tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שלילת ההגנה על זכות השביתה נבעה מהחשש מכוחם ההולך וגובר של ארגוני העובדים.
שביתות מאורגנות היו חשופות לתביעה נזיקית, או לכל הפחות לביטול השביתה או ההפגנה.
עמדה זו יושמה בשנת 1896 בפסק דין Vegelahn v.
באותו פסק דין נשמעה בדעת מיעוט התנגדות לגישה זו מפי השופט הולמס, שטען שגישה פורמליסטית שכזו, הפוסלת שביתות באופן גורף, לא מאפשרת לבחון את הנסיבות של כל שביתה.
הולמס הציע, כי ראוי לנקוט בגישה גמישה יותר שתאזן בכל מקרה לגופו בין זכות השביתה לבין המחיר שהיא גובה.
בעקבות סכסוך עבודה חמור שהתגלע בתחילת המאה ה-20 במדינת קולורדו הסדיר המחוקק את יחסי עובד-מעביד ב-Industrial Relations Act במסגרתו הוגדרו שביתה חוקית ובלתי חוקית.
שבתנאים מסוימים ניתן יהיה לתבוע נזק שנגרם על ידי מעשה בלתי חוקי של ארגון עובדים.
Montezuma-Cortez Sch תבע מנהל בית ספר ארגון מורים בעוולת גרם הפרת חוזה בגין נזקים שנגרמו כתוצאה משביתת המורים.
בית המשפט של קולורדו פסק כי שביתת המורים עמדה בתנאי השביתה החוקית ולכן הם חסינים מפני תביעה נזיקית.
את שאלת התביעות הנזיקיות בגין שביתה בלתי חוקית, השאיר השופט בצריך עיון.
לפיכך בדין האמריקאי כיום איגוד המקיים שביתה אינו חסין לחלוטין בפני תביעות נזיקיות שגרם לצד שלישי.
היבטים רלוונטיים בתזכיר חוק דיני ממונות
תזכיר חוק דיני ממונות מאחד את החוקים העיקריים במשפט האזרחי תחת מטרייה אחת, שעתידה להיות הקודקס של המשפט האזרחי הישראלי.
בתזכיר חוק דיני ממונות עוברת עוולת גרם הפרת חוזה שינוי משמעותי והופכת ל"גרם הפרת חיוב".
בסעיף 400 לתזכיר החוק נקבע כי עוולת גרם הפרת חיוב היא "גרימה ביודעין וללא הצדק סביר לכך שאדם לא יקיים את חיוביו כלפי אדם שלישי.
לעניין סעיף זה, היחסים הנוצרים על ידי נישואין לא יחשבו כחיוב".
חיוב - משמעות השינוי היא כי החיובים המוגנים אינם עוד חוזיים בלבד, אלא כוללים גם חיובים אחרים.
דברי ההסבר לתזכיר החוק מפרטים שהסיבה לכך היא כי אין עוד חשיבות שמקורו של החיוב יהיה בחוזה דווקא.
נזקי ממון - בניגוד לעוולה כיום, המציבה גרימת נזק ממון כתנאי לתביעת פיצויים, ניתן יהיה לתבוע פיצויים גם בשל נזקים לא ממוניים.
תנאי זה הוסר בהתאם למגמתה הכללית של תזכיר חוק דיני ממונות ושל החלק הדן בתרופות עקב חיוב, לפיה אין צורך בנזק ממוני לשם קבלת פיצוי.
חיובים רכושיים - בדברי ההסבר נאמר כי "הסעיף אינו עוסק בהפרת חיוב הנובע מנישואין, כגון מזונות".
נראה שהמשמעות היא, כי עדיין לא ניתן יהיה לתבוע בגין העוולה בכל הנוגע לחיובים הנובעים מהנישואין.
החריג בעניין שביתה והשבתה הוצא מהעוולה הפרטיקולארית, הועבר לפרק העוסק בסייגים לאחריות נזיקית, ונקבע כהגנה כללית.
בסעיף 377 לתזכיר החוק נקבע כי "אדם לא ישא באחריות נזיקית בשל מעשה שעשה במסגרת שביתה או השבתה כדין, ובלבד שהמעשה נעשה במהלך הטבעי והישיר של שביתה או השבתה.
הוראות סעיף זה לא יחולו לגבי מעשה שגרם נזק לגוף."
אחריות נזיקית - בחוק המוצע הפטור מאחריות ישתרע על כל העוולות הנזיקיות, ולא רק על "גרם הפרת חוזה", במידה ויעמוד ביתר התנאים של הסעיף.
משמעות השינוי היא שלא ניתן יהיה לעקוף את ההגנה על השביתה על ידי עוולות מסגרת, כפי שנעשה בפסק-דין ציזיק.
"כדין" - בדברי ההסבר לחוק מצוין שההגנה תחול על שביתה והשבתה כדין.
כמו כן מצוין כי חוק יישוב סכסוכי עבודה יתוקן עקב החלפתו של סעיף 62(ב) בהגנה רחבה יותר.
במקום נוסחו הקיים של סעיף 37ב (א) שביתה והשבתה בלתי מוגנות תיכלל בהגנה הנזיקית של הסעיף אולם רק מפני עובד ומעביד שהם צד לסכסוך.
נראה שהרחבת ההגנה לכל סוגי העוולות הנזיקיות הביאה לצורך להגבילה על ידי חשיפת השביתה וההשבתה הבלתי מוגנות ושביתות והשבתות שאינן "כדין" לתביעות של צדדים שלישיים, בשונה מהמצב הקיים כיום.
בחוק המוצע ההגנה המאפשרת לתבוע בגין שביתה שלא כדין תחול הן כלפי המעביד והן כלפי צדדים שלישיים.
קשר מהותי - נוספת דרישה לקשר מהותי בין הנזק שנגרם לבין עניין השביתה.
זאת כדי לא לאפשר למעשים פסולים הנעשים במסגרת השביתה ויוצאים מהקשרה הענייני, להשתחרר מאחריות.
נזק לגוף - הסייג לא יחול על מעשה שגרם נזק לגוף.
על אף השינויים שחלו בתפיסה הנזיקית, נראה שהמחוקק אינו מוכן לשחרר מאחריות שביתות שגרמו לנזק שהוא מעבר לכלכלי טהור.
נראה כי תפיסת המשפט הישראלי את קשר הנישואין והבטחת הנישואין עברה שינוי ניכר במהלך 40 השנים האחרונות.
כיוון שחריג זה כמעט ולא נדון בבתי המשפט מאז חקיקתו, נוצר פער בינו לבין התפתחויות מקבילות בפסיקה.
בעוד הסעיף הנוכחי רואה ביחסי הנישואין "תחום רגשי" אשר נרתע המשפט מלהתערב בו, הפסיקה, כך נדמה, צועדת במגמה לביטול ה"טאבו" סביב ההתערבות החוזית בקשר הנישואין.
מגמה זו רואה בחוזה הנישואין חוזה ככל חוזה, אשר כובל את הצדדים לו ואינו מאפשר התנערות מחיוביו.
הבטחת הנישואין נחשבת כיום בישראל לחוזה תקף לחלוטין.
התפתחות זו מאירה באור אחר את תפיסת חוזה הנישואין כחוזה חלש אשר עמדה בבסיס חריג הנישואין שבסעיף 62(ב).
נראה תמוה כי בעוד מעמדה של הבטחת הנישואין הולך ומתחזק, נותר מעמדו של חוזה הנישואין עצמו חלש ביחס לחוזים אחרים לעניין עוולת גרם הפרת חוזה.
בצדק טען השופט שטרנליכט בפסק דין בדהני כי עלול להיווצר מצב אבסורדי בו ניתן יהיה לתבוע בעוולת גרם הפרת חוזה עקב הבטחת נישואין שהופרה - כיוון שזו אינה מוזכרת מפורשות בחוק, ואילו חוזה הנישואין לא ייהנה מהגנה דומה.
תזכיר חוק דיני ממונות אינו מבטל את חריג הנישואין, וכמו כן המחוקק בחר שלא להוסיף מפורשות את הבטחת הנישואין לחריג.
לאור כל האמור לעיל ייתכן כי בעתיד נראה צמצום או אף ביטול של חריג הנישואין לעוולת גרם הפרת חוזה.
נראה כי המתח בין האינטרס להגן על זכות השביתה לבין הצורך להגן על הציבור הולך ומחריף.
הסיבה לכך טמונה בשינוי שחל במיהות נפגעי השביתות.
בעבר שביתות העובדים פגעו בעיקר במעבידים, ואילו כיום התרבו במשק שביתות של ספקי שירותים חיוניים אשר פוגעים באופן חמור בציבור הרחב.
הדיאלוג בין החקיקה והפסיקה בעניין מביא לתנודה מתמדת של נקודת האיזון שבין ההגנה על שני האינטרסים.
מתזכיר חוק דיני ממונות עולה כי הדיאלוג בעניין ממשיך כאשר גם היא מרחיבה ומצמצמת את ההגנה על זכות השביתה.
העלאת ההגנה מרמה פרטיקולרית לרמה כללית מרחיבה אותה משמעותית.
נראה כי פעולות פסיקתיות כדוגמת פסק דין ציזיק העלו את הצורך להרחבה כזו, אשר מונעת את עקיפת ההגנה על ידי שימוש בעוולות אחרות.
העצמה משמעותית כזו לזכות השביתה מצריכה להעמיד מנגד אמצעים להגבילה.
נראה כי תזכיר החוק הותיר הגבלה זו בידי השופטים, על ידי הצבת התנאי המחייב קשר מהותי בין הנזק שנגרם לבין השביתה.
היתרון שבהסדר כזה הוא בגמישות שמוענקת לשופטים לבחון כל מקרה לגופו.
מאידך ההסדר מותיר את עוצמתה של זכות השביתה לשקול דעתו של כל שופט ויכול להביא לתנודות חריפות יותר באיזון שבין האינטרסים.
מצב דברים כזה עלול לערער משמעותית את הודאות המשפטית.
ההכרעה בדבר היקף הלגיטימיות של הפעולות הנעשות למימוש שביתות לא הותרה לחלוטין לידי השופטים.
נראה שהמחוקק הביע את עמדתו הערכית בעניין כשהוציא מעשים שגרמו לנזק לגוף מהגנת הסעיף באופן מפורש.
לדוגמה, שלילת האפשרות מרופאים שפתחו בשביתה באמצע ניתוח לקבל פטור מאחריות.
