tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחנוכה 2012 אודי ואביעד השתתפו בפעם השלישית בפסטיגל "ספיי פסטיגל" כצמד הנוכלים חארטה ובארטה עם השיר "וואק וואק".
ב-2013 החלו לשחק בסדרה "הקלמרים" ב-HOT VOD Young והיו לדמויות הראשיות בה, בורמן וקפטה.
הסדרה זכתה לפופולריות רבה ועד כה שודרו 9 עונות שלה עם עשרות מיליוני צפיות ב-VOD.
עונה 9 היא עונה חדשה של פרקי ספיישל עונת האיחוד.
באותה השנה יצרו השניים את תוכנית המערכונים "גן חיות" ששודרה בערוץ ניקלודיאון והביאה את סיפורו של גן החיות ההזוי "גנחה" שבצומת מנחה.
ב"גן חיות" שימשו אודי ואביעד כיוצרים, כותבי התסריט (יחד עם נמרוד אלדאה) הבמאים של הסדרה (יחד עם ענת מנסור) והעורכים שלה וכמו כן מגלמים את כל הדמויות בסדרה.
"גן חיות" הפכה לסדרת קאלט עם דמויות בלתי נשכחות כמו המנהל מר פיקולו והמזכירה דורותי, השף אנרי טוטו והסו-שף פיליפ, דיג'יי אלדד, ציפית כיתן אבנרי, הילדים יוגב וגירית, המחסנאים מרקו ודמתי, משפחת סלפי, יגאל חיות ועוד.
מ-2013 ועד 2017 הסדרה שודרה במשך 4 עונות בערוץ ניקלודיאון.
העונה הרביעית והאחרונה שודרה כסרט עלילתי בשם "גנחה פלישת הזומבים".
הסרט זכה לשבחים רבים ולכרבע מיליון צפיות תוך כשבועיים.
ב-2014 שיחקו השניים בסרט המבוסס על מגילת אסתר בכיכובה של רינת גבאי - אודי בתפקיד המן הרשע ואביעד בתפקיד אחשוורוש.
בדצמבר 2014 הופיעו בפעם הרביעית בפסטיגל "משחקי הפסטיגל" עם השיר "המופע הגדול".
כמו כן השתתפו במקביל בתוכנית הרשת "פאקה פאקה" ששודרה באתר "וואלה".
ב-2015 השניים השתתפו במופע "מותק של פסטיבל" שהופק על ידי ערוץ "הופ!".
בשנת 2016 השתתפו במחזמר "מגילת אסתר" המבוסס על הסרט שבו שיחקו ב-2014, ביולי של אותה שנה הם השתתפו בסרט הקולנוע "האוצר מעבר לנהר".
בשנת 2013 דיבבו אודי ואביעד את הדמויות הראשיות בסרט "הבריחה מכדור הארץ".
בשנת 2017 כיכבו במחזמר "נסיך מצרים 2".
בשנת 2017 השתתפו בהצגה "כוכבים מהספרים" בחנוכה.
באפריל 2018 החלה להיות משודרת בהטלוויזיה החינוכית הישראלית הסדרה שהם יצרו "המחלקה לחפצים מיוחדים".
בסדרה הם מגלמים את כל הדמויות המשעשעות של עובדי המחלקה.
בפברואר 2018 השתתפו בהצגה "המשתמט" במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר ב"צוותא".
מאוקטובר 2018 ההצגה החלה לרוץ באורך מלא, ובהמשך עברה ההצגה לתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2019 הם שיחקו בסרט הטלוויזיה "יציאת מצרים".
ובאותה שנה כיכבו גם בהצגה "זיגי" לצד טל לוי טל בתור זיגי הגננת, שאת ההצגה עצמה אף יצרו איתה ועם ורד פלדמן.
באותה שנה שיחקו את השוטרים תיק ותק במחזמר "בילבי" בהפקת תיאטרון תל אביב.
בשנת 2020 לקחו חלק בפסטיגל בפעם החמישית, לרגל 40 שנות קיום המופע.
בשנת 2022 עלתה התוכנית "למה זה טוב?" בכיכובם, אשר שודרה בערוץ כאן חינוכית.
ובאותה שנה כיכבו גם ב"המשפצים" בתיאטרון בית ליסין לצד מיה דגן.
אודי ואביעד דיבבו במשך תשע עונות את "בובו וזץ", הדמיות המצוירות המנחות של HOT VOD Young.
ב-14 באפריל 2024 יצאה עוד עונה של הקלמרים עונה 9 של פרקי איחוד ושיחקו את אבי קפטה ועודד בורמן.
אודי גוטשלק (נולד ב-22 ביוני 1975) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מחזאי, במאי וכוכב ילדים ישראלי.
מוכר כחצי מצמד הקומיקאים "אודי ואביעד".
במשך 25 שנות יצירה הופיע, כתב וביים הצגות לתיאטרון וסדרות טלוויזיה קומיות רבות למבוגרים ולכל המשפחה, בין היתר גם ניהל אמנותית את המופע הבינלאומי המצליח "ווקה פיפל" והיה יועץ תוכן של חברת ההפקות נגה תקשורת.
גוטשלק הוא יוצר המחזמר המצליח "החבדניקים" שעלה באוגוסט 2022 בתיאטרון הקאמרי.
עליו זכה בפרס מחזאי השנה ע"ש תמר רודיך לשנת 2023.
בצעירותו למד גוטשלק משחק, פיתוח קול ותנועה בבית ספר לאמנויות "הבוסתן" בנתניה.
בשנת 1990 הופיע הופיע לראשונה בטלוויזיה כנער בתוכנית "קריאת כיוון" בחינוכית.
הוא השתתף בתוכנית "הרצועה" בערוץ ביפ וגם הנחה את תוכניות הטלוויזיה "לכו חפשו" ו"לורי וגוטשלק" בערוץ לוגי.
כנער במסגרת "הבוסתן" הופיע על במות ובתוכניות ילדים ונוער.
עם שחרורו מהצבא למד לתואר ראשון בסיעוד ורפואה דחופה (פרמדיק) ב.
ב-1998 כשסיים את לימודי התואר עבר לתל אביב והחל להופיע יחד עם אביעד בנטוב במופע בידור למבוגרים שהשניים יצרו.
בין השנים 2000–2007, השתתפו אודי ואביעד בתוכניות בידור רבות – "שידורי המהפכה", "המופע המרכזי" בערוץ 2, "פיני הגדול" בערוץ ביפ, יצפאן, "הראשון בבידור" עם דודו טופז.
בשנים אלו הופיע הצמד גם במות ה"קאמל קומדי קלאב", צוותא ובית ציוני אמריקה בתל אביב.
במקביל המשיכו השניים להופיע בהצלחה גדולה גם בערוצי הילדים בתור דמויותיהם הידועות "גור ואוח" בערוץ ג'טיקס, "הקלמרים" בהוט, "בית ספר לשטויות" ו- "סבבבנט" בערוץ הילדים, "גן חיות" בניקלודיאון, "המחלקה לחפצים מיוחדים" ו -"למה זה טוב" בחינוכית.
הם השתתפו בחמישה פסטיגלים, במחזות זמר "נסיך מצריים" ו"מגילת אסתר", ובעוד הפקות במה רבות לכל המשפחה.
ב-2009 שיחק גוטשלק בתפקיד משני בסדרה "נשרים" ששודרה בערוץ לוגי, ובה גילם את דמותו של שמוליק.
כיום משחק גוטשלק בסדרה המצליחה "כראמל" שמשודרת בכאן חינוכית ומגלם את דמותו של הטבח צ'אנג.
כמו כן השתתף כשחקן אורח בסדרות: "הפיג'מות" (בתפקיד עצמו), "מסודרים" (בתפקיד מלצר), "ארץ נהדרת" (בתפקיד ניצול בהאיטי) "החיים זה לא הכל" (אייל הלל), "מה בכריש?" (בתפקיד ששי הס), "מה שבע" (בתפקיד שלומי), "יניב" (בתפקיד מתי קרנסטי) ו"סברי מרנן" (בתפקיד גבריאל).
בשנת 2019 השתתף גוטשלק בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא בהצגה "המשתמט" למבוגרים שכתב רועי חן וביים ארז דריגס.
ההצגה זכתה לשבחים והפכה מהצגה קצרה להצגה באורך מלא שרצה בבית לסין.
בהמשך, יצר יחד עם טל לוי טל, ורד פלדמן ואביעד בנטוב את מופע הבידור למבוגרים "ציקי" והחל להופיע איתו בצוותא.
באוגוסט 2022 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזמר המצליח "החבדניקים" אותו כתב וביים גוטשלק ואף זכה בפרס מחזאי השנה ע"ש תמר רודיך לשנת 2023 .
מאז הספיק להעלות עוד שני מחזות זמר גדולים בתיאטרון הארצי – "סוף העולם שמאלה" ו- "פרח השכונות".
2007 – בימוי סדרה מוקומנטארית "24/7 תום אבני" / ערוץ הילדים
2014 – פיתוח, כתיבה ובימוי לסדרה "ענבלי" / עונה 1 / שמיים הפקות ערוץ ניקלודיאון
2016 – משחק בסרט קולנוע "האוצר מעבר לנהר" / סרטי יונייטד קינג, הילה הפקות בבימוייו של קובי מחט.
