tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחד המשתתפים ציין כי לאחר שמסילת הברזל החוצה את חצי האי ההודי הושלמה, התפרסמה בעיתון דיילי טלגרף כתבה לפיה די בשמונים יום על מנת להקיף את העולם.
פוג, אשר לא נטל חלק בוויכוח, מעיר כי הדבר ניתן לביצוע.
חבריו מתערבים עמו על 20,000 ליש"ט ופוג יוצא לדרך ובתיקו סכום זהה לשם כיסוי הוצאות המסע.
חישוב הימים בספר, שהופיע כביכול בדיילי טלגרף:
בביתו של פוג, פספרטו לומד את סדר יומו של אדונו בעל ההרגלים הקבועים.
ואז, פוג מבשר לו כי עליו לארוז תיקים לנסיעה למסע מסביב לעולם.
ואכן בערב, בנוכחות חבריו הממתינים לו בתחנת הרכבת, יוצאים פוג ופספרטו למסע ברכבת היוצאת בשעה 20:45 מלונדון לפריז.
פוג מודיע כי ישוב ללונדון כעבור 80 יום, בשבת, 21 בדצמבר עד שעה 20:45.
בציבור הרחב נערכים הימורים על הצלחתו של פוג.
ההימורים מגיעים עד למאתיים נגד אחד, לרעת פוג.
ביום השביעי למסע מתקבל במשטרת לונדון מברק מהבלש פיקס, המוצב בסואץ שבמצרים: "עוקב אחרי גנב הבנק פוג, נא לשלוח פקודת מעצר לבומביי".
כך, באופן פתאומי, הופך הג'נטלמן האנגלי לחשוד בגנבה מהבנק האנגלי.
פיליאס פוג ופספרטו חוצים את מערב אירופה ברכבת.
מפריז, תחנתם הראשונה, הם עוברים את טורינו שבאיטליה, ומגיעים לנמל ברינדיזי בדרום איטליה.
מברינדיזי הם מפליגים באונייה "מונגוליה" אשר אמורה להגיע עד לבומביי שבהודו.
האונייה עוצרת לתדלוק בנמלים סואץ ועדן.
בנמל העיר סואץ, ממתין הבלש פיקס מהסקוטלנד יארד לבאים מאירופה.
ב"חוש השישי" שלו הוא חש כי גנב הכסף מהבנק אוף אינגלנד נמצא באונייה.
פיקס, הנלהב לפרס המוצע למוצא את הגנב, מבחין בפוג ומחליט כי הוא עונה לתיאור הגנב.
הוא קובע בהחלטיות כי "גנבים גדולים" תמיד יש להם דמות של אנשים ישרים.
פיקס מנהל "לתומו" שיחה עם פספרטו ובמהלכה מתחזקת השערתו כי פוג הוא הגנב הנמלט.
מאחר שאין בידו צו מעצר (רק משטרת לונדון רשאית להוציא את הצו) הוא מחליט להצטרף אליהם במסעם להודו.
ההנחה היא כי בהודו, המצויה תחת שלטון בריטי, ימתין לו צו מעצר טלגרפי מלונדון.
הם מגיעים לבומביי, שם מחליט פספרטו לבקר במקדש הינדי, מבלי שייתן את דעתו על נוהגי המקום, ובהם הדרישה להלך בתוכו יחפים.
בהיכנסו עם נעליו פנימה, מעורר פספרטו זעם רב בקרב ההמון, ונמלט מן הקטטה בעור שיניו כשהוא מותיר מאחוריו את נעליו.
עבור פיקס הייתה זו הזדמנות פז לעכב בעד פוג ומשרתו (דבר שהיה נחוץ לו, כי צו המעצר מלונדון בושש להגיע), כי החוק האנגלי התהדר בנוקשותו הרבה כנגד הפרת המנהגים הדתיים על ידי אירופאים.
בהמשך היום עולים פיליאס פוג ופספרטו לרכבת החוצה את חצי האי ההודי: מבומביי לכלכותה.
זוהי נסיעה במסילת הברזל שעל חנוכתה התבשר פוג עוד בלונדון.
אולם מסתבר כי עדיין לא הושלמה הסלילה של המסילה ועליהם לאלתר את המשך דרכם.
פוג שוכר תמורת 2,000 ליש"ט פיל ונהג פילים פרסי, המוביל אותם באזור המיושב באוכלוסייה הינדית קנאית.
במהלך המסע מגיעים לאוזניהם קולות הבאים מתהלוכה של ברהמינים.
מוביל הפילים מספר להם כי התהלוכה היא מסע לוויה של ראג'ה של האזור העצמאי של בונדלקונד ושל אלמנתו שנותרה בחיים.
בטקס הסאטי, הוא טקס ההלוויה, עומדים להעלות באש את גופת הבעל המת ביחד עם אשתו שבחיים.
הוא מספר גם כי האישה היא בת לסוחר פארסי עשיר מבומביי שזכתה לחינוך אנגלי, ולפי אורחותיה היא אירופאית לכל דבר.
פוג מחליט להציל את האישה ששמה הוא אאודה.
פספרטו מתגנב למקום הטקס, ולעיני הציבור הממתין לטקס הקדוש מתחזה כראג'ה המת, הקם לתחייה.
הקהל מופתע ופספרטו מציל את אאודה ומביא אותה למקום בו ממתין לו פוג עם הפיל.
הם ממשיכים בנסיעה ברכבת לכלכותה.
בחשבון הימים פוג מפסיד בשל כך שהמסילה לא הושלמה יומיים שאותם הרוויח במהלך ההפלגה להודו.
הבלש פיקס מקדים להגיע לכלכותה ומנסה לעכב את השניים, עד שיגיע צו המעצר בדבר הגנבה מן הבנק.
הוא מסדיר את מעצרם בעוון ביזוי המקדש ההינדי על ידי פספרטו בבומביי.
עם זאת, תוכניתו קורסת כאשר השופט משחרר את השניים בערבות של 2,000 ליש"ט והם יכולים להמשיך לדרכם.
בכלכותה עולים השלושה על אונית הקיטור "ראנגון" היוצאת להונג קונג.
פיקס, שעדיין לא קיבל מלונדון את צו המעצר, עולה אף הוא על האונייה, בתקווה כי הצו יגיע להונג קונג, המושבה הבריטית האחרונה במסעם של פוג ופספרטו, אך גם כאן נכונה לו אכזבה.
ייאוש רב מתחיל לכרסם בו.
למחרת היום מתעתד פוג לחדש את מסעו בדרך ליפן, ועל פיקס לעכב אותו בכל דרך שהיא.
במקביל הופכת אאודה לבת לוויה למסעו של פוג, לאחר שמתברר כי קרוביה בסין, אליהם חשבה להצטרף, עזבו לאירופה.
פספרטו מסייר בהונג קונג וכך הוא מתאר את העיר: "פחות או יותר, זו עיר כמו בומביי, כלכותה וסינגפור – שבחור מכובד היה פוגש שוב ושוב, לאורך מסלולו, כאילו היה כאן שובל של ערים אנגליות מסביב לעולם."
בעוד פיקס אובד עצות כיצד ימנע מפוג להמשיך בדרכו, פוגש הוא את פספרטו.
משרתו של פוג גילה אך זה עתה כי האוניה תקדים צאתה מהונג קונג ליוקוהמה בכמה שעות, וביקש לבשר על כך לאדונו.
פיקס גומר אומר לנסות את מזלו דרך פספרטו, ומגלה לו את היותו בלש משטרה הרודף אחר אדונו בגין הגנבה מן הבנק.
השניים נכנסים למסבאה שנתבררה כמאורת סמים.
פספרטו ההמום ממאן להאמין לחשדותיו, ולפיקס לא נותרה ברירה אלא לסמם אותו עד אובדן חושים, כדי למנוע בעדו מלהודיע לאדונו את מועד ההפלגה שהוקדם.
למזלו של פספרטו, נשאו אותו שני עובדים מהמסבאה אל הספינה, כשהוא מסומם ורדום.
בבוקר המחרת מגלה פוג כי פספרטו טרם שב, ואחר כך מתברר לו כי האונייה כבר יצאה ליפן ערב קודם לכן.
פוג, כהרגלו, אינו נשבר במצוקה, ושוכר ספינת חופים ישנה על צוותה, כדי שתיקח עימה את אאודה ואותו אל שאנגחאי.
גם הבלש פיקס מצטרף אליהם, בתואנה שאף הוא החמיץ את אותה ההפלגה.
בדרך הם נקלעים לסערה קשה, אך מצליחים להגיע עד קרבת הנמל, בדיוק בשעה שהאוניה המפליגה לעבר יוקוהמה ומשם לארצות הברית, עזבה את הנמל.
פוג מבקש לאותת לה, והיא נעצרת ואוספת אותם אליה.
במהלך השיט ליפן מתעורר פספרטו מעלפונו.
חיש מהר הוא מגלה כי פוג ואאודה אינם נכללים בין הנוסעים וכי מפליג הוא בלעדיהם.
אז עולה מזיכרונו הביקור במאורת סמים בחברת פיקס.
אל האונייה הגיע לאחר שקרא בשמה מספר פעמים, ואז הנחוהו עוברי אורח אליה.
כשהגיע ליפן, עמד פספרטו על מצבו הבכי רע.
הוא נמצא בארץ בלתי מוכרת ללא פרוטה בכיסו.
משהכה בו הרעב, נאלץ להיפטר מבגדיו הנאים תמורת סכום מבוטל, ובלבד שיוכל לסעוד את ליבו בארוחה קלה.
בבטן חצי ריקה חידש את שיטוטיו בעיר, כשעל גופו גלימה יפנית מסורתית שניתנה לו כדי לכסות מערומיו.
הוא מגיע לקרקס נודד, טרם הופעתו האחרונה על אדמת יפן, ובדרכו לארצות הברית.
פספרטו מוצא בכך הזדמנות פז לצאת את הארץ ומציע את שירותיו כלוליין.
פספרטו עטוי תלבושת הכוללת צמד כנפיים ואף ארוך מאוד שהודבק לפניו, נבחר לשאת פירמידה אנושית.
בעיצומה של ההופעה הוא מבחין פתאום כי בקהל מצויים גם פוג ואאודה, שהגיעו אף הם ליפן ויצאו לחפש את עקבותיו.
מאחר שהיה מחופש לא נותר לו אלא לקרוא לאדונו, ובתזוזתו הפיל אחריו את כל האקרובטים שנשא עליו.
כך הוא מתאחד עם פטרונו מחדש להמשך המסע.
הם מפליגים אל סן פרנסיסקו באוניה "קפטן גראנט".
