tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן, נקרא אקדח דגם 1914 או " קונגסברג קולט "' לאחר שבוצע שינוי במנגנון העצירה של צינת האקדח.
22,000 אקדחים יוצרו בין 1914 ל-1940 אך הייצור נמשך לאחר הכיבוש הגרמני של נורווגיה ב-1940 ו-10,000 יוצרו עבור הכוחות המזוינים הגרמניים בגרסה זו קיבל האקדח את השם "פיסטול 657" (Pistole 657).
גרסה שונה במקצת וזולה יותר יוצרה ונמכרה בארגנטינה תחת השם בלסטר-מולינה.
בקרב האספנים, האקדחים שיוצרו על ידי סינגר זוכים להערכה רבה, וזוכים למחירים גבוהים גם אם האקדח המוצע למכירה הוא במצב גרוע.
אקדחי M1911A1 החדשים זכו לגימור מתכת מגלוון במקום הציפוי הכחול, ולוחות אחיזת העץ הוחלפו בלוחות עשויים מפלסטיק חום.
ה-M1911A1 היה האקדח המועדף על אנשי צבא ארצות הברית ושל בעלות הברית במהלך המלחמה.
האקדח זכה להערכה על ידי כמה יחידות קומנדו בריטיות ומנהל המבצעים המיוחדים החשאיים ביותר של בריטניה, כמו גם כוחות חבר העמים של דרום אפריקה כאקדח אמין מדויק ויעיל.
בתום פעולות האיבה הממשלה ביטלה את כל החוזים לייצור נוסף ועשתה שימוש במלאי נשק קיימים כדי לענות על הדרישה לאקדחים בימי שלום.
רבים מכלי הנשק הללו חזרו למחסני הצבא לאחר ששימשו בשדות הקרב והיה צורך לבנותם מחדש ולחדש אותם לפני ההנפקה החוזרת.
מ-1943 עד 1945 הונפק סט חגורת אקדח מעור אדום מדגם M1916 לכמה גנרלים בצבא ארצות הברית.
הוא הורכב מחגורת עור, נרתיק דש מעור הנסגר על ידי רצועה נרתיק למחסנית מעור עם שני כיסים ושרוך.
אבזם המתכת והאביזרים היו מפליז מוזהב.
לאבזם היה החותם של US על החלק המרכזי (או ה"זכר") וזר דפנה על החלק העגול (או ה"נקבה").
האקדח היה מסוג M1911A1 מהדורה רגילה שהגיע עם ערכת ניקוי ושלוש מחסניות.
מ-1972 עד 1981 הונפק דגם M1911A1 שונה בשם RIA M15 General Officer's Model לקצינים בכירים בצבא ארצות הברית ובחיל האוויר האמריקאי.
מכנית אין כל הבדל בין האקדחים אך דרגת הגימור גבוהה יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ה-M1911 המשיך להיות אקדח הישרות העיקרי של צבא ארצות הברית על כל זרועותיו, הן במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם, שם הוא זכה לפרסום מחדש כנשק של חיילים ששימשו בתפקיד חולדת מנהרות שנכנסו למחילות ומנהרות מסתור של הווייטקונג.
עם זאת, בסוף שנות ה-70, ה-M1911A1 הוחלט בצבא ארצות הברית כי האקדח כבר לא עומד בסטנדרטים של אקדחים מודרניים, הזרוע הראשונה של הצבא שפעלה לריענון האקדח שירות היה חיל האוויר האמריקני שניהל סדרת מבחנים לבחירת אקדח חצי אוטומטי חדש בדרישה העיקרית לשימוש בתחמושת מסוג 9 מ"מ Parabellum הסטנדרטית של נאט"ו.
לאחר ניסויים, נבחרה Beretta 92S-1 .
חייל היבשה ערער על תוצאה זו ולאחר מכן ערך תחרות משלו ב-1981, שבסופו של דבר הביאה לאימוץ הרשמי של הברטה 92F ב-14 בינואר 1985.
עיצוב ה-M1911 הבסיסי של בראונינג ראה מעט מאוד שינויים לאורך תקופת הייצור שלו.
העיקרון הבסיסי של האקדח הוא פעולת רתיעה.
כאשר גזי הבעירה הנוצרים בעת היריה מתרחבים ודוחפים את הקליע במורד הקנה, הם נותנים מומנטום הפוך לצינה ולקנה הנעלים יחדיו במהלך חלק זה של מחזור הירי.
לאחר שהכדור עזב את הקנה, הצינה והקנה ממשיכים אחורה מרחק קצר.
בשלב זה, חוליה מסובבת את החלק האחורי של הקנה כלפי מטה, מתוך שקעי הנעילה בצינה, והקנה נעצר על ידי יצירת מגע עם זיזי הקנה התחתונים כנגד המסגרת.
כאשר הצינה ממשיכה בתנועה לאחור, חולץ מושך את התרמיל הריק מבית הבליעה חולץ פוגע בחלקו האחורי של התרמיל ודוחף אותו החוצה דרך פתח הפליטה.
הצינה מפסיקה אז את התנועה לאחור ונדחף קדימה על ידי קפיץ הרתיעה תנועה זו גם מוציאה כדור חדש מהמחסנית וטוענת אותו לתוך בית הבליעה, הקנה ננעל אל הצינה והאקדח מוכן לירייה נוספת.
עם זאת, אם הכדור שנורה היה האחרון במחסנית, הצינה תינעל במצב אחורי, היורה צריך לטעון מחדש את הנשק על ידי הוצאת המחסנית הריקה והכנסת מחסנית מלאה.
שחרור הצינה מנעילתה במצב אחורי נעשה על ידי משיכה לאחור או לחיצה על מנוף שחרור, הצינה נעה קדימה בלחץ קפיץ ומכניסה כדור מהמחסנית אל תוך בית הבליעה.
מלבד ברגים המהדקים את לוחות הקת אין מחברים מכל סוג בגוף אקדח ה־1911. המרכיבים העיקריים של האקדח מוחזקים במקומם בכוח הקפיץ הראשי.
ניתן "להפשיט" את האקדח על ידי משיכה חלקית של הצינה, הסרת מעצור ההחלקה והסרת תותב הקנה.
הצבא הורה על שילוב 2 התקני בטיחות באקדח, ראשון הוא משבת המורכב על הקת ונצרה המופעלת ידנית וממוקמת בצד שמאל של הצינה.
בנוסף התקנים אלו האקדח מתוכנן עם התקן המנתק את הפטיש, עצירת הצינה, ונעילת הדריכה במצב ביניים בכל מכשירי M1911A1 הסטנדרטיים.
דגמים מייצור מאוחר יותר של האקדח נוספו התקני בטיחות נוספים ובהם בלוק הנועל את הנוקר עד לרגע הלחיצה על ההדק, סדרת ה-80 של אקדח ה־M1911 ודגמים המיוצרים על ידי כמה יצרנים אחרים, כולל Kimber ו-Smith & Wesson, משתמשים נצרה הנועלת את הנוקר ומופעלת על ידי משבת המורכב על הקת.
בשנת 1986, מדור הנשק המדויק בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו החל להתאים אישית את אקדחי M1911A1 עבור יחידות האקדח סומן כ-M45 MEU(SOC).
אקדחי Colt M1911A1 שנבחרו במיוחד, פורקו לגורמים ושופצו ולאחר מכן הורכבו עם התקני בטיחות חדשניים מיצרנים שונים, כולל נצרות דו-צדדיות, משבתים משופרים, הדק התכנון מודרני, כוונות עם ראות גבוהה, קנים שעברו טיפול המשפר את הדיוק בעת הירי, קתות נוחות לאחיזה ומחסניות משופרות.
ביולי 2012, חיל הנחתים של צבא ארצות הברית העניק לקולט חוזה של 22.5 מיליון דולר להחלפת אקדח M45 MEU(SOC).
ב 12,000 אקדחי M45A1 הידוע גם בשם "Close Quarters Battle Pistol" CQBP עם הזמנה ראשונית של 4036 אקדחים חיל הנחתים הנפיק את ה-M45A1 לפלוגות סיור, פיקוד מבצעים מיוחדים של חיל הנחתים (MARSOC) וצוותי תגובה מיוחדים .
ה-M45A1 כולל מכלול קפיצי רתיעה כפול, מסילות Picatinny וציפוי קרמי הכולל צבע הסוואה.
בשנת 2019, ה-USMC בחר ב־SIG Sauer M18 להחליף את ה-M45A1. ההחלפה הושלמה עד אוקטובר 2022.
קולט קומנדר Colt Commander : בשנת 1949 החלה קולט בייצור של אקדח קומנדר.
האקדח כלל מסגרת אלומיניום קנה 4.5 אינץ' ופטיש מעוגל.
הוא פותח בתגובה לדרישת הצבא שהוצאה ב-1949, לתחליף קל יותר לאקדח M1911, להנפקה לקצינים.
בשנת 1970 הציג קולט את "Colt Combat Commander" עשוי פלדה, עם דגם אופציונלי בניקל סאטן.
כדי להבדיל בין שני הדגמים.
IV סדרה 80 (1983-הווה): הציג שורה של שיפורי והתקני בטיחות.
דגמים לאחר 1988 חזרו לתותב הקנה המוצק עקב חששות לגבי שבירה של תותבי קולט
IV סדרה 80; דגמים אלו נועדו להציע למכירה אקדח שיימכר במחיר נמוך יותר מדגמי 1911 האחרים של קולט כדי להתחרות באקדחים מיצרנים אחרים כולל אקדחי ייבוא.
קולז' סנט-בארב הייתה מכללה על שמה של ברברה הקדושה בפריז שנוסדה ב-1460 על גבעת סנט-ז'נבייב (Montagne Sainte-Geneviève) ברחוב ואלט (rue Valette) ברובע החמישי של פריז על ידי ז'ופרואה לנורמן (Geoffroy Lenormand), פרופסור נודע מקולז' דה-נאוור (Collège de Navarre).
עד לגירתה ב-1999 הייתה זו המכללה העתיקה ביותר בפריז.
