tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחזה ובימוי - אורי פסטר.
שחקן/תדמותרוני דואנידורותיאבי יפהטוטושלום אסייגקשקשגיא אריאליפחפחליאור שמשאריה האריהמוסקו אלקלעיסם הקוסםמיכל גבריאלובהמכשפה הרעה של הדרוםשרי אלפי-ניסןהמכשפה הרעה של המזרחליאת אקטעהמכשפה הרעה של המערבענת מגן-שבוהמכשפה הרעה של הצפוןאייל נחמיאסהדוד הנרי
מוזיקה: נבון עמוס, אבי סינגולדה.
מפיק בפועל וניהול הפקה: אורן כלפון.
שחקן/תדמותרוני דלומידורותירוני ששוןטוטוישראל קטורזההדחלילתובל שפיראיש הפחטל מוסריאריה האריהטוביה צפירסם הקוסםשיר מורנומכשמשיתנירית אהרוני שוויצרמכשמשיתיעל יקלמכשמשיתדודי גזיתהדוד הנרי
שחקן/תדמותזוהר קבלרדורותירועי רםטוטויוסף קדושקשקש איש הקשרועי ניבפחפח איש הפחאדםסם הקוסםגיא מאורהאריה/מכשמשיתיובל בוצ'ןהמכשפה הרעה
בתוכנית "הקרנבל של מיכל" היו מספר אזכורים והופעות אורח של שחקני ההצגה כגון: סער בן יוסף, אריק לביא ושרונה אלימלך.
כשהשיא היה באחת התוכניות האחרונות שבו מיכל וכמה מהחברים הקבועים בתוכנית היו במסע לקוסם מארץ עוץ.
כמו כן, במופע הבימתי של הקרנבל הופיעו שלושת המכשמשות.
בסדרה "החברים של שוש" שוש משחק את דורותי בסרט שאותו מביימת במאית (שרית סרי), כשסער בן יוסף משחק את הדחליל.
בסוף אחד הפרקים של הסדרה "שמש" המחזמר הוזכר בשיחה בין ששי לעוגן (תוך כדי שהם מזכירים את דמויותיהם בהצגה, בתור בדיחה פנימית).
בשנת 1996 עלתה הגרסה הטלוויזונית בערוץ 2, בזכיינית שידורי קשת שבה מיכל מספרת לשלושה בנים את סיפור ההצגה ובגרסה הזו לשלושת המכשמשות היה ספסל ועץ עם שלושה מסכים, במקום הספסל המרחף בהצגה.
באחת התוכניות של "זהו זה!" ששודרו בין 1994–1995 חברי הקאסט המקורי שימשו בתור האומנים האורחים בתוכנית.
באחד התוכניות של "אוטוטו" בהנחיית גיא מרוז התארח אריק לביא, כשגיא מבקש ממנו לשגר אותו אל ביתו בתל אביב בכוחות הקסם שלו.
בפסטיגל 1995 הייתה מחרוזת של שירי המחזמר, ובהיעדר סער בן יוסף (שהשתתף בפסטיגל שנה אחרי) החליף אותו אבי קושניר בתפקיד הדחליל.
הקונצרט למען בנגלדש הוא שם משותף של שני מופעים שנערכו במדיסון סקוור גרדן, ניו יורק ב-1 באוגוסט 1971 (אחר הצהריים ובערב) למען איסוף כספים לפליטי המלחמה בבנגלדש.
הקונצרט נערך ביזמתם של ג'ורג' האריסון וראווי שנקר, והשתתפו בו בנוסף אליהם גם בילי פרסטון, רינגו סטאר, אריק קלפטון, ליאון ראסל ובוב דילן.
היה זה מופע הצדקה הראשון מסוגו, שבו כוכבי רוק הופיעו לקהל המונים כדי לגייס כספים למטרה נעלה.
בעקבותיו הופקו מופעי צדקה נוספים מסוגו.
לקונצרט רכשו כרטיסים כ-40,000 איש.
ההכנסות מן הקונצרט הניבו סך של 243,418.51 דולר.
סכום זה נמסר לניהול יוניצ"ף עבור חלוקה לנזקקים.
עד ה-14 באוגוסט 1947 הייתה בנגלדש חלק מהודו הבריטית, שכללה גם את הודו ופקיסטן של ימינו.
ב-1947 תם השלטון הבריטי והודו חולקה לשתי מדינות עצמאיות : הודו, שכללה אזורים בעלי רוב הינדי, ופקיסטן שכללה אזורים בעלי רוב מוסלמי.
פקיסטן, הייתה מחולקת לשני חלקים מרוחקים זה מזה, שהודו חצצה ביניהם: מזרח פקיסטן (בשטח שמהווה כיום את בנגלדש) ומערב פקיסטן (בגבולות פקיסטן של היום).
בחלק המזרחי של המדינה שרר מרמור הולך וגובר נגד השלטון המרכזי, עקב קיפוח כלכלי, תרבותי ופוליטי מצדו.
ב-1971 פתחה ממשלת פקיסטן במסע דיכוי נגד גורמים לאומיים במזרח פקיסטן.
בתגובה הכריזו מנהיגים בנגליים ב-26 במרץ 1971 על עצמאות בנגלדש ופתחו בכך את מלחמת השחרור של בנגלדש.
עקב המלחמה נמלטו פליטים רבים להודו, שהצטרפו לפליטים אחרים אשר נפגעו מסופה טרופית (ציקלון) שפגעה במזרח פקיסטן ב-12 בנובמבר 1970. תמונות הפליטים, ובמיוחד הילדים הרבים שסבלו מרעב זעזעו את העולם.
המוזיקאי ממוצא בנגלי, וידידו הטוב של האריסון, ראווי שנקר, ניסה לבדוק עמו אפשרות לגיוס כספים בארצות הברית עבור סיוע לפליטים.
האריסון הקליט בתחילה את השיר "בנגלדש", שההכנסות ממכירתו הועברו לפליטים.
לאחר מכן ניסה לגייס את חבריו ללהקת הביטלס.
ג'ון לנון הסכים עקרונית ובלבד שאשתו יוקו אונו תופיע לצידו, ולמרות הסכמתו של האריסון הדבר לא התבצע בפועל.
פול מקרטני סירב להופיע כל עוד נושאים משפטיים הקשורים לפירוק הלהקה תלויים ועומדים.
היחיד מחברי הביטלס שהסכים להופיע היה רינגו סטאר.
לבסוף גיבש האריסון להקה מקרב חברים אחרים שהכיר ועבד עמם באותה תקופה.
תוכנית הקונצרט התחלקה לשלושה חלקים:
החלק הראשון הוקדש לקונצרט מוזיקה הודית.
ראווי שנקר בסיטאר, עלי אכבר חאן בסארוד ואחרים ניגנו ראגה מסורתית בשם "Bangla Dhun".
בחלק המרכזי הופיעה "סופרגרופ", להקה בהרכב חד-פעמי שהורכבה במיוחד לצורך המופע מכוכבים סולנים.
הלהקה כללה, בין השאר, את
ג'ורג' האריסון - זמר מוביל וגיטרה
רינגו סטאר - תופים וזמרה
ליאון ראסל - באס, פסנתר וזמרה
בילי פרסטון - אורגן חשמלי וזמרה
דון פרסטון - גיטרה חשמלית וקולות
אריק קלפטון - גיטרה חשמלית
My Sweet Lord - ג'ורג' האריסון
While My Guitar Gently Weeps - ג'ורג' האריסון עם אריק קלפטון בגיטרה מובילה
Jumpin' Jack Flash / Young Blood - שיר של האבנים המתגלגלות בביצוע ליאון ראסל עם קולות של ג'ורג' האריסון ודון פרסטון
בחלק השלישי הופיע בוב דילן עם ג'ורג' האריסון בפנדר סטראטוקסטר, ליאון ראסל בבס ורינגו סטאר בתופים ותוף מרים.
בחלק זה נוגנו שיריו של דילן:
הקלטות הקונצרט נערכו והופקו על ידי ג'ורג' האריסון ופיל ספקטור ונמכרו כסט תקליטים בן 3 תקליטים, האלבום אף זכה באותה שנה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום השנה.
בנוסף הופק סרט תיעודי (שיצא לאקרנים ב-1972).
ב-1992 יצאו הקלטות המופע מחדש, כולל מספר רצועות שלא נכללו בהוצאה המקורית, כסט של שני תקליטורים, עריכה מחודשת הופקה ב-2001. ב-2005 יצא מחדש הסרט, כולל הערות ותוספות כ-DVD.
ההכנסות מהפקות אלה הועברו ל"קרן ג'ורג' האריסון", המנוהלת גם היא על ידי יוניצ"ף.
כל הכסף אמור היה להמסר ליוניצ"ף כדי לסייע לפליטים.
אולם, לפי מאמר ביקורת בניו יורק מגזין מ-1972 נותרו חלק מההכנסות בידי חברת התקליטים "אפל".
אלן קליין, בכיר ב"אפל" תבע פיצויים מהעיתון בתביעת דיבה בסך 150 מיליון דולרים.
מאמר מ-2 ביוני 1985 בלוס אנג'לס טיימס גילה שהעברת הכספים התעכבה במשך 11 שנה בגלל בעיות מיסוי.
ג'ון לנון, חברו של האריסון ללהקת הביטלס, טען בריאיון לפלייבוי שהכספים נגנבו.
הקונצרט הוא סרט קולנוע צרפתי-רוסי שיצא לאקרנים בשנת 2009. הסרט הוא קומדיה דרמטית, בבימויו של ראדו מיכאילאנו ובכיכובם של אלכסיי גוסקוב, מלאני לורן ומיו-מיו.
הסרט זכה בפרס סזאר עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר ועבור הפסקול בשנת 2010. הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר במסגרת פרסי גלובוס הזהב.
במרכז עלילת הסרט ניצבת דמותו של אנדריי סמיונוביץ' פיליפוב, אשר היה מנצח התזמורת של תיאטרון בולשוי במוסקבה.
כשברז'נייב הורה לגרש מהתזמורת את כל נגניה היהודים, סירב פיליפוב לציית להוראה.
סירובו הביא לסילוקו מהתזמורת באמצע הקונצרט, השפלתו בפומבי, והפיכתו לעובד ניקיון במשכן תיאטרון הבולשוי.