פספרטו מגלה באונייה כעבור ימים מספר את הבלש פיקס.
הוא מפליא בו את מכותיו: "בכך הוא מוכיח את עליונותו המוחלטת של האגרוף הצרפתי על פני האגרוף האנגלי".
הם חוצים את קו אורך 180° ביום ה־52 מתוך 80 הימים שהוקצבו – מחצית ההיקף של כדור הארץ, אך שני־שלישים מהמסלול הכולל, שאינו בקו ישר מסביב לעולם.
נותרו לו 28 יום להשלמת המשימה.
פוג, אאודה ופספרטו מגיעים לארצות הברית ופיקס ממשיך לדלוק אחריהם.
במקריות מתוכננת פיקס נפגש מחדש עם פוג, ואף מודיע בסתר לפספרטו כי יעשה ככל שיידרש על מנת שאדונו ישוב בזמן לאנגליה, זאת מאחר שידוע לו שאין ביכולתו לעצור את פוג באמריקה ובתקווה שהוא יעצור אותו עם הגעתו לאנגליה.
בעיר סן פרנסיסקו המולה רבה, על רקע מועד בחירתם הקרב של המתמודדים לכהונה בבית המשפט המקומי.
תהלוכות התעמולה מידרדרות להתכתשויות אלימות, וארבעת התיירים נקלעים לאחת מהן.
פוג מוצא עצמו נאבק בקולונל אמריקני ושמו פרוקטור, פיקס סופג במקומו את חבטתו של היאנקי, ופוג מבטיח לקולונל כי עוד יבוא עמו חשבון בעתיד הלא רחוק.
החבורה מצטיידת בנשק להגנה עצמית לקראת השלב הבא של מסעם – נסיעה ברכבת האקספרס המכונה "Grand Truck", החוצה את המדינה, ומותקפת לפרקים על ידי אינדיאנים בעוברה בדרך.
הנסיעה היא בת שישה ימים אל עבר יעדם – ניו יורק, בחוף המזרחי של ארצות הברית.
ז'ול ורן מביע את הערכתו לעם האמריקאי בתארו את דבקותם בבניית מסילת הברזל: "כאשר העבודה החלה, התגלתה ההתמדה האמריקאית עם המרץ האופייני לעם זה.
מהירות הביצוע לא באה על חשבון גרימת נזקים והוצאה לפועל בהצלחה".
הוא מוסיף כי "העם הזה עושה הכול בצורה 'מרובעת': הערים, הבתים והשטויות".
התרחשויות אחדות בדרך מעכבות את נסיעת הרכבת: עדר של בופאלו נע על המסילה, בהמשך הדרך מתברר כי אחד הגשרים בדרך נוטה להתפרק, ואכן הוא נופל תהומה מיד לאחר מעבר הרכבת.
קולונל פרוקטור מגלה ברכבת את פוג, ושני היריבים מסכימים ליישב את המחלוקות ביניהם באמצעות דו-קרב.
דקתיים לפני שהחלו לירות זה בזה באחד הקרונות הריקים, הם נקלעים למטח קליעים שנורה מחוץ לרכבת.
בהתאם לכל הציפיות, תקפו האינדיאנים את הרכבת ואף השתלטו על הקטר.
באומץ לב ובתושייה רבה מפלס פספרטו את דרכו לקרון הקטר, ומצליח לעצור את הרכבת בקרבת מחנה צבאי, אך כתוצאה מכך הוא נופל בשבי האינדיאנים.
מיד אחר כך יוצא פוג עם כיתת חיילים כדי לחלצו.
את אאודה הוא מפקיד לטיפולו של פיקס, אך הבלש משוכנע כי פוג עומד להיעלם עם כספי השוד במערב הפרוע, והשארתו ברציף עם האשה ההודית לא הייתה אלא תחבולה מצידו של החשוד בגנבה כדי להיפטר מן המעקב אחריו.
משמוחזר הקטר לתחנה, מחדשת הרכבת את נסיעתה בלעדיי הארבעה.
כעבור זמן מה, שב פוג בלוויית פספרטו, לאחר שהצליח לחלצו, והוא מקבל את עצתו של פיקס להמשיך בדרך המתוכננת, באמצעות מגררת ללא גלגלים, עם תורן אחד המצויד במפרשים (le voit, un traîneaugréé en sloop).
בכוח הרוח הם מצליחים להשיג את הרכבת הבאה לניו יורק.
כשהם מגיעים לעיר הגדולה, מתברר לאכזבתם כי חרף מאמציהם איחרו את הספינה שיצאה לאנגליה ב־45 דקות בלבד.
נותרו לפוג עוד תשעה ימים, שלוש־עשרה שעות וארבעים וחמש דקות להגיע ל"ריפורם־קלב" בלונדון.
פוג סוקר את האוניות בנמל ניו יורק ומחליט לעלות על האונייה "הנרייטה", אשר פניה מועדות היו לבורדו שבצרפת.
במהלך הדרך מצליח פוג באמצעות מזומניו לרכוש את לבם של אנשי הצוות ולהמרידם כנגד רב החובל, הנכלא בתאו.
פוג משנה את יעד האונייה אל עבר ליברפול, ומורה להגביר את מהירות מנועי הקיטור ככל האפשר.
כשהפחם באוניה אוזל, רוכש פוג את האונייה מידי בעליה תמורת 60,000 דולר (שהיה כמעט כל הכסף שנותר בידו) ומפרק את העץ ממנו הייתה בנויה, על מנת להבעירו במקום הפחם כדי להמשיך בהפלגה.
האוניה, כמעט מפורקת, מגיעה לנמל ליברפול, שבעים ותשעה ימים וחמש עשרה שעות מהמועד בו יצא פוג לדרך.
פוג, שידע כי רק שש שעות נסיעה מפרידות בינו לבין לונדון, מגלה באיחור רב ובעיתוי גרוע ביותר, כי המשטרה האנגלית מתחקה אחריו.
פיקס חושף עצמו בפניו ומודיע לו כי עליו לעצור אותו בחשד לגנבת 55,000 ליש"ט מבנק אנגליה.
פוג מושם אפוא בתא המעצר ומשלים עם גורלו.
כעבור שלוש שעות שב פיקס ומודיע לו כי הוא חופשי ללכת לדרכו.
הגנב נתפס כבר לפני שלושה ימים.
פספרטו נפרד מהבלש בשתי מכות אגרוף ומכריז: "מכה רצינית!" (Bien tapé!).
שש שעות נותרו לפוג כדי לזכות בהתערבות.
הוא שוכר רכבת מיוחדת ללונדון, אך מגיע אל העיר בשעה 20:50, היינו, איחור של חמש דקות לפי חישוביו.
פוג משלים בשוויון נפש עם התבוסה וחוזר לביתו ביחד עם אאודה ומשרתו.
לעת ערב מתנצל פוג בפני אאודה שהגיעה עמו עד ללונדון וכעת, אין לו כסף לפרנס אותה.
אאודה מפתיעה בגילויי האהבה שלה כלפי פוג ומציעה לו לקחת אותה לאישה.
פוג ניאות לה, ושולח את פספרטו לחפש כומר כדי שישיאם למחרת, קרי, יום שני על פי ידיעתו.
משחוזר המשרת הוא מבשר לאדונו בששון רב כי יום המחר הוא יום ראשון ולא יום שני כפי שחשב.
פוג יוצא מיד ל"ריפורס קלאב" ובשעה 20:44:50, 10 שניות לפני המועד בו הבטיח לשוב, הוא נכנס לאולם המועדון ומכריז: "הנני, רבותי, הוא אמר!"
מסתבר כי במסעם מזרחה סביב כדור הארץ, לא נתן פוג את דעתו כי עליו להחסיר יממה אחת.
על פי המינוח המודרני, ניתן לומר שהחבורה עברה דרך קו התאריך הבינלאומי ממערב למזרח, ולכן הרוויחה יממה שלמה.
חרף ניצחונו בהתערבות, פוג כמעט שלא זכה לרווח כספי ממנה.
הוצאות הדרך הסתכמו ב־19,000 ליש"ט לעומת 20,000 ליש"ט בהם זכה בהתערבות.
לגבי השאלה המתבקשת מה הוא הרוויח מהמסע, כתב ורן: "אומרים, מה יצא לו מזה?
ניחא, אלמלא אישה חיננית, שככל שקשה להאמין לכך, עשתה אותו לאיש המאושר ביותר בבני האדם."
הגיבור הראשי בסיפור הוא פיליאס פוג, אף שבתחילת העלילה מצטייר הוא דווקא כאנטי־גיבור, כמין אדם קפדן במידה קיצונית ומרוקן מכל התכונות האנושיות, שהקורא מבקש לחוס עליו בגלל חייו המשמימים, על יממותיו שחולפות עליו בקיבעון מוחלט מבלי שיתחולל בהן דבר מפתיע או משהו מסעיר.
ואדם זה, נטול רגשות כמדומה, יוצא למסע סביב העולם לא מפני היותו שוחר הרפתקאות, אלא רק בגלל החוויה הגלומה בהתערבות כספית.
פוג מתואר כאדם קר רוח במידה מוקצנת עד הדפים האחרונים, ורק בפרקים החותמים את העלילה הופך הוא את פניו חסרות המבע, ומוכיח כי בכל זאת הוא אדם בשר ודם.
האם באמת פוג קר מזג כפי שדמותו מצטיירת?
זאת אין הקורא יכול לדעת.
בכל מהלך הסיפור אין יודעים מה מתהלך בנפשו במצבים שבהם נדחק הוא לפינה וכשתוכניותיו משתבשות עליו.
תמיד הוא שקט ויעיל להחריד, כאילו כל קורותיו המשונות בכלל משתייכות לברייה זרה ואין לו מאומה עימן.
דומה כי דבר אינו יכול להוציא אותו משלוותו המוחלטת, ואפילו הסכנות המוחשיות ביותר אינן מטלטלות אותו מיסודותיו האיתנים.
דמותו האנמית של פוג צוברת נפח ומתעבה מעט, כשהוא מחליט להציל את חייה של אאודה אפילו על ידי העמדת עצמו בפני מוראות איומים.
בנקודה זו עשוי הקורא לתהות שניסיון מילוטה של אשה אלמונית אינו נעשה מתוך שליחות אבירית, אלא זהו עוד הימור שנוטל פוג חובב משחקי המזל.
אולם רוחב ליבו וגדלות נפשו מתעצמים בשעה שהוא מעניק למורה הדרך ההודי את הפיל במתנה.
בהמשך הסיפור מוכיח פוג נאמנות למשרתו, לא פחות מאשר מגלה פספרטו כלפיו, ואפילו יוצא לחלצו משבי האינדיאנים המשולהבים חרף הסכנות הכרוכות להמשך מסעו וגם לחייו.
