tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוונון הפסנתר צריך להתבצע אחת לתקופה, שמשכה תלוי באיכות הפסנתר ומצב שימורו, וכן בעקבות טלטול או שינוע של כלי הנגינה.
הכוונון נועד לשמור על דיוק בגובה הצלילים וההרמוניות ועל מצבו המכני התקין של הפסנתר.
לרוב מבצע הכוונן מספר פעולות: כיוון הפסנתר, ביצוע הסדרה מכנית (רגולציה מכנית) ועיצוב האינטונציה (voicing) כדי לשפר את גוון הצליל.
כווננים רבים מצטיינים באחד משלושת התחומים הנ"ל, שכן מדובר בתחומי ידע נפרדים.
פסנתר הזקוק בעיקר לכוונון מתאים לטיפולו של כוונן שאוזנו טובה במיוחד, בעוד שפסנתר שעיקר בעיותיו מכניות, יזכה לטיפול הולם אצל כוונן שבקיא היטב ברזי המכניקה.
לכל פסנתר מכניקה מעט שונה, המחייבת לא רק ידע רב, אלא בעיקר יכולת עיצוב ודמיון, על מנת לבטא באופן מיטבי את תכונותיו של הכלי המסוים.
כוונת טלסקופית (המכונה גם טלסקופ כיוון) היא כוונת אופטית שנועדה להקל על קליעה וצליפה לטווחים ארוכים באמצעות הגדלת המטרה וסיוע בחישובי ירי בליסטיים.
מערכת עדשות המשתנה מכוונת לכוונת.
עצמית: העדשה ממנה נצפה האובייקט.
בעצמית נקלטת תמונה הפוכה, לכן מאחוריה מותקנת עדשה מהפכת.
ישנן כוונות בהן העצמית מתכווננת לטווח.
עינית (או עדשת העין): החלק הסמוך ביותר לעין הצופה, דרכו הוא מביט בכוונת הטלסקופית.
בחלק מהכוונות ניתן לכוון את העינית לעין היורה (כוונון דיאופטר).
לוח שנתות: ההתקן המשמש את היורה לשם הכיוון, אך גם לשם אומדן טווח למטרה וכאמצעי עזר למתן היסט עבור רוח או מטרה הנמצאת בתנועה.
בכוונת טלסקופית טובה, קרני האור שמגיעות מהעצמית מתמקדות בדיוק במישור לוח השנתות, וכך נמנעת תופעה אופטית שלילית שנקראת "פרלקסה" - תזוזת תו המכוון ביחס למטרה, כאשר עין היורה אינה נמצאת באותו מקום ביחס לעינית.
ישנם טלסקופים בהם לוח השנתות הוכן באמצעות מתיחת שני חוטי מתכת דקים (שיטה זולה ופופולרית בטלסקופים פשוטים).
כיום תהליך ייצור לוח השנתות מתבצע בשיטות מתקדמות יותר - שרטוט או צריבה על לוח זכוכית.
שיטות מסוג זה יקרות יותר אך באמצעותן ניתן להאיר את לוח השנתות בתאורת לילה וכן הן מאפשרות תווי מכוון שונים מלבד כוונת צלב.
קיימים יצרנים רבים ודגמי טלסקופים רבים בהם עשרות צורות שונות של תווי מכוון, שנתות לאומדן טווח או "משפכי טווחים".
תוף הגבהה (או תוף טווחים) ותוף צידוד: אמצעים אלו, הנקראים גם "תופי איפוס", מאפשרים לאפס את הכוונת בהתאם לתנאי הירי:
תנאי ציוד - התחמושת, כלי הירייה והמתאם.
המרחק למטרה, זווית כיוון כלי הירי ביחס לאופק או תנוחת הירי.
תנאים אטמוספיריים כמו טמפרטורה, לחות, לחץ ברומטרי ורוח.
כל "נקישה" שמתקבלת בהזזת התופים מציינת תזוזה בזווית מסוימת של הנפ"מ (נקודת פגיעה משוערת).
בחלק מהכוונות הטלסקופיות ישנם גם:
מסננים: עדשות שאותן מרכיבים על העינית בעת הצורך (סינוור או ערפל, למשל).
שמורת עין: עינית גומי המורכבת על העינית, מפחיתה את האור הנכנס מהצדדים אל העין ומקלה על היורה להתרכז במטרה.
שמורת העין גם "כופה" על היורה לשמור מרחק ביטחון מהעינית.
מרחק זה נדרש ברובים בעלי קליבר גדול (עקב רתיעת הרובה שבגללה הכוונת הטלסקופית מסכנת את עין היורה) ומפאת תכנון הכוונת הטלסקופית.
ברגע שעינו של היורה אינה נמצאת במרחק הסטנדרטי מהכוונת מופיעים בשוליה "סהרונים" (צללים בצורת סהר).
מֵצל: שרוול מתכת המורכב מסביב לעצמית.
ניתן להרחיקו על מנת להפחית את כמות האור הנופלת על פני העצמית - כך נמנע סינוור וגם החזר אור מהעצמית, שעלול לגלות את מיקומו של היורה.
ברוב המקרים, על מנת לאפשר את הצמדתן לכלי נשק שונים, כוונות טלסקופיות מיוצרות ללא מתאמים או תושבות (או עם מתאמים נפרדים).
כך יכול המשתמש בהן לבחור את המתאם המתאים לכלי הנשק אליו הוא מעוניין להצמיד את הכוונת.
עם זאת, ישנם רובים שצוידו בכוונת אופטית כחלק בלתי נפרד מהנשק (כך למשל הגרסה הראשונה של רובה הסער AUG A1 של חברת שטייר).
על אף שהמתאמים נדרשים להצמיד היטב את הכוונת לכלי הנשק כך שמגע בכוונת לא ישנה את איפוס הנשק, ישנה מגמה לייצר מתאמים (או תושבות למתאמים) המתנתקים בקושי לא רב מהרובה, וזאת במטרה להקל על צלף העומד ליפול בשבי להיפטר מסימנים המעידים על היותו צלף.
בחלק מן המתאמים קיימים אמצעים לאיפוס גס, הנעשה לפני שימוש בתופי האיפוס של הכוונת עצמה.
נהוג לחשוב כי כוונות טלסקופיות משמשות למטרות צבאיות בלבד, אך הן משמשות גם לשם קליעה ספורטיבית או ציד.
בעוד שעד קליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו עוד ניתן להשתמש בכוונות טלסקופיות בסטנדרטים נמוכים לקליעה וציד, בקליברים גבוהים יותר אין ברירה אלא להשתמש בכוונות שיוצרו לפי סטנדרטים צבאיים.
הסיבה לכך היא שכוונות מסחריות פשוטות אינן עמידות לאורך זמן ברתע החזק של כלי נשק בעלי קליבר גבוה.
הכוונות הטלסקופיות מתחלקות לכוונות בעלות הגדלה קבועה וכוונות בעלות הגדלה משתנה.
לעיתים ידוע מראש מה הנשק והתחמושת בהם ייעשה שימוש בכוונת, ולכן היצרן עושה התאמות מיוחדות לכוונת, כך שליורה הרבה יותר קל להשתמש ברובה - הטווחים רשומים לו על תוף הטווחים.
התהליך עוד יותר פשוט בטלסקופ המתכוונן לטווח (ART - Adjustable Ranging Telescope).
ניתן לחלק את הכוונות הטלסקופיות שנעשה בהן שימוש צבאי לשתי קטגוריות עיקריות: כוונות לטווחים קצרים וכוונות לטווחים ארוכים.
אלו כוונות אופטיות המורכבות על נשקי סער (כגון רובה סער או מקלע), בעלות כושר הגדלה של פי 2 או 4.
דוגמה לכוונת מסוג זה היא כוונת ה"טריג'יקון" בה משתמשים קלעי הסער של צה"ל.
כוונת זו היא בעלת כושר הגדלה של פי 4, בדגם החדש של כוונת זו יש סיב אופטי המציג ליורה נקודה אדומה במרכז לוח השנתות - יש הטוענים כי אמצעי זה מקל על מלאכת הכיוון.
כוונות מסוג זה מתאימות לירי בטווחים שבין 250–500 מטר ונועדו לירי מבצעי, או במילים אחרות, ירי שבו ליורה אין שהות או יכולת לבצע ירי איכותי על פי עקרונות הקליעה הטובה.
כוונות אלו מותקנות על רובי צלפים ומהוות חלק ממערכת נשק צלפים: מערכות נשק המותאמות לירי מדויק לטווחים גדולים.
כוונות אלו הן בעלות כושר הגדלה רב יותר, שכן צלפים נדרשים לזהות מטרות מוסוות וגלויות בטווחים של 300 מטר ומעלה.
בהשוואה לדרישות מקלע סער, פעילות הצלף (ירי בתנאים משתנים ולטווחים רחוקים) תובענית יותר - הצלף נדרש לחישובי היסט והגבהה ואומדן טווח לפי ממדי מטרה.
לכן טלסקופים שצלפים עושים בהם שימוש מורכבים ומתוחכמים יותר וכוללים לא מעט מהתכונות שהוזכרו עד כה.
דוגמה לכוונת טלסקופית ארוכת טווח: כוונת לאופולד Mark 4 3M שבה משתמשים צלפי צה"ל (על־גבי רמינגטון M24), בעלת כושר הגדלה של פי 10. ב־2017 רכש צה"ל מאות כוונות לאופולד Mark 6 עם הגדלה משתנה של פי 3–18, עבור מערך הצליפה שלו.
כוונת היא אמצעי המשמש לסיוע בכיוון, על ידי התאמת כיוון ההתבוננות של העין עם כיוון כלי הירי או כל אמצעי אחר.
ישנם סוגים שונים של כוונות:
כוונת ברזל - מערכת המורכבת בדרך-כלל על כלי ירי (אך גם על טלסקופים) ומאפשרת כיוון גאומטרי, כלומר המסתמך על יישור העין ושתי נקודות נוספות (כוונת אחורית וכוונת קדמית) על קו אחד, שעובר גם דרך הנקודה אליה מכוונים.
הכוונת האחורית מורכבת בדרך-כלל מחריר כלשהו, והכוונת הקדמית מורכבת מפין או טבעת שיש להביא למרכז המבט הנצפה דרך החריר.
כוונת טלסקופית - מערכת עדשות המגדילה את האובייקטים בהם מביטים ומציבה צלב (crosshair) בנקודה אליה מכוון הנשק.
