tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב) קרקע שהוקצתה לכל תושבי כפר או עיר, או כפרים וערים, כגון מקומות המרעה המוקצים לתושבי הכפרים והערים."
בסעיף 154 לחוק המקרקעין נקבע כי -
"(א)מקרקעין שערב תחילתו של חוק זה נמנו עם הסוג "מתרוכה" יירשמו על שם המדינה, אולם אם היו המקרקעין בתחום רשות מקומית וערב תחילת חוק זה היו דרכים או שטחים פתוחים, למעט שפת ים, ששימשו בעיקר את תושבי אותה רשות מקומית, יירשמו על שם הרשות המקומית.
(ב)מקרקעין שנרשמו על שם רשות מקומית בהתאם לסעיף קטן (א) ואחרי כן שונה שימושם לשימוש שלא היה מצדיק רישומם על שם הרשות המקומית, יעברו לבעלות המדינה."
את סיווגם של מקרקעין כמתרוכה לא ניתן היה לבטל, אך ניתן היה להמירם במקרקעין אחרים שייועדו לצורכי הציבור.
בשנת 1939 תוקן דבר המלך במועצה על ארץ ישראל והוסף לו סימן 16ג, שקבע -
גם בסעיף זה לא היה די לצורכי פיתוח המדינה, ובשנת 1960 נחקק חוק לתיקון דיני הקרקעות (המרת מתרוכה) שאפשר לשר המשפטים להמיר כל אדמת מתרוכה בסיווג אחר, וזאת אם הובטחה תמורה שוות ערך לציבור.
עם חקיקת חוק המקרקעין בוטל סיווג המקרקעין העות'מאני, ולא היה עוד צורך בהסדר חוקי להמרת אדמת מתרוכה.
עיקר האדמות שהוכרזו כאדמות מדינה הן מסוג אדמת מירי, אולם אדמות מתרוכה רבות נכללו בהצהרה זו.
על פי ארגון בצלם רבות מאדמות המתרוכה שהוכרזו כקרקע מדינה הן אדמות מרעה, ובהכרזתן כאדמת מדינה יש התעלמות מהזכויות הקולקטיביות של קהילות פלסטיניות באדמת מרעה, על פי סעיף 5 (ב) לחוק הקרקעות העות'מאני, ולמעשה הכרזה זו נוגדת את הדין המקומי.
אדמת מוקופה (בטורקית מודרנית: Mevkufe, בטורקית עות'מאנית: موقوفة) היא אחד מסוגי המקרקעין שהונהגו על פי חוק הקרקעות העות'מאני משנת 1858. המדובר בקרקע שהוקדשה לצורכי דת.
על פי הוראות חוק המקרקעין משנת 1969 בוטל הסיווג, אך בשל הוראת סעיף 162 לחוק, זכויות מסוימות שהיו קשורות בסיווג זה נשמרו לבעלי המקרקעין.
בחוק הקרקעות העות'מאני שנחקק ב-1858 וחל גם על שטחי ארץ ישראל שהיו חלק מהאימפריה העות'מאנית קבע סעיף 4 -
קרקע מולק אמיתי שהוקדשה בהתאם לשרעה הרקבה וכל זכויות.
ההחזקה בקרקע זו שייכות להקדש.
בקרקע כזאת נוהגים לפי תנאי המקדיש, יהיו אשר יהיו, ולא בהתאם לחוקים, ועל כן אין חוק זה מטפל בקרקע מווקופה ממין זה.
קרקע שהופרדה מקרקע מירי והוקדשה על ידי השולטנים או על ידי אחרים ברישיונם.
הקדש ממין זה הוא הקדשת המעשרות והמסים של אותה קרקע לתכלית מסוימת על ידי השלטונות.
קרקע מווקופה ממין זה אינה הקדש אמיתי (ווקף צחיח).
מרבית קרקעות ההקדש במדינה היא ממין זה.
הרקבה כקרקע כזאת, ממין "תחציצאת", שייכת למדינה, כמו בקרקע מירי* על כן יחולו עליה הדינים, שיפורטו לקמן בשלמותם.
אלא שבקרקע מירי שייכים מסי העברה וירושה ומחיר קרקע נטושה (מחלול) לאוצר המדינה, ואילו בקרקע "תחציצאת" שייכים הם להקדש.
דיני קרקע מירי, שיפורטו להלן, יחולו גם על קרקע מווקופה ממין זה, על כן בכל מקום בחוק זה, שידובר בו על קרקע מווקופה, תהיה הכוונה למין "תחציצאת".
קיים עוד סוג קרקע מווקופה והוא קרקע שהבעלות עליה היא לאוצר המדינה וכן המעשרות והמסים שייכים למדינה ורק זכות השימוש ואכילת חפירות הוקדשו לתכלית מסוימת או שהבעלות עליה היא לאוצר המדינה אולם זכות השימוש ואכילת חפירות בה יחד עם המעשרות והמסים הוקדשו לתכלית מסוימת.
בקרקע מווקופה ממין זה לא יחולו דיני העברה וירושה מחזיקים בה ומעבדים אותה מטעם ההקדש עצמו או על דרך ההחכרה, ומשתמשים בהכנסותיה לפי תנאי ההקדש.
למעשה מבחין הסעיף בין קרקע שהבעלות בה היא מלאה (אדמת מולק) והוקדשה לצורכי דת או לצדקה, המכונה "וקף צחיח".
חוק הקרקעות העות'מאני לא התייחס לאדמת מולק, שהזכויות בה הוסדרו במג'לה.
קרקע מירי בה יש הפרדה בין זכות השימוש וההחזקה, ובין זכות הבעלות הערטילאית (רקבה) שנותרו בידי המדינה, והוקדשה לצדקה, נקראת "תחציצאת".
חוק הקרקעות הסדיר את הזכויות בקרקע מסוג מירי, ולכן הוא גם המקור להסדר הזכויות בקרקע מוקופה מסוג תחציצאת.
הסוג השלישי שמדובר בו הוא אדמת מולק שרק חלק מהזכויות בה הוקדשו לצדקה, והסעיף מגביל את ההעברה והירושה בקרקע מסוג זה.
סעיף 78 לחוק הקרקעות העות'מאני קבע לגבי קרקע מירי וקרקע מוקופה -
"עיבד אדם והחזיק בקרקעות מירי ומווקופה במשך עשר שנים, בלי ערעור, הרי שהוכחה זכות חזקתו.
אין נפקא מיניה אם היה בידו שטר בר תוקף מעיקרא או לא היה, ואין רואים את הקרקעות הללו נטושות (מחלול), אלא נותנים בידו שטר-טאבו מחודש בחינם.
אבל אם הכיר הוא והודה, שתפס את הקרקעות הללו ללא זכות, כשנעשו נטושות (מחלול), הרי אין מתחשבים עם חליפת הזמן, והקרקעות תוצענה לו בשווי הטאבו; ואם ממאן הוא, תינתנה במכירה פומבית למרבה במחירן"
הוראה דומה במהותה נקבעה בסעיף 20 לחוק הקרקעות העות'מאני.
סעיף זה יוצר מוסד של התיישנות רוכשת, ולפיו אדם יכול לרכוש זכות במקרקעי מירי או מוקופה, אם יעבד אותן במשך עשר שנים.
בשנת 1958 תיקן חוק ההתיישנות סעיפים אלו, וקבע בסעיף 22:
עם זאת, קבע סעיף 162 לחוק כי:
על אף האמור בסעיפים 152 ו-158 עד 161, אין בהוראות חוק זה כדי לבטל או להביא שינוי –
(1) בדין המיוחד שהיה קיים ערב תחילתו בנוגע למקרקעין מסוג מוקופה ולהקדשות;
(2) בדין שהיה קיים ערב תחילתו בנוגע להתיישנות במקרקעין לא-מוסדרים.
לדעת יהושע ויסמן, סעיפים 166 ו-162 (1) פותחים מרחבים נוספים לתחולת הדין העות'מאני בחוק הישראלי, גם עשורים לאחר חקיקת חוק המקרקעין.
בתי המשפט פירשו את סעיף 162 (2) כקובע כי במקרקעין לא מוסדרים נותר בתוקף סעיף 78 לחוק הקרקעות העוסק ברכישת בעלות באדמות מירי ומוקפה מכוח החזקה ועיבוד..
סעיף זה רלוונטי במיוחד ברמת הגולן, בה רבים המקרקעין שאינם מוסדרים, והחוק העות'מאני חל בה עד החלת החוק הישראלי עם חקיקת חוק רמת הגולן בשנת 1980.
אדמת מוּלק (בטורקית מודרנית: mülk, בטורקית עות'מאנית: ملك) היא אחד מסוגי המקרקעין שהונהגו על פי חוק הקרקעות העות'מאני משנת 1858. המדובר בקרקע הנמצאת בבעלות מלאה של בעליה, להבדיל מסוגי המקרקעין האחרים בהם נותרת זכות הבעלות בידי המדינה.
העות'מאנים הכירו בזכות בעלות ערטילאית אותה כינו "רקבה" (رقبة) שהיא מעבר לזכות להחזיק בקרקע ולהשתמש בה.
זכות זו שהיא זכות הבעלות המלאה והמוחלטת קיימת רק בקרקע מסוג מולק.
יתר סוגי הקרקע מפרידים בין הרקבה, הנותרת בבעלות המדינה, לבין ה"תצרוף" הזכות להחזיק במקרקעין ולהשתמש בהם, שהיא הזכות הנותרת לאחר הותרת הרקבה בידי המדינה, בסוגי המקרקעין האחרים.
בחוק הקרקעות העות'מאני שנחקק ב-1858 וחל גם על שטחי ארץ ישראל שהיו חלק מהאימפריה העות'מאנית קבע סעיף 2 -
קרקע ""מולק" היא מארבעה סוגים:
(א) שטחים (לבנין בתים) בתחומי ערים או כפרים, וכן חלקות אדמה בשטח שאינו עולה על מחצית הדונם, הנמצאות בגבולי ערים וכפרים, והנחשבות כמשלימות לבתי מגורים;
(ב) קרקע שהופרדה מקרקע "מירי ונהפכה ע"י המלכות כדת לקרקע "מולק" כדי שהחזקתה תהיה על דרך הקנין השלם;
"עושריה" היא קרקע שהבעלות הוענקה בה במלואה תמורת תשלום מעשר, "חראג'יה" היא קרקע שהבעלות הוענקה בה במלואה תמורת תשלום מס קבוע.
