tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נבחרת הנשים של גרמניה היא היחידה שזכתה בגביע העולם לבוגרים, מבין הגברים או הנשים, מבלי לספוג אף שער במהלך הטורניר – לאחר שעשתה זאת בשנת 2007.
כדורגל הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר בצפון אירלנד.
על אף רמת צפייה נמוכה במשחקי הליגה המקומית, אנשים רבים בארץ זו מתעניינים בפרמייר ליג האנגלית ובליגת העל הסקוטית.
הגוף המנהל את הענף הוא התאחדות הכדורגל הצפון אירית.
התאחדות הכדורגל הצפון אירית, הידועה גם בשם IFA, היא הגוף המארגן את כל ענף הכדורגל בצפון אירלנד, ובעבר גם ניהלה את הענף בכל האי אירלנד.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1880, ומשום כך היא אחת מהתאחדויות הכדורגל הוותיקות בעולם.
ה-IFA תופסת מקום אחד בוועדת הכדורגל הבינלאומית (IFAB), האחראית על קביעת חוקי המשחק.
אין להתבלבל בינה לבין התאחדות הכדורגל של אירלנד, שאחראית על הכדורגל ברפובליקה של אירלנד.
בנוסף, פועלת "התאחדות כדורגל הנשים בצפון אירלנד" (NIWFA), שמסונפת ל-IFA ומנהלת את כדורגל הנשים בצפון אירלנד.
היא מפעילה את ליגת הנשים המקומית, טורניר הגביע לנשים ואת נבחרת צפון אירלנד בכדורגל נשים.
הליגה העליונה בצפון אירלנד היא ה-IFA פרמיירשיפ, והליגה שמתחתיה היא אליפות ה-IFA.
מספר ממועדוני הכדורגל החשובים ביותר בצפון אירלנד הם דרי סיטי (שמשחקת בליגת הכדורגל ברפובליקה של אירלנד), לינפילד וגלנטורן.
מועדון מפורסם מבחינה היסטורית הוא בלפסט סלטיק, שזכה ב-19 אליפויות הליגה בטרם עזב את הליגה ונסגר.
בעבר, המועדונים בצפון אירים התמודדו בצורה מכובדת עם מועדונים מאנגליה ומסקוטלנד, אך הם איבדו מכוחם במהלך השנים.
כיום רמת הכדורגל בליגה הצפון אירית נחותה בהרבה מזו של הנבחרת הלאומית, בעיקר בשל העובדה שהשחקנים הצפון אירים הבכירים משחקים בליגות אחרות.
טורניר גביע החלב הוא טורניר בינלאומי מוצלח לקבוצות נוער, המתקיים מדי שנה על אדמת צפון אירלנד.
בטורניר זה, שכולל קטגוריות לגילאי 19, 16 ו-14, יכולים להתחרות מועדונים ונבחרות לאומיות מכל רחבי העולם.
צפון אירלנד אף ארחה את אליפות אירופה עד גיל 19 של אופ"א ב-2005.
טורניר גביע סטנטה ספורטס נערך על ידי נותן החסות שלו, ערוץ הטלוויזיה סטנטה אירלנד.
טורניר זה מפגיש בין שמונה קבוצות מכל רחבי האי אירלנד, מחלק את המשתתפות לשני בתים בני ארבע קבוצות, וממשיך לשלבי חצי גמר וגמר.
ארבעה מהמועדונים המשתתפים מגיעים מהליגה של צפון אירלנד, וארבעה האחרים מגיעים מהליגה של אירלנד.
מאז התחלת קיומו של הטורניר זכתה בו קבוצה אחת מצפון אירלנד, לינפילד בשנת 2005.
הנבחרת הלאומית של צפון אירלנד היא אחת מנבחרות הכדורגל הוותיקות בעולם.
הנבחרת שיחקה בתחילה כנבחרת אירלנד המאוחדת עד 1950, והתחרתה לאורך השנים באליפות הבית הבריטית בה זכתה שמונה פעמים.
עד לשנות ה-50 הנבחרת המשיכה לכלול שחקנים שנולדו ברפובליקה של אירלנד, למרות פיצול אירלנד ב-1922.
נבחרת צפון אירלנד זכתה להצלחותיה הגדולות ביותר במהלך שנות ה-80, שבהן היא העפילה פעמיים לגביע העולם.
בסוף שנות ה-90 ובשנים הראשונות של המאה ה-21 חלה ירידה ברמתה של הנבחרת ובמקביל היא הדרדרה משמעותית בדירוג העולמי של פיפ"א, אך בשנים האחרונות חלה התחדשות בנבחרת, שהשיגה ניצחונות מול נבחרות חזקות כספרד ואנגליה.
היא אף הייתה קרובה להעפלה לאליפות אירופה בשנת 2008. החל משנת 2010 עתידה הנבחרת להשתתף בטורניר ארבע ההתאחדויות, יחד עם נבחרות ויילס, סקוטלנד ואירלנד.
מלבד הנבחרת הלאומית, מייצגות את צפון אירלנד גם נבחרות צעירות לגילאים שונים, כדוגמת הנבחרת הצעירה (עד גיל 21), ונבחרות הנוער.
הכדורגל בפינלנד, בניגוד למרבית המדינות האירופיות האחרות, אינו ענף הספורט הפופולרי ביותר, מאחר שהוא נופל אחרי ההוקי קרח שבעל פופולריות גדולה במדינה והספורט הלאומי, פסאפאלו.
עם זאת, לכדורגל עדיין יש תפקיד חשוב בפינלנד, והענף נהנה מהתקדמות עקבית המתבטאת בפופולריות של המשחק במדינה, במיוחד בקרב צעירים וילדים.
התאחדות הכדורגל של פינלנד היא הגוף המנהל את הענף, והיא כוללת למעלה מ-1,000 מועדונים החברים בה ולמעלה מ-100,000 שחקנים רשומים.
משחק הכדורגל הובא לראשונה לפינלנד במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 על ידי ספנים אנגלים, ושוחק לראשונה בטורקו.
התחרות הלאומית הראשונה במסגרת הענף נערכה בשנת 1906, ובה ניצחה קבוצה שייצגה בית ספר מטורקו.
התאחדות הכדורגל של פינלנד נוסדה ב-1907, והצטרפה לפיפ"א שנה לאחר מכן.
בשל חשיבותו הנמוכה יחסית של הענף בפינלנד מבחינה היסטורית, המדינה מעולם לא הצטיינה במיוחד בכדורגל ביחס למדינות אחרות.
מאז שנות ה-80, בשל התחדשות שנעשתה בכדורגל הפיני, ייצאה המדינה מספר כדורגלנים בולטים ברמה הבינלאומית, כדוגמת יארי ליטמאנן, סמי הופייה, מיקאל פורסל, טימו טאיניו ויוסי יאסקליינן.
בין השנים 1908 ו-1930, אלופת פינלנד בכדורגל נקבעה בתחרות גביע.
בשנת 1930 הוקמה הליגה הבכירה בכדורגל הפיני, "מסטרוסריה", שקבעה את זהות האלופה.
בשנת 1990 שונה שם הליגה ל"וייקוסליגה", וכיום היא כוללת 12 קבוצות.
הליגה השנייה בחשיבותה בפינלנד היא ה"איקננליגה" שכוללת 14 קבוצות.
מתחת לליגה זו ישנן ליגות נמוכות, המחולקות לבתים לפי אזורן הגאוגרפי של הקבוצות.
למעט הליגה הבכירה שמנוהלת באופן עצמאי, כל ליגות הכדורגל בפינלנד מנוהלות על ידי התאחדות הכדורגל של פינלנד.
הגביע הפיני, שנוסד בשנת 1955, הוא טורניר הגביע הלאומי של פינלנד, והוא פתוח לכל המועדונים החברים בהתאחדות הפינית.
לטורניר הגביע של שנת 2008 נרשמו 361 קבוצות על מנת לקחת חלק בתחרות - כולל קבוצות מכל הליגות הנמוכות, קבוצות ותיקים וקבוצות נוער.
האקה מחזיקה בשיא הזכיות בטורניר, עם 12 זכיות.
מלבד הגביע הפיני, משוחק גם טורניר גביע הליגה הפינית, הנערך לפני פתיחת העונה.
בניגוד למרבית מדינות העולם האחרות ובדומה לנהוג במדינות צפון אירופה, עונת המשחקים של כל תחרויות הכדורגל המקומיות בפינלנד נערכות בשנה קלנדרית - נמתחות על פני האביב, הקיץ והסתיו, במשל מצבי מזג אוויר שונים.
שיטה זו נמצאת בשימוש גם בשאר המדינות הנורדיות.
בכל עונה, הקבוצה שזוכה באליפות הליגה הפינית הבכירה נכנסת למוקדמות ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן, בעוד שהקבוצות שסיימו במקומות השני והשלישי, בנוסף לקבוצה שזכתה בגביע הפיני, נכנסות למוקדמות הליגה האירופית.
הלסינקי מחזיקה בשיא הזכיות באליפות פינלנד, עם 21 זכיות.
הנבחרת הלאומית של פינלנד מייצגת פינלנד בתחרויות בינלאומיות מאז שנת 1911. היא ערכה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד נבחרת שוודיה, והפסידה בו 2–5. הנבחרת דורגה בשיאה במקום ה-33 בדירוג העולמי של פיפ"א, בשנת 2007. פינלנד השתתפה פעם אחת בטורניר הכדורגל האולימפי, באולימפיאדת סטוקהולם 1912 שבה סיימה במקום הרביעי.
היא מעולם לא הצליחה להעפיל לגביע העולם.
את הופעת הבכורה שלה באליפות אירופה עשתה במסגרת יורו 2020. השחקן אשר מחזיק במספר הרב ביותר של הופעות ושל שערים במדי נבחרת פינלנד הוא יארי ליטמאנן.
כדורגל הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר בקנדה.
אחד ממשחקי הכדורגל הראשונים שתועדו נערך בטורונטו בשנת 1859, בין קבוצת "סנט ג'ורג' סוצייטי" לבין קבוצת אירים.
בנוסף, נערכו משחקים בניו וסטמינסטר ב-1862 ובויקטוריה ב-1865. המשחק הראשון תחת חוקי הכדורגל המודרניים נערך בטורונטו בשנת 1876, ולאחריו הוקמה באותה עיר "התאחדות הכדורגל המלכותית" - התאחדות הכדורגל הראשונה שתועדה מחוץ לאיים הבריטיים.
