tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכנימות ניזונות מן הצמח באמצעות גפי פה מוצצים (חדק) אותם הן מחדירות אל צינורות ההובלה של הצמחים או אל תוכן תאי הצמח.
הכנימות השונות, בהתאם, מתפתחות בעיקר על צמחים חשופי זרע (אצטרובלניים, שרביטנאים) ומכוסי זרע אך קיימים מינים אשר מתפתחים על שרכים.
קיימים הבדלים גדולים בגודל הגוף של כנימות השייכות למשפחות השונות.
אורכו של הגוף נע בין 1 ל-2 מ"מ בכנימות הממוגנות (Diaspididae) ועד ל-30 מ"מ במינים של משפחת האיצריות (Margarodidae).
בכנימות דו-הוריות קיימת דו-צורתיות מינית בולטת מאוד בין הזכרים והנקבות.
גופה של נקבה בוגרת דמוי שק מוארך או מעוגל, היא חסרת כנפיים, מצוידת בגפי פה, ומתפתחת בדרך של גלגול חסר.
הזכר הבוגר קטן מן הנקבה, בעל זוג אחד של כנפיים (הכנפיים האחוריות הפכו לבוכניים בדומה לסדרת הזבובאים), והוא עובר גלגול מלא בהתפתחותו.
הזכר הבוגר חסר גפי פה, איננו ניזון, והוא חי מספר שעות עד שלושה ימים, במהלכם הוא מפרה את הנקבה.
מחזור החיים של כנימת מגן מתחיל בדרגת הזחלן אשר בוקע מביצה שהוטלה על ידי הנקבה.
כאשר מוצא הזחלן צמח פונדקאי מתאים הוא מחדיר אליו את גפי הפה, מתחיל למצוץ את מוהל הצמח, ובאתר זה ישלים את התפתחותו.
מחזור החיים של הנקבה כולל 2 עד 4 דרגות זחל (בהתאם למשפחה), ואילו התפתחות הזכר כוללת 2 דרגות זחל, טרום-גולם, גולם וזכר בוגר.
קיימים מספר מינים של כנימות מגן הנחשבים לחרקים מועילים ובעלי ערך כלכלי לאדם.
מגופן של נקבות בוגרות במשפחות שונות מפיקים צבע אדום המשמש לצביעה בתעשיית מזון, לצביעת בדים וצמר ולהכנת חמרי-צבע לציור.
לפי המסורת, תולעת השני המוזכרת בתנ"ך, היא מין של משפחת הכרמיליים.
כנימת קוצ'יניל ממשפחת Dactylopiidae מתפתחת אך ורק על מינים של צבר במרכז ודרום אמריקה, ומכינים ממנה צבע אדום.
כנימת אררט (Porphyrophora hamelii) גדלה על שורשים של מיני דגניים בארמניה ואסיה המרכזית וגם היא שימשה ומשמשת להכנת צבע אדום.
רשימת המשפחות של כנימות מגן בישראל
רשימת המשפחות של על-משפחת כנימות מגן
כנופיית מע"צ (ראשי תיבות של מועצת עבריינים צעירים) היא קבוצה של שבעה ישראלים, שחלקם הורשעו בביצוע פשעים רבים, על סמך הודאות בדויות שנגבו מהם תוך שימוש באלימות קשה.
שנים רבות לאחר משפטם, זוכו ארבעה מהם מכל אשמה.
כתבי האישום התבססו על עד מדינה, משה מאיר, שריצה באותה עת עונש מאסר על עבירות אחרות, והודאות של שישה מהנאשמים.
הנאשמים טענו שההודאות שקריות והוצאו מהם בעינויים.
ב-12 באוקטובר 1978 נעצרו הנאשמים עד תום ההליכים המשפטיים נגדם.
פרשת מעצרם וההליכים המשפטיים, סוקרו בהרחבה בכל כלי התקשורת, שכן, על פי חוקרי המשטרה, מדובר היה בקבוצת אנרכיסטים מאורגנת היטב עם היררכיה ומטרות מוגדרות ששמה לה למטרה לזרוע הרס בציבור, ואף הושמעו רמזים על הקשרים פוליטיים.
כבר במהלך המשפט, טענו הנאשמים כי עונו וכי ההודאות הוצאו מהם בכוח ובעינויים.
נגדם עמדה צמרת משטרת ישראל, ובראשה סנדו מזור (לימים סגן המפקח הכללי של משטרת ישראל), פקד (לימים ניצב) יעקב רז ואחרים, וכן סגנית פרקליטת מחוז תל אביב, פנינה דבורין, שהכחישו מכל וכל את העינויים.
לאחר משפט ארוך ומתוקשר, במהלכו הוחזקו במעצר עד תום ההליכים, הורשעו חמישה מהנאשמים, ואחד, עוזיאל ערמי, זוכה מחמת הספק.
השופטים, בנימין כהן, משה טלגם ואליהו וינוגרד קבעו שעדות עד המדינה, משה מאיר, הייתה חסרת ערך והם הרשיעו את הנאשמים על סמך הודאותיהם במשטרה, בסיוע העובדה שהנאשמים ידעו על ההצתות.
השופטים גם קבעו שהנאשמים בדו מדמיונם את הטענות על התעללויות והכאות שלא היו ולא נבראו וחלקו שבחים למשטרה על החקירה המוצלחת.
הנאשמים נדונו לעונשי מאסר שנעו בין שלוש לעשר שנים, בהתאם למספר ההצתות בהם הורשעו.
פנחס אמזלג נידון לשנת מאסר על תנאי בהתאם להסדר טיעון בו הודה בניסיון לגנוב דלק.
הם ריצו בפועל עונשים שנעו בין שנתיים לבין חמש שנים.
ארבע עשרה שנים לאחר חקירתם, לאחר שהארבעה סיימו לרצות את עונשי המאסר שהוטלו עליהם, הודה שי שמחי, קצין משטרה שהיה מעורב בחקירה, בתוכנית יומן השבוע, כי העדויות נגבו מהנאשמים תוך שימוש באלימות קשה ובהשפלות, וכי עדויותיהם זויפו.
בעקבות זאת, זומן שמחי לחקירה במח"ש והודה במעשים, סיפר שלמד את שיטות הפעולה מהשב"כ וטען שמי שהיה הרוח החיה מאחורי המכות וזיוף ההודאות היה דני מרוז.
בעקבות עדותו של שמחי ובשל אי מציאת תיקי החקירה המשטרתיים ושתיקת קצינים בחקירת מח"ש, במרץ 1998 פנה עו"ד אריה שרעבי בשם ארבעה מן המורשעים בפרשת מע"צ, ליועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין בדרישה לקיים משפט חוזר ל"חברי הכנופיה".
רובינשטיין הודיע בתגובה כי הוא תומך בקיום משפט חוזר, ועמדתו נתקבלה על ידי השופט שלמה לוין שהורה ב-5 באפריל 1998 על קיום משפט חוזר.
בהמשך הוגש כתב אישום מתוקן אך הפרקליטות החליטה לחזור מכתב האישום המתוקן ולא לנהל משפט חוזר, לאור עדותו של שמחי ובשים לב לזמן הרב שחלף.
בשנת 1998 ביטל בית המשפט המחוזי בתל אביב את הרשעתם וקיבל את טענתו של עו"ד שרעבי כי מן הדין ומן הצדק להורות על זיכוים של המורשעים מכל אשמה.
ב-15 בפברואר 2000 נפסקו פיצויים לטובת הנאשמים בסך של כ-3 מיליון שקלים..
לאחר זיכויים של הנאשמים במשפט החוזר, התקיים ב-21 בפברואר 2000 דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט שבו דרשו מספר חברי כנסת להשעות את סגן המפכ"ל סנדו מזור (בזמן הפרשה ראש מדור תשאול והקצין האחראי על החקירה) ואת ניצב יעקב רז (ראש אחד מצוותי החקירה) עקב מעורבותם בפרשה.
בהתייעצות עם הפרקליטות נמצא שעל המעשים חלה התיישנות ולכן לא ניתן לנקוט כלפי החוקרים בהליכים פליליים, ובשל היעדר ראיות מספקות לא ניתן לפתוח בהליכים מנהליים.
אחרי קבלת הפיצוי, תבעו הארבעה את המדינה בהליך אזרחי באמצעות עוה"ד אריה שרעבי אשר צירף את עו"ד ורד פרי לניהול המאבק המשפטי האזרחי.
המדינה טענה כי הארבעה כבר ניצלו את זכאותם לפיצוי, אך בית המשפט לא קיבל את טענתה, ובשנת 2005 פסק להם בית המשפט פיצויים נוספים בסך של כ-12 מיליון שקלים.
לפני הירצחו, הרשם עדי אזר נעתר לבקשת הנאשמים לחשוף מסמכים חסויים אשר לפי פרקליטיהם, כללו התייחסות להוראה מגבוה להפעלת אלימות בחקירות.
ההסדר הסופי שטופל על ידי השופט שמואל ברוך, הותנה על ידי המדינה בוויתור הנאשמים על חשיפת המסמכים.
ב-2006 פרסם יגאל אנקורי, קצין מודיעין במשטרה שהיה ממונה על החקירה הסמויה בפרשה, ספר בו טען שהנאשמים אכן ביצעו את המיוחס להם והצר על כך שמפני ששוטרים הכו את הנאשמים הם לבסוף זוכו.
שלושה מהנאשמים שזוכו תבעו אותו בתביעת דיבה וקבלו פיצויים של 90,000 ש"ח.
בשנת 2009 שודר בתוכנית סיפור אמיתי בערוץ הראשון הסרט הדוקומנטרי "הכנופיה שלא הייתה" והועלתה בו סברה לפיה פרשת הכנופיה החלה לפני הבחירות לכנסת התשיעית ונוצלה בניסיון לקשור את ההצתות למנחם בגין ושמואל תמיר.
כנופיית העץ העליז היא סדרת אנימציה מבוססת פלאש מבית היוצר של "מונדו מדיה".
הסדרה הפכה מאז יציאתה לתופעת אינטרנט.
הסדרה, אשר החלה את דרכה באופן בלעדי באינטרנט, צברה קהל מעריצים גדול ופילסה את דרכה אל הטלוויזיה, בעיקר לערוצים המיועדים לצעירים.
מדי חודש יצא לאור פרק חדש באתר הרשמי.
באתרה הרשמי של הסדרה מוצהר כי היא "לא מיועדת לילדים קטנים".
על אף אופייה ומראה הילדותי, הסדרה נושאת אופי אלים ובמהלכה מוצג לא אחת דם ואנימציות של פציעות קשות או מוות.
