tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הליגה כוננה על מנת לשמר את ההגמוניה המוקדונית ביוון ולכן שימורה היה הכרחי למען אחיזתו האיתנה של אלכסנדר ביוון.
בנוסף לכך, הליגה סיפקה בערך שליש מהצבא שיצא לאחר מכן למסע כנגד הפרסים.
להפתעתם הרבה של היוונים, אלכסנדר הצליח להתגבר במהירות על מתנגדיו ולקחת את הכתר לעצמו.
כשהם ניצבים לפני רמחי הפלנקס האימתנית, ביכרו היוונים להיכנע ולא העזו להתמודד עמו.
לאחר המאורעות ביוון, בשנת 335 לפנה"ס יצא אלכסנדר הגדול למסעות מלחמתיים נגד הברברים בגבול הצפוני.
הוא עבר את תראקיה, חצה את הרי הבלקנים, והכניע את הטריבאלים, אחד משבטי התראקים.
מוקדון המשיך צפונה לעבר נהר הדנובה ואף הצליח לעבור אותו ולחדור אל ארץ הגטים.
המבצע הזה היה בעל חשיבות הרתעתית ולמעשה הבטיח את הגבול הצפוני של מוקדון מפלישות עתידיות.
הוא החל במסע מלחמתי נגד השבטים האילירים, אולם נאלץ להפסיק אותו עקב המאורעות ביוון.
בסדרה של קרבות לא קשים במיוחד לצבאו, הצליח מוקדון להביס את הברברים, למרות יתרונם המספרי.
בכך הבטיח את אגפו הצפוני והראה לנתיניו, ולברברים בפרט, כי לא ניתן להקל ראש בשליט החדש במקדון, ושאי ציות יגרור עונש מיידי.
בשנת 335 לפנה"ס נפוצה שמועה ביוון שאלכסנדר אבד במסעותיו בתראקיה, דבר שגרם לפריצת מרד יווני, שמוקדיו היו בתבאי ואתונה, ולכך שהיוונים הכריזו על ביטול הליגה הקורינתית.
כאשר החלו התיבאנים, בעידודו של דמוסתנס, לצור על חיל המצב שהיה ממוקם בקדמיאה (המבצר בלב העיר), הייתה סכנה אמיתית של מרד כלל יווני במוקדון.
אלכסנדר, ששמע על כך, הפסיק את פעילותו נגד האילירים והפנה את צבאו דרומה במהירות (ישנם מקורות המציינים שתוך שבועיים היה מול חומות תבאי).
אלכסנדר הטיל מצור על תבאי, ומנע כניסת תגבורת אל העיר.
למרות זאת, תושבי העיר סירבו להיכנע, ונלחמו בפראות ועקשנות.
המצור התנהל בעצלתיים, אך כעבור פרק זמן מסוים פרקידס, מחזיק החותם המלכותי ועוצר בעתיד, יצא בראש הגדוד שלו להתקפה.
אלכסנדר לא בלם את אנשיו ועד מהרה ההיפספיסטים פרצו לתוך העיר.
לאחר שהצליח לכבוש את תבאי, הרס אותה עד היסוד, טבח בגברים ומכר את נשות וילדי העיר לעבדות.
האימפריה הפרסית הייתה הממלכה החזקה והמשפיעה באסיה המערבית.
הממלכה נוסדה על ידי כורש הגדול כ-250 שנים לפני פלישתו של אלכסנדר.
השלטון בה עבר בירושה ובזמן פלישתו של אלכסנדר עמד בראשה המלך דריווש השלישי.
היה לה צבא גדול וחזק, שבשיא גיוסו כלל עשרות אלפי פרשים, רגלים רבים ושכירי חרב יוונים שנלחמו בשורות הפלנקס.
בשנת 334 לפנה"ס יצא אלכסנדר להילחם באימפריה הפרסית, כשאיתו 30,000 עד 43,000 רגלים ו-4,000 עד 5,500 פרשים, אם כי סביר להניח שמספר הרגלים לא עלה בהרבה על 30,000 כי, כאמור, סביר להניח שחיל החלוץ תחת פיקודו של פרמניון, שנשלח על ידי פיליפוס, חזר ליוון.
בהמשך קיבל אלכסנדר תגבורות נוספות בהיקף גדול, אך צבאו עדיין היה קטן בהרבה מהצבא הפרסי.
הפלישה החלה בכיבוש אסיה הקטנה.
הפרסים התארגנו למגננה בקרב גרניקוס, אך הובסו.
ניסיונות להתבצר בהליקרנסוס ומילטוס לא צלחו והערים הבצורות נכבשו לאחר מצור.
לאור תבוסות אלה יצאו הפרסים להתקפת נגד בים האיגאי, תוך שימוש בצי, שהיה חזק בהרבה מזה שעמד לרשותו של אלכסנדר.
הצלחתם בים הייתה חלקית וגורל המערכה הוכרע ביבשה.
דריווש יצא בראש צבאותיו מערב וניסה להביס את אלכסנדר בקרב איסוס (332 לפנה"ס), אך ניגף.
רצועת החוף הפיניקית (אזור לבנון המודרנית) נפלה והעיר החשובה ביותר בקרב הערים הפיניקיות - צור נכבשה בסערה לאחר מצור שארך חודשים אחדים.
מצרים, שלא הייתה מרוצה מהשלטון הפרסי, נכנעה ללא קרב.
דריווש ניסה מזלו פעם נוספת בשנת 331 לפנה"ס בקרב גאוגמלה.
גם הפעם ניצח אלכסנדר ודריווש ברח לשטחה המסורתי של פרס.
אלכסנדר נכנס לבבל ויצא לאחר מכן בעקבות דריווש.
כמעט כל התנגדות פרסית מאורגנת קרסה ובסופו של דבר דריווש עצמו נרצח על ידי אחד המצביאים שלו בשם בסוס.
בסוס עצמו נתפס כעבור זמן מה והוצא להורג בפקודת אלכסנדר ובכך הושלם כיבוש האימפריה הפרסית.
כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה
לאחר כיבוש פרס ומדי אלכסנדר המשיך בכיבושיו, הפעם לכיוון סוגדיאנה (אוזבקיסטן וטג'יקסטן המודרניות) ובאקטריה (אפגניסטן של המודרנית).
באזור זה לא היה שלטון מרכזי חזק ואלכסנדר הגדול נאלץ להילחם בשבטים מקומיים רבים.
אלה נקטו בלוחמת גרילה וטקטיקה של פגע וברח.
ראשי האופוזיציה העיקריים לאלכסנדר באזור זה היה בתחילה בסוס, סטראפ באקטריה שלקח חלק בקרב גאוגמלה ובהמשך רצח את דריווש.
בסוס ביסס את עצמו באזור ואף הכריז על עצמו כמלך פרס כולה ולקח לעצמו את השם ארתחששתא החמישי ובכך קרא תיגר על שלטונו של אלכסנדר.
אלכסנדר הגדול הצליח להביס את בסוס, אך מעשי האיבה רק הלכו וגברו.
ראשי שבטים אחרים התנגדו בתוקף לסיפוחן של באקטריה וסוגדיאנה לאימפריה של אלכסנדר הגדול.
ספיטמנס, אריסטוקרט סוגדי חשוב, היה המתנגד הבולט ביותר.
הוא הצליח לאסוף צבא גדול ואף קשר עם הסקיתים.
בסופו של דבר, נבגד ספיטמנס על ידי מלוויו ונהרג.
גם מותו של ספיטמנס לא סיים את המערכה, אך ראשי השבטים האחרים חסרו את הכריזמה שהייתה לו ולא הצליחו לאגד כוחות רבים סביבם.
ההתנגדות שככה, במיוחד נוכח ניסיונות הפיוס של אלכסנדר.
הוא חבר לחלק מראשי השבטים והרעיף עליהם שוחד נדיב.
בהמשך אפילו התחתן עם בתו של אחד מהם ועודד את קציניו לעשות כמוהו.
בשנת 327 לפנה"ס הרגיש בטוח מספיק לצאת מהאזור ולפלוש להודו, אך השאיר חיל מצב חזק לשמור על השקט.
לאחר כיבוש סוגדיאנה והבסת אויביו מצפון לסוגדיאנה, רצה אלכסנדר לכבוש את כל אסיה.
למרות התנגדות של צבאו, אלכסנדר נלחם נגד ההודים במספר קרבות.
נגד אלכסנדר השתמשו ההודים בפילים, אך זה לא עצר אותו מניצחון עליהם בקרבות דוגמת קרב הידספס, לאחר שחייליו של אלכסנדר היו מותשים למרות הצלחותיו נגד ההודים, וסוסו האהוב מת, הצליחו לשכנע אותו חייליו לחזור לבבל.
כשהגיע לבבל, תכנן אלכסנדר לכבוש את חצי האי ערב ואת קרתגו, שם, מסיבות לא ברורות, מת אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס.
תוצאות מסעות המלחמה של אלכסנדר הגדול
מלחמת אביה וירבעם היא מלחמה שנערכה בין אביה בן רחבעם, מלך יהודה, לבין ירבעם בן נבט, מלך ישראל, בין השנים 911-908 לפנה"ס.
חלקה העיקרי של המלחמה מתואר במקרא בספר מלכים א', ובדברי הימים ב'.
בספר מלכים א' מוזכרת המלחמה בלקוניות רבה:
לעומת האזכור הדל בספר מלכים, מוקדש רובו של פרק י"ג בדברי הימים ב' לתיאור המלחמה בין שתי הממלכות.
מהשתלשלות האירועים ניתן לראות כי לאחר גיוס צבאות יהודה וישראל, אשר כללו 400,000 ו-800,000 חיילים בהתאמה, פנה אביה אל ירבעם וצבאו והזהירם שלא ילחמו עמו.
בנאומו, טען אביה כי מלחמה נגד יהודה היא מלחמה בה', משום שה' הוא שהעניק את המלוכה לדוד ולזרעו, ומשום שבית המקדש נמצא בממלכת יהודה ובו מקריבים לה' קרבנות, בניגוד לאנשי ממלכת ישראל, שעברו להקריב לעגלים שהקים ירבעם בבית אל ובדן.
בשל כך, הזהיר את אביה את ישראל כי מלחמתם לא תוכל להצליח:
אולם ירבעם התעלם מאזהרתו של אביה והחליט לתקוף את צבא יהודה על ידי פיצול צבאו והעברת חלק מחייליו לעורף צבא יהודה, כדי שישמשו כמארב:
למרות יתרונם המספרי, נחל צבא ישראל תבוסה אדירה.
