tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2013, ערך ארגון הבריאות העולמי כנס שבו השתתפו מומחים לפטלת בז'נבה כדי לדון באסטרטגיה של קמפיין מיגור חדש.
הפגישה הייתה משמעותית, השתתפו בה נציגים של רוב המדינות שבהם פטלת נחשבת למחלה אנדמית ותיארו את המצב האפידמיולוגי של המחלה ברמה הלאומית.
המחלה נמצאת היום באינדונזיה ובמזרח טימור בדרום-מזרח אסיה; פפואה גינאה החדשה, איי שלמה וונואטו באזור האוקיינוס השקט; בבנין, קמרון, ברפובליקה המרכז אפריקאית, קונגו, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גאנה וטוגו באפריקה.
כפי שדווח בישיבה, במספר מדינות מיפוי המחלה עדיין בלתי סדיר ויצטרכו להשלים עניין זה לפני שניתן יהיה לאכוף מאמץ מיגור רציני.
פטליאקוב Pe-8 היה מפציץ כבד ששירת בחיל האוויר הסובייטי בימי מלחמת העולם השנייה.
המטוס נחשב למפציץ האסטרטגי הראשון שנבנה בברית המועצות.
הוא התחיל לפעל בשנת 1941 ושמש לתקיפת שדות תעופה גרמניים, חצרות הרכבת ומתקנים אחרים.עם תום המלחמה, רוב המטוסים הועברו מיחידות קרביות ליחידות שפעלו להעברת מטען.
פיתוח המטוס החל לאחר דרישת חיל האוויר הסובייטי למפציץ חדש יחליף את המפציצים הכבדים אשר היו מיושנים ומסורבלים.
דרישות אלה כללו יכולת נשיאת פצצות במשקל 2,000 ק"ג וטווח פעולה של 4,500 ק"מ.
פיתוח המטוס החל בשנת 1934, כאשר הפיתוח של המטוס הוקצה ללשכת עיצוב שבה עשה את העבודה צוות TB-3 מייל.
למטוס היו זוג כנפיים עשויות מוטות פלדה, אשר היו מכוסות בד.
צורת הישיבה של הטייסים הייתה זה לצד זה.
המטילן ישב בחרטום המטוס בצוותא עם איש צריח החמוש בתותח בקוטר 20 מ"מ.
תוספת דמוית גונדולה בצבצה מתחת לחרטום.
תותחן הזנב ישב בחלק האחורי עם מקלע ועוד תותח רכוב בתוך צוהר.
התא הפנימי של הפצצות החזיק עד 4,000 ק"ג של פצצות.
בניית אב טיפוס שני החלה באפריל 1936. אף על פי מתקני הייצור במפעל מספר 124 היו מוכנים כבר ב-1937, ההוראה להתחיל לא ניתנה עד 1939.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ ויוה פלוס (כעונה אחת שלמה).
פטמגול היא בחורה יפה ופשוטה בת 20, המחכה בקוצר רוח להתחתן עם אהוב ליבה מילדות, מוסטפא.
פטמגול מתגוררת עם אחיה רחמי ועם אשתו מוקדס ובנם מוראט, והם מנהלים את עסק הגבינות שהוריהם הורישו להם במותם.
יום אחד פטמגול ואחיה מוזמנים לספק את האוכל לאירוע האירוסים של משפחת ישראן.
במסיבה פטמגול נתקלת בקרים, שמתאהב בה ממבט ראשון.
באותו הלילה הבחור שהתארס, סלים, יחד עם שלושת חבריו ארדואן, ווראל וקרים, שותים עד לשוכרה ומבלים כל הלילה.
לפנות בוקר פטמגול ממהרת מביתה כדי לפגוש את מוסטפא, אך נתקלת בבחורים השיכורים.
ארדואן, סלים וואראל אונסים את פטמגול וקרים אינו מצליח לעצור בעדם.
השלושה הולכים, וקרים מסתלק לאחר מכן בהלם.
מרים, דודתו של קרים, מוצאת את פטמגול ולוקחת אותה לבית החולים.
מוסטפא נדהם ומחליט לנטוש את פטמגול.
מוקדס מודיעה לפטמגול שמוסטפא לא ייקח אותה לאישה.
כדי למנוע מהתיק להתנפח במשטרה, משפחותיהם של האנסים מכריחות את קרים לשאת באשמה ולהינשא לפטמגול.
משפחתה של פטמגול עוברת לאיסטנבול יחד עם קרים ודודתו כדי לפתוח בחיים חדשים.
לצד זאת, פטמגול תובעת את האנסים ומנסה לזכות בתביעה בעזרתו של עורך הדין קאדיר פקלין, שבהמשך מתאהב בדודתו של קרים.
לאורך הסדרה דמויות רבות עוברות שינויים: מלטם, ארוסתו של סלים ולימים אשתו וגרושתו, מגלה את דבר האונס ומנסה לעזור לפטמגול בתביעה, אולם משפחתו של סלים מנסה למנוע בעדה להצליח.
מוקדס, שתמיד הייתה רכלנית וקנאה בפטמגול, מתמודדת עם הסודות מעברה, אשר גרמו לליבה להתקשות - מוראט אינו בנו הביולוגי של רחמי, והאב האמיתי התחמק ממנה כשהייתה בהריון.
כשהיא נתקלת בו במקרה לאחר שנים, האדון משתף פעולה עם משפחת ישראן כדי לסכל את תביעתה של פטמגול.
מוסטפא, שמאז אונס פטמגול מבולבל לגבי חייו, מתעסק עם משפחת ישראן כדי לנקום בהם ובקרים, מנהל רומן עם מלטם וחווה סיפור אהבה טרגי עם אסו, נערת ליווי לשעבר.
מוסטפא מעולם לא שכח את פטמגול, אבל בכל זאת אסו, ששינתה את שמה להאג'ר, מתחתנת עם מוסטפא ונכנסת ממנו להריון.
גם לאסו לא קל, מפני שמשפחת ישראן מנסה בכל מחיר לשחד אותה להעיד בשקר נגד פטמגול.
בסוף הסדרה מוסטפא נורה על ידי שוטרים כשמתחמק מהם, והאג'ר יולדת בת.
אחת העלילות העיקריות בסדרה היא סיפור נישואיהם ואהבתם של פטמגול וקרים.
בתחילת נישואיהם פטמגול אינה מרבה לדבר עם קרים, אולם עם הזמן היא נפתחת אליו ואף מתאהבת בו.
מאהבת של קרים לשעבר, אמריקאית בשם קריסטן, מנסה לקחת אותו מפטמגול, שאינה טיפשה ולא נותנת לזה לקרות.
אולם, קרים מסור לפטמגול מאז היום הראשון שבו נפגשו, ומבטיח לה שלעולם לא ילך עם אף אישה אחרת.
בסוף הסדרה פטמגול נעתרת לבקשתה של סופרת לכתוב את סיפור חייה, ומספרת לה כיצד גילתה שהיא בהריון עם בת, וכיצד הסתיים כל הסיפור המשפטי, ואיך שהיא זכתה בתביעה.
פטמגול קטנג'י (ברן סאאת): פטמגול היא בחורה נאה בת 20, פשוטה שאוהבת לבשל.
היא נאנסת באכזריות לאחר אירוע אירוסים שאליו סיפקה קייטרינג עם אחיה, ובעקבות כך נאלצת להינשא לקרים, שהיא רואה בו אשם במה שקרה לה.
פטמגול היא נערה ביישנית, בעלת קול נהדר, ביתית, חמה ואוהבת.
במשך הסדרה היא עוברת טיפול פסיכולוגי שעוזר לה להתמודד עם מצבה ומגביר את ביטחונה העצמי.
היא אף פותחת מסעדה פרטית על שמה - "מטבח הורד" ("גול" = ורד בטורקית ובפרסית)
קרים אילגאז: קרים הוא בחור רגיש בן 25, המתגורר עם דודתו מרים ועובד בתור נפח.
קרים גדל אצל דודתו מאז שהיה ילד, לאחר שאביו נטש אותו בדיוק כשאמו התאבדה.
במהלך הסדרה פטמגול עוזרת לו להתמודד עם רגשותיו ולהשלים עם אביו.
קרים התאהב בפטמגול ממבט ראשון, אך התרעם על נישואיו אליה בתור נושא האשמה באונס שלה.
לאורך הסדרה קרים תומך בפטמגול בכל דבר, ומייחל ליום שבו היא תפתח את ליבה בפניו.
רחמי קטנג'י: אחיה הגדול של פטמגול.
בחור תמים ופשוט, אוהב ורחום.
הוא בעלה של מוקדס, ואב למוראט ולתינוקת שתיוולד במהלך הסדרה לו ולמוקדס.
רחמי אינו אביו הביולוגי של מוראט, אבל אוהב אותו כמו בן אמיתי.
מוקדס קטנג'י: אישה קנאית ורכלנית, שוחרת מדון שרבה עם כולם.
היא אשתו של רחמי, ממנו הסתירה במשך שנים שמוראט אינו בנו.
היא מקנאת בפטמגול ומרבה להציק לה.
מרים אקסוי ("אבה נינה"): דודתו של קרים.
היא לא נישאה מעולם על אף שהיו לה מחזרים רבים ועשירים בצעירותה, והעדיפה לטפל בקרים ולגדל אותו.
במהלך הסדרה היא תפגוש בעורך הדין קאדיר פקלין, שמטפל בתביעתה של פטמגול, תתאהב בו, ותינשא לו.
בסוף הסדרה הזוג מאמץ ילד.
מוסטפא נאלצ'אלי: ארוסה לשעבר של פטמגול.
לאחר שפטמגול נאנסת דעתו נטרפת, והוא נשבע לנקום באנסים ובקרים אילגאז.
הוא מתחתן עם אסו אובג'יק וביחד מוליד איתה בת.
מנהל רומן לזמן מסוים עם מלטם, אשתו לשעבר של סלים.
פטישן פגום-חרטום או פטישן גדול (שם מדעי: Sphyrna mokarran) הוא מין כריש ממשפחת הפטישניים והגדול בבני המשפחה.
אורכו יכול להגיע ל-, משקלו עד ל-580 ק"ג והוא בעל "פטיש" ישר וארוך ומתחתיו לסת מלאה שיניים חדות.
יש לו סנפיר בולט בצורת מגל.
הכריש מצוי בחופים טרופיים שונים ובסמוך למדפים היבשתיים ומצוי בכל האוקיינוסים.
הוא יצור סוליטרי השוחה במים הרדודים ומחפש טרף.
