tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וו מינסיה זכתה במדליית זהב בקפיצה מ-3 מטרים, וסגניתה הייתה הה זי.
שתיהן זכו במדליית הזהב בקפיצה הסינכרונית מ-3 מטרים, הישג שמינסיה הגיעה אליו בפעם השלישית ברציפות.
צ'ן רואולין שמרה על תוארה בקפיצה מ-10 מטרים, וגם בקפיצה הסינכרונית זכתה במדליית זהב אולימפית שנייה ברציפות, יחד עם ואנג האו.
שני זוגות הגברים הסינים זכו אף הם במדליות זהב: צ'ין קאי ולואו יוטונג בקפיצה מ-3 מטרים וקאו יואן וז'אנג יאנצ'ואן הצעירים בקפיצה מ-10 מטרים.
רק בתחרויות הקפיצה ליחידים לא הצליחו הסינים לזכות בתארים.
בקפיצה מ-3 מטרים זכה צ'ין קאי במדליית הכסף והה צ'ונג במדליית הארד, ובקפיצה מ-10 מטרים זכה צ'יו בו במדליית כסף ולין יואה סיים במקום השישי.
בשחייה זכו הסינים ב-10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
סון יאנג קבע שיא עולם במשחה ל-1500 מטר חופשי (14:31.02 דקות), שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (3:40.14 דקות) והוסיף גם מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי.
יאנג גם היה חבר בנבחרת השליחים הסינית ל-200X4 מטר חופשי, שזכתה במדליית הארד.
סינים נוספים שרשמו הישגים נאים במשחי הגברים כללו את האו יון (מקום רביעי ב-400 מטר חופשי), ז'נג פנגלין (מקום רביעי ב-200 מטר גב), צ'ן יין (מקום שמיני ב-200 מטר פרפר) וצ'נג פיי (מקום שמיני ב-100 מטר גב).
בין השחייניות הסיניות בלטה יה שיוון בת ה-16, שקבעה שיא עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:28.43 דקות) ושיא אולימפי במשחה לחצי המרחק (2:07.57 דקות).
שחיינית סינית נוספת שברה שיא אולימפי בלונדון, ז'ייאו ליויאנג, במשחה ל-200 מטר פרפר (2:06.10 דקות).
לו יינג זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר ולי שואנשו וטאנג יי זכו במדליות ארד במשחים ל-400 מטר מעורב אישי ול-100 מטר חופשי.
שחייניות סיניות נוספות שהעפילו למשחי גמר כללו את ז'או ג'ינג (מקום שישי ב-100 מטר גב), פו יואנהוי (מקום שמיני ב-100 מטר גב) וליו זיגה (מקום שמיני ב-200 מטר פרפר).
כל נבחרות השליחות הסיניות אף הן למשחי הגמר, אך לא זכו במדליות.
בבדמינטון הפגינו הסינים שליטה מושלמת, כשזכו בכל מדליות הזהב האפשריות.
גם טניסאי השולחן הסינים זכו בכל מדליות הזהב האפשריות.
בטורניר היחידים זכה ז'אנג ג'יקה במדליית הזהב, בעוד ואנג האו זכה במדליית כסף שלישית ברציפות.
השניים זכו גם במדליית זהב עם הנבחרת הסינית.
בגמר טורניר היחידות ניצחה לי שיאושיה את דינג נינג.
השתיים היו שותפות גם לזכייה במדליית הזהב בטורניר לנבחרות.
המתעמלים הסינים זכו ב-8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
נבחרת הגברים זכתה במדליית הזהב, וכמה מחבריה העפילו לשלבי הגמר גם בתחרויות היחידים: זואו קאי זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע ובמדליית ארד בתרגיל המתח, פנג ז'ה זכה במדליית זהב בתרגיל המקבילים, צ'ן ייבינג זכה במדליית כסף בתרגיל הטבעות וז'אנג צ'נגלונג סיים במקום הרביעי בתרגיל המתח.
בהרמת משקולות זכו הסינים ב-7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
שלוש נשים זכו במדליות זהב: ואנג מינגג'ואן, לי שואיינג (שקבעה שיא אולימפי) וז'ואו לולו (שקבעה שיא עולם).
בתחרויות הגברים קבע לו שיאוג'ון שיא עולם, לין צ'ינגפנג זכה אף הוא במדליית זהב ווו ג'ינגביאו ולו האוג'ייה זכו במדליות כסף.
הקלעים הסינים זכו אף הם ב-7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
גואו ונצג'ון ניצחה בירי באקדח אוויר, ובירי ברובה אוויר זכתה יי סילינג במדליית הזהב ויו דן במדליית הארד.
ויי נינג זכתה במדליית כסף בסקיט וצ'ן יינג רשמה הישג דומה בירי באקדח מ-25 מטר.
הגברים זכו בשתי מדליות ארד, דינג פנג בירי באקדח אש מהירה וואנג ז'יוויי בירי באקדח.
נבחרת הסייפות זכתה במדליית הזהב בדקר, וחברת הנבחרת סון יוג'ייה זכתה במדליית ארד בתחרות ליחידות.
סייף נוסף, ליי שנג, זכה במדליית זהב ברומח.
באתלטיקה זכו הסינים זכו ב-6 מדליות.
צ'ן דינג קבע שיא אולימפי בהליכה ל-20 ק"מ (1:18:46), ואנג ז'ן זכה במדליית הארד וקאי זילין סיים במקום הרביעי.
בהליכה ל-50 ק"מ זכה סי טיאנפנג במדליית הארד ולי ג'יאנבו סיים במקום השביעי.
בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ לנשים זכתה צ'יאיאנג שיג'יה במדליית הארד, ליו הונג סיימה במקום הרביעי ולו שיוז'י סיימה במקום השישי.
גונג ליג'יאו זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
אתלטית נוספת, לי יאנפנג זכתה אף היא במדליית ארד, בזריקת דיסקוס, אך ב-2013 התברר כי זוכת מדליית הכסף, הרוסייה דריה פישצ'לניקובה, השתמשה בסטרואידים אנאבוליים.
מדליית הכסף שלה נשללה ממנה, וניתנה ללי.
ז'אנג ונשיו סיימה במקום הרביעי ביידוי פטיש, לאחר שערוריית שיפוט.
עקב תקלה, תוצאת היידוי הטוב ביותר של הגרמנייה בטי היידלר לא נרשמה במחשב, והיא דורגה עקב כך רק במקום השמיני.
ז'אנג, שחשבה שמדליית הארד מובטחת לה, לא התאמצה ביידוי האחרון שלה.
מאוחר יותר התקבל ערעור שהגישה המשלחת הגרמנית, ועקב כך הוענקה להיידלר מדליית הארד, על חשבונה של ז'אנג.
אתלטיות סיניות נוספים שרשמו הישגים נאים כללו את לי לינג וליו שיאנגרונג (מקום רביעי ומקום שישי בהדיפת כדור ברזל), לו הויהוי (מקום חמישי בהטלת כידון וז'ו שיאולין (מקום שישי במרתון).
אצן המשוכות ליו שיאנג שוב נחל אכזבה, לאחר שמתח את גיד אכילס במהלך קפיצה מעל המשוכה הראשונה בשלב המוקדמות, ונאלץ לפרוש.
בטרמפולינה, זכה דונג דונג במדליית הזהב ולו צ'ונלונג במדליית הארד, ובין הנשים זכתה הוואנג שאנשאן במדליית כסף והה ונה במדליית ארד.
המתאגרפים הסינים זכו במדליה אחת מכל סוג: זואו שימינג במדליית זהב שנייה ברציפות, רן קנקן בכסף ולי ג'ינזי בארד.
גם לוחמי הטאקוונדו רשמו מאזן דומה: וו ג'ינגיו זכתה בזהב, הואו יוז'ואו בכסף וליו שיאובו בארד.
בשיט זכתה גולשת הרוח שו ליג'יה במדליית הזהב בדגם לייזר רדיאל.
רוכבת האופניים גואו שואנג זכתה בשלוש מדליות: מדליית כסף בקיירין, מדליית ארד בספרינט ומדליית כסף נוספת עם גונג ג'ינג'יה בספרינט הקבוצתי.
השתיים קבעו שני שיאי עולם בשלב המוקדמות ובשלב רבע הגמר, אך הפסידו לנבחרת גרמניה בשלב הגמר.
נבחרת הנשים בקשתות זכתה במדליית כסף ושאי שיאושיאנג זכה במדליית ארד בטורניר היחידים.
הג'ודאית שו לילי זכתה במדליית כסף וטונג ון זכתה במדליית ארד.
בשחייה צורנית נרשם מאזן מדליות דומה, כאשר הנבחרת זכתה במדליית כסף וצמד השחייניות זכה במדליית ארד בדואט.
קאו ז'ונגרון זכה במדליית כסף בקרב חמש מודרני, והיה לסיני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
צמד החותרות הסיני זכה אף הוא במדליית כסף, וכך גם המתאבקת ג'ינג רוישואה.
אף אחת מנבחרות הכדור הסיניות לא זכתה במדליה אולימפית בלונדון.
נבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום השישי.
נבחרת הנשים בכדורסל העפילה לשלב רבע הגמר והודחה בידי נבחרת אוסטרליה.
גם נבחרת הנשים בכדורעף הודחה ברבע הגמר, בידי נבחרת יפן.
נבחרת הגברים היחידה, נבחרת הכדורסל, הפסידה בכל משחקיה ולא עברה את שלב הבתים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ירדו עוד יותר הישגי הסינים, והם זכו ב-70 מדליות, מהן 26 מדליות זהב - המספר הנמוך ביותר מזה 20 שנה.
בנוסף, לראשונה עברה אותה בריטניה בטבלת המדליות, ולראשונה מאז שנת 2000 ירדה למקום השלישי בטבלת המדליות.
השליטה הסינית בענף הקפיצה למים נמשכה, עם 7 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
שי טינגמו זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה מ-3 מטר ובקפיצה סינכרונית מ-3 מטר, יחד עם וו מינסיה, לה היה זה התואר האולימפי הרביעי ברציפות, והמדליה האולימפית השביעית.
