tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תופעות הלוואי השכיחות ביותר הן: אטקסיה (חוסר קואורדינציה של הגפיים), נמלול בפנים ובגפיים, יתר-נשימה (עלייה בקצב הנשימה או בעומקה).
תופעות לוואי פחות שכיחות כוללות סחרחורת, פריחה, תסמונת סטיבנס-ג'ונסון, בחילה, אובדן משקל, לאוקופניה, כאב ראש, דיכאון, ריור, כאב מוגבר, נדודי שינה, סטטוס אפילפטיקוס.
דווחו על הפרעות במטבוליזם של סידן וויטמין D אחרי שימוש ארוך טווח.
סולטיאם הנלקחת יחד עם פרימידון עלולה לגרום לתופעות לוואי חמורות.
הוכח שהוספה של סולטיאם לטיפול בפניטואין גרמה להגדלה של רמת הפניטואים בדם.
סולטיאם יכולה גם להגדיל את רמת הפנוברביטל בדם.
אין לצרוך אלכוהול בזמן הטיפול.
מינון יתר עלול לגרום להקאה, תת-לחץ דם, ורטיגו, אטקסיה, חמצת (מצב של ריכוז גבוה של חומצה בדם).
סולטי דוג (בתרגום חופשי כלב מלוח) הוא קוקטייל המורכב מ: 60 מ"ל וודקה ו 180 מ"ל מיץ אשכוליות.
את המרכיבים יש למזוג במזיגה ישירה לכוס הייבול מלאה בקרח.
כאשר מזמינים את הקוקטייל ללא כתר המלח, הוא נקרא גרייהאונד
מקור השם הוא בשל כתר המלח שמעטר את שפת הכוס.
בעגה האנגלית, כלב מלוח הוא מלח שמבלה את רוב זמנו בהפלגות בים.
סולטאנה יוסוף ג'אד (השם המלא בערבית: سلطانة يوسف جاد, תעתיק מדויק: סלטאנה יוסף ג'אד; 20 בינואר 1910 – 1 בינואר 1995) הייתה זמרת עיראקית יהודיה.
נולדה למשפחה יהודית בעיר בגדד.
משפחתה הייתה ענייה והיא מעולם לא למדה קרוא וכתוב.
את הקריירה שלה כזמרת החלה בשנת 1927, לאחר שעברה לבגדאד.
בשנת 1941 חזרה למוסול והמשיכה להופיע.
כתבו לה גדולי המלחינים בתקופתה, כמו המוזיקאים היהודיים האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי.
היה לה קול חזק וערב שלא היה אופייני לבנות הדור שלה.
סולטאנה יוסוף הרבתה לעסוק במקאמות ובסוגות שירה אותנטיות נוספות והגיעה לרמה גבוהה ביותר בשירתן.
היכולות הגבוהות של קולה הציבו אותה בראש זמרי המקאם של עיראק בתקופתה (בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו במקאם של עיראק כמורשת תרבותית בלתי מוחשית).
בשנת 1960 השתתפה בסרט המצרי نهر الحب ("נהר האהבה").
בסוף שנות החמישים או תחילת שנות השישים פרשה מחיי האומנות והקדישה את זמנה לעיסוק בדת.
במקור אחר היא מספרת שהיא מסתגרת כל היום בביתה במוסול ורק צופה בטלוויזיה.
אין ידיעות על חייה בתקופה מאוחרת יותר עד פטירתה בשנת 1995.
סולטאן בן סלמאן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד הוא בנו השני של סלמאן, מלך ערב הסעודית, טייס לשעבר של חיל האוויר המלכותי הסעודי, ומומחה מטען שטס בטיסת מעבורת החלל דיסקברי STS-51-G בשנת 1985. במהלך הטיסה שהה בחלל 7 ימים.
הוא הערבי והמוסלמי הראשון שטס לחלל.
החל מ-27 בדצמבר 2018 משמש כראש סוכנות החלל הסעודית, במעמד שר.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד נולד בריאד, ערב הסעודית ב־27 ביוני 1956. הוא בנו השני של סלמאן, מלך ערב הסעודית מאשתו הראשונה, סולטנה בנת טורקי א-סודיירי (שנפטרה ביולי 2011)..
בן סלמאן אאל סעוד למד בריאד בצעירותו.
הוא עבר לארצות הברית ללימודים גבוהים, ולמד תואר ראשון בתקשורת המונים באוניברסיטת דנבר.
בשנת 1999, סיים תואר שני במדעי החברה ומדעי המדינה מאוניברסיטת סירקיוז.
בשנת 1976 בן סלמאן אאל סעוד למד בקורס טיס אזרחי של רשות התעופה הפדרלית בארצות הברית.
בן סלמאן אאל סעוד שירת בחיל האוויר המלכותי הסעודי החל משנת 1985 ועד שנת 1996, כשהוא פרש בדרגת לוטננט קולונל.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד צבר למעלה מ-5000 שעות טיסה על מגוון מטוסים אזרחיים וצבאיים, דאונים ומסוקים, כולל ניסיון בטיסות מעל אזורים הררים ומדבריים.
בשנת 2005 קיבל רישיון טיס אזרחי צרפתי.
בגיל 28, בן סלמאן אאל סעוד נבחר להשתתף בטיסת מעבורת החלל דיסקברי, כחלק מצוות בינלאומי.
עם בחירתו לטיסה בחלל, היו לו למעלה מ־1000 שעות טיסה מצטברות על מטוסים ומסוקים, והוא עבר תוכנית אימונים מקוצרת.
במהלך המשימה, תפקידו היה לייצג את ארגון התקשורת הערבי Arabsat ולעקוב ולצלם את שיגור לוויין ARABSAT-1B מהמעבורת.
כמו כן הוא סייע לאסטרונאוט הצרפתי, פטריק בדרי בניסויים אודות התנהגות גוף האדם בחלל, וניהל שני ניסויים שלו - התנהגות שילוב של נפט ומים בתנאי מיקרו כבידה, וצילום מהחלל של אזורי ערב הסעודית, ומעקב אחר דיונות חול מהחלל.
עם טיסתו לחלל בן סלמאן אאל סעוד היה האדם הצעיר ביותר שטס לחלל, בגיל 28, וכן הערבי והמוסלמי הראשון שהגיע לחלל.
בשנת 1985 בן סלמאן אאל סעוד היה ממקימי איגוד חוקרי החלל (Association of Space Explorers) (ASE), איגוד המאגד את כל אלו אשר טסו מעל גובה של 100 ק"מ, ובינם אסטרונאוטים, קוסמונאוטים ותיירי חלל.
הוא נחשב לחבר מיוחד במסגרת הארגון, והיה חבר בדירקטוריון של האיגוד במשך כמה שנים.
באותה שנה הוא גם היה מעורב בהקלטת מסר ששודר בערוץ MTV במהלך קונצרט לייב אייד, במטרה לאסוף כספים לסיוע לנפגעי הרעב באתיופיה.
במסגרת ההקלטה הוא הזכיר את טיסתו לחלל, והיה אחד מ־33 משתתפים בולטים ובינם סזאר צ'אבס, קורטה סקוט קינג, קרל סייגן, וג'סי ג'קסון.
בשנת 1982 בן סלמאן אאל סעוד מונה כחוקר במחלקה לתקשורת בינלאומית במשרד המידע של ערב הסעודית.
ב-1984 הוא שימש כמשנה למנכ"ל של האגודה לתקשורת אולימפית עבור כיסוי התקשורתי של אולימפיאדת הקיץ בלוס אנג'לס.
ב־1985, כאשר הוקמה המחלקה לפרסום במשרד המידע, הוא מונה להיות המנהל בפועל של המחלקה.
בין השנים 1989–1996 היה יו"ר הוועדה המייעצת למרכז למדע בריאד (Riyadh Science Oasis).
בין השנים 2009 ו־2018 סולטאן בן סלמאן מכהן כנשיא ויו"ר דירקטוריון בדרגת שר סעודי למועצה הסעודית לתיירות ושימור אתרים (SCTH).
סולטאן בן סלמאן שימש כמזכ"ל הוועדה מאז הקמתה בשנת 2000.
כמזכ"ל, תרם משמעותית לשיפור של ערב הסעודית התיירות והמורשת הלאומית אסטרטגיה ארגונית, בניית וחדשנות הממשלה הסעודית.
הנסיך משמש כיו"ר וחבר דירקטוריון של מגוון גופים ואיגודים.
בין תפקידיו האחרים בן סלמאן אאל סעוד משמש גם:
יו"ר האגודה הסעודית למען ילדים נכים, מאז 1988
יו"ר וראש חבר הנאמנים של המרכז למחקר לנכים על שם הנסיך סלמאן
מייסד ומנכל ארגון אל טוראת', אשר נועד לשימור ופיתוח המורשת הלאומית של סעודיה
נשיא לשם כבוד של ארגון אלעמראן לבנייה עירונית
מייסד ויו"ר קלאב התעופה הסעודי
מייסד ויו"ר חבר הנאמנים של המרכז על שם הנסיך סלמאן למחקר בנושאי הנכות
יו"ר הוועדה לפיתוח אתר המורשת אל דיראיה
חבר מועצת הנאמנים של האיגוד לתעופה אזרחית בערב הסעודית
החל מדצמבר 2018, בן סלמאן אאל סעוד משמש כראש סוכנות החלל הסעודית, עם הקמתה, במעמד שר.
סולטאן בן סלמאן נשוי לנסיכה חיפה, בתו של הנסיך סעוד בן פייסל, שהיה שר החוץ של ערב הסעודית למעלה מ־30 שנה.
בנו סלמן (נולד ב־1990), למד באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד ובאוניברסיטת אוקספורד בתו השנייה (ילידת 1994) למדה גם היא באוניברסיטת סנט אנדרוז.
מסמכים מוקדמים/תעודות מוקדמות בדרכה של המורשת האדריכלית (وثائق مبكرة في مسيرة التراث العمراني) (2010)
דרכה של המורשת האדריכלית (سيرة في التراث العمراني) (2010)
כמו כן, הוא ערך את הספר הבא:
סולטאן עומאן הוא ראש המדינה של המונרכיה האבסולוטית סולטנות עומאן, ולפיכך המונרך מכונה הסולטאן.
