tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך המלחמה בדונבאס כתב CBC, מורי ברוסטר, הועסק כדי לסייע בהפצת המידע לעיתונות האוקראינית.
יחסי אוקראינה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין פורטוגל לאוקראינה.
פורטוגל הכירה בעצמאות אוקראינה בשנת 1991. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1992. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה ובמועצת אירופה.
פורטוגל מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה בפורטוגל שגרירות וקונסוליית כבוד בליסבון וקונסוליה בפורטו.
יחסי אוקראינה–מלטה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מלטה לאוקראינה.
שגרירות מלטה במוסקבה (רוסיה) מוסמכת גם כשגרירות שאינה תושבת אוקראינה.
אוקראינה מיוצגת במלטה באמצעות שגרירותה ברומא (איטליה).
ביולי 2008 נפגשו נשיא מלטה אדי פנק אדאמי ונשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו והוציאו הצהרה משותפת המעידה על רצון להמשך פיתוח היחסים בין שתי המדינות.
מלטה מוכנה לתמוך באוקראינה במאמציה לרפורמה פוליטית וכלכלית בהתאם לתקנים המוסכמים של האיחוד האירופי.
ביולי 2008 דיבר נשיא מלטה על ניסיונה של מלטה בתהליך המוביל לחברות באיחוד האירופי וכוללת אותה: ארגון מחדש בהתאם לתקני האיחוד האירופי.
ביולי 2008 חתמו נשיאי שתי המדינות על שני הסכמי שיתוף פעולה במאבק בפשע המאורגן ובתיירות.
לשתי המדינות יש גם הסכם בנושא חינוך ותרבות.
יחסי אוקראינה–שוודיה הם יחסי החוץ בין שוודיה ואוקראינה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-13 בינואר 1992.
המגעים המתועדים הראשון בין אנשי סקנדינביה והשטחים הסלאבים של אוקראינה הם מסעות הוורנגים למה שהם קראו Garðaríki.
אחד הוורנגים הללו היה רוריק שלפי הכרוניקה הרוסית הראשונה היה מייסד שושלת רוריק ששלטה ברוס של קייב עד המאה ה-14. היחסים בין מלכי שוודיה לרוס של קייב היו קרובים במשך מאות שנים ויארוסלאב הראשון, נסיך קייב, היה נשוי גם לבתו של המלך אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה.
על פי התיאוריה הנורמניסטית מקובל כי רוס של קייב אימצה את שמה מהאליטה הוורנגית, שהוזכרה לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-9 ב"ספרי השנים של סן ברטן".
במקור הזה מסופר כי בחצר קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג השני באינגלהיים, בשנת 839 (באותה השנה בה הופיעו לראשונה ורנגים בקושטא), ביקרה משלחת של הקיסר הביזנטי.
הנציגים כללו שני גברים שקראו לעצמם "רוז" ("Rhos vocari dicebant").
לואי בירר על מוצאם ולמד שהם שוודים.
מחשש שהם מרגלים עבור אחיהם, הדנים, הוא כלא אותם.
הם הוזכרו גם בשנות ה-60 של המאה ה-9 על ידי הפטריארך הביזנטי פוטיוס בשם "רוס".
ברית בין שוודיה להטמן בוגדן חמלניצקי נגד פולין הועמדה במשא ומתן מספר פעמים בין השנים 1651–1657. לאחר הסכם השלום שנחתם בווילנה בין נסיכות מוסקבה לפולין בשנת 1656, התרגז חמלניצקי וכתב לאלכסיי הראשון, צאר רוסיה: "השוודים הם העם הגון; כאשר הם מתחייבים לידידות וברית הם מכבדים את דברם.
לבסוף נחתם הסכם בין שוודיה ושלושה מפקדים אוקראינים (איוון בוהון, מנהיג הפרוטסטנטים האוקראינים יורי נמיריך ואיבן קובליבסקי) ב-6 באוקטובר 1657 בקורסון, שם הכירה שוודיה בגבולות אוקראינה כל הדרך עד ויסלה במערב ופרוסיה בצפון.
אבל חמלניצקי נפטר חודש קודם לכן ואחרי שהשוודים עזבו את פולין למערכות צבאיות בדנמרק, הברית המוצעת מתה.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה שוודיה וההטמן איוואן מזפה כרתו ברית בשנת 1708 נגד פיוטר הגדול.
אך לאחר התבוסה בקרב פולטבה ב-28 ביוני 1709, חלקים מהצבא השוודי תחת קרל השנים עשר, מלך שוודיה, והטמן איוואן מזפה יחד עם הקוזקים הנאמנים שלו נאלצו לברוח לטיגינה שנשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית, שם נפטר מאזפה עד מהרה.
פיליפ אורליק (Pylyp Orlyk) נבחר אז בתור הטמן בגלות על ידי הקוזקים וקרל השנים עשר.
ב-1710 כתב עם זקני הקוזאקים והקוזאקים של צבא זפוריז'יה מסמך חוקתי, חוקת פיליפ אורליק, שהגבילה את סמכותו המבצעת של ההטמאן והקימה פרלמנט קוזאקי.
לאחר כמה פשיטות לא מוצלחות לאוקראינה אורליק יחד עם כמה קוזקים אחרים עקבו אחר קרל השנים עשר לשוודיה בשנת 1716. אורליק עם אשתו אנה הרציק ושבעה ילדים התגוררו בעיר כריסטיאנסטאד במשך כמה שנים.
בין שאר הפליטים האוקראינים שהתגוררו בכריסטיאנסטאד ובסטוקהולם בין השנים 1716–1720 ניתן להזכיר את אחיינו שלמזפה אנדריי וויינרובסקי אשתו אנה מירוביץ', הגנרל הריהורי הרציק, איוון הרציק, השופט הכללי קלימנט דולופולי, פדיר מירוביץ', פדיר טרטיאק וכומר אורתודוקסי בשם פרפני.
אורליק ומשפחתו עזבו את סטוקהולם בשנת 1720 אך כבר בשנת 1747 אלמנתו וילדיו קיבלו תמיכה כספית מטעם המועצה השוודית.
בשנת 1782 הוקם כפר שוודי בשטחי רוסיה החדשים שנכבשו לאחרונה.
המתיישבים דוברי השוודית, כ-1,000 איש, הגיעו מהאי היומאה באסטוניה המודרנית.
רבים מהם מתו במהלך ההליכה בת תשעה חודשים מאי מולדתם למה שיהפוך לכפר החדש שלהם.
יש סברה שהם ככל הנראה אולצו לעבור לשם על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
הכפר החדש נקרא סוונסקבין (הכפר השוודי), אך לאחר שהמתיישבים הגרמנים הגיעו לאזור הוחלף שם הכפר ל-Gammalsvenskby (הכפר השוודי העתיק).
כנסייה לותרנית שוודית הוקמה בשנת 1885 והקשר עם שוודיה נשמר במובנים רבים דרך הכנסייה.
אך לאחר המהפכה המצב של תושבי הכפר דוברי השוודית הפך לגרוע יותר ובשנת 1929 רובם (כ-900) היגרו לשוודיה.
אך לאחר שהגיעו לשוודיה רבים התאכזבו והתקשו להסתגל לאורח החיים השוודי.
רבים החליטו להגר לקנדה אליה היגרו תושבי כפר רבים כבר בתחילת המאה העשרים.
אך כ-240 תושבי הכפר החליטו לחזור לגמאלסוונסקי.
שם עד מהרה הם סבלו קשות במהלך הטרור הגדול בשנות השלושים.
כיום נותרו מעט מאוד כפריים דוברי שוודית בגמלסוונסקי.
כיום זה כבר לא כפר בפני עצמו אלא חלק מהכפר זמיבקה במחוז חרסון.
יש מוזיאון על השוודים מגאמלסנסקבי בעיירה רומה שבגוטלנד, שם התיישבו רבים מתושבי הכפר לאחר שחזרו לשוודיה.
לשכת מידע אוקראינית נפתחה בסטוקהולם בשנת 1916 על ידי וולודימיר סטפנקיבסקי ומ' זליזניאק.
בשנת 1918 נפתחה בסטוקהולם משלחת דיפלומטית רשמית מהרפובליקה העממית של אוקראינה בראשותו של ק' לוסקי.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, עברו 2,500 פליטים אוקראינים את דרכם לשוודיה, אף שרבים מהם המשיכו לארצות הברית ולקנדה מחשש שיוסגרו לברית המועצות.
אלו שנשארו בשוודיה הקימו אגודה אוקראינית בשוודיה בשנת 1947. בשנות החמישים הם גם הקימו מרכז מידע אוקראיני בסטוקהולם בראשות בוגדן קנטרשינסקי.
שוודיה תומכת בשאיפות אוקראינה להצטרף לאיחוד האירופי.
ב-2017 שוודיה גינתה את סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה ואת האלימות מצד כוחות רוסיים נגד אוקראינה.
ב-2 ביוני 2022, שוודיה הודיעה כי היא תשלח סיוע צבאי שכולל טילים נגד ספינות, טילים מונחים נגד טנקים ורובים לצבא היבשה האוקראיני.
עד כה החברה השוודית המצליחה והמוכרת ביותר באוקראינה היא חברת עיבוד המזון צ'ומאק בקחובקה, מחוז חרסון.
זוהי כיום אחת מחברות המזון הגדולות באוקראינה.
היא הוקמה בשנת 1996 על ידי שני יזמים שוודים צעירים בעזרתו הכלכלית של הנס ראוזינג מטטרה פאק.
בנקים שוודים החלו בשנים האחרונות לגלות עניין גובר בכלכלה האוקראינית המתרחבת.
בתחילת 2005 רכשה קבוצת הבנקאות השוודית SEB בנק שהפך מאוחר יותר לבנק SEB האוקראיני ובסוף 2007 רכשה SEB את Factorial Bank עם משרדים בחרקוב ובמזרח אוקראינה.
