tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוגמה לכך היא "פנים הכנסייה" באנטוורפן.
ניפס נחשב לנציג בית הספר לציור אדריכלי באנטוורפן.
אופייני לסגנון הזה היה השימוש בפרספקטיבה ליניארית נוקשה שהציעה מבט היישר אל עבר הכנסייה.
פרנקס ייצר בעצמו ציורים ארכיטקטוניים של פנים הכנסיות.
דוגמה לכך היא פנים כנסיית סנט ג'יימס באנטוורפן.
הקומפוזיציה של פרנקס מתארת את שפע האור בתוך הכנסייה באנטוורפן, בציור, הכומר נושא דרשה להמונים, כאשר הקהל לבוש באלגנטיות ואנשים מסתובבים במעברים.
הוא השתמש בפלטה נייטרלית של צבעים, אליה הוסיף נגיעות של אדום קרדינלי עד לאפקט נועז.
כמו שנראה בשעון החול של הכומר ועד שכמייתו המבריקה וגרבי הג'נטלמן בקדמת הציור.
מצד ימין מצויר גבר האוחז בכובע נשען על בסיס העמוד.
הדמות עשויה להיות דיוקן עצמי כשהוא דומה מאוד לדיוקן שצייר אנתוני ואן דייק את האמן.
קומפוזיציה זו אינה משתמשת במבט הפרספקטיבי הליניארי הנוקשה במורד הכנסייה, שהיה נפוץ בעבודותיהם של ציירי הכנסיות באסכולת אנטוורפן.
סדרה של 65 רישומים יוחסה לסבסטיאן פרנקס.
מתוכם 59 היו חלק מאוסף פרטי עד שנמכרו במכירה פומבית בפריז ב־9 באוקטובר 1981. חלק מהציורים האלה נמצאים כעת באוסף של מוזיאונים שונים.
הרישומים מתוארכים לסביבות 1615, או אולי מאוחר יותר, בערך 1625–1630. מרבית הסצנות המיוצגות תופסות את המחצית העליונה של הגיליון, כאשר המחצית התחתונה שמורה לטקסט.
החלק העליון נקטע בכמה רישומים והותיר רק את האיור.
הקומפוזיציות השונות מציגות גודל דומה של רישום.
כתב יד הוא תרגום הולנדי לוירג'יל.
לא ידוע אם התרגום נעשה על ידי פרנקס עצמו.
התרגום אמור היה כנראה להתפרסם ולהמחיש באיורים, אך ככל הנראה הפרויקט מעולם לא בוצע.
פרנקס לא צייר את פני הדמויות אלא רק את פעולתן, והשתמש במשיכות קצרות וזוויתיות כדי לתאר את האלמנטים העיקריים בכל סצנה.
סבסטיאן הנס הוא מאמן כדורגל.
הנס גם היה שחקן כדורגל בליגות נמוכות בתפקיד הקשר ההתקפי.
כיום משמש הנס כמאמנה של שטוטגרט מהבונדסליגה.
בקריירה הבוגרת שלו הוא שיחק בהרטה ברלין ב' ובהופנהיים.
הנס פרש ממשחק פעיל ב-2010.
הנס החל את הקריירה שלו כמאמן בהרטה זהלנדורף עד גיל 19 כשאימן בה בין השנים 2011 ל-2013. בין השנים 2014 ל-2017 אימן את קבוצת ר.ב.
לייפציג עד גיל 17 ו-19. בין 2017 ל-2019 אימן את קבוצת באיירן מינכן עד גיל 19, ולאחר מכן את קבוצת המילואים של המועדון.
בעונתו הראשונה בתפקיד הוביל הנס את הקבוצה לסיים במקום הראשון בליגה השלישית וזכה בפרס מאמן העונה בליגה.
ב-27 ביולי 2020, מונה למאמנה של הופנהיים מהבונדסליגה כשחתם על חוזה ל-3 שנים.
באפריל 2023 מונה למאמנה של שטוטגרט ועזר לה לשהיאר בליגה לאחר ניצחון במשחקי המבחן על המבורג.
בעונתו השנייה בקבוצה זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני הרביעי בתולדות המועדון, וסיים עם הקבוצה במקום ה-9 בבונדסליגה.
הנס הוא בנו של דיטר הנס כדורגלן העבר של באיירן מינכן ונבחרת גרמניה המערבית, ואחיינו של אולי הנס, גם הוא כדורגלן באיירן מינכן לשעבר ונבחרת גרמניה המערבית המשמש כיום כנשיאה של קבוצת באיירן מינכן.
סבסטיאן ולאסקס (בספרדית: Sebastián Velásquez; נולד ב-11 בפברואר 1991) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת הקשר בגרינוויל טריימפ.
ולאסקס נולד במדיין ובגיל צעיר, היגר עם משפחתו לקרוליינה הדרומית, ארצות הברית.
בשנת זכה באליפות ארצות הברית לבתי ספר תיכוניים, כאשר שיחק בתיכון גרינוויל, בו למד.
לאחר שסיים את לימודיו, שיחק בקבוצת הנוער של SMC פיונירס.
ולאסקס נבחר במקום ה-36 בסופרדראפט ה-MLS בשנת על ידי ריאל סולט לייק.
ב-10 במרץ 2012 ערך ולאסקס את הופעת הבכורה המקצועית שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
ב-8 בנובמבר 2013 כבש ולאסקס את שער ה-MLS הראשון שלו בקבוצה בחצי גמר המערב נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
בדצמבר חתם ולאסקס בניו יורק סיטי.
ב-15 בינואר 2016 חתם ולאסקס בראיו OKC ובכך הפך לכדורגלן הראשון שחותם בקבוצה, שהוקמה מספר חודשים לפני החתימה.
ב-16 בינואר 2019 חתם ולאסקס בסוואן, מקוריאה הדרומית, וכעבור חתם שנה חזר לארצות הברית וחתם באל פאסו לוקומוטיב.
ב-6 באוקטובר 2020 חתם ולאסקס בבני סכנין מליגת העל.
בשנת 2021 חתם באל פאסו לוקמוטיב.
ב-13 ביולי 2022 חתם בהפועל אום אל פאחם.
בינואר חזר לארצות הברית וחתם בממפיס 901 מאליפות הליגה האמריקאית.
סבסטיאן ספרינג קרזג (31 ביולי 1867 - 18 באוקטובר 1966) היה איש עסקים אמריקאי.
הוא הקים והיה בעלים של שתי רשתות חנויות כלבו: חברת SS Kresge, אחת מארגוני הקמעונאות הגדולים במאה ה-20, ורשת בתי הכלבו Kresge-Newark.
שם התאגיד שונה ל-Kmart בשנת 1977. בסופו של דבר הוא התאחד עם סירס לתאגיד סירס אחזקות.
קרזג' נולד ליד אלנטאון שבפנסילבניה, בנם של סבסטיאן קרזג' וקתרין קונקל.
חי בחווה המשפחתית בקרסוויל (על שם אבותיו) עד גיל 21, הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים המקומיים, באקדמיה פיירוויו, בברודהדסוויל, פנסילבניה, ובמכללה לעסקים איסטמן ביזנס בפוקיפסי, ניו יורק, שם סיים את לימודיו במרץ 1889.
לאחר סיום לימודיו, עבד בחנות לחומרי בניין במשך שנתיים, ואז עבד כסוכן נוסע בין השנים 1892 - 1897. ב־20 במרץ 1897 החל קרזג' לעבוד אצל ג'יימס ג'יי מק'קורי, מייסד ג'יי ג'יי מק'קורי, בחנות של מוצרים במחירים זולים בממפיס, טנסי.
הוא עבד שם במשך שנתיים.
בשנת 1899 הוא הקים חברה משלו, עם צ'ארלס ג'יי וילסון, בהשקעה של 8,000 דולר בשתי חנויות של "בחמישה ועשרה סנט"; אחד מהם היה במרכז העיר דטרויט, מישיגן, שעבורו הוא קיבל בעלות במק'רורי.
בשנת 1912 הוא שילב את חברת SS Kresge עם 85 חנויות.
החברה הונפקה לראשונה בבורסת ניו יורק ב־23 במאי 1918. במהלך מלחמת העולם הראשונה העלה את מגבלת המחירים בחנויותיו לדולר אחד.
בשנת 1923 הוא הקים חברה חדשה ורכש חנות כלבו גדולה בניוארק, ניו ג'רזי.
הוא שינה את שמה לחנות Kresge-Newark, הרחיב אותה והקים רשת חנויות וסניפים.
חברת הכלבו החדשה הייתה נפרדת לחלוטין מחברת כלבו ההנחות SS Kresge.
הוא היה נשוי והתגרש פעמיים בשנת 1928. קרזג' ומשפחתו היו בני הכנסייה האפיסקופלית מתודיסטית של דטרויט.
הוא היה פעיל בארגונים רבים, כולל בארבע לשכות בונים חופשיים בארגון השריינרס בימק"א, במועדון האתלטיקה של דטרויט, מועדון הסירות של דטרויט, ומועדוני גולף, רוטרי, וחברות מסחריות ומכוניות שונות.
357 של הבונים החופשיים במישיגן.
Kmart הראשון נפתח בשנת 1962 בגארדן סיטי, מישיגן.
בשנת 1977, תאגיד SS Kresge שינה את שמו לתאגיד Kmart.
בשנת 2005 הפכה חברת סירס אחזקות לבעלים של ק-מארט וסירס, לאחר שק-מרט קנו את סירס, והפכו לבעלים החדשים.
בשנת 1924 הקים קרזג' את קרן קרזג', ארגון ללא מטרות רווח שהכנסתו, כפי שצוין, "לקידום רווחת האנושות".
מתוך מחויבות חזקה לחוק היובש, הוא ארגן ועדת חרום לאומית לאכיפת האיסור וגם תמך רבות כספית ב"ליגה נגד הברים", אם כי מאוחר יותר הוא הפסיק לתרום.
עד שנת 2018, הסכום של הקרן צמח ל-3.6 מיליארד דולר.
מספר רב של מקומות נקראו על שם קרזג':
מרכז משאבי הלמידה SS קרזג' במכללה לרפואה מהרי, שהוקם באמצעות מענק מטעם קרן קרזג'
מכון עין קרזג' באוניברסיטת וויין סטייט, שהוקם באמצעות מענק מטעם קרן קרזג'
מתחם המדע קרזג' במכללת אלביון, באלביון, מישיגן
רחוב באמהרסט, אוהיו, קרזג דרייב.