כוונת השלכה - כוונת המשלבת מערכת עדשות (כלומר כוונת טלסקופית) עם סיב אופטי, המרכז אור לנקודה במרכז הכוונת, אליה מכוון הנשק.
כוונת פגיון - מערכת אלקטרואופטית הכוללת מחשב ירי, שמשפרת באופן ניכר את דיוק הירי המבצעי.
עם הצמדת הכוונת לנשק (או לכל אמצעי אחר) אין היא מכוונת בהכרח לכיוון אליו הוא מכוון, ולצורך הכיוון יש לבצע תיאום כוונות.
כוורת - הופעה חיה, קיץ 1984 הוא אלבום כפול של להקת כוורת שיצא לאחר שבקיץ 1984 הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות.
ההופעה המוקלטת בתקליט היא הופעה שהתקיימה בהיכל התרבות בתל אביב.
ההופעה הייתה בסדר גודל שלא נראה עד אז.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה רבה, להופעות הגיעו מעריצים שהיו ילדים קטנים בשנים שלפני הפירוק.
מלבד השירים הישנים של הלהקה, בוצעו גם שירים מקריירות הסולו של חברי הלהקה, לרבות מחרוזת הומוריסטית בשם "כוורת און 45", מעין פארודיה על אוסף הדיסקו "Stars On 45" שהיה פופולרי באותה תקופה.
בנוסף, כתב אלון אולארצ'יק לכבוד האיחוד את השיר "מאיר ואלון" שמדבר על חייו עם מאיר פניגשטיין בארצות הברית.
האלבום יצא באופן רשמי על גבי תקליטים וקלטות בלבד.
עם העברת הקטלוג של כוורת לדיסקים ב-1989, אלבום זה לא הודפס מחדש עקב מחלוקת על זכויות ההקלטה, אותן חלקו הד ארצי ו-NMC (אשר נקראה בזמנו CBS).
ב-1998, כחלק מקידום מופע האיחוד של אותה שנה, חלק מלהיטי האלבום הופצו לראשונה על דיסק שלא יועד למכירה, אותו ניתן היה להשיג כחלק ממבצע של חברת תנובה.
הדיסק כלל עטיפה חדשה, שנשאה תמונה עדכנית של חברי הלהקה.
באותו סיבוב הופעות של קיץ 84, הופיעה הלהקה גם בתיאטרון קיסריה - הופעה זו תועדה אף היא והופצה לזמן קצר על גבי קלטת וידאו בצבע.
מופע הסיום, שסגר את סיבוב ההופעות, נערך בפארק הירקון והיה פתוח לקהל הרחב ובחינם.
בהופעה נכחו, להערכות המשטרה, כחצי מיליון איש והיא נחשבת להופעה שהביאה את כמות הקהל הגדולה ביותר להופעה בישראל.
ההופעה שודרה גם בגלי צה"ל.
לכבוד הופעת הפרידה הוסיפה הלהקה שירים רבים אשר לא בוצעו בשאר ההופעות בסיבוב, חלקם גם לא בוצעו מאז.
אפרים שמיר - גיטרה, תופים, שירה
יוני רכטר - קלידים, שירה
אלון אולארצ'יק - גיטרה בס, שירה
מאיר פניגשטיין - תופים, שירה
כוורת היא מקום מגוריהן של דבורים וצרעות.
כוורת טבעית – המשמשת דבורים וצרעות החיות בטבע.
כוורת מלאכותית – מעשה ידי אדם, המשמשת דבורים בדבוראות (גידול דבורים כפעילות חקלאית).
הדבורים בונות כוורת העשויה דונג ובנויה מאלפי תאים בצורת משושים, הנחשבים לצורה המולקולרית האולטימטיבית בשימור אנרגיה .
המבנה בכללו מכונה גם–"חלת דבש", ואותו בונות הדבורים המכונות פועלות.
בטבע משתכנות הדבורים בגזעי עצים, מתחת לגגות בתים ובכל מקום שבו מצאו מחסה מאיתני הטבע ומבעלי חיים החומדים את הדבש.
באביב, לאחר הפריחה של מניבי צוף, חל ריבוי טבעי מוגבר בכוורת, נבנים "מלכונים" – תאים לגידול מלכות.
וכאשר מלכה צעירה יוצאת לאוויר העולם היא סוחפת עמה חלק מהדבורים, וקבוצת הדבורים – המכונה "נחיל דבורים" – יוצאת במאורגן אל מחוץ לכוורת לחפש אתר להתנחלות החדשה.
בשלב ראשון, הנחיל נאחז בענף עץ איתן ונראה למתבונן מהצד כאשכול.
הקבוצה שולחת דבורים המחפשות באזור מקום בו יוכלו למצוא מקלט.
דבוראי חרוץ, אם יגלה אשכולות כאלה, יניח תיבת כוורת מתחת לענף, יפתח את המכסה, יניע במכה אחת את הענף ואשכול הדבורים יילכד בכוורת.
הכוורת תיאטם לזמן קצר ותועבר לאזור המכוורת, ואז ניתן לפתוח את הפתח והנחיל יסתגל למקום החדש.
אחרת, הנחיל יוצא לטבע ואינו יכול לשמש את מגדלי הדבורים.
אלו מקיימים מעקב אחרי הקמת ה"מלכונות" בכוורת ומנסים למנוע יציאת נחילים.
בישראל שיטת הצינורות הקלועים מקנים וקש הוכנסה רק בתקופה ההלניסטית מסורי ואנאטוליה.
כוורות אלו נזכרות בתלמוד בשם 'כוורת-קנים'
בהגות היהודית, יש התייחסות בספר העיקרים למבנה הכוורת כפלאי הבריאה משום שהיא בצורה האידיאלית ביותר.
הדבורים מצויות בכוורת על מסגרות של חלות, שבסיסן הוא תבנית שעוונית, שבה הוטבעו בסיסי התאים.
הדבורים בונים על הבסיס את התא.
כאשר התא ייבנה על ידי הפועלות מדונג שהופרש מגופן הוא יכלול ביצים, אבקת פרחים, צוף או דבש.
כיום נהוג גם להקים כוורות ביתיות בגינות ביתיות או על גגות של בנייני מגורים.
הכוורת המודרנית תיבה העשויה עץ.
בדרך כלל, הדבוראי מקבל את מבני הכוורות בצורת פלטות מוכנות מעץ ומרכיב אותן בעצמו.
בקומות מעליה די בארבעה קירות, אשר מתחרים ומונחים מעל הקומה הבסיסית.
בין קומת הבסיס ובין שאר הקומות מניחים רשת הפרדה המאפשרת מעבר של דבורים פועלות ומונעת מעבר של המלכה.
באופן הזה נמנעת הטלה מחוץ לקומת הבסיס והקומות שמעליה משמשות לאחסון דבש בלבד.
חשבות ההפרדה בכך שאין צורך להוציא לרדיה חלות שבהן דבש וגם ולד מאחר שאת הולד יש להחזיר מיד לכורת שאם לא כן ירקב בחלה.
כמו כן מונעת הרשת מצב שבו בעת הרדיה תהיה המלכה בקומה הנרדית והכוורת תישאר ללא המלכה.
על הקומה העליונה יש תקרת עץ, הכוללת לעיתים מאכלה (שוקת לתמיסת סוכר להאכלת הדבורים בחרף) וגג מצופה פח.
שני האחרונים מגינים על הכורת מפגעי מזג האוויר.
על הגג נוהגים לשים עצם כבד על מנת למנוע את העפת הגג ברוחות.
ליד הבסיס נוהגים להציב מנחת אשר יקל על הדברים לנחות בשובן עם מטען אבקת פרחים וצוף.
כמו כן, הוא משמש לבקרה מפני כניסת חרקים לא רצויים.
בישראל כל הכורות שבשימוש הן מסוג לאנגסטרות' וזאת הכורת הנפוצה ביותר בעולם, הנקראת על שם ממציא הכוורת, .
הציוד המכני המיוצר לתהליך הרדיה מותאם לכוורות מסוג זה.
החלה, כפי שהיא נבנית על ידי הדבורים באופן טבעי, אינה נוחה לשימושו של האדם.
היא אינה עומדת יציבה בכוורת המודרנית, וקשה להפיק ממנה דבש ולהחזיר אותה לשימוש חוזר, שכן היא לא יכולה להיכנס לתבנית המוכנה במכשיר הרדייה.
מקובל לרכוש מסגרות, ובהן מותחים חוטי פלדה דקים.
עליהם מדביקים שעווית, העשויה דף דונג ובו מוטבעים בסיסי התאים המשושים.
את מסגרת החלה עם השעווית מכניסים לכוורת.
על בסיס התאים שבשעווית הדבורים יבנו את התאים בעזרת הדונג שיפרישו מגופן.
ככלל, מוצרי הכוורת המשלימים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות; מוצרים שהדבורים אוספות ומלקטות בטבע, ומוצרים שהן מייצרות בתוך הכוורת.
מוצרים שהדבורים אוספות ומלקטות בטבע:
פולן – אבקת הפרחים, מכונה לעיתים "המזון המושלם" ברפואה אלטרנטיבית כיוון שהיא מכילה מגוון רב של מרכיבים תזונתיים.
הפולן משמש להאכלת הרימות בכוורת והוא נוצר מאבקת הפרחים שאוספת הדבורה בזמן יניקת הצוף.הפולן מכיל מרכיבים כימיים טבעיים מונעי חמצון ואנטי ויראליים המעודדים את הפעילות בתא.
השמן המופק ממנו משמש בתעשיית הקוסמטיקה כמקנה לחות.
פרופוליס – מופק משרף עצים ומשמש לבניית הכוורת ולחניטת "פולשים".
הרפואה האלטרנטיבית ממליצה להשתמש בפרופוליס לחיזוק המערכת החיסונית והוא משמש בהצלחה בטיפול בדלקות קשות בעצמות וברקמות רכות שלא נפתרו בעזרת אנטיביוטיקה וניתוחים.
גם בתחום הקוסמטיקה יש לפרופוליס תכונות חשובות: הוא שומר על לחות העור, מסייע באיזון רמת החומציות של העור, במניעת נזקי קרינה אולטרא סגולה ובמניעת התפתחות חיידקים.
מוצרים שהדבורים מייצרות בתוך הכוורת:
מזון המלכות – מוצר אשר נחשב ליוקרתי מבין מוצרי הכוורת.
