tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מירון, אוריאל סגל, זליג קסטנבאום בן דב, רות ז'אנו, ז'אק שטיינבוק, נעמה ליבק, אלכס אגסי, רונית אדר בכר, אורית גלנטי, יוסי פיינרו, בלו סימיון רבינוביץ, ישראל ליזוריק, ענבל סגל, קנת מולי בן ששון, דוד אברמסון, דוב גולדשטיין, גרי ארקדיר, מור גינות, שי פרידמן, עידן
אילוז, אמנון גרשוני, משה רובין קונדה, לסלי ישראלי, ארז קיני, רחל אדני, אהרון בן עמי, אמנון רבינוביץ, אסנת אבידר, אווה אדר בכר, אורית פיגוביץ גודארד, דורית לרנר, פראנס שוחט, טל שין בן אלון, מירב טוקטלי, טליה גריידי, ליאור ביגמן, נועה מיוס, ציפורה
ברסט, דגנית קינן, טליה מיכאליס לוי, ענת רנצר, פיליפ שוקן, דגנית כהן, שיבץ עפרת, עדן דה קאלו, מלי אברג'יל, ענבל אבידר, אווה אדר בכר, אורית בהר פרחיה, דוד
סודאי, מרב סספורטס, יהודית אליאסף, סמדר חופשי, אורית כהן לוי, מאיה שקין, תמר אדר בכר, אורית
אדר בכר, אורית גז, דור לוי, אלישבע מרקוביץ', רועי מנחם עברון, ניר רודה, אלונה שגיא, גיא יציב, אמיר אמנים שונים
אדר בכר, אורית גת, יפעת נתון, אברהם טברסקי, חנה כהן גת, רוית אלדובי, צבי דדון, יוסף-ז'וזף פוליאקין, שרון קריזה, יחיאל חופשי, אורית קינן, גל אברמוביץ', פנחס אלחנני, יעקב מרק, יוסי שמיע עופר, נטי
היכל התרבות ע"ש צ'ארלס ברונפמן.
לנדאו, דניאל עברון, ניר אדר בכר, אורית גלזברג, שרון יצחק, נבט חזן, ציון אברהם פיק, ענת גרובר, אסף רשף, יאיר
בית האמנים תל אביב, תל אביב.
אדר בכר, אורית צרוינסקי, מירית רביב, עמי שניידר, אסתר
אדר בכר, אורית דגני, צפייה הופמן, טליה עשור, נדב קיצ'לס, דניאל קן, אריאל אמנים שונים
עיוורים אסורים כפופים עירומים, עורכת ראשית: אדר בכר, אורית, עורכים נוספים: לוין, דליה; גורדון, מיכאל; הוצאת מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית 2003
1993 - פרס להשלמת עבודה, משרד החינוך והתרבות
2001 - פרס של משרד המדע, תרבות וספורט
2000 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2004 - פרס לאמנות פלסטית, משרד החינוך והתרבות.
אורית גמרמן היא אשת חינוך וסופרת.
עוסקת בחינוך לשוני, מחברת ספרי לימוד בנושא זה, וכן כתבה ספרים העוסקים בכוחה של המילה העברית ובשורש המילה מהיבטים פילוסופיים, רגשיים וערכיים.
ספרים אלו נועדו לסייע להגברת המודעות העצמית של אנשים לקישור בין המילה העברית עצמה לבין החוויה עליה מספרת המילה, כך שיוכלו לתרום מכישוריהם לחברה הישראלית כנושאי דגל להפצת ערכים חיוביים בצורה מעשית.
גמרמן נולדה בתל אביב ללאה (מורה) ולגיורא (אדריכל).
היא סיימה את לימודיה בלשון עברית ב-1991 באוניברסיטת תל אביב.
את עבודת הדוקטורט שלה במִנהל חינוכי כתבה בהדרכת יזהר אופלטקה מהחוג למדיניות וניהול בחינוך באוניברסיטת תל אביב.
למדה יהדות אצל המקובל רנה יצחק הכהן.
הייתה ממונה על אשכול העברית במחלקת החינוך בעיריית תל אביב.
ב-2008 פיקחה על המחצית השלישית בתחום הלשון העברית, תוכנית ארצית של משרד החינוך המכוונת לסגירת פערים, לעידוד מיצוי היכולות של התלמידים, לחיזוק תחושת המסוגלות שלהם ובעיקר לאפשר לתלמידים להשלים את תעודת הבגרות בטרם עזיבתם את מערכת החינוך העל-יסודית.
חינכה - ובמשך שנים רבות גם ריכזה את מקצוע הלשון עברית בתיכון "אליאנס" תל אביב.
כתבה בירחון ארגון המורים "קשר עין" את פינת הלשון "ערכהּ של מילה", ואת הטור 'מילה טובה' בירחון 'חיים אחרים'.
החל מ-1997 פרסמה ספרי לימוד וספרים העוסקים בכוחה של המילה העברית.
נשואה, אֵם לשתי בנות וסבתא לנכדה ולנכד.
מענק מורה יוצר: קיבלה מענק מורה יוצר מטעם ארגון המורים על ספרהּ "לשון עברית באהבה", 2019.
פרס חינוך: זכתה בפרס החינוך מטעם מִנהל החינוך והתרבות בעיריית תל אביב על יוזמה, מסירות ואחריות, 2012.
לשון עברית באהבה, הוצאה עצמית, 2019
מילה טובה, טוב במגזין "חיים אחרים", 2018
ערכה של מילה, הוצאת אסטרולוג, 1999
רוחה של מילה, הוצאת אסטרולוג, 1998
כוחה של מילה, הוצאת אסטרולוג, 1997
בתחום החינוכי: גמרמן מקדמת רעיונות הקשורים להוראה, מעבר להיבט התוכני-מקצועי, וממליצה להבליט את הפן הרגשי במקצוע ההוראה.
זאת, בדומה להוגים עכשוויים בתחום הארגון והחינוך, המסבים את תשומת-הלב לעובדה שמקומות עבודה, ובהם בית-הספר, הם זירה שמעורבים בה רגשות רבים.
על פי גמרמן, מקצוע ההוראה ה"ישן" מתבסס בין השאר על שלוש סברות:
ללמד פירושו להתמקד בפן האינטלקטואלי בלבד של התלמיד.
מקצוע ההוראה מתמקד רק בהעברת תכנים פדגוגיים ובהשלטת משמעת.
מקצוע ההוראה מתעלם מחשיבותו של הפן הרגשי לקידום תהליך הלמידה.
גמרמן מאתגרת את ההנחות הללו, ומציעה:
המורה יהיה מודע לכך כי התעניינות התלמיד בסביבה היא רגשית, ורק באופן משני אינטלקטואלית.
לכן, ראוי להתייחס להשלכות של רגשות חיוביים המקדמים את תהליך ההוראה או, להבדיל, להשלכות של רגשות שליליים העלולים לחבל בתהליך ההוראה.
מקצוע ההוראה דורש הפגנת אכפתיות כלפי התלמיד, ואינו מוגבל רק לתכנים הפדגוגיים.
התנהגות חומלת ואכפתית של המורה כלפי התלמיד היא מפתח המניע את תהליך הלמידה, משום שהתלמיד לומד ממישהו שהוא מעריך.
במודלינג זה של הפגנת אכפתיות וחמלה כלפי התלמיד, המורה מחנך אותו להיות בוגר חומל בעצמו.
המורים יהיו ערניים לתלמידים הזקוקים לסיוע, משום שדווקא הם לא תמיד משתפים את המורה בבעיותיהם.
לרוב מדובר בבעיות אקוטיות כמו: קשיים כלכליים, גירושין, בעיית אלימות בבית או בבית הספר, מחלה של התלמיד או במשפחה, ועוד.
התנהגות חומלת ואכפתית תלויה אמנם בפן האישי של המורה, אך כל מורה יכול ללמוד אותה כחלק מההכשרה של מקצוע ההוראה, אם מבליטים את נחיצותהּ של התנהגות זו.
מומלץ כי הבלטת נחיצות התנהגות חומלת ואכפתית תיעשה על ידי מוסדות להכשרת מורים, הנהלת בית הספר או משרד החינוך.
בתחום הלשוני: גמרמן סבורה כי המילים בהן האדם משתמש יוצרות מציאות.
לפיכך, היא מציעה בכתביה להיות מודעים לכוחן ולהשתמש בהן בתבונה.
העברית מעבירה באמצעות שורש המילה את מהות החוויה עצמה – על כן, ראוי, לדוגמה, לקדם שימוש במילים חיוביות כמו "שלום" מהשורש של"ם המעיד על שלמות; ולנקות מהמילון החווייתי של כל אדם מילים שליליות, כמו "תחרות" ששורשה חר"ה מלמד על הכעס השלילי שהיא מזמנת.
בתחום התורני: כיום מפיצה את שלמדה מרבה, המקובל יצחק הכהן, באתר "כושר רוחני", ובו תובנות עמוקות של התורה.
למשל, מדוע ראוי ללמוד את התורה ברבדיה העמוקים, מה הקשר בין הנסתר למצוי?
מה עומקן של מצוות שהרמב"ם כינה אותן "בלתי רציונליות", מדוע הן כן רציונליות כאשר מבינים את תורת הסוד.
למעשה, הבנת התורה וסמליה, כפי שנמסרה למשה רבנו בסיני משמים.
במקביל עוסקת בכתיבת הספר "אחרי הגאולה".
אורית גולדמן (נולדה ב-13 בדצמבר 1957) היא אמנית פלסטית ומיצב ישראלית.
אורית גולדמן נולדה וגדלה בתל אביב, לה שני אחים גדולים.
אביה, אהרון גולדמן, היה בעל בית קולנוע פאר בתל אביב ויו"ר התאחדות ענף הקולנוע.
בצה"ל שירתה בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
גולדמן היא בוגרת בית הספר "אבני" לציור ופיסול, תל אביב (1981–1978), התמחתה בתחריט אצל טוביה בארי (1983–1981).
בוגרת סיינט מרטינ'ס סקול אוף ארט , לונדון (1988–1985); בוגרת המכללה לתקשורת ופרסום A.C.C, תל אביב יפו, במסלול קופירייטינג (1999–1988); בוגרת מיצג ב"במת - מיצג", אצל תמר רבן, תל אביב (2006–2005).
