tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ההכחדה ההמונית לפני כ-250 מיליון שנה נוספו לו חוליות צוואר ומספרן הגיע ל-72. מעריכים כי פלג גופו העליון התארך מ-40% ל-90% מאורך גופו במשך 5 מיליון שנה.
ייתכן שהחיה נעזרה בצווארה הארוך בצייד.
הפלסיוזאורוס היה יצור ימי שעלה ליבשה לעיתים רחוקות.
הוא ניזון בעיקר מדגים ורכיכות ימיות אותם הוא צד ברדיפה בעזרת סנפיריו הגדולים.
לא ידוע אם הוא עלה ליבשה כדי להטיל ביצים או השריץ בים.
בשנת 2022 נטען כי פלסיוזאורוסים יכלו לחיות גם במים מתוקים, אך סבורים שהם נכחדו יחד עם הדינוזאורים לפני כ-66 מיליון שנה.
בנוסף, נוצר אגם לוך נס לפני 10,000 שנה, כשלפני כן היה קרחון.
בעבר הסוג אטנבורוזאורוס (Attenborosaurus) היה מין בסוג זה אך הוא הופרד לסוג עצמאי.
המפלצת מלוך נס מבוססת על הפלסיוזאורוס מתצלום מזויף שצולם בלוך נס בסקוטלנד.
בספר "מסע אל בטן האדמה", מאת ז'ול ורן, נראה פלסיוזאורוס נלחם באיכתיוזאור.
הפלסיוזאורוס תוכנן להופיע בסרט "עולם היורה" של קולין טרוורו בלגונה הימית, אך נחתך מהסרט ובמקומו נותר המוזאזאורוס.
הוא מופיע בסדרה "דינו דן" בעונה השנייה ובסדרה "פלאווורלד".
הוא נראה במשחקי המחשב: "עולם היורה: המשחק", "Jurassic World Evolution 2", "פארק היורה 3: בניית פארק", ב-"Zoo Tycoon" בחלק "Dinosaur Digs" וב-"Dino Crisis 2".
פלסיוזאורודים (שם מדעי: Plesiosauroidea) היא קבוצה נכחדת של זוחלים ימיים מסדרת הפלזיוזאורים.
הם חיו בעידן המזוזואיקון, לפני 66–210 מיליון שנה.
הם היו קרובי משפחתם של הפליואוזאורודים אך קטנים בהרבה ובעלי לסתות קטנות יותר.
לפלסיוזאורודים היה צוואר מוארך, ראשים קטנים ומבנה גוף שהזכיר כלבי ים, וככל הנראה יכלו לעלות לחופים ואולי גם להטיל שם ביצים.
הם שחו בתנועת משוטים עם כל גפיהם ולא בעזרת זנבם.
לבני המשפחה Polycotylidae היו צווארם קצרים ורחבים ולסתות גדולות.
הם רדפו בימים הקדומים אחרי להקות דגים אותם הם צדו עם צווארם הארוך, באמצעותו תקפו בהפתעה את הדגים.
אצל חלקם נמצאו גם חלוקי אבן בבטנם, מה שעזר להם לשקוע ולא לצוף למעלה.
מאובניהם נמצאו במקומות רבים בעולם בצורה כמעט מושלמת.
פלסיופלרודון (שם מדעי: Plesiopleurodon) הוא סוג של זוחל ימי גדול מסדרת הפלזיוזאוריה שחי בתקופה קרטיקון עליון לפני 98 מיליון שנה בוויומינג, אמריקה הצפונית.
היצור היה קטן מהרבה מקרובי משפחתו והגיע לאורך של 3 מ' בקירוב.
היו לו שורות של שיניים חרוטיות והוא היה בעל סנפירים שטוחים שהזכירו סנפירי כלב ים.
היה לו צוואר רחב אך קצר יחסית והלסתות היו ארוכות וחזקות, בדומה לפליוזאורוס.
יצור זה חי בימי אמריקה וטרף דגים, רכיכות, כרישים קטנים וזוחלים ימיים קטנים.
הוא גם חטף פטרוזאורים שעפו נמוך מדי מעל המים.
לסתותיו החזקות עזרו לו לקרוע את טרפו לגזרים.
פלסיובאטיס (שם מדעי: Plesiobatis daviesi) הוא מין דג סחוס מסדרת הטחנאים והוא המין היחיד במשפחה בטאי תהומות (Plesiobatidae).
הוא מצוי ברחבי האזור האינדו-פסיפי באוקיינוס בעומק 275–680 מטרים.
מין זה הוא קרוב של הטריגוניים, אך לא קשור אליהם.
בטאי זה מגיע לאורך 1.5 מטרים ולרוחב סנפירים של 2.7 מטרים.
משקלו של הפרט הכי גדול מגיע ל-118 קילוגרם.
צבע החלק העליון סגלגל עם בטן בהירה, והוא בעל חוטם מוארך וסנפירים מעוגלים המקיפים את כל אורכו למעט הזנב וזוג סנפירי שת קטנים.
הזנב דק ומכיל עוקץ ארסי, ומתחת לראש ישנו פה גדול בעל שיניים קטנות.
הוא משריץ צאצאים חיים בעומק הים.
הוא מצוי הן על קרקעית הים והן בשחייה במים, אך לא קרוב מדי לפני הים, שם שורצים טורפים רבים.
הוא ניזון מסרטנים, דיונונים ודגי גרם שהוא בולע במהירות.
אין למין טורפים רבים, אך הכריש קמוט-שפה (Dalatias licha) נצפה בציד של בטאי אחד.
לעיתים דגים אותו דייגים, אך לא נשקפת למין סכנה גדולה.
פלסיאדפאים (שם מדעי: Plesiadapiformes) היא סדרה נכחדת של יונקי שליה ממחלקת היונקים.
הם קרוביהם של הפרימטים החיים, ובעבר היו נכללים בסדרה זו.
כיום רואים בהם סדרה עצמאית בעלת אב קדמון משותף עם הפרימטים (ייתכן שהפורגאטוריוס).
משמעות שמם הוא "דמויי-אדפיים" (Adapidae) - משפחה של פרימטים קדומים שדמו ללמורים.
בעבר חשבו שהם קשורים לבני המשפחה הנכחדת.
הם חיו לפני 66–46.2 מיליון שנה מהסוף הקרטיקון (ממש לפני הכחדת הקרטיקון) ולאורך הפלאוקן והאאוקן ביערות טרופיים, וככל הנראה היו מראשוני היונקים שהצמיחו ציפורניים במקום טפרים.
מבנה גופם דמה מעט לזה של סנאים או חדפי עצים ופחות לקופים מודרניים.
כמו כן הם היו בעלי עיניים בצידי ראשם ולא מקדימה כמו הפרימטים המודרניים.
משפחה Purgatoriidae - בה הפורגאטוריוס
פלסיוצ'לוס (שם מדעי: Plesiochelys) הוא סוג נכחד של צב אשר חי בסוף תור היורה וכלל מין בודד - Plesiochelys etalloni.
מאובניו נמצאו ב-1873 באירופה ברחבי שווייץ, צרפת, אנגליה, ספרד ופורטוגל בשכבות סלעים, בהם נמצאו מספר עצמות גולגולת מאובנות ועצמות שלד .
צב קדום זה היה אולי מאבותיהם של צבי הים, אשר התפתחו רק בתור הקרטיקון והיו נראים אחרת ממנו.
עם זאת מבנה השלד מרמז שהיה קשור למים והוא נמצא באזורי חופים לצד חיות ימיות, מה שמרמז שחי רוב זמנו בקרבת ים תטיס.
ככל הנראה צב זה נכחד לחלוטין בסוף תור היורה.
פלסיאדפיס (שם מדעי: Plesiadapis) הוא סוג קדום של שלייתן הקרוב לפרימטים, שחי מסוף הפלאוקן ועד לתחילת האאוקן.
המאובנים שלו התגלו באמריקה הצפונית ובאירופה.
משמעות שמו המדעי הוא: "קרוב לאדפיס ", סוג של בעל אף-לח קדום שהיה קרוב ללמוריים.
הפלסיאדפיס נחקר בידי החוקר הצרפתי פול ז'רווה שתיאר אותו ב-1977. הוא חקר ממצא מצרפת מהמין Plesiadapis tricuspidens.
ממצאים אלה הכילו שרידי לסת ושיניים טוחנות חדות וישרות.
נמצאו ממצאים שלו לאורך אירופה ואמריקה הצפונית וכן בגרינלנד שהייתה גשר בין היבשות.
הממצאים של יונק זה נמצאו במצבי שימור טובים מאוד ובחלקם היו שרידי עור ופרווה, דבר נדיר מאוד ליונקים מהפלאוגן.
מרבית ממצאי הסוג התגלו בחבל סרנה (Cernay) שבצרפת.
היונק הקדום דמה במראהו לקוף מוזר, והוא היה בעל זרועות ארוכות שעזרו לו לנוע בין העצים ביערות, זנב ארוך אולי לופתני והיה בעל גולגולת צרה עם חוטם צר וארוך ולסתות קצרות בעלות שיניים חלשות יחסית שהזכירו לסתות מכרסמים ואולי התאימו לתזונה מחרקים או מצמחייה רכה כמו פירות.
העיניים הגדולות של היונק התאימו לראייה בחשיכה.
מבנה זה התאים לחיים בין העצים והוא כנראה חי כמו קוף או סנאי ביער.
הוא הגיע לאורך 60–80 סנטימטרים ולמשקל של 2.1 קילוגרם בממוצע.
פלסיוזאוריים (שם מדעי: Plesiosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים, בני קבוצת הפלסיוזאורודים שחיו רק בתור היורה, לפני 199 עד 145 מיליון שנה מזמננו.
יצורים אלה חיו בימים ובאוקיינוסים ברחבי העולם, בעיקר סביב מימי אירופה.
משפחה זו הוגדרה ב-1825 בידי החוקר האנגלי ג'ון אדוארד גריי וקיבלה את שמה מהסוג פלסיוזאורוס.
מחקרים שונים שייכו למשפחה זו רק את הסוג פלסיוזאורוס, בעוד מחקרים אחרים השאירו סוגים דומים במשפחה.
במראם הזכירו בני המשפחה את האלאסמוזאוריים מהקרטיקון והם דמו להם בצוואר הארוך, הסנפירים הארוכים דמויי המשוטים והראש הקטן.
ככל הנראה היו הפלסיוזאוריים אוכלי דגים שבדומה לכלבי ים עלו לחוף למנוחה או לרבייה.
