tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברהּ של קרוליין, סטיב, נפרד ממנה ברכבו, בעת שתכננו ללכת לצפות במשחק הוקי קרח.
קרוליין הפגועה נשברת לרסיסים לאחר שזוהי עבורה הפרידה השלישית בפרק זמן קצר, כאשר בריטואל קבוע היא מתאהבת בבחור, אך ננטשת על ידו כעבור זמן.
בדיינר בו עובדות השתיים, משמש בחור ביישן בשם אדם (כריסטיאן סלייטר) כמנקה שולחנות ושוטף כלים.
אדם אינו מחליף ולו מילה אחת עם העובדים בדיינר.
בסתר לבו הוא מאוהב בקרוליין אך אין הוא חולק זאת עמה.
יום אחד נחתך אדם במטבח, קרוליין שנשלחה לחפש אחריו כדי שייגש לנקות מספר שולחנות, מוצאת אותו המום ומדמם והיא חובשת את פצעו ומשוחחת איתו מבלי לזכות למענה.
רק כשהיא יוצאת מהמטבח אומר אדם בלחש תודה, מבלי שקרוליין יכולה לשמוע אותו.
לילה אחד מגיעים לדיינר שני פרחחים, ודופקים בחופזה על מכונה לממכר סיגריות השייכת לקרוליין.
לאחר שהיא ניגשת אליהם ומעניקה להם שירות, תוך אזהרה שלהבא יפנו אליה ולא יהרסו את המכונה, מתערבים השניים שיצליחו לקיים איתה יחסי מין.
כשעוזבת קרוליין את עבודתה בארבע לפנות בוקר, עוקבים אחריה השניים במכוניתם רודפים אחריה ומנסים לאנוס אותה, היא נאבקת ומאבדת את ההכרה.
לפתע מגיע אדם משומקום, מכה בשניים, גורם להם לעלפון ולפגיעות גוף קשות ומחזיר אותה הביתה.
כתוצאה מהמקרה הזה נוצרת קרבה בין השניים, אדם מתחיל לשוחח עם קרוליין באיטיות, והיא מתפרצת באמצע המשפט, כך שהוא צריך להסביר לה בכל פעם: "עוד לא סיימתי" והיא מבקשת ממנו "תסיים", (קטע שחוזר על עצמו כמה פעמים במהלך הסרט).
בסופו של דבר קרוליין מתאהבת באדם ומגלה שהוא יתום וחולה לב.
אדם עדיין מאמין לאגדה של אם המנזר כי בגופו הושתל לב של בבון.
כעבור כמה חודשים משתחררים שני הפושעים מבית החולים והם ממתינים לאדם מאחורי הדיינר, מכים אותו ודוקרים אותו בסכין.
אדם מובל לבית החולים כשקרוליין יושבת לצדו לכל אורך הלילה, ואז מודיע לה מנהל המחלקה, כי ככל הנראה פצע הדקירה בבטן אינו בעייתי, רק מחלת הלב של אדם מחמירה והוא חייב למצוא תורם על מנת שתבוצע בו השתלה.
אדם שחושש מכך שלב אחר יושתל בגופו, מתנתק מהמכשירים ובורח מבית החולים אל ביתה של קרוליין.
הוא מסביר לה שהלב שלו מלא באהבה כלפיה והוא מפחד שאם יוחלף לבו הוא לא יאהב אותה כפי שהוא אוהב אותה עכשיו.
קרוליין עונה לו במשפט שהפך להיות אחד הציטוטים הבלתי נשכחים בעולם הקולנוע: "You love with your mind and your soul, not your heart." - אתה אוהב באמצעות המחשבה והנשמה שלך, לא עם הלב שלך.
אדם ממשיך לצאת עם קרוליין, ובעידודה אף נפתח יותר לנהל שיחות עם הסובבים אותו.
כמתנת יום הולדת מפתיעה אותו קרוליין חובבת ההוקי ולוקחת אותו למשחק הוקי לראשונה בחייו.
אדם נהנה למדי, ובדרך חזור אומר לה שהוא אוהב הוקי, ואילו היא עונה לו כי הוא אפילו לא מכיר את כללי המשחק, הוא מגיב כי לא משנה היא תלמד אותו במשחק הבא, ונרדם על כסאו ברכב.
בהגיעם לביתו של אדם, קרוליין מנסה להעיר אותו ומתברר שהוא מת תוך כדי שינה.
לאחר ההלוויה, חוזרת קרוליין לביתו ומגלה שאדם השאיר לה כמתנת יום הולדת את אוסף תקליטי הקלאסיקה האהוב שלו שקיבל כמתנת פרידה מקאמיליה אם המנזר, והוא כינה אותו "תקליטי קסם".
למזוודת התקליטים מצורפת תמונה שלהם ועליה מכתב פרידה מאדם, בו הוא כותב לקרוליין כי כבר אין לו צורך בתקליטים כי יש לו אותה, "את נתת לי את לבך והוא שמור היטב בלבי, יותר מזה אינני צריך, אז כשתאזיני לתקליטים אנא ממך זכרי אותי, כי אני לעולם לא אשכחך."
לב אנדריביץ ארצימוביץ' היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי.
מומחה בפיזיקה גרעינית שהיה שותף, בין היתר, פרויקט פצצת הגרעין הסובייטית.
לב ארצימוביץ' נולד במוסקבה למשפחה יהודית, אביו עבד במשרדי מסילת הרכבת.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, סבלה המשפחה באופן קשה ממחסור ועברה לבלארוס.
מצב המשפחה לא השתפר לאחר המעבר וההורים נאלצו לתת את הילד לבית יתומים.
בתחילת שנות ה-20 מצב הכלכלי השתפר, אביו החל לעבוד באוניברסיטה במינסק ולב חזר הביתה.
בשנים 1924-1928 הוא למד באוניברסיטה במינסק.
בשנת 1930 עבר ארצימוביץ' ללנינגרד והחל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה שבראשו עמד אברם יופה.
תחילה עסק בחקר קרינת רנטגן אך כבר בשנת 1933 עבר לתחום חקר גרעין.
במחצית השנייה של שנות ה-30 ערך מספר מחקרים בתחום ביחד עם איגור קורצ'טוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בנושאים שקשורים עם תחום ביטחוני ובמיוחד בתחום מכשירי ראייה.
בשנת 1950 עבר לעסוק בתחום היתוך גרעיני.
עבור העבודות בתחום זה בשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין ובשנת 1958 פרס לנין.
ארצימוביץ' היה בין מפתחי מערכת "טוקמק" לביצוע היתוך גרעיני מבוקר ועל עבודות בתחום זה בשנת 1971 הוענק לו פרס ברית המועצות בפעם השנייה.
בנוסף לעבודת מחקר ענפה הוא עסק בתחום החינוך.
החל משנת 1932 הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, עם מעברו למוסקבה, לימד באוניברסיטה טכנית למדעי הגרעין ובאוניברסיטת מוסקבה בה הקים בשנת 1953 קתדרה לפיזיקה גרעינית.
בשנת 1946 ארצימוביץ' נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1956 נבחר לחבר מלא.
הוא היה חבר באקדמיות מדעיות רבות, בשנת 1969 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בשנת 1955 חתם על "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו, ובשנת 1966 הוא חתם על "מכתב 25" בגנות ניסיונות לטיהור שמו של יוסיף סטלין.
ארצימוביץ' נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לב דוֹבָאטוֹר , היה גנרל יהודי בצבא ברית המועצות, מפקד גיס פרשים, אשר נהרג במהלך הקרב על מוסקבה במלחמת העולם השנייה.
לב דובאטור נולד בכפר חוטינו בקרבת ויטבסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס) למשפחת איכרים אשר ככל הנראה הייתה ממוצא יהודי.
אמנם, קיימות גרסאות נוספות בהקשר למוצא המשפחה, אך ידוע, כי בתקופה הסובייטית מוצא יהודי הקשה על קידום לעמדות בכירות ולכן יהודים לא מעטים שינו את שמות המשפחה וגם ניסו להסתיר את יהדותם.
במקורות מהתקופה הסובייטית נטען שהוא ממוצא בלארוסי.
לפי עדויות אחרות, דובאטור עצמו ציין שהוא נצר למשפחת קנטוניסטים.
בתו טוענת למוצא רוסי בלארוסי עם שורשים צרפתים.
קיימים גם מקורות נוספות שמציינים את מוצאו היהודי.
גורי "יהודים בצבא האדום במלחמת העולם ה-2" (בספר "הלוחם היהודי בצבאות העולם" בעריכת יהודה סלוצקי וסא"ל מרדכי קפלן, הוצאת "מערכות", 1967), נכתב:
ב-1922 נבחר דובאטור למזכיר הקומסומול המקומי ובספטמבר 1924, התנדב לצבא האדום והחל לשרת בחיל הפרשים.
ב-1926 נישא דובאטור ולמשפחה נולדו 2 ילדים.
ב-1933, לאחר שעבר מספר תפקידים, התמנה לפוליטרוק של גדוד פרשים.
דובאטור שהה למשך תקופה מסוימת בספרד, בה התחוללה בעת ההיא מלחמת אזרחים.
אין מידע מדויק לגבי חלקו במערכה בספרד.
ב-1939 סיים דובאטור את לימודיו באקדמיה הצבאית שליד המטה הכללי הסובייטי ובהמשך הוצב לתפקיד מטה ביחידות שונות.
במאי 1941 כשהוא בדרגת קולונל התמנה דובאטור לראש מטה של אוגדת פרשים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היה דובאטור מאושפז בבית חולים ונבצר ממנו מלהצטרף ליחידתו.
ביולי 1941 השתתף בקרבות על נהר דנייפר ועל גבורתו הוענק לו עיטורי הדגל האדום.
באוגוסט 1941 התמנה דובאטור למפקד אוגדת הפרשים ה-36 ה"קוזאקית", ויחידתו קיבלה משימה לערוך פשיטה בעומק שטח האויב.
אוגדתו שכללה כשלושת אלפים פרשים, הצליחה לחדור למרחק כ-100 ק"מ מאחרי קו החזית הגרמני.
האוגדה דיווחה, שבמהלך הפשיטה הרגו חייליה יותר מ-2500 חיילים גרמנים והעבירו נשק רב ליחידת הפרטיזנים באזור בה פעלה.