בין המורים הנודעים שלימדו במכללה היה ז'ול מישלה ובין התלמידים הנודעים היו פרנסיסקו חאווייר, אלפרד דרייפוס, גוסטב אייפל ומישל פיקולי.
ב-1820 נוסד במכללה ארגון הבוגרים של המכללה (L'Association amicale des anciens barbistes), שהוכר כארגון ציבורי ב-1880 והוא ארגון הבוגרים הוותיק ביותר בצרפת.
מבני המכללה שופצו על פי תוכניתו של האדריכל הצרפתי אנטואן סטינקו (Antoine Stinco) ומפברואר 2009 הם מאכסנים את הספרייה הבין אוניברסיטאית של פריז.
קולות מן ההרים הוא רומן מאת הסופר האמריקני ממוצא אפגני ח'אלד חוסייני.
זהו ספרו השלישי של חוסייני, אשר יצא בעקבות שני רבי המכר הקודמים שלו, "רודף העפיפונים" ו"אלף שמשות זוהרות".
הספר יצא לאור ב-21 במאי 2013 בארצות הברית.
בבסיסו של הסיפור נמצא סיפורם של שני אחים, עבדאללה, האח הבכור, ופארי, האחות הצעירה.
שני האחים גדלים, יחד עם אביהם סאבור ואמם החורגת פרוואנה, בכפר קטן ונידח באפגניסטן, ונסיבות חייהם מתאפיינות בעוני מרוד, אשר מעלה ספקות באשר ליכולתם של ההורים לטפל בילדיהם.
בו בזמן, אחיו של אבי המשפחה ודודם של שני האחים, נאבי, אשר מועסק כמשרתו של סולימאן, אדון בעל נכסים בעיר קאבול, מגלה כי אדונו גמר בדעתו להתחתן עם נילה, בת למשפחה מכובדת מאצולת העיר, אך מי שמוכרת כאישה פרועה בעלת גינונים מפוקפקים.
זמן קצר לאחר החתונה, מתגלה כי אין באפשרות בני הזוג להעמיד צאצאים, למגינת ליבה של נילה.
בעקבות זאת הוגה נאבי רעיון, לפיו בני הזוג יאמצו את פארי, בתו הצעירה של גיסו העני סאבור, ובכך מחד יחלצוה מחיי העוני הצפויים לה, ומאידך יאפשרו לבני הזוג להתברך בחוויית ההורות.
חרף רתיעתו הראשונית של אבי המשפחה, סאבור, מהרעיון המוצע, בסופו של דבר התוכנית מתבצעת, כאשר בעוד פארי מאומצת על ידי הוריה החדשים ושוכחת לאיטה את בני משפחתה הישנים, אחיה עבדאללה, אשר קשור בכל מאודו לאחותו הקטנה, ממאן לשכוח את אחותו, חרף חלוף הזמן.
במסגרת עלילת הספר, מתאר חוסייני, נוסף על סיפורם של שני האחים, סיפורים נוספים, אשר מתארים אספקטים רבים בחייהם של ילידי אפגניסטן במהלך התקופה שבין הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ותקופת הכיבוש האמריקאי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
בין היתר מסופר סיפורו של נאבי, המשרת הנאמן, אשר במהלך השנים מגלה כי תשוקתו הגדולה של אדונו אינה דווקא לאשתו, אלא אליו, תחושה אשר מביאה את אשתו נילה, יחד עם בתה המאומצת פארי, לעזוב את אפגניסטן לצמיתות.
כמו כן מתואר סיפורם של שני האחים, אידריס וטימור, אשר עזבו את אפגניסטן בילדותם וכעת מבקשים לשוב אליה, אך נאלצים להתמודד עם תחושת הזרות אשר הארץ משרה עליהם.
בנוסף מסופר סיפורו של מרקוס, רופא ממוצא יווני, אשר בחר להקדיש את חייו לסיוע לנזקקים כתוצאה ממאבקה של ידידתו בחולייה, ולבסוף מוצא עצמו באפגניסטן.
חרף חלוף השנים, מצליחה פארי, כעת גברת זקנה בעלת משפחה משלה המתגוררת בצרפת, לגלות את האמת אודות מוצאה, ובעקבות זאת פועלת לשם מציאתו של עבדאללה, אחיה האובד, אשר מתגורר בארצות הברית.
אחיה, על אף שהקים משפחה משלו, מעולם לא שכח אותה, ואף ביטא את כמיהתו לאיחוד מחדש של שני האחים בדרך בלתי צפויה.
הסיפור עצמו מסתיים באיחוד מחדש של שתי המשפחות, ומתבטא ביחסיה של פארי, האחות הצעירה שהתאחדה לבסוף עם אחיה הבכור, עם פארי, בתו של עבדאללה, אשר קיומה הערטילאי של דודתה היה בעל משקל ממשי לכל אורך חייה, וכעת ציפייתה לבסוף מתגשמת.
קולות היא "עמותה הפועלת ליצירת חברה ערכית באמצעות מפגש בין הנהגה ישראלית בכירה ללימוד בית מדרשי".
קולות נוסדה ב-1997 והיא עוסקת, בין היתר, בפיתוח מנהיגות יהודית פלורליסטית בישראל.
הארגון מפעיל קבוצות לימוד עבור דמויות בעלות השפעה בחברה הישראלית, מלווה בכירים בתהליך אישי ומלווה צוותים של ארגונים, קהילות ופרויקטים.
הארגון משדר גם פודקאסט בשם "קולות של רוח" בהגשת ליאור טל שדה, סמנכ"ל התוכן של קולות.
בקבוצות הלימוד השתתפו כ-2,700 איש, בהם בכירים בשלטון המקומי, אנשי חינוך, ביטחון ותרבות.
קולות הוקמה בשנת 1997 על ידי מרדכי (מוטי) בר אור, שכיהן כמנכ"ל ולאחר מכן כנשיא הארגון, מתוך רצון לחבר אנשים בעלי השפעה בישראל לשיח יהודי עמוק, פלורליסטי וערכי.
לפני שהקים את קולות, הקים וניהל בר אור את בית המדרש אלול בשותפות עם רות קלדרון, לימים מנהלת 'עלמא בית לתרבות עברית' וחברת כנסת.
בר אור פרש מקולות בתחילת 2018.
מסמך 'עמודי קולות' הוא הצעה של קולות לתיקון ושינוי אישי וחברתי בכמה תחומי מפתח שלדעת הארגון יש בהם ערך מוסף משמעותי למקורות היהדות על מנת לפתח את איכות החיים וליצור חיים ערכיים בעלי משמעות בישראל.
בין העמודים- עמוד העוסק בכוחו של הדיבור ואופן השימוש בו, עמוד העוסק בבניית תרבות של מחלוקת, תרבות היודעת לצמוח מתוך מחלוקות ולא להתפרק בגללן, עמוד העוסק ביחס לאחר ועוד.
בית מדרש לאתגרי החברה של מנחי וצוות קולות
בית המדרש של מנחי וצוות קולות עוסק בעיקר בתרומתה האפשרית של היהדות להתמודדות עם אתגרים ערכיים וחברתיים מרכזיים בחברה הישראלית ובעם היהודי כיום.
בין היתר, בית המדרש מפתח תכנים ומומחיות הנחיה אשר משמשים את הארגון בתוכניות השונות ובחממה, מפתח את עמודי קולות והדרכים להוראתם, וכן משמש בעצמו כערוץ להשפעה על החברה באמצעות פרסום מאמרי פובליציסטיקה והכנת מערכי לימוד למנחים בישראל בפרט ובעולם בכלל.
בבית המדרש חברים מנחי קולות אשר מגיעים מקשת זהויות רחבה בחברה הישראלית והם ממובילי המלמדים בבתי מדרש פלורליסטים כיום.
בין היתר יש בהם רבנים ורבניות אורתודוקסים, קונסרבטיבים ורפורמים, אנשי יהדות כתרבות, אנשי אקדמיה, פעילים חברתיים, סופרי הגות, אנשי מרכז ופריפריה ועוד.
מדובר באחד מבתי המדרש היחידים בארץ בהם לומדים ויוצרים יחדיו נציגים של שלושת הזרמים הדתיים המרכזיים היום בעם היהודי ושל היהדות המסורתית והחילונית.
בראש בית המדרש עומד סמנכ"ל התוכן של העמותה ליאור טל, המנהל האקדמי הוא ד"ר תומר פרסיקו.
בין המנחים- ד"ר משה מאיר, העיתונאי לשעבר צבי גילת, הרב שלמה פוקס, הרב והיוצר ברוך ברנר, דוד ליברמן, אילנה ביטון, הרב דוב ברקוביץ, הרב חגית סבאג ועוד.
המרכז למנהיגות ומובילי דרך ותוכניות קולות
קולות מפעילה מספר קבוצות של מובילי דרך ובעלי השפעה בציבוריות הישראלית, אשר עוסקים באתגרי החברה באמצעות לימוד בית מדרשי ויצירת נטוורקינג.
הלומדים עוסקים בקשר בין נושאי תשתית שמפורטים במסמך עמודי קולות לעיצובה של חברה ראויה בישראל, ובדילמות מעשיות עימן הם מתמודדים בתפקידיהם השונים.
חלק מהקבוצות אף טסות לשבוע של מפגשים עם עמיתים ומובילי דרך בארצות הברית כחלק מהכשרתם וכחלק מההיכרות עם תהליכי עומק בעם היהודי כיום.
הקבלה לקבוצות קולות כרוכה בתהליך מיון הכולל מספר שלבים.
בין היתר, לומדות בקולות קבוצה של ראשי רשויות מקומיות ומנכ"לי רשויות וקבוצות של מובילים חברתיים בתחומי חינוך ורווחה ובה מנכ"לים של עמותות מרכזיות בתחום ובכירים במגזר הציבורי.
החממה היא כלי ייחודי שפיתחה קולות ובו היא מלווה בהתאמה אישית יחידים וקבוצות עבודה העוסקים באתגרי ההובלה של החברה הישראלית במגוון תחומים.
מתודת העבודה שפותחה בחממה מבוססת על תנועה של 'ממעשה ללימוד ובחזרה' ומאפשרת התמודדות חדשנית עם אתגרים קונקרטיים של חיי המעשה באמצעות מקורות היהדות דרך פיתוח חשיבה, ערכים, זהות ומשמעות.
