tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים ביצעו את השיר "Det rår vi inte för" אשר נכשל בשלב גלגל ההצלה.
את השיר האסטוני לאירוויזיון, "Storm", כתב קרון יחד עם המוזיקאי האסטוני סטיג רסטה אשר התמודד באירוויזיון 2015 יחד עם הזמרת אלינה בורן.
ויקטור קמפנרטס הוא רוכב אופני כביש בלגי בקבוצת ויסמה ליס א בייק.
הוא אלוף אירופה שנתיים ברציפות במרוץ נגד השעון (2017, 2018), ומדליסט הארד מאליפות העולם בנגד שעון ב-2018.
קמפנרטס ניצח במרוץ נגד השעון באליפות אירופה עד גיל 23, לאחר שהקדים את אולכסנדר גולובש ואת יאשה סוטרלין.
הוא ניצח גם במרוץ נגד השעון באליפות בלגיה עד גיל 23. באליפות העולם עד גיל 23, סיים את המרוץ נגד השעון במקום השמיני.
קמפנרטס הצטרף לקבוצת הבלגית "טופספורט פלנדרן".
הוא סיים שביעי באליפות בלגיה במרוץ נגד השעון.
קמפנרטס סיים רביעי במרוץ סטר זי.אל.אמ, הוא סיים חמישי באליפות בלגיה במרוץ נגד השעון, 1:19 דקות אחרי המנצח, יורגן ואן דן ברוק.
הוא סיים שני בטור דה ואלוני, לאחר שפיגר ב-22 שניות אחרי המנצח, ניקי טרפסטרה, וניצח את דירוג הצעירים במרוץ.
ביחד עם קבוצתו (מרוץ קבוצתי נגד השעון), הוא ניצח את מרוץ דו נורמנד.
באפריל, קמפנרטס הפך לאלוף בלגיה במרוץנגד השעון, לאחר שהקדים את איב למפרט ב-3 שניות ואת בן הרמנס ב-12 שניות.
הוא רכב לראשונה לגרנד טור, כאשר ב-אוגוסט נבחר לסגל קבוצתו לוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה המקום החמישי בקטע ה-19, שהיה נגד השעון.
הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה, לאחר שהפסיד לג'ונתן קאסטרוייחו שזכה בזהב, ב-30 שניות.
קמפנרטס ניצח את הקטע השלישי בוואלטה אנדלוסיה, שהיה מרוץ נגד השעון.
הוא סיים תשיעי במרוץ חץ בראבנט .
קמפנרטס נבחר לג'ירו ד'איטליה, אך פרש במהלך הקטע ה-16. ב-3 באוגוסט, הוא הפך לאלוף אירופה במרוץ נגד השעון, לאחר שהקדים את מאצ'יי בודנאר הפולני ב-2 שניות ואת ראיין מולן ב-4 שניות.
הוא סיים רביעי בטור של בריטניה, ובמקום ה-16 בנגד השעון באליפות העולם.
הוא סיים חמישי במרוץ חרונו דה נאסיון.
קמפנרטס התחרה בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח את אליפות בלגיה במרוץ נגד השעון בפעם השנייה, וגם את אליפות אירופה במרוץ נגד השעון, לאחר שהקדים את ג'ונתן קאסטרוייחו בשנייה אחת בלבד.
ב-וואלטה אספנייה בה התחרה, סיים שלישי בקטע הראשון, וחמישי בקטע ה-12. בסופו של דבר, סיים במקום ה-102 הכללי.
הוא זכה במדליית הארד באליפות העולם במרוץ נגד השעון, לאחר שסיים כ1:21 אחרי רוהאן דניס המנצח.
את מדליית הכסף הוא פספס לאחר שסיים במרחק של מאיות בודדות מטום דימולן, שזכה בה.
את עונת 2019 פתח קמפנרטס עם ניצחון בקטע מרוץ נגד השעון השני (קטע 7) בטירנו - אדריאטיקו.
ב-16 באפריל, קמפנרטס שבר את שיא השעה של בראדלי ויגינס (54.526 ק"מ) שהחזיק שלוש שנים, עשרה חודשים ותשעה ימים, וקבע שיא השעה החדש, 55.089 ק"מ ובכך הפך קמפנרטס לבלגי השלישי שמחזיק בשיא השעה, אחרי אדי מרקס ופרדיננד ברק.
ב-ג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שני גם בקטע מרוץ נגד השעון השני (קטע 9, לאחר פרימוז' רוגליץ'), וגם בקטע מרוץ נגד השעון השלישי (קטע 21, לאחר צ'אד האגה) וסיים במקום ה-111 הכללי.
בטור של בלגיה, השיג קמפנרטס ניצחון מקצועני ראשון במרוץ כביש ולא במרוץ נגד השעון, לאחר שניצח את הקטע הרביעי וסיים במקום השני הכללי, 52 שניות אחרי רמקו אוונפול המנצח.
הוא סיים רביעי באליפות בלגיה בנגד השעון, 1:05 אחרי ווט ואן ארט.
באליפות העולם בנגד השעון, קמפנרטס התרסק אך הספיק לסיים במקום ה-11.
באוגוסט 2019, הודיעה קבוצת דיימנשן דאטה שקמפנרטס חתם בשורותיה.
הוא סיים שני לווט ואן ארט באליפות בלגיה בנגד השעון, 30 שניות פער ממנו.
לאחר מכן התחרה גם באליפות אירופה בנגד השעון וזכה במדליית ארד, 21 שניות ממדליסט הזהב, שטפן קינג.
קמפנרטס גם סיים חמישי עם נבחרת בלגיה במקצה המעורב.
באליפות העולם בנגד השעון סיים קמפנרטס שמיני, 52 שניות ממדליסט הזהב פיליפו גאנה.
האליפות התקיימה באימולה שבאיטליה, בה שהה קמפנרטס בכל מקרה על מנת להתחרות בג'ירו ד'איטליה, קמפנרטס כיוון לניצחונות בקטעים ביחד עם עזרה בדירוג הכללי לדומניקו פוצוביבו.
בקטע ה-19 נכנס לקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, אך המנצח היה יוזף צ'רני (CCC), לאחר בריחת סולו שהתחילה יותר מ-22 קילומטרים לסיום.
קמפנרטס הגיע במקום השני, 18 שניות מצ'רני.
גם בקטע ה-21 והאחרון במרוץ, שהיה נגד השעון, סיים קמפנרטס שני, 32 שניות מגאנה המנצח.
קמפנרטס סיים במקום ה-95, כשהוא מסייע לפוצוביבו לסיים במקום ה-12.
קמפנרטס היה אחד מהרוכבים הבודדים ב-NTT Pro Cycling, שהייתה בסכנת סגירה ממשית בשל איבוד הספונסר הראשי שלה בשנים האחרונות, NTT, שהמשיך בקבוצה גם לאחר מיתוגה החדש תחת קבוצת קובקה–אסוס.
הקבוצה שמרה על מעמד הוורלד טור שלה וקמפנרטס שימש כאחד מהרוכבים הבכירים בה.
ב-2021, זינק קמפנרטס בפעם הרביעית ברציפות לג'ירו.
גם הפעם החל את המרוץ כפועל, אך קיבל בהמשך חופש לנסות ולהיכנס לקבוצות הבריחה.
בקטע ה-15 של המרוץ קמפנרטס הצליח להיכנס לקבוצת הבריחה ששרדה עד הסיום הקטע, וגבר בספרינט אחד על אחד על אוסקר ריסביק (אלפסין–פניקס) בסיום, משיג את ניצחון הוורלד טור הראשון בקריירה שלו.
קמפנרטס לא זינק לקטע 17 של המרוץ ובכך פרש.
בהמשך העונה ערך הופעת בכורה בטור דה פראנס, אך גם אותו לא סיים כשעזב לפני תחילת קטע 11. לקראת סוף העונה, סיים קמפנרטס במקום ה-13 בקלאסיקת בריסל ובמקום השלישי בטור בנלוקס, 1:14 דקות מסוני קולברלי.
שבוע לאחר מכן רכב קמפנרטס במדי נבחרת בלגיה באליפות אירופה, וסיים עשירי במרוץ הכביש, כשהוא מסייע לרמקו אוונפול לזכות במדליית הכסף.
ויקטור יוהאן אנטון קלאסון (בשוודית: Viktor Johan Anton Claesson; נולד ב-2 בינואר 1992) הוא כדורגלן שוודי, המשחק בקשר בפ.צ.
קלאסון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ורנאמו ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה השלישית.
בעונת רשם 13 שערים ב-29 משחקים.
בינואר קלאסון חתם באלפסבורג מליגת העל השוודית.
בעונתו הראשונה, זכה עם הקבוצה באליפות הקבוצה ועונה לאחר מכן, זכה עם הקבוצה בגביע השוודי.
ב-25 בינואר 2017 חתם קלאסון לשלוש עונות וחצי בקרסנודאר מליגת העל הרוסית.
ב-16 בפברואר ערך קלאסון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד פנרבחצ'ה במסגרת הליגה האירופית.
במשחק זה, אף נבחר ל"איש המשחק".
בצעירותו, קלאסון שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.
ב-18 בינואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה בניצחון 0–2 נגד .
5 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–5 נגד .
קלאסון, השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018.
ויקטור קזאנצב היה מפקד בכיר של הצבא הרוסי במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
ויקטור קזאנצב נולד בכפר קוחנובו בבלארוס הסובייטית.
בשנת 1963 הוא סיים פנימייה צבאית וגויס לצבא של ברית המועצות.
לאחר סיום בית ספר לקצינים הוא שירת בתפקידי פיקוד שונים.
בשנים 1987–1991 הוא היה סגן מפקד ארמייה.
בשנים 1991–1996 ויקטור קזאנצב שירת במזרח הרחוק הרוסי.
בשנת 1996 הוא הועבר לאזור הקווקז ובשנים 1997–2000 היה מפקד הכוחות באזור צפון קווקז.
הוא היה מפקד הכוחות הרוסים במהלך הפלישה לדגסטאן.