2016 – השתתפות בסדרה "אם אני נסיכה" על שירי אהוד מנור עם רינת גבאי / חסידה הפקות
2016 – בימוי סדרה – "טל והתלתלים" / ערוץ ניקלודיאון
2017 – כתיבה והשתתפות בסרט קולנוע "פלישת הזומבים" / ערוץ ניקלודיאון
2017 – עריכת תסריט – "שוסטר ושוסטר" / כאן חינוכית / יולי אוגוסט הפקות
2018 – 2019 – "המחלקה לחפצים מיוחדים" / עונה 1 / כאן חינוכית / יולי אוגוסט הפקות
2019 – "יציאת מצרים" הסרט / חסידה הפקות
2008 – פסטיגל "תפוס ת'כריש" / סולן הפקות
2014 – "המלון נופל מצחוק" / רשת ישרוטל
2014 – "משחקי הפסטיגל" / סולן הפקות
2016 – "מגילת אסתר" עם רינת גבאי / חסידה הפקות
2017 – הופעות "HOT בקיץ" / HOT VOD / מותק של הפקות
2017 – נסיך מצריים / חסידה הפקות
2017 – "כוכבים מהספרים" / משגב עורי הפקות
2018 – "הקרקס מת מצחוק" / תיאטרון מופע
2022 – "שיפוצים" / תיאטרון בית לסין ע"ש איבצ'ר
2023 – "המשתמט" / תיאטרון בית לסין ע"ש איבצ'ר
2024 – "מתנות קטנות" – החנות המכושפת / תיאטרון הילדים הישראלי
2014 – "קופיקו – צוחק מי שצוחק אחרון" / משגב עורי הפקות
2014 – "כפתור האור" מחזמר – בכיכובה של מיקי / משגב עורי הפקות
2016 – "ספר הג'ונגל" בכיכובה של ענבלי / תיאטרון הילדים הישראלי
2017 – "המסעדה של מיקי" / משגב עורי הפקות
2017 – "פינוקיו" בכיכובו של יובל המבולבל / משגב עורי הפקות
2017 – "ההרצלים עושים מוזיקה עברית" – מופע אקאפלה / ווקה פיפל בע"מ
2018 – ניהול אמנותי – "תירס חם" / תיאטרון הילדים הישראלי
2019 – "שמוליק קיפוד" – מחזמר קוצני / תיאטרון הילדים הישראלי
2019 – "אלאדין" – המחזמר / תיאטרון הילדים הישראלי
2019 – "ציפי שביט ומיקי בקרקס" / מעיין צלנר הפקות
2019 – כתיבה – "מותק גיבורי החלומות " / סולן הפקות
2019 – "ציקי" – מופע בידור מטורלל / הפקה עצמאית
2021 – "VENTO SHOW" – מופע אור קולי בנושא קיימות כדור הארץ / דולביט הפקות מבית היוצר של אילן עזריאל
2021 – "מאסאנמה" – האבולוציה של הקצב / מיומנה
2021 – "קופיקו – הרפתקאה בחונטוזה" / משגב עורי הפקות
2022 – "טוק טוק" – קומדיה אובססיבית / התיאטרון הארצי
2022 – "החבדניקים" / התיאטרון הקאמרי
2022 – "מתנות קטנות" / תיאטרון הילדים הישראלי
2023 – "סוף העולם שמאלה" / קופרודוקציה של תיאטרון חיפה והתיאטרון הארצי מיסודו של סמי לוי.
2024 – "אלאדין ויסמין" – המחזמר / תיאטרון הילדים הישראלי
2024 – "פרח השכונות" – / מחזמר משירי להקת טיפקס / התיאטרון הארצי מיסודו של סמי לוי.
2025 - "מלכת היופי של ירושלים" / תיאטרון בית לסין ע"ש ברוך איבצ'ר
2025 - "שקרים קטנים" / תיאטרון טומיקס
2025 - "אף מילה לאמא" / תיאטרון בית לסין ע"ש ברוך איבצ'ר
2009 – 2018 – "בובו וזץ" / אודי גוטשלק מדבב את "זץ" אחד משני הפרזנטורים של HOT VOD Young, בסדרת מערכונים מונפשת ישראלית.
2013 – סרט קולנוע "הבריחה מכדור הארץ" / ברנדן פרייזר/אודי גוטשלק – בתפקיד טייס החלל היהיר סופרנובה סקורץ'.
2009 – 2017 – פרזנטור של "לואקר" דיבוב הגמדים / ליימן שליסל / מקאן אריקסון
אהוד (אודי) וקס (נולד ב-27 ביוני 1979) הוא ג'ודוקא ישראלי.
אודי עבר תאונת דרכים קשה בעברו אך הצליח להשתקם וייצג את ישראל באולימפיאדת אתונה (2004) תחת הקטגוריה עד 66 ק"ג.
בתחרות זו היה מעורב בעל כרחו בתקרית דיפלומטית קטנה כאשר בסיבוב הראשון יריבו האיראני, אראש מירסמאלי, לא התייצב לקרב והפסיד הפסד טכני.
האיראני טען כי הוא פרש כהזדהות עם הסבל הפלסטיני, אך כנראה פרישתו באה לאחר לחצים מצד הממשל האיראני שגם הבטיח לו 115,000 דולר פיצוי כבונוס על המעשה.
פסילתו של מירסמאלי הביאה את אודי לסיבוב השני בו הפסיד נגד עמר מרידייה מאלג'יר.
1998 - מקום שלישי באליפות העולם עד גיל 20, שנערכה בקולומביה.
2000 - מקום ראשון גרנד-פרי, שנערכה במינסק, בלארוס.
2000 - מקום שני גרנד-פרי, שנערכה באוסטריה.
2003 - מקום חמישי באליפות אירופה, שנערכה בהמבורג, גרמניה.
2004 - מקום ראשון גרנד-פרי, שנערכה בטביליסי, גאורגיה.
2004 - נפל בשלב המוקדמות באולימפיאדת אתונה, יוון.
אודי לאון (נולד ב-4 ביולי 1956) הוא איש חינוך, קולנוע וטלוויזיה העוסק בפיתוח וביזמות של תוכניות וסרטים בנושאים יהודיים ובייצוג קבוצות מיעוט בטלוויזיה.
שימש כמנהל תוכניות מועדפות וגיוון חברתי ותרבותי בזכיינית קשת בערוץ 12.
לאון נולד וגדל בירושלים, שם הוא מתגורר עד היום.
אימו, אביבה ליאון, הקימה את השירות למען הילד ויצקה את היסודות לנושא אימוץ ילדים בישראל.
למד בבית הספר היסודי "נווה עציון" ובתיכון "הימלפרב" בשכונת "בית וגן" בירושלים.
היה חניך בני עקיבא בשבט שח"ם סניף בית וגן, בו היה חבר גם רפי פרץ.
הדריך בסניף בני עקיבא בקריית היובל.
למד בישיבת מרכז הרב במשך שמונה שנים, בהן פיתח קשר אישי עם ראש הישיבה הרצי"ה, ושנתיים בכולל "מקור חיים" בראשות הרב עדין שטיינזלץ והרב שג"ר.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים חינוך מיוחד ומנהל חינוכי.
היה אחד העמיתים הראשונים במכון מנדל למנהיגות.
כאב לילד נכה הקים ליאון את "צעד קדימה"- ארגון לשיקום ילדים נכים על בסיס גישת החינוך המדריך שפותחה בהונגריה.
לאון היה ממייסדי בית ספר לקולנוע "מעלה" וניהל אותו במשך שנתיים.
היה שותף מרכזי במאבק לחקיקת חוק הקולנוע.
כמו כן כיהן כחבר בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי.
ליאון הקים גם את קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, והיה אחראי ליצירתן של הפקות כמו "הישיבה", האחים יונה, המנגליסטים, האושפיזין ועוד.
במסגרת קרן "גשר" טיפח יוצרים צעירים רב-תרבותיים כמו דוד גברו (יוצר "סיסאי"), יהודה גרובייס (מהבולטים שביוצרי הקולנוע החרדי) ועלאא חליחל (סופר ותסריטאי ערבי ישראלי).
יצירתו הבולטת ביותר היא סדרת הדרמה מעורב ירושלמי שזכתה בשלושה פרסי אופיר בשנת 2004 וכן בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים לקולנוע.
בתפקידו בזכיינית ערוץ 2 "קשת".
יזם את בית המדרש ליוצרי טלוויזיה, את "המשמר האזרחי", "המהפכנים" עם קובי אריאלי ועוד.
לאחרונה ערך וניהל את הסדרה עבודה ערבית של סייד קשוע, שבה לראשונה סופר סיפורה של החברה הערבית בפריים טיים של ערוץ מסחרי.
הסדרה זכתה לפרסי האקדמיה לתסריט, שחקנית והסדרה הקומית הטובה ביותר.
בדצמבר 2011 התבקש ליאון על ידי חביבה פדיה, יו"ר עמותת חזון פתיה, העוסקת בשילובן בקהילה של נשים דתיות הסובלות מהפרעות נפשיות, לסייע בהצלת העמותה מפשיטת רגל, והוא נענה לבקשה.
ב-2014 הקים ליאון את "סוגיא" - מיזם אינטרנטי ייחודי לפתוח שיח, דיון ויצירת חכמה קולקטיבית סביב סוגיות שונות.
במהלך השיח הציבורי על הרפורמה במערכת המשפט בשנת 2023, יזם לאון אוהל שובתי רעב בדרישה להשהיית תהליכי החקיקה, לכניסה להידברות, ולקידום חקיקה בהסכמה רחבה.
אודי מנבר (נולד בקריית חיים, חיפה) הוא מדען מחשבים ישראלי.
מנבר סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני ב-1978, שניהם במתמטיקה מהטכניון בחיפה.
הוא קיבל תואר שני נוסף ב-1981, ודוקטורט במדעי המחשב ב-1982 מאוניברסיטת וושינגטון.
מנבר היה פרופסור באוניברסיטת אריזונה וכתב מספר מאמרים כשעבד שם.
הוא כתב את "Introduction to Algorithms -- A Creative Approach" (בתרגום חופשי: "מבוא לאלגוריתמים -- גישה יצירתית"), ספר על אלגוריתמים.
ב-1998 מונה למדען ראשי ביאהו!.
ב-2002, הצטרף מנבר לאמזון, שם עבד בתפקיד "מנהל האלגוריתמים" וסגן הנשיא.
לאחר מכן מונה למנכ"ל של חברת בת של אמזון, A9.com, ועמד מאחורי פיתוח של מנוע חיפוש.
הוא הגיש פטנט בשמה של אמזון.
החל מה-8 בפברואר 2006, הוא מכהן כאחד מסגני הנשיא של גוגל והאחראי על התחום ההנדסי.
החל מאוקטובר 2010 הוא גם האחראי על כל מוצרי החיפוש של גוגל.