מזון המלכות משמש להזנת רימות המלכה שניזונה ממנו עד להתבגרותה.
הוא מעניק למלכת הדבורים פוריות ומאריך את חייה.
מזון המלכות עשיר בחלבונים, פחמימות, שומנים, מינרלים, סידן, אשלגן, ברזל וויטמינים (בייחוד ויטמינים מקבוצת B – תיאמין, ריבופלווין, ניאצין, ביוטין ועוד).
מחקרים הראו שנתינת מזון מלכות לבעלי חיים גרמה לעליה בכושר ייצור הביציות בשחלות, להתפתחות מינית מהירה והארכת משך החיים.מזון המלכות מכיל מגוון מרכיבים שומניים בעלי תכונות אנטי-מיקרוביאליות ומרקם של תחליב.
לכן הוא אידיאלי לתכשירים להגנה על העור.
הדונג שמייצרות הדבורים משמשת לבניית חלת הדבש.
הדונג נוצר בבלוטות באזור הבטן של הדבורה.
ייצור הדונג מתחיל ביום ה-10–17 לחיי הדבורה.
מהיום ה-18 לחייה היא חדלה לייצר דונג והבלוטות מתנוונות.
בדונג משתמשים הן התחום הקוסמטיקה באמצעות נרות, פלסטרים וקרמים וטיפול בפצעי בגרות – לדונג סגולות של ספיחת רעלים מהגוף.
יערת דבש – יערת הדבש היא המצע (העשוי מדונג) שעליו ובתוכו מאחסנות הדבורים את הדבש.
השימוש ביערת הדבש מתאים גם לאוכל וגם כתרופה.
ארס הדבורים צורת הטיפול בארס, כמו גם השימוש בשאר מוצרי הכוורת לטיפול נקראת אפיתרפיה.
הבסיס הכימי ודרך הפעולה של הארס עדיין לא ידועים במדויק.
ייתכן שחלבונים מסוימים בארס משפיעים על מערכות החיסון והעצבים.
בארצות הברית, הטיפול בארס דבורים אינו מאושר רשמית בשל בעיות רגישות.
אולם נעשה שימוש בארס דבורים בטיפול ברשימה ארוכה של מחלות, ביניהן דלקת מפרקים, אסטרמה, סקלרוזיס, דיכאון, עייפות כרונית, צלקות, סרטן עור, אקזמות ועוד.החדרת הארס לגוף נעשית בכמה אופנים:א.
הזרקה תת-עורית מדי יום והגדלת הכמות תוך כדי מעקב אחר הריאקציה.
אמבטיות חלקיות עם ארס דבורים.
ריפוי בעזרת ארס דבורים נעשה רק לאחר בדיקה לשלילת רגישות לארס.
שעווית, מיוצרת מדף דונג שבו מוטבעים בסיסי התאים המשושים.
כוונון מושווה הוא שיטת הכוונון הנפוצה ביותר בעולם כיום.
שיטה זו מחלקת את האוקטבה, שנחשבת למרווח המוזיקלי הבסיסי ביותר, ל־12 חלקים שווים בגודלם.
שיטה זו נוצרה ליצור קירוב עבור כל המרווחים, ולאפשר לנגן במידה שווה בכל הסולמות.
מספר הגדרות בסיסיות בנוגע לתאוריית המוזיקה:
תו צליל בעל תדירות יסודית מסוימת.
לדוגמה, לפי הכיוון המקובל בקרב מוזיקאים התו לה הוא צליל בתדירות של 440 הרץ (440 פעמים בשנייה).
מרווח מוזיקלי מרווח בין שני תווים מוגדר כיחס בין התדירויות שלהם, כלומר בהינתן שני תווים, האחד בתדירות והשני בתדירות המרווח ביניהם יהיה .
האוזן האנושית רגישה למרווחים בין הצלילים ולאו דווקא לגובה הצלילים עצמם.
כלומר את אותה המנגינה ניתן להתחיל מתווים בגבהים שונים, בתנאי שנשמור שהמרווחים יישארו אותם מרווחים.
אוקטבה אוקטבה היא המרווח הזך הבסיסי ביותר.
האוקטבה מוגדרת כיחס של 1:2, כלומר, צליל במרווח של אוקטבה מהתו לה יהיה בתדירות של 880 הרץ.
מרווח זה הוא כה זך עד שלאוזן האנושית צלילים במרווח אוקטבה אחד מהשני נשמעים כמעט זהים, ולכן נתנו להם את אותו השם.
כלומר, כל התווים שתדירויותיהם כפולה של 440 הרץ בחזקה של 2 נקראים גם כן לה.
ניתן לראות זאת גם כדבר די אינטואיטיבי: צליל בעל מחזוריות של 880 הרץ הוא גם בעל מחזוריות של 440 הרץ, אם נסתכל על זוג מחזורים של הצליל כמחזור אחד.
קיימים מרווחים נוספים הנחשבים למרווחים זכים, אך זכותם הולכת ופוחתת ככל שמתקדמים בסדרת הצלילים העילאיים.
האוקטבה היא המרווח הראשון בסדרה זו, ולכן זכותה היא הגבוהה ביותר (יחס 1:2).
אחריה מופיעות הקווינטה (הזכה) (יחס 2:3) והקוורטה (הזכה) (3:4).
מכאן ואילך מידת הזכות של המרווחים היא קטנה מאוד ולכן הם כבר אינם נקראים זכים.
המרווחים הבאים הם טרצה גדולה (4:5) וטרצה קטנה (5:6).
אם רוצים לחלק את המרווח אוקטבה ל־12 (מספר התווים במוזיקה המערבית) למרווחים שווים בגודלם וידוע שמרווח מוגדר כיחס בין התדירויות ולא כהפרש ביניהן, אז המרווח יקיים:
כלומר, המרווח הוא מרווח שכאשר נפעיל אותו על התו לה 12 פעמים נקבל את התו לה במרחק אוקטבה.
במילים אחרות, המרווח שכאשר יוכפל בעצמו 12 פעמים ייתן בדיוק את המרווח אוקטבה (יחס של 2:1):
ניתן לראות שהיחס שיצא הוא .
יחס זה נקרא חצי טון ו־12 חצאי טון הם אוקטבה אחת.
ניתן להסתכל על תדירויות התווים במוזיקה המערבית כסדרה הנדסית (סדרה שבה היחס בין זוג איברים עוקבים הוא קבוע), כאשר מנת הסדרה היא מכיוון שהמרווח בין תדירויות כל זוג תווים עוקבים הוא קבוע, ומרווח מוגדר כיחס בין התדירויות.
אם האיבר הראשון הוא (התו לה) ניתן לחשב את האיבר שנמצא 12 חצאי טון ממנו, כלומר במקום :
התוצאה היא התו לה במרחק אוקטבה מהתו המקורי, או במילים אחרות, לה באוקטבה גבוהה יותר.
במאה החמישית לפני הספירה המתמטיקאי פיתגורס גילה שהמרווחים שנשמעים נעים במיוחד לאוזן הם מרווחים ביחסים של 2:1 ו־3:2. מרווח של 2:1 מוכר כמרווח אוקטבה, המרווח הזך ביותר.
מרווח של 3:2 נקרא קווינטה והוא המרווח השני הזך ביותר.
ניתן לראות שבשיטת הפסנתר המושווה (שיטת הכיוון שהוצגה עד כה) המרווח 2:1 מופיע במרווח של 12 חצאי טון (אוקטבה).
אך ליחס של 3:2 לא ניתן להגיע באמצעות חלוקת האוקטבה למרווחים שווים, אך אם תחולק האוקטבה ל־12 מרווחים, נקבל שמרווח של 3.5 טון (7 חצאי טון) יוצא קרוב מאוד ל־3:2. נחשב:
מרווח זה של שלושה וחצי טונים מייצג יחס תדירות - שמספיק קרוב אל פי שלושה חצאים - כדי שהאוזן האנושית לא תוכל להרגיש בהבדל שבין יחס תדירות מקורב זה לבין יחס תדירות מדויק של פי שלושה חצאים, לכן מחלקים את האוקטבה ל־12 מרווחים שווים.
כמו שכבר ראינו, גובה כל אוקטבה הוא בדיוק פי שניים מהאוקטבה שקדמה לה.
אם נסתכל על ציר התדר נראה:
אך האוזן האנושית שומעת את כל האוקטבות בצורה שווה, כאילו כולן מתפרשות על אותו תחום תדרים:
מכאן ניתן לראות שהאוזן האנושית אינה שומעת מרווחים בין צלילים כהפרש התדירויות אלא כהפרש לוגריתם התדירויות.
בטבלה הבאה מוצגים כל התווים באוקטבה, התדירויות שלהם, הפרש התדירויות והפרש לוגריתם התדירויות, וניתן להבחין שמה שנשאר קבוע הוא הפרש לוגריתם התדירויות.
הפרש התדירות בין התו לתו הקודם
לוגריתם התדירות (לוגריתם בבסיס 2)
הפרש לוגריתם התדירויות בין התו לתו הקודם
כוונון מכוניות הוא שינוי של מאפייני מכוניות לטובת ביצועים או מראה.
מטרת הכוונונים היא לשפר את ביצועי הרכב לצרכים שונים, כגון חיסכון בדלק, הסרת הגבלת המהירות מהמנוע, שיפור השליטה ברכב, הקטנת מרחק הבלימה ואף שיפור המראה.
תעשיית הרכב כוללת תחום נרחב המסייע לכוונון מכוניות.
כוונוני המכוניות נפוצים בעיקר במרוצי המכוניות השונים (ראלי, פורמולה 1 ו-נאסקאר), אך ב-20 השנים האחרונות התחום התחיל להתפתח גם בקרב בעלי הרכבים הפרטיים.
הכוונונים מתבצעים לא רק לקראת תחרויות ומרוצים אלא לעיתים גם למטרת ההנאה שבנסיעה ברכב משופר (לדוגמה: צליל מנוע רועם יותר, מראה יותר יפה).
מטרתם העיקרית של כוונוני מנוע היא שיפור בביצועים של המכונית, כגון תאוצה גבוהה יותר, מהירות סופית גדולה יותר ויצירת מומנט יותר גבוה.
מערכת הטורבו, שמטרתה להזרים אוויר בכמות ובלחץ גבוהים יותר למנוע כדי להגביר את תנועת הבוכנות.
