tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פעולות אלה מחזירות לתינוק בצורה "מעוכלת" את מה שהיה עבורו "האובייקט המתקיף" שעמו יכולה כעת נפשו הלא-בשלה להתמודד.
בו Zמנית, האם מאפשרת לתינוק להפנים את "פונקציית העיכול" הזאת שהיא בעצם פונקציית חשיבה.
התפתחותה של פונקציה זו מאפשרת לאדם לגשר בין התעוררות צורך לבין סיפוקו באמצעות יצירת מחשבה, או "הזיה של סיפוק".
הזיה/מחשבה זו עומדת בבסיס התפתחות החשיבה, וחוסר יכולת ליצור אותה מותיר את התסכול כתפיסה של נוכחות גופנית ומביא לשימוש במנגנונים פסיכוטיים הקשורים בסילוק "נוכחות" זו.
כדי להימנע מהמשמעויות הנלוות למילים בהן עשה שימוש, ביון ציין תהליכים אלה באמצעות אותיות יווניות.
החוויה הבלתי ניתנת לעיכול על ידי התינוק כונתה על ידו "יסוד β (ביתא)".
לפי הגדרה זו, יסודות ביתא הם רשמים חושיים נטולי משמעות, או תחושות חסרות שם שגורמות לתסכול.
הן יכולות להיות רודפניות או דיכאוניות באופיין, אולם הן אינן קוהרנטיות.
הן אינן מעוכלות ונחוות כגופים זרים בתוך הנפש ומתאימות לסילוק בלבד, משום שלא ניתן לחשוב עליהן.
סילוק זה מתרחש באמצעות הזדהות השלכתית לתוך גוף אחר, או לעולם החיצון.
הפונקציה המעכלת יסודות אלה כונתה על ידו "פונקציית α (אלפא)" ותוצריה הם יסודות נפשיים - יסודות α.
פונקציית α פועלת על הנתונים שעולים מתוך החוויה הרגשית השלמה של האדם, כולל אלה שמקורם מהקלט החושי.
היא הופכת חוויה רגשית זו למשהו מובן ומשמעותי על ידי הפקת "יסודות α" המורכבים מרשמים חושיים-חזותיים, שמיעתיים ורשמי טעם וריח הניתנים לאחסון בזיכרון ולשימוש בחלימה ובחשיבה לא מודעת במצב עֵרות.
החוויה עברה תהליך של פונקציית אלפא ובכך הפכה למשהו הניתן להטמעה על ידי הנפש, וכך היא מעשירה את החשיבה המודעת ויכולה להיות מקור הניתן להפיכה לסמל.
ביון מדגיש שכינויים אלה מהווים "השערות עבודה", ניסיון לתאר תהליך שאין לנו גישה ישירה אליו, ולמעשה הם אינם אלא הבניות תאורטיות-מופשטות, שאין להן מקבילה פנומנולוגית.
את המקבילה הפנומנולוגית, כלומר חוויות שאנחנו יכולים להכיר, ביון מתאר באמצעות מונחים המגדירים את היסודות הנפשיים המפותחים יותר, כגון "מחשבות חלום" או "מצבי ציפייה (קונספציות)".
תאוריה של חשיבה - שנות ה-70
לקראת סוף שנות ה-60 ניתן להצביע על מעבר לתבניות חשיבה בעבודתו של ביון, שניתן לזהות בפרק "הערות פרשניות" העוסק בהערכה מחדש של חשיבתו המוקדמת, שתוארו בספרו ב"מחשבה שנייה" (1967).
המעבר לתבניות חשיבה מתבטא באופן מובהק במאמציו של ביון להנחיל "משמעת" אנליטית ולזקק את מחשבותיו למעין "הוראות הפעלה".
בשנת 1970 התפרסם ספרו "קשב ופרשנות" שבו התגבשה כבר חשיבתו החדשה.
שינוי החשיבה מתואר פעמים רבות כמעבר ממודל המבוסס על טרנספורמציות ב-K - ממד הידיעה (Knowledge), אל מודל המבוסס על טרנספורמציות ב-O.
מודל הטרנספורמציות ב-K מתאר תהליכי חשיבה הקשורים בהשתלשלות של ייצוגים - יסודות נפשיים שאותם הדעת יכולה לשאת.
טרנספורמציות ב-O מבוססות על חומר נפשי שאינו בר-ייצוג, אך כזה הלוחץ על הנפש להיכנס לתוך שרשרת הייצוגים.
חומר נפשי זה הוא שהומשג על ידי המונח "יסודות β".
ביון מדגיש שניתן לדון רק באותם היבטים של O שהשתלשלו אל תוך הייצוג, כלומר לתוך K.
בלשונו של ביון: "בפסיכואנליזה אין מקום לתשוקה; אין מקום לזיכרון, בהיותו מבוסס על התשוקות הקשורות לפעילויות-עבר השונות מן הפסיכואנליזה ובלתי נפרד מהן.
התשוקה להיות פסיכואנליטיקאי טוב מפריעה להיות פסיכואנליטיקאי." במקומם ביון מציע לאמץ גישה של "אמונה" (F - act of faith) כדי שהנפש תוכל להישאר פתוחה 'לקלוט' את ההיבט האמיתי במערכת היחסים עם המטופל.
אפשר לראות בכתיבתו של ביון מעברים בין אינטואיציה להמשגה.
בשנותיו האחרונות של ביון הוא העלה על נס את ערך העמימות ו"אי הידיעה", כפי שעולה מהציטוטים הבאים:
"בכל חדר טיפול מן הראוי שיהיו שני אנשים מפוחדים; המטופל והפסיכואנליטיקאי.
אם זה אינו המצב, יש לתהות מדוע הם טורחים למצוא מה שכבר ידוע לכל".
"במקום לנסות להביא אור מבריק, אינטליגנטי וידעני כדי לפתור בעיות מעורפלות, אני מציע שנביא להפחתת ה'אור' – בדמות קרן חודרת של אפלה".
"אם על האנליטיקאים להיות מסוגלים לפרש את דברי המטופל, נחוצה להם יכולת רבה מאד להיות סובלניים למה שהמטופלים מבטאים, בלי להגיע מהר מדי למסקנה על פי הפרשנות שלהים".
ספרים של ביון שתורגמו לעברית
התנסויות בקבוצות ומאמרים נוספים, (בתרגום יהודית כפרי), תל אביב: הוצאת דביר, 1992.
ללמוד מן הניסיון, תרגום: דנה רופין, תל אביב: תולעת ספרים, 2004
במחשבה שנייה, תרגום: איריס גיל-רילוב, תל אביב: תולעת ספרים, 2003
ביון בלוס אנג'לס, סמינרים והדרכה, ברנט מאלין וג'וזף אגואיו (עורכים),תרגום: משה ברגשטיין, הוצאת כרמל, 2017
קשב ופרשנות, תרגום: אמיר עצמון, תל אביב: תולעת ספרים, 2018
וילפרדו דניאל קבאז'רו (בספרדית: Wilfredo Daniel Caballero; נולד ב-28 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום משמש כעוזר מאמן של צ'לסי מהפרמייר ליג.
קבאז'רו, המכונה וילי (Willy) מחזיק גם בדרכון ספרדי.
קבאז'רו גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-5 בפברואר 2002 במשחקה של בוקה ג'וניורס מול ניואל'ס אולד בויס.
הוא שימש כמחליפו של רוברטו אבודנסיירי וערך 15 הופעות במדי הקבוצה בטרם עבר בשנת 2004 לאלצ'ה, במדיה הפך לאחד השוערים הטובים בליגה הספרדית השנייה.
למרות התעניינות מצידן של קבוצות מהליגה הראשונה, נותר קבאז'רו בקבוצה.
ב-2006 חזר לארגנטינה והצטרף לארסנל דה סראנדי בה שיחק במשך טורניר אחד (הליגה הארגנטינאית מחולקת לשני טורנירים) וזאת בשל סיבות אישיות.
ב-2007 חזר לאלצ'ה ושימש כשוערה הראשון של הקבוצה.
בשנת 2011 עבר ווילי לקבוצת מלאגה הספרדית, והיה שותף לעלייתה ההיסטורית של הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת .
ב-8 ביולי 2014 חתם קבאז'רו במנצ'סטר סיטי האנגלית.
במנצ'סטר סיטי קבאז'רו בעיקר שימש כשוער שני ושיחק בגביע הליגה בה הוא זכה ב-2016 ובגביע ה־FA.
למרות זאת, הוא ערך מספר הופעות בליגת האלופות וערך 23 הופעות בפרמיירליג.
קבאז'רו היה שותף לזכייתה של ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 2001. הוא היה בסגל הנבחרת האולימפית אשר זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה (2004).
ב-23 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על במשחק ידידות.
וילפרד "וילף" קופינג היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
קופינג לא הצליח להתקבל למועדון הכדורגל בארנסלי שייצג את עיר מגוריו, ובמשך תקופה מסוימת הוא עבד ככורה במקביל למשחקים במידלקליף רוברס.
ב-1929 הוא הצטרף ללידס יונייטד, ערך את הופעת הבכורה שלו בתחילת עונת 1930/1931, ותוך זמן קצר הפך לקשר האחורי הבכיר במערך המשחק של המועדון.
קופינג וחברו למועדון בילי פרנס ערכו את הופעת הבכורה שלהם בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת איטליה ב-13 במאי 1933. קופינג השתתף ב-160 משחקי ליגה במדי לידס במשך חמש עונות, ובמקביל השתתף בשישה משחקים במדי הנבחרת.
בקיץ 1934 הוחתם קופינג בארסנל תמורת סכום של 8,000 לירות שטרלינג, והיה אמור להחליף את בוב ג'ון.