החממה ממקדת את פעילותה בתחומים המשמעותיים לחוסנה של מדינת ישראל והחברה הישראלית, בדגש על חוסן ביטחוני-מדיני וחוסן חברתי-כלכלי ומתרכזת בליווי של בכירים בתחומם ושל פרויקטים מחוללי שינוי בחברה הישראלית.
קולושקי (בפולנית: Koluszki) היא עיר קטנה בפרובינציית לודז' שבפולין, השוכנת על צומת מסילות ברזל מרכזי, ואשר התקיימה בה עד השואה קהילה יהודית.
קולושקי נזכרת לראשונה בשנת 1399, ובמהלך השנים היוותה מוקד מסחר חשוב.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
בשנת 1846 חובר היישוב לקו מסילת הברזל שבין ורשה וקרקוב.
בשנת 1949 הוענק ליישוב מעמד עירוני.
יהודים ישבו בקולושקי מאמצע המאה ה-18. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 475 יהודים, קרוב למחצית מתושביו באותה עת.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים רבים, ובאביב 1941 רוכזו כל יהודי המקום בגטו שהוקם בו, בו הועסקו בעבודות כפייה מפרכות.
עם הבאת מגורשים יהודים נוספים ליישוב, הגיע מספר היהודים בו בסוף שנת 1941 לכ-3,000 איש, ואלו שוכנו בצפיפות רבה בגטו המקומי.
באוקטובר 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציית חיסול, בה שולחו כ-3,000 יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח כ-40 יהודים בשטח הגטו.
קולות האביב הוא בלט פה דה דה קצר של הכוריאוגרף הבריטי פרדריק אשטון לצלילי ואלס 'קולות האביב' של המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס (הבן).
במקור, הלחן נכתב מתוך כוונה לצרפו כדיברטימנטו להפקת האופרטה 'העטלף' של שטראוס באופרה המלכותית לצד 'פולקת הפיצוצים', והוצג לראשונה כיצירה בפני עצמה בבלט המלכותי בשלהי 1978.
'קולות האביב' עצמה היא יצירה קצרה כבת 8 דקות ללא עלילה, ואלס וינאי ער שנכתבה לו כוריאוגרפיה.
ליצירה רושם עז של קלילות ותנועות שמחות שהושפע רבות מהנועזות של בלט בולשוי.
הבלט מוצג על ידי רקדן ובלרינה, שניהם אנונימיים ומכונים 'רקדן'.
קולות הלב הוא אלבום האולפן הרביעי של גלעד שגב.
האלבום יצא בשנת 2013. מתוך האלבום יצאו כמה סינגלים שהיו ללהיטים: "קולות הלב", "אף אחד" ו"יום קדוש".
קולז' דה נוואר נוסד ב 1304 בפריז על ידי ז'אן הראשונה, מלכת נווארה אשתו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
ז'אן הורישה את ביתה בפריז להקמת מוסד חינוך לתלמידים עניים שבאו מממלכת נווארה, ארץ הולדתה.
עם מותה ב-1305 החליטו מנהלי עיזבונה למכור את הבית ולבנות מבנה חדש ברובע הלטיני.
אבן הפינה הונחה ב-1309. הכניסה הייתה פתוחה לכל צרפתי עני, ללא הבדל גיל או מוצא משפחתי, שהתעתד ללמוד דקדוק, לוגיקה או תאולוגיה (אך לא רפואה או משפטים).
לאחר סגירתו בתקופת המהפכה הצרפתית עבר למבניו ב-1804 האקול פוליטקניק, שנפתח אך עשר שנים קודם לכן.
במהלך המאה ה-19 נהרסו המבנים שהרכיבו אותו בזה אחר זה.
קולות רקע הוא סרט דרמה קומית ישראלי משנת 2019 שביים וערך יבגני רומן; התסריט נכתב על ידי רומן בשיתוף עם זיו ברקוביץ' שגם אמון על מלאכת הצילום.
הסרט עוסק בחוויית ההגירה מרוסיה בשנות ה-90 של הוריו של רומן.
הוא הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בציון לשבח.
ויקטור (ולדימיר פרידמן) וראיה (מריה בלקין) פרנקל היו קולות הזהב של הדיבוב הסובייטי, כל הסרטים הקלאסיים שהגיעו לברית המועצות דובבו על ידם.
בשנת 1990, לאחר נפילת מסך הברזל, הזוג עולה לישראל ומנסה להסתגל למציאות החדשה במדינה שלא ממש זקוקה לכישרונם הייחודי.
שם דמות ולדימיר פרידמן ויקטור מריה בלקין ראיה אוולין הגואל דבורה אלכסנדר סנדרוביץ' גרא אורי קלאוזנר שאול נדיה קוצ'ר אירינהויטלי ווסקובויניקוב
שנהארגוןפרסקטגוריהמועמד/יםתוצאהסימוכין 2018Tallinn Black Nights Film Festivalהתחרות הרשמיתInternational Works in Progressקולות רקע2019טקס פרסי אופיר לשנת 2019עלילתי ארוךהשחקנית הראשית הטובה ביותרמריה בלקיןשחקנית המשנה הטובה ביותראוולין הגואלהעיצוב האמנותי הטוב ביותרסנדרה גוטמןעיצוב התלבושות הטוב ביותררונה דורוןפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפהעלילתי ארוךציון לשבחקולות רקע
הסרט הופק על ידי אברהם פרחי, חיליק מיכאלי, תמי ליאון, איתן אבן, משה אדרי, לאון אדרי, חברת אבנסטון פילמס בע"מ ואפיקים מאוחדים סרטים הפקה ושיווק בע"מ.
קולחודופושי (בדיבהי: ކުޅުދުއްފުށި) הוא אי ועיר הבירה של אטול הא דאלו שב.
האי נמצא כ-275 ק"מ ממאלה, בירת האיים המלדיביים.
האי הוא אחד מהאיים הגדולים והמאוכלסים ביותר בחלק הצפוני של האיים המלדיביים.
קולחודופושי היא הבירה הכלכלית של צפון האיים המלדיביים.
תושבי העיר והיישובים הסובבים אותה מועסקים לרוב בענפי השירות או התוצרת, וביניהם שוק השבת המקומי, שוק שמתקיים בכל שבת בדרך בנדרה.
בשוק זה, ניתן להשיג מוצרים חקלאיים מקומיים ואוכל ביתי.
מאות תושבי האי תילאדהונמאטי מבקרים את העיר בעיקר למטרת קניות ועסקים, בעיקר בשבתות.
אנשי האי ידועים בשל דיג כרישים, עבודות נפחות, ייצור חבלים, בניית סירות ועבודות בספינות מטען שמתקיימים באי.
מאז 9 באוגוסט 2019, על האי פועל שדה התעופה קולחודופושי .
באי פועל בית החולים קולחודופושי המשרת את תושבי האי ותושבי האיים הסמוכים.
קולות החיילים היא תוכנית בקשות ברדיו אשר משודרת בתחנת הרדיו גלגלצ, התכנית משודרת בימים א'–ה' בין השעות 10:00–12:00 ומורכבת בעיקר ממוזיקה שחיילים בוחרים.
את התכנית מגישים חיילי גלי צה"ל שמשדרים בגלגלצ.
התכנית משודרת מדי יום בשעה 10:00 ומציעה מוזיקה שחיילים בוחרים למשך שעתיים שלמות, מדי 15 דקות משודרים דיווחי תנועה עדכניים מהכבישים הנערכים על ידי עורך התנועה הראשי של גלגלצ, בני כבודי.
בשנת 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה התכנית לא שודרה למשך חודשיים עד שבמאי חזרה התכנית לשידור על ידי טליה כהן (אשר החליפה באופן קבוע את רואי שריקי).
התכנית גם משודרת למשך ימים שלמים ביום העצמאות כל שנה ובימי בחירות.
לעיתים מסוימות, יצאה התכנית "קולות החיילים" לשידורים מיוחדים, בין היתר מהר החרמון, מהספארי וביום העצמאות 2020 יצאה התכנית לשדר מניידת שידור בפתח תקווה.
המוזיקה נערכת על ידי חיילים הפונים לדף הפייסבוק של התכנית כדי לבקש שירים שיושמעו בתוכנית.
עורכת התוכנית כיום היא גילי פוקסמן שעל.
קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור (בספרדית: Colegiata de Santa María la Mayor), היא קתולית מהמאה ה-12 בעיר קלטיוד, באראגון שבספרד.
הכנסייה הוקמה לראשונה ב-1120 לאחר הרקונקיסטה של קלטיוד על ידי המלך אלפונסו הראשון, מלך אראגון.
כנסייה זו הוקמה במקום בו היה קודם המסגד הראשי של העיירה.
הכנסייה היא הכנסייה הגדולה ביותר בקלטיוד, והיו כמה פעמים ניסיונות להעלותה לדרגת קתדרלה, אך ניסיונות אלו לא צלחו.
הכנסייה קיבלה מעמד היסטורי בכך שהיא אירחה כמה מהפגישות של קורטס דה קלטיוד (Cortes de Calatayud, אספת האצולה) בתקופת שלטונו של המלך פדרו הרביעי, מלך אראגון, והאתר שבו נשבעה העיירה אמונים לקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומאוחר יותר למלך פליפה השלישי, מלך ספרד.
בשנת 1884 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי (Monumento Nacional), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural).
הכנסייה הנוכחית נבנתה בתחילת המאה ה-17. מתוך הבנייה המקורית בסגנון אדריכלות גותית-מודחארית, הכנסייה שמרה על הקלויסטר, המגדל והאפסיס.
במאה ה-16 פוסל השער באלבסטר על ידי חואן דה טלאוורה (Juan de Talavera) ואסטבן דה אובראי (Esteban de Obray).
בשנת 1884 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי (Monumento Nacional), והשער המרכזי נחסם על ידי גדר.
המגדל הבנוי מלבנים מתנשא לגובה של 70 מטרים.
בסיס המגדל מתומן, וכמו רוב המגדלים מסוג זה גדלה כמות העיטורים ככל שעולים בגובה.