בשל ההגברה בכמות ההצתות במנוע ובשל הלחץ הגבוה נהוג להתקין בנוסף אינטרקולר (Intercooler), לקירור המנוע ולמניעת התחממות יתר והתכת חלקים.
רכיב נוסף במערכת הטורבו הוא פורק הלחץ.
מטרתו היא להוציא אוויר שנשאר בצינורות כאשר הנהג מרפה מדוושת הגז ונשמע רעש של פריקה (החביב על נהגים רבים).
הפריקה עוזרת לשמור על אורך חיי מערכת הטורבו ושומרת על הלהבים שלה.
מערכת בקרה אלקטרונית , נקראת גם "צ'יפ".
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 מותקנת בכל רכב מערכת בקרה השולטת בכמות הדלק והאוויר הזורם לתא הבעירה ובתזמון מערכת הצתה ומבקרת את פליטת הגזים.
הצ'יפ הוא רכיב מרכזי בתהליך כוונון המנוע, מכיוון שלאחר התקנת רכיב כלשהו (כגון טורבו, אגזוז לחץ וכו') יש לכוונן את הרכב מחדש לפעולה אופטימלית.
כוונון הצ'יפ ברכבים מתחת לשנת 1996 נעשה על ידי הוצאת הצ'יפ הישן והתקנת צ'יפ חדש "צרוב" (פעולה המבטלת את אחריות היצרן).
אך בדגמים שיוצרו אחרי 1996 ניתן לעשות זאת על ידי חיבור למחשב ותכנות מחדש ללא צורך בהחלפות.
כיום זאת הדרך הנוחה והנפוצה ביותר.
החלפה או תכנות של הצ'יפ ללא הוספת רכיבים למנוע אינה מועילה ויכול להוסיף רק עד כ-10 כוח סוס למנוע; ולהפך, התקנת אגזוז זרימה חופשית ופילטר אוויר פתוח לא תועיל ללא תכנות מחדש של הצ'יפ.
פילטר אוויר פתוח - אף על פי שמכניס אוויר במהירות גדולה יותר למנוע, הוא אינו מוסיף הרבה עוצמה לרכב.
הפילטר הפתוח מחליף את הפילטר של היצרן (לא חוקי במספר ארצות) ומסנן יותר מהר את האוויר עם זאת רמת הסינון נמוכה יותר ונכנס יותר אבק למנוע, דבר שעלול לפגוע בו בעתיד.
מערכת הפליטה הישירה (דוד זרימה חופשית) - רכיב חשוב לפעולת הכוונון.
הדוד מסנן באופן מופחת את הגזים הרעילים שיוצאים מתא הבעירה ומאפשר להם זרימה חופשית יותר החוצה.
כך המנוע עובד באופן יעיל יותר (כיון שהגזים אינם מאטים את פעולת הפליטה), פעולה דומה נעשית גם על ידי הסרת הממיר הקטליטי בדוד המקורי.
לאור שינוי התקנות החל משנת 2006 הוחמרו התקנות במבחני הרישוי השנתיים (טסטים) בנוגע לזיהום אוויר, תופעת לוואי הנגרמת מפעולתו של דוד הזרימה החופשית.
כלי רכב רבים שבהם מותקנת מערכת פליטה זו נכשלים במבחן הרישוי השנתי.
רבים מקשרים בין מערכת זו לבין המושג אגזוז לחץ, על אף שהטעות נפוצה אין קשר בין שני המושגים.
אגזוז לחץ קיים רק במנועי 2 פעימות (אופנועים, אופנועי ים, מכסחת דשא) ובמכוניות בעלות מנועי 4 פעימות את התפקיד מבצעים השסתומים (יניקה, פליטה).
כוונוני השליטה מתבצעים לרוב על ידי החלפת בולמי הזעזועים, המתלים, הבלמים וכו'.
כוונוני השליטה מועילים בפניות אך באים על חשבון נוחות הנהיגה.
התקנת מתלים נמוכים יכולה להעלות את השליטה ברכב, להנמיך את מרכז הכובד ולהוסיף מראה ספורטיבי.
התקנת בלמים תעזור לרכב לבלום מהר יותר.
בדרך כלל תותקן ערכה מלאה הכוללת קליפרים, רפידות בלימה חזקות יותר ודיסקי בלימה עם חורי אוורור, שמקטינים את התחממות הדיסק בעת עצירה חזקה וממושכת.
אמצעי נוסף להגדלת שליטת הרכב הם הצמיגים.
במכוניות מרוץ מתקינים צמיגים רחבים כדי להשיג אחיזה גדולה ככל הניתן בכביש, העוזרים גם לתאוצה ובפניות.
כוונוני הגוף נעשים לרוב עבור שיפור המראה (בנסיעה ברחוב) ועבור שיפור האווירודינמיקה (במרוצים).
טמבון/פגוש קדמי - החלפת הפגוש קדמי יכולה לעזור בהשגת אווירודינמיקה טובה יותר עקב זרימת האוויר מעל, מתחת ומצידי הרכב.
עם זאת, רק פגושים בעלי עיצוב מסוים משפרים את האוויורודנמיקה.
טמבון/פגוש אחורי - משפר את האווירודינמיקה בדומה לפגוש הקדמי, ומוריד את התנגדות הרוח על ידי הזרמת האוויר מתחת לרכב.
חצאיות צד - לחצאיות צד, ברוב המקרים, אין תרומה מהותית לשיפור האווירודינמיקה, אך ברכבי ספורט בעלי מנועי V8 ומעלה מותקנים שקעים בחצאיות שדרכם עובר אוויר נוסף לקירור המנוע.
ספוילר/כנף - רכיב חשוב בנסיעות ופניות במהירויות גבוהות.
הספוילר דוחף את הרכב כלפי מטה מייצב אותו ומגביר את אחיזתו בכביש.
הפעולה מתבצעת על ידי ניצול הרוח הנגדית שנוצרת ודחיפת הרכב כלפי מטה בעזרת "הכנפיים" של הספוילר, דבר שיכול להביא למהירות סופית נמוכה יותר, עד בכ-15 קמ"ש.
גם כאן, יש חשיבות לסוג ועיצוב הספוילר.
ההשפעה האווירודינמית של הרכיבים הנ"ל מתחילה במהירות של מעל 100 קמ"ש, כך שלבעלי רכב רגילים אין הצדקה לרכוש חלקי גוף יקרים, המועילים רק במסלול מרוצים.
לכן טיונרים (אנשים שמשפרים את הרכב שלהם) רבים מתקינים חיקויים של חלקים למטרות אסתטיות.
מכסה מנוע - מכסה המנוע עשוי להשפיע על האווירודינמיות אך תפקידו העיקרי הוא להזרים אוויר למנוע ולעזור בקירורו.
גם כאן, נדרש מכסה מנוע מיוחד בעל פתחי אוויר אמיתיים כדי להשיג את אפקט קירור, בניגוד להברגה של פתחי אוויר על מכסה מנוע רגיל, שאינם מועילים.
חלקים "קלים" הם חלקי גוף העשויים מסיבי פחמן (Carbon Fiber).
משקלם קטן וחוזקם כחוזק החלק המקורי ואף יותר.
בעזרת הקטנת המשקל ניתן להשיג תאוצות גבוהות יותר ושליטה טובה יותר ברכב.
משרד התחבורה בישראל לא מתיר, לרוב, לערוך שינויי ביצועים ברכב בטענה כי אלו יכולים לגרום לביטחון יתר בנהיגה ולהתנהגות לא אחראית בכביש.
כמו כן נטען כי כלי הרכב אינם בנויים לשיפורים כאלו שמסכנים את הנהג ואת הסובבים אותו.
המשרד אף מתנגד לחלק משיפורי המראה בטענה ששינויים קיצוניים יכולים להביא להסחת דעת ולגרום לתאונות דרכים.
כוורת בסרט הוא סרט קומדיה-משפטי בהנפשה ממוחשבת שהופק על ידי חברת דרימוורקס, בבימוים של סיימון סמית' וסטיב היקנר.
ג'רי סיינפלד הפיק (יחד עם כריסטינה סטיינברג), כתב את התסריט ודיבב את הדמות הראשית.
בסרט דיבבו גם השחקנים רנה זלווגר, מתיו ברודריק, ג'ון גודמן, כריס רוק, קתי בייטס, ואחדים מוותיקי הסיטקום "סיינפלד": מייקל ריצ'רדס, פטריק וורברטון ולארי מילר.
בכתיבת התסריט השתתפו גם אנדי רובין, ברי מארדר וספייק פרסטן.
הסרט הוקרן לראשונה ב-28 באוקטובר 2007.
הסרט עוסק בדבורה בשם בארי ב.
בנסון (סיינפלד), התובע את המין האנושי בבית משפט על ניצול של דבורים ומכירת הדבש שלהן.
בנסון (ג'רי סיינפלד), שזה עתה סיים את לימודיו במכללה ויחד עם חברו אדם פליימן (מתיו ברודריק) ניצב לפני בחירת סוג המשרה בה יעבוד ב"דבשקס", המפעל לייצור הדבש שבכוורת.
כאשר הוא מגלה שהמשרה אותה יבחר תהיה המשרה שבה יאלץ לעסוק במשך כל חייו, הוא מחליט לצאת קודם לכן, ובפעם הראשונה בחייו, אל מחוץ לכוורת, ומתלווה לשם כך לצוות "בריוני הצוף" - הדבורים שתפקידם לאסוף ולהביא יום יום צוף לכוורת.
בארי מגיע לעיר הגדולה, ונקלע לדירתם של ונסה בלום (רנה זלווגר), מוכרת פרחים, וחברה קן.
כשקן מבחין בבארי, הוא מנסה להורגו, אך ונסה, החסה על חייו, מצילה אותו ומשחררת אותו בנימוק שאי אפשר לדעת כמה החיים שלו חשובים.
בארי הנרגש חש צורך עז להודות לוונסה על התנהגותה.
הוא מחליט לעבור על חוק הדבורים החשוב שאוסר על דבורים לדבר עם בני אדם, והשניים מתיידדים.
באחד מהמפגשים הבאים מגלה בארי כי בני האדם צורכים דבש המיוצר על ידי הדבורים.
נרעש מהגילוי הוא מחליט לחקור כיצד בני האדם משיגים את הדבש, וכשהוא מגלה את הכוורות מעשה ידי אדם ואת שיטת איסוף הדבש, הוא מחליט להגיש תובענה ייצוגית נגד המין האנושי.