הקצה הדרומי של נקודת פמקוויד בניו הארבור, מיין, נ"קודת קרזג'"
מכללת קרזג', מכללת מגורים באוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז
אודיטוריום קרזג' באוניברסיטת אוליבט נצרת
אודיטוריום קרזג' במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
אודיטוריום קרזג' באוניברסיטת סטנפורד, נהרס בשנת 2009
אודיטוריום קרזג' במרכז אינטרלוצ'ן לאמנויות באינטרלוצ'ן, מישיגן
אודיטוריום קרזג' באוניברסיטת אינדיאנה בקוקומו - קוקומו, אינדיאנה
אחד מבתי הקולנוע של מכללת קרנגי מלון לאמנות
בניין קרזג' פורד במכללה ללימודי יצירה בדטרויט, מישיגן
ספריית קרזג' באוניברסיטת אוקלנד ברוצ'סטר, מישיגן
ספריית קרזג' בבית הספר העסקי של אוניברסיטת מישיגן רוס
ספריית הזיכרון של קרזג 'בקולג'ן קולג'
ספריית ההנדסה קרזג' באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי
הספרייה למדעי הגופני קרז'ג במכללת דרטמות '
קפלת קרזג' בקמפוס בית הספר לתאולוגיה קלרמונט
אולם קרזג' באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בו נמצאת כיום מכללת ויינברג לאמנויות ומדעים
אולם קרזג' באוניברסיטת בנטלי, בית מגורים שנבנה בשנת 1975
אולם קרזג' בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד ובניין קרז'ה בבית הספר לבריאות הציבור בהרווארד
אולם קרזג' בכנסיית המתודיסטים המאוחדת מטרופוליטן
אולם אוכל קרז'ג באוניברסיטת ג'ון בראון
ספריית המשפטים קרזג' באוניברסיטת נוטרדאם מומנה, בין השאר, במענק של קרן קרזג'.
המרכז לאמנות קרזג' באוניברסיטת מישיגן הוא על שמו.
בית הספר לאחיות קרזג' באוניברסיטת מערב אונטריו נקרא על שם קרזג' לאחר שתרם 200,000 $ בשנת 1960.
ספריית פורדי-קרזג' באוניברסיטת וויין סטייט.
בניין מינהל קרזג' באוניברסיטת טוסקגי
בית המשפט של קרזג' במכון לאמנות דטרויט בדטרויט, מישיגן
מחנה ימק"א קרזג', בבעלותה של משפחת וילקס-באר בווילקס-בר, פנסילבניה
סבסטיאן פרס קרדונה (בספרדית: Sebastián Pérez Cardona; נולד ב-29 במרץ 1993) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בקבוצת קאזה פיה א.ק.
פרס החל את הקריירה בקבוצת הילדים של אתלטיקו נסיונל, אליה הגיעה לאחר שהסקאוט חיימה ארנגו ראה אותו בטורניר.
הוא שיחק כקשר התקפי בזכות יכולותיו, אך בגיל 14 הוסט לעמדת הקשר האחורי.
זכה באליפות המדינה עם נבחרת הנוער של מחוז אנטיוקיה.
בקדם עונת 2011 קיבל פרס זימון ממאמן הקבוצה הבוגרת, סנטיאגו אסקובר, להתאמן עם הקבוצה.
מאחר שמאוד הרשים את אסקובר, הוחלט לקדם אותו כדי שיהיה חלק מהקבוצה הבוגרת ואת הבכורה של עשה ב-3 בפברואר 2011 במשחק ידידות מול ראסינג קלוב.
בקיץ 2013 יצא פרס להבחן בארסנל למשך חודש ואף השתתף במשחק הכנה מול מנצ'סטר סיטי.
אף על פי שהמאמן ארסן ונגר ביקש את החתמתו, היא לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
פרס חזר לנסיונל והמאמן חואן קרלוס אוסוריו החל יותר לתת לו דקות משחק.
מספר הופעות טובות, כולל שער בדרבי מול אינדפנדיינטה מדיין בקופה קולומביה שבו זכתה בסוף נסיונל, הפכו את פרס לשחקן לגיטימי בסגל.
גם תחת המאמן הבא, ריינלדו רואדה, היה פרס שחקן קבוע ברוטציה, אם כי לא בהכרח תמיד בהרכב הפותח.
עזר לנסיונל לזכות בתואר האליפות בקולומביה בסוף שנת 2015 וכן היה שותף בהישג הגדול ביותר של הקבוצה, זכייה בקופה ליברטדורס 2016. נחשב לאחד השחקנים עם הכי הרבה הישגים במועדון כשלזכותו עשרה תארים במדי הקבוצה.
ב-15 באוגוסט 2016 עבר לקבוצת הפאר הארגנטינאית, בוקה ג'וניורס תמורת 3 מיליון דולר.
ערך את הופעת הבכורה ב-25 בספטמבר מול ניואל'ס אולד בויס בניצחון 1-4 והראה יכולת טובה.
ב-1 באפריל 2017 סבל מקרע ברצועות, מה שהשבית אותו לתקופה של כמעט שנה.
חזר לשחק ב-14 בינואר 2018 במשחק הכנה מול גודוי קרוס במשך 90 דקות.
לא שיחק יותר מדי במהלך אותו טורניר, אך היה חלק מהסגל שזכה באליפות האפרטורה 2018, האליפות השנייה שהשיג עם הקבוצה.
בחלק השני של עונת 2018 עבר לשחק בפצ'וקה המקסיקנית, אבל פרט למשחק אחד בגביע לא שותף כלל.
בשנת 2019 עבר לשחק בברצלונה ספורטינג קלוב מאקוודור.
ערך את הבכורה ב-6 בפברואר במוקדמות גביע ליברטדורס מול דפנסור ספורטינג מאורוגוואי בניצחון 1-2 אבל קונפדרציית ה־CONMEBOL פסקה על ניצחון טכני לאורוגוואים 0-3 בטענה שפרס לא קיבל עדיין אישור לשחק.
את שער הבכורה כבר בחצי גמר הגביע האקוודוריאני בניצחון 1-4 על דלפין.
ב-2 בספטמבר חזר לאירופה והצטרף לבואבישטה.
ערך את הבכורה ב-2 בנובמבר מול בנפיקה ליסבון ועד לסיום העונה הפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה כשמשחק 17 משחקים ופותח בתשעה מהם.
סבסטיאן פרס זומן לנבחרת עד גיל 20 שאירחה את המונדיאליטו ב-2011 על ידי המאמן אדוארדו לארה.
הוא שיחק במשחק אחד בלבד, בשמינית הגמר מול קוסטה ריקה בניצחון 2-3. שנתיים מאוחר יותר זומן על ידי המאמן קרלוס רסטרפו לסודאמריקנו 2013, שיחק 7 משחקים והנבחרת זכתה בתואר.
כמה חודשים מאוחר יותר בטורניר טולון שאותו סיימה קולומביה כסגנית לאחר הפסד בגמר לברזיל 0-1. בחודש יולי של אותה שנה שיחק את כל המשחקים במונדיאליטו של 2013, אותה סיימה קולומביה בשמינית הגמר אחרי הפסד בדו-קרב פנדלים לדרום קוריאה.
עם הנבחרת האולימפית של קולומביה, שיחק פרס באולימפיאדת ריו, שם הגיעה קולומביה לרבע הגמר לפנמי שהודחה על ידי ברזיל.
פרס שיחק בשלושה מתוך ארבעת המשחקים.
לנבחרת הבוגרת זומן פרס לראשונה בפברואר 2016 על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 מול ו.
מול בוליביה הוחלף פרס לאחר 61 דקות על ידי אדווין קרדונה, אבל מספר ימים אחר כך כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 על אקוודור.
שיחק גם בטורניר הקופה אמריקה 2016 בארצות הברית שבו הגיעה קולומביה למקום השלישי.
פרס שיחק 5 משחקים ולא כבש.
זימונו האחרון על ידי פקרמן היה לסגל המוקדם למונדיאל 2018, אך הוא נופה לקראת הסגל הסופי.
לאחר שלא זומן במשך שלוש שנים, חזר פרס לסגל הנבחרת על ידי המאמן, ריינלדו רואדה, לקראת טורניר הקופה אמריקה 2021, שבו שיחק שני משחקים ולא כבש.
נבחרת השנה בליגה הקולומביאנית 2015
נבחרת השנה בקופה ליברטדורס 2016
נבחרת השנה בדרום אמריקה 2016
הקשר הטוב ביותר בליגה האקוודוריאנית 2019
נבחרת השנה בליגה האקוודוריאנית 2019
סבסטיאן יאטרה (בספרדית: Sebastián Yatra; נולד ב-15 באוקטובר 1994), הוא שם הבמה של סבסטיאן אובנדו ג'יראלדו (Sebastián Obando Giraldo), זמר-יוצר קולומביאני.
אף על פי שחי רוב חייו בארצות הברית, ודובר אנגלית היטב, הוא שר בספרדית.
יאטרה התחיל כאמן פופ לטיני והקליט בלדות רבות, וכן הוציא מספר סינגלים מוצלחים של רגאטון.
הוא ידוע במילות השיר הרומנטיות שלו, הממזגות את הליריקה המסורתית עם השפעות רגאטון מודרניות.
יאטרה התפרסם באמריקה הלטינית ב-2016 כשהוציא את הלהיט "Traicionera".
בהמשך הוציא שלושה אלבומי אולפן והקליט עם אמנים ממגוון רחב של ז'אנרים מוזיקליים לאורך הקריירה שלו.
בגיל 5 נפרדו הוריו והוא עבר עם אמו למיאמי בקליפורניה.
החל לשיר כבר בגיל צעיר, ובגיל 20 חזר לקולומביה כדי לבסס את הקריירה המוזיקלית שלו במוזיקה לטינית.
הוא השיג הצלחה פורצת דרך עם השירים "Traicionera" ואחריו " Robarte un Beso " בהשתתפות קרלוס ויוס.
"Traicionera" שימש כסינגל המוביל לאלבום הבכורה שלו מ-2018, Mantra, שהכיל גם את הסינגל "Sutra", בהשתתפות הראפר הפורטוריקני Dalmata.
