tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך מתמנה לתפקיד ראש חטיבת המבצעים המיוחדים של ה-DIA.
ביבי ניווירת' - נאדין טוליבד ראש הסגל של אליזבת מקורד
קית' קאראדין - קונרד דלטון.
לחם במלחמת וייטנאם כמפקד מחלקה בחיל הנחתים ועוטר על גבורתו בשדה הקרב.
לאחר מכן התגייס ל-CIA ושימש בין היתר כמנהל הסוכנות.
זליקו איבנק - ראסל ג'קסון.
אריק ברגן - בלייק מורן מזכירה האישי של מזכירת המדינה.
כריס פטרובסקי - דמיטרי פטרוב (עונות 2 ו-4; עונה 3, עונה 5- תפקיד אורח), קפטן של הצבא הרוסי בן 24 שלמד במכללה הלאומית ללוחמה.
[4] דמותו גויסה על ידי פרופסור הנרי מק'קורד (טים דיילי) בעלה של מזכירת המדינה, מרצה שעובד ב-CIA להפוך למרגל אמריקאי בתמורה לקבלת טיפול רפואי לאחותו החולה בסטוקהולם, שוודיה.
הוא הוכנס לתוכנית להגנת עדים תחת השם אלכסנדר (אלכס) מראנוב.
ווליס קורי-ווד - בתה של מזכירת המדינה.
סטודנטית ולאחר מכן מתמחה במשרדו של ראסל ג'קסון, ראש סגל הבית הלבן.
היא ופטרוב מתאהבים בעונה הרביעית.
אוון רו - ג'יסון מקורד בנם של בני הזוג מקורד
מזכיר התחבורה של ארצות הברית הוא ראש מחלקת התחבורה של ארצות הברית, חבר בקבינט הנשיאותי וה-14 בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית.
המשרה נוצרה עם הקמתה של מחלקת התחבורה ב-15 באוקטובר 1966 עם חתימתו של נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, על חוק מחלקת התחבורה (Department of Transportation Act).
משימתה של המחלקה היא "לפתח ולתאם את צעדי המדיניות שיספקו מערכת תחבורה לאומית יעילה וכלכלית, בהתייחס לצורך, לסביבה ולצורכי ההגנה הלאומיים".
מזכיר התחבורה אחראי על 11 סוכנויות, כולל: רשות התעופה הפדרלית, מינהל הכבישים הפדרלי והמנהל הלאומי לבטיחות התנועה בכבישים (National Highway Traffic Safety Administration).
מזכיר התחבורה הראשון היה אלן בויד שמונה לתפקיד על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון.
השנייה בתפקיד בתקופת כהונתו של רונלד רייגן, אליזבת דול, הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד והשנייה הייתה מרי פיטרס.
מזכיר התחבורה שמונה על ידי הנשיא ג'רלד פורד, ויליאם תדיאוס קולמן, היה האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד ופדריקו פנה, שכיהן בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, היה ההיספני הראשון בתפקיד ולאחר מכן כיהן כמזכיר האנרגיה.
המזכיר ממוצא יפני, נורמן מינטה, שכיהן בתפקיד בתקופת ממשלו של ג'ורג' ווקר בוש וקודם לכן כיהן כמזכיר המסחר, בממשלו של ביל קלינטון, היה מזכיר התחבורה שכיהן בתפקיד במשך התקופה הארוכה ביותר, חמש שנים וחצי.
לעומתו, אנדרו קארד כיהן במשך התקופה הקצרה ביותר בתפקיד, 11 חודשים.
הצעיר מבין אלו שכיהנו בתפקיד היה ניל גולדשמידט שמונה לתפקיד בגיל 39, בעוד שנורמן מינטה היה המבוגר ביותר מבין כל מזכירי התחבורה כאשר היה בן 74 עם סיום תפקידו.
החל מ-28 בינואר 2025 מכהן בתפקיד שון דאפי כמזכיר התחבורה.
מזכירות לביטחון והגנה אזרחית (בספרדית: Secretaría de Seguridad y Protección Ciudadana) הוא משרד ממשלתי במקסיקו, האחראי לענייני מודיעין וביטחון פנים, הגוף מנהל את המשמר הלאומי של מקסיקו (שהוקם במקום המשטרה הפדרלית) ואת מרכז המודיעין הלאומי (שהחליף את המרכז לחקירה וביטחון לאומי).
המזכירות גם מנהלת את הגופים האחראים להגנה אזרחית ואת מערך הכליאה הפדרלי של מקסיקו.
המזכירות מהווה חלק מהקבינט והמזכיר הוא במעמד שר פדרלי בממשלה.
המזכירות הוקמה בשנת 2018 מתוך הוועדה הלאומית לביטחון שהתקיימה מאז 2013 והחליפה בזמנו את מזכירות ביטחון הציבור המקסיקנית, שפעלה כמשרד ממשלתי לענייני ביטחון פנים מאז שנת 2000.
מספר שם דיוקן תחילת כהונה סיום כהונה הערות 1 אלפונסו דוראסו מונטאניו 1 בדצמבר 2018 30 באוקטובר 2020 2 רוסה איסלה רודריגס 30 באוקטובר 2020 מכהנת
מזכירות ההגנה לאומית (בספרדית: Secretaría de la Defensa Nacional, בראשי תיבות: SEDENA) של מקסיקו היא המחלקה הממשלתית האחראית על ניהול הצבא וחילות האוויר של מקסיקו.
העומד בראשה הוא שר ההגנה הלאומית, אשר, כמו מזכיר הצי, כפוף ישירות לנשיאת המדינה.
עד 1937, התפקיד נקרא "מזכיר המלחמה והצי" (Secretaría de Guerra y Marina), אז הוחלט על הקמת מזכירות צי נפרדת.
מטה המשרד ממוקם בלומאס דה סוטלו, מיגל הידאלגו, שבמקסיקו סיטי.
המשמר הלאומי של מקסיקו אומנם כפוף למזכירות לביטחון והגנה אזרחית, אך פועל בשיתוף פעולה הדוק עם מזכירות ההגנה הלאומית והצבא.
על פי חוק המינהל הציבורי הפדרלי (Ley Orgánica de la Administración Pública Federal), למזכיר יש את החובות הבאות, בין היתר הניתנות על ידי החוקה והחוקים הרלוונטיים של הקונגרס:
לארגן ולנהל את ענייני הצבא, חיל האוויר והמשמר הלאומי ולסייע בתפקידיהם.
לארגן ולסייע בפיתוח ואכיפה של השירות הצבאי הלאומי לצבא ולחיל האוויר.
ניהול הצבא, חיל האוויר, המשמר הלאומי וכוחות מזוינים שאינם שייכים למשמר הלאומי או לרשויות אכיפת החוק.
לתכנן, לכוון ולטפל בגיוס המדינה במקרה של מצב מלחמה; גיבוש וביצוע תוכניות וצווים הנחוצים לצורכי הגנה לאומית, וכן הכוונה וייעוץ להגנה אזרחית בתרחישים של ימי שלום ומלחמה.
לבנות ולהכין כל סוג של מבנים צבאיים לשימוש הצבא וחיל האוויר, כולל מבצרים וצריפים, כמו גם ניהול בתי חולים ומבנים צבאיים אחרים.
ניהול משפט צבאי ושירותי רפואה.
לרכוש ולבנות חימוש, תחמושת, וכל מיני חומרים ואלמנטים לשימוש הצבא וחיל האוויר.
הענקת אישור לצבא להיכנס למדינה אחרת או לאפשר למדינה אחרת לשלוח את כוחותיה למקסיקו.
לתרום בבניית קווי תקשורת יבשתיים ואוויריים יחד עם סוכנויות אחרות של הממשלה הפדרלית.
ארגון פעולות אוויריות בשעת חירום (בהתאם לסעיף 80 לחוק התעופה האזרחית)
מזכירות הצי (בספרדית: Secretaría de Marina, בראשי תיבות SEMAR) היא אחת מתשע עשרה מזכירויות המרכיבות את הקבינט של נשיא מקסיקו.
זהו אחד ממשרדי הממשל החשובים, האחראי באופן בלעדי לניהול חיל הים המקסיקני.
יחד עם מזכירות ההגנה הלאומית, ממלא המשרד את תפקידי משרד ההגנה.
המזכירות נוסדה ראשונה ב-8 בנובמבר 1821, כמזכירות המלחמה והצי.
בשנת 1944 הפכה למזכירות נפרדת, כאשר מזכירות ההגנה הלאומית הפסיקה לקחת אחריות על הצי המקסיקני ומחלקת חיל הים הופרדה ממנו והפכה למזכירות עצמאית, עם זאת המזכירות פועלת באופן הדוק עם הצבא והיא נוטלת תפקידים משמעותיים במסגרת מלחמת הסמים במקסיקו.
המזכירות אחראית לתכנון, ביצוע ותיאום מדיניות ציבורית הקשורה לענף הכוחות המזוינים שהיא מנהלת: הצי המקסיקני.
המזכירות אחראית על הכשרה, תכנון וניהול כל הפעולות הקשורות לשימוש בסופו של דבר באנשי חיל הים למשימות כמו הגנה על הריבונות הלאומית, ביטחון הפנים ויישום תוכנית של הצי במקרה של אסון לאומי;
לפקח ולבדוק ציות לחוקים המקסיקנים ולחוק הימי הבינלאומי בים הטריטוריאלי ובאזור הכלכלי הבלעדי;
לכוון את חיל הים במקרה של מלחמה;
לנהל את יחסי העבודה והזכויות של אנשי חיל הים ואזרחים העובדים עבור הצי;
בטיחות ימית מבחינת חילוץ, חיפוש והצלה;
לכוון את התעשייה הימית במדינה;
לבנות, לשמר ולהיפטר מכל התשתית הימית הנדרשת למילוי התחייבויות הצח, לרבות ייעוץ לנתיבי תקשורת אזרחיים שישמשו בסופו של דבר להגנה;
לייעץ למזכירויות אחרות בענייני הצי;
ניהול מערכות חינוך ובריאות ימיות ישירות;
לנהל את מערכת המשפט הימית;
לפקד על משמר החופים המקסיקני;
פיקוח ושמירה על אוניות סוחר וספינות נוסעים;
לקדם וליישם עבודת פיתוח מדעית או טכנולוגית הקשורה לים;
לפקח על שימור אזורי טבע מוגנים.
