה אחרי שלקה בסיבוך חולף של האדמת בעיניים.
נרשם בהמשך בבית הספר המלכותי לרישום (לימים בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט) ברחוב אקול דה מדסין בפריז.
השתלם זמן-מה אצל הפסל בברונזה אנטואן דבף (1862-1793).
בשנת 1836 התקבל במקום הראשון במבחני הכניסה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז ("בוזאר") והיה לתלמידם של דוד ד'אנז'ה ושל ויולה-לה-דוק.
בשנת 1840, אחרי שיצר רישומים וציורים, התחיל לפסל את פסליו הראשונים.
אמה מילה התמנה בפברואר 1870 כפרופסור בבית הספר לאמנויות הדקורציה.
עם תלמידיו נמנו לואי מז'ורל, ברת מוריזו, פרנסואה פומפון ולוסיין פאלה.
הוא היה ביחסי ידידות עם הפסל פייר לואי רויאר.
אמה מילה נפטר בפריז בשנת 1891 והובא לקבורה בבית הקברות של מונמארטר.
אמה מילה היה דודו של לואי ג'וליאן מילה (1923-1856) אדריכל יליד ניו יורק שפעל בשיקגו .
לא היה קרוב משפחה של הצייר ז'אן-פרנסואה מילה.
1857 - מדליה בדרגה א על יצירת אמנות
1859 - אות לגיון הכבוד של צרפת, בדרגת אביר
7 בינואר 1892 - מתרומה של אלמנתו הוקם "פרס אמה מילה" שנועד לתלמידים מצטיינים בפיסול.
אמה מילה פיסל פסלים רבים, הניתנים לצפייה בעיר פריז, בפרובינציה וכמה מהם גם מחוץ לצרפת.
1837 Jeune homme en noir (צעיר לבוש בשחור) - פורסם ב"ז'ורנל דה דבא"
1857 - Ariane (אריאנה), תבנית בטרה קוטה, נהרס בימי מלחמת העולם השנייה.
גרסה בשיש נמצאת במוזיאון לאמנויות בעיר רן.
גרסאות נוספות בשיש - פרי ידיו של תלמידו, א.
קיימות עוד גרסאות בברונזה בעלות גדלים שונים, פטינה חומה, אחת מהן בברונזה ובגודל טבעי נמצאת במוזיאון ד'אורסה בפריז.
1859 - Mercure (מרקוריוס), הוצג בסלון, בחלק הדרומי של ה"קור קארה" (החצר המרובעת) של ארמון לובר.
דגם מגבס נשמר במוזיאון לאמנויות בעיר רן.
סביבות 1860 - La Vigilance (הערנות), פסל מאבן, בחצר "קור קארה" של הלובר.
1860 - Louvois (לובואה), פסל מאבן, בחצר נפוליאון של ארמון לובר.
1869-1860 - Apollon, la Poésie et la Musique (אפולו, השירה והמוזיקה) - קבוצת פסלי ברונזה על גג בניין האופרה גרנייה בפריז.
1865 - Vercingétorix (ורקינגטוריקס), פסל מונומנטלי, עשוי נחושת, בגובה 6.60 מטר, על כן מגרניט בגובה 7 מטר, לפי הזמנת נפוליאון השלישי, הוצב ב-27 באוגוסט 1865 על הר אוקסואה באתר של מצור אלסיה.
נפוליאון השלישי בחר את הכתובת למטה: "גאליה המאוחדת, ביוצרה אומה אחת, נלהבת על ידי רוח אחת, עשויה להתגרות ביקום".
(משפט שהשמיע כביכול ורקינגטוריקס, בפני לוחמיו, לפי יוליוס קיסר, ב"מלחמת גאליה" 7,29).
נוספה גם הכתובת "נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים, לזכר ורקינגטוריקס".
1865 - Terpsichore (טרפסיכורה), פסל שיש, בארמון לובר.
גרסה אחרת נמצאת על גג האופרה, לצידו של אפולו.
1870 - Augustin Grosselin (אוגיסטן גרוסלן), מדליה.
1875 - Chateaubriand (שאטובריאן), פסל ברונזה, הוצב בסן מאלו.
דגם גבס נמצא במוזיאון לאמנויות בעיר רן.
סביבות 1877 - L'Amérique du Sud (דרום אמריקה), דגם גבס, יצר יחד עם אדואר אוסן, נמצא במוזיאון שארטרז בדואה.
גרסה ביציקת ברזל עבור התערוכה העולמית של פריז (1878) - היא חלק מחמש האלגוריות המוצגות בכניסה למוזיאון ד'אורסה.
1877 - Cassandre se met sous la protection de Pallas (קסנדרה מעמידה עצמה תחת חסות אתנה), שיש בגני טוילרי, פריז.
1886 - Phidias (פידיאס), פסל אבן, בגני לוקסמבורג, פריז.
דגם הגבס מוצג ב - כעת במוזאון לאמנות באמיין.
אמה מנורמנדיה (985 לערך – 6 במרץ 1052) הייתה בתם של רישאר הראשון, דוכס נורמנדי ושל אשתו השנייה, גוּנוֹרה (Gunnora).
בעקבות נישואיה לאתלרד השני (בין השנים 1002–1016) ולקאנוט הגדול (בין השנים 1017–1035) הפכה להיות המלכה הרעיה של אנגליה, דנמרק ונורווגיה.
היא הייתה אם לשלושה בנים: אדוארד המודה, אלפרד אֶתֶלינג והארדיקאנוט, ושתי בנות: גוֹדה נסיכת אנגליה וגוּנהילדה נסיכת דנמרק.
גם לאחר מות שני בעליה, נותרה אמה פעילה בחיי הציבור והמשיכה לקחת חלק בחיים הפוליטיים.
אמה כונתה "הראשונה מבין מלכוֹת ימי הביניים המוקדמים" והיא עומדת במרכזה של היצירה הספרותית "שיר הלל למלכה אמה" (Encomium Emmae Reginae), מקור חשוב להיסטוריה של אנגליה בראשית המאה ה-11.
אתלרד השני נישא לאמה, שהייתה בתו של רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה, מתוך כוונה להשכין שלום בנורמנדיה.
בשלהי המאה ה-10 יצאו פשיטותיהם של הוויקינגים על אנגליה לעיתים קרובות מנורמנדיה, ומטרת הנישואין הייתה איחודן של שתי המדינות כנגד האיום הוויקינגי.
עם נישואיה ניתן לאמה השם האנגלו-סקסי אֶלגיבה (Ælfgifu או Elgiva), שהיה בשימוש לצרכים רשמיים, והיא הוכתרה למלכה הרעיה של אנגליה.
הוענקו לה נכסים משלה בווינצ'סטר, ראטלנד, דבון, סאפוק ואוקספורדשייר וכן בעיר אקסטר.
בשנות נישואיהם נולדו לאמה ולאתלרד שני בנים: אדוארד המודה ואלפרד אֶתֶלינג (Alfred Aetheling), ובת: גודה (Goda) או גודגיפו (Godgifu).
כאשר פלש סוון הראשון, מלך דנמרק לאנגליה וכבש אותה ב-1013, נשלחו אמה וילדיה לנורמנדיה, ועד מהרה הצטרף אליהם אתלרד.
הם שבו לאנגליה לאחר מותו של סוון ב-1014.
נישואיהם של אמה ושל אתלרד הסתיימו עם מותו של אתלרד בלונדון ב-1016. בנו הבכור של אתלרד, אֶתֶלסטאן, היה יורש העצר בכוח עד למותו ביוני 1014. בניה של אמה ניצבו בסדר הירושה לאחר בניה של אשתו הראשונה של אתלרד, שהבכור בהם היה אדמונד איירונסייד.
אמה עשתה מאמצים שבנה הבכור, אדוארד, יוכר כיורש עצר.
