tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקושי בהגדרה נובע מאי-ודאות בנוגע לשאלה האם יש להגדיר התעללות והזנחה על בסיס מאפייני הפוגע, התנהגותו, חווית הקורבן, ההשלכות, ההקשר הסביבתי או השילוב של כל אלה.
הקושי לנסח הגדרה הוא גם מושגי וגם יישומי.
כלומר, הוא גם נוגע לשאלה של אלו רכיבים יש לכלול בהגדרה ויש חשיבות גם לשאלה מהי נקודת החיתוך שתקבע מהו טיפול לקוי או פוגעני (במקרה של התעללות) ומתי צרכים נחשבים כבלתי מסופקים.
בסקירתה מאייר (2017) מציגה ארבע תבניות של אלימות זוגית שנמצאו בספרות.
סטארק (2010) מעלה את השאלה האם כל פעולה אלימה בזוגיות היא בהכרח בגדר התעללות.
לדעתו, בכל האמור באלימות בזוגיות יש להשתמש במונח "התעללות" בזהירות רבה, שכן התעללות, על פי רוב, קשורה ליחסי כוחות בלתי שוויוניים שבהם אחד הצדדים נושא באחריות ובעל סמכות ביחס לאחר כמו הורה וילדיו או מטפל ומטופליו.
לעומת זאת, מאחר שיחסי הכוחות שבזוגיות הם על פי רוב שוויוניים, סביר כי אם ננקטת אלימות – היא תהיה הדדית, וזאת למעט מקרים של השתלטות אחד מבני הזוג על האחר.
לדידי סטארק, זהו המקרה היחיד שבו ניתן להתייחס לאלימות כהתעללות בזוגיות.
תנאי נוסף שסטארק מציב לעצם ההתייחסות לאלימות כאל התעללות הוא חומרת הפגיעה: במקרה של פגיעה קלה, הוא שולל את ההגדרה של התעללות.
מחקר משנת 2000 בדק קטגוריות שונות של התנהגויות במטרה לבנות מסגרת תאורטית.
עבודתם של החוקרים אספה מידע מ-1,000 פסיכולוגים כדי לגלות אילו התנהגויות נתפסות על ידם כהתעללות נפשית.
פריטים באשכול רביעי, (ד) התנהגויות דומיננטיות או שתלטניות, כמו קנאה, חשדנות מוגברת, סחיטה רגשית, הצבת אולטימטום, הפגנת בוז כלפי בת הזוג דורגו כפוגעניים על ידי מחצית מהפסיכולוגים, אך נתפסו כפוגעניים באופן גורף בהתאם לתדירות התרחשותם וכמה זמן נמשכו.
באופן כללי, פסיכולוגים ראו את תדירות ומשך ההתנהגות הפוגענית כחשובים יותר מאשר כוונת בן הזוג או תפיסת בת הזוג.
אנדרו ואכס, סופר, עורך דין, וחוקר משפטי, מגדיר התעללות רגשית כ"הפחתה שיטתית של אדם אחר.
באופן מכוון, לא מודע (או שניהם), אבל תמיד כדרך התנהלות, ולא כאירוע בודד."
ד"ר אדם מ' טומיסון כתב, "התעללות רגשית מאופיינת באקלים או דפוסי התנהגות המתרחשים לאורך זמן [...] לפיכך, 'מתמשך' ו'חוזר על עצמו' הם המרכיבים המכריעים בכל הגדרה של התעללות רגשית" בניגוד לאלימות פיזית או התעללות מינית בה פרק אחד בלבד נחשב לפוגעני.
על פי ברנט (1993), התעללות רגשית היא מניעת צרכיו הרגשיים של הילד באופן מתמיד וקיצוני, כולל גם מעשים של ההורים שפגיעתם נובעת מחוסר הרגישות לשלב ההתפתחותי של הילד, החל בציפיות לא מותאמות וכלה בביצוע ניסיון אובדני לעיני הילד.
על פי לב (2008), התעללות רגשית היא "התנהגות מכוונת של מטפל הגורמת לילד לחשוב שהוא חסר ערך, פגום, לא אהוב, לא רצוי, בסכנה, או בעל ערך רק בסיפוק צרכיו של האחר.
התעללות רגשית יכולה להיות מתמשכת או אפיזודית (תלוית הקשר או סיטואציה).
התעללות רגשית יכולה לכלול האשמה, זלזול, השפלה, איום, השלטת טרור, בידוד, הרחקה, ריסון, הגבלה, השחתה (מבחינה מוסרית), ניצול, וכל פעולה פוגענית אחרת, או שיש בה פוטנציאל לפגיעה, או פעולה שאינה רגישה לצרכיו ההתפתחותיים של הילד או עשויה לגרום לילד נזק פסיכולוגי או רגשי".
חוברת ההדרכה לאיתור ילדים בסיכון, לביא קוצ'יק, 2000 מגדירה התעללות רגשית: "פגיעה בחיי הנפש של הילד, שיכולה להיות לה השפעה מכרעת על התפתחותו הפיזית.
הילד זקוק להבנה ולתמיכה ואלה מתאפשרות מקשר אינטימי וקרוב.
התנסויות של הורה כתינוק וכילד בסביבה עם גירויים מועטים או לא אמפתית יפגעו ביכולתו להבין את הילד והתנהגויות יפורשו בצורה לקויה.
במקום הבנה ותמיכה הילד מתמודד עם יחס משפיל ומאיים.
עונשים כמו כליאה ושלילת הזכות למגע חברתי הם דוגמאות להתעללות רגשית, וכך גם שימוש באלימות מילולית.
התעללות רגשית כוללת דחייה, בידוד, הפחדה, השחתה או הדחה, התעלמות, הזנחה רגשית, עדות לאלימות במשפחה.
התעללות רגשית יכולה לכלול גם שלילת חופש, ניתוק מדמויות אהובות, העמדה במבוכה, ביקורתיות קשה, חוסר שביעות רצון ממעשי הילד, השפלה או דרישה ממנו להתנהג באופן לא סביר והגיוני.
גם הגנת יתר קיצונית יכולה להיות התעללות".
לפי ארגון הבריאות העולמי, התעללות רגשית מוגדרת ככישלון לספק סביבה תומכת ומתאימה התפתחותית שמאפשרת לילד לפתח יכולות רגשיות וחברתיות רחבות ויציבות בהתאם לפוטנציאל האישי הטמון בו ובהקשר של החברה שהוא גדל בה.
חקר הגורמים המובילים הורים לקושי לספק טיפול וטיפוח הולם לילדים הוא תחום מחקר מוזנח ברובו.
עוני כרוני, חוסר יכולת הורית, פסיכופתולוגיה של אחד ההורים, שימוש לרעה בסמים, הורים מחוסרי דיור, התפרקות המשפחה וחוסר טיפול לפני ואחרי הלידה כולם מקושרים להזנחה רגשית.
בנוסף, כל אחד מהגורמים האלה נמצא כמעלה את הפגיעות של ילדים לפסיכופתולוגיה.
סקר אפידמיולוגי לאומי רחב-היקף שבחן את תופעת ההתעללות והפגיעה בילדים ובני-נוער בישראל, בין השנים 2011-2014, מצא כי מעל למחצית המשתתפים במחקר (52.9%) היו חשופים לסוג אחד או יותר של פגיעה (פיזית, מינית, רגשית) ללא קשר לדרגת החומרה.
כ-31% היו חשופים לפגיעה רגשית, ו-17% חשופים להזנחה רגשית.
כ-30.7% דיווחו על ריבוי פגיעות (3-6 סוגים שונים של פגיעות).
במחקר נמצא כי לבנים רמת סיכון גבוהה יותר מבנות להיפגע מינית, פיזית, או לסבול מהזנחה רגשית ופיזית.
מנגד, בנות היו חשופות יותר לאלימות במשפחה.
להערכת מספר חוקרים, בישראל 13% מהנשים נחשפות לאלימות פיזית, ו-56% מהנשים סובלות מאלימות נפשית.
התעללות פסיכולוגית נבנית על בסיס רחב של טקטיקות שמטרתן להפעיל כוח ושליטה על הקורבן והיא כוללת, בין היתר, השפלות מילוליות, ניבולי פה, איומים, מניעת אמצעים כלכליים, מעקב סמוי (פיזי, דיגיטלי), ענישה, בידוד חברתי ומשפחתי, סחיטה, הגחכה, ועוד.
סחיטה רגשית או מָנִיפּוּלַצְיָה רגשית, היא סוג של השפעה חברתית, בה אדם מנסה לשנות את תפיסתו או התנהגותו של אדם אחר, באמצעות טקטיקות הנקשרות עם ערמומיות (הצגה משכנעת של מידע מסולף), רמייה או ניצול, אך דבר אינו מחייב וניתן לפרשנות אישית.
במצב זה האדם מנסה להביא אדם אחר לחוש, לחשוב, או להתנהג באופן מסוים, על ידי הצבת טענה בפני מושא המניפולציה, אשר עשויה להישמע אמינה ואפילו מדויקת, אך ככלל אינה כזו, והיא משקפת סילוף מודע של המציאות, ומביאה להטעיית המאזין; זאת לצורך רווחתו או טובתו האישית של מבצע המניפולציה.
גזלות דעת (בלועזית: גזלייטינג) הוא צורת התנהגות הכוללת מניפולציה של הזולת כדי לגרום לו לפקפק בתפיסת המציאות שלו.
מניפולציה מתמשכת לאורך זמן עלולה להביא לכך שהקורבן יתחיל לפקפק בזיכרון שלו, בתפיסה שלו, בהבנה הכללית שלו את המציאות ובשיקול הדעת שלו.
אנשים עלולים להתנהג כך, במודע או באופן לא מודע, בשילוב עם מגוון טקטיקות מניפולטיביות או פוגעניות אחרות, כדי להדוף ביקורת, או להישאר בהכחשה של מעשיהם.
טיפול בשתיקה הוא סירוב לתקשר מילולית עם מישהו אחר שמעוניין בתקשורת.
ההתנהגות יכולה לנוע החל מהזעפת פנים ועד לכדי התנהגות פוגענית ומרושעת.
