tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברתו לינדי (אבּי קורניש) נפרדת ממנו, הוא עדיין לא החל לכתוב את הספר שהיה עליו להגיש להוצאת הספרים זה מכבר, הופעתו מוזנחת ומרושלת, הוא מרושש ועל סף סילוק מדירתו עקב אי תשלום דמי השכירות.
באופן מקרי פוגש אדי בוורנון גאנט (ג'וני וויטוורת'), אחיה של גרושתו מליסה (אנה פְרִיל), המציע לו לנסות חינם גלולה חדשה אותה הוא מפיץ, NZT-48, אשר לטענתו מאפשרת למשתמש בה לעשות שימוש מלא בכישוריו השכליים.
אדי נוטל את הגלולה זמן קצר אחר כך ומגלה כי ורנון צדק: בהשפעת הגלולה הוא חווה פרץ של יצירתיות ומוטיבציה אשר מאפשרים לו, בין היתר, לכתוב את ספרו בן-לילה.
כדי להשיג מוורנון, אשר בעצמו מאוים ומותקף על ידי זרים, אספקה שוטפת של הגלולה, מסכים אדי לבצע בעבורו קניות ושליחויות ברחבי העיר.
כשאדי חוזר לדירה של ורנון הוא מגלה שמישהו רצח אותו והפך את הבית בחיפושים.
הוא מתקשר למשטרה, וטרם הגעת השוטרים מסיק כי החיפוש בבית נועד למציאת גלולות NTZ-48 שוורנון ודאי מחביא.
אדי מחפש בעצמו ומוצא שקית מלאה בגלולות NZT-48 וערימת שטרות שהוחבאו שתיהן בתנור המטבח (בו ורנון מעולם לא השתמש, מה שהפך אותו למקום מסתור טוב).
בעזרת הגלולות והכסף מצליח אדי לשקם ולקדם את עצמו תוך זמן קצר, זונח את קריירת הכתיבה שלו (למרות התגובה הנלהבת של ההוצאה לאור) ומתחיל לסחור בבורסה, תוך שהוא לווה כסף רב מעבריין רוסי אלים בשם גינדי ().
אדי מתעשר במהירות, זוכה לפרסום עקב הצלחותיו בבורסה ומתחיל לעבוד אצל קארל ואן לוּן (רוברט דה נירו), איש עסקים ותיק, עשיר ורב השפעה.
בנוסף, בזכות השינוי שעבר, מצליח אדי להשיב אליו את חברתו לינדי.
אך אליה וקוץ בה: השימוש במינון הולך וגדל של NZT-48 גורם לו שכחה, אובדן שליטה על מעשיו ופעילות מתוך דחפים, כאבי ראש והפרעות בקצב הלב.
הוא יוצר קשר מחודש עם גרושתו מליסה ומגלה כי הייתה מכורה ל-NZT-48, וכי נזקי הגמילה מהגלולה (מחלקם היא עדיין סובלת) חמורים ובלתי הפיכים, עד כדי תרדמת ואף מוות.
זכרונות מטושטשים ומקוטעים מבילוי לילי מעלים חשד שאדי רצח אישה עמה בילה, ומשמתגלה גופתה בבית המלון אף נחשד אדי בביצוע הרצח.
בהמשך מתחוור לאדי כי הוא נרדף על ידי אדם מסתורי ורצחני שנחוש להשיג את הגלולות, ואגב כך כמעט פוגע בלינדי.
בנוסף, העבריין גינדי, שדורש את כספו ונוטל כבדרך אגב אחת מגלולותיו של אדי, לומד על השפעותיה החיוביות ומאיים על אדי כדי שימשיך לספק לו מהן.
אדי חוזר לעבוד בעבור ואן לון, שטרוד במיזוג עם התאגיד של האנק אטווד (), איש עסקים בכיר בעל בריאות לקויה.
אדי מגלה כי מצבו של אטווד אינו אלא גמילה מ-NZT-48, וכי האדם שעוקב אחריו מנסה להשיג את הגלולות בעבור אטווד.
בטרם השלמת המיזוג נגנב מצבור הגלולות של אדי, אותו הסתיר בחליפותיו שנתפרו במיוחד לשם כך.
הגנב הוא עורך דינו בראנדט, אשר, כמסתבר, עובד בעבור אטווד.
אדי, שמתחיל לסבול מתופעות הלוואי של אי נטילת הגלולה בזמן, חוזר לביתו, ונוכח לדעת שגינדי עקב אחריו עם שני בריונים.
בעת שהשלושה עסוקים בפריצה לביתו הממוגן, אדי שוקל להתאבד, אך נזכר בקיומה של גלולת NZT-48 נוספת וחוזר כדי למצאה.
השלושה מצליחים להיכנס ואדי מוצא את הגלולה אך מפיל ומאבד אותה.
בשעה שהבריונים עסוקים בפריצה לכספת שלו כדי למצוא את מצבור הגלולות (שאינו שם), ולמרות תופעות הלוואי, מצליח אדי לדקור את גינדי ולהרגו, ובלית ברירת שותה מדמו, כדי לקלוט מעט NZT-48. הודות לכך הוא מצליח להתגבר גם על שני הבריונים.
אדי מסיק כי עורך הדין בראנדט שמר את הגלולות לעצמו, ומשכנע את האדם שעקב אחריו בעבור אטווד לסייע לו כנקמה.
השניים פורצים לבית בראנדט, שמוכה ונכפת, ואדי מצליח להחזיר לידיו את מצבור גלולות ה-NZT-48.
ספרו של אדי "להאיר את השׂדות האפלים" (רמיזה לשם הספר עליו מבוסס הסרט) כבר פורסם, ואדי מתמודד בבחירות לסנאט.
ואן לון משיג פגישה עם אדי (שמצדו לא ידע שואן לון יגיע), ומתברר כי ואן לון השתלט על חברת הרוקחות 'אייבן' המייצרת NZT-48, וסגר את המעבדה אותה מימן אדי כדי למצוא תחליף לגלולה.
ואן לון דורש שאדי יחזור לייעץ לו בעת שיידרש לעזרתו (במקביל לקריירה הפוליטית שלו; ואן לון מעריך כי אדי יצליח להיבחר לנשיאות), ורומז כי סירוב מצדו יוביל לעצירת אספקת ה-NZT-48 לאדי, דבר שיביא למותו תוך זמן קצר.
אדי מסרב להצעה, ומספר לואן לון שהוא כבר לא זקוק לתרופה - לטענתו הוא הצליח, באמצעות גרסה שונה של הגלולה, להיגמל מה-NZT ללא תופעות לוואי ומבלי לאבד את היכולות השכליות המפותחות שהשיג.
בראדלי קופר ורוברט דה נירו
בראדלי קופר - אדוארד "אדי" מורה
רוברט דה נירו - קארל ואן לון
אנה פריל - מליסה גאנט
ג'וני ויטוורת' - ורנון גאנט
רוברט ג'ון בורק - דון פירס
תומאס אראנה - האיש במעיל החום
פטרישיה קלמבר - גברת אטווד
נד אייזנברג - מוריס ברנדט
ללא חרטה הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי.
הספר עוקב אחר ג'ון קלארק איש המבצעים, ובעברו לוחם הקומנדו הימי.
עלילת הספר נשענה ברובה על פרטי המבצע הכושל חוף השנהב, בו ניסו אנשי כוחות מיוחדים לחילץ שבויי מלחמה אמריקנים מצפון וייטנאם.
עלילת הספר נפתחת כאשר נודע לג'ון טרנס קלי, לוחם הקומנדו הימי לשעבר וותיק מלחמת וייטנאם, כי אשתו, פטרישה, נהרגה בתאונת דרכים.
במקביל מופל מטוס ה-F-105 של קולונל זכריאס, איש חיל האוויר האמריקני מעל שמי צפון וייטנאם.
זכריאס נופל בשבי צבא צפון וייטנאם, אולם אלה האחרונים מדווחים עליו כהרוג.
זכריאס נשלח למחנה שבויים סודי ונחקר בידי קולונל גרישנוב מחיל האוויר הסובייטי, המתחזה לידידו.
בהמשך פוגש קלי בפמלה, יצאנית צעירה ומתאהב בה.
כאשר מתברר לקלי כי פמלה מכורה לסמים הוא עושה כל שביכולתו לעזור לה להיגמל ולצאת מחיי הפשע.
קלי, הנחוש לברר מי הם הפושעים אשר דירדרו את אהובתו לחיי פשע וזנות, ופמלה עוקבים אחריהם במכוניתו, אולם מתגלים.
בסיומו של מרדף מכוניות נרצחת פמלה ואילו קלי נפצע קשה.
קלי נלקח לבית החולים, מנותח וחייו ניצלים.