הפרת זכויות יוצרים (המכונה לעיתים פיראטיות) היא שימוש ביצירות המוגנות בזכויות יוצרים ללא אישור לשימוש במקרים בהם נדרש אישור כזה, ובכך מפר זכויות בלעדיות מסוימות המוענקות לבעל זכויות היוצרים, כגון הזכות לשכפל, להפיץ, להציג או לבצע את היצירה המוגנת, או לייצר יצירות נגזרות.
בעל זכויות היוצרים הוא בדרך כלל יוצר היצירה, או עסק שאליו הוקצו זכויות היוצרים.
בעלי זכויות יוצרים נוקטים באופן שגרתי באמצעים משפטיים וטכנולוגיים כדי למנוע ולהעניש על הפרת זכויות יוצרים.
סכסוכי הפרת זכויות יוצרים נפתרים בדרך כלל באמצעות משא ומתן ישיר, הסרת התוכן המפר את זכויות היוצרים, ואף התדיינות בבית משפט אזרחי.
הפרה מסחרית בוטה או בקנה מידה גדול, במיוחד כאשר מדובר בזיוף, או חיקוי הונאה של מוצר או מותג, מועמדת לעיתים לדין באמצעות מערכת המשפט הפלילי.
בנוסף, על פי חוק זכות יוצרים, הפרה של זכויות יוצרים נחשבת לגנבה.
בישראל ומדינות רבות אחרות הפרה של זכויות יוצרים לצורך מסחר או הפקת רווח כספי היא עבירה פלילית שדינה מאסר עד חמש שנים.
סעיפי ההפרה והעונשין מפורטים .
אכיפת זכויות יוצרים במדינת ישראל מתבצעת במספר מישורים, הן באמצעות הליכים משפטיים והן באמצעות מנגנונים שונים ברשת האינטרנט.
חוק זכות יוצרים מגדיר מקרים בהם פעולה ביצירה ללא רשות בעל הזכויות מהווה הפרת זכות יוצרים.
מי שמבצע פעולה כזו עלול לחוב בתשלום פיצויים בגין הנזק שנגרם לבעל הזכות, או בתשלום פיצויים סטטוטוריים ללא הוכחת נזק, שיכולים להגיע לגובה של 100,000 ₪ לכל מעשה הפרה.
בתי המשפט בישראל דנים בתביעות שעוסקות במגוון מעשי הפרה, כגון העתקת תמונות, ספרים, שירים, תוכנות מחשב ועוד.
בנוסף, נדונים מקרים של שימוש ביצירה ללא מתן קרדיט ליוצר או באופן הפוגע בשמו או בכבודו.
הליך האכיפה מאפשר לבעלי זכויות יוצרים לתבוע בגין הפרה, ובמסגרתו יכול בית המשפט להעניק סעדים שונים, לרבות צווי מניעה להפסקת ההפרה, פיצויים כספיים, וכן סעדים נוספים כמו צו להשמדת עותקים מפרים.
עם זאת, מרבית ההליכים מסתיימים בפשרה בין הצדדים.
בזירת האינטרנט, התפתחו מנגנונים לאכיפת זכויות יוצרים מחוץ לכותלי בית המשפט, בהם תפקיד מרכזי ממלאים גורמי ביניים כגון ספקי אינטרנט ומנהלי אתרים.
נוהל "הודעה והסרה", שאומץ על ידי הפסיקה בישראל, מאפשר לבעלי זכויות יוצרים לפנות לגורמי ביניים בבקשה להסיר תכנים מפרים.
גורמי הביניים, בתמורה לחסינות מאחריות להפרה, מנהלים מנגנוני הסרה.
למרות זאת, יישום מדיניות "הודעה והסרה" אינו אחיד, וישנם אתרים שאינם מיישמים אותה באופן דווקני.
האתגר באכיפת זכויות יוצרים ברשת האינטרנט נובע, בין היתר, מהקושי בזיהוי משתמשים הפועלים באופן אנונימי ומההיקף הרחב של הפרות אפשריות.
למרות ניסיונות חקיקה, עדיין קיים קושי משפטי בחשיפת זהותם של מפרי זכויות יוצרים ברשת.
במדינות אחדות בעולם ישנם ארגונים המתמחים במאבק בהפרת זכויות יוצרים.
ארגונים אלה מתחקים אחר עקבותיהם של אנשים פרטיים וגופים מאורגנים, המפרים את זכויות היוצרים של יוצרים ממגוון תחומים: ספרות, שירה, מוזיקה, קולנוע וכדומה.
בישראל פועל הסניף הישראלי של BSA – איגוד יצרני תוכנה שפועל כנגד פיראטיות תוכנה; ארגון אלי"ס שפעל כנגד העתקות לא-מורשות של סרטים.
מאז אפריל 2011 פועל בישראל ארגון זיר"ה, שמאגד קבוצה של בעלי זכויות מכמה תחומים.
הארגון מתמקד בהפרות הקשורות באינטרנט.
בענפי ספורט, כדוגמת כדורגל והוקי קרח, הפרש שערים (שהוא מספר השערים שהובקעו פחות מספר השערים שנספגו) הוא בדרך כלל שובר השוויון הראשון המשמש לדירוג קבוצות המסיימות בתחרות ליגה עם מספר נקודות שווה.
אם מספר הנקודות וגם הפרש השערים של הקבוצות שווה, השערים שהובקעו משמשים לאחר מכן כשובר שוויון שני, כאשר הקבוצה שכבשה יותר שערים מבין הקבוצות המשתוות, מנצחת.
שוברי שוויון חלופיים שאפשר להשתמש בהם, הם: קביעת הדירוג לפי התוצאות במשחקים ששוחקו בין הקבוצות המשתוות, קיום משחק פלייאוף, או קיום הגרלה שתקבע את הדירוג או העלייה לשלב הבא.
יחס השערים או ממוצע השערים הוא שיטת הכרעה שונה שקדמה להפרש השערים.
בשימוש בשיטה זו, מספר השערים שהובקעו מחולק במספר השערים שנספגו.
שיטת הפרש השערים החליפה את שיטת יחס השערים בגביע העולם בכדורגל 1970 והחל מעונת 1976/77 בפוטבול ליג האנגלית.
בישראל, הוחלפה שיטת "יחס השערים" בשיטת הפרש השערים בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית.
החלפת השיטה נדונה לראשונה בענף הכדורגל הישראלי כבר ב-1966 ונעשתה כדי לעודד כדורגל התקפי, כיוון ששיטת יחס השערים עודדה את הקבוצות להתמקד באי-ספיגת שערים.
ממוצע השערים גם משמש לשובר שוויון בענף הפוטבול האוסטרלי, שבו השיטה ידועה באנגלית בשם "percentage" (שיעור אחוזים).
שיטה זו מחושבת כך: מספר נקודות הזכות מחולקים במספר נקודות הספיגה ואז מכפילים ב-100.
Congenital hyperinsulinism, ובקיצור CHI (היפראינסוליניזם מולד של הינקות, היפוגליקמיה, היפר-אינסולינמיה תמידית מולדת) היא מונח רפואי להפרעה מולדת של ייצור יתר של אינסולין, מלווה בהיפוגליקמיה, בעקבות מוטציה במנגנון הפרשת האינסולין מתאי בטא בלבלב.
רוב התינוקות (60%) הלוקים במחלה מאובחנים בסמוך ללידה עצמה, על ידי בדיקת סוכר שנערכת בבית החולים מיד אחרי הלידה.
כשההפרעה קלה יחסית, המחלה יכולה להתגלות בגיל מספר חודשים עד שנה.
אם ישנה היפוגליקמיה, לעיתים, התינוק ייראה אפרפר/כחלחל.
ישנו סיכון לפרכוסים עד אובדן הכרה.
לרוב, תינוקות הסובלים מהמחלה יגדלו בקצב מהיר מהממוצע לגילם - האינסולין פועל כהורמון גדילה המזרז את התאים בגוף לייצר רקמות, ולכן גורם לעיבוי יתר של האיברים בגוף, לפעמים במידה שמסוכנת ללב ולכבד.
ההפרעה יכולה להופיע גם במקרה בו העובר נולד לאם שסבלה מסוכרת הריונית - עובר כזה נחשף לכמויות גבוהות של סוכר ולכן יש לו היפרפלזיה של תאי בטא בלבלב המובילה להפרשת יתר של אינסולין.
על כן בודקים תינוקות שנולדים גדולים, גם ללא סימנים של היפוגליקמיה.
גורמי סיכון: בזמן מאמץ גופני, התרגשות ולחץ נפשי, תזונה לא מאוזנת, שהייה במים ומחלות קלות ויומיומיות.
סימפטומים נוספים: חוסר תיאבון, בחילות, אי-ספיקת לב, השמנת יתר והרס השיניים עקב אכילת תכופה של פחמימות.
מחלה זו היא תורשתית, ונגרמת ממוטציה אוטוזומלית רצסיבית בתעלות אשלגן מסוג KIR, התלויות ב-ATP (תעלות אשלגן הנסגרות כאשר גלוקוז נכנס ללבלב).
50% מהמוטציות במחלה זו ידועות, והן יכולות להופיע בתת-היחידה אלפא (Kir6.2) או בתת-היחידה בטא (SUR1 - אלה הן בעיקר המוטציות).
במחלה זו תעלות האשלגן נסגרות ללא כניסה של גלוקוז לתא, דבר שגורם להפרשה בלתי מווסתת של אינסולין.
מוטציה נוספת יכולה להתרחש בתעלת סידן הגורמת לשחרור תמידי של אינסולין, או לפגם בגלוקו-קינאז.
סימנים לקיומה של המחלה הם רמות אינסולין גבוהות, היפוגליקמיה, רמה נמוכה של חומצות שומן וגופיפי קטו (במחלה זו ההיפוגליקמיה היא מסוג non ketoic, מצב שעלול להיות מסוכן למוח אם לא יטופל במהירות).
פרופ' לנדאו, פרופ' הירש ופרופ' גלזר מבית החולים הדסה עין כרם פיתחו בדיקה גנטית המאפשרת זיהוי מדויק של המחלה.
לעיתים האפשרות היחידה לטיפול במחלה היא כריתה שלמה או חלקית של הלבלב, עקב החשש מנזק מוחי כתוצאה מהיפוגליקמיה, אך טיפול זה יגרום להתפתחות סוכרת הצפויה להופיע בסביבות גיל ההתבגרות.
בעקבות המחקר של הפרופסורים המוזכרים למעלה פותחו שיטות טיפול אחרות במחלה:
דיאזוקסיד - תרופה להורדת לחץ דם הניתנת דרך הפה.