קופינג הפך מיד לקשר השמאלי הבכיר של ארסנל.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד פורטסמות' ב-25 באוגוסט 1934, והיה שחקן הרכב קבוע עד שנפצע בברכו במשחק נגד אברטון בשלהי העונה.
למרות זאת קופינג נותר על המגרש, וסייע למועדון לנצח במשחק שהבטיח את הזכייה באליפות לעונת 1934/1935.
קופינג התאושש מהפציעה והמשיך לשחק עבור ארסנל; הוא השתתף ביותר מ-35 משחקים בכל אחת מארבע העונות הבאות.
בזמן ששיחק בארסנל המועדון זכה בגביע ה-FA בעונת 1935/1936, באליפות נוספת בעונת 1937/1938, ופעמיים במגן הצדקה.
קופינג המשיך לשחק גם בנבחרת, והיה אחד משבעת השחקנים של ארסנל שפתחו במשחק נגד נבחרת איטליה בנובמבר 1934, המכונה מאז "הקרב על הייבורי".
קופינג זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק.
בסך הכל הוא השתתף ב-20 משחקים במדי הנבחרת בין 1933 ל-1939.
קופינג היה שחקן הרכב בארסנל עד מרץ 1939; בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא ביקש להשתחרר מארסנל כיוון שרצה לחזור עם משפחתו לצפון אנגליה.
הנהלת ארסנל הסכימה לשחררו, והוא חתם פעם נוספת בלידס יונייטד.
קופינג הספיק להשתתף ב-189 משחקים במדי ארסנל.
הוא השתתף בשאר המשחקים של עונת 1938/1939 במדי לידס יונייטד, אך המלחמה פרצה בספטמבר 1939 וכל משחקי הכדורגל הרשמיים בוטלו.
קופינג התגייס לצבא הבריטי בתחילת המלחמה, שירת בצפון אפריקה, ובסופו של דבר הגיע לדרגת סרג'נט מייג'ור.
מדי פעם הוא השתתף במשחקים לא רשמיים במדי לידס, אך פרש סופית ב-1942.
קופינג היה ידוע כשחקן קשוח וחזק; אף על פי שכינויו היה "איש הברזל", הוא מעולם לא ספג אזהרה או הורחק מהמגרש.
לאחר המלחמה עסק קופינג באימון גופני ובאימון רגיל במספר מועדונים, כולל בירשחוט מבלגיה, סאות'נד יונייטד, בריסטול סיטי וקובנטרי סיטי.
הוא פרש וחזר להתגורר בסאות'אנד-און-סי.
הנהלת הפוטבול ליג החליטה להכריז על קופינג כאחד מ-100 השחקנים הטובים ביותר בתולדותיה כחלק מחגיגות המאה להקמתה.
וילסון רוברטו פאלאסיוס סואזו (ספרדית: Wilson Roberto Palacios Suazo; נולד ב-29 ביולי 1984) הוא כדורגלן עבר הונדורי ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל סוסיאדד ההונדורית.
פאלאסיוס גדל בעיר לה סייבה, יחד עם אחיו (מילטון, ג'רי, ג'וני ואדווין), החל את הקריירה שלו בקבוצת דפורטיבו ויקטוריה המקומית, ממנה עברו מאוחר יותר כל חמשת האחים לקבוצת אולימפיה.
הוא שיחק 102 משחקים עבור אולימפיה, בהם כבש 32 שערים בסך הכל.
אחרי שהפך לאחד השחקנים הבכירים של הקבוצה וזכה עימה ב-5 תוארי אליפות, פאלאסיוס זכה בתשומת לב בינלאומית רצינית.
אחרי קריירה מוצלחת בהונדורס, פאלאסיוס שאף לעבור לשחק בליגה אירופאית.
ב-14 ביולי 2007, הוא הודיע שהוא נוסע לסרביה, על מנת להיבחן בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, לתקופה של חודשיים.
הוא נשאר בסרביה חודש אחד בלבד, ואף על פי שהרשים במהלך שהייתו, הוא לא הוחתם במועדון עקב סיבות כלכליות.
אחרי שנבחן בכוכב האדום, הוא נסע להיבחן בצרפת, במדי מונקו, אמנם מסיבה לא ברורה הוא לא הוחתם בקבוצה ושב לקבוצתו בהונדורס.
מאוחר יותר ב-2007, פאלאסיוס נבחן גם במועדון האנגלי ארסנל.
ב-24 באוגוסט 2007, ברמינגהאם סיטי הכריזה שעקב המלצתו של מאמן ארסנל ארסן ונגר, הקבוצה הציעה לו לשחק במועדון במשך שישה חודשים, בתור שחקן נבחן.
העסקה עם מועדון אולימפיה הושלמה שבוע לאחר מכן, כאשר פאלאסיוס הושאל למועדון האנגלי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד ליברפול באנפילד, שנגמר בתוצאה 0-0, ב-22 בספטמבר 2007. באוקטובר אותה השנה, המאמן סטיב ברוס, שהשווה את וילסון לפול אינס בצעירותו, הצהיר שברמינגהאם מעוניינת להפוך את עסקת השאלתו לקבועה.
אך בשל פרשה אישית, שבמסגרתה נחטף אחיו של פאלאסיוס, נאלץ השחקן לשהות במולדתו זמן רב מתקופת ההשאלה שלו, דבר שלא הותיר למאמן ברמינגהאם החדש, אלכס מק'ליש, הרבה רושם ממנו, ולכן פאלאסיוס לא נרכש רשמית על ידי המועדון.
ב-11 בינואר 2008, פאלאסיוס הצטרף מחדש לקבוצתו של סטיב ברוס, הפעם בוויגאן.
משחק הבכורה שלו בקבוצה היה ביום למחרת הצטרפותו, נגד דרבי קאונטי.
הוא במהרה הפך לחלק חשוב מהרכב המשחק של מאמנו, ושמו נקשר עם מעבר אפשרי למועדונים גדולים כמו מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, באיירן מינכן וריאל מדריד.
ב-16 בינואר 2009, הוכרז רשמית שטוטנהאם השלימה את עסקת העברתו של פאלאסיוס לשורותיה למרות ניסיונותיו של מאמנו למנוע את מעברו.
אף על פי שהיו לו ספקות רבות לגבי המעבר לצפון לונדון, פאלאסיוס הסכים לחוזה שהציעה לו טוטנהאם, עבור חמש וחצי שנים, עד שנת 2014. ב-21 בינואר 2009, המועדון הכריז בבורסה של לונדון, שהוא שילם עבור פאלאסיוס סכום בגובה של 12 מיליון פאונד.
המעבר הושלם סופית, לאחר שקיבל אשרת עבודה באנגליה, ופאלאסיוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לבולטון וונדררס, ב-31 בינואר 2009, במשחק בו בישל את השער השני של טוטנהאם לדארן בנט.
פלאסיוס הצטרף לסטוק סיטי ב-31 באוגוסט 2011, וחתם על חוזה לארבע שנים.
באמצע עונת עבר למיאמי מה-NASL.
פאלאסיוס שיחק בנבחרת הונדורס עם חולצה מספר 8. את הבכורה ערך בשנת 2003, ועד פרישתו ממנה בשנת 2014 הוא רשם 97 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 6 שערים.
וילסון קוסגי קיפקטר הוא אתלט עבר דני.
הוא שלוש פעמים ברציפות אלוף עולם (גטבורג 1995, אתונה 1997 וסביליה 1999), שיאן עולם ובעל שתי מדליות אולימפיות (כסף מסידני 2000 וארד מאתונה 2004) בריצת 800 מטר ושיאן העולם לשעבר בריצת 800 מטר באולם.
בשנת 1990 הוא הגיע לדנמרק במסגרת חילופי סטודנטים ללימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת קופנהגן.
הוא התאהב בדנמרק וביקש אזרחות דנית.
במהלך 11 שנות הקריירה שלו הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן הפולני סלבומיר נובק.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.08 דקות, לפני ארתמון אטונג'מאנה מבורונדי (1:45.64 דקות) ווביורן רודל מנורווגיה (1:45.68 דקות).
קיפקטר לא קיבל אזרחות דנית מלאה ולכן לא הורשה להשתתף באולימפיאדת אטלנטה (1996), אף על פי שנחשב כרץ הטוב ביותר בעולם בריצת 800 מטר, הוא לא הפסיד באף תחרות בריצה זו אותה שנה.
בסוף השנה, בתחרות ברייטי, איטליה קבע שיא אישי חדש בתוצאה של 1:41.83 דקות (10 מאיות השנייה איטי משיא העולם של סבסטיאן קו).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:42.67 דקות.
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 1:43.96 דקות.
ב-7 ביולי בתחרות בסטוקהולם, שוודיה הוא השווה את שיא העולם בן 16 השנים של קו, בריצת 800 מטר באצטדיון בתוצאה של 1:41.73 דקות.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.38 דקות, לפני נורברטו טלז מקובה (1:44.00 דקות) וריץ' קנה מארצות הברית (1:44.25 דקות) ובכך הגן על תוארו.
11 ימים לאחר מכן, ב-24 באוגוסט בתחרות גראנד פרי שנערכה בקלן, גרמניה קבע קיפקטר בריצת 800 מטר שיא עולם חדש נוסף של 1:41.11 דקות, שיא אשר נשבר לאחר 13 שנים, ב־22 באוגוסט 2010, בידי דייוויד רודישה.
בסוף השנה זכה קיפקטר בתואר אתלט השנה בעולם.
בשנת 1998 חלה קיפקטר במלריה והחליט שלא להשתתף בתחרויות.
אולם הוא בחר להשתתף בכל זאת באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה וסיים שמיני ואחרון בגמר ריצת 800 מטר בתוצאה של 1:50.13 דקות, לאחר התנגשות עם נילס שומאן מגרמניה שניצח בתחרות בסופו של דבר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במאבאשי יפן, במרץ 1999 זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.49 דקות, אחרי ג'והן בותה מדרום אפריקה (1:45.47 דקות) ולפני ניקו מוצ'בון מגרמניה (1:45.74 דקות).