סגניתה של שי במקצה היחידות הייתה הה זי.
בקפיצות מ-10 מטר זכתה רן צ'יאן במדליית הזהב, וסי יאז'יה זכתה במדליית הכסף.
בקפיצות הסינכרוניות ניצחו ליו הויסיה וצ'ן רואולין.
לצ'ן היה זה תואר אולימפי שלישי ברציפות ומדליה אולימפית חמישית.
אצל הגברים, ניצח צ'ן אייסן בקפיצות מ-10 מטרים, וכן זכה גם במדליית זהב בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם לין יואה.
ציו בו הסתפק במקום השישי.
בקפיצות משלושה מטרים זכה קאו יואן במדליית הזהב, ובתחרות הקפיצות הסינכרוניות, שהייתה היחידה בה לא ניצחו סינים, זכה במדליית ארד יחד עם צין קאי.
גם בהרמת משקולות הפגינו הסינים שליטה, עם 7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
דנג ויי קבעה שיא עולם חדש בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג - 262 ק"ג, וגם סיאנג יאנמיי ומנג סופינג זכו במדליות זהב.
לונג צינגצואן קבע שיא עולם בקטגוריית המשקל של עד 56 ק"ג (307 ק"ג), שי ז'יונג זכה אף הוא במדליית זהב, ולי סיאוג'ון וטיאן טאו זכו במדליות כסף.
בטניס שולחן זכו הסינים בכל התארים האפשריים.
מה לונג זכה במדליית הזהב בטורניר הגברים, לאחר שניצח את האלוף היוצא ז'אנג ג'יקה, שזכה במדליית הכסף.
השניים זכו גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
גם אצל הנשים היה מהפך, כאשר סגנית האלופה מלונדון, דינג נינג הכניעה הפעם את האלופה היוצאת לי סיאוסיה.
שתיהן זכו גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באתלטיקה זכו הסינים ב-6 מדליות, שתיים מכל סוג.
ליו הונג זכתה במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ, לי סיוז'י זכתה במדליית הארד וציאיאנג שנג'ייה סיימה במקום החמישי.
ואנג ז'ן זכה במדליית הזהב השנייה, בתחרות המקבילה לגברים, וסגנו היה קאי זלין.
ז'אנג ונסיו זכתה במדליית כסף ביידוי פטיש ודונג בין זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת.
אתלטים בולטים נוספים כללו את
בבדמינטון ירדו הישגי הסינים ל-3 מדליות.
צ'ן לונג שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית זהב, בעוד שהאלוף האולימפי מבייג'ינג ומלונדון, לין דן, הסתפק במקום הרביעי.
פו הייפנג וז'אנג נאן שמרו על תוארם בטורניר הזוגות לגברים, וז'אנג זכה גם במדליית ארד בטורניר הזוגות המעורבים, יחד עם ז'או יונליי.
צמדים סינים דורגו במקום הרביעי בשתי תחרויות אלה, צ'אי ביאאו והונג ויי בטורניר הזוגות לגברים וסו צ'ן ומה ג'ין בטורניר הזוגות המעורבים.
בתחרויות הנשים סיימה האלופה האולימפית מלונדון, לי שוארוי במקום הרביעי, וגם הצמד טאנג יואנטינג ויו יאנג סיים במקום הרביעי.
שני לוחמי טאקוונדו זכו במדליות זהב, ז'או שואי וז'נג שויין.
וו ג'ינגיו, שהייתה האלופה האולימפית בבייג'ינג ובלונדון, הסתפקה במקום השביעי.
בקליעה זכו הסינים בשבע מדליות.
ז'אנג מנגסואה זכתה במדליית הזהב היחידה, בירי באקדח אוויר.
דו לי זכתה בשתי מדליות, מדליית כסף ברובה אוויר ומדליית ארד בירי בשלושה מצבים.
בשתי התחרויות עמדו לצדה סיניות נוספות על הפודיום: ז'אנג בינבין זכתה במדליית כסף בירי בשלושה מצבים ויי סילינג זכתה במדליית ארד ברובה אוויר.
קלעית נוספת, ז'אנג ג'ינג'ינג סיימה במקום הרביעי בירי באקדח.
בתחרויות הגברים זכו שני קלעים סינים במדליות ארד: לי יואהונג באקדח אש מהירה (תחרות בה ז'אנ פושנג סיים רביעי) ופאנג ויי באקדח אוויר.
פאנג סיים גם שמיני בירי באקדח, תחרות בה ואנג ז'יוויי סיים חמישי.
קלע נוסף, ז'ו צינאן, סיים שישי בירי בשלושה מצבים.
בשחייה זכו הסינים בשש מדליות.
אחרי שניצח במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי בלונדון, זכה הפעם סון יאנג במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר חופשי.
במשחה ל-400 מטר איבד את תוארו למק הורטון והסתפק במדליית הכסף, ובמשחה ל-1500 מטר כלל לא עבר את שלב המוקדמות.
שחיין נוסף, סו ג'יאיו, זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב וסיים רביעי במשחה למרחק הכפול.
ואנג שון זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
שחיינים נוספים שהעפילו למשחי גמר כללו את לי ז'והאו (מקום חמישי ב-100 מטר פרפר) ולי גואנגיואן (מקום שישי ב-200 מטר גב).
אצל הנשים זכתה שי ג'ינגלין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה, וסיימה רביעית במשחה לחצי המרחק.
שחיינית נוספת, פו יואנהוי, זכתה אף היא במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב.
יה שיוון איבדה את תואריה במשחים המעורבים.
היא סיימה במקום השמיני במשחה ל-200 מטר, ובמשחה ל-400 מטר כלל לא עברה את שלב המוקדמות.
לא מעט שחייניות סיניות נוספות העפילו למשחי גמר: צ'ן סיניי (מקום רביעי ב-100 מטר פרפר), ז'ואו יילין (מקום חמישי ב-200 מטר פרפר), לו יינג (מקום חמישי ב-100 מטר פרפר), שן דואו (מקום חמישי ב-100 מטר חופשי), ג'אנג יופיי (מקום שישי ב-200 מטר פרפר) וליו יאסין (מקום שביעי ב-200 מטר גב).
נבחרות השליחות ל-200X4 מטר חופשי ול-100X4 מטר מעורב סיימו שתיהן במקום הרביעי.
במשחים ל-10 ק"מ במים פתוחים סיימו שני סינים במקום הרביעי, זו ליג'ון אצל הגברים ושין שין אצל הנשים.
רוכבות האופניים גונג ג'ינג'יה וז'ונג טיאנשי זכו במדליית הזהב במרוץ הספרינט, והיו לסיניות הראשונות שזוכות במדליית זהב אולימפית בענף זה.
ז'ונג סיימה גם במקום החמישי במרוץ הספרינט ליחידות.
במרוץ המקביל לגברים סיים סו צ'או במקום השישי.
במרוצי המרדף סיימו הנשים במקום השביעי והגברים במקום השמיני.
השחייניות הצורניות הואנג סואצ'ן וסון וניאן זכו בשתי מדליות כסף, הן בדואט והן בתחרות הקבוצתית.
ארבעה מתאגרפים סינים זכו במדליות: יין ג'ונהואה זכתה במדליית כסף, רן קנקאן ולי ציאן זכו במדליות ארד, ואצל הגברים זכה הו ג'יאנגואן במדליית ארד וז'אנג ג'יאוויי והו ציאנסון הודחו ברבע הגמר.
דונג דונג איבד את תוארו בטרמפולינה וזכה במדליית כסף, וגאו ליי זכה במדליית ארד.
בתחרות המקבילה לנשים זכתה לי דן במדליית הארד והה ונה סיימה במקום הרביעי.
סייפת הדקר סון ייוון זכתה במדליית כסף עם הנבחרת הסינית ובמדליית ארד אישית.
נבחרת הגברים ברומח סיימה במקום החמישי, סייף הרומח מה ג'יאנפיי הודח ברבע הגמר, וכך גם סייפת הרומח ליו יונגשי.
בשיט זכתה גולשת הניל פרייד RS:X במדליית כסף.
בהתעמלות מכשירים נחלשו משמעותית הישגי הסינים ביחס לעבר, והם הסתפקו בשתי מדליות ארד, בהן זכו שתי הנבחרות.
שני ג'ודאים סינים זכו במדליות ארד, צ'נג סונז'או ויו סונג, מה יינגנאן סיימה במקום החמישי ויאנג ג'ונגסיה סיימה במקום השביעי.
גם בחתירה זכו הסינים בשתי מדליות ארד, דואן ג'ינגלי בתחרות היחידות והואנג וניי ופאן פייהונג בתחרות הזוגות בסירה קלה.
רביעיית החותרות סיימה במקום השישי, טיאן מיאו ומין ז'אנג סיימו במקום השביעי בזוגות ורביעיית החותרים בסירה קלה סיימה במקום השמיני.
המתאבקות סיימו עם מאזן מדליות דומה, לאחר שסון ינאן וז'אנג פנגליו זכו במדליות ארד.
ז'ונג סואצ'ון סיימה במקום החמישי ואצל הגברים סיים ואנג לומין במקום השמיני.
בטורניר הגולף האולימפי הראשון מאז 1904 זכתה פנג שאנשאן במדליית ארד.
בענפי הכדור הקבוצתיים בלטה נבחרת הנשים בכדורעף.
אף שסיימה את שלב הבתים במאזן שלילי של שני ניצחונות ושלושה הפסדים, העפילה לשלב הבא ומאז לא הפסידה.
בחצי הגמר ניצחה את הולנד ובגמר את סרביה, בדרך לזכייה ראשונה בתואר מזה 12 שנה.
נבחרת הנשים בכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת גרמניה ונבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה סין הייתה אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
באולימפיאדה זו ובשתיים שבאו בעקבותיה לא הגיעה להישגים גבוהים, ורק באולימפיאדת אלברוויל (1992) זכתה יה צ'יאובו במדליה הראשונה בתולדות סין באולימפיאדות החורף, מדליית כסף בהחלקה מהירה ל-500 מטרים.