מכיוון שבתקופה זו הצבא האדום מצוי היה בנסיגה מתמשכת, וספג שורת תבוסות נוראות, הפשיטה המוצלחת מעבר לקווי האויב קיבלה תהודה גדולה בתקשורת הסובייטית.
על פעולה זו הוענק לדובאטור עיטור לנין והוא קודם לדרגת גנרל-מיור.
במהלך ספטמבר-אוקטובר 1941 השתתפה אוגדתו של דובאטור בקרב על מוסקבה.
במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה בדצמבר 1941, ביצעה האוגדה פשיטה נוספת על אזורי העורף של הצבא הגרמני, ופעלה בעומק רב מאחרי קווי האויב.
ב-16 בדצמבר, קודם דובאטור לתפקיד סגן מפקד הארמייה ה-16 הסובייטית, וקיבל את הפיקוד על גיס פרשים, שסופח לארמייה.
ב-19 בדצמבר, במהלך הכנות לכיבוש אחד הכפרים באזור, ערך דובאטור סיור אישי בקו הקדמי, כדי לבדוק את מערך ההגנה הגרמני, ונהרג מאש האויב.
יומיים לאחר מותו הוענק לדובאטור תואר גיבור ברית המועצות.
גופתו נשרפה וכד עם האפר הועמד במרכז המשרפה בשטח מנזר דונסקוי במוסקבה ביחד עם שני גיבורים נוספים מקרב ההגנה על מוסקבה, איוואן פאנפילוב וויקטור טלליכין.
ב-1959 הוטמן דובאטור בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
על פעולתו הנועזת של לב דובאטור כתב יצחק שדה, במאמרו "מלחמה פרטיזנית כמכשיר של צבאות סדירים", בכתב העת "מערכות" בספטמבר 1951:
לייב אלכסנדרוביץ' שוורץ היה מלחין סובייטי.
הלחין בעיקר לחנים לפסקול עבור סרטי תעמולה סובייטיים מפורסמים.
התפרסם בישראל בשל הלחן ל"דוגית נוסעת" של נתן יונתן.
שוורץ, יליד טשקנט, סיים בשנת 1927 את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה, היה מורה לפסנתר, ואחר כך מרכז ומנצח תזמורת ועדת רדיו האיגודים המאוחדים.
משנת 1935, החל להלחין פסי-קול עבור סרטים.
נפטר בגיל 63. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בחלקה ד' של בית הקברות דון, במנזר דונסקוי שבמוסקבה, ופסל עם דמות פניו הוצב עליו.
כמו כן כתב לחנים עבור מחזות וכן עבור הרכבים קאמריים
סרטים בהם השתתף בהלחנת הפסקול:
ילדות (תורגם ביידיש לקינדער יאהרן) לשיר הפתיחה מנגינה יהודית ידועה למלים שנכתבו ביידיש לשיר בשם זה בידי מרדכי גבירטיג.
בין הבריות האוניברסיטאות שלי פרח הסלע מורה הכפר ידידתי ניקולקהסרטים אוקראיינים, בהם הלחין את הפסקול:
אינביקטוס (הבלתי מנוצח - 1945) - סרט בו נראה לראשונה הטבח בבאבי-יאר.
"לב אחד - סיוע אזרחי בחירום" היא עמותה ישראלית רשומה המפעילה תשתית מתנדבים במצבי חירום, בהם אוכלוסייה גדולה נזקקת לסיוע.
המודל הייחודי של הארגון מתמקד בשלושה מישורים: גיוס מתנדבים מתוך האוכלוסייה הנצרכת והפיכתם בכך לפעילים, משפיעים ומועילים; עבודה ישירה תחת הרשות המקומית באופן מסודר וריכוזי, וכן הכשרת צוותי פעולה בעת שגרה, הנכונים ל"הקפצה" בכל רגע.
מאז הקמתו הפעיל "לב אחד" למעלה מ-26,000 מתנדבים בפריסה ארצית (נכון לספטמבר 2014), וזכה להכרה מצד גופים רשמיים כמו פיקוד העורף, רשות החירום הלאומית, משרד הרווחה ומשרד החינוך.
בנובמבר 2014 זכה הארגון באות המופת על פעילות חברתית, במסגרת כנס שדרות לחברה.
בשנת 2024 זכה החמ"ל הירושלמי שהוקם במהלך מלחמת חרבות ברזל במסגרת העמותה (בשיתוף עם התעוררות בירושלים, האיחוד הירושלמי ואגוני מחאה שונים) באות הנשיא למתנדב.
ארגון 'לב אחד' החל לפעול בשנת 2005 במטרה לסייע לתושבי גוש קטיף שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות.
מייסדיו היו מדריכים וחניכים מהמכינה הקדם-צבאית 'עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית' שבכפר אדומים, ביוזמתה של בוגרת המכינה, יערה פירון, ובהובלתו של אילי צור, מדריך במכינה שהיה גם מנהלו הראשון של הארגון.
בראשית דרכו הפעיל הארגון צוותי מתנדבים שסייעו למשפחות במהלך הפינוי ולאחריו.
שנה לאחר מכן נרשם הארגון כעמותה ופעל בקרב האוכלוסייה האזרחית ביישובי הצפון, במהלך מלחמת לבנון השנייה.
במהלך השנים סייע הארגון לאוכלוסייה האזרחית בפריסה ארצית בפעולות איבה, כמו תחת מטחי טילים וקסאמים, וכן בעזרה בעת אסונות טבע, כמו סופות, שיטפונות וכדומה.
הצלחת 'לב אחד' בישראל הביאה את ממשלת סרביה לפנות לארגון בבקשת עזרה בשיטפונות העזים שפקדו את המדינה בראשית 2014. הארגון סייע בהכוונת מתנדבים ובהכשרת האוכלוסייה המקומית להתמודדות עם מצבי חירום דומים בעתיד.
פעילות מתנדבי 'לב אחד' בתוכנית ההתנתקות ובמלחמת לבנון השנייה חידדו את הצורך ביצירת תשתית קבועה של מתנדבים, שיפעלו באופן מסודר ומרוכז מתוך האוכלוסייה האזרחית עצמה.
לצורך כך גובש מודל פעילות ייחודי, העונה על צרכים אלה:
הרשות המקומית נקראת במצבי חירום להתמודד עם אתגרים אזרחיים רבים, אך לא פעם היא קורסת עקב חוסר ארגון והיעדר משאבים וכוח אדם, הנצרכים בעת חירום.
אזרחי מדינת ישראל הוכיחו את התגייסותם במצבים כאלה לעזרה, אולם הסתבר כי אלפי המתנדבים זקוקים למנגנון הפעלה אפקטיבי, מאורגן ומתואם.
המודל של ארגון 'לב אחד' מבוסס על עבודה משותפת עם רכז המתנדבים העירוני, ומעמיד לרשותו מערך גיוס והפעלה, שמאפשר לו לנהל אלפי מתנדבים בו זמנית.
הכשרת צוותי פעולה בעת שגרה
אחד הלקחים שהופקו כבר בראשית פעילותו של הארגון הוא שכדי לפעול באופן היעיל ביותר בשעת חירום יש להתכונן מבעוד מועד.
לצורך כך מכשיר הארגון מובילי מתנדבים בכל רחבי הארץ בכל ימות השנה על בסיס מודל ההפעלה של הארגון, כך שבשעת חירום יודע כל אחד את מקומו וייעודו.
כדי להגיע ליעילות מרבית, פועל הארגון להנחלת עקרונות הפעלת המתנדבים במצבי חירום לגופי התנדבות אחרים, מתוך רצון ליצור שיטת הפעלה לאומית אחת, קוהרנטית ואפקטיבית בשעת חירום.
במסגרת זו פועל הארגון גם עם תאי סטודנטים, מועצות תלמידים, תנועות נוער וכדומה.
מטרתו המוצהרת של ארגון 'לב אחד' היא לגייס כמה שיותר מתנדבים ופעילים מתוך האוכלוסייה המקומית, בשאיפה להגיע ליצירת מסה קריטית של תשתית התנדבות מקומית בשעת חירום.
פעולה זו הופכת את הנזקקים לאקטיביים ומעורבים, ומאפשרת להם לסייע ולהשפיע מתוך קהילתם שלהם.
ההשלכות האישיות והקהילתיות של מודל זה, בעיקר בקרב בני נוער, גולשות מעבר למצבי החירום, ויוצרות חוסן חברתי ואזרחי.
עם פרוץ מצב חירום נפתח מרכז בקרה ברשויות המקומיות, העורך מיפוי של הצרכים המידיים שלהן.
מרכז זה מופעל על ידי ראש חמ"ל, רכז מתנדבים, רכז משימות ורכז לוגיסטיקה.
עם הגדרת היעדים, מגויסים מתנדבים מקומיים וחיצוניים, ונשלחים למשימות שונות על פי הצורך, כמו:
ביקורי בית אצל קשישים הזקוקים לתרופות ומזון.
לא פעם, במצב חירום צבאי, מסרבים קשישים לצאת מביתם מחשש להיקלע לאזעקה, ולכן נותרים בבתיהם ללא מצרכים בסיסיים.
הפעלת ילדים ובני נוער במקלטים, ודאגה לאספקת ציוד מכל סוג שהוא לשוהים בהם.
הפעלת מעונות יום לילדי רופאים ואחיות, כדי לאפשר פעילות תקינה של מרפאות ובתי חולים.
איסוף ציוד תומך להתנדבות, כמו מזון למתנדבים, דלק לכלי הרכב שבשימושם, משחקים וחומרי יצירה להפעלת ילדים, וכל הנדרש לניהול מערך ההתנדבות.
פעולות הארגון מגוונות ומותאמות לצרכים הפרטניים המקומיים.
במבצע עופרת יצוקה, למשל, הפעילו מתנדבי 'לב אחד' סופרמרקט בשדרות שחסרו לו עובדים, כדי לאפשר לתושבים להצטייד במצרכים בסיסיים לעת שהותם במקלט.
במבצע עמוד ענן גייס הארגון מתנדבים להפעלת ערב ריקודי עם בקיבוץ עלומים, להפגת המתח.
באותו מבצע נשלח ליצן רפואי לאדם מבוגר מאחד היישובים באזור עוטף עזה, שהיה נתון בלחץ גדול, וחשש לצאת מהמקלט במשך ימים ארוכים.