במהלך השנה הוא התקדם והשתפר עד שבאליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד הוא זכה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.20 דקות, לפני הזקייל ספנג מדרום אפריקה (1:43.32 דקות) ודזביר סעיד גורני מאלג'יריה (1:44.18 דקות).
כמו בשנת 1997 כך גם בשנת 1999 הוא היה בלתי מנוצח ב-10 התחרויות בהם השתתף באצטדיון.
בשנת 2000 שבר את השיא העולמי בריצת 1000 מטר באולמות בתוצאה של 2.14.96 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.14 דקות לאחר ריצה טקטית מוטעית, אחרי שומאן (1:45.08 דקות) ולפני גורני (1:45.16 דקות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות 1:44.22 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן גרמניה בשנת 2002 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.25 דקות, לפני אלוף העולם אנדריי בוקר משווייץ (1:47.43 דקות) והאלוף האולימפי שומאן (1:47.60 דקות).
אותה שנה הוא זכה ב-8 מתוך 9 התחרויות בהן השתתף וקבע את תוצאת השנה בעולם בריצת 800 מטר 1:42.32 דקות, זו השנה החמישית.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה במרץ 2003 זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.87 דקות.
בהמשך השנה, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 1:45.23 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קיפקטר במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.65 דקות, אחרי יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:44.45 דקות) ומבולאני מולאודזי מדרום אפריקה (1:44.61 דקות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה ביותר בשלב זה (1:44.63 דקות).
בשנת 2000 התחתן קיפקטר עם חברתו הדנית פרניל.
קיפקטר פרש באופן רשמי מאתלטיקה תחרותית באוגוסט 2005.
וילסון פיקט היה זמר יוצר אמריקאי בתחומי מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז ורוקנרול.
למעלה מ-50 שירים שכתב או ביצע נכנסו למצעד הרית'ם אנד בלוז (R&B) ורבים מהם חצו את גבול הסוגה והצליחו במצעד 100 הגדולים של בילבורד ("מצעד הפופ").
מבין האמנים בני דורו בסגנונו, היה פיקט אחד ממובילי ההגשה המחוספסת והרוקנרולית.
שירתו המלווה בצרחות, ריקודיו החושניים, רברבנותו והתכנים המיניים של שיריו הקנו לו את הכינוי "The Wicked Pickett" ("פיקט המרושע").
פיקט נולד באלבמה, בן רביעי למשפחה בת 13 נפשות וסבל התעללות קשה מידי אמו.
מגיל צעיר שר בכנסייה הבפטיסטית.
בגיל 14 עזב את ביתו ועבר להתגורר בדטרויט, שם שר במקהלות גוספל בכנסיות.
במקביל האזין לריצ'רד הקטן, וביקש כמוהו להצליח בתחום המוזיקה החילונית.
לאחר מספר שנים בהן שר מוזיקה דתית הצטרף ב-1959 ללהקת הפלקונס והחל לכתוב בעצמו.
שירו מ-1962 "I Found a Love" בביצוע הפלקונס הגיע למקום ה-6 במצעד ה-R&B ולמקום ה-75 במצעד הפופ.
עבודה עם ג'רי וקסלר ו"אטלנטיק רקורדס"
ב-1962 שלח דמו של השיר "If You Need Me" למפיק חברת "אטלנטיק רקורדס" ג'רי וקסלר.
וקסלר התרשם מהבלדה האיטית ונתן אותה לביצועו של סולומון בורק, שהפך את השיר ללהיט שהגיע למקום השנים-עשר במצעד ה-R&B ולמקום ה-37 במצעד הפופ.
הדבר הסב לפיקט, שביקש לקבל חוזה הקלטות בחברה, צער רב והוא פנה להקליט את השיר באופן עצמאי.
שירו הבא "It's Too Late", שהגיע למקום השביעי במצעד ה-R&B שכנע את וקסלר להחתים אותו לחברת אטלנטיק.
לאחר מספר הקלטות בניו יורק שלא השיגו הצלחה מסחרית, החליט וקסלר לשלוח את פיקט להקליט באולפנים של סטאקס, חברת תקליטים שהיה לה הסכם הפצה עם אטלנטיק.
בשנת 1965 הקליט פיקט באולפני סטאקס בממפיס, טנסי עם וקסלר ופנמה פרנסיס ובהפקה מוזיקלית וליווי של נגני סטאקס, כמה מלהיטיו הגדולים ביותר, בהם "In the Midnight Hour", להיטו הראשון שמכר למעלה ממיליון עותקים והגיע למקום הראשון במצעד ה-R&B, למקום ה-21 במצעד הפופ האמריקאי ולמקום ה-12 במצעד הבריטי.
שירים נוספים ששר וכתב (לבדו או עם שותפו מימי הפלקונס אדי פלויד) היו "(Don't Fight It", "634-5789 (Soulsville, U.S.A" ו-.
ב-1966 הקליט פיקט את השיר השלישי שלו שהגיע למקום הראשון במצעד ה-R&B ושמכר למעלה ממיליון עותקים, "Land of 1,000 Dances" (שהגיע גם למקום השישי במצעד הפופ), אחריו עקבו עוד שני להיטי ענק: "Mustang Sally" (גרסת כיסוי שלו לשיר של מרק רייס) ו-"Funky Broadway" (גרסת כיסוי לשירם של דייק והבלייזרס).
ב-1968 הגיעה גרסת הכיסוי שלו ל-"Hey Jude" של הביטלס למקום ה-16 במצעד הפופ, כן הצליחה גרסתו לשיר "You Keep Me Hangin' On" של הסופרימס.
בשנים 1973–1975 היה פיקט חתום בחברת תקליטי RCA, אך לא הפיק להיטים שחצו את קו המקום ה-30 במצעד ה-R&B.
למרות חוסר הצלחה במצעדים ושינויי טעם הקהל, פיקט לא הפסיק להופיע ברחבי ארצות הברית בעיקר ולבצע את להיטיו הרבים.
פיקט זכה ל"גילוי מחדש" בעקבות הסרט "הקומיטמנטס" משנת 1991 שהציג אותו כאחד מאבות מוזיקת הנשמה והגיש לקהל צעיר גרסאות מלהיבות של שיריו "In the Midnight Hour" ו-"Mustang Sally".
בשנת 1993 זכה בפרס על חלוציות מאת המוסד לרית'ם אנד בלוז, בשנת 1995 נבחר להיכל התהילה של הרוקנרול ואלבום הקאמבק שלו " It's Harder Now" משנת 1999 זכה במועמדות לפרס גראמי.
כמו כן נבחר למקום ה-68 ברשימת "מאה הזמרים הטובים ביותר בכל הזמנים" של הרולינג סטון.
פיקט נפטר ב-2006 מהתקף לב בביתו בווירג'יניה.
וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' (נולד ב-15 במרץ 1982) הוא אתלט קנייתי, המתמחה בריצות למרחקים ארוכים, מריצת 10,000 מטר ועד לריצת מרתון.
הוא שיאן עולם בעבר בריצת מרתון (2:03:23 שעות), תוצאה שנקבעה במרתון ברלין בספטמבר 2013. נכון ל-2020 הוא מדורג חמישי בכל הזמנים בריצת מרתון.
בעל מדליית ארד בריצת מרתון (לונדון 2012).
קפסונג סיים 4 פעמים את ריצת המרתון בפחות משעתיים וחמש דקות.
קיפסנג ניצח פעמיים במרתון פרנקפורט (2010 ו-2011) וכן במרתונים בברלין ובלונדון.
הוא מחזיק במיקום ה-12 בעולם לזמן ריצת חצי מרתון, 58:59 דקות.
ב-2020 החליטה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להשעות את קיפסנג לארבע שנים בשל הרשעתו באימרוץ.
כמו כן הוחלט כי כל תוצאותיו ותאריו החל מ-12 באפריל 2019 יבוטלו או ישללו.
יליד נפת קייו בקניה, קיפסנג החל להתחרות עבור משטרת קניה במירוץ השלום של טגלה לורופ, שם השיג מקום שני בריצת 10 ק"מ.
הוא הפך לאתלט בינלאומי מקצועי ב-2007 וזכה במקום השני בתחרות Tilburg Ten Miles בטילברך, הולנד, בזמן של 46:27 דקות.
הוא ניצח גם במרוץ כביש בכפר הם בהולנד (התוצאה שהשיג, 27:51, הייתה במקום הרביעי לריצות 10,000 באותה שנה).
באליפויות משטרת קניה הגיע קיפסנג למקום השלישי, אחרי ריצ'רד מאטילונג.
במירוץ World's Best 10K שנערך בסן חואן, בירת פוארטו ריקו, הגיע האתלט למקום השלישי (בזמן של 28:09), אחרי דריבה מרגה וסילאס קיפרוטו.
ב-2008 חזר קיפסנג לתחרות טילברך, וסיים פעם נוספת במקום השני - שתי שניות בלבד אחרי המנצח אביוטה גוטה.
שיאו המקצועי אותה שנה היה במירוץ חצי מרתון (חצי המרתון השנתי בניו דלהי) בו הדביק את מהירותו של דריבה מרגה (שזכה עם נבחרתו במדליית ברונזה באליפויות חצי המרתון של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ב-2006 ו-2007), אך הפסיד לו בהפרש של שנייה.
למרות שזכה במקום השני בלבד, הוא שיפר את שיאו האישי במעל לדקה, לזמן של 59:16 דקות.
התוצאה שהשיג הייתה השלישית במהירותה בעולם לאותה שנה, כשלפניו, בהפרש של שנייה, הגיעו מרגה והיילה גבריסלאסי.