מאוחר יותר זכתה צ'יאובו במדליית כסף נוספת בהחלקה ל-1000 מטרים, ולי יאן זכתה במדליית כסף נוספת, במקצה ל-500 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) זכתה ז'אנג יאנמיי במדליית כסף במקצה ל-500 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר.
יה צ'יאובו זכתה במדליית ארד בהחליקה ל-500 מטר, וצ'ן לו זכתה במדליית ארד בהחלקה אומנותית.
באולימפיאדת נאגנו (1998) צברה סין מספר שיא של 8 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
שש מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר: יאנג יאנג זכתה במדליות כסף במקצים ל-500 ול-1000 מטר, ובמדליית כסף שלישית במרוץ השליחות ל-3000 מטר.
אצל הגברים, זכה אן יולונג במדליית כסף במרוץ ל-500 מטר ולי ג'יאג'ון זכה במדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר, ושניהם זכו במדליית ארד במרוץ השליחים ל-5000 מטר.
בהחלקה אמנותית זכתה שו נאנאן במדליית כסף וצ'ן לו זכתה במדליית ארד שנייה ברציפות.
רק באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) נרשמו לזכותה של סין מדליות הזהב הראשונות.
הייתה זו יאנג יאנג, שניצחה במרוצים ל-500 ול-1000 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר.
ואנג צ'ונלו זכתה במדליית ארד במרוץ ל-500 מטר, וספורטאית נוספת בשם יאנג יאנג (זו שזכתה במדליות כסף בנאגנו), זכתה במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר.
שלושתן זכו גם במדליית כסף במרוץ השליחות ל-3000 מטר.
אצל הגברים, זכה לי ג'יאג'ון במדליית כסף במרוץ ל-1500 מטר ובמדליית ארד במרוץ השליחים ל-5000 מטר.
הספורטאים הסינים היחידים שזכו במדליה בענף שאינו החלקה מהירה במסלול קצר היו המחליקים האמנותיים שן שואה וז'או הונגבו, שזכו במדליית ארד לזוגות.
באולימפיאדת טורינו (2006) השתפרו הישגיה של סין עוד יותר, כשספורטאיה זכו ב-11 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
גם הפעם היה הענף ההחלקה המהירה במסלול קצר הענף הבולט, אך הדומיננטיות שלו פחתה ביחס לעבר, עם 5 מדליות מתוך ה-11. ואנג מנג הייתה הספורטאית הבולטת במשלחת, עם מדליית זהב במרוץ ל-500 מטר, מדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר.
יאנג יאנג, שאיבדה את תואריה, הסתפקה במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר.
אצל הגברים זכה לי ג'יאג'ון במדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר.
האן שיאופנג היה הגבר הסיני הראשון שזוכה במדליית זהב במשחקי החורף, בסקי חופשי.
עוד בענף זה, זכתה לי נינה במדליית כסף.
במקצה הזוגות בהחלקה אמנותית זכו ז'אנג דאן וז'אנג האו במדליית כסף, ושן שואה וז'או הונגבו זכו במדליית ארד שנייה ברציפות.
במקצה ההחלקה המהירה ל-500 מטר זכתה ואנג מאנלי במדליית הכסף ורן הוי זכתה בארד.
באולימפיאדת ונקובר (2010) רשמה סין התקדמות נוספת, לאחר שהספורטאים הסינים זכו ב-11 מדליות, בהן 5 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
הנשים הסיניות ניצחו בכל ארבע התחרויות בהחלקה מהירה במסלול קצר.
במרוץ השליחות ל-3,000 מטר, שבו התחרו שתיהן, קבעו הסיניות שיא עולם חדש - 4:06.610 דקות.
במדליית הזהב החמישית זכו צמד המחליקים האומנותיים שן חואה וז'או הונגבו, שזכו במדליות ארד בשתי האולימפיאדות הקודמות.
פאנג צ'ינג וטונג ג'יאן זכו במדליית הכסף.
בסקי חופשי זכתה לי נינה במדליית כסף שנייה ברציפות.
גואו שינשין זכתה במדליית ארד, והישג דומה רשם ליו ז'ונגצ'ינג.
המחליקה המהירה ואנג ביישינג זכתה במדליית ארד במרוץ ל-500 מטר ונבחרת הנשים בקרלינג זכתה אף היא במדליית ארד, הראשונה בענף זה.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) ירדו הישגי המשלחת הסינית ל-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
שש מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר.
לי ג'יאנרו ניצחה במרוץ ל-500 מטר, ז'ו יאנג שמרה על תוארה במרוץ ל-1500 מטר, ופאן קשין זכתה במדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר.
אצל הגברים זכו וו דאג'ינג והאן טיאניו במדליות כסף במרוצים ל-500 ול-1500 מטר, בהתאמה, ובמדליית ארד במרוץ השליחים ל-5000 מטר.
בהחלקה מהירה, זכתה ז'אנג הונג במדליית זהב במרוץ ל-1000 מטר.
בסקי חופשי זכתה שו מנגטאו במדליית כסף וג'יה זונגיאנג זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכו הספורטאים הסינים ב-9 מדליות, מתוכן מדליית זהב אחת.
וו דאג'ינג זכה בשתי מדליות, מדליית זהב (500 מטר בקביעת שיא עולם חדש) ומדליית כסף בשליחים (5000 מטר).
סין הפרהיסטורית היא התקופה הקדומה ביותר בתולדות האנושות בסין, המסמלת את העידן הקודם לתקופת ההיסטוריה המתועדת בכתב.
תקופה זאת מסתיימת בתקופת סין המיתולוגית בשנת 2852 לפנה"ס.
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לנוכחות אנושית בסין של ימינו הן של הומו ארקטוס (האדם הזקוף).
באתר שבמחוז שאנסי נמצאות העדויות הראשונות בעולם לשימוש באש על ידי ההומו ארקטוס, ומתוארכות ללפני 1.27 מיליוני שנים.
תושביו הנוכחיים של האזור הם צאצאי הומו סאפיינס שהגיע לאזור לפני כ-65,000 שנים, על פי הדעה המקובלת כיום במחקר האנתרופולוגי, מקורו של המין האנושי (ההומו סאפיינס) הוא באפריקה.
וקבוצה קטנה של פחות מ-1,000 פרטים מהווה את האבות_הקדומים של אוכלוסיית העולם שמחוץ לאפריקה.
גידול הדגנים התחלק בסין בין גידול אורז בדרום וגידול דוחן בצפון.
עדויות מוקדמות לחקלאות סינית טיפוסית – גידולי אורז בבריכות – מתוארכות לשנת 6,000 לפנה"ס.
האורז תורבת לראשונה בסין ובהודו.
גידול אורז התאים במיוחד לסין, ארץ שהייתה משופעת בכוח אדם רב וזול, מים בשפע (הנהר הצהוב), וניתן לגדל אותו למעשה בכל מקום, גם בצלע הר תלול, תנאים אלו התאימו לתנאים ששוררים בדרום-מרכז סין.
גידול הדוחן בסין מתוארך לשנת 6,000 לפנה"ס, את הדוחן ניתן לגדל באזורים צחיחים יחסית, בכמות משקעים נמוכה יחסית, וגם בקרקעות לא־פוריות, דבר שהתאים לתנאי צפון סין.
בסביבות שנת 8000 לפנה"ס החלו לביית את החזיר בסין.
בסביבות שנת 3000 לפנה"ס החלו לגדל את תולעת המשי בצפון סין.
נמצאו עדויות לביות בעלי חיים נוספים כגון: הכלב, התאו, הכבש, עופות.
בדומה לתרבויות קדומות בכל העולם (כגון: תת-היבשת ההודית, מצרים), הביאה החקלאות לגידול מהיר באוכלוסייה, כיוון שהתבססות על גידולים חקלאיים הבטיחה יכולת שימור המזון ואגירתו לזמן ממושך יותר, וזו הביאה בהדרגה לגידול האוכלוסייה, להתפתחותה התרבותית ולריבוד חברתי.
בשלהי התקופה הנאוליתית עמק הנהר הצהוב בסין החל לפתח את מעמדו כמרכז תרבותי, כאשר ראשוני הכפרים באזור הופיעו שם.
מרבית העדויות למרכז חשוב זה נמצאות באזור העיר שי-אן בסין.
הערים הראשונות בסין צמחו עם מעבר סין מהתקופה הפרהיסטורית לתקופת סין הקדומה בסביבות 3000-2500 שנה לפנה"ס.
בסביבות שנת 3000 לפנה"ס החלו לייצור ארד בסין.
הברזל נתגלה רק בתקופת שושלת ג'ואו, בזמן סין הקדומה.
סין הקדומה הוא הכינוי לתקופה בהיסטוריה של סין המתחילה בשנת 2200 לפנה"ס ומסתיימת בשנת 221 לפנה"ס.
התקופה באה אחרי תקופת סין המיתולוגית, ולפני תקופת סין הקיסרית.
חלוקת תקופת סין הקדומה לתקופות עיקריות
מספר התקופה/שושלת טווח זמן התקופה פירוט 1שושלת שיה 2200–1700 לפנה"ס השושלת המתועדת ארכאולוגית הראשונה של סין, בת 17 מלכים.
בירתה הייתה יאנג-צ'אנג, המשטר היה מלוכני-פיאודלי, המטבע בזמנה היו צדפות ים.
2 שושלת שאנג 1766–1045 לפנה"ס השושלת הארוכה בתולדות סין, בת 31 מלכים, היו לה שש בירות, בהן ייאנג-קסו וזאו-אוג'.
המשטר היה מלוכני-פיאודלי, והמטבע צדפות.
הייתה זח חברה מעמדית שהתבססה על חקלאות, ציד, ביות בעלי חיים, פולחן אבות, וקורבנות אדם, עצמות ניחוש.
