tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'ואל משכנע את ביל המיזנתרופי להסכים לתוכניתו של פרנק בכך שמצביע על ליקויים בהגנות שהקים סביב העיר שיכולתם לסייע לתקן ולחזק.
מאוחר יותר, פושטים מנסים לחדור לעיר ופוצעים את ביל, אך נהדפים על ידי ההגנות שלו.
עשר שנים מאוחר יותר, ביל ופרנק קשישים כעת, ופרנק סובל ממחלה ניוונית שמותירה אותו מוגבל בניידותו; הוא מבקש מביל לעזור לו למות.
ביל לוקח את פרנק להתלבש בחליפות חדשות והשניים נישאים בסלון ביתם.
לאחר ארוחת הערב, ביל מוסיף מנה קטלנית של טבליות שינה ליינו של פרנק, ומודה מגלה שהוסיף טבליות גם למשקה שלו, מכיוון שאין לו רצון לחיות ללא פרנק; השניים פורשים לחדרם.
מספר שבועות לאחר מכן, ג'ואל ואלי מגיעים ללינקולן.
אלי מוצאת מכתב מביל הממוען לג'ואל, בו הוא מציין כי הוא משאיר לו את הטנדר שלו, כלי הנשק וכל האספקה לה יזדקק.
במכתבו, מתאר ביל כיצד הטיפול בפרנק וההגנה עליו העניקו לחייו מטרה, ומציין שגם לו וגם לג'ואל יש משימה להציל ולהגן על הראויים לחיות.
ג'ואל ואלי מסכימים לקחת את הטנדר של ביל ולנסוע לוויומינג במטרה למצוא את טומי, שאולי יוכל לסייע לג'ואל להעביר את אלי ל"גחליליות".
ג'ואל קובע כללים חדשים עבור אלי – על אף אחד מהם להתייחס לטס; על אלי לשמור את מצב חסינותה הייחודית מהמגפה בסוד; ועליה למלא אחר הוראותיו של ג'ואל.
השניים מצטיידים במחסניו של ביל; ומבלי ידיעתו של ג'ואל, אלי מוצאת אקדח ומסתירה אותו בתרמיל הגב שלה.
השניים עוזבים את לינקולן בזמן שברקע מתנגן השיר "Long Long Time" בקלטת שמע שאלי מצאה.
הפרק נכתב על ידי שותפו של ניל דרוקמן ליצירת הסדרה "האחרונים מבינינו", קרייג מאזין, ובוים על ידי פיטר הואר.
ביולי 2021 חשפה גילדת הבמאים של קנדה את כי הפרק יביים הואר.
הואר שיחק ב-"The Last of Us" (2013), משחק הווידאו שעליו מבוססת הסדרה, אבל לא במשחק ההמשך "The Last of Us Part II" (2020).
לאחר שדבר פיתוחה של הסדרה הוכרז, הביע הואר את רצונו "להיות חלק מהסדרה", ובהמשך פנתה אליו המפיקה הראשית רוז לאם בנוגע לבימוי פרק.
האתר "Rotten Tomatoes" חשף את שם הפרק הרשמי בדצמבר 2022. מאזין רצה שהפרק יהיה "הפסקה" מהפרקים הקודמים, תוך בחינת הישרדותה של תקווה ללא איום מתמיד מצד סכנות חיצוניות.
עבור כתיבת הפרק, מאזין מיפה את אזור המחיה של ביל וחקר כמה זמן יוכל גז טבעי להחזיק מעמד במקום כזה.
התסריט המקורי שלו היה "קצת ארוך יותר" מהפרק האחרון.
הגרסה המקורית של הואר הייתה באורך של כ-77 דקות; הוא צמצם את אורך הפרק ל-72 דקות, אך מאזין התעקש להשיב אלמנטים מסוימים שירדו בעריכה, מה שהוביל לאורכו הסופי העומד על 75 דקות.
נוסף לכך, ציין הואר כי לתחושתו פרק בן 59 דקות היה נכשל בהעברת הסיפור בדרך בה תכננו אותו.
במאי 2023 פרסם "Deadline Hollywood" את התסריט של מאזין, תוך ציון כי מדובר באחד מעשרת פרקי הדרמה הטובים ביותר של השנה.
מאזין פנה ליוצר הסדרה, דרוקמן, שכתב וביים את משחק הווידאו, עם רעיון להרחבת סיפורם של ביל ופרנק מהמשחק; מאזין חש כי הכללתו של ביל במשחק נבנתה סביב הצורך של המשחקיות בשותף לשחקן, בעוד שסדרת הטלוויזיה תאפשר מבט מעמיק יותר על הדמות.
מאזין התלהב מהאפשרות להציג את האירועים שחלפו במשך 20 השנים מפרוץ המגפה, דבר שלא אירע במהלך המשחקים.
הוא ראה בפרק הזדמנות להראות שעדיין ניתן להשיג אושר ושלווה, גם בתקופות אפלות; ורצה שעלילתו תחקור את הדיכוטומיה שבאהבת האחר – תמה החוזרת על עצמה בסדרה – וכיצד היא באה לידי ביטוי בעידן פוסט-אפוקליפטי.
הפרק נמנע בכוונה מלפרט את מחלתו הניוונית של פרנק; עם זאת, מאוחר יותר ציין מאזין כי מדובר בטרשת נפוצה או בטרשת אמיוטרופית צידית.
אחת מהשורות של ביל – "זו לא ההתאבדות הטראגית בסוף המחזה" – נכתבה בהשראת המחזה של מארט קרולי "הנערים בחבורה" (1968); מאזין רצה להימנע מהשוואה בין הומוסקסואליות לטרגדיה.
הסצנה האחרונה, בה מוצג החלון הפתוח, נועדה לשמש כמחווה לכותרת הפתיחה של המשחק.
בתחילת הפקת הסדרה, היו מאזין ודרוקמן מעוניינים שכל פרק ייפתח ויסתיים בשוט חלון ייחודי, בדומה לכותרת הפתיחה; בעוד שרעיון זה בוטל בשלב מתקדם של ההפקה, שוט זה שצולם עבור הפרק נשאר בגרסתו הסופית.
מאזין חש שהשוט מרמז על השלכותיהם של הבטחות והפסדים, המסמלים את העובדה שביל ופרנק היו שלמים זה עם זה.
הואר ציין כי להתחושתו שוט זה אפשר לצופים לחלוק רגע אחד אחרון עם ביל ופרנק.
מוריי ברטלט (המגלם את פרנק) חשב כי מדובר בשוט רומנטי בעוד שניק אופרמן (המגלם את ביל) מצא את השוט מלא ברגש וכמיהה; מאזין ראה בשוט זה רמז לסוף המאושר של הזוג.
דרוקמן ראה בסצנת מכתב ההתאבדות של ביל תזכורת עבור ג'ואל לכישלונו בהגנה על בתו, שרה, ועל בת-זוגו, טס, בשני הפרקים הקודמים.
על ליהוקם של ברטלט וקון או'ניל לגילום דמויותיהם של פרנק וביל הוכרז לראשונה ב-15 ביולי 2021. ברטלט לא הכיר את חומר המקור, אבל נמשך להשתתפות בסדרה לאחר שקרא את התסריט.
ברטלט חקר את המשחק לאחר שקיבל את התפקיד ומצא אותו "קולנועי".
לדברי מאזין, המפיקים בכו במהלך האודישן של ברטלט.
דרוקמן ציפה שכמה מעריצים יהיו מוטרדים מהרחבת דמותו של פרנק בסדרה, מכיוון שבכך נעשתה סטייה מעלילת המשחק.
ב-5 בדצמבר 2021 טען ברטלט כי הקומיקאי ניק אופרמן יופיע בסדרה בתפקיד דומה לשלו; יומיים לאחר מכן, הוכרז כי אופרמן יגלם את דמותו של ביל ויחליף את או'ניל, שנאלץ לעזוב בעקבות אילוצים בלוח הזמנים שלו והתחייבויות קודמות לצילומי הסדרה "לו הייתי פיראט".
במקור, רצה מאזין ששני שחקנים הומוסקסואליים יגלמו את דמויותיהם של ביל ופרנק, אך לאחר עזיבתו של או'ניל, הוא הסכים לבחון לתפקיד את אופרמן בעקבות הצעתה של המפיקה הראשית, קרוליין שטראוס.
מאזין חש השראה ללהק לתפקיד קומיקאי כמו אופרמן מהמנטרה לפיה "לאנשים מצחיקים יש נשמה", מנטרה שלמד מווינס גיליגאן ובהשראת ביצועיהם של בריאן קרנסטון בסדרת דרמת הפשע "שובר שורות" ובוב אודנקירק בסדרת הספין אוף שלה, "סמוך על סול".
במקור, אופרמן לא היה יכול לקבל את התפקיד בעקבות אילוצים בלוח הזמנים שלו, אך החליט לקחת את התפקיד לאחר שאשתו, מייגן מולאלי, קראה את התסריט; אופרמן הרגיש מחובר לחומר המקור ומצא קרבה לדמותו של ביל בשל ניסיונו בנגרות ובניית דברים.
הואר, המפיק בפועל אוון וולס, והמפיקה ג'קלין לסקו פגשו את אופרמן וברטלט לארוחת ערב לפני צילומי הפרק במטרה לדון בפיתוח הדמויות.
אופרמן היה מגולח ובעל שיער קצר כשצילומי הסדרה החלו; צוות ההפקה החליט להוסיף לדמותו שיער ארוך וזקן פרוע במטרה להדגיש את חוסר יכולתו להביא את עצמו לידי ביטוי כראוי.
השורה הראשונה של ביל בפרק – – נכתבה במקור כתיאור הלך הרוח של הדמות, אך אופרמן התעקש להגיד זאת בקול.
אופרמן בחר מספר מהספרים והסרטונים שהופיעו בבונקר של ביל.
מאמן שירה עזר לאפרמן ולברטלט להתכונן לסצנת הפסנתר; ברטלט הוכשר במיוחד לשיר גרוע יותר.
אופרמן עשה חזרות על השיר עם אשתו, זמרת בתפקידה.
צלם הקולנוע איבן בולטר נזכר שראה את ידיו של אופרמן רועדות בין צילומי הסצנה.
מאזין ואופרמן – שניהם הטרוסקסואלים – ביקשו עצה ואישור מגברים הומוסקסואלים המעורבים בהפקה, כולל ברטלט, הואר, העורך טימותי א.
גוד ומנהל ההפקה של יחידת הצילום, ססיל אוקונור.
