tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבין שירי האלבום, בלטו השירים "אין מדינה לאהבה" שבוצע גם על ידי זוהר ארגוב, נורית גלרון וארקדי דוכין, ו"זוהי הדרך שלי" שנכתב בידי מעריץ בן 13 מנווה מונוסון בשם מאיר (ברק) ברקוביץ'.
שני השירים הנותרים של האלבום היו שני שירים מתוך המחזמר שיער - "יש לי חיים" ו"אנה אפנה?".
לעיבודי השירים היו אחראיים פיק ואלכס וייס, שהפיק מוזיקלית את האלבום.
פיק ניגן חלק מן התפקידים ונעזר בנגני להקות הצ'רצ'ילים (כולל מיקי גבריאלוב), האריות והבמה החשמלית של שלמה מזרחי (שאף אוזכרו על הקלטת האלבום בסרט הדוקומנטרי הבמה החשמלית - אגדת רוקנ'רול).
מתוך אותם שירים, מספר שירים הגיעו לתוך מצעד הפזמונים העברי השנתי:
בנוסף, השיר "אין מדינה לאהבה" הגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי של רשת ב' ("הגל הקל").
פיק כתב את כל הלחנים לשירים, פרט לשני השירים מתוך המחזמר שיער.
זודיאק מריטיים בע"מ היא חברה בינלאומית שבסיסה בלונדון, העוסקת בניהול ספינות.
החברה גם מחזיקה ומנהלת צי של אוניות משא.
החברה נמצאת בבעלות אייל עופר ובני משפחתו.
מנכ"ל החברה הוא דניאל עופר בנו של אייל.
החברה הוקמה בשנת 1976 על ידי האחים סמי ויולי עופר בלונדון, לצורך ניהול עסקי הספנות הבינלאומיים שלהם.
את החברה ניהל בפועל סמי עופר, שעזב את ישראל בתחילת שנות ה-70 ועבר לגור בלונדון לצורך ניהול ופיתוח עסקי הספנות הבינלאומיים של קבוצת האחים עופר.
סמי קיבל את השליטה הבלעדית על עסקי הספנות של האחים וקבוצת "החברה לישראל", והוא בתורו חילק את נכסיו בין שני ילדיו שאייל עופר קיבל הבעלות על עסקי הספנות הבינלאומיים (כולל "זודיאק מריטיים") ואילו עידן עופר קיבל את הבעלות על "החברה לישראל".
ב נכנסה החברה לתחום הובלת המכוניות, לאחר שרכשה צי של אוניות חדישות להובלת מכוניות, ותחום הובלת גז טבעי באמצעות מכליות להובלת גז טבעי נוזלי.
"זודיאק מריטיים" פעלה במשך שנים בפרופיל נמוך, אך החל בשנת 2004 זכתה לחשיפה בישראל, לאחר שהאחים עופר, רכשו בינואר 2004 את הבעלות המלאה בחברת הספנות הלאומית של ישראל - "צים" (באמצעות "החברה לישראל").
עידן עופר התמנה ליו"ר הדירקטוריון, וההנהלה החדשה התוותה לצים מגמה של התרחבות מהירה.
בספטמבר 2004 צים חתמה על עסקה עם חברת "זודיאק מריטיים", במסגרתה היא מכרה לה שתי אוניות וחכרה את אותן האוניות חזרה לתקופה של 6 שנים.
באוקטובר "צים" חתמה עם החברות "עופר ספנות" ו"זודיאק מריטיים" על הסכם משותף לרכישת 8 אוניות ממספנה בסין ועוד 4 ממספנה ביפן, בעלות כוללת של 820 מיליון דולר.
מכיוון ש"עופר ספנות" ו"זודיאק" שתיהן חברות פרטיות בבעלות האחים עופר, ומכיוון שהקנייה בפועל הייתה מ"זודיאק", עסקה זאת הוגדרה כ"עסקת בעלי העניין הגדולה בתולדות הבורסה בתל אביב".
מתוך 12 האוניות, צים רכשה בעלות מלאה על ארבע מתוכן, ארבע בבעלות משותפת עם "עופר ספנות", אותן התחייבה לחכור לתקופה של 10 שנים, ועוד ארבע בחכירה לתקופה של 10 שנים.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 והנפילה המהירה בהיקף הסחר הבינלאומי, החליטה החברה להשבית 20 אניות.
גם חלק מ-12 האוניות שרכשה "צים" מ"זודיאק" הושבתו באותה עת.
עם התמשכות המשבר, במאי 2009 השביתה "זודיאק" עוד 12 אוניות מכולה.
לאחר שחברת "צים" ספגה הפסדים כבדים באותה תקופה, עסקת בעלי העניין עם "זודיאק" עוררה ביקורת ציבורית.
עם זאת, זמן קצר לפני תחילת המשבר הכלכלי העולמי, רשמה "צים" רווח הון של 50 מיליון דולר מהעסקה.
בסוף 2009 ותחילת 2010, שתיים מספינותיה של החברה (St James Park ו-MV Asian Glory) נתפסו על ידי פיראטים סומליים.
במאי 2011, הטיל הממשל האמריקאי סנקציות על החברה לאחר שנחשף שספינות בבעלותה עגנו באיראן וחברה אחרת של האחים עופר, "טנקר פסיפיק", מכרה מכליות נפט לאיראן.
בספטמבר 2011 בוטלו הסנקציות על קבוצת האחים עופר.
לפי ניתוח שנערך על ידי העיתון "גלובס" בפברואר 2014, החברות של קבוצת זודיאק הניבו יחד רווח תפעולי של קצת יותר מ-1.5 מיליארד דולר בשנים 2003–2012, ושיעור הרווח התפעולי עמד על 39%.
בנוסף לשולי הרווח התפעולי הגבוה, החברות שילמו מס בשיעור של 0.49% בלבד מהרווח שלהן.
בשנת 2013, הוקמה חברתה בת בשם "זודיאק טנקרס" לניהול מכליות שלמנכ"ל החברה מונה בן הזקונים של אייל עופר, דוד עופר.
ביולי 2014, אייל עופר, בעלי קבוצת זודיאק, קיבל חברות כבוד לחיים של הבורסה הבלטית בלונדון, על תרומתו לספנות בבריטניה ולסחר הימי העולמי.
מאוחר יותר באותה שנה, הוא נבחר לרשימת 10 האנשים המשפיעים ביותר בתעשיית הספנות העולמית של עיתון הספנות "רשימת לוידס".
ביולי 2021 הותקפה ספינת מטען בבעלות יפנית, המנוהלת על ידי "זודיאק מריטיים" ליד עומאן.
ישראל האשימה את איראן בתקיפה.
ב-10 בפברואר 2023 הותקפה מכלית נפט של החברה על ידי משמרות המהפכה.
"זוהי יפו" הוא שיר שנכתב על ידי יוסי גמזו והולחן על ידי משה וילנסקי.
ידוע ביצועו של אבי טולדנו לשיר.
השיר "זוהי יפו" הביא לטולדנו את פרסומו כזמר.
השיר נכתב לסרט תיעודי על העיר יפו שצילם ברוך דינר בשנת 1966. הפנייה הראשונה נעשתה ליהורם גאון ששהה באותה עת בסיבוב הופעות בחו"ל.
וילנסקי שהאזין לתוכנית "תשואות ראשונות", שמע זמר צעיר, עולה חדש ממרוקו.
טולדנו, שהיה בן 16, שר את השיר כשלפניו מונחות המילים באותיות לטיניות כי לא ידע עברית.
טולדנו שר את השיר כשברקע בית קפה ביפו.
השיר יצא לראשונה בשנת 1968 והופיע באלבום "אבי טולדנו עם דוד קריבושי ותזמורתו".
קיימות שתי גרסאות לשיר משנת 1968: ביידיש אותה מבצע דוד עשת ובצרפתית, אותה מבצע טולדנו.
זוהיר יוספיה הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית דבורייה.
יוספיה נולד לעבד אלרחים ונסרה וגדל בדבורייה.
השישי מתוך שמונה אחים ואחיות.
למד בבית ספר יסודי ובתיכון דבוריה.
בשנת 1982 החל ללמוד לתואר ראשון במנהל עסקים וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1985.
בשנת 1986 החל ללמוד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ועשה התמחות בחשבונאות במסגרת לימודי התואר וסיים בשנת 1988.
בשנת 1989 פתח משרד לראיית חשבון בדבורייה.
באותה שנה נבחר למועצת דבורייה וכיהן כחבר מועצה עד לשנת 1994.
בשנים 1998—2003 שימש חבר מועצה סגן וממלא מקום ראש מועצה דבורייה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד לראשות המועצה מול מנסור יוסף, ריזק אטרש, פייסל עזאיזה, ופייסל מסאלחה.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה יוספיה ל-31.49% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול פייסל מסאלחה שזכה ל-26.86% מהקולות.
