tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך החודש הודיע כי לא ישתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ובשאר טורנירי הטניס עד סוף 2016. זו הייתה העונה הראשונה מאז שנת 2000 בה פדרר לא זכה בתואר, ובסוף השנה יצא מהעשירייה הראשונה בעולם לראשונה מזה 14 שנים.
בינואר 2017 זכה פדרר באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר שניצח במהלך הטורניר ארבעה שחקני עשירייה ראשונה: את ברדיץ' בסיבוב השלישי, את נישקורי בחמש מערכות בשמינית הגמר, את סטאן ואוורינקה בחמש מערכות בחצי הגמר, ובגמר את רפאל נדאל בחמש מערכות (6–4, 3–6, 6–1, 3–6, 6–3) וזכה בתואר הגראנד סלאם ה-18 שלו.
במערכה החמישית פדרר חזר מפיגור שבירה כדי לנצח את המשחק.
בטקס הענקת הגביע פדרר הזכיר שהוא ונדאל היו אמורים להשתתף במשחק ראווה עבור הקרן של נדאל, אך נאלצו לבטל את המשחק מכייון ששניהם היו פצועים.
זה היה הניצחון הראשון של פדרר על נדאל בגראנד סלאם מאז 2007, ולראשונה בגראנד סלאם חוץ מווימבלדון.
בהגיעו הגמר פדרר הפך לשחקן המבוגר ביותר שמגיע לגמר גראנד סלאם מאז קן רוזוול ב-1974. כמו כן, הניצחון בגמר היה הניצחון ה-100 של פדרר באוסטרליה הפתוחה.
במרץ 2017 זכה פדרר בתואר אליפות אינדיאן ולס הפתוחה בפעם החמישית לאחר ניצחון במשחק הגמר על סטאן ואוורינקה בשתי מערכות (4–6, 5-7).
בכך הפך בגיל 35 ושבעה חודשים לטניסאי המבוגר ביותר שזכה במאסטרס 1000 של סבב ה-ATP, כשלפניו היה זה אנדרה אגאסי שזכה בגיל 34 ושלושה חודשים באליפות סינסינטי הפתוחה.
באפריל זכה בטורניר מיאמי היוקרתי לאחר שניצח בגמר את רפאל נדאל בשתי מערכות.
לאחר מכן פדרר דילג על עונת החימר על מנת לנוח ולבוא מוכן לעונת הדשא.
כאשר פדרר חזר לשחק בטורניר הדשא בשטוטגרט, הוא ספג הפסיד מפתיע לגרמני טומי האס, לאחר שהפסיד נקודת משחק לטובתו.
ב-25 ביוני 2017, זכה בפעם התשיעית בטורניר האלה מסבב ATP 500 והגיע ל-1,100 ניצחונות בקריירה.
ב-16 ביולי 2017 לאחר 5 שנות בצורת, זכה פדרר באליפות וימבלדון 2017 בפעם השמינית, מבלי להפסיד מערכה (האדם השני לעשות זאת אחרי ביורן בורג ב-1976), לאחר ניצחון במשחק הגמר מול מרין צ'יליץ' בשלוש מערכות (6–3, 6–1, 6–4) וזכה בתואר הגראנד סלאם ה-19 בקריירה שלו.
הוא הפך לשחקן המבוגר ביותר שזוכה בווימבלדון בעידן הפתוח.
הזכייה בפעם השמינית בווימבלדון שברה את שיא הזכיות בווימבלדון של פיט סמפראס.
זו גם הייתה הפעם השנייה שפדרר זכה בגראנד סלאם בלי לאבד מערכה לאחר שעשה זאת באוסטרליה ב-2007.
באוגוסט 2017 העפיל פדרר לגמר טורניר המאסטרס במונטריאול אך הפסיד לאלכסנדר זברב בשתי מערכות (4–6, 3–6).
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד פדרר בשלב רבע הגמר לדל פוטרו בארבע מערכות (5–7, 6-3, 6-7, 4-6).
ב-15 באוקטובר 2017 זכה פדרר בטורניר שנגחאי לאחר שניצח בגמר את רפאל נדאל בשתי מערכות (6-4,6-3).
זה היה הניצחון החמישי הרצוף של פדרר על נדאל, לראשונה בקריירה, רצף שהתחיל ב-2015 בגמר טורניר בזל.
ב-29 באוקטובר 2017 זכה פדרר בטורניר בזל בפעם השמינית לאחר שניצח בגמר את חואן מרטין דל פוטרו בשלוש מערכות (7-6 4-6 3-6).
את העונה הוא סיים עם הפסד בחצי הגמר לבלגי דויד גופין בטורניר סוף השנה בלונדון בשלוש מערכות.
דירוגו בסוף העונה היה מספר 2 בעולם, מאחורי נדאל.
בינואר זכה פדרר בתואר הגראנד סלאם ה-20 שלו, לאחר שניצח בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה 2018 בחמש מערכות את הקרואטי מרין צ'יליץ' (6-1, 3-6, 6-3,(5-7) 6-7, 6-2).
בכך הגן על תוארו מהשנה הקודמת, והשווה את מאזנו לשיאני הזכיות בטורניר (6 פעמים) נובאק ג'וקוביץ' ורוי אמרסון.
בפברואר זכה בטורניר רוטרדם לאחר ניצחון בגמר על גריגור דימיטרוב בשתי מערכות.
בעקבות זכייתו חזר למקום הראשון בדירוג ה-ATP, והפך לשחקן המבוגר ביותר שדורג במקום הראשון בהיסטורית הדירוג.
באינדיאן וולס הוא הפסיד לדל-פוטרו בגמר בשובר שוויון במערכה השלישית, לאחר שהפסיד 3 נקודות משחק לטובתו.
זה היה ההפסד הראשון של פדרר ב-2018 לאחר שניצח 17 משחקים רצופים, ההתחלה הטובה ביותר לעונה בקריירה שלו לאחר שב-2006 הוא פתח את העונה עם 16 ניצחונות רצופים.
ביוני זכה בטורניר שטוטגרט ושוב חזר למקום הראשון בדירוג העולמי.
באליפות וימבלדון 2018 הפסיד ברבע הגמר למדורג 8 בעולם קווין אנדרסון בחמש מערכות, לאחר שכבר הוביל 0–2 במערכות.
בטורניר סינסינטי הפסיד בגמר לנובאק ג'וקוביץ' בשתי מערכות (6-4, 6-4).
בארצות הברית פדרר הפסיד באופן מפתיע לאוסטרלי ג'ון מילמן.
בטורניר שאנגחאי פדרר הפסיד בחצי הגמר לבורנה צ'וריץ' הקרואטי.
הוא הצליח לזכות לאחר מכן בפעם התשיעית בטורניר הביתי שלו בבזל.
בטורניר המאסטרס בפריז הוא הפסיד בחצי הגמר בשובר שוויון במערכה השלישית לג'וקוביץ'.
הוא סיים את העונה עם הפסד לזברב בטורניר סוף השנה.
הוא דורג שלישי בסוף העונה מאחורי נדאל במקום השני וג'וקוביץ' במקום הראשון.
את 2019 פתח פדרר עם הגעה לסיבוב הרביעי באוסטרליה, שם הוא הפסיד ליווני סטפנוס טסיטסיפאס 6–7 7-6 7-5 7-6
ב-2 במרץ הוא נקם בטסיטסיפאס עם ניצחון בגמר דובאי 4–6 4-6. זה היה תוארו ה-100 של פדרר, האיש השני להגיע למספר תלת ספרתי של תארים, אחרי ג'ימי קונורס שזכה ב-109 תארים.
זה גם היה תארו השמיני בדובאי.
ב-18 במרץ הגיע לגמר אינדיאן וולס לאחר שנדאל פרש לפני משחק חצי הגמר ביניהם.
הוא הפסיד לדומיניק ת'יים 3–6 6-3 7-5. זה היה הפסדו הרביעי בגמר הטורניר לעומת חמישה ניצחונות.
ב-31 במרץ פדרר זכה בטורניר המאסטרס במיאמי עם ניצחון בגמר על ג'ון איזנר האמריקאי 1–6 4-6. פדרר זכה ב-20 מ-20 נקודות בהן ההגשה הראשונה שלו נכנסה, ונשבר רק 3 פעמים במהלך הטורניר כולו.
ברבע הגמר פדרר ניצח את המדורג שביעי בעולם קווין אנדרסון ובחצי הגמר הוא ניצח את המדורג 23 בעולם, דניס שפובלוב.
זהו תואר המאסטרס 1000 ה-28 בו פדרר זוכה.
בטורניר מדריד פדרר חזר לשחק על חימר לאחר שלא שיחק בשתי העונות קודם לכן.
ב-9 במאי פדרר ניצח את גאל מונפילס בשלוש מערכות ורשם ניצחון 1200 בקריירה, הטניסאי השני שמגיע למספר ניצחונות כזה אחרי ג'ימי קונורס.
ברולאן גארוס הגיע לחצי הגמר, שם הפסיד לרפאל נדאל.
בטורניר הדשא בהאלה פדרר זכה בתואר העשירי שלו באירוע עם ניצחון על דויד גופין בגמר.
בחצי גמר ווימבלדון פדרר ניצח את רפאל נדאל בארבע מערכות אך הפסיד בגמר לג'וקוביץ' בשובר שוויון במערכה החמישית.
בעונת המשטחים הקשים בארצות הברית הפסיד פדרר בסיבוב השלישי בטורניר המאסטרס 1000 בסינסינטי לאנדריי רובלב, במשחק שערך 62 דקות והיה הפסדו המהיר ביותר מזה 16 שנים.
באליפות ארצות הברית הפתוחה פדרר הפסיד ברבע הגמר לגריגור דימיטרוב בחמש מערכות 3–6 6-4 4-6 6-4 6-2.
בטורניר המאסטרס 1000 בשאנגחאי פדרר הפסיד ברבע הגמר לאלכסנדר זברב.
ב-27 באוקטובר פדרר ניצח בגמר טורניר בזל את האוסטרלי אלכס דה מינאור 2–6 2-6 וזכה בתואר בפעם העשירית.
בחצי גמר הטורניר הוא ניצח את טסיטסיפאס 4–6 4-6.
בטורניר סוף השנה פדרר הפסיד את משחק הפתיחה אך ניצח את שני משחקיו הבאים ודורג שני בבית.