בבסיס עובי הקירות הוא מטר וחצי.
חדר המדרגות מתפתל כלפי מעלה בין קיר פנימי וחיצוני.
הצריח מעל מתקן הפעמונים נבנה בין אמצע לסוף המאה ה-18.
"קולות הנושמים" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר הישראלי עידן רפאל חביב.
האלבום יצא לאור ב-9 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים NMC.
את האלבום, בדומה לאלבומיו הקודמים, "כל פעם קצת" ו"לאבד עניין בזמן" הפיק המוזיקאי גלעד שמואלי, והעבודה עליו נמשכה כשנתיים וחצי.
כשנשאל חביב בראיון למעריב אונליין כיצד האלבום שונה מאלבומיו הקודמים, אמר כי "זה אלבום חשוף יותר שנוגע באהבה וביצר בצורה מאוד ישירה עד כדי כך שאבא שאל אותי אם זה נכון להשתמש במשפט כמו 'שומר על הכבוד בחוץ אבל מתבזה בחדרים'".
מהאלבום הצליח השיר "אין כבר סתם", שהגיע למקום ה-29 במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet לשנת תשע"ח.
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לאלבום ביקורת חיובית: "באלבומו החדש, השלישי, 'קולות הנושמים', שיוצא כחמש שנים מאז קודמו, נותן חביב למאזיניו קורטוב מעולמו הפנימי, הקמעה מלנכולי־קמעה אופטימי, ועוטה על עצמו, בפאסון האופייני לו, אדרת פיוטית של שאנסון צרפתי, פולק ישראלי ונגיעות אתניות.
כשעל כל אלה מנצחת יד אלקטרונית רכה, שנוסכת נופך עדכני ובלתי שגרתי, השזור היטב בקולו הנעים".
יוסי חרסונסקי נתן לאלבום ציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה והעניק לו גם הוא ביקורת חיובית: "עידן רפאל חביב נמצא במצב רוח של דכדוך.
כשאתה מרגיש כך, זה הופך חלק בלתי נפרד מתעודת הזהות המוזיקלית שלך.
הקול הקטן והמחוספס כמעט מלחש, מגיע מאיזושהי כנות שגורמת לזמר להישאר באזור המינורי-אינטימי-מלנכולי, לשיר בהפנמה בקווי מתאר אקוסטיים רכים שהם חלק אינטגרלי מהמהות של הזמר והיוצר, שמערב זרם תודעה המכיל התחושה.
תוגתו-שירתו נוגעת ומגעת גם כשהוא מגביר קצב.
רגישותו מחלחלת להפקה מעודנת מופלאה".
קולות בערפל הוא מותחן אמריקאי משנת 1960 בבימויו של דייוויד מילר, עם דוריס דיי, רקס הריסון וג'ון גאווין בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "מתילדה צעקה אש" של ג'נט גרין משנת 1958.
העלילה מתמקדת באישה, ששומעת בערפל ובטלפון קול, שמודיע לה כי ירצח אותה, ועל כך שם הסרט בעברית.
בתגובה לכך, היא לובשת שמלת תחרה שחורה ברגע המכריע בחצות, ומכאן שם הסרט באנגלית.
מבחינת מועמדויות לפרסים, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, ודוריס דיי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
בעקבות הסצנות הקשות בסרט, אשר השפיעו עליה - דוריס דיי החליטה להפסיק להופיע בסרטי מתח.
רקס הריסון היה באותה תקופה במצב קשה היות שאשתו השחקנית קיי קנדל הייתה על ערש דויי עקב מחלת סרטן.
הסרט כולל מספר מאפיינים דומים במקצת לסרט "אליבי" של אלפרד היצ'קוק: בשני הסרטים מנסה בעל לחסל את אשתו, ושני שחקנים משחקים בשני הסרטים בתפקיד דומה - ג'ון ויליאמס בתור חוקר משטרה ורוי דוסון בתור רוצח.
קיט פרסטון (דוריס דיי) היא יורשת אמריקאית עשירה שנשואה לאנתוני "טוני" פרסטון (רקס הריסון) בריטי בעל חברת ההשקעות פרסטון.
הם גרים בלונדון בבניין שבו נעשים שיפוצים בהשגחת הקבלן בריאן יונגר (ג'ון גאווין).
כאשר קיט צועדת בערפל כבד בכיכר טרפלגר היא שומעת קול שמאיים עליה ברצח.
היא רצה מהר לביתה וכמעט נהרגת ממוט שנופל עליה מהפיגומים.
בבית היא מקבלת שיחת טלפון מאותו קול שמאיים עליה ברצח.
היא חדורת פחד ומשתפת בו את שכנתה פגי (נטשה פגי) ואת בעלה טוני.
קיט וטוני פונים לסקוטלנד יארד ושם חוקר אותם המפקח בירנס (ג'ון ויליאמס).
קיט מפוחדת ומבולבלת והמפקח מתחיל לחשוב שהיא הוזה.
בחברת פרסטון מעלים השותף דניאל (ריצ'רד ניי) והגזבר מניניג (הרברט מרשל) לפני טוני, חשש למעילה.
הוא דוחה את ההאשמות ומבטיח לחקור.
כאשר קיט ממתינה לאוטובוס היא נופלת על הכביש וכמעט נדרסת.
היא טוענת שמישהו דחף אותה.
דודתה של קיט, ביאטריס "בי" (מירנה לוי) מגיעה ללונדון והיא מתייחסת לחששותיה של קיט ברצינות ורוצה לעזור לה אך חושבת שהיא זקוקה לבדיקת רופא.
הרופא בודק אותה וממליץ על בדיקה פסיכיאטרית.
סטנלי (רודי מקדואל) בנה המובטל של עוזרת הבית נורה (דוריס לויד) לוחץ על קיט שתיתן לו כסף.
היא חושדת שהוא עומד מאחורי האיומים וטוני מסלק אותו.
טוני מבטיח לקיט חופשה בוונציה והיא שמחה ולובשת שמלת תחרה שחורה לכבודו.
ברגע האחרון הוא מודיע לה כי הוא חייב לחזור לעבודה הוא "מרים טלפון" למפקח ומבקש שישלחו שוטרים לשמירה על קיט.
קיט נשארת בחושך ושומעת שוב את הקול המאיים הבוקע הפעם מרשמקול.
טוני מצפה שהיא תתאבד אבל באופן בלתי צפוי חודר לדירה רוי (אנתוני דוסון), בעלה של פגי שחושד ברומן של אשתו עם טוני.
במאבק שלו עם טוני נפלט כדור ורוי נפצע.
טוני מתוודה כי הוא רוצה במותה של קיט והשתלטות על רכושה כדי להחזיר את הכסף שמעל בחברה.
הוא מגלה לה גם את הרומן שלו עם פגי.
למקום מגיעים המפקח בירנס והשוטרים כדי לעצור את טוני.
בירנס מגלה לו כי כל הזמן היה הטלפון שלו בהאזנה ולכן גילה מי עמד מאחורי המזימה.
קיט בורחת מהדירה, הולכת על פיגומי הברזל וניצלת על ידי בריאן שעקב כל הזמן אחרי רוי מהמסעדה של דורה (הרמיוני באדלי) עד לדירה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדוריס דייקיט פרסטוןרקס הריסוןטוני פרסטוןג'ון גאוויןבריאן יונגרקבלן בנייןג'ון ויליאמסמפקח בירנסחוקרמירנה לויביאטריס "בי"דודתה של קיטרודי מקדואלסטנליבנה של נורההרמיוני באדלידורהבעלת פאב/מסעדהנטשה פריפגישכנה/ידידה של קיטאנתוני דוסוןרויבעלה של פגיהרברט מרשלריצ'רד מנינגגזבר החברהריצ'רד ניידניאל גרהםשותף בחברהדוריס לוידנורהעוזרת בית
קולחד (במלטזית: Kullħadd) הוא עיתון שבועי מלטזי שיצא לאור על ידי מפלגת העבודה בשנת 1993. שם העיתון הוא גם המילה המלטזית ל"כולם", וגם שילוב של המילים המלטזיות "kull Ħadd" ("כל יום ראשון").
קולורימטריה היא המדע והטכנולוגיה המשמשים לכימות ולתיאור של תפיסת הצבע האנושית.
היא דומה לספקטרופוטומטריה, אך נבדלת ממנה בהפחתת הספקטרום לקורלציות הפיזיקליות של תפיסת הצבע, לרוב מתייחסת לערכי הטריסטימולוס של מרחבי הצבעים של CIE 1931. מרחבי הצבעים של CIE 1931 הם הקישורים הכמותיים הראשונים שהוגדרו בין התפלגות אורכי גל בספקטרום הנראה, לבין צבעים כפי שהם נתפסים פיזיולוגית בראיית הצבע האנושית.
הקולורימטר של דובוסק הומצא על ידי בשנת 1870.
הציוד הקולורימטרי דומה לזה המשמש בספקטרופוטומטריה.
חלק מהציוד הקשור מוזכר גם לשם השלמות.
טריסטימולוס קולורימטר מודד את ערכי הטריסטימולוס (מערכת להתאמה ויזואלית של צבע בתנאים סטנדרטיים מול שלושת צבעי היסוד - אדום, ירוק וכחול; שלוש התוצאות מבוטאות כ-X, Y ו-Z, בהתאמה, ונקראות ערכי טריסטימולוס של צבע).
ספקטרורדיומטר מודד את הקרינה הספקטרלית המוחלטת (עוצמתה) או הקרינה של מקור אור.
ספקטרופוטומטר מודד את ההחזר הספקטרלי, השידור או הקרינה היחסית של דגימת צבע.
ספקטרוקולורימטר הוא ספקטרופוטומטר שיכול לחשב ערכי טריסטימולוס.
דנסיטומטר (מד צפיפות) מודד את מידת האור העובר או המוחזר על ידי הדגימה.
מד טמפרטורת צבע מודד את של התאורה הפוגעת.
ב, קולורימטרי טריסטימולוס הם התקני טריסטימולוס המשמשים לכיול צבע.
פרופילי צבע מדויקים מבטיחים עקביות במהלך עבודת ההדמיה, מהקלט ועד הפלט.
