tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפרק הראשון בעונה החמישית, עאבד משווה את תחילת השנה החדשה במכללה לעונה התשיעית של הסדרה סקראבס.
במציאות, השחקן דייב פרנקו (בעלה של אליסון ברי) מגלם את אחת הדמויות בסדרה.
נוסף על כך, עאבד מציין את זאק בראף ומסביר כי הוא השתתף במספר פרקים מוגבל, וטרוי מגיב בכעס ואכזבה.
זהו אזכור לעזיבה של דונלד גלובר באותה עונה מספר פרקים לאחר מכן.
באחד הפרקים בעונה הראשונה, עאבד וטרוי שרים לעכבר מעבדה בשם פייבל את השיר "Somewhere out there" מסרט האנימציה "פייבל והחלום האמריקאי" של סטיבן ספילברג.
בעונה הרביעית, הסדרה עשתה פרק בנושא חג ההודיה שבו חלק מהחבורה לכודה בבית של שירלי.
הפרק הוא מחווה לסרט "חומות של תקווה" ולסדרה "נמלטים".
באחד הפרקים בעונה הרביעית, חברי הקבוצה מספרים על טיול בכדור פורח שחוו בעזרת בובות.
הפרק "אנטומיה אנושית בסיסית" בעונה הרביעית הוא מחווה לסרט "שישי הפוך".
דן הרמון, יוצר הסדרה, ביסס את "קומיוניטי" על החוויות האמיתיות שלו בזמן שניסה להציל את הקשר עם החברה שהייתה לו באותו זמן.
הוא נרשם למכללה הקהילתית "גלנדייל" שבלוס אנג'לס (בסדרה המכללה נקראת "גרינדייל"), בה למד ספרדית יחד איתה.
הרמון הצטרף לקבוצת למידה ומבלי שהתכוון הפך הקשר עמם לקרוב מאוד.
הרמון ביסס את הדמות הראשית בסדרה, ג'ף וינגר, על עצמו.
שניהם היו מרוכזים בעצמם עד שהבינו את חשיבות הקשר עם אנשים אחרים.
במהלך הצילומים לסדרה, השחקנים ובעיקר צ'בי צ'ייס אלתרו באופן חופשי.
לגבי צ'ייס, אמר הרמון שהוא "נוטה להמציא משפטים שאתה יכול לסיים איתם סצנה לפעמים."
יוצר הסדרה, דן הרמון, היה המפיק האחראי של הסדרה למשך שלוש העונות הראשונות, אך פוטר לפני תחילת הפקת העונה הרביעית והוחלף בתסריטאים דוויד גואראסיו ומוזס פורט.
במהלך הפקת העונה הרביעית עזב השחקן צ'בי צ'ייס את הסדרה, עקב בעיות עם הפקת הסדרה והאופן שבו התפתחה דמותו בסדרה, עקב הביקורות על איכות העונה הרביעית, הכותבים החליטו לכנות את המאורעות בשנה זו כ-Gas Leak Year, כלומר - דליפת גז "מסתורית" שהובילה לירידה המדוברת.
הרמון חזר להפקת העונה החמישית (במהלכה דונלד גלובר עזב את הסדרה על מנת להתמקד בקריירת המוזיקה שלו), ואחריה NBC ביטלה את הסדרה, אך שירות הסטרימינג של יאהו, Yahoo!
Screen, חידש את התוכנית ובו שודרה העונה השישית והאחרונה של הסדרה, שהסתיימה ב-2 ביוני 2015.
קומורו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996), והיא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
השתתפותה במשחקים עד כה הייתה סמלית בעיקרה - היא יוצגה בידי ספורטאים בודדים, ואיש מהם לא הגיע להישג משמעותי.
הקומט הוא טנק שיוט בריטי המבוסס על שלדת הקרומוול שיוצר לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
הוא צויד בתותח 17 ליטראות, והיה לאחד מהטנקים הבודדים בצבא הבריטי שיכול היה להתמודד כנגד הטנקים הגרמניים כמו הפנתר והטיגר, אולם הגיע באיחור לשדות הקרב באירופה מכדי שתהיה לו השפעה של ממש.
הקומט היה אחרון טנקי השיוט הבריטים במלחמת העולם השנייה.
כבר בשלהי 1941, בעקבות הניסיון המר של הבריטים בהיתקלויות עם השריון הגרמני במזרח התיכון, עלתה במטה הכללי הבריטי הדרישה לפתח טנק שיוט חדש עם תותח נ"ט בעל מהירות לוע גבוהה שיוכל להתמודד עם השריון הגרמני.
המהנדסים הבריטים מ-Birmingham Carriage & Wagon ניסו להרכיב את תותח ה-17 ליטראות (76 מ"מ) החדש בקרומוול, אולם שלדת הטנק הייתה קטנה מכדי להכיל צריח גדול מספיק לתותח.
כתוצאה מכך הם האריכו והרחיבו את השלדה של הקרומוול כדי שיוכל להחזיק את הצריח החדש.
הטנק החדש, שנודע בשם A30 צ'לנג'ר, לא היה הצלחה גדולה וסבל מלא מעט בעיות טכניות.
על אף מגרעותיו הוא נכנס לייצור מוגבל בתחילת 1943, מאחר שהוא היה הטנק היחידי בארסנל הבריטי שיכול היה להתמודד מול הטיגר הגרמני.
במאי 1943 הועבר הפיתוח של הקרומוול לידי חברת ליילנד (Leyland), שהחלה לפתח טנק חדש המבוסס על שלדת הקרומוול.
ביולי אותה שנה הוצגו התוכניות לטנק החדש בפני המטה הכללי, תחת הציון A34. ה-A34 השתמש בשלדה של הקרומוול עם שיפורים מכניים ותוספת שריון שהעלתה את משקל הטנק.
על מנת שהצריח יוכל להכיל את תותח ה-17 ליטראות מבלי להרחיב את שלדת הטנק פיתחה חברת ויקרס ארמסטרונג גרסה חדשה של התותח עם קנה מקוצר ששקל פחות.
דגם פיילוט ראשון של ה-A34 הושלם בפברואר 1944, והובא למבדקים.
המטרה הייתה להתחיל בייצור הטנק מוקדם ככל האפשר ולשלוח אותו בדחיפות לשדות הקרב באירופה, אך נדרשו עוד מספר שיפורים בטנק לפני הכנסתו לייצור.
ה-A34 הוכנס לייצור בחודשי הסתיו, ושמו שונה ל-קומט (שביט), כשהטנקים הראשונים מגיעים ליחידות הבריטיות במערב אירופה בחודש דצמבר.
הקומט היה למעשה גרסה משודרגת של הקרומוול עם רכיבים פנימיים זהים אך עם תוספת שריון, תותח משופר וצריח
גם השלדה וגם הצריח הולחמו.
המרחב הפנימי בטנק היה נוח ונגיש, עם שני פתחי מילוט לנהג ולמקלען.
שלא כמו טנקי השיוט הבריטים הקודמים שהשתמשו במערכת צידוד צריח הידראולית, הצריח של הקומט הונע בצורה חשמלית, פיתוח שנוסה בהצלחה בצ'רצ'יל.
חידוש נוסף בקומט היה תיבות משוריינות בהם אוחסנה התחמושת שהקטינו את הסיכוי להתפוצצות במקרה שהטנק נחדר על ידי פגז.
המנוע בטנק היה מטאור V12 בנזין בעל הספק של 600 כוחות סוס (כמו אצל הקרומוול), ויחד עם מתלים משופרים וזחלים רחבים הקומט הגיע למהירות גבוהה של קרוב ל-50 קמ"ש ויכולת עבירות טובה.
הגרסה החדשה של תותח ה-17 ליטראות של הקומט נקראה 77 מ"מ, אף על פי שהייתה בעצם בקוטר 76.2 מ"מ, זאת כדי למנוע בלבול עם תותחי ה-17 ליטראות שנכנסו לשימוש בקרב הצבא הבריטי והאמריקאי.
התותח השתמש באותה התחמושת של ה-17 ליטראות, אך יכולת החדירה שלו הייתה מעט יותר קטנה.
עם פגז חודר שריון הוא היה יכול לחדור כ-109 מ"מ של שריון ממרחק של 457 מטרים בזווית של 30 מעלות.
למרות שהגיע באיחור לשדות הקרב באירופה, הקומט הספיק להשתתף בקרבות בגרמניה בין החודשים מרץ ומאי 1945, אולם לא בקרבות שריון בשריון משמעותיים.
היחידה הראשונה שקיבלה לידיה את הקומט הייתה הבריגדה המשוריינת ה-29 מהדיוויזיה המשוריינת ה-11. בדצמבר 1944 נסוגה הבריגדה מהלחימה בדרום הולנד לבריסל שבבלגיה כדי להחליף את טנקי השרמן שברשותה בקומט.
אולם מתקפת הפתע הגרמנית בארדנים שינתה את התוכניות, והבריגדה נדרשה בדחיפות להגיע עם השרמנים שלהם ולהדוף את המתקפה.
בתום שלושה שבועות חזרה הבריגדה לבלגיה כדי להשלים את האימונים וההסבה לקומט.
הקומט הוכיח עצמו כטנק מהיר ואמין לעומת הקרומוול וה-A30 צ'לנג'ר, וכטנק הבריטי הראשון שהתקרב מבחינת ביצועים וכוח אש לפנתר הגרמני.
תותח ה-77 מ"מ היה מדויק ביותר, ויכול היה לירות פגזים נפיצים עוצמתיים ביותר.
הקומט נשאר בשירות הצבא הבריטי עד שנות ה-60'.
לאחר המלחמה שירתו הקומטים בכוחות הכיבוש בגרמניה, באזור תעלת סואץ ובפלשתינה.
ב-1949 הוכנס יורשו של הקומט, הצנטוריון, לשימוש בקרב הצבא הבריטי ומרבית יחידות השריון באירופה ובמזרח התיכון עברו הסבה לטנק החדש.
למרות זאת הקומט נשאר בשירות בצבא הבריטי בברלין עד 1957 ובהונג קונג עד 1959. הקומט יחד עם הקרומוול שימשו לאימונים של הצבא הטריטוריאלי (Territorial Army).
"קומונת הסתתים" או "האגודה המשותפת הראשונה לסתות אבנים" הייתה קבוצה של סתתים שפעלו בירושלים בין השנים 1908-1906.
