tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למחרת פרצו בין כוחות ממשלת המעבר הסורית למיליציות הדרוזיות החמושות, כולל חטיבת מגן ג'ראמאנה.
עימותים אלה הובילו לפחות להרוג מכל צד ולכ-9 פצועים אזרחיים, ללא הכרעה סופית.
ב-24 באפריל 2025 החליטו המיליציות הדרוזיות בדרום סוריה להתאחד תחת המועצה הצבאית של א-סווידא, בדומה לאיחוד הכוחות הכורדיים בצפונה של סוריה.
כעבור פחות משבוע, ב-28 באפריל, פתחו כוחות המשטר הסורי מבצע צבאי בג'רמאנה שהפך לעימות הדרוזי-סוני בסוריה.
הארגון נלחם בכוחות הסוריים ובתחילה אף גבר עליהם והסב להם אבידות, אך בהמשך חווה מחסור בתחמושת, כאשר תגבורת שנשלחה אליו ממחוז א-סווידא נפלה במארב של שבטים בדואים.
לאחר מכן, כבשו כוחות השלטון את העיירה ג'רמאנה ואת העיירות הדרוזיות הסמוכות אליה ו עד 2 באפריל תוך הסבת אבידות לארגון וטבח בדרוזים יושבי העיירות.
באותו יום, בעקבות אולטימטום מצד ממשלת המעבר הסורית, נאלצה חטיבת המגן של ג'רמאנה להיכנע יחד עם שאר הכוחות הדרוזיים בעיר.
חטיבת ליווי הפיהרר הייתה חטיבה משוריינת גרמנית ומאוחר יותר דיוויזיה משוריינת (Panzer-Führerbegleit-Division) במלחמת העולם השנייה.
היא צמחה מתוך גדוד הפיהרר-בגליט המקורי שהוקם בשנת 1939 כדי ללוות ולהגן על אדולף היטלר בחזית.
היא עברה מספר גלגולים ושינויים מבניים מאז הקמתה ב-1939 ופיזורה בסוף באפריל 1945.
שתי יחידות היו אחראיות לאבטחתו של היטלר, שלא היו חלק מהצבא כי אם חלק מהאס אס: שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר.
בכל הנוגע לאבטחה מטעם יחידות צבא, לפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, המאבטחים הצבאיים האישיים של אדולף היטלר הגיע משתי יחידות נפרדות ועצמאיות שבסיסן בברלין: חיילים שהוקצו במקור על ידי הורמאכט, ולאחר מכן דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה, שהחליפה את חיילי הוורמאכט.
כאשר גרמניה פתחה במלחמה, הורה היטלר לדיוויזיה להשתתף במערכה נגד פולין, מה שהותיר אותו ללא מערך אבטחה צבאי גדול (יחידה קטנה של דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה נותרה מוצבת בברלין).
באותה תקופה, נודע להיטלר על מדריך חיל רגלים בצבא, ארווין רומל.
רומל קודם לדרגת גנרל-מייג'ור ב-23 באוגוסט 1939 והיטלר הורה שרומל ימונה לאחראי על גדוד חדש שאורגן כדי לשמש כמלווה אישי שלו לחזית.
זה הוביל להקמת גדוד ליווי הפיהרר ב-1939. תפקידו היה להגן על מפקדות השדה של היטלר וללוות אותו בביקורים בחזיתות קרב.
כמו כן, היא הייתה אחראית על כל המטען שנסע עם היטלר וצוותו.
לפני הפלישה לצרפת ולארצות השפלה, רומל עזב את גדוד ליווי הפיהרר כדי לקבל פיקוד על דיוויזיית הפאנצר השביעית.
עם התרחבות רגימנט חיל הרגלים העילי של גרוסדשולנד לדיוויזיה ב-3 במרץ 1942, הורחב מספר יחידות המשנה תחת שליטתה.
בין יחידות המשנה הללו הייתה יחידת פיהררבגלייט חדשה, כמו גם יחידה נוספת עם השם פיהרר, יחידת ליווי הפיהרר או בשמה הגרמני פיהררבגלייטאבטיילונג (Führerbegleitabteilung).
למרות שליחידת הפיהררבגלייט החדשה הייתה כמעט אותה מטרה כמו גדוד הפיהררבגלייט המקורי שעדיין קיים, והיא הייתה בערך באותו גודל, היא הייתה שונה מגדוד ליווי הפיהרר בכך שהייתה ממונעת.
היחידה החדשה נודעה בשם יחידת ליווי הפיהרר.
כתוצאה מהעברתה לדיוויזיית גרוסדויטשלנד, היחידה – שכעת כללה סוללה כבדה מרגימנט "הרמן גרינג", דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג – הועברה לחזית המזרחית, כאשר המפקדה שלה הייתה במאורת הזאב, אתר מפקדה של היטלר במזרח פרוסיה.
חלקים מדיוויזיית גרוסדויטשלנד שימשו להרחבת יחידת ליווי הפיהרר עד שבסופו של דבר שימשה כגדוד המחליף והמילואים של דיוויזיית גרוסדויטשלנד.
יחידת ליווי הפיהרר פעלה יחד עם שאר דיוויזיית הפאנצר-גרנדירים של גרוסדשויטשלנד במסעותיה בחזית המזרחית.
בזמן שיחידת ליווי הפיהרר נשלח לשירות בחזית המזרחית, היטלר הורה לו לפנות מערבה בשנת 1944, יחד עם רוב כלי הרכב והצוות שלו, כדי להתכונן למתקפת הנגד בארדנים, שלשמה הוא הורחב לחטיבה.
יחידה זו, ששודרגה באופן קיצוני לקראת מתקפת הארדנים כדי לספק לארמיית הפאנצר החמישית של הגנרל האסו פון מנטויפל כוח אש נוסף, הוקמה מאלמנטים של ה יחידת ליווי הפיהרר, דיוויזיית גרוסדויטשלנד, יחידת המשמר האישית של היטלר, והארטילריה הניידת ממפקדת מאורת הזאב של היטלר.
יחידה זו הוצבה תחת פיקודו של אוברסט (קולונל) אוטו רמר כפרס על סיכול מוצלח של חלק קריטי בניסיון ההתנקשות בהיטלר ובניסיון ההפיכה הצבאית נגד ההנהגה הנאצית בברלין ב-20 ביולי 1944.
חטיבת ליווי הפיהרר החדשה הייתה למעשה בריגדת טנקים שאורגנה מחדש, עם יחידות שנוצרו מכל כוח אדם עודף שהיה זמין.
כוחה הקרבי כלל טנקי פאנצר סימן 4 ארוכי קנים ותותחי סער חסרי צריח של ה-Sturmgeschütz-Abteilung 200 , שני גדודי פאנצרגרנדיר אורגניים (חיל רגלים ממוכן), גדוד רוכבי אופניים 928, וגדוד ארטילריה בעל הנעה עצמית עם תותחי ווספה בקוטר 105 מילימטר ו-Hummel בקוטר 150 מילימטר.
חטיבת ליווי הפיהרר הוטלה לחזית ב-18 בדצמבר 1944 כחלק מארמיית הפאנצר החמישית, והשתתף בקרבות עזים.
ב-26 בינואר 1945 קיבלה חטיבת ליווי הפיהרר פקודה להתרחב ולהקים על בסיסה את אוגדת ליווי הפיהרר .
כאשר דיוויזיית גרוסדוטשלנד הורחבה לקורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד, יחידות הכפופות לה הורחבו כדי להביא את הדיוויזיה למעמד של קורפוס.
כחלק מארגון מחדש דרסטי זה, חטיבת ליווי הפיהרר נותקה משליטת הצבא, הורחבה על ידי שילוב אלמנטים של חטיבת ליווי הפיהרר ודיוויזיית גרוסדויטשלנד, ושמה שונה ל-Führer-Begleit-Division (FBD); במקביל, גם היחידה המקבילה שלה, ה-Führergrenadierbrigade, שודרג למעמד של דיוויזיה ושמה שונה לדיוויזיית הגרנדירים של הפיהרר (Führer-Grenadier-Division (FGD)).
שתי דיוויזיות ה"פיהרר" הוכנסו למפקדת ה-OKH (הפיקוד העליון של הצבא), בתור יחידות מילואים עד להעברה לחזית המזרחית.
בפיקודו של אוטו רמר, שהיה אז גנרל-מייג'ור, חטיבת ליווי הפיהרר ודיוויזיית הגרנדירים של הפיהרר שירתו בהתקפות נגד מקומיות ומאוחר יותר קיבלו תפקידי חטיבת כיבוי אש בניסיונות למנוע פריצות דרך סובייטיות גדולות.
חטיבת ליווי הפיהרר ודיוויזיית הגרנדירים של הפיהרר נשלחו לחזית המזרחית כדי לסייע בהגנה על חזית הוויסלה מפני כוחות הצבא האדום המתגברים במהלך מתקפת שלזיה העילית.
הוא נלכד ולבסוף נהרס בכיס שפרמברג באפריל 1945, כאשר הניצולים נכנעו לאמריקאים.
במוזיקה, חטיבת קצב או מחלקת קצב (מכונה בלשון הדיבור באופן רווח בשם "רית'ם סקשן" על פי המונח באנגלית: Rhythm section), היא חטיבה בהרכב של מוזיקה קלה או של ג'אז, שאחראית על הקצב, ההרמוניה והחיבור ביניהם.
בג'אז כוללת חטיבת קצב מלאה פסנתר, קונטרבס, מערכת תופים ולעיתים גיטרה או כלי הקשה נוספים.
חטיבת קצב צנועה יותר בג'אז תכלול רק בס ותופים, או רק בס ופסנתר (מעטים ההרכבים שבהם אין בס בכלל).
ברוק ובפופ, חטיבת קצב מכילה תופים, גיטרה בס, ולעיתים גם גיטרה חשמלית, קלידים או די ג'יי.
במקרים מסוימים, הבס עשוי להיות מוחלף על ידי האוקטבות הנמוכות של הפסנתר או הקלידים, אך זה מגביל את הפסנתרן/קלידן.
על אף שחטיבת הקצב היא לא המובילה ברוב המקרים שבהם היא נכללת בהרכבים רחבים יותר, גם לכלים החברים בה ניתן ביטוי רב במהלך הנגינה.
לחטיבת הקצב תפקיד חיוני לתפקוד הבסיסי של הרכב ג'אז או מוזיקה קלה.
חטיבת עציון היא חטיבה מרחבית של צה"ל שתפקידה להגן על אזור גוש עציון.
חטיבת עציון הוקמה בשנת 1988, לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה.