התיאור הגרפי בתוכנית מוצג באופן מוגזם.
בתוכנית כמעט ואף פעם לא מתקיים דו-שיח בין הדמויות; אך אם וכאשר הדמויות מדברות, הדיבור שלהם מעוות ובלתי ניתן להבנה.
חיות צבעוניות וחמודות הנקלעות לסיטואציות אלימות.
יש המשווים את האלימות בתוכנית לקטעי המוות של קני מק'ורמיק מהסדרה סאות' פארק ואיטצ'י וסקראטצ'י ממשפחת סימפסון.
הניגוד בין סגנון הציור החמוד המזכיר את סדרת ההנפשה לילדים "דובוני אכפת לי", ובין האלימות הגרוטסקית בסדרה, יוצר אפקט של הומור שחור בוטה.
בנוסף, התוכנית היא מתוכניות ההנפשה מבוססות הפלאש הראשונות שהופקו לטלוויזיה ולא לאינטרנט.
פרק ממוצע של Happy Tree Friends אורך כ-1–3 דקות.
בפתיחה מופיע הלוגו של התוכנית מעוטר בדמויות המופיעות בו.
בדרך כלל מופיעות בין 1–5 דמויות בכל פרק, אך עם זאת ישנם פרקים ארוכים יותר בזמן ורבים יותר בדמויות.
הפרק מתחיל בסיטואציה יומיומית מחיי הדמויות: כיסוח הדשא, קניית גלידה, ארוחה משפחתית וכו' אלא שלפתע בעקבות טעות, חוסר מזל או הפרעה נפשית של אחת הדמויות מתחילה מערבולת של אלימות, דם, איברים פנימיים ומוות.
בפרקים, הדמויות כמעט ולא מדברות והקולות המופקים מהם מסתכמים בקריאות שמחה, תמיהה, כעס וצרחות פחד ואימה.
הפרק מסתיים בלוגו התוכנית אשר בצידו רשום מוסר השכל הקשור באופן אירוני או בלשון המעטה לאירועים אשר קרו באותו פרק, לדוגמה: "לא לשכוח להוציא שעווה מהאזניים" או "על דשא רטוב מסוכן ללכת".
הדמויות אף פעם לא נהרגות סופית, כך שהן חיות לנצח וחוזרות לחיים בפרק הבא בו הן תופענה.
התוכנית מציגה רמת אלימות גרפית גבוהה מאוד שלא נהוגה בהנפשה הומוריסטית (ז'אנר האנימה שגם הוא אלים לעיתים, איננו משתייך לז'אנר הנפשה הומוריסטית).
ככל הנראה הושפעו יוצרי הסדרה באופן משמעותי מהלוני טונס, אלא שהאלימות הבוטה נלקחה מספר צעדים קדימה - גם רמת האלימות גברה וגם מושאי האלימות התרחבו - היוצרים אינם חוששים מלהתעלל בדמויות המשתייכות למגזרים שהתעללות בהם נחשבת לא תקינה פוליטית במיוחד כנכים, הלומי קרב, בעלי מוגבלות שכלית לצד הדמויות הרגילות.
ההומור שהתוכנית מציגה משתלב היטב עם המגמה המזוהה עם הקומדיה בשנות ה-2000 המוקדמות: בעוד שבשנות ה-2010 וה2020 סטאנדפיסטים וקומדיות נזהרים לצחוק על נושאים הנחשבים מוקשים בכל הקשור לתקינות פוליטית, בשנות ה-2000 הם לא חששו מלצחוק על אף אחד.
בישראל ניתן למצוא צורה זו של הומור הצוחק על כל הקבוצות באוכלוסייה (אם כי בצורה אלימה בהרבה פחות) בסדרת ההנפשה הסאטירית מ.ק.
בעשרות פרקיה של הסדרה הופיעו כ-23 דמויות שונות.
באופן מעט מפתיע, הדמויות הבריאות נוטות כמעט תמיד למות ואילו הדמויות בעלות הנכות נוטות לשרוד (לפחות באחוזים גבוהים יותר מהאחרות), זאת למרות שהאחרונות הן בדרך כלל הגורם למותן של הראשונות.
הדמות החכמה ביותר בסדרה, סניפלס, מת בכל פרק בו הוא משתתף, בעוד הדמות הטיפשה ביותר, לאמפי, נוטה לשרוד את האסונות בסדרה.
הוא אוהב לרכב על סקייטבורד ולשחות.
עם זאת, עקב עורו הבהיר הוא רגיש לשמש והדבר מועד לפורענות.
בפרקים בו הוא משתתף, הוא בדרך כלל הוא מוצא את מותו.
קאדלס הוא החבר הכי טוב של טות'י וחבר גם של פטוניה, הנדי, סניפלס, נאטי, פליפי ופלאקי ובן הזוג של גיגלס.
גיגלס - סנאית טמיאס (צ'יפמאנק) ורודה בעלת סרט אדום על ראשה.
דמותה מראה סימנים של נערה צעירה - היא נוטה לצחקק (ומכאן שמה - גיגלס הוא צחקוק באנגלית), נהנית מקטיף פרחים ואוהבת לשתות תה יחד עם חברותיה.
היא אוהבת ורדים אך אלרגית להם, מה שמוביל אותה לסיטואציות קטלניות.
ברוב הפרקים בהם היא משתתפת מוצאת היא את מותה בסוף, עם זאת, בפרקים שהיא הדמות הראשית ושורדת, היא השורדת היחידה.
גיגלס היא החברה הכי טובה של פטוניה וחברה גם של פלאקי, לאמי, סניפלס, טות'י, הנדי, נאטי, פליפי ולאמפי.
הייתה במערכת יחסים רומנטית עם רוב הדמויות הגבריות הסדרה, אך לרוב נראית כזוגתו של קאדלס.
אמה הופיעה באחד הפרקים, היא נראית בדיוק כמוה רק גבוהה יותר ועורה מעט כהה יותר.
טות'י - בונה סגול עם שיניים קדמיות בולטות (ומכאן שמו - טות' היא שן באנגלית).
בעל אישיות פזיזה ולרוב עושה לפני שהוא חושב.
נוטה לבכות הרבה כאשר הוא מבין שמותו קרב.
יחד עם גיגלס וקאדלס מהווים השלושה את עמוד השדרה של הסדרה - הם אלו המופיעים במודעות ובפרומואים של הסדרה, הם אלו המתים ברוב הפרקים בהם הם משתתפים ובניגוד לרוב הדמויות האחרות, הם אינם סובלים מנכות פיזית, נפשית או אינטלקטואלית כלשהי.
החבר הכי טוב של קאדלס וחבר גם של גיגלס, פטוניה, סניפלס, הנדי, נאטי, פליפי ופלאקי.
פלאקי - דורבנית אדומה המשילה קשקשים באופן תמידי (ומכאן שמה - פלייק הם פתיתים באנגלית).
היא אוהבת לבשל וסובלת מבחילות בנסיעות.
קוציה הארוכים והפחדנות שלה הם בדרך כלל הגורם למותה ולמות חבריה בסרטונים בהם היא מופיעה, אך לפעמים הפחדנות שלה גם מצילה אותה מהאסונות בעוד חבריה אינם מקשיבים לה.
פלאקי מופיעה בדרך כלל בפרקים עם טות'י, קאדלס וגיגלס וכמוהם גם היא נטולת נכות רצינית (למעט פחדנותה).
חברה טובה של קאדלס וטות'י וחברה גם של יתר הבנות.
פאפ וקאב - דובים חומים - פאפ (אבא באנגלית) הוא אביו של קאב (גור באנגלית).
אישיותו של פאפ נעה על 2 קטבים - אדישות ופאניקה.
בדרך כלל הוא אדיש לחלוטין ולא שם לב לבנו הקטן אשר עקב גילו הצעיר נוטה להסתבך בתאונות בטיחות.
אחרי שקאב נקלע לצרה בפעם הראשונה, פאפ מנסה לתקן את העוול - וגורם יותר נזק.
קאב נוטה למות ברוב הפרקים שהוא משתתף ואילו פאפ מת רק במחציתם.
פטוניה - בואשת כחולה עם פטוניה (פרח נוי) על הראש.
השילוב של כך, יחד עם העיסוק התמידי שלה בריח גופה הוא המקור לשמה.
יחד עם גיגלס, פלאקי ולמי, היא אחת מארבע הנקבות היחידות בסדרה.
תמיד לובשת מטהר אוויר של רכבים ומרבה להתקלח.
פטוניה סובלת מ-OCD, דבר המביא לרוב למותה.
פטוניה היא אחת הדמויות הכי חסרות מזל בסדרה ותמיד תמצא את מותה באופן מזוויע במיוחד.
היא החברה הכי טובה של גיגלס ומספר פעמים בסדרה נראה שהיא בת זוגו של הנדי.
(אם כי יצאה עם רוב גדול מהדמויות הגבריות בסדרה, בדומה לחברתה גיגלס).
סניפלס והנמלים - דב נמלים כחול ומרכיב משקפיים בעל מראה "חנוני".
סניפלס נחשב לדמות החכמה ביותר בסדרה - הוא ממציא המצאות ופותר משוואות ריבועיות להנאתו.
עם כל זאת חוכמתו אינה מצילה אותו מאויביו והמאכל החביב עליו - נמלים.
רוב הפרקים בכיכובו מתמקדים במאמציו הכושלים לאכול נמלים ובמותו הבלתי נמנע והנורא בידיהן של אותן נמלים שניסה לתפוס.
בדומה לפטוניה, גם הוא מאוד חסר מזל וגם הוא מוצא את מותו באופן מזוויע במיוחד (אפילו יותר ממקרי המוות של פטוניה).
הנדי - בונה כתום בעל מאפיינים של בנאי או שיפוצניק - הוא חובש כובע בנאים ונושא חגורת כלים עמו.
למרות מקצועו השימושי, הנדי גידם בשתי ידיו (ומכאן שמו המגיע מהנד, יד באנגלית והנדימן המתורגם כשיפוצניק מיומן).
למרות זאת, הוא עושה פעולות המצריכות שימוש בידיים מחוץ למסך.
כאשר קורה אסון, הנדי מנסה להציל את המצב אך נכשל פעם אחר פעם עקב נכותו.
הנדי הוא, ללא מתחרים, הדמות המתוסכלת ביותר בסדרה (עקב נסיונותיו הכושלים להציל את עצמו ואת חבריו) ומביע זאת ללא הרף בפרצופים וקולות תסכול.