מזכירות המודיעין הממלכתית (בספרדית: Secretaría de Inteligencia de Estado, מילולית: "מזכירות המודיעין של המדינה", בראשי תיבות: SIDE), היא סוכנות הביון הפדרלית העיקרית בארגנטינה, כשראש הארגון עומד בראש קהילת המודיעין הארגנטינאית הלאומית (SIN) ומהווה את יועץ הנשיא לענייני מודיעין.
הגוף אחראי להפקת מודיעין בעל ערך ואמין לקבלת החלטות אסטרטגיות בנושאי ביטחון.
מזכירות המודיעין הממלכתית הוקמה ביולי 2024 במסגרת רפורמה שקידם הנשיא חאבייר מיליי בשל אי שביעות רצון מתפקודה של סוכנות הביון הפדרלית של ארגנטינה, שלא הצליחה למנוע את ההתנקשות בסגנית הנשיא כריסטינה פרננדס דה קירשנר, שהייתה נתונה בסכנת חיים.
בנוסף, ביקשו הרשויות להגדיל את תפקידי המודיעין ואת שקיפות המידע אודותיו לציבור.
הסוכנות משתפת פעולה עם שאר גופי הביון הארגנטינאיים כמו:
הסוכנות לביטחון לאומי (Agencia de Seguridad Nacional ,ASN), שהיא סוכנות ביון הפועלת בכפיפות למזכירות המודיעין כדי לייעל את הפעולה והתגובה המוקדמת של כוחות הביטחון בעת חקירת פשעים פדרליים מורכבים.
כחלק מרפורמה מבנית במערכת הביון הלאומית, הסוכנות לביטחון לאומי נועדה לחזק את יעילות גופים כמו הז'נדרמריה הלאומית, המחוז הימי, המשטרה הפדרלית ומשטרת הביטחון של שדות התעופה.
שירות הביון הארגנטינאי (Servicio de Inteligencia Argentino ,SIA), שמופקד על איסוף מודיעין אסטרטגי ברחבי העולם, וכן שיתוף פעולה עם סוכנויות ביון זרות למניעה והרתעת איומים על המדינה.
הסוכנות הפדרלית לאבטחת סייבר (Agencia Federal de Ciberseguridad ,AFC), המהווה את הזרוע הממשלתית העוסקת בהגנה על אירועי סייבר ובמניעתם, בשמירה על אישים ועל מתקנים ובאבטחתם, באבטחת רשומות ובאבטחת מידע.
אגף חקירות פנים (División de Asuntos Internos ,DAI), הסוכנות המופקדת על קידום חקירות, בדיקות וסקירות שמטרתן להעריך ביצועים, חסכון המשאבים, האפקטיביות והשילוב הפונקציונלי של שאר הסוכנויות המרכיבות את מערכת המודיעין הלאומית וכן פיקוח על יושרתם של עובדי המודיעין.
בנוסף, הגוף מתאם ומבקר באופן מבצעי את תקציב המנהלת הלאומית למודיעין פלילי (DNIC) והמנהלת הלאומית לאסטרטגיה צבאית (DNEI), התלויים במשרד ביטחון הפנים ובמשרד ההגנה, בהתאמה.
המזכירות מהווה את ארגון הגג של קהילת הביון הארגנטינאית מתוך מטרה להרכיב את המודיעין שגופי הביון השונים אוספים ולהציגו בפני הנשיא.
מס' שם תקופת כהונה 1 סרחיו נייפרט 15 ביולי 2024 – ואילך
מזכירות הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות היה הגוף שהיה אמון על ניהול ענייני היום-יום של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ועל כן של ברית המועצות שנוהלה על ידי המפלגה הקומוניסטית, בהתאם להנחיות המדיניות שהותוו על ידי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
חברי מזכירות הוועד המרכזי נבחרו באופן פורמלי על ידי הוועד המרכזי, אך בפועל המועמדים נקבעו על ידי הנהגת המפלגה לפני הבחירות.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות עמד בראש המזכירות וכיהן במקביל, ביחד עם מספר מצומצם של חברים נוספים במזכירות, גם בפוליטביורו.
בשנת 1982, עם מינויו של יורי אנדרופוב לחבר המזכירות, היו חמישה חברים שכיהנו במקביל בפוליטביורו ובמזכירות: ליאוניד ברז'נייב, המזכיר הכללי, אנדרופוב, קונסטנטין צ'רניינקו, אנדריי קירילנקו ומיכאיל גורבצ'וב.
המזכירות הוקמה ב-6 באוגוסט 1917 וחבריו הראשונים היו פליקס דזרז'ינסקי, ויעקב סברדלוב ולצדם אדולף יופה ו כממלאי מקום.
בעקבות מהפכת אוקטובר נפלו תפקידי המזכירות על סברדלוב וסטסובה, שכן החברים האחרים במזכירות קיבלו תפקידים אחרים.
באותה עת תפקיד המזכירות היה מנהלי בעיקרו, דוגמת תיאום פעילויות שגופים מחוזיים של המפלגה.
עד שנת 1922 הפכה המזכירות לגוף החשוב ביותר של המפלגה, ובאותה שנה נוצר התפקיד של המזכיר הכללי, שלאחר מותו של לנין היה לתפקיד הבכיר ביותר בברית המועצות.
בשנת 1952 בוטל ה, שהיה אחראי על כוח האדם של המפלגה, ותפקידיו הועברו למזכירות.
מזכירות האומות המאוחדות היא אחד מששת הגופים העיקריים של האומות המאוחדות.
המזכירות היא הזרוע המבצעת של האו"ם.
למזכירות תפקיד חשוב בקביעת סדר היום של גופי הדיון וקבלת ההחלטות של האו"ם (כלומר, העצרת הכללית, המועצה הכלכלית חברתית ומועצת הביטחון), וביישום ההחלטות שלהם.
המזכיר הכללי, שממונה על ידי האספה הכללית, הוא ראש המזכירות.
, שיש לה תפקיד מקביל למשרד החוץ, היא חלק מהמזכירות.
תפקידיו של מזכ"ל האו"ם כוללים סיוע בפתרון סכסוכים בינלאומיים, ניהול מבצעי שמירת שלום, ארגון כנסים בינלאומיים, איסוף מידע על יישום החלטות מועצת הביטחון והתייעצות עם הממשלות החברות בנוגע ליוזמות שונות.
משרדי המזכירות המרכזיים בתחום זה כוללים את משרד המתאם לעניינים הומניטריים ואת המחלקה לפעולות שמירת שלום.
המזכיר הכללי רשאי להביא לידיעת מועצת הביטחון כל עניין שלדעתו עלול לאיים על השלום והביטחון הבינלאומיים.
מזכ"ל האו"ם הנוכחי הוא אנטוניו גוטרש.
ההיררכיה בתוך כל אחד מהם היא כדלקמן:
משרד: מינימום של 20 אנשי מקצוע תחת פיקוחו של חבר צוות D-2 (ראש חטיבה), או במקרים בודדים עוזר מזכ"ל או תת-מזכ"ל
חטיבה: מינימום 15 אנשי מקצוע בפיקוח איש צוות D-2 (ראש חטיבה)
שירות: מינימום 8 אנשי מקצוע בפיקוח איש צוות D-1 (מנהל כללי)
סעיף: מינימום 4 אנשי מקצוע בפיקוח של חבר צוות P-4 (8-12 שנות ניסיון) או P-5 (13-17 שנות ניסיון)
יחידה: מינימום 4 תפקידים בפיקוח מפקד
המשרד המנהל של המזכ"ל (EOSG)
משרד הנציג המיוחד של מזכ"ל האו"ם לילדים ולסכסוך (SRSG/CAAC)
משרד הנציג המיוחד של מזכ"ל האו"ם לאלימות נגד ילדים (SRSG/VAC)
משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם (OHCHR)
משרד תיאום הפיתוח של האו"ם (DCO)
משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA)
משרד האו"ם לענייני החלל החיצון (OOSA)
משרד היועץ המיוחד של האו"ם לאפריקה (OSAA)
משרד האומות המאוחדות ללוחמה בטרור (OCT)
משרד הנוער של האו"ם (UN YOUTH)
שירות הביטחון והבטיחות של האומות המאוחדות (DSS)
מחלקת העצרת הכללית וניהול הכנסים של האומות המאוחדות (DGACM)
המחלקה לניהול אסטרטגיה, מדיניות וציות של האו"ם (DMSPC)
מחלקת התמיכה המבצעית של האו"ם (DOS)
המחלקה לעניינים פוליטיים ולבניית שלום של האומות המאוחדות (DPPA)
אדיס אבבה, הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה
נכון ל-31 בדצמבר 2022, ישנם 36,791 אנשי צוות במזכירות האו"ם מיותר מ-190 לאומים והם עובדים ב-474 תחנות עבודה.
הזכאות לתעסוקה מבוססת על תהליך הגשת מועמדות תחרותית, וישנן הזדמנויות במגוון תפקידים, החל מהתמחויות ועד לתפקידי ביניים ומינויים בכירים.
הכישורים כוללים "הסטנדרטים הגבוהים ביותר של יעילות, יכולת ויושרה", על פי מגילת האו"ם.
חברי הסגל ממונים על ידי המזכ"ל בלבד ומוצבים במוסדות האו"ם.
חברי הצוות מתמנים על בסיס זמני או קבוע, על פי שיקול דעתו של המזכ"ל.
במהלך גיוס העובדים, ייצוג גאוגרפי הוא גורם בחירה בולט במיוחד על מנת שכוח העבודה של האו"ם ישקף במדויק את היקף המדינות החברות באו"ם.
האמנה קובעת כי חברי הצוות אחראים "רק לארגון" ונאסר עליהם לבצע כל פעולה או השפעה שעשויה לרמוז על השתייכות לממשלה או לארגון מחוץ לאו"ם.
המזכירות, שבסיסה בניו יורק, פועלת באמצעות תחנות עבודה באדיס אבבה, בנגקוק, ביירות, ז'נבה, ניירובי, סנטיאגו ווינה, בנוסף למשרדים בכל רחבי העולם.
מחקר מצא שהגורמים הבאים משחקים תפקיד משמעותי בבחירת עובדי המזכירות: רצון להשיג מספר מינימלי של עובדים מכל מדינה, גודל האוכלוסייה והערכת חובות.