הסולטאן הוא שליט אבסולוטי, וככזה הוא האישיות החזקה ביותר במדינה מבחינת עוצמה פוליטית, אם כי כיום, הסולטאן נוהג למנות קבינט של עוזרים אשר מסייעים לו לשלוט במדינה, ובאופן הדרגתי המדינה עוברת תהליכי דמוקרטיזציה;
הסולטאן המכהן כיום הוא היית'ם בן טארק אאל סעיד, אשר ירש בשנת 2020 את כס דודו קאבוס בן סעיד, שנפטר ללא ילדים.
מאז ייסודה בשנת 751 לאחר נפילת שושלת אומייה, ועד שנת 1406, נשלטה הארץ בידי אימאמים, חכמי דת מוסלמיים, כאשר האימאם היה נבחר על ידי מועצת חכמי דת (מג'ליס).
בשנת 1406 תפסה את השלטון שושלת שמוצאה משבט נבהאן, ושליטיה היו הראשונים להתקרא בתואר "מלך".
שושלת זו החזיקה בשלטון עד 1624, ולאחריה תפסו את השלטון אימאמים משושלת יערובה, שושלת מוסלמית איבאדית.
בשנת 1749 נהרג השליט האחרון מהשושלת בידי אחמד בן סעיד, שכינה את עצמו בתואר "סולטאן" וייסד את שושלת אאל סעיד השולטת כיום בעומאן.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, הקים הסולטאן מועצה מייעצת שנבחרת על ידי העם, אף שרק חלק קטן מהאוכלוסייה העומאנית קיבל זכות בחירה.
ב-4 באוקטובר 2004 הצביעו מעל 190,000 אנשים (74% מהרשומים), ונבחרו נציגים ל-83 מושבים, מתוכם שתי נשים.
כמו כן, במהלך שנות ה-80 עברה מערכת המשפט מידי בית המלוכה לידי משרד המשפטים כדי שהפיקוח עליה יהיה אזרחי לחלוטין וללא השפעה מלוכנית.
שינה את שם המדינה מ"סולטנות מסקט ועומאן" ל"סולטנות עומאן"היית'ם בן טארק10 בינואר 2020בן דודו של קאבוס.
הסולטאן של ברוניי הוא ראש המדינה של ברוניי ומכהן גם בתפקידו כראש ממשלת ברוניי.
מאז עצמאותם מהממלכה המאוחדת בשנת 1984, רק סולטאן אחד שלט, אם כי שושלת המלוכה התחילה בסביבות המאה ה-14.
+מספרשםהתחלת שלטוןסוף השלטוןהערות1מוחמד שאה 13631402הקים את הסולטנות.2אחמד 140814253שריף עלי 14251432לא היה לו קשר גנאלוגי ישיר לסולטאן הקודם.
סולטאן א-ניאדי הוא האסטרונאוט השני מאיחוד האמירויות הערביות אחרי הזאע אל-מנסורי .
א-ניאדי הגיע לחלל בפעם הראשונה במרץ 2023 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א ו-Space-X בצוות SpaceX Crew-6 .
הוא שהה בחלל שישה חודשים.
א-ניאדי נולד באום גאפה (أم غافة), מחוץ לעיר אל עין באיחוד האמירויות הערביות.
הוא בילה את ילדותו בבית סבו, כאשר אביו שרת בכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות.
עם סיום התיכון באום גאפה הצטרף א-ניאדי לכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2004 הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת אלקטרוניקה ותקשורת באוניברסיטת ברייטון באנגליה.
לאחר מכן חזר לאיחוד האמירויות ולמד שנה ב .
הוא עבד בצבא האמירותי כמהנדס תקשורת במשך מספר שנים.
בשנת 2008 הוא נסע לאוסטרליה שם סיים תואר שני באבטחת מידע ותקשורת נתונים מאוניברסיטת גריפית', שם גם סיים את הדוקטורט שלו ב-2011 בטכנולוגיה למניעת דליפת נתונים.
א-ניאדי נבחר יחד עם הזאע אל מנסורי כאחד מתוך שני האסטרונאוטים הראשונים של איחוד האמירויות הערביות מתוך 4,022 מתמודדים, אשר עברו מבחני קבלה באיחוד האמירויות וברוסיה.
הוא עבר תוכנית להכשרתו לאסטרונאוט במרכז החלל מוחמד בן ראשד.
ב-3 בספטמבר 2018 ראש ממשלת איחוד האמירויות מוחמד בן ראשד אאל מכתום צייץ בטוויטר: "הכרזנו היום על האסטרונאוטים הראשונים שיטוסו לתחנת החלל הבין-לאומית: הזאע אל-מנסורי וסולטאן א-ניאדי, סולטן מייצג את כל הערבים הצעירים ואת פסגת השאיפות של איחוד האמירויות".
לאחר מכן נקבע כי אל-מנסורי יטוס בטיסה הראשונה עם א-ניאדי כגיבוי.
אל-מנסורי המריא לחלל בחללית סויוז MS-15 ב-25 בספטמבר 2019 למשימה בת 8 ימים לתחנת החלל הבין-לאומית וחזר לכדור הארץ ב-3 באוקטובר 2019.
במרץ 2023 א-ניאדי טס לתחנת החלל הבין לאומית לתקופת זמן של שישה חודשים, בצוות SpaceX Crew-6 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית.
הוא היה נציג של איחוד האמירויות.בחלל יעסוק א-ניאדי במספר רחב של ניסויים ומחקרים.
משימת Crew-6 שוגרה ממרכז החלל קנדי של נאס"א בפלורידה על גבי משגר פאלקון 9 של SpaceX.
לאחר מכן טסו כיומיים במסלול עצמאי עד שעגנו בהצלחה בתחנת החלל הבין-לאומית והצטרפו למשלחת מס' 68. במהלך שהות בחלל אל-מנסורי ביצע פעילות חוץ רכבית.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר שהות בחלל של כ-6 חודשים.
א-ניאדי נשוי ואב לארבעה ילדים.
סולטאן עבדאללה אל-גנאם הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
אל-גנאם החל את הקריירה המקצוענית שלו בא-זולפי, במדיה ערך 40 הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים במסגרת הליגות הנמוכות בערב הסעודית.
בשנת 2015 חתם באל-פייסלי מליגת העל הסעודית.
ב-12 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אל-הילאל במסגרת המחזור ה-26 בליגה לעונת .
בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2018 חתם אל-גנאם בא-נסר מליגת העל הסעודית.
בארבע העונות הראשונות שלו במועדון ערך 104 הופעות ליגה, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-28 בדצמבר 2017 ערך אל-גנאם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית הבוגרת, בהפסד 0–2 לנבחרת עומאן במסגרת שלב הבתים של גביע המפרץ לאומות .
הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית בטורניר גביע אסיה 2019, אך לא שיחק בטורניר.
סולטאן אל-ג'אבר הוא חבר קבינט ושר התעשייה והטכנולוגיה של איחוד האמירויות הערביות, מנכ"ל חברת הנפט הלאומית של אבו דאבי , יו"ר מסדר והשליח המיוחד של איחוד האמירויות הערביות לשינויי אקלים.
אל-ג'אבר נולד באיחוד האמירויות הערביות.
הוא בעל תואר ראשון בהנדסה כימית מאוניברסיטת דרום קליפורניה בארצות הברית, תואר דוקטור בעסקים וכלכלה מאוניברסיטת קובנטרי בבריטניה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה סטייט בלוס אנג'לס .
השכלתו בארצות הברית מומנה על ידי מלגה שניתנה על ידי חברת הנפט הלאומית של אבו דאבי .
חברת הנפט הלאומית של אבו דאבי
אל-ג'אבר החל את הקריירה שלו כמהנדס בחברת הנפט הלאומית של אבו דאבי.
הוא מונה למנכ"ל חברת הנפט הלאומית של אבו דאבי (ADNOC) ב-15 בפברואר 2016.
תחת אל-ג'אבר, ADNOC השקיעה בלכידת פחמן ומימן ירוק , תוך התחייבות לפעול באמצעות מקורות אנרגיה מתחדשת.
החברה מתכננת ייצור בקנה מידה גדול של דלק מימן כדלק לאנרגיה נקייה כדי להחליף את יצוא הנפט.
אל-ג'אבר הוא יו"ר הבנק לפיתוח האמירויות, מועצת הנאמנים של אוניברסיטת מוחמד בן זאיד לבינה מלאכותית, ועוד.
שר ממשלת איחוד האמירויות הערביות
ב-12 במרץ 2013, אל-ג'אבר מונה לשר המדינה והצטרף למועצת השרים של איחוד האמירויות הערביות .
מינויו של אל-ג'אבר אושר על ידי השייח ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא איחוד האמירויות.
את תפקידו כשר המדינה סיים ביולי 2020, אז מונה לשר התעשייה והטכנולוגיה, משרד שהוקם בשבילו.
בנובמבר 2020 הוא מונה לשליח המיוחד לשינויי אקלים לייצג את איחוד האמירויות בכל הפורומים הבין-לאומיים בנושאי אקלים.
בשנת 2013 מונה אל-ג'אבר למפקד מסדר האימפריה הבריטית.
באותה שנה הוא גם קיבל את מדליית מסדר ההצטיינות הלאומי של מאוריטניה.
בשנת 2019 הוא קיבל את "פרס מפעל חיים בין-לאומי" מראש ממשלת הודו נרנדרה מודי.
סולטנה סורוז'ון (בבולגרית: Султана Суружон; 12 במאי 1900, נובי פאזאר, נסיכות בולגריה – 18 בינואר 1961, בת ים, ישראל) הייתה ציירת ישראלית ממוצא יהודי-בולגרי מזרם המודרניזם אשר פעלה בבולגריה, צרפת וישראל.
נולדה בנובי-פאזאר לשבתאי שהיה סוחר אמיד ולאסתר פעילה ציונית חברת ויצו.
בין השנים 1925–1929 למדה באקדמיה הבולגרית לאמנויות.
סורוז'ון התבלטה בציורי פורטרטים ועבודותיה הוצגו במספר תערוכות בבירה הבולגרית.
ב-1938 עברה לפריז והצטרפה לגילדת האמנים העצמאיים.
יצירותיה הוצגו בשלוש תערוכות במוזיאון הגרנד פלה.
לאחר החלת החוק להגנת האומה בבולגריה שמשה סורוז'ון מורה לציור.
ב-1953 עלתה לישראל והתגוררה בחולון.
היא הביאה עמה מבולגריה מעט מציוריה.