במשפט, בארי מייצג את הדבורים, ועו"ד לייטון ט.
מונטגומרי (ג'ון גודמן) מייצג את חוות הדבש.
במהלך המשפט עולה לדוכן העדים גם הזמר סטינג שאותו מאשים בארי בגזילת תרבות הדבורים בשימוש בשם זה.
בארי אמנם זוכה בתביעה, אך העולם חווה תוצאות הרות אסון מניצחון זה.
הדבורים, שכל הדבש הושב להן, פסקו מעבודתן והפסיקו בכך את תהליך ההאבקה אשר חיוני לקיומם של פרחים ומיני צומח רבים, שבעקבות זאת נבלו ומתו.
כדי להשיב את המצב לקדמותו, ונסה ובארי טסים ליריד הפרחים בקליפורניה, במטרה לקחת את הפרחים האחרונים שנותרו בעולם ולהפעיל מחדש את תהליך ההאבקה על ידי הדבורים.
בדרכם חזרה עם הפרחים, וכתוצאה ממפגש עם בארי, מאבד צוות הטיסה את הכרתו והמטוס נמצא בסכנת התרסקות.
הן נושאות את המטוס, מנחיתות אותו בבטחה על הקרקע ומיד שולחות את צוותי "בריוני הצוף", בליווי בארי שהפך לחלק מהצוות, להציל את צמחיית העולם בעזרת האבקנים שבמטוס.
כשהכול חוזר לקדמותו, בכוורת ומחוצה לה, בארי מצטרף אל ונסה בחנות הפרחים, ששינתה את שמה ל"ונסה ובארי: פרחים, דבש, וייעוץ משפטי".
ג'רי סיינפלד נפגש לארוחת ערב עם הבמאי סטיבן ספילברג, שנמנה עם המייסדים של אולפני דרימוורקס.
במהלך הארוחה, כדי לשבור רגע קטן של שתיקה, סיפר סיינפלד לספילברג שבערב הקודם עלתה בראשו מחשבה שיהיה זה משעשע אם מישהו יעשה סרט על דבורים ויקרא לו "Bee Movie" , שנשמע גם כ-B movie, שמשמעותו בעולם הקולנוע האמריקני סרט דל תקציב.
סיינפלד, שחשב לתומו שלכל היותר ספילברג ימצא את משחק המילים הזה משעשע ותו לא, הופתע כאשר ספילברג הכריז שסרט זה ראוי להיעשות.
סיינפלד טס לאולפני האנימציה דרימוורקס בקליפורניה, שם ערך לו מנכ"ל האולפנים, ג'פרי קצנברג, היכרות עם האפשרויות הטכנולוגיות שעומדות לרשות האולפנים.
סיינפלד התלהב ותהה האם יצליח להצחיק גם במדיום התקשורתי הזה.
כשהעבודה על הסרט עמדה להתחיל, חוץ משם לסרט לא היה לסיינפלד דבר, לכן גייס לעזרתו שלושה מן האנשים שעזרו בכתיבת הסדרה הקומית הפופולרית "סיינפלד" ויחד הגו ויצרו את עולם הדבורים.
דוגמה לתהליך עיצוב עולם הדבורים ניתן למצוא בהתלבטותם, האם הדבורים בכוורת ילכו, יעופו או יסעו במכוניות קטנות, וכן בחוקים השונים שנוסחו, כמו החוק "אסור לזמזם אחרי 6 בערב".
סיינפלד היה מעורב בהפקת הסרט וגם בכתיבה של כל שורה בתסריט, של כל שיר ושל כל סצנה.
יש האומרים כי זו הסיבה שלקח לו ארבע שנים לסיים את הכנת הסרט.
רנה זלווגר התבטאה, כי עד שמלאכת הכנת הסרט הסתיימה היא הספיקה להשתתף בשלושה סרטים אחרים.
סיינפלד נעזר בחברים לא רק בכתיבת התסריט אלא גם בדיבוב הדמויות.
חברו הטוב מתיו ברודריק מדבב את אדם, חברו הטוב ביותר של בארי, בן דמותו של סיינפלד בתור דבורה.
רנה זלווגר, ידידתו ושכנתו, מדבבת את דמותה של ונסה, מוכרת הפרחים האנושית בה בארי מתאהב קלות.
הקומיקאי כריס רוק מדבב יתוש, כשרוב התפקיד נוצר על ידי אלתור של השניים, כשסיינפלד מראיין את כריס כאילו הוא יתוש.
אופרה וינפרי, ג'ון גודמן, ריי ליוטה ולארי קינג, כולם ידידים של סיינפלד שהוזמנו אף הם לתרום את קולם.
דמות מדבב באנגלית מדבב בעברית בארי ב.
בנסון ג'רי סיינפלד איל קיציס ונסה בלום רנה זלווגר עדי קוזלובסקי אדם פליימן מתיו ברודריק עידו רוזנברג מרטין ב.
בנסון בארי לווינסון ששון גבאי ג'נט ב.
בנסון קתי בייטס שרית וינו אלעד קן פטריק וורבארטון יחזקאל לזרוב דם צבי היתוש כריס רוק ציון ברוך לייטון ט.
מונטגומרי ג'ון גודמן יוסי קאנץ טרודי מייגן מולאלי יעל בן ארי לו דוקה ריפ טורן אריה צ'רנר השופטת דבורה-צוף אופרה וינפרי תיקי דיין ריי ליוטה אסף פריינטא באד דיצ'ווטר מייקל ריצ'רדס אוהד שחר דבולארי קינג לארי קינג דב רייזר סטינג יותם זילברמן קריינות ג'ים קאמינגס גדעון שמר
הסרט כולל רמזים ומחוות לסרטים נודעים:
הסצנה שבה בארי צף בבריכת דבש, בעת שהוריו שואלים אותו לגבי תוכניותיו לעתיד, היא מחווה לסצנה דומה בסרט "הבוגר", שבה גיבור הסרט, בנג'מין בראדוק (בגילומו של דסטין הופמן), שוחה בבריכת שחייה ונשאל אותן שאלות על ידי הוריו.
בסצנה שבה בארי רודף אחר משאית דבש, בארי מחקה את תנועותיו של אינדיאנה ג'ונס (בגילומו של האריסון פורד), בסרט "שודדי התיבה האבודה".
כאשר ריי ליוטה ניצב על דוכן העדים, בארי אומר: "זה איננו אחד מהחבר'ה הטובים, הוא מהרעים", רמז לתפקידו של ליוטה בסרט "החבר'ה הטובים".
המראיין דבולארי קינג, הוא, כפי שנרמז גם משמו, המקביל בעולם הדבורים למנחה הטלוויזיה לארי קינג.
לארי קינג הוא גם המדבב של דבולארי קינג.
כאמור לעיל, ראשיתו של הסרט ושמו המקורי הם משחק מילים על המושג "B movie".
הסרט גדוש במשחקי מילים נוספים, שלא קל לתרגמם לעברית.
דוגמה שנותרה גם בתרגום: לקראת סיום המשפט שואל עו"ד מונטגומרי, "היכן האקדח המעשן?", כלומר היכן ההוכחה החותכת לכך שנגרם עוול לדבורים.
בתגובה מגיע בארי ובידו אקדח מעשן ממש - המתקן המשמש את הדבוראים לעישון הכוורת לשם הרחקת הדבורים ממנה.
בסרט גם פרודיות על שמותיהם תאגידים אחדים:
הוריו של בארי צופים ברשת BeeNN, שהיא פארודיה על רשת CNN.
הבעלים של חוות הדבש הוא גם הבעלים של החברות Honeyburton ו-Honron, שמות שהם פארודיה על שמות החברות האליברטון (Halliburton) ואנרון.
"כוורת בסרט" הוא סרט מונפש, הדבורים מואנשות בו והוא אינו משקף את המציאות.
למשל המבנה המגדרי של הכוורת: בעוד שבמציאות עיקר הפעילות בכוורת נעשית על ידי הנקבות, בסרט עיקר הפעילות בכוורת נעשה על ידי זכרים, והנקבות קיימות בעיקר כמעריצות של הזכרים וכמושא לתשוקתם.
בנוסף, העוקץ, המשמש בסרט כסמל פאלי, הוא איבר הקיים במציאות רק בגופן של הנקבות.
כוונון רגשי הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המצביע על יכולתה של האם להתאים את רגשותיה לרגשות התינוק ובאופן כללי, יכולתו של אדם להתאים את רגשותיו לרגשות אחר.
הכוונון הרגשי מאפשר לתינוק להכיר את עצמו כסובייקט ולווסת את רגשותיו.
כוונון לקוי הוא מצב בו ההורה לא מותאם לתינוק מבחינה רגשית, דבר היוצר פסיביות, חוסר יכולת לפתיחות רגשית או לחלופין פגיעה נרקיסיסטית המאופיינת בתלות בחיזוקים מבחוץ.
כוונון יתר הוא מצב של סיפוק יתר והוא לא מאפשר לילד להיות לבד עם עצמו, וכך מקשה על התפתחות ממדי עצמי והתפתחות עצמי אמיתי.
על פי סטרן, הלמידה של הילד על עצמו דרך הכוונון הרגשי, היא מרכיב מקדים בדרך לגיבוש תחושת עצמי סובייקטיבי, ובהמשך גיבוש היכולת להסמלה, שתורמת ליכולת לרכישת שפה (סמלים מילוליים), לחוויית האמנות (סמלים חזותיים) ועוד.
שיתוף במצבים הרגשיים של התינוק בינו לבין אמו, הוא מאפיין משמעותי בקשר האינטרסובייקטיבי ביניהם.
הכוונון הרגשי של האם ליצירת שיתוף זה, דומה במידה מסוימת ל"שיקוף", "הידהוד" או "היענות אמפתית" של פסיכולוג אל המטופל שלו.
לשם כך צריכה האם לקרוא את מצבו הרגשי של התינוק על פי התנהגותו הגלויה (בכי, צחוק, הבעות פנים, תנועות ותזוזות שונות), ולהגיב באופן שתואם התנהגות זו.
בחודשים הראשונים לחיי התינוק, תגובת האם לרגש שמביע התינוק עשויה להתבטא, בין השאר, בחיקוי התנהגותו והבעת רגש דומה (באמצעות הבעות פנים, טון דיבור וכו').
