tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זוכה פרס "Golden Palm" (התואר הגבוה ביותר הניתן על ידי חבר השופטים) ובפרס "העריכה הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים של בוורלי הילס בשנת 2007
זוכה בפרס "Artivist Best Feature Film" תחת קטגוריית זכויות אדם לשנת 2006
זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ריבר'ס אדג'
זוכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל "The Dead Center Film"
זוכה בפרס הקהל לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של "East Lansing"
זוכה בפרס לזכר ג'ון מייקלס בפסטיבל הסרטים "Big Muddy"
כיאן, נוכחים (ערבית: كيان) היא תוכנית טלוויזיה בהפקת הטלוויזיה החינוכית שדנה ביחסי יהודים-ערבים במדינת ישראל.
שידורי התוכנית התחילו בשנת 2007 בערוץ הראשון, בערוץ 2 ובערוץ 23, מנחי התוכנית הם יואב שטרן, עיתונאי "הארץ", ועביר בַּכּר, משפטנית ועורכת דין.
כל תוכנית דנה בסוגיה אחרת הקשורה למרקם היחסים היהודים-ערבים בישראל, כגון: המישור הסוציו אקונומי, התחום החינוכי, התחום הכלכלי וכדומה.
בתוכנית מתארחים חוקרים ואישי ציבור מקרב ערביי ישראל.
התוכנית ערוכה על פי סדר מסוים וקבוע:
פתיחה: הצגת הנושא הנידון בתוכנית וכן את קורות חייו של אורח התוכנית.
ריאיון: החלק המרכזי בתוכנית, בו המנחים שואלים את המרואיין שאלות הקשורות בנושא הנידון ומקיימים דיון ערכי, תוך הצגת עמדות שונות.
פינת השאלות: בה ניתנת אפשרות לאורחים הצופים בדיון מהצד להציג שאלות בפני האורח בתוכנית ולקבל עליהן תשובות.
פינת "מאחורי האורח": בה האורח נשאל שאלות אינטימיות על חייו, דעותיו ומחשבותיו.
על המרואיין להשיב על כמה שיותר שאלות במשך 2 דקות.
כיבוש איזמאיל היה אירוע מרכזי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
מצודת איזמאיל הייתה ממוקמת במקום אסטרטגי בשפך נהר הדנובה.
בקרבת העיר עברו מספר דרכים בעלות חשיבות רבה.
כיבוש העיר היה מאפשר לרוסים להתקדם דרומה לשטחי רומניה.
לקראת המלחמה העות'מאנים חיזקו מאוד את הביצורים במקום.
לפני החומות נבנה חפיר ועל החומות הוצבו 260 תותחים.
חיל המצב של המצודה כלל כ-35 אלף חיילים.
הסולטאן העות'מאני זעם על נפילת מספר מצודות במהלך המלחמה ולכן הוציא צו שלפיו במידה ותיפול איזמאיל, יוצאו כל החיילים שהיו בה להורג.
כבר במחצית 1790 נתן גריגורי פוטיומקין פקודה להתחיל במצור על המצודה.
ב-26 בנובמבר החליט מפקד הכוח הרוסי במקום על הפסקת המצור בשל החורף המתקרב.
פוטיומקין לא אישר את הפסקת המצור ופקד על אלכסנדר סובורוב לעזוב את היחידה שהייתה בפיקודו ולקחת את הפיקוד על הכוחות שהיו סביב המצודה.
ב-2 בדצמבר הגיע סובורוב למקום, החזיר את כל הכוחות וחידש את המצור.
לאחר שישה ימים בהם עשה הכנות לכיבוש המצודה הוא שלח אולטימטום למפקד העות'מאני במקום.
המפקד העות'מאני ענה ש"המצודה תיפול לידי הרוסים רק לאחר שהשמיים יפלו על הארץ".
בהתייעצות שהתקיימה ב-9 בדצמבר הוחלט על תחילת המתקפה הגדולה ב-11 בדצמבר.
סוכם על חלוקת הכוח התוקף למספר טורים תוך השארת הפרשים בעתודה.
המתקפה אמורה הייתה להתחיל בחמש בבוקר במטרה לכבוש את הביצורים הקדמיים עוד לפני זריחת השמש.
בבוקר ה-21 בדצמבר 1790 החלו תותחי הכוח הרוסי היבשתי וספינות של הצי בהפגזה עזה.
הירי נמשך כ-24 שעות והסתיים רק שעתיים לפני המתקפה הגדולה.
לקראת 6 בבוקר הושגה התקדמות משמעותית והרוסים אף הצליחו לכבוש אחד משערי המצודה.
בקצה השני של העיר, הצליח כוח בפיקודו של קוטוזוב לכבוש את הביצורים הקדמיים והתקדם לשערי המצודה.
בשבע בבוקר הצליח הצי הרוסי להנחית כוחות נוספים בקרבת המצודה.
למרות התנגדות עזה, הצליח כוח הנחתים להתקדם ולכבוש את הביצורים הקדמיים.
עם אור הבוקר התברר שכל הביצורים הקדמיים נכבשו וכוחות החלו להתקדם לחלקים המרכזיים של המצודה.
קרבות רחוב עזים נמשכו עד לאחת עשרה בבוקר.
במטרה לחזק את הכוח הרגלי שלחם בתוך העיר, העביר סובורוב אל תוך העיר כ-20 תותחים שתמכו בכוח בירי משמעותי.
לקראת שעה אחת בצהריים נכבשה כמעט כל העיר.
העות'מאנים אספו את הכוחות וניסו לארגן מתקפת נגד שלא הצליחה.
בהתאם להבטחת סובורוב, העיר הועברה לשליטת החיילים ואלו החלו בביזה.
כתוצאה מכך נהרגו תוך מספר ימים כ-10,000 מתושבי העיר.
העות'מאנים ספגו אבדות כבדות שהסתכמו בכ-26 אלף חיילים.
מתוך 9,000 עות'מאנים שנפלו בשבי, כ-2,000 מתו תוך מספר ימים.
הרוסים לקחו שלל כ-300 תותחים, כמות גדולה של אמצעי לחימה וספינות.
לכיבוש העיר הייתה השלכה משמעותית על המשך המלחמה ועל תוצאות המשא ומתן לחתימת הסכם שלום בסיום המלחמה.
לניצחון זה הוקדש שיר של גברייל דרז'אבין שהיה ההמנון הלא רשמי של רוסיה עד לשנת 1816.
מפקדי הכוח הרוסי שכבש את העיר קבלו עיטורים, וגריגורי פוטיומקין קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל.
במיתולוגיה היוונית, כִֿיאוֹנֵה (יוונית עתיקה: Xιώνη, נגזר מ-χιών - "שלג") היא אלת השלג והקרח.
היא נחשבת גם כנימפה של הר היימוס, הנמצא בתרקיה.
כיאונה הייתה בתו של בוריאס, אל רוח הצפון במיתולוגיה היוונית, ושל אורת'יה, נסיכה אתונאית בת ארכתאוס, מלך אתונה, אותה בוריאס חטף.
כיאונה הייתה אחותם של קלאופטרה, אשת פינאוס, וקלאיס וזטס, שהיו מהארגונאוטים.
על פי סיפור מאוחר, אם כי מקובל בדרך כלל, כיאונה הייתה אמו של אומולפוס מפוסידון, אותו השליכה לים מחשש לתגובת אביה.
עם זאת, אומולפוס ניצל, ופוסידון גידל אותו.
ככל הנראה בגלל האקלים ביוון העתיקה, שהיה חם יחסית ולא איפשר שלג, חוץ מסיפורים אלו, כיאונה אינה נזכרת במיתולוגיה היוונית.
בספרות המודרנית, מופיעה כיאונה כדמות בספרו של ריק ריירדן, "הגיבור האבוד", תחת השם "קִיאוֹנֶה".
היא מתוארת כנערה יפת תואר ואחת מהדמויות המרושעות אשר שולטת בקרח והובסה על ידי ליאו ואלדס, וזאת אפילו שליאו התאהב בה בפגישתם הראשונה.
גם בספר הרביעי של אותה הסדרה, "בית האדס", מסופר שכיאונה ואחיה מגיעים לספינה של שבעת החצויים מהנבואה, ומובסים על ידי פייפר, בת אפרודיטה, וככל הנראה נהרגו בזמן שפייפר העירה את פסטוס, דרקון הארד, באמצעות דיבור ההקסמה שלה.
כיבוד אח גדול היא מצוות עשה מדאורייתא המחייבת אדם לכבד את אחיו הבכור, ולחלק מהדעות גם את כלל אחיו ואחיותיו הגדולים.
מכיוון שהמצווה נלמדת בספרות חז"ל ברובד הרמז ואין פסוקים מפורשים בתורה שבכתב המורים על הלכותיה, ישנן דעות רבות אצל חכמי הדורות באשר לפרטי הדינים וגדרי ההלכה המדויקים הקשורים למצווה זו.
מצווה זו נזכרת בברייתא במסכת כתובות:
בספר "עיקרי הדינים" הסתפק אם חייב אדם במוראו של אחיו הגדול כשם שחייב במורא אב ואם, או שמא אין החיוב אלא לכבדו ולא לירא ממנו, וזאת מפני שעצם החיוב נלמד מפסוק המדבר בחיוב כיבוד.
יש בכך השלכה לכל דיני מורא המבוארים בגמרא, כגון שאסור לעמוד במקום המיוחד לו, לשבת במקום המיוחד לו, לסתור את דבריו, ושאר דיני מורא.
ספר "יושר הורי" פשט ספק זה מדברי שו"ת הרא"ש, שהורה שיפה עשה אח קטן תלמיד חכם במה שנידה את אחיו הגדול שביזה אותו.
בספר בית מאיר הקשה שהרי בנוגע לאב, מבואר בשולחן ערוך שאין הבן נעשה שליח לנדות את האב, ואיך הותר לאח לנדות את אחיו הגדול?
ועל כך יישב ב"בית מאיר" שאיסור נידוי האב נגזר מחובת מורא, וחובה זו לא נאמרה בנוגע לאח גדול.
ב"מנחת חינוך" עמד על כך שלא נהגו להיזהר שלא לקרוא לאחים גדולים בשמם הפרטי, כשם שנזהרים בגדר מצוות כיבוד הורים, וכתב לבאר: לדברי המנחת חינוך נמסר לחכמים לקבוע פרטי דיני כיבוד אח גדול.
