tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קורס הקמ"נים הראשון הוכשר בבה"ד 3. בה"ד 15 – בית הספר למודיעין – הוקם במסגרת הארגון מחדש של חיל המודיעין בנובמבר 1951. מלאכת ההקמה הוטלה על סא"ל אברהם כהן, והמקום הנבחר לבית הספר נקבע בין צריפין לרמלה, במקום בו שכנה לשעבר מפקדתו של חסן סלאמה.
ב-1955, תחת פיקודו של סא"ל איתן (אוטו) רון, עבר הבסיס למחנה גלילות, אך בסוף אותה שנה עבר שוב לבה"ד 3 במחנה דורה בנתניה כענף מודיעין קרבי.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר בה"ד 3 למחנה בצומת חורון שליד כפר חווארה הסמוך לשכם.
ב-1969 הוקם מחדש בה"ד 15 במשכנו הנוכחי במחנה גלילות.
בסוף שנת 2016 הוחלף השם מ"בית הספר למודיעין" ל"מערך ההדרכה למודיעין ולסייבר", כאשר בה"ד 15 משמש כבסיס האם של המערך ולו שלוחות כדוגמת: מפרשית - טירונות והכשרות, קמפוס רמות - הכשרות טרום צבאיות וסייבר, אשלים - הכשרות סייבר.
בבה"ד 15 מועברים קורסים שונים בהם מקבלים חיילי חיל המודיעין הכשרה ראשונית בתחומי המחשבים, אלקטרוניקה, ערבית, פרסית, ביטחון מידע, תרגום, מחקר והאזנות.
החיילים מגיעים לבה"ד לאחר שעברו טירונות בסיסית ובעקבות איתורם במיונים קדם-צבאיים מקיפים לחיל ולאחר שעברו תחקיר ביטחוני.
כמו כן, בבה"ד 15 נעשית ההשלמה החילית של קורס קמ"נים, מפותח בו תחום ההדרכה של סגלי הקורסים ומתקיימים בו קורסים בכירים ומתקדמים שונים.
הבסיס שוכן במתחם "אגד גלילות" בו נמצאים גם המרכז למורשת המודיעין ואתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין.
במרכז הנגב, סמוך לניצנה, נמצא "מחנה מפרשית".
מחנה מפרשית הוקם בידי ארצות הברית כחלק מהסכם השלום עם מצרים, שכלל פיצוי אמריקאי תמורת ויתור על שטחי האימונים והבסיסים בסיני.
הפיצוי כלל הקמה של מספר בסיסי הדרכה שרובם בנגב הדרומי, כגון מחנה מגן סיירים, מחנה שיזפון, וכן מחנות מפרשית וקציעות במרכז הנגב.
במחנה זה, הוקמה שלוחה של בה"ד 15. בשלוחה זו מתקיימת הטירונות הכללית לכל ענפי אמ"ן, שמועברת לחיילים על ידי סגל מפקדים ממערך מגל בלבד.
בנוסף, מתקיימות בה הכשרות מודיעין.
בבסיס מתקיימות גם הכנה לקצונה של אמ"ן המיועדים לתפקידים מודיעיניים וגם הכנה לקצונה של קמ"נים המיועדים ללהב.
מפקד הבסיס הוא קצין מודיעין בדרגת סא"ל וסגנו הוא בדרך כלל יוצא מערך מגל.
בה"ד 8 (בסיס הדרכה מס' 8) הוא בית ספר לכושר קרבי הממוקם במכון וינגייט וסמוך לחוף נתניה.
הבסיס כפוף למערך הכושר הקרבי של צה"ל, מסמיך את כלל תפקידי המערך ומארגן השתלמויות בתחום זה.
בה"ד 8 הוקם בשנת 1949 כבית הספר לצניחה של צה"ל, בצמוד לבסיס חיל האוויר בתל-נוף.
תחילה שימש להכשרת הצנחנים הראשונים, אשר מהם הורכב גדוד הצנחנים הראשון גדוד 890. לאחר שהגדוד הוכפף לבה"ד, הפכה היחידה לתשתית ממנה הוקמה ב-1954 חטיבת הצנחנים.
מפקדו הראשון היה יהודה הררי וסגנו, לוחם הקומנדו הבריטי, צבי צלנר.
יחידת האימון הגופני הוקמה עם הקמת צה"ל ב-1948 ובסיסה היה נטוע ביחידת האימון שפעלה בפלמ"ח בתקופת טרום קום המדינה.
תחילה הוקם מטה היחידה ובסיס האימונים במחנה סרפנד שהיה קודם לכן בשליטת הצבא הבריטי, לאחר הפיכת מחנה סרפנד לבסיס צריפין הועברה היחידה למחנה דורה שבנתניה, לאחר בניית שכונת רמת ידין בשנות ה-50 פונה הבסיס בשנית והעבר למתחם מכון וינגייט.
ב-1976 הפך המערך ליחידה בתוך זרוע היבשה ותפקידה הורחב לפיתוח מערכי ירי, ניווט, שחייה והצלה ואימוני לוחמה פנים אל פנים אותם הוביל אמן הלחימה אימי שדאור ליכטנפלד.
הבסיס שם לעצמו למטרה להנחיל את חשיבות הכושר הגופני והקרבי בשילוב עם תזונה נכונה ותרבות גופנית לכלל המשרתים בצה"ל.
בבה"ד 8 שמים דגש על מקצועיות ופיתוח הדרכה, חדשנות כל זאת על ידי צוות הדרכה איכותי שאותר ונבחר בקפידה.
העישון אסור בכל רחבי הבה"ד וקוד הלבוש כולל לפעמים בגדי ספורט במקום מדים.
מפקד הבה"ד הוא סא"ל ברוך רם.
בית הספר ללוגיסטיקה צבאית, הנקרא גם בה"ד 6 (בסיס הדרכה מס' 6), הוא בסיס ההכשרה וההדרכה המרכזי של חיל הלוגיסטיקה ושל כלל מקצועות הלוגיסטיקה בצה"ל.
הבסיס הוקם בשנת 1978 בשטח מחנה צריפין ובשנת 2016 הועתק לעיר הבה"דים בנגב .
הוא נחשב לאחד מבסיסי ההדרכה הגדולים ביותר בצה"ל ואחראי על הכשרת קצינים, צוערים, נגדים, חיילים וחיילות בשירות חובה, קבע ומילואים במקצועות הלוגיסטיקה, ביניהם: השלמה חיילית לקצינים, הכנה לקצונה, נהיגה, טבחות, מגדנאות, אפסנאות, תעשייה וניהול ועוד.
גה"ס בה"ד 6 - בה"ד 6 מהווה גדוד עתודת ביצוע מטכ"לית של משימות לוגיסטיות בהתאם לצורך.הגדוד מורכב ממספר צוותים והופעל במלחמת "חרבות ברזל" החל מ-7 באוקטובר, גם בחזית הדרומית וגם בחזית הצפון למשימות תמיכה לוגיסטיות.
בה"ד 6 כפוף ישירות למפקדת קצין לוגיסטיקה ראשי (מקל"ר) ומפקדו הנוכחי הוא אל"ם עמי שרת.
הקורסים בבה"ד מחולקים לחמש מגמות, כאשר כל מגמה אחראית על קבוצת קורסים מסוימת ובראשה עומד ממ"ג (מפקד מגמה) בדרגת סא"ל.
בנוסף קיימים אגף מטה המתכלל בתוכו את גוף פיתוח ההדרכה, לוגיסטיקה ותכנון שבראשו עומד מפקד בדרגת רס"ן ואגף משא"ן הבה"ד שכולל את התחומים: כוח אדם סגל, כוח אדם קורסים, כוח אדם סדיר, חינוך ותנאי שירות שבראשו עומד רס"ן.
מגמת מקצועות – אחראית על הכשרות הפיקוד לנגדים, הכשרות מקצועיות בתחום התזונה, ניהול המלאי, הגנת הסביבה, בינוי, הוראת נהיגה, ניהול מחלקת רכב, והכשרות מקצועיות לחיילים בסדיר על ידי מוקד למידה מקצועי דיגיטלי מרחוק.
מפקדת המגמה הנוכחית היא סא"ל לינדה זדה.
מסגרת הכשרות הפיקוד - המסגרת אחראית על הקורסים הפיקודיים לכלל הנגדים בחיל הלוגיסטיקה, החל מקורס כניסה לקבע.
מסגרת "הכשרות הנהיגה" - המסגרת אחראית על הקורסים המקצועיים של קציני הרכב בצה"ל.
מסגרת "הכשרות יסוד" - המסגרת אחראית על הכשרות יסוד בתחום הבינוי והקולינריה.
במסגרת זו ישנם 2 קורסים בתחום הקולינריה.
קורס "שקד" - הכשרות יסוד לטבחים בצה"ל
קורס "אגוז" - קורס המקנה תעודה אזרחית (סוג 1) ומקצוע לחיים לטבחים.
הכשרות בתחום הבינוי מתבצעות בפלוגת "יהלום".
מסגרת "אומנות הבישול" - המסגרת אחראית על כלל ההכשרות המקצועיות לנגדי התזונה בצה"ל.
מסגרת "ניהול המלאי" - המסגרת אחראית על הקורסים המקצועיים של נגדי הלוגיסטיקה בצה"ל.
מסגרת "מלמדים חל"ג" - המסגרת אחראית על קורסים מקצועיים מתוקשבים של המקצועות הלוגיסטיים לחיילי החובה בצה"ל.
מגמת נהיגה – המגמה אחראית לקלוט את החיילים המתגייסים למקצוע הנהיגה בצה"ל ולהכשיר אותם לנהיגה ברכבים הצה"ליים.
החל משנת 2005 נערכת בבסיס הטירונות ברמת רובאי 02 לחיילים ולחיילות ששובצו לשירות צבאי בחיל הלוגיסטיקה (זאת בהתאם לתוכנית "טירונות בסמכות" בצה"ל).
פלוגות הטירונות הם "ברק" ו"רעם" על שם התופעות הפיזיקליות בטבע אשר מסמלות מהירות ודבר בלתי צפוי כשם שהתהליך שהטירונים חווים מאופיין בדברים אלה.
כמו כן, המגמה אחראית על הכשרות משלימות לנהגים המשרתים ביחידות צה"ל השונות, כולל קורס נהיגה מונעת.
ההכשרות מחולקות לתחום משא ותחום בט"ש.
בתחום הבט"ש קיימות הפלוגות "דוד" ו"זאב" על שם רכבי שטח ממוגנים הנושאים חיילים וציוד.