פלסיורקטרופוס המכונה גם שנבוב מלגשי או בילבי מלגשי (שם מדעי: Plesiorycteropus) הוא סוג נכחד של יונק אוכל נמלים וטרמיטים, שחי במדגסקר במשך ההולוקן.
על אף שמו וכינויו הוא איננו קרוב לשנבובאים, אלא משויך לסדרת הטנרקאים, החיים בטבע במדגסקר ולפני כן שויך לסדרה עצמאית (Bibymalagasia).
הסוג תואר לראשונה ב-1895 בידי החוקר הנרי פילהול ופירוש שמו הוא: "Plesio" - קרוב, "Orycteropus" - הסוג שנבוב.
ידועים שני מינים מסוג זה, הידועים מתת-מאובנים שנמצאו לאורך מדגסקר.
אך הממצאים דלים וכוללים בעיקר עצם ירך ארוכה, עצם הזרוע ועוד כמה שרידים של עצמות האגן וחלקי גולגולת.
הממצאים האחרונים על פי תיארוך פחמן-14 התאבנו לפני 200 שנה מהספירה.
ככל הנראה נכחד הסוג עם הגעת התושבים המלגשים הילידים לאי, לצד פאונה נכחדת רבה שכללה גם למורי ענק, פוסה ענקית, עופות פיל והיפופוטמים אנדמיים.
יצור זה שקל בין 6 ל-18 קילוגרם ובמראהו הזכיר מעט דוב נמלים או פנגולין והסתמך על אכילת נמלים, טרמיטים ודומיהם.
עם זאת מבנה העצמות קשור הרבה יותר למינים מקבוצת האפרותריה, כמו השנבוב, השפנאים והטנרקאים.
מבנה העצמות הותאם לתנוחה זקופה או עמידה ממושכת, בדומה לקנגורו, ושונה יחסית מהשנבובים המודרניים וייתכן שהוא נע בדומה לסיפאקה המודרנית ממדגסקר.
פלסטיק טיארה אדוארדס הידועה גם בשם פלסטיק טיארה הוא שם דמות הדראג של דוק טראן .
טיארה היא זמרת ואושיית רשת וייטנאמית-אמריקאית, שזכתה להצלחה כאשר השתתפה בעונה האחת עשרה של תוכנית הטלוויזיה "המרוץ לדראג של רו פול".
בשנת 2019, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Irresistible", במסגרת קריירת השירה שלה.
דוק טראן נולד ב-11 באפריל 1997 בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם.
משפחתו עברה לארצות הברית כשהיה בן 11. הוא החל לעשות דראג כשהיה בן 18. אמו לדראג היא אליסה אדוארדס והוא חבר בבית הדראג של אדוארדס.
את הקריירה שלו החל טראן כבר בשנת 2015.
בנוסף לכך, זכה טראן להצלחה רבה כאשר פרסם בטוויטר את השינוי שלו לפלסטיק טיארה.
הסרטון נצפה בלמעלה מארבעה מיליון פעמים.
תחילה, השתתף דון טראן בתוכנית הטלוויזיה "הטופ מודל הבאה", כגבר.
תמונותיו הפכו לוויראליות ברשת, כאשר פורסמו על ידי הדוגמנית-על והשחקנית טיירה בנקס.
בשנת 2016, זכתה טיארה להצלחה כאשר קיבלה את תואר ה"Miss Rose Room Rising Star", לשנת 2016. היא עיצבה פאות לשלל ידוענים כמו אקווריה ונעמי סמולס.
בהמשך, שיתפה פעולה בסרטונים ביוטיוב ביחד עם ידוענים כמו ג'יימס צ'ארלס.
בשנת 2017, השתתפה בסיבוב ההופעות "Werq The World Tour".
משנת 2018, שיתפה פעולה עם פטריק סטאר בסרטונים מצליחים שהועלו ליוטיוב.
2019–הווה: המרוץ לדראג של רו פול וקריירת שירה
טיארה הודיעה כי תתמודד בעונה האחת עשרה של "המרוץ לדראג של רו פול", ב-24 בינואר 2019. בפרק השלישי, השתתפה בליפ סינק שמנה כשש מתמודדות בסך הכול והיה לראשון בתולדות התוכנית שפעל במתכונת הזו.
טיארה זכתה באתגר התפירה של התוכנית בפרק השביעי.
שני פרקים לאחר מכן, היא הודחה לאחר ששגתה באתגר הליפ סינק בו הושמע השיר "Hood Boy" של פנטזיה.
בסמוך לכך, פורסם כי עמוד האינסטגרם שלה חצה את רף מיליון העוקבים.
טיארה צברה כמות רבה של עוקבים עוד לפני שהשתתפה בתוכנית.
בGold Derby טענו כי טיארה תסיים במקום השלישי, מאחורי ברוק לין הייטס ואקיריה דבנפורט.
באותו החודש בו הודחה מהתוכנית, הוציאה טיארה את סינגל הבכורה שלה "Irresistible".
בלוגו סקרו את השיר באופן מקיף, תוך שנכתב שם כי "טיילור סוויפט אינה המלכה היחידה שהוציאה היום וידאו קליפ בסגנון של סוכריות.
[באותו היום סוויפט הוציאה את הקליפ ללהיטה ""] לאחר שהודחה מהתוכנית "המרוץ לדראג של רו פול", המלכה טיארה המבוססת מדאלאס חוזרת למסכים עם הווידאו קליפ לשירה החדש".
המפיק המוזיקלי הוש גורלי (שעבד עם ויטני יוסטון וטוני ברקסטון) והמפיק המוזיקלי זוכה פרס גראמי הלטיני ג'ארד לי גוסלין, הפנו כלפי השיר ביקורת חיובית.
בסוף אפריל 2019, ערך מגזין הבילבורד ראיון מקיף על חייה של טיארה, תוך שהכתבה פורסמה באתר האינטרנט של המגזין.
באפריל 2020, הוציאה וידאו קליפ לשיר "React", של להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז, בו היא רוקדת לצלילי השיר תוך שהיא מבצעת ליפ סינק.
באפריל 2024 הוכרז כי תשתתף בעונה התשיעית של "המרוץ לדראג: אולסטארס".
טראן מתגורר בדאלאס, טקסס, נכון לשנת 2019. פרט להיותו דראג קווין, הוא גם מעצב שיער ומאפר.
טראן הצהיר כי הוא מאמץ את תרבות הפופ הווייטנאמית כהשראה לאסתטיקה של הדראג שלו, תוך שנתן כדוגמה את זמרת הפופ הווייטנאמית Minh Tuyết, כחלק מכך.
כמו כן, הצהיר כי הוא הושפע מהזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה.
שנהשםתפקידהערות2019המרוץ לדראג של רו פולעצמהמתחרה2019רופול: הכול בחוץ
פלסיוסוכוס (שם מדעי: Plesiosuchus; משמעות השם: "קרוב לתנין" או "פלסיוזאור תנין") הוא סוג של זוחל נכחד שהשתייך למשפחת המטריורינכוסיים, קבוצה של דמויי תנינאים ששלטה בימים של המזוזואיקון והוא התקיים ביורה העליון שלפני 154 עד 149 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה התגלה בתצורות בדורסט, אנגליה ובספרד, והוא תואר בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1884. הסוג הכיל מין אחד - Plesiosuchus manselii.
זוחל קדום זה היה קרובו של הדקוזאורוס האימתני, ובתחילה סברו שמדובר באותו יצור.
עם זאת, מבנה סנפיריו דמו לאלה של הפלסיוזאורים, עליהם נקרא.
הסנפירים הרחבים עזרו לו לשייט במהירות במים והוא היה בעל זנב ארוך ששימש כהגה.
הלסתות שלו היו רחבות והיו יכולות לבלוע טרף קטן בקלות בנוסף על שרירי לסתות עצומים מאחוריהם.
הוא היה בעל שיניים חדות רחבות עם ציפוי קשיח.
המבנה של השיניים דמה לזה של רשת לוכדת כשחלקן פנו החוצה ואחרות פנימה בצורה מתואמת.
לסתות אלה מזכירות מאוד את לסת הגוויאל.
המבנה של הזוחל התאים בעיקר לציד דגים שונים, אך ייתכן שהוא גיוון בזוחלים ימיים אחרים למשל צבי ים או איכתיוזאורים, וכן פטרוזאורים מנמיכי עוף.
פלסיוטילוזאורוס (שם מדעי: Plesiotylosaurus''; משמעות השם: "קרוב לטילוזאורוס") הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת המוזאזאוריים, שחי בסוף הקרטיקון לפני 70 עד 69 מיליון שנה מזמננו.
הוא ידוע משלדים שנמצאו בבתרונות של תצורת מורנו בקליפורניה.
ב-1942 תיאר אותו החוקר צ'ארלס לואיס קאמפ .
אומנם פלסיוטילוזאורוס היה דומה לטילוזאורוס, אך לא קרוב אליו.
הוא היה דומה יותר למוסזאורים, כמומוזאזאורוס והפרוגנתודון, והיה להם מבנה גולגולת דומה.
הגולגולת הייתה גלילית, ולה חוטם שרירי דמוי-טורפדו ששימש לתנועה במהירות במים.
ממצאי המוסזאור הכילו כמעט 90% מהגולגולת והלסתות שאורכם קרוב ל-90 סנטימטרים.
אורך הזוחל כולו עלה על 6.5 מטרים, גדול מתנין ים מודרני.
לפלסיוטילוזאורוס היו לסתות גדולות ובהן שיניים מעוקלות שפנו אחורה ונתנו כוח נשיכה מוגבר.
שרירי הלסת היו מחוברים לאחורי הגולגולת.
מבנה זה דמה ללסתות הפרוגנתודון ונתן עוצמת נשיכה חזקה ביותר, שאפשרה למוסזאור להתגבר אפילו על טרף גדול או משוריין כמו צבי ים.
המוסזאור היה טורף-על שצד כל יצור ימי בגודלו או פחות ממנו.
עקב גודלו הוא כנראה חי במים רדודים יחסית, כדי להימנע מטריפה בידי מוסזאורים גדולים יותר או כרישי ענק.
מוצריה הצבעוניים והפונקציונליים של החנות סימנו את תחילת מגמות הפוסטמודרניזם בעיצוב הישראלי.
בשנת 1987 בני הזוג זכו על עבודם בפרס סנדברג לפיתוח של מוזיאון ישראל, ועבודות המותג 'פלסטיק פלוס' נרכשו לאוסף אגף העיצוב של המוזיאון, בו הן מוצגות באופן קבוע.
החנות הוקמה בשנת 1982 בידי בני הזוג הנס פלדה ואילנה הרשנברג.