חוק הקרקעות העות'מאני הגדיר מהי אדמת מולק, אך לא הסדיר את הזכויות באדמת מולק, והפנה לשם כך למג'לה.
בשנים הראשונות לאחר חקיקת החוק די היה בהימצאותו של מגרש בתחומי עיר או כפר, כדי להפוך אותו לקרקע מולק.
כשהפכה תופעה זו לנפוצה, עם התרחבות הערים והכפרים, חקקו השלטונות העות'מאנים חוק הנוגע לשטרי קניין של מולק בשנת 1874 (היא 1291 להג'רה), ולפיו אין בעלות בקרקע מולק ללא קושאן רשום.
מסיבה זו יכולים להחשב למולק רק מקרקעין שהיו במרכזי הערים והכפרים בשנת 1858, והמדובר בשטח קטן ומצומצם ביותר.
המקור המשלים לזכויות בקרקע מולק, לצד החוק, המג'לה, נותרה אף היא בתוקף מסיבה זו.
על אדמת מולק, שהיא בבעלות פרטית מלאה, לא חלו מגבלות בירושה, כשם שחלו על סוגי מקרקעין אחרים כגון אדמת מירי.
בשנת 1951 קבע חוק שיווי זכויות האישה בסעיף 4 כי זכויות בעזבון של אדמת מולק ומיטלטלין יחולקו על פי החוק העות'מאני בתוספת השנייה לפקודה, ובכך מנע חלוקה מקפחת של עזבונות אלו על פי הדין הדתי.
הסעיף קבע כי הוראות אלו אינן חלות על נכסי עזבון שיש עליהם צוואה.
סעיפי המג'לה שהסדירו את הזכויות בקרקע מולק בוטלו, או שנקבע כי לא יחולו על מקרקעין.
אדמת מירי (בטורקית מודרנית: mirî, בטורקית עות'מאנית: میری) היא אחד מסוגי המקרקעין שהונהגו על פי חוק הקרקעות העות'מאני משנת 1858. המדובר בקרקע שזכות השימוש וההחזקה בה נתונים לאדם פרטי, אך הבעלות המלאה בה היא של המדינה.
על פי הוראות חוק המקרקעין משנת 1969 בוטל הסיווג, והבעלות באדמת מירי הפכה לבעלות מלאה.
עם זאת, שאלות הקשורות בהתיישנות במקרקעין לא מוסדרים, עדיין רלוונטיות לגבי אדמת מירי.
בחוק הקרקעות העות'מאני שנחקק ב-1858 וחל גם על שטחי ארץ ישראל שהיו חלק מהאימפריה העות'מאנית קבע סעיף 3 -
"ה"רקבה" של קרקע "מירי" שייכת לאוצר המדינה, והיא כוללת שדות זריעה, שדות מרעה, מרעי קיץ (יאילק), מרעי חורף (קישלאק), חורשות וכיוצא בזה, שזכות ההחזקה בהם ואכילת פירותיהם ניתנות מטעם המדינה."
סעיף 78 לחוק הקרקעות העות'מאני קבע לגבי אדמת מירי ואדמת מוקופה -
בשנת 1923 חוקק המחוקק המנדטורי את פקודת הירושה שקבעה בסעיף 21 כי לא ניתן לצוות אדמת מירי וכי בהורשת אדמת מירי יש ללכת בכל מקרה לפי החוק העות'מאני בחלוקה האמורה בתוספת השנייה (ולא בדיני הירושה על פי הדין האישי, שהוא הדין הדתי).
נראה כי מאחורי קביעה זו עמד הרצון של המחוקק המנדטורי להימנע מהוראות מקפחות בדיני צוואות בדין האישי, כגון הקביעה התלמודית כי בכל מקרה הבעל הוא היורש הבלעדי של אשתו, והיא אינה יכולה להתנות על כך בצוואה.
המדובר בהגבלה שחלה לגבי סוג מקרקעין נפוץ, ורבים סברו כי המדובר בבעיה קשה בדיני הירושה ובדיני המקרקעין שיש לפתור אותה.
בשנת 1954 תוקן חוק הבתים המשותפים, וקבע כי "הוראת דין האוסרת הורשת מקרקעין מסוג מסוים בדרך צוואה לא תחול על דירה בבית משותף".
עם זאת, בנכסים שאינם בתים משותפים נותרה מגבלה זו, והיה ברור כי המדובר בפגם חמור הדורש תיקון.
בשנת 1965 נחקק חוק הירושה שקבע בסעיף 149 כי המגבלות הקשורות בהורשת קרקע מירי בטלות.
העובדה כי באדמת מירי הופרדה הבעלות מן החזקה והשימוש יצרה מצב בו ניתן היה לרשום בנפרד את הבעלות על הקרקע, ובנפרד את הבעלות בבנוי ובנטוע על הקרקע, בשיטה שנקראה אינשאאט.
סעיף 25 בחוק הקרקעות העות'מאני קבע -
"אין אדם המחזיק בקרקע רשאי לנטוע בה כרמים ועצי פרי למיניהם ולעשותה בוסתן או גן בלי רישיון הפקיד.
אם עשה כן, זכאית הממשלה לעקרם תוך שלוש שנים.
חלפו שלוש שנים והחלו העצים להניב פרי, יניחום במצבם.
עצי פרי שניטעו בלי רישיון וחלפו עליהם שלוש שנים, או שניטעו ברישיון הפקיד, לא ייחשבו בכפופים לקרקע, אלא יהיו קנין בעליהם."
השיטה צומצמה ביותר בתקופת המנדט ובתקופת המדינה, עד לביטולה הסופי בחוק המקרקעין.
סעיף 157 לחוק קבע כי אם הקרקע והבנוי והנטוע עליה רשומים על שם אותו אדם, יאוחד הרישום, אך כיום אין פתרון חוקי מניח את הדעת למצב בו הבעלות בקרקע והבעלות בבנוי והנטוע עליה רשומים על שם שני אנשים שונים.
אדן אברהם דניאל גרץ (מאי 1928 – 29 בנובמבר 2000) היה רופא, חוקר ומתרגם.
בשנת 1952, בעת לימודי הרפואה שלו, הנהיג פעולת מחאה על סיפון האונייה "אברהם גרץ", שהייתה בבעלות אביו.
האירוע התרחש על רקע התנגדות למדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל.
בעקבות כך נעצר גרץ, נשפט בישראל וריצה תקופת מאסר.
בתום הפרשה פנה גרץ להשלמת לימודיו והתמחה בקרדיולוגיה.
הוא עבד כרופא בבית החולים "הדסה" ופרסם מחקרים בתחום התמחותו.
במקביל לעבודתו הרפואית, עסק בתרגום יצירות ספרותיות ופילוסופיות מגרמנית, מאיטלקית ומצרפתית.
בין תרגומיו נכללים ספרים מאת תומאס מאן ואיטלו סבבו.
אדן גרץ נולד בחיפה בחודש מאי 1928, בנם של היינץ גרץ ורחל לבית בן-טובים, נכדתו של יצחק אייזיק בן-טובים.
אחיו גדעון גרץ היה פסל מפורסם בישראל ובאיטליה.
בדצמבר 1952, שהה אדן גרץ על סיפונה של האנייה "אברהם גרץ", שהפליגה מארצות הברית לקנדה.
האנייה הייתה חלק מהצי של חברת מ.
דיזנגוף ושות', שהייתה בבעלות אביו, היינץ גרץ.
במהלך ההפלגה, השתלט על כלי השיט אדן גרץ, שהחזיק בתעודת רב חובל מטעם ממשלת פנמה, וסילק את רב החובל האיטלקי שפיקד על האונייה.
לאחר מכן, שיגר מברק לראש הממשלה דוד בן-גוריון.
במברק, הוא איים כי אם אביו לא ימונה לשר התחבורה של מדינת ישראל, הוא יהפוך את האנייה ל"אלטלנה שנייה" ויטביע אותה על אנשיה.
באותה תקופה, תיק התחבורה היה בידי בן-גוריון, בעקבות פטירתו של השר דוד צבי פנקס ארבעה חודשים קודם לכן.
מברקים זהים נשלחו גם למנכ"ל משרד התחבורה, ליועץ המשפטי של חברת דיזנגוף, יעקב שמשון שפירא, ולעורך "מעריב", ד"ר עזריאל קרליבך.
בהמשך, התקבלו מהספינה מברקים נוספים.
במברקים אלו הודיע גרץ על פריצת מרד של הספנים, והם כללו גם משפטים מקוטעים ובלתי ברורים.
אחד המברקים דרש להעמיד לדין את בכירי משרד התחבורה.
הרשויות בישראל העריכו כי המברקים נבעו ממצבו הנפשי של אדן גרץ.
לכן, הורו במברק לאלחוטאי הספינה שלא לציית יותר לגרץ, אלא לקצין הראשון של הספינה.
האלחוטאי השיב כי הוא חסר יכולת לפעול, מאחר שגרץ (שכונה "רב החובל") עומד מעליו כשאקדח שלוף בידו.
לאחר התייעצות עם פסיכיאטר, הרשויות הבריקו לספינה כי הן מסכימות לדרישותיו של גרץ, כולל העמדה לדין של אנשי הצוות ה"מתמרדים", והורו לו לפנות לנמל הקרוב.
בתום פרשת הספינה, נשאר גרץ בארצות הברית והחל ללמוד רפואה ופסיכיאטריה בניו יורק.
במהלך לימודיו, הפך גרץ לתלמיד ומעריץ של ההוגה המרכזי של הפסיכולוגיה החברתית, אריך פרום.
כאשר פרום חילק את זמנו עם אוניברסיטת מקסיקו, שם ייסד מחלקה פסיכואנליטית, הצטרף אליו גרץ והעתיק את מקום מגוריו למקסיקו סיטי.
הוא אף מוזכר במספר פרסומים של פרום, כולל בספר "Social Character in a Mexican Village".
בשנת 1958, פרסם אדן גרץ את תרגומו לעברית לספרו הנודע של פרום, "מנוס מחופש" בהוצאת "דביר לעם".
בנוסף, גרץ תרגם לעברית את המאמר המפורסם של הפילוסופית סימון וייל, "האיליאדה, או שירת הכוח".
מאמר זה, אשר הוקלט בקולו של גרץ ופורסם על גבי שני תקליטי אריך-נגן, מציע ניתוח של טיבו של הכוח הפוליטי ככוח טבעי.