בדצמבר 2007 היה מנבר זה שהכריז על הפיתוח של "Knol", מאגר המאמרים של גוגל.
ב-2015 עזב את גוגל לטובת המכונים הלאומיים לבריאות.
ב-2018 הצטרף לחברת הביטוח הרפואי אנת'ם.
אודי גל (נולד ב-11 ביוני 1979 בתל אביב) הוא שייט ישראלי אשר התחרה במפרשית מדגם 470. לאורך הקריירה התחרה גל כשותפו של גידי קליגר, כאשר גל שימש כאיש הצוות וקליגר ההגאי.
גל החל להתאמן כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420, המקובל בגילאי נוער, יחד עם קליגר.
ב-1996 זכו השניים באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם.
הם המשיכו להתחרות יחדיו בדגם 470, וגם בו הגיעו להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו להתבלט בתחרויות השונות.
בשנת 2001 זכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באירלנד.
שנה לאחר מכן זכו במקום הרביעי באליפות העולם בקליארי, ובאליפות אירופה הגיעו למקום השמיני.
בשנת 2003 זכו במקום החמישי באליפות העולם בקדיס, אך הגיעו רק למקום ה-33 באליפות אירופה.
באולימפיאדת אתונה סיימו במקום ה-13, המאכזב מבחינתם, אך לאחר מכן שבו והגיעו להישגים בזירה הבינלאומית: מדליית כסף באליפות אירופה ב-2005, מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-2006 וב-2008, ומקום רביעי בזו שנערכה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג שוב השיגו תוצאה מאכזבת, כשסיימו במקום ה-14 בתחרות שנערכה בעיר צ'ינגדאו.
בשנת 2009 החליט גל על פרישה בשל הירידה בתגמול הכספי שקיבל מהוועד האולימפי בישראל.
שותפו של גל, גידי קליגר, החל להתחרות ביחד עם בן-זוג חדש.
מאז פרישתו עובד גל כמאמן שיט.
בשנת 2013 מונה למאמן נבחרת השיט של סין.
בינואר 2016 מונה למאמנם של הצוות הישראלי אייל לוין ודן פרויליך, שבהמשך הבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
במהלך המשחקים האולימפיים חשף גל תקרית בין המשלחת הישראלית לבין המשלחת הלבנונית שסירבה לאפשר לישראלים לעלות על האוטובוס שהיה מיועד להביאם אל טקס הפתיחה של המשחקים.
ביוני 2008, מספר שבועות לפני אולימפיאדת בייג'ינג, התגלו אצל גל עקבות של סטרואיד אנאבולי בשתי בדיקות שתן, במסגרת בדיקות שגרתיות לגילוי סמים אסורים לשימוש בספורט.
לדבריו, מדובר בשאריות של התרופה פינסטריד נגד התקרחות.
בעבר הושעו מספר ספורטאים על שימוש בתרופה זו, שאסורה לספורטאים, כי השימוש בה יכול לשמש גם כהסוואה לשימוש בסטרואידים אנאבוליים.
בסופו של דבר החליט איגוד השיט להסתפק בנזיפה בגל, ולאחר שאיגוד השיט הבינלאומי אישר את ההחלטה, הוא השתתף בכל זאת באולימפיאדה.
גל למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב והוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
הוא שירת במעמד של ספורטאי מצטיין בחיל הים, ושימש כיושב ראש ועד הספורטאים האולימפיים.
אודי לאון מרפי היה גיבור מלחמה אמריקאי, החייל המעוטר ביותר בתולדות הכוחות המזוינים של ארצות הברית נכון לעת סיום שירותו, ושחקן קולנוע פופולרי.
מרפי נולד וגדל בחווה חקלאית בצפון טקסס, אחד משלושה עשר אחים ואחיות, בגיל צעיר אביו נטש את המשפחה ומרפי עזב את לימודיו כדי לעבוד ולפרנס את בני ביתו.
הוא הועסק בעבודות חקלאיות מזדמנות כגון קטיף כותנה ורכש מיומנות ירי בזמן שצד בעלי חיים לקיום משפחתו.
בשנת 1941 מתה אימו ואחיו הצעירים הועברו לבית יתומים ולמשפחות אומנות.
מרפי ניסה להתגייס לצבא בעקבות המתקפה על פרל הארבור והצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, אך לאור גילו הצעיר נדחתה בקשתו.
מרפי זייף את תעודת הלידה שלו אך בקשתו להתגייס לחיל הנחתים נדחתה, בשל היותו נמוך וצנום מדי (גובהו של מרפי באותה עת היה 1.65 מטר בלבד).
ביוני 1942, מעט אחרי יום הולדתו ה-17, גויס לצבא ארצות הברית.
לאחר טירונות בסיסית בת 13 שבועות בבסיס צבאי בטקסס, עבר אימון מתקדם במרילנד ובמרץ 1943 הוצב בדיוויזיה השלישית ונשלח לקזבלנקה שבמרוקו.
את טבילת האש הראשונה שלו עשה בפלישת בעלות הברית לסיציליה.
מרפי הצטיין בלחימה עם יחידתו.
עד מהרה התקדם בדרגות, ולאחר שפיקד על סיור בו השתלט על כוח גרמני עדיף מונה לדרגת סמל.
ב-2 במרץ 1944 הוענק למרפי עיטור כוכב הארד עם סימול V לאומץ לב לנוכח פני האויב, היה זה הראשון מבין שורה ארוכה וחסרת תקדים של עיטורים ואותות בהם זכה מרפי לאורך שירותו הצבאי.
מרפי זכה לעיטור השירות למופת על פעולתו ב-15 באוגוסט 1944, תחילת מבצע דרגון.
חברו הטוב נהרג מאש מקלע גרמני, מרפי השתלט לבדו על עמדת הירי, והפנה את האש לכיוון הגרמנים.
ב-2 באוקטובר חיסל לבדו עמדת מקלע גרמנית נוספת, וב-5 באוקטובר התנדב לסחוב מכשיר קשר עד לסמוך לכוחות האויב ולכוון משם את הארטילריה האמריקאית.
על כל אחת מפעולותיו אלו זכה מרפי לעיטור כוכב הכסף, וקודם לתפקיד קצין בפועל ומפקד המחלקה.
במהלך המלחמה נפצע מרפי מספר פעמים, וזכה על כך בשלוש מדליות לב הארגמן, באחת התקריות נפגע בירכו ואושפז בשל כך בבית חולים צבאי.
בטרם התאושש לחלוטין, עזב מרפי את בית החולים והצטרף ליחידתו.
ב-25 בינואר 1945, ימים ספורים לאחר חזרתו לשדה הקרב, מונה מרפי למפקד הפלוגה, שסבלה מאבדות כבדות ומנתה פחות מ-30 חיילים כשירים.
פקודת הקרב שקיבל הייתה להתקדם לקצה יער רידוייר (Riedwihr) בצרפת, להתבצר ולהחזיק את הקו לקראת מתקפה גרמנית.
האדמה הקפואה מנעה מהחיילים אפשרות להתחפרות אפקטיבית, ומרפי שלח את חייליו לאחור, נותר בכך לבדו בחזית עם תחילת המתקפה ב-26 בינואר בשעה 14:00.
הגרמנים תקפו עם כוח של כ-250 חיילים ושישה משחיתי טנקים מסוג יאגדפנתר.
משחית טנקים אמריקאי מסוג M10 וולברין נפגע וצוותו נטש אותו, מרפי טיפס על גבי משחית הטנקים הבוער שעמד להתפוצץ, והחל לירות במקלע הכבד שהיה מוצב על גג המשחית לעבר חיילי האויב.
במהלך הלחימה נפגע מרפי ברגלו אך המשיך לירות במקלע ובמקביל לכוון בקשר את הארטילריה, אף על פי שסיכנה גם אותו.
פעולתו הניסה את הגרמנים ששרדו את ההפצצה והוא ארגן את מתקפת הנגד האמריקאית.
על פעולתו זו זכה מרפי ב-2 ביוני במדליית הכבוד, העיטור הגבוה ביותר המוענק לחיילים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
באותו טקס הוענק לו גם אות לגיון ההצטיינות על שירותו לאורך התקופה.
סך הכול זכה מרפי ל-33 עיטורים אמריקאים, חמישה עיטורים מצרפת, ביניהם אות לגיון הכבוד בדרגת אביר, צלב המלחמה (Croix de guerre) מצרפת ועיטור צלב המלחמה מבלגיה.
לזכותו נזקפות 241 הריגות של חיילים גרמנים במלחמת העולם השנייה.
ביוני 1945 חזר מרפי למולדתו והתקבל במצעד ססגוני בטקסס.
מגזין לייף פרסם ביולי את תמונתו של מרפי על גבי שער העיתון, מה שהקנה לו הכרה בינלאומית ופרסום רב.
למרות שסבל ממה שידוע כיום כהפרעת דחק פוסט-טראומטית, הצטרף מרפי לכוחות המשמר הלאומי, עם פרוץ מלחמת קוריאה ב-1950. יחידתו לא נקראה לחזית והוא שירת במשמר הלאומי עד 1966 עת השתחרר בדרגת מייג'ור.
מרפי התחתן לראשונה ב-1949 עם השחקנית ונדה הנדריקס, ממנה התגרש כעבור שנתיים, והתחתן בשנית עם פמלה ארצ'ר.
לזוג נולדו שני ילדים הקרויים על שם חבריו של מרפי שנפלו בקרב.
מרפי החל לפתח את קריירת העסקים שלו, בתחום גידול סוסי מרוץ והרבעה, כתב ב-1949 אוטוביוגרפיה ונכנס לעסקי הבידור.
שחקן הקולנוע ג'יימס קאגני שראה את תמונתו של מרפי על שער מגזין LIFE, הזמין את מרפי להוליווד כדי שישתלב בתעשיית הקולנוע המקומית.
חלפו מספר שנים עד שקיבל את תפקידו הגדול הראשון, בסרט "ילד רע" (Bad Boy).
ההצלחה הגדולה ביותר של מרפי הייתה בגילום תפקיד עצמו, בסרט שנעשה ב-1955 על בסיס האוטוביוגרפיה שלו ונקרא באותו השם, "לגיהנום ובחזרה" (To Hell and Back).