בספטמבר 1999 הוא היה אחראי על תכנון ואישור מבצע במהלכו יחידה של ספצנאז ספגה אבדות כבדות כתוצאה מחוסר תאום עם חיל האוויר הרוסי.
בנושא זה נפתחה חקירה שבאוקטובר 2000 נסגרה ללא קביעת אחראים על הנושא.
בפברואר 2000 ויקטור קזאנצב קודם לדרגת גנרל ארמייה.
במאי 2000 ויקטור קזאנצב עזב את השרות הצבאי ומונה לנציג נשיא רוסיה במחוז הפדרלי הדרומי.
הוא סיים את הכהונה בשנת 2004 והוחלף על ידי ולדימיר יאקובלב.
משנת 2004 ועד למותו הוא התגורר בקרסנודר ועסק בפעילות עסקית פרטית.
ויקטור קיהנה היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
קיהנה נולד ב-28 במרץ 1857 במוגילנו, ובשנת 1876 התגייס ל.
בשנת 1902 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-10 (הנובר ה-1 - פון שרנהורסט), ובשנת 1904 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-26 (הנובר ה-2), וב-18 במאי 1905 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בשנת 1907 הוא מונה למפקד רגימנט ההדרכה של בית הספר לארטילריה, שם הועלה לדרגת אוברסט בשנת 1908. בשנת 1910 הוא מונה למפקד בית הספר לארטילריה, וב-2 ביולי 1913 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת התותחנים ה-30 בשטרסבורג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה קיהנה למפקד הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן), ולחם עימה במהלך המערכה על הגבולות והקרב על המארן.
לאחר הנסיגה מהמארן, הדיוויזיה נלחמה באזור רואה, שם הועלה לדרגת גנרל לויטננט ב-27 בינואר 1915. ב-29 במאי 1915 הוא נפצע מרסיס, ובפברואר 1916 לחמה הדיוויזיה בגל הראשון שתקף בוורדן.
ב-4 בספטמבר 1916 מינה אותו הקיסר למפקד הקורפוס ה-54, אשר נלחם לראשונה בוורדן, אך הועבר להונגריה ב-12 באוקטובר.
16 ימים לאחר מכן, הוא מונה למפקד פלגת הארמייה קיהנה, אשר כללה את הדיוויזיות ה-41, ה-109, הבווארית ה-11 וה-113, ובנוסף את קבוצת הפרשים "שמטוב" (אשר כללה את דיוויזיות הפרשים ה-6 וה-7).
ב-2 בדצמבר 1916 לחמה פלגת הארמייה בקרב אולטניה, וב-6 בדצמבר הגיעו כוחותיו אל מול בוקרשט.
כהוקרה על תהלוכת הניצחון הוא קיבל את עיטור פור לה מריט ב-11 בדצמבר 1916. בינואר 1917 לחמו כוחותיו בקרב על פוטנה.
ב-2 בפברואר 1917 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-9, אבל ב-13 במרץ הוא מונה למפקד הקורפוס ה-11. במהלך הקרב השני על האן הוא הוביל את כוחותיו, וב-12 ביולי הוענק לו עיטור מסדר העיט האדום מדרגה שנייה עם עלי אלון וחרבות.
ב-27 באוגוסט 1917 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-5 בחזית ורדן, אולם ב-21 בנובמבר הוא חזר לפקד על הקורפוס ה-11. בתחילת ינואר 1918 הוא היה אחראי על האימונים לקראת מתקפת האביב המתוכננת, ובפברואר נפרסו יחידותיו באגף השמאלי של הארמייה ה-17 ליד קמברה.
באביב 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב, ובאוגוסט הותקף בקרב אמיין.
לאחר מכן לחם הקורפוס כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ובתום המלחמה נתן לו פיקוד העליון את המשימה לבחון את האפשרות להגן על מחצית בלגיה המזרחית.
לאחר המלחמה פרש קיהנה מהצבא והתגורר באלינגסהאוזן, עד מותו ב-9 בפברואר 1945.
ויקטורי רוד (2006) הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובם של סטינג,כריסטיאן קייג', סקוט סטיינר וסמואה ג'ו מידע ארגון Total Nonstop Action Wrestling תאריך 16 ביולי 2006 עיר אורלנדו, פלורידה אולם אימפקט זון מספר צופים 900 סדרת אירועי שלם וצפה של TNAסלאמיברסריויקטורי רוד(2006)הארד ג'סטיס סדרת אירועי ויקטורי רוד2004ויקטורי רוד(2006)2007
ויקטורי רוד (2006) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling.
האירוע נערך ב-16 ביולי 2006, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה.
האירוע היה האירוע השני בסדרת אירועי ויקטורי רוד.
עשרה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד ששימש כקרב חושך (קרב שלא שודר בטלוויזיה).
בקרב המרכזי, סטינג ניצח את כריסטיאן קייג', סמואה ג'ו וסקוט סטיינר בקרב הדרך לניצחון אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות העולם במשקל כבד של NWA.
ויקטורי רוד (2010) הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובו של קורט אנגל מידע ארגון Total Nonstop Action Wrestling תאריך 11 ביולי 2010 עיר אורלנדו, פלורידה אולם אימפקט זון מספר צופים 1,100 סדרת אירועי שלם וצפה של TNAסלאמיברסרי VIIIויקטורי רוד(2010)הארדקור ג'סטיס סדרת אירועי ויקטורי רוד2009ויקטורי רוד(2010)2011
ויקטורי רוד (2010) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling.
האירוע נערך ב-11 ביולי 2010, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה.
האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי ויקטורי רוד.
בקרב המרכזי, רוב ואן דאם ניצח את אביס, ג'ף הארדי ומר אנדרסון בקרב מרובע ושמר על אליפות העולם במשקל כבד של TNA.
עוד ברשימת הקרבות, המוטור סיטי מאשין גאנס (אלכס שלי וכריס סייבן) ניצחו את ביר מאני, אינק (ג'יימס סטורם ורוברט רוד) וזכו באליפות הזוגות העולמית של TNA הפנויה, וקורט אנגל ניצח את דיאנג'לו דינרו.
+ אישיויות אחרות על המסך תפקיד: שם:צוות השידורמייק טנאיטאזכרוזג'רמי בוראששופטיםארל הבנרבריאן הבנרבריאן סטיפלרמראיינתמקנזי מיטשל
הבנד (אריק יאנג וקווין נאש)
אינק אינק (ג'סי ניל ושאנון מור)
Team 3D (בראדר ריי ובראדר דיבון)
ביר מאני, אינק (ג'יימס סטורם ורוברט רוד)
ויקטורי רוד (2007) הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובם של קורט אנגל,סמואה ג'ו, בראדר ריי ובראדר דיבון מידע ארגון Total Nonstop Action Wrestling תאריך 15 ביולי 2007 עיר אורלנדו, פלורידה אולם אימפקט זון מספר צופים 900 סדרת אירועי שלם וצפה של TNAסלאמיברסריויקטורי רוד(2007)הארד ג'סטיס סדרת אירועי ויקטורי רוד2006ויקטורי רוד(2007)2008
ויקטורי רוד (2007) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling.
האירוע נערך ב-15 ביולי 2007, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה.
האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי ויקטורי רוד.
תשעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד ששימש כקרב חושך (קרב שלא שודר בטלוויזיה).
בקרב המרכזי, קורט אנגל (שהגיע לקרב כאלוף העולם) וסמואה ג'ו (שהגיע לקרב כאלוף ה-X דיוויז'ן) ניצחו את Team 3D (בראדר ריי ובראדר דיבון) (שהגיעו לקרב כאלופי הזוגות) בקרב זוגות אשר היה על כל חגורות האליפות; כתוצאה מכך, אנגל וג'ו הפכו לאלופי הזוגות החדשים של TNA.
עוד ברשימת הקרבות, סטינג ואביס ניצחו את AJ סטיילס וטומקו, וכריסטיאן קייג' ניצח את כריס האריס.
נתנאל מאייר ויקטור רוטשילד, הברון רוטשילד השלישי (31 באוקטובר 1910 – 20 במרץ 1990) היה בנקאי, מדען, קצין מודיעין בריטי במלחמת העולם השנייה, ובהמשך היה מנהל בכיר בחברת רויאל דאטש של ובבנק הבריטי "נ.מ.
רוטשילד ובניו" (שמוזג לתוך בנק רוטשילד ושות').
שימש כיועץ לממשלות אדוארד הית' ומרגרט תאצ'ר בבריטניה.
היה צאצא של הענף הבריטי של משפחת רוטשילד.
ויקטור רוטשילד יזם ומימן את הטלוויזיה החינוכית הישראלית, באמצעות קרן יד הנדיב.
רוטשילד היה בנם היחיד של ורוז'יקה רוטשילד (נולדה בשם: הברונית אדל פון ורטהיימשטיין).
שני הוריו היו יהודים, אביו בן למשפחת הבנקים רוטשילד ואמו בת למשפחה היהודית הראשונה באוסטריה שקיבלה תואר אצולה ללא צורך להתנצר.
הוא גדל באחוזת ואדדסון ובאחוזת טרינג פארק, ובתים משפחתיים אחרים.
היו לו שלוש אחיות, ביניהן פאנוניקה דה קניגסווארטר (הידועה בכינוי "ברונית הג'אז") ודיים מרים לואיזה רוטשילד, מדענית שעסקה בזואולוגיה, באנטומולוגיה ובבוטניקה.
רוטשילד סבל מהתאבדות אביו כשהיה בן 13. הוא התחנך בבית הספר הארו, אחד מבתי הספר היוקרתיים והוותיקים באנגליה.
בבית הספר התמחה בביולוגיה וחלם להיות מדען.
הוא למד בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', פיזיולוגיה, צרפתית ואנגלית.
בעת לימודיו בקיימברידג' היה מקורב לחוגים מרקסיסטים, אם כי הצהיר על עצמו שהוא "שמאלני קלות אך אף פעם לא היה מרקסיסט".
בשנת 1935, השלים את לימודי הדוקטורט שלו במחלקה לזואולוגיה שחקרה את תהליך ההתרבות.