בנק זה מתוכנן להתאגד בבנק SEB (אוקראינה).
כיום ל-SEB 85 משרדים באוקראינה, אך התכנון הוא לפתוח 20–25 משרדים נוספים בשנה כך שהיא תגיע לכ-300 משרדים בשנים הקרובות.
באמצע 2007 הבנק השוודי Swedbank קנה TAS-Komerzbank שבדצמבר 2007 שינה את שמו ל-Swedbank האוקראיני.
נכון להיום יש לבנק זה 190 משרדים בכל רחבי אוקראינה.
ענקית קמעונאות הרהיטים השוודית איקאה תכננה במשך שנים רבות לפתוח חנות משלה וקניון MEGA בקייב, בדומה לאלה במוסקבה, אך התעכבה בגלל סכסוך על קרקעות.
במקום זאת נראה כי חנות תיפתח באודסה בזמן הקרוב.
אך איקאה פעילה באוקראינה שנים רבות באמצעות ספקים שונים לריהוטיה, בעיקר באמצעות סניף השלוחה שלה עם המשרד באוז'הורוד.
שוודיה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב וקונסוליית כבוד בקחובקה.
אוקראינה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
יחסי אוקראינה–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין אוקראינה לבין ממלכת תאילנד.
ממלכת תאילנד הכירה בעצמאות אוקראינה ב-26 בדצמבר 1991. ב-6 במאי 1992 התקיימו חילופי אמנות בין משרד החוץ של אוקראינה לבין שגרירות ממלכת תאילנד במוסקבה, מה שהוביל לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
בשנת 2000 הוסמך שגריר אוקראינה בהאנוי, וייטנאם גם עבור תאילנד, ובמרץ 2004 נפתחה שגרירות אוקראינה בבנגקוק.
ב-5 ביוני 2017 ביקר שר החוץ האוקראיני פאבל קלימקין בתאילנד, ונפגש עם מקבילו התאילנדי דון פרמודווין, שר לענייני חוץ של ממלכת תאילנד.
השוק התאילנדי נותר השוק החשוב ביותר בדרום מזרח אסיה עבור היצוא האוקראיני, במיוחד של מוצרים חקלאיים.
בפרט, בשנים האחרונות אוקראינה הייתה היבואנית העיקרית של חיטה לתאילנד, והיא מהווה יותר מ-40% מכלל החיטה המיובאת לממלכה.
יצוא התבואה המקומית לתאילנד בשנת 2015 הגיע ל-1.3 מיליון טון, ובשנת 2016 ל-1.9 מיליון טון.
לכן משקיעים תאילנדים מגלים עניין רב בהשקעה במגזר התעשייתי החקלאי של כלכלת אוקראינה.
בשנת 2011 נחתם חוזה של 240 מיליון דולר בין אוקראינה לתאילנד.
לאספקת טנקים אוקראינים OBT "אופלו".
באפריל 2012 החל מפעל מלישב בחרקוב ביישום החוזה.
כמו כן, במהלך תערוכת SUBCON THAILAND 2017 ארגנו השגרירות והסוכנות הממלכתית לפיתוח גיאואינפורמטיקה וטכנולוגיית חלל בתאילנד דוכן המוקדש, כולל תעשיות התעופה והחלל האוקראיניות.
תאילנד היא שותפה ותיקה של אוקראינה בתחומים רבים, בעיקר ביטחון וסחר וכלכלי.
יש לציין כי הצד האוקראיני, הרואה את התועלת ההדדית ואת סיכויי היחסים עם תאילנד, מבקש להביא אותם לרמה גבוהה יותר ולהעמיק בתנאים נוחים לשני הצדדים.
תאילנד מחזיקה באוקראינה קונסוליית כבוד בקייב.
אוקראינה מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
יחסי אוקראינה–קטר הם היחסים הדו-צדדיים בין אוקראינה לקטר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1991. קטר פתחה את שגרירותה בקייב ב-16 באוגוסט 2013. במאי 2020 העניקה קטר סיוע לאוקראינה להתמודדות עם מגפת הקורונה.
בשנת 2018 סך המסחר בסחורות בין אוקראינה לקטר הסתכם ב-68.3 מיליון דולר.
בהשוואה לשנת 2017, היקף הסחר הדו-צדדי בסחורות בין המדינות גדל ביותר מ-15.8 מיליון דולר (יותר מ-35%).
מאזן הסחר של סחר דו-צדדי בסחורות ובשירותים במהלך שנת 2018 גרם לעודף הצד האוקראיני של 51.56 מיליון דולר.
במהלך 2018 סוגי הסחורות המיוצאים ביותר מאוקראינה למדינת קטר היו: תוצרת חקלאית, דגנים - 67.4%; מתכות בסיסיות ומוצריהם - 26.9%; עצים ורהיטים - 1.0%.
במהלך 2018 סוגי הסחורות המיובאים ביותר לאוקראינה מקטר היו: פולימרים, פלסטיק ומוצריהם - 76.0%; כימיקלים אנאורגניים, מוצרים כימיים שונים - 16.0%.
אוקראינה מייחסת חשיבות רבה לסיכויים להגדיל את הייצוא של מוצרים חקלאיים, בניית מכונות ומטלורגיה אוקראינית לקטר.
קטר מפגינה עניין בפוטנציאל של אוקראינה בתחום החקלאות, התעשייה, הנדל"ן והתיירות.
אוקראינה מחזיקה בקטר שגרירות בדוחא.
קטר מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
יחסי אוקראינה–סרביה הם יחסי החוץ בין סרביה לאוקראינה.
סרביה כיורשת ישירה הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה הכירה באוקראינה ב-15 באפריל 1994 ושתי המדינות כוננו באותו יום יחסים דיפלומטיים.
מאז הכרזת העצמאות של קוסובו בשנת 2008, אוקראינה גילתה כבוד לשלמותה הטריטוריאלית של סרביה בגבולות 1945.
מאז ספטמבר 2011 יכולים סרבים ואוקראינים לשהות במדינה האחרת עד 30 יום ללא אשרות.
בסרביה ישנם ארגונים אוקראינים רבים.
למיעוט הלאומי האוקראיני יש מועצה לאומית משלו בנובי סאד.
הם קשורים קשר הדוק עם רוסינים פנוניאנים.
יש ארגונים אוקראינית-רוסינים ביישובים Inđija, סרמסקה מיטרוביצה, ורבאס, קולה, Đurđevo, רוסקי קרסטור, שיד, Kucura וסובוטיצה.
על פי מפקד האוכלוסין 2002 היו 5354 אוקראינים אתניים בסרביה 15,905 רוסינים, בעיקר המתגוררים וויבודינה.
במהלך המאה ה-19 היו בשטחה של אוקראינה של ימינו שני אזורים המאוכלסים על ידי סרבים - סרביה החדשה וסלבו-סרביה.
על פי צו הסנאט הרוסי מ-29 במאי 1753, הוצעו האדמות החופשיות של אזור זה להתיישבות לעמים בני עדות נוצריות אורתודוקסיות על מנת להבטיח הגנה ופיתוח אזור זה בערבות הדרום.
סלובו-סרביה נשלטה ישירות על ידי הסנאט הרוסי.
המתיישבים הקימו בסופו של דבר את רגימנט ההוסרים באחמוט ב-1764. בשנת 1764 הפכה סלבו-סרביה לסוורסקי דונץ אויזד של פלך יקטרינוסלב (במחוז דניפרופטרובסק המודרני שבאוקראינה).
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2001 חיו באוקראינה רק 623 סרבים (219 דיברו סרבית, 104 דיברו אוקראינית, 218 דיברו רוסית ו-68 שפה אחרת).
סרביה ואוקראינה פעלו בפגישות דו-צדדיות.
בינואר 2001 ביקר נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה בבלגרד ונפגש עם נשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, ווייסלב קושטוניצה.
ראש הממשלה דרגישה פשיץ' ביקר באוקראינה בספטמבר 2001. נשיא סרביה ומונטנגרו סבטוזר מרוביץ', ביקר באוקראינה בנובמבר 2003. סגן ראש ממשלת סרביה, בוז'ידאר צ'ליץ', נפגש עם אולכסנדר טורצ'ינוב, סגן ראש הממשלה הראשון בקייב לאחר הפגישה השנתית של EBRD, שם דנו בהסכם הסחר החופשי העתידי ובמצב בקוסובו.
נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ביקר בסרביה ביוני 2009, במהלך הפסגה ה-XVI של ראשי מדינות מרכז אירופה בנובי סאד.
שר החוץ של סרביה, גוראן סבילנוביץ' ביקר באוקראינה בפברואר 2002. שר ההגנה האוקראיני, יבנה מרצ'וק, ביקר בסרביה בפברואר 2004. שר החוץ האוקראיני, קוסטיאנטין גרישצ'נקו, ביקר בסרביה באוקטובר 2004. בינואר 2005 שר החוץ הסרבי ווק דרשקוביץ' ביקר באוקראינה לרגל חנוכת הנשיא ויקטור יושצ'נקו.
דרשקוביץ' ביקר שוב באוקראינה ביוני 2005 ובמרץ 2006. שר החוץ האוקראיני בוריס טרסיוק ביקר בסרביה בינואר 2006 וארסני יאצניוק ביקר בסרביה ביולי 2007.
זורן שאמי, יו"ר האספה הלאומית, פגש את יו"ר הפרלמנט האוקראיני וולודימיר ליטווין, במהלך מושב האספה הפרלמנטרית של ארגון שיתוף הפעולה הכלכלי בים השחור בקייב ביוני 2005.
ראש-העיר של בלגרד, ראדמילה חרוסטאנוביץ, ביקר בקייב ביוני 2002.