הוא ניזון מדגים שונים, סרטנים, סילוניות ולעיתים גם מעופות ויונקים ימיים ואף כרישים אחרים.
הוא עלול לתקוף גם אנשים אך הם אינם חלק מתפריטו.
כריש זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב ציד בשביל השוק האסייתי שמשתמש בסנפירי כרישים.
פטישן תמים-חרטום (שם מדעי: Sphyrna zygaena) הוא מין כריש ממשפחת הפטישניים המצוי בכל האוקיינוסים.
כריש זה מצוי בסכנת הכחדה.
זהו המין השני בגודלו במשפחה לאחר המין פטישן גדול.
אורכו של הפטישן עד 5 מטרים ומשקלו עד 400 קילוגרם.
הוא טורף עצום בעל גוף אפור כהה עם ראש דמוי-פטיש העוזר לו לחוש טרף באמצעות חשמל שהוא מפיק.
הוא גם עוזר לראות טרף ביעילות באוקיינוס הרחב.
הסנפירים הגדולים עוזרים לכריש לנוע במהירות.
כריש זה מצוי באוקיינוסים הטרופיים ובכמה ימים.
הוא יכול לשחות כמה קילומטרים ביום בתנועה מתמדת.
הכריש הוא טורף-על באוקיינוס וניזון בעיקר מדגי גרם ומסרטנים ודיונונים, אך גם מדגי סחוס אחרים ואף מפטישנים אחרים.
כרישים אלה משריצים את ולדותיהם בבטן ומשריצים 20–40 פרטים.
הכריש פוגע באדם לעיתים רחוקות ביותר, כנראה עקב טעות בזיהוי.
ואולם הכרישים נפגעים מדייגים הצדים אותם וסוחרים בבשרם ובאיבריהם.
פטכיה (בעברית: שטף דם נקודתי; אנגלית: petechia) הוא שטף דם זעיר הקטן משלושה מ"מ, שנגרם כתוצאה מדימום בנימים.
הפטכיות מופיעות כתפרחת, אך אין לבלבל בין פטכיות לפריחה, אז מופיעים בדרך כלל גם אדמומיות, גרד ולפעמים גם נפיחות קלה.
שיעול, הקאה, בכי - הגורם הנפוץ לפטכיות הוא טראומה פיזית, כמו התקף קשה של שיעול, הקאה ובכי שעשויים לגרום לפטכיות על עור הפנים, בייחוד סביב העיניים.
הפטכיות חולפות במקרים אלו תוך כמה ימים.
פטמה סדוקה (או טראומה בפטמה) היא בעיה רפואית שעלולה להתרחש אצל נשים מניקות, ולגרום לכאב, יובש או גירוי, או דימום של אחת או שתי הפטמות במהלך ההנקה.
פטמה סדוקה עלולה לגרום לכאב חמור בפטמה בעת פעולה ההנקה.
כתוצאה מהכאב הרב והתסמינים הנלווים ישנן נשים שבוחרות להפסיק להניק.
הסדק יכול להופיע כחתך על קצה הפטמה שעלול להתרחב אם הבעיה לא מטופלת בהקדם.
הבעיה מופיעה לרוב שלושה עד שבעה ימים לאחר לידת התינוק.
פטמות סדוקות מסווגות כהפרעת חזה.
הפטמה היא לא רק המבנה המספק חלב לתינוק, אלא גם מכילה בלוטות חלב קטנות או בלוטות מונטגומרי כדי לסוך את העור של האראולה.
פטמות סדוקות קשורות לעיתים קרובות עם הנקה ונראות כמו סדקים או חתכים קטנים או שבירות בעור הפטמה.
הפטמה באם מניקה נמצאת בקשר שוטף עם התינוק.
פטמות סדוקות הן טראומה לפטמה ועלולות להיות מכאיבות למדי.
הפטמות הסדוקות מופיעות בדרך כלל שלושה עד שבעה ימים לאחר הלידה.
אם הפטמות מופיעות בצורת טריז , לבן ושטוח, הדבר עשוי להצביע על כך שהתפס של התינוק בפטמה אינו טוב ויש פוטנציאל לפתח פטמות סדוקות.
דרך פטמות סדוקות עלולים להיכנס לחזה חיידקים, אשר מגדילים את הסיכון של מסטיטיס (דלקת בשד).
כן עלולה להתרחש קנדידיאזיס של הפטמהן, וכתוצאה מכך מקבלות הפטמות צבע ורוד עמוק, נסדקות וכואבות.
בעקבות הבעיה נוצר על שטח הפטמה פצע שעלול לגרום לתינוק להיות חשוף לדם, חשיפה זו, עלולה לסכן את בריאות התינוק כאשר למניקה יש מחלה שמשפיעה על מחזור הדם.
אצל נשאית איידס מגבירה פטמה סדוקה את הסיכון להעברת הנגיף לתינוק בעקבות ההיחשפות לדם, וכן אצל נשאיות הפטיטיס C ובעלות זיהום נדיר כמו מחלת צ'אגאס.
חלק מהמחקרים מצביעים על כך שהפטמות הסדוקות נגרמות כתוצאה מהיצמדות לקויה של התינוק.
עם זאת, סיבות אחרות יכולות להיות; מיקום גרוע, שימוש בבקבוק האכלה, הגדלת חזה, חוסר ניסיון, פטמות חצי בולטות, שימוש במשאבות הנקה ופיגמנטציה קלה של הפטמות.
הגדלת חזה היא גם גורם מרכזי בשינוי יכולתו של התינוק להיצמד לפיטמה.
הגדלת חזה משנה את הצורה ואת העקמומיות של אזור הפטמה על ידי הפיכת החזה לחסר גמישות, שטוח, קשה, ונפוח.
הפטמות על שד מוגדל שטוחות.
כשהתינוק נצמד היטב, הפטמה ממוקמת כנגד החיך הרך בחלק האחורי של פיו של התינוק.
כאשר הפטמה נמצאת ליד החלק הקדמי של הפה ונצמדת אל החיך הקשה, הדבר יגרום לכאב ולהתפתחות של פטמות סדוקות.
סיבה אחת לפטמות כואבות וסדוקות היא המיקום הלא נכון והתפיסה השגויה של שד על ידי התינוק.
התינוק עלול ליצור פטמות סדוקות עקב לחץ יניקה חזק, מתיחה וממשיכה של הפטמה, החיכוך והשפשוף של העור לעור.
הגורם לכאב בפטמות סדוקות יכול להיות גם תוצאה מזיהום קנדידה אצל התינוק או אמא או שניהם.
קנדידיאזיס יכול להתפתח לאחר שימוש באנטיביוטיקה.
עבור אמהות המניקות בפעם הראשונה, בדרך כלל לוקח כמה ניסיונות לפני שהן מגיעות להיצמדות נכונה, אשר יכול להפוך את הפטמות לרכות וכואבות בימים הראשונים.
אם הפטמות הופכות סדוקות או מדממות, ייתכן שיהיה צורך לתקן את התפיסה בפטמה.
מומלץ לנשים להמשיך להניק, שכן המשכת הפעולה תעזור לפטמות להחלים.
מעט חלב אם או קרם לנולין טהור או משחה מסייעים לתהליך הריפוי.
אם נעשה שימוש בבקבוק האכלה בנוסף להנקה, פטמות סדוקות עלולות להיגרם בגלל טכניקות היניקה השונות הנדרשות עבור הבקבוק לעומת השד.
תינוקות הצורכים חלב מבקבוק משתמשים בלשונם כדי להסדיר את זרימת החלב.
טכניקה זו תגרום לחיכוך על הפטמה בזמן הנקה.
עיניין זה מעודד את המשך השימוש בבקבוק עם פחות זמן הנקה.
כאב הנגרם על ידי פטמות סדוקות יכול לפעמים להוביל להפסקת הנקה.
בנוסף לסדקים, עלולים להתפתח גם שלפוחיות או כיב.
ישנן מספר דרכים בהן ניתן להוריד את סיכויי היוצרות הפטמה הסדוקה:
הימנעות מסבונים ולשטוף את אזור הפטמה בצורה עדינה ככל הניתן.
ניתן למרוח קצת חלב אם על הפטמה עם סיום ההנקה.
פטמות סדוקות ניתנות לטיפול עם 100% לנולין.
ניתן להניח רפידות גליצרין מקוררות על הפטמות כדי לעזור להרגיע ולרפא אותן מהכאבים והסדקים.
אם הסיבה לפטמות הסדוקות היא מקנדידיאזיס, הטיפול מתחיל בדרך כלל עם ניסטטין.
אם האם היא סימפטומטית אז היא והתינוק יכולים להיות מטופלים.
המשך ההנקה למעשה יכול לעזור לרפא את הפטמות.
מעט חלב אם או משחת הלנולין טהור מסייעים לתהליך הריפוי.
מומחי הנקה הכוללים אחיות, מיילדות ויועצות הנקה מסוגלות לסייע בטיפול.
כאשר הפטמה סדוקה או מדממת, ניתן לשטוף את השד לאחר כל האכלה במים כדי להפחית את הסיכון של זיהום.
פעם ביום, להשתמש בסבון לא, לא מבושמים לנקות בעדינות את הפצע ולשטוף היטב עם מים.
אין להשתמש באלכוהול, קרמים או בשמים על הפטמות.
ניתן למרוח כמות קטנה של משחת לנסינו לאמהות מניקות.
משחת לנסינו מיועדת לטיפול בפטמות סדוקות וכואבות בתקופת ההנקה.
טיפול זה משחרר כאב ומאפשר לפצעים להתרפא מהר יותר מבלי ליצור גלד.
ניתן להשתמש ברפידות הידרוג'ל אשר מונעות גירוי ומרגיעות את העור אם התחילו להופיע סימני אדמומיות באזור הפטמות.
שימוש במשככי כאבים בהתייעצות עם רופא, לדוגמת איבופרופן או אצטאמינופן כחצי שעה לפני ההנקה יכול לעזור להפחית את הכאב והנפיחות.
אם ההנקה מכאיבה מכדי לשאת, ייתכן שימליצו על הפסקת ההנקה.
ישנה אפשרות להשתמש במשאבת חלב ולשאוב למשך יום או יומיים כדי לאפשר את ריפוי הפצע.
יועץ הנקה, יכול להראות לך כיצד להשתמש במשאבה כראוי.
כך שתוכל לשמור על אספקת החלב שלך ולמנוע נזק נוסף לפטמה.