צה"ל הגדיל את סדרי הכוחות שישלטו באזור יהודה ושומרון, העלה את חטיבת יהודה ושומרון לדרג אוגדה, ופיצל את שלושת המרחבים שתחתיה לשש חטיבות.
מִפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת בגוש עציון, דרומית לירושלים, בשטחי יהודה ושומרון, מול היישוב אלון שבות ובסמוך לכביש 60 (כביש גב ההר שהוא הציר המרכזי ביו"ש).
לפני מלחמת ששת הימים שכן במקום בסיס של הצבא הירדני, שבתורו נבנה על הריסותיו של המנזר הרוסי שנבנה בתחילת המאה ה-20 ולקח חלק חשוב בהגנת גוש עציון במלחמת העצמאות.
מחנה חטמ"ר עציון, היה בעברו בסיס טירוני ההנדסה ("בט"ר עציון"), תחת פיקוד בה"ד 14.
החטיבה, כרוב החטמ"רים באוגדת איו"ש, אחראית על גזרה של עיר פלסטינית מרכזית (בית לחם) ועל הכפרים והיישובים הסובבים אותה, ובנוסף על האתר ההיסטורי קבר רחל שבבית לחם.
תחת פיקוד החטמ"ר שלושה גדודי לוחמים (לרוב גדודי חי"ר או הנדסה קרבית) אשר מתחלפים כל מספר חודשים (לאחר ביצוע "קו").
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, גדוד שמשון, שהיה תחת פיקוד החטיבה הצפונית בחבל עזה, קיבל את האחריות על גזרת בית לחם ונכנס לפעילות מבצעית באופן קבע כמו כלל גדודי החי"ר הייעודי המשרתים בחטמ"רים אחרים באיו"ש.
יחידת לוחמים נוספת המאוישת באופן קבע בחטמ"ר היא מחלקת הצמ"ה החטיבתית, השייכת לחיל ההנדסה הקרבית, האחראית להריסת בתי מחבלים או פתיחת צירים בעזרת דחפורי D9 משוריינים, מחפרים ממוגנים, שופלים ועוד.
במפקדת החטמ"ר ישנן המחלקות הבאות:
החיל הכללי - יחידת רס"ר
הנדסה - היחידה כפופה לחטמ"ר ולמפקדיו אמנם הפקודים בגדר תופסים קו
גדוד 21 הוקם בראשיתה של מדינת ישראל בשנת 1948. הגדוד משמר את מורשת גדוד ג' של חטיבת לבנוני, שהפך לגדוד 21 בחטיבת כרמלי (2) במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר המלחמה הגדוד הפך לגדוד בחטיבת גולני הסדירה ונסגר ב־1955. ב-1 ביוני 1989 הוסב גדוד 8206 מחטמ"ר 228 (חטמ"ר צמח) לגדוד 21. בשנות ה-90 הועברה החטיבה ועימה הגדוד ליהודה ושומרון, והגדוד הוצב בחטיבת עציון.
כיום מורשת גדוד 21 ממשיכה תחת גדוד 221 בחטיבת כרמלי, חטיבה 2.
הגדוד פעל לאורך השנים במבצעים רבים ואף במלחמת "חרבות ברזל" בצו 8. לוחמי הגדוד ביצעו מאות ימי מילואים במלחמה, וקצרו הישגים משמעותיים למול הטרור ביו"ש.
גדוד 910 השתייך במקור לנח"ל.
גדוד 8132 הוקם בשנת 1974 כגדוד המילואים הראשון של טנקי המגח והשתייך לעוצבת הסוס הדוהר.
במלחמת לבנון הראשונה נכנסהה החטיבה ללחימה בגזרה המזרחית בדרום לבנון ביום האחרון ללחימה וגדוד 8132 ניהל קרב לחילוץ גדוד שריון מחטיבה אחרת שנפל בקרב סולטאן יעקוב.
בקרב זה נפלו תשעה מלוחמי הגדוד ושני לוחמים צוינו לשבח על תפקודם.
הגדוד לקח חלק בלחימה במבצע חומת מגן (2002) בגזרת חטמ"ר אפרים, ובשנת 2005 הוסב משריון לחי"ר.
בהמשך הצטרף הגדוד לחטיבת עציון.
בשנת 2017 קיבל הגדוד אות הצטיינות מנשיא המדינה, ראובן ריבלין.
בספטמבר 2025 קיבל הגדוד אות הצטיינות מאלוף פיקוד מרכז האלוף, אבי בלוט, על הצטיינותו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
גדוד ההגנה המרחבית של חטיבת עציון, הוקם במטרה לייצר הגנה על בסיס היישובים הקיימים בגזרה.
הגדוד מורכב בעיקרו מחיילים המתגוררים ביישובים השונים בתוך גבולות החטיבה.
גדוד ההגמ"ר התרחב מאד בעקבות מלחמת "חרבות ברזל" וההבנה כי בני המקום מהווים הכוח הזמין הראשון למענה בעת אירוע מתפרץ כדוגמת 7 באוקטובר.
במהלך המלחמה, הוקם פרויקט לשילוב חרדים בגדוד ההגמ"ר, במתכונת של רובאי 03, על בסיס תושביה החרדים של העיר "ביתר עלית" ותושבי היישובים "מיצד" ו"מעלה עמוס".
התוכנית שגייסה מאות חרדים, נוצרה בשיתוף פעולה של אגף כוח האדם בצה"ל, פיקוד המרכז ואנשי עמותת נצח יהודה.
חטיבת עציוני, חטיבה 6, היא חטיבת חיל רגלים במילואים, ואחת משלוש חטיבות יוצאי חטיבת הנח"ל, יחד עם חטיבת ירושלים וחטיבת אלון.
החטיבה הוקמה בנובמבר 1947 על ידי ארגון ההגנה כחטיבת חי"ש שתפקידה להגן על ירושלים וסביבתה.
עם הקמת צה"ל עברה אליו כחטיבה 6. מפקד החטיבה הראשון היה ישראל עמיר אך הוא הוחלף עד מהרה (באמצע פברואר 1948) על ידי דוד שאלתיאל ואחריו משה דיין.
לאחר מלחמת העצמאות שוחררו הלוחמים והחטיבה פורקה.
בשנת 2010 נבחרה חטיבה 408 לשאת את שמה של חטיבת עציוני, וכן את מספרה הצה"לי - 6.
בפקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 החליט דוד בן-גוריון לארגן מחדש את מבנה הצבא להקים מתוך גדודי ופלוגות החי"ש בערים ובמחוזות ארבע חטיבות סדירות ולהתחיל בגיוס כל הכוח המסוגל ללחימה.
חטיבת עציוני נועדה לפעול במרחב העיר ירושלים והורכבה מאנשי החי"ש של העיר, ובהם פלוגת הסטודנטים שאוישה בסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
פלוגות חי"ם של החטיבה הגנו ביישובים הסמוכים לירושלים: נווה יעקב ועטרות מצפון, מפעלי האשלג (בקלי"ה ובסדום) ובית הערבה ליד ים המלח והמושבה הר-טוב ממערב לעיר.
כמו כן, כל מתיישבי גוש עציון היו למעשה אנשי חי"ש ומחלקות חי"ש נוספות תגברו את היישובים.
בשל בעיות הגיוס לחי"ש בירושלים תוגברה החטיבה בכוחות מתל אביב.
גם "פלוגת הסטודנטים" שנבנתה על סמך מחלקות הסטודנטים באוניברסיטה העברית הייתה מורכבת רק בחציה מירושלמים.
כך אבד לעציוני חלק מן היתרון שהיה לרוב חטיבות החי"ש והוא הזיקה של החיילים למרחב וכן ההיכרות הבלתי אמצעית וההתמצאות באזור השירות.
בדצמבר 1947 הוקמו שני הגדודים הראשונים: "מוריה" ו"מכמש" ובוצעה חלוקת האחריות ביניהם.
בראשית המלחמה הדפו כוחות עציוני התקפות על שכונות דרום העיר ארנונה, תלפיות, מקור חיים, חוות הלימוד ורמת רחל וכן עסקו בליווי שיירות אספקה מהשפלה לעיר, שיירות אספקה לגוש עציון ושיירות להר הצופים, שנותר כמובלעת מנותקת מהעיר.
כתוצאה מכך סבלו אבדות קשות בשורה של התקפות על שיירות, כגון מחלקת הל"ה, שיירת עטרות, שיירת נבי דניאל ושיירת הדסה.
כוחות עציוני (מגדוד מוריה) השתתפו בקרבות מבצע נחשון בקרב על הקסטל וכן במבצעי הראל, מכבי, קלשון ויבוסי.
בינואר 1948 שונה שם החטיבה לחטיבה 6, והתמנה לה מפקד חדש דוד שאלתיאל, שהיה גם מפקד המחוז.
במרץ 1948 ביצע שאלתיאל ארגון מחדש של המרחב.
שונו המשימות של "מוריה" ו"מכמש" והוקם גדוד נוסף, שלישי -"בית חורון".
באפריל הוקמה פלוגת יהונתן מתוך מפקדי וחניכי הגדנ"ע בעיר.
החטיבה החלשה יחסית התמודדה עם הצבא הערבי הסדיר החזק ביותר - הלגיון הערבי הירדני שהיה בפיקוד בריטי.
לפיכך סבלה החטיבה מפלות רבות: גוש עציון נפל ב-14 במאי 1948, בכפר עציון נהרגו רבים מלוחמי החי"ש של הגוש.
בית הערבה, הרטוב, עטרות ונווה יעקב נפלו למחרת.
בליל 18 וה-19 במאי הצליח הפלמ"ח לפרוץ לרובע היהודי ומחלקת חי"ש בת 80 לוחמים נכנסה אליו לתגבר את מגיניו, אולם גם כך לא הצליח הרובע לעמוד מול התקפות הלגיון וב-28 במאי נכנע הרובע ומגניו נפלו בשבי.
אך במקביל הצליחה להדוף התקפות קשות של הלגיון באזור שער מנדלבאום ואכסניית נוטרדאם.
רבים, ביניהם מושלה הצבאי של ירושלים באותה תקופה, דב יוסף, האשימו את מפקד חטיבת עציוני, דוד שאלתיאל, באחריות אישית לכישלונות.
בספרו "קריה נאמנה" שיצא לאור בשנת 1960, שבו תיאר את אירועי מלחמת העצמאות בירושלים, מתח יוסף ביקורת על שאלתיאל על כך שלא דיווח לו על המצב האמיתי בעיר העתיקה ערב נפילתה, וטען שלוּ היה עושה כן הוא היה פונה לדוד בן-גוריון בדרישה לאזעקת כוחות תגבורת.