בחצי הגמר הוא הפסיד לטסיטסיפאס 3–6 4-6.
בינואר 2020 הגיע פדרר לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה (הוא עשה זאת בגיל 38 ו-178 יום, והפך למבוגר ביותר מאז 1991 שמגיע לחצי גמר גראנד סלאם), והפסיד לנובאק ג'וקוביץ', שזכה מאוחר יותר בגמר.
ביוני פדרר הודיע כי הוא לא ישחק יותר בעונת 2020 בשל פציעה ויחזור ב-2021
בינואר פרש פדרר מאליפות אוסטרליה הפתוחה משום שעדיין לא התאושש מניתוח בברך.
ב-8 במרץ חלף נובאק ג'וקוביץ' על פניו במשך מספר השבועות הגבוה ביותר בהם היה לשחקן המדורג מספר 1 בדירוג העולמי.
ב-10 במרץ חזר להתחרות בטורניר אליפות קטר הפתוחה.
ב-10 במרץ פתח את הטורניר כשחזר לשחק לאחר 13 חודשים וגבר על דניאל אוואנס הבריטי בשלוש מערכות, למחרת הודח בשלב רבע הגמר על ידי ניקולוז באסילשווילי הגאורגי.
באליפות צרפת הפתוחה 2021, הגיע פדרר עד לשלב שמינית הגמר, אולם פדרר החליט לפרוש בשל חשש מפציעה בברך.
באליפות ווימבלדון הגיע פדרר עד לשלב רבע הגמר, שם הפסיד להוברט הורקאץ' הפולני בתוצאה 3:6 7:6(4) 0:6. בדיעבד התברר שזה היה משחקו האחרון כשחקן מקצועי בסבב ה-ATP.
ב-15 בספטמבר הודיע פדרר על פרישה מטניס מקצועי, לאחר גביע לייבר 2022 שהתקיים בין 23 ל-25 בספטמבר בלונדון.
נקודות החוזקה העיקריות של פדרר הן חבטת ההגשה וחבטת כף היד.
ההגשות שלו אמנם אינן מהמהירות בסבב, אבל הן מאוד מגוונות ומדויקות.
פדרר מסוגל לחבוט הגשות שונות עם אותה זריקת כדור, ובכך מקשה על היריב לצפות לאן ההגשה תלך.
חבטת כף היד שלו נחשבת לאחת הטובות, היפות והיעילות בכל הזמנים, בעיקר כשהוא חובט אותה מהצד של חבטת גב היד (אינסייד אאוט).
עוד מרכיב חשוב במשחק של פדרר היא התנועה על המגרש.
התנועה שלו היא אלגנטית וחסרת מאמץ, ופעמים רבות משווים אותה לתנועה של רקדן.
פדרר נחשב לשחקן מגוון שמצטיין באספקטים שונים של המשחק.
הוא חובט את גב היד עם יד אחת, ונחשב לבעל חבטת סלייס מעולה.
משחק הרשת וחבטות היעף (וולי) שלו גם נחשבים לכלי נשק אפקטיביים.
רבות דובר על כך שהמשחק של פדרר מאוד יפה לעין ופעמים רבות כונה פדרר אומן.
הניו יורק טיימס תיאר את חוויית הצפייה בפדרר כחוויה דתית.
בזכות הגיוון במשחקו פדרר מסוגל לשחק היטב על כל סוגי המשטחים, ואף על פי שחימר נחשב למשטח הכי פחות טוב עבורו, גם בו הוא הגיע להישגים רבים.
בשנת 2014 פדרר שינה את המחבט שלו למחבט עם ראש יותר גדול, על מנת שיוכל לשחק טניס יותר אגרסיבי, עם עליות רבות יותר לרשת, מתוך הבנה שיהיה לו קשה להתמודד עם שחקנים מהקו האחורי ככל שהוא מתבגר.
לשם כך הוא גם שכר את סטפן אדברג כמאמן, שנחשב לאחד משחקני הרשת הטובים בכל הזמנים.
פדרר אמר שהמחבט הגדול נותן לו אפשרות לייצר בקלות עוצמה בחבטה והוא סלחן יותר לאי דיוקים בחבטה, במיוחד בחבטת גב היד אותה הוא חובט עם יד אחת.
חולשה שיריביו, ובמיוחד נדאל, נהגו לנצל לפני כן.
פדרר ורפאל נדאל נפגשו מספר פעמים ברמות הגבוהות ביותר של הטניס העולמי.
רבים מחשיבים את היריבות ביניהם לאחת היריבויות הגדולות בהיסטוריה של הטניס וחובבי הטניס נוהגים לכנות אותה ה"סופר קלאסיקו" של הטניס.
המפגש הראשון ביניהם היה במיאמי 2004 בסיבוב השלישי בו ניצח נדאל בן ה-17. לאחר המשחק פדרר אמר שנדאל משחק שונה משאר השחקנים בסבב, בכך שהוא גורם לכדורים לקפוץ גבוה בזכות כמות הטופ ספין שהוא נותן בחבטות.
מומחים רבים מכנים את נדאל הקריפטוניט של פדרר.
מכיוון שנדאל שמאלי הוא יכול לחבוט את חבטת כף היד שלו אל חבטת גב היד של פדרר.
בנוסף לכך נדאל חובט עם המון טופ ספין מה שגורם לכדורים לקפוץ גבוה כאשר הם פוגעים במשטח, דבר המקשה מאוד על בעלי חבטת גב יד עם יד אחת כמו פדרר.
טקטיקה זו עובדת טוב במיוחד על מגרשי החימר, המשטח הטוב ביותר של נדאל, שכן שם הכדורים קופצים יותר גבוה, ולראייה מאזן ה-2–14 לטובת נדאל על משטח זה.
בנוסף, אחת החוזקות של פדרר היא חבטת הסלייס, עליה נדאל עונה בקלות יחסית, מה שגורם לפדרר להימנע מחבטה זו מולו.
פדרר ונדאל נפגשו עד 2019 40 פעמים, מתוכם ניצח נדאל 24 משחקים ופדרר 16. 24 מתוך המפגשים התרחשו במשחק גמר, 8 בגמר תחרות גראנד סלאם.
ב-4 מפגשים בגמר אליפות צרפת הפתוחה ניצח נדאל, ב-3 גמרים בווימבלדון ניצח פדרר פעמיים ונדאל פעם אחת ובשני מפגשים בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה ניצח כל אחד פעם אחת.
ההערכות הן שמשחק זה הוא המפגש האחרון בין השניים בגמר טורניר גראנד סלאם.
בטורניר אינדיאן וולס במרץ 2017 ניצח פדרר את נדאל בשמינית הגמר 2–6 3-6, בדרך לזכייה בטורניר.
באפריל ניצח את נדאל בגמר טורניר מיאמי ובאוקטובר ניצח שוב את נדאל בגמר טורניר שנגחאי, ניצחון חמישי רצוף של פדרר על נדאל ורביעי ב-2017.
היריבות בין פדרר וג'וקוביץ' התחילה ב-2006 בטורניר המאסטרס 1000 על חימר במונטה קרלו כאשר פדרר היה בן 24 והמדורג ראשון בעולם וג'וקוביץ' היה בן 19 בלבד.
למרות זאת המשחק היה צמוד, והוכרע במערכה שלישית.
פדרר הודה אחרי המשחק שהוקל לו שזה נגמר.
המפגש הראשון ביניהם בגראנד סלאם היה באוסטרליה 2007 שם פדרר ניצח בשלוש מערכות.
ג'וקוביץ' ניצח את פדרר בפעם הראשונה בגמר טורניר המאסטרס 1000 בקנדה בשנת 2007. השניים שיחקו בגמר טורניר גראנד סלאם ראשון ביניהם באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2007 שם פדרר ניצח בשלוש מערכות.
לאחר מכן ג'וקוביץ' ניצח את פדרר בחצי הגמר באוסטרליה הפתוחה 2008 בדרכו לתואר גראנד סלאם ראשון, וקטע לשווייצרי רצף של 10 גמרים רצופים בגראנד סלאם.
באליפות ארצות הברית ב-2009 פדרר וג'וקוביץ' נפגשו בחצי הגמר ופדרר הכה חבטה בין הרגליים עם הגב ליריבו כדי להגיע לשלוש נקודות משחק, וניצח את המשחק נקודה לאחר מכן.
פדרר אמר שזו הייתה אחת החבטות היפות בקריירה שלו.
בשנים 2010 ו-2011 הם נפגשו בחצי הגמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה, ובשניהם ג'וקוביץ' ניצח לאחר שחזר מפיגור במערכות ופדרר החזיק שתי נקודות משחק במערכה החמישית בכל אחד מהמפגשים.
סך הכל בשנים 2007–2011 הם נפגשו 5 פעמים רצוף באליפות ארצות הברית הפתוחה, כאשר המפגש הראשון היה בגמר וארבעת האחרים היו בחצי הגמר.
ב-2011 פדרר קטע רצף של 41 ניצחונות מתחילת העונה של ג'וקוביץ', כאשר הוא ניצח בחצי גמר הרולאן גארוס, ובכך מנע ג'וקוביץ' להשוות את שיאו של ג'ון מקנרו למספר הניצחונות הרצופים מתחילת העונה שעומד על 0–42.
שני גמרי הגראנד סלאם הבאים שהם שיחקו היו בווימבלדון ב-2014 ו-2015, כאשר ג'וקוביץ' ניצח את שני המפגשים.
הוא גם ניצח את גמר הסלאם הבא שהשניים שיחקו באליפות ארצות הברית ב-2015. הם נפגשו שוב בגמר ווימבלדון 2019 וג'וקוביץ, ניצח במשחק אפי שהוכרע בשובר שוויון במערכה החמישית, והיה גמר ווימבלדון הארוך ביותר אי פעם עם 4:57 שעות.
שני השחקנים נחשבים לשניים מהטובים בכל הזמנים על משטחים קשים, כאשר ג'וקוביץ' שיאן הזכיות באוסטרליה הפתוחה עם 10 ופדרר שני עם 6 (כמו לקן רוזוול).
פדרר שיאן הזכיות בארצות הברית הפתוחה עם 5 (כמו ג'ימי קונורס וסמפראס) בעוד לג'וקוביץ' יש 3.
סך הכל הם נפגשו 50 פעמים, הכמות השנייה בגודלה בעידן הפתוח אחרי ג'וקוביץ-נדאל, כאשר ג'וקוביץ' מוביל 23–27. הם נפגשו 17 פעמים בגראנד סלאם כאשר ג'וקוביץ' מוביל 6–11.