בהמשך החיים, החיקוי הופך להבעות והתנהגות שאינן זהות במדויק לאלו של התינוק, אלא מותאמות לה ומביעות שיקוף שלה, כך שהתינוק יכול לקרוא את התגובה ולפרש אותה כקשורה להתנהגותו ולחווייתו הרגשית ולא רק חיקוי.
למשל, תינוק שמתאמץ לזחול ולהגיע אל צעצוע, ואמו מלווה את ניסיונותיו בקולות "אוווו..." המביעים התאמצות והתנשפות, שתואמים את המאמץ הפיזי שחווה התינוק.
ניתן לומר כי ההבדל בין חיקוי לכוונון הוא שחיקוי מעביר צורה והתנהגות חיצונית, ואילו כוונון מעביר רגש, בצורת ביטוי שונה, ומהווה דרך להעיד על קשר נפשי פנימי.
במחקר בו צולמו בווידאו אינטראקציות בין אמהות לתינוקיהן, נמצא כי 48% מתגובות האם לרגש כלשהו שהביע התינוק, היו כוונון רגשי (תגובות אחרות היו הערות וחיקויים).
רוב התגובות התבטאו בהתאמות בעוצמה של התגובה (למשל עוצמת קול של האם שתואמת לעוצמת תזוזה או התנהגות אחרת של התינוק), בתזמון שלה ובצורתה (כלומר מאפיין מרחבי כלשהו בהתנהגות, למשל הזזת הראש בתנועה אופקית כאשר התינוק מזיז את ידו בתנועה אופקית).
כשהתבקשו האמהות להסביר את התנהגותן, הסיבה העיקרית שצוינה הייתה "שיתוף בינאישי" (צורך להיות עם התינוק, לחלוק איתו את החוויה ולהצטרף אליו – זאת ללא ניסיון לשנות את פעולותיו).
סיבות נוספות שצוינו היו קשורות בתפקוד תקשורתי (לעודד את התינוק, להרגיע, לחזק).
ככלל, 32% מהאמהות טענו שהיו מודעות לחלוטין להתנהגותן, והשאר היו מודעות באופן חלקי או לא מודעות בכלל.
אך גם מי שטענה למודעות התייחסה בעיקר להשלכות ההתנהגות ולא להתנהגות עצמה, ולפיכך נראה כי תהליך הכוונון עצמו הוא יחסית לא מודע.
במחקר עלו מדי פעם גם כוונונים רגשיים לקויים, בהם תגובת האם לא הייתה מותאמת לרגשות התינוק, אלא הייתה מוגברת או מוחלשת, ונועדה להגביר או להחליש את רמת הרגש או הפעילות שלו, אך מבלי לפגום בתחושת הכוונון.
בנוסף התבטאו גם מספר כוונונים רגשיים לקויים שלא בכוונה, בהם שגתה האם בזיהוי מצבו הרגשי של התינוק או עוצמתו, או שהתקשתה לבטא תגובה מותאמת למצב זה.
כווית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
לאורך השנים זכו הספורטאים הכוויתים בהישגים מעטים במשחקים.
ההישג המשמעותי הראשון הגיע באולימפיאדת מוסקבה (1980), כשנבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר, בו הודחה בידי המארחת, ברית המועצות.
פייסל אל דאחיל בלט בשורות נבחרת הכוויתית, לאחר שהבקיע שלושער במשחק מול ניגריה.
נבחרת הכדורגל השתתפה גם באולימפיאדת סידני (2000), אך חרף ניצחון מפתיע על נבחרת צ'כיה, בשורותיה שיחקו מילאן בארוש ותומאש אויפלושי, לא עברה את שלב המוקדמות.
הקלע פאהיד אל-דיחאני סיים במקום העשירי בירי בצלחות חרס כפולות באולימפיאדת אטלנטה (1996).
ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני, היה לספורטאי הכוויתי הראשון שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שסיים במקום השלישי.
באולימפיאדת אתונה (2004) הסתפק במקום השמיני.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימו שני קלעים כוויתים, זאיד אל מוטאירי ועבדאללה אל ראשידי, במקומות התשיעי והעשירי, בהתאמה.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה אל-דיחאני במדליית ארד שנייה, בירי בצלחות חרס.
בירי בצלחות חרס כפולות סיים במקום הרביעי.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוסיף עבדאללה אל ראשידי לעצמו (לאחר שזכה במדליה עצמאית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)) ולכווית מדליית ארד אולימפית נוספת בירי בצלחות חרס.
בשנת 2015 השעה הוועד האולימפי הבינלאומי את כווית, בשל התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות.
כתוצאה מכך, נאסר על כווית להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
עם זאת, הותרה השתתפותם של ספורטאים כוויתים כמשתתפים עצמאיים, תחת הדגל האולימפי.
תשעה מהם אכן עשו זאת, ושניים אף זכו במדליות, הקלע פאהיד אל-דיחאני, שזכה במדליית זהב, והיה יכול להיות האלוף האולימפי הכוויתי הראשון אלמלא ההשעיה, והקלע עבדאללה אל ראשידי, שזכה במדליית ארד.
כוונה היא מחשבה פנימית של האדם, המניעה אותו לבצע פעולות או מעשים מסוימים.
ביהדות ישנן גישות שונות לגבי שאלת חשיבות כוונתו של אדם לפני ובמהלכן של תפילות, במהלך קיום מצוות, ואף לפני ביצוע מעשים שליליים.
התפילה היא המצווה שבה באה הכוונה לידי ביטוי, באופן הנרחב ביותר.
התפילה היא פנייה ישירה של המתפלל אל אלוהיו באמצעות אמירה.
נוסח התפילה שהוא קבוע, בסיסו הראשוני תוקן על ידי אנשי כנסת הגדולה (קריאת שמע וברכותיה, תפילת עמידה ובה שבעה עשר ברכות), ובמרוצת הזמן נתווספו עוד דברים (ואף לתפילת העמידה נוספה ברכה נוספת) הן על ידי חכמי המשנה, ואף בתקופות מאוחרות יותר.
ונוסח זה מופיע בכתב בסידורי התפילה.
אופן אמירת התפילה בנוסח קבוע ובמועדים קבועים, עלול להשכיח מהאומר, כי באמצעות התפילה הוא פונה אל אלוהים, ובכך להפוך את האמירה למעין דיקלום.
דיקלום המילים, מבלי לערב באמירתם מחשבה נוספת, מהווה תפילה בלא כוונה, עליה אמרו חז"ל שהיא כגוף בלא נשמה.
מקור הצורך בכוונה בעת התפילה, נובע ממצוות איסור פיגול, על פיו אסור לחשוב מחשבות זרות בעת ההקרבה.
מכיוון שהתפילה מחליפה את הקרבן, איסור דומה חל על התפילה.
רבי יוסף קארו בשולחן ערוך אומר שהכוונה בתפילה באה לידי ביטוי בכך שהמתפלל מפרש בליבו את משמעות המילים שבנוסח התפילה.
כעיצה טובה הוא מציע למתפלל, לדמיין בליבו שהוא עומד מול מלך מלכי המלכים, ולחשוב שאם היה עומד מול מלך רגיל, בוודאי היה מדקדק במילותיו, כעת, כשהוא עומד לפני אלוהים, על אחת כמה וכמה.
המתפלל צריך לזכור כי בתפילתו הוא בא לבקש מהאל שייתן לו את צרכיו.
מצד מעשיו של המתפלל, אין כל ביטחון שמגיע לו לקבל את בקשותיו.
על כן עליו להוסיף בתפילה כוונה של תחנונים, כבן שמתחנן לאביו, או כמו עני המתחנן לנדבה.
דווקא בגלל שבתפילה כר נרחב למתפלל להביע את כוונתו, רבים הנכשלים בתפילה מדוקלמת, המלווה במחשבות זרות שאינן קשורות לתפילה.
על פי טבעו של האדם, אין הוא יכול להתרכז בתפילה, ולמנוע ממחשבות אחרות לעבור במוחו.
חז"ל מלמדים אותנו: "המתפלל צריך שיכוין את לבו", והתנא אבא שאול אומר שיש סימן לכך בספר תהילים שכתוב: "תָּכִין לִבָּם, תַּקְשִׁיב אָזְנֶךָ".
כלומר: כאשר הלב נכון (כוונה), אזי האל מקשיב לתפילה.
אך דווקא הסימן שמביא אבא שאול, מראה לנו שגם הכנת הלב תלויה באלוהים והאדם בעצמו אינו יכול להתמודד בכוחותיו.
ומסביר רבי יואל סירקיש בספרו בית חדש שאם האדם מעורר את עצמו להתכוון בתפילה, אלוהים עוזר לו והוא מצליח בכך.
גם שאר המצוות צריכות להיעשות עם מחשבה פנימית.
בנוסף, בעת שהוא מנענע את הלולב לכל הכיוונים, יחשוב שהוא עושה זאת בדיוק על פי הסדר שציוונו חז"ל.
כדי לסייע בידי מקיים המצווה לכוון בעת קיומה, תוקנה תפילת לשם ייחוד קודשא.
התפילה מקובלת בעיקר בקרב החסידים, והמקור הקדום ביותר לה הוא ראשית חכמה, ספרו של רבי אליהו די וידאש.
בנוסח תפילה זאת יש מילים המביעות התחברות בין אלוהים לבין נשמתו של מבצע המצווה מתוך אהבה ויראה, וכן יש התייחסות למצווה הספציפית על פרטיה.
אמירת תפילה זאת עוזרת למקיים המצווה, לרכז את כל מחשבותיו בקיום המצווה, ובאהבת האל.
היות שיש צורך במחשבה פנימית בעת קיום המצווה, נשאלת השאלה האם אדם המקיים מצווה ללא כוונה, יוצא ידי חובתו או לא.
הראשונים חלוקים ביניהם בנושא, יש הסוברים שכל מצווה צריכה כוונה, ומי שלא כיוון לא יצא ידי חובת קיום המצווה.
אחרים סוברים שאמנם מצוות צריכות כוונה, אך אם אדם קיים מצווה, אף שלא כיוון יצא ידי חובת קיום המצווה.
יש הסוברים כי מצוות המתקיימות במעשה כגון הנחת תפילין, אינן זקוקות לכוונה, כי עצם קיומן מראה שהאדם התכוון, אך במצוות הבאות בלב, או באמירה כגון תפילה חייבים כוונה (פירוש המילים) כדי לצאת ידי חובה.