באמצע אוגוסט נכשל ניסיון לכיבוש שלוחת ארמון הנציב ובאמצע אוקטובר 1948 נכשל ברובו גם מבצע יקב שנועד לכבוש את רכס בית ג'אלא ולאיים על הדרך לחברון.
ב-18 ו-19 באוקטובר 1948 השתתפו כוחות חטיבת הראל, במבצע ההר, שנערך במקביל למבצע יקב.
במהלך המבצע הורחבה שליטת צה"ל בפרוזדור ירושלים ונכבש אזור עמק האלה והשטח שעליו הוקמה לימים העיר בית שמש.
ערב קום המדינה מנתה החטיבה 3,166 חיילים ומפקדים.
651 חיילים נהרגו בקרבות, אחד מהם, מ"פ ב" בגדוד בית חורון, סרן , עדיין נעדר מהקרב במלחה, ממנו לא שב.
במקביל לחטיבת עציוני פעלה במרחב ירושלים גם חטיבת הפלמ"ח "הראל".
שיתוף הפעולה בין החטיבות היה לקוי.
לאחר מלחמת העצמאות ועד 1959
אחרי מלחמת העצמאות, בשנת 1949 פורקה החטיבה.
חיילי החטיבה הועברו לחטיבת ירושלים (חטיבה 16).
מתחילת מרס - הגדוד העירוני של המחוז.
פעל בכוחות קטנים, לחם ברובע היהודי, היה אחראי על ליווי השיירות לגושים (מוצא וגוש עציון) ופשיטות על כפרים כאבו תור, רוב מחלקת הל"ה הייתה שייכת לגדוד.
מחלקת החבלה הייתה אחראית על פיצוץ מלון סמירמיס בקטמון.
במבצע נחשון סופח לחטיבת הראל והשתתף בקרב הקסטל.
במסגרת מבצע דני השתתף בקרב חירבת אבו לאחם.
לאחר הקמת צה"ל השתתף במבצע יקב יחד עם גדוד בית חורון.
זלמן מרט, מרדכי גזית 62 בית חורון פלוגה מגדוד 61 ותגבורת מחטיבת גבעתי מרס 1948 השתתף במבצע נחשון, ובהמשך אחראי על אחזקת משלטי הדרך משער הגיא לקסטל.
לאחר הקמת צה"ל השתתף בקרבות הקשים על גבעת הרדאר.
בהפוגה הראשונה עלה לירושלים, השתתף במבצע קדם ולאחריו הדף את הלגיון הירדני משער מנדלבאום, נלחם בקרב ארמון הנציב, החזיק את הקו הדרומי בין מלחה למיס קרי והדף התקפות של המצרים, נלחם במבצע יקב יחד עם גדוד מוריה.
מאיר זורע (63) (גדוד מכמש) פלוגות חי"ש עירוניות דצמבר 1947 עד פברואר 1948 - הגנה במרחב מרחוב יפו ודרומה, גוש עציון ורמת רחל.
לאחר פברואר 48 - אחריות על המרחב הכפרי: 2 מחלקות בנווה יעקב ועטרות, 2 מחלקות בהרטוב, פלוגה בגוש עציון ופלוגה במוצא.
תקף את בית צפאפא, סילואן והתחבורה על כביש בית לחם והדף את המתקפה על גוש עציון ב-14 בינואר 1948. רבים מלוחמי הגדוד נפגעו והלכו בשבי הלגיון הירדני (כולל כל פלוגת גוש עציון).
הגדוד פורק ב-21 במאי 1948 ושרידיו פוזרו בגדודי החטיבה.
שלום דרור (בורג) 64 על בסיס פלוגת יהונתן יוצאי גדנ"ע, נערים בני 16–18, ואחרים אפריל 1948 סיוע בגזרות הר ציון והרובע היהודי, שכונות ארנונה ותלפיות.
סיוע בקרב נוטרדאם בירושלים, סיוע לאצ"ל בכיבוש מלחה ועין כרם.
בשנת 2010, כחלק ממהלך כולל בצה"ל שנועד להחזיר את שמות החטיבות הראשונות לשימוש, נבחרה חטיבה 408 לשאת את שמה של חטיבת עציוני, וכן את מספרה הצה"לי - 6.
החטיבה שנקראה עד אז "חוד החנית" (אין להתבלבל עם חטיבה 55 של הצנחנים) כפופה לאוגדה 36 הקרויה גם "עוצבת געש".
במהלך מבצע של"ג נלחמה החטיבה בגזרה המרכזית.
החטיבה השתתפה בהמשך הלחימה בלבנון עד הנסיגה, וגויסה במבצע חומת מגן ללחימה ברמאללה.
החטיבה מבצעת תעסוקות מבצעיות בגזרת הצפון ויהודה ושומרון.
בחטיבה שלושה גדודים: גדוד 8103, גדוד 9219, גדוד 9220 וגדוד סיור, כמקובל בחטיבת חי"ר.
לוחמי החטיבה הם יוצאי חטיבת החי"ר נח"ל.
ביוני 2017 קיבל גדוד הסיור את השם 'יהונתן' על שם פלוגת יהונתן שלחמה במלחמת העצמאות בגזרת ירושלים.
במלחמת חרבות ברזל גויסה החטיבה מספר פעמים לתעסוקה מבצעית בגבול הצפון והגנה על יישוביו לתקופות ממושכות, תוך שילוב אימונים המדמים כניסה קרקעית ללבנון.
כחלק ממבצע חיצי הצפון שכבר החל, ב-27 בספטמבר 2024 גויסה החטיבה בפעם השלישית לגבול הצפון.
ב-3 באוקטובר 2024 נכנסה החטיבה לתמרון הקרקעי בדרום לבנון, והייתה חטיבת המילואים הראשונה שנלחמה בלבנון מאז מלחמת לבנון השנייה.
במוצאי יום כיפור, 12 באוקטובר נקלעו כוחות החטיבה למארב מרחבי של כוחות מיוחדים של חזבאללה ,בפאתי הכפר ראמיה, שכלל ירי של 4 טילי נ"ט ו-28 פצועים ללא הרוגים, כשמנגד מחבלי חזבאללה רבים חוסלו.
בעקבות המארב כוחות החטיבה נסוגו חזרה לשטח ישראל, ויומיים לאחר מכן חזרו להתקפה לאותו הכפר וכבשו אותו.
את ההתקפה השנייה הוביל צק"ג 8103 שביצע איגוף מכיוון בלתי צפוי ומפתיע אשר אפשר את הצלחת המהלך.
לקראת סיום משימתה בלבנון, פעלה החטיבה בכפר השיעי ראמיה, מצאה עמדות שהייה של מחבלי חזבאללה שנועדו למימוש תוכנית כיבוש הגליל, סרקה מחסני אמל"ח ומנהרות ברחבי הכפר, והשמירה את כלל תשתיות האויב במרחב.
ב-20 ביולי 2025 גויסה החטיבה לראשונה לפעילות ברצועת עזה תוך שהיא מקבלת אחריות על גזרה מורכבת, תחת אוגדת עזה בפיקוד הדרום.
החטיבה מבצעת בימים אלו נוהל קרב למבצע מרכבות גדעון.
בתעסוקת החטיבה בגזרת עזה, החטיבה תפסה אחריות ברפיח ולאחר מכן בחאן יונס.
מפקדיה בתקופת הראשונה כחטיבה 6 במלחמת העצמאות:
שםתקופת כהונההערותישראל עמיר1947 - 1948אלוף דוד שאלתיאל1948סגן-אלוף משה דיין1948–1949לימים הרמטכ"ל ה-4סגן-אלוף יצחק פונדק1949
לזכר חטיבת עציוני הוקמה בשנת 2011 אנדרטת "שלהבת עציוני" סמוך לטחנת הרוח במשכנות שאננים.
כמו כן מונצחים חטיבת עציוני וקרבותיה במספר אתרי קרבות בירושלים ובסביבותיה, בהם הגן הלאומי הקסטל במבואות ירושלים.
חטיבת שגיא (חטיבה 512) הייתה חטיבה מרחבית שפעלה בשנים 2007—2018 תחת פיקודה של עוצבת אדום בפיקוד הדרום של צה"ל.
החטיבה הופקדה על אזור מערב הנגב והגבול עם מצרים.
היא נקראה על שם הר שגיא, שבסיס החטיבה שכן באזור הקרוב אליו.
ב-28 בנובמבר 2018 פורקה החטיבה ואת מקומה תפסה חטיבת פארן, גדודי המילואים של החטיבה פוזרו בין אוגדת עזה וחטיבת יואב.
החטיבה הוקמה ב-28 בפברואר 2007 בעקבות התגברות משמעותית במספר ההסתננויות וההברחות מסיני.
לאחר הקמתה צורף לחטיבה גדוד קרקל, גדוד חיל רגלים סדיר.
בחטיבת שגיא הוקם התאג"ד המוסק הראשון בצה"ל, כאמצעי להתגבר על השטחים הנרחבים בנגב שמקשים על פינוי וטיפול בפצועים.
בשנת 2010 הוקם צוות סילוק פצצות (ס"פ) זמני בחטיבה אשר הגיע מיחידת יהל"ם.
במפקדת החטמ"ר פלוגה אחת - פלוגת חיל קשר (פלחי"ק) ועוד מספר אגפים: לשכה, מודיעין, רפואה, שלישות, לוגיסטיקה, טנ"א, אג"ם, ס"פ (סילוק פצצות של הנדסה קרבית) וכן מחלקת צמ"ה (ציוד מכני הנדסי).
בנוסף, בחטיבה ישבה פלוגה של גדוד קרקל.
חטיף הוא מאכל הנאכל שלא במסגרת ארוחה, בגודל ובמרקם המתאימים לאכילתו בחטף (מכאן נגזר השם "חטיף", מלשון 'חטוף ואכול'), ולרוב גם אינו מצריך שימוש בכלי אוכל או סכו"ם.
חטיפים נצרכים לשם הנאה ופינוק, לשם השגת שובע זמני או כדי להעניק לגוף מנת אנרגיה זמינה.
את המילה המציאה חברת גבעול, השייכת לחברת אוסם ב-1965. ב-1975 הוציאה אוסם לשוק "סדרה חדשה של חטיפים - ביסלי" ונראה שהפופולריות של המוצר עזרה להפצת המילה.
המתוקים עשויים להכיל שוקולד, מיני אגוזים, סוכריות, ביסקוויטים, ופלים, גרנולה ועוד.
את המלוחים מכינים מקמח תירס, בוטנים, תפוחי אדמה, חיטה.
חטיפים רבים ניתנים לאכילה ישירות מתוך אריזתם, בהם חטיפים בתפזורת כגון במבה אפרופו וביסלי או פרינגלס וכן חטיפים שצורתם כתיבה מאורכת כמו חטיפי אנרגיה, חטיפי ופל וחטיפי שוקולד (למשל פסק זמן, טורטית וכדומה) וממתקים נוספים.