מנחה נוער וטרום סטודנטים בבניית תיקי עבודות, בהכנה למבחני קבלה למגמות אמנות בבתי ספר תיכוניים ולאקדמיות לאמנות.
הנחתה סדנת תחריט בבית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב.
עבודותיה מצויות באוספים פרטיים בבריטניה, סקוטלנד, פורטוגל וישראל.
אורית גולדמן מתגוררת ביפו, לה שתי בנות.
אריה ברקוביץ': אוצֵר, מתוך קטלוג התערוכה 'יבשת משל עצמי':
שאלות אלו, שאורית גולדמן מעלה, מנסות לקבל תשובות ולהעלות תהיות על סדרת העבודות.
ציורים גדולי ממדים בהם היא בודקת את הגבולות.
תרתי משמע: גבולות טריטוריאליים, אישיים, חומריים, פיזיים ומטאפיזיים.
העבודות עשויות בטכניקה מעורבת, שמשלבת תנועות מכחול רחבות ושטחי צבע גדולים, ובהם חלקי קולאז', שניתן לזהות ביניהם חלקים אנושיים וחלקם מופשטים.
שגולדמן שואלת עצמה: "מי קובע את הגבולות"?
מצד אחד הכוונה לגבולות פיזיים וטריטוריאליים, גבולות, שחקוקים על גבי מפות מוכרות מהאטלס.
יש בשאלות אלה נגיעה פוליטית על גבול האנרכיזם החברתי.
מאידך, היא מכוונת אל גבולות הרוח, התכנים והתהיות האישיות.
את גבולות התעוזה האמנותיים היא פורצת ועושה בהם כרצונה.
עבור גולדמן הציור והאמנות הם זירת משחקים שבה היא בודקת גבולות.
מעשה הציור שלה מתממש בתהליך מתמשך שבא לידי ביטוי דרך תכנון מול אקראיות, מינימליזם אל מול ריבוי אקספרסיביות וחוויות אסוציאטיביות.
מכאן, שהשאלות על מקומם של הגבולות בהוויה האנושית הן לגיטימיות ואף נדרשות.
גולדמן שייכת לזרם המופשט האקספרסיבי האירופאי עם השפעות האקשן פיינטינג האמריקאי (American Action Painting).
יצירתה של גולדמן מתחברת לרוח זו במיוחד ביחס לדו מימד של מישור העבודה וגודלה, כמו גם למערכת היחסים של הצבעים שיש בהם ריבוי משמעויות.
בתוך כך, נוצר מימד שלישי אשלייתי, כשמערכת הדימויים הנוצרת על מצע העבודה מעניקים ביטוי חזותי של תת ההכרה, אסוציאציות וחוויות האמן.
גולדמן עובדת מתוך דחף חזותי הנסמך על ערכיה הפנימיים.
בתהליך עבודתה היא מרגישה חירות אמנותית בה היא משלבת בין תנועה, רוח, מיתוס ומציאות אניגמטית."
1998 - "דינמיקה קבוצתית", גלריה שרון, רמת השרון
2003 - The Sleeping Beauty, גלריה טובה אוסמן, תל אביב
2013 - "טריטוריות מחוקות", אינסטליישן, הנסיך הקטן, תל אביב, אוצרת: יעל וישניצקי לוי
2013 - "ציפה", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצרת: ד"ר נאוה סביליה שדה
2016 - "מלאכים נופלים מהשמיים", artspace tlv, אוצר: אריה ברקוביץ'
2018 - "יבשת משל עצמי", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ'.
1983 - "גלריה פתוחה" בחסות קרן ת"א לפיתוח יפו העתיקה
1984 - אומנים נבחרים במדיית ההדפס Etching, קאנאגאווה, יפן
1986 - אומנים נבחרים במדיית ההדפס Etching, קאנאגאווה, יפן
1988 - "נופים למען ירושלים", קמדן, לונדון, אנגליה
2011 - הסלון העצמאי, תחנה מרכזית ישנה, תל אביב
2014 - Cutlog, מנהטן, ניו יורק
2014 - הביתן הישראלי, מינכן, גרמניה
2014 - קיר אמן, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב
2015 - הביתן הישראלי פרנקפורט, גרמניה
2015 - הביתן הישראלי שטוטגרט, גרמניה
2017 - "In Between", מלון בוטיק דיאגילב, תל אביב
2017 - "אמנות כעיצוב ואופנה ולהפך".
"קן הקוקיה", תל אביב יפו
2018 - "פלסטר 6", בית שוקן, זכויות רופאים למען זכויות אדם.
אורית בראון (נולדה ב-17 בנובמבר 1975) היא ג'ודוקא עבר ישראלית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג.
היא 13 פעמים אלופת ישראל וייצגה את ישראל באולימפיאדת סידני 2000.
בראון החלה להתאמן בג'ודו בגיל 7 בעידוד אמה פטרישיה, ג'ודוקא בעלת חגורה שחורה בג'ודו דאן 6. בראון התאמנה תחת הדרכתה של יעל ארד.
בשנת 1997 היא זכתה במדליית זהב בטורניר 'Swedish Open Göteborg' לאחר שניצחה בגמר את ייני ניברג השוודית.
בשנת 1998 היא זכתה בטורניר מוסקבה היוקרתי (Moscow International Tournament) כאשר ניצחה בגמר את אולגה פדוסנקו הרוסייה.
באותה השנה היא סיימה במקום השביעי באליפות אירופה שנערכה באוביידו.
באליפות העולם בשנת 1999 שנערכה בברמינגהאם, בראון סיימה במקום השביעי.
בראון ייצגה את ישראל באולימפיאדת סידני 2000 והתחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג.
היא התחילה אוטומטית בסיבוב השני אך הפסידה למריזבל לומבה הבלגית.
זמן קצר לאחר האולימפיאדה היא עברה לקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג ובשנים 2000 ו-2001 היא זכתה במדליית הארד בטורניר 'British Open Birmingham'.
ביוני 2001 היא זכתה במדליית ארד בטורניר 'German Open Bonn'.
במהלך הקריירה בראון זכתה ב-13 אליפויות ישראל רצופות בין השנים 1990–2002. בדצמבר 2001 היא הודיעה שהיא פורשת מתחרויות בינלאומיות ומנבחרת ישראל ותמשיך להתחרות במסגרות מקומיות.
מאוחר יותר היא פרשה מג'ודו.
אוריקה היא תצורה עתידית אפשרית של יבשת-על.
זוהי אחת מארבע יבשות העל שצפויות להיווצר בתוך 200 מיליון שנה.
האחרות הן פנגיאה פרוקסימה, אמאסיה ונובופנגיאה.
ההשערה של אוריקה נוצרה על ידי חוקרים במגזין הגאולוגי בעקבות מחקר של האיחוד הגיאופיזי האמריקני שקשר בין כוח גאות והשפל למחזור יבשות העל.
המחקר ציין כי "כאשר לוחות טקטוניים מחליקים, שוקעים ומעבירים את יבשות כדור הארץ ליצירת שטחי יבשת גדולים, או יבשות-על, אגני האוקיינוס נפתחים ונסגרים במקביל.
כאשר אגנים אלו משנים צורה, הם יכולים לקבל צורות המגבירות ומעצימות את הגאות והשפל שלהם."
על פי השערת אוריקה, גם האוקיינוס האטלנטי וגם האוקיינוס השקט ייסגרו, ואוקיינוס חדש יחליף את שניהם.
ההשערה קובעת כי השבר הפאן-אסייתי החותך כעת מהודו לאזור הארקטי, יפצל את אירואסיה לשניים ליצירת האוקיינוס החדש.
התנועה הצפונית הנוכחית של אוסטרליה ואנטארקטיקה תגרום להם להתנגש במזרח אירואסיה ויבשת אמריקה לסגירת האוקיינוס השקט, ואילו מערב אירואסיה ואפריקה יתנגשו עם אמריקה בצד השני לסגירת האוקיינוס האטלנטי.
הפליאוגולוג רונלד בלייקי תיאר את 15 עד 85 מיליון השנים הבאות של ההתפתחות הטקטונית כמושבתת למדי וצפויה, ללא היווצרות על-יבשת.
מעבר לכך, הוא מזהיר כי התיעוד הגאולוגי מלא בתזוזות בלתי צפויות בפעילות הטקטונית ההופכות תחזיות נוספות לתחזיות "מאוד מאוד ספקולטיביות".
שלוש יבשות-על היפותטיות — "אמאסיה", "פנגיאה פרוקסימה" של כריסטופר סקוטיס של, ו"נובופנגיאה" של רוי ליברמור — תוארו לראשונה בכתבה במגזין ניו סיינטיסט מחודש אוקטובר 2007.
אורית הבר (נולדה ב-25 באפריל 1968) היא דוגמנית ישראלית וממייסדי סוכנות הדוגמנות לוק.
הבר גדלה בכפר סבא, בת בכורה ואחריה שתי אחיות.
היא החלה לדגמן בגיל שבע עשרה, בזכות חבר שהביא אותה אל סוכנות הדוגמנות של בטי רוקאווי.
הופיעה בקמפיינים למספר חברות וביניהם גוטקס, קרליין, "פינוק" וקרייזי ליין, ובהמשך גם קמפיין לעמינח.
היא גם עבדה כדוגמנית חצי שנה בחוץ לארץ ובעיקר באירופה.
בסוף שנות ה-80 הייתה מהדוגמניות הבולטות בישראל.
היא גם התמודדה בתחרות מלכת היופי.
ב-1999 הופיעה בקמפיין לשמן "פנטן".
הייתה ממקימי סוכנות הדוגמנות "לוק", וב-1997 שימשה כשופטת בתחרות מלכת היופי, כנציגת אותה סוכנות דוגמנות.
אחרי שעזבה את תחום הדוגמנות למדה גרפיקה ועיצוב פנים.
ב-2007 פתחה מותג תכשיטים משלה בשם "MALLAH OF LOVE".
ב-2010 לקחה חלק בתצוגת אופנה שנערכה במלון "קולוני" לרגל השקת פורטל היופי "FACECOS" ב-2019 לקחה חלק בשבוע האופנה בתל אביב.
הייתה נשואה לשייט והדוגמן אלדד אמיר ולהם שלושה ילדים.
לאחר שנים של מגורים בצפון תל אביב, עברה למושב שדה ורבורג.