בין תופעות הלוואי שלה: עליית רמת הסוכר, שיעור יתר וצבירת נוזלים שמחייבת תוספת משתן.
התרופה גוררת השפעה זמנית והשפעה מצטברת.
גלוקגון - הורמון שגורם לשחרור סוכרים מהכבד.
תזונה עשירה בפחמימות - ארוחות מסודרות ומאוזנות אשר עשירות בסוכרים.
ניתן לפני השינה להאריך את השפעת התזונה בעזרת קורנפלור לא מבושל.
קורטיזון - ניתן רק במצבים קריטיים עקב תופעות לוואי רבות.
הזנה רציפה - לחלק לא מבוטל מהילדים יש התקן "גסטרוסטומי" שדרכו ניתן להביא הזנה רציפה בכל שעות היום והלילה, לצורך איזון רציף של רמות הסוכר בדם.
סומטוסטטין - הורמון סותר הורמונים שמבטל את פעולת האינסולין, אבל גם הורמונים אחרים החיוניים לגוף.
הורמון הגדילה והורמונים אחרים מפוצים על ידי הגוף ועם הפסקת הטיפול, אך יש לסיים את הטיפול לפני גיל ההתבגרות כדי לא לפגוע בהורמוני המין.
טיפול זה - הניתן בזריקה תת-עורית - מחייב פיקוח מתמיד על הגדילה ועלול לפגוע בכבד וליצור אבנים בדרכי השתן ובכליות (מומלץ לצרף תרופה מונעת לפי מעקב וייעוץ רפואי).
מעקב סוכר רציף - ילדים החולים במחלה זכאים על פי חוק הבריאות הממלכי (סל הבריאות, סעיף 15 ו'1) לקבל מכשיר למעקב סוכר רציף, המודד את רמות הסוכר בגוף כל 1–5 דק' לצורך טיפול מיידי.
באמצעות מכשיר מעקב רציף ניתן לנטר את מצב הסוכר בכל רגע ולדעת מה היא רמת הסוכר, גם ללא בדיקת דם.
הניטור הרציף קריטי במחלה זו, מכיוון שכתוצאה מפגיעה במערכת הבקרה של הפרשת האינסולין ייתכנו סוכרים נמוכים הגורמים לסכנת חיים מיידית גם לאחר ארוחה עשירה בפחמימות.
המחלה עלולה לגרום לחוסר תיאבון ובחילות.
על מנת להתגבר על בעיות אלה ניתן להתקין "גסטרוסטומי" (פתח בקיבה) ודרכו להאכיל את היילוד באופן כפוי במקום דרך פיו וכך להימנע מהקשיים הכרוכים בהאכלה, אך טיפול זה גורם למנגנון הבליעה להתנוון.
לצורך מניעת תופעות לוואי התנהגותיות, יש לתת את הדעת על תמיכה נפשית מתאימה הן לילוד והן להורים.
לרוב לקראת גיל ההתבגרות חל שיפור דרסטי במחלה, כבר ניתן להפסיק את הטיפול התרופתי, אך עדיין צריך לפקח בזמנים רגישים לירידות סוכר.
לעיתים השינוי חל בגילים מוקדמים יותר, לעיתים עד סביבות גיל 4.
חיל הפרשים האוסטרלי או הפרשים האוסטרלים הקלים היו כוחות רגלים רכובים אשר התאפיינו הן כפרשים קלים והן כרגלים רכובים.
הכוחות הפרשים אוסטרלים השתתפו הן במלחמת הבורים השנייה והן במלחמת העולם הראשונה שם השתתפותה של חטיבת הפרשים הקלים הרביעית בקרב באר שבע בשנת 1917 הייתה להסתערות המוצלחת היחידה של רגלים רכובים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתפו חטיבות של פרשים אוסטרלים קלים בקרבות בחזית המזרח תיכונית וכן בקרבות בחזית המערבית.
החטיבות האוסטרליות נודעו בקרב החיילים הבריטיים בזכות המשמעת השונה שהייתה שרויה בהם, יחסית ליחידות בריטיות אחרות.
לדוגמה: בספר "עם אלנבי בכיבוש הארץ" הופתע המספר, חייל בריטי, לראות חייל אוסטרלי פונה לקצין שלו בכינוי 'ילד' (boy).
התברר שלפני המלחמה הקצין עבד במשק של החייל באוסטרליה, ועם פרוץ המלחמה בעוד בעל המשק התגייס מיד לצבא, הילד שעבד אצלו התגייס לקורס קצינים.
מנגד הפרשים הקלים זכו להערכה רבה בזכות עוז רוחם והישגיהם בשדה הקרב.
הפרשים האוסטרלים הקלים הוקמו באוסטרליה בשלהי המאה ה-19 עקב חילוקי דעות בקרב בכירי הצבא האוסטרלי על עתידם של הרגלים הרכובים.
הקמתו של חיל הפרשים האוסטרלי, ששילב את תכונותיהם של הפרשים הקלים והרגלים הרכובים, נתן מענה סביר, בעיני האוסטרלים, לחוסר היכולת האוסטרלית להתמודד עם מודל האירופאי של צבאות רגלים ענקיים הנתמכים בסיוע ארטלירי (כדוגמת מלחמת צרפת–פרוסיה) אל מול אוכלוסייתה הדלילה ושטחה הרחב של היבשת האוסטרלית.
בעשור האחרון של המאה ה-19 השפל והבצורת אשר פקדו את אוסטרליה גרמו למצב בו אף אחת מן המדינות האוסטרליות לא יכלה להעמיד צבא כהלכה שאינו נשען על מספר גדול של מתנדבים.
רגימנטים של פרשים קלים הוקמו ברחבי אוסטרליה על בסיס כוחות של מתנדבים בסיועה של תנועת מועדון הנשק אשר סיפקה אימון ראשוני לקבוצות המתנדבים השונות.
הפרשים האוסטרלים הקלים בכיבוש ארץ-ישראל
בקרב עזה הראשון חיילים אוסטרליים היו היחידים שהצליחו להבקיע את העמדות הטורקיות ולפרוץ על העיר.
הקרב הסתיים בכישלון רק מכיוון שמפקד הכוחות הבריטיים לא היה מודע למהלך ונתן פקודת נסיגה.
ההשג המפורסם ביותר של הפרשים האוסטרלים הקלים היה בקרב באר שבע, שבו לקראת ערב, לאחר יום שלם שבו לא הושגה הכרעה בקרב, נכבשה העיר בסערה בעקבות הסתערות רכובה של הפרשים האוסטרלים הקלים.
הסתערות זאת זכתה לכינוי "הסתערות הפרשים הגדולה האחרונה בהיסטוריה" ואומנם היסטוריונים צבאיים טוענים שמכיוון שהיחידה לא הייתה יחידת פרשים, אלא יחידה של חי"ר רכוב, אשר אמורה הייתה להגיע רכובה אל המערכה ואחר כך לפרוק ולתקוף רגלית, יש לכנות את ההסתערות "הסתערות הפרשים הקלים הגדולה היחידה בהיסטוריה".
הסתערות זאת היוותה את רגע השיא של שני סרטים העוסקים בפרשים האוסטרליים בחזית ארץ ישראל: הסרט האפי "40,000 פרשים" שהופק ב-1940, והסרט "" שהופק ב-1987.
ב-25 בספטמבר 1918 השתתפו הפרשים האוסטרלים הקלים בקרב סמח' (צמח) והכריעו אותו במחיר של 14 הרוגים ו-64 פצועים.
בערב ה-26 בספטמבר הגיעו כוחות הרגימנט ה-9 של הפרשים האוסטרליים, בפיקודו של בליצ'מור (Bleechmore) לראש פינה ומשם עלו לצפת, אשר נכנעה להם ללא קרב.
בבוקר ה-27 בספטמבר נכנסו הפרשים האוסטרליים הקלים ללחימה בקרב גשר בנות יעקב ובכך סיימו את כלל כיבושה של ארץ ישראל, בדרכם לכיבוש דמשק, חבירה לכוחותיו של לורנס איש ערב וסיומה של המלחמה בזירה המזרח תיכונית.
סדר הכוחות במלחמת העולם הראשונה
הבטחת נישואים, כלומר הבטחה של אדם להינשא לאדם אחר, היא התחייבות חוזית, ולכן הפרתה חושפת את המפר לתביעת פיצויים.
מעמדה של תביעה בשל הפרת הבטחת נישואים
שופט בית המשפט העליון משה זילברג סבר כי התביעה בגין הפרת הבטחת נישואין היא:
ממין התביעות שאינן אהודות ביותר, בייחוד כאשר הן מוגשות על ידי גבר נגד אשה.
תביעה כזאת יש בה, כמעט תמיד, משהו מן הדוחה, כי היא יוצאת מתוך ההנחה, כי הארוס או הארוסה חייבים היו להתחתן עם בן הזוג האחר, אך ורק בשל ההבטחה שניתנה, למרות מה שאין רגשות אהבה ביניהם.
כבר הרומאים העתיקים ראו תביעה כזאת כנוגדת את המוסר הציבורי...אבל מה נעשה, והמשפט המקובל רואה תביעות אלו כתביעות חוזיות שוות ערך, ואחריו החרו החזיקו גם בתי המשפט שלנו.
דעה שונה הביעה, כ-39 שנים מאוחר יותר, שופטת בית המשפט העליון אילה פרוקצ'יה:
ההכרה בעילת התביעה החוזית בגין הפרת הבטחת נישואין מושרשת, איפוא, בהלכה הפסוקה מקדמת דנא, עוד מימים שטרם קום המדינה.
היא משקפת מודעות לצורך החברתי, מוסרי ומשפטי ליתן תוקף להבטחות מחייבות בין שני בני אדם המקיימים ביניהם קשרים אישיים אינטימיים, מקום שנותן ההבטחה יוצר מצג בדבר כוונתו להיות מחויב בה ולקיימה, ומקבל ההבטחה מסתמך עליה, ופעמים אף פועל ומשנה את מצבו על פיה.
אין טעם מוסרי, חברתי או משפטי להוצאת הבטחת הנישואין מתחום התפרשותו של המשפט, ולאפשר בכך קיומם של הסכמים לנישואין הקושרים את הצדדים להם בקשר של מחויבות הדדית בלא שתתלווינה למחויבות זו תוצאות משפטיות מקום שהפרת המחויבות של אחד הצדדים הסבה נזק, ופעמים נזק קשה, לצד האחר.