החיילים שמוכשרים בתחום זה מיועדים לנהוג בכלים אלו.
בתחום המשא קיימות הפלוגות "נץ" ו"בז" על שם עופות דורסים מהירים חזקים ובעלי ראייה חדה.
מפקד המגמה הנוכחי הוא סא"ל מתן פנירי.
מגמת מפקדים – המגמה אחראית על הקורסים וההכשרות לקציני הלוגיסטיקה.
מפקד המגמה הנוכחי הוא סא"ל בועז בוזורגי.
תוכנית "המלס"ם" - המכללה לסיוע מנהלתי של צה"ל, העוסקת בהכשרת קציני לוגיסטיקה לתפקיד מפקד פלס"ם ביחידות השדה / מ"פ בגדודי ההובלה.
ייעוד המלס"ם הוא להקנות לקצינים תשתית רחבה של ידע פיקודי ומקצועי, ולשמש בסיס להתפתחות האישית תוך הדגשת השירות בצה"ל כשליחות ומקצוע.
התוכנית מקנה תואר ראשון אקדמי במקביל ללימודים צבאיים.
מסגרת "קק"צ תומכ"ל - המסגרת אחראית על הכשרת קצונה בקרב משרתי המילואים.
בנוסף, במגמה אחראים על הכשרות נוספות כגון: קורס מפקדי פלוגות בשירות מילואים, קורסי הכשרה ברמות שונות לקצינים במערך הלוגיסטי וכן קורסי העמקה בתחום הלוגיסטיקה לקצינים.
בה"ד חיל הים, או בשמו הרשמי בה"ד 600, הוא בסיס ההדרכה המכשיר את המגויסים לשירות בצוותי כלי השיט וביחידות חיל הים.
מחנה הבסיס ממוקם בחוף הים התיכון בשכונת בת גלים בחיפה, במחנה ששימש את הצי המלכותי הבריטי בתקופת המנדט.
סמל הבסיס מורכב ממספר פרטים:
חבל צהוב סובב – מציין את הכשרת היסוד.
ממש כצבע עניבת הצופה בצבע צהוב
רקע כתום – מייצג את הכשרת החובל
ינשוף בצורה מפושטת – מייצג את החוכמה וההעשרה.
עוגן מפושט באמצע – מייצג את ההכשרה הימית.
זוג פסים תכולים – מייצגים את הים.
בבה"ד מכשירים את קציני החיל בית הספר לחובלים, בית הספר לפיקוד ימי ומתקיימת הכשרה מקצועית לשירות כאנשי צוות בצוללות, ספינות טילים, פלגות הבט"ש, ומערך השליטה ויחידות התחזוקה והלוגיסטיקה של החיל.
הכשרה ראשונית לשירות צבאי, ימאות והכשרות מתקדמות בתפעול מכשירים ממוחשבים, מודיעין ושליטה בזירה הימית.
בסיס ההדרכה מפעיל מתקני אימונים וסימולטורים ממוחשבים המשמשים את היחידות הלוחמות ואת הקורסים השונים.
ביניהם: המת"ט - מתקן לאימון טקטי, מתקן אימון בלוחמה נגד צוללות, מתקן המדמה שליטה בצוללת ומתקן לאימון מערכת הנשק בקרבות הטילים.
בבסיס ההדרכה נעשו הכשרות קדם צבאיות למסגרת גדנ"ע ים הפנימיה לאלקטרוניקה והכשרת מוכמו"ת.
בשנת 2008 הוקם בבה"ד בית הספר הטכני של חיל הים, "צור-ים", המחנך תלמידים בכיתות ט'-י"ב במקצועות טכנולוגיים ונותן לתלמידיו זיקה לחיל הים.
בשנת 2010 הבה"ד זכה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בקטגוריית יחידות הדרכה.
הבסיס אחראי להכשרתם של כלל חיילי חיל הים, מלבד לוחמי שייטת 13, לוחמי ילת"ם ומספר מקצועות כלליים הנלמדים בבסיס הדרכה אחרים (לדוגמה, חובשים).
בין ההכשרות נמנים הכשרות ללוחמי ספינות הטילים והדבורות, על כלל מקצועותיהם (כ-20 קורסים שונים), בק"ש, טכנאים כלליים של החיל (כ-30 מקצועות שונים), לוחמי הצוללות, קורסים מקצועיים לנגדים ועוד מגוון תפקידים כלליים.
הבסיס משמש גם כבסיס טירונות לחיל הים, ורוב חיילי החיל עוברים טירונות בו.
בנוסף המהפך למקצועות החיילים בבה"ד נמצא גם בית הספר לחובלים, בית הספר לחובלים מכשיר קצינים שיפקדו בספינות, על הכשרתם הפיקודית והמקצועית.
בית הספר לחובלים, יחד עם בית הספר לטיסה, הם המקומות היחידים בצבא המכשירים קצינים מלבד בה"ד 1. בבית הספר לפיקוד ימי מתקדם נערכים גם ההכשרות המשלימות לחובלים, כמו קורס מפקד מחלקה, או מפקד דבורה.
יחיד עם הכשרות אלו יש גם אימוני שגרה שמתבצעים בבה"ד למטרת שיפור ידע בקרב חיילים סדירים.
הכשרות אלו נערכות בעזרת סימולטורים, סדרות לימוד וכיוצא בזה.
רקע ותחילת הדרך - כבר עם תכנון ובנית ספינות הסער ב-1965 נולד הצורך בשינויים מהותיים בכל הקשור להכשרות בעלי התפקידים בספינות בכל הרמות.
עד להיערכות בנושא עיקר ההדרכה בוצעה בספינות סער שהגיעו משרבורג בשיטת OJT - ON THE JOB TRAINING, החל מאח"י מבטח שהגיעה לארץ בסוף 1967. את לימודי התיאוריה עשו בבה"ד והעבודה והתרגולת המעשית בספינות.
קציני המחלקות והנגדים הבכירים היו המדריכים בתרגולת המעשית.
לקצין המכונה היה תפקיד מפתח מהיותו הסמכות הטכנית העליונה בספינה.
עם הגעת יותר ספינות סער משרבורג הוקל הלחץ על הספינות.
קביעת סדרי העדיפויות בפיתוח מתקני ההדרכה - עקב שניתנה עדיפות תקציבית מוחלטת לפיתוח ולהתקנת מערכות האמל"ח בספינות הסער היה עיכוב במימוש מתקני אימון תואמים בבה"ד שהותקנו רק לאחר מלחמת יום הכיפורים.
מתקן התרגול הטקטי (מת"ט) - תרגולים יבשים ואף תרגילי קרב בים לא איפשרו ביצוע תחקירים מעמיקים ואובייקטיביים.
חיל הים נהג בשנות ה-60 לבצע תרגול סימולטיבי טקטי שנתי במתקני האימון של הצי המלכותי הבריטי במלטה.
לכן פיתוח המת"ט בחברת אלביט קיבלה עדיפות עליונה.
המת"ט, בעל זיכרון של 64Kb, הותקן והחל לפעול מ 1971 במבנה ייחודי.
כעבור מספר שנים עבר שדרוג של חומרה ל 128Kb.
רק בסוף שנות ה-80 הוחלף במערכת חדישה יותר.
המתקן היה בעל שימושים שונים וחשובים - בחינת ושיפור תורת הקרב, תרגול ומבחן מפקדים מרמת זוג ספינות ומעלה, בניית תוכניות מבצעיות ועוד.
התחקירים היו מאוד חשיפתיים ונערכו תוך השוואת ההחלטות ותמונת הקרב אצל מפקדים עם התמונה האמיתית.
כל זאת בנוכחות כל הקצינים, גם הזוטרים ביותר.
ריבוי התרגולות איפשר למפקדי הספינות, המפלגים והמש"ט להגיע לרמת מיומנות גבוהה ושימשו כהכנה טובה מאוד למלחמת יום הכיפורים.
הבסיס נחלק למספר פלגות שתחתיהם בתי ספר למקצועות השונים
פלגת הדרכה - מכשירה את המדריכים, את מפקדי הקורסים וכן מסעית בבניית קורסים ושיפורם.
פלגת סימולטורים- מאגדת תחתיה את קורס מאמנות סימולטור ואת מאמנות הסדיר בסימולטורים השונים בתחומי הצוללות, ספינות הטילים ועוד.
בנוסף, נמצא תחת הפלגה קורס חק"מ (חוקרי מודיעין ימי) שלאחר סיום הכשרתם ישובצו בבסיסים השונים בחיל.
פלגת הכשרות - בית ספר טירונות, בית ספר לוחמים, בית ספר מפקדים ובית ספר שליטה.
פלגת הכשרות סטי"ל - בית ספר למגמות אלקטרוניקה, בית ספר למקצועות מכונה, בית ספר למקצועות נשק וימאות ובית ספר למקצועות גילוי ניווט וקשר.
פלגת הכשרות טכני חוף - בית ספר מכשיר טכנאים לתחזוקת אמצעי הלחימה הזעירה, בית ספר אלקטרוניקה המכשיר טכנאים בתחום המחשוב המבצעי, מערכות נשק, טילים ומערכות אלקטרו-אופטיות.
בית ספר למודיעין ימי, בית ספר לוגיסטיקה, בית ספר אבטחה ובית ספר לרפואה ימית.
בית ספר לקצינים - בית ספר לחובלים והשלמות קצינים חייליות.
פלגת הכשרות צוללן - מכשיר את המתנדבים במקצועות השונים להפעלת צוללות.
בית הספר לפיקוד ימי - במכשיר קציני מחלקות בספינות הטילים ומפקדים לכלי שיט בפלגות הבט"ש.
צור- ים - בית ספר תיכון המכשיר במקצועות הטכניים בתפעול כלי שיט של חיל הים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ביקשה עיריית חיפה לקדם תוכנית להקמת .
פעילי איכות הסביבה התנגדו לתוכנית, שכללה יבוש שטח ים נרחב, לצורך בינוי שיממן את הקמת המרינה.
החברה להגנת הטבע הציעה תוכנית חלופית שכללה את פינוי בה"ד חיל הים ובניית מרינה בשטח שמולו, שאינו נגיש לציבור.
שהבינוי בשטח הבסיס ישמש כעורף למרינה ויממן את הקמתה.
בינואר 2003 הציג גם מינהל מקרקעי ישראל תוכנית לפיתוח בת גלים הכוללת את פינוי הבסיס.
