tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התחרות התקיימה במדריד שבספרד בתאריך 29 במרץ 1969, בהשתתפות 16 מדינות ובהנחיית לאוריטה ולנסואלה.
אוסטריה לא השתתפה בתחרות זו.
זאת הפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה בה אירחה ספרד את התחרות.
זה היה האירוויזיון הראשון שנגמר בשוויון במקום הראשון, עם ארבע מתמודדות שקיבלו 18 נקודות כל אחת.
באותה תקופה לא היה חוק לגבי מצב של שוויון במקום הראשון, ולכן כל הארבע נקבעו כמנצחות על-פי החלטת המפקח מטעם איגוד השידור האירופי, קליפורד בראון.
בשל מספר המנצחים הרב לא היו די מדליות לכולם, ועל כן רק הזמרות קיבלו מדליות, וכותבי השירים קיבלו אותן מאוחר יותר.
לאחר חלוקת המדליות עלתה כל אחת מהזמרות בתורה לשיר את השיר המנצח.
הכרזת ארבעה שירים כזוכים עוררה מבוכה, וחלק מהמדינות שהשתתפו ב-1969 החליטו בעקבות זאת להחרים את אירוויזיון 1970. ב-1970 נקבע כלל שובר-שוויון, אולם בשנים שאחר-כך הוחלפה שיטת הניקוד לגמרי אחרי התייעצות עם המדינות המשתתפות.
אוסטריה החרימה את תחרות האירוויזיון הזאת כיוון שבאותה תקופה שלט בספרד הרודן פרנסיסקו פרנקו.
את כרזת האירוויזיון עיצב האמן הספרדי סלבדור דאלי, והוא גם עיצב חלק מהתפאורה.
בעיה נוספת שצצה לאחר התחרות הייתה איזו מדינה תזכה לארח את התחרות בשנה שלאחר מכן.
עד כה המדינה המנצחת הייתה מארחת את האירוויזיון, אך בשנה זו היו ארבע מנצחות.
בסופו של דבר הוחלט שהולנד תארח את תחרות האירוויזיון של 1970.
באירוויזיון זה ייצג את מונקו ז'אן ז'אק, שהיה בן 12, עם השיר שנקרא "Maman, maman", והיה למתמודד הצעיר ביותר מאז החלה תחרות האירוויזיון.
אירוויזיון זה היה השני שצולם ושודר בצבע.
אירוויזיון 1968 הופק על ידי רשת BBC הבריטית שכבר שידרה את כל שידוריה בצבע, אולם רשת הטלוויזיה הספרדית צילמה ושידרה בשחור-לבן עד שנת 1975. לפיכך שכרה הטלוויזיה הספרדית מצלמות צבעוניות מרשת השידור הגרמנית ARD.
השידור הופץ בצבע דרך רשת השידור של איגוד השידור האירופי, וגם דרך רשת השידור של מדינות מזרח אירופה "אינטרוויזיון".
כמו כן הופץ השידור בצבע דרך לוויין לצ'ילה, לפוארטו ריקו ולברזיל, אולם בספרד עצמה נקלט השידור בשחור-לבן, שכן המשדרים המקומיים של הטלוויזיה הספרדית לא היו מתאימים להעברת שידור צבעוני.
מבצע מדינה שנים קודמותסיב מאלמקוויסט גרמניה1960 כנציגת שוודיה (מקום 10)רומואל לוקסמבורג1964 כנציג מונקו (מקום 3)קירסטי ספרבו נורווגיה1965 (מקום 13), 1967 (מקום 14)סימון דה אוליביירה פורטוגל1965 (מקום 13)לואי ניפס בלגיה1967 (מקום 7)
תחרות האירוויזיון לשנת 1974, התחרות ה-19, נערכה ב-6 באפריל 1974 בברייטון, הממלכה המאוחדת.
מנחת התחרות הייתה קייטי בויל והמנצחת הייתה הלהקה השוודית אבבא עם השיר "ווטרלו".
שיר זה גם נבחר כשיר היובל באירוויזיון ונחשב לשיר המזוהה ביותר עם התחרות.
לוקסמבורג, שזכתה שנה קודם לכן, לא יכלה לקיים את התחרות שוב מפאת העלות הרבה (היא אירחה גם את אירוויזיון 1973).
הממלכה המאוחדת נאותה לארח את התחרות.
למקום השני בתחרות הגיעה ג'יליולה צ'ינקווטי מאיטליה (אשר זכתה אף באירוויזיון 1964) עם השיר "Sì" ("כן").
זמרת מפורסמת נוספת שהשתתפה באירוויזיון זה היא הזמרת הבריטית-אוסטרלית אוליביה ניוטון-ג'ון עם השיר "Long Live Love".
מבצע מדינה שנים קודמותג'יליולה צ'ינקווטי איטליה1964 (מקום ראשון)רומואל מונקו1964 (מקום שלישי), 1969 כנציג לוקסמבורג (מקום 11)זמרי בנדיק נורווגיה1973 (מקום 7)
ישראל שלחה את להקת כוורת לייצג אותה, שהייתה אז בשיא הפופולריות שלה, עם השיר "נתתי לה חיי".
לפי חוקי התחרות, רק לשישה אנשים מותר לעמוד על הבמה בזמן ההופעה, ולכן נאלץ יוני רכטר להיות המנצח של התזמורת.
כוורת הגיעה בסופו של דבר למקום השביעי.
תחרות האירוויזיון של 1970, התחרות החמש עשרה במספר, נערכה ב-21 במרץ 1970 באמסטרדם, הולנד, בהנחיית מגישת הטלוויזיה וילי דובה.
בתחרות ניצחה הזמרת דנה רוזמרי סקאלון אשר ייצגה את אירלנד עם השיר "All Kinds of Everything".
היה זה הניצחון הראשון של אירלנד אשר מאז צברה 7 ניצחונות והיא מחזיקה כיום בשיא הניצחונות באירוויזיון ביחד עם שוודיה.
תחרות זו מיוחדת במספר מובנים:
פינלנד, נורווגיה, פורטוגל ושוודיה בצירוף אוסטריה החליטו להחרים את התחרות באותה שנה בגלל התוצאה של האירוויזיון שנה קודם לכן, ובגלל שיטת ההצבעה שלדעתם הייתה צריכה להשתנות.
כדי להימנע מתוצאה כזו נקבע חוק שובר השוויון, לפיו אם שתי מדינות או יותר יגיעו למקום הראשון בסיום ההצבעה הכללית, הזמרים יצטרכו לעלות ולהציג שוב.
לאחר מכן השופטים יתייעצו וינסו להגיע להחלטה.
במקרה שלא תהיה הכרעה, כל מי שהגיע למקום הראשון בסיום ההצבעה הראשונה יהיה המנצח.
החוק לא הופעל מעולם, כיוון שכל הצבעה הסתיימה בהכרעה, וב-1971 שונו כללי ההצבעה לחלוטין.
בשנה זו שודרה התחרות לראשונה גם לארצות הגוש המזרחי - ברית המועצות, הונגריה וצ'כוסלובקיה.
עצם השידור לארצות אלו לא היה מובן מאליו, נוכח המלחמה הקרה ומדיניות מסך הברזל במזרח אירופה.
התחרות לא שודרה פעמים רבות לארצות הגוש עד התפרקותו בשלהי שנות ה-80. כמו כן, התחרות שודרה באמצעות לוויין לצ'ילה וברזיל (אולם שידור התחרות בלוויין מחוץ לאירופה החל כבר בשנה הקודמת).
המעצב רונלד דה גריט בנה את הבמה בצורה של חצי גורן עם כמה שורות של מוטות ברזל מעוקמים מסביב, ובאמצע הוצב כדור מתכת גדול שיכול להסתובב לכמה כיוונים.
התחרות של 1969 נגמרה בשוויון מרובע, ולכן נערכה הגרלה לקבוע מי תהיה המדינה המארחת מבין ארבע המדינות המנצחות של השנה הקודמת.
בהגרלה נקבע שהולנד תארח את תחרות האירוויזיון באותה שנה.
לאור ההחרמה התמודדו באירוויזיון זה רק 12 מדינות, והמפיקים ההולנדים נאלצו למתוח את קטע הפתיחה וקטעי הקישור.
הדבר נעשה באמצעות סרטונים קצרים ששודרו בין השירים.
הרעיון הזה זכה להצלחה, ושיטת סרטוני המעבר חזרה מאז כמעט בכל שנה.
שיטת סרטוני המעבר יצרה בפעם הראשונה יתרון ניכר לצופי הטלוויזיה על פני מאזיני הרדיו.
סרטוני המעבר הללו זכו במשך השנים לכינוי "גלויות", כיוון שהן מציגות את נופי המדינה המתמודדת (לדוגמה: 1979) או כל מאפיין שקשור למדינה שתעלה על הבמה בסופם (לדוגמה: 2009).
התחרות הציגה זמרים מפורסמים כמו מרי הופקין מבריטניה, אנרי דס משווייץ ודייוויד אלכסנדר וינטר מלוקסמבורג, ולצידם הופיעו זמרים אלמונים עד אז כמו חוליו איגלסיאס מספרד והמנצחת עצמה, דנה.
הניצחון הפך אותה לכוכבת בינלאומית גדולה, והשיר שלה, "All Kinds of Everything", היה ללהיט.
אירוויזיון 1967 הייתה התחרות ה-12 במניין תחרויות האירוויזיון.
התחרות התקיימה בווינה בירת אוסטריה, בעקבות ניצחונה של אוסטריה באירוויזיון 1966.
זו הייתה התחרות האחרונה שצולמה ושודרה בשחור-לבן.
בתחרות זו ניצחה בריטניה, בפעם הראשונה בתולדותיה, עם השיר "Puppet on a String" (בובה על חוט), שאותו שרה הזמרת המוכרת סנדי שו.
ההופעה של סנדי שואו הייתה מעט שערורייתית, כיוון שביצעה את השיר כשהיא עם רגלים יחפות - אלמנט שלא היה נפוץ באותן שנים.
דנמרק החליטה לפרוש מהתחרות באותה השנה, והיא חזרה אליה רק ב-1978.