לדברי מאזין לגילם היה משקל חשוב יותר מאשר מיניותם, שכן הוא רצה לחקור מערכת יחסים ארוכה ומחויבת;  לאחר שהיה נשוי במשך 27 שנים, הוא הבין "יש סוג אחר של אהבה" שבאה לידי ביטוי בשותפויות ארוכות-טווח.
מאזין חש שחוסר ניסיונו של אופרמן בגילום גברים הומוסקסואלים הוסיף נדבך לגילום הדמות, שכן ביל אינו מנוסה באופן דומה בחקר מיניותו.
אופרמן ראה חשיבות רבה בגילום הדמות, שכן קיווה שגילום הדמות סייעה "לשבור [את] חומותיו" של סטריאוטיפים מגדריים ולהט"ביים.
בסצנת יחסי המין בין ביל לפרנק, אופרמן מצא את אי-נוחותו של ביל "קלה לתיעול" עקב נוכחותם של חברי צוות ההפקה שצפו בצילומי הסצנה על הסט.
במהלך כתיבת התסריט, רצה מאזין שביל ופרנק יצאו חיבור משותף באמצעות שיר על כאב-לב הנותר בבדידותו ובאמצעות "ההשלמה עם העובדה שתמיד יהיו לבד".
מאזין נאבק למצוא שיר מתאים לצורך כך, ובפברואר 2021 דיבר על כך עם חברו, סת' רודצקי, ממנו ביקש שירים כמו "I Miss the Music" מהמחזמר "Curtains" (2006).
רודצקי הציע את "Her Face" מהמחזמר "" (1961), שלדעת מאזין היה "מושלם".
לאחר שגילה כי מדובר בתרחיש בו גבר סגור-מינית שר לגבר הומוסקסואלי גלוי, רודצקי הציע את השיר "Long Long Time" בביצוע לינדה רונסטאדט, שנכתב על ידי גארי וייט; לתחושתו, המילים ייצגו את חוסר ההכרה באהבת האדם.
רודצקי קיבל קרדיט ייעוץ על הפרק.
השיר עוסק באהבה שאינה ממומשת וכיצד הזמן מרפא את הפצעים שנגרמים בעקבות כך.
הרגע עם פרנק ליד הפסנתר מסמן את תחילתו של שינוי עמוק עבור ביל, שמוצא את עצמו במערכת יחסים לא-צפויה, ארוכת-טווח ואוהבת שבסופה הוא לומד כיצד לדאוג לאדם אחר.
יחסיהם של ביל ופרנק משתקפת במילים:
לאחר שידור הפרק, ראה השיר עלייה של 4,900% בהזרמתו בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי" בארצות הברית לעומת השבוע הקודם; אנליסטים ופרשנים השוו מצב זה לעלייה המחודשת בפופולריותו של השיר "Running Up That Hill" בביצוע קייט בוש בשנת 2022, לאחר השימוש בו במהלך עונתה הרביעית של "דברים מוזרים".
לראשונה מאז יציאתו לשוק, הגיע השיר לראש שלושת מצעדי הבילבורד בשבוע שקדם ל-11 בפברואר 2023, דורג במקום השישי במצעד השירים הפופולריים החמים, ובמקום החמישי במצעד שירי הטלוויזיה המובילים של ינואר.
רונסטאדט, שמכרה את הזכויות על השיר בשנת 2021, הצהירה: "אני עדיין אוהבת את השיר, ואני כה שמחה שגארי יקבל הכרה על כך".
מונטאז'ים בפרק משתמשים בשירים "I'm Coming Home to Stay" של להקת פליטווד מק ו-"White Room" של להקת "Cream".
הסצנה האחרונה של ביל ופרנק כוללת יצירה אינסטרומנטלית מאת מקס ריכטר, "On the Nature of Daylight".
הואר ניסה להשתמש ביצירה זו במהלך בימוי הסדרה "החטא" (2021) אך ללא הצלחה.
הואר השתמש בה כמוזיקה זמנית במהלך בימוי הפרק, ו-"HBO" אישרה את השימוש בו; בולטר הניח שהשיר יוחלף במהלך העריכה, במיוחד בשל דמי הרישוי, אך היה "כה נרגש ומאושר" מהכללתו בגרסה הסופית.
ריכטר הגיב בביצוע היצירה בפסנתר בסרטון טיקטוק, אותו הקדיש לביל ופרנק.
"On the Nature of Daylight" דורג במקום העשירי במצעד שירי הטלוויזיה המובילים של "בילבורד" לחודש ינואר.
צילומי הפרק החלו בספטמבר 2021; שלב ההכנה ושלב הצילומים ארכו כ-20 ימים, לכל שלב.
מספר קטעים גדולים יותר מתוך הפרק צולמו לפי סדר התרחשותם.
על צילומי הפרק הופקד צלם הקולנוע איבן בולטר.
סצנת הפתיחה של ג'ואל בנהר צולמה בבאנף, אלברטה; צוות ההפקה שקל להסיר דיגיטלית את ההרים ברקע במטרה לדמות את הטופוגרפיה של בוסטון בצורה מדויקת יותר, אך לבסוף בחר להשאיר את הסצנה בתכונתה המקורית.
בולטר רצה שצילומי הפתיחה ידמו ל"תחושת בוקר מוקדמת כשהשמש עומדת לעלות".
הסצנות הבאות עם ג'ואל ואלי צולמו במפלי הפארק הפרובינציאלי של ריבר שיפס; לבולטר היו אורות גדולים למקרה שעננים יכסו את השמש.
קטעי ההליכה צולמו בשמורת הטבע "Ann & Sandy Cross", בגשר אבן בפארק פיש קריק, ובחנות הנוחות "Priddis" ליד כביש 22 שבאלברטה.
כמה מסצנות המונטאז' של ביל צולמו במפעל גז במאזפה שבאלברטה, ובחנות "Lowe's Home Improvement" הסגורה שבשאונסי, אלברטה, ששימשה כסט עבור סניף "הום דיפו".
צוות ההפקה הסיר שלושה עצים באזור, עבורם הם שילמו לעיירה 15,000 דולר קנדיים נוספים.
מעצב ההפקה ג'ון פיינו וצוותו בנו את העיירה לינקולן בסביבות 6–12 שבועות; תפאורת הצמחייה הועברה מסט הצילומים בוונקובר במטרה לדמות את התפשטות העלווה בלינקולן עם חלוף הזמן.
לבניינים באזור היי ריבר לא היו גגות, מה שחייב את מחלקת האפקטים החזותיים להוסיף אותם לכל צילומי הסצנות.
סצנת התותים צולמה ברגעי השקיעה האחרונים במהלך יום הצילומים; הואר ציין כי מדובר באחד הרגעים האהובים עליו מתוך הסדרה, "מכיוון שמדובר היה ברגע כה טבעי וכה אמיתי".
סצנת הפסנתר צולמה בשלוש מצלמות – מצלמות נפרדות לאופרמן ולברטלט, ומצלמה נודדת שנעה ביניהן – שדימתה לסצנה תחושה של הופעה חיה, לבקשתו של מאזין.
רוב חללי הפנים נבנו על בימות סאונד, כולל פנים ביתו והבונקר של ביל.
החדר הקדמי בביתו של ביל הייתה קיימת גם על בימת סאונד וגם בביצ'ווד עצמה; ששימשה על מנת לאפשר למצלמה לנוע מבפנים החוצה במהלך קטעי הפעולה.
הואר השתמש בתאורה מינימלית עבור סצנת הפעולה, שהוגבלה אך לאש ולברקים מדי-פעם.
מאזין סייע בבימוי הסצנה, במיוחד בצילומי תקריב נוספים.
פיינו ציין כי משפחתו של ביל הייתה ככל הנראה בין "המתיישבים הראשונים" בעיירה, שכן ביתו נמצא במיקום מרכזי בעיירה ומכיל חפצים ישנים.
בולטר, מעריץ של המשחקים, צילם את השוט האחרון בו מוצג החלון עבור מאזין כמחווה לכותרת הפתיחה של המשחק הראשון; פנים חדר השינה נבנה על גבי פלטפורמה במטרה לאפשר לעגורן המצלמה לנוע מבחוץ פנימה.
בולטר הצהיר בנוסף כי היה עליהם "להילחם על הכללת השוט הזה בסצנת הסיום".
הסצנה האחרונה שצולמה הייתה הסצנה של ביל ופרנק בחדר השינה שלהם ביומם האחרון.
צילומי הפרק הסתיימו ב-5 באוקטובר 2021.
הפרק שודר בערוץ "HBO" ב-29 בינואר 2023. השחקנית אנני ורשינג, שגילמה את דמותה של טס במשחק הווידאו, נפטרה באותו יום; מספר ימים לאחר מכן, נערך הפרק על מנת להוסיף הקדשה לזכרה.
בפרק צפו 6.4 מיליון צופים בארצות הברית בערב השידור, בסך כולל של צופים ליניאריים ושל הזרמות בשירות "HBO Max" – דבר שסימן עלייה של 12% ממדרוג העונה בשבוע שקדם לשידור הפרק ושל 37% מבכורת העונה.
בטלוויזיה ליניארית, צפו בפרק 747,000 צופים בערב השידור, עם מדרוג של 0.21.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבל הפרק את הציון 98% על סמך 50 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 9.9/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב כי הפרק "מעמיק בצורה עשירה" את עלילת הסדרה באמצעות תצוגת משחק מרהיבה של אופרמן וברטלט.
המבקרים רבים החשיבו את הפרק לטוב ביותר מבין פרקי העונה, וחלקם אף ציינו אותו בין פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בשנים האחרונות; בספטמבר 2024, כריס קרוז מ"רולינג סטון" מיקם את הפרק במקום ה-50 ברשימת הפרקים הטובים ביותר ששודרו וכינה אותו: "הצצה נדירה למה שהאפוקליפסה יכולה להיות יותר מאשר רק ".
דניאל פינברג מ"הוליווד ריפורטר" ציין כי הפרק העלה את הסדרה לרמה חדשה.
ג'ון נוג'נט מ"אמפייר" כינה את הפרק כ"אחת משעות הטלוויזיוניות הטובות ביותר לאחרונה", ואנדי וולץ' מ"הגרדיאן" ציין כי הפרק היה "קסום לחלוטין".
בריאן לורי מ-"CNN" כתב כי הסצנה האחרונה "ייצגה את השלמות במיטבה בשעה כמעט-מושלמת של צפייה בטלוויזיה".