ניתן למדוד את התפלגות הכוח הספקטרלית המוחלטת של מקור אור באמצעות ספקטרורדיומטר, הפועל על ידי איסוף אופטי של האור, ואז העברתו דרך מונוכרומטור לפני קריאתו בפסים צרים של אורך גל.
ניתן למדוד צבע מוחזר באמצעות ספקטרופוטומטר (נקרא גם ספקטרורפלקטומטר או רק רפלקטומטר), אשר מודד דגימת צבע נתונה בתחום הנראה (וקצת מעבר אליו).
אם דוגמים במרווחים של 10 ננומטר (כנהוג), טווח האור הנראה של 400–700 ננומטר יניב 31 קריאות.
קריאות אלה משמשות בדרך כלל כדי לשרטט את עקומת ההחזר הספקטרלית של המדגם (כפונקציה של אורך הגל), עקומה שהכוללת את הנתונים המדויקים ביותר שניתן לספק לגבי המאפיינים שלו.
הקריאות כשלעצמן בדרך כלל אינן שימושיות כמו ערכי הטריסטימולוס שלהן, אותם ניתן להמיר לקואורדינטות צבע ולהתמירן באמצעות טרנספורמציות של מרחב צבע.
למטרה זו, ניתן להשתמש בספקטרוקולורימטר.
ספקטרוקולורימטר הוא פשוט ספקטרופוטומטר שיכול להעריך ערכי טריסטימולוס על ידי שיטות נומריות לחישוב אינטגרלים מסוימים (של פונקציות התאמת הצבע במרחב מכפלה פנימי עם חלוקת הכוח הספקטרלית של האור).
יתרון אחד של ספקטרוקולורימטרים על פני מדדי טריסטימולוס הוא שאין להם מסננים אופטיים, הכפופים לשונוּת ייצור, ויש להם עקומת העברה ספקטרלית קבועה - עד שהם מזדקנים.
מצד שני, מדדי טריסטימולוס הם ייעודיים, זולים יותר וקלים יותר לשימוש.
הנציבות הבינלאומית לתאורה (CIE) ממליצה להשתמש במרווחי מדידה מתחת ל-5 ננומטר, אפילו עבור ספקטרום חלק.
מדידות דלילות יותר אינן מצליחות לאפיין במדויק את ספקטרום הפליטה הקוצני, כמו זו של הזרחן האדום של צג CRT, המתואר בצד.
צלמים וצלמי קולנוע משתמשים במידע המסופק על-ידי מדידים אלה כדי להחליט איזה איזון צבע יש לעשות, כדי לגרום למקורות אור שונים להיראות בעלי אותה טמפרטורת צבע.
המונה בתוכו הוא בדרך כלל מד סיליקון פוטו-דיודה טריסטימולוס קולורימטר.
ניתן לחשב את טמפרטורת הצבע בקורלציה מתוך ערכי הטריסטימולוס על ידי חישוב תחילה של קואורדינטות הצבעוניות במרחב הצבעים CIE 1960 (CIE 1960 color space), ולאחר מכן מציאת הנקודה הקרובה ביותר בלוקוס הפלנקי .
קולורימטר טריסטימולוס, הוא מכשיר המשמש בדימות דיגיטלי לאפיון ולכיול התקני פלט.
הקולורימטר מודד במספר מוגבל של אורכי גל בתחום ספקטרום הנראה על ידי שימוש בגלאים אופטים, כגון פוטודיודות סיליקון, והפרדה לקבוצות ארכי גל על ידי מסננים אופטים (פילטרים).
קולורימטר עם ערכי שגיאה מוחלטת ידועים, מאפשר מדידת קואורדינטות (x,y) של כרומטיות בצבעים אדום, ירוק, כחול ולבן.
הערכים הנמדדים משמשים לחישוב מקדמי פרופיל LCD.
במקור הקולורימטר כלל שלושה מסנני זכוכית שספקטרום ההעברה שלהם חיקה את פונקציות התאמת הצבעים של "CIE 1931 color space" (המוצגים משמאל).
אם יש צורך בדיוק רב יותר, ניתן להשתמש באוסף של מסננים כדי לפרק את הבודדות.
הפחתה זו אפשרית אם מכפלת התגובה הספקטרלית של הגלאי הפוטוני בעבירות הספקטרלית של המסננים היא צירוף ליניארי של ה-CMFs.
קולורימטר או מצלמה דיגיטלית עם מטריצה של מסנני צבע יכול, בתנאים מסוימים, לשמש כחלופה לספקטרופוטומטר.
בעת ביצוע המדידה, מצוינים תנאי התאורה וזווית האיסוף (למשל D65 /10°) (Illuminant D65).
ניתן להעריך את איכותו של קולורימטר באמצעות האמצעים המפורטים בפרסום CIE 179:2007.
קיימות שיטות כיול שונות עבור קולורימטר טריסטימולוס.
קולות ציפורים הם מגוון הצלילים שמפיקות ציפורים, ונהוג לחלקם לשני סוגים עיקריים: שירה וקריאות.
שירת הציפורים מאופיינת כצליל מורכב, ארוך ולעיתים הרמוני, והיא נתפסת לעיתים כנעימה לאוזן האנושית.
לעומתה, קריאות הציפורים הן לרוב קצרות, פשוטות וישירות יותר.
בתחום האורניתולוגיה והצפרות, מקובל להבחין בין שני סוגי הצלילים הללו על פי מאפייניהם הפונקציונליים והמבניים: השירה משמשת בעיקר למשיכת בני זוג ולסימון טריטוריה, בעוד שהקריאות משמשות להתראות, תקשורת תוך-להקתית, קריאה לעזרה או סימון מזון.
ההבחנה בין שירת ציפורים לקריאות נשענת על שלושה מאפיינים עיקריים: מורכבות, אורך והקשר.
שירת ציפורים היא בדרך כלל ארוכה ומורכבת יותר, ומשמשת בעיקר לסימון טריטוריה, משיכת בני זוג או חיזור לקראת הזדווגות.
לעומת זאת, קריאות הן קצרות יותר ומשמשות למטרות כמו התרעה מפני סכנה או תקשורת בין פרטים.
חלק מהחוקרים מגדירים שירים וקריאות על בסיס תפקידם, ולכן קולות קצרים כמו אלה של יונים, ואף צלילים שאינם קוליים, כגון תיפוף של נקרים או רחש כנפיים של בקנאים בטיסת תצוגה, עשויים להיחשב כשירים.
ישנם חוקרים המדגישים כי שיר ציפורים צריך לכלול מגוון הברות ודפוסים קצביים החוזרים על עצמם, בדומה למבנה מוזיקלי.
בקרב חובבי צפרות ואורניתולוגים קיימת הסכמה רחבה לגבי ההבחנה בין שירים לקריאות, ומדריכי שטח טובים מפרטים הבחנה זו.
שירת ציפורים מושמעת לרוב מעמדות בולטות כמו ענפים גבוהים, אם כי מינים מסוימים שרים תוך כדי מעוף.
באזורים מחוץ לטרופיים, כגון אירואסיה ואמריקה, השירה נפוצה בעיקר בקרב זכרים.
לעומת זאת, באזורים טרופיים ובחגורות המדבריות של אוסטרליה ואפריקה, גם נקבות שרות לעיתים קרובות, בדומה לזכרים.
תופעה זו מיוחסת לאקלים הלא-עונתי באזורים אלה, המאפשר רבייה בתנאים משתנים.
במצבים כאלה, שני המינים משתמשים בשירה, לעיתים בצורת דואטים, כדי לעודד רבייה ולשמור על טריטוריה.
איבר הקול של הציפורים, המכונה סירינקס, ממוקם בתחתית קנה הנשימה, בניגוד לגרון של יונקים המצוי בחלקו העליון.
הסירינקס מורכב ממבנה עצם וממברנות המהדהדות לגלי קול כאשר הציפור דוחפת אוויר דרכן.
הציפור שולטת בגובה הצליל על ידי שינוי המתח בממברנות ובעוצמת הקול על ידי ויסות זרימת האוויר.
יכולת ייחודית של הציפורים היא שליטה עצמאית בשני צדי הסירינקס, המאפשרת למינים מסוימים להפיק שני צלילים בו-זמנית.
מחקר משנת 2023 מצא כי צלילים שהפיקו אנקילוזאורים (דינוזאורים) היו דומים לקולות ציפורים, על סמך ממצא של גרון מאובן של המין Pinacosaurus grangeri.
אחד התפקידים המרכזיים של שירת הציפורים הוא משיכת בני זוג.
מדענים משערים כי השירה התפתחה באמצעות ברירה זוויגית, כאשר איכות השירה משמשת כמדד לכושר הגופני של הזכר.
מחקרים הראו כי טפילים ומחלות עשויים להשפיע על מאפייני השירה, כמו קצב או עוצמה, וכך לשמש כאינדיקטורים לבריאות הציפור.
מגוון השירים של זכר עשוי להעיד על כושרו, ולכן נקבות עשויות לבחור בזכרים בעלי רפרטואר עשיר ואיכותי יותר.
התפקיד השני המרכזי של שירת הציפורים הוא שמירה על טריטוריה.
ציפורים טריטוריאליות משתמשות בשירה כדי לסמן את גבולות שטחן ולתקשר עם יריבים.
השירה עשויה לשמש כאינדיקטור לאיכות הפרט, ולכן יריבים עשויים להימנע מעימותים עם זכרים בעלי שירה מרשימה.
במינים בעלי רפרטואר מגוון, ציפורים עשויות לחלוק סוגי שירים דומים ולנהל באמצעותם תקשורת מורכבת יותר.
לעיתים, ציפור תגיב לשיר של יריב על ידי שיר דומה (התאמת סוג שירה), מה שעשוי להיתפס כאות תוקפני.
לעומת זאת, התאמת רפרטואר, שבה ציפור שרה שיר מתוך רפרטואר היריב אך שונה מזה שהושמע, עשויה להיתפס כפחות תוקפנית.
שירים מורכבים יותר נתפסים לעיתים כאיום טריטוריאלי משמעותי יותר.
