tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד שניתן למצוא מתכוני נקניקיות כבר משנת 228 לספירה, העדויות המתועדות הראשונות לבראטוורסט בגרמניה מתוארכות לשנת 1313 וניתן למצוא אותה בעיר הפרנקונית נירנברג.
מתכוני הנקניקייה משתנים לפי אזור ואפילו יישוב.
מקורות מסוימים מפרטים למעלה מ-40 סוגים שונים של בראטוורסט גרמני, רבים מהמתכונים - מקורם בפרנקוניה, שכנתה הצפונית תורינגיה והאזורים הסמוכים לה.
אופן ההגשה של הנקניקיות גם הוא שונה בין האזורים, אבל לרוב מתייחסים אליהן כחטיף פשוט המוגש עם לחמניית קמח חיטה ונאכל עם חרדל.
כמנת פאב, היא מלווה לרוב בסלט כרוב כבוש או תפוחי אדמה, ולעיתים מוגשת עם לחם שיפון.
הגשה פחות נפוצה היא עם ברצל.
הנקניקייה פופולרית מאוד כמזון מהיר במדינות דוברות גרמנית, ולעיתים קרובות מבושלת ונמכרת על ידי רוכלי רחוב בדוכנים קטנים, ובאירועי ספורט כמו משחקי כדורגל.
הנקניק הפרנקוני ארוך יחסית (10–20 ס"מ), נקניק עבה וגס, נפוץ בכל אזור פרנקוניה עם שינויים קלים.
היא מתוארכת לשנת 1313 עם מיורן כמרכיב אופייני, היא קרובה בטעמה ל־Nürnberger Bratwurst אך עסיסית יותר, בשל גודלה וגסותה.
ה-Fränkische Bratwurst מוגשת באופן מסורתי עם כרוב כבוש או סלט תפוחי אדמה.
בראטוורסט שמקורה בעיר קובורג שבפרנקוניה תועדה שם לראשונה בשנת 1498. היא עשויה מבשר חזיר ובשר בקר (מינימום 15%), ומתובלת במלח, פלפל, אגוז מוסקט וגרידת לימון בלבד, וכן מכילה ביצה נאה.
היא גסה במרקם ואורכה בערך 25 ס"מ.
באופן מסורתי נצלית על אצטרובלים ומוגשת בלחמנייה (Brötchen).
הבראטוורסט הקטנה והדקה מהעיר הגדולה בפרנקוניה, נירנברג, תועדה לראשונה ב-1567; היא באורך 7–9 ס"מ, ומשקלה בין 20 לבין 25 גרם.
הנוכחות של אגוז מוסקט בולטת בטעם.
Nürnberger Bratwurst ו־Nürnberger Rostbratwurst הן בעלות הסמכה של מעמד גאוגרפי מוגן (PGI) על פי חוק האיחוד האירופי מאז 2003, ולכן ניתן לייצר אותן רק בעיר נירנברג, שבה "איגוד להגנה על נירנברגר ברטוורסטה" הוקמה בשנת 1997.
ה-Würzburger Bratwurst, הידוע גם בשם Winzerbratwurst, מגיע מהעיר וירצבורג בפרנקוניה.
גודלו דומה ל-Thüringer Rostbratwurst, אך מרכיביו כוללים יין לבן מהאזור.
"בראונשווייג" הייתה הראשונה מתוך חמש אוניות מערכה פרה-דרדנוט של סדרת בראונשווייג בצי הקיסרי הגרמני.
היא הונחה באוקטובר 1901, הושקה בדצמבר 1902 ונכנסה לשירות באוקטובר 1904. היא נקראה על שם דוכסות בראונשווייג.
האוניות האחיות שלה היו אלזס, הסן, פרוסן ולותרינגן.
כמו כל הפרה-דרדנוטים האחרות שנבנו בתחילת המאה, בראונשווייג התיישנה במהירות על ידי השקת אה"מ דרדנוט המהפכנית ב-1906; כתוצאה מכך, הקריירה שלה כאוניית מערכה בחזית נקטעה.
האונייה שירתה בשייטת השנייה של הצי הגרמני לאחר הפעלתה, ובתקופה זו עסקה בהכשרה שנתית מקיפה, כמו גם בביקורי רצון טוב במדינות זרות.
בראונשווייג הוחלפה על ידי אוניות מערכה חדשות מדגם דרדנוט והוצאה משירות ב-1913, אם כי היא הופעלה מחדש שנה לאחר מכן בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה והוקצתה לשייטת אוניות המערכה הרביעית, שפעלה הן בים הצפוני, בהגנה על החוף הגרמני, והן בים הבלטי, שם היא התנגדה לצי הבלטי הרוסי.
באוגוסט 1915, היא השתתפה בקרב מפרץ ריגה, במהלכו ירתה באוניית המערכה הרוסית סלאבה.
בסוף 1915, מחסור בצוות והאיום מצוללות בריטיות אילצו את הצי הקיסרי הגרמני להוציא משירות אוניות מערכה ישנות יותר כמו בראונשווייג, והיא בילתה את שארית המלחמה תחילה כספינת מפקדה, אחר כך כספינת אימונים ולבסוף כספינת בסיס.
על פי תנאי הסכם ורסאי, היא נשמרה לאחר תום המלחמה ועברה מודרניזציה בשנים 1921–1922. בראונשווייג שירתה ברייכסמרינה ופעלה כאוניית הדגל של כוחות הצי שהוקצו לים הצפוני.
היא ביצעה מספר הפלגות לחו"ל, כולל הפלגה לאוקיינוס האטלנטי ב-1924. האונייה הוצאה משימוש שוב בינואר 1926 ונמחקה מרשימות הצי במרץ 1931, פורקה לגווה, ולאחר מכן התפרקה לגרוטאות.
מחלקת העיצוב של אימץ את התותחים הללו עבור אוניות המערכה החדשות, יחד עם עלייה מתותחי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ') לתותחי 17 סנטימטרים (6.7 אינץ') עבור הסוללה המשנית, עקב האיום המוגבר מסירות הטורפדו כאשר הטורפדות הפכו ליעילים יותר.
למרות שסדרת בראונשווייג סימנה שיפור משמעותי לעומת ספינות קרב גרמניות קודמות, העיצוב שלה נפל קורבן לקצב המהיר של ההתפתחות הטכנולוגית בתחילת המאה ה-20. אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט - חמושה בעשרה תותחי 12 אינץ' (30.5 ס"מ) - נכנסה לשירות בדצמבר 1906, שנה בלבד לאחר שאלזס נכנסה לשירות.
העיצוב המהפכני של דרדנוט הפך כל אוניית ראשה של הצי הגרמני למיושנת, כולל בראונשווייג.
תחנת הכוח של בראונשווייג דורגה ב-16,000 כוחות סוס (12,000 קילוואט), מה שיצר מהירות מרבית מתוכננת של 18 קשרים (33 קמ"ש).
החימוש של בראונשווייג כלל סוללה ראשית של ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בצריחי תותחים תאומים, אחד בקדמת ואחד מאחורי המבנה העילי המרכזי.
החימוש המשני שלה היה מורכב מ-14 תותחי 17 ס"מ (6.7 אינץ') SK L/40 ו-18 תותחי ירי מהיר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/35. החימוש שלה הוגבר עוד יותר בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף האונייה.
בראונשווייג הייתה מוגנת בשריון קרופ.
בראונשווייג הונחה ב-24 באוקטובר 1901 במספנת Germaniawerft בקיל בבנייה מספר 97. היא הייתה האונייה הראשונה בסדרה והוזמנה בשם החוזה "H" כיחידה חדשה לצי.
סדרת בראונשווייג, שקיבלה את שמה מהאונייה המובילה, כללה ארבעה כלי שיט נוספים: אלזס, הסן, פרוסן ולותרינגן.
האונייה הושקה ב-20 בדצמבר 1902 ונקראה על שם דוכסות בראונשווייג על ידי אלברכט, נסיך פרוסיה, יורש העצר של הדוכסות.
היא הוזמנה לצי ב-15 באוקטובר 1904, ולאחר מכן החלה בניסויים ימיים, שנמשכו עד סוף דצמבר.
היא שובצה בשייטת אוניות המערכה השנייה של הצי הראשי ב-25 בספטמבר, ותפסה את מקומה של ספינת הגנת החופים הישנה אודין, אם כי היא לא הצטרפה רשמית ליחידה אלא לאחר שהניסויים הסתיימו בסוף דצמבר.
עם הצטרפותה לשייטת, היא החליפה את אוניית המערכה ורת כאוניית הדגל של קונטר-אדמירל אלפרד ברויזינג, סגן מפקד השייטת.
במשך השנים הבאות, בראונשווייג ושאר הצי היו עסוקים במשטר האימונים בזמן שלום שכלל אימוני שייטת וצי באפריל ומאי ושייט גדול של צי במהלך הקיץ, ולאחריו תמרוני סתיו שנתיים עם כל הצי במהלך אוגוסט וספטמבר.
במהלך אימון טורפדו ב-16 בפברואר 1905, ורת עלתה על שרטון מול שטולרגרונד; בראונשווייג ניסתה ללא הצלחה לחלץ אותה ואוניות אחרות נקראו להגיע לסייע לוורת.
באוגוסט, לפני התמרונים השנתיים של הצי, ביקר צי התעלה הבריטי את הצי הגרמני בשווינמינדה.
ב-22 בנובמבר עלה הנסיך היינריך על האונייה בקיל, אשר יצאה לאחר מכן לדנמרק כדי לקחת את הנסיך קרל מדנמרק לנורווגיה, שם הוכתר כהוקון השביעי, מלך נורווגיה.
בראונשווייג חזרה לקיל ב-30 בנובמבר.
ב-14 בדצמבר, בראונשווייג הוחלפה כאוניית הדגל של סגן המפקד באוניית המערכה קורפירסט פרידריך וילהלם, שהיו לה מתקנים גדולים יותר לסגל פיקוד.
בראונשווייג חזרה לתפקיד אוניית הדגל של סגן מפקד השייטת ב-25 בספטמבר 1907, כאשר קונטר-אדמירל אדולף פאשן העביר את דגלו מקורפירסט פרידריך וילהלם, שהייתה אמורה להיות מושבתת.