המדינות המיוצגות ביותר במזכירות הן דמוקרטיות קטנות ועשירות.
המדינות הנורדיות בולטות, במיוחד, בכל הנוגע לייצוג יתר.
ייצוג נשים באו"ם, במיוחד בתפקידי ניהול וקבלת החלטות ברמה D-1 ומעלה, היה יעד של העצרת הכללית של האו"ם מאז 1970. החל מ-1984 פרסמה מזכירות האו"ם, על מנת להשיג שוויון מגדרי, כמה "תוכניות פעולה" לחמש שנים, כולל תוכניות אסטרטגיות, לשיפור מעמד הנשים במזכירות.
עם זאת, לתוכניות אלה לא הייתה ההשפעה הרצויה, וההתקדמות בהשגת שוויון מגדרי נותרה איטית.
אמצעים מיוחדים להשגת שוויון מגדרי
כדי להבטיח שהיעד לשוויון מגדרי שנקבע על ידי העצרת הכללית יושג, פרסמה המזכירות בספטמבר 1999 הוראה מנהלית (AI) בנושא "אמצעים מיוחדים להשגת שוויון מגדרי".
ב-4 בספטמבר 2012, בדו"חות השנתיים לעצרת הכללית, שכותרתם "שיפור מעמד הנשים במערכת האומות המאוחדות", הצהיר המזכ"ל באן קי-מון כי מטרת האמצעים המיוחדים היא להבטיח "איזון מגדרי בגיוס וקידום", וכי אמצעים מיוחדים יישארו בתוקף עד שתושג "המטרה של שוויון מגדרי", והם יישמרו לתקופה מסוימת.
המזכ"ל, בהמלצותיו לעצרת הכללית, ציין כי "מזכירות האומות המאוחדות, בהתאם להחלטת ועדת המדיניות בראשות המזכ"ל" אמורה "להבטיח יישום יעיל של אמצעים מיוחדים לשוויון מגדרי.
אמצעים אלה כוללים בחירה חובה של מועמדות בעלות כישורים שווים או טובים יותר..."
מאז הקמתה, המזכירות עברה רפורמות נרחבות.
ב-21 במרץ 2005 הציע המזכ"ל קופי אנאן מספר רפורמות למזכירות.
הוא הודיע על כוונתו למנות יועץ מדעי, להקים משרד תמיכה לבניית שלום, להקים מנגנון קבלת החלטות בסגנון קבינט ולחזק את פונקציית התיווך.
מזכיר רפואי עוסק בענייני המנהלה של המוסד הרפואי, אחת מיחידותיו או של גורם רפואי יחיד במקרה קליניקה פרטית.
מזכיר רפואי לרוב מועסק בקופת חולים, בית חולים, קליניקה פרטית או תחת משרד הבריאות.
תפקיד המזכיר הרפואי דורש הסמכה המשלבת היכרות וידע מקצועי ביכולות אדמיניסטרטיביות, טכניות-מחשוביות וכישורי תקשורת בין-אישית.
ובעיקר תוך ניהול זמן המשלב סיוע למטופלים מול ניהול משימות אדמיניסטרטיביות.
בישראל קיימים מספר מוסדות המאפשרים לימודי תעודת מזכיר רפואי.
מזכיר רפואי באופן מסורתי עסק במשימות אדמיניסטרטיביות כמו קביעת תורים, תמלול מסמכים וניהול תיקי מטופלים.
עם זאת, התפתחויות טכנולוגיות כמו תיקים רפואיים אלקטרוניים, אפשרות לרפואה מרחוק ושינויים רגולטוריים הרחיבו באופן משמעותי את תחומי אחריותם.
כיום, המזכירים הרפואיים נדרשים למיומנויות טכניות גבוהות לניהול נתונים דיגיטליים, הבטחת דיוק בתיעוד אלקטרוני ותיאום תקשורת בין-תחומית.
תפקידם התרחב מתפקיד פקידותי פסיבי לעמדת תמיכה דינמית ורב-גונית, התורמת ישירות ליעילות תפעולית, בטיחות מטופלים ואיכות שירות כוללת.
המזכיר הרפואי בעל גישה ליומן הפגישות של כלל נותני השירות ביחידה/מוסד רפואי כולל אפשרות לקביעת תורים.
כמו אפשרות הפקת התחייבויות, הדפסת הפניות ולרוב גם אחראי על ניהול המידע והרשומות האדמיניסטרטיביות והרפואיות, כשטעות או מחדל בתפקידו עלולים להוות בסיס לתביעת רשלנות רפואית.
למרות אפשרות שילוב תביעת רשלנות רפואית נגד המוסד הרפואי המעסיק את הצוות וגורמי הצוות המעורבים במקרה הרשלנות במוסד; מרבית התביעות מוגשות רק נגד המוסד הרפואי המעסיק.
זאת מכיוון שהמוסד נושא באחריות שילוחית למעשי עובדיו במסגרת תפקידם.
עם זאת במקרי רשלנות חמורה או סטייה בוטה מהנהלים שהביאה למצב של החמרה במצב רפואי או חוסר אבחון, מזכיר רפואי יכול גם כן להיכנס לתביעה ובפרט בענייני ניהול ותיעוד רשומות רפואיות.
כהתעלמות מבקשה דחופה לאבחון מומחה; אי סיוע בעברת מידע מלא בעניין תורים, תוצאות בדיקות והנחיות כלליות; הפניה שגויה למטופל או אי-העברת הפניה בזמן; ו/או חריגה מתקנות הגנת הפרטיות.
מזכיר הקיבוץ הוא בעל התפקיד הבכיר בהנהגה הקהילתית של קיבוץ בישראל.
המזכיר משמש כראש המערכת הקהילתית והארגונית של הקיבוץ, אחראי לניהול ענפי השירותים הקהילתיים, לקידום התהליכים האסטרטגיים והחברתיים בקיבוץ, ולתיאום בין המערכת הקהילתית למערכת העסקית.
התפקיד משלב אחריות ניהולית, חברתית וציבורית, ונחשב לעמוד השדרה הארגוני של חיי הקיבוץ.
המזכיר נבחר לרוב על ידי כלל חברי הקיבוץ לתקופת כהונה קצובה, ופועל במסגרת תקנון הקיבוץ והחלטות האספה הכללית.
עומד בראש ועד ההנהלה (כאשר הוא חבר בקיבוץ בו הוא מכהן), מייצג את הקיבוץ כלפי גורמי חוץ ומביא נושאים מרכזיים לדיון ציבורי ולהכרעת החברים.
מפקח על עבודת מנהל הקהילה, המנהל העסקי והמזכיר החברתי (אם ישנם), ודואג ליצירת שיתוף פעולה הדוק בין המגזר העסקי למגזר הקהילתי.
אחראי על עמידה ביעדי התוכנית השנתית הן במישור העסקי והן במישור הקהילתי, ועל תכנון, ביצוע ובקרה של תקציב הקהילה הקיבוצית.
מנהל באופן מקצועי את ענפי ושירותי הקהילה הקיבוצית – חינוך, תרבות, רווחה, בריאות, תחזוקה ושירותים ציבוריים – וכן את הוועדות והצוותים הכפופים למזכירות.
אחראי להסדרת אורחות החיים בקיבוץ ולשמירה על תקנון, נורמות וחיי קהילה תקינים.
מפעיל את המזכירות כזרוע הביצועית של ההנהגה הקהילתית, לרבות קידום החלטות הציבור והובלת פרויקטים בהתאם לצורכי הקיבוץ.
מעניק מענה לבעיות פרטיות של חברים ותושבים, תוך שמירה על סודיות, רגישות וראייה מערכתית.
יוזם ומקדם תהליכים לחיזוק המרקם החברתי, פיתוח תחושת שייכות וזהות קיבוצית, ותמיכה בתהליכי צמיחה דמוגרפית וקליטת משפחות חדשות.
מנהל פרויקטים נקודתיים לפי צורך, ומשמש לעיתים כנציג או כמשקיף מטעם הקיבוץ בוועד האגודה הקהילתית ובגופים אזוריים אחרים.
מזכירות הקבינט (ביפנית: 内閣官房, Naikaku-kanbō) היא סוכנות ממשלתית ביפן, הכפופה למזכיר הקבינט הראשי.
תפקידה העיקרי הוא לתאם את פעולות ממשלת יפן ואת עבודת משרדי הממשלה השונים, לארגן את מערך הדוברות וההסברה של הקבינט, לאסוף ולעבד מידע מודיעיני עבור ראש הממשלה והשרים, וכן לבצע מגוון משימות מנהליות נוספות הקשורות למשרדי ראש הממשלה – לרבות לשכת ראש הממשלה (קאנטיי, Kantei) ומעון ראש הממשלה (קוטיי, Kōtei).
במזכירות הקבינט מכהנים שלושה עוזרי מזכיר הקבינט הראשי, המשמשים עוזרים בכירים למזכיר הקבינט הראשי ואחראים לתכנון, לתיאום ולניהול תחומים מרכזיים במדיניות הפנים, החוץ והביטחון של ממשלת יפן.
עוזרי מזכיר הקבינט הראשיים פועלים תחת פיקוחו של מזכיר הקבינט הראשי וממלאים תפקיד מרכזי בתיאום בין־משרדי ובגיבוש מדיניות כוללת.
הם מחולקים לפי תחומי אחריות:
עוזר לענייני פנים – עוסק בתכנון ובניסוח מדיניות לאומית בתחומים חברתיים, כלכליים ומנהליים, ומתאם נושאים חוצי־משרדים בהתאם להנחיות ראש הממשלה.
עוזר לענייני חוץ – אחראי על מדיניות חוץ, ביטחון לאומי ושיתופי פעולה בין-לאומיים, ופועל בשיתוף פעולה הדוק עם משרד החוץ, משרד ההגנה והמועצה לביטחון לאומי.
במקרים שבהם נדרשת תגובה ממוקדת לסוגיה מסוימת, מוקמות תחת אחריותם יחידות משנה זמניות (סניפים) לצורך קידום מדיניות ממוקדת, המאפשרות גמישות ותגובה מהירה לסוגיות לאומיות ובין־לאומיות.