אף שצעד זה זכה לתמיכה מצדו של אדריק סטראונה (Eadric Streona), יועצו הראשי של אתלרד, התנגדו לו אדמונד איירונסייד עצמו ובעלי בריתו, שבסופו של דבר מרדו כנגד אתלרד.
בשנת 1015 פלש לאנגליה קאנוט, בנו של סוון.
הוא ישב מחוץ ללונדון עד למותם של אתלרד באפריל 1016 ושל אדמונד בנובמבר אותה שנה.
המלכה אמה ניסתה לגרום לכך שהשליטה האנגלו-סקסית על לונדון תמשיך עד אשר יוסדרו נישואיה לקאנוט.
יש הטוענים שנישואין אלה הצילו את חייהם של בניה, שכן קאנוט, שניסה להיפטר מתובעים יריבים לכתר, חס על חייהם.
לאחר שהביס את אדמונד איירונסייד ב-18 באוקטובר בקרב אסנדון (Assandun), השיג קאנוט את השליטה על רובה של אנגליה.
בתום הקרב דנו שני המלכים בתנאי השלום והסכימו לחלק את הממלכה; אדמונד קיבל את ממלכת וסקס וקאנוט את יתר שטחה של הארץ.
אדמונד מת זמן קצר לאחר מכן ב-30 בנובמבר וקאנוט נעשה למלך אנגליה כולה.
כאשר נישאו אמה וקאנוט, נשלחו בניה מנישואיה לאתלרד לחיות בנורמנדיה תחת חסותו של אחיה.
באותו זמן נעשתה אמה למלכה הרעייה של אנגליה ולאחר מכן של דנמרק ושל נורווגיה.
אמה לא הייתה פעילה במיוחד בשנים הראשונות למלכותו של קאנוט.
עם זאת, היא החלה להיות פעילה יותר לאחר 1020, כאשר התיידדה עם אנשי הכמורה של אירופה, וכן לקחה על עצמה את תפקיד הפטרונית של הכנסייה.
היא פיתחה מערכת יחסים קרובה עם הבישוף של וינצ'סטר, שיעץ לה בנושאים רוחניים רבים לאורך כל חייה.
יחסיה הקרובים עם הכמורה ועם הכנסייה חיזקו את תביעתו של בעלה לכתר כמלך נוצרי.
על פי "שיר ההלל למלכה אמה", על אף שבתחילה היו נישואיה של אמה לקאנוט נישואים פוליטיים, בהמשך שררה ביניהם חיבה.
לאמה ולקאנוט נולד בן, הארדיקאנוט, ובת, גונהילדה (Gunhilda).
לאחר מותה ב-1052 נקברה אמה לצדם של קאנוט ושל הארדיקאנוט בווינצ'סטר.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הוצאו עצמותיהם ופוזרו על ידי כוחות הפרלמנט.
תאוריית הקשר על מותו של אלפרד
ב-1036 שבו בניה של אמה, אלפרד ואדוארד המודה, מגלותם בנורמנדיה כדי לבקר את אמם.
במהלך ביקורם באנגליה היו אמורים לחסות תחת הגנתו של הארדיקאנוט, ואולם הלה היה עסוק בענייני ממלכתו בדנמרק.
אלפרד נלכד וסומא על ידי ברזל מלובן שננעץ בעיניו, ובהמשך מת מפצעיו.
הוא שב לאנגליה לאחר שמקומו כמלך היה מובטח.
הספר "שיר הלל למלכה אמה" מטיל את מלוא האשמה על לכידתו, עינויו ורציחתו של אלפרד על הרולד קל הרגליים, מתוך מחשבה שבכוונתו להיפטר מעוד שני טוענים פוטנציאליים לכתר על ידי הריגתם של אדוארד ואלפרד.
כמה מהחוקרים גורסים שהאשמה היא בגודווין, רוזן וסקס, שהיה המלווה של שני הנסיכים במסעם.
אחרים טוענים שלאמה הייתה יד ברציחתו של בנה.
ככל הנראה, השניים קיבלו מכתב מאמם שבו ביקשה מהם להגיע לאנגליה.
גם אם המכתב אכן יצא מאמה ולא כמלכודת שנטמנה על ידי יריביהם, לא ידוע אם היא הייתה מודעת לסכנה האורבת להם.
אפשרות נוספת היא שהיא העמידה אותם בסכנה במודע.
שאלות אלה נותרו עד היום ללא מענה והחוקרים חלוקים עליהן.
המלוכה המתואמת של הארדיקאנוט ואדוארד המודה
הארדיקאנוט, בנו של קאנוט, ירש את כתר דנמרק לאחר מות אביו ב-1035. חמש שנים לאחר מכן חלקו הוא ואחיו, אדוארד המודה, את כתר אנגליה, לאחר מותו של הארולד, אחיו למחצה של הארדיקאנוט.
מלכותם הייתה קצרה ונמשכה רק שנתיים עד למותו של הארדיקאנוט.
לאמה היה תפקיד במלוכה מתואמת זו בהיותה הקשר המשותף בין שניהם.
הספר "שיר הלל למלכה אמה" טוען שלאמה עצמה היה תפקיד משמעותי ואולי אף שווה ערך ביצירת הנהגה משותפת זו על ממלכת אנגליה.
ההיסטוריונית פאולין סטפורד הגדירה את אמה כ"ראשונה מבין מלכות ימי הביניים המוקדמים".
אמה היא הדמות המרכזית ביצירה "שיר הלל למלכה אמה" (Encomium Emmae Reginae), שהיא מקור בלתי נדלה לתולדותיה של אנגליה במאה ה-11. במהלך תקופת מלכותו של אתרלד, לא הייתה אמה יותר מאשר הסמל של הברית בין אנגליה לבין אביה, דוכס נורמנדיה.
לעומת זאת, השפעתה גדלה באופן משמעותי בתקופת שלטונו של קאנוט.
עד ל-1043, מציינת סטפורד, הייתה אמה "האישה העשירה ביותר באנגליה ובבעלותה היו שטחי אדמה רחבים במזרח המידלנדס ובוסקס".
סמכותה של אמה לא הייתה מבוססת רק על היותה בעלת קרקעות.
הייתה לה גם השפעה משמעותית על המשרות הדתיות בממלכה.
היצירה "שיר הלל למלכה אמה" מחולקת לשלושה חלקים.
החלק הראשון דן בסוון ובכיבוש אנגליה על ידו.
החלק השני מתמקד בקאנוט ומתייחס לתבוסתו של אתלרד, בנישואיו לאמה ובתקופת מלכותו.
החלק השלישי מתאר את התקופה שלאחר מותו של קאנוט, את מעורבותה של אמה בתפיסתו של האוצר המלכותי ובבגידתו של גודווין.
היצירה פותחת בפנייה לאמה: "אלוהינו, ישו המשיח ינצור אותך, מלכתנו, המתעלה על כל הנשים בדרך חייך הידידותית".
אמה תוארה ביצירה כ"אישה הבולטת ביותר ביופייה ובחוכמתה מכל הנשים בזמנה".
דמותה של אמה מנורמנדי מגולמת על ידי לאורה ברלין בסדרה ויקינגים: ולהאלה.
דמותה מופיעה גם בספר הערב והבוקר מאת קן פולט.
ידועה בעיקר מתפקידה כאליס טינקר בסדרה הקומית של ה-BBC "הכומר מדיבלי" וכהאני ת'אקר בסרט הקולנוע "נוטינג היל".
צ'יימברס נולדה בדונקסטר שבווסט ריידינג ביורקשייר.
היא למדה בבית הספר "סנט מרי'ס" ובבית ספר תיכון "סנט סוויתון" בעיר וינצ'סטר שבהמפשייר.
בשנות השמונים למדה בבית הספר למשחק "Webber Douglas Academy of Dramatic Art" והייתה בת כיתתו של השחקן רוס קמפ.
אחותה היא שרה דוקאס מסוכנות הדוגמנות "Storm Model Management".