מתן יחס שכזה יכול להיות צורה של התנהגות פסיבית-אגרסיבית כחלק מהתעללות רגשית במסגרתה אי שביעות רצון, זלזול ובוז מוצגים באמצעות מחוות לא-מילוליות תוך שמירה על שתיקה מילולית.
הפסיכולוגית הקלינית הרייט ברייקר מזהה את הבחירה לנקוט התנהגות זו כסוג של ענישה מניפולטיבית.
באופן כללי, ישנה הסכמה רחבה בקרב חוקרים בתחום כי התעללות פסיכולוגית יכולה להשפיע על הרווחה הנפשית של הקורבן באותה מידה כמו התעללות פיזית, ועלולה למעשה לנבא אלימות פיזית מצד התוקף.
למשל, במחקר אורך שנערך על 393 זוגות מאורסים, מצאו החוקרים כי המשתתפים שלא היו אגרסיביים מבחינה פיזית לפני הנישואין, אך כן זוהו כאגרסיביים מבחינה מילולית, היו בסיכון גבוה יותר להכות את בן הזוג, או בת הזוג בתוך 30 חודשים מהנישואין.
ממצאי המחקר היו עקביים בין המינים.
מחקר נוסף בחן 234 קורבנות אלימות במשפחה בין הגילאים 19 ל-64 כדי לחקור את הקשר בין התעללות רגשית והתעללות פיזית.
ניתוח גורמים זיהה שישה סוגים של התעללות רגשית: איומים, לעג, קנאה, הגבלה, ופגיעה ברכוש.
כל משתתפי המחקר למעט חמישה דיווחו כי חוו לפחות פרק אחד של התעללות נפשית לפני תחילת האלימות הפיזית.
רוב המשתתפים (72%) דיווחו כי חוו לפחות 4 סוגים של התעללות רגשית.
מחקר משנת 2003 מצא כי 80% ממדגם יחסית גדול (3,370) של קרבנות אלימות במשפחה דיווחו כי הם חוו התעללות נפשית לפני שהם חוו אלימות פיזית.
במחקר זה, רק לעיתים רחוקות אלימות פיזית התרחשה בהיעדר אלימות נפשית קודמת, וצוין כי התעללות נפשית, שלא הייתה קשורה לאלימות פיזית, הייתה קשורה באופן משמעותי לתוכניות של הקורבנות להפסיק את הקשר הזוגי.
למרות הראיות המעידות על הסכנות האפשריות או הנזק הקשורים להתעללות נפשית המחקר בתחום זה נותר דל ולא עקבי.
גורמים דמוגרפיים: גיל צעיר, הכנסה נמוכה, השכלה נמוכה ואבטלה.
גורמים ברמת הפרט: גורמים שעלולים להוביל להתנהגות אלימה בזוגיות הם דחק, חרדה, הפרעות אישיות, תקשורת והיסטוריה של מערכות יחסים משפחתיות דוחות.
גורמי סיכון ברמת הקהילה והסביבה: יעילות קולקטיבית נמוכה בשכונות (collective efficacy) למשל, נכונות נמוכה של שכנים להתערב כאשר הם רואים אלימות, ונורמות מגדריות מזיקות.
לפי תאוריית ההתקשרות, להתקשרות המוקדמת בילדות עם דמות המטפל העיקרי, יש השפעה מכרעת על אופיים ואיכותם של הקשרים הרומנטיים בבגרות.
לפי ג'ון בולבי, כאשר המטפל העיקרי (שהיא לרוב האם), הוא עקבי, יציב, אמין, ורגיש לצורכי התינוק, יפתח הילד תחושה של ביטחון ויחוש בנוח ביחסי אהבה.
אולם, אם המטפל העיקרי אינו כזה והוא נוטש או דוחה את התינוק, יפתח הפרט בבגרותו יחס של חרדה ואמביוולנטיות ביחס לאהבה, או שינסה להימנע לחלוטין מהסכנות הכרוכות בה.
ממצאים אמפיריים מאוששים הנחות תאורטיות אלה.
עוד נמצא, כי ביטויי אלימותם של משתתפים במחקר בעלי דפוס התקשרות מסוג "חרד" התרחשו בתגובה לחרדות הנטישה שחשו בקשר, בעוד שמשתתפים בעלי דפוס "נמנע" נקטו באלימות במטרה להוכיח עליונות ושליטה על בת הזוג.
מכאן, שהרפרטואר הרגשי של גברים אלימים כולל בעיקר רגשות שליליים ואגרסיביים.
אולם, בעוד שהגבר האלים בעל דפוס התקשרות מסוג "נמנע" משתמש באלימות ביחסיו האינטימיים כאמצעי לשליטה וכפייה על בת-הזוג, ה"חרד-אמביוולנטי" משתמש באלימות כלפי בת-זוגו בעיקר במצבים רגשיים מעוררי חרדה כמו פרידה, המתקשרים אצלו עם כאבי הנטישה שחווה בילדותו המוקדמת.
בספרד, אלימות נפשית שגרתית במסגרת יחסים משפחתיים היא עבירה פלילית שבצידה עונש מרבי של שלוש שנות מאסר.
בצרפת, בשנת 2010 לראשונה לקוד הפלילי עבירה של אלימות פסיכולוגית או הטרדה נפשית בין בני זוג (או בני זוג לשעבר).
עבירה זו מתקיימת כאשר מדובר בהתנהגויות ומילים חוזרות ונשנות שמטרתן או תוצאתן פגיעה באיכות החיים של הקורבן ובנסיבות מסוימות העונש בגינה יכול להסתכם בחמש שנות מאסר או קנס בסך 75,000 אירו.
חוק מס' 2010-769 עוסק באלימות נגד נשים, באלימות נגד בין בני זוג (נשואים ושאינם נשואים) ובהשפעותיהן על ילדים.
חוק זה בין השאר, הכניס לראשונה לקוד הפלילי הצרפתי עבירה של אלימות פסיכולוגית (violence psychologique) או הטרדה נפשית (harcèlement moral) בין בני זוג (או בני זוג לשעבר).
בנוסף חוק זה הוא למעשה אחד משלושה סעיפי-משנה בקוד הפלילי שעוסקים בעבירות של הטרדה נפשית.
הסעיף הראשון, שקדם בחקיקתו לסעיף העוסק בהטרדה בין בני זוג, הוא הסעיף שעוסק בהטרדה נפשית במקום העבודה.
סעיף זה מדבר על הטרדת אחרים באמצעות התנהגויות ומילים חוזרות ונשנות, הטרדה שמטרתה או תוצאתה הרעת תנאי העבודה של הקורבן באופן שעלול לפגוע בבזכויותיו או בכבודו, לערער את מצבו הפיסי או הנפשי או לסכן את עתידו המקצועי.
עבירה זו דינה עד שנתיים מאסר או קנס בסך 20,000 אירו.
יש שטענו בצרפת כי החוק מוגדר בצורה רחבה ומעורפלת מדי, וכי יהיה קשה מאוד להגדיר איזו התנהגות מהווה אלימות פסיכולוגית וכי מדובר בעבירה שקשה מאוד להוכיחה.
התעלות הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2014 בבימויו של הצלם וולי פיסטר.
הסרט נכשל בקופות, והכניס 103 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב של כ-150 מיליון דולר.
הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות על מבנה העלילה, הדמויות והדיאלוג שלו, אך זכה לשבחים על הצילום, המשחק והתסריט שלו.
ד"ר וויל קסטר (ג'וני דפ) הוא מדען החוקר את אופי התבונה באמצעות כלי בינה מלאכותית.
הוא וצוותו עובדים על מנת ליצור מחשב בעל יכולת בינה מלאכותית עצמאית.
קסטר צופה שמחשב כזה ייצור ייחודיות טכנולוגית, או במילותיו "התעלות".
אשתו, אוולין (רבקה הול), גם היא מדענית ועוזרת לו בעבודתו.
בעקבות אחת מהמצגות של ויל, קבוצת טרור אנטי-טכנולוגית בשם "עצמאות מהפכנית מטכנולוגיה" (R.I.F.T) מבצעת סדרה של התקפות מסונכרנות על מעבדות בינה מלאכותית ברחבי הארץ ובמהלכה יורה בוויל בכדור עם פולוניום, כתוצאה מפגיעת הכדור לוויל נותר רק חודש לחיות.
מתוך ייאוש, אוולין מעלה תוכנית להעלות את תודעתו של וויל למחשב הקוונטי שפיתח הפרויקט.
חברו הטוב ושותפו למחקר, מקס ווטרס (פול בטני), מטיל ספק בכדאיות התוכנית בנימוק כי התודעה שתועלה תהיה רק חיקוי של האדם האמיתי.
תודעתו של וויל שורדת את מות גופו בצורה טכנולוגית ומבקשת להתחבר לאינטרנט כדי לגדול ביכולת וידע.
מקס מסרב להיות חלק מהניסוי ואוולין דורשת ממקס לעזוב ולחבר את מודיעין המחשב לאינטרנט באמצעות לוויין.
מנהיגה של R.I.F.T, ברי (קייט מארה) חוטף את מקס ובסופו של דבר משכנע אותו להצטרף לקבוצה.
הממשלה חושדת במה שיעשה תודעתו של וויל ומתכננת להשתמש בטרוריסטים כדי לעצור אותו.
בצורתו הווירטואלית ובעזרתו של אוולין, וויל משתמש ביכולותיו העצומות החדשות לבניית אוטופיה טכנולוגית בעיירה מדברית נידחת בשם ברייטווד, שם הוא עומד בראש פיתוח טכנולוגיות פורצות דרך ברפואה, אנרגיה, ביולוגיה וננוטכנולוגיה.
עם זאת, אוולין חוששת ממניעיו של וויל כאשר הוא מציג את היכולת להתחבר מרחוק למוחם של אנשים לאחר שהם היו נתונים לחלקיקי הננוטכנולוגיה.
במקביל, סוכן ה-FBI דונלד ביוקנן (קיליאן מרפי) נעזר במדען ג'וזף טגר (מורגן פרימן), ויחד איתו מתכנן לעצור את ההתפשטות של וויל שכבר הפיץ את השפעתו על כל טכנולוגיות המחשבים המרושתות בעולם.
