tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם רוב הצ'רקסים התאסלמו במאה ה-19 כשעזבו את הקווקז ועברו לתחומי האימפריה העות'מאנית: למרות שהאימפריה העות'מאנית הזמינה אותם אליה, היא התנתה את כניסתם בכך שכולם יתאסלמו.
מי שלא התאסלם – לא נכנס לתחומי האימפריה העות'מאנית, ואת האוניות שהגיעו עם צ'רקסים שלא התאסלמו אילצו לחזור, ואז הרוסים לא נתנו להם להיכנס חזרה לקווקז, חלקם נהרגו ואלפי צ'רקסים טבעו בים השחור.
מעריכים שבשנת 1864 טבעו כחצי מיליון צ'רקסים בים השחור, ועד היום יש צ'רקסים מהקווקז שלא אוכלים דגים מהים השחור.
כיום כל הצ'רקסים הם מוסלמים מתונים (מהזרם הסוני), אבל על אף היותם מוסלמים, הם אינם נישאים למוסלמים שאינם בני עדתם.
מסיבה זו, ובשל מספרם המועט, מתקשים הצ'רקסים למצוא בני זוג.
מאז חתימת השלום עם ירדן, צ'רקסים רבים מצאו לעצמם בני זוג משם, ונוסעים לקווקז, מוצאים בני זוג ואפילו נשארים לחיות שם.
אדיגה חאבזה (באדיגית: Адыгэ Хабзэ) היא ההתגלמות של התרבות והמסורת הצ'רקסית.
זה קוד הכבוד הצ'רקסי, המבוסס על כבוד הדדי, ודורש אחריות, משמעת ושליטה עצמית.
האדיגה חאבזה הם חוקים לא כתובים המשמשים בסיס לתרבות הצ'רקסית.
הקוד מחייב שכל צ'רקסי ילמד אומץ, אמינות ונדיבות.
עושר, רדיפה אחרי כסף וראוותנות נחשבים בתרבות הצ'רקסית לחרפה גדולה.
מנהג הכנסת האורחים בקרב הצ'רקסים מפותח במיוחד.
כחלק מקוד זה תרבות האירוח מיוחדת בקרב הצ'רקסים.
האורח הוא לא רק אורח של המשפחה המארחת, אלא אורח של כל הכפר והשבט; אפילו אויבים נחשבו כאורחים אם נכנסו לבית מגורים.
המארח היה צריך להיות מעין עבד לאורח; אם ביקש המארח מהאורח לעשות דבר מה, הדבר נחשב חרפה גדולה מצד המארח.
בעבר בתי הצ'רקסים היו נבנים בהתאם לצרכים של אורחי הבית, ודלת הבית הייתה פתוחה לרווחה.
בימינו מנהג הכנסת האורחים בא לידי ביטוי בניקיון היישובים הצ'רקסיים הבולט והמושך: חובת כל משפחה צ'רקסית לנקות את חלק הרחוב הסמוך לביתה, כמו את החצר בביתה.
מושג השידוכים לא היה קיים בקרב הצ'רקסים.
בתרבות הצ'רקסית קיים מנהג החטיפה.
אם הורי הכלה אינם מסכימים לנישואין, הגבר "חוטף" את אהובתו (בהסכמתה) כדי להינשא לה.
הוא מחויב לירות באוויר שלוש יריות כדי להודיע לכל הכפר על החטיפה.
לאחר מכן הוא דוהר איתה על הסוס עד גבולות הכפר והתושבים רודפים אחריו.
אם התושבים תופסים את הגבר ואת האישה הם מחויבים להפסיק לנסות.
באופן מסורתי הגברים עבדו בחקלאות: גידול בעלי חיים, זיתים, שקדים, חיטה, קטניות.
פחה אש (пхъэ Ӏашэ) – מחרשה שקשרו לשור ובה חרשו את האדמה.
ש'א'נה (шӀуанэ) – מעדר ששימש לעידור וחפירה.
קוא-חיוה (куахъо) – מגרפה ששימשה לניקוי עלים, חציר ולעיבוד האדמה.
ח'צה (хьацэ) – את חפירה ששימשה לאיסוף.
באופן מסורתי הנשים נשארו בבית וטיפלו בילדים.
הנשים היו מתעוררות מוקדם בבוקר, מביאות מים, מכינות את הבצק, מבשלות ומכבסות.
• חלוז – מאפה בצק מטוגן, ממולא בגבינת עיזים ומטוגן בשמן זית.
• חלגור'אן – מאפה תמרים הנאכל לרוב כקינוח.
• מגוון גבינות, חלקן מעושנות, בעלות טעמים ייחודיים.
• חג'ראפס ופסטה (Хьэджгъэпсырэ П1аст1эрэ) – מאכל בשר עוף מסורתי שנאכל באירועים מיוחדים וחגיגיים (בסעודה משפחתית לאחר חזרת היולדת לביתה, כשתינוק מתחיל ללכת ועושים לו טקס חלגור'אן, בחגים בשעות הצוהריים ובארוחות משפחתיות נוספות).
שולחן האוכל הצ'רקסי הוא עגול ונמוך, וסביבו יושבים כל הסועדים במעגל.
זהו מאפיין ייחודי המדגיש, בין היתר, את היחסים השוויוניים בין גברים לנשים בחברה הצ'רקסית.
הריקוד הצ'רקסי מבטא שני נושאים דומיננטיים מאוד שהיו בחיי העם הזה: מלחמות ואהבה וחיזור.
דרך הריקודים היו מאמנים את הילדים להיות לוחמים על ידי הקניית כושר גופני, זריזות וגמישות.
ריקוד זה אינו דומה לריקוד המזרח תיכוני.
בגדים מסורתיים: הבגדים, כמו ריקודי העם, שאובים מסגנון עמי הקווקז.
חגים ומועדים צ'רקסיים: בעיקרון, בהיותם מוסלמים הצ'רקסים מציינים את חגי הדת (חודש הרמדאן, עיד אלפיטר, חג הקורבן ועוד).
כמו כן הצ'רקסים מציינים את יום הזיכרון הצ'רקסי ב־21 במאי.
ביום זה נאלץ העם הצ'רקסי להיכנע לצארים הרוסים ואחריו גורשו רוב הצ'רקסים ממולדתם.
"יפהפיות צ'רקסיות" הוא ביטוי המתייחס לדימוי אידיאלי של הנשים הצ'רקסיות.
היסטוריה ספרותית נרחבת מעידה על כך שהנשים הצ'רקסיות נחשבו יפות להפליא, בעלות רוח חופשית ואלגנטיות, ובשל כך היו מבוקשות כפילגשים וכרעיות בתרבויות שונות ברחבי העולם.
מוניטין זה התפתח בימי הביניים המאוחרים, כאשר החוף הצ'רקסי הפך ליעד של סוחרים מגנואה, ולמייסד שושלת מדיצ'י, קוזימו דה מדיצ'י, נולד בן עם שפחתו הצ'רקסית.
בתקופת האימפריה העות'מאנית והשושלות הפרסיות הספווית והקאג'ארית, הנשים הצ'רקסיות שהתגוררו כשפחות בהרמונות הסולטן והשאה נודעו כיפהפיות מעודנות, סטראוטיפ שאומץ לאחר מכן לתוך האוריינטליזם המערבי.
בעקבות זאת, באירופה ובאמריקה היו הנשים הצ'רקסיות לעיתים קרובות מאופיינות בתור האידיאל של היופי הנשי בשירה ובאומנות.
מהמאה ה-18 ואילך פורסמו מוצרי קוסמטיקה וטיפוח בעזרת דימוי זה.
עם הזמן, רבות מנשות הסולטנים הטורקיים היו צ'רקסיות שהתאסלמו.
האידיאל והמוניטין, עם הזמן, אומצו בידי הצ'רקסים עצמם כמקור לגאווה.
בחברה הצ'רקסית נערכו הנישואים על בסיס אהבה, וללא שידוכים או נישואים כפויים, כפי שנהוג עד היום במגוון תרבויות אסייתיות.
זוגות נטו להכיר במרכז הכפר או מקור המים המקומי, לפעמים במפגשים שארגנו הדודים מצד האם של הזוג המיועד.
לאישה צ'רקסית בגיל הנישואים היה חדר בבית המשפחה שבו יכלה לארח מחזרים.
עם זאת היו חוקים נוקשים מה מותר במסגרת זו, ובני משפחתה היו נשארים בקרבת מקום ומגנים עליה אם היה המבקר חוצה גבולות.
נשים בחברה הצ'רקסית היו נישאות בשנות ה־30 לחייהן, גיל מאוחר יחסית לתרבויות אחרות בקווקז וברחבי אסיה.
הנישואים נערכים על ידי בריחה של הזוג, לאחר הסכמה בין החתן ומשפחת הכלה על נדוניה, שבסיומה הכלה מתקבלת לחיקה של משפחת החתן.
פוליגיניה כמעט אינה קיימת בתרבות הצ'רקסית, ואף גירושים הם נדירים.
במקרים של גירושים או ירושה, זכויות האישה מן ההכרח מבוססות על החוקים ועל המנהגים במקום מגוריה, ואין אחידות באזורים גאוגרפיים שונים.
בעבר כלל התא המשפחתי הצ'רקסי את המשפחה הפטרילינארית המורחבת, ולכל תא משפחתי היו מגורים משלו סביב חצר משותפת.
במשפחה הצ'רקסית היה נהוג להוליד שלושה עד חמישה ילדים, מספר קטן יחסית לחברות הסובבות את החברה הצ'רקסית בקווקז.
השמלה המסורתית של האישה הצ'רקסית היא הסאיה.
בעבר נלבשה הסאיה כלבוש יום־יומי, שכן היא מחממת ומזג האוויר באזור הקווקז קר.
כיום לובשים אותה באירועים מיוחדים בלבד או כלבוש חג.
12 הכוכבים בדגל הצ'רקסי מסמלים את השבטים, ושלושת החיצים המוצלבים מסמלים את אחדות השבטים, והם:
ווביח – Убых (ובכים) (נכחד)
מספר הצ'רקסים בעולם מוערך ב־6 מיליון.
בישראל ישנם כ-5,000 צ'רקסים המתרכזים בעיקר בשני כפרים בגליל: ריחאניה וכפר כמא.
