tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רדיו קול אחר תחנת הרדיו של בית הספר לתקשורת מאוניברסיטת אריאל, הקהילה משדרת תכנים כמו סיקור בלעדי של כדורסל נשים ולאומית גברים, תוכניות על בעלי חיים, איכות סביבה, אקטואליה מקומית, במה לאמנים צעירים ומגוון סגנונות של מוזיקה אלטרנטיבית.
רדיו אשל הנשיא היא תחנת הרדיו החינוכית הראשונה שהוקמה בישראל.
התחנה משדרת מכפר הנוער אשל הנשיא החל מ-23 באוקטובר 1993. התחנה משדרת שידורי אקטואליה, מוזיקה, תוכניות לבני נוער ועוד.
התדר משדר גם באמצע שבוע בין השעות שתיים בצהריים עד שש בערב את תחנת הרדיו של רדיו עומר (ממקיף עומר) בו גם יש תוכניות אקטואליה ומוזיקה.
בין בוגרי התחנה ניתן למנות את השדרת הדר מרקס, השף עומר מילר, והסופר תמיר מנדובסקי.
קול אריאל תחנת רדיו חינוכית בחסות קול ישראל, המשדרת מהעיר אריאל בשומרון יחד עם תחנת קול אחר של המגמה לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
רדיו קול גת – תחנת רדיו חינוכית בחסות קול ישראל ומשרד החינוך, המשדרת בעיר קריית גת וסביבתה משנת 2002 במתנ"ס "בית רחל" בעיר.
התחנה משדרת שלל ראיונות ותוכניות אקטואליה ומוזיקה שמשודרים על ידי כלל תלמידי ותושבי קריית גת.
שידוריה נקלטים גם באינטרנט ובאפליקציה משל עצמה.
קול יזרעאל משדרת מהמכללה האקדמית עמק יזרעאל.
משדרים בה סטודנטים מהחוג לתקשורת במכללה.
התחנה משדרת בעיקר מוזיקה בסגנונות מגוונים.
שידוריה נקלטים באזור עמק יזרעאל ובאינטרנט.
רדיו קול יבנה מופעל על ידי תלמידי מגמת התקשורת של תיכון 'האורן' ביבנה החל משנת 2015.
רדיו אורות ישראל מופעל על ידי הסטודנטיות בחוג לתקשורת שבמכללת אורות ישראל שבאלקנה.
התחנה משדרת מוזיקה, ראיונות ותוכניות שונות.
רדיו קול לי של מכללת ליפשיץ, משדר דברי תורה, תוכניות אישיות, מוזיקה ועוד.
מנהל התחנה הוא איש הרדיו הוותיק מרדכי פרימן.
קול נתניה מופעל על ידי התוכנית לתקשורת של המכללה האקדמית נתניה.
קול רדיו בהר"ן משדר מאולפנת בהר"ן שבגדרה.
תחנה זו מופעלת על ידי תלמידות האולפנה במגמת התקשורת.
רדיו מגן משדר מבית הספר היסודי הקהילתי "מגן" בתל אביב.
זו התחנה היחידה בה משדרים יחד אנשים מגיל 9 עד גיל 20 והיא משדרת כשעה וחצי בשבוע בימי שישי.
תחנת הרדיו משדרת מ-2003 וכיום מנהל אותה שלומי ברק.
קול אדומים מופעל על ידי תלמידי מגמת התקשורת בבית הספר התיכון "דקל וילנאי" במעלה אדומים מהמתנ"ס המקומי, ועל ידי מתנדבים תושבי העיר בכל הגילים.
נקלטת במעלה אדומים מישור אדומים וחלק קטן משכונת נווה יעקב בירושלים.
התחנה נחנכה ב-5 בנובמבר 2000 במעמד שר התקשורת, ראובן ריבלין.
התחנה משדרת שש שעות בימים א'–ה' ו-13 שעות בימי שישי.
רדיו קול כגן היא תחנה שהוקמה בתחילת שנות ה-90 ומשדרים בה תלמידי בתי הספר "דרור" ו"זיו" שבירושלים.
אולפני התחנה נמצאים בשכונת קטמון בעיר.
התחנה מפעילה גם מכללה לרדיו אותה מנהל שדר עבר של התחנה מוטי פרנסיס.
רדיו קול כברי היא תחנה שהוקמה בסוף שנות ה-90 ומשדרים בה תלמידי "תיכון אזורי גליל מערבי".
התחנה משדרת מוזיקה, דיווחים וראיונות.
קול הנגב (106.4FM) היא תחנה המשדרת החל משנת 1997 במועצה אזורית שער הנגב.
התחנה מופעלת על ידי בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית ספיר, מתנ"ס ארנון והמועצה האזורית שער הנגב ומשדרים בה תושבי האזור, סטודנטים ותלמידי תיכון.
בשנים האחרונות, בעקבות המצב הביטחוני ביישובי עוטף עזה, עלה משמעותית אחוז המאזינים לתחנה.
אזעקת צבע אדום וכתבות מהשטח הובאו בשידור חי.
במהלך פברואר 2009, בעקבות מבצע עופרת יצוקה, נוצר שיתוף פעולה בין קול הנגב לתחנות גדולות אחרות, ושודרה כתבה בחדשות ערוץ 2 על התחנה.
רדיו קול העתיד היא תחנה שהחלה את שידוריה בשנת 1997. מנוהלת על ידי יוני לביא.
התחנה משדרת מוזיקה מגוונת, תוכניות מלל, אקטואליה, מגזינים וספיישלים נוספים.
אולפני התחנה ממוקמים בתיכון "עירוני ז'" בתל אביב יפו ובה משדרים תלמידי המגמה.
רדיו קול רמת השרון היא תחנה שהחלה את שידורי הניסיון שלה בנובמבר 2007 ואת שידוריה הרשמיים ב-3 בפברואר 2008. ממומנת על ידי עיריית רמת השרון.
התחנה משדרת מוזיקה מגוונת ותכני אקטואליה מקומיים מהעיר.
אולפני התחנה ממוקמים בתיכון "רוטברג" בעיר ובה משדרים תלמידי מגמת התקשורת בתיכון ועוד אנשים מהקהילה.
רדיו קול נס ציונה היא תחנה שהוקמה בשנת 2006 ממוקמת בתיכון ע"ש בן-גוריון בעיר ובה משדרים תלמידי כיתות על יסודי (ז-י"ב) הלומדים במגמת תקשורת, מתנדבים ושדרנים בוגרים מהקהילה בעיר.
התחנה משדרת בתדר 106 FM בגבולות העיר ובאינטרנט.
לתחנה גם חשבון אינסטגרם פעיל.
מנהל התחנה הוא אופיר לוי.
רדיו קול מקיף ח' אשדוד היא תחנה שהחלה את שידוריה בשנת 2008 במתכונת מצומצמת.
התחנה משדרת מגוון רחב של תוכניות ומשתפת באופן פעיל את תלמידי בית הספר.
רדיו ויצו ניר העמק היא תחנה שהחלה את שידוריה בשנת 2002 ומשדרת מכפר הנוער "ויצו ניר העמק" שבעפולה.
שדרני התחנה הם תלמידי מגמת הרדיו בכפר.
בתחנה משודרות תוכניות שונות בנושאי מעורבות חברתית, מוזיקה על גווניה השונים ואקטואליה.
התחנה מושמעת במהלך הפסקות בין השיעורים, יוזמת אסתי כהן מנכ"לית הכפר.
רדיו קול הכנרת משדר מהמכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
הרדיו מנוהל ומופעל על ידי סטודנטים של בית הספר לתקשורת במכללה.
בתחנת הרדיו שמים דגש על אופי סטודנטיאלי, תרבות אזורית וקשר הדוק עם הקהילה, וכל זאת בשילוב מוזיקה.
הרדיו הבינתחומי משודר בתדר 106.2 FM החל ממאי 2009, ומופעל בשיתוף של המרכז הבינתחומי הרצליה וקול ישראל.
את התחנה מפעילים סטודנטים הלומדים במרכז הבינתחומי, הפועלים בו בהתנדבות וכתרומה אישית לקהילה.
הסטודנטים פעילים ברדיו במגוון תחומים כמו שידור, עריכה והפקה, ומבצעים את כל תפקידי השידור.
אולפני התחנה ממוקמים בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
"יד גיורדיו" המשדרת מתחנת הרדיו של יד גיורא, זוהי תחנת הרדיו לנוער בהרצליה.
התחנה מופעלת מחטיבת ביניים וע"י התלמידים בחטיבה.
השדרנים, הכתבים, המפיקים ואפילו הטכנאים הם תלמידי החטיבה.
"רדיו קול רמלה" – תחנה הפועלת ברמלה בשיתוף עם קול ישראל.
בתחנה נערך קורס לשדרני רדיו, שבוגריו משתלבים בצוות שלה כמתנדבים.
ברדיו משדרים תלמידי מגמת התקשורת של גימנסיה לילנטל.
"רדיו המוסד האקדמי נצרת" – החל בשנת 2011. התחנה משדרת תוכניות הנעשות על ידי סטודנטים בחוג לתקשורת בנושאים שונים: חדשות, תרבות, אקטואליה, מוזיקה, ספורט ועוד.
רדיו פתח תקווה – ממוקם צמוד לאולפן ערוץ 98 (ערוץ הטלוויזיה המקומי של פתח תקווה), ועובד בשיתוף פעולה עם מגמות התקשורת בתיכונים בעיר.
רדיו קסם (קול ישראל סטודנטים משדרים) – מופעלת על ידי סטודנטים במכון הטכנולוגי חולון.
רדיו קול ראשונים – מופעלת על ידי תלמידי מגמת תקשורת ושדרני קהילה בתיכון אמירים שבראשון לציון, בתדר 106.2FM.
בסוף 2015 הושבתו שידורי התחנה עקב קריסת מערך המשדרים.
ב-2017 שידרה באמצעות האינטרנט בשם "Jewish Radio Project".
התחנה חזרה לשידור במרץ 2018.
BGU Radio – הרדיו האינטרנטי של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב – הוקמה על ידי סטודנטים מהקמפוס הבין לאומי בשנת 2017 כתוכנית שבועית באנגלית.
בשנת 2018 התפתחה וצמחה לתחנת פודקאסטים קהילתיים ואקדמיים וזכתה בפרסי מימון תחרותיים.