לאחר מכן הוציא את האלבום Fantasia כולל הסינגל המוביל "Un Año" בהשתתפות הלהקה המקסיקנית Reik.
הוא זכה להצלחה מתמשכת בשיתוף פעולה עם דדי יאנקי, נאטי נטשה והאחים ג'ונאס בסינגל הדו-לשוני " Runaway ".
יאטרה נולד במדיין, התגורר זמן קצר בקרטחנה לפני שעבר עם אמו למיאמי בגיל חמש בעוד אביו נשאר בקולומביה כדי לעבוד בנדל"ן.
בדיון על החוויה, הסביר יאטרה, "זו הייתה הקרבה גדולה.
מאז שאבא שלי נשאר לעבוד בקולומביה, להורים שלי הייתה מערכת יחסים ממרחקים במשך 12 שנים".
הוא התגלה כמחונן בתחום המוזיקלי כבר בצעירותו, למד פסנתר, גיטרה וטכניקה ווקאלית.
למרות זאת היה שחקן כדורגל נלהב לפני שהחליט להתרכז במוזיקה שלו.
הוא ממשיך לעסוק בכדורגל כתחביב.
הקונצרט הראשון בו השתתף היה של זמר הפופ הקולומביאני חואנס.
לדבריו הוא החליט להפוך לזמר בגיל שתים עשרה לאחר שקיבל את התפקיד של טרוי בולטון בהפקתו בבית הספר של היי סקול מיוזיקל.
כשלמד בתיכון, יאטרה שיחק בעמדה של קשר הגנתי מרכזי בקבוצת הכדורגל של בית ספרו.
סימן ההיכר שלו אז היה לבישת צעיף על פיו במהלך האימון כדי להגן על קולו.
הוא התאמן בשירה בפני חבריו לקבוצה באוטובוס, בהסעות למשחקים ובחזרה, ביצע שירים של האמנים האהובים עליו וכן שירים מקוריים משלו.
הוא השתתף בשיעורי שירה כל יום אחרי בית הספר.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר Sagemont בווסטון, פלורידה בשנת 2012, החל ללמוד מינהל עסקים במכללת בבסון (Babson College).
עם זאת, יאטרה נשר מבית הספר כדי להתמקד במוזיקה ובגיל 20, חזר יאטרה לקולומביה כדי להתחיל את הקריירה המוזיקלית שלו.
2013–17: קריירה מוקדמת והשיר "Traicionera"
בספטמבר 2013, פרסם יאטרה את הסינגל הראשון שלו "El psicólogo", בקולומביה, מקום הולדתו.
הסינגל הפך במהירות ללהיט בקולומביה, וכן בוונצואלה, אקוודור, מקסיקו וארצות הברית.
"El Psicólogo" הוא בלדת פופ עם השפעות רגאיי שהוקלטה בארצות הברית, והופקה על ידי המפיקים הלטיניים הידועים יוני אטלה ואנדר תומאס, במאסטר על ידי טום קוינקווין וקליפ שצולם על ידי הבמאי הקולומביאני סימון ברנד.
יאטרה טייל עם Paty Cantú בסיבוב ההופעות שלה ב-Drama Queen, ועם Sandoval Sandoval בסיבוב ההופעות שלה Deja Que La Vida Te Sorprenda וזכה לתהילה נוספת.
סינגל ההמשך שלו "Todo Lo Que Siento" זכה להצלחה קלה, אבל "Para olvidar" שלאחר מכן הפך ללהיט בקולומביה, ונצואלה, אקוודור, ושוב בארצות הברית.
בשנת 2015 הושקו שני סינגלים מצליחים, "No me llames" בהשתתפות Alkilados ו-"Cómo Mirarte", להיט חוזר שהופץ תחילה כסולו ושוב בשיתוף פעולה בהשתתפות Kenai ורמיקס על ידי מפיקים כמו קווין ADG, Chan El Genio ו-Dandee.
יאטרה זכה לראשונה להצלחה בינלאומית עם הסינגל "Traicionera" להיט בהשפעת רגאטון, טראפ ו-EDM שביסס את מעמדו כאמן בינלאומי מועדף באמריקה הלטינית, ובשוק הלטיני בארצות הברית.
הוא התארח בספרד וזכה להצלחה באירופה.
הסינגל סווג פלטינה כפולה בקולומביה ופלטינה באקוודור.
הוא הגיע למקום ה-12 במצעד Billboard Hot 100. שיתוף הפעולה של יאטרה עם זמר הוולנטו הקולומביאני Carlos Vives בשם "Robarte Un Beso" זכה בפרס ASCAP.
הקליפ הנלווה לסינגל, בבימויו של יוצר הסרטים הוונצואלי דניאל דוראן ויצא ב-28 ביולי 2017, כולל ארבעה סיפורי אהבה שכולם מתרכזים סביב בני זוג המשרתים זה את זה.
יאטרה הוציא את האלבום Mantra ב-18 במאי 2018. על שם האלבום, הוא הסביר, "המנטרה שלי הם השירים שלי.
זה לוקח אותך לאנרגיה הטובה הזו עם כל מה שאתה מקשיב לו.
לכל השירים האלה יש את הוויברציות החיוביות האלה, במיוחד במילים.
הם רק חולקים אהבה." בשנת 2018, יאטרה דיבב את הדמות מיגו בגרסה הספרדית של סרט האנימציה הממוחשבת מפלצות בשלג.
הוא הוציא את הסינגל "Sutra" בהשתתפות אמן הרגאטון הפורטוריקני Dalmata במרץ 2018, שהגיע גם למקום ה-26 במצעד השירים הלטיניים.
בדצמבר 2018, הוציא את הסינגל "Ya No Tiene Novio" בהשתתפות Mau y Ricky שהגיע למקום הראשון במצעד Billboard Latin Airplay.
בינואר 2019, סבסטיאן יאטרה ורייק השיקו עבודה משותפת בשם "Un Año" (שנה אחת).
הסינגל התקבל בברכה על ידי מהגרים רבים בארצות הברית דוברת הלטינית, שמזהים במילות השיר את הפרידה ממשפחותיהם.
הסינגל יצא לצד אלבומו החדש Fantasia שיצא באפריל 2019. למרות הוצאת מספר שירים מושפעי רגאטון לפני הוצאת האלבום, רוב שתים עשרה הרצועות בפנטזיה סווגו כבלדות.
יאטרה הגיב, "התחלתי את הקריירה שלי כזמר בלדות, מבלי שבכלל התכוונתי לכך.
הקשבתי ללואיס פונסי, רייק, אלכס אובאגו ומייקל בובלה, ומימשתי את המהות שלי." Fantasia הייתה מועמדת לאלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-62.
ביוני 2019, יאטרה פרסם את הרצועה "Runaway" עם דדי ינקי ונאטי נטשה, בהשתתפות האחים ג'ונאס.
"בורח" - Runaeway - הוא השיר הדו-לשוני הראשון שהוציא יאטרה: מילות השיר בספרדית, ואילו הפזמון הוא באנגלית.
קודם לכן שר יאטרה בספרדית בלבד.
לדבריו הבין שעל מנת להתקבל למיינסטרים גם בשפה האנגלית עליו לשיר גם באנגלית.
לדבריו השיר נכתב והיה שנתיים בהמתנה, עד שמצא את השותפים הנכונים לביצועו.
יאטרה ביצע את השיר לצד נאטי נטשה, דדי ינקי והאחים ג'ונאס בערב הפתיחה של סיבוב ההופעות של האחים ג'ונאס במיאמי.
הסינגל שלו "Oye", בהשתתפות הזמרת הארגנטינאית טיני, הגיע למקום הראשון ב-Billboard Argentina Hot 100 בשבוע של 26 באוקטובר 2019. הקליפ זכה ליותר מ-40 מיליון צפיות בשבועיים שלאחר יציאתו לאקרנים ביוטיוב.
באוקטובר 2019 הוא היה מעורב במחלוקות פוליטיות לאחר שהביע את תמיכתו בפוליטיקאים ובמועמדים של הימין הקיצוני הקולומביאני, כולל הנשיא לשעבר השנוי במחלוקת אלווארו אוריבה.
יאטרה שיתף פעולה עם להקת הרוק המקסיקנית מנה (Maná) בנובמבר 2019 הוציא גרסה חדשה לסינגל "No Ha Parado De Llover" של הלהקה משנת 1995. הקליפ של השיר, שמתרכז בחלקו סביב תאונת דרכים קטלנית, משמש כהודעת שירות לציבור נגד הודעות טקסט ונהיגה.
להקת מנה יזמה את שיתוף הפעולה לאחר שחבריה ראו את יאטרה מבצע כיסוי לשיר בגאלה של הגראמי 2018.
בתקופת מחלת נגיף קורונה 2019, פרסם יאטרה באופן פומבי המלצות למעריצים לריחוק חברתי ועטיית מסכות, כדי לעצור את התפשטות הנגיף.
בתקופת הבידוד במרץ 2020, הוא החל לקרוא ספרי ילדים באינסטגרם לייב בכל ערב בשעה 20:00 EST.
כמו כן, במרץ 2020, הוא הוציא רמיקס לשיר הפנטזיה שלו "Falta Amor" בהשתתפות ריקי מרטין.
על שיתוף הפעולה, שיקף יאטרה, "לשיר עם ריקי מרטין זה פשוט מטורף.
בחיים לא הייתי חושב שזה אפשרי בחיים.
זה ענק לא רק בתור לטיני, אלא לכל אדם שאוהב מוזיקה." הוא הכריז שהוא יהיה המופע הפותח לסיבוב ההופעות של מרטין ואנריקה איגלסיאס בארצות הברית, שהתקיים בין 5 בספטמבר ל-30 באוקטובר 2021.
בשנת 2021 הקליט יאטרה את השיר הספרדי "Dos Oruguitas" (מספרדית: "שני זחלים קטנים") ואת הגרסה שלו בשפה האנגלית, "Two Oruguitas" לפסקול סרט האנימציה של דיסני אנקאנטו.
"Dos Oruguitas" היה אחד מחמישה שירים שהיו מועמדים לשיר המקורי הטוב ביותר לאוסקר 2022. ב-22 בפברואר 2022, יאטרה חשף את התאריכים בצפון אמריקה לסיבוב ההופעות העולמי שלו בדהרמה.