ניהול משברים ותגובה למצבי חירום
עוזר מזכיר הקבינט הראשי לניהול משברים מופקד על תכנון ותיאום צעדים ממשלתיים להתמודדות עם מצבי חירום המאיימים על ביטחון הציבור, חיי אדם ורכוש.
תחום זה כולל היערכות ותגובה לאסונות טבע רחבי־היקף (רעידות אדמה, טייפונים, שיטפונות והתפרצויות געשיות), תאונות גרעיניות ותאונות תחבורה קשות, אירועי טרור, חטיפות, פיגועי סייבר, ניסויים גרעיניים ותקיפות טילים בליסטיים.
לצורך כך פועל מרכז ניהול המשברים, הממוקם במעונו הרשמי של ראש ממשלת יפן (קנטיי), ומתפקד 24 שעות ביממה כמרכז שליטה לאומי.
המרכז אחראי על הערכת מצב מהירה, חילוץ נפגעים, מניעת התפשטות נזקים ותיאום בין משרדי הממשלה והסוכנויות הרלוונטיות.
קשר למועצה ולמזכירות לביטחון לאומי
מאז הקמת המועצה לביטחון לאומי בדצמבר 2013 והמזכירות לביטחון לאומי בינואר 2014, מתקיים שיתוף פעולה הדוק בין יחידות ניהול המשברים של מזכירות הקבינט לבין הגופים האמונים על ביטחון לאומי ומדיניות חוץ, שכן שני התחומים נחשבים שזורים זה בזה.
בעקבות גידול באיומי הסייבר, נחקק בשנת 2014 חוק היסוד לאבטחת סייבר, שבמסגרתו הוקם בינואר 2015 המטה האסטרטגי לאבטחת סייבר של הקבינט (Cybersecurity Strategic Headquarters).
במקביל, הוקם במסגרת מזכירות הקבינט המרכז הלאומי למוכנות לאירועים ואסטרטגיה לאבטחת סייבר (NISC), המשמש גוף מטה לאומי לקידום מדיניות אבטחת מידע ולתיאום תגובות ממשלתיות לאירועי סייבר.
לשכת המזכיר הכללי של הקבינט
לשכת המזכיר הכללי של הקבינט היא יחידה מנהלית הפועלת במסגרת מזכירות הקבינט של ממשלת יפן, ותפקידה לספק סיוע ארגוני ותיאומי לראש הממשלה ולמזכיר הקבינט הראשי בניהול ענייני הממשלה השוטפים.
הלשכה אחראית על מספר תחומי פעילות מרכזיים:
עניינים הקשורים לישיבות הקבינט – ישיבות הקבינט מתקיימות, ככלל, פעמיים בשבוע – בימי שלישי ושישי.
לשכת המזכיר הכללי מארגנת ומסדרת את סדר היום של הישיבות, מכינה את הנושאים לדיון ומסייעת לראש הממשלה ולמזכיר הקבינט הראשי להבטיח את קיומן התקין והיעיל של הישיבות.
ענייני מינויים המצויים בסמכות הקבינט – הלשכה מטפלת בהיבטים המנהליים של מינויים והדחות הנעשים בידי הקבינט, לרבות מינוי שרי המדינה על ידי ראש הממשלה ומינויים של בעלי תפקידים בכירים הדורשים אישור קבינט, כגון שופטי בית המשפט העליון ושגרירים מיוחדים בעלי סמכות מלאה .
ניהול ותפעול מעון ראש הממשלה (קאנטיי) – הלשכה אחראית על ניהולו השוטף של מעון ראש הממשלה, שבו מתבצעת עבודת הממשלה, מתנהלים דיונים מרכזיים בנושאי מדיניות לאומית ומתקיימות פגישות רשמיות של ראש הממשלה, מזכיר הקבינט ואורחים זרים.
קשרי עבודה עם הדיאט (הפרלמנט היפני) ועניינים מנהליים נוספים – הלשכה משמשת גוף מקשר בין הקבינט לפרלמנט בעת הגשת תקציבים, הצעות חוק ומסמכים רשמיים אחרים.
בנוסף, היא מופקדת על שמירת החותם הרשמי של הקבינט, על ניהול וקבלת תכתובות רשמיות, ועל ענייני תקציב, חשבונאות ודיווח כספי – תפקידים הדומים באופיים לאלה שמבצעים משרדי המזכירות במשרדי הממשלה השונים.
המטה לביטחון לאומי הוא גוף מטה מרכזי במזכירות הקבינט של ממשלת יפן, המשמש כזרוע הביצועית והתיאומית של המועצה לביטחון לאומי.
המטה לביטחון לאומי ממלא תפקיד מרכזי בתכנון, תיאום וייעוץ למדיניות הביטחון והחוץ של ממשלת יפן, באמצעות סמכויות התיאום הכוללות של מזכירות הקבינט.
הוא אחראי לגיבוש עקרונות היסוד והמדיניות הכוללת בתחומי החוץ, הביטחון והכלכלה בעלי היבט ביטחוני, ולתיאום בין כלל משרדי הממשלה והסוכנויות הרלוונטיים.
מספק סיוע ארגוני, מודיעיני ותיאומי קבוע למועצה לביטחון לאומי, ומתמקד בגיבוש תוכניות וצעדים אסטרטגיים בנושאי ביטחון לאומי, מדיניות חוץ והגנה.
מוביל את עבודת המטה הממשלתית לקביעת מדיניות אחידה, ומוודא תיאום בין משרדי החוץ, ההגנה, האוצר, הכלכלה ומשרדים נוספים.
בעת אירועים ביטחוניים חריגים או מצבי חירום, המטה מגבש הצעות מדיניות והמלצות לממשלה מנקודת מבט ביטחונית, דיפלומטית וכלכלית.
תפעול האירוע בפועל נותר באחריות הממונה על ניהול משברים במזכירות הקבינט.
אחראי להזמנת מידע רלוונטי מגופים ממשלתיים, לסינון ולעיבודו לצורך קבלת החלטות.
הוא ממלא תפקיד של "מרכז תיאום מידע", המאגד נתונים מודיעיניים ודיפלומטיים לצורך תכנון מדיניות כולל.
הסוכנות לניהול משברים של מחלות זיהומיות
הסוכנות לניהול משברים של מחלות זיהומיות במשרד הקבינט היא יחידה ממשלתית הפועלת במסגרת מזכירות הקבינט של יפן, ומשמשת גוף מטה מרכזי להתמודדות לאומית עם משברי מגפות ומחלות מידבקות.
גיבוש וקביעת מדיניות הממשלה להתמודדות עם מגפות ומחלות מידבקות, ועל תיאום כולל בין משרדי הממשלה השונים בתחום זה.
היא פועלת לשילוב מאמצי כל הגופים הממשלתיים כדי להבטיח תגובה אחידה ויעילה בעת התפרצות מחלה.
בימות שגרה, הסוכנות אחראית לעדכון ולהרחבה של תוכנית הפעולה הממשלתית, הכוללת את צעדי ההיערכות הלאומיים למקרי חירום בריאותיים.
בנוסף, היא מקיימת אימונים ותרגילים יישומיים בהתאם לתוכנית, ומובילה תהליך מתמשך של בדיקה, הערכה ושיפור כדי להבטיח שתוכניות החירום יהיו אפקטיביות בעת הצורך.
בעת התפרצות מחלה זיהומית חמורה או מגפה לאומית, הסוכנות פועלת תחת המטה הממשלתי להתמודדות עם מגפות שהוקם לפי החוק המיוחד להתמודדות עם שפעת חדשה ומחלות דומות.
במסגרת זו היא מגבשת את מדיניות הממשלה הכוללת, מתאמת את פעולות כל המשרדים והגופים הנוגעים בדבר, ומסתמכת על ידע מדעי שמספק המכון הלאומי לחקר ניהול משברים בריאותיים .
לשכת הדוברות של הקבינט היא יחידה במזכירות הקבינט של ממשלת יפן, האחראית על ניהול מערך ההסברה, יחסי הציבור והתקשורת של ראש הממשלה והקבינט.
הלשכה מהווה את מרכז התיאום של מדיניות התקשורת הממשלתית ומובילה את מאמצי ההסברה הלאומיים כלפי הציבור היפני והקהילה הבין־לאומית.
אחראית על הפצת מידע והסברה בנוגע למדיניות המרכזית של הקבינט וליוזמות לאומיות חשובות.
היא פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם משרדי הממשלה השונים כדי לתאם קמפיינים תקשורתיים וליישם אסטרטגיות הסברה אחידות בכל זרועות הממשל.
לצורך כך, הלשכה מפעילה מגוון רחב של ערוצי תקשורת – ובהם אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת יפן (Prime Minister's Office), לצד שימוש במדיות חברתיות כגון אינסטגרם, פייסבוק, טוויטר ו־LINE – לצורך הפצת מידע עדכני לציבור ביפן ומחוצה לה.
אחראית על תיאום ההתקשרות עם כלי התקשורת ועל קיום מסיבות עיתונאים מטעם ראש ממשלת יפן ומזכיר הקבינט הראשי.
היא מתכננת את זמני ההופעות, מנהלת את תדרוכי התקשורת ומוודאת כי המסרים הממשלתיים מועברים לציבור באופן עקבי וברור.
בעת מצבי חירום, כגון אסונות טבע, מגפות או משברים ביטחוניים, הלשכה ממלאת תפקיד מרכזי בהעברת מידע לציבור ובתיאום הודעות הממשלה.
היא מפרסמת בזמן אמת נתונים על פעולות החילוץ, מדיניות הסיוע והצעדים שננקטים, תוך הקפדה על שקיפות, מהירות ואחידות במידע שמופץ באמצעי התקשורת השונים.
לשכת המודיעין והמחקר של הקבינט
לשכת המודיעין והמחקר של הקבינט היא גוף מודיעיני הפועל במסגרת מזכירות הקבינט של ממשלת יפן.
הלשכה משמשת מרכז איסוף, עיבוד וניתוח מודיעין אסטרטגי עבור ראש הממשלה והקבינט, וממלאת תפקיד מרכזי בתיאום עבודת המודיעין בין סוכנויות הביטחון השונות של המדינה.
הלשכה הלאומית לתיאום סייבר היא יחידה הפועלת במסגרת מזכירות הקבינט של ממשלת יפן, ותפקידה לתאם את מדיניות הסייבר הלאומית ולספק תמיכה מקצועית להמטה האסטרטגי לביטחון סייבר.