תבוסה זאת, שמתוארת בדברי הימים בתור נס, הייתה מוחצת והובילה למותם של 500,000 חיילים מצבא ישראל ולכיבוש ערים ששכנו בשטח ממלכת ישראל:
יוחנן אהרוני, בספרו "אטלס כרטא לתקופת המקרא", טוען כי מלחמת אביה וירבעם היא למעשה חלק ממלחמת האחים אשר נמשכה כל ימי רחבעם, אביה ואסא מלכי יהודה, ובמקביל כל ימי בית ירבעם ובית בעשא מממלכת ישראל.
עיקר הקרבות התחוללו בשטח נחלת שבט בנימין, אשר היווה מוקד לסכסוכי הגבולות בין שתי הממלכות.
על אף הניצחון הנסי המתואר במקרא, בספרות חז"ל ישנה ביקורת דווקא על מעשי אביה במלחמה זו.
על הפסוק המופיע בסוף תיאור המלחמה אומר רבי שמואל בר נחמני .
המדרש מונה שלושה חטאים של אביה שבגינם פקדה אותו המגפה, לפי פירוש זה.
רבי יוחנן אומר כי אביה חטא בנאומו שתיאר את חטאי ממלכת ישראל, כי בכך הוא בייש את עם ישראל ברבים, ועבר על איסור אונאת דברים.
ריש לקיש אומר כי בכך שאביה התייחס למרד ירבעם ברחבעם כמרד של "בני בליעל", אף על פי שאחיה השילוני היה שותף לו, הוא למעשה ביזה את אחיה השילוני.
דעה נוספת מתייחסת דווקא לפעילותו של אביה לאחר הניצחון, ומבקרת את העובדה שלאחר כיבוש בית אל לא השמיד אביה את עגל הזהב שהעמיד שם ירבעם.
בנוסף לכך, מתארים חז"ל את אכזריותו של אביה שהכה בעם "מַכָּה רַבָּה", ואומרים כי פירוש הדבר הוא שאביה לא הסתפק בהריגת לוחמי ישראל אלא דאג שלא ניתן יהיה לזהות את החללים כדי שנשותיהם תשארנה עגונות.
מלחמת-עולם הענק הירוק הוא אירוע קרוסאובר שפורסם בין יולי 2007 לינואר 2008 בחוברות הענק הירוק בהוצאת מארוול קומיקס.
את הסיפור הראשי כתב גרג פאק ואייר ג'ון רומיטה הבן.
לסיפור זה יצאה הקדמה בשם "מלחמת-עולם הענק הירוק: שובר העולמות" וכן שלוש מיני-סדרות - "מלחמת-עולם הענק הירוק: קו החזית", "מלחמת-עולם הענק הירוק: חיל גמא" ו"מלחמת-עולם הענק הירוק: אקס-מן".
עלילת הסיפור היא המשך סיפור הקומיקס "כוכב הענק הירוק", שבו הענק הירוק הוגלה לחלל בידי קבוצת אילומינטי וכפיל של ניק פיורי, וכן חזרתו לכדור הארץ כדי לנקום את נקמתו.
סיפור זה מהווה חלק מקשת סיפור שהחלה עם "כוכב הענק הירוק" משנים 2006–2007, נמשכה עם "נפילת הענקים" משנים 2009–2010 והסתיימה עם "מלחמת-עולם הענקים" משנת 2010.
לאחר שקבוצת האילומינטי מגרשת את הענק הירוק מכדור הארץ, המעבורת בה השתמשו מתפוצצת והורגת את אשתו ההריונית של הענק, קאירה.
הענק מאשים את הקבוצה במותה, והוא חוזר לכדור הארץ בלווייתם של חברי קבוצת וורבאונד - הרואים, קורג, אלוי קאיפי, מיק וברוד.
הקבוצה עוצרת בירח, והענק מביס סקרול משנה צורה שמתחזה למנהיג הבלתי אנושיים, חזיז שחור.
הוא ממשיך לעבר מנהטן, ניו יורק ודורש את נוכחותם של חברי האילומינטי וכן שהעיר תפונה מתושביה.
הוא מגיע למחוז וסטצ'סטר, מקום מושבם של האקס-מן, ומגלה מפרופסור אקסבייר (שנעדר מההצבעה לגרשו) שהוא היה מסכים להחלטה.
הענק מביס כמה מקבוצות האקס, ונלחם בג'אגרנוט, אך עוזב אחרי שהוא מגלה אודות אירועי בית אם, בהם מרבית המוטאנטים הופשטו מכוחותיהם, ומאמין שאקסבייר סבל מספיק.
הענק חוזר למנהטן ונאבק בקבוצת גיבורי-העל המבצעית חיל גמא ובגוסט ריידר.
הענק מביס את איירון מן ומשמיד את מגדלי סטארק.
בהמשך, הענק וקבוצת וורבאונד שלו מביסים את האוונג'רס החדשים, האוונג'רס העוצמתיים, את דוק סמסון ואת ארבעת המופלאים.
הענק מחבר לכל גיבורי-העל המובסים דיסקי ציות - בהם השתמשו בכוכב סאקאר כדי לשעבד אזרחים - מה שמונע מהם להשתמש בכוחותיהם.
אחרי קרב קצר עם הרקולס, אמדאוס צ'ו, נאמורה ואנג'ל, הענק מביס את גנרל ת'נדרבולט רוס ואת צבא ארצות הברית.
הוא פוגש בדוקטור סטריינג', שמתמזג באופן מיסטי עם אויבו הוותיק זום.
הענק מביס את דוקטור סטריינג' אחוז הדיבוק, מה שגורם לשד להימלט.
טוני סטארק הכלוא יוצר קשר עם סוכנות הביון S.H.I.E.L.D וחושף תוכנית חירום שנועדה לאגף את מנהטן באזור השלילי ולהשמיד את הענק וכל חומר חיובי באזור, אם הגיבורים יכשלו.
הענק וקבוצתו הופכים את מדיסון סקוור גארדן לזירה גלדיאטורית..
בינתיים, הוא הודף ניסיון התנקשות של העקרב, וכן עימות עם חברי היוזמה.
בעקבות נאומים שערכו תומכיו האנושיים של הענק, הענק מארגן קרב עד מוות בין דוקטור סטריינג', איירון מן, חזיז שחור ומיסטר פנטסטיק, לעיני הקהל המריע.
הענק מכריז שכוונתו הייתה להנחיל צדק ולא רצח, ושאף אחד לא אמור להיהרג.
הוא מתכנן להשמיד את העיר ניו יורק ולהשאיר את האוונג'רס בבושתם.
הסנטרי מגיע ומתקיף את הענק.
הדבר מוביל לקרב ממושך שבו הענק שורד כמה מהתקפותיו החזקות ביותר של הסנטרי, בו בעת שהוא מכה בו בהתמדה בלתי ניתנת לעצירה.
הסנטרי מודה בפני הענק שהוא יצא מכלל שליטה ונפרד ממנו לשלום לפני שהוא מרוקן את כל האנרגיה שלו לכדי כדור אנרגיה רב-עצמה - ככל הנראה ניסיון אחרון להרוג את הענק ואת עצמו.
הענק רואה את האנרגיה האפלה של עצמו בתוך הסנטרי, ואומר לו ש"כל מה שחשוב כעת הוא מה שאתה בוחר".
הוא משנה את צורתו חזרה לברוס באנר ומונע מרוברט מוות בטוח.
רוברט ריינולדס מודה לברוס על מעשה החסד שלו לפני שהוא מאבד את הכרתו.
חבר וורבאונד בשם מיק זועם על חסדו של הענק ושינוי צורתו, וזועק לעברו שלא סיים את נקמתו.
הוא מסתער לעבר באנר, אך ריק ג'ונס דוחף את באנר הצידה ומשופד במקומו.
הדבר גורם לבאנר לשנות את צורתו שוב לענק ולהתקיף את קבוצת וורבאונד.
מיק חושף בפניו שהפיצוץ שהתחיל את כל המלחמה לא נגרם בידי האילומינטי אלא בידי נאמניו של המלך האדום, שליטו הקודם והמושחת של כוכב סאקאר.
מיק בחר שלא למנוע את זה, מתוך תקווה שהענק ימשיך במסע ההשמדה שלו.
הענק שומע זאת ונמלא זעם, אשר ללא רצונו משחרר אנרגיה שמאיימת על כדור הארץ.
לבקשתו של הענק, סטארק מפעיל סדרת לוויינים מחומשים שפותחים באש על הענק ומותירים אותו בצורתו כבאנר, כשהוא חסר הכרה.
סוכנות S.H.I.E.L.D כולאת את באנר בעומק של ארבעה קילומטרים, ולוקחת את שאר חברי וורבאונד למעצר.
כהמשך ישיר לאירועי "כוכב הענק הירוק" ו"מלחמת-עולם הענק הירוק", חוברת Skaar: Son of Hulk #11 החלה עלילה שנועדה להציג את דמותו של סקאאר לתוך יקום מארוול.
בעקבות שובו של הפרא הכסוף, רצף האירועים שהתרחשו בעקבות כך גרמו לסקאאר לנטוש את עולם ביתו ולעשות את דרכו לכדור הארץ.
מיסטר פנטסטיק אינו משועשע מהעובדה שיצור נוסף בדמותו של הענק מגיע, והפגישה הבלתי נמנעת בין אב לבן לא מסתיימת כצפוי.
בעלילת "מלחמת-עולם הענקים" מתגלה שהלוויינים שהחזירו את הענק לצורתו של באנר שחררו קרינת גמא מתוך גופו מתוך כוונה לאסוף אותה לקרן מטעינה אשר תיצור בסופו של דבר את הענק האדום.
מבין הדמויות שהשתתפו בסיפור נמנים הענקית הירוקה, דוק סמסון, ריק ג'ונס, גנרל רוס, איירון מן, דרדוויל, הסנטרי, גוסט ריידר, המעניש, איש הנמלה השלישי, נאמור, אנג'ל, פרודיג'י וקוקיות סטפורד.