בסיבוב זה הפסיד עם 47.61% מהקולות לעומת 52.39% למסאלחה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה מול באסם דאוד, נור אלדין יוסף, ג'אודת מסאלחה, גאזי עזאיזה וריפעת עזאיזה.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה יוספיה ל-22.00% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול ריפעת עזאיזה שזכה ל-24.64% מהקולות.
בסיבוב זה ניצח עם 50.43% מהקולות לעומת 49.57% לעזאיזה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה בשנית מול באסם דאוד, ג'אודת מסאלחה, מאג'ד מסאלחה וריפעת עזאיזה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד לקדנציה שלישית מול השאם יוסף, נור אלדין יוסף, וריפעת עזאיזה.
נשוי לאמל, עבדה כסוכנת ביטוח ומזכירת בית ספר ואב לשישה.
זוהיר מוסא אחמד אל-סוראני הוא פוליטיקאי ומשפטן פלסטיני שכיהן גם בתפקיד שר המשפטים של הרשות הפלסטינית.
זוהיר נולד בעיר עזה בשנת 1935. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים בשנת 1956 מאוניברסיטת קהיר.
בין השנים 1956 ל-1958 עבד במשרד התובע הכללי בכווית, ולאחר מכן חזר לעזה ועבד בה כעורך דין וכשופט.
ב-1972 התמנה כשופט בית המשפט העליון בעזה.
בנוסף, כיהן זוהיר כסגן הנשיא של אגודת הסהר האדום הפלסטיני בעזה מאז 1973, הוא חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה האסלאמית בעזה משנת 1975 וחבר הנהלה בקואופרטיב הדרים ובהתאחדות מגדלי ההדרים משנת 1980.
בשנת 1999 התמנה לתפקיד התובע הכללי והיועץ המשפטי לממשלה של הרשות הפלסטינית.
ב-29 באוקטובר 2002 החל לכהן כשר המשפטים של הרשות הפלסטינית, בממשלתו החמישית של יאסר ערפאת, עד 30 באפריל 2003.
בין השנים 2003 ל-2005 כיהן כנשיא בית המשפט העליון הפלסטיני וכנשיא המועצה הפלסטינית השיפוטית העליונה.
זוהר פרסקו (נולד ב-17 במרץ 1969) הוא נגן כלי הקשה ישראלי.
החל לנגן בכלי הקשה בגיל 13.
סגנונו הייחודי מושפע ממקצבים מארצות אגן הים התיכון ואסיה, בעל סגנון אישי וייחודי בתופי מסגרת, המהווים גרסה בת זמננו לתוף מרים התנכ"י.
בנוסף לכלי הנגינה האופייניים לפולקלור הטורקי הוא שולט בכלי נגינה בהם משתמשים במוזיקה מזרחית, בהם מצילות שונות, פעמוני-יד, רעשנים, קונכיות, כלי הקשה אפריקניים שבטיים ועוד.
היה חבר בלהקת "בוסתן אברהם", להקה חלוצית בתחומה אשר השתתפו בה מוזיקאים ערבים ויהודים.
ניגן בלהקת "זיריאב", הרכב קלאסי ערבי טורקי בניצוחו של נגן העוד תייסיר אליאס.
ניגן עם אהובה עוזרי בסיבוב ההופעות "צלצולי פעמונים".
השתתף וניגן באלבומיה הבינלאומיים והישראליים של אחינועם ניני.
הופיע עם גיל דור בהופעות בארץ וברחבי העולם.
מנהל הפסטיבל לכלי הקשה "פעימות".
מופיע ומקליט עם האמנים אריק איינשטיין, ברי סחרוף, דויד ברוזה, אתי אנקרי, ירמי קפלן ואחרים.
זוהר נרנסט הוא מקור אור מיושן, המספק קרינה רציפה בטווח תת-אדום, לשימוש בספקטרוסקופיה.
המתקן פותח על ידי הכימאי חתן פרס נובל ולטר נרנסט.
צורתה הייתה בדרך כלל גליל או שפופרת העשויים מתערובת של כמה תחמוצות מתכת.
לדוגמה -זירקוניום דו-חמצני (ZrO2), תחמוצת איטריום (Y2O3) ותחמוצת ארביום (Er2O3) ביחס משקלי 3:7:90. המנורה חוממה באופן חשמלי לטמפרטורת העבודה, כ-2,000 מעלות צלזיוס.
להתחלת החימום נדרש מקור חום חיצוני, כיוון שהחומר מבודד חשמלי בטמפרטורת החדר, ומוליכותו עולה רק בטמפרטורות גבוהות יותר.
המתקן פולט את עיקר הקרינה באורכי גל של 2 עד 14 מיקרון.
מקור אור זה הוחלף על ידי מתקן דומה בשם גלובר (Globar), העשוי מסיליקון קרביד (SiC), ומפיץ קרינה בטווח הרצוי כבר בטמפרטורה של 1,100 מעלות צלזיוס.
הגלו-בר אינו דורש מקור חום חיצוני, כיוון שהחומר מוליך חשמל בכל טמפרטורה.
מקור זה גם מתאים יותר לשימוש במערכות ואקום.
זֹוהָרָה אַלְ-פַסִיָה, או זוהרה סחה , הייתה זמרת יהודיה-מרוקאית.
בשנות השלושים והארבעים הייתה מהזמרות המפורסמות במרוקו ובאלג'יריה.
אל-פסיה הייתה האישה הראשונה במרוקו שהקליטה אלבום מוזיקלי.
שיריה החילוניים זכו להצלחה לאורך עשרות שנים בשמחות של יהודי מרוקו, ולחניהם הותאמו גם לפיוטי קודש.
במחצית השנייה של חייה חיה בישראל.
אלפסיה נולדה בוהיו בעיר צפרו שלמרגלות הרי האטלס במרוקו, למשפחה דלת אמצעים.
בילדותה הצטיינה בזמרה ושרה פיוטים בבית הכנסת של פאס.
בנעוריה הופיעה כזמרת בבתי קפה ביישובים הסמוכים ובקברטים בקזבלנקה.
שיריה היו בעיקרם שירים חילוניים מסוגת גרנאטי (שירים אנדלוסיים ששמם בא משם העיר גרנדה בספרד ונפוצו בקרב יהודי אלג'יריה ומרוקו במאה ה-19), שירים מסוגת אייתה שמאזור האטלס, ושירים הקרויים מלחון - שירים של מעמד הפועלים.
בשנות ה-40 הופיעה בליווי תזמורת אישית.
שיריה, אשר הושמעו בתחנות הרדיו, נהיו פופולריים מאוד גם באלג'יריה.
סולטאן מרוקו מוחמד החמישי התרשם מאוד מכשרונה והזמין אותה לשיר בחצרו.
בין להיטיה "אַבּיָאדִי יָאנַא" (הידוע גם בכינוי העממי יותר "טִי פּארִי פּאטִי" על שום הפזמון החוזר והקליט שבו, ע"ע רנט לורנייז).
את השיר נוהגים להשמיע בטקסי החינה, בקרב קהילות מרוקו.
השיר חודש בישראל על ידי להקת "שפתיים".
שירים מפורסמים אחרים שלה היו "אלערוסה", "יאלי פיק דמואוי" ואחרים.
אלפסיה נהגה לשיר גם שירים של סמי אלמגריבי ושל זמרים ומלחינים אחרים.
בין השנים 1947–1957 הוציאה אלפסיה למעלה מ-17 אלבומים.
חלק משיריה נהפכו לקאלט במוזיקה המרוקאית, ונשארו פופולריים גם עשרות שנים לאחר עזיבתה את מרוקו.
משרד התרבות המרוקאי הוציא תקליטור של זהרה אלפסיה, בתוך האנתולוגיה של המוזיקה המרוקאית, במדור לזמרים יהודים-מרוקאים, והוא כלל שמונה משיריה.
בשנת 1965 תרמה לתערוכת תרבות יהודי צפון-אפריקה שנערכה בירושלים ובתל אביב את "טרקלין יהודי מרוקו".
בטרקלין הוצגו מושבי קטיפה, וילונות ברקמת משי, כריות ברוקאד שזורות חוטי כסף ושטיחים ייחודיים.
שווי הטרקלין היה 50 אלף לירות ישראליות.
בשנת 1967 חודשו חגיגות המימונה בחגיגות ענק בשכונת סנהדריה בירושלים.
לאירוע החגיגי תרמה אלפסיה פרוכת עשויה רקמת זהב טהור.
עם זאת, מרבית חייה של אלפסיה בישראל עברו עליה בתנאי מצוקה ובדידות בשכונת עתיקות ג' באשקלון.
המשורר וחתן פרס ישראל ארז ביטון ביקר בביתה בשנות השבעים, כאשר עבד בשירות הציבורי כעובד סוציאלי.
ביטון התרשם מאוד מגורלה, וכתב עליה ב-1976 את "שיר זוהרה אלפסיה", הנלמד בבתי הספר לבחינת הבגרות בספרות.
ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך המליצה להוסיף את השיר בפרק החובה בשירה לחינוך ממלכתי וממלכתי-דתי.
בשנותיה האחרונות התגוררה בבית אבות.