המפגש הראשון בין פדרר ואנדי מארי היה בגמר טורניר בנגקוק 2005, ופדרר ניצח את יריבו בן ה-18 5-7 3-6. המפגש הבא היה בסינסינטי 2006 שם מארי ניצח את פדרר בשתי מערכות.
המפגש הראשון בגראנד סלאם בין השניים היה בגמר טורניר ארצות הברית הפתוחה 2008, ופדרר ניצח בשלוש מערכות וזכה בגראנד סלאם ה-13 שלו.
הם נפגשו בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה 2010 שם שוב פדרר ניצח בשלוש מערכות.
בגמר ווימבלדון 2012 פדרר חזר מפיגור מערכה וניצח בארבע מערכות.
זמן קצר לאחר מכן הם נפגשו בגמר הטורניר האולימפי שנערך גם בווימבלדון ומארי ניצח את פדרר בשלוש מערכות קלות, ומנע מפדרר את אחד ההישגים שחסרים לו בקריירה - מדליית זהב אולימפית ביחידים.
בחצי גמר אוסטרליה הפתוחה 2013 מארי ניצח את פדרר לראשונה בסלאם, לאחר חמש מערכות.
בשנה שלאחר מכן הם שוב נפגשו באוסטרליה, הפעם ברבע הגמר ופדרר ניצח בארבע מערכות.
בחצי גמר ווימבלדון 2015 פדרר ניצח 5–7 5-7 4-6 בין השאר בזכות יכולת מצוינת בהגשה.
פדרר ואנדי רודיק נפגשו 24 פעמים כאשר המאזן הוא 3–21 לטובת פדרר.
רודיק התייחס בהומור לכך שהיריבות ביניהם היא חד צדדית, למשל כאשר צחק ואמר "לפדרר יש מזל שפרשתי".
באופן כללי, היריבות הייתה חד צדדית מפני שפדרר ידע לקרוא את חבטות ההגשה של רודיק, שהיו הנשק העיקרי שלו.
השניים נפגשו 8 פעמים בגראנד סלאמים, כולל ב-4 גמרים, כאשר פדרר ניצח את כולם.
זה גם היה בזמנו גמר ווימבלדון הארוך ביותר (השיא נשבר ב-2019 בגמר בין פדרר וג'וקוביץ') בשובר השוויון במערכה השנייה לרודיק היו 4 נקודות מערכה, אבל בנקודת המערכה האחרונה הוא פספס וולי בגב היד ופדרר המשיך לזכייה במערכה.
פדרר לא שבר את רודיק עד המשחקון האחרון במשחק.
הם גם נפגשו פעמיים בחצי גמר אוסטרליה הפתוחה ב-2007 וב-2009 וברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2007.
מפגשים מעניינים נוספים היו המשחק השלישי ביניהם שהתרחש ברבע גמר טורניר בזל.
פדרר ניצח 6–7 1-6 תוך כדי שהוא החזיר סמאש של רודיק, שהיה נראה כאילו רודיק ניצח את הנקודה, על ידי ריצה לסוף המגרש וחבטת הכדור מעל הראש.
הכדור עף מעל רודיק, שהיה ליד הרשת, ופגע קרוב לקו.
בשלב הבתים בטורניר סוף השנה ב-2006 לרודיק היו שתי נקודות משחק בשובר שוויון במערכה השנייה אך הפסיד בשלוש מערכות 4–6 7-6 6-4. משחקם האחרון היה בסיבוב השלישי בטורניר מיאמי 2012, ורודיק ניצח 6–7 6-1 4-6.
פדרר ולייטון יואיט שיחקו 27 פעמים, כאשר פדרר מוביל 9-18 בתחילת הקריירות שלהם, יואיט שלט ביריבות, וניצח בשבע מבין תשע הפגישות הראשונות שלהם, כולל ניצחון בו חזר מפיגור שתי מערכות בחצי גמר גביע דייוויס 2003, שאיפשר לאוסטרליה להביס את שווייץ.
זו הייתה נקודת מפנה ביריבות, כאשר פדרר ניצח 16 מתוך 18 המפגשים הבאים מ-2004 ואילך.
זו היריבות הארוכה ביותר של יואיט כאשר השניים שיחקו זה מול זה כשני ג'וניורס ב-1996. גמר הגראנד סלאם הראשון בו נפגשו היה באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2004. פדרר זכה בתוארו הראשון בטורניר, במפגש חד צדדי שבו עשה בייגל במערכה הראשונה והשלישית ואת המערכה השנייה ניצח בשובר שוויון.
פדרר פגש את יואיט בשישה טורנירי גראנד סלאם שבהם הוא הרים את הגביע, כולל חמשת הניצחונות שלו בין 2004 ל-2005. הפגישה האחרונה שלהם הייתה ב-2014 בריסביין אינטרנשיונל, שם יואיט ניצח את פדרר בשלוש מערכות וזכה בתוארו הראשון מאז 2010, כאשר גם אז הוא ניצח את פדרר בגמר טורניר האלה.
יואיט ופדרר שיחקו יחדיו בטורניר הזוגות בווימבלדון ב-1999, והפסידו בסיבוב השלישי לג'ונאס ביורקמן ולפט ראפטר.
פדרר ודויד נלבנדיאן שיחקו 19 פעמים, ופדרר מוביל 8-11. דויד נלבנדיאן היה היריב הגדול ביותר של פדרר בשלבים המוקדמים בקריירה שלו.
נלבנדיאן שלט בתחילת היריבות וניצח חמישה משחקים בין השנים 2002 ו-2003. פדרר הפך את המגמה ב-2003 בטורניר סוף העונה, שם הוא רשם את הניצחון הראשון שלו, והמשיך לנצח 11 מתוך 14 המפגשים הבאים.
פדרר מוביל 5–6 על מגרש קשה, 0-1 על דשא, ו-1–3 על חימר, בעוד נלבנדיאן מוביל 1–2 על שטיח.
המפגש הזכור ביותר הוא הניצחון של נלבנדיאן בשובר שוויון במערכה החמישית, לאחר שחזר מפיגור שתי מערכות, בגמר טורניר סוף השנה ב-2005. הם נפגשו שש פעמים בטורנירי גראנד סלאם, ופדרר מוביל 2–4.
פדרר ואנדרה אגסי שיחקו 11 פעמים, ופדרר מוביל את הראש בראש 3-8. זו הייתה היריבות המשמעותית ביותר של פדרר עם שחקן דומיננטי מהדור הקודם.
המשחק האחרון שלהם היה בגמר ארצות הברית הפתוחה 2005. פדרר ניצח בארבע מערכות, 3-6 6-2 6-7 1-6, וזכה בטורניר גראנד סלאם השישי בקריירה בעוד אגסי לא הגיע לגמר גראנד סלאם יותר, ולמעשה פרש באליפות ארצות הברית הפתוחה שנה לאחר מכן.
מאראט סאפין ופדרר שיחקו 12 פעמים, ופדרר מוביל 2-10. סאפין ופדרר נכנסו לסבב המקצועני בהפרש זמן של שנה אחד מהשני (סאפין ב-1997 ופדרר ב-1998).
פדרר מוביל 1–4 על משטחים קשים, 0-3 על דשא ו-0–3 על מגרשי חימר, בעוד סאפין מוביל 0–1 על שטיח.
מפגשים בולטים כוללים את ניצחונו של פדרר ב-2002 בגמר טורניר המבורג מאסטרס כדי לזכות בתואר המאסטרס 1000 הראשון בקריירה שלו, כמו גם את ניצחונו של פדרר בחצי הגמר של טורניר סוף השנה ב-2004, לאחר שניצח בשובר שוויון 18–20 בנקודת המשחק השמינית שלו.
פדרר גם ניצח את סאפין בגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2004 וזכה בתוארו הראשון שם והגראנד סלאם השני שלו.
עם זאת סאפין ניצח את פדרר בחצי הגמר באוסטרליה ב-2005, לאחר שהצליח להציל נקודת משחק אחת בשובר השוויון במערכה הרביעית, וקטע לפדרר רצף של 26 ניצחונות.
סך הכל הם נפגשו חמש פעמים בטורנירי גראנד סלאם, כאשר פדרר מוביל 1–4.
פדרר ובן ארצו סטאן ואוורינקה שיחקו זה מול זה 26 פעמים, ופדרר מוביל 3-23. פדרר מוביל 1–7 בטורנירי גראנד סלאם, 0-17 על מגרשים קשים, 0-1 על מגרשי הדשא ו-3–5 על חימר.
המאזן ביניהם במעמדי גמר הוא 1-1, כאשר הפגישה הראשונה שלהם בגמר הגיעה ב-2014 במונטה קרלו רולקס מאסטרס שבו ואוורינקה ניצח בשלוש מערכות 4–6 6-7 2-6 כדי לזכות בתואר מאסטרס 1000 הראשון בקריירה.
בכך הוא גם מנע מפדרר זכייה באחד משני טורנירי מאסטרס 1000 בהם לא זכה.
פדרר נקם את ההפסד באינדיאן וולס ב-2017 עם ניצחון בגמר 4–6 5-7.
בעוד היריבות היא חד צדדית לטובת פדרר, כמה מהמשחקים היו צמודים מאוד.
ברבע גמר ווימבלדון 2014, פדרר ניצח בארבע מערכות, ובטורניר סוף השנה באותה עונה פדרר ניצח בשלוש מערכות לאחר שהציל ארבע נקודות משחק.
לקראת סוף המשחק ואוורינקה טען שאשתו של פדרר, מירקה, התגרתה בו במהלך המשחק, וטען כי היא עשתה זאת בגם במפגש בווימבלדון.
זה היה מאורע דרמטי בעיקר מכיוון שזמן קצר לאחר מכן שווייץ התמודדה בגמר גביע דייוויס.
אך פדרר וואוורינקה יישרו את ההדורים והמשיכו לזכייה בגביע דייוויס כאשר ואוורינקה אמר במסיבת עיתונאים "רוג'ר, אני עדיין אוהב אותך".
ואוורינקה ניצח את פדרר ב-2015 ברבע הגמר של אליפות צרפת הפתוחה 4–6 3-6 6-7 בדרכו לזכייה בתואר, אך פדרר רשם ניצחון יוקרתי בחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה באותה שנה.