מבצעמדינהשנים קודמותקלאודיו וילה איטליה1962 (מקום 9)קירסטי ספרבו נורווגיה1965 (מקום 13)רפאל ספרד1966 (מקום 7)
אירו סארינן (בפינית: Eero Saarinen; 20 באוגוסט 1910 – 1 בספטמבר 1961), אדריכל ומעצב פיני-אמריקאי נודע במאה ה-20. סארינן השתייך לסגנון המודרניזם נודע בעיקר בעיצובים חלקים ונקיים בעלי צורות עקמומיות וקונסטרוקטיביות.
אירו סארינן נולד בקירקונומני שבפינלנד, בנו של אליאל סארינן שהיה אדריכל פיני חשוב אף הוא.
סיים לימודי אדריכלות באוניברסיטת ייל ב-1934 וזכה לאזרחות אמריקאית ב-1940. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת במשרד לשירותים אסטרטגיים, הוא היה אחראי לעיצוב בתי ספר צבאיים וחדרי מצב, בניית מודלים ותרשימי זרימה ארגוניים.
סארינן זכה לפרסום רב לאחר זכייתו ב-1948 בתחרות להרחבת אנדרטת ג'פרסון בעיר סנט לואיס.
בפרויקט זה תכנן סארינן קשת קטנרית (מעין קשת פרבולית) בגובה 192 מ' שהושלמה רק ב-1960 אך נחשבת עד היום לאחד מהפרויקטים המוצלחים ביותר שלו ולאחד המונומנטים הידועים ביותר בארצות הברית.
סארינן נפטר במישיגן שבארצות הברית בגיל 51, מגידול במוחו.
משרדו השלים חלק גדול מהפרויקטים שהתחיל רק שנים לאחר מותו.
קמפוס מכללת קונקורדיה סניור קולג', פורט ויין שבאינדיאנה
הרחבת אנדרטת ג'פרסון ובניית קשת השער בסנט לואיס שבמיזורי
טרמינל 5 של חברת TWA בנמל התעופה ג'ון פ.
טרמינל נמל התעופה הבינלאומי דאלס בוושינגטון הבירה
מעבדות בל הולמדל שבניו ג'רזי
תיאטרון ויוויאן בומון במרכז לינקולן, ניו יורק
מרכז טכני של ג'נרל מוטורס, וורן, מישיגן
שגרירויות ארצות הברית בלונדון ובאוסלו
אולם הקונצרטים קליינהנס בבאפלו שבמדינת ניו יורק (יחד עם אביו אליאל)
מורס קולג', עזרא סטיילס קולג' ואינגלס רינק באוניברסיטת ייל
ווטסון של IBM, יורקטאון הייטס שבמדינת ניו יורק
עיצוב כיסא הצבעוני (ה-"Tulip Chair")
אירובים (געז: ኢሮብ, "אירוב") קבוצה אתנית קטנה החיה ברובה בנפת אירוב שבמחוז המזרחי במדינת תיגראי שבצפון אתיופיה.
האירובים הם אחת מקבוצות הסהוים והם עצמם מורכבים משלוש תתי קבוצות "בית בוקנייתו", "בית אדגבה" ו-"בית חסבלה".
האירובים הם הקבוצה הסוהית היחידה אשר חייה בגבולות אתיופיה והיא גם היחידה שהיא נוצרית בעיקרה.
מסורות מסוימות גורסות שהאירובים הם צאצאים של מתיישבים יוונים או רומאים שהגיעו דרך עיר הנמל אדוליס ועל כך הם נקראים אירובים, שיבוש של הכינוי "אירופים".
מסורות אחרות טוענות שהאב המייסד של הקבוצה נקרא אנדריאס והוא בנם של מלך רומא והלנה, בתו של שלמה המלך.
בתקופת השופטים סבגדיס, שום עגמה שהיה אירובי שלט על תיגראי, סימן, חמסיאן, אקלה גוזאי וסריה.
החל מן המאה ה-18 ואילך החלו הסהוים להתאסלם והקבוצה הייתה היחידה שלא התאסלמה והייתה נוצרית אורתודוקסית.
בשנת 1846 הקים ארגון קהילת השליחות מיסיון קתולי בקרב האירובים ורבים מהם קיבלו דת זו לרבות בית בוקנייתו.
בתקופת הכיבוש האיטלקי אירובים רבים פעלו כנגד שלטונם לרבות אישיים כגון דג'זמץ' איילה סבחת ודג'זמץ' קסה סבחת שבסיסים היה בהר אסימבה שבאזור עגמה.
במהלך מלחמת האזרחים האתיופית אירובים רבים שיתפו פעולה ונתנו מחסה לכוחות המורדים ובראשם הוויאנה והיחאפה.
כיום מולדת האירובים שנכללה במחוז ההיסטורי עגמה מחולקת בין נפות שונות כאשר האזור בעל הרוב האירובי הפך להיות נפת אירוב.
שפתם של האירובים היא האירובית שהיא ניב דרומי של הסהוית שהיא שפה כושית.
כיום רוב האירובים דוברים תיגרינית כשפת אם.
רובם המכריע של האירובים נוצרים ומיעוט קטן הוא מוסלמי.
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 1956 הייתה ההפקה הראשונה לתחרות השירים הבינלאומית השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות התקיימה בשווייץ שבה מטה איגוד השידור האירופי, בהשתתפות שבע מדינות עם 14 שירים, והמנצחת הייתה שווייץ עם השיר "פזמון חוזר" בביצוע ליס אסיה.
התחרות נערכה בתיאטרון "קורסאל" בעיר לוגאנו ב--24 במאי 1956, בהפקת רשת השידור השווייצרית "SRG SSR" תחת ניהולו של פרנקו מראזי, ונמשכה כשעה ו-40 דקות בהנחיית לוהנגרין פיליפלו.
24 נגני תזמורת ליוו את מבצעי השירים בניצוחו של פרננדו פאג'י.
המופע האומנותי שלאחר הצגת השירים המתחרים היה של שירה בליווי פסנתר, בביצוע להקות "שלושת המנסטרלים" ו"הזמירים העליזים".
ההצבעה התבססה על דירוג אישי של שני שופטים מכל מדינה תחת פיקוחו של רולף ליברמן.
אוסטריה, בריטניה ודנמרק איחרו את מועד ההרשמה ולכן לא יכלו להשתתף.
הפקה זו הייתה ייחודית בתולדות תחרויות האירוויזיון מאחר שכללה מספר היבטים שלא חזרו באף תחרות אחרת: שני שירים למדינה, ניקוד חשאי, הצבעה כפולה של מדינה אחת בשם מדינה אחרת, הכללת מדינת השופטים בהצבעתם, ללא פרס לזוכה והנחיה של גבר אחד.
שאר מהדורות התחרות כוללות שיר למדינה, לוח ניקוד, ציר שיפוט מכל מדינה, פסילת מדינת השופטים מהצבעתם, הענקת פרס לזוכה, והנחיה של אישה או של קבוצת גברים.
בנוסף לא ידוע אם נעשתה או שרדה הקלטת וידאו של התחרות למעט ההופעה הזוכה.
המופע נפתח עם נגינה בניצוחו של פרננדו פאג'י ומנחה הטלוויזיה השווייצרי לוהנגרין פיליפלו הציג את התחרות, הפעם היחידה בה הייתה הנחיית התחרות על ידי גבר יחיד, כאשר את שאר התחרויות הנחו רק נשים, צמד של אישה וגבר, או קבוצה של נשים או של גברים.
פיליפלו הציג באיטלקית כל אחד מ-14 השירים בתוספת הסבר קצר על תוכנם.
המדינות המשתתפות הופיעו באותו סדר בשני הסבבים.
רוב ביצועי השירים לא עברו את משך הזמן של שלוש וחצי דקות, בהמלצת איגוד השידור האירופי.
השירים בוצעו בהופעה חיה, ללא הקלטה קולית או מוזיקלית כל שהיא, ובלוויית נגני התזמורת של SRG SSR וזמרי ליווי בחלק מהשירים.
לאחר הצגת השירים ובזמן הצבעות השופטים, הוצג מופע אומנותי של צלילי שריקות שכוונו להידמות לשירת ציפורים, והודגשו בהרמוניה לליווי פסנתר, בהופעה משותפת של להקת "הזמירים העליזים" (Les Joyeux Rossignols) ולהקת "שלושת המנסטרלים" (Les Trois Ménestrels).
המופע האמנותי התארך מאחר שנציגי השיפוט התעכבו באיסוף וסיכום קולות ההצבעה.
השופטים לא צפו ישירות בתחרות, אלא דרך מסך טלוויזיה קטן כשהם יושבים באולם התחרות, במטרה לשכפל את חוויית ההתנסות הטלוויזיונית החשובה בתקופה שבה ערך איגוד השידור האירופי את שידורי הטלוויזיה הראשונים והניסיוניים שלו.
שני שופטים מונו לייצוג כל מדינה ויכלו להצביע גם לשירי מדינתם, בלוקסמבורג היו בעיות תקציביות לשלוח שופטים, ושופטי שווייץ המארחת הצביעו גם בשמה.
כך היה צוות השיפוט מורכב למעשה מ-12 שופטים שבאו משש מדינות.
כל אחד משני השופטים למדינה, העניק ניקוד בנפרד, ולפי דיווחים מסוימים דירג כל שיר בין נקודה אחת לעשר נקודות.
בנוסף לפיקוחו של רולף ליברמן על ההצבעה כנשיא צוות השיפוט, ערכו השופטים כתיבה חשאית לבחירת שניים מתוכם שיאספו ויספרו את כלל הקולות.
השיר שקיבל את מספר הנקודות הרב ביותר היה כאמור של שווייץ, אך הוא קיבל באופן סמלי את "הפרס הגדול של תחרות אירוויזיון 1956".
זאת מאחר שטרם נקשרו פרסים חומריים לזכייה בתחרות, בניגוד לשאר מהדורות התחרות שבהן ניתן פרס שהוא יצירת אמנות כמו מדליה מעוצבת או פסל.
דפי ניקוד השופטים לא נשמרו ודירוג השירים אינו ידוע כיום.
כך, מיד בתום המופע האמנותי הכריזו רק על הזוכה.
ליס אסיה החלה לבצע את הדרן שירה הזוכה "Refrain" כאשר לאחר מספר שניות עצרה באמרה "אני מאוד מתרגשת", ושרה שוב מההתחלה.
בתום ביצוע ההדרן קיבלה זרי פרחים משני ילדים שעמדו לצידה על הבמה.
כל השירים בוצעו בשפה הרשמית או באחת השפות הרשמיות של מדינתם, אף על פי שלא היה חוק בנושא וכל מדינה יכלה לבחור את שפת השיר.
