tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"אִיסְקְרָה" (מרוסית: Искра, "הניצוץ") היה עיתון פוליטי של גולים רוסים סוציאליסטים במערב אירופה בראשית המאה ה-20.
שם העיתון "איסקרה" ("הניצוץ) נגזר מהמוטו שלו "Из искры возгорится пламя" ("מהניצוץ תוצת האש"), הלקוח משיר שכתב איש הרוח הרוסי ולדימיר אודויֶבסקי בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-19 בתגובה לשיר של פושקין, שפנה אל הדקבריסטים הכלואים בסיביר.
העיתון הודפס לראשונה בדצמבר 1900 (על פי מקורות אחרים רק בינואר 1901), בלייפציג שבגרמניה, ולאחר מכן במינכן, בלונדון ובז'נבה.
במערכת העיתון שפעלה עד שנת 1903 כיהנו: ולדימיר איליץ' לנין, גאורגי ולנטינוביץ' פלחנוב, יוליוס מרטוב, פאבל אקסלרוד, ורה זאסוליץ', אלכסנדר פוטרסוב ומאוחר יותר הצטרף גם טרוצקי.
בשנים 1901–1902 פורסם בעיתון זה המניפסט (שהופיע מאוחר יותר בצורת ספר) החשוב של לנין, Что делать?
משנת 1903 הפך העיתון לביטאון של המנשביקים, עד סגירתו בשנת 1905. העיתון הופץ בכ-8,000 עותקים.
מייסדי העיתון "פראבדה" ראו עצמם כממשיכי איסקרה.
איסר בארי (בירנצווייג; 1 בינואר 1901 – 30 בינואר 1958) היה ראש הש"י בימי קום המדינה וראש מחלקת המודיעין הראשון בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בחודשים הראשונים לאחר הכרזת העצמאות של ישראל ביוזמתו של בארי הוצא להורג מאיר טוביאנסקי ונרצח עלי קאסם, שנחשדו על ידיו בבגידה.
בינואר 1949 הועמד לדין צבאי והורשע בחריגה מסמכות על רצח עלי קאסם, ובנובמבר 1949 הורשע בהריגת טוביאנסקי, ונגזר עליו עונש סמלי.
נולד ב-1901 בעיר בֶּנְדִין שבזגלמביה, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
הוא סיים לימודיו בבית ספר תיכון ריאלי בפולין, עלה לישראל ב-1921 והצטרף להגנה באותה שנה.
הוא הצטרף לגדוד העבודה בירושלים והיה איש הקיבוץ הארצי ומקורב למפ"ם.
נמנה עם קבוצת "השישה מבנדין", שייסדו את המושבה מגדל.
בשנת 1925 החל לעבוד כקבלן בניין בחיפה.
לאחר שהסתבך בחובות לעובדיו עזב את הארץ לפולין ושב בשנת 1929. בשנת 1938 הפך לחבר במנגנון הקבע של "ההגנה" ולמפקד באזור כפר גלעדי.
לאחר פרישתו של חיים סלבין במרץ 1944 התמנה למנהל התע"ש ונשאר בתפקידו עד תחילת שנת 1945. לאחר מכן ניהל את מפעל "נעמן" עד תחילת 1947.
בפברואר 1947 גויס למטה "שירות הידיעות" ("ש"י") של ההגנה בחיפה ובפברואר 1948 מונה כראש הש"י.
במטה הש"י כונה בארי "איסר הגדול", הן מפאת היותו גבה קומה והן כדי להבדיל בינו לבין "איסר הקטן" – איסר הראל, שהיה נמוך קומה.
ב-30 ביוני 1948 פורק הש"י והפך למחלקת המודיעין בצה"ל, ובארי מונה לראש המחלקה, בדרגת סגן-אלוף (באותה עת הייתה דרגת אלוף הבאה מעליה).
כראש מחלקת המודיעין, ארגן בארי את השירותים החשאיים ואת קהילת המודיעין הישראלית על פי חלוקת תחומים המקובלת עד היום: מודיעין צבאי (כיום אמ"ן), מודיעין בחו"ל ("המוסד") ושירות ביטחון פנים (ה"ש"ב").
בדצמבר 1948 ניסח בארי את המסמך "הסדרת היחסים בין העיתונות לצנזורה", ששימש כבסיס ל"הסכם הצנזורה" והגדיר את אופי הכיסוי הביטחוני המותר לעיתונות בישראל.
בתחילת 1949 נסתיימה חקירה של הפרקליט הצבאי הראשי בעניין האשמות של בארי נגד אבא חושי על שיתוף פעולה עם שלטונות המנדט הבריטי.
ההערכה הייתה שבארי זייף מברקים נגד חושי, ועל כן הוצע לו לפרוש מהשירות הצבאי ללא הדרגה שהוענקה לו, ובארי נענה להצעה.
ביולי 1949 נעצר בארי כחשוד ברצח בהקשר להוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי ב-30 ביוני 1948. במקביל נפתחה נגדו חקירה בפרשת העינויים של אמסטר.
ב-11 באוגוסט 1949 התקיימה חקירה משפטית של בארי בנוגע לרצח טוביאנסקי.
בחקירה ביקש בארי להישפט בפני בית דין צבאי וטען כי פעל על פי ההוראות שנתנו לו ומתוקף תפקידו.
במהלך המשפט ביקשו, הסניגור והתובע גם יחד, שיוטל על בארי עונש סמלי בלבד.
ב-22 בנובמבר 1949 הרשיע בית המשפט את בארי, אך קבע שלא היה "פגם מוסרי" במעשיו ולא הייתה לו כוונת זדון.
בעקבות זאת נידון בארי למאסר של יום אחד וקנס של לירה ישראלית אחת.
אולם כבר ב-18 בדצמבר חנן אותו נשיא מדינת ישראל חיים ויצמן "מתוך ידיעה והערכה של השירות הארוך והמסור אשר איסר בארי הקדיש להגנת הארץ".
לאחר מכן ניהל בארי את בתי החרושת "נעמן" ו"אבן".
בארי נפטר בינואר 1958 מהתקף לב ונטמן בבית עלמין חוף הכרמל.
היה נשוי לגיטה, בנם היה רב החובל אתי בארי.
במהלך כהונתו בש"י ובמחלקת המודיעין, נקשרו בשמו של בארי ארבע פרשיות מעוררות מחלוקת:
פרשת הריגת ידידיה סגל – בינואר 1948 נחטף איש האצ"ל ידידיה סגל, בתגובה לחטיפתו של בכיר ההגנה גדליה קמינצקי.
לאחר חקירתו, נמצאה גופתו ועליה סימני אלימות בסמוך לכפר הערבי טירה.
לטענת ארגון האצ"ל ומשפחת סגל, ידידיה סגל מת או אף נרצח במהלך חקירתו על ידי חוקרי הש"י שכללה עינויים, חקירה שבה היה לבארי מעורבות ישירה.
לטענת ההגנה סגל הצליח להימלט מחקירתו ונרצח על ידי תושבי הכפר טירה.
בתחילת שנת 1950 הוזמן בארי על ידי העיתון "חרות" להעיד מטעמו בתביעת דיבה שהגיש נגד העיתון פ.
קוליק, שהואשם על ידי העיתון בעינוי אנשי אצ"ל.
בארי ענה לרבות מהשאלות שנשאל ב"איני יודע" והוכרז כעד עוין.
לשאלה על מידת יעילותו כראש הש"י, לאור העובדה שיש דברים כה רבים שהוא אינו יודע, ענה שהוא היה ראש ש"י בלתי יעיל וכי קיבל את התפקיד בפקודה וזאת בניגוד לרצונו.
פרשת ג'ול אמסטר – ב-14 במאי 1948 נעצר ג'ול אמסטר והועבר למתקן של ש"י, שם נחקר תחת עינויים במשך 76 ימים.
נטען אז כי המניעים למעצר היו פוליטיים, עקב קשריו של אמסטר עם אבא חושי, יריבו הפוליטי של בארי.
בארי נחשד גם בזיוף מברקים שנועדו להפליל את אבא חושי בבגידה.
רצח עלי קאסם – ב-18 בנובמבר 1948 נרצח בעל קרקעות ערבי מיפו בשם עלי קאסם, ששימש כמודיע בשכר עבור הש"י.
דוד בן-גוריון מינה ועדת חקירה בראשותו של יעקב שמשון שפירא, שגילתה כי בארי נתן הוראה לקצין המודיעין דוד קרון לחסל את קאסם והלה חוסל ביערות הכרמל עוד באותו יום.
הוועדה המליצה להדיח את בארי מתפקידו ולשלול את דרגתו בצה"ל.
בארי הועמד למשפט ב-18 בינואר 1949 בפני בית דין צבאי מיוחד בשני סעיפי אישום: חריגה מסמכות ושימוש לרעה בסמכות נגד אחד מפקודיו.
בארי ויתר על סניגור וניהל את ההגנה שלו בעצמו.
הוא טען להגנתו כי הורה על חיסולו של קאסם כי היה חשש רב שהלה יברח מישראל לאחת ממדינות ערב וימסור מידע ביטחוני לאויב עבור תשלום.
בארי כראש הש"י היה מחויב למנוע זאת.
כמו כן, לא היה חוק שאוסר הריגה מסוג זה, וכי עונשי מוות היו מקובלים בקהילת המודיעין באותה תקופה.
בית הדין בראשותו של יזהר הררי הרשיע את בארי רק בסעיף חריגה מסמכות ונגזרה עליו פרישה מתפקידו ללא הורדה בדרגה.
ההוצאה להורג של מאיר טוביאנסקי – ב-30 ביוני 1948 נעצר מאיר טוביאנסקי בחשד לבגידה.
בית דין שדה שמינה בארי, שכלל עוד שלושה אנשים בלבד: בנימין גיבלי, דוד קרון ואברהם קדרון, גזר את דינו של טוביאנסקי למוות, וכיתת יורים בפיקודו של בארי ביצעה את גזר הדין.
מאוחר יותר התברר שטוביאנסקי חף מפשע ושמו טוהר.
ב-15 באוקטובר 1949 נשפט בארי על חלקו בהריגת טוביאנסקי; הוא נמצא אשם בהריגה ובחריגה מסמכות והורשע בדין, אך בית המשפט השתכנע בכנות כוונותיו וב-22 בנובמבר אותה שנה נגזר עליו עונש מאסר של יום אחד בפועל וקנס של לירה ישראלית אחת.