בשלהי שנת 2019 פעילותה הורחבה לקמפוס המרכזי בבאר שבע ופעילותה התמקדה בהכשרה וליווי פודקאסטים תוצרת סטודנטים וחברי סגל האוניברסיטה וביצירת שיתופי פעולה אקדמיים ויצירתיים באוניברסיטה ובקהילה.
קול השפלה – תחנת רדיו חינוכית קהילתית ברחובות, שלה אולפנים בבית הספר התיכון ע"ש דה שליט, בבית הספר היסודי יבניאלי בבית הספר פרחי המדע, בבית הספר "בכור לוי" וברחוב לבקוביץ' בעיר.
קול הקמפוס שודרה בתדר 106FM החל מנובמבר 1995, והופעלה בשיתוף בית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל וקול ישראל.
התחנה שודרה מהאולפנים הממוקמים בקמפוס בראשון לציון.
בתחנה שידרו סטודנטים לתקשורת ובוגרי בית הספר, והיא התמקדה במוזיקה אלטרנטיבית מז'אנרים שונים.
קוהל הופעלה על ידי מקיף ו' ע"ש קוהל באר שבע: קוהל שידרה תוכן אקטואלי ותוכניות בידור שונות, ותחנות מוזיקה שונות ללא הפסקה באתר.
רדיו הר הצופים הופעל על ידי תלמידי המחלקה לתקשורת ועיתונאות של האוניברסיטה העברית בירושלים החל מ-18 באוקטובר 1999 ועד שנת 2011.
IASTAR (ההתאחדות הבין-לאומית של סטודנטים לטלוויזיה ולרדיו) הוא הארגון הצרפתי לרדיו אוניברסיטאי.
רדיו אמצע הדרך או רדיו 90FM היא תחנת רדיו אזורית, המשדרת באזורים שבין חיפה לתל אביב ומכאן שמה.
התחנה הוקמה ב-1 בספטמבר 1996 לאחר שקיבלה זיכיון לשידור רדיו אזורי מהרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
עד לשנת 2001 שידרה התחנה מאולפנים בקניון לב חדרה, ומאז היא משדרת מאזור התעשייה פולג נתניה.
תוכן השידורים בתחנה משלב בין חדשות ואקטואליה, מוזיקה עברית ולועזית, תוכניות מידע וייעוץ, בידור, תרבות וספורט.
התחנה משדרת מבזקי חדשות ארציים מדי שעה עגולה, חדשות אזוריות בכל חצי שעה עגולה, יומן חדשות ארצי מרכזי ב-12 בצהריים ויומן מסכם ב-16 אחר הצהריים.
התחנה נוהגת לשדר מוזיקה מגוונת בכל הסגנונות, ומעניקה לעיתים קרובות הזדמנות השמעה לאמנים בתחילת דרכם.
מנכ"ל התחנה הוא העיתונאי אהרון אורגד.
הוא מגיש מדי יום שישי את תוכנית סיכום השבוע "דוח אזורי" בה מושמעים "קולות השבוע" ונבחרים "אנשי השבוע".
מנהל התוכניות והחדשות הוא העיתונאי בועז אורגד, לשעבר כתב גלי צה"ל וראש דסק החדשות בעיתון הכלכלי טלגרף.
הוא מגיש מדי יום את יומן 90, יומן החדשות של הרדיו, המוביל מאבקים ציבוריים רבים באזור השידור.
סלוגן התחנה הוא: "תדליק אותי 90FM" וגם "רדיו תשעים, מה נשמע בבית"
רדיו אמצע הדרך מתמקד בשידורים הנוגעים לאזור הזיכיון ומרבה לעסוק בנושאים של מעורבות בקהילה.
בזכות פעילותה למען הקהילה ובזכות תוכניות רדיו מצטיינות זכתה התחנה בשישה אותות:
בשנת 2003 קיבלה התחנה את "אות הנשיא", "יקיר אקים ישראל", בגין אימוץ הארגון בשידורים.
בשנת 2005 קיבלה את אות "גלובס" – עסקים למען החברה בישראל.
בשנת 2007 קיבלה את אות "אור ירוק" לתקשורת, בגין ייזום ושידור קמפיין מיוחד - "מאירים את כביש החוף", במסגרת המאבק בתאונות הדרכים.
בשנת 2009 זכתה התחנה בפרס על תוכנית המוזיקה המצטיינת בישראל.
בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, ובתאום עם פיקוד העורף, העמידה התחנה את התדר השני שלה, 94.7FM, לטובת "גל שקט" בשעות הלילה, שנועד להתריע מאזינים תושבי חדרה, פרדס חנה, זכרון יעקב והסביבה מפני נפילת טילים.
במבצע "עופרת יצוקה" בחודש דצמבר 2008 ובמבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, יזמה התחנה מבצע לאירוח תושבי הדרום אצל משפחות מאזינים באזור השרון והצפון.
בתחילת חודש נובמבר 2009 החלה תקופת הזיכיון השנייה של הרדיו.
קבוצת "רדיו תשעים" החליפה את קבוצת "שידורי עמק חפר".
חלק גדול מבעלי התפקידים בתחנה, נשארו בתפקידם גם במסגרת הקבוצה החדשה, הנמצאת בבעלות קבוצת האחים אורגד, בעליה של רשת המזון המהיר בורגראנץ', בראשות אנשי העסקים אלי אורגד ויובל אורגד.
התחנה משדרת בתדר 90FM וניתן להאזין לה גם בערוצי הרדיו בכבלים ובלוויין, באתר האינטרנט שלה, ובאמצעות אפליקציה שנקראת רדיו תשעים 90FM.
רדזילוב (בפולנית: Radziłów; ביידיש: ראַדזשילעווע, ראַדזשילעוו) הוא כפר (לשעבר עיירה) בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, הנמצא כ-27 ק"מ דרומית לעיירה גרייבו וכ-61 ק"מ צפונית-מערבית לבירת הפרובינציה, ביאליסטוק.
לרדזילוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1466, ובמהלך המאה ה-16 התפתח היישוב, בשל מיקומו על נתיב מסחר מרכזי.
באמצע המאה ה-17 הוענקו ליישוב גם היתרים לקיים בו ימי שוק שבועיים.
בשנת 1897 נמנו בכפר 891 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו 671 יהודים.
היישוב נכבש בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, אך הועבר כעבור זמן מה לידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב.
ב-23 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בשנית בידי הגרמנים.
כעבור יומיים ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהכפר, והכריחו אותם לרקוד סביב מדורה בה שרפו את ספרי התורה מבית הכנסת המקומי.
לאחר מכן, אילצו הגרמנים את היהודים להתפלש בביצות המקומיות, ובהמשך, רתמו אותם לעגלות במקום סוסים.
לאחר שעזבו את היישוב החיילים הגרמנים, הוקם בו ועד פולני, בו היה חבר הכומר המקומי.
בימים אלו החלו הפולנים להתפרץ לבתי היהודים ביישוב, תוך ביצוע מעשי שוד והתעללות בהם.
ב-6 ביולי 1941, בשל הגעת ידיעות על בריונים פולנים מוונסוש הסמוכה, שערכו במקום פוגרום, ואשר מתכננים להגיע גם לרדזילוב, נמלטו יהודי רדזילוב מבתיהם, והעבירו את הלילה בשדות.
עם שובם של היהודים ליישוב למחרת, קברו פולנים מקומיים בחיים את אחד היהודים ואת בתו.
בהמשך אותו היום, 7 ביולי 1941, הגיעו לכפר מספר כלי רכב עם אנשי גסטאפו.
או אז רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, לעיני הקהל הפולני, ושם ערכו בהם הגרמנים והפולנים מעשי השפלה והתעללות קשים, תוך צילום המעשים.
לאחר מכן, הריצו הפולנים את 500 עד 800 היהודים שבכיכר לאסם תבואה בקצה היישוב, בו נעלו אותם, תוך העלאת האסם באש.
שני צעירים שהצליחו להימלט מהאסם הבוער נרצחו במקלות בידי הפולנים.
לאחר הטבח, ערכו הפולנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בכפר.
את חלקם השליכו למדורה שעוד בערה באסם, לרבות תינוקות בני יומם, ואת חלקם רצחו בגרזנים ובאתים, תוך ריצוץ ראשי ילדים.
באותו השבוע של הטבח בכפר בוצעו פוגרומים גם ביישובים הסמוכים לרדזילוב, ובהם וונסוש, ידוובנה וסטאוויסקי.
כ-20 יהודים שעוד נותרו בחיים לאחר הטבח נכלאו בבית ביישוב, והועסקו בעבודות כפייה.
יהודים אלו הועברו בנובמבר 1942 למחנה המעבר בבוגושה, ומשם למחנות ההשמדה השונים.
אב יהודי ובנו מהכפר שהצליחו להסתתר בזמן המלחמה בסביבת היישוב, ושבו לכפר לאחר השחרור, נרצחו ימים ספורים לאחר מכן בידי הפולנים המקומיים.
חסידות ראדוויל, נוסדה על ידי רבי יצחק יונגרלייב, (כונה לעיתים על שם ספרו, "האור יצחק מראדוויל") שגר בעיר.
רדיו א-שמס (בערבית الشمس, מילולית "רדיו השמש") היא תחנת רדיו אזורי המשדרת לצפון ישראל מכפר החורש שליד נצרת.
התחנה נוסדה ב-24 ביולי 2003 מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן-1990. המכרז יצא לאחר שהתחנה הערבית הקודמת, רדיו 2000 הגיעה לחדלות פרעון והפסיקה את פעילותה.
רדיו א-שמס היא תחנת הרדיו הערבית היחידה הפועלת מכוחו של חוק זה, ועד הקמת רדיו א-נאס בשנת 2020, הייתה התחנה הערבית הפרטית החוקית היחידה הפועלת בישראל.
א-שמס הוא המתחרה העיקרי של קול ישראל בערבית (כיום נקרא "רדיו מכאן") אך בניגוד לו, הוא מפעיל מערכת חדשות עצמאית, המשדרת 18 מהדורות חדשות ושלושה יומנים ביום.
שידורי התחנה נקלטים באופן חלקי גם במישור החוף ובשומרון, בדרום לבנון ובצפון ירדן, וכן הם משודרים באמצעות רשת האינטרנט.