בשנת 2022 כיכב יאטרה בסדרת הקומדיה המוזיקלית הספרדית של נטפליקס "היו היה פעם...
היום כבר לא" לצד השחקנית רוסי דה פלמה.
המוזיקה של יאטרה מסווגת כפופ לטיני, רגאטון ובלדות.
לפי מגזין המוזיקה האמריקאי The Fader , המוזיקה של יאטרה נוחתת "איפשהו בין הרומנטיקנים המלוכלכים של העת העתיקה לבין הוויברציות החושניות של הגל החדש".
הוא מושפע מאמני הפופ והרגאטון הלטיני ריקי מרטין, ג'יי באלווין, חואנס ורייק.
בראיון לבילבורד הוא הביע רצון לשתף פעולה עם זמר האופרה האיטלקית אנדריאה בוצ'לי.
יאטרה מאמין שמוזיקאים עכשוויים שוגים כשהם סבורים שבלדות הן דבר משעמם, איטי וישן, והוא מקווה להצעיר את העניין בבלדות לקהל צעיר יותר.
עם זאת, המוזיקה שלו מכילה אלמנטים מז'אנרים אחרים; Desire Thompson מ-Vibe תיאר את השיר שלו "Traicionera" כ"תערובת של מלכודת-EDM".
אף על פי שגדל בפלורידה ושולט באנגלית, יאטרה שר כמעט רק בספרדית.
הוא רואה את עצמו כקולומביאני, ורוצה לתת לשורשיו את החשיבות שמגיעה להם.
שירו "Runaway" מיוני 2019 היה הגיחה הראשונה שלו לכתיבת שירים דו-לשונית.
בדצמבר 2019, הוא שיתף פעולה עם קבוצת הבנים הדרום קוריאנית מונסטה X עבור השיר "Magnetic", הכולל משפטים בספרדית וגשר ממונסטה X בספאנגלית (Spanglish).
+שנהסרטתפקידהערות2018מפלצות בשלגמיגודיבוב לספרדית2019קלאוסג'ספרדיבוב לספרדית2024אסטרונאוטית (אנ')טודריק ספנסר
+ שנה סדרה תפקיד הערות20175 כוכביםסבסטיאן אורדונייסהופעת אורחGuerra de ídolosעצמו2 פרקים 2022 היו היה פעם...
היום כבר לא דייגו / מקסי תפקיד ראשי; 6 פרקים
שנה מועמדות פרס תוצאהמקור 2018 "Robarte un Beso" שירים זוכי פרסים זכייה
שנה מועמדות פרס תוצאהמקור 2017 "Traicionera" הסרטון הטוב ביותר מועמד סבסטיאן יאטרה אמן האנדים הטוב ביותר זכייה 2019 סבסטיאן יאטרה האמן הגברי הטוב ביותר מועמד אמן הפופ הטוב ביותר זכייה "Por Perro" הסרטון הטוב ביותר מועמד "Robarte un Beso" שיתוף הפעולה הטוב ביותר מועמד
שנהמועמדותפרסתוצאהמקור2022סבסטיאן יאטרהאמן הספרדי הבינלאומי הטוב ביותר"Tacones rojos"השיר הספרדי הבינלאומי הטוב ביותרDharmaאלבום הספרדי הבינלאומי הטוב ביותרDharma Tourסיבוב ההופעות, פסטיבל או הקונצרט הספרדי הבינלאומי הטוב ביותר
שנה מועמדות פרס תוצאהמקור 2018 סבסטיאן יאטרה האמן החדש של השנהזכייה Mantra אלבום אהוב - פופ מועמד "Robarte un Beso" שיר אהוב - פופ זכייה2024סבסטיאן יאטרהאמן פופ אהוב"Una Noche Sin Pensar"שיר פופ אהוב
פרס המוזיקה של MTV אירופה
שנה מועמדות פרס תוצאהמקור 2016 סבסטיאן יאטרה המופע האמריקה הלטינית מרכז הטובה ביותר 2017 2018 2019 2020 2021
שנהמועמדותפרסתוצאהמקור2022סבסטיאן יאטרהאמן הצעירים של השנה"Tacones Rojos" (בשיתוף ג'ון לג'נד)שיתוף הפעולה האלוהי"Pareja del Año" (בשיתוף מייק טוורס)השילוב המושלםDharmaאלבום השנה
שנהמועמדותפרסתוצאהמקור2022סבסטיאן יאטרהאמן השנה"Pareja del Año" (בשיתוף מייק טוורס)שיר השנהסבסטיאן יאטרהאמן הפופ האורבני המוביל"Tacones Rojos"שיר הפופ האורבני המוביל
סבסטיאן לקורני הוא פוליטיקאי צרפתי המכהן כראש ממשלת צרפת מאז ספטמבר 2025. טרם כך, שימש כשר הכוחות המזוינים, כשר המושבות שמעבר לים וכשר הרשויות המקומיות.
לקורני נולד באובון ב-11 ביוני 1986. הוא למד באוניברסיטת פנתאון-אסאס, וב-2002 הצטרף למפלגת האיחוד למען תנועה עממית.
ב-2005 החל לעבוד כעוזר פרלמנטרי עבור חבר האספה הלאומית פרנק גילאר.
באותה תקופה הוא היה העוזר הפרלמנטרי הצעיר ביותר באספה הלאומית.
ב-2008 הוא הפך ליועצו של השר לענייני אירופה ברונו לה מר.
ב-5 באפריל 2014 נבחר לקורני לראש עיריית ורנון.
בבחירות המקומיות ב-2015 הוא נבחר כחבר מועצה של קנטון ורנון, ולפיכך פרש מתפקיד ראש העירייה ב-4 בדצמבר של אותה שנה.
ב-21 ביוני 2017 הוא מונה למזכיר המשרד למעבר אקולוגי.
ב-31 באוקטובר של אותה שנה נפתח נגדו הליך משמעתי אשר בסופו הודח מחברותו במפלגת הרפובליקנים.
בעקבות כך, הוא הצטרף למפלגת הרפובליקה בתנועה!
ב-16 באוקטובר 2018 הוא מונה בידי מקרון לשר הרשויות המקומיות.
ב-14 בינואר 2019 הוא מונה יחד עם עמנואל ורגון לעמוד בראש "הדיון הלאומי הגדול" שנפתח במטרה לסיים את מחאת האפודים הצהובים.
ב-6 ביולי 2020 הוא מונה לשר הטריטוריות שמעבר לים.
בתקופה זו הוא נאלץ לטפל במשבר שנסוב סביב הטיפול הכושל של ממשלת צרפת במגפת הקורונה בגוואדלופ.
הוא אף הצהיר שצרפת תהיה מוכנה לשקול להעניק אוטונומיה לגוואדלופ.
ב-20 במאי 2022 הוא מונה לשר הכוחות המזוינים.
ב-9 בספטמבר 2025, לאחר קריסת ממשלתו של פרנסואה ביירו, מינה אותו הנשיא עמנואל מקרון לראש הממשלה.
בכך היה לקורני לראש הממשלה החמישי תוך שנתיים בלבד.
ב-6 באוקטובר, פחות מחודש לאחר כניסתו לתפקיד ויממה אחת בלבד לאחר הצגת ממשלתו, התפטר לקורני מתפקידו.
משך מספר ימים שימש כראש ממשלת מעבר וב-10 באוקטובר מינה אותו מקרון מחדש לתפקיד.
סבסטיאן אנסו קאסרס ראמוס (בספרדית: Sebastián Enzo Cáceres Ramos; נולד ב-18 באוגוסט 1999 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אורוגוואי.
קאסרס גדל במחלקת הנוער של ליברפול מונטווידאו.
הוא ערך 62 הופעות במדי המועדון במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-15 בינואר 2020 חתם בקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך קאסרס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בהפסד 1-0 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
קרלוס סבסטיאן סוסה סילבה (בספרדית: Carlos Sebastián Sosa Silva; נולד ב-19 באוגוסט 1986 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת אורוגוואי.
סוסה גדל במחלקות הנוער של סנטרל אספניול ופניארול.
בשנת 2007 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פניארול במסגרת ליגת העל האורוגוואית.
בשנת 2008 הושאל לסנטרל אספניול.
בהמשך שיחק סוסה בבוקה ג'וניורס, ולס סארספילד, פצ'וקה, מינרוס דה סקטקס, רוסאריו סנטראל ואתלטיקו מורליה.
בשנת 2020 חתם במסטלאן, ממנה הושאל למשך עונה וחצי לאינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית.
בתום תקופת ההשאלה חתם באידנפנדיינטה באופן קבוע.
ב-11 ביוני 2022 ערך סוסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בניצחון 0–5 על נבחרת פנמה במשחק ידידות.
אליפות ארגנטינה (1): 2011 אפרטורה
אלגוט סבסטיאן ננאסי (בשוודית: Algot Sebastian Nanasi; נולד ב-16 במאי 2002) הוא כדורגלן שוודי המשחק בקבוצת שטרסבורג ובנבחרת שוודיה.
ננאסי החל לשחק כדורגל ב-Viby IF משם עבר לקריסטאנסטאד.
בקיץ 2018, הוא עבר לקבוצת U19 של מאלמה.
ב-1 ביוני 2020 ננאסי חתם על חוזהו הראשון בקבוצה ומיד הושאל לורברגס בולס, בה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 ביוני 2020 בהפסד 1–2 לגטבורג.
בדצמבר 2021 האריך ננאסי את חוזהו במאלמו FF עד עונת 2025. ב-20 ביולי 2022 הושאל לקלמאר FF להמשך העונה.
הוא כבש חמישה שערים ובישל שישה ב-16 הופעות ליגה בקבוצה.
ב-10 באפריל 2021 ערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של מאלמה במסגרת הליגה השוודית בניצחון 1-5 על המארבי.
ב-25 בספטמבר 2021 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–5 על אורברו.
ננאסי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה ב-9 בינואר 2023 בניצחון 0–2 על נבחרת פינלנד.
סבסטיאן פרנסיני (בספרדית: Sebastián Francini; נולד ב-8 בספטמבר 1989) הוא שחקן ארגנטינאי.
פרנסיני מוכר בזכות השתתפותו בטלנובלה של כריס מורנה: "קטנטנות".