ניטור וניתוח של ניסיונות חדירה, תקיפות סייבר ופעולות בלתי חוקיות המתבצעות כלפי מערכות המידע של משרדי הממשלה והסוכנויות המנהליות, באמצעות רשתות תקשורת ומערכות אלקטרוניות שונות.
בעת אירועים משמעותיים שעלולים לפגוע בביטחון מערכות המידע הממשלתיות, הלשכה מבצעת חקירות לזיהוי מקורות התקיפה ולבחינת הגורמים לכשלים, במטרה לשפר את רמת ההגנה המערכתית.
מספקת ייעוץ מקצועי, מידע ותמיכה טכנית למשרדי הממשלה בנוגע לחיזוק מערכות ההגנה הדיגיטליות שלהם, ומבצעת ביקורות תקופתיות לשם פיקוח על יישום תקני הסייבר הלאומיים.
גיבוש ובתיאום מדיניות כוללת להבטחת אבטחת הסייבר של ממשלת יפן, ובתיאום בין משרדים וארגונים לאומיים לשם קידום שיתופי פעולה בתחום.
מַזְכֶּרֶת בַּתְיָה היא מועצה מקומית במחוז המרכז.
נוסדה כמושבה בשלהי שנת 1883, ביוזמתו של הרב שמואל מוהליבר.
מזכרת בתיה הייתה המושבה הראשונה בארץ ישראל שהוקמה על ידי הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1952.
שמה המקורי היה "עקרון", בשל מיקומה הסמוך לכפר "עקיר".
מייסדי המושבה שיערו כי שם הכפר משמר את השם של העיר המקראית עקרון.
לבקשת הברון, במהלך ביקורו במקום באפריל 1887, הוחלף שמה של המושבה ל"מזכרת בתיה" על שם אם הברון, בטי סלומון דה רוטשילד.
בסוכות ה'תרמ"ג (ראשית אוקטובר 1882) שכנע הרב שמואל מוהליבר, ממנהיגי חובבי ציון, את הברון דה רוטשילד מפריז לתמוך בתוכנית שיזם יחד עם יחיאל ברי"ל, העורך והמו"ל של העיתון העברי "הלבנון", להקים מושבה שמייסדיה יהיו "עובדי אדמה מנעוריהם".
הוסכם שהברון רוטשילד יממן את בניית הבתים וכי"ח תקצה למתיישבים אדמות מתוך אדמות מקוה ישראל.
יחיאל ברי"ל שיצא בשליחותו של הרב מוהליבר לאתר אנשים המתאימים למשימה מצא איכרים שומרי תורה ומצוות מבני הכפר היהודי נובופבלובקה בקרבת העיירה רוז'ינוי, ברוסיה הלבנה (באותה העת היוותה חלק מהאימפריה הרוסית ובשנות האלפיים, בבלארוס) שרצו לעלות לארץ ישראל, גייס את המימון הדרוש לנסיעה וליווה אותם בעלייתם.
המייסדים זכו להתכנות ה'ראדומים' על שם עירו של הרב מוהליבר.
עלייתם וקליטתם בארץ נתקלה בקשיים רבים שאברהם מויאל, עוד טרם נתמנה רשמית לנציג הבכיר של 'חובבי ציון' בארץ ישראל, סייע בפתרונם.
ר' יחיאל בריל יצא בשליחות הרב מוהליבר לדבר על לב תושבי פבלובקה "השלוים והשקטים" להטות שכם, כשהוא מצויד במכתב מהרב מוהליבר לגאון הרב מרדכי גימפל יפה רבה של רוז'ינוי, שיסייע בבחירת האנשים המתאימים למשימה.
ביום ו' חשון תרמ"ג (19 באוקטובר 1882), נבחרו בדקדקנות עשרה מקרב יושבי הכפר פבלובקה על מנת שיוכלו לקיים מניין ובהתאם להמלצת הרב מרדכי גימפל יפה: "עשר משפחות ובהן 101 נפשות, 54 זכרים ונקבות 47, וכשני שלישים מהם עושים מלאכה בבית ובשדה, כולם בעלי כח ואנשי שלום ואחוה".
בהסכם נקבע, בין היתר, כי תחילה יעלו לארץ עשרת הנבחרים בלבד ולאחר שיעמדו במבחן ייצאו "טובים ומוכשרים לעבודת האדמה" תינתן להם "אחוזת שדה" ורק אז יעלו בני משפחותיהם.
בשולי ההסכם אישר וקיים הרב ר' מרדכי גימפל יפה את האמור בו וציין: "וכולם קבלו עליהם כל הפרטים האלה ברצונם הטוב וחתמו על זה בלבבות שלמות ונפשות חפצות".
לעשרת הנבחרים הוקצה זמן של שבועיים ימים בלבד לצורך התארגנות ואיסוף כספים להוצאות הדרך (ההוצאות היו על חשבונם בהתאם לאמור בהסכם).
בפועל עלו אחד עשר מייסדים, למקרה שאחד יחלה ולא תהיה אפשרות לקיים מנין בהיעדרו.
עלייתם ארצה של המייסדים הייתה רצופה תלאות וייסורים בעת מסעם ביבשה ובעת הפלגתם בים הסוער.
לבסוף הורשו לרדת לחופי ארץ ישראל ביום ד' בטבת תרמ"ג (14.12.82).
בו ביום עברו למקוה ישראל לתקופת הכשרה וניסיון, ובמקביל תרו את הארץ למציאות קרקע אשר תתאים לגידול תבואה.
בהיותם איכרים מנוסים, ביקשו מנציג הברון רוטשילד, הפקיד הירש, לאפשר להם לצאת לחיפוש אחר קרקעות מתאימות.
הירש נענה ויצאו לדרך שלושה חלוצים, חיים משה פרס, משה ליב ברנשטיין ויעקב ארקין יחד עם אברהם מויאל וברי"ל מטעם הפקיד.
ברחבי הארץ נערך סקר של ממש, לראשונה בתולדות ההתיישבות, כדי לאתר את השטח המתאים ביותר.
הם הגיעו לאזור הכפר הערבי עאקיר, שם ראו אדמה שחורה המתאימה לגידול חיטין ובאמצעות הלוואה של הברון רוטשילד רכשו אלפיים וחמש מאות דונמים.
הם התחילו לחרוש אותה ב-ז' בחשוון ה'תרמ"ד, 7 בנובמבר 1883, אירוע הנחשב לייסוד המושבה, וקראו לה "עקרון".
ראשי משפחות המייסדים היו: יעקב ארקין, צבי ארקין, ברוך צבי ברנשטיין, אברהם יעקב גלמן, יחזקאל לוין, יעקב לסקובסקי, משה מלר, חיים משה פרס (פרעס), דב רודבסקי, יהושע רובינשטיין ואפרים שקולניק.
בין המצטרפים בהמשך למקימי מזכרת בתיה היה מרדכי ניימן מאנשי העלייה הראשונה ומחלוצי החקלאות בארץ ישראל ועוד קבוצה של יהודים יוצאי רומניה.
בהמשך מצאו מומחי הברון כי האדמות מרובות מכפי הדרוש לאחת-עשרה המשפחות.
הירש הציע להוסיף עוד שלוש משפחות: משה אליהו הרשקוביץ מוותיקי השומרים של מקוה-ישראל, לוויטה זליג אהרון שהיה נגר אומן במקוה-ישראל כבר כמה שנים, ודוד נוימן, אזרח עות'מאני שנמלט מרומניה המורדת אל בנו, תלמיד במקוה ישראל.
לשלושה צורפו ארבעה נוספים: שאול הלזנר יליד סבסטופול ותלמיד מקוה-ישראל, יעקב גולד, גרשון שרשבסקי ושלמה הכהן ווייסברג - אף הם אזרחים עות'מאניים פליטים מרומניה.
עיתון הצבי מתאריך כ"ו אדר ב' תרמ"ו (1886), פרסם את הידיעה, תחת הכותרת "העקרונים שמחים בחלקם", ובהמשך הידיעה: "מעקרון מודיעים: י"ז משפחות נאחזו שמה.
לכל אחת מהן מק"ג עד ק"ס דונם אדמה.
השנה זרעו כל אחד תשעים דונם חטים ושעורים ושבעים דונם הניחו לזרע הקיץ, איכרי עקרון שמחים מאד בחלקם, את נדיבם יברכו שבע פעמים ביום ואת פקידם יאהבו, כי מתנהג איתם ברחמים".
מאחר שלא קיבלו רשות מהממשלה העות'מאנית לבנות בתי מגורים, בנו בתחילת 1884, ארבעה בתים דו-קומתיים, בתור רפתות, כאשר הקומה הראשונה שמשה כרפת והשנייה חולקה ליחידות מגורים.
אלו היו הבתים הראשונים של המושבה.
עקב הצפיפות הרבה ופשטות הבתים כונו הבתים קזרמות, שמשמעותם ברוסית "בית מגורי חיילים".
קירות הבתים נבנו מאבני כורכר, כמקובל באותם הימים.
קשתות מעץ, שעליהן הוקמה הקומה השנייה, שמרו על יציבות המבנה.
בשנת 1888 הרפתות הועברו לקצה החצר והקומה הראשונה הוסבה למגורים.
הרעפים למבנה הובאו ממרסיי שבצרפת.
המחיצות בין החדרים נבנו בשיטה שהייתה נהוגה בזמנם "השיטה הבגדדית" - עם מסגרת עשויה לוחות עץ ומילוי של חומר בתוכה.
במהלך השנים 5–1884 עלו גם בני המשפחות של המייסדים, וכבר ב-1884 הצטרפו אליהם שבע משפחות נוספות ממקומות שונים.
איסור הבניה התבטל, ונבנו בתי מגורים רגילים.
משפחות בודדות מעטות, בעיקר של בעלי מלאכה, המשיכו להצטרף גם אחר כך.
המבנה המרשים במושבה הוא בית משק הברון, המהווה היום מרכז תרבותי.
הוא נבנה בשנת 1892 כמרכז המנהל המשקי של פקידות הברון.
שני שערים, מעוצבים בקפידה, הובילו לחצר.
בקומת הקרקע, האולם הגדול שימש לאחסון בהמות, כלי עבודה גדולים וכרכרות.
בפנים היה אסם ויציע עץ וגלגלת עץ להעלאת יבול החיטה.