משחקים צמודים אחרים כוללים את 2012 בשאנגחאי מאסטרס ואת אינדיאן וולס ב-2013, בשניהם ניצח פדרר בשלוש מערכות, ואת חצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2017, בו פדרר ניצח בחמש מערכות.
למרות היריבות שלהם על המגרש, הם חברים מחוץ לו, והם שיחקו זוגות יחד בהזדמנויות רבות, כאשר הישגי השיא שלהם הם זכייה בזהב האולימפי הזוגות באולימפיאדת בייג'ינג 2008, ובנוסף במהלך הזכייה של שווייץ בגביע דייוויס 2014 הם שיחקו בזוגות.
מוצגים בזאת מספר שיאים והישגים בעידן התחרויות הפתוחות בהם מחזיק רוג'ר פדרר.
המידע מבוסס על המידע באתר ה-ATP.
| אליפות ארצות הבריתלא השתתףמוקדמותסיבוב 3סיבוב 4סיבוב 4סיבוב 4זכייהזכייהזכייהזכייהזכייהגמרחצי גמרחצי גמררבע גמרסיבוב 4חצי גמרגמרלא השתתףרבע גמרסיבוב 4רבע גמר17 / 5
|style="background:#EFEFEF;" | ניצחונות–הפסדים משטחים קשים
|style="background:#EFEFEF;" | ניצחונות–הפסדים משטחי דשא
|style="background:#EFEFEF;" | ניצחונות–הפסדים משטחי חימר
|style="background:#EFEFEF;" | ניצחונות–הפסדים משטחי שטיח
פדרר זכה ב-20 תארים וב-11 משחקי הגמר הפסיד.
אביו, רוברט פדרר, הוא גרמני-שווייצרי מברנק בקנטון סנט גאלן, ואמו, לינט פדרר (שם נעורים דוראנד), היא אפריקנר מקמפטון פארק, ממחוז חאוטנג שבדרום אפריקה.
לפדרר יש אחות גדולה, דיאנה, אם לתאומים.
מכיוון שאמו דרום אפריקאית, הוא מחזיק אזרחות שווייצרית ואזרחות דרום אפריקאית.
פדרר היה מביא-כדורים בטורניר בזל, "סוויס אינדורס", ב-1992 וב-1993.
כמו כל אזרח שווייצרי, פדרר היה נדרש לשירות חובה בצבא השווייצרי.
עם זאת, בשנת 2003 הוחלט לשחררו בשל "חוסר התאמה".
במקום זאת, הוא שירת בכוח ההגנה האזרחית והיה חייב לשלם 3% מהכנסתו החייבת במס.
בזל ואת נבחרת שווייץ בכדורגל.
פדרר טוען שקואורדינציית העין-יד היא בין השאר בזכות מגוון רחב של ענפי ספורט ששיחק בילדותו, כולל בדמינטון וכדורסל.
במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע כי יתרום 500,000 דולר לרווחת ילדים שהושפעו מהלחימה באוקראינה.
באולימפיאדת סידני הכיר פדרר את מירוסלבה (מירקה) פדרר (שם נעורים ואורינק), שחקנית WTA לשעבר שפרשה מהסבב בשנת 2002 בגין פציעה בכף רגלה.
ב-11 באפריל 2009 הזוג התחתן באולם נשפים (Villa Wenkenhof) ברייהן שליד בזל, מוקפים בקבוצה קטנה של חברים קרובים ובני משפחה.
מירקה משמשת כמנהלת האישית שלו ביחד עם הוריו.
ב-23 ביולי 2009 נולדו לזוג שתי בנות תאומות זהות ששמותיהן מילה רוז ושרלין ריבה.
ב-6 במאי 2014 נולדו להם שני בנים תאומים זהים ששמותיהם לאו ולנרט.
פדרר דובר גרמנית, צרפתית ואנגלית באופן שוטף, אך מגדיר את השפה הגרמנית השווייצרית כשפת האם שלו.
סר רוג'ר ג'ורג' מור היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
תפקידיו הנודעים היו סיימון טמפלר, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה המלאך, והדמות הראשית בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
מוּר נולד בלונדון שבאנגליה, בגיל 15 נטש את התיכון והחל לעבוד בתור מאייר מתלמד בחברת אנימציה ב-1943. לאחר מכן שירת ביחידת בידור של הצבא הבריטי בגרמניה בתום מלחמת העולם השנייה והחל לשחק בסרטים בשנות הארבעים המאוחרות.
מור התמחה באולפן אנימציה גם לאחר סיום לימודיו התיכוניים, אולם פוטר לאחר שעשה טעות בעבודה על שקפים בעת הכנת סרט.
הבמאי בריאן דזמונד הרסט ליהק אותו לראשונה בסרט "קיסר וקלאופטרה" משנת 1945. לאחר מכן הוא אף מימן למור את הלימודים ב.
מור למד שם במשך שלושה סמסטרים.
לקראת תום מלחמת העולם השנייה גויס ל.
בתחילת שנות ה-50, עבד כדוגמן, והופיע במודעות פרסום לבגדי סריג.
ב-27 במאי 1950 הופיע באחת מהופעותיו המוקדמות בתוכנית "Drawing Room Detective" של ערוץ BBC שהיה הערוץ היחיד אז.
היגר לארצות הברית בשנת 1953 ושיחק במספר סדרות טלוויזיה.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1954 בסרט "הפעם האחרונה שראיתי את פריז".
בשנת 1962 קיבל הכרה בינלאומית לאחר שכיכב בסדרה "The Saint" (נקראה בישראל "המלאך "), המבוססת על ספריו של הסופר הבריטי לסלי צ'רטריס, במשך 7 שנים.
בשנת 1973 הוצע לו תפקיד ג'יימס בונד, אותו גילם במשך שבעה סרטים עד שנת 1985 – יותר מכל שחקן אחר בסדרה.
בשנת 1946, בגיל 19, נישא לדורן ואן סטיין (Doorn Van Steyn), מחליקה על הקרח ושחקנית, שלמדה עמו ב.
סטיין הייתה מבוגרת ממנו בשש שנים.
בני הזוג התגוררו עם משפחתה.
לימים נישאה סטיין לישראלי והשתקעה עמו בישראל.
ב-1952 פגש את הזמרת דורותי סקוירס, וכעבור שנה הוא התגרש מאשתו והתחתן איתה.
ב-1961, בזמן שצילם באיטליה, נטש מור את סקוירס לטובת השחקנית לואיסה מאטיולי, והוא גר איתה עד לנישואיהם ב-1969. למור בת ושני בנים ממאטיולי: הבן גאופרי הוא גם שחקן, ובעלים של מסעדה בלונדון, הבת, דבורה מור ביצעה הופעת אורח בסרט למות ביום אחר.
מור ומאטיולי התגרשו ב-1993. לאחר מכן נישא מור לכריסטינה טאולסטרופ הדנית.
ב-1993 עבר מור בהצלחה ניתוח נגד סרטן הערמונית.
שימש כשגריר יוניסף מאז 1991 ועד למותו.
היה מעורב בהפקת ווידאו אינפורמטיבי עבור PETA.
היה ידוע כתומך של המפלגה השמרנית הבריטית.
נפטר בשנת 2017 ממחלת הסרטן.
רוג'ר פנטון היה צלם בריטי, מראשוני צלמי המלחמה.
פנטון נולד בצפון מנצ'סטר, לנקשייר, אנגליה.
סבו היה יצרן כותנה עשיר ובנקאי, שהקים טחנות ובנק וצבר הון רב, שנאמד עם מותו על מיליון פאונד.
רוג'ר פנטון היה הרביעי מבין שבעה אחים מנישואיו הראשונים של אביו.
אמו נפטרה כשהיה בן עשר, ואביו, שנישא בשנית, הוליד עוד עשרה ילדים.
בשנת 1838 החל ללמוד אנגלית, מתמטיקה, יוונית ולטינית באוניברסיטה בלונדון ובשנת 1840 סיים לימודיו.
שנה לאחר מכן החל ללמוד משפטים באוניברסיטה, אך הפסיק לימודיו שכן העדיף ללמוד ציור.
בשנת 1843 נשא לאישה את אליזבת גרייס מיינדר.
בשנה זו שהה בפריז, שם למד אצל מישל-מרטן דרולאן.
בשנת 1847 חזר ללונדון שם המשיך ללמוד ציור בהדרכת הצייר ההיסטורי צ'ארלס לוסי (Charles Lucy) שהפך לחברו.
בשנת 1850 החל לכהן במועצת המנהלים של בית הספר לרישום ודוגמנות בצפון לונדון, בין השנים 1851-1849 הציג ציורים בתערוכות השונות של האקדמיה המלכותית.
בשנת 1851, לאחר שביקר בתערוכה הגדולה בלונדון, החל להתעניין בצילום.
הוא ביקר בפריז על מנת ללמוד מגוסטב לה גרה (Gustave Le Gray) תהליך שהמציא אשר נקרא נייר-שעווה, שבו נמרחת שכבת שעווה על נייר הצילום לפני טבילתו באמולסיה.
שנה לאחר מכן הציג בתערוכות באנגליה, נסע לקייב, מוסקבה וסנט פטרסבורג על מנת לצלם.
בנוסף צילם אתרים ברחבי בריטניה.
במהלך ביקורו בקייב, פנטון צילם גשר תלוי של המהנדס האנגלי צ'ארלס בלקר וינגולס (Charles Blacker Vignoles), אשר נבנה על נהר הדנייפר עבור הקיסר ניקולאי.
פנטון ניצב בפני אתגרים רבים (במיוחד עבור צלם טירון), ונאלץ להעביר כמות גדולה של חומרי צילום לאורך מאות קילומטרים, להתמודד עם אור עמום ולעיתים קרובות עם הקור העז של עונת הסתיו ברוסיה.
תמונות אלו מהוות עדות ואינדיקציה לשליטתו באומנות והמדע של הצילום.
כמו כן ניתן לראות כי ראייתו הצילומית של פנטון משתכללת, הוא מתחיל להבין את ההיגיון הקומפוזיציוני של הפריים.
בנוסף לתמונות הגשר, פנטון צילם נופים (כדוגמת הקרמלין, מונומנטים אדריכליים, קתדרלה במוסקבה ואתרים נוספים) ברוסיה, מתוך הבנה שצלמים מעטים צילמו בה מבנים מפורסמים.