נחוש לנקום את מות אהובתו הוא גוזר על עצמו משטר אימונים קפדני ומתחיל לברר הכל אודות הנרי ופיאג'י סוחרי הסמים שרצחו את פמלה.
עד מהרה מתחיל קלי לנהל מבצע חיסול פרטי כנגד מספר סוחרי סמים בעיר, והביא בו לידי שימוש את מיומנותיו כלוחם שרכש בקומנדו הימי.
בעקבות מסע הנקמה של קלי מתמנה אמט ראיין, אשר שירת במלחמת העולם השנייה בדיוויזיית הצנחנים ה-101, בלש במחלק הרצח של משטרת בולטימור לחקור את סדרת הרציחות.
במקביל מגויס קלי על ידי אדמירל וינסלאו הולנד "דאץ'" מקסוול, טייס קרב שלחם במלחמת העולם השנייה, לתכנון וביצוע מבצע לחילוץ השבויים מן המחנה שבצפון וייטנאם.
זאת משום שקלי, שפעל בקבוצת המבצעים המיוחדים השלישית, הוא החייל היחיד שפעל באזור, בעת שחילץ את בנו הטייס של מקסוול שהופל מעל שמי צפון וייטנאם.
מקסוול המליץ על קלי לקידום בעקבות אותה פעולה, ואף הוענק לו צלב הצי.
לאחר מפגש עם אדמירל ג'יימס גריר, לשעבר מפקד צוללת, ואיש מודיעין, הוא מגויס כיועץ אזרחי ל-CIA ומכונה "מר קלארק".
עד מהרה מוצא עצמו קלי באימונים לקראת משימת החילוץ יחד עם אנשי סיירת חיל הנחתים, ובהם סמל פול אירווין, שהיה חלק מכוח הגיבוי לקלי במהלך הפעולה בווייטנאם בה נפצע.
לבסוף לאחר תקופת אימונים קצרה בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, מתודרך הכוח בידי אדמירל מקסוול ומפליג על גבי ספינה של צי ארצות הברית לעבר היעד.
קלי ביצע חדירה ראשונית לשטח צפון וייטנאם, וסיור בקרבת המחנה.
שם מתברר לו כי למחנה ניתנה התרעה מוקדמת והוא ערוך ומתוגבר בכוח אדם כדי להדוף כל התקפה.
עם קבלת ההודעה ממריא מן הספינה מסוק חילוץ ועליו סמל ארווין והנחתים כדי לחלץ את קלי.
בדרכו לנקודת המפגש עם מסוק הפינוי נתקל קלי ברכב ובו מפקד המחנה, רב-סרן וין מצבא צפון וייטנאם, ובקולונל גרישנוב.
קלי הרג את וין, שבה את גרישנוב וחבר למסוק החילוץ.
בעקבות לכידת הקצין הסובייטי, מארגן בוב ריטר, איש המבצעים של ה-CIA, עסקה עם הק.ג.ב לפיה יועברו גם השבויים שנחשבו למתים למחנה הילטון האנוי ויוחזרו עם סיום המלחמה יחד עם שאר השבויים במחנה.
במקביל מברר הבלש ראיין פרטים על טיב יחידת הקומנדו הימי בה שירת קלי בצי האמריקני.
במהלך הספר מופיעה לרגע קט דמותו של בנו ג'ק ראיין העומד לסיים את הקולג' ולהתגייס לחיל הנחתים.
לאחר שקלי מתוחקר על ידי גריר ומקסוול הוא מתוודה בפניהם על המלחמה הפרטית שלו כנגד סוחרי הסמים.
בהמשך פושט קלי על מקום מסתורם של סוחרי הסמים פיאג'י והנרי והורג אותם בקרב יריות.
הבלש ראיין מגיע לזירת האירוע זמן קצר לאחר מכן אך מסכים לאפשר לקלי שעה אחרונה של חופש כדי להסדיר את ענייניו, וקלי מנצל אותה כדי לביים את מותו בתאונת שיט, בסיוע האדמירלים גריר ומקסוול.
נוצרה עבורו זהות חדשה בשם "ג'ון טרנס קלארק".
והוא החל לעבוד עבור ה-CIA, כאיש האגף לפעולות מיוחדות.
ב-14 במרץ 1973, לאחר חתימת הסכם הפסקת האש בין ארצות הברית לצפון וייטנאם, מתבשר קלארק, הנשוי מחדש לסנדרה או'טול, כי בין חמישים השבויים ששוחררו מן השבי בווייטנאם מצויים כל עשרים השבויים שנחשבו למתים.
ללא חרטה / טום קלנסי; עברית: יוסף אשכול, הוצאת מעריב, 1994.
ללא חרטה / טום קלנסי; עברית: יוסף אשכול, מודן הוצאה לאור, 2011.
סרט קולנוע אמריקאי באותו שם בכיכובו של מייקל בי.
ג'ורדן ובבימויו של סטפאנו סולימה תוכנן לצאת לאקרנים בספטמבר 2020, אך בעקבות מגפת הקורונה הוא יופץ על ידי אמזון פריים.
לכלוך הוא אי-ניקיון, בפרט בהתייחסות לחפצי אדם, בגדיו או גופו.
מרכיבי זיהום סביבתי כגון פיח, ערפיח, עשן, אובך המותירים משקעים אבקתיים, או פסולת מוצקה כגון זפת, או פסולת נוזלית כגון שפכים תעשייתיים.
כתמי בוץ - תכסית קרקע כגון חול, אדמה כשהיא רטובה ובאה במגע עם חפצים ומשטחים
מרכיבים אורגניים הגורמים לכתמים, לרוב מקורם במזון - שומן, כתמי צבע מירקות, פירות ורטבים, צבעי מאכל ועוד
חומרים והפרשות ביולוגיים כגון צואה, זיעה, מי ביוב, שערות אדם ובעלי חיים שנשרו
כתמי קוסמטיקה (כגון שפתון, מייק-אפ, מסקרה, צללית עיניים)
כתמים הנוצרים על ידי ציוד משרדי, חומרי משחק ותחביבים כגון טושים, פלסטלינה, דיו, דבק
לכלוך הגוף מוסר באמצעי היגיינה אישית - רחצה, צחצוח שיניים, חפיפת שיער, גזיזת ציפורניים וכדומה.
בין המכשירים והחומרים המאפשרים שמירה על ההיגיינה האישית: סבון, שמפו, נייר טואלט, מברשת שיניים ומשחת שיניים, קיסם שיניים, מקל ניקוי אוזניים, צמר גפן, ספוג ועוד.
ביוון העתיקה וברומא העתיקה, לפני היותם של סבונים יעילים, נעשה שימוש בסטריגיל, מכשיר מתכתי מעוקל, לקירצוף הגוף מלכלוך.
לפני הקירצוף נמרח הגוף בשמן מבושם, הקירצוף הסיר את השמן עם הלכלוך והזיעה.
היפטרות מלכלוך על משטחים ועצמים נעשית על ידי פעולות מכניות באמצעות כלים ומכשירים - טאטוא על ידי מטאטא, שטיפת רצפה באמצעות מגב וסחבה, כביסה (ידנית או במכונת כביסה; בעבר באמצעות קרש כביסה), שטיפת כלי אוכל (ידנית או באמצעות מדיח כלים).
לשיפור הניקוי נעשה שימוש בחומרים כימיים - סבון, נוזלי ניקוי (למשל נוזל ניקוי רב תכליתי, נוזל לניקוי אסלות, ליזול, אקונומיקה, נוזל כביסה), אבקות ניקוי (למשל אבקת כביסה) ואף חומרים אורגניים כגון חומץ, חומצת לימון.
כמו כן קיימים מוצרים לניקוי משטחים ספציפיים העשויים זכוכית, נירוסטה, עץ, עור ועוד.
לניקוי טקסטיל שלא על ידי שטיפה במים מבוצע ניקוי יבש באמצעות ממס אורגני.
ניקוי בהתזה משמש למשל לניקוי מבנים.
ניקוי בלחץ מים משמש לשטיפת מכוניות.
ניקוי בהתזת חול משמש לניקוי גופי אוניות משאריות צבע.
במשק בית פסולת מאוחסנת זמנית בפח אשפה ביתי או בשקית אשפה ומועברת לאחר שהצטברה למכל פסולת ציבורי.
יש הנוקטים בשיטות הפרדת הפסולת לפי סוג מרכיביה (פלסטיק, נייר וקרטון, פסולת אורגנית, זכוכית), אם מיוזמה אישית או על פי תקנות הרשות המקומית או המדינה, ובהמשך מעבירים את הפסולת למכלים ציבוריים מותאמים לסוג הפסולת.
הפסולת מועברת על ידי הרשויות למיחזור, מזבלה, שרפה, או גריסה.