כל מדינה יכלה לבחור אם שני שיריה יבוצעו על ידי אותו זמר או על ידי שני זמרים שונים.
כך ייצגו ליס אסיה את שווייץ, ומישל ארנו את לוקסמבורג, בשני שירי המדינות.
בשנה זו טרם היה קיים החוק המגביל את מספר המופיעים בשיר לשישה אנשים, אולם היה קיים החוק כי מותר רק לזמר אחד להופיע כסולן כאשר שאר המופיעים משמשים כזמרים מלווים.
כל מדינה יכלה להשתמש במנצח משלה על התזמורת.
השיר "הציפורים של הולנד" בסבב ההופעה הראשון בייצוג הולנד הוא כך גם השיר הראשון שבוצע בתולדות תחרות האירוויזיון.
השיר הזוכה "פזמון חוזר" בסבב השירים השני בייצוג שווייץ, הוקלט ופורסם גם באנגלית ובגרמנית וזכה לביצועים ולהקלטות נוספות של מספר אמנים לאחר התחרות, אך לא הפך ללהיט גדול.
ארבעה משירי התחרות, שני השירים של צרפת ושל בלגיה, לא הוקלטו באולפן כך שהם קיימים רק בגרסת שמע של ההופעה החיה מהתחרות.
רוב שירי תחרות זו הם בעלי תוכן סיפורי רגשי - בלדות, במקצב איטי בסגנון המוזיקלי שהיה המקובל ביותר טרם אהדת סגנונות הפופ והרוקנרול באירופה.
תרבות המוזיקה הצרפתית שלטה באירוויזיון זה ביד רמה: ראשית, שבעה מהשירים שהיו מחצית מהמתחרים, בוצעו בשפה הצרפתית, ולהקת "הזמירים העליזים" שביצעה את המופע האמנותי הייתה להקה צרפתית ידועה באותו זמן.
שנית, רוב השירים בתחרות היו בסגנון השאנסון הצרפתי, שעדיין רווח בתקופה זו כשמוזיקת הפופ באירופה בניצניה, והשיר הזוכה של שווייץ היה בסגנון השאנסון ובצרפתית.
מגמה זו של שירי השאנסון בולטת בכל התחרויות הראשונות, עד לאירוויזיון של שנת 1965, שממנו והלאה החל בהדרגה לשלוט סגנון הפופ הקצבי.
כך שיר זה של גרמניה בולט בתחרות לעומת הסגנון המוזיקלי הרך יותר ובעל המלל הרגשי של שאר השירים.
לעומתו, השיר השני של גרמניה היה שקט, בעל מקצב איטי, תיאר מצב חברתי עגום ואף כלל דקלומים של חלק מהשורות בבתי השיר.
השיר הראשון של איטליה היה גם בעל קצב מהיר יותר ממרבית השירים, והפך להיות להיט באיטליה כבר לאחר פסטיבל סן רמו שהיווה את ההשראה לתחרות האירוויזיון ונשמע בהקלטת התחרות כי התקבל בהתלהבות גדולה על ידי הקהל.
בתחרות זו היו רק שלושה גברים סולנים לעומת 9 נשים סולניות; שניים מהגברים היו נציגי גרמניה וולטרס אנדרס שוורץ ופרדי קווין.
השלישי היה פוד לקלרק שייצג את בלגיה בסבב השירים הראשון בתחרות.
שלושה מהמבצעים היו עתידים לייצג את מדינותיהם שוב ולהנחות את התחרות.
רוזה מינה שארר נציגת שני שירי שווייץ, המוכרת כזמרת תחת שם הבמה "ליס אסיה", ייצגה את המדינה שוב בשנים 1957 ו-1958 עם השיר "ג'ורג'יו", שסיים במקום השני והפך למצליח ביותר שלה מבין הארבעה אשר ביצעה בתולדות התחרות.
היא המבצעת השווייצרית היחידה שזכתה בתולדות התחרות, כאשר זוכה נוספת בייצוג שווייץ היא הקנדית סלין דיון, ואף זמר שווייצרי אחר לא זכה בייצוג מדינה אחרת.
בנוסף הוזמנה כאורחת כבוד ולהענקת הפרס לזוכים בתחרויות בשנות האלפיים.
גם קורי ברוקן נציגת השיר השני של הולנד, ייצגה את המדינה שוב בשנת 1957 שבה גם זכתה, ובשנת 1958. בנוסף גם הנחתה את תחרות 1976. פוד לקלרק ייצג את בלגיה גם בתחרויות האירוויזיון לשנים 1958, 1960 ו-1962 כנציג הרשת הוולונית האחראית לנציגות המדינה בכל שנה שנייה של התחרות.
כותבת השיר הראשון של הולנד והראשון בתולדות התחרות היא אנני שמידט, אחת המשוררים והסופרים הפוריים והאהודים בהולנד במאה העשרים.
מלחין השיר השני של שווייץ והזוכה בתחרות הוא גאו ורמאד שהיה עתיד להיות בין שלושת מייסדי פסטיבל הג'אז בעיר מוֹנְטְרְה בשווייץ, אחד מפסטיבלי הג'אז הידועים, המוערכים והוותיקים בעולם.
כל מדינה יכלה לבחור אם להשתמש במנצח תזמורת מבית או במנהל המוזיקלי של המופע שהוא המנצח על התזמורת המקומית.
ארבע מהמדינות השתמשו במנצחים משלהן וכך היו חמישה מנצחים שונים בתחרות.
לאחר שנוסד בשנת 1950 איגוד השידור האירופי כארגון התאחדות בין רשתות שידור ארציות, שידרה רשת האירוויזיון שלו מספר אירועים.
שידור פסטיבל פרחים מהעיר השווייצרית ב-6 ביוני 1954 פסטיבל פרחים מהעיר השווייצרית מוֹנְטְרְה.
בעקבות שידור זה נפגשו שוב חברי האיגוד בעיר מונטה קרלו שבמונקו בינואר 1955, למציאת דרך קבועה לגיבוש תושבי אירופה באמצעות תוכנית בידור, ובפגישה נהגה הרעיון ליצור תחרות שירה למדינות אירופה בהשראת פסטיבל סן רמו האיטלקי.
הרעיון אושר סופית בפגישת האספה הכללית של האיגוד ברומא ב-19 באוקטובר 1955, שבה גם הוחלט כי התחרות הראשונה תיערך בעונת האביב הקרובה בעיר לוגאנו הנמצאת באזור הדובר איטלקית שבדרום שווייץ, כשהרעיון גם היה פרי מוח מנהלה הכללי דאז של רשת SRG SSR, מרסל בזנסון השווייצרי.
שווייץ היא גם אחת משתי מדינות, לצד בלגיה, שבה ממוקמים משרדיו הראשיים של איגוד השידור האירופי.
ההחלטה על מועד התחרות נבעה ממועד "יום אירופה" שחל בחודש מאי.
כמו כן גם קבע איגוד השידור כי רק מדינות שלהן רשתות שידור החברות בו יוכלו להשתתף.
נציגים של גופי שידור מ-23 מדינות שונות השתתפו בפגישות לרעיון התחרות כמו גם לתכנים בינלאומיים נוספים.
האיגוד גם קבע כי רשתות השידור של המדינות השונות ישלמו בעצמן את כל הוצאות השתתפותן, והמדינה המארחת תישא בהוצאות ארגון האירוע בלבד.
בנוסף קבע האיגוד כי אסור לפרסם, להקליט, או להציג את השירים טרם הרשמתם לתחרויות הלאומיות, שנותר עד היום אחד מחוקי היסוד של התחרות.
סדר הופעת המדינות בתחרות נקבע על ידי הגרלה, אולם כל מדינה החליטה בעצמה איזה משני שיריה יהיה בסבב הראשון ואיזה בסבב השני.
חוברת תקנות התחרות שהופצה בתחילת שנת 1956 בין כל מנהלי רשתות השידור המשתתפות נמצאה ב-18 בדצמבר 2008 בארכיון הראשי של האיגוד בז'נבה יחד עם פרסום ששת עמודי החוברת המפרטים גם את היערכות איגוד השידור האירופי לתחרות.
רשת השידור השווייצרית הכללית "SRG SSR", ובתוכה רשות השידור "RTSI" המשדרת תוכניות באיטלקית לאזור זה, החליטה על יום התחרות שהיה יום חמישי, 24 במאי, כשרק במהלך שנות השישים התקבעה היערכות התחרות ביום שבת.
לוגאנו, הממוקמת בקנטון טיצ'ינו, היא העיר התשיעית בגודלה בשווייץ ובשל מיקומה הגאוגרפי רוב תושביה הם דוברי איטלקית.
אולם התחרות, תיאטרון קורסאל, עוצב ותוכנן על ידי האדריכל האיטלקי אשילה ספונדריני, ובו הופיעו הצגות רבות עד שנסגר באפריל 1997 ונהרס בשנת 2001 כדי לפנות מקום להרחבת מבנה קזינו סמוך.
מאחר שהתחרות נערכה בתקופה שהטלוויזיה נחשבה למותרות, ידעו מארגני ההפקה כי קהל רב בהרבה יאזין לה ברדיו.
מסיבה זו נמנעו מהפקה מרהיבה שתעלה כסף רב, ובחרו בתיאטרון קורסאל שהכיל קהל של קצת יותר ממאתיים איש, והבמה עצמה הכילה שטח קטן לזמרים, כאשר בירכתיה תפאורת רקע של הווילון האופייני לבמת תיאטרון ובקדמתה סידורי פרחים.
אולם SRG SSR הציבה מספר מצלמות באולם, כדי להראות את התחרות בשידור חי לטובת האירופים המעטים שהייתה להם טלוויזיה באותה תקופה וברצון להמשיך ולשכלל תחלופת תכנים בין גופי השידור באמצעות הטלוויזיה.
איגוד השידור האירופי המליץ מאוד על קיום תחרויות לאומיות-מקדימות לאירוויזיון כדי להעלות עד כמה שאפשר את העניין בתחרות הבינלאומית החדשה בקרב הציבור, כשזה ישתתף בהליך בחירת השירים, כפי שנעשה במרבית המדינות המשתתפות עד היום.