בשני המגדלים בצדי המבנה התגוררו פקידי הברון, הגננים ושאר בעלי התפקיד במושבה.
בעת השחזור של המבנה הסתבר כי הוא נבנה מחומרים מעולים: אבני כורכר מסותתות היטב, קורות עץ ולוחות עץ, חלקם מארזי הלבנון.
זו הסיבה שהמבנה נשמר היטב מעל למאה שנה.
רק פעולות קלות נדרשו לשם ביצוע השחזור.
הברון רחש יחס של כבוד למייסדי מזכרת בתיה בשל חריצותם ודבקותם בדרך התורה ועל כן הסב את שמה מעקרון למזכרת בתיה לזכר נשמת אמו בעת ביקורו הראשון במושבה בשנת תרמ"ז (1887).
תמונת מצב זו לא ארכה זמן רב ומערכת היחסים התערערה לקראת שמיטת תרמ"ט, היא השמיטה הראשונה למושבות הראשונות בארץ ישראל.
זמן מה לפני שמיטת תרמ"ט ניתן היתר המכירה הראשון שבין חותמיו היה הרב שמואל מוהליבר.
רבני ירושלים התנגדו למתן ההיתר וסברו שיש לשמוט כליל מעבודת האדמה בשנת השמיטה.
מייסדי מזכרת בתיה, לאחר לבטים לא מעטים, החליטו לנהוג כפסק רבני ירושלים, להבדיל מיתר המושבות בארץ שסמכו על היתר המכירה.
החלטתם של מייסדי מזכרת בתיה הכעיסה את פקידי הברון אשר גזרו גזרות קשות על תושבי המושבה כגון סגירת באר המים, סילוק המורים, אי מתן הרשאה לרופא לטפל בחוליהם והפסקת התמיכה.
למרות גזרות אלה, מייסדי המושבה היו איתנים בדעתם ולא נכנעו ללחצי פקידי הברון על לתום שנת השמיטה.
לאחר שנת השמיטה התערבו רבני ירושלים וניסו להשכין שלום בין הברון ופקידיו לבין תושבי המושבה.
ניסיון זה צלח אך לא לפרק זמן ארוך.
בשנים 1893–1890, התעורר סכסוך חדש עם פקידות הברון אשר דרשה שכל אדמות המושבה ינטעו במרוכז תחת פיקוח הפקידות ובאופן זה לא תישמר הבעלות הפרטית כפי שהייתה מאז הקמת המושבה.
במחאה לכך חלק מהמייסדים נטעו בעצמם על חלקותיהם נטיעות ועל רקע זה הפקידות תבעה לדין בבית הדין הרבני בירושלים את מייסדי המושבה.
פסק הדין היה שעל המייסדים לעקור את הנטיעות.
מצב דברים זה הביא למתח רב בין המייסדים לפקידות הברון עד שבסופו של דבר נאלצו מייסדי המושבה לחתום על כתב כניעה בו הצהירו כי כל אדמות המושבה שייכות לברון וכי עליהם לציית לכל הוראותיו.
בעקבות הסכסוך חלק מהמשפחות גורשו מהמושבה.
שלטון הפקידות הסתיים (או התמתן) ב-1900, כאשר הברון העביר את ניהול התמיכה במושבות לחברת יק"א (ויותר מאוחר - פיק"א).
למרות זאת, בספטמבר 1911 התרחשו בעקרון התנגשויות בין האיכרים לפקידות.
מקור המים הראשון של המושבה הייתה באר שחפרו עם הקמת היישוב בשנת 1883 ונקראה "באר האנטיליה".
מי התהום נתגלו בעומק של כ-30 מטרים והועלו על ידי מערכת של כלי קיבול, תיבות עץ במקרה זה, אשר הופעלו על ידי מערכת גלגלי שיניים שפעלו בכוח סיבוב בהמה, בדרך כלל סוסים.
תיבות אלה העלו את המים אל גג המבנה וממנו הוזרמו המים בתעלה אל עבר הבריכה והובילו אותם לבתים במכלים, ביד או על גב בהמה.
אברהם משה לונץ כתב בשנת 1891: "ובאר גדולה אשר מימיה יעלו בכח סוסים".
מ-1912 שאבו את המים מבאר שנייה, בכח מנוע דיזל, אל מגדל מים, ומתחו צנרת שהמים זרמו בה אל הבתים בכוח הכובד.
הבאר עומדת על תילה משוחזרת, לעיתים אף פועלת.
הענף החקלאי הראשון והעיקרי של המושבה היה חיטה וגידולי שדה אחרים, וכוח העבודה לחרישה ולהובלה היה השור, עד שהטרקטור החליף אותו אחרי מלחמת העולם הראשונה.
אדמות המושבה, גם אחרי שנקנו שטחים נוספים, לא הספיקו לקיום סביר מגידולי השדה, וכל השנים חיפשו וניסו ענפים מכניסים יותר, בעיקר מטעים.
בשנות ה-20 התפתחו גידול הירקות ומשק החלב, והחל משנות ה-30, למרות הבארות מעוטות המים באופן יחסי – ההדרים.
בסוף שנות ה-50 התחילו לנטוע כרמים.
משנות ה-70, בהן התחילה המושבה להתרחב, עובדים רוב התושבים מחוץ לה.
במושבה לא היה רופא ובית החולים הקרוב ביותר היה ביפו והובלת חולה אליו בעגלה, בדרכים המשובשות שהיו אז, נמשכה יום שלם.
בחורף, כשזרמו מים בערוצי הנחלים, המושבה נותקה לחלוטין מכל שכנותיה.
כדי לתת תשובה לחולים, שלא הבריאו תוך שבוע, התארגנו כמה נשים צדקניות, בהנהגת חיה-רוחלה פרס (פרעס), כלתו של חיים משה פרס, והקימו את חברת "לינת צדק".
בחדר חולים מאולתר זה טיפלו הנשים בחולים באמצעים שעמדו לרשותן, חוקן, כוסות רוח, סיר לילה ואבקת כינין.
הן גם ניהלו יומן בו רשמו את התפתחות המחלה וההחלמה.
במשך השנים, התקיימו לרוב יחסי שכנות טובה עם הכפר הערבי הסמוך, עאקיר.
רבים מבני הכפר עבדו במושבה, והדרך אל המושבה עברה בכפר.
המושבה סבלה מגנבות שבמהלכן נגנבו בהמות עבודה, שוורים, פרות, סוסים ותבואות, אף על פי שהוצבו שומרים רבים בלילות.
ריבוי הגנבות אילץ את האיכרים להקיף בחומות גבוהות את חצר המשק, הרפת, האורווה והמתבן.
חומות לא הועילו מפני הגנבות.
היא פונתה ללילה אחד בעקבות ההתקפה על חולדה הסמוכה במאורעות תרפ"ט.
במלחמת העצמאות, בעקבות חסימתן של דרכים ישירות יותר לירושלים הנצורה, עברה עיקר התנועה היהודית דרך הכביש שעבר בתוך עאקיר וממנו המשיכו למזכרת בתיה ולחולדה לעבר כביש מסמיה-לטרון.
מאוחר יותר נחסם גם קטע כביש זה על ידי ערביי עאקיר ונוסעי השיירות נאלצו לעקוף את הכפר דרך פרדסי נען בדרכם למזכרת בתיה.
בתחילת מאי נכבשה עאקיר והמחסום הוסר התחבורה לירושלים המשיכה לעבור במושבה עד שהשלימו את "כביש הגבורה" (מרמלה לצומת שמשון) בסוף 1948 (קטע כביש 411 העוקף את קריית עקרון ואת המושבה נסלל כעשרים שנה מאוחר יותר).
עד ראשית שנות ה-70 המושבה הייתה קטנה – כ-200 תושבים ב-1890, כ-500 ב-1940, ולא הרבה יותר מזה ב-1960. בשנים 1970–1969 נבנו השיכונים הראשונים, חלקם בתי דירות וחלקם דו-משפחתיים.
עולים, בעיקר מצפון אפריקה, הובאו ושוכנו בהם, ואופי אוכלוסיית היישוב התחיל להשתנות.
באותו זמן, בקירוב, התחילו לבנות במושבה בתים פרטיים, קרקע חקלאית הפכה למגרשים, והמושבה המשיכה לגדול בדרכה להפוך לעיירה הקטנה, רובה שכונות שינה, כפי שהיא עכשיו.
מזכרת בתיה ממוקמת ליד קריית עקרון ושתיהן סמוכות לעיר רחובות ובשנת 2003 הועלתה הצעה לאחד את שלושת היישובים.
ההצעה נדחתה והועלתה הצעה חדשה, לאחד רק את מזכרת בתיה עם קריית עקרון, אך גם הצעה זו לא יצאה לפועל.
מזכרת בתיה, יחד עם קריית עקרון ונס ציונה, מאוחדות מ-2013 בתאגיד מים וביוב בשם "מי ציונה".
במלחמת העצמאות, בגלל קשיי התחבורה בכבישים שונים, התרכזה התעבורה ממישור החוף לירושלים בכביש 411 דרך מזכרת בתיה לכיוון חולדה.
כביש 6 עובר בקרבת היישוב ויש תוכנית לחבר את רשת הכבישים המקומית באמצעות מחלף יהלום באזור חולדה, שיחבר את כביש 411 לכביש 6. המחלף אושר סטטוטורית והליך התכנון הושלם.
במאי 2019 נחנכה תחנת הרכבת מזכרת בתיה.
במתחם בו נבנתה תחנת הרכבת מתוכנן גם אזור מסחרי.
בתחנה עוברות רכבות בקו נהריה - באר שבע מרכז.
במזכרת בתיה מארגנים מרוץ עממי שנתי החל מ-2013.
"ציוני דרך" מרכז סיור ולימוד
"ציוני דרך" מרכז סיור ולימוד הוא מרכז להדרכת טיולים הפועל מטעם ובפיקוח משרד החינוך, ואחד הגופים הפועלים מטעם "אשכולות".
מדריכות מרכז "ציוני דרך" הן בעלות תו תקן להדרכת טיולים מטעם משרד החינוך.
המרכז הוקם בראשית שנת תשנ"ז (1996), לאחר העלאת עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר לארץ והטמנתן בבית העלמין במזכרת בתיה.