הוא נשאר כעמית מחקר באוניברסיטה עד מלחמת העולם השנייה.
רוטשילד ירש את התואר הברון רוטשילד השלישי, בגיל 26 בעקבות מות דודו וולטר רוטשילד, הברון רוטשילד השני ב-27 באוגוסט 1937, לאחר שהוא נפטר ללא ילדים.
הוא ישב כחבר מפלגת הלייבור בבית הלורדים, אך דיבר שם רק פעמיים במהלך חייו (שני הנאומים היו בשנת 1946, אחת על פיסטור של חלב, ואחרת על המצב בארץ ישראל).
רוטשילד גויס לעבודה ב-MI5 בזמן מלחמת העולם השנייה, בתפקידים הכוללים סילוק פצצות, דיסאינפורמציה וריגול, וזכה ב"מדליית ג'ורג'" על "עבודה מסוכנת בנסיבות מסכנות חיים".
הוא היה ראש מחלקת B1C, "מדור הנפץ והחבלה", ועבד בזיהוי היכן המאמץ המלחמתי של בריטניה היה פגיע לחבלה ונגד ניסיונות החבלה הגרמניים, וקיבל דרגת לוטננט קולונל.
זה כלל פירוק באופן אישי של מלכודות גרמניות וחומרי נפץ מוסווים.
עם עוזרתה של תרזה קליי הוא ניהל את מבצע "העמוד החמישי", שנועד לזהות אוהדים נאצים בבריטניה.
עם סיום המלחמה חזר רוטשילד למחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' בה עבד עד 1970. הוא והוסיף לחקור באיזו דרך מעורר הזרע את הביצית לחיים.
עבודתו הייתה שילוב של ביוכימיה, כימיה פיזיקלית, פיזיקה וביולוגיה.
במחקריו אף נעזר הרבה במתמטיקה ובהנדסה חשמלית.
בעבודותיו הצליח לגלות מנין שאב תא הזרע את האנרגיה הנחוצה לתנועתו, וכיצד הוא נושם.
בנוסף גילה כי תא הזרע משתמש בעיקר בפרוקטוז, בניגוד לתאים רבים אחרים, המשתמשים בעיקר בגלוקוז.
בין תגליותיו החשובות, שיטה חשמלית למדידת אופן התנועה של תאי הזרע, המשמשת להזרעה מלאכותית.
הוא שימש כיו"ר מועצת המחקר החקלאית משנת 1948 עד 1958 וכראש חטיבת המחקר העולמית בחברת רויאל דאטש של בין השנים 1963 עד 1970. רוטשילד היה ראש "צוות ביקורת המדיניות המרכזית" בין השנים 1971 - 1974, צוות שתכנן את המדיניות ארוכת הטווח של ממשלת בריטניה.
בשנות ה-80 הוא שימש כיושב ראש הבנק במשפחתי "נ.מ.
רוטשילד ובניו", במקביל מונה ליועץ מדעי של ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר, אף על פי שישב בבית הלורדים כנציג מפלגת האופוזיציה, מפלגת הלייבור.
באותן שנים עלו טענות נגדו על כך שהיה חבר ברשת קיימברידג', קבוצה של אנשי מודיעין ושירות החוץ בבריטניה שפעלו בשירות הק.ג.ב..
הטענות עלו מאחר שהיה מיודד עם שניים מחברי הרשת בזמן לימודיו בקיימברידג, גאי ברג'ס ואנתוני בלאנט והם אף התגוררו בדירה שבבעלותו בלונדון.
רוטשילד הכחיש בל תוקף שפעל למען המודיעין הסובייטי.
הוא אף ביקש מתאצ'ר שתטהר את שמו והיא נתנה אישור מפרוש לחפותו.
בשנת 1958 היה שותף בהקמת קרן יד הנדיב, יחד עם קרובי משפחתו מהענף הצרפתי של משפחת רוטשילד אדמונד אדולף דה רוטשילד (דודן של אביו מדרגה שנייה מוזח פעם אחת) ודורותי דה רוטשילד (אשתו של ג'יימס דה רוטשילד).
המענק הראשון שנתנה הקרן היה למימון מחקר לניצול אנרגיה סולארית שהוביל צבי תבור.
רוטשילד היה מעורב בייסוד פרס רוטשילד, פרס הניתן עבור עבודת מחקר מקורית ויוצאת דופן.
ב-9 בינואר 1961, חבט את "חבטת הפתיחה" של מועדון הגולף קיסריה שהקים אדמונד אדולף דה רוטשילד.
בשנת 1962, יזם את הקמתה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית במימון מלא של קרן יד הנדיב.
רוטשילד הכריז על הרעיון במסיבת עיתונאים בתל אביב ב-1 בנובמבר 1962. לאחר דיונים שנמשכו מספר חודשים, במרץ 1963 אושרה התוכנית על ידי הכנסת.
אולם ההכנות להקמתה, הכשרת כוח האדם, רכישת ציוד והקמת אולפני טלוויזיה ארכה כשלוש שנים, והיא החלה לשדר ב-24 במרץ 1966.
בשנת 1962, הוענק לרוטשילד תואר חבר כבוד של מכון ויצמן למדע.
בשנת 1968 הוענק לרוטשילד תואר כבוד מהטכניון.
בשנת 1971 הוענק לו תואר כבוד מאוניברסיטת תל אביב עבור "קידום המדע, החינוך וכלכלת ישראל".
בשנת 1975 קיבל תואר כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
"סימפוזיון לזכרו של ויקטור רוטשילד" במכון הישראלי ללימודים מתקדמים נקרא על שמו.
בשנת 1933 התחתן עם ברברה ג'ודית האצ'ינסון (ילידת 1911).
נתנאל צ'ארלס יעקב רוטשילד (נולד ב-1936) (לימים ג'ייקוב רוטשילד) הברון רוטשילד הרביעי
בשנת 1946 התחתן עם טרזה ג'ורג'ינה מייור (1915–1996), נולדו להם ארבעה ילדים:
אמה ג'ורג'ינה רוטשילד (ילידת 1948), נישאה בשנת 1991 לכלכלן ההודי זוכה פרס נובל לכלכלה אמרטיה סן (נולד בשנת 1933).
בנימין מאייר רוטשילד (נולד ומת 1952).
ויקטוריה קתרין רוטשילד (ילידת 1953), מרצה באוניברסיטת קווין מרי, אוניברסיטת לונדון, ואשתו השנייה של הסופר האנגלי סיימון גריי (1936–2008).
אמשל ג'יימס רוטשילד (1955–1996), היה נשוי לאניתה גינס ממשפחת גינס האנגלו-אירית (בעלי מִבשלת בירה גינס).
רוטשילד, שנולד למשפחה יהודית באופן נומינלי, הכריז על עצמו כאתאיסט.
אחותו מרים לואיזה רוטשילד הייתה אנטומולוגית, ואחותו פאנוניקה דה קניגסווארטר הייתה חובבת ג'אז והפטרונית של ת'לוניוס מונק וצ'ארלי פארקר.
לאחר מותו התברר כי נישל את ילדיו מנישואיו הראשונים מהירושה.
ככל הנראה משום שכעס על אשתו הראשונה, שעזבה אותו והתחתנה עם הסופר רקס וורנר.
ויקטורוויל היא עיר בדרום-מערב מחוז סן ברנרדינו שבקליפורניה אשר בארצות הברית.
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-122,000 תושבים.
מבחינה כלכלית, המעסיקים הבולטים בעיר הן החברות וולמארט ו-ורייזון תקשורת, וכן נמל התעופה המקומי.
מבין האישים הבולטים שהתגוררו בעיר לפרק זמן כזה או אחר ניתן למנות את ג'ון הנרי ופאטי ג'נקינס.
בשנת 1858 הוקמה באזור תחנת מעבר שסיפקה לינה ואוכל לנוסעים על הציר למערב קליפורניה בעקבות הבהלה לזהב על ידי חייל משוחרר ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו שהתרחשה כעשור קודם לכן.
כשנתיים מאוחר יותר כבר התגוררו כשתי משפחות שהכילו כעשר נפשות בסך הכל.
בשנת 1885 הוקמה במקום תחנת טלגרף.
ההתיישבות שהתפתחה סביב תחנת המעבר כונתה "ויקטור", אך הכינוי שונה ל"ויקטורוויל" בשנת 1901 על מנת לחסוך בלבול עם עיירה בשם דומה בקולורדו.
בשנת 1962 העיירה הוכרזה כעיר.
בשנת 1941 הוקם בסיס ונמל תעופה של חיל האוויר של ארצות הברית.
נמל תעופה זה נסגר בסופו של דבר בשנת 1992.
בסביבת העיר צולמו מספר סרטים ידועים, ובהם: הפולשים מן המרחב, נשק קטלני, מצאת החמה עד צאת הנשמה, עימות חזיתי, קונטקט, מהיר ועצבני 3, וכן להרוג את ביל.
בשנת 1940 נכתב בעיר (שאז עוד הייתה עיירה קטנה) התסריט לסרט האזרח קיין על ידי ג'ון האוסמן והרמן מנקייביץ'.
ויקטור רודריגס אנדרדה (בספרדית: Víctor Rodríguez Andrade; 2 במאי 1927 – 19 במאי 1985) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקשר.
ויקטור רודריגס אנדרדה נולד במונטווידאו שבאורוגוואי בשנת 1927 והיה אחיינו של שחקן הכדורגל המפורסם חוסה לאנדרו אנדראדה, שכמוהו גם הוא זכה במונדיאל ב-1930. משפחתו העריצה את דודו ורודריגס קיבל השוואות אליו לא רק כי היו בני משפחה, אלא גם כי שניהם שיחקו באגף הקישור.
כשהתבגר רודריגס שיחק כדורגל בשכונות באריו סור ופלרמו לפני שהחל את הקריירה המקצועית בסנטרל אספניול.
בשנת 1947 בזמן ששהה שם זומן לנבחרת אורוגוואי.
קבוצתו השנייה והאחרונה בקריירה הייתה ענקית המדינה פניארול עימה זכה בשני תוארי אליפות בשנים 1953 ו-1954.
