tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על האי ניצב מגדלור בגובה 59 מטר, שבו גרם מדרגות בן 240 מדרגות, לעיתים מזומנות מגיעים אריות הים גם לחופי פונטה דל אסטה ומשמשים אטרקציה מיוחדת לתיירים.
קאסאפואבלו (Casapueblo – "בית שהוא כפר") הוא ביתו המיוחד במינו של האמן קרלוס פאאס וילארו.
הוא ממוקם בפונטה באז'נה (Punta Ballena – "נקודת הלוויתן"), כ-10 קילומטר ממערב לעיר.
וילארו תכנן ובנה את הבית בעצמו והמשיך להרחיב אותו עד מותו ב-2014. קאסאפואבלו כולל גם מוזיאון ליצירתו של וילארו ובית מלון, והוא אחת מנקודות הציון המפורסמות באורוגוואי.
פונטה ארנס (בספרדית: Punta Arenas, תרגום של שם האתר האנגלי המקורי Sandy Point) היא עיר בדרום צ'ילה, השוכנת בחצי האי ברונסוויק, לחופו הצפוני של מצר מגלן, ובירתו של המחוז הדרומי ביותר בצ'ילה, מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה.
שם העיר שונה באופן רשמי בשנת 1927 ל"מגאיאנס", אך בשנת 1938 שונה בחזרה לשם "פונטה ארנס".
זו העיר הגדולה ביותר דרומית לקו רוחב 46 דרום, וגם העיר הדרומית ביותר בצ'ילה, ובשל מיקומה עיר החוף הקרה ביותר עם יותר מ-100,000 תושבים באמריקה הלטינית.
פונטה ארנס ואיקיקה, הרחק בצפון צ'ילה, הם שני הנמלים החופשיים היחידים בצ'ילה (פונטה ארנס בעצמה איננה "נמל חופשי": מחוץ לעיר ישנו "אזור חופשי" (zona franca), בו ניתן לייבא מוצרים מסוימים למדינה תחת הקלות של מס מופחת).
פונטה ארנס הוקמה במקור על ידי הממשלה הצ'יליאנית בשנת 1848 כמושבת עונשין זעירה כדי לקבוע ריבונות על מצר מגלן.
במהלך יתרת המאה ה-19 גדלה פונטה ארנס בשטח ובחשיבות עקב התנועה הימית הגוברת שעברה בה בדרך לחוף המערבי של אמריקה הדרומית והצפונית.
תקופת צמיחה זו נבעה גם מגלים של מהגרים אירופים, בעיקר מקרואטיה ורוסיה שהגיעו בעקבות הבהלה לזהב בארץ האש ותקופת השגשוג של גידול הכבשים בפטגוניה בשנות השמונים של המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים.
חברת הכבשים הגדולה ביותר, שהייתה בעלים של 10,000 קילומטרים רבועים בצ'ילה ובארגנטינה, הייתה ממוקמת בפונטה ארנס, ובעליה התגוררו בעיר.
מאז הקמתה השתמשה צ'ילה בפונטה ארנס כבסיס להגנה על טענות הריבונות שלה בחלק הדרומי ביותר של אמריקה הדרומית.
זה הוביל, בין היתר, לכך שמצר מגלן הוכר כשטח צ'יליאני בהסכם הגבול משנת 1881 בין צ'ילה לארגנטינה.
החשיבות הגאו-פוליטית של פונטה ארנס נותרה גבוהה במאות ה-20 וה-21 בגלל חשיבותה הלוגיסטית בגישה אל חצי האי האנטארקטי.
מאז 2017 יש לעיר ולמחוז שלה אזור זמן ייחודי בצ'ילה שעון הקיץ (UTC − 3) נהוג בהם במשך כל השנה.
השם האנגלי המקורי של היישוב, סנדי פוינט (Sandy Point, מילולית "נקודה חולית") הוענק למקום ממסעו של ג'ון נרבורו (John Narborough) בשנים 1669–1671. הוא כתב ביומנו: .
לפעמים זוכה ג'ון ביירון (John Byron), חוקר אנגלי מהמאה ה-18, בטעות לקרדיט כמי שנתן את הכינוי למקום.
רק בשנת 1843 ניסתה הממשלה להקים מבצר והתנחלות בפוארטה בולנס (Fuerte Bulnes).
השם "פונטה ארנס" נגזר מהמונח הספרדי "פונטה ארנוסה" (Punta Arenosa), תרגום מילולי של השם האנגלי "סנדי פוינט".
העיר ידועה גם בשם "מגאיאנס" (Magallanes).
כיום מונח זה משמש בדרך כלל לתיאור האזור המנהלי הכולל את העיר.
פונטה ארנס זכתה לכינוי "עיר הגגות האדומים" («la ciudad de los techos rojos») בשל גגות המתכת הצבועים באדום שאפיינו את העיר במשך שנים רבות.
מאז בערך 1970, זמינותם של צבעים אחרים בגימורי מגן הביאה לגיוון רב יותר של גגות המתכת האופייניים.
פונטה ארנס שוכנת בחצי האי ברונסוויק, והיא אחת הערים הגדולות ביותר בפטגוניה, ב-2017 התגוררו בה 123,403 תושבים.
היא מרוחקת 1,419 קילומטרים מאנטארקטיקה ו-635 קילומטרים מאושואיה, בירת מחוז טיירה דל פואגו של ארגנטינה.
אזור מגאיאנס נחשב חלק מפטגוניה הצ'יליאנית.
מגאיאנס הוא ההגיה הספרדית של מגלן, והוא קרוי על שם פרדיננד מגלן, החוקר הפורטוגלי שהפליג עבור ספרד.
תוך כדי הקפת כדור הארץ עבור ספרד, הוא עבר קרוב לאתר הנוכחי של פונטה ארנס בשנת 1520. מפות ניווט מוקדמות באנגלית התייחסו לאתר זה כ"נקודה חולית" (Sandy Point).
העיר עצמה שוכנת לחופו הצפוני-מזרחי של חצי האי ברונסוויק.
פרט לחוף המזרחי, המכיל את היישובים גוואיראבו (Guairabo), ריו אמארייו (Rio Amarillo) ופונטה סן חואן (Punta San Juan), חצי האי איננו מיושב ברובו.
שטח השיפוט של פונטה ארנס כוללת את כל חצי האי ברונסוויק, כמו גם את כל האיים שממערב לאי הגדול של ארץ האש וצפונית לתעלת קוקברן (Canal Cockburn) ותעלת מגדלנה (Canal Magdalena).
בשל מיקומה בקצה יבשת אמריקה הדרומית האקלים בפונטה ארנס הוא אקלים אוקיאני תת-קוטבי (סיווג Cfc בשיטת קפן) הגובל באקלים של טונדרה.
הטמפרטורה העונתית בפונטה ארנס מתמתנת מאוד בזכות קרבתה לאוקיינוס, עם הממוצע הנמוך ביולי סביב ה-1°C- והגבוה בינואר של 14°C.
הטמפרטורות קבועות ויציבות ומשתנות מעט עם עונות השנה.
הגשמים הכבדים ביותר באפריל ובמאי, והעונה המושלגת מיוני עד ספטמבר.
כמו ברוב פטגוניה, המשקעים השנתיים הממוצעים נמוכים למדי, 380 מילימטרים, בגלל צל הגשם שנוצר על ידי הרי האנדים.
הטמפרטורה הממוצעת לא יורדת מתחת ל-1°C.
העיר ידועה גם ברוחות החזקות הנושבות בה, בייחוד בקיץ, עד 130 קילומטרים בשעה.
עובדי העירייה מתחו חבלים בין בניינים באזור העיר התחתית כדי לסייע להולכי הרגל בהתמודדות עם משבים חזקים במיוחד.
מאז 1986 הייתה פונטה ארנס העיר המאוכלסת הראשונה באופן משמעותי בעולם שהושפעה ישירות מהידלדלות שכבת האוזון.
תושביה חשופים לרמות מזיקות של קרינה אולטרה סגולה.
היו שני ניסיונות להקים יישובים ספרדיים מוקדמים לאורך חוף זה (על מצרי מגלן).
המושבה הראשונה הוקמה בשנת 1584 ונקראה "נומברה דה חסוס" (Nombre de Jesús, מילולית "שם ישו").
היא נכשלה בגלל מזג האוויר הקשה, הקושי של המתנחלים להשיג אוכל ומים, והמרחק העצום מנמלי ספרד אחרים.
המושבה שנייה, "סיודאד דל ריי דון פליפה" (Cuidad del Rey don Felipe, מילולית "עיר המלך דון פליפה"), הוקמה כ-80 קילומטרים דרומית לפונטה ארנס.
היא התפרסמה מאוחר יותר בשם "פוארטו דל אמברה" (Puerto del Hambre, מילולית "נמל הרעב").
ספרד הקימה יישובים אלה בניסיון להגן על הספינות שלה ולמנוע מעשי שוד ימי על ידי פירטים אנגלים באמצעות שליטה במצר מגלן.
תומאס קוונדיש, רב חובל של ספינת פירטים אנגלים חילץ את החבר האחרון ששרד בפוארטו דל אמברה בשנת 1587.
ב-1843 שלחה ממשלת צ'ילה משלחת לבנות מצודה ולהקים יישוב קבע על חופי מצר מגלן.
בהוראתה נבנתה ספינת סקונר שכונתה "אנקוד" (Goleta Ancud) בפיקודו של ג'ון ויליאמס וילסון (John Williams Wilson) מחיל הים של צ'ילה.
על סיפונה היו 21 אנשים (18 אנשי צוות, שתי נשים וילד), ומטען במטרה לקיים את המטרה שקיבלו.
ב-21 בספטמבר 1843 הקימה המשלחת את המבצר פוארטה בולנס (Fuerte Bulnes), קרוב לנמל הרעב, וכ-62 קילומטרים דרומית לפונטה ארנס של ימינו.
המבצר היה ממוקם היטב על חצי אי סלעי קטן, אבל המקום לא היה מסוגל לתמוך באוכלוסייה אזרחית.