ראשית הקמתה של הקבוצה הייתה ברצון של הממסד היהודי של העלייה השנייה, "לכבוש" את מקצוע הסתתות, שנשלט עד אז בידי אומנים ופועלים ערבים.
אמנם היו גם סתתים יהודים - תימנים, ספרדים ופרסים, אולם הם עסקו בעיקר בעבודות פשוטות.
לשם כך חברו הוועד האודסאי של "חובבי ציון" ובוריס שץ, שפתח באותה עת את בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, להכשרה של חלוצים במקצוע זה.
שץ היה, כפי שמעידה מעורבותו בעיצוב המבנה של "גימנסיה הרצליה", מעוניין בפיתוח יכולות בנייה ועיטור אמנותיות שיאפשרו את עיצוב המרחב העברי-ציוני.
השיעורים נערכו בבצלאל, ששכן באותה עת ברחוב החבשים (כיום רחוב אתיופיה).
בערבים למדו החלוצים שיעורים ברישום ועיצוב.
על התלמידים נמנו כ-40 חברי מפלגות הפועלים 'פועלי ציון' ו'הפועל הצעיר'.
חלקם זכו למלגת לימודים חודשית בסך 30 פרנק בחודש מאת "חובבי ציון".
ההכשרה בבצלאל ארכה עד כשלושה חודשים, ובסיומה התבקשו הסתתים שהצליחו להרוויח יותר מפרנק ליום, להחזיר עשרים אחוז ממשכורתם לבצלאל, כספים שאמורים היו לשמש להכשרת סתתים נוספים.
"אנחנו היהודים", תיאר את החלוצים דוד עובד חאזי סתת תימני ותיק שימש כאחד המורים לחציבה, "לא רצינו להיות תלויים עוד בערבים ובמומחיהם.
רצינו לעשות את כל העבודות מאלף ועד תו במו ידינו.
באמת רחמנות היה לראות את הסטודנטים הרוסים כשידיהם מעלות שלפוחיות מן הבלמינה [נקר; איזמל].
אבל כוח סבלם היה רב.
עטפו היבלות בסמרטוטים והבלמינה שוב מנגנת בידיהם ככינורו של דוד מלבדו, הדריכו את הסתתים אומנים נוספים כאברהם מדינה.
תלמידי ההכשרה קשרו קשרים עם תלמידי "בצלאל", שהיו בני גילם.
לעיתים שימשו סתתים, כגון אלכסנדר זייד ויחזקאל חנקין או יוסף ברץ כדוגמנים בתשלום עבור תלמידי האמנות.
תלמיד אחר - ברץ אף השתתף במקהלת בית-הספר שעליה ניצח שמואל לוי (אופל) במידה רבה הם הפכו החלוצים את "בצלאל" למרכז חברתי שבו ניתן מקום נרחב לפעילות פוליטית בקרב פועלי ירושלים.
העבודה הקשה, והעובדה כי בוגרי ההכשרה לא הצליחו למצוא עבודה סדירה בעיר, גרמו לנטישה של המקצוע.
בשנת 1907 נותרו כ-15 סתתים בלבד מבוגרי ההכשרה בירושלים.
בשל המצב הקשה החלו הסתתים להתארגן בקבוצות.
אחת מהן כללה שבעה חברים שפעלו במבנה של קומונה בשם "האגודה המשותפת הראשונה לסתות אבנים".
קומונה זו נחשבת לקומונה הראשונה בארץ-ישראל.
על חברי הקומונה נמנו חברי "הפועל הצעיר" לצד חברי "פועלי ציון" ו"תימני בחור מורה העבודה הנקיה ומנהל העסק".
על חברי הקומונה נמנו אלכסנדר זייד, גד אביגדורוב, מנחם שמואלביץ (ממש"י), יוסף ברץ, יצחק נדב, משה אינגברמן, משה גבעוני ו-משה אינגבר.
בתחילה ישבה הקומונה בצריף עץ בחצר כנסיית קידאנה מהרת ברחוב החבשים.
מאוחר יותר התיישבה ב"חצר פלויד", מתחם ובו יחידות דיור קטנות שהקים רולה פלויד בפינת הרחובות אגריפס והמלך ג'ורג'.
"באמצע החצר", תארה רחל ינאית בן-צבי את המתחם, "עמד בית-אבנים עתיק, בן קומה אחת, [...] ומסביבו כמגובבים זה על-גבי זה, חדרונים וצרפונים שאין אחד מהם דומה לחברו, לא בגודלו ולא בצורתו - אחד של אבן, אחד בנוי בלבנים ואחד של עץ, וכולם יחד כציבור של חורבות".
מגורי הקומונה כללו מחצלות ללא כל ריהוט.
"היה להם רק סיר אחד וכף אחת".
בזכרונותיו תיאר אלכסנדר זייד את חיי הקומונה: "יום יום לפי התור, היה אחד מחברי הקומונה מקדים לחזור הביתה, מטאטא את החדרים ומבשל קדירה גדולה שעועית וסיר אורז ומרתיח קומקום ציקורית-עולש; בחצר הרוסים היינו קונים לחם שחור, ומכלים את כל המטעמים האלה בתיאבון של זאבים.
עבדנו לא פחות מעשר שעות ליום.
בימים הראשונים השתכרנו ארבעה גרושים והגענו לשלוש-עשר.
בצהרים היינו סועדים את לבנו באבטיח או בענבים ומשתטחים לנוח על גבי החצץ.
במלאכת-הסיתות עלינו במהרה על מורינו, מפני שלמדנו ציור ב'בצלאל'".
חברי הקומונה היו בעלי רקע חברתי ותרבותי דומה.
רובם היו מעורבים בפעילות מפלגות הפועלים ואף ביקשו לגייס חברים חדשים למפלגות ולרעיון הסוציאליסטי.
עיתון "הפועל הצעיר", לדוגמה, הרבה לדווח בגיליונותיו בשנים אלו על הקבוצה ועל מקצוע הסתתות.
לצד הקומונה התגבשה בשנים 1908-1907 גם קומונת "ירושלים החדשה", שחבריה היו קרובים אל חברי קומונת הסטטים.
על רקע אחיד זה בלט יצחק נדב, נער תימני שזה עתה עזב את תלמוד התורה והחל בתהליך של יציאה מן הדת והמסורת.
הוא גזז את פאותיו, המיר את התלבושת התימנית בביגוד אירופי והיה מרותק לכל מהתרבות החדשה אליה נחשף.
שמשפחתו התגוררה במשכנות שבקרבת "בצלאל".
מול בית המשפחה התגוררה קילה גלעדי, שהייתה קשורה ל"קומונת ירושלים החדשה" ואנשי קומונת הסתתים.
גם יוסף ברץ תיאר את חוויותו בקומונה: "הייתי חוזר הביתה אחרי העבודה בידיים פצועות ונפוּחות ולא יכולתי לנגוע בשום דבר.
ובלי להחליף את בגדי, הייתי יוצא לחצר דירתי, שהיו בה עצי־זית גדולים, נשען על אחד מהם ובוכה כילד… היה בבכי הזה פחד מפני קשי ההסתגלוּת לעבודה: שמא לא אוכל להיות פועל.
והיו בו גם מגעגועים לאמא…
כעבור שעה קלה היה מעוררני חברי, שגר אתי בחדר אחד והיה קצת חזק ממני.
גרנו שלושה בחדר קטנטנן אחד, עבדנו בבנין אחד ושׂכרנוּ היה שווה – שׂכר מצומצם מאד, שהספיק רק לצרכינו המינימליים.
פת־לחם לארוחת־הבוקר, פת־לחם לצהרים, וארוחה במטבח בערב.
ויכוח בלתי־פוסק נמשך בין חברי, האחד מגליציה והשני משדליץ (פולין).
הראשון, שהיה בנו של בעל חנות־לסוּכּריות, מפונק ובעל שינים רעועות מאכילת ממתקים, הוכיח בכל מיני הוכחות, כי המזון החסכוני ביותר הוא חלבה או סוכריות בלחם, מפני שהן מפיגות את התיאבון… והשני, שהיה סורג־גרבים בעיר מולדתו שדליץ, קפדן ודייקן מטבעו, הוכיח להפך, שדג־מלוח טוב יותר, כי הוא מזין ומשׂביע כבשׂר.
הוויכוח נמשך יום־יום ולא הגיע לידי הכרעה אלא לאחר שלא הצלחנו להשיג את שני המטליקים (חצי גרוש בערך), וצריך היה להסתפק בפת יבשה…"
במהלך 1908 החלה הקומונה להתפרק.
הסיבה העיקרית הייתה העובדה כי רוב חבריה ראו בחקלאות כיעודם הציוני.
אחד הראשונים לפרוש היה מנחם שמואלביץ שחלה ורופאיו אסרו עליו להמשיך במלאכת החציבה.
הוא עבר לגליל והיה ממקימי חוות כנרת.
באותה עת גם הפך הניסיון למצוא עבודה קשה יותר.
ברץ עבר לתל אביב, שם עבד בבניית אחוזת בית והגימנסיה הרצליה.
לאחר מכן נטש את מקצוע הבנייה והיה שותף להקמת הקומונה החדרתית.
רוב חברי הקומונה עברו יחדיו לגליל והיו ממקימי "בר גיורא".
היחיד שלא עזב את ירושלים בתחילה היה אביגדורוב, שחלה בקדחת ונזקק לתקופת החלמה.
בשנת 1908, כנראה לנוכח נטישת הסתתים את ירושלים, פרסם שץ קריאה מחודשת לבהכשרת הסתתים, וכן הציע גם הכשרה בצבעות.
דו"ח שהוציא בצלאל בסוף אותה שנה מתאר הכשרה של 29 סתתים שנמשכה שלושה חודשים.
לאחר מכן ועד לקשרים עם גדוד העבודה, לא ידוע על הכשרת סתתים נוספים.
חשיבותה של הקומונה היה ביצירת תקדים לעבודת הבנייה העברית, שתקבל משנה חשיבות בפעילותו של גדוד העבודה.
בעיני ראשי תנועת העבודה הקומונה היוותה בסיס ראשוני לחיים ברוח סוציאליסטית בארץ ישראל.
אלו יוזכרו כתקדים לקבוצות אחרות כגון הקואופרציה במרחביה, הקומונה החדרתית, חוות כנרת ועוד.
מבחינה מעשית הייתה הקומונה המקום בו נפגשו רבים ממקימי "בר גיורא" ואחר כך "השומר".
קומטסו (ביפנית: コマツ, באנגלית: Komatsu) היא חברה בינלאומית שמייצרת ציוד מכני הנדסי, מכונות לתעשייה.