פלדה, יליד 1955, נולד באמסטרדם ולמד בבית הספר לצילום בהאג בין השנים 1975 עד 1979. בשנת 1980 הגיע פלדה לישראל כחלק מטיול מתוכנן בעולם, ופגש בתל אביב את הרשנברג, ילידת פולין ובוגרת בצלאל שעבדה באותה עת במשרד פרסום, וכן השתתפה בסטודיו העיצוב "טרטקובר וחברים", יחד עם המעצב דוד טרטקובר.
באותה תקופה, החל פלדה לעצב אהילי פוליפרופילן, בתחילה לשימוש אישי.
בהמשך, פלדה והרשנברג שכללו את אהילי ה "סויץ", שיהפכו בעתיד למוצר הדגל של החנות, והחלו לייצרם באופן סדרתי ולמכור אותם בחנות של חברה ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
עם הצלחת המוצרים שאפו בני הזוג להתרחב לחנויות נוספות, אך די מהר נתקלו בבעיית המחסור בחנויות עיצוב בישראל.
על כן, בשנת 1982 פתחו בני הזוג חנות משלהם ברחוב שינקין.
את השם "פלסטיק פלוס" הם בחרו בשל הערכתם לקלותו של הפלסטיק ולאסתטיקה שלו.
בשנת 1985 הקימו הרשנברג ופלדה את קבוצת העיצוב הרב תחומית "קקטוס", שמוצריה נמכרו בחנות.
החנות מכרה מוצרים מפלסטיק צבעוני וממוחזר, ופנתה לקהל צעיר ובוהמייני, שהחל להתגורר ברחוב שינקין, בו מחירי הדיור היו עדיין זולים והוא נתפס כ־"מציאה".
החנות חולקה לשני חללים, כאשר חלקה האחורי הוקדש לייצור מוצרים והקדמי למכירתם.
בשנת 1994 בני הזוג עברו עם שלושת ילדיהם לפרדס חנה, אך המשיכו לתפעל את העסק בתל אביב.
עד 1995 נהנתה החנות מתזרים חיובי שנבע מהתפתחותו של רחוב שינקין, אך בשנת 1996, בשל מחירי השכירות המאמירים, סניפה המקורי של החנות סגר את שעריו.
בני הזוג המשיכו לפעול בחלל אחר, צר יותר, ברחוב שינקין עד שנת 2002. ברם, עם הירידה במכירות בשל הצפת השוק במוצרים זולים מאסיה העבירו את הסטודיו לחנות גדולה יותר בפרדס חנה.
בפרדס חנה, המשיכו בני הזוג לייצר מוצרי פלסטיק, אך עברו עם הזמן לעיצוב סביבתי התמקד בעיקר בחומרים ממוחזרים, בעיקר במסגרת מותג "רייטרד", הבונה ריהוט, פסלים מתקני שעשועים, ועוד, מחומרי פסולת, כמו צמיגים ישנים.
משנת 2009 סגרו את החנויות, והמשיכו לייצר מוצרים מסוימים.
פלסיוגולו (שם מדעי: Plesiogulo; מילולית: "קרוב לגרגרן") הוא סוג נכחד של יונק טורף ממשפחת הסמוריים שחי במיוקן והפליוקן שלפני 15 עד 5 מיליון שנה בקירוב מזמננו באמריקה הצפונית, אירואסיה ובאפריקה.
המאובנים שלו התגלו במגוון מדינות ביניהם בסין, ארצות הברית ועוד.
סוג זה הוגדר לראשונה ב-1924 בידי החוקר Otto Zdansky ובתוכו נכללים מספר מינים השונים אחד מהשני בצורתם וגודלם, אם כי נראה שבצורתם הכללית דמו יחסית לגרגרן.
praecocidens היו קטנים יותר מגירית מצויה בעוד שאחרים הגיעו לגודל של זאב מודרני באורך של 1.2 מטר ומשקל של מעל 45 ק"ג.
לסתותיהם היו דומות לאלה של גרגרן עם שיניים פרו-טוחנות מוגדלות בייחוד בלסת העליונה וכן ניבים גדולים בעלי מרווח קטן מהשיניים האחרות.
המבנה שלהם מרמז על התמחות בחיים של אוכלי נבלות אם כי היו כנראה גם ציידים, בדומה לגרגרן.
למרות הדמיון שלו לגרגרן מספר חוקרים מטילים ספק בקשר זה וטוענים שהיה אולי קרוב יותר לקבוצות אחרות כמו הדלק והסמור.
ישנם כיום 7 מינים המשויכים לסוג זה:
"פלסטרים" הוא שיר של הזמר הישראלי אושר כהן, השיר יצא לאור ב-21 באפריל 2024.
אושר כהן שחרר את השיר, "פלסטרים", ביום הראשון האחרון אך למאקו, נודע כי השיר שכהן כתב והלחין היה מיועד במקור לזמר אחר, שהחליט לוותר עליו.
לפי גורמים בתעשיית המוזיקה, מי שהיה אמור להוציא את השיר במקור היה חברו הטוב של כהן, רועי סנדלר.
לפני למעלה משנתיים סנדלר הקליט את השיר, ובסוף נאלץ לוותר עליו עקב נסיבות.
שיב פלפטין או בשם הסית' שלו, דארת' סידיוס, הוא דמות בדיונית ואחד הסית'ים החזקים והמסוכנים בהיסטוריה של עולם מלחמת הכוכבים.
פלפטין הופיע בסרטי הסדרה 1–6 ו-9 (כשבפרק 4 רק הוזכר).
בסרט השלישי פלפטין מצליח להשמיד את מסדר אבירי הג'דיי ובאמצעות פוליטיקה, תככים ושימוש במיליציות בדלנים להפוך מסנאטור לקנצלר, לבטל את סמכויות הסנאט בהדרגה ובהמשך להפוך לקיסר של האימפריה הגלקטית שקמה על חורבות הרפובליקה הישנה.
פלפטין נולד בכוכב הלכת נאבו בשנת 84 BBY ונהפך בשלב מסוים בחייו לאדון סית'.
פלפטין רץ לפוליטיקה אך נחל שורה של תבוסות עד אשר נבחר בשנת 54 BBY לסנאטור מטעם נאבו.
למרות עברו המסתורי פלפטין נהפך לדמות פופולרית בציבור וקנה לו ידידים רבים בחוגי ההשפעה השונים: סנאטורים, פוליטיקאים, מפקדי צבא, מדענים ואפילו אבירי ג'דיי.
האמרות והציטוטים של פלפטין בזכות הכוח ועוצמה נהפכו לטקסטים פופולריים והתאוריות שכתב בנושאים אלה נלמדו באוניברסיטאות ברחבי הגלקסיה.
למרות השפעתו הגוברת, פלפטין שמר על פרטיותו והרבה להתבודד בתאו.
פלפטין היה גאון פוליטי וערמומי, הבנתו את נפש האדם הייתה מצוינת.
הוא נהפך לסנאטור מוערך, שרבים אהבו ובטחו בו, ויצר לעצמו מוניטין של אדם צנוע וישר.
בנוסף למומחיותו בפסיכולוגיה, בירוקרטיה ופילוסופיה, פלפטין הפתיע את כולם ביכולתו לחזות אירועים עתידיים.
פלפטין ניצל יכולת זאת על מנת לתמרן את כולם כרב-אמן ב-Dejarik (גרסת "מלחמת הכוכבים" לשחמט) שרואה מספר רב של צעדים קדימה.
בדיעבד, ניתן להבין כי יכולות הללו נבעו משליטתו העצומה בכוח.
על פי היקום המורחב של מלחמת הכוכבים, התעניין פלפטין בצד האפל של הכוח עוד בהיותו נער בנאבו.
הוריו, שהיו פוליטיקאים אמידים ובעלי השפעה בנאבו וככל הנראה הייתה להם רגישות מסוימת לכוח עקב נטייתם להתנהגות שמאפיינת את הצד האפל, נרצחו על ידי פלפטין יחד עם שאר משפחתו.
פלפטין הפך לתלמידו של דארת' פלייגוס החכם.
על דארת' פלייגוס נאמר שהצליח אף לרמות את המוות, וליצור חיים מן ה"כוח", וממידי-הכלוריאנים.
פלפטין בגד בפלייגוס כאשר הרג אותו בזמן שישן, וגנב את רוב עוצמתו.
פלפטין טוען שלמד את כל מה שפלייג'וס ידע, אם כי כנראה לא הצליח לגנוב את סוד החיים.
דארת' סידיוס החל לאמן חניכים החל מ-52 BBY עוד בהיותו תלמידו של פלגיוס.
הראשון שבהם היה דארת' מול, שאומן כמכונת-הרג ומתנקש כנגד הג'דיי.
למרות המאמץ הרב שהשקיע סידיוס באימון דארת' מול, האחרון לא היה אלא כלי משחק פשוט בתוכניותיו של פלפטין.
נקודה מעניינת היא שדארת' פלייגוס היה בחיים באותה עת ואף צפה במול והתרשם מכישוריו, דבר המהווה הפרה ברורה ובוטה של חוק השניים.
פלפטין השתמש במול כדי להתנקש ביריבים פוליטיים ולהסיר מדרכו מתנגדים.
כתוצאה מכך רכש לעצמו השפעה גם בקרב חוגים מפוקפקים, חלקם עוינים את הרפובליקה.
בעקבות מותו (לכאורה) של מול החל פלפטין לאמן גם את הרוזן דוקו.
פלפטין ניצל את המרמור של פדרציית הסחר בנוגע למיסוי נתיבי הסחר כדי לתמרנם להטיל מצור על כוכב נאבו ולאחר מכן להכריז מלחמה על הרפובליקה.
בתחילת סדרת "מלחמת הכוכבים", בסרט אימת הפנטום, היה פלפטין נציגו של הכוכב נאבו בסנאט.
כשהגיעה פאדמה אמידאלה, מלכת נאבו, בגלל פלישת צבא הדרואידים של פדרציית הסחר לכוכבה בבקשה לעזרה, פלפטין אמר לה שנשיא הסנאט הנוכחי, וואלורום, אינו בעל השפעה בסנאט יותר ויש להציע בחירת נשיא חדש.
לבסוף פאדמה התייאשה ואכן הגישה הצעת אי אמון בנשיא וואלורום.
הנשיא החדש שנבחר היה פלפטין, והוא קיבל את התואר קנצלר.
במשך 10 שנים פלפטין היה עסוק בהכנת צבא דרואידים עם ראשי פדרציית הסחר ואימוניו בצד האפל של הרוזן דוקו, אביר ג'דיי שפרש ונהפך לסית' דארת' טיראנוס.