3 שושלת ג'ואו המערבית 1122–771 לפנה"ס השושלת שזמן שלטונה פרוס על פני שלוש תקופות עד שנת 256 לפנה"ס, אך בפועל שלטה עד 771 לפנה"ס, בירותיה היו אוג'ינג שי-אן, ולְווֹיָאנְג,המשטר מלוכני-פיאודלי, המטבע קאש סיני, בזמנה נטבע המונח מנדט השמיים.
4 תקופת האביב והסתיו 770–481 לפנה"ס תקופה שבה לכאורה שלטה שושלת ג'ואו, אך למעשה השלטון פוזר לשליטים רבים, שייצרו מאות מדינות קטנות, התפוררות שיכבת האצולה הביאה להתפשטות ההשכלה בסין, ידיעת הקרוא-כתוב התפשטה, פילוסופיות ודתות החלו להיווצר בסין כגון: הקונפוציאניזם, הדאואיזם, הלגליזם.
5 תקופת המדינות הלוחמות 480–221 לפנה"ס תקופה שבה הפך שלטונה לכאורה של שושלת ג'ואו, להיווצרן של מספר מדינות גדולות, שבהדרגה הפכו לממלכות, תוך מאבק זו בזו, החלו להיבנות קטעים מהחומה הסינית הגדולה נגד פלישת עמים מצפון ומערב.
בסיום התקופה מלך צ'ין החל במסע כיבוש עקוב מדם של שש הממלכות היריבות העיקריות, שהעביר את סין לתקופת סין הקיסרית.
זו גם התקופה שהבודהיזם הגיע לסין.
בתקופה המכונה "סין הקדומה" התגבשה האומה הסינית האן לכדי עם, תוך הליך של הגירה, לחימה, פירוד למאות ישויות קטנות, ואיחוד לממלכות עיקריות ולבסוף לקיסרות.
הכתב הסיני הומצא במהלך התקופה על גלגוליו השונים.
הדתות הראשיות של האומה הסינית גובשו כפילוסופיות, ומאוחר יותר כדתות.
החברה הסינית הפכה למלוכנית פיאודלית.
המטבעות הסיניות הפכו מצדפות למטבעות ברונזה.
סין המיתולוגית היא תקופה בהיסטוריה של סין, שמקור המידע עליה בסיפורי מיתולוגיה ובכתבים היסטוריים סיניים קדומים.
התקופה מתוארכת לזמן שבין שנת 2800 לפנה"ס עד 2200 לפנה"ס.
לתקופה זו משויכת השושלת המיתולוגית של שלושת המלכים וחמשת הקיסרים.
המידע על התקופה המיתולוגית מגיע בעיקר מהספרים:
רשומות ההיסטוריון, שנכתבו על ידי סְה-מָה צְ'ייֵן במאה השנייה לפנה"ס.
רשומות הבמבוק, שנכתב במאה הרביעית לפנה"ס.
הספרים מתארכים את תחילת ההיסטוריה הסינית לתקופת שלושת המלכים וחמשת הקיסרים - 2800 לפנה"ס.
למלכים ולקיסרים תכונות מיסטיות והם מתוארים כשליטים נבונים ובעלי מוסר גבוה.
שלושת המלכים מתוארים כאלים-מלכים שמשתמשים בכוחם על מנת לשפר את חיי האזרחים במדינתם.
בשל אלוהותם הם חיו שנים רבות, וזכו לתקופות ארוכות של שלום.
הקיסר הצהוב נחשב כאב מייסד של התרבות הסינית.
חי לפי המסורת בין השנים 2698 לפנה"ס ו2599 לפנה"ס.
בין היתר, איחד 40 שבטים שונים וכך יצר את האומה הסינית הראשונה, את בני ההאן.
יצירת מיתוס הדרקון בתרבות הסינית
קיים מיתוס יו' הגדול מלך סין משושלת שְׂיָה הראשון.
על פי כמה אגדות יו' היה אדם-דרקון.
הקיסר הגדול יָאוֹ הטיל על יו' לרסן את מימיו של שיטפון גדול.
כהוקרה על עבודתו, התפטר הקיסר הבא, שון, מתפקידו לטובת יו' שייסד את שושלת שְׂיָה.
כל השליטים שבאו אחריו נחשבו לגלגוליו של יצור זה.
הדרקון הפך לסמל מרכזי במיתולוגיה ובתרבות של סין.
לתקופה שבין 2800 לפנה"ס ועד 2200 לפנה"ס מיוחסות העובדות הבאות:
התפשטות גידול תולעת המשי בסין.
הקודמת:סין הפרהיסטורית נוכחית:סין המיתולוגית הבאה:סין הקדומה
סין-מגיר היה מלך איסין, שלט בשנים 1828-1817 לפנה"ס לערך.
בזמן מלחמה עם קודורמבוג, מלך אמוריים, סין-מגיר איבד את ניפור (1826 לפנה"ס).
ככל הנראה הוא השתלט על נום קזלו, מפני שהוא ניהל בניה באקטפ, כנראה אחת הערים של אותו נום על תעלת מה-אנליל.
במלחמה עם מלגיאום סין-מגיר נעזר בקזלו.
כנראה לתקופה זו מתוארכת ברית בין איסין ללרסה.
הוא שלט במשך 11 שנים.
הרפובליקה העממית של סין השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומאז שלחה משלחת ספורטאים לכל אחד מאירועי הקיץ של אולימפיאדות הנכים ואף ארחה את הטורניר ב.
במשחקי החורף נטלה סין חלק לראשונה ב וארחה את המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022).
בשנת 1984 שלחה סין משלחת ראשונה למשחקים הפאראלימפיים.
המשלחת כללה 23 ספורטאים שהתחרו באתלטיקה, שחייה וטניס שולחן.
במשחקי האתלטיקה הייתה פִּינְג יָאלִי לסינית הראשונה שזוכה במדליית זהב פאראלימפית.
היא זכתה בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה B2) תוך שהיא קובעת שיא פאראלימפי חדש של 4.28 מטרים, וזכתה בנוסף גם במדליית ארד במרוץ ל-100 מטר.
עוד בלטה במשלחת האתלטית גִ'יחונְג גָ'או שכתה אף היא במדליית זהב בקפיצה לרוחק (קטגוריה B3) תוך שהיא שוברת את שיא העולם בקטגוריית הנכות שלה עם תוצאה של 4.90 מטרים, בשתי מדליות כסף ובמדליית ארד אחת, והשחיין שְׂייֵן גָ'אנְג שקטף ארבע מדליות כסף.
למשחקים הפאראלימפיים בשנת 1988 שלחה סין משלחת של 43 ספורטאים שהתחרו, בנוסף למקצועות הקודמים, גם בקליעה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו הספורטאים הסינים להיות גורם מרכזי ביותר במשחקים.
ב התחרו 200 ספורטאים סינים אשר זכו ב-141 מדליות בהם 63 מדליות זהב, 46 כסף ו-32 מדליות ארד והייתה לראשונה למשלחת שזוכה בכמות המדליות הרבה ביותר.
ב אותה ארחה הייתה שוב המשלחת הסינית לזוכה בכמות המדליות הגדולה ביותר.
במשלחת בלטו האתלט גְווֹ וֵיי שזכה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות תוך שבירת שלושה שיאי עולם, האתלטית חְוָאנְג לִישָׁה שזכתה אף היא בשלוש מדליות זהב, תוך שבירת שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות של המירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 16.29 שניות, ושיא עולם במקצה הגמר עם 16.22 שניות.
(קטגוריה T53) והשחיין וָאנְג שְׂיָאופֿוּ שזכה בשש מדליות פאראלימפיות (שתי מדליות זהב, שתיים מכסף ושתי מדליות ארד)
המשלחת הסינית הראשונה למשחקי החורף הייתה ב ומאז השתתפה סין בכל אולימפיאדות החורף לנכים.
המשלחת הסינית זכתה במדליה פאראלימפית אחת במשחקי החורף, כאשר נבחרת הקרלינג בכיסאות גלגלים זכתה במדליית הזהב ב.
סִין (באכדית: Su'en, Sîn) או נַנַּה הוא אל הירח במיתולוגיה המסופטמית.
נאנה (Nannar) הוא הגרסה השומרית לאל, בנם של אנליל ונינליל, והוא זוהה עם האל השמי סין.
שני המקומות המרכזיים לעבודת סין-נאנה היו מקדש אכישנוגל (é-kiš-nu-gál), באור בדרום מסופוטמיה, וחרן בצפון.
סין היה גם אל העדרים ופיריון הבקר ואל שדות המרעה, ולכן היה גם האל של השבטים הנודדים שרעו את העדרים.
הוא תואר בדמות של עגל וכינויו היה 'הרועה'.
לוח השנה המסופוטמי היה לוח ירחי.
בכל חודש נחוגו שלושה ימי חג לכבוד אל הירח: ביום הראשון בחודש - במולד הירח (השווה לברכת הלבנה ביהדות), ביום השביעי - בחצי הסהר, וביום החמישה עשר - במילוא הירח.
במחקר המודרני קיימת סברה כי האל סין היה מושא הפולחן של ראשוני הישראלים.
במקרא משתקפת זיקתם של הישראלים הקדומים לפולחן אל הירח בסיפור הנדידה של משפחת אברהם, היוצאת מאור ועוברת בחרן בדרכה לארץ כנען - שני מרכזי הפולחן של אל הירח.
ייתכן גם כי שמו של הר סיני נקרא על שם האל סין, ויש שמזהים את מקומו של הר סיני במקום של ג'אבל סין בישר במדבר סיני (כנראה גם שהמילה 'בשורה' בשמו של ההר).
הירח משתקף גם בשמותם של בני משפחת אברהם - תרח (ירח), שרה (סהר (ה)), נחור (נחירה - המתרחשת בעת הלבנה) ולבן (לבנה).
בספר יהושע אף נכתב בפירוש: "בעבר הנהר ישבו אבותיכם מעולם תרח אבי אברהם ואבי נחור ויעבדו אלהים אחרים" (כ"ד, ב')
שריד לאמונה הזאת מופיע בלוח השנה העברי הקדום, שהיה לוח ירחי, ובמועדי החגים החלים בזמן מילוא הירח (כשהירח מלא), ב-15 לכל חודש: פסח, סוכות, ט"ו בשבט, שושן פורים, ו-ט"ו באב (יום זיכרון).