אחרי שהופיעה בתפקידים קטנים בהפקות טלוויזיוניות כמו " The Bill", לוהקה צ'יימברס לתפקיד צ'ריטי פקסניף בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מרטין צ'זלוויט" מאת צ'ארלס דיקנס.
באותו חודש שיחקה לראשונה בתפקיד אליס טינקר בקומדיה "הכומר מדיבלי" של ה-BBC.
צ'יימברס הופיעה בכל 24 הפרקים של הסדרה.
ב-1998 זכתה צ'יימברס ב"פרס הקומדיה הבריטית" כשחקנית הטובה ביותר על תפקידה זה.
במרץ 2007 גילמה שוב את דמותה של אליס בתוכנית ספיישל של "קומיק רליף".
ב-1998 שיחקה צ'יימברס בסדרת הטלוויזיה "?How Do You Want Me" בתפקיד הלן ירדלי, וב-1999 הופיעה בסרט "נוטינג היל" בתפקיד האני, אחותו של ויליאם ת'אקר (יו גרנט).
ב-2000 השתתפה בדרמה "Take a Girl Like You" עיבוד לטלוויזיה של רומן מאת קינגסלי אמיס, והפקה מחודשת של סרט באותו שם מ-1970.
צ'יימברס דיבבה דמויות בסרט האנימציה המבוסס על "הרוח בערבי הנחל" משנת 1995. ב-2003 דיבבה את ספוטי בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה לילדים "Little Robots".
כעשר שנים לפני הפריצה שלה בטלוויזיה עבדה צ'יימברס בתיאטרון.
היא הופיעה במספר רב של הפקות בהם המחזה "טרטיף" ובמחזה "Invisible Friends".
ב-2002 יצאה לסיבוב הופעות עם המחזה "Benefactors" מאת מייקל פריין בו כיכבה לצדו של ניל פירסון.
צ'יימברס הייתה נשואה לשחקן איאן מ.
ב-21 בפברואר 2018 נפטרה צ'יימברס בגיל 53, ככל הנראה מהתקף לב, לאחר שבמהלך חייה סבלה מאסתמה כרונית ומאלרגיה למגוון בעלי חיים.
אמה קאניף היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
בין התפקידים ששיחקה קאניף בטלוויזיה היו אֶמָה בסדרה "האגמים" (BBC, בשנים 1997 ו-1999), בִּידִי ב"תקוות גדולות", עיבוד טלוויזיוני לספרו של דיקנס, בדרמה "כל אנשי המלך", "Clash of the Santas" לצדם של רובסון גרין ומארק בנטון, בסדרה "לדפוק שעון" (של ה-BBC), וב-"Flesh and Blood" יחד עם כריסטופר אקלסטון.
קאניף הופיעה בתפקיד אורח בפרק "Night Terrors" בעונה השישית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" לצדו של מאט סמית שגילם את הדוקטור האחד עשר.
היא הופיעה בסרט הדוקומנטרי "The Genius of Mozart".
בתפקיד אשתו של מוצרט, קונסטנצה.
ב-2000 גילמה את קרול בוינטון בעיבוד לספר "פגישה עם המוות" מאת אגאתה כריסטי בעונה ה-11 של הסדרה "פוארו".
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד סמלת בילוש הותורן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בה חקרה את מקרה התקיפה של טינה מקינטייר (בגילומה של מישל קיגן) ואחר כך את מותה.
בינואר 2015 גילמה את הדמות של אליסה, אמה של קנזי קאלהון, בסדרה "דרך ווטרלו".
בתיאטרון שיחקה קאניף במחזה "אלוף הבונים" וזכתה על הופעתה בפרס התיאטרון הבריטי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה לשנת 2000. עוד בתיאטרון הופיעה במחזה "Tales from Hollywood, Losing Louis" בטרפלגר סטודיוס בלונדון.
ב-2006 שיחקה במחזה "Women Beware Women" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד-אפון-אייבון.
ב-2011 הייתה מועמדת לפרס "what's on stage" על הופעתה בתפקיד אליזבת פרוקטור במחזה "ציד המכשפות" בתיאטרון הפתוח בריג'נט פארק.
ב-2015 הופיעה קאניף בתפקיד מייבל גרייסון בסדרת הטלוויזיה "האב בראון" של ה-BBC בפרק "The Truth in the Wine".
באותה שנה שיחקה במחזה "המלכה אן" מאת הלן אדמונדסון בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית.
אמה ג'יין פירסון היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בסדרת הדרמה "מלון בבילון" בתפקיד אנה תורנטון-וילטון.
פירסון הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות בהן "SunTrap", הסדרה "Days Like These" (הגרסה הבריטית ל"מופע שנות ה-70"), הסיטקום "Beast", סרט הטלוויזיה "Charles II: The Power and The Passion", הסדרה הקומית "The Worst Week of My Life", המותחן "Bloodlines", הסדרה "זיווגים" ובסיטקום "Time Gentlemen Please".
עוד השתתפה בסרט "Lives of the Saints" ובקומדיה "מי רצח את הבוס?" של ערוץ BBC Three.
פירסון נולדה בפלימות' שבמחוז דבון.
אביה, צ'ארלס היה איש הצי המלכותי הבריטי והוצב בבסיס חיל הים פסליין על נהר קלייד, שם גדלה בשנותיה הראשונות.
כשהייתה בגיל העשרה חיה פירסון עם משפחתה בנורת' ברדלי השוכנת בסמוך לעיר טרוברידג' במחוז וילטשייר.
היא למדה בבית הספר גרילטון האוס ואחר כך בבית הספר סנט לורנס בברדפורד און אייבון שם החלה ללמוד משחק.
ב-1997, אחרי שסיימה את הלימודים, הופיעה פירסון בתיאטרון חובבים של שחקני נורת' ברדלי, ושיחקה במחזות כמו "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב.
היא למדה משפטים בבאת' קולג ואז קיבלה תפקיד בתוכנית דרמה לילדים "גראנג' היל" של ה-BBC.
אחרי "גראנג' היל" הופיעה פירסון בתפקיד ג'קי בורגט בסדרה "Days Like These", סיטקום של ITV המתרחש בעיר לוטון, ושהוא עיבוד לסדרה הקומית האמריקאית "מופע שנות ה-70".
אבל הסדרה לא נחלה הצלחה והיא הורדה אחרי שידור של 10 פרקים בלבד מתוך ה-13 שצולמו.
פירסון המשיכה להופיע בסדרות קומיות בין השאר בתוכנית המערכונים של ערוץ 4 "ארמסטרונג ומילר", ב-"Beast" יחד עם אלכסנדר ארמסטרונג וב-"The Worst Week of My Life" עם בן מילר.
ב-2002 אחרי פרישתה של ג'וליה סוואלה מהסדרה "Time Gentlemen Please" הצטרפה פירסון לעונה השנייה בתפקיד ברמנית בשם קוני.
עוד שיחקה פירסון בפרק בסיטקום "זיווגים".
ב-2010 כיכבה בסדרה קומית רדיופונית בשם "House on Fire" ששודרה ברדיו 4.
פירסון הופיעה בדרמות רבות בהן "Stranded", שהוא עיבוד של ערוץ הולמרק ל"משפחת רובינסון השווייצרית", בדרמה הפוליטית "The Project" של ה-BBC, ובסרט הבריטי "The Engagement" בבימויו של ג'ון דויגן .
ב-2005 שיחקה פירסון בתפקיד השוטרת ג'סטין הופקין בדרמה בשני חלקים של ITV בשם "Bloodlines".
תפקידים נוספים שלה היו בדרמה התקופתית "Riot at the Rite" על הרקדן הרוסי ואצלב ניז'ינסקי.
בסדרה "מלון בבילון" של ה-BBC, המבוססת על ספר באותו שם מאת אימוג'ן אדוארדס-ג'ונס, שיחקה בתפקיד עובדת במלון לונדוני.