אוריקטודרומאוס (שם מדעי: Oryctodromeus; מילולית: "חופר אצני") הוא סוג של דינוזאור אורניתופוד בן למשפחת הפארקוזאוריים שחי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון במשך הקנומן לפני 95 מיליון שנה בקירוב.
זהו הדינוזאור דמוי העוף הראשון שפורסם שחי במחילות בדומה למכרסמים.
סוג זה תואר ב-2007 והוא הכיל מין אחד, Oryctodromeus cubicularis.
המאובנים שלו התגלו בתצורות בלאקליף בדרום מונטנה ובתצורות ויין בדרום איידהו.
נמצאו מספר שלדים במצב טוב שכללו צעירים ובוגרים שונים.
הדינוזאור היה קרובו של האורודרומיאוס והוא הגיע בבגרותו לאורך של 2.1 מטרים ולמשקל 22 עד 32 ק"ג.
הוא היה דו-רגלי בעל גפיים ארוכות וזנב ארוך.
מבנה שיניו התאים לאכילת צמחייה.
עדויות על כך שחי במחילות נראות מממצאים של אבן חול בצורת מחילה, בהם השתמרו שלדים של צעירים ובוגרים יחדיו ובתוכה היה משקע של בוץ וחול רך.
המחילה גם התאימה לפרופורציות הגוף של הדינוזאור ומעידה על התנהגות של דינוזאור ששכן מחילות, אולי דומות לאלה של צבועון הרעמה או לתוכי ים מודרניים.
אורית הראל (נולדה ב-1957) היא סופרת, עיתונאית, מתרגמת ועורכת ישראלית.
אורית הראל נולדה ב-1957 בתל אביב-יפו.
היא למדה בבית הספר א.ד.גורדון, תיכון בליך ברמת גן ובצה"ל שירתה בחיל המודיעין.
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, שם סיימה גם לימודי תעודה בעיתונאות.
בוגרת (בהצטיינות) קורס עיתונות באוניברסיטת ניו יורק.
הראל עבדה כדיילת אוויר בחברת אל-על, ובשנים 1986 עד 2007 הייתה עיתונאית במעריב.
בין תפקידיה בעיתון: כתבת מוספים, עורכת מוסף סגנון, עורכת מוסף תרבות, סגנית עורך מוסף סופשבוע, בעלת מדור ספרים ועורכת בדסק החדשות.
בפברואר 2007 עזבה הראל את מעריב, ושימשה במשך כחצי שנה דוברת משרד מבקר המדינה.
שימשה כעורכת תוכניות אקטואליה ברשת ב' של קול ישראל, התארחה בתוכניות תרבות בהוט-3 בכבלים, שימשה כלקטורית להוצאות ספרים שונות.
בעלת הבלוג לביקורת תרבות "אורית הראל - מבקרת ומדברת", כותבת ביקורות תיאטרון באתר "הבמה".
תרגמה כ-40 ספרים, ביניהם "אני לא זוכרת כלום" מאת נורה אפרון בהוצאת עם עובד, ו"חתונה של אחרים" מאת אליסון אספק בהוצאת תכלת.
הראל פרסמה שישה רומנים שהיו רבי-מכר, ביניהם "זה לא שאני לא אוהבת" שיצא בהוצאת כתר וזכה באות ספר זהב מטעם התאחדות המו"לים.
הראל היא אם לשתי בנות ונשואה בשנית לאיש התקשורת אבי בטלהיים.
שם זמני (תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג 1993)
אי-הבנות קטנות (אור יהודה: ספרית מעריב, תשנ"ד 1994)
נשיקה צרפתית (ירושלים: כתר, 1997)
זה לא שאני לא אוהבת (ירושלים: כתר, 2004) .עריכה - אמנון ז'קונט.
אהבה זה לא הכול / סול גורדון (רמת גן : רות סירקיס, תשנ"ו 1996)
חדשות הערב / ארתור היילי (תל אביב: כנרת, 1990)
במרוצת חיי: אוטוביוגרפיה / רות וסטהיימר (תל אביב: רות סירקיס, 1991)
ספר הילד הבריא / מייק וננסי סמואליס (תל אביב: לי לך, תשנ"א)
מה שנכון: המדריך המלא לכללי התנהגות בעולם העסקים הבינלאומי / לינדה ווין פיליפס (חולון: כנרת, 1997)
אופטימיות נצחית / מאת לני רביץ (גבעתיים: אורנית, 2000)
אוריקון (Oricon) היא חברה המספקת סטטיסטיקות ומידע על תעשיית המוזיקה ותעשיות מדיה אחרות ביפן.
הנתונים של מצעדי הפזמונים של Oricon, שמפורסמים מדי יום שלישי, נלקחים מכ-39,700 חנויות קמעונאיות (נכון לאפריל 2011) ומספקים דירוגי מכירות של סינגלים, אלבומי מוזיקה, DVD, ספרים, משחק מחשב ומוצרי בידור אחרים המבוססים על טבלאות שבועיות.
Oricon גם מפרסמת דירוגי פופולריות מבוססי סקרים לסרטוני פרסומות.
בשנת 2006, Oricon תבעה את העיתונאי הירומיצ'י אוגאיה כאשר צוטט במאמר במגזין Saizo (או Cyso) כמי שמרמז ש-Oricon עושה מניפולציות על הסטטיסטיקות שלה כדי להועיל לחברות תקליטים מסוימות, במיוחד ל-Johnny & Associates .
אוגאיה טען כי התביעה היא תביעת השתקה.
התביעה, שהגישה Oricon, ב-17 בנובמבר 2006, האשימה את אוגאיה ב-"הערות מרושעות" ודרשה פיצויים בסך 50 מיליון ין (כ-318,000 יורו).
בריאיון שנתן אוגאיה מאוחר יותר, הוא המשיך להטיל ספק ב-Oricon, בעיקר בשל הטענה שהשיטות הסטטיסטיות שלה אינן שקופות.
ארגונים חוץ-ממשלתיים רבים, כולל עיתונאים ללא גבולות, גינו את התביעה כהפרה של חופש הביטוי.
בית המשפט המחוזי בטוקיו חייב בתחילה את אוגאיה לשלם מיליון ין (כ-7,400 יורו) פיצויים.
אוגאיה ערער לבית המשפט העליון של יפן.
מאוחר יותר ביטלה Oricon את ההאשמות, לאחר קרב של 33 חודשים.
נגד העיתונאי לא הוגש כתב אישום פלילי.
ביטול התביעה הוא מקרה נדיר ביפן כי כ-0.1% מהתיקים שהסתיימו בשנת 2007 נעשו על ידי ביטול ההאשמות על ידי התובע.
אורית בנבנישתי (נולדה ב-1961) היא אשת עסקים ישראלית, מנכ"לית קבוצת תיגבור ויושבת ראש חברת האבטחה "רשף ביטחון".
נשיאת ענף חברות משאבי אנוש בנשיאות המגזר העסקי בישראל.
אורית בנבנישתי היא בתה של רינה וינרייך בנבנישתי.
הוריה של אורית התחתנו ביד אליהו ואחרי זמן קצר עברו לניו יורק, מאחר שאביה עבד בחברת ביטוח אמריקאית.
בארצות הברית רינה למדה הוראה ועבדה בבית ספר יהודי.
מאוחר יותר החלה לעבוד בחברת משאבי אנוש.
אורית נולדה בארצות הברית, בקונטיקט.
כשהייתה בכיתה ב', אחרי מלחמת ששת הימים, ההורים החליטו לחזור לישראל, והשתכנו בשכונת קיראון בקריית אונו.
כעבור שמונה שנים עברה המשפחה להרצליה.
בנבנישתי עסקה באתלטיקה (בעקבות אמהּ, שהייתה אתלטית), וזכתה באליפות ישראל לתיכונים בריצות למרחק 400 מטרים ו-600 מטרים.
אחרי שירות צבאי כמטאורולוגית בחיל האויר, בין השנים 1979–1981, למדה בנבנישתי סטטיסטיקה.
היא השלימה תואר בוגר ומוסמך בסטטיסטיקה מטעם אוניברסיטת תל אביב בשנת 1987 ותואר בוגר ומוסמך במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו בשנת 2015.
במהלך הלימודים לתואר מוסמך בחקר ביצועים ומתמטיקה, עבדה בחברת מחשבים, ובהמשך הצטרפה לחברת "תגבור" המשפחתית, שהוקמה ונוהלה על ידי אמה.
היא שימשה במספר תפקידים בחברה, ובתחילת שנות האלפיים, מונתה על ידי אמה למנכ"לית החברה.
החברה עוסקת בכח אדם, סיעוד, שמירה ואבטחה.
היא גם חברת הנהלה של העמותה לקידום החינוך בתל אביב-יפו, עמותת נאמני שניידר והאגודה לסוכרת נעורים, חברה בנשיאות פורום ראשי החברות, ונשיאת ענף חברות משאבי אנוש בנשיאות המגזר העסקי בישראל.
נבחרה כאחת מאנשי השנה של ביזפורטל לשנת 2021.
לזוג 2 בנים והם גרים בתל אביב.
אוריקייטה (מאיטלקית: orecchia - אוזן, והסיומת -etta - קטן) היא סוג של פסטה טיפוסית מפוליה, אזור בדרום איטליה.
שמה בא מצורתה, שדומה לאוזן קטנה.
לאוריקייטה יש צורה של כיפה קטנה, מרכזה דק יותר מקצוותיה, ומשטחה מחוספס.
כמו פסטות אחרות, אוריקייטה מוכנת עם קמח דורום ומים.
בבישול ביתי דרום-איטלקי מסורתי, מגלגלים את הבצק ואז חותכים לקוביות.
כל קובייה נמחצת עם סכין, ונגררת על משטח המסלסל את הפסטה (ייצור של קווטלו ).
לאחר מכן הצורה מלופפת על האגודל.
אוריקייטה מוגשת בדרך כלל עם בשר כמו חזיר, צלפים ויין לבן פריך.
המנה המסורתית מפוליה היא "orecchiette alle cime di rapa" , מנה של אוריקייטה וראפיני .
גם ברוקולי או כרובית נמצאים בשימוש נרחב כתחליף.
במיוחד בסביבות קפיטנטה וסלנטו, אוריקייטה מוגשת באופן מסורתי גם ברוטב עגבניות (אל סוגו), לפעמים עם קציצות בשר מיניאטוריות או זילוף של ריקוטה או ריקוטה פורטה.