אלפסיה הוזמנה לחגיגות רבות של העדה המרוקאית בישראל, והיו לה בארץ קרובי משפחה רבים.
בבואו לישראל, הזמר והמלחין סמי אלמגריבי ארגן מסיבה לכבודה.
נפטרה בשנת 1994 ונקברה באשקלון.
בראש העין ובבאר שבע קראו רחוב על שמה.
בשנת 2013 המחזאי רפאל אהרון מתיאטרון קדם באשקלון השיק מחזמר אודות חייה של אלפסיה, אותה גילמה הזמרת דיקלה.
בשנת 2017 עלה המופע "מנינה סימון ועד זוהרה אלפסיה" בתיאטרון ירושלים.
באותה שנה יצאה הזמרת נטע אלקיים במופע מחווה לזוהרה אלפסיה בזאפה.
המופע הפך בינלאומי, ואלקיים הופיעה איתו בין היתר עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב בישראל ובאירופה.
שיריה זכו לגרסאות כיסוי של אמנים שונים בעולם, בהם אנריקו מסיאס, דיקלה, נטע אלקיים, להקת שפתיים, פייסל עזיזי, סנאא מרחאתי , אסמא למנוואר וסלמה רשיד .
זוהר עננים היא תופעה אופטית אטמוספירית שבה עננים נראים צבעוניים.
ענן זוהר הוא ענן דק המורכב מטיפות מים קטנות בגודל כמעט אחיד.
כשהשמש ממוקמת בזווית מסוימת ביחס לענן, הטיפות גורמות לעקיפה של קרני האור המגיעות מהשמש.
העקיפה יוצרת תבנית המורכבת מצבעי הקשת.
זוואתא היא עיירה פלסטינית בנפת שכם.
זוואתא שוכנת 4.4 קילומטר צפונית-מערבית למרכז שכם, למרגלותיו הדרום-מערביים של הר עיבל.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, העיירה מנתה 2,275 תושבים באמצע שנת 2016. בתחומי הכפר נמצאים שרידי אמת מים העתיקה משכם לסבסטיה ושרידי המסילה העות'מאנית לשכם.
מצפון לכפר ישנו מעיין שופע, 'עין זוואתא'.
לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
הארכאולוג שארל קלרמון-גנו ערך סקר ארכאולוגי ומצא אריחי טסרה מתקופת בית תלמי.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1870 וכתב: "כפר על גבעה ובה מדרונות מאבן גיר, שחלקם משמשים לחציבה.
מתחת לגבעה יש מעיין שופע, 'עין זוואתא', שמספק מים לכפר ומשקה עמק קטן.
כשביקרתי בכפר, עדרים גדולים של כבשים התקבצו סביב המעיין.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 214 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-247 מוסלמים אשר שכנו ב-73 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 330 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,558 דונם, מתוכם 1,842 שימשו לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה זוואתא משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 2007 הוקם בכפר בית ספר לתלמידים מצטיינים מאזור שכם המכין את התלמידים לבחינות ה–SAT האמריקאיות.
זוהר וייס (נולד ב-21 בדצמבר 1962) הוא שחיין עבר וטריאתלט פעיל, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באליפות העולם בשחייה (ברלין 1978) במדי נבחרת ישראל.
בעל 6 מדליות כסף מהמכביה.
זוהר וייס נולד וגדל בקיבוץ בית קמה.
הוא התאמן בהדרכתו של אברי גביש בקבוצת השחייה הפועל בית קמה.
לאחר מכן עבר לקיבוץ גבעת חיים והתאמן בהפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע.
בסוף שנת 1983 חזר לקיבוצו להתאמן בקבוצת השחייה של הפועל בני שמעון בהדרכתו של גביש.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר 1977 זכה וייס ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:48.22 דקות ומדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.57 דקות, אחרי ניר שמיר מהפועל גבעת חיים (2:00.69 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (2:03.83 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.79 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה 1978 היה וייס שותף לנבחרת השליחים הישראלית (יחד עם אמיר גניאל, רון קרמן וניר שמיר) שסיימה במקום ה-13 במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:35.45 דקות ובמקום ה-13 במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 7:55.64 דקות.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1979, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, זכה וייס במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרמן, טל סנונית ושמיר בשיא ישראלי חדש של 3:38.68 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה, זכה וייס בשתי מדליות, כסף וארד.
בתחרות הכנה לקראת המשימות הלאומיות לשנת 1981 שנערכה בקיבוץ רמת רחל (בריכה של 25 מטר) בסוף יוני זכה וייס במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.2 שניות, אחרי שמיר (53.2 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכה וייס ב-2 מדליות כסף.
במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרמן, גניאל ושמיר בשיא ישראלי חדש של 3:32.56 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי ביחד עם גניאל, שמיר בשיא ישראלי חדש של 7:46.31 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה, זכה וייס ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.85 שניות, אחרי שמיר (53.07 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט בשנת 1982 זכה וייס ב-6 מדליות, מהן 2 זהב במשחי השליחים, 1 כסף ו-3 ארד.
מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי עם קבוצתו הפועל גש"ם, ביחד עם שמיר שקבע שיא ישראלי חדש (52.52 שניות), יובל רותם, וטל סנונית בשיא ישראלי חדש לקבוצות של 3:39.50 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 7:59.91 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט בשנת 1983 זכה וייס בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.96 שניות, אחרי שמיר (53.21 שניות) ולפני שנהר (54.77 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.65 דקות, אחרי גניאל (1:54.34 דקות) ולפני שטיגמן (2:00.33 דקות).
בתחרות שבע האומות שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בתחילת יולי 1985 זכה וייס בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חפשי בתוצאה של 7:54.85 דקות, אחרי סקוטלנד, מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.06 שניות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.93 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי של 53.44 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:55.40 דקות.
חודש לאחר מכן, בצליחת הכנרת התחרותית ה-17, למרחק של כ-10 ק"מ, זכה וייס במדליית כסף בתוצאה של 1:54.53 שעות, אחרי יוחאי ליפשיץ (1:52.47 שעות) ולפני ז'יל רווליי מצרפת (1:58.59 שעות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה וייס ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:57.62 דקות, לפני שגב פורת (3:58.50 דקות) ועמית טלמון ממכבי תל אביב (4:08.25 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה וייס ב-5 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.13 שניות, אחרי רזיאל רימר (54.02 שניות) ולפני אמיר שטרנפלד (54.20 שניות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:18.19 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכה וייס ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.69 שניות, לפני אורי ברק בן אגודתו (25.34 שניות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד בתחילת יולי 1988 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם שגב פורת, ערן הירש ערן גרומי בשיא ישראלי חדש של 7:44.32 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.08 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ערן גרומי, אייל שטיגמן ונדב שנל בתוצאה של 3:58.10 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכה וייס במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:31.05 דקות, ביחד עם יואב ברוק שקבע שיאי ישראלי חדש כשחיין ראשון (52.41 שניות), ערן גרומי ושגב פורת.
בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.69 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה, זכה וייס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.58 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 7:56.71 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.48 שניות, אחרי רז דר (53.21 שניות) וברוק (53.25 שניות).
בשנים האחרונות משתתף וייס בתחרויות שחייה למסטרס.
הוא מחזיק בשיאי ישראל רבים למסטרס בגילאים השונים.
זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת (צרפתית Splendeurs et misères des courtisanes) הוא רומן מאת הסופר והמחזאי הצרפתי אונורה דה בלזק.
הרומן, שפורסם בארבעה חלקים בין השנים 1838 ל-1847, נחשב לחלק ממכלול הסיפורים והרומנים של בלזק שנקרא הקומדיה האנושית.
הוא ממשיך את קורותיו של לוסיאן דה רובמפרה, הדמות הראשית ברומן הקודם של בלזק, אשליות אבודות.
הספר תורגם לעברית על ידי עידו בסוק ויצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2001.
הרומן נפתח בנשף המסיכות הנערך מדי שנה באופרה של פריז, בו מופיע לוסיאן דה רובמפרה, המוכר כבר מהרומן "אשליות אבודות".
בסופו של אותו רומן מבקש לוסיאן היפהפה לשים קץ לחייו, אלא שאז הוא נתקל בכומר ספרדי בשם קרלוס הררה שלוקח אותו תחת חסותו.
אותו הכומר הוא לא אחר מווטרן, ארכי פושע שהתגורר באכסניה של מאדאם ווקה עם אז'אן דה ראסטיניאק, כפי שמתואר ברומן אחר של באלזאק, אבא גוריו.
קרלוס הררה מממן את שיבתו של לוסיאן לחיי הזוהר הפריזאיים.
הוא מעודד אותו לחזר אחר בתו של אציל חשוב מתוך מטרה לשאת אותה לאישה, מה שיקדם אותו בחיים הפוליטיים והדיפלומטיים.
על מנת להגשים תוכנית זו הוא מצליח להשיב ללוסיאן את שם המשפחה של אמו, בת למשפחה אריסטוקרטית, והוא מתקרא לוסיאן דה רובמפרה במקום שארדון.