מבקרים אחדים השוו את סיפורם של ביל ופרנק לסצנת הפתיחה של "למעלה" (2009) בשל יכולת הסדרה לספר סיפור מחמם-לב ושובר-לב בה בעת בפרק זמן מוגבל.
ביצועיהם של אופרמן וברטלט זכו לשבחים רבים; ויליאם גודמן מ-"Complex" תיאר את ביצועיהם כ"שיא הקריירה" שלהם וקאט מון מ-"TV Guide" ציינה כי לדעתה השניים ראויים למועמדות לפרס אמי, וכי ביצועיו של אופרמן ראויים ל"תשומת לב מיוחדת".
על פרשנותו של אופרמן לגילום דמותו של ביל, וולץ' מ"הגארדיאן" העיר כי "כעת קשה לדמיין מישהו אחר מלבד אופרמן בתפקיד הזה".
הפרשנים שיבחו את יכולתו של אופרמן להציג את צדו העדין יותר של ביל, ואת אופייו הנלהב והכריזמטי של ברטלט בדמותו של פרנק; ברנרד בו מ-"Den of Geek" כתב כי "ביצועיהם כזוג הם מושלמים", וקית' פיפס מ-"Vulture" שיבח את יכולתם להציג את רגשותיהם של הדמויות ללא דיאלוג.
מנגד, ג'קסון מק'הנרי מ-"Vulture" ביקר את אופרמן וברטלט בטענה שהם "תקועים בתפקידים שטוחים".
גם ביצועיהם של פדרו פסקל ובלה רמזי בדמויותיהם של ג'ואל ואלי במהלך הפרק זכו לביקורות חיוביות.
שיבח את תסריטו של מאזין על ההומור והרגש שביקש להעביר בסיפורם של הזוג.
אהרון ביין מ-"Push Square" שיבח את החלטתו של מאזין לספר סיפור שונה מהמשחק; בלן אדוארדס מ-"Mashable" ציין כי יופיו של הפרק לא היה ניתן לביצוע אחרת.
ויקטוריה ריטבו מ"סלייט" ציינה לחיוב את הקשר בין עלילתו של הפרק אל עלילת העונה בכללותה, לצד יכולתו להישאר כפרק עצמאי ונפרד במידה רבה.
סיימון קארדי מ-IGN כינה את יומם האחרון של ביל ופרנק "נוגע להפליא מתחילתו ועד סופו"; בו מ-"Den of Geek" העיר כי הפרק היה "מהמם לצפייה", הישג מרשים בהתחשב בפרק הזמן המוגבל שניתן לצופים עם הדמויות.
עם זאת, ציינה ויקי ג'סופ מ-"Evening Standard" כי לתחושתה, על אף שהפרק נכתב ובוים בצורה יפה ומרגשת, הוא נעדר הסברים עבור צופים שאינם מכירים את משחק הווידאו.
מק'הנרי מ-Vulture ציין כי הפרק "מנסה נואשות לחקות את מה שאנחנו חושבים על טלוויזיה יוקרתית עד כדי כך שהוא שוכח להעביר בכלל מסר".
סטיב גרין מ-"IndieWire" שיבח את הבימוי של הואר ואת עיצוב ההפקה של פיינו, ובראדלי ראסל מ-"Total Film" שיבח את יכולתו של הואר להעניק משמעות לרגעים קטנים בתוך הפרק, וציין כדוגמה את סצנת התותים.
לאחר שידור הפרק, שלח הבמאי סטיבן ספילברג מייל מלא בתשבחות למאזין, ששיתף אותו עם הואר, אופרמן, ברטלט ובולטר.
אדם סטארקי מ"רדיו טיימס" העיר בביקורתו על הפרק כי הצגתה של מערכת יחסים הומוסקסואלית בוגרת מציבה רף גבוה למדיום הטלוויזיוני; ג'יי בריאן לאודר מ"סלייט" ציין את חשיבותה של הצגת זוג הומוסקסואלי כמודל לחיקוי, לאור התפשטותן של דעות אנטי-להט"ביות בארצות הברית לפיהן "אידאולוגיה מגדרית" וסטייה מינית משמשת לשטיפת מוחם של ילדים.
קנת שפרד מ-"Kotaku" ציין לחיוב את הקשר בין מערכת היחסים של ביל ופרנק להיסטוריית הלהט"ב בתקופה שקדמה לאפוקליפסה, שכפי שממחישות דמויות ומערכות יחסים אחרות במשחק הווידאו.
ריילי מקלאוד מ"וושינגטון פוסט" ציינה כי לתחושתה הפרק סובל מטרופים קלישאתיים כמו מחלתו של פרנק ובידודם של בני הזוג משאר העולם, אם כי הודתה כי טרופים אלו נובעים בחלקם בשל הסוגה הפוסט-אפוקליפטית אליה משתייכת הסדרה מאשר בשל מיניותם של הזוג.
הפרק ספג ביקורות שליליות רבות באתרים "IMDb" ו-"Metacritic", אותם עיתונאים ייחסו בעיקר למשתמשים הומופוביים.
בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75, זכה אופרמן בקטגוריית "שחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה", שבה היה גם ברטלט מועמד.
אופרמן זכה בפרס "השחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמה" בטקס פרסי הטלוויזיה הראשון של הוליווד קריאייטיב אליאנס ובקטגוריית "הופעת המשנה הטובה ביותר בסדרה מתוסרטת חדשה" בטקס פרס אינדפנדנט ספיריט ה-39; ברטלט היה מועמד לשניהם.
בטקס פרס אמי, הפרק היה מועמד בקטגוריית "האיפור העכשווי (ללא תותבות) הטוב ביותר" ו"עיצוב שיער עכשווי הטוב ביותר", ומאזין, הואר וגוסטבו סנטאוללה היו מועמדים על "התסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה", "בימוי מצטיין בסדרת דרמה" ו"הלחן המוזיקלי הטוב ביותר בסדרה (פסקול דרמטי מקורי)", בהתאמה.
הפרק זכה בקטגוריית "המצגת הדרמטית הטובה ביותר" בטקס פרס הוגו ב-2024.
חיל הרבנות הצבאית הוא חיל בצה"ל העוסק במתן שירותי דת לחיילי צה"ל (כולל לאלה שאינם יהודים) ובטיפול בחללים.
הרבנות הצבאית היא חיל הכפוף למטכ"ל.
בעבר נעשו ניסיונות להכפיף את החיל לאגף כוח אדם, אך לבסוף נשמרה עצמאות החיל.
בראש הרבנות הצבאית עומד הרב הצבאי הראשי (הרבצ"ר), קצין בדרגת תת-אלוף.
עד היום כיהנו 7 רבנים צבאים ראשיים, בהם 3 בדרגת אלוף.
הרב הראשי לצה"ל הנוכחי הוא תא"ל הרב אייל קרים.
בעבר היה, לצד הרבצ"ר, גם סגן רבצ"ר בתקן תת-אלוף – אך הרב גד נבון ביטל אותו כאשר נכנס לתפקיד הרב הראשי לצה"ל.
ראשיתה של הרבנות הצבאית טרם הקמתו של צה"ל.
בהגנה הוקמה "המחלקה לענייני דת".
מספר חודשים לפני ההכרזה על הקמת מדינת ישראל החליט ראש המפקדה הארצית ישראל גלילי, על הקמת השירות הדתי, מחלקה מיוחדת שתטפל בהסדרת העניינים הדתיים.
עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת הרבנות הצבאית, בעקבות בקשת הרב הראשי יצחק הרצוג.
זמן קצר לאחר מכן, מוזגו "השירות הדתי" והרבנות הצבאית ובסוף שנת 1948 פרסם הרמטכ"ל, רא"ל יעקב דורי את פקודות המטכ"ל הראשונות על הקמת הרבנות הצבאית.
עם הקמת הרבנות הצבאית, מונה הרב שלמה גורן לרב ראשי לצה"ל והוענקה לו דרגת סגן-אלוף.
לאורך שירותו קודם בסולם הדרגות עד שהגיע לדרגת אלוף.
כרבצ"ר הראשון בנה הרב גורן את יסודותיה של הרבנות הצבאית.
פעל להוצאת הסידור האחיד, קבע את נוהלי הכשרות בצה"ל ובמטבחיו, וקבע את יום השבת כיום מנוחה רשמי בצה"ל.
כמו כן עסק הרב גורן בהיתרי עגונות.
הרב מרדכי פירון היה הרב הצבאי הראשי השני ושירת בתפקיד זה בין השנים 1971–1977. בתקופה זו, שבה התרחשה מלחמת יום הכיפורים, עסקה הרבנות הצבאית בצורה מקיפה בטיפול בחללים.
הרב גד נבון מונה לרב הצבאי הראשי השלישי ושירת בתפקיד זה בין השנים 1977–2000. בתקופה זו חל מעבר הדרגתי מתפקיד קצין הדת לתפקיד הרב הצבאי ומוסד קורס הרבנים הצבאיים.
הרב נבון חיבר מאמרים הלכתיים בנושא זיהויים של חללי צה"ל ובתקופתו ניתן יתר תוקף לאמצעי הזיהוי.
הרב נבון הוא הרבצ"ר היחיד שהוענקה לו דרגת האלוף עם מינויו – שאר הרבנים הראשיים לצה"ל החלו מדרגה נמוכה מזו.
הרב ישראל וייס מונה לרב הצבאי הראשי הרביעי וכיהן בתפקידו בשנים 2000–2006. הרב וייס מיסד את תחומי ההסברה וההלכה, הקים את תחום "ערכי תורה ללחימה" והביא לפיתוח אמצעי זיהוי החללים תוך מעבר לאמצעים ממוחשבים והטמעתם במערך הרבנות הצבאית.
הרב אביחי רונצקי כיהן רב הצבאי הראשי החמישי וכיהן בתפקידו בשנים 2006–2010. הרב רונצקי הרחיב את פעילות תחום התודעה היהודית (לשעבר "ערכי תורה ללחימה") בחיל השם דגש על היחידות הלוחמות.
הרב רפי פרץ מונה לרב הצבאי השישי וכיהן בתפקיד בשנים 2016-2010. בתקופת הרב פרץ הועבר ענף "תודעה יהודית" מהרבנות הצבאית לאגף כוח אדם, ורק חלק קטן ממנו הושאר בסמכותה.
ביולי 2016 מונה אל"ם הרב אייל קרים, ראש מחלקת הרבנות, לרב הצבאי השביעי, ובדצמבר 2016 הוא קודם לדרגת תת-אלוף ונכנס לתפקיד.