לאחר למעלה מעשרים שנה בעודו מנקה את חדר מנהל התזמורת מבחין פיליפוב בפקס שהגיע מחו"ל, המזמין את תזמורת הבולשוי להופיע בתיאטרון שאטלה בפריז.
פיליפוב מחליט לקבץ את חברי התזמורת הישנה שנפוצו לכל עבר, העובדים בעבודות שונות, ולהתחזות לתזמורת הבולשוי הנוכחית.
הוא משיב לתיאטרון שאטלה כי הם יגיעו לפריז וינגנו את הקונצ'רטו לכינור של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי שהופסק 30 שנה קודם לכן על ידי נציג השלטונות.
פיליפוב רק דורש, כתנאי להופעה בפריז, שהסולנית בקונצרט תהא הכנרית הצעירה אן מארי ז'אקה, שבמהלך הסרט יתברר הקשר בינה לבין פיליפוב.
התעקשותו של פיליפוב לנגן את הקונצרט עם הנגנית נובעת מכך שאן-מארי היא בתה של הסולנית היהודיה שניגנה עם פיליפוב בקונצרט המקורי.
אלכסיי גוסקוב בתפקיד אנדרי פיליפוב (Andreï Filipov)
מלאני לורן בתפקיד אן מארי ז'קה (Anne-Marie Jacquet)
דימטרי נאזארוב בתפקיד סאשה גרוסמן (Sacha Grossman)
ואלרי בארינוב בתפקיד איוון גאברילוב (Ivan Gavrilov)
פרנסואה ברליאן בתפקיד אוליבר מורן דפלוסי (Olivier Morne Duplessis)
מיו-מיו בתפקיד גווילן דה לה ריוויר (Guylène de La Rivière)
הפסקול המקורי עבור הסרט נכתב על ידי ארמנד עמר, כשקטע אחד נכתב על ידי ראדו מיכאילאנו בעצמו ("לה טרו נורמן" - "Le Trou Normand").
הפסקול של הסרט כולל את היצירה העומדת בלב עלילת הסרט - הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי, כמו גם את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 21 של מוצרט, את מחול החרבות של אראם חאצ'טוריאן ואת סימפוניה מס' 1 (מאהלר) (ה"טיטן") של גוסטב מאהלר.
כמו כן משולב בסרט גם חלק מהקונצ'רטו לכינור של מנדלסון.
הקונצרט הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר ההולנדי יאן ורמיר משנת 1664 לערך.
הציור הוצג בעבר במוזיאון איזבלה סטיוארט גארדנר, בבוסטון שבארצות הברית, אולם נגנב מהמוזיאון במרץ 1990. מיקומו הנוכחי אינו ידוע.
שוויו של הציור הוערך בלמעלה מ-200 מיליון דולרים.
ביצירה מתוארת שלוש דמויות הלבושות בלבוש פלמי האופייני לתקופת יצירתה.
אישה אחת מנגנת בצ'מבלו, השנייה שרה, ודמות שלישית - דמות גבר, יושבת בגבה לצופה, וככל הנראה מאזינה לשירה ולמוזיקה (או, לפי סברה אחרת, מדובר במורה למוזיקה).
ברקע מצוירות שתי יצירות אמנות התלויות בחדר.
יצירה זו היא אחת משתי יצירות של ורמיר העוסקות במוזיקה (השנייה היא "שיעור המוזיקה").
במסגרת השוד, שנחשב לשוד האמנות הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, נכנסו למוזיאון שני גנבים הלבושים כשוטרים של משטרת בוסטון, וגנבו 13 יצירות אמנות השוות יחד למעלה מ-500 מיליון דולרים, בהם יצירתו של רמברנדט: "ים הגליל".
המוזיאון הציע פרס של 5 מיליון דולרים למי שיסייע להשיב את היצירות אולם אלה לא נמצאו.
בשל תנאי הצוואה של גארדנר, אשר הורישה את יצירותיה למוזיאון - אין להציג יצירות אחרות במקום היצירות במסגרת הירושה, ועל כן במוזיאון מוצגות המסגרות הריקות של התמונות.
בשנת 2006 הופק סרט תעודה בשם "גנוב" (Stolen) המתאר את גנבת היצירה.
באחד מפרקי הסדרה הסימפסונים, מר ברנס נכלא לאחר שמתגלה כי הוא מחזיק במרתפו את היצירה "הקונצרט".
הציור היווה מרכיב מרכזי בספרו של דניאל סילבה, רומן ששמו "האספן" (The Collector), אשר הוצא לאור בארצות הברית בשנת 2023.
הקונצרטהאוס (בית הקונצרטים) של וינה הוא אולם קונצרטים שנחנך בווינה בשנת 1913. הבניין נמצא ברובע השלישי, ממש בשולי הרובע הראשון בווינה.
מאז הקמתו משתדל הקונצרטהאוס לשים דגש הן על מסורת והן על סגנונות מוזיקה חדשניים.
ב-1890 עלה לראשונה הרעיון להקים "משכן לפסטיבלי מוזיקה".
בבסיס המחשבה על בניין חדש רב-תכליתי הייתה הכוונה למשוך קהל רחב יותר מזה של המוזיקפראיין של וינה המסורתית.
נוסף לאולם קונצרטים, השרטוטים הראשונים של לודוויג באומן ל"אולימפיון" כללו גם זירת החלקה על הקרח ומועדון אופניים.
באזור פתוח לצד הבניין, היו 40,000 מבקרים יכולים לצפות באירועים.
אף על פי כן, כיום יש זירת החלקה על הקרח ממש ליד הבניין.
הקונצרטהאוס נבנה לבסוף בין 1911 ל-1913. האדריכלים היו פרדיננד פלנר והרמן הלמר; העבודה התבצעה בשיתוף עם לודוויג באומן.
שטח הבניין הוא כ-2,800 מ"ר (40x70 מ"ר) ובמקור הכיל שלושה אולמות, שבהם אפשר לקיים קונצרטים בו-זמניים, הודות לאיטום המשוכלל.
הבניין המקורי בסגנון אר נובו נהרס בחלקו במהלך שיפוצים ושינויים, אבל הבניין שוחזר מרישומים מקוריים בשנות ה-70' של המאה ה-20. בוני העוגבים, חברת ריגר האוסטרית, התקינה עוגב צינורות היסטורי בקונצרטהאוס בשנת 1913. בין 1997 ל-2000 עבר הבניין כולו שיפוץ מלא.
האולם הגדול, מכיל 1,840 מושבים
אולם מוצרט, מכיל 704 מושבים
אולם שוברט, מכיל 336 מושבים
אולם בריו נוסף במהלך השיפוצים האחרונים ויכול להכיל עד 400 איש.
הקונצרטהאוס מהווה אכסניה לתזמורת הסימפונית של וינה, לתזמורת הקאמרית של וינה, לאקדמיה לזמרה של וינה ול-Klangforum Wien.
כמה מנויים כוללים גם קונצרטים של הפילהרמונית של וינה וארגונים אחרים.
"עמותת הקונצרטהאוס הווינאי" מקיימת גם כמה פסטיבלים במשך השנה:
פסטיבל מוזיקה עתיקה Resonanzen בינואר
"פסטיבל המוזיקה הבינלאומי" במאי ויוני
Wien Modern'' "מודרני בווינה" בסתיו
מתיאס נסקה (מאז יולי 2013)
הקוסם הוא רומן פנטזיה משנת 2010. הספר הוא השני בסדרת "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" שנכתבה על ידי מייקל סקוט.
הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'ושי וסופי ניומן בפריז.
הספר זכה לביקורות חיוביות כמו הספר הראשון בסדרה, "האלכימאי".
הספר הפך לרב מכר לילדים במהרה.
שם הספר בא משם הדמות ג'ון די.
התאומים, ניקולס וסקתך עברו מסן פרנסיסקו לפריז דרך שער ליי.
דוקטור ג'ון די נעזר בניקולו מקיאבלי, בן אלמוות נוסף שמשרת את האשמנים הקדמונים, כדי ללכוד את תאומי האגדה ולהיפטר סופית מניקולס פלמל ומסקתך.
פרנל פלמל תקועה באלקטרז עם ספינקס, יצור מיתולוגי בעל ראש אישה, כנפי נשר וגוף אריה הניזון מהילתה וכך מונע ממנה להשתמש בקסמים.
פרנל היא בת שביעית לבת שביעית ולכן היא יכולה לראות ולשוחח עם רוחות רפאים.
היא מנצלת את העובדה הזו ומשוחחת עם רוח רפאים בשם חואן מנואל דה איילה.
הוא עוזר לה לבלבל את הספינקס ולהימלט מתאה, דבר אשר מסייע להילתה להתאושש ומחזק אותה.
ניקולס, סקתך והתאומים מוצאים את עצמם בתוך בזיליקת הלב הקדוש בשעה מוקדמת של הבוקר, נחשבים לפורצים אל אתר מורשת לאומי, מותקפים בידי טולפה משעווה, יצור הנשלט בכוח המחשבה בלבד, פרי מוחו של ניקולו מקיאבלי, ראש השירות החשאי של צרפת.
סופי פוגשת את ז'אן ד'ארק, אישה נוספת בעלת הילת כסף טהורה שהייתה התלמידה של סקתך ולומדת מהרוזן מסן-ז'רמן, בעלה של ז'אן, את קסם יסוד האש.
ניקולו ודי מתקיפים את ביתו של סן ז'רמן בעזרתן של הדיזיר והדרקון (הנחש) נידהוג.
נידהוג תוקף את סקתך, וג'וש תוקף אותו בעזרת החרב התאומה של אקסקליבר - קלרנט, נידהוג בורח, משתולל ברחבי פריז וזורע הרס.
סופי וז'אן ד'ארק נלחמות בדיזיר ומביסות שתיים מהן, השלישית יוצאת בעקבות ג'וש, נידהוג וסקתך מחוסרת ההכרה שבידי הנידהוג.
הפגישה עם די ומרס אולטור
ג'וש משיג את הנידהוג ונלחם בדיזיר השלישית, הנידהוג כמעט מובס אלא שאז די מציל אותו ולוקח את ג'וש איתו.
די מבטיח לג'וש שהוא יעורר אותו כך שג'וש יהיה חזק כמו אחותו וג'וש מוכן לעשות הכל בשביל זה.
בינתיים מגיעים ניקולס, סופי, סן ז'רמן וז'אן אל נידהוג וסופי מביסה אותו בקלרנט בזמן שז'אן מצילה את סקתך.