במקרה אחר, ללא קשר למצב הביטחוני, הפעיל הארגון צוות של 150 מתנדבים חרדים משכונת גבעת שאול בירושלים, כדי לאתר ילד חרדי שנעדר מביתו.
בסופת השלגים בירושלים שפרצה בשלהי 2013 הפעיל הארגון מאות מתנדבים בעלי ג'יפים שחילצו נהגים תקועים, ותגבר את מוקדי החירום של העירייה ומשרד הרווחה, שקלטו אלפי פניות טלפוניות.
2005 - סיוע בקליטת מפונים מגוש קטיף באתרי הקראווילות ושיקום תשתיות קהילתיות לאחר תוכנית ההתנתקות.
2006 - סיוע לאוכלוסייה האזרחית ביישובי הצפון במהלך מלחמת לבנון השנייה.
2007 - סיוע בעיר שדרות שספגה מטחי קסאמים.
2009 - סיוע ליישובי הדרום שספגו מטחי טילים במהלך מבצע עופרת יצוקה.
2010 - סיוע בפינוי תושבים ועזרה בשיקום לאחר אסון הכרמל.
2012 - סיוע ליישובי הדרום שספגו מטחי טילים במהלך מבצע עמוד ענן.
ינואר 2013 - סיוע לתושבי בת חפר לאחר השיטפונות הכבדים שהציפו את בתיהם.
דצמבר 2013 - סיוע לתושבי ירושלים שנותקו מאספקת החשמל במהלך סופת השלגים הכבדה.
מאי 2014 - סיוע לממשלת סרביה לאחר השיטפונות העזים שפקדו את המדינה.
הארגון הקים מרכזי בקרה, הכווין מתנדבים וסייע לאוכלוסייה המקומית
יולי 2014 - סיוע לאוכלוסייה האזרחית במהלך מבצע צוק איתן.
הארגון הפעיל 8,150 מתנדבים ב-11 מוקדים שונים, תשעה מהם באזור הדרום, אחד בירושלים ואחד בתל אביב.
מתנדבי העמותה ביקרו בבתיהם של קשישים וילדים בעלי מוגבלויות, סייעו בבתי אבות ובמעונות לנשים מוכות במטרה לארגן פעילויות לילדים, הפעילו מעונות יום לילדי רופאים על מנת לאפשר פעילות תקינה של המרפאות, פינו וניקו מקלטים, סייעו בהפעלות מוסדות חינוך, חגיגות ימי הולדת והפעלות במקלטים.
נובמבר 2019 - סיוע לתושבי עוטף עזה במהלך מבצע חגורה שחורה.
מרץ 2020 - סיוע לאוכלוסייה האזרחית במהלך ההסגר בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל, בדגש על אוכלוסיית הגיל השלישי.
מאי 2021 - סיוע אזרחי במהלך מבצע שומר החומות והמהומות בישראל.
מרץ 2022 - סיוע לחילוץ פליטים יהודיים וישראלים מאוקרינה בעקבות פרוץ המלחמה באזור.
ספטמבר 2023 - סיוע רפואי והומניטרי לנפגעי רעידת האדמה במרוקו.
אוקטובר 2023 - סיוע לאוכלוסייה האזרחית ולכוחות הביטחון ברחבי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
במהלך המלחמה העמותה הפעילה חמ"לים רבים ברחבי הארץ.
בהמשך המלחמה העמותה הייתה מעורבת בשיקום יישובי העוטף והצפון, והפעילה חמ"לים גם במבצע עם כלביא.
מנהל הפעילות בעמותה הוא תומר דרור, בתפקיד יו"ר העמותה משמש ארז אשל, מנכ"ל ומייסד מכינות עין פרת.
מנהלה הראשון היה עילי צור אשר ביצע את התפקיד במקביל ולאחר שסיים את תפקידו כמדריך במכינת עין פרת שם גדל הארגון.
בין מייסדי העמותה נמנים גם איילת שקד, לימים שרה, וחברת הכנסת, חילי טרופר בעת ששימש יועץ לשר החינוך, לימים בעצמו שר, חבר כנסת ועו"ד יהודה אלרם שאף ניהל את הארגון בין השנים 2008–2010.
לב בנימינוביץ גורביץ (יהושע אריה הורביץ) (1882 – 10 בפברואר 1943) היה מנהיג ציוני ומשפטן, משנת 1925 יושב ראש קהילת יהודי לנינגרד (היום סנט פטרסבורג) ומשנת 1928 יו"ר הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בברית המועצות.
בשנת 1929 נאסר על ידי השלטונות הסובייטים בגין פעילותו הציונית.
הוגלה למאסר בסיביר ומת בגלות זו בשנת 1943.
לב גורביץ נולד בשנת 1882 בעיירה אוברוביץ (אובאראביצ'י (Уваравічы)) בחבל הומל שברוסיה הלבנה.
אביו בנימין פייביש היה סוחר יערות עתיר נכסים, נצר לשל"ה הקדוש.
אמו דבורה לבית היילגמן היא דודתו של ההיסטוריון שמעון דובנוב.
לב בנימינוביץ היה הצעיר מבין אחיו.
אחיו הבכור, שאול ישראל, הוא הסופר המפורסם ש"י איש הורוויץ.
אח אחר, יצחק משה, מהנדס שזכה לתואר "גנרל אזרחי" (ניתן לו על ידי הצאר ניקולאי בגין תרומתו לחיזוק הספנות הרוסית), והיה היהודי היחיד שזכה לתואר זה.
אחיו השלישי, צבי טוביה, היה סוחר מפורסם בהומל בעל ידע תורני וחילוני נרחב.
בשנת 1909 נישא לב גורביץ לזינאידה לבית מרקוביץ מהמשפחות המכובדות בוויטבסק.
בשנת 1910 נולדה בתם צרטה, שנישאה לסופר יעקב דוד אברמסקי.
בשנת 1912 נולד בנם בנימין (ונה), שנהרג בשנת 1943 במדי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
לב גורביץ' למד ב"חדר", המשיך את לימודיו בגימנסיה כללית בעיר גלוכוב שברוסיה הלבנה, התנדב לצבא הצאר, ולאחר שירותו הצבאי למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת היידלברג.
בשנת 1909 עבר לפטרבורג (היא לנינגרד לאחר מות לנין) ושימש שם כיועץ משפטי לאחד הבנקים הגדולים.
בשנות מלחמת העולם הראשונה (1914 -1917) שימש כיועץ משפטי לחברה הפינית לימאות בפטרבורג.
בשנת 1917, לאחר המהפכה ניהל את הארכיון של הסנט הרוסי וכן נמסר לניהולו בית חרושת.
בשנת 1919 ניהל את הוצאת הספרים העברית "קדימה" ואת בית הדפוס שלה.
בשנת 1920 נבחר לכהונת יושב ראש הוועד העירוני הציוני בפטרבורג ובשנת 1924 נבחר לכהן כיושב ראש הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בברית המועצות.
בשנת 1925 פרסם את ספרו "סוריה, פלסטינה, מסופוטמיה (ארצות המנדט)".
מטרתו של הספר הייתה לעורר את קוראיו לציונות.
מכיוון שהוצאת ספר כזה הייתה אסורה בברית המועצות, הקיף גורביץ' את כתיבתו על ארץ ישראל בפרטים גם על מסופוטמיה וסוריה (שהמשותף לשלושתן היה היותן ארצות המנדט).
בחלק על ארץ ישראל השכיל להכניס פרטים, יבשים לכאורה, כגון הצהרת בלפור, חוקת המנדט והמצב הכלכלי בארץ ישראל, ששירתו את מטרת כתיבת הספר לעורר את יהודי ברית המועצות לציונות.
ספר זה נדפס בתחילה באישור השלטונות, הוחרם על ידי הסובייטים לאחר מכן וכל עותקיו נשרפו.
כל זאת לנגד עיניו של גורביץ' שנזדמן דרך מקרה למקום.
במסגרת פעילותו הציונית, פעל גורביץ' לכינוס ועידה כלל ארצית של קהילות ברית המועצות.
הוא אף זכה לאישור השלטונות לקיום ועידה כזו.
לאחר קבלת האישור נסע לב גורביץ' על חשבונו ברחבי ברית המועצות כדי לשכנע את הקהילות השונות להשתתף בוועידה, אך כל מאמציו לא צלחו והוועידה לא יצאה אל הפועל.
נראה שדווקא אישור השלטונות פעל לרעתו של גורביץ' מכיוון שרבים, ובראשם הרבי מלובביץ', טענו שהוועידה היא מזימה של השלטונות באמצעות גורביץ' לעקוב אחר הפעילות הדתית של הקהילות השונות ולפקח עליה.
בשנת 1929, לאחר שינוי יחס השלטונות לפעילות הציונית נעצרו הפעילים בלנינגרד, וגורביץ' בראשם, נשפטו ונאסרו.
ב-10 בינואר 1930 נדון לשלוש שנות גלות בעיר צ'ימקנט.
לאחר מספר חודשים הועבר לכפר סוזק.
בשנת 1935 הוארכה תקופת גלותו ובאפריל 1937 הועבר למחנה הסגר בקוסטנאי.
במועד לא ידוע הועבר למחנה הסגר בטובולסק שבמערב סיביר, שם נפטר ב-10 בפברואר 1943.
סוריה, פלסטינה, מסופוטמיה (ארצות המנדט), לנינגרד 1925 (ברוסית)
לֶב דָוִידוֹבִיץ' גלוֹבּוּס היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
נולד בעיר יקטרינוסלב באימפריה הרוסית במשפחת פקידים יהודית.
בהמשך המשפחה עברה לעיר אורסק במחוז אורנבורג.
התגייס לצבא האדום ב-1940 ועבר הכשרת פלס בחיל ההנדסה.
עם תחילת הפלישה הגרמנית ב-1941 הועבר לחזית.
צוות בפיקודו הצטיין בפירוק ופריצת שדה מוקשים ליד נהר מולוצ'נויה כשהוא אישית פירק 35 מתוכם, בהמשך ב-5 בנובמבר 1943 בהגנה כנגד מתקפות נגד חיסל שלושה חיילי אויב, חיסל מקלען שניסה לפגוע במפקד הסוללה ובהמשך עצר נסיגה של חיילי פלוגתו ועל כל הפעולות הללו זכה בעיטור התהילה מדרגה שלישית.