הרבנות הצבאית עוסקת בתחומים רבים.
תחום רעו"ת (רוח, עוז ותורה) - חיזוק רוח הלחימה, המוטיבציה לשירות בצה"ל, הערכים בקרב מפקדי וחיילי צה"ל מתוך היהדות.
הענקת שירותי דת לחיילים הדתיים (גם שאינם יהודים).
ענף הלכה - פסיקת הלכה צבאית ומענה הלכתי לצורכי החיילים והצבא.
ענף כשרות - מתן כשרות למטבחים בבסיסי צה"ל וביחידות שונות של משרד הביטחון.
ענף זיהוי וקבורה - טיפול בגופות חללי צה"ל, ובכלל זה בזיהוי ובטיפול בחללים ובעריכת טקסי קבורה צבאיים.
גיור לחיילים לא-יהודים המעוניינים להתגייר.
הענקת שירותי נישואין לחיילים המעוניינים בכך (החיילים רשאים להירשם לנישואין גם ברבנות האזרחית).
הרבנות הצבאית היא הגוף הממונה על המוסדות הדתיים בתחום הצבא.
על פי התקן הצבאי, בכל יחידה ובסיס צבאי אמור להיות רב צבאי, וכן קצין דת או רכז מו"ר (מסורת ורוח.
בעבר נקרא "מש"ק דת"), האחראים על ענייני הדת ביחידה, ומספר משגיחי כשרות האחראים על הכשרות במטבח היחידה.
כיום, קיימים רבנים צבאיים במפקדת החטיבה, האוגדה והפיקוד וגם בבסיסי הדרכה, הכשרה ואימונים.
בנוסף, לכל גדוד מילואים נדרש רב צבאי, המהווה חלק בלתי נפרד מסגל המטה של הגדוד.
הרבנים הצבאיים מוכשרים בקורס רבנים צבאיים המתקיים בבית הספר לקצינים של צה"ל, ובסופו מוענקת להם דרגת סגן במילואים (חלקם ממשיכים לשירות קבע).
מקהלת הרבנות הצבאית היא להקה צבאית השייכת לרבנות הצבאית ומופיעה באירועים רבים, ביניהם חידון התנ"ך העולמי.
בשנת 2005 הייתה הרבנות אחראית על העברת בית העלמין של גוש קטיף, במסגרת תוכנית ההתנתקות.
הרב הצבאי ישראל וייס סירב לרב אברהם שפירא שדרש ממנו לסרב פקודה, וספג גינויים ואיומים.
לאחר כניסת הרב רונצקי לתפקידו כרבצ"ר, החלו חיכוכים בין אנשי הרבנות הצבאית לאנשי חיל החינוך והנוער ובראשם קצין חינוך ראשי, תא"ל אלי שרמייסטר, בהקשר לתכני החינוך והזהות היהודית המוקנים לחיילים.
בשנת 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה ליוו אנשי הרבנות הצבאית, בהוראת הרבצ"ר, תא"ל רונצקי, את הכוחות הלוחמים, העבירו להם הרצאות ושיעורים וכן חילקו דפי מסרים.
הדבר יצר חיכוך עם אנשי חיל החינוך והנוער וכן עמד בפני ביקורת תקשורתית נרחבת.
הרמטכ"ל גבי אשכנזי, הודה לאנשי הרבנות על חיזוק רוח הלחימה בקרב הכוחות אך גם העיר להם כי חלק מהמסרים שהפיצה במבצע לא היו ראויים, עמדו בניגוד לפקודות, ונקטו עמדה פוליטית ושיפוטית כלפי דעותיהם ואמונותיהם של חיילי צה"ל.
מבנה חיל הרבנות הצבאית הנוכחי מתבסס על שתי מחלקות עיקריות: מחלקת הרבנות ומחלקת ההפעלה (המכונה - מטה הרבנות).
המבנה ההיררכי של המחלקות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב מענפים וממדורים.
בראש מחלקת הרבנות עומד אל"ם הרב חיים וייסברג (לשעבר רב אוגדת איו"ש, אוגדה 36, אכ"א, פקמ"ז, רע"ן כשרות).
ענף ההלכה - עוסק בבירור סוגיות הלכתיות הנוגעות לחיילים ולהפעלת הצבא, יצירת מסורת פסיקה צבאית ייחודית, כתיבת מדריכים הלכתיים שונים ומציאת פתרונות טכנולוגיים לבעיות הלכתיות בצבא.
הענף מפעיל בית מדרש הממוקם בבית הכנסת אוהל יצחק בעיר העתיקה בירושלים, בו מתבררות הסוגיות הנצרכות.
הענף מוציא לאור סדרת ספרים בשם 'תורת המחנה' שנועדה לסקר את כל ההיבטים ההלכתיים של השירות הצבאי, וכן חוברת מקוצרת בשם 'קיצור תורת המחנה'.
כמו כן, מדי שנה יוצא לוח דינים ומנהגים לחיילי צה"ל.
תחום נוסף חשוב הוא כתיבת תדריכים הלכתיים ייעודיים לתחומים שונים בצבא ועוד.
הענף גם מוציא לאור את מחניך - ביטאון הרבנות הצבאית.
ענף הלכה מפעיל, בשיתוף עם המרכז האקדמי לב, מעבדה להלכה וטכנולוגיה, ובה מפתחים פתרונות טכנולוגיים לבעיות הלכתיות שונות בצבא, בתחומי שבת, כשרות ועוד.
לענף מעבדת סת"ם מרכזית, האחראית לכתיבה ובדיקה של ספרי תורה, תפילין, מזוזות ומגילות לבסיסי צה"ל.
רע"ן הלכה הוא סא"ל הרב אריה ה' (לשעבר רב פיקוד מרכז).
ענף הכשרות - עוסק בקביעת נהלים לכשרות המטבחים בכל מתקני צה"ל, משרד הביטחון, התעשייה הביטחונית וגורמי ביטחון נוספים.
הענף מכשיר ומבקר את משגיחי הכשרות בבסיסים, ואחראי גם על הכשרת כל המטבחים לפסח.
רע"ן כשרות הוא סא"ל הרב נריה ר' (לשעבר רב חיל האוויר).
בית הדין לגיור - נותן מענה לחיילים לא יהודים המעוניינים להתגייר במהלך שירותם הצבאי.
גיורי בית הדין מוכרים על ידי הרבנות הראשית לישראל (בעקבות הסכמתו של הרב עובדיה יוסף), אך רבנים מסוימים מן הציבור החרדי ערערו על הגיורים.
הענף אחראי הן על התכנים הנלמדים בסמינרים לקראת הגיור, הן על ליווי המתגיירים במהלך תהליך הגיור ולאחריו והן על הגיור בפועל, ברית המילה והטבילה במקווה.
בית הדין כולל ארבעה הרכבים, בהם רבנים אזרחים, רבנים בקבע ובמילואים (ביניהם תא"ל במיל' הרב ישראל וייס, הרבצ"ר לשעבר), ופועל בבסיס הרבנות הצבאית 779 במחנה שורה ובירושלים.
תחום רוח עוז ותורה (רעו"ת) - תחום רעו"ת היה בעבר חלק מענף תודעה יהודית, עד העברתו של האחרון לאגף כוח האדם.
מאז פועל התחום באופן עצמאי במחלקת הרבנות.
התחום עוסק בהעשרת התודעה היהודית והעברת תכנים יהודיים ורוחניים לחיילים הדתיים בלבד (המענה לכלל החיילים ניתן על ידי ענף זהות ותודעה יהודית באכ"א).
התחום כותב עלונים תקופתיים לחיילים, חוברות למועדים וחומרים לרבנים הצבאיים.
כמו כן, מארגן התחום ימי עיון, סיורים והרצאות.
בראש מחלקת ההפעלה (מטה הרבנות) עומד אל"ם הרב שוהם עורקבי (לשעבר רב פיקוד מרכז):
ענף משאבי-אנוש (משא"ן) - עוסק באיתור, גיוס ושיבוץ כוח האדם לחיל הרבנות הצבאית.
מדור לוגיסטיקה - אחראי על מענה לוגיסטי לכל צורכי החיל, כדוגמת סיפוק תשמישי קדושה ליחידות צה"ל.
ענף תורה, הדרכה ומטה (תוה"ם) - עוסק בהכשרות השונות שמבצעת הרבנות (קורס רבנים צבאיים, קורס משגיחי כשרות וכדומה), אימונים, תרגילים ומוכנות לחירום, וכן מטפל בענייני המטה של הרבנות הצבאית.
ענף הזיהוי והקבורה (זו"ק) - אחראי על כל הטיפול בחללי צה"ל, החל מאיסוף וזיהוי הגופות ועד קיום טקס ההלוויה.
הענף מסתייע בכלים טכנולוגיים חדישים לזיהוי חללים ע"פ מאגר של טביעות אצבע, זיהוי פנים, צילום חלל הפה והשיניים ודגימות DNA הנלקחים מכל חייל המתגייס לצה"ל.
לאחר שקלול כל הנתונים, התיק מועבר לאישור של הרב הראשי לצה"ל, ולאחר אישורו, מוצגים הנתונים למשפחה.
הענף מפעיל את מתקן החללים המכונה "מרכז הצבי" במחנה שורה ברמלה.
בעבר טיפל הענף גם בחללי הפיגועים, עד להקמת ארגון זק"א.
תחת הענף פועלת בשעת חירום גם יחידת המלב"ח (מפקדה לטיפול בחללים).
רע"ן זו"ק הוא סא"ל הרב ניר יפה (לשעבר רב זרוע היבשה).
טיפול בחיילות (טיפו"ח) - האחראי על מענה רוחני והלכתי לחיילות דתיות.
מפקדת היחידה - אחראית על קיום שגרה ומתן מענה שוטף למשרתי מטה הרבנות הצבאית.
חזנים צבאיים - חיילים המשמשים בעיקר בהלוויות ואזכרות של חללי צה"ל.
באירועים ממלכתיים (כמו טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ומשלחות למחנות ההשמדה בפולין) משמש בתפקיד זה החזן הצבאי הראשי, סא"ל במיל' שי אברמסון.
מקהלת הרבנות הצבאית - להקה צבאית המופיעה באירועים רבים, בהם פעמים רבות בעבר בחידון התנ"ך העולמי.