פגיעות הממון והנזקים הלא-ממוניים המתלווים להפרת הבטחת נישואין עשויים, לעיתים, להיות קשים אף מנזקים הנגרמים מהפרת חוזים המסדירים עסקאות מקובלות בשוק, ועל המשפט להקנות אמצעים ולספק תרופות שבכוחן לפצות על פגיעה שנגרמה בהקשר זה.
העילה החוזית בגין הפרת הבטחת נישואין ראויה, היא איפוא, ונחוצה כמענה למצבים בהם בן זוג נפגע מהפרת הבטחה גם מקום שאין ביכולתו להעמיד עילה נזיקית בגין תרמית או מצג שוא הנילווים להפרה כאמור.
בארצות הברית עד שנות ה-70, רק אישה יכלה לזכות בפיצויים בגין הפרת הבטחת נישואים מצד הגבר, בעוד גבר לא היה יכול לזכות בפיצויים בגין הפרת הבטחה שכזאת מצד האישה.
הפרת הבטחת נישואים שניתנה על ידי אדם נשוי או פסול חיתון
לסוגיה זו התייחס נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק:
מחד גיסא, עומד מוסד הנישואים והמרכזיות החברתית של התא המשפחתי.
מכוחו של שיקול זה, אין להכיר בתוקפה של ההתחייבות שנותן אדם נשוי להינשא.
מאידך גיסא, ניצבת התפיסה החברתית שהבטחות יש לקיים, ומי שמפר את הבטחתו וגורם נזק צפוי לשאת באחריות לכך.
לדעתי, איזון פנימי בין ערכים אלה מוביל למסקנה כי ההסכם להינשא, גם אם בעת עריכתו היה אחד מבני הזוג נשוי, אינו עומד בסתירה לתקנת הציבור ואינו בטל ככזה.
במקרה אחר, בו המבטיח היה כהן ובת זוגו הייתה גרושה ציין השופט ש"חל איסור מכוח ההלכה על נישואיהם והבטחתו של החייל איננה הבטחה ועל כן אין עילה לתביעתה".
הפיצוי בעקבות הפרת הבטחת נישואים
בקביעת הפיצוי שיש לשלם עקב הפרת הבטחת נישואים מתחשב בית המשפט בנזקים שנגרמו, ובהם:
הוצאות שהיו לצד הנפגע, כגון שכירת אולם אירועים ומתנות שנתן לצד המפר.
עגמת נפש, פגיעה בכבוד וכדומה.
פיצוי גבוה יחסית ניתן כאשר צד אחד התגרש בעקבות הבטחת הנישואין.
בנוסף לראייתה של הפרת הבטחת נישואים כהפרת חוזה, ייתכן שהיא תראה גם כתרמית, אם מלכתחילה המבטיח לא התכוון להינשא.
דוגמה לכך מופיעה בפסק דינו של שופט בית המשפט העליון צבי ברנזון בעניינו של גבר שהפר הבטחת נישואים:
השופט המלומד למד מדברי עדותו, כי מלכתחילה לא חשב לתת גט כריתות לאשתו ולשאת את המערערת לאשה, והבטחותיו למערערת בעניין זה לא ניתנו אלא כדי להוליכה שולל ולקנות את לבה וגופה.
המערערת מצדה העידה, כי המשיב שכנעה ברצינות הבטחותיו ועל-כן נתפתתה לחיות עמו חיי אישות.
הבטחות כזב אלה, שניתנו בכוונה שהמערערת תפעל על-פיהן ותסכים להתמסר לו, הן תרמית במלוא מובן המלה, תרמית שפלה ומכוערת.
באותו זמן הייתה המערערת נערה צעירה בלתי-מנוסה ובסמכה על הבטחותיו התמסרה לו וסבלה נזק רציני.
הפרת הבטחת נישואים כחריג לגרם הפרת חוזה
לפי סעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין, לעניין עוולת גרם הפרת חוזה, יחסים הנוצרים על ידי נישואים לא ייחשבו כחוזה, כלומר לצדדים הקשורים בברית נישואים אין הגנה מפני צד שלישי, זר לחוזה, הגורם לאחד מהצדדים להפר חיובים הנובעים מיחסי הנישואים.
הבטחת נישואים אינה מצוינת מפורשות בחריג הנישואים בעוולה, ועל כן הכללתה בו נעשית בדרך של פרשנות.
הבטחת נישואים הוכרה בפסיקה הישראלית כחוזה מחייב.
פירוש שכזה יביא למצב אבסורדי, שבו מעניק החוק הגנה חזקה יותר להבטחת נישואים מאשר לנישואים עצמם.
אי לכך, הבטחת הנישואים מפורשת כחלק מהחריג, בדומה לנישואים, על דרך קל וחומר: אם קשר הנישואים נתפס כחוזה חלש מטבעו שאינו ראוי להגנה הנזיקית, לא כל שכן הבטחת הנישואים המהווה תנאי מקדים בלבד לקשר הנישואים ומחייבת עוד פחות.
נדבך נוסף הוא האינטרס הציבורי התומך ביציבותו של קשר הנישואים ולפיו רצוי לאפשר לבני הזוג לצאת מהקשר עוד לפני שיתחתנו.
גישה זו בעייתית מכיוון שהיא יוצרת אי-אחידות באשר לפירוש מעמדה של הבטחת הנישואים: בעוד שבמישור החוזי-פנימי בין בני הזוג נחשבת הבטחת נישואין לחוזה, במישור הנזיקי כלפי צדדים חיצוניים לקשר, היא לא זוכה להגנה כיתר החוזים.
הפרש הבודד הוא סרט הרפתקאות אמריקאי מז'אנר המערבון שיצא לאקרנים ב-3 ביולי 2013, בבימויו של גור ורבינסקי, בהפקת ג'רי ברוקהיימר ובכיכובם של ג'וני דפ, ארמי האמר וטום וילקינסון.
הסרט מבוסס על סדרת טלוויזיה אמריקאית משנות החמישים, בעלת שם דומה וסרט שיצא ב-1956 .
הסרט נעשה בהפקת ובהפצת חברת וולט דיסני, אף שבתחילה חברת קולומביה החזיקה בזכויות ההפקה.
תחילה תוכנן להוציא את הסרט לאקרנים ב-21 בדצמבר 2012, אך בשל עלייה חדה בתקציב ובמימון הסרט, ההפקה הוקפאה והתאריך נדחה למאי 2013 ואחר כך פורסמה כרזת הסרט ועליה תאריך חדש, 3 ביולי 2013 ובאותו יום הוקרן לבסוף בהקרנת בכורה בארצות הברית.
סיפורו של ג'ון ריד, "הפרש הבודד", נפתח בקבוצת פרשים, ריינג'רס, שהם כוח משטרה מיוחד שרוכבים על סוסים ורודפים אחר כנופיית פורעי חוק ומנהיגם בוטש קאוונדיש.
הכנופיה טומנת מארב לריינג'רס, והורגת אותם.
ניצול אחד נמצא על ידי אינדיאני בשם טונטו (ג'וני דפ), שמטפל בו עד שהוא מחלים.
אותו פרש שניצל, עוטה מסכה ורוכב על גבי סוס לבן בשם סילבר, מחליט לחבור לטונטו במטרה להביא לדין את חברי הכנופיה חסרי המצפון ודומים להם.
ב-1933, במהלך יריד קאנטרי בסן פרנסיסקו, ילד בשם ווילי, שמעריץ את אגדת "הפרש הבודד", מוצא בובת שעווה של אינדיאני זקן.
להפתעתו, הבובה מביטה עליו, ומזדהה בשם טונטו.
וויל אינו מאמין לו, ולכן, כדי לשכנע אותו שהוא טונטו האמיתי, טונטו מספר לוויל את חוויותיו לצידו של לוחם החופש, ג'ון ריד, "הפרש הבודד".
קולבי, טקסס, 1869. איל ההון, לייתהאם קול, פותח לרשות הציבור את המסילה הבין-יבשתית.
בנוסף, באותו מעמד, הוא מודיע על הגעתו של פורע החוק הקניבלי, בוטש קאוונדיש.
בין קהל השומעים, רואים את רד הרינגטון, מאדאם במקצועה.
ריד שב לביתו דרך מסילת הברזל הבין-יבשתית הראשונה בארצות הברית, שבנייתה טרם הושלמה ומנוהלת על ידי איל ההון, לייתהאם קול.
ריד מגיע לקולבי, טקסס כדי לפגוש את אחיו דן ריד, החבר בטקסס ריינג'רס.
הרכבת נושאת עמה גם אינדיאני מוזר שנקרא טונטו וגם את פורע החוק בוטש קאוונדיש, שמועבר למעצר לאחר שעוכב על ידי דן.
כנופייתו של קאוונדיש חוטפת את הרכבת ומורידה אותה מהפסים, תוך ניסיונה של הכנופיה לסייע לבוטש להימלט, טונטו נעצר בידי ג'ון ודן, כאשר דן מגייס את ג'ון כפרש בסוכנות אכיפת החוק טקסס ריינג'רס.
השניים יוצאים בעקבות כנופייתו של קאוונדיש עם קבוצה של חמישה פרשים.
ימים מספר לאחר מכן, הקבוצה נופלת למארב בערוץ בידי אנשיו של קאוונדיש, שהורגים את כל הפרשים, בזמן שליבו של דן נאכל על ידי בוטש קאוונדיש עצמו.
ג'ון נפצע במתקפה ומת, אך נמצא על ידי רוח הסוס הלבן ושב לחיים.
טונטו, שמצליח להימלט מהכלא, מרפא את ג'ון.
בזמן הריפוי, ג'ון סובל מחזיונות על רבקה, אותן הוא חושב להזיות.
כאשר הוא מתעורר, טונטו מספר לו שהוא נידון להיות רוח מהלכת, אחד מאלה שעברו לצד השני, וכי בשל מצבו החדש, הוא לא יכול להיהרג בקרב.
טונטו אף מאשר באוזניו שאחד מהסיירים, אדם בשם קולינס, בגד בדן ועבר לצד של הכנופיה של בוטש.
טונטו וריד יוצאים לצוד את בוטש וכנופייתו ויוצאים דרך המדבר, עם סוס לבן.
מאחר שג'ון אמור להיות מת, טונטו משכנע אותו לעטות מסיכה כדי להגן על זהותו, מאחר שאם בוטש יידע שהוא חי, הלה ינסה להרוג אותו שוב.
הם מגיעים לבית שבו קולינס היה ומוצאים שם את רד הרינגטון, מאדאם בבית בושת מקומי שמגרשת אותם, אך משתכנעת לשתף אותם במה שידוע לה כשטונטו אומר לה שהם מנסים להשיג את בוטש.
