tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 1993, אוקראינה פתחה את שגרירותה באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות, ובאוגוסט 2001 - את הקונסוליה הכללית שלה בדובאי.
שגרירות איחוד האמירויות הערביות באוקראינה נפתחה ב-11 במרץ 2013 בקייב.
היקף הסחר הכולל של המסחר והשירותים בין אוקראינה לאיחוד האמירויות ב-2018 הסתכם בכמעט 960 מיליון דולר אמריקני.
מתוכם, יצוא הסחורות האוקראיניות לאיחוד האמירויות ב-2018 הסתכם ב-486.1 מיליון דולר אמריקאי, והיבוא האוקראיני מאיחוד האמירויות הסתכם ב-79.2 מיליון דולר אמריקני.
מוצרי היצוא העיקריים הם מתכות ברזליות, שומנים ושמנים, זרעים ופירות שצמחו מזרעי שמן.
המוצרים העיקריים של יבוא אמירתי לאוקראינה הם פלסטיק וחומרים פולימריים.
היתרה החיובית לאוקראינה היא 406.9 מיליון דולר אמריקני.
היקף יצוא השירותים מאוקראינה לאיחוד האמירויות ב-2018 הסתכם ב-255 מיליון דולר אמריקני.
מתוכם 218 מיליון דולר הם יצוא שירותי תחבורה.
במהלך 2018, אוקראינה ייבאה שירותים בסך 139.3 מיליון דולר אמריקני מאיחוד האמירויות הערביות.
על פי נתונים רשמיים, נכון ל-1 בינואר 2017, ל-11,145 אזרחי אוקראינה הייתה אשרת שהייה זמנית באיחוד האמירויות.
מדובר בדרך כלל בנציגי גל ההגירה הראשון והשני, ובשנים האחרונות גדל מספר הקהילות עקב גידול במהגרי עבודה.
באיחוד האמירויות ישנם מרכזי מגורים של אוקראינים בדובאי ובאבו דאבי.
יחסי אוסטרליה–קזחסטן הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה לרפובליקת קזחסטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהם ב-22 ביוני 1992.
אוסטרליה היא המדינה השנייה אחרי ניו זילנד באוקיאניה שהכירה בעצמאות קזחסטן בשנת 1991. שגרירות אוסטרליה בקזחסטן נפתחה באלמטי בשנת 1995, אולם היא נסגרה בשנת 1999 בשל סיבות תקציביות.
שגריר קזחסטן בסינגפור משמש גם כשגריר לא-תושב באוסטרליה.
בשנת 2015, קזחסטן פתחה קונסוליה כללית בסידני.
מספר ביקורים בדרג גבוה התקיימו בין אוסטרליה לקזחסטן.
ראש ממשלת קזחסטן לשעבר, סרגיי טרשצ'נקו, ביקר באוסטרליה ב-1993. המושל הכללי של אוסטרליה, ביל היידן, ביקר בקזחסטן ב-1994, ונשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, ביקר באוסטרליה ב-1996.
בשנת 2010, שר החוץ האוסטרלי, קווין ראד, ביקר באסטנה כדי להשתתף בפסגת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה שהתקיימה בזמן שנשיא קזחסטן היה יו"ר הארגון.
שר החוץ ראד ביקר בקזחסטן פעם נוספת ביוני 2011 לפגישה עם שר החוץ של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי באסטנה.
קזחסטן היא שותפת הסחר המובילה של אוסטרליה במרכז אסיה.
שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי, אשר אושרר ב-2 ביוני 2004. יחסי הסחר בין שתי המדינות צנועים.
הסחר הדו-צדדי בין המדינות ב-2014 הגיע ל-22 מיליון דולר אוסטרלי.
אוסטרליה מיוצגת בקזחסטן על ידי שגרירותה במוסקבה, בירת רוסיה.
קזחסטן מיוצגת באוסטרליה על ידי שגרירותה בסינגפור.
בנוסף, קזחסטן מחזיקה קונסוליה כללית בסידני.
יחסי אוסטרליה–קירגיזסטן הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה לרפובליקה הקירגיזית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בדצמבר 1991, מיד לאחר עצמאותה של קירגיזסטן בעקבות קריסת ברית המועצות.
אוסטרליה מיוצגת בקירגיזסטן על ידי הנציב העליון שלה במוסקבה, רוסיה.
קירגיזסטן מיוצגת באוסטרליה באמצעות שגרירותה בטוקיו, יפן.
אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם קמבודיה בשנת 1952. בשנת 1955, הצירות האוסטרלית הראשונה נפתחה בפנום פן, ואוסטרליה יוצגה באמצעות שגרירותה בסייגון, דרום וייטנאם.
שגרירות קמבודיה באוסטרליה ממוקמת בבירת המדינה, קנברה.
לפני תחילת היחסים הדיפלומטיים, תוכנית קולומבו, הייתה המקרה הראשון שבו שתי המדינות היו מעורבות זו בזו.
הסכם בין שתי המדינות בשנת 2014 גרם לכך שקמבודיה מקבלת כעת מספר פליטים מאוסטרליה ממרכז הכליאה האזורי של נאורו.
בינתיים, מכיוון ששתי המדינות שייכות להסכם הסחר החופשי ASEAN-אוסטרליה-ניו זילנד, הסחר בין קמבודיה ואוסטרליה גדל במהירות כאשר אוסטרליה רשומה כמדינת הסחר ה-18 בחשיבותה בקמבודיה.
יתר על כן, שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק כדי להילחם בהברחות, סחר בבני אדם, תיירות מין לילדים, סחר בסמים וטרור.
תוכנית קולומבו, שהושקה ב-1951, הייתה אחד המאמצים הראשונים של אוסטרליה, שאינם קשורים למלחמה, להתחבר למדינות דרום-מזרח אסיה.
תוכנית קולומבו היא יוזמה שבה מדינות מפותחות כמו אוסטרליה וארצות הברית חיפשו לחזק את יחסיהן עם מדינות דרום מזרח אסיה והאוקיינוס השקט על ידי מתן הזדמנויות לפיתוח חברתי וכלכלי כאחד.
בעוד שכל אחד מהחותמים על התוכנית תרם תרומות שונות, אחת התרומות הבולטות יותר של אוסטרליה הייתה מתן חינוך והכשרה למשתתפים בתוכנית.
הם סיפקו מלגות ואיפשרו לחברים להשתתף באופן פעיל בתחומי הלימוד שלהם באוסטרליה על מנת לספק להם הזדמנות להרחיב ולחדד את מערכי הכישורים שלהם לפני שהם חוזרים הביתה.
במהלך 30 השנים הראשונות, 20,000 תלמידים קיבלו הזדמנות זו עם מספר תלמידים שמקורם בקמבודיה.
נציגי קולומבו האוסטרליים היו אחראים גם להפעלת בית מלאכה עירוני לרכב ומכונות בבירת קמבודיה, פנום פן.
נכון לדצמבר 2021, תוכנית קולומבו עדיין פעילה, אולם אוסטרליה הפיקה כעת גם יוזמה חדשה בשם New Colombo Plan אשר שואפת לתמוך בסטודנטים אוסטרליים לתואר ראשון בלימוד והשלמת התמחות במדינות הודו-פסיפיק כגון קמבודיה.
לפני פרוץ מלחמת וייטנאם לתוך קמבודיה, דיפלומטים אוסטרלים טענו שהאינטרס הטוב של אוסטרליה הוא להבטיח שקמבודיה תשמור על מעמדה הנייטרלי מכיוון שהם מודאגים מההשפעה הפוטנציאלית שממשלת סין תלחץ על קמבודיה אם הם יוכנסו לתוך הסכסוך.
במאי 1970 נכנסו כוחות ארצות הברית ודרום וייטנאם לקמבודיה בניסיון להשיג יתרון על הצפון וייטנאמים על ידי לכידת משאבי האויב, השמדת בונקרים והרג חיילי אויב.
בשל תכסיס צבאי זה, השפעתו של הקמר רוז' התחזקה כאשר העם הקמבודי הסתכל בעין רעה על מעורבותו הכפויה במלחמת וייטנאם.
בתורו, זה גרם להיחלשותה של ממשלת קמבודיה, ואיפשר לקמר רוז' לכפות את עצמם על העם הקמבודי.
יתר על כן, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון קיבל את ההחלטה להפציץ אזורים בקמבודיה כדי לעצור את המאמצים של צפון וייטנאם.
אירועים אלה תרמו להרס הנייטרליות הקמבודית, ולניתוק היחסים הדיפלומטיים בסופו של דבר בין אוסטרליה וקמבודיה, כאשר כל הדיפלומטים האוסטרלים הוצאו מהמדינה.
היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות התחדשו שוב ב-1991 לאחר שהסתיימו גם משטרו של פול פוט וגם עשר שנות הכיבוש הווייטנאמי בקמבודיה שבאו לאחר מכן.
צעדות המורטוריום של 1970 היו תוצאה של שילובה הכפוי של קמבודיה במלחמה.
עם יותר מ-200,000 אוסטרלים שהפגינו במלחמה בווייטנאם, ההפגנות הללו היו, באותה תקופה, ההפגנות הפומביות הגדולות ביותר שאי פעם התרחשו באוסטרליה.
חוסר שביעות הרצון מהמלחמה נמשך עד 1974, והמאמצים ההפגנתיים באותה תקופה נמצאו בעיקר בקמפוסים של אוניברסיטאות ברחבי הארץ.
ההפגנות הללו לא היו מוגבלות לאוסטרליה, כאשר אנשים בכל רחבי העולם הביעו את מורת רוחם מאירועי מלחמת וייטנאם.