במאי 2008 אישרה ועדת המקומית לתכנון ובנייה בחיפה הקמת שכונה בת 1,000 יחידות דיור בשטח בה"ד חיל הים, בתכנון של האדריכל החיפאי בנימין אייזק.
אולם התוכנית לא קיבלה תוקף, ומשרד הביטחון סירב לחתום על הסכם לפינוי הבסיס.
בשנת 2015 הועברה התוכנית לוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור, מתוך תקווה כי קידומה המהיר ישמש כמנוף לחידוש המשא ומתן עם משרד הביטחון, אך היא לא קידמה את התוכנית.
בסוף 2017 סוכם כי בסיס חיל הים יפנה רק את רצועת החוף שאותה הוא תופס לאורך חוף הים, כך שייווצר לראשונה רצף של טיילת, בחזית הים מהחוף השקט, דרך החוף של הבסיס, חוף בת גלים ועד לחופים הדרומיים של העיר.
בניית הטיילת החלה בשנת 2018, רובה הושלם, ובאוגוסט 2020 הוחלט לקרוא לה על שם חולדה גורביץ, אולם חיל הים חזר בו מההסכם ומסרב לפנות קטע מהחוף לצורך השלמת הטיילת.
דרגת המפקד - מהקמת הבסיס ועד שנת 1971 היה תקן מפקד הבסיס קצין ים בדרגת סא"ל.
משנה זו ואילך הועלה התקן לאל"ם.
יוסף ירבלום ואריה דובלין, הפנימיה לאלקטרוניקה, 'מערכות ים' 105, אוקטובר 1971, עמ' 28
12 פרויקטים לקליטת 12 הסטי"לים, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, אוקטובר 2023, עמ' 58.
בדרך למטה (Falling Down) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן פסיכולגי משנת 1993, בבימויו של ג'ואל שומכר ובכיכובם של מייקל דאגלס ורוברט דובאל.
הסרט מגולל את סיפורו של ויליאם פוסטר (דאגלס), מהנדס מערכות נשק גרוש ומובטל, החוצה במסע רגלי את לוס אנג'לס כדי להגיע לבית גרושתו, למרות שהוציאה נגדו צו הרחקה, ביום הולדתה של בתם המשותפת.
בדרכו הוא נתקל בתופעות המשפיעות לרעה על חיי האזרח הקטן - עוני מול עושר, גזענות, פשע, בטלנות ופרזיטיות, עוולות צרכניות, רשויות ציבוריות בזבזניות ועוד.
הוא מוצא את עצמו נלחם לבדו בכל התופעות ומבטא את תסכולו של האדם היחיד מולן, תוך הפגנת קיצוניות ואלימות גוברת והולכת.
אחריו עוקב מרטין פרנדרגאסט (דובאל), שוטר מזדקן במשטרת לוס אנג'לס ביום עבודתו האחרון לפני צאתו לפנסיה מוקדמת, הנאבק במקביל גם הוא בתסכוליו, כגון: הזדקנות, טראומה שעבר תוך שירותו, חוסר הערכה מצד מפקדו ומרבית עמיתיו, ונישואין לאישה חרדתית ושתלטנית.
דמותו של פוסטר הושוותה לרוב לארכיטיפ ה בתרבות הפוליטית האמריקאית.
דמות זו היא לרוב של גבר לבן בגיל העמידה, בדרך כלל בעל נטיות פוליטיות שמרניות ואנטי-ליברליות במובנן האמריקאי.
ויליאם פוסטר (מייקל דאגלס) הוא מהנדס מערכות נשק במקצועו, תושב לוס אנג'לס.
הוא מובטל מזה כחודש לאחר שפוטר מעבודתו, עובדה אותה הוא מסתיר מסביבתו ובעיקר מאמו, אצלה הוא מתגורר מאז שנאלץ לעזוב את ביתו עקב גירושין.
גרושתו של פוסטר, בת' (ברברה הרשי), הוציאה נגדו צו הרחקה כדי להרחיק אותו ממנה ומבתם המשותפת, אדל.
ביום התרחשות העלילה חוגגת אדל את יום הולדתה.
תסכולו של פוסטר גדל באותו בוקר, בוקר חם במיוחד, כאשר מכוניתו נתקעת בפקק תנועה עקב עבודות בכביש מהיר, והמזגן בה מתקלקל.
לבסוף הוא מתייאש ונוטש את מכוניתו על הכביש, למורת רוחם של הנהגים האחרים התקועים בפקק.
הוא מתחיל ללכת רגלית, כשמטרתו היא לחצות את העיר עד לשכונת וניס שעל חוף לוס אנג'לס, שם מתגוררות גרושתו ובתם בבית שהיה ביתם המשותף.
בפקק התנועה עומד עם מכוניתו גם מרטין פרנדרגאסט (רוברט דובאל), שוטר מזדקן במשטרת לוס אנג'לס, הנוסע ליום עבודתו האחרון לפני פרישתו לפנסיה מוקדמת.
הוא עוזר לשוטר תנועה שאינו מוצא את ידיו ורגליו במהומה לפנות את מכוניתו של פוסטר מהכביש, ושם לב ללוחית הרישוי המיוחדת שלה, הנושאת את הכיתוב "D-FENS" - רמז לעיסוקו של פוסטר בתחום מערכות הנשק והביטחון.
החום ממשיך להציק לפוסטר, והוא נכנס לחנות נוחות סמוכה כדי לקנות לעצמו פחית משקה קל ולטלפן לגרושתו.
בעל החנות, לי (מייקל פול צ'אן), מסרב לאפשר לו לטלפן מהחנות, ועל הפחית הוא מבקש לגבות מחיר הנראה לפוסטר כמופקע.
כשפוסטר מתלונן, ומתייחס בזלזול למוצאו הקוריאני של לי ולמבטאו, דורש ממנו לי לעזוב את החנות, וכשפוסטר מסרב מאיים עליו לי באמצעות אלת בייסבול.
פוסטר מצליח להשתלט על לי ולקחת את האלה מידיו.
בעזרתה הוא משחית סחורה בחנות לאחר שבירר את מחירה והחליט שהוא מופקע.
לבסוף הוא משלם על פחית המשקה לאחר שלי המפוחד הפחית את מחירה, ועוזב את החנות כשאלת הבייסבול בידיו.
בהמשך מסעו מתיישב פוסטר על גבעה נטושה כדי לנוח.
שני חברי כנופיה נטפלים אליו, טוענים שפלש לשטחם ודורשים ממנו באיומי סכין את המזוודה המשרדית שהוא נושא איתו.
פוסטר משיב מלחמה בעזרת אלת הבייסבול שלקח מלי, מפליא את מכותיו בשניים, משתלט על הסכין שלהם וממשיך במסעו.
הוא עוצר בתא טלפון ומטלפן לבת', שמתנגדת לפגוש אותו ומזהירה אותו שלא לבוא.
שני חברי הכנופיה חוזרים לאזור במכונית עם כמה מחבריהם, חמושים בנשק חם, כדי למצוא את פוסטר.
הם מאתרים אותו בתא הטלפון לאחר שסיים את שיחתו עם בת', מסתערים לעברו ביריות, ופוגעים במספר עוברים ושבים אך מחטיאים את פוסטר, שלא נפגע.
בסיום ההסתערות מאבד הנהג את השליטה על ההגה והמכונית מתרסקת בצד הדרך.
בעוד מסביבו מתרחשת מהומה, ניגש פוסטר בקור רוח אל המכונית המרוסקת, ומוצא שכל חברי הכנופיה נהרגו או איבדו את הכרתם פרט לאחד, השוכב פצוע מחוץ לרכב.
לידו מוצא פוסטר תיק ספורט מלא בכלי נשק חם.
הוא לועג לחבר הכנופיה שנשאר בהכרה על יכולת הירייה שלהם, ויורה בו ברגלו.
הוא נוטל את תיק כלי הנשק ועוזב את המקום.
המשך מסעו מביא את פוסטר אל פארק עירוני, שם נטפל אליו צעיר המספר לו סיפור נוגע ללב על מצוקתו כביכול ומבקש ממנו כסף.
פוסטר מסרב, מצביע על כשלים בסיפורו של הצעיר וחושף אותו כשקרן ובטלן.
הצעיר מוחה, ולהפתעתו נותן לו פוסטר את המזוודה המשרדית שלו, באומרו שאינו זקוק לה עוד.
שמחתו של הצעיר מתחלפת בכעס ותסכול כשהוא מגלה שהמזוודה מכילה רק כריך ותפוח עץ.
לאחר מכן נכנס פוסטר למסעדת מזון מהיר ומבקש ארוחת בוקר.
המוכרים במסעדה מסרבים לבקשתו, כיוון שאיחר בשתי דקות את המועד האחרון של תפריט הבוקר.
בתגובה על השירות הגרוע שקיבל, שולף פוסטר כלי נשק מתיק הספורט ומאיים עליהם ועל באי המסעדה.
הבהלה גוברת כאשר פוסטר פולט בטעות צרור יריות אל תקרת המסעדה.
המוכרים המפוחדים ממלאים את הזמנתו, אולם תסכולו של פוסטר מתגבר כאשר הוא מגלה שהמזון עלוב ומצומק - בניגוד גמור לצילומי הפרסומת על קיר המסעדה.
פרנדרגאסט נמצא בינתיים בתחנת המשטרה ביום עבודתו האחרון.
פרישתו המוקדמת למעשה נכפתה עליו על ידי אשתו (טיוזדיי וולד), ששולטת בו בשל חרדותיה ונטייתה להיסטריה, זכר לטראומה שחוותה בעקבות מוות בעריסה של בתם היחידה, לפני שנים, בגיל שנתיים.
בגלל פחדיה, נמנע פרנדרגאסט מלצאת למשימות שטח ומסתפק, נגד רצונו, בעבודות משרדיות.
כדי להגן עליה הוא אינו מגלה את הסיבה האמיתית לכך שאינו יוצא לשטח, ולכן זוכה לבוז מצד מפקדו ומצד כל עמיתיו שרואים בו פחדן, פרט לשותפתו הצעירה, הבלשית סנדרה טורס (רייצ'ל טיקוטין) שיודעת את האמת.
פרנדרגאסט שומע את עדויותיהם של הנפגעים ממעשיו של פוסטר, ומבין שמדובר במעשי ידיו של אותו אדם, אך פרט לטורס איש לא מוכן להקשיב לו.