התחנה מתייחסת אל עצמה כאל תחנה המשרתת את כל המגזר הערבי, על אף שאיננה נקלטת בנגב ובדרום הארץ, ולא כאל תחנה אזורית.
רדיו א-שמס נמצא בבעלות משפחת כראם, והוא מנוהל על ידי סוהיל כראם ואשתו אמאל.
עד שנת 2005 הייתה קבוצת גאון-תקשורת של בני גאון שותפה בבעלות על התחנה, ופרישתה גרמה לה למשבר והביאה את הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להעמיד את התחנה בתקופת מבחן של כשישה חודשים.
בינואר 2007 הצטרף רדיו א-שמס למועצת העיתונות.
לפי סקרים שערכה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בשנים 2006 ו-2007, כ-50% מכלל המאזינים הערבים בישראל הקשיבו לשידורי התחנה מדי יום.
בשידורי התחנה שותפים אמנים ערבים שונים, לשמאס ונחאס יש תוכנית סאטירה שבועית.
בעבר נטען כנגד התחנה כי משודרים בה תכנים אנטי ישראלים.
ב-2008 נקנסה התחנה על ידי הרשות השנייה ב-2 דקות פרסום בעקבות שידור פרסומת שכללה "אלמנטים של הסתה ושטנה שאין להם כלל מקום בתחנת רדיו ישראלית".
ב-2014 התיר בג"ץ לתחנה לשדר במהלך יום הכיפורים אשר התלכד באותה שנה עם חג הקורבן.
בעקבות זאת החריגה הרשות השנייה ב-2015 את התחנות הערביות מן הכלל האוסר שידורים ביום כיפור.
בשנת 2018, לאחר 15 שנים שבהן רדיו א-שמס הייתה תחנת הרדיו הערבית הפרטית החוקית היחידה בישראל, יצא מכרז של הרשות השנייה לשתי תחנות רדיו בערבית.
תחנת רדיו א-שמס אמנם ניגשה למכרז והתמודדה על אחת מן המשבצות הפנויות, אולם הבעלים של התחנה, סוהיל כראם, ציין כי הצורך להתחלק בנתח עם תחנה נוספת עלול לפגוע בהיתכנות הכלכלית שלה.
לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו א-שמס היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה המואזנת ביותר בקרב ערביי ישראל.
רדיד אלומיניום (בעברית: רדיד חמרן.
קרוי גם נייר כסף או נייר אלומיניום) הוא גיליון מתכת דקיק ("עלה"), שעוביו פחות מ-0.2 מ"מ, המשמש לבישול ולאריזת מזון.
בשל עוביו הדק של עלה המתכת ניתן בקלות לקרוע אותו או לקפל אותו, ולכן ניתן להתאים אותו למוצרי המזון שהוא משמש לבישולם או אריזתם.
בעבר הוכנו עלים אלה מבדיל וכיום הם מיוצרים מאלומיניום; הם אינם עשויים כסף (הכינוי מתייחס לצבע הכסף של עלה המתכת ולא להרכבו).
מדי שנה מיוצרים באירופה כ-800,000 טונות של רדידי אלומיניום, ובארצות הברית - כ-600,000 טונות.
75% מנייר האלומיניום המיוצר משמש לאריזת מזון ומוצרים שונים, והיתרה משמשת לצרכים תעשייתיים (לרוב לצורכי בידוד תרמי).
בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 החל שימוש מסחרי ברדיד מתכת העשוי בדיל לצרכים מסחריים.
בדיל הוא חומר רך ופריך יחסית ופחות ניתן לרידוד מאשר אלומיניום, ומגע שלו במזון גורם לטעם מתכתי אופייני.
רדיד האלומיניום הראשון יוצר על ידי חברת ד"ר לאובר, נהר ושות' (Dr.
Lauber, Neher & Cie.) באמיסהופן (כיום קרויצלינגן) שבשווייץ בשנת 1910, הוא היה גמיש וחזק יותר מרדיד הבדיל ולא השפיע על טעם המזון.
עטיפה ברדיד אלומיניום איפשרה הגנה טובה על מוצרי מזון (מניעת חשיפה ללחות וחמצן), ונכנסה לשימוש נרחב, לדוגמה בשוקולד מסוג טובלרון.
במהרה החליף האלומיניום לחלוטין את הבדיל בתחום זה.
רדיד האלומיניום הובא לראשונה לארצות הברית בשנת 1913 ובמהרה נפוץ השימוש בו לעטיפת חפיסות שוקולד, מסטיקים ומוצרי מזון אחרים.
עלי האלומיניום מיוצרים על ידי גלגולם של דפי אלומיניום דקים הניצוקים בשכבה דקה דרך מערוכים המשטחים את הדפים לעובי הדרוש.
בדיקת עובי העלים ושמירה על עובי אחיד מבוצעת על ידי קרינת בטא המוקרנת דרך הדפים לעבר גלאים הממוקמים בצדו השני של העלה.
על מנת להגיע לעובי מסוים, לעיתים מצרפים שתי שכבות של עלים - שיטה המאפשרת יצירת דף שצדו האחד מבריק וצדו השני עמום.
גלגול העלים מבעד למערוכים מחייב שימוש בשמן סיכה.
מאחר שמרבית המוצרים משמשים בתעשיית המזון ובעטיפת מזון, נעשה שימוש בשמני מאכל למטרה זו.
מבחינת הכשרות יש לבדוק לכן שלא נעשה שימוש בשומן מן החי, כדי לאשר את הרדיד לשימוש במטבח.
עלי האלומיניום שעוביים 0.025 מילימטרים מונעים מעבר מולקולות גז ומים, וכן מונעים מגע אוויר במוצר העטוף בהם.
בכך הם מונעים מעבר ריחות בין המוצר העטוף וסביבתו, מגינים על הערך התזונתי שלו, מעכבים את חמצונו, ומונעים פגיעת חיידקים ורטיבות בו.
אריזה בעלי אלומיניום ובוואקום מאפשרת שמירת מוצרים בלא קירור (לדוגמה: אריזת חלב עמיד).
בשימוש הביתי משמשים עלי האלומיניום לאריזת מזון (כגון כריכים), לעטיפת כלי אחסון מזון, וכן לבישול המזון - עטיפת המזון המבושל בזמן אפייה על מנת לשלוט בטמפרטורת הבישול ובלחות המזון בזמן הבישול.
כך לדוגמה משמשת העטיפה ליצירת כלי קיבול העוטף את המזון הנאפה בתנור ושומר על לחותו, או עוטף את המזון במטרה למנוע השחמתו של המזון.
הכנסת נייר אלומיניום לתנור מיקרוגל אסורה בשל היווצרות מטען חשמלי בעלי המתכת בזמן החימום בתנור זה - מטען אשר יכול ליצור ניצוצות חשמליים להביא לשריפת התנור, אף שישנן אריזות מזון העשויות נייר אלומיניום שהותאם במיוחד לשימוש בתנורי מיקרוגל.
כמו כן, עלי האלומיניום משמשים לבידוד תרמי בתחום האלקטרוניקה ובתחום התעשייה האווירית והתעופה, וכן משמשים לבידוד בתחום הרדיו מאחר שהם מונעים מעבר של גלי רדיו דרכם.
חלק מהיהודים שומרי המצוות משתמשים בפסח ברדיד אלומיניום לכיסוי תנורי בישול ומשטחי עבודה במטבח, לשם הקפדה באיסור חמץ.
שימוש ברדיד אלומיניום נפוץ במטבח המערבי, לפיכך רבו המחקרים על השפעתו הגופנית והבריאותית.
האלומיניום עצמו מגיע לגוף בצורה של יונים ממספר מקורות.
אלומיניום אינו מסיס במים, וכן הוא מתכת שקל לה להתרכב, כך שצריכה ישירה שלו אינה סבירה, ומתכת זו אינה מוגדרת רעילה.
ארגון הבריאות העולמי ממליץ שלא לצרוך יותר משני מיליגרם אלומיניום לק"ג משקל גוף בשבוע, היכולים להגיע לגופינו בעיקר מצמחי עלים או כתוספים, או משימוש ברדיד אלומיניום שעבר חימום בטמפ' רתיחה של מים.
הספיגה של אלומיניום מאוד נמוכה, ובנוסף, הגוף מפריש בצורה קלה את רוב מה שנספג בצואה ובשתן.
האלומיניום שבכל זאת יישאר עלול להפריע לספיגת זרחן, ולהיספג ברקמות שונות כעצמות ומח.
הסיכונים העיקריים שעולים ממחקרים על חשיפה ממושכת לאלומיניום קשורים בעיקר לסיכון ללקות בשיטיון (דמנציה), מחלת אלצהיימר ואולי מחלות ניווניות נוספות של מערכת העצבים הקשורות בהזדקנות.
רדיו-אסטרונומיה הוא תת-תחום במדע האסטרונומיה העוקב אחרי גרמי השמיים ביחס לקרינת גלי הרדיו הנפלטת מהם.
הגילוי הראשוני של קרינת גלי רדיו מעצם שמיימי היה בשנת 1930, כשהפיזיקאי האמריקאי קרל ג'נסקי צפה בקרינת רדיו הבוקעת משביל החלב.
בהמשך זוהו מספר מקורות רדיו נוספים ברחבי החלל, ובתוכם כוכבים וגלקסיות.
בנוסף זוהו מקורות שלא היו ידועים לפני-כן כעצמים בעלי משמעות ובהם קוואזרים, פולסרים, ומייזרים.
גילוי קרינת הרקע הקוסמית בתדרי רדיו נחשב לתמיכה משמעותית בתיאורית המפץ הגדול.
קליטת קרני הרדיו מתבצעת על ידי אנטנות רדיו המכונות טלסקופי רדיו, המוצבות באופן יחיד או כקבוצת טלסקופים מקושרים המשתמשים בטכניקת אינטרפרומטריית רדיו.
שימוש באינטרפרומטריה מאפשר לרדיו-אסטרונומיה להגיע לרזולוציה אופטית גבוהה, מכיוון שיכולות ההבחנה של אינטרפרומטר נקבעות על ידי המרחק בין מרכיביו, ולא על פי גודל רכיביו.
רדיה ג'וי פרלמן (Radia Joy Perlman; נולדה ב-1951) היא מהנדסת תוכנה ורשתות, יהודית-אמריקאית, שהתפרסמה בזכות המצאות חלוציות שפיתחה בתחום טכנולוגיית האינטרנט.