יש המשתמשים בטוחן אשפה ביתי לטחינת האשפה האורגנית וסילוקה למערכת הביוב.
בחברות מודרניות, בשל המודעות לתרומת ההיגיינה לבריאות, הלכלוך צומצם מאוד.
ישנה סברה כי ייתכן שהלכלוך צומצם יותר מדי - על פי השערת ההיגיינה אי היחשפות מספקת בילדות לפתוגנים משפיעה על התפתחות מערכת החיסון כך שישנה עלייה בפגיעות למחלות אלרגיות.
בני אדם ובעלי חיים עשויים לאכול אובייקטים בלתי מזינים, שבהקשר אכילתם נתפסים כלכלוך או זבל (כגון עפר, צבע מגורד מקירות, חימר, חול), זאת בשל הפרעה נפשית (הפרעת פיקה) או חוסר תזונתי במינרלים.
התופעה קיימת לעיתים אצל נשים הרות.
מיזופוביה היא פוביה ספציפית פתולוגית שמתבטאת בפחד קיצוני מלכלוך וממגע עם משטחים שנתפסים כלא נקיים, מחשש להידבקות בזיהומים או בחיידקים.
לעיתים היא נלווית להפרעה טורדנית-כפייתית.
ללא גורל (בהונגרית: Sorstalanság) הוא רומן מאת הסופר היהודי-הונגרי זוכה פרס נובל אימרה קרטס, שיצא לאור בשנת 1975. זהו סיפור אוטוביוגרפי למחצה על חוויותיו של נער יהודי הונגרי בן 14 מבודפשט, ששרד בשואה במחנות אושוויץ ובוכנוואלד.
הספר הוא החלק הראשון בטרילוגיה, וממשיך בספרים "הפיאסקו" ו"קדיש לילד שטרם נולד".
בשנת 2005 עיבד קרטס את הספר לסרט קולנוע בשם "ללא גורל" בהפקה בינלאומית.
העלילה מספרת על נער הונגרי בשם גיורגי המתגורר בבודפשט.
הוא בן להורים גרושים ממשפחה יהודית משתלבת (ניאולוגים) החי עם אביו ואמו החורגת.
כולם נאלצים לענוד את הטלאי הצהוב אולם הוא מקבל זאת כדבר טבעי.
הספר נפתח בפרידה המרגשת שלו ושל בני משפחתו מאביו שנשלח למחנה עבודה.
זמן קצר לאחר מכן, גיורגי מקבל ניירות עבודה ונוסע לעבודה מחוץ לרובע היהודי.
יום אחד הוא מורד מהאוטובוס בידי שוטר הונגרי שחיפש יהודים ונאסף עם עוד נערים יהודים כמוהו לבית מבודד, משם הם נשלחו ברכבת צפופה לאושוויץ.
כשהגיע לשם, בעצת אחד האסירים, הוא אומר לקצין הנאצי שגילו הוא 16, שקר שהציל את חייו.
הוא מספר לנו על החיים במחנה והתנאים שניצבים בפניו.
בסופו של דבר נשלח גיורגי לבוכנוואלד, וממשיך בתיאור חייו במחנה הריכוז, עד שלבסוף נשלח למחנה אחר בזייץ.
שם הוא מורחק מהנערים שהכיר ואמור להסתדר לבדו.
הוא פוגש במחנה באסיר הונגרי ותיק בשם בנדי ציטרום.
השניים מתחברים ובנדי מדריך אותו ועוזר לו לשרוד בתנאים הבלתי נסבלים של הרעב והקור המקפיא במחנה.
גיורגי נחלש יותר ויותר עד שלבסוף הוא נופל למשכב ונהיה על סף המוות, אבל נשאר בחיים ובסופו של דבר הוא נשלח למרפאה במחנה עד סיום המלחמה.
כשהוא חוזר לבודפשט, הוא מתעמת עם קרוביו שלא נשלחו למחנות והחלו רק לאחרונה לשמוע על העוול והסבל הנורא, ורוצים שישכח את העבר ויחשוב על עתידו.
היצירה מסופרת מנקודת מבטו של נער שנקלע אל מחנות הריכוז ושם הוא עובר תהליך של התבגרות.
הספר מתחיל מתיאור יומיומי של נער תמים, המתאר את יציאת האב למחנה עבודה, פעולה המתקבלת אצלו כדבר כמעט טבעי, ללא ספקות או שאלות יוצאות דופן, אולם הנער, גיורגי, גם ער להתרגשות האופפת את הקרובים לאור שילוחו של האב.
דודו מלמד אותו להתפלל ומבהיר לו שימי ילדותו תמו וכי הוא גם מעתה חלק מן הגורל היהודי.
המשמעות של הגורל היהודי עתיד להתגלות לגיורגי בהמשך העלילה.
במחנות הריכוז מתמודד גיורגי עם סוגיות אנושיות יומיומיות תוך שהוא אמור לשרוד בתנאים בלתי אפשריים, ויחד עם זה לומד להתחשב בזולתו וחווה גם רגעי אושר קטנים.
הוא חווה גם ניכור: האסירים הפינאקים מסרבים לקבל אותו כיהודי מאחר שאיננו דובר יידיש.
יחד עם תיאור הרעב והצימאון למים ולמקלחת, המבטאים את הרצון הנורמלי לחיים והתמודדות עם זוהמת הגוף, הוא מתבונן על האסירים החלשים ותוהה "מפעם לפעם ניבטו מפניהם השאלות האם כל המאמץ הזה בכלל שווה, האם שווה טרחת החיים?".
הוא חווה גם רגעים של עזרה הדדית ורגעי אושר קטנים שזר לא יבין, למשל בשעת הרחצה והמנוחה לאחר שעות העבודה יחד עם חברו ושאר האסירים.
לרגעי אושר אלה התייחס קרסט באחד מהראיונות שנתן:
לאחר שחרורו של גיורגי מן המחנות וחזרתו לבודפשט, היחס שהוא זוכה לו והשאלות האטומות שהוא נתקל בהן ממי שלא חוו את המחנות, חושפים את התהום בינו לבין האנשים שמסביבו.
קרוביו ושכניו מעודדים אותו להניח את מה שאירע מאחוריו, אולם הוא מתקשה לעשות כן.
הוא נתקל בהתנכרות למה שאירע וברצון למחוק את העבר, את מחנות הריכוז, למען ההווה והעתיד, בעוד שהוא מעוניין להתבונן בעבר תוך כדי השלמה עם גורלו ועם עברו.
בעוד האחרים מסתכלים על המחנות הנאציים כדבר על-טבעי שהתרחש כמו בעולם החיצון, בניגוד לטבע האנושי הנאור, הוא מתארם כמעשה טבעי של בני אנוש.
נוכחותו והתעקשותו לדבר על המחנות ולתארם כדבר אנושי שהתרחש בקרבם מקשה על סביבתו, כנראה בגלל רגשות האשם של מי שלא חוו את הסבל ולא היו מודעים בזמן אמת למתרחש.
הספר מתאר מסעו של נער יהודי מבודפשט למחנות-הריכוז הנאצים והתקופה בה עלילת הספר מתרחשת היא מלחמת העולם השנייה.
הסיפור מתחיל בהונגריה שעד 1944 הייתה תחת מנהיגותו של מיקלוש הורטי אשר היה ידוע כאנטישמי, בתקופת שלטונו התרחשה שואת יהודי הונגריה.
במרץ 1944 אייכמן נכנס להונגריה עם צבא כיבוש וב--19.3 נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית.
לפני כן יהודי הונגריה לא נרצחו אך בעקבות הפלישה הנאצית התרחשה שואת יהודי הונגריה.
הספר מתחיל מתיאור חיי היום יום של גיורגי.
הפרק הראשון מתאר את יציאת האב למחנה עבודה (שירות עבודה).
תיאור זה מתאים למציאות ההיסטורית: ב-1938 חוקק בלה אימרדי חוקים אנטישמיים כלפי היהודים.
בספר מתואר שיום אחד, שוטר הונגרי הוריד אותו מהאוטובוס ויחד עם נערים יהודים אחרים, הוא נשלח לאושוויץ ברכבת.
ובכן, ב-29 באפריל 1944, התקיים הגירוש הראשון של יהודי הונגריה לאושוויץ-בירקנאו.
כמו גיורגי שעבר סלקציה באושוויץ ושיקר לגבי גילו על מנת להציל את חייו, כך המחקר ההיסטורי מאשש כי נערים שהגיעו לאושוויץ שיקרו לגבי פרטים כמו גיל ומצב בריאותי.
לאחר מכן הפנו אותם לעבוד אם הם מסוגלים או להישלח לתאי גזים אם לא היו מסוגלים לתרום לצבא הנאצי.