שנת 2009 החלה בניצחון של קיפסנג חצי המרתון של אגמונד, למרות מזג האוויר הקר.
לאחר מכן השתתף הרץ בתחרות חצי מרתון בראס אל-ח'ימה והגיע אל המקום השני.
תוצאתו, 58:59 דקות, הפכה אותו לרץ הרביעי שהצליח לעבור חצי מרתון בפחות מ-59 דקות.
במירוץ World's Best 10K השני שלו הוא הגיע למקום השלישי, ובכך שחזר את ההישג שלו מהשנה הקודמת.
למרות שחשבו אותו למנצח פוטנציאלי במירוץ חצי המרתון בברלין (2009), הוא סיים במקום השלישי בלבד, במירוץ מהיר בו לראשונה כל ארבעת הרצים המהירים סיימו את ריצתם תוך פחות משעה.
במאי 2009 הוא התחרה בתחרות World 10K Bangalore (ריצת 10 קילומטרים שנערכת בבנגלורו, הודו), והגיע למקום הרביעי.
בסוף אותה שנה הוא השתתף לראשונה באליפויות חצי המרתון של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF World Half Marathon Championships), והגיע למקום הרביעי, בזמן של 1:00:08.
ב-2010 הוא קיים הופעת בכורה במירוץ מרתון, מרתון פריז, אותו סיים במקום השלישי תוך 2:07:13 שעות, חצי דקה אחרי המנצח טדסה טולה.
באוקטובר אותה שנה הוא ניצח במרתון פרנקפורט, בזמן של 2:04:57 שעות (הפעם הוא השיג את טולה, בהפרש גדול מדקה).
התוצאה שקבע הפכה אותו לרץ המרתון השמיני הכי מהיר אי פעם.
ב-2011 ניצח במרתון אגם ביווה, לפני דריבה מרגה, בזמן של 2:06:13. הוא חזר להגן על התואר שלו במרתון פרנקפורט, באותה שנה, והתכוון לשבור את שיא העולם החדש שקבע פטריק מקאו חמישה שבועות קודם לכן.
קיפסנג חצה את קו הסיום כעבור 2:03:42 שעות, וסיים את המירוץ במקום הראשון, בזמן השני הכי טוב אי פעם לריצת מרתון, פחות מ-4 שניות אחרי שיא העולם.
שנת 2012 התחילה עבור האתלט בתחרות חצי המרתון RAK Half Marathon, אותה סיים במקום השלישי.
הוא ניצח במרתון לונדון באפריל אותה שנה, אותו סיים תוך 2:04:44 שעות, 4 שניות אחרי השיא המקומי, אותו קבע עמנואל מוטאי ב-2011. באוגוסט אותה שנה, באולימפיאדת לונדון זכה קיפסנג במדליית ארד בריצת המרתון.
הוא ניצח גם ב-Great North Run (חצי מרתון, בזמן של 59:06 דקות), ובמרתון הונולולו.
סדרת הניצחונות שלו המשיכה גם לשנת 2013, אז זכה במקום הראשון בתחרות חצי המרתון בניו יורק.
הוא היה מהמועמדים המבטיחים לזכות במרתון לונדון לשנת 2013, אך הגיע במקום החמישי בלבד בזמן של 2:07:47. בריצת 10 ק"מ, Great Manchester Run, הוא הגיע למקום השני (אחרי מוזס קיפסירו).
הופעתו בחצי המרתון בבוגוטה הייתה טובה פחות והוא סיים במקום החמישי תוך 1:05:26 שעות.
ב-29 בספטמבר הוא ניצח במרתון ברלין, וקבע שיא עולם חדש של 2:03:23 שעות, משיג ב-15 שניות את השיא הקודם, שקבע פטריק מקאו.
שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר אף הוא במרתון ברלין על ידי בן ארצו, דניס קימטו (2:02:57 שעות).
וילפריד בזה היה טרוריסט גרמני, ממייסדיו של ארגון הטרור הגרמני "תאי המהפכה".
שם סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה.
החל בלימודי סוציולוגיה באוניברסיטה, אולם עזב והחל לעבוד בבית הוצאה לאור בתחום ההפצה.
בסביבות שנת 1970 שימש כגזבר בתנועת השמאל "פדרציית השמאל החדש" Föderation Neue Linke.
לטענת החוקר וולפגנג קראוסהר (Wolfgang Kraushaar), היה בזה עוד לפני שנת 1972 מעורב בפעילות טרוריסטית וקרוב לוודאי סייע גם לארגון ספטמבר השחור בארגון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
בקיץ 1972 גייס בפרנקפורט חברים מקרב השמאל הרדיקלי ונמנה עם מייסדי "תאי המהפכה".
בזה סבר שעל הארגון לפעול במסגרת תאים קטנים וממודרים, כי להקשות על רשויות החוק על תפיסתם, זאת בניגוד לארגונים "סיעת הצבא האדום" ו"תנועת ה-2 ביוני" (Bewegung 2. Juni).
לאחר הקמתו הפך הארגון לסוציאל-מהפכני ודגל בפעילות טרור בקנה מידה בינלאומי.
בזה עבר אימונים בלוחמת טרור עם חבריו לארגון במחנה בדרום תימן.
בספטמבר 1975 ירד יחד עם הטרוריסטית בריגיטה קוהלמן למחתרת.
ביולי 1976 הוביל את חטיפת טיסה 139 של מטוס אייר פראנס, שהיה בדרכו מישראל - לפריז בצרפת, עם נחיתת ביניים באתונה, ביחד עם הגרמנייה בריגיטה קוהלמן ושני פלסטינים.
במהלך החטיפה אמר בזה לאחד מנוסעי המטוס היהודים, ניצול אושוויץ עם מספר מקועקע על ידו: "אני לא נאצי, אני אידיאליסט".
בזה נהרג במהלך מבצע יונתן, כאשר כוחות קומנדו של צה"ל פשטו על הטרמינל שבו הוחזקו בני הערובה.
וילפריד גואמיאנד בוני הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדת החלוץ.
בוני נולד בבינגר-ויל שבחוף השנהב.
בגיל צעיר הוא התחיל לשחק כדורגל ברחובות.
בנוסף, בוני לקח חלק בגביעי בתי ספר ובגביעי ערים.
בוני שיחק שלוש שנים באקדמיית הנוער סיריל דומורנד מעיר לידתו, בינגר-ויל.
בוני החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2006, בקבוצת איסיאה וואזי מליגת העל של חוף השנהב.
בשנת 2007 הגיע בוני לבריטניה, להתרשמות אצל קבוצת הפרמייר ליג ליברפול.
בסופו של דבר לא הוצע לבוני חוזה בקבוצה.
באוקטובר אותה שנה הצטרף בוני כמושאל לקבוצה הצ'כית ספרטה פראג.
באופן מיידי החל בוני לשחק בקבוצת המילואים ספרטה פראג ב'.
באותה עונה זכה עם ספרטה פראג ב' באליפות הליגה של בוהמיה, שהיא אחת מתוך שלוש הליגות המרכיבות של הליגה הצ'כית השלישית.
בעונה שלאחר מכן נרכש בוני על ידי ספרטה פראג.
בעונתו הראשונה בסגל של הקבוצה הראשונה של ספרטה פראג, עונת , הופיע ב-16 משחקי ליגה, בהם הבקיע שלושה שערים.
בעונת סייע לספרטה לזכות באליפות צ'כיה, בכך שהבקיע תשעה שערים ב-29 משחקי ליגה, והיה לאחד השחקנים החשובים בהרכב הקבוצה.
במחצית הראשונה של עונת כבש 17 שערים, בין היתר חמישה שערים בשש הופעות במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
בינואר 2011 בוני עבר לקבוצת הארדיוויזי ויטסה ארנהם.
הוא חתם בקבוצה ההולנדית על חוזה לשלוש וחצי שנים.
בוני כבש את שער הבכורה שלו בוויטסה בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, ב-20 בפברואר 2011, במשחק הדרבי נגד דה חראפסחאפ, שנגמר בניצחון ויטסה 0–2.
בעונת בוני כבש 13 שערים ב-30 הופעות.
בפברואר 2012 האריך את חוזהו בוויטסה עד שנת 2015. בעונה שלאחר מכן, עונת בוני כבש 31 שערי ליגה ב-30 משחקים, והיה מלך השערים של הליגה ההולנדית לעונה זו.
בנוסף, באותה עונה קיבל את פרס השחקן הטוב ביותר בהולנד לשנת 2013.
ב-11 ביולי 2013 חתם בוני לסוונסי סיטי, המועדון הוולשי מהפרמייר ליג, ששילמה עבורו 12 מיליון לירות שטרלינג, על חוזה לארבע שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסוונסי במשחק ההכנה נגד דן האג, שהסתיים בניצחון 0–1 של סוונסי.
בוני ערך את הופעת הבכורה שלו בסוונסי במסגרת תחרות רשמית ב-1 באוגוסט 2013, במוקדמות הליגה האירופית, שם ניצחה סוונסי 0–4 את מאלמה, כאשר בוני כבש שני שערים.
ה-BBC סימן את בוני כאחת השחקנים החדשים בפרמייר ליג שיש לצפות בו לקראת עונת .
ב-17 באוגוסט 2013, במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג, בוני כבש בהפסד 1–4 למנצ'סטר יונייטד.
בסיכום עונתו הראשונה של בוני בבריטניה, הוא כבש 25 שערים ב-48 משחקים.
בעונה זו הוא כבש בכל מפעל בו השתתפה קבוצתו.
ב-14 בינואר 2015 חתם בוני במנצ'סטר סיטי, ששילמה תמורת העברתו 30 מיליון פאונד.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל בוני לסטוק סיטי לעונה אחת.
ב-31 באוגוסט 2017 חזר לסוונסי סיטי וחתם לשנתיים.
