tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבריטים תושבי הקולוניות באזורים מוכי מחלת המלריה, נהגו לערבב את מי הטוניק במשקה האלכוהולי ג'ין, וצרכו אותו באופן שוטף כתרופה מונעת בעלת טעם סביר.
בארצות הברית משתמשים בתחליף של כינין הנקרא quinidine.
כיס פלוג'ה הייתה מובלעת ובה אלפי חיילים של הצבא המצרי, יחד עם כמה מאות לוחמים ערבים מקומיים, אשר הייתה נתונה תחת מצור של צה"ל במהלך מלחמת העצמאות בתחומי העיירה הערבית אל-פלוג'ה, סמוך לצומת פלוגות וקריית גת של ימינו.
המצור שנמשך קרוב לארבעה חודשים וחצי היווה מנוף לחץ חשוב של ישראל להביא את מצרים לחתום עמה על הסכם שביתת נשק ולהוצאת האחרונה מן המלחמה.
צבא מצרים שפלש לארץ ישראל בחצות ליל הכרזת העצמאות, התפצל לשני ראשים: כח עיקרי לאורך החוף דרך עזה שהגיע עד גשר עד הלום וכח משני שנכנס מזרחה והתמקם בפלוג'ה.
במהלך החודשים ממאי עד אוקטובר היו היישובים היהודיים בנגב שמדרום לקו אשקלון-פלוג'ה מעבר לקו המצרי.
אולם גם קווי האספקה של המצרים היו ארוכים ושבירים.
במבצע יואב, שהתקיים בין 15–22 באוקטובר 1948, כבשו כוחות צה"ל שטחים נרחבים בנגב ופרצו את הדרך לבאר שבע.
בעקבות כיבוש משלטי הצומת, כאוכבה וחוליקאת נשארה בריגדה מצרית, החטיבה הרביעית, יחד עם כוחות מקומיים, בפיקודו של הקולונל הסודני סייד טהא שכונה "הנמר הסודני", נצורה באזור קטן, סביב הכפר פלוג'ה ומצודת עיראק סווידאן.
לאחר תום המבצע המשיך צה"ל לפעול כדי להדק את הכיתור סביב כיס פלוג'ה.
נעשו מספר ניסיונות לכבוש את משטרת בית ג'וברין כדי למנוע מעבר בין הכוחות המצריים בהר חברון וכיס פלוג'ה.
שני הניסיונות הראשונים שנעשו על ידי גדוד 52 של חטיבת גבעתי נכשלו, אולם ניסיון שלישי, שנעשה על ידי גדוד 89 של חטיבה 8 ב-27 באוקטובר 1948, הצליח ובעקבות זאת נכנסו כוחות צה"ל לדווימה וניקו את האזור בין בית ג'וברין להרטוב.
בצה"ל העריכו שבעקבות הכיתור של כיס פלוג'ה המצרים במקום ייכנעו.
ההערכה התחזקה כאשר ב-27 באוקטובר, בעקבות כיבוש בית חאנון וניתוק קווי האספקה לעיקר הכח המצרי באזור בין אשדוד למג'דל, נסוג עיקר הכח המצרי לרצועת עזה, שכן מצב הנצורים בכיס היה קשה מזה של הכח באשדוד.
אולם משהכניעה בוששה, כבש צה"ל את משטרת עיראק סווידאן ב-9 בנובמבר 1948 והשטח שנותר בידי המצרים באזור אל-פלוג'ה הצטמצם.
בישראל דווח על חיילים מצריים שברחו מהכיס והגיעו אל קווי צה"ל כדי להיכנע.
מעריב יצא בכותרת "כיס פלוג'ה מתחסל".
בשלב זה שלח מפקד חזית הדרום, יגאל אלון, את שלישו, ירוחם כהן, ליצור קשר עם מפקדת ה"כיס".
בבוקר ה-10 בנובמבר 1948, הוסע כהן במכונית משוריינת מצוידת בדגלים לבנים ובמגבירי קול כשהוא משמיע קריאות באנגלית ובערבית שרצונו להיפגש עם קצין מצרי.
מעמדות המצרים יצאו שלושה קצינים שאחד הציג את עצמו כגמאל עבד אל נאצר, שליש הגדוד ה-6. כהן הציע להם לקיים פגישה בין מפקד החטיבה המצרית הנצורה ומפקד הכוחות הישראלים.
לאחר קבלת האישור מהמפקדה המצרית ברפיח סוכם כי הפגישה תיערך ביום ה-11 בנובמבר 1948 בקיבוץ גת הסמוך ל"כיס".
יגאל אלון ביקש שהפגישה תיערך בערבית אבל סייד טהא התעקש על אנגלית.
סייד טהא הודה כי מצבו קשה אולם עליו להציל את כבודו של הצבא המצרי ולכן הוא יילחם עד הכדור האחרון ועד האיש האחרון אלא אם יקבל פקודה אחרת מממשלתו.
לאחר כישלון המשא ומתן קיבלו הכוחות הצרים על ה"כיס" הוראה להפעיל "מצור פעיל", דהיינו לפתוח באש על המצרים בכל זמן שהדבר אפשרי על ידי סיורים אלימים וצליפות.
המצרים השיבו באש (באחת התקריות נפצע קשה אורי אבנרי, אז מ"כ בגדוד 54 של חטיבת גבעתי).
כוחות צה"ל פעלו להדק את המצור ולמנוע הגעת שיירות אספקה אל החיילים הנצורים.
להערכת ישראל היא הצליחה לגלות את רוב השיירות.
בחסותו של הגנרל ריילי התקיים משא ומתן בין ישראל למצרים על המצב בנגב.
המצרים שטענו שפעילות צה"ל במבצע יואב הייתה בניגוד להחלטת האו"ם, דרשו את פירוז האזור ומתן אפשרות להעברה חופשית של אספקה לכיס.
ישראל סירבה לכך בכל תוקף, ודרשה את כניעת המצרים.
בחלוף הימים בחודש נובמבר התגמשה ישראל, וביקשה את כניעתם של הקצינים והסמלים בלבד, ומאוחר יותר אף ניאותה לנסיגת הכוחות המצריים ללא כניעה.
אולם המצרים סירבו להצעות אלה.
ב-1 בדצמבר, בחסות האו"ם, יצאה לכיס שיירת אספקה מצרית מעזה.
לאחר שישראל גילתה תחמושת בשיירה היא סירבה לאשר שיירות נוספות לכיס.
ראלף באנץ' ביקש לחקור כיצד אישר האו"ם שיירה שהובילה תחמושת.
ב-16 בדצמבר 1948 הוחלפה חטיבת גבעתי שצרה על כיס פלוג'ה בחטיבת אלכסנדרוני על מנת לאפשר לאחרונה להשתתף במבצע חורב.
על פי התוכנית הראשונית של מבצע חורב, חטיבת אלכסנדרוני הייתה אמורה להסתפק במצור בלבד.
אולם בעת ביקור של דוד בן-גוריון בחזית, ב-24 בדצמבר 1948, הוא הנחה לתקוף ולחסל את הכיס, על מנת לפנות את החטיבה המרותקת למצור על פלוג'ה למשימות אחרות.
הנחייתו של בן-גוריון התקבלה ללא התנגדות מצד יגאל ידין ויגאל אלון, והוראות נתנו לביצוע מבצע חיסול אשר התקיים ב-28 בדצמבר 1948 והסתיים בכישלון ובמותם של 87 חיילים, לאחר שפלוגה ג', גדוד 33 של אלכסנדרוני כותרה וחוסלה.
בינואר 1949 המצרים ניאותו להתיר לרב צבאי מטעם צה"ל להיכנס לכיס ולזהות את החללים הרבים שהושארו שם.
מטעם צה"ל נשלח הרבצ"ר שלמה גורן, והוא לווה על ידי קצין המודיעין של החטיבה הסודנית, רס"ן (אז) גמאל עבד אל נאצר.
נאצר קיבלו בכבוד רב ואף הצדיע לו בהיותו נמוך ממנו דרגה (גורן היה סגן-אלוף).
בתחילת 1949 נמצאו בכיס פלוג'ה כ-3,140 אזרחים ערבים יחד עם החטיבה המצרית.
כ-2,000 מהם היו תושבי הכפרים פלוג'ה ועיראק אל-מנשייה, והשאר היו פליטים שהגיעו לשם קודם לכן מאזורים אחרים בדרום הארץ.
כיתור החטיבה המצרית בכיס פלוג'ה היה הסיבה העיקרית לכך שהמצרים הגיעו לדיוני שביתת הנשק.
הנושא הראשון שהעלו המצרים בשיחות, היה פינוי כיס פלוג'ה.
ישראל סירבה לדרישה זאת ודרשה שכיס פלוג'ה יפונה רק עם חתימת הסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים.
במהלך השיחות הכין ריילי הסכם לפינוי כיס פלוג'ה בחמישה ימים, החל מ-23 בינואר 1949 ובלחצו חתמו נציגי ישראל ברודוס על ההסכם.
אולם דוד בן-גוריון ומשה שרת דחו את ההסכם והסכימו רק לפינוי הפצועים והעברת מזון ותרופות אל הכיס.
הסכם שביתת הנשק נחתם ב־24 בפברואר 1949, ובעקבותיו פינו המצרים את הכיס ב-27 בפברואר 1949.
בהסכם שביתת הנשק נקבע שישראל תערוב לביטחונם, לזכויותיהם ולרכושם של האזרחים בכיס, ובנספח של חילופי מכתבים שצורף להסכם, היא התחייבה להתיר לאזרחים להישאר בכפרים אל-פלוג'ה ועיראק אל-מנשייה.
המצור הביא את החיילים למחסור במזון, ויטמינים, תרופות, ביגוד חם וחלקי חילוף לנשק.
ניסיונות להבריח לנצורים אספקה בשיירות ליליות מעזה וחברון סוכלו ברובם.
להערכת ישראל החיילים המצרים נזונו משעורה ומזון לעופות וסבלו ממחלות הנגרמות מהעדר ויטמינים.
ישראל אישרה לאנשי הצלב האדום להעביר אספקה רפואית לכיס, אולם העריכה שמצבם קשה ביותר.
הרב גורן כתב בביוגרפיה שלו שבזמן הביקור שלו בכיס, בינואר 1949, נערכה לכבודו סעודה גדולה, והוא סירב לאכול מטעמי כשרות.
על פי הערכתו, הסעודה נועדה ליצור אצלו את הרושם המוטעה, אותו יעביר לראשי צה"ל ומדינת ישראל, שמצב הנצורים איננו נואש.