בסוף המשחק אורוגוואי חזרה עם 1–2 מפתיע שהקנה לה את הגביע.
בתום הטורניר רודריגס נבחר להיות בנבחרת המצטיינת.
במונדיאל 1954 בשווייץ פעם נוספת שיחק בכל משחקי הנבחרת עד לחצי הגמר, בו היא הפסידה 4–2 בהארכה ל"נבחרת הזהב"
היה זה הפסדה הראשון במונדיאל ולמרות ההפסד רודריגס נתן משחק טוב בו גם נאלץ לשחק בזמן ההארכה עם פציעה.
אחרי שנים שהנבחרת כשלה בניסיון לזכות בקופה אמריקה הם עשו זאת איתו בשנת 1956. הופעתו האחרונה במדיה הייתה ב-5 ביוני 1957 בתיקו 1–1 נגד ארגנטינה, הופעה שסגרה 42 בסך הכל עם 3 שערים.
לאחר סיום הקריירה התגורר במונטווידאו למשך שארית חייו.
הוא עבד בתור שדרן בארמון הקונגרס בעיר והיה מעורב בהקמת קבוצת הכדורסל "25 דה אגוסטו".
רודריגס נפטר ב-19 במאי 1985 בגיל 58 וכחודש לאחר מותו הקדיש לו הסנטור, לואיס היירו גמברדלה, נאום בקונגרס.
בסוף שנת 2005 הוציא מינהל הדואר האורוגוואי חותמת לציון 100 שנה להקמת סנטרל אספניול בה שיחק.
על הבול הוצגו תמונותיהם של שלוש הדמויות המסמלות ביותר את המועדון ובהם היו רודריגס במרכז, ואיתו גם השחקנים לואיס ריחו ומאמנו חואן לופז.
משנת 2007 הוחלט על ידי מועצת המחלקה של מונטווידאו כי יקרא רחוב על שמו בשכונת באריו סור.
ויקטור ראסוק הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ראסוק נולד בעיר ניו יורק, להורים דומיניקנים.
אימו, רות, עבדה כתופרת, ואביו בחנות רכב.
יש לו אח צעיר ממנו, סילבסטר ראסוק גם הוא שחקן אשר שיחק איתו בסרט "Raising Victor Vargas".
ראסוק למד בבית הספר לאמנויות הבמה כנער, והחל לשחק באופן מקצועי בגיל 14.
שנתיים לאחר מכן הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "חוף מבטחים" לצד אורלנדו בלום.
ראסוק גילם את הגולש על סקייטבורד טוני אלווה בסרט הדרמה הביוגרפי משנת 2005 "שליטי דוגטאון".
התפקיד כלל גלישה וביצוע טריקים של סקייטבורדינג.
התמרונים המסובכים יותר בוצעו על ידי פעלולנים.
ראסוק האמין שהוא שולט בהחלקה על רמפה ענקית רק בשבוע השני לאימונים, ושבר את אחת מעצמותיו.
ראסוק כיכב בסדרת הדרמה הקומית של רשת HBO איך להצליח באמריקה.
בין השנים 2014 ל-2015 שיחק בתפקיד הבלש בן קלדוול בסדרת הדרמה "Stalker".
בשנת 2020 שיחק ראסוק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "האופה והיפה", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "להיות איתה" אותה יצר אסי עזר.
בשנת 2022 כיכב ראסוק בסרט חג המולד "A Christmas Open House" של רשת הסטרימינג האמריקאית דיסקברי+ לצד קייטי סטיבנס.
ויקטור רנשבורג (בהונגרית: Ranschburg Viktor; גיור, 8 באוגוסט 1862 – בודפשט, 20 באוגוסט 1930), היה נוירולוג יהודי-הונגרי, מנכ"ל חברת ההוצאה לאור אתנאום, כותב ספרי עיון, קצין האקדמיה הצרפתית, בנו של הרב שלמה רנשבורג ואחיו של פאל רנשבורג.
ויקטור רנשבורג נולד במשפחה יהודית בעיר גיור, שם סיים את בית הספר התיכון הבנדיקטי בשנת 1880. לאחר מכן נסע לגרמניה, שם למד סחר ספרים בחברת Baer & Co.
הוא חזר באוגוסט 1884 והפך למנהל העסקים של חברת האחים רוואי, לימים של לאו רוואי.
בשנת 1900 התקבל לתא "מרץ" של הבונים החופשיים.
באותה שנה הוענק לו על ידי ממשלת צרפת התואר קצין האקדמיה הצרפתית (Officier de l'Académie Française) על שני פרסומיו בצרפתית (בהקשר הונגרי).
בשנת 1901 ייצג את סחר הספרים ההונגרי בקונגרס ההוצאה לאור הבינלאומי של לייפציג כמזכיר הכללי של איגוד סוחרי הספרים ההונגרי.
ב-1 במאי 1901, בהזמנתו של גוסטב אמיך, קיבל על עצמו על ניהול משרד הוצאת הספרים הגדולה של חברת אתנאום ספרות ודפוס.
בתפקידו זה השתתף בהוצאת עשרת הכרכים של "תולדות האומה ההונגרית" בעריכת ההיסטוריון שאנדור סילאדי ובהוצאת "תולדות הספרות בתמונות" בעריכת ההיסטוריון ז'ולט ביטי.
בשנת 1902 מונה לממלא מקום המנכ"ל של חברת אתנאום, ובאוגוסט 1903 הפך לאחד המנכ"לים של החברה.
הוא עסק בעריכת "ספריית ההשכלה" ב-12 כרכים.
מאוחר יותר עמד בראש חברת ההוצאה לאור פנתיאון.
במשך זמן רב היה המזכיר ולאחר מכן המזכיר הכללי של איגוד הוצאות הספרים ההונגרי ושל סוחרי הספרים, ומשנת 1906 עד 1919 היה סגן הנשיא של האיגוד.
מאמריו הופיעו ב"קורבינה" (1897, גיליון 10) בנושא: פרסומות ספרים בעיתונים); ב"ביקורת הונגרית" (גיליון 8 משנת 1900).
בנושא:מצבו ותפקידו של סחר הספרים ההונגרי).
ויקטור רנשבורג הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
כיצד להגדיל את הכישרון האינטלקטואלי של מוכרן בחנות ספרים וכיצד לשפר את המצב הכלכלי של מוכרי הספרים בהקשר זה.
אמנת ברן להגנה בינלאומית על זכויות יוצרים ביחס להונגריה.
ויקטור מיכאילוביץ' קוקליושקין היה סאטיריקן, דרמטורג, תסריטאי, סופר ומנחה טלוויזיה סובייטי-רוסי.
ויקטור קוקליושקין נולד בשנת 1945 במוסקבה, בירת ברית המועצות.
הוא סיים את לימודיו במכללת ההוצאה לאור והדפוס ולמד בקורסים הגבוהים לתיאטרון של מכון GITIS.
בשנת 1969, כתב מאמרים עבור עיתון הספרות הנודע.
קוקליושקין כתב מונולוגים לבדרנים כמו יפים שיפרין, יבגני פטרוסיאן, קלרה נוביקובה, ולדימיר וינוקור וילנה סטפננקו.
היה מחברם של 10 ספרי סיפורים קצרים, נובלות ורומנים, שיצאו לאור בשנת 1972 בפולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, גרמניה ובולגריה.
בשנת 1987 הוענק לו פרס ספרותי מטעם מגזין יונוסט.
משנת 2012 ועד מותו בשנת 2021 קוקליושקין היה בעל טור בעיתון הפופולרי "סיבות ועובדות" (Argumenty i Fakty).
מנישואיו הראשונים נולדה לו בת אלגה ספ (נולדה ב-1 ביוני 1972), שנישאה בהמשך למגיש הטלוויזיה ולדימיר סולוביוב.
בנו יאן מנישואיו השניים נולד בשנת 1987.
הוא מת ב-12 בנובמבר 2021 מאי ספיקת לב חריפה.
ויקטור אנטוליביץ' שנדרוביץ' הוא סאטיריקן, מחזאי, סופר, תסריטאי ומנחה רדיו רוסי.
שנדרוביץ', אשר נודע במיוחד בזכות עבודתו בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "בובות", וביקורתו הנוקבת על הפוליטיקה והחברה הרוסית, נחשב לאחד הסאטיריקנים הבולטים ברוסיה.
ויקטור שנדרוביץ' נולד במוסקבה ב-1958 למשפחה יהודית.
הוא סיים את לימודיו ב-1980 באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותרבות במוסקבה, שם הוא התמחה בבימוי תיאטרון.
לאחר לימודיו החל לעבוד כמחזאי, ויצר מספר מחזות שהוצגו בתיאטראות ברחבי רוסיה.
בשנת 1994 הפך לכותב הראשי של תוכנית הטלוויזיה הסאטירית הרוסית הפופולרית "בובות" ששודרה בערוץ NTV.
התוכנית עשתה שימוש בבובות ביצירת פרודיות על פוליטיקאים רוסים שונים, כולל על הנשיא דאז בוריס ילצין ובהמשך גם על הנשיא ולדימיר פוטין.
על אף שהתוכנית זכתה לפופולרית ניכרת בזכות הסאטירה הנועזת שלה היא בוטלה לבסוף ב-2002, על רקע הלחצים הגוברים על גופי התקשורת העצמאיים ברוסיה.
לאחר ביטול התוכנית שנדרוביץ' המשיך לעסוק בנושאים חברתיים ופוליטיים ברוסיה בכלי תקשורת שונים ברוסיה.
באותה התקופה הוא חיבר ספרים, מאמרים ומחזות רבים שעסקו בין היתר בסוגיות חברתיות כמו השחיתות בחברה הרוסית, ואתגרי חיי היומיום של תושבי רוסיה.
בין השנים 2003 עד 2008 הוא הנחה תוכנית רדיו שבועית בתחנת הרדיו המסחרית והליברלית הד מוסקבה בה הוא דן באירועים אקטואליים ונושאים תרבותיים שונים.
ב-2005 התמודד שנדרוביץ' כמועמד עצמאי בבחירות לדומה במוסקבה.
שנדרוביץ' הגיע למקום השני בבחירות, אחרי השחקן הפופולרי סטניסלב גובורוחין.