רשות המעבר של האו"ם בקמבודיה (UNTAC)
בשנות ה-90 אוסטרליה מילאה תפקיד מפתח בפיתוח ויישום המדיניות המוצלחת שהגיעה כתוצאה מהסכמי השלום של פריז ב-1991. הסכמי פריז התקיימו לציון סיום המלחמה בין וייטנאם לקמבודיה והביאו להקמת רשות המעבר של האו"ם בקמבודיה (UNTAC).
ה-UNTAC היה גוף שמירת השלום של האו"ם שחיפש לא רק לפקח אלא גם לקחת אחריות על ניהול הסכסוכים בקמבודיה.
אחד מתפקידי המפתח של UNTAC היה לפקח על בחירות 1994 בקמבודיה, ובשל עבודתם קמה ממשלה מלכותית קמבודית חדשה.
אוסטרליה שלחה יותר מ-500 אנשי צוות לסייע בפעולות UNTAC.
הם גם סיפקו סיוע של 92 מיליון דולר אוסטרלי על פני תקופה של ארבע שנים (1994–1998) לאחר מינוי הממשלה החדשה.
לשכות יוצאות דופן בבתי המשפט של קמבודיה (ECCC)
אוסטרליה גם סיפקה תמיכה לקמבודיה באמצעות הלשכות יוצאות הדופן בבתי המשפט של קמבודיה.
ה-ECCC היא מערכת בתי משפט בקמבודיה שמטרתה להביא לדין את מי שהיו אחראים לפשעים ולרצח העם שבוצעו על ידי הקמר רוז'.
בשנת 2012, אוסטרליה תרמה לבית המשפט יותר מ-18 מיליון דולר אוסטרלי ונחשבה לתורם השני בגודלו ל-ECCC.
אוסטרליה גם סיפקה מימון לתמיכה בקמפיינים להסברה ציבורית והיא חברה פעילה בקבוצת התורמים העיקריים בניו יורק ובקבוצת 'חברי ה-ECCC' בפנום פן.
השופטים הקמבודיים והבינלאומיים הראשונים (כולל רואן דאונינג האוסטרלי) והתובעים הושבעו ב-3 ביולי 2006. בין השנים 2004 ל-2020, ה-ECCC קיבל על פי הדיווחים 40.05 דולר אוסטרלי בתרומות מאוסטרליה.
לאחר הפלת הקמר רוז' ב-1978, עברו קמבודים רבים לאוסטרליה בחיפוש אחר חיים טובים יותר.
במהלך 10 השנים הבאות, מספר גדול עוד יותר של קמבודים הגיעו כפליטים או מהגרים, ורצו להתאחד עם בני משפחה שהגיעו קודם לכן.
נכון ליוני 2009 חיו באוסטרליה קרוב ל-26,000 אנשים ממוצא קמר ו-10,000 ממוצא סיני-קמבודי, כאשר 60% מהם בסידני גרים באזור הממשל המקומי של פיירפילד.
לאחרונה, מפקד האוכלוסין האוסטרלי 2016 דיווח על 66,000 אנשים ממוצא קמבודי שחיים ברחבי המדינה.
בינתיים, בשנת 2021 חיים כיום בקמבודיה בין 6,000-7,000 אוסטרלים.
הסכם ליישוב מחדש של פליטים משנת 2014
עסקת הסכם יישוב מחדש של פליטים משנת 2014 ובה ממשלת אוסטרליה שילמה לקמבודיה 40 מיליון דולר אוסטרלי, ובתמורה הסכימה קמבודיה לקבל כמה ממבקשי המקלט שנדחו באוסטרליה.
שר ההגירה האוסטרלי, סקוט מוריסון, בהצהרה לעיתונות, אמר ש"רק פליטים אמיתיים" השוכנים במרכז הכליאה של נאורו ייכללו בעסקה.
זה נכתב גם כחלק ממזכר ההבנות (MOU).
אין מגבלה על מספר הפליטים שניתן לשלוח לקמבודיה, מזכר ההבנות קובע כי כמות הפליטים, יחד עם עיתוי הגעתם, כפופים להסכמה שניתנה על ידי גורמים רשמיים בקמבודיה.
העסקה נחתמה בפנום פן הן על ידי סקוט מוריסון והן על ידי שר הפנים הקמבודי סאר קנג.
העסקה עוררה ביקורת מצד ארגוני זכויות כמו Human Rights Watch, Freedom House ו-UNHCR.
קמבודיה, כולל נזירים בודהיסטים, הפגינו מול שגרירות אוסטרליה נגד העסקה בטענה שקמבודיה "לא יכולה אפילו לדאוג לעצמה", והצביעו על דאגות העוני וזכויות האדם בקמבודיה.
חודשיים קודם לכן, פנום פן דווחה כ"עיר הבירה המחוסנת ביותר בעולם".
זה נבע בעיקר מהסתמכותה של המדינה על חיסונים סיניים.
הדחיפות של הון סן באה בעקבות הרצון לעמוד ביעדי החיסונים הכוללים של המדינה, בעוד ששגרירות אוסטרליה בפנום פן לא הצליחה לספק מענה לבקשת ראש הממשלה.
נכון לנובמבר 2021, אוסטרליה תרמה קרוב ל-10% מ-60 מיליון החיסונים שהובטחו להם, כאשר אינדונזיה, וייטנאם ופיג'י קיבלו 2.2, 1.52 ו-0.97 מיליון חיסונים בהתאמה.
יחסי הסחר בין אוסטרליה לקמבודיה צומחים במהירות.
בשנת 2020, סך הסחר הדו-כיווני בין השניים הוערך ב-432 מיליון דולר אוסטרלי, שהיווה עלייה של 21.6% לעומת השנה הקודמת.
סך יצוא הסחורות האוסטרלי לקמבודיה בשנת 2020 ראה גם צמיחה של 43% לעומת השנה שקדמה לה.
בשני כיווני הסחר, אוסטרליה מדורגת במקום ה-18 ברשימת שותפות הסחר החשובות ביותר של קמבודיה.
הייצוא העיקרי של קמבודיה לאוסטרליה הוא של ביגוד, הנעלה וטקסטיל בעוד שהיבוא האוסטרלי שלהם מורכב בעיקר ממוצרי חיטה ודגנים.
החל משנת 2010, שתי המדינות הן חלק מהסכם הסחר החופשי ASEAN-אוסטרליה-ניו זילנד המאפשר "הפחתת מכסים נרחבת וודאות רבה יותר לספקי שירותים ומשקיעים" למדינות המשתתפות בה.
מדינות אחרות שחתמו על ההסכם כוללות את וייטנאם, תאילנד ומיאנמר.
לשכת המסחר האוסטרלית (Auscham) היא ארגון בתוך קמבודיה שהוקם בשנת 1995, מטרתו העיקרית היא לייצג עסקים ואנשי עסקים אוסטרליים בקמבודיה.
הם עושים זאת על ידי יצירת רשת בין עסקים אוסטרליים וקמבודיים עם אינטרס להקרין תדמית חיובית של אוסטרליה בקמבודיה.
שלוש המטרות העיקריות של הארגון הן להתמקד בצרכים של החברים שלהם, לעזור בבניית מערכות יחסים ולחבר בין אנשים, וליצור קהילה מתמשכת.
יחסי אוסטרליה–רואנדה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה ורואנדה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 2007. כיום, שותפויות עם אוסטרליה נעות בין מלגות שניתנו לסטודנטים ברואנדה וכלה בקשרי מסחר עם אוסטרליה.
בשנת 2011, אוסטרליה מדורגת במקום ה-14 כיעד הייצוא העיקרי של רואנדה ורואנדה כמקורות היבוא העיקריים של אוסטרליה ה-33. אוסטרליה היא גם משתתפת בולטת במשימות שמירת השלום באפריקה, לרבות תחת משלחת האו"ם בסודאן ומשלחת האיחוד האפריקני של האו"ם בדרפור.
רואנדה מיוצגת באוסטרליה באמצעות הנציבות העליונה שלה בסינגפור.
אוסטרליה מיוצגת ברואנדה באמצעות הנציבות העליונה שלה בניירובי, קניה.
יחסי אוסטרליה–קמרון הם יחסי החוץ בין אוסטרליה וקמרון.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-2 במרץ 2002. עד לשנת 2020 ממשלת אוסטרליה העניקה מלגות ל-134 קמרונים ללמוד באוסטרליה, בעיקר בתחום הכריה, אך גם בתחום הבריאות.
לשתי המדינות קשרי סחר צנועים.
בשנת 2019–2020 סך סחר הסחורות עמד על 1.3 מיליון דולר אוסטרלי.
קמרון מיוצגת באוסטרליה באמצעות הנציבות העליונה שלה בטוקיו, יפן, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסידני.
אוסטרליה מיוצגת בקמרון באמצעות הנציבות העליונה שלה באבוג'ה, ניגריה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד ביאונדה.
יחסי אוקראינה–ישראל מוסדו לראשונה ב-26 בדצמבר 1991, לאחר פירוקה של ברית המועצות וקבלת עצמאותה של אוקראינה.
נכון ל-2023, שתי המדינות מחזיקות בשגרירויות זו אצל זו: שגרירות אוקראינה ממוקמת בתל אביב, ושגרירות ישראל ממוקמת בקייב.
עד 1991 הייתה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית חלק מברית המועצות, אשר תמכה בתוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 וכוננה עמה יחסים ב-1949.
במהלך התפרקות ברית המועצות, ב-24 באוגוסט 1991, הכריז הפרלמנט של אוקראינה על עצמאות.
מיד אחר כך הודיעה סגן יו"ר הפרלמנט כי אוקראינה מוכנה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל לאלתר.
ב-1 בדצמבר 1991 אושררה במשאל עם הכרזת עצמאות אוקראינה.
