tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, חלק מהתכונות המשותפות של גסטרולציה על פני אורגניזמים תלת שכבתיים מכילות:
שינוי במבנה טופולוגי של העובר, ממשטח פשוט מחובר (כמו כדור), על משטח שאינו מחובר פשוט (כמו טבעת).
ההתמיינות של תאים לאחד משלושה סוגים (אקטודרם, מזודרם, אנדודרם).
תפקוד מערכת העיכול של מספר גדול של תאי אנדודרם.
לואיס וולפרט, ביולוג התפתחותי, ציין כי "זה לא לידה, נישואים, או מוות, אלא גסטרולציה היא באמת הזמן הכי חשוב בחיים שלך." המונחים גסטרולה וגסטרולציה הוטבעו על ידי ארנסט הקל בעבודה שלו "Biology of Calcareous Sponges".
למרות שתבנית הגסטרולציה מראה שוני עצום בממלכת בעלי החיים, הם מאוחדים על ידי חמשת הסוגים הבסיסיים של תנועות תא המתרחשים במהלך גסטרולציה:
Invagination: היא התקפלות של חלק אחד בחלק אחר של מבנה וזה יוצר כיס.
משתמשים במונח זה במקור באמבריולוגיה, וגם אומץ בתחומים אחרים.
Involution: מתרחש כאשר משהו הופך את התוכן של עצמו.
Ingressive: הם צלילים שבהם זרם האוויר זורם פנימה דרך הפה או האף, מהלשון והווילאות או ממיתרי הקול או מהריאות.
Delamination: הוא מצב של אי ספיקת חומרים מורכבים.
Epiboly: הוא תנועת תא המתרחשת בעובר המוקדם, באותו הזמן כמו גסטרולציה.
מי שפיר הם הנוזל שממלא את שק השפיר של האשה בהריון.
נוזל זה מזין ומגן על העובר המתפתח ברחם במהלך שבועות הריון.
שק השפיר של האשה ההרה מתחיל להתמלא בנוזל כבר החל מהשבוע השני להריון, כך שלקראת השבוע ה-12 להריון, מי שפיר מכילים את כל רכיבי התזונה החיוניים להתפתחותו התקינה של העובר: חלבונים, פחמימות ועוד.
בשבועות האחרונים להריון מי שפיר יכילו בעיקר את שתן העובר.
במי השפיר גסטרולציה מתרחשת ברצף הבא:
בהכנה לגסטרולציה, העובר חייב להיות סימטרי לאורך שני הצירים הפרוקסימלי-דיסטלי והציר הקדמי-אחורי.
הציר הפרוקסימלי-דיסטלי נוצר כאשר התאים של העובר נמצאים בצורת "גליל הביצה".
אשר מורכב מרקמות מחוץ לעובר אשר הולידו מבנים כמו השליה בקצה הפרוקסימלי, והאפיפלסט בקצה הדיסטלי.
הרבה מסלולי איתות תורמים לארגון מחדש הזה, כולל BMP ,FGF ,nodal ,Wnt.
האנדוטרם דיסטלי הקרביים (DVE) נודד לחלק הקדמי של העובר, ויצר "האנדודרם קדמי הקרביים" (AVE).
זה שובר סימטריה קדמית, אחורית, והוא מוסדר על ידי איתות של גולה.
הפס הראשוני נוצר בתחילת הגסטרולציה, והוא נמצא בצומת בין רקמת extraembryonic ו-epiblast- בצד האחורי של העובר.
יצירת הפס סומכת בעיקר על איתותה של הגולה במגל של קולר ובתוך התאים יש תרימה לפס הראשוני, האזור המוגדר כפס ראשוני ממשיך לצמוח לכיוון הקצה הדיסטלי במהלך השלבים המוקדמים של פיתוח, הפס הראשוני הוא המבנה שיקים סימטריה דו צדדית, לקבוע את האתר של הגסטרולציה וליזום היווצרות שכבת נבט.
כדי ליצור את הפס, זוחלים, ציפורים ויונקים לארגן תאי מזנכימה לאורך קו האמצע הפוטנציאלי, ומקימים הציר העוברי הראשון, כמו גם את המקום שבו תאים החדירה ולהעביר במהלך התהליך של הגסטרולציה והיווצרות שכבת הנבט.
הפס הראשוני משתרע דרך קו האמצע הזה ויוצר את גוף אנטירו-אחורי שהופך להיות האירוע הראשון לשבירת הסימטריה בעובר, ומציין את תחילתה של הגסטרולציה.
תהליך זה כרוך בחדירה של אבות המזודרם והאנדודרם והגירתם לתפקיד האולטימטיבי שלהם שבו הם יתמיינו לשלוש שכבות הנבט.
הלוקליזציה של הידבקות התא והאיתות בטא קטנין מולקולה היא עיקרית להיווצרות הנכונה של אזור המארגן שאחראי על ייזום הגסטרולציה.
על מנת שהתאים יעברו מאפיתל של epiblast באמצעות הפס הראשוני כדי ליצור שכבה חדשה, התאים חייבים לעבור אפיתל למעבר מזנכימה (EMT) לאבד את תכונות האפיתל שלהם, כגון הידבקות תאי תאים.
איתות FGF היא הכרחית ל־EMT הראוי.
FGFR1 נחוץ להסדרה משבלול 1, אשר מסדיר את E-cadherin, וגרם להפסד של הידבקות תא.
בעקבות EMT, התאים חודרים דרך הפס הראשוני ופרושים כדי ליצור שכבה חדשה של תאים או להצטרף לשכבות קיימות.
FGF8 הוא מעורב בתהליך של פיזור זה מהפס הפרימיטיבי.
גסטרולית (Gastrolith) היא השם הניתן לאבן שבעלי חיים מסוימים נוהגים לבלוע כדי לסייע בתהליכים שונים.
אבנים מסוג זה, המכונות גם אבני קורקבן או אבני קיבה או חלוקי קיבה, משמשות בעיקר כעזר לקיבת השרירים בטחינת המזון, אצל בעלי חיים החסרים מבני או מנגנוני לעיסה מתאימים לטחינת מזון קודם הבליעה, כגון שיניים טוחנות או לסת תחתונה בעלת כושר ניידות.
גודל האבנים תלוי בגודל בעל החיים הצורך אותן ובתפקידן המיועד.
אבנים אלו שכיחות בין היתר אצל תנינאים, עופות צמחוניים וקבוצת הטורפים הימיים.
הימצאותן של אבנים אלו בסמוך לשלדי בעלי חיים נכחדים, בהם הזאורופודים והפטרוזאורים, מעלה את ההשערה שגם אותם בעלי חיים היו בעלי קיבת שרירים שפעלה באותו האופן.
כך למשל משערים באשר לאפאטוזאורוס ולבארוזאורוס.
מטרה נוספת היא ניצול האבנים כמעין זְבוֹרִית – משא המושם בתחתית כלי שיט אשר מהווה תוספת משקל המשמשת לשיפור יציבותו או שינוי האופן בו הוא צף.
תפקיד זה מצוי אצל התנינאים, ונראה כי גם אצל בעלי חיים אחרים החיים במקווי מים, כגון הפלזיוזאורים, שנכחדו זה מכבר.
גסטרופרזיס, (גסטרו=קיבה, פרזיס=שיתוק חלקי), נקרא גם התרוקנות קיבה איטית או שיתוק קיבה, הוא מצב רפואי שבו יש שיתוק מוטורי חלקי או מלא של הקיבה.
במצב זה המזון נשאר בקיבה לזמן רב מעבר לנורמה.
אצל אנשים רגילים, הקיבה מתכווצת על מנת להעביר את המזון להמשך תהליך העיכול במעי הדק, והעצב התועה אחראי על התכווצויות אלו.
גסטרופרזיס מתרחש כאשר העצב התועה נהרס או נפגע ושרירי הקיבה אינם מתפקדים כראוי.
במקרה זה, המזון נע לאט במערכת העיכול, אם בכלל.
גסטרופרזיס חולף יכול להתפתח כתוצאה ממחלות מסוגים שונים, מטיפולים שונים נגד סרטן, מתרופות שונות המשפיעות על תהליך העיכול, ומהרגלי אכילה לא מאוזנים.
לרוב, גסטרופרזיס נגרם על ידי המערכת האוטואימונית.
לאנשים הסובלים מסוכרת מסוג 1 או 2 יש סיכוי רב יותר ללקות בגסטרופרזיס.
זאת ועוד, סוכרת נחשבת לסיבה הנפוצה ביותר לגסטרופרזיס, כיוון שרמות גבוהות של סוכר בדם יכולות להשפיע על שינויים כימיים במערכת העצבים.
העצב התועה נפגע בגלל שנים של רמות סוכר גבוהות בדם או בעיות כניסת גלוקוז לתאים, וכתוצאה מכך מתפתח גסטרופרזיס.
לגסטרופרזיס יש גם קשר ידוע למחלות של רקמת החיבור כמו סקלרודרמה ותסמונת אהלרס-דנלוס (הגורמת בעצמה ל-דיסאוטונומיה) וכן, למחלות נוירולוגיות כגון מחלת פרקינסון.
כן, גסטרופרזיס יכול להיגרם גם מבעיות במיטוכונדריה.
גסטרופרזיס כרוני יכול להיווצר כתוצאה מפגיעה אחרת בעצב התועה, כמו בניתוח.
עישון סיגריות כבד הוא גם סיבה אפשרית כיוון שעישון גורם לנזק בפעילות הקיבה.
גסטרופרזיס לא מוגדר (גסטרופרזיס ללא סיבה ברורה) מהווה שליש מהמקרים הכרוניים, וככל הנראה מרבית מהמקרים הללו הם כתוצאה מתגובה של המערכת האוטו-אימונית לזיהום נגיפי.
"שפעת בטן", מחלת הנשיקה, ומחלות אחרות נקשרו באופן ברור להופעת גסטרופרזיס, אבל אין מחקר שהוכיח את הקשר.
רוב הסובלים מגסטרופרזיס הן נשים.
הסבר אחד לזה הוא שלנשים יש מראש ריקון קיבה איטי יותר מאשר לגברים; ייתכן גם שיש קשר הורמונלי, כיוון שהסימפטומים של גסטרופרזיס נוטים להחמיר בשבוע שלפני הווסת, כאשר רמות הפרוגסטרון הן הגבוהות ביותר.
בכל מקרה, מעולם לא הוכח הקשר במחקר מקיף.