האוונג'רס החדשים (לוק קייג', איירון פיסט, ספיידרמן, ספיידרוומן, רונין ואקו)
האוונג'רס העוצמתיים (ארס, גברת מארוול, וונדר מן)
ארבעת המופלאים (האישה הבלתי-נראית, הלפיד האנושי, הדבר, הפנתר השחור וסטורם)
אקס-מן (סייקלופס, אמה פרוסט, חיה, וולברין, קולוסוס, שאדוקאט, נייטקרולר, וורפאת', חפציבה ודרווין)
אקסקליבר (קפטן בריטניה, דאזלר, ג'אגרנוט)
אקס-פקטור חקירות - (המשוכפל, סיירין, סטרונג גאי, וולפסביין, אם)
אקס-מן החדשים (דאסט, הליון, אליקסיר, מרקורי, רוקסלייד, סורג' ו-X-23)
אילומינטי (דוקטור סטריינג', פרופסור אקס, איירון מן, מיסטר פנטסטיק וחזיז שחור)
גיבורים להשכרה (מיסטי נייט, קולין וינג, החתולה השחורה, שאנג-צ'י, טרנטולה והאמבאג)
מלחמת-עולם הענקים היא קשת סיפור קרוסאובר בקומיקס בהוצאת מארוול קומיקס, שפורסמה בין דצמבר 2009 לאפריל 2010 בחוברות הענק הירוק, בכתיבתם של ג'ף לואב וגרג פאק ובאיורם של וילס פורטשיו ופול פלטייר.
העלילה ממשיכה את הקו העלילתי שהחל עם הפשטת כוחותיו של ברוס באנר בידי הענק האדום ב"שלטון אפל" וכן בגידתו של דוק סמסון, שהצטרף לשורות ארגון אינטליג'נסיה כדי להביא לנפילת הענקים על ידי יצירתו של צבא ענקים שישתלט על העולם.
סיפור זה מביא גם את סיפור מקורם של הענק האדום (גנרל רוס) ושל הענקית האדומה (בטי רוס).
בנוסף, סדרת הסיפורים מחזירה את באנר לדמותו של הענק הירוק ומביא את המאבק המיוחל בין הענק לבנו, סקאאר.
במיני-סדרה השתתפו דמויות משנה רבות מעולמו של הענק הירוק, ביניהן הענקית הירוקה, הענק האדום, הענקית האדומה, סקאאר, איי בומב, האלקפול וליירה, וכן הופעת אורח של גיבורי-על רבים בגרסאות הענק שלהם וכן קבוצות האוונג'רס, ארבעת המופלאים ואקס-מן.
מבין נבלי-העל מופיעים המנהיג, דוק סמסון, דוקטור דום, מודוק והרוח האדומה.
סיפור זה מסיים את קשת הסיפורים שהחלה עם "כוכב הענק הירוק" משנים 2006–2007 ונמשכה עם "מלחמת-עולם הענק הירוק" משנים 2007–2008 ו"נפילת הענקים" משנים 2009–2010.
טרול הסלעים אוליק, יריבו של תור מממלכת נורהיים, חוזר ויוצא להילולת שתייה בין-יבשתית.
כתוצאה מכך הוא משמיד גשר רכבת, אך האסון נמנע בידי איי בומב ומרלו צ'נדלר.
כשאוליק חונק את מרלו, הוא מובס על ידי איי בומב.
בעולם פנטזיה שבו באנר הרג את הענק הירוק, ת'נדרבולט רוס עדיין חי וגיבורי-העל החכמים הצטרפו יחדיו לנבלי-העל החכמים במכונה להצלת העולם, באנר זוכה לביקור מדוקטור דום, שנותן לו יד רובוטית.
בחזרה בביתו הדמיוני עם אשתו בטי רוס וילדיו, הוא מפעיל את היד הרובוטית ומתעורר לרגע, אך חוזר חזרה לעולם הדמיוני כשבנו מבקש ממנו לשחק עמו.
דוקטור דום מפריע לשלוות המשפחה ופוגע בבנו, ואז משנה את צורתו לסקאאר.
הדבר מאלץ את באנר להפעיל את היד הרובוטית ולהחזיר אותו ואת דום חזרה למציאות.
בינתיים, גלן טאלבוט שולח את צבא ארצות הברית כדי להילחם בחיילי A.I.M.
הם מקבלים תגבורת מסקאאר, איי בומב וקורג.
הקרב ממשיך עד אשר גיבורי-העל הענקים מגיעים ומתקיפים אותם.
ריק אומר שעליהם למצוא את באנר, אז סקאאר מניף אותם אל עבר נושאת המטוסים המרחפת בה מוחזק באנר, בעוד סקאאר נשאר מאחור להילחם בגיבורים הענקיים, שכוללים גרסאות ענק של קפטן אמריקה, תור, גברת מארוול, סייקלופס, אייסמן, סטורם, הלפיד האנושי, האישה הבלתי-נראית והדבר.
כעת כשבאנר התעורר, הוא רואה שדוקטור דום מנסה לגנוב את מוחותיהם של הגיבורים החכמים, שעדיין מחוברים למכשיר.
אולם, דום מפוצץ בטעות את המוח של עצמו לפני שהוא משוגר לנושאת המטוסים המרחפת בידי הענקית האדומה.
ריק וסקאאר מגיעים למקום, וסקאאר דוקר את הענקית האדומה בעזרת חרבו ומאלץ אותה לחזור לצורתה האנושית.
זהותה האמיתית מתגלה כבטי רוס.
בינתיים, הענק האדום נלחם ללא הרף עם הגיבורים הענקים ומשתמש בכוחות-העל שלהם לרעתם.
הוא משתמש בכוחו של ענק הסייקלופס לגרום נזק לנושאת המטוסים המרחפת ומביס את גרסאות הענק של ספיידרמן ווולברין.
הענקית האדומה מגיעה ומרוקנת אותו מהאנרגיה שבגופו, מה שגורם לו לשנות את צורתו חזרה לגנרל רוס ולציין כי "הייתי הגנרל ת'נדרבולט רוס.
הפכתי לדבר היחיד שאותו שנאתי בחיים.
בינתיים, דוק סמסון אומר למודוק ולמנהיג שהפיכת גיבורי-העל לענקים לא היה רעיון טוב.
הוא מגיע למסקנה שלמנהיג יש רגשות עבור הענקית האדומה.
סמסון מתקיף את המנהיג, אך מוכה קשות בידי מודוק.
כעת שזהותה של הענקית האדומה נחשפה, בטי מתחננת בפני ברוס שיהרוג אותה ומסבירה שהוחזרה לחיים בידי ארגון אינטליג'נסיה בדרך של מוטציה בלתי נשלטת.
למרות שהיא מוכנה למות, הגעתו של סמסון (שאחראי לתהליך המוטציה שלה) מביא אותה לפרץ זעם והיא משתנה שוב לענקית האדומה.
היא נלחמת בסמסון, בעוד באנר וסקאאר יוצרים קשר עם אמדאוס צ'ו שעבר אף הוא שינוי צורה.
אולם, כמו המנהיג, הוא עבר מוטציה במוחו בלבד ולא בצורתו.
בעזרת האינטלקט המשודרג בקרינת גמא של צ'ו, באנר מבין שהגיבורים הענקים יישחקו תוך 24 שעות אם הקרינה הרדיואקטיבית לא תצא מגופם.
בזמן שאמדאוס צ'ו מעסיק את חברי אינטליג'נסיה, באנר משחרר את חיה, מיסטר פנטסטיק, הפנתר השחור ואת הנרי פים כדי שיעזרו לו לספוג את הקרינה מגופותיהם של הגיבורים הענקים.
אולם, רק כאשר הוא מפעיל את המכונה הוא מגלה לאחרים שהוא מעביר אליו את האנרגיה כי רק הוא יכול להתמודד עם כמות כזו של כוח.
בשלב מסוים, המכונה מתחילה להתקלקל.
דוק סמסון מתערב וסופג לתוכו את שארית הקרינה, אך מסיבה שאינה ברורה גופו אינו יכול לקלוט את האנרגיה כמו באנר, והוא נהרג מעומס היתר.
כאשר גופו מפסיק לספוג את הרדיואקטיביות, באנר משנה את צורתו בחזרה לענק הירוק והבסיס של אינטליג'נסיה מושמד.
סקאאר מרוצה מההזדמנות החדשה שלו להרוג את אביו.
גנרל רוס סוקר את כל חייו ואז סופג את האנרגיה מהענק הקוסמי שהגיע להתקיפו ומפצל אותו לשניים.
בתור הענק האדום, גנרל רוס מתקיף את המנהיג, שזה עתה נמלט מבאנר והוציא את קרינת הגמא מתוכו כדי שיסבול כל חייו כאדם רגיל.
הענק האדום מגיע לבית הלבן, הורג את הכפיל של גלן טאלבוט ומכריז על עצמו כממונה.
הוא מודיע על כך שתמיד חשד שמדובר בכפיל, כמו במקרה של רוס, וכי הכפיל אפילו לא ידע שהוא בובה על חוט.
עוד הוא אמר שטאלבוט האמיתי אותו הכיר וכיבד נשאר מת, והוא ניצח.
ברוס באנר משאיר מאחוריו סרטון וידאו שבו הוא מסביר לגיבורים איך תכנן את כל העניין ואפשר לסקאאר להרוג אותו.
סקאאר סופג אנרגיה מהכוכב, למרות שהגיבורים מנסים לעצור אותו, ומשתמש באנרגיה כדי לעצור את הענק הירוק.
אולם, הענק מחליט לא להילחם בו והוא לא נמצא כאן כדי להילחם בו.
סקאאר אומר לו שהמלכה קאירה חיה בתוכו עד אשר אפשר לגלקטוס לכלות אותה.
דבריו אלה מכעיסים את הענק הירוק וגורמים לו להמשיך בקרב נגדו.
במהלך הקרב, הענקית האדומה מתקיפה את סקאאר ואומרת לענק הירוק לברוח, אך הוא לא עושה זאת.
סקאאר מביס אותה ומשליך אותה על בניין שעומד לקרוס עליה.
הענק הירוק רואה זאת ומציל את האזרחים בבניין על ידי מחיאת כף עוצמתית, שזורעת חול ומונעת מהבניין להתמוטט.
השניים ממשיכים בקרב שלהם, עד שהענק הירוק מכניע את סקאאר.
סקאאר מבין שהענק אינו מפלצת אחרי שהציל את האנשים בבניין, ואומר לו שיעבדו על הקשר ביניהם.
הענק מבין שהמשך המאבק בבנו, אותו הוא מאמין למפלצת, לא ישיג דבר מעבר לכך שבאנר יהפוך לאביו.
באנר משנה את צורתו חזרה לדמות אנוש, והאב ובנו (בצורתו כילד) מתחבקים.
לאחר מכן, באנר משתנה לענק הירוק ולראשונה מצליח להשתלט עליו.
הוא מגיע לוושינגטון ונלחם בענק האדום.
הענקית האדומה מנסה לעצור את הקרב, אך נעצרת בידי הענקית הירוקה.
הקרב בין שני הענקים מביא אותם למפקדתם אינטליג'נסיה, שחבריה נמלטים מהמקום.