אולם, התכונה העיקרית של פוג היא, בסופו של דבר, נחישות.
בעיצומה של הסערה בים, כשתוהה הספן אם כדאי לה לספינה להיכנס לנמל קרוב, משיב לו פוג כי הנמל היחידי שהוא מכיר בסביבה הוא זה של שנגחאי, ובכך מרמז באופן שאינו משתמע לשתי פנים כי דבר לא יסיט אותו מתוכניתו.
אחרי הכול, הדבקות במטרה היא שגורמת לו לנצח במשימה שעמדה בפניו, ואילולא יצר ורן תפנית בלתי צפויה בסוף העלילה, קרוב לוודאי שהקורא לא היה נחשף לכמה מרגעי הייאוש המפתיעים שגילה פוג, אשר בהגיעו ללונדון סבר כי הפסיד בהתערבות.
אומנם הדבר אך אנושי שכך יחוש כל אדם ששם את יהבו, כבודו, והונו במסע חסר סיכויים וכמעט הצליח, אבל בעיני הקורא היה פוג יצור על־אנושי אשר מפח נפש ודכדוך לעולם לא יתקפוהו כבדרך הטבע.
אולי התפנית המפתיעה בסוף הסיפור לא רק משרתת את הפואנטה המסיימת, אלא גם משיבה לפוג צלם אנוש ואת כבודו התרבותי.
בחלק זה מודגם כי פוג הוא בכל זאת ילוד אשה, שנתקף מרה שחורה לאחר אכזבה, וכמו יתר הבריות, גם הוא מעז לגלות ביטחון עצמי רק כשהוא בטוח בניצחונו.
כך מתגלה לבסוף לקורא פוג האמיתי, וכשהוא מבקש את ידה של אאודה, מתקבל הדבר בטבעיות.
ואפשר כי אם הדברים היו מתנהלים אחרת, היה חש הקורא במצוקה מסוימת.
הדמות השנייה בחשיבותה בעלילה היא זו של פספרטו, המשרת הצרפתי שפוג שוכר את שירותיו ביום צאתו למסע.
הוא מהווה את הניגוד של פוג, הגיבור הראשי.
דמותו מאופיינת במתכוון בחוסר שלווה, במרץ רב, ובמעשי איוולת שאין תוחלת בראשיתם, וזאת על מנת ליצור ניגוד לקור המזג, ראיית התכלית ויכולת התכנון של אדונו.
בלעדי פספרטו לא היה פוג נקלע לתסבוכות הרבות שבאו בעטיו של משרתו, ובדרך זו מטיל עליו ורן לא רק את תפקיד גיוונה של עלילת המסע, כי אם גם את האורג הראשי של התפתחותה.
הנופך הילדותי והגולמני במעשיו מסתירים לעיתים את תועלתו ויעילותו במצבי שגרה ובסיטואציות דוחקות, כי פספרטו חרף מגושמותו, הוא טיפוס ערמומי שיודע להיחלץ מצרה כפי שידע להיכנס אליה.
כל מעשיו נובעים מתוך נאמנותו לאדונו, וכשאלה נעשים נאמנים יתר על המידה או אז מתעוררות גם הפורענויות.
למרות המסופר עליו בהרחבה נותרת דמותו של פספרטו בלתי מפוענחת.
מחד, מתואר הוא בתחילה כברנש קופצני וסוער, המדלג פעם אחר פעם בין משלחי היד השונים, ומאידך עולה כי בעיסוקו החדש כמשרתו של פוג מצא את ייעודו בחיים, ולכאורה אין לו ציפיות נוספות מן העתיד.
אומנם פספרטו מייחל למעט שלווה בראשית הסיפור, אבל אף פעם אינו נוהג כך, והמחבר גם אינו מועיד לדמותו צד שכזה, ולכן יצר סתירה שלא ניתן כלל ליישבה במסגרת היצירה.
גם מסירותו העיוורת לפוג שהכרחית לטוויית העלילה, נתפשת כעוד דמות נעדרת אמינות מאלו הרבות שיצר ז'ול ורן, מבלי שייתן דעתו על כך בכובד ראש.
דמותו של פיקס, השלישית בחשיבותה בעלילה, נותרת עמומה בכל שלבי הפרשה.
פיקס הוא בלש בשירות המשטרה האנגלית, וכאיש חוק מצווה היה להביא כל עבריין כדי לקבל את דינו, אך מתברר גם כי לא רק תשוקת הצדק אפפה אותו, אלא אף תאוות בצע קלה.
הוא מעוניין לזכות בפרס על לכידתו של הגנב מבנק אנגליה, וזוהי סיבת המרדף בעיקרה.
מלבד נתונים אלו, איננו יודעים עליו כמעט דבר, ותולדותיו נותרות ריקות בפני הקוראים.
ז'ול ורן לא צבע את דמותו של פיקס בגוונים מרושעים, ולכן אינו נתפש כאיש הרע אשר מחבל במאמציו של פוג ומעכבו בשל זוטות.
ברי לקורא כי פיקס מנסה לבצע את מלאכתו נאמנה, ורק סכלותו מובילה אותו להניח שפוג אציל הנפש הוא למעשה גנב מיומן.
באף שלב בעלילה לא מנסה ורן להטעות את הקוראים ולהחדיר בהם אמונת שווא שמא יש דבר מה בטענתו של פיקס.
המחבר לא מנסה להוליך שולל את קוראיו, אפילו לא למספר פרקים, וברור להם מלכתחילה כי המצוד אחר פוג בטעות נעוץ.
ברם, אט אט נתפש פיקס כאיש רב מזימות, וכשהוא מסביר לפספרטו כי מעתה יעשה ככל יכולתו להשיב את פוג במהרה לאנגליה, קיימת ציפייה שלא יעמוד בהבטחתו.
יחס זה, מנקודת מבטו של הקורא, משתנה לאחר שפיקס סופג את המהלומה מאגרופי הקולונל האמריקני, שכוונה לפרצופו של פוג.
והנה, כשכבר נמצא פיקס בצד של הטובים ומבסס שם את אחיזתו, דווקא אז, בשלב המכריע של הסיפור כולו, הוא עוצר את פוג ומונע ממנו מלהגיע בזמן למקום המפגש על מנת לזכות בהתערבות.
מאוחר יותר, כשהוא נאלץ לשחרר את פוג מבית המעצר, לאחר שנודע לו כי הגנב האמיתי נלכד, מתקבע פיקס במחשבות הקוראים כבלש שוטה, אף על פי שאיננו כזה, ולמען האמת, לא הייתה לו ברירה אלא לנהוג כפי שנהג.
העיתון בו התפרסם הסיפור בהמשכים, נהג להבריק לכל רחבי תבל תקצירים מן העלילה, וכך הפך המסע שתיאר ז'ול ורן פופולרי בקנה מידה עולמי בה בעת באירופה, אמריקה ואסיה.
הייתה זו אחת היצירות הראשונות ששווקה באופן כה נרחב באמצעות טכנולוגיית הטלגרף, וכך היו שותפים בו זמנית כמעט כל אזרחי העולם להתפתחויות הראשיות בעלילה, והציפייה הגלובלית עוררה לראשונה התרגשות רבה.
סודו של הסיפור אשר שבה את לב הקוראים, טמון בניצולם של מרבית אמצעי התחבורה שהיו קיימים באותם ימים.
מסעם של פוג וחבורתו פקח את עיניהם של אנשים רבים, שתפשו פתאום את הדרך שבה השתנה העולם, ואת האפשרויות הגלומות בכך ואשר לפתע נפתחו לפניהם, בלא ששמו לב לדבר לפני כן.
ורן אומנם בחר להשתמש בכל אמצעי הובלה שאפשר להעלות על הדעת, ואפילו הושיב את גיבוריו על גבי פיל.
למרבה האירוניה, אמצעי התחבורה שלא השתמש בו כלל הוא שחבר לדמויות: הכדור הפורח.
זה היה פרט שהוסף לסרט משנת 1956 ודבק בסיפור מאז.
באחת הסצנות נראים פוג ופספרטו, כשהם נישאים על כדור פורח בחצותם את הרי האלפים.
אז מנמיך מעט פוג את הכדור מעל אחת הפסגות המושלגות, ופספרטו מתכופף מן הסל כדי לאסוף משם קרח עבור השמפניה שעמדו השניים ללגום.
זהו עודנו אחד הרגעים הבלתי נשכחים בתולדות הקולנוע.
הפופולריות של המסע הדמיוני התפשטה לתחומים אחרים, בדומה למיתוג המוצרים האופייני לימינו, ועל כן מהווה הספר דוגמה מוקדמת לשיווק מוצלח.
מעריצים רבים השתתפו בעצמם במסע מסביב לעולם באמצעות משחקי לוח עלילתיים שהכניסו כסף רב למפיציהם.
הסיפור של ורן הומחז במהרה, והמפיקים בתיאטראות השונים לא חסכו משאבים במאמציהם להדהים את הקהל ככל האפשר, והעלו על הבמה פילים ושאר חיות פרא.
המופעים נתנו דרור לדמיונן של הבריות, והעולם כולו בער מתשוקה לדעת כיצד חיים אנשים בקצהו האחר.
המחזה הוסיף והועלה אף חמישים שנה לאחר מותו של ורן, ונחשב לאחד המצליחים בכל הזמנים.
בספר זה הוא דן בהישרדות, במדעי ההתנהגות, בגאוגרפיה, בספנות ואפילו בכלכלה.
חלק מהתצפיות או מהחידושים הם פרי דמיונו של המחבר.
חלק מהמוטיבים המדעיים המתוארים בספר הם:
בתחילת הספר יש התייחסות לאופיו של פיליאס פוג, נושא אשר מעניין את הקורא הרגיל.
ז'ול ורן מנסה לפענח את סוד דמותו בהתאם לדעתם של "הבקיאים בחוכמת הפרצוף" (פיזיונומיה, Physiognomy).
וכך הוא כותב: הם היו יכולים לקבוע כי פיליאס פוג הוא בעל תכונה של "ישן תוך כדי העבודה" (repose in action), כלומר: מרבה לעשות וממעט לדבר.
פסקה זו יוצאת מנקודת ההנחה, שרבים היו שותפים לה באותה תקופה, כי ניתן לדעת את אופיו של האדם באמצעות מידות גולגולתו (פרנולוגיה) או לפי צורת פניו, וכי לפי תווי הפנים של העמים השונים ניתן לעמוד על תכונותיהם.