מיים - אייל אילם בעל פנים צבועות (ומכאן שמו - מיים הוא פנטומימאי באנגלית).
למיים יש כישרונות בידור רבים, כגון ריקוד,ג'אגלינג וניפוח בלונים אך נסיונותיו לבדר את חבריו, וגם אילמותו, גורמים לתוצאות הרות-אסון.
מול - חפרפר ורוד ועיוור.
בעל שומה ליד אפו ותמיד מצויד במשקפי שמש ומקל הליכה.
עיוורנו תמיד גורם לשרשרת אסונות שהוא, במזל, בדרך כלל יוצא ממנה ללא פגע.
לשמו יש פירוש כפול - מול הוא גם שומה וגם חפרפרת באנגלית.
ראסל - לוטרת ים הנראה כשודד ים, אשר מת בכל פרק, לרוב על ידי לאמפי (שהוא למעשה חברו הטוב ביותר).
צבעו טורקיז, והוא בעל יד אחת (במקום ידו השנייה ישנה קרס) וחסר רגליים (במקום בו אמורות להיות רגליו נמצאות רגלי עץ).
לאמפי - אייל קורא (מוס) כחול בעל קרניים לא סימטריות.
דמותו מאופיינת באינטליגנציה נמוכה במיוחד אשר לרוב גורמת לתאונות קטלניות לו ולסובבים אותו.
למרות זאת, דמותו בדרך כלל שורדת את הזוועות שחבריו נאלצים לעבור.
אך במקרים רבים אחרים, גם הוא עצמו נפצע או נהרג באופן מזוויע במיוחד (כמעט כמו מקרי המוות של סניפלס).
ברוב הסרטונים לאמפי מזוהה כבעל עבודה מסודרת - פקיד, גנן, מוכר בחנות, נהג אוטובוס, פסיכולוג וכו'.
לאמפי הוא הדמות החזקה ביותר בסדרה, ואף היחיד אי פעם שהצליח להרוג את פליפי.
פליפי - הוא דב ירוק הלובש מדי צבא וסובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ופיצול אישיות עקב שירותו הצבאי.
בתחילת כל פרק בו הוא מופיע, פליפי יציג אישיות נחמדה ועדינה.
במהלך הפרק יקרה אירוע זניח לכאורה - דמות אחרת תתיז קטשופ (הדומה לדם) על דמות אחרת או נקר יפיק קולות הדומים למכונת ירייה ופליפי יתחיל לקבל פלאשבקים מרובים לטראומות שחווה בזמן שירותו הצבאי.
בו במקום, פליפי החמוד והעדין יהפוך את עורו (מכאן שמו - פליפ הוא היפוך באנגלית) ובמקומו תבוא האישיות השנייה שלו פליקפי (באנגלית-Fliqpy), מכונת הרג משומנת אשר קוטלת את חבריו בזה אחר זה, בעוד הוא עצמו ישרוד את רוב התקריות בהן הוא מעורב.
בחלק מהפרקים בהשתתפותו פליפי ניסה להילחם בפליקפי על מנת להחליש אותו, אבל נכשל כמעט תמיד.
פליפי הוא פארודיה על סרטי רמבו וחלק משיטות ההרג שהוא מציג לקוחות ישירות מסדרת סרטים זו.
למרות האמור לעיל, פליפי הוא אחת הדמויות האהובות ביותר בסדרה.
הסיבה שלפליפי יש טראומה היא בגלל שבזמן המלחמה פליפי היה צריך להתחבא בתוך הגופה של אחד החיילים ובגלל זה הוא קיבל טראומה.
לפעמים נראה כאילו פליפי מאוהב בפלאקי אי לכך ששרדה מסע רצח שלו פעם.
למעט לאמפי, איש מבין הדמויות האחרות אינו מסוגל לעמוד מולו כשהוא הופך את עורו.
נאטי - סנאי ירוק הסובל מהפרעות נפשיות רבות (ומכאן שמו - נאט הוא משוגע באנגלית) ובכללם אובססיה חסרת מעצורים לממתקים, דבר האופייני לכיסנאים דואים יותר מאשר לסנאים אמיתיים.
לפרוותו דבוקים ממתקים, שיניו רקובות ועינו הפוזלת זזה לכל עבר ומוסיפה למראהו המטורף.
בנוסף, הוא סובל מ"טיקים" רבים ומהתגרדויות כנראה כתוצאה חוסר שלא יודע שובע בממתקים.
תאוותו ללא גבול גורמת בדרך כלל למותו ולאסונות רבים בסביבתו הקרובה.
נאטי הוא בבואה של מין מכור לקראק - בעל תאווה בלתי נשלטת ו"קריזים" רבים.
נאטי הוא הדמות עם אחד שיעורי ההשרדות הנמוכים ביותר ולכן הוא שרד במעט מאוד פרקים בהשתתפותו.
ליפטי ושיפטי - האחים ליפטי ושיפטי הם שני דביבונים ירוקים ופסיכופתים בעלי נטיות פליליות.
ניתן להבדילם בכך ששיפטי חובש כובע פדורה, וכן בהיותו אכזרי ובוגדני יותר מאשר ליפטי.
פרקים בכיכובם מתמקדים בניסיונותיהם לבצע מעשים פליליים כגון גנבה או הצתה, כישלונם, מותם ומות אחרים אותם סחפו בדרך לביצוע המעשה.
למרות נסיונותיהם הרבים, אין פרק שהשניים לא מתים בסופו.
דיסקו בר - ("דב הדיסקו").
הוא דב כתום שרמנטי מטרוסקסואל, חובב שנות ה-70 ובעיקר מגלומן ("דב הדיסקו").
בדרך כלל ניסיונותיו לרקוד גורמים לתוצאות הרות-אסון.
בנוסף, דיקסו בר מנסה להתחיל עם שתי הדמויות הנשיות המרכזיות בסדרה, גיגלס ופטוניה, אך נכשל בנסיונותיו פעם אחר פעם.
קרו מרמוט - מרמיטה ירוקה.
נמצא קפוא בתוך קרח, אך למרות זאת מצליח להתנהג בחופשיות.
לדוגמה לבצע פעילויות ספורטיביות ולמכור גלידה במכונית למכירת גלידה, אך עם זאת זה קורה רק מחוץ למסך.
קרו מרמוט מת רק פעמיים במהלך הסדרה.
ספלנדיד - סנאי דואה כחול.
דמותו בעלת הגלימה והמסכה מאפיינת גיבור על והוא מחשיב את עצמו אדיר (ומכאן שמו - ספלנדיד זה אדיר באנגלית), אך למרות זאת, הוא אינו תמיד מצליח להציל את המצב, מפני שבסופו של דבר, הדמויות שהוא מנסה להציל מתות מהצלתו.
דמותו מזכירה קצת את פאפ, אשר מנסה להציל את בנו, ונכשל.
ספלנדיד עובד במערכת העיתון של הסדרה ויש לו תחפושת של משקפיים וכובע אשר מסתירות את זהותו האמיתית וכך הוא פרודיה על סופרמן.
לאמי ומר פיקל - לאמי היא כבשה סגולה ומר פיקל מלפפון חמוץ (פיקל פירושו מלפפון חמוץ באנגלית).
לאמי מנסה להיות נחמדה, אך מר פיקל הורס לה את התוכניות.
בדרך כלל הוא הגורם להריגת הדמויות בתוכנית.
הוא משתמש ביתרון שאף אחד לא רואה אותו.
תחילה הוא עושה דברים מאחורי גבם של אחרים כמו תלישת ראש של בובה ואחרי כן הוא מתחיל להרוג אותם, וגורם להפללת לאמי שהיא היחידה שרואה את מעשיו ומנסה לעצור אותו.
ההסבר לכך שרק לאמי רואה אותו הוא מפני שמר פיקל הוא החבר הדמיוני של לאמי והיא זו שהורגת את חבריה אך מדמיינת את מר פיקל הורג אותם.
לאמי מתה רק פעמיים במהלך הסדרה.
טראפלס - חזיר בר כחול-אפור הלבוש כמלח ומופיע בתוכנית כדמות רקע בלבד עקב כך שהפסיד ללאמי בתחרות "Vote or Die" (הצביעו או תמותו), אך באחד הפרקים בספיישל חג המולד היה לו תפקיד משמעותי כילד המבקש מתנה מפאפ (שהיה בתפקיד סנטה קלאוס באותו פרק) למרות היותו דמות רקע, טראפלס.
ב-2008 יצאה סדרת ספין אוף ל-Happy Tree Friends הנקראת !Ka-Pow אשר מכילה 4 מערכונים:
W.A.R Journal - מערכון זה עוסק באחת המלחמות של פליפי במהלך שירותו הצבאי.
Buddhist Monkey - מערכון זה עוסק בבודהיסט מנקי (דמות מ-Happy Tree Friends אשר מופיעה ב-!Ka-Pow בלבד).
Mole in the City - מערכון זה עוסק במול אשר נמצא במשימה חשאית סודית ביותר.
Splendid's SSSSSuper Squad - מערכון זה עוסק בהרפתקאה של ספלנדיד בתור גיבור על אמיתי.
כל המערכונים מכילים פרק אחד בלבד חוץ מ-Buddhist Monkey אשר מכיל 3 פרקים.
סניקי - זיקית אשר נשקו הסודי הוא הסוואה ומכאן מגיע שמו (סניק זה הסתננות באנגלית).
הוא הדמות היחידה מבין כל הדמויות שהופיעו אי פעם בסדרה שלא שייכת למחלקת היונקים.
עכבר קא-בום - עכבר אשר היה ידוע כתור איש הנשק של הצבא ומשם זכה לכינוי "עכבר קא-בום".
נהרג בזמן שפליפי ניסה להציל את סניקי.
גנרל הטיגריסים - טיגריס כחול ואויבם של פליפי, סניקי ועכבר קא-בום.
שלח את חייליו להרוג אותם כדי לנסות לכבוש את העולם אך לבסוף נהרג על ידי פליפי.
בודהיסט מנקי - הוא קוף ובודהיסט אדוק, אוהב את הטבע וההרמוניה אותו הוא משרה עליו.
כאשר הוא רואה חיה אחרת פוגעת בטבע היקר לו, הופך הקוף השלו לחיה אכזרית וזועמת תוך גרימת אסונות רבים לסביבתה.
אמא פנדה - היא דובת פנדה שתמיד מסתובבת ברחובות כדי להשיג אוכל בשבילה ובשביל התינוק שלה אך לא תמיד מצליחה.
סנסיי אוראנג אוטאנג - אוראנג אוטאנג אשר היה ידוע בתור המאסטר של בודהיסט מנקי.