הקרב מסתיים כאשר הענק הירוק מביס את הענק האדום באנדרטת לינקולן אך מסרב להרוג אותו משום יחסיו עם בטי.
זאת ועוד, הוא מודיע לרוס שעצם זה שרוס ביים את מותו אומר שלעולם לא יוכל לחזור לחייו האנושיים.
בהמשך, באנר וקפטן סטיב רוג'רס נועלים את הענק האדום מאחורי סורג ובריח, ומסכימים על כך שבהתחשב בחוזקו וניסיונו הטקטי, יש להם תוכניות לגביו.
מלחמות סודיות הוא השם הכולל לאירועי קרוסאובר ביקום מארוול, שפורסמו על ידי חברת מארוול קומיקס.
הסיפור המקורי פורסם במאי 1984 ונמשך עד אפריל 1985 בכתיבתו של העורך הראשי ג'ים שוטר ובאיורם של מייקל זק ובוב לייטון.
עלילת הסיפור מביאה את התערבותה של ישות קוסמית בשם הביונדר בנעשה ביקום מארוול, והעברתם של גיבורי-על ונבלי-על לכוכב לכת מרוחק שנקרא "עולם מלחמה".
מיני-סדרה עוקבת יצאה בין יולי 1985 ועד מרץ 1986, ונמשכה כתשע חוברות.
מפברואר 2004 ועד דצמבר 2005 פורסם סיפור תחת השם "מלחמה סודית" ובכתיבתו של בריאן מייקל בנדיס.
סיפור זה אינו קשור לשני הסיפורים הקודמים אלא לאירועי "פלישה סודית", בהם גזע הסקרול משני הצורה פלשו לכדור הארץ והחליפו זהויות של רבים מגיבורי העל.
סופה של קשת עלילתית זו הסתיים בסיפור "אוונג'רס נגד אקס-מן" משנת 2012.
במאי 2015 התפרסם סיפור נוסף הנושא את שם המלחמות הסודיות, והוא נמשך עד לינואר 2016, אם כי גם הוא אינו קשור לקודמיו.
מספר חוברות קשורות יעקבו אחרי אירועים שהתרחשו לאורך ההיסטוריה של יקום מארוול, בהם כפפת האינסוף, סאגת קורבאק, כוכב הענק הירוק, לוגאן הזקן, שנות עבר עתידי, אג'נדת ההכחדה, אקס-מן 92', בית אם, מלחמת אזרחים, אוונג'רס נגד אקס-מן, ה' עבור הכחדה, אינפרנו, מלחמות השריון, אי העכביש ויקום העכביש.
אירוע זה לא נעשה במשך 75 שנות קיומה של החברה, ותואר בתור המשבר בעולמות האינסופיים של חברת מארוול.
ישות קוסמית בשם הביונדר משגיחה על יקום מארוול ומסתקרנת מקיומם של גיבורי-על בכדור הארץ ומהפוטנציאל הרב שגלום בהם.
הביונדר בוחר מספר גיבורי-על ונבלי-על ומשגר אותם ללא רצונם לתוך "עולם המלחמה", כוכב לכת שנוצר על ידו בגלקסיה מרוחקת והוא מלא בטכנולוגיה וכלי נשק חייזרים.
הוא מצהיר על גדולתו בפניהם ואומר להם שיעניק להם את כל אשר חפצה בו נפשם אם ינצחו בקרבות עד מוות נגד אויביהם.
בין הגיבורים הנכללים בקבוצה נמצאים האוונג'רס (קפטן אמריקה, קפטן מארוול השנייה, הוקאיי, איירון מן השני, הענקית הירוקה, תור והצרעה), ארבעת המופלאים ללא האישה הבלתי-נראית, גיבורי-על עצמאיים כספיידרמן, ספיידרוומן והענק הירוק, וכן קבוצת המוטאנטים אקס-מן (סייקלופס, פרופסור אקס, סטורם, רוג, קולוסוס, וולברין ונייטקרולר).
מגנטו מופיע בתחילה כגיבור, אך הוא בוחר שלא להשתייך לאף קבוצה מאחר שהאוונג'רס מפקפקים בנוכחותו.
בין הנבלים נכללים האיש הסופג, דוקטור דום, דוקטור אוקטופוס, מכשפת, קאנג הכובש, קלו, הלטאה, אולטרון, טיטניה, איש המולקולות, וולקנה וצוות ההריסה.
גלקטוס גם הוא מופיע בתחילה כנבל, אך כמעט מיידית אינו משייך את עצמו לאף קבוצה.
שנים רבות לאחר מכן התברר שחברתו של הדבר, אלישיה מסטרס, הוחלפה בידי מתחזה מגזע הסקרול בשם לייג'ה.
כשארבעת המופלאים חזרו לכדור הארץ ללא הדבר, היא החלה במערכת יחסים עם הלפיד האנושי.
השניים נישאו בסופו של דבר וחיו חיי נישואים מאושרים עד שהדבר חשף את זהותה האמיתית יחד עם אדון הבובות.
הישות אשר יזמה את המלחמות הסודיות ואשר נודעה בשם הביונדר מבקרת בכדור הארץ בחיפוש אחר הארה רוחנית תחת זהות סודית אותה הרכיבה מהגיבורים והנבלים בהם נתקלה ב"עולם המלחמה".
ביקור זה מביא לעימות בינה לבין גיבורי הארץ והישויות הקוסמיות השונות ביקום מארוול.
בתחילה, הביונדר מנסה להבין את משמעותן של מטלות היומיום שאותן עושים בני האדם בכל יום ויומו כמו אכילה, שינה וכיוצא בזה.
בהמשך, הוא מועסק על ידי גנגסטר ונעשה רב-עוצמה ואובססיבי לגאדג'טים.
גיבורי הארץ חושדים בו ומאלצים אותו לסגת לחופיו של אי שומם.
השד מפיסטו מגייס צבא של נבלי-על שכוחותיהם שודרגו, אך הדבר הודף את התקדמותם עד אשר הוא מקבל גם לעצמו כוח רב כמוהם.
הביונדר מתאהב בדאזלר ומנסה לפתח מערכת יחסים עם בום-בום, אך שתיהן מסרבות לחיזוריו.
כמו כן, מוסבר כיצד דוקטור דום הופיע במלחות הסודיות הקודמות, לאחר שהוא נהרג בקו הזמן הרגיל - הביונדר יוצר מחדש את גופו של דום בעזרת חלקיקים מגופתו ושולח אותו חזרה בזמן לתחילת המלחמות הסודיות, מה שגורם לדום לחיות אותן בסדר הפוך.
בסופו של דבר, גיבורי הארץ מטפלים באיומו של הביונדר ומונעים את השמדת העולם כתוצאה מהשלכות מעשיו.
הוא, מצידו, מנסה להפוך לבן אנוש ולשמור על כוחותיו תוך כדי.
מפיסטו מנסה להשמידו בצורתו האנושית מאחר שהוא "רק בן תמותה".
בגיליון בודד שנחשב להמשך עלילתי נחשף שהביונדר היה למעשה קובייה קוסמית שהתפתחה ושודרגה עד להפיכתה לישות קוסמית בשם קוסמוס באמצעות מיזוג עם איש המולקולות.
בשנת 2003, מנהל סוכנות הביון הבינלאומית S.H.I.E.L.D ניק פיורי חושף מזימה סודית של ראש ממשלת לטבריה, לוצ'יה פון בארדאס, לממן קבוצה של נבלי-על שוליים ולספק להם טכנולוגיה מתקדמת להשלטת טרור על אדמת אמריקה.
אותה טכנולוגיה שייכת ככל הנראה לדיקטטור הלטברי הקודם דוקטור דום, שהיה כלוא בממד הגיהנום באותה עת.
פיורי לוקח את ממצאיו לנשיא ארצות הברית, אך נשללת ממנו הסמכות להפיל את הממשל הלטברי משום שממשלת ארצות הברית לקחה עליו חסות.
פיורי זועם על אותה שאננות ביטחונית שאפיינה את פיגועי 11 בספטמבר ואשר מזמינה אסון.
פיורי מגייס את קפטן אמריקה, ספיידרמן, דרדוויל, האלמנה השחורה, לוק קייג', וולברין ואת סוכנת S.H.I.E.L.D דייזי ג'ונסון בניסיון עצמאי להפיל את השלטון הלטברי.
כשנה לאחר מכן, תגובת תגמול הרסנית על העיר ניו יורק מותירה את קייג' בתרדמת.
פיורי וגיבורי הארץ נאלצים להתמודד עם פון בארדס הקיבורגית ועם צבאה המתקדם-טכנולוגית.
אותה תגובת תגמול מתבררת כמלכודת עבור גיבורי הארץ כשפון בארדאס מחמשת פצצה טכנולוגית המקושרת לטכנולוגיה אותה נושא צבא נבלי-העל שלה.
פון בארדאס הקיבורגית מושמדת בידי דייזי ג'ונסון, הפצצה מנוטרלת וצבא נבלי-העל מובס ונאסר.
קפטן אמריקה דורש מניק פיורי תשובות לגבי מה שאירע.
מצטרפים אל השניים קבוצת האקס-מן ווולברין, שמתקיף את פיורי עד אשר ג'ונסון מודיעה לו שהאדם שניצב מולו הוא מודל חיקוי אנושי, וכי פיורי האמיתי כבר עזב.
באמצעות מודל החיקוי האנושי, פיורי מגלה אודות פלישת לטבריה ושגיבורי הארץ פרט לאלמנה השחורה ולדייזי ג'ונסון עברו שטיפת מוח.
הוא מבהיר לגיבורי הארץ שזוהי הפעם האחרונה שהם יראו אותו, ושזוהי תקוותו שאלה שהיו מעורבים במזימתו יבינו שמה שהוא עשה היה נחוץ.
בסיפור המסגרת, מחליפתו של פיורי בסוכנות S.H.I.E.L.D, מריה היל, מגלה את פרטי הפרטים של הסיפור דרך חקירתה של הסוכנת דייזי ג'ונסון.
בשנים האחרונות, קבוצת אילומינטי חקרה תקריות אשר התרחשו במספר יקומים מקבילים.
אין הדבר ידוע מה הגורם לכך, אך אין זה מן הנמנע שהתנגשות בין היקומים והשמדתם אכן תתרחש ואין אפשרות לעצור אותה.
הקבוצה מבינה שגם יקום מארוול המרכזי יסבול מאותו גורל, והיא מנסה לגרום לאותם אירועים ביקומים אחרים כדי להרוויח מספיק זמן ולעצור את מה שמגיע.
אולם למרות הכל, הזמן הולך ואוזל.