בין המדענים שניסו להביא תורות אלו לכלל תורה מדעית מקובלת ניתן למנות את פרנסיס גלטון וצ'זארה לומברוזו, שנחשבו למדענים מובילים בתחומיהם בסוף המאה ה־19.
המסקנה הבולטת מהספר היא שיש לכוון את השעון שוב ושוב בכל קו אורך.
אם לא מזיזים את מחוגי השעון בעת מסע על פני כדור הארץ, ומודדים את השעה שבה נמצאת השמש בכיוון צפון או בכיוון דרום, מוצאים הפרש של ארבע דקות בין כל שני קווי אורך סמוכים.
בקו אורך מערבי יותר זמן חציית קו צפון ודרום על ידי השמש יתבצע ארבע דקות מאוחר יותר.
כאשר ההבדל בין שתי הנקודות הוא 15 קווי אורך, הבדל הזמנים יהיה שעה אחת.
אם רוצים לשמור על זמני הזריחה והשקיעה בשעון, יש לכוון אותו בעת מעבר בין קווי אורך.
בימינו נעשה הדבר בעת מעבר בין אזורי זמן מוגדרים ונוסעי המטוסים מודעים לעובדה זאת.
פספרטו לא מבין מדוע צריך להזיז את מחוגי השעון.
עובדה, השעון שלו הראה את השעה הנכונה בקו אורך 180° (פרק עשרים וארבע).
ז'ול ורן הצרפתי מנסה בספרו לספק לקורא מידע על העליונות הטכנולוגית של הצרפתים לעומת האנגלים.
וכך הוא מסביר: "הספינות אנגליות תטבענה אם שישית מנפחן יתמלא במים".
יצרני האוניות הצרפתים בנו את האוניות כך שלא יטבעו כל עוד כמות המים שתחדור לתוכן לא תהיה שווה למשקל האונייה.
לא כן נהגו האנגלים ולכן בנוסעו באונייה אנגלית במימי ים סין ומתחוללת סערה הוא חושש לגורלו.
העובדה כי המסלול מסביב לעולם עדיין נעשה במסלולים מקובלים של ספינות ורכבות גורם לכך שאורך המסלול הישיר בקו הרוחב של לונדון – 50°, הוא 12,000 מיל.
המסלול שהם עומדים לסיים הוא של 26,000 מיל, ממנו עשו כבר ביום ה-52 למסע, בעת חציית האוקיינוס השקט, 17,000 מיל והכול מכיוון שהמסלולים של אמצעי התחבורה אינם בנויים אופקית, לאורך קווי הרוחב (פרק עשרים וארבע).
רעיון פיקנטי בספר הוא שאם הרכבות (או, היום המכוניות) יגבירו את המהירות לפני תהום, בעל אורך קצר, הם יוכלו לעבור בבטחה את החלל הריק מתחתם, בדילוג, גם ללא גשר (פרק עשרים ושמונה).
הפרש של יממה בעת הקפת העולם
הצורך להוסיף או להחסיר יום בעת מסע מסביב לעולם, שאותו מתאר ז'ול ורן, אירע לראשונה במסעו ההיסטורי של פרדיננד מגלן שנע בכיוון ההפוך, לכיוון מערב.
משתתפי מסע מגלן הפסידו יום אחד, בניגוד לגיבורי ספרו של ורן שהרוויחו יום אחד.
שרידי הנוסעים במסע מגלן שהצליחו להשלים את המסע באונייה ויקטוריה, ניהלו רישום יומיומי והתפלאו לשמוע כי התאריך באירופה לאחר השלמת המסע מאוחר ביום אחד מהתאריך לפי חישוביהם.
למעשה, כבר קודם לכן ידעו גאוגרפים ואנשי מדע שיהיה צורך להחסיר או להוסיף יום בעת הקפת כדור הארץ.
ורן היה ידוע כסופר המדקדק מאוד בפרטי העובדות שגדש בהן את ספריו.
בכל זאת השתרבבה לעלילה עובדה תמוהה: מן הכתוב בפרק האחרון, ברור כי פוג לא התאים את לוחות זמניו ולא הסיר יום מחישוביו במהלך ההפלגה על פני האוקיינוס השקט.
גם אם לא נתן דעתו על כך בהגיעו לארצות הברית, היה אמור להבחין בכך כשהגיע לניו יורק, ותפש כי איחר בשלושת רבעי השעה את מועד צאתה של האונייה לליברפול.
אונייה זו הייתה אמורה לצאת ב־11 בדצמבר וזהו גם התאריך המצוי ברישומיו של פוג.
ברם, התאריך בניו יורק היה אמור להיות 10 בדצמבר, ולפיכך התעתדה האונייה להפליג רק למחרת.
נראה כי ורן נאלץ להגמיש את קפדנותו הרבה לצורכי העלילה ולכן השמיט מידע זה מן הקורא, כדי לטוות את הסוף המתעתע עם התפנית החדה.
וכך נודע לפוג האומלל, שבטוח היה כי איבד את כל הונו בשל העיכוב בבית האסורים, כי בכל זאת צלח את המסע בזמן שהוקצב לו ויכול היה לזכות בהתערבות כולה.
"טעות" נוספת אך קטנה יותר אפשר למצוא בפרק 21 שבו מפליג פוג בים סין המזרחי מהונג קונג לשנחאי.
מהפרק הקודם מבואר שפוג נמצא כעת ב־7 בנובמבר 1872, וכותב ורן בפרק: "רד הלילה.
אך במציאות בתאריך זה לא היה הירח במולדו אלא ברבעו הראשון של החודש ועל־כך הירח נראה באותו לילה כחצי ירח.
הספר הביא מספר אנשים מפורסמים לנסות ולבצע במציאות את שהשיג פוג מעל דפי הספר:
ב-1889 העיתונאית החוקרת נלי בליי (שם עט) הקיפה את העולם ב־72 ימים מטעם העיתון שבו עבדה (ואף כתבה שנפגשה עם ז'ול ורן וכתבה לאחר המסע ספר בשם "מסביב לעולם בשבעים ושניים ימים").
שש שעות לאחר יציאתה לדרך שלח עיתון מתחרה עיתונאית אחרת לנסות להקדים אותה במסלול הפוך.
גם העיתונאית המתחרה, אליזבת' ביסלנד, השלימה את המסלול בפחות מ-80 ימים, אך הגיעה כמה ימים אחרי בליי.
כמה חודשים מאוחר יותר השיג ג'ורג' פרנסיס טריין שיא חדש, כשהקיף את העולם ב-67 ימים.
1908 – הארי בנסלי הקיף את העולם ברגל לבוש מסיכת ברזל, בעקבות התערבות.
1988 – מייקל פיילין, שחקן שהיה חלק מצוות מונטי פייתון והתפרסם גם בסרטי המסעות שהפיק והגיש, הקיף את העולם ב־80 יום מבלי להשתמש באמצעים אוויריים.
מסעו תועד בסדרת הטלוויזיה מסביב לעולם בשמונים יום עם מייקל פיילין.
2022 – נתאי לדאני, חייל משוחרר ישראלי, הקיף את העולם ב-80 יום על פי המסלול המדויק של הספר ותיעד את מסעו בבלוג יומי.
הוא נהיה לאדם הראשון בעולם ששיחזר את המסע ממועדון הריפורם קלאב וחזרה למועדון תוך בדיוק 80 ימים.
כיום ניתן לרכוש בחלק מחברות התעופה כרטיס מסביב לעולם המאפשר לנוסע לטוס סביב העולם.
הספר עובד לקולנוע ולטלוויזיה פעמים רבות.
הסרט הראשון היה סרט אילם שביים ריצ'רד אוסוולד בשנת 1919. הסרט היה פרודי שכן צולם בברלין ולא נעשו ניסיונות להסוות את העובדה שהגיבורים אינם באמת סובבים את העולם.
כל העותקים של סרט זה אבדו.
הידוע בסרטים הוא הסרט "מסביב לעולם בשמונים יום" משנת 1956. הסרט, בכיכובו של דייוויד ניבן כפיליאס פוג, זכה לפרסים רבים, ביניהם שלושה פרסי גלובוס הזהב וחמישה פרסי אוסקר מתוך שמונה קטגוריות שבהן היה מועמד.
בשנת 1972 הופקה הסדרה "מסביב לעולם בשמונים יום" ששודרה ב-NBC.
בשנת 1989 הופקה סדרת טלוויזיה בארבעה חלקים בכיכובם של פירס ברוסנן כפוג ופיטר יוסטינוב בתפקיד פיקס.
בשנת 1993 נוצרה סדרת אנימציה בשם "מסביב לעולם עם ווילי פוג" שעונתה הראשונה התבססה על הספר הזה ושכיכבו בו בעלי חיים מואנשים.
בשנת 2004 צילמו אולפני וולט דיסני גרסה נוספת, בכיכובם של ג'קי צ'אן כפספרטו וסטיב קוגן כפוג.
גרסה זו הייתה פרודיה סאטירית בסגנון מונטי פייתון.
עלילתו של סרט זו שונה משמעותית משל הספר המקורי, ויש האומרים שזו אחת הסיבות לכישלונו היחסי בקופות.
בשנת 2021 הופקה סדרה של ה-BBC המבוססת על הספר בשינויים מסוימים.
מר פיקס בסדרה למעשה אישה בשם אביגיל פיקס.
הסדרה בכיכובם של דייוויד טננט כפיליאס פוג, איברהים קומה כפספרטו וליאוני בנש כאביגיל פיקס.
לסדרה עונה אחת בת שמונה פרקים.
באותה שנה יצא עיבוד קולנועי חדש שגם בו מככבים בעלי חיים מואנשים.
בנוסף, יצא לאור ספר עיון לילדים שכתבה אנטוני מיסון (תרגמה לעברית: ד"ר סולי ברור) בשם "אטלס הרפתקאות – מסביב לעולם בשמונים עמודים".
הדמויות הראשיות בו הן פיליפ פלוג וכלבו הנאמן פספורט, ואורכו הוא אכן 79 עמודים (העמוד השמונים הוא מפתח שמות).
מסלולם לאורך הספר דומה למסלול שבספר המקורי, ומתוארים בספר מקומות בכל אתר שאליו הגיעו.
בדצמבר 1998 עלה בישראל מחזמר בכיכובם של עודד מנשה (פיליאס פוג), ישראל קטורזה (פספרטו), גלית גיאת (הנסיכה אאודה) ויגאל עדיקא (פיקס) בבימויו של ירון כפכפי שגם כתב והלחין את המוזיקה למחזמר.
המחזמר עלה שוב בשנת 2007 בכיכובם של ליאור אשכנזי (פיליאס פוג), אלי יצפאן (פספרטו), מייקל לואיס (הצ'יף האינדיאני), הדס מורנו (הנסיכה אאודה) ודוד קיגלר (פיקס).