ספר הבישול האיטלקי "Il cucchiaio d'argento" (מילולית: כפית הכסף) מצביע על כך שאוריקייטה אידיאלית עבור רטבי ירקות.
אורית אילן (נולדה ב-14 במאי 1960) היא סופרת ישראלית, כלת פרס ספיר לשנת 2022 על ספרה "אחות לפליאדות".
אילן גדלה בקריית גת, חייתה מספר שנים בירושלים, ובגיל 27 עברה לתל אביב, שם היא מתגוררת עד היום.
הנחתה סדנאות כתיבה במקומות שונים, בהם בבצלאל, בבית ברל ובעלמא.
עובדת במשרה חלקית כמפתחת חומרי למידה.
בגיל 19, בהיותה חיילת, השתתפה בסדנת כתיבה בהנחיית יורם קניוק.
לדבריה, הסדנה הייתה עבורה התגלות ששינתה את מסלול חייה.
עד החתונה זה יעבור - עם עובד (1991), זיכה אותה בפרס אקו"ם.
ספר המעשיות לאמהות - רדיום (2016), היה מועמד לפרס ספיר.
אחות לפליאדות - ידיעות ספרים (2022), זיכה אותה בפרס ספיר.
אזור האורינוקויה (בספרדית: Orinoquía) הוא אזור גאוגרפי הנמצא בקולומביה, ואשר בו עובר נהר האורינוקו.
האזור מכיל מישורים נרחבים בהם ניתן למצוא מגוון בעלי חיים, אזורי טבע עצומים לא מפותחים וכמה מהנהרות המרשימים ביותר בקולומביה.
כמו מהקרבות החשובות ביותר בתקופת מלחמת העצמאות של קולומביה התרחשו באזור זה.
הערים הבולטות באזור האורינוקויה – וילהויסנסיו, יופאל, אראוקה, סן חוסה דל גואבירה, פוארטו לופז, טאמה, אגאזול, אורוקו, פוארטו קארניו, פוארטו ואינירידה.
פארקים בולטים באזור האורינוקויה – פארק הטבע הלאומי לה מקארנה , פארק הטבע הלאומי אל טופארו .
אורית אבידב-אונגר (נולדה ב-15 בדצמבר 1965) היא אשת חינוך ישראלית, פרופסור ודקאן בבית הספר לחינוך במכללה האקדמית אחוה, חברה בוועד החינוך הארצי של מדינת ישראל וחוקרת בתחום של הובלת שינויים והטמעת טכנולוגיות בארגוני חינוך.
מחקריה הרבים בתחום פורסמו בבמות בינלאומיות יוקרתיות.
אבידב-אונגר מובילה מערכות חינוך באקדמיה ובמערכת החינוך בישראל, שותפה להכנת ניירות מדיניות לרפורמות שהוביל משרד החינוך, כדוגמת עוז לתמורה, אופק חדש ורפורמת התקשוב.
עוסקת בכתיבת תוכניות לימודים ותוכניות אקדמיות, מומחית לשילוב בין ידע-אקדמי מבוסס מחקר, ידע פרקטי-מעשי והיכרות מעמיקה עם מערכת החינוך על כל שלביה.
אבידב-אונגר נולדה בדצמבר 1965, במושב באר טוביה לנאוה וגדי קינן וסיימה את תיכון באר טוביה בשנת 1983. אבידב-אונגר הייתה חברה בתנועת המושבים מכיתה ד' ועד י"ב והדריכה חניכים רבים.
עם סיום לימודיה בתיכון התגייסה לצה"ל כמדריכת שריון ואף השתתפה בתצוגה של טנקים לחיילים מתגייסים.
השתחררה כקצינה בדרגת סגן-משנה בשנת 1987.
עם סיום השירות הצבאי, המשיכה אבידב-אונגר ללימודים אקדמיים.
אבידב-אונגר נשואה ואם לשני ילדים מנישואים קודמים.
פרופ' אבידב-אונגר מובילה ומחוללת שינויים בזירה של פיתוח מקצועי ולמידה מתמשכת של מורים בפועל ובהכשרה של פרחי הוראה בכיוון של יזמות, חדשנות ומנהיגות, הן במגזר דוברי העברית והן במגזר דוברי הערבית.
עוסקת בכתיבת תוכניות לימודים ותוכניות אקדמיות, לשילוב בין ידע-אקדמי עשיר מבוסס מחקר, ידע פרקטי-מעשי והיכרות מעמיקה עם מערכת החינוך על כל שלביה: מהגנים, בתי הספר ועד האקדמיה.
בתוקף תפקידה כדקאן בית הספר לחינוך ב, שותפה אבידב-אונגר משנת 2020 בפורום נשיאי המכללות לחינוך בישראל.
אבידב-אונגר החלה את דרכה בתפקידים אקדמיים במכללה האקדמית אחוה בשנת 1993 כמנחה בכירה וחברת הצוות הבכיר במכון לפיתוח מנהיגות בצד רכזת השתלמויות.
החל משנת 1994 ועד היום, חברת סגל בכירה ומרצה בתוכנית למנהל מערכות חינוך לתואר B.Ed ו-M.Ed, מובילה כתיבת תוכנית לתואר שני (שקיבלה אישור מל"ג המועצה להשכלה גבוהה לפיתוח) הוראה ולמידה בעידן הדיגיטלי ומלמדת קורסים לתואר שני.
בין השנים 1995–2003, כיהנה אבידב אונגר כסגנית מנהל המכללה לחינוך וחברת הנהלת המכללה.
כמנהלת המרכז לפיתוח מקצועי ולימודי המשך, הקימה מרכז לפיתוח מקצועי וניהלה אותו במשך 9 שנים.
החל משנת 1998 מילאה אבידב-אונגר תפקידים נוספים כגון: ראש תוכנית החומש למגזר הבדואי במחוז דרום, מרצה ומרכזת בקורסים להכשרת מנהלי בתי ספר.
בתוקף תפקיד זה, הייתה שותפה לוועדות המיון, השתתפה בפורום הארצי להכשרת מנהלים בראשות בית הספר לעובדי הוראה בכירים וריכזה את עבודות הגמר לתואר שני (M.Ed) בתוכנית למינהל מערכות חינוך.
בשנים אלו ניהלה אבידב-אונגר גם מרכז מורים אזורי במכללת אחוה שהוקם במסגרת יישום דו"ח מחר 98
לאחר שהובילה את כתיבת המכרז והזכייה בו.
המרכז נתן שרות ל-722 בתי-ספר ו-32 גני ילדים.
בשנת 2001 יזמה והובילה פרויקט משותף להכשרת מורים לשימוש בטכנולוגיית המידע עם אינטל העולמית ואינטל קריית גת.
הפרויקט זכה להכרה בינלאומית וארצית רחבה, כולל השקה על ידי שרת החינוך הגב' לימור לבנת.
בשנת 2012 החלה לכהן כראש רשות המחקר במכללה וחברת הנהלה וחברת המועצה האקדמית העליונה של המכללה.
אבידב-אונגר מונתה לדקאן בית הספר לתארים מתקדמים בשנת 2017. שנתיים לאחר מכן, נבחרה פרופ' אבידב-אונגר לכהן כדקאן בית הספר לחינוך במכללה האקדמית אחוה, והיא משמשת בתפקיד זה עד היום.
אבידב-אונגר משנת 2005 ועד היום משמשת כמרכזת הוראה במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה בתוכנית התואר השני בקורס שכתבה ופיתחה: "שינוי ארגוני במערכות למידה".
בשנת 2005 מילאה אבידב-אונגר כמה תפקידים במשרד החינוך.
במשך שנתיים (2007–2009), חברה לצוות ההקמה של המכון למנהיגות בית ספרית – אבני ראשה, יחד עם יד הנדיב.
עד שנת (2012) הייתה יועצת לסמנכ"ל מינהל הכשרה והשתלמות עובדי הוראה, בנושא בניית מדיניות לפיתוח מקצועי של עובדי הוראה וכן יועצת אקדמית ומובילת תהליך לכתיבת הסטנדרט לניהול בית ספר, בכפוף ללשכת המשנה למנכ"לית שלומית עמיחי.
שימשה כעשור החל מ-2005 כיועצת אקדמית לסמנכ"ל המינהל להכשרה ופיתוח מקצועי של עובדי הוראה, בנושאים של מדיניות בנושא פיתוח עובדי הוראה, פיתוח מקצועי במסגרת "אופק חדש", הקמת יחידת תכנון, הקמת המכון הישראלי למנהיגות בית ספרית, מדיניות מורים ועוד.
בשנת 2014 התבקשה על ידי שר החינוך שי פירון והמנכ"לית מיכל כהן להצטרף לצוות משימה בנושא שותפות אקדמיה-שדה בהובלת סמנכ"ל ומנהל מינהל עובדי הוראה במשרד החינוך, ולשמש כיועצת מלווה של הצוות.
החל מ-2013-היום, שופטת מאמרים בכנס הבנלאומי: International Conference on Teacher Education, העוסק בהכשרה ובפיתוח מקצועי של מורים, חינוך משנה מציאות, מכון מופ"ת.
בכנס האחרון, משמשת כחברת ועדת ההיגוי וכראש תחום של מורי מורים.
פרופ' אבידב-אונגר משלבת בתפקידיה עולמות של טכנולוגיות למידה, הובלה של תהליכי שינוי וחדשנות פדגוגית, הכשרה ופיתוח מקצועי של מנהלים, בעלי תפקידים, מורים ומורי מורים, וניהול אקדמי ומקצועי בכיר.
מאמינה במנהיגות, יזמות, מקצועיות, העצמה וחדשנות.
ההנהגה והניהול לתפיסתה של פרופ' אבידב-אונגר צריכים להיות מעוגנים בבניית אמון ושותפויות עם בעלי העניין במערכת ומחוצה לה.
לתפיסתה, עלינו לפעול כל העת לשיפור מתמיד של מערכות החינוך והלמידה תוך אימוץ חשיבה ה"יוצאת מהקופסה" למיצוי פוטנציאל של הלומדים, לצמצום פערים ומתן הזדמנויות כערכים מובילים בחינוך.
על מערכות החינוך לפעול מתוך גישה של פרסונליזציה בלמידה המתמשכת של מורים כתהליך פרקטי ויישומי להעצמת המורה ובסיסו מעמד מקצועי ההוראה כפרופסיה.