היא אף זכתה לכינוי "אם האינטרנט".
פרלמן נולדה בווירג'יניה למשפחה יהודית, אם מתכנתת ואב מהנדס תעופה.
יש לה תואר ראשון ושני במתמטיקה ודוקטורט במדעי המחשב מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
כסטודנטית לתואר ראשון ב-MIT היא בחרה ליטול חלק בתוכנית "UROP" (תוכנית הזדמנות למחקר), לשם השלמת נקודות לתואר, וזאת במסגרת מעבדת בינה מלאכותית.
בהנחייתו של סימור פאפרט היא פיתחה גרסה "מצומצמת" בשם TORTIS, לשפת התכנות לוגו ששימשה ליישומי רובוטיקה חינוכיים.
במהלך מחקרה בשנים 1974–1976, שישה ילדים — הצעיר בהם בן שלוש וחצי – תכנתו רובוט לוגו חינוכי.
בשל פרויקט זה נחשבת פרלמן לחלוצה בהוראת תכנות מחשבים לילדים.
עבודת הדוקטורט שלה, משנת 1988, נכתבה בנושא ניתוב בנוכחות של הכשלות רשת זדוניות (malicious network failures).
ב-1980 החלה פרלמן לעבוד בחברת DEC, שם התפרסמה כממציאת פרוטוקול העץ הפורש (spanning-tree protocol), שמהווה אבן פינה בניהול תקשורת בין גשרים ברשת.
בשנת 1993 עברה לעבוד בחברת נובל וב-1997 עברה לסאן מיקרוסיסטמס.
במהלך עבודתה בסאן רשמה על שמה מעל 50 פטנטים.
היא תרמה תרומות משמעותיות בתחומים נוספים בניהול מבנה הרשת ובגיבוש תקנים מקובלים, כגון גיבוש פרוטוקולי link-state, לרבות פרוטוקול TRILL, שאותו המציאה כדי לשפר כמה מהמגרעות של עצים פורסים.
שימשה פרופסור באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת וושינגטון.
נכון ל-2017עובדת פרלמן כיועצת טכנולוגית בכירה בחברת Dell EMC.
פרס על מפעל חיים של אגודת USENIX (2006)
פרס מכון אניטה בורג לנשים בעלות חזון (2005)
פרס ממציא השנה של עמק הסיליקון (2004)
נכללה פעמיים ברשימת 20 האנשים המשפיעים ביותר בתעשייה של Data Communications magazine (1992, 1997)
רצ'יה (או רזיה) בנת אלתותמיש (באורדו: رضیہ سلطانہ; 1205 - 13 באוקטובר 1240), הידועה בתואר ג'לאלת א-דין סלטאנה, שלטה בדלהי בשנים 1236–1240 והייתה האישה הראשונה מבין שלוש נשים ששלטו בשמן בעולם המוסלמי בימי הביניים.
רצ'יה עלתה לשלטון לאחר מות אביה, שמס אל-דין אלתותמש.
בנו הבכור נאצר א-דין מחמוד נפטר, ובנו הצעיר רוכן א-דין עלה לשלטון ב-30 באפריל 1236. כיוון שהיה שליט רופס (שהיה למעשה כלי בידיה של אלמנת אלתותמיש) ונהנתן, הוא הופל לאחר שבעה חודשים על ידי הממלוכים שלו, ב-9 בנובמבר.
אז מונתה רצ'יה לשליטה, וקבלה את התואר סלטאנה.
רצ'יה שלטה כמצביאה מוצלחת, ולמדה לרכוב על סוס וללבוש שריון של גבר.
היא גם הייתה פוליטיקאית ממולחת וידעה לאזן את מאבקי הכוח בין הממלוכים, למנות את נאמניה, גם אם מוצאם לא היה מן הממלוכים, והנהיגה מדיניות שאפשרה למתאסלמים-מקרוב להתקדם במעלה הסולם הפוליטי וכן הנהיגה סובלנות כלפי ההינדואיזם.
היא ניהלה יחסים אישיים קרובים, עד כדי טענות לקשר רומנטי, עם עבד חבשי בשם יאקות, ודבר זה היה לצנינים בעיני הממלוכים, או לפחות עילה בידם להתקומם נגדה, וזאת בשל מעמדם הנחות של שחורים אפריקנים בראייה הבינימית.
בהנהגת מושל חבל הפנג'ב, מלכ אלטוניה, המרד נגד רצ'יה התגבר ומחשש למרד, היא ויאקות יצאו בראש צבא מדלהי ונפגשו עם יריבם לקרב נטוי.
אפס הקרב נטה לתבוסתם ויאקות נפל במהלכו.
רצ'יה נשבתה ולבסוף נאלצה להתחתן עם אלטוניה וכך למעשה לאפשר לו לעלות לשלטון בדלהי.
אבל שלטונם המשותף לא ארך זמן רב בטרם התקומם אח נוסף של רצ'יה, בהראם א-דין, ונטל את כס השלטון.
ניסיונם של רצ'יה ואלטוניה להחזיר לידם את השלטון כשל והם ניגפו בפני שערי העיר וצבאם נסוג עד קיתהאל, שם ערקו מעליהם שרי הצבא והם נהרגו מידי שודדי דרכים ממוצא ג'אטי ב-13 באוקטובר 1240.
אחרי ככלות הכל, הייתה תקופת שלטונה של רצ'יה טובה, ולא קצרה במיוחד מזו של שליטים אחרים בשושלת הממלוכית שהייתה בעלת נטייה כאילו טבעית לחתרנות תחת השליט.
במיוחד חשובה העובדה שהיא ירשה את אביה ואחיה ונורשה על ידי אחיה האחר, לאחר שכל שליט אחר בתולדות השושלת עד ימיה ואף אחריה לא הצליח להוריש את שלטונו לצאצאיו.
עובדת היותה אישה חשובה אף יותר, אך לא בראייה הפמיניסטית המודרנית, שכן רצ'יה עצמה אימצה את הסגנון הגברי של העולם המסלמי ובין השאר לבשה שריון קרב של גברים.
בשל נסיבות מותה, מקום קבורתה המדויק של רצ'יה לא נודע.
קבר אחד המיוחס לה נמצא בסיואן שליד מקום הירצחה בקיתהאל, אתר אחר נמצא בדלהי הישנה, שייתכן שגופתה הועברה לשם כדי להיקבר לצד אחותה, שאזיה, וקבר נוסף המיוחס לה וליאקות, נמצא בטונק שברג'יסתאן.
רדזין פודלסקי (בפולנית: Radzyń Podlaski) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, על גדות נהר ביאלקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
זכויות עיר הוענקו לרדזין בשנת 1468, אשר הייתה מיושבת עוד שנים רבות קודם לכן.
במהלך המאה ה-17 הייתה העיר לאחד ממרכזי הפרוטסטנטים בפולין, ובאמצע אותה מאה ניזוקה קשות בידי השוודים.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה העיר בבעלות משפחת פוטוצקי, ונכללה בתחומי נסיכות פולין קטן.
בתקופה זו נבנה בעיירה ארמון גדול, הקיים עד ימינו.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בשטחי השליטה של אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
בשנת 1867 העניקו הרוסים לעיר מעמד של עיר מחוז.
יהודים נזכרים בעיר מהמאה ה-16, ובמאה ה-17 כבר התקיימה בעיר קהילה עצמאית, ששלחה נציגים לוועד ארבע הארצות.
מאמצע המאה ה-19 נעשו היהודים לרוב בקרב תושבי העיר, תוך שנטלו חלק מרכזי בכלכלתה, ותוך שהעיר הפכה למרכז תורני חשוב ליישובי הסביבה, בו פעלו מספר אדמו"רים משושלת ראדזין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,900 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של המפלגות הציוניות ושל הבונד.
כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת תרבות.
עם כניסת הגרמנים לעיר בספטמבר 1939, לאחר שהופצצה מהאוויר על ידם, החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך אילוץ יהודים חרדים לרקוד בגשם ולרמוס ספרי תורה קרועים.
כמו כן, יהודים מגיל 15 נצטוו להתגייס לעבודות כפייה משפילות, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם, ותוך הטלת סכומי כופר על הקהילה.
בדצמבר 1939 הגיעו לעיר יהודים שגורשו מלוברטוב, ובהמשך החודש גורשו רוב יהודי העיר באופן זמני לסלווטיצ'ה הסמוכה.
עד שובם, הוחרם כל רכוש היהודים בעיר.
ביולי 1940 נלקחו כ-300 יהודים מהעיר למחנות עבודה.
בסוף שנת 1940 רוכזו היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם בה.
ב-1 בינואר 1941 רצחו הגרמנים כמה יהודים מהגטו, בהאשמה שהיודנרט המקומי לא מסר לגרמנים די פרוות.
בסתיו 1941 ננעלו שערי הגטו שבעיר, ובמאי 1942 עוד נמנו בו 2,071 יהודים.
בתקופה זו פעלה בגטו שבעיר מחתרת יהודית, שהוקמה בידי תנועות נוער ציוניות, והתארגנה לבריחה ליערות.
במטרה זו תמך האדמו"ר שמואל שלמה ליינר, מייסד ישיבת "סוד ישרים" בעיר, אשר קרא לחסידיו להצטרף למרי.
במאי 1942 הוצא הרב להורג.
ב-22 בספטמבר 1942 הוציאו אנשי גסטאפו להורג כ-200 יהודים מהגטו.
בין תחילת אוקטובר 1942 ל-16 בחודש חוסל גטו רדזין, כאשר אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים ופולנים שילחו את בין 1,800 ל-2,000 יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך מעבר בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי.
כ-1,000 מהמגורשים ניסו להסתתר בגטו לפני האקציה, אך נתפסו.
בשל הדוחק הרב בקרונות המשא מתו רבים מהיהודים עוד לפני שהגיעו למחנה ההשמדה, ורבים מהקופצים מהחרכים הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
לאחר הגירוש הוכרזה רדזין רשמית כ"נקייה מיהודים".
כמה עשרות יהודים שהצליחו להימלט מהגטו שבעיר לפני האקציה, התארגנו ליחידת פרטיזנים שפעלה באזור העיר, בראשות יצחק קליינמן.