בישראל פופולריים מאוד גם פיצוחים - חטיפים מלוחים של זרעים ואגוזים קלויים.
יש מוצרים שנועדו לצריכה כארוחה, כגון דגני בוקר וגרנולה, אשר נהוג להוסיף להם חלב או יוגורט, אך ניתן לאוכלם יבשים כחטיף.
"מזון אצבעות", מנות של מאכלים בגודל נגיסה או שתיים, כמו מתאבנים במסיבת קוקטייל נחשבים למאכלי חטיף.
גם פירות עשויים לשמש כחטיפים.
חטיפים תעשייתיים מיוצרים כך שיהיו בעלי חיי מדף ארוכים, נארזים באופן שובה עין, ומכילים לרוב חומרים משמרים, חומרי טעם וריח ורכיבים מושכים כגון שוקולד, אגוזים, פירות.
רבים מהחטיפים התעשייתיים מסווגים כמזון מהיר.
כיום, עם הגברת המודעות ליתרונותיו של אורח חיים בריא, משרד הבריאות הישראלי, כמו מקביליו בעולם המערבי, ממליץ להקטין צריכת חטיפים תעשייתיים, בייחוד אלו מביניהם המטוגנים ועתירי הנתרן או הסוכר.
חטיפי אנרגיה ממותגים כחטיפים בריאים, ולחלקם אכן ערכים תזונתיים גבוהים משל מקביליהם שאינם מסווגים בקטגוריה זו.
תעשיית החטיפים מגלגלת רווחים של מיליארדי דולרים בשנה.
שוק החטיפים עצום בגודלו והתחרות בין היצרניות על נתחי שוק עזה.
בשל כך קיים קידום מכירות ופרסום נרחב ונמרץ בתחום זה.
כמות הפרסומות לחטיפים עולה בהרבה על כמות הפרסומות למזון בעל ערכים תזונתיים גבוהים יותר.
חטיבת קרייתי (חטיבה 4, בעבר נקראה חטיבה 166 וחטיבה 602) היא חטיבת שריון במילואים הכפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים בפיקוד הצפון, נכון להיום היא חטיבת השריון היחידה במילואים שמפעילה מרכבה סימן 4.
בעבר הייתה חטיבת חי"ש של "ההגנה" ולאחר מכן חטיבה סדירה בצה"ל.
החטיבה הוקמה בתל אביב בפברואר 1948, על בסיס פלוגות חי"ש, לאחר שחטיבת גבעתי, שכללה את גדודי החי"ש המובחרים מאזור תל אביב, הוצאה מהעיר לאזור הדרום.
החטיבה כללה שלושה גדודי חי"ר, בוגרי גדנ"ע חילוניים ודתיים וגדוד חי"ם (חיל משמר).
גבול החטיבה היה המרחב העירוני של העיר תל אביב מנחל הירקון בצפון ועד בת ים בדרום ועד יאזור (אזור) במזרח.
בתחומי החטיבה היה קו הגבול העירוני הפתלתל בין תל אביב ליפו והכפרים סלמה (כפר שלם) ואבו כביר.
החטיבה אבטחה את הדרכים מחולון ומקוה ישראל אל העיר ואת ראשית הדרך לירושלים דרך הכפרים הערבים יאזור ובית דג'אן (בית דגן).
בצפון גיזרתה שמרו כוחות החטיבה על שדה דב.
בשיתוף עם כוחות חטיבת אלכסנדרוני, גבעתי ופלמ"ח פעלה החטיבה במבצע חמץ לכיבוש יפו.
ההיכרות הקרובה של החיילים עם האזור, כתושביו, סייעה רבות להצלחת המבצע.
ב-13 במאי 1948 קיבל לידיו מפקד החטיבה, מיכאל ("ג'יימס") בן גל, את כתב הכניעה של ערביי יפו.
בהמשך לכיבוש יפו, משאובטחו תל אביב וסביבותיה המיידיות, נפרסה החטיבה מזרחה לגוש דן, בקו צריפין - יהודייה בקירוב.
שמותיהם חקוקים באנדרטת גדוד 42 בצריפין ובאנדרטת גדוד 42 בגן ההגנה ברמלה.
על אף שיתוף הפעולה עם יחידת האצ"ל בתל אביב והלחימה שכם אל שכם בעת מבצע חמץ, תפקידה הבא של החטיבה ב-22 ביוני 1948 היה לאבטח את חוף תל אביב בעת העימות עם אוניית הנשק של האצ"ל, אלטלנה, תפקיד שאותו סירבו אנשי החטיבה לבצע.
בהפוגה הראשונה הושבעו חיילי החטיבה לצה"ל ובהמשך פעלו במבצע דני וכבשו את הכפר הערבי סלביט (עליו הוקם קיבוץ שעלבים).
בתחילת ההפוגה השנייה החליט בן-גוריון על מבצע בצר ללכידת משתמטים ועריקים משירות צבאי בתל אביב.
המבצע הוטל על חטיבת קרייתי המקומית.
חמישה ימים בלבד לאחר הקמת הגדוד, נתקבלה פקודה ממטה החטיבה לתפיסת משלט 219. ב-24 בספטמבר 1948, הייתה התקפה של כוחות לגיון וכפריים מהסביבה, והמשלט נכבש על ידי האויב.
רק לקראת הצהרים, לאחר פניות של הכוח במשלט לסיוע, הגיעו פלוגות מגדוד 44 וכוח נוסף מגדוד 42, של חטיבת קרייתי ועד השעה שתיים וחצי בצהרים הן השלימו את כיבוש המשלט חזרה לידינו.
פלוגה א' של הגדוד איבדה בקרב זה 23 מלוחמיה וגופות החללים חוללו.
בין חללים אלו גם שני חיילים נעדרים (שנעדרים עד היום).
מספר המשרתים בחטיבה ערב הקמת המדינה היה 2,504. עם הקמת צה"ל הפכה קרייתי לחטיבה 4.
מספר הגדוד שם הגדוד הרכב תאריך הקמה פעילות עיקרית מפקדים ואנשי מפתח 42 אנשי חי"ש תל אביב שלא גויסו לגבעתי דצמבר 1947 וארגון מחדש בפברואר 1948 הגדוד סבל עד תום המלחמה מהיותו בסדר עדיפות נמוך והתקיים תוך מחסור חמור באמצעים.
השתתף במבצע דני בהחזקת רמלה.
שמעיה בקנשטיין-ברקת 43 גדוד הפרברים פלוגות ותיקות של "חי"ש פרברים" דצמבר 1947 וארגון מחדש בפברואר 1948 הגנה בגזרות דרום תל אביב, כיבוש שיח' מוניס (ללא קרב).
עמוס בן-גוריון אריה סימון יהודה סטופנסקי-תמיר 44 חי"ש תל אביב ומגויסים דצמבר 1947 וארגון מחדש בפברואר 1948 הגנה בגזרת מזרח תל אביב (אחזקת יאזור לאחר כיבושו), השתתף במבצע דני, משלט 219 ומשלטי הפרוזדור ירושלים.
משה וימן 45יוצאי אצ"לכוח מהגדוד פרץ מחסומים וניסע לסייע לאלטלנה לפרוק בכפר ויתקין.
במלחמת סיני, החטיבה בפיקוד אל"ם יוסף הרפז, כללה:
גדוד 42 - גדוד חי"ר בפיקוד רס"ן יצחק טמיר
גדוד 43 - גדוד חי"ר בפיקוד רס"ן אוריאל אליצור
גדוד 127 - גדוד חי"ר בפיקוד רס"ן נחמן ניר
פלס"ר חטיבתית - בפיקוד סרן צבי בן צור
החטיבה פעלה תחת פיקוד אוגדה 38 בפיקוד אל"ם יהודה ואלך, ולחמה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני.
גדוד מהחטיבה אבטח את אזור נח'ל לאחר כיבושו.
במלחמת ששת הימים, החטיבה בפיקוד אל"ם משה יטבת, כללה:
פלס"ר 47 - פלוגת סיור חטיבתית בפיקוד גדי גיל
בהמשך המלחמה הצטרפו לחטיבה יחידות נוספות:
פלוגה שריון מגדוד 19 של חטיבה 60
סיירת חרוב - בפיקוד אריה צידון
מחלקת שריוניות מסיירת דוכיפת בפיקוד סגן מפקד סיירת דוכיפת
גדוד צנחנים 98 של חטיבה 80 בפיקוד סא"ל אלישע שלם
החטיבה פעלה כחטיבה מרחבית בגזרה הירדנית, גדודי החי"ר של החטיבה היו מפוזרים במוצבים שונים באזור השפלה.
החטיבה כבשה את מובלעת לטרון, אזור בית חורון והרי גופנא והגיעה עד פאתי העיר רמאללה.
במהלך הקרבות נפצע מפקד החטיבה משה יטבת, ומפקדה לשעבר יוסף הרפז מילא את מקומו.
לאחר המלחמה קיבלה החטיבה אחריות על נפות רמאללה ויריחו ומחנה חווארה.
ב-1972 עברה החטיבה הסבה לחטיבה ממוכנת וקיבלה את גדוד 95 מחטיבת הראל.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-6 באוקטובר 1973 כללה החטיבה בפיקוד אל"ם יעקב הדר 3 גדודים:
גדוד 42 – גדוד חרמ"ש בפיקוד סא"ל גדי גיל
גדוד 127 – גדוד חרמ"ש בפיקוד סא"ל מרדכי אילת
גדוד 95 – גדוד שריון מצויד בטנקי שרמן בפיקוד סא"ל (לאחר נפילתו החליפו סא"ל משה הדרי)
גדוד 39 מחטיבה 188 – גדוד טנקי שוט בפיקוד סא"ל יואב וספי (החל מ-7 באוקטובר)
גדוד 61 מחטיבה 205 – גדוד טנקי שוט עם מנועי בנזין פיקוד סא"ל משה מלר (החל מ-7 באוקטובר בשעות הערב)
גדס"ר 288 מאוגדה 146 – גדוד סיור בפיקוד סא"ל צביקה דהב
ב-7 באוקטובר יצאה החטיבה מהימ"ח במחנה כורדני על זחלים לרמת הגולן.
באזור מעלה גמלא תוגברה בגדוד מילואים 39 מחטיבה 188 בפיקוד סא"ל יואב וספי.
בדרכם לאזור הלחימה נתקלו בגדוד של חטיבה 47 הסורית שהגיע למרחק של כ-7 ק"מ מהכנרת, טנקי חטיבה 4 השמידו את הגדוד הסורי.