ווטרן למעשה מבקש לחיות דרך לוסיאן, להשתמש בו ככלי לכיבוש החברה הגבוהה.
באותו נשף מסיכות מופיע לוסיאן עם אסתר ואן גובסק, יצאנית הצמרת שמעניקה לרומן את שמו.
אסתר, יהודייה צעירה ומפתה המכונה "החשמלנית" בשל התחושה המחשמלת שהיא מעוררת, זונחת את חיי החטא לטובת לוסיאן, אך ווטרן, בדמותו של קרלוס הררה, משכנע אותה כי היא רק תגרום לו נזק ותעכב את הקריירה שלו.
במקום זה הוא מתכנן להשתמש בכישורי הפיתוי שלה כדי לסחוט כספים מהברון דה נוסינגן, שמתאהב בה במבט ראשון.
באמצעות כספים אלה הוא מתכנן לרכוש עבור לוסיאן את האחוזה הישנה של משפחת אמו, שנמכרה זה מכבר, ולהציע את הנדוניה הנדרשת עבור החתונה.
אסתר, שנאלצת למלא את תפקיד מאהבתו של הברון נוסינגן למען לוסיאן, מתאבדת, והחשד נופל על לוסיאן וקרלוס הררה.
לוסיאן נשבר בחקירה ומסגיר את זהותו האמיתית של פטרונו, ולאחר מכן מתאבד בתאו בתלייה.
ווטרן חושף את עצמו, אך מצליח להגיע לעסקה עם פרקליט המחוז וממונה למפקד המשטרה.
העלילה, כמו במרבית הסיפורים והרומנים של בלזק, מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-19, לאחר מפלת נפוליאון ושיבת המונרכיה לצרפת.
בדומה ל"אשליות אבודות", גם כאן ניכרים ברקע הסיפור הוויכוחים הפוליטיים בין הליברלים למלוכנים, אם כי בניגוד לרומן הקודם, אין לכוחות אלה תפקיד ממשי בעלילה.
את סופו של אסיר הפרך ווטרן, שאחרי שנים של מאבק בחוק ואדישות כלפי כל מוסר חברתי נהפך למפקד המשטרה, ביסס בלזק על סיפורו של אז'ן פרנסואה וידוק (Eugène François Vidocq), פושע צרפתי בן התקופה שנהפך לראש סוכנות ממשלתית למאבק בפשע.
סיפורו של וידוק השפיע גם על הסופר ויקטור הוגו, שביסס עליו את דמותו של ז'אן ולז'אן בספרו עלובי החיים.
המחזאי הבריטי אוסקר ויילד אמר שהצער הגדול ביותר שחש מימיו נגרם לו על ידי מותו של לוסיאן דה רובמפרה.
זוהר זימרו (נולד ב-25 ביולי 1977 באתיופיה) הוא אתלט עבר ישראלי שהתמחה בריצות ארוכות, 4 פעמים אלוף ישראל בריצת מרתון (2010, 2012, 2014 ו-2015).
ייצג את ישראל באולימפיאדה (לונדון 2012) ובשלוש אליפויות עולם (טגו 2011 ומוסקבה 2013 וקופנהגן 2014), ושלוש פעמים אלוף המכביה.
שיאו האישי של זימרו בריצת מרתון (2:14:28 שעות) היה התוצאה השנייה בטיבה של אתלט ישראלי בכל הזמנים כשנקבע, אחרי השיאן דאז היילה סטאין.
זימרו נולד באתיופיה ועלה לארץ בגיל 10. הוא נרשם לפנימיית ספורט בצפון הארץ, השתתף בתחרויות כלל ארציות ומאוחר יותר השתתף בתחרויות בינלאומיות.
מרתון ברלין שנערך ב-20 בספטמבר 2009, היה פריצת הדרך המקצועית שלו כאתלט מקצוען.
עד לאותה השנה עסק בעיקר בעבודתו כמאמן בקבוצות ריצה ברחבי הארץ.
בתחרות קבע שיאי אישי חדש של 2:23:48 שעות.
במרתון טבריה (אליפות ישראל בריצת מרתון) שנערך בינואר 2010 סיים זימרו במקום הראשון מבין האתלטים הישראלים בתוצאה של 2:28:55 שעות וזכה לראשונה בתואר אלוף ישראל.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה שבספרד ב-1 באוגוסט אותה שנה סיים זימרו במקום 38 כללי וחמישי מבין הישראלים בריצת המרתון בתוצאה 2:36:58 שעות.
במרתון רוטרדם שנערך ב-10 באפריל 2011 קבע זימרו שיא אישי חדש של 2:14:28 שעות וקבע את הקריטריון האולימפי.
באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011, החל זימרו את ריצת המרתון בקצב טוב ועבר את חצי המרחק (21.1 ק"מ) במקום ה-39 ובתוצאה של 1:07:41 שעות.
בהמשך המירוץ, הוא נפצע והחל לדמם באזור עקב אכילס, עקב נעילת נעליים חדשות ללא גרביים ובעקבות כך פרש מהמרוץ בק"מ ה-28.
במרתון טבריה שנערך בינואר 2012 זכה במקום הראשון בתוצאה של 2:15:06 שעות והוכתר בפעם השנייה כאלוף ישראל.
זימרו יצא למחנה אימונים באתיופיה והתאמן בהדרכתו של האג'י, אחד ממאמני המרתון הטובים באתיופיה.
ביוני 2012 נמצא חיובי בשימוש באמרוץ.
לבסוף נקבע שהוא צרך את החומרים בתום לב, כשהשתמש במכשיר אינהלציה נגוע של אדם אחר שהשתמש בחומרים האסורים.
הוא ננזף והושעה ל-28 ימים מכל פעילות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום 81 בריצת המרתון בזמן של 2:34:59 שעות, כ-26 דקות אחרי המנצח.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 סיים במקום 40 בריצת מרתון בתוצאה של 2:25.23 שעות.
במרתון טבריה זכה זימרו במקום הראשון בתוצאה של 2:16:25 שעות והוכתר בפעם השלישית כאלוף ישראל.
כחודש וחצי לפני אליפות אירופה שנערכה בציריך שבשווייץ בשנת 2014, נאלץ להפסיק להתאמן ולהתחיל סדרת טיפולים רפואיים בעקבות פציעה.
כשבועיים לפני האליפות הוא חזר להתאמן ובאליפות עצמה הוא הפסיק את ריצתו בק"מ ה-30.
בחודש דצמבר אותה שנה נאלץ להפסיק לחלוטין את מחנה האימונים בחו"ל, ולהגיע לטיפול בבית חולים מאיר בכפר סבא.
זאת בעקבות פציעה בברך אשר מנעה ממנו ללכת.
לאחר 4 ימים של התאוששות, חזר להתאמן.
ערב לפני מרתון טבריה הכריז זימרו על פרישתו מריצה תחרותית, לאחר המרתון.
במרתון עצמו, הוא זכה במקום הראשון מבין האתלטים הישראלים ובמקום השישי הכללי בתוצאה של 2:18:07 שעות והוכתר בפעם הרביעית כאלוף ישראל.
לאחר המרתון הודיע שייצא בהצהרה רשמית בנוגע להשתתפותו באליפות העולם (בייג'ינג 2015), לאחר שישלים ניתוח בברכו.
בשנת 2008 החל לאתר ולאמן כישרונות צעירים בריצה למרחקים ארוכים.
בין האתלטים שאימן, ואת חלקם אף איתר, נמנים טסמה מוגס, איימרו עלמיה, גירמה אמרה וטדסה גטהון.
בשנת 2008 הקים ביחד עם חברים רצי עלית למרחקים ארוכים, את עמותת רצים מהלב, ארגון ללא מטרת רווח.
המייסדים עוזרים לילדים ונערים ממקומות שונים בארץ, להתמודד עם קשיים ולהשיג מטרות דרך הספורט.
בשנת 2011 נבחר זימרו לאתלט השנה של ישראל על ידי איגוד האתלטיקה בישראל
ספר זוהר חדש (בראשי תיבות: ז"ח) הוא תוספת לספר הזוהר.
בעיני המייחסים את ספר הזוהר לחז"ל ולתנא רבי שמעון בר יוחאי, נחשב אף הוא לחיבור חז"לי ושל רבי שמעון וחביריו.
הספר כולל פירוש לכמה מפרשיות התורה, למגילת רות ומגילת איכה.
זהו חיבור מגוון, הכולל ענייני אמונות ודעות ומעשי חכמים, ואילו סגנון הספר דומה לתוספתות אחרות לספר הזוהר, כמו "רעיא מהימנא" ו"סתרי אותיות".
הספר נקרא בשם "זוהר חדש" מכיוון שהוא כולל חלקים מספר הזוהר שלא הובאו בדפוסים הקודמים.
הרב ראובן מרגליות חיבר הערות לספר זוהר חדש והרב אשלג שחיבר פירוש מקיף לספר הזוהר בשם "הסולם", חיבר גם על זוהר חדש, והוא נדפס בשנת תשמ"ב בירושלים.