גסטרופרזיס יכול להיות קשור למחסור בכלור, סודיום או אבץ, כיוון שהקיבה זקוקה למינרלים הללו על מנת לייצר רמות מספקות של חומצות עיכול, שיאפשרו עיכול וריקון קיבה תקין.
הסימפטומים הנפוצים ביותר של גסטרופרזיס הם הנ"ל:
הקאות (בעיקר של מזון לא מעוכל)
רמות לא יציבות של סוכר בדם
בחילות בוקר יכולות גם הן להעיד על גסטרופרזיס.
הקאה לא מתרחשת בכל המקרים, כיוון שהחולים מתרגלים לתזונה מותאמת הכוללת רק ארוחות קטנות.
ניתן לאבחן גסטרופרזיס עם בדיקות כמו רנטגן, מודד לחץ וסריקות ריקון קיבה.
האבחנה הקלינית לגסטרופרזיס מבוססת רק על זמן התרוקנות הקיבה (ולא על סמך סמפטומים אחרים).
סימפטומים חמורים לאו דווקא מעידים על גסטרופרזיס חמור יותר.
לכן, חלק מהחולים עשויים לסבול ממעט סיבוכים, אם בכלל.
הטיפול כולל שינויים בתפריט (תזונה דלת סיבים המוגבלת בשומן ובמוצקים).
כמו כן, ישנן תרופות לבליעה כמו מטוקלופירמיד, סיספריד, אריטרומצין ודומפרידון (מוטיליום).
יש צורך לבצע התאמות במינון אינסולין עבור אלה הסובלים מסוכרת;
במצבים קשים יש צורך בטיפול עם צינור הזנה, הזנה תת-ורידית (TPN) או בטיפול עם צינורית המחוברת ישירות למעי הדק (PEJ).
ממריץ חשמלי לקיבה (Gastric Electrical Stimulator) של חברת Medtronic, הנותן גירוי חשמלי בקיבה באמצעות מערכת ה-Medtronic Enterra ™ המסייעת בשליטה על בחילות והקאות כרוניות בעקבות גסטרופרזיס אדיופטי (ללא סיבה ידועה) או ממקור סוכרת על ידי גירוי השרירים התחתונים של הקיבה.
ממריץ חשמלי לקיבה קטן ומופעל באמצעות סוללה מושתל מתחת לעור באזור הבטן התחתונה.
מוליכים מעבירים פולסים חשמליים מתונים ומבוקרים לחלק האנטרום של דופן שריר הקיבה.
המערכת מתוכנתת לייעל את הטיפול עבור המטופל.
הזרקת בוטוקס מסביב לסוגר הפיילורוס שנועד כדי להרפות את השריר ולאפשר העברת מזון בצורה מהירה וחלקה יותר מהקיבה לכיוון המעי הדק.
(יש לחזור על זריקות אלה כל 6 חודשים, לאחר שה - "אפקט" של החומר נחלש או פג).
לאחרונה, מוצעים שני ניתוחים חדשים: הראשון אשר נקרא: מיוטומיה אנדוסקופית פר-אוראלית, או G-POEM Pyloromyotomy, שהיא הליך כירורגי זעיר פולשני לטיפול באכלזיה וגסטרופרזיס בו שכבת השרירים העגולה הפנימית של הסוגר הוושט התחתון מחולקת דרך מנהרה תת-רירית.
זה מאפשר למזון ולנוזלים לעבור לקיבה, תהליך שנפגע באכלזיה וגם בגסטרופרזיס המנהרה נוצרת, והמיוטומיה מתבצעת באמצעות אנדוסקופ גמיש, כלומר ניתן לבצע את כל התהליך ללא חתכים חיצוניים.
הניתוח השני אשר נקרא: פילורופלסטיה (Pyloroplasty) שהוא הרחבת מוצא הקיבה (ה - Pylorus) הנמצא בין סוף הקיבה לתחילת המעי הדק (באמצע התריסריון) ומטרתו היא לאפשר לקיבה להתרוקן בצורה מהירה וחלקה יותר.
ניתוח זה הוא תחליף קבוע לזריקות הבוטוקס כל 6 חודשים.
במקרים חמורים וקשים מאוד של שיתוק מוחלט של הקיבה, כשהקיבה לא מתרוקנת ולא מתפקדת בכלל, כשכל הטיפולים התרופתיים והניתוחיים הקודמים נכשלו, יש צורך בטיפול של ניתוח כריתת קיבה תת-שלמה (גסטרקטומיה) כמוצא אחרון בהחלט.
אמנם טיפול זה נחשב לקיצוני, אך יש מקום לגישה כזאת כדרך לטיפול בשיתוק קיבה מוחלט שלא הגיב לטיפולים קודמים.
גסטרופרזיס יכול להיות כחלק מחסימה מדומה כרונית במעיים - Chronic Intestinal Pseudo Obstruction , לתלות בהזנה תוך ורידית (TPN) או הזנה בגסטרוסטום/ג'ג'ונוסטום ולהוביל ל-Intestinal Failure ולצורך לבסוף להשתלת מעי/רב-איברית .
ניתן לעשות שימוש בויאגרה (סילדנאפיל), אשר מגבירה את זרימת הדם לאזור איברי המין בגברים, ונמצאה יעילה בכמה מקרים לעירור מערכת העיכול במקרים של גסטרופרזיס הסוכרתי.
נוגד הדיכאון מירטאזאפין נמצא גם הוא יעיל בטיפול בגסטרופרזיס שלא מגיב לטיפול הרגיל.
זאת בשל התכונות הממריצות תיאבון ונוגדות ההקאה שלה.
מירטאזאפין פועל על אותו רספטור כמו של הסרוטונין (5-HT3) כמו שעושה התרופה הפופולרית נגד הקאה "אונדנסטרון".
סיבוכים ראשוניים של גסטרופרזיס כוללים:
תנודות ברמת סוכר בדם עקב זמן עיכול ארוך במיוחד (בחולים סוכרתיים)
תת-תזונה כללית עקב הסימפטומים של המחלה (אשר לעיתים קרובות כוללים הקאות ותיאבון מופחת)
עייפות חמורה ואיבוד משקל בשל גירעון קלורי
חסימת מעיים בשל שאריו מזון לא מעוכל ומוצקים בקיבה
זיהום בקטרי שנוצר במזון הלא מעוכל.
גספאריניזאורה (שם מדעי: Gasparinisaura; מילולית: "לטאת גספאריני") הוא סוג של דינוזאור קטן מקבוצת האלסמריה שחי בקרטיקון העליון.
מאובניו נמצאו ב-1992 במחצבים ליד העיר סינקו סאלטוס, ארגנטינה.
דינוזאור זה קיבל את שמו מהחוקר הארגנטינאי זולמה דה-גספאריני (Zulma Brandoni de Gasparini).
מאובניו של יצור זה חסרי גולגולת ועצמות חשובות אך ניתן להסיק מהם שהוא היה קרוב משפחה של ההיפסילופודון.
התגלו 3 מאובנים שלהם שהתבררו כשלדי פרטים צעירים.
דינוזאור קטן זה הגיע לאורך 1.8 מ' ושקל עד 13 ק"ג.
הוא נע על שתי רגליים כדי לנוע מהר ולברוח מטורפיו.
ככל הנראה הוא דמה להיפסילופודון והיה בעל מקור עם שיניים קטנות שהותאמו ללחיכת עלים.
ייתכן שהדינוזאורים נדדו בלהקות לאורך מישורי אמריקה הדרומית.
הגספאריניזאורה מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור ובסרט דינוזאורים: ענקי פטגוניה.
גספר אוליאל היה שחקן ודוגמן צרפתי.
מוכר בשל תפקידו כחניבעל לקטר הצעיר בסרט האמריקאי "חניבעל: מקור הרוע", בשל תפקידו בתור מעצב האופנה איב סן-לורן בסרט הצרפתי "סן לורן" ובתור היותו הפנים של מותג הבשמים "Bleu de Chanel" מבית שאנל.
אוליאל נולד בשכונת הפרוורים בולון-ביאנקור שבפריז, צרפת לכריסטין, מפיקת תצוגות אופנה, וסרז', סטייליסט.
במהלך שנות התשעים החל להופיע במספר סרטי טלוויזיה, לאחר התיכון הוא למד קולנוע באוניברסיטת סיינט דניס (University of Saint-Denis), אב סבו ראול ג'וזף אוליאל (1889-1943) עוטר כגיבור במלחמת העולם הראשונה ומצד סבתו היה גם ממוצא ספרדי ואיטלקי.
בצעירותו הותקף על ידי כלב רוטוויילר וכך קיבל את צלקתו בלחי שמאל, דבר אשר הקנה לו עומק במשחק אופי לדבריו.
ב-2004, הופיע בסרטו של ז'אן-פייר ז'נה "שנים של אירוסין" ועל משחקו זכה בפרס סזאר בקטגוריית "השחקן המבטיח".
ב-2007, שיחק בתפקיד הראשי במותחן "חניבעל: מקור הרוע", באותה שנה הופיע על שער מגזין ווג הצרפתי לצד הדוגמנית ההולנדית דאוצן קרוס, לאחר מכן נבחר לשמש כפנים של בושם הגברים של שאנל "Bleu de Chanel", סרטון הפרסום של הבושם בוים על ידי מרטין סקורסזה.
ב-2009, גילם מלאך בסרט "A Heavenly Vintage" לצד ז'רמי רנייה.
בשנה זו הגיע לישראל, ושיחק בסרט הצרפתי-ישראלי "החזקים שורדים" של הבמאית אלן טסמה לצדם של מישל בוז'נה, חנה לסלאו וליאור אשכנזי, אורי פפר ומשה איבגי
ב-2010, שיחק את אנרי הראשון, דוכס גיז בסרט "הנסיכה ממוֹנפֶּסיֶיה" המבוסס על הרומן מאת מאדאם דה לה פאייט.
בשנת 2011 שיחק בקומדיה "אמנות האהבה" לצד פרדריק בל.
בשנת 2016, גילם את התפקיד הראשי של לואיס בסרט הדרמה שביים וכתב קסבייה דולן; "זה רק סוף העולם" לצדם של לאה סדו, ונסן קאסל ומריון קוטיאר, עליו זכה אוליאל בפרס סזאר השני שלו.
באותה שנה שיחק בסרט "הרקדנית" בכיכובה של סוקו.
בשנת 2018, כיכב במיני-סדרת הדרמה "פעמיים בחיים", על גבר שמקבל חבילה מסתורית שפותחת שער אל העבר, ומעניקה לו הזדמנות לזכות שוב באקסית שלו.
בשנת 2019, שיחק בסרט הדרמה "סיביל", את דמותו של איגור.