כשהוא עובר ליד בנק הוא נתקל בהפגנת יחיד של גבר שחור (וונדי קרטיס-הול), המוחה על כך שהבנק סירב לתת לו הלוואה בטענה שהוא "חסר יכולת כלכלית".
פוסטר קונה בחנות סמוכה מתנת יום הולדת לאדל - כדור זכוכית ובתוכו פסלון סוס והדמיה של שלג.
בינתיים ממשיך המפגין במחאתו גם כשהוא נעצר על ידי המשטרה ומוכנס לניידת.
המפגין העצור מחליף מבט עם פוסטר דרך חלון הניידת, ומבקש מפוסטר לא לשכוח אותו.
פוסטר מהנהן בראשו לאות הזדהות.
מאחר שנעליו המשרדיות של פוסטר נשחקו בהליכה, הוא נכנס לחנות עודפי צבא כדי לקנות נעלי הליכת שטח.
בעל החנות, ניק (פרדריק פורסט), מציג לפוסטר את מרכולתו ובמקביל מגרש בבוטות זוג לקוחות הומוסקסואלים.
אל החנות מגיעה טורס המחפשת אחר פוסטר, המסתתר בתא מדידה בחנות, ומוסרת את תיאורו לניק.
ניק, שהאזין במהלך היום לסורק משטרתי הנמצא בחנותו, מבין שפוסטר הוא זה ביצע את המעשים עליהם שמע בסורק.
הוא משקר לטורס, וכשהיא עוזבת את החנות הוא מברך את פוסטר על מעשיו, ובמיוחד על הירי במסעדת המזון המהיר ש"תמיד מלאה בכושים".
בהערצה גלויה הוא לוקח את פוסטר לאחורי החנות, מראה לו אוסף גדול של פריטים נאציים, ומעניק לו במתנה מטול רקטות באומרו ש"שניהם אותו דבר".
כשפוסטר המזועזע מעמיד אותו על טעותו, מתרגז ניק, משתלט על פוסטר באיומי אקדח ומרסק את כדור הזכוכית שקנה פוסטר לאדל.
פוסטר מצליח לדקור את ניק בעזרת הסכין שלקח מחברי הכנופיה, משתלט על אקדחו של ניק ויורה בו למוות.
הוא מחליף את בגדיו למדי צבא ונעלי הליכה גבוהות ומוסיף את מטול הרקטות לשאר כלי הנשק שברשותו.
מהחנות הוא מטלפן לבת', שמרגישה יותר ויותר מאוימת.
פרנדרגאסט וטורס ממשיכים בינתיים בנסיונותיהם להתחקות אחרי פוסטר.
הם מגיעים לחנותו של לי, ולידה פרנדרגאסט מזהה שלט פרסומת שראה באותו בוקר, כשעמד עם מכוניתו באותו פקק תנועה בו עמד גם פוסטר.
הוא חוזר לכביש המהיר הנמצא בקרבת מקום ונזכר במכוניתו של פוסטר ובלוחית הרישוי הנושאת את הכיתוב "D-FENS".
כעת יש לו רמז ברור למציאת זהותו של פוסטר.
בהמשך מסעו מגיע פוסטר לאתר עבודות בכביש הגורם לפקק תנועה ענק, ומבחין שלמעשה לא מתבצעת בו כל עבודה.
הוא מתעמת עם אחד העובדים ומציין שהכביש היה תקין והעבודה בו מיותרת, ונועדה רק כדי להצדיק את תקציב הרשות המבצעת אותה.
העובד לועג לו, אך מרצין כשהוא רואה אקדח תקוע בחגורתו של פוסטר ומודה שהכביש אכן היה תקין.
בתגובה שולף פוסטר מתיקו את מטול הרקטות, אך לא יודע לתפעלו.
לתדהמתו ניגש אליו ילד, ומדריך אותו במיומנות כיצד לתפעל את המטול.
לאחר שדרך את המטול פולט פוסטר בטעות רקטה, שמפוצצת את אתר העבודות.
לפרנדרגאסט וטורס ידועה כעת זהותו של פוסטר.
הם מבקרים אצל אמו (לויס סמית), אשה קשה וסגורה, אצלה הוא מתגורר מאז גירושיו.
בעדינות וברגישות מצליח פרנדרגאסט לרכך אותה על מנת לדובב אותה.
פוסטר מחליט בינתיים לקצר את דרכו ולחצות מועדון גולף.
קשיש גאוותן המשחק במקום כועס על שמשחקו הופרע, ומכה בכדור גולף שכמעט פוגע בפוסטר.
פוסטר בתגובה מביע את זעמו על ששטח כה נרחב סגור לציבור ומשמש להנאתם של בודדים, שולף רובה ציד מתיקו ויורה בעגלת הגולף של הקשיש.
הקשיש המבוהל לוקה בליבו, ומתחנן לגלולות האמורות לעזור לו - אך הגלולות נמצאות בעגלת הגולף הירויה, שהידרדרה בינתיים וטבעה באגם מלאכותי סמוך.
פוסטר לועג לקשיש הגוסס, ומוכיח אותו על שלא נתן לו לעבור דרך המועדון.
פרנדרגאסט ממשיך לדובב את אמו של פוסטר.
הוא מגלה שפוסטר נתון למצבי רוח ושהוא גרוש, ומוצא את זהותן של בת' ואדל.
בינתיים מתברר לפרנדרגאסט וטורס שפוסטר מובטל מזה כחודש, למרבה הפתעתה של אמו שפוסטר הסתיר מפניה את פיטוריו.
פוסטר מקצר שוב את דרכו, דרך חצר מטופחת של בית גדול, שבהיעדרם של הבעלים משפחה של עובד בבית מקיימת בו פיקניק.
הוא מסתתר מהמשטרה בחצר כשהוא אוחז בילדת המשפחה, דבר הגורם לפחד גדול של ההורים.
בינתיים מתברר לו שהבית הגדול שייך למנתח פלסטי, ונתקף תחושה של אי צדק - מנתח פלסטי מתעשר, בעוד הוא, שפיתח מערכות שמגינות על ארצות הברית, נותר עני ומובטל.
הוא נבהל ומשחרר את הילדה כשנדמה לו שנפגעה, אך הדם שעליה הוא למעשה דמו-שלו - ידו נחתכה מגדר תיל כשטיפס על גדר הבית.
כשפוסטר מטלפן פעם נוספת לבת', מתברר לה שהוא כבר נמצא בקרבת הבית.
היא לוקחת את אדל ונמלטת איתה מהבית, ממש כשפוסטר מגיע אליו.
הוא מוצא את הבית ריק.
בינתיים מאתרת טורס את כתובתה של בת', ופרנדרגאסט, שבדק את המסלול אותו עשה פוסטר בין המקומות בהם ביצע את מעשיו, מקבל אישור לחשדו שפוסטר נמצא בדרכו לווניס.
פרנדרגאסט וטורס מתכוונים לצאת לכוון ביתה של בת', לאחר שפרנדרגאסט עומד לראשונה על שלו מול אשתו שדורשת שיחזור הביתה, אך מתעכבים בעקבות מסיבת הפתעה שעורכים לו עמיתיו לרגל פרישתו.
לראשונה עומד פרנדרגאסט על שלו גם מול עמיתיו הלעגנים - כשאחד מעמיתיו מעיר הערה מעליבה על אשתו, מכה אותו פרנדרגאסט ומפסיק את המסיבה.
הוא וטורס יוצאים לכוון ביתה של בת'.
בבית הריק יושב פוסטר וצופה בסרטוני וידאו משפחתיים מתקופת נישואיו.
בעוד הוא מצפה לראות סרטונים של משפחה מושלמת ומאושרת, ניכר בסרטונים אופיו העקשני והכפייתי עוד בתקופת נישואיו.
באחד הסרטים מוזכר המזח של וניס, הסמוך לבית, כמקום אהוב על בת', ופוסטר מבין שלשם ברחו בת' ואדל.
באותו זמן מגיעים לבית פרנדרגאסט וטורס.
פוסטר יורה בטורס ונמלט מהבית לכוון המזח.
פוסטר מגיע למזח ופוגש את בת' ואדל.
בעוד אדל שמחה לראותו לאחר שנים, בת' מבועתת - במיוחד כשהיא מגלה שפוסטר חמוש.
פרנדרגאסט, שנמצא כבר במזח, מתקרב אל המשפחה ומסיח את דעתו של פוסטר בסיפור על חייו-שלו.
כשפוסטר מניח לרגע את אקדחו, רומז פרנדרגאסט לבת' והיא משתלטת על האקדח וזורקת אותו לים.
בעוד בת' נמלטת עם אדל, שולף פרנדרגאסט את אקדחו וקורא לפוסטר לעצור.
פוסטר מגלה לתדהמתו שלמרות כל מה שראה בדרכו, הוא נחשב ל"איש הרע" במאורעות היום.
פרנדרגאסט מקבל את טענותיו על חוליי החברה שראה, אך מבהיר לו שאין הם מצדיקים את מעשיו.
פוסטר מבין שהוא בדרכו לכלא ולא מוצא עוד טעם לחייו.
הוא שולף מכיסו אקדח מים שלקח מהבית, כדי לגרום לפרנדרגאסט לירות בו - וכך אכן קורה.
עם תום מאורעות היום חל שינוי בפרנדרגאסט, לאחר שגילה שהוא יכול לעמוד על שלו.
את מפקדו, שבז לו לפני כן וכעת מתגאה בו מול העיתונות, הוא מבייש מול מצלמות הטלוויזיה.
לאחר מכן הוא מחליט להמרות את פיה של אשתו, לחזור בו מפרישתו ולהישאר במשטרה.
מייקל דאגלס - ויליאם פוסטר (D-FENS)
רוברט דובאל - מרטין פרנדרגאסט
ברברה הרשי - בת' טרווינו, גרושתו של פוסטר
רייצ'ל טיקוטין - סנדרה טורס, שותפתו של פרנדרגאסט
טיוזדיי וולד - אמנדה, אשתו של פרנדרגאסט
פול מייקל צ'אן - לי, בעל חנות נוחות
פרדריק פורסט - ניק, בעל חנות עודפי צבא
לויס סמית - אמו של פוסטר
שם הסרט במקור, Falling Down, המרמז להתמוטטותו הנפשית של פוסטר, לקוח משיר הילדים האנגלי הנודע "London Bridge Is Falling Down" ("גשר לונדון מתמוטט").