מצווה עצמאית או נגזרת מכיבוד הורים
בגמרא מבואר שהחיוב לכבד את אשת אביו ובעל אמו הוא רק "מחיים", כלומר כל עוד הם בחיים, וכך פסק השולחן ערוך, שהוסיף (לאור ציווי רבי לבניו לכבד את אשתו גם לאחר מיתתו): "ומכל מקום דבר הגון לכבדם אף לאחר מיתה".
הראשונים נחלקו האם כבוד אחיו הגדול הוא חלק מחיוב כבוד ההורים, או שהוא חובת כבוד עצמאית, שאינה תלויה בחובת כיבוד ההורים.
במנחת חינוך דייק מתוך דברי הגמרא שרק בחיוב כיבוד אשת אביו ובעל אמו הוגבלה חובת הכיבוד לתקופת חיי האב והאם.
אולם בנוגע לחיוב כבוד אחיו הגדול, לא נאמרה הגבלה זו, וחייב האח הקטן לכבד את אחיו הגדול גם לאחר מיתת הוריהם.
הרמב"ן סובר שחובת כיבוד אחיו הגדול נאמרה רק בחיי האבות, ומהווה חלק מחובת כיבוד ההורים: .
בדרכי משה הסתפק לשיטת הרמב"ן האם יכולים ההורים לוותר על כבוד האח הגדול, שייתכן שמאחר שהחיוב הוא מפני כבוד ההורים, הם יכולים למחול על כך, כשם שיכולים למחול על כבוד עצמם, ולמעשה סיים ב"צריך עיון".
בברכי יוסף הביא את כלל דעות הראשונים, והכריע להלכה כדעת הרמב"ם שחובת כבוד אחיו הגדול קיימת אפילו לאחר מות ההורים.
דין תורה או דין דרבנן
מדברי הרמב"ם נראה כי חיוב כיבוד האח הוא גדול הוא רק מדרבנן: בספר המצוות הביא הרמב"ם כדוגמה לדבר שיש עליו דרשה בתלמוד וחיובו מדרבנן את כיבוד אחיו הגדול.
וכן בספר משנה תורה הרמב"ם פסק:
אמנם, ברדב"ז כתב שאפשר שהחיוב הוא מדאורייתא, אך הרמב"ם מכנהו "מדברי סופרים" מכיוון שאין החיוב מפורש בפסוק, והוא נלמד מייתור.
גם במנחת חינוך כתב: "אחיו הגדול נמי מדאורייתא, רק הרמב"ם קורא לה מדברי סופרים, אבל המצוה היא מן התורה".
אכן יש שכתבו שדעת הרמב"ם כפשוטו, והחיוב הוא רק מדרבנן כיוון שאין מקרא מפורש בתורה לחיוב זה.
החיי אדם הביא את דעת הסמ"ק, שחייב זה הוא מהתורה, וכן כתב בספר חרדים.
בספר חפץ חיים כתב שמי שמדבר לשון הרע על אחיו הגדול עובר על איסור תורה: של "...מצות עשה דכיבוד אב ואם".
אולם, בניגוד לדעות אלו, כתב המאירי: .
כבוד אחותו הגדולה ואחיו הגדול שאינו בכור
נחלקו הפוסקים האם חובת כבוד אחיו הגדול נאמרה אף לאחותו הגדולה.
כמו כן נחלקו האם חיוב כבוד אחיו הגדול נאמר רק באחיו הבכור, או שמא יש חובה לכבד כל אח שגדול ממנו.
בשאלות אלו ציין ב"פתחי תשובה" לדברי שו"ת שבות יעקב, שנקט שאין אדם מחויב בכבוד אחותו הגדולה, וכמו כן נאמרה המצווה רק באח הבכור.
בטעם הדבר ביאר שם שיסוד המצווה הוא לכבד את הבן היורש, שכבוד ההורים שיכבדו את הבן הבכור שממשיך את דרכם, ולכן החיוב הוא אר בבן זכר, ובבכור.
אולם ב"ברכי יוסף" סבור שהמצווה גם באחותו הגדולה וגם בכל אח שגדול ממנו.
וכפי שמשמע בדברי הרמב"ן שהובאו לעיל, "שגנאי לאביו ואמו שיתבזו תולדותם", וסברא זו נכונה בין בבן ובין בבת, וגם בכל האחים שגדולים ממנו.
בספר 'יושר הורי' הביא בשם ספר יד שאול שמדברי הגמרא בעבודה זרה שעולא כיבד את אחיותיו הגדולות נראה שיש חובת כבוד לאחיות גדולות.
כיאוניס לבן (שם מדעי: Chionis albus), הוא מין של עוף מסדרת החופמאים השייך למשפחה כיאוניסיים והוא העוף היבשתי היחיד החי ביבשת אנטארקטיקה.
הכיאוניס בעל גוף עגלגל עם כסות פלומה לבנה, פנים ורודות חפות מנוצות ומקור אפור מעוקל.
לכיאוניס אין קרומי שחייה על רגליו.
הכיאוניס נפוץ רק באזורים הקפואים של אנטארקטיקה וסביבותיה - בסקוטיה ארק, איי אורקני הדרומיים ובדרום ג'ורג'יה.
לעיתים רחוקות הכיאוניס ינדוד צפונה לאקלים חמים יותר אך הוא מותאם לחיים באקלים הקשה.
הכיאוניס מוצא את מזונו על הקרקע הקרה.
הוא נטפל לעופות אחרים ובעיקר לפינגווינים הנפוצים באזור האנטארקטי, שם הוא מצוי בשולי המושבות, חוטף קריל או דגים ממקור פינגווינים שמאכילים את גוזליהם.
הוא גם טורף את הביצים וכן אפרוחים בני יומם, אך מעבר לכך הם גדולים מדי בשבילו.
הוא ניזון בנוסף מנבלות, צואה, דגים, תולעים ומשיירי אוכל אנושי.
כיאוניס שחור-פנים (שם מדעי: Chionis minor) הוא מין של עוף מסדרת החופמאים השייך למשפחה כיאוניסיים.
הוא קטן מעט מקרובו - כיאוניס לבן.
הוא עוף עגלגל עם פלומה לבנה והרגליים חסרות קרומי שחייה.
ראשו גדול והפנים שחורות עם מקור עבה ומעוקל.
הזכרים גדולים מהנקבות במין זה.
כיאוניס זה חי רק באזור האנטארקטי של האוקיינוס ההודי, באיי הנסיך אדוארד (Prince Edward Islands) שליד חופי דרום אפריקה, באיי קרוזה ואיי קרגלן ומגיע עד להאי הרד ואיי מקדונלד.
הוא מצוי בחופי אזורים ארקטיים בסמוך למושבות של עופות ימיים, כלבי ים או מושבות אנושיים.
הכיאוניס הוא אוכל-כול הניזון מנבלות, צואה, שיירים ימיים ושיירים אנושיים, הוא גם ניזון מאצות ומצמחיה אך גם טורף דגים, חסרי חוליות, ביצים וגוזלי פינגווינים.
הוא גם יחטוף לפינגווינים את מזונם.
מלאכת מכבה היא אחת משלושים ותשע מלאכות שנאסרו בשבת וביום טוב.
קיים נידון רחב בהלכה בעניין כיבוי לצורך אוכל נפש ביום טוב, משום שבסיס המלאכה היא מניעת נזק, ולא לצורך שבח המאכל.
נאמר בתורה בקשר ליום טוב: .
מכאן שעשיית מלאכה שנועדה לשם אוכל נפש מותרת ביום טוב, ובכלל זה גם מלאכת כיבוי אש כגון גריפת תנור וכיריים, צליית בשר על הגחלים שהנוזל הושמני נוטף על הגחלים ומכבים קצת את האש.
נחלקו בגמרא חכמים ורבי יהודה האם היתר זה מתרחב ל'מכשירי אוכל נפש'.
בתלמוד הבבלי מובא שעל פי ההיתר לכבות אש לצורך אוכל נפש, מותר להניח בשר חי על גבי גחלים, למרות שנוטף מהבשר נוזל שמכבה בתחילה מקצת מהגחלים.
וכן מותר לפזר מיני בשמים על הגחלים, כדי לתת ריח טוב בפירות להטעימם לאכילה, למרות שבתחילה הבשמים מכבים מקצת מהגחלים.כיבוי מעיין דוגמאות אלו, הם נחשבים למלאכת אוכל נפש ממש, משום שבזמן עשיית המלאכה הרי הוא מתקן המאכל.
כיבוי שנועד להציל משריפת המאכל
בתלמוד הבבלי מובאת דעת רבי יהודה שמותר לכבות אש כדי שלא יתעשן הבית או תשרף הקדירה, ואילו חכמים אוסרים.
יש אומרים שחכמים חולקים על רבי יהודה רק לגבי כיבוי למניעת התעשנות הבית, כי זה לא צורך אוכל נפש, אך כיבוי האש שתחת הסיר כאשר אין לו אפשרות לסלק המאכל למקום אחר מותר.
ויש אומרים שגם בזה חכמים חולקים, וסוברים שכיבוי לצורך אוכל נפש בכל צורה שהיא הדבר אסור, משום שכיבוי זה הוא מניעת נזק ולא פעולה לטובת המאכל.
ויש אומרים שגם אש שתחת קדירה עם מאכל אסור לכבות, כי רק כיבוי שקורה כתוצאה מהבישול, כמו בבשר חי המנטף או בשמים המכבים את האש תוך כדי הקטרתם, הותר ביום טוב.
אך כיבוי שנועד לעצור את פעולת הבישול כדי שלא יישרף המאכל - לא הותר ביום טוב.
ולפי שיטה זו אסור לכבות אש או להנמיך להבה שתחת תבשיל העומד להישרף.
אמנם גם לשיטתם האיסור הוא מדברי חכמים הואיל ואין הכוונה ליצור גחלים באמצעות הכיבוי, פעולה זו נחשבת למלאכה שאינה צריכה לגופה
כיבוי אש כאשר אפשר להעביר את התבשיל לאש נמוכה
גם לשיטות המתירות לעיל כיבוי אש לצורך הצלת התבשיל משריפה ביום טוב, ההיתר מותנה בכך שאין אפשרות להציל את התבשיל בדרך אחרת שאינה כרוכה בכיבוי.
אך כאשר ישנה להבה חלשה שאפשר להעביר אליה את התבשיל ובכך למנוע את הצורך בכיבוי האש הגבוהה חובה לעשות כן, ואסור לכבות את האש שתחת התבשיל.
במקרה שאין אש חלשה בקרבת מקום, יש אומרים שעדיף להדליק אש חדשה-חלשה ולהעביר אליה את התבשיל, ולא לכבות את הקיימת.