בשנת 2021, לוהק לגלם את הדמות אנטון מוגרט במיני-סדרה של דיסני+ "מון נייט"; המבוססת על דמותו של גיבור-העל מון נייט מבית מארוול קומיקס.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-30 במרץ 2022. דמותו של אנטון מורגט הופיעה בפרק השלישי במיני-סדרה.
פרס סזאר בקטגוריית "השחקן המבטיח"
אוליאל יצא עם השחקנית והזמרת הצרפתייה ססיל קאסל מ-2005 עד 2007. הייתה לו מערכת יחסים קצרה עם בת המלוכה והדוגמנית שארלוט קסיראגי.
הוא יצא עם ג'ורדיין קרנטל בין השנים 2008 ל-2013. מ-2013 היה במערכת יחסים עם הדוגמנית-זמרת הצרפתייה גאל פייטרי.
ב-9 בפברואר 2016 פורסם כי בנם הראשון נולד.
אוליאל נהרג ב-19 בינואר 2022, בגיל 37, בתאונת סקי בצרפת.
הותיר אחריו בת זוג ובן.
גסטרוסכיזיס (מלטינית: Gastroschisis; בעברית: היעדר דופן הבטן) הוא מום מולד שבו המעי של התינוק יוצא מחוץ לגוף דרך חור ליד הטבור.
גודל החור משתנה, ואיברים אחרים, כמו הקיבה והכבד, עשויים להופיע גם מחוץ לגוף התינוק.
הסיבוכים עשויים לכלול בעיות האכלה של התינוק, לידה מוקדמת, אפרסיה במעיים, ופיגור גדילה תוך רחמי.
הסיבה לכך בדרך כלל לא ידועה.
השיעורים גבוהים יותר בקרב תינוקות שנולדים לאמהות מעשנות, שותות אלכוהול, או מתחת לגיל 20. באמצעות אולטרסאונד במהלך ההיריון ניתן לאבחן את המום, אך האבחנה יכולה גם להתרחש בלידה.
גסטרוסכיזיס שונה מאומפלוצלה בכך שאין קרום המכסה את המעי.
אופן הטיפול הוא ניתוח, אשר מבוצע זמן קצר לאחר הלידה.
אצל תינוקות עם מומים גדולים, לפעמים יכוסו קודם האיברים החשופים בחומר מיוחד, ולאחר מכן יוחזרו באופן איטי אל חלל הבטן.
שיעור הגסטרוסכיזיס הוא כ-4 ל-10,000 לידות ונמצא במגמת עלייה.
כ-60 אחוז מהתינוקות עם גסטרוסכיזיס נולדים פגים.
בלידה, לתינוק יהיה חור קטן (בגודל של פחות מ4 סנטימטרים) בבטן, בדרך כלל מצד ימין של הטבור.
דרך חור זה, יצאו חלק מהמעיים.
במקרים נדירים, הכבד והקיבה עשויים גם הם לצאת מדופן הבטן דרך החור.
כתוצאה מכך, לאחר הלידה, איברים אלה חשופים ישירות לאוויר.
במקרים מסוימים, הגורם יכול להיות גנטי, וייתכן כי גורמים סביבתיים שהאם נחשפת אליהם במהלך ההיריון, ישפיעו גם הם.
גורמי הסיכון כוללים צריכת אלכוהול, עישון וגיל צעיר של האם.
במהלך השבוע הרביעי של ההתפתחות העוברית של התינוק, צדי הגוף של העובר מתקפלים אל קו האמצע ומתמזגים יחד כדי ליצור את חלק הגוף הקדמי.
עם זאת, במקרה של גסטרוסכיזיס ופגמים אחרים בדופן הבטן, תהליך זה לא מתרחש, מפני שאחד מצדי הגוף מתקשה להתקפל אל קו האמצע ולהתמזג עם הצד השני.
כתוצאה מכך מתאפשרת יציאה של המעיים מחוץ לדופן הבטן והמעיים בדרך כלל גורם לבקע בשריר הבטן הישר, בצד ימין של הטבור.
הגורמים האחראים לתנועה של צדי הגוף כלפי קו האמצע של הגוף, כמעט ולא ידועים.
הבנה טובה יותר של הגורמים האלו, תעזור להסביר למה גסטרוסכיזיס מתרחשת לרוב בצד ימין של הטבור, בעוד שפגמים אחרים על פני הבטן מתרחשים בדרך כלל במרכזה.
לפחות שש השערות הוצעו עבור הפתופיזיולוגיה:
1. כישלון בהתפתחות שכבת המזודרם
2. קרע במעטפת שק העובר מסביב לאזור הטבור
3. שיבוש בווריד הטבורי הימני מובילה להיחלשות של קיר הגוף והיווצרות בקע במעי
4. שיבוש בשק החלמון ובעורק וויטליה
5. התקפלות חריגה של צדי הגוף
6. כישלון באיגוד שק החלמון ומבנים ויטלינים קרובים
ההשערה הראשונה לא מספקת הסבר מדוע הכישלון בהתפתחות שכבת המזודרם מתרחש באזור כל כך קטן וספציפי.
ההשערה השנייה לא מספקת הסבר לאחוז הנמוך של אנורמליות הקשורה לגסטרוסכיזיס בהשוואה לאומפלוצלה.
את ההשערה השלישית ביקרו בטענה כי אין תוספת כלי דם של הבטן הקדמית על ידי הוריד הטבורי.
ההשערה הרביעית התקבלה בחלקה אך מאוחר יותר הראו כי עורק וויטליה הימני לא קשור לאספקה לחלק הקדמי של הבטן.
על מנת לבסס את ההשערה החמישית יש צורך בעוד ראיות.
במדינות העולם המפותחות, כ-90% מן המקרים יזוהו תוך בדיקת אולטרסאונד רגילה, בדרך כלל בטרימסטר השני להריון.
להבדיל מפגמים נוספים בדופן הבטן, כמו אומפלצולה, בגסטרוסכיזיס אין קרום או צפק העוטף את הפגם והפגם בדרך כלל קטן יותר.
גסטרוסכיזיס מצריך ניתוח על מנת להשיב את המעיים החשופים לחלל הבטן ולסגור את החור בבטן.
לפעמים הניתוח יתבצע באופן מידי ולפעמים יכוסה קודם החלק מהמעי שיצא מן הבטן ונחשף לאוויר, ורק לאחר מכן יבוצע הניתוח.
ייתכן ויידרש יותר מניתוח אחד, כאשר רק ב-10% מן המקרים ניתן לסיים את התהליך הרפואי בניתוח יחיד.
לנוכח הידיעה כי התינוק סובל מגסטרוסכיזיס, מומלץ ללדת בבית חולים אשר ערוך למקרים כאלו כך שהניתוח יוכל להתבצע במהירות הנדרשת.
הולדת התינוק במוסד שלא ערוך לניתוח שכזה והעברת התינוק למוסד רפואי בו ניתן לנתח את התינוק, מסכנת את התינוק ולא רצויה.
ניתוח קיסרי לא בהכרח עדיף על לידה טבעית ולא הוכח כי יהיו תוצאות טובות יותר אם התינוק ייוולד בניתוח קיסרי.
לכן, ניתוח קיסרי יתבצע רק אם יהיו סיבות אחרות שיובילו לכך.
הסיבה העיקרית לזמן ההחלמה הארוך היא הזמן שלוקח למעי של התינוק לחזור לתפקד באופן נורמלי.
לאחר הניתוח, התינוק מוזן על ידי עירוי ובהדרגתיות מורגל לאכילה רגילה.
אם הגסטרוסכיזיס לא מטופל, הוא קטלני עבור התינוק.
שיעור ההישרדות עבור תינוקות אשר מטופלים הוא 90%.
עלולים להתרחש ליקויים נוספים כמו תפקוד מופחת של המעי, זרימת דם לא תקינה אל החלקים החשופים ובנוסף, עלולה להיות כמות פחותה של מעיים מן הכמות התקינה.
כל אלו עלולים להעמיד את התינוק בסכנה לדלקת מעי נמקית.
בנוסף, עקב היותו של המעיים חשוף לאוויר, תינוקות עם גסטרוסכיזיס נמצאים בסיכון מוגבר לזיהום וצריכים להיות תחת השגחה צמודה.
נכון לשנת 2015, השכיחות בעולם הייתה בין 2 ל-5 לידות לכל 10,000 לידות חי אך השכיחות למום נמצאת במגמת עלייה.
בשנת 2017 המרכז לבקרת מחלות ומניעתן העריך כי כ-1,871 תינוקות נולדים בארצות הברית כל שנה עם גסטרוסכיזיס.
גסטרוגרפיה ממוחשבת (CT), נקראת גם גסטרוסקופיה וירטואלית ( VG ), הוא הליך לא פולשני לאיתור ממצאים חריגים בקיבה.
באמצעות מכשיר CT, קרני רנטגן מרובות משמשים ליצירת תמונה תלת־ממדית של הקיבה, ומאפשרת לאתר ממצאים חריגים בקיבה.
למרות השימוש הנרחב בבדיקות גסטרוסקופיה כיום, בדיקה זו שימושית כהליך לא פולשני ושימושי לאיתור פגמים מבניים בקיבה ובאזור שלה, וכן מראה או מבנה חריג של רקמת הקיבה.
הבדיקה היא מהירה ולא פולשנית.
בבדיקה ניתן לזהות גידולים שפולשים מעבר לתחום רקמת הקיבה, הגדלת קשרי לימפה מקומית, וכן גרורות במקרה של סרטן הקיבה.
חומר הניגוד, בשילוב עם אמצעי ההדמיה המתקדמים, מאפשרים הדמיה טובה של הרקמה הפנימית שמצפה את הקיבה, וכן ממצאים חריגים על גבי רקמה זאת.
הסיבות לשימוש בבדיקה זאת כוללות: גילוי מוקדם של סרטן הקיבה, בחינת פגמים מבניים בקיבה (כגון בקע בסרעפת, פוליפים וכיבי קיבה), וכן הערכה לאחר ניתוח של הקיבה.
הנבדק צם במשך 8 שעות לפני בדיקה זאת.
הסיבה לכך היא שתנועות מעיים חריגות או כיווץ מעיים עשויות לשבש את תוצאות הבדיקה.
מיד לפני הבדיקה, הנבדק בולע חומר ניגוד, אשר מרחיב את הקיבה ומאפשר לצפות בכיווצה או הרחבתה וכן במבנה שלה.
במקביל, חומר נוסף שמשפר את הניגודיות של החומר הנבלע מוזלף לוריד של הנבדק.