השיר מופיע בסרט כמוטיב חוזר - פרנדרגאסט שר אותו לאשתו כדי להרגיעה; כדור הזכוכית שקונה פוסטר לאדל ליום הולדתה מנגן את השיר; העיר אליה מתעתד פרנדרגאסט לעבור עם פרישתו מהמשטרה היא לייק האווסו סיטי שבאריזונה, בה ממוקם גשר לונדון הישן שפורק ב-1967 והועבר לעיר.
התסריטאי, אבה רוי סמית', נדחה פעם אחר פעם אחרי אולפני הקולנוע הגדולים כשהציג להם את התסריט.
כשהתייאש ועמד לפנות ולהציג את התסריט לחברות טלוויזיה בכבלים, נתקל במקרה מייקל דאגלס בתסריט.
דאגלס, שאמר לאחר מכן שמדובר בתסריט הטוב ביותר שקרא, החליט לקדם את הפקתו.
בשנת 2011 הוציאה להקת פו פייטרס את הסינגל 'Walk' מתוך אלבום האולפן השביעי שלה.
השיר לווה בקליפ שבויים על ידי סם ג'ונס ומושפע באופן ברור מהסרט.
בקליפ ניתן להבחין בבן דמותו של וויליאם פוסטר (המגולם על ידי דייב גרוהל, סולן הלהקה) המשחזר סצנות נבחרות מהסרט באופן הומוריסטי יחד עם יתר חברי הלהקה.
הסרט התקבל בצורה פושרת מצד הקהל, אך הביקורות עליו נטו לכוון החיובי.
משחקו של דאגלס בלט בביקורות החיוביות עליו.
הסרט עורר גם מספר מחלוקות.
הטענה העיקרית נגדו הייתה שהוא מעודד לקיחת חוק לידיים על ידי אזרחים פרטיים.
מהנדסים מובטלים שעבדו בעבר בתעשיית הביטחון האמריקאית מחו על הצורה בה הוצג פוסטר בסרט.
בקוריאה הדרומית עוכבה הפצתו של הסרט בגלל איומי חרם, כמחאה על דמותו הסטריאוטיפית של לי, בעל חנות הנוחות.
ג'ואל שומכר היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן על בימוי הסרט.
הסרט זכה לדירוג 73% באתר הביקורות Rotten Tomatoes.
בית הספר למשטרה צבאית (מוכר גם כבה"ד 13) הוא בסיס הדרכה של כלל הכשרות חיל המשטרה הצבאית.
הבה"ד ממוקם בקריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון, סמוך לצומת הנגב.
הבה"ד היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה.
מפקד הבה"ד הוא קצין בדרגת סא"ל.
מפקד הבה"ד הנוכחי הוא סא"ל זיו אייזלר.
ב-1947 לקראת ההכרזה על הקמת המדינה, בוצעו ההכשרות בבסיס ארעי בקריית מאיר.
ב-1948 עברו הכשרות החיל לשייח מוניס.
לאחר מכן עבר למחנה ידין (צריפין) ובשנת 1969 עבר בה"ד 13 למחנה קדום בשומרון.
ב-1995 עבר בה"ד 13 למחנה גור (מחנה 'בית ליד' (מחנה 21)) ושם היה ממוקם עד מאי 2015. במחנה גור נמצא אתר ההנצחה לחללי המשטרה הצבאית.
במאי 2015 היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה על שם אריאל שרון (עיר הבהד"ים).
בשנת 1996 זכתה היחידה לתג עצמאי.
במדור זה נמצאים הפש"צ (פלוגות שוטרים צבאיים), החיילים עוברים טירונות רובאי 02 מורחב ולו"ם (לוחמי המעברים) העוברים טירונות 03 של המשטרה הצבאית ובסופה מקבלים תעודת שוטר צבאי.
בסיום ההכשרה הראשונית משובצים חיילי הפש"צ לתפקדים מקצועיים ועוברים הכשרה במדור הכשרות מקצועיות וחיילי לו"ם עוברים לסדיר לתפקידים במעברים.
במדור זה מתקיימים קורסי יסוד בתחומים הבאים: שיטור ותעבורה, כליאה, כליאת אויב, בילוש, חוקרים פליליים (כחלק מההכשרה הכוללת של חוקר פלילי), ליווים, וגחל"ת.
בבה"ד קיימים סימולטרים מיוחדים לתפקידי השיטור ומתקן כליאה מדומה.
בסיום ההכשרה משובצים החיילים בבסיסי החיל השונים.
במדור מפקדים מתקיימים קורסים מתקדמים בתחומים הבאים: קורס מ"כים רומח, קורס מגן (סמלים), קורס רגב (הכנה לקצונה), השלמה חיילית וקורס מ"פים.
בית הספר למקצועות משאבי האנוש (בה"ד 11) הוא בסיס הכשרה, הדרכה ואימונים של חיל משאבי האנוש (משא"ן) לכל תפקידי המשא"ן הדרושים בצה"ל.
כמו כן, נערכות בו הכשרות והדרכות של חיל הרבנות הצבאית והחיל הכללי.
עד יולי 2015 שכן הבסיס שכן במחנה צריפין, אז הועבר לדרום לקריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון.
מפקד הבה"ד הנוכחי הוא אל"ם ערן גנות.
בית הספר למקצועות המנהלה הוקם בשנת 1949 בצריפין.
בשנת 2006 החל תהליך מיזוג של חיל השלישות לתוך חטיבת כוח האדם (חטכ"א) של זרוע היבשה, עליו החליט הרמטכ"ל רב-אלוף דני חלוץ.
ב־1 בינואר 2006 הוכפף החיל לזרוע היבשה לאחר שהיה כפוף לאגף כוח האדם (אכ"א), ובית הספר למקצועות משאבי האנוש (בה"ד 11) עבר לסמכות ישירה של זרוע היבשה.
בשנת 2007 החליט הרמטכ"ל רב-אלוף גבי אשכנזי להקים מחדש את חיל השלישות ולהכפיפו בחזרה לאגף כוח האדם.
עם הקמת החיל מחדש, חזר הבה"ד להיות כפוף למפקדת חיל המשא"ן.
במאי 2012 התלקח חדר אוכל בבסיס.
לא היו נפגעים בשרפה, אך נגרם נזק לרכוש.
באוגוסט 2015 עבר הבה"ד לעיר הבה"דים, כחלק מתוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב, השני שעבר לשם לאחר בה"ד 13.
בשנת 2021 זכה הבה"ד בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
מפקד בה"ד 11 הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
מפקד הבה"ד כפוף פיקודית לקצין המשא"ן הראשי.
ההדרכה בבה"ד מתבצעת על פי הוראות ענף תורה והדרכה במפקדת קצין המשא"ן הראשי, הקובע הן את גרף האימונים וההכשרות והן את תוכן ההכשרות.
תחת הבה"ד מתנהל בית הספר למקצועות הרבנות במסגרתו מתנהלים קורסי ההכשרה של חיל הרבנות הצבאית למשגיחי כשרות ורכזי מו"ר יחד עם השתלמויות נוספות וקורסים ייעודיים של החיל.
תחת בין הספר מתנהלות מגמות חוגרים, קצינים, מג"דים והכשרת מילואים.
בשנת 2024 מגמת הרבנות שינתה את שמה לבית הספר למקצועות הרבנות.
מפקד בית הספר הוא קצין או רב צבאי בדרגת רס"ן.
כיום מפקד על בית הספר רס"ן הרב אביעד חזני.
בבה"ד 11 מתנהלים גם קורסים של החיל הכללי.
למרות השכנות הגאוגרפית, קורסים אלה אינם כפופים מנהלית לחיל המשא"ן.
רשימת הקורסים הבולטים הניתנים בבה"ד
בבה"ד מוכשרים חיילים וקצינים בדרגות שונות, מרמת הטירון בהכשרת יסוד ועד לדרג סגני-האלופים בהכשרות מתקדמות.
בה"ד 11 הוא הבה"ד הראשון אשר הטמיע למידה על גבי מחשבים אזרחיים בקרית ההדרכה, כיתת "משא"ן בשחור".
מש"קית תנאי שירות - מש"קית הת"ש אחראית תנאי שירות בצה"ל של חיילי החובה.
מש"קית נפגעים - מש"קית הנפגעים, כחלק ממנהל הנפגעים וקציני הערים, עוסקת בקשר הישיר עם חיילים שנפגעו במהלך שירותם, ובקשר לבני משפחות החיילים.
מש"ק/ית משא"ן מילואים - אחראי על התקשורת עם אנשי המילואים, על הניהול, הארגון והטיפול במערך המילואים ביחידות צה"ל השונות.
מש"ק/ית משא"ן סדיר - מסייע לקצין המשא"ן ומהווה יד ימינו בתחום ניהול ושליטה בכוח אדם ביחידה.
מש"ק/ית מערכות משאבי אנוש - מש"קית מערכות משא"ן מהווה גורם המסייע לבעלי התפקידים ביחידה על ידי הפקת דוחות בתחומי המשא"ן השונים ובכך לבצע בקרה אחר תהליכים וזכויות המשרתים.
רכז מתגייסים - רכז מתגייסים עוסק בתהליכי האיתור, המיון והשיבוץ של המתגייסים לצה"ל אל מול גופים צבאיים ואזרחיים.
מאבחנת מדעי התנהגות - עוסקות בפיתוח ארגוני ומחקר ביחידה ועובדות למול מפקדים בכירים בדרגות השונות.
מאבחנת פסיכוטכנית - עוסקות בתהליכי המיון הנעשים בצו הראשון הכוללים ראיון אישי, אימות נתונים ומבחן פסיכוטכני.
מש"קית שירות ישיר - אחראית על חישוב שכר תוך מתן מענה לפרט בתחומים השונים.
מסלול הייעודי לקצונה - המסלול היוקרתי בחיל משאבי האנוש, מקנה מסלול ישיר לשירות כקצין בחיל במערכים השונים.
הכנה לקצונה והשלמה חילית לחיילי חיל משאבי האנוש.
קורס משגיחי כשרות של חיל הרבנות הצבאית.
קורס רכזי מסורת ורוח (מו"ר) של הרבנות הצבאית.
השלמה חילית לצוערי קורס הקצינים של חיל הרבנות הצבאית
קורס קציני זיהוי וקבורה במילואים של חיל הרבנות הצבאית
קורס הרבנים הצבאיים (קק"צ רב"צ) של חיל הרבנות הצבאית.
בדרכי שלי (בקוריאנית: 마이 웨이) הוא סרט מלחמה דרום-קוריאני המבוסס באופן חלקי על סיפורו של יאנג קיונג ג'ונג.