משום כך החליט המושל הצבאי חוסה דה לוס סנטוס מרדונס (José de los Santos Mardones) לעקור את ההתיישבות ב-1848 למקום הנוכחי לאורך הנהר "לאס מינאס" (Las Minas) וקרא לו פונטה ארנס.
באמצע המאה השתמשה ה-19 צ'ילה בפונטה ארנס כמושבת עונשין ומוצב ענישה לאנשי צבא בעלי התנהגות "בעייתית".
בדצמבר 1851, מרד של אסירים בראשותו של סגן קמביאסו (Cambiaso) הביאה לרצח המושל מוניוס גמרו (Muñoz Gamero) והכומר, והרס הכנסייה ובית החולים.
המרד דוכא על ידי הצבא הצ'יליאני בעזרת ספינה בריטית.
בשנת 1867 הוציא הנשיא חוסה חואקין פרס (José Joaquín Pérez) צו המציע חלקות קרקע במאמץ לגרום לצ'יליאנים או למהגרים זרים להתיישב סביב פונטה ארנס.
המהגרים הבריטים הראשונים הגיעו בשנת 1867, ומספרם גדל ככל שגידול כבשים התפתח באזור מגאיאנס הצ'יליאנית.
הבריטים המשיכו להיות קבוצת המהגרים הגדולה ביותר עד 1906, אז עלו הקרואטים עליהם במספרם.
מרידה משנת 1877, המכונה "El motín de los artilleros" (מרד תותחנים), הביאה להשמדת חלק גדול מהעיירה ולרצח אזרחים רבים שאינם קשורים ישירות לכלא.
הצמיחה של ענף גידול הכבשים והבהלה לזהב בארץ האש, כמו גם הגידול בסחר באמצעות אוניות מפרש, משכו אליה מתיישבים חדשים רבים והעיירה החלה לשגשג.
בין 1890 ל-1940 הפך אזור מגאיאנס לאזור חשוב לגידול כבשים, כאשר חברה אחת, "Sociedad Explotadora de Tierra del Fuego", שלטה על 11,000 קילומטרים רבועים של מרעה.
בשנת 1910 התמזגה החברה חברת גנדר (Sociedad Ganader), והתוצאה הייתה חברה שהייתה בעלים של 30 מיליון דונם בדרום צ'ילה וארגנטינה, עם למעלה משני מיליון ראשי צאן.
המטה של חברה זו ובתי המגורים של הבעלים היו בפונטה ארנס.
מוזיאון שרה בראון מוקם כיום באחוזת בראון-מננדס לשעבר, במרכז פונטה ארנס.
נמל פונטה ארנס, אף שהיה חשוף לסערות, נחשב לאחד החשובים בצ'ילה לפני בניית תעלת פנמה.
הוא שימש תחנת תדלוק בפחם לאוניות קיטור בדרכן בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט.
כיום משתמשים בו בעיקר לאוניות תענוגות ומסעות מחקר מדעיים.
העיר היא לעיתים קרובות נמל יציאה למשלחות ולאוניות תענוגים אל אנטארקטיקה; אושואיה בארגנטינה וכרייסטצ'רץ' בניו זילנד הן גם נקודות יציאה פופולריות.
ב-2017 התגוררו בעיר 123,403 תושבים, ירידה מ-127,454 תושבים שהתגוררו בעיר ב-2012. ירידה זו חלה אחרי ששנים הייתה עליה במספר התושבים.
באמצע המאה ה-19 העיר אוכלסה על ידי מהגרים רבים מספרד ומקרואטיה, ורבים מצאצאיהם נשארו בעיר.
מהגרים שהתיישבו בעיר מקבוצות אתניות לאומיות אחרות כוללים גרמנים, אירים, איטלקים ושווייצרים.
ההגירה של הקרואטים לפונטה ארנס תרמה תרומה מכרעת לפיתוח האזור בכלל ופונטה ארנס בפרט.
השפעתם ניכרת עדיין בשמות החנויות, הרחובות ובניינים רבים.
חלק מהמקורות מעריכים שכ-50% מאוכלוסיית פונטה ארנס הם צאצאים של קרואטים.
פונטה ארנס שוכנת אסטרטגית בנתיב השיט המחבר בין האוקיינוס האטלנטי והשקט דרך מצר מגלן, נתיב שיט המפריד בין פטגוניה לארץ האש, והוא אזור בעל חשיבות רבה בסחר בינלאומי.
הקמת העיר בשנת 1848 הייתה הפעילות הראשונה של צ'ילה לביסוס ריבונותה בשטח המרוחק והעוין, אך בעל הערך הגאופוליטי והכלכלי הרב.
המתיישבים הראשונים היו חיילים צ'יליאנים ופקידי ממשל יחד עם משפחותיהם.
הם החלו לספק שירותים לספינות שנעו בין האוקיינוסים, במיוחד בין קליפורניה לאירופה.
בשל המעבר ההולך וגובר של ספינות וצוותים זרים החליטה הממשלה להעניק לפונטה ארנס מעמד של נמל חופשי, מה שגרם לפיתוח של מרכז מסחרי.
תנאים אלה עודדו את הגעתם של מתיישבים אירופיים רבים שעסקו בפעילות יצרנית חדשה, כמו כריית זהב ורעיית כבשים, ענף שיצר הון רב שאפשר לעיר להתפתח מאוד.
בתחילת העשור השני של המאה העשרים, חלה ירידה חדה במסחר בפונטה ארנס כתוצאה מפתיחת תעלת פנמה, והקמת משרד מכס של צ'ילה בעיר.
בנוסף, היה משבר בענף חיות המשק כתוצאה מהתחרות עם ניו זילנד שנכנסה לתחום, כמו גם מתחים חברתיים שנגרמו בגלל ריכוז הבעלות על קרקעות בידי משפחות ספורות.
ממשלת צ'ילה התייחסה ברצינות רבה לבעיות הכלכליות באזור מגאיאנס בשל החשיבות האסטרטגית של האזור, כך שמאז סוף שנות השלושים של המאה ה-20 הונהגו שורה של צעדים לחלוקת קרקעות באופן שוויוני יותר ולעודד פיתוח של פעילויות כלכליות אחרות.
החשובה ביותר בהן הייתה חקר מאגרי הנפט בקרקעית הים של המצר.
הצלחת הסקרים אפשרה החל משנת 1950 להפעיל את בארות הנפט הראשונות המנוהלות על ידי חברת הנפט הלאומית (ENAP), מה שהעניק למדינה מקור אנרגיה משלה, שאפשר לאזור להחיות את כלכלתו.
הפעילויות הכלכלית החשובות ביותר כיום הן פעילות הנמל, ענף הנפט, השירותים והמסחר, ואחריהן גידול חיות משק, בעיקר כבשים, דיג ויערנות.
מפונטה ארנס יוצאות כמה הפלגות לאנטארקטיקה, ורוב אוניות התענוגות האירופיות ואוניות התענוגות החוצות בין האוקיינוסים מגיעות לנמל שלה, כמו גם טיסות משדה התעופה לאיי פוקלנד, אנטארקטיקה ושאר חלקי הארץ, עם טיסות יומיות לסנטיאגו דה צ'ילה ופוארטו מונט.
בנוסף יש בעיר מגוון רחב של שירותים, חנויות ומסעדות במרכז ההיסטורי, סופרמרקטים, קניונים ומרכזי קניות, ובהם אזור הסחר החופשי (Zona Franca), מלונות, מוזיאונים וקזינו.
תיירות היא ענף כלכלי חשוב בפונטה ארנס.
חלק מהתיירים מגיעים לעיר על מנת להמשיך דרומה לאנטארקטיקה, או צפונה לפארק טורס דל פיינה, וחלקם מבקרים באתרי התיירות בעיר הכוללים את:
שיט אל המונומנט הטבעי לוס פינגווינוס באיים מרטה ומגדלנה הסמוכים.
מוזיאון הסלזיאני האזורי (Museo Regional Salesiano Maggiorino Borgatello) - אוסף גדול של מיני בעלי חיים מהאזור ומתרבות הקבוצה האתנית של האונה.
המבנה הוקם על ידי הנזירים הסלזיאנים ב-1893 ומופעל בעזרת תרומות מהקהילה.
מוזיאון נאו ויקטוריה – מוזיאון זה מציג העתק בגודל מלא של הספינה הראשונה שאי פעם הקיפה את העולם: "נאו ויקטוריה" של פרדיננד מגלן.
מאז אוקטובר 2011, המוזיאון הוסיף העתק בגודל מלא של "ג'יימס קיירד", ששימשה את ארנסט שקלטון במהלך המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בספינה אנדיורנס.
המוזיאון ממוקם 7.5 ק"מ ק"מ צפונה על כביש Y-565 לריו סקו (Rio Seco).
אוניברסיטת מגאיאנס (Universidad de Magallanes, בראשי תיבות UMAG) שוכנת בפונטה ארנס.
האוניברסיטה היא חלק מהאוניברסיטאות הצ'יליאניות המסורתית (universidades tradicionales).
האוניברסיטה הוקמה ב-1981 בתקופת הרפורמות הנאו-ליברליות של המשטר הצבאי כמוסד מחליף לשלוחת "האוניברסיטה הטכנית של המדינה" (Universidad Técnica del Estado) מסנטיאגו שהוקמה בפונטה ארנס ב-1961.
לאוניברסיטת מגאיאנס יש קמפוסים בפונטה ארנס ופוארטו נטאלס כמו גם מרכז אוניברסיטאי בפוארטו ויליאמס.
אוניברסיטת מגאיאנס מפרסמת פעמיים בשנה כתב עת במדעי החברה בשם "מאגאייניה" (Magallania).
קיים בעיר גם בית ספר גרמני "דויטשה שולה פונטה ארנס".
כקומונה (בספרדית: comuna), פונטה ארנס היא הדרגה השלישית, הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה, המקבילה למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל.
הקומונה נשלטת על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות לתקופה של ארבע שנים הקרוי מועצה מוניציפלית (concejo municipal), הכולל ראש עירייה (alcalde) וחברי מועצת העיר (concejales).