בישראל, נקלעה למשבר כלכלי וחיה בדלות.
היא סיירה ביישובים שונים בארץ וציירה ציורי נוף והווי.
ב-1955 הוזמנה לתערוכה בברצלונה שבספרד ובהמשך השתתפה במספר תערוכות בישראל מטעם אגודת אמנים עברית.
סגנונו האינטימי הפרטני של ציוריה נגד את רוח הזהות הקולקטיבית שרווחה באמנות באותה התקופה, וציוריה זכו להערכת הממסד בישראל בעיקר שנים לאחר מותה.
סולטנה סורוז'ון נהרגה בתאונת דרכים בבת-ים והובאה למנוחות בבית הקברות בקריית שאול.
עבודותיה אצורות בגלריה הלאומית הבולגרית.
ב-1965 נערכה תערוכה לזכרה בבית האמנים תל אביב.
אחיה ליאון סורוז'ון היה מוזיקאי שכיהן כפרופסור באקדמיה הלאומית למוזיקה ע"ש פאנצ'ו ולדיגרוב.
סולטאן עאדל מוחמד עבדאללה אל-אמירי הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת איתיחאד כלבאא מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
עאדל גדל במחלקת הנוער של איתיחאד כלבאא, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2021 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-24 במרץ 2022 ערך עאדל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 0–1 לנבחרת עיראק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
סולידריות (פולנית: Solidarność, ) היא איגוד מקצועי פולני שהוקם בספטמבר 1980, והונהג בתחילתו על ידי לך ולנסה.
הארגון זכה לתמיכה אנטי-קומוניסטית רחבה ודגל באי-אלימות.
עלייתה של סולידריות סימנה את תחילת היסדקות הקו הנוקשה של המפלגה הקומוניסטית.
בדצמבר 1970 פרצו הפגנות במספר ערים בפולין בתגובה על עליית מחיר מצרכי המזון הבסיסיים.
ב-17 בדצמבר 1970 פתח הצבא באש על פועלי מספנה מפגינים בגדיניה.
44 איש נהרגו ומאות נפצעו.
אנדרטה לזכרם הוקמה ב-1980 ליד מספנות גדנסק.
סולידריות צמחה והתחזקה על רקע היחלשות הסוציאליזם בברית המועצות בשנות השמונים, לאחר ההסתבכות במלחמת אפגניסטן וההרעה במצב הכלכלי בה ובגרורותיה.
חשיבותה העיקרית של סולידריות היא בשבירתה את מונופול המפלגה הקומוניסטית כארגון פוליטי יחיד במזרח אירופה.
שביתות שהכריזה במספנות גדנסק הפגינו את כוחה הרב ומיליוני חבריה.
שביתות אלו גרמו לבסוף לממשלת פולין הקומוניסטית להכריז על משטר צבאי במדינה.
ב־13 בדצמבר 1981, הכריז ראש ממשלת פולין, וויצ'ך ירוזלסקי, על מצוד אחרי חברי סולידריות, תוך שהוא מאיים בעונשי מוות וכולא את מרבית מנהיגי הארגון.
ב־8 בדצמבר 1982 הוצא הארגון אל מחוץ לחוק.
עד אמצע שנות השמונים שרדה סולידריות בעיקר כארגון מחתרתי שנתמך בידי הכנסייה וה-CIA, אך כוחה היה מספיק על מנת לסכל את ניסיונות הרפורמה העצמאיים של ירוזלסקי ב־1988, תוך שגל שביתות בארגונה הכריח את הממשלה לפתוח בשיחות עם סולידריות.
באפריל 1989 חזרה סולידריות למעמד חוקי והורשתה להשתתף כמפלגה בבחירות.
בבחירות מוגבלות אלו זכו נציגיה בניצחון מוחלט והציתו את תקוותם של אנטי-קומוניסטים אחרים במרכז ומזרח אירופה.
בסוף אוגוסט 1989 הרכיבה סולידריות את הממשלה, וולנסה התפטר משורותיה על מנת לכהן כנשיא פולין.
מאז, הארגון חזר לתפקד כארגון עובדים מסורתי ופחות כמפלגה פוליטית.
כוחה הפוליטי כיום קטן, ומספר חבריה כ-400,000.
סוליד הרמוני (Solid HarmoniE) היא להקת בנות בריטית המונה ארבע זמרות, שהייתה פופולרית בסוף שנות ה־90.
הלהקה התחילה את דרכה בשנת 1995, וחתמה אז על חוזה עם חברת התקליטים "JIVE Records".
את הסינגל הראשון הוציאו בסוף שנת 1996, ועד סוף שנת 1997 היו לאחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר באירופה.
בשנת 1995 הוקמה להקת הבנות הבריטית "סוליד הרמוני" ומנתה שלוש חברות:
מליסה גראהם, בקי אונזלו ומריאמה גודמן.
הסינגל הראשון שלהן: "Got 2 Have Ya יצא ב-1996. בתחילת דרכה חיממה הלהקה את הופעותיה של להקת הבנים האמריקאית "הבקסטריט בויז".
בתקופה זו חלתה אמה של מריאמה והיא נאלצה לנטוש את הלהקה ולחזור לטפל באמה.
הבנות הנותרות ערכו סבב אודישנים, ובחרו במקומה באליסה קרייר, אז בת 16 בלבד.
בשנת 1997 חזרה מריאמה ללהקה לאחר שאמה החלימה, והן התחילו בהקלטת אלבום הבכורה שלהן, עליו עבדו עם המפיק השוודי מקס מרטין ועם כריסטיאן לנדין.
מאחורי הלהקה עמדו זוג המיליונרים דונה וג'וני רייט שהיו גם מנהלי הבקסטריט בויז וקיוו שהלהקה החדשה שלהם, תתפוס את מקומה של להקת בנות אחרת, ה"ספייס גירלז".
בסוף שנת 1997 יצא הסינגל "I'll Be There for You".
הסינגל כבש את המצעדים המוזיקליים בגרמניה וביפן, אך בבריטניה מולדתן נתקלה הלהקה באדישות, והסינגל נכנס רק אל המקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי.
אלבום הבכורה של "סוליד הרמוני" שנשא את שמן, יצא בתחילת 1998, וזכה במהרה להצלחה במצעדי האלבומים בהולנד, גרמניה, צרפת, איטליה וספרד.
הוא כלל שילוב של שירי פופ, דאנס ו-R&B.
הסינגל השני מהאלבום "I Want You To Want Me" נכנס אף הוא אל 20 הגדולים בבריטניה.
הלהקה הייתה פופולרית במיוחד בהולנד, שם דורג האלבום במקום ה-1 במצעד האלבומים וזכה למעמד של תקליט זהב; וביפן, שם שהה האלבום חודשים במצעד האלבומים ומכר כמיליון וחצי עותקים.
הסינגל השלישי מהאלבום "I Wanna Love You" שיצא ביולי 1998 זכה לשבחים בקרב המבקרים וביסס את מעמדן כאחת מהלהקות המצליחות ביותר של אותה תקופה.
במהלך 1998 ניסתה הלהקה את מזלה בארצות הברית עם הקונספט השיווקי: "בקסטריט בויז, בגרסה נשית".
הלהקה הוציאה שם את הסינגל "I'll Be There For You" בפורמט מיוחד לקהל האמריקאי, אך הסינגל הגיע למקום ה-46 בלבד במצעד הבילבורד האמריקאי.
בנובמבר 1998 יצא הסינגל החמישי והאחרון של הלהקה: "To Love Once Again", שנכנס רק למצעד הבריטי אל המקום ה-43.
בעקבות סכסוך משפטי איבדה הלהקה את חוזה ההקלטות שלה והתפרקה בשנת 2000, בטרם הוציאה אלבום שני.
מליסה גרהאם פרשה לקריירת סולו כושלת.
היא הקליטה מספר דמואים והוציאה שלושה סינגלים בגרמניה, אחד מהם הגיע אל המקום ה-25 במצעד הגרמני.
מריאמה גודמן הצטרפה ללהקת הבנות הבריטית "Honeyz".
שתי החברות הנותרות ב"סוליד הרמוני" צירפו חברה חדשה, אך כשלו במציאת חברת הקלטות חדשה.
בשנת 2013 הודיעו אונזלו, גראהם וקרייר על חזרה לפעילות כשלישייה (גודמן נותרה בלהקת Honeyz).
בסוציולוגיה ובפוליטיקה, סולידריות (לפי האקדמיה ללשון העברית, בעברית אַחֲוָה) היא רגש של אחדות המבוסס על שותפות של אינטרסים, מטרות או העדפות בין בני אדם.
המונח מצביע על היחסים החברתיים הקושרים אנשים אחד לשני.
כמה סוציולוגים הציעו פירוש מדויק יותר למושג, ביניהם אמיל דורקהיים.
דורקהיים הבחין בין סולידריות מכנית וסולידריות אורגנית כדי להבהיר את המעבר מחברות פשוטות לחברות מודרניות.
סולידריות מכנית מתעוררת מתוך הומוגניות, מתוך דמיון בין בני האדם בעבודתם, בחינוכם הדתי וסגנון חייהם.
לעומת זאת, סולידריות אורגנית מתרחשת דווקא מתוך התלות ההדדית שיוצרת חלוקת העבודה החברתית.
מושג זה קשור גם ל"דבקות המוסרית", שבה תלויה יכולתה של חברה, לדידו של דורקהיים, לחוש שהיא מחוברת באמונות מוסריות.
הגישה המדגישה בחברה המודרנית את הסולידריות האורגנית מובילה ל"עקרון הארגוני" בהתבוננות על עבודה.
זאת כיוון שהסולידריות האורגנית מדגישה את תלותם של עובדים בתגמול שמעניקים להם ארגוני עבודה בירוקרטיים.
עבודתו של הרברט ספנסר נחשבת למבשרת הרעיונות הקשורים בסולידריות אורגנית.
בשיח הפוליטי, סולידריות מובחנת מאמפתיה ושאר רגשות חיוביים לגבי הזולת בכך שהיא בדרך כלל תכונה של הזדהות עם מאבק של קבוצה מדוכאת.
אנו יכולים לחוש (ולהביע) סולידריות עם חברי קבוצה חברתית דומה לנו (כגון עובדים במפעל אחד השובתים מתוך הזדהות עם חבריהם במפעל אחר) או עם קבוצה שונה, אפילו כזו הנחשבת כיריבה (הוועד הישראלי לסולידריות עם ביר-זית, למשל).