בעקבות אותן תקריות ברחבי המולטי-יקום, שרידי המציאויות השונות התאחדו לכדי "עולם מלחמה" חדש.
כל אותן מציאויות ידועות כמתחמים ויש באפשרותן לתקשר אחת עם השנייה, למעט שלוש מהן שנושאות בחובן סכנות שמאיימות על שלומן של שאר המציאויות.
בקצה השני של המולטי-יקום, דוקטור דום/ראבום אלאל, איש המולקולות ודוקטור סטריינג' מתעמתים עם הביונדרים.
בהתנגשות היקומים בין ארץ-616 לארץ-1610, ניק פיורי מארץ-1610 תכנן את מערך ההתקפה נגד ארץ-616, ושלח את כל כוחות S.H.I.E.L.D לקרב.
גיבורים רבים מארץ-616 החלו לנסות להדוף את המתקפה, ובבניין בקסטר, מיסטר פנטסטיק מארץ-616 סיים לתכנן "ספינת הצלה" שמטרתה להציל כמה שיותר בני-אדם.
איירון מן מארץ-1610 שלח לקרב את נשק איירון מן-6, אך הקרב הלך לטובת ארץ-616 כאשר שומרי הגלקסיה וזקיפי הסנטינל של סייקלופס הגיעו.
בעוד דוק גרין, הענקית הירוקה וקולוסוס מארץ-616 מוטטו את הטריסקליון של ארץ-1610, מיסטר פנטסטיק/הבורא מארץ-1610 תוקף יחד עם "ילדי המחר".
במקום אחר, הקינגפין מכנס כמה וכמה נבלי-על לקראת הסוף, כשלפתע המעניש מופיע בכוונה להורגם.
לאחר שצוות-העזר של ארץ-616 הושמד בידי ילדי המחר, מיסטר פנטסטיק מארץ-616 נאלץ להפעיל את ספינת-ההצלה, ומניפולד שיגר לתוכה כמה וכמה גיבורים - בין היתר סטאר לורד, ספיידרמן, תור החדשה, קפטן מארוול וסייקלופס, שזכה לכוחותיו של כוח הפניקס.
הספינה שוגרה, אם כי תקלה גרמה למותם של בני משפחת ריצ'רדס ושאר ארבעת המופלאים מארץ-616, פרט למיסטר פנטסטיק.
לאחר ששני היקומים מתנגשים וכל הגיבורים והנבלים נהרגים כתוצאה מכך, הספינה מתרסקת בכוכב-לכת סלעי.
ביקום אחר שנוצר בידי דוקטור דום, קבוצת גרסאות חלופיות של תור המשמשות ככוח שיטור בידי האל הקיסר דום התכנסו בדומסגארד לטקס בו תור מאבאלון העליונה הצטרף לכוחותיהם.
בינתיים בממלכת אוטופוליס, הקרן גילו את אחת מספינות-ההצלה קבורה בחלקה.
לאחר שלקחו את הברון סיניסטר מבר סיניסטר, חיל תור הביאו אותו למשפט בטירת דום.
לאחר שנמצא אשם בכריתת ברית עם ברון היפריון מאוטופוליס, סיניסטר דרש להתמודד נגד מאשימו.
הוא הביס את מאשימו - בריאן בראדוק מאבאלון העליונה - בקרב, אך לפני שהרגו, דום הפסיק את הקרב כדי להתעמת מול בראדוק בעצמו, בטענה שזמם עם ממלכת מנהטן מזימה להדיחו.
ג'יימי בראדוק חשף את עצמו כבוגד, ונענש לגלות בארצות המתות.
לאחר המשפט, ולריה וון דום יידעה את השריף סטריינג' בדבר הגילוי של הקרן, וכי הגיעו למסקנה כי היא "מלפני הזמן" - כלומר, לפני יצירת יקום זה.
חיל תור הגיעו למקום, ומהספינה יצאו הקאבאל והרגו את קינג-תור מארץ-14412. כאשר תאנוס שאל את אחד מהמולוידים היכן הם, הוא ענה שהם ב"עולם-המלחמה".
בטירת דום, השריף סטריינג' הקריא בפני האל הקיסר דום דו"ח אירועים שהתרחשו ברחבי עולם-המלחמה, כשדום קטע את רצף הדיווחים והחל לדון עם סטריינג' בדבר טבע עולם-המלחמה.
שיחתם הופסקה כאשר סטריינג' נקרא לחקור את ספינת ההצלה שהתרסקה באוטופוליס, ואת מותו של קינג-תור.
לאחר שפיזר את חיל תור לחפש אחר זרים, הוא מצא אדם נוסף מסתתר בתוך הספינה - מיילס מוראלס, ספיידרמן מארץ-1610. בעוד דום דן עם סו וון דום, סטריינג' מביא את מיילס ואת תור מאבאלון העליונה לבסיסו, "האי של אגאמוטו", המשמש כמעין מזכרת מארץ-616 האבוד.
הוא מגלה להם כי הוא מצא ספינת-הצלה נוספת לפני שנים, וכאשר היא נפתחה, ניצולי ארץ-616 יצאו ממנה.
סטריינג' התאחד עם חבריו מיקומו הקודם, וחשף כי יצר יחד עם דום את "עולם-מלחמה" לפני שמונה שנים בציר הזמן החדש היקום.
באוטופוליס, הקאבאל דנו על המשך פעולותיהם מסביב למדורה, בעוד קבוצה גדולה מחיל תור מרחפת סביבם.
בעוד הקאבאל וחיל תור נלחמים, השריף סטריינג' הסביר לניצולים כיצד הוא ודום נלחמו בביונדרים, ואיך דום יצר את עולם-המלחמה משרידי המולטי-יקום.
פטישו של תור מאבאלון העליונה החל לזהור כסימן שהוא נקרא לקרב, ולאחר שדום גילה על הקרב, סטריינג' וגיבורי ארץ-616 עזרו לחיל תור.
דום התעלם מהקרב עד שראה את מיסטר פנטסטיק, והשגר לאוטופוליס על מנת לעצור את המתקפה.
סייקלופס בעל כוח הפניקס תקף את דום בכל כוחו, אך נהרג ללא מאמץ.
סטריינג' שיגר את הניצולים מהמקום, ודום הזועם הרג אותו.
למחרת בהלווייתו של סטריינג', אשר סיבת מותו הוסתרה מתושבי עולם-המלחמה, דום פקד על ולריה למצוא את שורדי ארץ-616 באמצעות משאבי הקרן, וסירב לספק מידע נוסף.
ברגע שוולריה יצאה למשימה, הוא השתגר למדרגות פסל של איש המולוקולות בגנו וסיפר לאיש המולקולות מארץ-616 בדבר מותו של סטריינג'.
איש המולקולות נזכר ביום בו הוא, דום וסטריינג' התעמתו עם הביונדרים.
במהלך הקרב דום השתמש באנרגיות הכוח של מאות אנשי המולקולה שהרג ברחבי המולטי-יקום, הרג את הביונדרים והשתמש באיש המולקולות כדי לקחת את כוחותיהם וליצור את עולם המלחמה.
בחזרה לדומסגארד, הקרן יוצאת לחפש את השורדים - תור הסתננה לחיל תור, הפנתר השחור ונאמור הועברו לאג'יפטיה, קפטן מארוול נלכדה בידי כוחות בר סיניסטר, תאנוס שוגר לצד השני של המגן, ברבור שחור הועברה לדומסגארד ואילו סטאר לורד ומיילס הועברו לממלכת מנהטן.
שלושה שבועות לאחר מכן, עולם-המלחמה נעשה שרוי באנדרלמוסיה לאחר שנוצר מרד בכמה וכמה אזורים.
לאחר שאדם המזדהה בשם "הנביא" יצר צבא נגד שלטונו של דום, זה כינס כמה מהברונים הנאמנים לו בניסיון להתמודד עם האיום.
פרוקסימה מידנייט ולהב-עורב נלכדו בעוד ברבור שחור נעשתה בת-בריתו של דום, והקרן גילתה לוולריה וון דום כי מצאו את מקור כוחו של אביה.
גרסתו של ריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק מארץ-616 חברה לזו מארץ-1610 ("הבורא"), והם שלחו את הספיידרמנים משני היקומים לחדור לטירתו של דום כדי לאתר את מקור כוחו, הממוקם תחת פסלו של איש המולקולות.
שם הם נתקלו בוולריה, שחשפה את חשדותיה באביה ובחרה לא להסגירם לאחר שגילו לה כי אף אחד מניצולי הסירה לא אחראי למותו של סטריינג'.
הספיידרמנים פתחו את הפסל, שם גילו את איש המולקולה עצמו.
בינתיים, נאמור והפנתר השחור נכנסו לאי של אגאמוטו בידי מפתח שניתן להם בידי סטריינג'.
לאחר שזיהו את עצמם בפני מערכת ניהול האי כחברי האילומינטי, ניתנה להם גישה לפריטים רבי עוצמה שסטריינג' אסף במהלך השנים, ביניהם פורטל אומץ המצור וכפפת אינסוף.
תאנוס, שנלכד בידי ההל-ריינג'רס של המגן, דיבר עם המבנה החי שיצר את המגן - גרסה חלופית של בן גרים/הדבר.
לאחר שתאנוס שכנע את גרים לדחות את שלטונו של דום, המגן החל להתמוטט.
הנביא, המתגלה כלא אחר מאשר מקסימוס, מוביל את חייליו לעבר טירת דום לכיוון קרב נגד הברונים החזקים ביותר בעולם המלחמה.
במהלך המתקפה, הברון סיניסטר החל במתקפה על הברונית מלכת הגובלינים, וסיניסטר נהרג לאחר מכן בידי הברון אפוקליפס.
חיל תור הצטרף לקרב, אך לצד צבאו של מקסימוס ונגד דום, וזאת לאחר שתור הצליחה לשכנע את עמיתיה להילחם נגד האל שלהם.
ברון מאסטרו הצטרף לקרב עם צבא שוברי העולמות שלו.
בינתיים, מיסטר פנטסטיק והבורא המשיכו לתכנן ממרחק, ותכננו להשתמש במאבק המתפתח כדי לחדור לטירה ולגנוב את "הדבר היקר ביותר שנשאר מהמולטי-יקום" מדום.
הפנתר השחור ונאמור הגיעו לארצות המתות כדי להשיג תגבורת, והפנתר השחור השתמש בתארו כ"מלך המתים" כדי לשכנע את הזומבים להצטרף אליו למרד נגד דום.
בעוד הקרב בדומסטאדט נמשך, מיסטר פנטסטיק והבורא שוגרו לטירת דום בידי סטאר לורד.