ויש אומרים שעדיף להחליש את הקיימת.
כיבוי אש למניעת שרפת מקום האכילה או כלי האכילה
נחלקו הפוסקים האם מותר לכבות אש העומדת לשרוף את הבית שבו מתכוונים לאכול ביום טוב, או את הכלים שמשמשים לצורך סעודת יום טוב.
יש אוסרים הואיל והכיבוי לא מועיל למאכלים עצמם, ויש מתירים הואיל ובכלל ההיתר לעשות מלאכות לצורך אוכל נפש, כלול גם ההיתר לדאוג לקיומו של המקום שבו אוכלים, ולכלים שבהם אוכלים.
ובלבד שאין לו אפשרות למצוא מקום נח אחר לאכול, ולהשיג כלים אחרים לאכול בהם.
בעבר בישול המאכלים ביום טוב נעשה באמצעות עצים שלאחר שרפתם היו כלים וכבים.
כיום הבישול נעשה באמצעות גז שאינו כבה מעצמו, ונוצרה בעיה כיצד לכבות את הלהבה לאחר סיום הבישול.
מאחר שלדעת פוסקים רבים דין גרמא ביום טוב קל משבת, ובפרט גרם כיבוי, רבים נוהגים לכבות את האש באמצעות גרם כיבוי.
אחת הדרכים לכך היא הנחת קומקום מלא במים על הגז, כך שלאחר שיבעבע והמים יגלשו החוצה, הם יכבו את האש.
תנאי לפתרון זה הוא שימוש במים אלו לשתייה וכדומה, כי בישול הותר ביום טוב רק לצורך יום טוב.
אפשרות אחרת היא שימוש בחגז (חג-גז) שהוא מכשיר בעל שעון קפיץ המותקן על הצינור המזרים את הגז לכיריים, ועל פי כיוונו מראש מערב יום טוב ניתן לכוון את השעה בה ינתק המכשיר את זרם הגז מהלהבה, וכך היא תכבה.
כיבוש (בנורווגית: Okkupert) הוא שמה של סדרת טלוויזיה נורווגית מז'אנר מותחן פוליטי ששודרה בבכורה ברשת TV2 ב-5 באוקטובר 2015. מבוססת על רעיון מקורי של יו נסבו, בבימויו של אריק סקיולדביירג.
פרק בכורה של העונה השנייה שודר ב-10 באוקטובר 2017.
עם תקציב של 90 מיליון קרונות נורווגיות (כ-11 מיליון דולר אמריקני), הסדרה נחשבת לסדרה הנורווגית היקרה ביותר והיא נמכרה לבריטניה, גרמניה, צרפת, שוודיה, דנמרק, פינלנד, איסלנד, סרביה, אסטוניה, פולין, צ'כיה, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, ספרד, ופורטוגל.
בנוסף, הסדרה הופצה על ידי נטפליקס לשידור בשירותי הזרמת המדיה שלה בארצות הברית, אוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד, בריטניה, הודו, קנדה, בלגיה, שוודיה, איטליה הולנד וישראל.
Okkupert מתארת עתיד בדיוני שבו רוסיה, בסיוע האיחוד האירופי, כובשת את נורווגיה על מנת לשחזר את תפוקת הנפט והגז, בשל משבר אנרגיה כלל אירופי שנגרם בעקבות החלטת מפלגת השלטון הנורווגית, מפלגת הירוקים, להפסיק הפקת נפט וגז.
בעתיד הקרוב, המתיחות במזרח התיכון הביאה להפרעה בתפוקת הנפט.
ארצות הברית משיגה עצמאות אנרגטית ופורשת מברית נאט"ו.
אסון הוריקן פוגע בחופי נורווגיה ומביא למות אלפים, אירוע הגורם לכאוס ולעלייתה המטאורית של מפלגת הירוקים.
ראש הממשלה החדש ומנהיג מפלגת הירוקים, ג'ספר ברג, הוא פוליטיקאי אידיאליסט שמנסה לקדם פתרון לבעיית האנרגיה באמצעות קידום בניית תחנות כוח גרעיניות המונעות בתוריום.
לצורך הגשמת הפרויקט הוא מבטל את ההסתמכות על דלק מאובנים.
בעקבות זאת, רוסיה פולשת לנורווגיה והאיחוד האירופי אינו מגיב לפלישה.
בטקס חניכת מפעל התוריום, הכוחות המיוחדים הרוסיים חוטפים את ברג מידי מאבטח שירות הביטחון של משטרת נורווגיה, הנס מרטין דיופוויק, וכתב החדשות תומאס אריקסן.
הוא מונחת במסוק בלב יער ושם, באמצעות צ'אט וידאו, נציב האיחוד האירופי פייר אנסלם דוחק בו להיכנע לדרישות האיחוד האירופי או להתמודד בכוחות עצמו עם הפלישה הרוסית.
ברג תחילה מסרב אך לאחר שחוטפיו מוציאים להורג אזרח מן השורה שהתקרב למסוק, הוא נכנע באומרו שהוא פציפיסט ולאף אחד לא מגיע למות ומשוחרר על ידי חוטפיו בלב היער.
על מנת לאסור את הפלישה, ברג משווק את כניסת הכוחות הרוסיים כשותפות אנרגטית ומבטיח לעם הנורווגי שהכיבוש הוא אמצעי זמני עד שתפוקת הנפט והגז בנורווגיה תחודש בידי צוות עובדים רוסי.
אלא שהמעורבות הרוסית והיחסים המתהדקים בין נורווגיה לרוסיה נמשכים על פני חודשים.
סדרת אירועים מובילים את חבר המשמר המלכותי, סטפן כריסטנסן, לנסות להתנקש בחיי שגרירת רוסיה בנורווגיה, אירינה סידורובה.
ניסיון ההתנקשות נכשל ויחידה צבאית נורווגית לוכדת שני אזרחים רוסיים שהתווכחו עם מפקד המשמר המלכותי בניסיון לאלצו להיכנע לרשויות ולהודות במעורבותו בניסיון ההתנקשות.
כאשר סוכן רוסי הופך קורבן לתאונת פגע וברח בחזית השגרירות הרוסית, ממשלת רוסיה דורשת מנורווגיה להסגיר לידיהם את מי שהם חושבים שהוא הנהג הנמלט, מחבל צ'צ'ני בשם אלבק מוסאייב.
בפועל התאונה בוצעה על ידי בנו של הצ'צ'ני, איליה, בטעות, אך אלבק מחליט להתאבד על מנת להימנע מהסגרתו לרוסיה.
בינתיים מתעוררת תנועת התנגדות בשם "נורווגיה החופשית" (Fritt Norge) בראשותו של כריסטנסן ולאומן בשם וולד.
החבורה תוקפת את מטה המשטרה באוסלו ומפזרת כרוזים בגנות רוסיה.
בנוסף, מופצץ מתקן להפקת גז.
בתקרית שמביאה למות פועלים רוסים רבים, מה שבתורו מעלה את המתיחות בגבול נורווגיה-רוסיה, כאשר כוחות רוסיים פולשים למחוז פינמארק בעוד הצי הרוסי מתקרב לחופי צפון נורווגיה.
האיחוד האירופי לא מצליח לנהל משא ומתן להרגעת המצב.
"נורווגיה החופשית" מקבלת סיוע מתוך שירות הביטחון של משטרת נורווגיה ומפקדה ונצ'ה ארנסן, שערקה מהמשטר, לאחר שהתגלה שהיא חולה מאוד.
ראש הממשלה ברג מכונן ממשלה זמנית שפועלת בכפוף למלך נורווגיה, זאת לאחר שמפלגתו הפסידה את כוחה.
סוכנים חשאיים רוסיים פולשים למשרדו של ברג ולוקחים אותו בשבי, הוא מחולץ בהמשך ומוברח למעונו של שגריר ארצות הברית ויחד עם האמריקאים מכונן ממשלה בגולה.
עד מהרה מתברר שהמתקפה על מתקני הגז בנורווגיה אורגנה על ידי רוסיה.
ברג, מסתתר במעונו של שגריר ארצות הברית, נוטל את ההזדמנות לחזק קשרים עם ארצות הברית, אך האמריקאים מסרבים להתערב ישירות בנעשה בנורווגיה.
בתגובה הוא מתראיין ל-CNN וקורא לכל הנורווגים להתנגד לרוסים.
אנשי "נורווגיה החופשית" חוטפים את השגרירה אירינה סידורובה ואחד ממאבטחיה ומפרסמים את מכתבם באינטרנט.
בתגובה, כוחות מיוחדים רוסיים כובשים את נמל התעופה אוסלו גרדרמואן.
הלחץ של ברג על האמריקאים, מוביל את השגריר האמריקאי להרעיל את ברג, שמובהל לבית החולים שם הוא מוחזק בידי אנשי "נורווגיה החופשית", שהתנקשו בקצין רוסי רם-דרג בחזית השגרירות הרוסית.
לאחר שחולצה, סידורובה מודיעה כי רוסיה הכריזה מלחמה על נורווגיה.
ארנסן מפרסם וידאו בה נראה שהיא עורקת לצד הנורווגי, ולאחר מכן מתאבדת בכנסייה על מנת שלא להיתפס והכומר מבעיר את גופתה.
ברג נלקח על ידי אנשי "נורווגיה החופשית" למחנה אימונים במקום לא ידוע.
לאחר שנחטף, ברג מוכרז למנהיג החדש של "נורווגיה החופשית" והחבורה מוציאה לפועל לוחמת גרילה נגד הכיבוש, כשהם תוקפים כוחות רוסיים ונורווגיים בכל רחבי המדינה, לוחמה שהופכת למלחמת אזרחים.
ברם, חצי שנה לאחר מכן המתנגדים מאבדים את כוחם בעקבות רצף פעולות משטרתיות נורווגיות ומתקפות נגד צבאיות של רוסיה.
ברג נשלח לגלות בשוודיה, שתמכה בפלישה הרוסית בשל היותה חברה באיחוד האירופי.
ברג מוחלף בחברו למפלגת הירוקים, אנדרס קנודסן, שממונה לראש הממשלה, אך הוא לא עומד בלחץ ומתפטר.
לאחר הגלייתו, ברג מנסה הקים ממשלה מקבילה בגולה.
יועצתו הפוליטית אניטה ריג ממליצה למפלגת הרוב לייצר ממשלה חדשה, הנשיא מסרב אך מציע לה את תפקיד ראש הממשלה.