הפולחן לאל סין התקיים גם במצרים (יחזקאל ל, יד-טו).
במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי עמורפיא (חמורבי) או רים־סין הראשון, השם האכדי סין מוקבל לשם האמורי "ירח" (ia-ra-ḫu-um).
סין-שר-אישכון (סין שַר אִשכֻּן) היה אחד ממלכי אשור האחרונים, הוא מלך בין השנים 612-627 לפנה"ס בתקופת האימפריה האשורית החדשה, והיה המלך האשורי האחרון שבירתו שכנה בעיר נינוה.
סין-שר-אישכון היה בנו של אשורבניפל המלך האשורי החזק האחרון, וייתכן והיה גם אחיו של המלך האשורי האחרון אשור-אובליט השני.
עיקר המידע עליו מגיע מתעודות בבליות.
הוא עלה למלוכה כנראה בשנת 627 לפנה"ס.
לאחר מותו של אשורבניפל בשנת 631 לפנה"ס החלה תקופה של מאבקי ירושה שהביאה להתפוררותה של האימפריה.
לכס המלוכה עלה בנו אשור-אתיל-אילני שמלך עד שנת 627 לפנה"ס.
לאחר מותו עלה לשלטון אחיו סין-שר-אישכון, אבל זמן קצר לאחר מכן בשנת 626 לפנה"ס מרד בו סין-שום-לישיר שהיה רב-סריס בתקופתם של אשורבניפל ואשור-אתיל-אילני.
הוא כבש את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון.
האנרכיה שהשתררה באשור נוצלה על ידי הממלכות שהיו מדינות וסליות של אשור להשתחרר מעולה של אשור ביניהן הכשדים הבבלים, מדי, פרס, הסקיתים וקימרים.
מאבקי השליטה באשור הביאו את בבל שהייתה מדינה ווסלית של אשור במשך כ-200 שנים למרוד באשור.
נבופלאסר שהיה ממוצא כשדי עם ששכן בדרום מסופוטמיה עמד בראש מרד.
בהמשך מאבקו הוא יצא למתקפה על העיר ניפור שהייתה המרכז האשורי באזור, כוח אשורי נשלח בחודש תשרי (אוקטובר) 626 לפנה"ס לעיר וכבש אותה בחזרה, ורדף אחרי נבופלאסר עד ארך אך לא הצליח לכבוש אותה.
בנוסף יצא נפבופלאסר למערכה גם על בבל.
בתמיכת תושבי העיר בבל הוא הצליח לכבוש אותה והביס את חיל המצב ששכן בעיר לאחר דיכוי המרד של סין-שום-לישיר.
בשנת 625 לפנה"ס הוכתר נבופלאסר למלך בבל.
בשנים 625 ו-624 לפנה"ס, המשיך הצבא האשורי במאמצים לדכא את מרידתו של נבופלאסר, מאמציהם התרכזו בעיקר באזור שבצפון בבל.
בשנת 625/624 לפנה"ס יצא הצבא האשורי לכבוש את העיר סיפר וכנראה כבש אותה.
באוגוסט 624 לפנה"ס ניסה הצבא האשורי לכבוש את הדרך הראשית לניפור כדי לסייע לכוח האשורי ששהה בעיר, אך הוא נכשל.
העיר דיר מרדה בו בקיץ 623 לפנה"ס נראה שגם עילם הצליחה להשתחרר מהשלטון האשורי.
בשנת 623 לפנה"ס הוביל סין-שר-אישכון צבא למלחמה כנגד העיר בבל, הוא הצליח להביס את הבבלים והכשדיים, אבל מרד חדש באשור כנראה של מפקד כוחות אשור במערב, הביא להפסקת הלחימה בבל.
לאחר כשלושה חודשים הצליח לדכא את המרד בתוך אשור.
נבופלאסר ניצל זמן זה לבסס את מעמדו כשליט של רוב ממלכת בבל ולהוציא מידי אשור את המאחזים האחרונים של בממלכת בבל.
בשנת 616 לפנה"ס כרת נבופלאסר ברית עם אומחישתר (במקורות היוונים כיכסרס (Cyaxares)) מלך מדי.
כוח צבאי זה עלה צפונה ללב הממלכה האשורית ותקף את הכוחות אשוריים.
גורלו הסופי של סין שר אישכון לא ידוע.
המידע בנושא המצור המתייחס אליו ניזוק ברשומות הבבליות.
סביר להניח שהוא נהרג בשנת 612 לפנה"ס במסגרת המלחמה על הגנת נינוה.
למרות כיבוש הערים הראשיות של אשור, אשור המשיכה להתקיים, המלך שירש את סין-שר-אישכון היה אשור-אובליט השני.
הוא העביר את הבירה לעיר חרן.
עיר זו נכבשה על ידי בבל בשנת 609 לפנה"ס.
סין-שום-לישיר היה גנרל בצבא אשור שמרד במלך אשור סין-שר-אישכון.
הוא מלך בשנת 626 לפנה"ס במשך שלושה חודשים על בבל.
סין-שום-לישיר היה רב סריס בתקופתם של אשורבניפל ובנו שירש אותו אשור-אתיל-אילני (מלך בין השנים 627-631 לפנה"ס).
הוא קיבל מאשור-אתיל-אילני הבעת הוקרה עמוקה על נאמנותו.
בשנת 626 לפנה"ס, תקופה קצרה לאחר שסין-שר-אישכון עלה לשלטון (בשנת 627 לפנה"ס) הוא מרד בו הצליח לכבוש ערים בצפון ממלכת בבל ובראשם את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון.
מעולם לא שלט על כל ממלכת אשור.
ניסיון ההשתלטות שלו על אשור הביא להחלשת הממלכה, ובכך אפשר לשליטי המדינות הוסליות בראשם נבופלאסר להתחזק ולצאת למאבק כנגד אשור.
סין-שום-לישיר מוזכר ברשימת מלכי אור כמלך שמלך שנה לפני סין-שר-אישכון.
אזכורים על שנת מלכותו הראשונה מופיעים גם בטקסטים מהעיר בבל, ניפור ורואה (Ru'a).
לא ברור מהטקסטים אם הוא היה מעורב במותו של אשור-אתיל-אילני.
סין (בקרואטית: Sinj; באיטלקית: Signo) היא עיר במחוז ספליט-דלמטיה שבקרואטיה.
העיר ממוקמת 33 קילומטרים צפונית-מזרחית מהעיר ספליט ו-20 קילומטרים מהגבול עם בוסניה והרצגובינה, בגובה 326 מטרים מעל פני הים.
העיר הוקמה בזמן שלטון העות'מאנים בקרואטיה בשנת 1524, שלטון שנמשך עד 1686, התפתחותה הייתה סביב מבצר עתיק שהוקם על ידי העות'מאנים מהמאה ה-16 עד סוף המאה ה-17. כשנכבשה על ידי הוונציאנים, המנזר הפרנציסקני ו"כנסיית גוספא סינסקה" בעיר, הפכו למקום של עלייה לרגל.
בשנת 1715 גורש העות'מאני האחרון מהעיר.
לאחר קונגרס וינה בשנת 1815 עד 1918, העיירה הייתה חלק מהמונרכיה האוסטרית (הצד האוסטרי לאחר הפשרה של 1867) בדלמטיה.
שמה האיטלקי של העיר (סיןו-Signo) היה בשימוש שנת 1867.
בעיר פועלת "הגימנסיה הפרנציסקנית לדקדוק", שהוקמה בשנת 1838 והיא מהראשונים המלמדים דקדוק בקרואטיה.
מאז שנת 1715 מתקיים בעיר בכל יום ראשון הראשון של חודש אוגוסט, פסטיבל "סינסקה אלקה" המושך אליו מבקרים רבים.
הלהקה המקומית "קלאפה סין" (שהוקמה בשנת 1982) היא מהוותיקות בקרואטיה ומתאפיינת בשירה הדלמטית המקורית.
הלהקה הופיעה במדינות רבות בשלוש יבשות.
בענף הכדורסל מייצגת את העיר קבוצת אלקר סין, שהעפילה בשנת 1984 עד לגמר הגביע היוגוסלבי וכיום המתמודדת בליגה הבכירה בקרואטיה.
בענף הכדורגל הקבוצה הבכירה היא יונאק סין, המתמודדת בליגה השלישית.
כמו כן פועלים בעיר מועדונים בענפי הרוגבי, האיגרוף ועוד.
סין היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Captain America #290 מפברואר 1984 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון מארק דמתיאס והמאייר פול נירי.
סין היא האלטר אגו של סינתיה שמידט, בתו של יוהאן שמידט - הגולגולת האדומה.
סין הפכה לנבלת-על בשלביה המאוחרים יותר, ומוכרת בעיקר בזכות תפקידה בעלילת הפחד עצמו.
היא גדלה כחברה במנזר אחיות החטא הפועל תחת שירותו של אביה, ומאוחר יותר גדלה כנערה האמריקאית הממוצעת "אריקה הולשטיין" עד שגילתה את מקורה ומוצאה בידי קרוסבונז ונעשתה שותפתו.
את דמותה של ולנטינה דה סנטיס, בתו של הגולגולת האדומה, גילמה בסרט הלייב אקשן דל-התקציב "קפטן אמריקה" השחקנית פרנצ'סקה נרי.
תסריטאי הסרט "איירון מן 3", דרו פירס, הביע את רצונו להפיק סרט קצר המבוסס על דמותה של סין.
כאשר יוהאן שמידט - נבל-העל שידוע בתור הגולגולת האדומה - היה על אי לא ידוע וביקש לספק לעצמו יורש, הוא הביא לעולם בת בשם סינתיה לאישה מקומית.
אחרי שאשתו מתה בלידה, שמידט כמעט הרג את הילדה.