בקולנוע הופיעה פירסון בסרט האינדי "The Lives of the Saints" שביימו במשותף כריס קוטם והצלם רנקין , ובו גילמה דמות בשם טינה.
היא השתתפה בתפקידים קטנים בסרטים "יחסים וירטואליים" ו"מלון פרדיסו".
אמה ג'ורג'ינה אנאליס פילדינג היא שחקנית אנגלייה.
פילדינג נולדה בקטריק שבצפון רידינג של יורקשייר, לאב שהיה חייל בצבא הבריטי.
היא גדלה כקתולית וחלק מילדותה עברה עליה במלזיה ובניגריה.
זמן מה גרה במלאברן בבית מעל לחנות של סבה וסבתה.
בעת לימודיה בפנימיית ברקהמסטד קולג'ייט , היא התקבלה ללמוד משפטים באוניברסיטת קיימברידג'.
אחרי שנה זנחה את הלימודים, ובמשך חמישה חודשים שהתה בקיבוץ בגדה המערבית ועסקה בקטיף אבטיחים.
עוד באותה שנה הייתה סדרנית באוקספורד אפולו.
אחר כך נרשמה ללמוד משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה .
אחרי סיום הלימודים עבדה פילדינג עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-1993 זכתה להכרה בקרב המבקרים כששיחקה בתפקיד תומאסינה במחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד.
היא זכתה בפרס "דיים פגי אשקרופט" לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה במחזה "The Broken Heart" מאת ג'ון פורד.
עוד ב-1993 שיחקה בתפקיד אגנס במחזה "בית ספר לנשים" בתיאטרון אלמיידה.
על תפקיד זה זכתה בפרס איאן צ'ארלסון.
הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה ב-2003 במחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד.
פילדינג השתתפה במחזות רבים שעובדו לרדיו ה-BBC, בהם שיחקה בדמות אזמה במחזה "רוק'נרול" מאת טום סטופארד, תפקיד אותו גילמה גם בהצגה בווסט אנד.
בטלוויזיה השתתפה במיני-סדרה "קרנפורד" של ה-BBC.
ב-2009 הופיעה פילדינג בתפקיד דייזי לצדו של טימותי וסט בעיבוד של רדיו 4 לספר "Rumpole and the Penge Bungalow Murders" מסדרת "רמפול" מאת ג'ון מורטימר.
היא שיחקה בתפקיד אורח, בדמות אסטריד נייט, בפרק בסדרת הפשע "Death in Paradise".
ב-2014 הופיעה בפרק בסדרת פשע אחרת "פקד בנקס".
ב-1999 הייתה פילדינג מועמדת לפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה על תפקידה במחזה "The School for Scandal".
ב-2002 הייתה מועמדת לפרס התיאטרון של לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה במחזה "Private Lives" בתיאטרון אלברי בלונדון.
היא זכתה בפרס עולם התיאטרון על הופעה בכורה מצוינת בברודוויי על אותו תפקיד בהפקה משנת 2002.
ב-1993 זכתה פילדינג בפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית החדשה המבטיחה ביותר על תפקידה במחזה "ארקדיה" ובמחזה "בית ספר לנשים".
"חומריו האפלים" בתפקיד גברת קולטר
"יריד ההבלים" בתפקיד בקי שארפ
"The Haunting of Hill House" מאת שירלי ג'קסון בתפקיד המספרת.
"Funny Girl" בתפקיד המספרת, מאת ניק הורנבי, 2014, בהוצאת Penguin Audio
עוד הקליטה את הספרים הבאים בהוצאת Naxos Audiobooks:
אמה מרטינה לואיג'יה מורנו (באיטלקית: Emma Martina Luigia Morano; 29 בנובמבר 1899 – 15 באפריל 2017) הייתה האדם החי המבוגר ביותר שגילו מתועד, בין 12 במאי 2016 עד מותה ב-15 באפריל 2017, בהיותה בת 117.
מורנו נולדה ב-29 בנובמבר 1899 בקומונת צ'יוויאסקו, נפת ורצ'לי, מחוז פיימונטה, ממלכת איטליה.
היא הייתה הבת הבכורה מבין שמונת ילדיהם של ג'ובאני מורנו ומתילדה ברשיאני.
רבים מבני משפחתה האריכו ימים: אמהּ, דודתה ומספר מאחיה ואחיותיה נפטרו אחרי גיל 90, ואחת מאחיותיה הגיעה לגיל 102.
בילדותה עברה משפחתה בין מספר ערים באיטליה במסגרת עבודתו של אביה, ובסופו של דבר השתכנה בקומונת ורבניה שבמחוז פיימונטה, על שפת אגם מאג'ורה - שם היא גרה עד יום פטירתה.
באוקטובר 1926 היא נישאה לג'ובאני מרטינוצי (יליד 1901), ובשנת 1937 נולד בנה היחיד – אשר נפטר בגיל 6 חודשים בלבד.
כיוון שנישואי הזוג עלו על שרטון, הם חיו בנפרד מאז שנת 1938 ועד למותו של מרטינוצי בשנת 1978.
עד שנת 1954 עבדה מורנו במפעל לייצור יוטה בעירהּ.
לאחר מכן עבדה במטבח של פנימייה נוצרית עד לפרישתה לגמלאות בגיל 75.
כשנשאלה בגיל 112 מה סוד אריכות ימיה, סיפרה כי מעולם לא צרכה סמים וכי מדי יום היא אוכלת 3 ביצים ושותה כוס של ברנדי תוצרת בית.
היא הוסיפה כי מעל לכול, היא חושבת מחשבות חיוביות על העתיד.
כשנשאלה שאלה דומה בהגיעה לגיל 115, הוסיפה מורנו כי העובדה כי חיה רוב חייה כרווקה ללא ילדים תרמה אף היא לאריכות ימיה.
בשנת 2011 השתתפה במחקר מטעם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בבוסטון, במטרה ללמוד את סוד אריכות ימיה.
בדצמבר 2011 זכתה מורנו בתואר "אבירת מסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית", שהוענק לה על ידי הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו – אשר גם בירך אותה באופן רשמי לכבוד יום הולדתה ה-116 בשנת 2015. האפיפיור פרנציסקוס בירך אותה לכבוד יום הולדתה ה-116.
ב-2 באפריל 2013, עם פטירתה של מריה רדאלי (אנ') האיטלקייה (ילידת 3 באפריל 1899), הפכה לאישה החיה המבוגרת ביותר באיטליה ובאירופה כולה.
ב-11 באוגוסט 2015, בהגיעה לגיל 115 ו-258 ימים, הפכה לאישה האיטלקייה המבוגרת ביותר שחיה מאז ומעולם.
ב-13 במאי 2016, עם פטירתה של האישה האמריקאית סוזאנה מושאט ג'ונס בגיל 116 ו-311 ימים, הפכה רשמית לאדם החי המבוגר ביותר בעולם ולאדם החי האחרון שזכה לחיות במאה ה-19.
ב-29 ביולי 2016 הוכרה מורנו על ידי ספר השיאים של גינס כאדם החי המבוגר ביותר.
מורנו נפטרה ב-15 באפריל 2017 בגיל 117, מסיבות של זקנה טבעית.
עם מותה, את התואר "האדם החי המבוגר ביותר" ירשה הג'מייקנית ויולט בראון – ילידת מרץ 1900, שנפטרה חמישה חודשים מאוחר יותר.
אמה קובורן היא אתלטית אמריקאית.
קובורן נולדה וגדלה בבולדר, קולורדו.
באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 סיימה במקום עשירי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:51.40 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה במקום שמיני בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:23.54 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיימה במקום חמישי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:21.78 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קובורן במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:07.63 דקות, אחרי רות ג'בט מבחריין (8:59.75 דקות) והיווין ג'פקמוי מקניה (9:07.12 דקות).