בארי קיבל חנינה מנשיא המדינה חיים ויצמן.
בארי יצא מהמשפט מדוכא מאוד וחי סגור בביתו.
פן נולד בליטא ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. בוגר בית הספר הריאלי בחיפה, ולאחר מכן סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
במסגרת שירותו בארגון ההגנה היה פן שליש במטה מחוז חיפה.
בצה"ל הוא כיהן כראש מִנהל התשלומים, טרם מינויו לתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל.
כיועץ כספי, פעל פן לביסוס מערך כוחות ארוך ימים של כוחות מילואים.
בתקופת כהונתו הוטלה כלל האחריות התקציבית של צה"ל בידי היועץ הכספי ועסקאות הרכש בוצעו על ידו, לאחר אישורן במועצת החימוש העליונה בראשות מנכ"ל משרד הביטחון.
בתום שלוש שנים בתפקיד השתחרר משירותו הצבאי בדרגת אלוף-משנה והתמנה לראש אגף האספקה במשרד הביטחון.
לאחר מכן כיהן כראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ומשנת 1959 כראש המשלחת בצרפת.
באפריל 1974 נבחר כיו"ר עמותת האגודה לשיקום נפגעי סמים.
לאחר פרישתו ממשרד הביטחון נכנס פן לעולם העסקים.
תחילה ייצג את התעשייה האווירית הצרפתית בישראל ואחר כך הקים יחד עם יצחק אלמוג את אינטרגאמא ואת חברת "דלתא פילם".
פן נפטר בשנת 1992 לאחר מחלה ממושכת ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
מועדון הכדורגל איסקרה-סטאל ריבניצה הוא מועדון כדורגל מולדבי מהעיר ריבניצה שבמזרח מולדובה, והיא חלק ממחוז טרנסניסטריה האוטונימי במזרח המדינה.
המועדון הוקם בשנת 2005 כאיחוד בין קבוצת החובבים "סטאל" לבין קבוצת "איסקרה" שהתמודדה בליגה השנייה.
בעונת 2005/06 זכתה הקבוצה במקום השני בליגה השנייה ועלתה לליגה הבכירה.
בעונת 2008/09 סיימה הקבוצה במקום השלישי, הישג שבזכותו קיבלה כרטיס למוקדמות הליגה האירופית בעונה שלאחר מכן, שהיה להופעתה הראשונה באירופה.
הקבוצה הפסידה בסיבוב המוקדמות לקבוצת צ'רנו מורה וארנה מבולגריה והודחה מהטורניר.
בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה בליגה כשסיימה במקום השני.
בעונת 2010/11 זכתה בגביע המולדבי.
בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה מליגת העל המולדבית לליגה השנייה במולדובה.
הקבוצה העפילה לראשונה למפעל אירופי כלשהו בעונת 2009/10, אז הוגרלה בסיבוב השני המוקדם של הליגה האירופית מול צ'רנו מורה ורנה מבולגריה.
איסראלסדורף הוא יישוב קטן מצפון-מזרח לעיר ליבק שבגרמניה.
למרות שמו, אין לכפר כל קשר לעם ישראל, ושמו הוא שיבוש של השם "אירסהלסדורפ" (Yrsahelestorp) שמקורו בימי הביניים.
ככל הנראה המשמעות המקורית של השם היא "המקום האבוד", המרמז על מיקומו של הכפר באזור היערות המרוחק מתחומי העיר הגדולה.
במשך מאות שנים נכלל שטח הכפר בנחלות פרטיות של בני המעמד הגבוה, ורק בשנת 1780 זכה למעמד של כפר, והבעלות על הקרקעות הועברה לתושבים.
למרות מקורותיו הכפריים-גרמניים של שם היישוב, הרי שבתקופת השלטון הנאצי שונה שם היישוב ל"כפר היער" (Walddorf), וגם שמו של רחוב "כפר ישראל" בעיר ליבק שונה לשמה של אחת משכונות העיר, על מנת למחות כל קשר אפשרי ליהדות או ליהודים.
שמו של הרחוב בעיר, בניגוד לשם הכפר, לא שונה בחזרה לשמו המקורי עם תבוסת הנאצים.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים, חלה התפתחות בכפר, נבנו בתים פרטיים רבים, והוא הפך למוקד בילוי ותיירות מבוקש.
במשך שנים ניצב בכניסה לכפר עץ אלון עתיק וגדול ממדים אשר הונצח רבות בציורים וצילומים.
בין היתר מופיע העץ בסרטו המפורסם ביותר של הבמאי פרידריך וילהלם מורנאו, נוספרטו משנת 1922. ההערכה היא כי גילו של העץ הוא כ 550 שנה.
היקף גזעו כפי שנמדד בפעם האחרונה עמד על כ-6.7 מטר.
הצילום העתיק ביותר הוא ככל הנראה סביב שנת 1867. במשך השנים נגזם העץ מספר פעמים למניעת קריסה על הדרך שעברה בסמוך אליו, ולהסרת ענפים נגועים.
בשנת 1907 נפגע העץ קשות ממכת ברק שפגע בו ישירות.
במשך השנים נערכו מספר ניסיונות לייצב את הגדם באמצעות מילוי הגזע בלבנים ובטון אך בשנת 1932 קרס העץ באופן סופי.
איסקר (בבולגרית Искър) היא עיירה בצפון מרכז בולגריה, במחוז פלבן, הממוקמת במרכזו של מישור הדנובה, ליד תוואי נהר איסקר ומרוחקת 18 קילומטרים מהעיר קנז'ה ו-32 קילומטרים מעיר הבירה של המחוז פלבן.
אוכלוסיית העיירה מונה 3,702 תושבים במגמת הגירה שלילית.
התיישבות אנושית במקום מתוארכת לתקופת האבן החדשה, עידן הממלכה התראקית ולאחר כיבוש האזור על ידי האימפריה הרומית המערבית נבנתה סמוך לעיר המודרנית מצודה, ששרידיה מצויים בשטח גם בימינו.
היישוב נוסד בראשית המאה ה-17 כגרעין של מספר מתיישבים, סמוך לנהר ונודע בשם מהאלאטה.
ב-1829, נפתח במקום בית ספר והוקמה כנסייה ע"ש דמטריוס הקדוש.
במהלך 1872 התגורר בעיירה לזמן מה, מנהיג תנועת השחרור הבולגרית וסיל לבסקי.
בצמוד לעיירה אזורים חקלאיים ואזורים מיוערים בעצי שיטה וצפצפה.
דרך העיירה עובר הכביש המהיר לווידין והכביש המהיר סופיה – רוסה.
הרב איסר פרנקל (כ' בתמוז ה'תרצ"ג, 14 ביולי 1933 – י"ז באב ה'תש"ע, 28 ביולי 2010) היה רב שכונת בבלי בתל אביב, מחבר ספרי עיון, איש הגות, עיתונאי וחבר מועצת העיתונות.
נולד בקיירנוז'יה, פולין, בן בכור לחנה לאה ולרב יצחק ידידיה פרנקל.
בשנת 1935, בהיותו בן שנה וחצי, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו התינוק.
המשפחה התיישבה בדרום תל אביב.
הוא למד בבית הספר התורני סיני של פועלי אגודת ישראל ולאחר מכן עבר לסניף של ישיבת שפת אמת בתל אביב (כיום ישיבת חידושי הרי"ם), ולאחר מכן בישיבת "גאוני וולוז'ין" הליטאית בתל אביב.
בגיל 18 קיבל הסמכה לרבנות מגדולי ירושלים, הרב צבי פסח פרנק, הרב יעקב משה חרל"פ והרב אליהו ראם.
במרץ 1953 נשא לאישה את חוה חיה גרוס, בתו היחידה של הרב עקיבא גרוס, תלמיד רבי דב בריש וידנפלד מטשבין ורבן של גלייביץ וז'רז'וניוב (רייכנבאך) שבדרום פולין ושכונת בקעה בירושלים.
הרבנית פרנקל (נולדה בטשֶבּין (טשביניה) שבגליציה, פולין, ט"ז בחשון תרצ"ד, ונפטרה בירושלים, כ"ו אב תשע"ו) עלתה לישראל עם הוריה בחורף תש"ט.
ידועה כמחברת השיר "מעשה בלביבות".
לאחר נישואיו שימש במשך שנים רבות כרב בית הכנסת "ישורון-תחכמוני" בדרום תל אביב.
כמו כן כיהן כרב עדת הצופים.
בשנת 1972 התמנה לכהן כרבה של שכונת בבלי והאזור בצפון תל אביב, ונשא בתפקיד זה 38 שנה, עד יומו האחרון.
הרב פרנקל היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות.
בצעירותו ניהל את "מפעל התורה" שעסק ברווחתם של בני ישיבות.
בשנות החמישים והשישים כונה 'רב הנוער' בשל הופעותיו הרבות בקרב בני נוער חילוני בתל אביב.
כרב ישראלי מן 'הדור החדש' היה מרצה מבוקש בבמות ישראליות שונות וייצג את עמדת היהדות בפאנלים עיתונאיים שהתקיימו באותן שנים.
עסק רבות בנושא הדו-קיום של דתיים וחילונים במדינת ישראל.
כמו כן שימש בורר ומגשר בין אנשי עסקים שנתנו בו את אמונם.
גישתו הייתה בדרכי נועם ובמתינות, תוך כיבוד הזולת.
הרב פרנקל היה חבר ותיק במועצת העיתונות והשתתף בדיוניה.
כמקורב וקרוב משפחה למשפחת מוזס, בעלי ידיעות אחרונות, השיא את בני המשפחה, וערך את האזכרות הרשמיות של בני המשפחה.
למרות שבזמן מלחמת העולם השנייה התגורר בארץ ישראל ולא חווה את השואה, הלך בדרכו של אביו ונשא את תודעת השואה.
לאחר קום המדינה יזם אביו את העלאתן של עצמות יהודים מטרבלינקה וקבורתן בבית הקברות נחלת יצחק.
מדי שנה, ביום השואה, נהג הרב פרנקל האב לערוך את האזכרה השנתית לנספי טרבלינקה, ליד האנדרטה שהוקמה ביוזמתו.
לאחר פטירתו המשיך בנו, הרב איסר פרנקל, במסורת אביו.
משנת 1951 היה כותב באופן קבוע בעיתון שערים, ככתב וכבעל טור שנקרא "אגב אורחא".
הרב פרנקל היה סופר פורה, בעיקר של ספרי ביוגרפיות ומונוגרפיות של גדולי תורה ורבנים מן הדורות האחרונים.