מקס ו-R.I.F.T מפתחים וירוס מחשב במטרה למחוק את קוד המקור של וויל ולהשמיד אותו.
אוולין מתכננת להעלות את הנגיף על ידי הדבקת עצמה בווירוס בידיעה שוויל יעלה את תודעתה לכשתצטרך את עזרתו.
תופעת הלוואי של הנגיף תהיה הרס הציוויליזציה הטכנולוגית אבל זה ישבית את חלקיקי הננו שהתפשטו במים דרך הרוח וכבר החלו למגר זיהום, מחלות ותמותה אנושית.
כשאוולין חוזרת למרכז המחקר, היא נדהמת לראות את וויל בגוף אנושי שנוצר זהה לזה הישן שלו.
וויל מברך אותה אך מודע מיד שהיא נושאת את הווירוס ומתכוונת להשמיד אותו.
ה-FBI וחברי R.I.F.T תוקפים את הבסיס בתותחים כדי להרוס חלק ניכר מאספקת החשמל שלו ולפצוע אנושות את אוולין.
כאשר ברי מאיים להרוג את מקס אלא אם וויל יעלה את הנגיף וויל מסביר שיש לו רק מספיק כוח לרפא את גופה הפיזי של אוולין או להעלות את הנגיף.
אוולין אומרת לוויל שמקס לא צריך למות בגלל מה שעשו ולכן וויל יעלה את הנגיף כדי להציל את מקס.
כשוויל מת, הוא מסביר לאוולין שהוא עשה את מה שעשה למענה, שכן היא רדפה אחרי מדע כדי לתקן את הנזק שבני האדם גרמו למערכות האקולוגיות.
ברגע האחרון שלהם, הוא אומר לאוולין לחשוב על הגן שלהם.
הנגיף הורג גם את וויל וגם את אוולין, וכל הטכנולוגית העולמית קורסת.
חמש שנים אחר כך, בגן של וויל ואוולין בביתם הישן בברקלי, מקס מבחין כי חמניות הם הצמחים הפורחים היחידים.
לאחר בחינה מדוקדקת יותר, הוא מבחין כי טיפת מים הנופלת מכותרת חמניות מנקה באופן מיידי שלולית שמן - ומבין כי כלוב שפרוס סביב הגן, הגן על דגימה של חלקיקי הננו הרגישים של וויל.
הסרט מסתיים בקולו של מקס: "הוא יצר את הגן הזה מאותה סיבה שהוא עשה הכל: כדי שהם יוכלו להיות ביחד."
ג'וני דפ - וויל קסטר, מדען החוקר בינה מלאכותית.
רבקה הול - אוולין קסטר, אשתו של וויל ומדענית.
פול בטני - מקס ווטרס, חברו הטוב ביותר של וויל.
קייט מארה - ברי, מנהיגת ארגון הטרור המהפכני מהעצמאות מהטכנולוגיה (R.I.F.T.)
קיליאן מרפי - דונלד ביוקנן, סוכן FBI.
קול האוזר - סטיבנס, קצין צבאי.
מורגן פרימן - ג'וזף טגר, המנטור של וויל ואוולין.
קסנדר ברקלי - ד"ר תומאס קייסי
תחרויות ההתעמלות באולימפיאדת טוקיו (2020) התקיימו בשלוש קטגוריות שונות: התעמלות מכשירים, התעמלות אומנותית וטרמפולינה.
כל התחרויות התקיימו במרכז ההתעמלות אריאקה.
התחרויות החלו ב-24 ביולי 2021 והסתיימו ב-8 באוגוסט 2021. בתחרויות לקחו חלק 324 ספורטאים מ-63 מדינות שונות.
ישראל שלחה נציגות של 10 מתעמלים לתחרויות ההתעמלות בטוקיו, ולראשונה זכתה במדליות בענף כאשר ארטיום דולגופיאט זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע בהתעמלות מכשירים ולינוי אשרם זכתה במדליית זהב בתחרות הקרב-רב בהתעמלות אומנותית.
מקצועקרב רב קבוצתי ליליה אחיימובה ויקטוריה ליסטונובה אנגלינה מלניקובה ולדיסלבה אורזובה סימון ביילס ג'ורדן צ'יילס סוניסה לי גרייס מקאלום ג'ניפר גדירובה ג'סיקה גדירובה אליס קינסלה אמלי מורגןקרב רב אישיסוניסה לי רבקה אנדרדה אנגלינה מלניקובה קפיצותרבקה אנדרדה מקיילה סקינריאו סאו-ג'אונגמקבילים מדורגיםנינה דרוולאנסטסיה איליאנקובהסוניסה לי קורהג'ואן צ'ן צ'ן
סיןסימון ביילסתרגיל קרקעג'ייד קאריונסה פרארימאי מורקאמי
מקצועקרב-רב קבוצתי דניס אבליאזין דויד בליאבסקי ארתור דלאלויאן ניקיטה נגורני דייקי האשימוטו קזומה קאיה טאקרו קיטאזונו וטארו טאניגאווה סין לין צ'אופאן סון ויי שיאו ז'ווטנג דזואו ג'ינגיואןקרב-רב אישידייקי האשימוטו שיאו ז'ווטנג סיןניקיטה נגורני תרגיל קרקעארטיום דולגופיאט ריידרליי ספאטה שיאו ז'ווטנג סיןסוס סמוכות מקס ויטלוק לי ג'ה-קאי קזומה קאיה טבעותליו יאנג
סיןאלפטריוס פטרוניאס קפיצותשין ג'י-הוואןדניס אבליאזין ארתור דבטיאןמקביליםדזואו ג'ינגיואן
סיןלוקאס דאוזרפרהאט אריג'ןמתחדייקי האשימוטוטין סרביץ'ניקיטה נגורני
מקצועקרב רב אישילינוי אשרםדינה אוורינהאלינה הרנסקוקרב רב קבוצתי סימונה דיאנקובה סטפני קיריאקובה מדלן ראדוקאנובהלאורה טרייטס אריקה זפירובה אנסטסיה בליזניוקאנסטסיה מקסימובהאנגלינה שקאטובהאנסטסיה טאטארבהאליסה טישצ'נקו מרטינה צ'נטופנטיאנייזה דוראנטיאלסיה מאורלידניאלה מוגוריאןמרטינה סנטאנדריאה
מקצוענשיםג'ו שוויינג סיןליו לינגלינג סיןבריוני פייג' גבריםאיוואן ליטבינוביץ' דונג דונג סיןדילן שמידט
ישראל שלחה נציגות של 10 מתעמלים לתחרויות ההתעמלות בטוקיו 2020, ולראשונה זכתה במדליות בענף זה כאשר ארטיום דולגופיאט ולינוי אשרם זכו במדליות זהב.
בהתעמלות מכשירים, ייצגו את ישראל שלושה מתעמלים; ארטיום דולגופיאט, אלכס שטילוב וליהיא רז.
ארטיום דולגופיאט התחרה בסוס הסמוכות ובתרגיל הקרקע; בסוס הסמוכות דולגופיאט לא העפיל לשלב הגמר, אולם הוא הצליח לעשות זאת בתרגיל הקרקע, שם עלה לגמר מהמקום הראשון במוקדמות, ובגמר סיים במקום הראשון עם ציון של 14.933 וזכה במדליית זהב; המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף.
אלכס שטילוב התחרה בתרגיל הקרקע בלבד אך לא הצליח להעפיל לגמר והמתעמלת ליהיא רז התחרתה בקרב-רב אך לא הצליחה להעפיל לגמר.
בהתעמלות אומנותית, ייצגו את ישראל שבעה מתעמלות; לינוי אשרם וניקול זליקמן בתחרות היחידות, יחד עם אופיר דיין, יאנה קרמרנקו, יוליאנה טלגין, נטלי רייץ וקארין וקסמן בתחרות הקבוצתית.
לינוי אשרם העפילה לגמר הקרב-רב מהמקום השלישי במוקדמות, ובגמר סיימה במקום הראשון עם ציון כולל של 107.800 נקודות וזכתה במדליית הזהב; המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בהתעמלות אומנותית.
ניקול זליקמן העפילה לגמר הקרב-רב מהמקום השביעי במוקדמות, בו גם סיימה בגמר.
בתחרות הקבוצתית, נבחרת ישראל התחרתה בקרב-רב הקבוצתי והעפילה לשלב הגמר מהמקום הרביעי במוקדמות.
בגמר סיימה הנבחרת במקום השישי, הישג השיא, בו סיימה פעמיים במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008 ובריו דה ז'ניירו 2016.
תחרות ההתעמלות האמנותית באולימפיאדת טוקיו (2020) – קרב רב אישי התקיימה במרכז ההתעמלות אריאקה בטוקיו, יפן, כאשר המוקדמות התקיימו ב-6 באוגוסט והגמר התקיים למחרת, ב-7 באוגוסט.
התחרות כללה את סבב המוקדמות ואת הגמר עצמו.
לאחר שלב המוקדמות, נבחרו עשר המתעמלות דינה אוורינה, ארינה אוורינה , לינוי אשרם, אלינה הרנסקו, אנסטסיה סאלוס, מילנה בלדסארי, ניקול זליקמן, בוריאנה קליין, ויקטוריה אונופריינקו וקריסטינה פורניצ'נה להתמודד זו כנגד זו בגמר.
במהלך הגמר, ביצעו המתעמלות ארבעה מקצים (כדור, חישוק, קלאבים וסרט), והציונים נספרו וחוברו לסכום סופי.
מחלוקת ברוסיה על תוצאות הגמר
עם זאת, הרוסים התעלמו מהעובדה שבכל ארבעת המכשירים, דרגת הקושי בתרגילים של לינוי אשרם הייתה גבוהה יותר מאשר זו של אוורינה: 0.3+ בחישוק, 0.1 בכדור, 0.7 באלות, 0.2 בסרט.
אם לא נדרש יותר מ־1-2 צעדים כדי להחזיר אותו, מאבדים 0.7 נקודות (אשרם הייתה בדיוק במסגרת זו) ורק כשיש 3 צעדים או יותר — נקודה אחת.
לכן הטענה שאי אפשר לזכות במדליית זהב, במידה והייתה הפלת מכשיר, שקרית.