זוהר חן שיקלֶר (נולדה ב-8 ביולי 1997) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
ייצגה את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
יש לה שלושה אחים שחיינים גם כן.
שיקלר התאמנה בקבוצות מכבי קרית-אונו/גבעתיים, בני הרצליה והפועל דולפין נתניה.
היא למדה בתיכון הפרטי רועי קריב בתל אביב.
כיום, היא מתאמנת בקבוצת מכבי כפר המכביה בהדרכת פליקס רובינשטיין.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2013, זכתה שיקלר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.17 שניות, אחרי קרן זיבנר מהפועל דולפין נתניה (25.81 שניות) ולפני עמית עברי מהפועל עמק חפר (26.20 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.52 שניות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.99 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 35.36 שניות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפוזנן שבפולין ביולי אותה שנה, סיימה שיקלר במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.58 שניות, מקום 35 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.43 שניות ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.63 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט אותה שנה, זכתה שיקלר ב-3 מדליות, זהב, כסף וארד.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 57.25 שניות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכתה שיקלר ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 25.47 שניות, שיפור לשיא הקודם בן ה-7 שנים של אניה גוסטומלסקי (25.52 שניות), לפני בנות אגודתה קרן זיבנר שאף היא שיפרה את השיא הישראלי (25.51 שניות) וגוסטומלסקי (25.66 שניות).
כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 25.92 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 56.14 שניות, לפני יובל סבה מהפועל חולון (57.76 שניות) ומאיה בכר ממכבי שוהם (57.97 שניות).
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.57 דקות, אחרי מרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (2:01.15 דקות) ולפני כרמל אבן ממכבי קריית ביאליק (2:05.26 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.25 שניות.
באליפות הפנימייה שנערכה בווינגייט במאי אותה שנה, זכתה שיקלר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.35 שניות.
נוסף לכך, במהלך המשחה ל-100 חופשי היא בחרה לשחות מהר רק את המשחה ל-50 מטר חופשי על מנת לקבוע את הקריטריון לאליפות אירופה (25.99 שניות) ולבסוף היא קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 17 בתוצאה של 26.05 שניות אך הייתה רחוקה ב-6 מאיות השנייה מהקריטריון להשתתפות באליפות אירופה.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בדצמבר 2014 זכתה שיקלר ב-3 מדליות כסף אישיות ו-3 מדליות קבוצתיות, 2 זהב ו-1 כסף.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 55.21 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 2:02.54 דקות, אחרי מורז שקבעה שיא ישראל חדש נוסף של 1:55.67 דקות ולפני שחר מנחם (2:05.11 דקות).
בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה בווינגייט באפריל 2015 זכתה שיקלר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי לגילאי 18 חדש של 25.44 שניות, אחרי מורז שקבעה שיא ישראלי חדש של 25.12 שניות ובכך השיגה את הקריטריון לאליפות העולם.
באליפות החורף, דצמבר 2015, למרות שאינה מתאמנת בסגנון החזה, קבעה שיקלר שיא אישי של 32:47 וזכתה במדליית הזהב לבוגרות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 סיימה שיקלר במקום 43 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לנערות עד גיל 18 של 56.84 שניות ובמקום 47 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.19 שניות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט זכתה שיקלר בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 25.30 שניות, 2 מאיות בלבד מהקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לפני שיאנית ישראל במשחה זה אנדראה מורז (25.43 שניות) וקרן זיבנר (25.89 שניות).
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.07 שניות, אחרי אנדראה מורז שקבעה שיא ישראלי חדש של 54.40 שניות ולפני יובל סבה ממכבי כפר המכביה (58.53 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.27 דקות
בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט ב-7 באפריל 2016 קבעה שיקלר את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) במשחה ל-50 מטר חופשי לאחר שקבעה שיא אישי חדש של 25.18 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 56.18 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.38 שניות, לפני חיה סימון זבלודוף (26.67 שניות) ואניה גוסטומלסקי (27.03 שניות), חברותיה לאגודה ובמשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 33.11 שניות, לפני ניקול ברקוביץ' מהפועל קריית אתא (34.03 שניות) וניבה נחמד ממכבי קריית אונו (34.06 שניות).
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.24 שניות, אחרי אנדראה מורז (55.40 שניות) ולפני חיה סימון זבלודוף (57.77 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.24 שניות, אחרי מיכל ליברמן מהפועל הוד השרון (28.03 שניות) ואניה גוסטומלסקי (28.15 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה שיקלר במקום 33 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.38 שניות ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרן זיבנר, עמית עברי ואנדראה מורז בתוצאה של 3:41.97 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.29 שניות.
אחותה הבוגרת, מירב שיקלר, אף היא שחיינית עבר מצטיינת, אלופה ושיאנית ישראל במשחי החזה.
זוהר ישראל (נולד ב-10 בינואר 1975) הוא עיתונאי, שחקן, מגיש ועורך בטלוויזיה.
זוהר ישראל החל ב-2000 ככתב במקומון "זמן השרון" של מעריב.
ב-2002 הגיש את פינת הספורט במהדורת החדשות המקומיות של ערוצי זהב וב-2003 עבר להגיש את מהדורת החדשות המקומיות "חדשות היום".
בשנים 2003-2004 שימש ככתב תקשורת באתר ynet.
באוקטובר 2004 הצטרף למערכת התוכנית ערב טוב עם גיא פינס, שם שימש עורך ומגיש פינת חדשות חוץ, וכן כתב שטח.
ב-2009 הגיש את תוכנית הבוקר של ערוץ 10 לצד אפרת רייטן, דן מנו ואורלי לוי-אבוקסיס.
באותה שנה הצטרף ל"רדיו לב המדינה" כעורך ומגיש התוכנית היומית "תחת שמי ים התיכון" לצד מרינה קבישר ומאוחר יותר לצד קארין כהן.
ב-2010 הגיש את מגזין חדשות הבידור "Y בערב" לצד אילנה ברקוביץ' ויעל גולדמן.
ב-2011 הנחה את "היכל התהילה" בערוץ 24 לצד עינת ארליך.
בשנת 2012 הגיש באתר Mako יחד עם ליהיא גרינר וגואל פינטו את העונה השנייה של התוכנית "אחי נדבר בבית", אשר ליוותה את העונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול".
ב-2013 היה חבר פאנל בעונה הראשונה של "הדיבור" עם אלירז שדה בערוץ 24. והיה חבר פאנל בתוכנית הבוקר "מה אתם אומרים" עם חיים אתגר בערוץ 2.
ישראל בוגר קורס "משחק מול מצלמה" אצל אריק לובצקי.
בתחום המשחק הופיע בתפקיד אורח מתמשך ב"האלופה" (2006) בתור ירון שטמפלר, כדורגלן שנשכר לשבור לסער פדידה (יהודה לוי) את הרגל.
ישראל גם עורך ובמאי סרטי "מאחורי הקלעים" עבור סרטי יונייטד קינג.
בשנת 2000 זכה במקום ראשון בתחרות התסריטים של קרן על שם מיקי אלבין על סרט קצר.
בנוסף, מאז 2010 משמש ככתב, עורך ובעל טור דעה באתר mako.
בשנת 1997 השתתף בשעשועון "גלגל המזל" וזכה ברכב.
זוהר ישראל מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי מרמור מאז פברואר 2011, אב לבן בשם נועם ובת בשם אנה.
זוהר סלע (נולד ב-25 במאי 1960) הוא עורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
זוכה פרס אופיר 2007 על עריכת הסרט "בופור".
זוהר סלע הוא המייסד של אולפן הקולנוע להפקת סרטים "עין השופט הפקות".
באותה שנה ערך את סרט הטלוויזיה "אריות בירושלים" ששודר בערוץ הראשון.
בשנת 1985 ערך את הסרט "קוקו בן 19", בבימויו של דני ורטה.
בשנת 1986 ערך את הסרט "אוונטי פופולו", בכיכובם של סלים דאו וסוהיל חדאד.
בשנת 1989 ערך את הסרט "המיועד", בו כיכבו שולי רנד ורונית אלקבץ, ובשנת 1990 ערך את הסרט "הלם קרב".
ב-1992 ערך את סרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא", בו כיכבו גילה אלמגור, שולי רנד, שרון אלכסנדר ועוד.
בשנת 1994 ערך את הסרט "שירת הסירנה".
בשנת 1995 ערך את הסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה", קומדיה שחורה ואקזיסטנציאליסטית.
בשנת 1996 ערך את הסרט "זיכרון דברים", המבוסס על ספרו של יעקב שבתאי.
באותה שנה ערך את הסרטים "מרקו פולו: הפרק האחרון", סוף המשחק" ו"לילה לבן".
בשנת 1997 ערך סרט נוסף בבימויו של אסי דיין, "מר באום".
באותה שנה ערך את הסרט "מינוטאור", בו כיכבו דן תורג'מן ומילי אביטל.
ב-1998 ערך את הסרט "חתולות הרעם".
בשנת 1999 ערך את הסרט "חובו של אהרון כהן".