בכירים סרבים ואוקראינים קיימו פגישות חשובות גם בזירות רב-צדדיות.
החשוב ביותר היה הפגישה בין הנשיאים קוצ'מה וקוסטוניקה בפסגת כדור הארץ 2002 ביוהנסבורג.
פורה, ארגון נוער אזרחי מאוקראינה, הוכשר על ידי חברי הארגון הדומה הסרבי - "אוטפור!".
תנועת אוטפור עזרה להפיל את משטרו של סלובודן מילושביץ' במהלך 5 באוקטובר והם אימנו את חברי פורה בארגון המהפכה הכתומה נגד משטרו של ליאוניד קוצ'מה.
בשנת 2008, לאחר שהפרובינציה הסרבית קוסובו הכריזה באופן עצמאי על עצמאות כרפובליקה של קוסובו, יו"ר הפרלמנט לענייני חוץ, אולה בילורוס, הצהיר כי "אוקראינה תגבה את עמדתה של סרביה בקוסובו".
ראש הממשלה יוליה טימושנקו אמר כי על אוקראינה להמציא מושג כיצד להתייחס לנושא קוסובו, כתופעה ייחודית בעולם, או בהקשר לקיומם של טרנסניסטריה, אבחזיה, דרום אוסטיה ואזורים בדלניים אחרים.
נשיא אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ' הצהיר ב-4 ביוני 2010 כי ההכרה בעצמאות אבחזיה, דרום אוסטיה וקוסובו מפרה את החוק הבינלאומי, "מעולם לא הכרתי באבחזיה, בדרום אוסטיה או בעצמאות קוסובו.
זו הפרה של החוק הבינלאומי".
סלביצה סוקיץ' דז'נוביץ', יו"ר האספה הלאומית, פגש את יושב ראש הפרלמנט האוקראיני וולודימיר ליטווין באוניברסיטת קייב ביולי 2010. הם חתמו על מסמך על שיתוף פעולה בין הפרלמנטים של אוקראינה וסרביה ב-7 ביולי 2010.
באפריל 2011 ביקר יושב ראש הפרלמנט האוקראיני וולודימיר ליטווין בסרביה.
במאי 2011 ביקר שר החוץ של סרביה ווק ג'רמיץ' באוקראינה וחתם על פטור מוויזה בין שתי המדינות.
בנובמבר 2011 ביקר ראש ממשלת אוקראינה מיקולה אזארוב בסרביה לפסגת יוזמת מרכז אירופה.
נשיא סרביה בוריס טאדיץ' ביקר באוקראינה בנובמבר 2011.
בשנת 2007 הייצוא מסרביה היה בשווי 97.7 מיליון דולר והיבוא מאוקראינה היה מעל 274,000,000 דולר.
בשנת 2008 המסחר בין המדינות צמח ב-71%.
אוקראינה וסרביה יחתמו על הסכם סחר חופשי בסתיו 2009. אוקראינה תומכת בכוונת סרביה להצטרף לארגון הסחר העולמי.
בחודש אפריל 2023 בעקבות הדלפת מסמכים מהפנטגון נחשף כי על אף שסרביה הייתה אחת המדינות היחידות באירופה שסירבו להטיל סנקציות על רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הייתה מוכנה לספק לכוחות האוקראינים נשק.
סרביה ואוקראינה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בתחומי החינוך, התרבות והספורט ב-24 בינואר 1996. על בסיס הסכם זה נחתמה בפברואר 2002 תוכנית לשיתוף פעולה בין שתי המדינות לתקופה 2002–2004. הוסכם על הרחבת הסכם זה גם לשנת 2005 באמצעות החלפת אמנות דיפלומטיות.
בשנת 2004 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין הוועדה הממלכתית לארכיונים של אוקראינה לבין הארכיון של סרביה ומונטנגרו.
כמו כן מאז 2005 קיימת אמנת שיתוף פעולה בספרייה הלאומית ורנדסקי באוקראינה והספרייה הלאומית של סרביה.
אוקראינה וסרביה חתמו על אמנה בנושא שיתוף פעולה צבאי ב-4 בנובמבר 2003 ואושרו באוגוסט 2004. בהתבסס על אמנה זו התקיימו ארבע ישיבות של קבוצות עבודה לשיפור שיתוף הפעולה.
העדיפויות שקבעו שני הצדדים הם מודרניזציה הדדית של הצבא, פיתוח וייצור נשק וציוד צבאי, מעורבות חברות סרביות בטיהור תחמושת רדיואקטיבית באוקראינה, פעולה משותפת בשווקים שלישיים, חילופי מידע, התייעצויות מומחים והכשרת צוותים צבאיים.
סרביה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב, המוסמכת גם עבור מולדובה.
אוקראינה מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד, המוסמכת גם עבור מונטנגרו.
יחסי אוקראינה–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים בין פינלנד לאוקראינה.
עד מהפכת אוקטובר בשנת 1917 שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הרוסית.
בשנת 1918 הייתה פינלנד אחת המדינות הראשונות שהכירו באוקראינה ופתחה נציגות דיפלומטית בקייב.
פינלנד הכירה שוב באוקראינה ב-30 בדצמבר 1991 לאחר קריסת ברית המועצות.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בפברואר 1992. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה.
פינלנד מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
רוסיה השתתפה באירוויזיון מ-1994, ואילו אוקראינה השתתפה מ-2003. בתחילה, לרוסיה ואוקראינה היו יחסים חיוביים, והחליפו את 8, 10 ו-12 הנקודות זו עם זו מספר פעמים לאורך השנים.
בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה ב-2014 החלו להתגלע עימותים בולטים בין שתי המדינות גם בתחרות האירוויזיון.
ורקה סרדוצ'קה נבחר לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2007 עם השיר "Dancing Lasha Tumbai".
עם זאת, נטען כי השיר מכיל סאבטקסט פוליטי, כולל התייחסות במילותיו למאידאן נזאלז'נוסטי (אתר הפגנות המהפכה הכתומה), וכי הביטוי "Lasha Tumbai" נשמע פונטית כ-"להתראות רוסיה".
סרדוצ'קה הכחיש את הטענות הללו, וטען כי הביטוי "Lasha Tumbai" הוא ביטוי ממונגולית שאומר "חמאה מגולגלת".
בתוכנית האירוח הרוסית, Пусть говорят, ששודרה בערוץ הראשון ברוסיה, ממש לאחר גמר התחרות, הסביר דובר מונגולית כי הביטוי "Lasha Tumbai" לא קיים בכלל במונגולית.
מאוחר יותר, הצהיר סרדוצ'קה כי "Lasha Tumbai" היה ביטוי חסר משמעות שנועד לחרוז עם מילים אחרות בשיר.
מילות השיר נוגעות לגירוש הטטרים מקרים, בשנות ה-40 של המאה ה-20, על ידי ברית המועצות בידי יוסיף סטלין בשל שיתוף הפעולה לכאורה שלהם עם הנאצים.
ג'מאלה הסבירה שהמילים היו בהשראת סיפור סבתה רבתא, נזילחן, שהייתה באמצע שנות ה-20 לחייה, כאשר היא וחמשת ילדיה גורשו למרכז אסיה.
אחת הבנות לא שרדה את המסע.
הכללים הרשמיים של האירוויזיון קובעים כי , ולכן ג'מאלה הצהירה שוב ושוב כי השיר שלה לא מתייחס לסיפוח חצי האי קרים, שהתקיים כשנתיים לפני, ב-2014, אלא להיסטוריה המשפחתית האישית שלה.
היא אמרה כי: עם זאת, במקביל, היא התייחסה למצב הנוכחי של חצי האי קרים לאחר הסיפוח על ידי רוסיה, ואמרה כי: .
בכירים רוסים, כולל חברי פרלמנט רבים, ודוברת משרד החוץ של רוסיה, מריה זכארובה, לא היו מרוצים בעליל מההחלטה ואמרו כי השיר הוא הצהרה פוליטית שמרמז על סיפוח חצי האי קרים מ-2014, דבר שנוגד את כללי התחרות.
זכארובה כתבה בפוסט בפייסבוק כי הזוכה הבא באירוויזיון עשויה להיות על הסכסוך בסוריה, וסיימה עם המילים: גורמים רשמיים אחרים הציעו להחרים את תחרות 2017, כאשר סגן יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, פרנץ קלינטסביץ', קבע כי:
למרות זאת, הנציג הרוסי, סרגיי לזרב, שהציב את רוסיה למקום השלישי בתחרות, בירך את ג'מאלה על זכייתה.
הסכסוך האוקראיני-רוסי, שהחל בסוף פברואר 2014, גרם למספר ממשלות להפעיל סנקציות נגד אנשים פרטיים, עסקים ופקידים מרוסיה.
ב-2015, החלה ממשלת אוקראינה לכתוב רשימה שחורה של אנשים שתמכו בסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה ב-2014, מכניסתם למדינה.
סגן ראש ממשלת אוקראינה, ויאצ'סלב קירילנקו , הצהיר כי המדינה לא תבטל את האיסור הזה לאירוויזיון 2017. איגוד השידור האירופי (EBU) קבע כי מטרתם הייתה לאפשר לאנשים להתארח בזמן האירוויזיון, וכי הם .
נציג השדרן המארח אמר לבילבורד, כי כללי הרשימה השחורה אינם בשליטתם.
ב-3 במרץ 2017, קרא הפוליטיקאי הרוסי, ויטלי מילונוב למדינה לסגת מאירוח תחרות 2017 על רקע החשש מהסכסוך המתמשך במזרח אוקראינה.
הוא תיאר את רוסיה כ-.
יועץ שר הפנים, אנטון הרשצ'נקו , הצהיר כי הוא אינו יכול , אם נציגת רוסיה משתמשת כ-, ואילו סגן המנהל ATR , שדרן טלוויזיה אוקראיני המשרת האוכלוסייה הטטרית של קרים טען כי מדובר ב-.