סוזן סקארבו, אם הלילה, שכנעה את שמידט לחוס על חייה והחליטה לטפל בה.
שמידט הסכים, אך רק בתנאי שהבת תחונך באינדוקטרינציה של הגולגולת האדומה.
כשחזר, שמידט שם את סינתיה במכונה מיוחדת, אשר גרמה לה להזדקן אך נתנה לה כוחות-על.
כאם המנזר, סינתיה הפכה למנהיגה של "אחיות החטא", יתומות צעירות שהוכנסו לאותה מכונה.
הקבוצה התעמתה פעמים רבות עם קפטן אמריקה, לפני שהוכנסה למכונה שביטלה את הזדקנותם וכוחותיה.
למרות זאת, היא הצטרפה לאחיות החטא של סקארבו, תחת השם "אחות החטא".
לאחר מכן, סינתיה נתפסה על ידי סוכנות S.H.I.E.L.D, אשר החליפה את זיכרונותיה וגרמה לה לחשוב כי היא אריקה הולשטיין, נערה אמריקאית ממוצעת.
לאחר שהגולגולת האדומה המקורי נרצח על ידי חייל החורף, קרוסבונז חטף אותה ועינה אותה כדי לשחזר את זיכרונותיה.
כשהצליח, סינתיה אימצה את הכינוי סין ("חטא"), נכנסה עמו למערכת יחסים ויצאה איתו למסע הרג.
היא התאחדה עם אביה, ששכן בתוך מוחו של אלקסנדר לוקין.
כחלק מתוכניתו של אביה ובמהלך אירועי "מלחמת אזרחים", סין התחפשה לאחות וקרוסבונז הרג את קפטן אמריקה על מדרגות בית המשפט.
הסוכנת שרון קרטר גילתה מסין כי היא זו שהרגה את הקפטן, כתוצאה של שליטה מוחית על ידי דוקטור פאוסטוס.
כשתפסה את הפיקוד על יחידת הנחשים, סין חילצה את קרוסבונז מהכלא, ונפצעה בניסיון פריצה לקפיטול ארצות הברית.
כשניסתה להתנקש בחייהם של סנטורים ופוליטיקאים, היא נפגשה לראשונה והובסה על ידי קפטן אמריקה החדש, ג'יימס ברנס.
בסיום חזרתו מהמתים של קפטן אמריקה, פניה של סין נשרפו והיא נעשתה דומה לאביה במראה.
לאחר מכן, ברון זמו ביקר את סין בכלא ומסר לה מידע על באקי.
כאשר מאסטר-מן ברח מהכלא, סין הפכה לגולגולת האדומה החדשה.
היא סיפקה וידאו לתקשורת, בו באקי ברנס אומר כי הוא היה מודע למעשיו ולא עבר שטיפת מוח.
לאחר מכן, היא ומאסטר-מן מאיימים לפוצץ את פסל החירות (כשבתוכו כלואים פלקון והאלמנה השחורה), אך באקי מגיע למקום ומסכל מזימה זו.
הפחד עצמו, קפטן אמריקה החדש וחזרה לחיים
במהלך עלילת הפחד עצמו, ברון זמו וסין מוצאים את הפטיש של סקאד'י.
כאשר סין מרימה את הפטיש, היא הופכת לסקאד'י עצמה, משחררת את "הנחש" מכלאו התת-ימי ונודרת להשתלט על העולם.
היא מרכיבה צבא נאצים במזימה לשלוט על וושינגטון די.סי, והורגת לכאורה את באקי בקרב.
בקרב הסופי, סין נלחמת בקפטן אמריקה המקורי, החמוש במיולניר של תור.
תור הורג את הנחש, וכאשר אודין מזמן את הפטישים אליו, סין מאבדת את כוחותיה של סקאד'י ונעשית נכה.
היא נראתה מאוחר יותר בשירות ארגון הידרה של ברון זמו, וסייעה למזימתם להשמיד את האנושות בעזרת דמו של נער בלתי-אנושי.
היא נלחמה בקפטן אמריקה החדש, סאם וילסון/פלקון, ונהרגה בפיצוץ המתחולל.
סין נראתה עם פרצופה הרגיל יחד עם שיבוטו הטלפתי של אביה.
הם החלו להתגורר בחדר תת-קרקעי מתחת לאחוזת האוונג'רס, שלא נעשה בה שימוש בידי אחת מקבוצות האוונג'רס אלא הפכה לאטרקציית תיירות.
הם כמעט התגלו בידי חברי קבוצת האוונג'רס המופלאים קוויקסילבר ודדפול, אך הגולגולת האדומה השתמש בכוחותיו כדי שיחשבו שהמקום ריק.
סין והגולגולת נראו לאחר מכן בחברתו של קרוסבונז, מגייסים חברי קבוצה נאו-נאצית לשורות ארגון הידרה.
סין-מובליט היה מלך אמורי, המלך החמישי בשושלת הראשונה של מלכי בבל שהייתה שושלת אמורית.
הוא היה אביו של המלך חמורבי.
תקופת מלוכתו נמשכה 19 שנים, בין השנים 1812–1793 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה, או 1729-1748 לפי הכרונולוגיה הנמוכה.
סין-אומבליט היה השליט הראשון על בבל שהכריז על עצמו כמלך העיר.
הוא היה הראשון שהרחיב את שלטונה של בבל על ערי מדינה נוספות בדרום מסופוטמיה.
בנו חמורבי הרחיב את גבולות הממלכה והפך אותה לאימפריה.
סין אובליט ירש את אביו אפיל-סין.
לא נמצאו במחקר הארכאולוגי כתובות המציינות אותו ואת אביו.
בתקופת שלטונו נשלט המרחב המסופוטמי על ידי מספר ממלכות עתיקות ובולטות: אשנונה באזור החידקל העליון, לרסה באזור הדלתה של הפרת והחידקל, ממזרח שכנה ממלכת עילם ובאזור הג'זירה מלך המלך האשורי שמשי אדד הראשון, שהקים ממלכה גדולה.
בבל באותה עת הייתה עיר ממלכה מקומית.
בשנה ה-13 למלכותו, הדף את צבא העיר אור שפלשה לתחומה של בבל.
בשנה ה-17 למלכותו כבש את העיר איסין, ששכנה מדרום-מזרח לבבל בתקופת מלכותו של דמיק-אילישו מלך איסין, אבל לאחר מכן איבד את שלטונו על איסין.
במשך תקופת מלכותו הוא הצליח להתחזק, ביצר מספר ערים בתחום ממלכתו ובנה תעלות.
בעת עליית בנו חמורבי לשלטון, התרבות הבבלית צברה כבר בולטות מסוימת בקרב המעמדות המשכילים על פני תרבויות אחרות באזור.
השלטון באזור כבר החל להתבסס תחת הגמוניה בבלית.
ערי המדינה בורסיפה כיש, דילבת וסיפר היו תחת הגמוניה בבלית.
במקורות העתיקים מופיעה גם דמות אישה בשם אילטני , ייתכן והייתה בתו של סין-מובליט ואחותו של חמורבי, או שהייתה בתו של שמשו-אילונה בנו של חמורבי.
סימקה מאטרה בגירה מכונית ספורט בסגנון קופה, המאופיינת בשלושה מושבים קדמיים סמוכים, נוצרה על ידי קבוצת ההנדסה מאטרה (Matra) בשיתוף עם סימקה, וקרייזלר אירופה.
הסימקה מאטרה בגירה (על שם בגירה, הטיגריס בספר הג'ונגל של רודיארד קיפלינג) הוצגה ב-14 באפריל 1973. המכונית הייתה מבוססת על הסימקה 1100 TI, כולל רכיבי המנוע, המתלה הקדמי, ההגה, ומערכת הבלמים.
הגוף היה עשוי מ- פוליאסטר רכוב על מבנה פלדה.
שלושת מושבי הקונספט הקדמיים הושארו, והיו סימן היכר בולט לסימקה מאטרה בגירה.
בשנת 1980, שהייתה שנת הייצור האחרונה של הסימקה מאטרה בגירה, בעקבות מכירת קרייזלר באירופה על ידי ה- PSA (פיג'ו - סיטרואן), המותג שונה ל- טלבוט-Matra, (טלבוט מאטרה).
הדגם שהחליף את "סימקה מאטרה בגירה" היה מאטרה מורנה שיוצר בין השנים 1980–1983.
מנוע מרכזי - אחורי רכוב מאחורי תא הנוסעים
מדגם זה יוצרו 30,242 יחידות.
הגה - שטוח בחלקו התחתון
סימקה ארונד ספורט מכונית ספורט שיוצרה על ידי חברת סימקה הצרפתית בין השנים 1950–1962.
מכלולים רבים מהדגם "סימקה ארונד ספורט" נלקחו לדגם הספורט סימקה 9.
2 מושבים, קבריולה ספורט (הדגם הוצג באוקטובר 1952 אבל ייצור הדגם התחיל בשנת 1955).
מאוקטובר 1951 : מנוע משופר עם יחס דחיסה 1:8.5
סימקה שאמבור (Simca Chambord) היא מכונית סלון, סדאן 4 דלתות, בעלת מנוע 8 צלינדרים, שייצרה חברת סימקה הצרפתית בין השנים 1957–1961. ברזיל ייצרה והרכיבה ברישיון סימקה את ה"סימקה שאמבור ברזיל" משנת 1959–1966. בברזיל יוצרו עד שנת 1966 50,833 יחידות.
שישה מקומות ישיבה (3 מקדימה, 3 מאחור)
תמסורת 3 הילוכים - על מנוף מוט ההגה
בלמי תוף הידראולים על כל 4 הגלגלים
סימקה 8 היא מכונית משפחתית קטנה אשר יוצרה על ידי חברת סימקה הצרפתית בין השנים 1938–1951. יוצרו 113,165 יחידות.
משנת 1948 נוספה גרסת ספורט, עם מנוע בהספק של 50 כ"ס.
דגם ה"סימקה 8" דמה מאוד לדגם הפיאט 1100 האיטלקי.
שלדת סימקה 9 נלקחה מדגם "סימקה 8".