גובורוחין לקח 38% מהקולות ושנדרוביץ' לקח 17%.
בשנת 2006 פרסם שנדרוביץ' ספר שעסק בחוויותיו כמועמד פוליטי בבחירות לדומה.
שנדרוביץ' היה גם בעל טור בשבועון הרוסי הליברלי "ניו טיימס" בין השנים 2007 עד 2020.
לאורך הקריירה שלו שנדרוביץ' נודע במיוחד בשל הביקורת הבוטה והגלויה מצדו נגד שלטונו של ולדימיר פוטין, כולל התנגדותו למדיניות של הממשל הרוסי במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה בשנים 1994 עד 1996.
ב-2010 שנדרוביץ' הוא בין החותמים הראשונים על המניפסט המקוון "פוטין חייב ללכת".
כמו כן, ב-26 בדצמבר 2010 היה לו תפקיד מרכזי בארגון "מוסקבה לכולם" (רוסית: Москва для всех) בתגובה להתפרעויות הגזעניות שהתרחשו מוקדם יותר באותו החודש.
ב-27 בנובמבר 2021 שנדרוביץ' הגיש בקשה לקבלת אזרחות ישראלית.
חודש לאחר מכן משרד המשפטים הרוסי ההגדיר אותו באופן רשמי כ"סוכן זר" בתקשורת ההמונים.
ב-11 בינואר 2022, על רקע הלחץ הפוליטי הגובר נגדו והגדרתו כ"סוכן זר", עזב שנדרוביץ' את רוסיה ועבר למערב אירופה, ובהמשך השתקע בפולין.
ביוני 2023, כאשר הוא טס מתל אביב לבירת גאורגיה טביליסי עם דרכון ישראלי, הוא לא הורשה להיכנס לגארוגיה, על אף שמספר חודשים לפני כן ביקר בגאורגיה ללא שום בעיות.
בעקבות כך הוא נאלץ לטוס משם חזרה לישראל.
ב-21 בנובמבר 2025 פורסם שהשירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה הכניס את ויקטור שנדרוביץ' לרשימה רשמית של טרוריסטים ורדיקלים.
ויקטור פיליפוביץ' רשניקוב הוא אוליגרך רוסי, איש עסקים ומיליארדר שעשה את הונו בתעשיית הברזל והפלדה ברוסיה.
רשניקוב הוא הבעלים של למעלה מ-80% ממניות "מפעלי פלדה מגניטוגורסק" ויו"ר הדירקטוריון של החברה.
יאכטת הענק שלו, "Ocean Victory" , הייתה בעת בנייתה העשירית בגודלה בעולם.
ויקטור קפיסיוס היה פושע מלחמה שהשתייך לאס אס, בדרגת שטורמבאנפיהרר (SS-Sturmbannführer, רב-סרן).
קפיסיוס נולד כבן של זוג נשוי רופא ורוקחת.
הוא סיים את בית הספר היסודי שלו במקום הולדתו (אזור של מתיישבים גרמנים ברומניה), את בית הספר התיכון בסיביו.
הוא החל את לימודיו ברוקחות באוניברסיטת קלוז' והמשיך את לימודיו בווינה, שם קיבל את תעודת הרוקח ב-1933. משנת 1934, ביקר רופאים ורוקחים בטרנסילבניה כתועמלן רפואי של הקונצרן אי גה פארבן.
הוא שירת בצבא הרומני, שם עבד גם כן כרוקח והגיע לדרגת סרן.
לאחר הצטרפות רומניה למדינות הציר, הוא עבר לוורמאכט במסגרת הסכם גרמני-רומני ב-1943 ונתן שירותי רפואה בוורשה, ברלין ודכאו.
בוורשה הועבר לוואפן אס אס כהאופטשטורמפיהרר.
משנת 1944 נכנס לשרת כרוקח במחנה הריכוז אושוויץ.
שם עבד כעמיתו של יוזף מנגלה והשתתף בסלקציית האסירים ברמפות הסלקציה באושוויץ-בירקנאו.
הוא היה אחראי גם על הניהול האדמיניסטרטיבי של הגז להשמדה ציקלון בה.
במהלך שהותו באושוויץ, קאפיסיוס גנב חפצי ערך מתוך חפציהם האישיים של יהודים שהגיעו אל הרמפה וכן לקח זהב שנשלף מסתימות שיניים של הגופות.
הייתה לו גישה לזהב מכיוון שזה היה בשליטתם של רופאי השיניים של המחנה, איתם חלק את מרפאת התרופות שלו.
קאפיסיוס שלח את הזהב הגנוב לאחותו לשמירה עד לאחר המלחמה.
הוא נמלט מהצבא האדום הסובייטי שהתקרב ונלקח בשבי על ידי הצבא הבריטי.
לאחר שחרורו למד הנדסת חשמל באוניברסיטת שטוטגרט עד שזוהה על ידי ניצול אושוויץ.
לאחר מכן נלקח למעצר על ידי האמריקאים, אך מכיוון שלא הצליחו להוכיח דבר, שוחרר באוגוסט 1947. לאחר מכן הועסק בבית מרקחת בשטוטגרט, ואחר כך הפך לעצמאי ב-1950 באמצעות הרכוש של שיני זהב ששדד מהנרצחים, והפעיל בית מרקחת בגפינגן.
מאוחר יותר פתח גם סלון יופי ברויטלינגן.
הוא נעצר שוב ב-1959 ובילה שמונה שנים במעצר לפני משפט.
במשפט אושוויץ השני בפרנקפורט, ב-20 באוגוסט 1965, הוא נידון לתשע שנות מאסר בגין השתתפותו ברצח שמונת אלפים קורבנות, אך כבר בינואר 1968 שוחרר.
לאחר מכן עבד כשכיר בבית מרקחת שנרשם מחדש על שם אשתו פרדריקה (פריצי).
הוא לא התחרט על מעשיו עד מותו.
הוא נידון קודם למוות, שלא בפניו, במה שנקרא משפט גטו צפון טרנסילבניה שנערך בקלוז'-נאפוקה בין ה-22 במאי לבין ה-31 במאי 1946.
קפסיוס קבור בבית הקברות הראשי של גופינגן.
במרחק מטרים ספורים מקבר המשפחה נמצא החלק היהודי של בית הקברות, בו גם מנציח מספר אנשים שנרצחו באושוויץ.
ויקטור קיפלנגט הוא אתלט אוגנדי, אלוף העולם (בודפשט 2023) בריצת מרתון.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בברמינגהאם, הממלכה המאוחדת ביולי זכה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:10:55 שעות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-27 באוגוסט זכה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:08:53 שעות, לפני מארו טפרי מישראל (2:09:12 שעות) ולאול גבריסלאסי מאתיופיה (2:09:19 שעות).
סר ויקטור ששון, הברונט השלישי GBE (30 בדצמבר 1881 – 13 באוגוסט 1961) היה יהודי-בגדדי, נינו של דוד ששון, מייסד אימפריית העסקים של משפחת ששון.
הוא נחשב לאחד האנשים העשירים בעולם בתקופתו, והיה ידוע בנדיבותו הפילנתרופית.
ששון נולד בנאפולי ב-30 בדצמבר 1881. אביו, אדוארד אליהו ששון, היה בנו הצעיר של אליהו דוד ששון, היה אחד מבניו של דוד ששון, והיה אחראי על העסקים המשפחתיים בהודו.
ויקטור גדל בלונדון, ולמד בבית הספר הארו, ובטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ששון בחיל האוויר המלכותי הבריטי בדרגת קצין.
הוא ניצל מתאונת טייס ב-1916, שגרמה לו לכאבי רגליים כרוניים לשארית חייו.
לאחר מות אביו בשנת 1924 היה ויקטור למנהל חברת א.
ב-1931 החליט להעביר את הונו ועסקיו לשאנגחאי, מפני שלדעתו לא יהיה לביטחון לרכוש הפרטי בהודו עצמאית.
הוא פעל בתחום הנדל"ן, והקים את מבנה ה-11 קומות הראשון של העיר.
החלטתו למשוך השקעות מהודו ולאחר מלחמת העולם השנייה אף מהונג קונג גרמה להתמוטטות החברה עם השתלטות הקומוניסטים על סין בתום מלחמת האזרחים הסינית ב-1950.
ששון היה פעיל גם בפוליטיקה הבריטית.
הוא ירש את תואר האצולה הברונט של בומביי מאביו, והיה הברונט השלישי לאחר אביו ודודו יעקב אליהו ששון שנפטר ללא צאצאים.
הוא היה חבר במפלגה השמרנית, ושימש כחבר הפרלמנט האימפריאלי 1922–1923. הוא היה גם חבר במועצת העיר לונדון, והשתתף בוועדה לחקר תנאי העובדים בהודו ב-1929.
ב-1941 עזב ויקטור ששון את שאנגחאי, בעקבות השתלטות האימפריה היפנית על העיר.
את שנותיו המאוחרות העביר ששון באיי בהאמה, שם נפטר בשנת 1961, בגיל 80.
ששון היה תורם פילנתרופ גדול למוסדות יהודים בעולם.
הוא תרם סכומי כסף גדולים לישיבות, בתי ספר, בתי חולים ומוסדות קהילתיים אחרים.
הוא גם תרם למוסדות יהודיים במדינות ערב, כולל בארץ ישראל.
ששון היה גם תורם גדול לצדק חברתי ולמאבק באנטישמיות.
הוא תרם למוסדות צדקה רבים, כולל הוועד היהודי האמריקני, אגודת ידידי העמיות היהודיות והמוסד הלאומי לשימור האתרים היהודיים.
הוא גם תרם למאבק באנטישמיות במפלגות הפוליטיות הבריטיות.
עם התגברות זרם הפליטים היהודים לשאנגחאי בשלהי שנות השלושים היה ששון מגדולי התורמים לרווחתם.
למרות שהפליטים ראו בסין רק תחנת מעבר למקום התיישבות אחר, ראשי הקהילה ובראשם ויקטור ששון לקחו אותם תחת חסותם וסייעו להם להשתקם ולהתפרנס מעמל כפיהם.