היא מסכימה ובכך מנתקת את קשריה עם ברג.
קצין של משמר החופים הנורווגי יוצר קשר עם ברג ומספר לו שהרוסים הציבו ספינת טילים על רציף הנפט במלקויה שבצפון נורווגיה.
מעמדתו בשוודיה הוא מורה למתנגדים להביא ראיה לכך.
סיירת של תנועת המחתרת מתעמת עם שכירי חרב רוסיים שהוצבו שם ואחד מהם, מהגר סומלי בשם פייזל עבדי, מצלם סרטון של הטילים, אך במהלך קרב יריות הוא נלכד ונשלח לכלא רוסי.
מנהיג המשלחת מת מפצעיו לאחר שנורה וחזרת החיילים הופך למקור למתיחות בין ריג לעם ולמבחן האמיתי הראשון שלה כראש ממשלה.
משטרת נורווגיה לוכדת את וולד במהלך פשיטה ושירותי הביטחון מגלים שברג משתמש במשחק וידאו על מנת לשמור על קשר עם המורדים וכאשר הם מוצאים הוכחה לכך שהוא הורג למתנגדים לשוט אל רציף הנפט הם שולחים צו מעצר.
ברג נמלט באישון ליל ויוצא לפולין, שם הוא פוגש כתב גרמני מעיתון השטרן ומדליף מסמכים ממשלתיים, לפני שהוא ממשיך במסעו לבלגיה ואז לצרפת, שם הוא נלקח למעצר.
הוא תובע מבית הדין האירופי לזכויות אדם לאפשר לו את זכות השיבה לארצו ומקבל אותה.
כאשר הרוסים מסרבים לשחרר את אנשי המחתרת שהם לכדו.
האסורים מועמדים למשפט בעוד שירותי הביון הרוסיים עולים על עקבותיו של כריסטנסן, ממנהיגי תנועת "נורווגיה החופשית" והוא בהמשך מת.
ריג מציעה למורדים חנינה בתמורה לוויתורם על נשקם.
הממשלה משחררת את אנשי המחתרת יחד עם וולד, שמייסד מפלגה פוליטית במקום תנועת "נורווגיה החופשית".
אמה של ריג, שתמכה בה בעבר, הופכת למתנגדת שלה משהיא רואה כיצד נורווגיה אבודה.
נציב האיחוד האירופי אנסלם מוחלף על ידי פוליטיקאי פולני שמזדהה עם ברג ומצבו.
לאחר שהוא מנוקה מכל פשעיו, ברג מורשה לחזור לנורווגיה יחד עם קבוצת מדינאים אירופיים שתומכים בו.
אך הפוליטיקאים האירופיים נאלצים לעזוב לאחר שממשלת נורווגיה איימה לעצור את אספקת הגז לאירופה.
בתגובה, ברג מגייס האקר בשם טנגן על מנת שיחדור למערכת הטילים הרוסים ויירט מטוס קרב פיני במתקפה מבוימת שתגרום לאיחוד האירופי להתנגד נחרצות לרוסיה.
אך טנגן נורה למוות על ידי יחידה צבאית רוסית.
ריג מורה לצי הנורווגי המלכותי לעצור את ברג, אך הצי מסרב.
כאשר וולד מוביל הפיכה צבאית.
על מנת להכיל את האירועים, היא קוראת למבצע להשבת הסדר ומחליטה להצטרף לברג לחופי נורווגיה, שם היא פוגשת בקהל תומך.
ברג מכריז על ריג כיורשתו הרשמית והיא מכריזה על סיום הכיבוש הרוסי.
ברם, היא נורית על ידי עבדי.
מאוחר יותר באותו לילה ברג חוזר למשרד ראש הממשלה ומתיישב על הכיסא, תוך ידיעה שלפניו עתיד לא ברור.
יו נסבו כתב את הפרקים הראשונים ב-2008 והסדרה תוכננה להיות מופקת עבור רשת NRK עם תקציב של 9.7 מיליון קרונות שמכון הסרטים הנורווגי הסכים להשקיע באפריל 2013. לאחר ארבע שנות תכנון, אי ההסכמה הביאה לכך שרשת NRK פרשה מהפרויקט; רשת TV2 נטלה את מקומה באוקטובר 2013.
כיב בורולי (Buruli ulcer) היא מחלה זיהומית הנובעת מחיידק הגורם לכיבים ממשפחת המיקובקטריום-.
השלב המוקדם של הזיהום מאופיין על ידי נגע ללא כאבים או אזור של נפיחות, שעלול להפוך לכיב.
הנגע עשוי להיות גדול יותר בתוך העור מאשר בחלק השטחי של העור, ויכול להיות מוקף בנפיחות.
ככל שהמחלה מחמירה, קיים סיכוי אף להדבקה בעצמות.
כיבי בורולי מופיעים לרוב על הגפיים.
הזיהום, ברוב המקרים, מופיע כגוש או נפיחות ללא כאבים ולעיתים קרובות אינו מלווה בחום.
בדרום אוסטרליה, הנגע לעיתים קרובות יותר נראה כפצעון בעור (דרמיס) ולא תחתיו, ועשוי לבלבל עם עקיצת חרקים.
הזיהום הוא בעיקר בגפיים, לרוב באזורים חשופים, אך לא על כפות הידיים או הרגליים.
אצל ילדים כל האזורים עשויים להיות מעורבים, כולל הפנים או הבטן.
צורת הזיהום מייצרת נפיחות דיפוזית בגפה, שבניגוד לפפולה או נודולה יכולה להיות כואבת ומלווה בחום בדרגה נמוכה.
הזיהום עלול להופיע בעקבות טראומה גופנית, לעיתים קרובות טראומה קלה כמו שריטה קטנה.
המחלה נגרמת על ידי חיידק "Mycobaterium ulcerans" לעיתים קרובות זה מתרחש בסמיכות לגופי מים, אך לא זוהו פעילויות ספציפיות המביאות אנשים להידבקות (כלומר, אחיזת מים, דיג, גידול אורז, שטיפה, רחצה וכו').
עדויות אחרונות מראות שחרקים עשויים להיות מעורבים בהעברת הזיהום.
חרקים אלה הם חרקים מימיים השייכים לסוג Naucoris, ככל הנראה ההידבקות השכיחה ביותר מתבצעת באמצעות החדרת החיידק לעור.
הטראומה הראשונית יכולה להיות פצע עור קל כמו שריטות.
מחקרים אחרים הציעו התפשטות אירוסול אך אלה אינם מוכחים.
באוסטרליה, בעלי חיים כמו קואלות ופוסומים נדבקים באופן טבעי.
עדויות אפידמיולוגיות לא תמכו בבירור בהעברה בין אדם לאדם.
עם זאת, חוקרים בשם מילר ונורו גילו כי 10 מתוך 28 חולים היו קרובי משפחה שגם הם חלו במחלה, והזהירו מפני העברת הזיהום מאדם לאדם.
בהתחשב במספר המטופלים שחולים בכיב וחיים במגע הדוק מאוד עם קרובי משפחה, היה מצופה לראות מקרים נוספים של הידבקות, ולכן הסברה כיום היא שלא הגיוני שהכיב אכן מדבק.
הסבר אפשרי למקרים שדווחו על ידי מולר ונורו הוא שהמקרים שהם בחנו נחשפו למקור שכיח של זיהום, וכן ייתכן שיש גם מרכיב גנטי לרגישות למחלה.
לאחר שנשקלו הגורמים השונים החשודים, חוקר בשם פורטלס הציע את ההשערה כי בני אדם כמו גם בעלי חיים ביתיים וחיות בר, יכולים להיות מזוהמים או נגועים על ידי חרקים נושכים כמו חרקי מים.
חרקים מימיים הם חרקים קוסמופוליטיים הנמצאים באזורים ממוזגים וטרופיים העשירים במיוחד במים מתוקים.
הם מייצגים כ-10% מכל מיני ההמיפטרה הקשורים למים ומשתייכים לשתי סדרות של תת-המטרופרטה תת-קרקעית.
בין אם מדובר על מדינות קרות כמו צרפת ובין אם טרופיות כמו חוף השנהב, חרקים מימיים מציגים את אותה שיטה כאשר הם תוקפים.
הם תוקפים לרוב רכיכות, חלזונות, דגים וזחלים של חרקים אחרים שהם לוכדים בעזרת רגליהם הקדמיות, ונושכים.
חרקים אלה יכולים להטיל עקיצות כואבות גם על בני אדם.
בחוף השנהב, שם כיב בורולי הוא אנדמי, חרקי המים נמצאים בביצות ונהרות, שם מתקיימות פעילויות כמו חקלאות, דייג ורחצה.
ממצאים עכשוויים המתארים את העברתם הניסיונית של M.
ulcerans מבאגי מים לעכברים, מסכימים היטב עם האפשרות של דרך הולכה זו לבני אדם על ידי עקיצות.
המחלה מתבטאת בזיהום של שומן תת-עורי, וכתוצאה מכך מוקד של שומן נקרוטי המכיל מספר עצום של mycobacteria בכדוריות אופייניות הנוצרות בתוך תאי השומן.
הופעת הכיב בעור היא אירוע משני.
החיידק משחרר רעלן ליפידים המתפקד כמדכא חיסוני, גורם לנמק ולאחר מכן גורם לתמותת תאים.
ריפוי עשוי להתרחש באופן ספונטני אך לעיתים קרובות יותר המחלה מתקדמת באטיות ועשויה לגרום לכיב נוסף, גרנולציה, הצטלקות והתכווצויות.
זיהום לווייני עלול להתרחש עם התפתחות של גושים אחרים, וכן זיהום עלול להופיע בעצם.
לעיתים רחוקות וקטלניות, המחלה גורמת לתחלואה ועיוותים.
תגובות חיסוניות בתיווך Th1 מגנות מפני זיהום ב mycobaterium ulcerans, ואילו תגובות מתווכות Th2 אינן.
החיסון BCG עשוי להציע הגנה זמנית.
אם מטפלים בשלב מוקדם, שימוש באנטיביוטיקה במשך שמונה שבועות יעילה אצל 80% מהאנשים.
הטיפול כולל לרוב את התרופות ריפמפיצין וסטרפטומיצין.
הטיפול עשוי לכלול גם כריתה של הכיב.
פעולה זו הנה מינורית ועשויה להיות מוצלחת מאוד, אם תיעשה מוקדם.
מחלה מתקדמת עשויה לדרוש טיפול ממושך עם השתלת עור נרחב.