בעיתונות הישראלית התפרסם שהמצרים היו נכנעים אילולא מספר קצינים גרמנים המכריחים אותם שלא להיכנע.
מבצע דמשק היה מבצע צבאי שתוכנן ב-10 בנובמבר 1948 על ידי ראשי המטות הצבאיים של כוחות הפלישה הערביים לארץ ישראל במטרה לחלץ את החטיבה המצרית שכותרה על ידי צה"ל בכיס פלוג'ה.
לפי התוכנית היה על כוחות ירדניים ועיראקיים לתקוף את קווי צה"ל באזור בית גוברין, וכאשר אלה יהיו מרותקים ללחימה, תשמיד החטיבה המצרית המכותרת את התותחים הכבדים ואת העמדות המבוצרות של צה"ל באזור פלוג'ה.
לאחר מכן תסתנן החטיבה בדרך הידועה לרב-סרן הבריטי לוקיט, ששירת בלגיון הירדני, ושעליו הוטל לחמוק בעוד מועד אל כיס פלוג'ה כדי לשמש מורה דרך לנצורים.
המבצע נכנס לשלבי הכנה מעשיים, אולם אז העלה מפקד כיס פלוג'ה התנגדות לרעיון בנימוקים שונים.
הוא טען כי נסיגת ארבעת אלפים חיילים מכיס פלוג'ה דרך קווי היהודים יש בה סכנת השמדה; כי פיצוץ התותחים יעורר את תשומת לבם של היהודים; וכי מסע נסיגה ארוך של כארבעים וחמישה קילומטרים הוא מאמץ קשה מדי לחייליו העייפים והם לא יעמדו בו.
לאור התנגדותו של המפקד המצרי, גורש לוקיט מכיס פלוג'ה.
יחד איתו יצא גם קצין מצרי, שהיה עם לוקיט בדעה אחת וחלק על מפקדו.
אור ל-24 בנובמבר הצליח הקצין המצרי להחדיר לכיס פלוג'ה שיירה גדולה שהכילה רבבות כדורים ופגזים, מצרכי מזון ותרופות.
כך הוכיח כי ניתן להסתנן דרך קווי צה"ל.
אולם באותו היום עצמו גילו כוחות צה"ל את עקבות השיירה (שכללה, בין היתר, עשרות גמלים) ואת מסלולה.
בצה"ל הניחו כי אנשי השיירה יחזרו על מעשה ההסתננות בלילה הבא והכינו מארב.
ואכן, שיירה נוספת שעברה במקום נפגעה קשה מתקיפת המארב, והיא נאלצה לסגת.
כך טורפדה תוכנית המבצע עוד לפני שיצאה לפועל.
עוד בזמן המצור על הכיס, ביטא דוד בן-גוריון ביומנו הערכה וכבוד כלפי העמידה של הנצורים.
ב-6 בינואר 1949 כתב ביומנו: "המצרים למדו להילחם – גם התקווה להפסקת אש מעודדת אותם לעמידה עקשנית.
יגאל אלון כתב: "עמידת המצרים ב'כיס פלוג'ה', ראויה להיחשב כגילוי מזהיר בהתגוננות המצרים...
עקשנותם של המצרים ועמידתם במצור ממושך הן לכבוד ליחידה ולמפקדה הסודאני האמיץ".
הקרב בכיס פלוג'ה נחשב לאחד משני הקרבות היחידים במלחמת העצמאות בהם הערבים שמרו על כבודם.
מגיני הכיס, בהם גמאל עבד אל נאצר, הפכו גיבורים לאומיים.
הנצורים בכיס פלוג'ה חזרו הביתה עם מרירות רבה על ההנהגה שלהם שלא דאגה להם ולא שחררה אותם.
זו נחשבת לאחת הסיבות למרד הקצינים שהדיח את פארוק, מלך מצרים ב-1952. בעת מלחמת עיראק ב-2003, הוזכרה עמידתם האיתנה של המצרים בכיס פלוג'ה בהקבלה להתקוממות העיראקית בפלוג'ה שבעיראק נגד כוחות ארצות הברית.
כיסא גלגלים הוא פריט טכנולוגיה מסייעת, המסייע לאנשים המתקשים ללכת בכוחות עצמם ובחלק מהמקרים גם מתקשים לשבת בכוחות עצמם וזקוקים למשענות מיוחדות ורצועות הקושרות אותם לכיסא.
למרבית כיסאות הגלגלים צורת כיסא, אשר רגליו הוחלפו בארבעה גלגלים.
כיסא גלגלים מורכב משתי מערכות: מערכת ההנע ומערכת ההושבה.
ככל שמשתמש כיסא הגלגלים יושב בו במשך שעות רבות יותר בכל יום, יש להשקיע יותר משאבים בהתאמת שתי מערכות אלה לצרכיו.
בהרבה כיסאות גלגלים מתאימים הושקע מאמץ רב להתאמתם עבור משתמש מסוים.
התאמה זו עשויה להצריך עבודה של צוות מומחים.
משתמשי כיסאות גלגלים עשויים להיות בעלי מוגבלות ברגליים, בגב, או במערכת שיווי המשקל.
מוגבלות זו יכולה להיות זמנית כמו במקרה של מחלה חולפת או פציעה ויכולה להיות קבועה - מחלה כרונית, לקות או נכות.
גורמי הפציעות, המחלות הלקויות והנכויות האלה רבים ומגוונים.
כיסאות גלגלים מיוצרים במקומות רבים בעולם במשך עשרות רבות של שנים.
בשל כך ובשל הצורך להתאים אותם ליכולות, לצרכים, לסביבה ולטעם של המשתמשים, יש מגוון רחב מאוד של סוגי כיסאות גלגלים ושל אביזרים לכיסאות גלגלים.
כיסאות ידניים הם כיסאות שמקור אנרגיית הנעתם היא שריריו של אדם.
לעומתם, אנרגיית הנעתם של כיסאות גלגלים ממונעים היא חשמלית ויש להם מנוע.
כיסאות ידניים הם קלים, צרים וזולים מכיסאות ממונעים.
רובם גם מתקפלים ויכולים להיכנס אל תא מטען של מכונית פרטית.
היותם צרים יותר מקלה את מעברם דרך דלתות והיותם קלים יותר מקלה את הכניסה לכלי רכב ציבוריים בעזרתם.
לכן יש עדיפות ברורה לתתכיסא גלגלים ידני ולא ממונע כמעט לכל מי שיכול להסתדר עם כיסא ידני.
ניסיונות לשווק כיסאות גלגלים ממונעים חלקית שמתאימים למי שכמעט יכול להסתדר עם כיסא ידני ומהווים פשרה בין היתרונות של הכיסא הידני לבין הצורך בכיסא הממונע לא צלחו.
ניתן לחלק את כיסאות הגלגלים הידניים על פי הדרך בה מניע אותם האדם.
כללית, יש שתי קבוצות של כיסאות כאלה: כיסאות המונעים על ידי המשתמש בהם (מונעים עצמאית) וכיסאות אותם מניע אדם המסייע למשתמש (נדחפים).
לכיסאות ידניים המופעלים עצמית יש גלגלים אחוריים גדולים במיוחד (גודלם הממוצע הוא 70 ס"מ).
כדי להפעיל את הכיסא, המשתמש נאחז בחישוקי פלדה המחוברים אל הצד החיצוני של הגלגלים הגדולים ודוחף בעזרתם את הכיסא.
כיסאות שבהם הגלגל הגדול הוא הקדמי כבר אינם מיוצרים.
הסיבה לזה היא שהגלגלים האחוריים נושאים את רוב משקל המשתמש ולכן קל יותר להניע את הכיסא אם הם הגלגלים המונעים.
קימות גם גרסאות של הכיסא בהן המשתמש נעזר ברגל או בידית כדי להניע את הכיסא.
דוגמאות לכיסאות ידניים מסוגים שחדלו לייצר: כיסאות ידניים עם גלגלים גדולים מלפנים, כיסאות ידניים מעץ.
דוגמאות לכיסאות ידניים מסוגים נדירים: כיסאות ידניים מתקפלים שאינם Cross Braces (אחד מהם יכול להתקפל לתוך תיק יד שאפשר להעלות למטוס), כיסאות ידניים עם ידית שמשיכה בה מאפשרת לכיסא להביא את היושב בו למצב שבו הוא כמעט עומד זקוף (הוא קשור לכיסא וחלקי הכיסא מחזיקים אותו).
היתרון הבולט של ה-Cross Braces על ה-Box ועל "הגשר התלוי" הוא בהיותו מתקפל.
זה מאפשר להכניס אותו לתא מטען של מכונית פרטית או למרווח בין המושבים הקדמיים והאחוריים שלה בזמן שמשתמש הכיסא יושב על אחד ממושבי המכונית.
החיסרון שלו ביחס לשני טיפוסי כיסאות גלגלים אלה הוא שקשה יותר להניע אותו.
קשה יותר להניע אותו משום שהוא כבד יותר ומשום שמנגנון הקיפול שלו גורם לאובדן חלק מאנרגיית התנועה שלו בחיכוך פנימי בין חלקי הכיסא.
כיסאות גלגלים ידניים מיוצרים מסוגי פלדה שונים בעלי חוזק ומחיר מגוונים או מסגסוגות מתכת חזקות ויקרות יותר מפלדה כגון טיטניום.
ישנם גם סוגים שונים של גלגלים גדולים.
הגלגלים השונים נבדלים בצורך התחזוקתי שלהם.
גלגלים שדומים לגלגלי אופניים יש לנפח מדי פעם ולמתוח להם את מוטות המתכת הדקים המקשרים את חישוק הגלגל אל מרכזו.
לעומתם יש גלגלים עם צמיגים מגומי מלא שאין צורך לנפח וגלגלים שהחישוק שלהם מחובר למרכזם בחלקי פלסטיק רחבים.
כיסאות מופעלים עצמית יכולים להיות מונעים בעזרת שתי הידיים, בעזרת יד אחת, שתי רגליים, רגל אחת או רגל אחת ויד אחת.
כיסאות ידניים המופעלים על ידי יד אחת הפכו לנדירים עם השתפרות הכיסאות הממונעים, בשל המאמץ הרב שהפעלתם דרשה.
לכיסאות ידניים המופעלים על ידי יד אחת יש שני חישוקי גלגלים בצד של היד המניעה.
כך שהמשתמש יכול לאחוז בשני החישוקים באותה היד כדי להניע את שני הגלגלים.
בכיסאות המונעים על ידי הרגליים אין משענות רגליים.