לאחר מכן עלתה לרמת הגולן.
בערב 7 באוקטובר צורף לחטיבה גדוד הטנקים 61 מחטיבה 205 בפיקוד סא"ל משה מלר.
החטיבה תוגברה בגדס"ר 288 בפיקוד סא"ל צביקה דהב, לחמה תחת פיקוד אוגדה 146 והשתתפה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ובקרב אום בוטנה והמשיכה לפעול כנגד כוחות שריון סורים וירדנים עד סוף הלחימה בקרבות במובלעת הסורית.
בשנת 1979 אורגנה החטיבה מחדש בתור חטיבה משוריינת עם 3 גדודי טנקי שוט קל.
שמה שונה לחטיבה 166 ובהמשך לחטיבה 602.
לאחר מלחמת לבנון הראשונה ועד שנות האלפיים
פלס"ר 4 - פלוגת סיור
יחס"ם 4 - יחידת סיוע מנהלתי
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל גויסה החטיבה.
בתמרון היבשתי בדרום לבנון נטל חלק גדחה"ן 7071 אשר השתתף ככוח הנדסי במסגרת עוצבת המפץ אשר פעלה בגזרה המערבית יחד עם צק"ח 2 וצק"ח 205.
עם פרוץ מבצע עם כלביא הוקפץ גדחה"ן 7071 לתגבור ולביצוע משימות הנדסיות בגבול לבנון.
אנדרטת חטיבת קרייתי (לטרון) - אנדרטה לזכר לוחמי החטיבה הממוקמת בפארק עוצבות השריון.
אנדרטה לנופלים מחטיבת שריון 166 קרייתי - מחנה עמיעד
אנדרטה לנופלים מחטיבת שריון 166 בכניסה למחנה ירדן - כביש 888
אתר הנצחה לחללי גדוד שריון 95 במערכות ישראל ביער המגינים.
חורשת משה ניר, אנדרטה לזכר 10 לוחמי גדוד 95 שנפלו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, הממוקמת בחורשה של שמו של המ"פ .
שםתקופת כהונההערות מיכאל בן-גל 1948 - 1949 מלחמת העצמאות.
חטיבת עודד (חטיבה 9, בעבר: חטיבה 724, חטיבה 422) היא חטיבת חיל רגלים במילואים בצבא הגנה לישראל ואחת משלוש חטיבות גולני במילואים, יחד עם חטיבות אלכסנדרוני וכרמלי.
החטיבה כפופה לאוגדת הבשן, אוגדה מרחבית בפיקוד הצפון.
בעברה הייתה אחת משלוש החטיבות שהוקמו בצפון הארץ בתש"ח, בזמן מלחמת העצמאות.
עם הקמת צה"ל הפכה לחטיבה 9.
סמל החטיבה כולל "אַיָּלָה שלוחה" - סמלו של שבט נפתלי.
בסיס הקבע שלה נמצא במחנה פילון.
כיום החטיבה מוזנת מיוצאי גדוד 12 של חטיבת גולני.
בפקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 החליט דוד בן-גוריון להקים מתוך גדודי ופלוגות החי"ש בערים ובמחוזות ארבע חטיבות סדירות, אשר הפכו בהמשך לשש, ולהתחיל בגיוס כל הכוח המסוגל ללחימה.
בצפון הקימה מפקדת ההגנה את חטיבת לבנוני, שנקראה בתוכניות המוקדמות "חטיבת הצפון" וכללה את כל המרחב שמזכרון יעקב וצפונה.
מפקדה של החטיבה היה משה כרמל והיא כללה את כל כוחות החי"ש במרחב.
בפברואר 1948 פוצלה החטיבה לחטיבת גולני בנפת יזרעאל, הכנרת, גלבוע ועד תל חי וחטיבת כרמלי (שנקראה כך על שם הר הכרמל) באזור חיפה ונפת זבולון (כלומר חיפה והגליל המערבי).
במקביל פעלו בגזרה הגדוד הראשון והשלישי של הפלמ"ח, מהם הוקמה חטיבת יפתח.
ב-1 ביוני 1948 קמה חטיבת עודד (בפיקוד אורי יפה שכינויו המחתרתי היה "עודד"), על בסיס גדוד אלון (גדוד ה' של "חטיבת לבנוני", ואחר כך גדוד 11 של "גולני") שהועבר ממרחב חיפה, יחד עם כוחות חי"ם מאומנים מיישובי האזור ותגבורות בלתי מאומנות מהקלט.
תפקיד החטיבה היה להחזיק במזרח אצבע הגליל ולהיערך מול הגולן.
הקרבות המפורסמים ביותר של החטיבה היו קרב מלכיה השלישי, קרב תל עזזיאת (1948), מבצע יואב ומבצע חירם.
בשני הקרבות האחרונים פיקד עליה יצחק פונדק, בעקבות הדחתו של אורי יפה מתפקידו משום כישלונו לבלום את הפלישה הסורית, נפילת משמר הירדן והעמדת הגליל העליון בסכנת ניתוק משאר חלקי המדינה.
גדודי חטיבת עודד במלחמת העצמאות
בקיץ 1948 קיבלה החטיבה לפיקודה האופרטיבי את גדוד 23 של חטיבת כרמלי לתקופה של כחודש.
בנוסף, למשך זמן קצר, באוקטובר - נובמבר 1948, נעשה ניסיון להקמת גדוד נוסף, גדוד 93, של עולים ושל מתנדבי מח"ל מאמריקה הלטינית, אלא שהגדוד פורק עד מהרה.
בשנות החמישים הפכה החטיבה לחטיבת מילואים.
ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון כתב איגרת לחיילי חטיבת עודד, לרגל מסדר הניצחון של החטיבה שנערך בשארם א-שייח' ב-6 בנובמבר 1956. את האיגרת מסר לידי הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין, שקרא אותה במסדר: באיגרתו כתב בן-גוריון:
במלחמת ששת הימים הייתה החטיבה, בפיקוד אהרן אבנון, בתהליך הסבה לחטיבה ממוכנת וכללה שלושה גדודים: גדוד 91 בפיקוד עוזי צייזלינג וגדוד 11 בפיקוד זאב איילון, שכבשו את העיר ג'נין, וגדוד 93 שהועבר למרחב אילת.
במלחמת יום הכיפורים כללה החטיבה, בפיקוד מוטקה בן-פורת, את גדוד 377 - גדוד טנקי סופר שרמן בפיקוד בן ציון פדן, ושני גדודי חרמ"ש: גדוד 11 בפיקוד דב אלפנבוים, וגדוד 91 בפיקוד משה אגוזי.
ב-7 באוקטובר בשעות הצהריים עלתה החטיבה לדרום רמת הגולן ותפסה את אזור אל-על.
תחת פיקודה הועבר גדוד 278 מחטיבה 179, שהגיע לאזור אל-על בשעות הבוקר.
החטיבה השאירה את גדודי החרמ"ש שלה באזור הכנרת ופעלה כחטיבת שריון עם שני גדודי טנקים (377 ו-278).
החטיבה הועברה לפיקודה של אוגדה 146 ולחמה עמה מול הסורים בדרום רמת הגולן במסגרת הקרב על חושניה.
בהמשך לחמה החטיבה גם בקרבות במובלעת הסורית.
ממלחמת יום כיפור עד מלחמת לבנון השנייה
החטיבה לא השתתפה במבצע שלום הגליל אך גויסה ונערכה להגנה ברמת הגולן.
במהלך האינתיפאדה השנייה ביצעה החטיבה תעסוקה מבצעית ביהודה ושומרון ולקחה חלק בלחימה בטרור הפלסטיני.
במלחמת לבנון השנייה לחמה החטיבה, בפיקוד אנואר סעב, בגזרה המזרחית כחלק מאוגדה 366 ולקחה חלק בקרבות על מרג' עיון ואל-ח'יאם.
במהלך הקרבות איבדה החטיבה לוחם אחד, מגדוד 9211, שנהרג ב-9 באוגוסט בקרב בכפר קליעה.
החטיבה גויסה ב-7 באוקטובר 2023, ותפסה את גזרת הר דב וגבול לבנון במספר סבבי מילואים.
במהלך מבצע חיצי הצפון נטלה החטיבה חלק פעיל במשימות התקפה ותמרון בלבנון.
צק"ח החטיבה נכנס לכפר כילא ותל נחאס, איתר אמל"ח, חיסל מחבלים והשמיד תשתיות אויב החטיבה ביצעה פשיטות נוספות והשמידה תשתיות אויב.
לאחר מבצע חיצי צפון פורסם כי לוחמי החטיבה ביצעו את מספר ימי המילואים הרב ביותר ביחס לחטיבות החי"ר המתמרנות.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ביצעה החטיבה למעלה מ-400 ימי מילואים בחמישה סבבי לחימה.
החטיבה מורכבת בעיקר מלוחמים בוגרי גדוד 12 של חטיבת גולני.
שםתקופת כהונההערות אורי יפה 1948 מפקד החטיבה בזמן מלחמת העצמאות.יצחק פונדק 1948 מפקד החטיבה בזמן מלחמת העצמאות, לימים מפקד גיסות השריון.
משה נצר 1948–1950 יוסף נבו לימים ראש עיריית הרצליה.
משה חורין אברהם יפה 1953–1957 מפקד החטיבה בזמן מלחמת סיני.
לימים אלוף פיקוד צפון ודרום.
יששכר שדמי אהרן אבנון 1960 - 1968 מפקד החטיבה בזמן מלחמת ששת הימים.
מוטקה בן-פורת מפקד החטיבה בזמן מלחמת יום הכיפורים.שי תמרי לימים מפקד עוצבת עמוד האש.
פנחס נוי 1975–1980 משה פלד לימים חבר בכנסת ה-13 וה-14. זאב צל אלי אד (אידלמן) מירון ענבר אליעזר רוזנבאום ניצן נוריאל 1992–1994 צבי ברקאי דרור רופא מופיד מרעי לימים חבר הכנסת ב.
חגי פלג לימים מפקד הימ"מ, ומנכ"ל המשרד לביטחון פנים והמשרד לעניינים אסטרטגיים.
אנואר סעב 2006–2008 אופק בוכריס 2008–2010 לימים מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
מרדכי כהנא 2010–2013 לימים קצין איסוף קרבי ראשי.
לירון אפלמן 2022–2024 מפקד החטיבה בזמן מלחמת חרבות ברזל, לימים מפקד חטיבת ההרים.
רועי מניס 2024– מפקד החטיבה בזמן מלחמת חרבות ברזל.
חטיבה 847 – עוצבת "מרכבות הפלדה" הייתה חטיבת שריון במילואים בצה"ל, שלחמה בכל המלחמות והמבצעים מאז מלחמת לבנון הראשונה ועד לסגירתה.