במהלך הראשון, שהחל ב-13 ביולי 1908, בראונשווייג נעצרה בלאס פלמאס מ-23 ביולי עד 1 באוגוסט לפני שחזרה לגרמניה ב-13 באוגוסט לתמרוני הסתיו.
בספטמבר 1909, לאחר סיום תמרוני צי הסתיו, הצוות של בראונשווייג נשלח להוות את ליבת הצוות של הדרדנוט החדשה וסטפאלן, בעוד שהצוות של קרל דר גרוסה נשלח לבראונשווייג.
הצי ערך אימונים בקטגט במאי 1910. להפלגות הקיץ של 1910 ו-1911 יצא הצי הגרמני למימי נורווגיה; בשתי השנים נראו גם הפלגות חורף במערב הבלטי.
ב-26 באפריל 1912, בראונשווייג הוחלפה כאוניית הדגל של סגן מפקד השייטת על ידי אוניית המערכה הנובר.
באותה שנה, בראונשווייג לא השתתפה בשיוט האימונים בקיץ, במקום זאת הפחיתו את הצוות שלה באופן זמני.
מלחים נוספים הגיעו ב-8 בדצמבר, ואיפשרו לה לחזור לשירות פעיל עם פלגה V של שייטת III, בפיקודו של קונטר-אדמירל ארהרד שמידט.
היא השתתפה בשייט אימונים חורפי בפברואר ומרץ 1913, יחד עם תרגילים בים הצפוני בחודש מאי.
חזרתה של האונייה לשירות התבררה כקצרת מועד; ב-30 ביולי צומצם הצוות שלה בפעם השנייה בקיל, כעת כדי לאייש את אוניית המערכה החדשה קניג אלברט.
בראונשווייג הוקצתה לאגף המילואים של הים הבלטי ככלי שיט לא פעיל.
ב-28 ביולי 1914, בעלת בריתה של גרמניה אוסטריה-הונגריה הכריזה מלחמה על סרביה, והחלה במלחמת העולם הראשונה.
שלושה ימים לאחר מכן, בראונשווייג הופעלה מחדש כשהמעצמות האירופיות נעו לקראת מלחמה, והיא שובצה בשייטת אוניות המערכה הרביעית.
היחידה כללה גם את אוניית האחות שלה אלזס וחמש אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך, והייתה בפיקודו של ויצה-אדמירל ארהרד שמידט.
למחרת עלה לאונייה קונטר-אדמירל הרמן אלברטס, סגן מפקד השייטת, והפך אותה לספינת הדגל שלו.
התקנת הציוד הדרוש הסתיימה עד 7 באוגוסט, ואוניות השייטת ה-IV היו מוכנות לפעילות כעבור ארבעה ימים.
בראונשווייג החלה אימונים אישיים ולאחר מכן אימוני שייטת, שנמשכו עד תחילת ספטמבר.
אולם עד 28 באוגוסט, צוות הספינה נאלץ לפוצץ חומרי נפץ כדי להשמיד את מגדבורג לפני שכוח הסיוע הגיע.
כתוצאה מכך, בראונשווייג ושאר השייטת חזרו לבורנהולם באותו יום לתרגילי אימוון נוספים.
החל מ-2 בספטמבר, שייטת IV, בסיוע בליכר, ערכה גיחה אל הים הבלטי.
לאחר הגיחה, הוטל על בראונשווייג הגנת החוף בים הצפוני סביב שפך האלבה.
ב-12 בספטמבר, פיצוץ מקרי על סיפון האונייה הרג שישה אנשים ופצע שישה עשר נוספים, אך רק גרם נזק קל לאונייה.
מאוחר יותר באותו חודש הועברו אוניות השייטת הרביעית בחזרה לאזור הבלטי.
הצבא ביקש מהצי לערוך מפגן כדי לשמור על עתודות רוסיות לאורך החוף הבלטי, במקום לאפשר לרוסים לפרוס אותן מחדש לגליציה.
ב-21 בספטמבר, אלברטס העביר את דגלו לאוניית המערכה שוואבן.
למחרת, הנסיך היינריך, המפקד העליון של הכוחות הימיים באזור הבלטי, עלה על סיפון בראונשווייג, מה שהפך אותה לאוניית הדגל שלו למבצע, שהיה אמור לכלול גם את הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה V.
אוניות אלו נשלחו לדנציג להעלות כוחות קרקע, בעוד בראונשווייג ושייטת IV הפליגו מראש.
המבצע הופסק מוקדם, לאחר שדווח כי צוללות בריטיות נראו באזור הבלטי.
מ-5 בדצמבר 1914 עד 2 במרץ 1915, בראונשווייג הייתה עסוקה בתפקידי ספינת שמירה בפתח האלבה.
ב-6 במאי הוטל על אוניות השייטת הרביעית לספק תמיכה בהסתערות על ליבאו (בלטביה המודרנית).
בראונשווייג ושאר האוניות הוצבו מול גוטלנד כדי ליירט כל סיירת רוסית שעלולה לנסות להתערב בנחיתות; הרוסים, לעומת זאת, לא עשו זאת.
ב-10 במאי, הצוללות הבריטיות אה"מ E1 ואה"מ E9 הבחינו בשייטת IV, אך היו רחוקות מכדי לתקוף אותם.
סיור נוסף באלבה נמשך בין 28 במאי ל-3 ביולי.
למחרת, בעקבות אובדן סיירת הנחת המוקשים SMS אלבטרוס בים הבלטי הועברו אוניות השייטת הרביעית לחיזוק כוחות הצי הגרמני באזור.
הצבא ביקש שוב סיוע ימי, הפעם כדי לתמוך בפעולות סביב ליבאו.
ב-7 ביולי, בראונשווייג עזבה את קיל, לכיוון מזרח הבלטי.
ב-11 וב-19 ביולי, סיירות גרמניות, עם אוניות השייטת הרביעית בתמיכה, ערכו סריקות באזור הבלטי, אם כי מבלי להיכנס לקרב עם כוחות רוסים.
באוגוסט 1915, הצי הגרמני ניסה לנקות את מפרץ ריגה מכוחות הצי הרוסי כדי לסייע לצבא הגרמני שהתקדם אז לעיר.
על כוח המשימה פיקד ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר, למרות שהפיקוד המבצעי נשאר אצל שמידט.
בבוקר 8 באוגוסט ביצע הצי הגרמני את הדחיפה הראשונית אל המפרץ.
עד 19 באוגוסט, שדות המוקשים הרוסיים נוקו והמשט נכנס למפרץ.
בראונשווייג נשארה בליבאו עד סוף ספטמבר, אז הוחזרה לקיל, לשם הגיעה ב-23 בספטמבר.
יומיים לאחר מכן, היא חזרה לשרת כספינת שמירה בשפך האלבה, תפקיד שנמשך עד 4 באוקטובר.
היא חזרה לקיל למחרת, וב-12 באוקטובר נפרסה חזרה לליבאו כדי לשמור על הנמל, יחד עם אלזס ומקלנבורג.
ב-12 באוקטובר, הצוללת הבריטית E18 ירתה טורפדו בודד לעבר בראונשווייג, למרות שלא הצליחה לפגוע ביעד שלה.
ב-14 בדצמבר ביקר הקייזר וילהלם השני באונייה.
בשלב זה של המלחמה, הצי נתקל בקשיים באיוש כלי שיט חשובים יותר, וההגנה התת-ימית הבלתי מספקת של אוניות המערכה הגרמניות הוותיקות הפכה אותם לבלתי שמישות באזור הבלטי, בגלל האיום מצוללות.
כתוצאה מכך פורקה השייטת IV ורוב הספינות הושמו במילואים.
בראונשווייג, לעומת זאת, הפכה לאוניית הדגל של ויצה-אדמירל פרידריך שולץ, מפקד כוחות הסיור במזרח הים הבלטי.
ב-5 בינואר 1916 עזבו בראונשווייג, מקלנבורג, הסיירת הקלה ברלין ושייטת סירות הטורפדו X את ליבאו לכיוון קיל לפני שהמשיכו להמבורג.
שם עברה בראונשווייג תיקונים במספנת Blohm & Voss, שנמשכו בין 10 בינואר ל-26 בפברואר.
ב-4 במרץ, חזרה האונייה לליבאו, שם החלה את תפקידה כספינת הפיקוד של שולץ.
במהלך תקופה זו צומצם הצוות שלה עד כדי כך שהיא הייתה מסוגלת לספק הגנה בנמל בלבד.
ביוני, הפיקוד הימי צמצם עוד יותר את מספר האוניות שפעלו באזור הבלטי, ושולץ, שהוחלף על ידי מפקד קבוצת הסיור השישית, עזב את בראונשווייג ב-3 ביוני.
האונייה יצאה מליבאו לקיל ב-1 באוגוסט, והגיעה לשם יומיים לאחר מכן.
ב-24 באוגוסט צומצם הצוות שלה עוד יותר.
לאחר מכן היא שימשה כספינת אימונים למתגייסי הצי, עד ל-20 באוגוסט 1917, אז הוצאה מכלל שירות ושימשה כספינת בסיס עד סוף המלחמה בנובמבר 1918. בתפקיד זה תמכה הספינה בשייטת הצוללות III.
בראונשווייג נשמרה ושימשה כספינת אימונים בצי הגרמני, ששמו שונה לרייכסמרינה.
האונייה עברה מודרניזציה במספנת הצי בווילהלמסהאפן מ-1921 עד 1922. היא נכנסה לשירות מחדש ב-1 בדצמבר 1921, בתחילה עם צוות מצומצם, אם כי העבודה על האונייה נמשכה עד השנה שלאחר מכן.
העבודה הסתיימה והצוות שלה הושלם ב-1 במרץ 1922, אז היא החליפה את הסיירת הקלה המבורג כאוניית הדגל של ה, בפיקודו של קונטר-אדמירל קונרד מומזן.
באותה תקופה היחידה כללה את בראונשווייג, המבורג, הסיירת ארקונה, וכמה סירות טורפדו.