שר החוץ האוקראיני, פאבלו קלימקין , הצהיר כי הוא רואה בבחירה של יוליה סמוילובה כמשתתפת באירוויזיון ככל הנראה פרובוקציה מרוסיה.
מאוחר יותר, נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, הצהיר את אותו הדבר.
בן רויסטון, שייעץ למשלחות עבר באירוויזיון בעבר באזרבייג'ן ובשוודיה, טען כי ייתכן שגם הבחירה של רוסיה בהופעה של אישה עם מוגבלות הייתה מכוונת, והסביר לגרדיאן כי: רוסיה הכחישה כי בחירתם בהופעה נועדה כהצהרה פוליטית, והצהירה כי בחירתם בהופעה של אישה עם מוגבלות נועדה להיות ביטוי לגיוון.
שירות הביטחון האוקראיני אישר ב-22 במרץ 2017, כי לסמוילובה נאסר להיכנס לאוקראינה למשך שלוש שנים בגין נסיעה בלתי חוקית לרוסיה לחצי האי קרים, ובכך הפרה את סעיף 2–204 בקוד אוקראינה בעבירות מנהליות.
ה-EBU הגיב באומרו כי הוא ממשיך להבטיח שכל המשתתפים יוכלו להופיע בקייב, אך כי , וכן ציין כי האיגוד יכבד את חוקי המדינה המארחת.
סגן יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, פרנץ קלינצביץ', איים כי רוסיה תחרים את האירוויזיון אלא אם מארגניה יכריזו על החלטת הממשלה כ-.
בנוסף, הוא האשים אותם משום שהם .
ה-EBU הציע פשרה לערוץ הראשון ב-23 במרץ 2017, במסגרתה סמוילובה תופיע מרחוק לבחירת השדר, וזו הייתה הפעם הראשונה שאירוויזיון נערך ממקום חיצוני באמצעות לוויין.
עם זאת, הערוץ הראשון דחה את ההצעה וטען כי יש לאפשר לסמוילובה להופיע על הבמה בקייב כמו כל שאר המשתתפים האחרים, והאשים את אוקראינה בהפרת ההבטחות בחוקי האירוויזיון כי כל המבצעים יקבלו את הוויזה המתאימה כדי שיוכלו להיכנס למדינה המארחת.
סגן ראש ממשלת אוקראינה, ויאצ'סלב קירילנקו , הצהיר כי אין זה חוקי שאישיות בלתי רצויה ישתתף בסיורים או בתוכניות טלוויזיה.
המפקח על האירוויזיון, ג'ון אולה סאנד, הצהיר בראיון ל-DR, כי הוא וחברים אחרים באיגוד השידור האירופי יצרו קשר עם שירותי הביטחון האוקראיניים בנוגע לאפשרויות לעכב את האיסור שהוטל עד לאחר סיום תחרות 2017.
מנכ"ל ה-EBU, אינגריד דלטנרה, הצהיר כי התנהגותה של אוקראינה היא , וגרם לפגיעה באתוס האירוויזיון בגין .
דלטנה המשיך, ואמר כי ה-EBU מנהלת שיחות עם ראש ממשלת אוקראינה, וולודימיר גרויסמן ועם נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, בנוגע לעיכוב האיסור עד לאחר התחרות.
ב-1 באפריל 2017, איים דלטנרה לאסור את אוקראינה מתחרויות עתידיות אם סמוילובה לא תורשה להשתתף.
בתגובה לאיום של דלטנרה, UA:PBC דחקה ב-EBU לכבד את הריבונות של אוקראינה.
בראיון לעיתון הגרמני, Der Tagesspiegel , שהתפרסם ב-26 במרץ 2017, ציין יו"ר קבוצת האירוויזיון, פרנק-דיטר פריילינג, כי השתתפותה של רוסיה בתחרות נראתה לא ברורה, והודה כי סמוילובה לא השתתפה במפגשי התצוגה המקדימה לפני שהופיע האיסור, וגם כי המשלחת הרוסית לא הזמינה מקומות לינה בקייב לתחרות.
הוא הציע כי ייתכן שרוסיה הייתה מודעת לכך שבחירתם תהיה בעייתית.
ב-13 באפריל 2017, הערוץ הראשון הודיע כי לא ישדר את אירוויזיון 2017. ה-EBU ראה את ההחלטה כפרישה רשמית מהתחרות.
– מנכ"ל השידור הלאומי של San Marino RTV, קרלו רומיאו, הגיב להחלטה לאסור את סמוילובה כהתנהגות בלתי מתקבלת על הדעת, וכי לשדר לא אכפת מקשירת קשר או פרובוקציה כלפי נציגת רוסיה, ועל כך שהתחרות היא על הימצאות ב-.
– ראש תחום הבידור של DR, יאן לאגרמנד לונדמה, הצהיר בריאיון ב-25 במרץ 2017 כי תחרות 2017 נהפכה ל-, והיה מרוצה למדי מהעבודה שביצעה ה-EBU, על מנת לפתור את הנושא על האיסור שהטילה אוקראינה.
– ראש תחום הבידור של ARD, תומאס שרייבר, הגיב למצב במהלך ריאיון לדויטשה ולה.
שרייבר הצהיר כי המצב בין רוסיה לאוקראינה הוא בעל אופי קריטי, וכי הוא סבור כי הן השדרן הרוסי והן רשויות אוקראינה אשמים, וכי ההחלטה תלויה ברצון טוב של שני הצדדים.
– RTS הצהירה ב-14 באפריל 2017 כי הם מתחרטים על המצב וסבורים כי האירוויזיון צריך להיות מקום של אחדות העמים ולא לחלק ביניהם.
RTS המשיכה ואמרה על תקופת קושי דומה שהם עברו, כאשר גורשו מהארגון בין השנים 1992–2004 מסיבות פוליטיות.
מחלוקת נוצרה במהלך הבחירה הלאומית באוקראינה לאירוויזיון 2019 בנוגע לקשרים של המתמודדים עם רוסיה.
במהלך גמר התחרות שהתקיים ב-23 בפברואר 2019, חבר השופטים, ג'מאלה, ורקה סרדוצ'קה ויבן פילאטוב חקרו חלק מהמתמודדים בנוגע למחשבותיהם על רוסיה, והתמקדו בעיקר במארוב ואנה מריה.
ג'מאלה שאלה את מארוב האם היא סבורה כי חצי האי קרים הוא שטח אוקראיני.
מארוב אמרה שהיא כן סבורה.
אנה מריה נשאלה, אם יצטרכו לבחור בין השניים, האם יבחרו במדינת אוקראינה או באמם, שעבדה עבור הרפובליקה של קרים.
במהלך הגמר, הוכרז על ידי השדר האוקראיני, UA:PBC, כי השדרן שומר לעצמו את הזכות לשנות את ההחלטה שהתקבלה על ידי חבר המושבעים והציבור האוקראיני.
לאחר שמארוב הוכרזה כזוכה בתחרות, השדר הלאומי עדיין לא אישר אותה כנציגה האוקראינית, וכי הדיונים יתקיימו בין מארוב לשדר האוקראיני.
מאוחר יותר, התברר כי מארוב נשלחה לחתום על חוזה שהיה לה מועד אחרון לחתימה על מנת לייצג את אוקראינה באירוויזיון.
מאפיין מרכזי בחוזה היה שעליה לבטל את כל ההופעות הקרובות ברוסיה תוך 24 שעות.
מאוחר יותר, חשפה מארוב כי חוזה השדרן אסר עליה גם לאלתר על הבמה ולתקשר עם כל עיתונאי ללא אישור השדרן, וחייב אותה להיענות באופן מלא לכל בקשות השדרן.
אם לא הייתה ממלאת אחר אחד מהסעיפים הללו, היא תקבל קנס בסך 2 מיליון הריבניה (כ-67,000 אירו).
עוד ציינה מארוב כי השדרן לא ייתן לה פיצוי כספי כלשהו בגין התחרות ולא ישלם לה כלל עבור הנסיעה לתל אביב.
ב-25 בפברואר 2019, אושר, גם על ידי מארוב וגם על ידי UA:PBC, כי מארוב לא תייצג את אוקראינה בישראל בגלל מחלוקות על החוזה, וכי ייבחר אמן אחר.
מאוחר יותר, חבר ההנהלה ב-UA:PBC, ויקטור טאראן, גילה כי מארוב סירבה לחתום על החוזה בגלל האילו לבטל את ההופעות שלה ברוסיה.
טאראן טען גם כי מארוב ועורכי דינה אינם מאמינים שהיא אחראית לייצג את דעותיה של ממשלת אוקראינה בעת האירוויזיון.
הלהקה האוקראינית, Freedom Jazz , שסיימה במקום השני, הודיעה ב-26 בפברואר 2019 כי היא דחתה את הצעת השדרן לייצג את אוקראינה.
למחרת, הלהקה האוקראינית, קזקה, שסיימה במקום השלישי, אישרה כי גם היא דחתה את ההצעה.
ב-27 בפברואר 2019, UA:PBC אישרה כי אוקראינה תפרוש מהתחרות בעקבות המחלוקת.
בהצהרת הפרישה שלהם, השדרן הצהיר כי הבחירה הלאומית .
בעקבות המחלוקת שנוצרה בקדם האירוויזיון האוקראיני של 2019, נוצר חוק שאוסר על אמנים שהופיע ברוסיה או בחצי האי קרים, לאחר סיפוח חצי האי קרים, לייצג את אוקראינה באירוויזיון.
בקדם האירוויזיון האוקראיני של 2022, ניצחה אלינה פאש עם השיר "Shadows of Forgotten Ancestors".