הסרט שהופק על ידי אולפני יוניברסל הפך לשובר הקופות מספר אחד של האולפנים עד לאותה עת.
מרפי הוחתם על חוזה ארוך טווח ביוניברסל וסך הכול שיחק ב-44 סרטים רובם מערבונים אך גם סרטי עלילה אחרים כגון מבצע קהיר שצולם בחלקו בישראל.
על פועלו בתעשיית הקולנוע זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ב-1959 שיחק במערבון "הפראים והתמימים" לצידה של סנדרה די וב-1960 בסרט "הגזע המוחרם" לצידם של ברט לנקסטר ואודרי הפבורן.
בנוסף למשחק, היה מרפי גם פזמונאי פורה, שכתב שירים רבים לבולטים מזמרי הקאנטרי באותה התקופה.
מרפי נהרג יחד עם חמישה אחרים, בהתרסקות מטוס בווירג'יניה במהלך נסיעת עסקים.
הוא נקבר בטקס צבאי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מדינת טקסס הכריזה כי יום הולדתו, ה-20 ביוני ייקרא "יום אודי מרפי", על שמו נקראו בית חולים בסן אנטוניו, בתי ספר ודרכים במדינה.
שירות הדואר של ארצות הברית הוציא לזכרו בול בשנת 2000.
בשנת 2014 הוציאה להקת הפאוור מטאל השוודית סבטון שיר לזכרו של אודי מרפי שנקרא To hell and back.
עוד באותה השנה עלה לאקרנים הסרט זעם שחלקו האחרון מתאר קרב של טנק שרמן פגוע יחיד אל מול מאות גרמנים, ומבוסס על הקרב של מרפי בינואר 1945 שזיכה אותו במדליית הכבוד.
אודי בן סעדיה (נולד ב-2 בינואר 1955) הוא במאי תיאטרון ומחזאי ישראלי.
בן סעדיה נולד בקיבוץ אשדות יעקב.
למד בימוי באוניברסיטת תל אביב.
מחזות פרי עטו הוצגו בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ב"תיאטרון צוותא" ו"תיאטרון הסימטה" בתל אביב.
שירת בצבא תחילה בתפקידי פיקוד בבסיסי טירונות "כלל צה"לית".
במקביל עסק בכתיבה, וכתב בטור הסאטירי "בוקר טוב מעריב" בעיתון "מעריב"; וב"דעות חדשות", עמוד הפובליציסטיקה של העיתון "חדשות".
פרסם סיפורים קצרים במוספים הספרותיים של העיתונים "ידיעות אחרונות" "דבר" "על המשמר" ו"מעריב".
ספר הסיפורים שלו "חג שמח אדון נחמיאס", יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בן סעדיה שימש כשליח הסוכנות היהודית לניו ג'רזי, שם היה אחראי בין השאר על חשיפת הקהל המקומי לתרבות הישראלית.
בהמשך ניהל את המחלקה החינוכית ברשת ספריות הסרטים והמוזיקה "האוזן השלישית", ופרסם מאמרים על סרטים באתר הרשת.
עובד כיום כמרצה לקולנוע ישראלי בארץ ובעולם, וכעורך עצמאי של ביוגרפיות וסיפורי חיים לגופים ממוסדים ולאנשים פרטיים.
מינואר 2021 משמש כמבקר הספרות של אתר וואלה!.
"בתחילת קיץ 1970" – עיבוד ובימוי לנובלה של א.ב יהושע.
עם שמעון פינקל בתפקיד הראשי.
"מלך הכפר" – כתיבה ובימוי.
"אשרי" כתיבה ובימוי - תיאטרונטו 2008.
"איש הפלדה משכונת כצנלסון" - הצגת יחיד בתיאטרונטו 2007, עיבוד לרומן "השואה שלנו", זכה בפרס על העיבוד יחד עם השחקן משה פרסטר.
"כלב חוצות" - עיבוד לרומן "תמול שלשום" של ש"י עגנון בתיאטרון תמונע
"המלבוש" עיבוד ל-3 סיפורים של עגנון בתיאטרון תאיר
"מזל דגים" - תיאטרון הסמטה
"דמיון מודרך" - כתיבה ובימוי.
"שמע" - מחזה ובימוי על פי סיפור קצר מאת יהושע קנז.
על זוג רוצחים שכירים בסדנת העצמה אישית.
"שייקספיר בחווה הסינית" - מחזה ובימוי.
איש אשר רוח בו - סיפור חייו ומותו של לוחם הימ"מ רב-פקד ארנון זמורה, כנרת, זמורה, דביר, 2025.
אודי בן משה (נולד ב-28 בספטמבר 1966) הוא במאי תיאטרון ושחקן תיאטרון ישראלי.
בן משה נולד ברמת השרון.
למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין.
בילדותו שיחק שתי עונות בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
את שירותו הצבאי עשה בן משה בתיאטרון צה"ל, ולאחר מכן סיים את הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 1994 זכה במלגה ע"ש שרגא פרידמן.
כמו כן, השתתף יחד עם מירב גרובר בפסטיבל עכו 1994, במחזה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", עיבוד לסיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס, שכתב וביים ראובן קלינסקי.
לאחר סיום לימודיו, שיחק בן משה כשש שנים בתיאטרון חיפה, וערך הופעות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא, תל אביב, ובפסטיבל עכו.
בשנת 2003 החל לעבוד כבמאי בתיאטרון מרכזי בישראל.
הוא זכה בפרס הצגת הפרינג' של השנה על בימוי ההצגה "נוימן- אגדת חיילים" בתיאטרון תמונע.
ההצגה המרכזית הבאה שביים הייתה "שיץ" מאת חנוך לוין, שהועלתה בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין.
כשעבד על ההצגה, נפגש לראשונה עם קרן פלס, איתה שיתף פעולה בכמה וכמה הצגות עתידיות עליהן עבד.
בן משה המשיך לביים בתיכון א' לאמנויות תל אביב, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2006 עבד בן משה לראשונה כבמאי בתיאטרון החאן הירושלמי, כשביים את "הקיץ" מאת רומן וינגרטן ואת החולה המדומה מאת מולייר בבימוי אודי בן משה בתרגום נסים אלוני תעלולי סקפן והנסיכה האמריקאית.
בשנת 2007 עבד בתור במאי משנה בהצגה בתיאטרון החאן, בשם המצליחים- מאת מיכאל גורביץ' ודניאל לפין.
את פריצתו בחאן, שהובילה לבחירתו כבמאי הבית של התיאטרון, עשה כשביים בשנת 2007 את ההצגה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול.
בשנת 2007 החל בן משה ביים את הרטיטי את לבי מאת חנוך לוין עבור תיאטרון הקאמרי.
בהצגה הזו חזר לשתף פעולה עם קרן פלס, שכתבה את המוזיקה של ההופעה.
ההצגה זכתה להצלחה, וקיבלה שישה פרסים בטקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון לשנת 2008: פרס הצגת השנה פרס המחזאי לחנוך לוין, אותו קיבלה אלמנתו, פרס הבמאי לאודי בן משה, פרס השחקן לרמי ברוך בתפקיד למקה, פרס שחקנית המשנה ופרס מלחין השנה לקרן פלס.
ביים את הנפש הטובה מסצ'ואן עליה זכה בפרס במאי השנה ופרופסור שמעון זנדבנק זכה כמתרגם השנה.
בדצמבר אותה שנה עלתה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון בית ליסין בבימויו.
ההצגה זכתה בפרס "הקומדיה של השנה".
ביוני 2015 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של בן משה.
ב-2017 ביים בתיאטרון הקאמרי את "כטוב בעיניכם" בתרגומו של דן אלמגור.
בשנת 2018 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן.
אודי סגל (נולד ב-23 בנובמבר 1971) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי, מגיש את מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 13.
סגל נולד בדימונה וגדל בתל מונד.
אביו עבד בקריה למחקר גרעיני – נגב ואימו כמורה למתמטיקה.
הוא למד במגמת ביולוגיה בתיכון רופין.
סגל הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים, ומלמד בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן.
בשנת 1990 התגייס לצה"ל ושירת בגלי צה"ל ככתב לענייני השטחים, ואחר כך ככתב מדיני בגלי צה"ל בתקופת הסכמי אוסלו.
הוא שימש בתפקיד במשך חמש שנים ואז עבר לשמש כתב בניו יורק של גל"צ ו"מעריב".
בשנת 1999 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, ועד אוגוסט 2017 שימש שם כפרשן המדיני.
במסגרת תפקידו סיקר את התהליך המדיני במסגרת יחסי ישראל והפלסטינים, וכן את יחסי ישראל והממשל האמריקני בהקשר זה.
קיים ראיונות עם דיפלומטים, בהם ראשי ממשלות ושרי חוץ.
באוגוסט 2017 עזב את חברת החדשות לקראת הצטרפותו לזכיינית רשת, שבה הגיש את התוכנית "לפני החדשות" בערוץ רשת 13.
לסגל יש גם טור שבועי ב"מעריב סופשבוע", וזה כעשור הוא מגיש את תוכנית הרדיו "גומרים הולכים" עם דני סידס ברדיו תל אביב ואת התוכנית "חברה בע"מ".
ב-2019 החל להגיש תוכנית בוקר שבועית בגלי צה"ל יחד עם קרן מרציאנו, שהוחלפה בתחילת 2022 בדוריה למפל.
ב-1 במרץ 2020 החל להגיש את המהדורה המרכזית של ערוץ 13, יחד עם תמר איש-שלום, ולאחר מכן עם הילה קורח.
בספטמבר 2022 עזב את גלי צה"ל, הצטרף ל-ynet radio, והחל להגיש תוכנית בוקר יומית עם דוריה למפל.
השניים הגישו אותה עד סוף אפריל 2023, עת הופסקה התוכנית בעקבות קיצוץ מסיבי בתחנה.
במרץ 2023 החליף את איילה חסון כמגיש מהדורת שישי בערוץ 13.