מטרת ההתאחדות הייתה ליצור תחרות בין קבוצות מהאזור.
בשנת 1880 הוקמה "התאחדות הכדורגל המערבית" בברלין (כיום קיצ'נר) שבאונטריו, והייתה האחראית העיקרית להתפתחותו של המשחק ברחבי דרום אונטריו.
בסביבות שנת 1890 החלה התאחדות הכדורגל המערבית, שנקראה בקיצור WFA, לכלול גם קבוצות ממערב אונטריו שמוקמו בערים שונות.
בשנים 1885 ו-1886 שלחה ההתאחדות קבוצות לניו ג'רזי הן בכדורגל במגרש פתוח והן בכדורגל אולמות, על מנת להתמודד נגד קבוצות שייצגו את התאחדות הכדורגל האמריקאית - הגוף שניהל באופן לא רשמי את הכדורגל בארצות הברית.
המשחק הבינלאומי הראשון בין המדינות נערך ב-1885, כאשר נבחרת קנדה ניצחה 0-1 את נבחרת ארצות הברית בניוארק שבניו ג'רזי.
שנה לאחר מכן ניצחה ארצות הברית 3-2 באותו מגרש, ובשנים הבאות המשיכו קבוצות משתי המדינות להתמודד אחת מול השנייה.
ב-19 במרץ 1896 נוסדה "התאחדות הכדורגל של מניטובה" בעיר ברנדון.
חמש שנים מאוחר יותר, ב-1901, נוסדה "התאחדות הכדורגל של אונטריו" בטורונטו והקימה את תחרות גביע אונטריו.
מועדון הכדורגל גאלט (Galt Football Club) זכה במהדורה הראשונה של הטורניר, שממשיך להתקיים עד היום.
גאלט ייצגה את ה-WFA גם באולימפיאדת סנט לואיס ב-1904 וזכתה במדליית הזהב.
מלבדה השתתפו שתי קבוצות נוספות בלבד בטורניר, שתיהן מארצות הברית.
במהלך ראשית המאה ה-20 הוקמו מספר התאחדויות אזוריות נוספות ברחבי קנדה.
משחק הכדורגל המקצועני הראשון בקנדה נערך בוונקובר בשנת 1910, בין קבוצות "קאלייס" ו"רוברס".
בשנת 1912 הוקמה התאחדות הכדורגל של קנדה (DFA) במפגש שנערך בטורונטו ב-24 במאי, וכעבור שנה הפכה לחברה בפיפ"א.
ב-1926 הוקמה "התאחדות הכדורגל הלאומית" שכללה קבוצות מאונטריו ומקוויבק.
עם זאת, בשנת 1928 עזבה ה-DFA את פיפ"א בעקבות מחלוקת שהתעוררה לגבי תשלום שכרם של שחקנים חובבים, ונותרה מחוץ לארגון הכדורגל העולמי עד ל-1946. הכדורגלן הקנדי הראשון שעבר לשחק באירופה היה רוברט מקדונלד, שהוחתם על ידי גלאזגו ריינג'רס במהלך שנות ה-20 לאחר שזוהה על ידה במסע משחקים בצפון אמריקה.
בעקבות השפל הגדול בשנות ה-30 סבלה ה-DFA מקשיים כלכליים כבדים ולא עלה ביכולתה לארגן מפגשים בשנים 1932-1933 ו-1935-1940. אף על פי כן הכדורגל הקנדי זכה להצלחה במהלך שנים אלו.
השוער יליד מונטריאול, ג'ו קנאווי, עבר לשחק בהצלחה בקבוצה הסקוטית הבכירה סלטיק, וקבוצת טורונטו סקוטיש זכתה באליפות צפון אמריקה למועדונים לאחר ניצחון בתוצאה 1-2 על קבוצת "סנט לואיס סטיקס" במשחק שהתקיים בשיקגו.
בשנת 1957 נכנסה נבחרת קנדה לראשונה בתולדותיה למוקדמות גביע העולם בכדורגל.
היא פגשה את נבחרות ארצות הברית ומקסיקו בבית המוקדמות על ההעפלה למונדיאל 1958 שנערך בשוודיה.
קנדה ניצחהבמשחקה הראשון בטורניר המוקדמות, 1-5 מול ארצות הברית, אך לאחר מכן הפסידה פעמיים למקסיקו, ועל אף ניצחון נוסף על ארצות הברית במשחקה האחרון לא הצליחה לסיים במקום הראשון בבית שהוביל למונדיאל, בו סיימה מקסיקו.
בעקבות הצמיחה בפופולריות של המשחק שנבעה מהשידור הגלובלי של משחקי מונדיאל 1966, הוקמה ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) ב-1968. הליגה כללה קבוצות מארצות הברית ומקנדה, וכדורגלנים מקצוענים רבים צורפו גם מאירופה על מנת להוות תוספת לכישרונם של השחקנים המקומיים.
במהלך שנות ה-70 וה-80 יוצגה קנדה בליגה הצפון אמריקאית על ידי קבוצות מחמש ערים שונות: קלגרי, אדמונטון, מונטריאול, טורונטו וונקובר.
המשחקים האולימפיים נערכו במונטריאול בשנת 1976, אך בטורניר הכדורגל השתתפו 13 נבחרות במקום הכמות הרגילה של 16, לאחר שהנבחרות האפריקאיות פרשו ממנו במחאה על האפרטהייד בדרום אפריקה.
נבחרת קנדה פתחה את משחקיה מול נבחרת ברית המועצות באצטדיון האולימפי, והפסידה 2-1. לאחר שהפסידה גם במשחק השני, מול צפון קוריאה, היא הודחה מהטורניר.
באותה שנה זכתה קבוצת טורונטו מטרוס-קרואטיה באליפות ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית, ובכך הפכה לקבוצה הקנדית הראשונה שזוכה בתואר.
טורונטו, אשר בשורותיה שיחק בין היתר החלוץ הפורטוגלי אאוזביו, ניצחה במשחק הגמר 0-3 את מינסוטה קיקס.
ונקובר וייטקאפס זכתה באליפות הליגה ב-1979, וב-1983 הגיעה קבוצת טורונטו בליזארד (השם החדש של טורונטו מטרוס-קרואטיה) עד למשחק הגמר בו הפסידה.
נבחרת קנדה העפילה לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, אשר נערכה במדינה השכנה, ארצות הברית.
בסיבוב הראשון של הטורניר היא סיימה בתיקו מול עיראק, הפסידה ליוגוסלביה וניצחה את קמרון, ובכך עלתה לשלב רבע הגמר.
בשלב הבא עלתה הנבחרת הקנדית ליתרון מול ברזיל, אך לבסוף הפסידה בתום דו-קרב בעיטות עונשין.
הישג נוסף של הנבחרת הקנדית הגיע בשנת 1985, עת זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות CONCACAF לאחר ניצחון 1-2 על נבחרת הונדורס במשחק הגמר.
מאחר שהאליפות היוותה גם את טורניר המוקדמות למונדיאל 1986, הבטיחה קנדה את העפלתה הראשונה בהיסטוריה למונדיאל.
קנדה אף הציעה את מועמדותה לאירוח טורניר הגביע העולמי, אך לבסוף הוחלט שהטורניר יתקיים במקסיקו.
במונדיאל עצמו הפסידה קנדה בכל משחקיה - 1-0 מול צרפת ו-2-0 מול נבחרות הונגריה וברית המועצות.
בהמשך אותה שנה השעתה התאחדות הכדורגל הקנדית לשנה ארבעה משחקני נבחרת קנדה, שנתפסו בהטיית תוצאת משחק בטורניר שהתקיים בסינגפור.
בעקבות הופעתה של קנדה בגביע העולם הוקמה ליגת הכדורגל הקנדית (CSL) בשנת 1987, וב-1989 הוקם איגוד השופטים של הכדורגל הקנדי.
ליגת הכדורגל הקנדית החליפה את ליגת ה-NASL וכללה קבוצות משמונה ערים שונות בקנדה.
קבוצת ונקובר 86' זכתה באליפות צפון אמריקה למועדונים בשנת 1990, לאחר ניצחון 2-3 על מרילנד בייס במשחק הגמר.
באותה שנה השתתפה נבחרת קנדה לראשונה בגביע צפון אמריקה לאומות, כאשר אירחה את הטורניר שכלל שלוש נבחרות.
נבחרותיהן של קנדה ושל מקסיקו שלחו סגלים בכירים, אך ארצות הברית שלחה לטורניר נבחרת משנית ולא כללה את משחקי הטורניר כרשמיים בתיעוד ההיסטורי שלה.
קנדה זכתה בטורניר לאחר שניצחה בשני משחקיה, כאשר כל שלושת שעריה הובקעו על ידי ג'ון קטליף.
ב-1991 השתתפה קנדה בטורניר בפעם השנייה אך סיימה במקום השלישי בלבד, בעוד מקסיקו זכתה בטורניר.
בשנת 1992 נאלצה ליגת ה-CSL להיסגר ומרבית קבוצותיה עברו לליגות של ארצות אחרות.
הכדורגל הקנדי המשיך להגיע להישגים במהלך שנות ה-90 וראשית שנות האלפיים.
נבחרת הנשים של קנדה העפילה לראשונה בתולדותיה לגביע העולם בכדורגל נשים ב-1995, בו הפסידה בשניים מתוך שלושת משחקיה, מול אנגליה ונורווגיה, וסיימה בתיקו מול ניגריה.
ב-1999 העפילה קנדה פעם נוספת לגביע העולם בכדורגל נשים, שנערך בארצות הברית, אך שוב נותרה ללא אף ניצחון.
בשנת 2000 זכתה נבחרת הגברים של קנדה בפעם השנייה בגביע הזהב של CONCACAF, לאחר ניצחון 0-2 על נבחרת קולומביה במשחק הגמר.
בעקבות הכתרתה כאלופת צפון אמריקה השתתפה נבחרת קנדה בגביע הקונפדרציות ב-2001, בו השיגה תיקו 0-0 זכור מול נבחרת ברזיל החזקה.
ב-2002 הגיע קנדה עד לחצי הגמר בגביע הזהב, שם הפסידה לארצות הברית בדו-קרב בעיטות עונשין.