מהלכים כירורגיים עלולים להיות מסוכנים במדינות המתפתחות בהן המחלה שכיחה.
הזיהום מתרחש באזורים מוגדרים היטב ברחבי העולם, בעיקר אזורים טרופיים - בכמה אזורים באוסטרליה, באוגנדה, בכמה מדינות במערב אפריקה, במרכז ודרום אמריקה, בדרום-מזרח אסיה וגינאה החדשה.
שכיחותה עולה בהתמדה, במיוחד במערב אפריקה ובמדינות לא מפותחות, שם היא הגורם השלישי המוביל לזיהום אצל אנשים בריאים, לאחר שחפת וצרעת.
סביר להניח כי המחלה מתרחשת במקרים בהם חלו שינויים סביבתיים כמו פיתוח מחסני מים, כריית חול והשקיה.
כיב בורולי אנדמי כיום בחוף השנהב, גאנה, גינאה, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון וטוגו.
בגאנה, נתונים משנת 1999 הצביעו על כך ששיעור השכיחות של המחלה היו 87.7 ל 100,000, גבוה יותר משיעור השכיחות הלאומי שהיה 20.7 ל 100,000, והשכיחות 150.8 ל 100,000 באזורים בהם הכי סובלים מהמחלה.
דווח על כיב בורולי מלפחות 32 מדינות ברחבי העולם, בעיקר באזורים טרופיים: מערב אפריקה: בורקינה פאסו, חוף השנהב, גאנה, ליבריה, ניגריה, טוגו, גינאה, סיירה לאון.
מדינות אפריקאיות אחרות: אנגולה, קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, סודאן, אוגנדה.
מערב האוקיינוס השקט: אוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, קיריבטי.
אמריקה: גיאנה הצרפתית, מקסיקו, פרו, סורינאם.
אסיה: הרפובליקה העממית של סין, מלזיה, יפן.
בכמה מהמדינות הללו המחלה אינה נחשבת לבעיה בבריאות הציבור, ומכאן לא ידוע ההפצה הנוכחית ומספר המקרים.
סיבות אפשריות כוללות: התפלגות המחלה לרוב מקומית באזורים מסוימים במדינות אנדמיות; כיב בורולי אינו מחלה הניתנת לציון ברוב המקומות בהם המחלה מתרחשת, חולים מקבלים טיפול ממקורות פרטיים כמו בתי חולים למשימה מרצון ומרפאים מסורתיים.
מכאן שמשרדי הבריאות במקומות שונים עשויים שלא להתייחס לקיום המחלה בצורה מבוקרת.
מרבית תפוצת המחלה באפריקה: קונגו וקמרון במרכז אפריקה, חוף השנהב, גאנה ובנין במערב אפריקה.
בחלק ממדינות דרום-מזרח אסיה (פפואה גינאה החדשה) ואוסטרליה יש מוקדים גדולים, והיו כמה חולים שדווחו מדרום אמריקה (גיאנה הצרפתית וסורינאם) וממקסיקו.
פעולות חקלאיות בסיסיות מוגברות עשויים לתרום משמעותית לעלייה הניכרת לאחרונה בשכיחות זיהומי M.
ulcerans, במיוחד במערב אפריקה, שם המחלה מתהווה במהירות.
ג'יימס אוגוסטוס גרנט, בספרו "הליכה על פני אפריקה" (1864), מתאר כיצד הרגל שלו הייתה נפוחה ונוקשה בצורה גסה.
זו בוודאי הייתה הצורה החריפה של המחלה, והיא התיאור הידוע הראשון של הזיהום.
מחלת כיב בורולי זוהתה בשנת 1897 על ידי סר אלברט קוק, רופא בריטי, בבית החולים מנגו בקמפלה, אוגנדה.
המחלה נקראה על שם מחוז בורולי באוגנדה (מכונה כיום מחוז נאקאסונגולה), בגלל המקרים הרבים שהתרחשו בה בשנות השישים.
שכיחות המחלה עלתה לאחרונה באפריקה הטרופית ובאזורים מסוימים באוסטרליה.
תיאור מפורט של המחלה נכתב בשנת 1948 על ידי פרופסור פיטר מקאלום ועמיתיו, שטיפלו בחולים ממחוז בירנסדייל, באזור גפסלנד שבמזרח ויקטוריה, אוסטרליה.
מקאלום וצוותו היו הראשונים שזיהו את Mycobacterium ulcerans כמחולל המחולל את המצב.
במרץ 2008 הודיעו החוקרים על בידודם הראשון של החיידק מהסביבה.
תגלית זו פתחה את האפשרות כי המחלה עשויה להיות מועברת באמצעות מגע עם הסביבה ולא מאדם לאדם.
כל הגנום של M.ulcerans עבר ניתוח.
מבחינה היסטורית נעשה שימוש בסוגים מסוימים של חימר בניסיון לטפל במצב.
שמות אחרים כוללים: כיב בירנסדייל, כיב סירלס, כיב דנטרי, כיב קומוסי, וכיב מיקרובורולי.
כיבוש (Conquest) או מריה ולבסקה (Marie Walewska) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1937 עם גרטה גרבו ושרל בואייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Pani Walewska" של הסופר הפולני Wacław Gąsiorowski (1933), המתאר את רומן האהבה בין נפוליאון בונפרטה לפילגשו הפולנייה מריה ולבסקה .
שרל בואייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
ינואר 1807, פרשים רוסיים (קוזקים) מתפרצים לארמונו של הרוזן ולבסקי (הנרי סטיפנסון) וגורמים להרס רב.
הרוזן הוא קשיש בן 75 ואשתו (השלישית) היא צעירה ויפה בשם מריה ולבסקה (גרטה גרבו).
החיילים מתבדחים אודות הקשיש והצעירה ומצליפים ברוזן.
לפתע מגיעה ידיעה שהצרפתים מגיעים.
לארמון נכנס פאול לצ'ינסקי (ליף אריקסון) אחיה של מריה ומודיע שהוא קצין בצבא הפולני הנלחם עם הצרפתים לשחרור פולין.
הוא אומר למריה שנפוליאון נמצא בבלונה והיא נוסעת לשם לחזות במצביא שישחרר את עמה.
נפוליאון נפגש אתה לשיחה קצרה והיא מוצאת חן בעיניו לאחר שהיא אומרת לו כי היא רואה בו אחד שישחרר את עמה.
שבועיים לאחר מכן נערך נשף מפואר בארמון של הנסיך פוניאטובסקי (הנרי גורדון) שמציג בפני נפוליאון את נכבדי העם הפולני ובתוכם הרוזן ולבסקי ואשתו מריה.
נפוליאון נזכר בפגישה הקודמת שלהם ומתחיל לחזר אחריה אבל היא דוחה אותו מפני שהיא נשואה וקתולית.
הוא שולח לה פרחים וכותב לה מכתבים ובהם משתמע כי היחסים ביניהם ייטיבו עם הפולנים.
לביתה מגיעים הנסיך פוניאטובסקי ומכובדים פולנים המנסים לשכנע אותה כי עליה להיענות לרצונו של נפוליאון לטובת העם הפולני.
היא משתכנעת והולכת לפגוש את נפוליאון מתוך "שליחות לאומית".
בתחילה היא מסתייגת ממנו אבל לאחר שהוא מסביר לה שמטרתו לכבוש את אירופה ולבסס שלום, היא מתאהבת בו והופכת להיות הפילגש שלו.
בעלה שמתנגד לזה, עוזב את פולין לרומא כדי לקבל שם גט באישור האפיפיור.
נפוליאון ממשיך בניצחונותיו כשמריה צמודה אליו.
הוא מתגרש מאשתו ז'וזפין ומריה מקווה שכעת יינשא לה.
שר החוץ שלו, טאלירן (רג'ינלד אוון) ממליץ לו לשאת את מרי לואיז, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה על מנת לחזק את מעמדו הפוליטי ונפוליאון מקבל זאת ומודיע למריה המאוכזבת.
מריה לא מגלה לנפוליאון שהיא בהיריון ממנו.
היא מגיעה לפריז ומתקבלת בחמימות על ידי לטיציה רמולינו בונפרטה, אמו של נפוליאון.
נולד לה בן בשם אלכסנדר.
נפוליאון נוחל תבוסות קשות ברוסיה ובבסוף מוגלה אל האי אלבה, שם מצטרפת אליו מריה שמכירה לו בפעם הראשונה את בנם אלכסנדר.
נפוליאון חדור רצון לחזור לצרפת ומריה מנסה לשכנעו שיוותר על כך אבל לשווא.
הוא מובס בקרב ווטרלו ונאלץ לעזוב את צרפת.
הפעם האחרונה בה הם נפגשים היא בנמל רושפור.
נפוליאון נפרד ממריה ואלכסנדר ועולה על סירה בדרך לאנייה שתשיט אותו לסנט הלנה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגרטה גרבומריה ולבסקהפילגשו של נפוליאוןשרל בואייהנפוליאון בונפרטהקיסר צרפתרג'נלד אווןטליראןשר החוץ של נפוליאוןהנרי סטיפנסוןהרוזן ולבסקיבעלה של מריהליף אריקסוןפאול לצ'ינסקיאחיה של מריהמיי וויטילטיציה רמולינואמו של נפוליאוןמריה אוספנסקיההרוזנת ולבסקהאמו של הרוזן ולבסקיהנרי גורדוןהנסיך פוניאטובסקי
כיבוי אורות הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2016 שבוים על ידי דייוויד פ.
סנדברג (הסרט היה פרויקט הביכורים שלו בתור במאי) והופק על ידי לורנס גריי, ג'יימס ואן ואריק הייסנר (שגם כתב את התסריט).
בסרט מככבים טרסה פאלמר, גבריאל בייטמן, בילי ברק ומריה בלו.
הסרט מבוסס על סרט קצר באותו שם משנת 2013 אותו יצר סנדברג בכיכובה של השחקנית לוטה לוסטן.
עלילת הסרט עוקבת אחר אישה צעירה הנאלצת להתמודד עם טראומות עברה במטרה להגן על אחיה הקטן מפני ישות זדונית שקשורה בדרך מסתורית לאמם.
צילומי הסרט החלו ביוני 2015 בלוס אנג'לס וסתיימו באוגוסט של אותה השנה.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס והופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית וקנדה ב-22 ביולי 2016 על ידי אולפני האחים וורנר.
הסרט קיבל ביקורות טובות ממבקרים, כשרובן משבחות את הבימוי, המשחק התסריט, הצילום והמוזיקה בסרט.