באוגוסט 2023 הצטרף סגל לרדיו 103fm כמגיש יומן הבוקר 'שבע תשע' לצידה של ענת דוידוב.
כמו כן, הוא מגיש בתחנה תוכנית חברתית שבועית לצד אלי כהן, מנכ"ל פתחון לב.
סגל נשוי לדנה ואב לשלוש בנות ולבן.
אהוד (אודי) אנג'ל (נולד ב־2 בפברואר 1950) הוא מנהל ודירקטור ישראלי.
מכהן כיו"ר קבוצת XT וכנשיא וראייטי ישראל.
אנג'ל נולד בירושלים בשנת 1950 לאחת מהמשפחות הוותיקות בעיר, בנם הצעיר של רפאל ורוז.
בגיל 8 עברה המשפחה לחיפה, בה אנג'ל גדל ולמד בבית הספר הריאלי.
שירת בצה"ל כמפקד וקצין בחטיבה 7 של חיל השריון.
השתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים והשתחרר בדרגת סרן.
הוא בעל תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מטעם אוניברסיטת חיפה.
בתחילת שנות ה-90 החל לעסוק בטריאתלון.
אנג'ל היה נשוי לליאורה עופר, בתו של יולי עופר, ולזוג נולדו בן ובת.
בני הזוג התגרשו בשנת 1995. בנם, אורי אנג'ל, מונה באוקטובר 2007 למנכ"ל חברת עופר ספנות.
בתם, רונה אנג'ל התמנתה לתפקיד מנהלת הצמיחה והאסטרטגיה של חברת מליסרון אודי אנג'ל חי בזוגיות עם ענת כרם, דוקטור לביוכימיה וסגנית מלכת היופי לשעבר; לזוג נולדו שני ילדים.
בעבר החזיק אנג'ל בבית מגורים פרטי בהר אליעזר, שכונת מגורים פרטית שהוקמה באופן בלתי-חוקי במקום חוות סוסים בסמוך למושב שדה אליעזר בעמק החולה באמצע שנות ה־90, והוכשרה מאוחר יותר על ידי מינהל מקרקעי ישראל.
לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף אנג'ל לקבוצת עופר ספנות בשנת 1975 שבבעלות קבוצת האחים עופר ובשנת 1980 מונה למנכ"ל.
בשנת 1999 היה שותף לרכישת החברה לישראל מידי שאול אייזנברג ובשנים 1999–2003 כיהן כיו"ר "צים".בשנים אלה, היה שותף למספר עסקאות גדולות, שבהן רכישת מליסרון, בנק מזרחי, שותפות בחברת סונול ועוד.
בשנת 2012 יזם ביחד עם עידן עופר מהלך של שינוי שם החברה ל-XT Group
אנג'ל ועופר מחזיקים בחלקים שווים את החברה.
כיום מכהן אנג'ל כיו"ר פעיל של אקס.טי אחזקות ויו"ר חברות הבת של הקבוצה.
עיקרי הפעילות של הקבוצה הם בתחומי הספנות, הנדל"ן וההיי טק.
הוא מחזיק ב-50% מהבעלות על חברת עופר אחזקת אוניות, שבאמצעותה הוא מחזיק יחד עם משפחת סמי עופר בחלק מהבעלות על עופר ספנות ועופר הייטק.
אנג'ל מחזיק גם ב-4.6% מהבעלות על החברה לישראל.
פעילות ההי טק החלה בשנת 1997 עם רכישת חברת יוזמה – קרן ההון סיכון הממשלתית, שהוקמה בשנות ה-90 על ידי המדען הראשי במשרד התמ"ת
בהמשך, רוכזה הפעילות בחממה טכנולוגית שהתמקדה בתחומי הרפואה והבריאות, וזכתה במשך 6 שנים ברציפות בפרס החממה המצטיינת מטעם המדען הראשי במשרד הכלכלה.
אנג'ל הוא בעל השליטה בחברת ל.י.ן-אור (תקשורת) אשר החזיקה 51% ממניות זכיינית רשת.
בינואר 2019 מוזגה הפעילות של רשת וערוץ 10 אשר עברו לשדר באפיק 13. במסגרת המיזוג, בעלי רשת ירדו להחזקה של כ־30%.
בעשור האחרון מתמקד אנג'ל בפעילות חברתית ופילנתרופית, בדגש על קידום ילדים וחינוך.
בנוסף, אנג'ל הוא התורם הראשי של סיירת צנחנים, תורם לקרן רמון ולבתי החולים רמב"ם, איכילוב ותל השומר.
מאז 1998 הוא מכהן כקונסול כבוד של אוסטריה למחוזות חיפה והצפון.
מאז 2003 מכהן אנג'ל כנשיא וראייטי ישראל, ומוביל אירועי גיוס תרומות למען ילדי הארגון.
הוא חבר דירקטוריון בעמותת על"ה.
בשנת 2006 ייסד את "סיסמה לכל תלמיד", מיזם חינוכי שהוקם במטרה למחשב את מערכות החינוך בפריפריה.
המיזם פועל כיום בלמעלה מ-200 בתי ספר בכ־50 יישובים .
מאז הקמתו מכהן אנג'ל כיו"ר המיזם, ולצדו מכהנת הגברת דליה איציק כנשיאה
משנת 2005 אנג'ל הוא יו"ר חבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין והוביל את הקמת בית הספר למדעי הים בו.
משנת 2010 הוא יו"ר עמותת רימון ויו"ר הוועד המנהל של בית הספר למוזיקה, ובנה את מבנה בית הספר בהשקעה של למעלה מ-15 מיליון ש"ח
באוגוסט 2022 התקיים בסניף בית בירם של בית הספר הריאלי העברי בחיפה טקס חנוכת "בית הרוח והרעות" שנתרם על ידי אנג'ל וענת כרם.
הבניין הוקדש ל־306 הבוגרות והבוגרים של ביה"ס שנפלו במערכות ישראל ובפעולות איבה, כמו גם כהוקרה ל־74 מקבלי הצל"שים ול־43 הזוכים והזוכות בפרסי ישראל.
אנג'ל ידוע כחובב ספורט, ותורם למגוון ארגונים וספורטאים עצמאיים בתחומי הטניס, השייט והטריאתלון.
בין היתר הוא תורם לקבוצת מכבי חיפה בכדורגל, לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ולקבוצת הכדורעף אסא רופין ומשמש בתור הספונסר הראשי של קבוצת כדורעף הנשים של מכבי חיפה.
אודי בן-מוחה (נולד בשנת 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שימש מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ראש מטה פיקוד הדרום ומפקד חטיבת כפיר.
בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1986).
התגייס לצה"ל בשנת 1986, והתנדב לשייטת 13. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם בשייטת.
בסיום קורס קציני חי"ר עבר לגדוד 13 בחטיבת גולני, שם שימש כמפקד מחלקה.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד.
בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז.
לאחר קורס פו"ם הועלה לדרגת סא"ל, ומונה לראש ענף נשק מסייע גדודי בחטיבת ביסלמ"ח.
בשנת 2001 מונה למפקד גדוד 17, והוביל את הגדוד בלחימה בין היתר במהלך מבצע חומת מגן, בתפקיד זה שימש עד שנת 2003.
בשנת 2003 מונה למפקד גדוד שמשון, שפעל באותה עת ברצועת עזה.
במסגרת זו היה אחראי על אבטחת היישוב נצרים, עד לפינויה במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות.
בנוסף הוביל שורה של מבצעים באזור שכונת זייתון וסביבתה.
באחד מן המבצעים, מבצע "צעד מזרחי", חדר כוח מן הגדוד ללב שכונת זייתון.
במהלך המבצע חוסלו מספר מחבלים מאש מדויקת של צלפי הגדוד, מחבלים נוספים נהרגו במהלך פעולות כירורגיות בתוך הרחובות הצפופים.
כוח נוסף מן הגדוד בפיקודו של בן-מוחה ביצע איגוף ופגע במחבלים נוספים.
בתקופת פיקודו קיבל הגדוד מכתב הערכה אישי מהרמטכ"ל על הצלחתו במבצעים אלו.
פלוגת החוד הגדודית בלטה בהצלחתה במספר התקלויות עם מחבלים וזכתה להערכה רבה.
הצטיינות הגדוד שימשה ככר נרחב לכתיבת טכניקות קרביות באותה העת.
את תפקידו בגדוד סיים בשנת 2005.
בשנת 2005 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, תפקיד בו כיהן עד שנת 2007, במקביל שימש כמפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים ולאחר מכן כמפקד קורס מג"דים במילואים.
במלחמת חרבות ברזל, גויס למילואים לחטיבה הדרומית ושימש אחראי על מערכת מעקב אחר עזתים למיטוב פעולות צה"ל במהלך התמרון הקרקעי ברצועת עזה.
בן-מוחה הוא דוקטורט בבית הספר למדעי-המדינה, המחלקה ליחסים בין-לאומיים, ועמית מחקר בקתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה.
אודי (אהוד) אלוני (נולד ב-10 בדצמבר 1959) הוא במאי, סופר, אמן חזותי ופעיל שמאל רדיקלי ישראלי.
נולד בישראל, בנם של ראובן ושולמית אלוני - ממייסדי מרצ - ואחיהם של דרור ונמרוד אלוני.
החל את הקריירה שלו כצייר.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הקים את גלריית בוגרשוב בתל אביב, ששימשה כמרכז לאמנות עכשווית ולאירועים תרבותיים ופוליטיים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 עבר לניו יורק, שם הציג בגלריה ניקול קלסברן.
בנוסף, הציג את עבודתו האינטראקטיבית Re-U-Man במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק ובמוזיאון ישראל ובחוצות ערים מרכזיות.
יצירות האמנות שלו, שהיו בעלות קנה מידה גדול, הובילו אותו להמציא שיטת פרסום על מבנים אדריכלים אורבניים.
בשנת 1996, אלוני החל בבימוי סרטים.
סרטו הראשון, "שמאל", היה חלק מפרויקט Re-U-Man.