רוב חברי הקבוצה נרצחו לבסוף בעינויים בידי הגרמנים, לאחר שהוסגרו להם בידי איכרי הסביבה.
רַדיבוֹי קוֹראץ' (בסרבית: Радивој Кораћ; 5 בנובמבר 1938 – 2 ביוני 1969) היה כדורסלן יוגוסלבי ששיחק באירופה בין השנים 1954–1969, בעמדת הפאוור פורוורד.
בשנת 1969 נהרג קוראץ' בתאונת דרכים על יד סרייבו שבבוסניה, בגיל 30.
קוראץ' מחזיק בשיא הנקודות למשחק אחד ביורוליג (שבאותה תקופה היה קרוי גביע אירופה לאלופות בכדורסל), אותו קבע בעונת 1964/1965 כאשר קלע 99 נקודות במשחק של קבוצתו אוקק בלגרד מול אלוויק.
קוראץ' נולד בעיר סומבור שבסרביה, עת הייתה חלק מממלכת יוגוסלביה.
בגיל 16 החל לשחק עבור קבוצת אוקק בלגרד, ובמהרה הפך לשחקן מפתח בקבוצה וזכה לכינוי זוּקוֹ (Žućko) אשר ליווה אותו לאורך הקריירה.
בתקופתו בבלגרד זכה עם קבוצתו ארבע פעמים באליפות ליגת העל היוגוסלבית, והוביל את כל קלעי הליגה בשבע עונות שונות, עם ממוצע כולל של 32.7 נקודות למשחק.
כמו כן הוביל את קבוצתו שלוש פעמים לשלב חצי גמר גביע אירופה לאלופות, שהייתה ליגת הכדורסל הבכירה למועדוני כדורסל באירופה.
בשלב שמינית גמר גביע אירופה 1964/1965 קלע קוראץ' 71 נקודות במשחק הראשון בסדרה (מתוך שניים) מול קבוצת אלוויק, ובמשחק השני קבע את שיא הליגה עם 99 נקודות מתוך ה-155 שקלעה קבוצתו.
בעונת 1967/1968 עבר לשחק בקבוצת סטנדרד לייז', אותה הוביל לזכייתה הראשונה באליפות ליגת העל הבלגית.
בעונה העוקבת שיחק בפטררקה פדובה מהליגה האיטלקית, והוביל את כל קלעי הליגה עם 581 נקודות.
קוראץ' החל לשחק עבור נבחרת יוגוסלביה בכדורסל באליפות אירופה 1959, ובתשע השנים הבאות זכה עם נבחרתו במדליית כסף באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שתי מדליות כסף באליפויות העולם (1963 ו-1967) ושתי מדליות כסף (1961 ו-1965) ומדליית ארד (1963) באליפויות אירופה.
באולימפיאדת רומא (1960) הוביל קוראץ' את כל הקלעים בטורניר עם 23.6 נקודות בממוצע למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום השישי.
כמו כן בטורנירי אליפות אירופה 1959, 1961 ו-1963 הוביל קוראץ' את טבלת הקלעים (עם ממוצעים של 27.6, 24.0 ו-26.4 נקודות למשחק, בהתאמה), ובאליפות אירופה 1961 אף נבחר ל-MVP של הטורניר.
בשנת 1971 נקרא על שמו גביע קוראץ', אשר היה טורניר הכדורסל השלישי בחשיבותו באירופה.
בשנת 2002, לאחר שהתפרק טורניר גביע קוראץ', שינתה פדרציית הכדורסל של סרביה את שם גביע הליגה הסרבית ל"גביע רדיבוי קוראץ'".
בשנת 1991 נכלל ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א, בשנת 2007 הוצג כחבר בהיכל התהילה של פיב"א ובשנת 2008 נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
ב-2022 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
רדיו/מוסיקה/עברית הוא אלבומה השמיני של להקת טיפקס, שיצא במרץ 2006.
באלבום זה הרכב החברים כלל גם את מוטי יוסף ודני אברג'ל (שהצטרפו ללהקה אחרי צאת הבאלבום הקודם), ובנוסף אליהם הצטרף גם נועם ינקלביץ' כקלידן.
באלבום נכללו מספר דואטים, בהם "פרח השכונות" עם השחקנית עלמה זק (שהפך לשיר המצליח ביותר מתוך האלבום), "כלוב של זהב" עם מירי מסיקה ו"אהבה ראשונה" עם שחר סוויסה.
לחן השיר "תן לי חתימה" לקוח מהשיר המרוקאי "ללה פטימה".
"הורה נדלנים", "שיר הסטודנט", "עוכר שמחה": קובי אוז, גל פרמן, רמי יוסיפוב, Big M, דני אברג'יל, מוטי יוסף ואבי אלבוחר
"תן לי חתימה": קובי אוז, גל פרמן, רמי יוסיפוב, Big M, דני אברג'יל, מוטי יוסף
"ואלס הזמר": קובי אוז ונועם ינקלביץ'
הפקה מוזיקלית, מיקס: Big M
הוקלט באולפני עננה בע"מ - מתנ"ס הקסמים - באוגוסט 2005
עיצוב עטיפה: סטודיו דורון עדות
הדפסה: בועז מזרחי, דפוס מאי
עיצוב אתר אינטרנט: סטודיו מירב שביט וליטל קולמר
קובי אוז: שירה סינטים ותכנותים
רמי יוסיפוב: גיטרות (חשמלית, אקוסטית, קלאסית), סיטרן, קולות.
גל פרמן: גיטרה בס, קולות והקשות.
Big M: פרוטלוס, קולות ולופים.
דני אברג'יל: קולות וגיטרה חשמלית
מוטי יוסף: תופים, פדים, קולות וכלי הקשה.
אבי אלבוחר: קלידים, קולות ואקורדיון.
רדיו א-נאס או רדיו נאס היא תחנת רדיו אזורית המשדרת מהעיר נצרת החל מינואר 2020.
בשנת 2019, קבוצה בראשות איש העסקים הערבי-ישראלי זיאד עמרי, יו"ר הלא TV לשעבר, זכתה במכרז ייעודי שקיימה הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו להקמת תחנת רדיו בשפה הערבית.
התדרים מכסים את כל אזור הגליל, ודרומה עד המשולש.
התחנה ממוקמת בקומה השביעית של מלון רמדה אוליבייה נצרת בנוף הגליל.
העיתונאי פיראס ח'טיב הוא מנכ"ל החברה.
ראש חטיבת החדשות בערוץ הוא מוחמד מג'אדלה.
בין שדרניה הבולטים: פוראת נסאר, מוחמד מג'אדלה, פיראס ח'טיב ושירין יונס, עפאף שיני, פאדי זגאירה וסנאא חמוד.
לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, דורגה רדיו א-נאס בתחילת פעילותה כתחנה השלישית מבחינת אחוזי האזנה בקרב המגזר הערבי.
בשנת 2025 זכתה שדרית התחנה, שירין יונס, בפרס "השדרית המצטיינת" מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב במסגרת "כנס אילת לעיתונות ולרדיו".
ביוני 2025 השיק הרדיו שתי אפליקציות: "אפליקציית נאס", פורטל חדשות בערבית, וכן "נאסקום" - אפליקציית שירות המחברת בין נותני שירות לצרכנים ואף עוסקת במכירות מוצרים מיד שניה.
כחודש מאז עלייתה לאוויר נרשמו לאפליקציית נאס כ־70 אלף הורדות.
במדד התקשורת לשנת 2026 של מכון המחקר AGAM LABS נקבע כי רדיו א-נאס הוא כלי התקשורת הישראלי המוכר ביותר בקרב הציבור הערבי בישראל.
כמו כן, עפ"י מדד זה, שלושה מתוך ארבעת העיתונאים שהציבור הערבי בישראל הכי אוהב הינם אנשי הרדיו (מוחמד מג'אדלה, פוראת נסאר ופיראס ח'טיב).
רדיו אוראניה (בהולנדית :Radio Oranje) היה שמה של תוכנית רדיו בשפה ההולנדית, ששודרה במסגרת השירות האירופי של ה-BBC להולנד, שנכבשה על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
תוכנית זו שודרה מלונדון בכל פעם במשך זמן של כ-15 דקות.
השם "רדיו אוראניה" היה מחווה לבית המלוכה ההולנדי, בית אוראניה-נסאו.
התכנית כללה פרשנויות קצרות על אקטואליה ונאומים פוליטיים, וכן חדשות על הכוחות ההולנדים החופשיים, המושבות ההולנדיות וצי הסוחר ההולנדי.
שידורי רדיו אוראניה היו נפרדים מהשירות ההולנדי של ה-BBC עצמו, ששידר רק תוכניות חדשות, ושלא כמו רדיו אוראניה, לא נשלט על ידי ממשלת הולנד בגלות.
רדיו אוראניה ביצע את השידור הראשון שלו ב-28 ביולי 1940. השידור כלל נאומים של שרים בממשלת הולנד החופשית שישבה בבריטניה, וכן נאומים של המלכה וילהלמינה.
וילהלמינה דיברה ברדיו אוראניה 34 פעמים במהלך המלחמה.
Radio Vrij Nederland - (רדיו חופשי הולנד) קודמו של רדיו אוראניה ששודר לתקופה קצרה מפריז בשנת 1940.
Radio Herrijzend Nederland - השירות שהחליף את רדיו אוראניה, שפעל מאולפנים זמניים בחלקה הדרומי של המדינה המשוחררת בשנת 1944/45.
Radio Belgique - התוכנית המקבילה של בלגיה
רדיו לונדון - גרסת צרפת החופשית
רדיו אזאד הינד היה רדיו ששימש לשירותי תעמולה ושודר על ידי מנהיג הודו החופשית (אזאד הינד) הגולה, סובהאז צ'נדרה בוסה בגרמניה הנאצית בשנת 1942 כדי לעודד את ההודים להילחם לצידן של מעצמות הציר.
על אף שבתחילה, התוכניות בתחנה שורדו מגרמניה הנאצית, במהלך השידורים הועברה התחנה לסינגפור שהייתה תחת כיבוש יפני, ולאחר מכן בעקבות התמשכות הלחימה בזירה הדרום-מזרח אסייתית התחנה הועבר ליאנגון שבמדינת בורמה.