עוד מימי תחילת ההתיישבות הם קיימו יחסים טובים עם היישוב היהודי, הודות לשפה המשותפת שמצאו עם עולי העלייה הראשונה מרוסיה שהתיישבו בגליל.
בתקופת המנדט הבריטי והספר הלבן סייעו צ'רקסים להעפלה בלתי חוקית דרך לבנון.
צ'רקסים התנדבו לשירות במלחמת העצמאות והיו בעלי בריתם של היהודים.
לאחר הקמת המדינה שרתו בהתנדבות ביחידת המיעוטים ובפלוגת הפרשים הצ'רקסים שנקראה "קוואלריה".
לאחר שפורקה הפלוגה הוקם במקומה "חיל הספר" שהפך ברבות הימים למשמר הגבול.
מאז 1958 משרתים הגברים הצ'רקסים, בעקבות בקשתם, בשירות חובה בכוחות הביטחון השונים בישראל.
אחוז המתגייסים לצה"ל בקרב העדה הצ'רקסית הוא גבוה במיוחד.
בכפר כמא כ-3,000 תושבים, כולם צ'רקסים.
תושבי הכפר הם יוצאי חמישה שבטים שונים, ונמנים עם כ-30 משפחות שונות.
לכפר כ-8,500 דונם אדמה, מהם כ-1,200 דונם שלחין והשאר שטחי בעל.
תושבי הכפר מתפרנסים מכל ענפי המשק: מחקלאות, מקצועות חופשיים, תעשייה זעירה, שירותים ציבוריים ושירותים יצרניים.
הכפר ריחאניה שוכן בגליל העליון, מול המושב עלמה.
מספר תושביו קרוב ל-1,000 נפש, ששפת אמם היא צ'רקסית.
בכפר בי"ס יסודי שבו שפת ההוראה בעיקר עברית ולומדים גם ערבית ואנגלית בכיתות הגבוהות.
לקרוא ולכתוב בשפה הצ'רקסית מתחילים ללמד בבית הספר מכיתה ה'.
לכפר אדמות בעל ושלחין ומקורות הפרנסה כמו בכפר כמא.
בין שני הכפרים שוררים יחסי אחווה הבאים לידי ביטוי גם בשיתוף פעולה ובחלופי כלות וחתנים.
תושבי שני הכפרים עושים את מיטב יכולתם לשמור על מנהגיהם ותרבותם המיוחדת, באמצעות עשייה חינוכית, חברתית ופורמלית בבית הספר.
בשנת 1958 פנו נציגי הקהילה לבן-גוריון בבקשה לשרת שירות חובה בצה"ל.
בן-גוריון הסכים ומאז משרתים הגברים הצ'רקסים בכל מגוון התפקידים במערכת הביטחון ומכהנים בכל התפקידים והדרגות.
אחוז גיוסם גבוה ביחס לגיוס הכללי של אוכלוסיות אחרות במדינת ישראל, עומד על כ-75% בערך.
צ'רסקי היא עיירה בצפון רפובליקת סאחה האוטונומית, סיביר, רוסיה.
העיירה ממוקמת על שפת חיבור נהר קולימה לתוך אוקיינוס הקרח הצפוני, ליד רכס ההרים צ'רסקי בקואורדינטות 68.44 מעלות צפון, 161.20 מעלות מזרח.
היא קרויה על שם אחד מראשוני האירופאים שהגיעו אליה, הגאוגרף וגאולוג הפולני יאן צ'רסקי (1845–1892).
בשנת 2010 בעיירה התגוררו כ-3,000 תושבים לעומת מעל 11 אלף בשנת 1989. חלק מתושביה (כ-10%) הם בני שבטים מקומיים: צ'וקצ'ים, יאקוגירים ויאקוטים.
העיירה מהווה מרכז לגידול איילי הצפון ולסחר בפרוות, שדה תעופה ונמל על נהר הקולימה.
צֶ'רקָאסי (באוקראינית: Черкаси; ברוסית: Черкассы) היא עיר באוקראינה במרכז מחוז צ'רקאסי.
נמצאת ליד נהר הדנייפר, דרום מזרחית לקייב.
בעיר קיימת קהילה יהודית קטנה.
לראשונה מוזכרת ב-1384 כחלק מהנסיכות הוסאלית של קייב תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא.
ב-1532 נעצרו חילותיו של חאן קרים, סאדט-גירי, סמוך לצ'רקאסי.
לאחר איחוד לובלין ב-1569 בשליטת פולין.
בתקופה זאת, רוב תושבי העיר נהיו קוזקים ולקחו חלק פעיל במרד של 1648. לאחר מכן חלק מההטמאנות הקוזאקית.
לפי שלום אנדרוסובו ב-1667 חזרה לפולין.
ב-1793 בחלוקת פולין השנייה צורפה לאימפריה הרוסית.
במאה ה-19 התפתחה בעיר תעשיית הסוכר.
בין 1918 ל-1922 עברה מיד ליד עד שב-1922 נהייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
באוגוסט 1941 נכבשה על ידי הגרמנים, ב-14 בדצמבר 1943 שוחררה.
מ-1954 משמשת כמרכז מחוז צ'רקאסי.
הקהילה היהודית בעיר נוסדה ב-1762 לפי היתר מהמלכה קתרינה השנייה.
הקהילה שגשגה, ובשנת 1910 נמנו בעיר כ-13,000 יהודים, כ-30% מהאוכלוסייה.
באותה תקופה הייתה בעיר מרפאה יהודית, 13 בתי כנסת, תלמוד תורה ובית ספר יהודי.
לאחר השתלטות הקומוניסטים על העיר, נסגרו בה בהדרגה כל מוסדות הדת היהודיים.
יחד עם זאת נפתחו בתי ספר תיכונים ובתי ספר מקצועיים, בהם שפת ההוראה הייתה יידיש.
בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודי העיר שלא הספיקו להימלט ממנה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע, ובאוקטובר 1941 רוכזו כולם בידי המשטרה האוקראינית בגטו שהוקם בעיר.
בנובמבר 1941 נורו למעלה מ-300 מיהודי הגטו, ובחודשים שלאחר מכן חוסל הגטו בהדרגתיות, תוך רצח שארית יושביו.
לאחר המלחמה התחדשה התיישבות יהודית בעיר.
בתחילת שנות ה-50 סגרו שלטונות סובייטים את בית הכנסת היחיד, שפעל בעיר.
לפי מרשם האוכלוסייה שנערך בעיר בשנת 1959 התגוררו בצ'רקאסי כ-5100 יהודים (6% מאוכלוסיית העיר).
בשנת 1989 חודשה הפעילות היהודית בעיר, ונפתח בה מרכז קהילתי.
בשנת 1994 הוקמה בעיר קהילה דתית, וב-2003 נפתח מחדש בית הכנסת המקומי בראשות שליח חב"ד, הרב דב אקסלרוד בנו של הרב גדליהו אקסלרוד.
קיימת בעיר קבוצת כדורסל בשם צ'רקסקי מנקיז, המשחקת בסופרליגה האוקראינית.
צֳ'רקֳסּק היא עיר ברוסיה בהרי קווקז ובירת רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה.
העיר שוכנת על גדתו הימנית של הנהר קובן.
כלכלת העיר מבוססת על תעשייה כימית, ייצור מקררים, מוצרי גומי, מוצרי חשמל, צמנט.
בעיר נמצאים שני מכונים גבוהים, תיאטרון, מוזיאון לתרבות המקומית.
נוסדה על ידי הקוזקים של קובן בשנת 1804 כההיאחזות צבאית לאחר הניצחון על טורקיה בשנת 1790 ומפקדם בטל-פשה, שעמד בראש צבא של 40,000 חייל.
לאחר שנוסדה ההיאחזות נקראה על שם המפקד הטורקי, למרות שהיה הצד המפסיד בטלפשינסקיה (בנקבה ברוסית, שם שמתאים לכפר).
ב-1825 לאזור עברו משפחות של קוזקים, והגדילו את מספר תושבי ההיאחזות.
ב-1880 המקום נהיה מרכז אזורי בתוך חבל קובן.
ב-1922 מרכז החבל האוטונומי קרצ'אי-צ'רקסיה, ב-1928 מרכז האזור הצ'רקסי האוטומי.
ב-1931 שם העיר שונה לבטלפשינסק (בזכר ברוסית, שם שמתאים לעיר).
ב-1934 השם שוב שונה לסולימוב על שם דניאיל סולימוב, יושב ראש המשרד לענייני לאומים.
ב-1937 סולימוב הואשם בבגידה והוצא להורג ושם העיר שונה ליז'ובו צ'רקסק על שם ראש הנ.ק.ו.ד.
כשיז'וב נעצר והואשם בבגידה שמו הורד משם העיר, ונשאר צ'רקסק בלבד.
ב-1943 העיר משמשת כבירת החבל הצ'רקסי האוטונומי, מ-1957 כבירת החבל הקרצ'אי-צ'רקסי האוטונומי ומ-1991 כבירת רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה.
צֶ'רְקֵסִית (בצ'רקסית: Адыгэбзэ; באנגלית: Circassian) היא שפתם של הצ'רקסים והיא שייכת למשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות.
ישנם שני ניבים עיקריים של צ'רקסית, אדיגית המכונה גם צ'רקסית מערבית המדוברת על ידי כ-500,000 אנשים בעולם, וקברדינית המכונה גם צ'רקסית מזרחית המדוברת על ידי כ-1,000,000 אנשים בעולם.
לפעמים משתמשים במילה צ'רקסית כשם כולל לכל השפות הקווקזיות צפון-מערביות כולל אבזית ואבחזית.
הצ'רקסים בישראל דוברים בניב אדיגית.
ניבים של חוף הים השחור
שפסוגית הגדולה (השפסוגים הצפוניים והשפוסוגים ליד חבל קובאן)
שפסוג-צ'מגוי (השפסוגים שהיו ליד ארץ הצ'מגויים)
שפסוגית הקטנה (השפסוגים הדרומיים והשפסוגים שהיו ליד חופי ים השחור)
בז'אדוגית (מדוברת בפי הצ'רקסים באדיגיה) (באדיגית: Бжъэдыгъубзэ)
צ'מגוית (גם מדוברת בפי הצ'רקסים באדיגיה, אדיגית ספרותית) (באדיגית: КӀэмыгуябзэ)
אבזאחית (מדוברת בפי הצ'רקסים בריחאניה בישראל, סוריה וירדן) (באדיגית: Aбдзэхабзэ)
אדיגית (מכונה גם צ'רקסית מערבית) — הניב של השבטים הצ'רקסים המערבים: שפסוגים, בז'דוגים, אבחאזים, צ'מגויים.