ב-31 בינואר 2019 הושאל לאל-ערבי מליגת העל הקטרית עד לסוף העונה.
ב-29 בינואר 2020, לאחר חצי שנה ללא קבוצה, חתם באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית.
ב-1 בנובמבר 2020, לאחר 10 חודשים בקבוצה, בוני חתם על הסכם עם אל-איתיחאד בו מוסכם שהשחקן משתחרר מחוזהו, והוא שחקן חופשי.
ב-26 בינואר 2022 חזר בוני להולנד וחתם בניימכן.
בסוף 2010 בוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, כאשר נכנס בדקה ה-80 כמחליף לז'רביניו, בניצחון 0–1 על .
בוני כבש בניצחון 0–2 על , בשלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2012. באותו טורניר אף העפילה נבחרת חוף השנהב לגמר, אך שם הפסידה 7–8 בדו-קרב בעיטות עונשין ל, לאחר 120 דקות משחק ללא שערים.
הוא נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב למונדיאל 2014. במשחק הראשון של הנבחרת בטורניר נגד , כבש בוני את שער השוויון, בנגיחה, מבישול של סרז' אורייה.
באותו המשחק ניצחה חוף השנהב 1-2. במשחק השלישי והאחרון של שלב הבתים שותף בוני כמחליף והבקיע את שער השוויון נגד , אך המשחק הסתיים בהפסד 1–2 ובהדחה של חוף השנהב.
וילסון צ'נדלר הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
צ'נדלר נולד וגדל בעיר בנטון הארבור שבמישיגן, ולמד ב"תיכון בנטון הארבור" המקומי.
בשנתו האחרונה בתיכון העמיד ממוצעים של 24 נקודות, 12 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-4 חסימות למשחק והוביל את קבוצתו למאזן מושלם לאורך העונה הסדירה.
במשחק הגמר המחוזי הפסידה הקבוצה ל"תיכון הולט", שזכה בהמשך הטורניר באליפות התיכונים של מדינת מישיגן.
בסיום העונה זכה צ'נדלר בפרס שחקן התיכונים המצטיין של מדינת מישיגן ("Mr.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר צ'נדלר ללמוד באוניברסיטת דה פול שבשיקגו, אילינוי.
בעונת ה שלו קלע צ'נדלר 10.6 נקודות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הפרשמנים של מחוז ה-Big East.
בעונתו השנייה במכללה שיפר את ממוצעיו ל-14.7 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק ונכלל בחמישיית העונה השנייה של המחוז.
בסיום עונה זו הודיע צ'נדלר כי החליט לוותר על המשך לימודיו האקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA.
צ'נדלר נבחר בבחירה ה-23 בדראפט 2007 על ידי קבוצת ניו יורק ניקס.
לאחר שבעונת הרוקי שלו שותף צ'נדלר ב-35 משחקים בלבד, כשחקן שולי ברוטציית הקבוצה, בעונתו השנייה שותף הפורוורד בכל 82 משחקי הקבוצה ושיפר את תפוקתו כמעט בכל המדדים הסטטיסטיים.
מאמן הקבוצה החדש, מייק ד'אנטוני, הציב את צ'נדלר בחמישייה הפותחת, וזה ענה עם 14.4 נקודות ו-5.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר צ'נדלר להשתתף במשחק הכוכבים העולים כשחקן קבוצת ה"סופמורס" (שחקני השנה השנייה).
בשנתיים הבאות מיצב עצמו צ'נדלר כאחד השחקנים המובילים בניקס, אף על פי שתפקד לפרקים כשחקן ספסל.
ב-9 בפברואר 2010 קלע צ'נדלר שיא קריירה של 35 נקודות בהפסד קבוצתו לסקרמנטו קינגס.
באמצע עונת נשלח צ'נדלר לדנוור נאגטס כחלק מטרייד משולש עם מינסוטה טימברוולבס שכלל 13 שחקנים, ביניהם כוכב הנאגטס כרמלו אנתוני שעבר לניו יורק ניקס.
הנאגטס, שקיבלו בטרייד גם את דנילו גלינארי וריימונד פלטון, הציגו כדורסל מהיר ומלהיב תחת המאמן ג'ורג' קארל, ואף שיפרו באופן מפתיע את מאזנם לאחר עזיבתו של אנתוני.
מאזן הקבוצה עד 21 בפברואר 2011, היום בו בוצע הטרייד, עמד על 25–32, ועד סיום העונה ניצחו הנאגטס 18 מתוך 25 משחקיהם והעפילו לפלייאוף מהמקום החמישי באזור המערבי.
בסדרת הפלייאוף הראשונה בקריירה שלו, נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר, התקשה צ'נדלר כשקלע 4.8 נקודות למשחק בלבד, והנאגטס הפסידו בסדרה בתוצאה 1–4.
באוגוסט 2011, בעקבות שביתת השחקנים ב-NBA, חתם צ'נדלר ב"ג'ג'יאנג ליונס" מליגת ה-CBA הסינית.
חוזהו בקבוצה היה לעונה אחת, ללא סעיף חזרה ל-NBA בתום השביתה.
במשחק הבכורה שלו בליגה הסינית קלע צ'נדלר 43 נקודות והוריד 22 ריבאונדים, ולאורך העונה ממוצעיו עמדו על 26.6 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק.
בעזרתו של צ'נדלר העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, אך הודחה ממנו כבר בשלב הראשון כשהפסידה ל"בייג'ינג דאקס" בה שיחק סטפון מרבורי.
עם הדחתה של ג'ג'יאנג, היה צ'נדלר רשאי לחזור ל-NBA כשחקן חופשי.
במרץ 2012 חזר צ'נדלר לנאגטס כשחתם על חוזה ל-4 עונות בדנוור, עבור כ-30 מיליון דולר.
לאחר 8 משחקים בלבד במדי הנאגטס נפצע צ'נדלר במפרק הירך ונאלץ להחמיץ את המשך העונה הסדירה ואת משחקי הפלייאוף.
בפגרת המשחקים שלפני עונת האריך את חוזהו בקבוצה ל-4 עונות נוספות עבור 46 מיליון דולר.
ב-11 בנובמבר 2015 נחבל צ'נדלר בירכו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו ממשחק לכל אורך עונת 2015/2016. בעונה הבאה הבריא לחלוטין מפציעתו וחזר להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 15.7 נקודות ו-6.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת , לאחר 6 וחצי עונות בדנוור, נשלח צ'נדלר בטרייד לפילדלפיה 76'.
ב-6 בינואר 2019 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם לנדרי שאמט, מייק מוסקאלה ו-4 בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לטוביאס האריס, בובאן מריאנוביץ' ומייק סקוט.
ביולי 2019 חתם צ'נדלר על חוזה בברוקלין נטס.
ב-29 באוגוסט 2019 הושעה על ידי ליגת ה-NBA ל-25 משחקים בגין שימוש בחומרים אסורים.
ביוני 2020 הודיע שלא יצטרף לקבוצתו במשחקי חידוש עונת ב"בועה באורלנדו".
צ'נדלר הוא טבעוני מאז 2016.
וילפריד אדגר ג'נינגס-בראמלי היה קצין אנגלי בממשל הקולוניאלי הבריטי במצרים בסוף המאה ה-19 וראשית המאה העשרים.
חוקר מדבריות מצרים וחובב בעלי חיים.
בשנת 1906 נטל חלק במגעים ובעימות עם קציני האימפריה העות'מאנית על קביעת הגבול בין ארץ ישראל למצרים במפרץ אילת.
וילפריד בראמלי נולד בבריטניה בשנת 1871. בשנת 1891, לאחר שנכשל בניסיונו להתקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, יצא למצרים.
שם התמנה למזכירו הפרטי של שליט מצרים הח'דיו תאופיק פאשא.
כשהשליט מת בשנת 1892 יצא ברמלי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל לחקור את האתר עין קדאיס בצד המצרי של גבול ארץ ישראל - מצרים, מערבית למצפה רמון של היום.
בשנת 1896 יסד ברמלי את גן החיות של קהיר בגיזה.
בשנת 1897 הוא יצא למדבר לוב שממערב לנילוס לחקור את היישוב ששכן בנווה המדבר סיווה.
סיווה היה היישוב המבודד ביותר במצרים, מרוחק כ-560 ק"מ מערבית לקהיר וסמוך לגבול לוב.
סיווה סופחה למצרים בידי מוחמד עלי בשנת 1819, ותושבי סיווה הברברים היו קרובים במוצאם ללובים.
בהגיעו למקום נכנס למסגד וביקורו של הזר האירופי עורר את חשדם של המקומיים והוא נמלט דרומה לים החולות, למקום מבודד הנקרא עין דאלה.
בראמלי לא היה חוקר מלומד, אך שלט בשפה הערבית והמשיך במסעותיו ברחבי חצי האי סיני בלבוש בדואי ודיבר רק בערבית.
בשנת 1898 ביקר במכרות אבן הפורפיר במדבר המזרחי.
עם שובו למצרים נתמנה על ידי הממשל הקולוניאלי למפקח על חצי-האי סיני מטעם ממשלת מצרים.
באותה עת הייתה ארץ ישראל בשלטון עות'מאני ומצרים הייתה כפופה לשלטון בריטניה.
ב-10 בינואר 1906 שלחו הבריטים משלחת של חיילים מצרים חמושים, בראשותו של בראמלי, לאום רשרש.
בראמלי הגיע לאום רשרש לאחר שקיבל פקודה מהמפקד העליון הבריטי במצרים לבנות תחנות משמר באום-רשרש ובכמה מקומות אחרים בסביבתה.
הקצין הטורקי לא נענה לבקשתו לקביעת קו הגבול, ובראמלי ניסה לקבוע עובדות בשטח וניסה לבנות בקתה באום רשרש.