גרץ עסק גם במחקר רפואי.
בשנת 1965 פרסם מכתב למערכת בירחון הרפואי היוקרתי "לאנסט".
ב-28 ביוני 1977, פרסם משרד הפטנטים של ארצות הברית פטנט רפואי של אדן גרץ, שמספרו US4031897A, בנושא Collector for amniotic fluid.
אדנין כללישם מדעי 9H-פורין-6-אמין שמות אחריםאדנין, 6-אמינופוריןנוסחה כימיתC5H5N5מסה מולרית135.13g/molמספר CAS[73-24-5]פיזי נקודת התכה360-365 C°
אדנין הוא בסיס חנקני, נגזרת של פורין, המהווה מרכיב מרכזי בכל חומצות הגרעין.
אדנין מסומן בגנטיקה באות A.
כשאדנין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד אדנוזין (Adenosine).
כשאדנוזין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד אדנוזין חד-זרחתי או אדנוזין מונופוספט (AMP), המשתתף באופן ישיר בבניין RNA.
הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד.
אדנין נקשר בזיווג בסיסים לתימין (במקרה של דנ"א) או לאורציל (במקרה של רנ"א) באמצעות שני קשרי מימן.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לאדנוזין מתקבל הנוקלאוטיד אדנוזין תלת-זרחתי או אדנוזין טריפוספט (ATP), אחת התרכובות החשובות ביותר בכל היצורים החיים.
ATP משמש כ"מטבע אנרגיה" בתא; כשאחת מקבוצות הזרחה ניתקת ממנו מתקבל ADP ומשתחררת אנרגיה רבה, שהתא יכול להשתמש בה להתנעת תהליכים דורשי אנרגיה (תגובות אנדותרמיות).
בנוסף, אדנין הוא חלק מהקואנזימים NAD ו-FAD, המשמשים כנשאי אלקטרונים ואשר חיוניים אף הם בכל היצורים החיים.
הנוקלאוטיד AMP מסוגל להיסגר לטבעת וליצור AMP מעגלי (cAMP).
תרכובת זו משמשת כ"שליח" חשוב ביותר של אותות תוך-תאיים, ואף היא חיונית בכל היצורים החיים.
בעבר נחשב אדנין לוויטמין חיוני וסומן כ-B4, אבל היום הוא כבר לא נחשב לוויטמין.
אדנוסילקובלמין (Cobamamide או Adenosylcobalamin) הוא אחד מתוך סדרה של תרכובות המכונות ויטמין B12.
אדנוסילקובלמין משמש כקואנזים עבור האנזים מתיל-מלוניל-קואנזים-A מוטאז (Methylmalonyl Coenzyme A Mutase; MUT).
המבנה המולקולארי של ויטמין B12 מפורט בתרשים.
במרכזו - יון קובלט (Co), המקושר לחמישה אטומים של חנקן (N).
באדנוסילקובלמין הקשר השישי של הקובלט (מסומן בתרשים באמצעות האות R), הוא ל-5'-דאוקסי-אדנוזיל (5'-deoxyadenosyl).
אדנאן טרזיץ' (בבוסנית: Adnan Terzić; נולד ב-5 באפריל 1960) היה ראש ממשלת בוסניה והרצגובינה בשנים 2002–2007.
טרזיץ', חבר במפלגת הפעולה הדמוקרטית, מונה לתפקיד ראש הממשלה אחרי הבחירות הכלליות שנערכו ב-2002. נציג המיעוט הבוסני מוסלמי.
ב-1986 סיים את לימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת סרייבו, בשנים 1986–1990 כיהן כיועץ למועצת העיר טרבניק.
בשנים 1992–1995 שירת בצבא בוסניה והרצגובינה.
כיהן כראש עיריית טרבניק מ-1996 עד 2001. שירת כמושל/סגן מושל קנטון מרכז בוסניה, וכיהן בו-זמנית כנשיא קבוצת מפלגת הפעולה הדמוקרטית בפרלמנט הפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
ב-2001 מונה לסגן נשיא מפלגת הפעולה הדמוקרטית ובתפקיד זה שימש שמונה שנים.
ב-2009 פרש מהמפלגה ושנה מאוחר יותר הצטרף למפלגת האיחוד לעתיד טוב יותר של בוסניה והרצגובינה, שבה הפך גם לסגן נשיאה.
אדנומיוזיס הוא מצב רפואי בו בדומה לאנדומטריוזיס, רירית הרחם גדלה מחוץ לרחם, במקרה זה בתוך שריר הרחם.
הרירית הנמצאת שלא במקומה נוטה לדמם בזמן הווסת כשאר הרירית, אולם הדם אינו יוצא לגמרי בזמן הווסת ויוצר כיסי דם המתבטאים ברחם מוגדל.
אדנומיוזיס יכול להתקיים ללא סימפטומים כלל, אך ברוב המקרים הוא מלווה בסימפטומים הדומים לאלו של אנדומטריוזיס: כאבים קשים במהלך הווסת ו/או הביוץ, כאבי אגן קשים לאורך כל המחזור החודשי, כאבים ביחסי מין, בעיות עיכול וכדומה.
לעיתים קרובות גורם האדנומיוזיס גם לדימום ווסתי מוגבר עם קרישי דם, שהוא סימפטום הנפוץ יותר לאדנומיוזיס מאשר לאנדומטריוזיס.
אבחון של אדנומיוזיס, כמו אבחון של אנדומטריוזיס, מבוסס על שיחה עם המטופלת, בדיקה גופנית ובדיקות הדמיה נלוות.
בדיקות ההדמיה החשובות ביותר במקרה זה הן אולטראסאונד אגני ו/או בדיקת MRI של האגן.
בדומה לאנדומטריוזיס, לא תמיד קל לזהות באולטרסאונד אדנומיוזיס, ובדיקת MRI מאפשרת זיהוי טוב יותר.
הגורמים למצב אינם ידועים, בדומה לגורמים לאנדומטריוזיס, ונכון להיום אין לו תרופה יעילה.
בניגוד לאנדומטריוזיס, הטיפול היעיל היחיד לאדנומיוזיס הוא כריתת רחם, אך זהו טיפול שאינו מתאים לנשים רבות בהתאם לשלב בחייהן ולרצונן ללדת.
מתוך כך, אפשרויות הטיפול האחרות הרלוונטיות לאנדומטריוזיס יכולות לסייע גם כאן: טיפולים הורמונליים (כגון גלולות למניעת היריון או התקן תוך-רחמי), תרופתיים (כגון שימוש במשככי כאבים מסוג NSAIDS ואופיואידים) וכן פיזיותרפיה לרצפת אגן.
אֲדֹנִי בֶזֶק היה המלך ששלט בעיר הקדומה בזק והמלך הנוכרי הראשון אותו הרגו בני ישראל לאחר מות יהושע.
שמו, אדֹני בזק, מראה על שליטתו בבזק, כמו אדני צדק ().
בתנ"ך, נכתב על פרשת כיבוש העיר בזק על ידי בני יהודה כך:
בני יהודה עלו להילחם בכנעני ובפריזי, כבשו את בזק והרגו את אנשיה כפי שצוו במחיית שבעה עממין.
הם תפסו את מלך בזק ועינו אותו על ידי קיצוץ בהונות ידיו ורגליו.
מעשה אכזרי זה הוא גמולו של אדני בזק בעיקרון מידה כנגד מידה, שכן על פי הכתוב אדני בזק בעצמו מעיד שקצץ את בהונות ידיהם ורגליהם של שבעים מלכים, וכעת ה' משלם כגמולו.
הם השאירו אותו בחיים (המנהג היה שהשארת המלך של האויב בחיים מעיד על ניצחון במלחמה) ולוקחים אותו לירושלים משום שזה המקום הבא שהם עלו לכבוש, ורק שם אדני בזק מת.
הסופר והמחזאי ניסים אלוני כתב סיפור קצר על המלך אדני בזק והמלכים קצוצי האצבעות.
אלי אדנאן ארטקין מנדרס (בטורקית: Ali Adnan Ertekin Menderes; נולד ב-1899 – הוצא להורג ב-17 בספטמבר 1961) היה מדינאי טורקי, ממייסדיה ומנהיגיה של המפלגה הדמוקרטית הטורקית וראש ממשלת טורקיה בין השנים 1950 עד 1960. מנדרס היה ראש הממשלה הטורקי הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות ולא היה מטעם מפלגת העם הרפובליקאית.
מדיניותו הכלכלית הובילה לערעור היציבות הכלכלית של טורקיה, ביחד עם תמיכה בדרישות הקהילה הדתית במדינה ואופי כהונה יותר ויותר סמכותני, מנדרס הופל מהשלטון במהלך ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 1960. ההפיכה העלתה שלטון צבאי בראשות ג'מל גירסל ומנדרס נשפט והוצא להורג בעוון ערעור הרפובליקה הטורקית.
מנדרס נולד בן למשפחת בעלי אדמות באסיה הקטנה והיה משפטן שלא נמנה עם האליטה של מלחמת העצמאות של טורקיה.
הוא היה פעיל במפלגה הרפובליקנית החופשית של אלי פטהי אוקיאר ב-1930, ולאחר פיזורה הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית.
עם זאת, ב-1945 הוא הורחק משורותיה על רקע מחלוקת פנימית.
ב-7 בינואר 1946 ייסדו מנדרס ואחרים את המפלגה הדמוקרטית (Demokrat Parti), ומנדרס היה עד מהרה לשני בהיררכיה המפלגתית לאחר ג'לל באייר.
הנשיא המכהן, איסמט אינני (שהיה חבר מפלגת העם הרפובליקאית), קבע את מועד הבחירות להיות חודשיים בלבד לאחר הקמתה של המפלגה הדמוקרטית, כך שלמנדרס לא היה די זמן לארגן קמפיין בחירות יציב והוא הפסיד בבחירות.
במסגרת מצע הבחירות של המפלגה הדמוקרטית הבטיח מנדרס שיביא להתרת חלק מהאיסורים על הקהילה הדתית בטורקיה מימיו של מוסטפא כמאל אטאטורק.
בכך השיגה המפלגה הדמוקרטית את תמיכת רוב הקהילה הדתית בטורקיה ובין לבין את התמיכה של תנועתו הדתית של סעיד נורסי.
אף על פי זאת, התמיכה הדתית במנדרס הייתה מינורית ביחס לבעלי האדמות והמגזר התעשייתי החדש, שהיוו את עמוד השדרה לתמיכת במפלגה הדמוקרטית.