בשנת 2000 ערך את הסרט אודות המוניטין לבמאי והמפיק יורם כסלו.
בשנת 2004 ערך את הסרט "הבשורה על פי אלוהים".
בשנת 2007 זכה בפרס אופיר על עריכת הסרט "בופור".
בשנת 2010 ערך את "כבוד", וכן את הסרט הדוקומנטרי שהוצג בקולנוע "ארץ בראשית" ואת סרט הקולנוע "אנדנטה".
בשנת 2011 עורך את הסרט "וביום השלישי", וכן ערך את הסדרה "הכבוד של מרציאנו" בערוץ 10. בשנת 2012 ערך את הסרט "ד"ר פומרנץ" סרטו האחרון של אסי דיין.
באותה שנה ערך גם את הסרט "שרקייה".
בשנת 2013 עורך את הסרט "לוויה בצהריים", המבוסס על הספר "לוויה בצהריים" שכתב ישעיהו קורן בשנת 1974.
בשנת 2014 ערך את הסרט "זינוק בעלייה", בבימויו של אורן שטרן ובכיכובם של שלמה בראבא, איתי טיראן, עידית טפרסון ועוד, וכן ערך את הסדרה "בתולות".
פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר לשנת 2007 על עריכת הסרט "בופור".
פרס חג'ג' לעריכה ב לשנת 2012 על עריכת הסרט שרקייה.
זוהר עובד (נולד בטבריה ב-1957) הוא קבלן ומלונאי, ראש עיריית טבריה בין השנים 2003-2013.
בין השנים 2003 - 2013 כיהן כראש עיריית טבריה.
בשנת 2011 קיבל עובד, בהיותו ראש עיריית טבריה, את פרס החינוך הארצי.
עובד הוא הבעלים של "מלון אירופה 1917" בטבריה.
המלון נמצא ברשות משפחתו משנת 1931.
בעשור השני של המאה ה-21 מחלק עובד את זמנו בין טבריה ליפו ועוסק גם בציור.
באוגוסט 2013 הציג את ציוריו בתערוכת יחיד בתיאטרון הבימה.
בחודש אפריל 2007 נעצר על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה עקב התנהלותו במערכת הבחירות שהתקיימה בשנת 2003. בשנת 2010 הוחלט להגיש נגדו כתב אישום על שוחד בחירות, רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירה על חוק מימון בחירות.
לאחר שימוע שנערך בפרקליטות, הוחלט להוריד את סעיף השוחד.
כתב האישום הוגש בחודש אפריל 2010. על פי כתב האישום, תמך זוהר עובד בשלוש סיעות שונות שהתמודדו בבחירות ובתמורה לתמיכה בהן, הן סייעו לו להיבחר לתפקיד ראש העירייה.
לאחר הסדר טיעון שבו הודה עובד בעובדות כתב האישום החליט בית המשפט שלא להרשיעו, אך לבחון חיובו בשירות לתועלת הציבור.
בחודש יוני 2011 הוגש נגדו כתב אישום נוסף בגין קשירת קשר לביצוע פשע, חדירה למחשב על מנת לבצע עבירה ופגיעה בפרטיות.
בחודש יולי 2015 הושג הסדר טיעון בתיק זה: כתב האישום שונה ועובד הורשע בחדירה למחשב שלא כדין והוטל עליו קנס של 60,000 ש"ח.
זוהר לבנסברג-ירדן (נולדה ב-30 בנובמבר 1969) היא אלופת ישראל בשחייה בעבר.
לבנסברג התאמנה בקבוצת הפועל גלבוע ומשנת 1985 התאמנה בקבוצת הפועל גליל עליון בהדרכתו של חנן גלעד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה לבנסברג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה, אחרי רותם פורת מהפועל בני שמעון (1:20.43 דקות) ונוגה ויזל (1:21.61 דקות).
במסגרת תחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו ביולי 1985 סיימה לבנסברג במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.29 דקות, לאחר שלוש השחייניות האמריקאיות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.89 דקות, לפני רותם פורת (1:20.92 דקות) וענת אסף מהפועל עמק הירדן (1:21.88 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.43 דקות, לפני נוגה ויזל ואירית אפרתי.
מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:38.08 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:33.88 דקות) ועירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים (2:33.91 דקות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה לבנסברג ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה לבנסברג ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה לבנסברג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.97 דקות, אחרי אירית אפרתי (2:47.76 דקות) ולפני אורת בש מהפועל נהריה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:34.39 דקות, אחרי אורת בש (2:33.11 דקות) ולפני איריס קומן.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.78 דקות
ירדן מטפלת בכירה בשיאצו וטווינה ומתגוררת עם משפחתה בקורנית.
זוהרו של כוכב הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזק אסימוב בשנת 1962. הסיפור תורגם לעברית בגיליון 9 של מגזין פנטסיה 2000.
ארתור טרנט הוא טייס חללית ושותפו הצעיר של ברנמייר, חוקר מבריק קשיש.
במשך שלושים שנה מתכנן ברנמייר לברוח מהממשלה המקומית ולמצוא לעצמו מקום חדש מחוץ לאזור כוכבי הלכת הנוכחי בו הוא מצוי, מאחר שהוא נחשב לפושע מבוקש לאחר שגנב מתכת יקרה המיועדת לייצור רובוטים.
ברנמייר ליקט נתונים רבים על כוכבי לכת מאוכלסים בטווח של אלפי שנות אור, כך שקפיצה אקראית של החללית תביא אותם למקום מיושב, אך הרחק מהישג ידה של המשטרה- שבשל אקראיות הקפיצה לא תוכל לעקוב אחריהם.
הוא מעסיק את טרנט בתור טייס, אך טרנט לא רוצה לחלוק בעושר.
הוא רוצח את ברנמייר עם סכין ובורח לבדו, בטוח בכך שהמערכות האוטומטיות של החללית יאתרו עבורו כוכב לכת מיושב.
לאחר הקפיצה עובר הזמן, אך החללית לא מוצאת התאמה.
טרנט מבין שהחללית התבייתה על כוכב שנעשה נובה, ובלי ברנמייר שיתקן את חישובי החללית אין לטרנט דרך להפנות את החללית לכוכב אחר.
טרנט נותר לבדו בחללית, מחכה למוות הבלתי נמנע מרעב או חנק, ומתחרט על כך שהשאיר את הסכין בגופתו של ברנמייר ולא לקח אותה עמו, מה שהיה מאפשר לו להתאבד.
זוהר לבקוביץ' (נולד ב-18 בדצמבר 1971) הוא יזם הייטק ומשקיע הון סיכון ישראלי, איש פרסום בעברו, ומייסד חברת הפרסום אמובי, אשר נמכרה לסינגטל, על פי הערכות, תמורת כ-340 מיליון דולר.
מ-2018 השתתף כחבר בצוות המשקיעים בתוכנית "הכרישים" של קשת וגיל הפקות.
ביוני 2025 פורסם כי לא ימשיך לעונה נוספת.
מכהן כנשיא קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון.
לבקוביץ' נולד בקיבוץ דפנה לאב כלכלן ולאם פסיכולוגית.
בתיכון למד במגמת המחשבים, אך סיים את לימודיו ללא זכאות לתעודת בגרות מלאה.
בקיבוץ עבד בבריכות דגים וברפת.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה טכנולוגית, והתנדב בגרינפיס כחלק מהטיול לאחר הצבא.
כשחזר לארץ הצטרף למשרד הפרסום טמיר כהן JWT, כפלנר אסטרטגי.
את המיזם הראשון שלו הקים ב-1997 ובו התאפשר לגולשים אירופאים להשתמש באתרי מכירות אמריקאים כאמזון, גאפ, בננה ריפבליק ועוד, לקרוא את התוכן בשפתם, ולשלם במטבע המקומי של מדינתם.
לאחר כשנה, בגיל 29, נמכרה החברה, על פי הערכות, ביותר מעשרה מיליון דולר.
לאחר האקזיט, שכרה חברת קומברס את שירותיו כמנהל טכנולוגי ראשי לפעילויות אסטרטגיות של דור 3 ו-MMS, וב-2003 הוא פרש מקומברס והצטרף לחברת האינטרנט הישראלית הוותיקה הוטבר, שפיתחה סרגלי כלים, כסגן נשיא לפיתוח מוצרים ומנהל חברת הבת סמארטשופר, שעסקה בהשוואת מחירים ברשת.
ב-2005 פרש מחברת הוטבר והקים עם שניים מעמיתיו בהוטבר את Amobee.
החברה פיתחה טכנולוגיה המאפשרת הופעת פרסומות במכשירי סלולר.
לבקוביץ שימש כמנכ"ל החברה, שגייסה כסף מקרנות הון סיכון בולטות כגון סקויה קפיטל ואקסל.
ב-2010 זכה בתואר מנכ"ל הסטארטאפ של השנה על ידי המרכז הישראלי לניהול.
שבע שנים לאחר הקמתה, בתחילת 2012, נרכשה Amobee על ידי סינגטל, אחת מחברות הסלולר הגדולות במזרח אסיה, תמורת מעל ל-340 מיליון דולר, על פי הערכות.