מוצריה כוללים, בין היתר, מכונות דפוס, לייזרים וגנרטור תרמו-אלקטרוני.
מטה החברה נמצא בטוקיו שביפן.
החברה נקראת על שם העיר קומצו, אישיקווה שם נוסדה החברה ב-1917.
קומטסו היא היצרנית השנייה בגודלה בעולם של ציוד מכני הנדסי, כאשר קטרפילר היא הראשונה.
ברם, באזורים מסוימים - בפרט יפן וסין - קומטסו מובילה בנתח השוק.
לחברה מפעלים ומרכזי ייצור ביפן, אסיה, אמריקה ואירופה.
פירוש שם החברה "קומטסו" הוא "עץ אורן קטן" ביפנית ולכן עצי אורן נשתלים לעיתים קרובות במתקני החברה.
החברה נוסדה ב-1917 כ-Komatsu Iron Works בידי Takeuchi Mining Industry (תעשיית הכרייה טקאוצ'י) כחברה-בת כדי לייצר כלי עבודה עבור החברה-האם.
בספו של דבר קומטסו גדלה מספיק ונמכרה לציבור ב-13 במאי 1921, ואז נהפכה לחברה העצמאית Komatsu Ltd.קומטסו ייצרה את האב-טיפוס של טרקטור חקלאי הראשון שלה ב-1931. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ייצרה החברה טרקטורים צבאיים עבור צבא יפן, וכן דחפורים, טנקים ותותחי הוביצר.
אחרי מלחמת העולם השנייה, תחת נשיאה החדש יושינארי קאוואי קומטסו הוסיפה דחפורים ומלגזות אזרחיים לקו המוצרים שלה.
ב-1949 החלה לייצר לראשונה מנועי דיזל.
גדילתה כחברה נבעה בין השאר מהדרישה ההולכת לדחפורים במהלך שיקום יפן אחרי המלחמה (בשנות ה-50 של המאה ה-20).
באוגוסט 1951 מטה החברה הועבר לטוקיו.
בשנת 1957 הגיעה החברה להתקדמות טכנולוגית מספקת כדי לצייד את כל כלי הצמ"ה וכלי הרכב שלה במנועים מתוצרתה.
ב-1964 ריואיצ'י קאוואי, בנו של יושינארי קאוואי, החליף את אביו כנשיא החברה והחל לייצא את מוצריה במטרה לשנות את תדמית המוצרים היפניים כזולים ובעלי איכות נמוכה.
ביולי 1967 היא נכנסה לשוק בארצות הברית והתחרתה מול קטרפילר, יצרנית הדחפורים הגדולה בעולם, בשוק הבית שלה.
תחרות זו נעשתה תחת הסלוגן "Maru-C" שפירושו "להקיף את קטרפילר" בהתייחס למשחק הגו בו הקפת היריב בכלים זוכה בשטח המוקף.
קומטסו ותעשיות דרסר הקימו ביחד את "קומטסו דרסר" כדי לייצר ציוד כרייה וטרקטורים למכרות.
שותפות 50-50 זאת נמשכה מספטמבר 1988 עד אוגוסט 1994, כאשר קומטסו קנתה את החלק של דרסר.
ב-1997 מותגו מוצרי הכרייה של קומטסו תחת "Komatsu Mining Systems".
כדי למנוע בלבול מותגים בזמן שינויי החברות, השם "Haulpak" שימש לקו המוצרים שקומטסו התחילה עם דרסר.
בסופו של דבר הפך השם "האולפק" למותג גנרי ששימש לכל משאית עפר בעל פתח אחורי במכולה.
כיום קומטסו היא חברה הצמ"ה השנייה בגודלה בעולם.
קו המוצרים שלה כולל מחפרים (קומפקטיים, קטנים, בינוניים וגדולים), דחפורים, משאיות עפר למכרות, משאיות עפר מפרקיות, מעמיסים אופניים, מעמיסים זחליים, מחפרונים, מיני-מעמיסים, מרסקי סלעים ומפלסות.
קוּמִי צְאִי הוא שיר אהבה של המשורר חיים נחמן ביאליק.
התחבר בתרס"ה 1905. כמו רוב שירי ביאליק, נכתב השיר בהגייה אשכנזית.
האני השר בגוף ראשון יחיד, קורא לאהובתו ומתאר עלילה אפשרית של טיול עד מפגש עמו בחיק הטבע בעונת האביב.
הלשון השירית רצופה בהרמזים לפסוקי התנ"ך, בהם ספר בראשית ושיר השירים, כמו גם הרמזים אל פסוקים בשירתו שלו.
יוסף קלוזנר, עורך השילוח, שם התפרסם השיר, לא התלהב תחילה מהשיר, וראה בו דבר "יפה וריק", שאינו הולם את אופיו הרציני של הירחון.
ואמנם השיר מלא עליצות והתפעמות מהנערה ומהטבע, והוא כנראה פועל יוצא של הרפתקת אהבים קצרה שהייתה לביאליק בעיירה מרוזי, בקיץ 1904.
מילות השירה תכנים ואמירותמילות הבית מתכתבות עם : המילים: „מֵאֲחוֹרֵי גֶדֶר גַּנִּי" מתכתבות עם יצירתו של ביאליק בפרוזה: מאחורי הגדר.
מילות הבית מתכתבות עם : ברכיבי הפסוק שנושאו הוא עבודת ה' ומוסר, עשה המשורר שימוש בתיאור של יחסי אהבה.
מילות הבית מתכתבות עם : מילות הבית מתכתבות עם : וכן עם : זִכְרִיָה הוא הפרח זִכְרִינִי מילות הבית מתכתבות עם :
השיר הושר בלפחות שישה לחנים שונים.
שלושה מהם – מחבריהם אינם ידועים, מתוך שלושה אלו אחד הוא תימני (ועובד כמה פעמים על ידי פאול בן-חיים), ואחד הוא של יהודי מזרח אירופה.
הלחן השלישי ידוע בצורה חלקית ביותר.
בן-חיים, כחלק מאופוס 29 שלו, חיבר לו לחן משלו ב-1940.
מרק לברי חיבר לו לחן ב-1954.
הלחן הידוע ביותר, חובר ב-1971 לערך על ידי נעמי שמר, והוא זכה לשלושה עבודים לכל הפחות: של אריה לבנון, של גיל אלדמע ושל ירון גרושובסקי.
בלחן זה בוצע השיר פעמים רבות מאד.
בין השאר על ידי יהורם גאון; עוזי מאירי; נעמי שמר; אופירה גלוסקא ביחד עם הפרברים, חבורת 'מקולית', סקסטה ושולה חן; דודו זכאי; אנסמבל דרור; יוני נמרי; "אל המשורר"; Gute Gute; דקלון; אודהליה ברלין.
קומורית (בקומורית: Shimasiwa [שפת האיים]) או Shikomori [השפה של קומורו]) היא השפה המדוברת ביותר בקומורו ומדוברת גם במיוט.
השפה שייכת לשפות הסוואהיליות אך עם השפעות גדולות יותר מהשפה הערבית מאשר הסוואהילי.
קומורו מורכבת משלושה איים ולכל אי, יש ניב משלו.
בגרנד קומור הניב נקרא shingazidja, באנג'ואן הניב נקרא shindzuani, במוהֶלי הניב נקרא shimwali ובמיוט הניב נקרא shimaore.
את השפה נהוג לכתוב באותיות לטיניות או ערביות.
קוֹמטיט (הגייה מדויקת קוֹמָטִיאִיט) הוא סלע געשי אולטרה-מאפי שמקורו במעטפת, אם כי חלק מהסלעים שנתגלו הם תת-געשיים עד פלוטוניים.
הקומטיט נתגלה ב-1965 על ידי האחים מוריס וריצ'רד ויליוֹאֵן (Morris and Richard Viljoen) באזור הרי ברברטון מקונג'ווה בפרובינציית מפומלנגה בדרום אפריקה, והוא קרוי על שם המיקום המייצג של הסלע לאורך הנהר קומאטי (Komati River).
תכולת הצורן, האשלגן והאלומיניום בקומטיטים נמוכה ותכולת המגנזיום גבוהה עד גבוהה מאוד.
הקומטיטים הם סלעים נדירים ביותר, והופעתם מוגבלת כמעט רק לסלעים שנוצרו בעידן הארכאיקון, יחד עם מעט קומטיטים מעידן הפרוטרוזואיקון או עידן העל של הפנרוזואיקון (אם כי סלעי למפרופיר עשירים מאוד במגנזיום ידועים מעידן המזוזואיקון).
הסיבה להגבלה בגיל הסלעים קשורה להתקררות מעטפת כדור הארץ, שככל הנראה הייתה הטמפרטורה שלה במהלך תחילת עד אמצע עידן הארכאיקון (לפני 3.8 מיליארד שנים עד לפני 2.8 מיליארד שנים) גבוהה בכ-500°C בהשוואה לימינו.
כדור הארץ הקדום יצר חום רב יותר כתוצאה מחום שיורי בעת ההתקבצות שיצרה את כוכב הלכת, כמו גם שפע רב יותר של יסודות רדיואקטיביים.
תפוצת סלעי הקומטיט מוגבלת לאזורים של שילד מהארכאיקון.
סלעים קומטיטיים מתקיימים יחד עם סלעים געשיים מאפיים ואולטרה-מאפיים עשירים במגנזיום בחגורות הירקן מהארכאיקון.
יוצאי דופן הם הסלעים הקומטיטיים מהאי גורגונה על הרמה הגעשית הקריבית-קולומביאנית באוקיינוס השקט מול חופה המערבי של קולומביה, שגילם נאמד ב-90 מיליון שנים בלבד.
הסלע העתיק ביותר שנתגלה על פני כדור הארץ נכון ל-2013 הוא אמפיבוליט עם סילים של קומטיט מהחגורה הירוקה של נובואגיטטוק (Nuvvuagittuq greenstone) על חופי מפרץ הדסון בקנדה.
למגמות של הרכב קומטיטי יש נקודת התכה גבוהה מאוד, כאשר הטמפרטורה שלהן בשעת ההתפרצות עלתה על 1,600°C.
לשם השוואה, הטמפרטורות של לבות בזלתיות נעות בין 1,100°C ל-1,250°C.
נקודת ההתכה הגבוהה יותר הנדרשת לייצור קומטיט יוחסה למפל הגאותרמי בכדור הארץ של עידן הארכיאוקון.