ובשנת 2017 עלתה גרסה נוספת בכיכובם של הראל סקעת (פיליאס פוג), צביקה הדר (פספרטו), רוני דלומי (הנסיכה אאודה) וחנה לסלאו (פיקס).
עיבוד נוסף מאת אורי אומנותי ובבימויו עלה בשנת 2013 בהשתתפות יוליה פלוטקין, דון לני גבאי, אריה מוסקונה ועוד.
בשנים 2008, 2009 ו־2010 עיבדו לואיק דובייה והצייר אוד סולייאק את הרומן של ז'ול ורן לקומיקס שיצא בשלושה כרכים.
סביב הארץ בשמֹנים יום, אליעזר בן-יהודה, הצבי, ירושלים, 1900, פורסם לראשונה בעיתון הצבי בהמשכים בשנת 1889
סביב הארץ בשמונים יום, תל אביב (אלטניילאנד), ורשה, 1930
סביב לעולם בשמונים יום, ל.
סביב העולם בשמונים יום, חיים תרסי, עמיחי, תל אביב, 1964
מסביב לעולם בשמונים יום, איטלה רימיני, מ.
סביב העולם בשמונים יום, שרגא גפני, ספרי שלגי, תל אביב, 1979
סביב העולם ב־80 יום, אליעזר כרמי, רביבים, תל אביב, 1980
מסביב לעולם בשמונים יום, אביטל ענבר, ספרית מעריב, תל אביב, 1985
סביב העולם בשמונים יום, בינה אופק, עופרים, תל אביב, 1998. גרסת האודיו לתרגום זה הופקה על ידי סוניקבוקס
סביב העולם בשמונים יום: בתמונות, סמדר קוגו, עופרים, כפר מונש, 2002
מסביב לעולם בשמונים יום – מהדורה מוערת ומאוירת, אביטל ענבר, כנרת זמורה־ביתן, אור־יהודה, 2008, הערות: ז'אן־פייר ורדה.
סביב העולם בשמונים יום, לי עברון, סדרת הרפתקה, מודן ואוקיינוס, 2019
מִסְבָּך הוא אלמנט הנדסי המשמש בדרך כלל בבניות קלות, גשרים, עגורנים וכלים הנדסיים שונים.
מסבך מורכב ממוטות ומחיבורים פרקיים ביניהם המכונים "צמתים" היוצרים משולשים מרחביים יציבים המחברים קורות, עמודים או מבנים מרחביים שונים.
הרעיון הקונסטרוקטיבי של מסבך הוא יצירת גובה סטטי לרכיב מבני בלי הצורך למלאו בהרבה חומר.
לדוגמה, מסבך בעל גובה סטטי מסוים אשר מחליף קורה בעלת אותו עובי יכול להיות קל יותר ואף להגיע למִפְתָח גדול יותר.
על קורה הנושאת עומסים פועלים כוחות מומנט היוצרים בה כפיפה.
במוטות המסבך יתפתחו בעקבות הפעלת העומס מאמצי לחיצה ומאמצי מתיחה בלבד ולא מאמצי כפיפה וזאת בתנאי כי הכוחות פועלים אך ורק בצמתים.
השימוש במסבכים קיים עוד מהבנייה בעת העתיקה.
מסבכים נבנו מקרשי עץ לטובת בנייה של מבני מגורים, גשרי עץ וכן פיגומים לבניית מבני אבן.
השימוש המשמעותי במסבכים החל עם פיתוח טכנולוגיות הבנייה מפלדה בתחילת המאה ה-19. משצברה המהפכה התעשייתית תאוצה וייצור הפלדה נעשה יעיל ותעשייתי, החלו לבנות בעיקר גשרים ממסבכי פלדה.
לקראת סוף המאה נעשה גם שימוש אדריכלי באלמנטים מסוג זה בארמון הבדולח ובמגדל אייפל שנחשב עד היום למבנה קל מאוד באופן יחסי.
הבחירה ההיסטורית במסבכים נבעה משני שיקולים עיקריים, הראשון הוא מורכבות החיבור המונוליטי (קשיח).
דבר שגרם לכך שבכל חיבור בין שני קרשים למעשה נוצר מפרק, עקב חוסר יכולת של החיבור להעביר כפיפה.
הסיבה השנייה היא היכולת לתכנן מבנים לא מסוימים סטטית, שדורשת חישוב מורכב יותר, והכרה מעמיקה יותר של חומרי המבנה וצורת התנהגותם (כגון מודול יאנג של החומר).
מסביב לעולם בשמונים יום הוא אחד הסרטים המצליחים מבין אלה המבוססים על ספריו של ז'ול ורן.
התסריט של הסרט, שזכה בפרסים, בנוי על העלילה של הספר מסביב לעולם בשמונים יום.
הסרט הופק על ידי מייק טוד, אשר לראשונה השתמש בטכניקת צילום הקרויה: "70mm - Todd -AO ", המפיקה צילומי מסך רחב באיכות טובה.
המשתתפים הראשיים בסרט הם: דייוויד ניבן בתפקיד פיליאס פוג, הג'נטלמן האנגלי, קנטינפלס - פספרטו הפריזאי, רוברט ניוטון - בלש הסקוטלנד יארד ושירלי מקליין - אאודה, הנסיכה מהודו.
עוד שחקנים מפורסמים נוטלים חלק בסרט, אם כי בתפקיד זעיר: פרנק סינטרה, מרלן דיטריך, פרננדל וג'ון מילס.
אורך הסרט משתנה: הגרסה הארוכה כוללת מבוא, המתאר את הגשמת חלומו של ז'ול ורן, מסרט המבוסס על ספרו של ז'ול ורן מהארץ לירח, הכולל צילומים בשחור לבן על האירוע האפשרי בתקופתו וצילומים מההווה של שילוח החללית לירח.
המבוא מסוכם במשפט הבא: אז נדרשו 80 יום להקיף את העולם, היום אפילו פחות ממחצית של 80 שעות.
הגרסה הארוכה של הסרט כוללת בסיומה את נעימת הסרט במלואה.
הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר ובעוד שישה פרסים נוספים והיה מועמד לעוד חמישה פרסים.
עלילת הסרט חופפת כמעט את העלילה כפי שהיא מתוארת בספר מסביב לעולם בשמונים יום.
עורכי התסריט זכו בפרסים אחדים על פעלם בכתיבתו, לא מעט בשל ההיצמדות לרצף האירועים כמו בספר.
עם זאת נוספו לסרט סצנות אחדות, אשר מעשירות את העלילה ומוסיפות לה נופך של מתח והומור.
תחילתו של הסרט הוא במצעד משמר המלכה מול ארמון המלוכה במרכז לונדון.
מופיע מוכר עיתונים, המכריז בפומבי על כותרת היום: שוד גדול בבנק אנגליה.
המבט עובר למועדון "ריפורם קלאב" שגיבור הסיפור, פיליאס פוג, חבר בו, ועוקב אחרי ההווי המיוחד של המועדון היוקרתי.
אנו שבים לרחובות לונדון ומתגלה פספארטו הצרפתי, הרוכב באופנים עם שני גלגלים: גלגל גדול וגלגל קטן.
הוא מגיע למשרד העוסק באיוש משרות.
שם הוא פוגש בממתינים בתור, כאשר אחדים מהם מתנים את מר גורלם על יחסו של אדון בשם פיליאס פוג למשרתיו האישיים.
פספארטו מאזין ומבקש לקבל את התפקיד.
הוא מתייצב לעבודה בביתו של פוג ומציג עצמו בתור מורה התעמלות ומוקיון בקרקס לשעבר.
הוא מספר לפוג כי ברח מצרפת בגלל נשים.
פוג מרגיע אותו: בבית זה אין נשים.
פיליאס פוג יוצא, כמידי יום, למועדון החברים שלו, ה"ריפורם-קלב" וכמו בספר, מתערב על 20,000 ליש"ט ויוצא לדרך מסביב לעולם.
השחקן פרננדל, נהג כרכרה, מוביל אותם לסוכנות הנסיעה המפורסמת "תומאס קוק ובנו" (Thomas Cook and Son) המכונה היום "Thomas Cook AG", שם מתברר להם כי מפולת שלגים חוסמת את הכניסה למנהרה החצובה מתחת להרי האלפים ולכן הם מנועים מלנסוע לברינדיזי ברכבת.
בעל משרד הנסיעות מציע לו לקנות כדור פורח.
הכדור עולה לאוויר, עובר את נופי דרום צרפת ומגיע להרי הפירינאים, שפוג ופספארטו סבורים שהם הרי האלפים ומיד ינחתו בחוף הצרפתי.
בפועל, הם נוחתים בעיר ספרדית במקום ביעד המתוכנן בחופי דרום צרפת, ליד העיר מרסיי, שם מצפה להם ספינה העומדת להפליג לסואץ.
בעיר הנמל הספרדית, הוא מוצא כי יש רק ספינה אחת היכולה להפליג למרסיי והיא בבעלות עבדול חמיד, המבלה במועדון לילה, לכן הם יוצאים לביקור במועדון וצופים בריקודי פלמנקו.
בעל הספינה מוכן לתת להם אותה בחינם בתנאי שפספארטו יילחם למחרת בזירה נגד שור במסגרת מלחמת שוורים.
התנאי מתקבל ופספארטו מכניע את השור ללא שפיכת דמו, רק בעזרת היפנוזה.
ההמון נושא את המטאדור החדש על הכתפיים ופוג ומשרתו מפליגים למרסיי.
העלילה חוזרת לאולם הימורים בלונדון.
בשלב זה יחס ההימורים הוא 33 נגד 1 לרעת פוג.
בעיר ממתין לו ברציף הנמל פיקס, בלש הסקוטלנד יארד, החושד, בהתאם לתיאור הגנב שקיבל ולפי האינטואיציה שלו, שפוג הוא הגנב ששדד 55,000 ליש"ט מבנק אנגליה.
הבלש משוחח עם פספארטו, המספר לו לתומו כי אדונו נושא בתיקו שטרות כסף חדשים של בנק אנגליה.
פיקס מחליט כי עליו לעצור את פוג וממתין לקבלת פקודת מעצר ממשטרת לונדון.
פוג ופספארטו, ופיקס בעקבותיהם, מתחילים במסע המשותף מסביב לעולם ומגיעים באוניה לבומביי שבהודו, שם מקווה פיקס לקבל את פקודת המעצר, אז יוכל לעצור את פוג ויזכה בפרס של 2,000 ליש"ט.
בינתיים יוצא פספארטו לסיור בעיר וצופה בפרה האוכלת פרחים מדוכן למכירתם.