ויקטור ששון הקים קרן שיקום שאספה למעלה מ־180 אלף דולר שסייעה בשיקום של כ־700 מפרנסים במסגרת העסקת פליטים במשלחי ידם - רופאים, בתי מלאכה, מתפרות, מקומות הסעדה וכו'.
הוא גם תרם כספים רבים להקמת בית חולים, הזמין ציוד רפואי חדש.
הרופאים, שרבים מהם היו מומחים עוד בגרמניה נהנו מיוקרה רבה.
ב-1940 תרם לקרן לקרן לקניית מטוסי קרב עבור חיל האוויר המלכותי כסיוע למאמץ המלחמתי במלחמת העולם השנייה.
ביולי 1935 העניקה ממשלת הרפובליקה הסינית לששון מדליית זהב על תרומתו לבית חולים.
בינואר 1947, קיבל ששון תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית מהמלך ג'ורג' החמישי.
אַבְּרָהָם וִיקְטוֹר רִידְבֶּרְג (בשוודית: Abraham Viktor Rydberg, בשוודית נהגה רִידְבְֶּרִי; ) היה סופר, פוליטיקאי ועיתונאי שוודי וחבר באקדמיה השוודית, 1877–1895. "בעיקר אידיאליסט קלאסי", ויקטור רידברג תואר כ"הרומנטיקן האחרון של שוודיה" ובהגיע שנת 1859 "נחשב בדרך כלל כמי שניצב בשורה הראשונה של סופרים שוודים".
ויקטור רידברג היה ממוצא צנוע.
ביוגרף אחד מציין כי: "נאבק קשות להשביע את הצימאון ללמידה שהייתה התשוקה המובילה בחייו, אבל לבסוף הוא זכה להצטיינות בכמה תחומי לימוד".
הוא היה בנו של חייל שהפך לסוהר, יוהאן רידברג, ומיילדת, הדוויג דוקר.
לוויקטור רידברג היו שני אחים ושלוש אחיות.
בשנת 1834 מתה אימו במהלך מגפת כולרה.
מותה שבר את רוחו של אביו, שנכנע להיפוכונדריה ולאלכוהוליזם, מה שגרם לפיטוריו ולאובדן דירת המשפחה, ואילץ את הרשויות לשלוח את ויקטור הצעיר לסדרה של בתי אומנה, שאחד מהם נשרף, טראומה נוספת של הנער.
למרות מעמדו הכלכלי, רידברג זכה להכרה בכישרונותיו.
מ-1838 עד 1847 רידברג למד בבית ספר תיכון, ולמד משפטים באוניברסיטה בלונד מ-1851 עד 1852. מסיבות כלכליות הסתיימו לימודיו באוניברסיטה לאחר שנה אחת, ללא תואר.
לאחר מכן, הוא עבד כמורה פרטי.
בשנת 1855, הוצעה לו משרה בעיתון בגטבורג, שם נשאר מועסק במשך יותר מ-20 שנה.
בתקופה זו הודפסו הרומנים הראשונים שלו.
עד מהרה הפך לדמות מרכזית של התנועה הרומנטית המאוחרת בשוודיה, ולסופר החי המפורסם ביותר בשוודיה.
לאורך כל חייו הבוגרים היה רידברג פעיל בפוליטיקה.
ב-1859, הוא כתב פמפלט על הגנה לאומית, שהיווה השראה ל"תנועת הצלפים", מיליציה של מתנדבים בעלת חשיבות פוליטית מסוימת במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19. ב-1870 הוא נקט עמדה פרו-גרמנית שנויה במחלוקת במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה.
מ-1870 עד 1872 היה רידברג חבר בפרלמנט השוודי כתומך ב הכפרית.
לאחר שהיה תומך בעניין היהודי מאז נעוריו, היה זה חבר הפרלמנט ויקטור רידברג שנשא את הנאום המרכזי בדיון הפרלמנטרי לחקיקת חוק המעניק לכל הלא-לותרנים זכויות אזרח מלאות.
הוא פעל בחריצות למען בני מעמד הפועלים ויצירותיו על שאלת העובדים הן בפרוזה והן בשירה נחשבו בשנת 1906 כחלק מ"אוצר המעמד הזה".
הוא גם דגל ברפורמה בשפה, וטיהור מילים לועזיות מהשוודית.
שפה, במיוחד אלה ממוצא גרמני.
בערך בזמן הזה, הוא תמך באיות גרמאני יותר של שמו שלו: Viktor, בניגוד ל-Victor.
לאורך חייו והקריירה שלו טבע רידברג כמה מילים בשוודית; רבות, כגון gudasaga עבור המיתולוגיה הזרה, עדיין בשימוש היום.
ב-1884 הוא סירב לתמוך בסופר האנרכיסטי יוהאן אוגוסט סטרינדברג, במשפט חילול הקודש שלו.
כמושבע במשפט של המנהיג הסוציאליסטי ילמאר ברנטין ב-1888, הצביע רידברג לשלוח אותו לכלא בגין חילול הקודש.
הם לא דיברו זה עם זה שוב.
החשש שלו מקפיטליזם לא מוסדר בשחר העידן התעשייתי בא לידי ביטוי במלואו בשירו עטור השבחים Den nya Grottesången ("שיר הגרטי החדש") שבו תקף בחריפות את תנאי העבודה האומללים במפעלים של התקופה, תוך שימוש במפעל בפואמה הנורדית העתיקה ("שירו של גרטי") כרקע הספרותי שלו.
עבור חיים של הישג ספרותי, רידברג קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אופסלה בשנת 1877 ונבחר לחבר באקדמיה השוודית באותה שנה.
הוא שימש משנת 1883 כמורה, מ-1884 כפרופסור, לתולדות התרבות במכללת סטוקהולם (Stockholms högskola), כיום אוניברסיטת סטוקהולם, ומ-1889 כבעל הקתדרה הראשון של J.A.
Berg להיסטוריה ותורת האמנות שם.
בשנת 1889, הוא גם נבחר כחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
רידברג מת בגיל 66 ב-21 בספטמבר 1895 עקב סיבוכים מסוכרת וטרשת עורקים.
פטירתו של רידברג דווחה עד ארצות הברית של אמריקה, שם פרסם "הניו יורק טיימס" הספד שכותרתו: "מותו של פרופ' א.וו.
רידברג, קריירה ויצירות יוצאות דופן של אחד מהגברים המובילים של שוודיה".
יום אבל לאומי הוכרז בכל שוודיה.
כיום קברו הוא אנדרטה לאומית.
רבות מיצירותיו תורגמו ועדיין מודפסות.
יצירותיו נקראות בצורה נרחבת בבתי ספר ברחבי שוודיה, ושירו ("סנטה" או "הגמד") הוא פופולרי בחג המולד, כמו גם המילים של Gläns över sjö och strand ("זורח מעל אגם וחוף").
קבוצה של שלושה בתי ספר תיכוניים (גימנסיה) ובית ספר חטיבת ביניים אחד בסטוקהולם, כמו גם רחוב בגטבורג, מעונות סטודנטים ומבנים אחרים נושאים את שמו.
הוא עדיין מופיע באנציקלופדיות רבות בשפה האנגלית בערך משלו.
מאז סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, חוקרים ומבקרים העלו השערות לגבי חייו הפרטיים והנטייה המינית של רידברג.
בהתייחסה לאירוסים הכושלים שלו, כתבה :
סוונבג (Svanberg; 1928) וסטולפה (Stolpe; 1978) משערים שלרידברג הייתה נטייה הומוסקסואלית, בהתבסס על הפרשנויות שלהם ליצירותיו של רידברג שפורסמו.
מופט (2001) אישרה את התאוריה של סטולפה, תוך השערה שהנטייה המינית של רידברג הייתה תוצאה של האובדן המוקדם של אימו, והגיעה למסקנה שרידברג היה הומוסקסואל, אך התנזר ממין.
לדעתה, רידברג מצא כל ביטוי מיני "בזוי, בלתי אפשרי, או, במקרה הטוב, נעים אך קטלני".
הסופר השוודי (1983) טען כי הרומן "סינגואלה" (Singoalla) "שיקף תשוקות ודחפים הומוסקסואלים ברידברג עצמו", וכי הרצח של סורגבורן ['ילד של צער'], בנו הבלתי מוכר של הגיבור, בידי אביו, היה "ייצוג מוסווה של יחסי מין הומוסקסואלים".
בקמן (Bäckmann; 2004) ערער על תיאוריה זו וציין כי "אין ראיות מהטקסט" התומכות ב"קריאה אמפתית זו" של הביוגרפיה של רידברג.
ב-1857 פורסם הרומן הראשון של רידברג, "הפיראט מהים הבלטי" (Fribytaren på Östersjön; 1857), רומן היסטורי המתרחש במאה ה-17, המשלב נושאים של פיראטיות, כישוף ומסעות ימיים.
זמן קצר לאחר מכן, הצלחתו הגדולה הראשונה שלו, ואחד הרומנים הפופולריים ביותר שלו, "סינגואלה" (Singoalla; 1858), "סיפור רומנטי מימי הביניים, ספוג טבע-מיסטיקה פואטית, על האהבה הטרגית בין אביר לילדה צוענייה".
רידברג כתב מחדש את הספר לאורך חייו.
המהדורה הרביעית והאחרונה של 1894, מסתיימת עם מותו של ארלנד כנזיר מתבודד.
הסיפור הוסרט פעמיים, והיום, מותג עוגיות פופולרי נטל את שמו מהדמות הראשית של הספר: סינגואלה.
סקירה של התרגום האנגלי הראשון של היצירה ב-Saga-Book of the Viking Club, Vol.
4, חלק 1, 1904–5, תוך ציון שהספר "כבר תורגם לרוב השפות של יבשת אירופה", מעיר כי "סינגואלה הוא רומן התופס מקום בולט בין כתבי הפרוזה של רידברג".
ב-1859 פורסם הרומן השאפתני ביותר של רידברג, והאחרון שלו במשך שלושים שנה, תחת הכותרת "האתונאי האחרון" (Den siste Atenaren).