כיסאות נדחפים יכולים להיות מסוג שעוצב עבור הנעה עצמאית, בתוספת ידיות דחיפה או מסוג שעוצב כך שאי אפשר להניעו עצמאית כגון "כיסא גריאטרי", "בסיסי גלגלים", ו-"כיסאות גלגלים דמויי עגלת תינוק".
כיסאות נדחפים "גריאטרים" דורשים אדם נוסף להפעילם.
הכיסאות מאופיינים בארבעה גלגלים, הקרובים זה לזה בגודלם (הגלגלים האחוריים, גודלם בדרך כלל 30 סנטימטר, בעוד הקדמיים, גודלם 20).
היתרון המרכזי בכיסאות אלו הוא הקומפקטיות שלהם, שכן גם כיסאות מופעלים עצמית ניתנים לדחיפה.
למרות שמם, כיסאות גריאטריים משמשים גם אנשים שאינם חולים גריאטריים.
כיסא כזה יכול לשמש, למשל, אדם הנוהג להשתמש בכיסא גלגלים ממונע שהכיסא הממונע שלו נשלח לתיקון או יהודי דתי שבימות השבוע משתמש בכיסא ממונע ובשבת בכיסא "גריאטרי".
כיסאות "בסיסי גלגלים" הם מעין פלטפורמות על גלגלים, המיועדות לאנשים שלקותם אינה מאפשרת ישיבה אלא רק שכיבה או מצב ביניים בין ישיבה לשכיבה.
בדרך כלל, אנשים אלו מושבים בצורה הכי נוחה בהתחשב במצבם וספקי טכנולוגיה מסייעת משתמשים בגופם כדי ליצוק סביבו מערכת הושבה ייחודית להם.
היציקה נעשית בעזרת קצף מתקשה שיוצר מעין ספוג (שיטת Foam in Place) או כדוריות פלסטיק בווקום.
מערכת הושבה זו מתחברת אל בסיס הגלגלים של כיסא נדחף שנראה שונה מהכיסא הגריאטרי.
אם המשתמש מצליח להגיע לישיבה או כמעט לישיבה בעזרת מערכת הושבה זו, ניתן לשקול את חיבור מערכת ההושבה לבסיס של כיסא גלגלים ממונע.
כיסאות ממונעים הם כיסאות גלגלים המשתמשים בכוחו של מנוע חשמלי.
בכיסאות מיושנים העברת הכוח מהמנוע לגלגלים באמצעות ממסרות.
בחדישים יותר יש שני מנועים שכל אחד קשור ישירות לאחד הגלגלים המונעים.
חיסכון הממסרות נותן פשטות מכנית ומשקל קל.
ישנם כיסאות גלגלים ממונעים דמויי קטנוע טילון, ישנם הדומים בצורתם לכיסאות הידניים הנפוצים וישנם כיסאות גלגלים ממונעים מסוגים הנדירים.
אילו הדומים לידניים יכולים להיות בעלי הנעה קדמית, אחורית או בעלי שישה גלגלים והנעה מרכזית.
כיסאות גלגלים ממונעים עם הנעה קדמית נדירים יחסית מאותה סיבה שכיסאות ידניים עם גלגלים גדולים קדמיים כבר לא מיוצרים.
הסיבה היא שקל יותר להניע את הכיסא כאשר מרכז הכובד של המשתמש מעל לגלגל המניע.
כיסאות גלגלים ממונעים עם הנעה קדמית ניתנים כמעט ורק למשתמשים שמנים במיוחד שמרכז הכובד שלהם מעל לגלגל הקדמי או למשתמשים שצריכים לעבור במסדרונות צרים ומפותלים.
חיסרון נוסף של כיסאות ממונעים עם הנעה קדמית הוא שקל יותר לקבל בהם סחרחורת בסיבוב מהיר של כיסא הגלגלים.
הסיבה לזה היא שציר הסיבוב נמצא בין שני הגלגלים המניעים וככל שראש המשתמש רחוק יותר מציר זה, המהירות המשיקית של הראש גדולה יותר.
כיסאות גלגלים ממונעים בדרך כלל מעוצבים לשימוש ביתי, או חיצוני בהתאם לממדיהם.
אולם ניתן לעצב אותם עבור שניהם.
כיסאות גלגלים ממונעים מסוגים נדירים כוללים כיסאות שיכולים לנסוע על חול (למשל כיסאות לחוף הים) וכיסאות המטפסים במדרגות.
השליטה בכיסאות הגלגלים נעשית בדרך כלל באמצעות ג'ויסטיק, אם כי במקרה של לקות ידיים קשה ניתן לשלוט בכיסאות באמצעות מוט היגוי הנשלט על ידי הסנטר, הרגל או הפה, באמצעות חיישנים למיקום הראש או העיניים או במתגים המופעלים על ידי חלקי גוף שונים.
כיסא גלגלים דמוי קטנוע טילון נשלט באמצעות כידון.
מנוע הכיסא נשלט על ידי מערכת חשמל ממוחשבת.
במערכת זו מוגדרים פרמטרים שניתן לכוונן ולהגביל לצורך התאמתם לכל משתמש ספציפי, כמו הגבלת מהירות מקסימלית עבור משתמש שמתקשה לבלום ביעילות בשל נכותו.
כוונון הפרמטרים נעשה לרוב על ידי בעל מקצוע בסדנא, המחבר מחשב אל הכיסא ומרבית המשתמשים אינם יכולים לשנות אותו בכוחות עצמם.
כיסאות גלגלים ממונעים ושמירת שבת
סוגיה זו העסיקה פוסקים רבים משום שכנגד הנסיעה בשבת ניצבת הלבנת פניו של מי שאינו יכול לצאת מביתו בשבת או שנגזר עליו להתחנן לחסדי הזולת כדי שיובילו אותו ממקום למקום כיום מצויים בשוק פתרונות טכניים המאפשרים נהיגה בכיסא גלגלים ממונע בשבת.
עם זאת, הם מייקרים את כיסא הגלגלים באופן משמעותי.
מלבד זאת קיימות שאלות הלכתיות נוספות העומדות בפני אדם עם לקות בשבת, כגון טלטול עזרי טכנולוגיה מסייעת במקום שאין בו עירוב, על ידי עצמו או אחר.
בשנת 2017 פותח כיסא גלגלים רובוטי.
כיסא רובוטי הוא כיסא המשלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית, מערכות הכיסא אוספות מידע על היושב בו כגון משקל האדם, הלחץ שמופעל בישיבה, דופק ומאפייני הנשימה של היושב, טמפרטורת הגוף ומדדים נוספים.
המערכות מחשבות את המדדים המסמנים מצוקה והכיסא הרובוטי מגיב בהתאם לחישוב הנתונים, משנה את מנח גופו של היושב וגורם ליושב לשבת בתנוחה אחרת, נוחה יותר ומונעת פצעי לחץ ופגעים הנוצרים מישיבה ממושכת.
על מנת לסייע לאנשים הנזקקים לכיסא גלגלים להתנייד אך לא להרגיש נמוכים משאר החברה, הומצא "כיסא גלגלים בגובה העיניים", מדובר במתקן המתחבר לכיסא הגלגלים ומאפשר למשתמש לעמוד ולהמשיך להתנייד גם בעמידה.
המתקן מתחבר לרוב לכיסא גלגלים ממונע בעל מנגנון ייעודי להעמדה.
שינוי תנוחת המשתמש מאפשר ניידות לאנשים בעלי מוגבלויות ונותנת את האפשרות להמשיך ולבצע פעולות בתוך הבית, בעבודה או בחצר תוך שימוש בכיסא.
המכשיר מתאים לשימוש למרבית המבוגרים והוא מיועד לנכים שאינם סובלים ממוגבלויות בתפקוד הידיים והכתפיים או בעיות המונעות יישור של הגפיים התחתונות לכדי עמידה.
כיסאות גלגלים באים בצורות וצבעים מגוונים ועם אפשרויות רבות לאבזור והתאמה.
הכיסאות מעוצבים ומאובזרים על פי טעמו האישי של המשתמש, יכולתו הגופנית, על פי יכולתו הכלכלית וההון שהוא מצליח לגייס עבור קניית הכיסא ואביזריו, על פי הסביבה בה הכיסא צריך לשרת את המשתמש ועל פי הדחיפות בה דרוש הכיסא.
אם אי אפשר להתאים את הכיסא הייטב לסביבת המשתמש, אפשר להתאים את הסביבה לכיסא.
אפשר, למשל, להרחיב פתחי דלתות בבית המשתמש או להחליף את המעלית שמרימה את כיסא הגלגלים הממונע אל ריכבו של המשתמש.
התאמה לא נכונה של מערכת ההושבה יכולה לגרום לפצעי לחץ, ואצל אנשים שמתקשים בישיבה עצמה היא יכולה לדרוש מאמצים גדולים לשם ישיבה ולגרום לירידה דרמטית בתפקוד הידיים.
כיסאות ממונעים מסוימים מאובזרים במערכת Tilt in Space שיכולה להסיט את המסעד ואת המשענת 30 מעלות ויותר אחורה תוך שמירה על הזווית בין המסעד למשענת.
אם הסטה כזו, הנעשית שלוש פעמים ביום לפחות ולמשך יותר מדקה בכל פעם, נותנת מנוחה לעור הישבן ומגנה עליו מפצעי לחץ.
למערכות Tilt in Space ממונעות יש להן מנוע המופרד ממנוע הכיסא ומאפר למשתמש לשלוט בהן.
הפעלת האחרות דורשת סיוע אנושי.
לעומת מערכות אלה, כיסאות גלגלים עם משענת שיכולה להתכופף אחורה תוך שינוי הזווית בינה לבין המסעד אינם מומלצים בדרך כלל, כי הם יוצרים חיכוך עם עור הגב, מסכנים אותו בפציעה ואינם יעילים למניעת פצעי לחץ בישבן.
אבזור נדיר לכיסא גלגלים יכול לכלול מערכת להגבהת המושב.
כללית, אפשר להוסיף יותר אביזרים על כיסא ממונע מאשר על ידני.
התאמה לא נכונה של מערכת ההנע יכולה להקשות את הנעת הכיסא, את יציבותו ואת יכולתו לעבור במקומות צרים.
במערכת הנע של הכיסאות הממונעים ניתן לשנות תכונות של המנוע, הממסרות, המצבר, מיקום הגלגלים המונעים ביחס למרכז הכובד, תכנות מערכת ההיגוי (כגון קצב תאוצה), מיקום וסוג כלי ההיגוי ועוד.