ניתן למצוא עצות נוספות בשפע אבל היו טיפולים שזוהו כלא יעילות בריפוי או במניעת הבעיה.
העובדה שהפטמות סדוקות או מדממות לא יטרידו את התינוק בזמן ההנקה.
התינוק עלול לבלוע קצת דם וייתכן שיהיה ניתן לראות זאת על גבי החיתול.
אם המניקה אינה נשאית של נגיף מדבק שעלול לעבור במגע עם דם.אך, אם לתינוק יש בעיה שמפריעה בשלבי ההנקה כמו תפס לא טוב מתקיים חשש שהתינוק לא יקבל מספיק חלב.
כתבה בנושא פטמה סדוקה באתר הinfomed
כתבה בנושא פטמה סדוקה בפורום baby-center
קופת חולים כללית פטמות פצועות
הנקה מוצלחת - מתוך האתר אמנות הלידה.
פטישיזציה של הסחורות היא תפיסת היחסים החברתיים אשר מעורבים בייצור לא כיחסים חברתיים בין אנשים, אלא כיחסים כלכליים בין הכסף והסחורה הנקנית בשוק.
לרוב, הכוונה ב"פטישיזציה" היא לייחוס תכונות שמושגות באמצעות פעולה אנושית, לכוחות טבעיים או רוחניים.
במובן זה, הפטישיזציה של הסחורות הופכת את הערך הכלכלי, שהוא סובייקטיבי ולא מוחשי מבסיסו, לדבר שנתפש כאובייקטיבי ואמיתי, שאנשים מאמינים שיש לו ערך מהותי בפני עצמו.
התאוריה של הפטישיזציה של הסחורות מוצגת בפרק הראשון בספרו של קרל מרקס, "הקפיטל", במטרה להסביר שהארגון החברתי של העבודה מתווך על ידי חליפין בשוק, כלומר, המכירה והקנייה של סחורות.
כך, בחברה קפיטליסטית, היחסיים החברתיים בין אנשים, מי מייצר את המוצר, מי עובד בשביל מי, זמן הייצור של הסחורה וכו', נתפסים כיחסים כלכליים בין חפצים, כלומר, עד כמה סחורה מסוימת שווה ביחס לסחורה אחרת.
על-כן, הסחירה בסחורות בשוק מערפלת את המהות הכלכלית האמיתית של היחסים האנושיים של היצור, אלו שבין העובד לבעל-ההון.
התאוריה של הפטישיזם של הסחורות מגיעה מההתייחסות של קארל מארקס לפטישים ופטישיזם בניתוח שלו של האמונות הטפלות הדתיות ובביקורת שלו על האמונות של הכלכלה הפוליטית.
מרקס שאל את רעיון הפטישיזם מ"הכת של אלי הפטיש" (1760) שנכתב בידי צ'ארלס דה ברוס, שהציע תאוריה מטריאליסטית למקור הדת.
בנוסף לכך, הדיון הפילוסופי על פטישיזם בידי אוגוסט קונט, והפרשנות הפסיכולוגית של לודוויג פוירבך לדת גם כן השפיעו על הפיתוח של רעיון הפטישיזציה של הסחורות בידי מרקס.
השימוש הראשון של מרקס במושג הפטישיזם היה ב-1842, בתגובה למאמר עיתון של קרל ביינריך הרמס, שהגן על המדינה הפרוסית בהתבסס על טיעונים דתיים.
הרמס הסכים עם הגל בטענתו כי הפטישיזם הוא הצורה הבסיסית ביותר של הדת.
מרקס לא הסכים עם הקביעה הזאת, וכן לא עם ההגדרה של הרמס לדת כ"זו שמעלה את האדם מעל לרצונותיו החושיים".
במקום זאת, מרקס טען כי הפטישיזם הוא הדת של "הרצונות החושיים", ושהפנטזיה על הרצונות מתעתעת בסוגד ומובילה אותו לאמונה שהחפץ חסר החיים יעניק לסוגד את רצונותיו.
על-כן, הרצון הבסיסי של הסוגד מוביל לריסוק הפטיש כשזה לא שימושי עוד.
כך, מרקס השתמש במושג של הפטיש והפטישיזם, שנלקח מהמחקרים הכלכליים והאתנוגרפים, לפיתוח התאוריה של הפטישיזציה של הסחורות, לפיה אבסטרקט כלכלי (ערך) מועבר פסיכולוגית (עובר ראיפיקציה) לחפץ, שאנשים מאמינים שיש לו ערך מהותי.
מרקס טען כי בחברה שבה יצרנים פרטיים ועצמאיים סוחרים במוצרים שלהם זה עם זה, ברצונם החופשי וביוזמתם, ובלי תיאום יוצא מגדר הרגיל, הייצור והפעילות המסחרית תהיינה מתואמות בהתאם לערכים המשתנים של המוצרים (הטובין והשירותים) כשהם נמכרים ונקנים, ובהתאם לשינויים בהיצע והביקוש.
הקיום החברתי של אנשים והמשמעות שלו במצב שכזה מבוטאים בידי חליפין בשוק (סחר וסחירה).
על-כן, היחסים החברתיים באופן קבוע מבוטאים באמצעות חפצים (סחורות וכסף).
אופן היחסים של הסחורות הנסחרות תלוי בעלויות הייצור, שהן סך העבודה שהושקעה בהן, אף על פי שלעובד אין שום השפעה על מה קורה לסחורה שהוא או היא ייצרו.
הרעיון של הערך המהותי של הסחורות שולט וקובע את מערכות היחסים הכלכליות בין אנשים.
רעיון זה כה עוצמתי עד לרמה שבה מוכרים וקונים משנים את עמדותיהם ואמונותיהם (הציפיות הפיננסיות שלהם) בנוגע לערך של דברים.
תהליך זה יכול להתרחש הן באופן מודע והן באופן לא מודע, והוא נעשה בתגובה לשינוי המחירים (ערך השוק) של הסחורות, דבר שהמוכרים והקונים מאמינים שאין להם שליטה עליו.
התפיסה הפסיכולוגית הזאת ממירה את ערך השוק של הסחורה לישות עצמאית (אובייקט), במובן בו הערך החברתי של הסחורות והשירותים נתפס כמאפיין טבעי של הסחורה עצמה.
כך, השוק עובר החפצה, ונחשב לכזה שיכול לעשות לעצמו רגולציה (באמצעות המנגנון של ההיצע והביקוש).
תהליך זה מתרחש מאחר שהצרכנים לא שמים לב לשיתוף הפעולה האנושי שבין בעלי-ההון, שמהווה את המנוע האמיתי של השוק ושל המחירים בשוק.
הערך של סחורה נובע מהעבודה שמבוצעת כדי לייצרה ומהיכולת האינטלקטואלית והתפיסתית של האדם לייחס באופן מודע (סובייקטיבי) ערך יחסי (חשיבות) לסחורה.
על-כן, במהלך הסחירה (קנייה ומכירה), אנשים משייכים ערכים סובייקטיבים לסחורות, שלאחר-מכן הקונים והמוכרים תופסים כערכים אובייקטיביים (ערך שוק), מחירי השוק שאנשים מוכנים לשלם בעבור הסחורה.
בחברה קפיטליסטית, התפיסה האנושית של "השוק" כישות עצמאית ומודעת, היא האופן שבו קונים, מוכרים וייצרנים מעבירים את השוק נטורליזציה.
השוק הוא למעשה רצף של החלטות ובחירות אנושיות שמרכיבות את המסחר, ובעקבות הנטורליזציה שהוא עובר, הוא נתפס כתופעה טבעית שמתרחשת בעצמה.
מרקס ביקר את הכלכלנים בני-זמנו ואת אלו שקדמו לו, שדברו על השיווי המשקל של השווקים, כאילו המחיר (הערך) של סחורה לא נקבע בידי הקפיטליסטים, הקונים, העבודה שהושקעה בה בידי-העובדים והמוכרים.
במאה ה-18, הכלכלן החברתי הסקוטי אדם סמית', טען בספרו עושר העמים (1776) כי המסחר, החליפין והסחירה הן פעילויות שוק שמהוות ייצוגים כלכליים לטבע האנושית.
כלומר, סמית' טען כי הקנייה והמכירה הן פעילויות אינטרינסיות לשוק, ועל כן מהוות את "ההתנהגות הטבעית" של השוק.
מעבר לזה, סמית' טען כי כלכלת שוק מבצעת רגולציה עצמית, שנוטה באופן טבעי לעבר שווי משקל כלכלי, בו המחירים היחסיים (הערך) של הסחורה מבטיחים כי הן המוכרים והן הקונים ישיגו את מה שהם רוצים בתמורה לכספם או לסחורתם.
במאה ה-19, מרקס טען כי הסבריו של אדם סמית' בנוגע ל"נטורליזציה של התנהגות השוק" הם תירוצים פוליטיים ואידאולוגיים בידי ולמען הקפיטליסטים.
טיעוניו של אדם סמית', לפי קארל מרקס, מייצגים באופן מוטעה את הבחירות הכלכליות של אנשים כ"עובדות חיים" קבועות, במקום הפעולות האנושיות שהן שנובעות מהרצון והיחסים החברתיים של העובדים, הקונים והמוכרים של הסחורות בשוק.
בספרו הקפיטל: ביקורת הכלכלה המדינית, מרקס מגלה את הפעולה של שיטת הייצור הקפיטליסטית, בה מתרחשת הפטישיזציה של הסחורות, שמייחסת ערך עצמאי ואובייקטיבי לדבר, שלמעשה אין לו שום ערך מהותי מעבר לעבודה שהושקעה בו וליחסים החברתיים שמתרחשים סביבו בדמות המסחר בו בשוק.
מיסוך (מלשון מסכה, בגרמנית: Charaktermaske) הוא תופעה שבה בחברות קפיטליסטיות מרובדות, משויכים לאנשים תפקידים, בייחוד ביחסים ובסחירה בשוק.
כחלק מתהליך זה, הסחורות (הן השירותים והן הטובין) נתפסים אחרת ממה שהם, מאחר שהם עוברים מיסוך (מעורפלים, מוסתרים) ביחסי משחק-התפקידים של הקונה והמוכר.
מאחר שהכלכלה הקפיטליסטית היא חברה מעמדית עם סתירות פנימיות מובהקות, המיסוך של המאפיינים החברתיים האמיתיים של החליפין הכרחי כדי לשמור על תפקוד הכלכלה הקפיטליסטית והשוק.
במהלך החליפין בשוק, היחסים החברתיים האמיתיים של עובד ובעל הון ממוסכים ונתפסים כאלו של צרכן ומוכר.