חלק מן הספרים היו לרבי-מכר ותורגמו לאנגלית.
כמו כן פרסם מאות מאמרים בנושאי הגות ומחשבה בבמות שונות, בעיתונות הדתית ובקבצים תורניים.
ערך את "עומר" - קובץ ספרותי-תורני.
מבית אביו וסבו היה קשור לחסידות גור וכן לחסידות הוסיאטין-סאדיגורה.
לאחר פטירתו יצא לאור קובץ הזיכרון "משכיל לאסף", שנערך על ידי בנו הרב פנחס פרנקל.
היה נשוי לחוה חיה ולהם תשעה ילדים.
הרב אברהם - ר"מ ביהמ"ד שלייכער בבני ברק.
הרב חיים אלעזר - ראש כולל אש קודש פיסצנה בבני ברק ור"מ בהמ"ד סדיגורה בת"א.
הרב יחזקאל אלטר - ר"מ בישיבת הר"ן.
הרב עקיבא - ר"מ בשכונת רמות בירושלים ועורך האור זרוע.
הרב ראובן - ר"מ ומשפיע ברמת אהרן.
הרב פנחס - מכהן כרב וממונה ארצי על ענייני דת במשרד הבריאות.
רות לאה - סופרת ומחנכת, אשת הרב נפתלי ברויער, מחנך בתל ציון.
מרים רבקה - מחנכת בזכרון יעקב, אשת הרב יהושע מלריך, משגיח ישיבת תפארת יעקב בזכרון יעקב.
צילה - אשת הרב צבי באש, מראשי קהילת שומרי החומות, רמת שלמה ירושלים.
אחיו: הרב שמעון מנחם - רב לב תל אביב וקהילת אנטופול, והרבנית חיה יוטא - הנשואה לרב ישראל מאיר לאו.
רבי מאיר שפירא מלובלין - תולדותיו חייו ומפעליו הוצאת נצח, תשי"ב (1952)
רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה - חייו, שיטתו ותורתו - הוצאת נצח, תשי"ג (1953)
יחידי סגולה - תולדותיהם והליכותיהם של מ"ז מגדולי ישראל - הוצאת "סיני", תשט"ו (1955) (מאז יצא בשבע מהדורות, בעברית ובאנגלית)
התפילין - חוקת התפילין ופרקי הדרכה לבר מצווה הוצאת נצח, תשט"ז (1956)
לשעה ולדורות - מבט על פרשת השבוע, המועדים והזמן תשכ"ט (1969)
תולדות המחבר - בספר אמרי בינה - דרשות לרבי מאיר אוירבך רבה של ירושלים.
בעקבי הדרך - תולדותיו של אביו (בתוך ספר הזיכרון לרב יצחק ידידיה פרנקל) - מכון ירושלים, תשנ"ב (1992)
אמר אבי"י - קובץ חידושי תורה מאבינו מורינו הרב איסר פרנקל.
יצא לאור לרגל יום הולדתו ה-70 על ידי בני המשפחה.
איסר לובוצקי (כ"ג בכסלו ה'תרפ"ג – ג' באדר ה'תשס"ט; 13 בדצמבר 1922 – 27 בפברואר 2009) היה חבר בית"ר, מפעילי המחתרת של גטו וילנה, פרטיזן לוחם ומפקד באצ"ל.
שירת כקצין גיוס ארצי של האצ"ל וראש קבוצה ברמת גן.
היה משפטן ישראלי, כיהן כאב בית הדין של תנועת החרות וכיועץ המשפטי הראשון של הליכוד.
על חייו ומורשתו נכתב הספר לא דרכי האחרונה.
נולד בעיר וילנה בהיותה תחת שלטון פולין למשפחה יהודית מסורתית.
אביו, היה איש עסקים מצליח, רוויזיוניסטי, וברוח זו חינכו הוריו, אלכסנדר ושושנה גם את אחיו הגדולים, ניוסה ויצחק.
למד בגימנסיה העברית בווילנה מרשת תרבות הציונית.
כבר מנעוריו היה פעיל בבית"ר והתקדם עד לתפקיד של מפקד פלוגה.
במקביל גויס להיות פרח קצונה בצבא הפולני.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 פלשה גרמניה לפולין ולובוצקי גויס לפיקוד על עמדת תצפית בחזית הצבא הפולני.
הוא שירת במערכה הקצרה עד להפגזת העמדה מהאוויר, בה נהרגו רוב אנשי יחידתו והוא היה מהניצולים הבודדים.
לאחר כניעת פולין חולקה פולין בין גרמניה לברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ווילנה נשלטה על ידי ליטא ובהמשך ליטא כולה סופחה לברית המועצות.
הוא שב לווילנה, סיים את חוק לימודיו והחל בלימודי משפטים.
בשנת 1941 פלשה גרמניה במבצע ברברוסה לברית המועצות ותוך ימים ספורים כבשה את וילנה.
יהודים נתפסו לעבודות כפייה ונלקחו באקציות מהגטו להשמדה בפונאר.
איסר ואחיו יצחק נמלטו מהגטו לפני אחת האקציות ושבו אליו כעבור זמן.
לובוצקי הצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד (פפא"ו ; FPO), המחתרת החשאית שקמה בגטו ופעלה נגד הגרמנים.
בתמיכת מפקדיו במחתרת גויס לתפקיד במשטרה הפלילית של הגטו על מנת לאסוף מודיעין.
הוא נאסר על ידי המשטרה המקומית ופגש בתא המעצר את יוסף גלזמן, נציב בית"ר בליטא ומראשי המחתרת.
גלזמן הסביר לו על מטרות המחתרת ושיתף אותו בתוכניות חשאיות נוספות.
לאחר שחרורו הגביר את פעילותו במחתרת.
ביום חיסול גטו וילנה, בספטמבר 1943, נפתח מרד מצומצם ולובוצקי יצא מהגטו יחד עם קבוצה של כ-100 פרטיזנים בפיקודו של אבא קובנר דרך תעלות הביוב והצטרף לפרטיזנים שפעלו ביערות הסביבה.
לובוצקי חי בגדוד פרטיזנים ביערות רודניקי, והשתתף בתקיפות על שיירות גרמניות ופשיטות על כפרים מקומיים.
אחותו ניוסה, היחידה ששרדה מבני משפחתו, לחמה עמו כפרטיזנית ביחידת הסיור של הפרטיזנים.
באחד הקרבות, ב-3 במאי 1944, נפגע מקליע ברגלו, הפצע הזדהם, חום גופו עלה וחבריו הפרטיזנים חזו את מותו ואף כרו קבר עבורו.
אולם אחות יהודיה פרטיזנית טיפלה בו בתחבושות עלים ובתרופות שנלקחו ממשלוח גרמני והצילה את חייו.
לימים בנה הרופא של אותה אחות טיפל בנכדו של לובוצקי, עשהאל, שנפצע במלחמת לבנון השנייה.
לובוצקי השתתף בכיבוש וילנה יחד עם כוחות הצבא האדום.
לאחר שהגרמנים נסוגו גויס לשירות במשטרה החשאית של המשטר הסובייטי, הנ.ק.ו.ד., בזכות שליטתו בשפות האזור ועלה בדרגות הקצונה בין היתר בזכות משימת התקפה נגד טרוריסטים עליה פיקד.
לימים קיבל על פעולה זו מדליה - "פרטיזן של מלחמת השחרור".
בשנת 1945 עלה בידו להשתחרר מהשירות ולשוב לפולין, שם נתמנה להיות ראש ארגון הבריחה בפולין מטעם בית"ר.
לובוצקי ארגן כמה ספינות מעפילים לארץ ישראל, ולאחר ששמע כי מלבד אחותו ניוסה, כל משפחתו נספתה עלה גם הוא בספינה טרנסילבניה מרומניה לארץ ישראל.
בישראל השלים לובוצקי את לימודי המשפטים שלו בתל אביב, סיים אותם בהצטיינות ועבד למחייתו.
זמן קצר לאחר הגעתו הוא נפגש בדירת מסתור עם מנחם בגין אותו הכיר עוד מתנועת בית"ר ומהתקופה בה בגין היה פליט בווילנה והסתתר בבית הוריו של לובוצקי.
בגין ביקש ממנו לזנוח את עבודתו ומינה אותו כקצין גיוס ארצי של האצ"ל.
בתפקידו זה גייס כאלפיים חברי אצ"ל חדשים, ובמקביל היה ראש קבוצה ברמת גן.
באחת מהפעולות נעצר על ידי הבולשת הבריטית ועמד למשפט.
הוא ניצל את ידיעותיו המשפטיות ויצא זכאי בטענה שהתובע לא הביא ראיות לכך שהאצ"ל הוא ארגון טרור.
כיוון שידע שייעצר במהרה במעצר מנהלי על ידי הבולשת הבריטית, חמק מבית המשפט, שינה את זהותו והחליף את כתובתו.
לובוצקי השתתף בהתקפת האצ"ל על שדה התעופה הבריטי בלוד, ובהתקפת האצ"ל על יפו.
בהגיע האונייה אלטלנה חבר לבגין בניסיון לגשר על הפערים בין האצ"ל לנציגי הממשלה שהציעו לבגין לרכוש את כל הנשק שעל סיפונה, בישיבה של מפקדי האצ"ל נדונה הצעת הרכישה, לובוצקי צידד בקבלת ההצעה אולם בגין התנגד נחרצות בטענה כי אין אנשי האצ"ל סוחרי נשק.
במלחמת העצמאות גויס לחטיבת גולני ולחם בקרבות הבלימה בצפון ארץ ישראל.
באחד הקרבות נותר בעמדה קדמית בעת מתקפה ועלה בידו לפגוע בעשרות לוחמי צבא ההצלה.
לאחר תום קרבות מלחמת העצמאות שירת עוד תקופה קצרה בתפקידי מטה בצה"ל ונאלץ להשתחרר בשל עברו כלוחם באצ"ל.
לאחר שחרורו שב למקצוע עריכת הדין.
הוא עבד במשרדו של עו"ד אהרון פולונסקי וכעבור שנים ספורות לובוצקי פתח משרד עורך דין עצמאי.
לובוצקי היה פעיל בתנועת החרות וכיהן כיושב ראש ועדת הבחירות של התנועה וכיושב ראש בית הדין.
בתפקידו כיושב ראש בית הדין של התנועה כיהן כשופט במשפטם של שלושה חברי תנועה שבדו מכתב ביקורת נגד מנחם בגין.