ספקים וצרכנים של כיסאות גלגלים
כיסא שדרוש לתקופה קצרה או לשעות שימוש מעטות ביום יכול להיות כיסא שאינו מותאם בקפידה למשתמש.
כיסא כזה ניתן לשאול מעמותות כגון יד שרה.
צרכנים של כיסא כזה יכולים להיות אנשים עם מגבלה זמנית (למשל אנשים ששברו שתי רגליים) אנשים שמבלים את רוב יומם במיטה, אנשים שעל פי רוב יכולים ללכת בכוחות עצמם וזקוקים לכיסא רק כשההליכה קשה או מכאיבה (למשל אנשים הלוקים בדלקת מפרקים) ואנשים שממתינים להרכבה של כיסא שמתאים להם יותר.
אנשים שלא יכולים ללכת אך יכולים לשבת בכוחות עצמם, לעבור מכיסא לכיסא בכוחות עצמם ולשנות תנוחות ישיבה בכוחות עצמם, יצטרכו כיסא שמותאם יותר אישית אך אינו עמוס באביזרים ומערכת ההושבה שלו אינה יקרה ומסובכת.
הדבר נכון במיוחד אם לאנשים אלה יש שיווי משקל טוב וכושר גופני טוב.
אם גם יש להם ניסיון שימוש בכיסאות גלגלים, הם יצטרכו התייעצות קצרה עם מהנדס אנוש (הנדסת אנוש), מהנדס הנעת כיסאות גלגלים, איש סדנת הרכבה וגורמים מממנים כדי לרכוש את הכיסא.
אנשים שתלותם בכיסא רבה יותר וניסיונם דל יותר יצטרכו התייעצויות ממושכות, אבחונים והדרכות מאנשי המקצוע המוזכרים למעלה וגם ממרפאים בעיסוק.
עוד על אודות ספקי כיסאות גלגלים ניתן לקרוא בערך טכנולוגיה מסייעת.
בישראל, חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע כי מימון מכשירי ניידות ובהם כיסאות גלגלים הם באחריות משרד הבריאות, המשתתף במימון המכשיר וקטינים זכאים למימון מלא של מכשירי ניידות.
בשנים 2020–2022 הוגשו בין 1,411 ל-1,876 בקשות בשנה לכיסא גלגלים ידני או טיולון ו-170–203 בקשות לכיסאות ממונעים או מנועי עזר.
כיסא הוא רהיט המשמש לישיבה.
יש עוד רהיטים המשמשים לישיבה, כגון כורסה וספה.
ישנם סוגים שונים של כיסאות, בהתאם למשך הישיבה בהם, סביבת הישיבה ותנאים נוספים של השימוש.
כיסאות רבים ניצבים ליד שולחנות ומהווים עמם מערכת אחת.
הכיסא בנוי בדרך כלל, ממשטח ישיבה, ארבע רגליים, משענת גב ("מסעד") ובחלק מהמקרים גם ידיות (שגם הן נקראות לעיתים קרובות "מסעד").
הכיסאות בנויים מחומרים מגוונים כמו עץ, פלסטיק, או מתכת.
לעיתים יש להם גם ריפוד.
המטרה החשובה והעיקרית של הכיסא היא לאפשר ישיבה נוחה - שמהווה מעין תחליף לעמידה, כצורה בה היושב נשאר זקוף ועם זאת לא מתעייף.
כיסא בנוי נכון עוזר לשילוב בין מנוחה-זקיפות-ותנוחה נכונה של הגב.
הכיסא מיועד למבנה העצמות של בני האדם, שכן שימושו מחייב כיפוף ברכיים, והעברת מרכז מסתו של המשתמש אחורנית.
כיסא משמש במצבים העיקריים הבאים:
ישיבה לשולחן לסעודה בפינת האוכל או במטבח.
למידה פורמלית ועבודה: קריאה, כתיבה, ניהול ישיבות, עבודה טכנית על יד שולחן, עבודה עם מחשב, עבודה אל מול מסמכים (כגון דיון בבית משפט, מליאה בעת הצבעה וכדומה), תצפית ממושכת כמו מציל בבריכה ועוד.
פעילויות פנאי למחצה: אכילה, נסיעה ונהיגה ברכב, ישיבה לתספורת או לטיפול שיניים ועוד.
פעילויות פנאי: צפייה במסכים (כגון מחשבים, טלוויזיות, בקולנוע), צפייה בהצגת תיאטרון או אירוע ספורט, משחק לוח ועוד.
כיסא ים (מכונה גם כיסא סיפון)
מלכים ושליטים ישבו על כיסאות מפוארים, מוגבהים ויקרים שנועדו להבהיר לכל הבאים אל המלך או השליט מי המנהיג ומי האדם הפשוט.
בתנ"ך מצויים אזכורים של כיסאות מלוכה - כס המלך.
בדומה לרהיטים אחרים, גם הכיסאות מופיעים בציורים רבים ובפסלים.
כיסא - פסל רחב ממדים בוושינגטון בירת ארצות הברית
כיסא שבור - פסל הניצב בז'נבה שבשווייץ למול ארמון האומות
מיצב הכיסא הצהוב הריק - מיצב סמלי אשר נוצר במהלך מלחמת חרבות ברזל, ומשמש אמצעי להעלאת מודעות למצב החטופים המוחזקים בידי חמאס.
אצל זכרים של בני אדם ויונקים אחרים, כיס האשכים או שק האשכים הוא קפל עור השוכן מתחת לפין, אשר מכיל את האשכים.
דפנות כיס האשכים עשויות מכמה שכבות; אלו מוקפות במעטה של עור מקומט בעל פיגמנטציה חזקה יחסית.
בין השכבות נמנות: החיתולית השטחית, שכבה של רקמת חיבור המכילה סיבי שריר, ושלוש שכבות של חיתולית שמקורן בשכבות שריר של דופן חלל הבטן.
סיבי שריר בחבל הזרע תורמים בוויסות הטמפרטורה בכיס האשכים על ידי כיווצו של הכיס לעבר הגוף כשקר והרחקתו מהגוף כשחם וזאת על מנת לעזור לאשכים לייצר כמה שיותר תאי זרע, כיוון שהם מייצרים אותם בצורה מהירה בטמפרטורה של 3–5 מעלות צלזיוס מתחת לטמפרטורת הגוף; דהיינו, 32-34 מעלות.
בתוך חלל האשכים קיימים הגלימה הנרתיקית, שהיא שק קטן המכיל מעט נוזל, המפחית את החיכוך ומגן על האשכים בעת תנועתם; ועילית האשך, שהוא חבל מוארך ומכווץ שאורכו כ-6 מטרים, אשר אוגר את תאי הזרע עד הגיעם לבשלות.
"כיסא ברצלונה" הוא כיסא שעוצב בידי לודוויג מיס ון דר רוהה ולילי רייך עבור "ביתן ברצלונה" (1929) - הביתן (פוויליון) הגרמני בתערוכה העולמית של ברצלונה (1929).
המהדורה הראשונה של הכיסא, אשר עוצבה עבור הביתן הגרמני, כללה רק כיסאות ושני הדומים המרופדים בעור בצבע לבן.
עיצובו של הכיסא בעל הפרופורציות המרובעות, שילב בין השפעת כיסאות מן העת העתיקה, עם שפת עיצוב מודרניסטית.
השפעות אלה ניכרות היטב בעיצוב הצולב של רגלי הכיסא ובקו המעוגל שלהן.
אחת מן הרגליים מעוצבת בצורת האות S ואילו השנייה מעוצבת בצורת קשת.
כריות הכיסא מונחות על גבי רצועות עור המתוחות על גבי מסגרת הכיסא.
על אף חזותו התעשייתית, וההקשר הנפוץ שהפך בעיני רבים כמייצג לעידן הבאוהאוס, מיוצר הכיסא בחלקו הגדול בעבודת יד, ואף לא עוצב כמוצר המיועד להיות נגיש לקהל הרחב.
מסגרת הכיסא עוצבה בתחילה מיחידות פלדה מצופות בכרום, אשר חוברו בעזרת ברגים בפינות המסגרת.
ב-1950 עוצבה המסגרת מחדש כך שתיוצר ממסגרת רציפה של פלדת אל חלד, ללא מחברים.
שינוי זה תרם למופע מלוטש ונקי יותר, והחליף את השימוש בפלדת פחם המצופה בניקל.
גם עור החזיר ששימש לריפוד הכיסא במקור הוחלף בעור פרים.
בשנת 1953 נכנס הדגם לייצור תעשייתי על ידי חברת קנול (Knoll) והוא מיוצר ונמכר עד היום.
"כיסא בועה" הוא כיסא שנוצר על ידי המעצב הפיני אירו ארניו (Eero Aarnio).
בשונה מכיסאות אחרים, מאופיין הכיסא בתלייה על ידי כבל מן התקרה, דבר המדגיש את צורתו העגולה של המושב, הדומה לבועת סבון.
הכיסא מהווה דוגמה בולטת לעיצוב המודרניסטי הפיני בשנות השישים של המאה ה-20.
על פי ארניו עיצובו של הכיסא נבע מן הפונקציונליות שאותה ביקש לייחס לכיסא - "לאחר שיצרתי את 'כיסא הכדור' (Ball Chair), רציתי להביא את האור לתוכו, ולכן עלה בי הרעיון לכדור שקוף שבו נכנס האור מכל הכיוונים.
החומר המתאים היחידי לכך הוא אקריליק, המחומם ומנופח לצורת הדומה לבועת סבון".
"כיסא אדום וכחול" הוא כיסא בעיצובו של ההולנדי חריט ריטפלד הידוע גם כ"כיסא ריטפלד".
ריטפלד עיצב את הכיסא ב-1917 ועיצובו בסגנון הדה סטייל נחשב לאחד הניסיונות הראשונים של עיצוב תלת־ממדי בסגנון זה.
מודל הכיסא המקורי נבנה בצבעים שחור, לבן ואפור וכעבור כשנה, לאחר היכרותו של ריטפלד עם פיט מונדריאן שונו הצבעים לסט צבעי היסוד בהם השתמש מונדריאן בציוריו.
כאידאה עיצובית ברוח הדה-סטייל, הכיסא בנוי מקווים ומישורים שאינם חופפים במרחב.
כמובן שמכיוון שמדובר בעצם פיזי אמיתי, ואף מוצר פונקציונלי, קיבלו הקווים והמישורים עובי מינימלי מסוים.