סקתך בקושי מתעוררת כשלפתע דגון (איש דג) העוזר של מקיאבלי ששונא את סקתך תופס אותה וגורר אותה לנהר הסן שם הם נלחמים.
ניקולס, סן ז'רמן, ז'אן וסופי עוקבים אחרי די וג'וש ומגיעים לקטקומבות של פריז ששם נמצא מרס אולטור הקדמון שנכלא על ידי מכשפת עין דור שהיא גם אשתו.
מרס מסכים להעיר את ג'וש ומחליט להוסיף לו גם מתנה - הידע הצבאי שלו.
סופי מגיעה לשם ולוקחת את ג'וש.
ביחד עם ניקולס, ז'אן וסן ז'רמן מגיעים התאומים לקתדרלת נוטרדאם.
די ומקיאבלי מחליטים לשתף פעולה וביחד מעירים את כל פסלי האבן לחיים שנלחמים נגד פלמל והתאומים.
בינתיים פרנל מגלה את הקדמונית אריופ אנאפ כלואה באלקטרז, היא משחררת אותה ושתיהן יחד נלחמות במוריגן אלת העורב שבאה לחסל סופית את פרנל.
בקתדרלה נלחמים כולם בפסלי האבן אך לפלמל נגמר הכוח.
סופי וסן ז'רמן משתפים פעולה סן ז'רמן מחמם את הפסלים וסופי משתמשת בקסם האוויר כדי לקרר אותם וכך הפסלים נשברים, לבסוף כשלסן ז'רמן נגמר הכוח סופי וג'וש מאחדים את הילות הכסף והזהב שלהם ומפוצצים את כל הפסלים.
הקוסם מארץ עוץ היא סדרת אנימציה אמריקאית משנת 1990, שהופקה לרגל יובל סרט קולנוע בעל אותו שם שמבוסס על ספר בעל אותו שם, כאשר עלילתה משמשת להם כהמשך.
הסדרה, שהופקה לה עונה אחת הכוללת 13 פרקים, שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנת 1996 ודובבה לעברית בבימויה של חנה דרורי קאשי.
שמעון כהן שדיבב את הקוסם בסדרה האנימה "הקוסם מארץ עוץ" מדבב כאן את האריה.
דורותי גייל (דורין יוחננוף) מגלה בוקר אחד את נעלי האודם בפתח ביתה, חוזרת לארץ עוץ ומתאחדת עם ידידיה: הדחליל (שמחה ברבירו), איש הפח (עפרון אטקין), והאריה (שמעון כהן).
גלינדה (עירית ענבי) מגלה לה שעוץ בסכנה: הקופים המכונפים הצליחו בכישוף להקים לתחייה את המכשפה הרעה מהמערב (שרי צוריאל) וזו מתעללת בקוסם (אלברט כהן), ששבוי בכדור פורח המפורסם שלו.
הפתיח מכיל את סיפור הפיילוט של הסדרה, כולל החייאת המכשפה (כשברקע המנגינה המפורסמת שלה מהסרט ב-1939).
כשהחבורה אומרת "צריך להציל ת'קוסם" ברקע מתנגנת מנגינת השיר "We're off to see the wizard" מהסרט.
הקוסם הייתה סדרת אנימציה צרפתית בהפקת Xilam ששודרה בין השנים 1997-1999. גיבור הסדרה היה אייס קופר, גיבור-על שעושה שימוש במוטיבים מעולם הקוסמות (שרביט קסמים, קלפים, גלימה) על מנת ללחום באויבים מזדמנים.
לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 39 פרקים.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנת 1999 בדיבוב עברי שכלל את עמי מנדלמן (בתפקיד "הקוסם"), אורלי קטן, יורם יוספסברג (בתפקיד בלק ג'ק) ודודיק סמדר (בתפקיד וגה).
העלילה מתרחשת בעולם עתידני, מתקדם טכנולוגית.
הדבר עשוי לשחק לידי הטובים כמו לידי הרעים.
סופר-נבל בשם בלק-ג'ק ואנשיו מנסים לזרוע הרס בעולם זה.
מישהו צריך למנוע זאת מהם.
לשם כך ישנו "הקוסם", אדם נבון, מהיר ובעל כוחות על-אנושיים, שמוצא עצמו כל פעם בקרב חדש, נאבק למען המדינה וכל מי שחי בה.
אייס קופר ("הקוסם"): גיבור סדרה זו.
משתמש בשכלו לא פחות מבכוחו.
נעזר בשרביט קסמים (שיכול לשמש פנס, רובה ונשק קר להכות בו את האויבים), בקלפים חדים כתער (שהופכים כאלה אגב השלכתם) ובגלימה (המאפשרת לו לצנוח מגבהים, כמתואר בפתיח הסדרה).
נוהג במכונית סופר-מהירה שאף מרחפת מעל הקרקע.
כוחותיו מועצמים כשהוא קורא: "כוחות הקסם, התגלו במלוא העצמה!".
עקב כך, גם הופעתו החיצונית משתנה במעט, אך בעיקר מתחזקים כוחותיו וביכולתו לעשות דברים שקודם לכן לא היה ביכולתו לעשות, כמו להרים עצמים כבדים.
היה בעברו פושע שחזר בתשובה.
קוזמו: עוזרו הנאמן של "הקוסם".
באופיו, קצת פחות רציני ובעל נטייה להסתכל על הדברים בדרך הומוריסטית גם כאשר אין הנסיבות מתאימות לכך.
עם זאת, ניכר שהוא מנסה לחלץ את "הקוסם" ממצבים מסוכנים.
מסייע בעיקר דרך שיחות שהשניים מקיימים ביניהם, לעיתים קרובות טלפונית (בשל הצורך של וגה למלא את תפקידו המשטרתי) ופחות לוקח חלק בקרבות עצמם.
מונה: שותפתו למלחמה בפשע של "הקוסם".
מתח רומנטי תמידי קיים בינה ובין "הקוסם" ומהווה פן נוסף בעלילה.
זמרת במקצועה שמופיעה במועדון של אביה.
כמו לכל נבל כמעט, יושב רוב הזמן במפקדה שלו, ממנה הוא מנהל את ענייניו, וכן מסתבר שהחלק העיקרי בשולחנו משמש ככיסא הרחף שלו.
נוטה להיות ביקורתי מאוד כלפי עוזריו.
מעסיקו לשעבר של אייס, כונה ג'ק וצוין שעבר תהליך כלשהו ששינה אותו למה שהוא היום.
להלן רשימת דמויות מתוך העולם הבדיוני של הספר "הקוסם מארץ עוץ", ומסדרות הספרים, סרטי הקולנוע ותוכניות הטלוויזיה שנוצרו בעקבותיו.
הדמות הראשית והגיבורה של הסיפור בסדרה היא דורותי.
יתומה שמתגוררת אצל דודיה בחווה בקנזס שבארצות הברית.
בית החווה קטן ודל, וסביבת הבית היא אפורה וחד-גונית מאוד והפכה את זוג הדודים לחסרי שמחת חיים, מלבד אהבתם לדורותי.
טוטו, כלבה הקטן של דורותי, הוא מקור שמחתה וחברה היחיד.
דורותי וטוטו עפים ביחד עם סופת ציקלון עד לארץ עוץ.
הסופה מפילה את דורותי על ביתה על המכשפה המרשעת מן המזרח והורגת אותה.
מטרתה של דורותי בסיפור המקורי הוא להגיע לקוסם מעיר האיזמרגד (ברקת) כדי שיחזיר אותה לביתה שבקנזס.
חבריה הטובים הם הדחליל, איש הפח והאריה.
שם משפחתה של דורותי גייל נחשף רק בספר השלישי, "עוצמה מעוץ" (Ozma of Oz) ועד אז פשוט קוראים לה דורותי.
דורותי מופיעה בכל ספרי ארץ עוץ מלבד הספר השני.
"הדחליל" הוא דחליל מדבר שכל גופו מלא בקש.
בדרכה של דורותי לעיר הברקת היא עצרה והסתכלה על הנוף בשדה תירס, ואז ראתה את הדחליל שעומד חי באמצע השדה.
היא הורידה אותו מהעמוד עליו היה תלוי וצירפה אותו למסעה לעיר הברקת.
משאלתו של הדחליל הייתה לקבל מוח מהקוסם הגדול של עוץ, משאלה שלבסוף "הוגשמה" על ידיו.
לאחר שהקוסם עזב את ארץ עוץ וחזר למולדתו הוא מינה את הדחליל להיות מושל העיר איזמרגד בשל חוכמתו הרבה.
מאוחר יותר הדחליל הופך גם להיות המושל של האי הכסוף.
בנוסף לספר הראשון והמקורי של ארץ עוץ מופיע הדחליל בספרים נוספים.
הספר התשיעי בסדרה (הדחליל מארץ עוץ) הוא ספר שמוקדש כולו לדחליל ומספר את מסעותיו.
הדחליל הוא הדמות הקסומה הראשונה שהופכת לידידה של דורותי והוא נחשב לחברה הטוב ביותר בארץ עוץ, ולאחר מכן גם לאהוב לבה.
"איש הפח" הוא איש שגופו עשוי כולו מפח, לאחר שהמכשפה המרשעת מן המזרח כישפה אותו וגרמה לו לאבד את כל חלקי גופו ולהחליפם בחלקי פח.
כאשר דורותי והדחליל היו בדרכם אל עיר הברקת הם נתקלו באיש הפח שהיה חלוד מכדי לזוז.
הם שימנו את גופו וסיפרו לו על מסעם.
איש הפח שיתף אותם במשאלתו להשיג לב לגופו העשוי פח, וביקש להצטרף עמם למסע לעיר הברקת.
לאחר שדורותי הרגה את המכשפה המרשעת מן המערב וחזרה לקנזס, ולאחר שאיש הפח "קיבל" את הלב בו חפץ, הוא הפך למלך של ארץ הווינקיס שהעריצו את טוב לבו ורצו בו כמלכם.
בספרי ההמשך מצוין ששמו האמיתי הוא "ניק צ'ופר" (מהמילה האנגלית Chop = לחתוך, שמרמז על מקצועו כחוטב עצים).
האריה "הפחדן" פגש את דורותי, הדחליל ואיש הפח כאשר היו בדרכם אל עיר הברקת.
הוא סיפר להם על משאלתו להיות אמיץ כמו שמלך החיות אמור להיות.