הסרט הרוויח 148 מיליון דולר כנגד 4.9 מיליון שהושקעו ביצירתו.
במפעל טקסטיל בשעות הלילה, עובדת בשם אסתר נתקלת בצללית של אישה בעלת ידיים דמויות צבתות המופיעה כאשר האורות במפעל נכבים.
לאחר שהיא עוזבת את המפעל, פול, המנהל שלה נתקל באותה אישה ומנסה לברוח, אך נהרג על ידה.
זמן מה לאחר מכן, מרטין, בנו של פול מבחין באמו סופי מדברת עם מישהי בחדר חשוך.
כשמרטין חוזר בחזרה למיטה, הוא מבחין בדמות מצוללת שעומדת מאחורי סופי ונועל את עצמו בחדר מהפחד.
מרטין מתקשה להישאר ער בזמן שהוא בבית הספר והאחות לא מצליחה להתקשר לסופי כדי ליידע אותה ולכן היא מתקשרת לרבקה, בתו החורגת של פול (ובתה הביולוגית של סופי מנישואים קודמים) כדי שתגיע.
עובדת סוציאלית מהרווחה מתשאלת את רבקה ואת מרטין בנוגע לחייהם בבית עם סופי ורבקה מספרת לה שסופי לוקחת תרופות נוגדות דיכאון.
מרטין מספר לרבקה שאמם מדברת עם אישה בשם "דיאנה", אך רבקה מבטיחה לו שדיאנה לא אמיתית ושבילדותה גם היא שמעה את סופי מדברת איתה וחשבה שהיא החברה הדמיונית שלה.
רבקה וסופי מסתכסכות אחרי שרבקה מגלה שסופי לא לוקחת את התרופות שלה.
סופי אומרת לרבקה שאין לה זכות להטיף לה מוסר על חיה כיוון שהיא נטשה אותה בדיוק כמו שאבא שלה נטש אותה.
רבקה חושבת שסופי מתחילה לצאת מדעתה ולוקחת את מרטין אל הדירה שלה, בניגוד לדעתה של סופי.
באותו הלילה, רבקה מתעוררת בגלל אותה דמות מצוללת בחדרה ומצליחה לברוח מההתקפה שלה ולהדליק את האור בחדר, מה שגורם לדמות להיעלם.
בבוקר למחרת, רבקה מבחינה שהמילה "דיאנה" וציור ילדים נחרטו על הרצפה בביתה.
רבקה נזכרת שהיא ראתה את אותו הציור כשהייתה צעירה ומבינה שדיאנה אמיתית.
רבקה מוצאת קופסה ובתוכה מסמכים רפואיים במשרד של פול.
פול חקר את ההיסטוריה של סופי ומגלה שהיא אושפזה בעבר בבית חולים פסיכיאטרי כשהייתה ילדה.
בזמן שהותה שם, סופי התחברה לילדה בשם דיאנה, הסובלת ממחלת עור המונעת ממנה להיחשף לשמש.
משפחתה של דיאנה אישפזו אותה במוסד כי האמינו שהיא מרושעת ובעלת היכולת "להיכנס לתוך ראשים של אנשים", נרמז שדיאנה השתלטה על מוחו של אביה וגרמה לו להתאבד.
בסופו של דבר, דיאנה נהרגה לאחר שצוות בית החולים ביצע עליה ניסוי שמערב תאורה אולטרה סגולה במטרה לגרום לה להחלים ממחלת העור שלה, אך בגלל שימוש בעוצמות גבוהות היא התאיידה למוות.
עובדי הרווחה מחזירים את מרטין לביתה של סופי וסופי מציעה לו לפגוש את דיאנה תחת אורות כבויים, אך הוא בורח מהשתיים מהפחד.
רבקה, בן זוגה ברט ומרטין יוזמים "התערבות" במטרה למנוע מסופי לתת לדיאנה לרדוף אותם.
סופי מעמידה פני כועסת, אך מבקשת בסתר עזרה מרבקה כיוון שדיאנה לא תרפה ממנה לעולם.
הקבוצה נשארת בלילה בביתה של סופי בכוונה להזעיק עבורה עזרה בבוקר.
במטרה להימנע מהתקפותיה של דיאנה, הם מאירים את הבית בעזרת פנסים ואמצעי תאורה ככל שניתן, אך דיאנה מנתקת את החשמל בבית והוא מחשיך.
היא לוכדת את רבקה ומרטין במרתף ומתכוננת להרוג את ברט, אך ברט הפצוע מצליח להגיע למכונית שלו ולברוח (פנסי המכונית מונעים ממנה להתקרב).
במרתף, מרטין ורבקה מוצאים מנורת אולטרה סגול, דרכה רבקה מצליחה לראות את דיאנה, אך המנורה לא מספיק חזקה כדי לפגוע בה.
ברט חוזר לבית עם שני שוטרים.
שני השוטרים משחררים את רבקה ומרטין מהמרתף, אך נהרגים על ידי דיאנה.
מרטין ורבקה בורחים מהבית, אך מרטין מתעקש להוציא גם את אמם.
רבקה חוזרת לבד לבית כדי להוציא את סופי.
בזמן שהיא עולה במדרגות, רבקה שומעת מדיאנה שהיא הרגה את אביה של רבקה שנים קודם לכן.
דיאנה מתכוננת להרוג את רבקה, אך סופי מופיעה ובידה אקדח שהיא לקחה מאחד השוטרים שמתו.
סופי מבינה שהסיבה שדיאנה מתקיימת בעולם הגשמי היא כיוון שגם היא בעצמה קיימת ולכן היא מתאבדת ביריית אקדח כדי להרוג את דיאנה ולשחרר את ילדיה.
לאחר שהלילה מסתיים, ברט פוגש את רבקה ומרטין באמבולנס מחוץ לבית והשלושה נשומים לרווחה כשהם מבינים שדיאנה לא תזיק להם יותר.
טרסה פאלמר – רבקה, בתה של סופי.
אמיה מילר – רבקה בצעירותה.
מריה בלו – סופי, אמם של רבקה ומרטין.
אמילי אלין לינד – סופי בצעירותה.
גבריאל בייטמן – מרטין, בנה של סופי ואחיה של רבקה.
אלכסנדר דיפרסיה – ברט, בן הזוג של רבקה.
בילי ברק – פול, בעלה של סופי, אביו של מרטין ואביה החורג של רבקה.
אליסיה ולה ביילי – דיאנה, רוח נקמנית וחברתה של סופי.
אווה סנטרל – דיאנה בצעירותה.
אנדי אושו – אמה, עובדת סוציאלית.
רולאנדו בויס – בריאן אנדרוז.
מריה ראסל – השוטרת גומז.
אליזבת' פאן – אחות בית ספר.
לוטה לוסטן – אסתר, העוזרת של פול (השחקנית גילמה גם את התפקיד הראשי בסרט הקצר עליו בוסס הסרט).
סנדברג, יחד עם אשתו לוטה לוסטן יצרו בתחילה סרט קצר במטרה להתחרות בעזרתו בתחרות של סרטים קצרים.
אף על פי שהסרט לא זכה בתחרות, הוא הפך לוויראלי ומספר גדול של סוכנים בתעשיית הקולנוע פנו אל סנדברג.
אחד הסוכנים היה לורנס גריי שהציע לסנדברג שהשניים ישתפו פעולה עם ג'יימס ואן במטרה לכתוב תסריט לסרט באורך המלא המבוסס על הסרט הקצר.
אף על פי שוואן אהב את הסרט הקצר, היו לו ספקות בקשר לסרט באורך מלא וסנדברג כתב טריטמנט (רשימה של סצנות שמרכיבות את הסרט לפי הסדר) עבור הסרט המלא.
המעבר של סנדברג ולוסטן להוליווד עבור יצירת הסרט היה לא פשוט ולוסטן נאלצה להתפטר ממקום עבודתה.
כשהגיעו להוליווד, השניים לא יכלו להשכיר דירה כיוון שלא החזיקו בדירוג אשראי אמריקני ונאלצו להתגורר בדירות Airbnb לתקופות של חודשים.
ביוני 2015, גבריאל בייטמן וטרסה פאלמר לוהקו לסרט בתפקידים ראשיים.
באותו החודש, מריה בלו לוהקה לסרט בתפקיד אם המשפחה יחד עם אלכסנדר דיפרסיה בתפקיד ברט, בן הזוג של רבקה, בילי ברק בתפקיד פול, אביו של מרטין ואליסיה ולה ביילי בתפקיד דיאנה, דמות האנטגוניסט בסרט.
צילומי הסרט החלו ביוני 2015 בלוס אנג'לס והושלמו באוגוסט של אותה השנה.
סנדברג מעולם לא עבד עם צוות הסרטה או ביקר בסט צילומים קודם לכן ושאל עוזרת ההפקה "מתי מגיע השלב שבו צועקים אקשן?".
אפקטים שגרמו לדמותה של ביילי (דיאנה) להופיע ולהיעלם במהירות בוצעו על מסך מפוצל בדומה ליצירת הסרט הקצר.
סנדברג ציין "כשדיאנה נמצאת באותו הפריים ביחד עם דמות אחרת, משתמשים במסך מפוצל ואז מצלמים את הסצנה פעמיים: איתה ובלעדיה.
מפעילים את המצלמה ביחד איתה, מכבים כשהיא הולכת ומדליקים שוב.
סנדברג גם הכין רשימה של "מקורות אור" ובה דרכים שונות ליצירת אור, החל מפלאש של טלפון סלולרי ועד לירי של אקדח.
בסצנה שדיאנה מופיעה בחדרה של רבקה, ג'יימס ואן הציע להשתמש בשלט נאון מבחוץ (מה שגרם לחדר לקבל תאורה אדומה) במקום אורות של רכב חולף.
סנדברג ביסס את דמותה של רבקה על נערה אמיתית שהכיר שסבלה מדיכאון ופגעה בעצמה, לכן לדמותה של רבקה יש חתכים על זרועותיה.
בהמשך, פיתוח הסרט צמצם במעט את הריכוז בדיכאון ומחלות נפש והתמקד יותר באלמנטים על טבעיים לפיהם דיאנה הייתה אישה אמיתית שמתה והפכה לרוח נקמנית.
ואן היה זה שהציע להפוך את דיאנה לרוח.
ברט, בן זוגה של רבקה הפך למעין רוקיסט, אבל יותר אחראי ומחושב.
טויסט נוסף שסנדברג הכניס היה שהחבר הדמיוני היה שייך לאם ולא לאחד הילדים.
