tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-21 באוגוסט 2013 שודר בהקרנת בכורה בטלוויזיה בערוץ יס דוקו, וזכה לאהדת המבקרים.
מועמד לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר 2013, וזוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר של פורום היוצרים הדוקומנטריים לאותה שנה.
הסרט הופק בתמיכה כלכלית של רשת, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן אבי חי.
זמן להתעורר הוא האלבום השביעי במספר של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש, ואלבום האולפן השישי של הלהקה.
האלבום יצא בפברואר 2013, בהפקתו המוזיקלית של יוסי פיין, שהפיק את רוב אלבומי ההרכב.
הסינגל הראשון מן האלבום, "קובלנה על מפלגות ישראל", יצא בינואר 2013. את הסינגל הלחינו חברי הלהקה על פי מילים שכתב מאיר אריאל לפני בחירות 1999, כחודש לפני מותו.
בקליפ של אותו השיר השתתפו כמה מחברי "ארץ נהדרת" כשהם מחופשים לחלק מראשי המפלגות (וגם הם בעצמם עשו גרסה משלהם לשיר, שנשאה את הכותרת "אזרחי ישראל עלו לי עד כאן").
בפברואר 2013 יצא הסינגל השני מן האלבום, "זמן להתעורר", שנבחר לשמש בסרט "פלאות" של הבמאי אבי נשר.
בשיר "יום שישי" מתארח הגיטריסט יצחק קלפטר.
זמן לבחור , הידוע גם כ"הנאום", הוא נאום שנשא רונלד רייגן (לימים נשיא ארצות הברית) בלוס אנג'לס, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1964, ב-27 באוקטובר, בשם מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בארי גולדווטר.
בנאומו טען רייגן, כי הבחירה העומדת לפתחם של אזרחי ארצות הברית 'איננה בין ימין לשמאל, אלא בין למעלה ולמטה', כאשר 'למעלה' היא הגישה של חירות הפרט וחופש, אותה קבעו האבות המייסדים בחוקה.
ו'למטה' הטוטליטריות של שלטון מרכזי רב עוצמה.
נאום זה הציב את רייגן במוקד תשומת הלב הלאומית וזמן מה לאחר שנשא אותו, התבקש רייגן לרוץ לתפקיד מושל קליפורניה וזכה בבחירות.
עד היום, נאום זה נחשב לאחד הנאומים המשפיעים ביותר שנשאו בשם מועמד אי פעם.
עם זאת, בארי גולדווטר הפסיד בבחירות לנשיאות למועמד המפלגה הדמוקרטית והנשיא המכהן, לינדון ג'ונסון, שזכה ברוב גדול.
זמן מערכת במדעי המחשב ובתכנות, מיצג את מושג מעבר הזמן במערכות ממוחשבות.
במובן זה הזמן כולל את זמן לוח השנה.
זמן מערכת נמדד על ידי שעון מערכת, שבדרך כלל מיושם על ידי ספירה פשוטה של מספר הפעימות שהתרחשו החל מנקודת זמן שרירותית מסוימת, הקרויה .
לדוגמה מערכות יוניקס, ותואמות תקן POSIX, מגדירות את זמן המערכת, הוא זמן יוניקס, כמספר השניות שחלפו מהאפוק של יוניקס, שהתרחש ב-1 בינואר 1970 בשעה 00:00:00, על פי תקן הזמן UT, לא כולל דקות מעוברות.
זמן מערכת ניתן להמרה לזמן לוח שנה אנושי, והדבר מתבצע כדי שיהיה מובן יותר לאדם הממוצע.
ספריות של שגרות המטפלות בהמרות שכאלו, מתעסקות גם אם התאמות של אזורי זמן, שעוני קיץ, שניות מעוברות, ובהגדרות המקומיות של המשתמש.
ישנן ספריות המבצעות פעולה הפוכה של המרת זמן לוח שנה אנושי לזמן מערכת.
המונח זמן מעוף, או TOF (ראשי תיבות של: Time Of Flight) מתאר מגוון רחב של שיטות למדוד את הזמן שנדרש לאובייקט, חלקיקי או אקוסטי, אלקטרומגנטי או גל אחר כדי לעבור מרחק בתווך מסוים.
מדידה זו יכולה להיות בשימוש כזמן סטנדרטי (כגון ביצוע "מזרקת אטומים"), כדרך למדוד מהירות או אורך נתיב דרך תווך נתון, או כדרך ללמוד על החלקיקים עצמם או על התווך עצמו (כגון קומפוזיציה או קצב הזרימה).
נסיעת חפץ עשויה להיות מזוהה באופן ישיר (למשל, יון בגלאי ספקטרומטריית מסה) או בעקיפין (למשל, אור מפוזר מתוך אובייקט בוולוסימטריית דופלר לייזר).
בתורת ההסתברות ובפרט בתהליכים מקריים, זמן עצירה או כלל עצירה הוא משתנה מקרי המשויך לתהליך מקרי נתון, שערכו בכל שלב בתהליך נקבע אך ורק לפי ההיסטוריה של התהליך ולא לפי העתיד.
הסיבה לשימוש במונח "זמן עצירה", היא שמשתנים מקריים מסוג זה לרוב מתארים מכניזם של הכרעה מתי לעצור תהליך מקרי בהסתמך על מידע נתון.
כך למשל מהמר בקזינו המבצע סדרה של הימורים, יכול להחליט מראש על כלל לפיו הוא יפרוש מהמשחק בפעם הראשונה שהרווח שלו יגיע לסכום מסוים.
בכל שלב בהימור, השאלה האם לפרוש מהמשחק או לא היא משתנה מקרי המהווה "זמן עצירה", שכן השאלה כמה הרווח עד עתה לא דורשת כל מידע מהעתיד אלא נקבעת בהתאם למידע שבידי המהמר כעת.
גרסה ראשונה: יהי תהליך מקרי במרחב מדיד .
אומרים כי משתנה מקרי הוא "זמן עצירה", אם לכל מתקיים כי המאורע תלוי אך ורק במשתנים המקריים .
משמעות ההגדרה היא שהשאלה האם , כלומר השאלה האם לעצור בשלב ה-, נקבעת לא יאוחר מהשלב ה-.
גרסה מוכללת: תהי סדרה של סיגמא-אלגבראות במרחב מדיד .
אומרים כי משתנה מקרי הוא "זמן עצירה", אם לכל המאורע היא מדידה ביחס לסיגמא-אלגברה .
הגרסה הראשונה מתקבלת מהגרסה המוכללת על ידי בחירת סדרת הסיגמא-אלגבראות להיות , כלומר, בוחרים את להיות הסיגמא-אלגברה המינימלית שעבורה מדיד.
באופן כמעט זהה ניתן להגדיר זמן עצירה גם עבור תהליך מקרי רציף, או משפחת סיגמא-אלגבראות רציפה.
אם הם שני זמני עצירה, אזי המשתנים המקריים הבאים גם הם זמני עצירה:
(דווקא במקרה הבדיד, כאשר ).
לעומת זאת ההפרש אינו זמן עצירה, שכן הוא עלול להיות תלוי בשלבים הבאים בתהליך.
הזמן הראשון שבו תהליך מרקוב מגיע למצב מסוים הוא זמן עצירה (על אף שהתהליך אינו חייב להגיע למצב הזה, כך שערך המשתנה עלול להיות אינסוף).
נתבונן בתנועה בראונית מעל מרחב הסתברות .
נגדיר משפחת סיגמא-אלגבראות להיות הסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי כל הקבוצות מהצורה עבור כל ועבור כל קבוצת בורל.
באופן אינטואיטיבי, אם ורק אם הוא נקבע על ידי .
המשתנה המקרי לאיזה קבוע , הוא זמן עצירה.
כלל עצירה זה אומר במילים פשוטות "עצור בפעם הראשונה שהתנועה הבראונית תהיה גדולה מ-".
לעומת זאת המשתנה המקרי המודד מתי הערך של מקסימלי בקטע [0,1] אינו תנאי עצירה, כי הוא דורש (עבור t<1) השוואה אל ערכים עתידיים.
זמן מסך הוא משך הזמן שמוקדש לשימוש במכשיר עם מסך, כגון טלפון חכם, מחשב, טלוויזיה או קונסולת משחקים.
נושא הקשר שבין זמן מסך ובריאות הנפש נמצא במחקר.
מחקרים מראים כי זמן מסך מהותי משפיע באופן ישיר על התפתחות ילדים, ועל בריאותם הנפשית והפיזית.
ההשפעות הבריאותיות החיוביות או השליליות קשורים הן בכמות זמן המסך עצמו והן בתוכן שנצרך.
קיימות ממשלות שקבעו תקנות לגבי זמן המסך הרצוי, על מנת למנוע נזק.
בעוד שבעבר עיקר זמן המסך היה מול טלוויזיות ומחשבים, מסוף העשור הראשון של המאה ה-21 גבר באופן מהותי השימוש בטלפונים חכמים.
נכון ל-2016 זמן המסך הממוצע למבוגרים בארצות הברית היה 9.5 שעות ביום.
בעקבות השימוש המוגבר באינטרנט, התרבו גם מקרים בהם אנשים צופים בשני מסכים בו זמנית.
לדוגמה, 27 אחוז מהאמריקאים משתמשים לעיתים קרובות בטלפונים חכמים בעת שהם צופים בטלוויזיה.
שכיחות זמן המסך בקרב ילדים ובני נוער
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 חלו התפתחויות טכנולוגיות אשר מובילות לצפייה במשך שעות רבות במסכים השונים כגון: טלפונים חכמים, מחשבים, קונסולות משחקים, טלוויזיה ועוד.
סקר שנעשה בקרב ילדים בגילאי בית ספר יסודי בדק את השינויים בצריכת זמן מסך משנת 2002 לשנת 2010. נמצא, כי זמן הצפייה בטלוויזיה עלה בממוצע ב-24 דקות ליום אצל בנים וב-18 דקות ליום אצל בנות.
כמו כן, זמן השימוש במחשב עלה בכ-110 דקות ביום אצל בנים ובכ-95 דקות ביום אצל בנות.
ממצאי הסקר הצביעו על כך ששיעור זמן הישיבה היומי מול המסכים השונים גדל בשנים האחרונות.
סקירה שיטתית נוספת בדקה את זמן המסך בקרב ילדים בגיל שנתיים.
זמן הצפייה הממוצע בטלוויזיה נע בין 37 דקות ועד 331 דקות ביום.