הלבה הקומטיטית התנהגה ככל הנראה כנוזל סופר-קריטי (בעל צמיגות של גז אבל צפיפות של סלע) בעת ההתפרצות.
בהשוואה ללבה בזלתית של תימרת המעטפת של הרי הגעש של הוואי שהטמפרטורות שלה נעה סביב 1,200°C, והזורמת על פני השטח בדומה לסירופ או לדבש, הלבה הקומטיטית זרמה במהירות רבה על פני השטח, והותירה מאחוריה קילוחי לבה דקים מאוד (עד לעובי של 10 מ"מ).
הרצפים הקומטיטיים העיקריים שנשמרו בסלעי הארכיאוקון הם לכן צינורות לבה, אגמי לבה וכו', מקומות שבהם הצטברה הלבה הקומטיטית.
הכימיה של סלעי הקומטיט שונה מהכימיה של מגמות בזלתיות ומגמות נפוצות אחרות שמקורן במעטפת, בשל ההבדל במעלות של ההתכה החלקית.
מעריכים שקומטיטים נוצרו כתוצאה מרמות גבוהות של התכה חלקית, בדרך כלל מעל ל-50%, ומכאן שיש בהם אחוז גבוה של MgO (תחמוצת מגנזיום) וריכוזים נמוכים של K2O ויסודות בלתי תואמים.
קימברליט, סלע יסוד נוסף עשיר במגנזיום, עשיר יחסית באשלגן וביסודות בלתי תואמים אחרים, ומקובלת כיום השערה כי נוצר כתוצאה מאחוז נמוך של התכה חלקית בעזרת מים (התכת שטף) ופחמן דו-חמצני.
הגאוכימאים מחלקים את הסוגים השונים של סלעי קומטיט לארבע מחלקות:
קומטיט שאינו דל באלומיניום (Aluminium Undepleted Komatiite, בראשי תיבות AUDK) - מכונה גם קומטיטים של הקבוצה הראשונה (Group I komatiites), לדוגמה הקומטיטים של מונרו (Munro Township) בחגורה הירוקה של אביטיבי (Abitibi greenstone belt) באונטריו שבקנדה.
קומטיט דל באלומיניום (Aluminium Depleted Komatiite, בראשי תיבות ADK) - מכונה גם קומטיטים של הקבוצה השנייה (Group II komatiites).
לדוגמה הקומטיטים של אזור הר ברברטון (שבו נתגלה הקומטיט לראשונה).
קומטיט עשיר באלומיניום (Aluminium enriched komatiite), מכונה גם קומטיטים של הקבוצה השלישית (Group III komatiites).
לדוגמה הקומטיטים מהאי גורגונה מול חופי קולומביה.
קומטיט עשיר בטיטניום (Ti-rich komatiite) - נתגלה לראשונה ב-1990 בחגורה הירוקה של קאראסיוק (Karasjok Greenstone Belt) בנורווגיה על השילד הבלטי, ואחר כך גם במרצ'יסון טרן (Murchison Terrane) באוסטרליה המערבית ובדצ'ינה (Dachine) שבגויאנה הצרפתית.
מחלקות קומטיטים אלו מייצגות שוני פטרולוגי אמיתי במקור בו נוצרו הקשור לעומק של יצירת הנתך.
ניסויים בהתכה הוכיחו כי קומטיטים דלים באלומיניום נוצרו ברמות גבוהות של התכה חלקית של מעטפת מיוממת תחת לחץ נמוך שבה הפירוקסנים נושאי האלומיניום שבמקור לא הותכו, בעוד שקומטיטים שאינם דלים באלומיניום נוצרו ברמות גבוהות של התכה חלקית בעומק רב, שבו הותך הפירוקסן העשיר באלומיניום.
המגמטיות של בוניניט דומה למגמטיות של קומטיט, אבל היא מונעת יותר מהתכה המושפעת ממעבר נוזלים נדיפים מעל אזור הפחתה מאשר מהתכה המונעת מירידת לחץ.
סלעי בוניטיט שבהם 10%-18% של MgO נוטים להכיל יותר יסודות ליתופילים בעלי יונים גדולים (large-ion lithophile elements או בראשי תיבות LILE) (בריום, רובידיום וסטרונציום) מאשר קומטיטים.
מחקר גילה כי מאגמה קומטיטית שימשה מקור לבזלת תולאיטית המצויה יחד עם קומטיט.
המחקר קושר בין שני סוגי הסלעים בחגורה הירוקה של חבל קרליה בצפון מערב רוסיה.
קומטיט מורכב מאוליבין פורסטריטי (Fo90 ומעלה) פירוקסן סידני ולעיתים קרובות כרומי, אנורתיט (An85 ומעלה) וכרומיט.
בדוגמאות רבות של קומטיטים מופיע מורפולוגיה ומרקם של סלע הצטברות.
המינרלוגיה הנפוצה של סלע ההצטברות היא של אוליבין פורסטריטי עשיר במגנזיום, אם כי גם הצטברות של גבישי פירוקסן כרומיים אפשרית (אם כי היא נדירה יותר).
סלעים געשיים עשירים במגנזיום יכולים להיווצר מהצטברות של פנוקריסטים של אוליבין בנתכים בזלתיים, לדוגמה פיקריט.
חלק מהעדות לכך שהקומטיטים אינם עשירים במגנזיום בגלל הצטברות אוליבין היא מרקמית: לחלק מסלעי הקומטיט יש מרקם מיוחד המכונה ספיניפקס (spinifex), מרקם המיוחס להתגבשות המהירה של האוליבין מהנתך העשיר במגנזיום.
הוכחה נוספת היא שתכולת ה-MgO של האוליבינים שנוצרה בקומטיטים היא בהרכב הכמעט טהור של פורסטריט, האפשרי במסה רק עקב התגבשות של אוליבין מתוך נתך עשיר במגנזיום.
החלק העליון של הסלע בצורת ברקציה או כרית בכמה קומטיטים ששורד במקרים נדירים הוא בעיקר זכוכית געשית שעברה קירור מהיר במגע עם אוויר או מים.
מכיוון שהם עברו קירור מהיר הם מייצגים את ההרכב הנוזלי של הקומטיטים, וכך ניתן לאבחן את התכולה של ה-MgO המגיעה עד 32% של MgO.
בין הקומטיטים בעלי תכולת המגנזיום הגבוהה ביותר שבהם נשמר המרקם בצורה הטובה ביותר הם אלו של תצורת ולטפרדן (Weltevreden Formation) בחגורת ברברטון (Barberton belt) בדרום אפריקה, שבהם ניתן להסיק מהסלע והרכבי האוליבין על קיומם המקורי של נוזלים שלא הכילו מים כלל המכילים עד 34% של MgO.
המינרלוגיה של הקומטיט משתנה באופן שיטתי בחתך סטרטיגרפי של קילוח קומטיט ומשקפת תהליכים מגמטיים שהשפיעו על הקומטיטים במהלך התפרצותם והתקררותם.
השינוי המינרלוגי הוא מהבסיס של הסלע המכיל צבר של אוליבין, לאזור גבוה יותר בעל מרקם המכונה ספיניפקס המורכב ממחטי אוליבין ובתנאים אידיאליים גם אזור של מרקם ספיניפקס מפירוקסן, ואזור עשיר באוליבין שהתקרר במהירות על השכבה העליונה של יחידת הקילוח.
המונח "מרקם ספיניפקס" (spinifex texture) קרוי על שם סוג שיחים מאוסטרליה (spinifex) ממשפחת הדגניים הגדלים לאורך החופים במקבצים שצורתם דומה למרקם הסלע.
המינרלים העיקרים המצויים בקומטיט כוללים אוליבין, הפירוקסנים: אוגיט, פיג'וניט וברונזיט, פלגיוקלז, כרומיט, אילמניט ולעיתים רחוקות אמפיבול פראגסיטי.
המינרלים המשניים (המותרים) כוללים סרפנטין, כלוריט, אמפיבול פלגיוקלז נתרני, קוורץ, תחמוצות ברזל ולעיתים רחוקות פלוגופיט, בדלייאיט וגארנט מהסוגים פירופ והידרוגרוסולר.
כל הקומטיטים הידועים עברו התמרה, ולכן היה צריך טכנית לכנותם "מטאקומטיט".
בשל התמרה נפוצה זו משקפת המינרלוגיה של הקומטיט את הכימיה המקורית של המאגמה, ואת הכימיה של נוזלי ההתמרה שהשפיעו על הסלעים.
בשל תהליכי התמרה ומטאסומטיזם עוברים קומטיטים בדרך כלל שינוי גדול תוך כדי תהליכים של סרפנטיניזציה וקרבוונציה.
כתוצאה מכך מתרחשים שינויים משמעותיים במינרלוגיה של הקומטיטים והמרקם המקורי נשמר לעיתים רחוקות.
המינרלוגיה של הסלע עקב ההתמרה של סלעים אולטרה-מאפיים, בייחוד קומטיט, נקבעת על ידי הרכב הסלע רק בחלקה.
הרכב הנוזלים הכלואים בסלע במהלך התמרה בטמפרטורה נמוכה, בין אם מדובר בהתמרה מתקדמת (תנאי חום ולחץ מתגברים) או בהתמרה נסוגה (תנאי ירידה של חום ולחץ), קובע את צבר המינרלים במטאקומטיט (מכאן ואילך כל התייחסות לקומטיט היא בעצם למטאקומטיט).
הגורם הקובע את צבר המינרלים הוא הלחץ החלקי של הפחמן הדו-חמצני בתוך נוזל ההתמרה, המכונה XCO2. אם XCO2 הוא מעל 0.5, התגובות הכימיות של ההתמרה גורמת ליצירת טלק, מגנזיט (פחמת המגנזיום), ואמפיבול מסוג טרמוליט.
תגובות אלו מסווגות כתגובות קרבונציית טלק.
במקרה שה-XCO2 נמוך מ-0.5, התגובות הכימיות בנוכחות מים גורמת ליצירת סרפנטיניט.
לפיכך קיימים שני סוגים של קומטיט מותמר, קומטיט שעבר קרבוונציה וקומטיט שעבר מיום (הידרציה).
קומטיטים ופרידוטיטים שעבר קרבוונציה יוצרים סדרת סלעים בהם בולטים המינרלים כלוריט, טלק, מגנזיט או דולומיט וטרמוליט.
במקבצי סלעים שעברו התמרה מיוממת בולטים המינרלים כלוריט, סרפנטין-אנטיגוריט וברוציט.