זמן קצר לאחר מכן, כוננו אוקראינה העצמאית וישראל יחסים דיפלומטיים מלאים, ושר החוץ דוד לוי הוזמן לביקור רשמי.
באותו חודש אוקראינה גם הייתה אחת ממדינות הגוש המזרחי שתמכה בהחלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם, אשר שללה את הציונות בין מופעיה של הגזענות.
ב-4 באוקטובר 2001, במהלך תרגיל של צבא אוקראינה, פגע טיל קרקע-אוויר SA-5 תועה במטוס נוסעים טיסה 1812 של סיביריה איירליינס שהיה בדרכו מנמל התעופה בן-גוריון לנובוסיבירסק.
ממשלת אוקראינה שילמה פיצויים למשפחות 51 הנספים הישראלים באסון.
בנובמבר 2005 היה אמור נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו, לבקר בישראל אך הביקור בוטל ברגע האחרון עקב חוסר היציבות הפוליטית בארצו.
יושצ'נקו ביקר לבסוף בישראל בנובמבר 2007. במהלך הביקור נפגש עם ראש הממשלה אהוד אולמרט ונשיא המדינה שמעון פרס וחתם על הסכמים לשיתוף פעולה בין המדינות.
בנוסף נפגש עם בכירי המגזר העסקי בישראל במטרה לשכנע אותם להגדיל את היקף השקעות הישראליות באוקראינה.
באפריל 2008 נפגש יושצ'נקו שוב עם שרי אריסון ודן איתה בהשקעות אפשריות שלה באוקראינה.
ב-9 בפברואר 2011 סיכמו המדינות על פטור מאשרות למטרות תיירות.
בספטמבר 2016 נאום נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, נאום בפרלמנט באוקראינה לציון 75 שנים לטבח באבי יאר.
בנאומו אמר כי רבים מהמסייעים לנאצים בשואה היו אוקראינים, דרשו לאומנים אוקראינים את התנצלותו.
ריבלין השתתף גם בטקס חניכת המרכז להנצחת השואה באבי יאר.
בדצמבר 2016 הצביעה אוקראינה בעד החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה שהתנחלויות אינן בעלות תוקף חוקי.
בעקבות זאת בוטל ביקורו של ראש ממשלת אוקראינה בישראל.
בתגובה הוזמן שגריר ישראל באוקראינה לשיחת הבהרה במשרד החוץ בקייב.
במאי 2017, לאחר סיום המשבר עם אוקראינה, ביקר ראש ממשלת אוקראינה, וולודימיר גרויסמן בישראל.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו נפגש עמו ושיבח אותו על דרך הצבעת אוקראינה בהצבעה בעניין הר הבית והכותל באונסק"ו.
במהלך הביקור נחתמו הסכמים בין שרים משתי הממשלות.
באוגוסט 2019 יצא ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לביקור רשמי באוקראינה במהלכו נפגש עם נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי ורבה של קייב הרב יונתן בנימין מרקוביץ'.
בביקור אירעה תקרית כאשר שרה נתניהו שמטה לרצפה חתיכת חלה שקיבלה בטקס קבלת הפנים, מה שנתפס באוקראינה כחוסר כבוד.
בדצמבר 2021 בטקס לציון 30 שנה ליחסים בין המדינות אמר יבהן קורניצ'וק, שגריר אוקראינה בישראל כי מדינתו מכירה בירושלים כבירת ישראל ושתיפתח בה שלוחה של שגרירות אוקראינה.
על רקע המתיחות בין אוקראינה לרוסיה, ממשלת אוקראינה ביקשה בחשאי שמדינת ישראל תתווך בין הצדדים.
עוד באוקטובר 2021, במפגש של ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט ושל נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בעיר סוצ'י, הוצגה ההצעה בפני פוטין, אשר דחה אותה.
בעקבות המתיחות מול רוסיה, ב-11 בפברואר משרד החוץ פרסם אזהרת מסע לאוקראינה וב-21 בפברואר השגרירות הישראלית הועברה מקייב ללבוב.
ראש הממשלה בנט נפגש שוב עם נשיא רוסיה ב-5 במרץ 2022, בניסיון לתווך בין הצדדים.
ב-24 בפברואר פלשה רוסיה לאוקראינה.
שר החוץ לפיד גינה את הפלישה הרוסית ואמר כי "התקיפה באוקראינה היא הפרה חמורה של הסדר הבינלאומי".
ואילו ראש הממשלה נפתלי בנט נמנע מלהזכיר את רוסיה.
ב-7 במרץ 2022 הודיעה שרת הפנים איילת שקד כי תקבעה מכסה לכניסת אזרחי אוקראינה שאינם יהודים לישראל, בניגוד להסכם לפטור מאשרות כניסה למבקרים מאוקראינה.
אולם בעקבות הביקורת על המכסה, הרחיבה שקד את המתווה כך שאוקראינים עם קרובים בישראל יכלו להיכנס ללא הגבלה.
מאז פרוץ הלחימה ועד 18 במרץ קלטה ישראל כ-12,600 פליטים מאוקראינה.
לפי סקר של חברת דיירקט פולס שנערך בתחילת מרץ, רוב הציבור הישראלי (76% מהציבור היהודי ו-41% מהציבור המוסלמי) הביע תמיכה באוקראינה בעקבות הפלישה.
כולל 17 טון ציוד רפואי ותרופות, מערכות ישראליות לטיהור מים ואספקת מים, אלפי אוהלים שמיכות, שקי שינה ומעילים.
ביוני 2022 יצאה שגרירות אוקראינה בישראל בקמפיין תקשורתי נגד ישראל בטענה שמדינת ישראל אינה מספקת עזרה רפואית לפצועים מהמלחמה ולא מקבלת פליטים.
באותו החודש, אמר שגריר אוקראינה בישראל, יבהן קורניצ'וק, כי נשקלת האפשרות להשעות זמנית את הפטור מוויזה לישראלים שמגיעים לאוקראינה.
בנובמבר 2022 זומן שגריר אוקראינה בישראל, יבגן קורניצ'וק, לשיחת נזיפה בעקבות הצבעתה של אוקראינה בעד פניה נגד ישראל להאג.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, בעת ביקורו במטה נאט"ו בבריסל, השווה זלנסקי את חמאס לרוסיה וקרא למדינות המערב לתמוך בישראל בדומה לתמיכה שאוקראינה מקבלת.
בנוסף, פורסם כי זלנסקי מעוניין להגיע לביקור הזדהות, אך בישראל טענו שמדובר בזמן לא מתאים.
בנובמבר 2023, לאחר שהודלף על ביקורו לכלי התקשורת, הביקור בוטל.
באפריל 2024, המתקפה האיראנית על ישראל, זלנסקי גינה את המתקפה ואמר שפעולת איראן מאיימת על האזור והעולם כולו.
בנובמבר 2024, בראיון לרשת FOX טען זלנסקי שישראל פוחדת מפוטין לכן סירבה להעביר לו נשק.
בינואר 2025, לאחר שבאפריל 2024 הסתיים השימוש המבצעי במיירטי הפטריוט בישראל, ישראל החזירה לארצות הברית את המערכות וארצות הברית העבירה אותן לאוקראינה בידיעת ישראל.
ישראל, בדומה לארצות הברית, הצביעה נגד החלטה זו, שאושרה ברוב של 93 מדינות.
שגריר אוקראינה בישראל מתח ביקורת על עמדה זו של ישראל.
עם הכרזת עצמאות אוקראינה באוגוסט 1991, ביקר השר לענייני סחר חוץ של המדינה בישראל במטרה לדון בהידוק קשרי המסחר בין המדינות.
במהלך הביקור נחתם הסכם מסחרי ראשון בין המדינות.
בתחילת 1992 חתם איש העסקים הישראלי יעקב נמרודי על הסכם להשקעה בתעשיית התעופה במדינה.
בדצמבר 2003 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לאוקראינה, שנכנסה לתוקף ב-2007.
היקף התיירות ההדדית בין שתי המדינות גדול, כאשר מהצד הישראלי הסיבה לכך, מעבר לקשרי המשפחה של ישראלים רבים ממוצא אוקראיני הנוסעים לביקור משפחתי, היא ההיסטוריה העשירה של הקהילה היהודית באוקראינה לאורך השנים.
בין היתר, אחד ממוקדי התיירות המושכים יהודים מרחבי העולם לאוקראינה הוא קברו של רבי נחמן מברסלב, הנמצא בעיר אומן ומהווה מוקד עלייה לרגל לחסידי ברסלב ולאחרים.
הבירה קייב מהווה אף היא מוקד תיירותי עבור ישראלים רבים, וכך גם העיר אודסה שלחוף הים השחור.
במקביל, תיירים אוקראינים רבים מגיעים לביקור בישראל מדי שנה, חלקם לצורכי תיירות (בהם צליינים נוצרים אורתודוקסים רבים המבקרים בירושלים ובשאר האתרים הקדושים לנצרות ברחבי ישראל) וחלקם כמהגרים או עובדים זרים.
על פי התחזיות, מספרם של אלו אף עתיד לעלות משמעותית הודות להסכם הפטור מוויזה שנחתם בשנת 2011. תוכניות תיירות מיוחדות ליהודים וישראלים פותחו בשיתוף עם עיריית לבוב ומנהלת המחוז, והן כוללות ביקורים באתרי זיכרון וארכיטקטורה יהודיים ומועברות על ידי מדריכי טיולים בשפה העברית.
בחודש מאי 2015 אף נפתח קו טיסה ישיר לבוב-תל אביב-לבוב המופעל על ידי חברת התעופה "יוקריין אינטרנשיונל איירליינס", בטיסות סדירות שש פעמים בשבוע.