לובוצקי הכריע במשפט נגד הנאשמים ובהם שמואל תמיר וגזר עליו הרחקה לזמן ממושך ממוסדות התנועה.
בראשית שנות השבעים נתמנה ליועץ המשפטי של תנועת החרות, ולאחר הקמת הליכוד כיועץ המשפטי הראשון של הליכוד, תפקיד אותו מילא בהתנדבות עד שנת 1992. לובוצקי גם היה חבר בארגון הבונים החופשיים וכיהן כנשיא הלשכה בתל אביב.
הוריו אלכסנדר לובוצקי ושושנה (לבית משפחת אולקניצקי) ואחיו יצחק נספו בשואה.
אחותו, ניוסה, שרדה את מלחמת העולם השנייה, נישאה לד"ר גרישה דלוגי וחיה בניו יורק.
איסר לובוצקי נישא לרבקה (לבית משפחת בליזובסקי), ניצולת השואה שהעפילה לישראל ונולדו להם ארבעה ילדים.
בנם, אלכסנדר לובוצקי, הוא פרופסור למתמטיקה וכיהן כחבר הכנסת, ובנם ד"ר יצחק לובוצקי היה שופט בבית הדין לעבודה בתל אביב.
בתם שושנה ויילר הייתה רופאה ובנו מרדכי לובוצקי הוא רופא.
איסר לובוצקי נפטר ב-27 בפברואר 2009. על מצבתו נחקקו המילים: משפטן ואיש ספר, חבר בית"ר ומחתרת גטו וילנה, פרטיזן לוחם האצ"ל, מפעילי המחנה הלאומי בא"י.
לא דרכי האחרונה - סיפורו של איסר לובוצקי הוא ספר ביוגרפי שנכתב על תולדות חייו של איסר לובוצקי בידי נכדו, ד"ר עשהאל לובוצקי, בעריכת ד"ר טלי וישנה.
הספר יצא לאור בשנת 2017 בהוצאת ידיעות ספרים, בשיתוף מרכז מורשת מנחם בגין.
נשיא המדינה ראובן ריבלין, כתב במכתב ההקדמה לספר:
הספר נכתב על בסיס עדויות של איסר לובוצקי, שהוקלטו על ידי בני משפחתו, מרכז מורשת מנחם בגין ומרכזי שואה בעולם, בשילוב עם מחקר היסטורי.
לרגל השקת הספר נערך ביוני 2017 ערב עיון במרכז בגין בירושלים בהשתתפות הרצל מקוב, דב איכנולד, אלוף (במיל') יעקב עמידרור ופרופ' מוטי זלקין.
לפני קום המדינה היה חבר בארגון ההגנה ותרם לבניית סליקים בימי המחתרת.
בהמשך היה חבר התעשייה הצבאית ומערכת הביטחון הישראלית.
ממייסדי מפעל "שלאון" המייצר מסכות גז וציוד מיגון כנגד לוחמת אב"כ.
הסליקים של סנפירי מוצגים במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל בתל אביב.
נולד ב בעיירה יאנושפול (היום באוקראינה), למשפחת פיש.
אימו בלה הייתה תופרת, ואביו נחמן מפקד מכבי האש.
בימים שקדמו למהפכה הרוסית, רבים מיהודי המקום התפרנסו מעבודות מלאכה כמו נגרות, פחחות וחייטות.
במהלך שנות המהפכה ומלחמת האזרחים (1917–1921) התמודדו יהודי יאנושפול עם התפרעויות של כנופיות באזור.
ב-1924, בהיותו בן 11, נשלח סנפירי עם אחיו בן ה-13 ודודיו לארץ ישראל.
עקב המצב הכלכלי הקשה, העוני והמחלות, החליטו הדודים והאח לשוב לרוסיה, אך כשעלתה המשפחה לאונייה, נמלט סנפירי ונשאר לבדו בארץ.
הוא למד בכיתות ה'-ו' בבית חינוך לילדי עובדים בתל אביב, ולאחר מכן נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות, כגון חלוקת מכתבים וניקוי שירותים, כשהוא מתפרנס בדוחק רב.
מדי פעם התפלל בבית כנסת קטן ברחוב מרכז בעלי המלאכה, ובהגיעו לגיל בר מצווה, ארגן עבורו הגבאי עלייה לתורה וכיבוד בבית הכנסת, לאחר שהתרגש מסיפורו.
כנער עבד בבית החרושת "פחטר-הופמן", שם עסק בבניית קרוניות, מריצות ומכליות.
בהמשך הועסק במפעל "המלחים" ברחוב זבולון בתל אביב, ובהדרגה הפך לאיש מקצוע בתחום העבודות המכניות.
ב-1929 גויס לארגון ההגנה, והופעל כנוטר בשכונת התקווה בלילות.
בהמשך התעניין בו מפקד אזור שכונת התקווה, סניה סירקין, והמליץ עליו לעבודה בתע"ש (התעשייה הצבאית), שהוקם ב-1933.
סנפירי הכיר בתקופה זו את יעל, בתם של ישראל ובתיה כצנלסון ואחייניתו של ברל כצנלסון, שלמדה בבית הספר החקלאי ויצו ברחוב העלייה.
לאחר מכן היא הצטרפה להכשרה בת שנתיים בכנרת, ובתקופה זו התכתבו השניים והקשר התהדק.
יעל, בת למשפחה סוציאליסטית, האמינה באידיאל הקיבוצי, אך סנפירי העדיף את עצמאותו הכלכלית; בני הזוג התפשרו והקימו את ביתם במושב.
הם נישאו ב-10 באוקטובר 1934, ברחוב דיזנגוף שבתל אביב.
לזוג נולדו שלושה ילדים: עפרה, בארי ונוגה.
עשרות שנים לאחר מכן, ב-1961, ארגנה יעל הפתעה לבעלה - נסיעה למשפחתו שברוסיה לאחר 38 שנים, והוא פגש את הוריו ואת אחיו שנולד לאחר עזיבתו.
ב-1937 עזב איסר את בית החרושת "המלחים" והצטרף לשורות תע"ש.
ישראל רבין קיבל אותו לעבודה במכון א', מפעל תעשייה מחתרתי שהוקם בבית החרושת לעורות "לבקוביץ" ברחוב הירקון.
במפעל עבדו בהסתר ובצפיפות 12 איש, והותקן בו סליק כבונקר, בו הוטמנו בתום יום העבודה כל חלקי הנשק שיוצרו באותו יום.
תחילה התמקדה פעילותו של סנפירי בהכנת החצובות והבסיס למרגמה 3", ולצורך כך נקנתה מכונת הריתוך הראשונה של תע"ש.
במקביל פעל להקלת תנאי העבודה והצפיפות במקום, ובנה שולחן צר וארוך ומעליו ארבעה ספסלים הפוכים, שהתרוממו בעזרת שני כבלים והורדו לצורך אכילה.
סנפירי פעל ליצירת הסוואה ל"מכון החנות", בית חרושת בלתי-לגאלי של ההגנה, שהוקם באזור מסחרי רועש בתחנה המרכזית הישנה בתל אביב ועסק בהשחרת נשק, הרכבת רימוני יד ומתיחת תרמילי נשק ל-9 מ"מ.
במכון נבנה קיר חוצץ גדול שיצר חדר סגור שהכניסה אליו הייתה דרך חור בקיר, שהוסווה על ידי לוח חשמל גדול שיצר סנפירי.
לימים "מכון החנות" התגלה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, אך אנשי ההגנה פרצו אליו באותו לילה מקיר בחנות סמוכה, ורוקנו מהסליק את מצבורי הנשק מבלי שהבריטים הבחינו בדבר.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בקיר "החנות" ברחוב השרון 10 בתל אביב.
בהמשך התבקש סנפירי מחיים סלבין, שהתמנה למנהל תע"ש בתקופה זו, להכין במהירות קונסטרוקציה עבור מפעל לחריטת פצצות מרגמה 2 ו-3 בגן שמואל.
ב-1941 הוא החל להקים מפעל זה בפרדס הקיבוץ.
סנפירי פעל לזרז ולהקל על עבודת חפירת הסליק באמצעים טכניים, כגון מנוף קטן ללא מנוע שמצא בגרוטאות חברת החשמל, אליו חיבר מנוע חשמלי וחבית שמן גדולה.
הוא יצק משטח בטון להסוואת פתח הסליק, אותו ניתן היה לסובב על ציר כדי להיכנס.
המפעל ייצר רימוני יד, פצצות 2 ו-3; על גופי פצצות 3 חרטו הפועלים 4 אותיות לועזיות: H.Z.M.N, שמשמען "הרבה צרות, מעט נחת" ואילו על פצצות 2 נחרטו האותיות O.Z.E.K, שמשמען "עוד צעד אחד קדימה".
כיום הסליק פתוח לקהל בפרדס בגן שמואל.
אחד הסליקים המוצלחים שיצר סנפירי, זכה לשם "הגמד" בשל גודלו: הוא היה מכל דלק שנפתח בצורה נסתרת כך שניתן להסליק בתוכו 2.5 טון של כל סוגי הנשק.
המכל היה מורכב על משאית והיה ניתן להובלה בכל חלקי הארץ, מבלי שיתגלה על ידי הבריטים.
מאוחר יותר נעשה בסליק שימוש בדרך להר הצופים בירושלים בזמן החלפת המשמרות.
לימים, לאחר הקמת מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל בו הוצג הסליק לקהל, התברר כי איש אינו יודע איך לפתוח את "הגמד", וסנפירי הסביר זאת בעזרת שרטוטיו.
סליק נוסף של סנפירי הוכן מבלוני חמצן ובלוני גז, ששימשו להובלת נשק ממקום למקום.
בלוני החמצן לא נתגלו מעולם.
במקביל הקים סנפירי בחצר בית המלאכה הפרטי שלו בריכה בה יוצרו "החזירים" - סירות ששימשו להדבקת מוקשים לאניות מצריות.
"החזירים" מוצגים כיום במוזיאון חיל הים בחיפה.
לאורך שנות פעילותו במחתרת ייצר סנפירי בסך הכול 38,000 סטנים.
ב-1949, שנה לאחר קום המדינה, התבקש סנפירי מחיים סלבין לייצר פצצות 120 מ"מ.
לאחר ניסיונות רבים בתנור ובפטיש אוויר, וניסויים בשדה פתוח, הצליח סנפירי לייצר פצצות אלו מפחי ברזל.