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה קובורן במדליית זהב בריצת 3000 מטר בשיא אמריקה ובשיא אליפות חדש של 9:02.58 דקות, לפני בת ארצה קורטני פרריכס (9:03.77 דקות) והיווין ג'פקמוי (9:04.03 דקות).
היא זכתה ב-14 מדליות אולימפיות מהן 6 זהב, 3 כסף ו-5 ארד ו-20 מדליות מאליפויות עולם מהן 5 זהב, 11 כסף ו-4 ארד.
מקיאן היא הספורטאית השנייה בהיסטוריה שזכתה ב-7 מדליות באולימפיאדה אחת (טוקיו 2020), אחרי המתעמלת היהודיה מריה גורוחובסקי מברית המועצות (הלסינקי 1952).
מקיאן נולדה וגדלה בוולונגונג, ניו סאות' ויילס.
היא מתאמנת עם אחיה הבכור דייוויד מקיאן, שחיין אולימפי (מקום שביעי בריו דה ז'ניירו 2016), בהדרכת אביה, רון מקיאן, אף הוא שחיין אולימפי (מקום חמישי במוסקבה 1980) ושניהם מקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר (ריו דה ז'ניירו 2016 ולוס אנג'לס 1984, בהתאמה).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכתה מקיאן ב-3 מדליות כסף, במשחי שליחות, 4x100 מטר חופשי ביחד עם קייט קמפבל, ברונטה קמפבל ואלישיה קוטס בשיא אוקיאניה חדש של 3:32.43 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:32.31 דקות ולפני הולנד (3:35.77 דקות).
כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.19 שניות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד ביולי 2014 זכתה מקיאן ב-6 מדליות, 4 זהב ו-2 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אוסטרליה ושיא משחקים חדש של 1:55.57 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברונטה קמפבל, מלני שלנגר וקייט קמפבל בשיא עולם חדש של 3:30.98 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.91 שניות.
במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:49.90 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא משחקים חדש נוסף של 3:56.23 דקות.
מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.61 שניות, אחרי קייט קמפבל (52.68 שניות) וברונטה קמפבל (52.86 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.66 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט היא זכתה במדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.47 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.85 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכתה מקיאן בשתי מדליות, זהב וארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.67 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 57.59 שניות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.41 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.02 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה מקיאן ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם בריטני אלמסלי, ברונטה קמפבל וקייט קמפבל בשיא עולם חדש של 3:30.65 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.89 דקות) וקנדה (3:32.89 דקות).
כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 53.41 שניות.
מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.92 דקות, אחרי קייטי לדקי מארצות הברית (1:53.73 דקות) ושרה שסטרם משוודיה (1:54.08 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.05 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 56.81 שניות ועלתה שנייה למשחה הגמר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2017 זכתה מקיאן ב-6 מדליות, 4 כסף ו-2 ארד.
מדליות ארד, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.51 דקות, אחרי ארצות הברית (7:43.39 דקות) וסין (7:44.96 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.29 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:51.55 דקות ורוסיה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:53.38 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.21 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט באפריל 2018 זכתה מקיאן ב-6 מדליות, 4 זהב ו-2 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.78 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שיינה ג'ק, ברונטה קמפבל וקייט קמפבל בשיא עולם חדש של 3:30.05 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של אוסטרליה (3:30.65 דקות).
כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.99 שניות, במשחה שליחות 4x200 מחופשי בתוצאה של 7:48.04 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.36 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-6 מדליות, 4 זהב בשליחים ו-2 ארד אישיות.
מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, 4x200 מטר חופשי, 4x100 מטר מעורב ו-4x100 מטר מעורב משולב.
מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.34 שניות, אחרי קייט קמפבל (23.81 שניות) וסימון מנואל מארצות הברית (24.22 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.54 שניות, אחרי ריקאקו איקי מיפן (56.08 שניות) וקלסי דליה (56.44 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה מקיאן ב-6 מדליות, 3 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברונטה קמפבל, בריאנה תרוסל וקייט קמפבל בשיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות, לפני ארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:31.02 דקות וקנדה (3:31.78 דקות).
כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.57 שניות.
כשחיינית שלישית היא קבעה בסגנון פרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.14 שניות.
כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.06 שניות.
מדליית ארד אישית במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.61 שניות, אחרי מרגרט מקניל מקנדה שקבעה שיא אמריקה חדש של 55.83 שניות ושרה שסטרם (56.22 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.75 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה מקיאן ב-7 מדליות, יותר מכל שחיין או שחיינית אחרים במשחקים אלה, מהן 4 זהב ו-3 ארד ובכך הייתה לספורטאית השנייה בהיסטוריה שזכתה ב-7 מדליות באולימפיאדה אחת, אחרי המתעמלת מריה גורוחובסקי מברית המועצות (הלסינקי 1952).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר ביחד עם מולי אוקלהן, שיינה ג'ק ומג האריס בשיא עולם חדש של 3:27.96 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.93 דקות) והרפובליקה העממית של סין (3:32.40 דקות), כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.90 שניות.
מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:52.08 דקות) ולפני קנדה (3:54.12 דקות), כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 56.44 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.88 שניות ופעמיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.35 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.83 שניות
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מולי אוקלהן, שיינה ג'ק ומג האריס בשיא אולימפי חדש של 3:28.92 דקות, לפני ארצות הברית (3:30.20 דקות) והרפובליקה העממית של סין (3:30.30 דקות), כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.39 שניות.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.11 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:49.63 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (3:53.23 דקות), כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 56.25 שניות.
מדליית ארד במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.93 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 56.74 שניות.
בשנת 2021 זכתה מקיאן בתואר שחיינית השנה בעולם.
אמה לונדס היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד בלה גרגסון בסדרה "קרנפורד", מרי ריברס במיני-סדרה "ג'יין אייר" ומרג'י דרו בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון".
לונדס נולדה וגדלה באירלם שליד מנצ'סטר, ולמדה בבית ספר יסודי אורמסטון.
אחר כך למדה אנגלית באוניברסיטת יורק.
בשנת 2000 סיימה את לימודי המשחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
לימודיה מומנו בחלקם על ידי קרן סלפורד ספורטס אנד ארטס, שהקימו אלברט פיני והרולד ריילי כדי לסייע לכישרונות צעירים מהעיר.
לונדס היא הבכורה במשפחה בת שלושה ילדים של אריק וסוזן לונדס.
אחיה הוא הכדורגלן נייתן לונדס, ואחותה קייטי לונדס.
בטלוויזיה הופיעה לונדס בסדרות "להעיר את המתים", "Burn It", "החיים שאחרי", "רופאים", "ורה", "עדות אילמת", "בקצב הלב" ו-"Moving On".
היא גילמה את מרי ריברס במיני-סדרה "ג'יין אייר", עיבוד של ה-BBC משנת 2006 לרומן באותו שם.
בסדרת הדרמה "קרנפורד" שיחקה בתפקיד בלה גרגסון.
ברדיו שיחקה בתסכיתי דרמה כגון "Whitby Pier", ו-"Aperture and Hanging", וגילמה את שרה באדגר בתסכית "The Tomorrow People" משנת 2001.
בתיאטרון שיחקה לונדס במחזות "של מי החיים האלה לעזאזל?", "קול קטן", "השחף", "Port", ו-"Cold Meat Party".
עוד הופיע בהפקות של "תרז ראקן", "מידה כנגד מידה", "Topless Mum", ו-"Three More Sleepless Nights".
החל מ-24 במאי 2017 גילמה את ג'יני פוטר בהפקה של "הארי פוטר והילד המקולל" בתיאטרון פאלאס בלונדון.
לונדס מתגוררת בלונדון עם בן זוגה ג'ייסון מרלס ועם בתם.