לאחר עזיבתו של נטג'י לדרום מזרח אסיה, המשיכו הפעולות הגרמניות על ידי נמביאר, ראש הלגיון ההודי שהייתה יחידה צבאית של חיילים הודים שפעלו בשורות גרמניה הנאצית, לימים ימונה האחרון לשגריר הודו החופשית בגרמניה.
התחנה שידרה רצועות חדשות שבועיים באנגלית, הינדית, טמילית, בנגלית, מראטהית, פנג'אבי, פשטו ואורדו, אשר היו השפות המדוברות על ידי רוב המתנדבים הפוטנציאליים של הלגיון ההודי בגרמניה והצבא ההודי הלאומי.
רדיו 538 (בהולנדית: Radio 538) היא תחנת רדיו שפועלת בהולנד החל משנת 1992. זו תחנת רדיו השנייה בפופולריות במדינה.
"רדיו 538" הוקמה בשנת 1992 על ידי עובדים לשעבר של Radio Veronica וניצלה תדרים של תחנה זו.
אולפן התחנה היה ממוקם בעיירה בוסום בצפון הולנד.
בסוף שנות ה-90 התחנה עברה להילברסום למתחם ליד העירייה.
החל משנת 2012 כל היחידות של הקבוצה הועברו למתחם חדש בשטח של 4400 מ"ר.
בשנים 1992–1995 שידורי הרדיו עבדו בכבל בלבד.
רק בשנת 2003 קיבלה התחנה הקצאה של תדר ארצי והיא משדרת ב-102 MHz.
במאי 2005 התחנה נמכרה ל- Talpa Holding ובשנת 2007 השליטה עברה ל-RTL Nederland.
בשנת 2015 השליטה חזרה ל-Talpa Holding.
שידורי "רדיו 538" מיועדים בעיקר לאוכלוסייה צעירה עם המוטו "The station of a young generation".
שידורי התחנה הם בעיקר מוזיקה והעברת חדשות כל חצי שעה.
הפופולריות של שידורי התחנה גדלה עם השנים.
במהלך משחקי מונדיאל ויורו התחנה מארגנת הקרנה משותפת לאוהדי כדורגל.
בשנים 2005–2012 ניהלה תחנת הרדיו תחרות של בתי הספר.
מאזיני התחנה היו יכולים להצביע עבור בית הספר שלדעתם הטוב במדינה.
את שידורי התחנה אפשר לקלוט גם באינטרנט ותוך שימוש במערכת טלפוניה ניידת עולמית.
במשך שנים רבות התחנה הייתה אחראית על מצעד הפזמונים Dutch Top 40. בשנת 2018 המצעד עבר לתחנת רדיו אחרת.
עד לשנת 2011 "רדיו 538" הייתה מארגנת אירוע שנתי במוזאומפליין באמסטרדם.
לאירוע היו מוזמנים אמנים רבים והיו בו כ-300 אלף מבקרים.
בשנת 2011 הוקם ערוץ טלוויזיה TV 538 כערוץ אחות של התחנה.
בשנת 1999 התחנה החלה לשדר תוכנית מיוחדת למוזיקת היפ פופ Juize.
בשנת 2012 לאחר 13 שנות שידור התוכנית נמכרה לתחנת רדיו אחרת.
רדיו & רקורדס היה מגזין מוזיקה שבועי אמריקאי שהוקם על ידי בוב ווילסון ורוברט קרדשיאן ב-5 באוקטובר 1973. מגזין המוזיקה פרסם מצעדי מוזיקה שבועיים על בסיס נתונים מ-Mediabase, WWOne ונילסן מיוזיק קונטרול.
ב-6 ביולי 2006, VNU, חברת האם של מגזיני המוזיקה בילבורד ובילבורד רדיו מוניטור, הודיעה על רכישת המגזין, וחודש לאחר מכן, ב-1 באוגוסט, קיבלה את הבעלות באופן רשמי.
הגיליון האחרון של המגזין פורסם ב-4 באוגוסט 2006. המגזין מוזג עם בילבורד רדיו מוניטור ויצא תחת מגזין המוזיקה R&R.
"רדיו בלה בלה" הוא אלבום האולפן השלישי והאחרון של להקת הרוק "החברים של נטאשה", שיצא לאור ב-26 בספטמבר 1994. האלבום בנוי כאלבום קונספט והודות לכך זכה במהרה להצלחה גדולה, ותוך ימים אחדים הגיע למכירת 20,000 עותקים ועד סוף 1994 הגיע למעמד של אלבום פלטינה (40 אלף עותקים).
בסך הכל נמכר האלבום הכפול בכ-85 אלף עותקים, נכנס מהר מאוד למיינסטרים הישראלי וזכה למעמד קאלט בתרבות הרוק הישראלי.
האלבום בנוי כתוכנית בתחנת רדיו פיראטית בשם "רדיו בלה בלה".
האלבום מחולק לארבעה חלקים המבטאים את פיצול האישיות של מגיש התכנית.
הייחודיות שבקונספט זה תרמה למעמד הפולחני שהאלבום זכה לו בתודעה של תרבות הרוק הישראלי.
כל שירי האלבום נכתבו על ידי מיכה שטרית והולחנו על ידי ארקדי דוכין, למעט השיר "אני לא רוקד כשעצוב" שנכתב על ידי אלון אולארצ'יק ומיכה שטרית, והשיר "שם" שהולחן על ידי שטרית ודוכין יחד.
האלבום "רדיו בלה בלה" בנוי כאלבום קונספט מהשאפתניים שאי פעם נוצרו בישראל סביב תחנת רדיו פיראטית המנוהלת ומשודרת על ידי חולה נפש בשם "א.
וקסמן" (לאחר צאת האלבום נחשף שמו המלא של הדמות: אבינועם) הסובל מפיצול אישיות ומחולק לארבעה אנשים שונים, כל אחד משדר במשך שש שעות ביום, והאלבום מחולק לארבעה חלקים, חלק לכל אחת מהדמויות.
הקונספט והשם הושפעו מאלבומי רוק קלאסיים אמריקאיים ובריטיים משנות ה-60 וה-70 של פינק פלויד, The Who, והביטלס, (ובפרט מהאלבומים "Quadrophenia", "The Wall", ו"האלבום הלבן").
בנוסף, הסגנון המוזיקלי משתנה בין החלקים בהתאם לאישיותיו של "א.
כל המילים באלבום נכתבו על ידי מיכה שטרית למעט השיר "אני לא רוקד כשעצוב", שנכתב בשיתוף עם אלון אולארצ'יק, והולחנו על ידי ארקדי דוכין, והשיר "שם", שהולחן על ידי דוכין ושטרית במשותף.
האלבום מתואר כביקורת חברתית או סאטירה על המציאות באותה זמן: "הוא ניסיון להמחיש מציאות מוכרת, בה חי א.
וקסמן נחשף לשטף החדשות בתקשורת, המעבירות בו תחושה של פחד, אלימות ו-"אין עם מי לדבר".
כל זה על רקע של תהייה אודות מושג האהבה, שהולך ונחלש עם הזמן, ומאבד מערכו."
האלבום כולל 42 רצועות הנמשכות שעה ו־41 דקות ומחולקות לשני תקליטורים.
באוקטובר 1994, פחות מחודש לאחר שהאלבום ראה אור, הוא הגיע למעמד של אלבום זהב, לציון מכירת 20,000 עותקים, ולאחר זמן לא רב לאחר מכן גם למעמד של אלבום פלטינה.
עד 2014 נמכרו למעלה מ-80 אלף עותקים פיזיים מהאלבום (הכפול).
באוקטובר ובנובמבר 2019, במלאת 25 שנה להוצאת האלבום, אוחדה הלהקה לסיבוב קצר של שלוש הופעות בו ביצעו את כל האלבום כאופרת רוק עדכנית.
ההצלחה האדירה של ההופעות הביאה את המארגנים להוסיף מופעים נוספים.
עיבודים והפקה מוזיקלית: "החברים של נטאשה".
האלבום מתחיל עם הקטע הפותח, "שבע דקות לשש", או 5:53, שבה ניתן לשמוע מעבר מהיר בין תחנות רדיו על הסקאלה ורעש סטטי רב.
לאחר כ-30 שניות מודיע הקריין, אלי ישראלי, על בואו של פרדי ותחילת היום והשידורים ב-"רדיו בלה בלה" ממש עוד מעט.
ארבעת השירים הבאים מציגים את הלך הרוח של פרדי: דיכאון, ספקנות, תהייה בלתי פוסקת על החיים, משמעותם ועל המציאות, בשירים "עכשיו", "קנה מה שאין", "פרדי על הבוקר" עם הסולו המוערך של מיקי הררי והפזמון המוכר "מה יהיה?" והשיר "ספורט?".
מתוך 14 הקטעים בחלק זה, כמעט חצי מהם הם קטעים קצרים הנכללים בין לבין:
"בקצה הסקאלה" - קטע בן ארבע שניות שבו אומר דוכין "בקצה הסקאלה, רדיו בלה בלה".
"אופרת סבון" - שיחה בין המאזין לפרדי (מיכה שטרית) שבו מתאר שטרית סצנה ביזארית שמשמשת בפרודיה על פרסומות לשמפו.
ברקע ניתן לשמוע את סולו הגיטרה של "פרדי על הבוקר".
"פרדי" הוקלט באולפני "זזה" ו-"טריטון" בנובמבר 1992, בהפקת כל חברי הלהקה.
"הפי - ציני, בעל לשון חדה (כתוצאה משימוש בסמים), משדר בצהריים עד הערב".
צד 2. הפקה מוזיקלית: יזהר אשדות.
חלק זה של האלבום מכיל את רוב הלהיטים שיצאו מהאלבום ביניהם "חדשות?", "נרקומנים", "מעליות" ו-"אני לא רוקד כשעצוב".
האלבום הופק על ידי יזהר אשדות באולפנו הראשון ברחוב טרומפלדור בתל אביב במאי 1993, והסאונד ברובו פאנקי, דאנסי, אלקטרוני ומבוסס על סינתיסייזרים, סימפולים ומכונות תופים ופחות על כלים אקוסטיים.
החלק נפתח בקטע הקצר "צפוי שינוי" שבו שר ומנגן בגיטרה מאיר בנאי על לכתו של פרדי ועל בואו של הפי ומציג אותו באור חיובי ואופטימי.