מפעל S היה מפעל תע"ש של ההגנה שפעל בשנים 1947–1952. הוא פעל בשטח שהיה שייך לסולל בונה ומכאן האות S בשמו.
הוא נוהל על ידי חיים סלבין ואיסר סנפירי שייצר פצצות 81 מ"מ ו-120 מ"מ וחלקי נשק שונים.
הפצצות היו יוצאות מהמפעל חרוטות, צבועות ומוכנות למילוי חומר נפץ.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון במקום בו עמד מפעל S ברחוב יגאל אלון 157 בתל אביב.
בשנת 1954 עזב סנפירי את תע"ש והקים מפעל עצמאי, שהמשיך ליצור בתחום המתכת והברזל.
המפעל היה הראשון שיצר מחרשה לחריש בעומק מטר.
בנוסף ייצר המפעל רוטר (עוקר סלעים) הגדול מסוגו אז בארץ, וכן צירים לטרקטורים בתהליך חיסום מיוחד שפותח על ידי סנפירי.
בהמשך פיתח שיטה חדשה לבניית מכלים גבוהים במיוחד, כך שמרבית העבודה תיעשה על הקרקע.
עם סיום מלחמת ששת הימים ב-1967, שב סנפירי והצטרף למערכת הביטחון, והיה אחראי על ייצורם של 2 מיליון מוקשים.
לקראת סיום ייצור זה, הוטלה עליו הקמתו של מפעל "שלאון".
ב-1969 נבחר בקריית גת האתר להקמת מפעל "שלאון", לייצור מסכות גז וציוד לוחמה ביולוגית ואטומית.
סנפירי נסע לגרמניה על מנת ללמוד אודות תהליכי הייצור, ולאחר מכן ניהל בארץ את המפעל (שהיה בבעלותם של התעשיינים שלמה בוגרד וליאון בר-אל).
הוא הפך למומחה לא רק במתכת אלא גם בגומי, זכוכית ועוד.
הוא עבד במפעל כיועץ למהנדסים שפעלו בו, וגם סייע בתמיכה בעולים החדשים שעבדו בו.
לאחר פרישתו לגמלאות, המשיך לעבוד עוד כ-10 שנים כיועץ במפעל, עד גיל 70.
ז'ואן איסק קואנקה לופס (בקטלאנית-ספרדית: Joan Isaac Cuenca López; נולד ב-27 באפריל 1991) הוא כדורגלן עבר ספרדי, אשר שיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קואנקה נולד בראוס שבקטלוניה, ושיחק במחלקות נוער שונות ברחבי קטלוניה, ביניהן הלה מאסיה, אקדמיית הכדורגל של ברצלונה.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך קואנקה בעונת 2010/2011 בקבוצת סבדל, מהליגה הספרדית השלישית, אליה הושאל מברצלונה אתלטיק.
ביוני 2011 חזר קואנקה לברצלונה ב', וערך ב-23 ביולי את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הידידות נגד היידוק ספליט.
קואנקה ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב-4 בספטמבר בניצחון 4–0 על קרטחנה, ואף כבש את השער הרביעי המשחק.
ב-19 באוקטובר 2011 ערך קואנקה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת הבכירה של ברצלונה כאשר עלה בהרכב הפותח במשחק מול ויקטוריה פלזן במסגרת ליגת האלופות.
ב-25 באוקטובר ערך קואנקה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, בניצחון 1–0 על גרנדה.
ב-29 באוקטובר כבש קואנקה את שערו הראשון בליגה הספרדית, בניצחון 5–0 על מיורקה.
ב-3 בדצמבר הבקיע את שערו השני בליגה הספרדית, בניצחון 5–0 על לבאנטה.
ב-31 בינואר 2012 האריכה ברצלונה את חוזהו של קואנקה עד ליוני 2015.
קואנקה החמיץ את המחצית הראשונה של עונת 2012/2013 עקב פציעה בברכו.
ב-31 בינואר 2013 הושאל מברצלונה לאייאקס עד לסוף העונה.
קואנקה הופיע לראשונה במדי אייאקס ב-10 בפברואר 2013 במשחק נגד רודה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
במרץ 2013 נפצע קואנקה בברכו והושבת לתקופה של ארבעה חודשים.
ב-10 ביולי 2014 הגיעו קואנקה וברצלונה להסכם הדדי על ביטול חוזהו בקבוצה, והוא חתם בדפורטיבו לה קורוניה, בה שיחק במשך עונה אחת, פתח ב-14 משחקים ונכנס כמחליף ב-13 נוספים, בהם הבקיע פעמיים.
ב-7 באוגוסט 2015 חתם קואנקה לשלוש שנים בבורסאספור מליגת העל הטורקית.
לאחר שרשם 12 הופעות ליגה בלבד, וכבש רק שער אחד, בינואר 2016 הוא שוחרר מהמועדון.
לאחר מכן חזר לספרד וחתם בקבוצת גרנדה עד תום עונת 2016/2017. במהלך תקופתו במועדון כבש שני שערים ב-12 הופעות.
ב-29 ביוני 2017 הגיע קואנקה לישראל וחתם בקבוצת הפועל באר שבע, אך נפצע כבר באחד האימונים הראשונים שלו.
את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק הראשון נגד מריבור בפלייאוף ליגת האלופות, כאשר נכנס בדקה ה-84 במקומו של מהראן ראדי.
ב-9 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל אשקלון.
ב-14 באוקטובר 2017 כבש את שערו הראשון בהפועל באר שבע, במשחק נגד הפועל רעננה, אך במהרה איבד את מקומו בהרכב הקבוצה ושותף ב-10 משחקי ליגה בעונת 2017/2018, בהם כבש שני שערים, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-20 ביוני 2018 התירה הפועל באר שבע את חוזהו וקואנקה שוחרר מהמועדון.
בינואר 2019 חתם בסגאו טוסו היפנית.
פרנסיסקו רומאן אלארקון סוארס (בספרדית: Francisco Román Alarcón Suárez; נולד ב־21 באפריל 1992), המכונה איסקו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בריאל בטיס, בה הוא גם משמש כקפטן, ובנבחרת ספרד.
איסקו החל את הקריירה בקבוצת המילואים של ולנסיה, וערך ארבע הופעות בקבוצה הבכירה של המועדון.
בשנת 2011 חתם במאלגה ושיחק שנתיים במדיה.
בעונת העפיל עם הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות.
לקראת עונת חתם בריאל מדריד, ששילמה עבורו 30 מיליון אירו.
איסקו קיבל את חולצה מספר 23. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד ריאל בטיס בישל שער לקארים בנזמה ובדקה ה־85 כבש את שער הניצחון בנגיחה.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המלך ובליגת האלופות, כשהשתתף במשחק הגמר בתור שחקן מחליף.
בעונת 2016/2017 איסקו תרם משמעותית לזכייה של ריאל מדריד באליפות ספרד ובליגת האלופות, בעונה שבה כבש 11 שערים ובישל שבעה, נתוניו הטובים ביותר.
ב־14 בספטמבר 2017 האריך איסקו את חוזהו בריאל מדריד עד שנת 2022.
ב־1 ביוני 2022 עזב איסקו את ריאל מדריד, וב־6 באוגוסט חתם לשנתיים בסביליה.
ב־19 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 1-1 נגד ריאל ואיאדוליד.
ב־26 ביולי 2023 חתם איסקו בריאל בטיס לעונה אחת.
בשנת 2009 שיחק איסקו עם נבחרת הנערים של ספרד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17, וכבש שלושה שערים בטורניר, בו סיימה ספרד במקום השלישי.
ב־2011 שיחק עם הנבחרת עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקולומביה, וכבש שער אחד במהלך הטורניר, בו הודחה נבחרתו ברבע הגמר.
ב־6 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ספרד, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי.
ביוני 2013 זכה איסקו עם הנבחרת הצעירה של ספרד בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות, שנערך בישראל.
איסקו כבש שלושה שערים ואף נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב־15 בנובמבר 2014 כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת הבוגרת, בניצחון 0–3 על במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ב־27 במרץ 2018 כבש שלושער במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה בניצחונה של ספרד 1–6.
ב-26 במאי 2025, זומן איסקו זומן לסגל הנבחרת על ידי המאמן לואיס דה לה פואנטה לגמר ליגת האומות נגד צרפת, ובכך חזר איסקו לסגל לאחר היעדרות של שש שנים.
אליפות אירופה לנבחרות צעירות: 2013
פריצת השנה בליגה הספרדית: 2012
אליפות אירופה לנבחרות צעירות: נעל הארד 2013, נבחרת הטורניר 2013
איסר טננבאום (נולד ב-12 באפריל 1968) הוא מוזיקאי ישראלי, מתופף, יוצר, מלחין, מפיק מוזיקלי, מורה לתופים, מנטור, מנהל ובעלים של בית הספר למוזיקה 'רוק סיטי' בחיפה.
ברוב שנותיו המקצועיות בתעשיית המוזיקה בישראל פעל בתור מתופף ומייסד להקת רוקפור מאז הקמתה ב-1988 ועד אוגוסט 2016.
איסר נולד ב-1968 בתל אביב וגדל ברמת גן להורים עולים מקנדה.
אביו, מרדכי (מרטין) טננבאום לבית טסלר, היה ניצול שואה מהעיירה מזריטש, פולין (לשעבר), מקום מושבו של מנהיג תנועת החסידות המגיד ממזריטש.
תמונתו מופיעה כעטיפת האלבום 'האיש שראה הכל' של להקת רוקפור.
אמו רות לבית מלך היא נינתו של איש העלייה הראשונה יצחק אייזק בן-טובים.
בשנים 1972-1974 גר עם משפחתו בשיקגו, ארה'ב, במסגרת עבודתו של אביו.
בגיל 6 החל ללמוד מוזיקה קלאסית בנגינה על פסנתר.
בגיל 9 פרש מלימודי הפסנתר כדי להתרכז בג'ודו.
במשך 3 שנים התאמן באגודת מכבי רמת-חן אצל סנסיי יהודה ואז-דיאז עד לדרגת חגורה כחולה.
בגיל 12 החל ללמוד תופים.
את להקתו הראשונה הקים כשהיה בן 13 יחד עם הפסנתרן-חצוצרן-מנצח ערן ראמי והחצוצרן רונן אופק להופעות בטקסי בית הספר.