מתוך 23 המדינות שהשתתפו בשיחות לגבי יצירת תכנים בטלוויזיה לרבות התחרות, עשר מדינות הביעו עניין להשתתף כאשר אוסטריה, בריטניה ודנמרק הצטרפו לבסוף בתחרות הבאה בשנת 1957.
הרשתות הממלכתיות של אוסטריה ודנמרק, ORF ו-DR בהתאמה, ביקשו להירשם לתחרות כאשר איגוד השידור האירופי כבר סגר את הליך ההרשמה ולא ידוע על תחילת הליכי בחירה כלשהם במדינות אלו.
רשת BBC בבריטניה, לעומת זאת, ערכה לראשונה תחרות לאומית בשם "פסטיבל השיר הפופולרי הבריטי" שכללה שלוש תוכניות חצאי גמר ותוכנית גמר ושימשה גם כתחרות לאירוויזיון משנת 1957 והלאה.
בשנה זו התחרות ממילא היוותה הליך בחירה ארוך מדי ביחס לזמן שנותר להירשם לאירוויזיון ובסופו של דבר הגמר שלה נערך רק לאחר תחרות האירוויזיון.
השיר המנצח היה "כולם מתאהבים במישהו" (Everybody falls in love with someone), ובמקום השני היה השיר "ספינה קטנה" (Little ship).
איטליה השתמשה ב"פסטיבל השירים האיטלקי", הידוע גם כ"פסטיבל סן רמו" שהיווה את ההשראה לתחרות האירוויזיון, שהייתה התחרות הראשונה ועם מספר השירים הרב ביותר מבין הבחירות הציבוריות במדינות בשנה זו.
גרמניה ערכה בחירה ציבורית לשיר אחד, כאשר החליטה לבחור את השני לאחר-מכן במקביל לעבודת קיצורו של השיר הראשון, והייתה המדינה האחרונה לבחור את שיריה.
לוקסמבורג וצרפת בחרו את נציגויותיהן באמצעות ועדות פנימיות ונציגת לוקסמבורג הייתה צרפתייה, כתחילת הדרך בבחירת נציגים ללוקסמבורג שכמעט כולם היו ממדינות אחרות.
מדינה רשתבחירהתאריךהליך בחירהמידע נוסףאיטליהRAIפסטיבל השירים האיטלקי
חצאי-גמר: 8 ו-9 במרץ20 שירים בביצוע 6 זמרים על-פני 3 ערבים.
10 שירים בגמר בהצבעת שופטים, לאחר 2 חצאי גמר שבכל אחד 10 ומתוכם 5 שהעפילו.אזרחות איטלקית.
6 הזמרים חדשים בתעשיית המוזיקה בפרסום הזמנה לתת הזדמנות לזמרים מתחילים.
פסטיבל זה שנערך משנת 1950 קבע את נציגות איטליה גם בעשר התחרויות שלאחר מכן, ושוב בתחרויות עתידיות.בלגיהNIRהפרס הגדול של השיר האירופי
Schlager & Chansons פרטי- נציגות שנייה.1 במאי11 שירים בתחרות לנציגות הראשונה.
ועדה לנציגות השנייה.אין הגבלת אזרחות.
ליס אסיה, אזרחית ונציגת שווייץ, השתתפה בתחרות זו מספר ימים לאחר בחירתה בשווייץ ללא חוק האוסר על מבצע לייצג מספר מדינות.
אולם היו שמועות כי זכתה באחד משני המקומות הראשונים ושהוחלט בכל זאת לבחור את השיר השני עם זמר אחר באופן פרטי.הולנדNOS-NTSפסטיבל שירים לאומי
Nationaal Songfestival24 באפריל8 שירים בהצבעת הציבור, ששלח את קולותיו במעטפות.התחרות נערכה ב"סטודיו 1" באולפני AVRO שבעיר הילברסום ועם הליווי המוזיקלי של "תזמורת המטרופול", שהיו עתידים לארח את אירוויזיון 1958 ותחרויות לאומיות נוספות לנציגות באירוויזיון ולנגן בהם.
עריכת ושידור הבחירה הלאומית של רשת NOS נעשתה באפיק NTS.לוקסמבורגRTL-CLTפרטילא ידועועדה בחרה בזמרת האחת ושני שיריה.
לא ידוע על זמרים או שירים נוספים שנבחנו.אין הגבלת אזרחות, זמרת צרפתייה כשרק בתחרויות בודדות היו הנציגים מקומיים עקב היצע הזמרים ותעשיית המוזיקה הקטנים במדינה והשפעתה התרבותית של צרפת בעיקר בתקופת התחרויות הראשונות.
CLT הייתה במסגרת RTL ששייכת כיום לגרמניה כאחת מרשתות השידור הגדולות בעולם.צרפתRTFפרטילא ידועועדה בחרה בשתי הזמרות ושני שיריהן.
לא ידוע על זמרים או שירים נוספים שנבחנו.אזרחות צרפתית.
רשת השידור האחראית על הנציגות ושידור האירוויזיון בשנים 1956–1964.שווייץSRG SSRתחרות אירוויזיון
Concours Eurovision28 באפריל11 שירים בגרמנית, צרפתית ואיטלקית, 3 מ-4 השפות הרשמיות במדינה.
הרשת הרביעית היא בשפת רומאנש.
מאחר שרוב הציבור האזין לתחרות ברדיו, טרם הפצת הטלוויזיה באירופה, בניגוד לשאר התחרויות פרט לאירוויזיון 1964, אין בנמצא הקלטת וידאו פרט לקטע מתוכנית חדשות המראה את הופעת ההדרן של השיר הזוכה, אולם קיימת הקלטת שמע של התחרות משידורה ברדיו.
בהקלטת השמע הקיימת לא נשמעת המנגינה מתוך היצירה "Te Deum", שנהוג כי היא פותחת ומסיימת את תחרויות הזמר והפקות אחרות של רשת השידור "אירוויזיון", ונתפסת כיום כסמל היכר של הרשת.
בזכות חיפוש שנערך בשנת 2005 לרגל אירוע 50 שנה לתחרות בארכיון רשת SRG SSR, נמצא קטע הווידאו של הופעת הדרן השיר הזוכה.
עם זאת, גם קטע ווידאו זה מלווה בהקלטה קולית שאינה מהתחרות עצמה, אלא מגרסת סטודיו שבוצעה והוקלטה על ידי ליס אסיה כמה שנים לאחר התחרות.
בנוסף, במספר אתרים באינטרנט ישנה כיום קלטת שמע של כל התחרות מתחילתה ועד סופה.
אולם אורך ההקלטה הוא כשעה ועשרים דקות, כאשר אורכה המקורי של התחרות היה כשעה וארבעים דקות; ככל הנראה אותן הדקות מהארכת המופע האמנותי לחישוב ההצבעה.
חשיפת קטע השיר הזוכה בתחרות היובל הביאה לאחר-מכן להעלאתו לאתרי אינטרנט רשמיים ובחשבונות פרטיים למנועי חיפוש בווידאו דוגמת גוגל ו-יוטיוב, כמו גם קטעים נוספים לביצוע השיר הזוכה מהופעות חיות של אסיה וכן קליפים שמנגנים את הגרסאות החיות של השירים האחרים מתוך הקלטת השמע של התחרות.
גם קיימות גרסאות הסטודיו של חלק מהשירים עם תמונות דוממות של הזמרים ברקע הקליפ באתרי האינטרנט.
באופן רשמי גם קיים דיסק DVD לתחרות, המנגן את אותה הקלטת שמע עם תמונה דוממת של הסמל המודרני של איגוד השידור האירופי, בתוספת קטע וידאו ההדרן, וראיונות עם הזוכה ליס אסיה.
זאת בדומה ל-DVD של תחרות אירוויזיון 1964. בנוסף, חוברת הפירוט של כל נוהלי וחוקי התחרות שפורסמה למנהלי רשתות השידור המשתתפות בשנת 1956 בצרפתית, ונעשתה זמינה לציבור, שופכת אור על גיבוש חוקים רבים שברובם הגדול קיימים עד היום בתחרות.
חוסר האפשרות לצפות כיום בתחרות אירוויזיון 1956, כמו גם חוסר הידיעה לגבי ניקוד השירים וכן דירוגם, גרמה למספר ממעריצי התחרות לנסות בייחוד בשנת 2005 לאחר מופע היובל, לברר אם יש קטעי וידאו נוספים ששרדו מהתחרות, ולברר על ניקוד ודירוג שירי התחרות.
בתאריך 16 במאי 2010 לכבוד תחרות האירוויזיון שנערכה אז בנורווגיה, פורסם ספר נורווגי לכבוד המעריצים המגיעים, עם מספר פרטים שלא אושרו על ידי איגוד השידור האירופי, כמו מידע כי שווייץ קיבלה 102 נקודות.
בשנות ה-50 היו שמועות עיקשות שרווחו בקרב הציבור כי למקום השני הגיע אחד משירי גרמניה, כהסבר לכך שגרמניה נבחרה לארח את תחרות אירוויזיון 1957.
כל רשויות השידור הממלכתיות יכולות למקם פרשנים באולם או במדינותיהן לסיפוק תרגום לגבי המופע עבור קהלן.
עשר רשתות שידור, של שבע המדינות המשתתפות והשלוש שהשתתפו בדיוני תחרות זו, שידרו את התחרות וסיפקו פרשנים.
+ מדינות שהשתתפו מדינה רשות שידור פרשן מקור INR צרפתית: ג'ניין למבוטה NIR הולנדית: ניינד ברט RTF מישל רבל ARD וולף מיטלר Programma Nazionale פרנקו מראצי Télé-Luxembourg ז'אק נבאדיק NTS פייט טה ניול TSR רוברט ברנייר
+ מדינות נוספות מדינה רשות שידור פרשן מקור ORF וולף מיטלר Statsradiofonien TV גונר האנסן BBC Television Service וילפריד תומאס
אירוויזיון 1957 (, ) הייתה האירוע השני של תחרות הזמר של האירוויזיון.
התחרות נערכה ב-3 במרץ 1957, באולם גרוסר זנדזאל דס הזישן רונדפוקס, הממוקם בעיר פרנקפורט שבגרמניה המערבית.
היא הופקה על ידי איגוד השידור האירופי ורשות השידור הגרמנית ARD.
אנאיד איפליקיאן הנחתה את אירוויזיון 1957, שכמו באירוע הקודם הוצג בעיקר כתוכנית רדיו, חרף העלייה במספר האנשים הצופים בטלוויזיה ביתית בו.