במהלך הסיפור גיורגי הועבר למחנה ריכוז בוכנוולד שהיה מחנה ריכוז, מהגדולים בגרמניה.
חיי הילדים במחנות היו כפי כל שאר האסירים למרות חסרונם הביולוגי.
זה בא לידי ביטוי בספר בכך שגיורגי נאלץ לעבוד כמו כל שאר האסירים ולחיות באותם תנאים איתם.
זה ההסבר לכך שבאושוויץ וגם בבוכנוולד, כמו גיורגי גיבור הספר שנאלץ להתמודד עם תנאים קשים במחנה ניתן לראות כי יהודים ששהו במחנה הזה נאלצו גם להתמודד עם אותם קשיים בבכונוולד.
גיורגי די מהר נשלח למחנה בזייץ.
האסירים היו צריכים לשמור לא רק על מצבם הפיזי אלא גם על הערכים האנושיים הבסיסיים כמו חברות ודאגה לזולת ביותר מכיוון שהנאצים ניסו לקחת מהם הכל.
לאחר שגיורגי הגיע למצב פיזי קריטי, הוא נשלח לבית חולים בזייץ.
סוף הספר קורה ב 1945. עם סוף המלחמה חיילים לוקחים את גיורגי בחזרה לבודפשט שם הוא נפגש עם קרוביו שנשארו שם והם מתקשים להבין את הקשיים שעבר והם רוצים שישכח ממה שקרה ושיחשוב על עתידו.
התנהגותו של גיורגי בסיפור, המסרב לשכוח את שעבר, דומה לתופעה פסיכולוגית נפוצה בקרב ניצולי שואה, כאשר הניצול מנסה לשכוח את מה שקרה אבל לא תמיד זה מתאפשר לו.
לאחר השואה הופיעו בעיות לא רק רפואיות אלה גם פסיכולוגיות שלא הכירו עד אז.
הפסיכולוגים לא הצליחו להבין את מה שעברו הניצולים ולכן הרבה מהניצולים נשארו עם טראומה קשה ולא ידעו איך להמשיך את החיים לאחר שחרור מהמחנה.
ללא אכזריות היא תווית של התנועה לזכויות בעלי חיים המשמשת לסימון מוצרים ופעילויות שאינם כרוכים בהרג בעלי חיים או בגרימת נזק להם.
במוצרים המשווקים בישראל מופיע בדרך כלל בצד התווית הכיתוב "לא נוסה על בעלי חיים".
המושג ללא אכזריות נטבע לראשונה בידי מוריאל דואודינג ב-1959 כאשר ניגשה ליצרני פרווה מלאכותית ובקשה מהם שישתמשו בתווית "יופי ללא התאכזרות", ולאחר מכן הקימה ארגון באותו שם.
המושג היה בשימוש נפוץ במיוחד בארצות הברית בשנות ה-70.
בתעשיות שונות (כגון תעשיית הקוסמטיקה והתרופות), ארנבים, חולדות, עכברים, שרקנים מוכרחים לאכול או לשאוף כימיקלים, או לעבור שפשוף חומרים קוסמטיים על עורם המגולח, עיניהם או אוזניהם במשך תקופת זמן של 28 עד 90 ימים, כדי לבדוק את היתכנותן של תגובות אלרגיות.
לאחר מכן, החיה מומתת ובודקים את גופתה כדי לראות מה ההשפעות של הרכיבים על האיברים הפנימיים של אותה חיה.
בניסויים אחרים, חולדות מואכלות בחומרים קוסמטיים, בניסיון לבדוק השפעה על גורמים מסרטנים וסרטן.
אלו אשר עומדים מאחורי המושג ללא אכזריות לרוב מתנגדים לניסויים בבעלי חיים.
בהתאם להתפתחות הטכנולוגיה, ניסויים בבעלי חיים שחלף תוקפם מוחלפים בכאלו מהירים יותר, זולים יותר ומדויקים יותר.
מתנגדים לאלטרנטיבות לניסויים בבעלי חיים טוענים כי שימוש בבני אדם יהיה יקר ויאט את הניסוי.
דוגמה לאלטרנטיבה לניסויים בבעלי חיים, נלקחים תאים מרקמה שלאפידרמיס אנושי, אשר משמשים בבדיקות קוסמטיות, והתוצאות יותר רלוונטיות לשימוש אנושי.
שיטות אלטרנטיביות אחרות לוקחות רקמות אנושיות ועושות עליהן ניסויי אין ויטרו.
כיום, בעקבות התפתחות במדעי המחשב, ישנם ניסויים שעושים על רקמות וירטואליות במחשבים.
ניסויים אלו – מעבר לכך שמצילים את חייהם של חיות רבות – נותנים תוצאות יותר מדויקות ורלוונטיות לבני האדם.
יצרניות רבות מייצרות ומשווקות מוצרים ללא אכזריות, בהם מוצרי קוסמטיקה, מוצרי טיפוח, חומרי ניקוי, בגדים, נעליים, קונדומים (אשר לפעמים מצוי בתוכם קזאין) ונרות (אשר לרוב מיוצרים משעוות דבורים).
ארגונים למען זכויות בעלי חיים תומכים במוצרים אלו ומפרסמים רשימות של מוצרים שלא נוסו על בעלי חיים.
מאז שנות ה-90, סמל של ארנב, או "הארנב הקופץ", הוא הסמל המקובל לציון מוצרים ללא אכזריות.
במוצרים המשווקים בישראל בדרך כלל מופיע לצד הסמל הכיתוב "לא נוסה על בעלי חיים".
שבוע לאומי ללא אכזריות הוא מאורע בבריטניה המתרחש פעם בשנה ומאורגן בידי הארגון הבריטי למניעת ניתוח בעלי חיים בעודם בחיים (BUAV).
למשל, בשנת 2006 התרחש השבוע הלאומי ללא אכזריות בתאריכים 17–23 ביולי.
אירועים דומים כוללים את שבוע הצמחונות הלאומי, שבוע הטבעונות הבריטי ויום הטבעונות העולמי, אשר מתרחש כל שנה ב-1 בנובמבר.
המשפטן אסף הרדוף טען שפגיעות רבות בבעלי חיים הן חוקיות, בהן סחר בפרווה, שימוש במוצרי קוסמטיקה שנוסו בבעלי חיים וגידול עגלי חלב, אך הן לא משקפות קונצנזוס חברתי ומן הראוי לבדוק אותן מחדש.
מצב השימור ללא חשש הוא מצב השימור הקל ביותר ברשימה האדומה של IUCN המתאר את המינים שאינם עומדים בפני הכחדה ממשית.
מינים אלה אינם מצריכים כמעט שימור, למעט אלה העלולים לרדת עד המצב הבא של "קרבה לסיכון".
הקטגוריה אינה כוללת מינים שהם רבים במספרם בטבע אבל לא נבדק מספיק שהמין עצמו לא בסכנה בכלל, או שהמין לא עלול להיפגע בעתיד.
הבדיקה של מצב שימור זה מצריכה שיהיו 20% בלבד לסיכון הכחדה של כלל האוכלוסייה בטבע.
סיכון נוסף יוריד את המין למצב "קרוב לסיכון".
לקבוצה זו משתייכים מינים רבים, הכוללת חיות הנפוצות בטבע בכמויות כמו עכברים, דרורים וחגבי הארבה וכן האדם עצמו.
היא כוללת גם את החיות הנמצאות סביבו בערים (רק חיות בר שלא בויתו), חיות המתרבות בכמויות מספיקות או עם תחומי אוכלוסייה גדולים וגם חיות שנעשו מאמצים להציל אותם מסכנת הכחדה גדולה - למשל הלווייתן גדול-הסנפיר שניצל מסכנת הכחדה.
חלק מאוכלוסיות החיות עדיין נחשבות פגיעות, אף על פי שהן מוגדרות במצב זה.
אוכלוסיית הזאבים בפארקים באמריקה, ספגה מכה עקב פגיעה מציד, הרעלה וכהגנה מצד חקלאים המגנים על עדריהם.
בפארק ילוסטון הושמדו כל הזאבים עד לשנת 1995, אז הם הוחזרו לפארק והחלו להתאושש.
עד היום הזאבים הם בעלי חיים מוגנים בחוקה האמריקאית, אף על פי שרבים חיים גם ברחבי אירופה ואסיה והם רחוקים מלהיכחד.
ללא גבולות היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע בכיכובו של ג'ייק מק'דורמן שמגלם את בריאן פינץ', שמגלה את כוחו של סם מסתורי שנקרא NZT-48 אשר נותן לו זיכרון מושלם של כל מה שהוא אי פעם קרא, שמע או ראה.