על אף הצלחתה ברמה היבשתית, נבחרת הגברים של קנדה לא העפילה לגביע העולם מאז 1986 ומעולם לא התקדמה מעבר למקום ה-40 בדירוג העולמי של פיפ"א.
בשנת 2002 אירחה קנדה את גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 19 הראשון אי פעם, ומשחקי הטורניר נערכו באדמונטון, ויקטוריה וונקובר.
נבחרת הנשים של קנדה העפילה פעם נוספת לגביע העולם לנשים ב-2003. ניצחונותיה על נבחרות יפן וארגנטינה בשלב הבתים היו הראשונים אי פעם של קנדה בטורניר הגביע העולמי, הן ברמת הגברים והן ברמת הנשים.
ברבע הגמר ניצחה את נבחרתה של סין, לפני שהפסידה בשלב חצי הגמר לשוודיה.
ב-2007 הצטרף מועדון הכדורגל טורונטו לליגת ה-MLS האמריקאית ובכך הפך למועדון הראשון מחוץ לארצות הברית שמשחק בליגה זו.
באותה שנה אירחה קנדה לראשונה בהיסטוריה את גביע העולם בכדורגל עד גיל 20. על אף שהנבחרת הקנדית הפסידה בכל שלושת משחקיה מבלי להבקיע שער וסיימה במקום האחרון, הטורניר עצמו זכה להצלחה גדולה - הוא שבר את שיא הצופים בטורניר והעמיד אותו על 1.2 מיליון אוהדים.
משחק הגמר של הטורניר נערך בטורונטו, ובו ניצחה ארגנטינה בתוצאה 1-2 את צ'כיה.
בספטמבר אותה שנה השתתפה נבחרת הנשים של קנדה פעם נוספת בגביע העולם בכדורגל נשים.
קבוצות כדורגל קנדיות רבות מתחרות בליגות המקצועניות של ארצות הברית.
מועדון כדורגל טורונטו הפך ב-2007 למועדון הקנדי הראשון המשחק בליגת ה-MLS, הדרגה הגבוהה ביותר של הכדורגל המקצועני בארצות הברית.
במרץ 2009 הוענק לוונקובר וייטקאפס זיכיון של קבוצת MLS, והיא משחקת בליגה זו משנת 2011. מונטריאול אימפקט משחקת גם היא ב-MLS מאז עונת 2012.
הטורניר החשוב ביותר לקבוצות קנדיות הוא האליפות הקנדית (Canadian Championship), שהוקמה בשנת 2008 בהחליפה את גביע הסוחרים הקנדי, וקובעת את זהות הקבוצות הקנדיות המשתתפות בליגת האלופות הצפון-אמריקאית.
בטורניר זה משתתפות הקבוצות הבכירות, המשחקות בליגות הכלל-צפון-אמריקאיות.
במאי 2009 הקימה התאחדות הכדורגל של אונטריו מחדש את ליגת הכדורגל הקנדית (CSL), שמהווה את הדרגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הקנדי.
על אף שהליגה כוללת כיום קבוצות מאונטריו בלבד, נשקלת אפשרות להרחבתה גם למערב קנדה.
מועדוני טורונטו ומונטריאול אימפקט שלחו בעבר את קבוצות המילואים שלהן לשחק בליגת הכדורגל הקנדית, על אף שקבוצות הבוגרים שלהם משחקות בארצות הברית.
בקנדה משוחקים מספר טורנירי גביע, כדוגמת "גביע האתגר הקנדי הלאומי" - טורניר הכדורגל המרכזי בקנדה לחובבים.
טורנירים נוספים המתקיימים הם "גביע היובל", טורניר עבור נשים חובבות, וכן "גביע האתגר של ויקטוריה", טורניר בו משתתפות קבוצות המשחקות ב-USL וקבוצות מאונטריו.
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בהולנד.
התאחדות הכדורגל ההולנדית היא הגוף המנהל את הענף במדינה.
הליגה העליונה במבנה ליגות הכדורגל בהולנד נקראת Eredivisie (בתרגום חופשי מהולנדית: ליגת הכבוד), והמנצחת מבין 18 הקבוצות המתחרות בה מוכתרת כאלופת הולנד בכדורגל.
מתחתיה נמצאות מספר ליגות נוספות, כדוגמת הEerste Divisie (הליגה הראשונה).
בנוסף מקיימת ההתאחדות ההולנדית מספר גביעים נוספים כדוגמת הגביע ההולנדי ומגן יוהאן קרויף.
מועדון הכדורגל ההולנדי הראשון הוא "הארלמשה", אשר הוקם בשנת 1879 בידי פים מולייר, אז בן 14 בלבד.
הכדורגל החל לצבור פופולריות בהולנד בשנות התשעים של המאה ה-19 ובשנותיה הראשונות של המאה ה-20 ומוקמים מועדונים רבים כספרטה רוטרדם (1888), אייאקס אמסטרדם (1893, נסגר כעבור 3 שנים והוקם מחדש ב-1900) ופיינורד (1908).
ב-8 בדצמבר 1889 הוקמה התאחדות הכדורגל ההולנדית (KNVB), ובשנת 1904 היא הצטרפה להתאחדויות לכדורגל של צרפת, בלגיה, דנמרק, ספרד, שוודיה ושווייץ בייסוד הפדרציה הבינלאומית לכדורגל.
הולנד אף נבחרה פעם אחת לארח את אליפות אירופה בכדורגל, כאשר אירחה את טורניר יורו 2000 במשותף עם בלגיה.
משחק הגמר של המפעל נערך באצטדיון פיינורד ברוטרדם.
בשנת 1956 הוקמה הליגה הבכירה בהולנד, הנקראת Eredivisie, כליגה מקצוענית בלבד.
אך הליגה הבכירה קיימת כבר מעונת 1888/1889. בליגה משחקות 18 קבוצות המתחרות ביניהן בשיטת בית-חוץ.
אייאקס אמסטרדם היא הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות הליגה עם 30 אליפויות, שנייה אחריה פ.ס.וו.
איינדהובן עם 19 זכיות ופיינורד עם 14 תארים.
מעונת ועד עונת , שלוש הקבוצות הללו זכו בכל האליפויות האפשריות למעט בעונת בה זכתה א.ז.
בליגת המשנה ההולנדית משחקות 20 קבוצות.
החל מעונת נערך שינוי במבנה הליגות ההולנדיות, כאשר בליגת המשנה מתחרות 20 קבוצות, והליגה השלישית (Topklasse) חולקה לשתי ליגות מקבילות, אשר אלופת כל אחת מהן העפילה לליגת המשנה.
במידה והקבוצה הזכאית להעפיל לא מעוניינת או שאינה עומדת בקריטריונים להעפלה, מעפילה סגניתה.
במידה וגם סגניתה אינה עומדת בקריטריונים להעפלה, מוקפאת הנשירה של הקבוצה אשר אמורה הייתה לנשור מליגת המשנה.
החל מעונת , התווספה הליגה החצי-מקצוענית (Tweede) כליגה השלישית, בעוד הליגה הרביעית היא ליגת החובבים (שחולקה כאמור לשתי ליגות מקבילות).
תחת הליגה הרביעית בהולנד קיימים עוד שמונה דרגי ליגות חובבים.
הגביע ההולנדי (KNVB beker), אשר נוסד על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית בשנת 1899, הוא טורניר הגביע הלאומי של הולנד.
המפעל מפגיש בין קבוצות המתחרות בשתי הליגות הבכירות בתוספת של ארבע קבוצות מליגות בדרג השלישי, וכל שאר המתחרות מוגרלות מן הדרג הרביעי.
משחק הגמר נערך באופן מסורתי באצטדיון פיינורד בכל שנה מאז 1988. אייאקס אמסטרדם הוא המועדון המעוטר ביותר בתולדות המפעל עם 18 זכיות, אחריו נמצא מועדון פיינורד עם 11 זכיות, ובמקום השלישי נמצא מועדון פ.ס.וו.
איינדהובן עם 8 זכיות בטורניר.
מגן יוהאן קרויף (Johan Cruijff Schaal) הוא טורניר הקרוי על שמו של חלוץ העבר של נבחרת הולנד יוהאן קרויף.
הטורניר נערך כשבוע לפני פתיחת עונת המשחקים בהולנד, כמשחק אחד בין אלופת ליגת העל ההולנדית לבין מחזיקת הגביע ההולנדי, במידה והקבוצה אשר זכתה באליפות היא גם מחזיקת הגביע, מתקיים המשחק בין האלופה לבין סגניתה בליגה.
איינדהובן עם 8 זכיות בטורניר, היא הקבוצה המצליחה בתולדות המפעל, ואייאקס אמסטרדם היא סגניתה עם 7 זכיות.
הנבחרת הלאומית של הולנד מייצגת את הולנד בתחרויות כדורגל בינלאומיות משנת 1905. הנבחרת מנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל.
משחקה הבינלאומי הראשון של הנבחרת היה מול נבחרת בלגיה ב-30 באפריל 1905. הנבחרת משחקת באופן מסורתי במדים בצבע כתום, והצליחה לזכות פעם אחת בטורניר בינלאומי כאשר זכתה ביורו 1988 אשר נערך במערב גרמניה.
בנוסף הצליחה הנבחרת להעפיל פעמיים ברצף לגמר הגביע העולמי בכדורגל ב-1974 וב-1978, אך הפסידה בשני המשחקים.
תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-17 בספטמבר 1988 ל-1 באוקטובר 1988. כמו בשנת 1984 היה מותר לשתף שחקנים מקצועיים אך לגבי נבחרות חברות ב UEFA או CONMEBOL היה אסור לשתף כדורגלנים שהשתתפו בתחרויות גביע העולם בכדורגל.
התחרות כללה 32 משחקים בהם נכבשו 95 שערים (3 בממוצע).
רומאריו (ברזיל) כבש 7 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
סיאולפוסןטג'אןהאצטדיון האולימפיאצטדיון פוסןאצטדיון טג'אןתכולה: 100,000(לאחר המשחקים 69,500)תכולה: 30,000תכולה: 30,000טגודונגדמוןקוואנגג'ואצטדיון טגואצטדיון דונגדמוןאצטדיון קוואנגג'ותכולה: 23,278תכולה: 26,383תכולה: 30,000
אירופה - 5 מקומות (27 נבחרות נרשמו)
אפריקה - 3 מקומות (27 נבחרות נרשמו)
אסיה - 2 מקומות (25 נבחרות נרשמו)
אמריקה הדרומית - 2 מקומות (10 נבחרות נרשמו)
אמריקה הצפונית - 2 מקומות (6 נבחרות נרשמו)
נבחרת ישראל התמודדה על העפלה במסגרת אוקיאניה.