ב-14 בפברואר 2022, יומיים לאחר בחירתה כנציגת אוקראינה באירוויזיון 2022, טען הפעיל ובלוגר הווידאו סרגיי סטרנקו כי פאש נכנסה לקרים דרך רוסיה ב-2015, וכי היא זייפה את תיעוד המסע שלה עם הצוות שלה כדי לקחת חלק בקדם האירוויזיון.
כתגובה, חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה ביקש משירות משמר הגבול של אוקראינה לבדוק את האותנטיות של התיעוד, וכי פאש לא תהיה, באופן רשמי, נציגת אוקראינה באירוויזיון 2022, "עד לאימות כל הפרטים".
אנדריי דמצ'נקו, שדיבר בשם שירות משמר הגבול של אוקראינה, טען כי התעודה שנמסרה להם לא הונפקה על ידם, אלא שפאש ביקשה לחצות את הגבול, וכי תוצאות החקירה ימסרו לרשות השידור עד 16 בפברואר.
מאוחר יותר, הצהירה פאש כי היא נכנסה לקרים מהגבול האוקראיני, וכי "חבר צוות" ביקש את התעודה, ולא פאש עצמה.
ב-16 בפברואר, טענה פאש בפוסט באינסטגרם ששירות משמר הגבול של אוקראינה לא הצליח לספק לה תעודה חדשה כהוכחה לכניסתה לקרים, שכן רישומים שקשורים לכך נשמרים רק לחמש שנים.
זמן קצר לאחר מכן, הודיעה פאש בדפי המדיה החברתית שלה כי היא מסירה את מועמדותה כנציגת אוקראינה באירוויזיון.
ב-17 בפברואר, נמסרה לקאלוש הצעה לייצג את אוקראינה באירוויזיון.
החלטה סופית של נציג אוקראינה באירוויזיון יתקבל ב-18 בפברואר.
ב-22 בפברואר, חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה הודיעה כי קאלוש הסכימה לייצג את אוקראינה באירוויזיון.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה שהחלה ב-24 בפברואר 2022, UA:PBC דרשה להשעות את השדרנים הרוסים החברות באיגוד השידור האירופי, VGTRK והערוץ הראשון.
בבקשה נטען כי מאז תחילת ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה ב-2014, VGTRK והערוץ הראשון היו שופר של ממשלת רוסיה וכלי מרכזי של תעמולה פוליטית הממומנת מתקציב המדינה של רוסיה.
בתחילה, ה-EBU הצהיר כי רוסיה וגם אוקראינה עדיין יורשו להשתתף בתחרות, בגלל האופי הא-פוליטי של האירוע.
למחרת, ה-EBU הודיע כי רוסיה לא תשתתף באירוויזיון 2022, וקבע כי "לאור המשבר חסר התקדים באוקראינה, הכללת רוסיה בתחרות השנה תייצג את התחרות לרעה".
לפני שרוסיה הושעתה מהתחרות, גופי שידור רבים המשתתפים קראו ל-EBU לנקוט בפעולה.
ERR של אסטוניה ו-Yle של פינלנד הצהירו שהם לא ישתתפו אם רוסיה תשתתף בתחרות.
נציגי לטביה באירוויזיון 2022, ציטי זני, שלחו דוא"ל ל-EBU בכך שישקלו מחדש את החלטתם לאפשר לרוסיה להתחרות: "אנחנו אוהבים את כל האמנים.
אנחנו אוהבים את כל האנשים.
אנחנו מפצירים במשלחות ובאמנים אחרים לעשות את אותו הדבר."
למרות היחסים העוינים מאוד בין שתי המדינות לאורך השנים, עדיין הוחלפו נקודות בין שתי המדינות.
הטבלאות שלהלן מציגות את הנקודות שהוענקו בין רוסיה לאוקראינה, מאז שהאחרונה הופיעה לראשונה באירוויזיון 2003.
יחסי אוקראינה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לנורווגיה.
התיאוריה הנורמנית, הנפוצה ביותר במערב בימינו, חושפת את שורשיהם הסקנדינבים של השליטים הקדומים של קייב, ושל השליט האגדי של נובגורוד רוריק בפרט.
לפיכך, מקור השם "רוס" נחשב כמילה נרדפת לשבטים סקנדינבים.
בדיונים סביב ייסוד רוס של קייב, ידוע כי השליטים הסקנדינבים הראשונים בקייב היו אסקולד ודיר, שנסעו מנובגורוד לקייב והתיישבו שם.
לאחר מכן, סקנדינבים רבים (Varangians) הגיעו לקייב וקונסטנטינופול כסוחרים בודדים.
ויקינגים אחרים שהו בקייב זמן רב יותר, שירתו את דרך הסחר האגדית ממפרץ פינלנד, לדנייפר ובהמשך ל.
בתקופה שבין 975 עד 1066 נורווגיה נהנתה מיחסי ידידות מיוחדים עם רוס של קייב.
צאצאים רבים של מלכים ואצילים נורווגיים התגוררו תקופות ארוכות יותר בחצר קייב שזכתה לחינוך צבאי, וכן השתתפו בהתקפות על קונסטנטיפונול.
בעקבות כך, חצרו של ולודימיר הגדול בקייב אירחה את המלך הנורווגי האגדי אולף טריגבאסון ששהה שנים רבות בקייב בזמן גלותו.
גם מלך נורווגיה מגנוס הטוב בילה גם כן כמה שנים בקייב לחינוך להכשרה צבאית.
האראלד השלישי, מלך נורווגיה גם הוא בילה כמה שנים בקייב, ואף התחתן עם יליזבטה (אליסיף), בתו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב בשנת 1045. לאחר מותו של מגנוס בשנת 1047 הפך האראלד למלך נורווגיה ובאותה שנה ייסד בירה חדשה - אוסלו, והפך את העיר למעון המלוכה החדש.
האראלד נפטר בשנת 1066 בקרב על בריטניה.
ידוע גם כי יליזבטה חיכתה לשובו כמנצח באיי אורקני.
לאחר מותו של האראלד נקטע רצף הניצחונות של נורווגיה וכך גם האפשרות למדיניות חוץ עצמאית.
מאוחר יותר, כתוצאה מאיחוד קאלמאר (1397) נפלה נורווגיה תחת מלך דנמרק, ובשנים 1814–1905 הייתה חלק מהאיחוד השוודי-נורווגי.
נורווגיה קיבלה את עצמאותה בשנת 1905.
נורווגיה הכירה בעצמאות אוקראינה ב-24 בדצמבר 1991, לאחר שזכתה בעצמאותה בעקבו קריסת ברית המועצות.
היחסים הדיפלומטיים בין אוקראינה לנורווגיה כוננו ב-5 בפברואר 1992. שגרירות נורווגיה באוקראינה נפתחה בשנת 1992. שגרירות אוקראינה בנורווגיה החלה את פעילותה באוקטובר 2004.
ב-7 במרץ 2022 כתמיכה בעצמאות אוקראינה, וכמחאה על הפלישה הרוסית לאוקראינה, שינתה נורווגיה את שם הכיכר בו שוכנת השגרירות הרוסית לכיכר אוקראינה.
שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי מתפתח באופן פעיל.
ניתוח הנתונים הסטטיסטיים מראה נטייה יציבה להגדיל את היקף הסחר הדו-צדדי בין אוקראינה לנורווגיה ב-30% בממוצע בשנים האחרונות, למעט לשנת 2009 (בהתחשב במשבר הפיננסי העולמי).
פריטי הסחורות העיקריים בייצוא מאוקראינה הם אסדות צפות (45.9%), מתכות ברזליות ומוצריהם (32.4%), כימיקלים אנאורגניים (17.5%), ציוד תחבורה, עץ ומוצרי עץ.
פריטי הייבוא העיקריים מנורווגיה לאוקראינה: דגים ופירות ים (כ-80% מסך הייצוא הנורווגי), מוצרי ניקל וניקל, מכונות וציוד חשמליים, ציוד ומכשירים חשמליים, תרופות.
נורווגיה מדורגת במקום ה-33 בקרב 125 מדינות משקיעים מבחינת השקעה ישירה באוקראינה.
בשנת 2010 היו באוקראינה 33 חברות עם הון נורווגי.
יותר משני שלישים מההשקעה בנורווגיה היא בענף התקשורת (71.2 מיליון דולר).
בנוסף, מושאי ההשקעה הם נדל"ן, הוצאה לאור, חקלאות וכו'.
מאז 2008 פועלת לשכת המסחר והתעשייה הנורווגית-אוקראינית באוסלו הכוללת 33 גופים עסקיים.
הלשכה מקדמת שיתוף פעולה בין אוקראינה ונורווגיה בתחומי המסחר והטכנולוגיות התעשייתיות, מספקת שירותי מידע להערכת המצב הכלכלי בנורווגיה ובאוקראינה, מארגנת אירועים וכנסים שונים להפצת מידע על אפשרויות סחר והשקעה באוקראינה.
הן חברות פרטיות והן חברות במגזר הציבורי המעוניינות בשיתוף פעולה בין תעשיינים נורווגיים ואוקראינים יכולים להיות חברים בלשכת המסחר והתעשייה.
נורווגיה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי אוקראינה–מונטנגרו הם יחסי החוץ בין אוקראינה ומונטנגרו.
היחסים בין המדינות החלו ב-15 ביוני 2006, כאשר אוקראינה הכירה במונטנגרו, פחות משבועיים לאחר שהפרלמנט של מונטנגרו הכריז על עצמאותה של מונטנגרו מסרביה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 באוגוסט 2006. לאוקראינה יש שגרירות בפודגוריצה, מונטנגרו.
בשנת 2008 הביעה ממשלת מונטנגרו את כוונותה לפתוח שגרירות בקייב.
אף על פי שהקשרים הכלכליים חלשים, מונטנגרו היא נקודת מעבר לסחר בבני אדם בין אוקראינה לשאר אירופה.
בשנת 2006 ביקר נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ' את נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו.