הוא התמקד במאפיינים הבולטים של הבניינים, כדוגמת כיפת הבצל של הקתדרלה, והפך אותם לאלמנטים ויזואליים דינאמיים.
בשנת 1853, נשכר פנטון כצלם הרשמי הראשון של המוזיאון הבריטי וסלל דרך חדשה לקטלוג וסיווג, דרך שתסייע אף בקטלוג ופרסום האוסף ההולך וגדל שלו עצמו.
אחד מאתגריו היה להאיר את האובייקטים ללא תאורה מלאכותית.
יצירות אומנות שונות ומגוונות הוצאו אל גג המוזיאון, במקום בו בנה פנטון סטודיו.
הוא פיתח פתרונות להתמודדות עם צללי היום החזקים, כגון: הצבת המצלמה בקופסה עם וילונות על מנת להגן על העדשה מאור שמש ישירה.
עם עוזריו יצר כמות נכבדה של הדפסים.
גורם משמעותי בהתפתחות הקריירה שלו היה יחסיו עם המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט.
שניהם עסקו רבות בקידום המדע והטכנולוגיה וגילו סקרנות רבה באשר לעולם הצילום.
הם הפכו לפטרונים של אגודת הצלמים (1853) וסייעו בבניית מה שיהיה אוסף חשוב של תצלומים.
בשנת 1854 פנטון מלווה בתערוכה הראשונה שלו את המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט אשר התרשמו מעבודתו ורכשו מעל ל-25 תמונות מן האוסף ה"רוסי" שלו.
דיווחיו הביקורתיים של הכתב ויליאם הוורד ראסל (William Howard Russell, 1820-1907) בעיתון הטיימס הלונדוני, בשלהי 1854, שחשף אי סדרים, הזנחה פושעת ומצב עגום של הכוחות הבריטיים במערכה, הובילו למחאה נגד המלחמה.
אחד הצלמים היה פנטון (השני היה ג'יימס רוברטסון (1813-1888)).
לא ידוע מי יזם את מסעו של פנטון לקרים; ישנם חוקרים הסבורים שהנסיך אלברט בעצמו הציע זאת ואילו אחרים מצביעים על ראש הממשלה הבריטי.
ידוע, עם זאת, שהמוציאים לאור תומאס אגניו ובניו (Thomas Agnew & Sons) מימנו את המסע של פנטון כדי שיצלם את המלחמה ויעביר אליהם את זכויות היוצרים על הרפרודוקציות.
פנטון, שהשתמש בתהליך הקולודיון החדש אז במסעו, נאלץ לצלם סמוך לעגלת חדר החושך שלו, שאיתה נגרר לחזית כשהיא רתומה לסוס.
כבר בסתיו 1855 רכש פנטון עגלה מסוחר יינות והסב אותה לחדר חושך נייד, איתו ערך מספר מסעות ניסוי קצרים באזור.
בפברואר 1855 יצא פנטון לקרים.
חוויית מלחמת קרים של פנטון הייתה חיובית בהשוואה לשאר החיילים, בעיקר משום שהגיע לאחר שהחורף הקטלני, שפגע והרג חיילים רבים, הסתיים ולאחר שנעשו מספר שיפורים בתנאי המחיה של אנשי הצבא הפשוטים אך בעיקר, היו אלו מכתבי ההיכרות שהביא עמו מהנסיך אלברט שהבטיחו לו אירוח יוצא דופן ויחס מועדף.
בעזרת שני עוזרים החל פנטון לצלם בבלקלאווה.
הוא הביא עמו חמש מצלמות שונות, אחת מהן ייעודית לצילום פורטרטים, ובמשך שלושת חודשי העבודה שלו שם הפיק למעלה מ-350 נגטיבים (312 מהם הוצגו בתערוכה בלונדון).
נגטיבים אלו, היוו את צילומי המלחמה הראשונים המשמעותיים שנוצרו.
תמונותיו של פנטון לא ייצגו את זוועות הקרב, חיילים הרוגים, פצועים או כאלו שגופותיהם הושחתו.
במקום זאת, הוא יצר צילומים המשקפים את האמונה כי חיילים בריטים מתו בכבוד למען מטרה נעלה.
פנטון השתמש בסטודיו נייד לצילום.
היות שהמצלמות באותה התקופה היו כבדות ומסורבלות, לא הייתה באפשרותו לצלם תמונות בשדה הקרב, רובן המוחלט של תמונותיו היו מבוימות - בעיקר צילומים של חיילים על ציודם ומדיהם.
שלהי קריירת הצילום של פנטון
בשנת 1856 נכח פנטון במעון המלכותי בסקוטלנד, שם צילם מספר תמונות של הנסיכים והנסיכות הצעירים.
משום שתמונות אלו יועדו להנאת המלכה ולא למטרת הצגתם בפומבי, הורשה פנטון להיות נוכח ברגעים אינטימיים ופרטיים של המשפחה.
בשנת 1857 נסע פנטון ללב ויילס, אזור זה היה מאוכלס בדלילות על ידי מטיילים דוברי אנגלית עד המאה ה-18. אמנים רבים ביקרו את האזור.
הנחלים, הנוף המיוער והסלעי והמרחבים הרריים נחשבו ל"נשגבים ויפים" והשפיעו על כמה מצילומי הנוף הטובים של פנטון.
ניתן לראות שפנטון לא צילם תצלומים של גשרים חדשים או כל ציון דרך הנדסי חדש (סימן למהפכה התעשייתית) שכן הוא מיקד את צילומיו בנושאים ציוריים ונראה כי העדיף את הדמות הוולשית והחיים הפסטורליים והפשוטים יותר.
פנטון צילם בייחוד תמונות ארכיטקטורה, קודש וחול, עירוניות וכפריות - יותר מכל נושא אחר.
במקום להעדיף אתרים חדשים, צילם מנזרים וקתדרלות.
באמצעות קירוב המצלמה הדגיש דוגמאות ארכיטקטוניות ופרטים, כולל דמויות, זאת במטרה לתת תחושה של קנה מידה ולהחיות את הסצנה.
פנטון צילם מבנים אזרחיים חשובים, כדוגמת בית הפרלמנט, והפגין יכולת נפלאה למשוך את עינו של המתבונן עמוק לתוך הקומפוזיציה שלו.
הדגשת הארכיטקטורה הייחודית תרמה לפיתוח גאווה לאומית בחברה הבריטית.
בשנת 1860 נסע פנטון לאזור האגמים, מקום אהוב על תיירים, משוררים וציירים.
פנטון וצלמים נוספים צילמו במקום אתרים תיירותיים כגון גשר ניובי במגמה לתאר (והפעם לא באופן ספרותי) את יופיו של המקום.
בשנות החמישים המאוחרות וה-60 המוקדמות, הפכה עבודתו לשאפתנית יותר.
הוא נתקל בנושאים חדשים וזנח את הישנים, המוכרים יותר.
יצירותיו כוללות דמויות דייג ונופים המשתרעים לפניהם, תמונות המביעות את הקשר העמוק שפנטון חש כלפי מולדתו.
בקיץ 1860 פנה לציורי טבע דומם, נושא שהפך פופולרי בציור אצל הבריטים אבל היה די חדש בתחום הצילום.
צילומיו כללו לעיתים קרובות פירות אקזוטיים ופרחים, אננס מהאיים הקריביים למשל, אשר יובאו מהאזורים המרוחקים של האימפריה הבריטית או מחממות סמוכות.
בשנת 1862 זנח פנטון את הצילום, ככל הנראה עקב סיבות אישיות ומקצועיות.
בנו היחיד מת באפריל 1860 והמפעל המשפחתי שאיפשר לו את אורח החיים הנינוח נסגר מאוחר יותר באותה שנה.
בנוסף, הצילום עצמו השתנה בשלהי 1850 ותחילת 1860 כשמאות צלמים זולים "גילו" את השוק, מחירי הצילומים צנחו ופנטון כמו רבים אחרים לא הצליח להתחרות בעמיתיו.
כתוצאה משינוי מגמת השוק הכבוד למקצוע (אשר פנטון התאמץ להשיג) פחת בצורה משמעותית.
באוקטובר 1862, הודיע על פרישתו מעולם הצילום.
בחודשים הבאים מכר את כל הציוד שהיה ברשותו, בטיעון שאם יוותר ציוד ברשותו "כל זה עשוי לפתות אותי לחזור למקצוע".
פנטון חזר לעסוק בתחום המשפטים ונפטר ב-8 באוגוסט 1869, בהיותו בן 50.
רוג'ר פיליפ מייסון הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA.
בעברו שיחק גם באולימפיאקוס היוונית ובהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.
בין השנים 2014–2016 שימש כסגן יושב ראש איגוד שחקני ה-NBA, ובשנים 2017–2018 כיהן כנשיא וקומישינר של ליגת ה-BIG3.
מייסון נולד בעיר וושינגטון די.
סי., ולמד שלוש שנים באוניברסיטת וירג'יניה שבה השיג ממוצעים מרשימים של 13.8 נקודות, 3 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
בשנת 2002 החליט להירשם לדראפט ה-NBA, והוא נבחר בבחירה ה-30 בדראפט על ידי שיקגו בולס, שהיו בתקופה של ירידה ביכולת.
מייסון שיחק בעונת הבכורה שלו ב-NBA ב-17 משחקים והשיג ממוצעים מאכזבים של 1.8 נקודות, 0.7 ריבאונדים ו-0.7 אסיסטים למשחק.
לאחר מכן בעונת שיחק מייסון ב-3 משחקים במדי הבולס בטרם עבר לקבוצת טורונטו ראפטורס שבה שיחק 23 משחקים והשיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.2 ריבאונדים ואסיסט אחד למשחק, אך הוא נפצע ושוחרר.
בהמשך עונת 2003/04 החליט מייסון לעבור לשחק באירופה, שבה הוא חתם בקבוצת אולימפיאקוס היוונית שאיתה שיחק במסגרת היורוליג.
לאחר מכן, בעונת 2005/06 עבר לשחק בישראל בקבוצת הפועל ירושלים שאיתה הגיע לחצי גמר גביע יול"ב, וביסס עצמו כשחקן מוביל וכאחד השחקנים הבולטים בקבוצה.
את עונת החל מייסון ביפן בה סיכם בקבוצת OSG פיניקס המקומית לאחר ששוחרר מהפועל ירושלים, אך שבועיים לאחר סיכומו קיבל חוזה מובטח בוושינגטון ויזארדס, שהתעניינה בשירותיו.