פרנסיני נולד בעיירה מרלו בפרובינציית בואנוס איירס.
הוא זכה לפרסום ששיחק בסדרה "קטנטנות", שבתחילה גילם את דמותו של נאצ'ו ומהעונה החמישית עד העונה השביעית גילם דמות את דמותו של סבסטיאן; הוא זכה על תפקידו בפרס הטלוויזיה הארגנטינאי "Premios Martín Fierro", בנוסף הוא גם שיחק בסרט המבוסס על הסדרה; במסגרת תפקידו בסדרה גם הגיעה לביקור בישראל.
ב-2007 שיחק בטלנובלה "רומאו ויוליה".
הוא לקח חלק במספר הפקות לתיאטרון וביניהן "הנסיך הקטן".
סבסטיאן וויגל הוא מנצח ונגן קרן יער גרמני.
כיום הוא המנצח הראשי של תזמורת יומיורי.
סבסטיאן וויגל הוא אחיינו של המנצח והמורה למוזיקה יורג-פטר וייגל ואחיו של הוויולן המנוח פרידמן וויגל מרביעיית ארטמיס.
וייגל למד בבית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר בברלין, שם למד נגינה בקרן יער ובפסנתר ובמקביל למד גם ניצוח.
ב-1987 הקים את המקהלה הקאמרית של ברלין, ולאחר מכן ניהל את התזמורת הקאמרית החדשה של ברלין.
הוא היה נגן קרן ראשי בתזמורת האופרה של ברלין במשך 15 שנה.
הוא היה גם חבר בתזמורת הג'אז "וילהרמוני" במזרח ברלין.
ב-1993, וויגל מונה למנצח הראשי של התזמורת הפילרמונית הצעירה של ברנדנבורג.
ב-1997 הוא מונה למנהל מוזיקלי כללי של האופרה של ברלין.
ב-2003, וייגל זכה בתואר "מנצח השנה" מהמגזין הגרמני "עולם האופרה", וזכה בתואר זה שוב ב-2005 וב-2006. בין השנים 2004 ל-2008, היה המנהל המוזיקלי של תיאטרון ליסאו בברצלונה.
ב-2007, וויגל ניצח על הפקה חדשה של "אמני השירה מנירנברג" של וגנר בפסטיבל ביירוית, בבימויה של קתרינה וגנר, וניצח על הופעות נוספות בשנים שלאחר מכן.
בין 2008 ל-2023, סבסטיאן וויגל היה המנהל המוזיקלי הכללי של האופרה של פרנקפורט, שם היה במקביל גם המנצח של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט.
הוא ניצח על הפקות חדשות של "דפנה" ו"ארבלי" מאת ריכרד שטראוס, "העיר המתה" של קורנגולד, "ליר" של ריימן ו"דיפלמאוס" של יוהאן שטראוס, ולקח על עצמו לנצח על "חליל הקסם" של מוצרט, "פידליו" של בטהובן ו"טריסטן ואיזולדה" ו"פרסיפל" של וגנר.
הוא ניצח גם על "טבעת הניבלונג" של וגנר, בבימוי של ורה נמירובה, עם שני מחזורי הופעות מלאים ב-2012. הופעות בודדות הוקלטו.
עם האופרה של פרנקפורט, וויגל עשה הקלטות מסחריות של אופרות עבור הוצאת "OEHMS Classics".
מחוץ לאירופה, וויגל מונה למנצח הראשי של תזמורת יומיורי שבטוקיו ב-1 באפריל 2019, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים.
סְבֵּרבַּנְק או סְבֵּר בַּנְק הוא הבנק האוניברסלי הגדול ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה, עם למעלה מעשרים אלף סניפים ברוסיה.
המשרד הראשי ממוקם בסבר סיטי במוסקבה.
בעל השליטה העיקרי בבנק הוא הבנק המרכזי של רוסיה, המחזיק בכ-64% מהמניות.
הבנק מתפרש במעל 20 אלף סניפים עם 232 אלף עובדים.
רווחי הבנק בשנת 2013 הסתכמו בכ-12 מיליארד דולר.
שווי הבנק, נכון ל-2013, מסתכם בכ-486 מיליארד דולר.
רבים רואים אותו יותר כסוכנות ממשלתית מאשר כבנק, עקב הטיפול המיוחד שהוא זוכה לו מצד הממשלה, בייחוד לאחר משבר הרובל ב-1998.
נכון לשנת 2014 הבנק דורג בתור הבנק הגדול ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה ולבנק השלישי בגודלו באירופה והוא ממוקם במקום 33 בדירוג הבנקים העולמיים.
הבנק הוא חברה ציבורית, הנסחרת בבורסת מוסקבה וכל מניותיו נמצאות בידי הציבור.
לבנק פעילות מחוץ לרוסיה, באמצעות חברות בנות השייכות לו וממוקד בתחומים עסקיים-מסחריים ובנקאות פרטית.
הבנק החל את דרכו ברפורמה הפיננסית של שנת 1841 שיזם גאורג לודוויג קנקרין, עם הקמת רשת של בנקי חסכונות בבעלות המדינה.
עד סוף המאה ה-19 הרשת גדלה והייתה לגדולות מסוגה בשטחי האימפריה הרוסית.
בשנת 1905 הסניפים החלו למכור ביטוחים ולאחר 1910 שיתפו פעולה עם מוסדות פיננסיים במתן הלוואות.
ב-1915 החברה החלה לקבל איגרות חוב ממשלתיות.
לאחר מהפכת אוקטובר בנקי החסכונות הולאמו והפכו לחלק ממערך הבנקאות הממשלתי בברית המועצות.
בשנת 1991 בנק החסכונות אורגן כחברת מניות פרטית בשם "סברבנק" שגדלה להיות לבנק הגדול ביותר במדינה והוא נמצא בבעלות הבנק המרכזי של רוסיה.
הבנק מפעיל חברות בת שונות בתחום הביטוח כמו "NPF סברבנק".
בספטמבר 2020 נערך מיתוג מחדש במהלכו עודכן הלוגו ושם הבנק שונה מ"סברבנק" ל"סבר בנק" (Sber Bank) והקבוצה רכשה 40% ממניות קבוצת רמבלר, המחזיקה בין השאר בבעלות על רשת בתי הקולנוע הגדולה ברוסיה: סינמה פארק ופורמולה קינו.
הלוגו עצמו הוא עיגול לא-גמור בצבע כחול-צהוב-ירוק ובתוכו סימן V.
הרמן גרף (נובמבר 2007 — ואילך)
סבסטיה הוא כפר פלסטיני בהרי השומרון, סמוך לעיר שכם, בנפת שכם אשר בתחום הרשות הפלסטינית.
סבסטיה שוכנת בסמוך לחורבות העיר הקדומה שומרון, ששימשה בירת ממלכת ישראל במאות התשיעית והשמינית לפנה"ס.
בשם הכפר השתמר השם "סבסטי" (Sebaste), שם שניתן לעיר שומרון על ידי הורדוס שבנה אותה מחדש במאה הראשונה לפנה"ס.
מאז המאה ה-4, מזוהה במקום קברו של יוחנן המטביל.
בתקופה הביזנטית נבנתה במקום כנסייה, וזו נבנתה מחדש בידי הצלבנים.
בימי הביניים, הכנסייה הפכה למסגד בשם "נבי יחיא".
הכפר סבסטיה מצוי בסמוך לאתר הארכאולוגי של העיר שומרון, עיר קדומה בארץ ישראל ובירת ממלכת ישראל במאות ה-9 וה-8 לפנה"ס.
על פי המסופר בתנ"ך, לאחר מצור, העיר נפלה לידי האימפריה האשורית החדשה בשנת 722 לפנה"ס, מפלה שהביאה לסופה של ממלכת ישראל.
היא שימשה כמרכז שלטוני אזורי תחת השלטון האשורי, הבבלי והפרסי.
העיר חרבה פעמים רבות, ובכל פעם שנבנתה מחדש פורקו כל בנייניה והיא נבנתה מחדש על הסלע באמצעות אבנים מהבניינים הישנים.
בשנת 331 לפנה"ס, העיר נחרבה על-ידי אלכסנדר הגדול, ובשנת 106 לפנה"ס, העיר חרבה שוב בידי יוחנן הורקנוס, נשיא יהודה החשמונאית.
המצביא הרומי פומפיוס בנה את העיר מחדש בשנת 63 לפנה"ס, ונראה שלאחר מכן ישבו בה שומרונים מתיוונים וכן צאצאיהם של חיילים מקדוניים.
ב-27 לפנה"ס העיר נבנתה מחדש בידי הורדוס אשר קרא לה סבסטי על שמו של הקיסר אוגוסטוס, אשר תורגם מלטינית ליוונית ומשמעותו "הנשגב".
הוא בנה בה שני מקדשים ואצטדיון גדול, ויישב בה 6,000 חיילים משוחררים, כנראה לא-יהודים שסייעו לו במאבקו על כס המלוכה ביהודה.
בשנת 7 לפנה"ס, הורדוס הוציא להורג את בניו אלכסנדר ואריסטובולוס בסבסטיה.
שלהי העת העתיקה וימי הביניים
חרסים מהתקופה הרומית המאוחרת, הביזנטית, המוסלמית המוקדמת ומימי הביניים התגלו בסבסטיה.
סבסטיה הייתה מושב של בישוף בממלכת ירושלים הצלבנית.
בשנת 1160, הכנסייה הביזנטית שציינה את קברו של יוחנן המטביל הוחלפה במבנה צלבני.
סבסטיה נזכרת בכתביו של הגאוגרף הסורי יאקות אל-חמאווי (1179–1229), שמיקם אותה בג'ונד פילסטין שבפרובינציית בילאד א-שאם, בנפת שכם.
הוא כותב כי במקום "הקברים של זכריה ויחיא, בנו, וכן של נביאים ואישים קדושים רבים אחרים".
הכנסייה הצלבנית הומרה למסגד בידי צלאח א-דין בשנת 1187, ולפי מקורות אחרים, זה נעשה בידי השלטון הממלוכי בשנת 1261.
ניקולו פוגיבונסי, נזיר איטלקי שביקר בסבסטיה בשנת 1347, מעיד כי בימיו המקום היה חרב, והתגוררו בו "כמה סרצנים ומעט שומרונים".