באותו זמן (הסרט מתקפת המשובטים) גם הזמין בשביל הרפובליקה צבא משובטים, בעזרת ניצול של מאסטר סייפו דיאס דרך הרוזן דוקו.
צבא המשובטים נוצר בכוכב קאמינו באמצעות שיבוט מסיבי של צייד ראשים ומתנקש בשם ג'נגו פט.
החיילים המשובטים תוכנתו להיות צייתנים ולא לשאול יותר מידי שאלות או לפקפק במניעי הממונים עליהם.
מסדר אבירי הג'דיי גילה את צבא המשובטים ואת צבא הרובוטים של הבדלנים ומאסטר יודה אף השתמש בצבא כדי לחלץ את אובי-ואן קנובי, אנאקין סקייווקר ופאדמה אמידאלה מידי הבדלנים שהתבצרו בכוכב ג'נוסיס.
זה היה הקרב הראשון במלחמת המשובטים.
בעקבות המלחמה, דרש פלפטין סמכויות יתר לשעת חירום והציע להשעות לתקופה מסוימת את הסמכויות של הסנאט ואת חירויות האזרח.
בזכות הרטוריקה הטובה שלו והמצב הקשה הוא שכנע את הסנאט להעניק לו יותר ויותר סמכויות.
במהלך מלחמת המשובטים פלפטין המשיך לצבור כוח ועצמה ונטל לעצמו את השליטה המוחלטת בבנקים.
למעשה, לקראת סוף המלחמה, הדמוקרטיה הלכה למעשה חדלה מלהתקיים.
פלפטין הערמומי שיתף בסודותיו רק את הקרובים לו ביותר, ביניהם יו"ר הסנאט, מאס אמידה, בעת שזעם על כך שסנאטור אמידאלה הפילה תוכנית שלו.
הוא אמר שלעת עתה עליהם לנהוג על פי כללי הדמוקרטיה שלהם - משמע, בהינתן ההזדמנות הנכונה - הדמוקרטיה תבוטל.
כמו כן במהלך תקופה זו גילה כי תלמידו לשעבר, דארת' מול, עודנו בחיים והשתלט על מנדאלור.
פלפטין הפיל אותו משלטונו מחשש כי יצבור כוח רב מדי.
לאחר שלוש שנים, לקראת סוף המלחמה, נחטף פלפטין על ידי גנרל גרייווס, מפקד צבא הדרואידים, אל ספינתו.
שני אבירי הג'דיי, אובי-ואן קנובי ואנאקין סקייווקר, באו להציל אותו.
קרב חרבות אור התפתח ביניהם לבין הרוזן דוקו, שאותו אנאקין הרג בפקודת פלפטין, והדבר עורר באנאקין ייסורי מצפון.
השלושה נתפסו על ידי גנרל גרייווס כשניסו להימלט.
עוד קרב התפתח, וגריוויוס השאיר את השלושה בספינה ההרוסה, אך אנאקין הנחית אותה בקושי רב.
בעקבות אירוע זה נוצר קשר בין אנאקין לפלפטין (על אף כי השניים הכירו עוד מילדותו של אנקין), כאשר האחרון מעניק לאנאקין תהילה ומייעץ לו בעניינים שונים, בייחוד בנושא התאווה לכוח.
מעברו של אנאקין לצד האפל
פלפטין, שהיה ידוע לראשי קונפדרציית הבדלנים כדארת' סידיוס, הורה להם לעבור ולהסתתר בכוכב הוולקני מוסטאפאר.
הוא הודיע לאנאקין סקייווקר, שבינתיים גילה שאשתו פאדמה בהריון, שהוא ממנה אותו לנציגו האישי במועצת הג'דיי.
הג'דיי קיבלו אותו למועצה בחוסר רצון מופגן ולא העלו את אנאקין לדרגת מאסטר.
אנאקין ראה זאת כעלבון צורב, דבר שהוסיף לתחושת התסכול שלו עקב חוסר יכולתו לבקש ממסדר הג'דיי עזרה עבור אשתו ההרה.
לאחר מכן אובי-ואן מודיע לאנאקין שיש לו משימה חשאית: לרגל אחרי פלפטין, משום שכבר אז חשדו הג'דיי שפלפטין קשור לצד האפל.
בזמן הרב שהוא ואנאקין מבלים ביחד, פלפטין מרעיל את מוחו ומסית אותו כנגד הג'דיי.
הוא אומר שהג'דיי אינם טובים יותר מהסית', ושהג'דיי זוממים להשתלט על הסנאט.
מאוחר הוא מודה שהוא אדון סית', ומציע לאנאקין להצטרף אליו ולהפוך לסית' גם על מנת להציל את אשתו.
אנאקין מסרב ומודיע למאסטר מייס ווינדו על כך.
ווינדו בא עם עוד שלושה אבירי ג'דיי - אייג'ן קולאר, סאיטי טין וקיט פיסטו - לעצור את פלפטין וקרב חרבות אור מתחיל.
פלפטין הורג את שלושת האחרים בעזרת חרבו.
אנאקין בא ורואה את ווינדו מכוון חרב אל פלפטין ששוכב חסר אונים, מה שמצדיק את אזהרתו של פלפטין שהג'דיי זוממים להפיל אותו.
פלפטין מנסה לחשמל את מאסטר ווינדו, אך הוא מחזיר אליו את החשמל בעזרת חרב האור ופניו של פלפטין הושחתו.
פלפטין התחנן לעזרתו של אנאקין.
מושפע ממה שקרה עם דוקו, אנאקין מפציר בווינדו לא להרוג את פלפטין, אך הוא מסרב בטענה שפלפטין מסוכן מדי.
כשהוא עומד להרוג אותו, אנאקין כורת את ידו של ווינדו ופלפטין הורג אותו בעזרת הברקים.
אנאקין, שחלם שאשתו מתה בלידה, מחליט שחטאיו לא יכופרו והוא חייב להציל את פאדמה, מה שפלפטין הבטיח שכוחות סית' יכולים לעשות.
אנאקין מודיע לפלפטין שהוא יצטרף אליו ופלפטין ממנה את אנאקין לשוליה שלו וקורא לו "דארת' ויידר".
הוא מצווה עליו להרוג את כל הג'דיי הצעירים במקדש הג'דיי, בטענה שכל הג'דיי שותפים למזימה להשתלט על הרפובליקה וכולם חייבים להיות מושמדים.
לאחר מכן הוא מצווה על אנאקין לנסוע לכוכב מוסטאפאר ולחסל את ראשי הקונפדרציה, שבינתיים התמקמו שם לאחר שגנרל גרייווס נהרג בידי אובי-ואן קנובי.
לאחר שפלפטין חיסל את כוחות הג'דיי על קורסאנט הוא מצווה על צבא המשובטים לבצע את פקודה 66, שהוכנה בחשאי מבעוד מועד ולשונה: להשמיד את הג'דיי.
צבא המשובטים מחסל כמות מאוד גדולה מאבירי הג'דיי שלחמו לצידם, בנוסף ליחידה 501 שיצאה עם אנאקין למקדש הג'דיי על מנת לחסל את מי שהיה שם.
על אף שבסרטים נראה כי רק מאסטר יודה ומאסטר אובי-ואן קנובי ברחו, דבר זה אינו נכון כלל - אסוקה טאנו (אף שעזבה את מסדר הג'דיי), לומינארה אונדולי, אובל, קיילב דום (קיינן ג'ארוס), החוקר הגדול ועוד שרדו.
לאחר מכן מתקשר פלפטין למנהיגי הבדלנים הנותרים בכוכב מוסטאפאר ומודיע להם שתלמידו החדש, דארת' ויידר, יגיע בקרוב כדי "לטפל בהם".
פלפטין מכנס את הסנאט, מודיע על מרד הג'דיי ומכריז שהוא הופך את הרפובליקה לאימפריה הגלקטית הראשונה, מה שהופך אותו לקיסר.
מאוחר יותר בא אליו מאסטר יודה במטרה לעצרו, וקרב חרבות אור מתחולל באולם הסנאט.
יודה מאבד את חרב האור שלו.
פלפטין מנסה לחשמל את יודה, אך הוא מחזיר אליו את החשמל.
יודה נמלט אחרי שפלפטין מפיל עליו מושבים מרחפים.
יודה מבין שלא יוכל לנצח את פלפטין ומעדיף להימלט לגלות.
פלפטין מבין שיודה שרד את הקרב אך לא מוטרד מכך יותר מדי.
הסנאטור בייל אורגנה מסייע ליודה להימלט מחוץ לקורוסאנט.
בינתיים, פלפטין חש שחניכו, דארת' ויידר, נמצא בסכנה וטס עם חיילים לכוכב מוסטאפאר.
הוא מגלה שהתרחש קרב חרבות אור בין אנאקין לאובי-ואן בו אובי-ואן כרת את גפיו הטבעיות של ויידר (יד שמאל ושתי רגליו) והשליך אותו ליד בורות הלבה.
פלפטין מוצא את אנאקין מפויח ומלא כוויות בכל גופו, נאבק בשארית כוחותיו להתרחק מהלבה.
פלפטין ממהר להביא תא רפואי ולוקח את ויידר הפצוע לחדר ניתוח קיברנטי סודי בכוכב קורוסנט, שם מבצעים הדרואידים-הרופאים ניתוח להצלת חייו של ויידר הגוסס ושיקומו.
במהלך הניתוח הרובוטים מתקינים לאנאקין גפיים ביוניות במקום אלה שהוא איבד, וחליפה שחורה המכילה מערכות החייאה, בצירוף קסדה המגינה על פניו ומכילה חמצן בלחץ גבוה, המאפשרת לוויידר לנשום באמצעות מכונת ההנשמה שהותקנה בה.
כשדארת' ויידר שואל היכן אשתו פאדמה, פלפטין משקר ועונה שדארת' ויידר הרג אותה.
פאדמה לא נהרגה באופן ישיר על ידי ויידר, והדעה הרווחת היא שפלפטין הרג אותה מכיוון שיש לו את היכולת והמניעים לעשות זאת.
ויידר מאמין לפלפטין, משום שלפני כן אכן ניסה לחנוק את פאדמה בעזרת ה"כוח".
ויידר הופך לחסר רגש ומנצל את תפקידו כיד ימינו של הקיסר לזרוע פחד והרס ברחבי הגלקסיה, על מנת לפרוק את זעמו ותסכולו.
במהלך 20 השנים הבאות פלפטין מבצר את כוחו בהדרגה, כאשר הוא הופך את הסנאט לגוף סמלי בלבד ומרכז צבא גדול של חיילי סער ומשחתות כוכבים כבדות.