כן נמצא כי 35% מהפעוטות ו-28% מהתינוקות השתמשו בטלפון נייד יום לפני מועד הבדיקה.
בנוסף, דווח כי 93% מהמדגם צפה בטלוויזיה ו-57% נחשפו למסך מחשב בעבר.
מסקנות אלו תומכות בכך שילדים נחשפים למסכים כבר מגיל שנתיים, חשיפה זו עשויה להשפיע על מצבם הבריאותי של הילדים לטווח הקצר והארוך.
השפעות בריאותיות של זמן מסך בקרב ילדים ובני נוער
לאור השימוש הגובר והעלייה באמצעים טכנולוגיים שונים, חוששים מומחים במקצועות הבריאות מהשפעות זמן המסך על הרווחה הגופנית, הנפשית והחברתית בקרב ילדים ובני נוער.
האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים ממליצה להגביל את זמן המסך בקרב ילדים ובני נוער.
ארגון הבריאות העולמי החליט לכלול הפרעות משחקים (gaming disorder) בסיווג הבינלאומי של מחלות.
השפעות זמן המסך על עודף משקל והשמנת יתר
שיעור עודף המשקל והשמנת יתר בקרב ילדים נמצא במגמת עלייה לאורך השנים.
התפתחות מוקדמת של עודף משקל והשמנת יתר עשויה ללוות את האדם מגיל ילדות ועד חייו הבוגרים.
ניתן לייחס למגמת עודף המשקל והשמנת היתר מחלות כרוניות שונות כגון לחץ דם, מחלות לב וסכרת.
כמו גם ישנן השלכות על הבריאות הנפשית וירידה באיכות החיים.
לכן עודף משקל והשמנה הפכו לבעיות מרכזיות בבריאות הציבור והנושא נחקר רבות בשנים האחרונות.
מחקרים מראים כי ילדים ומתבגרים החשופים למסך לאורך שעות רבות עלולים לחוות עודף משקל והשמנה.
זאת לאור חוסר בפעילות גופנית, הוצאת אנרגיה נמוכה, ישיבה לאורך זמן ונטייה לבחור אוכל עתיר קלוריות.
בנוסף, מחקרים רבים הראו כי כאשר אנו אוכלים במקביל לצפייה בטלוויזיה הקשב שלנו מתמקד במסך ולא בצריכת המזון, דבר הגורם לעיכוב אותות פנימיים של שובע.
כתוצאה מכך תחושת השובע נפגעת ואנו אוכלים כמות מזון גדולה יותר או לחלופין צורכים מזון לעיתים קרובות יותר.
לאור כל הסיבות הללו, זמן מסך עשוי להיות אחד מגורמי הסיכון החשובים ביותר עבור עודף משקל והשמנה.
בנוסף, מרבית המחקרים דיווחו כי זמן המסך ממלא תפקיד חשוב בעודף משקל והשמנת יתר בילדות.
מסקנת החוקרים הייתה שישנו קשר חיובי בין צריכת זמן מסך ובין עודף משקל והשמנה בקרב קבוצת הגיל שנבדקה.
כלומר, הגדלת זמן המסך עלולה להוביל לעודף משקל והשמנת יתר וצמצום זמן המסך יכול למנוע עודף משקל והשמנה בקרב ילדים ובני נוער.
מחקר נוסף שנערך בנושא תמך בממצאי מחקרים קודמים וטען כי ילדים האוכלים תוך צפייה בתוכנית טלוויזיה צורכים כפליים קלוריות ביחס לילדים שאכלו ללא צפייה בתוכנית טלוויזיה.
החוקרים תלו תופעה זו בפרסומות למזון המופיעות במשך ובין התוכניות, אשר גורמות לצריכת מזון מוגברת ובכך עלולות להוביל לעלייה במשקל.
השפעת זמן המסך על רווחה פסיכולוגית
במרבית המחקרים שנערכו בתחום ובהם נבדקו מאפייני רווחה פסיכולוגית בהקשר לזמן מסך נחשף כי הקשרים בין זמן מסך לבין רווחה פסיכולוגית אינם ליניאריים.
מחקר בנושא ערך השוואה בין נבדקים שאינם חשופים למסך כלל, נבדקים שחשופים למסך עד כשעה ביממה ונבדקים שחשופים למסך יותר משעה אחת ביממה.
ממצאי המחקר עולה כי לא קיים הבדל משמעותי בין קבוצת הנבדקים שאינה חשופה למסך כלל אל מול קבוצת הנבדקים החשופה עד כשעה ביממה לזמן מסך.
לעומת זאת, הייתה ירידה הדרגתית ברווחה הפסיכולוגית בקרב קבוצת הנבדקים אשר הייתה חשופה לזמן מסך ארוך משעה אחת ביממה.
ההשפעה של חשיפה ממושכת לזמן מסך הייתה משמעותית יותר בקרב בני נוער.
בקרב נבדקים בגילאי 14–17 נמצא כי נבדקים החשופים למסכים כ-7 שעות בכל יום נמצאים בסיכון גבוה פי 2 לרווחה פסיכולוגית נמוכה בהשוואה למשתתפים המבלים שעה אחת בלבד בכל יום.
מן המחקרים עלה כי משתתפים בגילאי 14–17 החשופים למסכים כ-7 שעות בכל יום נמצאים בסיכון הגבוה פי 2.4 להיות מאובחנים אי פעם כסובלים מדיכאון ופי 2.3 להיות מאובחנים אי פעם כסובלים מחרדה, בהשוואה למשתתפים החשופים למסכים שעה אחת בלבד בכל יום.
בקרב נבדקים בגילאי 2–5 עולה כי ילדים החשופים למסכים כ-7 שעות בכל יום נוטים לאבד את מזגם לעיתים קרובות יותר, לכעוס ולחוות חרדה בתדירות גבוהה יותר במהלך ביצוע משימות.
ההשפעה הגדולה ביותר על ילדים הייתה חוסר היכולת לשליטה עצמית, הכוללת כושר התמדה, ישיבה שקטה, השלמת מטלות פשוטות והתעלמות מהסחות דעת שונות.
לסיכום, ממצאים אלו מצביעים על קשר הפוך בין זמן מסך לבין רווחה פסיכולוגית בקרב ילדים ובני נוער.
ניתן לראות כי ככול שזמן החשיפה למסך עולה מעבר לשעת חשיפה אחת ביום, ישנה ירידה הדרגתית ברווחה הפסיכולוגית, במיוחד בקרב בני נוער וילדים.
השפעות זמן מסך על הזיכרון
במשך שנים רבות טענו והזהירו כי צפייה ממושכת בטלוויזיה אינה תורמת לילדים.
כיום, מחקרים טוענים כי צפייה ממושכת אף פוגעת בזיכרון של מבוגרים וקשישים.
בתחום זה ישנם מחקרים שונים אשר בחנו את השפעת המסכים בקרב ילדים אך לא הושם דגש על השפעת המסכים בקרב האוכלוסייה המבוגרת.
מחקרים קודמים לרוב ראו בצפייה בטלוויזיה ביטוי להתנהגות לא פעילה ולכן עלה הצורך לבחון צפייה בטלוויזיה כפעילות בעלת השפעה ייחודית על המוח.
במחקר שנעשה בבריטניה במשך כ-6 שנים וכלל מדגם של כ-3,600 מבוגרים וקשישים נמצא כי אוכלוסייה מעל גיל 50 אשר צופה בטלוויזיה מעל 3.5 שעות ביממה עלולה לחוות פגיעה בזיכרון בדגש על הזיכרון המילולי לטווח הארוך.
המסקנה שעלתה מן המחקר היא שצפייה בטלוויזיה חושפת את הצופה לגירויים רבים, שונים ומגוונים, המשתנים במהירות רבה בעוד הצופה נותר סביל.
אחת ההשערות היא שיחסי הגומלין הללו בין ערות שכלית לפסיביות יוצרים מצוקה בקרב המשתמש ובסופו של דבר עלולה לפגוע בכישורי הזיכרון.
לכן, יש הממליצים לאוכלוסייה המבוגרת שלא לצרוך זמן מסך מעל 3.5 שעות ביממה.
השפעות זמן מסך על איכות השינה
מחקרים בתחום מצביעים על כך שצפייה מוגזמת במסך עשויה להוביל לירידה באיכות השינה.
מחקר בנושא בחן את הקשר בין צפייה מוגזמת לבין תוצאות שינה וחקר את תפקיד העוררות כמנגנון בסיסי.
המחקר נערך בשנת 2016 וכלל כ-423 נבדקים בגילאי 18–25, אשר נתבקשו להשלים סקר מקוון על מנת להעריך את הצפייה הקבועה שלהם בטלוויזיה, איכות שינה, עייפות, נדודי שינה ועוררות לפני השינה.
ממצאי המחקר העלו כי בקרב צעירים שכיחה תופעת "צפיית הבינג", והיא קשורה באופן שלילי לאיכות שינה, נדודי שינה מוגברים ועוד.
החוקרים אוששו טענה זו בעזרת מנגנון עוררות קוגניטיבית המונע מצפייה מוגזמת ומעכב את הרצון לישון ולכן מסביר את הקשר ביניהם.
ממסקנות המחקר עלה כי סגנונות צפייה כמו צפיית בינג' היא תופעה נפוצה שעלולה לפגוע באיכות השינה של האדם.
המלצות להגבלת זמן מסך בקרב ילדים ובני נוער
ההמלצות בתחום זה משתנות מעט ממדינה למדינה, אך הממוצע הכללי עומד על הגבלה לשעתיים ביום לכל היותר.
מחצית מהילדים והנוער ברחבי העולם צורכים זמן מסך גבוה מהמלצה זו.
בקנדה ההמלצה לילדים עד גיל שנתיים לא לצפות במסך כלל ואילו לילדים בגילאי 2–4 מומלץ להגביל את זמן המסך לשעה אחת ביום בלבד.
בקרב ילדים בגילאי 5–17 מומלץ להגביל את זמן המסך ל-4 שעות ביום.
זמן ישראל הוא אתר חדשות ישראלי שהחל את פעילותו ב-1 במאי 2019. האתר, מבית העיתון המקוון The Times of Israel, נמצא בבעלותם המשותפת של המיליארדר האמריקאי סת' קלרמן והעיתונאי דייוויד הורוויץ.
האתר בנוי בפורמט של פיד () והוא מפרסם תחקירים, פרשנויות, ראיונות וידיעות חדשותיות לצד מאמרי אורחים בזירת בלוגים ויומן חדשות יומי.