בהמשך יחידתו הועברה לארמייה 51 של החזית האוקראינית ה-4. במסגרתה בפלישה לחצי האי קרים פירק מספר רב של מוקשים בסביבות אגם סיוואש, העביר כוחות צבא ופתח צירים בשבילם תחת אש כבדה באגם אגולסקויה ופתח צירים לטנקים ותותחים לכיוון סבסטופול.
עבור הפעולות הללו קיבל את עיטור התהילה מדרגה שנייה.
לאחר מכן הוכנסה יחידתו לחזית האוקראינית ה-3 איתה התקדמה לרומניה, בולגריה והונגריה.
בפרברי העיר סקשפהרוואר חיסל מקלען בגג הבית, שני חיילי אויב במרתף ותפס יחידת משדר יחד עם קשר ועל כך עוטר בכל דרגות עיטור התהילה.
לא הספיק לקבל את העיטור הזה כשהרים את יחידתו למתקפה באחד הרבעים של בודפשט.
שם גם נקבר אך בהמשך עצמותיו הועברו לבית הקברות קרפשי של העיר.
לב אריה הוא סרט מתח ופעולה משנת 1991 בכיכובם של ז'אן-קלוד ואן דאם דבורה רנארד, האריסון פייג' ובריאן תומפסון.
ליאון גולטייר (ואן דאם), משרת כצנחן בלגיון הזרים הצרפתי ומוצב בדג'יבוטי.
מכתב המבשר כי אחיו הצעיר, שחי בלוס אנג'לס עם אשתו ובתו, גוסס וסובל מכוויות קשות בכל גופו.
גולטייר, שלאור הבשורה הקשה ערק מן הלגיון ונמלט לארצות הברית, אינו מספיק להגיע בטרם נפטר אחיו.
במטרה לסייע לאלמנתו של אחיו ולבתה הקטנה נאלץ גולטייר ללחום בקרבות זירה מחתרתיים ולא חוקיים המתקיימים ברחבי העיר, שעל זהות המנצח בהם מהמרים וצופים עשירי החברה הגבוהה להנאתם.
את הקרבות מנהלת סינתייה, אישה יפה וחסרת מעצורים הרואה ביכולות הלחימה הגבוהות של גולטייר פוטנציאל לרווח כספי גדול.
מצבו של גולטייר הופך מורכב עוד יותר משום ששניים מאנשי הלגיון דולקים בעקבותיו ללוס אנג'לס כשהם נחושים להחזירו למשפט.
גולטייר, וחברו היחיד ג'ושוע אלדריג' (פייג'), נדרשים לתמרן בין הסיכונים במטרה לסייע לאלמנה ולנצח את היריבים בזירה ומחוצה לה.
לב החורף הוא הספר התשיעי מתוך סדרת הפנטזיה "מחזור כישור הזמן" מאת רוברט ג'ורדן.
בגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: "ניחוח הטירוף" ו"לב החורף".
בציור הכריכה רואים את פרין, אנורה סדאי, גאול, בלוור ומאסמה מחפשים את פייל השבויה באזור מושלג.
כמו ברוב ספרי הסדרה, גם כאן הפרולוג מיועד לסגירת קצוות.
במרתף המגדל הלבן ציידות האופל סארין' דוסיין, פברה, סייאין ויוקירי מענות את טלין (בדמיונות)- עד שהיא מודה שהיא מהאג'ה השחורה.
פרין מגלה שפייל, מורגז, אליאנדרה ופמלייתן נחטפו על ידי השאידו, וסוטה מהנתיב שחשב עליו לכיוון קאירהיין לרנד, כדי לחפש אותן.
האמירלין אלאידה מכריזה על רנד כדרקון בחסד המגדל הלבן וקוראת לעמים שלא לפנות אליו עצמאית אלא דרכה- ואף מכריזה על כך כחרם.
רנד מגיע לקאמלין בתחפושת עם מין, והיא, אליין ואביינדה קושרות אותו כעוצר משותף.
אליין מאבדת לו את בתוליה ומין חוזה שנוצרו תאומים.
אביינדה, מין, בירגיט (העוצרת של אליין) ואלנה מוסבני (אליה רנד קשור כעוצר) מרגישות היטב את הרגע.
מאט באבו דאר הכבושה על ידי הסינצ'נים סובל מניסיונות התנקשות של הגולם.
הוא מגלה אאס סדאי מתחבאת בפונדק ועוד שתיים שבויות באדאם.
טסלין דומון, גבירה סינצ'נית מבוקשת, משיגה לו 2 סולדאם נוספות- והוא מתכנן להבריח את שלושת האאס סדאי מאלטרה, אבל מגלה שהנסיכה הסינצ'נית המקומית, טואון פנדראג, היא בת תשעת הירחים המיועדת לו בנבואה.
הוא חוטף אותה ואת המשרתת שלה סלוציה- וטואון מסכימה לבוא בשקט (בהמשך נגלה שזה בגלל החותם שלו).
נואל צ'ארין מצטרף לחבורה יחד עם בייל דומון, בעלה של טסלין, מבריח שהופיע בספר הרביעי.
כהסחה מאט משחרר גם אשת ים שתחולל מהומה, ונאמנים לבסלן (נסיך אלטרה) גורמים לדליקה.
רנד מגיע לפאר מדינג, עיר שלא ניתן לתעל בה, במרדף אחרי ארבעה אשא'מאן בוגדים.
הוא הורג אחד ופדן פיין הורג את השני.
כשהוא ולאן מנסים להרוג את השניים האחרונים הם נתפסים.
מועצת אבו דאר מחליטה להחזיק ברנד עד שמשלחת מהמגדל הלבן תגיע לקחת אותו למשמר.
קדסואן ונינאב מתפרצות לאולם המועצה ולהפתעת חברות המועצה הן מתעלות את סאידר (באמצעות "בארות" של קיבול כוח שיש לשתיהן) ועוטפות את החברות בזרמים.
הן נאלצות לשחרר את רנד ולאן.
הפמליה, יחד עם כמה אשאמאן בהם רנד בוטח, מגיעה לשדאר לוגות בעקבות הצהרה של רנד: לטהר את סאידין מכתם האופל.
הוא ונינאב משתמשים בשני סאנגרילים חזקים, אחד ביבשת ואחד באיים, כדי להזיז את הכתם ממקומו.
סאידין המוכתם מתפרץ מתוך האדמה ככיפה שחורה גדולה.
השימוש העצום בכח מזמן למקום חמישה ארורים- מספר שיא עד כה: דמנדרד, ארנג'ר, אסנג'ר, ציידין ומוגהדין.
אלזה פנפל מצליחה להרוג את אסנג'ר (הידוע גם כקורלן דאשיבה) והשאר בורחים.
בסוף התהליך הכיפה מתפוצצת, והאשאמאן מכריזים: סאידין נקי.
האאס סדאי שקשורות אליהם מאשרות את זה.
לב אלבורט (נולד ב-21 באוגוסט 1945 אורנבורג) הוא שחמטאי סובייטי-יהודי-אמריקאי, שהיה שלוש פעמים אלוף ארצות הברית.
לב אלבורט נולד באורנבורג לאחר שמשפחתו נמלטה מהנאצים.
בשנת 1948 המשפחה חזרה לאודסה בה הוא גדל.
אלבורט התחיל לשחק שחמט בגיל שש.
הוא בוגר תואר בפיזיקה מאוניברסיטת אודסה.
לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לאמן מספר שחמטאים צעירים לרבות קונסטנטין לרנר, סם פאלאטניק וויאצ'סלב איינגורן).
אלבורט היה אלוף אוקראינה הסובייטית שלוש פעמים ברציפות בשנים 1972–1974. בשנת 1976 הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1977 דרגת רב-אמן.
בשנת 1979, בהיותו משתתף בתחרות שחמט בגרמניה המערבית, הוא ביקש מקלט מדיני ותוך זמן קצב היגר לארצות הברית.
בהיותו בארצות הברית אלבורט זכה שלוש פעמים באליפות ארצות הברית (1984, 1985 ו-1990) ובנוסף, זכה באליפות ארצות הברית בפתוחה בשנת 1987.
החל משנת 1991 אלבורט מאמן שחמט.
אלבורט כתב מספר ספרי שחמט (חלקם במשותף עם רומן ג'ינג'יחאשווילי ויבגני פרלשטיין).
בין השנים 1980 ל-1984 השתתף לב אלבורט ב-3 אולימפיאדות שחמט:
לב גוטמן הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי-גרמני ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן.
לב גוטמן השתתף באליפות לטביה הסובייטית בשחמט החל משנת 1967. בשנת 1972 הוא זכה באליפות, בשנת 1973 סיים במקום השלישי, בשנת 1976 סיים במקום השני ובשנת 1977 חלק מקומות 2–3.
בשנת 1980 לב גוטמן עלה לישראל, התיישב בבאר שבע והשתתף בתחרויות בינלאומיות.
בשנת 1986 הוענקה לו דרגת רב-אמן.
הוא היה עוזרו של ויקטור קורצ'נוי בדו-קרבות על תואר אלוף העולם בשחמט.
באליפות ישראל בשחמט בשנת 1984 הוא זכה במקום השלישי.
בשנת 1985 הוא סיים במקום ה-9 בתחרות בינאזורית (שלב העפלה להעפלה למשחק נגד אלוף העולם על התואר).
בשנת 1986 לב גוטמן היגר לגרמניה והמשיך להתחרות.
בשנת 2015, לכבור יום הולדתו ה-70, אורגנה תחרות לכבודו בלינגן שבגרמניה.
הוא סיים בה במקום ה-8.
היה הרב-אמן הראשון שיהודית פולגאר, מי שנחשבת לשחמטאית החזקה בכל הזמנים, ניצחה בגיל 11 ב-1987 בטורניר בבריסל.
על פי עדותה הטיח את ראשו בדלת המעלית מתסכול לאחר ההפסד המביך.
בין השנים 1982 ל-1984 השתתף לב גוטמן ב-2 אולימפיאדות שחמט:
לב ניקולאייביץ' גומיליוב היה היסטוריון, אתנולוג ומתרגם סובייטי.
בנם של המשוררים אנה אחמטובה וניקולאי גומיליוב.
התאוריות שלו, בדבר המוצא של עמי אירואסיה, הסיבות לנדידת העמים וטבע העם הרוסי (שמבטאות גם אנטישמיות) הן תאוריות מקובלות בקרב חוגי הפילוסופיה האירואסיאתית ובכללם גורמי שלטון מסוימים ובראשם ולדימיר פוטין ונורסולטן נזרבייב העושה שימוש במונחים שטבע גומיליוב בנאומיו.