ציפורים משתמשות בקריאות כדי להתריע מפני סכנות או לתקשר עם פרטים אחרים.
קריאות אזעקה הן לעיתים ספציפיות לסוג האיום ומובנות גם על ידי מינים אחרים של בעלי חיים, כולל ציפורים אחרות.
קריאות התקהלות משמשות לגיוס פרטים אחרים כאשר מתגלה טורף, כמו ינשוף, והן מאופיינות בתדרים רחבים, התחלה וסיום חדים וחזרתיות, מה שמקל על איתורן.
לעומת זאת, קריאות אזעקה הן לעיתים גבוהות בתדר, מה שמקשה על איתור מיקום הקורא.
תקשורת קולית עשויה להתקיים גם בין מינים שונים.
לדוגמה, הירגזי היפני מגיבה לקריאות גיוס של ירגזי ההרים, בתנאי שהן מלוות בקריאת אזעקה בסדר הנכון.
קריאות מסוימות ייחודיות מספיק כדי לאפשר זיהוי אישי, כמו במקרה של ציפורים המקננות במושבות, שמזהות את גוזליהן לפי קריאותיהן.
יותר מ-400 מיני ציפורים משתתפים בדואטים קוליים, שבהם שני פרטים שרים יחד בתיאום.
לעיתים, הדואטים מתוזמנים כל כך במדויק עד שהם נשמעים כקול אחד, תופעה המכונה דואט אנטיפונלי.
דואטים נפוצים במגוון משפחות ציפורים, כולל שליו, שיחניות, בלבולים, ינשופים ותוכים.
דואטים עשויים לחזק את הקשר הזוגי או לשמש כאות טריטוריאלי.
במקרים נדירים, כמו אצל העגור הסארוס, נצפו שלושה מבוגרים המבצעים "טריאטים" – שירה משולשת המשמשת להגנה על טריטוריה משותפת.
תפקידם המדויק של טריאטים אלה עדיין אינו ברור.
שירת ציפורים עשויה לשמש גם כרמז חברתי עבור פרטים אחרים מאותו מין.
לדוגמה, אצל הזמר שחור-גרון כחול, זכרים שגידלו גוזלים בהצלחה שרים להם כדי לעצב את קולם, בעוד זכרים שנכשלו בהתרבות נוטים לשתוק.
שירה זו עשויה לסייע לזכרים אחרים לזהות בתי גידול מתאימים לרבייה.
חלק מהציפורים, כמו הדרונגו, הן חיקויניות קוליות מצטיינות, המסוגלות לחקות צלילים של מינים אחרים ואף צלילים סביבתיים, כגון פעמונים או מכוניות.
תפקידי החיקוי עשויים לכלול משיכת בני זוג, הרתעת טורפים או תקשורת בלהקות מעורבות, אך אין תמיכה חד-משמעית להשערות אלה.
ציפורים המקננות בחללים עשויות להפיק צלילים דמויי נחש כדי להפחיד טורפים.
ציפורים מסוימות, כמו ציפור השמן וסיסונים, משתמשות בקולות לצורך איכון קולי בחשכת מערות, תוך שימוש בתדרים של 2–5 קילו-הרץ.
לעומת זאת, התרנגול הבר המערבי הוא המין היחיד הידוע המשתמש בתדרי תת-קול (כ-20 הרץ).
טווח השמיעה של ציפורים נע בין פחות מ-50 הרץ לכ-12 קילו-הרץ, עם רגישות מרבית בין 1 ל-5 קילו-הרץ.
הג'קובין שחור יוצא דופן בייצור צלילים בתדר גבוה של כ-11.8 קילו-הרץ, אך לא ידוע אם הוא מסוגל לשמוע אותם.
על פי השערת ההתאמה האקוסטית, בבתי גידול צפופים בצמחייה נפוצים שירים בתדרים נמוכים, עם רוחב פס צר ואלמנטים ארוכים, כדי למזער הדהודים.
לעומת זאת, בבתי גידול פתוחים נפוצים שירים בתדרים גבוהים, עם מודולציות מהירות, המתדרדרים פחות בחלל הפתוח.
ציפורים באזורים עירוניים נוטות לשיר בתדרים גבוהים ובעוצמה רבה יותר כדי להתגבר על רעשי רקע, כמו תנועה.
מחקר שנערך בסן פרנסיסקו במהלך מגפת הקורונה הראה כי הפחתת רעש התנועה אפשרה לציפורים לשיר בעוצמה נמוכה ב-30%.
למידת שירת הציפורים וייצורה נשלטים על ידי שני מסלולים מוחיים עיקריים:
מסלול המוח הקדמי (למידה קולית): כולל את Area X (המקביל לגנגליונים הבסיסיים של יונקים), את LMAN (החלק הצידי של הגרעין המגנוצלולרי של הנידופליום הקדמי), ואת DLM (החלוקה הדורסו-לטרלית של התלמוס המדיאלי).
מסלול יורד אחורי (ייצור קולי): כולל את HVC (מרכז קולי גבוה), את RA (גרעין החזק של הארקופליום), ואת nXIIts (החלק הטרכאוסירינגאלי של עצב התת-לשוני).
המסלול היורד אחורי הכרחי לייצור שירה תקין לאורך חיי הציפור, בעוד המסלול הקדמי חיוני ללמידת השירה, לשמירה עליה ולגמישותה.
המידע זורם מ-HVC ל-RA ומשם ל-nXIIts, השולט בשרירי הסירינקס, ובמקביל מ-HVC ל-Area X, ל-DLM ול-LMAN, שמקשר בין המסלולים.
מחקרים מצביעים על כך שנוירונים ב-Area X ו-LMAN מגיבים באופן סלקטיבי לשירת הציפור עצמה ולשירת המורה שלה, ומאפשרים השוואה בין השירה הנלמדת לתבנית הזיכרון.
במינים רבים נצפה דימורפיזם מיני במבני המוח הקשורים לשירה, כאשר אזורים כמו HVC ו-RA גדולים יותר אצל זכרים.
לדוגמה, אצל זרזירי זברה, HVC ו-RA גדולים פי שלושה עד שישה אצל זכרים לעומת נקבות, ו-Area X כמעט אינו ניתן לזיהוי אצל נקבות.
ציפורים רבות לומדות את שירתן בשלבי התפתחות מוקדמים, בתהליך המכונה "למידה קולית", הנפוץ במיוחד בקרב דרוראים, תוכים ויונקי דבש.
תהליך זה כולל תקופה קריטית שבה הציפור הצעירה חייבת לשמוע שירת מבוגר מאותו מין כדי לפתח שירה תקינה.
בידוד משמיעת שירה בתקופה זו עלול לגרום לשירה חריגה או חסרה.
שונות קולית בין פרטים מאותו מין נובעת מגורמים גנטיים, סביבתיים וחברתיים.
במינים כמו הציצית גדולה, נצפו "דיאלקטים" מקומיים – שירים המשתנים בין אוכלוסיות באזורים שונים, ונלמדים דרך תקשורת חברתית.
מינים מסוימים, כמו הזרזיר מצוי, ממשיכים לעדכן את שירתם גם בבגרות, תוך שילוב צלילים חדשים וחיקויים.
שירת הציפורים השפיעה רבות על התרבות האנושית, במוזיקה, בשירה ובאמנות.
מלחינים כמו מוצרט ובטהובן שילבו קולות ציפורים ביצירותיהם, כגון בסימפוניה השישית של בטהובן, שבה נשמעים חיקויים של קריאות הקוקייה והשליו.
בתרבויות שונות, שירת הציפורים מסמלת חופש, שלווה והרמוניה עם הטבע.
במיתולוגיה היוונית, הסירנות היו יצורים בעלי קולות דמויי ציפורים שפיתו מלחים.
כיום, הקלטות של שירת ציפורים משמשות להרפיה וטיפול נפשי.
מנקודת מבט מדעית, חקר שירת הציפורים תרם להבנת התפתחות השפה והתקשורת הקולית אצל בני אדם, והפך את הציפורים למודל חשוב בנוירוביולוגיה ובלשנות.
קולות המלאכים הוא פרויקט מוזיקלי ישראלי שהוקם במטרה להנציח את זכרם של הנופלים והנרצחים באירועי טבח שבעה באוקטובר.
הפרויקט נועד ליצור זיכרון מוזיקלי עבור משפחות שכולות, באמצעות הלחנת שירים המבוססים על מילותיהם, הספדים או מכתבים של הנופלים.
לאחר אירועי טבח שבעה באוקטובר, קבוצת מוזיקאים ישראליים התאגדה במטרה להעניק למשפחות השכולות דרך להנצחת יקיריהם.
הם החלו ביצירת שירים אישיים המבוססים על טקסטים שהותירו אחריהם הנופלים, כגון מכתבים, הספדים או כתבים אישיים.
הפרויקט נקרא על שמם של ו, שנפלו באותם אירועים.
ב-27 בספטמבר 2024, יצא לאור האלבום "קולות המלאכים - Vol.
1", הכולל 13 שירים המוקדשים לנופלים שונים.
התקיים מופע מיוחד המוקדשים לזכר הנופלים, בהם הושמעו השירים שנכתבו במסגרת הפרויקט.
המופע נערך על ידי עיריית תל אביב-יפו באוגוסט 2024, והוקדש לזכר כלל הנופלים והחטופים ממלחמת חרבות ברזל.
קולט ביאטריס אבולקר-מוסקט הייתה מורה רוחנית, מחברת ספרי עיון, מטפלת ברפואה אלטרנטיבית ובדמיון מודרך ומשוררת, שחיה ופעלה בירושלים.
קולט אבולקר נולדה בעיר אלג'יר בירת אלג'יריה למשפחה אריסטוקרטית.
אביה, פרופ' אנרי אבולקר, היה רופא בעל שם והתמחה בניתוחי מוח.
כמו כן כיהן כסגן ראש עיריית אלג'יר, עמד בראש "הפדרציה הציונית של אלג'יריה" במשך כשלושה עשורים וקיבל את מדליית הרזיסטנס על פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה.
אמה, ברת בנישו-אבולקר, הייתה סופרת ומשוררת, מראשונות הסופרות שפרסמו את יצירותיהן באלג'יריה.