ב-11 באפריל, מומזן הוחלף על ידי קונטר-אדמירל תאודור פילן.
ביולי, בראונשווייג ביקרה בנורווגיה, כולל עצירות בפרטהיים בין 8 ל-13 ביולי וב- Mundal בין 13 ל-17 ביולי.
מסוף אוגוסט עד 15 בספטמבר, האוניות של Marinestation der Nordsee ערכו תמרונים משותפים עם אלה מ, ובמהלך אלה נשיא גרמניה פרידריך אברט עלה על האונייה כדי לצפות בתרגילים ב-5 וב-6 בספטמבר.
בשנת 1923, הגשר של בראונשווייג נבנה מחדש והורחב.
תוכנית האונייה עקבה אחר דפוס זהה לשנה הקודמת, עם ביקורים בנמלים זרים ביולי; בראונשווייג עצרה בהלסינקי, פינלנד, וגטבורג, שוודיה, במהלך נסיעתה.
תמרונים משותפים נערכו שוב באוגוסט וספטמבר, ולאחר מכן עזב פילן את האונייה.
ב-15 באוקטובר, ויצה-אדמירל הנס צנקר, אז (OdS), ארגן מחדש את מבנה הצי, פיזר את הפיקודים בים הצפוני והבלטי והחליפם בארגונים המבוססים על סוג אונייה.
בראונשווייג כעת הוקצתה לפלגת אוניות המערכה, שם שימשה כאוניית הדגל של צנקר.
הפלגה כללה גם את אוניית המערכה הנובר.
בפברואר ובמרץ 1924 שימשה האונייה כשוברת קרח באזור הבלטי.
השייט הרגיל לחו"ל ביולי 1924 התרחב יותר מאשר בשנים קודמות, עם סיור לאוקיינוס האטלנטי.
בראונשווייג עצרה בא קורוניה בין 6 ל-13 ביולי.
תמרוני הצי בוצעו בסוף אוגוסט, ובסיומם, הצי עגן ליד סאסניץ לסקירה ימית עבור אדמירל פאול בהנקה, ראש האדמירליות.
צנקר החליף את בהנקה, ובתורו הוחלף על ידי ויצה-אדמירל מומזן, ששוב הפך את בראונשווייג לאוניית הדגל שלו.
תרגילים נוספים נערכו בין 29 בספטמבר ל-5 באוקטובר.
ב-1 באפריל 1925, מבנה הפיקוד של הצי אורגן מחדש, וה-OdS הפך ל-Flottenchef (מפקד הצי).
הצי הורחב גם עם הוספת אוניות המערכה הסן ואלזס, למרות שבראונשווייג נשארה אוניית הדגל.
מאוחר יותר באותו חודש יצאו אוניות המערכה והסיירות של הצי לשייט בים הבלטי, ושייט הקיץ ביוני יצא לנורווגיה.
בראונשוייג עצרה במספר ערים, כולל סטוונגר ובאלהולמן.
בראונשווייג נכחה במהלך ריגטת השייט של שבוע קיל, שראה גם את ביקורו של הצי השוודי.
ב-31 בינואר 1926, בראונשווייג הוצאה משירות, תפקידה כאוניית הדגל של הצי נלקח על ידי שלזוויג-הולשטיין.
ב-31 במרץ 1931, בראונשווייג נמחק מרשימות הצי ושימשה באופן זמני כגווה בווילהלמסהאפן לפני שפורקה לגרוטאות.
בְּרַאטהֶרִינְג הוא מאכל גרמני פשוט ומסורתי של הרינג מטוגן שנטבל במרינדה.
הוא אופייני למטבח בצפון גרמניה ובחלקים הצפוניים של הולנד, לארוחת צהריים או כחטיף בדוכני מזון מהיר או במסעדות איסוף עצמי.
בדרך כלל, הרינג "ירוק" (כלומר, טרי) שהראשים והקרביים הורחקו, נטבל הפירורי לחם או רק בקמח, ואז מטוגן, ולבסוף מוחמץ במרינדה של חומץ לבן ומים רותחים לזמן קצר, בצל, מלח, תבלינים כמו פלפל, עלי דפנה, זרעי חרדל, ומעט סוכר.
העצמות הדקות של ההרינג הירוק מומסות חלקית במרינדה, כך שהן כמעט ולא מפריעות לאכילה.
בקירור, הרינג מטוגן עשוי להישמר עד שבועיים.
הבראטהרינג זמין בגרמניה גם כמוצר מסחרי בקופסאות שימורים.
בראטהרינג עצמו כבוש ומטוגן היטב וקר, מוגש יחד עם תפוחי אדמה מטוגנים חמים (Bratkartoffeln) או סלט תפוחי אדמה קר (Kartoffelsalat).
לפעמים, פראטהרינג מוצע גם כחלק מכריכי דגים (Fischbrötchen).
מרטין לותר הצהיר פעם שבראטהרינג מוגש עם אפונה ירוקה מבושלת וחרדל (שילוב לא ידוע בימינו) הוא אחד המאכלים האהובים עליו.
רשימה של מנות דג נא, דגים (מזון) ופירות ים.
הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (2009) מילון רב לשוני של דגים ומוצרי דגים עמוד 147, ג'ון ווילי ובניו.ISBN 978-140-5-15760-5 .
בֶּרַאט רידוואן גִ'ימְסִיטִי (באלבנית: Berat Ridvan Djimsiti; נולד ב-19 בפברואר 1993) הוא כדורגלן אלבני יליד שווייץ המשחק בעמדת הבלם באטאלנטה ובנבחרת אלבניה, בה הוא גם משמש כקפטן.
ג'ימסיטי גדל במחלקת הנוער של פ.צ.
הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-3 במרץ 2012 במדי פ.צ.
ציריך במסגרת ליגת העל השווייצרית.
ב-18 בינואר 2016 חתם ג'ימסיטי על חוזה לשלוש שנים וחצי באטאלנטה מסרייה א'.
זמן קצר לאחר מכן, הושאל לקבוצות אחרות כדי לצבור דקות משחק:
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לאוולינו מסרייה ב'.
ב-8 ביולי 2017 הושאל לבנוונטו, שעלתה אז לסרייה א'.
בקיץ 2018 שב ג'ימסיטי לאטאלנטה והפך לבלם פותח קבוע.
בעונת 2023/2024 זכה עם הקבוצה בליגה האירופית לאחר ניצחון 0–3 בגמר על באייר לברקוזן.
ג'ימסיטי ייצג את שווייץ בנבחרות הנוער והצעירות עד גיל 21.
בספטמבר 2014 החל בהליכים למעבר לייצג את נבחרת אלבניה, וקיבל אזרחות אלבנית ב-15 ביולי 2015. ב-4 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, וב-11 באוקטובר 2015 כבש את שערו הראשון בנבחרת במוקדמות יורו 2016 מול ארמניה.
הוא משמש כיום כקפטן הנבחרת.
נבחרת העונה של הליגה האירופית: 2023/2024
בראילה (ברומנית: Brăila, בתעתיק IPA: ; בטורקית: Ibrail; ברוסית ובבולגרית: Браила) היא עיר נמל על הגדה המערבית של הדנובה, במחוז בראילה, בדרום-מזרח רומניה, במרחק של כ-15 קילומטרים מגאלאץ.
העיר נכבשה על ידי הטורקים משנת 1538 ועד סיום המלחמה בין הטורקים לרוסים בשנת 1829. בתקופה הטורקית העיר נקראה "איבראיל" (Ibrail).
תקופת השגשוג הייתה בתחילת המאה ה-20, כנמל חשוב לייבוא וייצוא סחורות בכלי שיט קטנים עד בינוניים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה בחשיבות הנמל ואת הבכורה תפס הנמל של גאלאץ.
בתקופה קומוניסטית על האי הגדול של בראילה בדנובה היו כמה מחנות "חינוך מחדש".
בשנת 2023 הסתיימה בניית גשר חדש "גשר בראילה" על הדנובה.
המספר הגדול ביותר של תושבים היה בשנת 1980 כאשר אוכלוסיית העיר הגיעה ל-235,000. מאז חלה נסיגה, בעיקר בגלל הגירת עובדים.
בסדרת האנימה קסטלווניה בריילה מוזכרת בתור עיר נמל חשובה במדינת וולאכיה שמותקפת על ידי הצבא של דרקולה ומסמנת את נקודת הבגידה של קרמיליה ואת תבוסת רוב הצבא של דרקולה.
בראם כהן , הוא מתכנת מחשבים יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר כמפתח רשת שיתוף הקבצים ביטורנט.
הוא גם אחד ממייסדי קודזון, מארגן את מפגשי ההאקרים של סן פרנסיסקו, ואחד ממחברי קודוויל.
כהן מגדיר את עצמו כבעל תסמונת אספרגר.
הוא אומר שהתסמונת מעניקה לו יכולת ריכוז מצוינת, אבל מקשה עליו לתקשר עם זולתו.
כהן גר כיום בסן פרנסיסקו, עם אשתו ג'נה ועם ילדיו.
בראן היא קבוצת כדורגל נורווגית, המייצגת את העיר ברגן.
הקבוצה מתמודדת בליגת העל הנורווגית.
אצטדיון הבית של הקבוצה הוא האצטדיון העירוני של ברגן המכיל כ-18 אלף מקומות ישיבה.
כמו כן, הקבוצה נמצאת שנים רבות בצמרת הליגה הנורווגית, והקבוצה משחקת מדי שנה במסגרות אירופיות.
בין הישגיה ניתן למנות את הגעתה לרבע גמר גביע המחזיקות של עונת ואת שלב 32 האחרונות בגביע אופ"א של עונת .
את עונה זו סיימה כאלופת ליגת העל הנורווגית.
בראיינט מרקסון הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד.
מרקסון שיחק באוניברסיטת יוטה במשך שלוש עונות, ורק בעונה האחרונה הפך לשחקן חמישייה קבוע.
הוא סיים את העונה עם 13.4 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית השנה השלישית של מחוז מאונטיין וסט.
בסיום לימודיו הוא לא נבחר בדראפט ה-NBA, והחל את הקריירה המקצוענית שלו באפולון פטרס מליגת העל היוונית.