סיבת מותו לא מופיעה בשום פרק.
העכברוש - הוא אויבו המושבע של מול.
ניסה לגנוב את התיק הסודי של מול אך לבסוף הובס.
ספלנדונט - הוא ההשתקפות התאומה של ספלנדיד רק שספלנדונט הוא סנאי דואה אדום.
התחרה נגד ספלנדיד כדי להראות מי גיבור על טוב יותר.
יוצרי הסדרה משחררים מפעם לפעם DVD-ים עם מקבץ פרקים, פרקי בונוס מיוחדים ופרטים על הליך ההפקה של כל סרטון וסרטון.
מארז תקליטורים של שלושת הDVD הראשונים - Happy Tree Friends: Overkill (יצא ב-2005).
כנופיית קהיר, הידועה גם כקבוצת קהיר, הייתה קבוצה של 18 סוכנים מהאליטה של המודיעין הבריטי, אשר נשלחו לדבלין במהלך מלחמת העצמאות האירית.
רוב הסוכנים נרצחו ב-21 בנובמבר 1920, במהלך מתוכנן בקפידה של התנקשויות סימולטניות, שארגן מייקל קולינס.
קיימות שתי סברות מרכזיות לכינוי שניתן לקבוצה.
האחת גורסת כי הקבוצה כונתה "כנופיית קהיר" מאחר שרוב הסוכנים בה רכשו את ניסיונם המודיעיני במזרח התיכון.
סברה שנייה גורסת, כי שם הקבוצה ניתן לה כיוון שחלק מחבריה נפגשו בבית קפה בדבלין ששמו היה "Cairo Cafe".
ב-1920, הצבא האירי הרפובליקני (IRA), ובמיוחד מחלקת המודיעין שלו תחת פיקודו של מייקל קולינס, הגיעו להישגים ניכרים.
הדבר גרם לדאגה בטירת דבלין, שהייתה אז המפקדה של האדמיניסטרציה הבריטית באירלנד.
אלוף-משנה סר אורמונד וינטר (Ormonde Winter) פיקד על הקבוצה.
הצלחתו חסרת התקדים של ה-IRA הובילה את הממשלה הבריטית לדרוש פעילות לסילוקו של גורם זה.
זו הייתה אף הסיבה לגיבושה של כנופיית קהיר.
חברי הכנופיה שוכנו בבתי הארחה ברחבי דבלין, שם חיו בחשאי בזמן שהכינו רשימת יעדים לפגיעה (hit list) של רפובליקנים אירים ידועים.
עם זאת, מחלקת המודיעין של הצבא האירי הרפובליקני (IRAID) הקדימה אותם צעד אחד בעזרת סרג'נט מאניקס, מקור במשטרת דבלין (Dublin Metropolitan Police).
מאניקס סיפק למחלקת המודיעין של ה-IRA רשימה מקיפה הכוללת שמות וכתובות של כל חברי כנופיית קהיר.
מרגע שנמסר המידע ל-IRAID, נמצאו כל חברי הכנופיה תחת מעקב למשך מספר שבועות, ונאסף עליהם מידע.
חטיבת ה-IRA בדבלין יחד עם מחלקת המודיעין ליכדו את כוחותיהן כדי ליצור "רשימת חיסול" משלהן הכוללת את החשודים בחברות בכנופיה זו.
הם קבעו את סדרת ההתנקשויות ל-21 בנובמבר 1920, בשעה 9:00 בבוקר.
מבצע ההתנקשויות תוכנן על ידי מספר חברי IRA בכירים, ביניהם מייקל קולינס, דיק מקיי, ליאם טובין, פרנק תורנטון ואחרים.
הרציחות תוכננו דווקא ליום זה, כדי לחפוף למשחק כדורגל גאלי, משחק כדורגל שנהוג לשחק בעיקר באירלנד.
היה זה משחק חשוב בין מחוז דבלין למחוז טיפררי, שאמור היה להביא קהל רב מסביב לדבלין, דבר שאפשר ניעות גדולה יותר וצמצום חשיפה לחוליה של קולינס, שביצעה את ההתנקשויות.
המבצע החל בשעה 9:00 כאשר חברי החוליה המבצעת נכנסו לרחוב פמברוק מספר 28. הסוכנים הבריטים הראשונים שנרצחו היו רב-סרן דואלינג וקפטן לאונרד פרייס.
אנדי קוני, רפובליקן אירי וחבר בחטיבה של ה-IRA בדבלין, סילק מסמכים מחדרם של הנרצחים, לפני ששלושה "חברי כנופיה" נוספים - קפטן קינליסייד, אלוף-משנה וודקוק ואלוף-משנה מונטגומרי, נרצחו אף הם באותו בית.
בעת שעמדו להתנקש בחייו של קינליסייד, התפתח מאבק בין אשתו לבין מיק או'הנלון, מי שהיה מפקד חוליית החיסול.
מיק פלאנגן שהגיע לחדר, דחף את אשתו של קינליסייד וירה בבעלה.
בבית בדרך מורהאמפטון 119 שבדוניברוק, בדבלין, לא רחוק מזירת האירוע של ההתנקשויות הראשונות, נמצאו עוד כמה מחברי כנופיית קהיר: סגן דונלד לואיס מקלין, יחד עם מודיע המוכר בשם T.H.
Smith וגיסו, ג'ון קלדואו, נלקחו לפרוזדור הבית מתוך מטרה לירות בהם שם, אך לבקשת מקלין שלא לירות בו מול אשתו הם נלקחו לגג הבית ושם נורו.
קלדואו ניצל מהירי ונמלט לביתו בסקוטלנד.
זירת ההתרחשות הבאה הייתה ברחוב לוואר באגוט 92 (Lower Baggot).
שם חבר כנופיה נוסף, סרן ניוברי ואשתו שמעו את ריסוק דלת הבית, וביצרו עצמם בחדר השינה שלהם.
ניוברי רץ לחלון כדי לנסות לברוח, ואז נורה על ידי ביל סטפלטון וג'ו לאונרד בעת שטיפס החוצה לאחר שאלה הצליחו לבסוף לשבור את הדלת.
גופתו של ניוברי נשארה תלויה על החלון במשך מספר שעות מאחר שאנשי בלאק אנד טאנס, חששו להורידה שמא היא ממולכדת.
שני חברי מפתח נוספים של הכנופיה, אלוף-משנה פיטר אשמונט איימס וסרן ג'ורג' בנט נורו למוות לאחר שהמתנקשים קיבלו סיוע מעוזרת להיכנס לבית במאונט סטריט 38. איימס ובנט נורו בחדריהם לאחר קרב יריות קצר.
סרן פיצג'רלד, הידוע גם בכינוי פיצפטריק, נורה למוות ברחוב ארלספורט טרסה 28. הוא היה בנו של איש מטיפררי, ואף שרד ניסיון התנקשות קודם כאשר הכדור שיועד אליו רק שרט את ראשו.
אך בניסיון התנקשות זה מזלו לא שפר עליו, והוא נורה פעמיים בראשו.
המסמכים שנמצאו בביתו, פירטו את תנועותיהם של חברי IRA בכירים.
באותו זמן, נכנסה יחידה של ה-IRA לרחוב לואר מאונט 22 כדי להתנקש בחיי סגן אנגליסס, ששמו המקורי היה מקמהון, ובסגן פיל, שני מומחי ביון בכנופיית קהיר.
מקמהון ופיל הוחזרו מרוסיה כדי לארגן את המודיעין הבריטי באזור דרום דבלין.
מקמהון ניצל מניסיון התנקשות קודם באולם ביליארד.
פיל, אשר שמע את היריות לעבר מקמהון, הצליח לחסום את דלת חדר השינה שלו וניצל למרות שיותר מתריסר כדורים נורו לעבר החדר.
כאשר חברי Fianna Éireann (קבוצה שהורכבה ממספר תנועות נוער איריות רפובליקניות) שהיו בתצפית דיווחו כי Auxiliary Division (כוח סיוע צבאי בריטי במלחמה האירית לעצמאות, שנוצר, בדומה לבלאק אנד טאנס, כתגובה ל-IRA) מתקרב אל הבית, התפצלה יחידה זו (שמנתה 11 איש) לשתי קבוצות.
האחת, עזבה מהדלת הראשית והשנייה מאחור.
ברחוב באגוט 119, סרן בגולי, מי שהיה חבר בבית דין צבאי ששפט חברי IRA רבים למוות, נהרג על ידי יחידת IRA שמנתה שלושה אנשים.
אחד מהם, שון למאס, לימים היה חבר בפיאנה פול, המפלגה הרפובליקנית של אירלנד, שהפכה למפלגת שלטון מובילה בממשלה האירית.
כמה מחברי הכנופיה האמינו כי יהיו בטוחים יותר אם יתגוררו בבית מלון.
סרן מקורמק וסרן וילד התגוררו במלון גרישהם (Gresham Hotel).
חוליית IRA הצליחה להיכנס לחדריהם על ידי כך שחבריה העמידו פני חיילים בריטים, שבידיהם שדרים דחופים.
כאשר מקורמק ווילד פתחו את דלת חדרם, הם נורו למוות.
סרן קרופורד ניצל בקושי מניסיון ההתנקשות של ה-IRA בבית ההארחה בו שהה, ברובע פיצוויליאם, בעת שחיפשו אחר רב-סרן קאלאהאן.
מכיוון שלא מצאו את מטרתם (קאלאהאן), פרץ ויכוח בין אנשי ה-IRA האם לירות בקרופורד.
אך מאחר שהוא לא היה ברשימת החיסול, אנשי ה-IRA החליטו שלא לירות בקרופורד, ובמקום זה הם נתנו לו 24 שעות לעזוב את אירלנד, וזאת הוא ביצע במהירות.
גם אלוף-משנה ג'נינגס, שדר במלון איסטווד, נמלט מהתנקשות ה-IRA.
זאת בדומה לקאלאהאן, היות ששניהם בילו את הלילה בבית בושת מקומי.
במהלך ההתנקשויות, נהרגו גם שניים מחברי ה-Auxiliary Division ושלושה נפצעו כשחברי אחת מחוליות ההתנקשות נמלטה.
חברי הכנופיה שניצלו מן ההתנקשות, יחד עם סוכנים חשאיים רבים אחרים, נמלטו לטירת דבלין או לאנגליה, מחשש מפני "רשימת חיסול" נוספת של ה-IRA.