על כל טעות ניתן לפצות במורכבות וביצוע, כפי שעשתה אשרם.
כמו כן, באליפות העולם באוקטובר באותה שנה בה אשרם לא התחרתה, עלו טענות על קיפוח מצד אחר: ארינה אברינה הפילה את החישוק בגמר וקיבלה ציון של 24.950 נקודות לעומת 27.150 נקודות במוקדמות הפחתה של 2 נקודות מהציון לעומת ההפחתה שלינוי ספגה שהייתה כ-0.2 נקודות בלבד, למרות שטעו את אותה הטעות.
כתב מודגש — הציון הגבוה ביותר באותו המקצה.
Q: העפלה לשלב הבא בהתאם למקום הסיום במקצה הפרטני.
R: במקום רזרבי, במידה ואחת המעפילות לגמר לא תתמודד.
תחרות ההתעמלות האמנותית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) – קרב רב אישי התקיימה ב-HSBC ארנה בריו דה ז'ניירו, ברזיל, כאשר המוקדמות התקיימו ב-19 באוגוסט והגמר התקיים למחרת, ב-20 באוגוסט.
לאחר שלב המוקדמות, נבחרו עשר המתעמלות מרגריטה מאמון, יאנה קודריאבצבה, גאנה ריזאטדינובה, מליטינה סטניוטה, סון יאון-ג'יי, נביאנה ולדינובה, קרולינה רודריגס, מרינה דורונדה, קציארינה הלקינה וקסניה מוסטפאווה להתמודד אחת כנגד השנייה בגמר.
במהלך הגמר, ביצעו המתעמלות ארבעה מקצים (כדור, חישוק, קלאבים וסרט), כשהציונים נספרו וחוברו לסכום סופי.
תחרות ההתעמלות האמנותית באולימפיאדת לונדון (2012) – קרב רב אישי התקיימה בארנה של ומבלי בלונדון, הממלכה המאוחדת, כאשר ההכשרה התקיימה ב-9 וב-10 באוגוסט והגמר התקיים יומיים לאחר מכן, ב-11 באוגוסט.
התחרות כללה את סבב המוקדמות (שחולק לשניים) ואת הגמר עצמו.
לאחר שלב המוקדמות, נבחרו עשר המתעמלות יבגניה קנייבה, דריה דמיטריבה, אליה גאראייבה, סילביה מיטבה, לובוב צ'רקשינה, סון יאון-ג'יי, אלינה מקסימנקו, יואנה מיטרוש, נטע ריבקין ואנה ריזטדינובה להתמודד אחת כנגד השנייה בגמר.
תחרות תרגיל הקרקע לגברים באולימפיאדת טוקיו 2020 נערכה ב-24 ביולי וב-1 באוגוסט 2021 במרכז ההתעמלות אריאקה.
כ-70 מתחרים מ-35 מדינות התחרו בתרגיל הקרקע בשלב המוקדמות.
ארטיום דולגופיאט מישראל זכה במדליית הזהב; המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף ההתעמלות ומדליית הזהב השנייה אי פעם של ישראל במשחקים האולימפיים, ריידרליי זפאטה מ זכה במדליית הכסף ושיאו רוטנג מ זכה במדליית הארד.
זו הייתה ההופעה ה-21 של תחרות תרגיל הקרקע במשחקים האולימפיים, מאז נכנס אל תוכנית ההתעמלות באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1932. תרגיל הקרקע היה האחרון מבין המכשירים בתחרויות הגברים להיכנס אל התוכנית האולימפית, ומאז הוא נערך בקביעות כחלק מהתחרויות.
שמונת המתעמלים שהשיגו את הניקוד הגבוה ביותר בשלב המוקדמות, בכפוף למגבלה של שני נציגים למדינה, העפילו לגמר.
בגמר ביצעו המתעמלים תרגיל נוסף, שעל פיו נקבעו המנצחים.
ארטיום דולגופיאט מישראל ניצח כאשר סיים במקום הראשון בגמר עם ציון של 14.933 נקודות, בדומה למתעמל הספרדי, ריידרליי זפאטה.
מכיוון שגם ניקוד רמת הביצוע של שניהם היה זהה, דולגופיאט ניצח בזכות שובר-שוויון על ניקוד גבוה יותר ברמת הקושי.
זפאטה זכה במדליית הכסף ושיאו רוטנג מסין זכה במדליית הארד.
זכייתו של דולגופיאט הייתה למדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף ההתעמלות ולמדליית הזהב השנייה בהיסטוריה של ישראל במשחקים האולימפיים.
המדליות הוענקו על ידי חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, אלכס גלעדי, וזרי הפרחים הוענקו על ידי חבר התאחדות ההתעמלות הבינלאומית, עלי אל-חיתמי מקטר.
רק שני מתעמלים מכל מדינה זכאים להשתתף בגמר התחרות.
אף מתעמל בתחרות זו לא העפיל לגמר עקב כלל זה.
ישראל הגיעה להישגים גבוהים בתחרויות התעמלות אקרובטית במהלך השנים ואף אירחה את אליפות אירופה באקרובטיקה בשנת 2019, והייתה צפויה לארח את אליפות העולם באקרובטיקה ב-2024 אך בשל מלחמת חרבות ברזל נאלצה ישראל לוותר על האירוח ומועמדת לארח את אליפות העולם ב-2026.
אליפות העולם בהתעמלות אקרובטית לשנת 2024 אמורה הייתה להתקיים בעיר חולון, בישראל, וזו הייתה אמורה להיות הפעם הראשונה שבה ישראל תארח אליפות עולם בענף כלשהו בהתעמלות, אולם בשל מלחמת חרבות ברזל, התחרות הועברה לעיר גימראייש בפורטוגל.
שנהמקוםדירוגקבוצת גילתחרותשם הספורטאי/תהערות2021 ז'נבה, שווייץ 13-20שלשת בנותירדן רון, תמר סטולר, מיכל סטרטיאבסקי2021 ז'נבה, שווייץ 11-17רביעיית בניםערן רודנאי, נבו גברא, לירן כהן, ליעד מדר2021 ז'נבה, שווייץ 11-17זוג מעורבתמר צחור, איליי קדוש (מעופפי חיפה)2021 ז'נבה, שווייץ 12-19רביעיית בניםדניל גלדקי, ערן זיידמן, גלעד ששון, יבגני פינצקוב2021 ז'נבה, שווייץ 13-20זוג מעורבאיימי רפאלי, יונתן פרידמן
אליפות אירופה בהתעמלות אקרובטית לשנת 2019 התקיימה לראשונה בישראל, בעיר חולון מה-30 באוקטובר ועד ה-3 בנובמבר 2019.
שנהמקוםדירוגשם הספורטאי/ת והתחרותהערות 2017 ורוצלב, פולין רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ'
שנהמקוםדירוגשם הספורטאי/ת והתחרותהערות 2018 בואנוס איירס, ארגנטינה זוג מעורב: נועה קזדו יקר, יונתן פרידמן הופעה ראשונה של הענף במשחקים האולימפיים לנוער.
בפסיכולוגיה פופולרית ובתחום העזרה העצמית, התעללות נרקיסיסטית היא ביטוי לא-פורמלי לאפיון של מערכות יחסים מתעללות או רעילות.
בהקשר זה, מוגדרת ההתעללות על סמך מאפייני הפוגע כבעל מאפיינים נרקיסיסטיים.
אף שהמונח צבר פופולריות בעגה של קהילות שונות ברשתות החברתיות, לאורך השנים נשאר המושג מנותק מהספרות המקצועית.
לקהילות אלה יש לעיתים קרובות עגה לא-פורמלית משלהן כדוגמת הפצצת אהבה וקופים מעופפים.
המושג 'התעללות נרקיסיסטית' מתייחס לחווייתם ולנקודת מבטם של קורבנות אלימות כלפי בני משפחה ובני זוג שבאים במגע עם אדם בעל מאפיינים נרקיסיסטיים.
על אף שנרקיסיזם נמצא בספרות מקצועית כגורם סיכון אישי לאלימות, במשמעותם המקורית מושג הנרקיסיזם, או אבחנה של הפרעת אישיות נרקיסיסטית אינם מקבילים לכל בעיית אלימות או התעללות במערכות יחסים.
בעוד שנרקיסיזם והפרעת אישיות נרקיסיסטית נמצאים בשימוש בספרות המדעית, המושג "התעללות נרקיסיסטית" נמצא בשימוש מועט בספרות המקצועית ונפוץ בעיקר בספרות הפופולרית.
על כן, מרבית המידע על "התעללות נרקיסיסטית" מתבסס ברובו על מקורות ראשוניים (תיאור מקרה, ספרים, ניסיון אישי, סרטונים וכן הלאה).
במחקרה האוטו-אתנוגרפי טוענת הווארד (2022) שלנוכח היעדר המודעות וההכרה החברתית-מקצועית בהתעללות נרקיסיסטית, הצורך להכיר בהתעללות נרקיסיסטית כתופעה עולה מתוך החוויה האישית של הקורבנות עצמם ומקודם על ידם, במקום על ידי מקורות אקדמאיים או מומחים לבריאות הנפש.
בני זוג וקרובי משפחה של אנשים נרקיסיסטיים מתארים לעיתים קרובות חוויות של התעללות גלויה וסמויה.
באופן כללי, התעללות היא פעולה של גרימת נזק גופני, מיני או נפשי לאדם באמצעות שימוש לרעה בכוח או בסמכות, תוך ניצול יחסי אינטימיות, אמון, מרות או תלות לשם פגיעה בקורבן.
התעללות נרקיסיסטית כוללת התעללות רגשית ופסיכולוגית ומאופיינת בתפיסת המרחב הנפשי של הקורבן במסגרת מערכת יחסים בין-אישית, המבוססת על הצורך של הנרקיסיסט בשליטה.
בעוד שסוגיית הנרקיסיזם מקבלת תשומת לב רבה בספרות הקלינית והמחקרית, רובה מתמקדת בנרקיסיסט עצמו, כאשר במקרים רבים האופי הטראומטי שלה עבור אנשים אחרים בסביבתו של אותו אדם אינו מודגש תחת נסיבות של "התעללות על רקע נרקיסיסטי".