הכיסא כולו נבנה מעץ צבוע בצבעים אטומים וחלקים כאשר הרכיבים הקוויים צבועים שחור למעט קודקודיהם ה"חתוכים", הצבועים בצהוב ושני מישורים נוספים נשענים על הקווים: מושב כחול ומשענת אדומה.
גם הידיות הצדיות הן מעט עבות יותר משאר הרכיבים הקוויים.
הגימור והצבע מטשטשים למעשה את החומר ומנסים לדמות צורות גאומטריות טהורות.
גם בחיבורים בין הרכיבים הקפיד ריטפלד לשמור על העיקרון העיצובי של הכיסא.
פרטי הנגרות בהם השתמש היו חדשניים גם כן.
ריטפלד חיבר בין שלושה רכיבי עץ אורכיים הניצבים כל אחד לשניים האחרים אך אינם חותכים זה את זה באותו המישור.
החיבור שזכה לכינוי "מחבר ריטפלד" מבוסס על מחברי עץ נסתרים בקטעים המשיקים של פאות הרכיבים .
בית ריטפלד שרדר שבנה מספר שנים מאוחר יותר באוטרכט הוא במידה רבה גרסה אדריכלית לאותו עיצוב דה-סטייל תלת־ממדי וגם בו קיים משחק תלת־ממדי של קווים ומישורים בצבעי יסוד ובזוויות ישרות.
הכיסא אינו מיוצר באופן תעשייתי אך המודל המקורי שבנה ריטפלד נשמר.
הוא מוצג בתערוכות שונות ומנויד ממקום למקום.
ב-13 במאי 2008 בעת שהוצג בתערוכה באוניברסיטה בדלפט, אירעה שרפה גדולה אשר החריבה את הבניין בו הוצג אולם הכבאים הצליחו לחלץ ממנה את הכיסא האדום כחול.
כינת הערווה (שם מדעי: Pthirus pubis; כינים המוכרות גם בשמן העממי מנדבושקס) היא אחד ממיני הכינים טפילות האדם.
כיני הערווה מצויות בעיקר באזור שער הערווה, אך לפעמים גם באזורים אחרים שבהם גדל השיער, כגון שיער הראש והריסים.
כיני הערווה עוברות מאיש לרעהו באמצעות מגע קרוב בין שני האנשים, בדרך כלל במהלך יחסי מין.
הדבקה של ילד בידי הוריו עשויה להתרחש באמצעות מגבות משותפות, ביגוד, מיטות או ארונות.
כינמת הערווה נפוצה יותר בקרב מבוגרים.
מספר מחקרים שפורסמו בתחילת המאה ה-21 העלו את ההשערה שהסרת שיער הערווה, מנהג שהפך נפוץ יותר בשלהי המאה ה-20, הביאה לצמצום תפוצתן של כיני הערווה, ואף שהכינים עשויות להיות בסכנת הכחדה.
המחקרים התבססו על שאלונים ועל מידע מקומי לגבי ירידה בפניות בנושא למרפאות בסידני ובבריטניה.
עם זאת, חוקרים אחרים טוענים שהנתונים עליהם הסתמכו המחקרים אינם מהימנים, שאין סכנת הכחדה ושלא נבדקו הסברים אלטרנטיביים לירידה בפניות מהציבור.
זיהוי נגיעות בכיני ערווה מאובחנת בדרך כלל על ידי בחינת שיער הערווה ובחיפוש אחר ביצי כינים, נימפות וכינים בוגרות.
ניתן להיפטר מהכינים ומהביצים באמצעות מלקטת (פינצטה) או על ידי הסרת השיער הנגוע באמצעות מספריים.
ניתן להיעזר בזכוכית מגדלת או מיקרוסקופ השוואתי כדי לזהות במדויק את זן הכינים.
אם הכינים נמצאו אצל חבר משפחה אחד, מומלץ לשאר בני המשפחה להיבדק אף הם, ורק מי שנדבק יקבל טיפול.
הטיפול בכינים נעשה באמצעות שימוש בתכשירי שמפו ייעודיים, כגון פרמטרין (1%), פירטרין ולינדן.
כדי למנוע הדבקות חוזרת ממצעי מיטה החשודים כנגועים, נהוג לנקותם ולאפסנם בשקית אטומה וריקה מאוויר למשך חודשיים, על מנת להבטיח שביצים אשר אולי נותרו לא יבקעו.
תפוצתן של כיני הערווה מוערכת ב-2 עד 10 אחוזים מכלל האוכלוסייה האנושית.
אף שבאפשרות הכינים להתיישב בכל גוף האדם, הן מעדיפות להתרבות באזור איברי המין ופי הטבעת.
אצל גברים ניתן למצוא כינים וביצים גם בשיער הבטן, בבית השחי, בזקן ושפם, בעוד אצל ילדים ניתן למצוא אותם בדרך כלל בריסים.
נגיעות בכיני הערווה מכונה כינמת הבושת (Pediculosis Pubis).
התסמין העיקרי הוא גירוד, בדרך כלל באזור הערווה.
הגירוד הוא תוצאה של רגישות לרוק של הכינים, והוא הופך לחזק מספיק כשבועיים מיום ההדבקה.
במרבית המקרים, גוון העור באזור הנגוע הופך לכחול-אפור, והוא עשוי להישאר במצב זה למשך מספר ימים.
כיני הערווה מתפשטות בעיקר באמצעות זיעה ומגע גופני או מיני.
זיהום של כיני ערווה בקרב ילדים ובני נוער עשוי לפעמים לרמוז על התעללות מינית.
כיסא אליהו (מכונה לעיתים כיסא של אליהו) הוא כיסא מיוחד אותו מכינים לעריכת ברית מילה, שלפי המסורת משמש את אליהו הנביא המשתתף בכל ברית מילה.
מנהגים וסגולות שונות נקשרו בעניין הכנת הכיסא.
בהלכות ברית מילה שבשולחן ערוך נכתב: מקורו של המנהג בספר פרקי דרבי אליעזר, שם מסופר כי אליהו הנביא התלונן לפני האלהים כי עם ישראל עזב את בריתו:
אמר לו על כך אלהים: "חייך (-לשון שבועה) שאין ישראל עושין ברית מילה עד שאתה רואה בעיניך".
ומסיים בפרקי דרבי אליעזר: "מכאן התקינו חכמים שיהיו עושים מושב כבוד למלאך הברית".
סיפור מדרש זה מובא גם בספר הזוהר.
נהוג להכין כיסא מיוחד ומפואר.
במקומות שאין כיסא מיוחד, ניתן להשתמש בכל כיסא.
יש שנוהגים להכין שני כיסאות - כיסא אחד לאליהו הנביא וכיסא שני לסנדק.
מקור מנהג זה הוא מדברי הזוהר שכתב "להכין כיסא אחר".
לעומתם יש הנוהגים על-פי ספרי קבלה, שהסנדק יושב על הכיסא של אליהו.
יש הנוהגים פשרה בין שני המנהגים, ומכינים כיסא גדול ורחב הנראה כמו שני כיסאות, ועליו יושב הסנדק.
מנהגים שונים כרוכים במיקום הכיסא.
יש הנוהגים להניחו במזרח החדר בו נערכת הברית מפני כבוד השכינה שבמזרח, ויש המניחים אותו בצפון, כדוגמת מזבח העולה שעמד, לפי אחת הדעות, בצפון העזרה.
נוהגים להניח את התינוק על הכיסא של אליהו הנביא כדי שהוא יברך את התינוק.
כאשר מניחים את התינוק על כיסא של אליהו מכריזים: "זה הכיסא של אליהו הנביא זכור לטוב", וזאת לפי דברי ספר הזוהר שאם לא מכריזים אליהו לא מגיע.
בסידורים מופיע לאחר מכן התפילה:
שברתי לישועתך ה' ומצוותיך עשיתי.
אליהו מלאך הברית הנה שלך לפניך, עמוד על ימיני וסומכני.
אשרי תבחר ותקרב ישכון חצריך נשׂבעה בטוב ביתך קְדוש היכלך".
נוסח זה מופיע לראשונה בספרו של דוד לידא, סוד ה', על מצוות ברית מילה שיצא בשנת ת"מ (1680).
במהדורות הראשונות של הספר סוד ה' כתוב: "אליהו מלאך הברית זהו כיסא שלך הנה הכיסא לפניך עמוד נא לימיני וסמכני".
החל מדפוס אמסטרדם תק"ה שינו את הנוסח לומר "אליהו מלאך הברית הנה שלך לפניך", שיש לו משמעות שונה לגמרי.
הנחת הילד על כיסא של אליהו נחשבת לסגולה, וכתבו בספרים כי יש לכוון כי מוסר הוא את הילד לאליהו.
מקובל כי הכיבוד "הנחה על כיסא אליהו" הוא שני במעלה אחרי כיבוד הסנדק, וכמו הסנדק ואבי הבן, גם המניח על כיסא אליהו מתעטף בטלית.
יש שנהגו סגולה, להניח בקבוק שתייה תחת כיסא של אליהו בזמן הברית, ולהשקות לעקרה כסגולה להיפקד.
אחרים נהגו סגולה זו לאישה בהריון, כסגולה ללידה קלה.
נהגו להשאיר את כיסא אליהו במקום הברית, שלשה ימים אחרי הברית, כסגולה לרפואת הילד.
ישנם מקומות שנהגו סגולה להכין ולהביא את כיסא אליהו למקום הברית.
ויש שאף הבטיחו כי "המכין כיסא לאליהו בקדושה וטהרה ומזמינו בפיו, יזכה לראות פניו ואי איהו לא חזי מזליה שברקיע חזי (=ואם הוא לא רואה מזלו שברקיע רואה)".
כינת הראש (שם מדעי: Pediculus humanus capitis), היא חרק טפיל אובליגטורי של בני אדם.
בני האדם הם הפונדקאים היחידים של הטפיל הספציפי הזה, בעוד שקופי השימפנזה – שימפנזה מצוי והבונבו (בונובו) – הם פונדקאים של כינה ממין קרוב בשם Pediculus schaeffi.
כינת הראש נפוצה מאד ומהווה מטרד חברתי לאוכלוסיית העולם.
מינים אחרים של כינים פוקדים את רוב סדרות היונקים ובכל סדרות הציפורים.
הכינה הטפילה חיה בשיער הראש של האדם וניזונה רק מדמו.
התפתחות כינת האדם חלה לפני 13,000,000 שנים וההפרדה בין שני תת-המינים, כינת הראש וכינת הגוף של האדם חלה לפני כ-40,000 שנה.
כיני הראש הן חרקים קטנים בעלי שש רגליים, נטולי כנפיים שאורכן כ-2 מ"מ.