בפברואר 2009 נפגש סגן ראש ממשלת מונטנגרו ושר האוצר איגור לוקשיץ' עם אוקסנה סליסארנקו ודן באינטרסים משותפים כולל שיתוף פעולה בנקאי וכלכלי.
ביולי 2009, ביום השנה השלישי למונטנגרו כמדינה עצמאית, שלח נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו את ברכתו לנשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ'.
מאוחר יותר באותו חודש סגן ראש ממשלת אוקראינה לאינטגרציה אירופית ובינלאומית נפגש עם מקבילו במונטנגרו והביע תמיכה בשאיפות מונטנגרו לשילוב אירופי.
בספטמבר 2006 הסכימו שתי המדינות לשתף פעולה במאבק בהלבנת הון.
במרץ 2008 אוקראינה הודיעה כי היא יוזמת הסכם על נסיעות ללא ויזה עם מונטנגרו.
באוקטובר 2008 נחתם הסכם בין שרי החוץ של אוקראינה ומונטנגרו בנושא ידידות ושיתוף פעולה בין שתי מדינות.
ביוני 2009 חתמו שתי הממשלות על הסכם בנושא סיוע הדדי בענייני מכס.
מונטנגרו זוהתה כנקודת מעבר לסחר בבני אדם בין אוקראינה לאיחוד האירופי.
קבוצות פגיעות באוקראינה כוללות נשים בזנות, קטינים זרים לא מלווים, רומנים אתניים ועובדי בניין זרים.
"דרך הבלקן" היא דרך ידועה לשמצה לסוחרי מין ממדינות מזרח אירופה כמו אוקראינה.
עם זאת, מונטנגרו הכחישה את האשמות האו"ם בנושא סחר בבני אדם.
יחסי אוקראינה–קרואטיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה לאוקראינה.
לפני 1991 היו קרואטיה ואוקראינה חלק ממדינות סוציאליסטיות רב לאומיות, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה וברית המועצות.
קרואטיה הכריזה על עצמאות מיוגוסלביה ב-25 ביוני 1991, אך בהתחשב בהקפאה של שלושה חודשים על ההחלטה שאותה דחקה הקהילה האירופית, היא נכנסה לתוקף ב-8 באוקטובר 1991. אוקראינה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות ב-24 באוגוסט 1991 והכירה בקרואטיה ב-11 בדצמבר 1991 כמדינה הראשונה באו"ם שעשתה זאת.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי מדינות כוננו ב־18 בפברואר 1992.
למדינות קשרים הדוקים זו עם זו, המיוחסים בחלקם לתרבויות דומות ולשיתופי פעולה לאורך ההיסטוריה.
קרואטים רבים התנדבו במלחמה בדונייצק.
אוקראינה יצרה גם גרסה אוקראינית לשיר הקרואטי Bojna Čavoglave שנוצר במלחמת העצמאות של קרואטיה.
בקרואטיה יש רחוב על שם אוקראינה: רחוב אוקראיני.
נשתל שם עץ לאות ידידות עם המדינה.
במונדיאל 2018 צולם שחקן כדורגל קרואטי כשהוא צועק "תהילה לאוקראינה" לאחר שקבוצתו הביסה את רוסיה.
קרואטיה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב וקונסוליית כבוד בדונצק.
אוקראינה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב וקונסוליות כבוד במלינסקה וספליט.
יחסי אוקראינה–סלובניה הם יחסי החוץ בין אוקראינה וסלובניה.
סלובניה הכירה בעצמאות אוקראינה ב-11 בדצמבר 1991, ויחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו כעבור שלושה חודשים, ב-10 במרץ 1992. בשנת 2004 פתחה אוקראינה את שגרירותה בליובליאנה, ואילו שגרירות סלובניה באוקראינה נפתחה באפריל 2004 בקייב, כאשר לפני כן משימתה בוצעה על ידי שגרירותה בבודפשט, הונגריה.
סלובניה ואוקראינה משתפות פעולה בהצלחה לא רק בתחום הפוליטי והכלכלי, אלא גם בתחומי הביטחון, המדע, התחבורה, ענייני פנים, תרבות ובריאות.
גם הפרלמנטים של הרפובליקה של סלובניה ואוקראינה משתפים פעולה בהצלחה, וסלובניה אף תומכת בהצטרפות אוקראינה ל.
אוקראינה מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה.
סלובניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
יחסי אוקראינה–קזחסטן הם יחסי החוץ המתקיימים בין קזחסטן לאוקראינה.
בין המדינות קשר היסטורי רב, שכן עד שנת 1918 היו שתי המדינות חלק מהאימפריה הרוסית ולאחר מכן, עד 1991 היו חלק מברית המועצות.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בשנת 1991 עם קבלת העצמאות של שתיהן.
שתי המדינות חברות יחד בחוגים בינלאומיים שונים, כמו האומות המאוחדות, שותפות לשלום ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
שתי המדינות גם חולקות אופי גאוגרפי דומה: המרחק בין שתי הנקודות הקרובות ביותר ביניהן הוא רק , שמופרדים על ידי רוסיה.
הסחר הדו-צדדי בין אוקראינה לקזחסטן בשנת 2012 היה לפי הערכות גורמים רשמיים כ-4.4 מיליארד דולר, כפול ממה שהיה בשנת 2010.
ב-14 באוקטובר 2013 נפגש שר החוץ הקזחי ארלן אידריסוב עם שר החוץ האוקראיני, ליאוניד קוז'רה.
השניים דנו בקידום שיתופי פעולה בין שתי המדינות.
בשנת 2014 היה אמור לבקר בקזחסטן נשיא אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ'.
אולם ינוקוביץ' הודח מהנשיאות באותה שנה.
אף שרוסיה, שהיא בעלת השפעה עצומה על קזחסטן, התנגדה בתוקף לממשלה שלאחר המהפכה בקייב, ממשלת קזחסטן הודיעה כי תמשיך לקיים יחסים מלאים עם אוקראינה.
קזחסטן מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב וקונסוליית כבוד באודסה.
אוקראינה מחזיקה בקזחסטן שגרירות בנור-סולטן וקונסוליה כללית באלמטי.
יחסי אוקראינה–קפריסין הם יחסי החוץ בין אוקראינה וקפריסין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. בעבר יוצגה קפריסין באוקראינה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה, אולם בשנת 2011 היא פתחה שגרירות בקייב.
שיתוף הפעולה בתחומים כלכליים, מדעיים, טכניים ותעשייתיים בין אוקראינה לקפריסין מתקיים על בסיס ההסכם בין ממשלת אוקראינה לממשלת הרפובליקה של קפריסין ב-12 בינואר 2012.
בשנת 2020 היקף המסחר בסחורות ובשירותים בין אוקראינה לקפריסין הסתכם ב-674.6 מיליון דולר, כלומר 16,3% פחות מאשר בתקופה המקבילה של 2019. יצוא הסחורות והשירותים האוקראינים לקפריסין הסתכם ב-418.9 מיליון דולר, עליה של 23,2% ואילו היבוא ירד ב-40,3% והסתכם ב-255.8 מיליון דולר.
מחזור המסחר הכולל בין אוקראינה לקפריסין בשנת 2020 הסתכם ב-50.8 מיליון דולר.
יצוא הסחורות האוקראיניות לקפריסין הסתכם בכ-31.8 מיליון דולר., ואילו היבוא הסתכם ב-19.0 מיליון דולר.
היקף הסחר הדו-צדדי בשירותים בין אוקראינה לקפריסין בשנת 2020 הסתכם ב-623.8 מיליון דולר.
היצוא הסתכם ב-387.0 מיליון דולר, בעוד שהיבוא הסתכם ב-236.8 מיליון דולר.
נכון ל-30 בספטמבר 2020, היקף ההשקעות מקפריסין לכלכלת אוקראינה הסתכם ב-15.2 מיליארד דולר, או 31% מסך ההשקעות הזרות הישירות.
היקף ההשקעות מאוקראינה לכלכלת קפריסין הסתכם ב-1.1 מיליארד דולר, או 38.98% מסך ההשקעות הישירות באוקראינה בחו"ל.
שיתוף הפעולה הדו-צדדי בין אוקראינה לרפובליקה של קפריסין בתחום התיירות מבוסס על ההסכם בין קבינט השרים של אוקראינה לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בנושא שיתוף פעולה בתחום התיירות ב-10 בספטמבר 2010.
מאז 2006 פועלת האיגוד העסקי קפריסין-אוקראינה באופן שוטף בלשכת המסחר והתעשייה בקפריסין, תוך התמקדות עיקרית בפיתוח נוסף של שיתוף פעולה עסקי וכלכלי בין אוקראינה לקפריסין.
ב-26–27 ביוני 2013 התקיים בניקוסיה המושב הראשון של הוועדה הבין-ממשלתית הקפריסאית האוקראינית לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי, טכני ותעשייתי בראשות שר האוצר מר האריס ג'ורג'יאדס ושר האוצר של אוקראינה יוריי קולובוב.
ב-22 בספטמבר 2020 התקיים הסמינר המקוון "חקר הזדמנויות עסקיות בינלאומיות באוקראינה ובקפריסין", שיזמה השגרירות ומטרתה להדק את היחסים הכלכליים הדו-צדדיים בין אוקראינה לרפובליקה של קפריסין.
הדיון אורגן על ידי איגוד העסקים האירופי באוקראינה ולשכת המסחר והתעשייה בקפריסין.
למעלה מ-50 משתתפים הצטרפו לפגישה.
התקיים דיון על המוזרויות של עשיית עסקים באוקראינה ובקפריסין במהלך האירוע.
ענפי המפתח להשקעות באוקראינה ובקפריסין נידונים בפירוט; סקירת האקלים העסקי בשתי המדינות; דן בתנאים לפתיחת עסק מרישום חברות ועד זכויות קניין רוחני; תקציב לתחזוקת החברה; צורות מיסוי; הוראות עיקריות במשטר המס בענף ה-IT והטבות השקעה וכו'.