האדיגית הספרותית מבוססת על ניב הצ'מגים.
קברדינית (מכונה גם צ'רקסית מזרחית) — הניב של השבטים הצ'רקסים המזרחיים: קברדינים, בסלאנים.
הקברדינית הספרותית מבוססת על ניב הקברדינים.
מזרחי ы ↔ э מערבי: ны ↔ анэ (אמא)
מזרחי э ↔ ы מערבי: хъэдэн ↔ хъыдан (לילך)
מזרחי ы ↔ и מערבי: сабый ↔ сабий (ילד)
מזרחי жь ↔ з מערבי: ежь ↔ езы (הוא, עצמו)
מזרחי ш ↔ щ מערבי: нашэ ↔ нащэ (אבטיח)
מזרחי къ ↔ кхъ מערבי: къэ ↔ кхъэ (קבר)
מזרחי м ↔ н מערבי: мамун ↔ номин (קוף)
מזרחי Ø- ↔ и- מערבי: джыри ↔ иджыри (עוד)
מחוז צ'רניהיב (באוקראינית: Чернігівська область) - מחוז בצפון אוקראינה, שבירתו העיר צ'רניהיב.
המחוז נמצא באזור הטבעי-היסטורי של פולסיה.
מערבית למחוז נמצאת המדינה בלארוס והמחוז קייב (באוקראינה), מזרחית אליו נמצא מחוז סומי ומחוז פולטבה בדרום.
במשך מאות השנים שעברו מאז הקמת העיר צ'רניהיב האזור ידע מושלים רבים: בתחילה נסיכים מקומיים ולאחר מכן - רוס של קייב, טטרים של קרים, ליטא, פולין, ומשנת 1667 - האימפריה הרוסית.
המחוז בגבולותיו הנוכחיים הוקם בשנת 1932 במסגרת הארגון בגבולות הפנימיים של ברית המועצות שנערך בתקופת סטלין.
בחלוקה זו הוא שויך לרפובליקה הסובייטית של אוקראינה, מכיוון שאוקראינים היוו יותר ממחצית מתושביו.
דרך המחוז עוברות מסילות רכבת, אשר מקשרות את בירת אוקראינה קייב ובירותיהן של רוסיה ובלארוס - מוסקבה ומינסק.
עקב כך המחוז הוא מרכז תעשייתי חשוב.
נמצאים בו מפעלי נפט וגז טבעי וכן מפעל טבק בפרילוקי.
מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז צ'רניהיב מחולק ל-5 מחוזות משנה כדלהלן:
שם בעברית שם באוקראינית שטח(קמ"ר) אוכלוסייה2020 מרכז מנהלי מחוז משנה נובהורוד-סיוורסקי Новгород-Сіверський 4630 66,400 נובהורוד-סיוורסקי מחוז משנה ניז'ין Ніжинський 7219 228,7 ניז'ין מחוז משנה פרילוקי Прилуцький 5211 158,200 פרילוקי מחוז משנה צ'רניהיב Чернігівський 10204 460,900 צ'רניהיב מחוז משנה קוריוקובקה Корюківський 4601 91,700 קוריוקובקה
צ'רניהיב (באוקראינית: Чернігів) או צ'רניגוב (ביידיש: טשערניגאָב, ברוסית: Чернигов) היא עיר בצפון אוקראינה, בירת מחוז צ'רניהיב.
אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2025 272,000 תושבים.
לעיר יש חשיבות רבה בהיסטוריה של רוס של קייב והעמים הסלאביים.
היא הייתה העיר האוקראינית השנייה בחשיבותה ברוס של קייב ומושל העיר דאנילו כתב על מסעותיו לארץ ישראל ועליית הרגל לירושלים.
העיר הוזכרה לראשונה בשם צ'רניגוב (Черниговъ) בחוזה בין רוס לבין ביזנטיון משנת 907. ממצאים ארכאולוגיים, בהם גם פריטים שמשויכים למאה התשיעית, מראים שבאזור הייתה התיישבות כבר במאה התשיעית.
באותו אזור נמצא גם הקבר השחור, תל קבורה מהמאה העשירית.
העיר הייתה השנייה בחשיבותה ברוס של קייב, אחרי קייב עצמה.
שליטיה נלחמו לעיתים קרובות עם שליטי קייב, ולעיתים אף הצליחו להשתלט על העיר הגדולה.
תקופת הזהר של צ'רניגוב העתיקה, שבשיאה חיו בה 25,000 תושבים, נמשכה עד שנת 1239, שבה העיר נחרבה על ידי המונגולים בהנהגת באטו חאן.
העיר נכנסה לאזור שליטתה של הדוכסות הגדולה של ליטא ב־1353. במשך תקופה ארוכה השליטה בעיר עברה בין נסיכות ולדימיר, נסיכות מוסקבה, טטרים של קרים, והאיחוד הפולני-ליטאי שבשנת 1623 העניק לה את זכויות מגדבורג.
ב־1635 העיר הייתה לבירת מחוז צ'רניהוב (Czernihów) הפולני.
בתקופת פרעות חמלניצקי העיר הייתה מרכז הקוזקים שבהנהגתו.
כחלק מהסכם אנדרוסובו אשר נחתם בשנת 1667 בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי, הריבונות בעיר עברה לרוסיה, אך הקוזאקים קיבלו שלטון עצמי.
עם הזמן השלטון העצמי נשחק והאזור הפך למחוז רגיל של האימפריה הרוסית, שמושלו מונה על ידי השלטון המרכזי.
בשנת 1919 התבסס בעיר השלטון הסובייטי ומשנת 1932 היא הוגדרה כבירת מחוז צ'רניהיב של אוקראינה.
משנת 1883 עד שנת 1925 כיהן הרב דוד צבי חן כרב העיר במקום אביו.
תחת שלטון הקומוניסטים המשיכה קהילת צ'רניהיב לפעול במהלך שנות ה-20 תוך שקבלה סיוע מיהדות ארצות הברית לצורך אחזקת המקווה ובית הקברות היהודי.
צ'שין (בפולנית: Cieszyn; בצ'כית: Těšín; בגרמנית: Teschen; ביידיש: טעשין) היא עיר בדרום פולין בגבול עם צ'כיה ומרכז מנהלי של מחוז צ'שינסקי (Powiat cieszyński).
בעיר חיים 36,109 תושבים, נכון לשנת 2004. צ'שין חצויה, מאז סיום מלחמת העולם השנייה, על ידי נחל האולזה וגם על ידי הגבול שבין פולין ובין צ'כיה.
החלק הצ'כי של העיר קרוי צ'שין הצ'כית (Český Těšín).
על פי המסורת הנקוטה בידי תושבי העיר הוקמה צ'שין בשנת 810 על ידי שלושה אחים, Bolko, Leszko ו-Cieszko, בני מלך, שמצאו במקום מעין והחליטו לייסד יישוב.
שם הערך נגזר מהאמירה "cieszym się" שמשמעותה היא "אני מרוצה".
שם העיר מוזכר לראשונה במסמך אפיפיורי משנת 1155. במקום הוקמה מצודה וסביבה נבנה היישוב.
ליישוב ניתנו זכויות עיר החל משנת 1290, זכויות שאושררו בשנת 1364.
העיר הייתה לבירת דוכסות צ'שין ותושביה היו בעיקר פולנים וצ'כים וגם מיעוטים של גרמנים, הונגרים ויהודים.
ניהול המקום היה לסלע מחלוקת בין הפולנים, שמספרם הלך וגדל עם הזמן ובין הצ'כים שמספרם התמעט.
במאה ה-19 הפכה העיר למרכז חשוב של האמונה הפרוטסטנטית בין הפולנים.
בסיום מלחמת העולם הראשונה, כשפורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפך המקום לסלע מחלוקת ביחסי פולין-צ'כוסלובקיה ואפילו היה סיבה למלחמה קטנה ביניהן.
בשנת 1920 החליטה ועידת השגרירים על חלוקת העיר וכך נוצרה העיר הצ'כית.
הסכסוך בין פולין ובין צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם מנע משתי המדינות חתימה על ברית מול האיום הגרמני, יתר על כן, פולין השתתפה בחלוקת צ'כוסלובקיה בוועידת מינכן וקיבלה את החלק הצ'כי של העיר וסביבותיה, לזמן קצר, עד שנכבשה בעצמה על ידי הגרמנים.
אחרי מלחמת העולם השנייה שבה העיר לחלוקה הקודמת.
בתקופת הכיבוש הגרמני של העיר הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובערב ראש השנה ובערב יום כיפור ת"ש הועלו באש בתי הכנסת שבעיר.
מאוקטובר 1939 ועד קיץ 1942 גורשו כל יהודי העיר, כ-1,600 איש, מזרחה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים ביישובים אליהם הגיעו.
צ'רצ'ילים (Churchill's) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית הצ'רצ'ילים, שיצא בשנת 1969 ונחשב לאלבום הרוק הישראלי החלוצי הראשון בתולדות המוזיקה הישראלית וזאת בעיקר בגלל ששילב בדרך מקורית פופ פסיכדלי, רוק מחתרתי ומוזיקה מזרחית.
לאחר ששבו חברי הלהקה ממסע הופעות מצליח בן 4 חודשים באירופה, שבמהלכו אף חיממו את להקת הרוק דיפ פרפל, ניגשה הלהקה להקליט את אלבומה הראשון.
עד אותה העת הקליטה הלהקה סינגל אחד בלבד, שזכה להצלחה גדולה בישראל.
החומרים שהוקלטו, נועדו לשני פסי-קול של סרטי קולנוע: "מקרה אישה" (סרטו של ז'ק קתמור, הנחשב לאחד הסרטים האוונגרדיים שנוצרו אי פעם בישראל) ו"השמלה" של ג'אד נאמן.
מרבית שירי האלבום נכתבו על ידי סטן סולומון ורוב האקסלי, למעט השיר "Strangulation" שנכתב על ידי סולומון ומיקי גבריאלוב.
בשיר "Debka" השתתף גם המוזיקאי והמנצח נעם שריף שגם השתתף בהפקת השיר.