היא לא הצליחה להעפיל לתחרות אולימפית.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נערכה בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-29 ביולי 1984 ל-11 באוגוסט 1984. בתחרויות לקחו חלק 16 נבחרות.
לראשונה היה מותר לשתף שחקנים מקצועיים אך לגבי נבחרות חברות ב UEFA או CONMEBOL היה אסור לשתף כדורגלנים שהשתתפו בתחרויות אליפות העולם בכדורגל.
התחרות כללה 32 משחקים בהם נכבשו 84 שערים (2.6 בממוצע).
לראשונה מספר צופים במשחקי כדורל במשחקים האולימפיים עבר את המיליון.
דניאל קסוארב (צרפת), בוריסלב סבטקוביץ' (יוגוסלביה) וסטפן דווריץ' (יוגוסלביה) כבשו 5 שערים וזכו בתואר מלך השערים.
במשחק הגמר שנערך באצטדיון רוז בול ניצחה את 0:2. בפעם הראשונה במשחק הגמר נוכחו יותר מ-100 אלף צופים.
פסדינהבוסטוןסטנפורד אנאפוליסרוז בולאצטדיון הארוורדאצטדיון סטנפורדאצטדיון קורפסתכולה: 103,000תכולה: 30,323תכולה: 84,500תכולה: 34,000
אירופה - 4 מקומות (20 נבחרות נרשמו)
אפריקה - 3 מקומות (30 נבחרות נרשמו)
אסיה - 3 מקומות (20 נבחרות נרשמו)
אמריקה הדרומית - 2 מקומות (6 נבחרות נרשמו)
אמריקה הצפונית - 3 מקומות (16 נבחרות נרשמו)
בעקבות חרם על המשחקים של ברית המועצות ומדינות הגוש המזרחי נבחרות של צ'כוסלובקיה (האלופה המכהנת), ברית המועצות וגרמניה המזרחית הוחלפו על ידי נבחרות אחרות של UEFA.
הנבחרת התמודדות על השתתפות באולימפיאדה במסגרת בית מוקדם של UEFA ולא הצליחה להגיע להעפלה למשחקים.
כדורגל הוא אחד מענפי הספורט הלאומיים של סקוטלנד, והוא פופולרי בכל רחבי סקוטלנד.
ישנה מסורת ארוכה של משחקי כדורגל באורקני, לואיס והאריס ובסקוטיש בורדרס.
למרות שמשחקים אלו נושאים השם "כדורגל", רבים מאלה כוללים נשיאת הכדור והעברתו בין השחקנים ביד, בשונה מכדורגל.
התאחדות הכדורגל הסקוטית נוסדה בשנת 1873, לסקוטלנד יש את ההתאחדות הלאומית הוותיקה השנייה בהתאחדויות הכדורגל בעולם (אחרי התאחדות הכדורגל האנגלית).
הגביע הסקוטי הוא גביע הספורט הלאומי העתיק ביותר בעולם.
סקוטלנד ומועדוני כדורגל סקוטיים מחזיקים בשיאים רבים במספר הצופים במשחקי הכדורגל.
משחק הכדורגל שוחק בסקוטלנד כבר במאה ה-15, למרות שזה היה אסור על פי חוק באותה תקופה.
ולמרות שהחוק לא בא לידי שימוש הוא לא בוטל עד 1906. יש ראיות לבית ספר ששיחק כדורגל באברדין בשנת 1633 שהוא ראוי לציון כאזכור מוקדם למה שנחשב "למסור את הכדור".
ברור שהמשחק היה קשה ותיקולים אפשריים כללו הסתערות, דחיפה והחזקה של השחקנים היריבים.
הועלו השערות כי המשחק הזה מתאפיין בקווי דמיון לרוגבי.
בניגוד לדיווחים בתקשורת בשנת 2006 אין התייחסות למסירות, חוקי משחק, סימון שחקנים או היווצרות קבוצה.
דוחות אלה תיארו אותו בתור "תגלית חדשה ומדהימה", אך למעשה כבר מתועד היטב בספרות ההיסטוריה של כדורגל מאז תחילת המאה העשרים וזמין באינטרנט לפחות מאז 2000. בתי ספר ציבוריים אנגליים, כגון איטון והארו, "תרבתו" את המשחק על ידי קביעת הכללים שעודדו את השחקנים לבעוט את הכדור ולאסור עליהם לשאת אותו.
התאחדות הכדורגל הסקוטית היא הגוף המנהל והעיקרי לכדורגל הסקוטי.
חברי ההתאחדות כוללים מועדונים בסקוטלנד, עמותות לאומיות, כמו גם עמותות מקומיות.
ההתאחדות הוקמה בשנת 1873, מה שהופך אותה להתאחדות לכדורגל הלאומית השנייה הוותיקה ביותר בעולם (אחרי ההתאחדות האנגלית).
ההתאחדות אחראית לתפעול של נבחרת סקוטלנד בכדורגל, הגביע הסקוטי השנתי וכמה תפקידים אחרים חשובים לתפקוד של המשחק בסקוטלנד.
הכדורגל בליגה המקצועית בסקוטלנד מנוהל על ידי ליגת הכדורגל הסקוטית המקצועית המכילה 4 ליגות.
מתחת הליגות הללו יש מערכת של ליגות חצי מקצועניות וחובבניות אזוריות, בעיקר ליגת היילנד, ליגת הכדורגל שפלה, ליגת הכדורגל של מזרח סקוטלנד, ליגת הכדורגל של דרום סקוטלנד וליגות הנוער.
מעונת ואילך, תוכנית קידום והירידה בין ליגות ה-SPFL לבין הליגות החצי מקצועיות והליגות החובבניות תהיה בסוף העונה ומעבר.
שיא כמות הצופים שייך לגלאזגו ריינג'רס, שיא של 118,567 וזה גם השיא הבריטי למשחק ליגה.
מאמר ראשי: ליגת הכדורגל הסקוטית המקצועית
ליגת הכדורגל הסקוטית המקצועית היא מערכת ליגת כדורגל של ארבע ליגות בהיקף של 42 קבוצות.
יש 12 קבוצות בליגה העליונה: הפרמיירשיפ הסקוטי, ו-10 קבוצות בכל אחת משלוש הליגות האחרות, בשם הצ'מפיונשיפ הסקוטי, הליגה הסקוטית הראשונה והליגה הסקוטית השנייה.
הפרמיירשיפ הסקוטי היא הליגה העליונה בסקוטלנד, וכוללת 12 קבוצות.
היא קיימת מאז 2013, כאשר הפרמייר ליג הסקוטי וליגת הכדורגל הסקוטית מוזגו ל-SPFL.
הרמה העליונה של הכדורגל הסקוטי הייתה באופן מסורתי ביתם של אחד יריבויות הכדורגל המפורסמות ביותר בעולם, בין גלאזגו ריינג'רס וסלטיק.
יחד שני המועדונים ידועים בכינוי "המשרד הישן", מכוח הרווחיות של היריבות שלהם.
גלאזגו ריינג'רס באליפות יותר מכל מועדון אחר בעולם (54 אליפויות) [11].
סלטיק היא הקבוצה הראשונה בבריטניה שזכתה בליגת האלופות, היא זכתה בשנת 1967. יריבות המשרד הישן נקטעה בשנת 2012, כאשר גלאזגו ריינג'רס נכנסה לתהליך פשיטת רגל והמועדון הורד לליגה הרביעית.
הליגות: השנייה, השלישית והרביעית במבנה הליגות נקראות הצ'מפיונשיפ הסקוטי, הליגה הסקוטית הראשונה והליגה הסקוטית השנייה בהתאמה, כל אחת בהיקף של 10 קבוצות.
הקבוצות יורדות ומתקדמות בין הליגות.
ירידה מהליגה הרביעית מתרחשת בסוף כל עונה, הקבוצה האחרונה שממוקמת בליגה הרביעית תשחק בפלייאוף נגד קבוצה שהיא מחוץ ל-SPFL שמועמדת על ידי ההתאחדות כדי לקבוע איזו קבוצה תהייה בליגה הרביעית בעונה הבאה.
פיטורים מהליגה הרביעית הם עדיין אפשריים, אבל רק אם מועדון מסיים שלוש עונות במקום האחרון ברציפות.
במקרה של פיטורים או יציאה של קבוצה (כגון מסיבות כלכליות, וכדומה), קבוצה שאינה ברמת הליגה הבכירה יכולה להיבחר במקום זאת שיצאה.
אלופת הצ'מפיונשיפ זכאית לקידום אוטומטי לפרמיירשיפ.
מאז עונת , מקום שני בצ'מפיונשיפ משתתף במשחקי פלייאוף בין 3 קבוצות מהצ'מפיונשיפ וקבוצה אחת מהפרמיירשיפ.
פלקירק סורבו לכניסה אפשרית לליגה העליונה בשנת 2000 ו-2003 עקב אי עמידה בדרישות האצטדיון.
בעבר, היו דרישות שמועדונים היו צריכים 10,000 מושבים באצטדיון שלהם, אבל זה שונה ל-6,000 מושבים.
גם למועדונים חייבים להיות מערכות חימום תת-קרקעיות כדי למנוע ביטול משחקים הנגרמות על ידי כך שהמגרש קפוא.
קווינס פארק, באופן ייחודי, היא הקבוצה החובבנית היחידה (שחקנים לא שילמו) שחברה בליגה שעדיין עומדת, היא חברת ליגה מאז 1900. בתאוריה המועדון יכול להעפיל לפרמיירשיפ בשל השימוש בהאמפדן פארק, אבל הם לא שיחקו בליגה העליונה של סקוטלנד מאז עונת 1957/1958.
רמה זו מכונות "אי-ליגה" וארבע הליגות האלה ידועות כ"ליגה-בלתי בכירה".
ליגת הכדורגל היילנד, המכסה את צפון, צפון מזרח וצפון מערב סקוטלנד, לא רק בהיילנד כשמו.