בבחירות שנערכו ב-1950 ניצחה המפלגה הדמוקרטית ובאייר היה לנשיא טורקיה וזאת בעוד מנדרס מונה במאי 1950 לתפקיד ראש ממשלה.
בנאום הבכורה שלו בתפקיד הציג מנדרס את תוכניותיו שכללו את חיזוק הקשרים עם צרפת, בריטניה ובמיוחד ארצות הברית, והפרטה, ליברליזציה ומשיכת משקיעים זרים .
מנדרס החזיק בתפקיד ראש הממשלה למשך חמש כהונות נפרדות עד 1960.
מנדרס גילה פתיחות להתערבות מדינתו בעניינים בינלאומיים וחיזק את קשריה הן עם מדינות ערב והן עם המערב.
ב-1950 שלחה טורקיה למעלה מ-5,000 חיילים שנלחמו לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה, וב-18 בפברואר 1952 הצטרפה לנאט"ו עקב האיום לביטחונה מצדה של ברית המועצות.
ב-1955 נטל מנדרס גם את סמכויותיו של שר החוץ.
בתחום הפנים הוא עודד את פיתוח התעשייה ואת תהליך העיור וגילה סובלנות כלפי האסלאם ואורח החיים המסורתי במדינה.
לעיתים מנדרס יוצג בתור אסלאמיסט, בעיקר עקב העובדה שהוא אפשר לדת לקחת חלק מרכזי בתרבות האזרחית בטורקיה.
למרות זאת, ממשל מנדרס לא ערער את מעמד הפרדת הדת מהמדינה בטורקיה.
מדיניותו של מנדרס הובילה להעברת חברות לאומיות להנהלה פרטית, הסרת סובסידיה וסיום מדיניות מדינת הרווחה בטורקיה.
מנדרס אף הנהיג מדיניות ליברלית יחסית בתחום הכלכלי ונודע באמרתו "אנו נעשה את טורקיה לאמריקה קטנה!" (!Türkiye'yi küçük Amerika yapacağız).
מדיניותו הכלכלית אמנם הביאה להשקעה פרטית ולפיתוח מואץ אך דלדלה את אוצר המדינה בשל ייבוא מוגבר.
הרפורמות הכלכליות של מנדרס עסקו בעיקר סביב המגזר החקלאי.
דרך מסחר עלה השימוש במכונות כגון טרקטורים אשר הגבירו את הייצור החקלאי לכדי מצב שטורקיה יכולה הייתה להפסיק להתרכז בייצור לצריכה עצמית אלא בייצור למטרות ייצוא, בעיקר מכירת ירקות ופירות למדינות באירופה.
למרות זאת, רק חקלאים מעטים יכלו להרשות לעצמם כלי ייצור חקלאי גדולים כגון טרקטורים, בעיקר בעלי אדמות.
על כן נוצר מצב שהחקלאים המוחלשים בשוק החקלאי איבדו את מקומם בתחרות הכלכלית והיה עליהם לעבור לערים לשכונות עוני.
מאות אלפי חקלאים עברו לערים הגדולות ועקב ההפרש במעמדם הכלכלי עלה אחוז העוני הכולל ברחבי המדינה.
נכון לאותה העת, 70 אחוזים מכלל אוכלוסיית טורקיה היו חקלאים בעלי חוות קטנות וחלשות ביחס למיעוט של בעלי האדמות העשירים כמו מנדרס עצמו.
רוב החקלאים החלשים הללו החלו לעבור לערים עקב המצב הכלכלי והתגוררו בשכונות עוני.
הוא הואשם בארגון פרעות איסטנבול, מהומות על רקע אתני שהתרחשו ב-6 בספטמבר 1955 וביום המחרת, עת המון פרע ביוונים ובארמנים באיסטנבול, הרג 14 איש לפחות והסב נזק רב לרכוש בבעלות נוצרים.
האירועים העלו את חשד הצבא בנוגע לממשל מנדרס שכן היה על הצבא להכניס טנקים לשכונות איסטנבול במטרה להפסיק את השנאה הדתית.
למרות הפתיחות והסובלנות שגילה בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות ואף הורה על מעצרם של עיתונאים.
מנדרס התיר מחדש למואזין לקרוא לתפילה בשפה הערבית, והצהיר כי ממשלתו תקפיד על עקרונות האסלאם.
כמו כן הוא השתמש באמצעי תקשורת להפצת תעמולה.
מדיניות זו כמו גם התנכלותו ליריביו הפוליטיים, ובמיוחד למפלגת העם הרפובליקאית, כרסמו בפופולריות שלו בקרב אינטלקטואלים, סטודנטים וגורמים צבאיים אשר חששו לגורלם של עקרונות הכמאליזם ומורשת אטאטורק.
בשנת 1960, לנוכח האי-יציבות הפוליטית והכלכלית בתוך טורקיה, ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של טורקיה, ג'מל גירסל, הביע בפני מנדרס את אי שביעות הרצון שלו לנוכח התסיסה הכלכלית.
בתגובה על כך, מנדרס פיטר את הגנרל גירסל מתפקידו ואיים לנתק את הצבא מזכויותיו החוקתיות בתור ה"מגן של החוקה הרפובליקנית".
ב-27 במאי 1960 תפס הצבא את השלטון, ומנדרס נעצר.
הוא הועמד לדין באשמת בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה וכן באחריותו לפרעות איסטנבול.
29 שנים לאחר מכן טוהר שמו, ונמל התעופה של איזמיר, האוניברסיטה באיידן עיר הולדתו, ומספר מוסדות נוספים נקראו על שמו.
אדנה (בטורקית: Adana) היא בירת הנפה הקרויה על שמה ומחוז הים התיכון בדרום טורקיה והעיר החמישית בגודל אוכלוסייתה במדינה.
לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה כ-2.27 מיליון בני אדם.
העיר שוכנת במרכזו של מישור צ'וקורובה בדרום טורקיה במרחק של 389 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אנקרה ו-38 ק"מ מחופי הים התיכון.
נהר סייהאן חוצה אותה לשני חלקים - סייהאן ממערב לו וייראיר (Yüreğir) ממזרח לו.
ב-1956 הוקם בפאתיה הצפוניים של העיר סכר סייהאן והמשמש להפקת חשמל, השקיה ולבקרת הצפה.
שכונותיה הצפוניות של אדנה משתרעות לחופיו של האגם אשר נוצר בעקבות הקמתו של הסכר.
עוד עוברות בעיר שלוש תעלות השקיה היוצאות מהנהר וחוצות את שני חלקיה.
הכביש הארצי D-400 החותך את העיר ממזרח למערב מחלק אותה באופן מובחן למדי לחלק המודרני שמצפון לו ולחלק הישן שמדרום לו.
בעיר שורר אקלים ים תיכוני חם ומיוני עד ספטמבר עולה טמפרטורת המקסימום הממוצעת מעל 30 מ"צ, ומגיעה לממוצע של 34 מ"צ במהלך חודש אוגוסט.
השם מוזכר עוד בכתבים חתיים כ־adaniya.
שם העיר דומה לשם Danuna , אחד מגויי הים שהתיישב באזור (ועל שמו נקראת קפריסין כולה "אדננה" באשורית), ומוכר מכתובות פיניקיות (כתובת אזתוד, הכתובת מצ'ינקיי, כתובת כלמו) כ"דננים", היושבים ב"עמק אדנ" (בפיניקית בכתיב חסר – עמק זה הוא adanawa בלווית).
קיימות מספר גרסאות למקור שמה של העיר.
לפי גרסה אחת בא שמה של העיר מ"אדניה" החתית שהנציחה את שמו של האל אדד, המזוהה עם תשוב האוררטי ועם הבעל הכנעני.
לפי סברה זו היה האל המופקד על הסערות, הברקים, הרעמים והגשמים שמרווים את האדמה נערץ על תושבי המקום, ולכן נקרא האזור "אורו אדניה" או "ארצו של אדא(ד)".
אגדה יוונית מספרת על שני אחים בשם אדנוס וסארוס, בני אורנוס אשר בנו את העיר.
קיימת גם אגדה טורקית דומה, אך זו מתייחסת לשני אחים אשר העניקו את שמותיהם לנהר סייהאן ולנהר ג'ייהאן הסמוך לו.
האזור שבו נמצאת העיר מזוהה עם ממלכת קוה מתקופת הממלכות החתיות החדשות, וייתכן שנזכרה גם בתנ"ך בשם קוה/קוא: .
בתקופה ההלניסטית נודעה העיר בשם "אנטיוכיה בקיליקה" (Αντιόχεια της Κιλικίας), או "אנטיוכיה שעל נהר סארוס" (Αντιόχεια η προς Σάρον) כשמו הקדום של נהר סייהאן.
ממצאים מעידים על יישוב באדנה כבר לפני 3000 שנה, אך לעיר לא נודע מעמד מרכזי ב והיא שכנה בצילה של טרסוס הסמוכה.
העיר נודעה לראשונה במקורות כתובים כ־Adaniya, בטקסטים חתיים מהמאה ה־15 לפנה"ס, כאחת הערים שמרדו באמונה מלך החתים.
העיר נכללה בממלכת כיזוואתנה שהתנתקה מהממלכה החתית במחצית השנייה של המאה ה־15, וחזרה לשליטה חתית בסיפוח כיזוואתנה על־ידי תודחליה הראשון או השני.
בתקופת הברזל העיר נקראה בלווית Adanawa, ונראה שעל שמה נקראה גם הממלכה באזור, ממלכה שנקראה בלשון הלווית גם חִֿייַוַה.
ב-713 לפנה"ס כבשו האשורים את האזור ולאחר מאה שנה לקחה אותו הממלכה האחמנית מידיהם.
ב-333 לפנה"ס כבש אלכסנדר מוקדון את קיליקיה פדיאס ובמהלך המאה ה-1 לפנה"ס החל בה השלטון הרומי.
בתקופתו של גנאיוס פומפיוס מגנוס שימשה העיר ככלא לשודדי קיליקיה בהם נלחם, ולאחר מכן כמחנה צבאי רומי וכתחנה על ציר הסחר שחצה את קיליקיה.
ב הקים הקיסר אדריאנוס את "גשר האבן" (Taşköprü) על הסייהאן וזה עומד על תילו עד היום.
העיר עברה מיד ליד יחד עם מישור צ'וקורובה כולו אך לא נודעה לה חשיבות מיוחדת.