השיר "When You're Gone" הופיע מאוחר יותר, בתרגומו העברי של יהונתן גפן, כ"אחינועם לא יודעת" באלבומו של אריק איינשטיין "פוזי".
לאחר הקלטת האלבום ניסתה הלהקה את מזלה בחו"ל וחבריה עברו להתגורר באנגליה, שם הקליטו שני אלבומים נוספים.
מהדורות חדשות של התקליט שיצאו לאורך השנים
"צ'רצ'ילים" לא יצא מאז הוצאתו המקורית בשנת 1969, ובמשך שנים נחשב לאחד מפריטי האספנים היקרים ביותר הן בישראל והן בקרב אספני תקליטי רוק ופסיכדליה מכל רחבי העולם.
בשנת 1991 ביוזמתה של חנות התקליטים האוזן השלישית יצא האלבום מחדש, בתוספת מספר שירים שהקליטה הלהקה ויצאו על גבי סינגלים בסוף שנות ה-60.
בשנת 2003 יצא האלבום במהדורה חדשה כפולה הכוללת את שני אלבומיה הראשונים של הלהקה.
האלבום במהדורת הדיסק יצא בחברת הד ארצי במסגרת סדרת "מבראשית" וכולל גם קטעי בונוס שלא יצאו בעבר לאור.
בתחילת שנת 2015 יצא האלבום מחדש במהדורת תקליט ויניל מוגבלת.
חברת NMC United, בעלת הזכויות על קטלוג העצום של הד ארצי, הוציאה את האלבום יחד עם התקליטים של החלונות הגבוהים ושל תמוז, "סוף עונת התפוזים", ובכך סימנה את חזרתם של תקליטי הויניל לשוק המכירות בישראל.
בדצמבר 2023 יצא התקליט מחדש בפורמט של תקליט 12 אינץ' בצבע אדום.
הוקלט באולפני "קולינור" בתל אביב, 1968
טכנאי הקלטה: אמנון רוברמן, דורי הרשגל
צ'שייר הוא מחוז בצפון מערב אנגליה.
ראשות המחוז ומועצת המחוז ממוקמות בצ'סטר, אף על פי שהעיר וורינגון היא הגדולה ביותר מבחינת אוכלוסייה ושטח בצ'שייר.
ערים גדולות אחרות במחוז הן קונגלטון, קרו, אלסמיר פורט, וידנס, ראנקורן, מאקלספילד, נורת'וויץ' ווילמסלואו.
המחוז גובל במחוזות מרזיסייד ומנצ'סטר רבתי בצפון, דרבישייר במזרח, סטפורדשייר ושרופשייר בדרום, ופלינטשייר ורקסהאם שבווילס במערב.
המחוז הרשמי צ'שייר משתרע על פני 2,344 קילומטרים רבועיים ומתגוררים בו כ-993,200 תושבים.
רובו של המחוז הוא כפרי עם מספר ערים קטנות וכפרים המתפרנסות מתעשייה חקלאית.
המחוז מפורסם היסטורית בזכות ייצור גבינת צ'שייר, מלח בישול, דבק ואריגת משי.
על שם המחוז נקרא חתול צ'שייר המופיע בשני פרקים בספר הפנטזיה "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
צ'רצ'יל הוא טנק חי"ר בריטי שהופעל במלחמת העולם השנייה ולאחריה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 צפה הצבא הבריטי שהמלחמה הבאה באירופה תתנהל בדומה למלחמת העולם הראשונה.
כתוצאה מציפיות אלה פיתח הצבא הבריטי טנקים הידועים כטנק חי"ר, שנועדו לנוע עם חיל רגלים בהתקפה, לחצות שוחות ותעלות, ולהשמיד קיני מקלעים.
אחד הפיתוחים היה A20, טנק שדמה מאוד לטנקים הבריטיים ממלחמת העולם הראשונה, שפיתוחו התנהל בסוף שנות השלושים.
אלא שהבליצקריג הגרמני בפולין וצרפת ב-1940 הבהיר לבריטים שהמלחמה הולכת להיות שונה לחלוטין מהתרחישים שנרקחו בבריטניה.
הבריטים, במקום לנטוש את ייצור טנקי החי"ר, החליטו לשפר את עיצוב ה-A20 ולהכניס אותו לשירות.
הטנק תוכנן בזמן קצר מאוד, כאשר הדגש היה על מיגון ולא על ניידות.
רוב המזקו"ם הועתק מה-A20, והחימוש העיקרי היה תותח 40 מ"מ בצריח ובנוסף תותח הוביצר בתובה (ההוביצר נותר על הנייר ולא נכנס לפס הייצור).
הטנק נקרא על שם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל.
זאת, אף על פי שלמעשה לא היה אבטיפוס או זמן לבחון את העיצוב.
בסופו של דבר יוצרו אבות טיפוס והטנק נבחן בצורה מקוצרת מאוד, כאשר הטנקים הראשונים יוצר ביוני 1941. החברה המייצרת הזהירה שלטנק מגרעות רבות ויש צורך בשיפורים, אך בריטניה שוועה לנשק והטנק נכנס לשירות.
עיקר הבעיות נבעו מהמנוע, שהורכב למעשה משני מנועי שישה צילינדרים שחוברו יחדיו.
לא זו בלבד שהמנוע היה חלש מדי למשקלו הרב של הטנק, הוא גם נטה להתקלקל ומיקומו הקשה על תיקונים בשטח.
בנוסף התותח בקוטר 40 מ"מ היה בלתי מספק.
מגרעות אלו הובילו לתפקוד לקוי של הטנק במבצעים בהם נעשה בו שימוש (כגון הפשיטה על דייפ) ונשקל לוותר על ייצורו.
אבל הבריטים החליטו להמשיך לשפר את הטנק, וגרסאות חדשות ומשופרות שרתו עד סוף המלחמה, ואחריה עד 1952.
לצ'רצ'יל נעשו שיפורים ותיקונים רבים.
אף על פי שאף פעם לא היה מקביל לטנקים גרמניים או אפילו לטנקים אחרים של בעלות הברית, הצ'רצ'יל היה מוגן היטב ושימש כפלטפורמה מעולה לטנקים ייעודיים שונים.
באופן מרשים טנקי צ'רצ'יל אף הצליחו להביס את טנקי הטיגר במספר מקרים (אם כי לרוב, כמו כל הטנקים הבריטים, הם שילמו על כך מחיר כבד).
להלן רשימת דגמים משופרים עיקריים:
סימן 3 ו-4 - בגרסאות אלה היה צריח חדש שאיפשר התקנת תותחי 57 מ"מ.
סימן 5 - טנקים אלה חומשו בהוביצר בקוטר 95 מ"מ ששימש לירי מטווח קרוב.
סימן 6 - למעשה סימן 4 חמוש בתותח 75 מ"מ.
סימן 7 ו"קרוקודיל" - הסימן 7 היה צ'רצ'יל שמיגונו שופר.
המזקו"ם שופר כדי לעמוד במשקל הנוסף.
ה"קרוקודיל" היה למעשה מתקן שכלל להביור מותקן בתובה ומכל דלק שהפך את הצ'רצ'יל ללהביור נייד וממוגן.
AVRE - רק"ם הנדסי שנועד בעיקר להשמדת ביצורים.
הנשק העיקרי היה מרגמה בקוטר 290 מ"מ שירתה פצצות במשקל 18 ק"ג.
בנוסף ה-AVRE נשא לעיתים גשרים, ציוד לשיפור דרכים, ומטעני חבלה.
צ'שובה (בפולנית: Cieszowa) הוא כפר בדרום פולין, השוכן 231 קילומטרים דרומית מערבית מהבירה ורשה, 48 קילומטרים צפונית מהעיר קטוביץ ומצוי בשטח הגמינה קושנצ'ין במחוז לובלינייץ בפרובינציית שלזיה.
התיעוד הראשון לכפר מצוי ברשומות הכנסייה מ-1305 בהקשר לתשלום משכורות לנושאי משרות מסוימות.
בשטח הכפר ממוקמת כנסיית ניקולאוס הקדוש, שהוקמה ב-1751 ועשויה מעץ.
שמו של הכפר נגזר משמו של אציל פולני בשם צ'שובסקיץ' שהיה בעל האדמות באזור מ-1586 ועד 1628.
במהלך המאה ה-17 התיישבו יהודים בכפר.
בפאתי הכפר צ'שובה מצויים שרידי בית עלמין יהודי שנוסד ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-17. קיים תיעוד מ-1690 העוסק בתשלום מס בגין השימוש בקרקע בה מצוי בית העלמין.
בשטח בית העלמין פזורות כמה עשרות מצבות המתוארכות מאמצע המאה ה-18 ועד שלהי המאה ה-19. הכיתוב על המצבות הוא בעברית וגרמנית.
ב-1753 הוקם מבנה בית הכנסת של הקהילה, שעשוי היה מעץ ועמד על תילו עד 1911. בסמוך לבית הכנסת שכן ביתו של רב הקהילה ומבנה ששימש כתלמוד תורה.
בתקופת שלטונו של פרידריך השני, מלך פרוסיה שגשגה הקהילה ואוכלוסייתה גדלה.
בארכיון בוורוצלב מצוים מסמכים מ-1757 המעידים על קהילה משלמת מיסים בת כ-100 נפשות.
במחצית השנייה של המאה ה-19 ניתנו ליהודים זכויות תנועה והגירה מסוימות ואוכלוסיית הקהילה הלכה והצטמצמה.
ב-1855 מנתה אוכלוסיית הכפר 476 נפשות, מתוכם 18 יהודים וב-1894 נותרו בכפר 4 יהודים בלבד.
רב הקהילה האחרון נפטר ב-1871. ב-1905 לא התגוררו עוד יהודים בכפר.
במקום בו עמדו בעבר מבני בית הכנסת ובית הרב, מצויה אנדרטה לציון 700 שנים להקמת הכפר.
מקום הצבת האנדרטה מכונה גם בימינו על ידי תושבי הכפר בשם דוֹם רָבִּינַא, שמשמעו בעברית בית הרב.
ב-2002 ביצעו נציגי השלטון המקומי ומתנדבים פעולות ניקוי ואחזקה במתחם בית העלמין.
באוגוסט 2008, במהלך סופה עזה נגרמו לבית העלמין נזקים כבדים.