2012 – 2016 ראש רשות המחקר, חברת הנהלת המכללה האקדמית אחוה
2013 – הווה, חברה במועצה האקדמית העליונה של המכללה האקדמית אחוה
2017 – 2019 דקאן בית הספר לתארים מתקדמים במכללה האקדמית אחוה
2017 – הווה, פרופ' חבר במכללה האקדמית אחוה
2019 – הווה, דקאן בית הספר לחינוך המכללה האקדמית אחוה, חברה בהנהלת המכללה ובפורום דיקני המכללה
2022 – מינוי כחברה בוועד החינוך הארצי של מדינת ישראל
תוכנית התערבות במגזר הבדואי – תוכנית החומש הארצית, משרד החינוך (1999–2001)
תוכנית ארצית – Intel Teach to The Future, אחוה המכללה האקדמית לחינוך בשיתוף עם אינטל.
תוכניות להכשרה ופיתוח של מנהלים, מפקחים ומנהלי רשויות חינוך – במסגרת היישום של דוח דברת במערכת החינוך, משרד החינוך (2006)
תוכניות להכשרה ופיתוח של מנהלים, מפקחים ומנהלי רשויות חינוך – במסגרת היישום של דוח דברת במערכת החינוך, משרד החינוך, לשכת הסמנכ"ל (2007)
תפיסת תפקידו של מנהל בית ספר במדינת ישראל: דו"ח ועדה מקצועית לגיבוש המלצות למדיניות משרד החינוך
מדיניות הפיתוח המקצועי ב"אופק חדש" בדרגות הגבוהות (5–7), משרד החינוך, האגף להכשרה ופיתוח מקצועי לעובדי הוראות (2010)
צוות כתיבת המדיניות לפיתוח מקצועי של עו"ה בחינוך העל יסודי במסגרת רפורמת "עוז לתמורה", משרד החינוך, האגף להכשרה ופיתוח מקצועי לעו"ה (2012)
צוות הכתיבה של מדיניות משרד החינוך לבניית מתווה התפתחות מקצועית לסגני מנהלים במסגרת "אופק חדש" (2012)
צוות גמישות פדגוגית, הבוחן חלופות לניהול עצמי של מנהלים לניהול הפיתוח המקצועי, משרד החינוך (2013)
צוות כתיבה של מדיניות בנושא שותפויות אקדמיה – כיתה במשרד החינוך (2014)
כתיבת תוכנית לתואר שני בהוראה (M.Ed) למידה בעידן הדיגיטלי, המכללה האקדמית אחוה.
1994 מלגת הצטיינות לתלמידי תואר שני, החוג למנהל החינוך, אוניברסיטת תל אביב
1989 סיום תואר ראשון בהצטיינות, אוניברסיטת תל אביב
1991 מצטיינת הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת תל אביב
1993 סיום תואר שני בהצטיינות, אוניברסיטת תל אביב
1998 מלגת הצטיינות קרן לובין לתואר שלישי, האוניברסיטה העברית, ירושלים
2014 קבלת פרס מרצה מצטיין המכללה האקדמית אחוה
2015 קבלת מכתב הצטיינות על מצוינות בהוראה בבית הספר לתארים מתקדמים המכללה האקדמית אחווה
2019 הצטיינות במחקר המכללה האקדמית אחוה
2011–2014 – מדיניות כוחות ההוראה בישראל – יישום והטמעה של מדיניות פיתוח מקצועי, בשיתוף ד"ר רוני ריינגולד.
2012–2015 – רשת טכנולוגיה חינוכית לבחינת הטמעת הטכנולוגיה בהכשרת אקדמית של מורים במכללות האקדמיות לחינוך, בשיתוף ד"ר ד"ר אולזין גולדשטיין (ראש צוות); ד"ר אסנת דגן, ד"ר מירב אסף, ד"ר אסמה גנאים, גב' ברטה טסלר, ד"ר אלונה פורקוש-ברוך, ד"ר יהודה פלד, גב' רות פלד, פרופ' מירי שונפלד.
2014–2015 – הפורומים המקצועיים של המכללות האקדמיות לחינוך ובתי הספר לחינוך באוניברסיטאות כקהילות לומדות.
בשיתוף ד"ר אורית דהן, ד"ר עינת גוברמן, רות סרלין.
2015–2016 – פיתוח מקצועי של מורים בישראל – מנהיגות מורים.
בשיתוף ד"ר אילנה מרגולין (ראש רשת), ד"ר לירון דושניק, ד"ר חיות רגב, ד"ר ורד רפאלי, ד"ר הדס ברודי-שרודר, ד"ר דנה סלינגר-אזולאי.
2016–2017 – שימוש בכלי תקשוב בהוראת השפה העברית בקרב מורים בבתי ספר יסודיים – השלכות על הכשרה ופיתוח מקצועי של מורים, בשיתוף ד"ר עליזה עמיר, מכון מופ"ת.
2019–2020 – שילוב משחק דיגיטלי בהוראה בהכשרת מורים: נקודת המבט של קובעי מדיניות ומורי מורים: הגדרת התופעה ומאפייניה, האוניברסיטה הפתוחה.
2020–2021 – מאפיינים של תהליכי פיתוח מקצועי להוראה מקוונת בבתי ספר יסודיים, בשיתוף פרופ' אינה בלאו, ד"ר תמר שמיר-ענבל.
לשכת המדען הראשי, משרד החינוך.
2020–2021 – שותפויות אקדמיה-כיתה בהכשרת מורים במכללות ובאוניברסיטאות – מודלים של שותפות, אתגרים והזדמנויות, בשיתוף פרופ' חיים שקד, ד"ר עידית ליבנה, ד"ר יעל גרינשטיין, ד"ר דניאל ניקטרין.
2021 – שימוש בטכנולוגיית למידה ניידת (ML) בהוראה מקוונת: אפיון החוויות המעצבות בתהליך האימוץ של הוראה מבוססת ML והטמעתה בהוראה מקוונת בבית הספר – בקרב פרחי הוראה ומורים בפועל.
בשיתוף עם ד"ר ריבי פריי-לנדאו, ד"ריוליה' מוצ'ניק-רוזנוב.
2021–2022 – הערכת תוכניות להכשרת מובילים דיגיטליים במכללות להכשרת מורים ובמרכזים לפיתוח סגלי הוראה.
בשיתוף פרופ' אלונה פורקוש-ברוך, פרופ' אינה בלאו, ד"ר תמר שמיר-ענבל.
2021–2022 – "לראות רחוק, לראות לעומק" – הערכה חלופית הוליסטית מעמיקה – כלי הערכה למורים המאפשר לתלמידים להתמודד עם מוגבלויות נפשיות ופיזיות, בדגש על מתן פתרונות למידה מקוונים למורה תוך הוראה מרחוק בשיתוף ד"ר פנינית רוסו-נצר, דניאל קובלר, קרן DAIDA.
2021–2023 – התנסות מעשית במרחב ההיברידי בקרב פרחי הוראה, באמצעות שימוש בפלטפורמה פיזיטלית חדשנית לבניית ידע ומיומנויות – מחקר ופיתוח.
בשיתוף פרופ' אינה בלאו, ד"ר עליזה עמיר, ד"ר תמר שמיר-ענבל.
2022–2025 – פיתוח מקצועי של מורים בקהילה מקצועית לומדת דיגיטלית במרחב חדשני של עולמות וירטואליים לבניית ידע ומיומנויות – מחקר ופיתוח.
בשיתוף עם ד"ר עליזה עמיר, ד"ר תמר שמיר-ענבל, פרופ' אינה בלאו.
שינוי ארגוני במערכות למידה, מדריך למידה.
העצמת מורים – מהות ודגמים.
מידע זמין לאיש המקצוע, מכון הנרייטה סאלד, ירושלים.
"ממעוף הציפור" – סיפורי התפתחות מקצועית של מורים.
הוצאת מכון מופ"ת, תל אביב.
"פרסונליזציה בלמידה מתמשכת של מורים - מבט גלובלי.
על הרצף – מהכשרה לפיתוח מקצועי – מחקר ותיאוריה פוגשים מדיניות ומעשה, הוצאת מכון מופ"ת, תל אביב.
הפיתוח המקצועי בעידן של רפורמות ושינויים – משמעויות של תפיסת הרצף.
בתוך: שמעוני וא' אבידב-אונגר, (עורכות).
הפיתוח המקצועי של עובדי הוראה בראי הרפורמות של "אופק חדש" ו"עוז לתמורה"- ממדיניות ליישום.
בתוך: ש' שמעוני וא' אבידב-אונגר, (עורכות).
מבחר מאמרים בכתבי עת – עברית
כוחות בולמים וכוחות דוחפים ברפורמת הפיתוח המקצועי של מורים בישראל ממדיניות ליישום: נקודת המבט של המפקחים, עיונים במינהל ובארגון החינוך, גיליון 13, אוניברסיטת חיפה.
רפורמה במדיניות הפיתוח המקצועי בישראל ממדיניות ליישום: נקודת המבט של מחוזות משרד החינוך, דפים, 30, מכון מופ"ת, עמ' 207–230.
דפוסי ההעצמה בקרב מורות ממלאות תפקיד בבתי ספר יסודיים בישראל: העצמה מוגבלת, העצמה מתגמלת והעצמה מחוללת שינויים.
מבחר מאמרים בכתבי עת – אנגלית
אורינין (באוקראינית וברוסית: Оринин; בפולנית: Orynyn; ביידיש: אָריניען) הוא כפר במחוז חמלניצקי באוקראינה.
הכפר נמצא בחבל פודוליה ושוכן על גדות נהר ז'בנצ'יק .
הכפר קיבל זכויות מגדבורג בתקופת שלטונו של ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה, בסביבות 1440.
מהמאה ה-16 האזור היה תחת שליטת האיחוד הפולני-ליטאי, למעט תקופה של שלטון האימפריה העות'מאנית במסגרת איילט פודוליה בין 1672 ו-1699. לאחר חלוקת פולין ב-1793 האזור עבר לידי האימפריה הרוסית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים הרוסית האזור עבר לידי ברית המועצות.
ביולי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, כוחות גרמניה הנאצית כבשו את הכפר במסגרת מבצע ברברוסה.
הוא שוחרר על ידי הצבא האדום ב-25 במרץ 1944.