הסרט עוסק בקוריאני ויפני, אשר במהלך מלחמת העולם השנייה עוטים מדים שונים ונלחמים בצדדים שונים כדי לשרוד, תוך שהם עוברים מסע בן 12,000 קילומטר מקוריאה עד צרפת.
השנה היא 1928, בסיאול הכבושה בידי האימפריה היפנית.
קים יוני-שיק, הוא קוריאני הצעיר העובד בחווה של משפחת הסגאווה היפנית.
הוא מתחרה בריצה עם טטסוו הסגאווה הצעיר.
במאי 1938 מתקיימות תחרויות ספורט, אולם הקוריאנים מנועים מלהשתתף בהן והן מיועדות ליפנים בלבד.
יוני-שיק מתגנב לתחרויות ומנצח את טטסוו בריצה.
עם זאת, השופטים מעניקים את המדליה לטטסוו בטענה שיוני-שיק רימה.
הצופים הקוריאנים מתפרעים במחאה, וכעונש מגייסים היפנים את כל המתפרעים, כולל יוני-שיק, לצבא היפני הקיסרי.
ביולי 1939, יוני-שיק מוצא את עצמו בקרב חלקין גול מול ברית המועצות.
לרוע מזלו, טטסוו, שהוא כעת קולונל, תופס את הפיקוד על היחידה שלו ורוצה לשלוח אותו למשימת התאבדות.
יוני-שיק מנסה להימלט, אולם בדרך רואה שמתקפת טנקים סובייטית גדולה מתקרבת.
הוא חוזר לבסיס, ומנסה להזהיר את טטסוו, אשר מסרב להורות על נסיגה.
המתקפה נפתחת, והן יוני-שיק והן טטסוו נפגעים מפגז סובייטי ונופלים חסרי הכרה.
יוני-שיק וטטסוו נלקחים למחנה עבודה סובייטי מצפון לפרם, אשר בו כלואים יחד הן קוריאנים והן יפנים.
כאשר מגיעה הידיעה על פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות (מבצע ברברוסה), מגייסים הסובייטים את כל האסירים בכפייה, ויורים למוות בכל אלו שמסרבים או אפילו אטיים מדי בלבישת מדי הצבא האדום.
בדצמבר 1941 משתתפים יוני-שיק וטטסוו בקרב כנגד הגרמנים, אולם הסובייטים מובסים.
יוני-שיק משכנע את טטסוו ללבוש מדי ורמאכט שנלקחו מגפות גרמנים הרוגים.
יוני-שיק משאיר את טטסוו הפצוע בעיר נטושה ומנסה למצוא עבורו תרופה כלשהי.
הוא נפגש עם חיילים גרמנים, אשר מופתעים לראות אדם הלבוש במדיהם, אך אינו דובר את שפתם, ולוקחים אותו בשבי.
טטסוו נמצא בידי חיילים גרמנים אחרים, אשר לוקחים אותו לצורך קבלת טיפול רפואי.
שלוש שנים לאחר מכן, טטסוו הוא חייל בוורמאכט אשר משתייך ליחידה העוסקת בביצור החומה האטלנטית באזור נורמנדי.
הוא רואה אדם רץ על החוף, ומופתע לגלות שזהו יוני-שיק אשר עמו לא התראה מאז נפרדו דרכיהם ברוסיה.
הם מתכננים לקחת ספינה משרבור ולברוח עמה אל ארץ נייטרלית וממנה חזרה לקוריאה.
עם זאת, לפני שהם מספיקים לעשות זאת, הפלישה לנורמנדי מתחילה, וחיילי צבא ארצות הברית שוטפים את החוף.
יוני-שיק נפצע מרסיס בחזה, ומדמם קשות.
הוא רואה צנחנים אמריקאים מתקרבים, וברגע האחרון לפני מותו מחליף את תג הזיהוי שלו בתג הזיהוי של טטסוו.
ואומר לו שמהיום הוא יוני-שיק, כיוון שכיפני, טטסוו נחשב לאויב מושבע של ארצות הברית, אולם לאמריקאים אין דבר נגד קוריאני.
יוני-שיק מת, וטטסוו בוכה על גופתו.
ארבע שנים מאוחר יותר נראה טטסוו מתחרה בריצה תחת השם יוני-שיק.
בדרכה היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין 28 במאי עד 7 באוגוסט 2018. הסדרה עוסקת בסיפורן של נשים ישראליות ובהעצמה נשית.
"בדרכה" הייתה סדרה דוקומנטרית שהציגה בפני הצופים סיפורים אישיים, עמדות, עשייה חברתית ותרבותית, התפתחות מקצועית ויצירה אמנותית של נשים ישראליות ובכך מאפשרת לצופים לגלות דרכי חשיבה חדשות על הגשמה אישית, העצמה נשית, לתפישות של גבריות ונשיות ולתפקיד היחיד במשפחה, בחברה ובתרבות הישראלית.
"בדרכה" הציגה בכל תוכנית נושא מרכזי ורלוונטי לחייהם של נשים ואנשים כגון: נשים במקצועות הנחשבים גבריים, גיבורות תרבות, שינויים באמצע החיים ועוד.
נשים מכל רחבי הארץ, ממגזרים שונים, מדתות שונות, מתחומי עשייה שונים מאפשרות לצופים מפגש עם המסע האישי שלהן, והדרך בה הן מגשימות אותו.
בדרנית בחצות הוא סרט בורקס ישראלי משנת 1977 שנכתב ובוים על ידי ג'ורג' עובדיה עם תיקי דיין וצביקה פיק בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על זבנית בחנות בגדים, החולמת להיות זמרת ובדרנית ומתחזה לשם כך לאשת החברה הגבוהה.
רוזה (תיקי דיין) ומרים (לבנה פינקלשטיין) שרדנה, שתי אחיות, עובדות כזבניות בבוטיק "אביב" של מר קלוצמן (יוסי גרבר).
רוזה חולמת לעזוב את הבוטיק ולהיות זמרת ובדרנית מבוקשת.
קלוצמן מטיל עליה להביא שמלת ערב לפנינה אייזן (רחל דיין), בתו של מר אייזן (אברהם רונאי).
אייזן הוא אלמן עשיר והוא עומד לעשות מסיבה לחוג הנוצץ.
כשרוזה מגיעה להביא את השמלה לפנינה, מבקשת ממנה פנינה להצטרף למסיבה כדי שמספר המוזמנים יהיה מעל 13, מספר המביא מזל רע לדעתו של אביה.
היא משאילה לה שמלת ערב, משנה את שמה לורדה שרון ובונה לה סיפור כיסוי עבור החוג הנוצץ.
למסיבה מגיע המפיק העשיר אהוד ברנע (דוד ברוך) עם אחיינו הזמר המפורסם יורם הראל (צביקה פיק) ובמאי המופעים הידוע יהודה בשן (מני פאר).
יורם מבקש מרוזה לשיר והיא מבצעת את השירים "ספר לי את סודך" ו"אינתה עומרי" וכולם מתפעלים מכישרונה.
ברנע והראל מתחילים לאחר מכן לעגוב אחרי רוזה אך היא מצליחה להתחמק מהם.
בהמשך לסיפור הכיסוי של רוזה שהיא מתגוררת בסביון היא מובילה את אהוד ויורם לאחת הווילות בסביון שם מתגורר דניאלי (רפאל קלצ'קין) עם אשתו אנצ'ה (ג'טה לוקה) והגנן התימני רחמים (יוסף באשי).
קטטה מתפתחת והם לבסוף מוצאים את עצמם בתוך הבריכה.
לבסוף פנינה מגלה לאהוד ויורם את מצבה האמיתי של רוזה, והדבר לא משנה את יחסם כלפיה.
הם מגיעים לביתה בשכונת התקווה ויהודה מתאהב במרים.
היחסים בין רוזה ויורם יודעים עליות ומורדות על אף כיכובם יחד במופע מוצלח.
יורם נמשך בתחילה לפנינה אך היא מוצאת תייר אמריקאי עשיר.
לבסוף מחוסר ברירה מסכימה רוזה להתחתן עם אהוד המבוגר והעשיר אף על פי שגם אמה חומדת אותו, אך בסוף יורם אומר לרוזה שהוא אוהב אותה והיא מבטלת את הסכמתה לאהוד.
חכם משיח (אריה אליאס) מכין את טקס החתונה בין רוזה ליורם ובין יהודה למרים.
אהוד מאוכזב מרוזה שביטלה את הסכמתה בטענה שהוא "מבוגר מדי" בשבילה, אך לבסוף הוא מבקש את הסכמתה של גברת שרדנה (לילית נגר) אמן של רוזה ומרים והיא נענית ברצון.
לבסוף נערכת חתונה חגיגית לשלושת הזוגות וכולם שרים עם תזמורת מזרחית בליווי רקדנית בטן את "שיר החתונה".
בדרנית בחצות (שיר הנושא) - בביצוע צביקה פיק -
ספר לי את סודך - בביצוע תיקי דיין -
אנתה עומרי - בביצוע תיקי דיין -
ידעתי מה אבקש - בביצוע צביקה פיק -
לפעמים מחכים - בביצוע תיקי דיין וצביקה פיק -
טוב להתאהב - בביצוע תיקי דיין וצביקה פיק -
בדרך להחלמה היא עמותה רשומה העוסקת בהסעת חולים פלסטינים, בעיקר ילדים, לטיפולים מצילי חיים, ממעברי הגבול לבתי החולים בישראל.בבתי החולים: שיבא, רמב"ם, שערי צדק ואיכילוב הוקמו יחידות ייעודיות הקולטות את החולים.
העמותה פעילה משנת 2006, רשומה משנת 2010.
בספטמבר 2025 התקיים ערב לציון חמש עשרה שנות פעילות של העמותה בקיבוץ גן שמואל.
בערב נכחו למעלה מאלף מתנדבים וכן נציגים דיפלומטים של מדינות התומכות בפעילות בעמותה.
בשנת 2006 פנה מוחמד כבהא, חבר פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני, מהכפר יעבד שליד ג'נין, ליובל רוט, חבר אחר בפורום שאחיו , נחטף ונרצח על ידי חמאס בשנת 1993, בבקשה לעזרה בהסעה לבית חולים בישראל.
לאחר שרוט הסיע אותו, עלו בקשות נוספות, שגברו והלכו.