גומיליוב נולד בסנקט פטרבורג כבנם היחיד של המשוררים אנה אחמטובה וניקולאי גומיליוב.
הם התגרשו כאשר היה בן שבע ואביו הוצא להורג כאשר היה בן שמונה.
לאחר מכן מסרה אותו אמו לגדול אצל סבתו בבזצק (Бе́жецк), אמו לא באה לבקרו עד 1925, למעט פעם אחת, למשך יום אחד.
אצל סבתו, אנה איבנובנה, נחשף גומיליוב למסורת המשפחתית שכללה קציני צבא וצי בכירים בתקופת הצאר וכמרים פרבוסלבים רמי דרג.
דמות נוספת שהשפיעה עליו בשנים אלה היה מורו להיסטוריה, אשר שימש לו כתחליף אב, עמו דן גם בענייני פילוסופיה, גאוגרפיה וספרות ובילה במשחקי שח-מט.
ב-1929 עבר גומיליוב ללנינגראד והתגורר עם אמו ועם בעלה השלישי, הסופר ניקולאי פונין, שלא ראה בעין יפה את הצורך לפרנסו.
על מנת להתקבל ללימודים גבוהים באותה עת וכן על מנת להרוויח את לחמו, היה על גומיליוב לעבוד כפועל פשוט.
ב-1931 התנדב להצטרף למשלחת גאולוגית לימת באיקל ושנה לאחר מכן יצא לטג'יקיסטן, שם הכיר לראשונה את תרבות האסלאם.
כן השתתף במשלחות ארכאולוגיות לחצי האי קרים, הן לחקר פרה-היסטוריה והן לחקר ממלכת הכוזרים.
לדבריו בביוגרפיה שלו, הקנו לו שנים אלה ניסיון בעבודת כפיים, היכרות מכלי ראשון עם תרבויות רוסיה יחד עם גישה קפדנית למימוש המתודה המדעית ואיסוף מידע מהשטח.
ב-1934 שהה במוסקבה, התיידד עם אוסיפ מנדלשטם וחבורתו והחל לכתוב שירה ולתרגם שירה מפרסית.
בספטמבר אותה שנה החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת לנינגראד.
בגיל 23, באוקטובר 1935, נעצר על ידי ה-NKVD באשמת פעילות "אנטי-מהפכנית וטרוריסטית".
זאת על רקע שיר היסטורי שחיבר ואשר פורש כהבעת שמחה על מותו של סרגיי קירוב וכן המנותו על חוג חבריו של מנדלשטם.
אמו (שגם בעלה פונין נעצר באותה עת) וחברה הסופר בוריס פסטרנק פנו במכתב לסטלין וביקשו את שחרורם של גומיליוב ופונין.
על אף שסטלין לא השיב למכתב, שוחררו השניים כעבור שבוע במעצר.
גומיליוב שב לאוניברסיטה וב-1938 פרסם את מאמרו הראשון "על סדרי הירושה בקרב העמים הטורקיים", בו הוא מקביל את סדרי הירושה בקרב עמי נוודים אלה לסדרי הירושה ברוס של קייב ומגלה את התעניינותו בהיסטוריה המשותפת של שתי ישויות אלה.
לדבריו, ראה בעמים הטורקיים הנוודים את ה"'אינדיאנים' של אירואסיה".
גומיליוב נעצר שוב במרץ 1938 באשמת חברות בתא טרוריסטי באוניברסיטה שמטרתו קשירת קשר לרצח אנדריי ז'דאנוב, נשפט ונשלח לעשר שנים בגולאג בנורילסק, שם היה אסור עד 1943. ב-1944 התנדב להתגייס לצבא האדום, במסגרתו נלחם ב-1945 בקרב על ברלין.
ב-1946 סיים את לימודיו לתואר שני והחל לעבוד על עבודת התזה לתואר דוקטור במכון ללימודי המזרח אותה הקדיש להיסטוריה הפוליטית של החאנות הטורקית הראשונה (546-659 לספירה).
בדצמבר 1947 גורש גומיליוב מהמכון ללימודי המזרח, עקב גירושה של אמו מאגודת הסופרים והגדרתה כחתרנית ויצא כחבר במשלחת ארכאולוגית להרי אלטאי.
בשנת 1949 הגן על עבודת הדוקטור שלו בפני ועדת הסנאט של האוניברסיטה, אך בנובמבר אותה שנה נאסר שוב בעוון "פעילות אנטי סובייטית", נשפט לעשר שנות מאסר בגולאג בו שהה עד לשחרורו במסגרת הדה-סטליניזציה ב-1956. על אף שהשהות במאסר דרדרה את מצבו נפשית ופיזית, המשיך גומיליוב במחקר והגות.
בפרט חיבר באותה עת את ספרו "ההיסטוריה של החאנויות", אותו כתב על גליונות של נייר אריזה, בהם סופקו מצרכים.
לעבודתו סייעה העובדה שבשנות מאסרו האחרונות הותר לו לקבל מאמו ספרים לפי בקשתו.
את הצער העמוק והדאגה לשלומו במאסר, ביטאה אחמטובה בשירה "רקוויאם".
עם שובו ללנינגרד קיבל גומיליוב משרה בספריית מוזיאון הארמיטאז' והחל להתקין להוצאה לאור שני ספרים, אותם עיבד מתוך רשימותיו בגולאג ועבודת הדוקטורט שלו.
הראשון, "חאנויות: מרכז אסיה בעת העתיקה" (Хунну), סוקר את התקופה שבין המאה השנייה לפנה"ס למאה הרביעית לספירה ובפרט את שבטי הנוודים של מזרח אסיה וקשריהם עם סין.
על פי הממצאים ביסס גומיליוב את התאוריה שלו שעליית מי הים הכספי הציפה את בירת הכוזרים, איטיל ועובדה גאוגרפית זו היא שהביאה לנפילת ממלכתם, הדבר אישש את אמונתו בחשיבות שינויי האקלים כגורם מכריע בהיסטוריה.
ב-1961 יצא במשלחת הארכאולוגית האחרונה שלו לדרבנט ובאותה שנה התקבל כמרצה מן החוץ באוניברסיטת לנינגרד, שהפכה מאוחר יותר למשרה קבועה של "עוזר מחקר בכיר" במחלקה לגאוגרפיה עד לפרישתו לגמלאות ב-1986, הוא מעולם לא מונה לפרופסור ולא היה חבר המכון להיסטוריה.
באותה עת יצר גומיליוב קשר עם אנשי התנועה האירואסייתית, שהחלה את דרכה כקבוצת אינטלקטואלים רוסים שישבה בפריז.
אנשי התנועה טענו מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 שלפלישה ההמונגולית במחצית המאה ה-13 היה תפקיד חיובי ביצירת העם והלאום הרוסי, זאת בניגוד לדעה הרווחת, שלכיבוש היה תפקיד הרסני.
גומיליוב ביקש להחיות את רעיונותיה של התנועה באוניברסיטת לנינגרד.
בשנת 1965 פרסם גומיליוב את מאמרו הראשון באתנוגנסיס (תורת ראשית היווצרותם של עמים), שאחריו פרסם עוד עשרים מאמרים בנושא, אשר רוכזו בספרו "אתנוגנסיס והביוספירה" (Этногенез и биосфера земли; ראה אור ב-1989).
במאמרים אלה הציג את תאוריית הערבה האירואסייתית.
ב-1966 נפטרה אמו, אנה אחמטובה, ובין גומיליוב לבין בתה מנישואיה לפונין פרץ סכסוך ירושה ארוך.
ב-1967 נשא גומיליוב לאישה את נטליה ויקטורובנה סימונובסקיה.
מאמריו בנושא התפרסמו בגיליונות כתבי העת "וסטניק ל.ג.ו" (Вестник ЛГУ) ו"פריודה" (Природа, "הטבע") בקונטקסט של הפולמוס להגדרת המושג "אתנוס" (עם, אומה, גזע).
ב-1974 הגיש גומיליוב את רעיונותיו לסנט אוניברסיטת לנינגרד כעבודת בתר-דוקטורט בגאוגרפיה.
ביקורת חריפה שנמתחה על עבודתו זו הובילה לחרם למעשה על פרסומה והדיון בה.
רעיונותיו של גומיליוב לא זכו להתייחסות עד לפרסטרויקה, בד בבד עם יציאתו לגמלאות.
רק לאחר מכן קיבלו רעיונותיו תשומת לב, בעיקר מצד גורמים לאומניים ברוסיה ובחבר המדינות.
בשנת 1988 תורגם לאנגלית ספרו השלישי על ההיסטוריה של העמים הנוודים וב-1989 ראו אור שני ספריו, "אתנוגנסיס והביוספירה" ו"רוסיה העתיקה והערבה הגדולה" (Древняя Русь' и Великая Степь) שהציגו את מכלול רעיונותיו.
החל מ-1991 סבל גומיליוב מבעיות לב ואושפז בבתי חולים.
עם מותו ב-1992 התפרסמו מאמרי סיקרה נרחבים על חייו ופועלו, שעוררו סקרנות ציבורית.
הוא נקבר על פי בקשתו בבית העלמין טיחבין שבמנזר אלכסנדר נבסקי.
גומיליוב גילה סימפתיה רבה לצמיחת תנועות לאומיות אצל העמים הקזחים, הטטארים, המונגולים ואחרים והפך במדינות הלאום שלהם לדמות נערצת.
בשנת 1996, ארבע שנים לאחר מותו, הקים נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, את האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל.
Гумилёва), מול ארמון הנשיאות בבירה אסטנה.
לדברי גומיליוב, במכתב משנת 1968 למורו בילדותו, שאלות לגבי מקורם של עמים ולידתן של אומות כתוצאה מתהליכים טבעיים ואקלימיים החלו לנקר בו עוד כסטודנט צעיר.
אולם הרעיון המקשר את רעיונותיו צץ בו בעת מאסרו ב-1939, אז הרהר בדברים והעיר את חבריו לתא בלילה בקריאת אאוריקה!
רעיון זה קשור למושג ה"פאסיונרנוסט" (Пассионарии, מילה פרי המצאתו).