מתחרותיה היו רנו ז'יוואקאטר ופיג'ו 202. כל שלושת הדגמים יוצרו בצרפת.
סימקה 8 דגם Special (דגם ספורט - מרוץ)
סימקה 8 דגם גורדיני (ספורט)
סימקה אספלנדה (בספרדית: Simca Esplanada) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב Simca do Brasil חברת בת של יצרנית הרכב הצרפתית סימקה.
דגם ה"סימקה אספלנדה" הוצג לראשונה בנובמבר, שנת 1966 בתערוכת המכוניות בסאן פאולו, ומספר ימים לאחר מכן "קרייזלר אינטרנשיונל" קיבל את השליטה ב-Simca do Brasil.
"סימקה אספלנדה GTX" (יוצרו 631 יחידות)
מיקום מנוף ההילוכים - מתחת להגה
הרפובליקה העממית של סין משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
הרפובליקה העממית של סין משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הסינים 205 מדליות, מהן 105 מדליות זהב.
במשחקים האולימפיים לנוער בהן השתתפה, בשתיים דורגה במקום הראשון בשתיים דורגה במקום השני, באחת דורגה במקום החמישי ובאחת דורגה במקום השביעי.
סין מדורגת במקום הראשון בטבלת המדליות של כל הזמנים.
המשלחת הראשונה של הרפובליקה העממית של סין למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 68 ספורטאים שהתחרו ב-19 ענפי ספורט.
המשלחת דורגה במקום הראשון לאחר שזכתה ב-51 מדליות, מהן שלושים מדליות זהב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 123 ספורטאים שהתחרו בכל 28 ענפי הספורט לאור אירוח המשחקים האולימפיים לנוער.
המשלחת היא המשלחת הגדולה ביותר של הרפובליקה העממית של סין שהשתתפה במשחקים האולימפיים לנוער.
המשלחת דורגה גם היא במקום הראשון בטבלת המדליות עם זכייה ב-65 מדליות, מהן 38 מדליות זהב.
הרפובליקה העממית של סין השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת דורגה במקום השני לאחר שזכתה ב-15 מדליות, מהן 7 מדליות זהב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 23 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי הספורט.
המשלחת דורגה במקום השביעי לאחר שזכתה בעשרה מדליות, מהן שלוש מדליות זהב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 53 ספורטאים שהתחרו בארבע עשרה ענפי הספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שהרפובליקה העממית של סין שלחה עד כה למשחקי החורף האולימפיים לנוער.
המשלחת דורגה במקום התשיעי לאחר שזכתה בעשרה מדליות, מהן שלוש מדליות זהב.
סין (בהונגרית: Szin) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מהמאה ה-12.
בסין חיו מעט יהודים במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מסין בשואת יהודי הונגריה.
בדף הקהילה מתוך מפקד קהילות הונגריה שבוצע בשנת 1944 נכתב כי בקהילה 135 חברים, מנהיג הקהל הוא מיקשה וייסברגר ורב הקהילה הוא הרב סנדור טננבאום.
סימקה 9 היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה שיוצרה בין השנים 1952–1954 בצרפת.
2 דלתות - הרדטופ קופה, יוצרו 96 יחידות.
2 דלתות - קבריולה, יוצרו 9 יחידות.
שלדת "סימקה 5" נלקחה מדגם סימקה 8, מכלולים רבים לדגם "סימקה 9" נלקחו מדגם סימקה ארונד ספורט.
גוף הדגם יוצר על ידי "Figoni et Falaschi" .
סין המרכזית (בסינית: 华中; פין-יין: Huázhōng) הוא שמו של אזור גאוגרפי, ואזור תרבותי (עם הגדרה מעורפלת במידה מסוימת), בחלק המרכז-דרום-מזרחי של הרפובליקה העממית של סין.
אזור זה כולל את מחוזות של הנאן, הוביי והונאן, ובחלק מההתייחסויות גם את מחוז ג'יאנגשי.
לאחר חלוקה גאוגרפית מחודשת, סין המרכזית היא באופן רשמי חלק מ"דרום-מרכז סין" (中南), אך בחלוקה אדמיניסטרטיבית רשמית זו, אינו כולל את ג'יאנגשי.
בהקשר של התכנית של "עליית סין המרכזית" על ידי מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין של 2004, המחוזות הקרובים הנוספים שאנשי ואנחויי, נכללים, ומוגדרים גם אזורים של מרכז סין לפיתוח אזורי.
סין היבשתית, המכונה גם היבשת הסינית, (בכתב הסיני המסורתי: 中國大陸; בכתב הסיני המפושט: 中国大陆; בפין יין: Zhōngguó Dàlù) היא האזור הגאופוליטי והגאוגרפי שבסמכותה הישירה של הרפובליקה העממית של סין.
הוא כולל את האינאן, שהוא מחוז אי בים סין הדרומי ואינו כולל את האזורים המנהליים המיוחדים של הונג קונג ומקאו, אף על פי ששניהם נמצאים בעיקר בשטח היבשת הגאוגרפית ("היבשת").
ישנם שני מונחים בסינית שמתורגמים ל"יבשת":
הוא כולל את הונג קונג ומקאו.
ניידי (内地;內地), פשוטו כמשמעו 'פנים הארץ' או 'ארץ פנימית'.
לא כולל את הונג קונג ומקאו.
ברפובליקה העממית של סין השימוש בשני המונחים אינם נושאים את אותה משמעות.
כדי להדגיש את מדיניות סין אחת ולא לתת לרפובליקה הסינית המתנגדת "בסיס שווה" ביחס למצרים, יש להשתמש במונח בהקשרים הרשמיים של סין העממית בהתייחס לטייוואן (כאשר הרפובליקה העממית מתייחסת לעצמה כאל "סין היבשתית" לעומת "טייוואן", ששמה הרשמי הוא "רפובליקת סין").
ביחסי סין העממית עם הונג קונג ומקאו, ממשלת סין מכנה את עצמה "ממשלת העם המרכזית".
בטאיוואן, "אזור היבשת" הוא המונח המשלים ל"אזור חופשי של הרפובליקה הסינית" המשמש בחוקת רפובליקת סין.
סימקה אריאן היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה, שיוצרה בין השנים 1957–1963 בצרפת.
נוסף על כך, דגם "סימקה אריאן" יוצר בין השנים 1965–1967 בארגנטינה.
קיבולת מכל דלק – 60 ליטר (דגם מנוע 1.3 ליטר).
בארגנטינה יוצרו 507 יחידות (בין השנים 1965–1967) על ידי "Metalmecánica SAIC".
הדגם היה קרוי "Simca Miramas", יוצר ברמות גימור: "Std" ,"Lujo".
"Ariane 4" – בדגם הורכב מנוע 4 צילינדרים.
"Ariane 8" – בדגם הורכב מנוע V8 צילינדרים.
סימקה ואדאט היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה, שיוצרה בין השנים 1954–1961 בצרפת.
ייצור "סימקה ואדאט" בברזיל ואוסטרליה
דגם ה"סימקה ואדאט" יוצר בין השנים 1958–1959 בברזיל על ידי "Simca do Brasil" , חברת בת של "סימקה".
באוסטרליה יוצר דגם "סימקה ואדאט" בין השנים 1959–1962 על ידי "קרייזלר אוסטרליה" , תוך שימוש ברכיבים מיובאים לחלוטין וגם ממקור מקומי.
5 דלתות – סטיישן, קרויה "Simca Vedette Marly", יוצרה משנת 1956.
"סימקה ואדאט" – מכונית שרד
דגמי "סימקה ואדאט" בתצורות 4 דלתות סדאן, ו-4 דלתות קבריולה שימשו כמכוניות שרד.
לרשותו של הגנרל שארל דה גול, שמעולם לא הסתיר את העדפתו של סיטרואן (דגם סיטרואן DS), עמדו מספר סימקות ואדטים כדי לבצע את מסעותיו.
יתר על כן, הקנצלר הגרמני קונראד אדנאואר השתמש גם ב"סימקה ואדאט" כדי לטייל במהלך ביקורו בצרפת בשנת 1959.
ז'ורז' פומפידו השתמש לעיתים בדגם "סימקה ואדאט" קבריולה .
סימרון הוא סרט מערבון אפי אמריקאי משנת 1931, המבוסס על ספר של עדנה פרבר והופק על ידי חברת RKO.
את התפקיד הראשי בסרט משחקת איירין דאן.
המוזיקה הולחנה על ידי מקס שטיינר.
הסרט זכה בכשלושה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר ועל התסריט המעובד ועיצוב ההפקה.
בנוסף על כך, הסרט היה מועמד לפרסים נוספים בקטגוריות הבימוי, השחקנית הראשית, הצילום והשחקן הראשי.
זוהי הייתה אחת ההפקות הבודדות של RKO שזכתה בפרסים אל, וכן אחד המערבונים היחידים (בנוסף על רוקד עם זאבים) שזכה להצלחה זו בתולדות הפרס.
אמנם הסרט הכניס כמעט 1.4 מיליון דולרים, אך לא החזיר את עלויות ההפקה, שהייתה היקרה ביותר בחברת RKO עד אותה השנה.
בשנת 1960, צולם רימייק לסרט.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1889 באוקלהומה.
זוג בורח לאוקלהומה מקנזס על מנת להצליח כלכלית.
הסרט צולם בזמן השפל הגדול אך למרות זאת הושקע בו כמעט מיליון וחצי דולרים.
הצילומים החלו בקיץ 1930 מחוץ ללוס אנג'לס שבקליפורניה.
לשם ההפקה, רכשה RKO כ-89 דונמים על מנת לבנות את העיירה בה מתרחשת העלילה.
חוסה חורחה אריאגה רודריגס (בספרדית: Jose Jorge Arriaga Rodriguez; נולד ב-5 בספטמבר 1977) הידוע יותר בשם הבמה שלו, סינטה דה אורו (שפירושו מספרדית: "סרט זהב") הוא מתאבק מקסיקני-אמריקאי, המופיע בארגוני היאבקות עצמאיים במקסיקו.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה סין קארה (שפירושו מספרדית: "חסר פנים"), והיה המתאבק השני ובעל התקופה הארוכה ביותר שעשה שימוש בדמות של סין קארה.