השיר "עכשיו אני" שלו הופק קליפ מציג את הדמות של "הפי", שמספר על האהבה שלו בשידורים ועל תחושת הסיפוק העצמי שהוא מקבל מזה.
השיר "קוק בצהריים" מספר על הצורך הבלתי פוסק בסמים על מנת לשדר ולגרום לדיבור לזרום.
השיר "חדשות?" הפך לאחד מהשירים הידועים מהאלבום בין היתר בשל הגימיק של הבאת שמונה שדרני רדיו פופולריים, ביניהם: רפי רשף, אורלי יניב, רבקה מיכאלי, יואב קוטנר, דידי הררי, אברי גלעד ואהוד מנור שהקריאו טקסטים האמורים לייצג מבזק חדשות רגיל ושגרתי המבשר על אסונות ופרסומות אינטימיות.
השיר עוסק בצורה צינית ומרירה באדישות לנוכח הדברים הנוראיים המדווחים בשורות כמו "ירו היום במישהו עם סיבה או בלי.
זה עושה לכם משהו?" וכמו כן על חוסר האמונה שהדברים ישתנו: "עוד יום.
השיר "נרקומנים" היווה להיט נוסף, הפעם בסגנון רוק כבד ומהיר, וכולל "רשימת מכולת" של יותר מ-50 מוצרי צריכה יום יומיים ואת ההתמכרויות לאביזרים המודרניים כמו טלוויזיות, מגזינים, הרצון להיות מושלם, יוקרתי וחדשני.
בין הפריטים המופיעים: אקדח, מכונית, אשה יפה, בקבוק קוקה קולה, שניים חלב, לחם, קונדום, פלאפון ועוד.
"שץ - אנרכיסט, לא מאמין באהבה, משדר מהערב עד חצות".
החלק השלישי, "שץ" (עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה) כולל שירים כבדים מהרגיל, דיסטורשן בשפע והשפעות של מטאל וגראנג'.
הוא הוקלט כמעט ללא זמרים או נגנים אורחים באולפני "המון" בפברואר 1994. הוא מתאר תחושות חזקות מאי פעם של דיכאון, כעס, ציניות "ווטרסית" ואלימות תקיפה כלפי הסביבה והעולם: החמדנות, האהבה, הכעס, הציניות, המסחריות והמודרניות.
שוב חוזר המוטיב של האדישות לנוכח המציאות הכואבת ותחושת הבדידות וחוסר האונים.
השיר הראשון למרבה ההפתעה הוא בלדת פסנתר נוגה המושרת על ידי שטרית ודוכין שהפכה ללהיט גם היא: "שם".
השיר מתאר געגוע למשהו, משהו שהיה פה פעם ואינו עוד.
ניתן לחשוב שמדובר באהבה, שנעלמה והאלימות תפסה את מקומה.
עוד שורה מפורסמת היא "היטלר מת, סטלין מת ועוד כמה ששכחתי את שמם/ובכל זאת עדיין נשפך כאן דם" המדברת על מעגל האלימות הבלתי פוסק, מוטיב חוזר באלבום.
שיר נוסף המדגים את האדישות מול המציאות האיומה הוא "דברי איתי על כסף", בו מופיעה השורה "ילדים, נשים, קשישים עולים באש/לא אכפת לי, הם לא המשפחה שלי".
שורה זו מדגימה את האופן בו החברה העשירה והמצליחה יותר מתעלמת מהבעיות של החלשים, אשר לא נוגעות אליה, ובמקום זאת מתייחסת להנאות הרגעיות המוזכרות בשורה הראשונה בשיר: "דברי איתי על כסף, דברי איתי על סקס/אל תדברי איתי על עצב, אל תדברי איתי על כאב".
עיבודים והפקה מוזיקלית: ארקדי דוכין ושם טוב לוי.
תיזמור וניצוח: שם טוב לוי.
החלק הרביעי הוא יחסית אופטימי, חיובי, פחות מלנכולי, ומושר באופרה, מוזיקה קלאסית או רוק קל ושקט.
חלק זה הופק בעזרת נגנים וזמרים רבים, ביניהם דוד ד'אור, רינת גבאי ועוד.
בנוסף הובאה תזמורת מרשימה בניצוחו של שם טוב לוי ובהשתתפות קרני פוסטל בצ'לו וכלים אחרים כגון ויולות, קרנות יער, כינורות וכלי הקשה.
חלק זה סיכם את הקלטות האלבום במאי 1994. בחלק זה נכלל שיר הסיום של האלבום, "שיגרה", המסכם את האלבום ואת כל נושאיו לשיר אחד.
"רדיו בלה בלה" מותאם למציאות הישראלית אבל כולל לכאורה מספר מחוות ליצירות דומות ברוק לועזי:
שמו מופיע בפזמון השיר "Radio Ga Ga" של להקת קווין
ההיקף, השאפתנות ועיצוב העטיפה מזכירים את "The Wall" של פינק פלויד.
שם האלבום הוזכר גם בשיר "חדשות?": "פינק פלויד לא תופיע על החומה בירושלים".
השימוש ברדיו פיראטי כרקע לאלבום הופיע באלבומים Radio K.A.O.S של רוג'ר ווטרס ו־The Who Sell Out של The Who.
גיבור ראשי שסובל מפיצול אישיות לארבע דמויות מופיע גם באלבום "Quadrophenia" של The Who.
עיצוב העטיפה, העובדה שמדובר באלבום כפול, וכן הסגנון המוזיקלי המשתנה של האלבום מזכירים את "האלבום הלבן" של הביטלס.
ארקדי דוכין – שירה, קלידים, גיטרות, תופים, בס
מיכה שטרית – שירה, גיטרות
ז'אן פול זימבריס – תופים, קולות
שלמה אלמקיס (קוזו) – בס
שלומי שבת, אפרים שמיר, אמנון ילון – "אוטוביוגרפיה"
לאה שבת – "אוטוביוגרפיה", "קוק בצהריים"
פבלו רוזנברג – "הלו פרדי"
מאיר בנאי – "צפוי שינוי", "חדשות", "ליזה"
רותי תפוח – "נרקומנים" (קריינות)
אלון אולארצ'יק – "אני לא רוקד כשעצוב"
ערן צור – "סוטה מיץ", "ליזה"
דוד ד'אור, דודו פישר – "ליזה"
רינת גבאי – בתפקיד ליזה ב"הללויה"
שמיניית ווקאל – מקהלה ב"מי נגד מי"
משה לוי – קלידים ב"קוק בצהריים" ו"עכשיו אני"
אוהד דקל – קלידים ב"מעליות"
יזהר אשדות – בס סינתי ב"קוק בצהריים", "עכשיו אני", "מעליות", "חדשות"
שם טוב לוי – תזמור וניצוח
קטי דברצני וגלעד הילדסהיים – כינורות
מירב כהן ועמית כהן – קרן יער
אלון בור – כלי הקשה
אלי ישראלי – קטעי קישור לאורך כל האלבום
אברי גלעד, מנחם גרנית, דידי הררי, אורלי יניב, רבקה מיכאלי, אהוד מנור, יואב קוטנר, רפי רשף – בשיר "חדשות?"
טכנאי הקלטות ומיקס – גיל תורן, דדי טל, אוהד דקל, גיא לנדאו
עוזרי טכנאי – אוהד צחר, איתי גלעד, גדי פוגטש, פיני כהן, בועז עצמון, יגאל אייזן, ניר לוי
עיצוב עטיפה – אסנת בוכמן
ניהול אישי בהפקה – ארז אבנת
"רדיו בלה בלה" - סיבוב ההופעות
הבית השלישי בשיר "שיר חם ויפת" של הקומדי סטור משנת 1995, כשנה לאחר יציאת האלבום לאור, נכתב כולו באותה תבנית ספרותית ובאותו הלחן של הבית השלישי בשיר "אני לא רוקד כשעצוב".
בפרק 18 בעונה השלישית של הסדרה "הפיג'מות", "סוף סוף", עודד פז שר ב"שיר הקסדות": "התגעגענו אז באתי, חסר לכם אדיוט?" - אזכור לשורה "התגעגעתי אז באתי, חסר לכם אדיוט?" מתוך השיר "עכשיו אני".
פרק 5 בעונה 4 של "הפיג'מות" נקרא "פרדי על הבוקר" על שם השיר באותו השם מהאלבום.
מופעי 25 שנה לרדיו בלה בלה
הסיבוב היה אמור במקור להיות הופעה אחת ויחידה, באמפי מצדה, במסגרת פסטיבל התמר; ההופעה זכתה להצלחה גדולה, למרות שגשם שוטף שהחל לרדת באמצעה גרם להפסקתה למשך כשעה ולהשבתת חלק מהציוד האלקטרוני.
הצלחת ההופעה הביאה את הלהקה והמארגנים להוסיף שתי הופעות נוספות.
במופע השתתפו כאורחים ליאור אשכנזי בתפקיד הקריין, מנחה ההופעה; וזמרים אורחים כנינט טייב, אמיר דדון, עמיר בניון, קובי מרימי וערן צור, האורח היחיד שהשתתף גם באלבום עצמו 25 שנה קודם לכן.
השיר "צפוי שינוי", שבו השתתף באלבום מאיר בנאי, הוקדש לבנאי שהלך לעולמו כשלוש שנים לפני כן; הוא הוצג במופע בביצוע המקורי ובליווי קטע וידאו של בנאי.
רדיו ירושלים היא תחנת רדיו אזורית של ירושלים והסביבה, שהוקמה ב-3 בספטמבר 1995.
הזוכים במכרז הראשון להקמת התחנה היו האחים לוי, בעלי "מלון שלום" בשכונת בית וגן בירושלים, שם גם הוקמו אולפני התחנה.
מיכה לוי החזיק ישירות ב-46% מהמניות, חברת "מלונות שלום" של משפחת לוי החזיקה 44% והמפיק דני פארן החזיק 10%.
מנכ"ל התחנה היה עובד לוי.
התוכניות ברדיו שילבו בין: חדשות, ספורט, בידור ותוכניות מוזיקה מגוונות.
רובם של התכנים הופקו על ידי התחנה בירושלים, אך מספר תוכניות שודרו בסינדיקציה, בהם: התוכנית של ורדה רזיאל-ז'קונט, החל משנת 2000, והתוכנית "דידי לוקאלי" של "דידי הררי" מ"רדיו ללא הפסקה" באזור המרכז.