ב-2003 זכתה לונדס בפרס התיאטרון של מנצ'סטר איבנינג ניוז לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי, על הופעתה בהפקות "Port" ו"השחף" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג'.
על הופעתה במחזה "השחף" הייתה לונדס מועמדת ב-2003 לפרס איאן צ'ארלסון.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2002 הכל או לא כלום All or Nothing נערה במסיבה 2003 This Little Life האחות אן סרט טלוויזיה 2005 קיפאון Frozen פקידת קבלה ללא קרדיט 2020 נשים בחזית Military Wives אנני
רייצ'ל במחזה "Port" מאת סיימון סטיבנס.
בכורה עולמית בבימויה של מריאן אליוט בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
לונדס זכתה בפרס MEN על הופעתה (2002)
נינה במחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב בבימויו של גרג הרסוב בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
לונדס זכתה בפרס MEN על הופעתה (2003)
ננסי במחזה "Cold Meat Party" מאת בראד פרייזר.
בכורה עולמית בבימויו של ברהם מארי בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
קול קטן במחזה "עלייתה ונפילתה של קול קטן" מאת ג'ים קרטרייט.
בבימויה של שרה פרנקום בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
מיי במחזה "The Accrington Pals" מאת פיטר וילן בבימויו של ג'יימס דאקר בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר (2013)
אמה מרגרגט טאצ'רד-מקי היא שחקנית צרפתיה-אנגלייה.
מקי נולדה ב-4 בינואר 1996 בלה מאן, צרפת לאב צרפתי ואם אנגליה.
היא גדלה בקומונה בצרפת בשם סבלה.
לאחר סיום התיכון עברה לאנגליה שם למדה ספרות ואנגלית באוניברסיטת לידס.
בשנת 2019 החלה מקי לככב כאחת מהדמויות הראשיות בסדרה "חינוך מיני" של נטפליקס.
בסדרה היא משחקת את "מייב ויילי", נערה מרדנית ומחוננת שאביה נעלם ואמה נרקומנית.
היא מציעה לחבר לתת ייעוץ מיני בבית ספר כאשר היא אחראית על הצד העסקי.
בשנת 2021 שיחקה לצד רומן דוריס בסרט הביוגרפי הצרפתי-גרמני "אייפל" שביים מרטין בורבולון ומתמקד במהנדס גוסטב אייפל שמחליט לבנות את מגדל אייפל, לקראת התערוכה הבינלאומית של שנת 1889.
בשנת 2022 השתתפה בסרטו של קנת בראנה "מוות על הנילוס" לצד גל גדות.
באותה שנה שיחקה בסרט הביוגרפי "אמילי", בו היא גילמה את הסופרת אמילי ברונטה.
בשנת 2023 שיחקה מקי בסרט הפנטזיה הקומי "ברבי" שביימה גרטה גרוויג שגם כתבה עם בעלה, נואה באומבך.
היא מצטלמת בסרט "אחיינו של הקוסם" שהקרנתו מתוכננת לשנת 2026.
מקי מתגוררת בלונדון, היא הייתה בזוגיות עם השחקן דן ויטלם.
שנה סרט תפקיד הערות2020 The Winter Lake הולי2021 אייפל אדריאנה בורגס2022 מוות על הנילוס ז'קלין דה בלפורט אמילי אמילי ברונטה2023 ברבי ברבי הפיזיקאית2025חלב חם (אנ')סופיה2026אחיינו של הקוסםג'אדיס / המכשפה הלבנהTBAElla McCayאלהGhostwriter
שנה סדרה תפקיד הערות2019–2023 חינוך מיני מייב ויילי תפקיד ראשי (4 עונות); 32 פרקים
אמה למפרט קופר הייתה ציירת מרוצ'סטר, ניו יורק, שתוארה כ"ציירת בעלת יכולת יוצאת דופן ".
אמה קופר זכתה בפרסים במספר תערוכות, לימדה אמנות והייתה מנהלת אמנותית.
היא פגשה את בעלה, קולין קמפבל קופר בהולנד והשניים טיילו, ציירו והציגו את עבודותיהם יחד.
אמה אסתר למפרט נולדה בנונדה, ניו יורק ב־24 בפברואר 1855, להנרי וג'נט (סמית') למפרט.
באותה שנה אביה - יליד הנובר שבגרמניה.
לאמה הייתה אחות מבוגרת - מרי, ואחיות צעירות קארי ואדלה, וכן אח צעיר יותר בשם הנרי.
המשפחה התגוררה ברוצ'סטר, ניו יורק ואביה היה סיטונאי עור עד שנת 1870. אביה גויס למלחמת האזרחים האמריקאית ביוני 1863. הוא נפטר ב־10 ביוני 1880.
סיימה את לימודיה במכללת וולס באורורה, ניו יורק, בשנת 1875.
בשנת 1877 הוקם מועדון האמנות של רוצ'סטר, ואמה קופר הייתה סגן הנשיא הראשון שלו, מה שסימן את תחילת מערכת יחסים ארוכה עם המועדון.
היא מילאה תפקידים של סגן נשיא, מזכירה ונשיאה והייתה חברה עד שנת 1895. בשנים 1870 - 1886 היה לאמה קופר סטודיו בבניין הפאוורס ההיסטורי ברוצ'סטר, ניו יורק.
הייתה לה "השפעה בולטת" על קהילת האמנות בעיר.
היא חזרה לעיר ניו יורק כדי ללמוד בליגת הסטודנטים לאמנות וב"קופר יוניון", ולמדה אצל ויליאם מריט צ'ייס.
כמו כן אמה קופר למדה בפריז באקדמיה דל קלה במשך 18 חודשים באמצע שנות השמונים של המאה ה-19 ועברה ללמוד בהולנד בשנת 1891.
בשנים 1891 עד 1893 לימדה אמה קופר ציור והייתה מנהלת האמנותית בבית הספר פוסטר בקליפטון ספרינגס, ניו יורק, שהיה פעיל בין השנים 1876 - 1885. משנת 1893 עד 1897 לימדה אמה קופר במכון המכניקה, כעת מכון הטכנולוגיה של רוצ'סטר.
בשנת 1897, בעת שעבדה וחיה בדורדרכט, הולנד, פגשה את הצייר קולין קמפבל קופר.
הם התחתנו ב־9 ביוני 1897 ברוצ'סטר, ניו יורק.
בני הזוג נסעו לאירופה בין 1898 ל -1902, והתגוררו במושבת האמנים לארן בהולנד במשך שנה.
לאחר מכן, הם גרו בעיקר בעיר ניו יורק, וביקרו הרבה בעיר הולדתה, רוצ'סטר.
הם היו בהודו בשנת 1913, כנראה בשליחות של פטרונית מארצות הברית להכין ציורים מארץ זו.
העבודות מאותה נסיעה הוצגו ברוצ'סטר, ניו יורק בשנת 1915. בגלל עבודתה בארצות הברית ומחוצה לה, היא הייתה בקיאה בקהילת האמנות הבינלאומית.
הנושאים שלה היו בעיקר טבע דומם ונופים ממסעותיה.
היא סגרה את הסטודיו שלה ברוצ'סטר בשנת 1886 ונסעה לפריז.
בשנת 1887 הציגה בסלון הפריזאי.
אמה קופר הפכה לאמנית במהלך סוף המאה ה-19, תקופה שמספר לא מבוטל של נשים הפכו לאמניות מצליחות ומשכילות, דבר נדיר לפני אותה תקופה.
יצירות האמנות שהנשים יצרו, היו בפרספקטיבה שונה מאלה של הגברים, ואתגרו את מושגי הנשיות המוגבלים ויצרו ז'אנר של ציורי נוף נשיים.
בציורים כאלה - "האמנית מיקמה אישה אחת או יותר בתוך גן פרחים ותמרנה את הקומפוזיציה, הצבע, המרקם והצורה כדי לגרום לנשים להיראות כפרחים ככל האפשר.