ראש העיר בשנים 2020–2016 הוא קלאודיו רדוניץ' חימנס (Claudio Radonich Jiménez).
לעיר אפשר להגיע בדרך האוויר, היבשה והים.
נמל התעופה הבינלאומי הנשיא קרלוס איבנייס דל קמפו (Presidente Carlos Ibáñez del Campo), שוכן כ-20 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
לנמל התעופה מגיעות טיסות סדירות מסנטיאגו דה צ'ילה ומפוארטו מונט.
חברות התעופה הטסות לשדה הן LATAM צ'ילה וסקיי איירליין, כמו גם טיסות שכר.
בטרמינל יש שירותי השכרת רכב, חנויות ומכס.
בצמוד לשדה התעופה האזרחי יש שדה תעופה צבאי.
על מנת להגיע בדרך היבשה לפונטה ארנס יש לעבור דרך ארגנטינה.
בשיט אפשר להגיע לעיר בעזרת אוניות תענוגות ומעברות, אם כי המחירים יקרים משום שהם כוללים עגינה באתרי תיירות לאורך הנתיב.
פונטון (מצרפתית: ponton) הוא מבנה חלול ואטום דמוי מכל, המלא באוויר ולכן יכול לצוף במים.
הפונטון משמש כאמצעי הציפה של סירות מדגמים אחדים, כמו סירת פדלים, במבדוקים צפים, וכן בגשרים צפים המכונים גם גשרי פונטונים ומשמשים לרוב לצרכים צבאיים.
הפונטון משמש לדברים רבים נוספים, כמו בתים צפים, וכלי שיט ויבשה שיצופו על המים.
פונטה דלגדה (בפורטוגזית: Ponta Delgada) היא העיר הגדולה ביותר והמרכז המינהלי של החבל האוטונומי של האיים האזוריים שבפורטוגל.
העיר ממוקמת על האי סאו מיגל (São Miguel) שהוא האי הגדול והמאוכלס ביותר בקבוצת האיים.
אוכלוסייתה של העיר מונה 68,809 תושבים על פי מפקד 2011. העיר קיבלה את מעמדה כמרכז מנהלי במסגרת התיקונים בחוקה של שנת 1976. מרכזה של מערכת בתי המשפט של החבל ומקום מושב הבישוף נותרו בבירה ההיסטורית אנגרה דו אירואיז'מו והמועצה המחוקקת יושבת בעיר הורטה.
בשנת 1450 לערך הקים הימאי דיאוגו דה טיווה (Diogo de Teive), שגילה את האיים האזוריים, כפר דייגים קטן שבסופו של דבר התפתח להיות סנטה קלרה, אחד הרבעים של פונטה דלגדה של היום.
בהיותו מיושב מאז 1444, היה האי סאו מיגל טריטוריה רחבה ובה מפוזרים יישובים קטנים, להוציא את העיירה וילה פרנקה דו קאמפו (Vila Franca do Campo) שעל החוף הדרומי של האי ואת פונטה דלגדה.
וילה פרנקה הייתה במשך שנים רבות מרכזו של האי, אך האצולה הכפרית התייחסה בבוז לממשלת האיים שישבה בה.
חוגי האצולה של פונטה דלגדה שלחו משלחת סודית לליסבון כדי להגיש עצומה למנואל הראשון, מלך פורטוגל כדי שיעניק שלטון עצמי לעירם.
ב-29 במאי 1507 העניק המלך כתב זכויות לפונטה דלגדה המגדיר אותה בתור כפר במעמד אוטונומי.
באופן דומה הוציא המלך ז'ואאו השלישי ב-2 באפריל 1546 צו המעניק לפונטה דלגדה מעמד של עיר לאחר שוילה פרנקה נהרסה ברעידת אדמה בשנת 1522.
ב-26 ביולי 1582 התנהל מול חופי העיר קרב פונטה דלגדה (או קרב סאו מיגל), כחלק ממשבר הירושה הפורטוגזי של 1580. צי של פריבטירים אנגלו-צרפתים הפליגו במטרה לתקוף את ספרד כדי לשמור על האיים האזוריים תחת שלטון פורטוגל.
צרפת ואנגליה תמכו בטוען לכתר אנטוניו הראשון שהודח על ידי פליפה השני, מלך ספרד.
אנטוניו הוסיף לטעון לכתר הפורטוגלי עד 1583 ביושבו באיים האזוריים.
במהלך המאה ה-19 חוותה פונטה דלגדה את השגשוג הכלכלי הגדול בתולדותיה.
העיר הייתה נמל לייצוא פירות הדר לבריטניה והרבה עסקים בבעלות זרה פעלו במרכז העיר ולאחר 1818 היו רבים מהם יהודים.
באותה תקופה פעלו בעיר חמישה בתי כנסת שהעתיק בהם היה בית הכנסת שער השמים במרכז העיר.
בתקופה זו נהנתה העיר גם מתנופת בניה וגינון, נאסרה הכניסה לבהמות למרכז העיר, נסללו כבישים רחבים יותר, בתי הקברות הועברו לשולי העיר ושוקי הדגים, הבשר והירקות הועברו למקומות מתאימים יותר.
הודות לשינויים אלה, והודות לעלייתו של מעמד הסוחרים, נעשתה פונטה דלגדה לעיר השלישית בגודלה בפורטוגל, מבחינת אוכלוסייתה ומבחינת עושרה ומרכז לייצוא חקלאי.
עם תחילת המאה ה-20 היה מעמדה של העיר גבוה.
היא הייתה העיר השמינית בגודלה בפורטוגל ולמרות ירידת החשיבות של הייצור החקלאי עדיין הייתה חשיבותה באיים האזוריים גדולה.
ביוני 1975 לאחר מהפכת הציפורנים התחולל בעיר מאבק של חוגי ימין שהוביל לאחר מכן למעשי טרור מצדם של חוגים בדלנים מהאיים האזוריים.
האקלים בפונטה דלגדה כמו בכל האיים האזוריים מושפע מזרם הגולף המאפשר תנודות קלות בלבד בטמפרטורות.
הטמפרטורות נעות במהלך השנה בין 12 ל-25 מעלות צלזיוס והאקלים הוא ים תיכוני טיפוסי.
זרם הגולף הוא גם הסיבה למזג האוויר הבלתי יציב במהלך עונות המעבר ועקב כך חיזוי מזג האוויר ברמה היומיומית בעונות אלה הוא קשה מאוד.
נמל התעופה של פונטה דלגדה מהווה את שער הכניסה הראשי לאיים האזוריים והבסיס לחברות תעופה מקומיות.
העיר מהווה מרכז ממשלתי, מסחרי וכלכלי חשוב מאוד.
מרכזיהן של חברות רבות באיים האזוריים שוכנים בעיר.
העיר מהווה גם מרכז לתיירות ובתי המלון בעיר תופסים חלק ניכר מהיקף הפעילות של הענף באיים.
העיר היא גם מרכז התקשורת של האיים ויוצאים בה לאור כמה עיתונים.
פונטה גורדה (בספרדית: Punta Gorda, בפי המקומיים: P.G) היא בירת מחוז טולדו שבדרום בליז.
פונטה גורדה היא העיר הגדולה הדרומית ביותר בבליז.
למרות ששם העיר הוא בשפה הספרדית, שפות הדיבור של תושביה הן בעיקר אנגלית וקריאולית ומוצאם בעיקר מעם ה, הודים, קריאולים וצאצאי המאיה.
פונטה גורדה היא נמל ים ודיג על חוף הים הקריבי.
עד אשר התיישבו בה ב-1823 מהגרים מעם הגריפונה שהגיעו מהונדורס, היא הייתה כפר דייגים קטן.
העיר מהווה צומת דרכים ראשי של המחוז.
פונטיאנאק (באינדונזית: Pontianak) היא בירת מחוז מערב קאלימנטן באינדונזיה.
העיר שוכנת על גדות נהר , במרחק קצר מהחוף המערבי של האי בורנאו וכמעט בדיוק על קו המשווה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 658,685 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה באי בורנאו (אחרי , , קוצ'ינג ו).
פונטיאנאק נוסדה ב-23 באוקטובר 1771 כדי להיות בירתה של שהוקמה באותו זמן.
ב-1778 ההולנדים כבשו את העיר כמו את יתר האזור.
ב-16 בספטמבר 1949 פונטיאנאק קיבלה מעמד של עיר.
הכלכלה המקומית מתבססת על תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מניהוט מצוי, בטטות, פרי-הג'ק, בננות ואננס, גידול מקנה ומסחר.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן .
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי סופדיו, המציע טיסות לערים מרכזיות באינדונזיה וכן למספר ערים במדינות נוספות באזור כמו מלזיה.
פונטוס אנדראס מיקאל ורנבלום (; נולד ב-25 ביוני 1986) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
ורנבלום הגיע בגיל 18 למחלקת הנוער של גטבורג אחרי שלוש שנים בקונגהאלה.
בעונת שהייתה הבכורה שלו במועדון, ורנבלום התקשה למצוא את מקומו בהרכב, אך בסיום העונה שחקן הקבוצה הקאן מילד פרש כדורגל וורנבלום תפס את מקומו בהרכב הקבוצה.
בעונת שינתה הקבוצה את סגנון המשחק שלה וורנבלום שוב לא הצליח לייצב את מעמדו בקבוצה, אך במהלך העונה עזב מרקוס ברג את הקבוצה וורנבלום חזר להרכב.
אלקמאר ההולנדית והצטרף לקבוצה עם סיום עונת .
ב-2 באוגוסט 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד בליגה נגד הראקלס אלמלו.
ב-21 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו באלקמאר בתיקו 3-3 נגד פנלו.
בעונת העפיל אלקמאר לשלב הבתים של הליגה האירופית כאשר ורנבלום כבש בשני משחקי הפלייאוף נגד אקטובה הקזחית.
ב-21 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד ריאל מדריד במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות כתוצאה ממכת פציעות שפקדה את הקבוצה.
במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במדי צסק"א בדקה ה-93 של המשחק שנתן לקבוצתו תיקו דרמטי.
בסיום עונת 2018 עזב את רוסיה.