הספר, הרומן הידוע ביותר שלו, מציג ניגוד בין "הערצתו של רידברג לעת העתיקה הקלאסית לבין יחסו הביקורתי לנצרות הדוגמטית".
מאבק זה מתרחש באתונה, בתקופתו של הקיסר הפגאני האחרון, יוליאנוס הכופר, במהלך המעבר מפגאניות אפלטונית לנצרות.
הרומן דוגל בפילוסופיה המושתתת על היסודות האצילים ביותר של שתי האידאולוגיות.
הפוליטיקאי האמריקאי אמר ש"בקושי בן שלושים" רידברג "כבר הוכר כסופר הפרוזה החי המוביל של סקנדינביה".
ב-1862 הוא כתב ופרסם את "תורת הביבליה על ישו" (Bibelns lära om Kristus), יצירה של ביקורת דת בת זמנו, שזכתה להצלחה רבה.
כשהציג את ביקורת המקרא המודרנית לסקנדינביה, הוא השתמש בברית החדשה עצמה כדי להכחיש את אלוהותו של ישו.
"בכינוס של הכנסייה השוודית בשנת 1865, מר רידברג ...
והוא טוען ברהיטות רבה כל כך עד שהותיר רושם חיובי על מתנגדיו הרשמיים הבולטים ביותר.
התסיסה שהוא גרם פרסמה את שמו בכל שוודיה, ובשנת 1870 הוא נבחר לחבר פרלמנט, שם דגל באומץ בעקרונות דמוקרטיים".
ההשפעות ארוכות הטווח של הספר יהיו היחלשות סמכות הכנסייה על המעמדות המשכילים של סקנדינביה.
אוגוסט סטרינדברג "הכיר בהשפעה המשחררת של ספרו של רידברג "תורת הביבליה על ישו", (1862) על דורו (כמו דוד פרידריך שטראוס וארנסט רנן)".
הוא לימד את חופש המצפון האישי.
זה הוא שהעניק לו השראה במאבק נגד כנסיית המדינה.
כצפוי, ספר זה הצית את זעמו של הממסד הדתי האורתודוקסי ובדרך כלל מיוחס להדרתו של רידברג מהאקדמיה השוודית עד לשנת 1877. משנת 1865 עד 1868 סבל רידברג מהתקף חמור של דיכאון שנגרם על ידי המאבק התאולוגי ואירוסין שבוטלו בשנת 1865.
היצירה הבאה של רידברג, "קסם של ימי הביניים" (Medeltidens Magi; 1865) היא תיאור מפורט של השיטות והאמונות המאגיות של תקופת ימי הביניים.
לפי רידברג, הכנסייה של תקופתו עדיין הייתה מונעת על ידי האידאולוגיה של ימי הביניים, ותפיסותיה הדואליסטיות של טוב ורע, המיוצגות על ידי אלוהים והשטן, גן עדן וגיהנום, תרמו לאימה של ציד המכשפות באירופה ובאמריקה בעבר הקרוב.
מנקודה זו ואילך, רידברג הצליח כלכלית כסופר.
"הרפתקאותיו של ויג הקטן בערב חג המולד" ("Lille Viggs äventyr på julafton", 1871) הוא סיפור קצר לחג המולד לכל הגילאים, שנכתב במקור עבור עיתון, אך מאוחר יותר נדפס בהרחבה.
מאז הוא הפך לקלאסיקה של חג המולד בשוודיה.
"שיריו אינם רבים, אך צורתם המופתית ועושר המחשבה שלהם מקנים להם דירוג בין השירה הטובה ביותר בספרות השוודית".
צ'ארלס ורטון סטורק מעיר: "במקוריות ובעוצמתיות של הדימויים שלו מסמן רידברג התקדמות חשובה בתחום השירה השוודית"; "יש גבריות בקולו של רידברג שגורמת לשאת את התווים.
הרעיונות שלו אינם צילם של אחרים, הם שלו מתוך שכנוע עמוק".
יצירות חשובות נוספות כוללות את התרגום שלו לפאוסט של גתה (1876) ואת הרומן ההיסטורי "יצרן כלי הנשק" (Vapensmeden; 1891), הרומן הראשון שלו מזה שלושה עשורים.
הרומן מתרחש במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, ומתאר את המאבק בין הפרוטסטנטיות הלותרנית לקתוליות הרומית.
בו, רידברג "עדיין נלחם בקנאות ובדוגמטיות, והאידיאל שלו היה עדיין אנושיות וחירות".
בין 1886 ל-1889, יצירתו הספרותית התמקדה במיתולוגיה נורדית ובמיתולוגיה גרמאנית רחבה יותר.
"רידברג כבר החל, במסווה של סיפורת, להתמסר להיסטוריה התרבותית, וזה המשיך כעת בצורה של סדרה של חקירות מדעיות.
אלה עסקו בראש ובראשונה בדת ובמיתולוגיה".
הוא פרסם כמה וכמה יצירות בתחום כולל שתי מסות על מקורותיו של הפואמה "חזון הנביאה" (Völuspá) באדה פואטית, שבו התווכח על האותנטיות של השיר עם הבלשן הנורווגי , שקבע כי הפואמה מבוססת על מקורות קלאסיים ומקראיים.
מאמר מאת הבלשן האנגלי בירחון מאוגוסט 1881, מתאר את תגובתו של רידברג: .
מאה שנה מאוחר יותר, החוקרת האנגליה של התקופה הנורדית הקדומה מאפיינת את העבודה הזו באופן דומה: .
אפילו סופוס בוגה הודה כי רידברג ניצח בוויכוח, מה שהוביל לעידן המודרני של למדנות אדה על ידי הבסה מוחצת של אסכולת הטבע של המיתולוגיה.
במכתב לרידברג, לאחר שקיבל את הכרך הראשון של מחקריו המיתולוגיים, אמר בוגה: "ככל שקראתי הלב שלי התחמם יותר ויותר...
סלח לי על המילים הללו מאדם שלפני דבר כה מפואר ומבחינות רבות.
עבודה יוצאת דופן מודע היטב לכך שהוא אינו אלא פילולוג".
הנריק שוק (Henrik Schück) כתב בתחילת המאה ה-20 כי הוא החשיב את רידברג "האחרון - והמוכשר ביותר מבחינה פואטית - של האסכולה המיתולוגית שנוסדה על ידי יעקוב גרים ומיוצגת על ידי אנשים כמו " שהיא "סינתטית מאוד" בהבנתה של מיתוס.
על עבודה זו אמר הפילולוג ההולנדי :
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19 רידברג פרסם גם שני מחקרים על כתובות רוניות.
נאום הקבלה שלו לאקדמיה השוודית, שכותרתו "Om Hjeltesagan å Rökstenen" (מתורגם כ"לגבי הסאגה ההרואית על אבן הרונות Rök") פורסם בתרגום לאנגלית, עם הקדמה מאת המלומד השוודי אולה אוסטין, במלואו ב-The Runestone Journal 1, 2007.
הפרסום האחרון של רידברג, חיבור בשם "עתידו של הגזע הלבן" (Den hvita rasens framtid), פורסם לאחר מותו כהקדמה למהדורה השוודית של ספרו של "האבולוציה החברתית".
מציין כי "תפיסת הגזע של רידברג אינה מקבילה למונח המודרני; המשמעות שהוא נותן למילה היא למעשה יותר תרבותית מאשר ביולוגית, ...
הוא כולל יהודים, מוסלמים, הינדים, בודהיסטים החיים באסיה, אמריקה ובמידה מסוימת אפריקה בביטוי הזה".
החוקרת השוודית אנה לינדן אומרת "מה שהוא בעצם מבקר הוא תופעה בתוך אירופה, לא ביבשות אחרות", ממשיכה,
בניגוד לדרוויניזם האופטימי של קיד (all'ottimismo darwiniano di Kidd), רידברג חזה את האפשרות שהאומה הסינית החרוצה והפורייה יותר תתגבר על התרבות האירופית.
לא חסרות דעות של מלומדים ואין קונצנזוס על יצירותיו של ויקטור רידברג על המיתולוגיה ההודו-אירופית והגרמאנית.
יש חוקרים שמרגישים שהעבודה שלו גאונית, בעוד שאחרים חושבים שהעבודה ספקולטיבית מדי.
חוקר אחד הביע את הדעה ש"השקפותיו של רידברג" בנוגע לדמיון בין תור ואינדרה קיצוניות, ולכן קיבלו "פחות הכרה ממה שהן ראויות לו", בעוד שאחר כתב "רידברג מבסס נכון, כמו רבים לפניו ואחריו, את קווי דמיון עם המיתוס של תור והנחש יורמונגנד" עם זה של אינדרה והדרקון וריטרה.
אחרים חולקים על נקודות בודדות של העבודה.
בעוד כמה חוקרים שיבחו את שיטתו של רידברג, אחרים העירו על מה שהם רואים כפגמים יסודיים במתודולוגיה שלו, מתנגדים לכל סידור שיטתי של המיתולוגיה, לרבות זו שנכפתה על ידי סנורי סטורלוסון, וחושבים שהוא מלאכותי.
עם זאת, הפילולוג האמריקאי וחוקרת ספרות ימי הביניים האוסטרלית תמכו בשיטתיות כרונולוגית של האפיזודות המיתולוגיות החשובות ביותר כפי שהן טבועות במסורת שבעל פה העומדת בבסיס אדה פואטית.
רידברג האמין שרוב המיתוסים הגרמאניים הם חלק מאפוס כרונולוגי, גישה שאפיין חוקר התרבות האנגלי כנובעת "מהנחה שהמיתולוגיה הייתה פעם שלמה ורציונלית".
בעוד שכושר ההמצאה של רידברג הוכר על ידי חלק, עבודתו זכתה לרוב לביקורת על היותה סובייקטיבית מדי.
עם זאת, בתוך עבודתו, רבים מוצאים נקודות שעליהן הם יכולים להסכים.
בסקירה המקיפה הראשונה של העבודה באנגלית, הוכרו "הברקות" ו"ההצלחה הגדולה" של רידברג, לצד הכרה בכך שהוא לפעמים "מועד" רע" במאמץ שלו "להפחית כאוס לפי סדר".