דודה של קולט אבולקר (אחיה הצעיר של האם) היה ד"ר ריימון בנישו, פילוסוף והוגה דעות בעל מעמד רם בקהילה היהודית באלג'יריה.
קרויה על שם שמחה ביאטריס אבולקר, אשתו של הסבא רבא שלה, הרב שמואל אבולקר, הקבורה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בירושלים.
במשפחה היו שלושה ילדים: קולט, מרסל וז'וזה אבולקר, שהיה מפקד המחתרת היהודית באלג'יריה במלחמת העולם השנייה.
אבולקר נטלה חלק בשחרור אלג'יר מהשלטון הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה, מבצע לפיד, שבו המחתרת היהודית השתלטה בכוחות עצמה על אלג'יר למשך 12 שעות עד להגעת הכוחות האמריקאים.
על חלקה במבצע זה זכו אבולקר וכמה מבני משפחתה האחרים באותות הצטיינות ובמכתבי הוקרה באלג'יריה.
כמו כן בתקופה הזאת שידרה מבית המשפחה שידורים ברדיו צרפת החופשית.
אבולקר היגרה תחילה לצרפת, שם למדה תקופה מסוימת בסורבון, ובהמשך עלתה בשנת 1954 לישראל.
ב-1995 ראה אור בארצות הברית ספר שיריה "לבד עם האחד".
הסופרת תמר ברגמן כתבה ספר המוקדש לדמותה של אבולקר-מוסקט.
כתב היד של ספר זה, "כמראה לטושה", הוגש בעילום שם לקרן ירושלים לספרות יפה וזכה בפרס.
גם הסופרת נגה טרבס ביססה על דמותה את אחת הנובלות שכתבה, "האישה הכי חכמה בירושלים".
בשנת 1995 קיבלה את אות יקירת ירושלים.
הייתה נשואה פעמיים: בגיל 18 נישאה בפעם הראשונה לשמואל דנאן, בנישואים שהוסדרו עבורה על ידי הוריה.
מנישואים אלה הייתה אם לשניים.
כעבור כמה שנים, לאחר גירושיה, נישאה בשנית לאריה מוסקט, עורך דין יליד רוסיה, שהיה שליח עלייה ישראלי לקהילה היהודית באלג'יריה ועבד, מאוחר יותר, כמבקר הפנימי של עיריית ירושלים.
שיטת הטיפול שלה התבססה על דמיון מודרך ורפואה טבעית.
בשיטתה נעשה שימוש אקלקטי במיתוסים קדומים, לימודי פסיכולוגיה (ברוח הפסיכולוגיה היונגיאנית), קבלה (מסבתה למדה שיטות ריפוי מסורתיות המסתמכות על הקבלה), טקסטים מקודשים, ספרות ושירה מהתרבות המערבית, ומנהגים עתיקים של יהודי צפון אפריקה.
בשיטת הטיפול שלה ניסתה להרחיב את גבולות התודעה ולהעלות דימויים חזותיים מתת-ההכרה להכרה.
בתחילת דרכה כמטפלת טיפלה גם בניצולי שואה.
בנוסף להיותה מטפלת קיימה אבולקר-מוסקט אצלה בבית קבוצות לימוד שבהן העבירה קורסים במשך ימות השבוע.
במוצאי שבת נהגה לכנס בסלון התרבותי, שנערך בביתה, אמנים ואנשי רוח.
Alone With the One: Poetry, ACMI Press, 2000 (ספר השירים מלווה באיורים של הציירת הירושלמית נעמי בריקמן)
"קולות" הוא אלבום האולפן ה-24 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את האלבום הוציאה בשנת 1982 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
"קולות" הוא פרי יצירתם של כותבים ומפיקים רבים, כגון רחל שפירא, מישה סגל, יוני רכטר, נתן זך, אהוד מנור ונורית הירש.
הוא הוקלט על תקליט בקטלוג 84852, ובשנת 1994 יצא מחדש על תקליטור בקטלוג 2–84852, כחלק מסדרת התפוז של NMC.
"קולות" מבטא כמיהה לקול אנושי אישי מתוך עולם מלא קולות ורעשים, כאילו בין ההרים והמדרונות מתגלים רגשות נסתרים.
הדוברת מחפשת משמעות, חיבור ואהבה בקול יחיד וצלול שמתבלט מתוך מקהלת החיים הסוערת.
"כמו עשב בניסן" השיר עוסק בקשר אינטימי ועמוק בין שני אנשים, שנטמע בנוף, בלחן ובזיכרון רגשי משותף.
יש בו רצון להתחדשות, שקט ואהבה פשוטה שמעניקה תקווה, כמו עשב שצומח מחדש באביב.
"שבת בליבך" מתאר את רגעי הדמדומים של כניסת השבת, כזמן של חשבון נפש והתבוננות פנימית.
הוא מהרהר בשאלות על תיקון, נתינה, חטא ואמונה בטוב, ומחפש את מקור הכוח והברכה שבאדם.
"הצביה" מספר על רצח של צביה כמשל לפגיעה בחפים מפשע, תוך ניסיון להבין מי אשם – הצייד, הטבע, או אולי עצם היותה עדינה.
זהו שיר ביקורתי שמציג את האבסורד שבאובדן, ואת חוסר הצדק שבפגיעה בחלש.
"ציפור שנייה" הוא גרסת כיסוי לשירן של סוזן ופרן, שהוקלט לראשונה על ידן ב-1972. השיר מתאר מפגש חד-פעמי עם יופי טהור – ציפור מרהיבה – שמעוררת התרגשות פנימית עמוקה ומודעות לזמן החולף.
"מנסה לשמור על קשר" מתייחס למערכת יחסים שברירית שמאזנת בין קרבה לריחוק.
הדוברת מנסה לשמר את הקשר מבלי לאבד את עצמה, תוך הליכה מתמדת על חבל דק בין תקווה לכאב ולחשש לנחישות.
"מחשבות על יובש ועל עננים" מתעסק סביב רגע ביניים של המתנה, תקווה ורגש פתוח שמבקש מקום.
הדוברת שוהה במצב של התבוננות פנימית וחיצונית, תוך ניסיון להבין את עצמה ואת האחר, בין עננים נודדים לתחושות שמחפשות בית.
"לו באת" מבטא כמיהה לאהבה פשוטה וישירה, שמתקבלת כמו שהיא – בלי תנאים, בלי שינוי.
הדוברת מוכנה לאהוב או להיפרד באמת, רק אם זה נעשה באותנטיות, אך מצרה על כך שזה לא קרה כך בפועל.
"עד סוף הקיץ" נכתב על ידי אהוד מנור, והוקלט במקור על ידי אלי מגן.
"איך חלפו השנים" עוסק במפגש אפשרי עם אהוב מהעבר, ובתחושת הניכור שצומחת כשמגלים שאופיו לא נותר אותו דבר.
הזמן שחלף משנה רגשות וזיכרונות, מה שפעם בער, כבה, ונותר רק תימהון שקט על השנים שחלפו.
בכתבתו של רן דביר מעיתון "דבר" הוא מתאר את המהות האמיתית של האלבום כשלב נוסף במסע המוזיקלי של אלברשטיין.
כאן, היא מבצעת יצירות בעלות נוון-צלילי מינורי, עם עיבודים מלוטשים שמחמיאים לקולה, ומותאמים לתקופה בה האלבום יצא.
אלברשטיין, שמחליפה מנהלים מוזיקליים לעיתים, בוחרת שוב בשיתוף פעולה עם המוזיקאית רחל שפירא, אך גם עם יוצרים נוספים כמו מישה סגל, יוני רכטר ונתן זך.
האלבום מדגיש את האופי המינורי והעדין של המילים והלחנים, כשהשירים משתלבים בצורה מצוינת, במיוחד בשירים כמו "הצביה" ו"ציפור שנייה", בו היא מבצעת גרסה חדשה לשיר עם עיבוד איטי ומרגש, ששונה מהביצועים הקודמים.
הביצוע של אלברשטיין לשיר זה מראה, לטענתו, כיצד היא מצליחה להוציא את המהות האמיתית של השיר תוך שמירה על העומק הרגשי.
"קולות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את השיר הוציאה בפברואר 1982 לאור חברת התקליטים CBS ישראל, כסינגל מתוך אלבומה ה-24 של אלברשטיין, "קולות".
"קולות" נכתב והולחן על ידי רחל שפירא ומישה סגל, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
השיר עוסק בזיקה העמוקה שבין האדם לקול, הן החיצוני והן הפנימי, ובכוחה של ההאזנה לחולל תנועה נפשית.
כבר בשורות הראשונות עולה תחושת מסתורין: "קול מן ההרים" ו"מעברים", רמזים לרבדים נסתרים, לרחשים שמגיעים ממקום רחוק או נשכח.
הדוברת מרגישה שמישהו פתח חלון, דרכו נשמעת קריאה – סימן לשבריריותו של "מקום כמעט בטוח".
כך מתעוררת תחושת פגיעוּת, אך גם הזמנה לשינוי, לאינטימיות חדשה.
הקולות שמוזכרים לאורך השיר – חריקת הרוח, רעד בזגוגית, צלצולי פעמונים, משק כנפיים – יוצרים מעין מקהלה של מצבים ורגשות: פרידה, שמחה וגעגוע.
בשורה "מי שמאזין / גם בליבו עוברת / מקהלת קולות רבים", נרמז שההקשבה לעולם החיצוני מאפשרת חיבור פנימי, רגשי ורוחני.
לבסוף, הפנייה האישית "בוא ידידי" מחזירה את הקול לממד האינטימי ביותר: בקשה לנוכחות, לקרבה, ואולי לאהבה.
האבן שמתגלגלת היא אולי סמל למכשול שנפלט מדרכו, והלב נותר חשוף, שואל, מאזין ומצפה.
ב-4 בפברואר 1982 הוצג השיר כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-18. ב-11 במרץ עלה לשיאו במקום השביעי.
לבסוף, ב-1 באפריל, יצא מהדירוג השבועי לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' דורג השיר בשיאו במקום התשיעי.