בירנית גורן היא העורכת הראשית של האתר.
עם כותביו נמנים שלום ירושלמי, אביב לביא, אמיר בן דוד, טל שניידר, תני גולדשטיין, אבנר הופשטיין, עומר שרביט, אמיר בר-שלום, קסניה סבטלובה, ערן הילדסהיים ויובל יועז.
רונית צח היא עורכת זירת הבלוגים ופבל מובשוביץ' הוא סגן עורך האתר.
ביום השקת האתר, הציגה גורן את מאפיינייו העיקריים:
הגלישה בכל האתר היא חינם, ללא פרסומות וללא הרשמה.
לא מתאפשרת גלישה דרך Tor.
נדרשת התחברות לצורך פרסום פוסט או תגובה.
התחברות אפשרית באמצעות גוגל או פייסבוק בלבד.
לזמן ישראל יש מהדורה יומית בחינם באימייל, הנשלחת מדי יום (ראשון–חמישי), המכונה "דואר היום".
את המהדורה היומית כותב אמיר בן-דוד.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל התפרסמו בזירת הבלוגים של האתר פוסטים אחדים הקוראים להדחתו או להתפטרותו של בנימין נתניהו מראשות הממשלה.
זמן טלית ותפילין (מכונה גם זמן ציצית או מִשֶּׁיַּכִּיר, ובראשי תיבות זמן טו"ת) הוא נקודת זמן הלכתית, בין עלות השחר לבין הנץ החמה, המשמשת בהלכה להגדרת תחילת היום לעניינים שונים.
לפי הדעה המקובלת בהלכה, זהו הזמן הראשון למצוות ציצית, תפילין וקריאת שמע של שחרית.
ציון נקודת הזמן מופיע במשנה במסכת ברכות ביחס לקריאת שמע של שחרית, ובגמרא העוסקת במשנה זו:
כוונת המשנה היא שניתן לקרוא קריאת שמע החל מנקודת הזמן בה יש מספיק אור באופק, והיא נמדדת על פי איכות האור המאפשר להבדיל (- להכיר) בין אובייקטים מסוימים.
האובייקטים הנדרשים שנויים במחלוקת תנאים במשנה ובברייתא המובאת בגמרא: לדעת תנא קמא הזמן הוא משיכיר בין צבע תכלת לצבע לבן, ולפי רבי אליעזר הזמן מאוחר יותר, והוא כשיש מספיק אור בכדי להכיר בין צבע תכלת לצבעו של כרתי, שהוא ירוק.
לפי רבי מאיר משיכיר בין זאב לכלב, ולפי רבי עקיבא בין חמור לערוד.
לפי "אחרים" משיראה את חברו רחוק ארבע אמות ויכירנו.
להלכה נפסק בשולחן ערוך שזמן זה הוא משיכיר את חברו בריחוק ארבע אמות.
זמן טלית ותפילין הוא לפי רוב הדעות כ-50 דקות לפני הנץ החמה, ויש המקדימים 60 דקות.
ואילו הרב משה פיינשטיין והרב צבי שכטר כותבים שזמן זה הוא בין 35 ל-40 דקות בניו יורק (שיוצא אפילו פחות מזה בארץ ישראל, שיותר קרובה לקו המשווה).
זמן טלית ותפילין משמש כתחילת הזמן בו ניתן לברך על הציצית - משעה שיוכל להבחין בין תכלת ללבן.
לדעת הרמ"א ניתן לברך עליה כבר מעלות השחר, אך אחרונים רבים הסתייגו מדבריו.
כמו כן משמש זמן זה כתחילת הזמן שבו ניתן להניח תפילין.
לפי השולחן ערוך (על פי דעת הטור והרא"ש) זמן זה הוא גם תחילת זמן קריאת שמע של שחרית, אף על פי שמצוה מן המובחר לקרותה כ שהוא זמן מעט קודם הנץ החמה, כדי שיסיים קריאת שמע עם הנץ ויעמוד לתפילת שמונה עשרה מיד.
לעומתו הפרי חדש פוסק כהרמב"ם שתחילת זמן קריאת שמע הוא רק כוותיקין ולא קודם לכן.
לדעת הרמב"ם אם קרא קריאת שמע משעלה עמוד השחר, יצא ידי חובה.
לפי הרמב"ם תחילת זמן תפילת שחרית הוא בהנץ החמה, ובדיעבד יוצא ידי חובה גם אם התפלל לאחר עלות השחר.
אמנם לדעת הרבינו ירוחם סובר שרק בדיעבד כגון במשכים לצאת לדרך יכול להתפלל גם תפילת עמידה מזמן זה, ולכתחילה רק מהנץ החמה.
בתורת הבקרה, זמן מת הוא עיכוב בין קבלת אות במבוא של מערכת לבין קבלת תגובה במוצא המערכת.
להבדיל מזמן תגובה, זמן נובע מהשהייה של מדידת האות ולא מזמן התגובה של המערכת.
השהיית המדידה יכולה לנבוע משיטת המדידה או מתופעות פיזיקליות, למשל זמן התגובה של חיישני טמפרטורה בסיסיים נובע ממשך מעבר החום.
עבור מערכות מדידה המתעדות אירועים בדידים, לדוגמה גלאי חלקיקים, הזמן המת הוא הזמן אחרי כל אירוע שבמהלכו המערכת אינה מסוגלת לתעד אירוע אחר.
דוגמה פשוטה לכך היא הזמן העובר בין צילום שתי תמונות במצלמה פשוטה או ברענון תמונת מכ"ם.
זמן מת לרוב אינו רצוי במערכת משום שהוא גורם לעיכוב התגובה וכך עשוי לפגוע בביצועי המערכת.
בנוסף להפחתת יעילות הגילוי, לזמן מת יכולות להיות השפעות אחרות, כגון יצירת פרצות אפשריות בהצפנה קוונטית.
זמן להתעורר הוא סינגל של להקת "הדג נחש", שיצא לאור ב-24 בפברואר 2013, כסינגל השני מתוך אלבום הנושא את אותו השם, וכשיר הנושא של האלבום, ושל סרטו של אבי נשר, "פלאות".
השיר נכתב והולחן על ידי חברי הלהקה, והופק על ידי יוסי פיין, בדומה לשאר שירי האלבום, ומשלב בתוכו את סגנונו הייחודי של הלהקה, המכיל בתוכו שילוב של היפ הופ ופאנק, יחד עם סגנון הדאבסטפ.
השיר נוצר בעקבות המחאה החברתית בישראל 2011, שחברי הלהקה השתתפו בה.
השיר משמש כשיר הנושא של סרטו של אבי נשר, "פלאות", שיצא לאור באותה שנה של צאת השיר, ואת תסריטו כתבו יחד נשר וסולן הלהקה שאנן סטריט.
גם לשורה "כשמישהו על עצמו שופך חומר בעירה איך זה שאנחנו מרגישים עם זה רע" יש קשר ישיר ואדוק למחאה החברתית, בשורה זו מתייחסת הלהקה לפעיל החברתי, משה סילמן שהצית עצמו מול מצלמות התקשורת כאקט מחאה, במהלך הפגנה לציון שנה למחאת האוהלים ב-14 ביולי 2012.
בביקורת על האלבום "זמן להתעורר", אמר יוסי חרסונסקי כי בשיר "נשמע להקה שאיחרה את רכבת המהפכה, והיום כבר נשרכת אחרי קרון מנותק בדאווין של כמה רע לנו.
כבר אמרתם את הדברים האלה, ותראו מה קורה.
השלטון, התקשורת, המסריח מהראש, העוולה.
'מול כולנו אין סיכוי שהם יחזיקו עוד הרבה'.
אבל מה, המוזיקה – סבבה.
עושה יותר כייף רגעי מאשר רצון לצאת".
השיר זכה להצלחה רבה במצעד השבועי של תחנת הרדיו גלגלצ, "אחד אחד", תוך שנכנס אליו לראשונה למקום ה-8, ובשיאו הגיע למקום הראשון, תוך שצעד כ-13 שבועות.
במצעד השבועי של תחנת הרדיו רשת ג', זכה השיר להצלחה מתונה, תוך שנכנס אליו לראשונה למקום ה-26, בשיאו הגיע למקום ה-19, וצעד כשבעה שבועות.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ לשנת תשע"ג, הגיע השיר למקום החמישי.
במצעד השנתי של חברת מדיה פורסט, המאגד את השירים המושמעים ביותר ברדיו בשנת 2013, הגיע השיר למקום ה-46.
לשיר הופק וידאו קליפ רשמי, אותו ביים נועם ורדי.
הקליפ פורסם ב-20 במרץ 2013, בערוץ היוטיוב של הלהקה, כחודש לאחר צאת הסינגל.
נכון לאוגוסט 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4 מיליון צפיות.
עבור גל אלקטרומגנטי, זמן הקוהרנטיות הוא הזמן שבו גל מתפשט (ספציפית עבור קרן לייזר או קרן מיסר) נחשב לקוהרנטי, כלומר, הפאזה שלו ניתנת לחיזוי.
במערכות שידור למרחקים ארוכים, זמן הקוהרנטיות עשוי להיות מופחת על ידי גורמי התפשטות כגון נפיצה, פיזור ועקיפה .
זמן הקוהרנטיות, המסומן על ידי , מחושב על ידי חלוקת אורך הקוהרנטיות במהירות הפאזה של קרן אור בתווך; נתון על ידיכאשר הוא אורך הגל המרכזי של המקור, ו- הוא הרוחב הספקטרלי של המקור ביחידות תדר ואורך גל, בהתאמה, ו- היא מהירות האור בוואקום.
ללייזר סיב במצב יחיד יש רוחב פס של מספר קילו-הרץ, המתאים לזמן הקוהרנטיות של כמה מאות מיקרו-שניות.
למסרים מימן יש רוחב קו של בערך 1 הרץ, המתאים לזמן קוהרנטיות של כשנייה אחת.
אורך הקוהרנטיות שלהם תואם בערך למרחק מכדור הארץ לירח.
החל משנת 2022, קבוצות מחקר ברחבי העולם הדגימו קיוביטים מוליכי-על עם זמני קוהרנטיות של עד כמה 100 מיקרו-שניות .
"זמן לרומן" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אביב גפן.
את השיר הוציאה ב-5 בפברואר 2025 לאור חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק כסינגל השני מתוך אלבום אולפן ה-14 של גפן, "היסטוריה של תאונות".