הוא מנסה למנוע מהפרה לפגוע בפרחים הטריים ומצליח לגרש אותה.
ואז, מתחיל מרוץ המוני של הודים אחרי האדם שחילל את הפרות, קודשי הודו, ולא אפשר להן לאכול כרצונן.
הוא נס לתחנת הרכבת, כאשר הרכבת העומדת לחצות את חצי האי ההודי ובה פיליאס פוג, הממתין לו, מתחילה בנסיעה.
זינוק לעבר דלת הקרון מציל אותו מההמון שרץ בעקבותיו.
פוג ופאספרטו נוסעים ברכבת בדרכם לעיר הנמל כלכותה שבמערב הודו.
הרכבת נעצרת פתאום, כי המשך המסילה טרם נסלל.
כמו בספר, הם קונים פיל וממשיכים את דרכם.
קצין בריטי הנוסע עימם, מספר להם כי קיימת כת בשם "טאוגאה" (Thuggee) שהבריטים טרם הצליחו להפכם לבני תרבות והיא רוצחת ללא הבחנה: אנשים, נשים וילדים.
הם סוגדים לקאלי אלת המוות.
עתה הם צופים בדרך בתהלוכה של אנשי כת זו.
כמו בספר, פספארטו מחלץ את אאודה, נסיכה הודית, אלמנת המהראג'ה, משריפה על מוקד האש יחד עם גופת בעלה המת, והיא מצטרפת למסע מסביב לעולם.
חלקו השני של הסרט נפתח במבט למתרחש בלונדון במועדון ה"ריפורם קלאב".
במועדון מתקבלת ידיעה על מעצרו של פיליאס פוג בהודו בשל אירוע עם נסיכה הודית.
מוכרי העיתונים ברחובות לונדון מבשרים כי פוג עלה על ספינת קיטור והוא בדרך להונג קונג.
ואכן, אנו צופים בו יושב בכיסא נוח על הסיפון ולידו הנסיכה אאודה.
אאודה אינה מצליחה לעמוד על טיבו של מצילה: אדם בעל הרגלים קבועים, ג'נטלמן אנגלי.
היא פונה לפספארטו ושואלת: היו לו נשים בחייו?
הוא משיב, אולי אימו, אבל אני לא בטוח.
הם מגיעים להונג קונג ומגלים כי הדוד של אאודה, שאצלו ציפתה לקבל מקלט, פרש מעסקיו ונסע להולנד לגדל צבעונים.
בעקבות זאת מחליטה אאודה להצטרף למסע מסביב לעולם.
בינתיים עורכים פספארטו והבלש פיקס מסע קצר בעיר ברכיבה על בנות יענה.
כמו בספר, פיקס מסמם את פספארטו, בניסיון לגרום לדחיית ההפלגה עד שתגיע פקודת המעצר.
פספארטו נזרק על ידי המשטרה לאונייה המפליגה ליפן, ומגיע לבדו ליוקוהמה שביפן ללא מטען וכסף.
רב החובל מזהיר אותו כי היפנים לא אוהבים אנשים עם כיס ריק.
הוא משוטט בעיר היפנית, רעב וללא פרוטה בכיסו, צופה בתהלוכות אין ספור ושואל: האם כל כך הרבה משלחות יוצאות לאירופה.
הוא מגיע לקרקס המודיע לציבור שזו ההופעה האחרונה שלו בטרם יפליג לארצות הברית.
פספארטו, ליצן במקצועו, מצטרף ללהקה, כי כך לפחות יוכל לצאת מיפן.
בינתיים פיליאס פוג, אאודה והבלש פיקס, שאיחרו להגיע לאוניה היוצאת ליפן, שוכרים ספינת מפרש, עוברים ים סוער ומגיעים בזמן ליוקוהמה.
נותר להם ערב פנוי בטרם ימשיכו בהפלגה לסן פרנסיסקו.
הם נכנסים לבקר בקרקס האמריקאי, שם מזהה פוג את פספארטו והוא מצטרף לפטרונו.
בלונדון מאשר משמר המלכה: "פוג באמריקה".
בסן פרנסיסקו מקדמת אותם מערכת בחירות סוערת למשרת שופט שלום.
הם מתכוננים לצאת לדרך ומצטיידים בנשק לקראת היתקלות אפשרית עם אינדיאנים במערב הפרוע.
הם עולים לרכבת החוצה את ארצות הברית מחוף אל חוף, עוברים את ערבות "המערב הפרוע" ואת הרי הרוקי.
בסוף הם נעצרים ליד גשר העומד להתמוטט.
נהג הקטר שותה מעט ויסקי, חולף על הגשר ב"מהירות המתאימה" ובתום המעבר הגשר קורס.
פוג דורש לקיים דו-קרב ביריות עם בריון שניסה לחזר אחרי אאודה בסן פרנסיסקו ונמצא ברכבת.
מבקר הרכבת מפנה להם את הקרון האחרון ומבקש לשמור על שלמות הריפוד.
בטרם החל הדו-קרב, נשמעות יריות מכל עבר, אבל לא של משתתפי הדו-קרב, אלא של אינדיאנים התוקפים את הרכבת.
נוסעי הרכבת יורים לכל עבר והודפים את "אדומי העור", אך פספארטו, שהתנדב לעצור את הקטר שנהגו נהרג, נעלם.
הוא נופל בשבי האינדיאנים, המעלים אותו על המוקד.
הצבא האמריקאי יוצא לחלץ אותו לצלילי וילהלם טל של רוסיני ונעימות מתוך הסימפוניה "מן העולם החדש" מאת דבוז'אק.
פספארטו ניצל אך הרכבת המשיכה בדרכה לניו יורק והם נשארים בודדים בתחנת רכבת במערב הפרוע.
פוג מגלה בתחנה קרונית עם מפרש רוח, שבעזרתה הם יוצאים לדרך ומגיעים לניו יורק כאשר האונייה לאנגליה הפליגה לפני חמש שעות.
עלילת הסרט כוללת קטע שאיננו בספר.
למועדון "ריפורם קלאב" מגיע מברק מניו יורק, כי פוג לא הספיק להפליג באונייה האמורה להגיע בזמן לליברפול, אין יותר הימורים לטובת פוג.
הסקוטלנד יארד מפרסם כי פיליאס פוג מ"ריפורם קלאב" הוא הגנב מהבנק של אנגליה וכי פוג הפליג לוונצואלה עם הכסף שגנב, ועם מדינה זו אין לבריטניה הסכם הסגרה.
פוג וחבריו נמצאים על סיפון אוניית קיטור שמצאו.
היא מפליגה במלוא עצמתה לחוף הבריטי.
הפחם נגמר, פוג קונה את האונייה ושורף את גוף העץ שלה להפקת קיטור.
היא נשארת בשלד הברזל ומנוע הקיטור בלבד.
לצלילי ההמנון הלאומי של אנגליה האל נצור המלכה הם מגיעים לחוף בריטניה.
במולדת, כמו בספר, הבלש פיקס עוצר את פוג באשמת הגנבה.
כעבור שעות אחדות מתנצל הבלש על הטעות, שכמוה לא עשה מעולם, ופוג משוחרר אך מאחר לרכבת ללונדון, בתחושה כי הפסיד בהתערבות.
רק למחרת הוא חוזר לביתו ללונדון.
בנסיבות משמחות, הוא מגלה, כפי שמתואר בספר, כי נותרו לו עוד 10 דקות לסיום ההתערבות.
עוד שתי הפתעות בדרך ו-14 שניות לפני תום ההתערבות מגיע פוג למועדון - הניצחון שלו.
בעקבותיו נכנסת למועדון הגברים, הנסיכה אאודה, הנוכחים זועקים שהם צופים ב"רוחו של קיסר" שכן מעולם לא נכנסה אישה למועדון.
הסרט מסתיים בהכרזה של הנוכחים במועדון: בזאת מסתיים עידן האימפריה הבריטית.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, זכה בחמישה (כולל הסרט הטוב ביותר) וגבר על הסרטים זוכי שבחים הן מהמבקרים והן מהציבור: "שכנוע ידידותי", "ענק", "המלך ואני" ו"עשרת הדיברות".
זהו גם אחד מהזוכים הבודדים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר שלא היה מועמד באף קטגוריית משחק.
למרות שלא היה מועמד לשיר המקורי הטוב ביותר, שיר הנושא של הסרט "Around the World" (לחן של ויקטור יאנג; מילים מאת הרולד אדמסון), הפך לפופולרי מאוד.
בשנת 1957 בינג קרוסבי אף איצץ את המנגינה.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן אך לא הצטרף לתחרות הראשית.
פרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהפרס אוסקרהסרט הטוב ביותרמייק טודהבימוי הטוב ביותרמייקל אנדרסוןהתסריט המעובד הטוב ביותרג'יימס פו, ג'ון פארו וס.
פרלמןעיצוב ההפקה הטוב ביותרג'יימס ו.
פרלמןפרס גילדת הכותבים של אמריקההכתיבה הטובה ביותר לקומדיהג'יימס פו, ג'ון פארו וס.
מסביב לעולם בשמונים יום הוא סרט הרפתקאות וקומדיה אמריקאי משנת 2004, בהפקת פרנק קורצ'י.
הוא מבוסס על הרומן של ז'ול ורן "מסביב לעולם בשמונים יום".
אמנם, בסרט מתבצע המסע מסביב לעולם בשמונים יום אבל טיבם של המשתתפים בו, המניע שלהם ליטול חלק בו ואפילו מסלולו שונים בסרט זה מן הספר המקורי ומהסרט במהדורת 1956. מבקרי קולנוע סבורים שזו גם אחת הסיבות לכישלון הקופתי של הסרט.
הסרט מתרחש בעולם של המאה ה-19. במרכזו פיליאס פוג ממציא במקצועו (inventor) המפתח המצאות בתחום התחבורה המוטורית.
למסעו מסביב לעולם הצטרף פאספארטו, משרת סיני, אשר לו מטרה מיוחדת ליטול חלק במסע: להחזיר לכפרו "לנדזו" בסין פסל עתיק של הבודהה - "בודהת הירקן", שנבזז ממנו.
חברי כנופיית "העקרבים השחורים" בפקודת הגנרלית פאנג (בעברית: שן כלב), השחקנית אקא קרן מוך (aka Karen Mok), שהביאה את הפסל לבנק של אנגליה למטרה למכור אותו תמורת העזרה הצבאית מבריטניה.
חברי הכנופיה מקיימים מרדף אחרי לאו קינג ונאבקים עמו ב"קונג פו" לאורך כל הדרך.