לפני שחתם ב-WWE, הוא התאבק תחת שם הבמה מיסטיקו (שפירושו מספרדית: "מסתורי") בארגון ההיאבקות המקסיקני Lucha Libre AAA Worldwide (AAA) ובמספר ארגוני היאבקות עצמאיים בארצות הברית ובמקסיקו.
במהלך תקופה זו, הוא נקלע למחלוקת עם מתאבק הארגון CMLL, לואיס אוריווה, בגין החזקה בשם הבמה מיסטיקו.
לאחר ויכוח, אריאגה שינה את שם הבמה שלו למיסטיקו דה חוארס ולאחר מכן לאיקוגניטו, שתחתיו הופיע בארגוני היאבקות בולטים כמו Chikara, Total Nonstop Action Wrestling (TNA), ו-National Wrestling Alliance (NWA).
אריאגה חתם על חוזה ב-WWE בשנת 2009 וערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי שנתיים לאחר מכן כסין קארה, כאשר הוא החליף באופן זמני את המתאבק לואיס אוריווה, שהיה המתאבק המקורי מאחורי הדמות.
באוקטובר 2011, הוא הפסיד בקרב מסכה נגד מסכה לאוריווה ולאחר מכן החל להופיע עם פנים חשופות תחת שם הבמה הוניקו.
בשנת 2013, לאחר שחרורו של אוריווה, אריאגה נכנס לדמותו של סין קארה באופן קבוע.
בניגוד לאוריווה שידע לדבר רק בספרדית, הצגתו של אריאגה כסין קארה הוסברה כאחד שגדל בארצות הברית וידע גם את השפה האנגלית בנוסף לשפה הספרדית.
בשנת 2014, הוא זכה באליפות הזוגות של NXT ביחד עם קאליסטו, כשהשניים נודעו בשם "הלוצ'ה דרגונס".
הוא שוחרר מהארגון בשנת 2019.
רודריגז נולד ב-5 בספטמבר 1977 באל פאסו, טקסס להורים מהגרים ממקסיקו.
בזמן שחלם להפוך למתאבק מקצועי, רודריגז עבד בבית הלוויות של סביו בחוארס.
כמו כן, הוא סיים תואר ראשון בחניטה וקברנות במקסיקו.
בנובמבר 2016, דווח שארגון ה-WWE הורה לו להשתתף בסדנה לשליטה בכעסים, זאת לאחר שנקלע לעימותים עם כריס ג'ריקו וסיימון גוטץ'.
אליפות הזוגות של FCW (פעמיים) - עם אפיקו
PWI דירג אותו במקום ה-93 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2012
אליפות במשקל בינוני של WWA (פעמיים)
אליפות במשקל כבד של NWF (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - עם קאליסטו
רגע הראייה הכפולה של השנה (2011) - עם סין קארה אסול
סין הוט 100 או בילבורד סין הוט 100 (בסינית מפושטת: 中国公告牌音乐单曲榜; בסינית מסורתית: 中國公告牌音樂單曲榜) היה מצעד המוזיקה הרשמי של תעשיית המוזיקה ברפובליקה העממית של סין לשירים מקומיים, שהורכב על סמך נתונים מ-Nielsen-CCData ופורסם מדי שבוע על ידי בילבורד סין.
המצעד התבסס על מכירות דיגיטליות, השמעות ברדיו ונתוני סטרימינג ברשתות הסטרימינג שפעלו בסין.
הפעם האחרונה בה עודכן המצעד היה ב-6 בספטמבר 2019.
סין יאגנצה אנרגיה (בסינית פשוטה: 中国长江电力股份有限公司; בסינית מסורתית: 中國長江電力股份有限公司) היא חברת שירות סינית, המפיקה אנרגיה.
החברה הוקמה ב-4 בנובמבר 2002. החברה היא חברת בת של תאגיד שלושת הערוצים של סין, חברת חשמל ממשלתית.
ב-18 בנובמבר 2003 היא נרשמה לבורסה בשנגחאי, ומאז היא מהווה מרכיב חשוב במדד SSE 180, מדד המניות של הבורסה בשאנגחאי.
החברה מפעילה מספר מפעלים הידרואלקטריים על נהר היאנגצה, ביניהם סכר שילוודו, הסכר ההידרואלקטרי השני בגודלו בסין והשלישי בעולם, סכר שיאנגג'יאבה וסכר גג'ואובה.
בנוסף, ישנם שני סכרים נוספים בפיתוח: סכר באיחטאן, הסכר ההידרואלקטרי השלישי בגודלו בסין והרביעי בגודלו בעולם, מבחינת נפח הסכר, שאמור להתחיל לפעול באופן מלא ביולי 2021 וסכר וודונגדה, הסכרק ההידרואלקטרי הרביעי בגודלו בסין והשביעי בעולם, שאמור להתחיל לפעול באופן מלא בדצמבר 2021.
החברה משווקת חשמל באמצעות תאגיד הרשת הממשלתי של סין בעיקר למרכז סין (חוביי, חונאן, חנאן, ג'יאנגשי וצ'ונגצ'ינג), למזרח סין (שאנגחאי, ג'יאנגסו, ג'ג'יאנג ואנחווי) ולמחוז גואנגדונג.
סין השתתפה במלחמת העולם הראשונה בשנים 1917–1918 בברית עם מדינות ההסכמה.
סין לא שלחה חיילים לחזיתות השונות, אולם 140,000 עובדים סינים (כחלק מהצבא הבריטי, חיל העבודה הסיני) שירתו הן לצד הכוחות הבריטים והן לצד הכוחות הצרפתים במהלך המלחמה.
אף על פי שסין הייתה מדינה נייטרלית מאז 1914, הוביל דואן צ'ירוי, ראש ממשלת סין, את המעורבות הסינית במלחמת העולם הראשונה.
דואן רצה לשלב את סין עם אירופה וארצות הברית על ידי הצהרה לצד מדינות ההסכמה נגד מעצמות המרכז.
ב-14 באוגוסט 1917 סיימה סין את נייטרליותה, והכריזה מלחמה על הקיסרות הגרמנית ועל האימפריה האוסטרו-הונגרית.
סין הייתה נייטרלית בתחילת המלחמה, כיוון שהמדינה הייתה כאוטית מבחינה כלכלית ופוליטית וחסרה מבחינה צבאית.
בשנת 1914 חיסלו הכוחות הצבאיים היפנים והבריטים חלק מנחלות גרמניה בסין.
יואן שה-קאי הציע בחשאי לדיפלומט הבריטי ג'ון ג'ורדן 50 אלף חיילים על מנת לכבוש מחדש את המושבה הצבאית הגרמנית בצ'ינגדאו, אך הוא סורב.
יפן המשיכה לכבוש את צ'ינגדאו ולכבוש חלקים ממחוז שאנדונג.
בינואר 1915 הציגה יפן אולטימטום בשם "עשרים ואחת התביעות" לממשלת סין.
הם כללו שליטה יפנית בנחלות גרמניות לשעבר, חוזי חכירה ל-99 שנים בדרום מנצ'וריה, אינטרס במפעלי פלדה והנחות בנוגע למסילות רכבת.
לאחר שסין דחתה את ההצעה הראשונית של יפן, הועברה במאי סדרה מופחתת של "שלוש עשרה דרישות", עם תאריך יעד לתקופה של יומיים.
יואן שיקאי, שהתחרה עם מצביאים מקומיים אחרים על מנת להפוך לשליט כל סין, לא היה מסוגל להסתכן במלחמה עם יפן, וקיבל את הדרישות.
הטופס הסופי של ההסכם נחתם על ידי שני הצדדים ב-25 במאי 1915.
מכיוון שבתחילה סין לא הייתה אומה לוחמנית, ממשלת סין לא הרשתה לאזרחיה להשתתף בלחימה.
עם זאת, בשנת 1916 החלה ממשלת צרפת בתוכנית גיוס סינים לשמש בתפקידים לא צבאיים.
חוזה עבור סין לאספקת 50,000 עובדים נחתם ב-14 במאי 1916, והמשלחת הראשונה עזבה את טיינג'ין לעבר Dagu ומרסיי ביולי 1916. ממשלת בריטניה חתמה גם על הסכם עם הרשויות הסיניות לאספקת עובדים.
הגיוס הושק על ידי ועדת המלחמה בלונדון בשנת 1916, שהקימה את חיל העבודה הסיני.
ב-31 באוקטובר 1916 הוקם בסיס גיוס ב-Weihaiwei (אז מושבה בריטית).
חיל העבודה הסיני כלל גברים סינים שהגיעו בעיקר משאנדונג, ובמידה פחותה ממחוזות ליאונינג, ג'ילין, ג'יאנגסו, חוביי, חונאן, אנחווי וגאנסו.
רובם נשלחו לאירופה דרך האוקיינוס השקט וקנדה.
עשרות אלפי המתנדבים הונעו על ידי עוני האזור וחוסר הוודאות הפוליטית של סין, וגם התפתו בנדיבות השכר שהציעו הבריטים.
כל מתנדב קיבל דמי הצטרפות בסך 20 יואן, ולאחר מכן 10 יואן בחודש לתשלום למשפחתו בסין.
העובדים פינו מוקשים, תיקנו כבישים ורכבות, ובנו מחסני תחמושת.
חלקם עבדו במפעלי חימוש ובמספנות של חיל הים.
בזמנו הם נתפשו ככוח עבודה זול, שאפילו לא הורשו לצאת מהמחנה להתרועע באופן מקומי, ונדחו כסתם קולים.
ב-17 בפברואר 1917 הוטבעה ספינת הנוסעים/מטען הצרפתית SS Athos על ידי הצוללת הגרמנית SM U-65. הספינה נשאה 900 עובדים סינים, מתוכם 543 נהרגו.
בעקבות כך ניתקה סין את הקשרים הדיפלומטיים עם גרמניה במרץ.