בדצמבר 2006, החלו שתי המדינות במשא ומתן לכריתת הסכם אזור סחר חופשי, במסגרתו דנו שני הצדדים בהסרתם של חסמים שונים החלים על הסחר בין המדינות, על מנת להמשיך ולפתח את קשרי המסחר ההולכים ומתגברים בין השתיים.
בתום משא-ומתן ממושך חתמו ישראל ואוקראינה על הסכם סחר חופשי בינואר 2019.
קונסול הכבוד של ישראל באוקראינה, אולג וישניאקוב, יזם הקמת ועדה בין-משרדית אוקראינית-ישראלית בנושאי מסחר ושיתוף פעולה כלכלי והקמת פורום עסקי-כלכלי אשר הושק בנובמבר 2015 בקייב.
בפורום לוקחים חלק יזמים מובילים מתחום התעשייה והמסחר מאוקראינה וישראל.
ענפי הייצוא העיקריים מישראל לאוקראינה הם פלסטיק ומוצריו, מכונות וציוד חקלאי וכן שמנים ותכשירים קוסמטיים.
בעבר גם תעשיות היהלומים וההיי-טק נמנו ברשימה זו ותפסו נתח נכבד ממנה.
בין ענפי הייצוא מאוקראינה לישראל: ברזל ופלדה, כימיקלים אנאורגניים, דגנים ודשנים.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית במטרה לקדם סחר ויצוא.
הנספחות פועלת במספר מישורים: תחזוקה ותמיכה של יצואנים בודדים בפעילות שיווק באוקראינה, משיכת השקעות והרחבת שיתוף פעולה אסטרטגי עם אוקראינה וסיוע בפתרון בעיות לחברות הפועלות בתחומי המדינה.
הנספחת הכלכלית בקייב היא יליזבטה סולוביוב.
לקידום הסחר בין המדינות הוקמה לשכת המסחר והתעשייה ישראל–אוקראינה.
ב-16 במאי 2013 מונה עופר קרז'נר, יזם ואיש עסקים ישראלי הפועל באוקראינה בתחום הנדל"ן, כקונסול הכבוד של אוקראינה בירושלים.
בנובמבר 2014 מונה אולג וישניאקוב, יזם ואיש ציבורי אוקראיני, לקונסול הכבוד של ישראל במערב אוקראינה.
באוגוסט 2018 נכנס לתפקידו השגריר יואל ליאון.
יחסי אוקראינה–ליטא הם יחסי החוץ בין ליטא לבין אוקראינה.
בין השנים 1569–1795 פולין וליטא יצרו את האיחוד הפולני-ליטאי אשר כלל חלקים גדולים מאוקראינה המודרנית.
לפני 1918 שתי המדינות היו חלק מן האימפריה הרוסית, ועד 1991 הן היו חלק מברית המועצות.
בנובמבר 2009 חתמו שתי המדינות על מספר הסכמים, הכוללים הכרה הדדית באוניברסיטאות ושיתוף פעולה בתחום שימור המורשת התרבותית.
בנוסף, ליטא הבטיחה סיוע לאוקראינה בקבלתה לאיחוד האירופי.
בשנת 2014, הביע נשיא ליטא דליה גריבאוסקאיטה תמיכה באוקראינה בעקבות המשבר האוקראיני.
בינואר 2015, ביקשה ליטא ממועצת הביטחון של האו"ם לכנס ועידה דחופה, בשל הסכסוך המתמשך במזרח אוקראינה.
מאוחר יותר, ויטאוטס לאנדסברגיס הצהיר כי הוא מאמין כי הסכם מינסק יתברר כ"יותר גרוע מהסכם מינכן".
כיום, כ-44,000 אוקראינים חיים בליטא, ואילו כ-11,000 ליטאים חיים באוקראינה.
אוקראינה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, ו-2 קונסוליות בקובנה, וקלייפדה.
מאידך, ליטא מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-9 קונסוליות בבילה צרקווה, דנייפרופטרובסק, איוואנו-פרנקיבסק, חרקוב, חרסון, לבוב, אודסה, אוז'הורוד, וז'יטומיר.
יחסי אוקראינה–בלארוס הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין בלארוס.
בעבר היו שתי המדינות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, אולם במהלך השנים עברו המדינות לשליטת האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918. לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, אולם בשנת 1922 הם נכבשו מחדש על ידי רוסיה הסובייטית, והיו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991.
לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, וכיום מתקיים ביניהם שיתוף פעולה במגוון תחומים.
כמו כן, הם חולקות ביניהם גבול משותף לאורך 891 ק"מ.
הקשרים הבילטרליים בין אוקראינה ובלארוס עוצבו על ידי הגישות השונות לעיתים קרובות באופן קיצוני שננקטו על ידי שתי המדינות לניהול היחסים שלהן עם רוסיה.
בהתחשב בשאיפותיו של הקרמלין לשמור על מעמדו הדומיננטי באזור הפוסט-סובייטי.
כאשר החל הסכסוך האוקראיני-רוסי, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו הציג את עצמו כמתווך נייטרלי.
הוא נמנע מלהכיר בחצי האי קרים כשטח רוסי, סירב להצטרף למוסקבה במלחמת סחר נגד המערב וכינס את הצדדים הלוחמים במינסק כדי לתווך בהסכמי שלום, פרוטוקול מינסק.
בעקבות ההפגנות בבלארוס (2020–2021), ב-17 באוגוסט 2020, אוקראינה השיבה את שגרירה מבלארוס להתייעצויות כדי להעריך מחדש את היחסים בין המדינות במציאות החדשה.
זאת הייתה הפעם הראשונה בתולדות היחסים הבילטרליים.
בעקבות תמיכת רוסיה בדיכוי המחאות, לוקשנקו הפך למחויב יותר לרוסיה.
בלארוס החזירה קבלנים עצורים (שלוקשנקו אמר שהם חלק מקבוצת וגנר) לרוסיה, בניגוד לקריאות האוקראיניות לשלוח את אלה שנעצרו לאוקראינה כדי להעמידם לדין בשל תפקידם במלחמה בדונבאס.
בתגובה להסטה הכפויה של טיסה 4978 של ריאנאייר על ידי ממשלת בלארוס במאי 2021, אוקראינה אסרה על חברות תעופה בלארוסיות לפעול במרחב האווירי של אוקראינה.
בנוסף, אוקראינה הצטרפה לאיחוד האירופי בהטלת סנקציות על פקידים בלארוסים.
בתגובה לאוקראינה, בלארוס הטילה חסמי סחר חדשים על מגוון סחורות אוקראיניות שנכנסות לבלארוס.
לצורך תרגיל משותף בין בלארוס לרוסיה, שכנו כוחות רוסיים ליד הגבול של בלארוס ורוסיה.
בפברואר 2022, פלשה רוסיה לאוקראינה דרך הגבול.
שר האנרגיה של אוקראינה הודיע כי אוקראינה תתנתק מאספקת החשמל המשותפת עם בלארוס.
במרץ 2022, דווח שהממשלה הודיעה לכמה דיפלומטים אוקראינים לעזוב את המדינה והיה בכוונתה לסגור את הקונסוליה האוקראינית בעיר ברסט.
בלארוס מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-3 קונסוליות בחרקוב, לבוב ואודסה.
מאידך, אוקראינה מחזיקה שגרירות במינסק ו-2 קונסוליות בברסט ובגרודנו.
שתי המדינות חבריות ביוזמת באקו וביוזמת מרכז אירופה.
הסכם על הגבולות בין המדינות נחתם בשנת 1997, ולאחר מכן אושרר על ידי נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, ונשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו, וסיים את בעיות הגבול בין שתי המדינות בתחילת נובמבר 2009.
יחסי אוקראינה–גרמניה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין גרמניה.
בימי הביניים קיימו סוחרים גרמנים יחסי מסחר עם רוס של קייב, ואף התקיימו קשרי נישואין בין האצולה הגרמנית לאצולה הקייבית.
במהלך המאה ה-18 התיישבו מהגרים גרמנים רבים בגליציה, ובמהלך המאה ה-19 היגרו גרמנים רבים גם לבסרביה, ווהלין, חצי האי קרים וחופי הים השחור.
בשנת 1914 לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו גרמנים רבים מאוקראינה לסיביר, ובפברואר 1918 כבש צבא האימפריה הגרמנית את אוקראינה במבצע אגרוף.
לאחר חוזה ברסט-ליטובסק סייעו הגרמנים לפבלו סקורופדסקי בהקמת המדינה האוקראינית, וסייעו לאוקראינים במלחמתם נגד רוסיה הסובייטית.
בשנת 1941 כבשו הגרמנים את אוקראינה במהלך מבצע ברברוסה, וצירפו אותה לנציבות הרייך אוקראינה.
במהלך הכיבוש הגרמני רצחו הגרמנים מאות אלפי יהודים, כחלק משואת יהודי אוקראינה, ובחורף 1943–1944 שחרר הצבא האדום את אוקראינה, תוך שהוורמאכט השאיר מאחוריו אדמה חרוכה.
לאחר המלחמה היו מוצבים בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה חיילים אוקראינים רבים, אך הם לא קיימו קשר עם האזרחים הגרמנים.
בשנת 1959 נרצח סטפן בנדרה - לאומן אוקראיני, על ידי סוכני קג"ב, בעת שהותו במינכן.
מאז 1990, רוב האוקראינים הגרמנים עברו לגרמניה, אך עדיין כ-40,000 גרמנים חיים באוקראינה, בעיקר בקייב, חרקוב ואודסה.
בשנת 1989 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה פתחה את הקונסוליה הראשונה בקייב, בשנת 1992 שדרגה אותה לשגרירות.