עוד צורה של מיסוך שהכרחית לחברה הקפיטליסטית היא זו בה מוכרים, קונים וייצרנים מתנהלים בשוק תחת מעטה של סודיות ואנונימיות, שהכרחית להסתרת המניע הכלכלי האמיתי של השחקנים.
רעיון שמרכזי לביקורת של מרקס על הכלכלה המדינית הוא הערפול שמבצע חוזה העבודה שנחתם בין העובד לקפיטליסט.
חוזה זה ממסך (מערפל) את הטבע המנצל של מערכת היחסים הכלכלית ביניהם.
חוזה העבודה מסתיר את העובדה שהעובד לא מוכר את תוצרי העבודה שלו, אלא את כוח העבודה שלו עצמו, את היכולת האנושית לעבוד ולייצר מוצרים (הן שירותים והן סחורות).
חוזה העבודה הוא המסיכה שמערפלת את הניצול הכלכלי, שנובע מההפרש שבין שווי המוצרים שהעובד מייצר בזמן עבודה נתון, לתגמול הכספי שהעובד מקבל על אותו זמן עבודה; שווי המוצרים שהעובד מייצר בזמן עבודה נתון גבוה תמיד מהתגמול הכספי שהעובד מקבל בעבור אותו זמן עבודה.
הפרש זה נקרא בתאוריה של מרקס הערך העודף, ובתאוריות קפיטליסטיות, רווח.
בעקבות המיסוך שמתרחש בתהליך הסחירה בשוק, וכחלק מהפטישיזציה של הסחורות, לא המוכר ולא הקונה, לא מודעים או מבינים את כל העבודה אשר דרושה לייצור הסחורות (טובין ושירותים).
מעבר לזה, הם גם לא מודעים לעובדים אשר עבודתם הייתה דרושה כדי לאפשר את מכירת אותן סחורות.
הערך של הסחורות מיוחס למחיר השוק שלהן (שבעצמו נע מסביב לשווי העבודה שהושקע בסחורה), במקום לתהליך העבודה והייצור שהיה הכרחי בשביל למכורן.
מאז שמרקס הציג את התאוריה שלו על הפטישיזציה של הסחורות בספרו הקפיטל, הרעיונות השונים שמרכיבים את תאוריה זו וכן ההסברים הסוציולוגים והכלכליים להם, היו קרקע פורייה לפיתוח של תאוריות ויישומים מחקריים וניתוחים של אספקטים תרבותיים ופוליטיים אחרים של הקפיטליזם.
במקורה, התאוריה של פטישיזם מיני, נהגתה לראשונה במאמר "פטישיזם באהבה: החיים הרגשיים של המיקרו-אורגניזמים, האינטינסיביות של הצלמים המנטליים" (1887) של אלפרד בינה.
במאמרו זה, אלפרד בינה טוען כי הפטישיזציה של הסחורות היא סוג של קשר כלכלי שטעון מינית, בין אדם לסחורה; לדוגמה, בתהליך הפרסום, מייחסים תכונות אנושיות (ערכים) לסחורה, כדי לשכנע את הקונה לרכוש את הסחורות המפורסמות.
ת'ורשטיין וובלן במאה ה-19, וכן אליין דה בוטון במאה ה-21, פיתחו תאוריה על סטטוס חברתי והקשר שלו ליחס שבין אנשים לסחורות.
אנשים בחברה הקפיטליסטית, במטרה להימנע מחרדת הסטטוס של להשתייך למעמד החברתי הנכון, מייצרים זהות אישית (חברתית, כלכלית ותרבותית) שמוגדרת ומבוטאת באמצעות הסחורות שהם קונים.
כך, כמו במקרה של המיסוך, מערכת יחסים בין אנשים, הסטטוס החברתי של האדם ביחס לאנשים אחרים, מוגדרת כמערכת יחסים של חפצים עם ערכים מהותיים.
ג'ורג' לוקץ', במאמרו "היסטוריה ותודעה מעמדית" (1923) התחיל ממושג הפטישיזציה של הסחורות כדי לפתח את התאוריה שלו על הריאפיקציה (התהליך הפסיכולוגי שבו אבסטרקט מומר לחפץ קונקרטי).
במאמרו זה, הוא טען כי תהליך הריאפיקציה הוא אחד המכשולים המהותים בדרך לתודעה המעמדית.
במאמר זה, לוקץ' טוען שכמו שבתהליך הפטישיזציה של הסחורות מיוחסים לחפצים ערכים מהותיים ונשלל מהם הקיום שלהם כתוצר של קשרים חברתיים, אותו הדבר קורה גם ביחס למבנים חברתיים, כמו המדינה, המשטרה, בתי-הספר, וכן האוניברסיטאות.
המדינה נחשבת ככל-יכולה, ולא נתפשת ככזו שתלויה בקשרים החברתיים שמרכיבים אותה.
לטענתו, בשביל להגיע לתודעה מעמדית, על מעמד העובדים להבין את האופן החברתי שבו נוצרים ונוצרים מחדש המבנים החברתיים על ידי הפעולה האנושית, ולהפסיק לראותם כקיימים בזכות עצמם.
בספרם "הדיאלקטיקה של הנאורות", מקס הורקהיימר ותאודור אדורנו, הציגו את התאוריה של תעשיית התרבות.
תאוריה זו מתארת את התהליך שבו הדמיון האנושי (כלומר, הפעילות האומנותית, הרוחנית והאינטלקטואלית) ממוסחר כשהוא כפוף לחוקים המסחריים של הקפיטליזם.
כך, כוחות המסחר מסתננים לנפש האנושית; הם מכריחים את האדם לגלם תפקיד שלא לרוחו ומונעים את ההתפתחות הנפשית והאינטלקטואלית של האדם.
מנקודת המבט של הצרכן, נראה כאילו הסחורות והשירותים התרבותיים מבטיחים אינדיוידואליות מפותחת ועשירה, בעוד המסחור המהותי שלהם פוגם בנפש האנושית, ומוביל לזה שלצרכן אין "זמן בשביל עצמו", מאחר שההאנשה המתמשכת של התפקידים התרבותיים לא מאפשרת לו להשפיע על מסלולו.
בתהליך של האנשת התפקידים החברתיים, כלומר הפטישיזציה שלהם, האדם הוא צרכן פסיבי, ולא היוצר האקטיבי, של חייו.
החיים המובטחים של היצירתיות האינדיבידואלית, לא מסתדרת עם מציאות החיים הקולקטיביסטית והמסחרית של התרבות הבורגנית.
במאמר משנת 2012 בשם "מפטישיזציה של הסחורות לנרקיסיזם של הסחורות", החוקרים השתמשו בתיאורית הפטישיזציה של הסחורות במטרה לחקור את ההתנהגות הפסיכולוגית של הצרכן המודרני.
הפטישיזציה של הסחורות לא מזהה את העובד שייצר את אותן הסחורות כגורם לתכונות שלהן, ובכך, מנכרת אותו מפרי עמלו.
במאמרו "חברת המפגן" (1967), גי דבור מציג את התאוריה שלו בדבר המפגן - הערבוב המתמיד של הקפיטליזם המאוחר, תקשורת המונים ומדינה שמנצלת את הגורמים הללו.
המפגן ממיר את היחסים האנושיים ליחסים מוחפצים בין צלמים, וכן ממיר יחסים בין צלמים ליחסים אנושיים; הדוגמה שדבור מביא היא הטלוויזיה, המדיום התקשורתי שבו אנשים פסיביים ומאפשרים לייצוגים של עצמם להפוך להכתבה של דרך התנהגותם.
המפגן, המחזה, הוא צורת התרבות אשר מתרחשת כאשר האומנות, אמצעי הייצור התרבותיים, ממוסחרים, והערך האסתטי מומר בערך הממוסחר (ערך השוק).
וכך, הביטוי האומנותי מעוצב על ידי היכולת או אי היכולת למכור אותו כסחורה.
הקפיטליזם מסדר מחדש את הצריכה האישית כדי שתתאים לעקרונות המסחריים של הסחירה בשוק; הפטישיזציה של הסחורות ממירה את הסחורה התרבותית למוצר עם חיים כלכליים משל עצמו שעצמאי מהכוונות והרצונות של האומן, כלומר, העובד שייצר את הסחורה.
גי דבור המשיך את מה שמרקס חזה כבר במאה ה-19, במאמרו "הפטישיזציה של הסחורות והסודות שלה", ופיתח את הרעיונות המוצגים בו.
דבור טען כי בחברה הקפיטליסטית של המאה ה-20, האינטימיות הפסיכולוגית והקשרים הבין-אישיים, וכן התכונות האישיות של הפרט, ממוסחרים והופך ל"חוויות" שאפשר לקנות ולמכור.
על-כן, חברת המפגן היא הצורה העליונה של הניכור החברתי, ומאחר ובה האדם תופס את עצמו כסחורה שאפשר לקנות ולמכור.
ז'אן בודריאר השתמש ברעיון הפטישיזציה של הסחורות כדי לנתח את הרגשות הסובייקטיבים של אנשים ביחס לסחורות; כלומר, הוא פיתח שיטת ניתוח של המיסטיפיקציה שהפרסום מבצע לסחורות במטרה לעודד את הקונה לרכוש את המוצר כדי לבנות את זהותו התרבותית.
במאה ה-21, הקפיטליזם מעביר את הידע והמידע פטישיזציה והופך אותם לסחורות באמצעות הקניין הרוחני, שמיוצר בידי העובדים האינטלקטואלים, שנקראים לעיתים עובדי הצווארון הלבן.
הכלכלן מייקל פרלמן בחן את האידאולוגיה שממנה עלו זכויות הקניין הרוחני, התחום בחוק שממסחר את הידע והמידע.
סמואל בוולס והרברט גינטיס ביקרו את מערכת האמונה של ההון האנושי.
ידע, כאמצעי פילוסופי לחיים טובים יותר, עומד בסתירה לידע הקפיטליסטי (כסחורה והון), שמיוצר במטרה ליצור רווח והכנסה.
מסחור שכזה מנכר את הידע והמידע מהאדם, מאחר שכקניין רוחני, הוא מהווה ישות כלכלית עצמאית.
הסוציולוגים פרנק בורדי ואולריק בק חקרו את ההתפתחות של סוגים ממוסחרים של ידע בתרבות העסקית, בתחומים של "מניעת סיכונים" בניהול הכסף.