לפיכך סולידריות היא ערך מרכזי עבור שמאל וימין בפוליטיקה, כיוון שהלה מדגיש אידיאלים אוניברסליים על חשבון האינטרסים הקבוצתיים.
ארגוני שמאל וימין ואיגודי עובדים רבים כוללים את המלה "סולידריות" בצורה כלשהי בשמם.
סולידריות חברתית בעידן מדיה חברתיים
המדיה החברתיים ממלאים תפקיד מרכזי בטיפוח סולידריות חברתית על ידי השמעת קולות שונים וחיבור של אנשים סביב מטרות משותפות, כפי שהודגם במספר מקרים.
לדוגמה, תנועת "בלאק ליבז מאטר" מדגימה כיצד המדיה החברתיים מאפשרים הפצה מהירה של מידע, גיוס תומכים ויצירת קואליציות על פני גבולות גאוגרפיים לגבי אירוע מסוים.
למשל אנשים ממקומות שונים בעולם תמכו ומחאו נגד האפליה כלפי אנשים שחורי עור.
פלטפורמות כמו טוויטר ואינסטגרם עודדו את הפעילים לשתף נרטיבים אישיים ונקודות מבט אלטרנטיביות, ובכך להרחיב את השיח הציבורי ולאתגר את הנרטיבים המסורתיים.
עם זאת, האפקטיביות של אקטיביזם במדיה החברתית, כפי שניתן לראות ב"חופש החמקן שלי", הדוגל בזכויות נשים באיראן, מדגישה גם את המהמורות הפוטנציאליות.
לכן, בעוד שהמדיה החברתיים משפרים הסולידריות בין קבוצות שונות, שמירה על המומנטום דורשת ניהול אסטרטגי של מערכות הפועלות ומתכננות פעילויות האקטיביזם במדיה חברתיים כדי לנווט בנושאים כמו עייפות דיגיטלית והצורך במעורבות מתמשכת כדי לחולל שינוי חברתי מתמשך.
לכידות חברתית ברשתות חברתיות היא ביטוי מודרני של סולידריות חברתית, כפי שמציג מחקרם של הופר ואוברט (2013).
במסגרת הסולידריות החברתית הרחבה יותר, המושג לכידות ברשתות חברתיות באה לידי ביטוי בשני מנגנונים עיקריים.
המנגנון הראשון הוא הון מגשר אשר מקביל לסולידריות אוניברסלית, המתבטאת בקשרים חלשים בין קבוצות או קהילות שונות בחברה המספקים גישה למידע מגוון.
ברשתות חברתיות, עוקבים מהווים מקור עיקרי להון זה.
הון מגשר מתייחס לחשיפה למגוון דעות מעבר לקבוצה החברתית המיידית, שיתוף מידע עם קהל רחב המדגיש ערכים משותפים ותמיכה בסוגיות חברתיות רחבות.
המנגנון השני הוא הון מלכד, המקביל לסולידריות קבוצתית, המתבטאת בקשרים חזקים היוצרים תחושת שייכות.
ברשתות חברתיות, נעקבים הם המשתמשים שאחריהם עוקבים ברשתות החברתיות והם משמשים כמקור להון מלכד על ידי חיזוק קשרים בתוך הקבוצות החברתיות שאליהם הם שייכים ומהווים מקור עיקרי להון זה.
הון מלכד מתייחס לחיזוק קשרים עם בעלי דעות דומות, יצירת קהילות וירטואליות סביב מאבקים משותפים ותמיכה הדדית בתוך הקבוצה.
לכידות חברתית, כביטוי של סולידריות, מושפעת מאסטרטגיות אישיות בניהול קשרים ואינטראקציות בפלטפורמות החברתיות.
משתמשים יכולים לטפח סולידריות רחבה (הון מגשר) או ממוקדת (הון מלכד).
אתגרים לסולידריות כוללים היווצרות הקצנת דעות.
עם זאת, רשתות חברתיות מציעות פוטנציאל לחיזוק סולידריות חברתית באמצעות איזון בין חשיפה למגוון דעות לבין חיזוק זהויות קבוצתיות.
הבנת אינטראקציות ודינמיקות אלו נחוצות לפיתוח אסטרטגיות לחיזוק סולידריות חברתית בעידן הדיגיטלי, ולהערכה של השפעת רשתות חברתיות על מבנים חברתיים רחבים יותר כמו תנועות חברתיות גלובליות, קמפיינים למען צדק חברתי או הפצת מידע במצבי חירום.
סולטנות רום הייתה סולטנות סלג'וקית-טורקית ששלטה באסיה הקטנה החל בשנת 1077 ועד ל-1307, תחילה מאיזניק ולאחר מכן מקוניה.
בשיאה השתרעה הסולטנות מהים התיכון בדרום ועד לים השחור בצפון.
היא הייתה מדינת שארית של האימפריה הסלג'וקית.
השם "רום" בא לסולטנות מהאימפריה הביזנטית, יורשת האימפריה הרומית המזרחית; בטורקית מודרנית מועדפים השמות: "המדינה הסלג'וקית של אנטוליה" (Anadolu Selçuklu Devleti), או "הסלג'וקים של טורקיה" (Türkiye Selçukluları).
קוניה בירתה העניקה לסולטנות גם את השמות "סולטנות קוניה" או "סולטנות איקוניום", שמה הקודם של העיר.
אלפ ארסלאן (1029 - 15 בדצמבר 1072) היה הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית וירש את דודו טוע'ריל בכ ב-27 באפריל 1064. הוא התיר לבעלי הברית הטורקים שלו להגר לכיוון ארמניה ואסיה הקטנה, שם הם הקימו ערים וחוות.
שנתיים לאחר מכן התמרד סולימאן כנגד מלכשאה (Melikşah), סולטאן האימפריה הסלג'וקית.
הסולטנות התפתחה אף על פי ששנותיה הראשונות התאפיינו ביריבות עם האימפריה הסלג'וקית ממזרח לה, אך יריבות זו דעכה עם מותו של מלכשאה ב-1092. מסע הצלב הראשון דחק את רום ממערב אסיה הקטנה ב-1097, והצלבנים השתלטו על בירתה איזניק בדרכם לירושלים.
אחד מפלגי הצלבנים בראשות בלדווין הראשון מלך ירושלים הקים את רוזנות אדסה הקטנה סביב העיר אורפה בדרום אסיה הקטנה, וזו התקיימה משך חצי מאה.
במחצית המאה ה-12 הקיפה הסולטנות את כל מרכז אנטוליה כמעט, והסולטאן קיליצ' ארסלן השני (II.
Kılıç Arslan) אשר עלה לשלטון בשנת 1156, השלים את כיבושה ב-1174, עת השתלט על סיוואס בצפון, ועל אזור מלטיה בדרום מערבה של אסיה הקטנה ובכך הביא את השושלת הדנישמנדית אל קצה.
שנתיים לאחר מכן, ב-17 בספטמבר 1176 הביס קיליצ' ארסלן השני את הצבא הביזנטי בקרב מיריוקפלון , סמוך לדניזלי במערב אסיה הקטנה, והחל שוב דוחק את הביזנטים ממערב אנטוליה.
קוניה נכבשה באופן זמני על ידי נושאי הצלב במסע הצלב השלישי ב-1190, אך הסולטנות התגברה על כך, ועם שקיעת האימפריה הסלג'וקית במזרח ב-1194, נותרה רום המדינה הסלג'וקית העצמאית היחידה.
בשנים אלה החלו קמות הנסיכויות הביליקיות הראשונות, אך אלה התרכזו בשלב זה בחלקה המזרחי של אסיה הקטנה.
כך גם לגבי ממלכת קיליקיה הארמנית אשר התבססה ממזרח לסולטנות רום החל בסוף המאה ה-11.
בשנת 1205 תפס גיאסדין קייהיסרב הראשון (I.
Gıyaseddin Keyhüsrev) את השלטון בשנית ושחרר את קוניה משליטת האימפריה של ניקאה.
שנתיים לאחר מכן, ב-1207 כבש את אנטליה בדרום, ויורשו, איזדין קייקבוס הראשון (I.
İzzeddin Keykavus) כבש את סינופ והפך את האימפריה של טרפזונטס למדינה וסאלית ב-1214. אלה היו שנות השיא של הסולטנות והיא קנתה לעצמה דריסת רגל אפילו בחצי האי קרים בצפון הים השחור.
בתקופה זו נהנתה רום מקשרי מסחר ענפים בנמליה בשני הימים - השחור והתיכון - ועמדה בקשרים הדוקים עם ג'נובה.
הוקמה רשת ענפה של חאנים לאורך דרכי השיירות, ועושרה של הסולטנות אפשר לה לפרוש את שלטונה על נסיכויות מקומיות ממזרח לה.
הגעתם של המונגולים לאסיה הקטנה בשנת 1242 סימנה את תחילת שקיעתה של רום.
ב-26 ביוני 1243 הובס צבאה של הסולטנות על ידי המונגולים בקרב קסדה (Kösedağ) ליד סיווס, הסולטאן נמלט לאנטליה, ורום הפכה לווסאלית של המונגולים.
ב-1246 התפצלה הסולטנות בין שלושה יורשים ושניים מהם שמרו על עצמאות יחסית, אך עשר שנים לאחר מכן שוב הביסו המונגולים את הסלג'וקים בקרב ליד אקסראי בקפדוקיה, וכל אנטוליה נכבשה על ידי המונגולים.
משלב זה החלה התפרקותה של הסולטנות לכעשרים נסיכויות נפרדות שבראש כל אחת מהן עמד ביי (נסיך).
הממלוכים חשו לעזרת הסלג'וקים ב-1277 ואף הביסו את המונגולים, אך בהיעדר ישות סלג'וקית בעלת עוצמה צבאית שתוכל להשתלט על אסיה הקטנה, שבו הממלוכים למצרים, והמצב שב לקדמותו.
הסולטנות פרפרה במשך 30 שנים נוספות, כשהיא שולטת בקוניה ובאזורים המקיפים אותה בלבד.
לבסוף, ב-1307, נרצח הסולטאן האחרון.
שאר בשר רחוק של המשפחה המלכותית ניסה לקחת את השלטון לידיו ולהכריז על עצמו כביי קוניה, אך ב-1328 השתלט הביי של נסיכות קרמנאואולו (Karamanoğlu) על העיר, ורום ירדה מעל בימת ההיסטוריה.