בשנת 1993 נפתח מכון גתה, בקייב, ובשנת 1998 נפתחה משרד לשכת החילופין האקדמית הגרמנית, ומאז יותר מ-4,000 סטודנטים אוקראינים למדו בגרמניה.
השינויים הפוליטיים באוקראינה מאז 2004 נתמכו על ידי הממשלה הגרמנית, שאף מחתה על הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, ועל הסיוע הרוסי למורדים במלחמת האזרחים באוקראינה.
יותר מ-1000 חברות גרמניות פועלות באוקראינה, ועבור אוקראינה, גרמניה היא שותפת הסחר השנייה החשובה ביותר בסחר החוץ.
אוקראינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-5 קונסוליות בדיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, מיינץ ומינכן.
מאידך, גרמניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-4 קונסוליות בדנייפרופטרובסק, חרקוב, לבוב ואודסה.
יחסי אוקראינה–לטביה הם יחסי החוץ בין לטביה לבין אוקראינה.
שתי המדינות היו חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ובמהלך חלוקת פולין הועברו לשליטת האימפריה הרוסית, והיו תחת שלטונה עד לשנת 1918. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות.
בשנת 1991 בעקבות אירועי סתיו העמים הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, וב-12 בפברואר 1992 שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהם.
אוקראינה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה בלבד, ואילו, לטביה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-3 קונסוליות בצ'רניהיב, לבוב ואודסה.
יחסי אוקראינה–אסטוניה הם יחסי החוץ בין אסטוניה לבין אוקראינה.
שתי המדינות היו תחת שלטונה של האימפריה הרוסית עד לשנת 1918, ולאחר מכן שיתפו פעולה נגד רוסיה הסובייטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות.
בשנת 1991 בעקבות אירועי סתיו העמים הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, ובשנת 1992 שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהם.
היחסים בין אוקראינה לבין אסטוניה כוללים מגוון רחב של שיתוף פעולה דו-צדדיים במגוון תחומים, כולל פוליטיים, מסחריים וכלכליים, מדעיים וטכניים, הומניטריים, אכיפת חוק ועוד.
מסד נתונים זה מסועף ויעיל מספיק וכולל 53 מסמכים דו-צדדיים, כולל 3 הסכמים בין-ממשלתיים, 15 ארגונים בין-ממשלתיים ו-35 ארגונים בין-לאומיים.
המסמכים העיקריים הם: הסכם בין אוקראינה לבין הרפובליקה של אסטוניה על ידידות ושיתוף פעולה (26 במאי 1992) והסכם בין ממשלת אוקראינה לבין ממשלת הרפובליקה של אסטוניה על שיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי ומדעי טכני (15 בינואר 2007).
אוקראינה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין וקונסולי כללית בפרנו, ואילו, אסטוניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב וקונסוליה כללית בסימפרופול.
יחסי אוקראינה–אינדונזיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוקראינה לבין רפובליקת אינדונזיה.
לאחר התפרקותה של ברית המועצות, אינדונזיה הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית (ב-28 בדצמבר 1991).
ב-6 ביוני 1992 חתמו שתי הממשלות על הצהרה משותפת בדבר כינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן במוסקבה.
אינדונזיה הקימה את שגרירותה בקייב ב-1994, ואוקראינה פתחה את שגרירותה בג'קרטה ב-1996.
בשנת 2016 הגיע שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאוקראינה לסך 310 מיליון דולר אמריקאי.
הסחורה כללה שמן דקלים, שמן קוקוס, מרגרינה, תה, סבון ועוד.
באותה שנה, הגיע שווי הסחורה שיוצאה מאוקראינה לאינדונזיה לסך 521 מיליון דולר אמריקאי.
הסחורה כללה ברובה חיטה (88%), קמח חיטה ועוד.
בשנת 2015 הגיע שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאוקראינה לסך 160 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, שמן קוקוס, תה, אבקת קקאו, אוכל לחיות ועוד.
באותה שנה הגיע שווי הסחורה שיוצאה מאוקראינה לאינדונזיה לסך 183 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר חיטה.
אינדונזיה מיוצגת באוקראינה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקייב, בירת אוקראינה.
אוקראינה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יחסי אוקראינה–יפן הם יחסים דיפלומטיים בין אוקראינה לבין יפן.
ב-28 בדצמבר 1992 יפן הרחיבה את ההכרה המדינית למדינת אוקראינה מיד לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-26 בינואר 1992 החלו יחסים דיפלומטיים מלאים.
אוקראינה מחזיקה בשגרירות בטוקיו, ויפן מחזיקה בשגרירות בקייב.
משנת 2008, היחסים בין אוקראינה ליפן חוזקו משמעותית, תוך חילופי דברים סדירים בין שתי המדינות בחסות קבוצות כמו "InvestUkraine", המרכז האוקראיני-יפני וארגון הסחר החיצוני ביפן.
ב־25 במרץ 2009 ביקרה יוליה טימושנקו, ראש ממשלת אוקראינה, ביפן ונפגש עם טארו אסו, ראש ממשלת יפן.
בהצהרה משותפת, הם בירכו על שיתוף הפעולה בסחר, השקעות ושימור אנרגיה, ודנו בהשפעת המשבר הכלכלי האחרון בין נושאים אחרים.
מאזן הסחר בין אוקראינה ליפן נמצא לטובת אוקראינה, כאשר יפן מייצאת צינורות פלדה ומכוניות ומייבאת מוצרים בצורת סחר אחרת.
ב־15 ביולי 2008 יפן חתמה על פרוטוקול קיוטו, והסכימה לקנות קצבאות פליטת גזי חממה מאוקראינה כדי להגיע ליעד שנקבע במסגרת הסכם שינויי האקלים של האו"ם.
יפן סייעה גם למוסדות חינוך ותרבות אוקראינים בסכום של יותר מ־4.3 מיליון דולר בשנים 1998 עד 2009. יתרה מזאת, יפן העניקה לאוקראינה מענקים של יותר מ־151.8 מיליון דולר.
התמיכה של יפן ביושרה ובריבונותה של אוקראינה
יפן שיקפה כי היא בעלות ברית איתנה לאוקראינה בעיצומו של משבר קרים 2014. ממשלת יפן העמידה סנקציות על רוסיה, אם כי צוין כי הסנקציות תוכננו באופן שלא תהיה להן השפעה של ממש וכי ממשלת יפן לא רצתה לסכן את יחסיה עם רוסיה.
טוקיו מתחה ביקורת על רוסיה ואמרה כי רוסיה מפרה את שלמותה והריבונות הטריטוריאלית של אוקראינה.
בנוסף, ממשלת יפן הצהירה כי הם מוכנים לספק לאוקראינה 1.5 מיליארד דולר בסיוע כספי כאשר קייב תסכים לקבל ולנקוט רפורמות שונות של קרן המטבע הבינלאומית.
בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הטילה יפן סנקציות על רוסיה שאסרו על הנפקת איגרות חוב רוסיות ביפן, הקפיאה נכסים של רוסים מסוימים והגבילה את נסיעת אזרחי רוסיה ליפן.
ב-20 במרץ 2022, ראש ממשלת יפן פומיו קישידה ועמיתו הקמבודי, הון סן, הפצירו ברוסיה לעצור את המלחמה באוקראינה לאלתר ולהסיג את כוחותיה, וכינו את התוקפנות "הפרה חמורה של אמנת האומות המאוחדות".
שיתוף פעולה נגד אסונות גרעיניים בצ'רנוביל ופוקושימה
הנשיא ויקטור יושצ'נקו ביקר ביולי 2005, שם דן בין היתר בתוכנית הניקיון של צ'רנוביל.
ב־30 באוקטובר 2011, ממשלת יפן העלתה את מספר העובדים בשגרירות היפנית בקייב מ-30 ל-36, על מנת ללמוד יותר על התנהלותה של אוקראינה עם אסון הגרעין בצ'רנוביל, שכן יפן עדיין מתמודדת עם האסון הגרעיני בפוקושימה.
נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ערך ביקור ממלכתי ביפן במרץ 1995. לאחר מכן ביקר הנשיא ויקטור יושצ'נקו ביולי 2005.
יחסי אוקראינה–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ערב הסעודית לבין אוקראינה.
סעודיה הכירה בעצמאותה של אוקראינה בשנת 1992. החל מאפריל 1993 מתקיימים בין המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים.
בינואר 2003 ערך נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ביקור רשמי בסעודיה.
בשנת 2015 השתתף הנשיא פטרו פורושנקו בטקס הלווייתו של המלך עבדאללה בן עבד אל-עזיז אאל סעוד.
סעודיה מיוצגת באוקראינה באמצעות שגרירות במוסקבה, שמשמשת כשגרירות הן ברוסיה והן באוקראינה.
אוקראינה מיוצגת בסעודיה באמצעות שגרירות בריאד וקונסוליית כבוד בג'דה.
יחסי אוקראינה–אלג'יריה הם היחסים הדו-צדדיים שבין אוקראינה לבין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית.
אלג'יריה הכירה בעצמאות אוקראינה בשנת 1992, ויחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1993.
לאוקראינה שגרירות באלג'יר (שנפתחה בשנת 1999).
אלג'יריה הכירה בעצמאות אוקראינה בשנת 1992, ויחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות הוקמו בשנת 1993. עד מהרה (1993–1994) נחתמו הסכמי צבא וסחר בין שתי המדינות.
עוד קודם לעצמאות אוקראינה, הייתה ברית המועצות אחת התומכות העיקריות בעצמאות אלג'יריה, וכחלק מכך, הקשרים הכלכליים בין אוקראינה הסובייטית ואלג'יריה היו משמעותיים, מכיוון שחלק גדול מהתעשיות הסובייטיות (ובפרט תעשיית האוויר והחלל), כמו גם הנמל הגדול של אודסה נמצאו בשטחי אוקראינה.