דווח כי עובדי החברה יועדו לקבל מעל ל-80 מיליון דולר מסכום הרכישה.
בשנת 2014 דווח כי כחלק ממהלך מיצובה כמעצמת digital ads, רכשה חטיבת אמובי בסינגטל שתיים מהמתחרות שלה בענף: Adconion (תמורת כ-235 מיליון דולר) ואת Kontera (תמורת 135 מיליון דולר).
לבקוביץ' ייסד את חברת L1ght (אנטיטוקסין) הוקמה במטרה להציל ילדים מהמתרחש ברשתות חברתיות, שיימינג, בולינג ופדופיליה.
התגורר בפאלו אלטו מעל לעשר שנים והוכר על ידי האתר ISRAEL21C כאחד מהישראלים המשפיעים בעמק הסיליקון.
ב-2011 נבחר ליזם השנה של עמק הסיליקון קליפורניה.
לבקוביץ' פועל לתמיכה וסיוע ליזמים.
הוא התריע מפני גורמים המציגים עצמם כמנטורים וגובים על כך עמלות גבוהות ללא הצדקה.
הוא מפרסם את משנתו על אודות תעשיית ההייטק בחשבון הפייסבוק שלו, ולעיתים קרובות אמירותיו הביקורתיות וכתיבתו ההומוריסטית מתפרסמות בכלי תקשורת שונים, ומעוררים דיונים ציבוריים.
הוא מרצה באקדמיה ובכנסים וועידות, ומשמש כשופט בתחרויות ליזמים.
תמך ב"עוגן", סוכנות המסייעת לישראלים להיקלט לאחר רילוקיישן בארצות הברית ובמדינות נוספות בעולם.
לבקוביץ' משקיע ופעיל בחברה לתועלת הציבור "קמא-טק", הפועלת למען שילוב חרדים בהייטק הישראלי.
לבקוביץ' הוא גם מהתומכים בעמותת SpaceIL שפרסמה שמטרתה להנחית את החללית הישראלית הראשונה על הירח, כחלק מתחרות בין לאומית בהובלת גוגל ונאס"א.
לבקוביץ' שימש כחבר דירקטוריון בעמותה במשך מספר שנים ופעל להידוק הקשר בין העמותה לבין נאס"א.
ב-2012 קבוצת יזמים ומשקיעים מעמק הסיליקון, בהם לבקוביץ', מנכ"ל Waze נועם ברדין ומייסד הוטבר אורן דוברונסקי, פעלו להשקת קו תעופה ישיר מישראל לסן פרנסיסקו.
בדצמבר 2020 פורסם כי מונה לתפקיד נשיא קבוצת הפועל גליל עליון, ובכך הפך לספונסר הראשי של הקבוצה.
באפריל 2024 הצהיר כי סיים את מעורבותו בספורט בישראל.
התפרסם כאחד מהמובילים במחאה כנגד ממשלת הימין בשנת 2023 כולל הוצאת השקעות מישראל.
במאי 2023 חברת L1ght שהוקמה על ידי זוהר לבקוביץ' ורון פורת פיטרה את כל עובדיה ונסגרה.
לבקוביץ' גרוש ואב ל-3 ילדים.
זוהר יעקובסון (נולדה ב-28 בדצמבר 1955) היא סוכנת שחקנים ואמנים, יזמת חברתית, מייסדת ויו"ר "מרכז טל", עמותה לשינוי תרבות הטיפול במחלת הסרטן.
יעקובסון נולדה בוזאן בצפון מערב מרוקו.
בגיל 12 עלתה יחד עם הוריה וארבעת אחיה ואחיותיה לישראל.
בוגרת החוג לפילוסופיה וספרות צרפתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הייתה פעילה חברתית בתנועת עודד, הצטרפה לקבוצת מייסדי תמ"י (תנועת מסורת ישראל), והייתה פעילה בתנועת המחאה הפנתרים השחורים.
נשואה מאז שנת 1979 לשחקן ולבמאי יענקל'ה יעקובסון.
בשנת 1984 ייסדה את "תיאטרון הכיסא" להצגות יחיד.
ההצגה "הסיסמה: עוגת קרם" (1986) זכתה בפרס אהרון מסקין בקטגוריית הצגת היחיד.
בשנת 1990 הקימה את "זוהר יעקובסון - ייצוג והפקה בע"מ", סוכנות ייצוג לשחקנים, יוצרים, אמני במה, קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה.
הסוכנות מייצגת ששחקנים ויוצרים בתחום הקולנוע והטלוויזיה, בהם אורנה בנאי, גורי אלפי, רן דנקר, שני כהן, רועי בר-נתן, צחי גראד, חן אמסלם, מגי אזרזר, עלמה זק, זאב רווח, יחזקאל לזרוב, אושרי כהן, עומר פרלמן, שירה האס ועוד.
הסוכנות עובדת עם ערוצי שידור כמו קשת, רשת, כאן, HOT, YES, NETFLIX וHBO בהפקות מקור מקומיות ובינלאומית.
בשנת 2010 ייסדה ביחד עם בן זוגה את "מרכז טל" לרפואה אונקולוגית אינטגרטיבית, לאחר שביתם טל נפטרה מסרטן בגיל 26.
מרכז טל מציע טיפולים ברפואה משלימה שנועדו לסייע בתסמינים של מחלת הסרטן והטיפולים בה, ומסייעים בשיפור איכות החיים של החולים.
כמו כן, מרכז טל עורך מחקרים (קליניים ופרה-קליניים) במטרה להוכיח את יעילות הטיפול האינטגרטיבי בהתמודדות עם מחלת הסרטן ותופעות הלוואי הנובעות מהטיפול הקונבנציונלי.
בשנת 2010 בני המשפחה הקימו בקמפוס ברושים לרפואה משלימה, אוניברסיטת תל אביב, את המרכז לתזונה בריאה ע"ש טל יעקובסון.
משנת 2010 המשפחה מעניקה מדי שנה פרס ע"ש טל יעקובסון בפסטיבל Animix לסרט הסטודנטים הטוב ביותר.
בשנת 2015 יזמה והקימה ביחד עם שירה סגל קופרמן את קהילת "חלאסרטן" לצעירים שאובחנו כחולי סרטן.
קהילת "חלאסרטן" מספקת מעגלים של תמיכה, הזדהות, השראה, חברות ורצון טוב, על מנת להעצים את כוחותיהם של המתמודדים הצעירים עם המחלה.
בשנת 2017 יזמה ביחד עם אייל שפרינגר וג'סיקה הלפרין את הוצאתו לאור של "בישולחיים" ספר מתכונים של תזונה מסורתית ככלי מסייע בטיפול בסרטן.
זוהר מאור (נולד בשנת 1968) הוא היסטוריון ישראלי ופרופסור להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה בהיסטוריה תרבותית של מרכז אירופה במאות ה-19 וה-20, עורך ראשי במכון כתבי הרב שג"ר ומלמד מחשבת ישראל בישיבת שיח יצחק.
מאור למד בבית ספר סגולה, בישיבת שעלבים (במגמה ביולוגית), בישיבת מרכז הרב, ובישיבת שיח יצחק בשנים תשנ"ז-תשנ"ח, ומאז מלמד בה מחשבת ישראל (מחשבת הראשונים, חסידות, הרב קוק ומחשבה יהודית מודרנית).
בשנים תשס"ד-תשס"ה ניהל את "מכון בינה לעיתים" שליד הישיבה, וערך שני ספרים שפרסם המכון: "ויקרא את שמם אדם: זוגיות ומשפחה ממבט יהודי חדש" ו"שני המאורות: השוויון במשפחה ממבט יהודי חדש".
בשנת 1997 השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ולאחריו המשיך לתואר שני בהיסטוריה כללית.
עבודת התזה שלו הייתה בנושא: "מאבק לאומי וזהות שכנגד: צמיחתה של הלאומיות היהודית באימפריה האוסטרו-הונגרית של סוף המאה התשע עשרה", בהנחיית פרופ' דן דינר.
בשנת 2004 הגיש את עבודת הדוקטורט במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בנושא: "מיסטיקה, יצירה ושיבה אל היהדות: "חוג פראג" בתחילת המאה ה-20", בהנחיית פרופ' סטיבן אשהיים וד"ר יהוידע עמיר.
לאחר לימודי הדוקטורט השלים פוסט-דוקטורט במכון פרנץ רוזנצוויג-מינרבה שבאוניברסיטה העברית.
בשנת 2010 פרסם מאור את ספרו "תורת סוד חדשה" בהוצאת מרכז זלמן שזר.
בספר מבקש מאור לבחון: מה מוביל חבורה של צעירים יהודים מבתים מתבוללים בפראג למרוד בתרבות הבורגנית של הוריהם ולעסוק במיסטיקה?
איך מתקשר עיסוק זה לסכסוך הלאומי בפראג בין גרמנים לצ'כים ולהתעניינותם של בני החבורה בציונות?