ניתן גם למצוא גם כמויות זעירות של טלק, טרמוליט ודולומיט, אבל הם נדירים מאוד משום שלא היה פחמן דו-חמצני בנוזלי ההתמרה.
בהתמרה מתקדמת יותר בולטים המינרלים אנתופיליט, אנסטטיט, אוליבין ודיופסיד משום שמסת הסלע עוברת דהידרציה (ייבוש).
שינויים מינרלוגיים בפצייס קילוח הקומטיט
קומטיט נוטה להתגבש הדרגתית מהרכבים עשירים במגנזיום בתחתית הקילוח שבו מצטבר אוליבין להרכבים עניים במגנזיום במעלה הקילוח.
לכן המינרלוגיה הנוכחית לאחר התמרה של הקומטיט תשקף את הכימיה המקורית, המייצגת את הפאצייס הגעשי והמיקום הסטרטיגרפי.
המינרלוגיה של ההתמרה הטיפוסית היא מינרלוגיה של טרמוליט-כלוריט או של טלק-כלוריט באזורים העליונים במרקם הספיניפקס.
בתחתית הקילוח העשירה יותר באוליבין העשיר במגנזיום כמעט ואין טרמוליט וכלוריט ובולטים בה המינרלים מקבוצת הסרפנטין-ברוציט +/- אנתופיליט אם ההתמרה הייתה מיוממת, או טלק-מגנזיט אם ההתמרה כללה קרבוונציה.
בפאצייס של החלק העליון בקילוח בולטים המינרלים טלק, כלוריט, טרמוליט ואמפיבולים מגנזיים אחרים (אנתופיליט, קמינגטוניט, גדריט וכו').
לדוגמה, המינרלוגיה של פאצייס קילוח טיפוסי יכולה להיות:
+ פאצייס: מיומם עבר קרבוונציה A1 כלוריט-טרמוליט טלק-קכלוריט-טרמוליט A2 סרפנטין-טרמוליט-כלוריט טלק-טרמוליט-כלוריט A3 סרפנטין-כלוריט טלק-מגנזיט-טרמוליט-כלוריט B1 סרפנטין-כלוריט-אנתופיליט טלק-מגנזיט B2 סרפנטין מסיבי-ברוציט טלק מסיבי-מגנזיט B3 סרפנטין-ברוציט-כלוריט טלק-מגנזיט-טרמוליט-כלוריט
ניתן לסווג את הקומטיט על פי המאפיינים הגאוכימיים הבאים:
דל ב-CaO וב-Na2O (פחות מ-2% ביחד)
דל בהעשרה ביסודות בלתי תואמים (בריום, צזיום רובידיום).
הסיווג הגאוכימי דלעיל חייב להיות באופן עקרוני הכימיה של המאגמה שלא עברה שינויים ולא תוצאה של הצטברות גבישים (כמו בפרידוטיט).
הכימיה משתנה בטור הסטרטיגרפי של קילוח קומטיט אופייני בהתאם להתגבשות ההדרגתית המתרחשת לאחר ההתפרצות.
עקב כך יש בחלק העליון של הקילוח תכולה נמוכה יותר של MgO, כרום וניקל, ובמקביל גידול של אלומיניום, K2O, Na, CaO, ו-SiO2.
סלעים בהם יש תכולה גבוהה של MgO יחד עם תכולה גבוהה של K2O, בריום, צזיום, רובידיום וכו', עשויים להיות סלעים מהסוגים למפרופיר, קימברליט וסלעים אולטרה-מאפיים, אשלגניים או אולטרה-אשלגניים.
לחלקו העליון של סלע הקומטיט יש בדרך כלל צורה של ברקציית כרים המתאימה להתפרצות תת-מימית תוך יצירת קרום קשיח מעל לקילוח הלבה, שתחתיו מצטברים צינורות לבה ואגמי לבה בגודל משמעותי.
פאצייס של סלעים געשיים קרובים הוא של שכבות דקות יותר המעורבות במשקעים סולפידיים, פצלים שחורים, צור ובזלת תולאיטית.
קיימת מחלוקת לגבי השאלה האם קומטיטים נוצרו ממאגמה עשירה יחסית במים.
התומכים בטענה זו מוצאים לכך הוכחות בקיומם של סלעי טוף קומטיטיים, ובהיווצרות מינרלים בתהליכים עשירים במים ובגופרית.
לעומתם יש חוקרים שטוענים כי המאגמה לא הכילה כלל מים.
אנדריו בארי (Andrew Berry), מהמחלקה למדעי כדור הארץ באימפריאל קולג' בלונדון, בחן את יוני הברזל (Fe+3 ו-Fe+2) הכלואים בין גבישי האוליבין שבקומטיט ומצא כי הם לא עברו התחמצנות שהייתה צפויה לו המאגמה המקורית הייתה כוללת מים.
המרקם הנפוץ המאפיין את הקומטיטים מכונה "מרקם ספיניפקס" והוא כולל פנוקריסטים מחטיים ארוכים של אוליבין (או פסאודומורף של מינרלי ההתמרה שהחליפו את האוליבין) הנותנים לסלע, בייחוד על משטחים שעבר בלייה, צורת תבליט של להבים.
מרקם ספיניפקס הוא תוצאה של התגבשות מהירה של נוזל שעבר קירור-על.
צמיחת הגבישים מעוכבת בשל האופי הנוזל הסופר קריטי של המאגמה היוצרת את הקומטיט ואז מתרחשת בחטף על מנת ליצור את מרקם הספיניפקס.
מרקם נוסף, "מרקם האריסיט" (Harrisite texture) על שם המקום בו נתגלה לראשונה - "מפרץ האריס" (Harris Bay) באי רום שבאיים ההברידיים בסקוטלנד, נוצר על ידי התגרענות של גבישים על קרקעית הקילוח.
האריסיטים יוצרים מקבצי גבישים של פירוקסן ואוליבין באורך עד מטר.
משערים כי המורפולוגיה של הרי הגעש שמהם נפלטה הלבה שיצרה את הקומטיט הייתה של חרוט מגן, האופייני למבנה בזלת גדול, כיוון שבאירוע המגמטי שייצר את הקומטיטים התפרצו פחות חומרים מגנזיים.
עם זאת, הזרם ההתחלתי של מרבית המגמה המגנזית יצר תבנית זרימה בערוצים, מניחים הקומטיט נפלט מתוך סדרת סדקים כמזרקות לבה נוזלית מאוד על פני השטח.
קילוחי הלבה זרמו במהירות רבה, כשהם מתרכזים במקומות טופוגרפיים נמוכים יותר, ויוצרים ערוצים הבנויים מצבר של אוליבין עשיר ב-MgO שדופנותיהם מצופים ביריעות במרקם ספיניפקס של אוליבין דל יותר ב-MgO ושל פירוקסן.
האורך המקסימלי של קילוחי הלבה אינו ידוע, אבל במקומות מסוימים בקנדה ניתן לעקוב אחרי קילוחים מסוימים לאורך קילומטרים ובאוסטרליה נתגלו יחידות קומטיטים באורך של כמה עשרות קילומטרים.
על מקור הלבה קיימת מחלוקת.
הדעה המקובלת היא שמדובר בלבה מתימרת מעטפת, והדוגמה הבולטת ביותר המאששת דעה זו הם הקומטיטים שבאי גורגונה שמקורם ככל הנראה בתימרת המעטפת שיצרה את הנקודה חמה של איי גלאפגוס.
עם זאת, יש חוקרים הטוענים על סמך כמות הסיליקה בחלק מהקומטיטים, הדומה לכמותה בלבה מודרנית היוצרת את הסלע בוניניט, כי מקורם באזורי הפחתה.
לשאלת המקור יש חשיבות רבה לגבי המודל של תימרת מעטפת.
אם יתברר כי בארכיאקון, שבו הייתה המעטפת חמה יותר מאשר בימינו, אין הוכחות לקיום תימרת מעטפת, על אחת כמה וכמה בימינו אין הצדקה למודל זה.
לקילוח לבה קומטיטית טיפוסי יש שישה אלמנטים סטרטיגרפיים קשורים:
A1 - האזור העליון שעבר קירור מהיר במיוחד והוא זגוגיתי ובצורת לבת כרים, בדרך כלל עובר בליה והוא שלב ביניים בדרך לסלע משקע.
A2 - אזור צינון שבו גבישים מחטיים מנוצים של אוליבין-קלינופירוקסן-זכוכית.
A3 - אזור בעל מרקם ספיניפקס מורכב מגבישי אוליבין שצמחו מכיוון האזור העליון כלפי מטה.
B1 - מזוקומולטים עד אורתוקומולטים, של אוליבין המייצגים האריסיט הגדל בנתך הנוזלי הזורם
B2 - אדקומולטים של אוליבין המורכבים מ-93% גבישי אוליבין גוציים משולבים.
B3 - אזור צינון תחתון המורכב מאדקומולטים עד מזוקומולטים של אוליבין שגבישיו קטנים יותר.
יחידות קילוח מסוימות עשויות שלא להישמר בשלמותן, משום שיחידות קילוח הבאות עלולות לסחוף את אזור A של מרקם הספיניפקס.
באזורים הרחוקים מהפליטה שבהם הקילוח הולך ונעשה דק עשוי אזור B שלא להתפתח היטב או שלא ייוצר בכלל משום שלא הגיע מספיק נוזל על מנת ליצור אדקומולט.
הערוץ והקילוח כוסו אחר כך בבזלת עשירת במגנזיום ובבזלת תולאיטית כאשר אירוע ההתפרצות התפתח לפליטת לבה עשירה פחות במגנזיום.
בהמשך, המגמטיות הכוללת תכולת סיליקה גבוהה יותר נוטה ליצור מבנה טיפוסי של חרוט מגן.
המגמה הקומטיטית צפופה מאוד, צפיפות המגמה ב-28% של MgO היא כ-2,800 ק"ג למ"ק, ומגיעה לפני השטח במקרים מעטים בלבד, ברוב המקרים נאגרת המאגמה בתאי מאגמה עמוק בתוך הקרום.
כך למשל גילו מחקרים מודרניים שבוצעו אחרי שנת 2004 שאופיים של מרבית המופעים הקומטיטיים האדקומולטים של אוליבין בקראטון ילגרן באוסטרליה המערבית הם תת-געשיים עד פלוטוניים.