המונחים "נרקיסיזם בריא" ו"נרקיסיזם פתולוגי", משמשים לצורך הבחנה בין הקצוות של הרצף הנרקיסיסטי.
עם זאת, עוצמת הנרקיסיזם לא צריכה להיות פתולוגית כדי להיות גורם סיכון להתנהגות תוקפנית ולאלימות.
הנושא נבדק במטה-אנליזה של בושמן ואח' (2021), אשר עקבו אחר 437 מחקרים עם מדגם כולל של 123,000 משתתפים.
במחקר נמצא כי נרקיסיזם פתולוגי ולא-פתולוגי היה קשור לעלייה של 21% באגרסיביות, וכ-18% באלימות, כאשר הגורם המתווך במחקר בין נרקיסיזם לאלימות היה פרובוקציה.
הקשר בין נרקיסיזם לאלימות בעקבות פרובוקציה גדל ככל שגדלה מידת הנרקיסיזם.
מקור המונח "נרקיסיזם" במיתולוגיה היוונית, המספרת על נסיך יפה תואר בשם נרקיסוס, שהתאהב בבבואתו הנשקפת ממי הביצה ולא יכול היה להינתק ממנה עד שגווע.
זהו מונח עם מגוון רחב של משמעויות, בין אם הוא משמש לתיאור אחד הרעיונות המרכזיים של התאוריה הפסיכואנליטית, מאפיינים אישיותיים, בעיה חברתית או תרבותית.
משום שנרקיסיזם הוא משתנה רציף, יש לו התפלגות.
בהתאם לכך, המונח "נרקיסיזם" לא תמיד משמש בהקשר שלילי.
זאת משום שהתכונה האנושית של נרקיסיזם יכולה לבוא לידי ביטוי ברצף רחב שנע בין התנהגויות נורמליות, המשקפות הערכה עצמית בריאה ואותנטית, ועד לפתולוגיה חמורה של האדרה עצמית.
כמו כן, ההתפלגות של תכונת הנרקיסיזם באוכלוסייה הכללית משתנה על פי גיל.
בקרב מבוגרים על פי רוב ניתן לראות רמות נרקיסיזם נמוכות, כאשר לחלק מהמבוגרים יש רמות נרקיסיזם מתונות ולמעט מאוד מהמבוגרים יש רמות נרקיסיזם גבוהות באופן קיצוני.
המונח "הפרעת אישיות נרקיסיסטית" משמש לתיאור מקצועי של הפרעת אישיות מקבוצה ב' של הפרעות האישיות, אשר מתבטאת בדפוס מתמשך של מאפיינים נרקיסיסטיים פתולוגיים.
באופן כללי, הפרעת אישיות היא דפוס נוקשה, מתמשך, רחב ועקבי של התנהגויות וחוויות פנימיות, אשר סוטות במידה ניכרת מהנורמות והציפיות החברתיות התרבותיות של החברה אליה משתייך האדם.
הפרעת אישיות מופיעה לראשונה בגיל ההתבגרות או בבגרות המוקדמת, היא יציבה לאורך זמן וגורמת למצוקה סובייקטיבית או לפגיעה תפקודית.
בעוד שנרקיסיזם בריא מתייחס ליכולתו של האדם לחוות את כל סוגי הרגשות ולהפגין אמפתיה, על פי המהדורה החמישית של המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית - DSM-5, הפרעת אישיות נרקיסיסטית היא דפוס של גרנדיוזיות, צורך בהערצה, וחוסר אמפתיה.
למעשה, תכונת האישיות נרקיסיזם, במובנה הפתולוגי והלא-פתולוגי, היא חלק מהשילוש האפל הכולל גם את תכונות האישיות מקיאווליזם ופסיכופתיה.
המשותף לתכונות אלו הוא הקשר של השלוש להתנהגות אנטי-חברתית ורמה גבוהה של אנוכיות, לצד נכונותו של האדם לשים את הצרכים של עצמו לפני אחרים.
מסיבה זו, נרקיסיזם משפיע לא רק על האדם הנרקיסיסט כשלעצמו, אלא גם על האנשים שנמצאים בסביבה החברתית שלו.
כמו כן, אנשים עם תכונות אישיות של השילוש האפל נוטים להסתיר את המהות האמיתית שלהם מהזולת ובמקביל עוסקים גם ברמה מסוימת של הונאה עצמית.
ניתן לשער כי רוב האנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית אינם מאובחנים ככאלו.
אחת הסיבות לכך היא שנרקיסיסטים פתולוגיים על פי רוב לא חשים צורך לשנות את התנהגותם ההרסנית.
בעקבות זאת הם יגיעו לטיפול פסיכולוגי לעיתים נדירות בלבד וגם אז, אם המטפל לא רואה דברים באותו האופן שבו רואה אותם הנרקיסיסט הפתולוגי, הנרקיסיסט הפתולוגי ימצא דרך לבוז למטפל ולסיים את הטיפול.
בהתאם לכך קלינאים בקליניקה הפרטית מדווחים על ניסיון מינימלי בטיפול באנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, לצד אחוזי נשירה גבוהים.
על פי הפסיכואנליזה, ההתעללות הנרקיסיסטית מותירה את חותמה בנפש הקורבן, אשר חווה מחיקה של ישותו הנפרדת, ומעוררת בו כאב עז.
הפסיכולוג הקליני מנשה כהן מציין בספרו שהקורבן של הנרקיסיסט חי במצב פוסטראומטי, סובל מלחץ נפשי כרוני ומתקשה לחלץ את עצמו מהלפיתה של הנרקיסיסט.
הוא מוסיף שהתעללות נפשית לא משאירה "סימנים" כמו פגיעה פיזית, לכן למרות החשיפה של הציבור הרחב לנושא, יש קושי להבין את המשמעות שלה ולהזדהות עם הקורבן.
על פי הפסיכואנליזה, סיבה נוספת לקושי לקשר בין התסמינים של הקורבן לבין ההתעללות הנרקיסיסטית שגרמה להם היא אופיו המניפולטיבי של מנגנון הפגיעה הנרקיסיסטי בזולת, הכולל בין היתר גם הכחשה לכך שבכלל התרחש דבר מה שאינו כשורה, הטלת האשמה על הקורבן והשתקתו.
על פי ספרו של הפסיכולוג הקליני מנשה כהן, אם בכל זאת ינסה הקורבן לתאר את החוויה האותנטית שלו לאנשים אחרים, הוא יגלה שרובם המוחלט לא ממש מבינים אותו, מתקשים להאמין לדבריו, ובטוחים שהוא מגזים.
למעשה, הווארד טוענת במחקרה האוטו-אתנוגרפי שאחת הסיבות לכך שהתעללות נרקיסיסטית לא זוכה להכרה חברתית ומקצועית ראויה היא הקושי של הקורבנות לבטא ולתאר את ההתנהגות המניפולטיבית שהם חוו.
הפסיכולוג הקליני מנשה כהן מוסיף בספרו שכתוצאה מכך, הקורבן של הנרקיסיסט לומד להטיל ספק בתפיסת המציאות שלו ולהקדיש את מאמציו למשימה הבלתי אפשרית של ריצוי הנרקיסיסט.
על פי הפסיכואנליזה, מכלול ההתנהגויות הפוגעניות המאפיינות אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית אינן אלא ביטוי של מנגנוני הגנה נרקיסיסטיים (למשל: אידיאליזציה והמעטת ערך, פיצול), שמופעלים על ידם באופן בלתי מודע.
הצורך בשימוש כה אינטנסיבי במנגנוני הגנה נובע מכך שההערכה העצמית של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית היא שברירית ולא יציבה.
למעשה, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית זקוקים להרגשה שהם מיוחדים ועליונים על הזולת כדי להגן על ההערכה העצמית שלהם.
לכן אחד המאפיינים המרכזיים של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית הוא הגרנדיוזיות.
האופן שבו אנשים רואים את עצמם משפיע על האופן שבו הם מתייחסים לאנשים אחרים.
אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מאופיינים באינטרס אישי קיצוני, כך שהם מרוכזים בעצמם ולא אכפת להם מאנשים אחרים.
אומנם יש להם רגישות מוגזמת לתגובות של אחרים, אך זאת רק אם הן נתפסות כרלוונטיות אליהם.
למעשה, תפיסת העולם שלהם היא אגוצנטרית במהותה, כך שהם חושבים שהם "מרכז היקום" ורואים אנשים אחרים כנחותים בהשוואה אליהם.
אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מאופיינים בהתנהגות יהירה ורברבנית, כך שהם מרבים להביע עמדות סנוביות, מזלזלות או מתנשאות.
הם נמנעים משיחות שלא מתמקדות בהם, או ממצבים שבהם הם לא נמצאים במרכז תשומת הלב.
בנוסף, נרקיסיסטים מאמינים שהחוקים הקונבנציונליים אינם חלים עליהם והם מוכנים להפר נורמות חברתיות.
משום שאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית ממוקדים בעצמם ומאופיינים בחוסר אמפתיה, היכולת שלהם להכיר בחוויה הסובייקטיבית של הזולת נפגעת והם חסרי רגישות בנוגע לצרכים, רצונות ורגשות של אנשים אחרים.
בהתאם לכך, מערכת היחסים המגמתית שבין הנרקיסיסט לבין "רשתות תמיכת-העצמי החברתיות" שלו (Social self-support networks) באה לידי ביטוי במגוון הקשיים הבין-אישיים המוצגים ב-DSM, כגון מחסור באמפתיה, תחושת זכאות, ושלל התנהגויות נצלניות ויהירות.
לכן, גם במקרים שבהם אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית כן מכירים בצרכים, ברגשות או ברצונות של אנשים אחרים, הם בדרך כלל יתייחסו אליהם בזלזול ויראו בהם סימנים לחולשה או פגיעות.
הצורך של הנרקיסיסט בעליונות לא מאפשר לו לקיים מערכות יחסים שוויוניות והדדיות עם הזולת.
בהתאם לכך, לעיתים קרובות השיפוט המוגזם של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית בנוגע להישגיהם כולל גם הערכת חסר מרומזת בנוגע לתרומתם של אחרים.