סריקת CT מבוצעת באופן אידיאלי בטומוגרפיה ממוחשבת מרובת גלאים (MDCT) עם התנגשות דקה.
מכשיר ה־CT מפרש מספר רב של קריאות דו-ממדיות לתמונה תלת־ממדית.
גסטרד (בהונגרית: Geszteréd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גסטרד קטנה עם השנים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז התיישבות המדיארים במרכז אירופה.
היהודים חיו בגסטרד במאה ה-18 ובמאה ה-19. משנת 1930 השתמשו יהודי גסטרד בשירותי הדת של בקן, בשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
גסטרוטריכה או שעירי הבטן (שם מדעי: Gastrotricha) היא מערכה המונה 800 מינים של בעלי חיים קטנים החיים באוקיינוסים, במקווי מים מתוקים ובחופים.
אורכם של הגסטרוטריכים 0.06 עד 3 מילימטרים.
הגסטרוטריכים בעלי גוף דמוי סיכה בסימטריה דו-צדדית.
הוא מכוסה בריסים שנמצאים בעיקר סביב הפה והגב.
הגסטרוטריכים ניזונים מצורניות, חיידקים ופרוטיסטים.
הגסטרוטריכים חסרי מערכת נשימה ומחזור דם, אך חלק מהגסטרוטריכים בעלי המוגלובין.
הגסטרוטריכים הם הרמאפרודיטים, וחלק מהמינים מתרבים על ידי רביית בתולים, שבה הנקבה מטילה ביצים ומהן בוקעות גרסאות של הבוגר ללא שלב הזחל.
תוחלת החיים של הגסטרוטריכים היא בין שלושה עד 21 ימים.
הקשר של הגסטרוטריכים למערכות אחרות של בעלי חיים אינו ידוע: מורפולוגיה מצביעה על כך שהם קרובים למערכות גנתוסטומולידה (Gnathostomulida), גלגיליות (Rotifera) ותולעים נימיות (Nematoda).
אך מחקרים גנטיים מצביעים שהם קרובי משפחה של הקבוצות תולעים שטוחות (Platyhelminthes), אקדיסוזואה (Ecdysozoa) ולופוטרוכוזואה (Lophotrochozoa).
המערכה כוללת מחלקה אחת ובה שתי סדרות.
גסיסה הוא השלב האחרון בחיים המוביל בסופו למוות.
אבחון סיום תהליך הגסיסה וקביעת מוות הוא תהליך מורכב של קבלת החלטות קלינית.
על פי המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית נוכחותם של חלק מהסימנים הבאים עשויה להעיד על התקרבות המוות:
ישנוניות, שינה מוגברת ו/או חוסר תגובה (הנגרמת משינויים בחילוף החומרים של המטופל).
בלבול לגבי זמן, מקום ו/או זהות של יקירי המטופל; אי שקט; חזיונות של אנשים ומקומות שאינם נוכחים; משיכת מצעים או בגדים (הנגרמת בין השאר משינויים בחילוף החומרים של המטופל).
ירידה בסוציאליזציה ונסיגה מאינטראקציה אנושית (הנגרמת מירידה בחמצן למוח, ירידה בזרימת הדם והכנה נפשית למוות).
ירידה בצורך במזון ובנוזלים, ואובדן תיאבון (נגרם מהצורך של הגוף לחסוך באנרגיה והירידה ביכולתו להשתמש במזון ובנוזלים כראוי).
אובדן שליטה בסוגרים, בשלפוחית השתן או במעיים (הנגרמת על ידי הרפיית השרירים באזור האגן).
שתן כהה, או ירידה בכמות שתן (הנגרמת מהאטה בתפקוד הכליות ו/או ירידה בצריכת נוזלים).
העור הופך קריר למגע, במיוחד הידיים והרגליים; העור עשוי להיות בצבע כחלחל, במיוחד בחלק התחתון של הגוף (הנגרמת מירידה בזרימת הדם לגפיים).
צלילי חרחור או גרגור בזמן נשימה, שעשויים להיות חזקים (חרורי גסיסה); נשימה שאינה סדירה ורדודה; ירידה במספר הנשימות בדקה; נשימה המתחלפת בין מהירה לאיטית (הנגרמת מגודש מירידה בצריכת נוזלים, הצטברות של חומרי פסולת בגוף ו/או ירידה במחזור הדם לאיברים).
הפניית הראש לכיוון מקור אור (הנגרמת מירידה בראייה).
קושי מוגבר לשלוט בכאב (נגרם מהתקדמות המחלה).
תנועות לא רצוניות (הנקראות מיוקלונוס ), קצב לב מוגבר, יתר לחץ דם ואחריו תת לחץ דם, ואובדן רפלקסים ברגליים ובזרועות הם סימנים נוספים לכך שסוף החיים קרוב.
נקודות מבט תרבותיות על גסיסה
האופן שבו בני אדם מבינים ומתייחסים לתהליך הגסיסה שונה בתרבויות שונות.
בתרבויות מסוימות, מוות הוא סיום מוחלט של החיים.
בתרבויות אחרות, מוות עשוי לסמל מעבר למצב הוויה אחר, בדומה לשינה או מחלה.
יש מסורות בהן המוות מסמן את רגע המעבר לסוג אחר של קיום, או שהוא נקודת זמן בדפוס מחזורי של מוות ולידה מחדש.
הבדלים תרבותיים אלה משפיעים על אורחות חייהם של בני אדם, התנהגויותיהם וגישתם לגסיסה ולמוות.
החייאה היא פעולה רפואית אשר מניעת מוות, או השבת אדם לחיים, כאשר אדם מחוסר הכרה, או גוסס.
קיימות שיטות שונות להחייאה, אחת הנפוצות יותר היא החייאת לב ריאה (CPR).
החייאה לב ריאה היא הליך המורכב ממחזורים של לחיצות חזה ותמיכת אוורור במטרה לשמור על זרימת הדם והחמצן לאיברי הגוף החיוניים.
שיטה אחרת, דפיברילציה, או טיפול בשוק חשמלי, הוא טיפול החייאה אשר מטרתו להשיב את הפעילות החשמלית הסדירה בלב.
אני מקצועות רפואה המתמחים ברפואת חירום, חובשים פרמדיקים ורופאים, הם לרוב הראשונים לבצע החייאה לחולים מחוץ לבית החולים.
הטיפול בסוף החיים הוא טיפול רפואי שנועד לסייע למטופלים הנמצאים בשלב האחרון לחייהם.
הטיפול ניתן בהוספיס, או בבית המטופל ומכונה "הוספיס בית".
טיפול בסוף החיים מתחיל כאשר טיפולים אשר מטרתם ריפוי והארכת חיים אינם אפשריים יותר.
לחולים במחלות סופניות טיפול בסוף החיים מתחיל במדינות מערביות רבות כאשר הפרוגנוזה של המטופל היא פחות משישה חודשי חיים.
טיפול בהוספיס מתמקד בטיפול פליאטיבי שמטרתו לספק את איכות החיים המרבית האפשרית בנסיבות למטופלים ותמיכה ליקיריהם.
תהליך זה משלב טיפול רפואי, ניהול כאב, כמו גם תמיכה חברתית ורגשית הניתנת על ידי עובדים סוציאליים וחברים אחרים בצוות הבריאות כולל רופאי משפחה, אחיות, יועצים, ומתנדבים מאומנים.
טיפול בהוספיס מדגיש את הקלת תסמיני המחלה, מאפשר הגשמת משאלות סוף החיים ומביא לאיכות גבוהה יותר של טיפול בסוף החיים בהשוואה לטיפול סטנדרטי הכולל אשפוז ממושך.
גסטרו־פיזיקה היא מדע בין-תחומי מתפתח שמשתמש בעקרונות מפיזיקה וכימיה כדי להשיג הבנה בסיסית של עולמם הגסטרונומיה והבישול.
נושאי עניין גסטרופיזיקליים כוללים חקירות של חומרי הגלם של המזון, ההשפעות של הכנת מזון והיבטים כמותיים של הבסיס הפיזי לאיכות המזון, הטעם, ההערכה והספיגה בגוף האדם.
גסטרופיזיקאים פופולריים הם: ניקולס קירטי, פיטר בראהם, אולה ג'י מוריטסן, צ'ארלס ספנס, מתיאס פורסמוז קלוזן ו-אנקו אקספה.
גסטרופיזיקה היא דיסציפלינה מדעית המתמקדת בחקירות של היבטים של גסטרונומיה ובישול המתייחסים לתופעות, שניתן לתאר ולהסביר במסגרת של פיזיקה, כימיה, כימיה פיזיקלית, ומדעים קשורים.
ההשראה לגסטרופיזיקה היא גסטרונומיה ובישול.
למחקרים גסטרופיזיקליים יש תצפית גסטרונומית כנקודת המוצא, ומטרתם לפענח את האופי המדעי של התצפיות בקני מידה מקרוסקופי ומיקרוסקופי רבים ושונים, לרבות הסבר היבטים פיזיקליים וכימיים של חומרי הגלם, של השינויים שלהם במהלך הכנת המזון, כמו גם של התפיסה חושית בזמן האכילה.
ההרכב הכימי והפיזיקלי, כמו גם התכונות של חומרי מזון גלם, חשובים לתמורות המתרחשות במזון במהלך ההכנה: חימום, קירור, ערבוב, מכה, תסיסה, המלחה, ייבוש, עישון, החמצה וכו'.
גסטרופיזיקה היא גישה בהשראה מדעית לגסטרונומיה, אבל היא מדע בפני עצמו, ולא דיסציפלינה לשרת שפים ביצירת מנות חדשות.
הגסטרופיזיקה מתמקדת בהשגת תובנה מדעית בסיסית לגסטרונומיה והבנת תופעות כלליות, מבלי להסיר אף אחד ממאפייני האומנות, היצירתיות והאמנות של הבישול.
ניתן לראות את היחס בין גסטרופיזיקה לגסטרונומיה כאנלוגי ליחס בין אסטרופיזיקה לאסטרונומיה.
אסטרונומים צופים בכוכבי לכת וכוכבים, ומתארים היכן הם נמצאים וכיצד הם נעים.
אסטרופיזיקאים מסבירים מדוע כוכבי הלכת והכוכבים נמצאים היכן שהם נמצאים, וכיצד הם הגיעו לשם.
באותו אופן, הגסטרופיזיקה שואפת להסביר את האופי המדעי הכללי של הגסטרונומיה.