בדומה, שינו מחקרים מודרניים את התפיסה לגבי היווצרות מרבצי הניקל של הר קית (Mt Keith) בסמוך לעיירה ליינסטר (Leinster) באוסטרליה המערבית.
במקור חשבו החוקרים כי שכבות הקומטיט מייצגות ערוצים עמוקים במיוחד (מעל ל-500 מטרים) שבהם נאגרה לבה קומטיטית במהלך התפרצויות געשיות ממושכות, וכיום מעריכים על סמך קסנוליתים בסלעי האם הפלסייים כי היא זה מחדר של נתך קומטיטי לסלעי הסביבה.
מחדרים אלו מכונים "סילים מתועלים" (channelised sills), שנוצרו על ידי הזרקת מאגמה בין שכבות סלע האם והתנפחות של תא המאגמה.
ייתכן שמרבצי ניקל בתוך גופים קומטיטיים אדקומולטים של אוליבין, שלכרייתם יש ערך כלכלי, מייצגים ערוץ דמוי סיל שבו נאגרה המאגמה בתא ביניים לפני שהיא התפרצה לפני השטח.
הלבה הקומטיטית מכילה ריכוזים גבוהים יחסית של ניקל, נחושת, זהב ומתכות מקבוצת הפלטינה.
בדרכה על פני השטח התיכה הלבה החמה סלעי קרום עשירים בגופרית.
הנוזלים הסולפידיים המכילים את הניקל, הנחושת ומתכות קבוצת הפלטינה שקעו בקרקעית ערוצי הלבה ויצרו מרבצים סולפידיים.
החשיבות הכלכלית של סלע הקומטיט הוכחה לראשונה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר נתגלה המרבץ המסיבי הסולפידי המכיל ניקל בקמבלדה שבאוסטרליה המערבית.
מרבצים סולפידיים המכילים ניקל בתוך קומטיטים מהווים כיום מקור לכ-14% מתפוקת הניקל העולמית השנתית, בעיקר מאוסטרליה, קנדה ודרום אפריקה.
לאחרונה נתגלו מרבצים מסוג זה גם בשילד של גויאנה.
כאמור, המרבצים הסולפידיים מכילים גם נחושת ומתכות יקרות.
קומטיט בגופים אחרים של מערכת השמש
מכיוון שקומטיטים הם סלעים געשיים מהתקופה הקרובה ליצירת כדור הארץ העלו חוקרים שונים את האפשרות לקיום קומטיטים (או סלעים בהרכבים דומים לקומטיט) בגופים נוספים במערכת השמש.
הרשימה להלן היא סיכום של ההשערות בנושא.
הירח - ויליאמס מצא שההרכב והצמיגות של הלבה של שיצרה את סלעי הבזלת של הימות בירח דומה הרבה יותר להרכב ולצמיגות נמוכה של קומטיט מאשר של לבה תולאיטית הנוצרת כיום על פני כדור הארץ.
עקב כך יש חוקרים שהעלו השערה כי הערוצים על המאדים לא נוצרו מזרימת מים בעבר כי שמקובל כיום לחשוב, אלא מזרימת לבה חמה שהתחתרה בסלעים.
נוגה - מחקרים המתבססים על גששית פיוניר לנוגה, על תצפיות מכדור הארץ ועל הנחתות מתוכנית ונרה הסובייטית גילו על הכוכב נקודות חמות, התפשטות של הקרום, הרי געש, והתכנסות ועיבוי של הקרום.
אלו מעידים על פעילות געשית עזה.
המידע כיום על כוכב הלכת אינו מאפשר לקבוע בוודאות מה טיב המאגמה, ולכן קיימים גם השערות על מאגמה קומטיטית באופייה.
גם על נוגה נתגלו ערוצים ולכן קיימת השערה כי הם נוצרו על ידי לבה קומטיטית, אם כי קיימים מחקרים הטוענים כי מקורם אחר.
איו - בין התגליות המפתיעות שנתגלו על איו, ירח של כוכב הלכת צדק, באמצעות הגששית גלילאו הייתה העובדה שהטמפרטורות של הלבה הנפלטת אל פני הירח נעות בין 1430°C ל-1730°C, גבוה בהרבה מהטמפרטורות של לבה על פני כדור הארץ.
אחת ההשערות לגבי הרכב הלבה התבססה על הרכב הלבה שיצרה את הקומטיטים בחגורה הירוקה של קומונדייל (Commondale greenstone belt) בדרום אפריקה, שבשל תכולת ה-Mgo הגבוהה בה טמפרטורת ההתכה המשוערת שלה נעה סביב 1600°C.
מודלים שהתבססו על הרכב הקומטיטים בחגורה הירוקה של קומונדייל גילו מתאם בינם לבין המידע שהתקבל מגליליאו על הטמפרטורות וההרכב האולטרה-מאפי המשוער של הלבה שנפלטה על פני איו.
"קומונת באקו" הוא כינוי לממשל סובייטי בעיר באקו וסביבותיה במהלך אפריל-יולי 1918. ראשי הקומונה ("26 קומיסרים של באקו") הוצאו להורג ב-20 בספטמבר 1918 ונהפכו לסמל בתקופת ברית המועצות.
לאחר מהפכת אוקטובר בבאקו הוקם סובייט ברשות סטפאן שאומיאן, בולשביק ממוצא ארמני.
במהלך אפריל 1918 הסובייט בתמיכת לאומנים ארמנים הגיע לשלטון בעיר.
ב-25 באפריל 1918 הוקמה מועצת הקומיסרים שהייתה הזרוע הביצועית של השלטון.
במועצה היו חברים נציגי הבולשביקים והמפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל):
סטפאן שאומיאן, יושב ראש וקומיסר לענייני חוץ (הוצא להורג ב-1918)
פרוקופי ג'אפארידזה, קומיסר לענייני פנים (הוצא להורג ב-1918)
יעקב זבין, קומיסר לתעסוקה (הוצא להורג ב-1918)
משאדי אזיזבקוב, קומיסר לענייני ממשל מקומי (הוצא להורג ב-1918)
גריגורי קורגנוב, קומיסר לענייני ביטחון (הוצא להורג ב-1918)
איוואן פיולטוב, קומיסר לענייני המשק (הוצא להורג ב-1918)
מיר גאסאן וזירוב, קומיסר החקלאות (הוצא להורג ב-1918)
נארימן נארימנוב, קומיסר לענייני משק עירוני (נפטר ב-1925)
ארטשס קאריניאן, קומיסר המשפטים (נפטר ב-1982)
באפריל מועצת הקומיסרים החליטה על ביטול זכות למקרקעין.
ביוני סוכם על הלאמת הצי ומתקני הפקת נפט.
בסוף יוני פורסם צו על העברת אדמות מבעלי האדמות לאיכרים.
השלטון התבסס על צבא שבעיקר היה ארמני והורגשה עוינות של אוכלוסייה מוסלמית-אזרית לשלטון.
הניסיון להתמודד עם מתקפות של הצבא הטורקי ומוסלמי-אזרבייג'אני ("צבא האסלאם") לא הצליח.
ביולי 1918 הגיע תגבורת מסוימת של יחידת הצבא האדום שכללה כמה מאות לוחמים, אך היא לא יכלה להביא לשינוי המצב בשדה הלחימה באופן מהותי.
ב-25 ביולי 1918 בישיבת הסובייט בתמיכת נציגי המנשביקים, המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והמפלגה הארמנית סוכם על העברת הזמנה לצבא הבריטי להיכנס לעיר והקמת ממשלה חדש בהשתתפות כל המפלגות.
ב-31 ביולי 1918 מועצת הקומיסרים החליטה על פיזורה ופינויה לאסטרחן שהייתה בשליטה של הבולשביקים.
ב-1 באוגוסט 1918 השלטון בעיר עבר לממשל החדש שהאשים את הממשל הקודם בניסיון בריחה, בזבוז כספי הציבור ובגידה.
כ-30 נציגיו הבכירים של הממשל נעצרו.
ואמנם, גם הממשל החדש נחל הפסדים בשדה הקרב והיה ברור שתוך מספר ימים העיר תעבור לשליטה של צבא האסלאם המתקרב.
בהתקרב צבא האסלאם לבאקו, חברי הקומונה שוחררו מהכלא והועברו לאונייה שהיעד שלה הייתה אסטרחן, נקודת המפגש של שפך הוולגה עם הים הכספי, שטח בשליטת רוסיה הסובייטית.
במטרה לחדש את מלאי הדלק ומזון, בדרכה לאסטרחן, האונייה עגנה בנמל קיזיל-סו (בחוף המזרחי של הים הכספי בטורקמניסטן של היום).
באותו זמן השלטון בעיר היה בידי ממשל ברשות המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.
הממשל האשים את הקומיסרים בבגידה, מסירת באקו לצבא האסלאם והם נשפטו להוצאה להורג תוך כריתת ראש.
באותה עת בעיר לא הייתה נוכחות של קצינים בריטים שהגיעו רק כעבור מספר ימים ולכן אין לבריטים קשר עם המשפט.
גרסה זו תואמת את גרסת ועדה שחקרה את הנושא בשנת 1922.
לאור המצב האסטרטגי הקשה, ב-16 באוגוסט 1918 ראשי הקומונה עם יחידות הצבא האדום הועמסו על האונייה בכוונה לעבור לאסטרחן.
אוניות מלחמה של הממשל החדש אילצו את האונייה לחזור לבאקו ו-35 אנשים נעצרו.
הם הואשמו בבגידה ולאחר חקירה התיק היה צריך לעבור לבית משפט.
בהתקרב צבא האסלאם לעיר, ולפי בקשות חוזרות ונשנות של אנסטס מיקויאן, העצורים שוחררו והועברו לנמל.
הם לא הספיקו להגיע לאונייה עם צוות שתמך בבולשביקים ולכן עלו על אוניה אחרת.
במטרה לחדש מלאי אספקה ולאור דרישת קצינים בריטים שהיו על סיפונה האונייה נכנסה לנמל קרסנובודסק שהיה תחת ממשל עוין לבולשביקים.
בהוראת מפקד צבא בריטי באזור, הבולשביקים נעצרו והועברו לכלא.
במהלך חיפוש בבגדיו של אחד מהם נמצאה רשימה של 25 שמות.
אלו היו שמות של עצורים בכלא באקו ביניהם הייתה חלוקת מזון וכללה גם אנשים שלא היו קשורים להנהגת הקומונה.