הסדרה ממשיכה את עלילת הסרט "ללא גבולות" (2011) המבוסס על הרומן "השדות האפלים" .
הסדרה הוזמנה על ידי רשת CBS ב-8 במאי 2015, עלתה לאוויר ב-22 בספטמבר 2015, ובוטלה במאי 2016 לאחר עונה אחת.
בריאן פינץ' הוא בחור בן 28 שלא עשה כלום עם חייו, עד שהוא נתקל ב-NZT-48, סם פלא שנותן לו גישה לכל תא עצב במוח שלו.
למשך 12 שעות לאחר נטילת הגלולה, הוא הופך להיות האדם החכם בעולם, שמסוגל לזכור כל פרט בחייו בצורה מושלמת, ומשיג את היכולת להשתמש בכל נפלאות המוח האנושי ולנצל 100 אחוז ממנו.
לאחר שהסנטור המסתורי אדי מורה מספק לבריאן זריקה כדי לנטרל את תופעות הלוואי הקטלניות של הסם, הוא משתמש ביכולות המשופרות שלו כדי לעזור לסוכנת ה-FBI רבקה האריס.
ג'ייק מקדורמן – בריאן פינץ'
ג'ניפר קרפנטר – סוכנת ה-FBI רבקה האריס
היל הארפר – סוכן ה-FBI ספלמן בויל
מרי אליזבת מסטרנטוניו – סוכנת ה-FBI הבכירה נסרין "נאז" פורן
בראדלי קופר – סנטור אדי מורה, הדמות הראשית המקורית מהסרט
ג'ורג'ינה הייג – פייפר בירד, חברתו של בריאן
רון ריפקין – דניס פינץ', אביו של בריאן
בלייר בראון – מרי פינץ', אמו של בריאן
מייגן גינן – רייצ'ל פינץ', אחותו של בריאן
קולין סלמון – ג'רוד סנדס
ליאו טיפטון (אנלי טיפטון) - חברתו לשעבר של בריאן
הבכורה של הסדרה שודרה בארצות הברית ברשת CBS ב-22 בספטמבר 2015. בקנדה, השידור של הסדרה זהה לזה של ארצות הברית, והיא משודרת ברשת הקנדית Global.
הסדרה עלתה לשידור באוסטרליה ברשת Network Ten ב-11 באוקטובר 2015.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Action ופעם הייתה משודרת גם בנטפליקס אבל כבר ירדה מהשידור.
"ללא כותרת (415)" הוא הדפס מאת הציירת הישראלית אלימה.
ההדפס, כמו מרבית עבודתה של האמנית הוא הדפס מופשט גאומטרי, והוא נעשה בטכניקה של הדפס רשת.
המספר '415' הוא מספר היצירה ברשימת יצירותיה של אלימה.
העבודה הודפסה במהדורה של 30 עותקים, שהייתה חלק מסדרה של שלושה הדפסים, שנוצרו בשנת 1979, בסדנת ההדפס אותה ניהל שאול צייג בתל אביב-יפו.
סגנון העבודה חושף את השפעת סגנון המינימליזם ואת הקצוות החדים על יצירתה.
הוא מתרכז בתיאור יחסים בין צבע לגאומטריה בפורמט.
במרכז הפורמט שתי צורות מרובעות, בעלות קטעים קעורים מעט, הניצבות זו לצד זו.
היחסים ביניהן מתבטאים הן בעימות בין הצבע האדום והכחול והן במרחק הפיזי בין שתיהן.
האמנית שכללה עימות זה על ידי יצירת מעין מסגרת פנימית החוצה את שני המרובעים, הצבוע בגוון כהה יותר.
ההדפס הוצג בתערוכות "אלימה: הדפסים" (1990) במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן ו"אלימה: בין מסגרת לחלון" (2009) במוזיאון תל אביב לאמנות.
"ללא כותרת (513)" הוא הדפס מאת הציירת הישראלית אלימה.
ההדפס נוצר בטכניקה של הדפס רשת בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 150 עותקים והודפס על ידי איתן הורוביץ.
הוא הוכן עבור אלבום של הדפסים שהפיק בנק דיסקונט.
המספר '513' מציין את מספר העבודה בקטלוג יצירותיה של האמנית.
הוא שייך לתקופתה המאוחרת של האמנית, שהחל בשנות ה-80 של המאה ה-20. אז, החלה אלימה לשלב בעבודותיה דימויים פיגורטיביים יותר, המוקפים במסגרת כחולה.
ההדפס הוא תיאור נוף בעל שני מישורים, שבמרכזו עץ המטיל צל כבד על האדמה.
בראיון (1990) העידה אלימה כי תיאורי הנוף ביצירתה אינם הפשטה של מקום ספציפי, כי אם תמצות של כמה תיאורי נוף.
"ייתכן שאני עדיין מחפשת את השדה האחד, שהוא תמצות כל השדות", העידה..
המסגרת הכחולה שבעבודה זו ובאחרות איננה, על כן, "חלון" למציאות, כי אם מרחב שבו ממוקמת הקומפוזיצה, שבו האמנית הניחה "דברים בסדר בתוך מסגרת".
למרות שהבחירה בצבע הכחול הייתה קשורה לתכונות הפיזית של הצבע, האמנית הודתה כי הוא בעל מטענים סמנטיים הקשורים לילדותה ונעוריה.
תצלום העבודה מופיע בקטלוג התערוכה "אלימה: בין מסגרת לחלון" (2009), שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות.
ללא גלימה - שיחות עם שופטי בית המשפט העליון הוא ספר ראיונות שיצא לאור במרץ 2017 בהוצאת ידיעות ספרים.
הספר מציג בפני הקורא שלושה-עשר ראיונות שנערכו עם שופטי בית המשפט העליון בדימוס: מאיר שמגר, אהרן ברק, שלמה לוין, גבריאל בך, יצחק זמיר, דליה דורנר, צבי טל, טובה שטרסברג-כהן, יעקב טירקל, דורית ביניש, יצחק אנגלרד, אליעזר ריבלין ועדנה ארבל.
מחברי הספר הם אליחי שילה, אביחי יהוסף, יאיר טייטלבאום, יובל תמיר, נפתלי פורת, שירה זילכה, שירי ליברמן שלו ושלומי שורץ.
עורכת התוכן היא העיתונאית ענת סרגוסטי.
הספר פורש את השקפותיהם של שופטי בית המשפט העליון במגוון רחב של נושאים.
החל מחייהם האישיים, עובר בפסקי דינם ולבסוף בסוגיות שונות בשיח הציבורי כגון האקטיביזם השיפוטי, יחסי דת ומדינה, הצורך בחוקה, אמון הציבור במערכת אכיפת החוק, נישואים אזרחיים, היחס למיעוט הערבי-ישראלי, הלחימה בטרור אל מול הגנה על זכויות אדם ומעמדו של בית המשפט העליון ועוד.
כחודש לאחר צאתו, נכנס הספר לרשימת רבי המכר המופיעה בעיתון הארץ.
הספר הוא פרי יוזמתם של שמונה סטודנטים למשפטים מאוניברסיטת בר-אילן שביקשו ליצור מיזם דומה לזה של הבמאי דרור מורה, שומרי הסף.
הספר קיבל ביקורת אוהדת בכלי התקשורת השונים, שציינו שדרכו ניתן לדעת מה חושבים באמת השופטים.
כך נכתב בכתב העת השילוח: "מדובר בספר רב ערך.
שזורים בו עיקרי הדברים שנחוץ לאזרח הישראלי להתמצא בהם בהיסטוריה, בפילוסופיה, במשפט ובחברה, ומומלץ לקוראו תוך שמירה על ערנות ביקורתית".
באתר מידה נכתב כי: "רק במקרים נדירים אנו זוכים לפגוש את בני האדם שמתחת לגלימה, את הלך הרוח האישי שלהם ואת עולמם הרעיוני והאידאולוגי.
הזדמנות מסוג זה מאפשר ספר שיצא לאחרונה: ללא גלימה – שיחות עם שופטי בית המשפט העליון"
טובה צימוקי כתבה באתר ynet כי: "בספר חדש שיצא לאור בימים אלה מנתחים שופטים לשעבר בבית המשפט העליון סוגיות בוערות בחברה הישראלית, וחושפים טפח מפסקי הדין המכוננים שניתנו כאן בעשורים האחרונים."
משה גורלי התייחס לדעות השופטים באתר כלכליסט: "העמדה הפוליטית של השופטים תופסת מקום נכבד בשיחות.
יצחק זמיר נדרש לה, ומנפק תגובה מעניינת לטענה שבית המשפט העליון מורכב בעיקר משמאלנים."
בערוץ 7 נכתב כי: "הראיונות עם השופטים הם אישיים.