השיר מתאר סיטואציה לילית בבר עירוני מנקודת מבטו של הדובר, המזוהה כגפן, כשהוא מתבונן באנשים סביבו ובעיקר באישה שמנסה להתקרב אליו.
גפן מציג את עצמו כמרוחק, עייף מהווי חיי הלילה ומסרב להיסחף לרומן זמני, מתוך הבנה שהאור חושף את השקרים של הלילה.
הדמות הנשית, "ילדת אור ירח", משקפת מציאות שונה – אם לשניים ממושב, שחיה בזוגיות מתפוררת ומחפשת חופש בעיר.
השיר מעמיד בניגוד את העיר והמושב, החופש והמחויבות, הבדידות והבריחה, תוך ביטוי אופייני לגפן של ניכור עירוני ותשישות רגשית.
"זמן לרומן" הפך ללהיט ברחבי מדינת ישראל הוא השומע רבות בתחנות הרדיו במדינה.
במצעד הפזמונים של מדיה פורסט ישראל הגיע בשיאו למקום העשירי.
"זמנים מודרניים" הוא סרט קולנוע משנת 1936 שביים צ'ארלי צ'פלין, שהוא גם כוכב הסרט.
הסרט, בו מככבים גם פולט גודארד (רעייתו של צ'פלין באותה עת) והנרי ברגמן, יצא בשיאו של השפל הכלכלי בארצות הברית, שנבע לטעמו של צ'פלין מעודף מיכון תעשייתי ופולחן כוזב של יעילות בנוסח פורדיאני.
בסרט ישנה גם נטייה ברורה, כבסרטים אחרים של צ'פלין, לסלידה הגובלת בלודיזם מן החדש והמודרני, וכמיהה לסוג של "עולם של אתמול" שבו היחסים בין בני אדם מיוסדים על אהבת אדם וחמלה.
"זמנים מודרניים" היה אחד הסרטים האילמים האחרונים שנוצרו בהוליווד וסרטו האילם האחרון של צ'פלין.
הסרט אמנם מלווה במוזיקה (אותה הלחין צ'פלין) ובקטעי דיבור קצרים, אך הנווד עצמו שותק לאורך הסרט ורק בסופו הוא פוצח בשירה, אך היא איננה בעלת משמעות מילולית שכן היא בג'יבריש.
זאת לאור חששו של צ'פלין שדיבור יפגע בקסמה של דמות הנווד ובהזדהות עימה בקרב צופי הקולנוע שאינם דוברי אנגלית.
בחלקו הראשון של הסרט צ'פלין עובד בעבודתו, במפעל.
הסצנות העיקריות בחלק זה של הסרט עוסקות בעבודה בבית חרושת מודרני, בו העובדים על פס הייצור הופכים למכונות אוטומטיות, מפוקחים בכל מקום, כולל בשירותים, על-ידי המנהלים, ונעשים ניסיונות לחסוך בזמן ארוחת הצהריים באמצעות "מיכון" תהליך ההאכלה.
השראה למראה המפעל שאב צ'פלין כאן, ככל הנראה, מהעיצוב החזותי בסרט "מטרופוליס" של פריץ לאנג.
השראה רבה יותר נשאבה מהסרט "לנו החירות" (À nous la liberté) של רנה קליר שיצא בשנת 1931. חברת הסרטים שהפיצה את "לנו החירות" אף תבעה וזכתה בתשלום מצ'פלין (אם כי יוצרי הסרט התייחסו להשפעה כאות כבוד ולא כעלבון, וקליר נותר ידידו של צ'פלין).
חלקו השני של הסרט סלפסטיקי פחות וסנטימנטלי יותר.
בולטת בו במיוחד הסצנה בסופו של הסרט, כאשר צ'ארלי, המקבל עבודה כבדרן בבית קפה, עומד לצאת לזמר באוזני האורחים.
כדי שלא להתבלבל, כותב צ'ארלי את מילות השיר על פתק הנמצא על ידו תחת שרוול החליפה, אך הפתק התעופף ונעלם, כצפוי, ברגע האמת וצ'ארלי הנבוך מהסס אם לצאת ולשיר.
אהבתו (פולט גודארד) מעודדת אותו להמשיך.
"פשוט תשיר," היא אומרת לו, "המלים לא חשובות".
צ'ארלי, השותק לאורך כל הסרט, יוצא ומזמר את השיר "טיטינה", בג'יבריש מוחלט, ובאמצעות כישרונו הקומי הופך את המילים לבלתי חשובות.
הסרט מסתיים בקטע האינסטרומנטלי הידוע שכתב צ'פלין, Smile.
זמנים קשים הוא רומן חברתי מאת הסופר האנגלי צ'ארלס דיקנס שיצא לאור בשנת 1854. הספר עוסק בנושא מצב האומה באנגליה באותה תקופה.
חיבור נוסף שעסק בכך היה "צפון ודרום" מאת אליזבת גסקל, ומטרת שניהם הייתה למקד את תשומת הלב הציבורית לנושא הנטל החברתי והכלכלי המוטל על חלק מהאוכלוסייה.
בניגוד לשאר ספרי דיקנס, "זמנים קשים" אינו מתרחש בלונדון אלא בעיר ויקטוריאנית ותעשייתית בדיונית בשם "קוקטאון".
הספר זכה לתגובות מעורבות ממבקרים שונים כמו פרנק ריימונד ליוויס, ג'ורג' ברנרד שו ותומאס מאקולי.
הביקורת השלילית נבעה מיחסו של דיקנס לאיגודים המקצועיים ומהפסימיות שלו ביחס לפילוג הנוצר בין בעלי בתי החרושת הקפיטליסטים ובין הפועלים שלהם בתקופה הוויקטוריאנית שאחרי המהפכה התעשייתית בבריטניה.
"זמנים קשים" הוא הקצר ביותר מבין הרומנים שכתב דיקנס.
הרומן "זמנים קשים" נכתב מסיבות כלכליות וחינוכיות גם יחד.
הסיבות הכלכליות היו להעלות את המכירות של השבועון שערך דיקנס Household Words.
הסיבות החינוכיות היו שדיקנס רצה לתקוף בצורה סאטירית את תורת התועלתנות.
במכתב אל צ'ארלס נייט כינה דיקנס את התומכים בתורה זו "אלה שאינם רואים לנגד עיניהם דבר מלבד מספרים וממוצעים".
דיקנס רצה לקדם מסע למען החלת רפורמות בתנאי העבודה.
ב-1839 ביקר בבתי החרושת בעיר מנצ'סטר ונחרד מהתנאים המזעזעים שבהם עבדו הפועלים.
בזוכרו את ניסיונות ילדותו היה נחוש בדעתו לעשות כל שביכולתו למען הפועלים שנאלצים לעבוד בתנאים נוראים שכאלה.
דיקנס מפנה ברומן את חצי הביקורת החריפים שלו לעבר התועלתנים.
פילוסופיה זו הייתה רווחת בתקופתו וג'ון סטיוארט מיל היה המייצג העיקרי שלה.
התועלתנות דוגלת בכך שאדם צריך לדאוג רק לתועלתו האישית.
הדבר מבוטא ברומן בכך שכאשר גרדגריינד פונה לבִּיצֶר בבקשת רחמים, זה עונה לו שהחינוך שקיבל הוא חינוך לאנוכיות.
דיקנס נחרד מהאנוכיות שבוטאה בפילוסופיה זו בשילוב עם הלסה פר הקפיטליסטי, חינוך הילדים והתעשייה.
פילוסופיה זו גרמה לבוז ולניכור בין בעלי המפעלים לעובדיהם, החינוך גרם לצעירים להזניח את הדמיון ולשים דגש רק על עובדות.
ג'ון סטיוארט מיל חונך בצורה קפדנית בדומה ללואיזה גרדגריינד (גיבורת הרומן).
לימודיו כללו תרגול אנליטי, לוגי, מתמטי וסטטיסטי.
בשנות העשרים לחייו סבל מיל מהתמוטטות עצבים, כשהוא מותש רגשית בגלל החינוך הקשוח שקיבל מאביו.
גם לואיזה עוברת ברומן תהליך דומה - בסוף הסיפור היא אינה מסוגלת להביע את רגשותיה ושוקעת בדיכאון כתוצאה מהחינוך שקיבלה מאביה.
דיקנס מביע זעם רב על השימוש המלאכותי בסטטיסטיקה.
דיקנס לא זלזל בשימוש בסטטיסטיקות כשלעצמו, אלא בשימוש לרעה במידע ובסילופו, היוצר הטיות ודעות קדומות לגבי המעמדות השונים בחברה.
כמו כן יוצא דיקנס נגד האפשרות של שימוש בסטטיסטיקה למטרות דיכוי ולהצדקת חלוקת העושר.
דוגמה לכך קיימת בפרקים הראשונים ברומן, שם נשאלת סיסי על עקרונות כלכליים בסיסיים, והיא עונה "לעשות עבור אחרים כפי שהם יעשו עבורי", שאינה התשובה שהשואל ציפה לה.
דיקנס רומז שחישובים של אחוזים וסטטיסטיקות גוברים על רגשי חמלה וסימפתיה.
הרומן פורסם בהמשכים שבועיים במגזין Household Words בתקופה שבין 1 באפריל עד 12 באוגוסט 1854. המגזין נמכר היטב, והרומן פורסם בשלמותו באוגוסט אותה שנה.
הרומן "צפון ודרום" של אליזבת גסקל, שעוסק בנושאים דומים לאלה של "זמנים קשים", פורסם אף הוא בהמשכים שבועיים במגזין.
הספר היה פופולרי ביותר כשפורסם לראשונה - הוא הכפיל את מכירות השבועון באותה תקופה.
כיום "זמנים קשים" נשכח כמעט מהקאנון של דיקנס.
חוסר הפופולריות שלו נובע מהפולמוס הפוליטי שברומן, ובניגוד לספרים האחרים של דיקנס בולט בו חוסר ההומור.
סיבה נוספת לחוסר ההערכה לרומן היא שהוא נכתב לפרסום מדי שבוע, קצב מהיר מדי אף לסופר פורה כדיקנס.
הרומן מחולק לשלושה חלקים שכותרותיהם נלקחו מתוך איגרת פאולוס אל הגלטים "כִּי אֶת־אֲשֶׁר יִזְרַע הָאָדָם אֹתוֹ יִקְצֹר" (פרק ו' פסוק 7).