הרעיון הכללי הוא שלידתן והתפתחותן של אומות אינו קשור לגורמים רציונליסטיים ולבחירה רציונלית אלא מבוסס על היכולת ליצור יעדים ורעיונות משותפים וגדולים ולהתמיד בהליכה לאורם לאורך פרקי זמן ארוכים.
לדברי גומיליוב מדובר בתופעה טבעית שיש לחקור בכלים של מדעי הטבע.
תאוריה זו באה כניגוד לתאוריה המרקסיסטית לפיה מתקדמת האומה בצעדים עוקבים של קידמה מבחינת הסדר החברתי ומתוך מניעים כלכליים.
התאוריה מבוססת על שלושה עקרונות יסוד: 1) אין להפריד בין האדם לבין סביבתו הטבעית 2) האנרגיה חיונית לתהליכים ביוכימיים בכל האורגניזמים ו-3) לאדם יש תפקיד ייחודי בביוספרה.
האדם מסוגל להתאים את עצמו, יותר מכל מין אחר, לסביבות שונות ומשתנות.
בני אדם מסתגלים לסביבה משתנה על ידי שינוי באורחות חייהם (שינוי התנהגותי, תרבותי) ולא באמצעות שינויים פיזיולוגיים.
הצעד הבא הוא ההבחנה שה"אתנוס" (כזהות קיבוצית של בני אדם, עם, לאום) גם היא ייחודית לאדם.
לפיכך, המסקנה שהסיק היא שהמסתגל לתנאי האקלים והסביבה השונים איננו האדם כפרט, אלא ה"אתנוס".
כלומר החלוקה האתנית של בני האדם אחראית ליכולתם להתאים עצמם לסביבות משתנות.
לא מדעי החברה ולא הביולוגיה אינם כלים למחקר השאלות כיצד הדבר מתרחש, לשם כך נזקק מדע מסוג חדש האתנוגנוסיס, מוצא הלאומים.
לטענתו, האבולוציה של האדם עברה מן התחום הביולוגי לתחום האתני.
השורד בעת שינוי נסיבות טבעיות איננו הפרט המתאים ביותר, אלא האתנוס שביכולתו להתאים את עצמו ואף לשנות את הסביבה הטבעית לצרכיו.
שינוי קריטי בתנאים הסביבתיים הטבעיים יכול להזניק אתנוסים מסוימים ולהחריב אחרים.
האתנוסים שצמחו מתוך הקטסטרופה הסביבתית מיישמים ומגלמים את ההתנהגויות שסייעו להם להיווצר, זו דרך החיים שלהם.
גומיליוב ראה את האתנוסים כתרבויות שונות מאוד זו מזו בתוך "האנושות" שאינה אלא סך כל האתנוסים השונים של מין האדם, בדומה לגזעי כלבים ביחס למין "כלב".
את האתנוסים השונים מחלק גומיליוב מחלוקה גסה ל"סטטיים" ו"דינמיים".
האתנוסים הסטטיים חיים בשיווי משקל עם סביבתם הטבעית (האנרגיה שהם צורכים מהסביבה מושקעת בה חזרה) וממשיכים לקיים את אותה דרך חיים דור אחר דור באופן שמרני (גומיליוב מונה את האלבנים, האיסלנדים והפלאחים המצרים).
האתנוסים הדינאמיים, לעומת זאת, מאופיינים בשינויים בין-דוריים גדולים יחסית בדרך החיים ובשאיפת התפתחות מעבר לגבולות הסביבה בה צמחו.
הם מצליחים לשאוב יותר אנרגיה מהביוספרה מזו הדרושה לקיומם והם משקיעים אנרגיה זו בהתפשטות.
דוגמאות לאתנוסים דינמיים מוצא גומיליוב בהלניזם של יוון העתיקה, בקולוניאליזם האירופאי ובהתפשטות של הרוסים בסיביר.
חלוקה זאת מובילה להבדלים מנוגדים במגוון תחומים (למשל תפיסת זמן מחזורית באתנוסים סטטיים לעומת תפיסת זמן ליניארית באתנוסים הדינמיים; כבוד והוקרה לידע עתיק ולזקנים לעומת כבוד והוקרה למהלכים של קידמה וחידוש ועוד).
להערכתו, לאתנוס דינאמי יש טווח זמן חיוני של 1000–1500 שנה בטרם יהפך לאתנוס סטטי, שזמן חייו אינו מוגבל עקרונית ומוכתב על ידי גורמים חיצוניים.
כלומר, לכל אתנוס שכיום הוא סטטי היה שלב התפתחותי דינמי בטרם הפך לסטטי, לפיכך, אין בתאוריה שיפוט ערכי של אתנוסים.
לתיאורם של אתנוסים סטטיים די בפרמטרים חברתיים-פוליטיים, גאוגרפיים וטכנולוגיים.
אולם על מנת לתאר אתנוס דינמי נדרש פרמטר נוסף - הפאסיונרנוסט, היכולת למאמץ מאוחד; באופן שקול, במונחים של תאוריית הביוספרה ואתנוגנוסיס, זוהי היכולת לספוג אנרגיה מן הבסיס, ולהוציא אותה כעבודה (ולא רק לשם שימור עצמי).
זהו המדד לפיו יש לבחון את העמים.
ככל שהשאיפה לממש את הרעיון המאחד גדולה יותר מהרצון (למעשה, האינסטינקט) לשמר את דרך החיים, כך הפאסיונרנוסט של הקבוצה גדול יותר.
אין קשר לדרך המימוש, הרסנית או קונסטרוקטיבית, אלימה או אינטלקטואלית.
ההגדרה של פאסיונרנוסט במונחים פיזיקליים נדרשה על מנת לבסס את הקשר בין מניעים טבעיים לבין האתנוגנוססי, משום שלשיטתו של גומיליוב שינוי פיזי יכול לגרום רק לשינוי פיזי אחר.
גומיליוב דחה את הגדרות האתנוס הרווחות בברית המועצות ומחוצה לה (הגדרות תרבותיות כגון שפה, מנהגים, דת; השתייכות גזעית; חיים בטריטוריה מוגדרת או מקור משותף) לפיכך הגדיר את האתנוס כמערכת יחסים בין חבריו המוגדרת על ידי דרך חיים ייחודית.
המערכת כוללת פרטים אנושיים, אלמנטים סביבתיים, מסורות ומנהגים ויחסים הדדיים עם אתנוסים שכנים.
המערכת יכולה להיות במצב סטטי (סך אנרגיה אפסי) או כזו שהאנרגיה שהיא שואבת מחוללת בה תמורה גוברת והולכת.
הפרמטר השולט ביכולת של המערכת לנצל את האנרגיה הנכנסת ולכוונה הוא הפאסיונרנוסט.
כיוון שאתנוס פירושו יחסי גומלין, לא יכול להיות פרט בודד מחוץ להקשר האתנוס.
תינוק הוא טאבולה ראסה אתנית, כיוון שאין לו יחסי גומלין והוא לא גיבש דפוסי התנהגות.
הילד מגבש את זהותו האתנית מתוך יחסי הגומלין עם סביבתו הקרובה וזו כפויה עליו מתוקף לידתו להורים השייכים לאתנוס.
אולם בעוד ההקשר האתני כפוי על ידי מערכות היחסים, היכולת לבטא פאסיונרנוסט תלויה הן בגורמים גנטיים של הפרט והן באפשרות הנרכשת לבטאם במסגרת קשרי הגומלין המורכבים של האתנוס.
בפרט, אם המנהגים ודפוסי ההתנהגות האתניים מעודדים ביטוי הפאסיונרנוסט של הפרט או מדכאים אותו.
במאמריו המאוחרים טען גומיליוב שבידיו נוסחה מתמטית שיכולה למדוד את רמת הפאסיונרנוסט, וששינויים היסטוריים נגרמים על ידי קרניים קוסמיות: "הנדידה הביוגנית של אטומים ביסודות כימיים בביוספרה תמיד נוטה להגיע לביטוי מקסימלי."
לדעת גומיליוב ראשית יצירתו של אתנוס היא בחיבורם של פרטים על בסיס זיקה חיובית ביניהם (Комплиментатость) המבוססת על קרבה רעיונית השונה מדרכו של הרוב.
גידולו של גרעין זה לווה ביצירת מערכת יחסי גומלין, התנהגויות וקשרים עם הסביבה ומעל הכל - רעיון משותף המתווה דרך חיים.
חוזק המערכת הראשונית מותנה ברמת הפאסיונרנוסט של חבריה, ורמה מינילית שלו היא תנאי הכרחי להיווצרותה מלכתחילה.
הגרעין הראשוני (консорции, "קונסורציום") מתאפיין בהתנגדות לכל אתנוס אחר ובלכידות גבוהה בתוכו המבוטאת כפטריוטיות וזהות ייחודית ואחידה.
דרך אחרת לתיאור היא שכל מערכת אתנית יציבה פועמת בקצב מסוים.
הפרעה בקצב, המונעת על ידי פרץ של פאסיונרנוסט יכולה ליצור אתנוס חדש.
מערכת אתנוסים בעלת מקור משותף, שנמצאת בסביבה גאוגרפית מסוימת נקראת סופר-אתנוס (למשל: הסופר-אתנוס המערב-אירופאי, הסופר-אתנוס של הנוודים האירואסיאניים, הסופר-אתנוס הסיני וכדומה).
סופר-אתנוסים אינם מתמזגים כי לכל סופר-אתנוס יש אידיאל גרעיני שונה שאינו ניתן להמרה.
לדברי גומיליוב, ניתן לבחון באופן מדעי-אמפירי את רמת הפאסיונרנוסט של האתנוס רק על ידי בחינת שלבי ההתפתחות שלו בראייה היסטורית רחבה.
כך, בשלבי הראשית פועלת האנרגיה בכיוון של פרצי יצירתיות והתרחבות טריטוריאלית ובשלבי הניוון (לקיצוני שבהם הוא קורא, בהשאלה לפי ספרו של איוואן גונצ'רוב, שלב האובלומוב) היא נוטה לשמרנות ולשיווי משקל.
לפיכך, לא ניתן לקבוע את הפאסיונרנוסט של אתנוס תוך התבוננות בשלב מסוים בהתפתחותו.
בעוד השלבים ההכרחיים בהתפתחות דומים מאוד בקרב אתנוסים שונים, הרי שהביטוי ההתנהגותי שלהם ייחודי ואופייני לכל אתנוס ואתנוס לפי האידיאל הגרעיני שלו.
יש הבדל מהותי בין תרבות לבין אתנוס.