המכשול הגדול ביותר העומד כנגד קיום מצוות מתוך כוונה, הוא קיומן מתוך הרגל, או מתוך לחץ חברתי.
קיום המצווה תוך כך שבכל פעם מחדש, מכוון המקיים את מחשבותיו להתאחדות עם השכינה מחד, ושמירת כל פרטי ודקדוקי המצווה מאידך, מונע ממנו שקיעה בתוך שיגרה.
את עצתם של חז"ל, כיצד להימנע מלשקוע בשיגרה, ולהגיע למצב של מצוות אנשים מלומדה, מביא רש"י מתוך מדרש תנחומא בביאורו על הפסוק מספר דברים: "הַיּוֹם הַזֶּה, ה' אֱלֹהֶיךָ מְצַוְּךָ לַעֲשׂוֹת אֶת-הַחֻקִּים הָאֵלֶּה--וְאֶת-הַמִּשְׁפָּטִים; וְשָׁמַרְתָּ וְעָשִׂיתָ אוֹתָם, בְּכָל-לְבָבְךָ וּבְכָל-נַפְשֶׁךָ" - בכל יום יהיו בעיניך חדשים, כאילו בו-ביום נצטוית עליהם.
גם היחס לעבירות שעושה אדם, הוא תולדה של כוונה.
ישנם מקרים בהם אדם עושה עבירה מבלי שהייתה לו כוונה פנימית - מחשבה שהניעה אותו לעשות את העבירה, אלו נקראות עבירות שבשוגג.
לעומת זאת עבירה שנעשית על ידי האדם בידיעה גמורה מלכתחילה נקראת עבירה במזיד.
על עבירות בשוגג, שאילו בוצעו במזיד היה דינם כרת או מיתת בית דין, מתחייב החוטא בשוגג להביא קרבן.
הכוונות אותן ציינו לעיל (פירוש המילים, התדבקות באל וקיום פרטי המצווה) מיועדות לאדם הסביר.
יחד עם זאת, קיימות כוונות עמוקות יותר וקשורות בעולם הקבלה.
האר"י נהג בחייו על פי רשימה של כוונות מתורת הנסתר, אשר הועלתה על הכתב על ידי תלמידו רבי חיים ויטאל בספר הנקרא "שער הכוונות", והוא אחד משמונה שערים שכתב על פי מאמריו של האר"י.
בספר, כוונות שבתפילות ימי החול, שבת, ימים טובים, ימים נוראים, חנוכה, ופורים.
כמו כן כוונות בענייני מצוות תלמוד תורה, מצוות קריאת שמע, מצוות ציצית, ומצוות תפילין.
בפועל, ההלכה דורשת כוונה רק בפסוק הראשון של קריאת שמע בלבד, ואילו בהמשך די בקריאה ללא כוונה.
בתפילת שמונה עשרה, הכוונה מעכבת בברכה הראשונה בלבד מתוך התשע עשרה (וגם בזה כתבו הפוסקים האחרונים שמכיוון שבימינו אין מכוונים - גם מי שלא כיוון בברכה ראשונה אל יחזור ויתפלל, אלא אם כן הוא בטוח בעצמו שהפעם יצליח).
ברם יש הסוברים שזה רק באמירת התפילה מתוך הבנת המילים, שבכוונה זו הכוונה אינה מעכבת אלא בברכה ראשונה, אבל יש כוונה נוספת הנדרשת בתפילה, והיא מעכבת בכל התפילה - המודעות של המתפלל לכך שהוא עומד לפני הקב"ה ומדבר אליו, ויש חולקים וסוברים שאין כוונה זו מעכבת.
חז"ל גם הקלו על מי שחוזר ממסע ארוך, שיוכל לא להתפלל במשך שלושה ימים, בגלל שעדיין אינו במצב שיכול לכוון בתפילתו.
כוורת בפארק הוא שמו של אלבום הופעה של להקת "כוורת" משנת 1998.
ב-28 במאי 1998, לכבוד שנת היובל למדינת ישראל וחצי היובל לצאת אלבום הבכורה של "כוורת", "סיפורי פוגי", התאחדה הלהקה למופע ענק חד-פעמי בפארק הירקון.
האיחוד לווה בהוצאת שני שירים חדשים שנכתבו במשותף על ידי מספר חברים בלהקה - "זוכר, לא זוכר" בהשתתפות DJ צ'ופי, ו"מחפש דרך חזרה".
במופע בוצעו מבחר שירים מהרפרטואר העשיר של הלהקה, מספר שירים מקריירות הסולו של כל אחד מחבריה וכן שני השירים החדשים.
המופע יצא על גבי אלבום משולש: שני התקליטורים הראשונים כוללים שירים ומערכונים מתוך המופע, והתקליטור השלישי משלב את גרסאות האולפן של שני השירים החדשים, יחד עם קטעים מאולפן ההקלטות וקטעי איגיון שהוקלטו במהלך החזרות ובנסיעה למופע עצמו.
כמו כן הופק סרט טלוויזיוני באותו שם, בבימוי אבישי גולדשטיין, שליווה את המופע וההכנות אליו ושודר בערוץ 2 אצל הזכיינית טלעד בחודש יולי באותה שנה
מקורות למחרוזת האקוסטית (שיר מספר 5):
במקור מאלבום הסולו של סנדרסון "הלא נודע" מ-1997.
אם אתה בסביבה (יצחק קלפטר)
שיר שקלפטר כתב והלחין לאריק סיני, ונכלל באלבומו של סיני "צל כבד" מ-1981.
נאחז באוויר (חנה גולדברג/עובד אפרת)
במקור מאלבום הסולו של גידי גוב "אין עוד יום" מ-1991.
ערב של יום בהיר (יהונתן גפן/אפרים שמיר)
שמיר הקליט את השיר במסגרת אלבומו המשותף עם אסתר שמיר "אפרים ואסתר שמיר" מ-1977.
במקור מאלבומו של סנדרסון "חף מפשע" מ-1984.
נערה במשקפיים (יהונתן גפן/אלון אולארצ'יק)
במקור מאלבומו של גידי גוב "אין עוד יום", ובגרסה זו הוא מושר על ידי מלחין השיר אלון אולארצ'יק.
שיר נבואי קוסמי עליז (עלי מוהר ויוני רכטר/יוני רכטר)
הושר לראשונה במלואו בהופעת האיחוד של 1984, ולאחר מכן נכלל באלבומו של רכטר "בגובה העיניים" ב-1985.
גרסה פארודית לשיר "אושר" (A Felicidade) מהסרט "אורפאו נגרו".
פרודיה על שירו של יהורם גאון "שלום לך ארץ נהדרת".
פזמון השיר The Boxer של סיימון וגרפונקל.
מקורות למחרוזת "כוורת און 45" (שיר מספר 13):
עטור מצחך (אברהם חלפי/יוני רכטר)
שיר שהלחין יוני רכטר לאריק איינשטיין עבור אלבומו "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'" מ-1977.
שיר אהבה בדואי (איציק ויינגרטן/יצחק קלפטר)
שיר שהלחין קלפטר עבור המופע "שיחות סלון" מ-1978.
זמר לספינה (חיים חפר/דוד זהבי)
במקור מאלבום הבכורה של גידי גוב מ-1978.
שיעור מולדת (עלי מוהר/אפרים שמיר)
בא להציג את חבר הלהקה אפרים שמיר, שהלחין את השיר, למרות שבוצע במקור על ידי כל חברי להקת "כוורת".
במקור מאלבומו של סנדרסון "גודל טבעי" מ-1982.
שיר שכתב אלון אולארצ'יק לכבוד איחוד הלהקה ב-1984, על חזרתו שלו ושל מאיר פניגשטיין מארצות הברית.
דני סנדרסון - גיטרה, זמרה
אפרים שמיר - גיטרה, זמרה
יצחק קלפטר - גיטרה, זמרה
יוני רכטר - קלידים, זמרה
אלון אולארצ'יק - גיטרה בס, זמרה
מאיר פניגשטיין - תופים, זמרה
כוונת ברזל היא הכוונת הסטנדרטית של רוב כלי היריה כיום, ובפרט רובים.
בסוף המאה ה-20 נכנסו לזירה כוונות אופטיות מתקדמות, כגון כוונת רד פוינט, ההופכות את מלאכת הקליעה לקלה ומהירה יותר, אך למרות זאת, רוב כלי היריה כוללים גם כוונות ברזל לגיבוי, מאחר שהן פשוטות ואמינות ולא דורשות מקור אנרגיה חיצוני (כגון סוללה חשמלית).
כוונות הברזל מאפשרות כיוון גאומטרי, כלומר המסתמך על יישור העין ושתי נקודות נוספות (כוונת אחורית וכוונת קדמית) על קו אחד, שעובר גם דרך הנקודה אליה מכוונים.
הכוונת האחורית מורכבת בדרך-כלל מחריר כלשהו, ונקראת "כוונת חרירית" והכוונת הקדמית - שנקראת "כוונת להבית" - מורכבת מבליטה גבוהה, ונמצאת בחלקו הקדמי של הקנה.
כדי לפגוע במטרה יש להביא את המטרה למצב כזה שבו הכוונת הלהבית שמצביעה עליה נמצאת במרכז הכוונת החרירית.
קו הכוונות שהוא קו דמיוני העובר במרכז הכוונות אינו מקביל לקנה אלא שהוא מונמך במטרה לתקן את הסטייה שנוצרת בין קו הכוונות לבין המסלול הבליסטי שעושה הקליע לאחר שנפלט מהקנה.
זווית ההנמכה של הכוונות מותאמת למרחק שבו ממוקמת המטרה והולכת ועולה ככל שהמטרה רחוקה יותר.
את כוונות הברזל יש לאפס עם הקנה כדי להבטיח שאכן הכוונות מכוילות כראוי עם הקנה והרובה יפגע במטרה.
כווית השתתפה לראשונה ב בארנהם (1980), כששלחה משלחת של תשעה ספורטאים למשחקים, (שבעה גברים ושתי נשים) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה כווית חלק מעולם.
משלחת הספורטאים הנכים הראשונה אותה שלחה כווית למשחקים הפאראלימפיים בארנהם בשנת 1980 חזרה למולדתה עם חמש מדליות פאראלימפיות.
האתלט שאפי מרווה זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר עם תוצאה של 1:22.07 דקות בשלב המוקדמות ו-1:20.67 דקות במקצה הגמר.