לא רק זאת, אלא שהנרקיסיסט, שחייב להיות בעמדת יתרון על הזולת, עסוק מאוד ברישום ותיעוד מנטליים של כל מחדליו, מגרעותיו וחטאיו של האחר.
לכן המעטת ערכה של תרומת הזולת יכולה להיות מופגנת גם באופן ישיר, גלוי ומחמיר, במיוחד במקרים שבהם אנשים אחרים קיבלו הכרה או שבח בעקבות תרומתם.
למעשה, בעיני הנרקיסיסט לאנשים אחרים אין חשיבות בפני עצמם.
כתוצאה מכך נרקיסיסטים נוטים להתנהג בצורה פוגענית ולראות באנשים אחרים כלים למילוי צורכיהם.
גרנדיוזיות היא תחושת חשיבות עצמית מופרזת, אשר יכולה לבוא לידי ביטוי באופן גלוי (Overt) או סמוי (Covert) ומאופיינת בהערכת יתר של יכולותיהם ובהצגה מוגזמת של הישגיהם.
בעוד שהשילוב בין שבריריות לגרנדיוזיות יכול להיראות פרדוקסלי, דימוי עצמי גרנדיוזי המנופח יתר על המידה אינו מאופיין בבוחן מציאות.
בעקבות זאת נוצרת בהם רגישות גדולה לכישלון, אתגר או ביקורת
אף על פי שאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית לא בהכרח מראים זאת כלפי חוץ, ביקורת חברתית יכולה לרדוף אותם ולגרום להם להרגיש מושפלים, מבוסים, חלולים וריקים.
בעקבות זאת, נרקיסיסטים מחפשים ללא הרף אחר ההזדמנויות ואמצעים שיאפשרו להם להעצים את התדמית והסטטוס החברתי של עצמם.
העיסוק המוגזם של אדם באגו, בזהות או בעצמי שלו מכונה "אגומאניה" .
בנוסף, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית כלל לא מסוגלים להודות בשגיאות ובטעויות של עצמם, משום שהודאה באשמה מחבלת במאמצי ההאדרה העצמית שלהם.
חוסר היכולת של אדם להודות באפשרות שהוא טעה או שנכשל, גם לנוכח ראיות שלא ניתן להפריך, בשילוב רגשות מנופחים ועקביים של יכולת אישית יוצאת דופן - מכונה באופן בלתי פורמלי "תסביך אלוהים".
אנשים שמנסים ליצור קשר ולהתחבר לאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, על פי רוב ימצאו קרירות רגשית ומחסור בעניין הדדי.
משום שאין להם מטרות משמעותיות נוספות בקשר בין-אישי מעבר לסיפוק צורכיהם הנרקיסיסטיים או הגשמת מטרותיהם האישיות, הם יכולים בקלות להתייחס בביטול לתחומי העניין של בן או בת הזוג, מעטים ככל שיהיו.
לצד הגרנדיוזיות והציפייה שאנשים אחרים יכירו בהם כעליונים, לאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית יש גם תחושת זכאות מוגזמת המעוררת ציפייה לא הגיונית ליחס מועדף, גם בהיעדר הישגים תואמים לציפייה זו.
באופן כללי תחושת זכאות פסיכולוגית (Psychological entitlement) היא הבדל בין-אישי הכולל רגשות נרחבים ועוצמתיים של ראויות (Deservingness), מיוחדות וציפיות מופרזות.
בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית הם אנשים מאוד דורשניים, אשר מצפים מאנשים אחרים לוותר ולהיכנע לכל דרישותיהם.
הם מצפים שאנשים אחרים ידאגו לצרכיהם והם מבולבלים או זועמים כשזה לא קורה.
אחת הסיבות לכך היא שאנשים המאופיינים בתחושת זכאות ינטו לפרש ציפיות בלתי ממומשות באופן שלילי כאכזבה, איום על האגו או תחושה של אי צדק.
נטייה זו גם מעלה את הסיכון שלהם לחוות מצוקה, כעס ונטייה כללית לחוסר יציבות רגשית.
בהתאם לכך, תחושת זכאות היא גורם סיכון להתנהגות תוקפנית.
השילוב בין חוסר האמפתיה לבין תחושת הזכאות ההולכת ומתגברת של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, מוביל לציפייה בלתי מתפשרת מצדם לקבל מהזולת את כל מה שהם צריכים או רוצים, ללא התחשבות בהשלכות האפשריות על אנשים אחרים.
לא רק זאת, אלא גם כאשר אנשים אחרים מעלים בפניהם את החששות והבעיות שלהם, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית על פי רוב יגיבו לדברים בחוסר סבלנות והפגנת בוז.
זאת משום שאף על פי שניכר שלנרקיסיסטים יש צורך לקבל את האישור של הסביבה החברתית עבור האופן הגרנדיוזי שבו הם כה מתאמצים להציג את עצמם, האוריינטציה שלהם היא כמעט פסדו-חברתית ואין להם עניין אמיתי בדעת הקהל.
היעדר האמפתיה כלפי הקורבנות מאפשר חופש מתחושת אשמה, ומוביל לחוסר נכונות להתנצל.
לא רק זאת, אלא שתחושת הזכאות האופיינית לאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מקשה עליהם לנהוג בסלחנות כלפי הזולת, ובמקום זאת הם מעדיפים לשמור טינה.
תהליך זה מכונה רסנטימנט והוא יכול לשמש כמנגנון הגנה שמונע מהאדם המתמרמר להתייחס ולהתגבר על חוסר הביטחון והפגמים שלו.
זאת משום שחוסר הסלחנות יכול לחזק את תחושות הקורבנות והגאווה הצדקנית של אנשים המאופיינים בתחושת זכאות, באופן שמטפח ומזין את ההאדרה העצמית ההגנתית שלהם.
בפסיכואנליזה, תשומת הלב וההערצה שהנרקיסיסט שואב מסביבתו מכונים אספקה נרקיסיסטית.
אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מחפשים ללא הרף את האספקה הנרקיסיסטית שלהם, כדי להזין באמצעותה את ריקנותם הפנימית ולנסות להתמודד עם הקהות הרגשית שמלווה אותם ().
הצורך של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית באספקה נרקיסיסטית כה חזק, עד שקבלת האישור מהזולת משמש לאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית כבסיס לקביעת היעדים האישיים שלהם, והוא המניע העיקרי של התנהגותם.
בהתאם לכך, חלק ניכר מסדר היום שלהם מוקדש להשגה או יצירה של משוב חברתי.
עם זאת, נרקיסיסטיות אינה בהכרח תכונה מושכת כשלעצמה.
הפופולריות והתגובות החברתיות החיוביות שנרקיסיסטים נוטים לקבל מסביבתם החברתית בהיכרות ראשונית, מתאפשרים משום שמאפיינים נרקיסיסטים אשר אינם הסתגלותיים לטווח הארוך, כמו ניצול הזולת ותחושת זכאות, יכולים להתפרש על ידי הזולת באופן שגוי כאטרקטיביים מאוד ב"היכרות אפס" ().
למשל, ביטויים התנהגותיים של דומיננטיות נרקיסיסטית, עלולים להתפרש על ידי הזולת כאסרטיביות או הערכה עצמית גבוהה.
הדבר נובע מכך שבהיכרות אפס לא ניתן להשיג מידע ישיר אודות המחשבות, הרגשות, הדעות, ההעדפות וסיפור החיים של אנשים אחרים.
המידע היחיד שנגיש בהיכרות אפס, הוא המראה החיצוני () של הזולת והתרשמות שטחית מהתנהגותו המילולית והבלתי מלולית.
המאמצים הנרקיסיסטים לוויסות עצמי, אינם יעילים בטווח הארוך, משום שהאסטרטגיות הנרקיסיסטיות לחיפוש אחר אישורים חיצוניים, פוגעות ביחסים הבין-אישיים שלהם עם אנשים אחרים.
כך שלמרות החיבה הראשונית שנרקסיסיטים מעוררים באנשים זרים, הם לא נוטים להתחבב על הזולת לאורך זמן.
למעשה, הניסיונות האגרסיביים והבלתי פוסקים ל"קידום עצמי", הם אלו שמונעים מהנרקיסיסטים את המשוב החיובי שהם כה משתוקקים להשיג, כך שאומנם עולה בידם להשיג את מבוקשם, אך באופן חולף בלבד.
לכן לעיתים קרובות נרקיסיסטים מרגישים שהם לא מקבלים את ההערצה והקרדיט שמגיעים להם.
התוצאה היא מצב כרוני של דימוי עצמי בבנייה.
כאשר נרקיסיטים לא מצליחים לקבל מספיק אישורים חיצוניים מהסביבה באופן ספוטנאני, הם נוטים לייצר או לביים אותם בדרכים מלאכותיות.
בהתאם לכך, העמדות והתפיסות של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית יכולות להשתנות בצורה קיצונית ואף מנוגדת בהתאם לצורך.
למשל, הם יכולים להמעיט או להגזים בהערכת ההשפעה שלהם על אנשים אחרים.
כמו כן, הם יכולים להפעיל מניפולציות כבדות על אנשים אחרים כדי לחלץ מהם את התגובות הרצויות, או לעוות את התגובות שהתקבלו אם אינן מאדירות מספיק לטעמם.
משום שנטיות אנטי חברתיות מאפשרות לאדם לראות את עצמו כטוב יותר מרוב האנשים ולעורר בו את הנכונות לעסוק בטקטיקות הונאה לצורך תועלתו האישית, נרקיסיסטים משתמשים גם באסטרטגיות בין-אשיות של הולכת שולל והטעית הזולת.
למשל, שימוש בשקרים של השמטה (Lies of omission) או טיוח, אשר באים לידי ביטוי בהימנעות מחשיפת האמת המלאה, כאשר הדבר עלול לפגוע בהם או להציב אותם בעמדת נחיתות.
באופן דומה, הם עוסקים גם בסילוף מכוון של העובדות או גנבת דעת, לצד שימוש בשקרים של הוספה (Lies of commission), כדי לגרום לעצמם להיראות טוב יותר ממה שהם באמת.
כאשר ניתן להם משוב שלילי, הם מגיבים בהכפשת המקור ופגיעה באמינות שלו.