הצמיחה הכלכלית שלאחר מלחמת העולם השנייה (1945-1973) יצרה הון רב; בזמן זה האידאולוגיה הבורגנית (קפיטליסטית) העדיפה את הפילוסופיה של ניהול הסיכונים של ההשקעות והנכסים בידי המנהלים.
מהניהול הזה של כספי ההשקעות, שעובר מניפולציה במטרה ליצור הון חדש, צמח העיסוק עם חישוב הסיכונים, שבעקבותיו בא התחום של "המדע הכלכלי" של ניהול מניעת הסיכונים.
כל זה מסתכם ביכולת של הקפיטליסטים להתייחס אל עצמם כלוקחי סיכונים כלכליים עשירים, ולאפשר לעצמם להסתכן בלהפסיד כסף שהושקע.
כך, הפטישיזציה של הסיכון הכלכלי כמניע להתעשרות, היא ראיפיקציה שמעוותת את התפישה החברתית האמיתית של הסיכון הכלכלי, כלומר, זה שנחווה בידי אנשים רגילים (עובדים).
כך מתבטאת הפטישיזציה של הסחורות: ההון הנצבר בקרב העשירים מיוחס לניהול הסיכונים, ולא לעבודה שהושקעה בייצורו, בעוד ניהול הסיכונים שמבצעים העובדים במהלך עבודתם מוסתר מהעין (לדוגמה, פועל בניין שעובד לפרנסתו באתר מסוכן).
המבקרים התרבותיים גאורג זימל וולטר בנימין בחנו ותיארו את הפטישיזציה, הפטישים והפטישיזם של האומנות.
בתהליך הפטישיזציה של האומנות, סחורות "אומנותיות" מיוצרות לצורכי מכירה (בשביל ערך השוק שלהן, ולא ערך השימוש) בשוק.
כהמשך לתהליך זה, המסחור קובע את הערך של הסחורות האומנותיות ככזה שנובע מאומנות "לגיטימית"; לדוגמה, התופעה בה אומנות נהיית יקרה יותר בעקבות שיוכה לאומן מפורסם.
מספר חוקרים בתחומי המשפט והפילוסופיה חקרו את האופנים בהם החוק מבצע פטישיזציה ליחסים החברתיים.
החוקרת הפמיניסטית קת'רין מק'קינון מראה במאמרה "המדינה הליברלית" (1989) כי החוק נתפש כזה שיוצר את המציאות החברתית, אולם למעשה הוא רק שיקוף שלה.
התהליך שבו לחוק מיוחס הכוח ליצור את המציאות החברתית (כאשר למעשה המציאות החברתית היא שיוצרת את החוק) הוא תהליך של פטישיזציה (ראיפיקציה).
מעבר לכך, היא טוענת כי כאשר החוק טוען להבטחת זכויות, הוא לעולם לא יבטיח זכויות שלא כבר קיימות כנוהגים עממיים בקרב העם, והוספת זכויות לחוק תתבצע רק לאחר שינוי חברתי משמעותי.
טענה דומה מעלה החוקר האנרכיסט רודולף רוקר, אשר טען בספרו "לאומיות ותרבות" כי חוקי המדינה מכילים למעשה שני סוגים של חוקים: חוקים שמעבירים לגליזציה לנוהגי מוסר עממים שהיו קיימים עוד קודם לחוק, וחוקים שנועדו להכפיף את התושבים למרות המדינה.
המדינה מבצעת למעשה תהליך של פטישיזציה של החוק, בניסיונה לערבב את שני סוגי החוקים הללו ולטעון שהחוק הוא זה שיצר את הנהגים, ולא ההפך.
הפילוסוף היווני הקלאסי אריסטו, באתיקה הניקומדית, דיבר על התנהגות שוק, ואמר כי הערך של הסחורה מתאים לביקוש של הקונים לאותה הסחורה.
תפישה זו מתאימה לתפישה הקפיטליסטית הנאו-קלאסית והאוסטרית, שטוענת כי בשוק מתקיים תהליך של איזון בין היצע וביקוש, והתאמה של המחיר לאיזון ביניהם.
במאה ה-19, בן זמנו של מארקס, הכלכלן הקפיטליסט קרל מנגר הציעה את "תיאורית הרצונות הסובייקטיבית", לפיה ניתן להסביר את התנהגות השוק רק במונחים של הרצונות הסובייקטיבים של הקונה והמוכר.
לפי תאוריה זו, יש עליות בשוק כאשר יש התגברות של הרצונות, וקריסה של השוק כאשר יש נסיגה של הרצונות.
תגובות של מארקס היא כי התאוריות התומכות בהיגיון השוק הקפיטליסטי לא מנותקות מהיגיון זה.
תאוריות אלו הן למעשה חלק מהאידאולוגיה הקפיטליסטית, ומהוות חלק מהתהליך של הפטישיזציה של הסחורות, כלומר, הן טוענות כי הערך של הסחורה נובע מהרצונות של האנשים, בניגוד להיותו תוצר של סך היחסים החברתיים שהיו כרוכים ביצורה (יחסי הייצור).
בספרו "להילול התרבות המסחרית" (2000), הכלכלן הקפיטליסט טיילר קוון טוען כי אף על פי שאכן ניתן לזהות נטייה לפטישים ופטישיזם, הפטישיזציה האנושית של הסחורות היא מקרה של האנשה (הענקת תכונות אנושיות לחפצים וחיות), ולא תכונה פילוסופית שייחודית לכלכלה הקפיטליסטית.
פטישן טיבורו (שם מדעי: Sphyrna tiburo) הוא מין של כריש מהסוג פטישן שבמשפחת הפטישניים אשר חי בחופים הטרופיים וממוזגים של אמריקה הצפונית והדרומית.
לפטישן זה יש ראש דמוי-פטיש אשר נבדל בין הזכרים לנקבות והוא קצר באורכו מאשר שאר הפטישנים והוא מעוגל יותר.
בעוד לנקבות הראש נוקשה ומעוגל יותר לזכרים ישנם קצוות בולטים מצידי הפטיש המיוצרים מסחוס.
זהו כריש קטן יחסית באורך 0.61-0.91 מטר כשהאורך המרבי הוא 1.5 מטר.
צבע הפטישן חום כהה עד אפור והבטן לבנה.
בניגוד לשאר הכרישים הפטישן לא חייב לשחות כדי לנשום והוא בעל סנפירים קצרים יותר מקרוביו.
הפטישן שוחה לאורך קרקעית הים שבין חופי ניו אינגלנד עד מפרץ מקסיקו וברזיל במזרח ובין חופי קליפורניה לאקוודור במערב, כאשר הוא חוצה את תעלת פנמה.
הוא נפוץ באזורים צפוניים בין פלורידה ל במשך הקיץ בעוד בחורף הוא מצוי באזורים טרופיים.
הכריש מעדיף חופים בוציים או בעלי כרי עשב ימי.
מזונו של הכריש מורכב מסרטנים שונים, בעיקר מקריל ומסרטן מהמין Callinectes sapidus הנפוץ בחופי אמריקה וכן מדגים, תוך שימוש בשיניו החזקות.
בניגוד לרוב הכרישים הוא ניזון גם מעשבי ים, לעיתים למעלה מ-60% מתזונתו, בדומה לאוכלי עשב יבשתיים גם הפטישן נעזר בחיידקים במערכת העיכול לפירוק התאית שבעשב הים לחד-סוכרים, ייתכן שהמקור האבולוציוני ליכולת עיכול זו הוא סימביוזה עם חיידקים מפרקי כיטין המרכיב את שריון הסרטנים .
פטישן מכונף-ראש (שם מדעי: Eusphyra blochii) הוא מין של כריש ממשפחת הפטישניים.
הוא מין יחיד בסוג Eusphyra והמין היחיד במשפחה שאינו שייך לסוג פטישן.
תפוצתו במימי האזור האינדו-פסיפי ומצוי בסכנת הכחדה.
מין זה הוגדר על ידי ז'ורז' קיווייה ב-1816 כמין שונה מהמין פטישן תמים-חרטום, בשל מראהו הייחודי.
לכריש זה מבנה ראש דומה לפטיש אלא שהוא מוארך מאוד ובעל זוויות הפונות אחורה.
הכריש יכול להגיע לאורך של 1.9 מטר.
הוא בעל סנפיר גב גבוה מאוד המזכיר מגל ובעל סנפירים מחודדים והזנב בעל אונות קצרות יחסית.
צבעו אפור-חום בהיר והבטן לבנה.
הוא בעל אמפולות לורנציני רחבה לאורך ראשו והיא עוזרת לו לקלוט את החשמל של טרפו.
מין זה נפוץ לאורך שוניות אלמוגים, שרטונים ולעיתים גם שפכי נהרות קטנים באזורי מים רדודים קרובים לחוף.
תפוצתו מהמפרץ הפרסי ועד לגינאה החדשה, קווינסלנד ומערב אוסטרליה וצפונה עד טאיוואן.
הוא ניזון סביב קרקעית הים מדגים שונים, סרטנים, דיונונים ויצורים קטנים שהוא קולט באיבר החשמל הרגיש שלו או בחוש ריחו.
פטמה הפוכה או פטמה שקועה הוא מצב רפואי נפוץ יחסית אשר בו הפטמה במקום להצביע כלפי חוץ במצבה התקין נכנסת כלפי פנים החזה - למעשה "מצביעה פנימה".
בחלק מן המקרים התופעה תופיע באחת מן הפטמות בלבד ולא בשתיהן.
מצב רפואי זה קורה בגברים ובנשים כאחד.
"היפוך" של הפטמה כלפי פנים.
הפטמה תצביע כלפי פנים ולא כלפי חוץ, בשתי הפטמות או באחת מהן.
הגורמים המובילים לפטמה שקועה או הפוכה הם:
גורם מולד - חלק מבני האדם נולדים עם פטמה הפוכה
גורמים ניתוחיים (כירורגים) טראומטיים - בעקבות טראומה או התערבות כירורגית באזור נוצרת שכבה צלקתית שמסוגלת לגרום לפטמה לשקוע.
צניחת שד - צניחת השד בגיל מבוגר עקב הרפיה של העור סביב הפטמה
בין 10 ל-20% מהנשים בעלות מצב רפואי זה נולדו כך.
במקרים מסוימים התסמונת יכולה להיווצר בעקבות ירידה פתאומית במשקל.
שלוש דרגות מוגדרות לפטמה הפוכה:
רמה (דרגה) 1 מתייחסת לפטמות שניתן בקלות לשלוף, באמצעות לחץ אצבע סביב הילת הפטמה.