ואיך משפיע הדבר על יצירתם האומנותית, ההגותית והמדעית?
הספר מתחקה על חבורה של יהודים מפראג שהפכו לדמויות מפתח: הסופר פרנץ קפקא, ההוגה מקס ברוד, הפילוסוף שמואל הוגו ברגמן, והנס קון, מגדולי חוקרי הלאומיות.
הספר מראה כיצד השילוב בין המאורעות הדרמטיים שחברי "חוג פראג" נחשפו להם – כמו מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה ההבסבורגית, האווירה התרבותית האנטי רציונלית והכוחות היצירתיים שרווחו באותם ימים – הוביל להגות וליצירה מיוחדים במינם.
בשנת 2016 פרסם מאור ביוגרפיה על הוגה הדעות מרטין בובר, במסגרת סדרת "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי" המתפרסמת בהוצאת מרכז זלמן שזר.
סיפור חייו של מרטין בובר מתאר יותר משישים שנה של יצירה ופעילות.
הוא נע בין אוסטריה, גליציה, גרמניה וישראל ומלווה את אחת התקופות הסוערות ורבות התהפוכות בהיסטוריה היהודית והכללית: שתי מלחמות העולם, עליית הנאציזם, השואה והקמת מדינת ישראל.
הספר מתאר מגוון עצום של תחומים שבהם עסק בובר: חסידות, הגות מיסטית, פילוסופיה דיאלוגית, תנ"ך, ציונות, סוציולוגיה, סוציאליזם, הגות חינוכית ועוד.
תורת סוד חדשה: רוחניות, יצירה ולאומיות ב"חוג פראג", מרכז זלמן שזר, 2010.
מרטין בובר (ביוגרפיה), מרכז זלמן שזר, 2016.
ויקרא את שמם אדם: אהבה וזוגיות ממבט יהודי חדש (תורה וחיים מודרניים א'), מכון בינה לעיתים, אפרתה תשס"ה.
שני המאורות: השוויון במשפחה ממבט יהודי חדש (תורה וחיים מודרניים ב'), מכון בינה לעיתים, אפרתה תשס"ז.
זאת בריתי: גירות, חילון, נישואין אזרחיים (הרב שג"ר), מכון כתבי הרב שג"ר, תשע"ב.
בתורתו יהגה: לימוד גמרא כבקשת אלוקים (הרב שג"ר), מכון כתבי הרב שג"ר, תשס"ט.
נהלך ברג"ש: מבחר מאמרים (הרב שג"ר), מכון כתבי הרב שג"ר, תש"ע.
לוחות ושברי לוחות: הגות יהודית נוכח הפוסטמודרניזם (הרב שג"ר), מכון כתבי הרב שג"ר וידיעות ספרים, 2013.
גווילין נשרפין ואותיות פורחות: כתבים על השואה (שמואל זנוויל כהנא), אוניברסיטת בר-אילן, 2018.
לאומיות וחילון (יחד עם יוכי פישר), מכון ון ליר ומאגנס, 2019.
בריתי שלום: ימין ושמאל, מלחמה ושלום (הרב שג"ר), מכון כתבי הרב שג"ר וידיעות ספרים, 2020.
"דימויים של נעורים ב'חוג פרג' בתחילת המאה העשרים", בתוך: י' חותם (עורך), תור הנעורים: נוער יהודי-גרמני בעידן המודרני, מרכז קבנר והוצאת מאגנס, ירושלים תשס"ח, עמ' 131–148.
"הארץ הבלתי מושגת: על השורשים המרכז אירופיים של 'ברית שלום'", בתוך: עדי גורדון (עורך), 'ברית שלום' והמציאות הדו-לאומית: 'השאלה הערבית' כשאלה יהודית, מרכז קבנר והוצאת כרמל, ירושלים תשס"ט, עמ' 93–110.
"הפיכת הארץ לגעגוע: תאולוגיה פוליטית אצל קפקא, ברוד והפוסט-ציונות העכשווית", בתוך: מ' הלינגר (עורך), המסורת הפוליטית היהודית לדורותיה: ספר זיכרון לדניאל י' אלעזר, הוצאת בר-אילן, רמת גן תש"ע, עמ' 229–253.
"טשטוש והכרעה: עוד על מערבולת הזהויות בפראג", ציון עא (תשס"ו), עמ' 457–472.
"בין אנטי-קולוניאליזם לפוסטקולוניאליזם: ביקורת הלאומיות והחילון של ברית שלום", תיאוריה וביקורת ל (תשס"ז), עמ' 13–38.
"מתינות פוליטית מימין לשמאל: מרבי בנימין ועד ימנו", זהויות 1 (2011), עמ' 41–57.
זוהרה (נולדה ב-9 בפברואר 1988; שמה המלא זוהרה נידם, בתיעתוק לאנגלית: ZOHARA) היא זמרת, פזמונאית, מלחינה ומפיקה מוזיקלית ישראלית, המושפעת על ידי מוזיקה אלקטרונית ופופ, כמו גם מוזיקה קלאסית וג'אז.
זוהרה נולדה בתל אביב היא למדה ג'אז ומוזיקה קלאסית ובהמשך השלימה שנתיים בלימודי קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בירושלים.
את משיכתה למוזיקה אלקטרונית היא זוקפת לעובדה שלצורך מטלה אקדמית היא בחרה לבצע עיבוד ליצירה קלאסית לתזמורת באמצעות המחשב.
זוהרה הייתה קלידנית בלהקה "אומללה" (באנגלית תועתק ל: Umlala).
אף שכתבה בעבר בעברית, היא מצאה בהמשך שהיא מרגישה נוח יותר לכתוב באנגלית – שפה בה היא אמרה שהיא מרגישה חשופה פחות רגשית.
לשאלה האם היא בורחת מהתמודדות עם זהותה היא השיבה: "זה אסקפיזם מוחלט, לגמרי".
את אלבומה הראשון, "Growing up Anyways", היא הפיקה בין השנים 2012–2014 בביתה.
האלבום יצא בגרסתו המלאה ב-2016 וכלל שנים עשר שירים, אותם כתבה, הלחינה והפיקה.
השירים עוסקים רובם ככולם בספקות אופייניות לצעירים בשנות העשרים המוקדמות לחייהם.
בשנת 2013 היא יצרה וידאו קליפים עבור שיריה בישראל ובממלכה המאוחדת.
בין השנים 2014–2015 הופצו מספר קליפים שלה.
אחד מהם, הקליפ לשיר "Drum & Bass", הופיע בתוכנית המוזיקה "MTV World Stage".
ב-2017 היא חברה ללהקה הבריטית אוי ואבוי להקלטת אלבומם הרביעי: 'Memory Drop'.
האלבום המשותף זכה לאזכורים ב-Guardian Evening Standardi ו-Songlines, וביצועי לייב של שירים מהאלבום הושמעו בתחנות הרדיו 6 BBC ו-BBC 4.
ב-2018 היא הופיעה עם הלהקה ב-O'meara וב-Islington Assembly Hall שבלונדון ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות בגרמניה, הולנד, רוסיה, טורקיה וישראל.
ב-26 באוקטובר 2018, הוציא התקליטן גריפין בשיתוף פעולה עם זוהרה, את הסינגל "Remember".
ב-2019 היא הוחתמה בחברת תקליטים לונדונית עצמאית של אמן הסאונד הבין-לאומי דייוויד רנצ' (; עבד עם אומנים כמו דויד בירן, אירייז'ר, גלאס אנימלס, גולדפראפ ואחרים) והוציאה אצלם את הסינגלים "Sing A Song" ו-"Ballad21".
זוהר זסנו (נולד ב-21 בנובמבר 2001 באשדוד שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מכבי חיפה.
זסנו נולד באשדוד למשפחה יוצאת אתיופיה.
גדל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד.
ב-22 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1–1 נגד הפועל רעננה במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל לעונת 2019/2020. הוא ערך תשע הופעות ליגה בעונה זו, והוסיף 24 הופעות ליגה בעונת 2020/2021. ב-12 בינואר 2024 חתם בבית"ר ירושלים.
ב-3 בספטמבר 2025 עבר למכבי חיפה תמורת רועי אלימלך שעבר לבית"ר ירושלים.
מאז שנת 2021 זסנו הוא חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21, ואף כבש את השער השלישי בניצחון 0–3 על הונגריה במוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות 2023.
זוהר מאת ג'יילו הוא בושם לנשים של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, שהושק באמצעות חברת הקוסמטיקה והיופי הבין-לאומית קוטי אינקורפרייטד .
הוא נהגה בשנת 1998 כאשר לופז הכריזה על קו לייף סטייל שיכלול בשמים.
בניגוד להנחות שהוא לא יצליח, הוא זכה להצלחה מסחרית בין-לאומית, והפך לאחד מהבשמים הנמכרים ביותר באמריקה.
החברה Glow Industries הגישה תביעה נגד לופז וקוטי על מנת שלא להשתמש במונח "זוהר", אולם שופט דחה את בקשתם של אלה שייצגו אותה.