רבני הפיקודים, האגפים והזרועות, מהוים הסמכות ההלכתית העליונה בפיקוד שעליו הם מופקדים, והם כפופים ישירות לרב הצבאי הראשי, בעוד מדורי הרבנות שלהם מופקדים תחת חיל משאבי האנוש
רב פיקוד צפון: הרב רוני רקח (לשעבר רב אוגדה 36, כנף 1)
רב פיקוד מרכז: סא"ל הרב יוסי ב' (לשעבר רב חיל האוויר)
רב פיקוד דרום: סא"ל הרב יוסף מ' (לשעבר רב בסיס חיפה, אוגדה 91, אכ"א)
רב חיל הים: סא"ל הרב אופיר טובול
רב חיל האוויר: סא"ל הרב אודי ש' (לשעבר עוזר הרבצ"ר, רע"ן הלכה)
רב זרוע היבשה: סא"ל הרב אברהם לוין (לשעבר רב הקומנדו, רמ"ד איתור ומיצוב)
רב אגף התקשוב: רס"ן הרב אברהם אקמייס (לשעבר רב כנף 1, חטיבת הצנחנים, קריית ההדרכה)
ברוב היחידות בצה"ל קיים סגל רבנות.
אנשי הרבנות ביחידה כפופים פיקודית לגורמי השלישות ביחידה, ומונחים מקצועית על ידי ענפי החיל השונים.
בראש סגל הרבנות היחידתי עומד רב היחידה (קצין בוגר קורס רבנים צבאיים), לעיתים ישנו קצין המשמש סגן רב או קצין דת (בוגר קורס קציני דת), רכזי מו"ר (מסורת ורוח.
בעבר נקראו מש"קי דת) האחראים על ענייני הרבנות השוטפים ביחידה תחת הרב היחידתי, נגדי כשרות ומשגיחי כשרות.
תפקידו של הרב היחידתי הוא לנהל ולהוות סמכות עליונה בענייני הדת ביחידתו, החל מכשרות המטבח, טיפול ראשוני בחללים, בדיקת תקינות העירוב, מענה לשאלות הלכתיות של החיילים, קביעת נהלים לענייני דת ביחידה, הזמנת שיעורים ועוד.
(תקופת חיים) דרגה תקופת כהונה רמטכ"ל בתקופתו תאריך עברי תאריך לועזי1הרב שלמה גורן
חיים בר לב2הרב מרדכי פירון
מרדכי גור (מוטה)3הרב גד נבון
(תשי"ב-תשע"ח)אלול תשס"ו – סיון תש"עספטמבר 2006 – יוני 2010דני חלוץ
(תשט"ז-)סיון תש"ע – כסליו תשע"זיוני 2010 – דצמבר 2016גבי אשכנזי
סמל הרבנות הצבאית כולל את חרב צה"ל ולוחות הברית המוקפים בזר הדסים.
על דגל הרבנות הצבאית מופיעים חרב ולוחות הברית בצבעים ירוק זית ולבן.
עד 2019, הדגל היה בצבעים אפור וצהוב.
הרבלוק היה השם בו נודע הרברט לורנס בלוק (13 באוקטובר 1909 - 7 באוקטובר 2001) קריקטוריסט אמריקאי מחשובי הקריקטוריסטים הפוליטיים בארצות הברית.
ידוע בכך שטבע את המונח "מקארתיזם".
אביו היה כימאי, והוא נפטר כשהרברט היה צעיר.
בראיון אמר שהוא חושב שהיו לאביו שורשים יהודיים, אך האב לא שמר על דת או מסורת.
אימו הייתה קתולית ושאפה להעניק לילדיה חינוך קתולי.
בשנת 1929, כשהיה בן 20, החל לפרסם קריקטורות פוליטיות בעיתון Chicago Daily News בשיקגו.
הקריקטורה הראשונה שפרסם בעיתון עסקה בשימור של יערות ועצים, ולדבריו בתקופת עבודתו שם הוא התמקד בנושאים קלילים ולא הרגיז אף אחד.
על אף שמשפחתו הייתה שמרנית, במהלך השפל הגדול פיתח גישה ביקורתית כלפי מדיניותו של הנשיא הרברט הובר ותמך בניו דיל שהוביל הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
בין השנים 1933 ל-1943 פרסם קריקטורות ברשת עיתונים.
במהלך שנות השלושים התרכזו ציוריו בהתראה מפני מסוכנותו של היטלר.
כן שלל בציוריו את הגישה הבדלנית.
בשנת 1946 הצטרף הרבלוק לעיתון וושינגטון פוסט בו המשיך לעבוד כל חייו.
בשנות החמישים היה הסנטור ג'וזף מקארתי הנושא לביקורתו של הרבלוק, והוא הוא שטבע את הביטוי "מקארתיזם".
מקארתי הגיב וכינה את הוושינגטון פוסט "המהדורה הוושינגטונית של הדיילי וורקר" (עיתונה של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית).
מקארתי הפעיל לחצים על העיתון לפטר את הרבלוק, אך הרבלוק נשאר בתפקידו.
בימי כהונתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון היה הרבלוק ממבקריו החריפים, במיוחד בהקשר של פרשת ווטרגייט.
הנשיא הגיב בכך שביטל את המינוי שלו לוושינגטון פוסט.
הרבלוק זכה בפרס פוליצר שלוש פעמים: בשנת 1942, בשנת 1954 ובשנת 1979. בנוסף, הוושינגטון פוסט זכה בפרס פוליצר בשנת 1973 על סיקור פרשת ווטרגייט, וקריקטורות של הרבלוק היו חלק מהחומרים שהובילו לזכייה.
בשנת 1994 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2013 יצא לאור סרט תיעודי על חייו של הרבלוק שנקרא הקריקטורות של הרבלוק: השחור והלבן.
הסרט היה מועמד לפרס התסריט הדוקומנטרי הטוב ביותר של פרסי איגוד התסריטאים.
הרברט בלוק נפטר בשנת 2001 מדלקת ריאות.
הרביעייה והתוכי היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי איניד בלייטון.
בסדרה זו מסופר על שני זוגות של אח ואחות יתומים בני 9–13, הנפגשים לראשונה אצל מורה מקדם בזמן חופשת הקיץ.
הרביעייה יוצאת לחופשה משותפת אצל דודתם של האחים פיליפ ודינה.
במהלך החופשה הם נתקלים בבלש מוסווה המכונה ביל סמאגס, ועוזרים לו לפתור תעלומה.
בכל אחד מהספרים מתמודדת החבורה עם תעלומה אחרת ועם סכנות שונות.
בסופו של הספר הראשון הרביעייה זוכה בפרס גדול על פיענוח התעלומה, מה שמאפשר לאימם האלמנה של פיליפ ודינה לגדלם בביתה ואף לאמץ את ג'ק ולוסי-אן.
הספרים הבאים מתרחשים לאחר שהרביעייה יוצאת לחופשה אצל אימם, ובמהלכה הם נפגשים בבלש אותו הכירו בחופשה הראשונה.
בספר השישי אימם נישאת לידידם הבלש.
פיליפ – הבוגר שבחבורה, יתום מאביו, מסוגל לאלף כל חיה.
דינה – אחותו של פיליפ, מתקוטטת עמו לעיתים קרובות.
ג'ק – יתום מאביו ואמו, חובב ציפורים מושבע.
לוסי-אן – אחותו של ג'ק, העדינה שבחבורה.
קיקי – התוכי של ג'ק.
רגיל לומר "מה חבל, כה חבל, נורא חבל"
באי ההרפתקאות (1983– כנופיית זייפני שטרות פועלת באי שומם.
בטירת ההרפתקאות –(1983) טירה נטושה משמשת מרגל מפורסם.
בעמק ההרפ)תקאות (1983) – החבריה מגיעים בטעות לעמק נידח, ומצילים את יושביו משודדים אכזרים
בים ההרפתקאות (193)– מבריחי נשק הפועלים באיים חוטפים את ביל סמאגס.
בהר ההרפתקאות (1983) – גאון מטורף ממציא כנפיים האמורות לאפשר לעוף, ומאלץ קורבנות לקפוץ עמן מראש הר
בספינת ההרפתקאות (1983) – חיפוש אחר מטמון עתיק.
בקרקס ההרפתקאות (1983) – יורש העצר של "טאורי אסיה" נחטף ביחד עם פיליפ דינה ולוסי אן.
ג'ק מחלץ אותם ביחד עם פרדו ידיד מקומי.
הרביעייה והתוכי בנהר ההרפתקאות (1983) – גילוי קברי מלכים עתיקים, ומאבק בשודדי קברים.
הרביעייה האיטלקית (באיטלקית: Quartetto Italiano) הייתה רביעיית מיתרים שנוסדה בשנת 1945. הופעת הבכורה של הרביעייה התרחשה ב-1945 בעיר קארפי שבנפת מודנה, באיטליה, כשכל חבריה היו עוד בשנות העשרים המוקדמות לחייהם.
שמו המקורי של ההרכב היה "הרביעייה האיטלקית החדשה" (Nuovo Quartetto Italiano) ובשנת 1951 החליטו חברי ההרכב לקצר את שמו.
הרכב זה נודע במיוחד בזכות ביצועיו המוקלטים למכלול רביעיות המיתרים של לודוויג ואן בטהובן (שהוקלטו בין השנים 1967 ו-1975) וכן לאלה של קלוד דביסי ומוריס ראוול.
מלבד אלה, הקליטו חברי הרביעייה גם את כל רביעיות המיתרים של מוצרט, שומאן, ברהמס ווברן.
פאולו בורצ'אני - כינור ראשון
אליזה פּגְרֶפִי - כינור שני
"הרבית" הוא שמו של מיצב גדול מאת הפסלת הישראלית סיגלית לנדאו ואשר הוצג בביתן "בילי רוז" במוזיאון ישראל.
המיצג נבנה כחלק מתערוכה שנקראה "גרר..." אותה אצרו יגאל צלמונה ושרית שפירא ונפתחה ב-8 באוגוסט 1995. לצד לנדאו השתתף בתערוכה גם האמן הישראלי גיא בר אמוץ.
במרכז המיצב, אליו נכנסים המבקרים דרך פתח בקיר שעוצב מבקבוקי פלסטיק של משקאות שונים, הועמד אובייקט נמוך שנבנה בעזרת משטחים ("פדים") ל"עכבר" ועוצב לצורת "אבן השתייה" שבהר הבית.
במרכזו חפרה לנדאו מכתש ובו גידלה פטריות שנלקחו מבני אדם במצב של חוסר הכרה ("צמח").