השאלות הבוערות, כגון אקטיביזם שיפוטי, שיטת בחירת השופטים, עונש מוות, נישואים אזרחיים ועוד, מוגשים לכולם.
אבל עוד קודם המראיינים עוברים עם כל שופט על נקודות שיא בקריירה שלו, ושואלים על דרך הפסיקה שלו במשפטים מסוימים, פוליטיים, כלכליים וכאלה העוסקים במעמד אישי."
בשבועון משפחה נכתב כי: "ייחודו הגדול של הספר, בין השאר, הוא בעובדה שהשיחה עם כל שופט, מתחילה ברקע האישי של חייו.
מפתיע לגלות כמה מהשופטים גדלו בבית חרדי, או שהוריהם גדלו בבית כזה, והדבר השפיע עליהם ועל חייהם".
לכל הנערים שאהבתי הוא סרט דרמה/סרט נעורים אמריקאי משנת 2018 המבוסס על ספרה של ג'ני האן בבימויה של סוזן ג'ונסון .
הסרט יצא לאור על ידי נטפליקס ב-17 באוגוסט 2018, בכיכובם של לאנה קונדור ונואה סנטינאו.
הסרט זכה בפרס סרט הנבחר בקטגוריית דרמה בפרסי בחירת הנוער 2019.
בפברואר 2020 הופץ בנטפליקס סרט ההמשך, "לכל הנערים: נ.ב.
בפברואר 2021 הופץ בנטפליקס סרט ההמשך השלישי, "לכל הנערים: לעולם ועד".
לארה-ג'ין קאבי היא תלמידת תיכון מופנמת, אשר כותבת לבחירי ליבה מכתב אהבה בלא כוונה לשולחם.
בהמשך, העלילה מסתבכת ביום שבו כל המכתבים – חמישה מכתבים לחמישה בחורים – נשלחים.
האחד לג'וש – האקס הטרי של אחותה, והשני לפיטר, שבדיוק נפרד מתלמידה אחרת בתיכון.
על מנת למנוע חשד של ג'וש שלארה-ג'ין באמת מאוהבת בו, וכדי שפיטר יצליח לגרום לאותה תלמידה לקנא מספיק כדי לחזור לחיקו - פיטר ולארה-ג'ין מחליטים להעמיד פנים שהם זוג, אך בסוף מתאהבים באמת ונהפכים לזוג.
לאנה קונדור בתפקיד לארה ג'ין קובי, נערה בכיתה י"א שכתבה 5 מכתבי אהבה - אותם לא שלחה מעולם.
נואה סנטינאו בתפקיד פיטר קבינסקי, הנער הפופולרי בשכבה ואחד מהנערים שלארה ג'ין התאהבה בהם.
ג'אנל פאריש בתפקיד מרגו קובי, אחותה הגדולה של לארה ג'ין ובת-זוגו של ג'וש, סטודנטית.
אנה קאת'קארט בתפקיד קתרין "קיטי" קובי, אחותן הקטנה של לארה ג'ין ומרגו, לומדת בכיתה ו'.
הפיצה את המכתבים שכתבה לארה ג'ין
ישראל ברוסארד בתפקיד ג'וש, שכנם של משפחת קובי, מושא אהבתה של לארה ג'ין ובן-זוגה של מרגו.
מדלן ארתור בתפקיד כריס, חברתה הטובה של לארה ג'ין.
אמיליג'ה ברנק בתפקיד ג'נביב, בת-דודתה של כריס ובת הזוג לשעבר של פיטר.
ג'ון קורבט בתפקיד דן קובי, אביהם היחידני והאלמן של לארה ג'ין, קיטי ומרגו.
אני עדיין אוהבת אותך הוא סרט דרמת נעורים אמריקאי של נטפליקס.
הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-12 בפברואר 2020. זהו סרט המשך לסרט "לכל הנערים שאהבתי" משנת 2018, ומבוסס על הספר השני בטרילוגיה של הסופרת ג'ני האן.
העלילה מלווה את תחילת מערכת היחסים שבין לארה-ג'ין לפיטר, שמתחילה בתור זוגיות שקר והופכת לאמיתית, את חזרתם המפתיעה של בני-הזוג לשעבר של שניהם, ואת העליות והמורדות במערכת היחסים.
לאנה קונדור בתור לארה ג'ין קובי, תלמידת תיכון וחברתו של פיטר
מומונה טמאדה בתור לארה ג'ין הצעירה
נואה סנטינאו בתפקיד פיטר קבינסקי, החבר של לארה ג'ין ושחקן לקרוס פופולרי
ג'ורדן פישר בתפקיד ג'ון אמברוז מקלארן, הקראש של לארה ג'ין בכיתה ו'
אנה קאת'קארט בתפקיד קתרין "קיטי" קובי, אחותה הקטנה והשובבה של לארה ג'ין שאיחדה אותה ואת פיטר
ג'אנל פאריש בתפקיד מרגו קובי, אחותה הגדולה והבוגרת והאחראית של לארה ג'ין, שלומדת בקולג' בסקוטלנד.
רוס באטלר בתפקיד טרבור, חברם הקרוב של פיטר ולארה ג'ין והחבר של כריס
מדלן ארתור בתפקיד כריסטין, בת דודתו של ג'ן וחברתה הטובה ביותר של לארה ג'ין, המכונה "כריס".
אמיליה ברנאק בתפקיד ג'נביב, הידועה גם כג'ן, בחורה יפה ופופולרית שהיא האקסית של פיטר וחברתה הטובה ביותר של לארה ג'ין שהפכה ליריבתה.
טרזו מאהורו בתפקיד לוקאס, חברה ההומוסקסואל והחביב של לארה ג'ין וגם אחד מאהוביה לשעבר.
הולנד טיילור בתפקיד סטורמי: אישה מבוגרת אקסצנטרית בעלת סגנון ללא דופי, המתגוררת בבית האבות בו לארה ג'ין מתנדבת.
סאראיו בלו בתפקיד טרינה רוטשילד, שכנתם הידידותית של משפחת קובי, שמפתחת רומן עם אביה של לארה ג'ין.
ג'ון קורבט בתפקיד ד"ר דן קובי, אביה האדיב והמגונן למדי של לארה ג'ין
קלסי מאווה בתור אמילי, חברתו של ג'ן
ג'ולי טאו בתפקיד הייבן, בת דודתן של בנות משפחת קובי
בנובמבר 2018 הודיעה נטפליקס כי תוציא סרט המשך לסרט "לכל הנערים שאהבתי".
במרץ 2019 דווח כי במאי הסרט יהיה מייקל פימוניארי.
שלב הצילומים החל בוונקובר ב-27 במרץ 2019.
הטריילר הראשון של הסרט פורסם ב-19 בדצמבר 2019, והסרט עצמו יצא ב-12 בפברואר 2020.
ביולי 2019 הודיעה נטפליקס כי תוציא סרט נוסף, שלישי בסדרה, "לכל הנערים: לעולם ועד".
לכל הנערים: לעולם ועד הוא סרט דרמת נעורים אמריקאי של נטפליקס שהופץ ב-12 בפברואר 2021. הסרט הוא סרט המשך לסרטים "לכל הנערים שאהבתי" ו"לכל הנערים: נ.ב.
הוא מבוסס על הספר השלישי בטרילוגיה של הסופרת ג'ני האן.
העלילה מלווה את המשך מערכת היחסים שבין לארה-ג'ין לפיטר.
לנה קונדור בתור לארה ג'ין, תלמידת תיכון וחברתו של פיטר
נואה סנטינאו בתפקיד פיטר, החבר של לארה ג'ין ושחקן לקרוס פופולרי
ריאן מקריריק בתפקיד פיטר הצעיר
ג'אנל פאריש בתפקיד מרגו, אחותה הגדולה והבוגרת והאחראית של לארה ג'ין, שלומדת בקולג' בסקוטלנד.
אנה קאת'קארט בתפקיד קיטי, אחותה הקטנה והשובבה של לארה ג'ין שאיחדה אותה ואת פיטר
ג'ון קורבט בתפקיד ד"ר קובי, אביה האדיב והמגונן למדי של לארה ג'ין
סאראיו בלו בתור טרינה רוטשילד, שכנתם הידידותית של משפחת קובי, המאורסת לאביה של לארה ג'ין.
מדלן ארתור בתפקיד כריסטין, בת דודתו של ג'ן וחברתה הטובה ביותר של לארה ג'ין (המכונה "כריס")
רוס באטלר בתפקיד טרבור, חברם הטוב של פיטר ולארה ג'ין והחבר של כריס לסירוגין
אמיליה ברנאק בתפקיד ג'נביב, בחורה יפה ופופולרית שהיא חברתו לשעבר של פיטר, וחברתה הטובה ביותר של לארה ג'ין שהפכה ליריבתה (המכונה "ג'ן")
טרזו מאהורו בתפקיד לוקאס, חברה ההומוסקסואל והחביב של לארה ג'ין, וגם אחד ממאהביה לשעבר.