הכינים, בניגוד לפרעושים אינן יכולות לשחות, לקפוץ, בגלל הרגליים הקצרות והגבשושיות שלהן או אפילו ללכת ביעילות על משטחים שטוחים.
כינים נבדלות מטפילים אקטופגיים אחרים, כמו הפרעושים, בכך שהן מבלות את כל מחזור חייהן על הפונדקאי.
הן עוברות מפונדקאי אחד לפונדקאי אחר בעת הטיית הראשים וקירובם לכדי נגיעה זה בזה, וכן על ידי העברת חפצים אישיים שונים, כגון, מסרק, בגד, כובעים, מצעי מיטה, מגבות, שמיכות וכריות של אדם נגוע.
כיני הראש מהוות מושא למסעות פרסומיים והסברתיים במסגרת מערכות החינוך, בעיקר בגני ילדים, המיועדים לקדם טיפול בכינים ומניעת העברתן בין ילדים.
הכינים נושכות את העור 4–5 פעמים ביום כדי לאפשר מציצת דם וגורמות לגרד בראש.
עם זאת, נשיכות הכינים מאוד קלות ולא תמיד גורמות לגרד מפני שהן מפרישות חומרי אלחוש תוך כדי הנשיכה.
ביכולתן של הכינים לחיות מחוץ לראש משך יומיים בלבד.
כיני הראש אינן מעבירות מחלות, והן גורמות בעיקר לגרד חזק ומכאיב.
יש הטוענים כי הן תורמות לסוג של התחסנות טבעית של הגוף מפני מין קרוב להן, כיני הגוף (Pediculus humanus humanus) המסוכנות יותר.
כינת הראש אינה נושאת מחלה, בשונה מכינת הגוף (Pediculus humanus humanus) הנושאת מחלה המופצת על ידי המציצה.
בעקבות ההתגרדות בראש, עלולים להיווצר פצעים פתוחים דרכם עלולים לחדור חיידקים לגוף.
גרד רב עלול להוביל לזיהומים מוגלתיים בעור הקרקפת והצוואר.
ההדבקה שכיחה יותר בקרב ילדים, בעיקר בגילאי 4–15, ולא נמצא כל קשר בין היגיינה וניקיון לבין הסיכוי להידבק בכינים.
ראש נקי אינו חסין מפני הדבקה.
כיני הראש נדחות על ידי האור ונעות לעבר אזורים מוצללים או עצמים בצבע כהה בסביבתם הקרובה, והיא מעדיפה להצמיד את הביצים לשיער הקרקפת ולא לבגדים.
מבחינה מורפולוגית שני תת-המינים, כינת הראש וכינת הגוף כמעט זהים אך לרוב אינם מזדווגים.
מחקרים גנטיים מצביעים על כך שהכינה התפתחה באפריקה לפני 13 מיליון שנים בתחילה ככינת ראש והתפצלה לשני תת-מינים, כינת הראש וכינת הגוף לפני כ-30,000–110,000 שנה, כאשר בני האדם החלו לכסות את גופם עם בגדים.
בעוד כינת הראש נצמדת לשער, כינת הגוף אינה נצמדת לשער אלא לבגדים.
זן קרוב הרבה יותר של כינה הנצמדת לשיער היא כינת הערווה (Pthirus pubis) הפוגעת בבני אדם ושונה מורפולוגית משני הזנים האחרים וקרובה הרבה יותר מבחינה מורפולוגית לכינים הפוקדות פרימטים אחרים, כגון שיפמנזים.
התפשטות כיני הגוף גורמת למחלה בשם כינמת הגוף.
מחלת כינמת הערווה נגרמת על ידי כיני ערווה.
בדומה לחרקים אחרים בתת-הסדרה אנופלורה , כינים בוגרות הן קטנות (2.5–3 אורך מ"מ), גופן פחוס בכיוון הדורסוונטרלי וחסר כנפיים.
מקטעי בית החזה מאוחדים, אך שונים מהראש ומהבטן, כאשר האחרון מורכב משבעה מקטעים גלויים.
הכינים הן אפורות באופן כללי, אך צבען המדויק משתנה בהתאם לסביבה בה גדלו.
לאחר האכלה, דם שנצרך גורם לגוף הכינה לקבל צבע אדמדם.
לכינה זוג אחד של מיחושים- אנטנות, כל אחת בעלת חמישה מקטעים הבולטות מראשו של החרק.
לכינים יש גם זוג עיניים אחד.
עיניים קיימות בכל המינים במשפחת ה-Pediculidae , אך מוקטנות או נעדרות ברוב חברי תת-הסדרה אנופלורה.
כמו מינים אחרים של תת-הסדרה אנופלורה, חלקי הפה של כינת הראש מותאמים מאוד לניקוב העור ומציצת הדם.
חלקי פה אלו נסוגים לתוך ראש החרק למעט בזמן האכלה.
שש רגליים מבצבצות מהמקטעים המאוחדים של בית החזה .
כפי שאופייני לתת הסדרה אנופלורה, רגליים אלו קצרות ומסתיימות עם טופר יחיד ו"אגודל" מנוגדת.
בין הטופר והאגודל היא אוחזת בשיער הפונדקאי.
בעזרת רגליהן הקצרות והטפרים הגדולים הן מותאמות היטב להיצמד לשיער פונדקאי.
ההתאמות הופכות אותן לחסרות יכולת לקפוץ וללכת ביעילות על משטחים שטוחים.
כינים יכולות לטפס במהירות רבה על קווצות שיער ומאפשר להן לנוע במהירות ולהגיע לפונדקאי אחר.
בכל אחד מששת המקטעים הראשונים של הבטן יש זוג כדורים דרכם נושם החרק.
המקטע האחרון מכיל את פי הטבעת ואת אברי המין.
כינים ממין זכר בעלות שתי הרגליים קדמיות גדולות מעט יותר מארבע האחרות.
זוג רגליים מיוחד זה משמש להחזקת הנקבה במהלך ההזדווגות.
הזכרים מעט קטנים יותר מהנקבות ומאופיינים בקצה מחודד של הבטן ובמנגנון איברי מין מפותח הנראה בתוך הבטן.
הכינה משתיכת לקבוצת החרקים ההמימטבוליים שבהם המעבר הוא מביצה לנימפה וממנה לבוגר, מבלי לעבור את שלב הגולם.
הנימפה עוברת תהליך של השלת נשל שלוש פעמים, עד הפיכתה לבוגר בעל יכולת הזדווגות.
כיני הראש, כמו חרקים אחרים מסדרת ה-Phthiraptera, הם בעלי גלגול חסר hemimetabolous.
אוכלוסיות של כינים עשויות להכיל ביצים הקרויות ניטים , שלושה שלבים נימפתיים, ושלב הבוגרים (ממין זכר ונקבה) הקרויים אימאגו.
במהלך ההתפתחות, כינת הראש היא עדינה.
ההבדלים היחידים הנראים לעין בין שלושת שלבי הנימפה השונים לבוגר, הם בגודל ובאורך היחסי של הבטן ההולכים וגדלים עם כל הזמן, וכן הופעתם של אברי רבייה אצל הבוגרים.
מלבד כושר רבייה, התנהגות הנימפה דומה להתנהגות כינה בוגרת.
גם הנימפות ניזונות מדם אנושי בלבד ואינן יכולות לשרוד זמן רב הרחק מהפונדקאי.
ללא פונדקאי, הכינים אינן יכולות לשרוד יותר מ-24 שעות.
הזמן הנדרש לכינים להשלים את התפתחותן משלב הנימפה לבוגר נמשך 12–15 ימים.
תמותת הנימפות בתנאי ניסוי היא כ-38%, בפרט ביומיים הראשונים של חייהן.
בטבע, התמותה של הנימפות עשויה להיות גבוהה יותר, בייחוד בשלב השלישי של חייהן.
הכישלון לבקוע לחלוטין מהביצה מביא תמיד לתמותה.
מוות במהלך הנשל יכול גם הוא להתרחש, אם כי על פי הממצאים שדווחו הוא נדיר.
במהלך מציצת הדם, מעי הנימפה עלול להיקרע ולפזר את הדם של הפונדקאי בכל גוף החרק.
תהליך זה גורם למוות תוך יום או יומיים.
לא ברור אם התמותה הגבוהה שנרשמה בתנאי ניסוי מייצגת את התנאים בטבע.
הנקבה של כינת הראש איבדה בתהליך האבולוציוני שלה את האבר אוגר הזרע המכונה ספרמטקה spermatheca (sperm storage organ) המצוי בחרקים אחרים, ולכן הפריית הביצים מחייבת הזדווגות טרם הטלה.
הרחבת הנרתיק של הנקבה כבר התרחשה, והאבר המרחיב של הזכר מונח על גבו.
השלפוחית הזכרית המכילה את הפין עצמו, מוחדרת במלואה לתוך הנרתיק.
בעת ההזדווגות, נוצר חיבור של זוג הרגליים הראשון של הזכר בעלות הציפורניים המיוחדות לחריץ המיוחד בזוג הרגליים השלישי של הנקבה.
תהליך של פרתנוגנזה, ייצור צאצאים ברי-קיימא על ידי נקבות בתולות ברבייה אל-זוויגית, אינו מתרחש ב-Pediculus humanus.
זיווג יכול להתחיל בתוך 10 השעות הראשונות של החיים הבוגרים.
לאחר 24 שעות, כינים בוגרות מזדווגות לעיתים קרובות משך כל שעות היממה.
משך מהלך ההזדווגות נמשך לעיתים קרובות מעל משעה.
זכרים צעירים יכולים להזדווג בהצלחה עם נקבות מבוגרות ולהפך.
הנקבה זקוקה לזכר כדי להטיל ביצים פוריות.
כשמונה ימים לאחר ההטלה הביצים בוקעות, ולאחר תשעה ימים נוספים הן מגיעות לבגרות תוך מעבר שלושה שלבי נימפה.
הכינים הן חרקים בעל גלגול חסר שבו חסר שלב הגולם, כך שהכינים הצעירות דומות בצורתן הכללית לבוגרות.
אורך חייה של כינה הוא כשלושה שבועות, וכינה בוגרת יכולה להטיל כחמש ביצים ביום.
הביצים מודבקות לבסיס השערה צמוד לקרקפת, על מנת להבטיח מקום מוגן ומתאים מבחינת חום הגוף.
בדרך כלל מטילות הכינים את ביציהן ליד הרקות, מאחורי האוזניים או מעל העורף.