בעוד גסטרופיזיקה היא דיסציפלינה חדשה יחסית במדעי הפיזיקה, הבסיס לחקר סוג החומר הרך שהוא מזון, כבר מבוסס היטב בתחומים אחרים של הפיזיקה המודרנית.
המתודולוגיה של הגסטרופיזיקה חופפת במידה רבה לביופיזיקה (מולקולרית), פיזיקת החומר הרך, פיזיקת החומר, כימיה פיזיקלית, כימיה אנליטית וכו'.
זה נכון לגבי גישות ניסיוניות, תאורטיות ופנומנולוגיות.
הגסטרופיזיקה נשענת על טכנולוגיות מתקדמות הן בניסוי והן בחישוב.
לא ידוע מתי המונח גסטרופיזיקה הוטבע לראשונה, אך נראה שהוא הוצע באופן עצמאי כגישה פיזיקה לגסטרונומיה במעבדותיהם של הפיזיקאי ניקולס קורטי, פיטר בראהם ואולה ג'י מוריטסן.
על מנת להמשיג את המונח "גסטרופיזיקה", הסימפוזיון הבינלאומי הראשון בנושא - "המדע המתהווה של הגסטרופיזיקה" - נערך בקופנהגן ב-2012, והפגיש בין שחקני מפתח.
אחת המסקנה של הסימפוזיון הייתה שגסטרופיזיקה יכולה להשפיע באופן משמעותי על הגסטרונומיה ועל מדעי המזון של המחר, וכיצד שניהם מתפתחים במאה ה-21.
גסטרליה (צלעות בטן) הן עצמות גרמיות (עצמות שמתפתחות בתוך העור) הנמצאות בבטן של תנינים מודרניים וספנודונים והולכי על ארבע פרהיסטוריים רבים.
הם נמצאים בין עצם החזה והאגן, ואינם מחוברים לעמוד השדרה.
אצל זוחלים אלו, הגסטרליה מספקת תמיכה לבטן ואתרי חיבור לשרירי הבטן.
גסטרליה נוכחו גם במגוון בעלי חיים שנכחדו, כולל דינוזאורים תרופודים ופרוזאורופודים, פטרוזאורים, פלזיוזאורים, כוריסטודרים וכמה פליקוזאורים פרימיטיביים.
יש משערים שגסטרליה התפתחו מקשקשי הגחון שנמצאו בבעלי חיים כמו ריפידיסטים, מבוכים ואקנתוסטגה.
הם הומולוגיים עם חלקים של הצד התחתית של צבים.
גסיה אלבינה גלזר (Gesja Albina Glazer; 1905 – 1944) הייתה חברת המפלגה הקומוניסטית בקובנה ולוחמת מחתרת יהודייה-ליטאית שהייתה פעילה במהלך מלחמת העולם השנייה להקמת תנועת פרטיזנים נגד הנאצים.
נולדה בשנת 1905 בעיר שיאוליאי, ליטא לאברהם ולחיה לבית ליפשיץ.
עוד לפני המלחמה הייתה גלזר פעילה פוליטית, שכללה חברות במפלגה הקומוניסטית בקובנה ושירות בצבא ברית המועצות, כאשר למספר שנים הייתה כלואה בבתי-סוהר ובמחנות ריכוז בגלל פעילותה המפלגתית.
עם פלישת גרמניה הנאצית לברית-המועצות ב-22 ביוני 1941 נמלטה לפנים ברית-המועצות, ושוגרה ממוסקבה חזרה לליטא מטעם הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ליטא, על מנת להקים שם מחתרת
ותנועת פרטיזנים נגד הכיבוש הגרמני.
בגטו קובנה פעלה רשת ענפה של מחתרות וארגונים יהודים, בהם הארגון הלוחם האנטי פאשיסטי בהובלת חיים ילין, וכן קבוצות מתנועות-הנוער הציוניות כגון ארגון ברית ציון, השומר הצעיר, 'החלוץ-הצעיר' ובית"ר.
בקיץ 1943 הקימו הציונים והקומוניסטים מסגרת משותפת ושמה איכ"ל ('ארגון יהודי כללי לוחם'), לשם ארגון תאי פעולה ויציאה לפרטיזנים.
בשיאה כללה ההתאגדות 600 חברים, שחלקם אומנו בנשק וקיבלו הדרכה צבאית מקציני המשטרה היהודית.
עוד בתחילת 1943 התחברו חברי הארגון האנטי-פאשיסטי למחתרת הליטאית "איגוד למלחמה בפאשיזם בליטא", ונעשו שני ניסיונות להקמת בסיס פרטיזנים ביערות בסביבת קובנה שנכשלו, דבר שהביא לזניחת האיחוד אך תרם לניסיונו של ה"ארגון", והניע אותם לחיפוש קשרים נוספים.
בספטמבר 1943, לאחר שהוצנחה בליטא, ביקרה גלזר בחשאי בגטו ומסרה בשם המפלגה אקדח לוועד הארגון האנטי פאשיסטי לאות הערכה על הפעולות שעשה.
בהגעתה נוצר קשר ישיר בין התנועות בגטו לבין תנועת הפרטיזנים, ולפי הצעתה היה להוציא פלוגות קרב של המחתרת היהודית לגוש יערות אוגוסטוב ולהקים שם בסיסי פרטיזנים.
בתוכניתה היו בסיסים אלה צריכים לקלוט את כל אנשי המחתרת בגטו.
היא שהתה בגטו שבוע, ולאחר מכן חזרה ליערות אך עמדה בקשרים הדוקים עם אנשי המחתרת שבגטו עד לפברואר 1944.
בעקבות הקשר שנוצר יצאו לפועל שני ניסיונות חבירה לפרטיזנים.
בתחילה, באוקטובר של אותה השנה נשלחו קבוצות חמושות שמנו 100 לוחמים ליערות אוגוסטובה כדי להקים שם בסיסי פרטיזנים, אך המבצע נכשל.
הניסיון השני היה הברחת קבוצות לוחמים ליער רודניקי במשאיות ששכרו בחשאי מנהגים ליטאים.
לאחר שיצאה מגטו קובנה המשיכה בפעילותה המחתרתית נגד הנאצים בווילנה.
בשנת 1944, במסגרת מרדף שוטרי הגסטפו אחריה, התאבדה בירייה.
גסטרוסטומיה היא פרוצדורה רפואית שבה נוצר פתח מדופן הבטן ישירות לתוך הקיבה.
דרך פתח זה מוחדר צינור שנקרא גסטרוסטום 'Gastrostomy Tube' לצורך תמיכה תזונתית - הזנה אנטרלית או לצורך ניקוז הקיבה.
הפתח ממוקם בדופן הבטן העליונה, בדרך כלל בצד שמאל של קו האמצע (midline) מעט מתחת לצלעות.
הצנור מוחדר דרך העור והשרירים של דופן הבטן, אל הקיבה, באזור הסמוך לקרדיה (המעבר של הושט לקיבה).
כאשר חלק זה של הקיבה צמוד לדופן הבטן.
עד שנת 1980 תהליך החדרת הצנור לקיבה בוצעה בנתוח פתוח באמצעות טכניקת סטאם (Stamm).
החל משנת 1980, החלו להשתמש בגישה אנדוסקופית להחדרת הצינור, גישה המכונה גסטרוסטומיה אנדוסקופית מלעורית - נקרא בעברית פג Percutaneous endoscopic gastrostomy (PEG).
שהפכה שיטה זו הפכה לשכיחה ביותר כיום להחדרת צינור הזנה.
בנוסף, ניתן להחדיר את הצינור גם בגישה כירורגית לפראסקופית או באמצעות רדיולוגיה התערבותית.
התוויות להחדרת צינור הזנה לקיבה: מחלות נוירולוגיות עם ירידה פסיכומוטורית, פרקינסון, פגיעה מוחית, סרטן ראש, צוואר או בטן, פולי טראומה, כוויות, אנומליות מולדות, סיסטיק פיברוזיס, מעי קצר ועוד.
כל פגיעה ממחלה או טראומה הפוגעת ביכולת לאכול או לבלוע בצורה בטוחה או מצבים שבהם נדרשת לגוף תמיכה תזונתית מוגברת.
גסטרונורם (צרפתית: Gastro-Norm, סימול GN), הוא לגדלים של כלי מטבח כמגשים, תבניות ומכלים ("קונטיינרים"), הנפוץ בתעשיית המזון.
התקן נמצא בשימוש ברוב העולם, למעט ברוב ארצות הברית וקנדה, להן יש מערכות שונות.
תקן הגסטרונורם הוצג לראשונה בשווייץ בשנת 1964 והתקבל כתקן אירופאי רשמי בשנת 1993 בשם EN 631.
מכלי גסטרונורם מאפשרים אחסון, שינוע, עיבוד והגשה גמישים, המנצלים שטחים ביעילות, ניתנים להתאמה למדפים, לשינוע על עגלות ומסועים, למיקום זמני מאובטח בכיורים תואמים, שולחנות עבודה, מקררים, מקפיאים, תנורים, אמבטיות מים חמים ומדיחי כלים תעשייתיים תואמים, וכן לתצוגה.
מוצרים נוספים שאימצו את פורמט גסטרונורם כוללים קרשי חיתוך ומשטחי נון-סטיק.
גם מוצרי מזון מקצועיים רבים ארוזים לתאימות מיטבית למכלי גסטרונורם, כגון גודלי בסיס לפיצה, לחמים אפויים מראש או ירקות קפואים.
הפורמט הבסיסי נקרא "GN 1/1" ומידותיו 530×325 מ"מ, כאשר גודלי גסטרונורם אחרים הם כפולות ותת-כפולות של מודול בסיסי זה.
מערכת גסטרונורם מבוססת על מידות חלקיות המאפשרות החלפה בין מכלי GN בגדלים שונים.
לדוגמה, על אותו התקן ניתן למקם מגש GN 1/1 או שני מכלי GN 1/2.
מכלים יכולים להיות בעלי תחתית סגורה, גלית או מחוררת כדי להקל על ניקוז או סוגים מיוחדים של בישול.
לכל הגדלים קיימים גם מכסים.
החומרים הנפוצים ביותר המשמשים למכלים הם פלדת אל-חלד (נירוסטה), פלדה מצופה אמייל, מתכת מצופה במשטח מונע הדבקה, חומרים סינתטיים או מרוכבים, חרס או חרסינה.
כלי נירוסטה משמשים בדרך כלל לבישול ואפייה, בעוד שכלים מפוליקרבונט ופוליפרופילן מתאימים לאחסון מזון קר.
כלי חרסינה או מלמין משמשים בעיקר לתצוגה.