<font size="+1" color=black>סולטאני אוסהשושלת מודאיטו קאדהאפו קאדהאפו מוחמד אבן קאדהאפו אידאהיס אבן קאדהאפו מוחמד אידאהיס אבן מוחמד אבן אידאהיס האנפאדה אבן אידאהיס מוחמד אבן האנפאדה מוחמד אבן אידאהיס אבן האנפאדה יאייו אבן מומחד אבן האנפאדה מוחמד יאייו עלי מיראה האנפאדה
סולטנות אוסה הייתה מדינה בצפון מזרחה של אתיופיה, מדינה זו הייתה מדינתם של העפרים וגבלה בצפונה באריתריאה, ובמערבה ודרומה בשאר אתיופיה.
הסולטנות הייתה היורשת של אימאת אוסה, שהתפרקה בשנת 1577 כאשר מוחמד ג'אסה העביר את בירתו מהעיר הרר לעיר אוסה, מוחמד ג'אסה מת בשנת 1672 והאימאם עומר דין בן אדם ירש אותו.
בפועל הסולטנות הוקמה על ידי הסולטאן קאדהאפו בשנת 1734. הסמל הראשי של הסולטאן היה שרביט כסף, שהיה בעל תכונות קסומות.
הסולטאן מוחמד אבן האנפאדה הביס והרג את וורנר מונזינגאר ב-1875 כאשר הוביל את צבא מצרים לתוך אתיופיה.
ב-1865 איטליה שאוחדה לא מזמן קנתה את העיר עסב מהסולטאן מוחמד (שנהפכה למושבת אריתריאה בשנת 1890), והוליכה את הסולטאן מוחמד לחתום על כמה אמנות עם איטליה.
כתוצאה מכך, הקיסר האתיופי מנליק השני הציב חייל מצב ליד העיר אוסה "על מנת לוודא שסולטאן אוסה לא יכבד את הסכמיו עם איטליה" במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה.
במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הסולטאן מוחמד יאייו הסכים לשתף פעולה עם הפולשים האיטלקיים.
כתוצאה מכך ב-1943 הממשלה האתיופית החדשה שלחה את הצבא שלכד את הסולטאן מוחמד, והכריזה על סולטאן אחר מבני משפחתו.
סולידר ס.א.ל היא קרן הון משותפת, האחראית על תכנון ושיקום מרכז ביירות מאז סוף מלחמת האזרחים השנייה במדינה בשנת 1990. על פי ההסכם עם הממשלה, סולידר נהנית מסמכויות מיוחדות וסמכויות רגולציה מסוימות המוסדרות בחוק, שהופכות אותה לחברה בבעלות פרטית-ציבורית מיוחדת.
סולידר הוקמה ב-5 במאי 1994 על ידי ראש הממשלה דאז, רפיק אל-חרירי, והוגדרה כחברה פרטית הנסחרת בשוק המניות.
סולידר נחשבת לכוח העיקרי מאחורי עלייתה של ביירות בשנים האחרונות כמרכז אורבני משגשג בעל סיכוי לחזור לימיה הגדולים כ"פריז של המזרח התיכון".
מלבד ההשקעה בפיתוח תשתיות, הבנייה החדשה, שיקום המבנים שנפגעו כתוצאה מלחימה והתכנון העירוני, משכה סולידר למרכז ביירות קמעונאים עולמיים כמו .
הפרויקט המרכזי של החברה הוא פרויקט ה"": 100,000 מ"ר של שטח מסחר קמעונאי, שנפתח בשנת 2009. השקעות אחרות כוללות את "" (גן הרשות), "" וקומפלקס המגורים היוקרתי "", וכיום בעיקר "שער ביירות" ו"הכפר הפיניקי" שמתוכננים לעתיד הקרוב.
מניות סולידר נסחרות בבורסות של ושל , והחזקותיה הבינ"ל נסחרות בבורסות לונדון, פרנקפורט ו.
מחיר המניה בבורסת ביירות עלה רבות בשנים האחרונות, מכ-$5 למניה בשנת 2004 עד לכ-$26 למניה בפברואר 2006. באותה שנה הכריזה החברה על דיבידנדים בשיעור של 100 מיליון דולר לבעלי המניות שלה.
רוב משקיעיה של סולידר הם חברות השקעה אירופאיות וצפון אמריקאיות, וכן משקיעים פרטיים מהמפרץ.
רפיק אל-חרירי עצמו החזיק ברוב מניות החברה לפני רציחתו ב-2005, ומשפחת אל-חרירי ממשיכה להחזיק ברוב מניות החברה.
סולידריות (או סולידריות שייח' ג'ראח) היא תנועה פוליטית-חברתית ישראלית, שזוהתה עם השמאל הרדיקלי ופעלה בין השנים 2009–2011. התנועה דגלה בשינוי המשטר הקיים והתבססה על שיתוף פעולה יהודי-ערבי כנגד מה שתפסה כנישול, אפליה ואי שוויון אזרחי.
התנועה התגבשה במהלך מאבק נגד פינוי משפחות ערביות מבתים במתחם השכונה שייח' ג'ראח על פי פסיקת בג"ץ וכניסת משפחות יהודיות ששוכנו במקומן.
בהמשך היא יזמה או הצטרפה למאבקים מקומיים נוספים בנושאים דומים.
בסוף שנת 2009, בעקבות פינוין על ידי המשטרה של ארבע משפחות ערביות מבתים בשייח' ג'ראח בצו בג"ץ, והעברתם לידי עמותות (שנקבעו בבג"ץ כבעלים) ששיכנו בהם משפחות יהודיות, החלה קבוצת צעירים ירושלמים לארגן צעדות בימי שישי אחרי הצהרים מכיכר ציון אל שייח' ג'ראח שם הפגינו מול הבתים שפונו.
בהמשך הפכו ההפגנות למשמרות מחאה בשכונה.
מתחילת המאבק החיכוכים בין המפגינים למשטרה הובילו למעצרים של המפגינים, שהובילו להעלאת המאבק לסדר היום הציבורי ומשכו מפגינים נוספים.
ב-15 בינואר 2010 נעצרו למשך השבת 17 מפגינים ובהם מנכ"ל האגודה לזכויות האזרח חגי אלעד.
שופטת בית משפט השלום בירושלים קבעה כי מעצרם לא היה חוקי.
ב-28 בינואר 2010 פסק בית משפט השלום בירושלים שלא הייתה עילה חוקית להורות על פיזור ההפגנה.
ב-6 במרץ 2010 נערכה במקום הפגנה בהשתתפות כ-3,000 ישראלים, פלסטינים ופעילי שמאל, וכן חברי כנסת מחד"ש ומרצ וחברי פרלמנט ממפלגת העם הפלסטיני
בהמשך השנה החלה התנועה להצטרף למאבקים מקומיים נוספים בנושאים דומים.
ב-11 ביולי 2010 פרסמה התנועה הבהרה לפרסום קודם, שבה היא מסבירה את בקשתה "לא לבוא בכתפיים וברגליים חשופות" ולהגיע עם כובע.
הבקשה הוסברה בכך ששותפיה הפלסטינים של התנועה חשו חוסר נוחות למראה הלבוש החשוף לטעמם, וחלקם נמנעו בשל כך מלהגיע להפגנות.
הפרסום עורר מחלוקת קשה בקרב פעילי ותומכי התנועה.
התומכים בו טענו שהפגיעה בזכויות הפלסטינים יותר משמעותית מהפגיעה בזכויות הנשים.
המתנגדים טענו שהתנועה מעדיפה לקדם מטרת שמאל אחת במחיר פגיעה במטרת שמאל אחרת, ושזוהי הזדמנות להחדיר זכויות נשים לחברה הפלסטינית.
בהמשך הוצפו גם מקרי הטרדה ותקיפה מינית של מפגינות ישראליות בידי פלסטינים בשייח' ג'ראח.
מקרים שהושתקו בתוך השמאל הישראלי
ב-22 באוקטובר 2010 הפגינו עם התנועה בהפגנה השבועית בשייח' ג'ראח נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר, נשיאת אירלנד לשעבר, מארי רובינסון והפעילה ההודית הלה בהטה.
ב-15 ביולי 2011 ארגנה התנועה בשיתוף פעולה עם הוועדות העממיות הפלסטיניות במזרח ירושלים הפגנה בהשתתפות כ-2,000 איש בתמיכה בהכרזת העצמאות הפלסטינית.
בהפגנה השתתפו חברי הכנסת זהבה גלאון ודב חנין, יושב ראש הכנסת לשעבר אברהם בורג והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר מיכאל בן יאיר.
בספטמבר 2011 הודיעה התנועה על סיום ההפגנות השבועיות בשכונה, ומעבר לשיטות מאבק אחרות.
עם זאת ההפגנות בשכונה לא הפסיקו, אלא המשיכו להתקיים במתכונת מצומצמת יותר בארגון תושבי השכונה.
פירוק, או שינוי יסודי, של כל המוסדות הממלכתיים המבוססים לדעתם על עקרון של זכויות-יתר ליהודים תוך נישול הערבים, כגון: הסוכנות היהודית, קק"ל, האפוטרופוס על נכסי נפקדים ומינהל מקרקעי ישראל.
כינונה מחדש של משטרת ישראל.
בין מעבירי התרומות לארגון היו הקרן החדשה לישראל והקרן להגנת הדמוקרטיה.
התנועה הדמוקרטית המאוחדת "סולידריות" היא תנועת האופוזיציה הפוליטית הגדולה ביותר ברוסיה המתיימרת לאחד את כל האנשים ברוסיה שחולקים את ערכי הדמוקרטיה, זכויות האדם, שלטון החוק וביקורתיות כלפי השלטונות.
התנועה נוסדה ב-2008 ובין חבריה הידועים: ולדימיר בוקובסקי, בוריס נמצוב, גארי קספרוב, איליה יאשין ואחרים.
התנועה לא נרשמה רשמית כמפלגה, אך מפלגת חירות העם מהקואליציה משתתפת מטעמה בבחירות הפרלמנטריות ב-2011, כאשר במאי 2011 נרשמה במשרד המשפטים כמשתתפת בבחירות לפרלמנט וכמי שתציג מועמד מטעמה לבחירות לנשיאות ב-2012.
סולידוס (לטינית: Solidus) היה מטבע זהב באימפריה הרומית.