מצבים שעלולים להיות סיכון פוטנציאלי לדימוי העצמי של הנרקיסיסט, מעוררים בו מצב רגשי מרתיע של סלידה ודחיה (), שממנו הנרקיסיסט מנסה לברוח במהירות האפשרית, תוך שימוש באמצעים הזמינים ביותר שעומדים לרשותו באותו הרגע.
לכן, בתגובה לביקורת, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית יכולים להפגין רגשות חזקים כמו בוז וזעם, או נקמנות.
בהתאם לכך, נרקיסיזם מאופיין גם בתוקפנות או אגרסיביות.
שכן, בעוד שתכונות כמו אופטימיות, יושרה ואותנטיות מנבאות בריאות ואושר, התכונות האישיותיות של השילוש האפל, שאליהן משתייך הנרקיסיזם, מנבאות התנהגות לא-מסתגלת.
למעשה, נרקיסיסטים אינם בררנים במיוחד בנוגע לסוג התוקפנות שבו הם בוחרים להשתמש ובהתאם לכך נרקיסיזם מקושר לכל סוגי התוקפנות - ישירה, עקיפה, מוסטת, פיזית, מילולית, בריונות - מקוונת ולא מקוונת, הטרלה ועוד.
התוקפנות הנרקיסיסטית יכולה להיות תגובתית או יזומה.
נראה שתוקפנות תגובתית שונה באופיה ובמשמעותה מהתוקפנות היזומה של הנרקיסיסטים, שכן כל אחת מהן נוטה להתעורר בהקשרים שונים לצורך מטרות שונות.
למשל, אחד הגורמים המרכזיים שמעוררים את התוקפנות התגובתית של אנשים נרקיסיסטים, הוא איום בין-אישי משמעותי על האגו (Ego threat).
כלומר, איום על הערכתם העצמית או על התדמית שלהם.
בהתאם לכך, פרובוקציה (או התגרות), היא גורם מרכזי המקשר בין נרקיסיזם לתוקפנות.
הדבר בא לידי ביטוי בכך שאנשים נרקיסיסטים נוטים להיות תוקפניים במיוחד כלפי אנשים אחרים שנותנים להם הערכה שלילית ומעליבה.
זאת משום שאנשים עם ביטחון עצמי גבוה מגיבים בצורה האלימה ביותר לאיומים על ההערכה העצמית שלהם, אם הביטחון העצמי הגבוה שלהם מנופח יתר על המידה, הססני או בלתי יציב.
עם זאת אנשים נרקיסיסטים לא נוטים להפגין תוקפנות בצורה בלתי מובחנת וכללית כלפי כל האנשים האחרים, בכל המצבים.
כמו כן, אין להם נטייה גבוהה מהרגיל לעסוק בתוקפנות מוסטת כתגובה למשוב חברתי שלילי, כך שקבלת עלבון לא מובילה את הנרקיסיסט להגיב בתוקפנות כלפי שום אדם אחר, פרט לזה שיצר את העלבון.
מכאן שהתוקפנות התגובתית של נרקיסיסטים משקפת בעיקר את הרצון שלהם להעניש או להביס, את מי שמאיים על התפיסות האוהדות ביותר שלהם את עצמם.
בנוסף, ככל שעולה מידת הנרקיסיזם, נמצא כי הנטייה של נרקיסיסטים לתוקפנות קיימת גם במקרים שבהם לא הייתה התגרות מקדימה כלשהי מצד הזולת.
כלומר, הם מאופיינים גם בתוקפנות אינסטרומנטלית.
למעשה, חוסר הסלחנות, לצד הנטייה לשמור טינה וחוסר האמפתיה מובילים לכך שאחד המאפיינים המרכזיים של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית הוא ענישה של אנשים אחרים ואמונה בשימוש בכוח.
לכן התוקפנית הנרקיסיסטית לא באה לידי ביטוי רק בצורה אימפולסיבית, אויינת ותגובתית כלפי התגרות או איום על האגו, אלא גם בצורה קרה, מחושבת, מכוונת, תכליתית ויזומה.
לנרקיסיסטים יש תלות-יתר במקורות חברתיים, לצורך שמירה על העצמי הגרנדיוזי השברירי שלהם.
שכן אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, זקוקים נואשות לתשומת ליבם המתמדת והערצתם הגלויה של אנשים אחרים.עם זאת, נרקיסיסטים אינם מורגלים לשתף פעולה עם אנשים אחרים והם אינם בעלי מוטיבציה גבוהה לעשות כן.
למעשה, עצם הגישה וההתנהגות השיתופית, זרות לחלוטין למנגנוני ההתמודדות הבין-אישיים ולאסטרטגיות החברתיות של נרקיסיסטים.
זאת משום שנרקיסיסטים עובדים ללא הרף על העצמי הגרנדיוזי שלהם ורואים באנשים אחרים בעיקר מקור להעצמה עצמית ואספקה נרקיסיסטית.
לכן, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית נוטים ליצור חברויות או קשרים רומנטיים, רק כאשר האדם השני נתפס בעיניהם כמי שיקדם את מטרותיהם או יעצים את ההערכה העצמית שלהם.
בהתאם לכך יחסים נרקיסיסטים באים לידי ביטוי בקשרים לא הדדיים, שלא משאירים מקום לשותפות או שיתוף פעולה אמיתיים.
יותר מכך, ניצול הזולת הוא אחד המאפינים של הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
כך שנרקיסיסטים מצפים למסירות מלאה מאנשים אחרים, אך לא מרגישים שום דחף או צורך לגמול להם על מסירותם או להפגין מסירות כלפיהם.
מסיבות אלו, על פי הפסיכואנליזה, כל מערכת יחסים קרובה עם אדם עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, עשויה להיות פוגענית.
אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית יכולים להיות חסרי מודעות בנוגע לנזק שדבריהם עלולים לגרום לזולת.
בנוסף, האמפתיה הנמוכה של נרקיסיסטים כלפי קורבנותיהם, מפחיתה את תחושת האשמה שלהם על התנהגותם הפוגענית, גם כאשר הם מודעים לאופיה והשלכותיה.
אחת הסיבות לכך היא שקל יותר להפעיל תוקפנות ומניפולטיביות, כשהן מופנות כנגד אנשים שנתפסים כנחותים, ונרקיסיסטים רואים את עצמם כעליונים על כל השאר.
מערכות יחסים בין-אישיות וקשרים רומנטיים
למעשה, בדומה ליתר התכונות האישיותיות של השילוש האפל, נרקיסיזם משקף את הנטייה של הפרט לעשות שימוש בטכניקות בין-אישית, בכדי לחלץ משאבים מבני מינו (Conspecifics).
למשל, נרקיסיסטים פועלים בחוסר תום לב, הם משקרים יותר מאנשים אחרים ומאופיינים בהתנהגות מניפולטיבת המכוונת להטעות את הזולת.
מעבר לנטייה שלהם לשקר לאנשים אחרים, נרקיסיסטים גם משתמשים בהטעיה כדי להשיג יתרון לא הוגן על הזולת ולגזול מאנשים אחרים את מה שמגיע להם.
כמו כן, נרקיסיזם מקושר להתנהגות אנטי-חברתית כמו תוקפנות, אלימות מינית והתנהגות פוגענית כללית.
עם זאת, אנשים זרים נוטים לחבב נרקיסיסטים בהיכרות ראשונית, משום שהם מפרשים באופן שגוי את ההתנהלות הנרקיסיסטית כביטוי לביטחון עצמי.
אך הנרקיסיזם על ביטויי הגרנדיוזיות המאפיינים אותו, אינו ביטוי של הערכה עצמית גבוהה המשקפת תחושת ביטחון איתנה של האדם בטוב הכללי של עצמו, אלא ביטוי להשקעה הרגשית של האדם בביסוס עליונותו.
כמו כן, דפוסי הפעולה המכוונים לחיפוש האספקה הנרקיסיסטית, אשר אופייניים לאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, נוטים להתפרש על ידי הזולת באופן שגוי כביטוי להתקשרות בין-אישית.
זאת בעוד שלנרקיסיסט אין עניין באנשים אחרים בפני עצמם, שכן הם משמשים עבורו רק לצורך חיזוק האגו של עצמו.
על פי ספרו של הפסיכולוג הקליני מנשה כהן, משום שקבלה מהזולת מעוררת הכרה בכך שהאחר עוזר ונותן מעצמו, הנרקיסיסט מעדיף לקחת מאנשים אחרים את הדברים שהוא חושב שמגיעים לו במקום לקבל מהם, ובכך להסיר את עצמו ממחויבות להדדיות בקשרים בין-אישיים.
הוא טוען גם שסתירות קיצוניות אלו, בין הרושם הכוזב שמיוצר על ידי הנרקיסיסט באופן מלאכותי, לבין ההתנהלות הפוגענית שלו בפועל, מובילות לכך שאנשים שנמצאים בקשר בין-אישי עם נרקיסיסט, חווים בלבול, חסך ותסכול תמידי.
ההתנהלות הנרקיסיסטית יכולה להיות קשה להבנה ולזיהוי גם בעקבות האופי הפרדוקסאלי, המוקצן והדינאמי שלה.
הצרכים הסותרים של אנשים נרקיסיסטים לקבל את ההערכה של האנשים בסביבתם ובמקביל לחוש עליונות עליהם, יכולים להוביל לשינוי דרמטי של ההתנהגותם בהתאם לנסיבות ולמעמד של האנשים הצופים בהם ברגע מסוים.
למשל, בעוד שנרקיסיסטים יכולים להיות נחמדים, מקסימים ומפתים כלפי חוץ, בדלתיים סגורות הם יכולים להיות ביקורתיים, כעוסים וחסרי אחריות כלפי האנשים שנמצאים במעגלים החברתיים הקרובים ביותר.
לחלופין, הם יכולים גם להחמיא או לרומם את בן או בת הזוג שלהם ולהציג אותם בצורה אידיאלית, בעקבות האמונה שהם צריכים להיות מזוהים עם אנשים עליונים ומוקפים בחברתם.
בהתאם לכך בני זוג של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית בדרך כלל מביעים בלבול ותסכול בנוגע למערכת היחסים שלהם.