היא נשלטה על ידי הביזנטים, הערבים, שוב על ידי הביזנטים, הצלבנים של מסע הצלב הראשון, הסלג'וקים ועל ידי ממלכת קיליקיה הארמנית.
לאחריהם בא תורם של הנסיכות הבייליקית של רמזאנאואולו ולבסוף נכבשה בידי העות'מאנים ב-1514.
ב-1909 אירעו בעיר ובאזורה מהומות על רקע אתני שבמהלכם מצאו 19,000 עד 30,000 איש את מותם.
מוסכם על הכול כי רוב הקרבנות היו ארמנים, אם כי קיימת מחלוקת באשר לאופן התרחשותם המדויק של הדברים - הארמנים טוענים כי נעשה בהם טבח בעוד שהגרסה הטורקית היא להתקוממות ארמנית.
ב-20 בדצמבר 1918 כבשו הצרפתים את העיר ובו ביום הוקמה בה ה"אגודה להגנת זכויות הלאום של אדנה" (Adana Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti) שהייתה הראשונה מסוגה במדינה.
הצרפתים המשיכו והחזיקו בעיר משך כל מלחמת טורקיה–צרפת, עד שפינו אותה ב-5 בינואר 1922 מתוקפן של הבנות הסכם אנקרה.
בשנת 1970 התגוררו בעיר 351,655 איש בלבד, אך אז החלה גדלה בקצב מהיר.
תוך 15 שנה הכפילה אוכלוסיית אדנה את עצמה ובשנת 1985 כבר התגוררו בה 777,554 איש.
שנה לאחר מכן הוענק לה מעמד של מטרופולין ("עיר גדולה") והיא חולקה לשתי עיריות משנה - סייהאן וייראיר.
בשנת 1996 חצתה אוכלוסיית העיר את קו מיליון התושבים, ובעשר השנים שחלפו מאז נוספו לה כמעט 300,000 תושבים נוספים.
בשנת 2024 נפתח בקרבת העיר נמל התעופה הבינלאומי צ'וקורובה.
אדנה משמשת כמרכז העסקי, המסחרי והאדמיניסטרטיבי העיקרי לא רק עבור נפת אדנה אלא עבור כל מישור צ'וקורובה.
בשנת 1973 הוקמה בעיר אוניברסיטת צ'וקורובה (Çukurova Üniversitesi) ובה לומדים כיום כ-22,000 תלמידים.
בעיר פועלות תעשיית טקסטיל ועיבוד עור וכותנה, וכן תעשיית מזון.
כל אלה מנצלות את העורף החקלאי העשיר של המישור המשמש כאחד המרכזים העיקריים בטורקיה לגידול כותנה, אך גם חיטה, שעורה, ענבים, תירס, סויה ועוד.
בעיר פועלת גם תעשיית האוטובוסים והמשאיות "טמסה" (TEMSA) השייכת ל"האג'י אמר סבנג'י הולדינג בע"מ" (Hacı Ömer Sabancı Holding A.Ş) בשליטת משפחת סבנג'י שמקורה מאדנה.
משפחת סבנג'י אף מימנה מחצית מעלות הקמתו של המסגד המרכזי על שם סבנג'י (Sabancı Merkez Camii) שהושלם ב-1998. המסגד ניצב במרכז העיר על גדות הסייהאן והוא הגדול בטורקיה.
יש לו שישה צריחים וכיפתו המרכזית בהיקף של 32 מטר מתנשאת לגובה של 54 מטר.
באדנה נמצא המוזיאון הארכאולוגי של אדנה שנפתח ב-1924 ונוא אחד מעשרת המוזיאונים הוותיקים בטורקיה.
המוזיאון מרכז ממצאים ארכאולוגיים בעיקר ממישור צ'וקורובה וסביבת העיר אדנה.
באדנה שני שדות תעופה - שדה התעופה האזרחי שקירפאשה (Şakirpaşa Havalimanı) ממערב למרכז העיר ממנו יוצאות בעיקר טיסות פנים אך גם מספר טיסות בינלאומיות (בעיקר לגרמניה), ובסיס חיל האוויר אינג'ירליק השוכן ממזרח למרכז העיר ובצמוד לה.
מתחנת הרכבת באדנה יוצאות רכבות אזוריות למרסין במערב ולאוסמניה ממזרח לה, רכבות בינעירוניות לאיסטנבול, אנקרה, גזיאנטפ ואלזי, וכן עוברת דרכה הרכבת הבינלאומית לחלב ודמשק.
את העיר חוצים שני כבישים חשובים.
הכביש הארצי D-400 חוצה אותה במרכזה ממזרח למערב, ובמקביל מצפון לו עובר הכביש המהיר O-51 המוביל בצדו האחד מזרחה אל גזיאנטפ (דרך O-52) ודרומה לאנטקיה (דרך O-53).
בצדו האחר הוא מוליך מערבה לכיוון מרסין ועד אנטליה.
עוד מקושרת העיר לאנקרה באמצעות הכביש המהיר העובר דרך שערי קיליקיה שבהרי הטאורוס (O-21).
אַדֶנוֹזִין הוא נוקלאוזיד המכיל בסיס מסוג אדנין וסוכר מסוג ריבוז (ריבופורנוז) המחוברים יחד בקשר β-N9-קשר גליקוזידי.
האדנוזין הוא אחת מאבני הבניין של חומצות הגרעין.
נוירומודולטור העולה בעקבות הפירוק המטבולי של גליקוגן ובעל השפעה מעכבת על עירות.
הצטברותו במהלך היום מעלה פעימות דלתא בלילה שלמחרת.
התרופה שייכת למשפחת התרופות האנטיאריתמיות.
מדכאת את זרימת הסידן לתאים על מנת לגרום יציבות יתר לתאים ודיכוי הקצב העוצמתי.
התוצאה מורגשת במיוחד בעיכוב ההולכה של קשר הפרוזדור והחדר (AV node) והעלאת משך הזמן של התקופה הרפקטורית על מנת להפחית מהירות הולכה.
לתרופה זו השפעה מועטה על הקשר הגת והעלייה (SA node).
בנוסף מרחיבה כלי דם כליליים והיקפיים ומפחיתה את עוצמת ההתכווצות של שריר הלב.
תרופת הבחירה ברפואה דחופה במקרים של טכיקרדיה על חדרית התקפית (PSVT), כדוגמת AVNRT ו-AVRT, אז היא מוזרקת ישירות לווריד (IV).
התרופה חוסמת לחלוטין את ההולכה בקשר הפרוזדור והחדר למשך מספר שניות וכך מאפשרת לקוצב הראשי להפסיק את הפעילות של הקוצב הלא תקין.
על ידי פעולה זו נפסקת ההפרעה וכך מתאפשר ללב לחזור לפעילותו התקינה.
אדנלאט קינאז (ADK בקיצור) הוא אנזים בעל פעילות פוספוטרנספראז (מעביר קבוצת פוספט), בעל תפקיד חשוב בשמירה על מאזן האנרגיה בתא.
אנזים זה מזרז את התגובה ההפיכה: 2ADP ⇔ ATP + AMP .
הריאקציה נהיית ספונטנית כאשר משק האנרגיה בתא קטן (לדוגמה בעת מאמץ אינטנסיבי), כלומר, ריכוז ATP יורד וריכוזי ADP ו-AMP קטנים.
על מנת למנוע הידרוליזה של ATP ל-ADP+Pi, אחרי הקישור האתר הפעיל נסגר על הסובסטרטים ומונע כניסה של מים לאתר הפעיל.
כלומר, הריאקציה מבצעת במיקרו-סביבה נטולת מים, ולכן ההידרוליזה נמנעת.
אדנו וירוס 36 הוא מין אחד מתוך 57 מינים אחרים הידועים מזן האדנו וירוס.
הנגיף התגלה לראשונה ב-1978 אצל ילדה שסבלה מדלקת בדרכי העיכול וסוכרת.
אדנו-וירוס ידוע בכך שהוא גורם לדלקות בדרכי הנשימה והעיניים, אך הוא נקשר לראשונה עם השמנה על ידי ד"ר ניחיל דורנדאר.
נראה קשר בין כמות הנוגדנים לנגיף בדם לכמות השומנים בדם אצל 30% מהאנשים שסובלים מהשמנה בארצות הברית.
זהו הנגיף היחיד אצל בני אדם שנקשר להשמנה.
המכניזם שעל פיו אדנו-וירוס 36 גורם להשמנת יתר קשור לגן E4orf1, שמדביק את גרעין התאים המארחים.
E4orf1 משפיע על אנזימים שמעודדים ייצור שומנים, ועל מולקולות התמיינות שגורמים לעליה בכמות הטריגליצרידים ועל ייצור של תאי שומן חדשים מתוך תאי גזע שכבר נמצאים ברקמת השומן.
ב-18 במרץ 2006 פורסם מחקר שנערך על ידי ריצ'רד אטקינס (אוניברסיטת ויסקונסין).
במחקר זה נבדקו יותר מ-2,000 בדיקות דם באוסטרליה ונראתה נוכחות של אדנו-וירוס 36 אצל 20% מהמשתתפים.
ב-26 בינואר 2009 מסר ד"ר ניחיל דורנדאר הצהרה לגבי הקשר שבין השמנת יתר ואדנו-וירוס 36, כמו כן הוא הזהיר מפני ההדבקה הפשוטה על ידי עיטוש או אפילו לחיצת ידיים, בנגיף שנראה כי הוא משתתף במגפת ההשמנה העולמית.
האדונואיד, המכונה לעיתים "שקד האף" או "שקד שלישי" (בלועזית: pharyngeal tonsil, nasopharyngeal tonsil או adenoid, tonsilla pharyngica= שקד הלוע), היא רקמה הממוקמת בלוע שמטרתה ללכוד וירוסים ולייצר נוגדנים מולם.
הרקמה היא חלק ממערך השקדים המצוי בלוע.
במקרה של דלקת ניתן להסיר את האדנואיד, כאשר הדבר נדרש, בניתוח המבוצע בהרדמה כללית, אם כי בחלק מהמקרים גדל האדנואיד מחדש.
לעיתים מוסר האדנואיד כחלק מהסרת שקדי החך.
השקד השלישי עשוי מרקמה הזהה לזו של השקדים אך למעשה מדובר באדנואיד.
השקדים ממוקמים משני צדי הלשון ומגנים על הגוף מפני זיהומים.