בגיל 14 הצטרף לשני גיטריסטים בני 16, אורי רשף ואמיר חמילבסקי, להופעה חד-פעמית בתיכון 'בליך' ברמת-גן, למופע סופשנה בה ביצע הטריו את אלבום הבכורה של להקת תיסלם 'רדיו חזק' במלואו.
במהלך לימודיו בתיכון 'בליך' הקים עם מוזיקאים שלמדו איתו את להקת הליווי של מופעי ה'פסטיבליך' בשנים 1983-1986. בהרכב ניגנו טל הרצברג (בס), קובי אלעני (גיטרה), האחים עמי ואלון אופיר (גיטרה ופסנתר), השחקנית יעל הדר (פסנתר), שמיל פרנקל (גיטרה) ורונן אופק (חצוצרה).
ההרכב גם ליווה את הזמרת דפנה ארמוני, בוגרת 'בליך', בהופעתה בבית הספר.
בשנתו האחרונה בתיכון הציג ב'פסטיבליך' שיר מקורי ראשון אותו שר צמד זמרות.
בין השנים 1982-1986 למד תופים בתל אביב, לצד המתופף ניר צדקיהו, אצל המאסטר-מנטור האמריקאי דייוויד ריץ', מתלמידיו של המתופף האגדי ג'ו מורלו.
כשהיה בן 15 הצטרף ללהקת "סגיטה" (1982-1983), להקת מחווה ל"לד זפלין", בניהולו של הגיטריסט אלי דיגמי, עימה יצא להופעה הראשונה שלו מחוץ לתל אביב.
הופעות הבכורה התקיימו במועדון 'מובי דיק' בנתניה ובתיכון 'אוהל שם' בגבעתיים.
חברי הלהקה הקליטו בביתו של איסר 3 שירים מקוריים ב-4 ערוצים עם הטכנאי-מפיק קובי נעים.
הלהקה לא הספיקה להוציא את השירים והתפרקה כעבור שנה בלבד בעקבות גיוסם לצבא של שלושת חברי הלהקה האחרים.
בגיל 16 ייסד יחד עם אחיו הגדול אפי טננבאום והגיטריסט אורי רשף את ההרכב 'אלפא'.
בהמשך הצטרף הקלידן רז יצחקי ושם ההרכב הפך ל'אוברדראפט' (1986-1983).
הלהקה ניגנה והקליטה בעיקר חומר מקורי באנגלית בסגנון רוק מתקדם.
EP בן 4 שירים הוקלט באולפן ביתי אך לא יצא לאור.
הופעת הבכורה נערכה במועדון 'ליקוויד' ברחוב לינקולן בתל אביב, כמופע פותח ל'מודוס ויוונדי', להקתו הראשונה של אבי בללי (נקמת הטרקטור).
בגלגולו האחרון הצטרפה הקלידנית פזית זוננפלד וההרכב שינה את סגנונו לניו-ווייב.
בתחילת 1985 הצטרף איסר ללהקת הגדנ"ע של רמת גן כנציג בית הספר התיכון בליך בו למד, בניהול אומנותי של הבמאי רזי אמיתי.
הלהקה שרה בעברית גרסאות כיסוי ללהיטי רוק ישראלי עמם הופיעה במהלך כל השנה בבסיסי צה"ל ברחבי הארץ, וכן בחידון התנ"ך העולמי בשידור חי בטלוויזיה ביום העצמאות.
לקראת ההופעה בטלוויזיה הקליט לראשונה שיר באופן מקצועי באולפני 'אשל' בתל אביב.
בהמשך הקליט גם עם להקת הגדנ"ע של חולון בהפקת עדי רנרט.
בתיכון החל להתוודע לסגנון הג'אז-רוק וערך ג'אמים ביתיים עם חבריו לז'אנר באותה תקופה, המוזיקאים טל הרצברג, גל אשר ויגאל דלאל.
באותה שנה (1985) הצטרף ללהקת "OMEN" של האחים מארה'ב עמית וגיל כץ, שיצרו מוזיקת מטאל מקורית בהשראת גל להקות המטאל של תחילת שנות השמונים.
הטריו הופיע בקביעות במועדונים "הפינגווין" ו"קולנוע דן".
עוד באותה שנה (1985) הצטרף ללהקת "מדיום" בה היו חברים גם אמיר צורף, דודי לוי וארן אמיר.
בתחילה ניגנה הלהקה רוק כבד-מתקדם בעברית, אך מהר מאוד שינו את סגנונם לגל חדש, ושינו את שמם בעצתו של טננבאום ל "Juvenile Delinquents".
עם שינוי שמם, הצטרפו ללהקה שני חברים חדשים - הקלידן קובי פיטרו והסולן מיקי הירשמן (הידוע בכינוי מיקיאגי).
הלהקה הופיעה בקביעות במועדון "פינגווין" בתל אביב והחלה לצבור הצלחה יחסית.
כעבור שנה הצליחו חברי הלהקה לעניין את רונן בן-טל מאולפני די.בי לקחת את הלהקה תחת חסותו.
בהמלצת בן-טל, וכדי לזכות בחתימה על חוזה הקלטות עם חברת הד ארצי, עיברתה הלהקה את השירים מאנגלית ואת שמה ל"נוער שוליים".
בשל גיוסו לצה"ל, עזב טננבאום את הלהקה בקיץ 1986, טרם הקלטת אלבום הבכורה.
באותה התקופה הוזמן על-ידי הסולן רון רוזנפלד לנגן בלהקתו "פורטרט", באחת מהופעותיה במועדון "פינגווין".
במהלך שירותו הצבאי המשיך לנגן בהרכבים שונים.
בין היתר, הוזמן על-ידי חברים מוזיקאים להקים יחד הרכב רוק חדש שיזם הזמר אבנר גדסי ללוות אותו בהופעותיו.
ההרכב ערך מספר חזרות אך המופע לא יצא לפועל.
כמו-כן, חבר שוב לאחיו אפי שהקים ב-1987 להקה חדשה בשם THE MUSICAL MACHINES יחד עם יגאל דלאל (גיטרה) ועמי אופיר (בס).
לאחר מספר הקלטות ביתיות בניהולו של אורי אייזן והופעה אחת במועדון "הסימטה" ביפו, הלהקה התפרקה.
ב-1988 חזר לשתף פעולה עם הגיטריסט אלי דיגמי והצטרף ללהקתו החדשה "המוסד", עם אלונה דניאל כסולנית והבסיסט איסר שולמן.
הופעתה היחידה של הלהקה נערכה במועדון "זמן אמיתי" בתל אביב.
בתום ההופעה פגש בקהל את חבריו מחולון הגיטריסט אמיר צורף (אז עדיין ב'נוער שוליים'), ברוך בן יצחק ואלי לולאי, שהציעו לו להקים להקה חדשה.
הארבעה החלו לנגן יחד במהלך חופשותיהם מהצבא.
ההרכב החל את דרכו המקצועית כלהקת הליווי של הזמרת ליליה, תחת ניהולו של האמרגן יצחק גיזרי.
מאוחר יותר נוצר קשר עם המפיק דני רכט, מה שהביא להקמת להקת רוקפור.
בשנת 1991 לאחר תקופה ארוכה של חזרות יצא אלבום הבכורה "רשת פרפרים" בחברת "NMC".
מנקודה זו המריאה רוקפור לקריירה מקומית ובינלאומית ארוכה בסגנונות הרוק והפופ הפסיכדלי.
ב-1993 השלים תואר ראשון במדעי המדינה וערבית באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1995 עבר למיאמי, ארה'ב, להשלים תואר שני במנהל בתי-מלון ב-FLORIDA INTERNATIONAL UNIVERSITY (FIU).
במיאמי חבר לאמן בשם John Gallo לסדרת הופעות בפאבים מקומיים.
טרם המעבר לארה'ב עבד עם אמיר צורף והזמרת סיון שביט על שירים שייכנסו מאוחר יותר לאלבומה הראשון הכחול האפור הזה.
בתחילת 1997 חזר לישראל והקליט עם עמיר לב את אלבומו השלישי "כחול וירוק", בהפקתו המוזיקלית של אמיר צורף, ובהשתתפות הגיטריסט מוטי ביקובסקי, הבסיסט חיים לרוז והקלידן רונן שפירא.
ב-1999 הופיע בטקס פרסי 'תמוז' עם זוכי 'שיר השנה' נמרוד לב ואורלי פרל, בביצוע לייב של שירם 'זה כל הקסם', במשדר טלוויזיה מיוחד לכבוד יום העצמאות.
בהרכב הנגנים היו יהונתן פריג' (גיטרה), גדי מורסיאנו (בס) ותזמורת מיתרים.
ב-2000 הצטרף להרכב Spirits of 69 (S.O.S) למופע קאברים ברוח קלאסיקות רוק משנות ה-60 וה-70. בהרכב ניגנו חברים מלהקת 'שליחי הבלוז', נעם רפפורט, מיץ' מיצ'ל ויוקר, עופר קורן ושיקו פלדמן.
באותה שנה החל החל לעסוק בהוראת תופים.
בין השנים 2000 ל-2010 יצא עם רוקפור לסיבובי הופעות בינלאומיים בארה'ב, קנדה, ספרד, אנגליה, סקוטלנד והודו, לקידום אלבומי הלהקה בשפה האנגלית.
לקראת מסע ההופעות השני בארה'ב בשנת 2001, יצר קשר עם המפיק האמריקאי David Bash, וקיבל הזמנה להשתתפות הלהקה בפסטיבל בינלאומי ראשון עבורה, פסטיבל האינדי International Pop Overthrow (IPO) בלוס אנג'לס.
בהופעה נכח עורך-דין מניו-יורק בשם ג'ים מק'גרי, שהחתים את הלהקה כעבור מספר חודשים ללייבל העצמאי שלו Rainbow Quartz.
בהמשך הופיע עם 'רוקפור' גם בפסטיבלים CMJ בניו יורק, SXSW באוסטין-טקסס.
עם עזיבתו של הסולן אלי לולאי ב-2004, החל גם לשיר במסגרת הלהקה.
ב-2001 הקליט לאלבומו הראשון של שי נובלמן How To Be Shy, והשתתף באלבום הקאברים תולדות המים של דני סנדרסון, בשיר הנושא של האלבום, בהפקת רן שם-טוב ('איזבו').
ב-2002, במהלך מסע הופעות בארה'ב, הקליט באינדיאנפוליס את השיר Foolish Girl עם להקת PEACHFUZZ מלוס-אנג'לס, לאלבומה ABOUT A BIRD.