גרסה ענקית של הדבר מהמגן הצטרפה לקרב והחלה להרוס כל אשר עומד בדרכה, ובתגובה פרנקלין וון דום שיסה בו את גלקטוס.
כאשר גילה כי פרנקלין הוא בנה של סו סטורם, הדבר נכנע והניח לגלקטוס להרוג אותו.
לאחר שהאל הקיסר האל דום הצטרף לקרב והחל להילחם בגל ההשמדה, ולריה שכנעה את אמה לברוח כדי להראות לה דבר מה.
בעוד שני הריד ריצ'רדס מחפשים אחר מקור הכוח של דום, סטאר לורד נשאר מאחור כדי לתקן את חלליתם והותקף בידי ברבור שחור.
המאבק הגיע לחדר הכס של דום, בו שוכן העץ הקסום יגדראסיל.
סטאר לורד הניח את אחת משאריותיו של גרוט, שנהרג בקרב נגד ילדי המחר בארץ-616, על יגדראסיל, וזה הפך לגרסה ענקית של גרוט אשר מוטטה את טירת דום.
ולריה ואמה צפו בטירה מתמוטטת מגן הטירה, ונתקלו בשני הריד ריצ'רדס מנסים לפרוץ לחדרו של איש המולקולות.
בשדה הקרב, תאנוס ניסה ללא הצלחה להרוג את דום, אשר הרג אותו בקלות.
לפתע, פורטל אומץ המצור הופיע, וממנו יצא צבא הזומבים מהארצות המתות.
לאחר שהזומבים הצטרפו לקרב, מנהיגי הצבא טצ'אלה/הפנתר השחור ונאמור הופיעו עם כפפת אינסוף, והכריזו כי שלטונו של דום הסתיים.
דום ניסה לשכנע את טצ'אלה ונאמור לוותר על הקרב ובתמורה ייצור מחדש את ואקאנדה ואטלנטיס, אך הם סירבו ותקפו את דום.
דום התאושש ממתקפותיהם, הרג את נאמור והחל בדו-קרב נגד טצ'אלה החמוש בכפפת האינסוף.
בעוד דום עסוק בקרב נגד טצ'אלה, מיסטר פנטסטיק והבורא איתרו את איש המולקולות המורעב, אשר הביס את הבורא לאחר שזה תקף את מיסטר פנטסטיק.
בינתיים, דום הביס את טצ'אלה והשמיד את כפפת האינסוף שלו, ונוכח לדעת כי הקרב שימש כהסחת דעת בלבד.
הוא השתגר לחדרו של איש המולקולות, וכאשר ניסה להשמיד את ריצ'רדס באמצעות נקישת אצבע, להפתעתו כוחו לא עבד.
איש המולקולות המורעב גילה לדום כי כעת הוא וריצ'רדס שווים בכוחם, והם החלו במאבק, שבו ריצ'רדס האשים את דום בכך שהוא יכל לעשות מעשים יותר טובים עם כוחו, ודום הסכים עמו והחליט שריצ'רדס יכול לעשות טוב יותר עם כוחותיו.
דום ואיש המולקולות העבירו את כוחותיהם האלוהיים לריצ'רדס, מה שגרם לחורבן עולם-המלחמה.
בעוד שאר משתתפי הקרב ניסו לברוח מגורלם המר, טצ'אלה אחז באבן המציאות מכפפת האינסוף בעוד העולם מושמד.
כאשר פקח את עיניו, הוא מצא את עצמו בגרסה חדשה של יקום מארוול הקודם.
שמונה חודשים לאחר מכן, מיילס מוראלס נעשה לתושב יקום מארוול לאחר שיקומו שלו נהרס.
הוא נזכר בכך, שלאחר שהוא ופיטר פארקר/ספיידרמן עזבו את חדרו של איש המולקולות, זה הצהיר כי הוא חייב עבורו טובה תחת טובה לאחר שהאכיל אותו.
בצד אחר של היקום, קרן העתיד חזרה לקיום והחלה לתכנן את יצירת המולטי-יקום, שהחל להיווצר מחדש באמצעות כוחותיהם המשולבים של ריצ'רדס ובנו, פרנקלין.
כאשר הוריד את מסכתו, הוא הבחין כי צלקותיו נעלמו, ופרץ בצחוק.
מלחמות קרים–רוסיה התנהלו בין כוחות רוסיה לטטרים של חאנות קרים במהלך המאה ה-16 על האזור סביב נהר הוולגה.
במאה ה-16 החלו המתקפות על רוסיה מידי הטטרים.
במהלך המלחמות פלשו הטטרים של קרים (הנתמכים על ידי הצבא הטורקי) למרכז רוסיה, הרסו את ריאזאן ושרפו את מוסקבה.
עם זאת, בשנה שלאחר מכן הובסו הטטרים בקרב מולודי.
למרות התבוסה, פשיטות הטטרים נמשכו.
כתוצאה מכך פלשו הרוסים לחאנות קרים מספר פעמים וכבשו את חצי האי קרים בסוף המאה ה-18. בסופו של דבר הטטרים איבדו את השפעתם באזורים הללו.
הפשיטות החלו זמן קצר לאחר הקמת מדינת החיץ הרוסית, חאנות קאסים, ושליטתה של רוסיה במלחמות רוסיה-קאזאן בסוף המאה ה-15.
פלישות הטטרים של קרים לרוסיה החלו בשנת 1507, לאחר מותו של הדוכס הגדול של מוסקבה איוואן השלישי, כאשר חאנות קרים תקפה את העיירות הרוסיות בְּלֶב וקוזלסק.
במהלך המאה ה-16, הגבול היה סמוך לעיר ריאזאן, מחוץ לנהר אוקה.
השביל העיקרי של הכוחות הפולשים למוסקבה היה שביל מורבסקי, שנמשך מקרים ומצר פרקופ, בין אגני נהר הדנייפר וסוורסקי דונץ, עד טולה.
הטטרים היו חוזרים אחורה רק לאחר מסעות ביזה וחטיפה נרחבים, בדרך כלל הצליחו הטטרים לחדור בין 100–200 ק"מ לתוך שטח רוסיה.
השבויים לאחר מכן נשלחו לעיר קאפה להימכר לעבדות.
כתוצאה מכך, האוכלוסייה הרוסית באזורי הגבול סבלה קשות.
בכל אביב, רוסיה גייסה עד כמה אלפי חיילים לשירות הגבולות.
קווי ההגנה כללו רשת של ביצורים, מבצרים וערים.
כדי להגן מפני פלישות של חיילי האורדה של נוגאי באזור שבין נהרות הוולגה ואירטיש, נוסדו ערי הוולגה סמרה (1586), צאריצין (1589) וסראטוב (1590), כעיירות משמר.
בשנת 1570 הטטרים של קרים הרסו את ריאזאן במסגרת פלישתם לתוך רוסיה.
במאי 1571 צבא קרים וטורקיה (80,000 טטרים, 33,000 חיילים טורקים לא סדירים ו-7,000 יניצ'רים) בהנהגת החאן קרים, דבלט גיראי והמוני חיילי נוגאי וכוחות של צ'רקסים, עקפו את ביצורי ההגנה של סרפוחוב על נהר אוקה, חצו את נהר אוגרה ואיגפו את 6,000 אנשי הצבא הרוסי.
הזקיפים הרוסיים נמחצו על ידי חיילי קרים.
ללא די כוחות לעצור את הפלישה, הצבא הרוסי נסוג למוסקבה.
האוכלוסייה הרוסית הכפרית ברחה גם היא לבירה.
צבא קרים הרס עיירות וכפרים לא מוגנים סביב מוסקבה, ואז הצית את פרברי הבירה.
בגלל רוח חזקה, האש התרחבה במהירות.
תושבי העיר שנרדפו משריפה ופליטים מיהרו לשער הצפוני של הבירה.
בשער וברחובות הצרים נוצר לחץ והתקהלות אדירה של אנשי.
הצבא, שהתערבב עם הפליטים, איבד את הסדר, והנסיך בלסקי מת בשריפה.
תוך שלוש שעות נשרפה מוסקבה לחלוטין.
שגריר האפיפיור אנטוניו פוסווינו העיד על ההרס: הוא ספר בשנת 1580 לא יותר מ-30,000 תושבי מוסקבה, אם כי בשנת 1520 מנתה אוכלוסיית מוסקבה כ-100,000 איש.
לאחר שריפת מוסקבה, דבלט גיראי חאן, הנתמך על ידי האימפריה העות'מאנית, פלש לרוסיה שוב בשנת 1572. כוח משולב של טטרים וטורקים, אלא שהפעם הם נהדפו בקרב מולודי.
ביולי-אוגוסט, החיילים הובסו על ידי הצבא הרוסי, בראשות הנסיך מיכאיל וורוטינסקי והנסיך דמיטרי חבורוסטין.
מאוחר יותר התפשטה ההתרחבות הרוסית לאזור הים השחור וחאנות קרים פלשה מספר פעמים במאה ה-18 ונכבשה לבסוף במהלך המלחמות הרוסיות-טורקיות.
רשימה זו אינה כוללת פשיטות של הטטרים לפולין-ליטא (75 פשיטות בשנים 1474–1569).
1465: חיילי קרים תוקף את האורדה כדי למנוע ממנה מלפשוט על רוסיה ולשבש את הסחר הצפוני
1480: ההתקוממות הגדולה על נהר האוגרה
1507 ו-1514: הפשיטות בראשות אצילים טטרים שמתעלמים מהסכם שלום שהחאן החזיק.
1521: החאן של קרים ו-50,000 חייליו חוצים את נהר האוקה בקולומנה ופושטים על פרברי מוסקבה במשך שבועיים
1533: קו ההגנה של אבאטיס בערך 100 ק"מ דרומית לאוקה.
1533–1547: כ-20 פשיטות גדולות על גבולות רוסיה הצארית.
1541: החאן של קרים חוצה את נהר אוקה על רפסודות בחיפוי אש טורקי.
1556–1559: הרוסים פשטו ארבע פעמים על חוף הים השחור, בתמיכת גדודי קוזאקים.
1564: העיר ריאזאן עולה באש.
1591: פשיטה טטרית על מוסקבה.
1591: צבא הצאר עוצר פשיטה בקולומנסקוי.
1592: פרברי מוסקבה עולים באש, בעוד כוחות רוסיים נלחמים בשוודיה.
1598: כוחות קרים נבלמים סמוך למוסקבה, בעודם נסוגים הם תובעים שלום.
1614: פשיטות האורדה של נוגאי בסמוך למוסקבה.