השקד השלישי ממוקם בחלקו האחורי של האף ומשמש כקו הגנה נוסף מפני זיהומים החודרים לגוף.
כאשר הוא גדל, השקד השלישי חוסם את מעבר האוויר מהאף, גורם להיצרות דרכי הנשימה, ועשוי אף להביא לדום נשימה בשינה.
שקד שלישי בילדים הוא תופעה נפוצה הגורמת להיצרות דרכי הנשימה, ובמקרים קיצוניים עשויה להוביל לפגיעות בריאותיות שונות.
נפת אדנה (בטורקית: Adana ili) היא נפה בדרום-מרכז אנטוליה במחוז הים התיכון.
זוהי הנפה השישית בגודלה בטורקיה עם כ-2 ורבע מיליון תושבים (2020), אשר 78% מתוכם מרוכזים במטרופוליס סביב בירת הנפה, אדנה.
יחד עם מרסין, אוסמניה והאטיי, אדנה היא חלק מצ'וקורובה, הן כלכלית והן גאוגרפית.
שטחה של הנפה הוא 14,030 קמ"ר, והיא מחולקת ל-15 מחוזות.
דרום הנפה הוא מישורי ואילו הצפון הררי.
נפת אדנה גובלת במרסין ממערב, בהאטיי בדרום מזרח, באוסמנייה במזרח, בקרמאנמרש בצפון מזרח, בקייסרי בצפון, בנידה בצפון מערב ובים התיכון מדרום.
87% מהתושבים בנפה גרים באזורים אורבניים, ובכך זוהי אחת מהנפות האורבניות ביותר בטורקיה.
אחוז גידול האוכלוסין הוא 1.78%, הגבוה מהממוצע במדינה.
רוב תושבי הנפה חיים ב-5 מחוזות היוצרים את מטרופוליס אדנה.
אדנה נג'רינגווני קיפלגט היא אתלטית קנייתית.
היא פעמיים ברציפות אלופת העולם בריצת מרתון (טגו 2011 ומוסקבה 2013).
קיפלגט מתאמנת בהדרכתו של דיטר הוגן.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1996 זכתה קיפלגט במדליית כסף בריצת 3,000 מטר.
שנתיים לאחר מכן, היא זכתה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1998 במדליית ארד בריצת 3000 מטר.
בתחרות שנערכה בריצ'מונד, וירג'יניה בשנת 2003 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 32:28 דקות, המנצח לגברים היה גילברט קוך, בעלה לעתיד.
באליפות העולם לריצות שדה שנערכה באפריל 2006 סיימה קיפלגט במקום 13. בתחרות בניירובי שנערכה ביולי אותה שנה היא קבעה בריצת 5000 מטר שיא אישי של 15:57.3 דקות.
בתחרות שנערכה בסן חוזה, קליפורניה באוקטובר אותה שנה היא קבעה בחצי מרתון תוצאה של 1:09:32 שעות.
בתחרות שנערכה בניירובי ביוני 2007 קבעה קיפלגט בריצת 10,000 מטר תוצאה של 33:27.0 דקות.
ב-18 במרץ 2010 זכתה קיפלגט בריצת מרתון לוס אנג'לס בתוצאה של 2:25:38 שעות, הייתה זו ריצת המרתון השנייה בקריירה שלה.
ב-7 בנובמבר אותה שנה, היא זכתה גם בריצת מרתון ניו יורק בתוצאה של 2:28:20 שעות.
ב-20 במרץ 2011 זכתה קיפלגט במדליית כסף בריצת חצי מרתון ניו יורק בשיא אישי של 1:09:00 שעות, אחרי המנצחת בת ארצה קרולין רוטיץ' (1:08:52 שעות).
ב-17 באפריל אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת מרתון לונדון בשיא אישי של 2:20:46 שעות, אחרי בת ארצה מרי קייטני (2:19:19 שעות) וליליה שובוחובה מרוסיה (2:20:15 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:43 שעות, לפני פריסקה ג'פטו (2:29:00 שעות) ושרון צ'רופ (2:29:14 שעות).
היה זה ניצחון משולש של קנייה.
במרתון לונדון שנערך ב-22 באפריל בשנת 2012 זכתה קיפלגט במדליית כסף בשיא אישי חדש של 2:19:50 שעות, אחרי מרי קייטני (2:18:37 שעות) ולפני פריסקה ג'פטו (2:20:14 שעות), שתיהן מקניה.
באולימפיאדת לונדון (2012) היא סיימה רק במקום 20 בתוצאה של 2:27:52 שעות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת מרצון בתוצאה של 2:25:44 שעות, לפני ולריה סטרנאו מאיטליה (2:25:58 שעות) וקאיוקו פוקושי מיפן (2:27:45 שעות) ובכך הגנה על תוארה.
קיפלגט נשואה לאתלט גילברט קוך.
אַדְנֵי הַשָּׂדֶה הוא יצור הנזכר לראשונה במשנה במסכת כלאיים, כיצור שנחלקו התנאים האם הוא נחשב בהגדרתו ההלכתית כחיה או כאדם, לעניין טומאת מת.
לדעת תנא קמא דינו כחיה והוא אינו מטמא טומאת מת (אלא טומאת נבלה כבעלי חיים) ולדעת רבי יוסי דינו כאדם וגופתו מטמאת בטומאת מת.
דעות רבות ושונות נאמרו בשאלה מהו אותו יצור.
מרדכי כסלו סבור כי יש לראות את המילה "אדני" כזהה למילה "אַדְמֵי" (בחילופי מ-נ), כלומר צורת סמיכות בלשון רבים של המילה אדם.
לדעתו, "אדני השדה" שקול למעשה ל"אנשי השדה".
את המילה "שדה" בצירוף הוא מפרש כמו בצירוף "עולשי שדה" או "חית השדה", במובן של בר, פרא.
אם כן, "אדני השדה" הוא למעשה "אנשי הפרא" או אדם-בר.
לדעת ספר החינוך בשם "ספר מן הגאונים", החיה ששמה 'ידוע', הכוונה ל'אדני השדה', שממנה לוקח ה'ידעוני' עצם, "ואותו העצם מדבר על ידי כשפיו".
בעל ספר החינוך, וכן הרב שמשון משאנץ בפירושו למשנה בשם "הר' מאיר ברבי קלונימוס מאשפירא", הסבירו יצור זה כיצור מיתולוגי, הנראה כאדם, אך מחובר לקרקע בחבל טבור היוצא מטבורו.
לפי פרשנות זו, חיתוך חבל הטבור של אדני השדה גורם מיידית למותו.
פירוש זה מסתמך על פרשנות התלמוד הירושלמי למשנה זו: "אדני השדה [...]: בר נש דטור הוא והוא חיי מן טיבורייה איפסק טיבורייה לא חיי" (אדם השדה הוא, וניזון מטבורו, אם ייחתך טבורו, ימות).
רבי חיים ויטל בספר דרך עץ חיים (חלק ב', דף פ"ט) מתייחס לאדני השדה כדוגמה למין ממוצע בין הצומח לחי: "..שהוא כמין כלב גדל בקרקע וטבורו נשרש בקרקע ויונק משם וכשחותכין הטבור שלו מת..."
לעומת פירוש זה יש פרשנים המפרשים יצור זה בצורה רציונלית.
בספר "הערוך" לערך "אדן": "חיה דומה לבני אדם".
פירוש נוסף שהוא מביא לערך זה: "בני אדם הגדלים ביערים", מרדכי כסלו מבאר בדעתו, שהכוונה לקבוצות שונות של האדם הקדמון או לעמים שלא פיתחו יכולות קרוא וכתוב ונותרו אנאלפביתיות.
הרמב"ם בפירוש המשנה מסביר "אלנאנס בלשון ערב" והוא בעל חיים הדומה לאדם: "ואומרים המספרים העולם שהוא מדבר דברים רבים שאינם מובנים דומה אדם".
הרב ישראל ליפשיץ בפירושו תפארת ישראל על המשנה, מפרש שהוא הקוף אורנגאוטן ולדבריו קוף זה יש אפשרות ללמדו ללבוש בגדים כבני אדם לחטוב עצים ולשאוב מים ולהסב על השלחן בסכין ומזלג.
המחלוקת ההלכתית בהגדרתם של אדני השדה
המחלוקת ההלכתית האם אדני השדה הם אדם או חיה נוגעת לארבעה נושאים הלכתיים:
האם הוא מטמא באוהל כמו אדם (לפי הדעה שגויים מטמאים באוהל) או לא.
האם הדם שלו אסור באכילה במצוות לא תעשה מדאורייתא כמו דם חיה, או שאין איסור לא תעשה באכילתו, (אך מכל מקום אסור הוא באכילה), כמו דם אדם.
האם הוא אסור בהנהגה משותפת (של עגלה לדוגמה) עם חיה אחרת, או מותר כמו אדם.
במקח וממכר: אם אדם מכר את כל החיות שברשותו האם אדני השדה שלו כלולים בזה.
הסופר יהודה לייב קצנלסון פרסם סיפור לילדים בשם "בין אדני השדה", תחת שם העט בוקי בן יגלי.
וכך תיאר את מפגשו עם יצורים אלו:
היה שר בממלכת ישראל המאוחדת, בתקופת דוד, שלמה ותחילת תקופת רחבעם.
אדנירם היה אחראי על המס בממלכה, כלומר גבית המיסים למלך או על עבודות שונות של העם למלך.
בזמן נאום ההכתרה של רחבעם על ממלכת ישראל ("נאום השוטים והעקרבים" שאירע בשכם), שלח רחבעם את אדנירם לגבות מס, כנראה על מנת להביע בכך את שלטונו הנוקשה שהבטיח לעם ישראל.
אולם העם רגם את אדנירם באבנים והוא מת.
בכך בעצם פרץ המרד, שהוביל בסופו של דבר לפילוג בין ממלכת ישראל וממלכת יהודה.
בתנ"ך אין שום התייחסות למוצאו של אדנירם, ועל כן כנראה שהיה ישראלי.
אולם חלק מהחוקרים סוברים שהוא היה כנעני, מכיוון שבעמי כנען גביית מיסים הייתה מקובלת, בעוד בתורת ישראל אין אזכור למס, ולכן הגיוני שדוד לקח כנעני כדי שיארגן לו את המס.
כחיזוק לדבריהם הם גם מציינים את הדמיון בין השם אדרם לשם האל הכנעני הדד.