בקרב יאבין (אירועי "תקווה חדשה"), הקיסר מפעיל את כוכב המוות (שנבנה עוד מימי הבדלנים) כדי לשמור על הסדר בגלקסיה באמצעות פחד.
באותה העת, מושל המעטפת החיצונית, גראנד מוף טארקין, המשמש כראש הצבא, מודיע לעמיתיו כי הקיסר פיזר את הסנאט לעד.
כ-3 שנים לאחר השמדת כוכב המוות, פלפטין ודארת' ויידר מרגישים בהפרעה ב"כוח", וויידר מתייעץ עם הקיסר.
הם מגלים שההפרעה באה מלוק סקייווקר, בנו של אנאקין ששרד.
ויידר מציע לפתות את לוק לבוא אליו ולהעביר אותו אל הצד האפל.
פלפטין מקבל את ההצעה ואומר שמדובר ברעיון טוב שכן לוק יהווה בעל ברית חזק מאוד.
כאשר לוק ווידר נפגשים ב"עיר העננים" של בספין השניים עורכים דו-קרב בסיומו ויידר מנצח את לוק תוך שהוא כורת את ידו הימנית.
ויידר מציע ללוק להצטרף אליו, ומגלה לו שהוא אביו.
הוא מנסה לפתותו בכך שביחד הם יפילו את הקיסר פלפטין ו"ישלטו בגלקסיה כאב ובן".
לא ברור האם פלפטין מודע להצעתו של ויידר ללוק לבגוד בקיסר, אך ויידר הציע הצעה דומה לאשתו פאדמה, לפני שנפצע אנושות בקרב על מוסטאפאר.
לאחר שנה, דארת' ויידר מביא את לוק שהסגיר את עצמו אל פלפטין לכוכב המוות השני.
פלפטין מנסה לשכנע את לוק לעבור לצד האפל.
קרב חרבות אור מתנהל בין ויידר ללוק, ובסוף ויידר מעורר את זעמו של לוק, שמנצח בקרב.
פלפטין אומר ללוק להרוג את ויידר ולתפוס את מקומו, אבל לוק מסרב, זורק את חרב האור שלו ומודיע שלעולם לא יעבור לצד האפל.
הקיסר מבין שלוק חסר תועלת ומחשמל אותו בברקים.
לוק מתחנן לוויידר, אביו, שיעזור לו.
לבסוף רחמיו של ויידר מתעוררים, הוא נוטש את הצד האפל ומשליך את הקיסר פלפטין לתוך הכור של כוכב המוות.
פלפטין מת וגופתו מתפוצצת עם כוכב המוות.
פלפטין בנה תוכנית כמעט מושלמת להשתלטות על הגלקסיה.
הדבר היחיד שבו טעה היה דארת' ויידר.
פלפטין חשב שוויידר הוא רשע חסר כל-רגש חיובי שנאמן לו לחלוטין ולעולם לא יבגוד בו, אך הוא טעה.
כפי שפאדמה ולוק טענו, בוויידר עדיין נותר טוב.
הוא הצטרף ל"צד האפל" בגלל זעם, שנאה ואהבה, ולא בגלל רשע אימננטי או תיאבון בלתי-מוגבל לכוח והרס.
לאחר שהוא נותר בחיים על ידי העברת רוחו לשיבוט על כוכב הלכת הנסתר אקסגול שם נתמך על ידי כת של תומכי מסדר הסית', פלפטין חושף את היותו בחיים לקיילו רן.
קיילו רן לומד כי ריי היא נכדתו של הקיסר הקשיש מבנו שאינו אלא שיבוט כושל של הקיסר שהותר לו לחיות.
כשריי נולדה פלפטין ניסה להביא אותה אליו על מנת לאמן אותה בדרכי הסית' אך מאוחר יותר החליט להורגה פן תהווה איום עתידי על כוחו.
עושי דברו של פלפטין חקרו את הוריה והרגו אותם, אך ריי הייתה מוסתרת של ג'אקו תחת השגחתו של אנקאר פלאט.
פלפטין דורש מקיילו רן להרוג אותה אך לרן ישנן תוכניות אחרות, הוא רוצה לאחד כוחות עם ריי באמצעות הקשר המיוחד שלהם ב"כוח", להביס את סבה, ולשלוט על הגלקסיה ביחד.
על במספר קרבות חרבות אור שריי וקיילו מנהלים, ניכר בריי הזעם (הנובע בין היתר ממוצאה מהסית' דארת' סידיוס) אך מנגד ניכר חוסר רצונו של קיילו רן לפגוע בריי.
בשלב הזה ריי מגיעה להתעמת עם פלפטין שמתגרה בה על מנת לעורר את חמת זעמה, לגרום לה להרוג אותו וכך לאפשר לרוחו לחיות בגופה ולשלוט לעד בגלקסיה.
פלפטין מדבר אל ריי ברכות יחסית, מזכיר מספר פעמים את הקשר המשפחתי שלהם.
ברגע שנראה כי תוכניתו נושאת פרי, ריי מעבירה את חרבה לבן סולו, שהספיק לחזור לצד המואר לאחר שחש במות אמו, הנסיכה ליאה.
שניהם מוכנים להתעמת עם פלפטין אך אינם מהווים יריב ראוי לאדון הסית' על אף שהלה נמצא על סף מוות.
פלפטין משליך את נשקם ושואב מהם את הכוח החי (הנמצא בכל יצור חי, יכולת כוח חדשה לקאנון החדש) שנשאר בהם, מה שכמעט מוביל למותם.
פלפטין זוכה מחדש במאור עיניו ותוקף עם ברקיו את כל צי ההתנגדות ואת שלו עצמו, בעצמה חסרת תקדים אף עבורו.
הג'דיי מן העבר עוזרים לריי לקום ולחזור לעימות לאחר שבן סולו הושלך לתהום על ידי פלפטין.
על ידי ה"כוח", ריי זוכה בכל עוצמתם של הג'דיי שאי פעם חיו לפניה במאמץ האחרון להציל את הגלקסיה ולהביס את הסית' אחת ולתמיד.
ריי בולמת בחרבות האור של לוק וליאה את ברקיו של סבה, הודפת אותם בחזרה עליו מה שגורם לגופו להתאדות לחלוטין, במותו, מתים אנשי הכת שלו והמקדש נהרס.
הפעולה אמנם הורגת את ריי אך בן מקריב את חייו על מנת להחיות אותה, והסית' האחרון בגלקסיה הומת אחת ולתמיד.
דארת' סידיוס הוא, ככל הנראה, אדון הסית' החזק בהיסטוריה, ודאי שבקאנון החדש.
הוא היה תלמידו של דארת' פלייגוס החכם, שלפי האמונה הרווחת אף יצר חיים יש מאין באמצעות הצד האפל של הכוח.
פלפטין בגד במורו והרג אותו בשנתו.
ממורו למד פלפטין הרבה מיכולותיו, כולל את יכולת יצירת החיים.
כוחותיו של פלפטין כוללים חיזוי עתידות וראיית הנולד, בשילוב עם יכולת תכנון אסטרטגית לטווח רחוק המאפשרת לו לרקום מזימות מסובכות ומורכבות, גרימת שינויים בקנה מידה גלקטי.
בנוסף יכול פלפטין להזיז במהירות חפצים כבדים באמצעות ה"כוח".
כמו כן, נחשף כי פלפטין ידע ליצור חיים וכי הוא התנסה עם הצד האפל של הכוח בניסיון ליצור חיים יש מאין, ככל הנראה, אנאקין סקייווקר היה תוצאה עקיפה של אחד הניסויים האלו.
כמו ידע להעביר את רוחו אל שיבוט שלו בכוכב הלכת המרוחק אקסגול בחלל הלא נודע, רגעים לפני שגופו פגע בשדה הכוח בכוכב המוות והתפוצץ, יכולת חסרת תקדים.
הוא נודע ביכולתו לירות ברקי חשמל רבי עוצמה מכפות ידיו.
עוצמתם הייתה שנייה רק ל"בן" ממורטיס (מלחמת המשובטים).
למעשה ברקיו של פלפטין היו כה עצמתיים עד שלא רק היממו את הקורבן או גרמו לעינויו, אלא אף יכלו לגרום למותו, כמו גם להדוף אותו באוויר פיזית.
דוגמה לכך היא בקרב מול יודה בנקמת הסית'.
לפלפטין יש 2 חרבות אור בצבע אדום והוא נחשב לסייף המוכשר והקטלני ביותר שקם לסית'.
פלפטין הוא דיפלומט ופוליטיקאי מחונן.
הוא תמיד יודע מה הדבר הנכון לומר וכיצד לרכוש את אמונם של אלה שהוא בא איתם בדברים.
הוא מצוין בתמרון אנשים ובניצולם למטרותיו שלו.
הוא יצר נסיבות ולתמרן את פאדמה אמידאלה לגרום להפלת הקנצלר ולמינויו הוא במקומו, ואילו את ג'אר ג'אר בינקס הוא שכנע להגיש הצעה הנותנת לקנצלר סמכויות מורחבות.
פלפטין שכנע את אנאקין סקייווקר שהג'דיי מושחתים ולחבור אליו, אך דבר זה עלה בידו רק אחרי עבודה קשה, שיטתית וארוכת-טווח של פגישות שכנוע ומניפולציות.
כישרונותיו הדיפלומטיים של פלפטין היו כה טובים עד שנסתר במשך שנים ממועצת הג'דיי ובראשה יודה ומייס ווינדו, שהוא אדון סית', על אף שנפגש איתם באופן יום יומי ושהה "ממש מתחת לאף שלהם".
סבלנותו של פלפטין הייתה נדירה.
הוא חיכה 10 שנים עד אשר החלה מלחמת המשובטים, 13 בסך הכל עד אשר הפך לקיסר, זאת לאחר 23 שנות עיסוק בפוליטיקה.
הוא בנה תוכנית מגירה במשך שנים ולאחר מותו הראשון, שב לחיים על אקסגול ובחש מרחוק בנעשה בגלקסיה, בעיקר בראשו של בן סולו הצעיר, שעבר לצד האפל.
הוא חיכה 30 שנים עד אשר חשף את עצמו מחדש בפני הגלקסיה.
פלפל הוא שם כללי למגוון פירות אכילים (חריפים או מתקתקים) של צמחים מסוג פלפלת, מהמין Capsicum annuum ממשפחת הסולניים.
מבחינה קולינרית, נחשב הפלפל כירק.