באוגוסט ורנבלום חתם בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-21 באוגוסט 2020, חתם בגטבורג והצטרף אליה עם פתיחת עונת .
ב-7 בינואר 2007 זומן לראשונה לסגל נבחרת שוודיה לקראת טורניר בדרום אמריקה אליו הוזמנה שוודיה.
ב-18 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד .
ב-3 בספטמבר 2010 הבקיע את שני השערים היחידים במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012 שהיו גם שערי הבכורה שלו בנבחרת.
ורנבלום נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012 ויורו 2016.
ליגת העל הרוסית: , ,
פונטה קאנה היא חלק מהרובע פונטה קאנה-בוארו-ורון-מקאו שבתחום העיר איגוויי במחוז לה אלטגרסיה, הפרובינציה העשירה ביותר ברפובליקה הדומיניקנית.
האזור עתיר בחופים, בתי מלון בסגנון הכל-כלול ובאתרי נופש וספא שצופים על הים הקריבי ועל האוקיינוס האטלנטי והוא נחשב למקום בילוי פופולרי מאז שנות ה-70.
באזור פונטה קאנה חיה אוכלוסייה של כ-100,000 איש בקצב גידול טבעי של 6% לשנה.
בצפון, נמצאים החופים והכפר Cabeza de Toro והחופים Bávaro ו-El Cortecito.
העיר הקרובה ביותר היא איגוויי שקיימת כבר 500 שנה.
העיר מרוחקת 45 קילומטרים מפונטה קאנה ונמצאת במרחק של כשעה נסיעה ממנה.
יזמים אירופאים, בעיקר רשתות בתי מלון מספרד, הם הבעלים של כמעט כל אתרי הנופש בפונטה קאנה (48 מתוך 50).
קו החוף של האזור משתרע לאורך 100 קילומטרים ומנשבות בו רוחות בינוניות.
מי האוקיינוס הם בדרך כלל רדודים וכוללים גם בריכות טבעיות שבהם אפשר לרחוץ ללא חשש.
בווארו (Bávaro) הוא האזור שמתחיל ב-Cabeza de Toro ומסתיים בחוף Macao.
בהמשך למלונות בחוף המזרחי, בווארו נחשב למרכז של שירותים ויש בו מרכזי קניות, מסעדות מזון מהיר, בתי מרקחת, מסעדות גורמה, בנקים, מרפאות, בתי מלאכה, סופרמרקטים ובתי ספר.
העיר העיקרית באזור היא ורון, שנמצאת לאורך הכביש שיוצא ממערב ושעולה כיום בשטחה של Higüey.
העיר נחשבת לעיר שבה ההתפתחות העירונית היא ספונטנית ודלה ומשמשת כיום כבסיס העירוני לעובדי המלונות ובני משפחותיהם.
בעיר זו נמצאת תחנת דלק ותחנה נוספת קיימת רק ב-Bávaro.
אלו הן שתיים מתוך ארבע תחנות הדלק של פונטה קאנה.
קיימת תחנת דלק באיגוויי במרחק של 48 ק"מ מערבה בצומת Fruisa שנפתחה באפריל 2010 ומנוהלת על ידי חברת טקסקו.
תחנה נוספת נמצאת במרחק 3 ק"מ דרומה מחוף מקאו קרוב לשדה התעופה על הכביש הראשי והיא מנוהלת על ידי חברת של (Shell).
האקלים בפונטה קאנה הוא טרופי-לח-יבש (סוואנה) כפי שהוגדר לפי שיטת קפן.
מזג האוויר יציב כל השנה והטמפרטורה הממוצעת היא 30°C.
העונה החמה והלחה נמשכת ממאי עד אוקטובר ובמהלכה הטמפרטורות במהלך היום מגיעות ל-35°C.
מנובמבר עד מרץ הטמפרטורות בערב נעות סביב 20°C .
גשמים מעטים יורדים באזור, בעיקר בשל תוואי הקרקע השטוח שהוא שילוב של סוואנה והרים.
האזור מציע פעילויות מגוונות ופעילויות ספורט ימי שונות כמו סירות מרוץ, אומגות, שיט בקטמרנים, דיג, ספא, יאכטות פרטיות, שחייה עם דולפינים, צלילה ושנירקול, שחייה עם כרישים וחתולי ים, צפייה בלווייתנים וכן ביקור בשונית האלמוגים ובאיים קטנים כמו Catalina ו-Saona.
עיר הבירה סנטו דומינגו והפארק הלאומי Los Haitises בסמנה נמצאים במרחק קצר.
הבזיליקה הקתולית שנבנתה ב-1962 ושתוכננה על ידי 2 ארכיטקטים צרפתיים נמצאת באיגוויי הקרובה שהיא בירת האזור כבר 500 שנה.
שדה התעופה הבינלאומי של פונטה קאנה הוא אחד מנמלי התעופה העמוסים ביותר בקריביים.
בשנת 2014 עברו בו 5.9 מיליון נוסעים.
השדה נבנה על ידי Grupo Puntacana בשנת 1984 במטרה לקדם את התיירות באזור והוא שדה התעופה הפרטי הראשון בחצי הכדור המערבי.
אוטובוסים קיימים כמעט בכל מרכז העיר ופועלים עד השעה 22:00.
פונטיאק הוא מותג רכב, של חברת ג'נרל מוטורס.
ייצור רכבי פונטיאק הופסק בשנת 2010, אך המותג נותר רשום על שם חברת ג'נרל מוטורס.
באמצע שנות ה-20 של המאה העשרים החלה ג'נרל מוטורס בתוכנית שיווק שמטרתה הייתה לבדל מספר מותגי רכב על בסיס מחירם.
באותה תקופה היה פער מחירים גדול בין המותג הזול ביותר (שברולט) למותג הבא אחריו (אוקלנד) ונוצר צורך במותג רכב נוסף במדרגת מחיר שתסגור את הפער.
המותג "פונטיאק" החל לפעול בשנת 1926 כמותג אח למותג אוקלנד, והיה אחד ממספר מותגי אח שהחלו לפעול באותה תקופה.
במהרה עלו רכבי פונטיאק על המותג האח בפופולריות.
בשנת 1933 ולאור הפופולריות הגואה של רכבי פונטיאק, הוחלט להחליף את שם החברה מ"אוקלנד" ל"פונטיאק", ופונטיאק הפכה למותג אח לשברולט.
בכך הפך פונטיאק למותג האח היחיד ששרד לאחר המותג המקורי, ובדיעבד גם למותג האח היחיד שהמשיך לפעול אחרי שנות ה-40 של המאה העשרים.
ג'נרל מוטורס מכרה רכבי פונטיאק בארצות הברית, קנדה ומקסיקו.
במשך שנים מותג פונטיאק כרכב ביצועים, אך בפועל היה רכב רגיל.
פונטיאק הייתה פופולרית בעיקר בקנדה, שם שווקה במשך שנים כרכב זול.
בסוף שנת 2008 ותחילת שנת 2009, לאור בעיות כספיות והחלטה לבצע ארגון מחדש של החברה, הודיעה ג'נרל מוטורס שתחדל מלשווק רכבים תחת המותג "פונטיאק" החל מסוף שנת 2010, ותתמקד בשיווק ארבעה מותגים בלבד בצפון אמריקה, שברולט, ביואיק, קאדילק ו-GMC.
הרכב האחרון שמותג כ"פונטיאק" נבנה בינואר 2010, אך בפועל הופסק הייצור כבר בדצמבר 2009. ההסכמים עם סוכנויות פונטיאק הגיעו לסיומם בחודש מרץ 2010.
פונטיאק אסטרה היא מכונית קומפקטית (קופה - משפחתית), אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1972–1977. בשנים 1975–1977 יוצרו 147,773 יחידות.
חברת שברולט, מבית ג'נרל מוטורס ייצרה בין השנים 1970–1977 את דגם ה"שברולט וגה", דגם כמעט זהה ל"פונטיאק אסטרה".
2 דלתות - סדאן (Notchback)
פונטיאק דה-לוקס 6 היא מכונית משפחתית גדולה אשר יוצרה על ידי חברת פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1935–1940. הדגם יוצר גם בתצורות קופה וקבריולה.
מחיר היחידה בארצות-הברית בשנת 1936 היה 615 דולר.
כמו כן פותחה גרסת 8 צילינדרים "Serie 8BA", (מנוע V).
בשנת 1937 המרכב והעיצוב, של הדגם, שונו לחלוטין, הפנסים עוצבו על הכנפיים הקדמיות.
יוצרו 2 דגמים חדשים: "פונטיאק דה-לוקס 6 26" ו"פונטיאק דה-לוקס 6 28".
בלמי ה"פונטיאק דה-לוקס 6" היו הידראוליים בכל 4 הגלגלים.
(המרכב והעיצוב שונו לחלוטין, בסיס הגלגלים - הוארך)
פונטיאק 2+2 היא מכונית גדולה בתצורות קבריולה וקופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1964–1967. הדגם יוצר בקנדה יוצרה עד שנת 1970. ה"פונטיאק 2+2" היה קרוי בקנדה "Parisienne 2+2".
לדגמים אשר יוצרו בקנדה הורכבו מנועי שברולט (V-8).
פונטיאק סאן-פייאר היא מכונית משפחתית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חברת פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1994–2005.
הדגם יוצר גם בגרסאות קופה וקבריולה.
פונטיאק סולטיס היא מכונית ספורט, 2 מושבים, אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 2005–2010.
הדגם הוצג לראשונה בשנת 2004 בתערוכת המכוניות הבינלאומיות בדרום אמריקה.
סך הכול יוצרו 65,724 יחידות.
דגם הפונטיאק סולטיס GXP מאיץ בין 0-97 קמ"ש ב-5.5 שניות.
בשנת 2006 דגם "פונטיאק סולטיס" עלה לשלב הגמר בתחרות מכונית השנה בצפון אמריקה בדירוג "רכב השנה".
חברת אופל הגרמנית מבית ג'נרל מוטורס פיתחה מודל דומה ל"פונטיאק סולטיס" אשר היה קרוי "Opel GT" (בשנת 2007).