התרבות היא מושג אנושי והאתנוס - טבעי.
אתנוס יכול להפיץ את תרבותו על פני אזורים גאוגרפיים נרחבים ואתנוסים אחרים (למשל ההלניזם).
אולם קיומו של אתנוס חיוני ליצירתה של תרבות.
גם אם אתנוס מסוים נבע מאזור גאוגרפי אחד, הוא יכול להתפרס הרחק (למשל מושבות הכתר של בריטניה, או היהודים).
גומיליוב השתמש בתאוריית הגנוסיס הכללית שלו על מנת לספק מסד מדעי לתאוריות האירואסיאניות לגבי מקורם של העם והאומה הרוסיים.
גומיליוב ראה בעמים הרוסיים סופר-אתנוס שראשיתו בנוודי הערבה של החאנויות הפרה-היסטוריות בלב אסיה, בסין ובמונגוליה.
בזכות תנאים אקלימיים טובים הצליחו הנוודים לקבל הרבה יותר אנרגיה מערבות העשב, דבר שהזניק את הפאסיונרנוסט בקרב המעולים שבהם לצאת ולפרוץ מן הגבולות הגאוגרפיים של גרעינם.
כך, מתוך ה"קלחת (או כור ההיתוך הטאטארי" צמחו גרעינים אתניים נוספים שגילו חיוניות רבה ויכולת ניצול טובה של האנרגיה הסביבתית.
אתנוס זה יכול היה לעמוד בפני המערב והכנסייה הקתולית ואף לצאת וליישב את סיביר.
כמו התנועה האירואסיאנית בכלל, גם תורתו של גומיליוב כוללת הערכה שלילית ביותר ליהודים, המוצגים כאויב הטבעי של הסופר-אתנוס הרוסי-אירואסיאתי בפרט מתוארים היהודים כמי שחתרו תחת ממלכת הכוזרים.
לכל אתנוס קיים גרעין רעיוני אותו הוא מקדם והוא מרכז חיוניותו.
לגבי היהודים, טען גומיליוב, גרעין זה הוא תאוות הבצע שהופך את היהודים לבוגדניים במיוחד, דבר ההופך אותם ליריב לכל שאר האתנוסים.
חמור מכך, גומיליוב מבסס למעשה תשתית "מדעית" לאנטישמיות.
גומיליוב נחשב לאחד ההיסטוריונים המוכרים והפופולריים ביותר בתקופה הפוסט-סובייטית התאוריות שלו נהירות יחסית ומספקות נרטיב-על להתפתחותן של אומות בכלל ושל לאומי רוסיה וחבר המדינות בפרט.
העובדה שהוא עונה והוחרם בברית המועצות הופכת אותו מיידית לדמות נערצת של מתנגד משטר שנרדף בשל דעותיו.
קורסים בסיסיים באתנוגרפיה באוניברסיטה ואף בבתי ספר תיכוניים מבוססים על תורותיו של גומיליוב וספרו הוא חלק מתוכנית הלימודים בהיסטוריה ברוסיה ובקזחסטן
לב סטפאנוביץ' דיומין הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.
לב דיומין נולד במוסקבה למשפחת פקיד.
בשנת 1945 הוא התחיל ללמוד בבית הספר של חיל האוויר וממנה עבר לבית הספר לטיסה.
עקב בעיות בריאות לא סיים אותה ועבר ללמוד הנדסה.
לאחר שירות בחיל האוויר הסובייטי דיומין סיים תואר שני בהנדסה והתחיל לעבוד בתעשייה אווירית הסובייטית.
באותה שנה הוא סיים עבודת הדוקטורט.
בשנת 1974 הוא טס לחלל בחללית סויוז 15. בעקבות בעיות טכניות תוכנית הטיסה קוצרה וצוות חזר לכדור הארץ לאחר יומיים.
בשנת 1978 דיומין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והמשיך לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית.
לב דיומין התגורר בעיר הכוכבים ונטמן בבית עלמין המקומי.
לב דיומין עסק רבות באיסוף בולים.
בשנים 1977-1988 הוא היה יושב ראש ארגון הבולאים של ברית המועצות.
לב בנימין היא עמותה רשומה הפועלת באזור מועצה אזורית מטה בנימין, במטרה לתת מענה לאוכלוסיות מיוחדות על פני רצף החיים, מגיל ינקות ועד בגרות
העמותה נוסדה בשנת 1998. פעילים בה כ-400 ילדים ובוגרים הסובלים מפגיעות, נכויות התפתחותיות או מחלות כרוניות ותורשתיות שונות כגון: תסמונת דאון, תסמונת ויליאמס, חירשות, עיוורון, שיתוק מוחין, פיגור מנטלי וקשיים אחרים.
בשנת 2015 העמותה הקימה מעון שיקומי ביישוב עפרה לתינוקות בעלי מגוון אבחנות.
המעון מעניק לפעוטות שגרת יום טיפולית ומגוון פעילויות אשר מסייעות לקידום וטיפוח היכולות של הילדים.
עמותת לב בנימין מפעילה מועדונית מזמן הקמת העמותה, בשנת 1998. המועדונית מספקת מסגרת יומיומית בשעות אחה"צ הכוללת פעילות חווייתית, אישית וקבוצתית לכלל הגילאים.
במועדונית ניתנת הזדמנות להקניית כישורי חיים ומיומנויות אישיות וחברתיות דרך פעילויות בתחומים שונים כגון: מוזיקה, תנועה, יצירה, ספורט ועוד.
המועדונית התחילה בשיתוף פעולה עם אולפנת עופרה, שאף הקצתה לשם כך שני קרוואנים בשטחה.
עמותת לב בנימין מפעילה בית מותאם לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים, בו מתאפשר לילדים לשהות לילות מחוץ לבית ההורים בהתאם לזכאות מטעם המדינה.
הלינה כוללת טיפול ודאגה לכל צורכיהם על ידי צוות העמותה, וכן התנסות במיומנויות של ניהול בית.
העמותה מפעילה דירות ביישובי מועצת מטה בנימין, לבנים ובנות עבור בוגרים בעלי צרכים מיוחדים מעל גיל 21.
לאורך השנה מקיימת העמותה גם פעילויות חווייתיות לילדים ולמשפחות.
כגון קייטנות, שבת למשפחות של ילדי העמותה, אירוח ילדי העמותה בקהילות שונות ברחבי המועצה, מפגשי הורים ומערך חונכות אישית לכל ילד.
לב גרופ מדיה היא חברת תקליטים ישראלית שנוסדה בשנת 2006.
לב גרופ מדיה מייצגת ומפיצה אמנים כגון עלמה זהר, המדרגות, אריאל הורוביץ ויעל דקלבאום.
כמו כן, לב גרופ מדיה היא היבואן והמפיץ הבלעדי של חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ וחברות הבת שלה, יחד עם חברת התקליטים הישראלית היי פידליטי.
בנוסף, מפיצה לב גרופ מדיה בישראל אלבומים של חברות נוספות, בהם פרלופון ואקס-אל רקורדינגס.
לב גרופ מדיה היא הנציגה הרשמית של שירות הזרמת המדיה Deezer בישראל.
לב הדרקון הוא סרט פנטזיית הרפתקאות בריטי-אמריקאי משנת 1996, בבימויו של רוב כהן , ובכיכובם של דניס קווייד, דייוויד ת'יוליס, פיט פוסלתווייט, דיינה מייר, וקולו של שון קונרי.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לאפקטים הטובים ביותר ולמספר פרסים נוספים בשנים 1996 ו-1997. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה קופתית.
בואן, אביר הפועל לפי "הקוד העתיק", חונך נסיך צעיר בשם אינון ומלמד אותו את ערכיו, מתוך תקווה כי יגדל להיות מלך טוב יותר מאביו הרודן, המלך פריין.
במהלך מרד איכרים, המלך פריין נהרג במארב.
קארה, בת איכרים צעירה, בטעות פוצעת אנושות את אינון.
אימו הקלטית של אינון, המלכה אייסלין, מביאה אותו בפני דרקון ומתחננת שיציל את בנה.
הדרקון מחליף את לבו הפצוע של אינון במחצית מלבו שלו בתמורה להבטחה שאינון ימשול תחת ערכי צדק ומוסר.
למרות זאת, אינון מתגלה כרודן גדול אף יותר מאביו, והוא משעבד את המורדים שהרגו את אביו לטובת שיפוץ טירה עתיקה.
בואן מאמין כי לב הדרקון השפיע על אינון ושינה אותו, ולכן נשבע לנקום בדרקונים ולצוד את כולם.
שתים עשרה שנים מאוחר יותר, הטירה של אינון הבוגר בנויה, וקארה מבקשת שאביה ישוחרר לאחר שנים של עבדות.
אינון מסכים, והורג אותו בתואנה שעכשיו הוא "משוחרר".
בינתיים, הפך בואן לקוטל דרקונים מיומן.
האח גילברט, נזיר ומשורר בהתהוות, חוזה במעשה נועז של בואן ומחליט לעקוב אחריו ולתעד את סיפורי גבורתו.
בואן עוקב אחר דרקון לפתח מערתו, אך העימות ביניהם מסתיים בתיקו מקסיקני.
הדרקון מציין כי הוא האחרון מסוגו והם מסכימים שלא להרוג האחד את השני, ובמקום זאת יוצרים שותפות בקטילת דרקונים מבוימת להונאת כפריים מקומיים.
בואן נותן לדרקון שם – דראקו, על שם קבוצת כוכבים.
בואן לא יודע כי דראקו הוא הדרקון שהעניק את לבו לאינון, וכי הוא מרגיש כל כאב שאינון מרגיש.
קארה, שרוצה לנקום באינון, נכלאת לאחר ניסיון התנקשות כושל.
אינון נזכר כי היא האחראית לפציעתו כילד, ומנסה לפתות אותה ולהפוך אותה למלכתו.
אייסלין, המתעבת את מה שבנה הפך להיות, עוזרת לקארה לברוח מהטירה.
קארה מנסה לאגד את בני הכפר כנגד אינון, אך במקום לתמוך בה הם מציעים אותה כקורבן לדראקו.
היא נלקחת למאורה של דראקו וגם אינון מגיע לשם כדי ללכוד אותה, והוא ובואן נלחמים.
במהלך הלחימה, אינון מטיח בבואן כי מעולם לא האמין בקוד האבירים ורק רצה להשתמש בבואן כדי ללמוד להילחם.