המילה "פלפל" (המופיעה כבר במשנה) הגיעה לעברית דרך הפרסית ושימשה במקור לתיאור התבלין הקרוי כיום פלפל שחור, המיוצר מגרגרי הצמח Piper nigrum.
צמח הפלפלת מקורו ביבשת אמריקה, שם שימש למאכל במשך אלפי שנים, אך הוא לא היה מוכר בעולם הישן עד מסעו של כריסטופר קולומבוס.
כאשר הובא הפרי החריף לאירופה זכה לפופולריות רבה כתבלין חלופי לפלפל השחור (שהובא בעיקר מהודו והיה יקר מאוד) ולכן נקרא בשפות רבות באותו שם, אף על פי שאין קשר טקסונומי בינו לבין הפלפל השחור.
בגרמנית ובשפות סקנדינביות הוא נקרא "פלפל ספרדי".
לסוגים אחדים של פלפל יש שמות ייחודיים, למשל פלפל צ'ילי לזנים חריפים.
הפלפל גדל על שיח רב-שנתי מסועף וקטן יחסית, שעלוותו תמימה (אינה מפורצת) ופרחיו הלבנים המכילים שניים עד שלושה פרחים, סדורים בקבוצות.
לפרחים חמישה אבקנים ועלי אחד.
ההאבקה נעשית על-פי רוב באופן עצמי והפרי המתקבל לאחר ההפריה הוא ענבה.
פירות הפלפל הם עגולים או מוארכים, וצבעם אדום, צהוב, כתום, סגול, ירוק בהיר או ירוק כהה.
הפרי הבשל מכיל קצת יותר מ-90% מים, כ-5% פחמימות, וויטמינים רבים, כגון ויטמין A, ויטמין C וויטמין B.
הפלפל הוא אחד מהפירות העשירים ביותר בכמות הוויטמין C.
התבלין פפריקה עשוי מפלפל אדום (מתוק או חריף) יבש שנטחן.
בישראל מגדלים פלפל בשטחים נרחבים בעיקר בערבה ובבקעת הירדן.
פלפלים ישראליים מיוצאים למדינות אירופה, לרוסיה ולארצות הברית.
ההוראה ההלכתית המקובלת היא שאין בפלפלים איסור ערלה.
הדיונים בשאלה זו קשורים לתוחלת החיים של הצמח, ולזמן שבו הוא יכול לתת פירות.
בפלפלים קיימת תופעה של פרתנוקרפיה, כלומר תהליך ייצור הפירות באופן טבעי, ללא הפריה, המתבטאת בגדילה של פלפל קטן בתוך פלפל גדול יותר.
המדענים לא הצליחו להגיע לכלל מסקנה מהו מקור התופעה, אך נפסלו ההשערות כי הדבר קשור בתנאי טמפרטורה מתאימים או בחומרים מזינים המצויים בפלפל.
פלפל הגדל בתוך פלפל אחר יכול להיות מעוקם ומעוות, אך גם יכול להתפתח בצורה תקינה לחלוטין.
בישראל החל מסוף שנות ה-40 עד לסוף שנות ה-80 יובא זן פלפל אדום ומתוק מאיטליה בשם "גמבו" (Gambo) אך הוא משובש במדינות רבות בעולם תחת השם "גמבה", זן זה דומה במראהו לדלעת ואינו גדל עוד בישראל.
בעקבות תפוצת עבר של זן זה, רבים טועים ומכנים את הפלפל האדום בשם גמבה.
אלברט (אברהם) מוגרבי, המכונה פִלפֶל אל-מַסְרי , היה זמר מזרחי ישראלי, שבטרם עלייתו ארצה היה זמר ושחקן קולנוע פופולרי במצרים.
מוגרבי נולד ברובע היהודי של קהיר למשפחה בת 11 ילדים.
אביו של מוגרבי, יוסף שלום מוגרבי, היה נגן עוד ופסנתר ידוע במצרים ואף ליווה בנגינה את הזמרת פאיזה רושדי.
כשהיה אלברט בן 11 הוא התלווה לאביו באחת מהופעותיו, ואז פגש בבמאי שהציע לו להשתתף בסרט קולנוע.
את הכינוי "פלפל" קיבל מאחר שנהג לענות בחריפות למבוגרים.
בהמשך השתתף בעשרה סרטי קולנוע נוספים, ורובם זכו להצלחה קופתית שהפכה אותו למפורסם.
את הנגנים אלברט שטרית ופליקס מזרחי הכיר באותה תקופה.
השלושה המשיכו לשתף פעולה גם מאוחר יותר בישראל.
עלה עם רעייתו ואחיו לישראל בשנת 1954. בני הזוג מוגרבי התגוררו באזור רחוב הכובשים בתל אביב, בין כרם התימנים למסגד חסן בק.
זמן קצר לאחר עלייתם החל להופיע בקפה "גן רווה".
במקביל החל לעבוד כשליח בבית מרקחת.
בישראל הוא הוזמן לשיר בהקלטות בקול ישראל, בתוכנית "שחרזדה", שבמסגרתה שר בערבית.
באותה תוכנית השתתף גם פלפל גורג'י, ובשל הכפילות בשם הפרטי, הוא אימץ את הכינוי "פלפל אל-מסרי".
נוסף על כך שר בקפה נוח בשכונת התקווה, שבו הופיעו זמרים מזרחים.
מאוחר יותר הקים יחד עם שותפים מפעל לייצור מזון לתינוקות והמשפחה עברה להתגורר בחולון.
רוב הלחנים לשיריו היו לחנים של שירים מצריים, מרוקאיים ועיראקיים, שהותאמו להם מילים עבריות על ידי חברו הטוב, אלברט שטרית.
מוגרבי זכה להצלחה בהופעותיו, ולכן, אף שהזרם המוזיקלי שייצג היה רחוק מרחק רב מהקונצנזוס של אותה תקופה, הוחלט להזמינו בשנת 1959 לתוכנית רדיו בקול ישראל שעסקה בהווי העדות בארץ; זו ככל הנראה הייתה ההקלטה הראשונה של שיריו.
שיריו נודעו במילותיהם העממיות שמתארות מצבי חיים באופן הומוריסטי ופשוט.
שירתו התאפיינה במבטא מזרחי בולט ובהגיית ח' גרונית מודגשת, בשילוב לחן ערבי ותחביר שאינו תקני, שהתפרש כאמצעי לביטוי של הומור.
בחלק משיריו זכה להצלחה רבה בארץ בשנות ה-50 וה-60. משיריו הידועים: "הכל בתשלומים", "החופש השנתי", "שמחה גדולה הלילה", "דיאטה", "אשתי רוצה ללמוד הכל".
רובם הופיעו בתקליט אריך הנגן שהוציא ב-1960 בחברת קוליפון.
בשנת 1998 נכלל השיר "הכל בתשלומים", שתיאר את שיטת התשלומים באותה תקופה, בתקליטור האוסף "גדלנו יחד – אוסף היובל של ישראל".
בראשית יוני 1960 חדל קול ישראל להשמיע את שיריו של אל-מסרי, עקב אי-עמידתם ב"מבחן הטעם הטוב".
בעקבות זאת הציף גל מכתבי מחאה את משרדי הרדיו.
בעקבות רצונו לזכות בבן קיבל עצה להשתתף בבניין בית כנסת.
עקב כך, יזם את הקמת בית הכנסת "חסד ואמת" על מגרש בבעלותו בחולון.
מוגרבי נפטר ב-1992 בעקבות שחמת הכבד, שממנה סבל בשנותיו האחרונות.
הותיר אחריו את רעייתו, מרי (מרים), שתי בנות ובן.
בנו הוא הרב יוסף מוגרבי, ראש מוסדות "תפארת בנים" בחולון לחוזרים בתשובה.
בשנת 2002 הועלה המופע "פלפל אל חפלה", שבו ביצעו את שיריו השחקנים אורי הוכמן, תומר שרון ועמי סמולרצ'יק.
כמו כן בוצעו במשך השנים גרסאות כיסוי של שיריו (בעיקר של "בתשלומים") בידי זמרים אחדים.
בשנת 2006 פורסם הספר "שמחה גדולה הלילה" על זמרים יהודים מצרים בישראל כמו פלפל אל-מסרי, מוסא חללה ונוספים.
פלפל שחור (שם מדעי: Piper nigrum) הוא צמח מטפס ממשפחת הפלפליים (Piperaceae).
הפירות עוברים ייבוש בשמש או באמצעים תעשייתיים ומשמשים לבסוף כתבלין.
מתנובת הפלפל השחור אפשר לייצר את התבלינים פלפל שחור, פלפל לבן ופלפל ירוק.
הפלפל השחור גדל בשטחים נרחבים בדרום ומזרח אסיה ובאזורים טרופיים נוספים.
הפרי המכונה "גרגר פלפל שחור" מתכווץ בייבוש לגרגר קטן בקוטר של כחמישה מילימטרים, שמכיל גרעין בודד שצבעו לאחר הבשלתו הוא אדום כהה.
הפלפל השחור נודע והוערך מימי קדם בשל טעמו וסגולותיו הרפואיות; והוא אחד התבלינים הפופולריים ביותר במטבח האירופאי והמטבח המזרח-תיכוני.
טעמו החריף של הפלפל השחור מגיע מחומר כימי ששמו פיפרין (Piperine).
תבלין הפלפל השחור הוא קונדימנט נפוץ.
כמו הצמח, גם המילה "פלפל" מקורה בהודו - pipali בסנסקריט.
באמצעות המסחר עבר השם ללטינית piper (העיצור [l] התחלף בעיצור [r] בתהליך נפוץ של חילופי למנ"ר) ומשם לאנגלית עתיקה (pipor), גרמנית (Pfeffer), צרפתית (poivre), הולנדית (peper) ולשפות נוספות.
במקביל עברה המילה מהודו לפרסית וממנה לארמית, וכך הגיעה גם ללשון חז"ל; היא מצויה בעברית המשנאית בצורה "פלפלין" או "פלפלת" ובארמית של התלמוד בצורה "פלפולא" או "פלפלי".
כאשר הגיע קולומבוס במאה ה-15 לאיים הקריביים, מצא בו ירק חריף ונתן לו את שמו של התבלין ההודי אותו נסע למצוא.
לכן, במאה השש עשרה התחילו לכנות באירופה במילה פלפל גם את פרי הפלפל שגדל ביבשת אמריקה שאך התגלתה.
אמנם אין כל קשר בוטני בין הצמחים, אך הפלפל האמריקני היה חריף כמו זה שבא מהודו ולכן כינו אותם באותו שם.