אוקראינה מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה וקונסוליית כבוד בלימסול.
קפריסין מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב וקונסוליית כבוד במריאופול.
יחסי אוקראינה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוקראינה לבין ממלכת מרוקו.
באפריל 2017 נפגש יו"ר בית הפרלמנט המרוקאי עם שגריר אוקראינה ודן עימו על אמצעים לחיזוק היחסים הדו-צדדיים בין מרוקו לאוקראינה.
השניים הדגישו את קיומם של כמה הזדמנויות ופוטנציאלים חשובים לפיתוח חילופי סחר ותרבות בין שתי המדינות, והשגריר ציין כי 5,000 סטודנטים מרוקאים לומדים באוקראינה בתחומי לימוד שונים, כגון רפואה ואדריכלות.
בינואר 2023, כשנה לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, מרוקו סיפקה 20 טנקים מסוג T-72 לאוקראינה.
אוקראינה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט.
מרוקו מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
יחסי אוקראינה–סינגפור הם יחסי החוץ בין אוקראינה וסינגפור.
הרפובליקה של סינגפור הכירה בעצמאות אוקראינה ב-2 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-31 במרץ 1992.
בשנת 1994 התקיים ביקורה הראשון של משלחת אוקראינית בראשות סגן שר החוץ של אוקראינה ברפובליקה של סינגפור.
בשנת 2002, במהלך ביקור המשלחת בראשות סגן שר המדינה במשרד החוץ של אוקראינה, הוסכם בנושא פתיחת שגרירות אוקראינה בסינגפור.
שטחי הנציגות הדיפלומטית נחנכו במהלך ביקורו הרשמי הראשון של שר החוץ של אוקראינה בסינגפור (7–9 ביולי 2003).
בשנים 1997, 2002, 2005, 2008 ו-2010 במהלך אירועים ברמה גבוהה במסגרת האו"ם, נערכו מגעים בין ראשי סוכנויות החוץ של אוקראינה וסינגפור.
בשנת 2005, 2008, 2009, 2010 התייעצויות פוליטיות אוקראיניות-סינגפוריות נערכו ברמה של סגני שרי החוץ של שתי המדינות.
בינואר 2007 ביקר סגן ראש הממשלה ושר האוצר של אוקראינה בסינגפור.
באפריל 2009 הוקמה קבוצה פרלמנטרית של ראדה ורחובנה באוקראינה על היחסים הבין-פרלמנטריים עם סינגפור.
בינואר 2010 ערך שר החוץ של אוקראינה ביקור עבודה בסינגפור.
באוקטובר 2010 נרשמה באוקראינה אגודת הידידות הרוסית-סינגפורית.
בתאריכים 19–22 בספטמבר 2010, בהזמנתו של ראש ממשלת אוקראינה נ' אזרוב, ביקר ראש ממשלת הרפובליקה של סינגפור לי קואן יו באוקראינה.
בשנת 2007 החלו שתי המדינות במשא ומתן להסכם סחר חופשי.
בשנת 2006, אוקראינה הייתה שותפת הסחר ה-55 בגודלה של סינגפור, והסחר הכולל הסתכם ב-774 מיליון דולר.
בשנת 2007 שתי המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס.
אוקראינה מחזיקה בסינגפור שגרירות וקונסוליה כללית.
סינגפור מיוצגת באוקראינה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי אוקראינה–קניה הם היחסים הבילטרליים בין קניה לבין אוקראינה.
קניה הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית ב-5 במרץ 1993, ויחסים דיפלומטיים כוננו באותו היום.
לאחר שנשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו נבחר, בירך אותו אוהורו קניאטה, נשיא קניה.
שגרירות אוקראינה נפתחה בשנת 2004, והיא גם מוסמכת לטנזניה.
סחר, כלכלה, תחום צבאי-טכני ותרבות זוהו כתחומי מפתח של שיתוף פעולה.
במהלך משבר קרים צוטט שר החוץ של קניה ואמר כי קניה מכבדת את הריבונות הטריטוריאלית של אחרים וכי כל מדינה צריכה לעשות זאת.
היא נפגשה אז עם שגריר אוקראינה בקניה.
ייתכן שזה היה רמז לכך שקניה ראתה את המצב בקרים ככיבוש על ידי מדינה זרה.
קניה דחקה בכל הצדדים המעורבים לפתור את המשבר בשלום.
מאז 2010 הציעה ממשלת אוקראינה 50 מלגות ללימודים לאזרחי קניה באוקראינה.
בשנת 2013 ייצאה אוקראינה סחורות בשווי 13 מיליארד דולר שילינג קנייתי (143 מיליון דולר) לקניה, קניה ייצאה סחורות בשווי 925 מיליון שילינג קנייתי (10.1 מיליון דולר).
אוקראינה היא ספקית נשק גדולה לצבא ההגנה של קניה.
בשנת 2008 קניה קנתה 33 טנקים מסוג T-72 מהתקופה הסובייטית מאוקראינה, ודובר כי קניה קונה אותם עבור ממשלת דרום סודאן.
אולם בהמשך הוכח שקניה שילבה את כל הטנקים בצבא קניה.
קניה קוראת למשקיעים האוקראינים לשקול השקעה בתשתיות, תיירות, תקשוב, כרייה ותחומי הנפט והגז המתעוררים.
קניה מיוצגת באוקראינה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
אוקראינה מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
יחסי אוקראינה–עיראק הם יחסי החוץ בין עיראק ואוקראינה.
כ-5000 חיילים אוקראינים בסך הכל שירתו בעיראק במהלך הפלישה לעיראק ב-2003 והכיבוש של עיראק לאחר מכן (2003–2011).
אוקראינה סיפקה את הכוח השלישי בגודלו של כוחות בעיראק עם כ-1,700 חיילים בין השנים 2003–2005 - 18 מהם נהרגו.
בשנת 2004, אוקראינה הוכרה כמספקת "תמיכה מצוינת" במערכה של הממשל האמריקאי נגד "הטרוריסטים" בעיראק.
ב-2006 הם העבירו את המיקוד המבצעי שלהם והצטמצמו לכוח שמירת שלום של כ-40 חיילים.
שיתוף הפעולה הבילטרלי בין שתי המדינות נקבע על ידי קשרים היסטוריים מסורתיים ופוטנציאל משמעותי לשיתוף פעולה בתחומי מסחר, כלכלה, צבא ומדע.
הניסיון רב הערך של השתתפות של מפעלים אוקראינים בפיתוח התשתית של עיראק ופיתוח כל התעשיות של כלכלת עיראק במהלך שנות ה-80 הפך לבסיס היסטורי לפיתוח יחסים הדדיים.
במקביל, החלת סנקציות בינלאומיות על עיראק ומצב בינלאומי מורכב סביב בגדאד הגבילו באופן משמעותי את הפיתוח הפעיל של יחסים הדדיים במהלך שנות ה-90. עם זאת, עיראק עדיין נותרה אחד הכיוונים החשובים של המדיניות האוקראינית, במיוחד בתחום הכלכלי.
היחסים הדיפלומטיים בין אוקראינה לרפובליקה של עיראק כוננו ב-16 בדצמבר 1992. במאי 2001 נפתחה מחדש בבגדאד שגרירות אוקראינה בעיראק.
לעיראק יש גם שגרירות בקייב.
מאז 2004 פועלת הנציגות המסחרית והכלכלית בחסות שגרירות אוקראינה בעיראק.
במקביל מתקיימת בבגדאד תערוכה קבועה של סחורות ושירותים אוקראינים.
במהלך התקופה שלפני המלחמה, שיתוף הפעולה הכלכלי בין אוקראינה לעיראק התפתח אך ורק במסגרת תוכנית "נפט תמורת מזון" של האו"ם.
מבנה הסחורות של הסחר בתקופה השנייה נקבע לפי הסנקציות הבינלאומיות, אשר הפחיתו את המגוון האפשרי של הייצור האוקראיני.
בשנים שונות נמסרו מוצרי מתכת (מטילי ברזל), מוצרי חקלאות (שעורה, חיטה), מוצרי ציוד ומכונות (מכונות חקלאיות, שנאי כוח, מנועים וגנרטורים).
היצוא מאוקראינה לעיראק גדל מ-2.5 מיליון דולר ב-1998 ל-122.7 מיליון דולר ב-2002. בשנת 2001 הם הגיעו לערך הגבוה ביותר בתולדות היחסים הבילטרליים - 293.1 מיליון דולר.
במהלך תקופה זו אוקראינה ועיראק, חתמו על האמנה על שיתוף פעולה סחר, כלכלי, מדעי וטכני, הסכם ההתאגדות בין הלשכה המסחרית והתעשייתית של אוקראינה לפדרציה של לשכות המסחר של עיראק, האמנה על ידידות ושיתוף פעולה בין הממשל האזורי של דונצק והממשל של המחוז העיראקי בצרה.
בשנת 2003 נוצרו תנאים לפיתוח היחסים בין אוקראינה לעיראק על בסיס חדש ואיכותי רחב יותר.
ביקורו של שר החוץ של אוקראינה קוסטיאנטין גרישצ'נקו בעיראק, היה אחד הפקידים הבכירים הראשונים שביקרו בשלב זה של יחסים הדדיים.
הבסיסים והפרמטרים של התפתחות היחסים בין אוקראינה לעיראק החדשה לעתיד הקרוב הוצגו בספטמבר 2004 במהלך ביקור העבודה של ראש ממשלת אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' בעיראק.
במהלך ביקור זה קבעו ראשי ממשלות אוקראינה ועיראק סדרי עדיפויות ויעדים ספציפיים לפיתוח שיתוף פעולה דו-צדדי לעתיד הקרוב.