לרשימה התווסף שמו של מפקד יחידה פרטיזנית שלחמה נגד השלטון בעיר קרסנובודסק וכך היא גדלה ל-26. החלטה על הוצאה להורג התקבלה על ידי הבריטים בשיתוף עם הממשל המקומי והייתה בין התנאים הבריטים להמשך תמיכה בשלטון.
ב-20 בספטמבר 1918 הקומיסרים הועמסו לרכבת והוצאו להורג בירייה.
בשנת 1926 נערך משפטו של ראש הממשל בקרסנובודסק באותה תקופה.
במהלך המשפט הוא העביר את האחריות על ההחלטה לגבי ההוצאה להורג של הקומיסרים לבריטים.
הוא עצמו קיבל עונש מוות.
כאשר האונייה הגיעה לנמל קרסנובודסק נערך חיפוש בבגדיהם של נוסעי האונייה.
אצל אנסטאס מיקויאן נמצא נשק.
לאחר מעצרו, ראש שרות ריגול נגדי של הממשל, גנרל מרטינוב, עשה איתו עסקה - מיקויאן ימסור את שמות הבולשביקים וישתחרר.
לאחר העברת הרשימה, 26 אנשים שהיו כלולים בה הוצאו להורג בירייה ומיקויאן שוחרר בהתאם להבטחה.
בספטמבר 1920 גופות ההרוגים הועברו לבאקו והוטמנו בכיכר בעיר.
בשנת 1968 במקום הוקמה אנדרטה מפוארת.
סרגיי יסנין כתב שיר לזכר הקומיסרים.
בשנת 1933 ובשנת 1965 צולם סרט קולנוע על הקומיסרים ורציחתם.
בתקופת ברית המועצות במספר רב של ערים היו רחובות ומוסדות שונות שנקראו על שמם הקומיסרים של באקו.
בשנת 2009 הממשל חדש של אזרבייג'ן העצמאית פירק את האנדרטה.
בהתאם לדעת הממשל הנוכחי הקומיסרים היו שליחים של משטר שפעל נגד העצמאות האזרית.
במהלך העברת הגופות למקום קבורה חדש נמצאו שרידים של 23 גופות בלבד ובהתאם לממצאים הם הוצאו להורג בירייה.
קומוץ' - ממשלה שהוקמה בסמרה ב-8 ביוני 1918 על ידי חברי האספה המכוננת הרוסית ולא הכירה בפיזור האספה שבוצע ב-6 בינואר 1918 על ידי השלטון הסובייטי.
הקמת הממשלה בסמרה התאפשרה בעקבות מרד הלגיון הצ'כי והפסקת השלטון הסובייטי באזור.
הממשל פוזר בסוף 1918 בעקבות הפיכה שלטונית שבוצע על ידי אלכסנדר קולצ'ק.
הוועדה תחילה כללה רק 5 חברי האספה המכוננת מטעם המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית בראשות ולדימיר וולסקי.
הם הכריזו על היותם השלטון העליון ברוסיה עד לכינון האספה מחדש.
לקראת ספטמבר 1918 בסמרה התווספו כבר 97 חברים של האספה המכוננת.
כבר ביום הקמתה, קומוץ' החל בהקמת צבא העם.
בראש הצבא הועמד תת-קולונל ולדימיר קאפל.
במהלך קיץ 1918 למרות נחיתות מספרית הוא הצליח להביס כוחות הצבא האדום באזור.
הצבא בפיקוד קאפל כבש מספר ערים לאורך נהר הוולגה.
ב-21 ביולי הוא הגיע עד לאוליאנובסק וכבש אותה.
ב-7 באוגוסט, למרות התנגדות חזקה של הצבא האדום קאפל הצליח לכבוש את העיר קאזאן תוך לקיחת מחסני נשק, תחמושת וזהב ממשלתי שאוחסן בעיר עוד בתקופת האימפריה הרוסית.
בעקבות הצלחות בשדה הקרב, שלטון קומוץ' התרחב לשטחי מחוז סמרה, בשקיריה, טטרסטן, מחוז אוליאנובסק ומחוז סרטוב.
אזורים שהיו מאוכלסים על ידי הקוזאקים באזור אורנבורג והרי אורל הכירו בשלטון קומוץ'.
על שטח שבשליטתו, קומוץ' ביטל כל ההנחיות של הסובייטי, החזיר שליטה על מפעלים ובנקים לבעלים הקודמים, והחזיר את האדמות לבעלים הקודמים.
את ההצלחות בשדה הקרב, קומוץ' לא הצליח לתרגם לבסיס שלטוני לאורך זמן.
ניסיונות לגיוס חובה לא הצליחו.
הפועלים והאיכרים שגויסו ערקו משורות הצבא.
יחידות שלמות סירבו לצאת לחזית.
לעומת זאת, הממשל הסובייטי שלח לאזור תגבורות והצבא האדום החל מתקפת נגד.
במהלך ספטמבר 1918 החלה נסיגה כללית של צבא העם של קומוץ'.
ב-23 בספטמבר 1918 באופה הוקמה ממשלה זמנית חדשה שאיחדה את קומוץ' וממשלה הזמנית הסיבירית.
בעקבות כך, ב-23 בספטמבר 1918 יחידות צבא העם של קומוץ' הפכו לחלק של צבא הממשלה הזמנית החדשה.
לאחר שב-18 בנובמבר 1918 אדמירל אלכסנדר קולצ'ק ביצע הפיכה שלטונית, גם הממשלה הזמנית שהוקמה הפסיקה לתפקד.
חלק מחברי קומוץ' שהחלו בתעמולה נגד השלטון החדש של קולצ'ק הוצאו להורג.
רוב חברי הארגון שנשרו בתחומי ברית המועצות נהרגו במהלך הטיהורים הגדולים.
להלן גורל 5 חברי של קומוץ' שהקימו אותה:
ולדימיר וולסקי - במהלך הטיהורים הגדולים נעצר והוצא להורג בשנת 1937. בשנת 1991 טוהר מכל אשמה.
בוריס פורטונטוב - לאחר נפילת קומוץ' הצטרף לשורות הצבא האדום.
בשנות ה-30 נעצר ושוחרר בשנת 1936. שנת פטירתו לא ידוע.
בשנת 1957 טוהר מכל אשמה.
איוון ברושביט - נמלט לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1945 גורש לברית המועצות, נשפט ונפטר בכלא בשנת 1946. בשנת 1992 טוהר מכל אשמה.
פרוקופי קלימושקין - נמלט לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1945 גורש לברית המועצות ונשפט ל-10 שנות מעצר.
לאחר ריצוי תקופת המעצר חזר לצ'כוסלובקיה ונפטר לאחר מספר שנים.
בשנת 1992 טוהר מכל אשמה.
איוואן נסטרוב - נמלט לצ'כוסלובקיה.
קומורו השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד.
במשחקי החורף לא נטלה קומורו חלק מעולם.
נציגה הראשון של קומורו שהשתתף משחקי לונדון (2012) התחרה במשחה ל-50 מטר חופשי (קטגוריה S9) אך לא הצליח לסיים את התחרות במקצה המוקדם, ולא העפיל למשחה הגמר.
קומיוס היה שליט שבט האטרבאטים (Atrebates) הבלגי בעת מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס).
בהתחלה צידד ביוליוס קיסר ובסוף בגד בו והצטרף למרד של ורקינגטוריקס והיה אחד מסגניו הנאמנים.
לאחר תבוסת המרד, בתום המלחמה ברח לאי הבריטי כדי לשלוט שם על חלק משבט האטרבאטים אשר היגרו לאי הבריטי בתקופה קדומה יותר.
בעל ברית של יוליוס קיסר
קיסר הגיע לאזור גאליה בלגיקה בשנת 57 לאחר שהביס את ההלווטים ואת הסואבים בשנה הקודמת.
כעת ביקש להכריע את השבטים הבלגים.
לאחר מאבק קצר, הצליח במשימתו וקומיוס החל לשתף עמו פעולה.
כאות הוקרה על נאמנותו, מינה אותו קיסר למלך האטרבאטים.
שיתוף הפעולה ביניהם היה פורה וקומיוס נשלח למשימת ריגול באי הבריטי כהכנה לפלישתו של קיסר לאי הבריטי.
קיסר קיווה שקומיוס יצליח ליצור קשרים עם חלק מהבריטונים וכך יסייע לו במלאכת כיבוש האי.
הבריטונים לא רצו לנהל עמו משא ומתן וכלאו אותו.
הוא השתחרר ממאסר רק כחלק מהסכם הפסקת האש בין הבריטונים לקיסר לאחר פלישתו הראשונה לאי.
קומיוס המשיך לשרת נאמנה את קיסר והשתתף בפלישתו השנייה של קיסר לאי הבריטי והיה מעורב במגעים שהביאו לכניעתו של קסיוולאונוס (Cassivellaunus), מנהיג קואליציית השבטים הבריטונים אשר התנגדו לקיסר.
כאות הוקרה על מעשיו, פטר קיסר את שבטו מתשלומי מס.
בשנת 52 אטרבאטים הצטרפו למרד שהוביל ורקינגטוריקס וקומיוס היה אחד המצביאים שאספו את צבא החילוץ אשר נשלח לסייע לוורקינגטוריקס שהיה נצור באלסיה.
לאחר תבוסה בקרב זה, הצטרף למרד של הבלובאקים ואף שכנע כמה מאות גרמאנים להצטרף אליהם.
לאחר תבוסת הבלובאקים, חיפש מקלט אצל הגרמאנים.
קומיוס המשיך במאבק גם בשנת 51. הפעם המזל לא האיר לו פנים והוא נפצע בהתקלות עם כוח פרשים רומי.
קומיוס שמאס במטרה שראה כאבודה ביקש מעבר בטוח לאי הבריטי, שהוענק לו על ידי מרקוס אנטוניוס ובתנאי שלא יחזור לגאליה להתנגד לרומא.
מקורות נוספים מציינים שייתכן שהמעבר של קומיוס לאי הבריטי היה סוער יותר וקומיוס לא קיבל זכות למעבר בטוח, אלא ברח מפניו רודפיו.
כך או כך, הגיע לאי הבריטי.
חלק מהאטריבאטים, שהם שבט בלגי, היגרו עוד לפני מלחמת גאליה לאי הבריטי.
קומיוס הצליח לבסס את מעמדו באי הבריטי והיה למלכם בשנת 30 לפנה"ס.