הוא השתתף בשבעה משחקים במדי הקבוצה, בהם קלע 15.1 נקודות בממוצע, אך שוחרר לאחר שקבוצתו הפסידה בחמישה משחקים ברציפות.
לאחר שחרורו עבר מרקסון ליוטה איגלס מליגת ה-CBA, בה השתתף ב-12 משחקים.
בינואר 2006 חתם מרקסון במכבי ראשון לציון, וסייע לה להישאר בליגת העל עם ממוצע של 13.4 נקודות ו-4.2 ריבאונדים ב-27 דקות משחק בממוצע.
הוא שיחק בקבוצה גם בעונה שלאחר מכן, אך הישגיו היו פחות טובים והוא קלע בממוצע 8.3 נקודות ב-18 דקות משחק.
את עונת 2008/2009 החל מרקסון במועדון הארגנטינאי ליברטאד, בו שותף ב-17 משחקים שבהם קלע בממוצע 10.4 נקודות למשחק.
הוא חזר לראשון לציון במרץ 2009, וסיים את העונה הסדירה עם ממוצע של 7 נקודות ב-19 דקות משחק.
בעונת 2010/2011 חתם באליצור יבנה מהליגה הלאומית.
בעונת 2010/2011 שיחק במדי הפועל עפולה גם היא מהליגה הלאומית.
בעונת 2011/2012 שיחק מרקסון בקבוצת שיגה לייקסטארס מליגת ה-BJ League היפנית.
בעונת 2012/2013 שיחק בוולינגטון סיינטס מניו זילנד ונבחר לשחקן המחזור בשבוע ה-6, קבוצתו סיימה במקום הראשון את העונה הסדירה והעפילה לפלייאוף אך הודחה בחצי גמר הפיינל פור.
בראילוב (באוקראינית: Браїлів, בראיליב; בפולנית: Brajłów; ביידיש: בראלוב) הוא כפר עירוני במערב אוקראינה, כ-17 מיילים מהעיר ויניצה, אשר השתייך בעבר לחבל ארץ פודוליה, אך כיום משתייך למחוז ויניצה.
השם בראילוב מופיע לראשונה בכתב במאה ה-15 בתקופתו של בוגדן חמלניצקי.
בעיירה נבנתה טירת עץ שאת שרידיה ניתן לראות כיום במרכז העיירה.
ב-1740 החלו בבניית כנסיית המנזר של מסדר השילוש הקדוש, אשר הסתיימה ב-1780.
במאה ה-19 נרכשה הטירה על ידי קרל פון מק.
אשתו נדז'דה פון מק הייתה מעריצה נלהבת של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, וב-1878 זימנה אותו להתארח בעיירה.
הוא נענה להזמנה, ואף נישאר לגור במקום מספר שנים.
צ'ייקובסקי גילה מקום שלו ופסטורלי שנתן לו השראה רבה, ובתקופה זו כתב את הסוויטה לתזמורת הראשונה שלו, האופרה The Maid of Orleans, ויצירות רבות נוספות.
בקיץ 1881 הגיע מלחין נוסף לעיר, קלוד דביסי, שהוזמן כנגן בית, וקיבל השראה גדולה מיצירותיו של צ'ייקובסקי.
בתחילת המאה ה-20 חיו בבראילוב כ-3,700 יהודים.
ב-10 ביולי 1919 נערך ביישוב פוגרום, בו נרצחו 26 יהודים, ונאנסו למעלה ממאה נשים.
עקב כך, הצטמצמה הקהילה היהודית ביישוב, והגיעה לכ-2,400 איש בשנות העשרים.
בתקופה הסובייטית פעלה ביישוב מועצה יהודית, והתקיים בו בית ספר יידי.
ב-17 ביולי 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובו ביום נרצחו בו 15 יהודים.
לאחר מכן, הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר, הגבלות תנועה ואיסור על קשר עם לא יהודים.
בהמשך רוכזו יהודי היישוב בגטו, ונאסר על יהודיות בו ללדת, כאשר העונש על כך היה הוצאה להורג של המשפחה כולה.
בד בבד, מונה בגטו יודנרט, בראשות יוסף קוליק, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה.
ב-13 בפברואר 1942 לפנות בוקר רוכזו כ-1,600 יהודים מהגטו בכיכר השוק ביישוב, כאשר מסתתרים וחולים שנמצאו בגטו נרצחו במקום.
לאחר סלקציה, נלקחו כ-800 יהודים לבית העלמין היהודי ביישוב, ונרצחו בו.
ב-23 במרץ וב-18 באפריל 1942 בוצעו בגטו אקציות נוספות, בהן נרצחו כ-480 יהודים.
ב-25 באוגוסט 1942 חוסל הגטו, ו-503 היהודים שנותרו בו נרצחו.
בראן (במונטנגרית: Беране) היא העיר השמינית בגודלה במונטנגרו, ובירת מחוז בראן שבמזרח המדינה.
העיר שוכנת על גדת נהר לים (Lim), בתחומי הסנג'ק ההיסטורי של נובי פאזאר.
בימי הביניים נקראה שטחה של בראן המודרנית בודימליה.
בעיקר גרו כאן סרבים, נתיני מדינת ראסקה.
מאז אותה תקופה שרדו כאן כמה מתחמי מנזר, בתי המגורים לשעבר של הבישופים והמטרופולינים.
בשנת 1455 כבשו כוחות האימפריה העות'מאנית את היישובים העיקריים באזור וכללו אדמות אלה בסנג'אק של נובופאזאר.
בשנת 1682 הקימו הטורקים את העיר בראן.
צריפים הוקמו על גדה אחת של הנהר, ובניינים אזרחיים עם הרמזים בצד השני, ולכן חלק מהעיר המודרנית עדיין שומר על תוויו המזרחיים ונקרא הרמה.
סרבים ומונטנגרים לא אהבו את השלטון הטורקי - הם ניהלו מאבק ארוך ועקשן עם הכובשים.
בקרבות, התקוממויות וקרבות לעצמאות חלפו כמעט כל המאה ה-19. במלחמת הבלקן הראשונה, באוקטובר 1912 תקפו כוחות מונטנגרו את העיר בירי תותחים והטילו עליה מצור.
בין השנים 1949–1992 נקראה העיר איוואנגרד, על שם איוואן מילוטינוביץ'; מנהיג פרטיזנים במלחמת העולם השנייה.
בראיין ריסברג קלואסן (בדנית: Brian Risberg Clausen; נולד ב-29 במאי 1978 בעיר Roskilde, דנמרק), הידוע יותר בשם בראיין רייס (Bryan Rice), הוא זמר פופ ומלחין דני.
במסגרת חגיגות 50 השנה לשלטונה של המלכה אליזבת השנייה הופיע בשנת 2002 על גג ארמון בקינגהאם עם השיר God Save the Queen, ובחגיגות ה-70 לשלטונה הופיע מול הארמון על רקע האנדרטה של המלכה ויקטוריה.
סינגל הבכורה של רייס, "No promises", שוחרר לרדיו בשנת 2005 וזכה להצלחה רבה בדנמרק.
לשיר בוצעה אף גרסת כיסוי על ידי שיין וורד, זוכה תוכנית הזמר הבריטי "The X Factor", אשר הגיעה למקום השני במצעד הבריטי.
האלבום הראשון של רייס, "Confessional", יצא לאור בשנת 2006 וזכה למעמד של תקליט זהב בדנמרק.
הסינגל "Homeless Heart" מתוך האלבום, שהוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת הקנדית אמנדה סטוט (Amanda Stott), שימש כשיר הנושא בתוכנית הריאלטי הדנית "Paradise Hotel".
שני שירים נוספים מהאלבום יצא לאורו כסינגלים: "Can't Say I'm Sorry" ו-"Where Do You Go?".
הסינגל "Can't Say I'm Sorry" קיבל לחשיפה משמעותית, כאשר זוכה המקום השני בתוכנית "אמריקן איידול" השוודית, Erik Segerstedt, הוציא גרסת כיסוי לשיר אשר הגיעה למקום הראשון במצעד המוזיקה השוודי.
גם זוכה "אמריקן איידול" בקנדה תאו תאמס ביצע גרסת כיסוי לשיר.
בשנת 2006 רייס היה מועמד לפרס זמר השנה בתחרות "Zulu Awards" של ערוץ הטלוויזיה הדני TV 2 Zulu.
אלבומו השני של רייס, "Good Time", יצא לאור בשנת 2007.
בשנת 2009 רייס כתב בשיתוף עם Mads Haugaard את הסינגל "Underneath My Skin", אותו ביצעה הזמרת הנורווגית Christina Undhjem ב"קדם אירוויזיון" הדני, "Dansk Melodi Grand Prix".
לאחר שהוצע מספר פעמים כמועמד, רייס לקח חלק בקדם אירוויזיון הדני ב-2010, עם השיר "Breathing" שנכתב על ידי Peter Bjørnskov.
שירו הגיע לסבב ההצבעה הסופי והעפיל למקום השני מתוך עשרה שירים.
ב-25 באוקטובר 2010, שחרר בראיין את אלבומו השלישי "Another Piece of Me".
האלבום כלל בתוכו שני דואטים עם הזמרת הדנית Julie Berthelsen והזמרת השוודית Emilia.
הסינגל השלישי מהאלבום, "There for You", שוחרר מעט לפני כן, ב-28 ביוני 2010. הסינגל הופיע במשחק ההרחבה "Late Night" של משחק המחשב "Sims 3", שעבורו הוקלטה גרסה מיוחדת של השיר בשפת ה-Simlish, שפה בדיונית של משחק ה-Sims.
דצמבר 2022 קיבל מיי תואר אבירות מצ'ארלס השלישי מלך אנגליה, על תרומתו הגדולה למוזיקה ועל התנדבותו למען זכויות בעלי חיים.
אשתו זוכה לתואר 'ליידי מיי'
נשוי לאניטה דובסון מאז שנת 2000
בראיין סם קולנג'לו הוא מנהל קבוצות כדורסל (ג'נרל מנג'ר) בליגת ה-NBA.
אביו הוא איש העסקים וטייקון הספורט ג'רי קולנג'לו.