עשר מדינות השתתפו בתחרות זו.
אוסטריה, דנמרק והממלכה המאוחדת רשמו את הופעתן הבכורה והצטרפו לאירוויזיון.
בתום ספירת הקולות זכתה הנציגה ההולנדית קורי ברוקן, שביצעה את השיר "Net als toen", במקום הראשון.
השיר נכתב והולחן על ידי וילי ואן המרט וגווס יאנסן.
זה היה הניצחון הראשון מתוך חמישה של הולנד באירוויזיון.
אירוויזיון 1957 התקיימה בעיר פרנקפורט, אחת הערים הגדולות ביותר בגרמניה המערבית.
הוא נערך באולם גרוסר זנדזאל דס הזישן רונדפוקס, אולם קונצרטים ואולפן טלוויזיה לשעבר.
כיום הוא משמש בעיקר להצגות ומחזות זמר.
לאחר שנחרבה בקרבות מלחמת העולם השנייה, פרנקפורט בנתה את עצמה מחדש עד שנות ה-50, והפכה למוקד פיננסי חשוב באירופה.
את רוב עלויות הבנייה שילמו ארגונים בינלאומיים ופיננסיים כאחד.
בשנת 1957, כשבוע לפני האירוע, הסתיימה בנייתו של אחד מגורדי השחקים הגבוהים בעיר.
יש הטוענים כי איגוד השידור האירופי בחר בגרמניה לארח את האירוויזיון השני בשטחה, כיוון שהיא הגיעה למקום השני בשנת 1956, עם השיר "Im Wartesaal zum großen Glück" של וולטר אנדראס שוורץ.
הדבר לא אושר אף פעם על ידי גורם רשמי ממארגני התחרות.
באירוויזיון 1957 בוצעו שני שירים השונים באורכם באופן משמעותי מהאחרים: השיר האיטלקי, "Corde della mia chitarra" בביצוע של נונציו גאלו, נמשך כחמש דקות, ואילו השיר הבריטי, "All" בביצועה של פטרישיה ברדין, נמשך כשתי דקות בלבד.
לאחר התחרות הגביל איגוד השידור האירופי את אורך השירים לשלוש דקות בערך.
בניגוד לשנה הקודמת, באירוויזיון 1957 אפשר האיגוד לצמדים מוזיקליים להשתתף בתחרות.
נציגי דנמרק, בירטה וילקה וגוסטב וינקלר, היו הצמד הראשון שעלה על בימת התחרות.
בתום ההופעה שלהם, הזוג התנשק במשך כחצי דקה – הדבר עורר את חמתם של כמה פלגים שמרניים בחלק מהמדינות המשתתפות באירוע.
כל שבע המדינות שהתחרו באירוויזיון 1956, השתתפו גם באירוע זה.
אליהן הצטרפו אוסטריה, דנמרק והמממלכה המאוחדת; אוסטריה ודנמרק רצו בכל מאודם להשתתף בתחרות ב-1956, אך החמיצו את מועד ההרשמה.
גם הממלכה המאוחדת הייתה, לכאורה, צפויה להשתתף, אולם בינואר 2017 איגוד השידור האירופי הצהיר כי מדובר בספקולציה של מעריצי התחרות.
כשהאומה הבריטית הצטרפה לתחרות בשנת 1957, הצהיר האיגוד כי חלק מהשינויים שבוצעו בפורמט האירוויזיון התבססו על פסטיבל הזמר הבריטי של ה-BBC.
כל הופעה נוהלה על ידי המנצח שניצח על התזמורת.
מבצעמדינהשנים קודמותליס אסיה שווייץ1956 (מקום ראשון)קורי ברוקן הולנד1956
תחרות אירוויזיון 1958 היא ההפקה השלישית של תחרות הזמר השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות נערכה בהילברסום, הולנד, בתאריך 12 במרץ 1958. הזוכה הייתה צרפת עם הזמר אנדרה קלאבו ושירו "Dors mon amour".
עשר מדינות השתתפו בתחרות: צרפת, איטליה, גרמניה, שווייץ, לוקסמבורג, בלגיה, הולנד, אוסטריה, דנמרק ושוודיה.
שוודיה השתתפה לראשונה בתחרות, בעוד בריטניה לא השתתפה (בפעם האחרונה), כך שמספרן של המדינות המשתתפות נותר עשר, כמו באירוויזיון הקודם.
באירוויזיון זה היו שני מופעי ביניים.
מופע אמנותי באמצע הצגת השירים, בנוסף למופע האמנותי הנהוג לאחר הצגת השירים ולפני ההצבעה.
איטליה הגיעה למקום השלישי, אולם השיר "Nel blu dipinto di blu", הידוע יותר בשם "Volare", בביצועו של אחד מגדולי הזמרים האיטלקיים - דומניקו מודוניו הפך לאחד מלהיטי האירוויזיון הגדולים של כל הזמנים.
הזמרת ליס אסיה, שזכתה בתחרות הראשונה והשתתפה בתחרות השנייה, נטלה שוב חלק בתחרות והגיעה הפעם למקום השני עם הלהיט "ג'ורג'יו".
הזמרת קורי ברוקן, שהשתתפה בשתי המהדורות הקודמות של התחרות וזכתה בשנת 1957, נטלה אף היא שוב חלק בתחרות והגיעה הפעם למקום האחרון יחד עם לוקסמבורג, עם נקודה אחת בלבד.
השופטים לא נכחו באולם כמו באירוויזיון 1956. כמו ב-1957, גם בשנה זו השופטים נשארו במדינתם כשהם מאזינים לאירוע.
לאחר שביצעו כל הזמרים את שיריהם, השופטים מסרו את הצבעותיהם באמצעות הטלפון.
השיר האיטלקי לא נשמע היטב במספר מדינות, ולכן לאחר ביצוע כל השירים עלה מודוניו שוב לבמה והופיע בשנית עם השיר.
מלבד 1956, זהו האירוויזיון היחיד בו לא הופיעו בתחרות עם שיר בשפה האנגלית.
כמו כן, הייתה זו הפעם הראשונה משלוש (השנייה בשנת 2015 והשלישית בשנת 2018) בה המדינה המארחת הגיעה למקום האחרון, והפעם הראשונה בה יותר ממדינה אחת הגיעה למקום האחרון.
בחצי בגמר התמודדו 40 שירים, מתוכם נבחרו 20 שעברו שלב לערב הגמר, שם נבחר הזוכה.
השיר הזוכה בוצע פעמיים בפסטיבל על ידי שני זמרים שונים.
דומניקו מודוניו נבחר לבצע את השיר באירוויזיון על-פני ג'ינו לטילה.
גרמניה ערכה תחרות קדם אירוויזיון עם מספר משתתפים.
התחרות נערכה ב-20 בינואר 1958 בעיר דורטמונד והנחו אותה אנאיד איפליקייאן וקורט יונג.
השיר הזוכה נבחר באמצעות חבר שופטים שבחר מתוך 12 שירים שהתמודדו.
הזוכה הייתה מרגוט היילשר עם השיר "Für Zwei Groschen Musik".
דנמרק בחרה את השיר שלה לאירוויזיון 1958 באמצעות קדם לאומי עם מספר משתתפים.
התחרות נערכה ב-16 בפברואר 1958 באולם רדיוהאוס שבקופנהגן.
השיר הזוכה נבחר על ידי צוות שיפוט שהורכב מ-10 אנשים ורק השיר הזוכה הוכרז.
הולנד ערכה תחרות קדם רבת משתתפים מתוכה נבחר הזוכה שייצג את הולנד באירוויזיון 1958. התחרות נערכה ב-11 בפברואר 1958 באולפני AVRO TV, אותו אולם בו אירחה הולנד את האירוויזיון באותה השנה.
התחרות נערכה בעיר הילברסום והנחתה אותה טניה כהן.
11 שירים ו-6 זמרים לקחו חלק בתחרות, כאשר כל הזמרים, מלבד אנק ואן דר גרף, מבצעים שני שירים.
השיר הזוכה נבחר באמצעות שליחת גלויות לשיר המועדף כמו בשנים הקודמות.
קורי ברוקן נבחרה ברוב קולות לייצג את המדינה בפעם השלישית ברציפות.
כמו כן, כמו ב-1957, גם בשנה זו תפסה ברוקן את 2 המקומות הראשונים.
הדירוג המלא של השירים ידוע, אולם המידע לגבי מספר הקולות שקיבל כל שיר ידוע רק לגבי 5 השירים שהגיעו הכי גבוה.
רשת השידור של צרפת RTF בחרה באמצעות ועדה פנימית בזמר אנדרה קלאבו שייצג אותה באירוויזיון.
קלאבה ביצע 4 שירים מתוכם נבחר השיר הזוכה איתו הוא התמודד באירוויזיון.
התחרות נערכה ב-2 בפברואר 1958 באולפני גומונט פילם שבניי-סיר-סן, והנחתה אותה מריאן לסין.
השיר הזוכה בגמר נבחר על ידי הצבעתם של השופטים שהורכבו מ-14 מוזיקאים.
שיר תרגום מקום 1 Dors, mon amour תישני, אהובה שלי 1 2 Aïe, mon cœur אאוץ', הלב שלי - 3 Helena הלנה - 4 Le cœur en plate הלב שטוח -
רשת השידור של שוודיה, SR, בחרה בחירה ישירה בזמרת אליס באבס שתייצג אותה באירוויזיון עם השיר "Lilla Stjärna".
מבצעמדינהשנים קודמותליס אסיה שווייץ1956 (מקום ראשון), 1957 (מקום 8)קורי ברוקן הולנד1956, 1957 (מקום ראשון)פוד לקלרק בלגיה1956מרגוט הילשר גרמניה1957 (מקום 4)
אירוויזיון 1976 נערך ב-3 באפריל בהאג לאחר זכייתה של הולנד בתחרות האירוויזיון שנה קודם לכן.
מנחת האירוויזיון הייתה קורי ברוקן, זוכת המקום הראשון באירוויזיון 1957 והמקום האחרון באירוויזיון 1958.
המדינה הזוכה בתחרות הייתה הממלכה המאוחדת עם השיר: "Save Your Kisses for Me" בביצוע להקת: "אחוות האדם".
בשנת 2005 השתתף השיר גם בתחרות שיר היובל באירוויזיון.
הממלכה המאוחדת קבעה באותה תחרות שיא שלא נשבר עד היום – אחוז הקולות הגבוה ביותר בתחרות.