במשך השנים הוטבעו מטבעות בשם זה על ידי מדינות באירופה, ואף הילכו בדרום אמריקה.
מטבע סולידוס הוטבע לראשונה בשנת 301, על ידי דיוקלטיאנוס, והיה שווה 1000 דנאריוס.
הנפקת מטבע בשם זה המשיכה אצל הקיסרים הרומאים, ולמעשה היה "המטבע הנפוץ ביותר באימפריה הרומית המאוחרת"; לאחר מכן הילך באימפריה הביזנטית, ובכלל זה בארץ ישראל; מטמון מטבעות סולידוס מזהב נמצא בחפירות ארכאולוגיות בסביבת שוהם.
באירופה בימי הביניים, ואחר כך, בעת החדשה, טבעו מטבעות שונים בשם זה שליטי רומניה, איטליה וצרפת, וכן בממלכת ספרד ובמושבותיה בפרו, ובממלכת פורטוגל ובמושבותיה בברזיל.
בממלכה המאוחדת טבעו מטבע בשם זה במאה ה-20.
סולטנות אצ'ה (שם רשמי: ממלכת אצ'ה משכן השלום (Keurajeun Acèh Darussalam בג'אווי: كاورجاون اچيه دارالسلام) הייתה סולטנות שמרכזה באזור שהוא כיום מחוז אצ'ה בקצה הצפוני של האי סומטרה באינדונזיה.
סולטנות אצ'ה הייתה מעצמה אזורית מרכזית במאה ה-16 וה-17, אך לאחר מכן חוותה תקופה ארוכה של הידרדרות.
בירתה הייתה קוטארג'ה, כיום בנדה אצ'ה - עיר הבירה של מחוז אצ'ה.
בשיאה הייתה הסולטנות אויב מר של סולטנות ג'והור ושל העיר מלאקה בשלטון הפורטוגזים, שתיהן בחצי האי המלאי, כאשר כל השלוש ניסו לשלוט על המסחר שעבר דרך מצר מלאקה ועל הייצוא האזורי של פלפל שחור ובדיל.
לאורך השנים חוותה כל אחת מהן גם הצלחות וגם כישלונות.
בנוסף לעוצמתה הצבאית הניכרת שימשה הסולטנות מרכז מסחר אזורי וחצר הסולטאן באצ'ה שימשה כמרכז בולט ללימודי האסלאם.
המייסדים של אצ'ה הם ללא ספק בני הצ'אם, לאחר שמלך צ'אמפה, טרה-טואן (הידוע גם בכינויו פאו קוּבאה), שלח את בנו, סִיָה פאו לינג לשלוט על אצ'ה, זמן קצר לפני שוויג'איה בירת צ'אמפה, נכבשה ונחרבה על ידי ממלכת דאי ויאט ב-1471.
שליט אצ'ה התאסלם באמצע המאה ה-15. הסולטנות נוסדה על ידי עלי מוגאייט שאה (Ali Mughayat Syah; שלט 1514–1530), שהחל בסדרת מערכות צבאיות שהרחיבו את תחום שלטונו על צפון סומטרה ב-1520. כיבושיו כללו את סולטנויות דלי, פדיר ופאסאי.
בנו, אלודין אל-קאהר (Alauddin al-Kahar; שלט 1537–1571) הרחיב את תחום השלטון דרומה לתוך סומטרה, אבל הצליח פחות בניסיונותיו להשיג דריסת רגל מעבר למצר מלאקה, אף שיזם כמה התקפות הן על ג'והור והן על מלאקה בעזרת סיוע בכוח אדם ובנשק חם שנשלחו מהאימפריה העות'מאנית תחת שלטונו של הסולטאן סלים השני.
סאלאהודין (Salahuddin), בנו הבכור של עלי מוגאייט שאה ויורשו (שלט 1530–1537), נחשב שליט חלש.
ב-1537 יזמה אצ'ה התקפה על מלאקה שנכשלה וסאלאהודין הודח.
תקופתו של הסולטאן החדש אלאודין ריאייט שאה אל-קאהר (Alauddin Riayat Syah al-Kahar; שלט 1537–1571) התאפיינה במסעות כיבושים שחלקם הצליח (בטק (1539) וארו (1564) בסומטרה), חלקם הצליח חלקית (כיבוש ג'והור ב-1565) וחלקם נכשל (מלאקה (1547 ו-1568)).
על פי המסורת באצ'ה חילק סולטאן זה את החברה באצ'ה למעמדות מנהליים העוברים בירושה.
ב-21 ביוני 1599 הגיע קורנליוס דה האוטמן (Cornelius de Houtman) רב חובל הולנדי ל"אצין" (Acheen - השם בו הכירו ההולנדים את הסולטנות) על גבי הספינה ליונס (Lioness), בשני מבין שלושה מסעות מתוכננים ל"הודו המזרחית" (הכינוי באירופה לשטחים שכללו את תת-היבשת ההודית, ודרום מזרח אסיה).
הצוות שהה באצ'ה כשלושה חודשים ורכש מטען של פלפל שחור ותבלינים אחרים.
אלא שהאוטמן העליב את הסולטאן, והוא נהרג בקרב הימי שהובילה נגדו קאומלאהייאטי (Keumalahayati), מפקדת הצי של אצ'ה.
לאחר כמה תקריות נוספות שלחו ההולנדים ב-1601 שליחים לאצ'ה וכרתו ברית שלום עם הסולטנות.
שמעה של סולטנות אצ'ה הגיעה גם לאנגליה ואליזבת הראשונה, מלכת אנגליה שלחה את ג'יימס לנקסטר (James Lancaster; 1618-1554) על מנת לכרות חוזה ידידות עם הסולטנות.
מחלוקות פנימיות בסולטנות מנעו עלייה לשלטון של סולטאן חזק, ובין השנים 1571 ל-1607 שלטו באצ'ה שמונה סולטאנים, חלקם במשך תקופה שלא עלתה על כמה חודשים או כמה שנים.
השינוי חל ב-1607, כאשר אסכנדר מודא (Iskandar Muda; 1636-1583. משמעות השם במאלאית "אלכסנדר הצעיר") עלה לשלטון.
הוא הרחיב את השליטה של הסולטנות על מרבית סומטרה.
ב-1613 נכבשה סולטנות ג'והור שבחצי האי המלאי לתקופה קצרה, והסולטאן ומשפחתו נלקחו בשבי.
ג'והור הצליחה לגרש את הכובשים באותה שנה, אבל שנתיים אחר כך היא נכבשה שוב, והסולטאן הוצא להורג.
יורשו נאלץ לנדוד, לאחר שבירתו נכבשה, אבל סולטנות אצ'ה לא הצליחה לשמור על שלטונה בג'והור.
ב-1617 כבש מודה את סולטנות פהנג, אזור עשיר בבדיל בחצי האי המלאי, ב-1619 נכבשה סולטנות קדה, וב-1620 נכבשה סולטנות פרק.
בכל המקרים נלקחו השליטים לאצ'ה.
ב-1628 נכבשה גם מלאקה הפורטוגזית, אבל סולטנות אצ'ה החזיקה במקום 8 חודשים בלבד, וב-1629 הנחילה ברית בין הפורטוגזים לבין ג'והור תבוסה ניצחת לצבא סולטנות אצ'ה, כשלדברי הפורטוגזים אבדו לסולטנות כ-200 ספינות וכ-19,000 חיילים.
תבוסה זו גרמה להפסקה כמעט מוחלטת של המסעות הצבאיים.
אבל למרות התבוסה נחשבת תקופת שלטונו של אסכנדר מודא לתור הזהב של סולטנות אצ'ה.
לאחר שמודא הורה להרוג את בנו הוא הוריש את הסולטנות לאסכנדר תאני (Iskandar Thani; שלט 1636–1641), בנו של סולטאן פהנג שהובא לאצ'ה כשבוי ואחר כך נישא לבתו של מודא.
תקופתו התאפיינה בהתמקדות בהפיכת אצ'ה למרכז אסלאמי אזורי.
אצ'ה ראתה עצמה כממשיכת דרכה של פאסאי, המדינה המוסלמית הראשונה בדרום מזרח אסיה, והמשיכה בפעילות המוסלמית המיסיונרית של מלאקה, לאחר שזו נכבשה על יד הפורטוגזים הקתולים.
היא כונתה "המרפסת הקדמית של מכה", והייתה מרכז לימודים מוסלמי, שבו הקוראן וטקסטים מוסלמים אחרים תורגמו למלאית.
המלומדים הידועים ביותר היו חמזה פנסורי (Hamzah Pansuri), שמסודין (Syamsuddin) מפאסאי, אבדוראוף (Abdurrauf) מסינגקיל, וההודי נורודין אר-רינארי (نورالدين بن علي الريناري) שהיה מתנגד חריף לפנסורי ושמסודין והורה לשרוף את כתביהם.
עושרה של אצ'ה בא מהסחר הבינלאומי.
אצ'ה סחרה עם אנגליה, צרפת, הודו, אפריקה, מצרים, סין ויפן.
סוחרים השתמשו בנמל בנדה אצ'ה כתחנת ביניים לסחר בחרסינה, בדים, שטיחים, משי אורז, חיטה וחפצים מצופים בלכה.
אצ'ה עצמה יצאה בעיקר פלפל שחור, ותבלינים נוספים (אגוז מוסקט, ציפורן וקינמון) וכן זהב, בדיל ושנהב.
עם זאת, הכלכלה של אצ'ה הייתה רעועה במידת מה משום הקשיים של העורף החקלאי לספק מספיק מזון לתמוך בהרפתקאות הצבאיות והכלכליות של המדינה.
לאחר תום שלטונו של אסכנדר תאני נשלטה אצ'ה על ידי סדרה של נשים, לפחות 4 ברצף, (1699-1641) בעלות התארים המלכותיים "סרי" שמשמעו "אור" במאלאית ,"פאדוקא" שמשמעו "הוד מעלתה" וגם "הוד מעלתו" וגם "שאה" למרות שהתואר שמקורו פרסי הוענק באיראן לגבר.
התארים הופיעו על מטבעות הזהב בכתב ג'אווי.
המדיניות של אצ'ה לקחת בני ערובה ועבדים מהאוכלוסייה של הממלכות שנכבשו הגביר את רצונם של תושבי ממלכות להשתחרר, ועקב כך שליטתה של אצ'ה הלכה והתערערה, ובמקביל שליטי המחוזות באצ'ה עצמה התחזקו והסולטאן הפך לתואר סמלי בלבד.