רד מספרת להם כי דן וקולינס רבו על סלע כסוף.
ג'ון מנסה לגעת בסלע, וחווה התקף חיזיון.
טונטו אומר לו כי הסלע מקולל.
רד מסבירה להם שהיא מוכנה לעזור להם היות שהיא נחושה לנקום בבוטש על שכרת את רגלה, והותיר אותה עם רגל משנהב.
אנשיו של בוטש מגיעים לגבול אחת המושבות האינדיאניות, כשג'ון וטונטו מגיעים מיד לאחר מכן ומגלים כי אנשיו של בוטש חטפו את רבקה ובנה דני ריד, אלמנתו ובנו של דן ריד, שבעבר חשה רגשות לג'ון ריד.
ג'ון נמלט לאחר שנאבק באנשיו של בוטש אך מגלה כי הפשיטה הייתה מזויפת.
ג'ון וטונטו עוקבים אחר סוסיהם של אנשיו של בוטש ומגלים לאן לקחו אנשיו של בוטש את רבקה ודני.
בינתיים, איש הצבא, הקפטן ג'יי פולר, מנהל מבצע נרחב נגד האינדיאנים המקומיים, בני שבט קומאנצ'י, שבטו של טונטו.
השבט לוכד את ג'ון וטונטו והם מגלים עקבות של מסילות ברזל, בשטחי השבט.
מנהיג השבט מספר לג'ון אודות עברו של טונטו: שני אחים חולצו ממוות על ידי טונטו הצעיר.
הם מצאו סלע כסוף בנהר ומכרו לטונטו שעון כסף כדי להראות להם מאין מגיע הכסף, ומראה להם את מכרה הכסף הגדול ביותר שקיים.
בשלב זה האחים רוצחים את שאר השבט ושומרים על הסוד.
מחוסר יכולת לשאת את הבושה בשל חלקו בטבח, טונטו מספר לעצמו כי הכסף היטה את לבם של האחים לרעה, והוא שומר לעצמו את שעון הכיס כסימן למעשהו הרע וכסימן נוסף הוא שומר על גופת ציפור מתה קשורה לראשו בתקווה כי ישוב לחיים ויכפר על עוונותיו.
השניים נמלטים משבי הקומאנצ'י ותוקפים שיירת חיילים.
טונטו מוביל את ג'ון למכרה הכסף, היכן שהם הורגים את אנשיו של בוטש ולוקחים בשבי את בוטש עצמו.
טונטו מנסה להרוג את בוטש, אך ג'ון מונע ממנו את זה.
ג'ון, יחד עם בוטש, מגיע ללייתהאם קול ולקפטן ג'יי פולר והם מגלים את חלקו של קול במזימה, שמתגלה כאחיו החורג של בוטש.
קול חושש מכך שיואשם כפושע משיתברר חלקו בטבח האינדיאנים במכרה הכסף, רבקה, ששוחררה על ידי קול מידי אנשיו של בוטש, מוחזקת ברכבת של קול.
הרכבת מגיעה אל מכרה הכסף וג'ון שמוחזק בידי חייליו של פולר מחולץ מידיהם בעזרתו של טונטו ולוחמים משבט הקומאנצ'י, שעד מהרה נופלים קורבן לטבח מצד אנשיו של פולר.
ג'ון מבין שה"חוק" נשלט על ידי קול וקאוונדיש ועל כן עליו להפוך לפורע חוק.
ג'ון וטונטו שודדים בנק ומפוצצים את כספות הבנק שם הם מוצאים מטען חומר נפץ ומשתמשים בו על מנת להרוס גשר המקשר בין מסילות רכבת בשטחי השליטה של שבט קומאנצ'י.
עם השלמת מסילות הברזל של הרכבת הבין-יבשתית, קול מכריז כי הוא קונה את השליטה על החברה שבנתה את הרכבת באמצעות רווחים ממכרה הכסף.
בסיוע של רד, ג'ון וטונטו מצליחים להשתלט על הרכבת של קול ומנהלים קרב מול פולר ואנשיו, קאוונדיש ופולר נפגעים בהתנגשות הקרונות, לאחר שטונטו שינה את כיוון אחת המסילות.
וג'ון מצליח לחלץ את רבקה, כשהיא קופצת על גבו של הסוס הלבן של ג'ון.
בינתיים הרכבת של קול והגשר שעליה היא נוסעת מושמדים בידי ג'ון וטונטו.
ואלו האחרונים צופים בלייתהאם טובע כשטונטו חושף כי לייתהאם ובוטש הם האחים שהוא הציל בילדותו.
העיירה מכירה בג'ון כגיבור ומציעה לו תפקיד מפתח באכיפת החוק, ג'ון מסרב ויחד עם טונטו עוזב את המקום.
סן פרנסיסקו, 1933. וויל, הילד מבטיח לעצמו לעולם לא להסיר את המסיכה, והציפור של טונטו מתעופפת לה.
בסצנה שלאחר הקרדיטים, נראה טונטו כשהוא מתרחק לעבר המדבר.
ארמי האמר בתפקיד ג'ון ריד / "הפרש הבודד", עורך דין לשעבר שהופך לפרש הבודד לאחר שאחיו נהרג במארב.
הוא חובר ללוחם האינדיאני טונטו על מנת לאתר את רוצחי אחיו ולנקום את מותו.
ג'וני דפ בתפקיד טונטו, לוחם אינדיאני אקסצנטרי אשר מחליט לשתף פעולה עם הפרש הבודד על מנת לאתר את האנשים שהשמידו את השבט שלו.
ויליאם פיכטנר בתפקיד בוטש קאוונדיש, האנטגוניסט הראשי בסרט אשר הוא פורע חוק אכזרי וקניבל.
הלנה בונהם קרטר בתפקיד רד הרינגטון, מאדאם בעלת רגל מכנית.
מעוניינת לנקום בבוטש קאוונדיש על כך שהוא כרת את רגלה.
טום וילקינסון בתפקיד לייתהאם קול, איל הון רב עוצמה שמניח מסילות רכבת בכל המערב, ובכך חוצה את גבול הטריטוריות של האינדיאנים.
מתגלה בסוף כאחיו החורג של בוטש והמוח מאחורי כל המזימה.
ג'יימס באדג' דייל בתפקיד דן ריד, אחיו של הריינג'ר המהולל ג'ון אשר נרצח במארב על ידי בוטש קאוונדיש.
רות וילסון בתפקיד רבקה ריד, גיסתו של ג'ון ריד ואלמנתו של דן ריד.
לפני אירועי הסרט, רבקה הייתה נתונה במשולש אהבה הרסני בין ג'ון ודן ריד.
רבקה נחטפת בהמשך הסרט על ידי אנשיו של בוטש.
ברי פפר בתפקיד קפטן ג'יי פולר, קצין מושחת בחיל הפרשים של צבא ארצות הברית אשר מנסה להכשיל את ג'ון במסעו למציאת צדק.
היל בתפקיד שיימוס, חבר בכנופיה של בוטש.
מייסון קוק בתפקיד ויל, נער צעיר ששומע מטונטו הזקן את סיפור המרדף של ג'ון למציאת צדק.
הארי טרדוויי בתפקיד פרנק, חבר נוסף בכנופיה של בוטש.
בריינט פרינס בתפקיד דני, בנם של דן ורבקה.
ג'יימס פריין בתפקיד בארט, אחד ממנהלי העבודה של קול.
גיל ברמינגהאם בתפקיד ברך אדומה, לוחם קומאנצ'י
ג'וני דפ מגלם בסרט את טונטו האינדיאני, שנרתם לסייע לפרש טקסני (ארמי האמר) כדי לאכוף את החוק במערב הפרוע.
צילומי הסרט נערכו בטקסס, ניו מקסיקו, יוטה וקולורדו.
הצילומים החלו במרץ 2012, ותקציב הסרט תפח ל-250 מיליון דולר, מה שהביא את חברת דיסני הפקות להכריז באוגוסט 2012 על הקפאת צילומי הסרט.
הסרט נחשב לכישלון קופתי, אף שבקושי החזיר את עלות ההפקה, עדיין נרשמו הפסדים בגזרת הפרסום.
פסקול הסרט הולחן על ידי הנס צימר והופק על ידי אולפני וולט דיסני.
אלבום הפסקול יצא לאור ב-2 ביולי 2013 והיה נגיש להורדה דיגיטלית.
פסקול נפרד בשם "הפרש הבודד - מוזיקה בהשפעת הסרט" הכיל רשימת שירים של אמנים שונים ויצא לאור אף הוא ב-2 ביולי.
המנגינה "finale" היא בעצם נעימת הסדרה המקורית, המנוגנת לכל אורך מרדף הרכבות- יותר מ-9 דקות.
תמונה ראשונה מהסרט פורסמה באינטרנט באוגוסט 2012 ובה נראים ג'וני דפ וארמי האמר כטונטו והפרש הבודד.
הקדימון הראשון לסרט יצא באוקטובר 2012.
הפרשה היא פעולת ההרחקה מהגוף של חומרי פסולת, המצטברים כתוצאה מחילוף חומרים ביצורים חיים.
השימוש במונח הפרשה בהקשר ביולוגי בשפה העברית, מתייחס הן למערכת האנדוקרינית המכונה גם מערכת ההפרשה הפנימית הן למערכת השתן והכליות המכונה גם מערכת ההפרשה החיצונית.
בנוסף מתייחסת ההפרשה לתהליך יציאת הצואה שהיא חלק מהעיכול.
לצורך הרחקת פסולת מהגוף, התפתחו אברי הפרשה שונים אצל אורגניזמים שונים.
איברי הנשימה מבצעים תפקיד מסוים בהפרשה - בהרחיקם פחמן דו-חמצני ומים, חומרים אחרים מופרשים דרך העור ודרך מערכת העיכול.
איברים מיוחדים התפתחו כדי לבצע את פעולת ההפרשה ביעילות, הכליות למשל, המהוות את המרכיב הארי במערכת ההפרשה.
ביצורים חד תאים, דוגמת האמבה, ההפרשה היא דרך שטח הגוף כולו.
בתהליך התזונה של האמבה - בועיות המכילות שיירי מזון שלא עוכלו, מתקרבות לקרום החיצוני של הגוף, מתכווצות ופולטות את השיירים.
הפחמן הדו-חמצני שנוצר מתהליכי הנשימה מופרש מכל שטח הגוף.