כינה שמורחקת מהראש ואינה ניזונה באופן סדיר, מתחילה להתייבש ואינה מסוגלת לייצר את הרוק החיוני לה למציצת דם.
כעבור כמה שעות מעת הרחקתה, היא אינה מסוגלת לאכול ולכן תמות תוך כיומיים.
כמו רוב החרקים, כינים הן שחלתיות.
הנקבות מטילות כשלוש או ארבע ביצים ביום.
ביצי כינים (הידועות גם בשם nits), מחוברות ליד בסיס שיער הפונדקאי.
הביצים מונחות בדרך כלל על בסיס השיער, 3–5 מ"מ מרחק מהקרקפת.
באקלים חם, ובפרט באזורים הטרופיים, ניתן להטיל ביצים בגובה של עד 15 ס"מ במורד השערה.
הגורמים המשפיעים על ההדבקה הם בעיקר חברתיים: מספר הילדים למשפחה, שיתוף המיטות והארונות, הרגלי שטיפת שיער, מנהגים מקומיים ומגעים חברתיים, שירותי בריאות באזור מסוים (כגון בתי-ספר, גני-ילדים, מועדני נוער), ומצב סוציו-אקונומי נמצאו כגורמים משמעותיים להדבקה בכינת הראש.
בנות נפגעות פי 2 עד פי ארבעה לעומת בנים.
ילדים בגילאי 4 עד 14 הם הקבוצה הנדבקת בתדירות הגבוהה ביותר.
לכינים אין כנפיים או רגליים חזקות לקפיצה, הן נעות באמצעות הטפרים שעל רגליהן על מנת לעבור משיער לשיער.
בדרך כלל, כינים יגיעו לפונדקאי חדש על ידי מגע קרוב בין אנשים.
קשרים חברתיים בין ילדים ואינטראקציות בין הורים וילדים הם מסלולי ההתפשטות משמעותיים יותר משיתוף של ציוד, כגון, מסרקים, כובעים, מברשות, מגבות, בגדים, כלי מיטה, מיטות וארונות.
המגע בין ראשים הוא הנתיב הנפוץ ביותר להעברת הכינים, לכן ההתפשטות בין ילדים צעירים היא הנפוצה ביותר, וכך גם ההדבקה בין ילדות וילדים בעלי שער ארוך היא.
אבחנת הידבקות בכינת הראש היא ויזואלית.
גירוד מרובה בראש עשוי לרמוז על הידבקות.
זיהוי נגיעות בכינים מאובחנת בדרך כלל על ידי בחינת וסירוק השיער במסרק צפוף בחיפוש אחר ביצים, נימפות וכינים בוגרות.
הכינים גורמות למרבית האנשים לגירוד.
הגרד נגרם כתוצאה מתגובה אלרגית לרוק המופרש בזמן מציצת הדם ולא כתוצאה מנשיכת הקרקפת.
עם זאת, ישנם אנשים שאינם אלרגיים לרוק ומשום כך לא יסבלו מגרד.
על מנת לאבחן אדם שנדבק בכינים, יש לסרק אותו עם מסרק סמיך ולבדוק אם נותרה עליו לפחות כינה חיה אחת.
לרוב, הסתכלות בראשו של האדם וחיפוש נוכחות של כינים ללא סירוק אינה מספקת.
מומלץ להרטיב את השיער טרם סירוקו מכיוון שהכינים נייחות כאשר השיער רטוב.
כאשר נמצא שאחד מבני המשפחה נגוע בכינים, מומלץ לבדוק גם את יתר בני המשפחה כי הסיכוי להדבקות גבוה, בגלל המגע האפשרי בין בני המשפחה והשימוש המשותף האפשרי בביגוד וציוד, כגון, מצעים, מגבות וכדומה.
אם מתעורר חשד שהילד נדבק בכינים, יש לערוך בדיקה יסודית לאיתור הכינים בכל בני המשפחה.
מומלץ להכניס לשגרה בדיקה תקופתית כזאת גם בהיעדר גירוד או תלונות מהורים אחרים, מהגננת או מהמורה, כדי לאתר את הכינמת מוקדם ככל האפשר, כצעד מניעתי להתרחשות ההדבקה הבא.
לביצה של כינת הראש צורת אליפסה באורך כ־0.8 מ"מ.
הביצים בהירות, מבריקות, שקופות, בעלות צבע שזוף עד קפה כל עוד הן מכילות עובר, וצבע לבן לאחר הבקיעה.
כיני ראש בוקעות בדרך כלל 6 עד 9 ימים אחר ההטלה.
הביצים מכוסות במעטה הגנה שמונע התייבשות וחדירה של חומרי הדברה.
כינה מופרית מטילה בממוצע 3–6 ביצים ליום.
ביצי הכינים דבוקות לשיער הקרקפת בחומר דבקי חזק מאוד המופרש מאיברי הרבייה של הכינה תוך אחר ההטלה, הנקבה הבוגרת מפרישה דבק מאיבר הרבייה שלה.
הדבק מכסה את הביצה ואת שורש השערה ומבטיח את הצמדתה לשערה עד בקיעתה.
הוא מתקשה במהירות לכדי "נדנדה" המכסה את ציר השערה וחלקים גדולים מהביצה,למעט אזור האופרקולום , אזור בצורת "כובע" שדרכו נושם העובר.
בעבר חשבו שהדבק בנוי מכיטין, אך מחקרים עדכניים הראו שהוא עשוי מחלבונים הדומים לקרטין השיער.
במהלך חייה הכינה מטילה 50–150 ביצים.
ברוב מקרי ההדבקה יימצאו בין 10–20 כינים בוגרות על ראש אחד.
במהלך התפתחות ביצי הכינים צבען יכול להשתנות מצבע חום בהיר ועד לצבע צהבהב.
ביצי הכינים מוטלות בדרך כלל באזורי חום גוף גבוה יותר, כמו אזור העורף ומאחורי האוזניים, לכן חשוב לבצע את הטיפול גם במקומות אלו.
לאחר הבקיעה, נימפת הכינה משאירה מאחוריה את קליפת הביצה, ועדיין נשארת מחוברת לשיער.
קליפת הביצה הריקה נשארת במקומה עד להסרה פיזית על ידי שחיקה או עד שהיא מתפוררת באיטיות משך שישה חודשים ויותר.
הטיפול בכינים יכול להתבצע באמצעות מסרק כינים סמיך ובאמצעות מוצרים המשמידים את הכינים וחלקם משמידים גם את ביצי הכינים.
בטיפול בכינים אין להשמיד רק את הכינים, אלא חשוב להשמיד גם את ביצי הכינים, מכיוון שביצי כינים שלא הושמדו בוקעות לאחר 7–10 ימים ונוצר דור חדש של כינים הממשיך את מעגלי ההתרבות וההדבקה.
ישנו מגוון רחב של מוצרים המיועדים להשמדת כינים וחלקם אף משמידים גם את ביצי הכינים.
ישנם מוצרים הדורשים שני טיפולים עוקבים בהפרש של 7–10 ימים, כיוון שאינם משמידים את ביצי הכינים בטיפול הראשון, וישנם מוצרים בהם שבהם לרוב טיפול אחד מספיק, מאחר שהטיפול משמיד גם את ביצי הכינים.
בסיום הטיפול, חשוב מאוד לסרק במסרק סמיך על מנת להרחיק את כל הכינים וביצי הכינים שטופלו.
חשוב לדעת כי טיפול יעיל נגד כינים וביציהן אינו מונע הדבקה מחודשת.
למחרת הטיפול הילדים עדיין חשופים להדבקה חוזרת בכינים ולכן מומלץ להשתמש במוצרים המונעים הדבקה על ידי כינים מראש נגוע אחר.
המוצרים האלה משמשים להגנה מתמשכת.
היות שהכינים מפתחות עמידות כנגד מוצרים קוטלי כינים, יש להשתמש בטיפול המשלב שימוש במסרק כינים סמיך יחד עם מוצרי קטילה.
אפיון מיטוכונדריאלי של כינת הראש
כינים אנושיות מחולקות לשלושה ענפים המכונים – מיטוכונדריאליים (cytochrome b and cytochrome oxidase subunit 1), המכונים A, B ו-C השונים משמעותית אלה מאלה.
בנוסף, זוהו שלושה תתי-ענף: ענף D (אחות של A), ענף E (אחות של C), וענף F (אחות של B).
בין 6–12 מיליון בני אדם ובעיקר ילדים, מטופלים מדי שנה כנגד כינים בארצות הברית בלבד.
בבריטניה מעריכים ששני שלישים מהילדים יחוו לפחות מקרה אחד של כינים לפני שיעזבו את בית הספר היסודי.רמות גבוהות של נגיעות כינים דווחו ברחבי העולם, כולל אוסטרליה, דנמרק, צרפת, אירלנד, ישראל ושוודיה.
משרד הבריאות הישראלי פרסם הנחיות לטיפול ומניעה של התפשטות הכינמת במוסדות קהילתיים המיועדים לילדים.
הענפים של כינת האדם A, B, C, D, E, F נפוצים במידות שונות על פני כדור הארץ.
נדידת הכינים על פני כדור הארץ מלמדת על נדידת אוכלוסיות בני-אדם במהלך ההיסטוריה האנושית.
הענף של כינת הראש B שמוצאו מצפון יבשת אמריקה נדד במשך הזמן לאוסטרליה, אירופה ואסיה.
באסיה מצוי גם ענף A.
ארכאוגנטיקה היא מדע העוסק בפיענוח שרידי חומר גנטי יצורים שהתגלו על פריטים ארכאולוגיים.
אנליזה של DNA של כינים שנמצאו על מומיות מפרו עשויות להצביע על כך שמחלות מסוימות, כגון מחלת הטיפוס המועבר על ידי כינת הגוף נדדה מהעולם החדש לעולם הישן.
רצף הגנום של כינת הגוף הזהה מבחינה מורפולוגית לכינת הראש הוצע לראשונה באמצע שנות ה-2,000 והגנום המוצע פורסם ב-2010.ניתוח תעתיקים של כינת הגוף והראש גילה ששני האורגניזמים קרובים מאוד מבחינה גנטית.
מקורן של כיני הראש והגוף הוא כנראה בכינים של שימפנזות שהסתגלו להומינידים, בעוד שכיני הערווה דומות יותר לאלה של הגורילות.
כינים נמצאו גם בשרידים ארכאולוגיים שונים, כגון, ביצה של כינת ראש בת 10,000 שנה, שהייתה צמודה לשערה מאתר באתר ארכאולוגי בצפון מזרח ברזיל.