הוא חתם בקבוצה ושיחק בה במשך שנתיים שבהן הראה יכולת טובה.
לאחר עונת עבר לסן אנטוניו ספרס בה שיחק במשך שנתיים.
בארבע העונות הבאות שיחק עבור ניו יורק ניקס, וושינגטון ויזארדס, ניו אורלינס הורנטס ומיאמי היט, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 33.
בשנת 2005, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו הוראס ג'נקינס, מריו אוסטין ושחקן הפועל תל אביב דאז מרכוס האטן בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.
סר רוג'ר ארתור קארבר נורינגטון היה מנצח בריטי אשר נודע בביצועיו למוזיקה מתקופת הבארוק, מן התקופה הקלאסית ומן התקופה הרומנטית אשר עשו שימוש בכלי התקופה ובפרקטיקות ביצוע מן התקופה בה נכתבה המוזיקה (ביצוע אותנטי).
נוריגטון נולד באוקספורד, אנגליה, כבנם הבכור מבין שני בניהם של ארתור נורינגטון, מוציא לאור שכיהן כיושב ראש הטריניטי קולג' באוקספורד, ושל אדית' ג'ויס לבית קרבר.
ההורים נפגשו לראשונה בעת הפקת חובבים של אופרטה מאת גילברט וסאליבן.
רוג'ר נורינגטון עצמו החל לנגן בכינור בגיל 10, וכמו כן שר במקהלת הקלייר קולג' שבקיימברידג', בו למד ספרות אנגלית.
קודם לכן למד בפנימיית דרגון סקון, ועשה לימודי היסטוריה בווסטמינסטר סקול.
לאחר כמה שנים בענף הפרסום, החליט שעתידו במוזיקה, והחל להשתלם בתחום הזימרה והניצוח.
נורינגטון הוא תלמידו של אדריאן בולט.
בין היתר, למד בקולג' המלכותי למוזיקה שבלונדון.
בהיותו בעל רקע כזמר טנור, הקים בשנת 1962 את מקהלת שיץ.
בין השנים 1969 ל-1984 שימש כמנהל המוזיקלי של בית האופרה של קנט.
בשנת 1987 הקים את תזמורת הנגנים הקלאסיים של לונדון (London Classical Players) – תזמורת של כלים תקופתיים בהנהגת הכנר בכינור בארוק ג'ון הולוויי.
נורינגטון שימש כמנהלה המוזיקלי עד התפרקותה של התזמורת עקב בעיות תקציב בשנת 1997. עם הנגנים הקלאסיים של לונדון הקליט נורינגטון יצירות מופת רבות כגון הסימפוניות האחרונות של מוצרט, מכלול הסימפוניות והקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, מכלול הסימפוניות של ברהמס, ומבחר סימפוניות מאת שוברט, שומאן, מנדלסון ועוד.
הקלטות אלה יצאו לראשונה בחברת EMI ולאחר מכאן יצאו מחדש בחברת Virgin.
בשנים 1998–2011 שימש נורינגטון כמנצחה הראשי של תזמורת רדיו שטוטגרט (Radio-Sinfonieorchester Stuttgart des SWR) והקליט איתה, בין השאר, סימפוניות מאת מוצרט, בטהובן, ברהמס ומאהלר, לחברת התקליטים הנסלר (Haenssler).
בשנים 2006-2009 הוא כיהן כמנהל המוזיקלי של אגודת הנדל והיידן של בוסטון.
כמן כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הקאמרית של פריז ושל דויטשה קאמרפילהרמוני של ברמן.
בשנים 2011–2016 כיהן נורינגטון כמנצח ראשי של התזמורת הקאמרית של ציריך.
נורינגטון ניצח על מעל 50 ביצועי בכורה עולמית.
נורינגטון נודע בבחירת טמפי מהירים במיוחד ושימוש מושכל ומצומצם בטכניקת הוויברטו, אלמנטים המזוהים עם פרקטיקות ביצוע מן המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. גישתו זו הביאה לו מבקרים ואוהדים רבים כאחד.
בביצועיו לתשע הסימפוניות של בטהובן מנסה נורינגטון להישאר נאמן לסימוני הטמפי המקוריים של בטהובן, אשר חלקם הוגדרו על ידי מנצחים רבים כמהירים מדי לביצוע.
ביצועיו לסימפוניות אלו מעניקים מבט רענן על המוזיקה ומאפשרים לבחון ביתר קפידה את המרקם הקונטרפונקטי של היצירות.
מנישואיו השניים לכוריאוגרפית קיי לורנס, נולד לו בן, תום.
אחיו, תומאס המפרי נורינגטון, הוא בנקאי.
1980 - OBE - קצין מסדר האימפריה הבריטית
1990 - CBE - מפקד מסדר האימפריה הבריטית
1997 -הוענק לו תואר אבירות
2001 - הפרס Echi למוזיקה קלאסית (גרמניה) לביצוע הסימפוני הטוב של השנה -בזכות ביצוע הסימפוניה הראשונה של אדוארד אלגר
2004 - הפרס למוזיקה קלאסית של קאן פרס ההקלטות גייז'וצו עבור ביצועי הסימפוניות של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של שטוטגרט
2004 - פרס הפסטיבל למוזיקה של ברמן
2012 - הצלב של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה- דרגה א
חבר כבוד של קלייר קולג' של קיימברידג'.
תוארי כבוד מטעם אוניברסיטת יורק ואוניברסיטת קנט ודוקטור לשם כבוד של הקולג' המלכותי למוזיקה
רוג'ר פנרוז הוא מתמטיקאי, פיזיקאי ופילוסוף בריטי, ממוצא יהודי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה במכון המתמטי של אוניברסיטת אוקספורד.
פנרוז זכה להערכה בעיקר בשל עבודתו בפיזיקה מתמטית ובמיוחד בשל תרומותיו לתורת היחסות הכללית ולקוסמולוגיה.
זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2020, אותו חלק עם ריינהרד גנצל ואנדריאה גז.
פנרוז נולד בקולצ'סטר, באסקס שבאנגליה, למדען ולרופאה מרגרט ליטס.
סבו מצד אמו היה ג'ון ברספורד ליטס , מראשוני מדע הביוכימיה, בנו של הכומר סטנלי ליטס , פרופסור לעברית בקינגס קולג' לונדון, וסבתו מצד אמו הייתה סוניה נתנזון, פסנתרנית יהודיה מרוסיה, שהפכה לסופרג'יסטית ידועה בקנדה, סגנית נשיאת מועצת הנשים של טורונטו.
אחיו הבכור של רוג'ר פנרוז הוא הפיזיקאי התאורטי אוליבר פנרוז, ושני אחיו הצעירים יותר הם רב-אמן בשחמט ג'ונתן פנרוז והגנטיקאית .
קיבל תואר ראשון במתמטיקה מיוניברסיטי קולג' לונדון (UCL).
התחיל לימודי מחקר בהנחייתו של ויליאם הודג' .
לאחר שנה החליף מנחה, ובשנת 1958 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מסנט ג'ון קולג' של אוניברסיטת קיימברידג', על עבודה שכותרתה "Tensor Methods in Algebraic Geometry" שנעשתה בהנחייתו של ג'ון ארתור טוד .
הוא קיבל מלגת מחקר מנאט"ו, שבאמצעותה שהה בשנים 1959–1961 בארצות הברית, תחילה באוניברסיטת פרינסטון ואחר כך באוניברסיטת סירקיוז.
בשנים 1961–1963 היה עמית מחקר בקינגס קולג' לונדון, ולאחר מכן היה במשך שנה פרופסור אורח באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנת 1964 הצטרף לסגל האקדמי של בירקבק, אוניברסיטת לונדון, ושם, בהשפעת הקוסמולוג דניס סיאמה, מוקד העניין שלו עבר ממתמטיקה לאסטרופיזיקה.
בשנת 1967 הציג את תורת הטוויסטור , שהפכה לענף בפיזיקה מתמטית.
עסק במחקר בתחום סינגולריות כבידתית ובפרט בסינגולריות כבידתית עירומה.
בשנת 1973 מונה לפרופסור באוניברסיטת אוקספורד, ושימש במשרה זו עד לפרישתו כפרופסור אמריטוס בשנת 1998. בשנים 1983–1987 נמנה עם סגל אוניברסיטת רייס ביוסטון, טקסס.
פנרוז ידוע באהבתו לשעשועים מתמטיים.
בעקבות ביקור בתערוכה של יצירות הצייר מאוריץ קורנליס אשר בשנת 1954 המציא פנרוז אשליות כמו גרם המדרגות שבו ניתן לרדת ולרדת ולחזור לאותו מקום, וכן את משולש פנרוז.
הוא שלח את הרעיונות הללו לאֶשֶר, שהפך אותם להדפסים הנודעים שלו "עולים ויורדים" ו"מפל מים".
כיוון נוסף בו הייתה לפנרוז השפעה רבה הוא ריצופים של המישור.
הוא הממציא של ריצוף פנרוז, ריצוף המבוסס על שתי צורות שבעזרתן ניתן לרצף את המישור בדרכים רבות, אך לא ניתן לבנות מהן ריצוף מחזורי של המישור.
ריצוף זה עורר עניין רב לאחר שהופיע בינואר 1977 בטור "Mathematical Games" של מרטין גרדנר, בירחון "סיינטיפיק אמריקן".
לימים התגלה כי הדבר קורה בטבע בגבישים כמו-מחזוריים שהתגלו על ידי דן שכטמן.
פנרוז הוא גם פילוסוף, וספרו The Emperor's New Mind: Concerning Computers, Minds and The Laws of Physics , שיצא לאור בשנת 1989 ועוסק בתודעה, במדע ובפילוסופיה זכה להצלחה מסחרית רבה.
הספר מתאר את המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, דן בתורת היחסות הכללית ובמכניקת הקוונטים, ובוחן את האפשרות לאיחוד של שתי תאוריות אלה.
הספר מציג את המודל קוסמולוגיה מחזורית קונפורמית של פנרוז, שהוא הרחבה של תורת היחסות הכללית, אך מנוגד לתורת המיתרים ולתאוריית האינפלציה הקוסמית.
בספטמבר 2016 יצא לאור ספרו Fashion, Faith, and Fantasy in the New Physics of the Universe , המבוסס על הרצאות שנתן פנרוז באוניברסיטת פרינסטון בשנת 2003.