הדינמיקה של מחזור הסחר במחצית הראשונה של 2004 הצביעה על חידוש הדרגתי של היקפי הייצוא האוקראיני לעיראק, כמו גם הגיוון שלו.
היקפי הייצוא היו בסך 18.8 מיליון דולר והורכבו מאספקת קטרים בסכום של 15.5 מיליון דולר (82%), ברזל ופלדה (8.3%), מזון (4%), תרופות (4%), אמצעי היגיינה, נייר.
בדצמבר 2009 הסכימה אוקראינה לספק נשק בשווי של 550 מיליון דולר לעיראק.
עיראק מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד.
יחסי אוקראינה–סוריה הם היחסים בין אוקראינה לרפובליקה הערבית הסורית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992, אך היחסים נותקו בשנת 2022. שגרירות אוקראינה בלבנון אחראית על האינטרסים של אוקראינה בסוריה.
היחסים בין המדינות חודשו בשנת 2025 לאחר נפילת משטר אל-אסד.
סוריה הכירה בעצמאות אוקראינה ב-28 בדצמבר 1991. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-31 במרץ 1992.
עם תחילת מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011, סוריה התקרבה פוליטית לפדרציה הרוסית.
בעקבות פשעי משטר בשאר אל-אסד נגד העם הסורי במהלך המלחמה, אוקראינה סגרה את שגרירות אוקראינה בדמשק ב-2016, וב-2018 הורתה על סגירת שגרירות סוריה בקייב.
ב-29 ביוני 2022 הכירה סוריה בעצמאות השטחים שנכבשו על ידי רוסיה באוקראינה, ובעקבות כך ניתקה אוקראינה את היחסים עם סוריה ב-30 ביוני 2022.
בעקבות נפילת משטר אל-אסד בדצמבר 2024, הודיע נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי על תמיכתו בממשלת המעבר של היאת תחריר א-שאם, וכי אוקראינה תספק לסוריה סיוע הומניטרי של 500 טונות של קמח.
ב-2 בינואר 2025, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הודיע כי אוקראינה מתכננת לחדש את יחסיה הדיפלומטיים עם סוריה.
יחסי אוקראינה–פרו הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין פרו.
לפני עצמאות אוקראינה, פרו שמרה על יחסים עם הישויות המדיניות הקודמות לה, האימפריה הרוסית וברית המועצות.
פרו הכירה רשמית באוקראינה כמדינה ריבונית ב-26 בדצמבר 1991, ויצרה איתה יחסים ב-7 במאי 1992.
במרץ 2003 ערך שר החוץ הפרואני, אלן וגנר, נסיעת עבודה לאוקראינה; עמיתו, שר החוץ של אוקראינה, וולודימיר ילצ'נקו, ערך ביקור עבודה בפרו באפריל אותה שנה.
בשנת 2000 נפתחה בלימה קונסוליית כבוד של אוקראינה, ואילו השגרירות נפתחה בשנת 2003. בשנת 2005, נפתחה שגרירות פרו באוקראינה, ונסגרה שנה לאחר מכן כשהשגרירות בפולין הוסמכה במקום זאת.
פרו הייתה אחת מ-100 מדינות שהצביעו בעד החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, המגנה את הסיפוח הרוסי של קרים.
במהלך המלחמה בדונבאס, פרו הייתה המדינה היחידה באמריקה הלטינית שהציעה סיוע הומניטרי לאוקראינה, ועשתה זאת ב-2015.
בשנת 2022, משרד החוץ הפרואני גינה את פלישת רוסיה לאוקראינה.
השר לשעבר, אלן וגנר, היה מבקר גלוי של הפלישה, והתנגד במקביל לקרע היחסים עם רוסיה.
לאחר שרוסיה הכריזה על סיפוחם של ארבעה מחוזות באוקראינה בספטמבר אותה שנה, הודיעה פרו כי היא לא מכירה במשאל העם ובסיפוח.
פרו שוב הצביעה בעד החלטה נוספת של האו"ם.
נכון לשנת 2022, דווח על מספר חיילים פרואנים שהצטרפו ללגיון הבין-לאומי האוקראיני.
בשנת 2023, הקהילה האוקראינית בלימה החלה לארגן נסיעות צדקה שבועיות בפארק קנדי, הפארק המרכזי של מחוז מירפלורס.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמי שיתוף פעולה כלכליים, טכנולוגיים ואחרים.
הכוחות המזוינים של פרו ואוקראינה חתמו על הסכמים על שיתוף פעולה צבאי, שהוביל לפיתוח טנק הקרב הראשי בשנת 2010.
בשנת 2019, מדינת אוקראינה, באמצעות תאגיד אוקראובורונפרום שלה, זכתה במכרז פומבי למכירת כלי טיס למדינת פרו.
יחסי אורוגוואי–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
הממלכה המאוחדת מחזיקה שגרירות במונטווידאו.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים מיד לאחר הכרזת עצמאותה של אורוגוואי בשנת 1825. הממלכה המאוחדת היא המדינה לה אורוגוואי חייבת הכרת תודה על עצמאותה מכיוון שהצליחה לשחררה מארגנטינה ומברזיל ולתת לה עצמאות מוכרת ורשמית בשנת 1828.
הממלכה המאוחדת שיחקה תפקיד גדול בניהול המדינה עד מלחמת העולם השנייה, שבה אורוגוואי בגדה בממלכה המאוחדת והפכה לבת ברית של ארצות הברית שנטלה את המושכות במדינה במקום הממלכה המאוחדת.
יחסי אורוגוואי–אל סלוודור הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין רפובליקת אל סלוודור לבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי.
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד לתחילת המאה ה-19, ולאחר מכן השיגו עצמאות יחד עם שאר מדינות אמריקה הלטינית.
שתי המדינות לחמו לצד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן היו מבין המדינות שייסדו את האו"ם.
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בארגונים: קבוצת ריו, האיחוד הלטיני , התאחדות האקדמיות לשפה הספרדית , ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאורוגוואי לאל סלוודור הגיעה לסך 28.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מכונות ליצור אוכל, תערובות ריחניות, אורז ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאל סלוודור לאורוגוואי הגיעה לסך 299 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר בגדים, מוצרי אלומיניום ועוד.
אל סלוודור מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במונטווידאו.
אורוגוואי מיוצגת באל סלוודור באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בסן סלוודור.
יחסי אורוגוואי – ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין ארצות הברית של אמריקה.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות במונטווידאו, בעוד אורוגוואי מפעילה שגרירות בוושינגטון הבירה, ברחוב "Eye" מספר 1913. אורוגוואי וארצות הברית חברות יחד בארגונים בינלאומיים רבים, ובהם האו"ם, ארגון מדינות אמריקה (OAS), קרן המטבע הבינלאומית (IMF), הבנק העולמי, הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח (IDB), וארגון הסחר העולמי (WTO).
החל משנות ה-90 של המאה ה-18 ניסתה אורוגוואי לרקום קשרים עם ארצות הברית על מנת להתמודד עם הנוכחות הבריטית המשמעותית במדינה.
ארצות הברית הגיבה בצורה ידידותית.
בשנת 2002 הקימו שתי המדינות ועדה משותפת לענייני סחר והשקעות (JCTI), על מנת לשתף רעיונות בנושאים שונים.
עד לחתימה על הסכם אזור הסחר החופשי של אמריקה הוועדה המשותפת לשתי המדינות סיכמה על שישה נושאים שונים: הגנה על קניין רוחני, השקעות, עבודה, סביבה ומסחר.
בסוף 2004 חתמו שתי המדינות על הסכם שמיים פתוחים שאושר במאי 2006. בחודש נובמבר 2005 נחתם הסכם השקעה דו-צדדי (BIT) שנכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2006. יותר מ-80 חברות בבעלות אמריקאית פועלות באורוגוואי.
אורוגוואי משתפת פעולה עם ארצות הברית בענייני אכיפת החוק, כגון מאמצים אזוריים למאבק בסחר בסמים ובטרור, והיא גם פעילה מאוד בתחום זכויות האדם.
מאז 1999 ועד תחילת 2003, אזרחי אורוגוואי היו פטורים מחובה לוויזה בעת כניסתם לארצות הברית במסגרת תוכנית פטור מוויזה שהובילו שתי המדינות.
תחת שלטון טבארה ואסקז, נשיא אורוגוואי מאז 2005, לאורוגוואי יש עמדות שונות מאוד במספר נושאים מאלה של ארצות הברית.
בשנת 2023 הייתה ארצות הברית שותפת הסחר הרביעית בגודלה של אורוגוואי, וכן שוק הייצוא הרביעי בגודלו למוצרי סחורות.
עיקר הייבוא של אורוגוואי מארצות הברית כולל פלסטיק, חומרים כימיים, תשומות חקלאיות ומחשבים.
מנגד, עיקר הייצוא של אורוגוואי לארצות הברית כולל בשר ומוצריו, עץ ולוחות עץ, ופירות הדר.
בשנת 2021 הייתה ארצות הברית הרוכשת הגדולה ביותר של פירות ההדר מאורוגוואי, כשכ-40% מהמנדרינות והתפוזים שיוצאו הופנו אליה.
ארצות הברית היא גם הלקוחה המובילה של אורוגוואי בתחום שירותי טכנולוגיית המידע.
בשנת 2022, לפי לשכת טכנולוגיות המידע של אורוגוואי (CUTI), יוצאו שירותים לארצות הברית בשווי העולה על 1.6 מיליארד דולר, שהיוו 87% מכלל ייצוא שירותי ה-IT של המדינה.
ההשקעות הישירות מארצות הברית משמעותיות גם כן, בהן השקעה עתידית בהיקף של כ-6 מיליארד דולר מחברת HIF Global מטקסס – ההשקעה הגדולה בתולדות אורוגוואי.