בהתחלה, גייס רוט מתנדבים נוספים ממעגל המכרים הקרובים והמשפחה, אך עד מהרה ראה שאינו מסוגל לספק את הדרישה, וגויסו מתנדבים נוספים דרך רשימות תפוצה במייל.
בשנת 2010 בעקבות רצונו של לאונרד כהן, לתרום סכום נכבד לפעילות, הקים יובל רוט עמותה רשומה.
ב-2023, במהלך טבח שבעה באוקטובר, נרצחו חברי ומתנדבי העמותה, ויויאן סילבר, עדי דגן, אלי אורגד, חיים כצמן, ותמי סוכמן.
שני חברים ומתנדבים נוספים, עודד ליפשיץ וחיים פרי נחטפו לעזה.
ליפשיץ נרצח וגופתו הוחזרה בפברואר 2025 ופרי נרצח וגופתו הוחזרה בפעולה צבאית באוגוסט 2024. במהלך מלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבות מתקפת הפתע נפסקו ההסעות מרצועת עזה, אך מתנדבי העמותה המשיכו להסיע חולים פלסטינים מהגדה המערבית.
העמותה מתמקדת בהפעלת מערך מתנדבים להסעה של חולים פלסטינים (בעיקר ילדים) משטחי הרשות הפלסטינית בגדה המערבית ובעזה, מהמחסומים אל בתי החולים בישראל והחזרתם.
עד השבעה באוקטובר 2023 נפח ההסעות היומי הממוצע עמד על הסעת כ-140 אנשים בכל יום.
חצי מהם מרצועת עזה וחצי מהגדה המערבית.
מרבית ההסעות מרצועת עזה הן לבתי חולים במזרח ירושלים ובגדה המערבית.
לאחר השבעה באוקטובר המשיכו ההסעות מרצועת עזה.
כמו כן, עוסקת העמותה ברכישת ציוד רפואי למשפחות נזקקות וארגון ימי כיף למשפחות הילדים החולים.
עד שנת 2020 לא היו בעמותה מקבלי שכר וכל הפעילות נעשתה בהתנדבות, כולל הניהול שהיה בידי המייסד, יובל רוט.
בשנת 2021 הוחלט להעסיק מנכ"ל בשכר.
בראש העמותה עומדת כיום יעל נוי.
אחד מהם הוא ערן שנדר.
בשנת 2019 היו לעמותה קרוב ל-1000 מתנדבים.
לא מעט מהמתנדבים של העמותה הם מעוטף עזה.
ארבעה ממתנדבי העמותה נרצחו בטבח שבעה באוקטובר ושניים נחטפו לעזה.
בשנת 2019 קיבלו פעילי העמותה, יובל רוט ונעים אל ביידא, את פרס גולדברג לשלום.
בשנת 2018, נוּסח החזון הבא: "העמותה תפעל לקירוב לבבות בין ישראלים ופלסטינים, בתקווה שהמפגש בין מתנדבי העמותה לחולים הפלסטינים ומלוויהם המגיעים לטיפול רפואי בישראל, יחל תהליך של הכרת האחד את השני, הבנה ושכנות טובה בין העמים.
הפעולה של הסעת החולים על ידי מתנדבי העמותה היא הושטת יד לחולה הזקוק לטיפול רפואי והיא מאפשרת מפגש פשוט, מיידי ובלתי אמצעי, והזדמנות לגלות ולראות פנים אחרות זה בזה, ולקרב את הפיוס שאנו מייחלים לו.
העמותה תפעל על פי ערכים אנושיים, הומניזם ואהבת אדם, ללא קשר לאמונה דתית, דעה פוליטית או מוצא תרבותי, תטפח את רוח ההתנדבות ותקבל בברכה את המבקשים להתנדב להגשמת חזונה.
אנו מאמינים שפעולתנו מניחה עוד נדבך בדרך לשלום המיוחל, מאחר שהיא מאפשרת "שלום קטן" (במהלך נסיעה אחת), בין בני האדם."
"בדרך לצפת" הוא הדפס אבן, שיצר הצייר הישראלי לודוויג שוורין.
ההדפס "בדרך לצפת" נוצר על ידי לודוויג שוורין בשנת 1949 בטכניקה של הדפס אבן.
ההדפס מתאר נוף פתוח של גבעה ועליה יישוב קטן.
על שביל המוליך מתחתית הקומפוזיציה אל ראש הגבעה מתוארת דמות על גמל, המוליך גמל נוסף.
על פי גדעון עפרת השם הוא גנרי החוזר פעמים רבות בתיאור נופים ארצישראליים החל משנות ה-20 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20.
שוורין מנצל את היכולות ה"רישומיות" שבטכניקת הדפס זו.
בין היתר הוא יוצר חללים נגטיבים בתיאור השמיים.
בנוסף, הוא משתמש בטכניקה של הסרת חלקים מן הדימוי הצרוב באבן, כדי ליצור תיאור תלת-ממדי אקספרסיבי.
לא ידוע היכן יצר שוורין הדפס.
כיוון שהמהדורה איננה ממוספרת, גם לא ידועה כמות העותקים.
עם זאת המהדורה חתומה בעברית ובאנגלית, ושוורין אף חתם את שמו גם בעת הרישום על האבן.
עותק מן ההדפס מצוי באוסף סדנת ההדפס ירושלים.
בדרך שלך הוא האלבום התשיעי של להקת אתניX שיצא לאור בשנת 2001.
היא אמרה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:55)
תראה עולם (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:34)
מולדת קטנה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (3:46)
רציתי (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (3:33)
(מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:38)
נשרפת מבפנים (סיגריה ומבט) (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (3:41)
געגועים (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (5:41)
אל תבכי ילדה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (3:50)
שיר האמיצים (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:37)
שיש (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:03)
ניצחת בקרב (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:02)
בלון כתום (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (4:58)
גיל אלון, חיים רומנו, גדי בן אלישע, יורם פויזנר וזאב נחמה - גיטרות.
יבגני שפובלוב - קולות בסוף "היא אמרה".
"בדרך למילווקי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן.
הוא יצא לאור ביוני 1997, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום, לא מחכה יותר לדוור (1997).
השיר הגיע למקום השני במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
"בדרך למילווקי" היה להיט ארצי ושירה השני של וקסמן שהצליח להגיע לשניים העליונים במצעד העברי השבועי של רשת ג', אך לא הצליח להעפיל לפסגת המצעד.
במצעד השנתי של התחנה שפורסם בסוף אותה השנה דורג במקום ה-29.
הווידאו קליפ הרשמי של "בדרך למילווקי" פורסם בערוץ היוטיוב של מוזיקה ישראלית ב-22 בדצמבר 2009.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםיוני 1997תקליטורהד ארצי
בדרכים הוא סרט דרמת-הרפתקאות משנת 2012 בבימויו של וולטר סאלס.
סרט זה הוא עיבוד לרומן של ג'ק קרואק משנת 1957 באותו השם, מככבים בו אנסמבל שחקנים, בהם גארט הדלונד, סם ריילי, קריסטן סטיוארט, אליס בראגה, איימי אדמס, טום סטארידג', דני מורגן, אליזבת מוס, קירסטן דנסט וויגו מורטנסן, ועל הפקתו בפועל הופקד פרנסיס פורד קופולה.
צילומי הסרט החלו ב-4 באוגוסט 2010, במונטריאול, קוויבק, בתקציב של 25 מיליון דולר; ועלילתו מבוססת על השנים שבילה קרואק בדרכים ברחבי ארצות הברית בשלהי שנות ה-40 לצד חברו, , ומספר אושיות בולטות מדור הביט, לרבות ויליאם ס.
הסרט עלה לראשונה לאקרנים ב-23 במאי 2012, במסגרת תחרות פרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 2012. הסרט זכה לביקורות מעורבות לאחר עלייתו לאקרנים.
בנוסף, הוקרן הסרט גם במסגרת פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2012.
בניו יורק, שנת 1947, ביום שבו נקבר אביו, יוצא סאל פרדייז עם חברו קרלו מרקס שהוא, כמוהו, סופר שאפתן, לפגוש את דין מוריארטי, גנב מכוניות צעיר מדנוור, ואת אשתו בת ה-16, מרי-לו; בהזמנת חברם המשותף, צ'אד.
סאל וקרלו מתיידדים עם דין, מעשנים איתו מריחואנה ומבקרים במועדון לילה שבו הם פוגשים את הסקסופוניסט וולטר, שגם עמו הם מתיידדים.
סאל מלמד את דין כיצד לכתוב לפני שדין עוזב לדנוור עם קרלו.
לאחר הרהורים רבים, מחסום כתיבה וביקור בקברו של אביו, מחליט סאל להצטרף לחבריו בדנוור ויוצא לדרכים בפעם הראשונה.
בדנוור, פוגש סאל את קמיל, סטודנטית במכללה לאמנות, שעבורה התגרש דין ממרי-לו.
בנוסף, מתחיל קרלו להטיל ספק במיניותו, והוא מתחיל לנהל פרשת אהבים עם דין.
קרלו, סאל, קמיל ודין מבקרים בבר שבו דין מנגן את "I've Got the World on a String" במכונת הג'וקבוקס, וקמיל מתקרבת לסאל.
קרלו חושף בפני סאל שהוא משוכנע בנטיותיו ההומוסקסואליות, וכי בכוונתו לנסוע לאפריקה.
סאל עוזב ועולה על אוטובוס, עליו הוא פוגש את טרי.
השניים נוסעים לקליפורניה, שם טרי עובדת בשדות כותנה עם משפחתה בזמן שסאל מסייע להם.
סאל וטרי מנהלים רומן קצר לפני שסאל, כשהבין שהוא אינו מחויב לעבוד בשדות, שב הביתה.
בדצמבר 1948, דין, מרי-לו ואד דאנקל מגיעים לבית אחותו של סאל בצפון קרוליינה, לאחר שהותירו את אשתו של אד, גלתיאה, עם אולד בול לי בלואיזיאנה.
השלושה סועדים עם משפחתו של סאל לאחר שלא אכלו 30 שעות, ולמחרת השלושה, סאל ואמו של סאל נוסעים חזרה לניו יורק.
הבנים ומרי-לו חוגגים את ערב השנה החדשה בביתו של קרלו.
מאוחר יותר, משכנע דין את סאל להשתתף בשלישייה איתו ועם מרי-לו.
סאל מתחיל לנשק את מרי-לו, אך נוכחותו של דין מעוררת בו אי-נוחות, וזה מורה לדין ללכת למטבח.