בזמן תקופת הצרות הם לקחו כל כך הרבה שבויים שמחיר העבד בשוק צנח לחמש עשרה או עשרים מטבעות זהב.
1618: החאן של נגאי משחרר 15,000 שבויים במסגרת הסכם שלום עם מוסקבה.
1632: כוח ליבוני נופל למארב של הטטרים והיניצ'רים.
300 הרוגים והשאר הופכים לעבדים.
1632: 20,000 טטרים פשטו על הדרום, כאשר הכוחות נדחקו צפונה בעת מלחמת סמולנסק.
זו הייתה הפשיטה הטטרית העמוקה האחרונה לרוסיה.
1635: סיעות מלחמה קטנות רבות פלשו לרוסיה מדרום לריאזאן.
1637, 1641–1643: כמה פשיטות הובלו על ידי האורדה של נגואי ואצילי קרים ללא אישור החאן.
1643: 600 טטרים ו-200 קוזאקים מזאפוריז'יה פושטים על קוזלוב (מיצ'ורינסק).
1645: פשיטה טטרית מביאה ללקיחת 6,000 שבויים.
נטען כי הטורקים עודדו את הפשיטות הללו כדי להשיג עבדים לקראת מלחמתם עם ונציה.
1650: קו בלגורוד דוחף מבצרים רוסיים 300 ק"מ דרומית לקו אבאטיס.
1680: קו איזיום: מבצרים רוסיים נבנו בטווח של 150 ק"מ מהים השחור.
1687, 1689: מסעות קרים: ניסיון לפלוש לקרים נכשל.
1769: פשיטת חורף לסרביה החדשה.
1774: חצי האי קרים הופך למדינת חסות (וואסל) רוסית.
1783: חצי האי קרים מסופח על ידי רוסיה.
מלחמות האימפריה הרוסית–פרס (בפרסית: جنگهای ایران و روسیه, ברוסית: Русско-персидская война) היו סדרת מלחמות בין רוסיה הצארית ומאוחר יותר האימפריה הרוסית לבין ממלכת פרס תחת שלטון האימפריה הספווית ומאוחר יותר השושלת הקאג'ארית.
היו סך הכל 5 מלחמות, ורובן נסבו על השליטה בעבר הקווקז וצפון הקווקז.
המלחמות נמשכו מהמאה ה-17 למאה ה-19, והסתיימו בניצחון רוסי והפיכת הקווקז לחלק מהאימפריה הרוסית.
בסופו של דבר הביאו המלחמות לעליית ההשפעה הרוסית על פרס במובן הכלכלי ואף פוליטיקה הפנימית, כפי שנראה מאוחר יותר במהפכה החוקתית בפרס.
מלחמת רוסיה–פרס (1651–1653) – ניצחון פרסי מינורי
מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723) – כיבוש רוסי זמני ושיבה לסטטוס קוו
מלחמת רוסיה–פרס (1796) – שיבה לסטטוס קוו
האימפריה הספווית אשר נוסדה בתחילת המאה ה-16 בידי שאה אסמאעיל הראשון שלטה בנתח מרכזי מהמזרח התיכון והייתה יריבה מרכזית של האימפריה העות'מאנית ובעלת ברית של מלוכת הבסבורג.
תחת שלטונו של עבאס שאה הראשון "הגדול" הגיעה האימפריה לשיא התפתחותה בעוד התרבות הפרסית הייתה רבת השפעה על אזורים כגון מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית, בלוצ'יסטן והקווקז.
בתוך הקווקז היו לאימפריה הספווית מדינות חסות כגון צ'רקסיה וממלכת כארתלי, אשר חצצו בינה לבין הממלכות של מזרח אירופה על גדות נהר הוולגה.
מצפון לשם, רוסיה הצארית החלה מסדירה את מעמדה העולמי בתור מעצמה.
במהלך המאה ה-15 המאוחרת תחת שלטונו של איוואן השלישי "הגדול" הפכה נסיכות מוסקבה לגדולה בנסיכויות הרוסיות והשיגה ריבונות מלאה מידי הממלכות המונגוליות.
בהמשך, תחת שלטונו של איוואן הרביעי "האיום", הפכה רוסיה לצארות והחלה במדיניות של התפשטות.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1568–1570), סובסד מעמדה של רוסיה בצפון הקווקז.
יחסי איראן–רוסיה נוצרו רשמית בשנת 1521, בתקופת שלטונו של וסילי השלישי ברוסיה הצארית ושאה אסמאעיל הראשון בממלכת פרס.
מדיניות ההתפשטות של שתי המעצמות הביא בסופו של דבר למאבק ביניהם.
עבאס שאה השני היה בן לאם ממוצא צ'רקסי וחלק רחב ממדיניותו פעלה לחיזוק ההשפעה הפרסית על צפון הקווקז.
בשנת 1651, בשביל לחזק את השפעתו בצפון הקווקז, הורה השאה עבאס השני על כוחות הצבא הפרסי-ספווי לתקוף ולכבוש את מוצב הכוחות הרוסים בסונז'ה (כיום באינגושטיה, רוסיה).
מאז תקופת הצרות בתחילת המאה נחלשה רוסיה קשות.
אלכסיי הראשון, צאר רוסיה פעל להביא לרפורמות ולחיזוק ממלכתו אך היה במאבק פנימי שנגע להמשך דרכה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
עבאס השני ראה את הזמן כנכון לצאת למאבק נגד הרוסים.
הכוחות הפרסים תחילה לא צלחו בהתקדמות צפונה נגד הרוסים.
בשנת 1653 גויסו 20,000 חיילים לצבא הפרסי שחצו את הגבול הצפוני לתוך רוסיה הצארית.
הכוחות הרוסים נסו מפני הפרסים שצרו על סונז'ה והשמידו את המוצבים הרוסים באזור.
המלחמה נכנסה לסטטוס קוו לאחר נפילת המוצבים הרוסיים מכיוון ששתי המעצמות היו סבוכות במאבקים שונים; כוחות האימפריה המוגולית צרו על קנדהאר בעבר הפרסי של הגבול בעוד הרוסים החלו במלחמה נגד האיחוד הפולני-ליטאי ).
בשנת 1717 תוכננה חתימה של חוזה מסחר שהיה אמור להעניק מונופול רוסי למסחר המשי של פרס הספווית.
היחסים בין המעצמות הריעו כאשר זמן קצר מאוחר יותר, במסגרת ההתפשטות הרוסית למרכז אסיה, הגיעו כוחות מצבא האימפריה הרוסית לח'אנות חיווה ואיימו על ח'וראסאן הפרסית.
הרוסים, ביודעין כי הפרסים היו בעת משבר, לא התייחסו לאזהרותיהם ברצינות.
השושלת הספווית סבלה ממרד אדיר של פשטונים תחת מחמוד הותכ, כמו כן סבלה מגירעון כלכלי, חוסר מיומנות שלטונית ומרידות מרובות על רקע ההפרש הדתי-אזרחי.
בשנת 1722, עם הקמתה של האימפריה הרוסית לאחר המלחמה הצפונית הגדולה, פיוטר הגדול, קיסר רוסיה, ראה את המשבר בפרס כהזדמנות פז להאדיר את ההשפעה הרוסית בעבר הקווקז.
נוסף על כך, האימפריה העות'מאנית, תחת שלטונו של אהמט השלישי, ניצלה גם היא את החולשה הפרסית ופלשה לתוך פרס דרך הרי הזגרוס לעבר ימת אורמיה, דבר שחידש את המלחמות העות'מאניות–פרסיות ואיים על ההשפעה הרוסית בעבר הקווקז.
האיום העות'מאני על פרס המוחלשת, בשילוב עם הפלישה האפגנית והידרדרות הפנימית העמוקה, שכנעו את פיוטר הגדול להתערב כדי למנוע מהעות'מאנים לכבוש את גבולות דרום-מזרח רוסיה.
לפיוטר היה עניין משמעותי במשאבים הרבים של הפרובינציות הפרסיות לחופי הים הכספי, כולל משי, פירות, סוכר, נחושת, ברזל, עופרת ומלח.
מתקפה של כמה שבטים קווקזים על שירבן (כיום בצפון אזרבייג'ן), בה נהרגו כמה סוחרים רוסים ואחרים איבדו רכוש, העניקה לפיוטר עילה לתקוף את פרס.
חודשיים לפני כן נפלה הבירה הפרסית אספהאן לידי הפשטונים המורדים ושאה חוסיין נפל בשבי בעוד בנו, שאה תהמאספ השני, פעל בניסיון להסדיר את התנגדות הפרסית הספווית לפשטונים.
פיוטר הנהיג צבא של 100,000 איש וצעד בראשו לאורך חופי הים הכספי מדאגסטן דרומה.
הצבא הרוסי כבש את דארבנד, התקדם לעבר באקו והתכוון לאחד כוחות עם 30,000 חיילים גאורגים תחת וחטנג השישי ו-10,000 חיילים ארמנים.
אולם הרוסים איבדו 33,000 חיילים ממחלה בגלל האקלים הלח והלא מוכר, הם איבדו גם את רוב סוסיהם וסבלו ממחסור קשה באספקה.
לכן היה על פיוטר לקרוא לנסיגה ולשוב צפונה, האיחוד עם הכוחות הגאורגים והארמנים לא צלח ופיוטר נטש את התוכנית לספח את מחוזות החוף לים הכספי.
מאוחר יותר, עם עלייתו לשלטון של נאדיר שאה והשושלת האפשארית הוסדר סטטוס קוו בגבול הרוסי-פרסי.
בשנת 1747 נרצח נאדיר שאה והממלכה הפרסית התפרקה לממלכות שונות שנלחמו לכוח.
בתקופה זאת של המאה ה-18 המאוחרת לא היה כוח שמנע מהתפשטות ההשפעה הרוסית בקווקז, בייחוד לא לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774).
ממלכות קטנות ברחבי הקווקז ניתנו לידי השפעת האימפריה הרוסית ועם הזמן התחזקו היחסים בין רוסיה לממלכות הגאורגיות; ממלכת כארתלי וממלכת קאחתי, אשר היו מבין הגדולות בממלכות העצמאיות של עבר הקווקז.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-18 עלה כוחו של השבט הקאג'ארי (שמוצאו בהרי האלבורז) תחת אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר ואלו כבשו וסבסדו ממשל חדש ויציב בממלכת פרס.
השושלת הקאג'ארית החדשה הסדירה את טהראן בתור בירתה והחלה במסעות כיבוש לאיחוד מחודש של כל ממלכת פרס.