תגובותיו הנחרצות של רושדי גרמו לכך שקו הגבול בין מצרים לארץ ישראל יעבור בין רפיח לטאבה ולא בין רפיח לעקבה כפי שרצו הבריטים.
בראמלי שב לעיירה נח'ל, מרכזו של חצי-האי סיני, בלא שהצליח להוציא את תוכניתו אל הפועל.
הבריטים הגיבו וב-22 בינואר שלחו למפרץ אילת ספינת מלחמה מצרית קטנה בפיקוד בריטי ועליה חמישים חיילים מצרים.
הספינה עגנה בקרבת אי האלמוגים.
למחרת התכוונו החיילים המצריים שעל הספינה לעלות אל החוף בטאבה, אולם הקולונל רושדי, שחייליו הבחינו בספינה, הספיק עוד באותו לילה להעביר לשם יחידה טורקית, שעליה הטיל להתנגד בכוח לעלייתם של המצרים לחוף.
הוא פנה למפקד הספינה בקריאה להימנע מכל מעשה תוקפנות.
אז הגיע שוב בראמלי לטאבה בדרך היבשה והודיע שלפי פקודת המפקד הבריטי העליון במצרים הוא עומד להציב בטאבה ובאום רשרש את חמישים החיילים המצריים שבספינה.
מאוחר יותר, כאשר הסכסוך עלה לשולחן הדיונים שהתקיימו בין בריטניה לטורקיה, שיגר בראמלי חיילים מצריים מסיני לשם הקמת מוצב בקרבת ראס א-נקב (מעבר נטפים של היום), אך הדבר לא צלח, ורושדי מיהר והציב גם שם חיילים טורקים.
הסכסוך הוכרע בסופו של דבר במשא ומתן שהתנהל לסירוגין בקהיר ובאיסטנבול, וב-1 באוקטובר 1906 חתמו הנציגים הטורקים והמצרים על הסכם לפיו חלק גדול של האזור שבין עקבה לרפיח עבר לידי מצרים ובמפרץ אילת התחיל קו הגבול בטאבה, והגיע אל הים התיכון על יד רפיח.
הסדר זה צמצם את שטחה של ארץ ישראל שתחת השלטון העות'מאני בכמה אלפי קילומטרים מרובעים, אך אום רשרש נותרה בתחום ארץ ישראל.
בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר המערכה הצבאית בין בריטניה לטורקיה התחוללה בחצי האי סיני ובארץ ישראל, צורף בראמלי לצבא המצרי שלחם לצד הצבא הבריטי והענקה לו דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף).
בחודש פברואר נערכה הפשיטה על נח'ל שבמרכז סיני.
חיל המשלוח המצרי , שבראמלי נמנה עם מפקדיו, נלחם בקרב זה שהוכתר בניצחון והכוח הטורקי נהדף מזרחה לארץ ישראל.
לאחר עיסוקיו המדיניים וצבאיים פנה בראמלי לפעילות אזרחית.
הוא ניהל את גן החיות בגיזה.
כמו כן הפעיל עסק של גידול כלבי סלוקי, שהם כלבי רוח אשר צדים בעיקר בעזרת מהירותם וחוש הראייה שלהם, במקום בחוש הריח, ועסק בשיווק כלבים אלה לאירופה.
בראמלי תכנן ויזם את בניית העיירה בורג' אל-ערב במדבר המערבי במרחק 45 קילומטרים מאלכסנדריה, שנועדה להיות מרכז לייצור שטיחים.
שם בנה את ביתו בסגנון מאורי ונהנה מחייו במדבר בסביבת ידידיו הבדואים שהיו נאמנים לו.
בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר התנהלה המערכה במדבר המערבי וקורפוס אפריקה בפיקודו של רומל התקרב לאלכסנדריה, ארגן בראמלי את הבדואים המקומיים לעזור בהגנת העיר.
בראמלי ואשתו סירבו לעזוב את ביתם בהתקרב גייסות רומל.
אנשי השבטים הבדואים שאלו אותו האם אין זו העת להתפנות, והוא השיב כי כאשר אשתו תחליט לעזוב רק אז יעזבו.
בינתיים חלפה הסכנה כאשר המתקפה הגרמנית נבלמה ליד אל-עלמיין בקרב אל-עלמיין הראשון והגרמנים נהדפו סופית בקרב אל עלמיין השני, בסוף שנת 1942.
בראמלי המשיך לגור בביתו עד שנת 1951. בשנה זו הודיעה מצרים באופן חד צדדי על ביטול ההסכם האנגלו-מצרי משנת 1936, נקטה בצעדים נגד אנשי הצבא הבריטי ובסיסיהם וגירשה מן הארץ את נציגיה הקולוניאליים של בריטניה.
בראמלי ובני משפחתו נכללו במגורשים.
בראמלי נאלץ לעזוב את מצרים לאחר 59 שנים ועבר לגור באיטליה בבית השייך למשפחתו בעיר פירנצה, שם בילה את שארית חייו עד למותו בשנת 1960.
וילפריד (מיכל) וויניץ' היה מהפכן פולני ממוצא ליטאי, סוחר עתיקות וספרים.
זכה לפרסום רב בשל כתב יד וויניץ' שאותו מצא לדבריו בשנת 1912 בווילה מונדרגונה באזור פרסקטי בקרבת רומא שבאיטליה, ושנקרא מאז על שמו.
וילפריד וויניץ' נולד בטלז למשפחה ליטאית-פולנית.
הוא למד בגימנסיה בסובאלק, ובהמשך באוניברסיטאות בוורשה, סנקט פטרבורג ומוסקבה.
וויניץ' קיבל תואר בכימיה מאוניברסיטת מוסקבה והיה לרוקח מוסמך.
ב-1885 הצטרף וויניץ' בוורשה לארגון הפרולטריאט המהפכני של לודביק ורינסקי.
המשטרה הצארית פעלה נגד פעילי הארגון, וב-1886 לאחר ניסיון כושל לשחרור שניים מחבריו לארגון שנידונו למוות, פיוטר ברדובסקי (1846-1886) וסטניסלב קונציקי (1861-1886), ממבצר ורשה, נעצר וויניץ' על ידי המשטרה הרוסית.
וויניץ' נשלח לעבודות פרך בטונקה (Тунка) שבדרום מזרח רוסיה.
ב-1890 הצליח וויניץ' להימלט והגיע לבייג'ינג, ומשם חזרה לאירופה להמבורג ומשם ללונדון.
וויניץ' אימץ שם בדוי כאיוון קלצ'בסקי וסייע לסרגיי סטפנייק להקים אגודת חברים למען רוסיה החופשית בלונדון.
לאחר מותו של סטפנייק ב-1895 הפסיק וויניץ' לעסוק בפעילות מהפכנית.
ב-1898 פתח חנות ספרים בלונדון, וב-1902 נישא לאתל ליליאן בול, בתו של המתמטיקאי ג'ורג' בול, סופרת ומוזיקאית.
ב-1914 פתח וויניץ' חנות ספרים נוספת בניו יורק, וסחר בספרים ישנים.
אונינייה וילפרד אנדידי הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בקבוצת בשיקטש ובנבחרת ניגריה.
אנדידי החל את הקריירה המקצוענית שלו בראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
ב-31 בינואר 2015 ערך אנדידי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 74 דקות בהפסד 0–1 לשרלרואה במסגרת המחזור ה-24 בליגה.
בסך הכול ערך אנדידי שש הופעות ליגה בעונת , בו סיימה קבוצתו במקום השביעי בליגה.
בעונת היה אנדידי שחקן קבוע בהרכב הקבוצה.
ב-15 בינואר 2016 הבקיע אנדידי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-16 בניצחון 1–2 על זולטה ורכם במסגרת המחזור ה-22 בליגה.
בסך הכול ערך אנדידי 38 הופעות ליגה בעונה זו, בה סיימה ראסינג גנק במקום החמישי, והבקיע ארבעה שערים.
אנדידי סיים במקום השישי בקרב על תואר השחקן הצעיר של העונה בליגת העל הבלגית לעונת 2015/2016.
בתחילת עונת סייע אנדידי לקבוצתו להעפיל לליגה האירופית לעונה זו.
ב-15 בספטמבר 2016 ערך אנדידי את הופעת הבכורה שלו במפעל, כששיחק 90 דקות בהפסד 2–3 לראפיד וינה במסגרת המחזור הראשון של שלב הבתים.
ב-20 באוקטובר הבקיע אנדידי את שער הבכורה שלו במפעל, שער בדקה ה-83 בניצחון 0–2 על אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים.
הוא הבקיע שער נוסף במשחק השני נגד אתלטיק בילבאו, במסגרת המחזור הרביעי, בו ניצחה אתלטיק בילבאו 3–5.
ב-3 בדצמבר 2016 חתם אנדידי בלסטר סיטי אלופת אנגליה עבור 17 מיליון אירו, בה הורשה לשחק החל מתחילת חלון העברות.
ב-7 בינואר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על אברטון בגביע האנגלי.
ב-8 בפברואר 2017 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על דרבי קאונטי בגביע.
בתום עונת 2022/2023 נשר ליגה עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ, הוא חזר עימה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת וירדה עימה שוב ליגה לאחר עונת 2024/2025.
ב-8 באוגוסט 2025 חתם בבשיקטש תמורת 8 מיליון אירו.
ב-8 באוקטובר 2015 ערך אנדידי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בהפסד 0–2 לנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מהסגל המורחב של ניגריה לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך לא נכלל בסגל הסופי.
נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, אולם בהמשך נגרע מהסגל בשל פציעה.
וילסון קרוז הוא שחקן אמריקני הידוע בשל הופעותיו בסדרות הטלוויזיה "אלה הם חיי" ו-"תיבת נח", וכן כאנג'ל בהפקת ברודוויי של המחזמר "רנט".