הליגה נפגעה קשה על ידי מספר 'עריקות' לליגת הכדורגל הסקוטית, למרות שליגת היילנד פוצתה על ידי הבאת קבוצות חדשות לליגה שלה באופן דומה.
הדוגמאות האחרונות כוללות את: פורמרטין יונייטד, טוריף יונייטד וסטרת'ספיי ת'יסטל, שכל אילו הצטרפו לליגה בשנת 2009.
ליגת הכדורגל שפלה (הידועה בכינוי ליגת השפלה), היא ליגה חדשה שנוצרה של 12 מועדונים הפועלים בשפלה הסקוטית מקבוצות שהתחרו בעבר בליגת הכדורגל של מזרח סקוטלנד, ליגת הכדורגל של דרום סקוטלנד וליגות הנוער.
ליגת כדורגל של מזרח סקוטלנד, המכסה את לות'יאן וסקוטיש בורדרס.
ליגת כדורגל של דרום סקוטלנד, המכסה את דרום מערב סקוטלנד.
מועדונים ברמה זו באופן אוטומטי להיכנס גביע הסיבוב הראשון הסקוטי בתנאי שהם חברי התאחדות הכדורגל הסקוטי.
ליגות הנוער, למרות שהן נקראות "נוער", מתייחסות לרמה של הכדורגל שמשוחק ולא לגיל של השחקנים.
ליגות הנוער מאורגנות על ידי התאחדות כדורגל הנוער הסקוטית לשלושה אזורים: צפון, מזרח ומערב.
יש גם את גביע הנוער הסקוטי שבו כל חברי התאחדות הנוער משתתפים בטורניר, אחרי שעשו זאת מאז המאה התשע-עשרה.
מועדוני נוער, שלא כמו אלו ברמת הליגה-הלא בכירה, לא היו הזכאים העיקריים להשתתפות בגביע הסקוטי עד .
יוצאים מן הכלל זה מועדון כדורגל גיברן, שמשתתף במוקדמות הגביע הסקוטי מכוח העובדה שהוא חבר בשתי ההתאחדויות גם בהתאחדות הבוגרים וגם בהתאחדות הנוער.
מעונת 2007/08, הזוכים של כל אחת משלוש הליגות האזוריות והזוכה בגביע הנוער ייכנסו בסיבוב הראשון של הגביע הסקוטי נכונים, בעקבות החלטת התאחדות הכדורגל הסקוטית כדי לאפשר להם כניסה באספה הכללית השנתית הקודמת שלהם.
ישנם מספר עצום של שחקני כדורגל חובבנים בסקוטלנד.
הם משחקים בליגות ברחבי הארץ בסטנדרטים שונים, בדרך כלל הליגות מוגבלות לאזור גאוגרפי, מקומי וספציפי.
מועדוני חובבנים רבים מתחרים בכמה קבוצות באחד או יותר מהליגות החובבנית.
חלק מהקבוצות ידועות עם היסטוריה של הצלחה וייצור שחקנים שהולכים עד לרמה הגבוהה יותר, כגון: מועדון כדורגל דרומצ'פל חובבנים.
הפעילויות של מועדונים ברמת החובבנים הן מתבצעות על ידי התאחדות הכדורגל החובבנים הסקוטית.
הגביע הסקוטי הוא הגביע הלאומי העתיק ביותר בעולם אבל לא התחרות הוותיקה ביותר, העונה הראשונה הייתה בשנת 1873 וקדם לו רק הגביע האנגלי.
זה טורניר נוקאאוט עם משחק אחד, עם תוספת של הארכה עם המשחק נגמר בתיקו.
כל 42 מועדוני ה-SPFL נכנסים באופן אוטומטי לטורניר.
מספר של מועדונים ללא ליגה יכולים להשתתף מכוח שהוסמך באמצעות אחד משני גביעים במוקדמות הגביע (מאז 2007-08 הם העפילו באופן אוטומטי לסיבוב הראשון), או מאז 2007/08 על ידי זכייה בגביע הנוער הסקוטי או באחת משלוש ליגות הנוער.
הגמר הוא בדרך כלל מתקיים בהאמפדן פארק.
הנוכחות של 146,433 צופים בגמר הגביע הסקוטי בשנת 1937 בין סלטיק ואברדין בהאמפדן פארק הוא השיא האירופאי למשחק של מועדון.
גביע הליגה הסקוטית פתוח לחברי ה-SPFL, והוא מתקיים מאז עונת 1946/1947.
גביע האתגר הסקוטי פתוח למועדוני חברי ה-SPFL מהליגות: הצ'מפיונשיפ הסקוטי, הליגה הסקוטית הראשונה והליגה הסקוטית השנייה ושני המועדונים: אלופת ליגת היילנד ואלופת ליגת השפלה.
הוא מתקיים מאז עונת .
גביע הנוער הסקוטי משוחק על ידי קבוצות ליגת הנוער הגדולות של סקוטלנד והוא מתקיים מאז עונת 1886/1887. נכון לעכשיו, 163 קבוצות זכאיות לקחת חלק בגביע.
גביע Irn Bru הסקוטי לבתי ספר
גביע Irn-Bru הסקוטי לבתי ספר משוחק על ידי בתי הספר של סקוטלנד והוא מתקיים מאז 1999. נכון לעכשיו 190 בתי ספר יכולים לקחת חלק בגביע.
שלושה מועדונים סקוטיים זכו בתחרויות אופ"א.
סלטיק זכתה בשנת 1967 בליגת האלופות, בשנת 1970 סלטיק הפסידה בגמר ליגת האלופות.
השיא בנוכחות צופים הגבוה ביותר אי פעם במשחק בתחרויות אופ"א היה בחצי גמר ליגת האלופות בעונת בהאמפדן פארק, האצטדיון הלאומי של סקוטלנד.
צפו במשחק 136,505 צופים בחצי גמר ליגת האלופות ששוחק בין סלטיק ולידס יונייטד.
סלטיק גם הגיעה לגמר גביע אופ"א בשנת 2003, שבו הם הפסידו לאחר הארכה.
גלאזגו ריינג'רס זכתה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1972, וגם הגיעה לגמר אחר, ולאחרונה בשנת 2008 היא הגיעה לגמר גביע אופ"א.
אברדין זכתה בשנת 1983 בגביע אירופה למחזיקות גביע, ולאחר מכן זכתה גם בשנת 1983 בסופר קאפ האירופי.
סלטיק וגלאזגו ריינג'רס שניהם העפילו לשלב הבתים של ליגת האלופות.
דנדי יונייטד הגיעה בשנת 1987 לגמר גביע אופ"א, בו הם הפסידו לIFK גטבורג, אבל האוהדים שלהם זכו בפרס מאופ"א על ההתנהגות טובה שלהם.
סלטיק זכתה בפרס דומה אחרי גמר גביע אופ"א ב-2003.
מאמר ראשי: נבחרת סקוטלנד בכדורגל
הנבחרת הלאומית הסקוטית מייצגת את סקוטלנד בכדורגל הבינלאומי ונשלטת על ידי ההתאחדות הכדורגל הסקוטית.
הנבחרת הסקוטית שיחקה כדורגל בינלאומי יותר מכל אומה אחרת בעולם יחד עם אנגליה, שהם שיחקו במשחק הראשון בעולם של הכדורגל הבינלאומי בהמילטון קרסקנט, פרטיק, גלאזגו בשנת 1872. סקוטלנד העפילה לשמונה גביעי עולם ושתי אליפויות אירופה, אבל מעולם הנבחרת לא התקדמה מעבר לסיבוב הראשון.
הנבחרת הסקוטית הפכה למפורסמת בתמיכתם של אוהדי הנבחרת הסקוטית, הידועים בשם צבא טארטן, שזכו בפרסים מאופ"א לשילובם של תמיכה קולנית, טבע ידידותי ועבודת צדקה.
הנוכחות של 149,415 צופים במשחק של סקוטלנד מול אנגליה ב-1937 בהאמפדן פארק הוא גם השיא האירופאי.
כמו עמיתו האנגלי, כדורגל הנשים הסקוטי נראה במידה רבה כמשחק חובבני, בהתחשב בהדגש על תחרויות הגברים.
כמו במשחק של הגברים, מבנה הליגה של הנשים מורכבת מליגת על וליגת כדורגל עם חטיבות אחת ושנייה, אבל הליגה השנייה מחולקת לאזורים: צפון, מערב, מזרח/מרכז ודרום מזרח.
ב-SFL של הנשים, חוליות המילואים ובני הנוער עלולות להתחרות כל עוד הם לא מתחרים באותו הענף כמועדון הרשמי.
יש גם ארבע תחרויות גביע, הגביע הסקוטי, גביע הפרמייר ליג הסקוטי, גביע החטיבה הראשונה הסקוטי וגביע החטיבה השנייה הסקוטי.
כדורגל בקזחסטן מנוהל על ידי הגוף הלאומי פדרציית הכדורגל של קזחסטן, אשר מארגנת את תחרות הכדורגל לגברים, ולנשים ולנבחרות הלאומיות.
כדורגל בקזחסטן הופיע לראשונה בעיר סמיי לפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר סוחרים בריטים הביאו את המשחק לאזור.
בין השחקנים הראשונים היה הסופר מוחתאר אואזוב, ששיחק במועדון הכדורגל 'יארייש', הגדול ביותר באותה תקופה.
קבוצות נוסדו במהרה בערים פבלודר וטראז, טרם הופעתה הרשמית של נבחרת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בשנת 1928. בשנות ה-30 השתתפו המועדונים הקזחים באופן קבוע בליגות הנמוכות של הכדורגל הסובייטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה תחרות גביע שנערכה לסירוגין החל משנת 1946. ליגה סדירה הונהגה בשנת 1948. התאחדות כדורגל קבועה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית הוקמה בשנת 1959. המועדון המוביל קאיראט אלמטי הפך בשנת 1960 למועדון הקזחי הראשון שהתחרה בליגת העל הסובייטית.
בשנת 1963 היה קאיראט גם למועדון הקזחי הראשון שהגיע לחצי הגמר של הגביע הסובייטי, ההישג הגדול ביותר של קבוצה קזחית במסגרת זו.
הקבוצה גם זכתה באליפות הליגה הסובייטית הראשונה בשנת 1976.
עד 1977 לא היה כדורגלן קזחי ששיחק בנבחרת ברית המועצות בכדורגל.