קולנג'לו הוא בוגר אוניברסיטת קורנל, בה למד ניהול עסקי וכלכלה יישומית.
עם סיום לימודיו הוא עבד בחברת נדל"ן מסחרית בוול סטריט במשך ארבע שנים.
בשנת 1994 החל את קריירת הניהול שלו כג'נרל מנג'ר של קבוצת פיניקס סאנס, כשהחליף את אביו אשר החזיק בתפקיד מאז הקמת המועדון בשנת 1968. אביו, שכיהן גם כבעלים של הקבוצה, נשאר בתפקיד נשיא הקבוצה במקביל לבראיין.
באותה תקופה הייתה פיניקס אחת הקבוצות החזקות בליגה, ואף העפילה לגמר ה-NBA בעונת תחת הדרכתו של המאמן פול וסטפאל.
בינואר 1996, לאחר שתי הדחות רצופות בשלב חצי גמר המערב, פיטר קולנג'לו את וסטפאל מתפקיד המאמן ומינה במקומו את קוטון פיטסימונס, שאימן בעבר את הסאנס בשתי קדנציות שונות.
הקבוצה המשיכה להעפיל לשלב הפלייאוף בכל העונות עד , הודות ליכולת טובה שהפגינו קיד ורובינסון, אך לא צלחה את שלב חצי גמר המערב באף אחת מהעונות.
בשנים הבאות ביצע קולנג'לו מספר עסקאות שהקנו לו שבחים רבים ברחבי הליגה והחזירו את הסאנס למעמד אחת הקבוצות החזקות באזור המערבי.
לצד בחירות דראפט מוצלחות, כגון שון מריון (בחירה תשיעית ב-1999), אמארה סטודמאייר (בחירה תשיעית ב-2002) ו-ליאנדרו ברבוזה (בחירה 28 ב-2003), צורפו לקבוצה ג'ו ג'ונסון (ב-2002), סטיב נאש וקוונטין ריצ'רדסון (ב-2004).
ששת השחקנים המוזכרים היוו את הבסיס לקבוצה שפרצה בעונת , תחת מאמן הקבוצה מייק ד'אנטוני, והובילה את פיניקס למאזן הטוב בליגה, 62–20. בסיום אותה עונה זכה נאש בתואר ה-MVP של העונה הסדירה וד'אנטוני נבחר למאמן העונה, בעוד סטודמאייר ומריון נבחרו לחמישייה השנייה והשלישית של העונה, בהתאמה.
על הרכבת הקבוצה זכה קולנג'לו בתואר מנהל השנה ב-NBA.
בפלייאוף 2005 הגיעו הסאנס עד שלב גמר המערב, לראשונה מאז 1993, אך הפסידו לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 4–1, בין היתר בשל פציעה של ג'ונסון.
לקראת עונת החליף קולנג'לו את ג'ונסון וריצ'רדסון בבוריס דיאו, ראג'ה בל וקורט תומאס, שלצד נאש ומריון הובילו את פיניקס להופעה נוספת בגמר המערב, על אף היעדרותו של סטודמאייר הפצוע מהעונה כולה.
בסדרת גמר המערב, מול דאלאס מאבריקס, הפסידו הסאנס בתוצאה 4–2.
לצד הפעולות החיוביות הרבות שביצע בפיניקס, ניתן לציין לרעה את ויתורו על לואל דנג, הבחירה שביעית בדראפט 2004, עבור ג'קסון ורומן ובחירת דראפט עתידית.
בינואר 2006 עזב קולנג'לו את פיניקס לטובת טורונטו ראפטורס, אליה הצטרף כחודש לאחר מכן בתפקידי הג'נרל מנג'ר והנשיא לענייני כדורסל.
בדראפט 2006 זכו הראפטורס בבחירה הראשונה, אותה ניצל קולנג'לו כדי לבחור את אנדראה ברניאני האיטלקי.
בהמשך אותו קיץ שלחה טורונטו את שחקן השנה השנייה צ'ארלי וילנואבה למילווקי באקס בתמורה לרכז טי ג'יי פורד, והחתימה שניים משחקני היורוליג הבולטים בשנים האחרונות - אנתוני פארקר (ממכבי תל אביב) וחורחה גרבאחוסה (מאוניקאחה מאלגה).
כמו כן דאג קולנג'לו להשאיר את כוכב הקבוצה, כריס בוש, כשהחתים אותו על הארכת חוזה בראפטורס ל-4 עונות נוספות עבור 65 מיליון דולר.
בסך הכול צירף קולנג'לו תשעה שחקנים חדשים באותה פגרת משחקים, והרכיב סגל בעל אוריינטציה אירופית, כאשר מלבד ברניאני האיטלקי וגרבאחוסה הספרדי, שיחקו בקבוצה גם חוסה קלדרון הספרדי וראשו נסטרוביץ' ואורוס סלוקאר הסלובנים.
בעונת שיפרו הראפטורס את מאזנם ב-20 ניצחונות לעומת העונה הקודמת כשהשוו את שיא המועדון לניצחונות בעונה (47), והעפילו לפלייאוף מהמקום השלישי באזור המזרחי.
בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידה טורונטו לניו ג'רזי נטס בתוצאה 4–2, ובסיום העונה זכה קולנג'לו בתואר מנהל השנה בפעם השנייה בקריירה.
בעונה העוקבת הציגו הראפטורס סגל דומה והודחו שוב בשלב הפלייאוף הראשון, כשהפסידו לאורלנדו מג'יק בתוצאה 4–1.
במהלך עונת פיטר קולנג'לו את המאמן סם מיצ'ל לאחר כ-4 וחצי עונות בקבוצה, ומינה במקומו את ג'יי טריאנו, שהפך בכך למאמן הקנדי הראשון ב-NBA.
לקראת עונת מונה דוויין קייסי למאמן הראשי של הראפטורס, ונבחר הסנטר הליטאי יונאס ולנצ'יונאס בבחירה החמישית של דראפט 2011. שנה לאחר מכן המיר קולנג'לו בחירת דראפט עתידית בתמורה לרכז קייל לאורי, ובחר את טרנס רוס בבחירה השמינית של דראפט 2012.
בעקבות התוצאות המאכזבות של הקבוצה התפטר קולנג'לו מתפקידיו בקיץ 2013, לאחר כ-7 וחצי עונות בטורונטו.
בדיעבד, ועל אף סיום הקדנציה הכושלת לכאורה, הסגל אותו הרכיב קולנג'לו הוביל את הראפטורס לשלוש העפלות רצופות לפלייאוף ה-NBA מיד עם עזיבתו, בעוד הקבוצה שברה את שיא ניצחונותיה לעונה במשך שלוש עונות רצופות.
לשיאה הגיעה הקבוצה בעונת , אותה סיימה טורונטו עם מאזן 56–26 והעפילה עד לגמר המזרח, הודות לכוכבי הקבוצה דרוזן, לאורי וולנצ'יונאס, אותם צירף קולנג'לו.
בין השנים 2013–2016 עסק קולנג'לו בסקאוטינג כפרילנסר המייעץ לקבוצות וסוכני שחקנים ב-NBA.
לקראת סוף עונת , באפריל 2016, מונה קולנג'לו לתפקידי הנשיא והג'נרל מנג'ר של קבוצת פילדלפיה 76', במקומו של סם הינקי.
מוקדם יותר באותה עונה התמנה אביו ג'רי לתפקיד יושב הראש הקבוצה, אך הוא עבר לתפקיד יועץ עם הצטרפותו של בנו למועדון.
בסיבוב הראשון של דראפט 2016 בחר קולנג'לו את בן סימונס האוסטרלי (בחירה הראשונה), טימותי לואוו הצרפתי (בחירה 24) ופורקאן קורקמז הטורקי (בחירה 26).
כן החתים את ג'ריד ביילס, ג'רלד הנדרסון וסרחיו רודריגס.
במהלך העונה העביר את הסנטר נרלנס נואל לדאלאס מאבריקס תמורת אנדרו בוגוט, ג'סטין אנדרסון ושתי בחירות דראפט בסיבוב השני.
ביוני 2017 העביר קולנג'לו את הבחירה השלישית בדראפט ה-NBA 2017 ובחירת דראפט עתידית לבוסטון סלטיקס תמורת הבחירה הראשונה באותו דראפט, שבאמצעותה בחר את מרקל פולץ.
ב-29 במאי 2018 פרסם אתר "The Ringer" של ביל סימונס מאמר שבו נטען כי קולנג'לו השתמש בחמישה חשבונות סודיים בטוויטר כדי לתקוף את קודמו, הינקי, כמו גם את שחקני הקבוצה, בהם ג'אליל אוקפור וג'ואל אמביד.
ב-7 ביוני התפטר קולנג'לו מתפקידיו במועדון בשל הפרשה.
בראיינט קווין דאנסטון ג'וניור הוא כדורסלן אמריקאי-ארמני המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת אולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית והיורוליג.
דאנסטון נולד בקנטקי אך גדל ברובע קווינס בעיר ניו יורק.
במכללות שיחק דאנסטון בנבחרת אוניברסיטת פורדהם שבניו יורק, כשהוא משחק בכל 120 משחקי הקבוצה בתקופתו שם ומסיים, לאחר ארבע שנים, כמוביל טבלאות הריבאונדים והחסימות של האוניברסיטה בכל הזמנים.
הקבוצה המקצוענית הראשונה בה שיחק דאנסטון הייתה מוביס פבוס מליגת העל הדרום קוריאנית, שבה שיחק למשך שתי עונות.
לאחר מכן עבר לשחק במועדון אריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
באריס שיחק למשך עונה אחת תחת המאמן הישראלי שרון דרוקר.
באמצע עונה זו עבר לשחק בקבוצת בני השרון מליגת העל בכדורסל, עקב אי יכולתה של אריס לעמוד בסכומי חוזהו של דאנסטון והחתמתו של שחקן אחר בעמדת הסנטר.
לקראת העונה הבאה חתם דאנסטון בקבוצת הפועל חולון מהליגה הישראלית, בה שיחק עונה אחת.