לאחר שמבקרים צפו בסרט הם הביעו דאגה בקשר לסוף האובדני שבו (סופי יורה בעצמה למוות במטרה לעצור את דיאנה).
סנדברג התראיין למגזין "The A.V Club" ואמר שהוא היה מאוד לחוץ בקשר לרעיון, ורצה להציג את העמדה שלו.
סנדברג סיפר שבמקור הסרט היה אמור לעסוק בדיכאון, ממנו הוא סבל בעבר ושאחד מחבריו התאבד על רקע המחלה.
דיאנה לא נכתבה כרוח רפאים בזמנו, אבל במהלך הפיתוח של הסרט, העלילה הציגה יותר אלמנטים של אימה מאשר של דיכאון ומחלות נפשיות.
במקור, סנדברג צילם סוף אלטרנטיבי לסרט לפיו מרטין חווה דיכאון ודיאנה חוזרת בשנית לפני שהיא נהרגת לגמרי.
קהל מבחן שצפה בסרט הצהיר שמותה של סופי היה לשווא.
הופעת הבכורה של הסרט היה בפסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס ב-8 ביוני 2016. בנוסף, הסרט הוקרן גם בכנס קומיקון ב-20 ביולי 2016. הסרט עלה לבתי הקולנוע בתאריך 22 ביולי 2016.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 76% טריות על סמך 180 ביקורות עם ציון משוקלל של 6.3/10.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 58/100 על סמך 34 ביקורות.
שבוע לאחר הצגת הבכורה של הסרט, אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה נתנו אור ירוק ליצירת סרט המשך.
הייסנר וסנדברג יחזרו כדי לכתוב ולביים את הסרט בהתאמה יחד עם ואן וגריי כמפיקים.
נכון לשנת 2021, אין עדכון בנוגע לסרט ההמשך.
במיתולוגיה היוונית, כִיאוֹנֵה (יוונית עתיקה: Χιόνη, מהמילה χιών, "שלג") הייתה בתו של דאידליון, כל כך יפה שאפולו והרמס, כשראו אותה, רצו בה.
אפולו החליט לחכות עד רדת החשכה, אבל הרמס, חסר סבלנות יותר, גרם לה לישון ואנס אותה.
אפולו, שכבר ירד מהלילה, עשה זאת גם הוא, מחופש לגברת זקנה.
כתוצאה מכך, הראשון הפך לאביו של אוטוליקוס, והשני של פילאמון.
מוקסמת מיופיה שלה, הייתה לה את החוצפה לבוז לארטמיס.
כנקמה, ניקבה האלה את לשונה במכה והרגה אותה.
במיתולוגיה היוונית, כִיאוֹנֵה (יוונית עתיקה: Χιονη) הייתה בתם של אל הנהר ניילוס והאוקיינידית קלירואה.
היא נאנסה על ידי איכר מקומי והפכה לענן שלג על ידי הרמס בפקודתו של זאוס.
מהעננים היא הטילה שלג על המדבר.
חושבים שהמילה היוונית לשלג, "כיאון" (χιών), באה משמה.
במיתולוגיה היוונית, כִיאוֹנֵה (ביוונית עתיקה: Χιόνη; מהמילה χιών, "שלג") הייתה בת זוגו של בּוֹרֵיאַס.
פְּסֵאוּדוֹ-פְּלוּטַרְכוֹס מחשיב אותה כבתו של אַרְקְטוּרוּס.
מספרים שהיא נחטפה על ידי בּוֹרֵיאַס והובאה על ידו להר נִיפָנְטֵס, שם ילדה את בנם הִירְפַּאקְס, שלימים ירש את כס המלכות של המלך הֵנְיוֹכוּס; נאמר כי ההר נקרא "מיטת בּוֹרֵיאַס" מאותן הנסיבות.
שמו של הִירְפַּאקְס אינו ידוע בצורה אחרת, אך אָיְלִיאָנוּס מזכיר את בּוֹרֵיאַס וכִיאוֹנֵה כהורים לשלושה כוהני אַפּוֹלוֹ ההִיפֵּרְבּוֹרֵאִים.
לפי דְיוֹדוֹרוּס סִיקוּלוּס, שושלת שלמה של מלכים וכמרים הִיפֵּרְבּוֹרֵאִים טענה למוצאם מבּוֹרֵיאַס.
במיתולוגיה היוונית, כִיאוֹנֵה (יוונית עתיקה: Χιόνη, מהמילה היוונית ל"שלג") היא נימפה ואמו של פריאפוס.
בסכוליה על תאוקריטוס, פריאפוס הגיע מיחסים של דיוניסוס עם כיאונה, בעוד שבמסורת המיתולוגית העשירה של פריאפוס נקרא בדרך כלל אפרודיטה כאמו.
כיב (Ulcer) הוא סוג של פצע פתוח בפני השטח של עור או רירית, החודר מעבר לשכבה העליונה של הרקמה ונוצר בשל נמק של תאים ונשירה של רקמה נמקית ודלקתית.
כיבים שכיחים במיוחד בריריות הפה, הקיבה, המעי, דרכי המין והשתן, וכן ברקמות תת-עוריות של הגפיים התחתונות.
כיבים שאינם מחלימים בתוך שישה שבועות מוגדרים ככיבים כרוניים.
כיבים יכולים להיווצר בסוגים שונים של רקמות.
בהתאם, אופן ההיווצרות, האבחון והטיפול משתנים מסוג לסוג.
באופן כללי, כיבים פוגעים קודם כל ברקמת האפיתל.
האפיתל הוא רקמת תאים צפופה שמתפקדת כמעטפת הגנה, ומצוי בעור ובריריות.
כיבים באפיתל מתבטאים בקרעים או פצעים המערבים אובדן מקומי של שכבות האפיתל, לעיתים עם חשיפה של רקמות עמוקות יותר ושינוי במבנה התפקודי של הממברנה.
הכיב כולל לרוב תהליכי דלקת ונמק, ופוגע בתפקוד התקין של האפיתל.
העור מורכב משלוש שכבות עיקריות: אפידרמיס (השכבה החיצונית המורכבת מאפיתל קשקשי רב-שכבתי), דרמיס (רקמת חיבור ובה, בין היתר, עצבים וכלי דם) והיפודרמיס (תת-עור, בעיקר רקמת חיבור ושומן המקשרת את העור לעצמות ולשרירים).
כיב בעור הוא לרוב פצע פתוח עמוק החודר לכל הפחות את האפידרמיס והדרמיס.
הגורמים לכיבים בעור מגוונים, וביניהם הפרעות במחזור הדם, סוכרת, זיהום, הפרעות במערכת החיסון, סרטן ומצבים של חוסר תזוזה.
כיבים אלה נפוצים בעיקר בגפיים התחתונות, ומאופיינים בקושי בריפוי, דלקת כרונית ולעיתים נוכחות נמק.
גדילה של חיידקים בפצע היא סיבוך שכיח בכיבים כרוניים.
בין הכיבים בעור ניתן למנות פצע לחץ, כיב בורולי, כף רגל סוכרתית , מאלום פרפורנס, כיב טרופי , כיב ורידי , כיב עורקי .
ריריות הן רקמות המצפות את החלק הפנימי של איברים חלולים בגוף, ומורכבות מאפיתל חד-שכבתי או רב-שכבתי ורקמת חיבור תומכת.
כיב בריריות הוא פצע באפיתל זה, החודר לעיתים לעומק רקמת החיבור שמתחתיו.
בין הכיבים בריריות ניתן למנות כיבים בפה (למשל אפתה וילפת שטוחה), כיב עיכולי בקיבה או בתריסריון, כיב באיברי המין , קוליטיס כיבית במעיים, כיב על-שם האנר בשלפוחית השתן שיכול להופיע בתסמונת שלפוחית השתן הכאובה.
כיבים עשויים להתפתח גם ברקמות אחרות.
ברקמת האפיתל של העין יכול להתפתח כיב בקרנית .
בפי הטבעת יכולה להתפתח פיסורה אנאלית הדומה במאפייניה לכיב.
כיבוש הים הוא מושג המתייחס לייבוש אדמות הולנד שהיו בעבר מכוסות במי ים.
בעבר, כ-40% משטחה של הולנד היה מכוסה במי ים.
צפיפות האוכלוסין והצורך בשטחים למחיה ולחקלאות גרם להולנדים לנהל "מלחמות" אין-ספור כנגד הים.
הצורך בפתרון יסודי וסופי התעצם לאחר האסון של 1953, כאשר כ-2,000 איש טבעו בשיטפונות הים הצפוני.
פרברי העיר אמסטרדם מורכבים גם הם מאדמה מיובשת (פולדר) מן הים, אדמה שבעבר הייתה מכוסה באגמים, ביצות או ים.
"פולדר" (Polder) בהולנדית הוא אזור אדמה מוקפת סכרים.
האזור המכוסה באופן טבעי במים ומוקף בסכרים ויוצר שקע סגור באופן מלאכותי.
בתוכו רמת המים נקבעת באופן מלאכותי באמצעות מערכת הידראולית (טחנות רוח, תחנות קיטור וכדומה).
זהו בעצם אזור של אדמה שנלקחה מן הים, מאגם או ביצה והוא שוכן מתחת לגובה פני הים.
שם אחר לפולדר הוא דייק , מעין סוללת אדמה, עפר, בטון או מוצק אחר שנועדה למנוע הצפות שטחים.
יצירת פולדר מחייבת מספר שלבים: בביצות ולאורך נהרות יש פולדרים בודדים המוגנים בסכר אחד (שמות ערים המסתיימות ב"דם" מעיד על סגירת פלג מים על ידי סכר).
הם נבנו כדי לספק הגנה מפני הגאות ולייבוש שטחי אדמה אחדים.
עודפי מים מפולדרי סכר מכוונים חזרה לים או לנהר בעזרת כוח המשיכה ועל ידי סכרים בשעת השפל.
השלב הבא הוא פולדרי ניקוז שם נבנה סכר סביב אגם.
מעבר לו יש תעלה טבעתית ובסמוך לה סכרים שמקיפים פולדרים קרובים.
בפולדר יש שתי וערב של תעלות קטנות המחוברות ביניהן באמצעות סעיפי תעלות.
כאשר דרגת המים עוברת את המידה הרצויה המים נשאבים חזרה אל תוך סעיפי התעלות ולאחר מכן החוצה אל התעלה ההיקפית ואל רשת שלמה של אגמים או תעלות המשמשים כמאגרים זמניים.
בעבר הם הונעו על ידי טחנות הרוח והקיטור.