סבסטיה, כמו יתר ארץ ישראל, שולבה באימפריה העות'מאנית בשנת 1517. סבסטיה נזכרת ברישומי המס העות'מאניים של שנת 1596 כחלק מהנהיה (נפה) של ג'בל סמי, חלק מסנג'ק שכם.
במקום נרשמו 20 משקי בית ו-3 רווקים, כולם מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו מיסים על חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, הכנסות מזדמנות, עיזים ו/או כוורות, סך הכל 5,500 אקצ'ה.
בסבסטיה שלט אז מוח'תאר שבט אל-קאיד (الكايد) והוא בנה את ביתו כמצודה בלב הכפר.
בשנת 1870 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ומצא בו פחות מאלף תושבים.
ב-1882, חוקרי הקרן לחקר ארץ ישראל תיארו באריכות את סבסטיה ועתיקותיה במסגרת סקר ארץ-ישראל המערבית.
הם ציינו כי רוב תושבי הכפר מוסלמים, וכן ישבו בכפר גם נוצרים מהזרם היווני אורתודוקסי.
בין השנים 1915 ו-1938, שירתו את סבסטיה שתי תחנות במסילת השומרון (עפולה–שכם–טולכרם): תחנת מסעודיה, בצומת המשולשת, 1.5 קילומטרים מערבית מהכפר, ותחנת סבסטיה, 1.5 קילומטרים דרומית לכפר.
האתר של שומרון/סבסטיה הקדומה נחפר על-ידי משלחת הרוורד, תחילה בניהולו של גוטליב שומאכר (1908) ולאחר מכן תחת ג'ורג' אנדרו רייזנר (1909-1910), בסיועם של הארכיטקט ס.ס.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בסבסטיה התגוררו 572 איש, 562 מוסלמים -10 נוצרים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,020 נפש, בהם 980 מוסלמים ו-40 נוצרים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,066 דונם, אשר מתוכם הוקצו 1,284 לחקלאות שלחין ו-3,943 לגידולי דגנים.
השטח הבנוי של הכפר היה 90 דונם.
משלחת שנייה לשומרון העתיקה, שכללה חוקרים מ-5 מוסדות, ערכה חפירות באתר הארכאולוגי הסמוך בשנים 1931-1935 תחת הנחייתו של הארכאולוג האנגלי ג'ון וינטר קרופוט, בסיועם של קתלין קניון, אלעזר סוקניק וג.מ.
בחפירות לקחו חלק בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, הקרן לחקר ארץ ישראל והאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות, סבסטיה הייתה לחלק מממלכת ירדן.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נערכו חפירות ארכאולוגיות בקנה מידה קטן בחורבות שומרון הקדומה בשם מחלקת העתיקות הירדנית.
שלטון ישראל ותחת הרשות הפלסטינית
בעקבות מלחמת ששת הימים, עבר האזור לשלטון ישראל, ומאז הסכמי אוסלו, הכפר כלול בנפת שכם של הרשות הפלסטינית.
המסגד הראשי בכפר הוא מסגד נבי יחיא, מסגד העומד על שרידיה של קתדרלה צלבנית שלפי המסורת נבנתה מעל קבריהם של הנביאים אלישע ועובדיה וכן יוחנן המטביל, .
בתוך הכפר שרידיהם של מספר מבנים מהתקופה העות'מאנית שמצב השתמרותם טוב.
ב-25 ביולי (לפני תשעה באב) 1974 עלו פעילי גוש אמונים וחברי-כנסת (בהם אריאל שרון ואהוד אולמרט, לימים שניהם יכהנו כראשי ממשלת ישראל), לתחנת הרכבת הנטושה מסעודיה הסמוכה.
גם ראש האופוזיציה דאז, מנחם בגין, הגיע למקום והצהיר כי "אין ממשלה שיש לה זכות למנוע מיהודי להתיישב בכל מקום בארץ ישראל".
הממשלה הציבה להם אולטימטום של 4 ימים להתפנות ולאחר שפקע הם פונו בכוח על ידי צה"ל, לאחר תשעה באב, אך שבו למקום לשלושה ניסיונות התיישבות נוספים, שניים מהם הסתיימו בפינוי, עד ל"פשרת סבסטיה" שהובילה להתיישבות במחנה הצבאי בקדום ובכך למעשה, לחידוש ההתיישבות בשומרון.
האתר הארכאולוגי של גן לאומי שומרון (סבסטיה), הכולל את שרידיה של שומרון העתיקה, מצוי על השלוחה המזרחית של ההר עליו שוכן הכפר.
האתר נמצא בשליטה ישראלית, אך ביקור במקום מתאפשר רק בקבוצה לאחר תיאום עם צה"ל.
בשנים האחרונות אירעו מקרי השחתה של האתר הארכאולוגי בידי תושבים מהכפר.
סבסטיה מהווה מרכז של דיוקסיה.
בשנת 2005 בראשה עומד חנא עטאללה.
סבסטיאן רוזנטל איגואלט (בספרדית: Sebastián Rozental Igualt; נולד ב-1 בספטמבר 1976) הוא כדורגלן עבר צ'ילאני ממוצא יהודי, אשר שיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה.
רוזנטל החל את הקריירה המקצוענית בשנת 1992 בקבוצת אוניברסידד קאתוליקה ממולדתו, ובשנת 1996 עבר לקבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, שם היה לשחקן הראשון מאמריקה הדרומית שמשחק במועדון.
עם מעברו לריינג'רס נחשב רוזנטל לשחקן היהודי הטוב בעולם.
במהלך שהותו בקבוצה סבל ממספר פציעות שהשביתו אותו ממשחק לתקופות ממושכות, עד שעזב את המועדון וחזר לצ'ילה.
בשנים לאחר מכן הספיק לשחק למשך תקופה קצרה במועדון גראסהופרס משווייץ, שם זכה באליפות, אך ללא הצלחה אישית יתרה כאשר ב-22 הופעות כבש שער בודד.
בשנת 2006 חתם השחקן בקבוצת קולומבוס קרו מליגת ה-MLS האמריקאית.
בקבוצה זו שיחק רוזנטל 20 משחקים וכבש 3 שערים.
בינואר 2007 הגיע רוזנטל לישראל, בה קיבל אזרחות עקב היותו יהודי, וחתם בקבוצת מכבי פתח תקווה, במדיה שיחק עד תום עונת 2006/2007, ולאחר מכן עבר למכבי נתניה.
ב-27 באוקטובר 2007 כבש את שערו היחידי בליגת העל, בניצחון 2–1 על מכבי חיפה, ובתום עונת 2007/2008 שוחרר מהמועדון ופרש ממשחק פעיל.
בנבחרת צ'ילה ערך רוזנטל 27 הופעות, בהן כבש שני שערים.
סַבְרֹאשׁ (שם מדעי: Jynx torquilla) הוא עוף נודד ממשפחת הנקריים.
הוא מתרבה באזורים הממוזגים של אירופה ואסיה, וחורף באפריקה ובדרום אסיה.
בישראל הוא חולף בחודשי הסתיו בדרכו דרומה, ושוב באביב כשהוא חוזר לאזורי הרבייה שלו.
השם סבראש ניתן לו בשל יכולתו לסובב את ראשו ב-180 מעלות כמעט.
במצבי סכנה, הוא מפתל את ראשו ולוחש כנחש במצג הרתעה.
אורך גופו של הסבראש כ-17 סנטימטרים, ומשקלו עד 50 גרם.
צבע הנוצות חום-אפרפר כצבע קליפת עץ, ללא כיתום מובהק, והרגליים קצרות וחומות.
הזנב חום-אפור, ארוך יחסית לגוף, עם שלושה פסי רוחב חומים כהים.
המקור אפור, מחודד פחות וקצר מזה של נקריים אחרים.
לעיתים נראה גוון ירקרק ברגליים ובמקור.
הגחון בהיר, משורטט בדוגמה כהה של "ראשי חץ", והגרון חום בהיר.
נוצות הראש מזדקרות לצורת כיפה במצבי התרגשות.
פס חום כהה נמשך מהראש עד הגב, המופרד בבירור אצל עופות בוגרים.
אצל הצעירים הפס מטושטש יותר ומתמזג עם שאר הנוצות.
פס באותו צבע נמשך מקצה העין לרוחב הלחי.
הזכר והנקבה דומים, אך צבעי הנקבות מעט עמומים יותר, וגוני החום-אדמדם המופיעים בלבוש החיזור של הזכר חסרים אצלן.
הצעירים דומים לבוגרים, מלבד גוני החום הדהויים יותר.
דוגמת ראשי החץ על הגחון כמעט אינו נראית, והגרון בהיר מאוד, לעיתים כמעט לבן.
בזמן החיזור, ההזדווגות והטיפול בגוזלים, הסבראשים קולניים למדי.
מחוץ לתקופות אלה התנהגותם חששנית וקשה להבחין בהם.
קולו של הסבראש ברור, צלול ובלתי משתנה, ומזכיר קריאת בז.
בני הזוג מרבים לשיר ביחד, וכשהם מחליפים משמרות בעונת הדגירה הם משמיעים קולות תיפוף ונקישה חרישיים.
הצעירים, ולעיתים גם בוגרים, משמיעים קול דומה ללחישת נחש במצבי סכנה, התנהגות המכונה "מימיקה".
סבראשים חיים בנופים פתוחים או פתוחים למחצה, שיש בהם לפחות עצים בודדים, כגון שטחי פארק, גנים גדולים ומטעים.
הם נמנעים מיערות עבותים, שטחים חסרי עצים, מדבריות והרים גבוהים, ומעדיפים אקלים יבשתי שאינו לח מדי.
באזורי החריפה שלהם, הסבראשים מחפשים אזורים עשירים בחרקים, בעיקר סוואנה עם עצי שיטה.
הם אינם נכנסים ליערות גשם ושוהים רק פרקי זמן קצרים באזורים מדבריים.
רוב הסבראשים נודדים, למעט אוכלוסיות איים (כגון קורסיקה, סרדיניה, סיציליה וקפריסין), שהן יציבות או נודדות למרחקים קצרים.
נדידת הסבראשים מתחילה באמצע אוגוסט.
בדרך כלל הם חוצים את הרי האלפים, אך עוקפים את הים התיכון בנתיב מערבי, דרך ספרד וגיברלטר, או בנתיב מזרחי, דרך הבלקנים והבוספורוס.