משמעות הפסוק הוא שלמעשי האדם בהווה יש השפעה ישירה על חייו בעתיד.
כותרות הספרים הן "זריעה", "קציר" ו"אסיף", והן משמשות מוטיב החוזר לאורך הרומן.
בפתיחת הרומן אומר מר גרדגריינד בקולו הסמכותי את המשפט "כעת, אני רוצה עובדות".
גרדגריינד, מנהל בית ספר בעיר קוקטאון, הוא אדם של עובדות וחישובים.
גרדגריינד שואל את סיסי, שאביה מטפל בסוסים בקרקס, מהי ההגדרה של סוס.
סיסי אינה מצליחה להגדיר כהלכה, ובִּיצֶר, חברה לכיתה, עונה על השאלה באופן עובדתי ונכון.
סיסי אינה מצליחה ללמוד בקלות, כשהיא נשאלת, עם שאר תלמידי כיתתה, אם הייתה מצפה את קירות חדרה בציורים של סוסים, היא בין אלה העונים בחיוב, וכאשר נשאלים תלמידי הכיתה בשנית, אם היו מניחים שטיח פרחוני על רצפת החדר, סיסי היא בין המעטים שעונים בחיוב ואף עומדת על דעתה.
היא מצוּוָה אפוא להפסיק לשגות בדמיונות, שכן סוסים אינם מטפסים על קירות ופרחים אינם גדלים על הרצפה למרמס רגלי אנשים.
לואיזה ותומאס, ילדיו של מר גרדגריינד, מבקרים אחרי הלימודים בקרקס נודד המנוהל על ידי מר סְלִירִי.
למבוכתם הרבה, הם נתקלים באביהם הכועס על כך שהם מבקרים בקרקס שהוא לדעתו מבצר של הבלים ודמיון שווא.
לואיזה וטום חוזרים מדוכדכים לביתם.
ג'ושייה באונדרבי, המתואר כאדם חסר רגש לחלוטין, מתגלה כחברו הטוב של גרדגריינד.
באונדרבי הוא תעשיין ובעל בתי חרושת עשיר המייצג את היוזמה ואת ההון.
הוא אדם שעלה מאשפתות והצליח בזכות עצמו.
הוא מרבה לספר על ילדותו הקשה, תיאוריו הדרמטיים מחרידים את אשתו החלושה של גרדגריינד.
באונדרבי מתואר בחריפות כ"איש הכופה את הענווה ורודה בה".
גרדגריינד ובאונדרבי מגיעים לביתה של סיסי להודיע לה, שאינה יכולה להמשיך בלימודיה בבית הספר, מחשש להפצת רעיונותיה בכיתה.
סיסי מספרת להם, שאביה נטש אותה כדי לאפשר לה ללמוד ולהתקדם בחיים בלעדיו.
בנוכחותם של אנשי הקרקס מציע גרדגריינד לסיסי ברירה בין שתי אפשרויות, להמשיך לחיות בקרקס ולהפסיק את לימודיה, או להמשיך את חינוכה אך לנתק את קשריה עם עולם הקרקס.
סיסי מחליטה לעזוב את הקרקס ונפרדת לשלום מחבריה הקרובים.
בבית משפחת גרדגריינד, משוחחים טום ולואיזה על רגשותיהם, אף שהם נראים עצורים ומודחקים.
טום מביע מורת רוח על חינוכו, וגם לואיזה בוהה באח הבוערת, ומביעה אי שביעות רצון מילדותה.
לואיזה חונכה באדיקות על עובדות, אך יכולתה לשקוע בדמיונות לא דוכאה כליל.
מוצגים בפני הקורא העובדים בבתי החרושת הנקראים בזלזול "ידיים", וביניהם סטיבן בלקפול, שכל חייו רצופים עמל ויגע.
סטיבן מתואר כאדם שלם מוסרית.
כשהוא מסיים את עבודתו הוא נפגש עם חברתו הקרובה, רייצ'ל, בדרכם לבתיהם הם משוחחים על היום שעבר עליהם.
כשסטיבן נכנס לביתו הוא פוגש את אשתו השתויה, נכה ומסואבת, שחזרה אליו אחרי תקופת גלות מחוץ לעיר.
הופעתה אינה רצויה, אך היא תוקפת אותו בצווחות וגידופים ונרדמת שוב בשנת שיכורים על מיטתו, וסטיבן נאלץ להשלים במגינת לב עם נוכחותה המחודשת בחייו.
למחרת מבקר סטיבן אצל באונדרבי ומנסה לפתור את הדילמה של חייו על ידי גירושים מאשתו.
מרת ספרסיט, מנהלת משק הבית של באונדרבי, נחרדת מחילול הקודש שברעיון, ובאונדרבי אומר שבכל מקרה אין לסטיבן האמצעים לבטל את נישואיו.
סטיבן מבולבל ונבוך מפסק הדין שגזר עליו באונדרבי.
בינתיים, מר גרדגריינד רוצה לדבר עם לואיזה בתו על "הצעה עסקית" הנוגעת לה, אך אדישותה גורמת לו לבלבול ולתסכול.
מדובר בעצם בהצעת נישואים מבאונדרבי, המבוגר ממנה בשלושים שנה.
בעזרת סטטיסטיקות מוכיח גרדגריינד שהפרש בגיל בין בני זוג אינו גורר בהכרח נישואים קצרים או בלתי מאושרים.
לואיזה מקבלת את הצעת הנישואים בפסיביות, באונדרבי נלהב מהסכמתה, אמה (מרת גרדגריינד) המומה כשהיא שומעת על כך, וסיסי מרחמת על לואיזה.
הספר השני נפתח עם בִּיצֶר ומרת ספרסיט, העובדים וגרים בבנק שבבעלות באונדרבי, ומשגיחים על המקום מפני פולשים וגנבים.
לבנק מגיע ג'נטלמן צעיר ונמרץ ושואל על בתו של מר באונדרבי.
האיש הוא ג'יימס הרטהאוס, אדם עצל שנכשל בכל משלח יד שניסה לעסוק בו, והוא משוטט ממקום למקום בחיפוש אחר עיסוק מעניין.
הרטהאוס מוצג בפני באונדרבי, החוזר ומספר לו סיפורים כמעט בלתי סבירים על ילדותו.
הרטהאוס משועמם מהתעשיין המתרברב, אך נדהם מיופייה של לואיזה אשתו ומבחין במלנכוליה השורה עליה.
אחיה של לואיזה, טום, שעובד אצל באונדרבי, הפך, למרות חינוכו הקפדני, לצעיר מרדני וחסר אחריות.
טום בשטחיות האופיינית לו מתחיל לחבב את הרטהאוס כי בגדיו מוצאים חן בעיניו.
טום מביע בגלוי את הבוז שהוא רוחש לבאונדרבי, והרטהאוס שנוכח במקום רואה בעניין את היחסים שבין השלושה.
סטיבן בלקפול בא לביתו הכפרי של באונדרבי ומודיע לו על הימנעותו מלהצטרף לאיגוד המקצועי בהנהגת סלקברידג'.
באונדרבי מאשים אותו בשבועת נאמנות לאיגוד, סטיבן מכחיש זאת ואומר שהוא מקיים הבטחה שנתן לרייצ'ל.
באונדרבי מבולבל מניגוד האינטרסים של סטיבן, מפטר אותו בתואנה שהוא בוגד במעסיק ובאיגוד גם יחד.
מאוחר יותר מתרחש שוד בבנק של באונדרבי, וסטיבן נחשד במעשה כיוון שנראה משוטט בסביבות הבנק בערב שלפני השוד.
מרת ספרסיט מבחינה ביחסי קרבה המתפתחים בין לואיזה והרטהאוס.
היא רואה בעיני רוחה את לואיזה יורדת במורד מדרגות ענקיות, מטפורה לנפילתה המוסרית.
היא יוצאת במעקב אחריהם, ותופסת אותם יחד, אך אף על פי שהרטהאוס מצהיר על אהבתו, לואיזה מגיבה באיפוק ואינה נעתרת לו.
הם נפרדים, ומרת ספרסיט המרוצה מכך שהמעקב שלה חשאי, ממשיכה בעקבותיהם בהנחה שהם יפגשו שוב.
היא נוסעת בעקבות לואיזה לתחנת הרכבת, אך לואיזה ממשיכה לבית אביה, ומרת ספרסיט מאבדת את עקבותיה.
כשלואיזה מגיעה לבית אביה במצב נפשי קשה, היא מאשימה את אביה שלא אפשר לה לחוש את התמימות שבילדות, ובחינוכו הקפדני גרם לה לאבד את היכולת לבטא את רגשותיה.
לואיזה מתמוטטת ונופלת חסרת תחושה לרגלי אביה.
מרת ספרסיט מגיעה לביתו של מר באונדרבי ומספרת לו על תוצאות המעקב שלה, באונדרבי מגיב ברוגז ונוסע לבית משפחת גרדגריינד.
מר גרדגריינד מנסה להרגיע אותו ומגלה לו שלואיזה לא בגדה בו.
באונדרבי עדיין זועם ומתנהג בגסות אל כל הסובבים, כולל מרת ספרסיט על השקרים שהפיצה.
הוא מציג אולטימטום ללואיזה שתחזור לביתו למחרת, אחרת נישואיהם מבוטלים.
כשדרישתו לא מתקיימת חוזר באונדרבי לחיי רווקות.
בינתיים הרטהאוס נענה לדרישתה של סיסי ג'וּפּ לעזוב את קוקטאון ולא לשוב.
מרת ספרסיט מביאה לפני באונדרבי חשודה נוספת בשוד הבנק, אישה זקנה שנראתה משוטטת ליד הבנק וליד בית באונדרבי.
מתברר שזו אמו של מר באונדרבי, שגידלה אותו באהבה, וכל סיפורי הילדות העשוקה שלו היו בדויים.
באונדרבי מפטר מיד את מרת ספרסיט בגלל התערבות-היֶתֶר שלה בענייניו הפרטיים.
לואיזה ומר גרדגריינד חושדים שטום שדד את הבנק והפליל את סטיבן בלקפול.
סטיבן, שנעדר מקוקטאון ומחפש עבודה בשם בדוי, חוזר כדי להוכיח את חפותו.
בדרכו חזרה הוא נופל לתוך בור עמוק באזור המכרה, אירוע אחרון בחייו חסרי המזל.
הכפריים מחלצים אותו מהבור, אך הוא מת זמן קצר אחר כך.