בסרט משתתפים שחקנים חשובים נוספים כמו: ארנולד שוורצנגר בתפקיד הנסיך הטורקי, המנסה לחטוף את מוניקה היפה, ריצ'רד ברנסון, מפעיל הבלון בפריז, הקומיקאי האמריקאי "דוד שניידר" בתפקיד הקבצן בסן פרנסיסקו וקתי בייטס בתפקיד המלכה ויקטוריה.
הפקת הסרט הסתיימה בכישלון קופתי גדול: הפסד של כ-40 מיליון דולר.
הסרט היה מועמד לשני ציונים שליליים בשנת 2005, האחד, על העדר רציפות בסצנות, והשני, על משחקו של ארנולד שוורצנגר.
בתחילת הסרט אנו צופים בגנב, הוא לאו קינג (ג'קי צ'אן), הבורח מבנק אנגליה עם שללו - "בודהת הירקן" - לגן עירוני.
בגן נמצא הממציא פיליאס פוג (סטיב קוגן), הבוחן נסיעה באופנוע ממונע.
כאשר משרתו בורח ממנו, לאו קינג מופיע בפניו ומציע עצמו למשרה שהתפנתה.
שוטר המגיע למקום אינו מזהה את המשרת החדש כגנב.
הוא רוכש את אמון אדונו כשהוא מנסה רכב קיטור מסילתי, ומצליח להגיע למהירות שיא של חמישים מייל לשעה.
פוג הולך לביקור היומי ב"אקדמיה המלכותית למדעים".
באקדמיה הם מחליפים דעות בנושא גנבת הפסל הירוק מהבנק האנגלי.
פוג הביע את שמחתו על הגנבה, שכן הבנק אינו ממלא את תפקידו בקידום המצאות האנושות.
הוא מוסיף כי ממילא בתוך חודש הגנב יגיע בסין (המשטרה סבורה כי הגנב הוא סיני), כיון שלהערכתו כבר ניתן להקיף את העולם תוך 80 יום - לכן פוחת הסיכוי שהגנב ייתפס.
יושב ראש האקדמיה, לורד קלווין, מציע התערבות: אם יצליח המסע, פיליאס פוג יהיה שר המדע של הממלכה הבריטית, תפקיד בו מכהן הלורד - כך יוכל לקדם את ניסוייו המתוכננים על ידו.
והיה אם יכשל, כף רגלו לא תדרוך יותר על מפתן האקדמיה למדעים.
גנבת הפסל מהבנק האנגלי מעוררת את רוגזה של הכנופיה האחראית לעסקה עם האימפריה הבריטית - העקרבים השחורים.
גנרל פאנג הפקידה את הפסל "בודהת הירקן", בבנק היוקרה האנגלי לשם ביצוע עסקה.
לורד קלווין קובע: "אין בודהה - אין דיל", וחיילים בריטיים לא יסייעו לכנופיה הסינית.
כך מתחיל מרדף של חברי הכנופיה אחרי המחזיק בפסל, לאו קינג.
פוג, בתחילה, אינו מבין מדוע יש מהומה סביב משרתו.
פוג ופאספרטו מגיעים לפריז ברכבת ומבקרים בגלריה לציור.
שם הם פוגשים במוניקה לה רוש (ססיל דה פראנס), נערת מלתחה, המתמצאת בציור בסגנון האימפרסיוניזם.
היא מבקשת להצטרף למסע סביב העולם.
בפריז עולים הם לכדור פורח ובגרמניה עוברים לרכבת אוריינט אקספרס.
פיליאס פוג מבקש להיפטר ממוניקה, אך היא מאיימת על פאספרטו כי היא תגלה שרודפים אחריו.
פאספרטו מספר לפוג כי מוניקה הנה קרובת משפחה פריזאית שלו.
מוניקה מקסימה את נהג הקטר ומחישה את הנסיעה, מפעילה את קסמהּ הנשי גם על פוג ומצטרפת לצוות.
ביום ה-10 למסע הם מגיעים לאיסטנבול, שם נעצרת הרכבת בפקודת הנסיך "האפי" ארנולד שוורצנגר.
חייליו מביאים את מוניקה היפה לארמונו.
הוא ממתין לה בבריכת השחיה ומייעד אותה להיות אשתו השביעית.
בכניסה לארמון ניצב חיקוי של הפסל של רודן, האדם החושב, בדמות הנסיך.
פאספרטו מאיים לנפץ אותו אם מוניקה לא תשוחרר.
היא משוחררת, אך הפסל נשמט ומתנפץ - הם נסים על נפשם.
בלונדון מתקבלת הודעה מהבלש פיקס (יואן ברמנר), ששהה ברכבת, כי גנב "בודהת הירקן" נמצא עם ויליאס פוג.
לורד קלווין סבור שייתכן ופוג כלל אינו יודע שהגנב מנצל אותו על מנת לברוח בחברתו.
יוצאת הוראה שבכל רחבי האימפריה יוצגו תמונות "מבוקש" עם תמונות פוג ופאספארטו.
ביום ה-24 למסע הם נעצרים בעיר אגרה במרכז הודו, ברכבת מבומביי לכלכותה.
הצבא הבריטי מתכנן "מבצע צבאי" לכתר ולתפוס את ה"מבוקשים".
בנסיעה ברכבת, פוג עובר חוויה הודית טיפוסית: עז - בהמה קדושה בהודו - בולעת דף מיומנו.
פאספרטו, הוא הלוחם הסיני לאו קינג, מנצל את הזמן ומספר למאזיניו על "עשרת הנמרים של קנטון" - הם הלוחמים הטובים ביותר.
הם "אחים לנשק", השומרים על הצדק והסדר בסין.
המפורסם ביותר מביניהם הוא וונג פיי הונג.
החיילים הבריטיים, בראשות הבלש פיקס, מנסים - ללא הצלחה - לאתר את המבוקשים.
גם הכנופיה הסינית עם פאנג ממתינה בעיר.
פוג חושד ביוזמה של קלווין לנצח בהתערבות.
במהומה, פוג ופאספארטו מתחפשים לנשים הודיות וחומקים מהמקום.
הגנרלית פאנג נאבקת במוניקה, הגוברת עליה.
הנוסעים מגיעים למסקנה שאין להם אפשרות להמשיך בנסיעה דרך סינגפור והונג קונג, מפני שהאימפריה הבריטית שולטת בחופי אסיה.
הם מחליטים לחצות את הרי ההימליה ומגיעים לסין.
לאו קינג מרוצה, ביודעו שהם עומדים לעבור את כפר הוריו, ויוכל להחזיר למקדש בכפרו את "בודהת הירקן" שנשדד ממנו.
ביום ה-41 למסע הם מגיעים לכפר "לנדזו" - כפרו וביתו של פאספרטו/לאו קינג, והוא מתקבל בשמחה על ידי משפחתו ובני הכפר.
פוג משתתף בחגיגות, משתכר מעט, ואפילו משחק את הלוליין.
הוא אינו מבין כיצד משרתו קשור לכפר.
פאספרטו מנסה ליזום שתושבי הכפר יתייחסו לפוג כמשרתו ולפוג מספר כי זהו היחס לכל התיירים.
האידיליה נפסקת כאשר פוג מגלה בחדר בו יישן, בבית לאו קינג, מברק ששלח משרתו מלונדון ובו כתב: "אעשה הכל כדי לשוב במהירות האפשרית לסין".
הוא מבין שנפל קרבן לקנוניה שאחראי לה משרתו, ומוניקה שותפה לה.
הוא מחליט לעזוב את שני חבריו שהונו אותו ולהמשיך בדרכו לבד.
בינתיים, מגיעה לכפר לנדזו כנופיית "העקרבים השחורים", הכולאים את שלשתם בכלובי עץ עד שישיבו את הפסל.
לאו קינג מבצע דו־קרב מול מנהיג הכנופיה במיטב הקלאסיקה של קונג פו.
מאי שם, מגיחים תשעה מתוך "עשרת הנמרים של קנטון", עליהם סיפר קינג למאזיניו ברכבת בהודו.
מנהיגם, וונג פי האנג, נחלץ להציל את החבר העשירי של "הנמרים" הוא לאו קינג.
פיליאס פוג אינו מקבל את התנצלויות חבריו.
הוא נותן סכום כסף לפאספרטו ומבקש שישיב את מוניקה לפריז.
הוא צועד לדרכו על חומת סין, מפליג באוקיינוס השקט ומגיע לסן פרנסיסקו.
ביום ה-66, נמצא פיליאס פוג במערב הפרוע בעיר סן פרנסיסקו (אותה מכנה "העיר המודרנית והתרבותית בעולם").
פוג נופל קרבן לכייסת, שעושה בזכותו "קופה גדולה" - ולפוג לא נותר אלא לאסוף נדבות ברציף הדייגים כדי לממן לעצמו מזון ומקום לינה.
מקבצן מקצועי (רוב שניידר), הוא מקבל "הדרכה מקצועית" כיצד לקבץ נדבות.
בינתיים, הוא מגלה בתיקו פתק ששירבבה מוניקה על טיוטת ציור שלה: "אני מטיילת בעולם כדי למצוא אדם בעל חלומות".
ממרצפת הרחוב, עליה הוא יושב, הוא צופה בחבריו המופיעים לפתע, ומתפלא איך הגיעו אחריו.
הם מודיעים לו כי באו לסייע לחבר נאמן, ומבטיחים שיביאו אותו ליעדו לונדון בזמן הנקוב.
פאספרטו מסכם: אסייע לשניכם להגשים חלום.
בינתיים, בלונדון, בישיבת בנק אנגליה, מתייצבת גנרל פאנג ומסבירה לנוכחים שבאדמת הכפר "לנדזו" יש אוצרות יקרי ערך בתוככי האדמה, ועדיין ניתן לעשות עסקים עימה.
אחד המשתתפים מסכם: ישנה רק בעיה אחת, כיצד להגיע למקום כשחומת סין עומדת בדרכם.
פאנג מקבלת על עצמה לעצור את פוג באמריקה, כך שמשרת "שר המדע" הבריטי תשמר לקלווין - ועימו עסקיה.
פאספרטו יוצא לחפש עזרה, ושב עם האחים רייט, ממציאי המטוס לעתיד.
האחים מכירים את פוג, הממציא הנודע, ומציעים לו את תרשימי המטוס שהכינו, אולי יצליח משהו.
ביום ה-72, עשר דקות לפני הפלגת ספינת הקיטור לאנגליה, מגיע פוג ברכבת לניו יורק.
ההמון האמריקאי נלהב ממנו ואינו מאפשר לו להגיע לרציף האוניות.
שוטר מופיע, ומבטאו הבריטי גורם לפוג לחשוש - אך זה אומר לו שהוא אירי.