לאחר שהכריזה אוקראינה על עצמאותה, נמשכו הקשרים הכלכליים בין המדינות, כשאלג'יריה ומצרים נותרו, נכון בתחילת שנות ה-2000, שתי שותפות המסחר החשובות ביותר של אוקראינה באפריקה והמזרח התיכון.
על אף קשרי המסחר הטובים, הקשרים הפוליטיים בין המדינות היו בפיגור בהשוואה לקשרים הכלכליים; רק בשנת 2002 ביקר שר החוץ האוקראיני אנטולי זלנקו לראשונה באלג'יריה.
כפי שציינו אנליסטים אוקראינים באותה עת, אחד מהנושאים שעמדו בראש סדר העדיפויות של אוקראינה בפיתוח קשריה עם מדינות צפון אפריקה באותה תקופה היה הרחבת היחסים הכלכליים; מעבר מייצוא מתכות, כימיקלים ומוצרי מזון למכירת מטוסים אזרחיים וצבאיים ומוצרי היי-טק נוספים.
באותה שנה התקיימה באלג'יריה תערוכת המוצרים האוקראינים, אלג'יריה-אוקראינה 2002, וכן נחתמה אמנה למניעת כפל מס.
היקף המסחר הכולל בין שתי המדינות עמד על 355 מיליון דולר בשנת2003. על רקע זה דווח כי בשנת 2003 מכרה אוקראינה לאלג'יריה 5 מטוסי מיג-29 ו-16 מסוקי מיל מי-24, ומצד שני רכשה כמה מטוסי ישנים מדגם מיג-21.
אמנה בשיתוף עם קנדה והולנד בנושא שיתוף פעולה בשלום בחלל נחתמה בשנת 2018.
בשנת 2008, תוך ניצול המלאי הגדול של ציוד מתוצרת סובייטית (כלומר, שיוצר לעיתים קרובות באוקראינה) המשמש את הכוחות המזוינים של אלג'יריה, הגיעה אוקראינה להסכם עם אלג'יריה בנושא אספקת שירותי תחזוקה, תיקון ושדרוג.
ההסכם, שקבע גם חילופי נספחים צבאיים, נחתם על ידי שרי ההגנה של המדינות במהלך ביקורו של שר ההגנה האוקראיני יורי יחנורוב באלג'יריה.
על פי הדיווחים, קצינים בכירים מאלג'יריה שביקרו באוקראינה התעניינו במיוחד בחברות תעופה וחלל אוקראינית (כמו אנטונוב ולוך), ובמפעל לתיקון משוריינים בקייב.
היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 393 מיליון דולר בשנת 2018. הסחורות שמייצאת אוקראינה לאלג'יריה, בשווי כולל של 390 מיליון דולר מורכבות בעיקר ממתכות ופלדה, ואילו עיקר הסחורות שמייצאת אלג'יריה בשווי כולל של 3 מיליון דולר הוא מלח, גפרית, אבנים ועוד.
יחסי אוקראינה–יוון הם היחסים בין יוון לאוקראינה.
יוון הכירה באוקראינה ב-31 בדצמבר 1991. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. יוון פתחה שגרירות בקייב בשנת 1993, קונסוליות כלליות הוקמו במריופול ואודסה.
אוקראינה פתחה שגרירות באתונה, ומאז אפריל 2004 קונסוליה כללית בסלוניקי.
שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה ובארגון השיתוף הכלכלי בים השחור.
קיימת קהילה יוונית גדולה שחיה באוקראינה (בעיקר באזורים הדרומיים והמזרחיים של המדינה).
אוקראינה נושבה לראשונה על ידי היוונים כבר בשנת 500 לפני הספירה, העיר האוקראינית אודסה (בין היתר) נוסדה על ידי קולוניסטים יוונים קדומים.
הסכם ידידות ושיתוף פעולה בין הרפובליקה ההלנית ואוקראינה (1997).
הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי, מדעי וטכנולוגי.
הסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות.
הסכם על הימנעות ממיסוי כפול
הסכם בנושא תחבורה ציבורית בינלאומית.
הסכם על סיוע שיפוטי בעניינים אזרחיים.
בנובמבר 1996 ביקר ביוון נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה.
בדצמבר 1997 ביקר באוקראינה נשיא יוון, קוסטנטינוס סטפנופולוס.
באפריל 2001 ביקר ביוון ראש ממשלת אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו.
יולי 2002 ביקר באוקראינה ראש ממשלת יוון, קוסטאס סימיטיס.
ספטמבר 2007 ביקר נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו ביוון.
באפריל 2008 ביקר באוקראינה נשיא יוון, קרולוס פפוליאס.
אוקטובר 2011 ביקר נשיא אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ' ביוון.
יחסי אוקראינה–הודו הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לאוקראינה, שכוננו בינואר 1992. שגרירות הודו בקייב נפתחה במאי 1992, ואוקראינה פתחה את שגרירותה בניו דלהי בפברואר 1993. הקונסוליה הכללית של הודו באודסה תפקדה משנת 1962 עד סגירתה במרץ 1999.
יותר מ-17 הסכמים דו צדדיים נחתמו בין הודו ואוקראינה, כולל הסכמים בנושא שיתוף פעולה במדע וטכנולוגיה, התייעצות עם משרד החוץ, שיתוף פעולה בחקר החלל, הימנעות ממיסוי כפול וקידום והגנה על השקעות.
הודו מקיימת יחסי ידידות עם אוקראינה.
התייעצויות שנתיות של משרדי החוץ מתקיימות ברמת המזכירה.
סגן שר החוץ האחראי על אזור אסיה מייצג את הצד האוקראיני בהתייעצויות אלה.
אוקראינה משתפת פעולה באופן חיובי עם הודו גם ברמה הבינלאומית.
אוקראינה תומכת בהחלטה של סוגיית ג'אמו וקשמיר על בסיס הסכם שימלה.
אוקראינה תומכת גם ברפורמות במבנה מועצת הביטחון של האו"ם.
מערכת היחסים המסחרית עם הודו ושיתוף פעולה כלכלי עם הודו התפתחה על בסיס הידידות ארוכת השנים בין המדינות.
במרץ 1992 נחתם הסכם הידידות ושיתוף פעולה בין הודו לאוקראינה, והעניק דחיפה משמעותית ליחסי הסחר בין הודו לאוקראינה.
יחסי הסחר בין המדינות התפתחו בקצב מהיר מאוד.
נרשמה עלייה פי שלושה בסחר באוקראינה בהודו בשנים 2003–2005 והיא מסתכמת ביותר ממיליארד דולר.
יבוא אוקראינה מהודו הוכפל ועמד על 3,214 מיליון דולר בשנת 2006, בעוד היצוא של אוקראינה להודו גדל פי 3.6 ועומד על 7,369 מיליון דולר בשנת 2006. המחזור הכולל בסחר בהודו ואוקראינה בשנים 2005–2006 עלה על 3.1 מיליארד דולר (נכון לינואר 2014).
הפריטים העיקריים המיובאים על ידי אוקראינה מהודו הם תרופות, ייצור תרופות, עפרות ומינרלים, מוצרי טבק, תה, קפה, תבלינים, משי ויוטה.
הפריטים העיקריים המיובאים על ידי הודו מאוקראינה הם כימיקלים, ציוד, מכונות ומנועים.
ממשלות אוקראינה וגם הודו משתתפות בישיבות הוועדה הבין-ממשלתית ההודית באוקראינה המקיימת את ישיבת מועצת העסקים המשותפת של אוקראינה-הודו.
זה נתן דחיפה משמעותית ליחסי הסחר באוקראינה.
אחרי רוסיה, אוקראינה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בהודו מבין מדינות חבר המדינות.
אוקראינה אינה חברה חדשה בתעשייה ההודית, מכיוון שמפעליה מעורבים באופן פעיל ומהווים את עמוד השדרה של מגזר הכוח ההודי ותעשיות כבדות בין היתר.
ישנן חברות מניות משותפות כגון "Ukrindustry", אשר זכתה בחוזה לביצוע שחזור הסוללה קולה במפעלי המתכות ב-Rourkela ו-Bokaro.
ישנם גם מפעלי בניית מכונות Azovmash ו-Novokramatorskyi המספקים ציוד לייצור ממירי חמצן.
קשרי הסחר בין הודו לאוקראינה הצליחו גם בהגדלת שיתוף הפעולה בין המדינות בתחום הטכנולוגי והמדעי.
במסגרת ההסכם שנחתם בין הודו ואוקראינה במאי 1992, מתכנסת ועדת המו"פ המשותפת מדי שנה לדיון ביישום פרויקטים, קיום תערוכות ושיתוף פעולה במחקר מדעי.
הוועדה נפגשה לאחרונה בקייב באוקטובר 2007, ואישרה 11 פרויקטים למחקר ופיתוח למימוש.
ימי מדע וטכנולוגיה אוקראינים נערכו בניו דלהי בדצמבר 2004. סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה ו מקיימים שיתופי פעולה שוטפים בתחום החלל.
באוקראינה יש תחום IT חזק מאוד.
מוקדים טלפוניים רבים מחו"ל הצליחו.
חברת Aptech Limited ממומבאי חתמה על הסכם במאי 2004 עם המכון הבינלאומי לניהול כוח אדם (המרכז להכשרה בתחום ה־IT באוקראינה) לארגון תוכניות IT לבתי ספר ומוסדות באוקראינה.
ביו-טכנולוגיה היא המגזר האחרון בו חברות כמו ביוקון, גנום וכו' משתפות פעולה זו עם זו.
היא מספקת גם טורבינות לתחנות כוח תרמיות, הידליות גרעיניות.