פונטיאק סולטיס GXP (יוצר בין השנים 2007-2009), מנוע 1,998 סמ"ק המפתח 260 כ"ס (מנוע Turbocharger)
פונטיאק סולטיס קופה (יוצר בין השנים 2009-2010), יוצרו 1,266 יחידות
פונטיאק 6000 היא מכונית משפחתית גדולה קומפקטית אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1982–1991.
בנוסף לגרסת הסדאן, "פונטיאק 6000" יוצר בגרסאות קופה וסטיישן.
"פונטיאק 6000" הוביל במכירות חברת פונטיאק בשנת 1984, ומכר בשנה זו כ-122,000 יחידות.
פונטיאק 6000 הוצג לראשונה בשנת 1981. הדגם נבנה על בסיס פלטפורמה משותפת של חברת ג'נרל מוטורס עם הדגמים: Buick Century, Chevrolet Celebrity, Oldsmobile Cutlass Ciera.
פונטיאק 6000 - 5 דלתות סטיישן
פונטיאק אקזקיוטיב היא מכונית משפחתית גדולה בתצורות סדאן, הרדטופ וסטיישן אשר יוצרה על ידי חברת פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1967–1970. מנועי הדגם "פונטיאק אקזקיוטיב" נלקחו מדגם "פונטיאק קטלינה" (Pontiac Catalina), דור שלישי (1965–1970).
פונטיאק בונוויל היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי חברת פונטיאק האמריקאית מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1957–2005.
בנוסף, הדגם יוצר בגרסאות קופה, קבריולה וסטיישן.
בנוסף, בין השנים 1982–2005 הדגם יוצר בקנדה.
פונטיאק בונוויל יוצרה במשך 48 שנים במשך 10 דורות.
בשנה האחרונה לייצור הדגם (2005) יוצרו 12,000 יחידות בלבד.
(2 דלתות הרדטופ, 2 דלתות קבריולה)
(2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות הרדטופ, 4 דלתות סטיישן)
(2 דלתות הרדטופ, 2 דלתות קבריולה, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות הרדטופ, 4 דלתות סטיישן)
(2 דלתות קופה, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות הרדטופ)
(2 דלתות קופה, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות סטיישן)
(4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן)
פונטיאק ונטורה היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב האמריקאית פונטיאק מבית ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1960–1977.
בין השנים 1960-1970 הדגם יוצר ב"גודל מלא", (Full-size) ובין השנים 1971-1977 הדגם יוצר כמכונית קומפקטית.
בנוסף דגם ה"פונטיאק ונטורה" יוצר בגרסאות קופה וקבריולה (דור ראשון) ובגרסת קופה (דור שני).
דגם פונטיאק ונטורה "גודל מלא" בוסס על פלטפורמת "GM B platform" אשר הייתה קרויה "B-body".
דגם פונטיאק ונטורה "קומפקט" בוסס על פלטפורמת "GM X platform (1962)" אשר נקראה "X-body".
פונטיאק טמפסט היא מכונית משפחתית גדולה בתצורות סדאן, הרדטופ, קופה קבריולה וסטיישן אשר יוצרה על ידי חברת פונטיאק האמריקאית מבית ג'נרל מוטורס, בין השנים 1961–1970 (דור ראשון ודור שני) ובין השנים 1987–1991 (דור שלישי).
דגם הדור הראשון של "פונטיאק טמפסט" התבסס על פלטפורמת פונטיאק "GM Y platform".
דגם הדור השני של "פונטיאק טמפסט" התבסס על פלטפורמת פונטיאק "GM A platform (1936)".
מכוניות הדור השלישי של "פונטיאק טמפסט" הוגדרו "קומפקטיות".
הדגם התבסס על פלטפורמת "GM L platform", מסדרת "Pontiac Grand Am" והיה כמעט זהה לדגם ה"שברולט קורסיקה".
פונטיאק לה מאן היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב האמריקאית פונטיאק מבית ג'נרל מוטורס, בין השנים 1962–1981.
בין השנים 1988-1993 יוצר הדגם על ידי חברת "דייהו" מקוריאה הדרומית.
בין השנים 1988–1993 יוצר הפונטיאק לה מאן בדרום אמריקה ובניו זילנד על ידי חברת "דייהו" הדרום־קוראנית, לאחר שיתוף פעולה בין חברת "דייהו" וג'נרל מוטורס, חברת ג'נרל מוטורס השתלטה על חברת "דייהו" בשנת 2002.
הדגם התבסס על דגם ה"אופל קדט".
בניו זילנד הדגם היה קרוי "פונטיאק לה מאן".
(2 דלתות סדאן, 2 דלתות קבריולה)
(2 דלתות קופה, 2 דלתות סדאן, 4 דלתות סטיישן)
(2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה, 2 דלתות סדאן, 4 דלתות סדאן,, 4 דלתות סטיישן)
(2 דלתות קופה, 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן)
בסרט המפורסם, "הקשר הצרפתי", שיצא למסכים ב-1971, מחרים הגיבור, בלש משטרה, מכונית פונטיאק לה מאנס מנהג מזדמן ופותח במרדף אחרי הרכבת בה נמצא הפושע, כשהוא נוסע בפראות בכביש שמתחת לפסי הרכבת העיליים.
מרדף זה נחשב לאחד המפורסמים בהיסטוריה של הקולנוע.
פונטה פרטה הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר קמפינס שבברזיל.
בעונת 2025 המועדון משחק בליגה השלישית.
המועדון הוקם בשנת 1900 ושיחק באליפות סאו פאולו.
בשנת 1977 הוא זכה במקום השני באליפות ברזיל.
בעקבות כך, הוא העפיל לגביע ליברטדורס 1978.
בשנת 2013 הקבוצה הגיע לגמר גביע סודאמריקנה אך לא זכתה בתואר.
פּוֹנְטוֹס היה אל ים במיתולוגיה היוונית, בתקופה שקדמה לאלים האולימפיים.
פונטוס היה בנה של גאיה ולא היה לו אב; על פי המשורר היווני הסיודוס, הוא נולד ללא זיווג, על פי Hyginus, פונטוס הוא בנו של אתר ושל גאיה.
עם גאיה, הוא הוליד את נראוס, תאומאס, האחים פורקיס וקטו ואת אוריביה.
עם אלת הים תלסה (שפירוש שמה פשוט אומר, "ים") הוא הוליד את תלכינס ואת כל החיים בים.
בפסל רומאי מהמאה ה-2 לספירה, פונטוס, עולה מן אצות הים, נאחז עם ידו הימנית בהגה הספינה ונשען על החרטום.
הוא חובש כתר מוראלי, ומלווה את פורטונה.
פונטיאק גראנד וילה היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס, בין השנים 1971–1975.
דגמי "פונטיאק גראנד וילה" צולמו לסרטים רבים ביניהם הסרטים: האחים בלוז, תרגיל לשוטרים מתחילים 3 ובמספר סדרות טלוויזיה.
פונטיאק גרנד ספארי היא מכונית סטיישן אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1971–1978.
פונטוס יואקים גוֹרְדִינְיֶיר (בשוודית: Pontus Joakim Gårdinger; נולד ב-20 ביולי 1964) הוא מנחה טלוויזיה שוודי.
גורדינייר נולד באזור הפרברי של מחוז סטוקהולם.
הוא הגיש מספר תוכניות טלוויזיה בערוץ 5 השוודי וביניהן מ-2000 ועד 2001 את הגרסה השוודית של תוכנית המציאות "החפרפרת", ב-2008 הנחה את הגרסה השוודית של השעשועון "Schlag den Raab" שיצר שטפן ראב.
ב-1990 הופיע בפרק הסדרה "Fiendens fiende" המבוססת על ספר של סופר השוודי.
ב-1996 הנחה את המלודיפסטיבלן ביחד עם סיב מאלמקוויסט.
באירוויזיון 1999 מסר את הניקוד השוודי.
ב-2000 שיחק מוכר בגדים בסרט הקומדיה "Naken" עם ויקטוריה סילבסטד.
ב-2002 הופיע בתפקיד עצמו בקומדיה הרומנטית "Hundtricket – The Movie" עם אלכסנדר סקושגורד, בשנה זו גם הנחה את התוכנית הרומנטית "Temptation Island" בהפקה משותפת לשלוש ארצות סקנדינביה - שוודיה, נורווגיה ודנמרק.
ב-2008 לקח חלק בהנחיית טקס פרס הטלוויזיה "Kristallen", בשנה זו גם התארח בפרק של תוכנית ההומור "Morgonsoffan" בערוץ SVT1.
מ-2009 ועד 2010 הפיק את "Expedition Robinson" המקבילה השוודית של התוכנית הישרדות.
בנו הוא השחקן מלטה גורדינייר.
פונטוס סוון גוסטב יאנסון (בשוודית: Pontus Sven Gustav Jansson; נולד ב-13 בפברואר 1991) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם במאלמה.
יאנסון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של "ארלובס".
בשנת , יאנסון עבר לקבוצת הנוער של מאלמה.ב-14 בספטמבר 2009 יאנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–2 נגד יורגודן.
בעונת , יאנסון השתלב בקבוצה הבוגרת, כמחליפו של ג'סמין סודיץ' שנפצע בתחילת העונה.
ב-15 במאי 2010, יאנסון כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2–4 למיאלבי.
בעונת , יאנסון הפך לשחקן הרכב פותח בקבוצה.
ב-24 באפריל 2014, יאנסון חתם בטורינו מהסרייה א', אליה הגיעה בהעברה חופשית.
ב-19 באוקטובר 2014, יאנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אודינזה.
נגד אודינזה, הוא אף כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק שנערך ב-30 באפריל 2016 בו ניצחה טורינו 1–5.
ב-18 באוגוסט 2016, יאנסון הושאל ללידס יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-23 באוגוסט 2016, יאנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק גביע הליגה נגד לוטון טאון.
ב-10 בספטמבר, יאנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 0–1 נגד האדרספילד טאון.