פירוש נוסף לשמו מסביר ש'אדני' או 'אד' הכוונה ל'אב' ומכאן ששמו מקביל לשמו של אבי האומה הישראלית אברהם.
אדניום נפוח (שם מדעי: Adenium obesum, נקרא גם "אדונית המדבר" ו"ורד המדבר") הוא פרח בסוג אדניום ממשפחת ההרדופיים.
מקורו במדבריות של המזרח התיכון, חצי האי ערב ומזרח אפריקה.
בשל מקורו המדברי, האדניום לא זקוק להשקיה רבה.
הוא עמיד בפני חום אך רגיש לקור.
בארץ ישראל הוא פורח בקיץ, ממאי עד אוקטובר.
שורשו של האדניום הנפוח הוא בצורת בקבוק, מה שמסייע באגירה יעילה של המים המעטים שהצמח קולט במדבר.
האדניום הוא שיח יחסית גדול.
גזע האדניום הוא בשרני ועבה.
פריחתו כוללת פרחים גדולים בצבעי ורוד, ארגמן ולבן, שצורתם היא של בסיס כצינורית עם אבקנים צהובים הנפתח לפרח צלחתי בעל 5 עלי כותרת.
מחוץ למדבר, האדניום נפוץ כצמח נוי.
מומלץ לגדלו בעציץ, כיוון שבחורף רצוי להעבירו למקום מוגן מגשם ולחות.
אדנאן יאנוזאי (באלבנית: Adnan Januzaj; נולד ב-5 בפברואר 1995 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בסביליה מהלה ליגה.
אדנאן יאנוזאי נולד בעיר בריסל שבבלגיה, אליה היגרה משפחתו מקוסובו בשנת 1992 כדי שאביו יתחמק מגיוס לצבא היוגוסלבי.
משפחתה של אמו של יאנוזאי גורשה לטורקיה על ידי השלטונות היוגוסלביים במטרה לדכא את הדרישה לעצמאות של קוסובו.
מאז הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, מבקר שם יאנוזאי באופן קבוע את משפחתו המורחבת בכל קיץ.
יאנוזאי החל את לשחק כדורגל בגיל שש במועדון הכדורגל של בריסל ובשנת 2005, בגיל עשר, עבר לאנדרלכט.
במרץ 2011, בגיל 16, עבר לאקדמיית הנוער של מנצ'סטר יונייטד מהפריימר ליג האנגלית.
בעונת 2012–2013 העלה אותו המאמן אלכס פרגוסון לקבוצת הבוגרים של המועדון, כשיאנוזאי קיבל את החולצה עם המספר 44. בעונה זו הוא נכלל לראשונה בסגל למשחק רשמי של מנצ'סטר יונייטד, במשחק האחרון של העונה מול וסט ברומיץ' אלביון, במשחק זה הוא לא נטל חלק בסופו של דבר.
הוא היה חלק מהסגל של מנצ'סטר יונייטד במסע ההכנה לעונת 2013–2014 באסיה ואף כבש במשחק האחרון במסע מול קבוצת קיטצ'י מהונג קונג.
את הופעתו הרשמית הראשונה בקבוצת הבוגרים של מנצ'סטר יונייטד ערך במשחק מגן הקהילה ב-11 באוגוסט 2013 מול ויגאן את'לטיק, כשעלה כמחליף של רובין ואן פרסי בדקה ה-84 של המשחק.
את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ערך כחודש לאחר מכן, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-68 במקומו של אשלי יאנג בניצחון הביתי 0–2 מול קריסטל פאלאס.
ב-5 באוקטובר 2013, כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון החוץ 1–2 על סנדרלנד.
ב-19 באוקטובר 2013 חתם על חוזה חדש במנצ'סטר יונייטד לחמש שנים.
את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך ב-10 בדצמבר 2013, במשחק מול שחטיור דונייצק.
בעונת 2013/14 רשם בסך הכול 27 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים.
בעונת 2014/15 רשם רק 18 הופעות ליגה ולא כבש שער אחד.
עם זאת, הוא ערך שמונה הופעות במדי קבוצת המילואים של מנצ'סטר יונייטד, בהן כבש חמישה שערים, והיה שותף לזכייתה באליפות ליגת המילואים של הפרמייר ליג.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לבורוסיה דורטמונד הגרמנית עד לסיום העונה.
ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בורוסיה דורטמונד בניצחון 2–4 על הנובר 96. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בדורטמונד הוא סיים את תקופת ההשאלה שלו לאחר חצי שנה ובינואר 2016 שב למנצ'סטר יונייטד.
ב-23 בינואר 2016 רשם את הבכורה המחודשת שלו מאז חזר ליונייטד כשעלה כמחליף בהפסד 0–1 לסאות'המפטון.
ב-12 באוגוסט 2016 הושאל לעונה אחת לסנדרלנד, אותה אימן מאמנו לשעבר ביונייטד, דייוויד מויס.
ב-12 ביולי 2017 חתם בריאל סוסיאדד.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם לארבע שנים בסביליה.
ב-3 בפברואר 2023 הושאל יאנוזאי לאיסטנבול בשאקשהיר עד לסוף העונה.
ב-25 ביולי 2024 הושאל ללאס פאלמאס לעונה אחת.
אדנאן יאנוזאי רשאי לייצג את נבחרת , המדינה בה נולד, והוא היה יכול לבחור לייצג גם את בשל שורשיו, כמו גם את .
בנוסף, יכול היה לשחק גם בנבחרת , אך היא עדיין לא הייתה חברה ב-FIFA כשהתחיל לשחק בקבוצות הבוגרות.
ב-23 באפריל 2014 הוא החליט לייצג בסופו של דבר את בלגיה, ב-13 במאי 2014 נכלל בסגל הסופי של בלגיה לקראת מונדיאל 2014. באותו מונדיאל גם שותף במשחקה האחרון של נבחרת בלגיה בכדורגל בשלב הבתים נגד נבחרת קוריאה הדרומית שבו נבחרתו ניצחה 0–1.
את שערו הראשון בנבחרת כבש יאנוזאי בניצחון 0–1 על אנגליה בשלב הבתים של מונדיאל 2018.
אֲדֹנִי צֶדֶק דמות מקראית, מלך ירושלים בזמן כיבוש הארץ על ידי יהושע, שמו נזכר ב:
כאשר נודע לאדני צדק כי הערים העי ויריחו נפלו בידי הצבא הישראלי ותושבי גבעון נכנעו, כרת אדני צדק ברית עם מלכי חברון, ירמות, לכיש ועגלון והכריז מלחמה על הגבעונים.
לדעת יהודה אליצור, כוונת המלכים הייתה להילחם נגד הגבעונים אותם ראו כבוגדים ולא נגד ישראל.
יהושע נחלץ לעזרת הגבעונים ונלחם בחמשת המלכים.
המלכים ברחו והסתתרו במערה ליד מקדה.
יהושע ציווה לקחת את חמשת המלכים ולתלות אותם.
שמו של אדני צדק הוא שם תאופורי.
פירוש השם אדני צדק הוא: (האל) צדק אדון.
בנוסח תרגום השבעים שמו של אדני צדק הוא אדני בזק.
יש חוקרים הסוברים כי השם אדוני צדק הוא שם כללי למלכי ירושלים וזאת גם לדעת רד"ק שטען כי .
האל צדק ידוע כאל פיניקי ונזכר גם בכתבי פילון איש גבל.
אדנומה הוא סוג של גידול שפיר בעל מבנה היסטולוגי בלוטי שמקורו לרוב מאפיתל של בלוטות, מרירית דרכי העיכול והסימפונות וגם באיברים נוספים.
שמו נגזר מיוונית: אדנו (בלוטה) ואומה (גידול).
במקרים רבים האדנומות הן קטנות ולא גורמות נזק.
הן מתגלות באופן אקראי ולכן מכונות בשם Incidentaloma.
אדנומה יכולה לגרום לנזק בגלל:
אפקט נפח – לחץ על רקמות חיוניות כמו בהיפופיזה.
הפרשת הורמונים ביתר, הגורמים לנזק.
יכולת לעבור התמרה ממאירה – אדנוקרצינומה.
אדנומה בהיפופיזה, יכולה להיות קטנה (מיקרואדנומה) ללא נזק לרקמות או גדולה הלוחצת על הבלוטה וגורמת להפרעה בפעילותה.
נזק לראייה יכול להיגרם על ידי לחץ האדנומה על תצלובת עצב הראיה הנמצאת בסמוך.
בתחילה יש נזק לשדה הראייה הצדדי (Bitemporal Hemianopsia) וללא טיפול יכול להיגרם עיוורון שלם.
האדנומה יכולה להפריש הורמון גדילה.
אם זה קורה בתקופת הגדילה מתפתחת ענקות (Gigantism) ואם זה לאחר מכך מתפתחת מחלת הגידלון (אקרומגליה).
האדנומה יכולה להפריש פרולקטין (פרולקטינומה).
ליתר פרולקטין בדם יש השפעה שלילית על מערכת הפריון ומערכות נוספות.
האדנומה יכולה להפריש ACTH ולגרום למחלת קושינג.
אדנומה במעי הגס מהווה את התשתית של הפוליפ האדנומטוטי ששכיחותו גבוהה ויש לו נטייה להשתנות ממארת.
רוב הקרצונומות של המעי הגס מקורן בפוליפים וזה מהווה את הבסיס המדעי לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס על ידי בדיקת דם סמוי בצואה וקולונוסקופיה.
אדנומה יכולה להופיע גם במעי הדק, דרכי המרה ובתוספתן.
אדנומה ביותרת הכליה: יכולה להפריש קורטיזול ולפתח את תסמונת קושינג או אלדוסטרון (היפראלדוסטרוניזם ראשוני - תסמונת על שם קון).
אדנומה בבלוטת יותרת התריס, מפרישה PTH וגורמת להיפר-פראתיירואידיזם ראשוני.
אדנומה של בלוטת התריס יכולה להיות פעילה ולגרום ליתר פעילות של הבלוטה.
אדנומה בבלוטת יותרת המוח, מפרישה פרולקטין.
אדנומה בשד מופיעה עם תהליך לייפתי (פיברוזיס) ונקראת פיברואדנומה.
אדנומות יכולות להופיע גם בכבד, כליה, בלוטות הרוק ובלוטות החלב בעור.
אדנילט ציקלאז הוא אנזים בעל תפקיד מרכזי בתהליכי הוויסות של התא, הנמצא בממברנת התא.