בסך הכול קיבל השיר את מרב הנקודות, 12, משבע מדינות.
למקום השני הגיעה צרפת בהפרש של 17 נקודות מהממלכה המאוחדת עם השיר: "Un, Deux, Trois" בביצוע של קתרין פרי (Cathérine Ferry).
במהלך ההצבעה התחולל קרב צמוד בין הממלכה המאוחדת לצרפת, כאשר מונקו נתנה יתרון קל לממלכה המאוחדת, שהתחזק לאחר ההצבעה הצרפתית (שהייתה אחת לפני האחרונה).
כשהגיע תורו של חבר השופטים היוגוסלבי להצביע, כבר היה ברור שהממלכה המאוחדת ניצחה בתחרות ולמרות שצרפת קיבלה 12 נקודות מיוגוסלביה, לא היה בכך די כדי לכסות את הפער.
בתחרות זו בפעם הראשונה והיחידה בסוף כל שיר שביצעו המדינות נציגיהן קיבלו זרי פרחים.
ליכטנשטיין ניסתה להצטרף לתחרות בשנה זו, ואף בחרה לצורך זה שיר ("קאובוי קטן", בביצועו של ביגי באכמן) אולם משום שלליכטנשטיין לא הייתה אז רשת שידור כלשהי, היא לא הורשתה להשתתף בתחרות.
השיר היווני עורר סערה באירופה, משום שעסק בפלישה הטורקית לצפון קפריסין.
רק בשנה קודם לכן, פרשה יוון מהתחרות כמחאה על הפלישה ועל ההתעלמות הבינלאומית ממנה.
טורקיה בחרה שלא להשתתף יחד עם יוון בתחרות אותה השנה.
מדינה נוספת שפרשה באותה השנה היא שוודיה, שפרשה לאחר שרשת השידור השוודית, SR, הודיעה כי אם תנצח, לא תוכל לממן את אירוח התחרות בשנה שלאחר מכן.
ההחלטה לפרוש התקבלה לאחר מחאה ציבורית רחבה בשוודיה נגד SR (שכללה הפגנות נגד הרשת ואף נגד תחרות האירוויזיון עצמה).
אולם לאחר התחרות החליט איגוד השידור האירופי, שכדי להקל על עול האירוח של התחרות, כל מדינה תשתתף חלקית במימון התחרות.
למרות שסך הכספים שמעבירות המדינות המשתתפות הם רק מיעוט מעלות האירוח, בכל זאת מדובר היה בהקלה משמעותית (שוודיה אכן חזרה לתחרות ב-1977).
מלטה פרשה מהתחרות, אולם לא פרסמה את הסיבות שבגינן פרשה.
היא חזרה לתחרות רק ב-1991.
מבצע מדינה שנים קודמותפרדי פינלנד1967 (מקום 12)פטר, סו ומארק שווייץ1971 (מקום 12)סנדרה רימר הולנד1972 כחלק מהצמד סנדרה ואנדרס (מקום 4)אנה-קרינה סטרום נורווגיה1973 כחלק מהרכב להקת בנדיק (מקום 7), 1974 (מקום 14)
תחרות האירוויזיון לשנת 1963 (התחרות השמינית במספר) נערכה ב-23 במרץ אותה שנה באולפני הטלוויזיה של ה-BBC שבלונדון, לאחר שנציגי צרפת, שניצחה שנה קודם לכן, סירבו לארח במדינתם את התחרות.
מנחת התחרות בשנה זו הייתה קייטי בויל, שהנחתה גם את אירוויזיון 1960, שנערך אף הוא בבריטניה.
מנחת התחרות הציגה את משתתפי התחרות כשהציגה את המדינה אותה הם ייצגו ואז אותם.
באירוויזיון זה בפעם הראשונה והיחידה משתתפי התחרות ביצעו את שיריהם ללא ציוד נלווה, וגם הם ביצעו את שיריהם בתפאורה שונה באולפן ללא קהל, וכן בריטניה, הולנד, שווייץ ולוקסמבורג לא שלחו מנצחים על התזמורת.
דנמרק, שיוצגה באותה שנה על ידי הצמד גרטה ויורגן אינגמן, זכתה לראשונה בתחרות אירוויזיון זו.
באירוויזיון זה השתתפו לראשונה בתחרות שתי זמרות ישראליות: כרמלה קורן שייצגה את אוסטריה, ואסתר עופרים שייצגה את שווייץ.
באירוויזיון זה פינלנד, נורווגיה ושוודיה לא קיבלו ולו נקודה אחת זו הפעם הראשונה מבין תחרויות האירוויזיון שבהן השתתפו, ואילו הולנד לא זכתה בנקודות כלל זו הפעם השנייה ברציפות.
למעשה, הסיבה האמיתית לכך שנורווגיה הייתה צריכה לחזור שוב על הצבעתה היא שהדובר הנורווגי לא הקריא את הנקודות על פי הנוהל (כל מדינה הייתה אמורה להעניק 1 - 5 נקודות לחמשת השירים המועדפים עליה).
10 4 15 מונקו צרפתית פרנסואז ארדי L'amour s'en va האהבה הולכת מכאן 5 25 16 לוקסמבורג צרפתית ננה מושקורי À force de prier מכוח התפילה 8 13
מבצעמדינהשנים קודמותרוני קרול הממלכה המאוחדת1962 (מקום 4)
תחרות האירוויזיון לשנת 1960 (התחרות החמישית במספר) נערכה ב-29 במרץ אותה שנה באולם הפסטיבלים המלכותי שבלונדון, לאחר שנציגי הולנד, שזכתה שנה קודם לכן, סירבו לארח במדינתם את התחרות.
הולנד אירחה את אירוויזיון 1958, לפיכך נציגיה טענו כי אין זה אפשרי מבחינתם לארח את התחרות זמן קצר כל כך לאחר האירוח הקודם.
על כן, העניקה לבריטניה את הכבוד לארח אותה בפעם הראשונה בתולדותיה.
מנחת התחרות בשנה זו הייתה קייטי בויל, אשר הנחתה גם את אירוויזיון 1963, שנערך שלוש שנים לאחר מכן בבריטניה, וכן את אירוויזיון 1968 ו-1974, שנערכו גם הם בבריטניה.
בתחרות השתתפו 13 מדינות, מתוכן מדינה חדשה שהייתה זו השתתפותה הראשונה אי פעם, נורווגיה.
צרפת, שיוצגה באותה שנה על ידי ז'קלין בואייה, זכתה בפעם השנייה, הפעם עם השיר: "Tom Pillibi" (טום פיליבי).
השיר קיבל 32 נקודות בסך הכל, על פי הנוהל:
כל צוות שופטים מכל מדינה הכיל 10 חברים, כל אחד מהם נתבקש להעניק נקודה אחת לשיר המועדף עליו.
למקום השני הגיעה בריטניה המארחת, שיוצגה על ידי בראיין ג'ונסון, עם 25 נקודות.
מבצעמדינהשנים קודמותפוד לקלרק בלגיה1956, 1958 (מקום 5)
תחרות אירוויזיון 1959 היא ההפקה הרביעית של תחרות הזמר השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות נערכה ב-11 במרץ 1959 באולם הפסטיבלים שבקאן, לאחר שצרפת ניצחה שנה קודם לכן עם השיר "Dors, mon amour" (תישני, אהובתי) בביצוע הזמר אנדרה קלאבו.
בתחרות לשנה זו, אותה הנחתה ז'קלין ז'ובר, נקבע חוק חדש אשר הבטיח כי מחברים או מלחינים מקצועיים לא יורשו להיות חלק מצוותי השיפוט.
כל צוות שיפוט היה מורכב מעשרה חברים, וכל אחד מהם נתבקש להעניק נקודה אחת לשיר המועדף עליו.
11 מדינות השתתפו בתחרות, בהן מדינה שהייתה זו השתתפותה הראשונה בתחרות, מונקו.
הולנד, שיוצגה באותה שנה על ידי טדי סחולטן (Teddy Scholten), זכתה במקום הראשון עם השיר "Een beetje" (מעט).
מדינה זו ניצחה בפעם השנייה, והפכה למדינה הראשונה בתחרות שזוכה פעמיים.
כמו כן, וילי ון המרט, אשר חיבר את מילות השירים הזוכים לתחרות זו ולאירוויזיון 1957, היה למעשה הפזמונאי היחיד שזכה פעמיים באירוויזיון.
בעיתונות נכתב כי איטליה וצרפת נתנו יותר נקודות להולנד כיוון שאף אחת משתיהן לא רצתה שהשנייה תנצח.
טענה זו מעולם לא אומתה.
בתחרות זו קרה דבר שלא חזר על עצמו מאז באירוויזיון - יותר ממדינה אחת הורשתה לשיר בסוף התחרות.
השירים שהגיעו למקומות השני והשלישי, בריטניה וצרפת (בהתאמה), הורשו לעלות לבמה בסוף הערב ולהופיע שוב עם השיר איתן הן התמודדו לאחר הופעת ההדרן של השיר המנצח.
רשת השידור של איטליה, RAI, החליטה גם בשנה זו לבחור את הנציג שלה לאירוויזיון באמצעות פסטיבל סן רמו.
את כל השירים בתחרות שרו שני זמרים שונים, והקהל הצביע לשיר המועדף עליו.
לאחר שנבחר השיר הזוכה, בחרה ועדה פנימית בזמר שיבצע את השיר באירוויזיון.
דומניקו מודוניו נבחר לייצג את איטליה באירוויזיון בפעם השנייה ברציפות, הפעם עם השיר "".
בלגיה ערכה תחרות קדם אירוויזיון בשם Eurosong כדי לבחור את הנציג שלה.
התחרות נערכה במתכונת של שני חצאי גמר והגמר עצמו.
חצי הגמר הראשון נערך בתאריך 1 בפברואר 1959, חצי הגמר השני נערך ב-8 בפברואר והגמר עצמו נערך ב-15 בפברואר.
בכל חצי גמר התמודדו 9 משתתפים כאשר רק המנצח עולה לשלב הגמר.
מבצעשירתרגוםמקום1ג'ו לימנסLevenssymphonyסימפוניות22בוב בניHou toch van mijבבקשה תאהבי אותי1
בריטניה ערכה תחרות קדם בשם A Song For Europe איתה היא בחרה את השיר לאירוויזיון 1959. התחרות נערכה במתכונת של שני חצאי גמר וגמר והנחה אותה פיט מורי.