ההתיישבות היהודית במקום החלה בסוף המאה ה-16 אך הוחרבה בגזרות ת"ח–ת"ט (1648).
הקהילה הוקמה מחדש בהמשך ובתקופת השלטון העות'מאני היהודים אף היו רוב התושבים.
לאורך המאה ה-19 הקהילה גדלה ונבנו מספר בתי כנסת ומוסדות יהודיים.
ב-1897 התגוררו באורינין 2,112 יהודים (42% מכלל האוכלוסייה).
היהודים סבלו רבות בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה: ב-1914 התרחש פוגרום עם נזק רב לרכוש, לאחר מכן היהודים הואשמו בריגול וגורשו זמנית מאורינין וכשחזרו בסוף המלחמה סבלו מפוגרומים נוספים, בפרט אחד במסגרת פרעות פטליורה בו נהרגו 40 יהודים.
ב-1926 האוכלוסייה הצטמצמה ל-1,797 יהודים.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו באורינין 1,508 יהודים.
עד הכיבוש הגרמני ביולי 1941 מיעוט מיהודים גויס לצבא האדום או הצליח להימלט מזרחה, אך לפחות 1,300 יהודים נותרו.
באוגוסט הגיעו לכפר כמה מאות יהודים מהונגריה וזקרפטיה, לאחר שההונגרים גירשו יהודים חסרי אזרחות הונגרית (בעוד רוב היהודים ההונגרים נשלחו לקמניץ-פודולסקי ונרצחו במהלך הטבח בקמניץ-פודולסקי).
היהודים ההונגרים ניסו להשתלב ולהתפרנס בעבודות חקלאיות, אך כעבור שבועות ספורים הם נאספו ונלקחו לבור הריגה, בו נרצחו כ-250 איש ורק בודדים הצליחו להימלט בלי להיתפס.
כעבור זמן קצר הגרמנים החלו לפעול גם נגד היהודים המקומיים - הוטל עליהם לשאת טלאי צהוב ולמסור לשלטון הגרמני חפצים יקרי ערך, נאסר עליהם לצאת מגבולות הכפר או להיות בקשר עם שכניהם הלא-יהודים (ובכך הוקם מעין גטו פתוח) וחלקם אולצו להשתתף בעבודות כפייה.
במהלך קיץ 1942 היהודים כונסו, ומתוכם הופרדו כ-250 יהודים כשירים ובעלי מלאכה שנותרו באורינין ונשלחו כעבור מספר שבועות לגטו בקמניץ-פודולסקי (שרוב יושביו נרצחו באוקטובר באותה שנה).
ליתר היהודים, כ-1,000, נאמר שהם נשלחים לקמניץ-פודולסקי אך בעקבות שמועות על טבח יהודי הכפר הקרוב ליאנצקורון (כיום: זריצ'נקה) הם הבינו שצפוי להם גורל דומה.
בפועל הם נשלחו לבור הריגה בקרבת הכפר ז'רדיה ושם הם אולצו להתפשט ונורו, למעט אחד שהצליח להימלט וקיבל סיוע מכפריים מקומיים.
אורית אשרי (נולדה ב-1966) היא אמנית בינתחומית המתגוררת בלונדון.
אשרי נולדה בירושלים להורים מסורתיים-חילוניים.
אחיה היה העיתונאי והסופר אהוד (אודי) אשרי, שערך בין השאר את מוספי סוף השבוע של העיתונים "חדשות" ו"הארץ" ונפטר מסרטן בשנת 2008. אחותה הגדולה, שושי, היא פסיכותרפיסטית, המתגוררת גם היא בלונדון.
בשנת 1987, שנה לאחר שהחלה את שירותה הצבאי התחתנה עם מתנדב בריטי, השתחררה שחרור מוקדם מהצבא ועזבה את ישראל.
מ-2017 – פרופסור חבר מתמשך לאמנות בבית הספר לאמנות רוסקין, אוניברסיטת אוקספורד
2017–עמית מתמשך לשנת 2017, אקסטר קולג', אוניברסיטת אוקספורד
2013–2015 פרופסור אורח, המכללה המלכותית לאמנות, המחלקה לציור, לונדון
2011–2013 עמית מחקר לשם כבוד, בית הספר לאנגלית ודרמה, אוניברסיטת קווין מרי בלונדון
2007–2010 מועצת המחקר לאמנויות ומדעי הרוח, עמית מחקר יצירתי, המחלקה לדרמה, אוניברסיטת קווין מרי בלונדון
1998–2000 תואר שני בבית הספר לאמנויות יפות, סנטרל סנט מרטינס, לונדון, בריטניה
1989–1992 תואר ראשון (בהצטיינות) באמנות מאוניברסיטת שפילד האלאם, דרום יורקשייר, בריטניה
עבודתה חוקרת הבניות אידאולוגיות, חברתיות ומגדריות באמצעות פרקטיקה בינתחומית, המתפרשת על מיצב, וידאו, אמנות חיה ויצירת תמונות דו-ממדיות.
עבודותיה המוקדמות הופקו לעיתים קרובות כדמות גברית של יצירתה, בוחנת יחסי מגדר ואלו שבין אישה לזהות תרבותית.
כחלק מההיסטוריה המשפחתית שלה, דמותה העקבית ביותר של אשרי היא מרקוס פישר, אשר היה גבר יהודי אורתודוקסי הנמצא ביצירות כמו "רוקדים עם גברים" ו"מרקוס פישר| תגיד צ'ייז".
עבודה עדכנית יותר של אשרי מתבססת על המחזה "בופה-מסתורין" של מאיקובסקי משנת 1921. עבודה זו מתמודדת עם הטיות חברתיות ומעמדיות לצד סוגיות של כוח וסוכנות פוליטית.
לאחר הופעתה בטייט מודרן "העולם מוצף" ב-2014 הוצגה תערוכה: "חיה עם שפה" ב- גלריית וואטרסייז בת זמננו, שבשתיהן נראתה אשרי עובדת עם משתתפים מ-"חופש מעינויים", קבוצת הגירת לסביות והומואים בבריטניה, פורטוגל הדפסים, ואחרים, כדי לחקור נושאים אלה.
אשרי מגיעה מעבודה אמנותית קהילתית.
אחת מעבודותיה בהשתתפות הקהל היא "עוברת דרך מתכת" (Passing through Metal), שהפיקה ב–2017 וב–2018, בין היתר במדינות שוודיה ואוסטריה.
במשך שעתיים הוזמן הקהל להקשיב למופע מתכתי, שמופק מקולות של 80 מסרגות שמופעלות על ידי 40 סורגים.
המסרגות חובר למיקרופונים וכולם התחברו לעמדה מרכזית שערבבה את כל הקולות יחד.
מדי פעם להקת מטאל מוסיפה צלילים.
עבודותיה נכללות באוספים הקבועים של אוסף MAG בגלריה פרנס ובגלריה טייט.
בשנת 2020 זכתה אשרי במלגת טרנר חד פעמית בסך 10,000 פאונד.
מלגות אלה הוענקו לעשרה אמנים במקום פרס טרנר הרגיל, שהתעכב בגלל מגפת הקורונה.
היא נבחרה על תרומתה ליצירה "גוף משובש" מאת ג'ו ספנס ואורית אשרי שהוצגה באוסף ולקם, שחקרה חוויות חיים של טיפול ומחלות כרוניות.
מדובר ב–12 סרטים מסדרת האינטרנט החדשנית "ביקור חוזר בראשית" (Revisiting Genesis), שבהם מתועדות שתי אחיות סיעודיות המסייעות לאנשים שמתכוננים באופן פעיל למות.
הן עוזרות להם להכין מצגות ביוגרפיות שיהיו המורשת הדיגיטלית שלהם.
את הסדרה יצרה אשרי כמה שנים מוקדם יותר, וכעת הוספה אליה ספנס, שמתה מסרטן.
חבר השופטים התרגש במיוחד מסרטה החדש, "מת מתחת לעינייך" (Dying Under Your Eyes), שמתעד את תהליך הפרידה של אשרי מאביה, דניאל, שנפטר שנתיים וחצי קודם לכן.
החל משנת 2017 מרצה אשרי, אמנית ופרופסור לאמנות עכשווית, בבית הספר לאמנות רוסקין, אוניברסיטת אוקספורד
אשרי חברה במועצה המייעצת לספריית אמנות נשים, באוניברסיטה של לונדון.
אשרי מתנגדת לכיבוש, כולל להתנחלויות ולסיפוחים.
תומכת בחרם תרבותי על המדינה ובתנועה 'אמנים למען פלסטין', אבל גם שנים אחרי שעזבה לאנגליה זהותה הישראלית בולטת בעבודותיה.
היא מגדירה את עצמה א־בינארית ולובשת בגדי גברים כמסר פמיניסטי.
2019 פרס ג'ון פל, אוניברסיטת אוקספורד, עבור איך אנחנו מתים זה איך אנחנו חיים
2014 מלגת אמנות, מלגת סטנלי פיקר
2014 – 2016 עמיתת אמנות יפה גלריית סטנלי פיקר
גוף משובש: ג'ו ספנס ואורית אשרי.
הביאנלה השישית לאמנות עכשווית בסלוניקי
גלריית סטנלי פיקר, קינגסטון, בריטניה
ביקור מחדש בראשית, fig-2, ICA, לונדון, בריטניה
גלריית וואטרסייד בת זמננו, לונדון, בריטניה
אורית אשרי, עם ניקול אהלנד.
גאלרי, חודש הצילום האירופי החמישי, ברלין, גרמניה
דרך פלאפל, עם לריסה סנסור.
חזרה ב-5 דקות והופעת שריטות: גולני ורנאסי.
מרכז שרוול, אוניברסיטת פלימות', פלימות', בריטניה
מה שאתה רואה, גלריית מרכז האמנות לצ'וורת', בריטניה
ביצועים 2003. גלריית פוקסי הפקות, ניו יורק, ארצות הברית
מרכז לאמנויות בלוקואט, ליברפול, בריטניה
גלריית פוקסי הפקות, ניו יורק, ארצות הברית
מגנום אופוס III, עם דניאל רובינשטיין.
גלריה בית האמנים, ירושלים, ישראל
מגנום אופוס II, עם דניאל רובינשטיין.
אורית ווֹלפַיילר (ילידת 1971) היא סופרת ישראלית.