אמניות אלה היו "הנשים החדשות" - משכילות ומתוחכמות משלהי המאה ה-19.
אמה קופר הייתה אחת מהאמניות המשכילות שהפכה לציירת נוף ודיוקן מצליחה שהחלה כמאיירת ספרי ילדים וכציירת מיניאטורות וציורי פרחים.
קופר הבינה את הקושי בביצוע המעבר למעמד של ציירת מצליחה, במיוחד של ציורי נוף ודיוקן, והזהירה אמניות מהקושי ליצור קריירה מצליחה בנושאים כאלה.
עם זאת, היא הצליחה להתגבר על המכשולים והפכה לאמנית נוף מצליחה.
אמה קופר הייתה חברה במועדון האמנות הבינלאומי של נשים בלונדון, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ובאיגוד לאמנות הנשים בקנדה.
בניו יורק הייתה חברה במועדון האישה, במועדון האומנויות הלאומי ובמועדון ציירי צבעי המים בניו יורק.
היא הייתה חברה במועדון האמנות של רוצ'סטר ובמועדון צבעי המים בפילדלפיה.
אמה ובעלה היו בין הנוסעים במחלקה הראשונה באוניית RMS Carpathia בדרך מניו יורק לגיברלטר באפריל 1912, וסייעו בחילוץ הניצולים של האוניה טיטניק.
הם מסרו את חדרם ודאגו לניצולה איירין האריס, אשתו של מנהל התיאטרון הנרי ב' האריס, שנספה באסון.
לאחר מכן הכין בעלה קולין קמפבל קופר כמה ציורים של טביעת הטיטאניק.
היא נפטרה בשנת 1920 בביתה של אחותה, הגברת ג'ון סטיל בפיטפורד, ניו יורק ב -30 ביולי.
היא קבורה בבית העלמין ברוצ'סטר, ניו יורק.
בינואר 1940 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיה ברוצ'סטר.
אמה סנדיס הייתה ציירת אנגלית פרה-רפאליטית מהמאה ה-19.
אמה סנדיס נולדה בנוריץ', שם העביר לה אביה, אנתוני סנדס (1806–1883) שיעורי אמנות מוקדמים.
היא הושפעה מאחיה פרדריק סנדיס (1829–1904), מהאחים הקדם-רפאליים, ומחברו דנטה גבריאל רוזטי.
הציור המוקדם ביותר שלה מתוארך לשנת 1863. היא הציגה את עבודותיה בלונדון ובנוריץ בין השנים 1867 ו-1874.
עבודותיה היו דיוקנאות בעיקר בצבעי שמן וגיר של ילדים ושל נשים צעירות, לרוב בלבוש תקופתי או מימי הביניים, על רקע של פרחים צבעוניים.
סנדיס עשתה את רוב עבודתה סביב נוריץ', וייתכן שבילתה בסטודיו של אחיה, פרדריק סנדיס, בלונדון.
היא נפטרה בנוריץ' בנובמבר 1877.
אמה מארי ללמאן (; 16 באוגוסט 1898 – 11 בספטמבר 1988) הייתה אלופת העולם בהטלת כידון, פעילה פמיניסטית וסוציאליסטית צרפתייה, שהוכרה כחסידת אומות העולם, על הצלת יהודים בצרפת בתקופת השואה.
אמה מארי ללמאן נולדה בז'יווה שבצרפת, ב-18 באוגוסט 1898 להורים שעסקו בהוראה.
מלחמת העולם הראשונה אילצה את משפחתה להגר מאזור הארדנים.
כפליטה בפריז המשיכה בלימודיה וקיבלה שם משרת הוראה.
ללמאן פעלה למען שוויון זכויות לנשים.
כמו כן, היא מחתה על אי-קבלתן של נשים לאולימפיאדה.
כאשר נערכה האולימפיאדה ב-1924 בפריז, ללמאן ארגנה אירוע ספורט תחרותי מקביל לנשים.
מעבר לכך, היא הייתה אלופת עולם בהטלת כידון ובריצת 110 מטרים, וחברה במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת, נתנה ללמאן את מפתחות ביתה בריימס ליהודי בשם ג'ורג' סיימון, ידיד של אביה, על מנת שיוכל להסתתר אצלה.
סיימון לא הספיק להשתמש במפתחות מכיוון שהיה מבין הראשונים מיהודי ריימס שגורשו על ידי הנאצים.
אמו של סיימון, ג'ולייט, נותרה לבדה, וללמאן סייעה בהצלתה בכך ששלחה אותה להתגורר מחוץ לריימס אצל ידידה, ונהגה לבקר אותה מדי יום.
בבית אמו של סיימון פגשה ללמאן בנער היהודי יענקל פרצדבורג.
אחותו כבר נעצרה כשניסתה לחצות את הגבול לצרפת של וישי, וביולי 1942 נעצרה גם אמו והועברה למחנה ריכוז.
יענקל ביקש מללמאן סיוע לאחר שבאוקטובר נודע לו ולאביו שהם עומדים להיעצר.
היא נתנה לילד מקלט, ולאביו הציעה כי יגור בבית סמוך אחר שבבעלותה.
האב סירב להצעה, מתוך ציפייה שיוכל למצוא את אשתו ובתו בגרמניה, וכעבור מספר ימים נעצר.
ללמאן לקחה את יענקל תחת חסותה.
בחלק מהזמן עברה לגור איתו בבית קיט שהיה ברשותה מחוץ לריימס, שם היה קל יותר להשיג מזון באמצעות גידול עצמי של ירקות.
על מנת להקשות על זיהויו, האריך יענקל את שיערו והעמיד פנים שהוא הגנן.
יענקל היה היחיד מבני משפחתו ששרד את השואה.
באוקטובר 1956 אימצה אותו ללמאן באופן רשמי והגדירה אותו כיורשה.
ללמאן המשיכה להיות פעילה אחרי המלחמה במפלגה הסוציאליסטית ולפעול למען זכויות נשים וזכויות אזרח.
ב-3 בינואר 1980 הכיר יד ושם במארי ללמאן כחסידת אומות העולם, ולכבודה ניטע עץ בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
אמה מיני בויד הייתה אמנית אוסטרלית, חלק ממשפחת אמנים אוסטרלית, שהחלה עם אמה ובעלה ארתור.
אמה מיני בויד, לבית בקט נולדה במלבורן ב-23 בנובמבר 1858. היא הייתה ילדתם השנייה של הוריה ויליאם ארתור בבקט ואמה מילס בקט.
אמה מיני בויד נודעה בשמה השני "מיני" כדי לא לבלבל עם אמה.
בזכות הונה של משפחת אמה, אמה מיני בויד חיה חיים נוחים מאוד עם משפחתה, שגדלה במלבורן.
מגיל צעיר גילתה עניין באמנויות, ציור ורישום במיוחד.
משפחתה אפשרה לה לצייר את דיוקנותיהם.
הוריה היו במצב טוב ואוהדי אומנויות.
הם עודדו את כישרונותיה והצליחו לתמוך בה ולהעניק לה ילדות מאושרת ומיוחסת.
היא למדה בגלריה הלאומית של בית הספר ויקטוריה והציגה באופן קבוע בזמן הלימודים.
היא התחתנה עם ארתור מריק בויד בשנת 1886. הוא נולד בניו זילנד בשנת 1862 והיה בנו של קצין צבאי, הוא היה גם אמן שאפתן.
משפחתו עברה למלבורן באמצע שנות השבעים, שם החל ארתור מריק בויד להתאמן כצייר, אך ללא אותה תמיכה משפחתית שקיבלה אשתו ממשפחתה.
הם נפגשו בזמן שלמדו יחד בבית הספר לאמנות.
למזלו של ארתור מריק בויד הוא התחתן עם בת למשפחה עשירה.
הוריו לא היו מסוגלים לפרנס אותו כי קשה היה להתפרנס כאמן.