ב-2003 למד לנגן על תופי טאבלה הודיים אצל מאסטר הסארוד סאנג'יי קומר שארמה בתל אביב.
בהמשך השנה הצטרף ללהקת 'התעויוט' של אביב גפן כמחליף זמני של המתופף עודד שחר.
בין השנים 2004 ל-2007 היה חבר בסופרגרופ הפליינג בייבי יחד עם גבע אלון וגדי אלטמן עמם יצא לסיבובי הופעות בישראל ובארה"ב.
באחד הסיבובים נבחרו להיות להקת הליווי של הזמר האמריקאי (חתנו של בוב דילן) Peter Himmelman, במסע הופעות לקידום אלבומו Imperfect World שיצא ב-2005. ב-2006 הקליטו שירים חדשים שיועדו לאלבום השלישי של הלהקה.
השירים, לצד מספר שירים ישנים בגרסאות הופעה מסיבובי ההופעות בארה'ב, צורפו לבסוף להוצאה המחודשת של אלבומם הראשון Inner World.
ב-2004 הקליט עם ההרכב של יואל רון ונעם רפפורט LEMMUS LEMMUS את אלבום הבכורה Chameleon Mood Swing, בהשתתפות שי נובלמן.
ב-2005 הקליט לאלבומו השני של שי נובלמן יחד עם גבע אלון ויותם בן-חורין (USELESS ID), ונשאר בהרכב להופעות ההשקה של האלבום, וגם הקליט לאלבומה השני של אפרת בן צור בשיר 'מפלצת'.
באותה שנה הצטרף גם (כנגן כלי הקשה) למופע מחווה לדייוויד בואי, של המפיק משה לביא (DJ Moshel), עם השחקן גיל נתנזון בתפקיד בואי, הגיטריסט הבינלאומי כפיר אוחיון והגיטריסט שיר דויטש (Soltice Coil).
עוד באותה שנה חבר לגיטריסט-יהלומן יגאל מאירוב להרכב קאברים בסגנון הבלוז שהוביל.
בין המוזיקאים שלקחו חלק בהרכב המתחלף היו חברי להקת הסיקסטיז יואל לרנר ומוטי דיכנה, דני שושן, משה לוי, גל דה-פז, גדי אלטמן ומרק לזר.
את המופע הפיק רוני פיטרסון.
שיאו של פעילות ההרכב היה מופע פותח לסולן להקת YES, ג'ון אנדרסון, בספטמבר 2005 בהאנגר 11, בתל אביב.
ביוני 2015 התאחד ההרכב להופעה במדבר, בחתונת בתו של יגאל.
ב-2006 סיים קורס די-ג'יי במכללת Muzik בתל אביב, והחל לתקלט סט הודי ייחודי שפיתח, בין היתר בברים 'אברקסס' ו'ננוצ'קה' בתל אביב, ובפסטיבלים 'בראשית' ו'בומבמלה'.
במהלך לימודיו ב-Muzik פגש בדודי לוי שהזמינו להקליט תופים לאלבום שהפיק, 'רכבת לונה פארק', פרויקט מיוחד בו הלחינו תלמידי המכללה טקסטים של בני נוער מבית השנטי.
בין השנים 2006 ל-2008 חבר לחברת הבוקינג 'המון ווליום' בתל אביב, וליווה כמה מאמני החברה בהופעותיהם, ביניהם אסף אמדורסקי (בהרכב עם ג'נגו, אוהד קוסקי ותום דרום), חמי רודנר (בטריו עם הגיטריסט ערן וייץ), ירמי קפלן, דנה ברגר ורמי פורטיס.
במרץ 2007 הופיע עם שלומי שבן, אפרת גוש, אסף אמדורסקי, ברי סחרוף, ערן צור, רונה קינן ומרינה מקסימיליאן בלומין, לציון 'יום האשה הבינלאומי' באוניברסיטת תל אביב.
על ההפקה המוזיקלית של הערב הופקד שלומי שבן, עם הנגנים עידו אגמון, תם מוכיח ולירון משולם (פלורה).
ב-2006 הקליט עם סיון שביט את אלבומה השני "וניל", בהפקתו המוזיקלית של אמיר צורף, והשתתף בהופעות ההשקה של האלבום, בהם התארח אביתר בנאי.
בין 2006 ל-2011 הקליט לאלבומיהם של כמה מאומני חברת התקליטים אנובה מיוזיק, ביניהם ענת דמון, נועה בביוף, אלי רוזן ('כל המקומות האלה') ויאיר יונה ('Remember').
בתחילת 2007 רשם את להקת רוקפור לתחרות באתר MySpace שקיים דייוויד גילמור לזכרו של סיד בארט, חברו ללהקת פינק פלויד, שנפטר מעט קודם לכן, ביולי 2006. בתחרות הוזמנו הרכבים מרחבי העולם לשלוח לאתר אינטרנט שהוקם לתחרות את גרסתם לשיר "Arnold Layne", שירם הראשון של פינק פלויד.
הגולשים הוזמנו להצביע לגרסאות האהובות עליהם.
שלוש הגרסאות הטובות ביותר הועברו לדייוויד גילמור, שיחד עם דייוויד בואי וריצ'רד רייט, בחרו בגרסה של רוקפור כגרסה הטובה ביותר.
את הפרס מימש יחד עם חברי להקתו, מנהלים, קולגות וחברים שהוזמנו להצטרף, ביום הקלטות באולפני אבי רוד שבלונדון, בהמשך אותה שנה.
מרבית ההקלטות מאותו יום טרם פורסמו.
במהלך 2007 הכיר את נינט טייב וחיבר בינה ובין רוקפור.
תחילה הצטרף אל להקת הליווי של נינט כמתופף לסיבוב ההופעות של אלבום הבכורה יחפה.
ב-2008 הצטרפו אליו יתר חברי רוקפור כנגניה הבלעדיים.
תחילה ביצעו יחד את 'מדינה קטנה' של להקת כוורת בשידור טלוויזיוני שחשף לראשונה את המיזוג החדש.
את הופעת הבכורה של ההרכב יזם במועדון 'החתול והכלב' בתל אביב, במסגרת אירועי הפתיחה של מתחם 'הכלב'.
משם המשיכו והקליטו את שני אלבומיה הבאים קומוניקטיבי (2009) ו־SYMPATHETIC NERVOUS SYSTEM (2011).
האחרון הוקלט באנגליה, בעיר ליברפול, באולפן של אנדי מקלסקי (O.M.D), The Motor Museum Recording Studio, בהפקתו של המפיק האנגלי Mike Crossey.
בהפסקה מההקלטות קיימו מופע עם חומרי האלבום במועדון Mojo.
במסגרת עבודתו עם נינט, הכיר את המפיק אורי אבני שהזמין אותו להצטרף לפרויקט Old Man River עם היוצר האוסטרלי אוהד ריין.
איסר מלווה את הפרויקט בכל הופעותיו בישראל.
בין השנים 2007 ל-2015 היה חבר בלהקת רמלה עם אורי אדלר (שירה, גיטרה) ויונתן יידוב (בס), שאליה הצטרף כמפיק וכנגן פעיל.
יחד הוציאו את אלבום הבכורה 'משאלה' (2010) וה-EP 'אנרגיה חלופית' (2015).
הלהקה שיתפה פעולה עם האמנים שרון קנטור, אודי שרבני ושירלי קונס.
עוד ב-2007, הצטרף להרכב 'מכונת הזמן' של דני שושן, סולן להקת הצ'רצ'ילים, עם צמד הגיטריסטים עדי הלל ויואל שין.
ההרכב ניגן בהופעותיו שירים משלושת תקופות הלהקה, כולל מהתקופה הלונדונית של 'ג'ריקו ג'ונס' ו'ג'ריקו'.
בבמסגרת 'פסטיבל הקצב הישראלי' שהתקיים באולם צוותא בתל אביב, אירחו את חיים רומנו, בהופעה לצד להקת 'האריות' של האחים אלגרנטי, להקת 'הבמה החשמלית' של שלמה מזרחי ולהקת 'שליחי הבלוז' עם עוזי פוקס.
ב-2008 הצטרף להרכב ההופעות של קורין אלאל לסיבוב הופעות חגיגי בהפקת לואי להב לציון 30 שנות פעילותה.
עוד באותה שנה השתתף בהקלטות אלבום הבכורה של גדי אלטמן 'כיוונים חדשים' (עם שחם אוחנה) ובהופעות ההשקה.
בדצמבר הקליט עם אסף תלמודי שני שירים ליגאל בשן, בהשתתפות שלומי שבן, עידו אגמון ותום מוכיח.
שיר אחד מתוך ההקלטות, 'כל פעם', ראה אור ב-2012. השיר השני, 'קחי לך אהבה', עדיין לא פורסם.
עוד באותה שנה הקליט שוב עם אפרת בן צור את השיר 'שני תפוחים' של צביקה פיק במסגרת הפרויקט 'עבודה עברית'.
בין השנים 2008 ל-2011 היה חבר בלהקת טרי פויזן, עם גילי סער, סיון 'פטיט' מלר, לואיז קאהן, אנה לנדסמן ועידן 'ברונו' גרייף.
הלהקה הופיעה רבות ברחבי אירופה וארצות-הברית, בשבוע האופנה בלוס אנג'לס ובפסטיבל SXSW באוסטין, טקסס.
בישראל הופיעה בעיקר במועדונים, מסיבות והשקות ובמצעד הגאווה בתל אביב.
בהופעותיה אירחה הלהקה את תמיר אלברט, אור אדרי, רוני אלטר, Borgore ו-Hybrid Lava.
במאי 2009 הופיעה טרי פויזן לצד להקת Yeah Yeah Yeahs כמופע פותח לדפש מוד באצטדיון רמת גן.
באותה שנה הופיע גם עם הרכב הטראנס הישראלי Astral Projection (אבי ניסים וליאור פרלמוטר) בתל אביב.
ב-2009 החל לשתף פעולה עם המפיק ליאור סולימאן (Dub Mentor) במסגרת הלייבל Ent-T.
תחילה השתתף באלבום Room של הזמרת-צ'לנית קרני פוסטל, עם אפרת בן-צור, החצוצרנית טל וייס ויונתן לוי ('איזבו').
כחלק מהפרויקט של הלייבל Allergy To Consciousness הקליט באולפן מגוון רחב של תפקידי תופים (סולו) ששולבו במרוצת השנים בשירים עם האמנים הבינלאומיים אנה דומינו, הפסנתרן אורי ברנר, סטיבן מלינדר ('קברט וולטייר'), יאן ג'ון, לידוויין, ג'יל קפלן, ובישראל עם גבע אלון, קרני פוסטל וטל וייס.