לצד האובייקט בנתה לנדאו אוהל העשוי מדלתות ובו ותכולת בית.
מן התקרה נתלו בשרשראות פסלי ברונזה אקספרסיביים של נשים פרושות זרועות, המאזכרים את פסלו של ז'ק ליפשיץ "אם וילד" (1945-1941), אשר מוצב במוזיאון.
אובייקטים נוספים שנתלו מן התקרה כללו שני תופי מרים אשר עוצבו לדמות עיניים והצופים התבקשו לזרוק אבנים קטנות אליהן.
בחלל התערוכה הוקרנו קטעי וידאו ובהם ראיון עם רסטורטור ממוזיאון ישראל שהציג תהליך של "עישון" אותו עוברות יצירות אמנות המוכנסות אל המוזיאון ונועד להרוג פטריות ובקטריות אחרות, וכן צילום של לנדאו, הלבושה בבגד ניילון שחור ובמסכת גז במזבלה ליד הכפר הערבי אל עזרייה.
"תמיד עניין אותי מה קורה מתחת לאבן", העירה בראיון על העבודה, "קשה להתעלם מהקשרי האינתיפדה, שם מורמות אבנים מסוג אחר.
מוטיב ההרמה והחיטוט חזק אצלי מאוד: הרמה של אבן, הרמת פסלו של נמרוד וחשיפת תוכן הכן שעליו הוא עומד, רחל המחכה שיעקב ירים את האבן מפי הבאר - זה מתקשר לאקטיביות ולפסיביות, וגם לצורך של הצאן לשתות".
בין הפריטים הנוספים בתערוכה בלט סרט וידאו בו נוצר קישור בין פעולת השימור הפיזית והרעיונית המתנהלת במוזיאונים, לבין הסביבה הפוליטית-חברתית בו ניצב המוזיאון כ"הר" לאומי.
הרברט "הרבי" רוברטס היה כדורגלן אנגלי.
רוברטס נולד באוסווסטרי שבשרופשייר, ושיחק במועדון החובבני המקומי אוסווסטרי טאון, במקביל לעבודתו כשוטר.
רוברטס היה קשר ימני גבוה ושקט, וחתם של חוזה מקצוען בארסנל של הרברט צ'פמן בדצמבר 1926, תמורת 200£.
משחקו הראשון בארסנל היה נגד אסטון וילה ב-18 באפריל 1927, אך במשך שתי העונות הראשונות שלו במועדון הוא השתתף רק בחמישה משחקים.
צמיחתו של רוברטס החלה כאשר צ'פמן העביר אותו לעמדת הקשר המרכזי במקום ג'ק באטלר.
צ'פמן והקפטן צ'ארלי באקן פיתחו עבור ארסנל את מערך ה-WM, ותפקידו של רוברטס היה לשמש כקשר המרכזי ה"עוצר" את הכדור במרכז ההגנה; הייתה זו טקטיקה חדשנית ביחד למקובל באותה תקופה.
עמדתו של רוברטס נוצרה כתגובה לשינויים בחוק הנבדל שנכנסו לתוקף ב-1925, ותוך זמן קצר הפכה לנפוצה בכל הכדורגל האנגלי.
בתקופה שבה רוברטס החל לשחק כקשר מרכזי הוא ספג ביקורת והאשמות מאוהדי המועדונים היריבים על כך שהוא משחק בסגנון שלילי מדי.
מספר המשחקים שבהם רוברטס שיחק היה גדול יותר בעונת 1928/1929 ולאחריה, אך הוא החמיץ את גמר גביע ה-FA של עונת 1929/1930 בגלל פציעה.
החל מעונת 1930/1931 הוא הפך לקשר המרכזי הבכיר של ארסנל, ושיחק ביותר מ-30 משחקים בכל עונה עד 1936/1937. בתקופה זו הוא זכה עם ארסנל בארבע אליפויות ובגביע FA ראשון בקריירה שלו ב-1935/1936 (הוא שיחק במדי ארסנל בהפסד בגמר של 1931/1932).
בתקופה זו הוא גם ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת אנגליה, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד ב-28 במרץ 1931.
הקריירה הארוכה והמוצלחת של רוברטס בארסנל נקטעה בפתאומיות בתחילת עונת 1937/1938, לאחר שהוא שבר את רגלו במשחק נגד מידלסברו ונאלץ לפרוש.
המועדון זכה באותה עונה באליפות החמישית בתולדותיו, אך כיוון שרוברטס הספיק להשתתף ב-13 משחקים היה חסר לו משחק אחד על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות.
הוא השתתף במדי ארסנל ב-335 משחקים, והבקיע בהם 5 שערים.
לאחר פרישתו הוא עבד כמאמן כושר בארסנל.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לרובאים המלכותיים, ושירת בדרגת לוטננט.
הוא מת בתפקידו בגיל 39 כתוצאה משושנה שוטה; הוא היה ככל הנראה השחקן המפורסם ביותר מבין תשעת שחקני ארסנל שמתו בזמן המלחמה.
הרביעייה הירושלמית היא הרכב קאמרי, שהוקם בירושלים בשנת 1993. חברי הרביעייה הם בוגרי יחידת הנגנים הצעירים, חניכיו של הכנר אבי אברמוביץ', שירתו כמוזיקאים מצטיינים בצה"ל וזכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
אלכסנדר פבלובסקי - כינור ראשון: נולד באוקראינה בשנת 1977 ועלה לארץ בשנת 1991.
סרגיי ברסלר - כינור שני: נולד באוקראינה בשנת 1978, ועלה לארץ בשנת 1991.
עמיחי גרוס - ויולה: נולד בשנת 1979. פרש מן הרביעייה ב-2011.
אורי קם - ויולה: נולד בקליפורניה בשנת 1975. ויולן הרביעייה במקומו של גרוס משנת 2011.
קיריל זלוטניקוב - צ'לו: נולד במינסק בשנת 1978 ועלה לארץ בשנת 1991.
בתחילת דרכה השתתפה הרביעייה בכיתות אמן של מוזיקאים כגון אייזק שטרן, טביאה צימרמן, ג'רג' קורטג, מייקל טרי, הנרי מייר וחברי רביעיית אמדאוס, וכן הופיעה עם הפסנתרן דניאל בארנבוים.
היא הקליטה רביעיות של מוצרט, בטהובן, היידן, שוסטקוביץ', צ'ייקובסקי, שוברט, ראוול, דביסי, דבוז'אק ועוד, וזכתה בפרסים רבים.
בדצמבר 2012 התקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות סדרת קונצרטים של הרביעייה, ובה נוגנו כל 15 רביעיות המיתרים של שוסטקוביץ'.
בשנת 2020 התקיימה באותו מקום סדרת קונצרטים של הרביעייה לרגל יום הולדתו ה-250 של בטהובן, ובה נוגן מכלול הרביעיות של בטהובן.
לרביעייה הוענק פרס רוטשילד לשנת 2025, "על נגינתם הסוחפת ציבורים רבים בארץ וברחבי העולם מזה עשרות שנים, ברמה מוזיקלית מן הגבוהות ביותר, ובעומק של מבע והבנה, ועל היותם מופת והשראה לדורות של נגנים צעירים בישראל".
הרביעייה הישראלית החדשה היא ממשיכתה של רביעיית המיתרים ההיסטורית שהקימו הכנר לורנד פניבש, אחותו הכנרת אליס פניבש, הויולן עדן פרטוש והצ'לן לסלו וינצה.
בשנת 1953 החליפה הצ'לנית תלמה ילין את לסלו וינצה ובשנת 1957 החליף הכנר אלכסנדר טל את לורנד פניבש, שנסע לאירופה.
הרביעייה הישנה, שנקראה על שם פניבש, התפרקה עם נסיעתו, ומשה קניוק, אביו של הסופר יורם קניוק, שהיה מנהל אירועי המוזיקה במוזיאון תל אביב הישן בשדרות רוטשילד בתל אביב (לפנים בית מאיר דיזנגוף ואתר הכרזת המדינה ב-15 במאי 1949), יזם את הקמת הרביעייה הישראלית החדשה.
חבריה הראשונים היו הכנרים אלכסנדר טל ומרדכי יובל, הוויולן דניאל בנימיני והצ'לן יעקב מנזה.
בהמשך החליף זאב שטיינברג את דניאל בנימיני ורפי מרקוס החליף את מרדכי יובל.
תוכנית הקונצרט הראשון של הרביעייה בהרכבה החדש, בשנת 1959, כללה את "רביעיית הדיסוננסים" של מוצרט, חמישיית הקלרינט שלו, שלביצועה הצטרף לרביעייה יונה אטלינגר, ורביעייה של ראוול.
בשנת 1964 הקליטה הרביעייה הישראלית את רביעיית המיתרים "קשתות קיץ" של צבי אבני, שנכתבה שנתיים קודם לכן.
הרביעייה הישראלית החדשה פעלה בהרכבה זה במשך חמש-עשרה שנים, ואז, ב-1974, פרש אלכסנדר טל ונסע להולנד.
בהמשך הצטרפו לרביעייה הכנרים אילן גרוניך ויגאל טונה.
הרבלייף אינטרנשיונל היא חברת שיווק רב-שכבתי בינלאומית.
החברה עוסקת בתחומי תוספי מזון, מוצרי דיאטה ואמצעי טיפוח ומוצריה נמכרים על ידי מפיצים עצמאים בכ-90 מדינות בעולם.
החברה נוסדה בשנת 1980. מטה החברה ממוקם בלוס אנג'לס ארצות הברית והיא רשומה כתאגיד באיי קיימן.
במהלך השנים עוררה פעילותה של החברה עניין ציבורי ורגולטורי, בין היתר בשל מודל השיווק הרב-שכבתי שבו היא משתמשת.
בשנת 2016 הגיעה החברה להסכם עם ועדת הסחר הפדרלית של ארצות הברית (FTC), במסגרתו שילמה כ־200 מיליון דולר כפיצויים והתחייבה לשנות את מבנה הפיצויים שלה כך שיתמקד יותר במכירת מוצרים לצרכנים קמעונאיים ולא רק בגיוס מפיצים חדשים.
מאז פועלת הרבלייף תחת פיקוח הדוק ובסטנדרטים מחמירים של שקיפות ואיכות.
החברה זכתה להכרה בין-לאומית מצד גופי מחקר מובילים.