עוד בשנת 1762, העצמאות שניתן לגאורגים מממלכת פרס המפורקת אפשר את איחוד הממלכות לכדי ממלכת כארתלי-קאחתי תחת מלכותו של ארקלה השני, שהיה מקורב ושמר על יחסים חמים עם הממשל הרוסי של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר פעל בשביל להשיב את השליטה הפרסית על הקווקז ויצא במסע מלחמה עקוב מדם נגד הגאורגים, במסגרתה נבזזה הבירה הגאורגית טביליסי.
בזעם על הביזה של הבירה הגאורגית יקטרינה השנייה הכריזה מלחמה נגד הפרסים בעוד רוב כוחותיהם היו במערכה בח'וראסאן.
הכוחות הרוסים לא צלחו במערכה כאשר נפגשו נגד כוחות שבטיים רבים שמרדו נגדם.
בסופו של דבר, בנובמבר אותה השנה, נפטרה יקטרינה ובנה, פאבל הראשון, קיסר רוסיה, קרא לשיבת הכוחות ולסיום המלחמה.
גאורגיה נותרה לאחר מכן תחת השפעה רוסית שכן כאשר אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר ניסה לכבוש מחדש את גאורגיה לאחר הפעילות הרוסית הוא נרצח בעודו בגנג'ה, אזרבייג'ן.
בשנת 1801 סופחה ממלכת כארתלי-קאחתי לתוך האימפריה הרוסית ובהמשך הוקמה מתוכה ומתוך ממלכות ונסיכויות שונות שהצטרפו לרוסיה בעבר הקווקז לכדי מלכות המשנה של הקווקז.
עם השנים נסיכויות מינוריות רבות עברו מידי השפעתה של ממלכת פרס לריבונות רוסית.
הדבר החריף את יחסי המדינות.
השאה הפרסי, פתח עלי שאה קאג'אר טיפח יחסים עם הרפובליקה הצרפתית הראשונה תחת הקונסול נפוליאון בונפרטה במטרה להחליש את ההשפעה של הרוסים והאימפריה הבריטית במרכז ומערב אסיה.
בשנת 1804 ח'אנות גנג'ה הועברה לחסות רוסית, דבר שעורר את התנגדות המוצב הפרסי במקום והחל מאבק בכוחות הרוסים.
ההנהגה הרוסית של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה התמקדה בעיקר באירועי המלחמות הנפוליאוניות ועל כן התגובה הרוסית להתקדמות הפרסית אל עבר שטחי החסות של עבר הקווקז גיששה לבוא.
לבסוף, כאשר הגיעה תגבורת רוסית נראה לראשונה ההפרש הטכנולוגי האדיר בין הצבאות שהיה לטובת הרוסים.
למרות זאת הצליחו הפרסים להחזיק את אדמתם למשך זמן רב-נגד הרוסים.
ח'אנויות פנימיות נשבעו חסות לקיסרות הרוסית ובכך בגדו בממשל הפרסי, דבר שערער לגמרי את השליטה הפרסית על עבר הקווקז וחיזק את האחיזה הפרסית במקומם.
לבסוף נחתם הסכם גוליסטן, שהותיר רק את דרום אזרבייג'ן ומזרח ארמניה בידי הכוחות הפרסים.
השטחים שכבשו הרוסים אוחדו עם מלכות המשנה של הקווקז.
הממשל הפרסי זעם על הבגידה שבוצעה בידי שליטי הח'אנויות בקווקז וחוזקו קשרים עם האימפריה הבריטית כדי לחזק את הצבא הפרסי.
בתמורה ליחסים עם בריטניה היה על הממשל הפרסי לממן מרד באימפריה הדוראנית נגד זמאן שאה דוראני, שאיים על אחיזת חברת הודו המזרחית הבריטית בתת-היבשת ההודית.
לאחר מרד הדקבריסטים שהתרחש באימפריה הרוסית עם עלייתו לשלטון של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, הכריזו הפרסים מלחמה על רוסיה ובכך החלה מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828).
35,000 חיילים פרסים התקדמו לעבר העיר שושה, עליה הטילו מצור ואיימו על טביליסי.
הכוחות הרוסים המעטים הצליחו להביס את הפרסים ולשחרר את המצור על שושה.
בהמשך הגיעה תגבורת נרחבת לרוסים והחלה מתקפת נגד מצד האימפריה הרוסית.
הכוחות הרוסים התקדמו לעבר ירוואן ומשם הגיעו לצפון הרי הזגרוס.
הכוחות הרוסים שינו את תנועתם לחופי הים הכספי ואיימו על טהראן ומרכזי האוכלוסין של פרס.
בחצר המלוכה הפרסית החלה חשש להגעת הכוחות לעבר הבירה עם כיבוש העיר תבריז והתקדמות הרוסים לעבר ימת אורמיה.
הפרסים נכנעו לכוחות הרוסים ב-1828 וחתמו על הסכם טורקמנצ'אי שקבע את הגבולות המודרניים בין איראן לארמניה ואזרבייג'ן.
הכעס האזרחי על ההפסד עורר התקוממות בטהראן שהביאה לטבח בשגרירות רוסיה בטהראן, במסגרתו נרצח השגריר הרוסי אלכסנדר גריבוידוב.
השאה פתח עלי פעל להרגיע את הרוחות ושלח את שגרירו בסנקט פטרבורג להביע ניחומים לקיסר הרוסי.
המלחמות הביאו לשינוי המערכת הגאו-פוליטית בעבר הקווקז לגמרי.
בסופו של דבר הן הביאו לעליית ההשפעה הרוסית באזור ובו בזמן להיחלשות הפרסית.
מתוך החלוקה הפנימית של עבר הקווקז באימפריה הרוסית נוצרו היסודות למדינות גאורגיה, אזרבייג'ן וארמניה.
לאחר המלחמות עלתה ההשפעה הרוסית על פרס בכל הקשור לכלכתה ופוליטיקה.
כיבוש זה נמשך חמש שנים עד למשבר איראן ומאז לא התרחשו עוד מאבקים מזוינים בין איראן ורוסיה.
מלחמות בין רוסיה לשוודיה נרשמו כבר במאה ה־12.
מלחמה הערות מלחמות שוודיה–נובגורוד סדרת עימותים בין המאות ה־12 וה־14. מלחמת רוסיה-שוודיה (1495–1497) תוצאה של ברית בין איוואן השלישי להנס, מלך דנמרק.
מלחמת רוסיה-שוודיה (1554–1557) הכנה למלחמת ליבוניה מלחמת ליבוניה (1558–1583) מאבק שליטה בליבוניה העתיקה בשטח אסטוניה ולטביה של ימינו.
מלחמת רוסיה-שוודיה (1590–1595) יוזמה של בוריס גודונוב בתקווה להשיג את שטח דוכסות אסטוניה.
קמפיין דה לה גרדי (1609–1610) מסע צבאי להמלכת וסילי שויסקי על כס המלוכה הרוסי.
מלחמת אנגריה (1610–1617) כולל ניסיון לשים דוכס שוודי על כס המלוכה הרוסי.
מלחמת רוסיה-שוודיה (1656–1658) חלק ממלחמת הצפון השנייה.
מלחמת הצפון הגדולה (1700–1721) סכסוך שבו קואליציה בראשות רוסיה הצארית התמודדה בהצלחה עם עליונותה של האימפריה השוודית בצפון מרכז אירופה ובמזרח אירופה.
מלחמת רוסיה-שוודיה (1788–1790) ידועה גם בכך שגוסטב השלישי, מלך שוודיה יצא למלחמה נגד יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
המלחמה הפינית (1808–1809) כתוצאה מכך הוקמה השליש המזרחי של שוודיה כדוכסות הגדולה האוטונומית של פינלנד בשליטת רוסיה.
מלחמת אבן העזר (או קרב אפק) הוא סיפור מקראי המתאר מלחמה בין עם ישראל לפלשתים.
המלחמה התרחשה בימי זקנותו של עלי הכהן, כאשר הוא כהן גדול ושופט את ישראל במשכן שילה.
תחתיו מכהנים במשכן בניו חפני ופינחס, וכן הנער הלוי שמואל בן אלקנה.
בשל מעשיהם המושחתים של בני עלי, התנבא איש האלוהים לעלי כי שושלתו תודח מעבודת המשכן וכל אנשיה ימותו צעירים: הסימן שמקבל עלי לנכונות הנבואה היא כי שני בניו, חפני ופינחס, ימותו ביום אחד.
גם שמואל הנער, שהחל אז לראשונה להתנבא, ניבא לעלי דברים ברוח דומה.
"מעבר אפק" הוא כינויו של מעבר יבשתי צר (כ-3 ק"מ) בין הרי השומרון במזרח לבין מעיינות הירקון במערב.
מיקומו הקנה לו חשיבות רבה, שכן הדרך ממצרים העתיקה לצפון הסהר הפורה וכן להר אפרים התנקזה דרכו, ובשל כך הוא היה מוקד למאבקי שליטה רבים בעולם העתיק.
בתקופה הנידונה, הפלשתים ישבו בשפלת החוף הדרומית (הערים המרכזיות שלהם באותה העת היו אשקלון, אשדוד, גת, עזה ועקרון) וישראל ישבו בעיקר באזור ההר, ואך טבעי שנקודת החיכוך ביניהם תהיה באזור זה.
הרקע הישיר למלחמה לא מתואר במקרא, כך שלא ניתן להכריע מי יזם את המלחמה ולשם איזו מטרה.
הפלשתים נערכו למלחמה על ישראל, וחנו באפק.
ישראל חנו באבן העזר (מזוהה כיום עם עזבת צרטה).
ישראל נחלו תבוסה בקרב, ואיבדו כארבעת אלפים חללים.
זקני העם המליצו לקחת את ארון הברית אל שדה המלחמה, מתוך אמונה שנוכחותו של הארון תושיע את ישראל מיד הפלשתים.
הגעת הארון לשדה הקרב עוררה התרגשות רבה.
במחנה ישראל הריעו לקראתו "תרועה גדולה", ואילו הפלשתים הגיבו בפחד גדול: .
הפחד הוביל את הפלשתים להתחזק ולהילחם בכל כוחם, כדי לא להשתעבד לישראל.
אך למרות הציפיות, הימצאותו של ארון ה' בשדה המערכה לא היטיבה עם מצבם של ישראל, אשר ניגפו גם בקרב זה לפני הפלשתים.
ישראל איבדו במלחמה הזו כשלושים אלף לוחמים, בהם שני בני עלי.
כמו כן, ארון הברית נלקח בידי הפלשתים (הארון שהה בידי פלשתים כשבעה חודשים, עד שיוחזר לידי ישראל).