קומזט היה ארגון סובייטי שהוקם ב-29 באוגוסט 1924 המטרה העיקרית של הקומזט הייתה למשוך את האוכלוסייה היהודית ברוסיה הסובייטית לעבודה יצרנית בחקלאות, יעדים אחרים היו קבלת סיוע כספי מהפזורה היהודית ומתן אלטרנטיבה לציונות ליהודי ברית המועצות.
קומזט הקים מספר מושבות חקלאיות יהודיות בברית המועצות והיה לו תפקיד משמעותי בהקמת המחוז היהודי האוטונומי.
על פי תזכיר של יואל גולדה מ-1923 היהודים הוגבלו על ידי הצארים לתחום המושב ולמגוון תעסוקה מוגבל.
אחרי המהפכה הרוסית, האיכרים השתלטו על הקרקעות והפועלים על בתי החרושת.
עתודת איכרים ובעלי מלאכה כפריים הגיעה אל בתי החרושת ומילאה את השורות.
לאותם יהודים שעסקו במסחר, תיווך, מלאכה זעירה ועיסוקים דומים לא נמצאה דרך להשתלב בתעשייה או בכפרים ולכן הדרך להפוך אותם ליצרנים היא למצוא קרקעות לא מעובדות שניתן להכשירן לעיבוד חקלאי ולתת להם קרקעות אלו.
בסוף 1923 הגיש גם אברהם בראגין (Abraham Bragin) תזכיר באותו נושא, והציע לרכז את החקלאים היהודים באזורים שבהם יש קרקעות פנויות כדוגמת חופי צפון מזרח הים השחור, צפון חצי האי קרים וחלק מערבות אוקראינה, מקומות בהם יוכלו היהודים לגדל טבק וגפנים.
על מנת לממן את הקמת היישובים ופרנסת תושביהם בשנים הראשונות חשב בראגין שאפשר לפנות לגופים יהודים כמו הג'וינט.
גרגורי ברוידו (Бройдо, Григорий Исаакович) שהיה סגן הנארקומנאץ ׁ(Наркомнац), כלומר סגן הקומיסר העממי ללאומים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה (כלומר סגנו וממלא מקומו של סטלין) הגיש גם הוא תזכיר בסוף 1923 בו תמך בתזכירו של בראגין וקרא למדיניות אקטיבית בנושא סידור מספר רב של יהודים על הקרקע.
הוא היה הראשון שהעלה בתזכיר את הטיעון שחוץ מפתרון הבעיה של אי-פרודוקטיביות של האוכלוסייה עליה מדובר, סידור כזה יהיה משקל נגד לציונות ויזכה לתמיכה של יהודים בארצות המערב.
תמיכה שתתבטא גם בכסף שייתרם או יינתן כהלוואה למטרה זו.
על מנת לנהל את הכסף הציע להקים ועד ציבורי מיוחד לנושא זה.
גם היבסקציה שקיבלה את תזכירו של בראגין תמכה בהקמת גוף שיטפל בהתיישבות חקלאית של יהודים.
בתחילת 1924 הקים הפוליטביורו ועדה שפרסמה באפריל המלצה להקים גוף מרכז לנושא, הוא הקומזט שהוקם ב-29 באוגוסט 1924.
הקומזט התכנס כבר בספטמבר 1924 לישיבה ראשונה והציג לעצמו כמטרה להסב כ-100,000 משפחות יהודיות לעסוק בחקלאות.
הקומזט ניסה לקבל הקצאת רצף קרקעות בגדתו המזרחית של ים אזוב אולם רצף התנגדויות, הן של השלטונות המקומיים והן של פקידי הקומיסריון לקרקעות מנעו זאת.
קומזט הצליח להקים מספר קולחוזים באוקראינה, בקרים ובמחוז סטברופול אולם לא הצליח להקים גושי התיישבות.
לפיכך אימץ הקומזט את רעיון האוטונומיה היהודית במזרח ופעל להשגתה.
במרץ 1928 אישרה נשיאות הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות את בקשת "קומזט" והחליטה על יצירת החבל היהודי האוטונומי.
מבין היישובים שהוקמו על ידי הקומזט על אדמות שהוקצו לו:
קבוצת היישובים קאלינינדורף/קאלינינסק עם היישוב "שדה מנוחה הגדולה" כמרכז אדמיניסטרטיבי בחבל חרסון ועוד 16 יישובים יהודים סביבו, במהלך השנים עלה מספר היישובים היהודים עד ל-35
קבוצת היישובים נייזלאטופול שקיבלה אדמות ממחוז מאריופול וממחוז זאפורוז'יה.
התאגדה סביב 12 יישובים יהודים קיימים והתרחבה ל-22 יישובים
קבוצת היישובים סטלינדארף במחוז קריבוירוג הוקמה ב-1930
בראש הקומזט עמדה ועדה שהורכבה מנציגי גופים שונים.
סגן וממלא מקום - רקובסקי
אסתר פרומקין (מלכה ליפשיץ; 1943-1880) ממנהיגי הבונד.
שמעון דימנשטיין, הקומיסר לעניינים הלאומיים של היהודים, היה בין יוזמי הקומזט
מרטין ינוביץ' לאציס (1938-1888) ישב בהנהלת ה'קומזט' מטעם הוועד הפועל המרכזי של ברית–המועצות.
אלכסנדר סמירנוב ישב בהנהלת ה'קומזט' מטעם הקומיסריון לענייני החקלאות.
אברהם מרז'ין (1937-1880) לשעבר חבר הבונד ועבר אל הבולשביקים בין הראשונים.
עמד בראש המחלקה היהודית בנארקומנאץ.
היה חבר הלשכה המרכזית של היבסקציה ואחר כך היה מזכיר הקומזט.
יואל (יולי) גולדה - אגרונום, החליף את משה ברמן בניהול חוות כנרת וכשנה וחצי מאוחר יותר פרש מהניהול וחזר לרוסיה, הוא היה פעיל מרכזי הן באורט והן בלשכה המרכזית של היבסקציה, גולדה נרצח בטיהוריו של סטלין ברוסיה
אלכסנדר צ'מריסקי (טשעמעריסקי), מזכיר הלשכה המרכזית של היבסקציה במוסקבה, שהיה בעברו חבר במפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה
קומי קומי היא תוכנית מתיחות ישראלית, מסוגת מצלמה נסתרת, ששודרה בין השנים 2002–2007 במשך 3 עונות, תחילה בערוץ פוקס קידס ולאחר מכן בערוץ ג'טיקס.
התוכנית נמכרה לשידור בערוץ YES Y ב-yes (שידורי הלוויין), ושודרה בערוץ.
התוכנית נארזה מחדש על ידי סרטון אנימציה שייצר האנימטור אייל B, ובו השחקנים המאוירים מותחים עוברים ושבים.
במהלך התוכנית הקומיקאים דודו ארז, לירית בלבן, נמרוד אלדאה (עונות 2-3), יובל כהן (עונה 1) וגיא עמיר (עונה 3) נכנסים למקומות ציבוריים כגון סופרמרקט, תחנות אוטובוס, קניון ויוצרים סיטואציות קומיות ואבסורדיות אל מול עיניהם של עוברי האורח העוברים או הנמצאים במקום.
השחקנים בודקים כיצד העוברים והשבים מגיבים לסיטואציות הלא צפויות האלה.
השחקנים לעיתים מחופשים לשלל דמויות ובהן- שוטר, קופאית, ושליח דואר.
לעיתים הסצנות חוזרות על עצמן במספר פרקים, כשבכל פעם שורת סיום אחרת.
בכך מומחשת אחת ממטרות התוכנית: לבחון את תגובת האזרח הממוצע להתרחשויות מביכות, כפי שמסבירה לירית בלבן בפרק 'מאחורי הקלעים'.
בחלק מהמתיחות הצוות מנסה לשבור קונבנציות ומוסכמות חברתיות.
למשל, ניסיון של דודו ארז לרכוש תמונה במוזאון ש"תלש" מהקיר, ניסיון לרכוש קולבים בלבד בחנות בגדים, ניסיון של ארז לרכוש כמה דפים ש"תלש" מספר שלם לתדהמת המוכרות בחנות ספרים, וכן הצבת שוטר בתשלום תוך כדי דרישת תשלום מ"שתול" (גיא עמיר), על כל פניה לשוטר בבואו להתלונן על שוד.
החל מהעונה השנייה, בת 9 הפרקים, שולבו בתוכנית משאלי רחוב שערך דודו ארז יחד עם לירית בלבן, כשארז מתחזה לכתב טלוויזיה (דודו מהטלוויזיה) ובין היתר מתקן את הנשאל, ו"מכניס לו מילים לפה", והנשאל מקבל את הדברים בהכנעה.
בחלק מהמשאלים בלבן מצטרפת כ"אישה תמימה ברחוב", ויחד עם ארז הם קופאים בבת אחת, בלבן מפריעה לראיון באמצעות התעטשויות בלתי פוסקות וכדומה.
הפרק העשירי היה תוכנית ה"מייקינג אוף" (מאחורי הקלעים) שחושפת איך נעשו חלק מהמתיחות, שם אפשר לראות את הבמאי (דודו ארז) מנחה את לירית בלבן איך למתוח את העוברים והשבים, באמצעות אוזניה בלתי נראית, ובין היתר בלבן מתלוננת על החום הרב, במהלך צילום המתיחות.
העונה השלישית בת 8 פרקים.
פתיח התוכנית הוא סרטון אנימציה ובו דמות ביצתית שמועדת ומחליקה בשלל סיטואציות, כשברקע נשמעת הקריאה "קומי קומי", בקולו של גורי אלפי (עונות 1–2).
יצירות מוזיקליות רבות עיטרו חלק מהמתיחות, ביניהן מסוגת המוזיקה הקלאסית (הללויה, מתוך "משיח" מאת הנדל, "טוקטה ופוגה ברה מינור" מאת באך) מסוגת המוזיקה התזמורתית הקלה ("השעון הסינקופי" מאת אנדרסן), מסוגת הרוק הכבד, ואף מוזיקת יודל.
סולומון (שלמה) סולומוניאן (בארמנית: Սողոմոն Սողոմոնեան) הידוע בשם הכמורה שלו קומיטאס ורדאפט (בארמנית: Կոմիտաս; 26 בספטמבר (הלוח היוליאני; 8 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני 1869 – 22 באוקטובר 1935; מתועתק Komitas ולעיתים Gomidas) "אבי המוזיקה הארמנית הקלאסית", היה כומר, מוזיקאי, מלחין, זמר, מעבד מוזיקלי ואתנומוזיגולוג ארמני.