הנרי תומאס בתפקיד מר קבינסקי, אביו של פיטר
ג'ון הו-יאנג בתפקיד דאי, החבר של קיטי בדרום קוריאה
באוגוסט 2019 הודיעה נטפליקס כי תוציא סרט נוסף ושלישי בסדרת "לכל הנערים שאהבתי", "לכל הנערים: לעולם ועד".
שלב הצילומים החל בוונקובר ב-15 ביולי 2019.
"לכל אחד יש" הוא פזמון שכתב עוזי חיטמן, הלחין שלומי שבת וביצעו ליאור נרקיס ושלומי שבת.
את העיבוד חיבר תמיר צור.
השיר עוסק ביחסים בין גבר לאישה והמסר בו הוא שלכל אחד יש האחת שמתאימה לו.
הוא הוקלט עבור אלבומו של נרקיס "רק איתך".
כעבור שנה הוא נכלל באלבום דואטים של שבת "חברים".
הוא נבחר כשיר השנה במצעד השנתי של רשת ג' לשנת תש"ס (2000), ובמקום השני במצעד השנתי של גלי צה"ל.
ללא גורל (בהונגרית: Sorstalanság) הוא סרט קולנוע הונגרי בבימויו של לאיוש קולטאי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2005. אימרה קרטס, שכתב את הספר "ללא גורל" שעליו מבוסס הסרט, היה אחראי גם לתסריט.
המוזיקה הולחנה על ידי אניו מוריקונה ואחד משיריו בוצע על ידי ליסה ג'רארד.
בתפקיד הראשי בתור הנער גיורגי מופיע מרסל נוג', ובתפקיד אורח, בתור חייל אמריקאי, מופיע דניאל קרייג.
זהו אחד הסרטים היקרים ביותר שהופקו בהונגריה, בעלות של 12 מיליון דולר, הפקה הונגרית-גרמנית-בריטית בסיוע קרנות שונות בעולם (כולל קרן רבינוביץ הישראלית), ומופיעים בו 140 שחקנים וכ-500 ניצבים.
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים בעולם, היה הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים בברלין ובפסטיבל הסרטים בקרלובי וארי והוצג בין היתר בפסטיבל טורונטו ובפסטיבלי סרטים באדינבורו, שיקגו ולוס אנג'לס.
לכלן מקווארי היה קצין בצבא הבריטי ואיש ממשל קולוניאלי מסקוטלנד.
מקווארי שירת כמושל ניו סאות' ויילס החמישי בשנים 1810–1821, והיה האחרון בתפקיד זה שכיהן כמושל אוטוקרטי.
היה לו תפקיד מוביל בפיתוח החברתי, הכלכלי והאדריכלי של המושבה.
ההיסטוריונים מחשיבים אותו כבעל השפעה מכריעה על המעבר של ניו סאות' ויילס ממושבת עונשין להתיישבות חופשית, ולפיכך היה לו תפקיד מרכזי בעיצוב החברה האוסטרלית בראשית המאה ה-19. ב-1816 נתן מקווארי הוראות שהובילו לטבח אפין בקרב העמים האבוריג'ינים גנדנגרה ותארוואל .
לכלן מקווארי נולד באי אולבה שליד חופי האי מל שבאיים ההברידיים הפנימיים, שרשרת איים השוכנת על החוף המערבי של סקוטלנד.
הוא היה בן לקלאן מקווייר , שבבעלותו היו האיים אולבה, סטאפה וחלק מהאי מל במשך יותר מאלף שנים ושאבותיו הקדמונים קבורים באי איונה .
אביו של מקווארי, שתואר כ"גבר אינטליגנטי, מנומס ואיש העולם הגדול", חי ככל הנראה עד גיל 103 ונפטר בשנת 1818. אמו הייתה בת לקלאן מקליין שבבעלותו הייתה טירה על האי מל.
מקווארי עזב את אי הולדתו בגיל 14.
ב-9 באפריל 1777 הצטרף מקווארי לרגימנט הרגלים ה-84, ואיתו הוא הגיע באותה שנה לצפון אמריקה כדי להשתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בדרכו לשם הוא השתתף בקרב ניוקאסל ג'יין .
קרב זה היה הניצחון הימי הראשון של ספינת סוחר בריטית על פריבטירים אמריקאים.
בתחילה הוא הוצב בהליפקס, נובה סקוטיה, וחמישה חודשים לאחר הגעתו הוא קיבל דרגת אנסיין.
ב-18 בינואר 1781 הוא קודם לדרגת לוטננט והועבר לרגימנט הרגלים ה-71, איתו הוא שירת בניו יורק, צ'ארלסטון וג'מייקה.
ביוני 1784 הוא שב לסקוטלנד.
בחג המולד 1787 הוא הוצב כלוטננט ברגימנט ה-77, יחד עמו הוא שירת בהודו ובמצרים.
בינואר, בעת שרותו בבומביי, הוא היה לבונה חופשי.
בנובמבר 1789 הוא קודם לדרגת קפטן ובמרץ 1801 הוא קודם לדרגת מייג'ור.
באותה שנה הוא התלווה לסר דייוויד ביירד עם כוחות צבא שיצאו מהודו למצרים בתפקיד סגן השליש הכללי והשתתף בכיבוש אלכסנדריה ובשלבים האחרונים של גירוש הצבא הצרפתי ממצרים.
ב-1803 הוא היה בלונדון, שם הוא שירת כעוזר השליש הראשי של הלורד הרינגטון, שפיקד על מחוז לונדון.
לאחר מכן ועד 1804 הוא היה בשירות פעיל בהודו.
ב-1807 הוא שב ללונדון ופיקד על רגימנט הרגלים ה-73.
ב-8 במאי 1809 קודם מקווארי לדרגת לוטננט קולונל ומונה כמושל ניו סאות' ויילס.
הוא הפליג למושבה ב-22 במאי על סיפון אה"מ "דורמדרי" , שאליה התלוותה אה"מ "הינדוסטן" .
רגימנט הרגלים ה-73 שהיה בפיקודו התלווה אליו בשתי הספינות.
ב-28 בדצמבר הגיעו הספינות למפרצון סידני ועגנו ב-31 בדצמבר.
למחרת היום נכנס מקווארי רשמית לתפקידו כמושל.
בצעד זה למינויו של מקווארי כמושל, שינתה ממשלת בריטניה את נוהגה למנות קצינים מהצי המלכותי כמושלים ובחרה קצין מהצבא מתוך תקווה שניתן יהיה להבטיח את שיתוף הפעולה של רגימנט ניו סאות' ויילס שהיה קשה לשלוט בו.
סייעה לכך העובדה שמקווארי הגיע לניו סאות' ויילס בראש יחידת כוחות סדירים שהייתה בפיקודו, וכך לא נקרא תיגר על מנהיגותו מצד אנשי הרגימנט של ניו סאות' ויילס, שבשלב זה התיישבו אנשיו במושבה ועסקו בחקלאות ובסחר.
כמזכירו הוא מינה את ג'ון קמפבל .
בשנת הגעתו לניו סאות' ויילס קודם מקווארי לדרגת קולונל, ב-1811 לדרגת בריגדיר גנרל וב-1813 לדרגת מייג'ור גנרל, כל זאת בעודו מכהן כמושל.
משימתו הראשונה של מקווארי הייתה להשיב למושבה ממשלה מסודרת ושומרת חוק ואת המשמעת בעקבות מרד הרום שהתחולל ב-1808 נגד המושל הקודם, ויליאם בליי.
מקווארי הצטווה על ידי ממשלת בריטניה לעצור שניים ממנהיגי המרד, את ואת מייג'ור ג'ורג' ג'ונסטון.
עם זאת, עד אשר הגיע מקווארי לסידני, הן מקארתור והן ג'ונסטון כבר הפליגו לאנגליה כדי להגן על עצמם.
מקווארי פעל מידית לבטל את היוזמות השונות שננקטו על ידי ממשלת המורדים, לדוגמה, כל "החנינות, ההחכרות והענקות הקרקעות" שנעשו על ידי המורדים בוטלו, אף על פי שרבים מהן הוצאו מחדש אחר כך.
אף על פי שעד מהרה בוטל המונופול של אנשי רגימנט ניו סאות' ויילס, השפעתו הצבאית נותרה על כנה, כשלקציני הצבא הייתה השפעה על המערכת המשפטית.
פער גדול נוצר בין הקצינים לבין המתיישבים, שעליהם נכללו מתיישבים חופשיים ונידונים שהשלימו את תקופת מאסרם והפכו למתיישבים.