ה-Auxiliaries נקמו באוכלוסייה המקומית, ופתחו באש לעבר הקהל במהלך משחק כדורגל בין דבלין לטיפררי, אירוע שכונה לאחר מכן "יום ראשון העקוב מדם".
בפעולת נקם זו נספו 31 איש.
לבסוף, קבוצה אחרת של פעילי מודיעין, בראשם השוטר הראשי יוג'ין אייגו ממחוז מאיו נטלו את המשך המאבק ב-IRA.
כנופיית אייגו הורכבה מצוות של ה-RIC שהוצאו מחלקים שונים באירלנד וסיירו ברחובות דבלין בבגדים אזרחיים, תוך חיפוש אחר מבוקשים.
כנופיית אייגו המשיכה במטרה לסלק כמה מחבריה הבולטים של התנועה הרפובליקנית, ואף עלתה בביצועיה על כנופיית קהיר במלחמתה נגד השין פיין.
כנימות האלה (שם מדעי: Fordinae) הן תת-משפחה של כנימות עלים, היוצרות עפצים על עצי האלה (Pistacia).
כנימות אלו נחלקות לשתי קבוצות עיקריות:
Fordini - כנימות מקבוצה זו יוצרות עפצים על גבי שולי העלה.
Baizongiini - כנימות מקבוצה זו יוצרות עפצים כדוריים ובולטים הנחשבים למתקדמים יותר מבחינה אבולוציונית.
כ-15 מינים שונים של כנימות מתת-משפחת Fordinae יוצרים עפצים על שלושת מיני עץ האלה הנפוצים בישראל: אלת המסטיק (P.
לכנימות עץ האלה (Fordinae) מחזור חיים דו-שנתי.
מחזור חיים זה כולל רבייה מינית ולא-מינית והחלפה בין פונדקאים.
עץ האלה הוא הפונדקאי הראשוני ספציפי.
הפונדקאי השניוני הוא לא ספציפי והכנימה נטפלת לשורשיו.
יצירת עפצים על גבי עצי האלה מושרית באביב על ידי נימפות הבוקעות מהביצים לאחר שנת חורף.
בכל עפץ נוצרים 2-3 דורות ברביית בתולין.
בסתיו כנימות בעלות כנפיים נפוצות מהעפצים והצאצאים שלהן מתפתחים על שורשי הפונדקאי השניוני.
באביב הבא דור מעופף נוסף מטיל ביצים בעלות זוויג על גבי הפונדקאי הראשוני.
לאחר ההזדווגות הביצים המופרות נשארות על גבי הפונדקאי, כעבור שנה בוקע דור לא-מיני של נקבות.
בעת העתיקה השתמשו בעפצים לייצור דיו שחור ולפעמים גם לצביעת בדים.
ישנם גם שימושים ברפואה ובקוסמטיקה.
כנופיית גריידי הייתה כנופיית גנבים שפעלה בניו יורק במהלך שנות השישים והשבעים של המאה ה-19.
כנופיית גריידי הוקמה בידי עבריין אמריקאי ממוצא אירי בשם ג'ון גריידי לאחר סיומה של מלחמת האזרחים האמריקנית.
גריידי התחיל את הקריירה שלו כסוחר בסחורה גנובה, כשהסכום ההתחלתי בו סחר עמד על עשרת אלפים דולר.
בשלב מוקדם מאוד בקריירה הפלילית שלו הוא ייסד כנופיה שהורכבה מהגנבים הידועים ביותר לשמצה בניו יורק של המאה ה-19, כדוגמת בילי "הילד" בורק, פט אנדרסון, הוד אניס, אדי פטנגיל וג'ק ראנד.
הכנופיה פעלה באזור ברודוויי במנהטן, ובמהרה שלטה בו ללא עוררין.
השוד המצליח ביותר של הכנופיה היה שוד של שני מיליון דולר במזומן מכלכלן בשם רופוס ל.
לורד ב-7 במרץ 1866. לקראת סוף העשור, רוב חברי הכנופיה פרשו, אולם גריידי המשיך לסחור בסחורה גנובה, מה שהביא אותו ליריבות עמוקה עם סוחרת אחרת ידועה לשמצה בשם פרדריקה מנדלבאום.
גריידי, בסופו של דבר, הצליח להוציא את מנדלבאום מעסקים, כאשר הציע לגנבים שהיא עבדה איתם סכומי כסף שהיא לא יכלה לעמוד בהם.
כנופיית יואניד (ברומנית: Banda Ioanid) הייתה קבוצה של חמישה גברים ואישה אחת, כולם אינטלקטואלים יהודים, נושאי משרות בכירות וחברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית (אחד מהם אף היה קצין גבוה במשטרה, וגיסו של שר הפנים).
הקבוצה ביצעה ב-28 ביולי 1959 את השוד המזוין הנועז ביותר עד אז בארץ קומוניסטית: הם שדדו מכונית משוריינת להובלת כספים של הבנק הממלכתי הרומני בבוקרשט, עיר הבירה.
חברי הכנופיה נחשפו ונעצרו, הכסף נתפס והעצורים שחזרו את השוד לעיני המצלמות.
במשפט בדלתיים סגורות נידונו חמשת הגברים לעונש מוות, בעוד האישה נידונה למאסר עולם עם עבודת פרך, מהיותה אם לשניים.
הגברים הוצאו להורג בחשאי, ואילו האישה שוחררה כעבור שנים במסגרת חנינה כללית.
היא עזבה את רומניה ועלתה בפעם השנייה לישראל לאחר שכבר חייתה בה כמה שנים בשנות ה-40'.
לכל חברי כנופיית יואניד היו שמות משפחה רומניים, כיוון שלפחות חלקם פעלו במסגרת כוחות הביטחון של רומניה הקומוניסטית, ולכן נרמזו שעדיף לשנות את שמותיהם היהודים לשמות רומניים.
Alexandru Ioanid, לשעברHerman Leibovici (אלכסנדרו יואניד, לשעבר הרמן ליבוביץ'), המכונה ליקה Lica, יליד 17 בנובמבר 1920, לוקוטנט קולונל (מקביל לאלוף-משנה) לשעבר במיליציה (=המשטרה) הרומנית, וראש המינהלת המשפטית הארצית שלה, חבר המפלגה הקומוניסטית ותקופת מה נשוי לאחות רעיתו של שר הפנים, אלכסנדרו דרגיץ'; באוגוסט 1959 הועבר מהמיליציה למשרד המסחר הרומני.
Paul Ioanid, לשעבר Paul Leibovici (פאול יואניד, לשעבר פאול ליבוביץ'), יליד 24 במרץ 1923, מהנדס, בעל דוקטורט מאוניברסיטת מוסקבה, פרופסור וראש הקתדרה ללימודי אווירונאוטיקה באקדמיה הצבאית הרומנית, חברם ללימודים של טופולב ואנטונוב (בוני המטוסים הסובייטים); היה הנציג הרומני בתוכנית החלל הסובייטית, חבר המפלגה הקומוניסטית.
Igor Sevianu, לשעבר Igor Herşcovici (איגור סביאנו, לשעבר איגור הרשקוביץ'), יליד 31 באוקטובר 1924, מהנדס טיסה, לשעבר סגן במיליציה הרומנית, הצטיין בפעולות חבלה בתקופת מלחמת העולם השנייה ולקח חלק בקרבות רחוב שזירזו את נסיגת הגרמנים מבוקרשט; עבד עבור מחלקת הטיס של משרד הפנים הרומני.
Saşa Muşat, לשעבר Abraşa-Saşa Glanzstein (סאשה מושאט, לשעבר אברשה-סאשה גלנצשטיין), יליד 26 באוגוסט 1924, אחרי מלחמת העולם השנייה היה מנהיג הצעירים הסוציאל-דמוקרטים; פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בוקרשט ומזכיר המפלגה הקומוניסטית עד לסילוקו ב-1957, חבר פעיל במפלגה הקומוניסטית ובן דוד של רעיית אמיל בודנראש (מראשי המשטר הקומוניסטי ברומניה).
Monica Sevianu (מוניקה סביאנו), לשעבר אברהם, ששם נעוריה היה אלפנדרי, ילידת 11 ביוני 1923, עיתונאית, במהלך מלחמת העולם השנייה שהתה בארץ ישראל עם בעלה הראשון, ירדה לרומניה ב-1944 והתחתנה עם איגור סביאנו.
Haralambie Obedeanu, לשעבר Harry Lazarovici (האראלאמביה אובדיאנו, לשעבר הרי לזרוביץ'), יליד 19 בספטמבר 1928, עובד משרד הפנים הרומני, ולאחר מכן עורך בעיתון סקנטאיה (=הניצוץ) - ביטאון המפלגה השלטת; מ-1 בינואר 1959 דיקן הפקולטה לעיתונאות באקדמיה "שטפאן גאורגיו", תפקיד ממנו הודח בהמשך, חבר במפלגה הקומוניסטית.
מלבד מבצעי השוד נעצרו ונחקרו עוד 17 אנשים, כמעט כולם יהודים שנחשבו שותפים או אוהדים וביניהם: אניטה יואניד, נורה אינהורן-אובדיאנו, זיגמונד שטל, מיכאיל סביאנו-הרשקוביץ', ז'אנינה ננברגר, איסאק פיינס, יוסיף גלנצשטיין, דויד ליבוביץ'-יונאשקו, איטה אלפנדרי, איציק רוזנברג, פיירט סביאנו.
ביום 28 ביולי 1959, בשעה 8.00 בבוקר, קבוצה של חמישה אנשים חמושים, ארבעה גברים ואישה אחת, עוטי מסכות וכפפות על ידיהם, תקפו ושדדו מכונית משוריינת שמספרה 53693-B, השייכת לבנק הממלכתי הרומני.
מתוך הרכב נגנב סכום של 1,686,000 לאי שווה ערך באותה תקופה לכרבע מיליון דולר אמריקאים.
השוד בוצע במהירות, כשאחד השודדים נעמד בדלת הכניסה של סניף הבנק בשכונת "ג'וּלשט" Giuleşti כדי למנוע יציאת לקוחות, שודד שני החזיק תחת איום באקדח שלוף את נהג המכונית והמלווה שלו, שודד שלישי נשאר ליד הגה רכב המילוט כשמנועו פועל, ושני השודדים האחרונים העבירו במהירות את שקי הכסף מהרכב המשוריין לרכבם.
הפעולה ארכה פחות מ-3 דקות ולאחריה השודדים נסו במכוניתם במהירות רבה.
על גדת הדמבוביצה, בקרבת טחנת הקמח "צ'וּרל" Ciurel, השאירו השודדים 130,000 לאי מפוזרים בשטרות קטנים (לאו אחד, חמישה לאי ועשרה לאי).