המרכז עורך טיולים ברחבי הארץ בנושאי ראשית הציונות, מורשת קרב, סיורי טבע ותנ"ך.
מגרש הבית של ציוני דרך הוא במושבה מזכרת בתיה.
המרכז עורך סיורים גם באתריה ההיסטוריים (בית הכנסת הגדול, בתי המייסדים (קזרמות), בית משק הברון, הבאר, גן הברון, אתר המשוריין, אוהל הרב מוהליבר), המלווים בהצגות רחוב ובצפיה במיצג אור-קולי במוזיאון הרב מוהליבר.
מוזיאון המושבה נקרא על שם ערן שמיר - סגן מפקד סיירת הצנחנים שנהרג ב-1997 במבצע מרכבות האלים בלבנון.
המוזיאון מוקדש לתולדות המושבה מזכרת בתיה.
המוזיאון כולל את המבנה המרכזי, שהיה "בית הפקידות", אשר שונה בהמשך לבית ועד המושבה, בית המועצה המקומית, והדואר.
בקזראמה שמימין למוזיאון בקומת הקרקע היה בית הרוקח, ובחדר נוסף המשמש להקרנת סרט מראשית המושבה.
מעבר לרחוב קזארמת בית לוין, ברפת שבקצה החלקה ישנה תצוגת כלי עבודה ובתווך מבנה עם מכונות ויצירות מבית היוצר של חתן פרס קפלן - אשבל.
אתרים נוספים המשמרים את עברה של המושבה וכלולים בסיורים הנערכים בה:
הבאר הראשונה משנת 1884 ועליה מתקן אנטיליה הנמצאת ברחוב המייסדים בסמוך לבית משק הברון.
בפינת הרחובות הגורן-נתיב השיירות מצוי "גן הברון", גן משוחזר בו נערכו ניסויים לאיקלום סוגים שונים של עצים כדי לבחון מה ראוי לנטוע בשדות המושבה.
בכניסה לגן ניצב פסל בדמות רוטשילד, ועל קירותיו ציורים של הברון, של אמו, ושל הרב מוהליבר.
מול הגן מוצב משוריין זכר לימים בהם הייתה הדרך מתל אביב לירושלים חסומה על ידי הכפריים הערבים בכפר סלמה - היום כפר שלם, ובכפר יאזור - היום אזור.
השיירות לירושלים נאלצו לנסוע מתל אביב דרומה למקוה ישראל - משם לחולון לראשון לציון - לרחובות ודרך צומת ביל"ו עברו השיירות דרך המושבה לקיבוץ חולדה ומשם ב"דרך בורמה" עלו לירושלים.
לזכר אותם ימים נקרא הרחוב "נתיב השיירות".
ליד המשוריין אנדרטה קטנה עם מילותיו של נתן אלתרמן: כי לא נשוב אחור ודרך אין אחרת.
אין עם אשר ייסוג מחפירות חייו.
במוזיאון שתי קומות: בקומה הראשונה שרידי בית הכנסת הראשון של המושבה שנהרס, שולחן לימוד לתלמידים, פריטי לבוש, כלי עבודה ותפירה, כלי בית, כלי אוכל ורהיטים.
בחזית הבית שובך יונים מאותם הימים.
בסמוך למוזיאון ניצב תא טלפון אדום בריטי עם סמל הוד מלכותו כמו בלונדון.
מוזיאון הרב מוהליבר נחנך בי"ט בסיון תשס"ט (11.6.2009).
מטרתו להאיר מעט ממורשתו החינוכית והציונית של הרב שמואל מוהליבר הרלוונטית לימינו בהרבה מתחומי החיים.
הוא הוקם על ידי "ציוני דרך", מרכז סיור ולימוד מזכרת בתיה בתוך מבנה חקלאי מראשית ימי המושבה הממוקם במפגש הרחובות רוטשילד והרב מוהליבר.
המוזיאון שופך אור על דמותו של הרב מוהליבר באמצעות מיצג אור-קולי הסוקר ציוני דרך בתולדות חיבת ציון ובחייו של הרב מוהליבר.
המוזיאון מהווה תחנה אחת בסיור באתרי המושבה בהדרכת "ציוני דרך" מרכז סיור ולימוד.
מייסדי המושבה היו יהודים דתיים, שהקפידו בקיום מצוות.
אף על פי שרבנים שונים ניסו להקל עליהם, למשל במצוות מעשר עני, אותה הציעו להם להחליף בתשלום למלמדים, האיכרים הקפידו עם עצמם והגישו מעשר עני לעניי ירושלים.
נחנך בשנת תרמ"ו (1886) במרכז המושבה במבנה בן שלוש קומות והזדקר מעל כל בתי המושבה.
בית הכנסת הראשון במזכרת בתיה היה בית הכנסת הראשון שנבנה במושבות יהודה.
הקומה הראשונה שימשה כבית הספר, בקומה השנייה הייתה עזרת הגברים, ובקומה השלישית - עזרת הנשים.
בית הכנסת שימש את התושבים במגוון צרכים במעגל החיים, ולפיכך היה למקום כינוס מרכזי בחיי המושבה.
מול בית הכנסת הוקם מבנה ציבור נוסף ששימש כבית פקידות הברון והיום משמש כמוזיאון המושבה.
בית הכנסת הראשון עמד על תילו ושימש את תושבי המושבה כארבעים שנה.
בית הכנסת הגדול נחנך בשנת תרפ"ח (1928), לאחר שבית הכנסת הראשון היה צר מלהכיל את תושבי המושבה שגדלה.
ישנה סברה לפיה היה צורך בבניית בית כנסת חדש מכיוון שנתגלה סדק באחד מקירותיו של בית הכנסת הראשון.
בית הכנסת המכונה "הגדול" ממוקם במה שהיה אז קצה המושבה, בצומת הרחובות רוטשילד, מוהליבר ואליהו - על שם הברון והרב שאחראים להקמת המושבה, ועל שם בן המושבה אליהו הרשקוביץ, שנפל כלוחם בבריגדה היהודית בסוף מלחמת העולם השנייה, באיטליה.
"בית הכנסת הגדול" שהפך עם השנים לסמלה של המושבה הוא בית כנסת יפה, הן בחזותו החיצונית המזכירה בתי כנסת באירופה, והן במראהו הפנימי ובארון הקודש העשוי עץ, שהיה עוד בבית הכנסת הראשון.
נוסח התפילה הרשמי בבית הכנסת הוא נוסח אשכנז כמנהג הגר"א.
מזכרת בתיה הייתה המושבה הראשונה במושבות יהודה שהעסיקה רב במשרה מלאה.
רבני המושבה השפיעו לא רק על הנעשה בתוככי בית הכנסת ועל לימוד התורה ופסיקת הלכה, אלא גם על התנהלות המושבה בשלל תחומים.
1884-1888 הרב שמחה בונים אוסוביצקי.
בניו בוריס ויהושע אוסוביצקי היו פקידים של הברון רוטשילד.
פעל רבות לחיזוק החינוך והתמנה ל"ראש המורים" במושבות יהודה.
בהשראתו פתחה חברת "שערי תורה" מירושלים תלמוד תורה במזכרת בתיה.
1908-1912 הרב יעקב יוסף דזימיטרובסקי.
נבחר על ידי הרב קוק בהמלצת הרב צבי פסח פרנק והשפעתו על בני המושבה הייתה רבה.
1911-1919 הרב משה המאירי אוסטרובסקי.
בימי כהונתו התעוררו שאלות הלכתיות רבות כמו קיום שנת השמיטה, והרב השתדל להקל על תושבי מזכרת בתיה ולמצוא פתרון הולם לשאלות.
שימש גם כמוהל ושוחט ובודק.
בתקופתו נעשה המעבר מבית הכנסת הראשון לבית הכנסת הגדול.
עלה לישראל מרמברטוב שבפולין טרם פרוץ מלה"ע השנייה.
בנו היה הרב גדליה הרץ, ראש ישיבת חידושי הרי"ם שבתל אביב.
מאז שנת 1969 מכהן כרב המושבה הרב אפרים זלמנוביץ.
בתקופת כהונתו התרחבה המושבה וגדלה וכן נוספו בה גם משפחות דתיות וכן, משפחות המשלבות אורח חיים דתי וחילוני.
בשבתות בהן עולה לתורה חתן בר מצווה בבית הכנסת הגדול, כמעט כל שבת, בטרם הוצאת ספר התורה בסוף שחרית, דורש הרב בענייני פרשת השבוע.
כמו כן הוא מעביר שיעור בין מנחה של שבת לערבית.
משפחות שאורח חייהם דתי הגיעו למושבה בשלהי שנות השמונים, בשנות השלושים לחייהם, עת בבית הכנסת פעל הגבאי משה שקולניק ובתורה קרא באופן קבוע אברום-אברהם.
הקהילה הזו מונה כעשרים משפחות המתמידות לקיים כל שבת התכנסות לשיעור.
בנוסף לבית הכנסת הגדול הוקמו לאורך השנים בתי כנסת נוספים ליוצאי הגלויות ממרוקו, מתימן, מלוב, ומאתיופיה וכן בית כנסת בנוסח חב"ד וכן, בית כנסת של התנועה השוויונית המקדם שוויון מגדרי.
במהלך תשס"ט הוקם מניין משותף בו מתקיימת תפילות במעורבות של נשות הקהילה תוך שמירה על עקרונות ההלכה האורתודוקסית.
המניין מתכנס מדי שבת וחג בתיכון "קשת".
בשנות האלפיים, עם בניית שכונות חדשות, התגבשו במושבה שתי קהילות נוספות:
ב-2006 הוקמו מוסדות חינוך קשת וקהילת גשר במזכרת בתיה.
מדובר בהתארגנות משותפת של תושבי מזכרת בתיה, דתיים וחילונים.
היוזמה התחילה בהקמת כיתה א' וגן משותפים לילדים של תושבי המושבה מכל גוני הקשת.
יחד עם מוסדות חינוך אלה, הוקמה קהילת גשר מזכרת בתיה אשר מציעה שלל פעילויות לכל המשפחה: בית מדרש, הרצאות, קריאת מגילה ומסיבת פורים, פעילות לכבוד חנוכה ול"ג בעומר.
בתשס"ט (2008) נפתח בית ספר "קשת" במזכרת בתיה, בית ספר צומח שבו מתחנכים ילדים דתיים וחילונים ביחד לערכי היהדות ולתרבות יהודית תוך מתן דגש על סובלנות ופיתוח הזהות של כל קבוצה, הן הדתית והן החילונית.