במרוץ ל-100 מטרים זכה מרווה במדליית הכסף עם תוצאה של 18.50 שניות, אך נכנע לשיא עולם של אסטביו ואלדז המקסיקני שסיים ב-17.83 שניות.
האצנית אדלה אל-רומי זכתה במדליית הכסף בהדיפת כדור ברזל עם הטלה למרחק של 4.99 מטרים, במדליית זהב במרוץ ל-60 מטרים עם שיא עולם של 14.91 שניות בשלב המוקדמות ו-15.07 שניות במקצה הגמר, ובמדליית זהב נוספת במרוץ ל-200 מטרים עם שיא עולם נוסף של 44.60 שניות בשלב המוקדמות ו-47.32 במקצה הגמר.
אל המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) שלחה כווית משלחת של 22 ספורטאים (20 גברים ושתי נשים) שזכו בשמונה מדליות פאראלימפיות.
הספורטאית המצטיינת במשלחת הייתה שוב אל-רומי, שזכתה בשלוש מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, עם שיא פאראלימפי של 5.42 מטרים בשלב המוקדמות, ותוצאה זהה במקצה הגמר, אך נכנעה לשיא עולם של 5.52 מטרים של המתחרה הבלגית, ומדליית זהב בזריקת דיסקוס עם זריקה למרחק של 15.76 מטרים.
המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) היו המוצלחים ביותר של המשלחת הכוויתית.
המדינה שלחה 30 ספורטאים (27 גברים ושלוש נשים) שזכו ב-17 מדליות פאראלימפיות, בהן 4 מדליות זהב.
גם במשחקים אלו הייתה אל-רומי הספורטאית המצטיינת של המשלחת, עם מדליית כסף בזריקת הדיסקוס עם תוצאה של 14.70 מטרים, מדליית זהב בהטלת כידון עם תוצאה של 11.34 מטרים, ומדליית זהב נוספת בהדיפת כדור ברזל עם שיא עולם של 6.08 מטרים.
עוד בלט בשורות המשלחת האתלט עדנאן אל-חולפי שזכה במדליית הארד בקרב חמש, ובמדליית הזהב עם שיא עולם של 45.14 מטרים בהטלת הכידון (קטגוריה 6)
בטורנירים הבאים לא הצליחה המשלחת של כווית לזכות ביותר ממדליית זהב אחת בכל אחד מהמשחקים הפאראלימפיים.
ב זכתה אל-רומי במדליית כסף אחת, עם 16.42 מטרים בתחרות זריקת הדיסקוס, ועלי מוחמד הוסיף מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, ומדליית זהב בהטלת כידון עם שיא עולם של 38.96 מטרים.
כוורת בקופסא (נקרא גם כוורת - אנתולוגיה 1971-1976) הוא מארז התקליטורים השני של להקת כוורת המכיל קטעים הרואים אור בפעם הראשונה באופן רשמי המופיעים בשישה דיסקים ושני DVD.
במארז נכללים שירים שלא ראו אור, מערכונים, גרסאות נדירות לשירים המוכרים וקטעי וידאו שצולמו בשנות פעילות הלהקה.
הקטעים נשמרו על ידי דני סנדרסון במהלך השנים.
למארז, שמעוצב בתור קופסה, מצורפת חוברת בת 100 עמודים בה מופיעים סיפור הלהקה מאת יואב קוטנר ותמונות נדירות שצולמו בין היתר על ידי יעקב אגור ומונטי אברמסון.
ליד כל משתתף מצוין באיזו הקלטה הוא השתתף.
מירי אלוני – אופרת פוגי
מנחם זילברמן – אופרת פוגי, הילד מברזיל ופינות פוגי
איציק בן מלך – פסטיבל פוגי שבט
תמי עזריה – אופרת פוגי
ענת גוב – המלך ממבו
דייוויד שנן – אופרת פוגי והילד מברזיל
דיסק 1 – בדרך לכוורת
דיסק זה הכיל את היצירות, שמופיעות לראשונה במלואן, "אופרת פוגי", "המלך ממבו" ו"הסיפור המחריד על הילד מברזיל".
ביצירות אלו נמצאות גרסאות מוקדמות לכמה משירי כוורת ושירים מהמשך הקריירה של סנדרסון.
היצירות האלו נכתבו והוקלטו במהלך שירותם הצבאי בלהקת הנח"ל של דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר וגידי גוב, ומהוות שלב חשוב בהתפתחות הלהקה.
ביצירת "הסיפור המחריד על הילד מברזיל" השתתפה הלהקה הפארודית: "מקהלת השפלה בניצוחו של חולילו לומברטה ובהדרכתו".
"מקהלה" זו הייתה בעצם "להקת השניצלים" (דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין ודייוויד שנן) בצירוף חברם ללהקת הנח"ל מנחם זילברמן בקריינות ובשירה.
דיסק 2 – פינות פוגי
דיסק זה מכיל את כל פינות פוגי ששרדו בתוספת פינה שלא שודרה מעולם.
בזמן שירותו הצבאי של דני סנדרסון, הוא וחבריו ללהקת הנח"ל הקליטו את פינות פוגי ששודרו בתוכניתו של דורי בן זאב "ממנו אלייך" בגלי צה"ל.
דיסק 3 ו-4 – סיפורי פוגי – הופעה חיה בתיאטרון ירושלים
דיסקים 3 ו-4 במארז הם הקלטה של הופעה מלאה של כוורת בתיאטרון ירושלים בשנת 1974. (יצא שוב על גבי תקליט כפול בשנת 2017)
דיסק 5 – צפוף באוזן – חי באולפני טריטון
בלילה אחד הלהקה הקליטה באולפני טריטון את רוב שירי האלבום צפוף באוזן כביקורת לפני ההקלטה עצמה.
מלבד שירי האלבום, נכללו גם שלושה שירים שלא נכנסו לאלבום המקורי: שיר הנושא – "צפוף באוזן", "מחכים לשולה" ו"אם היה לי לב זהב".
שלושת השירים האלו הופיעו לראשונה במהדורות הדיסק של "פוגי בפיתה" ו"צפוף באוזן".
בנוסף, מופיעים בדיסק מספר מערכונים מתוך התוכנית "צפוף באוזן", שלא הצליחה כמתוכנן, כבונוסים.
דיסק 6 – כוורת בעבודה
בדיסק זה מופיעים קטעים נדירים של כוורת מתוך חזרות הלהקה שהוקלטו במהלך עבודתם על השירים.
כולל גרסאות מיוחדות והופעות חיות.
DVD 1 - בשחור לבן
קטעים מתוך ארכיון הערוץ הראשון בין השנים 1973 - 1975, הכולל הופעה חיה.
חלק זה מלא בקטעים מאיחודי הלהקה בשנים 1984, 1990 ו-1998. כולל הסרט התיעודי "תמונות מחיי הלהקה" ומופע האיחוד בפארק 1998.
כוונים - בדרך לעצמאות היא עמותה שנוסדה בשנת 2003, פרי יוזמתם של איילת שופטי וגידי צור, שניהם בוגרי בית הספר למנהיגות של קרן מנדל.
מאז הקמתה ב-2003, פועלת עמותת כוונים ליצירת חברה שוויונית, המאפשרת לצעירים עם מוגבלות לממש את יכולותיהם לניהול עצמי משולב בקהילה.
קהל היעד של העמותה הוא צעירים עם מוגבלויות פיזיות, חושיות, נכויות הנגרמות כתוצאה ממחלות כרוניות ותסמונות נדירות, פגיעות ראש וצעירים על הרצף האוטיסטי בתפקוד גבוה.
למשתתפי העמותה פוטנציאל ומוטיבציה לצאת מבית ההורים או ממסגרות של דיור-חוץ-ביתי ולנהל את חייהם באופן עצמאי.
בתוך כך, מכשירה העמותה צעירים עם מוגבלויות פיזיות וחושיות שונות לממש את זכויותיהם ויכולותיהם, לתפקד ולהשתלב באופן פעיל ושווה בחברה.
על מנת להשיג זאת נוקטת העמותה בגישה ייחודית של שיקום בלתי פורמלי, המבקשת לשלב בין עקרונות החינוך הבלתי פורמלי ועקרונות שיקומיים.
משרדי העמותה נמצאים בקיבוץ לוחמי הגטאות שליד עכו ובשכונת נווה שאנן בחיפה, והיא תומכת בכ-400 מוטבים בשנה בגילאי 10–50 מכל הארץ ומכל המגזרים.
העמותה פועלת באזור הגליל המערבי (נהריה), חיפה, השרון (מחדרה עד הרצליה), תל אביב וירושלים.
מכינות לחיים עצמאיים – תוכנית הכשרה לצעירים בני 18–30 לניהול עצמאי משולב בקהילה.
לתוכנית זו מגיעים חניכים לתקופה של 2–3 שנים, בה הם גרים יחד עם שותפים בדירות שמפעילה העמותה.
במהלך התוכנית החניכים עוברים סדנאות קבוצתיות וליווי אישי לניהול עצמאי בקהילה בכל תחומי החיים – דיור, תעסוקה, חינוך, פנאי, בריאות, השתתפות ומעורבות חברתית ואזרחית.
מיקום הדירות בקהילה הוא חלק מאסטרטגית העמותה באינטגרציה וריבוי התנסויות בקהילה.
במקביל להכשרות בניהול יום-יומי, משרתים החניכים בשירות לאומי או צבאי, עובדים או מקבלים הכשרות תעסוקתיות או לומדים בלימודים גבוהים.
כנפיים צעירים – מכינה לצעירים בגיל השירות הלאומי עם מוגבלות פיזית, תסמונות נדירות ולקויות חושיות.
כנפיים בוגרים – מכינה לצעירים אחרי גיל השירות הלאומי עם מוגבלויות פיזיות, תסמונות נדירות ולקויות חושיות.
כנפיים אל-מוסתקבל (المستقبل – העתיד) – מכינה לצעירים עם מוגבלות פיזית, תסמונות נדירות ולקויות חושיות דוברי ערבית.
כנפיים כו"ח – מכינה לצעירים כבדי שמיעה וחירשים.
כרמל צעירים – מכינה לצעירים בגיל השירות הלאומי על הרצף האוטיסטי.
כרמל בוגרים – מכינה לצעירים אחרי גיל השירות הלאומי על הרצף האוטיסטי.