מועדון הכדורסל צ'רקסקי מנקיז (באוקראינית: Баскетбол Клуб Черкаські Мавпи) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר צ'רקאסי, המשחקת בליגת העל האוקראינית בכדורסל.
באמתחתה אליפות אחת, בה זכתה בעונת 2017/2018.
הקבוצה הוקמה בשנת 2003. בסיום עונת 2004/05 העפילה לראשונה לסופרליגה.
בעונת הבכורה הגיעה הקבוצה למקום החמישי בעונה הסדירה, ולחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה לאזובמאש מאריופול.
ובעונה שלאחר מכן, שוב חצי גמר ושוב הפסידה לאזובמאש.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה בין עשר הקבוצות שהקימו ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה.
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לסופרליגה (לאחר עונה אחת בליגה השנייה), וזכתה בגביע הליגה השניה.
בעונת 2017/2018 זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית בכדורסל, לראשונה בתולדותיה.
הקבוצה השתתפה ביורוקאפ צ'לנג' בעונת 2006/07. והגיעה עד לשלב רבע הגמר, בו הפסידה לקבוצה אוקראינית אחרת, בי.סי.
ובעונת 2007/08 השתתפה ביורוצ'לנג', ולא עברה את שלב הבתים.
בעבר שיחקו בקבוצה הישראלים עמית תמיר ואילן קדוש.
המועדון מפעיל מחלקת נוער גדולה של כל קבוצות הגילאים.
צ'רקה הוא משחק צ'רקסי מסורתי.
הצ'רקה הוא משחק של שני מקלות העשויות מעץ: האחד מקל באורך של 20 ס"מ, והשני באורך של חצי מטר.
למשחק נדרשים בין שנים לעשרה משתתפים, כאשר המצב המועדף הוא חמישה משתתפים.
המשחק משוחק בשטח פתוח ברדיוס של 50 מטר.
המשתתפים עומדים מאחורי השחקן שתורו לשחק, על מנת שלא להיפגע.
המשתתף אוחז ביד אחת את המקל הארוך, והמקל הקצר מונח על האדמה.
המשתתף מחזיק ביד ימין את המקל הארוך, ובעזרתה מכה במקל הקצר המונח על האדמה, על מנת להקפיץ אותו.
בזמן שהמקל הקצר עף באוויר, המשתתף מכה בו בפעם השנייה על מנת להדוף אותו למרחק.
מטרת המשחק היא להדוף את המקל הקצר בעזרת המקל הארוך למרחק הרב ביותר שניתן.
המנצח הוא זה שהצליח להדוף את המקל הקצר למרחק הגדול ביותר.
מחוז צ'רקאסי (באוקראינית: Черкаська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה.
הוא שוכן במרכז המדינה, ובירתו העיר צ'רקאסי.
שטח המחוז כ-21 אלף קמ"ר.
הוא מדורג במקום ה-18 מבין מחוזות אוקראינה, ומהווה כ-3.5% משטחה הכולל של אוקראינה.
בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,256,770 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-20 באוקראינה.
אזור צ'רקאסי עשיר במינרלים, מרבצים של חומרי גלם לבניה, פחם, כבול וזרחן.
בשל תנאי האקלים החיוביים הצמחייה עשירה באזור, כולל יערות ובעלי חיים שונים.
החקלאות מפותחת היטב באזור צ'רקאסי.
כל החוות מגדלות דגנים וקטניות, סלק סוכר, תירס ועוד.
המחוז גובל בצפון במחוז קייב במזרח במחוז פולטבה, בדרום במחוז קירובוגרד, ובמערב במחוז ויניצה.
מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז צ'רקאסי מחולק ל-4 מחוזות משנה כדלהלן:
שם בעברית שם באוקראינית שטח(קמ"ר) אוכלוסייה2020 מרכז מנהלי מחוז משנה אומן Уманський 4528 257,500 אומן מחוז משנה זבניגורודקה Звенигородський 5248 204,000 זבניגורודקה מחוז משנהזולוטונושה Золотоніський 4246 142,300 זולוטונושה מחוז משנה צ'רקאסי Черкаський 6878 602,600 צ'רקאסי
צ'רקסיה (באדיגית: Адыгэ Хэку) הייתה מדינה ואזור היסטורי בחלק הצפוני של חבל הקווקז לאורך החוף הצפון מזרחי של הים השחור.
צ'רקסיה נכבשה על ידי רוסיה במהלך המלחמה הרוסית-צ'רקסית (1763–1864), כאשר בעקבות המלחמה בסביבות 90% מהעם הצ'רקסי הוגלו מהאזור או נטבחו במהלך רצח העם הצ'רקסי.
במהלך תקופת ימי הביניים צ'רקסיה נשלטה באופן נומינלי על ידי הנסיך הגדול הנבחר, אולם לנסיכויות ולשבטים בודדים הייתה אוטונומיה ניכרת.
בין המאה ה-18 למאה ה-19 החל להיווצר ממשל מרכזי בצ'רקסיה.
בתחילת ימי הביניים ובתקופות קדומות יותר הצ'רקסים שלטו גם בחלק הצפוני של נהר הקובאן, אך עם הפשיטות של האימפריה המונגולית, אורדת הזהב וחאנת קרים, הצ'רקסים בחרו לסגת לחלק הדרומי של חבל קובאן, ובעקבות כך הם נמצאו בעיקר באזור שהשתרע מחצי האי תמאן עד צפון אוסטיה.
בתקופת ימי הביניים הצ'רקסים הצליחו להכניע ולהפוך לואסלים את קרצ'אי-בלקאר ואת האוסטים.
המונח צ'רקסיה משמש גם כשם הכולל לכל המדינות הצ'רקסיות שהוקמו בטריטוריה שנשלטה על ידי הצ'רקסים, כמו למשל זיקיה.
מבחינה משפטית ובינלאומית הסכם בלגרד משנת 1739 בין אוסטריה לטורקיה הוביל להכרה בעצמאותה של צ'רקסיה המזרחית (קברדה).
גם האימפריה הרוסית וגם האימפריה העות'מאנית הכירו בה, והמעצמות הגדולות באותה תקופה היו עדות להסכם.
גם הקונגרס של וינה שהתקיים בתקופה שבין 1814 ל-1815 הכיר בעצמאותה של צ'רקסיה.
בשנת 1837 מנהיגי צ'רקסיה ניסו להוביל לכך שתהיה הכרה משפטית בצ'רקסיה מצד מדינות אירופה.
בעקבות כך בריטניה הכירה בצ'רקסיה.
עם זאת במהלך המלחמה הרוסית-צ'רקסית האימפריה הרוסית לא הכירה בצ'רקסיה כטריטוריה עצמאית, והתייחסה אליה כטריטוריה רוסית שנמצאת תחת כיבוש של אוכלוסייה מורדת, וזאת למרות שלרוסיה באותה העת לא הייתה שום בעלות על אותה הטריטוריה והיא בכלל לא שלטה באותה הטריטוריה.
למרות שצ'רקסיה היא המולדת המקורית של העם הצ'רקסי, כיום רוב הצ'רקסים חיים בגלות, בעקבות רצח העם הצ'רקסי.
צ'רצ'יל היא עיירה בצפון מזרח פרובינציית מניטובה שבקנדה.
צ'רצ'יל שוכנת בשפה המערבית של מפרץ הדסון.
העיירה נמצאת כ-110 קילומטרים מגבול פרובינציית מניטובה וטריטוריית נונאווט.
העיירה מפורסמת בדובי הקוטב הנמצאים בסביבתה, ואף מכונה "בירת דובי הקוטב של העולם".
הפעילות האנושית בצ'רצ'יל החלה לערך בשנת 1000 לספירה, כששבטים אינואיטיים הגיעו לאזור העיר מפנים היבשה.
שבטים אינואיטיים אחרים הגיעו לאזור העיר כ-500 שנים אחר כך, מהארכיפלג הארקטי הקנדי.
בשנת 1619 הגיעה משלחת בראשות מגלה הארצות הדני-נורווגי ינס מונק לאזור העיר בשתי ספינות.
רק 3 מתוך 64 חברי הצוות שרדו את החורף ושבו לדנמרק-נורווגיה.
בשנת 1717 הקימה חברת מפרץ הדסון את יישוב הקבע הראשון באזור – מוצב נהר צ'רצ'יל שנקרא על שם ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו.
המוצב נבנה כמה קילומטרים במעלה נהר צ'רצ'יל ממיקומה של העיר כיום, ומטרתו העיקרית הייתה שליטה על סחר הפרוות באמריקה הצפונית.
המקום הפך לצומת דרכים חשוב בסחר הפרוות, אליו הגיעו פרוות מכל רחבי קנדה של היום.
כחלק מהסכסוך האנגלי-צרפתי על צפון אמריקה, המוצב הוחלף במבצר הנסיך מוויילס, מבצר גדול עשוי אבן בחצי האי המערבי שבשפך נהר צ'רצ'יל.
בשנת 1782, המבצר נכבש על ידי הצרפתים, והאנגלים, שהיו במיעוט ביחס לצרפתים, נכנעו ללא קרב.
מנהיגי בריטניה וצרפת הסכימו ש-32 אזרחים בריטיים ישוחררו מהמבצר, 32 אסירים צרפתיים ישוחררו מבתי סוהר ברחבי האימפריה הבריטית, ושנווט בריטי יסייע לספינות הצרפתיות לנווט במפרץ הדסון למשך כשנה, כדי שלא יתרסקו לתוך קרחונים.
תחת שלטון הצרפתים, כמעט ולא התרחש מסחר במבצר, ואף נעשה ניסיון כושל כדי להרוס אותו.
הפסקת הפעילות המסחרית במבצר השפיעה בעיקר על האינואיטים, שהרוויחו כסף ורכוש רבים מהסחר בפרוות, ולאחר הפסקת המסחר, הפכו לעניים מאוד.
בשנת 1783 כבשו הבריטים את האזור בחזרה, והקימו מבצר חדש, במרחק קצר במעלה הנהר.
המבצר הפך למקור יציב, אך לא מרכזי של פרוות.
בעקבות הירידה בסחר בפרוות, והצלחת החקלאות המודרנית בקנדה, המבצר הפך למקום יישוב נידח ומרוחק, כמעט בלתי מאוכלס.
לאחר עשרות שנים של ייאוש מהמונופול של הרכבת הקנדית-פסיפית בהעברת סחורות התאגדו ממשלות של פרובינציות במערב קנדה לשם הקמת נמל גדול וחדש במפרץ הדסון.