יש החורפים בדרום ספרד, בדרום יוון או באיי יוון.
אוכלוסיות מצפון סקנדינביה נודדות בחלקן מעל בריטניה, ופרטים בודדים נצפו חורפים שם.
סבראשים מאירופה וממערב אסיה חורפים מדרום לסהרה, באזור נרחב המשתרע מסנגל, גמביה וסיירה לאון במערב עד אתיופיה במזרח, ועד הרפובליקה של קונגו וקמרון בדרום.
אוכלוסיות ממרכז ומזרח-אסיה חורפות בתת-היבשת ההודית, בדרום-מזרח אסיה ובדרום יפן.
הסבראשים מתחילים לחזור לאזורי הרבייה שלהם בסוף מרס, אך רובם יוצאים לדרכם באמצע אפריל.
אוכלוסיות צפון-פליארקטיות מגיעות לשטחי הרבייה שלהן רק בתחילת מאי או מאוחר יותר.
פרטים בודדים מגיעים לעיתים עד מערב אלסקה.
מזונו העיקרי של הסבראש הוא נמלים וחרקים אחרים שהוא מוצא בעצים רקובים או על הקרקע.
סבראשים משתמשים בחורי קינון נטושים של נקרים, במקום לחצוב חורים בעצמם.
הביצים לבנות, כמו אצל עופות רבים המקננים בנקרות.
מחוז סברדלובסק הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
נמצא במחוז הפדרלי של אורל.
רוב שטח המחוז נמצא באסיה בהרי אורל ובמישור הסיבירי המערבי.
בשנת 1890 בשטח המחוז נמצא פסל בעל משמעות דתית שנוצר לפני כ-12 אלף שנים.
קיימות עדויות על נוכחות אנושית באזור עוד מתקופת הברונזה.
לאחר כיבוש קאזאן בסוף המאה ה-16 החלה התרחבות רוסיה לכיוון מזרח.
כבר בתחילת המאה ה-17 החלה התיישבות רוסית באזור.
בתחילת המאה ה-18 תעשיינים רוסים החלו להקים באזור מפעלים ליציקת ברזל והפקת מחצבים.
האזור היה מרכז פעילות של משפחת דמידוב.
במהלך המאה ה-18–19 האזור היה הלב התעשייתי של רוסיה.
בתקופת האימפריה הרוסית נקרא המחוז בשם "פלך יקטרינבורג" והיה חלק של גוברניית טובולסק.
לאחר הקמת הרכבת הטראנס-סיבירית יכולות להביא את המוצרים של מפעלי האזור לאירופה גדלו בצורה משמעותית.
בשנת 1919 הוקמה גוברניית יקטרינברוג, אך היא בוטלה בשנת 1923 עם הקמת "חבל אורל".
בשנת 1934 הוקם מחוז יקטרינברוג בשטחים רחבים בהרבה מהמחוז הנוכחי.
בשנת 1934 ממנו פוצל מחוז צ'ליאבינסק.
בשנת 1938 פוצל ממנו מחוז פרם אך צורפו אזורים ממחוז צ'ליאבינסק ומחוז אומסק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה לשטח המחוז הועברו מפעלים רבים ומעל ל-2 מיליון אנשים.
בתקופת שלטון ברית המועצות נקראה בירת המחוז יקטרינבורג בשם סברדלובסק, על שם המנהיג הבולשביקי יעקב סברדלוב, והמחוז נקרא בהתאם "מחוז סברדלובסק".
שמו נשאר גם כשיקטרינבורג חזרה לשמה הקודם לאחר פירוק ברית המועצות.
בתוכניות חומש הראשונות נבנו בשטח המחוז מפעלים רבים.
האזור היה מרכז חשוב של יהוויסטים.
בשנת 1939 הרשויות גילו מרכז חשוב של הכת וסגרו אותו תוך מעצר כל המאמינים.
בשנת 1957 בתשלובת מאיאק התרחשה תאונה גרעינית שגרמה לזיהום משמעותי.
בוריס ילצין, נשיא רוסיה בתקופה שלאחר פירוק ברית המועצות, כיהן כיו"ר הוועדה הקומוניסטית של מחוז סברדלובסק (בפועל, ראש המחוז) מ-1976 עד 1985.
בגלל ריבוי מפעלים של תעשייה ביטחונית המחוז היה סגור לביקור אזרחי מדינות זרות עד לשנת 1991.
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז סברדלובסק" שכוללת 50 חברים.
החל ממאי 2012 בתפקיד מכהן יבגני קויוואשב.
בהתאם לתוצאות הבחירות של שנת 2022 הוא התחיל בכהונה השלישית.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-30 ראיונים ו-25 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
בנוסף לכך קיימות ארבע ערים סגורות בהם פועלים מפעלים של תעשיית הגרעין הרוסית ושני בסיסים של חיל הטילים האסטרטגיים.
זאת לעומת כ-4.7 מיליון תושבים בשנת 1994. בערים מתגוררת כ-86.6% מאוכלוסיית המחוז.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-85% מאוכלוסיית המחוז.
בנוסף לכך, יש טטרים (כ-2.2%) בעיר הגדולה - יקטרינבורג מתגוררים כ-1,500,000 תושבים.
ערים נוספים הם ניז'ני טגיל (334 אלף), קמנסק-אורלסקי (162 אלף) ופרבואורלסק (113 אלף).
בעקבות גירוש אוכלוסייה גרמנית מאזורים אחרים של ברית המועצות בשנת 1959 התגוררו במחוז 53 אלף גרמנים.
בשנת 1959 התגוררו במחוז 26 אלף יהודים, רובם הגיעו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשטח המחוז נמצאים מרבצים גדולים של ברזל, ניקל, נחושת, זהב, פלטינה ומתכות אחרות.
בהתאם לכך, המחוז מתאפיין בתעשייה כבדה מפותחת ביותר.
בערי המחוז ממוקמים מפעלים ליצור פלדה (בעיר ניז'ני טאגיל שנמצא בבעלות חברת אווראז), טנקים (מפעל הקרונות של אוראל בניז'ני טאגל), תחמושת ומכונות שונות לתעשייה כבדה.
בשנת 1897 בעיר אסבסט נבנה מכרה לכריית אזבסט.
מפעל זה היה הראשון מסוגו באימפריה הרוסית וייצור אזבסט באזור נמשך עד היום.
בשנת 1964 כ-50 ק"מ מסברדלובסק הופעלה תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי שהייתה תחנת הכוח הגרעינית הראשונה בברית המועצות שמטרתה העיקרית הייתה ייצור אנרגיה חשמלית בהיקף משמעותי.
המחוז מהווה מרכז חשוב של מסילות ברזל.
בין היתר דרכו עובר הרכבת הטראנס-סיבירית.
דרך המחוז עובר כביש ארצי M5 מוסקבה-יקטרינברוג.
בשלבי בנייה מתקדמים נמצא כביש אגרה M12 "ווסטוק".
הכביש מתוכנן להגיע ליקטרינבורג בסוף 2024 ולהמשיך לטיומן.
נמל התעופה קולצובו נמצא בסביבת יקטרינברוג והוא בעל מעמד בין-לאומי.
בשנת 2020 עברו דרכו כ-3.5 מיליון נוסעים.
סבסטיאן קוסטין (Sebastian Costin; 11 בספטמבר 1939 – 30 בנובמבר 1997) היה סופר, משורר, מתרגם, עיתונאי ועורך ספרותי יהודי ישראלי שכתב בשפה הרומנית ותירגם מעברית לרומנית.
שיריו הליריים של קוסטין, לעיתים קרובות טרגיים ונוגעים בנושא המוות, "המוזיקליות נראית כה טבעית ונוכחת בכל, עד שאם תקשיב להם היטב, תגלה עשרות שירים דמויי זמר או דמויי בתים של זמר" (אלכסנדרו מירודן).
סבסטיאן קוסטין נולד בגאלאץ, רומניה ובתום לימודי התיכון, החל משנת 1955 למד בבית הספר לספרות ע"ש מיכאי אמינסקו בבוקרשט ואחר כך בחוג לספרות ולבקורת ספרות באוניברסיטת בוקרשט, אותו סיים בשנת 1960. בשובו לגאלאץ היה ספרן, עבד ב"בית היצירה העממית" ואחר כך כמזכיר הספרותי של התיאטרון המקומי.
החל משנת 1967 כתב בביטאון איחוד הנוער הקומוניסטי "סקנטיה טינרטולוי", בו הצטיין במיוחד במדור לבקורת תיאטרון.
עבר בהמשך לבוקרשט כעורך באולפני הקולנוע.
קוסטין התחיל לפרסם שירים בעיתונות עוד מגיל 13. ב-1962 פרסם את קובץ השירים Femios ובהמשך חבר, בשם העט שטפאן מריאן (Ștefan Marian) לסופר יון מקסימיליאן בכתיבת ספרי בלשים.
הוא עלה לישראל ב-1973 והיה לעורך ומזכיר מערכת של עיתונים וכתבי העת בשפה הרומנית בישראל - "ויאצה נואסטרה" (Viaţa Noastră), "רביסטה מיה" (Revista mea) (עורך ראשי), "טריבונה מגזין", כמו כן עבד בתוכניות קול ישראל ברומנית.
במקביל לעבודתו הוא המשיך לכתוב שירים וגם תרגם שירה ישראלית לרומנית, תרגומים שפורסמו ברומניה.
סבסטיאן קוסטין נבחר פעמיים לתפקיד סגן יושב ראש אגודת הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ובשנים 1994 עד 1991 היה יושב הראש שלה.
קוסטין נפטר באופן פתאומי בתל אביב בשנת 1997, בגיל 58.
1981 - "פרס ציון" (מיסודו של ברונו לנדסברג) - בגובה אלף דולר - מטעם אגודת הסופרים הישראלים בשפה הרומנית
Paşaport pentru moarte (פספורט למוות) רומן בלשי, נכתב בשיתוף פעולה עם יון מקסימיליאן.
Detectivul duce tava (הבלש נושא את המגש) רומן בלשי, נכתב בשיתוף פעולה עם יון מקסימיליאן.
1997 - Pădurea de aer (יער אוויר), קובץ שירים
Poeme de o zi - 2002 (פואמות של יום אחד), פורסם לאחר מות המחבר.