הוא הצטרף למסע אל עיר הברקת ושם זכה באומץ כפי שחפץ.
לאחר שהרג עכביש ענק שעשה ביער נזקים חמורים ביותר, המליכו אותו החיות למלך היער.
בהמשך עוזב את היער ונעשה, ביחד עם הטיגריס הרעב, לאחד מבהמות הרכיבה של עוצמה שמוביל את המרכבה שלה.
טוטו הוא כלבהּ של דורותי שמגיע איתה לארץ עוץ.
טוטו שונה משאר החיות בארץ עוץ מכיוון שהוא אינו מדבר כלל - לפחות כך מבין הקורא עד הספר השמיני בסדרה, שם טוטו מתחיל לדבר לראשונה, וכאשר הוא נשאל מדוע הוא לא עשה זאת עד עכשיו הוא אמר "לא היה לי שום דבר חשוב לומר".
גלינדה, המכשפה הטובה מהדרום - הקוסמת החזקה ביותר בארץ עוץ, השליטה של ארץ קוודלינג אשר נמצאת בדרום ארץ עוץ.
הדוד הנרי - הדוד של דורותי גייל ובעלה של הדודה אם.
הדודה אם - הדודה של דורותי גייל ואשתו של הדוד הנרי.
מתגוררת יחד עימם בחווה בקנזס.
הקוסם עוץ - השליט של ארץ עוץ.
המכשפה הטובה מהצפון - קוסמת קשישה מארץ גיליקין.
עוצמה (הנסיכה ברקת/ טיפ) - בתו של המלך הקודם של ארץ עוץ.
טיפ איננה מודעת לכך שהיא למעשה הנסיכה עוצמה.
(בסדרה באנגלית קרוי טיק-טוק [Tik-Tok])
הטיגריס הרעב - טיגריס המופיע בספר השלישי בסדרה, "עוצמה מעוץ", וכל פעם חייב לאכול משהו, ואף על פי שהוא אוכל הרבה, הוא עדיין נשאר רעב.
הקופים המכונפים - קופים בעלי כנפיים שכל אדם שמצנפת הזהב ברשותו, יכול לבקש מהקופים 3 בקשות, והקופים חייבים לקיים את הבקשה.
המכשפה המרשעת מן המערב - שליטת ארץ וינקי אשר נמצאת במערב ארץ עוץ.
המכשפה המרשעת מן המזרח - שליטת ארץ המנצ'קינים אשר נמצאת במזרח ארץ עוץ
במהלך עלילת הספר "ארץ עוץ המופלאה", מומבי היא האפוטרופוסית של טיפ, עד אשר הוא מחליט לברוח מהבית.
מלך הננסים – מלך גזע הננסים (נומים, Nome).
גזע הננסים חי בארץ תת-קרקעית, והפחד הגדול ביותר שלהם הוא מפני ביצים, מכיוון שהן נחשבות אצלן לרעל.
הקוסם הוא סרט הרפתקאות מוזיקלי אמריקאי, אשר הופק בשיתוף פעולה בין Motown Productions לבין סרטי יוניברסל, ואשר הופץ על ידי יוניברסל ב-24 באוקטובר 1978. הסרט הוא עיבוד קולנועי של מחזמר באותו השם משנת 1974, המציג את סיפורו הקלאסי של ל.
פרנק באום משנת 1900 "הקוסם מארץ עוץ", אך בסביבה אורבנית מודרנית, תוך שימוש בשחקנים אפרו-אמריקאים בלבד.
הסרט עוקב אחר הרפתקאותיו של דורותי, נערה ביישנית בת 24 המתגוררת בהארלם, ניו יורק, מורה בבית ספר, שמוצאים את עצמה, באורח פלא, בארץ עוץ, שדומה לגרסה פנטסטית של התפוח הגדול.
היא מתיידדת עם דחליל, איש פח, ואריה פחדן, ונוסעת ברחובות העיר כדי לחפש את הקוסם המסתורי, שככל הנראה רק הוא בעל כוחות קסם חזקים מספיק, כדי להחזיר אותה חזרה לביתה.
בסרט, בהפקתו של רוב כהן ובבימויו של סידני לומט, מככבים דיאנה רוס, מייקל ג'קסון (בתפקיד הראשי הראשון שלו בסרט קולנוע), ניפסי ראסל, טד רוס, מייבל קינג, תרזה מריט, תלמה קרפנטר, לנה הורן, וריצ'רד פריור.
הלִיבְּרֶטּוֹ, שכתב ויליאם פ' בראון עבור ההפקה הבימתית, שוכתב לקולנוע על ידי ג'ואל שומאכר, כאשר קווינסי ג'ונס פיקח על התאמת השירים למסך הגדול, שביצעו צ'רלי סמולס ולות'ר ואנדרוס.
קומץ של שירים חדשים, שנכתבו על ידי ג'ונס וצוות כתיבת השירים של ניקולאס אשפורד וסימפסון ואלרי, נוספו לגרסת הסרט.
בעת ההפצה המקורית של הסרט לקולנוע, הסרט היה כישלון מסחרי, וקיבל ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע; הדבר סימן את סופו של זרם ההתעוררות המחודש של הקולנוע האפרו-אמריקאים, שהחל עם תנועת הבלקספלויטיישן של שנות ה-70 המוקדמות.
למרות הכישלון הראשוני של הסרט, הגרסה הקולנועית של "הקוסם" הפכה עם הזמן לסרט פולחן, במיוחד בקרב קהל צופים אפרו-אמריקאים, חובבי ארץ עוץ, ומעריציו של מייקל ג'קסון.
בדירה קטנה שבהארלם מתיישבים בני משפחה רבים לסעודת חג ההודיה, בהם מורת בית-ספר צעירה וביישנית בת 24 בשם דורותי (דיאנה רוס), אשר מתגוררת ביחד עם דודתה אם (תרזה ריט) ודודה הנרי (סטנלי גרין).
כאשר טוטו, כלבה של דורותי, בורח מהבית החוצה, אל תוך סופת שלג איומה, דורותי רצה בעקבותיו ומוצאת עצמה לכודה בסערה.
מערבולת שלג קסומה - שנוצרה על ידי גלינדה, המכשפה הטובה מהדרום - משגרת את דורותי וטוטו אל ארץ עוץ.
דורותי נתקלת בשלט גדול, שנופל והורג את אוורמין, המכשפה המרשעת מן המזרח, השולטת בארץ המנצ'קינים.
כתוצאה מכך, דורותי משחררת את כל תושבי הארץ, ופוגשת במכשפה הטובה מהצפון (תלמה קרפנטר).
נעלי הכסף של המכשפה המתה מופיעות על רגליה של דורותי, שמצהירה שאיננה מעוניינת בהם, ושהיא רק רוצה לחזור הביתה המכשפה הטובה מציעה לה ללכת בדרך האבנים הצהובות אל עיר הברקת, שם תוכל לבקש את עזרתו של הקוסם המסתורי, אשר ייתכן ויש לו את כוחות הקסם להחזיר אותה בחזרה להארלם.
דורותי וטוטו יוצאים לדרכם, ופוגשים בדחליל (מייקל ג'קסון), שהוא קורבן להתעללות מצד קבוצה של עורבים.
הדחליל מצטרף אל השניים, בדרכם על דרך האבנים הצהובות, מקווה שהקוסם יוכל לתת לו את הדבר היחיד שהוא מרגיש שחסר לו - מוח.
בהמשך דרכם, הם פוגשים באיש פח (ניפסי ראסל) ובאריה פחדן (טד רוס), שמצטרפים אליהם, בשאיפה לקבל מהקוסם לב ואומץ, בהתאמה.
בטרם חמשת ההרפתקנים מגיעים לעיר הברקת, הם נאלצים להתמודד עם מספר מכשולים.
לבסוף, החמישה מגיעים לעיר הברקת, ופוגשים בקוסם (ריצ'רד פריור), המתגלה בפניהם כראש מתכתי ענק יורק אש.
הקוסם מקשיב להם, ומשיב שיעניק להם את מבוקשם, רק אם יהרגו את המכשפה המרשעת מן המערב - אווילין (מייבל קינג).
דורותי וחבריה יוצאים שוב לדרכם, אך עוד לפני שהם מצליחים להגיע לממלכתה של אווילין, היא מגלה שהם נמצאים בדרכם אליה, ושולחת את "הקופים המעופפים" (כנופיית אופנוענים) לחטוף אותם.
לאחר שהחמישה נחטפים ומובאים בפני אווילין, המכשפה דורשת מדורותי שתמסור לה את הנעליים של אחותה, ומאיימת להשליך את טוטו אל תוך קלחת לוהטת, אם לא תעשה כן.
הדחליל רומז לדורותי להפעיל מתז מים, והיא עושה זאת.
המים גורמים לאש שמתחת לקלחת להיכבות, אך באותה העת גם גורמים לאווילין להינמס.
מעשי הכשף של אווילין מאבדים מכוחם, והקופים המעופפים מחזירים את דורותי, כמנצחת, אל עיר הברקת.
בהגיעם חזרה אל הקוסם, דורותי וחבריה חושפים את סודותיו - הוא איננו קוסם, אלא מתחזה בשם הרמן סמית', פוליטיקאי כושל מאטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, שהגיע לארץ עוץ כאשר כדור פורח שלו הלך לאיבוד במהלך סערה.
הדחליל, איש הפח והאריה הפחדן מתאכזבים שלא יקבלו מוח, לב ואומץ, אך דורותי מסבירה להם שכבר היו להם כל אלו, במהלך כל הדרך.
גלינדה, המכשפה הטובה של הדרום (לנה הורן), מופיעה ומסבירה לדורותי שתוכל לחזור הביתה אם תקיש על עקבות נעליה שלוש פעמים.
דורותי נפרדת מהמכשפה ומחבריה, לוקחת את טוטו בזרועותיה, מקישה בעקביה ומוצאת עצמה, באופן מיידי, חזרה בהארלם, אך לא עוד כנערה ביישנית, אלא כאישה עם הכוח להתמודד עם פחדיה ולהתקדם בחייה.
"הקוסם" היה סרט הקולנוע השמיני אשר הופקת על ידי מחלקת הקולנוע והטלוויזיה של מוטאון, חברת התקליטים של ברי גורדי.
במקור, גורדי רצה ללהק לתפקיד של דורותי את זמרת הרית'ם אנד בלוז הצעירה סטפני מילס, אשר קודם לכן גילמה את התפקיד בברודוויי.