ב-17 בספטמבר, יאנסון נבחר לאיש המשחק בניצחון 0–2 נגד קארדיף סיטי.
ב-5 בנובמבר 2016, יאנסון הבקיע את שער הבכורה שלו בלידס, בניצחון 2–3 נגד נוריץ' סיטי.
בדצמבר , יאנסון נבחר לכדורגלן החודש בליגה.
ב-2 בפברואר 2017 יאנסון חתם על חוזה בלידס לשלוש עונות תמורת 3.5 מיליון פאונד.
ב-25 באוקטובר 2017 יאנסון האריך את חוזהו בקבוצה ל-5 שנים.
בעונת נכלל בנבחרת העונה של הליגה.
ב-8 ביולי 2019, יאנסון חתם לשלוש עונות בברנטפורד.
בצעירותו, יאנסון שיחק בנבחרת הצעירה של שוודיה.
בינואר זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-18 בינואר 2012, יאנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק הידידות נגד .
ב-27 במרץ 2018, יאנסון ענד את סרט הקפטן במשחק הידידות נגד .
יאנסון, השתתף עם הנבחרת ביורו 2016, מונדיאל 2018 ויורו 2020.
כדורגלן החודש בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: דצמבר , דצמבר
פונטוליס (שם מדעי: Pontolis) הוא סוג נכחד של יונק ימי אשר השתייך למשפחת הניבתניים.
סוג נכחד זה היה גדול בהרבה מהניבתן המודרני, והוא חי במהלך המיוקן והפליוקן שלפני 11.6–5.3 מיליון שנה לחופה המערבי של אמריקה הצפונית במימי האוקיינוס השקט.
הסוג הוגדר ב-1905 בידי פרדריך ויליאם טרו והוא כלל מין יחיד - Pontolis magnus.
הפונטוליס התגלה בחפירות בקליפורניה ובאורגון סמוך לחופים, שם הוא חי בקבוצות גדולות.
הממצאים כללו שרידי לסתות ושיניים רחבות, מהם נראה שהוא היה גדול בהרבה מהניבתן המודרני והגיע לאורך 3.5 מטר ולמשקל 1,000 עד 4,000 קילוגרם בממוצע, דומה בגודלו לפיל ים, כך שהוא נחשב לגדול הניבתנים מעולם.
הוא היה בנוי לאורח חיים אמפיבי עם סנפירים קצרים, גולגולת חזקה באורך 60 סנטימטרים, לסתות דומות ללסתות של כלבי ים עם חיך עמוק יחסית והוא היה בעל ניבים רחבים, אך שונים מחטי הניבתן ולא בלטו החוצה מפיו.
הוא ניזון במימי האוקיינוס השקט מרכיכות ימיות ומדגים שהוא תפס.
ייתכן שהוא אף הרג חיות גדולות יותר באמצעות שיניו הרחבות.
הוא עצמו היה כמעט שלא היה מאוים על ידי טורפים למעט המגלודון הענק.
פונטיאק מונטנה (באנגלית : Pontiac Montana היה קרוי גם : פונטיאק מונטנה SV6 (משנת 2005)) הוא מיניוואן אשר יוצר על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 2009–1997 בארצות הברית
בשנת 2005 עוצב הדגם של "פונטיאק מונטנה" מחדש עם אף גבוה פחות, ופחות אווירודינמי כך שהיה דומה לרכב שטח.
גם השם "מונטנה" שונה ל"מונטנה SV6".
הייצור הופסק לאחר שנת הדגם 2006 בארצות הברית בגלל מכירות איטיות, אך הדגם המשיך להימכר בקנדה ובמקסיקו עד 2009.
מאז הצגתם היו המיניוואנים של פונטיאק המיניוואנים הפופולריים ביותר של "ג'נרל מוטורס" בקרב הצרכנים בקנדה.
בדגמי "פונטיאק מונטנה" הורכבו מנועים קדמים-רוחביים שכללו 2 סוגי הנעות : הנעה קדמית, הנעה כפולה 4x4
דור ראשון - יוצר בין השנים 2004-1997 בתצורה 7 מושבים
פונטיאק טוראן (באנגלית : Pontiac Torrent) הוא קרוסאובר בעל תכונות של SUV אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק באמצעות General Motors Canada מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2009–2005 (שנת מודל 2006) בקנדה
יוצר במפעלי "CAMI Automotive" בבעלות "ג'נרל מוטורס"
פונטיאק אזטק (באנגלית : Pontiac Aztek) הוא קרוסאובר אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק באמצעות Ramos Arizpe Assembly מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2005–2000 ב-מקסיקו, ידועה בעיקר בתור הרכב המשמש את וולטר וייט בסדרה "שובר שורות".
מנוע קדמי - 3.5 ליטר
פּוֹנטֶה דל'אמיראליו (באיטלקית: Ponte dell'Ammiraglio, מילולית "גשר האדמירל") הוא גשר מימי הביניים השוכן בפיאצה סקאפה (Piazza Scaffa) בפלרמו בירת האי סיציליה באיטליה.
הגשר הוקם מעל הנהר בתקופת סיציליה הנורמנית ביוזמת , "אמיר האמירים" (לטינית: Ammiratus Ammiratorum, תואר שהתגלגל למילה אמיראליו באיטלקית ואדמירל בשפות אחרות), תוארו של השר הראשי של המלך רוג'רו השני, מלך סיציליה.
מ-3 ביולי 2015 הגשר הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מהאתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
על פי אגדה, הגשר ממוקם במקום בו הופיע המלאך מיכאל בפני הרוזן הנורמני רוג'רו הראשון מסיציליה ועזר לו לכבוש את פלרמו, באותה עת מעוז אסלאמי.
הגשר הושלם בשנת 1131, שנה לאחר הכתרתו של רוג'רו השני כמלך הראשון של סיציליה.
על הבנייה פיקח ג'ורג'ו מאנטיוכיה, האיש החזק ביותר של הממלכה אחרי רוג'רו השני.
לגשר הייתה הפונקציה לחבר את הבירה לגנים המלכותיים שנמצאים מעבר לנהר אורטו, כמו גם פארק פווארה.
גם כיום מייצג המבנה סמל המחבר את המרכז ההיסטורי לפרוור ברנקאצ'ו.
השימוש בקשתות מחודדות אופייניות מאוד אפשר לגשר לשאת בעומסים גבוהים מאוד; מאפיין נוסף הוא פתיחת קשתות קטנות בין כתפי הגדולות להקל על המבנה ולחץ הנהר שמתחת.
הגשר עמד למעשה ללא בעיות אפילו בשיטפון הנורא של פלרמו בפברואר 1931.
בימי הביניים היה עמק אורטו עשיר בצמחייה, ובעיקר עצי תמר מצוי.
עץ תמר מצוי גדול עמד ליד הגשר, אך הוא נהרס בשנת 1314, במהלך המלחמה ארוכת השנים בין שושלות ל, על ידי רוזן מרצנו, בן בריתו של רובר, מלך נאפולי מבית אנז'ו.
בזכות מיקומו האסטרטגי (הכניסה לפלרמו ממזרח), היה הגשר מקום קרב מפורסם ב-27 במאי 1860 בין חיל החולצות האדומות של ג'וזפה גריבלדי לצבא ממלכת שתי הסיציליות במהלך מסע האלף.
כיום הנהר אורטו כבר לא זורם מתחת לקשתות הגשר הנורמני, לאחר שמסלולו הוטה ב-1938. במאות שלאחר הקמתו השתנתה הכלכלה של עמק אורטו, מחקלאות בלבד לאתר ייצור של סוכר, נייר ופעילויות ייצור אחרות.
הייצור הרווחי של סוכר הוביל ליצירת מטעים עצומים של קנה סוכר, וגם לבירוא יערות מסיבי באזורים מסוימים.
פעילות זו הייתה הסיבה העיקרית לסדרת השיטפונות שפקדה את העיר במהלך המאות האחרונות.
מסיבה זו, כבר לפני שנת 1775 נעשה ניסיון להטות את הנהר.
עם זאת, כאמור, רק בשנת 1938 הוטה האורטו לתוך תעלה.
גשר האדמירל שוכן כיום בתוך גן, ובו שדרות של עצים, שיחי אגבה ושאר סוגים של סוקולנטים.
יאקופו קארוצ'י דה פונטורמו (24 במאי-1494 - 2 בינואר 1557) היה צייר איטלקי.
לצד , אניולו ברונזינו וג'ורג'ו וזארי פונטורמו היה אחד הנציגים העיקריים של המנייריזם הפלורנטיני.
פונטורמו יצר ציורי קיר (פרסקאות), יצירות מזבח ודיוקנאות.
חלק מעבודותיו הוזמנו על ידי משפחת המדיצ'י.
ידוע בנועזותו, בצבעיו העזים ובקומפוזיציות המאתגרות שלו כמו בדיוקנאותיו עזי המבע והרגש.
פונטורמו יצר את "ההורדה מהצלב" (קאפלה קאפוני, פירנצה), "הביקור" בכנסיית סאן מיקלה בקארמיניאנו הסמוכה לפירנצה והפרסקו על פי המיתוס של ורטומנוס ופומונה בוילה הכפרית של המדיצ'ים בטוסקנה.
הוא זכה לתהילה בימי חייו, אך מאחר שכוכבו דעך במהלך השנים, חלק מיצירותיו לא שרדו, וביניהן הפרסקו "יום הדין האחרון" בבזיליקת סן לורנצו בפירנצה, לו הקדיש את שנותיו האחרונות ואשר ממנו נותרו רק רישומים.
פונטורמו נולד ב-24 או 25 במאי (התאריך המדויק לא ידוע) בפונטורמו, היום פרבר של אמפולי במחוז פירנצה.
היה בנם של ברטולומיאו די ג'אקופו די מרטינו קארוצ'י הפלורנטיני ואשתו אלסנדרה די פסקואלה די זנובי.
האב היה צייר בבית המלאכה של ג'ירלנדיו, אך לא מוכרות יצירות שלו.
פונטורמו נקרא על שם מקום הולדתו, שהוא כיום פרבר של אמפולי במחוז פירנצה.