השלב הבא הוא שכלול של השלב שני: הקפת אזור של ים בסכרים וניקוזו באמצעות שאיבה בלבד.
זהו מפעל אדיר שלוקח זמן רב ודוגמה לכך היא "פלבולנד", קבוצה של פולדרים שנוצרו בצפון מזרח הולנד החל בשנת 1950 ועד שנת 1986, עת הוקם מחוז בשם זה.
ניקוז אזורים בתוך הארץ הנמצאים מתחת לפני הים היה חייב להתבצע בהתערבות אנושית.
פיתוח טכניקות לניקוז הוא פרק יוצא דופן בהיסטוריה של הולנד, תחנות פולדרים תוכננו לשאיבת מים וזו הפעם הראשונה שמשאבים טכניים הצליחו לשלוט ביסודות הטבע.
פני הים עלו והאדמה הונמכה באמצעות ניקוז של ביצות כבול (העברת מים מאזורי הביצות לים).
טחנות הרוח שניצבו בשורה היו מסוגלות לנקז אזור של פנים הארץ.
פריצת הדרך בתחום זה הייתה על ידי ארכיטקט ומהנדס מים נודע בשם יאן אדריאנסון לייכווטר שבניהולו ובאמצעות 40 טחנות רוח נוקז אגם ביימסטר בצפון העיר אמסטרדם.
הצלחה זו עודדה את ההולנדים והם המשיכו במאמציהם להקים פולדרים נוספים בעיקר בצפון הולנד.
האגמים הגדולים בצפון הולנד הפכו לאדמה חקלאית פורייה כיוון שהגשם שטף ממנה את שארית המלחים.
ההון לביצוע המפעלים הללו בא מסוחרי אמסטרדם העשירים.
בסך הכל יובשו בהולנד מאז המאה ה-13 7,050 קמ"ר של אדמה, מהם 4,000 הודות לבניית סכרים חופיים.
ניקוז הזאודרזיי - החל בשנת 1667 והסתיים רק במאה ה-20.
הקמת קהילות הידראוליות אוטונומיות - הוקמו כבר במאה ה-18 וקיבלו אחריות לאחזקת ובניית סכרים, תעלות וסכרים.
הן קיימות עד היום ונתמכות על ידי משרד המים והעבודות הציבוריות.
מכונות קיטור - בשימוש כבר בסוף המאה ה-18 למטרות שאיבת המים ופרוש הדבר שהעבודה לא הייתה תלויה ברוח.
משנת 1848 החלה תקופה מדהימה של ניקוז בקצב מהיר, נוקז אגם הארלמרמיר (אגם עצום שמכסה שטח של 183 קמ"ר שהיווה איום מתמיד על אמסטרדם.
ליכווטר הציע לנקזו באמצעות טחנות רוח, עבודה שבוצעה 200 שנה מאוחר יותר באמצעות משאבות קיטור), ולאחר מכן האייסלמיר (באמצעות הקמת סוללת הענק על הים בשנת 1932).
מאז האסון בשנת 1953 הופעלה תוכנית דלתא שתוכננה באמצעות חוק והבטיחה אמצעי בטיחות מרחיקי לכת הכוללת סדרה של תוכניות הנדסה הידראוליות.
כרונולוגיה של כיבוש האימפריה הפרסית תאריך אירועים 334 לפנה"ס ראשית האביב – הכוחות המוקדונים יוצאים לפלישה.
יוני – התרת הקשר הגורדי
יולי – המצור על מילטוס
ספטמבר 334 - סוף 334 – המצור על הליקרנסוס 333 לפנה"ס תחילת אביב – מותו של ממנון מרודוס
ספטמבר או אוקטובר – קרב איסוס
לקראת סוף 333 לפנה"ס – הצעת שלום ראשונה של הפרסים332 לפנה"ס ינואר – כניעת גבל וצידון
ינואר – יולי המצור על צור
יוני – הצעת שלום שנייה של הפרסים
ספטמבר – אוקטובר המצור על עזה
14 בנובמבר הכתרת אלכסנדר כפרעה מצרים בממפיס331 לפנה"ס תחילת אביב – מסע לאורקל בסיווה
7-8 אפריל יסוד אלכסנדריה במצרים
30 בספטמבר או 1 באוקטובר – קרב גאוגמלה
אמצע אוקטובר – אלכסנדר כובש את בבל330 לפנה"ס חורף 330–331 – אלכסנדר מנצח בקרב השערים הפרסיים
תחילת יוני – שריפת ארמונות ומבני ציבור אחרים בפרספוליס
שחרור בעלות הברית היווניות משירות צבאי באחמתא (אקבטנה)
מחצית השנייה של יולי – רציחתו של דריווש על ידי קציניו
הפלישה לאימפריה הפרסית בשנת 334 לפנה"ס פתחה את מסעי המלחמה של אלכסנדר הגדול ביבשת אסיה.
אף שצבא האימפריה הפרסית האחמנית היה גדול פי כמה מהצבא היווני-מוקדוני, הצליח אלכסנדר הגדול למוטט תוך שנים ספורות את האימפריה הגדולה ביותר במזרח התיכון.
הוא השתלט על שטח האימפריה והיה לשליטה בפועל לאחר רצח דריווש השלישי, מלך האימפריה הפרסית, בידי מתנקש מאחשדרפניו.
עוד בטרם מת דריווש, התייחס אלכסנדר הגדול אל עצמו כאל "מלך אסיה" במכתב ששיגר אל דריווש, כרמז לעלייתו של כוח חדש וגדול מזה שבו החזיקו מלכי פרס.
העילה הרשמית לפלישה המוקדונית לתחומי האימפריה הפרסית הייתה המעורבות הפרסית, לכאורה, ברצח אביו של אלכסנדר, פיליפוס השני, והרצון המוקדוני לנקום על מעורבות זו.
עם זאת, נראה כי הסיבה האמיתית לפלישה הייתה שאיפתו של אלכסנדר הגדול לתהילה אישית ולהנצחת שמו, שאת האפשרות להשיגן באמצעות כיבוש השכנה הגדולה ממזרח, גילה אלכסנדר כשחולשתה של האימפריה הפרסית נחשפה במהלך מסעם של רבבת שכירי החרב היווניים, שלקחו חלק במרד של כורש הצעיר, שתואר בספרו של קסנופון "אנבסיס".
הכיבוש המוקדוני היה מהיר יחסית – לאחר הנחלת תבוסה לצבאות הפרסיים המלכותיים בשדות הקרב, עבר השלטון בצורה חלקה לכובש, ללא הצורך לנהל מלחמת גרילה קשה, כפי שאירע באסיה התיכונה.
ראשית, סמכותו של המלך הפרסי שלא הצליח לשמור על שלמות הממלכה, התערערה בקרב נתיניו.
שנית, השלטון באזור זה התבסס על מסורת בת אלפי שנים ששורשיה מגיעים עד שומר העתיקה, ומנגנוניו שהיו שלובים עם האצולה הבכירה, בחרו לשתף פעולה עם הכובש במקום לצאת למאבק שלא היה מביא להם תועלת ממשית.
שיתוף פעולה זה היה גורם מכריע בכיבושה המהיר של האימפריה.
מותו של דריווש לא חתם את תנופת הכיבוש.
בסוס, סאטרפ באקטריה, רצח את דריווש, הכריז על עצמו כעל מלך פרס והכתיר את עצמו בשם המלכותי "אַרְתַּחְשַׁשְׂתָּא החמישי".
אלכסנדר השתמש בהכרזתו של בסוס כעילה להמשך מסע כיבושיו ופלש לאסיה התיכונה.
מוקדון הייתה ממלכה נידחת בשולי העולם היווני עד המחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס.
מלכי מוקדון התרכזו לרוב בענייני פנים, והשפעת הארץ על ערי המדינה של יוון הייתה מוגבלת מאוד.
מצב זה השתנה מן הקצה אל הקצה בעת שלטונו של פיליפוס השני (שלט בין 359 לפנה"ס ל-336 לפנה"ס).
פיליפוס, שהיה בנעוריו בן ערובה בתבאי בעת שזו הייתה בשיא כוחה, ספג רעיונות רבים מהטקטיקה התבאנית.
עם חזרתו למוקדון והכתרתו למלך, ארגן מחדש את צבאו והחל לבסס את ממלכתו, תוך כדי שהוא מנצל את התמקדות ה היווניות בענייניהן הפנימיים, ולא בעריכת עימות עמו על פגיעתו באינטרסים שלהם.
מאמציו של פיליפוס נשאו פרי.
הוא הצליח להגדיל עד מאוד את תקבולי המס של ממלכתו באמצעות פיתוח מכרות הזהב שבשטחו.
בסיוע ממון זה הרחיב מאוד את צבאו, שאומן בטקטיקות יווניות, שהשתכללו בזכותו, ויצא להרחבת גבולות ממלכתו.
הוא הביס את השבטים התראקיים והאיליריים, הצליח להביס את הליגה הכלקידיקית, והתערב במלחמת הקודש השלישית (355 לפנה"ס–346 לפנה"ס) ביוון.
ניצחונו בקרב שדה הכרכום הפך אותו לטגוס (שליט) של תסאליה – ארץ רחבה, שתושביה נודעו כפרשים מעולים.
הוא הביס את הקואליציה היוונית של תבאי ואתונה בקרב כירונאה (338 לפנה"ס) ובעקבות זאת זכה בהכרה בהגמוניה המוקדונית ביוון, הכרה שסייעה בכינונה של הליגה הקורינתית.
פיליפוס נרצח בדמי ימיו בשנת 336 לפנה"ס על ידי אחד משומרי ראשו, ובנו, אלכסנדר הגדול, עלה לשלטון.
אלכסנדר הצליח לבסס את מעמדו בחצר המלוכה, בעזרתה של אמו אולימפיאס ובעזרת חלק גדול מהגנרלים, ששירתו את אביו.
אמו דאגה להוציא להורג מתחרים פוטנציאליים לכתר, וכך אפשרה לו להיות שליטה הבלתי מעורער של מוקדון.
צורת האיחוד המדיני היווני החשובה ביותר בתקופת חייו של אלכסנדר הגדול הייתה ערי מדינה הנקראות "פולייס", (פוליס בלשון יחיד).
הפולייס היו ערים קטנות למדי ומספר תושביהן היה נמוך בדרך כלל.
אתונה, ספרטה ותבאי היו שלוש פולייס גדולות יחסית שהתחרו על ההגמוניה ביוון במהלך התקופה הקלאסית.