סרטו התעודי, "מלאך מקומי" (2002), והסרט העלילתי הראשון שלו, "מחילות" (2006), מהווים פרשנות רדיקאלית של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הם הוצגו בפסטיבלים מרכזיים ברחבי העולם ועוררו מחלוקת.
אלוני ביים את "קשמיר: הדרך לחופש" (2008), סרט תעודי שעסק בתנועה הלא-אלימה לשחרור בג'אמו וקשמיר, שפתח את פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי בברלין.
ב-2006 פרסם את ספרו "גלגול מחילות" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
אלוני חבר בוועדה המייעצת של קול יהודי לשלום ושימש כמדריך ראשי לקולנוע בתיאטרון החופש של מחנה הפליטים ג'נין.
לאחר הרצח של מייסד ומנהל תיאטרון החופש ג'וליאנו מר, בשנת 2011, ביים אלוני עיבוד ערבי של "מחכים לגודו", שעלה בניו יורק, בשיתוף בוגרי התיאטרון.
אלוני פרסם מאמרים רבים בהארץ ובאתר ynet.
בפברואר 2016 זכה סרטו החדש "Junction 48", בפרס לסרט העלילתי הטוב ביותר במסגרת פנורמה של פסטיבל ברלין היוקרתי, שנקבע על פי בחירת הקהל.
אלוני אמר לנוכחים בהקרנת סרטו, שאסור לקנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל לספק לישראל צוללות, כי בכך היא מסייעת לשימור אותה "ממשלה פאשיסטית" שיושבת בירושלים.
דבריו עוררו סערה בישראל, גם משום שהסרט זכה למימון מטעם קרנות ישראליות שמקבלת תמיכה מהמדינה.
ביוגרפיה ופילמוגרפיה (15 שנים האחרונות)
התבטאויותיו של אלוני בנושא ישראל והפלסטינים עוררו בעבר מחלוקת רבה.
אלוני מקדם את הרעיון של מדינה דו-לאומית כפתרון תרבותי ופוליטי לסכסוך הפלסטיני ישראלי.
הוא מאשים את ישראל ברצח עם ובאפרטהייד ייחודי ש"במובנים מסוימים הוא יותר נוקשה בישראל מאשר בדרום אפריקה, כי "מערכת המשפטית כולה מסתירה ומטהרת פרקסיס של אפרטהייד אשר מובל על ידי הממשלה.
אלוני תיאר את האידאולוגיה של מדינת ישראל כגזענית וקרא להחליף את אידאולוגיית ה"דמוקרטיה היהודית" של מדינת ישראל במדינה דו-לאומית של ישראל ופלסטין וכך "לשחרר...
הוא תומך בחרם ובסנקציות נגד מדינת ישראל ורואה את עבודתו למען תנועת BDS (חרם, הימנעות מהשקעות ועיצומים) כאקט הכרחי לקידום דיאלוג אמיתי בין ישראלים לפלסטינים, שהוא רואה כ"אחים...
איתם הוא חולק זהות משותפת מפוצלת".
אלוני כתב נגד "המסיכה הדמוקרטיה הישראלית" ונגד שיתוף הפעולה של אמנים במיתוג מחדש כלל עולמי של ישראל כמדינה נאורה.
הסיסמה "מהנהר ועד הים, שוויון וחופש לכל אדם" מכילה את המאבק שלו למען הפלסטינים ולמען שוויון לנשים.
הסיסמה מופיעה באתר של אלוני.
הסרט מחילות (2006), שהקרנת הבכורה שלו במזרח התיכון נערכה ברמאללה, עורר מחלוקת, כאשר השגרירות הישראלית בפריז איימה להפסיק את מימון פסטיבל הסרטים הישראלי בפריז (du Film – Israelien à Paris Festival) בתגובה לכוונה לפתוח את הפסטיבל בסרט.
אלוני (יחד עם נעמי קליין, ג'ון גרייסון ואחרים) היה מיוזמי הצהרת טורונטו, עצומה שהתנגדה לתוכניות "להדגיש את אור הזרקורים הסלבריטאי על תל אביב", כי לפי החתומים העניין מהווה "הפקת קמפיין תעמולה" למען "משטר אפרטהייד".
אלוני מדגיש כי "בכל פעילויותיו", הוא "קול חזק בקידום צדק, שלום, סולידריות ואהבה בין ישראל לפלסטין".
סרטיו של אלוני הוצגו בפסטיבלים ואוניברסיטאות מובילים, ביניהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים עצמאיים בבואנוס איירס, ופסטיבל הקולנוע ירושלים.
מחילות (2006), שזכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע וודסטוק ב-2006, תואר על ידי סלבוי ז'יז'ק כ"אולי הסרט היפה, החזק והחשוב ביותר שנעשה אי פעם על הטרגדיות באזור." השקתו של הסרט בארצות הברית נפתחה בשירה של מחמוד דרוויש שקראה מרים סעיד, אלמנתו של אדוארד סעיד.
פושעים חפים מפשע (2004) – וידאו קליפ עם דאם, הרכב ראפ פלסטיני
מחילות (2006) – זוכה פרס הקהל הפסטיבל הקולנוע וודסטוק
ב-2007 אלוני שימש כשופט בפרס מנפרד זלצגבר, בחלק הפנורמי של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בברלין, גרמניה.
כתיבתו של אלוני, הכוללת התכתבויות עם הוגים עכשויים כגון ג'ודית באטלר, סלבוי ז'יז'ק, אלן בדיו אביטל רונאל, חביבה פדיה, משה אידל ואחרים, נפרשת על התחומים תאולוגיה ופסיכואנליזה, ספרות ופילוסופיה.
ספרו בעברית "גלגול מחילות", הוא אסופת סיפורים ומחשבות, וכולל את חיבוריו הפוליטיים המניפסט המשיחי למען דו-לאומיות והרהורים על ביאת המשיח.
באידאולוגיה הפוליטית שלו, אלוני מנסה לזהות ולנתח את התאולוגיה של חילוניות, או את עמודי התווך התאולוגים הלא-מודעים של השיח החילוני והליברלי, במיוחד בישראל.
במניפסט המשיחי למען דו-לאומיות, הוא קורא לקריאה מחודשת ורדיקלית של הציונות, ומצהיר ש"כל ניסיון להתנגד לחוק האבות כקיצוניות ציונית אלימה רק מחזק אותו.
[...] אנחנו מוכרחים לנקות את הציונות מהאלמנטים הלאומניים שלה מבלי לוותר על הלהט המשיחי שלה לחופש, חירות ושוויון".
"רי-יו-מן פרויקט אינטראקטיבי" – הצגת בכורה: מוזיאון המטרופוליטן לאמנות; הוצג גם במוזיאון ישראל בירושלים ובגשר ברחוב 22 בניו יורק.
ספר השאם: גלריית ניקול קלגסברון, ניו יורק
פרהסיה: המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, ישראל
אלוהים מת כבר מלכתחילה – כנס בהשתתפות אומברטו אקו ומשה אידל, משכנות שאננים, ישראל
אודי זהר (16 בדצמבר 1955 – 24 ביולי 2023) היה תת-אלוף בצה"ל, שירת כטייס וכמפקד בחיל האוויר, זוכה פרס ביטחון ישראל.
לאחר שירותו הצבאי כיהן כמנכ"ל הראשון של רשות התעופה האזרחית.
מ-2012 ועד פטירתו כיהן כמנכ"ל חברת התעופה כים ניר.
זהר נולד בירושלים, למד בפנימייה החקלאית-טכנולוגית יד-נתן שבגליל המערבי.
ב-1974 התגייס לצה"ל, וסיים קורס טיס ב-1976. שירת בטייסת העמק בבסיס רמת דוד, תחילה כטייס סקייהוק ולאחר הסבה כטייס כפיר.
היה בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אובורן בארצות הברית, תואר שני ביחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
זהר שירת בחיל האוויר ומילא תפקידי פיקוד ומטה בחיל.
הוא השתתף במבצע ליטני בתקיפת מטרות בדרום לבנון.
בדצמבר 1978 מונה למדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר.
ב-1981 הצטרף לטייסת 133, עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ולחם עמה במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך שירת כסמ"ט ב' וכסמ"ט א' בטייסת 149 (מטוסי כפיר) בבסיס עובדה וכסמ"ט א' בטייסת חוד החנית (F-15) בתל נוף.
במאי 1986 השתחרר משירות קבע, עבד שנתיים בתחום השיווק באלביט מערכות וחזר לצה"ל כמפקד טייסת ראשוני בבית הספר לטיסה.
לאחר סיום קורס פיקוד ומטה מונה למפקד טייסת מתקדם בבית הספר לטיסה.
בשלב זה התפרצה אצלו מחלת הסוכרת והוא עבר הסבה לנווט בהצבת חירום בטייסת חוד החנית.
זהר מונה למפקד כנף 2 בדרגת אלוף-משנה ולראש תחום אמצעים מיוחדים במטכ"ל בדרגת תת-אלוף, והשתחרר משירות הקבע ב-2004.
ביוני 2004 מונה לראש מנהל התעופה האזרחית.
הוא ארגן אותה מחדש כרשות רגולטורית עצמאית בשם רשות התעופה האזרחית.
בתקופת כהונתו קידם את תקנות התעופה הספורטיבית בישראל ומיסד את תחום כלי הטיס הבלתי מאוישים.
הוא תמך במדיניות של ליברליזציה מבוקרת בתחום התחרות בין חברות התעופה ולא במדיניות של שמים פתוחים.
הוא כיהן בתפקיד עד מאי 2008, לאחר שהחליט לא להמשיך בכהונתו בין השאר לאור חילוקי דעות עם השר הממונה שאול מופז ומנכ"ל משרד התחבורה.
בנוסף, כיהן זהר כיו"ר קלוב התעופה לישראל.
במרץ 2012 מונה ליו"ר חברת התעופה כים ניר העוסקת בריסוס ובכיבוי אווירי.
בספטמבר 2012 מונה למנכ"ל החברה.
בתקופה זו גם היה חבר בוועדה לאנרגיה אטומית
ב-2003 זכה בפרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מערכת מסווגת.