לואיזה חושדת שטום הציע עזרה לסטיבן וקבע להיפגש איתו ליד הבנק, כך שהחשדות בגנבה ייפלו על סטיבן.
מר גרדגריינד וסיסי אוחזים בדעה דומה, והם מחליטים למצוא את טום ולנסות להציל אותו.
התוכנית של סיסי היא להיעזר בחבריה לקרקס ובמנהלו מר סְלִירִי.
לואיזה וסיסי נוסעות לקרקס לפגוש את טום, הוא אינו מביע חרטה על מעשיו וטוען שהיה זקוק לכסף.
מר סלירי מסכים לעזור לטום להגיע לליברפול, שם יוכל לעלות על ספינה השטה לאמריקה.
אך החבורה מעוכבת על ידי בִּיצֶר, המשתוקק לקבל גמול על תפיסת העבריין.
לתחינתו של מר גרדגריינד ולשאלתו האם אין לו לב, עונה בִּיצֶר בציניות שכמובן שיש לו לב, מחזור הדם אינו יכול לפעול בלעדיו.
סלירי מסכים לקחת את טום יחד עם בִּיצֶר לבנק, אך כשהוא זוכר את יחסו הטוב של מר גרדגריינד לסיסי, הוא מערים על בִּיצֶר ומאפשר לטום לברוח לליברפול.
הפרק האחרון מפרט את גורלן של הדמויות ברומן.
באונדרבי אינו מהסס לפטר את מרת ספרסיט על אף קשריה ב"חברה הגבוהה".
היא חוזרת לגור עם דודתה ליידי סקאדג'ר, ושתי הנשים המרירות מתנהגות בעוקצנות זו אל זו.
באונדרבי מת ברחוב מהתקף פתאומי, אחרי שבזבז את הונו בספקולציות.
טום מת באמריקה, ולואיזה מקבלת ממנו מכתב לא גמור בו הוא מבקש את סליחתה.
לואיזה מזדקנת לבד ואינה מתחתנת שנית.
מר גרדגריינד זונח את ההשקפה התועלתנית, וזוכה ליחס של בוז מידידיו חברי הפרלמנט.
רייצ'ל ממשיכה בחייה בעבודה קשה אך ביושר ובהגינות.
סיסי, המסמלת את הניצחון המוסרי של הסיפור, מגדלת את ילדיה ללא החינוך הנוקשה של בית הספר בשיטת גרדגריינד, אלא עם חוכמת הילדות.
ברומן "זמנים קשים" אין גיבור ראשי.
הביקורת על ספרי דיקנס טוענת שהעלילות המסובכות שבספריו, התרת הסיבוך שבעלילה בסוף הספר, וחלק מהדמויות מוצגות רק כדי לייצג את רעיונותיו של דיקנס.
כל אלה באים בדרך כלל על חשבון ההתפתחות של הדמויות והצגתם בצורה אנושית.
תומאס גרדגריינד דוגל בתורת התועלתנות, הוא ייסד שיטת לימוד בעירו קוקטאון המבוססת על התועלתנות.
התיאור שלו לאורך הרומן הוא כאדם "מעשי בהחלט", הוא שואף בקנאות לתכליתיות.
הוא מייצג את הנוקשות של העובדות, הסטטיסטיקה ושאר הנושאים החומריים.
רק אחרי התמוטטותה של בתו הוא מבין את חשיבותם של נושאים כמו שירה, סיפורת ודמיון, ושאלה אינם "שטויות הרסניות" כפי שסבר.
באונדרבי הוא שותפו לעסקים של גרדגריינד.
הוא אדם נמלץ ומלא חשיבות עצמית הנוטה להטיף מוסר לאחרים ולהרצות באריכות.
באונדרבי מעסיק רבים מתושבי העיר במפעליו, עלייתו מחוסר כול לדרגת איש עסקים עשיר ומצליח היא דוגמה למוביליות חברתית.
הוא נושא לאישה את לואיזה, בתו של מר גרדגריינד, הצעירה ממנו ב-25 שנה, והם חיים בנישואים חסרי אהבה.
דיקנס מפנה את עיקר חצי הביקורת לעבר באונדרבי, המתהדר בעליונות המוסרית של העשירים, אך לבסוף נחשף פרצופו האמיתי וצביעותו, והוא בא על עונשו.
לואיזה, בתו הבכורה של מר גרדגריינד, היא מרוחקת, מדחיקה את רגשותיה, וקרה.
היא חונכה לוותר על רגשותיה, ומתקשה להביע את עצמה באופן ברור, כמו ילד היא אומרת שיש לה "מחשבות שאינן מסתדרות".
לואיזה מתחתנת עם מר באונדרבי בצורה שקולה ומעשית, המסמלת את החינוך התכליתי שקיבלה, חינוך השם דגש על עובדות ומספרים.
נישואיה הם אסון, והיא כמעט מתפתה לבגוד בבעלה עם ג'יימס הארטהאוס, אך מצליחה לעמוד בפיתוי.
סטיבן בלקפול הוא אחד הפועלים, "ידיים עובדות", העובדים בבית החרושת של באונדרבי.
חבריו לעבודה מכנים אותו "סטיבן הזקן", הוא עני שאינו דואג לעתידו.
חייו קשים, הוא נשוי לאישה אשר כמעט תמיד שתויה, היא עוזבת את ביתם וחוזרת אליו לפי רצונה.
יש לו קשר קרוב עם רייצ'ל, אחת הפועלות במפעל.
הוא מפוטר אחרי ויכוח עם באונדרבי, אינו יכול למצוא עבודה בקוקטאון ונאלץ לחפש את פרנסתו במקום אחר.
כשהוא יוצא מהעיר, הוא מואשם בגנבה שלא ביצע, וכשהוא בדרכו חזרה לעיר לטעון לחפותו, הוא נופל לתוך בור ונפצע קשה.
הוא מת זמן קצר אחרי שמצליחים לחלץ אותו מהבור.
סטיבן הוא אדם ישר העומד על עקרונותיו, אינו מוותר על עמדתו המוסרית ואינו הולך אחר ההמון, מה שגורם לעימות בינו לבין סלקברידג' מהאיגוד המקצועי.
כמו הדמויות הראשיות, גם דמויות המשנה ברומן מייצגות את דעותיו של דיקנס.
סיסי (ססיליה ג'וּפּ) היא התגלמות הדמיון והתקווה, אשר מדוכאת בבית הספר לפי שיטתו של מר גרדגריינד.
סיסי שייכת למעמד הפועלים, ילדה המופיעה בקרקס אשר אביה נטש אותה, והיא נלקחת לביתו של מר גרדגריינד כדי לקבל חינוך.
בּיצֶר הוא תלמיד בכיתה שבה לומדת סיסי ג'וּפּ, הוא מתחנך על עובדות ולומד לפעול תמיד למען טובתו האישית.
אחר כך הוא עובד בבנק של באונדרבי.
מרת ספרסיט היא אלמנה טיפוסית, אשר בעקבות מות בעלה נקלעה לסיטואציה כלכלית קשה, היא מועסקת אצל באונדרבי, אך נכונותה המוגזמת לשרת, יחד עם הסקרנות והתערבות-היתר שלה בענייני אחרים, גורמים לפיטוריה.
ג'יימס הארטהאוס, המופיע לראשונה בחלקו השני של הרומן, הוא ג'נטלמן מהמעמד הגבוה, התכונות המאפיינות אותו הן עצלות ואדישות.
הארטהאוס מגיע לקוקטאון בתקווה להיבחר לפרלמנט בעזרתו של גרדגריינד.
דמויות נוספות ברומן הן: טום גרדגריינד - אחיה של לואיזה, סיניור ג'ופ - אביה של סיסי, מרת פגלר - זקנה מסתורית, סלקברידג' - מנהיג האיגוד המקצועי, מר סלירי - מנהל הקרקס, ומרת גרדגריינד - אשתו הנכה של תומאס גרדגריינד.
דיקנס שם לו למטרה להביא לידיעת הקוראים את תנאי העבודה בבתי החרושת בערים התעשייתיות מנצ'סטר ופרסטון שבצפון אנגליה.
כמו כן, רצה לקעקע את ההנחה ששגשוג כלכלי מקביל למוסריות, טענה שמנופצת ברומן בתיאור דמותו של באונדרבי, שהוא מפלצת מוסרית, ושל ג'יימס הרטהאוס האריסטוקרט הציניקן.
דיקנס מבליט בספר את החשיבות של הדמיון ושחיי אדם אינם יכולים להצטמצם בעובדות וניתוחים סטטיסטיים.
דוגמה לגישתו היא התיאור החיובי של מנהל הקרקס שאין לו עניין בעובדות.
נושא זה מופיע כבר בתחילת הרומן, בדמותו של מר גרדגריינד הפרגמטי "המבצר של העובדות", ובית הספר לדוגמה שמנוהל לפי שיטתו, המלמד אך ורק עובדות.
כל הנושאים הדורשים דמיון או אסתטיקה מסולקים מתוכנית הלימודים, והדגש מושם על אנליזה, הסקת מסקנות ומתמטיקה.
אין מקום בבית הספר לנושאים שעיקרם יצירי הדמיון הכוללים ספרות בדיונית, שירה, מוזיקה ומופעים כגון הקרקס של סְלִירִי.
גרדגריינד מתייחס לסלירי כאל שוטה, אבל סלירי מבין שבני אדם זקוקים גם לבידור בחייהם.
חסרונות השיטה מתגלים בטום רודף התענוגות והמהמר, לואיזה שהיא חסרת נשמה גם בילדותה וגם כאישה נשואה, ובִּיצֶר שדבק בשיטתו של גרדגריינד בילדותו, הופך להיות מבוגר אנוכי וחסר רחמים.
התערבות בחיי אחרים גורמת לחיסולם של דמויות ברומן, כמו מרת ספרסיט ומר באונדרבי.
באונדרבי בודה סיפורים על ילדותו, ומסווה את האמת על התבגרותו, המתגלה בסוף הרומן.
הוא עצמו אינו תוחב אפו לחיי אחרים, אך מרת ספרסיט מגלה שלא בכוונה את סודו, שהאישה הזקנה והמסתורית היא אמו של באונדרבי, ושהוא שיקר לגבי מוצאו.
באונדרבי חש עליונות על אנשי קוקטאון השקועים ביהירות בענייניהם.
כך גם מרת ספרסיט, המתגאה בידיעותיה שהשיגה כתוצאה ממעקב אחרי אחרים.