אחרי עונה מוצלחת במדים הצהובים-סגולים, בה נבחר לחמישיית העונה, היה על סף חתימה בברוקלין נטס מה-NBA, אך לבסוף עבר לפלקנסטרו וארזה.
בווארזה שיחק עונה נוספת, עד שבעונת חתם באולימפיאקוס פיראוס מליגת העל היוונית, שבמדיה שיחק לראשונה ביורוליג.
בעונתו הראשונה ביוון העמיד ממוצעים גבוהים של 10.3 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 1.1 חטיפות ו-1.3 חסימות למשחק על פני 29 משחקים - הוביל את היורוליג בחסימות לאותה עונה.
העונה הסתיימה בהפסד של היוונים לריאל מדריד בשלב ההצלבה (רבע הגמר).
בסיום העונה זכה דאנסטון בפרס שחקן ההגנה של היורוליג לעונת .
בעונת המשיך דאנסטון את היכולת ההגנתית הגבוהה שלו, ואף זכה פעם נוספת בפרס שחקן ההגנה של העונה.
בזירה המקומית זכתה אולימפיאקוס בעונה זו באליפות הליגה היוונית.
בסיום עונה זו הסתיים חוזהו של דאנסטון בפיראוס, והוא עבר לשחק בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה בגביע הנשיאים, והעמיד ממוצעים של 7.9 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-1.1 חסימות למשחק על פני 24 משחקים ביורוליג.
בעונת זכה דאנסטון להצלחה אישית ביורוליג, כשנכלל בחמישיית העונה השנייה, ובליגה הטורקית, כשנבחר למשחק ה של הליגה.
ב-25 ביולי 2023, לאחר כשמונה שנים בקבוצה הטורקית חזר דאנסטון לאיטליה וחתם על חוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת בוירטוס בולוניה.
ב-17 ביולי 2024 עבר לז'לגיריס קובנה וחתם על חוזה לשנה.
דאנסטון היה במגעים לקבלת דרכון סלובני, שלא הבשילו לבסוף לכדי אזרחות - על מנת לשחק בנבחרת סלובניה בכדורסל.
ב-2016 קיבל דאנסטון אזרחות ארמנית, ושיחק עם נבחרת ארמניה באליפות אירופה בכדורסל לנבחרות קטנות במולדובה באותה שנה, כשהוא עוזר לה לזכות במדליית הזהב.
בראכאוכניוס (שם מדעי: Brachauchenius; מילולית: "קצר-צוואר") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאוריה שחי בימי הקרטיקון לפני 89.3–93 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו בחפירות מארצות הברית עד קולומביה.
סוג זה תואר ב-1903 וכלול בו כיום מין אחד - Brachauchenius lucasi.
מין נוסף מהסוג Brachauchenius eulerti, הועבר לסוג מגצפלוזאורוס.
יצור זה היה קרוב משפחתו של הפליוזאורוס הענקי, והוא חי בקרטיקון העליון בים הפנימי המערבי של אמריקה הצפונית.
זה היה יצור גדול עם גולגולת באורך 170 סנטימטרים והערכה של אורכו הגיעה ל-10 מטרים.
היצור היה בעל לסתות גדולות וארוכות עם שיניים חדות, צוואר קצר וסנפירים רחבים שעזרו לו לנוע במים בדומה לדגים.
בקצה הגולגולת היו פתחי נשימה הדומים לפתחי נשימה של לווייתנים.
יצור זה היה מטורפי-העל של הקרטיקון והוא היה צייד קטלני של זוחלים ימיים אחרים, עופות ימיים, רכיכות, דגי גרם ודגי סחוס.
בראיינט ריבס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת ונקובר גריזליס מליגת ה-NBA בין השנים 1995–2001. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 12.5 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
ממדיו הגדולים (2.13 מטרים, כ-160 ק"ג) סייעו לו להפוך לאחד הסנטרים המבטיחים ביותר ב-NBA בתחילת הקריירה, אך בהמשך סבל ריבס מפציעות בגבו אשר פגעו בכשירותו וקטעו את קריירת המשחק שלו כבר לאחר 6 עונות.
ריבס נולד בעיר פורט סמית' שבארקנסו, ובשנת 1991 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה.
בכל אחת משלוש עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את מחוז ה-"Big 8" הן בממוצע ריבאונדים (כ-9.7 למשחק) והן באחוזי קליעה מהשדה (כ-59.5%).
בעונתו האחרונה, 1994/1995, רשם ממוצעים של 21.5 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות – הישגה הגדול ביותר מזה 44 שנים.
במשחק חצי הגמר קלע ריבס 25 נקודות מול אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אשר ניצחה במשחק וזכתה בהמשך באליפות המכללות.
בעונות 1993 ו-1995 זכה ריבס בתואר השחקן המצטיין של מחוז ה-"Big 8".
בדראפט ה-NBA 1995 נלקח ריבס בבחירה השישית על ידי ונקובר גריזליס, לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-NBA.
בעונתו הראשונה בליגה קלע 13.3 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בשתי העונות הבאות הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד שריף עבדור-רחים, עם ממוצעים של 16.2 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק.
ב-15 בינואר 1998 קלע שיא קריירה של 41 נקודות במשחק מול בוסטון סלטיקס.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בוונקובר ל-6 עונות נוספות עבור כ-62 מיליון דולר.
החל משנת 1998 סבל ריבס ממספר פציעות בברכו ובגבו, בגינן נאלץ להחמיץ את מרבית עונת והוגבל לכ-25 דקות בממוצע למשחק עד לסיום הקריירה בשנת 2001. בתקופה זו ירדה תפוקתו ל-8.9 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך משחק קדם-עונה באוקטובר 2001 נפגע ריבס בגבו פעם נוספת, ומשלא הצליח להתרומם פונה מהמגרש על גבי שתי אלונקות מחוברות, אותן סחבו 8 מחברי קבוצתו.
מאז לא שב ריבס לשחק כדורסל.
ב-3 מתוך 6 עונותיו עם הגריזליס סיימה הקבוצה במקום האחרון באזור המערבי, ולאורך כל התקופה רשמה מאזן כולל של 101 ניצחונות ו-359 הפסדים (22.0%).
בעת פרישתו הוביל ריבס את שחקני המועדון במספר משחקים בקבוצה (395), וניצב במקום השני בנקודות (4,945), בריבאונדים (2,745) ובחסימות (302).
בשנת 2018 יצא סרט תיעודי בשם "Finding Big Country" המתעד את ניסיונה של אוהדת הגריזליס לאתר את ריבס, אשר "נעלם" מעיני התקשורת מאז פרישתו ממשחק.
הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוונקובר.
בראן (ברומנית: Bran, בהונגרית: Törcsvár; בגרמנית: Törzburg) היא עיירה בקומונה באותו שם.
השייכת למחוז בראשוב, בחבל ההיסטורי טרנסילבניה שברומניה.
הכפר מפורסם בזכות טירת בראן המתנוססת מעליו.
בראן נמצאת על שפך היובל סימון (Șimon) לנחל טורצו (Turcu), בקצה הדרום מזרחי של טרנסילבניה.
במעבר ההרים רוקר-בראן שבין רכס פיאטרה קריולי שממערב לה ורכס בוצ'ג' שממזרח לה.
27 ק"מ דרומית מערבית לבראשוב.
בשנים 1211 עד 1215 המסדר הטבטוני הקים במקום טירה בנויה מעץ.
ב-1242 היא נהרסה על ידי המונגולים.
ב-1377 לאיוש הראשון, מלך הונגריה הורה לסכסונים של בראשוב לבנות במקום טירת אבן, במקביל התחיל להתפתח ישוב במקום.
ב-1395 מלך הונגריה זיגיסמונד העניק את המבצר למירצ'ה הזקן שליט ולאכיה, אולם ב-1419, לאחר מותו של מירצ'ה הזקן, המקום חזר לשלטון הונגרי ישיר.
לאחר מפלת הונגריה בקרב מוהאץ' הפכה בראן לחלק מנסיכות טרנסילבניה.
בהמשך עברה לשלטון הקיסרות האוסטרו הונגרית.
מאז 1918 בראן היא חלק מרומניה.
בבראן עובר הכביש הארצי DN73 שהוא קטע מהכביש האירופי E574.
בראיין קית' שו הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, המאמן את ג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לאורך 14 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 6.9 נקודות, 4.2 אסיסטים ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
בין השנים 2013–2015 היה המאמן הראשי של קבוצת דנוור נאגטס.
שו נולד וגדל בעיר אוקלנד שבקליפורניה, ובין השנים 1983–1988 למד במכללת סנט מרי בקליפורניה ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של סנטה ברברה הוביל את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (13.3), ריבאונדים (8.7), אסיסטים (6.1) וחטיפות (1.6) למשחק, והוליך את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בסיום אותה עונה זכה בפרס "השחקן המצטיין של מחוז PCAA".
בין עונתו השלישית לרביעית באוניברסיטה נבחר שו להשתתף באליפות העולם בכדורסל 1986 כשחקן נבחרת ארצות הברית.
במשחק הגמר של הטורניר גברה ארצות הברית על נבחרת ברית המועצות בתוצאה 87–85, ובכך זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בטורניר מאז 1954.
בדראפט ה-NBA 1988 נבחר שו בבחירה ה-24, על ידי בוסטון סלטיקס.
בעונת הרוקי שלו הציג יכולת מעודדת עם ממוצעים של 8.6 נקודות ו-5.8 אסיסטים למשחק, אולם בשל אי-הסכמות לגבי תנאי החוזה שלו, עזב את הקבוצה בשנת 1989 וחתם על חוזה בקבוצת וירטוס רומא מליגת העל האיטלקית.
בעונת חזר לשחק בבוסטון, ורשם שיאי קריירה של 13.8 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק.
את אותה עונה סיימו הסלטיקס במקום השני באזור המזרחי, אך הודחו מהפלייאוף כבר בסדרת הסיבוב השני על ידי דטרויט פיסטונס.
בינואר 1992 הועבר שו בטרייד למיאמי היט בתמורה לשרמן דאגלס.
ב-8 באפריל 1993 שבר את שיא ה-NBA לסך שלשות במשחק בודד, כאשר קלע 10 שלשות במשחק מול מילווקי באקס, בדרך לשיא אישי של 32 נקודות.