ב-1680 תיאר נוסע פרסי את צפון סומטרה כמקום שבו "כל פינה מאכלסת מלך או מושל נפרד וכל השליטים המקומיים הם עצמאיים ואינם מעלים מס לרשות גבוהה יותר".
דוגמה לכך היא תרומון, שהייתה עיר קטנה סמוך לקצה הדרום מערבי של אצ'ה ועל לפחות אחד מכמה מטבעות שיוחסו רק לה במאה ה-19 נקראה "נגרי תרומון", "מדינת תרומון" במאלאית.
במקביל לאבדן הלכידות הפוליטית במאה ה-17 הלכה אצ'ה ואיבדה את ההגמוניה לחברת הודו המזרחית ההולנדית שהפכה למעצמה הצבאית והכלכלית האזורית השלטת בעקבות המצור וכיבוש מלאקה ב-1641.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 ייצרה אצ'ה מעל למחצית הצריכה העולמית של פלפל שחור.
בתקופה זו בולטת פעילותו של תואנכו אבראהים (Tuanku Ibrahim).
הוא הרחיב את שליטתה של אצ'ה דרומה בזמן שההולנדים הרחיבו את שליטתם צפונה.
המכירה בוצעה ב-1872 תמורת סכום ידוע של כסף, כיום השטח הוא חלק מגאנה, ולמתן זכויות סחר שוות בצפון אצ'ה.
החוזה היה שקול להכרזת מלחמה על אצ'ה, ואכן ב-1873 החלה מלחמת אצ'ה.
בזמן שההולנדים התכוננו למלחמה פנה הסולטאן מחמוד שאה (Mahmud Syah; שלט 1870–1874) פנה בבקשת סיוע למעצמות של אותה תקופה, ארצות הברית סרבה למכור לו נשק, ומהאימפריה העות'מאנית אמרו לו שהם משתתפים בצערו אבל אין ביכולתם לסיע, למרות זאת הוא הצליח לקנות תותחי חוף עת'מאניים שהוצבו בחוף בנדה אצ'ה.
הפניה לארצות הברית בשנת 1872 נתנה להולנדים את התרוץ הרשמי לפתוח במלחמה נגד אצ'ה, שהוכרזה ב-25 בינואר 1873. באפריל 1873 תקף הצי ההולנדי את בנדה אצ'ה.
ב-1874 נטש הסולטאן את הבירה, ישנו צלום שהראה את תותחי החוף מפורקים שם, לאחר נפילתה.
נסוג הסולטאן להרים על מנת להמשיך במלחמה, בסוף של דבר הוא מת הסולטאן מכולרה, כשם שמתו ממנה רבים מהלוחמים משני הצדדים, אבל האצ'ינים הכריזו על נכדו של תואנכו אבראהים כסולטאן הבא.
בשנת 1891 הכריזו ההולנדים על סיפוח אצ'ה, ומנו לה מושל.
השליטים המקומיים של הנמלים באצ'ה נכנעו לכאורה למרות של ההולנדים כדי להימנע מהטלת הסגר ימי על נמליהם, אבל הם השתמשו בהכנסות מנמלים אלו על מנת לתמוך בתנועת ההתנגדות.
עם זאת, בסופו של דבר התפשרו רבים מהם עם ההולנדים, וההולנדים הצליחו לייצב ממשל באצ'ה בעזרת שיתוף הפעולה מהם.
סולטנות דלהי הוא השם שניתן במחקר לחמש שושלות ששלטו בדלהי בין השנים 1206 ל-1526, ואפשרו את התפשטות האסלאם בהודו ומיזוגו בתרבות ההודית.
חשיבותן של שושלות אלו הייתה בהטמעת האסלאם בהודו והעמקת השפעתו בתת-היבשת, פיתוח התרבות ההודית האסלאמית וההשפעה הפרסית והעמידה מול המונגולים, עד הקמת השושלת המוגולית (שמוצאה במונגולים) בהודו.
החדירה האסלאמית להודו הייתה תהליך היסטורי ארוך, שהעסיק כוחות רבים בח'ליפות האומיית והעבאסית אחריה, כוחות שהיו לאו דווקא פחותים מאלו שפעלו בחזית המערבית מול הנוצרים באימפריה הביזנטית ובצרפת, גם אם הרבה פחות מפורסמים במעשיהם בשל התמקדותה של הספרות המחקרית המערבית במשך שנים רבות.
כבר בימי האומיים החלו הכיבושים באזור עמק האינדוס, שנקרא אז הינד.
החלקים שנכבשו על ידי כוחות האסלאם נקראו סינד.
בתקופה העבאסית העמיקו כיבושים אלו בהתמדה, אך באטיות.
זאת בשל התנגדותן העזה של המלכויות ההינדיות.
עיקר החדירה האסלאמית להודו באה בתקופה הע'זנית.
אמירי ע'זנה, שושלת ע'למאן תורכמנית שהושפעה מהתרבות הפרסית, שלא היה לה מוצא להתפשטות ולגריפת לגיטימציה שלטונית מלבד ג'האד נגד ההינדים הכופרים.
לאחר נפילת השושלת העז'נוית, עלתה לבימת ההיסטוריה השושלת של משפחת שנסבני מע'ור.
מוצאה של השושלת בחבל ארץ הררי שהצטיין בדורות בגידול כלבי ציד, אשר נותר פרסי-זורואסטרי בזהותו ולא נכבש או אוסלם בשל קשיי הגישה אליו בגין תנאי השטח הקשים (בדומה למחוזות אחרים בפרס, בהם דילם, אלמות וכך הלאה) עד שאוסלם מכוחה של ההשפעה הע'זנוית והפך לחלק ממחוזותיה.
מפלת הע'זנוים יצרה מעין ריק פוליטי שלתוכו נשאבה הממלכה ומשפחת שנסבני ששלטה בה.
הם התפשטו לתוך השטחים הע'זנוים שלא נכבשו על ידי הסלג'וקים וכן התפשטו לתוך הודו, ובתוך כך לחבלי הפנג'ב ולעיר דלהי.
כה גדולה הייתה האימפריה הע'ורית ביחס לגודל האוכלוסייה השלטת בה, שהשלטון בה חולק בין שני בני המשפחה השלטת, בין מזרח ומערב, ובמהרה עלתה קרנו של שליט ע'ור המזרחי.
עם ירידת קרנה של השושלת הע'ורית במזרח, השתלט על שטחיה עבדו הצבאי ושומרו של הסולטאן הע'ורי, שנטל את התואר קטב אל-דין איבכ .
הוא היה הסולטאן הראשון של דלהי, ומקימה של "שושלת העבדים" המפורסמת ששלטה בסולטנות במשך 84 שנים, ושכמוה קמה במצרים בקירוב לתקופה ההיא.
תולדות תופעת העבדות הצבאית (הע'למאן)
תופעת העבדות הצבאית שאפיינה את הצמרת השלטונית של הסולטנות של דלהי, הייתה נחלתו של כלל העולם האסלאמי מאז ימי הח'ליף העבאסי אלמעתצם והייתה תופעה ייחודית לעולם המסלמי.
אלמתעצם היה הראשון שהחליף את הכוחות המסורתיים שעמדו לשירותו של השליט, בהם "אבנאא אל-דולה" (בני ה"מהפכה") שהיו נאמני השושלת העבאסית, אשר אוזלת ידם הוכחה במאבק הירושה בין אחיו של אלמעתצם, אלמאמון ואלאמין.
הוא בחר להעסיק בתור משמר וכוח צבאי פרטי קבוצה קטנה יחסית ואליטיסטית של עבדים שאומנו מגיל צעיר לאמנות הלחימה, לאחר שהובאו מארצות רחוקות כך שלכאורה יהיו נטולי שייכות פוליטית או דתית רלוונטית.
אנשים אלו נקראו הע'למאן -- עלמים, בחורים ובתקופה מאוחרת יותר נקראו במערב העולם האסלאמי בשם ממלוכים - עבדים.
מקצת החוקרים חוטאים באנכרוניזם בשעה שהם מתייחסים לע'למאן של אלמעתצם ואף של הסולטנות של דלהי בתורת "ממלוכים".
בתוך קבוצת הע'למאן השתרר במהרה היסוד האתני התורכמני.
זאת בשל הראיה הטיפוסית לעת העתיקה ולימי הביניים, ששייכה תכונות כלשהן לעמים שונים, לפיה נחשבו הטורקמנים אנשי הערבות של אסיה התיכונה ללוחמים מעולים ובעיקר לרוכבים וקשתים מצוינים.
הם עברו תהליך של אסלום ושערוב, כנראה למפרע בלבד, וכן תהליך אימון צבאי מדורג שכלל אימון בתחילה בחימוש דמה מעץ ואימוני רכיבה על צלמי סוסים מעץ, ולאחר מכן שלטו בחרב ובקשת וברכיבה על סוס.
עם זאת, במהרה החלה הקבוצה הזו לנצל את יתרונה והחלו חיכוכים בינה לבין האוכלוסייה האזרחית וחמור מכך - בינה לבין השליט.
הע'למאן ניצלו את קרבתם לשליט על מנת לכפות עליו בכוח החרב הלכה למעשה את ריבונותם וכך ניהלו בפועל את הח'ליפות מאחורי הקלעים ואף חיסלו ח'ליפים שניסו להתנגד להם והעמידו במקומם את היורשים שהיו נכונים בעיניהם.
תופעה זו חזרה על עצמה גם בשושלות אמירים מקומיות, שביקשו לאמץ את מודל העל של הח'ליף, בהם הסאמאנים והע'זנוים, כאשר אלו האחרונים היו למעשה הע'למאן של הראשונים, שהפכו לכוח פוליטי עצמאי.
מקרה דומה חל עם הסולטנות של דלהי, כאשר הע'לאם קטב אל-דין התנתק הלכה למעשה מההשפעה של אדונו הנומינלי, הסולטאן הע'ורי, והכריז על עצמו סולטאן של דלהי במטבעותיו ובכריזה שבתפילת יום השישי במסגדי עירו.
בדלהי אף הוקמה אליטה של ע'למאן שעלו לגדולה והפכו לאנשי אצולה והקימו מועצה של שלושים איש ששלטה מאחורי הקלעים והעלתה והורידה סולטאנים.