עודפי מים המכילים חמרי הפרשה נוספים, מופרשים על ידי אברון המכונה בועית מתכווצת, הגדלה ונלחצת אל קרום התא, יוצרת בו נקב ומפרישה את תוכנה.
במתמטיקה, הפרש ריבועים הוא ביטוי מהצורה .
אחת הזהויות המוכרות ביותר באלגברה בסיסית היא לכל זוג מספרים .
הוכחה: נפתח את הסוגריים בביטוי לפי חוק הפילוג:
מכיוון שכפל הוא פעולה חילופית (כלומר ) מתקיים , ולכן:
בהוכחת הזהות השתמשנו במעט מאוד תכונות של מספרים; התכונות היחידות שנדרשנו להן הן חוק הפילוג, חוק הקיבוץ וחילופיות הכפל.
תכונות אלו מתקיימות בכל חוג חילופי, ולכן בחוג כזה מתקיימת זהות הפרשי הריבועים.
מהוכחת הזהות נובע שגם ההפך נכון: חוג שמתקיימת בו זהות הפרש הריבועים לכל זוג איברים הוא חילופי.
בשדה המספרים המרוכבים זהות הפרש הריבועים מאפשרת לפרק גם סכום של ריבועים.
מאחר ש- אזי מתקיים לכל מרוכבים:
לכל מספר מרוכב (כאשר ממשיים) מוגדר מספר צמוד: וערך מוחלט: (זהו המרחק של מ-0 במישור גאוס).
לפי פירוק סכום הריבועים מתקיימת הזהות: .
שאלה בסיסית בתורת המספרים היא אלה מספרים טבעיים ניתנים להצגה כהפרש של שני מספרים ריבועיים.
לשאלה זו פתרון פשוט יחסית בזכות קיומה של הזהות האלגברית הפשוטה.
אף מספר מהצורה אינו הפרש של שני מספרים ריבועיים.
טענה זו פשוטה להוכחה בעזרת חשבון מודולו 4:
לכן מבדיקת כל האפשרויות עולה:
כל מספר אי-זוגי הוא הפרש של שני מספרים ריבועיים:
גם כל מספר מהצורה הוא הפרש שני מספרים ריבועיים:
המסקנה היא שמספר טבעי הוא הפרש של שני מספרים ריבועיים אם ורק אם הוא משאיר שארית שונה מ-2 בחלוקה ב-4.
אלגוריתמים רבים לפירוק מספר שלם לגורמים מבוססים על התובנה שאם הוא מספר אי-זוגי אז:
זהות הפרש הריבועים היא מקרה פרטי של זהות כללית של הפרש חזקות:
את הזהות ניתן להוכיח על ידי פתיחת סוגריים וצמצום הסכום הטלסקופי המתקבל.
הפרת נדרים הוא הליך בהלכה, פעולה שאב או בעל יכולים לבצע, בתנאים מסוימים, כדי לבטל את נדרה של הבת או האישה.
יש להבדיל את ההפרה מהתרת נדרים, שהיא התרה שחכם או בית דין יכולים להתיר נדרי כל אדם, על פי בקשת הנודר.
דין הפרת הנדרים מופיע ב.
פרטי הדינים מבוארים בשני הפרקים האחרונים של מסכת נדרים בתלמוד.
בספר המצוות לרמב"ם מנוי דין זה כמצוות עשה צ"ה), וכך גם בספר החינוך (מצווה ת"ו).
אך הרמב"ן כתב שאין למנות דין זה כמצווה.
לא כל הנדרים ניתנים להפרה.
על פי ההלכה, רק נדרי עינוי נפש ונדרים שבינו לבינה אדם יכול להפר.
נדרי עינוי נפש הם נדרים שהאישה נודרת, שקיומם יביא למניעת הנאות מהאישה.
נדרים שבינו לבינה הם נדרים שקיומם יביא למניעת פעולות שהאישה עושה לטובת בעלה או אביה.
על פי הכלל שכתוב בברייתא במסכת נדרים, הפרת נדרי עינוי נפש קיימת לעולם, ואילו בדברים שבינו לבינה, אם האישה נישאת לאיש אחר, הנדר שוב חל מחדש.
כל זה אמור בנדרי אשתו, בנדרי בתו ישנה מחלוקת אם ניתן להתיר רק נדרי עינוי נפש או את כל סוגי הנדרים.
אך יש שפרשו את הפסוקים, שהם אינם מדברים על עשרים וארבע שעות, אלא על אותו היום שבו נשמע הנדר, כלומר, לאחר השקיעה של יום השמיעה, לא ניתן להפר את הנדר וכך אכן נפסקה ההלכה.
ואם הבעל או האב קיים את הנדר- כלומר, שהוא אמר במפורש או חשב בלבו "הנדר קיים"- כבר לא ניתן להפר אותו שוב אך אפשר להתחרט על ההקם ולהתיר אותו אצל חכם.
ובניגוד להתרה, הפרה אינה ניתנת לשאלת חכם.
אדם יכול להפר את נדרי בתו, בתנאי שהיא אינה בוגרת ואינה נשואה.
אם היא נערה המאורסה, צריך שגם הוא וגם בעלה יפרו את הנדר, ואם אחד מהם לא הפר, הנדר קיים.
אדם יכול להפר את נדרי אשתו, בתנאים המוזכרים לעיל.
ארוס יכול להפר לארוסתו בתנאי שגם אביה יפר לה, כנאמר לעיל.
תנאי נוסף לגבי הבעל, הוא ש; כלומר, שהבעל אינו יכול להפר נדר שחל קודם הנישואין.
לעומת זאת, ארוס יכול להפר נדרים שחלו קודם שהתארסה, משום שיש איתו גם את כוחו של אביה, שהנדרים חלו כשהאישה הייתה ברשותו.
על פי דברי ר' יוחנן, קיים הבדל בין הפרת נדרים להתרת נדרים: "חכם שאמר בלשון בעל ובעל שאמר בלשון חכם - לא אמר כלום".
כלומר - הפרה צריכה להיות מובחנת מהתרה, ואין לבלבל בין הלשונות השונות בעת ביטול הנדר.
את ההפרה מבצע הבעל באמצעות הביטוי "הנדר מופר"; ואין לקיימה באמצעות התרה, שאותה מבצע תלמיד חכם ומורה הוראה בצירוף עוד שני אנשים, והיא נאמרת בלשון "הנדר מותר".
במסכת נדרים מופיעים מספר ספיקות ביחס לחלות של לשונות מסוימות שאמר הבעל.
הפרת נדר שעדיין לא חל
הגמרא אומרת שכל אדם יכול להפר את נדריו שהוא עתיד לנדור במהלך השנה.
אם בשעת הנדר הוא לא זוכר שהוא התנה תנאי זה, התנאי מועיל ומבטל את הנדר, אך אם הוא זכר באותה שעה את התנאי, הרי זה נחשב שהוא ביטל את התנאי והנדר קיים.
כתוצאה מזה, נחלקו התנאים האם ניתן להפר גם לאישה ולבת נדרים שעדיין לא חלו.
דעת ר' אליעזר היא ש"ומה במקום שאין מיפר נדרי עצמו משנדר (אדם אינו יכול להפר את נדרי עצמו שכבר חלו), מיפר נדרי עצמו עד שלא ידור.
מקום שמיפר נדרי אשתו משתדור, אינו דין שיפר נדרי אשתו עד שלא תידור?"- כלומר, שניתן להפר.
אך חכמים חולקים עליו, וסוברים שלא ניתן להפר נדרים שהאישה עדיין לא נדרה והם לומדים זאת מהפסוק: "אִישָׁהּ יְקִימֶנּוּ וְאִישָׁהּ יְפֵרֶנּוּ."- .
הפרשת נתרן יחסית היא נוסחה ברפואה המשמשת לחישוב אחוז הנתרן, שהופרש בשתן, ביחס לכמות הנתרן שסוננה על ידי הכליה.
הנוסחה משמשת לבירור הגורמים לאי ספיקת כליות חריפה.
שיווי המשקל (הומאוסטזיס) של הנוזלים בגוף תלוי ביכולת של הכליה לקבוע איזה מומס יופרש בכליה.
כמות המומס המופרש היא תלוי שלשה משתנים.
קצב הסינון, המתרחש בפקעית, כפי שהיא הנגזרת של קצב הסינון הכלייתי - GFR והריכוז של אותו מומס בפלזמה.
קצב הספיגה של אותו מומס באבובית הכליה.
קצב ההפרשה של אותו מומס באבובית הכליה
במקרה זה המומס הוא נתרן אך החישוב רלוונטי לכל אלקטרוליט ומומס אחר הקיים בגוף האדם.
החישוב הבסיסי של כמות המומס הוא
(כמות המומס שסונן בפקעית + כמות המומס שהופרש באבובית) - כמות המומס שנספג באבובית = לכמות החומר שהופרש.
בפועל החישוב הזה ישתנה בין כל מומס שכן לכל מומס יש את הדינמיקה שלו בתוך הכליה.
על כן כאשר מחשבים את הדרך בה הכליה מתנהלת עם מומס מסוים יש להתחשב ביחס בין כמות המומס שעברה סינון לכמות המומס שהופיע בפועל בשתן.
הנוסחה במקרה בו המומס הוא נתרן - FeNa
FeNa = (כמות הנתרן בשתן X כמות הקריאטינין בדם) / (כמות הנתרן בדם X כמות הקראטנין בשתן)
את כל הערכים יש לחשב במ"ג/ד"ל ולהכפיל ב 100 על מנת לקבל אחוז.
הסיבה שהקראטנין נכנס למשוואה היא שהיחס בין כמות הקראטנין בדם לכמות הקראטנין בשתן מביאה אותנו לחישוב קצב הסינון הכלייתי או ה GFR
ניתן לחלק את הסיבות לאי ספיקת כליות חריפה לשלוש
קרי המחלה הבסיסית איננה בכליה, אך ירידה בנפח התוך כלי ופגיעה באספקת הדם לכליה גורמת לפגיעה בתפקוד הכלייתי בשל.
2. סיבות רנאליות - מחלה שמקורה בכליה עצמה שכעת באה לידי ביטוי באי ספיקת כליות חריפה.
3. סיבה פוסט-רנאלית - לרוב חסימה מכנית של דרכי השתן.
במקרים בהם רוצים להבדיל בין סיבה פרה-רנאלית לרנאלית נוכל להשתמש בנוסחה.
ערך קטן מ 1% מדגים שני דברים, ראשית שהיכולת של הכליה לספוג מחדש את הנתרן שמורה, ושנית שלגוף יש חוסר בנוזלים ולכן ישנה ספיגה מוגברת של נתרן חזרה לגוף על מנת להגדיל את כמות הנוזלים.