ב-2010 חזר לשתף פעולה עם דודי לוי וניגן באלבום הבכורה שהפיק ליובל ביאליק, בהשתתפות גולן זוסקוביץ (בס).
ב-2011 יצא לסיבוב הופעות עם גבע אלון לקידום אלבומו IN THE MORNING LIGHT.
בהרכב ניגנו יפתח שחף (גיטרה) וצוק דבוסק (בס).
ב-2012 אירח ההרכב את היוצר הספרדי DePedro (חיירו זוואלה מלהקת Calexico) למספר הופעות בישראל.
איסר גם התארח בקליפ של גבע לשיר Come Here Anytime מתוך האלבום, שצולם בתוך קולנוע 'רמה' המיתולוגי ברמת גן, ימים ספורים לפני הריסתו.
ב־2012 השתתף ההרכב בפסטיבל בתי הכנסת של העיר קראקוב, בפולין.
במאי 2015 ניגן ההרכב בפעם האחרונה יחד במסגרת אירוע של שגרירות ישראל באוסלו, נורווגיה.
עוד באותה שנה, זומן להצטרף לאיחוד מתוכנן של להקת הצ'רצ'ילים, לראשונה עם הגיטריסט הבריטי רוב האקסלי, יחד עם דני שושן, מיקי גבריאלוב וחיים רומנו.
ההרכב ערך מספר חזרות אך המופע המתוכנן לא יצא.
ב-2011 הקליט גם עם הזמרת דנה לוי את אלבום הבכורה שלה Look At I, בהפקת הגיטריסט-יוצר-מפיק יאיר רובין ונגן הבס ניצן איזנברג.
ההרכב ערך מספר הופעות בתל אביב לקראת ההקלטות.
באותה התקופה גם הכיר את משתתפת תוכנית הריאליטי The Voice, מיה יוהנה מנחם, שחיפשה נגנים לקראת הקלטת אלבום ראשון.
יחד עם ניצן, הגיטריסט מאור ויזל והמפיק ארנון נאור (סאן טיילור) הוקם ההרכב שליווה את מיה יוהנה למספר הופעות הרצה עם השירים שעתידים להיכלל באלבום.
בקיץ 2011 הפיק מופע טריו מתופפים בבר 'אברקסס' בתל אביב, כשהוא מארח את המתופפים טל תמרי ואיתמר לוי לקטעי סולו משותפים.
באותו קיץ גם הצטרף זמנית ללהקת 'איזבו' כמחליפו של המתופף ניר מנצור לשתי הופעות, האחת בגרמניה בעיר Jena והשניה בפסטיבל 'אינדי סיטי' ברחבת מוזיאון תל אביב, במסגרת אירועי לילה לבן, הופעה שהופסקה באמצע על-ידי שוטרים שעלו לבמה, לאחר שההופעה חרגה מעבר לשעה חצות.
ב-2012 השתתף בשני מופעי מחווה ללהקת THE VELVET UNDERGROUND בהאנגר 11 ובמועדון הבארבי בתל אביב.
רוקפור את מאור כהן, אסף אמדורסקי, נינט טייב, יהלי סובול ואפרת בן-צור בביצועים מדויקים של שירי הלהקה ובליווי קטעי וידאו.
כמחווה למתופפת הלהקה Moe Tucker ניגן על תוף הבס כשהוא שכוב על צידו, עם הידיים במקום ברגל.
באותה שנה הקליט עם דניאל סולומון שני שירים ליוצר ניר אריאל.
ביולי התארח במופע חגיגי של להקת The Raw Men Empire עם שלל אורחים, כולל חברים מלהקות האיינג'לסי ודראנק מאשין, נועם הלפר (Kitzu), רועי ריק (a collective), סאן טיילור, פלורה, עידית מינצר, דניאלה ספקטור וחנן בן סימון, במועדון האזור בתל אביב.
ב-7 בדצמבר 2012 השתתף באירוע מיוחד שהתקיים ברחבת חנות התקליטים 'האוזן השלישית' בתל אביב, לציון יום השנה ה-32 להירצחו של ג'ון לנון.
באירוע שחזרה במדויק חמישיית נגנים (עוזי 'רמירז' פיינרמן, אלון לוטרינגר, אסף קורמן נדב לזר ואיסר טננבאום) את הופעתה ההיסטורית של להקת הביטלס על גג חברת התקליטים 'אפל' בלונדון, כשהם מופיעים על גג האוזן השלישית.
מחשש לנפילתם מהגג, נקשרו חברי ההרכב בכבלי סנפלינג.
בין השנים 2012 ל-2013 היה חבר בסופרגרופ Lunacidal Tendencies בניהולו של המפיק בריאן שטיינר.
בהרכב היו חברים שאנן סטריט, גבע אלון, גדי אלטמן, קרולינה, קותימן, מיקה שדה, אלרן דקל, שלומי אלון, רונן כוכבי, יאיר סלוצקי, שחם אוחנה ועוד.
יחד הקליטו אלבום אחד ועשו מספר הופעות השקה בתל אביב ובפסטיבל אינדינגב.
בין השנים 2012 ל-2013 יזם טננבאום את פסטיבל "MAD Music" בתל אביב, בשיתוף עם העיתון הכלכלי גלובס, וכיהן כמנהלו המוזיקלי.
מטרת הפסטיבל הייתה לחשוף את יוצרי המוזיקה העצמאית המובילים בישראל למומחים הפועלים בעולם המסחרי, ושילובם בעולם השיווק, הפרסום והניו מדיה.
הפסטיבל אירח בכל שנה כ-50 אמני אינדי בברים ובמועדונים במתחם רחוב לילינבלום בתל אביב, בהשראת פסטיבל SXSW מאוסטין, טקסס.
כינוס הפסטיבל התקיים במלון דייוויד אינטרקונטיננטל בתל אביב.
בפברואר 2013 התארח יחד עם דייוויד מזרחי (תעני אסתר) במופע חגיגי של להקת The 1840s במועדון לבונטין 7 בתל אביב.
במרץ השתתף בפסטיבל זורבה הבודהה במדבר עם הרכב Old Man River, עם נגן הסארוד סאנג'יי קומר שארמה כאורח.
בקיץ 2013 יזם וניהל את ליין ההופעות "סמיר לייב סטייג'" במסעדת סמיר ברמלה, במטרה להחזיר לעיר את ימי הזוהר והרוקנרול של שנות השישים והשבעים.
בספטמבר הקליט עם ארז רוסו ('הג'ירפות') לאלבום הבכורה של מלי שלום ('כוכב נולד', 'המחשפות').
האלבום 'סיפורים לטוטו' יצא ב-2020.
בנובמבר התארח, יחד עם נועם הלפר (Kitzu), במופע השקת סינגל חדש של להקת Electric Zoo, במועדון האוזן בר בתל אביב.
באותה תקופה היה מעורב בכמה פרויקטים חדשים.
עם יגאל כרמל הקים את הצמד DOMINIC PROJ, והפיק מוזיקלית את השיר הראשון SUMMER GIRL.
עם ירון אמיתי הקליט את סינגל הבכורה CRAZY TIMES של ההרכב 'אמיתי בנד', בהשתתפות נעם רפופורט ושי נובלמן.
עם דני דורצ'ין ערך מספר הופעות בתל אביב ובחיפה תחת השם 'דורצ'נ'באום', כשהוא מתופף בעמידה.
במאי הופיע שוב עם נינט ביום הסטודנט של אוניברסיטת בר-אילן, עם יוסי מזרחי ועדי הר-צבי.
בין השנים 2014 ל-2016 יזם יחד עם זוגתו אז הדס אופיר יזרעאלי את פסטיבל האינדי "חיפה 100 לייב", בשיתוף עם מנהלת עיר תחתית חיפה, וכיהן כמנהלו המוזיקלי.
מטרת הפסטיבל הייתה להביא את סצנת האינדי בישראל לחיפה ולתת חשיפה ארצית לאמנים חיפאיים חדשים.
הפסטיבל אירח בכל שנה 100 אמני אינדי בברים ובמועדונים במתחם העיר התחתית בחיפה, בהשראת פסטיבל SXSW מאוסטין, טקסס.
החל משנת 2014, איסר מכהן כמנהלו של בית הספר למוסיקה "רוק סיטי" בחיפה.
ב-2016 פרש מלהקת רוקפור כדי להתמקד במנטורינג, הוראה וניהול בית הספר.
בשנים 2015 ו-2017 הופיע במיצגי האמנות IN-D-ART (חיפה) ו-IN-D-ART IN THE CENTER (תל אביב) של המפיק חיים שמש.
במופעים ניגן בדואט לתופים ואנימציה, קטע סולו תופים, מחרוזת של תפקידי התופים שכתב לשירים של 'רוקפור', לצד וידאו-ארט מאת גלנדון ואיזבלה בשם CosmoCandiez.
במיצגים השתתפו גם אפרת גוש ותום דרום, עדי אולמנסקי, לונא אבו נסאר, ריקי בליך, סלווין, Joove, יבגניה דודינה, אייל דסקל, פוטוטקסיז, קותימאן, משפחת אלייאב ולהקת A-WA.
ב-2016 שיתף פעולה שוב עם יאיר רובין באלבום הבכורה שהפיק לזמר בסאם בירומי (סולן להקת 'חלאס' לשעבר), سيرك (קירקס).
ב-2017 הקליט עם Old Man River את האלבום
במופע ההשקה שנערך במועדון זאפה תל אביב בקיץ 2018, אירח ההרכב את הזמרות קרולינה וטליה לונדונר (The Voice).
בספטמבר 2018, החל לעבוד על אלבום סולו ראשון, תחילה עם גבע אלון ובהמשך עם המפיק זיו שחר.
ב-2021 יצא השיר The Killing Angel של שי נובלמן בהשתתפותו.
השיר הוקלט מספר שנים קודם לכן.
ב-2023 הקליט עם אריאל הורוביץ את אלבומו השמיני 'סיבוב ההופעות של הגולם מפראג'.
במרץ 2024 התאחד עם להקת הפליינג בייבי במופע פריצה בפאב 'היכל הרוק' של קיבוץ גבעת חיים מאוחד.
ב-24 ביולי הופיעו פעם נוספת במועדון 'הבארבי' בנמל יפו.