בשנה זו ערך מגן קאיראט, אלמטי סילדה בישקוב את הופעת הבכורה שלו במוקדמות המונדיאל נגד הונגריה.
בשנת 1986 סיימה קאיראט אלמטי במקום השביעי בליגת העל הסובייטית, המקום הגבוה ביותר של מועדון קזחי, בכל הזמנים, בליגות הסובייטיות.
שחקן הקבוצה, איאוגניי יארובנקו, השתתף גם בנבחרת הסובייטית שזכתה באולימפיאדת סיאול (1988).
בשנת 1992, מיד לאחר נפילתה של ברית המועצות בסוף 1991, הוקמה התאחדות הכדורגל הקזחית והתקבלה במהרה לפיפ"א ולקונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הנבחרת הלאומית הקזחית הוקמה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 2002 עזבה פדרציית הכדורגל של קזחסטן את קונפדרציית הכדורגל של אסיה והצטרפה לאופ"א.
הליגה העיקרית במדינה היא ליגת העל הקזחית, שהוקמה בשנת 1992 מאזור הרמה השלישית של הכדורגל הסובייטי, עם מועדונים קזחים נוספים שהצטרפו.
הזוכה בליגת העל מעפילה לסיבובים המוקדמים של ליגת האלופות.
הליגה הקזחית הראשונה נוסדה בשנת 1994 והיא הליגה השנייה בקזחסטן.
הגביע הקזחי הוא הגביע הלאומי, והזוכה בו מעפילה לסיבובים מוקדמים של קונפרנס ליג.
הסופר קאפ הקזחי הוא משחק בו נפגשות אלופת המדינה ומחזיקת הגביע.
12 מועדונים ↓↑ 1–2 מועדונים2הליגה הקזחית הראשונה
אף על פי שהנבחרות המקומיות השתתפו במשחקים נגד נבחרות אחרות של ברית המועצות, הופעת הבכורה הרשמית של נבחרת קזחסטן הייתה ב-1 ביוני 1992, בניצחון 0–1 על טורקמניסטן.
הנבחרת משחקת באצטדיון אלמטי סנטר, וטרם העפילה לטורניר גדול.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
תחרויות הכדורגל נערכו בין 3 באוגוסט ל-20 באוגוסט 2016. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות לאומיות.
שבעה אצטדיונים נבחרו לארח את טורניר הכדורגל של האולימפיאדה.
ריו דה ז'ניירוברזיליהסאו פאולומרקנהאנז'ניאוהאצטדיון הלאומיארנה קורינתיאנסתכולה: 74,689תכולה: 60,000תכולה: 68,000תכולה: 47,605בלו הוריזונטהמינייראותכולה: 58,259סלבדורארנה פונטה נובהתכולה: 50,000 מנאוס ארנה אמזוניהתכולה: 44,351
אירופה - 4 מקומות (52 נבחרות העפילו לתחרות), העפלה בהתאם לתוצאות של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015.
אפריקה - 3 מקומות (26 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך אליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 23
אמריקה הדרומית - 1 מקומות (10 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך אליפות דרום אמריקה לנבחרות עד גיל 20
אוקיאניה - 1 - (8 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך תחרות משחקי אוקיאניה
פלייאוף - 1 - נערך בין נציג אמריקה הצפונית/אמריקה הדרומית.
3 - UEFA - במקום תחרות העפלה סוכם שנציגים יהיו צרפת, גרמניה ושוודיה בהתאם לתוצאות גביע העולם בכדורגל נשים 2015.
2 - AFC - נערכה תחרות בהשתתפות 18 נבחרות
2 - CAF - נערכה תחרות בהשתתפות 18 נבחרות
1 - CONMEBOL - נציגה הייתה זוכה בקופה אמריקה נשים 2014
1 - OFC - נערכה תחרות בהשתתפות 8 נבחרות
אולימפיאדת לונדון (2012) נערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת.
תחרויות הכדורגל נערכו בין 25 ביולי ל-11 באוגוסט 2012. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות לאומיות.
שישה אצטדיונים נבחרו לארח את טורניר הכדורגל של האולימפיאדה.
ארבעה מאנגליה, אחד מוויילס ואחד מסקוטלנד.
לונדוןמנצ'סטראצטדיון ומבליאולד טראפורדתכולה: 90,000תכולה: 76,212קארדיףניוקאסלאצטדיון המילניוםסנט ג'יימס פארקתכולה: 74,500תכולה: 52,387גלאזגוקובנטריהאמפדן פארקאצטדיון העיר קובנטריתכולה: 52,103תכולה: 32,500
אירופה - 4 מקומות (52 נבחרות העפילו לתחרות), העפלה בהתאם לתוצאות של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011.
אפריקה - 3 מקומות (39 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך אליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 23
אסיה - 3 מקומות (35 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך תחרות העפלה
אוקיאניה - 1 - (7 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך תחרות העפלה
2 - UEFA - במקום תחרות העפלה סוכם שנציגים יהיו צרפת ושוודיה בהתאם לתוצאות גביע העולם בכדורגל נשים 2011.
2 - AFC - נערכה תחרות בהשתתפות 12 נבחרות
2 - CAF - נערכה תחרות בהשתתפות 19 נבחרות
2 - CONCACAF - נערכה תחרות בהשתתפות 11 נבחרות
2 - CONMEBOL - נערכה תחרות בהשתתפות 10 נבחרות
1 - OFC - נערכה תחרות בהשתתפות 5 נבחרות
טורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון (1908) היה הטורניר הראשון הנערך במסגרת האולימפיאדה בהשתתפות נבחרות.
באולימפיאדת פריז ובאולימפיאדת סנט לואיס התקיים טורניר הכדורגל בהשתתפות קבוצות ולא נבחרות ובאולימפיאדת אתונה הטורניר בוטל.
שמונה נבחרות המייצגות 7 מדינות נרשמו לטורניר (צרפת שלחה 2 נבחרות).
נבחרת הונגריה פרשה לפני תחילת הטורניר בעקבות משבר בוסניה ונבחרת בוהמיה נאלצה לפרוש עקב ביטול חברותה ב-FIFA.
כל המשחקים התקיימו באצטדיון וייט סיטי, לונדון.
בתחרות נערכו 6 משחקים בהם נכבשו 48 שערים.
נבחרת בריטניה ניצחה במשחק הגמר וזכתה במדליית הזהב.
סופוס נילסן מדנמרק כבש 11 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
משחקי רבע הגמר נערכו ב-19 באוקטובר וב-20 באוקטובר.
משחקי חצי הגמר נערכו ב-20 באוקטובר וב-22 באוקטובר.
משחק על המקום השלישי נערך ב-23 באוקטובר וב-24 באוקטובר נערך משחק הגמר.
אירוע זהב כסף ארד טורניר הכדורגל בריטניה דנמרק הולנד
תחרויות הכדורגל נערכו בין 13 באוגוסט ל-30 באוגוסט 2000. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 8 נבחרות לאומיות.
6 אצטדיוני כדורגל אירחו את משחקי הכדורגל האולימפיים.
את משחקי הפיינל אירחו האצטדיון האולימפי ואצטדיון הקריקט של מלבורן.
לכבוד המשחקים האולימפיים החליטו המארגנים שגם אצטדיון קנברה יארח חלק מהמשחקים כדי לכבד את בירת אוסטרליה קנברה.
מלבורןסידניקנברהאצטדיון הקריקטאצטדיון אוסטרליהאצטדיון קנברהתכולה: 98,000תכולה: 110,000 (83,500 לאחר המשחקים)תכולה: 25,000אדליידבריזבייןסידניאצטדיון היינדמרשאצטדיון בריזבייןאצטדיון סידניתכולה: 20,000תכולה: 36,000תכולה: 43,000
אירופה - 4 מקומות (47 נבחרות העפילו לתחרות), העפלה בהתאם לתוצאות של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2000.
אפריקה - 3 מקומות (30 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך תחרות העפלה
פלייאוף - 1 - הפעלה לאחר משחק בין נבחרת שזכתה במקום השלישי בתחרות העפלה של CAF לבין מקום השני בתחרות של OFC
בתחרות השפפתוח נבחרות לאומית לנשים שזכו במקומות 1-7 בגביע העולם בכדורגל נשים 1999 והנבחת המארחת.
הכובשת המצטיינת - סון ון
הכדורגל הוא ספורט מאוד פופולרי באוסטריה.
הוא מנוהל על ידי הגוף הלאומי התאחדות הכדורגל האוסטרית שהוקמה בשנת 1904.
תחרות הליגה העיקרית במדינה היא הבונדסליגה האוסטרית, אשר הוקמה בשנת 1974. הליגה האוסטרית הראשונה הוקמה גם כן בשנת 1974 ותחרות זו והיא הליגה השנייה באוסטריה.
הגביע האוסטרי הוא הגביע הלאומי של אוסטריה, והמועדונים שזכו בגביע מעפילים לסיבובים המוקדמים של ליגת האלופות והליגה האירופית.
הסופר קאפ האוסטרי הוא גביע שבו נפגשות האלופה ומחזיקת הגביע למשחק אחד.
אצטדיונה הביתי של הנבחרת האוסטרית הוא אצטדיון ארנסט האפל אשר בווינה.
הנבחרת העפילה לגביע העולם בכדורגל בפעם האחרונה במונדיאל 1998 ושיחקה באליפות אירופה בכדורגל פעמיים, כאשר הייתה המארחת (לצד שווייץ) ביורו 2008, וכאשר עלתה מהמוקדמות ליורו 2016.
כדורגל הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים והנצפים בעולם וענף הספורט הפופולרי ביותר ביבשת אפריקה.
הכדורגל משפיע על תחומי חיים רבים ביבשת; אם במשחקי ילדים ברחוב, דרך צפייה ועד כלכלה ועסקים.
אף על פי כן הכדורגל המקומי ביבשת (למעט בדרום אפריקה ומצרים) נחשב לפחות מקצועני מאשר ביבשות אחרות בעולם.
הכדורגל הגיע לראשונה לאפריקה בתקופה הקולוניאלית, בה מעצמות אירופאיות סיפחו לעצמן שטחים במדינות העולם השלישי, בתקופה זו הייתה השפעה אירופאית תרבותית גדולה על מדינות אפריקה וכחלק ממנה הגיע גם הכדורגל ליבשת על ידי הבריטים.