חצי גמר ראשון(2 בפברואר 1959)
בבחירת השיר לקראת אירוויזיון 1959 נקטה רשת השידור של גרמניה בשיטה חדשה ממה שהיא נהגה לעשות עד כה.
בשנתיים הראשונות להשתתפותה בתחרות בחרה גרמניה את הנציג לאירוויזיון באמצעות קדם לאומי רב משתתפים, אולם הפעם החליטה רשת השידור לבחור בחירה ישירה בזמרות אליס ואלן קסלר עם השיר "Heute Abend wollen wir tanzen geh'n".
דנמרק בחרה את הנציג שלה לאירוויזיון 1959 באמצעות קדם לאומי בשם Dansk Melodi Grand Prix.
התחרות נערכה ב-12 בפברואר 1959 והנחה אותה סייר וולמר-סורנסן.
2 זמרים ו-2 זמרות לקחו חלק בתחרות כאשר כל אחד מהם שר שיר אחד ומבצע דואט עם מתמודד נוסף, ובסך-הכל 6 שירים.
השיר הזוכה נבחר על ידי צוות שופטים שהורכב מ-4 אנשים, ורק שלושת המקומות הראשונים הוכרזו.
הולנד ערכה תחרות קדם רבת משתתפים על-מנת לבחור את הנציג שלה לאירוויזיון 1959. התחרות נערכה ב-17 בפברואר 1959 באולם AVRO TV שבהילברסום והנחתה אותה קארין קראיקאמפ.
8 שירים ו-7 זמרים השתתפו בקדם, כאשר כל שיר מוצג פעמיים, בכל פעם על ידי זמר שונה ובלחן שונה - עם תזמורת מלאה או בלחן יותר איטי.
קורי ברוקן, שייצגה את הולנד בכל שנות השתתפותה בתחרות ואף זכתה באירוויזיון 1957, התמודדה שוב בתחרות הקדם.
השיר הזוכה נבחר על ידי הצבעות של שופטים שחולקו על-פי אזור, ולאחר-מכן צוות שופטים מומחה בחר מי מבין מבצעי השיר יישלח לאירוויזיון בקאן ועם איזו גרסה.
לאחר שהשיר "Een beetje" נבחר, צצות השופטים בחר בסחולטן ובגרסת התזמורת המלאה.
רשת השידור של שוודיה, SR, בחרה בזמרת בריטה בורג שתייצג אותה באירוויזיון 1959. השיר איתו היא התמודדה נבחר בתחרות המלודיפסטיבלן שהחלה את דרכה באותה השנה כדי לבחור את השיר לאירוויזיון.
התחרות נערכה ב-29 בינואר 1959 באולם סירקוס שבסטוקהולם, והנחתה אותה ת'ורה ארלינג.
התחרות נערכה במתכונת של 8 חצאי גמר וגמר, והיא שודרה ברדיו כשערב הגמר שודר גם בטלוויזיה.
כ-200 שירים הוגשו לרשת השידור מתוכם היא סיננה את השירים שהשתתפו לבסוף בתחרות.
הזמרת הזוכה בתחרות לא התמודדה עם השיר באירוויזיון כיוון שרשת השידור כבר בחרה בזמרת אחרת.
מבצעשירתרגוםמקוםניקוד1אוסטן וורנברינג"Kungsgatans blues"רחוב קינג בלוז4672אולה כריסטנסון"Lyckans soluppgång"הון הזריחה6523סטפן ברומס"Dags igen att vara kära"הזמן להיות מאוהב שוב2794בריט-אינגר דרייליק"Hösten är vår"הסתיו שלנו6525אוק סואר"En miljon för dina"מיליון שלך806בריט דמברג"Nya fågelsången"ציפור שיר חדשה3767אוסטן וורנברינג"Någon saknar dig"מישהו מתגעגע אליך5568סיב מאלמקוויסט"Augustin"אוגוסטין1105
שווייץ ערכה תחרות קדם בה התמודדו מספר משתתפים.
מבצעמדינהשנים קודמותבירטה וילקה דנמרק1957 (מקום שלישי)דומניקו מודוניו איטליה1958 (מקום שלישי)
אירוויזיון 1972, התחרות ה-17 במספרה, נערכה ב-25 במרץ 1972, באדינבורו, סקוטלנד, לאחר ניצחון מונקו באירוויזיון 1971. המנחה של התחרות הייתה השחקנית והרקדנית הסקוטית מוירה שראר.
המנצחת הגדולה של הערב הייתה לוקסמבורג ששלחה את ויקי לאנדרוס עם השיר "Après toi" (אחרייך).
לאנדרוס, יווניה שבילתה את רוב שנותיה בצרפת, כבר ניסתה את מזלה בתחרות, באירוויזיון 1967, אך הגיעה אז למקום הרביעי.
כותב השיר, איב דסקה, זכה בתחרות בפעם השנייה ברציפות, לאחר שחיבר את השיר "ספסל, עץ, רחוב" שזיכה את מונקו במקום הראשון בשנה הקודמת.
הייתה זו הזכייה השלישית של לוקסמבורג (אחרי אירוויזיון 1961 ואירוויזיון 1965).
למקום השני הגיעה המארחת הממלכה המאוחדת ולמקום השלישי גרמניה.
ישראל הייתה אמורה להשתתף בפעם הראשונה באירוויזיון בשנה זו עם הזמרת אילנית, אך כיוון שפספסה את מועד ההרשמה, נאלצה לחכות לשנה הבאה.
בין השירים יוצאי הדופן של התחרות ניתן למצוא את השיר האירי "Ceol an ghrá" ("מוזיקת האהבה"), שבוצע על ידי סנדי ג'ונס.
זהו השיר האירי הראשון והיחיד עד היום שבוצע בשפה האירית.
הייתה זו השנה הראשונה בתולדות האירוויזיון ללא תיקו בניקוד הסופי בין מדינות.
מלטה זכתה בפעם השנייה ברציפות במקום האחרון לאחר שזכתה במקום זה באירוויזיון שנה לפני כן.
אירוויזיון 1972 היה האירוויזיון ה-17 במספרו.
למונקו, שזכתה בשנה שעברה , היה מחסור במשאבים כלכליים.
רשות השידור המונגאסקית פנתה לצרפת, שהסכימה להפיק את התחרות, אך רק בתנאי שתיערך בצרפת ולא בבית האופרה של מונטה קרלו כפי שתוכנן.
מונקו דחתה את ההצעה, והזמינה את נשיא איחוד השידור האירופאי, יו"ר ה-BBC, צ'ארלס קורן, להציע פתרון, וכך נבחרה הממלכה המאוחדת לארח את התחרות שוב.
הממלכה המאוחדת הייתה ידועה כזו שתופסת את הפיקוד לידיה במקרה שהמדינה המנצחת אינה מסוגלת לארח את התחרות.
למרות זאת, הייתה זו הפעם הראשונה שהאירוויזיון שהתקיים בממלכה המאוחדת לא נערך בלונדון.
סקוטלנד פתחה את שערי היכל אשר לערב המוזיקלי הגדול ביותר באירופה.
מבצעמדינהשנים קודמותתרזה קסוביה יוגוסלביה1966 כנציגת מונקו (מקום 17)ויקי לאנדרוס לוקסמבורג1967 (מקום 4)קרלוש מנדש פורטוגל1968 (מקום 11)Family Four שוודיה1971 (מקום 6)
אירוויזיון 1971, ה-16 במספר, נערך בדבלין בירת אירלנד, זוכת התחרות בשנה קודם לכן.
בשנה זו נחנכה שיטת הצבעה חדשה, כל מדינה שולחת 2 שופטים, אחד מעל גיל 25 והשני מתחת לגיל 25. כל שופט מעניק 1–5 נקודות לכל שיר.
לשיטה זו היה חיסרון מרכזי אחד: חלק מצוותי השיפוט העניקו מעט נקודות.
לעיתים נבעה הצבעת השופטים מניסיונותיהם להעניק לארצותיהם את הניצחון.
כמו כן, בתחרות זו נדרשו לראשונה כל רשות שידור משתתפת להכין קדימון למשתתפיה.
קדימונים אלו שודרו בתחרות עצמה, זאת בניגוד לשנה שעברה, אז צילמה רשות השידור ההולנדית את המשתתפים בהולנד המארחת.
תקרית נוספת שאירעה באירוויזיון נגעה דווקא לסכסוכים מדיניים.
ב-BBC הבריטית חששו מתגובת הקהל האירי באולם לשיר הבריטי, לאור הסלמת העימותים בין האירים לבריטים בצפון אירלנד.
במכוון בחר ה-BBC בזמרת קלודה רוג'רס , שמוצאה בצפון אירלנד והייתה אהובה מאוד הן בבריטניה והן באירלנד (שירה Jack in the Box הפך ללהיט גדול לאחר התחרות).
רוג'רס דיווחה שקיבלה איומים על חייה מהמחתרת האירית לאור היותה נציגת בריטניה.
מונקו זכתה בפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה בתחרות.
השיר הזוכה היה בשפה הצרפתית, בוצע על ידי זמרת צרפתייה שגרה בצרפת, נכתב והולחן על ידי מוזיקאים צרפתיים, ואפילו המנצח מטעם מונקו היה צרפתי.
הזמרת הזוכה, סברין, סיפרה לאחר כמה שנים כי מעולם לא ביקרה במונקו, גם לא אחרי זכייתה - טענה שהופרכה בקלות משום שקליפ השיר צולם במונטה קרלו.
מבצעמדינהשנים קודמותקטיה אבשטיין גרמניה1970 (מקום שלישי)ז'אק ריימונד בלגיה1963 (מקום עשירי)
תחרות הזמר של האירוויזיון 1968, ה-13 במספר, נערכה ב-6 באפריל 1968 בלונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת, זאת אחרי ניצחונה של הממלכה המאוחדת בשנה הקודמת עם השיר "Puppet on a String".
המנצחת של תחרות זו הייתה ספרד, עם השיר "La, la, la" ששרה מסיאל.
במקור היה אמור לייצג את ספרד עם אותו השיר ז'ואן מנואל סראט, אולם התעקשותו של סראט לשיר את השיר בקטלאנית גרמה לרשות השידור הספרדית TVE להחליפו במסיאל.