על פי Euromonitor International, אחד ממכוני המחקר העסקיים הגדולים בעולם, הוכתרה Herbalife Nutrition כמותג מספר 1 בעולם בקטגוריות "ניהול משקל ורווחה" ("Weight Management & Wellbeing") לשנת 2021, וכן כ־מותג מספר 1 בעולם בשייקי בריאות ובתחום התזונה הפעילה ואורח החיים הבריא לשנת 2022.
הרבלייף ממשיכה לפעול ברחבי העולם, ולפי נתוני החברה עצמה מיליוני אנשים עושים שימוש קבוע במוצריה לצורך תמיכה באורח חיים בריא, שליטה במשקל ושיפור הרגלי תזונה.
החברה נוסדה בשנת 1980 על ידי מארק יוז שהחל בגיל עשרים וארבע במכירת מוצרים להפחתת משקל.
במופעים שערך לצורך שיווק הוא נהג לספר שאמא שלו נפטרה מטיפול כושל בהשמנת יתר, סיפור שמאוחר יותר התברר כשקרי.
הוא נחלץ מתוך תנאי חיים קשים ביותר ובשנת 1985 החברה שהקים מכרה את המוצרים שלה ב-300 מיליון דולר.
באותן שנים נפתחו חקירות משפטיות בארצות הברית בקשר לחברה, בעקבותיהן כתב יוז תוכנית עסקית מפורטת ובה תשע רמות של מפיצים.
ארבע הנמוכות כללו רכישת מוצרי החברה בהנחה, והרווח של המפיצים היה אמור להגיע ממכירתם במחיר מלא.
ברמה החמישית ההנחה למפיצים גבוהה יותר ובנוסף הם זכאים לתשלום מהרבלייף עבור רכישות שמבצעים המפיצים שהם עצמם גייסו לחברה.
ברמות הגבוהות הבונוסים תופחים והולכים.
הרמה התשיעית, הגבוהה ביותר, מכונה "צוות הנשיא".
מעטים מצליחים להגיע לרמה זו.
בשנת 2014 מתוך 554 אלף סוכנים בחברה העפילו לרמה זו 548 מפיצים בלבד בארצות הברית ואלו זכאים למענקים בסכומים גבוהים, בין עשרות אלפים למיליוני דולרים.
בשנת 2000 נמצא יוז, מייסד החברה, מת במיטתו.
בניתוח לאחר המוות נמצא שסיבת המוות הייתה מינון יתר של אלכוהול ודוקספין.
לאחר מותו נרכשה חברת הרבלייף, שמצבה היה בכי רע, בידי משקיעים פרטיים שהתכוונו לשקם אותה ולהחזירה לבורסה.
הם גייסו לצורך כך את מי שהיה עד אז מנכ"ל חברת דיסני, מייקל ג'ונסון.
באותה תקופה נהגו חלק מהמפיצים של החברה לבצע גיוסים אגרסיביים, שגרמו למצטרפים לשלם עבור רכישת מוצרים, השתלמויות וצרכי משרד תוך שבועות ספורים.
פעולה זו גרמה למגויסים החדשים להיכנס לחובות כבדים.
המפיצים הרוויחו את כספם מהגיוסים האלה ומהעמסה שלא-לצורך במוצרים שלא הייתה למגויסים הטריים אפשרות להיפטר מהם.
פעילות זו העלתה את החשד שהחברה פועלת בשיטות של תרמית פירמידה.
ג'ונסון, המנהל הנרכש של החברה, כתב תוכנית עסקית חדשה שעיקרה - ייצור עצמי של מוצרי החברה ותמיכה באירועי ספורט ובשחקנים כוכבים לצורך פרסום.
המדיניות החדשה של החברה אכן הפחיתה את הלחץ על המפיצים החדשים.
בדצמבר 2012 הודיע מנהל קרן הגידור האמריקאית ביל אקמן מקרן Pershing Square Capital Management כי ביצע עסקת מכירה בחסר (Short) על מניות חברת הרבלייף, בהיקף של כמיליארד דולר, לאחר שחקר את המודל העסקי שלה במשך כשנה.
אקמן טען כי הרבלייף פועלת במבנה המזכיר תרמית פירמידה, וכי רק אחוז קטן מהמפיצים מצליחים להרוויח סכומים משמעותיים.
הרבלייף דחתה את הטענות בתוקף, והדגישה כי היא פועלת כחוק במשך עשרות שנים, באמצעות מודל שיווק רב־שכבתי (MLM) מקובל, וכי מיליוני מפיצים ברחבי העולם בוחרים למכור את מוצריה ולצרוך אותם באופן עצמאי.
בשנת 2016 סיימה הרבלייף חקירה של ועדת הסחר הפדרלית של ארצות הברית (FTC) בהסדר מוסכם, במסגרתו שילמה החברה 200 מיליון דולר כפיצוי לצרכנים והסכימה לבצע שינויים מבניים שנועדו לחזק את השקיפות ולהבטיח פיקוח הדוק יותר על שיטות השיווק.
ה־FTC ציינה כי החברה הטעתה צרכנים לגבי פוטנציאל ההשתכרות, אך לא הכריזה על הרבלייף כתרמית פירמידה, ואפשרה לה להמשיך לפעול כחוק תחת פיקוח משופר.
למרות העימות הציבורי המתוקשר, מניית הרבלייף התאוששה, והחברה המשיכה לצמוח ולהרחיב את פעילותה ברחבי העולם.
בשנת 2018 סגר ביל אקמן את פוזיציית המכירה בחסר שלו על מניות הרבלייף, לאחר שהפסדו הוערך בכ־400–500 מיליון דולר.
האירוע נחשב לאחד העימותים הידועים בתולדות וול סטריט, והסתיים בכך שהרבלייף המשיכה לפעול כחברה לגיטימית בתחום השיווק הרב־שכבתי, תוך חיזוק הפיקוח והאמון הציבורי במודל העסקי שלה.
מוצרי הרבלייף כוללים שייקים של חלבונים, חטיפי חלבונים, תוספי תזונה, אנרגיה וכושר גופני ומוצרי טיפוח אישי.
שייק תחליף ארוחה המבוסס על חלבוני סויה הוא המוצר הנמכר ביותר של החברה והיה לאחד המוצרים הראשונים שנמכרו על ידי החברה.
בנוסף, מגוון המוצרים כולל גם מוצרים ייעודיים לבריאות הלב, מערכת העיכול וטיפוח העור.
הרבלייף נותנת חסויות לקבוצות ספורט רבות כגון: מכבי חיפה, קבוצת הכדורגל של ברצלונה, קבוצת הכדורגל של ולנסיה, קבוצת הכדורסל א.ס.
רמת השרון, קבוצת מכבי תל אביב כדורעף, איגוד רוכבי האופניים הישראלי ועוד.
על פי דו"ח 10K 2009, רבים ממוצרי שמירת המשקל, המוצרים התזונתיים ומוצרי הטיפוח האישי של הרבלייף מיוצרים על ידי חברות מצד שלישי זאת להוציא את מוצרי החברה המופצים בסין ומיוצרים בה.
הרבלייף הפסיקה להשתמש באפדרין במוצריה בשנת 2002 אחרי שמספר מדינות בארצות הברית אסרו על הוספת מקורות צמחיים של אפדרין אלקלואיד.
בשנת 2005 פתח שר הבריאות בישראל בחקירה נגד מוצרי הרבלייף לאחר שארבעה אנשים שהשתמשו במוצרי הרבליף נמצאו כסובלים מבעיות בכבד.
מוצרי הרבלייף הואשמו כמכילים מרכיבים רעילים לרבות קווה-קווה, קומפרי וקרסקה.
(B.R.D), למעבדה פרטית בארצות הברית ולמעבדה למחקר פורנזי.
החברה הוציאה הודעה לעיתונות והצהירה שממשלת ישראל והמדענים העובדים עם הרבלייף לא הצליחו למצוא כל קשר בין המוצר לבין שמונה מקרים של נזק לכבד.
אולם למרות זאת הורידה הרבלייף מהמדפים את המוצר, שהיה משווק בישראל בלבד.
בשנת 2007 מחקרים מדעיים שבוצעו על ידי רופאים בבית החולים האוניברסיטאי בברן, שווייץ והיחידה לכבד במרכז הרפואי האוניברסיטאי בהדסה ירושלים מצאו קשר בין צריכת מוצרי הרבלייף לבין דלקת הכבד (הפטיטיס).
בתגובה, הוציא משרד הבריאות הספרדי אזהרה וביקש להיזהר בצריכת מוצרי הרבלייף.
הרבלייף הצהירה שהיא משתפת פעולה עם הרשויות בספרד.
במאי 2008, המכון למחקר הונאות (FDI) פרסם תוצאות מחקר המראות על רמות גבוהות של עופרת האסורות על פי חוק.
שני מחקרים קליניים הושלמו על שתי נוסחאות שונות של מוצרי האבקה להכנת משקה של הרבלייף.
המחקר של טריזון וחברים השווה תוסף חלבונים (Performance Protein Powder, הרבלייף אינטרנשיונל, לוס אנג'לס) עם פחמימות בטעם דומה כאינבו.
שני הטיפולים לא הראו הבדלים משמעותיים בהשפעות שלהם על תוצאות ראשוניות במשקל הגוף.
השפעות על מדד מסת הגוף, היקף מותניים או מסה נטולת שומן גם הן לא הראו הבדל משמעותי.
נחקרים שקיבלו אבקה עתירת חלבונים הפחיתו יותר מסת שומן באופן משמעותי, 1.01 ק"ג, P=0.05. כיוון שזהו ניתוח משני יש לפרש את הנתונים האלה בזהירות ולהתייחס אליהם כאל מחקר מגשש עד אשר יאוששו במחקרים עצמאיים.
המחקר של לי וחברים השתמש בנוסחה דומה אבל באבקת חלבונים בשם אחר (ShapeWorks Formula 3, הרבלייף).
לא נמצאו הבדלים משמעותיים בהשפעה של אבקת חלבונים זו על מסת שומן בהשוואה לאינבו.
השפעות על תוצאות משקל הגוף והרכבו גם כן לא הראו הבדל משמעותי בין אבקת החלבונים של הרבלייף והאינבו.
בניתוח של תת-קבוצה בקרב הנבדקים עם תאימות תזונתית של מעל ל-70%, הטיפול בכמות חלבונים גבוהה היה יעיל יותר בהפחתת שומן גוף לעומת הטיפול המבוקר.
כיוון שהיה זה ניתוח משני יש להתייחס לממצאים אלה בזהירות ולהתייחס אליהם כאל מחקר מגשש עד אשר יאוששו במחקרים עצמאיים.