באופן כללי דומיננטיות כוללת שימוש בהתנהגות תוקפנית, טקטיקות מניפולטיביות ואיומים.
על פי ספרו של הפסיכולוג הקליני מנשה כהן, הנרקיסיט עוסק בעיצוב התנהגות כדי להתאים את הזולת לצרכיו - מחזק אותו אם פעל לשביעות רצונו ומעניש אותו אם אכזב, הנרקיסיסט ממשיך בהתניה האופרנטית עוד ועוד עד שהקורבן נהיה רק השתקפות והד לנרקיסיסט.
תהליכים בין-אישיים האופייניים להתפתחות של קשרים נרקיסיסטיים
נרקיסיסטים יכולים להיות מרתקים וממגנטים כשהם מחליטים ליצור קשר עם אדם אחר.
במקביל, אחת המיניפולציות שמשמשות נרקיסיסטים בשלבי ההיכרות הראשוניים היא הפצצת אהבה, שעל פי מחקרה האוטואתנוגרפי של Howard מתייחסת לאופן שבו נרקיסיסטים מהממים את המטרה שלהם, באמצעות "הפגזה" של מחוות אהבה והערצה תכופות, כוחניות ושתלטניות.
לצד זאת, מערכות היחסים של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מאופיינות בשיטחיות רבה.
למשל, בתחום הרומנטי הם בדרך כלל משתמשים ביחסי מין עבור ההנאה הפיזית ולא לצורך האינטימיות הרגשית.
עם זאת, האינטנסיביות העוצמתית של יחסי המין שמאפיינת במקרים רבים אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, במיוחד בשלבים הראשונים של הקשרים הרומנטיים או כחלק מתהליכי פיתוי מחדש המתעוררים בעקבות חשש מעזיבה, עלולה להתפרש בטעות כביטוי לאהבה על ידי בני הזוג.
הקסם הנרקיסיסטי הראשוני נוטה להתפוגג, כאשר הפגמים והמגרעות של הנרקיסיסט מתחילים להיחשף.
מצב זה הוא בלתי נמנע משום שהנטיות המניפולטיביות של נרקיסיסטים, שאומנם יעילות מאוד בהיכרות אפס לטווח הקצר, אינן יעילות לבנייה של קשרים חברתיים בין-אישיים לטווח הארוך.
לכן המשיכה של אנשים אחרים לנרקיסיסט, יכולה לדעוך רק אחרי שהזולת מבחין בתכונות הפחות רצויות של הנרקיסיסט ולעיתים גם באופי השטחי של קשריו החברתיים.
כשנרקיסיסטים חשים שהם מתחילים להתגלות בעיני בני זוגם כפחות ממושלמים, ההתלהבות שלהם נמוגה והיחס שלהם לבני הזוג הופך לשלילי.
בהקשר הרומנטי, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית דורשים מבן או בת הזוג שלהם יחס מיוחד וכניעה מלאה לצרכיהם ורצונותיהם.
למעשה, תחושת הזכאות שלהם כה גדולה עד שהם סבורים שבן או בת הזוג שלהם צריכים להרגיש הכרת טובה בכבוד שנפל בחלקם בכך שזכו לתת מעצמם לאדם כה ראוי.
בהתאם לכך בני זוג של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטים מתארים את מערכת היחסים שלהם כמבוססת על דינאמיקה של כוח ושליטה.
השלכה נוספת של חוסר האמפתיה היא שנרקיסיסטים לא נוטים לנסות להתפייס עם קורבנותיהם לאחר פגיעה בין-אישית והם בדרך כלל אינם מביעים חרטה.
כדי לשמור על תחושת העליונות שלהם, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית משתמשים במנגנון הגנה של אידיאליזציה והמעטת ערך במערכות יחסים.
למשל, בהקשר הרומנטי הדבר בא לידי ביטוי בכך שההתעקשות העיוורת של אנשים עם הפרעת אשיות נרקיסיסטיים על עמדת העליונות שלהם יכולה להיות חסרת רחמים, תוך שימוש באסטרטגיות הפחדה שנועדו להחזיק את בן או בת הזוג בעמדת נחיתות.
בעוד שבמערכת יחסים בריאה שני בני הסוג עוזרים אחד לשני להתמודד עם פחדייהם, אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית אוספים ומחזקים את הפחדים של בני זוגם כדי להחליש אותם ולשלוט בהם.
על פי מחקרה האוטואתנוגרפי של Howard הרושם הראשוני החיובי של הנרקיסיסט יחד עם אסטרטגיות פיתוי בסגנון הפצצת האהבה, יוצרות אצל הקורבן דיסוננס קוגניטיבי כשהוא מנסה ליישב את שלבי החיזור הראשוניים שבו היה מוקד תשומת הלב האינטנסיבית והמרשימה של הנרקיסיסט, להתנהגות הפוגענית שנחוות לעיתים קרובות בשלבים מאוחרים יותר של מערכת היחסים.
היא טוענת גם שהדיסוננס הקוגניטיבי שנחווה בעקבות ההתנהגויות הקיצוניות והסותרות של הנרקיסיסט, הוא אחד הגורמים העיקריים לבחירה של קורבנות להישאר במערכות יחסים פגעניות מסוג זה כמו גם בצורות אחרות של אלימות במשפחה, חרף ההתעללות שהם חווים.
בעקבות כל אלו מערכת יחסים עם נרקיסיסט נחשבת למערכת יחסים רעילה המאופיינת בחוסר ביטחון, אנוכיות ושליטה.
היא יכולה להיות כל כך הרסנית לבריאות הנפש, עד שקיומם של בן/בת זוג נרקיסיסטים נמצא כמנבא של הפרעת דחק פוסט-טראומטית אצל אנשים שהיו איתם במערכת יחסים רומנטית.
כאשר נרקיסיסטים נתקלים בסירוב מצד בן או בת הזוג, הם יכולים להגיב באיומים, בזעם ובהתעללות רגשית, פיזית או מינית.
בהתאם לכך נרקיסיזם מהווה גם גורם סיכון לתמיכה בעמדות אלימות ואל עבריינות, באופן כללי.
הדבר מוביל לכך שכאשר בני זוג נמצאים במערכת יחסים ממושכת עם אדם עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, החיים בצל הפחד המשתק מובילים לפגיעה בתפקודים הקוגניטיביים והרגשיים.
כשאדם שנמצא במערכת יחסים עם נרקיסיסט מנסה לעזוב את מערכת היחסים, הנרקיסיסט ינסה לשכנע אותו להישאר ולפתות אותו בדרכים שונות.
באופן כללי בני זוג נרקיסיסטיים יכולים להשתמש במניפולציות כמו גזלייטינג או .
Howard טוענת במחקרה האוטואתנוגרפי שאנשים מניפולטיבים מאוד טובים בלגרום לזולת לפקפק בעצמו ולהרגיש שהוא אנוכי, כדי לעורר בו את הצורך "לתקן" את המצב לרעתו של הקורבן.
כמו כן לעיתים קרובות אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית משתמשים בפחד כטקטיקה לכפיית פעולה אימפולסיבית על הזולת וביסוס השליטה עליו.
בני זוג של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מגיעים על פי רוב לטיפול עם תסמינים של החלשה (Disempowerment), דיכאון, חרדה ופחד שדומה ללחץ פוסט טראומטי.
עם זאת, טיפול זוגי יכול להפוך בקלות למקום שבו אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית יכולים להמשיך לדכא את בני הזוג שלהם ולהתעלל בהם מבחינה מילולית, תוך כדי שהם מנסים להרשים את המטפל ולהראות עליונים בעיניו.
על פי מחקרה האוטואתנוגרפי של Howard, אחד הגורמים המאפשרים זאת הוא המחסור בספרות מקצועית בנושא, לצד האמונה התרבותית הבסיסית של אנשי המקצוע, שהתנהגות בעייתית של המטופל נובעת ממצבים בעייתיים או מצוקות, ולא מ"מי שהוא" באמת.
לכן, בעוד שבני זוג של אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית נוטים לבקש טיפול זוגי, המענה הראשוני היעיל ביותר עבורם הוא טיפול אישי הממוקד בהעצמה מחדש.
זאת משום שסיוע רגשי יכול לתרום לתהליך ההחלמה של קורבנות של מערכות יחסים נרקיסיסטיות.
הטיפול הזוגי יכול להיות מועיל בשלב מתקדם יותר, לאחר שכבר נוצר איזון במערכת הכוחות בין בן או בת הזוג לבין האדם עם הפרעת האישיות הנרקיסיסטית.
משום שנרקיסיסטים הם חסרי אמפתיה, לאדם שנמצא במערכת יחסים נרקיסיסטית מומלץ לחפש תמיכה נפשית דרך מקורות אחרים.
קבלת תיקוף חיצוני יכול לסייע לקרובנות של מערכות יחסים נרקיסיסטיות, כמו השתתפות בקבוצות תמיכה של אנשים שעברו חוויות דומות.
כמו כן, כתיבה של יומן אישי יכולה לסייע לתהליך ההתעוררות של בני הזוג, על ידי העלאת המודעות לדפוסי ההתנהגות המאפיינים אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית ותיעוד ההתרחשויות במציאות אל מול טכניקות ההכחשה והמניפולצית שלהם.
הבנת האופן שבו אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית משתמשים בפחדים להחלשה ושליטה, פוגעת ביעילות של הטקטיקה הזו עבורם ומאפשרת להתרחק מהדחף לפעולה אימפולסיבית שמתעורר בעקבות הפחד, בחינה של המצב מפרספקטיבה רחבה יותר והימנעות מתגובה עד ששלוות הרוח והערכים האישיים יוכלו לשמש כמדריכים פנימיים.
על פי מחקרה האוטואתנוגרפי של Howard, חלק מתהליך זה כולל התאבלות על המת-החי, כלומר על האדם שהקורבן היה סבור שמולו הוא מנהל את מערכת היחסים, אשר בשלבי ההתפכחות של ההחלמה, התגלה כלא יותר ממצג כוזב של הנרקיסיסט, שמלחתכילה לא היה קיים במציאות.
אחת מהקבוצות החברתיות שסובלת מהמאפיינים הפוגעניים של נרקיסיסטים, היא הילדים שלהם.