תחילה, פורט נלסון, נמל בשפת נהר נלסון, כ-200 קילומטרים דרומית לצ'רצ'יל, נבחר למטרה זו בשנת 1912. לאחר כמה שנים של מאמץ בהשקעה של מיליוני דולרים קנדיים, הפרויקט ננטש, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה, צ'רצ'יל נבחרה כחלופה.
אף על פי שהשירות ההידרוגרפי הקנדי מיפה את האזור ומצא דרך ימית בטוחה להגיע אליו, בניית קו הרכבת לעיר הנמל ההולכת ונבנית הייתה אטית, והסתיימה רק בשנת 1929. בשנת 1932 הגיע לנמל צ'רצ'יל הנוסע הראשון, שבחר להפליג מבריטניה לססקצ'ואן דרך מפרץ הדסון, במקום דרך נהר סנט לורנס.
בשנת 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, הקים חיל האוויר של ארצות הברית בסיס בשם פורט צ'רצ'יל כחמישה קילומטרים ממזרח לעיר.
לאחר המלחמה ועד לאמצע שנות השישים של המאה העשרים, הבסיס הופעל במשותף על ידי ארצות הברית וקנדה למטרות אימון.
קרוב לצ'רצ'יל, היה פעיל בעבר אתר לשיגור טילים ניסיוניים למטרות מחקר, בשם "מתחם צ'רצ'יל לחקר רקטות".
המתחם הוקם כחלק ממחקר אמריקאי-קנדי.
הרקטה הראשונה שוגרה בשנת 1956, והשיגורים נמשכו עד לסגירת המתחם בשנת 1984. במקום בו היה המתחם, נמצא כיום "Churchill Northern Studies Centre"', מתקן למחקר האזור הארקטי.
בצ'רצ'יל עדיין ישנו מתקן לשיגור רקטות, הקרוי פורט צ'רצ'יל (אתר אחר מאשר בסיס חיל האוויר האמריקאי לשעבר).
בפורט צ'רצ'יל היה צפוי להיבנות נמל החלל של קנדה, אך בשל פשיטת הרגל של היזם, הפרויקט לא בוצע.
בשנת 1950 שקלה הממשלה הבריטית לבנות אתר לניסויים גרעיניים ליד צ'רצ'יל, אך בסופו של דבר, בחרה אתר באוסטרליה
צ'רצ'יל ממוקמת בשפך נהר צ'רצ'יל, לחוף מפרץ הדסון.
העיר ממוקמת במישורי הדסון, בנקודת מפגש של 3 אזורים אקולוגיים: הטייגה בדרום, הטונדרה הארקטית בצפון מערב, ומפרץ הדסון בצפון.
הפארק הלאומי וואפסוק ממוקם בדרום העיר.
הנוף סביב צ'רצ'יל מושפע מקרקעות רדודות שנוצרות על ידי שילוב של אדמה קפואה וסלעים מותמרים.
תכסית היער באזור, המורכבת מעצי אשוחית שחורה, היא דלילה, והעצים ננסיים, וזאת כתוצאה ממאפיינים סביבתיים אלו.
תופעת טבע נוספת באזור, היא גיזום קרח – תופעה שבמהלכה חלקיקי שלג וברד, שפוגעים בצמחייה לאורך זמן, מסירים ו"גוזמים" ממנה ענפים, עלים ופרחים.
באזור ישנן פעילויות נופש וספורט, כגון: דיג, נסיעה ברכבי שטח ובטרקטורוני טונדרה, שיט בסירות ובקאנו, ואפילו הטסת מסוקים ומטוסי אולטרה לייט.
כמו כל היישובים בצפון קנדה, בצ'רצ'יל נראה לעיתים זוהר הקוטב.
הראות של הזוהר תלויה גם בבהירות השמיים, שבדרך כלל לא מאפשרת לראות את זוהר הקוטב בקיץ, בשל תופעת שמש החצות.
צ'רצ'יל שוכנת על קו רוחב 58 צפון, הרבה יותר צפונה מעל האזור המאוכלס בצפיפות שבדרום קנדה.
צ'רצ'יל ממוקמת הרחק מכל עיר אחרת, היישוב הגדול הקרוב אליה ביותר הוא תומפסון, שנמצא במרחק של 400 קילומטר מצ'רצ'יל.
צ'רצ'יל שוכנת בחצי האי המזרחי שמקיף את שפך נהר צ'רצ'יל, ובחצי האי המערבי שוכן מבצר הנסיך מוויילס.
בצפון, העיר גובלת במפרץ הדסון.
צ'רצ'יל בעלת אקלים קר וקיצוני הרבה יותר מאשר ערים אחרות בעולם שנמצאות על קו הרוחב 58 צפון.
אקלימה של צ'רצ'יל מוגדר בשיטת קפן כ-DFC, בשל מיקומה מעל קו העצים, החורף הארוך והקר מאוד, והקיץ הקצר, הקריר עד מתון.
החורפים של צ'רצ'יל קרים יחסית למיקומים אחרים בקו רוחב 58 צפון, בטח לכאלו שנמצאים על שפת הים.
זאת משום שמפרץ הדסון הרדוד קופא בחורף, ומבטל כל מיתון טמפרטורה, שלרוב מתרחש בקרבת הים.
רוחות צפוניות שמקורן בקוטב הצפוני, עוברות מעל מפרץ הדסון הקפוא, ומצננות אותו ואת צ'רצ'יל לטמפרטורה ממוצעת של 26- מעלות צלזיוס בינואר.
לעומת זאת, אקלימה של ג'ונו, שגם היא ממוקמת על קו רוחב 58 צפון, ממותן על ידי האוקיינוס השקט, שעמוק וחם יותר ממפרץ הדסון.
בג'ונו, הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 3.5- מעלות צלזיוס, 22.5 מעלות יותר מאשר בצ'רצ'יל.
עם זאת, בקיץ, כאשר מפרץ הדסון מפשיר, הקיץ של צ'רצ'יל מתמתן.
הטמפרטורה הממוצעת בצ'רצ'יל ובג'ונו בחודש יולי היא כמעט זהה: 12.7 מעלות צלזיוס בצ'רצ'יל, 13.8 מעלות בג'ונו.
צ'רצ'יל נמצאת מעט דרומית לקו הרוחב של סטוקהולם, אך עם זאת, סטוקהולם בעלת אקלים חם ומתון יותר באופן משמעותי, ובמשך כל השנה בסטוקהולם הטמפרטורה גבוהה יותר מאשר זו שבצ'רצ'יל.
הפרש הטמפרטורות הזה נגרם, בין השאר, בשל השפעתו של זרם הגולף על סטוקהולם.
תיירות, ובעיקר תיירות אקולוגית, הן מרכיבים משמעותיים בכלכלה המקומית, והן משמעותיות במיוחד בעונת דובי הקוטב (אוקטובר ונובמבר).
תיירים מגיעים לצ'רצ'יל גם כדי לצפות בלווייתני בלוגה בנהר צ'רצ'יל, בחודשים יוני ויולי.
לאזור מגיעים גם צפרים רבים.
הנמל של צ'רצ'יל הוא התחנה האחרונה של רכבת מפרץ הדסון.
"Churchill Northern Studies Centre",מושך אליו מבקרים ואנשי אקדמיה מרחבי העולם, המעוניינים באזור הארקטי.
בעיר ישנו גם מרכז רפואי, מספר בתי מלון, סוכנויות תיירות ומסעדות, המשרתות את המקומיים ואת התיירים.
צ'רצ'יל ממוקמת לאורך קטע מקו החוף של מניטובה, שאורכו הכולל 1,400 קילומטר, במפגש של שלוש ביומות גדולות: ביומה ימית, טייגה, וטונדרה, מה שיוצר מגוון גדול של בעלי חיים וצמחייה.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20, התפתח בעיר ענף התיירות, שמבוסס בעיקר על הרגלי הנדידה של דובי הקוטב.
התיירים יכולים לצפות בבטחה בדובי הקוטב מאוטובוסים מיוחדים הקרויים טרקטורוני טונדרה.
השימוש בטרקטורונים עוזר לקיום התיירות המקומית, אך עלול לגרום נזק למערכת האקולוגית המקומית, כאשר הם נוסעים מחוץ למסלולים הקבועים שלהם.
אוקטובר ותחילת נובמבר הם הזמן האידיאלי לצפייה בדובי קוטב, כשאלפי פרטים מחכים עד לקפיאתו של מפרץ הדסון, על חצי האי שעליו שוכנת העיר, וחצי האי שמולו, עליו שוכן מבצר הנסיך מוויילס, כדי שיוכלו לצוד את הטרף העיקרי שלהם – הפוסה הטבעתית.
ישנן הזדמנויות לצפות בדובי קוטב בחודשים לא חורפיים, עם סיורים בסירה באזורי חוף בהם ניתן לצפות בדובי קוטב שנמצאים על היבשה, וששוחים בים.
מקומיים רבים משאירים את מכוניותיהם לא נעולות, למקרה שמישהו יצטרך לברוח מדובי הקוטב באזור.
הרשויות המקומיות אחראיות על המתקן שקרוי "כלא לדובי קוטב", בו מוחזקים דובי קוטב ששוטטו בעקביות בקרבת העיר או בתוכה, וישוחררו כאשר מפרץ הדסון יקפא.
בעבר, חשבו שדובי הקוטב הם חיות בודדות, שלא נפגשים עם דובים אחרים פרט לצורך הזדווגות.
לעומת זאת, בצ'רצ'יל, נכרתות "בריתות" רבות בין הדובים בעונת הסתיו.
בריתות וחברויות אלו שורדות רק עד קפיאת מפרץ הדסון, אז כל דב צד לבדו את הפוסות הטבעתיות.
אלפי לווייתני בלוגה ששוחים למימיו החמים של שפך נהר צ'רצ'יל, במהלך החודשים יוני ויולי, מהווים אטרקציה חשובה בעונת הקיץ.
בעונה הזאת ישנם גם דובי קוטב, אך ניתן לצפות בהם רק בסיורים ממסוקים.
צ'רצ'יל היא יעד לצפרים מסוף מאי עד אוגוסט.
צפרים זיהו יותר מ-270 מיני ציפורים ברדיוס של 40 קילומטרים סביב צ'רצ'יל, ביניהם אוח השלג, ברבור טונדרה ובז ארקטי.