הוא משיג בכך יתרון וכמעט הורג את בואן.
דראקו מתערב וחושף את מחצית לבו, ואינון בורח באימה.
קארה מבקשת מבואן לעזור להפיל את אינון מכסאו, אך האביר המאוכזב מסרב.
בואן ודראקו מגיעים לכפר נוסף ונתקלים שוב בגילברט.
קארה, הסולדת ממעשיהם, מנסה לחשוף אותם, אך המקומיים לא מאמינים לה עד לאחר ההמחזה; דראקו מעמיד פני מת, אך כשאנשי הכפר מחליטים לפרוס מבשרו למאכל, הוא ממריא וחושף את המזימה.
הם פונים לבואן, קארה וגילברט ומחליטים להפוך אותם לארוחה במקום.
דראקו מחלץ אותם ולוקח אותם לאבלון, שם הם מוצאים מקלט בין מצבות אבירי השולחן העגול.
דראקו מספר לבואן על עצמו ועל אינון: הוא קיווה כי בהצלת אינון ישנה את טבעו ויביא לאיחוד בין הדרקונים ובני האדם, ובכך ירוויח מקום בכוכבים, לשם מגיעים הדרקונים הראויים לאחר מותם.
כעת הוא חושש כי מעשיו עלו לו בנשמתו, ולכן מסכים להילחם באינון.
לאחר שבואן רואה בחיזיון את המלך ארתור, שמזכיר לו את שבועתו, הוא מסכים להילחם גם כן.
בואן ודראקו מאגדים את הכפריים לכדי צבא גדול, והם כמעט זוכים בניצחון כאשר גילברט קולע חץ בלבו של אינון.
דראקו, החש בכאבו של אינון, מתרסק אל הטירה ונלכד.
אינון מבין כי הוא למעשה בן אלמוות כל עוד דראקו בחיים, ולכן נחוש לשמור עליו.
אייסלין, שמודעת לקשר, מנסה להרוג את דראקו באישון לילה, אך אינון עוצר אותה והורג אותה.
המורדים חודרים לטירה, ובקרב נוסף מול בואן נופל אינון מראש המגדל.
בואן מנסה לשחרר את דראקו, אך זה מתחנן שיהרוג אותו ויסיים את שלטונו של אינון.
בואן לא מסוגל לעשות זאת, אך אז אינון חוזר ותוקף.
דראקו חושף את מחצית-לבו ובואן משליך עליו גרזן, ובכך הורג את אינון ואת דראקו.
גופתו של דראקו מתפוגגת ונשמתו הופכת לכוכב חדש בשמיים.
דניס קווייד – בואן, אביר שהפך לקוטל דרקונים ואז לשותף של דראקו.
שון קונרי – מדבב את דראקו, הדרקון האחרון.
דייוויד ת'יוליס – אינון, מלך רודן שבגופו מחצית מלבו של דראקו.
פיט פוסלתווייט – האח גילברט מגלוקנספר, נזיר ששואף לכתוב שירה ומצטרף למרד כנגד אינון.
ג'ייסון אייזקס – פלטון, יד ימינו של המלך, שמסתכסך עם בואן לאחר שסירב לשלם לו על דרקון שהביס עבורו.
ג'ולי קריסטי – המלכה אייסלין, אמו של אינון.
דיינה מייר – קארה, בת איכרים שמחפשת נקמה באינון, שרצח את אביה.
פטריק ריד ג'ונסון, שכתב את העלילה של לב הדרקון, הציע תחילה את הרעיון למפיקה רפאלה דה לאורנטיס.
ג'ונסון אמר שהוא רצה את "הרעיון שדרקון ואביר ירמו כפרים תמורת כסף" כי הוא חשב שזה "לא רק מצחיק, אלא גם דיי חמוד".
דה לאורנטיס רצתה שג'ון בדהם, שהיה אז שותף לעשייה של רוב כהן, יעבוד על הסרט.
לדברי כהן, בדהם "לא הגיב" לחומרים, ולכן ג'ונסון התבקש לביים את הסרט.
ג'ונסון וצ'ארלס אדוארד פוג כתבו את התסריט במשותף, והעבירו אותו לאולפני יוניברסל, שתוך יומיים נתנו אור ירוק להפקתו מאחר שהתסריט עורר תגובה רגשית חזקה אצל מנהלי האולפן.
מיד לאחר מכן החלו ג'ונסון ודה לאורנטיס לתור את ספרד בחיפוש אחר אתרי צילום.
במקביל החלו לבצע ניסיונות ביצירת דמותו הממוחשבת של דראקו, אך האולפנים החליטו לחכות מאחר שבאותה תקופה נעשו ניסויים בטכנולוגית CGI לטובת סרטי פארק היורה.
ג'ונסון טוען כי ברגע שהאולפנים הבינו כי הטכנולוגיה תאפשר להם לעשות סרט איכותי מאוד, אם כי במחיר גבוה יותר, הם ניסו מאחורי גבו להעיף אותו מהפרויקט כדי להביא במאי מוכר ומנוסה יותר.
רפאלה דה לאורנטיס נאבקה עבורו, אך לבסוף הוחלט לסיים את החוזה של ג'ונסון עם האולפנים והוא קיבל קרדיט על הסרט כמפיק וכתסריטאי.
האולפנים שקלו מספר במאים ופנו לחלקם, ולבסוף הצטרף רוב כהן לפרויקט.
הצילומים החלו ביולי 1994 בסלובקיה.
דראקו נעשה ברובו בטכנולוגיית CGI, אך חלקים מגופו נבנו בגודל מלא לסצנות מסוימות, למשל סצנת הקרב בה בואן נלכד בלסתותיו של דראקו, ובסופה דראקו מצמיד את בואן לאדמה בכף רגלו.
הלסתות היו בעלות יכולת תנועה ותופעלו בידי בובנאי.
בסצנות אחרות השתמשו במקל לסימון מיקומו של דראקו כדי שהשחקנים ידעו לאן להסתכל, והשורות שלו הוקראו להם על ידי אדם נוסף.
לאחר הצילומים ועריכת החתך הסופי של הסרט נדרשו עוד שלושה עשר חודשי עבודה כדי להשלים את העריכה הסופית, כולל האפקטים המיוחדים.
לב גרוסמן הוא סופר ועיתונאי אמריקאי ממוצא יהודי, כתב את "טרילוגיית הקוסמים": "הקוסמים" (2009), "מלך הקוסמים" (2011) ו"ארץ הקוסמים" (2014).
בין השנים 2002 ל-2016 הוא היה מבקר ספרים וכתב טכנולוגיה במגזין "טיים".
גרוסמן נולד בקונקורד, מסצ'וסטס שבארצות הברית.
הוריו הם המשורר אלן גרוסמן והסופרת ג'ודית גרוסמן.
הוא אחיו התאום של אוסטין גרוסמן, סופר ומעצב משחקי וידאו, ואחיה של בת-שבע גרוסמן, פסלת.
אביו של גרוסמן יהודי ואמו אנגליקנית, אך גרוסמן סיפר על ילדותו: "גדלתי בבית מאוד לא-דתי.
לכן אני מתייחס לדת כמו משהו זר לחלוטין לציוויליזציה המערבית, הכי זר שאפשר."
גרוסמן בעל תואר ראשון בספרות ממכללת הרווארד.
כמו כן למד ספרות משווה באוניברסיטת ייל.
גרוסמן כתב מאמרים רבים בנושאי ספרות, שפורסמו במגוון עיתונים, בהם הניו יורק טיימס, Wired, לינגואה פרנקה, אנטרטיינמנט ויקלי, Time Out, וול סטריט ג'ורנל ווילג' ווייס.
כמו כן היה חבר במספר אגודות ספרותיות.
הוא כתב את אחד הקטעים המוקדמים בסדרה "דמדומים" של סטפני מאייר.
כמו כן היה כתב הטכנולוגיה בכתב העת טיים ופרסם מאמרים אודות משחקי וידאו, בלוגים, סרטונים ויראליים וקומיקס באינטרנט.
ב-2006 נסע ליפן כדי לסקר את הקונסולה Wii.
בין השאר ראיין את ביל גייטס, סטיב ג'ובס, סלמאן רושדי, ניל גיימן, ג'ואן דידיון, ג'ונתן פרנזן, ג'יי קיי רולינג וג'וני קאש.
בשנת 2010 כתב את המאמר המרכזי על איש השנה של המגזין "טיים", מייסד פייסבוק מארק צוקרברג.
הוא עזב את עבודתו במגזין טיים באוגוסט 2016 כדי להפוך לסופר במשרה מלאה.
הרומן הראשון של לב גרוסמן, "Warp", פורסם ב-1997 לאחר שעבר לניו יורק.
ספר זה עסק בחייו של צעיר חולמני בן 20 בבוסטון.
לאחר שהספר קיבל ביקורות שליליות באתר אמזון, כתב מאמר ביקורת על תופעה זו, שהייתה אז חדשה יחסית.
ספרו השני, "Codex", ראה אור ב-2004 והפך לרב מכר בינלאומי.
אחריו פרסם גרוסמן את "הקוסמים", רב המכר המזוהה איתו ביותר.
במאמר לניו יורק טיימס כתב גרוסמן שהוא תכנן לכתוב פרוזה, ושאב השראה, בין היתר, מג'ונתן פרנזן, זיידי סמית' וג'ומפה להירי, והופתע לגלות את עצמו מצליח כסופר פנטזיה.
"הקוסמים" יצא לאור בכריכה קשה באוגוסט 2009, וזכה לשבחי המבקרים.
גיבור הספר, קוונטין קולדווטר, הוא צעיר המתקבל לברקבילס, בית ספר סודי ואקסקלוסיבי לקוסמים בצפון מדינת ניו יורק, ומגלה ממלכה קסומה בשם פילורי.
הספר זכה במספר פרסים ספרותיים.
באוגוסט 2011 פורסם "מלך הקוסמים", ספר ההמשך של "הקוסמים", שעלילתו מתרחשת בממלכת פילורי הקסומה.
הספר השלישי בסדרה נקרא "ארץ הקוסמים" והוא פורסם באוגוסט 2014.
ביולי 2019 פרסם גרוסמן את "הקוסמים: סיפורה של אליס", רומן גרפי המסופר מנקודת מבטה של אליס, דמות משנית בסדרת הספרים.