על פי מחקרים משערים שכינת האדם התפתחה לפני 107,000 שנה, כנראה במקביל לתקופה שבה אבותינו הפרה-היסטוריים החלה לעטות כיסוים לגופם.
כיסא במאים הוא כיסא קל, מתקפל, שניתן לקפלו בתנועת מספריים.
משענת הגב של הכיסא והמושב עשויים בד או פלסטיק גמיש ומתקפל.
רגלי הכיסא וידיותיו עשויים לרוב עץ ולעיתים נדירות יותר עשויים מתכת או פלסטיק.
הכיסא מתקפל, ונייד, דבר המאפשר להעבירו בקלות ובמהירות ממקום למקום.
השימוש בכיסאות כגון אלה ככיסאות עבור הבמאי וצוות הפקת סרטי קולנוע הביאו למתן שם זה לכיסא, אף שמקור עיצוב כיסא זה במאה ה-15. השימוש בכיסא זה בעת החדשה התחדש בשנת 1892 כאשר חברת רהיטי גולד מדל קמפ (Gold Medal Camp Furniture company) החלה ליצרו.
עיצוב זה זכה בתחרות עיצוב שנערכה במסגרת היריד העולמי שנערך בשיקגו בשנת 1893.
כיסא אדירונדק המכונה גם כיסא מסקוקה (Muskoka chair - על שמה של העיר מסקוקה שבפרובינציית אונטריו בקנדה) הוא כיסא עשוי עץ המשמש לרוב בגינות ובשטחי חוץ.
הכיסא עוצב על ידי תומאס לי (Thomas Lee) בשנת 1903. לי נפש בווסטפורט שבמדינת ניו יורק בהרי האדירונדק, ועיצב את הכיסא עבור בית הנופש שלו.
הכיסא המקורי היה עשוי 11 חתיכות עץ, שנחתכו מלוח עץ אחד.
לכיסא משענת ניצבת, ומשענות ידיים רחבות - שני מאפיינים אלה היו למאפייני ההיכר של הכיסא, והיוו הסיבה לנוחות הישיבה בו על אף העדר הריפוד.
משענות הידיים מאפשרות הצבת משקאות או ספרים ומייתרות את הצורך בשולחנות בסמוך לכיסא.
לי פנה לנגר הארי באנל (Harry Bunnell) וביקש שייצר עבורו את הכיסאות.
באנל החל לייצר את הכיסאות באופן מסחרי ומכר אותם לנופשים שהגיעו לווסטפורט.
בשל הצלחת הכיסא רשם באנל פטנט על הכיסא בשנת 1905. בתקופה זו נודעו הכיסאות בשם "כיסאות וסטפורט" על שם העיר בה יוצרו לראשונה.
במהרה זכה הכיסא לפופולריות רבה, והשימוש בו נפוץ בכל אתרי הנופש באזור הרי האדירונדק - ומכאן שמו כיום.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפך הכיסא פופולרי גם באזור מסקוקה שבפרובינציית אונטריו הסמוכה.
כיסא האדירנדוק היה השראה ל"כיסא אדום וכחול" בעיצובו של חריט ריטפלד - כיסא שהפך לאחד מסמליה של תנועת דה סטייל ההולנדית.
כיום משמשים כיסאות אלה באתרי נופש בשל עמידותם לתנאי הטבע, וכן במרפסות בתי קפה (בשל משענות הידיים הרחבות המאפשרות הנחת מזון ומשקאות עליהם).
כיסא הוא שמו של פסל רחב ממדים הממוקם במפגש שדרת מרטין לותר קינג ושדרה V בשכונת אנקוסטיה בוושינגטון, בירת ארצות הברית.
הכיסא תוכנן על ידי המעצב ליאו מ.
הכיסא הוקם כפרסומת על ידי חברת רהיטי באסט (Bassett Furniture) בשנת 1959 עבור אולם תצוגה מקומי, ובעת הקמתו נחשב לכיסא הגדול בעולם, מאז הוקמו הפסלים כיסא שבור בז'נבה שבשווייץ ו"המכתבה" בהמפסטד הית' שבלונדון, הגדולים ממנו.
הכיסא סומן כפסל לשימור בסקר שנערך על ידי מכון הסמית'סוניאן בשנת 1994.
צורתו של הפסל כצורת כיסא שגובהו שישה מטרים.
הכיסא צבוע בצבע חום ונראה כעשוי עץ עם כרית בד עליו.
בפועל, הפסל כולו עשוי אלומיניום, וניצב על בסיס עשוי בטון.
משקלו של הפסל כשתי טונות.
הכיסא הוקם כפרסומת בשטח שנמצא בבעלות אולם תצוגה של האחים קרטיס, במטרה להביא לקוחות לאולם התצוגה.
שלט שניצב מתחת לפסל ציין כי מדובר בכיסא הגדול בעולם.
באוגוסט 2005 הכיסא הוסר ממקומו לצורך שיפוץ.
הכיסא המקורי, שהיה עשוי עץ מהגוני לא עמד בפגעי הזמן והחל להירקב.
כיסא חדש עשוי אלומיניום הוצב במקום הכיסא הישן ב-25 באפריל 2006. עלות בניית הכיסא החדש עמדה על 40,000 דולר אמריקאי.
ב-13 באוגוסט 1960 הוצב בראש המבנה תא זכוכית שגודלו 3 מטרים על 3 מטרים, ובו מקלחת, מיטה, שירותים ומרפסת.
רבקה קירבי התגוררה במבנה במשך 42 ימים, ועיתונות מקומית כינתה את המבנה "בית עליזה בארץ המראה" (Looking Glass House).
קקטוס כיסא החותנת (שם מדעי: Echinocactus grusonii) הוא אחד מסוגי הקקטוסים הפופולריים בעולם.
מקום התפתחותו הטבעי של זן קקטוסים זה הוא במרכז מקסיקו ובטבע הוא יכול להגיע עד לגובה של מטר אחד (ובגידול מתורבת ל–30 ס"מ).
על אף היותו מאוד פופולרי לגידול בגינה זהו קקטוס שנדיר למצוא אותו גדל באופן פראי בטבע והוא מוגדר כזן קקטוסים בסכנת הכחדה.
האיום המרכזי עליו הוא מצד אספנים בלתי חוקיים.
קקטוס כיסא החותנת קל לגידול.
הוא יעדיף שמש מלאה, השקיה נדיבה במהלך הקיץ ותקופות יובש משמעותית בחורף (עודף רטיבות עלול להוביל לריקבון בשורשים), אדמה קלה ומנוקזת היטב, הטמפרטורה הממוצעת "הנוחה" בחורף בלילה סביב 12 מעלות (אך הוא יכול לעמוד בתקופות בהן הטמפרטורה נמוכה יותר).
פריחת כיסא החותנת יכולה להופיע בתחילת הקיץ בצורה של פרחים צהובים באזור הכתר.
כיסא בר הוא שרפרף גבוה, לעיתים קרובות עם משען רגל התומך ברגליים.
לכיסאות בר צורה גבוהה וצרה, ומיועדים לישיבה על יד דלפקים או שולחנות גבוהים, שנמצאים לרוב בפאבים או ברים.
בעשור השני של המאה ה-21, כיסאות בר זמינים בסגנונות מגוונים והופכים פופולריים יותר ויותר גם בבתים, בהם הם ממוקמים בדרך כלל על יד דלפק ביתי גבוה.
כמו כן, כיסאות בר מאפשרים ליושב זווית ראייה גבוהה יותר, מאשר על כיסא רגיל, בזמן אכילה, שתייה או אירועים חברתיים.
ישנם סוגים רבים ושונים של כיסאות בר, הבנויים מחומרים שונים, ועל פי דגמים שונים.
כיסאות בר, לעיתים קרובות, עשויים מעץ או מתכת.
יש כיסאות בר עם ובלי משענות לגב, לידיים ולרגליים; עם ובלי ריפוד על פני המושב.
כיסאות בר יכולים להיות בעלי עיצוב עץ בסיסי, או בעלי עיצוב מורכב יותר (למשל: עם גובה כיסא מתכוונן).
הם יכולים להיות גבוהים במיוחד, או נמוכים במיוחד; יכולים להיות מיועדים לשימוש במקום מקורה, או מחוץ לבית.
בבתי עסק מסחריים, הסוג הנפוץ ביותר הוא של כיסאות בר המקובעים לרצפה, אך בעלי מושב מסתובב.
כאשר הכיסא מקובע לרצפה, לא ניתן להזיזו ממקומו, ועל כן לא ניתן לגנוב אותו או להשתמש בו ככלי נשק במהלך תגרת בר.
כיסאות בר המקובעים לרצפה, לרוב, מותקנים על עמוד והם חסרי רגליים, על אף שגם כיסאות בר עם רגליים ניתן לקבע לרצפה, באמצעות סוגרי מתכת מיוחדים.
גובהו הסטנדרטי של מושב כיסא בר הוא 76 ס"מ, או 66 ס"מ עבור כיסאות גבוהים המוצבים בסמוך לדלפקים במטבחים ביתיים.
סגנונות עיצוב פנים עכשוויים עושים שימוש בשולחנות פאב גבוהים במיוחד, הדורשים גובה של מושב 75 ס"מ עבור כיסאות הבר שלפניהם.
גובהם של מושבים לכיסאות בר בגובה דלפק הוא 61 ס"מ; לשם השוואה: גובהו של מושב כיסא אוכל קונבנציונלי 46 ס"מ.
לכיסאות בר מסוימים יש ריפוד עשוי פוליאוריתן, שנועד להעניק נוחות.
כיסאות בר יכולים להיות עשויים קש או במבוק, כאשר ניתן לעשות שימוש בכיסאות אלו על מנת ליצור אפקט של אווירת "בר טיקי".
עיצוב "רטרו" של שנות ה-50 ושנות ה-60 הוא עיצוב פופולרי במסעדות וברים רבים, שם נעשה שימוש בכיסאות עשויים כרום ויניל, בשילוב עם ספסלים או כיסאות שולחן תואמים.
יש המעדיפים לרהט באמצעות כיסאות בר על מנת לחסוך במקום.
ישנם מוסדות שהם נעשה שימוש בכיסאות רגילים ובכיסאות בר בעלי עיצוב תואם.
אלומיניום משמש לעיתים קרובות כאחד מרכיביו של כיסא בר המוחזק מחוץ לבית.
בתוך בית, כיסאות עשויים עץ, יחד עם ריפוד, הם פופולריים עבור בתים המעוצבים בסגנון מסורתי.