ב-1975 זכה במדליית אדינגטון יחד עם סטיבן הוקינג.
ב-1988 זכה בפרס וולף בפיזיקה יחד עם הוקינג.
ב-1990 זכה במדליית אלברט איינשטיין.
ב-2004 זכה במדליית דה מורגן.
אוניברסיטאות רבות העניקו לו תואר דוקטור לשם כבוד.
הוא מחזיק בתארים חבר מסדר ההצטיינות, חבר החברה המלכותית ובשנת 1994 קיבל תואר אבירות על תרומתו למדע.
בשנת 1959 נישא לג'ואן איזבל ודג', ונולדו להם שלושה בנים.
נישא בשנית לוונסה תומאס, ולהם בן אחד.
רוג'ר הנטינגטון סשנס היה מלחין, מבקר ומורה למוזיקה אמריקאי.
רוג'ר סשנס נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה, ששורשיה מגיעים עד למלחמת העצמאות האמריקאית.
סשנס למד מוזיקה באוניברסיטת הרווארד מגיל 14. בשנות לימודיו שם כתב לעיתון המוזיקלי של הרווארד ובהמשך גם ערך אותו.
עם סיום לימודי התואר הראשון, בגיל 18, המשיך לתואר שני באוניברסיטת ייל אצל הורשו פרקר וארנסט בלוך ואחר כך לימד בסמית' קולג'.
יצירותיו הראשונות החשובות נכתבו בשעת מסע באירופה באמצע שנות העשרים וראשית שנות השלושים לחייו, יחד עם אשתו.
ב-1982 זכה בפרס פוליצר למוזיקה.
סשנס מת בגיל 88 בפרינסטון, ניו ג'רזי.
"עוטי המסכות השחורות", סוויטה תזמורתית (1928)
"משפט לוקולוס" (1947) אופרה במערכה אחת
"מונטזומה" (1963), אופרה בשלוש מערכות
שישה קטעים לצ'לו סולו (1966)
קונצ'רטו לכינור, צ'לו ותזמורת (1971)
"כאשר פרחו הלילכים לאחרונה בחצר הקדמית" (1971)
סימפוניה מס' 9 (אוקטובר 1978) (בהזמנת התזמורת הסימפונית /ל סיראקוז ופרדריק פראוזניץ, ביצוע בכורה ב-17 בינואר 1980 על ידי אותה תזמורת בניצוח כריסטופר קין
קונצ'רטו לתזמורת (1981) (עליו זכה בפרס הפוליצר)
דואו לכינור וצ'לו (1981), לא גמור
יצירותיו מן הסונאטה לכינור סולו מ-1953 ואילך כמעט כולן סריאליות.
אלה שנכתבו עד סביבות 1930 הן נאו-קלאסיות למשמע אוזן, פחות או יותר, בעוד שאלה שנכתבו בין 1930 ל-1951 הן טונאליות, פחות או יותר, אך מורכבות מבחינה הרמונית.
הדקות הראשונות של הסימפוניות השנייה והשלישית, האחת ברה מינור על פי הגדרתה, השנייה סריאלית אם כי עדיין טונאלית במידת מה, עשויות להיחשב למנוגדות במובן זה, הראשונה כאוטית וחסרת ארגון, השנייה שלווה, מושפעת משירת ציפורים; לא בדיוק היחס המקובל בין מוזיקה טונאלית לפחות טונאלית/סריאלית.
(אבל הפרק הפותח את הסימפוניה הרביעית, בורלסקה, משתמש בקטע הנזכר לעיל, ודווקא באג'יטאטו, והכל בא על מקומו בשלום.)
רוּגֶ'רוֹ (מאיטלקית: Ruggiero) הוא מונח המתייחס לסכימה מוזיקלית, לעיתים הרמונית ולעיתים מלודית.
היא מופיעה במוזיקה של המאות ה-16 וה-17, ביצירות ובאלתורים ווקאליים ואינסטרומנטליים כאחד.
קרוב לוודאי שמקורה בציטוט נוסחאות ששימשו לביצוע "אורלנדו פוריוזו", פואמה אפית מאת לודוביקו אריוסטו מקור השם כנראה בשיר מס' 61, המולחן ביותר מתוך הפואמה הזו, שמתחיל במילים Ruggier, qual sempre fui, tal esser voglio.
כיון שהמלודיה זכתה למספר רב כל כך של אלתורים, והושמעה בשינויים בלתי נמנעים במסורת שאיננה כתובה, קשה להגיע לכלל הסכמה בדבר המלודיה המדויקת.
המבנה ההרמוני, לעומת זאת, נשאר קבוע יחסית.
מבחינה הרמונית, בס "רוג'רו" הוא בסולם מז'ור, בדרך כלל סול מז'ור, וכולל ארבעה פסוקים קצרים.
הסכימה הזו משמשת לעיתים קרובות לדקלום טקסטים אחרים העושים שימוש בטטרמטר יאמבי, משקל ימבי בן שמונה שורות ( ottava rima), שמקורו בשירה האיטלקית.
רוג'ר פאוול הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד.
פאוול נולד וגדל בג'ולי ובילדותו שיחק בקבוצות הכדורסל של בית ספרו האזורי.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, פאוול החל בקריירת המכללות שלו והחל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי, עימה שותף בזכייתה פעמיים בטורניר הביג 10 בעונת 2002/03 ו-2004/05.
לאחר שלוש עונות במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי.
פאוול נרשם לדראפט ה-CBA ונבחר במקום ה-30 על ידי הרוקפורד לייטנינג.
לאחר עונה אחת במדיה של הלייטנינג, חתם אצל קבוצת ה-NBA, יוטה ג'אז לעונה אחת במדיה בה קבע ממוצעים של 2.3 נקודות ו-1.2 כדורים חוזרים ב-34 משחקים.
למרות חוזהו בג'אז, פאוול עזב אותה בתחילת ינואר בטענה לחוסר דקות משחק.
פאוול חתם בקבוצת ארקנסו רימרוקרס עימה שותף בהעפלתה לחצי גמר משחקי הפלייאוף של ליגת הפיתוח של ה-NBA.
את העונה סיים עם ממוצעים של 9.1 נקודות וכ-3 כדורים חוזרים בכ-30 דקות משחק.
בסיום העונה, פאוול בחר שלא להאריך את חוזהו לעונה נוספת בקבוצה ועבר לשחק במדיה של קאנטו.
למרות היותה של קאנטו, קבוצת תחתית, פאוול הוביל אותה אל משחקי הפלייאוף של הליגה האיטלקית.
פאוול עזב את הקבוצה לטובת מחנה האימונים ומשחקי קדם-העונה של שיקגו בולס.
אך לא נכלל בסגל הסופי של הקבוצה ונחתך ממנה לאחר מספר שבועות.
באוקטובר חתם בקבוצה הישראלית, הפועל ירושלים ולאחר חודש עבר אליה רשמית בחלון ההעברות של פגרת הליגה הישראלית.
רוג'ר ויליאם קורמן , שכונה לעיתים "מלך הבי מוביס", היה קולנוען אמריקאי ממוצא יהודי, שהתמחה בבימוי ובהפקת סרטים דלי תקציב, שחלקם נחשב כיום לאיכותי.
קורמן חנך מספר רב של קולנוענים ובמאי קולנוע מפורסמים.
הוא זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעלו הקולנועי.
קורמן נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית.
אביו, ויליאם קורמן, היה מהנדס ממוצא יהודי-רוסי.
אחיו ג'ין קורמן היה אף הוא למפיק סרטים, ולעיתים שיתף פעולה עם רוג'ר.
הוא גדל על דתה הנוצרית-קתולית של אמו.
בצעירותו למד הנדסת מכונות באוניברסיטת סטנפורד.
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בתעשיית הקולנוע.
ב-1954 החל בקריירה של מפיק ותסריטאי ובשנת 1955 ביים את סרטו הראשון.
בתקופות בהן עמדה פעילותו בשיאה, היה קורמן יוצר כשבעה סרטים בשנה.
סרטו המהיר ביותר היה "חנות קטנה ומטריפה" (1960) שעליו נאמר כי צולם בשני ימים ולילה אחד.
סרטיו היו לרוב סרטי אימה וסרטי ניצול זולים, בעלי איכות ירודה במתכוון, המכונים בארצות הברית כ"סרטים סוג ב'" (B-Movies).
קורמן ייצר סרטים אלו בפס נע, תוך שמירה הדוקה על מגבלות התקציב, ולוח זמנים צפוף, שכלל צילום כל סרט בפחות משבועיים.
בין יצירותיו הנחשבות, שעדיין משודרות בסינמטקים ובערוצי טלוויזיה כ-TCM, נמצא מחזור סרטים שיצר עבור חברת ההפקה "American International Pictures", בין השנים 1960 ל-1964, על פי סיפורי אדגר אלן פו, בשיתוף פעולה עם התסריטאי ריצ'רד מת'סון, רובם בכיכוב וינסנט פרייס.
בשנת 1966 ביים את סרט האופנוענים "אופנועי הפרא" על פי תסריט מאת פיטר בוגדנוביץ'.
בשנת 1970 ייסד קורמן חברת הפקה משלו בשם "New World Pictures", שיצרה סרטי פולחן רבים כמו "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", ובמקביל דאגה להפצתם בארצות הברית של סרטי איכות של במאים אירופאיים נחשבים, כגון פרנסואה טריפו ופדריקו פליני.
ב-1983 מכר קורמן את החברה, ולאחריה ייסד את חברת "Concorde Pictures", ואת חברת "New Horizons".
יצירתו האחרונה כבמאי בתקופתו הפעילה הייתה סרט הטיסה "פון ריכטהופן ובראון" (Von Richthofen & Brown), משנת 1971, ולאחר מכן שב לבימוי רק פעם אחת נוספת, בסרט "פרנקנשטיין יצא לחופשי" (Frankenstein Unbound) בשנת 1990. במהלך שנות פעילותו הפיק למעלה מ-300 סרטים וביים למעלה מ-50 סרטים.
בשנת 1990 פרסם אוטוביוגרפיה שכותרתה "כיצד יצרתי 100 סרטים בהוליווד ולא איבדתי אגורה" (How I Made a Hundred Movies in Hollywood and Never Lost a Dime).