סיימה תואר ראשון בלימודי מזרח אסיה וביחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן חיה שלוש שנים בברלין.
עובדת בחברת היי-טק ומתגוררת עם משפחתה בתל אביב.
ספרה הראשון, אוסף סיפורים קצרים בשם "שווייצריה זה כאן" (הוצאת אחוזת בית, 2014), זכה בפרס לסופרים בראשית דרכם.
ספרה השני, "את המוות את רוצה לראות בעיניים" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019) אודות ספרנית בסוף שנות ה-40 לחייה ששבה לגור עם הוריה המזדקנים, זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים.
ספר זה היה מועמד לפרס ספיר מטעם מפעל הפיס, אך וולפיילר וכן סופרים נוספים הודיעו כי הם מסירים את מועמדותם לפרס כאות מחאה על ביטול התמיכה של מפעל הפיס בפסטיבל דוקאביב.
ספרה השלישי, הרומן "בין האדם למקום" (אחוזת בית, 2024) מתאר אלמנה המטפחת את הקבר של בעלה.
אוריק גולדפינגר היא דמות בדיונית בסדרת ספרי וסרטי ג'יימס בונד והאנטגוניסט הראשי ברומן "גולדפינגר", שנכתב על ידי איאן פלמינג ויצא לאור ב-1959. כמו כן, הדמות מופיעה בסרט המבוסס על הרומן, שם היא מגולמת על ידי גרט פרובה.
ב-2003 הציב מכון הסרטים האמריקאי את הדמות במקום ה-49 ברשימת "מאה שנים...
קולו של פרובה, שלא שלט היטב בשפה האנגלית (שכן היה גרמני), דובב על ידי השחקן האנגלי מייקל קולינס.
בגרסה הגרמנית של הסרט דיבב פרובה בקולו שלו.
הסרט "גולדפינגר" נאסר להקרנה בישראל בשל עברו של פרובה כחבר המפלגה הנאצית, זאת אף על פי שעזב אותה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
כעבור מספר שנים הוסר האיסור בעקבות גילוי לפיו הציל פרובה את חייהם של שני יהודים במהלך השואה, על ידי הסתרתם במרתפו.
איאן פלמינג גר בסמוך לרחוב וילו 2 בשכונת המפסטד בלונדון, שם התגורר גם האדריכל ארנו גולדפינגר.
בשנת 1938, נבנה במקום בית מגורים שצופה בלבנים אדומות ותוכנן על ידי גולדפינגר.
המבנים הוויקטוריאניים שעמדו שם נהרסו למטרת בניית המבנה, על אף מחאות השכנים, בהם איאן פלמינג.
בעקבות כעסו של פלמינג על גולדפינגר, ובשל שנאתו של פלמינג את המבנה ה"מכוער" בעיניו, קרא פלמינג לנבל נגדו צריך להילחם ג'יימס בונד על שם האדריכל.
אוריקליאה (ביוונית עתיקה: Εὐρύκλεια) הייתה המינקת של הגיבור היווני, אודיסאוס.
אוריקליאה הייתה בתו של אופס ונכדתו של פיסנור.
היא נקנתה על ידי לארטס, אביו של אודיסאוס.
הוא התייחס אליה בכבוד כאל אשתו, אך מעולם לא חלק את מיטתה מחשש שיעורר את זעמה של אשתו האמיתית, אנטיקלאה.
מאוחר יותר היא טיפלה גם בטלמאכוס, בנו של אודיסאוס.
בתחילת האודיסאה, אוריקליאה סיפקה לטלמאכוס אספקה וציוד מהמחסן לפני יציאתו לפילוס ולספרטה כדי למצוא חדשות על אביו.
היא נשבעה לא לספר שעזב לאימו, פנלופה, עד שיעברו תריסר ימים.
אוריקליאה זיהתה את אודיסאוס, המחופש לקבצן, לאחר שחזר הביתה ממלחמת טרויה.
לאחר שנכנס לביתו כאורח של המלכה פנלופה, אוריקליאה רחצה אותו וזיהתה אותו לפי צלקת על ברכו, אותה קיבל בצעירותו בזמן שצד חזיר בר.
אודיסאוס מנע ממנה לספר לפנלופה את זהותו האמיתית ודרש שתשמור זאת בסוד.
אוריקליאה גם הודיעה לאודיסאוס מי מבין משרתותיו בגדה בפנלופה במהלך היעדרותו וצידדה במחזרים.
מאוחר יותר, אוריקליאה הודיעה לפנלופה שאודיסאוס חזר, אך פנלופה לא האמינה למשרתת.
המלכה בחנה את אודיסאוס כדי להוכיח שהוא אכן בעלה וביקשה ממנו להזיז את המיטה שאודיסאוס בנה בחזרה לחדר נישואיהם.
אודיסאוס השיב לפנלופה שזה לא אפשרי, שכן המיטה גולפה מעץ זית חי, (סוד שרק פנלופה ואודיסאוס ידעו) והוכיח שהוא אכן בעלה האמיתי.
אוריס סנפורד פרי היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת כבריגדיר גנרל בצבא האיחוד.
פרי נולד ב־15 באוגוסט 1823 בבית'ל שבקונטיקט.
הוא למד בבית הספר הופקינס ועבד בילדותו במפעל הנעליים של אביו, שם גילה את אהבתו לספרים.
בגיל 17 החל ללמוד באוניברסיטת ייל, שם שימש כאחד מעורכי כתב העת הספרותי של האוניברסיטה והיה חבר באחוות הגולגולת והעצמות.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1844.
לאחר מכן התיישב בפיירפילד, קונטיקט, ולמד משפטים אצל תומאס ב.
בהמשך עבר לנורווק, קונטיקט, ועבד במשרדו של תומאס ב.
פרי נישא לשרלוט ביסל, בתו של מושל קונטיקט .
בשנת 1846 הוסמך כעורך דין.
בשנה שלאחר מכן קיבל דרגת לוטננט קולונל ברגימנט ה־12 של המיליציה של קונטיקט.
בתקופת שירותו במיליציה לא השתתף בקרבות או במלחמות.
זמן קצר לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין כיהן פרי כשופט לענייני ירושה.
בגיל 32 נבחר לכהונה כחבר הסנאט של קונטיקט מטעם המחוז ה־12. לאחר מכן שימש כתובע המחוזי של מחוז פיירפילד בשנים 1856–1859. פרי היה חבר במפלגת הסובלנות, אך בשנת 1856 הצטרף למפלגה הרפובליקנית ותמך במועמדותו של ג'ון פרימונט בבחירות לנשיאות.
בשנת 1857 היה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית אך הפסיד בבחירות.
בשנת 1859 הוצע שוב כמועמד, והפעם נבחר.
במהלך כהונתו בקונגרס נודע פרי כנואם מאולתר מוכשר, ונשא נאומים רבים נגד העבדות.
הוא נבחר לייצג את קונטיקט בוועדת השלושים ושלושה, שנועדה לנסות ולפשר בין מדינות הצפון והדרום.
עם המשך פרישת מדינות הדרום מן האיחוד, הוועדה פורקה.
פרי שימש גם כחבר בוועדה לתביעות מהפכניות.
בשנת 1861 הוצע שוב כמועמד לבית הנבחרים, אך הפסיד בבחירות.
עם פרוץ מלחמת האזרחים, ולפני הגעת כוחות צפוניים מסודרים להגנת וושינגטון, נפוצו שמועות על מזימה לשרוף את עיר הבירה.
ב־18 באפריל 1861 הוקמה מיליציה של אזרחים נאמנים, ובהם פרי וסנאטור המדינה א.
המיליציה הונהגה בידי קסיוס מרסלוס קליי ונודעה בשם "משמר קסיוס קליי".
ב־23 ביולי 1861 מונה פרי למפקד רגימנט הרגלים המתנדבים החמישי של קונטיקט וקיבל דרגת קולונל.
בראשית מרץ 1862 הוביל את כוחותיו מעבר לנהר הפוטומק ותקף את כוחות הקונפדרציה בווינצ'סטר, וירג'יניה, פעולה שהובילה בהמשך לקרב וינצ'סטר הראשון.
הוא זכה לשבחים על יכולות הפיקוד והאסטרטגיה שלו, וב־17 במרץ 1862 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
פרי שירת תחת פיקודו של הגנרל ג'יימס שילדס, ובהמשך השתתף במערכת העמק.
לאחר קרב וינצ'סטר הראשון הועבר לפיקודו של מייג'ור גנרל נתנאל בנקס, וב־9 באוגוסט 1862 השתתף בקרב הר סידר מול כוחותיו של סטונוול ג'קסון.
במהלך המלחמה שירת פרי בקורפוסים השביעי, העשירי וה-18. הוא עמד בראש מחוז ליהיי ולאחר מכן בראש מחוז פילדלפיה.
כהוקרה על שירותו קיבל דרגת מייג'ור גנרל של מתנדבים בדרגת כבוד.
הוא פרש מן השירות הצבאי ב־15 ביולי 1865, לאחר כניעת הקונפדרציה.
לאחר המלחמה חזר פרי לעיסוקו בפוליטיקה ובמשפטים.
בשנת 1866 התמודד מול לאפייט פוסטר על מושב הסנאט מטעם קונטיקט, ניצח בבחירות ונכנס לתפקידו ב־4 במרץ 1867. הוא היה פעיל מאוד בוועדות הסנאט ותמך במתן חנינה לחברי הקונפדרציה.
פרי השתתף בהליך הדחת הנשיא אנדרו ג'ונסון והצביע בעד הרשעתו.
בשנת 1869 לקה במחלה נדירה בעמוד השדרה, שגרמה להידרדרות איטית במצבו הבריאותי, אך למרות זאת המשיך לפעול בסנאט.
בשנים 1870–1871 שימש יושב ראש הוועדה לביקורת והוצאות, ובשנים 1871–1875 עמד בראש ועדת הפטנטים.
כמו כן היה חבר בוועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיות של הסנאט.
אף שנחשב לרפובליקני ליברלי, סירב להצטרף רשמית למפלגה הפורשת.
בשנת 1872 נבחר לכהונה שנייה בסנאט, בתמיכת דמוקרטים ורפובליקנים ליברלים.
בשנת 1871 נבחר אלכסנדר קולדוול לסנאט מטעם קנזס, ועד מהרה עלו האשמות לשחיתות ושוחד.