זו הייתה זכייתה הראשונה של ספרד בתחרות.
תחרות זו הייתה הראשונה ששודרה בצבע.
המדינות הנוספות ששידרו את התחרות בצבע היו צרפת, מערב גרמניה, שווייץ, הולנד, הממלכה המאוחדת ושוודיה.
מבצעמדינהשנים קודמותאיזבל אוברה צרפת1962 (מקום ראשון)
תחרות הזמר של האירוויזיון 1966, ה-11 במספר, נערכה ב-5 במרץ 1966 בלוקסמבורג לאחר שזו זכתה באירוויזיון 1965 עם השיר "Poupée de cire, poupée de son" ("בובת קש, בובת שעווה").
חוק השפה, אשר קובע כי לכל מדינה מותר לשלוח שיר אך ורק בשפתה הרשמית נקבע בתחרות זו.
חוק זה נחקק כנראה לאחר ששנה קודם לכן שלחה שוודיה את השיר "Absent Friend" שבוצע באנגלית.
עד תחרות אירוויזיון זו לא השתתפו בה אנשים כהי עור (לא מתוך מדיניות, כי אם בשל העובדה ששום מדינה לא שלחה).
באותה השנה שלחה הולנד לראשונה את הזמרת השחורה מילי סקוט לייצגה.
בתחרות זו סיימו במקום האחרון שתי מדינות עם אפס נקודות: מונקו ואיטליה.
תחרות זו היא האחרונה בה השתתפו כל המדינות שהשתתפו עד אותה העת באירוויזיון.
מבצעמדינהשנים קודמותדומניקו מודוניו איטליה1958 (מקום 3), 1959 (מקום 6)אודו יורגנס אוסטריה1964 (מקום 6), 1965 (מקום 4)
תחרות הזמר של האירוויזיון 1965, העשירית במספר, נערכה ב-20 במרץ 1965 בנאפולי, איטליה, שאירחה את התחרות לאחר זכייתה בשנה שעברה עם השיר "Non ho l'età".
בשנה זו ארבע מדינות קיבלו אפס נקודות: בלגיה, ספרד, גרמניה ופינלנד.
גרמניה לא זכתה בנקודות כלל זו הפעם השנייה ברציפות.
שוודיה שלחה לראשונה שיר שבוצע בשפה האנגלית למרות שבתחרות היה קיים חוק השפה שבו על כל מדינה היה לשלוח שיר בשפתה.
כמו כן הייתה זו השתתפותה הראשונה של אירלנד.
בתוך חמש שנים הייתה עתידה אירלנד להפוך למדינה דומיננטית בתחרות, ולהפוך לשיאנית הזכיות בתחרות (7 זכיות).
מבצעמדינהשנים קודמותקונצ'יטה באוטיסטה ספרד1961 (מקום 9)ויצה ווקוב יוגוסלביה1963 (מקום 11)אודו יורגנס אוסטריה1964 (מקום 6)
תחרות הזמר של האירוויזיון 1964, התשיעית במספר, נערכה ב-21 במרץ 1964 בקופנהגן, בירת דנמרק לאחר זכייתה בשנה הקודמת עם השיר "Dansevise".
איטליה ניצחה לראשונה בתולדותיה (בפעם הראשונה מתוך שלוש), עם השיר "Non ho l'età".
השיר זכה לתגובות נלהבות בקרב הקהל הדני באולם.
שוודיה לא השתתפה בתחרות אותה השנה, אולם היא שידרה אותה.
הנציגה של הולנד הייתה המשתתפת הראשונה בתחרות שלא ממוצא אירופאי (היא הייתה ממוצא אינדונזי).
מהומה קלה התעוררה לאחר שהסתיים השיר השווייצרי, כאשר עלה לבמה אדם עם שלט עליו נכתב "החרימו את פרנקו וסלזר!".
מיד לאחר שעלה לבמה, שודרה בטלוויזיה תמונה של לוח ההצבעות, עד אשר הוא הורד מהבמה והתחרות נמשכה.
מערב גרמניה, יוגוסלביה, שווייץ ופורטוגל קיבלו כולן אפס נקודות בפעם הראשונה בתולדותיהן.
פורטוגל זכתה לתואר "המדינה הראשונה שמקבלת אפס נקודות בהשתתפות הראשונה" (המקום הגבוה ביותר לו זכתה פורטוגל אי פעם הוא הראשון, בתחרות ב-2017 בה זכתה בפעם הראשונה והיחידה).
צילום תחרות זו היה באולפני רשות השידור הדנית, ה-DR, ועקב שרפה שהתחוללה בשנות ה-70 באולפנים היא כילתה עמה גם את צילום התחרות הזו, אולם למרות זאת קיימות הקלטות של נציגת איטליה שרה את השיר המנצח בפסטיבל סן רמו, וכן קיים תיעוד של רגעי הניצחון של איטליה.
מבצעמדינהשנים קודמותאניטה טראברסי שווייץ1960 (מקום 8)
אירוויזיון 1961 היה הפעם השישית בה התקיימה תחרות הזמר ה"אירוויזיון" המשודרת באמצעות רשת ה"אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
תזמורת התחרות הייתה של פרנק פורסל, ופורסל גם ניצח על כמה מהשירים, כפי שעשה באירוויזיון 1959.
זו הפעם הראשונה שהתחרות התקיימה ביום שבת, כאשר מתחרות אירוויזיון 1963 נקבע הדבר באופן רשמי והפך למסורת שנמשכת עד היום.
זו הפעם השנייה שהתחרות התקיימה באותו אולם - שנתיים בלבד לאחר ש"היכל הפסטיבלים" אירח את התחרות בשנת 1959. אולם הבמה שופצה והוגדלה לקראת התחרות הנוכחית והייתה גדולה בהרבה מזו של שנת 1959 ובכלל מבמות התחרויות הקודמות.
הבמה קושטה בפרחים, כביטוי לגישה החדשה שאימצו איגוד השידור האירופי והמדינות המארחות בהפקת במות גדולות ומרשימות.
עם זאת, רק החל מאירוויזיון 1970 נעשה שימוש בתפאורה חדשנית ומשוכללת ובטכנולוגיה חדישה.
יוגוסלביה, ספרד ופינלנד הצטרפו לתחרות, למרות ביקורות שונות שטענו כי לא ראוי שיוגוסלביה וספרד ישתתפו עקב משטרי הדיקטטורה ששררו בהן באותה תקופה.
ספרד השתתפה מאירוויזיון זה ואילך מבלי להיעדר מאף תחרות עד היום.
13 המדינות מהתחרויות הקודמות השתתפו כולן בתחרות זו.
כך עלה בשנת 1961 מספר המדינות המשתתפות באירוויזיון והיו בסך-הכל 16 שירים.
ספרד כמשתתפת חדשה פתחה את התחרות עם הזמרת קונצ'יטה באוטיסטה שעלתה לבמה בשמלה מהודרת שהבליטה את הופעתה ושרה שיר קצבי שכלל גם קצת תנועות ריקוד.
שיטת ההצבעה נשארה כמו בתחרויות הקודמות: עשרה שופטים מכל מדינה העניקו, כל אחד, נקודה לשיר האהוב עליהם פרט למדינתם.
מופע הביניים שלאחר הצגת השירים המתחרים היה של שני האמנים טסה בומונט ומקס בוצוני.
עם תום ההצבעה זכתה לוקסמבורג בתחרות בפעם הראשונה.
הייתה זו זכייתה הראשונה של לוקסמבורג מתוך חמש, כאשר עוד תזכה בתחרויות בשנים 1965, 1972, 1973 ו-1983.
לאחר שבשתי התחרויות הקודמות זכו שירים קצביים-מתונים ועליזים, ניצחה לוקסמבורג בתחרות זו עם שיר שקט ואיטי יותר, כמסורת השירים הזוכים בתחרויות הראשונות.
אולם בניגוד למסורת שירי האהבה, נטען כי השיר הזוכה, שמשמעותו בעברית היא "אנחנו האוהבים", מדבר בעצם על אהבה בין שני גברים והמכשולים שעל אהבתם להתמודד עמם.
כמו בתחרויות אירוויזיון אחרות, גם בשנה זו שימש פסטיבל סן רמו לבחירת השיר שייצג את איטליה באירוויזיון.
וכמו כן, גם בתחרות זו השיר שייצג את איטליה הפך ללהיט.
מבצעמדינהשנים קודמותבוב בני בלגיה1959 (מקום 6)נורה ברוקסטדט נורווגיה1960 (מקום 4)
אירוויזיון 1962 הייתה הפעם השביעית בה התקיימה תחרות הזמר ה"אירוויזיון" המשודרת באמצעות רשת ה"אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות התקיימה בלוקסמבורג ב"אודיטוריום הגדול של RTL" שבעיר הבירה לוקסמבורג, ביום ראשון, 18 במרץ 1962. רשות השידור "CLT" הפיקה את התחרות בניהולם של ג'וס פולי ורנה סטייכן ובהנחייתה של מיריי דלנואה.
צרפת ניצחה בתחרות בפעם השלישית בתולדותיה עם השיר "אהבה ראשונה" ("Un premier amour") בביצועה של הזמרת איזבל אוברה.
תזמורת התחרות הייתה של ז'אן רודרה, ורודרה גם ניצח על כמה מהשירים.
לראשונה בתחרות זו ארבע מדינות סיימו את התחרות ללא נקודות כלל, וארבע המדינות היו בלגיה, ספרד, אוסטריה והולנד (שירים מספר 2, 3, 4 ו-8 בסדר ההשמעה בהתאמה).
כל המדינות מהתחרויות הקודמות השתתפו בתחרות זו.
בכלל זה גם יוגוסלביה, ספרד ופינלנד, אשר הצטרפו לתחרות בשנת 1961 ובסך-הכל הוצגו 16 שירים.
המנחה מיריי דלנואה בירכה בתחילת התחרות כל אחד מהמתחרים בשפת המדינה שאותה ייצגו.
הבמה קושטה בכוכבים נוצצים-מהבהבים, אך הם לא נראו בחלק מהערב מפני שהנורות כשלו מלפעול בזמן מסוים.
בעת ביצוע השיר ההולנדי כבה האור למספר רגעים.
שיטת ההצבעה שונתה מהתחרויות הקודמות כאשר עשרה שופטים מכל מדינה מעניקים נקודה, 2 נקודות ו-3 נקודות לשלושת השירים האהובים עליהם.