בשנת 2005 הביע נשיא הודו, עבדול קאלאם, עניין לחזק את שיתוף הפעולה עם אוקראינה בתחום מחקר החלל במהלך נאום שנשא בפני ההודים באוקראינה.
הוא וחברי הארגון ההודי לחקר החלל ביקרו אחר כך בסוכנות החלל האוקראינית יוז'נוי, אחת היחידות הגדולות לייצור רקטות בעולם.
יחסי אוקראינה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לבין אוקראינה.
דנמרק מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב, ואילו אוקראינה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
דנמרק הכירה באוקראינה ב-31 בדצמבר 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בפברואר 1992.
ב-1918, או 1919, אוקראינה הרפובליקה העממית הוכרה על ידי דנמרק.
במהלך הנשיאות הדנית במועצת האיחוד האירופי, ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן קעדם בברכה את צירוף אוקראינה לאיחוד האירופי, אך אמר כי אוקראינה צריכה יותר רפורמות לפני שהם יכולים להצטרף לאיחוד האירופי.
בשנת 2004, כדי לחזק את הקשרים עם אוקראינה, דנמרק פתחה שגרירות באוקראינה.
שר החוץ הדני נילס הלבג פיטרסון ביקר באוקראינה בספטמבר 1998, במהלך הביקור, שתי המדינות חתמו על רוטוקולב ין-ממשלתי בדבר שיתוף פעולה פיננסי.
במרץ 2007, נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ביקר בדנמרק, כדי לקיים פגישות עם בכירים דנים על הסכמים לשיתוף פעולה בתחומי אנרגיה, חקלאות ומזון.
במאי 2011, ראש הממשלה האוקראיני מיקולה אזארוב הזמין את הנסיך הנריק לאוקראינה.
מחזור המסחר הכולל בין אוקראינה לדנמרק בשנת 2003 היה 250 מיליון דולר.
בשנת 2006 ייצאה דנמרק לאוקראינה מכונות בשווי 593 מיליון קרונה דנית.
אוקראינה הייתה בשנת 2010, שותפת הסחר ה-44 בגודלה של דנמרק ביצוא.
בשנת 2011, ראש ממשלת אוקראינה מיקולה אזרוב טען כי דנמרק היא שותפה מרכזית בשיתוף פעולה, וקיווה לשיתוף פעולה נוסף עם דנמרק.
דנמרק השקיעה 1.3 מיליארד דולר באוקראינה מאז 1991. כ-150 חברות דניות פועלות באוקראינה.
ב-1 ביוני 1994 חתמו דנמרק ואוקראינה על הסכם להגנת הסביבה.
דנמרק סייעה לאוקראינה בסכום של 18,5 מיליון קרונה דנית, בטיפול בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל.
במרץ 2009, חיל האוויר האמריקני, הדני והאוקראיני, הובילו כ-140,000 ליטר דלק ו-17 טונות אספקה מבסיס האוויר של תולה לתחנת נורד, 1,000 ק"מ משם.
אוקראינה סייעה עם מטוס איליושין Il-76.
כ-200 דנים מתגוררים באוקראינה, רובם עובדים בחברת מארסק.
הקהילה הדנית בלבוב היא מהעתיקות באוקראינה שלאחר ברית המועצות.
יחסי אוקראינה–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין קוריאה הדרומית לאוקראינה.
יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-10 בפברואר 1992. קוריאה הדרומית מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול.
קוריאה הדרומית הכירה בעצמאות אוקראינה ב-30 בדצמבר 1991 וכוננה יחסים דיפלומטיים ב-10 בפברואר 1992. בדצמבר 1992 נפתחה שגרירות דרום קוריאה באוקראינה.
קיימת אגודה קוריאנית בחרקוב, ואילו בדרום קוריאה גרים כ-3,000 אוקראינים.
בשנת 2017, צוינו 25 שנה להקמת היחסים הדיפלומטיים בין אוקראינה לרפובליקה של קוריאה וכן צוינו 80 שנה לגירוש הקוריאנים לברית המועצות במרכז החינוך הקוריאני ה-18 בקייב.
בשנת 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הייתה קוריאה הדרומית אחת מהמדינות היחידות ביבשת אסיה שסיפקו סיוע צבאי והומניטרי, והטילו סנקציות כבדות על רוסיה.
יחסי אוקראינה–טורקיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לאוקראינה.
לטורקיה ואוקראינה יש כרונולוגיה ארוכה של קשר היסטורי, גאוגרפי ותרבותי.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הוקמו בתחילת שנות ה-90 כאשר טורקיה הפכה לאחת המדינות הראשונות בעולם שהודיעה רשמית על הכרה באוקראינה הריבונית.
טורקיה חברה מלאה בנאט"ו ואוקראינה מועמדת לחברות בארגון.
בנוסף, שתי המדינות חברות BLACKSEAFOR ו-BSEC.
בסוף ינואר 2010 הסכימו נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' וראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן להקים אזור סחר חופשי בין המדינות במהלך שנת 2011. אבל שיחות סחר חופשי דו צדדי בוטלו בשנת 2013.
לאחר סוף 2015, טורקיה ואוקראינה חוו יחסים קרובים יותר כתוצאה מהמתיחות הגוברת של שתי המדינות עם רוסיה.
ב-20 באוגוסט 2016 נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, אמר לנשיא אוקראינה פטרו פורושנקו כי טורקיה לא תכיר בסיפוח הרוסי לשנת 2014 של קרים; קוראים לזה "הכיבוש של קרים".
ב-9 בינואר 2017 שר החוץ של טורקיה, מבולט צ'אבושולו, הצהיר כי "אנו תומכים בשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה וגאורגיה.
איננו מכירים בסיפוח אדמות אוקראינה.
ב-24 בפברואר 2022, לאחר שהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, הביע ארדואן את תמיכתו באוקראינה.
עם זאת, ב-25 בפברואר טורקיה נמנעה מהצבעה על השעייתה של רוסיה ממועצת אירופה בטענה שהיא קוראת לדיאלוג פתוח בין הצדדים בכל נסיבות.
ב-28 בפברואר, הנשיא ארדואן אישר בפומבי שהמצרים הימיים הטורקיים ייסגרו כדי למנוע הסלמה של המלחמה, תוך שהוא גם התחייב לשמור על היחסים עם אוקראינה ורוסיה כאחד.
טורקיה פעלה לפי אמנת מונטרה אשר קובעת את המדיניות ביחס למצרים.
טורקיה אירחה שיחות בין רוסיה ואוקראינה שנועדו לסיים את הפלישה.
טורקיה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-2 קונסוליות בחרקוב ואודסה.
אוקראינה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-3 קונסוליות בבורסה, צ'נקלה ואיסטנבול.
יחסי אוקראינה–הונגריה הם יחסי החוץ בין הונגריה לבין אוקראינה.
אורך הגבול בין המדינות הוא 128 ק"מ.
בשנת 1990 הגיע נשיא הונגריה, ארפאד גנץ, לביקור רשמי באוקראינה הסובייטית, שם קיים שיחות עם הנהגת הרפובליקה הזו שהייתה חלק מברית המועצות.
בדצמבר 1991 הכירה הונגריה בעצמאות אוקראינה מברית המועצות וכוננה יחסים דיפלומטיים עם מדינה זו.
בשנת 1993 נפתחה בקייב שגרירות הונגריה, לאחר חתימת הסכם שכנות טובה ושיתוף פעולה.
בשנת 2017 איימה הונגריה לחסום את הליך הצטרפותה של אוקראינה ל, בשל העובדה שלדברי הצד ההונגרי המדינה השכנה פוגעת בזכויות הלשוניות של המיעוטים.
ממשלת הונגריה מצדיקה את דאגתה בכך שכ-150 אלף הונגרים אתניים מתגוררים באוקראינה, ומהווים כ-12% מאוכלוסיית מחוז זקרפטיה.
במרץ 2018 הודיעה קייב על כוונתה לפרוס כ-1,000 חיילים של הכוחות המזוינים בגבול עם הונגריה בגלל הסכסוך המתמשך על הגנת זכויותיהם של תושבי הונגריה במערב אוקראינה.
בשנת 2017 היקף הסחר בין המדינות גדל ב-31.2% (ב-629.0 מיליון דולר) לעומת השנה הקודמת והסתכם בכ-2.684 מיליארד דולר.
בינואר–פברואר 2018 הסתכם מחזור המסחר ב-483.6 מיליון דולר (עלייה של 46.4% בהשוואה לשנת 2017).
בשנת 2017 השקיעה הונגריה 796.0 מיליון דולר בכלכלה האוקראינית, שהם 2.0% מכלל ההשקעות הישירות הזרות בחו"ל, ואוקראינה השקיעה 17.5 מיליון דולר בכלכלה ההונגרית.
אוקראינה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט וקונסוליות בנירג'האזה, שיופוק וסגד.
הונגריה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-6 קונסוליות בברהובה, איוואנו-פרנקיבסק, לוהנסק, לבוב, סימפרופול ואוז'הורוד.
יחסי אוקראינה–איטליה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לאיטליה.
איטליה הכירה בעצמאות אוקראינה ב-28 בדצמבר 1991, ויחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-29 בינואר 1992. בשנת 1993 פתחה אוקראינה שגרירות ברומא.
איטליה פתחה את שגרירות איטליה באוקראינה בקייב.
החל מאוגוסט 2013 המסגרת המשפטית של יחסי אוקראינה–איטליה כוללת 32 מסמכים המסדירים יחסים דו-צדדיים כמעט בכל התחומים.
המסמך העיקרי הוא "חוזה הידידות ושיתוף הפעולה בין אוקראינה לרפובליקה האיטלקית".
בשנת 2012, איטליה הייתה אחת מעשר שותפות הסחר המובילות באוקראינה.