הפטמה ההפוכה ברמה 1 שומרת על תחזיותיה וכמעט ולא חוזרת.
כמו כן, פטמות הפוכות בדרגה 1 עשויות להופיע מדי פעם ללא מניפולציה או לחץ.
תעלות חלב בדרך כלל אינן נפגעות והנקה אפשרית.
אלה "פטמות ביישניות" צינור הנקה צריך להיות תקין ללא כל נסיגה.
רמה (דרגה) 2: פטמה הפוכה ברמה 2 היא פטמה אותה ניתן לשלוף, אם כי לא באותה קלות כמו ברמה 1, אך אשר נסוגה לאחר שחרור הלחץ.
הנקה בדרך כלל אפשרית, אם כי סביר יותר שיהיה קשה לגרום לתינוק להיתפס בנוחות בשבועות הראשונים שלאחר הלידה; ייתכן שתידרש עזרה נוספת.
בפטמות בדרגה 2 יש דרגה בינונית של פיברוזיס.
צינורות החלב נסוגים קלות, אך אין צורך לחתוך אותם לשחרור פיברוזיס.
בבדיקה היסטולוגית יש לפטמות אלה סטרומטות קולגן עשירות עם צרורות רבים של שריר חלק.
רמה (דרגה) 3: פטמה הפוכה ברמה 3 מתארת פטמה הפוכה וחוזרת בקושי אשר לעיתים רחוקות ניתן לשלוף אותה פיזית ואשר מצריכה ניתוח ממושך.
תעלות חלב בדרך כלל מכווצות, ההנקה קשה אך לא בהכרח בלתי אפשרית.
בעזרת הכנה טובה ועזרה, תינוקות יכולים לעיתים קרובות לשתות מהשד, וייצור החלב אינו מושפע, לאחר ההנקה הפטמות לרוב אינן הפוכות.
נשים עם פטמות הפוכות בדרגה 3 עשויות גם להיאבק בזיהומים, פריחה או בעיות בהיגיינה של הפטמה.
פיברוזיס ראוי קשה וצינורות לקטט קצרים.
עיקר הרקמה הרכה אינו מספיקה באופן משמעותי בפטמה.
מבחינה היסטולוגית ניתן לראות פיברוזיס קשה.
שיטת הופמן לגירוי הפטמה - הטכניקה של הופמן, תרגיל ביתי ידני לגירוי הפטמה.
הנחת האגודלים משני צדי הפטמה בבסיסה.
הפעלת לחץ על האגודלים בחוזקה לרקמת השד, והפרדתם בעדינות.
זה אמור לגרום לפטמה להצביע כלפי חוץ.
משך הזמן שהפטמה נשארת בחוץ ישתנה מאדם לאדם.
מכשירי יניקה: דרך לא פולשנית לשלוף את הפטמה.
פירסינג: פירסינג עשוי לעזור לשמור על הפטמה במצב זקוף.
ניתוחים קוסמטיים: הליכים כירורגיים שונים כדי לשנות את צורת הפטמה כך שהיא תצביע כלפי חוץ.
אומנם הנקה יכולה להיות מאתגרת במקרה של פטמה הפוכה, אולם ברוב המקרים תינוק עדיין מסגול לכרוך את פיו מסביב לכל הפטמה וכך לאפשר מעבר של חלב מהחזה לתינוק.
בנוסף, גירוי הפטמה לפני ההנקה עשוי לגרום לה לצאת חזרה למצבה התקני.
חלק מהנשים מגלות בזמן ההיריון וההנקה שבעקבות שינויים הורמנליים הפטמה חוזרת למצבה התקני.
פטלודונטאים (שם מדעי: Petalodontiformes; מילולית: "שיניים דקות לוחית") היא סדרה של דגי סחוס נכחדים שחיו במהלך סוף הפלאוזואיקון מהקרבון המיסיסיפי עד הפרם המאוחר ואולי עד הטריאס התחתון, אך יש על כך מחלוקת מדעית, כשחוקרים אחרים סוברים שהם נכחדו בהכחדת הפרם.
המאובנים שלהם התגלו סביב חופי ארצות הברית ואירופה והם תוארו בשנת 1980 בידי החוקר ריינר זנגרל .
המינים בסדרה זו הם קרוביהם של הכימראים המודרניים, מהפרימיטיבים שבדגי הסחוס המודרניים.
כמו מרבית דגי הסחוס ידוע עליהם בעיקר משרידי השיניים מאחר שגופם היה עשוי סחוס והתפרק במהירות אחרי מותם.
מבנה השיניים מרמז על מבנה שטוח עם קצוות הדומות למקור, מבנה שהתאים לריסוק טרף קשיח כמו צדפות וסרטנים, מהם ניזונו.
גופם לעומת זאת היה בעל שרירי סנפירים וזנב קצרים ומגושמים כך שהם חיו בקרבת הקרקעית.
הידוע בבני הסדרה הוא הסוג Belantsea, שמאובניו התגלו במרבצי לאגרשטטה לחופי מונטנה.
פטמה יתרה , היודעה גם בשם "פטמה שלישית", היא פטמה נוספת המופיעה אצל יונקים, כולל בני אדם.
לעיתים קרובות מייחסים אותן באופן מוטעה לשומות.
מחקרים שונים מדווחים באופן שונה על שכיחותן באוכלוסייה של הפטמות היתרות החל מ-1 מכל 18 איש ועד 1 מכל 40 איש.
הפטמות מופיעות לאורך שני קווי החלב האנכיים, שמתחילים בבית השחי מכל צד, זורמים דרך הפטמות האופייניות ומסתיימות במפשעה.
בעוד שפטמה שלישית היא המספר השכיח ביותר של פטמות יתרות, התפתחות כזו יכולה להיות עד שמונה פטמות יתרות.
פטמות יתרות מסווגות לשמונה קטגוריות שלמות לפי סיווג של קג'אבה (Kajava) משנת 1915:
אף על פי שמופיעה בדרך כלל על קו החלב, פסאודוממה יכולה להופיע גם בחלקים רחוקים מזה כמו בכף הרגל.6Xפוליתליה (Polythelia)הפטמה היתרה מופיעה כשלעצמה ללא אראולה או רקמת שד מתחת.7Xפוליתליה אראולריס (Polythelia areolaris)באזור הפטמה היתרה יש רק אראולה.8Xפוליתליה פילוסה (Polythelia pilosa)באזור הפטמה היתרה יש רק רבב שיער.
המושג 'פוליתיליה' מתייחס לנוכחות של פטמה נוספת בלבד ואילו 'פולימסטיה' מציינת נוכחות נדירה בהרבה של בלוטות חלב נוספות.
לעיתים ניתן להבחין בפטמה יתרה במהלך שינויים הורמונליים של גיל ההתבגרות, של הווסת או של ההיריון שגורמים לפיגמנטציה מוגברת, לנפיחות משתנה, לרגישות או אף להפרשת חלב.
מדובר שנמצאים קשרים עם תסמונות רבות ומצבים אחרים:
במקרים נדירים, פטמה שלישית עלולה להוות סימן למום מולד בשד או סימן מוקדם לגידול שפיר או ממאיר.
אחד הגנים שיכולים לגרום לפטמה יתרה, הנקראת הגן של סקרמנגה (Scaramanga), עלול גם לגרום לפטמה יתרה לחלות בסרטן השד, ממש כמו שד רגיל.
סוגים מסוימים של פטמות יתרות, כמו פוליתליה (קטגוריה 6), עלולים להיות קשורים למחלות כליה כמו אי ספיקת כליות סופנית (ESRD) או סרטן תאי הכליה.
לרוב אין צורך בטיפול בפטמה יתרה; עם זאת, ניתן להסירה בניתוח אם יש רצון בכך.
פטמה בואושח' הייתה זמרת ונגנית מזוד תוניסאית.
פטמה בואושח' ביצעה מספר שירים כמו "Ya ami echiffour" (היי דודי הנהג) ו-Ya" karhebt Kamel" (היי המכונית של קאמל).
היא נודעה בזכות השיר "Achchibani wassa (Laisse passer le Vieuxard)" אשר יצא לאור בשנת 1999. השיר האחרון שלה, "Trabek ghali ya Touness", (אבקך יקר, תוניס) הוא משנת 2012. בשלב מסוים נאסר לשדר להופיע בטלוויזיה התוניסאית כמו גם אמני מזוד אחרים.
בואושח' נפטרה ביום שלישי ב-27 באוקטובר 2015 בביתה.
בסוף חייה, חולה בסרטן, היא מצאה עצמה לבדה מול מאבקה, והובילה את משרד התרבות לקחת על עצמו את הטיפול במסגרת תוכנית הסיוע שלה לאמנים.
פטל הוא פרי יער הגדל על שיח של מינים שונים בסוג פטל (Rubus), בתת-הסוג Rubus subg.
Idaeobatus ובתת-סוגים נוספים בסוג פטל.
זהו השם העברי למונח הלועזי Raspberry.
פרי הפטל דומה לאוסנה, אך ניתן להבדיל בין פטל לבין אוסנה בקלות יחסית: היצמדות המצעית (בסיס הפרח היוצא מהגבעול) אל הפרי מאפיינת את האוסנה בשונה מהפטל.
בין המינים הנפוצים של הפטל נמצא הפטל האדום.
מחקר שפורסם ב-2025 מצא שפירות יער מכילים תרכובות צמחיות טבעיות בשם פלבנולים המסייעות בהפחתת לחץ דם.
גזוז – משקה מוגז שנמכר בקיוסקים בארץ בשנות ה-50 וה-60 היה נמזג במקום מתרכיז פטל ו/או לימון, בתוספת סודה.
בעקבות זאת, בקרב חלק מאוכלוסיית הארץ משתמשים במילה "פטל" במשמעות "תרכיז פרי להכנת משקה".
מיץ פטל – ספר ילדים ישראלי קלאסי מאת חיה שנהב.
פטלאבור: הסרט (ביפנית: 機動警察パトレイバー the Movie) הוא סרט מדע בדיוני מונפש יפני משנת 1989 בבימויו של מאמורו אישי.
הסרט מבוסס על סדרת האנימה והמאנגה העתידנית "פטלאבור" .
זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי פטלאבור.
עלילת הסרט מתרחשת בעתיד הקרוב, בשנת 1999, בעיר טוקיו בה מבוצע פרויקט בינוי רחב היקף המכונה "פרויקט בבילון" אשר במסגרתו נבנים במפרץ טוקיו איים מלאכותיים באמצעות רובוטי ענק.