כאשר כוכבת מוטאון דיאנה רוס ביקשה מגורדי שילהק אותה לתפקיד דורותי, הוא סירב, ואמר כי רוס - אז בת 33 - כבר מבוגרת מדי בשביל התפקיד.
רוס עקפה את גורדי, ושכנעה את רוב כהן, מפיק בסרטי יוניברסל, לגבש עסקה לפיה הוא יפיק את הסרט, אם היא תלוהק לתפקיד דורותי.
פאולין קייל, מבקרת הקולנוע, תיארה את מאמציה של רוס להשיג את התפקיד בתור "אולי הדוגמה החזקה ביותר של רצון טהור בתולדות הקולנוע."
לאחר שהבמאי ג'ון בדהאם גילה כי דיאנה רוס הולכת לגלם את התפקיד של דורותי, הוא החליט שלא לביים את הסרט, וכהן החליף אותו בסידני לומט.
על החלטתו שלא לביים את "הקוסם", ג'ון בדהאם הסביר לכהן כי הוא חשב שרוס היא "זמרת נפלאה.
היא שחקנית נהדרת ורקדנית מעולה, אבל היא לא הדמות הזאת.
היא לא דורותי, הילדה בת שש-העשרה הקטנה, מהקוסם מארץ עוץ".
למרות שפוקס המאה ה-20 תמכו כלכלית בהפקה הבימתית של המחזמר, בסופו של הם מימשו את זכות הסירוב הראשונה שלהם בהפקת הסרט, כך שיוניברסל היו יכולים לממן את הסרט.
בתחילה, יוניברסל היו כל כך נרגשים לגבי סיכויי ההצלחה של הסרט, שהם לא קבעו תקציב להפקה.
התסריט של ג'ואל שומאכר עבור "הקוסם" הושפע רבות מתורתו של ורנר ארהרד ומסמינרי ההדרכה שלו, שכן גם שומאכר וגם דיאנה רוס היו "מוקסמים מאוד מוורנר ארהרד".
"לפני שהספקתי לשים לב," אמר רוב כהן, "הסרט הפך למעשיה-בסגנון-ארהרד על לדעת מי אתה, שיתוף וכל זה.
אבל היה קשה להתווכח עם [רוס], כי היא מצאה בתסריט את כל הדברים האלה שהיא עבדה עליהם בסמינר [של ארהרד]".
שומאכר דיבר באופן חיובי על התוצאות של לימודי ארהרד, ואמר כי הוא היה "אסיר תודה לנצח ללמידה, שהשפיעה רבות על החיים שלי".
בספר "The Grove Book of Hollywood" נכתב כי הנאום של גלינדה, המכשפה הטובה, בסופו של הסרט, הייתה "רשימה ארוכה של קלישאות בסגנון ארהרד"; כמו כן הספר עורך השוואות בין תורתו של ארהרד לשיר הסיום בסרט "Believe in Yourself".
במהלך ההפקה, לומט הרגיש שהסרט הגמור יהיה "חוויה ייחודית לחלוטין שאף אחד לא חוה לפני כן".
כשנשאל על כל השפעה אפשרית מהעיבוד הקולנועי הפופולרי משנת 1939 של MGM - "הקוסם מארץ עוץ" - לומט ציין כי "לא היה שום דבר שיכולנו להשתמש [מהסרט של 1939] פרט ללוודא שאנחנו לא משתמשים בשום ממנו.
הם עשו סרט מבריק, ולמרות זאת הרעיון שלנו הוא שונה - הם קנזס, אנחנו ניו יורק; הם לבנים, אנחנו שחורים, והמוזיקה שונה לחלוטין.
אנחנו רצינו לוודא שאנחנו לא חופפים בשום תחום".
מייקל ג'קסון, כוכב מוטאון לשעבר שעד תחילת הפיתוח של הסרט, בשנת 1977, עזב את מוטאון לטובת אפיק רקורדס יחד עם אחיו - שותפיו להרכב חמישיית הג'קסונים - לוהק לתפקיד הדחליל.
ג'קסון התמסר לתפקיד, וצפה בסרטי וידאו של צביים, ברדלסים ופנתרים כדי ללמוד תנועות חינניות לתפקיד.
טד רוס ומייבל קינג הובאו כדי לחזור ולגלם את התפקידים שביצעו בהפקה הבימתית של המחזמר, בעוד ניפסי ראסל לוהק לתפקיד איש הפח.
לנה הורן, לוהקה לתפקיד גלינדה, המכשפה הטובה, והקומיקאי ריצ'רד פריור גילם את דמותו של הקוסם.
הסרט צולם באולפני אסטוריה שבקווינס, ניו יורק.
ביתן מתפורר שנותר מתערוכה עולמית שנערכה בניו יורק בשנת 1964 שימש כמקום הצילומים של ארץ המאנצ'קינים, פארק שעשועים בקוני איילנד שימש כמקום צילומי סצנת המפגש עם איש הפח, ומרכז הסחר העולמי שימש כעיר הברקת.
הסצנות שצולמו בעיר הברקת היו משוכללות, וכללו 650 רקדנים, 385 אנשי צוות ו-1,200 תלבושות.
מעצב התלבושות טוני ולטון גייס את העזרה של מעצבי אופנה גבוהה בניו יורק לצורך צילומי סיקוונס עיר הברקת, והשיג תלבושות ובדים אקזוטיים ממעצבים כמו אוסקר דה לה רנטה ונורמה קמלי.
אלברט ויטלוק יצר את האפקטים המיוחדים החזותיים של הסרט, בעוד סטן ווינסטון שימש כמאפר ראשי.
קווינסי ג'ונס היה המפיק המוזיקלי של הסרט.
מאוחר יותר הוא כתב שהוא לא רצה לעבוד על הסרט בתחילה, אבל עשה זאת כטובה אישית לסידני לומט.
הפקת הסרט היא שיתוף הפעולה הראשון בין ג'ונס לבין מייקל ג'קסון; מאוחר יותר, השניים עבדו שוב ביחד על שלושה מאלבומיו של ג'קסון: "Off the Wall", "Thriller", ו-"Bad".
ג'ונס נזכר כי העבודה יחד עם ג'קסון הייתה אחת החוויות האהובות עליו בהפקת הסרט "הקוסם", והוא ציין את המסירות של ג'קסון לתפקידו, תוך שהוא משווה את סגנון המשחק שלו לזה של סמי דייוויס ג'וניור.
לג'ונס הופעת קמאו קצרה בסרט, במהלך קטע "הזהב" שבסיקוונס של עיר הברקת, בה הוא נראה מנגן על פסנתר גדול.
"הקוסם" היה כישלון מסחרי בקופות הכרטיסים; בעוד תקציב הסרט עמד על 24 מיליון דולר, בקופות הסרט הכניס רק 13.6 מיליון דולר.
מאחר שזכויות השידור בטלוויזיה נמכרו לערוץ CBS עוד לפני הפצת הסרט בקולנוע, בסכום של 10 מיליון דולר, בסופו של דבר, הסרט הסב הפסד נקי של 10.4 מיליון דולר עבור Motown Productions ויוניברסל.
באותו הזמן, היה זה הסרט המוזיקלי היקר ביותר שנעשה אי פעם.
הכישלון של הסרט הרחיק לחלוטין את אולפני הוליווד מהפקות נוספות שכוללות שחקנים אפרו-אמריקאים בלבד, פרויקטים שהפכו לפופולריים במשך מספר שנים, במהלך "עידן הבלקספלויטיישן" של שנות ה-70.
הסרט הופץ על גבי קלטות VHS לצפייה ביתית בשנת 1989 ושודר לראשונה בטלוויזיה על ידי CBS ב-5 במאי 1984 (בגרסה ערוכה באורך של 100 דקות), תוך ניצול הפופולריות של מייקל ג'קסון באותה העת.
מעת לעת, הסרט המשיך להיות משודר בטלוויזיה בערוצים שונים, כגון BET, TVOne, VH1, והיה לשידור הבכורה ברשת השידור הדיגיטלית Bounce TV.
לעיתים קרובות, הסרט שודר בטלוויזיה האמריקאית במהלך חג ההודיה (מאחר שסצנת הפתיחה של הסרט מציגה את משפחתה של דורותי מתכנסת לארוחת חג ההודיה).
הסרט שוחרר על גבי DVD בשנת 1999. בשנת 2008 שוחררה מהדורה מיוחדת של הסרט, "The Wiz: 30th Anniversary Edition", לציון 30 שנה לסרט.
מהדורות ה-DVD כוללות תוספות מיוחדות: כתבה קצרה משנת 1978 אודות הפקת הסרט, וכן הקדימון המקורי.
גרסת Blu-ray שוחררה בשנת 2010.
הסרט הופץ בישראל על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפריישן.
מבקרי הקולנוע קטלו את הסרט, עם שחרור המקורי באוקטובר 1978. מבקרים רבים היפנו את ביקורתם כלפי דיאנה רוס, בטענה כי היא מבוגרת מדי מכדי לשחק את דמותה של דורותי.
רובם הסכימו כי מה שעבד בהצלחה רבה כל כך על במת התיאטרון - פשוט לא מצליח לעבוד גם על המסך הגדול.
הוא מתאר את דמותה של דורותי, כפי שדיאנה רוס מגלמת אותה, כדמות "קרה, נוירוטית ולא-מושכת בצורה מוזרה"; כמו כן הוא ציין כי הסרט היה "כישלון מסחרי בקופות הכרטיסים".
בספרו "History of the American Cinema", רוברט הרטפול מתאר את הסרט כ-"אחד הכישלונות הגדולים ביותר של העשור", וכ-"פלופ המוזיקלי הגדול ביותר של השנה".
בספר "The Grove Book of Hollywood" נטען כי הסרט "חיסל את קריירת הקולנוע של דיאנה רוס", שכן סרט זה היה האחרון בו הופיעה רוס.
בספרו "Blockbuster", טום שון מכנה את הסרט "עלוב ומופקע".
Hollywood" מתח ביקורת על התסריט, וציין כי "הקוסם היה מפחיד מדי לילדים, וטיפשי מדי למבוגרים".
ריי בולג'ר, ששיחק את הדחליל בסרט הקולנוע "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939, לא התרשם במיוחד מהסרט "הקוסם", ואמר כי הוא "מוגזם, ולעולם לא תהיה לו המשיכה האוניברסלית שהסרט המוזיקלי הקלאסי של MGM הצליח להשיג".