חקירת הסנאט המליצה להדיחו בטענה שלא נבחר כחוק.
ב־21 במרץ 1873 נשא פרי נאום חריף בסנאט וקרא להדחת קולדוול, בטענה ששוחד מערער את יסודות הממשל.
קולדוול הבין כי הדחתו בלתי נמנעת והתפטר יומיים לאחר מכן.
בשנת 1874 נשא פרי נאום נגד חוק זכויות האזרח העתידי של 1875. חברו, הסנאטור צ'ארלס סאמנר, אמר לו לאחר מכן כי נאומו היה המכה הקשה ביותר שספג החוק.
נאומו האחרון בקונגרס נחשב לאחד מנאומיו הרהוטים ביותר, והוקדש לידידו המנוח ויליאם אלפרד בקינגהאם.
לאחר נאום זה עזב פרי את וושינגטון לטיפול רפואי חדש בניסיון לטפל במחלת עמוד השדרה, אך הטיפול נכשל.
ב־20 בנובמבר 1875 הוחזר לביתו, ולמחרת נפטר ממחלתו.
הלווייתו נערכה בנוכחות אישי ציבור בכירים, והוא נטמן בבית העלמין יוניון בנורווק, קונטיקט.
אוריקה היא עיירה קטנה וכפרית בעמק אוריקה שנמצאת הוא נמצא בפרובינציית אלחוז (الحوز) שבמחוז מרקש-אספי במרוקו.
במפקד האוכלוסין של שנת 2004, אוכלוסיית העיירה מנתה 26,990 איש המתגוררים ב-4,777 משקי בית.
סימון אלפסי, ראש עיריית יעקנעם עלית, בין השנים 1989–2014, נולד בעיירה זו.
אורית עירית נוקד (נולדה ב-25 באוקטובר 1952) היא פוליטיקאית ישראלית.
כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה, ומפלגת העצמאות, וכשרה בממשלת ישראל.
אמהּ היא הזמרת הדסה סיגלוב.
נוקד היא בת דודתו של סגן השר לשעבר דני אילון.
עם נישואיה עברה לקיבוץ שפיים שבשרון, בו היא מתגוררת עד היום.
אורית נוקד היא עורכת דין במקצועה.
בשנים 1986–2002 שימשה כיועצת המשפטית של התנועה הקיבוצית המאוחדת, והחל בשנת 1996 שימשה במקביל גם כמנהלת המחלקה המשפטית.
פעילותה הציבורית כוללת חברות בדירקטוריון קרן קיימת לישראל, מועצת מינהל מקרקעי ישראל, מזכירות המרכז החקלאי, מינהלת "ניר שיתופי", הנהלת המוסד לבוררות וגישור של התנועה הקיבוצית והמועצה הלאומית לאיכות הסביבה.
ב-2014 מונתה ליו"ר המשביר המרכזי.
כמו כן שימשה כדירקטורית בלתי תלויה בחברת הקנאביס קנביט.
בשנת 1999 התמודדה מטעם מגזר הקיבוצים בבחירות הפנימיות של מפלגת העבודה.
היא הושבעה לכנסת ה-15 באוגוסט 2002, בעקבות התפטרותו של שלמה בן עמי.
כעבור מספר חודשים נבחרה בשנית לכנסת ה-16, וכיהנה כיושבת ראש השדולה להגנת הצרכן, בה הייתה החברה היחידה, וכיושבת ראש השדולה למען הנגב והגליל.
עם כניסתה של מפלגת העבודה לממשלה ה-30, בינואר 2005, נבחרה נוקד לכהן כסגנית שר במשרד המשנה לראש הממשלה, תחת שמעון פרס, ופרשה יחד עם שאר חברי סיעתה מן הממשלה ב-23 בנובמבר 2005.
בכנסת ה-17 הייתה נוקד חברה בוועדת הכספים, בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדה לקידום מעמד האישה.
כמו כן, הייתה חברת הוועדה למינוי שופטים.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-13 ברשימת העבודה לכנסת ונבחרה לכנסת.
עם כינונה של הממשלה ה-32 מונתה נוקד לסגנית שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.
ב-17 בינואר 2011 פרשה ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון, אהוד ברק, והקימה אתם את מפלגת העצמאות.
ב-19 בינואר 2011 מונתה לתפקיד שרת החקלאות.
בדצמבר 2012, עת הגיע המועד האחרון להגשת רשימות המועמדים של המפלגות השונות לקראת הבחירות לכנסת ה-19, הודיעו חברי "העצמאות" ונוקד ביניהם, שלא יתמודדו על מקום בכנסת הבאה.
ב-2017 שש שנים לאחר פרישתה ממפלגת העבודה, התפקדה נוקד שנית למפלגה, לדבריה כדי לחזור ל"בית האמיתי שלה בגלל הרוח החדשה הנושבת".
חוק עסקה קצובה – קובע כי לא תהיה הארכה אוטומטית של התקשרות לשם אספקת שירות, וכי תידרש הסכמה מפורשת של הלקוח.
תיקון לחוק הביטוח הלאומי לפיו טיפול וסיעוד יוכרו כעבודה מועדפת המזכה חיילים משוחררים העוסקים בה במענק.
תיקון לחוק הבחירות לכנסת המעלה את אחוז החסימה מ-1.5% ל-2% (יחד עם יוזמים נוספים)
תיקון לחוק העונשין המחמיר את הענישה על תקיפת קשיש (יחד עם משה שרוני ויצחק גלנטי).
חוק המתיר לאלמנות לצה"ל להינשא בשנית, מבלי לאבד את קצבתן ממשרד הביטחון.
חוק המאפשר לאבות ואמהות חד הוריים לצאת ללימודים אקדמיים או לימודי מקצוע מבלי שתישלל מהם זכאותם לקצבת קיום
התחלת יישומו של פרויקט שיקום תשתיות ביישובים הוותיקים בהיקף של מאות מיליוני שקלים
תמיכה במיזמי תיירות במרחב הכפרי
הסדרת גידול של תוצרת אורגנית, משלב טרום הגידול ועד לשלב הגעת המוצר הסופי לצרכן
קביעת תקנים של איכות ובטיחות על תוצרת חקלאית טרייה ומיובאת
מימון תוכנית רב שנתית למעבר מהדברה כימית להדברה ביולוגית, ירוקה וידידותית לסביבה
גיבוש תוכנית לחלוקת פירות וירקות בבתי ספר להעלאת המודעות לצריכה של תוצרת חקלאית בריאה
הקצאת מכסות מים למטרות שיקומיות
תמיכה בהקמת גינות קהילתיות וגינות טיפוליות
קידום הקמתו של שוק סיטונאי מתקדם ומודרני לצמצום פערי התיווך
גיבוש מתווה בשיתוף החקלאים אשר יאפשר את המשך פיתוח וצמיחת משק החלב בהתיישבות
הקמת ועדה בין משרדית לבחינת ההשלכות על עליית מחירי המזון בעולם, והיערכות ישראל לכך
גיבוש מתווה חדש עם משרד האוצר בנוגע להעסקת עובדים זרים המתווה כולל בין היתר הוספת אלף עובדים עונתיים בחקלאות
גיבוש תוכנית לעידוד העסקת עובדים ישראלים בחקלאות באמצעות מתן הטבות ותמריצים כספיים
חוק שרותי רפואה דחופה המסדיר את זכויות הצרכנים (קשישים וגמלאים) הנקשרים בעסקה מתמשכת לרכישת שירותי רפואה כמו לחצני מצוקה או הזמנת אמבולנס
יוזמת תקנות לקביעת גודלן של "האותיות הקטנות" בפרסומות, בעיתונים ובשלטי חוצות
החזר כספי לצרכן – התקנות תקנות המאפשרות לצרכן לקבל את כספו בחזרה, במקום תעודת זיכוי
חוק עסקה קצובה הקובע כי ספקי השירות השונים במשק יידעו את הצרכנים מראש על כך שתקופת המבצע שהתחייבו אליו עומדת להסתיים
הכללת עבודה בסיעוד כ"עבודה מועדפת"
אורית ("TT") שחף (נולדה ב-9 באפריל 1971) היא זמרת ישראלית, המוכרת כסולנית להקת היהודים.
שחף ידועה בקולה העוצמתי בעל המנעד הרחב.
שחף נולדה באילת כאורית בן יששכר, היא גדלה והתחנכה באשקלון, שם שרה בילדותה בלהקת ילדים מקומית בשם "הפעמונים" בשנים 1989-1981. ב-1982 התקיימה תחרות "הפסטילון", שם זכתה הלהקה עם שירה של שחף "סירה קטנה", בו היא הייתה הסולנית.
מאוחר יותר שינתה את שם משפחתה ל"שחף" ועזבה את אשקלון לקראת גיוסה לצה"ל ב-1989. שחף שירתה בלהקת פיקוד גדנ"ע, שם הכירה את שותפה לחיים וליצירה תום פטרובר.
לאחר שחרורה מהצבא שרה לצד פטרובר בלהקת קאברים בשם "תום והפצצה", שביצעה שירים של לד זפלין, נירוונה, פרל ג'אם, סטון טמפל פיילוטס ועוד, אך לא הוציאה אלבום שלם.
במהלך 1992 שחף ייסדה עם פטרובר את להקת "היהודים".
שחף יצרה חלק מהשירים ואחראית לחלק גדול מעיצובי אלבומיה של הלהקה.
היא סולנית הלהקה ומשמשת גם גיטריסטית מלווה לעיתים.
בשנת 1994 השתתפה באלבומו של דני סנדרסון "מת לבכות 2" וביצעה איתו בדואט את השיר "קיץ רחוק".
בשנת 2002 כיכבה שחף בהעלאה המחודשת של אופרת הרוק "מאמי" בביצועו של מיטלפונקט בתיאטרון הבימה.
הפקה ראשונה של המחזה הועלתה לראשונה בשנת 1986. שחף שיחקה בין היתר לצד ערן צור ואריה מוסקונה.
בשנת 2024 השתתפה בתוכנית המציאות אוטו אוכל: VIP לצד בעלה תום.
אורית שחף נשואה לתום פטרובר.
אורית מלכה סטרוּק (נולדה ב-15 במרץ 1960, ט"ז באדר ה'תש"ך) היא שרת ההתיישבות והמשימות הלאומיות וחברת הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הציונות הדתית.