החטיבה הייתה כפופה לעוצבת עידן בין השנים 2014–2020. ב-19 באוגוסט 2020 נסגרה החטיבה כחלק מתר"ש תנופה.
באוגוסט 1978 הורה הרמטכ"ל רפאל איתן על הקמת חטיבת שריון חדשה בפיקוד הצפון תחת פיקוד עוצבת אתגר כחטיבת מילואים ייעודית ללחימה בגזרת לבנון.
החטיבה הורכבה מטנקי שוט קל ד'.
בסיס החטיבה הראשון היה במחנה מנסורה.
החטיבה הוקמה על בסיס גדוד 275, שהחל את דרכו כגדוד חרמ"ש וב־1977 הוסב לטנקי שט קל.
בנוסף הוקמו שני גדודים חדשים הוקמו על בסיס חיילים משוחררים מחטיבה 7 וחטיבה 188: גדוד 293 וגדוד 294. בינואר 1980 קיימה החטיבה אימון הקמה בבאלי"ש והפכה לחטיבה מבצעית.
לחטיבה היו שתי תוכניות פעולה בחירום: לגזרת רמת הגולן תחת פיקוד עוצבת נתיב האש או לגזרת לבנון תחת פיקוד עוצבת הגליל.
במלחמת לבנון הראשונה גויסה החטיבה ולחמה תחת פיקוד אוגדה 91 – "עוצבת הגליל" בציר המערבי של לבנון.
החטיבה בפיקוד אל"ם עוזי קרן וסגנו סא"ל שלמה ינאי כללה 3 גדודים – גדוד 275 בפיקוד סא"ל אילן אשל, גדוד 293 בפיקוד סא"ל חיים שנהר, וגדוד 294 בפיקוד סא"ל משה פלד ופלס"ר בפיקוד רס"ן ניר קפלינסקי.
החטיבה השתתפה בכיתור צור מדרום וכיבושה, בכיבוש צידון ומחנה הפליטים עין אל־חילווה דרך החלק המזרחי של העיר, והתבססות במרחב.
במלחמה איבדה החטיבה חמישה לוחמים.
בין השנים 1988–1989 הוסבה החטיבה לטנקי מרכבה סימן 2 ו־2ב על בסיס לוחמים מחטיבות 7 ו־211, ועברה למחנה כורדני.
החל משנת 1989 ביצעו גדודי החטיבה תעסוקות מבצעיות ביהודה, שומרון, חבל עזה, גבול מצרים והערבה.
משנת 1989 ועד 1997 על רקע האינתיפאדה הראשונה ותהליך אוסלו ביצעו גדודי החטיבה תעסוקות מבצעיות אינטנסיביות בכל הגזרות, והתמודדו עם הפרות סדר המוניות ומגוון אירועי פח"ע כמו: זריקת אבנים ובקבוקי תבערה.
החל משנת 2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה מאפייני התעסוקה המבצעית השתנו והגדודים בכל הגזרות התמודדו עם עשרות אירועי פח"ע במאפייני ירי, הטמנת והשלכת מטענים, רכבי תופת ופיגועי הקרבה.
חלק מהאירועים כוונו ישירות אל חיילי החטיבה בבסיסים ובצירים הגזרתיים והיוו אתגר משמעותי במאפייני לחימת חי"ר ולוט"ר.
בשנת 2002 הוכפפה החטיבה באופן מלא לעוצבת הגליל.
בשנה זו, פעלו גדודי החטיבה בתעסוקות מבצעיות ביהודה ושומרון:
בחג הפסח גויס גדוד 293 של החטיבה בצו חירום למבצע חומת מגן ולחם בגזרת חטיבה מרחבית אפרים, עם פלוגת טנקי מרכבה סימן 2ב', פלוגת חרמ"ש ושתי פלוגות לוחמות נוספות שהוצבו בתפקידי ביטחון שוטף ללא רק"ם.
לוחמי המילואים סיכלו פיגועים, השתתפו במבצעי מעצרים עם יחידת דובדבן, ביצעו מארבי ארטישוק והשתתפו בקרבות, כולל בקרב בקלקיליה שבו נהרג רב־סרן .
חודשיים לאחר מכן בעת שגדוד 275 היה בתעסוקה מבצעית בגזרת איתמר אירע הפיגוע בבית משפחת שבו ביישוב.
מחבל חתך את גדר היישוב, חדר לבית משפחת שבו והחל לירות בבני המשפחה שנכחו בבית.
הרג את אם המשפחה, שלושה מבניה ואת מפקד כיתת הכוננות היישובית.
כוחות גדוד 275 קפצו לאירוע חברו לכוחות כיתת הכוננות, בודדו את זירת האירוע, פרצו לבית והחלו לנהל לחימה מטווח קצר אל מול המחבל המתבצר בבית.
במקביל החלו כוחות הרפואה של הגדוד בטיפול בנפגעים.
בהמשך, כוחות גדולים של צה"ל וימ"ס שומרון הקיפו את הבית.
כוחות ימ"ס שומרון חברו לכוחות הגדוד בתוך הבית וקיבלו פיקוד על הלחימה במחבל שארכה כשעה עד לחיסולו.
במהלך ההשתלטות נפצעו שני לוחמי ימ"ס.
שניים מהילדים חולצו מהבית כשהם פצועים קל עד בינוני.
בסיום הלחימה בבית ביצעו כוחות הגדוד סריקות ביישוב מבית לבית על מנת לוודא שאין מחבלים נוספים, ביצעו מרדף יחד עם כוחות גששים ושב"כ על עקבות המחבל עד לכידת מפעיל המחבל בכפר עוורתא אשר מדרום ליישוב איתמר.
בעקבות חקירה בשטח, הגדוד המשיך במרדף עד לאיתור ותפיסת חגורת נפץ ואמצעי לחימה נוספים בכפר בית פוריכ.
בשנת 2004 עברה החטיבה ממחנה כורדני למחנה עמיעד וקיבלה אליה את גדוד הנדסה קרבית 8173.
במלחמת לבנון השנייה גויסה החטיבה בפיקוד אל"ם מאיר פינקל ללחימה תחת פיקוד אוגדה 91 – "עוצבת הגליל".
החטיבה כללה שלושה גדודי טנקי מרכבה סימן 2ב' – גדוד 275 בפיקוד סא"ל רוני תדהר (שלחם תחת פיקוד חטיבות כרמלי, ברעם ומרכבות הפלדה), גדוד 293 בפיקוד סא"ל עומרי שדה, וגדוד 294 בפיקוד סא"ל דוד זקס.
כמו כן כללה החטיבה גדוד הנדסה קרבית גדוד 8173, בפיקוד סא"ל ניסים חורי, ופלוגת סיור.
החטיבה כבשה את מוצב סחלב, השתתפה בפריצת הציר הלוגיסטי ממושב דוב"ב אל בינת ג'בייל (כונה "ציר פינקל" על שם מפקד החטיבה) ונטלה חלק בקרבות בגזרה המרכזית באזור הכפרים רמיש, יארון, עייתרון, עינתא, עין אבל.
כמו כן השתתפה החטיבה בקרבות במארון א־ראס, בינת ג'בייל וג'בל עמל.
גדוד 275 לחם לאורך כל הגבול בגזרת אוגדה 91 ובמיוחד במרחב עייתא א־שעב ומארון א־ראס עד לפאתי בינת ג'בייל.
ארבעה מלוחמי הגדוד נפלו בקרב.
במהלך הפסקת האש שלאחר המלחמה שימשו צוותים מהחטיבה כמחלצי טנקים שנפגעו משטח לבנון בחזרה לישראל.
במלחמה איבדה החטיבה שבעה לוחמים, ושלושה לוחמים עוטרו בציון לשבח: רס"ן שנפל בקרב, מגדוד ההנדסה, עוטר בצל"ש רמטכ"ל; סגן איתי לבנון, מגדוד 275 עוטר בצל"ש מפקד אוגדה; וסמ"ר אושרי סיבוני, מפעיל D9 מגדוד ההנדסה, עוטר בצל"ש מח"ט על פיקוד וחילוץ שני טנקים פגועים תחת אש;
אחד ההרוגים במלחמת לבנון השנייה היה רב־סרן שפיקד על פלוגה ל' של החטיבה.
כחלק מהליך השיקום של החטיבה קראו חייליו לפלוגה על שמו "פלוגת לוטן".
במבצע עופרת יצוקה ובמבצע עמוד ענן גויסו לוחמי החטיבה בצו 8 והחליפו את גדודי השריון הסדיר במשימות הביטחון השוטף בגבול לבנון.
בשנת 2014 הועברה החטיבה תחת פיקוד עוצבת עידן ולמחנה נחשונים.
עם המעבר החליפה החטיבה את גדוד ההנדסה הקרבית 8173 בגדוד 710.
במבצע צוק איתן גויסו חלק מיחידות החטיבה בצו 8. החטיבה איבדה חייל אחד, רס"ר מגדוד ההנדסה החטיבתי, גדחה"ן 710, שלחם תחת פיקוד חטיבת גולני בקרב שג'אעייה ובהמשך תחת פיקוד חטיבת בית הספר למ"כים.
בשנת 2016 החלה החטיבה בהסבה לטנקי מרכבה 4מ.
2004: גדוד 275 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2007: גדוד 293 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים (גם בעקבות תפקודו במלחמת לבנון השנייה).
2008: גדוד 275 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2009: גדחה"ן 8173 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2011: גדוד 294 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2016: גדוד 294 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2019: גדוד 275 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
ב-19 באוגוסט 2020 החטיבה נסגרה בהוראת הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי, ובהמלצת מפקד זרוע היבשה, יואל סטריק, כחלק מתר"ש תנופה.
שםתקופת כהונההערות עוזי קרן 1979–1985 מפקדה הראשון ומפקדה במלחמת לבנון הראשונה משה פלד 1985–1990 לימים חבר כנסת.
התנדב לשרת כנהג מוביל טנקים בחטיבה מאיר גחטן 1990–1992 לימים קצין שריון ראשי גבי לסטר 1992–1996 מפקד החטיבה בשירות המילואים אריאל פלג 1996–1999 לימים מפקד חטיבה 188 קובי ברק 1999–2001 לימים ראש חטיבת המבצעים, ראש אט"ל ומפקד זרוע היבשה בני פרץ 2001–2005 מאיר פינקל 2005–2008 מפקד החטיבה במלחמת לבנון השנייה.