בשנת 1980, ג'קסון ציין כי התקופה אשר במהלכה עבד על הסרט הייתה "החוויה הגדולה ביותר שלי עד כה ...
אני לא אשכח את זה".
עיצוב התפאורה המשוכלל של הסרט זכה לשבחים מצד המבקרים, ובספר "American Jewish Filmmakers" צוין כי הסרט ניצל בצורה העשירה ביותר את העיר ניו יורק כאתר הצילומים, מאז ימי הזוהר של סרטיהם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס.
בסקירה של הסרט מאת כריסטופר נול בשנת 2004, נכתבה ביקורת חיובית על הופעותיהם של טד רוס (האריה הפחדן) וריצ'רד פריור (הקוסם מארץ עוץ).
עם זאת, הסקירה של נול מותחת ביקורת חריפה על הסרט, תוך שהוא כותב כי מלבד השיר "Ease on Down the Road", שאר הסרט הוא "טריפ של ריקודים רעים, תפאורות צעקניות, ותסריט מבולגן מאת ג'ואל שומאכר שנמשך לאורך 135 דקות מייסרות".
בשנת 2005, האנק סטואיבר (וושינגטון פוסט) כתב כי הסרט הוא "תענוג בר-הערכה, גם אם הוא מבולגן", וציין כי השירה - במיוחד של דיאנה רוס - הייתה "פלא".
הניו יורק טיימס פרסם ניתוח של הסרט, במסגרת דיון של סרטי ז'אנר הבלקספלויטיישן: "ככל שקהל סרטי הבלקספלויטיישן הצטמצם, זה נראה כאילו שסרטי הקולנוע 'Car Wash' ו-'The Wiz' עלולים להיות הנשימה האחרונה של מה שהייתה נוכחות שחורה הולכים ומתרחבת בקולנוע המיינסטרים".
Petersburg Times" ציין כי "כמובן, הספיק רק כישלון אחד כמו "הקוסם" (1978) כדי להעניק להוליווד תירוץ לסגת לקרקע בטוחה יותר (כלומר, לבנה יותר), עד אשר הגיעו אליה ג'ון סינגלטון וספייק לי.
ובכל זאת, ללא ז'אנר הבלקספלויטיישן - ייתכן ולא היה קם דור חדש של אנשי קולנוע שחורים, לא היו דנזל וושינגטון או אנג'לה בסט, או שאולי היה לוקח להם זמן רב הרבה יותר לפרוץ".
הבוסטון גלוב ציין כי "המונח 'סרט שחור' צריך להימחק מאוצר המילים של מבקרי הקולנוע.
כדי להבין עד כמה [המונח] מיושן, מטעה ומגביל, יש לשקול את הסרטים הבאים, אשר כולם כונו 'סרטים שחורים' ...", ולאחר מכן הסרט "הקוסם" נכלל ברשימת סרטים נוספים משנות ה-70, בהם "שאפט", "Blacula" ו-"Super Fly".
למרות הביקורות השליליות הרבות, והכישלון המסחרי בקופות הכרטיסים עם שחרורו המקורי של הסרט, "הקוסם" הפך עם הזמן לסרט פולחן קלאסי, בעיקר כי הוא כולל את הופעתו הקולנועית האחת והיחידה של מייקל ג'קסון.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1979 פרס אוסקר פרס אוסקר למוזיקה הטובה ביותר פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר
הקוסם מלובלין הוא סרט קולנוע בבימוי של מנחם גולן המבוסס על ספרו של יצחק בשביס-זינגר "עושה הנפלאות מלובלין".
הסרט מתאר את קורותיו של יאשה, יהודי כבן ארבעים, בן העיר לובלין שבמזרח פולין, הנמצאת באותה עת תחת כיבוש רוסי.
יאשה הוא עושה-נפלאות, להטוטן, אקרובט ואיש ירידים הידוע בכל רחבי הארץ, הנע בין עיירותיה וכרכיה של פולין ומופיע לפרנסתו.
יאשה התחנך על ברכי היהדות האדוקה אך נטש אותה, מלווה ספקות וסייגים, לטובת תענוגות העולם וההיצע החילוני רחב האופקים שלו.
במסעו של יאשה מלובלין אל ורשה, אנו מתוודעים לאיש רב-כישרונות ובעל כריזמה עצומה, המהלך קסם על כל הפוגש אותו, ומפיח תקווה והתרגשות בקרב כל מכריו.
יאשה מסובך בקשרים עם כמה וכמה נשים בו-זמנית, שכל אחת מהן רואה אותו כמרכז עולמה.
הוא מפזר כספים שאין לו והבטחות שאינו יכול לקיים, דורש נאמנות שאינו מקיימה בעצמו ואינו מסוגל לסרב או להודות בכישלון.
במהלך ימים בודדים מתרחשת התמוטטותו הידועה מראש של עולם הבדיה והכזב שבנה סביבו יאשה.
נשותיו מאבדות את סבלנותן, שקריו ופשיטת הרגל שלו נחשפים, מוסריותו שהיה גאה עליה מתמוטטת ופציעה מחריבה את פרנסתו.
במהלך הסרט מנהל יאשה החילוני דיאלוג בלתי פוסק עם היהדות שנטש מאחור.
הוא בז לה, לחוקיה ולבעלות שנטלה לעצמה על האל האוניברסלי.
הסרט צולם ברובו בגרמניה בסוף 1978, בשפה האנגלית, בהפקת חברת "גולן-גלובוס", בעלות של 25 מיליון ל"י.
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 1979, והוזמן גם לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר.
צלם הסרט, דוד גורפינקל, זכה בפרס הצילום הטוב ביותר לסרטי איכות ישראליים, על צילום הסרט.
שיר הנושא של הסרט הולחן ובוצע על ידי הזמרת הבריטית קייט בוש.
הקוס והסוואן, נוף החקלאות והמרעה הים-תיכוני הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו שנמצא בצרפת.
אתר המורשת העולמית הוא אזור הררי עם עמקים צרים רבים.
עמקים אלו מתאימים פסטוראלית, אם כי גרועים לתושבי האזור.
כתוצאה מכך, הנוף של הקוס והסוואן התפתח עם הזמן, והוא משקף את כל סוגי המערכות האגרו-פסטורליות הים-תיכוניות.
ניתן למצוא באזור עדויות רבות של התפתחות האזור.
האתר היה מועמד להיכנס לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו מ-2002, והוא נרשם לרשימה זו ב-2011 על ידי הוועדה למורשת עולמית במושב ה-35 בפריז, צרפת.
האתר נכתב על בסיס קריטריון (iii), , מאחר שהוא מהווה דוגמה יוצאת מן הכלל לאגרו-פסטורליה ים תיכונית, וקריטריון (v), , כשהנוף מדגים את הדרך שבה המערכת התפתחה במשך אלפי שנים.
הקונצרט האירופי ("קונצרט" במובן הסכמה; באנגלית: Concert of Europe) הוא מושג המתאר את הסדר המדיני שהתקיים באירופה כמאה שנה, החל מתבוסת נפוליאון ב-1815 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. סדר זה התאפיין בשיתוף פעולה בין מעצמות אירופה במטרה למנוע מלחמות ומהפכות ביבשת ולצורך שמירת הסטטוס-קוו הפוליטי והטריטוריאלי.
מקובל לחלק את תקופת הקונצרט האירופי לשתי תקופות משנה: התקופה הראשונה מוגדרת כפרק הזמן מ-1815 ועד לתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19 והתקופה השנייה מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914.
המעצמות האירופיות בתקופה זו היו בריטניה, צרפת, האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית שהפכה ב-1867 לאימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת פרוסיה שהייתה הגרעין של האימפריה הגרמנית שקמה ב-1871.
למרות מלחמות ומהפכות שפרצו באירופה במהלך תקופת הקונצרט, שיתוף הפעולה בין המעצמות איפשר מאה שנה של שלום ויציבות יחסית ביבשת ובלי שאירופה נגררה למלחמה כוללת.
הקונצרט אמנם קרס במלחמת העולם הראשונה אך הניסיון לשמור על הסדר המדיני ומאזן הכוחות ביבשת על ידי שיתוף פעולה בין המעצמות במסגרת משותפת השאיר את חותמו.
מסגרות דומות הוקמו במהלך המאה ה-20 כשהבולטות ביניהן באירופה הן האיחוד האירופי וברית נאט"ו ובקנה מידה בין-לאומי חבר הלאומים ואחריו האומות המאוחדות.
שתי סיבות עיקריות הובילו את מעצמות אירופה לשתף פעולה במסגרת הקונצרט:
השגת יציבות אחרי שנות המלחמה הארוכות: החל מ-1792 אז החלו מלחמות המהפכה הצרפתית ועד תבוסת נפוליאון ב-1815 אירופה הייתה שרויה במצב מלחמה.
המעצמות כילו את כספן, משאביהן ואף את כוח האדם הדרושים להמשך הלחימה.
תמונת מצב עגומה זו הובילה את המעצמות למסקנה שהן חייבות לסיים את מצב המלחמה ביבשת ושלצורך כך הן חייבות לשתף פעולה במסגרת מוסכמת.
רסטורציה, שמרנות ודיכוי תנועות לאומיות-ליברליות: המהפכה הצרפתית הפיצה ברחבי אירופה רעיונות ליברליים ודמוקרטיים.
בנוסף, המלחמות הנפוליאוניות עוררו רגשות לאומיים בקרב עמי היבשת.
המעצמות חששו משינויים אלה ועל כן הן הובילו מדיניות ריאקציונית שחתרה לרסטורציה, כלומר החזרת אירופה למצב של מלוכנות וזכויות יתר לאצולה ולכמורה, בדומה למצב ערב המהפכה הצרפתית.
תקופת הקונצרט הראשונה החלה ב-1815 עם ניצחון הקואליציות שלחמו נגד צרפת וכינוס קונגרס וינה.
על רקע תבוסת צרפת, ארבע המעצמות המנצחות- בריטניה, האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית וממלכת פרוסיה- כרתו את הברית המרובעת (בתוך הברית המרובעת פעלה תת-קבוצה, הברית הקדושה, בה היו חברות רוסיה, פרוסיה ואוסטריה).
בקונגרס אקס-לה-שאפל שנערך ב-1818 חברות הברית המרובעת החליטו על הסגת כוחותיהן שחנו בצרפת הכבושה ועל קבלתה של צרפת לברית.