היה נשוי לבינה ואב לארבעה.
בתו, סגן זהר, ששירתה כקצינה בחיל השלישות, נרצחה ב-2010 בפיגוע דריסה.נפטר ב-24 ביולי 2023 בביתו שביישוב גילון בעקבות מחלה קשה ממנה סבל.
אודי סמליין (באפריקנס: Eudy Simelane; 11 במרץ 1977 – 28 באפריל 2008) הייתה כדורגלנית דרום אפריקנית לסבית מוצהרת ופעילת זכויות להט"ב באפריקה, אשר נרצחה לאחר אונס מְתַקֵּן.
סמליין נולדה ב-11 במרץ 1977 בבית החולים הגדול ביותר בעולם בקוות'מה, חאוטנג, דרום אפריקה.
בעקבות סיבוכים בלידה, נאלצה סמליין לשהות בבית החולים מספר חודשים לאחר לידתה.
סמליין התגלתה בגיל 21 על ידי ג'וזף מקהונזה, שחקן עבר של קייזר צ'יפס שעסק בפיתוח כדורגל הנשים בדרום אפריקה.
מקהונדה הוא המאמן של קבוצת הכדורגל הלאומית של דרום אפריקה לנשים הנקראת גם "בויאנה בויאנה".
סמליין שיחקה גם עבור קבוצת הכדורגל "Springs Home Sweepers F.C" .
סמליין גם שימשה כמאמנת של ארבע קבוצות שונות והשתתפה בלימודים כדי להפוך לשופטת כדורגל.
ב-28 באפריל 2008 נחטפה סמליין, נאנסה ונדקרה כ-25 פעמים בכל חלקי גופה.
סמליין מתה מפצעיה וגופתה הושלכה בערוץ נחל בפאתי יוהנסבורג.
ארבעה חשודים במעשה נתפסו והמשפט החל ב-11 בפברואר 2009. אחד מהחשודים הודה במעשה ונידון למאסר של 32 שנים, נאשם אחר נידון למאסר של 35 שנים והשניים הנותרים זוכו מכל אשם
במהלך המשפט לא הועלתה לדיון נטייתה המינית של סמליין, על אף שזו היוותה את המניע לאונס הקבוצתי ולרצח.
מקרה הרצח נידון בהרחבה בכלי התקשורת באירופה, בדגש על כך שממשלת דרום אפריקה מנסה להסתיר את התופעה ובמשך זמן רב הצליחה להעלים את הרצח מהתקשורת.
בשנת 2009, הוקם בעיר מולדתה גשר זעיר לזכרה של סמליין.
אודי בונשטיין (נולד ב-5 בינואר 1969) הוא פסיכולוג קליני מדריך ופסיכולוג רפואי מומחה ישראלי.
בונשטיין מכהן כפסיכולוג הראשי במרכז הרפואי לגליל בנהריה, והיה יו"ר האגודה הישראלית להיפנוזה בשנים 2013-2019. הוא מורשה לעיסוק, למחקר ולהוראת היפנוזה.
מייסד ומנהל את "הדדיות - מכון מוכר ללימודי היפנוט".
בעבר עמד בראש התוכנית התלת-שנתית לפסיכותרפיה בצפת.
בונשטיין פיתח גישה רב-ממדית לתאוריה של התודעה (theory of mind), המאפשרת אבחון דיפרנציאלי על פני מספר ממדים בלתי תלויים זה בזה, במטרה לאפשר אבחנה מבדלת טובה יותר ומתן מעלה טיפולי מותאם למגוון הפרעות נפשיות.
הוא ממבשרי הגישה ההתייחסותית להיפנוזה - גישה הרואה בהיפנוזה התרחשות אינטרסובייקטיבית.
בספרו "היפנוזה: דרכה של הנפש ליצור את הגוף" (2014) מציג בונשטיין גישה תאורטית מבוססת מחקר להיפנוזה, המתבססת על מודל התאוריה של התודעה.
מתגורר כיום בגילון שבמועצה אזורית משגב.
העין הפנימית: התפתחות הסובייקטיביות של הילד.
ת"א: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה ו"ידיעות ספרים", 2011.
היפנוזה: דרכה של הנפש ליצור את הגוף.
ת"א: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה ו"ידיעות ספרים", 2014. הספר זכה בפרס בהט לספר העיון המקורי הטוב.
חוֹלֵם מלא: איך להבין חלומות.
אינטגרציה בין תאוריות פסיכואנליטיות ומודל נוירופסיכולוגי לסכיזופרניה בטיפול בנערה פסיכוטית: Theory of mind .
בין הסתגלות להפרעה: נקודת מבט אבולוציונית על הפרעת הקשב והריכוז.
מילכוד 22 של הטיפול הנפשי: מבט על תופעת ההתחלות.
פנים אחרות לחלום: על שינוי בהבנייתו-מחדש של חלום במהלך טיפול.
בונשטיין, א., ויינטראוב, ז., ההתפתחות הנפשית של פגים במשקל נמוך מאוד.
אהוד (אודי) בר-עוז (נולד ב-19 בינואר 1964) הוא מנהל נמל התעופה בן-גוריון וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
כיהן בצה"ל כמפקד כנף 15 (שדה דב) ומפקד בח"א 27 – בסיס חיל האוויר לוד.
בר-עוז גדל בגני יהודה בנם של ציונה ואורי בר-עוז.
היה חניך, מדריך וראש גדוד בתנועת הצופים, התגייס לצה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב.
שירת במשך שנה כטייס סקייהוק בטייסת נשר הזהב עד סגירתה ולאחר מכן מספר חודשים בטייסת הכנף המעופפת.
הוא נשלח לקורס מדריכי טיסה אך במהלך הקורס הוחלט שיעבור הסבה לטייס תובלה.
כטייס תובלה שירת כטייס דורניר DO-28 ("עגור") בטייסת הגמל המעופף וטייס הרקולס C-130 בטייסת אבירי הציפור הצהובה.
כטייס הרקולס השתתף בשלושה ממבצעים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן ובמבצע שלמה.
לאחר מכן שירת כסמ"ט ב' וסמ"ט א' בטייסת הגמל המעופף, בתקופה בה נקלטו מטוסי הצופית.
בהמשך יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן אותם סיים בהצטיינות יתרה, פיקד על טייסת מתקדם תובלה בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הגמל המעופף.
לאחר לימודי תואר שני במנהל עסקים למנהלים (EMBA) באוניברסיטת תל אביב אותם סיים כמצטיין דיקאן מונה למפקד טייסת הפילים.
במאי 2002 מונה למפקד כנף 15 בשדה דב וב-2004 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד.
במהלך כהונתו קלט הבסיס את מטוסי הנחשון.
הוא שירת בתפקיד עד סוף 2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה.
לאחר המלחמה מונה לראש צוות חיל האוויר לתחקור המלחמה.
לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כטייס תובלה בטייסת הפילים ומפקד תא שליטה בחירום.
בשנת 2013 נסגרה זמנית טייסת הפילים ובר-עוז עבר לטוס במילואים בטייסת אבירי הציפור הצהובה.
ב-2008, לאחר שוויתר על תפקיד מנכ"ל נמל תל אביב מונה לסמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה.
במסגרת תפקידו כסמנכ"ל מבצעים הוביל תהליכים ופרויקטים רבים לשיפור בטיחות ויעילות התעופה האזרחית בישראל.
בנוסף הוביל בר-עוז שינוי ארגוני ומקצועי תוך הוספת כמות פקחי טיסה, רכש מאמנים (סימולטור) לאימון פיקוח טיסה במקצועות המכ"ם וה"סוכה" על-מנת לקצר ולשפר את יכולת ההדרכה העצמאית, הוספת ממלאי תפקידים, מערך הבטחת איכות, ניהול הדרכה וניהול בטיחות.
בינואר 2023 מונה למנהל נמל התעופה בן-גוריון.
בר-עוז מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי ציבלין בר-עוז ואב לארבעה.
אודי כגן (נולד ב-8 ביוני 1981, ו' בסיוון ה'תשמ"א) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי, שחקן, עורך וידאו ומוזיקאי ישראלי.
כגן נודע בזכות השתתפותו בסדרה "משיח", בתוכנית "ארץ נהדרת" ובמופעי הסטנדאפ שלו.
כגן נולד וגדל ברמת השרון כבן זקונים ליוסי וחניתה, ולו אח גדול.
אביו היה הבעלים של אולם השמחות "בית המהנדס" ברחוב דיזנגוף.
כגן סיפר בראיונות עמו כי הדמויות שפגש באולם השמחות היוו עבורו מאוחר יותר השראה לדמותו של משיח.
בלימודיו בתיכון אלון למד במגמת התיאטרון ופגש בדנה פוליג, לימים שותפתו ליצירה.
הוא פרש מהתיכון לאחר תחילת כיתה י', וניגש לאחר מכן למבחני קבלה בבית הספר למוזיקה "רימון".
הוא החל ללמוד שם בשנה שלאחר מכן, אולם אחרי חודשיים עזב את רימון והחל לעבוד במקביל בלילות כעוזר די.ג'יי, עד גיוסו לצה"ל בשנת 1999.
לאחר גיוסו לצה"ל, כגן רצה להמשיך בדרכו של אחיו הגדול ולהגיע ליחידת עוקץ, אך לבסוף שובץ לחטיבת הצנחנים.
הוא עבר את המיונים ליחידות המיוחדות של החטיבה והצטרף לסיירת צנחנים, אך לקראת סיום המסלול פנה אל מח"ט הצנחנים, ולבקשתו הועבר לבסוף ליחידת עוקץ.
עם סיום הכשרתו, הצטרף לצוות הלוחמים הראשון שנכנס לרמאללה במסגרת מבצע חומת מגן.
כגן וכלבו איתרו במהלך המבצע מטענים ואמל"ח רב, והשתתפו בכמה מקרבותיו הקשים.
בריאיון שנערך עמו ב-2017 סיפר שעם סיום שירותו הצבאי, החל להתמודד עם השלכות המבצע ומצבו הנפשי התערער, והוא אובחן כלוקה בהלם קרב ופוסט טראומה, והחל בטיפול פסיכולוגי שנמשך שנים ארוכות.