לימים מפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית צביקה צורן 2008–2011 לימים סגן מפקד עוצבת הגליל ומפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ניר בן דוד 2011–2013 לימים מפקד חטיבה 188 עמיחי יודנפרוינד 2013–2015 מפקד החטיבה במבצע צוק איתן וסגן מפקד עוצבת הגליל ערן שני 2015–2017 רונן תמים 2017–2020 מפקד החטיבה האחרון
את תג החטיבה עיצבו האדריכל דני ברוש והגרפיקאית יעל פאלק.
נראה בו טנק שוט עליו החלה החטיבה את דרכה על רקע הזירה הצפונית כשהצבע התכלת מסמל את הגליל והצבע החום את הבזלת של רמת הגולן.
השחור והירוק מסמלים את צבעי השריון.
את ההמנון כתבו מפקד החטיבה לשעבר, ניר בן דוד (בנדה) ועמרי שדה סגנו.
חטיבת שומרון (ידועה גם כחטיבת שכם) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל שתפקידה להשליט חוק וסדר בגזרת מרכז השומרון, העיר שכם וסביבותיה, ולמנוע פעילות חבלנית עוינת (פח"ע).
חטיבת שומרון הוקמה ב-4 בנובמבר 1981 בשם "מרחב שומרון", כאשר הממשל הצבאי הישראלי בשטחים, שהיה אמון הן על ההיבט הביטחוני והן על הטיפול באוכלוסייה האזרחית, פוצל.
הוקם המנהל האזרחי שאחריותו לדאוג לצרכים האזרחיים של האוכלוסייה הפלסטינית שבשליטת ישראל.
לאחר האינתיפדה הראשונה, הורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת אזור יהודה ושומרון (במקום חטיבת יהודה ושומרון) "מרחב שומרון" הפך ל"חטיבת שומרון" בראשות אלוף-משנה ובמקביל הוקמה 'חטיבת אפרים' האחראית על גזרת נפות טול-כרם וקלקיליה.
שנה מאוחר יותר פוצלה גם חטיבת מנשה מחטיבת שומרון.
חטיבת מנשה קיבלה את האחריות על אזור צפון השומרון (ג'נין).
במהלך האינתיפאדה השנייה, הייתה שכם מרכז הטרור בשומרון וממנה בוצעו פיגועים רבים.
כתוצאה מכך, כותרה שכם באופן מלא מכל עבריה.
הכתר הוסר רק לאחר השגת רגיעה ביטחונית באזור.
כתוצאה מהסרת הסגר, שוקמה העיר שכם וכיום כלכלתה משגשגת כאשר היא מרכז הבורסה של הרשות הפלסטינית, וכספים רבים עוברים דרכה.
היא מספקת שירותים, הן לתושבי העיר שכם, והן לערים סמוכות ובכללן קלקיליה וטולכרם.
מפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת במחנה חורון, ליד מחסום חווארה.
בעבר שכן במחנה זה בה"ד 3, ששימש כבית הספר למפקדי כיתות ובסיס ההכשרה של חיל התותחנים.
קודם להסכמי אוסלו שכנה מפקדת החטיבה בתוך שכם.
החטיבה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות לשנת 2003.
החטיבה אחראית על העיר שכם, על הכפרים ומחנות הפליטים הסובבים אותה, השטחים השולטים עליה ועל היישובים היהודיים שבגזרתה.
תחת פיקוד החטמ"ר מספר גדודי לוחמים אשר מתחלפים כל מספר חודשים.
נקודה חשובה בגזרת החטיבה היא קבר יוסף הנמצא בלב העיר שכם.
החטיבה אחראית למנוע כניסה בלתי מתואמת אל הקבר על אבטחה ותיאום של כניסות אליו.
בשונה משאר החטיבות המרחביות באוגדת אזור יהודה ושומרון זו החטיבה היחידה שגובלת רק בחטיבות מרחביות אחרות אין ממנה גישה ישירה אל הקו הירוק או גדר ההפרדה.
יישובים פלסטינים – עיר מרכזית אחת, שכם, וכ-55 כפרים, ביניהם חווארה, בלאטה, קליל, סאלם, רוג'ייב, ביתא, בית פוריכ, עסירה א-שמאליה ועסירה אל-קבלייה, דיר שרף, בורין, ג'ית, טלוזה, פארעה ומחנות הפליטים בלאטה ועסכר.
יישובים ישראליים – שמונה יישובים ישראליים רשמיים: יצהר, הר ברכה, אלון מורה, איתמר, שבי שומרון, קדומים, כפר תפוח ומגדלים, ולצידם מספר מאחזים, שהגדול שבהם הוא חוות גלעד.
יישוב של עדת השומרונים בהר גריזים.
מוצבים שולטים בהר עיבל וב"תל א-רס" שבהר גריזים.
וכן מוצב הסלע שלצד הכפר תל.
נקודות חיכוך עיקריות: צומת תפוח, מעבר כביש 60 היום עוקף את הכפר חווארה, מחסום חווארה וקבר יוסף.
במפקדת החטמ"ר יש פלוגה של חיל הקשר והתקשוב (פלחי"ק), ועוד 10 מחלקות: הגנה מרחבית (הגמ"ר), מודיעין, הנדסה, רפואה, שלישות, רבנות, לוגיסטיקה, טנ"א (טכנולוגיה ואחזקה), משטרה צבאית (מתקן המעצר לעצורים ביטחוניים), איסוף, וכן יחידת האג"ם, ומנהלת התיאום של המנהל האזרחי.
חטיבת עוֹז (חטיבה 89), הידועה בכינוי חטיבת הקומנדו, היא עוצבת חיל רגלים למבצעים מיוחדים של זרוע היבשה בצה"ל.
החטיבה מאגדת תחתיה ארבע יחידות קומנדו – יחידת אגוז, יחידת מגלן, יחידת דובדבן ויחידת הסיוע המבצעי (יחס"מ) וכפופה לעוצבת האש (אוגדה 98).
החטיבה קיבלה את המספר 89, לציון גדוד הקומנדו 89, גדוד פשיטה בפיקוד משה דיין ודב צסיס, שפעל במלחמת העצמאות תחת פיקוד חטיבה 8.
במסגרת תר"ש גדעון שהתקבלה ב-2015 החליט הרמטכ"ל גדי איזנקוט על הקמת החטיבה.
עד הקמת החטיבה, זרוע היבשה הייתה הזרוע היחידה בצה"ל ללא מערך מבצעים מיוחדים אחוד.
בהקמת חטיבת הקומנדו כיחידת קומנדו של זרוע היבשה והוספתה ליחידות הקומנדו הזרועיות במפקדת העומק, צה"ל למעשה התאים את מבנהו למבנה האמריקאי בהפעלת כוחות מיוחדים על ידי השלמת מפקדת העומק, שלמעשה מהווה את ה-SOCOM הישראלי.
התהליך החל בדצמבר 2011 בהחלטה להקים את מפקדת העומק, מפקדה עצמאית שמכירה ומעדכנת את יכולותיהן של יחידות הקומנדו הזרועיות ותפקידה הוא תכנון, הפעלת הכוח והובלת מבצעים מיוחדים ורב-זרועיים ארוכי טווח במרחב המוגדר כעומק האסטרטגי של מדינות האויב של ישראל.
ב-6 ביולי 2015 מינה הרמטכ"ל את אל"ם דוד זיני להקים את חטיבת הקומנדו.
החטיבה הוקמה רשמית ב-27 בדצמבר 2015 וזיני נכנס לתפקידו כמפקדה.
בפברואר 2016 סיימה החטיבה את התרגיל החטיבתי הראשון בתולדותיה ובנובמבר 2016 נחתם הליך הפיכת החטיבה לחטיבה מבצעית.
ביוני 2017 ערכה החטיבה תרגיל נרחב בקפריסין.
ביוני 2018 נסגרה יחידת רימון וביולי מוזגה ליחידת מגלן.
במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2019), צלפי החטיבה נפרשו לאורך גדר המערכת סביב רצועת עזה על מנת למנוע חדירת מחבלים פלסטינים לשטח ישראל ופריצה של הגדר.
מערכות הנשק שהפעילו הצלפים כללו את ה-SR-25 Mk 11 החצי-אוטומטי והבארט MRAD הבריחי החדש, שלו זו הייתה טבילת אש מבצעית.
במהלך חודש יוני 2020 הוקפצה החטיבה לגבול לבנון לאור המתיחות עם חזבאללה באותה תקופה ופעלה לסיכול פיגועי טרור בגזרה.
יחידת מגלן ויחידת אגוז פעלו לסיכול חוליות נ"ט של חמאס וגא"פ במהלך מבצע שומר החומות במאי 2021.
בתרגיל חודש המלחמה של צה"ל ב-2022 הוטסה והוחפה החטיבה לקפריסין לתרגיל רחב-היקף.
במבצע עלות השחר הוקפצה החטיבה לגזרת עזה לתגבור הכוחות ולתקיפת מטרות טרור.
החטיבה הובילה את הלחימה במבצע בית וגן שנערך בג'נין ובמחנה הפליטים ג'נין, ואיבדה לוחם אחד בקרבות.
בבוקר שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, 7 באוקטובר 2023 פתחו ארגוני חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפת פתע על ישראל.
לוחמי החטיבה הוקפצו ליישובי העוטף וניהלו קרבות קשים מול המחבלים על מנת לשחרר את היישובים ולהשיב את השליטה עליהם.
במהלך הקרבות איבדה החטיבה 21 לוחמים (9 לוחמי מגלן, 7 לוחמי דובדבן, ו-5 לוחמי אגוז) בזירות קרב שונות בנחל עוז, בכפר עזה ובכיסופים.
ב-9 באוקטובר 2023 פעלה יחידת אגוז של החטיבה בגזרת גבול לבנון.
לאחר היתקלות עם מחבלים מארגון חזבאללה וחילופי אש, נהרג לוחם פלוגת המילואים של יחידת אגוז רס"ל גלעד מולכו.
עם תחילת התמרון הקרקעי ברצועת עזה, החלה יחידת מגלן לפעול כחלק מצוות הקרב של חטיבת הנח"ל, אשר נעה בין צפון הרצועה ושאטי.
לאחר הפסקת האש, כל יחידות העילית של החטיבה (מגלן, אגוז ודובדבן) אוחדו תחת צוות קרב חטיבתי אחד ופעלו באזור ח'אן יונס.
במהלך הקיץ 2024, חודש המאמץ המבצעי בציר נצרים.
במהלך הלחימה במסגרת התמרון הקרקעי נהרגו בקרבות השונים כ-16 מלוחמי החטיבה.