ועל כן במקרה כזה מדובר באי ספיקת כליות ממקור פרה-רנאלי או PRE RENAL AZOTEMIA דוגמת אי ספיקת לב, התייבשות, והלם תת-נפחי.
ערך גדול מ 1% מדגים את שני הצדדים ההפוכים של אותו המטבע.
ייתכן ויכולת הספיגה של נתרן נפגעה - כמו בעת מתן סוגים מסוימים של תרופות משתנות ושלא קיים חוסר בכמות הנוזל התוך כלית, ועל כן המקור לאי ספיקת הכליות הוא כליית או RENAL AZOTEMIA.
הַפָּרָשׁ הַקָּטָן (באיטלקית: Cavallini) הוא הכינוי המקובל בעולם הבולאות לנייר מכתבים מבויל מראש שהונפק בממלכת סרדיניה בסוף העשור השני של המאה ה-19. המדובר באחד מפריטי המפתח בהתפתחות שירותי הדואר בתקופה המודרנית, הנחשב לאחד מדברי הבולים הראשונים שהונפקו בעולם.
לאחר תבוסת נפוליון והחזרת השטחים שהוחזקו על ידי הצרפתים בממלכת סרדיניה לשליטת בית המלוכה המקומי, הורה מלך סרדיניה ויטוריו אמנואלה להרוס כל זכר לשלטון הכיבוש הצרפתי.
כחלק מתהליך זה בוטלו כל הרפורמות שהנהיגו הצרפתים בסדרי הדואר של סרדיניה, וטיב השירות לאזרחים נפגע קשות.
הסוחרים, שנזקקו לשירותי דואר אמינים ומהירים לצורך ניהול עסקיהם, החלו בתגובה לארגן שירותי דואר פרטיים.
החוק אמנם התיר להשתמש בשירותי דואר פרטיים, אולם הסוחרים נדרשו לשלם בבית הדואר הממלכתי אגרה מיוחדת המתירה את העברת המכתב באמצעים פרטיים, וזאת כפיצוי על אובדן ההכנסות לקופת הממלכה.
לצערם של הסוחרים התברר כי התהליך הזה של תשלום האגרה היה כרוך בבירוקרטיה רבה.
התהליך היה כל כך ארוך ומסורבל, עד שרבים העדיפו לשלוח את המכתב בדואר הפרטי ללא אישור, ולהסתכן בתשלום הקנס הגבוה לו היו צפויים אם הצליחו פקידי הדואר ללכוד את השליח נושא המכתבים האסורים.
ככל שחלף הזמן יותר ויותר סוחרים עברו על החוק, והמדינה הפסידה כסף רב.
בחודש נובמבר 1818 שונה החוק בסרדיניה, ולשירותי הדואר הפרטיים הותר להוביל מכתבים שנרשמו על גיליון נייר מיוחד עליו הוטבע מראש סימן המעיד שהאגרה שולמה.
לצורך הכנת הפריט המיוחד ייצרו שלטונות נייר מיוחד עם סימן מים בצורת הצלב של סבוי.
בשולי הגיליון הודפסו המילים "ההנהלה הכללית של הדואר המלכותי.
התכתובת מותרת בדרכים פרטיות באמצעות שליחים או באמצעים אחרים" (Direzione Generale Della Regie Poste.
הסימן שהוטבע על גיליון הנייר עוצב בצורת פרש התוקע בקרן דואר כשהוא רכוב על סוס (ומכאן הכינוי "הפרש הקטן" לסוג זה של פריט).
ניתן היה לרכוש בבית הדואר גיליונות נייר ועליהם חותמת באחד משלושה עריכים שונים: הטבעה עגולה (ללא דיו) במחיר 15 סנט למרחק של עד 15 מיל, חותמת אובלית במחיר של 25 סנט למרחק של עד 35 מיל, או חותמת מתומנת במחיר של 50 סנט לכל מרחק שהוא.
הובלת מסמכים משפטיים, לכל מרחק שהוא, חייבה תשלום של 50 סנט.
לאחר כתיבת המכתב על גבי גיליון הנייר, צריך היה השולח לקפל אותו כך שתמונת הפרש תהיה ניתנת לצפייה בצדו החיצוני של המכתב המקופל.
באופן זה גם תהליך הביקורת הפך לפשוט יותר, והמדינה יכולה הייתה ללכוד את העבריינים ביתר קלות.
מכירת הגיליונות בבתי הדואר החלה בחודש ינואר 1819, וזכתה להצלחה רבה.
לסוחרים כדאי היה לשלם את תוספת המחיר, וליהנות מהשירות המשופר של הדואר הפרטי.
השירות הזה פעל במשך כעשר שנים, ובמהלכן הודפסו הגיליונות במספר רב של עותקים, על סוגי נייר שונים, עם או בלי סימן מים.
הבדלים אלו מספקים לבולאים כר נרחב לאיסוף ולמחקר.
האם "הפרש הקטן" הוא אכן דבר בולים?
בקרב חוקרי תולדות הדואר קיימת מחלוקת האם אמנם יש להתייחס אל "הפרש הקטן" כאל דבר בולים במלא משמעות המילה, ולראות בו את אחד ממבשרי הרפורמה בשירותי הדואר המודרניים.
המחייבים מצביעים על כך שהמדובר היה בפריט בעל ערך כספי אותו ניתן היה לרכוש מראש בבתי הדואר, ואשר נקבעו עבורו תעריפים מוגדרים וברורים מבלי שיהיה צורך לחזור ולערוך חשבון מול פקידי הדואר עבור כל מכתב בנפרד.
השוללים, לעומת זאת, מדגישים כי התשלום לבתי הדואר הממלכתיים היה בעצם מס שכל מטרתו הייתה להצר את רגליהם של מפעילי שירותי הדואר הפרטיים, ולעודד את השימוש בשירות הדואר הממלכתי.
על השולח היה לשלם תשלום נוסף למפעיל הדואר הפרטי על מנת להעביר את המכתב ליעדו.
לדעת השוללים יש לראות בפריט "הפרש הקטן" ביטוי של מס דואר ולא יותר.
עם השנים הלך שירות הדואר הממלכתי והשתפר, ולקראת סוף שנות העשרים של המאה ה-19 הצליח לספק שירות באיכות שלא נפלה מזו של שירותי הדואר הפרטיים.
בנסיבות אלו הפכה תוספת התשלום שנדרשה עבור השימוש בדואר הפרטי ללא כדאית, והסוחרים העדיפו לחזור ולהשתמש בשירותי הדואר הממלכתיים.
באופן רשמי ניתן היה לרכוש את הפריט בבתי הדואר עד שנת 1836, אולם מעשית השימוש בו כמעט והופסק לחלוטין בסוף שנות העשרים.
הפרת סדר (בראשי תיבות: הפס"ד) היא פעילות הנובעת מפעולה המונית של אי-ציות אזרחי (כמו הפגנה, מהומה או שביתה) בה משתתפים נוהגים בעוינות כלפי סמכות הרשויות, האמונים על שמירת הסדר הציבורי ושמירת בטיחות הציבור מפני מחאת הקהל.
הפרת הסדר הציבורי יכולה להתבטא בהכשלת עובד ציבור, תקיפה והכשלת שוטר, קטטות והפרעות ברחובות ובמוסדות, התקהלות או התאגדות, מטרד רעש, חסימת דרך והסגת גבול.
הפרות סדר רבות כוללות אלימות, הן נגד כוחות הביטחון והן נגד רכוש ציבורי או פרטי.
היסוד האנושי הבסיסי שמצית הפרות סדר הוא התקהלות.
התנהגותם של אינדיבידואלים מושפעת בתוך הקהל, אשר משרה תחושת אנונימיות.
המשתתפים בהפרת הסדר משליכים את האחריות המוסרית והפלילית של מעשיהם על הקהל כולו.
עם זאת, מצב זה עלול להיות נכון גם לאנשי רשויות החוק.
מספר גורמים עלולים להוביל להפרות סדר, בין אם זה גורם יחיד או שילוב של סיבות.
עם זאת, רובן נולדות בעקבות טענות פוליטיות, מחלוקות כלכליות, מחלוקות חברתיות, טרור או התססות זרות.
הפרת סדר הנובעת מחוסר הסכמה פוליטי יכולה לכלול מגוון אירועים, החל במחאה פשוטה וכלה באי ציות המוני.
אירועים אלה יכולים להיות ספונטניים ובדרך כלל מתוכננים ומתחילים בצעדים לא אלימים.
עם זאת הם עלולים להסלים כשגורמים מתסיסים מנסים לעורר תגובת יתר מצד גורמי אכיפת החוק.
הפרעה אזרחית הנובעת ממחלוקות כלכליות וחברתיות הן לרוב גם טעונות רגשית.
לדוגמה, עניים עלולים למחות על עוולות ביחס לאכיפת החוק, שירותים קהילתיים או השפעה פוליטית.
רגש המחאה מועצם לעיתים קרובות אם קיימים הבדלים תרבותיים, מה שמשרה אווירה של שעיר לעזאזל, איבה וחוסר אמון.
לדוגמה, מתח בין קבוצות אתניות שמתמודדות על משרות עלול להתפרץ לאי סדר אזרחי, שיכול להיות מרוגז אם המשרות מועטות.
בסביבות כה טעונות רגשית, הסבירות לאלימות גוברת.
קבוצות מסוימות עשויות לארגן הפרת סדר אזרחית מתוך כוונה לעורר את רשויות להגיב יתר על המידה, כדי להביך את הממשלה ולזכות בתשומת לב או ליצור אהדה למטרתן.
מדינות זרות עשויות לעורר הפרות סדר באמצעים גלויים או סמויים, למשל גיוס כספים, הסתננות לקבוצות עוינות כדי להגדיל את הפוטנציאל שלהם לאלימות, ונדליזם ומניפולציות על הקהל.
המטרה היא לעורר תגובת יתר מצד הרשויות, מה שיצור נרטיב של דיכוי ממשלתי שיכול לשמש לצורכי תעמולה.
תוך כדי ניצול מצב הרוח של הקהל, פעילים רדיקלים יכולים לתמרן אותו על ידי שלהובו לכדי אספסוף נקמני, ולכוון את הטינה נגד היעד הנבחר.
פעילים יכולים להשתמש בתקשורת ובמדיה החברתית, כדי ליצור קשר עם קהל פוטנציאלי ולהמריץ אותם לעבור על החוק, או לנסות לעורר אחרים, מבלי שיהיה להם קשר אישי ישיר.