שושלות של ע'למאן התקיימו גם בסולטנות של דלהי וגם בסולטנות קהיר המקבילה והיו בעלות מבנה שלטוני מובנה של תככנות פוליטית וחוסר יציבות שהובילו לחלופה מהירה של שליטים, שרובם עלו וירדו בחרב מכס השלטון.
שושלת הע'למאן הוקמה על ידי קטב אל-דין איבכ, שהיה עבד של מחמד ע'ורי.
קטב אל-דין שלט בדלהי בצד חצר שהורכבה ממועצה של ע'למאן.
אחרי מותו של קטב אל-דין, עלה לשלטון ע'לאם אחר בשם אראמשאה שהופל על ידי מועצת הארבעים (צ'יהלע'ני), ואחריו בא שליט חזק בשם אלתותמש.
אחרי מות אלתותמש ב-1239, ואחריו שלטו לאורך תקופות קצרות צאצאיו, לרבות בתו רדיה סלטאנה.
לאחר מותו של נצר אל-דין מחמוד, אחד מבניו, עבר השלטון לחתנו, בלבן.
לאחר מכן משל נכדו של בלבן, מעז אל-דין כאיקבאד, שהיה שליט רופס שלקה לאחר ארבע שנים בשבץ מוחי.
השלטון עבר לבנו בן השלוש וממנו לשר הצבא ג'לאל אל-דין ח'לג'י.
השושלת הח'לג'ית קמה עם הכרזתו של עוצר השלטון ג'לאל אל-דין ח'לג'י כסולטאן ב-1290. שלטונו עמד בסימן של חילופי גברי בצמרת השלטון על מנת למנות את נאמניו ובדיכוי מרידות ומאבק במונגולים.
ג'לאל אל-דין נרצח על ידי אחיינו עלאא אל-דין אלח'לג'י שעלה לשלטון ב-1296 ונחשב לשליט החזק ביותר בתולדות הסולטנות.
הוא שלט עד 1316, ונורש על ידי שהאב אל-דין ואחר כך על ידי קטב אל-דין מבארכ, שעלה לשלטון בגיל 18 והיה שליט מושחת מידות בעיני נתיניו.
הוא נרצח על ידי עבד צבאי הינדי בשם ח'סראו ח'אן, ב-1230.
ח'סראו ח'אן עלה לשלטון, אך זלזולו באסלאם חרה בעיני אנשי החצר והביאם לקרוא לע'יאת' אל-דין טע'לק, שליט מולטאן.
הוא כבש את דלהי והרג את ח'סראו ב-1320. אחריו שלט בנו, מחמד בן טע'לק, אשר כשל במסעותיו הצבאיים וחווה מרד של מקצת משרי הצבא שלו.
אחיינו, פירוז שאה, ששלט אחריו, הצליח להאט את תהליכים אלו.
אחריו בא הסולטאן עי'את' אל-דין אך הוא נפל בריב ירושה עם אבו בכר ח'אן שירש אותו כעבור שנה בלבד, ב-1389, ונפל כעבור ארבע שנים מידי אחיו שמת באותה שנה.
גם יורשו, סיקנדיר שאה, נפטר תוך חודש.
בשלב זה נחלשה הסולטנות עד כדי פיצול חלקה המזרחי בפירוזאבאד, שם שלט הסולטאן נאצר אל-דין נצרת שאה טע'לק.
אך שני חלקי הסולטנות גם יחד לא היו לפליטה בפני פלישתו של טימור לנג שהחריב את דלהי.
הוא מינהה את שליט מולטן, ח'צ'ר ח'אן, מקים שושלת אל-סיד שהתיימרה להיות מצאצאי הנביא מוחמד.
הוא לא נטל את השם סולטאן ונשאר נאמן לטימור, אך בנו מבארכ ח'אן נטל את תואר המלכות מעז אל-דין, ואחריו שלט מוחמד שאה, שנטל את התואר סולטאן בגלוי.
ב-1451, ויתר השליט האחרון, עלאא אל-דין, על השלטון לבהלול ח'אן לודי.
בהלול ח'אן ייסד את השושלת הלודית, ב-19 באפריל 1486. הוא הרחיב את תחום הסולטנות, וב-1486 עבר השלטון לבנו השני, סיקנדיר שאה, שעודד את המסחר ואת האמנות ההודית.
אחריו בא אבראהים לודי, שהיה מצביא מוכשר שניסה לעמוד בפני כוחם העולה של המוגולים, אך נפל בקרב פאניפת ב-21 באפריל 1526, ועמו נפלה השושלת הלודית ותמה הסולטנות של דלהי ועלתה הסולטנות המוגולית.
הקמתה של שושלת הע'לאם שהיא השושלת הממלוכית של דלהי ב-1206 על ידי קוטוב אוד-דין אייבק, הייתה תהליך כמו טבעי שבא לאחר מפלת הסולטנות הע'ורית.
לאחר שהע'ורים העמיקו את כיבושי האסלאם בהודו ואת ההתיישבות האסלאמית בעריה, ואף הקימו בירת חורף מזרחית בלאהור, מת הסולטאן הגדול שאאב אל-דין ע'ורי מהרעלה ושטחיו נכבשו במהירות על ידי שליט ח'ווארזם שמצפון.
שם נבנה המסגד הגדול כואת אלאסלאם, וכן הצריח (מנהארט) הגדול של קטב אל-דין, שבנייתו נסתיימה רק לאחר מותו של קטב אל-דין בלא עת (1210) בתאונה במשחק פולו שהתפשט בסולטנות עם כיבוש הודו וממנה לשאר העולם האסלאמי.
עם מותו של קטב אל-דין עלה לכס שליט בשם אראם שאה.
הוא ייסד קשרים עם הח'ליפה העבאסי על ידי משלוח תשורות מכיבושיו וממלכתו נותרה בלא פגע גם בימי הפלישה המונגולית לח'ווארזם ופלישתם להודו אחרי קרב האינדוס נגד ג'לאל אל-דין מנג'בארני מח'וארזם ב-1221.
אלתותמש העביר את בירתו מבדאיון ולהור (שהייתה בירת החורף של איבך) לדלהי, והנהיג בה שורת רפורמות, בהן הנחלת שיטת האקטאדרי, שהפכה למקובלת בכלל העולם המוסלמי, ובמסגרתה הוחכרה לשרי הצבא החזקה על נחלאות שלמות, ערים ומחוזות בתמורה לנאמנותם, באופן שיש בו דמיון לפאודליזם האירופי.
הוא הנהיג פיחות ושימוש במטבע הג'טאל.
אחרי מות אלתותמש ב-1 במאי 1236, החלו מאבקי ירושה בין בניו שאפשרו לצ'יהלע'אני להשתלט שוב על ענייני הסולטנות.
בנו של אלתותמש, רוכן אל-דין פירוז, היה שליט חלש שנוהל למעשה על ידי אמו, שאה תורכן, ושניהם הופלו על ידי מועצת הארבעים לאחר שישה חודשים בשלטון בלבד.
מתוך הריק השלטוני הזה עלתה בתו של אלתותמש, רצ'יה סלטאנה, כשליטה האישה הראשונה בתולדות הסולטנות והעולם האסלאמי ככלל.
היא הצליחה לקיים שלטון יציב ומשגשג עד שיחסיה עם עבד חבשי בשם יקות חרו בעיני המועצה והם קראו לשליט פנג'ב, מלך אלטוניה, שהביס את רצ'יה והפך אותה לאשתו וכך נעשה לסולטאן דלהי בפועל.
הוא הופל על ידי המועצה כעבור ארבע שנים ותחתיו שלט בן הזקונים של אלתותמש, נאצר אל-דין.
הוא נהג פרישות ועסק בלמדנות ותפילה, וענייני השלטון נוהלו בפועל על ידי המצביא הגדול שלו, בלבן.
לאחר מותו של נאצר אל-דין ב-1266 כשהוא חשוך בנים, עבר השלטון לבלבן, שהיה גם חתנו של נאצר אל-דין, כשהוא בן שישים תחת התואר ע'יאס אל-דין.
הוא היה שליט נבון וחזק שניהל שורת מערכות צבאיות נגד שליטים מקומיים שמרדו בו, הקים מערך של סוכנים שריגלו למענו אחרי האצולה ופירק למעשה את מועצת הארבעים הבוגדנית.
אחרי מותו ב-1286, עבר השלטון לנכדו, קאיקאבאד מעיז אל-דין.
גם הוא נהג פרישות ולא אחז במוסרות השלטון, והוכה לאחר ארבע שנים בשבץ ונרצח על ידי שר צבא שלו מהשושלת הח'לג'ית ששלטה בבנגל.
בנו, כיומארש בן השלוש, היה יורשו הנומינלי ובמשך תקופה של ארבע שנים אף נטבעו מטבעות בשמו, אך לאחר מכן, נטל עוצר המלכות, שר הצבא ג'לאל אל-דין ח'לג'י, את השלטון והקים את השושלת הח'לג'ית.
השושלת הח'לג'ית החלה עם עלייתו לשלטון של ג'לאל אל-דין ח'לג'י.
הוא ביסס את כוחו ובתוך כך אף ניסה להקים בירה חדשה.
מאידך, הוא ניסה להמשיך את המנגנון של השלטון הקודם ומינה מחדש את הוזיר של קודמו בשלטון והחזיר למקורביהם של בלבן וקאיקאבאד את הנחלאות שלהם.
אך הוא לא הספיק לכונן את שלטונו בעירו החדשה שכן הוא מת לאחר שש שנים בשלטון במזימה מצד אחיינו, עלי, שנטל את השלטון ונקרא עלאא אל-דין.
עלאא אל-דין היה השליט החזק ביותר בתולדות הסולטנות של דלהי.
הוא הרחיב את שטחיה בכיבושים בצפון ובדרום והביס את שארית ממלכות הרג'פוט החזקות, שחלקן התנתקו מהשלטון של סולטנות דלהי לאחר ימי אלתותמש או שלא נכבשו כלל.
הוא גם הצליח לעמוד מול פלישות מונגוליות חוזרות ונשנות וביסס את כוחו כלפי פנים בשורה של רפורמות ובכללן הפנית תשומת הלב לצבא והג'האד מצד מצביאיו, והעסקת ההינדים שתחת שלטונו בפרנסה על ידי מיסוי כבד על החקלאות.
ב-1316 ירש את עלאא אל-דין בנו הצעיר, קטב אל-דין מבארכ, שנטל את השלטון על ידי כך שניקר את עיניו של אחיו הגדול.