כל ה"מפקחים" ברומן מחוסלים בצורה זו או אחרת.
נושא היושר וההגינות קשור לביקורת החברתית של דיקנס, שהוא הנושא העיקרי ביצירה.
דיקנס מתאר את העשירים כמושחתים מבחינה מוסרית.
לבאונדרבי אין נקיפות מצפון כלל, לדוגמה הוא מפטר את בלקפול בגלל החידוש שבדבר.
הוא מתנהג ללא שמץ הגינות, יוצא מכליו לעיתים קרובות ומשקר בציניות לגבי ילדותו.
הרטהאוס, ג'נטלמן בעל זמן פנוי רב, משול לקרחון שעלול לגרום להרס בלא כוונה, הוא מודה שאינו "מסוג האנשים המוסריים".
בצד השני מצוי סטיבן בלקפול, שהוא פועל חסר כול אך בעל עקרונות מוסריים מוצקים, שומר על הבטחותיו ותמיד מתחשב באחרים.
הרומן, על אף שהיה לרב-מכר, זכה לביקורות מעורבות ממבקרים שונים.
המבקר ג'ון ראסקין הצהיר ש"זמנים קשים" הוא הרומן המועדף עליו מבין ספריו של דיקנס, בזכות עיסוקו בבעיות חברתיות חשובות.
לעומתו, תומאס מקולי כינה את הספר "סוציאליזם קודר" - לדעתו דיקנס לא הבין לגמרי את העקרונות הפוליטיים של תקופתו.
גם ג'ורג' ברנרד שו מתח ביקורת על הספר ותיאר אותו כ"התקוממות נלהבת נגד הסדר התעשייתי של העולם המודרני".
נקודה נוספת שהעלה שו היא שהספר אינו מתאר במדויק את פעולות האיגוד המקצועי, ואת דמותו של סלקברידג' הנואם הארסי כינה "פרי הדמיון של המעמד הבינוני".
ליביס, בספרו השנוי במחלוקת "The Great Tradition", מתאר את הספר כמשל עם מוסר השכל, ומעניק לו תואר של "יצירת אמנות", ושהוא הרומן היחיד של דיקנס הראוי לבחינה מדוקדקת.
הספר תורגם לעברית בשם ימים קשים בידי אסתר כספי ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1970.
בשנת 1915 עובד "זמנים קשים" לסרט אילם באותו שם.
שתי סדרות טלוויזיה נעשו על פי הרומן.
הראשונה מיני-סדרה משנת 1977 בהפקת חברת הטלוויזיה הבריטית "גרנדה".
בין המשתתפים בסדרה היו טימותי וסט בתפקיד באונדרבי ואדוארד פוקס בתפקיד הארטהאוס.
הסדרה השנייה משנת 1994 בהפקת ה-BBC בכיכובם של אלן בייטס בתפקיד באונדרבי, ריצ'רד אי גרנט בתפקיד הארטהאוס ובוב פק בתפקיד גרדגריינד.
שתי הסדרות שודרו בישראל בערוץ הראשון.
זמנים הוא רבעון להיסטוריה הרואה אור מטעם בית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות של האוניברסיטה הפתוחה, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל והחברה ההיסטורית הישראלית.
כתב העת נוסד באוניברסיטת תל אביב בידי צבי יעבץ, שאול פרידלנדר וחיים שקד בשנת 1979, ויצא אור באמצעות הוצאת זמורה ביתן.
החל מגיליון מספר 86 (2004) מתפרסם כתב העת במסגרת שותפות הגופים השונים הנוכחית, והוא יוצא לאור באמצעות האוניברסיטה הפתוחה.
נכון ל-2018 העורכים הם פרופ' גדי אלגזי, פרופ' מירי שפר-מוסנזון (שניהם מאוניברסיטת תל אביב) ופרופ' ענבל עופר (מהאוניברסיטה הפתוחה).
קודם לכן ערכו את כתב העת עדית זרטל, נעמה שפי, מרים אליאב-פלדון ואיריס רחמימוב מאוניברסיטת תל אביב, וגיא מירון מהאוניברסיטה הפתוחה.
כתב העת אינו מגביל את עצמו להיבט מסוים, נושאי, גאוגרפי, תקופתי או אחר, של חקר העבר, ואף על פי שעניינו הוא ההיסטוריה, לא רק היסטוריונים כותבים בו.
"זמנים" מתאפיין בנגישות גבוהה לקהל רחב, המושגת באמצעות צירוף תמונות רבות וויתור על הערות שוליים.
זאת, ללא פשרות אקדמיות, שכן מדובר בכתב עת מקצועי שמיטב החוקרים מהדיסציפלינות השונות משתמשים בו כאכסניה למאמריהם.
בכתב העת מופיעים מאמרים, ביקורות ספרים וכן תעודות וניתוחן.
לעיתים קרובות מוקדש גיליון לנושא מסוים, או לחלופין, מופיע בו מקבץ ערכים נושאי לצד מאמרים אחרים.
זמפר-אופרה (גרמנית: Semperoper), הידוע גם בשם "האופרה הממלכתית הסקסונית של דרזדן", הוא בית אופרה בדרזדן שבגרמניה, מן המפורסמים ביותר בעולם.
את הבית בנה בשנת 1841 האדריכל גוטפריד זמפר
הבניין נהרס בשריפה בשנת 1869 ונבנה מחדש.
האזרחים דרשו שזמפר יבצע את מלאכת השחזור והשיקום, אם כי בתקופה זו שהה בגלות בגלל פעולותיו בהתקוממות של מאי בשנת 1849. בנו, מנפרד זמפר, השלים איפוא את בית האופרה השני על פי התוכניות של אביו.
הבניין השני נבנה בסגנון נאו-רנסאנס בשנת 1878. בתקופת הבנייה, התקיימו ההצגות ב-Gewerbehausall, שנפתח בשנת 1870.
הבניין נחשב לדוגמה ראשונה במעלה לאדריכלות "הבארוק של דרזדן".
הוא ניצב בכיכר התיאטרון במרכז דרזדן על גדת הנהר אלבה.
מעל הפתח מתנוססת מרכבת ארבעה הנושאת את דיוניסוס.
את פנים הבניין עיצבו אדריכלים מפורסמים באותה תקופה, ביניהם יוהנס שילינג.
על גג הבניין עומדים פסליהם של יוצרים כמו יוהאן וולפגנג פון גתה ופרידריך שילר, ויליאם שייקספיר, סופוקלס, מולייר ואאוריפידס.
עוד יש בבניין מיצירות ארנסט ריצ'ל וארנסט יוליוס הנל.
בשנים שלפני המלחמה, עלו על בימת בית האופרה הצגות בכורה של רבות מיצירות ריכרד שטראוס.
בחלק מהם כסולנית הופיע זמרת ממצוה יהודי מרגיט בוקור שעזבה את האופרה לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933.
בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, נהרס הבניין שנית - הפעם בהפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית ושריפות הענק שהשתוללו בעקבותיה.
בדיוק כעבור 40 שנים, ב-13 בפברואר 1985, נבנה בית האופרה מחדש כמעט כפי שהיה לפני המלחמה.
הוא נפתח מחדש בהצגת האופרה, שהייתה האחרונה לעלות על בימתו לפני החורבן ב-1945: "הקלע החופשי" של ובר.
בשיטפון של שנת 2002, כשנהר האלבה עלה על גדותיו, סבל הבניין נזקים כבדים מן המים.
הודות לעזרה נכבדה מרחבי העולם, נפתח בית האופרה מחדש בדצמבר 2002.
כיום מלווה את רוב האופרות התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.
האולם מלא כמעט תמיד עד אפס מקום.
המנצח הראשי המיועד של התזמורת הוא דניאלה גאטי.
מנהל מחלקת האופּרה מ־2010 הוא איתן פּסן.
המנצחים הישראלים אשר פיש, עומר מאיר ולבר ורני קלדרון מופיעים בּדרזדן לעיתים קרובות.
זמרת האלט הישראלית מיכל דורון
הצגות בכורה של אופרות בזמפר-אופרה
"זמנים מוזרים" הוא אלבומה השני של להקת המכשפות.
הוא הוקלט בין מרץ לאפריל 1995, בהפקת ובעיבוד חברות הלהקה.
פרט ל"מרדף לא ידוע", שאת מילותיו כתבה יעל כהן, ענבל פרלמוטר כתבה והלחינה את כל השירים.
האלבום זכה לפחות הצלחה ותשומת לב מקודמו, אך כיום נחשב לאלבום מוערך ולתור הזהב של הלהקה.
להתעורר בבוקר ולשנוא את עצמך (3:22)
ענבל פרלמוטר - גיטרות, שירה, מילים, לחן
יעל כהן - תופים, קולות, מילים לשיר "מרדף לא ידוע"
יואב שדמה - טכנאי הקלטה
זמן שישי היא תוכנית חדשות ואקטואליה ישראלית שמשודרת בימי שישי בערב.
בעבר שודרה בערוץ עשר וכיום משודרת התוכנית בערוץ 13. התוכנית משודרת בהנחית ליאור קינן ושי גולדן.
שידור התוכנית החל ב-5 במאי 2006 והיא הונחתה על ידי עפר שלח ורביב דרוקר במתכונת של מגזין חדשותי לסיכום השבוע מזווית אישית וביקורתית.
בעקבות הצלחת התוכנית ונתוני מדרוג גבוהים יחסית עם ממוצע של 7.5% (לעומת 3.3% באותה משבצת שידור לפני כן), הוחלט בערוץ 2 למנות את יאיר לפיד למגיש התוכנית המתחרה "אולפן שישי".
בדצמבר 2008 הוחלט בערוץ 10 להעביר את המגישים (דרוקר ושלח) וצוות הכתבים לתוכנית תחקירים שבועית חדשה בשם "המקור".
בעקבות כך התוכנית ירדה מהאוויר ב-10 באפריל 2009. הסיבה לשינוי הייתה רגולטורית, לערוץ היה צורך לעמוד במחויבות להפקת מקור (שאינה תוכנית חדשות), וברצון של ערוץ 10 לחזק את לוח השידורים באמצע השבוע.
עם ירידת התוכנית משידור, מבקר הטלוויזיה של עיתון "העיר", עומר שוברט, כינה אותה "תוכנית החדשות הטובה ביותר שנעשתה בישראל".
עם הקמת ערוץ 10, לערוץ לא היה מגזין סוף שבוע.