בתחילת המאה השמונה עשרה החל הפלפל לשמש בשפות האירופיות באופן מטפורי לציון "מרץ" או "אנרגיה"; שימוש זה חדר גם לעברית החדשה.
הפלפל הוא צמח מטפס רב שנתי הצומח לגובה של עד ארבעה מטרים על גבי עצים, עמודים או סורגים תומכים, הגדל במקור באזור מזרח אסיה.
זהו צמח מטפס מתפשט, המכה שורשים בקלות בכל מקום בו נוגעים חלקיו בקרקע.
עליו שלמים באורך של 5 עד 10 ס"מ וברוחב של 3 עד 6 ס"מ.
הפרחים קטנים ומופיעים על חודים תלויים באורך של 4 עד 8 ס"מ במפרקי העלים.
עם הבשלת הפרי מתארכים החודים לכדי 7 עד 15 ס"מ.
את הפלפל השחור מגדלים בקרקע שאינה יבשה מדי ושאינה רגישה לשיטפונות, ובקרקע לחה, מנוקזת היטב ועשירה בחומרים אורגניים.
התפשטות הצמחים נעשית באמצעות ייחורים באורך של 40 עד 50 ס"מ, שנקשרים לעצים או למטפסים שכנים, הנמצאים במרחק של כשני מטרים זה מזה.
עצים בעלי קליפה מחוספסת עדיפים על עצים בעלי קליפה חלקה היות שצמחי הפלפל מטפסים טוב יותר על קליפה מחוספסת.
צמחים מתחרים מסולקים תוך השארת מספר עצים שיהא באפשרותם לספק צל מצד אחד, ולאפשר אוורור חופשי מצד שני.
את השורשים מכסים בגבבת עלים ובדשן, ואת הנבטים גוזמים פעמיים בשנה.
בקרקע יבשה יש להשקות את הצמחים הצעירים בתדירות של פעם ביומיים במהלך העונה היבשה במשך שלוש השנים הראשונות.
הצמחים מניבים פרי החל מהשנה הרביעית או החמישית, וממשיכים להניב במשך שבע שנים.
את הייחורים לוקחים בדרך כלל מצמחים מעובדים, הנבחרים הן בשל תנובתם והן בשל איכות פירותיהם.
כל פטוטרת תניב כ-20 עד 30 חודי פירות.
הקציר מתחיל מיד עם הבשלתו של גרגר אחד או שניים ההופכים אדומים בבסיס החודים, לאחר שהשלים את גדילתו והוא עדיין קשה, אך לפני שהפרי עצמו בשל.
אם מניחים לפירות להבשיל הם מאבדים מטעמם החריף ולבסוף נושרים ואובדים.
את החודים אוספים ומפזרים לייבוש בשמש, ולאחר מכן מסירים מהם את הגרגרים.
כתבלין מופיע הפלפל השחור בצבעים שחור, לבן וירוק.
אין מדובר במינים בוטניים שונים, וכולם הם תוצריו של פרי צמח הפלפל השחור, אלא באופני עיבוד שונים.
הפלפל השחור מופק מפירות הבוסר הירוקים של צמח הפלפל.
את הפרי מבשלים במים חמים במשך זמן קצר הן לשם ניקוי והן כהכנה לייבוש.
החום גורם לדפנות התאים בפרי להתבקע, התבקעות זו מזרזת את פעילותם של האנזימים המשחימים בזמן הייבוש.
את הפירות מייבשים בשמש או במכונה במשך מספר ימים, שבמהלכם משחיר הפרי סביב הגרעין ומצטמק לכדי שכבה דקה ומקומטת סביב הגרעין.
לאחר הייבוש נקרא הפרי "גרגרי פלפל שחור".
לאחר הסרת הפרי מכיל הפלפל הלבן את הגרעין בלבד.
תוצאה זו מושגת על פי רוב על ידי השריית הפרי הבשל במים במשך כשבוע, שבמהלכו מתרככת ציפת הפרי ומתפרקת.
השפשוף שנעשה לאחר מכן מסיר את שרידי הפרי האחרונים והגרעין העירום עובר תהליך ייבוש.
עם זאת, קיימים גם תהליכים חלופיים להסרת הפרי החיצוני מהגרעין, ביניהם הסרת המעטה החיצוני מגרגרי הפלפל השחור המופק מפירות בוסר.
מבין הגוונים השונים הפלפל השחור הוא הנפוץ ביותר, בעוד שהפלפל הלבן משמש במאכלים כדוגמת רטבים בהירי צבע או מחית תפוחי אדמה, שבהם צבעו של הפלפל השחור יהיה בולט מדי לעין.
אין הסכמה באשר למידת החריפות של שני סוגי הפלפלים, האחד ביחס לאחר.
טעמם שונה בשל נוכחותן של תרכובות הנמצאות במעטה הפרי החיצוני אך נעדרות מהגרעין.
בדומה לפלפל השחור מופקים גם גרגרי הפלפל הירוקים מפירות הבוסר.
גרגרי הפלפל הירוקים המיובשים מטופלים באופן שמשמר את הצבע הירוק, דבר שנעשה באמצעות יבוש בהקפאה או באמצעות שימוש בדו-תחמוצת הגופרית.
גרגרי פלפל מוחמצים וירוקים הם פירות בוסר משומרים במי מלח או במי חומץ.
גרגרי פלפל ירוקים, לא משומרים וטריים, משמשים במטבחים אסייתיים מסוימים, במיוחד לבישול התאילנדי.
טעמם מתואר כפיקנטי, רענן וארומטי.
בהיעדר פעולות ייבוש או שימור, זמן חיי המדף שלהם קצר והם נרקבים במהירות.
על פי רוב נעשה קיטלוג גרגרי הפלפל בהתאמה למחוז או לנמל המקור מהם באו.
מקורם של שני הסוגים המוכרים ביותר הוא בחוף מלבר שבדרום הודו, פלפל מלברי ופלפל טליצ'רי.
הפלפל הטליצ'רי נחשב למשובח יותר מבין השניים הודות להפקתו מגרגרים גדולים ובשלים יותר.
הפלפל 'סאראוואק' מופק בחלקה המלזי של בורנאו, והפלפל 'לאמפונג' מופק באי סומטרה שבאינדונזיה.
הפלפל הלבן 'מונטוק' הוא מוצר אינדונזי נוסף, מהאי בנגקה.
מקורה של חריפות הפלפל בעיקר מתרכובת הפיפרין (piperine) הנמצאת הן בפרי החיצוני והן בגרעין.
פיפרין מזוקק, בהשוואה משקלית, מכיל אחוז אחד בלבד מהחריפות הנמצאת בחומר הקפסאיצין הנמצא בפלפל צ'ילי.
מנגנון הפעולה דומה: השפעה על חדירות קרום תאי עצב הרגישים לחום וכאב ליונים.
בחלל הפה יופעלו קצוות תחושתיים (תחושה של חוש המישוש ולא של חוש הטעם) של העצב המשולש (trigeminal nerve).
שכבת הפרי החיצונית הנותרת בפלפל השחור מכילה גם חומרי ריח כדוגמת pinene, sabinene, limonene, caryophyllene ו-linalool המקנים לו את גוון הארומה ההדרי, העצי והפרחוני.
ניחוחות אלה חסרים לרוב בפלפל הלבן, החסר את שכבת הפרי.
הפלפל הלבן סופח ריחות שונים (כולל טונים מיושנים) בשל שלב התסיסה הארוך יותר.
הפלפל עצמו מאבד מטעמו ומריחו כתוצאה מתהליך ההתאיידות, ולכן מקובל האחסון בוואקום ששומר את טעמו החריף למשך זמן ארוך יותר.
הפלפל יכול לאבד מטעמו גם כאשר הוא חשוף לאור, שהופך את הפיפרין לחומר חסר טעם.
לאחר הטחינה נוטים חומרי הריח של הפלפל להתנדף במהירות, ולכן ממליצים רוב המקורות הקולינריים על טחינת גרגרי הפלפל במקום לפני השימוש.
לשם כך מקובל להשתמש במטחנות פלפל ידניות, הטוחנות באופן מכני את הגרגרים, במקום בכלים לפלפל טחון.
טוחני תבלינים דומים לאלה השולחניים המוכרים כיום היו חלק מכלי המטבח באירופה עוד במאה הארבע עשרה, והעלי והמכתש הקדומים יותר ששימשו לטחינת פלפל נשארו אמצעי מקובל במשך מאות רבות של שנים.
בקונדיטוריה הצרפתית המסורתית משתמשים בפלפל שחור במתכונים ובמשקאות המבוססים על שוקולד על מנת להדגיש את טעמו של השוקולד.
הפלפל שימש בהודו כתבלין עוד בתקופה הפרהיסטורית, ונראה כי גידולו הראשון החל בחוף מלבר שבהודו, שכיום הוא בתחום מדינת קרלה.
גרגרי הפלפל נחשבו לאוצר מסחרי, ולעיתים אף כונו בשם "זהב שחור" ושימשו לסחר חליפין כסוג של כסף לכל דבר.
עד היום המושג "שכר גרגרי פלפל" (peppercorn rent) הוא מונח מקובל בחוזי שכירות באנגליה.
ההיסטוריה הקדומה של הפלפל השחור משתלבת (ומסתבכת) לעיתים קרובות עם ההיסטוריה של קרובו, הפלפל הארוך (Piper longum).
הרומאים הכירו את שניהם וקראו לשניהם באותו שם (piper), אך עם גילויו של "העולם החדש" ושל פלפל הצ'ילי לאחר מכן, ירדה קרנו של הפלפל הארוך.
פלפל הצ'ילי, הדומה בצורתו ובטעמו לפלפל הארוך כאשר הוא מיובש, היה קל יותר לגידול במקומות ובאזורים שהיו נגישים יותר לאירופה.
בסוף ימי הביניים כמעט כל הפלפל השחור באירופה, במזרח התיכון ובצפון אפריקה היה במקורו מאזור מלבר שבהודו.
החל מהמאה ה-16 החלו לגדל פלפל גם בג'אווה, בסונדה, בסומטרה, במדגסקר, במלזיה ובמקומות נוספים בדרום-מזרח אסיה, אולם אזורים אלו סחרו בעיקר עם סין או עשו בפלפל שימוש מקומי.
הנמלים באזור מלבר שימשו בנוסף גם מקום עצירה למסחר בתבלינים נוספים, שמקורם הגאוגרפי היה מזרחה יותר במרחבי האוקיינוס ההודי.
גרגרי פלפל שחור נמצאו בנחיריו של רעמסס השני, ושימשו כחלק מטקס החניטה סמוך למותו בשנת 1213 לפנה"ס.