השודדים נטשו את מכוניתם ברחוב ד"ר אניבל תאוהרי (Dr.
Anibal Teohari) בשכונת "פנדור", ובתוכה השאירו עוד 213,000 לאי בשטרות קטנים, קשורים בחבילות בעלות נפח גדול.
חומרת הפשע, והיעלמות מבצעיו מבלי להשאיר עקבות, הביאו להעברת החקירה מהמשטרה לסקוריטטה ולמרות זאת החקירה נקלעה למבוי סתום.
באותו קיץ הופיעו בבוקרשט כרוזים נגד השלטון שנכתבו בכתב יד ושוכפלו.
קולונל זמבטי, מנהל מעבדת הגרפולוגיה במינהלת המיוחדת, חבר טוב של אלכסנדרו יואניד, זיהה את כתב יד חברו וממצאי המעבדה אישרו את הבחנתו.
החשדות הובאו לידיעתו של שר הפנים, אלכסנדרו דרגיץ', שהתקשה להאמין, אך ציווה להתקין האזנה לטלפון של אלכסנדרו יואניד.
חוקרי הפרשה, שזמן רב בדקו את כל החשודים הפוטנציאליים ולא הצליחו למצוא שום קצה חוט לפיענוח המקרה, החליטו בייאושם לעבור לפעולה סיזיפית של חיפוש מבית לבית, באותו אזור בו נמצאה המכונית.
במהלך החיפושים האלה הגיעו לבנין בו התגורר פאול יואניד וזה, כשהבין שמחפשים מבית לבית, התקשר לאחיו, אלכסנדרו, סיפר לו על כך ושאל אם גם באזורו זה קורה.
אלכסנדרו ניסה להרגיע את אחיו הצעיר ואמר לו בטלפון, מבלי לדעת שיש עליו האזנה: "תרגע, תהיה שקט, אני כל הזמן ביניהם ועדיין לא גילו דבר והדברים ההם נמצאים במקום בטוח, בעליית הגג של הרשקוביץ', ביינקיצה וקרסקו (שם של רחוב בבוקרשט)".
לאחר שהאזינו לשיחה זו מיהרו שירותי הביטחון הרומניים לחפש בכתובת הנקובה, בחושדם שמדובר בקשר עם שירות ביון זר ושימצאו במקום בית דפוס מחתרתי, לכן הופתעו מאוד כשמצאו במקום תיבה ובתוכה 800,000 ליי, המסכות וכלי הנשק ששימשו בשוד.
לאחר תפיסת התיבה יצאו החוקרים אל ביתו של אלכסנדרו יואניד, במשכנו לשעבר של השגריר הצרפתי, שם עצרו אותו.
אלכסנדרו יואניד הודה במעשיו ותירץ אותם בכך שהכסף נועד לממן את היהודים שרצו לעלות לישראל.
גם יתר חברי הכנופיה נעצרו, נחקרו והודו.
אלכסנדרו לקח על עצמו את עיקר האשמה ואפילו סיפר שלקח חלק בשוד קודם של בנק בטימישוארה, בתקופה בה היה קצין פעיל במיליציה.
לאחר מעצרם השודדים שחזרו את השוד, לדרישת השלטונות ולעיני המצלמות.
ב-23 בנובמבר נערך להם משפט מהיר בדלתיים סגורות וכל חמשת הגברים, כולל אובדיאנו שלא לקח חלק בשוד עצמו, נידונו לעונש מוות.
מוניקה סביאנו נידונה למאסר עולם עם עבודת פרך, עונש שהומתק מאוחר יותר ל-25 שנות מאסר.
ב-18 בפברואר 1960 הוצאו הגברים להורג בירייה, בכלא ז'ילבה.
מוניקה סביאנו שוחררה בחנינה, ב-1964 ועלתה לישראל, מקום שבו נפטרה ב-1977.
מקורות שונים מייחסים לשודדים מניעים שונים, החל ממניעים ציוניים של קומוניסטים מתוסכלים - וכלה בתאוות בצע והרפתקנות.
בשנת 1959 התחדשה העלייה מרומניה והמוני יהודים נרשמו לעלייה.
השלטונות הקומוניסטיים של רומניה, שגבו דמי כופר תמורת היהודים שהיגרו - מיהדות העולם, כפו מערכת של תקנות שתכליתן הייתה לגזול את רכוש היהודים העולים לישראל.
בנוסף למגבלות החמורות, הן מבחינת משקל והן תוכן התכולה, שהוטלו על מה שיהודים יכלו לקחת איתם, הם גם נדרשו לשלם היטלים ומיסים שונים ומשונים.
משפחות יהודיות שגרו בשכירות נדרשו לשפץ דירתם לפני מסירתה לבעליה (המדינה) והשיפוץ היה צריך לעמוד בסטנדרטים גבוהים, ללא קשר למצב הדירה לפני שהללו החלו להתגורר בה.
משפחה יהודית שגרה בדירה משלה הייתה צריכה "לתרום" את דירתה למדינה, אך המדינה הייתה מוכנה לקבל את ה"תרומה" רק לאחר שיפוץ יסודי כנ"ל.
מוסרי הדירות וכדומה נדרשו לתשלום של אגרות גבוהות, וכן השגת טפסים ואישורים מיוחדים, שניתן היה להשיגם רק תמורת שלמונים לפקידים הנוגעים בדבר.
היהודים שנרשמו לעלייה סולקו מיידית ממקומות עבודתם או מלימודיהם, אם למדו במוסדות להשכלה גבוהה, ואקדמאים בעלי-שם אולצו לעסוק בעבודות שחורות, כדי לקיים את עצמם; היו גם כאלה שממש רעבו ללחם.
במועד לא ידוע, בין מעצר השודדים ובין הוצאתם להורג של הגברים, כיכבו חברי הכנופיה בסרט שחזור שבוים על ידי וירג'יל קלוטסקו (Virgil Calotescu) והסקוריטטה, סרט בשם Reconstituirea (השחזור).
הסרט הוצג בפני קהלים סגורים של חברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית, כאזהרה וכתעמולה נגד הגורמים החתרניים.
ב-2001 יצא אל האקרנים הסרט התיעודי "שחזור", שבוים על ידי איירין לוסטיג, נכדתם של איגור ומוניקה סביאנו.
הסרט הזה, מבוסס על דמות השורדת היחידה, מוניקה סביאנו ועדויות שונות שנאספו בעקבות כתבות עיתונאיות.
ב-2004 נוסף הסרט התיעודי השוד הקומוניסטי הגדול של הבמאי הרומני אלכסנדרו סולומון, סרט שזכה בפרסים רבים.
ב-2013, בהפקה משותפת רומנית-אמריקאית-פולנית-איטלקית, יצא למסכים הסרט העלילתי קרוב יותר לירח בבימויו של נאה קאראנפיל.
"כנופיית באדר מיינהוף" הוא סרט עלילתי גרמני משנת 2008 בבימויו של אולי אדל, המתאר את קורות ארגון הטרור "סיעת הצבא האדום".
נושא הסרט עוסק בסיעת הצבא האדום אשר כונתה בשם "כנופיית באדר-מיינהוף" שהייתה ארגון טרור שמאלני רדיקלי בגרמניה שפעל משנות השבעים ועד 1998.
עלילת הסרט התבססה על רב המכר "תסביך באדר-מיינהוף", ספרו של העיתונאי והסופר הגרמני שטפן אאוסט משנת 1985.
סרט זה היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, בשנת 2008.
מוריץ בלייבטרוי - אנדריאס באדר
מרטינה גדק - אולריקה מיינהוף
יוהנה ווקלק - גודרון אנסלין
אלכסנדרה מריה לרה - פטרה שלם
ברונו גנץ - הורסט הרולד, ראש סוכנות הביטחון המערב-גרמנית
זבסטיאן בלומברג - רודי דוטשקה
פולקר ברוך - סטפן אאוסט
וינצנץ קיפר - פטר יורגן בואוק
הפקת סרט זה החלה באוגוסט 2007, אתרי הצילומים מוקמו במספר מקומות בעולם כגון ברלין, מינכן, בית הכלא שטמהיים, רומא ומרוקו.
עלות הסרט סובסדה על ידי כמה קרנות מימון סרטים בסכום של 6.5 מיליון אירו.
כנופיית המקלות בגלגלים הוא רומן שנכתב על ידי הסופר האמריקאי אדוארד אבי (1989-1927) ויצא לאור בשנת 1975.
הרומן, המוּכּר ביותר בין ספרי הסיפורת של אדוארד אבי, עוסק בפעולות חבלה מכוונות כנגד ציוד מכני הנדסי ותשתיות, שנועדו לעצור פעולות המזיקות לסביבה הטבעית בדרום-מערב ארצות הברית ולמחות כנגדן.
השפעתו הייתה כה רבה עד שהמונח "monkeywrenching" (הטיה של Monkey Wrench – "מפתח צינורות") מסמל כיום בארצות הברית לא רק חבלה ונזק למכונות, אלא גם כל חבלה, אקטיביזם, יצירת חוקים או הפרתם שנועדו לשמר את הטבע הבראשיתי, את המרחבים הפתוחים ואת המערכות האקולוגיות.
ב-1985, עשר שנים לאחר צאת המהדורה המקורית לאור, הוציאה הוצאת דרים גרדן פרס (Dream Garden Press) לאור, מהדורה מיוחדת שכללה איורים של רוברט קרמב (Robert Crumb) ופרק שכותרתו "סלדום סין בבית" ("Seldom Seen at Home") שנמחק מהמהדורה המקורית.
המהדורה האחרונה באנגלית יצאה לאור ב-2006 בהוצאת הרפר פרניאל מודרן קלאסיקס (Harper Perennial Modern Classics).
הספר תורגם לכמה שפות, בהן ספרדית, צרפתית וגרמנית.
הספר תורגם גם לעברית על ידי מתן קמינר ויצא לאור בישראל בהוצאת בבל ב-2010.
יחד הם מקימים את הקבוצה שבשם הספר שמטרתה להחריב את מה שהם רואים כמערכת המזהמת והורסת את סביבתם, מערב ארצות הברית.
תחילה הם מחבלים בציוד מכני דוגמת בולדוזרים המושארים ללא השגחה במחנות עבודה של הקמת כבישים, ואחר כך מפוצצים גשר בעת שרכבת מובילה פחם המופעלת אוטומטית עוברת מעליו.
ככל שהם נעשים נועזים יותר ויותר כך הולכות וסוגרות עליהם רשויות החוק.