שיאו של שו נותר שיא הליגה במשך כ-3 שנים, עד ששבר אותו דניס סקוט באפריל 1996. בשתיים וחצי עונותיו במיאמי קלע 7.9 נקודות וחילק 4.1 אסיסטים בממוצע למשחק.
באותה עונה העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות ו-5.2 אסיסטים למשחק כמחליפו מהספסל של פני הארדוויי, וסייע למג'יק להעפיל לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר הפסידה אורלנדו מול יוסטון רוקטס בתוצאה 0–4, על אף יכולת טובה של שו אשר קלע 12.5 נקודות בממוצע למשחק.
באוקטובר 1997 הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס תמורת מארק פרייס, ובפברואר 1998 נשלח יחד עם ג'ו סמית' לפילדלפיה 76', בתמורה לג'ים ג'קסון וקלרנס ות'רספון.
באפריל 1999 חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס ועד לסיום העונה השתתף עמה במשחק אחד בלבד.
לקראת עונת הועבר לצד חמישה שחקנים נוספים ליוסטון רוקטס בתמורה לסקוטי פיפן, אך מיד נופה מסגל הקבוצה.
באוקטובר 1999 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, במדיה שיחק ב-4 העונות הבאות.
לאורך עונת שימש כמחליפו מהספסל של קובי בראיינט, וסייע ללייקרס להשיג את המאזן הטוב ביותר בליגה (67–15).
בשתי העונות העוקבות המשיך שו לתפקד כמחליף בלוס אנג'לס לייקרס, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות.
בסיום עונת פרש שו ממשחק, בגיל 37.
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 2003 מונה שו לסקאוט של הלייקרס, ושנה לאחר מכן עבר לתפקיד עוזר המאמן.
עד לשנת 2011 שימש כעוזרם של רודי טומג'נוביץ', פרנק המבלן ופיל ג'קסון בלייקרס, ולאורך התקופה זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות NBA, בעונות ו-.
בעונת היה עוזרו של פרנק ווגל, מאמן אינדיאנה פייסרס.
ביוני 2013 מונה למאמן הראשי של קבוצת דנוור נאגטס, במקומו של ג'ורג' קארל.
בעונתו הראשונה בתפקיד העמידו הנאגטס מאזן שלילי 36–46, והחמיצו את הפלייאוף לאחר 10 העפלות רצופות.
ב-3 במרץ 2015, לקראת סיום עונתו השנייה, פוטר לאחר שהוביל את הקבוצה למאזן שלילי 20–39.
בין השנים 2016–2019 חזר לצוות האימון של הלייקרס, כעוזרו של המאמן הראשי לוק וולטון.
ב-26 ביוני 1993 נהרגו בתאונת דרכים שני הוריו ואחותו של שו.
בראם ואן דר סטוק (Bram van der Stok, נודע גם כבוב ואן דר סטוק; 13 באוקטובר 1915 – 8 בפברואר 1993) היה טייס קרב הולנדי במלחמת העולם השנייה, שירת בחיל האוויר המלכותי והיה לאלוף הפלות.
הוא היה אחד משלושה שבויים בלבד מתוך 76 שהשתתפו במבצע הבריחה המפורסם מסטלאג לופט III בגרמניה ולהגיע אל החופש.
לאחר המלחמה עבד כרופא בארצות הברית.
ואן דר סטוק נולד באיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
הוא בילה את ילדותו במושבות הולנד שם ובים הקריבי, שבהן הועסק אביו בתעשיית הנפט.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בשווייץ למד רפואה באוניברסיטת ליידן ובאוניברסיטת אוטרכט.
היה ספורטאי נלהב ועסק בעיקר בחתירה ובהוקי קרח.
ב-1937 הצטרף לחיל האוויר של הצבא ההולנדי.
לאחר הפלישה הגרמנית להולנד הפיל ואן דר סטוק בקרב אוויר את המטוס הגרמני הראשון בקריירה התעופתית שלו.
לאחר כניעת הולנד לגרמנים הוא עשה שלושה ניסיונות שלא צלחו לצאת את המדינה ולהגיע לבריטניה כדי להמשיך ולהילחם.
הניסיון הרביעי הצליח, כאשר הגיע מרוטרדם לסקוטלנד ביוני 1941 כנוסע סמוי על סיפונה של אוניית סוחר שוודית.
לאחר אימון של כחצי שנה הוצב בדצמבר 1941 לטייסת 91 של חיל האוויר המלכותי ולאחר מכן הועבר לטייסת 41, אשר הפעילה מטוסי קרב מדגם ספיטפייר.
הוא הוסמך לקצין, ובשירותו בטייסת הצליח להפיל עד אפריל 1942 שישה מטוסים גרמניים נוספים.
ב-12 באפריל 1942, במהלך תקיפת מטרת קרקע בצפון צרפת, הופל מטוסו של ואן דר סטוק.
הוא צנח ליד העיר סנט אומר ונתפס על ידי חיילים גרמנים.
הוא הועבר למחנה השבויים סטלאג לופט III שבמזרחה של גרמניה.
בשל הכשרתו הרפואית עבד שם במתקן הרפואי לשבויים.
הוא ניסה שלוש פעמים לברוח מהמחנה.
הניסיון הראשון נכשל בשל שגיאה שעשה אחד מהשבויים.
הניסיון השני נכשל כאשר זקיפים גרמנים הבחינו בזיוף בתעודה שהציג להם כדי לצאת מהמחנה.
הניסיון השלישי והמוצלח שלו היה במסגרת הבריחה הגדולה – בריחת 76 שבויים מהמחנה בליל 24–25 במרץ 1944 דרך מנהרה שחפרו במשך חודשים.
הוא ברח תחת זהות בדויה של עובד תעשייה הולנדי.
לאחר הבריחה נסע ואן דר סטוק ברכבת מהעיר ז'אגאן דרך ברסלאו ודרזדן עד שהגיע לאוטרכט שבהולנד, ובדרך נבדק מספר פעמים על ידי הגרמנים.
באוטרכט יצר קשר עם חבר המחתרת ההולנדית.
לאחר מספר שבועות של המתנה במחבוא הוא הועבר לבלגיה.
שם הוא צויד על ידי המחתרת במסמכים מזויפים של אזרח פלמי ולאחר המתנה נוספת נסע ברכבת מבריסל דרך פריז ועד לעיר טולוז שבצרפת.
בטולוז צורף לקבוצה של שבויים אחרים, שהמחתרת הצרפתית הצליחה להעבירה דרך הרי הפירנאים אל מעבר לגבול לספרד.
הקונסול הכללי הבריטי בספרד קיבל את פניו, וב-8 ביולי הגיע ואן דר סטוק לגיברלטר.
משם הוטס לבריטניה, אליה הגיע ב-11 ביולי.
הוא היה אחד משלושה שבויים בלבד מבין ה-76 שברחו מסטלאג III והצליחו להגיע אל החופש.
כל יתר הבורחים נלכדו, ו-50 מהם הוצאו להורג על ידי הגרמנים.
בבריטניה חזר ואן דר סטוק לטייסת 91 והשתתף בפעולות אוויריות במסגרת המערכה בנורמנדי וכן ביירוט רקטות V-1 שנורו מהיבשת אל בריטניה.
לאחר שירות בטייסת 74 קיבל במרץ 1945 את הפיקוד על טייסת 322 של חיל האוויר המלכותי, שהייתה מאוישת על ידי טייסים הולנדים ומוצבת בשדה תעופה מאולתר בדרום הולנד.
הוא פיקד על הטייסת עד לפירוקה באוקטובר 1945. בהולנד יצר קשר עם בני משפחתו, שאותם לא פגש מאז בריחתו לבריטניה ב-1941. אז נודע לו ששני אחיו נרצחו במחנות הריכוז הגרמניים וכי אביו התעוור חלקית עקב עינויי הגסטפו.
ואן דר סטוק עוטר באות מסדר אורנג'-נסאו , שנוסף לעיטור צלב הארד ההולנדי שבו עוטר לאחר בריחתו לבריטניה ב-1941. כמו כן קיבל את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית.
לוואן דר סטוק הוצע תפקיד פיקודי בכיר בחיל האוויר ההולנדי, אך הוא בחר לוותר עליו וב-1946 שב ללימודי הרפואה באוניברסיטת אוטרכט, שאותם סיים ב-1951. הוא נשא אישה ונולדו להם שלושה ילדים.
שם עבד כגינקולוג במדינת ניו יורק ובהמשך כרופא כללי במדינת ניו מקסיקו.
בהמשך הצטרף לצוות מחקר של נאס"א במדינת אלבמה.
ב-1970 עבר להוואי, שם המשיך לעבוד כרופא.
הוא שירת גם במילואים במשמר החופים של ארצות הברית ובמסגרת זאת השתתף ב-162 פעולות חילוץ.
ב-1980 פרסם אוטוביוגרפיה תחת השם Oorlogsvlieger van Oranje ("טייס קרב של אורנג'").
בראם ואן דר סטוק מת בעיר וירג'יניה ביץ' שבוירג'יניה ב-8 בפברואר 1993, בגיל 77. אשתו מתה שלוש שנים קודם לכן.
חלק מקורותיו של ואן דר סטוק במחנה השבויים הוכנס לתסריט של סרט הקולנוע "הבריחה הגדולה", שהופק אודות הבריחה שבה השתתף, במסגרת דמותו של השבוי סדג'וויק, שאותה גילם השחקן ג'יימס קובורן.
בשנת 2019 פורסמה בבריטניה מהדורה חדשה של האוטוביוגרפיה שלו.
מטוס הרקולס של חיל האוויר ההולנדי נקרא על שמו.
בראיין דייוויד סקלבריני הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2001–2012. לאורך 11 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 3.1 נקודות ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
מכוּנה "הממבה הלבנה" ("White Mamba") בשל עורו הבהיר, וכהשוואה סרקסטית לכינויו של קובי בראיינט - "הממבה השחורה".
סקלבריני נולד בלונג ביץ' שבקליפורניה, וגדל בעיר אינמקלו שבמדינת וושינגטון.