ענף הכדורגל הופץ במהרה והתקבל בחום ביבשת.
המשחק הרשמי הראשון המתועד ביבשת נערך ב-1862 בדרום אפריקה, שנה לפני שחוקי הכדורגל אושרו בה באופן רשמי, בין חיילים, סוחרים ואנשי דת ששיחקו ביניהם; אלו, מתוקף תפקידם, הסתובבו ברחבי היבשת וכך הופץ המשחק שאומץ בחום על ידי האפריקאים.
כ-18 שנים לאחר מכן, החל משנת 1880 תועדו קבוצות כדורגל אפריקאיות ואינדיאניות רשמיות.
בשנת 1954, בקונגרס פיפ"א בליסבון ולאחר עבודת יחסי ציבור שביצעו המדינות האפריקאיות העצמאיות: מצרים, סודאן, אתיופיה ודרום אפריקה, החליט ארגון פיפ"א העולמי להכיר ביבשת אפריקה כאחת משש הנציגויות האזוריות המסונפות אליו.
החלטה זו לא התקבלה בקלות ומספר מדינות מדרום אמריקה ואסיה התנגדו לה בטענה כי רמת הכדורגל ביבשת אפריקה אינה מספיקה כדי להשתייך לפיפ"א, לבסוף ההחלטה עברה ברוב של 24 תומכים מול 17 מתנגדים.
מספר שנים לאחר מכן, עם תום התקופה הקולוניאלית והפיכת מדינות רבות ביבשת לעצמאיות עלה הצורך בהקמת גוף כדורגל יבשתי מקומי.
בשנת 1957 הוקמה ההתאחדות האפריקאית לכדורגל (CAF).
בשנה זו הוכרז גם טורניר גביע אפריקה לאומות בפעם הראשונה ונערך בסודאן.
כשהוקמה לראשונה, מנתה ההתאחדות האפריקאית 4 מדינות עצמאיות בלבד; כיום מונה ההתאחדות האפריקאית 57 מדינות.
הכדורגל, מאז הגעתו ליבשת אפריקה, סייע לביצוע שינויים חברתיים ומדיניים.
הקשר העמוק בין הענף לאוכלוסיית היבשת וההפצה הנרחבת שלו עד לרמת הכפרים הנידחים ביותר בה, הפכה אותו לפלטפורמה משמעותית לגיוס והשפעה על דעת הקהל.
גם החבירה לארגון חיצוני (פיפ"א) שימשה כגורם העשוי להוביל שינויים חברתיים, כפי שאכן קרה בחרם הספורטיבי שהוטל על דרום אפריקה.
זה, נחשב לאחד הגורמים לביטול האפרטהייד במדינה.
יש הטוענים כי באמצעות הכדורגל גברה גם הגאווה האפריקאית; בתקופה הקולוניאלית, מדינות רבות ביבשת נשלטו על ידי מדינות אירופאיות באמצעות דיכוי התושבים המקומיים והדגשת הבידול הגזעי.
בתום התקופה הקולוניאלית, עם הפיכתן של מדינות אלו לעצמאיות גברה הגאווה המקומית בשל תחושת המסוגלות והעצמאות שבהפעלת מועדונים, התאחדות וליגות מקומיות.
כדורגל הוא ענף הספורט הלאומי במדינה זו.
בניגוד לליגות אחרות ביבשת, הליגה הדרום אפריקאית בכדורגל נחשבת לליגה חזקה.
דרום אפריקה הייתה אחת מארבע המדינות העצמאיות הראשונות באפריקה שהשתתפו בהתאחדות הכדורגל המקומית.
שלטון האפרטהייד שהונהג במדינה זו אסר השתתפות מעורבת גזעית במפעלי הכדורגל הרשמיים לרבות האפשרות לשחק כנבחרת מעורבת המייצגת את המדינה.
בשל סירובה לשלוח נבחרת מעורבת הושעתה דרום אפריקה מגביע אפריקה לאומות הראשון שהתקיים בשנת 1957, שנתיים לאחר מכן בשנת 1959 הושעתה שוב ממפעל זה בשל אותן סיבות.
בשנת 1960, לאחר שינוי שנערך בחוקת פיפ"א ובו נקבע כי "על התאחדות לאומית להיות פתוחה לפעילות כדורגל של כל אדם במדינה, ללא קשר לגזעו, דתו או השתייכותו הפוליטית", ניתנה להתאחדות הדרום אפריקאית שנה לשנות את מדיניותה בהתאם לסעיף החדש.
לאחר שסירבה לעשות כן הוחלט במשרדי פיפ"א העולמיים להשעותה, תחילה לתקופה של 3 שנים לאחריה חזרה לפעילות ושוב החל משנת 1964, השעיה זו הפכה לחרם ספורטיבי כולל.
בענף הכדורגל התבטא החרם בהוצאת דרום אפריקה מפיפ"א לחלוטין.
דרום אפריקה חזרה לארגון בשנת 1991 עם סיום שלטון האפרטהייד.
חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1996, אירחה דרום אפריקה את טורניר גביע האומות האפריקאי (בשל אילוץ שמנע מקניה להיות המארחת).
בטורניר זה הציגה לראשונה נבחרת מעורבת של שחורים ולבנים, זכתה בו במקום הראשון.
יש הטוענים כי המאבק והחרם הספורטיבי סייעו להוביל שינוי ספורטיבי שהוביל לבסוף לשינוי מדיני – ביטול האפרטהייד, ולדמוקרטיזציית הכדורגל, כלומר התייחסות לענף הכדורגל ככלי לשינוי מדיניות הפוגעת בזכויות אדם כמו אפרטהייד.
בשנת 2010 הייתה דרום אפריקה למדינה הראשונה ביבשת אפריקה שאירחה את משחקי גביע העולם, לאירוע זה הייתה השפעה רחבה על תרבות הכדורגל ביבשת אפריקה כולה וכן על תרבות הכדורגל העולמית.
ענף הכדורגל הגיע לגאנה בתקופה בה הייתה קולוניה בריטית בתחילת המאה ה-20, כאשר מועדון הכדורגל הראשון ביבשת הוקם בה בשנת 1903. הטורניר הרשמי הראשון שנערך במדינה התקיים בשנת 1920 ונוהל על ידי "התאחדות חוף הזהב", גוף שהקימו השלטונות הבריטיים כדי לארגן את הכדורגל במדינה, שמאוחר יותר הפך להתאחדות הכדורגל הגאנאית.
גאנה הייתה בין המדינות האפריקאיות הראשונות שהפכה לעצמאית בשנת 1957. נשיאה הראשון, קוואמה נקרומה, היה ידוע כאוהד כדורגל נלהב שראה בענף דרך לפיתוח המדינה והדגיש את העצמאות שמעניק ענף הספורט למדינה בכך שהופך אותה לבלתי תלויה במדינות האימפראליות האירופאיות.
נקרומה ראה בפיתוח הכדורגל המקומי מעין ניצחון על המעצמות הקולוניאליות וכלי לעידוד הגאווה האפריקאית בתושבים, בתקופתו ניתן לנבחרת הלאומית הכינוי "הכוכבים השחורים" מתוך רצון לעורר גאווה אפריקאית.
בשנת 1966, לאחר מאבק פנימי במדינה ותפיסת השלטון בכוח על ידי מיליציות, נפל שלטונו של נקרומה ואתו נעצרה פריחת ענף הכדורגל בגאנה; המשאבים שהשקיע נקרומה והתשתיות שבנה, ביניהן מגרשי הכדורגל, סבלו מהזנחה קשה עד שלבסוף הפכו לבלתי שמישים.
זמן מה לאחר מכן החל המחסור בתנאים פיזיים להשפיע על גאוותם של השחקנים והמוטיבציה שלהם לשחק במדינה.
בעוד רק מספר שנים קודם לכן שחקנים היו נרגשים ומצפים לשחק במדינתם, לקראת שנות ה-70 ניתן היה לראות שינוי עם תחילת תהליך של עזיבת שחקנים למועדונים אירופאים ואידיאליזציה שלהם לעומת המועדונים המקומיים.
כיום, להצלחותיה של הנבחרת במפעלים היבשתיים והעולמיים אפקט המחלחל לתוך הליגה המקומית שהולכת ומשתפרת, בנוסף מושקעים סכומים גדולים על ידי ספונסרים שונים כדי לנסות ולקדם את הענף במדינה, ורמת השכר המשולמת לשחקנים היא מעל הסטנדרט במדינה.
עם זאת ובדומה למגמה העולמית, מתקיימת שחיתות רבה בענף הכדורגל באפריקה בכלל ובגאנה בפרט, ושאיפתם הגדולה של מרבית השחקנים והכישרונות המתגלים היא לצאת ולשחק במועדונים אירופאים.
ישנם מועדונים אירופאים שאף פתחו אקדמיות במדינה כדי להחתים כישרונות מגיל צעיר ולפתח אותם ביבשת אירופה עם תנאים טובים יותר.
ייצוא שחקנים הפך לעסק משתלם גם מבחינת המועדונים כך שמועדונים ושחקנים רבים משקיעים את מרצם בחיפוש דרך מעבר לאירופה; דבר המכניס כספים רבים למועדונים מצד אחד, אך מונע מהליגה המקומית להתפתח במקביל.
בנוסף, בגאנה קיימים פערים רחבים בין צפון המדינה לדרום המפותח יותר וכן ישנה התמקדות והשקעת משאבים מוגברת בנבחרת הלאומית, לעיתים על פני הליגות המקומיות.
למן סוף שנות ה-90, מועדוני כדורגל ויזמים אירופאים החלו להקים במדינה אקדמיות לכדורגל - מוסדות המשלבים אימוני כדורגל לצד מסגרת חינוכית.
אייאקס, פיינורד ורייט טו דרים (Right to Dream) היו הראשונות לפעול בגאנה.
בהדרגה, יזמים גנאים החלו להקים אקדמיות לכדורגל, לרבות אקדמיית קומאסי, יוניסטאר ואקדמיית מנדלה.
בכוחן של אקדמיות גנאיות לתרום לפיתוח מקומי במגוון דרכים, לרבות קידום שוויון מגדרי, פיתוח תשתיות נחוצות ויצירת מרחב בידורי קהילתי, זאת בשונה מאקדמיות אירופאיות, אשר, על פי רוב, פועלות במנותק מסביבתן.