בכך נוצרה הברית המחומשת .
מקובל לסמן את סופן של הברית המחומשת והברית הקדושה כבר ב-1825, עם מותו של הצאר אלכסנדר הראשון.
בנוסף לקונגרס וינה וקונגרס אקס-לה-שאפל שהוזכרו לעיל, המעצמות התכנסו בשלושה קונגרסים נוספים .
זו הסיבה לכינוי תקופה קצרה זו של הקונצרט בשמות "מערכת הקונגרסים" או "המערכת הוינאית" (על שם קונגרס וינה שהיה הקונגרס הראשון במערכת הקונגרסים).
לאחר תקופה זו המעצמות המשיכו להתכנס אך באופן לא סדור אלא אד הוק לצורך פתרון משברים.
עם זאת, ניתן לומר שבאופן כללי שיטת הקונגרסים הוכיחה את יכולתה למנוע סכסוכים או לכל הפחות להגבילם לאזורים תחומים.
אירועי אביב העמים פרצו ב-1848 וביטאו את שאיפות העצמאות והאיחוד של עמים ברחבי אירופה.
אירועים אלה, שלוו בקריאות לרפורמות ליברליות ודמוקרטיות קראו תיגר על הסדר המדיני של הקונצרט.
מהפכות 1848 הסתיימו בסופו של דבר בלי שינויים טריטוריאליים משמעותיים אך הן בישרו את עידן הלאומיות וסיומה של התקופה הראשונה של הקונצרט האירופי.
המלחמות לאיחוד איטליה ואיחוד גרמניה התרחשו בשנים שלאחר מכאן וגבולות מדינות היבשת שורטטו מחדש.
תקופת הקונצרט הראשונה הסתיימה עם פלישת אוסטריה ופרוסיה לדנמרק ב-1864 במלחמת שלזוויג השנייה.
קונגרס וינה התכנס ב-1814 בהשתתפות מעל למאתיים ישויות פוליטיות מרחבי אירופה וסימן את תחילתו של הקונצרט האירופי.
מטרת הקונגרס הייתה להחזיר את הסדר המדיני לאירופה אחרי תבוסת נפוליאון (נפוליאון הובס סופית ב-1815 בקרב ווטרלו).
הקונגרס כונן סדר אירופי חדש המבוסס על שני עקרונות: האחד- חזרה לסטטוס קוו האירופי ולמאזן הכוחות ששרר ביבשת לפני המהפכה הצרפתית והשני- מחויבות קולקטיבית של המעצמות לשלום וליציבות ביבשת.
קונגרס אקס-לה-שאפל התכנס בסתיו 1818 בעיר אקס-לה-שאפל (כיום אאכן בגרמניה) בהשתתפות צרפת וחברות הברית המרובעת - בריטניה, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה- שהביסו את צרפת ב-1814. הקונגרס החליט על הסגת כוחות המעצמות שחנו בצרפת ובתמורה צרפת התחייבה להסדיר את תשלומי הפיצויים שהוטלו עליה ב-1815 בחוזה פריז.
הקונגרס סימן את סיומה הסופי של תקופת המלחמה ששררה ביבשת מ-1792 ואת קבלתה של צרפת כחברה שוות זכויות בקבוצת המעצמות.
עם הצטרפותה של צרפת לארבע המעצמות התגבשה הברית המחומשת .
קונגרס טרופאו התכנס ב-1820 בעיר טרופאו באוסטריה (כיום אופאבה בצ'כיה) בנוכחות חברות הברית המחומשת וספרד, ממלכת סיציליה וממלכת נאפולי.
מטרת הקונגרס הייתה לדון במהפכות הליברליות שפרצו בנאפולי ובספרד.
בקונגרס נחתם "פרוטוקול טרופאו" (בהסכמה חלקית של המשתתפות).
הפרוטוקול קבע שמדינה שהפכה לאיום על מדינות אחרות, עקב מהפכה שהתרחשה באותה מדינה, תורחק מברית מדינות אירופה.
כמו כן, הפרוטקול קבע שהמעצמות שומרות לעצמן את הזכות לפעול נגד המדינה הסוררת, בדרכי שלום ובמקרה הצורך אף בכוח.
קונגרס לאיבאך התכנס ב-1821 בעיר לאיבאך באוסטריה (כיום ליובליאנה בירת סלובניה) בהשתתפות בריטניה, צרפת, רוסיה, פרוסיה, אוסטריה, נאפולי וסיציליה.
הקונגרס אישר לאוסטריה לפלוש לנאפולי כדי לדכא מהפכה ליברלית שהתחוללה שם.
אוסטריה פלשה לנאפולי, ביטלה את החוקה שהמלך אולץ לקבל קודם לכן, והשיבה את המשטר המלוכני על כנו.
בקונגרס זה החלה להתפתח מתיחות בין מעצמות המזרח, חברות הברית הקדושה, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה, לבין מעצמות המערב, בריטניה וצרפת.
קונגרס ורונה התכנס ב-1822 בעיר ורונה שבצפון איטליה בהשתתפות חברות הברית המחומשת וספרד, ממלכת סיציליה וממלכת נאפולי.
הקונגרס דן בשלוש שאלות עיקריות:
השאלה האיטלקית- הכיבוש האוסטרי המתמשך בצפון איטליה.
השאלה היוונית- המרד היווני נגד האימפריה העות'מאנית (המרד התפתח בהמשך למלחמת העצמאות היוונית).
השאלה הספרדית- האם לתמוך בפלישה צרפתית לספרד שמטרתה הפלת השלטון הליברלי (השלטון הליברלי קם בספרד אחרי ההפיכה הצבאית של 1820).
פרוטוקול סנקט פטרסבורג נחתם בין בריטניה ורוסיה ב-1826. הפרוטקול, שנהוג לראותו כסופה של מערכת הקונגרסים, עסק במאבק היווני לעצמאות מהאימפריה העות'מאנית.
הפרוטוקול קבע שיוון תזכה לאוטונומיה במסגרת האימפריה העות'מאנית.
בריטניה ורוסיה לא נועצו עם שאר המעצמות לפני חתימת ההסכם ובכך פרוטוקול סנקט פטרסבורג יצר את הסדק הראשון בחומת הקונצרט האירופי.
העות'מאנים התנגדו להסכם המוצע אך תבוסתם בקרב נאוורינו אילצה אותם להיכנס למשא ומתן.
ועידת לונדון התכנסה ב-1830 בהשתתפות חמש המעצמות, הולנד ובלגיה.
הוועידה התכנסה בעקבות המהפכה הבלגית שהתרחשה באותה שנה ושכתוצאה ממנה בלגיה התנתקה מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
רוסיה פרוסיה ואוסטריה התנגדו למהלך של בלגיה וראו בו סיכון ליציבות היבשת שעלול לגרור מהפכות ומלחמות עצמאות נוספות.
לעומת זאת בריטניה וצרפת תמכו במהפכה הבלגית.
הוועידה הסתיימה בהכרה במהפכה הבלגית והבטיחה את עצמאות בלגיה.
המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה () פרצה על רקע סירוב העות'מנאים לדרישתו של מוחמד עלי, שליט מצרים, לקבל לידיו את השליטה בסוריה הגדולה (דרישה שהגיעה בעקבות הסיוע המצרי לעות'מאנים בזמן מלחמת העצמאות היוונית).
המלחמה הסתיימה כשמוחמד עלי שולט בחלקים נרחבים מסוריה הגדולה.
ב-1839 העות'מאנים ניסו להשתלט מחדש על השטחים שאיבדו וכך פרצה המלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה בה התרחש מה שידוע כמשבר במזרח שהעמיד את הקונצרט האירופי במבחן.
כשהאימפריה העות'מאנית הגיעה לסף קריסה ותבוסה למוחמד עלי התייצבו לצידה בריטניה, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה שחששו שקריסת האימפריה תסכן את היציבות באירופה.
בהסכם לונדון, שנחתם ב-1840 בין המעצמות לבין העות'מאנים, הוצע למוחמד עלי השלטון במצרים, סודאן ואיילט צידון ובתנאי ששטחים אלה יוותרו באופן רשמי חלק מהאימפריה העות'מאנית.
צרפת התייצבה תחילה לצידו של מוחמד עלי מאחר שראתה במצרים עצמאית בעלת ברית שתחזק את השפעתה באזור.
לאחר שראתה שהיא נותרה בודדה מול שאר המעצמות שינתה צרפת את עמדתה ועברה לצד המעצמות התומכות בעות'מאנים.
כמה חודשים לאחר חתימת ההסכם המעצמות זנחו את המאמצים הדיפלומטיים ופתחו בפעילות צבאית נגד מוחמד עלי.
עלי הפסיד במערכה ונאלץ לחתום על ההסכם.
המשבר במזרח הוכיח את יכולתן של המעצמות לשתף פעולה לצורך יישוב סכסוכים גם לנוכח אינטרסים מנוגדים.
עם זאת, המשבר המחיש פעם נוספת את הסכנה ליציבות היבשת שיצרה ההחלשות של האימפריה העות'מאנית (תהליך הידוע בשם השאלה המזרחית).
דעיכת השלב הראשון של הקונצרט
אביב העמים היה גל של מהפכות שסחף את אירופה ב-1848. גורמים רבים הביאו לפרוץ המהפכות, ביניהם הדרישה העממית לקבלת חלק משמעותי בשלטון ולביטול המונרכיות, התחזקות הרעיונות הלאומיים והליברליים, דרישות להענקת זכויות למעמד הפועלים ולמיסוד זכויות כמו חופש העיתונות ועוד.
השיגו מטרות מצומצמות בלבד ובאופן כללי ניתן לומר שהן דוכאו במהירות ונכשלו.
אביב העמים התחיל כאיום על הסדר המדיני של הקונצרט והציב תמרור אזהרה לעתיד אך הסדר בסופו של דבר נשמר.
מלחמת קרים () הייתה המלחמה הראשונה בין מעצמות אירופה מאז ימי נפוליאון והיא הציגה אתגר חדש לקונצרט.
עם זאת, זו לא הייתה מלחמה בקנה מידה גדול- המלחמה הייתה מוגבלת מבחינה גאוגרפית לחצי האי קרים ונסיכויות הדנובה ולוותה במאמצים דיפלומטיים לפתרונה.