השיטה פותחה בשווייץ במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר ארגונים שונים התכנסו והסכימו על מידות סטנדרטיות עבור כלי מטבח ניידים ומכלים כגון מחבתות, מגשים, מדפי רשת וכן כלי וציוד מטבח אחרים.
מטרות השיטה היו למקסם את ניצול הקיבולת בתנורים ובמקררים באמצעות כלי מטבח מרובעים בגדלים תואמים שלא הותירו פינות ללא שימוש.
התקן פורסם לראשונה ב-17 בנובמבר 1964, כאשר ארגוני מלונות שווייצריים התכנסו והסכימו על הגודל המטרי הבסיסי של 530 × 325 מ"מ.
למרות ספקנות ראשונית מצד שפים שטענו כי "לא ניתן לתקנן גסטרונומיה", זכה פורמט הגסטרונורם להכרה עולמית, והוא משמש את רוב יצרני הציוד והמשתמשים במטבחים מקצועיים ברחבי העולם.
ב-15 בדצמבר 1993, אומץ הפורמט על ידי הוועדה האירופית לתקינה בתקן EN 631-1 "חומרים ופריטים במגע עם מזון - מכלי קייטרינג - מידות של מכלים".
נכון למאה ה-21, כמעט כל ציוד המטבח המקצועי האירופי בנוי על פי תקן הגסטרונורם, מה שמאפשר גמישות ואחידות בפעולות המטבח ברחבי אירופה בכל הנוגע לתכנון, העברה, אספקה, אחסון וייצור.
במטבחים מקצועיים בישראל מכונה הציוד בטעות "גסטרונום", כאשר ההתייחסות היא בדרך כלל לכלים עצמם או לעגלת החימום, כשם גנרי(לדוגמה: "תעביר את המרק לגסטרונום").
גע גע גע או בשמו המקוצר גע גע הוא משחק ילדים המיועד לקבוצה ומצריך כדור ומשטח ישר.
בעת המשחק, זורקים את הכדור באוויר ונותנים לכדור לפגוע בקרקע שלוש פעמים, באותו הזמן המשתתפים קוראים "נגע גע גע" או לחלופין "אחת שתיים שלוש" בהתאם לקצב פגיעת הכדור בקרקע.
לאחר שהכדור פגע בקרקע שלוש פעמים, מותר לגעת בו והמשחק מתחיל.
לפי גרסה אחת של המשחק יש לחבוט את הכדור כך שיפגע ברגלי המשתתפים בלבד.
מותרות שלוש פסילות, ומצבו של השחקן מוגדר על פי מספר הפסילות שנפסל, בדומה למשחק חולה גוסס מת.
לפי גרסה אחרת המשתתפים זורקים את הכדור זה על זה.
כאשר פגע כדור בשחקן ולאחר מכן פגע ברצפה, השחקן יוצא מהמשחק.
כאשר שחקן יוצא מהמשחק, כל השחקנים שהוא פסל חוזרים לשחק.
מנצח מי שנשאר אחרון (שבהכרח גם פסל את כולם).
לפי גרסה זו אסור ללכת עם הכדור, למעט "רגל ציר", כלומר רגל אחת חייבת להישאר על הקרקע עד שהשחקן זורק את הכדור.
נגיעה כפולה אסורה (הכדור נוגע בשחקן, נוגע ברצפה ושוב בשחקן) ומביאה לפסילה.
פגע הכדור בשחקן אחד ונתפס על ידי שחקן אחר - יפסל השחקן שזרק את הכדור.
פגע הכדור בשני שחקנים ואז ברצפה - יפסל השחקן האחרון שבו נגע הכדור.
כאשר מתמעט מספר השחקנים, ניתן להקטין את המגרש וזאת על מנת להימנע מהתמשכות המשחק יתר על המידה.
געגוע הוא רגש המורגש כאשר קיימת תחושת נוסטלגיה, כמיהה או תשוקה לאדם מסוים, לרעיון מסוים או לזיכרון מסוים, אשר לא נמצא בסביבת המרגיש.
זוהי תחושת בדידות ועצבות בגלל רצון להיות בקרבתו של מישהו או משהו.
הגעגוע מובע במספר דרכים, בהן בשירה ובספרות, והוא מלווה בתחושת חיסרון או אובדן.
הגעגוע נתפס במחקר הפסיכולוגי כרגש חברתי, אשר נוצר בעקבות זיכרונות נעימים מהעבר המלווים בכמיהה.
הוא מתעורר בעקבות גירויים חיצוניים או מצבים פנימיים ויכול לעלות במגוון רחב של סיטואציות, כולל תחושת איום קיומי, בדידות, שעמום או קור פיזי.
אף שמדובר ברגש שמעורבים בו עצב ותחושת אובדן, לגעגוע יש תפקידים אדפטיביים, הוא מחזק את תחושת המשמעות בחיים, תורם לתחושת קשר חברתי ומעודד התנהגות פרו-חברתית.
מעבר לכך, הגעגוע מסייע בשמירה על איזון רגשי וגופני, מפחית תגובות הגנתיות, מגביר תחושת ערך עצמי ומסייע בהתמודדות עם חוויות של ריחוק, דחק או חוסר.
מחקרים נוספים מצביעים על כך שהגעגוע עשוי להתבטא לא רק בתחושות פנימיות, אלא גם בהתנהגויות בין אישיות.
הוא מעודד קרבה פיזית בין אנשים, מגביר נטייה לבקש עזרה ולחשוף רגשות ואף עשוי לעבור מאדם אחד לאחר באמצעות שיתוף של חוויות רגשיות.
היבט נוסף הוא געגוע רומנטי, אשר נחקר כרגש שמחזק מחויבות ושביעות רצון בזוגיות.
קיימות מילים שדומות במשמעותן למושג "געגוע" בשפות אחרות, אך אינן תואמות באופן מלא את פירושו הרגשי כפי שהוא מוגדר בעברית.
לדוגמה, המילה Sehnsucht בגרמנית מתייחסת למחשבות ורגשות כלפי משהו חסר בחיים אשר היה הופך אותם לשלמים.
בפורטוגזית, המילה Saudade היא מורכבת, עוצמתית ובעלת משמעות תרבותית עמוקה.
היא מתארת רגשות חזקים ומעורבים עקב אובדן של מישהו או משהו יקר ערך, וגם זיכרון של חוויה נעימה שכעת רחוקה.
המושג Nostalgia (בעברית "נוסטלגיה") נטבע במאה ה-17 על ידי סטודנט שווייצרי לרפואה, לתיאור תחושת הכמיהה העזה לשוב הביתה שחשו חיילים, סטודנטים ומשרתים שנשלחו למדינות אחרות.
כיום, המושג מתאר תחושה סנטימנטלית כלפי אירועי עבר חיוביים ולעיתים גם רצון לחזור אליהם.
באנגלית, המילים Yearning ו-Longing מתארות משאלה עזה למשהו שאינו בהישג יד.
בעידן הדיגיטלי מופעים של געגוע מקבלים ביטוי חדש.
התיעוד המתמשך של תמונות, שיחות והתכתבויות מאפשר נוכחות מתמדת של זיכרונות מהעבר, ולעיתים מקשה על תהליך השכחה.
במצבים אלו, הגעגוע אינו רק תגובה להיעדר ממשי, אלא גם תולדה של הצפה חוזרת ונשנית של תכנים רגשיים המנציחים קשרים, חוויות ודמויות שכבר אינן נוכחות בפועל.
היכולת לשחזר רגעים אינטימיים באמצעים טכנולוגיים עלולה להעצים את הגעגוע ואף להפריע לתהליכי עיבוד רגשי.
עם זאת, תיעוד זה עשוי גם להעניק נחמה, לספק תחושת המשכיות ולשמר זיכרונות בעלי משמעות אישית או קולקטיבית.
הגעגוע לירושלים וארץ ישראל בעם היהודי
בעם היהודי, הגעגוע לירושלים ולארץ ישראל הפך לאבן יסוד בתרבות, במסורת וביצירה הספרותית.
הגעגוע לירושלים ולארץ ישראל מהווה נדבך מרכזי בזהות ובתודעה ההיסטורית של העם היהודי.
ממקורות דתיים ופיוטיים ועד נאומים מודרניים ושירים בני זמננו, ניכרת תחושת כיליון נפש לעיר שנחזתה בחזון ונשמרה בלבבות, גם מרחוק.
ש"י עגנון, בנאום קבלת פרס נובל, תיאר עצמו כמי שנולד בירושלים אף שנולד בגולה "בזכותה של ירושלים כתבתי את כל אשר נתן השם בלבי ובעטי".
גם מגילת העצמאות מדגישה את השמירה על האמונה והתפילה לשוב לארץ בכל שנות הגלות.
חג הסיגד של יהדות אתיופיה מבטא כמיהה לירושלים האידיאלית, שהתבטאה בתפילות "לשנה הבאה בירושלים", ועם העלייה לישראל עברה למציאות טקסית בירושלים עצמה.
שירתו של ר' יהודה הלוי, מהבולטים במשוררי ספרד בימי הביניים, מעידה על עוצמת הגעגוע הלאומי והאישי לירושלים ולארץ ישראל.
שיריו מבטאים תשוקה עזה לשוב לארץ הקודש לא רק כיעד גאוגרפי, אלא כמוקד של זהות, רוח וחיים.
ירושלים בשירתו מתוארת כמרכז קיומי, שחיים בלעדיה הם חיים חסרים, והכמיהה אליה הופכת למוקד נפשי ורוחני.
שירו הידוע "לִבִּי בְמִזְרָח וְאָנֹכִי בְּסוֹף מַעֲרָב" הפך לסמל לתחושת הפיצול שבין הגוף בגולה לבין הלב הקשור לציון.
בספרות המקראית, סיומם של ספרים רבים מלווה בתחושת געגוע - לעבר, לעתיד ולעיתים גם וגם.
הגעגוע מתבטא בכמיהה לשיבה לארץ ישראל, להתקרבות מחודשת לאלוהים או להשלמה של חלום שטרם התגשם.
ספר דברים מסתיים כאשר משה מביט אל הארץ המובטחת אך אינו נכנס אליה, תמונה שמעוררת תחושת חסר וציפייה גם יחד.
ספר יהושע מסתיים בתיאור קבורת יוסף בארץ, כמימוש של הבטחה קדומה, אך גם כעדות לדרך ארוכה של עם השב לארצו.
גם במגילת שיר השירים, הסיום בין הדוד לרעיה מבטא ריחוק, אך כזה שטומן בחובו אהבה וגעגוע עמוק.