לעומת זאת, מנהיגי המחאה יכולים גם להרגיע את הרוחות.
הדבקה רגשית משפיעה רבות על התנהגות הקהל בכך שהיא מספקת לקהל תחושה פסיכולוגית של "אחדות".
תחושה זו עשויה לספק לקהל את המומנטום לאמץ מנטליות והתנהגות של אספסוף.
ההמונים ניזונים מההתרגשות זה של זה, מה שמייצר רגש קולקטיבי עוצמתי.
ההדבקה הרגשית מעוררת רגשות מודחקים הגוברים על המשמעת העצמית המתרופפת.
דעות קדומות אישיות ואי שביעות הרצון מהמצב הקיים, אשר בדרך כלל מגיבים לו באיפוק, משתחררים ללא בושה.
זה מניע את הקהל, שכן הקהל מעניק מעטה לאנשים לעשות דברים שהם רוצים לעשות, אך לא היו מעזים לנסות לעשות לבד.
תמריץ זה יכול להיות גדול יותר עבור הקהל מאשר דאגתו לחוק ולסמכות, ולהוביל למעשים בלתי חוקיים ולנזקים.
ברגע שהקהל עושה שימוש במעשים מסוג זה הוא הופך למעשה לאספסוף - קהל רגשי, בלתי סביר, שעלול להיות אלים.
מנהיגי המחאה מעבירים את רעיונותיהם במהירות ברחבי הקבוצה, כמו גם לעוברי אורח סקרנים, באמצעות תקשורת ההמונים.
התנהגות קהל היא הצרכים הרגשיים, הפחדים והדעות הקדומות של חברי הקהל.
הוא מונע על ידי גורמים חברתיים כמו הנהגה, נקודת מבט מוסרית, אחידות קהילתית, וגם על ידי גורמים פסיכולוגיים כמו חיקוי, אנונימיות, אישיות, שחרור רגשי, הדבקה רגשית ופאניקה.
בהפרות סדר הקהל כולו נתון למניפולציות ובכך עלול להוות איום על אוכפי החוק.
חבריו נוטים בדרך כלל לציית לחוק, אך גירויים רגשיים ותחושת חוסר הפחד הנובעת מהיותם בתוך קהל, יכולים לגרום לחברי הקהל להתמכר לדחפים, לפעול בתוקפנות ולשחרר זעם.
כאשר ייבלם על ידי הרשויות, הקהל ינתב את זעמו למקומות אחרים, למשל ונדליזם, מה שהופך את הקהל לאיום עוין ובלתי צפוי.
המונים רוצים להיות מכוונים, ויכולים להיות מתוסכלים מבלבול וחוסר וודאות.
לפיכך, מנהיגות יכולה להשפיע בצורה עמוקה על ההתנהגות של הקהל.
האדם הראשון שמפנה קהל באופן סמכותי צפוי להיות המוביל.
רדיקלים עלולים לנצל זאת כדי להשתלט על ההובלה.
פאניקה, אשר מדבקת במהירות, משפיעה גם על התנהגות הקהל ועל היכולת שלו לפעול בהיגיון.
התנהגות תזזיתית וחסרת הגיון עלולה לסכן לא רק את הקהל אלא גם את הסובבים.
הקהל עלול להיכנס לפאניקה כאשר חבריו נמצאים בסכנה, מנסים להימלט ממעצר או מפגיעת אמצעים לפיזור הפגנות וכן מיעוט במסלולי בריחה או עומס על המסלולים הקיימים.
מטרתם של מפגינים אלימים היא לדרבן את אוכפי החוק לנקוט באכיפת יתר כדי ליצור אהדה למטרתם.
המונים יכולים להשתמש במגוון של טקטיקות כדי להתחמק מאכיפת החוק או לקידום אי סדר, החל מתקיפה מילולית וכלה בהסחת דעת של גורמי אכיפת החוק ובבניית בריקדות.
ככל שמתרחשות טקטיקות מתוכננות היטב, כך ההפרעה תכליתית יותר.
כמו כן, לפעמים, גורמי טרור.
מרבית משתתפי ההפרעה האזרחית עוסקים ברגל.
עם זאת, מחאות מאורגנות לעיתים קרובות מבטיחות דרכי הגעה מאורגנות וכן אמצעים לתקשורת אלחוטית.
ידוע כי המשתתפים משתמשים בסורקים כדי לפקח על תדרי המשטרה, או משדרים לתקשורת על אכיפת החוק.
אם קהל הופך אלים והופך למעשה ל"אספסוף", הוא עשוי לפגוע פיזית באנשים ורכוש, כמו השלכת בקבוק תבערה, ירי מנשק קל, ושתילת מטעני חבלה מאולתרים.
אם האלימות לא מאורגנת מראש, הקהל עשוי לפנות ליידות אבנים, לבנים, בקבוקים וכיוצא באלה.
אם המחאה האלימה מוסדרת מראש, הקהל יכול להסתיר מראש כלי הנשק או כלי השחתה במוקד ההתקהלות, הרבה לפני פריצתה ובכך להפתיע את גורמי אכיפת החוק.
ההמונים עשויים להתחמש במסכות גז, סלעים, קסדות, מגנים, שלטי מחאה מאולתרים, בקבוקי תבערה, פצצות צבע, צינורות ומשקפי מגן.
אספסוף עשוי להקים חסמים כדי להכשיל, או למנוע, את היעילות של אכיפת החוק.
לדוגמה, הם עשויים להשתמש בווים מתמודדים, שרשראות, חבלים או כלי רכב כדי לפרוץ שערים או גדרות.
הם עשויים להשתמש במקלות או במוטות כדי להגביל את השימוש של אכיפת החוק במועדוני בילי - כידונים.
הם עשויים לבטל כלי רכב אזרחיים כדי למנוע את הכוחות המתקדמים לעסוק בהם, או להשחית כלי רכב לאכיפת החוק כדי לנסות לעורר תגובה יתר מצד אכיפת החוק, או כדי לעורר הפקרות נוספת מההמון.
האספסוף מפציר לעיתים קרובות שימוש באש או במטעני חבלה נסתרים, למשל קשורים לבעלי חיים, רעולי פנים במציצים או צעצועים, מחוברים לכלי רכב מכוונים.
לא רק שהם יכולים לשמש ליצירת בלבול או הסחה, אלא הם יכולים לשמש גם להשמדת רכוש, ולסיסת ביזה של משתתפי האספסוף, או לספק כיסוי למשתתפי האספסוף שיורים נשק על אכיפת החוק.
אם אכיפת החוק עוסקת בהמון, בהחזרת אש, כל נפגעים חפים מפשע הנובעים מהכאוס גורמים לרוב לאכיפת החוק להראות לא ממושמעים ומעיקים.
כמו משתתפי הפרת הסדר, גורמי אכיפת החוק רגישים גם הם להתנהגות הקהל.
עימות מתוח והתגרויות מצידו, עלול לעורר אותם רגשית וליצור אווירה רגשית ביותר מסביב.
גירוי רגשי זה עלול להידבק בכל גורמי אכיפת החוק תוך התנגשות עם הכשרתם המקצועית.
כאשר יש מתח רגשי גבוה בקרב גורמי אכיפת החוק, הם עלולים להפר את תחושת האיפוק שלהם ולבצע פעולות, כנגד אנשים בהמון, שהם בדרך כלל ידחיקו.
האווירה הרגשית גם עלולה לגרום להם להיות רגישים מאוד לשמועות ופחד.
כמו האספסוף מולם, גם אנשי אכיפת החוק פועלים כקבוצה ועלולים לאבד את תחושת האינדיבידואליות שלהם ולפתח גם כן תחושת אנונימיות.
תחת חוסר יציבות רגשית, דעות קדומות אינדיבידואליות, שכל סוכן אכיפת חוק בודד יכול לנשק נגד ההמון, או נגד משתתפים פרטיים בהמון, עשויים להשפיע על התנהגותו של גורם אכיפת החוק.
כמו ההמון, תנאים אלה הופכים את גורמי אכיפת החוק לחקות יותר את התנהגותם של זה, מה שעלול לגרום לשרשרת של התנהגות מוטה, מוגזמת, או אחרת, מסוכנת, בה גורמי אכיפת החוק פועלים על ידי סוכני האספסוף כאיומים בלתי אישיים ולא כבני אדם.
פעולה כזו מועצמת בה גורמי אכיפת החוק הם מונוליתיים, על פני גזע ואתניות, שכן אכיפת החוק תהיה חשופה יותר למיסגור של הפרת הסדר כאל "הם" מול "אנחנו".
פעולות של גורמי אכיפת החוק, המונעים על ידי רגש ודעות קדומות, משמשות לרוב כעדות נגד רצונם הרע של קהל, או אספסוף, כאשר התנהגותם רק מסבה את העימות ולא מצמצמת אותו.
במצבים כאלה, לעיתים נדירות גורמי אכיפת החוק לוקחים אחריות על מעשיהם נגד קהל.
הפרש החשמלי הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1979 בבימויו של סידני פולאק, עם רוברט רדפורד וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים.
השירים בסרט מושרים על ידי וילי נלסון שגם משחק בו כידידו של "הפרש החשמלי" (רוברט רדפורד).
נורמן "סאני" סטיל (רוברט רדפורד) הוכתר חמש פעמים כאלוף ארצות הברית ברודיאו אולם הוא החל לשתות ומצבו החמיר.
קונצרן ענק חתם איתו חוזה למסע פרסום של דגני בוקר.
הוא מופיע בכינוסים גדולים כשהוא רכוב על סוס כשעל בגדיו ורתמות הסוס יש מנורות שמאירות בחשיכה והוא נראה כפרש חשמלי.
הקהל אוהב אותו אבל הוא מרגיש מנוצל ונשלט על ידי הקונצרן.
באחד הכינוסים במלון סיזר פאלאס בלאס וגאס מציגים לו סוס מרוץ ת'ורוברד בשם "כוכב עולה" ("Rising Star") ששווה 12 מיליון דולר.
למקום מגיעה עיתונאית מרשת תקשורה בניו יורק בשם האלי מרטין (ג'יין פונדה) שמחפשת "סיפור" עסיסי.
סאני נפגש שם עם אשתו בנפרד, שרלוטה (ולרי פרין), ומסכים לחתום בפניה על הסכם גירושים.
סאני בודק את הסוס ומגלה שהוזרקו לו תרופות הרגעה וסטרואידים שיאפשרו שישתתף בתצוגה החשמלית.