בצ'רצ'יל ישנו מרכז רפואי מודרני, שהוא חלק מרשות הבריאות האזורית של ויניפינג, ומעסיק כ-100 עובדים.
המרכז מספק 44 מיטות, טיפולי שיניים ומעבדות אבחון לשירות תושבי צ'רצ'יל והיישובים שבמחוז קיוואליק שבנונאווט.
"Churchill Northern Studies Centre" הוא מוסד ללא כוונות רווח, העוסק במחקר וחינוך, הממוקם 23 קילומטרים ממזרח לצ'רצ'יל.
חלק מהשירותים שהוא מספק הם לינה, ארוחות, השכרת ציוד, ותמיכה לוגיסטית לחוקרים העוסקים במגוון רחב של נושאים הקשורים לאזור הארקטי.
העיר היא התחנה הסופית והצפונית ביותר של רכבת מפרץ הדסון.
השילוב הזה של נמל וקו רכבת, הוא חשוב לשם ייצוא סחורה קנדית לארצות אירופה.
הנמל של צ'רצ'יל הוא הנמל העיקרי של קנדה באוקיינוס הארקטי.
בצ'רצ'יל עובר גם קו הרכבת ויניפג–צ'רצ'יל, ששתי תחנותיו הסופיות הן תחנת צ'רצ'יל, ותחנת יוניון, שנמצאת בוויניפג.
הרכבת חוצה את כל הקו 3 פעמים בשבוע, למרחק של 1700 קילומטרים.
כל נסיעה לאורך הקו לוקחת 40 שעות בערך.
הנמל של צ'רצ'יל הוא הנמל היחיד באוקיינוס הארקטי שמחובר לרשת הרכבות הצפון-אמריקאית.
הנמל מסוגל לתת שירות לכלי שיט בגודל פנמקס.
קרחונים ימיים מגבילים את הניווט ואת השיט מאמצע הסתיו עד לאמצע הקיץ.
אין כבישים מצ'רצ'יל המגיעים לשאר קנדה.
מלבד הרכבת, שתי חברות תעופה מפעילות קווים סדירים לוויניפג וליישובים צפוניים בנונאווט.
חברת התעופה "Calm Air" מפעילה טיסות יומיות לוויניפג ולמחוז קיוואליק שבנונאווט.
ממשלת מניטובה הציעה שהנמל של צ'רצ'יל ישמש כ"שער ארקטי" – הוא יקבל אוניות מכולות מאסיה, המכולות יועמסו על רכבת, ומשם יועברו ליעדים מרכזיים באמריקה הצפונית.
צ'רצ'יל משטענת (מעבירה מכלי תחבורה אחד לשני) תבואה מאז שנת 1929.
ב-31 באוקטובר 2012, ה-"Financial Post", עיתון כלכלי קנדי, דיווח כי בשל עיכובים באישורים של בניית צינורות נפט משדות הנפט של אלברטה, מתכנני הצינורות שוקלים לשלוח את הנפט, דרך הרכבת, לצ'רצ'יל, שם הנפט יועמס על מכליות נפט.
נכון למפקד הלאומי שקנדה ערכה בשנת 2006, רוב האוכלוסייה (56.41%) היו ילידים (אינדיאנים).
ציד ודיג הן עדיין פעילויות חשובות לרוב התושבים הילידים בעיר, אם כי אמצעי התחבורה בו הם משתמשים הוא מודרני – אופנוע שלג.
השפה העיקרית בה הילידים משתמשים היא אנגלית, אך יליד אחד מכל חמישה דובר ניב כלשהו של קרי.
בעיר נמצא מרכז רב תכליתי מודרני, שנמצאים בו ספרייה, מרכז רפואי, מעונות יום, בריכת שחייה, מגרש הוקי קרח, משטחי קרלינג, חדר כושר, מגרשי כדורסל, גן שעשועים מקורה, אולם קולנוע וקפיטריה.
קרוב לעיר נמצא "Eskimo Museum", מוזיאון לתרבות האינואיטית, המופעל על ידי הבישופות של צ'רצ'יל.
במוזיאון נמצאים מעל 850 פריטי אומנות אינואיטית.
הפריטים כוללים פסלים היסטוריים ועכשוויים העשויים מאבן, עצמות ושנהב, כמו גם פריטים ארכאולוגיים ודגימות של חיות בר (שלדים, פוחלצים וכו').
עד סוף שנות ה-80, השלטון המקומי בעיר והסוכנות הקנדית לפארקים ערכה מסע הסברה וחינוך לתושבי העיר בנושא בטיחות באזורים בהם מסתובבים חופשי דובי קוטב, מה שצמצם באופן משמעותי את מספר ההיתקלויות האלימות עם הדובים, וכתוצאה מכך תרם לתיירות האקולוגית, כך שגם תושבי העיר וגם דובי הקוטב הרוויחו מהמהלך.
צ'שאנוב (בפולנית: Cieszanów; ביידיש: ציעשינאוו) היא עיירה במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
צ'שאנוב נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך המאה ה-17 הייתה העיירה למרכז מסחר ומלאכה חשוב, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום גליציה האוסטרית.
בשנת 1900 פגעה בעיירה שרפה גדולה, שכילתה את רוב בתי היישוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, אשר עסקו בעיקר במסחר, במלאכה ובחלפנות.
במהלך פרעות ת"ח ות"ט באמצע אותה מאה נפגעה קשות הקהילה המקומית.
בשנים שלאחר מכן שוקמה הקהילה, ובמהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שבסוף אותה מאה נמנו ביישוב 2,777 יהודים.
לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה, ושרידי הקהילה השתקמו הסיוע הג'וינט וארגוני עזרה הדדית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 939 יהודים, פחות ממחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד.
בתקופה זו פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת צאנז-שינאווא, רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם, חתנו רבי אריה לייבוש רובין (משושלת רופשיץ-גלגוב) ובנו רבי יחזקאל שרגא.
כך גם פעלה במקום קהילה של חסידי בעלזא, וכן קבוצה קטנה של חסידי רוז'ין - טשורטקוב.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות פומביים ביהודיה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה משפילות.
כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך השליטה בעיירה הושבה לגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב.
טרם כניסת הגרמנים, הספיקו רובם המוחלט של יהודי העיירה להימלט מזרחה, אל עבר השטח הסובייטי.
בתחילת שנת 1940 הקימו הגרמנים מחנה עבודה בעיירה, בו רוכזו קרוב ל-4,000 יהודים.
מחנה זה חוסל בסוף שנת 1940. בפברואר ובמרץ 1942 הביאו הגרמנים לעיירה 817 יהודים שגורשו מטומשוב לובלסקי וכ-500 יהודים שגורשו ממיילץ.
כעבור מספר שבועות שולחו אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ הסמוך.
בשנות השישים של המאה הקודמת ערכו הניצולים כינוסים ואף הוציאו ספר זיכרון לתושבי העיירה
צ'רפקיבצי (באוקראינית: Черепківці; ברוסית: Черепковцы, צ'רפקובצי; Cerepcăuți, צ'רפקאוץ) הוא כפר במחוז צ'רנוביץ (מחוז) שאוכלוסייתו 2,082 תושבים, רובם אוקראינים.
הכפר ממוקם בגובה של 314 מטר, על הגדה הימנית של נהר הסירט, ליד הגבול עם רומניה.
הכפר נוסד בינואר 1775. במהלך העימות הצבאי בין טורקיה ורוסיה (1768-1774), האימפריה ההבסבורגית (אוסטריה היום) סיפחה את בוקובינה על ידי האימפריה ההבסבורגית בשנת 1775, הכפר הפך לחלק מדוכסות בוקובינה, כחלק של מחוז סירט .
לאחר האיחוד של בוקובינה עם רומניה ביום 28 בנובמבר 1918, הכפר הפך לחלק מרומניה, באזור סירט (רומניה) של מחוז רדאוץ.
באותה עת אוכלוסיית הכפר הייתה ברובה אוקראינית עם קהילה רומנית גדולה ומספר משפחות יהודיות .
כתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב בשנת 1939, צפון בוקובינה סופחה על ידי ברית המועצות ב-28 ביוני 1940. צפון בוקובינה חזרה להיות חלק של רומניה בתקופת 1941-1944, להיות כבושה על ידי ברית המועצות בשנת 1944, כחלק מהרפובליקה האוקראינית.
מאז 1991, הכפר הוא חלק של מחוז צרנוביץ' של אוקראינה העצמאית.
במפקד של שנת 1989, מספר התושבים אשר הכריזו על עצמם רומנים או מולדובנים היה 54 (42+12 בהתאמה), והיוו 2.72% מאוכלוסיית היישוב.
כיום, בכפר יש 2.082 תושבים, בעיקר אוקראינים.
על פי מפקד אוכלוסין 2001, הרוב המכריע של האוכלוסייה של הכפר היו דוברי אוקראינית (95,68%), ומיעוטים זעירים - דוברי רוסית (2,45%), ואנגלית (1,44%).
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1930, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,377 תושבים.
מיעוטים זעירים כללו רוסים (5 אנשים) וגרמנים (10 אנשים).
מבחינת אמונתם הדתית, הרוב המכריע של התושבים היו נוצרים אורתודוקסים (93,1%), מיעוט זעיר של יהודים (2,47%), קתולים (2.9%), ומאמינים ספורים של הכנסיות האוונגליסטית או הלותרנית (3 אנשים), וכן יוונים-קתולים (8 אנשים).
כמאתיים יהודים התגוררו בכפר תחת חסותם של הברונים לבית גוז'צזקי שהיו ממוצא ארמני .
לא הייתה קהילה מסודרת והיהודים התאספו לתפילות בשבתות ובחגים בבית פרטי.
בשרותי הדת נעזרו בעיירות הסמוכות סירט וולצ'ינץ.
יהודי הכפר ראו עצמם חלק מהתרבות האוסטרית.
למרות הפיגור הסביבתי הכפר לא היה מחובר לחשמל ומים זורמים עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
צ'רפובץ היא עיר במחוז וולוגדה, ברוסיה, הממוקמת במערב המחוז על גדות נהר שקסנה (יובל של נהר וולגה), ועל חופי מאגר המים ריבינסק.
במפקד האוכלוסין בשנת 2010 אוכלוסייתה של העיר מנתה 312,310 תושבים, והיא העיר הגדולה במחוז.