במאים רבים, מהידועים בתולדות הוליווד, החלו את הקריירה שלהם בהדרכתו של קורמן ובסיועו.
שחקנים נודעים רבים קיבלו את הזדמנות המשחק שלהם בסרטיו.
הליך ההסרטה אצל קורמן נחשב לבית ספר מצוין לקולנוע, ודור החניכים שגידל קורמן יצר כמה מהסרטים הידועים והאהובים ביותר בתולדות תעשיית הקולנוע בארצות הברית.
חלק מהבמאים ידועים במיוחד בשל הפקות יוקרה שנעשו בתקציב ענק, כגון פרנסיס פורד קופולה הידוע בשל ההסתבכויות הפיננסיות הכרוכות בהפקת סרטיו, החורגים לעיתים מזומנות מן התקציב שנועד להם, או ג'יימס קמרון יוצרו של טיטאניק הנחשב לסרט היקר ביותר שנוצר אי פעם.
בין הבמאים שחנך קורמן נמצאים פרנסיס פורד קופולה, מרטין סקורסזה, רון הווארד, פיטר בוגדנוביץ', ג'ונתן דמי, ג'ו דאנטה, ג'יימס קמרון, ג'ון סיילס, ומנחם גולן.
רבים מהם הודו בפומבי לקורמן על תקופת החניכה, והודו בהשפעתו על יצירתם.
כך, למשל, במהדורת ה-DVD של "שליחות קטלנית" מתייחס קמרון לעבודתו אצל קורמן כ"לימודים בבית הספר לקולנוע של קורמן".
רבים מהיוצרים העניקו לקורמן הופעות אורח בסרטיהם, כמחווה.
בין היתר הופיע קורמן בסצנות קצרות ב"הסנדק חלק שני" של קופולה, "שתיקת הכבשים" של דמי ו"אפולו 13" של הווארד.
בין השחקנים שקיבלו את הזדמנויות המשחק הראשונות שלהם בסרטיו של קורמן נמצאים ג'ק ניקולסון, פיטר פונדה, ברוס דרן, דניס הופר, טליה שייר, דייוויד קאראדין ורוברט דה נירו.
קורמן נפטר ב-9 במאי 2024. הותיר אחריו רעייה, המפיקה ג'ולי אן קורמן (לבית הלורן), וארבעה ילדים.
רוג'ר ברוס מאירסון הוא כלכלן יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.
מאירסון נולד בשנת 1951 בבוסטון למשפחה יהודית.
בשנת 1973 השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד בהצטיינות יתרה, ובשנת 1976 השלים דוקטורט באותו המוסד בנושא תורת המשחקים בתאגידים.
בין השנים 1976 ו-2001 כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
מאירסון נודע בשל מחקריו בתחום תכנון המנגנונים השייך לתורת המשחקים, וזכה בשנת 2007 בפרס נובל בכלכלה, ביחד עם עמיתיו אריק מסקין וליאוניד הורביץ.
רוג'ר ספוטיסווד הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע קנדי.
רוג'ר ספוטיסווד נולד באוטווה, אונטריו.
הוא החל את הקריירה הקולנועית שלו כעורך סרטים בשנות השבעים.
הוא ביים מספר סרטים ידועים והפקות טלוויזיוניות, בכללם "שכר האמת" (1983), סרט ג'יימס בונד "מחר לנצח" משנת 1997. ספוטיסווד היה אחד מצוות הכותבים של תסריט הסרט "48 שעות".
בשנות 2000 הוא ביים את מותחן המדע בדיוני "היום השישי".
שמו של ספוטיסווד ותפקידו בבימוי הסרט "מחר לנצח" היו מושא לקומדיה בסרט "טים אמריקה: משטרת העולם", שמציג דמות דרמטית המכונה ספוטווד.
הפתרון השלישי (1989) - סרט טלוויזיה
מעבר לנכון ולא נכון (2012) - סרט תיעודי
בית החוף (2018) - סרט טלוויזיה
רוג'ר דייוויד קייסמנט היה לאומן אירי, משורר, עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, פעיל זכויות אדם ומהפכן.
כשהיה קונסול בריטניה התפרסם בשל פעולותיו והדוחות שחיבר בנושאי הפרת זכויות אדם שבוצעו במדינת קונגו החופשית ובפרו.
התפרסם מאוחר יותר בשל קשריו עם גרמניה לפני מרידת חג הפסחא ב-1916. בשל פעילותו במרד הוצא להורג בלונדון בעוון בגידה.
בשנת 1885 נקבע בוועידת ברלין כי קונגו תעבור לרשותו של לאופולד השני מלך הבלגים ותהיה רכושו הפרטי.
לאופולד קרא לה "מדינת קונגו החופשית" ומאז והלאה, ניצל את משאבי הטבע שלה והאוכלוסייה המקומית הייתה נתונה לעבדות ולהתעללות קשה מצד המתיישבים הלבנים שהעבידו אותם במטעי הגומי.
"אגודת הרפורמה בקונגו" (Congo Reform Association) שהוקמה באנגליה על ידי אדמונד מורל, טענה מזה זמן רב שקיימת עבדות והפרת זכויות אדם בקונגו ודרשה מהממשלה הבריטית לחקור את החשדות.
ב-1903 שירת קייסמנט כקונסול בקונגו והוא התבקש על ידי הממשלה הבריטית לערוך דוח על מצב זכויות האדם בקולוניה הבלגית.
ב-1904 שלח קייסמנט דוח ארוך ומפורט שהתבסס על עדות ראייה שלו, בו חשף את הפרת זכויות האדם המתבצעת במקום דרך קבע ובממדים גדולים.
משהתפרסם הדוח, דרשה האגודה בתמיכתו של קייסמנט לפעול לעצירת המצב.
ארצות הברית ומדינות אירופאיות שונות הצטרפו לדרישה.
ב-1905 הפרלמנט הבלגי ובמיוחד אמיל ונדרוולדה, חבר פרלמנט סוציאליסטי, לחצו על המלך לפתוח ועדת חקירה עצמאית.
ממצאיה של הוועדה היו תואמים לאלו של דוח קייסמנט ובשנת 1908 הופקעה קונגו מרשותו של לאופולד וקמה קונגו הבלגית.
קונגו הבלגית הייתה תחת פיקוח הממשלה הבלגית ועל אף היותה קולוניה, זכתה להשקעה חיובית רבה.
ב-1906 נשלח קייסמנט לברזיל, תחילה כקונסול בפארה, אחר כך בסנטוס ולבסוף קודם לקונסול בכיר בריו דה ז'ניירו.
בתפקידו זה, הוא צורף לחקירה רשמית של העסקת אינדיאנים בתנאי עבדות והתעללות במטעי הגומי בפוטומאיו, פרו (היום מחוז בקולומביה).
החקירה כוונה כנגד "חברת אמזון הפרואנית" שנרשמה כחברה בבריטניה והופעלה על ידי אחים ספרדים.
במהלך החקירה גילה קייסמנט ממצאים דומים לאלו שמצא בקונגו וב-1909 התפרסמה כתבה במגזין האנגלי "אמת" (Truth) על העבדות בפרו וגרמה למהומה רבה.
קייסמנט ביקר בפוטומאיו פעמיים נוספות, ב-1910 וב-1911, וב-17 במרץ 1911 שלח למשרד החוץ דוח כולל על השעבוד האכזרי שמתחולל בפרו.
הדוח שהתפרסם גרם לשינויים משמעותיים לטובה בתנאי העסקתם של הפרואנים במטעי הגומי, להעמדתם לדין של חלק מהאחראים ולבריחתם של אחרים.
באותה שנה עוטר קייסמנט באות עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, כהכרה בחשיבות פעילותו.
בקיץ 1913 פרש קייסמנט משירותו הקונסולרי.
בנובמבר אותה שנה, לקח חלק בהקמת ארגון "המתנדבים האירים", ארגון צבאי לאומני שהוקם כדי להילחם על עצמאות אירלנד.
ב-1914 נסע לארצות הברית כדי לגייס כספים למימון פעולות הארגון.
כיון שלא היה חבר ב-"אחווה הרפובליקנית האירית" (IRB) שהיה הארגון האירי החזק ביותר, התייחסו אליו חלק מהלאומנים האירים בחשדנות.
בקיץ 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה החליטו האירים שמצוקתה של אנגליה ועיסוקה בלחימה, מהווה הזדמנות מצוינת להשיג עצמאות.
קייסמנט נפגש בניו יורק עם הדיפלומט הגרמני, הרוזן יוהאן ברנסטורף, כדי להציע לו תוכנית לפיה ימכרו הגרמנים לאירים כלי נשק ויעסיקו אצלם אנשי צבא, ובתמורה ימרדו האירים ויכריחו את האנגלים להפריש כוחות משדה הקרב מול גרמניה לטובת ניסיון דיכוי המרד.
על אף שהתקבל באהדה, לא הצליח קייסמנט לקבל הסכמה כוללת של התוכנית, וגם מאמצים דומים שנעשו בגרמניה עצמה על ידי לאומנים אירים אחרים, לא הגיעו לתוצאות ממשיות.
באוקטובר נסע קייסמנט עצמו לגרמניה דרך נורווגיה ונפגש שם עם אישים שונים, ביניהם ארתור צימרמן, אז סגן שר החוץ של גרמניה.
בנוסף, ניסה בשהותו בגרמניה להקים גדוד אירי שיוקם מאירים ששירתו בצבא הבריטי ונשבו על ידי הגרמנים.
תוכניתו הייתה לאמן אותם על ידי צבא גרמניה ולשלוח אותם לאירלנד, שם ילחמו בבריטים.
לאכזבתו התוכנית נכשלה, כיון שכל האירים שירתו בצבא הבריטי בהתנדבות, והסיכון שבריטניה תנצח ותוציא את המורדים להורג היה גבוה.
בסופו של דבר, הגרמנים לא ביצעו מאומה עד לאפריל 1916, אז הציעו לתת 20,000 רובים, 10 מכונות ירייה ותחמושת מתאימה.
קייסמנט שציפה לכמות גדולה יותר של כלי נשק ולהבאתם של אנשי צבא, ראה בשליחות כולה אכזבה והוצאה מיותרת.
הסיוע הגרמני נשלח באוניה שהניפה את דגל נורווגיה, אך הבריטים שיירטו תקשורת גרמנית וידעו על האוניה הצפויה להגיע, עצרו אותה לפני שפרקה את מטענה.