בראשית דרכו של הערוץ, הגיש ניצן הורוביץ בימי שבת מהדורת חדשות קצרה בת חצי שעה לסיכום אירועי השבוע.
לאחר מכן הנחה גדעון רייכר תוכנית לסיכום השבוע.
לאחר שהתוכנית ירדה, ובעקבות הצלחתה של התוכנית "לונדון את קירשנבאום", החליטו ראשי הערוץ לתת לירון לונדון ולמוטי קירשנבאום להנחות את תוכנית סוף השבוע.
בניגוד לתוכניתם הרגילה במהלך השבוע, התוכנית לא זכתה למדרוג גבוה, ולכן הוחלט להוריד את התוכנית מהמרקע לאחר מספר תוכניות בלבד.
לאחר מכן מי שהנחה את תוכנית סוף השבוע היה רינו צרור, שהנחה את התוכנית "דין וחשבון".
התוכנית לא הייתה במתכונת חדשותית.
במקום זאת, בחר צרור לערוך כתבות שטח, המתמקדות בנקודות שונות של החברה הישראלית.
התוכנית זכתה פעמיים בפרס של "תוכנית האקטואליה הטובה ביותר" בטקס "פרסי האקדמיה לטלוויזיה", בין השנים 2003–2004. לאחר ירידת התוכנית, ועם הצטרפותו של גלעד עדין לחדשות 10, החליטו בערוץ לעשות את מגזין סוף השבוע הראשון שלהם.
התוכנית נקראה "האולפן המרכזי בשישי".
עדין הנחה את התוכנית יחד עם רוני יובל, וכלל פאנל קבוע של פרשנים (עמנואל רוזן, דן מרגלית ושאר כתבי הערוץ).
לאחר תקופה מסוימת הנחה עדין את התוכנית לבדו.
עדין זכה לשבחים רבים, על הריאיון שקיים עם השרה יהודית נאות, שאיבדה את קולה עקב מחלת הסרטן.
השרה דיברה בלחש, וזמן קצר לאחר הראיון נפטרה.
התוכנית החלה ב-20:00, כאשר בפתיחת התוכנית הוצגו הכתבות שישודרו במהלך התוכנית.
לאחר מבזק החדשות, הוצגו 4 כתבות, תחקירים וסיפורים, כאשר הכתבות הוגשו לאו דווקא על ידי כתבי החדשות, אלא על ידי כתבים שהכינו בדרך כלל סיפורים בעיקר עבור מגזין סוף השבוע (לדוגמה: בן שני, ישראל רוזנר ורוני קובן).
בין הכתבות, הוצגה פינה בשם "החמישייה הפותחת", שבה הציגו 5 מכתבי הערוץ את דעתם בנושא שבחרו להתמקד בו באופן אישי, נושא שהיה בכותרות במהלך השבוע.
מעת לעת הוגשה כתבה בשם "שישי בדרכים", שבה דרוקר ושלח יצאו לשטח וליוו את המרואיין (בין היתר, אברהם בורג, עודד קטש).
מדי פעם, הגיש כתב אורח כתבה על נושא בה הוא בחר להתמקד (לדוגמה: אסתי זקהיים, נתן זהבי, יואב קוטנר).
בין הכתבות הגישו דרוקר ושלח פינה שנקראה "רשימת החיסול", בה הם בחרו להתמקד כל אחד ב-2 אישים, שאמרו או עשו מעשה, אשר קיבל כותרות שליליות במהלך השבוע.
לאחר מכן הוגשה תחזית מזג האוויר, לרוב על ידי נעמה אייזנברוך.
התוכנית חזרה לאוויר ב-10 במאי 2013, יותר מ-4 שנים לאחר שירדה מהמסך.
המהדורה החדשה אורכה מהקודמת, נכנסו יותר כתבות מגזין והוסיפו פינת דעות של כתבי חדשות 10 והמגישים על אירועי השבוע.
התוכנית זכתה לנתוני מדורג נמוכים במיוחד, וירדה מהאוויר לאחר שנתיים בעקבות הצטרפותה של איילה חסון למערכת חדשות 10. התוכנית ירדה ב-11 בדצמבר 2015. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה המהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה.
לאחר ירידת תוכנית "שישי" ב-2009 שודרו מספר תוכניות במשבצת שישי ("חדשות שישי", "השבוע עם..." ועוד), שזכו למדורג נמוך במיוחד.
לאחר תקופה של 4 שנים, ערוץ 10 החליט לשבץ תוכנית קבועה ביום שישי.
בערוץ החליטו להחזיר את התוכנית "שישי" עם שינוי ומנחים חדשים.
עם חזרתה של טלי מורנו לערוץ 10 הוחלט לשבץ אותה ברצועת שישי עם אלון בן דוד.
התוכנית החלה ב-19:57, כאשר החלו הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום.
מיד אחרי הכותרות החל מבזק חדשות קצר עם כתבות על חדשות היום.
מיד אחרי חדשות היום שודרו כתבות מגזין.
בין הכתבות, הוצגה פינת דעה, בה הציגו כתבי חדשות 10 את דעותיהם על אירוע שבוע שבחרו.
לבסוף שודרה תחזית מזג האוויר עם נעמה איזנברוך או דני רופ.
לאחר הצטרפותה של אילה חסון לחדשות 10, הוחלט שהיא תגיש את מגזין סוף השבוע.
ב-11 בדצמבר 2015 הגישו טלי מורנו ואלון בן דוד את "שישי" בפעם האחרונה.
ב-18 בדצמבר 2015 עלתה מהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה.
בתקופת הנחייתה של חסון, הייתה התוכנית מועמדת ארבע שנים רצופות (2016-2019) לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית אקטואליה, זאת בשל תחקירים וחשיפות שהובאו בה.
התוכנית שודרה עד 11 בינואר 2019 בערוץ עשר והחל מה-18 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13. מאז עלייתה לאוויר ובמשך 5 שנים, שודרה התוכנית מאולפני "חדשות 13" בגבעתיים.
ב-10 באפריל 2020 התוכנית שודרה באופן חד פעמי באולפני רשת ברמת החייל.
החל מה-17 באפריל 2020 היא משודרת התוכנית מאולפני "חדשות 13" בקריית התקשורת נווה אילן.
לאחר חזרתה של תוכנית "שישי" שהניבה נתונים נמוכים במיוחד, הוחלט להעביר את התוכנית לאילה חסון שהצטרפה אז לחדשות 10. הצפייה בערוץ שאילה חסון תעלה את נתוני המדורג כמו שעשתה בערוץ הראשון שהנחתה את "יומן".
הוסף סיכום שבועי בשעה 19:30, צירפו פרשנים חדשים (שחלקם לא עובדים גם בחדשות 10) ולצד חלק הפרשנים הישנים.
הוספה פינה חדשה בסוף בשם "משהו קטן וטוב".
האופי המגזיני של התוכנית שונה והתוכנית קיבלה יותר אופי מגזיני שבועי.
התוכנית החלה ב-20:00, כאשר מתחילים הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום.
מיד אחרי הכותרות מתחילות חדשות היום וכתבות עליהם.
מיד אחרי חדשות היום משודרות כתבות מגזין שלאחר כל כתבה דנים הפרשנים על תוכנה.
לבסוף משודרת תחזית מזג האוויר עם טל שמאי.
בפברואר 2023 החליטה אילה חסון לעזוב את רשת 13 ולעבור לכאן 11. במקומה החלו להגיש את התוכנית מגישים מתחלפים.
ב-31 במאי 2023 פורסם כי נטעלי שם טוב, תעבור מקשת 12 לרשת 13 ותחל להגיש את התוכנית.
עם הצטרפותה של שם טוב לחדשות 13 שונה שם התוכנית ל"זמן שישי" ומ21 לנובמבר 2025 מנחים את התוכנית שי גולדן וליאור קינן ושמה חזר לשם "שישי"
זמן תקן הוא הזמן הנדרש לביצוע מטלה הנקבע על פי שקלול זמני ביצוע בפועל, זמני תוספות, מחזוריות המטלה ותדירותה.לצורך חישוב זמן התקן לביצוע מטלה נדרש לבצע חקר זמן בו יימדדו ויחושבו:
זמן מדוד: הזמן הממוצע לביצוע המטלה בפועל כפי שנמדד במסגרת חקר הזמן, לאחר הוצאת תוצאות מדידה חריגות.
הקצב אינו מתייחס אך ורק למהירות פיזית של העובד בעת ביצוע הפעולה אלא גם לתפוקות העובד.קצב ביצוע הפעולה מוערך על ידי מבצע החקר עם סיום ביצוע הפעולה.
זמן נורמלי = זמן ביצוע הפעולה של עובד ממוצע.
זמן צפוי = זמן ביצוע הפעולה של עובד ממוצע בהשפעת שכר עידוד.
זמן ביצוע הפעולה תוך התחשבות בזמן הנמדד וקצב העבודה של העובד הנמדד.
זמן מתוקן = קצב נורמי/(הערכת קצב * זמן מדוד)
זמן ביצוע הפעולה תוך התחשבות בזמן המתוקן של הפעולה ותדירות הפעולה במחזור.
זמן יסוד = זמן מתוקן * תדירות.
תוספות כוללות את כלל הגורמים המשפיעים על משך העבודה.קיימים 3 סוגי תוספות:
תוספות A- תוספות מנוחה וצרכים אישיים – תוספות חובה הנקבעות על פי טבלאות ההסתדרות המבוססות על רמת המאמץ הגופני שדורש התפקיד (כוח מופעל, מאמץ עיניים וכו'), רמת המאמץ הנפשי (תשומת לב, מאמץ שכלי וכו') וסביבת העבודה (תאורה, אקלים וכו').
תוספות B- תוספות בגין עיכובים בלתי נמנעים ועבודות לוואי – תוספות חובה.
זמן תל אביב 2009 הייתה תערוכת צילומים שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות לכבוד היות העיר תל אביב בת מאה שנה ולצד חגיגות המאה לתל אביב.
אוצרת התערוכה הייתה נילי גורן.
התערוכה נפתחה ב-5 בפברואר 2009 ונסגרה ב-2 במאי 2009. בתערוכה הוצגו כ-200 תצלומים של 44 צלמים רובם מישראל ומקצתם מאירופה.
חלק מהאומנים הציג צילום בודד וחלק הציגו סדרה בת מספר צילומים.
בתערוכה הוצגו בעיקר נופים עירוניים אך גם דמויות של אנשים.
הצילומים אינם אחידים ובסגנונות שונים.