בתחילת הסרט מתרחשות מספר תקריות בהן רובוטי הענק יוצאים מכלל שליטה, ונגרם נזק נרחב.
צוות יחידת משטרת מטרופלין טוקיו בראשות קפטן קייצ'י גוטו, ואשר כולל את השוטרים נואה איזומי, אסומה שינוהארה ואיסאו אוטה, מתחילים לחקור את הסיבה לתקריות אלו.
הם מגלים שרובוטי הענק מחוברים כולם למערכת הפעלה חדשה בשם HOS, אשר פותחה על ידי המתכנת האניגמטי אייצ'י הובה, אשר התאבד לאחרונה לפני שהצליח לשתול בקוד של מערכת ההפעלה וירוס אשר נועד לגרום להרס רב ברחבי טוקיו.
פטם הוא עוף הגדל במיוחד לייצור בשר עוף למאכל.
עופות הפטם המסחריים, מגיעים למשקל שחיטה, לאחר כ-30 יום כעופות קטנים (כ-1.5 ק"ג), ומיום ה-30 והלאה, עולים במשקל כ-100 גרם ליום, כך שבסביבות יום הגידול ה-45 העופות שוקלים כבר בסביבות ה-3 קילוגרם, ומשקלם כמעט שלא עולה יותר מכך.
בנוסף, גידול ארוך יותר איננו כלכלי, כיון שעלות המזון שהפטם אוכל לאחר שישה שבועות, היא מעבר לרווח שנוצר מעלייה במשקלו.
בגידולים אורגנים, גידולי חופש, זמני הגידול ארוכים יותר (חודשיים ויותר).
הפטם גדל בלולים תעשייתיים, כשבכל לול גדלים בדרך כלל בין 20,000–60,000 עופות, ולפעמים אף יותר מכך, החל מיום הבקיעה ועד לשיווקם.
בישראל, רוב גידולי הפטם נעשים בלולים מבוקרים, שבהם זרימת האוויר, החימום, הזנת האוכל והשתייה, נעשים באופן מבוקר ואוטומטי, עם מגע אדם מינימלי.
לאחר חיטוי יסודי בלול, שנעשה בין גידול אחד למשנהו, מובאים אפרוחים מהמדגרה ללול ביום הבקיעה, בדרך כלל ממוינים לזכרים ונקבות בנפרד ומונחים על מצע נסורת נקי, לאחר כ-11 יום מקבלים חיסון מפני מחלות, ולאחר 30–45 יום משווקים למשחטת העופות.
הברירה המלאכותית הביאה לעלייה גדולה במהירות שבה מתפתחים הפטמים ומגיעים למשקל השחיטה.
גידול זה גורם שישנה חוסר התאמה גנטית בין האיברים המספקים את האנרגיות של הפטם לבין האיברים צורכי האנרגיה שלו.
הגידול המהיר יכול להוביל להפרעות מטבוליות ולתמותה עודפת.
וגידול מהיר של גוף התרנגול עלול להפעיל לחץ מוגבר על הירכיים והרגליים שלו.
הפטם מבלה זמן רב יותר בשכיבה ובשינה.
ופטמים רבים מתים במהלך תהליכי התפיסה, האריזה וההובלה..
בשל הגידול האינטנסיבי של עופות הפטם, הם רגישים יותר למחלות, ולכן נקבעים נהלים שונים לסייע במניעת הידבקות, כגון שמירת מרחק בין לול אחד לשני, גידור, שמירת היגיינה לנכנסים למשק, ועוד.
במהלך גידול העוף מחסנים אותו במספר חיסונים (תלוי באופן הגידול ובשנים שונות) כדי למנוע מחלות ככל האפשר.
צריכת הפטמים במדינות המתועשות עולה על זו של בשר בקר, בארצות הברית, נמדד שינוי דרמטי ביותר, בשנת 1945 כמות בשר הפטמים הייתה 1.11 מיליארד פאונד (כ-0.5 מיליון טון), ובשר הבקר היה באותה שנה 19.52 מיליארד פאונד (כ-8.85 מיליון טון), ובשר חזיר 18.84 מיליארד פאונד (כ-8.55 מיליון טון).
לעומת זאת בשנת 2001, נמדד ייצור הפטמים ב-42.45 מיליארד פאונד (כ-19.25 מיליון טון), מעט יותר מבשר בקר שהיה 42.37 מיליארד פאונד (כ-19.22 מיליון טון), והרבה יותר מבשר חזיר שהיה 25.94 מיליארד פאונד (כ-11.77 מיליון טון).
בישראל, לפי נתוני משרד החקלאות, נכון לשנת 2023, ישראלי ממוצע צרך כ-49 קילוגרם בשר עוף, שזה בסך הכל כ-476 אלף טון שנתי, הרבה יותר מצריכת בשר הבקר שעומדת על כ-17.7 ק"ג לנפש.
ובסך הכל כ-172 אלף טון בשנה.
פטלאבור (ביפנית: 機動警察パトレイバー) הוא זיכיון מדע בדיוני יפני שנוצר על ידי צוות יוצרים הכולל את אמן המאנגה מסאמי יוקי, הבמאי מאמורו אושי, הכותב קאזונורי איטו, המעצב יוטאקה איזובוצ'י, ומעצב הדמויות אקמי טאקאדה.
הזיכיון הפופולרי כולל סדרת מאנגה, סדרת אנימה, שתי סדרות OVA, שלושה סרטי קולנוע, שני רומנים ואוסף סרטים קצרים.
בנוסף לכך לאורך השנים נוצרו גם משחקי וידאו וצעצועים שונים המבוססים על הסדרה.
העלילה מתרחשת בעתיד הלא רחוק בו רובוטים מתקדמים משמשים את האנושות ביישומים תעשייתיים ובשירותים ציבוריים שונים.
העלילות בסדרות ובסרטי פטלאבור מתמקדות במשטרת המטרופולין של טוקיו אשר משתמשת ברובוטים על מנת להילחם בפושעים.
פיתוח הזיכיון החל החל בשנת 1988 כאשר בתחילה אמן המאנגה מסאמי יוקי הוציא לשווקים את סדרת המאנגה של פטלאבור.
בהמשך יצאה לשווקים סדרת OVA באותה הפיקו החברות Sunrise ו-Bandai Visual.
הצלחת הזיכיון הובילה לאורך השנים לעיבודים של מדיות שונות בזיכיון, כולל סרטים עלילתיים בבימויו של מאמורו אושי.
סדרת המאנגה המקורית של פטלאבור הופקה על ידי אמן המאנגה מסאמי יוקי ופורסם במקור בין השנים 1988 עד 1994 ב-22 כרכים שונים.
סדרת ה-OVA הראשונה של פטלאבור, אשר ידועה בשם "Patlabor: The Early Days", יצאה לשווקים בשנת 1988 וכללה שבעה סרטי OVA.
סדרת האנימה של פטלאבור , אשר כללה 47 פרקים, שודרה במקור בין השנים 1989 ל-1990.
סדרת ה-OVA השנייה של פטלאבור, אשר נקראת " Patlabor: The New Files" יצאה לשווקים בתחילת שנות התשעים והיא היוותה המשך לעלילת סדרת האנימה.
פטלאבור: הסרט (1989) - סרט הקולנוע הראשון בזיכיון בבימויו של מאמורו אושי.
פטלאבור 2: הסרט (1993) - סרט הקולנוע השני בזיכיון בבימויו של מאמורו אושי.
פטלאבור 3: הסרט (2002) - סרט הקולנוע השלישי בזיכיון בבימויו של טאקוג'י אנדו ופומיהיקו טקיאמה.
בבין השנים 2014 ל-2015 שודרה ביפן סדרת הלייב אקשן "The Next Generation: Patlabor".
ב-1 במאי 2015 יצא לאקרנים גם סרט הלייב אקשן "THE NEXT GENERATION Patlabor: Shuto Kessen" שבוים על ידי מאמורו אושי.
פטנט הוא סוג של קניין או נכס, השייך לקטגוריית הקניין הרוחני, בקשר להמצאות חדשניות.
פטנט מעניק לבעליו זכות למנוע מאחרים להשתמש בהמצאה המוגנת למשך תקופת ההגנה הקצובה בדין, שהיא 20 שנה ממועד בקשת הפטנט (עם חריגים אחדים).
הזכות המעין-מונופוליסטית המוענקת לממציא מותנית, בכך שההמצאה כשירה לקבל פטנט, ובגילוי נאות של פרטי האמצאה לציבור.
הגילוי צריך להיות בהיקף כזה, שבעל מקצוע ממוצע בתחום הרלוונטי יוכל לבצע וליישם את האמצאה על בסיס התביעות, הפירוט, השרטוטים והמידע הכלולים במסגרת "הבקשה לרישום הפטנט".
הפטנט הרשום מעניק זכות משפטית הניתנת על ידי המדינה לבעל אמצאה לזמן קצוב (תקופת תוקף פטנט היא בדרך כלל 20 שנה מיום הגשת הבקשה לפטנט, וכך גם בישראל).
כדי לקבל פטנט רשום על אמצאה יש להגיש בקשה לפטנט לרשות המטפלת בכך בכל מדינה (בישראל: רשות הפטנטים).
על בקשת הפטנט לפרט את האמצאה עליה מבוקש הפטנט, באופן שיאפשר לבעל מקצוע ממוצע בתחום אליו הוא שייך להבין כיצד לממשה.
כמו כן עליה לכלול תביעות (לפחות אחת) המגדירות במדויק את היקף הבלעדיות הנתבעת על ידי המבקש.
כדי לקבל פטנט צריך שהאמצאה המוגדרת ב"תביעות" תהיה חדשה, מועילה, ניתנת לשימוש תעשייתי ובעלת התקדמות המצאתית (מה בין "אמצאה" לבין "המצאה"?
המילה "המצאה" מתייחסת לתהליך המחשבתי שמוביל לתוצאה, התוצאה היא התוצר המוגמר והמוגדר שהיא ה"אמצאה").
פטנט ניתן על המצאות שעניינן מוצרים או תהליכי ייצור המשמשים בתעשייה.
הזכות לפטנט לא חלה על תגלית, כגון גילוי זן חדש של בעלי חיים (אלא אם כן הוא סונתז באופן מלאכותי), רעיון שיווקי (להבדיל מ"שיטת מסחר" עליה ניתן לקבל פטנט במדינות מסוימות), תאוריה מדעית, וברוב המדינות – אף לא על תוכנת מחשב (אך זו האחרונה מוגנת מכוח זכות יוצרים).
פטנט הוא מקומי, ומוגבל לאותה מדינה שהעניקה אותו.