סיומות אלו אינם רק סגירה של עלילה, אלא ביטוי רגשי של תקווה, חוסר, וכמיהה המבטאות את הגעגוע במקרא.
תחום הגעגוע בקרב בעלי חיים עדיין נמצא בראשית דרכו המחקרית.
מחקרים תומכים ברעיון שבעלי חיים חווים רגשות, אך תחום זה עדיין מתפתח ונגישותו למחקר מוגבלת.
מהספרות עולה כי בעלי חיים עלולים להגיב במצוקה פיזיולוגית או רגשית להיעדרות או פרידה חברתית, מה שיכול להעיד על רגשות געגוע.
מחקר אחד חקר את תגובותיהם של כלבים וחתולים לאובדן של בעל חיים אחר שהיה להם חבר, על סמך דיווח בעליהם.
נמצאו תגובות התנהגותיות מובהקות לאחר האובדן - חיפוש אחר תשומת לב מהבעלים, התנהגויות טריטוריאליות, שינויים בהרגלי אכילה ושינה, חוסר עניין ועוד.
במחקר נוסף שבו נערכו סריקות fMRI לכלבים, נמצאה הפעלה חזקה של הגרעין הזנבי בעלת אסוציאציה חיובית בנוכח ריח של אדם מוכר שאינו נוכח בחדר.
ממצא זה יכול להעיד על זיכרון וקשר רגשי עמוק של כלבים עם בעליהם.
גְעֵז (ግዕዝ, מכונה גם אמהרית ואבשית) היא שפה שמית עתיקה שרווחה בצפון קרן אפריקה ושימשה כשפה הרשמית באימפריה האקסומית וכלשון הספרות והכרוניקות של הקיסרות האתיופית עד המאה ה-19.
לגעז יש חשיבות בחקר המקרא וזה עקב היותה בין 7 השפות הראשונות בעולם שאליהן תורגם התנ"ך ועקב השתמרות ספרים חיצונים רבים כדוגמת ספר היובלים וספר חנוך שהשתמרו במלואם רק בשפה זו.
השפה נכתבת בכתב געז, וממנה התפתחו חלק מהשפות האתיושמיות, בהן תיגרה ותיגרינית.
בשפת הגעז נכתבו ספרי קודש.
השפה חדלה לשמש כלשון דיבור בראשית האלף השני, והוחלפה בהדרגה על ידי האמהרית כשפת האימפריה האתיופית למן המאה ה-13 עת עליית שושלת הקיסרים האמהרים מהשושלת הסולומונית.
כיום השפה היא בשימוש ליטורגי בלבד ומשמשת את הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, הכנסייה האריתראית וביתא ישראל.
לשמות העצם בגעז שני מינים דקדוקיים, זכר ונקבה.
צורת הנקבה נוצרת על ידי הוספת הסיומת "-ת" לצורה הזכר.
לשם העצם בגעז שתי צורות מספר: יחיד ורבים.
מספרגוףכינוי גוף נפרדסיומת גוףלשם עצםלפועליחיד1.זכר/נקבהאנא-אני-יא-ני2. זכראנתא-אתה-כה2. נקבהאנתי-את-כי3. זכרוואתו-הוא-(ה)ו3. נקבהייאתי-היא-(ה)ארבים1.זכר/נקבהנחנה-אנחנו-נה2. זכראנתאמו-אתם-כמו2. נקבהאנתן-אתן-כן3. זכרוואתומו / אמונתו-הם-(ה)אומו3. נקבהוואתון / אמאנתו-הן-(ה)ון
"סערתון" – שערן, "סערתכן" – שערכן\ "סערתייה" – שערי, "סערתנה" – שערנו.
לשם ההשוואה מוצג גם הכתב העברי הקדום יחד עם תעתיק לעברית של הכתב הסבאי:
מפני שהשפה חדלה מלשמש כשפת דיבור כבר בסוף האלף הראשון לספירה, הגיית העיצורים הבאים אינה ברורה: ሠ ו-ሰ שניהם מבוטאים כיום כ-ס', ፀ ו-ጸ שניהם מבוטאים כ-צ', וכן ሀ ו-ኀ ששניהם מבוטאים כיום כ-ה'.
האותיות ፐ (פ דגושה) ו-ጰ (פ שמבוטאת בשפתיים) הן זרות לשפת הגעז, ולמעשה הושאלו מהיוונית, שבתקופה האקסומית הייתה השפה הבינלאומית והשתמשו בה (לעיתים בשילוב געז) לטביעת מטבעות הממלכה החל מהמאה ה-3, או, בשלב יותר מאוחר, בתרגום כתבי הקודש מיוונית.
ריבוי בשמות עצם בעלי שורש מרובע.
צורת השלילה בגעז, בדומה לעברית, נעשית באמצעות הוספת התחילית אי(ኢ) לפני המילה, לדוגמה:
העדות הראשונה לכתב בשפה זו היא באובליסק מהמאה הרביעית.
קיימות גם מנוסקריפטים מהמאה ה-5 או ה-6 בנושאים דתיים.
במאה ה-17 בשפה זו נכתבה על ידי זרע יעקב מסה בעלת היבטים פילוסופיים.
גטאצ'ו היילה הוא בין החוקרים הבולטים של השפה.
גַּעֲדָה (שם מדעי: .Teucrium L) סוג של צמחים ממשפחת השפתניים.
הסוג מונה 313 מינים ולפחות 72 תת-מינים ו-18 זנים והוא מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים או בני-שיח שנפוצים כמעט בכל העולם.
הצמחים שרועים על פי רוב, אך ישנם גם מינים זקופים (געדה כרתית), שגובהם 20 עד 150 ס"מ (בהתאם לסוג, בית הגידול, האקלים, המשקעים ועוד גורמים סביבתיים וגנטיים).
גדל בבתות ים-תיכוניות, בסלעים ובערוצים במדבר ובערבה.
מיני הסוג מצויים ברוב חלקי ישראל ומינים רבים משמשים כצמח נוי בגינות בכל העולם.
כותרת הפרח היא חד שפתנית, ששפתה התחתונה עם 5 אונות (במין חד-שפה שלוש אונות בשפה התחתונה) ופנים הלוע של צינור הכותרת ללא טבעת שערות (בשונה מחד-שפה).
השם העברי נלקח מערבית ומשמעותו עלים הנראים מסולסלים בגלל שפתם המשוננת.
הגעדה היא בין צמחי התה והצמחים הארץ-ישראליים החשובים ביותר ותופסת מקום חשוב בפולקלור של צמחי ארץ ישראל.
בישראל מצויים 11 מינים של געדה ו-2 בסביבתה: אחד בירדן ואחד בסיני.
גַּעֲדָה זְעִירַת-פְּרָחִים היא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל, שגדל באדמות כבדות בספר של הגליל וברכס מעון, הפרח שלה קטן במיוחד (פחות מס"מ אחד קוטרו).
היא מתייחדת בהיותה שייכת לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליהם גזורים לאונות צרות.
גַּעֲדָה כְּרֵתִית היא שיח נמוך שגובהו בין 35 ל-150 ס"מ בעל גבעולים רבים זקופים וצפופים ומכוסים בשיער לבן עדין או קירחים כמעט.
העלים נגדיים או ערוכים בקבוצות, פשוטים, תמימים, דמויי אזמל מוארך או דמויי סרגל צר ואורכם 1 עד 3 ס"מ, העלים על פי רוב ירוקים בצידם העליון ומכוסים בשיער לבן צפוף בצידם התחתון אבל לא בשוליים, שפתי העלה מקופלים לאחור, ודומים לעלי רוזמרין.
הפרחים ערוכים בתפרחת מוארכות דמוית שיבולת בראשי גבעולים.
הגביע שעיר-לבן, דמוי פעמון קצר אורכו בין 0.6 ס"מ עד 0.7 ס"מ.
השיניים שוות, משולשות ודמויות אזמל, מחודדות.
צינור הכותרת בולט מאוד מהגביע.
האבקנים ועמוד העלי בולטים מצינור הכותרת.
צבע הפרח ארגמני בהיר או ורוד.
בצינור הכותרת גבנון דמוי דרבן מעין כלי קטן לאחסון הצוף בפרח ועלי הכותרת הם תלת-אונתיים, כשהאונה האמצעית גדולה ומשמשת לדבורים משטח נחיתה.
צמח דבש חשוב, הפורח בעת שהצוף אינו מצוי וזמין.
גדלה בצפון הארץ ובשומרון על קירטון וחוואר.
גַּעֲדָה מְאֻבֶּקֶת היא עשב רב-שנתי ים-תיכוני, נדיר מאוד.
מין זה גדל על אפר געשי בגולן.
הוא מתייחד בכך שאונות הגביע שלו כפופות לאחור.
הוא מתייחד בהיותו שייך לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליהם גזורים פעמיים או יותר לאונות צרות.
גַּעֲדָה מִזְרָחִית היא צמח עשבוני רב-שנתי שגדל בדולינות בחרמון ובהר אביטל.
מתייחדת בהיותה שייכת לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליה גזורים פעמיים או יותר לאונות צרות מאוד.
מבסיס נצמח פורצים באביב גבעולים רבים שמצמחים בחלקם התחתון עלים גזורים, בחלקם העליון - פרחים גדולים בכחול סגול.
גַּעֲדָה מַלְבִּינָה היא מין קרוב לגעדה המצויה.
גדל בהרי אילת ובדרום הערבה.
גבעוליה ופרחיה נעשים דוקרניים אחרי שהיא מתייבשת.
עליה קשים ואינם מחולקים לאונות, כשצידם העליון כהה וצידם התחתון לבנבן (תופעה דומה, אם כי מסיבות שונות, מצויה אצל הזית).
צבע הפרח הוא ורוד מעט כהה יותר משל הגעדה הכרתית ומכילה אונה אחת מרכזית שאליה מתלוות עוד 4 אונות.
גדלה בבתה הים תיכונית כצמח נלווה, בעיקר על קרקע טרה רוסה, מלווה את צמחי הסירה קוצנית והצתרנית משובלת.
גַּעֲדָה מְצוּיָה היא המין געדה מצויה הוא כנראה המין החשוב ביותר בסוג געדה.
בן שיח שמגיע לרוב לגובה של עד 30 ס"מ.
כל חלקי הצמח מכוסים בשערות לבנות-אפורות.
הפרחים צבורים בתפרחות צפופות, הנישאות בראשי הענפים.
צבען לבן ומהן בולטים האבקנים.
גונם וריחם של הצמחים משתנים באזורים שונים.