בינואר 2007 הודיעה התחנה כי החליטה להפסיק את תוכניות הסינדיקציה ולשדר אך ורק תוכניות מקור המופקות בתחנה עצמה.
ב-4 בפברואר 2007 נכנס לתוקף לוח שידורים חדש, ומאז התחנה חדלה לשדר מדי שעה עגולה שידרה התחנה מבזק חדשות של חדשות עשר.
עם השדרנים ששידרו בתחנה נמנו: שמירה אימבר, בונדי לוי (היה גם מנהל תוכניות בחלק מהתקופה), גד ליאור, ירון אילן, רינה מצליח, אליעזר לחנה, ניר פרידמן, אורי זוהר, מוטי פרנסיס, אלעד עמדי, אבי דבש, כתבת החדשות של התחנה, טל דה-לנגה.
באוגוסט 2009 הסתיימו שידורי התחנה והיא עברה לבעלות חדשה.
תקופת המכרז השני: 2009 ואילך
זיכיון תחנות הרדיו האזוריות שפג ב-2003, הוארך מספר פעמים ללא מכרז, לבסוף הודיעה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו כי המכרז החדש לתחנות הרדיו האזוריות יתקיים בספטמבר 2007. לקראת ההתמודדות במכרז צרפו בעלי התחנה את חברת טלעד (לשעבר זכיינית ערוץ 2) כשותפה עם 25% ואת יהורם גאון כמנכ"ל משותף.
מולה הוקמה קבוצת "רדיו הבירה" ביוזמת משרד הפרסום אדלר-חומסקי יחד עם רשת בתי-הקפה ארומה בראשות משה שלונסקי, שקיבל את תפקיד היושב ראש.
בנובמבר 2007 הצטרפו איש העסקים ג'קי בן-זקן ומשקיעים נוספים לקבוצה, זאת לאחר שהרשות השנייה נתנה הארכה להגשת ההתמודדות במכרז באזור ירושלים.
בנוסף מונה שלום אורן כמנכ"ל
הרכב קבוצת "רדיו הבירה" עורר ביקורת על חשש לניגוד עניינים, על כך ששותפים בה רשת ארומה, בעלת חברת מוזיקה המקדמת ומפיקה אמנים, משרד הפרסום המעורב פוליטית - אדלר-חומסקי, וחברות הפקה וסוכנויות בעלות אינטרסים לקידום האמנים אותם הם מייצגים.
ביוני 2008 אושר הרכב הקבוצה על סמך "התחייבות" בעל פה של משרד אדלר-חומסקי שהחברה לא תתערב בפעילות הרדיו.
בספטמבר 2008 נדחה ברגע האחרון המכרז, לאחר שאודי אנג'ל רכש את הבעלות באחת השותפות בקבוצת "רדיו הבירה" ועלה חשש לבעלויות צולבות, מאחר שהחזיק גם בזכיינית ערוץ 2 "רשת".
החשש לבעלויות צולבות נדחה מאחר שאנג'ל החזיק אחוזים בודדים בבעלות והמכרז נקבע ל-2 בנובמבר.
בנובמבר זכתה קבוצת "רדיו הבירה" במגרז אך מיד עתרה המפעילה הקיימת לבית המשפט במטרה לבטל אותו, בטענה כי נורית דאבוש, יושבת ראש הרשות השנייה, ניהלה ישיבות שעסקו במכרז, מבלי לגלות כי היא נגועה בניגוד עניינים בשל קשריה עם משה שלונסקי, יו"ר דירקטוריון "רדיו הבירה".
במאי 2009 דחה בית המשפט המחוזי את העתירה, באוגוסט 2009 דחה בית המשפט העליון את הערעור שלה, ובספטמבר 2009 החלה התחנה בשידוריה מאולפן שהקימה קבוצת "רדיו הבירה" בבית מרים ברחוב פייר קניג 32 באזור התעשייה תלפיות.
בדצמבר 2009 מכר משרד הפרסום אדלר-חומסקי את מניותיו בחברת "רדיו הבירה", בשל לחץ של סוכנות הפרסום הבינלאומית "גריי" שאותה היא מייצגת בישראל, שמדיניותה העולמית היא שלא להיות שותפה באמצעי תקשורת.
באוגוסט 2010 השלים ג'קי בן-זקן את רכישת כל מניות שותפיו בתחנה והפך לבעלים היחיד.
בנובמבר 2011 מינה את מקורבו גדי קסטיאל כמנכ"ל משותף לצד שלום אורן, שהוגדר מנכ"ל התוכן.
בשנת 2015, בעקבות הרשעתו של ג'קי בן-זקן בשמונה עבירות של השפעה בתרמית על ניירות ערך, בקשירת קשר לביצוע פשע ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות; ולפי חוק הרשות השנייה, האוסר על מי שהורשע בעבירה פלילית להיות בעל שליטה בתחנת רדיוף נאלץ בן-זקן להעביר את הבעלות.
ביולי 2017 עברה הבעלות לדוד אסטנג'לוב, איש עסקים מאשדוד המקרוב לבן-זקן.
בנובמבר 2023 פוטר השדרן אלעד עמדי לאחר שלל התבטאויות אלימות וגזעניות.
לוח השידורים של התחנה בימי החול מורכב מתוכניות אקטואליה בהגשתם של עופר חדד, מאיה חסון קראוס, שלום אורן, עדי זריפי ומגישים נוספים, תוכניות מוזיקה ובידור בהגשת ירון אילן ומוטי פרנסיס.
ברדיו ירושלים משודרת בסינדיקציה עם רדיו ללא הפסקה 103FM "שניים עד ארבע" עם רון שלום ויואב כהן, תוכנית ספורט יומית בהגשת מאיה חסון קראוס, שלומי אהרוני ואחרים, ופאנליסטים מתחלפים כדוגמת מישל דיין וקובי מויאל.
רדיו ירושלים משדר בכל שעה עגולה את מהדורת הרדיו של חדשות 12 (עד 2021 שידרה את חדשות ynet) ואת המהדורה המרכזית של ערוץ 12 בשמונה בערב.
ביום שישי משודרת תוכנית הספורט של התחנה "בדרך למגרש", בהגשת מאיה חסון קראוס ובהשתתפות הפרשנים איציק קורנפיין, מישל דיין ורמי מנדל.
התוכנית "הפרלמנט הירושלמי" בהגשת שוקי בן עמי ובהשתתפות דודו קופרמן.
התוכנית כוללת סיפורים ירושלמיים, נוסטלגיה, אקטואליה ועוד.
תוכנית נוספת המוגשת בערבי שישי היא התוכנית "נוסטלגיה בשניים" בה מארח שוקי בן עמי אנשי ירושלים ואורחים נוספים.
בנוסף, מדי חודש מקיימת התחנה תוכנית מיוחדת בהשתתפות ראש העיר ירושלים משה ליאון בה יכולים תושבי העיר לשאול את ראש העיר שאלות בענייני העיר.
ביום שישי אחר הצהריים התוכנית "מה נהיה" עם סיוון קליין שמסכמת את חדשות הבידור, הטלוויזיה והברנז'ה של השבוע שחלף.
התחנה משדרת תוכניות מיוחדות לאוכלוסייה הדתית והחרדית במוצאי שבת ותוכניות מיוחדות של תרבות ומוזיקה צרפתית ויוונית.
התחנה זכתה פעמיים בפרסים ארציים, כשהתוכנית "רצון חופשי" זכתה בפרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר בישראל ב"כנס אילת לעיתונות" של אגודת העיתונאים בתל אביב ב-2014; ושידורי צמי"ד ברדיו ירושלים זכו לפרס מיוחד של הרשות השנייה.
לקראת עונת 2009/2010 בליגת העל בכדורגל, הגישו "רדיו ירושלים" וג'קי בן-זקן את ההצעה היחידה במכרז שערכה ההתאחדות לכדורגל לשידור של משחקי הליגה ברדיו, תמורת כ-500 אלף שקל לעונה.
בן-זקן תכנן למכור את השידור גם לתחנות הרדיו האזוריות האחרות, אך רק "רדיו דרום" רכש אותו.
בן-זקן שידר תחילה את התוכנית בשם "שירים ושערים" תוך שימוש גם באותות המוזיקליים של התוכנית הוותיקה של "קול ישראל"; בתגובה פנתה רשות השידור לבית המשפט בבקשה שיאסור את השימוש בשם ובאותות, ושם התוכנית שונה ל"שבת של כדורגל".
בפברואר 2011 הודיע בן-זקן, בהסכמת ההתאחדות, על ויתור על זכויות השידור עקב אי-כדאיות כלכלית.
ההתאחדות הציעה במקום זאת לכל תחנת רדיו לרכוש את הזכות לשידור כל משחקי הכדורגל בעבור 35 אלף שקל, באופן לא בלעדי, עד לסוף אותה העונה.
התחנה משדרת בתדר 101FM בירושלים וסביבתה ובתדר 89.5FM בבית שמש והרי ירושלים והוא נקלט גם בחלק ממחוז המרכז.
ב-HOT משדרת התחנה באפיק 309 בערוצי הרדיו וב-yes משדרת התחנה באפיק 71 בערוצי הרדיו.
התחנה משדרת גם באתר האינטרנט שלה "ירושלים נט" וכמו כן, באפליקציה של רדיו ירושלים.
רדיו חיפה היא תחנת רדיו אזורית של חיפה וסביבתה.
אולפני רדיו חיפה היו ממוקמים תחילה בחוצות המפרץ ובשנת 2000 הועברו למרכז הגרנד קניון בעיר.
את התחנה ניהל דני נישליס מיום היווסדה ועד למותו בשנת 2019.
התחנה החלה לשדר ב-1 בספטמבר 1995, במסגרת הגל הראשון של זכיינות לתחנות רדיו אזוריות, על פי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
בעלי התחנה דני נישליס ודן ארנון הפעילו קודם תחנת רדיו פיראטית בשם "רדיו 1" שהחלה לשדר ב-21 בינואר 1991 מלב ים מעל סיפונה של אנייה.
עם הקמתה החזיק איש העסקים גד זאבי ב-50% מהמניות.
אך באוגוסט 1999 נאלץ זאבי למכור את מניותיו לנישליס וארנון, לאחר שרכש מניות בזכיינית ערוץ 2 שידורי קשת.