על פי אמנת פריז עליה חתומות רוב מדינות העולם, בעל האמצאה שהגיש בקשת פטנט באחת המדינות, זכאי להגיש בקשת פטנט על אותה אמצאה בכל אחת מהמדינות האחרות בתוך 12 חודשים, וליהנות מדין קדימה במסגרתו ייחשב כאילו הוגשו הבקשות בתאריך בו הוגשה הבקשה במדינה הראשונה.
קיימות אמנות רב-מדינתיות נוספות, כגון אמנת שיתוף פעולה לפטנטים (PCT), במסגרתן ניתן להגיש בקשת פטנט עבור מספר מדינות ולרכז את הליכי בחינתה ברשות מיוחדת המשותפת להן.
גם במסגרת אמנות אלה, עדיין הפטנט הוא "מקומי" ובסופו של התהליך יהיה על מבקש הפטנט למסור את בקשתו או לאשררה בכל מדינה ומדינה בה הוא מעוניין לממש את זכותו.
רשות הפטנטים הישראלית נבחרה להיות רשות החיפוש והבחינה בשנת 2014 וניתן להגיש את הבקשות הבינלאומיות לפטנט במסגרת אמנת שיתוף פעולה לפטנטים בישראל.
הגשת הבקשה הבינלאומית נותנת אינדיקציה לבעל האמצאה לגבי סיכויו לקבל פטנט, חוסכת זמן בהתכתבויות וגם חוסכת בהוצאות כספיות בשלבים הלאומיים במדינות, אם הבקשה עוברת את שלבי החיפוש והבחינה המקדימה הבינלאומית בהצלחה.
נשוא ההגנה של דיני הפטנטים הוא התחום הטכנולוגי, הגנה על המצאות שהם מוצרים או תהליכי ייצור תעשייתיים.
פטנט לא מגן על תועלות חברתיות באופן כללי (למשל לא על זכויות יוצרים) אלא על התחום הטכנולוגי-תעשייתי.
בהיבט זה, מדובר על פיתוחים שהם תוצר של התערבות האדם, לאמור, לא ניתן למשל להגן בפטנט על גילוי בעל חיים חדש ביערות קמבודיה, שכן הדגש הוא על התערבות האדם בטבע, בהקשר התעשייתי.
ההגנה הניתנת על ידי פטנט בישראל נועדה לתגמל ממציאים ולהניע אותם להמציא אמצאות יעילות ומועילות שיגדילו את רווחתו הכללית של הציבור בעצם זמינותן.
לאחר סיום תקופת הפטנט, האמצאה מועברת לרשות הרבים, וכך הציבור יוכל ליהנות עוד יותר מההתקדמות שהושגה הודות לפועלו של ציבור הממציאים המונע על ידי הכרה בכך שפטנט מעניק זכות קניינית מעין מונופוליסטית ביחס לאמצאה המוגנת ולעיקרה.
לפיכך הפטנט הוא מעין עסקה בין הממציא לבין הציבור, במסגרתה מקבל הממציא זכות מונופולין לזמן מוגבל, ובכלל זאת מניעה מאחרים לייצר כמוהו, ובתמורה לכך הוא טורח ומגלה את כל הידע הטכנולוגי המאפשר את מימוש המצאתו.
זכות מניעתית מאפשרת לממציא ליהנות בדרך ישירה בכך שייצר וישווק בעצמו את המוצר או ישתמש בעצמו בתהליך שהמציא, או בעקיפין על ידי המחאת זכויותיו למי שימצא לנכון בתמורה לתשלום מוסכם או תמלוגים מהרווחים.
למדינה יש סמכות להשתמש באמצאה ללא תמלוגים ככל שיידרש לצרכיה.
אם בעל האמצאה מנצל לרעה את המונופולין שיש לו, רשאי רשם הפטנטים ליתן רישיון כפייה למי שהגיש בקשה על כך.
ענף הפטנטים של עץ הקניין הרוחני, נועד לספק הגנה טריטוריאלית (רק במדינה שבה אושר הפטנט לרישום) לאמצאות בתחומי הטכנולוגיה התעשייתית, אמצאות שהם תוצר של התערבות האדם.
זאת בדרך של יצירת זכות משפטית רשומה (זכות סטטוטוריות) הניתנת על ידי המדינה לבעל האמצאה, למשך זמן קצוב (בדרך כלל עשרים שנים).
מונופול הפטנט יוצר במהותו זכות שלילית של בעל הפטנט למנוע מאחרים לנצל את אמצאתו ואולם מזכות זו נובעת זכות חיובית של בעל הפטנט לנצל את אמצאתו והזכות של בעל הפטנט להעניק זכויות ייצור או שיווק על פי הפטנט.
קרי, פטנט איננו רישיון ייצור מן המדינה, אלא זכות למנוע מאחרים לייצר.
ב, מוגדרים התנאים המהותיים לכשירות פטנט (להבדיל מתנאים פורמליים).
מפרט את התנאים המהותיים לכשירות אמצאה לפטנט לצורך קבלת בקשת פטנט לרישום, כדלקמן: "אמצאה, בין שהיא מוצר ובין שהיא תהליך בכל תחום טכנולוגי, שהיא חדשה, מועילה, ניתנת לשימוש תעשייתי ויש בה התקדמות המצאתית – היא אמצאה כשירת פטנט".
קובע כי על אמצאה כשירת פטנט לעמוד בשישה קריטריונים מצטברים הבאים: (1) היות האמצאה מוצר או תהליך; (2) היות האמצאה בכל תחום טכנולוגי; (3) היות האמצאה מועילה; (4) היות האמצאה ניתנת לשימוש תעשייתי; (5) היות האמצאה חדשה; (6) היות האמצאה מתקדמת מבחינה המצאתית.
בקשה לרישום פטנט בגין אמצאה חייבת לעמוד בכול תנאי-הסף באופן מצטבר.
הזכות להגיש בקשה לרישום פטנט
לפי , בעל אמצאה כשירת פטנט זכאי לבקש שיינתן לו פטנט עליה.
החוק קובע כי בעל אמצאה ולא רק הממציא הוא בעל הזכות לרישום פטנט.
קרי, החוק מבחין בין ממציא, לבעל אמצאה ולמבקש.
בעל אמצאה מוגדר ב כממציא או הבאים מכוחו והם מי שזכאי לאמצאה מכוח הדין או לפי העברה או לפי הסכם או מי שזכאי לאמצאה מכוח הדין או על פי העברה או הסכם.
במועד הגשת הבקשה, על מגיש הבקשה לציין את הזיקה הפרסונאלית הקיימת בינו לבין האמצאה נשואת בקשת הפטנט.
ייתכנו מקרים שבהם אמצאה תפותח על ידי כמה גורמים, ואזי האמצאה תירשם על שמם בבעלות משותפת.
במקרים כאלה, ייחשב כל אחד מהבעלים כבעל חלק שווה בפטנט, זולת אם נקבעה חלוקה אחרת בהסכם בכתב בין הממציאים או אם נעשתה העברת זכויות מכוח דין כלשהו.
החוק לא מגדיר מהי "אמצאה" לעניין סעיף 1 לחוק, אולם לפי הפסיקה די בכך שהממציא נותן ביטוי לרעיונו בעל פה או בכתב ומתאר בכך כיצד ייושם רעיונו הלכה למעשה כדי שה"המצאה" תתגבש לכדי "אמצאה".
גם מועד התגבשותה של האמצאה לא קבוע בחוק ועל פי הפסיקה, מועד ההתגבשות של האמצאה מרעיון מופשט אל ביטוי ברור במילים או בשרטוט המאפשר לבעל מקצוע סביר ליישמו הוא מועד התגבשות האמצאה.
גם לעניין זהות הממציא אין הגדרה ברורה בדין והפסיקה רואה במי שתרם לגיבושו של הרעיון האמצאתי (Conception) כממציא האמצאה.
השלבים העיקריים בדרך לקבלת פטנט הם:
הכנת מסמך הקרוי בעגה המקצועית: פירוט בקשת פטנט .
המסמך כולל תקציר של האמצאה, תיאור שכולל התחום אליו היא שייכת והידע הקודם בהקשרו, הבעיות אותן פותרת האמצאה וכיצד היא פותרת אותן בדרך יישומים והדגמות, התועלת שבאמצאה, תיאורה בתרשימים ולוחות על פי הצורך, ומסתיימת בתביעות המגדירות את האמצאה.
הגשת בקשה לרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר בירושלים, שהיא סוכנות ביצוע מטעם משרד המשפטים המטפלת ברישום זכויות קניין רוחני.
הבקשה מתוארכת, מקבלת מספר, וממתינה בתור לבחינתה.
בבוא העת היא נבחנת על ידי בוחן פטנטים (שלו השכלה מדעית בתחום האמצאה), הבודק האם היא מקיימת את דרישות החוק ותקנות פטנטים.
בחינת הבקשה מתבצע בהתאם להוראות הבחינה שמפורסמות באתר רשות הפטנטים ופתוחות לעיון הציבור.
במקרה של ליקויים בבקשה שולח הבוחן את השגותיו למבקש בהתכתבות.
על המבקש להסיר את ההשגה או להסביר למה ההשגה אינה תקפה תוך הזמן הקבוע בחוק או בתקנות הפטנטים בדרך שנקבעה בהם להסרתה.
אי הסרת ההשגה או חוסר הסבר יגרור את ביטול בקשת הפטנט.
נמצא שהאמצאה ראויה לפטנט, תתפרסם הודעה על קיבולה ביומן הפטנטים והמדגמים, שהוא כרך של "רשומות" המיוחד לפרסומים המתחייבים מהחוקים והתקנות העוסקים בקניין רוחני.
הפרסום כולל את שם האמצאה, תקציר שלה ופרטי בעליה.
פרסום דבר הקיבול איננו סופי, ומטרתו לתת אפשרות למעוניין בכך להגיש את התנגדותו למתן הפטנט, באופן שנקבע בחוק הפטנטים ובתקנותיו.
בישראל, בקשה לפטנט מתפרסמת לעיון הציבור 18 חודשים מיום הגשתה או אם נתבקש דין קדימה עליה, 18 חודשים מתאריך דין קדימה.
אם הבקשה מתקבלת (כלומר, הרשות רואה באמצאה ככשירת פטנט) ולא הוגשה לרשם הפטנטים התנגדות למתן הפטנט על ידי מי מהציבור בתוך 3 חודשים מיום פרסום הבקשה, יוענק הפטנט עליה.