על פי נתוני שירות הסטטיסטיקה הממלכתית באוקראינה, בשנת 2011 יצוא הסחורות והשירותים לאיטליה הסתכם ב-3.2 מיליארד דולר (עלייה של 24% לעומת השנה הקודמת).
אוקראינה ייצאה לאיטליה את מוצרי תעשיית המתכת, המתחם האגרו-תעשייתי, הנדסת מכונות ותעשייה כימית.
אוקראינה ייבאה סחורות בשווי 2.1 מיליארד דולר (עלייה של 45% לעומת השנה הקודמת): הנדסת מכונות, סריגים, מוצרים מתכות.
מחזור סחר החוץ של אוקראינה עם איטליה בשנת 2011 הסתכם ב-5.2 מיליארד דולר (היתרה החיובית עבור אוקראינה היא 1.1 מיליארד דולר).
איטליה דורגה במקום ה-12 מבין 123 מדינות המשקיעות מבחינת השקעה בכלכלה האוקראינית, לאחר שהשקיעה 975.7 מיליון דולר החל מה-1 באוקטובר 2012 (כלומר 1.9% מכלל ההשקעות).
פיתוח היחסים הכלכליים בין המדינות מנוהל על ידי ארגוני סחר בינלאומיים, כמו לשכת המסחר האיטלקית באוקראינה.
מטרת הארגון היא לתמוך בתהליך הבינלאומי של מפעלים אוקראינים ואיטלקיים.
אוקראינה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-8 קונסוליות בקליארי, קטאניה, פירנצה, מילאנו, נאפולי, פדובה, טרוויזו וטורינו.
איטליה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
יחסי אוקראינה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין קוריאה הצפונית.
עד קריסת ברית המועצות התנהלו היחסים בין המדינות כחלק מיחסי ברית המועצות–קוריאה הצפונית.
לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 נמתחה ביקורת על אוקראינה, לאחר שהתברר שטכנולוגיה רוסית לייצור טילים הועברה מאוקראינה לקוריאה הצפונית, מה שהעניק דחיפה משמעותית לתעשיית הטילים של קוריאה הצפונית.
ב-13 ביולי 2022 הודיעה אוקראינה על ניתוק היחסים עם קוריאה הצפונית, עקב הכרתה של האחרונה בעצמאות הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוגנסק.
ב-28 באוקטובר 2024 דווח כי במסגרת הסכם סיוע בין קוריאה הצפונית לבין רוסיה.
קוריאה צפונית תשלח כ-10,000 חיילים לרוסיה, כדי לעבור אימונים בשטחה ולהילחם כנגד צבא אוקראינה.
ב-16 בדצמבר דווח כי יחידות של צבא קוריאה הצפונית שלחמו לצד צבא רוסיה ספגו אבדות קשות במהלך הקרבות במחוז קורסק.
בדצמבר 2024 ג'ון קירבי דובר מועצת הביטחון הלאומי של ארצות הברית, אמר שהחיילים הצפון קוריאנים משתמשים בעיקר בטקטיקת מתקפת גל אנושי וש"ראשי הצבא הרוסי והצפון קוריאני מתייחסים לחיילים האלה כאל בשר תותחים".
ב-11 בינואר 2025 הודיעה אוקראינה ששבתה שני חיילים צפון קוריאנים בחזית קורסק.
שירות הביון הלאומי של קוריאה הדרומית אישר את המיצאות האסירים הקוריאנים בידי אוקראינה.
אלו היו האסירים הצפון קוריאנים הראשונים שנשבו במלחמה.
ב-31 בינואר 2025 לאחר שספגו אבדות כבדות, נטשו חיילי קוריאה הצפונית את חזית קורסק.
על פי דיווחים, קרוב למחצית מהחיילים הצפון קוריאנים נהרגו או נפצעו.
לא ברור אם מדובר בנסיגה קבועה או זמנית.
אוקראינה הייתה מיוצגת בקוריאה הצפונית באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין.
קוריאה הצפונית הייתה מיוצגת באוקראינה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי אוקראינה–איראן הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ואוקראינה.
לפני שנת 2020 היחסים בין שתי המדינות היו חזקים.
בשנת 2010 הציג שגריר אוקראינה אולכסנדר סמרסקי את אמנתו הדיפלומטית לשר החוץ האיראני, מנוצ'הר מותכי, וקרא לשתי המדינות להגביר את שיתוף הפעולה זו עם זו.
בספטמבר 2022, אוקראינה הודיעה כי היא תפחית את דרגת הקשרים הדיפלומטיים עם איראן בשל החלטתה של טהראן לספק לכוחות הרוסיים מל"טים.
באוקטובר 2022, יממה לאחר מתקפה רוסית על קייב, שבוצעה בעזרת עשרות מל"טים איראניים מתאבדים, הודיע שר החוץ האוקראיני כי ימליץ לנשיא זלנסקי לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם טהרן.
רוסיה ואיראן הכחישו שימוש זה.
בתחילת 2023, הורידה אוקריאנה את דרג היחסים עם איראן והטילה עליה סנקציות בעקבות מעורבותה של איראן במלחמת אוקראינה–רוסיה, כולל איסור מסחר למשך 50 שנה.
איראן מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
יחסי אוקראינה–הפיליפינים הם היחסים הדו-צדדיים בין הפיליפינים ואוקראינה, אשר החלו בהסכם רשמי בשנת 1992.
הפיליפינים הכירו בעצמאות אוקראינה ב-22 בינואר 1992 והיחסים הרשמיים החלו ב-7 באפריל 1992. מאפריל 1992 עד יוני 1993 היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות נשמרו באמצעות שגרירות הפיליפינים בפולין.
מאז 1993 שגרירות הפיליפינים במוסקבה שומרת על סמכות שיפוט ביחסי ארצה עם אוקראינה.
מאז דצמבר 2004 שמרה אוקראינה על קשריה עם הפיליפינים באמצעות שגרירותה בטוקיו, יפן.
לפני דצמבר 2004 שמרה אוקראינה על היחסים עם הפיליפינים באמצעות שגרירויותיה באינדונזיה ובווייטנאם.
באפריל 1997 חתמה משלחת פרלמנטרית אוקראינית למנילה על הסכם שיתוף פעולה בין-פרלמנטרי.
ביולי 2003 פגש סגן נשיא הפיליפינים תאופיסטו גינגונה את שר החוץ של אוקראינה אנטולי זלנקו במנילה.
בפגישה חתמו על פרוטוקול בנושא שיתוף פעולה פוליטי.
ביוני 2005 הוביל יו"ר הפרלמנט הפיליפיני חוסה דה ונציה משלחת לאוקראינה ונפגש עם נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ומגוון בכירים אחרים.
הם דנו בשיח בין דתי נוצרי-מוסלמי, בפיתוח שני מפעלי אנרגיה בפיליפינים על ידי החברה האוקראינית Sukhin Energy Incorporated, וביוזמת המרת חוב.
בין שתי המדינות קיימים שישה הסכמים דו-צדדיים:
חילופי אמנות בין משרד החוץ של אוקראינה לבין משרד החוץ של הפיליפינים (נכנסו לתוקף 7 באפריל 1992).
תזכיר שיתוף פעולה בין ראדה ורחובנה לבית הנבחרים בפיליפינים (14 באפריל 1997).
פרוטוקול על התייעצויות פוליטיות בין הגופים לענייני חוץ בהתאמה (14 ביולי 2003).
תזכיר בין הוועדה הממלכתית לניטור פיננסי של אוקראינה לגוף המעקב הפיננסי בפיליפינים להחלפת המידע הכספי בנושא הלבנת הון (12 במרץ 2008).
הסכם בין מועצת השרים של חצי האי קרים לבין ממשלת מחוז סבו בנושא שיתוף פעולה מסחרי, כלכלי, מדעי, טכני ותרבותי (26 בנובמבר 2010).
תזכיר על שיתוף פעולה בין האקדמיה הדיפלומטית באוקראינה לבין מכון שירות החוץ של הפיליפינים (6 בדצמבר 2010).
הסחר הדו צדדי בין אוקראינה לפיליפינים הסתכם ב-20.21 מיליון דולר בתקופה של שישה חודשים בשנת 2012. יתרת הסחר השלילית בפיליפינים באותה תקופה הסתכמה ב-15.59 מיליון דולר.
בין הייצוא העיקרי של אוקראינה לפיליפינים בתקופה ניתן למנות חיטה, חומרי צבע, מכונות להחתמת מתכות, פרזול, כיפוף, יישור, חיתוך, מכבש, מי גבינה, אמוניה.
הייבוא של הפיליפינים מאוקראינה באותה תקופה הסתכם ב-17.90 מיליון דולר.
בין מוצרי הייבוא העיקרי מהפיליפינים מאוקראינה ניתן למנות מוצרי חשמל, מעגלים משולבים אלקטרוניים ומודולי מיקרו אלקטרוניים.
בין מוצרי הייצוא העיקרי של הפיליפינים לאוקראינה ניתן למנות פעמונים, גונגים, פסלונים, מסגרות ומראות, ציוד הדפסה, מכונות דפוס, מכונת עזר להדפסה, מכונות לעיבוד נתונים אוטומטיות ויחידותיהן וחלקיהן, טבק גולמי, טבק.
יחסי אוקראינה–אורוגוואי הם יחסי החוץ בין אוקראינה ואורוגוואי.
אורוגוואי הכירה בעצמאות אוקראינה ב-26 בדצמבר 1991, וב-18 במאי 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה גל הגירה נרחב מאוקראינה לאורוגוואי, וכיום חיים באורוגוואי כ-10,000 אנשים ממוצא אוקראיני.
אוקראינה מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.