מלחמת קרים הדגימה היטב את עקרון מאזן הכוחות האירופי- כשמעצמה אחת, רוסיה במקרה זה, הפגינה שאיפות התעצמות, המעצמות האחרות חברו יחד לטרפוד שאיפות אלה ופעלו לשימור המאזן.
המלחמה הגיעה לסיומה בקונגרס פריז שהתכנס ב-1856. יש הרואים בקונגרס זה את נקודת השיא של הקונצרט האירופי אך גם כנקודת הסיום של תקופת הקונצרט הראשונה.
מלחמת אוסטריה–סרדיניה, הידועה גם בשם "מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה", פרצה ב-1859. ממלכת סרדיניה וצרפת הביסו את אוסטריה וזו נאלצה לוותר על שטחים שהיו בשליטתה באיטליה.
המלחמה לא התפתחה לכדי מלחמה כוללת אך הייתה בעלת משמעות.
נסיגה של מעצמה אירופית, במקרה זה האימפריה האוסטרית, משטחים בשליטתה, הייתה חסרת תקדים בתקופת הקונצרט ובישרה עשור של מלחמות לאיחוד לאומי שיעצבו מחדש את מפת היבשת.
ב-1863 דנמרק ניסתה לספח את דוכסות שלזוויג.
בתגובה אוסטריה ופרוסיה פלשו לדנמרק והחלה מלחמת שלזוויג השנייה.
מלחמת זו הכשירה את הקרקע למלחמות איחוד גרמניה שבאו לאחר מכן.
מלחמות אלה- מלחמת שלזוויג השנייה, המלחמות לאיחוד גרמניה והמלחמות לאיחוד איטליה- הסתיימו בהסכמים בין הצדדים הלוחמים ובלי כינוס קונגרס בנוכחות כלל המעצמות כמו שהיה נהוג בתחילת הקונצרט.
בתקופת עימותים אלה נערכו ועידות רבות משתתפים (שהביאו למשל לחתימת הסכם לונדון ב-1867), אך באופן כללי ניתן לומר שהתקופה התאפיינה בהחלשות משמעותית של הקונצרט ומכאן סימון שנות ה-60 של המאה ה-19 כסוף התקופה הראשונה של הקונצרט.
תקופת הקונצרט השנייה (משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד 1914)
בתקופת הקונצרט השנייה המעצמות חזרו לשתף פעולה זו עם זו וחידשו את מערכת הקונגרסים , מה שאפשר להן להפנות את מאמציהן להתפשטות אימפריאליסטית באסיה ובאפריקה.
עם זאת, בתקופה זו המעצמות התפצלו לשני מחנות.
מחנה אחד מנה את חברות הברית המשולשת- האימפריה הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה.
במחנה השני, מחנה ההסכמה המשולשת, היו חברות בריטניה, צרפת והאימפריה הרוסית.
הסוגיות המרכזיות בתקופה זו נגעו בעיקר למצב בחצי האי הבלקני ולמאמצי הקולוניאליזם של המעצמות, בפרט המרוץ לאפריקה.
הוועידות שנערכו בתקופה זו מעידות שהמעצמות נטו לשיתוף פעולה.
עם זאת, הצעות רבות בוועידות נחסמו או לא התקבלו פה אחד ובמלחמת העולם הראשונה באופן כללי התעלמו מההחלטות שהתקבלו בוועידות אלה.
המתחים הגוברים בין המעצמות, לצד סיבות נוספות שיידונו בהמשך, הביאו לפרוץ מלחמת העולם הראשונה וקריסת הקונצרט האירופי.
קונגרס ברלין התכנס ב-1878, בהובלתו של הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק, ועסק במצבו של חצי האי הבלקני אחרי ניצחונה של רוסיה במלחמה העות'מאנית-רוסית () שהסתיימה באותה שנה.
הקונגרס הסתיים עם חתימת חוזה ברלין .
החוזה צמצם את הישגיה של רוסיה כפי שסוכמו בחוזה סן סטפנו שנחתם בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית מוקדם יותר באותה השנה.
עם זאת, העות'מאנים איבדו את רוב שטחי שלטונם באירופה.
ההחלטה החשובה ביותר בחוזה הייתה ההכרה הרשמית במדינות הצעירות הנסיכויות הרומניות המאוחדות, נסיכות סרביה ונסיכות מונטנגרו שכבר היו קיימות דה פקטו.
תחילה הקונגרס זכה לברכות על השגת השלום והיציבות בבלקן.
רוב משתתפות הקונגרס לא היו מרוצות מתוצאותיו, כל אחת מסיבותיה.
התרעומת של המדינות השונות בעבעה בעשורים הבאים עד שהתפוצצה במלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת הבלקן השנייה ולבסוף באופן סופי במלחמת העולם הראשונה.
ועידת ברלין התכנסה ב-1884 על רקע הפעילות הקולוניאליסטית הגוברת של המעצמות באפריקה ולנוכח עליית כוחה של האימפריה הגרמנית.
הוועידה הסדירה את פעולות הקולוניאליזם והמסחר של המעצמות באפריקה כך שלא ייווצרו עימותים.
בכך הוועידה הייתה חוליה נוספת בשרשרת שיתופי הפעולה של המעצמות במסגרת הקונצרט.
אמנות האג הן סדרה של חוזים והצהרות שגובשו בשתי ועידות שלום שנערכו בהאג בירת הולנד בשנים 1899 ו-1907. האמנות היוו פריצת דרך בתחומים הנוגעים לדיני המלחמה, פשעי המלחמה ופירוק נשק.
האמנות שיקפו את רצונן של מדינות אירופה ליישב סכסוכים בדרכי שלום.
עם זאת, כללים רבים עליהם הוסכם באמנות הופרו במלחמת העולם הראשונה.
השנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה התאפיינו במתיחות הולכת וגוברת בין הברית המשולשת וההסכמה המשולשת לצד שיתוף פעולה בין המחנות היריבים.
דוגמה לכך הייתה ועידת אלחסירס שהתכנסה ב-1906 במטרה לפתור את המשבר המרוקאי הראשון.
הוועידה הצליחה לפתור את המשבר אך תוצאה נוספת הייתה עוינות גוברת בין גרמניה לבריטניה וצרפת, מה שחיזק את ההסכמה הלבבית בין שתי האחרונות.
משבר נוסף פרץ במרוקו ב-1911, המשבר המרוקאי השני, ואף הוא תרם להרעת היחסים בין גרמניה לצרפת ובריטניה.
זירת הבלקן אף היא תרמה לאי-השקט הגובר כשמשבר בוסניה פרץ ב-1908 עם הכרזתה של אוסטרו-הונגריה על סיפוח באופן רשמי של בוסניה והרצגובינה.
המשבר דרדר את היחסים בין אוסטרו-הונגריה לרוסיה.
ארבע שנים אחר כך פרצה מלחמת הבלקן הראשונה () ומיד אחריה מלחמת הבלקן השנייה.
מלחמות אלה החריפו עוד יותר את העוינות בין רוסיה לאוסטרו-הונגריה והמחישו את גסיסתה של האימפריה העות'מאנית.
ולבסוף הגיעה ההסלמה הצבאית והדיפלומטית של קיץ 1914 הידועה בשם משבר יולי.
המשבר החל לאחר שגברילו פרינציפ הסרבי-בוסני התנקש ביורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
ההתנקשות הציתה סדרה של אירועים שבסופן פרצה מלחמת העולם הראשונה.
הקונצרט האירופי בן מאה השנים הגיע לסופו.
הקוסם או הלהטוטן, הוא אחד מ-78 קלפי הטארוט, אחד מ-22 הקלפים של הארקנה הגדולה, והמספר שלו הוא 1.
הקלף מתאר קוסם צעיר בעל כובע רחב שוליים או שמעליו יש את סימן האינסוף וחוגר לעיתים את אורובורוס.
יד אחת שלו מורמת והשנייה שלו מצביעה על הקרקע.
ומולו יש שולחן או מזבח שעליו מונחים ציוד הקסמים שלו או ארבעת הסמלים של הארכנה הקטנה.
בחבילת הריידר הוא ניצב בגן פורח של חבצלות ושושנים על מנת להמחיש את הפסוק משיר השירים "חבצלת השרון ושושנת העמקים".
קלף הקוסם מציע לאדם ליישם את רעיונותיו, ולהימנע מלנצל את יכולותיו לרעה.
הוא מסמל אדם בעל כשרון, כוח רצון, כלים וידע המאפשרים לו לבצע בהצלחה את כל אשר ירצה.
ישנם קוראי קלפים התומכים בקריאה הפוכה, ובמידה והקוסם יוצא הפוך בקריאת קלפים, הוא מייצג רמאות, אשליה ותמרון למען רווח אנוכי.
הקוסם כאובייקט מחקרי ולימודי בתחום תורת הנסתר, מתפרש כסמל של כוח, פוטנציאל, ואיחוד של העולם הגשמי והרוחני.
לפי תפיסת השחר המוזהב, מזוהה קלף הקוסם עם האות ב', ובאסטרולוגיה עם כוכב חמה, מזל תאומים ומזל בתולה.
לפי אליפז לוי, הקלף מזוהה דווקא עם האות א'.
בנומרולוגיה, מספרו הוא 1 - קלף הקוסם מייצג מנהיגות, התחלות חדשות, יצירתיות.
קלפים נוספים שמייצגים את הספרה 1 הם גלגל המזל והשמש.
הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1967 בבימויו של אנדרו מקלגלן, עם דין ג'ונס, איווט מימיו ומוריס שבלייה בתפקידים הראשיים.
זה סרטו האחרון של שבלייה.
זה הסרט הראשון של אולפני וולט דיסני שיצא לאקרנים לאחר מות וולט דיסני חודשיים לפני כן.
שבלייה שר בסרט את השיר "שמחת החיים" ("Joie de vivre") עם ילדי הכפר.
העלילה מתרחשת בכפר בפרובנס כשאמריקאי מתיישב בו ומתכוון למסוק את זיתי הכרם שלו בעזרת ארבע שימפנזות.
הנק דוסארד (דין ג'ונס) הוא חייל אמריקאי משוחרר שמגיע לכפר קטן בדרום צרפת כדי לגור בבית ובכרם זיתים שירש מדודו.
מתווך הנדל"ן אמיל פוריליס מקבל אותו בקרירות ומייעץ לו למכור את הבית והכרם אבל הנק מסרב.