קרוז, הומוסקסואל גלוי ממוצא פורטוריקני, הוא פעיל חברתי למען נוער להט"בי, בפרט בני-נוער הומוסקסואלים השייכים למיעוטים אתניים.
וילסון קרוז נולד בשם וילסון אצ'בריה בברוקלין, ניו יורק, להורים ממוצא פורטוריקני.
משפחתו עברה בסופו של דבר להתגורר בריאלטו שבקליפורניה, שם למד בבית הספר התיכון ע"ש אייזנהאואר, ב-1991. בגיל 19 קרוז יצא מהארון כהומוסקסואל בפני הוריו, תחילה לאמו ואחר כך לאביו.
בתחילה, אמו נפגעה והזדעזעה, בסופו של דבר היא קיבלה אותו.
אביו, לעומת זאת, זרק אותו מהבית, וקרוז התגורר בחודשים שלאחר מכן במכוניתו ובבתים של חברים.
מאוחר יותר הוא ואביו התפייסו.
קרוז הגיע להוליווד וחיפש עבודה כשחקן, לאחר שקיבל החלטה להיות גלוי בנוגע לזהות המינית שלו כבר מתחילת הקריירה שלו.
ב-1994 הוא לוהק לתפקיד אנריקה "ריקי" ואסקז, נער הומוסקסואל במצוקה, בסדרת הפולחן "אלה הם חיי".
בכך, הפך קרוז להיות השחקן הראשון אי פעם שגילם תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה אמריקאית של הומוסקסואל גלוי.
לאחר שהסדרה "אלה הם חיי" בוטלה לאחר עונה אחת בלבד, קרוז המשיך וגילם את דמותו של חואקין, עוזרו של ג'ון אדגר הובר, בסרטו של אוליבר סטון "ניקסון".
כמו כן, גילם תפקיד קטן בסרט הטלוויזיה On Seventh Avenue.
ב-1996 הוא הופיע לצד דייוויד ארקט בתפקיד מייקי בסרט "Johns", על המאבקים היומיומיים של זונות ממין זכר.
בשנת 1998 הוא גילם את דמותה של אנג'ל דומאט שונארד במחזמר "רנט" בברודוויי, ובשנת 2000 הוא גילם את ויקטור בעונה האחרונה של "שולחן לחמישה" כמו כן, היה לו תפקיד חוזר בסדרה "Raising the Bar", בה גילם את דמותו של רפאל דה לה קרוז.
בשנת 2008 קרוז גילם את התפקיד של אדריאן בסרט הקולנוע The Ode המבוסס על הרומן Ode to Lata מאת גאליב שיראז דהאללה.
כמו כן הופיע בסרט הקולנוע משנת 2009 The People I've Slept With, בו גילם הומוסקסואל גלוי וחברה הטוב ביותר של גיבורת הסרט, המנסה לגלות מיהו הגבר שהכניס אותה להיריון.
בשנת 2014 השתתף בתוכנית red band Society שם גילם אח בבית החולים .
בשנת 2018 השתתף בתוכנית 13 סיבות למה בה גילם את עורך הדין המייצג את הוריה של האנה.
הוא מתנדב למען Youth Zone, קהילה מקוונת ב-Gay.com למען נוער להט"בי.
הוא השתתף כ-"גרנד מרשל" במצעדי הגאווה של מערב הוליווד (1998) ושל שיקגו (2005), והיה הנואם הראשי באירועי אוניברסיטת אילינוי בשיקגו למען סטודנטים להט"בים.
קרוז הצטרף למועצת המנהלים של GLAAD ב-1997. בשנת 2012 התמנה לדובר הארצי וליועץ אסטרטגי של הארגון.
+ שנה שם ההפקה התפקיד הערות 1998 רנט אנג'ל דומאט שונארד 2003 A Perfect Wedding ג'וליאן 2005 !Tick, Tick...
וילפריד הייד-וייט היה שחקן אופי אנגלי שהופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
הוא זכה להכרה בינלאומית כשהופיע בתפקיד קולונל פיקרינג בסרט "גבירתי הנאווה", הגרסה הקולנועית של המחזמר באותו שם.
הייד-וייט נולד בבורטון שעל המים בגלוסטרשייר ב-12 במאי 1903 לכומר ויליאם אדוארד וייט הקנון של קתדרלת גלוסטר ולאשתו אתל אדלייד.
הוא למד במרלבורו קולג' ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעת הבכורה של הייד-וייט הייתה ב-1922 במחזה "Tons of Money" שהוצג באי וייט.
אחר כך החל לעבוד בקביעות על הבמה בסדרת קומדיות בהפקת תיאטרון אלדוויץ' בלונדון.
ב-1932 הצטרף לסיבוב הופעות בדרום אפריקה, וב-1934 שיחק בהופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט "Josser on the Farm".
ב-1941 הופיע בקומדיה של ג'ורג' פורמבי "Turned Out Nice Again".
ב-1949 שיחק בתפקיד משנה בסרט "האדם השלישי".
בשנות החמישים של המאה העשרים הופיע בקביעות בסרטי קולנוע בריטים.
הסרט "Two-Way Stretch" מציג את הצד השובב של הדמויות שגילם בתקופה זו.
בין 1962 ל-1965 כיכב הייד-וייט בתסכיתי רדיו קומיים בשם "The Men from the Ministry".
הוא המשיך להופיע על במת התיאטרון, וב-1951 שיחק לצדם של לורנס אוליבייה ושל ויוויאן לי במחזות "קיסר וקלאופטרה" ו"אנטוניוס וקלאופטרה".
עוד הופיע בתיאטראות ברודוויי והיה מועמד פעמיים לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים השתתף בתוכניות הטלוויזיה "Buck Rogers in the 25th Century", בפרק הפיילוט של הסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" ובסיטקום "The Associates".
הייד-וייט שיחק בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "קולומבו" בכיכובו של פיטר פאלק.
מקום ההתרחשות של הפרק הראשון "Dagger of the Mind" משנת 1972 היה בבריטניה, ובו המפקח קולומבו מבקר בסקוטלנד יארד, אבל בניגוד לשחקנים האמריקאים ששיחקו לצדו, הייד-וייט לא היה יכול להשתתף בצילומים בבריטניה בגלל בעיות מיסוי שלו.
לכן הסצנות בהשתתפותו צולמו בקליפורניה.
הופעתו השנייה בסדרה "קולומבו" הייתה בפרק "Last Salute to the Commodore" משנת 1976. באותה שנה היה הייד-וייט אורח בתוכנית "אלה הם חייך" בהנחייתו של איימון אנדרוז.
ב-17 בדצמבר 1927 התחתן הייד-וייט עם בלאנש הופ אייטקן, שחקנית שהייתה ידועה בשם הבמה בלאנש גלין, והייתה מבוגרת ממנו בעשר שנים.
בלאנש נפטרה ב-1946 בגיל 53. ב-1957 התחתן הייד-וייט בשנית עם השחקנית אתל דרו.
הם היו נשואים עד מותו ב-1991. לבני הזוג נולדו שני ילדים ובהם השחקן אלכס הייד-וייט.
הייד-וייט נפטר ב-6 במאי 1991 ב-Motion Picture Country Home בוודלנד הילס שבלוס אנג'לס מהתקף לב.
גופתו הוחזרה לאנגליה ונקברה בקבר משפחתי בבית קברות בבורטון על המים שבגלוסטרשייר.
וילסון הנרי אירווין ( Wilson Henry Irvine; 1869–1936) היה צייר נוף בסגנון אימפרסיוניזם אמריקאי.
אף על פי שהוא קשור באופן הדוק ביותר למושבת האמנים אולד ליים, בקונטיקט בראשות פלורנס גריסוולד, אירווין בילה את הקריירה המוקדמת שלו בשיקגו, שהוכשר במכון לאמנות שם.
אירווין צייר גם ברחבי מערב אירופה - שם ייצר גרסאות אמריקאיות אימפרסיוניסטיות של הנוף המקומי.
אירווין ידוע בעיקר בזכות שליטת האור והמרקם.
כדי לתפוס אפקטים עדינים של אור, אירוויין צייר לעיתים קרובות בחוץ.
לפעמים האובססיה של אירווין לאור הובילה אותו לצייר נושאים טרוויאליים למדי - נופים המתארים לא יותר מאשר כמה עצים, או דרך או גדר.
אבל מספר יצירות מופת של אירווין מתארות סצנות מורכבות היטב, כולל בתים, סירות, גשרים - אפילו קומץ דיוקנאות.
וילסון הנרי אירווין, נולד בסמוך לביירון, אילינוי, היה צאצאיהם של מתיישבים ואיכרים ותיקים באילינוי.
הוא סיים את בית הספר התיכון מרכז רוקפורד.
הוא עבד בחברת הפורטרטים של שיקגו, ולמד במכון האמנות בשיקגו.
מההתחלה, העניין של אירווין בנושאים ציוריים התלווה בעניין מקביל בטכניקה האמנותית.
עוד כשהיה בשנות העשרים לחייו, אירווין היה חלוץ של שימוש באיירבראש (airbrush) צבע כמדיום אמנותי - כלי שפותח ושווק על ידי הצייר ליברטי ווקופ, שכנו, ומדריכו של אירווין.
לאחר ששולט באיירבראש, בשנת 1888, עבר אירווין לשיקגו.
עבודות הרגילה של אירווין בתקופה זו הייתה כמאייר / מעצב גרפי, והוא השתמש לעיתים קרובות במתיזן החדיש.
אך במקביל, אירווין בנה קריירה כצייר רציני.
הוא עשה את דרכו במעלה הקהילה האמנותית בשיקגו.
במהלך השנים הללו, אירווין ביקר בבית הספר הלילי של המכון האמנותי המפורסם בשיקגו, שם למד יותר משבע שנים.