העיר נמצאת בצומת דרכים מרכזי בה עוברים נתיב המים וולגה-בלטי, מסילות רכבת בין מזרח למערב רוסיה, נתיב צינורות גז, ויושבת על הדרך המובילה בין שתי הערים המרכזיות ברוסיה: מוסקבה וסנקט פטרבורג.
ייסודה של צ'רפובץ מיוחס במסורת המקומית לשני נזירים אורתודוקסים פאודוסי ואפאנסי.
בשנת 1362 הקימו את מנזר תחיית המתים של צ'רפובץ.
לידו קם הכפר הקטן של פדוסייבו.
לדעת היסטוריונים הכפר פדוסייבו שכן במקום שהוא היום מרכז העיר צ'רפובץ.
הכפר הקטן התפתח לאורך מאות שנים לעיר שהיא מרכז אזורי למסחר, תעשייה ותחבורה.
בשנת 1777 העניקה קתרינה הגדולה לצ'רפובץ מעמד של עיר.
בניית תעלת מרינסק (אשר שולבה מאוחר יותר בנתיב המים וולגה-בלטי), בשנת 1810, השפיעה באופן משמעותי על ההתפתחות העיר.
תעלת מרינסק יצרה נתיב שיט בין צ'רפובץ לוולגה בדרום ולים הבלטי במערב.
בעת בניית התעלה בתחילת המאה ה-19 העיר הייתה עדיין בשלבים מוקדמים מאוד של פיתוח.
בשנת 1863 מנתה אוכלוסייתה כ-3,000 תושבים בלבד.
לאורך תקופה ארוכה היה מפעל הלבנים בעיר, בו עבדו שבעה עובדים, המפעל התעשייתי היחיד בצ'רפובץ.
פיתוחה של העיר הואץ לאחר רפורמת 1861 ועם הקמת מספנות בעיר.
בשלהי המאה ה-19 הפכה צ'רפובץ למרכז בניית ספינות ושירותים לוגיסטיים לספינות ורכבות.
בשנת 1915 צמחה אוכלוסיית העיר ומנתה כ-10,000 תושבים.
לאחר המהפכה, במרץ 1918, הפכה צ'רפובץ לעיר נפה מינהלית למשך פחות מ-10 שנים.
בשנת 1927 אוחדו מספר נפות יחד למחוז לנינגרד.
בספטמבר 1937 הועבר ניהול אזור צ'רפובץ למחוז וולוגדה.
להתפתחות העיר תרמה באופן ניכר השלמת מפעל המטלורגיה של צ'רפובץ, בשנת 1955, הידוע בשם סברסטאל (Северсталь).
זהו מפעל המתכות השני בגודלו ברוסיה.
בניגוד למפעלי מתכות אחרים ברוסיה, מקומו של המפעל נבחר שלא בשל קרבתו לאתר מכרות מתכת, אלא בזכות העובדה שצ'רפובץ נמצאת בצומת לוגיסטית חשובה ברוסיה ותשתית התחבורה המפותחות בסביבתה, המאפשרות שינוע חומרי גלם ומוצרים באמצעות רכבת, כביש ונתיבי מים.
בזכות נגישותה ניתן לשנע אליה ישירות חומרי גלם ממרכזי מכרות מרוחקים כמו וורקוטה ברפובליקת קומי ואולנגורסק במחוז מורמנסק.
צמיחתה המהירה של צ'רפובץ כמרכז תעשייתי שינתה את אופי העיר באופן מהותי, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 עלה מספר תושביה על 100,000 (פי שלושה ממספרם טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה).
ב-1970 הייתה צ'רפובץ לעיר הגדולה במחוז.
צ'רפובץ משמשת מרכז תעשייתי חשוב בצפון-מערב רוסיה וידועה בעיקר בזכות מפעל הפלדה בעיר, אשר מוצריו מיוצאים ליותר מ-50 מדינות ברחבי העולם.
במאה ה-21 פועלים בעיר תהליכי ייצור מורכבים של ברזל ופלדה באמצעות מיכון מתקדם ואוטומטי.
סדנאות העבודה בעיר עברו מודרניזציה בהתאם להתפתחויות האחרונות בתחום ייצור מתכות.
סברסטאל הפכה למותג עולמי בתחום ייצור מתכות וסגסוגות מתכת ומנייתה נסחרת בבורסה של לונדון ומוסקבה.
ענף התעשייה השני בגודלו בעיר הוא התעשייה הכימית.
תחום הייצור העיקרי הוא דשנים לחקלאות.
מפעל פוסאגרו (Фосагро) הוא המפעל הגדול ביותר באירופה של פוספטים לחקלאות וחומצה גופרתית באירופה.
המפעל הוא אף בין המובילים בייצור דשני אמוניה ואמוניום חנקתי ברוסיה.
ריכוז תעשיות המתכת והכימיה בצ'רפובץ גרם לעיר להיות אחת הערים המזוהמות בעולם.
על פי בדיקה משנת 2011, העיר דורגה שנייה ברוסיה, לאחר העיר נורילסק, ברמת הזיהום.
אולם מאז נוספו לרשימה ערים מזוהמות יותר ברוסיה.
נמל התעופה צ'רפובץ הוא שדה הבית של חברת התעופה Severstal Air Company.
מצ'רפובץ יש רכבת וכביש לבירת המחוז, העיר וולוגדה, וכן למוסקבה, בירת רוסיה, ולסנקט פטרבורג.
בצ'רפובץ ארבע עונות אקלים יבשתי לח (מעט מעל אקלים תת-ארקטי), עם קיצים חמים וחורפים קרים אבל לא קור קיצוני בסטנדרטים רוסיים.
בעיר פועלים מספר מועדוני ספורט כשהבולט שבהם הוא מועדון ההוקי קרח סברסטאל צ'רפובץ שמשחק בליגת ה-KHL.
וסילי ורשצ'אגין (1842–1904), צייר מפורסם, נולד בצ'רפובץ.
אלכסנדר קוטפוב (1882–1930), גנרל רוסי מראשי צבא המתנדבים, נולד בצ'רפובץ.
ואלרי צ'קאלוב (1904–1938), טייס, למד בבית הספר הטכני בצ'רפובץ.
יוסף ברודסקי (1940–1996), משורר ומסאי, חתן פרס נובל בספרות, חי עם משפחתו בצ'רפובץ במהלך הפינוי מלנינגרד.
צ'ת אנקווה הוא שחקן קולנוע ובמאי קולנוע ניגרי אשר עובד וחי בארצות הברית.
יצירותיו מפורסמות הן בתעשיית הקולנוע בניגריה והן בתעשיית הקולנוע האמריקאית בהוליווד ובתיאטרון ניו יורק.
+שנהפרויקטתפקידהערות2001Sheenaקארניואן2004Shpionskie igry: NelegalDream Job עצמו2006Phat Girlzגבר מפלרטט ניגריקיין אלומונה2008Spy Games: A Private Visitסוכן FBIMama's Great Loveתומפסוןבמאי, תסריטאי, מפיק2011Paparazzi: Eye in the Darkדייוויס2011Tobi2011Unwanted Guestאייק2013On Bended Kneeאבון2014Unguardedמיסטר קולBusted Lifeפמי2016הבחורה החדשהאיש השירותציד מכשפותבאבאשמן קיקהכומר2017המגעהמאמן קסידי2018איך להתחמק מרצחהמרשל של בית המשפטממשיכים הלאההאב פרד2019Heaven's Hellג'פרסון אליו2021Snowfallשומר2021–2024Tyler Perry's Assisted Livingאפי אומוולתפקיד ראשי (עונות 5–2); 57 פרקים
צ'רניי (בהונגרית: Csernely) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית צ'רניי נמצאת בירידה שנים רבות מ-1,091 תושבים בשנת 1990 עד 701 תושבים בשנת 2021 (ירידה של כ-30%).
ינה קלמר, במקור ינה הרמן (בהונגרית: Kalmár Jenő; צ'רניי, 28 בדצמבר 1873 – ברטיסלאבה, 21 באוקטובר 1937) היה חוקר יבשת אפריקה יהודי-הונגרי, אספן אתנוגרפי.
צ'רפפלו (בהונגרית: Cserépfalu) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית צ'רפפלו קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,208 תושבים בשנת 1990 עד 977 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-19%).
צ'רפווארליה (בהונגרית: Cserépváralja) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית צ'רפווארליה קטנה משמעותית מ-568 תושבים בשנת 1990 עד 359 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
בצ'רפווארליה חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
צ'רפובץ הוא שמו של מועדון כדורגל מהעיר צ'רפובץ, שבמחוז וולוגדה, רוסיה, שנשא את השם סברסטאל בשנים 1997—2005. משנת 2006 ועד 2012 נקרא בשם "שקסנה" ובשנת 2012 אורגן מחדש בשם "צ'רפובץ".
הישג השיא הוא אליפות המערב של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 2000.
מועדון הכדורגל העיקרי בעיר היה מועדון "בולאט", שהוקם בשנת 1956 כ"מטאלורג" והישג השיא שלה הוא מקום ששי בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 1993 והתמודדה לאורך התקופה הסובייטית ב.
הישג השיא היה העפלה לשלב 32 האחרונות של טורניר הגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1961. בשנת 1996 המועדון פורק בהחלטת הרשויות המקומיות שחדלו לתמוך בו.
המועדון נוסד בשנת 1997 על בסיס קבוצת "בולאט צ'רפובץ" שפורקה.
הקבוצה הוקמה בשם סברסטאל, על שם מפעל סברסטאל בעיר שתמך במועדון הכדורגל וכבר החזיק בבעלות על מועדון ההוקי קרח המקומי.
בשנת 2006 מפעל סברסטאל חדל לתמוך בקבוצה וזו התמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה תחת השם "שקסנה".
ברם הקבוצה לא הצליחה להתחזק בליגה ובסוף עונת 2012 פורקה.
בשנת 2012 שקסנה אורגנה מחדש כקבוצת הכדורגל "צ'רפובץ" שהחלה להתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ובאליפות מחוז וולוגדה.
הקבוצה התמקמה בראשות טבלת האליפות ובשנת 2016 השתתפה לראשונה בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל.
בשנת 2017 זכתה באליפות הליגה החובבנית.
ולדימיר מרובשצ'יקוב (2001, ממלא מקום)