הוא האנזים הכי פוליפילטי הידוע, נמצאו שישה סוגים שונים שלו שכולם קטליזטורים של אותן התגובות בעודם מייצגים משפחות גנים בלתי תלויות ללא רצף או הומולוגיה מבנית ידועה.
אדנילט ציקלאז הוא קטליזטור בתהליך המרת המולקולה ATP למולקולה cAMP.
בעת קישור הורמונים אל GPCR באתר המטרה שלהם על פני הממברנה החיצונית של התא, מתרחש שינוי בתוך התא המאפשר קישור של חלבון ממשפחת החלבוני ה-G לחלבון הממברנלי אדנילט ציקלאז ולהפעלתו.
בשלב הבא מתפצל הטרימר לשתי יחידות: יחידת אלפא ויחידה המורכבת מבטא וגאמא כך שהן מחוברות לדימר, חלבון אלפא(S) נודד לאדנילט ציקלאז ומשפעל אותו.
אדני המשכן הם אדנים ששימשו להעמדת העמודים והקרשים ב.
במשכן היו בסך הכל 165 אדנים, 100 אדני כסף ו-65 אדני נחושת בגדלים שונים.
כל אדן הונח על הקרקע ולתוכו הוכנס קרש או עמוד.
משקלם הרב של האדנים (כ-50 ק"ג כל אחד) מנע מהעמודים ליפול.
את כל האדנים נשאו בני מררי.
במשכן היו בסך הכל 48 קרשים.
לכל קרש היו שתי ידות, שהוכנסו לתוך האדנים, כל יד לתוך אדן אחד, כך שהיו שני אדנים לכל קרש - סך הכל 96 אדנים.
האדנים היו עשויים מכסף ומשקלם היה כיכר כסף (כ-50 ק"ג).
לשיטת רש"י, גודל כל אדן היה אמה על 3/4 אמה, בגובה אמה.
הם היו חלולים ועובי דופן האדן היה רבע אמה, כך שהחלל שנוצר היה בגודל של חצי אמה על רבע אמה.
ולדעת הרמב"ן, לא היה שיעור לעובי דפנות האדנים, אך היה צריך שכל הדפנות יהיו באותו העובי.
אך לדעת הרא"ם, הדפנות הפנימיות של האדנים היו בעובי שני טפחים ואצבע (0.375 אמה), אך החיצוניות היו בעובי מינימלי, כדי שלא נצטרך לחרוץ יותר מדי בצידי הקרש.
לפי המשקל הסגולי של כסף טהור, נפח כל אדן היה בערך 3–5 ליטר (משקלו הסגולי של הכסף הוא כ-10.5 גרם/סמ"ק כלומר לפי השיטה שכיכר היא 50 ק"ג, נפח כיכר כסף הוא מעט פחות מ-5 ליטר).
האדנים עמדו בצפיפות זה לצד זה, והיו אחד מאמצעי ייצוב הקרשים, חוץ מהבריחים והטבעות.
היריעות לא כיסו את האדנים ולכן הם נראו גם במבט מבחוץ.
בשונה מהקרשים שהיו מחוברים זה לזה ואדניהם היו רק אמצעי אחד מתוך שלושה על מנת לייצב אותם – העמודים היו מרוחקים זה מזה והדבר היחיד שהיה מחזיק אותם שלא יפלו היה האדנים.
בנוסף לכך, לכל עמוד היה רק אדן אחד ולא שניים.
במקורות לא נמצא כתוב גודלם המדויק של אדני העמודים, אך ניתן לשער שהם היו רחבים יותר מהעמודים עצמם (שהיו אמה על אמה ולא נמצא שהיה להם יתד בתחתיתם בדומה ליתדות הקרשים), על מנת להחזיק אותם.
לחצר היו בסך הכל 56 עמודים (לא כולל עמודי המסך).
כל עמוד הוכנס לתוך אדן העשוי מנחושת.
גודלם המדויק של האדנים לא נמצא במקורות, אך ניתן לשער שהם היו רחבים מספיק כדי שהעמודים, שהיו אמה על אמה, יכנסו לתוכם.
אדנים אלו היו אמצעי ההצבה היחיד שהיה לעמודי החצר.
ייתכן כי מיתרי ויתדות החצר אשר בהם מתחו את קלעי החצר סייעו גם כן בייצוב העמודים.
הפרוכת נתלתה על גבי ארבעה עמודים.
כל עמוד הוכנס לתוך אדן העשוי מכסף, שמשקלו היה כיכר.
גם לאדנים אלו לא נמצא גודל מדויק.
במשכן היו שני מסכים ששימשו להפרדה בין האזורים השונים במשכן.
מסך פתח אוהל מועד הוצב בכניסה לאוהל מועד ושימש להפרדה בין החצר לאוהל עצמו.
הוא נתלה על גבי חמישה עמודי שיטים המצופים בזהב.
מסך שער החצר נתלה בכניסה למשכן והפריד בין המחנה למשכן עצמו.
הוא נתלה על גבי ארבעה עמודי שיטים המקושטים על ידי חישוקי כסף.
אם כן, היו בסך הכל תשעה עמודים למסכים ולכל עמוד היה אדן אחד בלבד.
אדנים אלו היו עשויים מנחושת.
גם לאדנים אלו לא נמצא גודל מפורש במקורות.
ליצירת האדנים השתמשו בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך בשני חומרים: כסף ונחושת.
בתורה מתואר כיצד השיגו את החומרים האלו:
כלומר, העם התנדב והביא את כל החומרים הנצרכים למלאכת המשכן.
כמות החומרים שנאספו, מפורטת בפרשת פקודי.
נחושת זו שימשה לכל כלי הנחושת שהיו במשכן, לכן לא ידועה בדיוק כמות הנחושת ממנה היו עשויים אדני העמודים.
לעומת זאת, על אדני הכסף התורה מפרטת יותר.
העם נצטווה לתת מחצית השקל לצורך מימון האדנים ושאר כלי הכסף.
כל אדם מעל גיל עשרים היה חייב לתת חצי שקל כסף למשכן.
כמות הכסף שנאספה מפורטת גם כן בפרשת פקודי ושם כתוב: בפסוקים אלו מבואר, שמספר האנשים שנתנו את הכסף הוא 603,550 אנשים.
כמות זו שווה למאה כיכרות כסף ו1,775 שקלים, משום שכיכר כסף שווה לשלושת אלפים שקלים.
מהכיכרות נעשו כל אדני הכסף שבמשכן - אדני הקרשים ואדני הפרוכת - סך הכל מאה אדנים, כיכר לאדן.
ומהכסף הנותר נעשו ווי העמודים והחישוקים המקשטים אותם.
אדנה דמירספור (בטורקית: Adana Demirspor) הוא מועדון כדורגל מהעיר אדנה שבטורקיה המשחק בליגת המשנה הטורקית.
המועדון הוקם על ידי עובדי חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית בשנת 1940.
היסוד של אדנה דמירספור הוצע לראשונה בשנת 1938 על ידי קבוצה של עובדים מחברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית.
המועדון נוסד רשמית ב-28 בדצמבר 1940 בעזרת למעלה מחמש מאות עובדים של החברה.
אדנה דמירספור התחרתה בליגת הכדורגל של אדנה.
דמירספור זכתה בליגה עם שיא של 15 פעמים בין 1942 ל-1959. הם גם זכו באליפות החובבים הטורקית ב-1954.
בשנת 1959 הוקמה הליגה הטורקית הלאומית, הליגה כללה שמונה מועדונים מאיסטנבול, וארבעה מועדונים כל אחד מאנקרה ואיזמיר.
כשאדנה הצטרפה לליגה ב-1960, היא הפכה לקבוצה הראשונה המשחתקת בליגה שלא מאחת משלוש הערים הגדולות.
השהות שלהם לא נמשכה זמן רב, שכן הם סיימו במקום האחרון עם 18 נקודות בעונתם הראשונה, המועדון חזר לליגה של אדנה, שם התחרו עד 1963. הליגה השנייה בטורקיה נוצרה ב-1963. אדנה דמירספור הורשתה להתחרות בליגה, וסיימה במקום השני בעונתה הראשונה.
דמירספור התחרתה בליגה השנייה במשך תשע שנים לפני שעלתה חזרה לליגה הראשונה לראשונה מאז עונת 1960/1961.
בעונת 1977/1978 העפילה הקבוצה לראשונה לגמר הגביע הטורקי, שם נכנעה לטרבזונספור.
באותה השנה נפגשה שוב עם טרבזונספור בגמר גביע ראש הממשלה, אך שוב הפסידה לה.
אדנה שיחקה בליגה הבכירה עד 1984, כאשר הישג השיא של הקבוצה היה בשנת 1981/1982 כשסיימה במקום השישי.
העונה האחרונה שלהם בליגה הבכירה הייתה בעונת 1994/1995. הקבוצה סיימה עם 15 נקודות, סך הנקודות הנמוך ביותר אי פעם של קבוצה בליגה הראשונה.
אדנה דמירספור הגיעה לנקודת השפל הגדולה ביותר ב-1999 כשירדה לליגה השלישית.
המועדון שיחק שנתיים בליגה השלישית לפני שעלתה חזרה לליגה השנייה.
היא שיחקה בליגה השנייה מ-2004 עד 2012, לפני שחזרה לליגה הבכירה.
בעונת 2024/2025, בעקבות חובות וקנסות, נענשה הקבוצה בכך שלא תוכל לבצע ההעברות ולאחר מכן גם הופחתו ממאזנה 12 נקודות.
בעקבות העונש הקבוצה מנתה בעיקר סגל שחקנים צעירים מקבוצת הנוער ושחקנים צעירים שהושאלו מקבוצות אחרות.
דבר זה הוביל לירידת ליגה 10 מחזורים לסיום העונה.
את העונה סיימה הקבוצה עם 2 נקודות בלבד.
אֲדֹנָי נֶגְדְּךָ כָל תַּאֲוָתִי היא בקשה שכתב יהודה הלוי, הנאמרת במנהגי הספרדים בתפילת שחרית של יום הכיפורים.
הפיוט בנוי במתכונת 'קצידה' ושקול, כבקשות ספרדיות רבות, במשקל המרובה ('ואפר') – יתד ושתי תנועות יתד ושתי תנועות, יתד ותנועה בדלת וכן סוגר, – המסומן גם כ'מפועלים מפועלים פעולים'.