יחידהתפקיד היחידהדובדבןמתמחה בלוחמה בטרור ובפעילות מסוערבת נגד מחבלים.אגוזמתמחה בפעילות יבשתית מורכבת, ובטקטיקות לוחמת גרילה כולל לוחמה בסבךמגלןמתמחה בהשמדת מטרות איכות בעומק שדה הקרב וביצירת מודיעין צבאי באמצעות אמצעי לחימה מיוחדיםבא"ח עוזבית הספר לקומנדו שבו עוברים חיילי החטיבה את ההכשרה
יחידת מגלן היא יחידת קומנדו בצה"ל, המתמחה בהשמדת מטרות איכות בעומק שדה הקרב וביצירת מודיעין.
לוחמי היחידה נבחרים ממסיימי גיבוש סיירת מטכ"ל ושייטת 13 לאחר שעברו ראיון, ומן המתגייסים לחטיבת הצנחנים, העוברים גיבוש ממיין.
יחידת "דובדבן" היא יחידת קומנדו ולוחמה בטרור המתמחה בלוחמה זעירה תחת הסוואה חלקית או מלאה.
עיקר פעילותה של היחידה היא: איסוף מודיעין בשטח בנוי, ביצוע מעצרים מורכבים או סיכול ממוקד של מבוקשים ומחבלים (פעילי טרור) בלב שטחים עוינים תוך שימוש ביכולות מתקדמות ומסווגות, כאשר חלק מהפעילות נעשית בצורה מסוערבת, כלומר הלוחמים מחופשים לעוברי-אורח ערבים.
לוחמי היחידה נבחרים לאחר גיבוש סיירת מטכ"ל או שייטת 13 בקבלת תוצאת "חטיבת הקומנדו".
יחידת אגוז היא יחידת קומנדו המתמחה בפעילות יבשתית מורכבת, ובמקור נועדה ללחום בטקטיקה של לוחמת גרילה נגד ארגון חזבאללה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון.
היא מתמחה בלחימה בכל תוואי: בשטח סבוך, בשדאות, הסוואה צבאית ועוד.
ניסיונה הרב של היחידה בלחימה מול כוחות לא סדירים, במיוחד מול חזבאללה בדרום לבנון, השפיע רבות על תורות הלחימה של חטיבות החי"ר והיחידות המיוחדות בצה"ל.
היחידה היא יחידה ניידת, הפועלת בכל מקום.
לוחמי היחידה נבחרים מבין מסיימי גיבושי מטכ"ל, שייטת וסיירת גולני.
בית הספר לקומנדו – בא"ח עוז
אחרי הטירונות של לוחמי חטיבת הקומנדו בבא"ח צנחנים (מגלן ודובדבן) או בבא"ח גולני (אגוז), הלוחמים עוברים את המשך ההכשרה בבית הספר לקומנדו – בא"ח עוז.
בשנת 2018 החלה הקמת בית הספר, וב-18 ביולי 2019 בית הספר הפך למבצעי.
ב-9 באוגוסט 2020 בית הספר עבר למשכן קבוע במתקן אדם, לאחר ששוכן זמנית בבית ליד.
+שםתקופת כהונההערות אסף חממי 2018–2020 נפל במלחמת חרבות ברזל בעת ששירת כמפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה איתי מטק 2020–2022 לימים מפקד חטיבת עציון גל ריץ' 2022–2024 מפקד הבא"ח במלחמת חרבות ברזל.
לימים מפקד חטיבת עציון ענאן פארס 2024–2025 לימים מפקד חטיבת בנימין בניה הר זהב 2025–
יחידת רפואה אווירית (יר"א) – יחידת סיוע המורכבת מרופאים, אחים ומטפלים במילואים המתמחים בנחיתה מהאוויר ופתיחת בית חולים ארעי בעומק שטח אויב באמצע שדה הקרב.
יחידות המילואים של יחידות מגלן ודובדבן (יחידת המילואים של יחידת אגוז היא חטיבה 11).
יחידת רימון הייתה יחידת קומנדו המתמחה בלוחמה מדברית.
היחידה פעלה הן בלחימה ברצועת עזה, הן בפעולות ביטחון שוטף לאורך גבול ישראל–מצרים, הן בפעולות בעומק הנגב והן בגזרת איו"ש בתנאי מדבר, במטרה להילחם בהברחות לא חוקיות, בהן, אמצעי לחימה, סמים וחדירת מחבלים.
היחידה הצטיינה במבצע צוק איתן וזכתה לצל"ש אלוף.
מאז הקמתה באוגוסט 2010 עד הקמת חטיבת הקומנדו בדצמבר 2015, פעלה היחידה במסגרת חטיבת גבעתי.
בדצמבר 2015 הוכפפה לחטיבת עוז.
ביוני 2018 נסגרה היחידה והפכה ביולי לפלגה המתמחה בין השאר בלוחמה מדברית ביחידת מגלן.
על פי השבועון "במחנה" תג היחידה של חטיבת הקומנדו מלא בסמליות:
סמל חטיבת הקומנדו בעל דמיון לסמל מפקדת העומק, משום שהקמת חטיבת הקומנדו השלימה מהלך כולל לשיפור ההפעלה ומיצוי היכולות של הכוחות המיוחדים, לאחר איחוד גדודי הסיור החטיבתיים, והקמת מפקדת העומק.
מעת הקמת החטיבה חבשו חיילי היחידות השונות בחטיבה את הכומתות של "חטיבות האם" מהם הגיעו (מגלן ודובדבן – כומתה אדומה, אגוז – כומתה חומה, רימון – כומתה סגולה).
באפריל 2018, הוחלט כי צבע הכומתה של כלל יחידות החטיבה יוחלף לאדום, וזאת על מנת ליצור זהות אחידה לכל הלוחמים בחטיבת הקומנדו.
החל משנת 2025 מקבלים הלוחמים סיכת קומנדו בצורת חרב בסיום ההכשרה בבית הספר לקומנדו, אשר נענדת על כיס שמאל.
במרץ 2025 הושקה סיכה ללוחמי החטיבה בצורת סכין קומנדו.
סיכת הלוחם מוענקת ללוחמים אשר סיימו בהצלחה את פרק הכשרתם בבית הספר לקומנדו.
ידית האחיזה בסכין מורכבת מ-6 טבעות בידית האחיזה כאשר כל טבעת מייצגת יחידה מיחידות העוצבה: אגוז, דובדבן, מגלן, 6212, 6217 ויחס"ם הקומנדו.
המנון הקומנדו נכתב על ידי איזי מן והולחן על ידי גדי גולדמן.
ב-16 בינואר 2024 הוקלט ביצוע להמנון על ידי נועה קירל והלהקות הצבאיות.
רובי השירות של לוחמי החטיבה הם רובה סער קרבין M4A1, מיקרו־תבור x95, תבור X-95 ותבור TAR-21, כאשר על חלקם מותקן מטול רימונים M-203 ו-M-203P.
בנוסף חמושים הלוחמים באקדחים להגנה עצמית ולקרבות צמודים בשטח בנוי.בנוסף מפעילות היחידות מקלעים מדגמי נגב קומנדו, נגב NG7, מאג ומקלע 0.5 מדגם M2 בראונינג.
היחידה מפעילה גם מקלע רימונים מדגם סטרייקר Mk-47.
צלפי החטיבה מפעילים מערכות נשק צלפים מדגמי רמינגטון M24, ברק (HTR 2000), SR-25 Mk 11, בארט REC10 ובארט MRAD.
אמצעים משלימים כוללים כוונת טלסקופית ליאופולד סימן 6, תחמושת צליפה, חליפת הסוואה ועוד.
בנוסף לנשק קל מפעילות היחידות אמצעים מיוחדים בהתאם לייעודן.
מסלול לוחם בחטיבת הקומנדו אורך בין 14–16 חודשים ומתחיל בטירונות חיל רגלים בסיסית המתבצעת באחד בבסיסי האימון החטיבתיים.
יחידת דובדבן ויחידת מגלן בבא"ח צנחנים שם גם יעברו קורס צניחה ויחידת אגוז בבא"ח גולני.
משם ממשיכים לשלב טירונות יחידה שאורך כחודש ובו מודחים אחוזים גבוהים מהלוחמים.
לאחר מכן עולים הלוחמים למתקן אדם בבית הספר לקומנדו למסלול הכשרה ייעודי שבו יעברו הלוחמים קורס ניווט, הסוואה, לוט"ר, מ"כים, קרב מגע, נהיגה, הפעלת מערכות נשק ייעודיות ועוד.
לאחר שלב ההכשרה בבית ספר לקומנדו יעברו הלוחמים ליחידות עצמן בה יבצעו הכשרה מותאמת מבחינת כושר, יכולות מבצעיות ייעודיות וקורסים מקצועיים המותאמים ליחידותיהם - אגוז, מגלן ודובדבן.
בכך ייגמר מסלול לוחם קומנדו.
+שםתקופת כהונההערות דוד זיני 2015–2017 מקים החטיבה ומפקדה הראשון.
לימים מפקד פיקוד ההכשרות והאימונים ומפקד הגיס המטכ"לי וראש השב"כ ה-15 אבי בלוט 2017–2018 לימים מפקד פיקוד המרכז קובי הלר 2018–2021 לימים מפקד אוגדת איו"ש מני ליברטי אוגוסט 2021 – יוני 2023 לימים ראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן עומר כהן יוני 2023 – אפריל 2025 מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל.
לימים קחצ"ר שמעון סיסו אפריל 2025 – יוני 2025 ממלא מקום מורדי וייס יוני 2025 – מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל
שם היחידהיחידה מזינהיחידת אםגדוד 6212 יחידת מגלן חטיבת עוזגדוד 6217 יחידת דובדבן חטיבת יפתח יחידת אגוז עוצבת בזק עוצבת חצי האש יחידת מגלן ויחידת דובדבן (וחטיבת הצנחנים) עוצבת האש
אתר ההנצחה לנופלי החטיבה ממוקם במודיעין, בצמוד לאנדרטה לנופלי העיר.
חטיבת תבל – החטיבה לשיתופי פעולה בין-לאומיים (בעבר: החטיבה לקשרי חוץ) היא חטיבה באגף התכנון האחראית על ניהול קשרי צה"ל עם כוחות זרים, כוחות שמירת שלום וארגונים בין-לאומיים.
החטיבה מהווה סמכות מטכ"לית מקצועית לדיפלומטיה צבאית ולכלל פעילות קשרי החוץ בצה"ל.
החטיבה כפופה לאגף התכנון ומורכבת ממחלקות ומערך התב"ל (תכנון בין-לאומי) של צה"ל.
בנוסף, החטיבה מפעילה את נספחי צה"ל בחו"ל ואמונה על שיתוף הפעולה עם נספחי הצבאות הזרים בארץ.
מחלקה אזורית: אמונה על הקישור הצבאי למדינות ולכוחות שמירת השלום במזרח התיכון.