קולטן הוא חלבון המצוי על קרום תא או בציטופלסמה, שאליו נקשר הליגנד (מולקולה קטנה המבטאת אות כימי שהתא מתוכנן לקלוט).
תפקיד הקולטן הוא לקבל את המידע שמגיע לתא באמצעות הליגנד, וכך לאפשר לתא לפעול בהתאם (למשל להתחלק, לשחרר חומרים מתוכו, לאפשר קבלת חומרים מחוץ לתא, ועוד).
לעיתים הקישור בין הליגנד לבין הרצפטור איננו מספיק על מנת שהקולטן יבצע את פעולתו, ויש צורך במולקולות עזר.
קולטני עזר החיוניים להשלמת פעילות הרצפטור נקראים קו-רצפטור.
הקולטנים מאופיינים בספציפיות כך שהם מסוגלים להגיב לחומרים מסוימים ולהזניח לחלוטין חומרים אחרים.
הקישור של הליגנד לקולטן גורם לשינוי במבנה המרחבי של האחרון, המאפשר לו ליצור את השלב הבא בשרשרת העברת האות.
אותות ההפעלה של הקולטנים גורמים לתגובות מגוונות בתוך התא שאליו הם מחוברים.
למשל, שינויים בריכוזים תוך-תאיים של חומרים שונים, שינוי במתח החשמלי, ובהפעלה של אנזימים שונים.
במקרים רבים אותות ההפעלה של הקולטנים יוצרים שרשרת ארוכה של תגובות תוך-תאיות המצומדות זו לזו.
ניתן לחלק את הקולטנים למספר קבוצות, על פי תפקידם: קולטנים עצביים – המגיבים למוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים); קולטנים אנדוקריניים – המגיבים להורמונים; קולטני מערכת החיסון – המגיבים לציטוקינים וכמוקינים; וקולטנים לגורמי גדילה.
את הקולטנים שעל קרום התא, שהם בהכרח גם טראנסממברנליים (חוצים את הממברנה לכל עוביה), ניתן לחלק על-פי תפקודם לשלוש קבוצות עיקריות: קולטנים המצומדים לחלבון G, חלבוני תעלה וקולטנים קטליטיים.
הראשונים, מעבירים את המסר באמצעות חלבון G, אשר מעבירו בתורו לשליח שניוני שבתוך התא.
הקולטנים הקטליטיים, פועלים בעצמם כקטליזטורים המזרחנים את השליח השניוני שבציטוזול, וגורמים לו לפעול בהתאם ל"צו" האות.
מנגנון העברת האות של חלבוני התעלה, מתבסס על פתיחת או סגירת תעלה של יונים, כתוצאה מהאינטראקציה עם הליגנד.
כאשר זו נפתחת, נעים היונים דרכה בהשפעת מפל הריכוזים והמפל האלקטרוכימי, והשינוי שנוצר בריכוזם בציטוזופלסמה גורם לשינויים פיזיולוגיים בתא, המבטאים את המשך מעבר האות.
חלק מהקולטנים התוך-תאיים מתפקדים, כאשר הם קשורים לליגנד, כגורמי שעתוק.
הקולטן העצבי מתווך בין האות הכימי לבין תגובת התא.
המוליך העצבי מופרש מקרום התא הקדם סינפטי, אל המרווח הסינפטי, ומשם מפעפע אל עבר הקולטן.
הקישור בין המוליך העצבי לקולטן גורם לפתיחתן או לסגירתן של תעלות יונים בקרום התא הבתר-סינפטי.
הקולטנים עצמם קובעים אלו תעלות יונים ייפתחו, לצורך שינוי מוליכות הקרום לאותם היונים.
פתיחת התעלות (או סגירתן) מביאה לשינוי מקומי בריכוזי היונים, המביא לשינוי הממתח החשמלי על פני קרום התא.
הקטנת הממתח (דפולריזציה) מקרבת את מתח הקרום למתח הסף הדרוש לעירור דחף עצבי ולכן נקראת תגובה מעוררת (excitatory).
הגדלת הממתח (היפרפולריזציה) מרחיקה את מתח הקרום ממתח הסף הדרוש, ולכן נקראת תגובה מעכבת (inhibitory).
לאותו מוליך עצבי עשויים להיות קולטנים מעוררים וקולטנים מעכבים.
למשל, חנקן חד-חמצני (NO) משמש כמוליך עצבי מעורר או מעכב, בהקשרים שונים.
קולטן עצמי (autoreceptor) ממוקם בקצה סיב עצבי, בעבר הקדם-סינפטי של סינפסה כימית, ומשמש לקבלת משוב על פעילות הסינפסה.
הקולטן רגיש לאותם מוליכים עצביים שמשחרר התא עליו הוא שוכן.
קולטנים עצמיים בדרך כלל לא קשורים לתעלות יונים ואינם משנים את מתח הקרום של התא, אלא מווסתים תהליכים תוך-תאיים הקשורים לייצור והפרשה של מוליכים עצביים.
קולטן חישה הוא מבנה המזהה גירוי בסביבה הפנימית או החיצונית של האורגניזם.
בתגובה לגירויים, הקולטן שולח אות, על ידי יצירה של פוטנציאל מדורג או פוטנציאל פעולה באותו התא או בתא סמוך, המתקדם במערכת העצבים אל עבר המוח.
קולט שמש הוא מתקן סולארי שנועד להמיר את קרינת השמש לאנרגיית חום.
בניגוד לתאים פוטו־וולטאיים (לוחות סולאריים) שמפיקים חשמל מאור השמש, קולט שמש משמש בעיקר לצורכי חימום – לרוב של מים או אוויר.
קולטי שמש הם מרכיב עיקרי במערכות לחימום מים סולארי, כגון דוד שמש ביתי.
קולטי שמש נפוצים בנויים בצורת לוח מלבני שצבעו שחור, כדי להגדיל את יכולת קליטת הקרינה הסולארית.
בלוח מותקנים צינורות ממתכת (לרוב נחושת או ברזל), דרכם זורמים מים.
קרינת השמש מחממת את פני הקולט, שמעבירים את החום למים שבצינורות – הן דרך מגע ישיר והן מהאוויר החם שנאגר בסביבת הקולט.
המים החמים עולים בצינורות אל הדוד ונאגרים בו, בעוד מים קרים יורדים אל הקולט וכך מתבצע מחזור סגור.
השימוש בקולטי שמש נפוץ בעיקר לחימום מים ביתי, אך גם ביישומים תעשייתיים, לחימום בריכות שחייה ולייבוש חקלאי.
לפי סקירה שיטתית ומטא־אנליזה, נמצא כי הכדאיות הכלכלית מהווה אחד הגורמים המרכזיים המשפיעים על אימוץ מערכות חימום מים סולאריות במדינות שונות.
בישראל, קולטי שמש מותקנים ברוב הבתים החדשים כחלק מתקנות חובה לחיסכון באנרגיה.
במרץ 2022 נכנס לתוקפו התקן הישראלי לבנייה ירוקה – ת"י 5281 – הכולל דרישות לשילוב מערכות סולאריות לחימום מים בבנייני מגורים.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של קולטי שמש: קולט שטוח, קולט צינור ואקום וקולט מרוכז.
קולט שטוח הוא הסוג הפשוט והנפוץ ביותר, המתאפיין במבנה של לוח סופג, כיסוי שקוף ושכבת בידוד.
הוא מתאים בעיקר לחימום מים או אוויר בטמפרטורות נמוכות, לשימושים ביתיים או מסחריים.
קולט צינור ואקום מורכב מצינורות זכוכית כפולים עם ואקום ביניהם, ומספק ביצועים תרמיים גבוהים יותר במיוחד באזורים קרים או מעוננים.
קולט מרוכז כולל מערכות מיקוד קרני שמש, כמו מראות פרבוליות, ומיועד ליישומים תעשייתיים הדורשים טמפרטורות גבוהות במיוחד – כגון חימום תהליכי או ייצור קיטור.
קולט שמש פועל על עיקרון של קליטת קרינה סולארית והמרתה לחום.
קרני השמש חודרות דרך שכבת זכוכית שקופה ומגיעות אל לוח סופג כהה, אשר סופג את הקרינה ומתחמם.
החום עובר מצידי הקולט אל נוזל חום (בדרך כלל מים או נוזל תרמי) הזורם בצינורות מתכת המחוברים ללוח הסופג.
הלוח והצינורות מבודדים מהסביבה כדי למנוע איבוד חום.
תהליך זה מאפשר חימום הדרגתי של המים אשר נאספים במכל אגירה (כגון דוד שמש), תוך שמירה על מחזור סגור: מים חמים עולים אל הדוד, ומים קרים חוזרים לקולט.
היעילות של הקולט תלויה בפרמטרים כגון זווית ההצבה ביחס לשמש, עוצמת הקרינה, אובדן חום לסביבה ואיכות החומרים מהם עשוי הקולט.
קולטי שמש משמשים למגוון רחב של מטרות, הן בסביבות ביתיות והן בתעשייה.
היישום הנפוץ ביותר הוא חימום מים במערכות סולאריות ביתיות, כגון דודי שמש.
מערכות אלה מנצלות את קרינת השמש להפקת אנרגיה תרמית, ובכך מפחיתות את התלות במקורות אנרגיה חשמליים או פוסיליים.
שימושים נוספים כוללים חימום בריכות שחייה, חימום חללים (בעיקר באזורים קרים), וייבוש חקלאי של תוצרת חקלאית.
בתחום התעשייתי, קולטי שמש משולבים בתהליכים שבהם נדרש חום נמוך עד בינוני – כמו בעיבוד מזון, תעשיית הטקסטיל או תהליכי חיטוי.
כמו כן, ישנם יישומים בקנה מידה גדול, בהם קולטי שמש משמשים לייצור קיטור ולהנעת טורבינות כחלק ממערכות לייצור חשמל בטכנולוגיה תרמו־סולארית.
קולטי שמש מציעים יתרונות משמעותיים הן מבחינה סביבתית והן מבחינה כלכלית.
בהיבט הסביבתי, השימוש באנרגיה סולארית להפקת חום תורם לצמצום פליטות גזי חממה, מפחית את התלות בדלקים פוסיליים ומסייע במאבק בשינוי האקלים.