לאחר מכן, דין ומרי-לו מקיימים יחסי מין, בעוד שסאל מקשיב לקולותיהם בחדר הסמוך.
למחרת, סאל, דין ומרי-לו נוסעים לקליפורניה ומשאירים את אד אצל בול.
כשהם מגיעים לסן פרנסיסקו, דין נוסע לביתה של קמיל, ואילו סאל ומרי-לו שוכרים חדר, שבו השניים מקיימים יחסי מין.
למחרת בבוקר, מרי-לו עוזבת ושבה לארוסה הימאי בדנוור, וסאל מבקר בביתם של דין וקמיל, שבינתיים הולידו ילד משותף ומצפים לשני.
סאל ודין מבקרים במועדון לילה ומשאירים את קמיל לבדה עם התינוק.
כשהם שבים הביתה, קמיל מגרשת את דין.
סאל ודין נוסעים לדנוור בחיפוש אחר אביו של דין, אך ללא הצלחה.
לאחר מכן, שבים השניים חזרה לניו יורק עם איש מכירות גבוה ורזה שממנו דין מנסה להשיג כסף בתמורה למין.
דין מצליח, ומקבל מספיק כסף שמאפשר לו ולסאל להגיע למחוז חפצם.
שמונה חודשים לאחר מכן, שואל דין את סאל אם ברצונו לנסוע למקסיקו, וזה עונה לו בחיוב.
בהגיעם לשם, מבלים השניים בבית זונות, שם הם רוקדים ומקיימים יחסי מין עם מספר זונות.
מאוחר יותר, השניים מסתובבים ברחובות ומשתכרים.
עם זאת, מצבו של סאל מורע ומביא לאשפוזו בבית חולים.
לאחר מכן, משאיר דין את סאל מאחור ושב לסן פרנסיסקו במטרה לתקן את יחסיו עם קמיל.
לאחר שהחלים, שב סאל לניו יורק.
בשנת 1950, פוגש סאל את דין במנהטן בדרכו להופעה של דיוק אלינגטון.
דין מצהיר בפני סאל שנסע ברחבי הארץ ברכבת על מנת למצוא אותו, ומספר לו כי יש לו ילד נוסף מקמיל.
חבריו של סאל מזרזים אותו כדי שיוכלו לצאת לדרכם, וכשסאל פונה לעזוב, מבקש דין טרמפ לרחוב 14 איסט.
סאל אומר לדין שהיה טוב לראות אותו, ומשאיר אותו לגורלו בעודו עוזב עם חבריו.
כשסאל שב לביתו באותו לילה, הוא מתחיל את כתיבת הרומן שלו על חייו בדרכים עם דין.
גארט הדלונד – דין מוריארטי
סם ריילי – סאל פרדייז
טום סטארידג' – קרלו מרקס
אליזבת מוס – גלתיאה דאנקל
דני מורגן – אד דאנקל
קירסטן דנסט – קמיל מוריארטי
ויגו מורטנסן – אולד בול לי
סטיב בושמי – איש מכירות רזה וגבוה
מארי-ג'ינט גואי – מא פרדייז
מאז יציאת הרומן "בדרכים", נותר עיבודו הקולנועי בגיהנום הפיתוח למשך עשרות שנים.
בשנת 1957, כתב ג'ק קרואק מכתב בן עמוד אחד לשחקן מרלון ברנדו, והציע לו לגלם את דמותו של דין מוריארטי בזמן שקרואק יגלם את בן-דמותו, סאל פרדייז.
העסקה מעולם לא יצאה לפועל, וקרואק כעס על כך שסוכנו ביקש יותר מדי כסף.
בשנת 1979, קנה פרנסיס פורד קופולה את זכויות ההפקה, וברבות השנים, שכר מספר תסריטאים על מנת שיעבדו את הספר לסרט, כולל מייקל הר ובארי גיפורד, אך בסופו של דבר כתב קופולה טיוטה משלו עם בנו, רומן.
בשנת 1995, תכנן קופולה לצלם את הסרט בשחור-לבן עם פילם 16 מ"מ ואף ערך אודישנים בנוכחות המשורר אלן גינסברג, אך הפקת הסרט נקטעה.
קופולה הצהיר כי מספר שנים לאחר מכן, ניסה קופולה את מזלו בשנית וליהק את אית'ן הוק ובראד פיט לגילום דמויותיהם של סאל פרדייז ודין מוריארטי, בהתאמה, אך שוב הפקת הסרט לא צלחה.
בשנת 2001, שכר קופולה את התסריטאי ראסל בנקס למלאכת כתיבת התסריט ואת ג'ואל שומאכר למלאכת בימוי הסרט; בסרט התעתדו לככב בילי קרודופ בדמותו של סאל פרדייז וקולין פארל בדדמותו של דין מוריארטי, אך שוב לא צלחה הפקת הסרט ונגנזה.
לאחר שצפה בסרט "דרום אמריקה באופנוע", שכר קופולה את הבמאי הברזילאי וולטר סאלס למלאכת בימוי הסרט.
סאלס נמשך לרומן משום שלדבריו מדובר באנשים "המנסים לפרוץ לחברה אטומה" ושהוא רוצה "להתמודד עם דור שמתנגש בחברה שלו." בשנת 2008, עמדה הפקת הסרט לקבל אור ירוק, כשבעקבות קריסת הכלכלה האמריקאית רצתה חברת ההפקות הצרפתית "פאתה" לקצץ בצורה משמעותית את תקציב הסרט בכ-35 מיליון דולר.
מפיקת הסרט, רבקה ילדהאם, הבינה שהם לא יכולים להפיק את הסרט שסאלס ראה בעיני רוחו.
עם זאת, בזמן שסאלס דיבר עם חברת ההפקות "MK2 Productions" בפריז על סרטים פוטנציאליים אחרים, סיפר להם סאלס על רצונו לעשות עיבוד קולנועי על בסיס "בדרכים", ובפסטיבל הקולנוע בקאן 2010, העניקה "MK2 Productions" אור ירוק להפקת הסרט ותקציב של 25 מיליון דולר.
כהכנה לסרט, הפיק סאלס את הסרט התיעודי "Searching for On the Road", שבו עשה את אותו מסע בדרכים שעברה דמותו של הפרוטגוניסט, סאל פרדייז, ושוחח עם משוררים מדור הביט שהכירו את קרואק.
סאלס עשה זאת על מנת להבין את "מורכבות הפרוזה המושקעת בג'אז ואת האקלים החברתי-פוליטי שהשפיע על התקופה." לסאלס הצטרף מדי פעם תסריטאי הסרט, חוזה ריברה, בנוסף לחצי שנה שהעביר בקריאה על קרואק.
לאחר מכן, החל ריברה לכתוב את התסריט, שכללו כ-20 טיוטות.
טיוטות שנכתבו בשלב מאוחר יותר הסתמכו פחות על הרומן שפורסם ויותר על כתב היד המקורי, שהוקלד על גליל נייר באורך 36 מטר והכיל את השמות האמיתיים שעמדו מאחורי הדמויות ברומן.
ב-2010, נאלץ סאלס לשכנע את צוות השחקנים שהצליח ללהק כבר בשנת 2007 להישאר מחויבים לצילומי הסרט.
צוות השחקנים כלל את סם ריילי, שלוהק לגילום דמותו של האלטר אגו של הסופר ג'ק קרואק, סאל פרדייז, גארט הדלונד, שלוהק לגילום דמותו של דין מוריארטי (), וקריסטן סטיוארט, שלוהקה לגילום דמותה של מרי-לו.
סאלס רצה ללהק את סטיוארט לאחר שצפה בה בסרטו של שון פן, "עד קצה העולם", אך נאלץ לצלם את הסצנות בהשתתפותה לפני אוקטובר 2010, במהלכו הייתה מחויבת לצילומי שני החלקים של "דמדומים: שחר מפציע".
בשלב מאוחר יותר, לוהקה קירסטן דנסט לגילום דמותה של קמיל (קרולין קסדי).
בתחילת אוגוסט 2010, לוהקו ויגו מורטנסן ואיימי אדמס לצוות השחקנים; מורטנסן לגילום דמותו של אולד בול לי (ויליאם ס.
בורוז) ואדמס לגילום דמות אשתו של לי, ג'יין (ג'ואן וולמר).
השחקן האנגלי טום סטארידג' לוהק לגילום דמותו של קרלו מרקס (אלן גינסברג), משורר וחברם המשותף של סאל פרדייז ודין מוריארטי.
במהלך הפקת הסרט, עבד סאלס עם אחדים מחברי צוות ההפקה שעימם עבד על "דרום אמריקה באופנוע", כולל המפיקה רבקה ילדהאם, התסריטאי חוזה ריברה, במאי הצילומים אריק גוטייה, מעצב ההפקה קרלוס קונטי והמלחין גוסטבו סנטאוללה.
לפני תחילת הצילומים, עבר כל צוות השחקנים "מחנה אתחול ביטניקי" בן שלושה שבועות, שעל פי סטיוארט, כלל קריאת ספרות הנוגעת לדור הביט, והועבר על ידי הביוגרף של קרואק, ג'רלד ניקוסיה, שהציג ריאיון קולי שהוקלט בשנת 1978 עם לואן הנדרסון, אשתו של ניל קסידי, עליה מבוססת דמותה של מרי-לו.
על מנת להעניק לצוות השחקנים מושג לגבי סוג הסרט שהוא ראה בעיני רוחו, סאלס הקרין את "עד כלות הנשימה" בבימוי ז'אן-לוק גודאר ו"הצללים" בבימוי ג'ון קסאווטס.
צילומי הסרט החלו ב-4 באוגוסט 2010 במונטריאול, קוויבק, שבקנדה.
לאחר חודש של צילומים במונטריאול, עברו צילומי הסרט להתקיים ההפקה צילמה בגטינו, קוויבק, אשר שימשה כסט עבור דנוור, קולורדו, בשנת 1947. צילומי הסרט התקיימו במשך חמישה ימים באמצע אוקטובר 2010 בקלגרי ובאלברטה.
בניו אורלינס למשך חודש, ולאחר מכן שוב במונטריאול לצורך צילומי הסצנות האחרונות של הסרט.
בתחילת דצמבר 2010, התקיים שבוע צילומים בסן פרנסיסקו.
במקור, סאלס היה מעוניין לצלם במקסיקו למשך מספר שבועות, אך לאור ההסלמה במלחמות הסמים שם, תקופת הצילומים שם התקצרה ושאר הסצנות בה התקיימו באריזונה במקום זאת.