הוא מציע לו מסלול עקיף מהיר לרציף האוניות.
פוג נופל ב"פח", ומגיע לאולם בו ממתינה לו גנרל פאנג וכנופייתה, ומתפתח קרב - בגללו מאחרים הם את הפלגתם.
בסיומו, מוניקה מכריעה את הגנרל ומוצע לה להיות החברה ה-11 בכנופיית "עשרת הנמרים של קנטון".
כמו בספר, הם שוכרים אוניית קיטור.
הפחם באוניה אוזל, ולאחר דיון אומר רב־החובל לפוג כי כולם מסכימים לשרוף את נעליהם.
פוג טוען שאף אלו לא יספיקו, ואז מביט בציפורים.
הוא מחליט להכין מטוס (בצורת תלת־אופנוע אווירי) מקרשי האוניה, לפי התוכניות שקנה מ"האחים רייט".
רב־החובל מסכים, בתנאי שפוג ימצא מנתח שיתפור את הפטמות שכריש תלש מחזהו.
הם עולים לאוויר במטוסם: פוג מטיס, פאספרטו מדווש ומוניקה מפקחת.
הם נוחתים במרכז לונדון, מול האקדמיה למדעים, בזמן, במחצית היום (בשונה מהספר), כשציבור לונדוני נלהב מריע לכבודם.
יושב ראש האקדמיה, לורד קלווין, יוצא לקראתם ומורה למשטרה לעצור אותם באשמת גנבת "בודהת הירקן".
האמת מתגלת בפומבי: קלווין מאושם במסחר בנשק ולפוג נותרו עוד 24 שעות לסיום התחרות.
מלכת בריטניה ויקטוריה מופיעה בככר ומכתירה את פוג כשר המדע החדש.
תמונת הסיום: פוג ומוניקה בכניסה לאקדמיה מחובקים ומתנשקים.
הסרט צולם בשבעה אתרים בגרמניה.
וכן בניו-יורק, סן פרנסיסקו, סין ותאילנד.
מסגד א-זיתונה (ערבית: جامع الزيتونة, "ג'אמע א-זיתונה") הוא מסגד השוכן במרכזה של עכו העתיקה, ופונה אל רחבה השוכנת מדרום לו.
ככל הנראה הוא קרוי על שמם של עצי זית שלפי המסורת ניצבו בעבר בחצרו.
כיום ניצבים בחזיתו ארבעה עצי דקל.
המסגד הוקם בתקופת שלטונו של דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 והוקדש לווקף.
הוא ניצב על שרידיה של כנסיית מריה הקדושה מיהושפט שניצבה במקום בתקופה הצלבנית.
באמצע המאה ה-19 שירת המסגד את המסדר השזילי הסופי בעכו, עד שב-1862 בנו לעצמם חבריו את זאוויית א-שאזלייה בקרבת מקום.
לפי אחת הגרסאות, מקור שמו של המסגד בשיבוש שמם של השזילים.
המבנה ניכר בשתי כיפות ירוקות - כיפה גדולה הנישאת מעל תוף מתומן והמכסה על אולם התפילה המרכזי, וכיפה קטנה ממנה הניצבת מעל האולם המשני שממזרח לאולם המרכזי.
אולם זה קטן יותר אך מעט גבוה יותר.
מינרט המסגד ניצב בפינתו הדרום-מערבית, והכניסה אל המבנה היא דרך פתח הקבוע למרגלותיו, בצידו המערבי של המסגד.
הפתח מוביל אל פרוזדור המסתיים בחצר פתוחה ובה מזרקה.
החצר מוקפת ממזרח, מצפון וממערב בבתים שאינם שייכים למסגד, ואולמות התפילה שלו צמודים לה מדרום.
ארקאדה קטנה ובה ארבעה פתחים מובילה מהחצר אל אולמות התפילה, והיא נושאת ארבע כיפות קטנות.
העמודים התומכים בארקאדה נלקחו משרידי הכנסייה הקדומה שניצבה במקום.
אולם התפילה הראשי רבוע ונפרד מהאולם המשני על ידי קשת, ובצידו הדרומי קבועים שני חלונות וביניהם המחרב.
מסג'יסט הצמרת היא קומדיית טעויות מז'אנר סרטי הבורקס, בכיכובו של דובי גל.
גל מגלם את גרשון פינצ'וק, מסג'יסט נשים מדופלם.
הוא מנצל את עיסוקו המיוחד על מנת לקיים יחסי מין עם לקוחותיו, והן מוצאות אצלו אוזן קשבת שהן לא מצליחות למצוא אצל בעליהן.
המצב מסתבך כאשר גרשון משכיר את דירת הורי אשתו (אסתי קוסוביצקי) לעצמו כמקום למעשיו ונעזר לשם כך בעורך דינו נחמיאס (אלברט כהן), שמנצל את הדבר על מנת לסחוט את גרשון.
שחקן תפקיד דובי גל גרשון פינצ'וק אסתי קוסוביצקי מדלן פינצ'וק אלברט כהן עו"ד נחמיאס יוסף שילוח שמש ראובן דיין חוקר משטרהאניטה פלליבחורה במאפייה איציק סיידוף אורנה לביא פלינט
מסגד אל-זידאני (בערבית - مسجد الزيداني - תעתיק: "מסג'ד א-זידאני") הוא מסגד שנבנה על ידי דאהר אל-עומר בטבריה.
בנייתם של שני המסגדים בטבריה מקושרת למשפחתו של דאהר.
האחד - מסגד הים, אותו שיפץ, והשני - מסגד א-זידאני (המכונה גם "מסגד אל עומרייה" או "מסגד אל-עומרי" על שם עומר, אבי דאהר).
יש המייחסים את בניית מסגד א-זידאני לצולייבי, בנו של דאהר.
בכניסה למסגד כתובת משיש המתארכת את בנייתו לשנת 1156 להיג'רה (המקבילה לשנת 1743), ועל פי הכתובת במקום שכן מסגד קודם בשם "מסגד היסמין".
מבנה המסגד, שחלל התפילה שלו מכוסה בכיפה גדולה אחת, מתייחס לאדריכלות העות'מאנית הקלאסית, פרי יצירתו של מימר סינאן.
שערי המסגד מעוטרים באבלק, מוטיב אדריכלי אופייני לאדריכלות הממלוכית והעות'מאנית הכולל בנייה לסירוגין באבנים מצבעים שונים.
עם השנים היה המסגד לסמל חזותי של טבריה, ואף הופיע באופן בולט בבולי דואר של נוף טבריה בסדרה של נופי ארץ ישראל שהוציאו שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1927 בערכים של 50, 90, 100 ו-200 מיל ארץ ישראלי.
בשנת 1938 נרצח בסמוך למסגד ראש עיריית טבריה, זאכי אלחדיף.
כיום עומדת במקום אנדרטה לזכרו, שהוקמה בשנת 2009.
לאחר מלחמת העצמאות ופינוי ערביי העיר עמד המסגד נעול ושומם.
כיום המסגד נמצא במרכזו של מתחם קניות הסמוך לטיילת בטבריה, כשהוא סגור ואין אליו כניסה.
חצר הטהרה ששכנה בקדמת המסגד נהרסה, ומכל צדי המסגד הוקמה רחבה מרוצפת שלצדיה חנויות ומרכז מסחרי.
בשנת 2022 החלה עיריית טבריה לשפץ את מבנה המסגד, לאחר שהוגדר כ"מבנה מסוכן" הנמצא בסכנת קריסה.
מסגד אורטאקוי (בטורקית: Büyük Mecidiye Camii או Ortaköy Camii) הוא מסגד השוכן בשכונת אורטאקוי שברובע בשיקטש בעיר איסטנבול שבטורקיה.
שמו הרשמי של המסגד הוא "המסגד הקיסרי הגדול על שם הסולטאן אבדילמג'יט הראשון".
המסגד הראשון במקום נבנה במאה ה-18, והמבנה הנוכחי הוקם בהוראת הסולטאן אבדילמג'יט הראשון בשנים 1854–1856. המסגד הוקם על גדת הבוספורוס, והוא מהווה יעד תיירותי פופולרי בעיר.
האדריכל הטורקי ממוצא ארמני, ניגואוס בליאן (Nigoğos Balyan; בנו של האדריכל אשר תכנן את ארמון דולמאבהצ'ה), תכנן את המסגד בסגנון הבארוק.
פנים המסגד מקושט ברישומי קליגרפיה, בין היתר, מעשי ידיו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, אשר היה אומן בתחום זה.
המסגד תוכנן כך שחלונותיו הרחבים והגדולים יקלטו אל תוכם את השתקפות האור המגיעה ממי הבוספורוס.
מסגד א-זע'יר (ערבית: المسجد الصغير, "אלמסג'ד אלצע'יר") שמשמעו המסגד הקטן שוכן בעיר התחתית בחיפה, בקצהו הדרום-מזרחי של רחוב נתנזון.
המסגד נבנה כנראה בימיו של דאהר אל-עומר שהקים את "חיפה החדשה" (חיפה שבין החומות) במחצית השנייה של המאה ה-18.
המסגד שכן בצידה הדרום-מזרחי של חיפה החדשה, ברובע המוסלמי קרוב לחומות העיר.
מצפון-מערב למסגד שכן השוק של העיר, המסגד שימש כמקום תפילה לקונים בשוק ועוברי אורח.
ממערב למסגד זה נבנה בסוף המאה ה-18 מסגד אל-ג'רינה שהיה במשך שנים רבות המסגד הראשי של העיר.
מהמסגד המקורי נשארו שרידי מבנה בצורת האות ר' הכולל שני חדרים מחוברים ביניהם.
בחזיתו הצפונית שלוש קשתות, מתוכם שתי קשתות המשמשות כניסה למבנה.
כניסות אלה חסומות בשער מתכת.
בחלקו המערבי מתנשא המינרט העגול כשקצהו העליון מסתיים בחרוט מוכסף.
מתחתיו נמצאת מרפסת שממנה קרא המואזין למאמינים לבוא לתפילה.
מצידו הדרום-מזרחי של המבנה נמצא פתח כניסה נוסף בצורת קשת, וכן שרידיו של סביל הנראה כמו חלון אטום.
מהסביל זרמו המים ששימשו להרוות את צימאונם של עוברי האורח והמתפללים.
בשנת 1948 אחרי הקרב על חיפה, עזבו תושביה המוסלמים של העיר את אזור המסגד.
לאחר מלחמת העצמאות נהרסו מרבית בתיה של "העיר החדשה", תוך הקפדה על שמירת המסגדים והכנסיות ביניהם מסגד א-זע'יר.