כשג'קופו היה בן חמש אביו מת, וכשהיה בן עשר מתה גם אמו ועבר לגור עם סבתו מונה בריגידה.
סבתו לימדה קריאה, כתיבה ודקדוק בסיסי.
בשנת 1508 הגיע פונטורמו לפירנצה, שם היה ברצף תלמידם של לאונרדו דה וינצ'י, מריוטו אלברטינלי, פיירו די קוזימו ואנדראה דל סרטו.
עבודתו המתועדת הראשונה הייתה סמל של ליאו העשירי עם הקדושים פידס וקריטאס עבור כנסיית הסנטיסימה אנונציאטה בפירנצה.
וזארי ומיכלאנג'לו, שראו את העבודה, העניקו לה שבחים רבים.
לאחר מכן, פונטורמו קיבל משימות יצירה רבות מהמדיצ'י ביניהן צייר דיוקן של קוזימו דה מדיצ'י בזקנתו, אחת מיצירותיו הידועות.
בשנת 1519 הוזמן פונטורמו לעטר אולם בווילת הקיץ הכפרית של משפחת המדיצ'י בוילה פוג'ו א קאיאנו.
נושא הפרסקו שצייר היה על פי המיתוס הרומי של ורטומנוס ופומונה, שנושאו האנשה של הגן ושינויים עונתיים בדמותם של וורטומנוס ופומונה.
הוא האל האחראי על חלופי העונות, גדילת הצמחים, הגנים ועצי הפרי ואילו היא אלת שפעת הפרי והפרדסים, הנשבית לבסוף לאחר חיזורים רבים מצידו, בקסמיו וביפי גופו.
במהלך המגפה הגדולה בפירנצה עיטר פונטורמו את המנזר הקרתוזי של גאלוצו במחזור הפסיון של ישו.
יצירת המזבח השמורה והמוכרת ביותר של פונטורמו היא תמונת המזבח "ההורדה מן הצלב" בקאפלה קאפוני בכנסית סנטה פליסיטה בפירנצה.
תמונה ייחודית ומסתורית זו נחשבת לאחד מעמודי התווך של המנייריזם הפלורנטיני.
כמו כן ידועה יצירתו "הביקור" בכנסיית סאן מיקלה בקארמיניאנו הסמוכה לפירנצה.
היצירה מתארת את מפגשן בעין כרם של מריה אם ישו עם אלישבע אמו של יוחנן המטביל, שתיהן בהריונן.
נפטר ב-2 בינואר 1557 בפירנצה.
פונטה לה מרמורה הוא הר ברכס ג'נרג'נטו בסרדיניה שבאיטליה.
ההר שייך למחוזות אוליאסטרה ונואורו, באזור ההררי ברבג'יה שבסרדיניה.
ההר מתנשא לגובה של 1,834 מטר, ופסגתו היא הגבוהה ביותר באי.
ההר קרוי על שמו של הגאוגרף פיימונטה אלברטו פררו דלה מרמורה, והוא נכלל בשטחים הקהילתיים של דסולו וארזנה.
פונטה לה מרמורה נמצא מזרחית למרכזה של סרדיניה ומפסגתו ניתן לתצפת על האי.
ביום בהיר נראים רוב קו החוף וכל הפסגות שמסביב.
פונטה לה מרמורה יחד עם ההר השני בגובהו בסרדיניה, ברונקו ספינה, הם שני המקומות היחידים בסרדיניה המציעים רכבל סקי.
פֿונטיקה או הִבָּרוֹן (מיוונית: φωνή; פוֹנֵה – קול), תורת ההגייה, היא ענף בבלשנות העוסק בחקר הקולות שמופקים בעת הדיבור, הצלילים, דרכי היווצרותם, הגייתם וקליטתם והיא אוניברסלית, בניגוד לפונולוגיה.
הקולות המופקים על ידי האדם בעת הדיבור מכונים באופן כוללני הגאים והם מושאי המחקר של הפונטיקה.
הפונטיקה אינה עוסקת בסוגי הכתב השונים ובכתבים המורכבים מהאותיות המייצגות צלילים שונים בשפות, אלא רק בצלילים המופקים.
מדע הפונטיקה יצר מערכת של סימנים שבאמצעותה ניתן לסמן את צלילי כל השפות באופן אחיד.
כך למשל, בכתיבה פונטית יכתבו באופן זהה המילים – שׂם-סם, קב-קו כפי שהן נהגות בעברית המודרנית המדוברת.
חקר הפונטיקה מחולק לשלושה ענפים עיקריים:
חיתוך הדיבור – חקר אופן יצירת הקולות האנושיים למיניהם הנבדלים אחד מהשני על ידי תנועות איברי ההגייה השונים.
פונטיקה אקוסטית – חקר מאפייניהם של גלי הקול הנוצרים בדיבור.
פונטיקה תפיסתית – חקר התחושה בעת הדיבור.
תנאי הכרחי לדיבור היא היכולת להפיק קול.
הקול מופק על ידי הזרמת אוויר מן הריאות דרך זוג האיברים השריריים המכונים שפתות הקול.
שפתות הקול מצויות בחלק העליון של קנה הנשימה.
הרעדה של שפתות הקול יוצרת את הקול, או במינוח בלשני "קוליות".
בשפות שונות מוכרים שלושה מיני קוליות: רגילה (plain), הנפוצה בכל השפות, "חורקנית" (creaky), ו"קשויה" (stiff).
בשפות מעטות שינוי בסוג הקוליות מאפשר גיוון המשמעות של צירופי הברות.
קולות הדיבור מתחלקים לשלושה סוגים עיקריים: עיצורים, תנועות וטונים.
העיצורים והתנועות קיימים בכל שפות העולם, אך טונים קיימים רק בחלקן.
בשפות אלו, חשיבות הטונים שווה לחשיבותם של העיצורים והתנועות.
העיצורים הם קולות הדיבור שברגעי הפקתם נוצרת עצירה מסוימת של זרם האוויר הנדחף מן הריאות החוצה.
בחלק מהעיצורים עצירת זרם האוויר מוחלטת, ובחלקם חלקית.
מידת העצירה של האוויר מאופיינת על ידי אופן החיתוך, והמקום שבו תנועת האיברים גורמת לעצירת זרם האוויר מאופיין על ידי בסיס החיתוך.
תנועת שפתות הקול, מכסה הגרון והשפה התחתונה גורמת לעצירת זרם האוויר, ותנועות חלקי הלשון השונים כלפי הלוע הענבל, הווילון (החך הרך), החך (החך הקשה), המכתש (החך הקדמי), השינים והשפתיים – גם היא גורמת לעצירת זרם האוויר.
כמו כן ישנם עיצורים שיש להם שני בסיסי חיתוך, כגון העיצור ط בערבית, שבו קצה הלשון ומכסה הגרון נעים יחד וגורמים לעצירת זרם האוויר.
עיצורים שיש להם זיקה לתנועה נחשבים לחצאי תנועות על פי תכונות החיתוך שלהם ותכונותיהם האקוסטיות.
במהלך הפקת התנועות לא נוצרת כמעט כל עצירה של האוויר, וזה בסיס ההבחנה ביניהן לעיצורים.
התנועות ממוינות לפי מצב הלשון ואופן פתיחת השפתיים.
טונים אינם קיימים בשפות שמיות וברוב השפות הודו-אירופיות, ולכן קשה ביותר להבינם ולהדגימם.
להמחשה בלבד נציג מילה בשינוי האינטונציה (תופעה דומה, אשר נבדלת מן הטון בכך שהשינוי שהיא יוצרת הוא תחבירי ולא מורפמי): שאלה: "הולכים?" – המילה נאמרת בטון עולה.
תשובה: "הולכים." – המילה נאמרת בטון יורד.
בשפות שונות אובחנו עד כשבעה טונים, ומילים שיש בהן אותם עיצורים ואותן תנועות משמעותן מובחנת לפי הטון.
כך לדוגמה המילה בסינית מנדרינית shi, משמעה נקבעת על-פי הטון ויכולה להיות: חטיבה (צבאית), עשר, היה, גללי בהמות ועוד משמעויות אחרות.
שפות רבות באסיה, באפריקה ובאמריקה משתמשות בטונים.
ישנם מאות אחדות של צלילים המוכרים על ידי האגודה הבין-לאומית לפונטיקה
עד כה לא שולב במחקר הפונטיקה מחקר האבולוציה של השפה.
תחילת הכתב לפני כ-5,000 שנה מעידה על הבחנה בין עיצורים לתנועות, שכן הכתב השומרי-אכדי מסמן את שני הסוגים.
חקר הפונטיקה החל בהודו העתיקה לפני כ-2,500 שנים לערך.
נראה שהמחקר ההודי לא הגיע למערב.
בעברית נשתמר זכר לעיון בשאלות פונטיות ב"ספר יצירה", שיש מחלוקת לגבי זמן כתיבתו.
יש המקדימים אותו לתקופת התלמוד.
הערבים, לאחר שלמדו את הפילוסופיה היוונית, פיתחו מחקר עשיר בלשון עם עניין מיוחד בפונטיקה, ומהם למדו מלומדים יהודים מן המאה השביעית.
ניקוד התנ"ך הוא עדות ביותר למחקר פונטי נרחב.
המלומדים היהודים בספרד של ימי הביניים היו הראשונים שהשוו לשונות לצורך מחקר הפונטיקה והלשון בכללה.
אפשר שמחקר הפונטיקה המודרני החל בתחילת המאה ה-19 עם הדני ראסק והגרמני גרים, שגילו שההגאים בשפות קרובות נתונים במערכת קבועה למדי של חילופים.
לדוגמה, האות ש בעברית מקבילה לרוב ל-س או ﺙ בערבית, האות p בלטינית מקבילה לרוב ל-f בגרמנית.
תורם חשוב נוסף היה הצרפתי ז'אן-פייר רוסלו.
פונטיוס פילאטוס היה נציב יהודה, לפחות בין השנים 26 עד 36 לספירה.
מוצאו היה סאמניטי (שבט בו הרומאים נלחמו באיטליה).