היא מקובלת מאוד כצמח מרפא לכל.
הבדואים משתמשים בה לריפוי של כל מיני מפגעים, החל מכאב בטן ושפעת וכלה בהקלת הווסת.
מזוהה עם ה"זרגונה" ש"ענפיו חופות את רובו ואינו עולה כמין קליעה" (ירושלמי, סוכה, ג, ב, זיהוי זה היה מקובל על צ'יזיק, ומובא בספר "ילקוט הצמחים" של נסים קריספיל).
גַּעֲדָה קוֹצָנִית היא חד שנתי, העלים משוננים, הגבעולים וגביעי הפרחים קוצניים.
גַּעֲדָה קִפַּחַת היא צמח עשבוני רב-שנתי בסכנת הכחדה חמורה, המתחדש כל שנה מקנה השורש שלו.
הגבעולים צפופים, זקופים ומקבילים, כשבחלקם התחתון גדלים עלים גזורים לאונות ארוכות ובחלקם העליון תפרחת דמות מכבד שעליה פרחים כחולים.
עורקי הפרחים מודגשים דבר שיוצר מראה יפה מאוד, זאת בנוסף לגודלו המרשים יחסית של הפרח.
מתייחדת בהיותה שייכת לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליה גזורים לאונות צרות, אך היא נבדלת מהן בהיותה קירחת ולא שעירה.
זהו מין גדל לקרקעות החמרה בשרון וברמת מנשה.
גַּעֲדַת הַבִּצּוֹת (.Teucrium scordium L) - עשב רב-שנתי ים-תיכוני, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה.
היא גדלה במקווי מים נקיים ולכן בסכנת הכחדה.
גַּעֲדַת הַחֹרֶשׁ הוא מין הגדל בחורש הלח, בעלת תפרחת דמוית שיבולת, שפרחיה קטנים ולבנים.
גַּעֲדַת הַסְּלָעִים היא עשב רב-שנתי ים-תיכוני, נדיר מאוד.
הוא צמח סלעים, מלבין-צמיר, הגדל על מחשופים של סלעים קשים בשומרון.
פרחיו הארגמניים דומים לפרחי הגעדה המפושקת.
העלים פשוטים, ואינם תמימים, שעירים בשני צדדיהם.
הפרחים ערוכים בדורים פזורים לאורך הגבעולים.
שלוש השניים האחוריות (העליונות) של הגביע קהות, דמויי-ביצה ושונות מהשניים התחתונות.
גַּעֲדָה שְׂעירה היא בן-שיח שתפוצתו אירנו-טורני, ואחד מבני השיח הכי נפוצים בהרי דרום סיני ומגיע עד הרי לוב.
געדה שעירה היא מין קרוב מאוד לגעדה מצויה, אולם בניגוד לה היא שעירה-דביקה (חלק מהשערות מפושקות), בגוון ירוק ולא צמירים לבנים.
געדה שיחנית היא - בן-שיח שמצאו מאירופה ופרחיו כחולים.
הוא מגיע לגובה של 90 ס"מ, בעל ענפים מפושקים, מכוסים בשיער לבן או צהבהב שאינו נותר על עלים מבוגרים.
העלים דמויי ביצה שקודקודה קהה, שפתם תמימה ומקופלים לאחור.
עלי התפרחת דומים לעלים רגילים, אך קטנים מהם.
התפרחות מסוג אשכול אמיריות (מסיימים את הגבעולים) או חיקיות (על ענפים צדדים קצרים).
הפרחים בעלי עוקץ הקצר מאורך הגביע.
הגביע דמוי פעמון רחב ושיניו שוות פחות או יותר באורכן.
הכותרת כחולה, שפתה התחתונה ארוכה וכפופה מטה.
האבקנים שווים פחות או יותר באורכם.
לגעדה מיוחסות ברפואה עממית סגולות רפואיות רבות.
יחד עם זאת, אף אחת מהתכונות הרפואיות המיוחסות אינן נתמכות על ידי ראיות מחקריות מספקות, וכן אין מחקרים מספקים לגבי מידת הבטיחות של השימוש בצמח.
בין הסגולות הרפואיות המיוחסות לו ברפואה העממית נכללים תסמינים דוגמת הקלת מיחושי בטן, חום והצטננות.
ניתן להכין מהצמח מרתח, וזאת על ידי בישול ארבע כפות גדושות עלים ירוקים בליטר של מים.
המרתח מריר מאוד ויש הטוענים שהוא מסייע לטיפול בסוכרת, בחילות עקב הריון ובכאבים וחולשה בעת הווסת.
צורה נוספת לשימוש בו כוללת בישול של 50 גרם בליטר מים, יצירת "אוהל" מבד ושאיפת האדים.
כמו כן, ישנה דרך לטגן את העלים יחד עם ביצים ליצירת חביתה, ויש הטוענים כי הדבר מסייע להקלת חולשה בזמן המחזור.
גסקוניה : Gasconha, נהגה "גסקוניה") הוא אזור היסטורי בצרפת שהיה מאוכלס על ידי עמים קרובים לבסקים ועד המהפכה הצרפתית היה מחוז של צרפת.
גסקוניה נמצאת בדרום מערב צרפת, בין נהר גארון, הרי הפירינאים והאוקיינוס האטלנטי.
שטחה מחולק היום בין המחוזות אקיטן ("אקוויטניה") ומידי-פירנה.
הרומאים כינו את האזור בשם "אַקוִּיטַניָה" על שם השבטים שאכלסו אותו, האקוויטנים , אשר דיברו בשפה קרובה לשפה הבסקית הקדומה.
ייתכן שהשם "אקוויטניה" נגזר משם השבט Ausci, הקרוב לשורש הבסקי המודרני Eusk שפירושו "בסקי".
צבאו של יוליוס קיסר כבש את אקוויטניה במאה הראשונה לפנה"ס וסיפח אותה לאימפריה הרומית.
בימי שלטון אוגוסטוס הוכללה אקוויטניה בפרובינקיה גאליה אקוויטניה, במטרה לערב בפרובינקיה אחת את האקוויטנים עם הגאלים הקלטים, הנבדלים מהם בשפתם ובתרבותם, ובכך למנוע התפתחות של זהות אזורית עצמאית לפרובינקיה.
במסגרת הרפורמות של דיוקלטיאנוס, בשנת 297, פוצלה גאליה אקוויטניה לבקשת תושביה לשלוש פרובינקיות.
הטריטוריות שמצפון לנהר הגארון פוצלו ל"אקוויטניה פרימה" ("הראשונה") ו"אקוויטניה סקונדה" ("השנייה"), והאזור מדרום לנהר הפך לפרובינקיה "נובמפופולנה" (Novempopulana – "ארץ תשעת השבטים"), החופפת במידה רבה את שטחה של גסקוניה.
בעקבות חלוקה זו, חדל השימוש בשם "אקוויטניה" לחבל ארץ זה, למרות שהיה שמו המקורי, והוגבל לאזורים שמצפון לגרון.
בשנים 409–410 פלשו הוונדלים לנובמפופולנה, ובשנים 416–418 העבירו אותה לשליטת ממלכת טולוז הוויזיגותית.
בשנת 507 כבשו הפרנקים את נובמפופולנה וסיפחו אותה לממלכתם.
אולם בהיותה בקצה מרחב שלטונם, שליטת הפרנקים בנובמפופולנה הייתה רופפת ואפשרה לשבטים בסקים לחדור לתחומיה ולהתבסס בה.
סביב שנת 600 הייתה הנוכחות הבסקית באזור דומיננטית, והביאה לכינויו בשם "וסקוניה" (Vasconia – ארצם של הווסקונים).
כינוי זה התפתח במרוצת השנים ל"גסקוניה", התפתחות אופיינית לשפות רומאניות.
למרות השליטה הבסקית, נמשך בקרב תושבי האזור תהליך המעבר מהשפה האקוויטנית הקרובה לבסקית, ללטינית הוולגרית, שמאוחר יותר התפתחה לשפה הגסקונית, הנחשבת היום ניב של אוקסיטנית.
בשנים 842–844 כבשו ויקינגים מספר ערים בגסקוניה ושלטו בהם עד 982–986. הוויקינגים השאירו אחריהם מורשת ימאות אשר שימשה את תושבי הארץ גם לאחר עזיבתם.
בשנת 1052 השתלט גי ז'פרואה, שהפך בשנת 1058 לדוכס אקוויטניה, על גסקוניה ובכך אוחדו גסקוניה ואקוויטניה מחדש תחת שליט אחד, וגסקוניה חדלה מלהיות ישות מדינית עצמאית.
במהלך המאה ה-12 עברה השליטה בגסקוניה, שהייתה חלק של אקוויטניה, לידי מלכי אנגליה ואקוויטניה הפכה למאחז הראשי של אנגליה על אדמת צרפת עד סוף מלחמת מאה השנים.
גספר דה קוליני השני , אדמירל דה פרנס, היה ממנהיגי ההוגנוטים.
דה קוליני נולד בשאטיון-סור-לואן (בחבל סאנטר-עמק הלואר שבצרפת) למשפחת אצולה עתיקה.
אביו, גספר דה קוליני הראשון שירת במלחמות האיטלקיות (1495–1515), וב-1516 זכה בתואר "מרשל צרפת".
אמו, לואיז דה מונמורנסי, הייתה אחותו של אן דה מונמורנסי - ממנהיגי הקתולים במלחמות הדת בצרפת.
ב-1541 דה קוליני הצעיר, שהתחנך כקתולי, הגיע לפריז והתיידד עם פרנסואה, דוכס גיז.
הוא זכה לכבוד רב בחצר המלכות הצרפתי בזכות דודו המפורסם, אן דה מונמורנסי.
ב-1547, כאשר אנרי השני עלה על כס המלוכה הצרפתי, דה קוליני נתמנה למפקד חיל הרגלים, וב- 1552 זכה בתואר "אדמירל של צרפת".
ב-1557 ארגן את ההגנה על העיר סן-קנטן (בחבל פיקרדי שבצפון צרפת) שהושמה במצור על ידי צבאו של פליפה השני מלך ספרד.
העיר נפלה בידי הספרדים (10 באוגוסט) ודה קוליני נלקח בשבי, אולם עמידתו האיתנה מנעה פלישה ספרדית לצרפת.
הוא השתחרר תמורת כופר נפש של 50,000 כתרים.
ב-1559, אחרי מות אנרי השני, דה קוליני, שנלאה מתככי חצר המלכות, פרש לנחלותיו.
הוא קרא ספרים ששינו את דעותיו והפך לפרוטסטנטי.