1975 Sunete ebraice (צלילים עבריים), כולל תרגום לרומנית משירתם של לאה גולדברג, רחל המשוררת וחיים נחמן ביאליק.
1992 La marginea cerului (בשולי השמיים), כולל תרגום לרומנית של מיצירותיהם של חמישים משוררים עבריים.
Casa din strada Garibaldi, 1999 ("הבית ברחוב גריבלדי" מאת איסר הראל)
2003 מספר קטעים ליריים בתוך קובץ התרגומים Timp fără trup (זמן ללא גוף) משירתו של סנדו דוד
פרס סבסטיאן קוסטין - לאחר מותו של קוסטין ייסדה אלמנתו, אוג'ניה קוסטין, קרן על שמו, הפועלת במסגרת "החוג התרבותי של ירושלים" ומעניקה כל שנה פרס בגובה 1,500 $ ליוצר ישראלי בשפה הרומנית.
סבר פְּלוֹצְקֶר (נולד ב-19 ביוני 1944) הוא כלכלן ועיתונאי ישראלי; זוכה פרס סוקולוב לעיתונאות כתובה לשנת 1998 ופרס "העורך הכלכלי המצטיין" לשנת 1987. כיום משמש כפרשן והעורך הכלכלי הראשי של העיתון "ידיעות אחרונות".
פלוצקר נולד באוזבקיסטן להורים שברחו מפולין בעקבות מלחמת העולם השנייה.
ב-1946, לאחר תום המלחמה, שבה המשפחה לפולין.
ב-1957 עלה פלוצקר לישראל והתגורר בבת ים.
את לימודיו התיכוניים עשה בחולון.
בגיל 16 וחצי החל ללמוד כלכלה באוניברסיטה, ולצורך קיבל קיבל דחיית שירות בצה"ל.
הוא למד לתואר ראשון ושני בכלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים שירת בצה"ל ככלכלן בתפקידי מטה שונים.
היה עמית מחקר במכון ברוקינגס בוושינגטון בשנים 2003–2004, ובנוסף הרצה באוניברסיטאות קולומביה, סטנפורד ופרינסטון.
עוד כשהיה תלמיד בית ספר תיכון, כתב ביקורות קולנוע עבור העיתון "על המשמר", ולאחר מכן כתב בשבועון "חותם" של החטיבה הצעירה של "השומר הצעיר".
מ-1968 שימש ככתב ועורך כלכלי ב"על המשמר", שהיה עיתון סוציאליסטי.
ב-1972 מונה לעורך המדור הכלכלי.
לנוכח לחצים לעברת את שמו, קיבל את הצעתו של הסופר נתן שחם והחליף את שמו הפרטי המקורי "סברין" ל"סבר", ועל מאמריו בעיתון חתם "פ.
ב-1980 החליף את חיים שור כעורך הראשי של העיתון, ומילא תפקיד זה עד 1987. בנוסף הדריך בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית ובמכוני מחקר כלכליים.
ב-1987 מונה לעורך הכלכלי של "ידיעות אחרונות", הפרשן הכלכלי ומרכז מאמרי המערכת.
הוא היה ממקימי המוסף הכלכלי היומי של העיתון, "ממון".
במסגרת אתר האינטרנט של העיתון, ynet, פרסם פלוצקר טור אישי בשם "יומני סבר".
פלוצקר נחשב לפרשן כלכלי שהחדיר סגנון כתיבה אישי לעיתונות הכלכלית, בין השאר כך שתהיה מגוונת ומובנת יותר לקהל רחב של קוראי העיתון.
פלוצקר גם היה הישראלי הראשון שראיין את מובילי ההייטק בארצות הברית, בין השאר את אנדרו גרוב מאינטל, ביל גייטס ממיקרוסופט ומייקל דל מדל.
פלוצקר זכה בפרס מצוינות ומקצוענות בעיתונאות הישראלית ע"ש העיתונאי שלום רוזנפלד לשנת 2009.
באוקטובר 2009 העניקה אגודת העיתונאים בתל אביב פרס מפעל חיים לסבר פלוצקר, יחד עם מוטי קירשנבאום וירון לונדון, על תרומתם לתקשורת הישראלית.
בשנת 2020 קיבל פרס מהמרכז הבינלאומי שם עולם להנחלת זיכרון השואה ומלחמה באנטישמיות.
פלוצקר נשוי ואב לשני ילדים.
מתגורר בשכונת נחלת יצחק בתל אביב.
סבסטיאן אוסקר רולי (בספרדית: Sebastián Oscar Rulli; נולד ב-6 ביולי 1975) הוא דוגמן ושחקן ארגנטינאי-מקסיקני.
רולי נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה הבכור מבין שלושה ילדים.
הוא למד מינהל עסקים בארגנטינה מולדתו; אולם לאחר שסיים את לימודיו, החליט לנסוע לאירופה ולנסות את מזלו בעולם הדוגמנות.
כאשר עבר למקסיקו, הוא התקבל לבית הספר לדרמה "Centro de Educación Artística" שם קיבל הכשרה נוספת כשחקן.
את הופעתו הגדולה הראשונה על המסך עשה רולי בשנת 2000, כששיחק בטלנובלה "אהבה ראשונה" לצד אנהי.
מאז הפך רולי לכוכב, וכיכב במגוון טלנובלות פופולריות, כגון: "כיתה 406", "רובי", "כנגד כל הסיכויים" ו"תשוקות".
בשנת 2008 כיכב בטלנובלה "Un Gancho al Corazon", טלנובלה מקסיקנית המבוססת על הטלנובלה הארגנטינאית "חיים שלי".
בשנת 2021 כיכבה לצדה של אנג'ליק בויר בטלנובלה המקסיקנית "Vencer el pasado" בדמותו של מאורו אלוורז.
בשנת 2022 החל לשחק בטלנובלה המקסיקנית "העשירים גם בוכים" בדמות הראשית כלואיס אלברטו.
בשנת 2023 כיכב בסדרת המותחן והפשע "Más allá de ti" בשירות הסטרימינג "Vix" (אנ') שם גילם את דייוויד סאלגדו בסדרה שכללה שמונה פרקים.
בשנת 2024 שיחק לצד אנג'ליק בויר בסדרת הדרמה "El extraño retorno de Diana Salazar" בשירות הסטרימינג "Vix" (אנ'), אשר מבוססת על טלנובלה באותו שם משנת 1988.
ב-31 בדצמבר 2007 התחתן רולי עם חברתו השחקנית והדוגמנית הארגנטינאית ססיליה גליאנו (אנ') איתה היה בזוגיות כרב חמש שנים.
ב-15 בינואר 2010 נולד לזוג בן בשם סנטיאגו.
באוקטובר 2014 הודיע רולי שהוא נמצא במערכת יחסים רשמית ויציבה עם השחקנית אנג'ליק בויר.
השניים הכירו על סט הסדרה תרזה ב-2010.
+שנהסרטתפקידהערות2005Tresוירחיליו2016Dos policías en apurosג'ון טורס
סבסטיאנו ציאני (באיטלקית: Sebastiano Ziani; נפטר בשנת 1178) היה הדוכס ה-39 של ונציה.
סבסטיאנו כיהן כדוג'ה משנת 1172 ועד פטירתו.
במהלך תקופת כהונתו הקצרה פיקח סבסטיאנו על רפורמות בחלוקה המנהלית של העיר.
בתקופתו, בשל הרעש הרב שגרמו המספנות, שהיו סמוכות באותה עת לארמון הדוג'ה, הורה סבסטיאנו על הזזת המספנות לשטח שתרם במיוחד לצורך זה (לימים הארסנאלה) על מנת להרחיק אותן ממרכז השלטון.
סבסטיאנו אירח את האפיפיור אלכסנדר השלישי, הקיסר פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומשלחת של ויליאם השני, מלך סיציליה לוועידה שבסיומה נחתם הסכם ונציה ביולי 1177.
סבסטיאנו ונייר או סבסטיאנו וניירו (באיטלקית: Sebastiano Venier או Veniero; 1496 לערך - 3 במרץ 1578) היה הדוכס ה-86 של ונציה.
ונייר כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-11 ביוני 1577 ועד פטירתו.
ונייר נולד בוונציה בשנת 1496 למויזה ונייר ורעייתו אלנה דונה, והיה אחיינו של צואן פרנצ'סקו פנייר, שליט קוריגו.
בצעירותו עבד ונייר כעורך דין.
בבחירות שנערכו, בשל פופולריותו, זכה ונייר בכל קולות הוועדה הבוחרת.
ונייר נשא לאישה את צ'צ'יליה קונטאריני, ונולדה להם בת אחת - אלנה ונייר, ושני בנים.
סבסטיאנו ונייר נפטר בשנת 1578. על פי המסורת הוונציאנית, ונייר נפטר משברון לב לאחר שראה את נזקי השריפה שפרצה בארמון הדוג'ה בשנת 1578.
סבסטיאנו דל פיומבו (באיטלקית: Sebastiano del Piombo; סביבות 1485 – 21 ביוני 1547) צייר איטלקי מנייריסטי.
מפורסם בזכות שילוב של צבעוניות מהאסכולה הוונציאנית והתצורות המונומנטליות מהאסכולה הרומאית.
נולד בוונציה בשם סבאסטיאנו לוצ'יאני (Sebastiano Luciani), שם גם גדל והחל בדרכו האומנותית.
בתחילת דרכו היה מוזיקאי, נגן לאוטה מבוקש בחוגי האצולה הוונציאנית.
בהמשך החל לצייר והיה תלמיד של ג'ובאני בליני ולאחר מכן של ג'ורג'ונה, השפעתו של האחרון ניכרת ביצירותיו.
בתחילת העשור השני של המאה ה-16 סבסטיאנו עבר לרומא.
הוא השתתף בעיטור הווילה פארנזינה יחד עם מספר אמנים ובראשם רפאל.
על פי וזארי סבסטיאנו נהיה מקורב למיכלאנג'לו שהכין עבורו סקיצות לפיהן צייר סבסטיאנו ארבע מיצירותיו היותר מפורסמות.
הפייטה בכנסייה בוויטרבו, הטרספיגורציה של ישו וההלקאה של ישו בכנסית פטרוס על ההר (San Pietro in Montorio) ברומא, והתחיה של לזרוס הנמצאת כיום בגלריה הלאומית בלונדון.