עם זאת, מעט מאוד ידוע על שימוש נוסף שעשו בפלפל במצרים העתיקה, או על האופן שבו הוא הגיע לנילוס מהודו.
הפלפל (הן השחור והן הארוך) היה מוכר ביוון עוד במאה הרביעית לפנה"ס, אם כי מדובר היה ככל כנראה במוצר מותרות שהיה בהישג ידם של העשירים בלבד.
באותה תקופה עברו נתיבי המסחר ביבשה או באוניות ששטו סמוך לחופי הים הערבי.
הפלפל הארוך, שגדל בחלקה הצפון-מערבי של הודו, היה נגיש יותר בהשוואה לפלפל השחור שגדל באזורים דרומיים יותר, ויתרון מסחרי זה, יחד עם טעמו החריף יותר של הפלפל הארוך, הפך כנראה את הפלפל השחור לנפוץ פחות באותה תקופה.
בימיה הראשונים של הקיסרות הרומית, ובמיוחד לאחר כיבוש מצרים על ידי רומא בשנת 30 לפנה"ס, הפכה חציית הים הערבי ישירות לחוף מלבר שבהודו לעניין שבשגרה.
פרטים על נתיב מסחרי זה באוקיינוס ההודי נמסרו בסיפור ההפלגה בים האריתראי.
לפי הגאוגרף היווני סטרבון, שלחה האימפריה החדשה צי שמנה כ-120 אוניות להפלגה שנתית להודו וחזרה ממנה.
הצי תזמן את המעבר בים הערבי באופן שתנוצלנה רוחות המונסון החזויות לעריכתו של שיט מהיר יותר.
בדרך חזרה מהודו עברו האוניות בים האדום, משם הועברה הסחורה דרך היבשה או דרך תעלת הנילוס לנהר הנילוס, עד לאלכסנדריה, ומשם הועלתה על אוניות בדרכן לאיטליה.
המתאר הגאוגרפי הזה של נתיב המסחר שלט בסחר הפלפל לאירופה במשך 1,500 שנים נוספות.
בנתיב ישיר זה של האוניות לחוף מלבר ובחזרה החל הפלפל השחור לנוע בנתיב קצר יותר בהשוואה לנתיב שעבר הפלפל הארוך, ומטבע הדברים נתן הדבר את אותותיו גם בתמחור התבלין.
בספרו "תולדות הטבע" מספר פליניוס הזקן על המחירים ברומא בשנת 77 לספירת הנוצרים: "הפלפל הארוך עולה 15 דינר לליטרה בעוד שמחירו של הפלפל הלבן הוא 7 ומחירו של הפלפל השחור 4".
פליניוס ממשיך בדבריו ומתלונן ש:"אין שנה שבה הודו אינה מרוקנת את האימפריה הרומית מחמישים מיליון מטבעות", וממשיך לספר אודות הפלפל:
ספר הבישול הרומאי מן המאה השלישית De re coquinaria, המתבסס על מרשמים קדומים יותר של אפיקיוס מן המאה הראשונה, כולל את הפלפל כמרכיב בחלק ניכר ממרשמיו.
ההיסטוריון חוקר האימפריה הרומית אדוארד גיבון כתב בחיבורו המפורסם "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית" כי הפלפל היה מרכיב מועדף בבישול הרומאי העילי.
ערכו של הפלפל היה כה גבוה עד כי נעשה בו גם שימוש כערבונות, ואף כמטבע עובר לסוחר.
המשיכה לפלפל (או לערכו הכספי) עברה גם לאלו שחזו בנפילתה של רומא.
עדויות היסטוריות מספרות כי כאשר ערכו אטילה ההוני ואלאריק הראשון הוויזיגותי מצור על רומא במאה החמישית לספירה, הם דרשו כופר נפש בצורת פלפל במשקל של יותר מטון.
לאחר נפילתה של רומא החלו גורמים שונים להשתלט על חלק מהמסחר בתבלינים, ביזנטיון תחילה, והערבים לאחריה.
עד לסוף ימי הביניים רוכזה מרבית השליטה במסחר בתבלינים תחת שלטון האסלאם, וכאשר הגיע המסחר לים התיכון הוא נשלט בעיקר בידי כוחות איטלקיים - ערי המדינה ונציה וג'נובה, שעלייתן מומנה ברובה על ידי המסחר בתבלינים.
חידון שנכתב במאה השביעית על ידי סנט אלדהלם, הבישוף של שרבורן, מבהיר במידה מסוימת את התפקיד שמילא הפלפל באנגליה באותה תקופה:
זאת ועוד, האמונה שהפלפל שימש לרוב גם כחומר משמר מוטלת בספק גם היא, שכן נכון אומנם שהחומר פיפרין המקנה לפלפל את טעמו החריף מכיל גם תכונות אנטי-מיקרוביאליות, אך בריכוזים שבהם עושים שימוש בפלפל כתבלין השפעתו שולית לחלוטין.
המלח, לעומת זאת, הוא חומר משמר יעיל הרבה יותר, וטיפול בבשר באמצעות מלח היה נוהג מקובל ונפוץ מאוד, במיוחד בחודשי החורף.
עם זאת, יש מקום להניח שהפלפל, כמו תבלינים אחרים, מילא תפקיד חשוב בשיפור טעמם התפל של בשרים משומרים.
מחירו המופרז של הפלפל בימי הביניים, לרבות מונופול המסחר שהיה בידיהן של ערי איטליה באותה תקופה, היה אחד הגורמים שהניעו את הפורטוגזים לחפש נתיב ימי לתת היבשת הודו.
בשנת 1498 היה ואסקו דה גאמה האירופי הראשון שהצליח להגיע להודו דרך הים.
כאשר שאלו הערבים בדרום-מערב הודו (אלו מביניהם שדיברו ספרדית או איטלקית) מהן הסיבות לבואו, ענו נציגיו "באנו לחפש נוצרים ותבלינים".
אף שהפלגה ראשונה זו להודו דרך כף התקווה הטובה נחלה הצלחה קטנה יחסית, המשיכו הפורטוגזים לערוך מסעות רבים לאזור, תוך שימוש בעליונותם הימית למטרת השתלטות על כל המסחר בים הערבי.
אלה היו ימיו הראשונים של האימפריאליזם האירופי באסיה, שקיבל גם לגיטימציה נוספת (לפחות מנקודת המבט האירופית) בחוזה טורדסיאס בשנת 1494, שהקנה לפורטוגל זכויות בלעדיות במחצית העולם בה גדל הפלפל.
ידוע כי עושרה המופלג של דונה גרציה נשיא, בת למשפחת אנוסים פורטוגזית שנחשבה במאה ה-16 לגבירה העשירה בעולם, הגיע ממסחר בפלפל שחור.
חשיבות משפחתה של דונה גרציה בפורטוגל כסוחרת פלפל הייתה כה גדולה, עד כי לא אחת ניצלה מאימי האינקוויזיציה הפורטוגזית הודות לכך.
עם התפשטות עסקי המסחר שלה העתיקה דונה גרציה את מושבה מליסבון לאנטוורפן, שהתפתחה למרכז הסחר האירופי באותה עת.
אל מול רשתות המסחר העתיקות לא הצליחו הפורטוגזים לשמר את שליטתם במסחר התבלינים לאורך זמן.
הערבים והוונציאנים הצליחו להבריח כמויות אדירות של תבלינים דרך המצור הפורטוגזי והפלפל החל לזרום בשנית דרך אלכסנדריה, איטליה ומסביב לאפריקה.
במאה השבע עשרה איבדה פורטוגל כמעט את כל נכסיה באוקיינוס ההודי להולנדים ולבריטים, ונמלי הפלפל במלבר נפלו לידיהם של ההולנדים בשנים 1661–1663.
ככל שהתרחבה אספקת הפלפל לאירופה, כך ירד מחירו (אם כי סך ערכו של המסחר בייבוא לא ירד באופן כללי).
הפלפל, שבימי הביניים היה כאמור מוצר לעשירים בלבד, הפך לתבלין יומיומי גם עבור מעמד הביניים המתהווה.
כיום מהווה הפלפל לא פחות מחמישית מסך הסחר בתבלינים.
במאה השלישית לספירה הופיע הפלפל השחור באופן ברור בטקסטים סיניים בשם 'הוג'יאו' או "פלפל זר".
ניתן לשער שהוא לא היה נפוץ במיוחד בתקופה זו, כי שמו לא צוין בספר שיצא לאור במאה הרביעית ותיאר מגוון רחב של תבלינים מחוץ לגבולה הדרומי של סין, לרבות הפלפל הארוך.
עם זאת, עד המאה השתים עשרה הפך הפלפל למרכיב מקובל במטבחם של העשירים והאליטות החברתיות, ולפעמים אף תפס את מקומו של הפלפל הסצ'ואני המקומי של סין (שהוא פרי מיובש המרדים את הלשון, שמקורו מצמח שאינו קשור למשפחת הפלפלים).
בדומה לשאר התבלינים שמקורם במזרח, שימש הפלפל גם כתבלין וגם כתרופה.
אמנם הפלפל הארוך, החריף יותר, הועדף בדרך כלל כתרופה, אך בשני הסוגים נעשה שימוש.
גרגרי פלפל שחור מופיעים כתרופות של הרפואה האיורוודית, הסידהית והאוונאנית של הודו.
ספר התרופות הסיריאק מהמאה החמישית מציין את הפלפל (או אולי את הפלפל הארוך) כתרופה למחלות רבות ושונות: עצירות, שלשול, כאב אוזניים, נמק, מחלות לב, בקע, צרידות, קשיי עיכול, עקיצות חרקים, נדודי שינה, כאבי פרקים, בעיות כבד, מחלות ריאה, כיבי פה, שיזוף יתר, ריקבון שיניים וכאבי שיניים.
מקורות שונים מהמאה החמישית ואילך ממליצים בנוסף גם על הפלפל לטיפול בבעיות עיניים, לעיתים קרובות על ידי משחות או רטיות המכילות פלפל הנמרחות או מונחות על העין.
אלא שלמעשה אין כל עדות רפואית לכך שהתרופות הללו משפיעות לטובה ולו מן הטעם הפשוט שפלפל שבא במגע ישיר עם העין אך טבעי הוא שיגרום לחוסר נוחות ואפילו לנזק.
יש הטוענים שחומר הפיפרין מגרה את הנחיריים וגורם להתעטשות; יש הטוענים שזוהי תוצאה של האבק העדין של הפלפל הטחון; ויש שטוענים שהפלפל אינו גורם עיטוש מאוד יעיל.