לאחר שאיציק סעידיאן, הלום קרב, הצית את עצמו מול המשרדים של אגף השיקום במשרד הביטחון, ביצע כגן את המערכון "ונזכור (כמעט) את כולם" בתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת".
בזמן מלחמת "חרבות ברזל" ביצע קטע נוסף שעסק בהשלכות המלחמה – "כמה טוב שבאתי הביתה", על בסיס השיר של אריק איינשטיין.
בשנת 2004 פגש במפיק צרפתי ששמע את שיריו במקרה דרך מרפסת ביתו.
המפיק החתים את כגן על חוזה, והשניים הקליטו את אלבומו הראשון בפריז תחת השם "Tears and Candies" ("דמעות וממתקים").
בשנת 2005 עבר כגן להתגורר בפריז והחל לעבוד על אלבום נוסף.
בראיונות סיפר כי מצבו הנפשי התדרדר מאוד במהלך שהותו בצרפת, והוא החל להשתמש בסמים ואלכוהול ואף חווה אפיזודות אובדניות.
בתחילת 2006 החליט לבטל את המשך חוזיו עם חברת ההפקה הצרפתית, וחזר לישראל.
באותה שנה הקליט באופן עצמאי אלבום בשם "The Secret Laments" ("ההספדים הסודיים"), אסופת מכתבי פרידה מחבריו שנפלו במהלך שירותם הצבאי, אך לבסוף גנז אותו.
לאחר חזרתו לישראל, בשנת 2007, נרשם ללימודי קולנוע בבית הספר מנשר לאמנות בתל אביב.
במהלך לימודיו החל לכתוב ב-2013 סדרת טלוויזיה בשם "סימני נשיכה" – דרמה המגוללת את סיפורה של יחידת כלבנים במבצע "חומת מגן".
כגן יצר קשר עם חברתו לתיכון דנה פוליג והשניים החלו לכתוב את התסריטים עבור חברת yes הטלוויזיה בלוויין.
לאחר תקופת הפיתוח החליטה חברת yes שלא להפיק את "סימני נשיכה".
באותה שנה החלו כגן ופוליג לעבוד על רעיון נוסף לסדרה על אודות דמות בשם משיח, מנהל אורחן כושל וזמר לשעבר.
השניים קיבלו תקציב פיתוח מאנשי yes, אולם שוב לאחר שלב הפיתוח החליטה החברה שלא להמשיך עם הפרויקט לשלב ההפקה.
היוצרים פנו אז לשאר הזכייניות והערוצים, אך לא הייתה היענות לפרויקט.
בתחילת 2013 החליטו כגן ופוליג להפיק את "משיח" כסדרת אינטרנט באופן עצמאי.
הם חברו ליובל נטר ולעמית איצקר, חבריהם לספסל הלימודים במנשר לאמנות, ובסוף שבוע אחד צילמו את שלושת הפרקים הראשונים של הסדרה.
ב-4 באפריל 2013 עלה הפרק הראשון ביוטיוב, ובתוך ימים ספורים זכה לעשרות אלפי צפיות והפך לתופעת רשת ויראלית.
במרוצת השנה שלאחר מכן עלו שבעה פרקים נוספים של הסדרה, שזכו למאות אלפי צפיות.
מתחילת שנת 2015 עד שנת 2020 השתמשה חברת סלקום בדמותו של משיח עבור קמפיין "סלקום tv" בטלוויזיה ובאינטרנט.
בתחילת שנת 2016 החלו כגן ופוליג להפיק את סדרת הטלוויזיה "משיח" עבור הזכיינית קשת.
הסדרה צולמה והופקה על ידי סלקום tv בסוף שנת 2016 ויצאה לאקרנים בחודש יוני 2018. בשלהי 2018 ותחילת 2019 צולמה העונה השנייה וב-2020 עלתה ב"סלקום TV".
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 זכה אודי כגן בקטגוריה "השחקן הטוב ביותר בסדרה הקומית" על משחקו ב"משיח".
בתחילת 2015 הצטרף כגן כאורח לעונה ה-12 של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", וגילם בה כמה דמויות, ביניהן ניסן, המאבטח התימהוני מחברת "בולדוג אבטחה", וחבר הכנסת אורן חזן.
בשנה שלאחר מכן הצטרף כגן אל צוות התוכנית כשחקן קבוע, וגילם את דמותם של דוד ביטן, דונלד טראמפ, אייל שני, אדיר מילר, מנחם הורוביץ, רוני דניאל, שלמה ארצי ועוד.
זמן קצר לאחר סיום העונה ה-15 פרש מהתוכנית.
הוא חזר למערכון אחד בלבד בעונה ה-16, בדמותו של ביטן.
עם תחילת העונה ה-17 של "ארץ נהדרת" חזר כגן לתוכנית בתפקיד קבוע.
הוא עזב בשנית בטרם עליית העונה ה-18, אך שב במהלך העונה.
בעונה ה-19 גילם כגן בתוכנית את דמותו של נדיר האקרמן, מייסד חברת Webos, בסדרת מערכונים שעסקה בעולם ההייטק הישראלי, שהיה אז בעיצומה של בועה כלכלית.
בעונה ה-20 חזר לשתי הופעות אורח בתור דוד ביטן.
בשנת 2015 לוהק לגלם את דמותו של עמי זינגר בסדרת הדרמה הקומית "החדש של עומרי גורדון", בשידורי קשת של ערוץ 2. באותה שנה החל כגן לשחק גם בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים "אלישע", בתפקיד מנצורה, בעל הקפטריה של בית ספר וחברו הטוב של אלישע.
כמו כן החל להשתתף בפאנל של "גב האומה", ששודרה בערוץ 10.
מינואר 2021 עד 2023 הנחה כגן את התוכנית "קארפול קריוקי", שמשודרת בכאן 11.
ב-2021 החליף כגן את שני כהן בתפקיד הפרזנטור של מותג הביטוח 9.
בשנת 2016 החל כגן להופיע כסטנדאפיסט במופע שכתב עם שותפתו ליצירה דנה פוליג.
במהלך השנים כתבו השניים ארבעה מופעים נוספים.
בשנת 2021 החל כגן לשתף בהופעותיו אודות הלם הקרב עימו הוא מתמודד.
המופע משלב בין היתר שירה ונגינה על פסנתר.
במהלך הופעותיו חשף כגן כי הוא הלום קרב ומתמודד עם פוסט טראומה עקב שירותו הצבאי כלוחם במבצע "חומת מגן".
הטראומה גרמה לו לאי תפקוד ובהמשך להתמכרויות לסמים ואלכוהול.
לבסוף פנה לעזרה נפשית על מנת להתמודד ולהשתקם.
הוא עודד לוחמים שחוו בעצמם פוסט טראומה לפנות לקבלת עזרה.
הסרטון שפרסם זכה למאות אלפי צפיות בתוך ימים בודדים ויצר תופעת רשת ושיח חברתי בנושא פוסט טראומה.
כגן נשוי ואב לשני בנים ובת.
2014 – ציפורי לילה בשמן עמוק
2015 – "ארץ נהדרת"- דמויות וחיקויים שונים
2015 – "החדש של עומרי גורדון" – עמי זינגר
אהוד (אודי) אשש (נולד ב-22 במרץ 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם בבית"ר ירושלים.
אשש נולד וגדל בשכונת קריית היובל בירושלים.
בילדותו שיחק כדורגל בשכונה והגיע למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים בתור חלוץ, לאחר מכן היסב אותו המאמן דוד דוידוף לעמדת הבלם, בה הוא שיחק לאחר מכן כל הקריירה.
לקבוצה הבוגרת העלה אותו אריה רדלר ביחד עם שחקני הנוער שהיוו את השלד לקבוצה שהגיעה להישגים רבים בשנות ה-80, וביניהם אלי אוחנה, אבי כהן, משה בן הרוש וסמי מלכה.
אשש עלה לקבוצת הבוגרים רשמית בעונת 1982/1983 ונטל חלק חשוב בהשארות הקבוצה בליגה באותה עונה.
אשש היה שותף לגביעי המדינה בהן זכתה בקבוצה בעונות 1984/1985 ו-1985/1986, ולאליפות הראשונה בתולדות המועדון בעונת 1986/1987. בנוסף, היה אשש מנהיג ההגנה של בית"ר ירושלים בעונת הזכייה בגביע המדינה של 1988/1989 ואף שימש תקופה קצרה כקפטן הקבוצה.
בינואר 1991 (אמצע עונת 1990/1991) התגלתה אצל אשש פריצת דיסק בגב, ועקב כך הוא פרש ממשחק פעיל כשהוא בן 28 בלבד.
אשש היה ידוע בזכות משחקו הקשוח וחסר הפשרות על המגרש, כאשר מקרה אחד בו תפס במבושיו של רוני לוי על כר הדשא, זכור במיוחד אצל צופי הכדורגל.
אשש שיחק 9 עונות בבית"ר ירושלים, ורשם לזכותו 214 הופעות ושער אחד.
לאחר פרישתו מכדורגל חזר בתשובה והצטרף לכולל.
אהוד (אודי) מנור (נולד ב-1960) הוא היסטוריון ישראלי המתמחה בהיסטוריה של העם היהודי בעת החדשה.
מנור נולד וגדל בקיבוץ ניצנים למרים ודוד מנור (במקור נוימרקט) שעלו לארץ מארגנטינה.
בוגר בית חינוך שער הנגב.
בין השנים 2015–2018 לימד באוניברסיטת אריאל במחלקה למורשת ישראל, וב-2018 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה.
מנור משמש מאז 2002 כאיש סגל במכללת אורנים בחוגים להיסטוריה ולאזרחות.
בשנים 2009–2013 כתב מאמרי דעה בעיתון "מעריב".
ב-2017 שימש לצידה של ההיסטוריונית דינה פורת כיועץ האקדמי של סדרת תוכניות הרדיו "בת 70" בהנחיית יואב קרקובסקי, שעסקה בתולדות מדינת ישראל לרגל שנתה ה-70.