באופן כללי, מחקרים אלה אינם מספקים ראיות משכנעות שאבקת החלבונים של הרבלייף גורמת להפחתת משקל רבה יותר או הפחתת שומן גוף לעומת האינבו.
עם זאת, החברה אינה משווקת את המוצר כמוצר להפחתה במשקל, אלא כמשלים תזונה (תוסף חלבון) בלבד.
הרבלייף היא חברת שיווק רב שכבתי.
ובנוסף לרווחים ממכירת מוצרים, זכאים המפיצים גם לעמלות ותגמולים ממפיצים אותם הם חונכים.
הרבלייף חברה בארגון למכירה ישירה (DSA) ברוב המדינות שבהן היא פועלת.
בהגשתה לוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית (SEC), ציינה הנהלת החברה בעיות בהתנהגויות עסקיות לא ראויות בעבר, אשר גרמו להשפעות ארוכות טווח וצורך להימנע ממקרים דומים.
בכנס שיווק בהשתתפות בכירי הרבלייף שהתקיים בקליפורניה בשנת 2005, אמר סטפן גרציאני, לימים חבר ב"מועדון יושבי הראש" של הרבלייף: אנחנו מוכרים לאנשים חלום, עסק שבו הם יכולים להצליח, אבל מה אנחנו יודעים באמת?
אנחנו יודעים שבמציאות רובם לא עתידים להצליח".
כמו כן אמר: "המודל העסקי של הרבלייף אינו מבוסס על לקוחות שקונים, אלא על מפיצים שקונים כמויות גדולות".
וכן, "מי רוצה להכניס את המשפחה שלו לתוך מה שבסופו של דבר יתברר כתרמית?".
לדברי גרציאני, מתוך המשווקים שאינם בדרגת "מפקח", בערך תשעה מכל עשרה "אובדים" להרבלייף.
במהלך שנת 2014 פתחו נציבות הסחר הפדרלית (ה-FTC), ה-FBI, וכן משרד המשפטים האמריקאי בחקירות נפרדות נגד הרבלייף.
הסנטור אד מרקי קרא גם לרשות ניירות הערך (SEC) לפתוח בחקירה בחשד להפעלת תרמית פירמידה.
כמו כן, פתחו רשויות התביעה במדינת אילינוי ובניו יורק בחקירות נגד הרבלייף.
בשנת 1994, הקים המייסד של החברה, מארק יוז את "קרן המשפחה של הרבלייף".
קרן זו היא ארגון ללא כוונת רווח, שמטרתו לשפר חיים של ילדים באמצעות סיוע לארגונים המעניקים תזונה בריאה לילדים בסיכון.
בנוסף, קרן המשפחה של הרבלייף תומכת לעיתים קרובות במאמצי סיוע כתגובה לאסונות טבע.
בשנת 2005, הציגה "קרן המשפחה של הרבלייף" את תוכנית Casa Herbalife המסייעת להעניק ארוחות בריאות ומזינות באמצעות שיתוף פעולה עם ארגוני צדקה קיימים המסייעים לילדים.
תוכנית זו לילדים בסיכון נקראת על שם Casa Herbalife, בית יתומים שבנתה הקרן בברזיל בשנת 1998 וממשיכה לתמוך בו עד היום.
היום, למעלה מ-60 תוכניות הוקמו בשש יבשות.
גם בישראל קיימת תוכנית Casa Herbalife בבית החם ביפו שממומנת על ידי החברה בישראל והמפיצים הישראלים.
"קרן המשפחה של הרבלייף" נתמכת על ידי הרבלייף, המפיצים העצמאיים שלה, עובדים וידידים.
לאחר המענק הראשוני, החברה מעודדת מעורבות של מפיצים עצמאיים מקומיים ועובדים לתמוך ישירות בתוכנית Casa Herbalife המקומית שלהם באמצעות תרומות כספים ופעילויות התנדבותיות.
רביעיית המיתרים ההונגרית הייתה הרכב קאמרי בעל שם עולמי, שנודע בעיקר בביצועי רביעיות מיתרים של בטהובן ושל בארטוק.
הרביעייה נוסדה בבודפשט בשנת 1935 (בשם "הרביעייה ההונגרית החדשה") והתפרקה בשנת 1972.
החליף אותו אלכסנדר מושקובסקי הרוסי.
הופעת הבכורה של הרביעייה הייתה ב-1935, והצלחתה הייתה מהירה וסוחפת.
סקלי היה ידיד של בלה בארטוק
והרביעייה עשתה לה שם תוך זמן קצר בביצוע הבכורה ההונגרי של רביעיית המיתרים החמישית מאת בארטוק, שאותה למדה עם המלחין.
עד 1938, כבר ניגנה הרביעייה בכל אחת מעריה הראשיות של מערב אירופה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נתקעה הרביעייה בהולנד, והקדישה את הזמן ללימוד יסודי של רביעיות המיתרים של בטהובן.
בשנים הבאות הושמעו רביעיות אלה ברחבי העולם כחלק מן הקריירה המזהירה שהשיגה הרביעייה החל ב-1945. ב-1950 השתקעו הנגנים בארצות הברית בסביבות 1956 הוחלף הצ'לן, ובערך ה-1960 גם הכינור השני, ובמתכונתה החדשה המשיכה הרביעייה לקיים תוכנית קונצרטים גדושה עד 1972, ובו בזמן גם עסקו חבריה בהוראה ובהדרכת נגנים צעירים.
ב-1957 הופיע ההרכב המחודש בבוסטון בסדרת הקונצרטים של פיבודי מייסון.
בהקלטה השנייה שלהם למחזור בטהובן, בשנת 1966, מצוין, כי סקלי מנגן בסטרדיוואריוס "מיכאנג'לו" משנת 1718, קוטנר מנגן בגוארנרי "סנטה תרזה" משנת 1704, קורומזאי מנגן בוויולה של דקאנט משנת 1766, ומאגיאר בצ'לו של אלסנדרו גליאנו משנת 1706.
רביעייה זו היא למעשה השנייה מבין שלוש רביעיות הונגריות.
הרביעייה ההונגרית המקורית, שנודעה גם בשם רביעיית וַלְדְבָּאוּאֵר-קֶרְפֶּלי, הופיעה לראשונה בשנת 1910, בנגינת בארטוק וקודאי.
שני החברים הנותרים היו טֶמֶשְוָארי ומולנאר.
מאוחר יותר הצטרף הוויולן קורנשטיין, שתיאר בכתב את
שוברט: רביעייה ברה מינור, "המוות והעלמה" 810 ברשימת דויטש ליצירות שוברט Nixa, אריך-נגן CLP 1152 (בסביבות 1952)
שוברט: רביעיית "המוות והעלמה", אריך נגן Vox LP STPL 512.520
שוברט: חמישייה בלה מז'ור D 667 דג השמך עם לואיז קנטנר, גאורג הרטנאגל (Vox STPL 512.690).
שומאן: חמישייה במי במול מז'ור אופוס 44, עם ג'ורג' סולצ'אני, פסנתר.
(סקלי-מושקובסקי-קורומזאי-מאגיאר) (Discophiles Français LP DF 730.030).
מוצרט: רביעיות במי במול מז'ור מס' 428 ברשימת קכל; בלה מז'ור ק.
מוצרט: רביעיות בסי במול מז'ור ק.
צ'ייקובסקי: רביעייה מס' 1 ברה מז'ור אופוס 11 (Columbia LP CX 1581).
בורודין: רביעייה מס' 2 ברה מז'ור (Columbia LP CX 1581).
קודאי: רביעייה מס' 2 ברה מז'ור ((Columbia LP CX 1581).
יש שני מחזורים שלמים של רביעיות בטהובן, שניהם הוקלטו בפריז:
קובץ מונו מ-1953 עם ההרכב של סקלי-מושקובסקי-קורומזאי-פלוטאי
קובץ סטראו (משנות ה-60') עם הקבוצה של סקלי-קוטנר-קרומוזאי-מאגיאר.
באנגליה יצא קובץ זה בחברת קול אדוניו ב-1966 בסדרת HQS.
הרביעייה מספר 8 בדו מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 110 היא אחת מ-15 יצירות לרביעיית מיתרים שכתב שוסטקוביץ'.
היצירה נכתבה במשך שלושה ימים בלבד ביולי 1960. היא בוצעה לראשונה באותה שנה בלנינגרד על ידי רביעיית בטהובן.
יצירה זו מבוצעת לעיתים קרובות באולמות הקונצרטים, יותר משאר הרביעיות האחרות של המלחין גם יחד.
היצירה נכתבה זמן קצר לאחר שפקדו את המלחין שני אירועים טראומטיים: הראשון הוא האבחון של חולשת עצבים בגפיו, סיוטו של כל נגן, שבסופו של דבר אובחנה כמחלת הנוירון המוטורי (ALS), והשני הוא הצטרפותו הכפויה למפלגה הקומוניסטית, בניגוד להצהרות קודמות, לפיהן נשבע שלא יעשה זאת.
לפי רישומיו, היצירה הוקדשה "לקורבנות הפאשיזם והמלחמה".
בנו, מקסים פירש זאת כהקדשה לקורבנות כל המשטרים הטוטליטאריים באשר הם, ואילו בתו גלינה פירשה זאת כהקדשה לעצמו, שפרסומה נכפה עליו על ידי הרשויות ברוסיה.
חברו של שוסטקוביץ', המוזיקולוג לב לבנדינסקי, טען, ששוסטקוביץ' ראה ביצירה זו הספד לעצמו, כיוון שבאותה תקופה תכנן להתאבד.
רביעיית המיתרים נכתבה בדרזדן, שם שהה באופן מוצהר ורשמי כדי לכתוב את המוזיקה לסרט "חמישה ימים, חמישה לילות", העוסק בהריסתה של דרזדן על ידי הפצצות חיל האוויר האמריקאי וחיל האוויר המלכותי בזמן מלחמת העולם השנייה.
הרביעייה, מרוכזת ועשירה על אף היותה קצרה, מחולקת לחמישה פרקים, המקושרים ביניהם בקשר פנימי ואורכה כעשרים דקות:
פרק ראשון: לרגו, איטי ורחב.
פרק שני: אלגרו מולטו, מהיר מאוד
פרק 3: אלגרטו - מהיר אך לא ביותר
הפרק הראשון פותח במוטיב ה-DSCH (רה-מי במול-דו-סי), המהווה מוטיב מרכזי ביצירות רבות של המלחין.