לצד תרומות אלו, אקדמיות גנאיות ואירופאיות יוצרות ציפייה בקרב שחקנים והורים למוביליות חברתית אשר לעיתים קרובות אינה מתגשמת.
גם לניגריה הגיע ענף הכדורגל בתקופה בה הייתה קולוניה בריטית בתחילת המאה ה-20. לקראת שנת 1940 הפך הענף לפופולרי ביותר במדינה והאפיל על ענף הקריקט שהגיע גם כן בתקופה הקולוניאלית.
בשנת 1960 קיבלה ניגריה עצמאות מבריטניה, והחלה בבניית מוסדותיה כמדינה, אחד מהם היה נציבות הספורט הלאומית שהוקמה במטרה להניח יסודות להתארגנויות ספורטיביות שונות.
מאמן הנבחרת הראשון של ניגריה העצמאית היה הישראלי משה (ג'רי) בית הלוי.
הליגה הניגרית הלאומית הוקמה בשנת 1972 ובשנת הקמתה שיחקו בה חמישה מועדונים בלבד, אך התפתחותה הייתה מהירה ושש שנים לאחר מכן, בשנת 1978, שיחקו בליגה שתים-עשרה קבוצות.
ניגריה היא יצואנית השחקנים הגדולה ביותר לאירופה מבין מדינות אפריקה וממנה יצאו שחקני כדורגל רבים שהגיעו למועדונים בצמרת הכדורגל העולמי כמו ג'ון אובי מיקל ששיחק בצ'לסי האנגלית, אובפמי מרטינס ששיחק באינטר האיטלקית, ווינסנט אניימה ששיחק בליל הצרפתית.
בניגריה סוכנויות ואקדמיות אירופאיות הפזורות ברחבי המדינה, מערים ועד כפרים נידחים ומבודדים, במטרה לאתר כישרונות מגיל צעיר ולפתחם במסגרות אירופאיות.
עם זאת הביקוש הרחב גורם במדינה גם לשחיתות רחבה בנושא; רבים מתושבי המדינה מציגים עצמם כסוכני כדורגל, לעיתים של אותו השחקן, כאשר סוכנים חיצוניים פונים אליהם בקשר לשחקנים צעירים שרוצים להחתים, דבר הגורם לאי דיוקים בנוגע למידע שמקבל הסוכן החיצוני על השחקן.
אחת הבעיות המוכרות בנושא, בעיקר בקרב שחקנים ניגריים היא זיוף הגילאים של השחקנים והצערתם במספר שנים מתוך מחשבה עסקית שכן ככל שמאתרים את השחקן בגיל צעיר יותר כך הוא יוכל להשתפר יותר במסגרת האירופאית ובעיניים עסקיות יהיה "שווה" יותר.
בעיה נוספת הנובעת מהשחיתות סביב הענף נוצרת כאשר סוכנים מקומיים שולחים אנשים שונים במסווה של שחקנים מפורסמים כאשר מדובר בהטעיה ובשחקן אחר.
דבר זה קורה רבות גם בישראל ובמקרים הללו מרבית השחקנים שהובאו במסווה לשחקנים משוחררים מהמועדונים ונשארים במדינה כעובדים זרים.
טורניר הכדורגל המרכזי של המדינות החברות בהתאחדות האפריקאית (מקביל ליורו האירופאי ולקופה אמריקה הדרום אמריקאי), נערך אחת לשנתיים באחת ממדינות ביבשת.
הטורניר הראשון נערך בשנת 1957 ובו תוכננו להשתתף ארבע נבחרות: אתיופיה, סודאן, מצרים ודרום אפריקה.
טרם קיום הטורניר התגלתה מחלוקת בין המדינות לגבי מיקום מטה ההתאחדות האפריקאית לכדורגל; בין אתיופיה למצרים שררה יריבות פוליטית ולכן כל אחת חששה מחיזוק מעמדה של היריבה בשל הקמת מטה ההתאחדות בה, לבסוף בשל תמיכתה של סודאן במצרים הוחלט כי משרדי המטה יוקמו בקהיר.
לאחר יישוב סכסוך זה, איחדו מצרים, סודאן ואתיופיה כוחות כדי להיאבק בשלטון האפרטהייד הגזעני שהונהג בדרום אפריקה; נציגי שלוש המדינות דרשו מהנציג הדרום אפריקאי בהתאחדות הכדורגל האפריקאית, לשלוח לתחרות נבחרת מעורבת מבחינה גזעית, בניגוד לחוקי משטר האפרטהייד.
דרום אפריקה סירבה ולכן החליטו שלוש המדינות פה אחד על סילוקה מהטורניר.
סילוקה של דרום אפריקה הביא את יריבתה העתידית (נקבע לפי הגרלה), אתיופיה, לגמר, שם היא פגשה את מצרים שניצחה את סודאן, מצרים ניצחה במשחק הגמר והפכה למחזיקת גביע האומות האפריקאי הראשונה.
שנתיים לאחר מכן, בגביע אפריקה לאומות 1959, שהתנהל הפעם כטורניר משולש ובצורת ליגה, דרום אפריקה עדיין הייתה מורחקת מהמגרש ומצרים חגגה זכייה שנייה ברציפות.
בשנים האחרונות, הזוכה בגביע אפריקה לאומות בטורניר הנערך בסמוך לגביע הקונפדרציות של פיפ"א, מעפילה אליו אוטומטית.
בטורניר זה מתמודדות שש הזוכות במפעלים היבשתיים בנוסף למדינה המארחת ולמנצחת בגביע העולם.
ליגת האלופות האפריקאית, בדומה למודל ליגת האלופות האירופית בכדורגל, היא טורניר בין המועדונים הטובים ביבשת והמפעל היוקרתי ביותר עבורם.
הטורניר נוסד בשנת 1964 בשם "גביע האלופות האפריקאי" ובו ניצח מועדון הכדורגל אוריקס דואלה (Oryx Douala) מקמרון.
מאז ועד היום טורניר זה השתנה לעיתים תכופות, ובשנת 1997 התווסף לו לראשונה שלב בתים, בו המועדונים הטובים ביבשת מתחרים על מקום בשלבי ההכרעה.
שמונת המועדונים המובילים בתום שלב הבתים מחולקים לאחריו לשתי קבוצות של ארבע כאשר כל מועדון משחק נגד השלושה שאיתו בבית.
שני המועדונים המובילים בכל בית בתום המשחקים עולים לחצאי הגמר הנערכים בשיטת נוק אאוט, והמנצחים נפגשים בגמר.
המועדון הזוכה בטורניר מקבל פרס כספי וכרטיס לטורניר אליפות העולם לקבוצות כדורגל של פיפ"א, בו מתחרים המועדונים שזכו באליפויות של כל יבשת, בנוסף לאלופת המדינה המארחת.
הקבוצה שמחזיקה בשיא זכיות במפעל היא אל אהלי המצרית, לה 8 גביעים.
מצרים היא גם המדינה המובילה במספר הזכיות עם 14 גביעים למדינה.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים היא מפעל יבשתי המתקיים אחת לשנתיים החל משנת 1991. הטורניר משמש כטורניר מוקדמות לטורניר גביע העולם לנשים, כאשר בעבר היה מזכה בכרטיס אחד לאלופה, אך נכון לאליפות האחרונה ב-2015, זיכה את שלושת המקומות הראשונים בכרטיס.
נבחרת הנשים של ניגריה היא אלופת הזכיות במפעל ונחשבת לאחת מנבחרות הנשים המובילות בעולם, כאשר בשבעת הטורנירים הראשונים זכתה ברציפות ובסה"כ מחזיקה בעשר זכיות מתוך שנים עשר טורנירים.
אחת לארבע שנים, במסגרת משחקי המונדיאל, משחקות הנבחרות הטובות בעולם אחת נגד השנייה במטרה לזכות בתואר הנחשק.
החל ממונדיאל 1998, משוריינים בכל טורניר חמישה מקומות לנבחרות אפריקאיות במונדיאל, כאשר כלל המדינות ביבשת משתתפות בשלב מוקדמות, ממנו מעפילות למונדיאל חמש נבחרות לאחר שני שלבי בתים ושלב פלייאוף.
הנבחרת האפריקאית הראשונה שהשתתפה במונדיאלים הייתה נבחרת מצרים, שהפסידה 2–4 לנבחרת הונגריה במונדיאל 1934, והודחה מהטורניר לאחר משחק אחד.
רק לאחר 36 שנים הייתה לאפריקה נציגה נוספת במונדיאל.
הייתה זו נבחרת מרוקו, שסיימה את שלב הבתים במונדיאל 1970 עם נקודה אחת, אותה השיגה בתיקו 1-1 מול נבחרת בולגריה, והודחה מהטורניר.
החל ממונדיאל 1970, תמיד הייתה לאפריקה לפחות נציגה אחת במונדיאל.
הנבחרת השלישית שייצגה את אפריקה הייתה נבחרת זאיר במונדיאל 1974. נבחרת זו הייתה אחת החלשות ביותר בתולדות המונדיאלים, וסיימה את שלב הבתים עם אפס נקודות ואפס הבקעות, ועם תבוסה 0–9 לנבחרת יוגוסלביה, שנחשבה לתבוסה הגדולה ביותר בתולדות המונדיאלים.
במונדיאל 1978 ייצגה את אפריקה נבחרת תוניסיה, שהשיגה ניצחון 1–3 על נבחרת מקסיקו, שהיה הניצחון הראשון של נבחרת אפריקאית במונדיאל.
על אף הניצחון הזה ותיקו מול נבחרת גרמניה המערבית, הודחה תוניסיה כבר בשלב הבתים.
מונדיאל 1982 היה הראשון שנערך בפורמט של 24 נבחרות, ולכן השתתפו בו לראשונה שתי נבחרות אפריקאיות, קמרון ואלג'יריה.
שתיהן לא צלחו את שלב הבתים.
במונדיאל 1986 שוב השתתפו שתי נבחרות אפריקאית, אלג'יריה ומרוקו, שהייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שצלחה את שלב הבתים במונדיאל, אותו סיימה במקום הראשון, והודחה בשמינית הגמר על ידי נבחרת גרמניה המערבית.
עד למונדיאל 2022, מיקום השיא אליו הגיעו נבחרות אפריקאיות בגביע העולם היה שלב רבע הגמר.