בתקופה זו היה תוארם של שליטי הארץ "פרפקט" ("נציב") בעוד שבתקופה מאוחרת יותר נקראו "פרוקורטור" (משגיח).
על פי הברית החדשה, פילאטוס השגיח על משפטו של ישו ונתן את ההוראה לצליבתו.
מעט מאוד ידוע על חייו לפני ואחרי כהונתו ביהודה, אך אגדות נוצריות מספקות מספר פרטים, ביניהם שמה של אשתו - פרוקולה, אשר הוכרזה כקדושה על ידי הנצרות האורתודוקסית.
המידע על פילאטוס מגיע ממספר מקורות.
יוסף בן מתתיהו בקדמוניות היהודים מספר, במסגרת סקירה היסטורית על הנציבים ששלטו ביהודה, על מספר עימותים בין פילאטוס לבין תושבי הארץ, יהודים ושומרונים.
בנוסף, מוכר פילאטוס מהמקורות הנוצריים כמי שהיה הנציב בזמן צליבתו של ישו.
פילאטוס גם מופיע בכתובת הקדשה של מבנה, כנראה מקדש, לכבוד הקיסר טיבריוס בקיסריה.
הכתובת נמצאה בשנת 1961 בשימוש משני בתיאטרון בקיסריה.
בשנת 2018 אף פוענחה כתובת על טבעת שנמצאה בהרודיון 50 שנה לפני כן, ובה מופיע השם פילאטוס.
ייתכן כי הטבעת הייתה שייכת לפונטיוס פילאטוס או לאחד מפקידיו.
מעט מאוד ידוע על שנותיו הראשונות של פילאטוס לפני היותו לנציב ביהודה.
ההנחה היא שהוא היה חייל לתקופת מה, כמצופה מאדם הממונה לנציב באימפריה הרומית.
היו ששיערו שפטרונו היה סיאנוס, אולם אין ידיעה ברורה בנושא.
בחלקה הראשון של תקופת כהונתו כיהן כמושל סוריה לוציוס אליוס למיאה, אשר נשאר ברומא ולא שהה בפועל בסוריה.
דבר זה הקשה על פילאטוס אשר לא יכול היה לזמן סיוע צבאי מהיר ממושל סוריה במקרה הצורך.
יוסף בן מתתיהו מספר כי תקופת שלטונו של פילאטוס החלה בתקרית חמורה, בה הציב בירושלים את ניסי הקוהורטות, עליהם היו "פרוטומות" - דיוקנאות של הקיסר טיבריוס.
המעשה, אשר היה בניגוד לנוהג שאסר הצבת פסלים בירושלים בהתאם לציווי התורה, איסור שכיבדו הרומאים עד אז, נחשב על ידי היהודים כהתגרות.
בתגובה היהודים קיימו שביתת שבת מול ביתו של פילאטוס בקיסריה, ומשנוכח פילאטוס כי היהודים מוכנים להיהרג על קידוש השם ולא לאפשר את הצבת הניסים בירושלים, הורה על הסרתם.
פילון האלכסנדרוני, בחיבורו "המלאכות אל גאיוס", מספר על אירוע דומה בו קישט פילאטוס את ארמונו בשלטי זהב ויש המזהים אותו כאירוע עליו סיפר יוסף בן מתתיהו.
אירוע נוסף בעל משמעות היה ביזת אוצר בית המקדש ושימוש בו להקמת אמת מים לירושלים.
אף שכוונתו של פילאטוס הייתה חיובית - להזרים מים לאזור המקדש על-מנת לאפשר את ניקוי רחבת המקדש שהצחינה מדם הקרבנות, הנוצות ושאר חלקי החיות הטבוחות - עורר אירוע זה במיוחד את כעס הבריות ולנוכח ראשית ההתארגנות המרדנית כנגד הרומאים, שילח בהם פילאטוס את חייליו שטבחו בקהל.
פילאטוס אף הכביד ידו על השומרונים שהולהבו על ידי משיח שקר שהבטיח להם להראות את כלי המשכן מזמנו של משה.
כאשר נקהלו השומרונים על מנת לחזות בפלא, הורה הנציב פילאטוס להכות בהם ולהרגם.
אירוע זה העלה על פילאטוס את חמתו של נציב סוריה שהיה ממונה עליו.
הנציב, ויטליוס האב, שהיה אביו של הקיסר ויטליוס, הורה לפילאטוס לשוב לרומא וליתן שם דין וחשבון בפני הקיסר.
ויטליוס האב, נציבה של סוריה (לה הייתה כפופה יהודה) ביקש לפייס את היהודים, לאחר התקופה הסוערת של כהונת פילאטוס.
הלה ויתר על ההשגחה על בגדי הכוהן הגדול, שהיו מופקדים בידי הנציב הרומי.
כשיצא למלחמה נגד הנבטים ביצע ויטליוס האב מעקף גדול סביב יהודה, כדי לא לעבור דרכה עם ניסי הלגיונות, והוא עצמו בא לירושלים כדי להקריב במקדש ונתקבל על ידי היהודים באהדה רבה.
על פי הברית החדשה הובא ישו בפני פילאטוס על ידי הרשויות היהודיות בירושלים לאחר שנעצר על ידיהן, נחקר, והתשובות שנתן נחשבו לחילול הקודש.
על פי פרקים 18 ו-19 בבשורה על-פי יוחנן, משהובא ישו בפני פילאטוס שאלו הנציב האם הוא עומד על דעתו כי הוא "מלך היהודים", דבר המרמז על כוונת מרידה, ונענה בתשובה המתחמקת "אתה אמרת".
למרות זאת, הודיע פילאטוס לעם כי לא מצא בישו כל עוון, והציע להם לשחרר אסיר אחד, כפי שהיה המנהג, לכבוד חג הפסח.
אך היהודים בחרו לשחרר את בר אבא שהיה שודד במקום לשחרר את ישו.
כמו כן צוין בבשורה כי פילאטוס השתמש בביטוי "את אשר כתבתי כתבתי" בקשר לכיתוב INRI.
על פי הבשורה על-פי מתי, הופיעה בפני פילאטוס אשתו ואסרה עליו לאסור את ישו, שכן חלמה חלום בו עונתה במחשבה על מותו של ישו.
פילאטוס לא עמד בלחצם של ההמונים, ומשמסר את ישו לצליבה, רחץ את ידיו אל מול העם, ואמר כי הוא נקי מדמו של ישו.
על פי מתי, פרק 27, פסוק 25 ענה לו העם כי דמו של ישו הוא "עלינו ועל בנינו".
העדות הפלוויאנית היא קטע בספר "קדמוניות היהודים" (יח, 64) של יוסף בן מתתיהו שמתאר את האירוע בקצרה: "וכשהוציא פילאטוס דינו (של ישו) לתלייה (לצליבה), על-פי מסירתם של האנשים הראשונים (במעלה) אצלנו ...", כמשקף את אמינות האירוע כפי שמגוללת אותו הברית החדשה, אולם אמינות העדות עצמה מוטלת בספק.
על פי אגדות נוצריות מוקדמות, המצוטטות על ידי אוסביוס, לאחר תום נציבותו נפל פילאטוס קורבן לרדיפות קליגולה, נשלח אל גלות בגאליה והתאבד שם, בעיר ויין.
מקורות אחרים מספרים כי גופתו הושלכה אל נהר הטיבר, אך הנהר סירב לקבלה.
כן הוקיעו את הגופה נהרות שונים באירופה עד שנפלטה לחופו של הר גבוה (הקרוי עד היום הר פילאטוס), המשקיף על העיר לוצרן בשווייץ.
האגדה מספרת כי פילאטוס מופיע מדי יום שישי הטוב ורוחץ את ידיו.
הנוצרים הקופטים מעריצים את פילאטוס כקדוש.
לפי המסורת הקופטית המיר פילאטוס את דתו לנצרות לאחר מות ישו, בהשפעת אשתו.
פילאטוס ואשתו (הנקראת על פי הקופטים קלאודיה) נערצים כקדושים, ויומם הוא ה-25 ביוני.
בנצרות האורתודוקסית המזרחית מוזכרת אשת פילאטוס כקדושה, אך פילאטוס עצמו אינו נערץ, אם כי הם סבורים כי התאבד בשל רגשי אשם עקב תפקידו בצליבת ישו.
במאה הרביעית הופיע ספר, שהתיימר להיות מסמך רומי רשמי מירושלים העתיקה, המתעד את צליבת ישו ושמו "מעשי פילאטוס".
ספר זה השפיע על מסורת הפסיון, ותורגם לשפות רבות.
בקדמוניות היהודים נכתב שהקיסר טיבריוס שלח רק שני נציבים ליהודה במהלך כהונתו, ואלריוס גראטוס ופונטיוס פילאטוס.
כן כתוב בספר שגראטוס כיהן במשך 11 שנה ופילאטוס 10 שנים.
בהתאם לכך מוסכם על רוב החוקרים שפילאטוס כיהן בשנים 26–36 או 27–37 לספירה.
עם זאת, דניאל שוורץ, ועוד קודם לכן רוברט אייזלר, טענו שציון שנות הכהונה של גראטוס ופילאטוס הוא טעות או זיוף, וכי פילאטוס כיהן בשנים 19–37 לספירה.
לטענת אייזלר, תיאור תקופת גראטוס בקדמוניות היהודים הוא קצר מאוד וכולל התייחסות למינוי של ארבעה כהנים גדולים בלבד, כאשר שלושה מהם כיהנו פחות משנה, ועל כן מתקבל הרושם שהוא כיהן 4 שנים בלבד.
כן הסתמך אייזלר על כך שהדין וחשבון שמביא אוסביוס על משפטו של ישו מייחס אותו לשנת 21 לספירה בתקופת כהונת פילאטוס.
פילאטוס נתפס בתודעה היהודית באור שלילי ביותר.
יוסף בן מתתיהו מתאר את תקופת שלטונו כרצף של מהומות, ופילון האלכסנדרוני מכנה אותו יהיר ועקשן, מקבל שוחד, עושק את הבריות ומענה אותם, שופך דמים ללא משפט הנגוע בעריצות איומה.