שלושה מתוכם נלכדים, נשלחים למאסר ובסופו של דבר מתחייבים לבצע שירות למען הקהילה בעיירה מרוחקת, והרביעי, ג'ורג' היידיוק, מצליח להימלט לאחר שהוא מביים את מותו.
הספר זכה לתשבחות בשל הבקיאות בפרטים, יכולת ההבחנה, חוכמת הרחוב, והדיוק בתיאור החיים הרחק מהציוויליזציה.
אף שנולד בפנסילבניה התאהב אבי במערב ארצות הברית, בייחוד באזור סביב ארבע הפינות, ונהג לבלות ימים בחיק הטבע.
מנקודת המבט של המאה ה-21 חברי הכנופיה שונים מאוד מהתיאור המודרני של תומכי איכות הסביבה בכלי התקשורת.
גיבורי העלילה אוכלים הרבה בשר אדום, נושאים נשק חם, נוהגים ללכלך את שולי הדרך באמצעות השלכת פחיות בירה ריקות ונוהגים במכוניות גדולות (דווח שאבי נהג באופן דומה).
גם הדעות הפוליטיות ששם אבי בפי הגיבורים אינן הדעות המקובלות כיום בקרב פעילי איכות הסביבה.
הם אינם מאמינים בליברליזם, הם תוקפים בעיקר לבנים, אבל גם אינדיאנים בשל התמכרותם לתרבות הצריכה, והם מזלזלים בארגון שמירת הטבע הגדול ביותר, מועדון סיירה.
(למרות עדויות סותרות לעיתים טען אבי "אני ליברל, וגאה בכך" כפי שכתב ב-Abbeys' Road).
עבור חברי הכנופיה האויבים הם אלו המפתחים את דרום מערב ארצות הברית – בוזזים את האדמה, מזהמים את האוויר והורסים את הטבע ואת הטוהר המקודש של עולם המדבר של אבי.
השנאה הגדולה ביותר ממוקדת בסכר קניון גלן, מבנה מונוליתי מבטון הסוכר נהר פראי יפהפה, ושאותו שואפים הגיבורים להרוס.
אחת מהפסקאות הבלתי נשכחות בספר מתארת את דמות הגיבור סלדום סין סמית כשהוא כורע על גשר קניון גלן הצמוד לסכר ומתפלל ל"רעידת אדמה מדו-יקת" שתסלק את "הפקק הזמני" מנהר הקולורדו.
ייתכן שהספר היה השראה לדייב פורמן (Dave Foreman) ומייק רוסלה (Mike Roselle) להקמת כדור הארץ תחילה!
(!Earth First), ארגון שימור סביבה הדוגל בפעולה ישירה, שממליץ לעיתים קרובות ליישם את מרבית פעולות הוונדליזם השוליות המתוארות בספר.
קטעים רבים בספר מתארים בפרטי פרטים פעולות של ונדליזם וחבלה, כולל שריפת שלטי חוצות בתחילת הספר והשימוש במתקנים משני מסמרים הבנויים כך שלפחות קצה חד אחד תמיד יפנה למעלה (caltrop) על מנת לגרום לנקר בצמיגי מכוניות המשטרה שרודפות אחרי הגיבורים, על מנת ליצור שלד של מדריך למחבלים פוטנציאליים.
הפעולות המתוארות בספר מוגזמות במיוחד, משום שמרבית המכשולים שבהם נתקלים היידיוק ושאר הגיבורים גדולים במיוחד ודורשים לכן גישה מוגזמת.
ייתכן שהפעולות המתוארות השפיעו גם על הקמת ארגוני שמירת הסביבה כדוגמת החזית לשחרור כדור הארץ.
National Observer: "סיפור אגדה וולגרי עצוב, מצחיק, ושופע חיוניות...
הוא גורם לך לרצות לצאת ולפוצץ סכר"
ניו יורק טיימס: "מאז ש"כנופיית המקלות בגלגלים" יצא לאור הפך מר אבי לגיבור תרבות מחתרתי"
וושינגטון פוסט: "אחד מטובי הסופרים העוסק במערב ארצות הברית"
Houston Chronicle: "כמה יפה ספרו של אדוארד אבי כנופיית המקלות בגלגלים"
על המהדורה העברית כתב ערן בן ימיני, מייסד ארגון מגמה ירוקה:
Hayduke Lives (היידיוק חי) – ממשיך את הסיפור מנקודת הסיום של הספר "כנופיית המקלות בגלגלים".
ב-2012 הודיעו הנרי ג'וסט ואריאל שולמן, במאי הסרטים קאטפיש ופעילות על-טבעית 3 על כוונתם לביים עיבוד קולנועי לספר "כנופיית המקלות בגלגלים".
כנופיית ליפתא (בלשונם: "כת בני יהודה") הייתה התארגנות של ארבעה יהודים שביקשו לפוצץ את מסגדי הר הבית.
הארבעה (שמעון ברדה, מחסיה עוזי העליון, יהודה לימאי ואליהו סרור) התגוררו בבית נטוש בכפר ליפתא.
ההתארגנות נחשפה ב-1984 לאחר שחברי הכנופיה הצליחו לחדור לתחום הר הבית עם תרמילים ובהם מטעני חבלה בני עשרות קילוגרמים של חומר נפץ, אך התגלו על ידי שומר וקף.
נדב שרגאי כתב בספרו "הר המריבה": "כנופיית ליפתא הייתה קרובה לפיצוץ מסגדי הר הבית יותר מכל קנאי יהודי אחר לפניה, ואך כפסע היה בינה לבין מימוש התוכנית".
גם רועי שרון בספרו "ואנקמה" כותב כי "זו הייתה התקרית הקרובה ביותר אי פעם לפיצוץ המסגדים בהר הבית".
שמעון ברדה היה עבריין שחזר בתשובה והחל להעמיק בקבלה.
דרך חברו מילדות, אליהו סרור, הוא התחבר ללימאי והעליון שהתגוררו בחורבה ליד מעיין ליפתא בלב הכפר הנטוש, במנותק ממשפחותיהם, ועסקו בלימוד כתבים משיחיים.
עד מהרה הפך ברדה למנהיג החבורה.
ימאי והעליון היו מעורבים כבר קודם בארגון "ט.נ.ט" (טרור נגד טרור).
הארבעה נהגו להסתובב בירושלים ולחפש סימנים לקץ העולם, לבוא המשיח או לכך שהוא כבר מסתובב בין בני האדם.
באותה תקופה התחולל גל פיגועים בעיר שעורר אותם לפעולה.
באחת הפעמים בהן עלו לתצפית על הר הבית ממלון אינטרקונטיננטל שעל הר הזיתים גמלה בליבם החלטה להסיר את ה"עורלות" כלומר המסגדים המוסלמיים המטמאים את מקום בית המקדש ומונעים את הגאולה.
חברי הכנופיה גנבו מצה"ל או רכשו מעבריינים אמצעי לחימה רבים, בהם לבנות חבלה תקניות, נפצים ותחמושת.
בליל 26 בינואר 1984, לילה סוער במיוחד, נסעו חברי הכנופיה, מצוידים באמצעי לחימה, בהם תת-מקלע עוזי ופצצות ררנ"ט, אל מרגלות שער הרחמים.
הם טיפסו אל חומת הר הבית באמצעות סולם עץ שהביאו, והעלו את התרמילים ובהם מטעני החבלה אל רחבת ההר באמצעות חבל.
לאחר שטיפסו הארבעה אל הרחבה והחלו בתנועה עם התרמילים לכיוון המסגדים גילה אותם שומר וקף ושרק במשרוקית.
הארבעה נסו וירדו, תוך שהם מותירים מאחוריהם את התרמילים ושבו לליפתא.
בלשי משטרת ישראל זיהו את השם "נ.
סרור" רקום על אחד התרמילים הצבאיים שהכילו את חומרי החבלה שהושארו על ההר.
כך עלו על עקבותיו של נסים סרור, אחיו של אליהו.
אולם הקשר בין אליהו לבין משפחתו נותק עם חבירתו לכנופיה והוא הצליח להימלט מישראל זמן קצר לאחר הפעולה.
עקבותיו לא נודעו, אולם קצה החוט הוביל לליפתא שם נתפסו לימאי והעליון.
ברדה הצליח להימלט במשך מספר חודשים, אך נתפס אף הוא ביולי 1984 בנתניה.
לימאי והעליון נשלחו להסתכלות ממנה עלה כי הם אינם כשירים לעמוד לדין, והם אושפזו בבית חולים פסיכיאטרי, ושוחררו לאחר שנה.
ברדה הועמד לדין, נשפט והורשע ביולי 1985, ונידון לשמונה שנות מאסר.
הוא ערער על ההרשעה לבית המשפט העליון, בטענה שההרשעה הייתה מבוססת על עדותם של חולי נפש, אך ערעורו נדחה.
ביולי 1988 נמלט מבית הסוהר השרון, לאחר שפרץ דלת וקפץ מעל הגדר.
במשך שנה התחמק מהמשטרה, ולאחר שאותר בירושלים ביולי 1989 הצליח לברוח בעת ניסיון המעצר, לאחר שירה לעבר השוטרים.
בספטמבר נלכד לבסוף בדירת חברו בשכונת שמואל הנביא בירושלים, על ידי צוות ימ"מ.
ברשותו נתפסו אקדח, תחמושת ורימון הלם.
כנופיית ברמינגהאם או בשמה בנטפליקס כנופיית ברמינגהם היא סדרת דרמת-פשע תקופתית בריטית של ה-BBC המתארת את קורותיה של כנופיית פשע בשנות ה-20 של המאה ה-20 בשכונת סמול הית', בברמינגהאם שבאנגליה, בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
העונה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 2013, העונה השנייה עלתה ב-2 באוקטובר 2014, העונה השלישית ב-5 במאי 2016, העונה הרביעית עלתה ב-21 במאי 2017, העונה החמישית עלתה באוגוסט 2019, והעונה השישית והאחרונה עלתה ב-27 בפברואר 2022.
בישראל, ניתן לצפות בסדרה דרך נטפליקס תחת שם הכותר כנופיית ברמינגהם.
הסדרה נכתבה בהשראת מעלליה של כנופיה שהטילה אימה על תושבי ברמינגהאם באותן שנים.
חברי הכנופיה נהגו להחביא במצחיית כובע הברט שחבשו סכיני גילוח, איתם היו מעוורים את עיני אויביהם, ומכאן גם שמם: פיקי – מוחבא (הסכין המוחבא בכובע); בליינדרז – מעוורים.