משפחת אשתו הצליחו להעניק לזוג הצעיר וילדיהם את האמצעים להמשיך בקריירה באמנות.
לארתור ומיני נולדו חמישה ילדים, כל הילדים היו מעורבים באמנויות, כולל הלן שהפכה לציירת.
לאחר נישואיה המשיכו אמה מיני וארתור מריק בויד לקבל תמיכה ממשפחתה.
הם עברו לגור באחד מבתי המשפחה, שם החלו לגדל את משפחתם.
כאישה שהייתה במצב טוב, היו לה מטפלות שעזרו לה עם הילדים והמשרתים שעזרו לה עם עבודות הבית.
הדבר אפשר לה להמשיך לעבוד גם לאחר הקמת משפחה.
אמה מיני בויד הייתה ציירת פורייה והציגה את עבודותיה לעיתים קרובות.
היא הייתה אחת האומניות האוסטרליות המגוונות ביותר ועבודתה הייתה עשירה.
היא הייתה בת זמנם של אמנים כמו ג'יימס קונדר, ארתור סטריטון, פרדריק מקובין וטום רוברטס ועבודותיה הוצגו לצד עבודתם.
שני בני הזוג בויד הכירו את האמנים שעבדו בבית הספר היידלברג, אך לא היו מעורבים בפעילויות שיזם המוסד.
עבודתה הוצגה בתערוכות באירופה, שם היא בילתה עם ילדיה תקופה מסוימת בתחילת שנות 1890. אובדן ההשקעות המשפחתיות בהתרסקות הכלכלית במלבורן החזירה את אמה ובעלה למלבורן, שם היא לימדה סטודנטים לאמנות בסטודיו העירוני שלה.
עבודתה "מראה פנים עם דמויות", 1875 מראה את הכישרון שלה בצבעי מים.
הציור צויר כשהייתה בת שש עשרה בלבד.
זוהי תמונה של החיים באוסטרליה: "חלון מפרץ" גדול מוצל על ידי ברזל מגולוון האופייני לבתי אוסטרליה של התקופה.
עיצוב הפנים נינוח, כשהחלון פתוח.
צעיר יושב על אדן החלון לא ממש בתוך החדר או מחוצה לו, בת זוגו, צעירה יושבת בפנים ותופרת.
מתוארת אווירה נינוחה עם קופסת התפירה המבולגנת ושני חתולים המשחקים ליד הכיסא.
מערכת היחסים המרחבית של הגורים מחקה את יחסי הגבר והאישה.
הוא מאיר על האווירה הנינוחה והנוהגים החברתיים שהיו חלק מהחברה הקולוניאלית באוסטרליה.
אפילו בתקופה הוויקטוריאנית הסטנדרטים החברתיים והעיצוב לא היו קפדניים כמו בבריטניה.
היא ציירה ציורי נוף רבים של הבוש האוסטרלי.
עבודות אלה היו פופולריות בקרב הציבור מכיוון שהנוף האוסטרלי הוא ייחודי למדי והוא ייצג תחושה של גאווה לאומית שהובילה להקמת הפדרציה בשנת 1901.
היא נפטרה בסנדררינגהם ב-13 בספטמבר 1936.
אמה ויקלנד (בשוודית:Emma Wiklund; נולדה ב-13 בספטמבר 1968) היא דוגמנית שוודית.
ויקלנד נולדה בסטוקהולם, היא הוחתמה בסוכנות הדוגמנות עלית והופיעה מספר פעמים על שער המגזין Elle, היא הופיעה בתצוגות אופנה של טיירי מוגלר וכריסטיאן לקרואה.
היא הצטלמה לקליף של השיר "Too Funky" בביצועו של ג'ורג' מייקל.
היא שיחקה את פטרה בסרט טקסי והמשיכה בתפקיד זה גם בסרטי ההמשך.
היא הופיעה כרקדנית בסרט הפעולה "Simon Sez".
ב-2004 הנחתה בשוודיה את התוכנית "Babyboom", המיועדת להורים לילדים קטנים.
ב-2003 התחתנה עם העיתונאי האנס ויקלנד ולהם שני ילדים.
אמה פרנסס צ'מברלין היא יוטיוברית, אושיית רשת ומגישת פודקאסט אמריקאית.
צ'מברלין נולדה למייקל וסופיה צ'מברלין בסן מטאו (עיר, קליפורניה), קליפורניה, וגדלה במחוז סן מטאו.
היא בת יחידה, והוריה התגרשו כשהייתה בת חמש.
היא למדה במכינה קתולית לבנות והייתה בקבוצות העידוד והריצה.
היא עזבה את התיכון במהלך הסמסטר הראשון של כיתה י"א וסיימה את לימודיה באופן עצמאי.
צ'מברלין פתחה את עמוד היוטיוב שלה בשנת 2016 והעלתה את הסרטון הראשון שלה לערוץ בחודש יוני 2017. עד סוף חודש אוגוסט של אותה השנה היא צברה מעל ל-150,00 רשומים לערוץ שלה.
במהלך השנים שיתפה פעולה עם יוטיוברים שונים - ביניהם ג'יימס צ'ארלס.
כמו כן, ביצעה שיתופי פעולה עם חברות כמו לואי ויטון, ווג, קלווין קליין, קוסמופוליטן וטארגט.
במרץ 2018 הוציאה קו אופנה משלה בהפצת חברת Dote.
בשנת 2019 היא נכללה ברשימות "25 האנשים המשפיעים ביותר ברשת" ו-"טיים 100 נקסט" של מגזין טיים.
באותה השנה השיקה את הפודקאסט "Anything Goes".
בשנת 2022 היא דורגה במקום החמישי ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־12 מיליון דולר בשנת 2021.
פרסשנהקטגוריהתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון2025יוצרת תוכן אהובה
אמה לדרר (בהונגרית: Lederer Emma; בודפשט, 30 ביוני 1897 – בודפשט, 12 באוקטובר 1977) הייתה היסטוריונית יהודייה-הונגרייה של ימי הביניים, ארכיונאית, פרופסור וראש מחלקה באוניברסיטה, דוקטור להיסטוריה (1952), חברת האקדמיה ההונגרית למדעים.
אמה לדרר נולדה במשפחה יהודית בבודפשט.
אביה היה ד"ר איגנץ לדרר, עורך דין, ואמה הייתה אירמה לזרספלד.
לדרר למדה היסטוריה ולטינית באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולאחר מכן סיימה את הדוקטורט בהיסטוריה כלכלית בשנת 1923. בין השנים 1922–1944 הייתה מזכירת מחקר בבודפשט, אחר כך סגנית מנהל מרכז התרבות העממית בבודפשט.
היא שרדה את השואה בבירת הונגריה ובין השנים 1945–1950 הייתה הארכיונאית של "הארכיון הלאומי של הונגריה".
מייד אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, כשהוסרו המגבלות על היהודים, היא מונתה כמרצה בכירה במחלקה למדעי עזר להיסטוריה של אוניברסיטת אטווש לוראנד, משנת 1950 הייתה פרופסור מן המניין, מ-1952 הייתה הפרופסורית שעמדה בראש המחלקה במשך 17 שנים, וכן הייתה חברה בוועדה למדעי ההיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוזמתה החלו בהכשרה ארכיונית ובהוראת היסטוריוגרפיה.
משנת 1945 כתבה עבודות על היסטוריה חברתית ועל היסטוריה פוליטית ולאחר מכן עסקה בהיסטוריוגרפיה.
לדרר הייתה שותפה בכתיבת הכרך הראשון של ספר לימוד לאוניברסיטה בשם "ההיסטוריה של הונגריה" שיצא לאור בשנת 1957, וגם ערכה את ספר העזר בשנת 1964 של ספר הלימוד לחקר ההיסטוריה של הונגריה.
בשנת 1967 קיבלה את מדליית ההנצחה של אריק מולנאר.