ב-1998, לאחר שנה אחת ב"מכללה הקהילתית הייליין", עבר ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה בליגת המכללות הבכירה.
במהלך שלוש עונותיו עם ה"טרויאנס" שיתף פעולה עם השחקנים דייוויד בלות'נטל וסם קלנסי, והעמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2001 נבחר סקלבריני על ידי ניו ג'רזי נטס, בבחירה ה-34. בשתי עונותיו הראשונות בניו ג'רזי העפיל עם הקבוצה לגמר ה-NBA, אולם בשתי העונות הפסידו הנטס – מול לוס אנג'לס לייקרס וסן אנטוניו ספרס, בהתאמה.
בעונת קבע שיאי קריירה של 6.3 נקודות ו-4.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בשנת 2005 חתם על חוזה לחמש עונות בבוסטון סלטיקס.
בעונת זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על הלייקרס בסדרת הגמר (4–2).
סקלבריני עצמו לא שותף באף משחק לכל אורך הפלייאוף, על אף שהיה כשיר לשחק.
בעונת חזרו הסלטיקס למעמד הגמר, אולם הפעם הפסידו ללייקרס בתוצאה 3–4.
בשנת 2010 עבר לשחק בשיקגו בולס, והעפיל עמה לגמר האזור המזרחי בפלייאוף.
בעת שביתת שחקני ה-NBA בשנת 2011, חתם סקלבריני על חוזה בבנטון טרוויזו אשר השתתפה בליגת העל האיטלקית וביורוקאפ.
בעשרת משחקיו בשתי הליגות קלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק.
עם סיומה של שביתת השחקנים, בדצמבר 2011, חתם על חוזה לעונה נוספת בשיקגו בולס.
בספטמבר 2012 הודיע סקלבריני על פרישה ממשחק, בגיל 34.
בעונת שימש כעוזר מאמן בגולדן סטייט ווריורס, תחת המאמן הראשי מארק ג'קסון.
במהלך העונה הועבר לצוות האימון של קבוצת הבת של גולדן סטייט מליגת הפיתוח של ה-NBA – סנטה קרוז ווריורס – בשל חילוקי דעות עם ג'קסון.
בשנת 2015 הצטרף לצוות השידור של משחקי בוסטון סלטיקס ברשת NBC, ומאז שנת 2020 משמש כפרשן הראשי של הרשת במשחקי הקבוצה, במקומו של טום היינסון.
בין השנים 2017–2021 שיחק בקבוצת "Ball Hogs" מליגת ה-BIG3.
בראם היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים, אשר נוצרה על ידי פרנק ביטי ואן ווד והופקה על ידי Ragdoll Productions.
הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC One, החל מ-26 בספטמבר 1991 עד 4 בנובמבר 2002. בישראל העונה הראשונה של הסדרה שודרה בישראל בערוץ הילדים תחת השם "בומי" במסגרת הסדרות ששודרו בעונה השנייה של "המחסן של כאילו".
שידרו את שאר העונות בשנת 2004. לסדרה הופקו שלוש עונות ו-66 פרקים באורך 10 דקות.
הסדרה עוקבת אחר מכונית קטנה וגיבורה בשם בראם, הנוסע בכל פרק בכוחות עצמו, נקלע להרפתקאות ותמיד מציל את תושבי העיר משודדים ומפגעים שונים.
בגרסה המקורית של הסדרה, הקריינות בשתי העונות הראשונות נעשו על ידי טויה וילקוקס, אשר גם דיבבה את כל הדמויות.
בעונה השלישית והאחרונה הדמויות לא דיברו, אך נשארה הקריינות שנעשתה על ידי טום רייט ושרה וויצ'ל.
בדיבוב העברי קריינו את הסדרה איל כהן וספיר דרמון, כאשר האחרונה גם ביצעה את שיר הסיום בשיתוף עמי מנדלמן.
הדיבוב העברי בוים על ידי חיים אדן, והופק על ידי איילת צ'ינסקי בווידאופילם אינטרנשיונל.
בראיינט באטלר ברוקס היה איש עסקים, חוואי, איש תעשיית הנפט, בנקאי ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויומינג השביעי בשנים 1905–1911.
בראיינט באטלר ברוקס נולד בעיירה ברנרדסטון שבמסצ'וסטס כבנם של סילאס נוטון ברוקס ומליסה מינרווה בארוס.
מצד משפחת אימו הוא היה צאצא של ג'ון אליס, איש צוות האונייה מייפלאואר.
מצד משפחת אביו הוא היה צאצא של תומאס בסקום, מייסד העיירה וינדזור שבקונטיקט, ובכך הייתה לו קרבה לג'דדיה סמית, פרדריק רמינגטון ולאומן ואיש הרודיאו ארל ו.
אבות משפחתו הקדומים היו אנגלים, קנדים צרפתים, סקוטים, הולנדים וולשים.
ב-1871, לאחר השרפה הגדולה של שיקגו, עברה משפחת ברוקס לשיקגו, שם הרחיב אבי המשפחה את העסק שלו לייצור מנעולים, תוך שהוא ניצל את הביקוש למנעולים בעיר שנבנתה אז מחדש.
לאחר שלמד בקולג' לעסקים בשיקגו, עבר בראיינט באטלר ברוקס לעיירה אלכסנדריה שבנברסקה כדי לעבוד בחווה שהייתה בבעלות דודנו של אביו, השופט ל.
באביב 1880 הוא עזב את אלכסנדריה ברכבת לשאיין שבטריטוריית ויומינג, שם הוא נשכר לעבודה עם צוות של בוקרים.
הם קיבצו בקר באיידהו לאורך נהר סנייק והובילו אותו למישוריי ויומינג.
לאחר מכן שב ברוקס לבית הוריו בשיקגו כדי ללמוד בקורס קצר למטלורגיה.
ב-1881 שב ברוקס לוויומינג, שם הוא עבד שוב כבוקר ולכד בונים לאורך נהר ביג מאדי.
הוא סחר שם בשש מלכודות לבונים ושק קמח תמורת בקתה ישנה של אחד מלוכדי הבונים.
כאן הוא החל את פעילותו בחוואות.
ב-1883 נבנה בית חווה מודרני במקום הבקתה הישנה.
ב-1886 נשא ברוקס לאישה את דודניתו מדרגה שנייה, מרי נעמי וילארד.
השניים נישאו באלכסנדריה, שם עבדה מרי כמורה בבית ספר וחיה עם הוריה.
ברוקס נעשה פעיל במפלגה הרפובליקנית, וב-1892 כיהן בבית הנבחרים של ויומינג.
ב-1905 ניצח ברוקס בבחירות את מושל ויומינג המכהן פנימור צ'טרטון, וב-1907 נבחר לתקופת כהונה שנייה.
הוא היה מושל ויומינג הראשון שהתגורר במעון המושל בשאיין, שבנייתו הושלמה ב-1904.
בשותפות עם אביו ואחיו הקים ברוקס חווה שהייתה חברה בשם "ב.
ברוקס ושות'" מצפון לעיר קספר ששטחה היה מעל 42,000 אקרים (170 קמ"ר) בנוסף לחוות מדרום-מזרח לקספר.
ברוקס שימש כנשיא חברת הנפט קונסילידייטד רויאלטי שהמטה שלה שכן בקספר.
הוא גם שימש כנשיא הבנק הלאומי של ויומינג והיה חבר הבונים החופשיים.
בראיינט באטלר ברוקס נפטר בקספר ב-8 בדצמבר 1944. הוא נטמן בבית הקברות היילנד שבעיר.
על שמו נקראו ספינה שנבנתה במיין ב-1907, ואגם, אכסניה ואתר מחנאות ביער הלאומי שושוני.
ב-2018 הוכנסו ברוקס, רעייתו מרי, בתם לנה ובעלה מייק מקלירי, ובנם "קקטוס" בראיינט בוסקום מקלירי, לאחר מותם להיכל התהילה של הבוקרים של ויומינג, לכבוד שנותיהם הרבות בחוואות.
בראמשה היא עיר במחוז אוסנבריק שבסקסוניה התחתונה, גרמניה.
העיר נמצאת כ-20 ק"מ צפונית לעיר אוסנבריק, בשנת 2018 מנתה אוכלוסיית העיר כ-30,952 תושבים.
בסבירות גבוהה התרחשה ביישוב קלקריזה, השוכן בתחומי העיר בראמשה, קרב יער הטויטובורג בשנת 9 לספירה.
מאז 1987 נערכות באתר חפירות ארכאולוגיות שיטתיות.
לצד עדויות לקרב צבאי משמעותי בין הגרמאנים לרומאים, נמצאו במקום שרידים של חומת ביצורים.
מאחר שלא נמצאו ממצאים מאוחרים יותר הקשורים לאירועים הקרביים, הסברה היא שהקרב אכן התרחש באזור זה.
מאז 1993 פועל במקום מוזיאון, המציג רבים מהממצאים שנמצאו באתר.
התפתחות היישוב בראמשה החלה בתקופת שלטונו של קרל הגדול (768–814).
האזכור התיעודי הראשון של היישוב מופיע בשנת 1097, אז הוזכרה כקהילה כנסייתית בשם "Bramezche" (שם שנוצר מהמילים "Bram" שמשמעותה סבך שיחים, ו-"Esch" שמשמעותו שטח חקלאי).
בשנת 1225 הועבר היישוב, כמתנה של המלך היינריך השביעי, לשלטון הבישופות של אוסנבריק.
ב-1615/1617 זכה היישוב למעמד של עיירה (Flecken), וב-1818 הוענק לו מעמד של עיר.
בשנת 1929 קיבלה בראמשה זכויות עירוניות מלאות.
בימי הביניים התפרסמה בראמשה בזכות מסורת רבת שנים של תעשיית האריגים.
מסורת זו מונצחת כיום במוזיאון תעשיית האריגים בבראמשה.
דמות בולטת בהיסטוריה של התעשייה הייתה יוסטוס מזר מאוסנבריק, שתרם רבות לגילדת האריגים בכך שיזם בשנת 1767 סדר תקנות חדש לגילדה.