לקראת סוף המאה, המכון הציג לעיתים קרובות את עבודתו של אירווין, והעניק לו תערוכת יחיד יוקרתית בעונת חג המולד 1916-1917. עד עכשו המכון לאמנות שומר על מספר ציורי וילסון אירווין באוסף הקבוע שלו.
בעת פיתוח הקריירה שלו בשיקגו, אירווין פנה לעיתים קרובות מזרחה, צייר במסצ'וסטס, קונטיקט ובמקומות אחרים בניו אינגלנד - כבר בשנת 1906, הוא הציג סצנות של ניו אינגלנד במכון האמנות.
הוא גם יצא לחופשות עבודה במקומות אחרים במזרח ארצות הברית, כולל וירג'יניה וניו אורלינס.
אך רק כשהיה בן 45 (בשנת 1914) ארווין העביר את משפחתו לאולד ליים בקונטיקט, שהפכה לחלק מהמעגל החברתי והאמנותי של פלורנס גריסוולד, המוכר כ"ברביזון האמריקני ", מרכז האימפרסיוניזם האמריקאי.
אירווין זכור כצייר אופייני של אולד ליים, אף על פי ששמר על קשרים עם שיקגו, שם הביקוש לעבודתו נותר גדול.
לאחר הניסויים המוקדמים שלו עם האיירבראש, בשנותיו המאוחרות המשיך אירווין לנסות טכניקות אמנותיות חדשות.
"נוף החורף" שלו הופיע על שער גיליון 31 בינואר 1931 של עיתון ספרותי.
בשנת 1926 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי חבר.
הקריירה של אירווין התחזקה בשלוש נסיעות מורחבות באירופה, שם הציג דוגמאות ראויות לציון לנופים האירופיים של האימפרסיוניזם האמריקני - 1908 באנגליה וצרפת, ב 1923 בבריטניה, 1928 צרפת וספרד.
אף על פי שאירווין ידוע בעיקר בזכות יצירתו באולד ליים, ונופיו המוקדמים מאילינוי, ציורי אירופה מציגים אנרגיה מיוחדת, ומביאים נקודת מבט אמריקאית ייחודית לנושאים ששבו את לבם של אמני האימפרסיוניזם הצרפתי.
וילסון אירווין נפטר מדימום מוחי ב -21 באוגוסט 1936
אירווין התגלה מחדש והוכר כאחד מדמויות המפתח של ציירי שנות העשרים באמריקה.
וילפרד דה ברוין (בהולנדית: Wilfred de Bruijn; נולד ב-1 בינואר 1974 בבלסקנסגרף שבהולנד) הוא מנחה טלוויזיה, מגיש סרטים תיעודיים וספרן הולנדי.
וילפרד דה ברוין גדל באלבלסרווארד ולמד תולדות אמנות באוניברסיטת ליידן.
מאז 2003 הוא מתגורר בפריז, צרפת, שם הוא עובד כספרן במוזיאון Fondation Custodia.
באפריל 2013 היה קורבן לתקיפה הומופובית אלימה בעת שהלך עם בן זוגו ברובע התשעה-עשר של פריז.
התקרית התרחשה בעיצומו של הדיון על נישואים חד-מיניים בצרפת.
הוא החליט לשתף את צילום פניו הנפוחות ברשתות החברתיות.
התצלום הוצג באופן נרחב על ידי כלי תקשורת צרפתיים וזרים והוא הוזמן לדבר במספר כלי תקשורת אירופיים גדולים.
ב-6 במאי 2014, טייב ק' ועבדלמליק מ' נידונו לשלושים חודשי מאסר בגין תקיפה זו.
בחורף 2013–2014, דה ברוין התחרה בתוכנית ההולנדית "De Slimste Mens" (האיש החכם ביותר) ב-NCRV.
בין 2013 ל-2015 היה לו טור קבוע בתוכנית "De wereld draait door" (העולם ממשיך להסתובב) ב-NPO 1.
במרץ 2016 הוא הנחה סדרת סרטים תיעודיים המוקדשים לצרפת ב-NPO 2 בשם "En visite en France" (ביקור בצרפת), בה הוא מנסה להבין את החברה הצרפתית העכשווית באמצעות ראיונות.
הסדרה זכתה להצלחה רבה בהולנד.
וילסון שאנון ביסל היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו יורק, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופות נשיאותו השנייה של גרובר קליבלנד.
וילסון ביסל נולד בניו לונדון שבמדינת ניו יורק.
הוא היה בנם של ג'ון ביסל, סוחר בולט בבאפלו ושל איזבלה ג'נט (לבית האלי) ביסל.
אחיו הבכור, ארתור דאגלס ביסל, היה נשיא איגוד הבנקאים של מדינת ניו יורק ונשיא הבנק העממי של באפלו.
הוא למד בבית הספר הופקינס שבניו הייבן וב-1869 סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל והיה חבר באחוות הגולגולת והעצמות.
לאחר סיום לימודיו בייל, החל ביסל ללמוד משפטים בבאפלו במשרד עורכי הדין לנינג, קליבלנד ופולסון.
ב-1871 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע.
בשנים 1873–1882 היה ביסל שותף למשרד עורכי הדין של מי שלימים היה נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד, שבחתונתו הוא היה השושבין הראשי.
ביסל נכנס לפעילות פוליטית במפלגה הדמוקרטית כמועמד לאלקטור ב-1888. בשנים 1893–1895 הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של קליבלנד.
ב-1896 הוא היה נציג לוועידת המפלגה הארצית של המפלגה.
משנת 1902 ועד מותו היה ביסל נגיד אוניברסיטת באפלו.
ב-1890 נשא ביסל לאישה את ליאוז פאולר סטורג'ס מז'נבה, ניו יורק.
וילסון ביסל נפטר בגיל 55 ב-6 באוקטובר 1903 בביתו שבבאפלו.
לאחר טקס אשכבה בכנסיית טריניטי האפיסקופלית שבבאפלו, גופתו נשרפה ואפרו נקבר בחלקה המשפחתית בבית הקברות פורסט לואן שבעיר.
וילסון שאנון היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו ומקנזס, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-14 וה-16. הוא היה מושל אוהיו הראשון שנולד בתחומי המדינה.
הוא גם היה המושל השני של טריטוריית קנזס.
וילסון שאנון נולד במחוז בלמונט שבטריטוריה הצפון-מערבית, כבנו של המהגר האירי ג'ורג' שאנון, שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
אחיו הגדול של וילסון שאנון, תומאס שאנון, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1826–1827. אחיהם הבכור, ג'ורג' שאנון, היה צעיר חברי משלחת לואיס וקלארק.
לאחר שלמד באוניברסיטת אוהיו, פרנקלין קולג' ואוניברסיטת טרנסילבניה, התקבל שאנון ב-1830 ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע.
ב-1832 התמודד שאנון בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, והפסיד בהפרש של 37 קולות בלבד.
בשנים 1833–1835 הוא שימש כתובע של מחוז בלמונט.
ב-1838 הוא נבחר כמושל אוהיו.
בבחירות לכהונה נוספת כמושל ב-1840 הוא הפסיד למועמד ההוויגי תומאס קורווין, אך ניצח אותו שנתיים לאחר מכן וכיהן כהונה נוספת בלתי רצופה כמושל.
ב-15 באפריל 1844 התפטר שאנון כדי לקבל על עצמו את המינוי של הנשיא ג'ון טיילר כשגריר במקסיקו.
במקסיקו שירת שאנון שנה אחת.
לאחר מכן הוא יצא לקליפורניה במסגרת הבהלה לזהב, אך שב לאוהיו, וב-1852 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד תקופת כהונה אחת של שנתיים וב-1855 קיבל על עצמו מינוי של הנשיא פרנקלין פירס כמושל טריטוריית קנזס.
ב-10 באוגוסט 1855 קיבל שאנון את המינוי כמושל טריטוריית קנזס.
ב-7 בספטמבר הוא הושבע לתפקידו וכיהן בו עד 18 באוגוסט 1856, כאשר הוא הועבר מתפקידו על ידי הנשיא.
שאנון נודע בהשקפותיו האוהדות כלפי הדרום, עד כדי כך שהוא תואר על ידי אחד מבני תקופתו כ"דרומי קיצוני בפוליטיקה, מהסוג של הרופיאנים של הגבול (Border ruffian)".
שאנון עשה שימוש תכוף בכוחות הפדרליים כדי להשיב את השקט לאזורים בטריטוריה בהם האלימות הייתה דבר שבשגרה.
עם זאת, הבעיות של ניהול הממשלה שאותם הוא חווה כאשר היה בשליחותו במקסיקו הטרידו אותו בקנזס והוא כשל במשבר פוליטי זה אחר זה.
במאי 1856 נכנס לעיר לורנס כוח של תומכי עבדות והרס בניינים ובתי דפוס רבים במה שנודע כ"בזיזת לורנס".
שאנון לא הצליח להתערב כדי להגן על אזרחי העיר ועל רכושם.
כפעולת נקמה, עברו ג'ון בראון וקבוצה קטנה של תומכיו לאורך פוטאווטומי קריק, 64 ק"מ מדרום ללורנס, והרגו חמישה תומכי עבדות.
הטבח בפוטאווטומי קריק, גרם להתגברות האלימות בטריטוריה.
שאנון איבד את השליטה לחלוטין ועזב לסנט לואיס ב-23 ביוני 1856, כשהוא מותיר את דניאל וודסון כמושל בפועל.
ב-18 באוגוסט, בעת ששהה בלקומפטון, קנזס, הגיש שאנון את התפטרותו לנשיא פירס, אך פירס כבר הקדימו בהחלטה לפטרו.
במכתב ההתפטרות שלו הוא כתב:
שאנון חשש לחייו ושב מזרחה.