בעשור השני של המאה ה-21, ישנם שני גנים (חובה וטרום חובה), בית ספר יסודי ובית ספר תיכון.
הקהילה ובית הספר שמו להם למטרה לגשר על הפערים בחברה הישראלית בין מגזרים תוך טיפוח הזהויות של כל אחד תוך מתן כבוד לזולת באשר הוא.
במהלך 2015 הוקם מניין שוויוני של התנועה המסורתית, המניין פועל במבנה בית הספר בן-גוריון ומקיים תפילות בערבי שבת וחג.
במקביל, התגבשה קהילה דתית לאומית שמרבית חבריה גרים בשכונת "נאות ראשונים", קהילה זו מונה כ-100 משפחות ומרבית ילדיה מתחנכים בזרם החינוך הממלכתי-דתי.
הקהילה הקימה בית כנסת חדש בו מתקיימות תפילות בנוסח משותף לכל עדות ישראל - אשכנזים וספרדים, וכן בית כנסת קטן בו מתקיימות תפילות בנוסח יהודי תימן.
בשנת תשע"ב בפרשת מטות-מסעי נכנסו למבנה הקבע.
הרב שמואל מוהליבר, מראשי חובבי ציון, אשר יזם את הקמת המושבה והלך לעולמו בשנת תרנ"ח (1898), נקבר בביאליסטוק ועל קברו הוקם "אוהל".
ה"אוהל" הפך למוקד עליה לרגל בקרב יהודים רבים ממרכזי היהדות באירופה.
במהלך השואה, חולל בית העלמין של ביאליסטוק, "אוהל" הרב מוהליבר נופץ, ומקום קבורתו לא נודע במשך עשרות שנים.
בשלהי שנת תש"ן (1990) יצא שמואל סולץ, יליד העיר ביאליסטוק, למצוא את קברות אביו וסבו בבית העלמין היהודי בעיר, ובמהלך ביקורו במקום הצליח לאתר את הגבעה בה עמד "אוהל" הרב שמואל מוהליבר.
הוא פרסם זאת בעיתון "הצופה".
בעקבות הכתבה הנ"ל העלה הרב אפרים זלמנוביץ', רבה של מזכרת בתיה, את רעיון העלאת עצמות הרב מוהליבר לארץ והטמנתן בבית העלמין של המושבה.
במקביל מר דוד בגון, גם הוא יליד העיר ביאליסטוק עסק בשיקום בית העלמין בביאליסטוק ואיתר את יסודות ה"אוהל" שהיה בנוי מלבנים אדומות.
לרעיון העלאת העצמות גויסו רפי אלול, ראש המועצה המקומית, ואחיעזר ארקין, נין למייסדי המושבה.
מפרסום הכתבה בעיתון "הצופה" ועד לביצוע הרעיון בפועל חלפה מעל שנה, ובג' בכסלו תשנ"ב (1991) במבצע חשאי כמעט, הועלו עצמות הרב שמואל מוהליבר, ונטמנו בטקס מרגש ברוב עם ובמעמד אישי ציבור נכבדים באדמת ארץ ישראל במושבה שאת הקמתה יזם.
על קברו של הרב מוהליבר במזכרת בתיה, שוחזר ה"אוהל" לפי תמונה שמסר מר דוד בגון, (אשר איתר את יסודות ה"אוהל" בביאליסטוק), בה צולם יחד עם חברי "השומר הדתי" בחודש סיוון תרפ"ט בחזית ה"אוהל".
מאז הטמנת עצמות הרב מוהליבר במזכרת בתיה נערכת מדי שנה ביום פטירתו, י"ט בסיוון, אזכרה בה מעלים את זכרו ואת פעילותו של הרב מוהליבר לחידוש היישוב היהודי בארץ ישראל.
במזכרת בתיה קיימים מספר מוסדות חינוך מגנים ועד תיכון.
בית ספר יסודי ע"ש הרצוג - הוקם בשנת 1950.
בית ספר יסודי ע"ש דוד בן-גוריון - הוקם בשנת 1996.
בית ספר יסודי ממ"ד ע"ש יוסף בורג - הוקם בשנת 1997.
קריית החינוך ע"ש יצחק רבין חט"ב+חט"ע - הוקם בשנת 1997.
בית ספר יסודי משלב קשת ע"ש אורבך - הוקם בשנת 2008.
בית ספר משלב קשת - חט"ב+תיכון - הוקם בשנת 2015 (התיכון הוקם בשנת 2018).
בית ספר יסודי ע"ש יצחק נבון - הוקם בשנת 2015.
בנוסף במזכרת בתיה קיימות מספר תנועות וארגוני נוער:
בני עקיבא - הסניף פועל משנת 1995
הנוער העובד והלומד - תנועת הנוער הראשונה במושבה
הצופים - השבט פועל משנת 2014
נועם (פעם הייתה צמרת (ארגון נוער)) - הסליק פועל משנת 2013
תנועת עוז - תנועת נוער דתית לגילאי יסודי.
משצי"ם - מדריכי שלח צעירים מבית ספר רבין וקשת
מזל קֶשֶׁת או קַשָּׁת הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות.
באסטרולוגיה המערבית, "בן/בת מזל קשת" הם מי שנולדו בין 22 בנובמבר לבין 21 בדצמבר (לערך).
במסורת היהודית מתייחס מזל קשת אל חודש כסלו.
בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל קשת לחודש חשוון.
מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל קשת האסטרולוגי.
כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית הקשת לבין אזור השמיים של מזל קשת בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
השם 'קשת' ניתן למזל ולקבוצת הכוכבים, כיוון שזו נראית מכדור הארץ כשרטוט של אדם האוחז בקשת.
היוונים ראו בקבוצת כוכבים זו קַשָּׁת אשר אוחז בקשתו ויותר מאוחר הפך לקנטאורוס, דמות בעלת גוף חיה וראש אדם.
דווקא הסאטירים - מלוויו של דיוניסוס, אל היין, זוהו עם הקבוצה.
אחד מהם, האהוד במיוחד בקרב המוזות, היה קרוטוס.
שירתו הנפלאה היא שעמדה לזכותו.
כמו כן היה פרש מצוין וצייד מעולה.
כמחווה למוזות, העלה אבי האלים זאוס את קרוטוס לשמיים, והוסיף לו סוס וקשת לצייד.
מזל קשת הוא אחד משלושת מזלות יסוד האש, יחד עם מזל טלה ומזל אריה.
הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל תאומים, מזל בתולה ומזל דגים.
הכוכב השליט של מזל קשת הוא צדק.
"מזל טוב" היא ברכה בעברית המקובלת אצל יהודים כדי להשתתף בשמחה על אירוע משמעותי שהתרחש.
שפת היידיש שימשה כשפתה העיקרית של יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה.
השפה שילבה מילים רבות מהספרות התורנית עם מילים שמקורן בשפות גרמאניות.
מזל מוזכרת במשנה, ומשמעותה "קבוצת כוכבים" או "גורל".
מילה זו קיבלה ביידיש את משמעותה המודרנית, המציינת אירוע חיובי.
כך נוצרה הברכה "מזל טוב", שהפכה לנפוצה בקרב יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה.
למרות שמורכב ממילים בעברית, הביטוי "מזל טוב" מקורו ביידיש, והוא שולב מאוחר יותר בעברית המודרנית.
המילה "מזל" נהגית ביידיש "מַזֶל" (Mazel), עם הטעמה מלעלית, בעוד שבעברית היא נהגית "מַזָּל" עם הטעמה מלרעית.
בקרב יהדות התפוצות משתמשים בביטוי "מזל טוב" בעיקר באירועים כמו בר מצווה, הולדת בן או בת, או חתונה.
הביטוי הוא הופיע לראשונה במילונים בשפה האנגלית בשנת 1862. המילה "מזל" קיימת גם בשפה הגרמנית (massel) וההולנדית (mazzel), והמילה "טוב" (tof/toffe) משמעותה בהולנדית "נחמד, נהדר".
השימוש בביטוי "מזל טוב" הוא ברכה על אירוע מוצלח שקרה, לעומת "בהצלחה" כדי לאחל לדבר טוב בעתיד.
בישראל משתמשים בברכה "מזל טוב" גם לאירועים קטנים יותר, כמו קבלת רישיון נהיגה, יום הולדת, או תחילת עבודה חדשה.
כמו כן קיים בישראל מנהג להכריז "מזל טוב" כאשר נשברת באופן מקרי כוס או צלחת.
ניתן לשער שהדבר קשור למנהג קריאת הברכה בזמן שבירת הכוס בחופה, אך התכלית של המנהג איננה ברורה.
השימוש בביטוי כאיחול מופיע בשו"ת מהר"ם מינץ סימן ק"ט, שלאחר קידושין אומרים כל הנוכחים בחופה מזל טוב.
בספרות התורנית עוסקים בשאלה האם איחול זה עומד בסתירה לכלל ש"אין מזל לישראל".
מזל טלה הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות.
באסטרולוגיה המערבית, "בן/בת מזל טלה" הם מי שנולדו בין 21 במרץ לבין 20 באפריל (לערך).
במסורת היהודית מזל טלה מתייחס לחודש ניסן.
בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל טלה לחודש אדר.
מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה השמש ממוקמת באזור השמיים, המוקצה למזל טלה האסטרולוגי.
כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית הטלה לבין אזור השמיים של מזל טלה בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
כריסומאלוס, האיל המכונף בעל הצמר הזהוב, נשלח על ידי נפאלה כדי להציל את ילדיה הביולוגיים, ילדיו של אתאמס, פריקסוס והלה, מפני הקרבתם על המזבח בעקבות מזימה של אמם החורגת אינו.
האייל נשא אותם על כנפיו אל מחוז קולכיס, אך לרוע המזל נפלה הילדה הלה אל מצר ים, אשר בהמשך נקרא על שמה, "הלספונטוס", כיום הדרדנלים.
מזל טלה הוא אחד משלושת מזלות יסוד האש, יחד עם מזל אריה ומזל קשת.
הוא משתייך לקבוצת המזלות הקרדינליים, יחד עם מזל סרטן, מזל מאזניים ומזל גדי.