ברם, במקור היה שמה של הכנופיה "פועלים עם כובעי פיקי": "בליינדר" הייתה מילת סלנג ל"פועל", וכובע "פיקי" הוא כובע קסקט.
בסדרה, הכנופיה מורכבת מבני משפחת שלבי ובראשם, תומאס "טומי" שלבי (קיליאן מרפי), שנודע בפיקחותו ובאכזריותו.
הסדרה מתמקדת בהתחזקותה ועליית קרנה של הכנופיה, עד כי נהפכה לארגון כלל-ארצי שהתפשט בכל רחבי אנגליה.
בברמינגהאם שבבריטניה אחרי מלחמת העולם הראשונה, הכנופיה המקומית של משפחת שלבי פורקת בטעות ארגז מלא בכלי נשק שנועדו להישלח ללוב.
הדבר מרגיז את וינסטון צ'רצ'יל, שר המושבות, ששולח לברמינגהאם קצין משטרה בשם צ'סטר קמפבל שמשימתו מציאת כלי הנשק.
בכנס משפחתי, ארתור שלבי (הבכור) נוזף באחיו טומי המנסה ליהפך לסוכן הימורים.
הדודה פולי מכריחה את טומי לספר לה על פרשת כלי הנשק וממליצה לו להחזירם לפני שיתפס ויוצא להורג.
טומי מסרב ומבין שיש בידו קלף מיקוח רציני.
כשארתור יוצא לקולנוע ביחד עם שתי נערות ליווי, המשטרה מפתיעה ועוצרת אותו לצורכי חקירה.
ארתור לא יודע דבר על נשק השלל ולכן לא יכול היה לעזור למפקח קמפבל, וכשזה מבין זאת - הוא מעביר דרכו מסר לטומי על היותו מעוניין בעזרתו בחיפוש כלי הנשק.
בינתיים, מוזגת חדשה בשם גרייס בורג'ס מגיעה לעבוד בפאב "גאריסון" (שם חברי ה"פיקי בליינדרז" נוהגים לשהות למטרות שתייה ועסקים).
במקביל, חברו לנשק של טומי מהמלחמה, דני וויז-באנג (שהוא בעל הפרעה פוסט טראומטית) הורג איטלקי שמקושר למאפיה האיטלקית בהתקף טירוף.
האיטלקים זועמים ורוצים לנקום בו, וכשטומי שומע על כך הוא עוצר בעדם מלהורגו ומבטיח לעשות זאת בעצמו.
במקום, הוא מביים הוצאה להורג, עד כי המוות נראה אמיתי, ומזייף את מותו של דני - על מנת להשתמש בחשאי בשירותיו בעתיד.
בינתיים, בני משפחת שלבי שואלים סוס מחבר של טומי, ג'וני דוגס, אדם שמקושר למשפחות הפשע החזקות בבירמינגהאם, בנוכחות בני משפחת לי - הצוענים.
בין משפחת לי לאחים שלבי פורץ ויכוח, במהלכו הצוענים מקללים את אימם של האחים, ובמקום פורצת קטטה שבעקבותיה המשפחות מסתכסכות.
טומי מגיע לפאב ומתוודע לגרייס, וכחלק מתוכניתו להשתלב בעסקי המרוצים דורש ממנה ללבוש בגדי חג ולהילוות אליו לאירוע מרוצי סוסים בצ'לטנהאם.
שם הם אמורים להיפגש עם שאר חברי הכנופיה, שחיכו להם.
טומי משתמש בגרייס כדי לעשות עסקה עם בילי קימבר - ראש כנופיה גדולה וסוכן הימורים מקומי.
בתיווך איש הכספים של קימבר הם מסכמים על עסקה שבה טומי והבליינדרז יעניקו שירותי הגנה ואבטחה לבילי קימבר תמורת אחוזים מהכנסותיו.
בילי מסכים לעסקה ודורש גם חילופי נשים לכמה שעות.
גרייס מתנגדת לקיים יחסי מין עם קימבר והוא מנסה לאנוס אותה, אך טומי מגיע ברגע האחרון ומציל את גרייס, בטענה שהיא כביכול לוקה במחלת מין שעלולה להדביק את בילי.
אחותו של טומי, איידה, היא הבוגרת היחידה במשפחה שאינה מעורבת בפשע.
היא נמצאת במערכת יחסים סודית עם חברו לנשק לשעבר של טומי מהמלחמה, פרדי ת'ורן, שמבוקש על ידי הרשויות כפעיל קומוניסטי מחתרתי.
כתוצאה מיחסיה עימו היא נכנסת להריון.
כשטומי מגלה על מערכת היחסים ביניהם ועל הצרות של פרדי עם החוק, הוא דורש מפרדי ואיידה להתחתן, כדי שהילד לא יהיה ממזר, ואחר כך לעזוב את העיר.
אבל אז הוא שומע מהסגן של קמפבל, מוס, שאם פרדי לא יוסגר לידי המשטרה אחותו איידה תיעצר באשמת שיתוף פעולה עם עבריין מבוקש.
פולי חוששת שטומי מתכנן להרוג את פרדי ולכן מוסרת לו בסוד כסף כדי שיוכל לעזוב את ברמינגהאם ביחד עם איידה.
פרדי מסרב לקבל את הכסף, מתעמת עם טומי בהמשך ומבהיר לו שלא יעזוב את העיר.
טומי מחליט לשנות כיוון ומסכם עם המפקח קמפבל שימסור לו פרטים על קומוניסט אחר בשם סטנלי צ'אפמן, ובתמורה - זה יעלים עין ויניח לפרדי ואיידה לעזוב בשלום את ברמינגהאם.
בני משפחת לי, בניסיון לנקום בטומי והאחרים, פורצים למאורת ההימורים שלהם וגונבים משם את כל הכסף.
כשהשלבים מגיעים הביתה הם מגלים שהפורצים השאירו במקום צבת-קאטר.
מי ששירת במלחמה, מן הנוכחים בחדר, מבין שבקרבת מקום יש רימון המחובר לתיל-ממעיד; זה היה חלק מהתרגולת של הבריטים במלחמה נגד הגרמנים: כשהיו נסוגים מהקווים שלהם הם נהגו להשאיר רימונים מחוברים לחוטים והשאירו קאטר כחלק מהבדיחה.
בן משפחת לי, ארסמוס, ששירת במלחמה כמו בני שלבי, השאיר להם את הקאטר.
לאט לאט טומי מבין שהרימון נועד רק לו, כי אם היה רימון במקום כלשהו בבית הוא כבר היה מתפוצץ.
טומי מגלה שהרימון שבני משפחת לי שתלו - הוא במכוניתו.
טומי מצליח לזרוק את הרימון בשנייה האחרונה, אבל מבין שהגיע הזמן לטפל בסכסוך בין המשפחות.
כשג'ון מודיע לו שהוא רוצה להתחתן עם פרוצה בשם ליזי סטארק כדי שתהיה דמות אמהית בבית, טומי ובני המשפחה מתבדחים על חשבונו.
טומי בודק אם ליזי עדיין עוסקת בזנות, וכשמסתבר שאכן כך הדבר - הוא מחליט לספר לג'ון כדי שייפרד ממנה.
בהמשך טומי מכריח אותו להתחתן עם בת משפחת לי (הצוענים) בשם אזמה.
לדברי טומי, אם ג'ון לא יתחתן איתה הסכסוך בין המשפחות יהיה עקוב מדם, בעוד שאם יינשאו - שתי המשפחות יוכלו לסיים את הסכסוך ביניהם, ולג'ון תהיה דמות אמהית בבית.
ג'ון אכן מתחתן עם אזמה והסכסוך נפתר, ומשפחת לי מחליטה לחבור לבליינדרז נגד כנופיית בילי קימבר, אותה רצה טומי להפיל כבר מזה זמן.
במהלך החתונה, איידה שנמצאת בהיריון מפרדי, מתחילה לחוש כאבי בטן ופולי קולטת ש'ירדו לה המים'; הם לוקחים את איידה הביתה וטומי מרשה לפרדי לבוא הביתה כדי להיות נוכח בלידת בנו.
ואולם, המפקח קמפבל לא עומד בהבטחתו ושולח שוטרים לתפוס את פרדי ולעצרו.
טומי, ארתור וג'ון חוזרים לפאב גריסון לשתות, ומתעמתים עם פולי הנסערת שכועסת על טומי, בחושבה שהוא זה שהלשין על פרדי.
ארתור פוגש את אביו שעזב את המשפחה בגיל צעיר והשאיר את ילדיו לגדול לבד.
אף שבמשפחה מסרבים לסלוח לו, ארתור שמח לפגוש את אביו שמשוכנע שהוא מנהיג המשפחה.
הוא מבקש ממנו הלוואה כדי שיוכל לפתוח עסק באמריקה, ומגיע עם ארתור לבית המשפחה שם הוא מגלה שטומי הוא ראש המשפחה ולא ארתור.
אחרי שמבין שהוא לא רצוי, הוא עוזב את הבית, מתעמת עם ארתור ובורח עם הכסף.
ארתור מנסה להתאבד אבל נכשל.
טומי מגלה את זה לפי הסימנים על הצוואר שלו ומתבדח על חשבונו, אבל אחר כך מנחם אותו ומסביר לו שהם מתקדמים בחיים ולא צריכים את אביהם.
בינתיים, מערכת היחסים של טומי וגרייס מתחממת וגרייס עוזרת לו בעסקים של הכנופיה.
טומי מספר לה על המקום בו כלי הנשק מוחבאים (הקבר המזויף של דני וויז באנג) ומבקש ממנה לסמן בכוכב את היום בו הכנופיה תתאחד עם משפחת לי כדי להפיל את העסקים של בילי קימבר.
כשהיום מגיע, גרייס נראית נסערת ובוכה בפני טומי שהיא עשתה משהו נורא.
טומי שומע דיווח שכל אנשיו של קימבר קיבלו מידע על התוכנית שלו והם מגיעים להרוג אותו ואת משפחתו.
הבליינדרז מתחמשים ומתכוננים לקרב גדול, אבל מגלים שהם בנחיתות מספרית מול אנשיו של קימבר, כי הם קבעו לנסוע למרוצים ביחד עם משפחת לי, אבל בגלל העדכון ברגע האחרון משפחת לי נוסעת לשם במקומם.
כשמגיע הרגע, טומי נותן סימן ומשום מקום מגיע פרדי ת'ורן, ששוחרר מהכלא על ידי דני וויז באנג בהוראת טומי, עם מכונת ירייה (שמקורה בארגז כלי הנשק).