בשנת 1976, פרסם החוקר בשפה הגרמנית פיטר-הנס נאומן את ההערכה הראשונה של מכלול הכתבים המיתולוגיים של ויקטור רידברג.
בשנת 2004, סקרה הדוקטורנטית השוודית אנה לינדן את העבודה המלאה בת שני הכרכים על המיתולוגיה, והגיעה למסקנה חלקית שהיא לא התקבלה יותר מכיוון שהיא לא הייתה זמינה במלואה באחת משלוש שפות המחקר הבינלאומיות: אנגלית, גרמנית או צרפתית.
בזמן פרסומם שלטה בתחום האסכולה הגרמנית למיתולוגיה של הטבע, וחוקרים בני התקופה התייחסו בזלזול למיתולוגיה השוואתית, שעתידה לפרוח במאה ה-20. בהתייחסו לעבודתו המיתולוגית של רידברג בשנת 1902, פרופסור הולנדי, P.D.
כפי שפרדריק גאדה הסביר, זה היה בהקשר הזה ש:
"יצירתו של רידברג הוכתמה, אם כן, ככישלון, ופסק דין זה מנקודות מבט מסוימות אינו יכול להיחשב כבלתי צודק, נראה כי גרם לספר להימוג לערפילי השכחה, גורל שבוודאי לא היה ראוי לו".
בין השאר מבקרים שוודים בני זמנו, הילדברנד ובאת העריכו את מחקריו, והאחרון שיבח ללא סייג את העבודה.
בשנת 1892 העיר החוקר האירי סטופפורד א' ברוק: "כאשר עשינו את כל הוויתורים לפנטזיות מסוימת, ולהטיה שיוצרת תאוריה אהובה, ספר זה הוא תרומה אמיתית למיתולוגיה הצפונית".
בשנת 1942, פרדריק גאדה הגיע למסקנה: "אף על פי שלדעות שהציג רידברג מעולם לא היה סיכוי להתקבל, ישנן נקודות בתיאור המפורט שלו שראוי להעלות אותן שוב".
מאז פרסומם צוטטו כמה מהתיאוריות על המיתולוגיות של רידברג במספר יצירות אקדמיות אחרות, כולל התיאוריה שלו לגבי טחנת העולם, המתים, וזיהויו של הורברד עם לוקי בפואמה Hárbarðsljóð (הפואמה של הורברד) מתוך אדה פואטית.
הוא הוזכר כאחד מכמה סופרים שהציעו מקבילים של אסק ואמבלה במיתולוגיה השוואתית, ושחיפשו מקבילה הודו-איראנית לשיר האדה הפואטית "חזון הנביאה" (Völuspá).
ניתן למצוא רבות מיצירותיו של רידברג מקוטלגות באתר פרויקט רונברג המפורטים להלן.
1865, Medeltidens Magi ("קסם של ימי הביניים")
1871, Lille Viggs äventyr på julafton ("הרפתקאותיו של ויג הקטן בערב חג המולד")
1876, תרגום לשוודית של פאוסט (גתה)
1891, Vapensmeden ("יצרן כלי הנשק")
מבוא למהדורה השוודית של ספרו של "האבולוציה החברתית".
ויקטור שיפרסטיין היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1888) בקפיצה לרוחק ושיאן עולם בריצת 100 יארד.
שיפרסטיין התאמן במועדון האולימפי של סן פרנסיסקו.
בסיום תחרות שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-22 בפברואר 1888 הוא קבע בקפיצה לרוחק נוספת תוצאה של 7.09 מטר, תוצאה טובה משיא העולם, בחצי ס"מ.
בתחרות שנערכה ב-9 ביוני אותה שנה הוא השווה בריצת 100 יארד את שיא העולם בתוצאה של 10.0 שניות.
בנוסף הוא קבע בקפיצה לרוחק תוצאה של 7.08 מטר, רבע אינץ' (0.6 ס"מ) משיא העולם.
באליפות המערב (Western NAAA) שנערכה בסנט לואיס, מיזורי ב-9 בספטמבר אותה שנה הוא שבר בריצת 100 יארד את שיא העולם והעמידו על 9.8 שניות.
איגוד האתלטים החובבים החדש (AAU) סירב להכיר בשיא זה, למרות שלא הייתה רוח, המסלול נמדד מחדש ונמצא באורך של 100 יארד בדיוק, ואחד השופטים אף רשם תוצאה של 9.6 שניות.
הסיבה המשוארת הייתה שהוא התחרה נגד אתלט מקצועני לפני תחרות זו.
באליפות ארצות הברית (AAU) שנערכה בדטרויט, מישיגן ב-19 בספטמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.05 מטר, לפני אלפרד קופלנד (6.72 מטר) ודניאל שנהן (6.67 מטר) מדליית ארד בריצת 100 יארד, אחרי פרד ווסטינג ואלפרד קופלנד.
ויקטור שונפלד הוא עיתונאי חוקר, במאי ומפיק של סרטים תיעודיים יהודי-בריטי.
שונפלד נולד בניו-יורק למשפחה יהודית אורתודוקסית ממעמד הביניים.
למד בבית ספר תיכון יהודי, ואחר כך למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה.
בצעירתו יצא בשאלה והיה לציוני־סוציאליסט.
ב-1974 שהה כמתנדב בקיבוץ רבדים.
בשנת 1980 עבר לגור בלונדון, שם החל לביים ולהפיק כתבות וסרטים תיעודיים עבור ערוצי טלוויזיה שונים.
ב-1988 התחתן עם ג'ניפר מילסטון שהייתה שותפה להפקת כמה מסרטיו.
שונפלד התפרסם לראשונה שביים והפיק ב-1981 את סרט התעודה "The Animals Film" .
הסרט בחן ותיעד את הניצול של בעלי חיים בידי בני האדם בעולם המודרני.
כולל שימוש בבעלי חיים בחקלאות תעשייתית, כחיות מחמד, לבידור, במחקר מדעי וצבאי, לציד וכו'.
הסרט גם הציג פרופיל של התנועה לזכויות בעלי חיים.
את הקריינות לסרט הגישה השחקנית ג'ולי כריסטי ואת המוזיקה כתב רוברט ואייט.
שונפלד הסביר שהמניע ליצירת הסרט היה הזעזוע שחווה בעת שעבד במדגרה של תרנגולי הודו בקיבוץ רבדים והמשימה שקיבל לחסל את כל הזכרים והנקבות החלשות.
הסרט הופץ בבתי קולנוע בבריטניה, אוסטרליה, גרמניה, אוסטריה, קנדה וארצות הברית, ושודר ברשתות טלוויזיה רבות.
הרשת הבריטית, ערוץ 4, שידרה את הסרט במהלך ליל השידורים השלישי שלה, לאחר עלייתה לאוויר, בנובמבר 1982. בשידור צפו למעלה ממיליון צופים, וההקרנה נחשבת לרגע חשוב בצמיחת המודעות הציבורית לניצול בעלי חיים.
בשנים 1982–1986 שהה שונפלד בישראל ויצר את הסרט "אומץ בקו העימות" , סרט שתיעד את הכיבוש הישראלי בשטחים והשפעתו על המדינה מבחינה מוסרית.
הסרט ביקש לתת תמונה מאוזנת וכלל ראיונות עם פעילים של ארגוני שלום מצד אחד, ומצד שני אנשי ימין ואנשי תנועת גוש אמונים.
הסרט כלל גם תיעוד של אירועים שונים כולל: אירוע של נטיעת עצים ליד הכפר קטנה, בקרקע שהופקעה על ידי המדינה.
למקום הגיעו אנשי הסיירת הירוקה, שעקרה מייד את הנטיעות, ואנשי־משטרה, שעצרו מקצת מהנוטעים.
תיעוד של מפגש ברומניה, בין משלחת שמנתה כ-20 פעילי שלום מישראל, עם אנשי אש"ף.
שונפלד גם ריאיון פעילי שלום פלסטינים, בראשם מובארכ עווד, מקדם רעיון ההתנגדות ה"בלתי אלימה" לנוכחות הישראלית בשטחים.
הסרט הוקרן ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV ובינואר 1987 בסינמטקים של תל אביב וירושלים, בהקרנות שלווו בדיון בהשתתפות הקהל.
זאת למרות ניסיון של חבר מועצת עיריית תל אביב למנוע את ההקרנה בטענה שהסרט מציג את ישראל באור שלילי.
מצד שני, פעיל השמאל הרדיקלי חיים ברעם כינה את הסרט "תעלומה ציונית".
הסרט גם הוקרן בבטלוויזיה הירדנית, אך קטעים ממנו נקטעו כולל כולל חלקים על טבח חברון בשנת 1929 ורדיפת היהודים בגרמניה הנאצית.
את המוזיקה לסרט כתב אריק רודיך.
בשנת 1987 יצר את הסרט "Shattered Dreams: Picking Up the Pieces", סרט שהוא הרהור נוקב על הקריסה המתמדת של החלום שחזה הדור שייסד את ישראל ב-1948: חברה מאוזנת ושלווה המבוססת על אמון, סובלנות ועבודה מאורגנת.
על רקע עליית הכפייה הדתית, הגזענות והלאומיות הימנית הקנאית בראשות הרב מאיר כהנא ואחרים.
הסרט הוקרן בערוץ 4 הבריטי בנובמבר 1987. הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הראשון של ארגון Human Rights Watch בדצמבר 1988. ובפסטיבל הסרטים של לונדון.
בשנת 1995 יצר את הסרט "!It's a Boy" ששודר בערוץ 4, הסרט התיעודי הראשון בטלוויזיה שחקר את נושא מילת הגברים.
שונפלד הסביר שהמניע שלו ליצירת הסרט הוא לא בגלל שהוא עיתונאי, אלא בגלל שהוא הורה יהודי מודאג בקשר להליך.
התזה ששונפלד הציג בסרט הייתה שאין צורך רפואי בביצוע ברית מילה, ואם יש רצון דתי ותרבותי, אז אין לערוך את הניתוח כנהוג, ללא הרדמה ועל ידי אנשים חסרי הכשרה רפואית.