בשנים 1812–1813 סבלה המושבה מבצורת קשה ואובדן נרחב של יבולים ומקנה.
ב-1814 עמדו חוואים רבים על סף פשיטת רגל בשל הבצורת והשפל הכלכלי שנבע ממנה.
ב-1814 הוצא לניו סאות' ויילס כתב אישור הזכויות המשפטי השני (Charter of Justice).
המסמך הגדיר הקמתה של מערכת המשפט האזרחית.
שלושה דרגים שיפוטיים אזרחיים הוקמו במושבה: בית המשפט של המושל, בית המשפט של סגן המושל, ובית המשפט העליון.
ג'פרי הארט בנט , אחיו של היועץ המשפטי של המושבה, אליס בנט הגיע כדי לכהן כשופט הראשון של בית המשפט העליון החדש.
בתי המשפט נזקקו לעורכי דין, ומקווארי עשה מאמצים לאפשר לעורכי הדין מקרב הנידונים המשוחררים להופיע בפני בית המשפט העליון, אך אפשרות זו נחסמה על ידי ג'פרי בנט, שיחד עם אחיו שמר אמונים לאנשי הצבא ולאליטה של המתיישבים.
בהמשך השנה הגיעו למושבה שני עורכי דין, פרדריק גרלינג וויליאם הנרי מור.
החוק האנגלי נשמר במידת האפשר.
כאשר היה צורך בצווים או בחוקים חדשים, הם היו עקביים עם החוק האנגלי בהתחשב ככל האפשר בנסיבות המקומיות.
רבים מהמתיישבים לא היו שבעי רצון מכך, והם פיקפקו אם כמה מהצווים של המושל היו תקפים בכלל.
נשמעו טענות הן בניו סאות' ויילס והן בבריטניה על כך שהמושלים חרגו מסמכותם באמצעות הוצאת צווים שהיו מנוגדים לחוק האנגלי.
מערכת היחסים של מקווארי עם בית המשפט החדש מעולם לא הייתה הרמונית.
האחים בנט, עם עמדות המפתח החוקיות שלהם, נעשו עד מהרה למתנגדים למושל, וסלידה הדדית השפיעה על ההחלטות של שני הצדדים.
כמו רוב המושלים שקדמו לו, האידיאלים האציליים של מקווארי סוכלו על ידי המציאות הקשה והתנגדויות תדירות.
ב-1816 הוא כפה את אכיפתה של הוראתו נגד הסגת גבול כאשר נגזר עונש מלקות על שלושה מסיגי גבול, כולם מתיישבים חופשיים, למעון הממשלתי.
תקרית זו הייתה אחת מכמה בהן בנט ואחרים התלוננו בפני ממשת בריטניה כדוגמה לגישתו הסמכותנית של מקווארי.
כתוצאה מכך, הוקע מקווארי על ידי שר המושבות , וב-1819 נשלח הנציב המלכותי ג'ון ביג לחקור את הנעשה במושבה.
מקווארי לקח על עצמו את השליטה במושבה, שבר את כוחם של קציני צבא כמו מקארתור, שהיה השליט דה פקטו של המושבה מאז עזיבתו של בליי.
הוא היה "הפרוקונסול הבריטי האחרון שנשלח לניו סאות' ויילס כאוטוקרט צבאי".
ב-1812 נערכה החקירה היסודית הראשונה על מערכת הנידונים באוסטרליה על ידי ועדה של בית הנבחרים הבריטי בנוגע להגליה, ובה קיבלה מדיניותו הליברלית של מקווארי תמיכה.
עם זאת, הוועדה הייתה סבורה שיש להנפיק מעט יותר "כרטיסי שחרור" (Ticket of leave) והתנגדה לכך שלמושל תהיה סמכות חנינה.
הוועדה סיכמה שהמושבה צריכה להיות משגשגת ככל האפשר כדי שתספק עבודה לנידונים ותעודד אותם להפוך למתיישבים לאחר סיום ריצוי עונשם.
בביקור שערך בהובארט שבטסמניה בנובמבר 1811 קיבל מקווארי פניה על מצבה הרעוע של העיירה והורה למודד הממשלתי ג'יימס מיהאן, להכין מתאר מסודר של הרחובות בעיירה.
במהלך זה הונחו היסודות למבנה מרכז העיר של הובארט הקיים עד היום.
מקווארי דאג להנפקת מטבע רשמי לשימוש באוסטרליה.
בשנים הראשונות לקיומה של ניו סאות' ויילס היו מטבעות זרים בשימוש שכיח, אך רובם הגיעו למושבה כתוצאה מהמסחר עם ספינות סוחר שפקדו אותה.
כדי להבטיח אספקה אמינה של מטבעות למושבה, רכש מקווארי ב-1812 40,000 מטבעות של דולר ספרדי ומסר אותם לאחד הנידונים שנענש על מעשי זיוף כסף בשם ויליאם הנשול כדי שיחורר את החלקים המרכזיים של המטבעות ויטביע מסביבם הטבעה שתאפיין אותם כשייכות לניו סאות' ויילס ותהפוך אותם לחסרות ערך במקומות אחרים.
על המטבע החדש הוכרז בעיתון "סידני גזאט ב-10 ביולי 1813, כולל אזהרות על זיוף או הוצאת המטבעות אל מחוץ למושבה עם עונש של שבע שנות עבודה במכרות של ניוקאסל על עבירות אלו.
תום המלחמות הנפוליאוניות ב-1815 הוביל לשטף מחודש הן של נידונים והן של מתיישבים לניו סאות' ויילס, שכן נתיבי השיט נפתחו ושיעורי האבטלה והפשע בבריטניה גברו.
מקווארי ניצב בפני גידול מהיר באוכלוסיית המושבה ובפעילות הכלכלית שלה.
בעת עזיבתו ב-15 בפברואר 1822 הגיע מספר התושבים הלבנים במושבה לכמעט 37,000 איש.
הציר המרכזי של מדיניותו של מקווארי הייתה טיפולו בנידונים המשוחררים, שהיו נידונים שריצו את עונשם או שהוענקו להם חנינה או שחרור על תנאי.
ב-1810 כבר עלה מספרם של הנידונים המשוחררים במושבה על מספרם של המתיישבים החופשיים, ומקווארי נתן את הטון בהקשר זה כאשר מינה נידונים משוחררים למשרות ממשלתיות, כמו פרנסיס גרינווי שמונה לאדריכל המושבה וויליאם רדפרן שמונה כרופא המושבה.
הוא עורר את חמתם של המתיישבים החופשיים כאשר מינה את הנידון המשוחרר אנדרו תומפסון כשופט שלום, וכאשר הזמין נידונים משוחררים למסיבת תה בבית המושל.
מנגד, דרש מקווארי מהנידונים לשעבר לתקן את דרכיהם.
הוא קבע שעליהם להשתתף באופן קבוע בתפילות בכנסייה, ובמיוחד עודד את עריכתם של טקסי נישואים דתיים.
מקווארי היה נותן החסות הגדול ביותר של מסעות החקר של המושבה עד זמנו.
ב-1813 הוא הסמיך את גרגורי בלקסלנד , ויליאם ונטוורת' וויליאם לאוסון לצאת למסע החצייה המוצלח של ההרים הכחולים, שמעבר אליהם הם גילו את המישורים הפנימיים הגדולים.
שם הוא הורה על הקמתה של בת'רסט, העיר הראשונה שהוקמה בפנים היבשה של אוסטרליה.
הוא מינה את ג'ון אוקסלי כמודד הראשי ושלח אותו למסעות חקר במעלה החוף של ניו סאות' ויילס ואל פנים היבשת כדי לאתר נהרות חדשים ושטחי התיישבות חדשים.
אוקסלי גילה את אזורי הנהרות הצפוניים וניו אינגלנד שבניו סאות' ויילס ובשטחים שכיום מהווים את קווינסלנד הוא חקר את האזור בו שוכנת כיום העיר בריזביין.
מתאר הרחובות הנוכחי של מרכז העיר סידני מבוסס על תוכנית שאת הכנתה יזם מקווארי.
הבניינים היוקרתיים ביותר במושבה נבנו ברחוב מקווארי שבעיר, וכמה מאלה ניצבים בו עד היום.
הבניין ששרד כ"בית החולים רום" משמש כיום כפרלמנט של ניו סאות' ויילס .
ככל הנראה תוכנן הבניין על ידי מקווארי עצמו, בשיתוף פעולה עם רעייתו.
המרפסות המקורות הרחבות של הבניין שאבו את ההשראה לבנייתן מההיכרות של מקווארי עם האדריכלות הקולוניאלית האנגלית בהודו.
האורוות שתוכננו בקפידה על ידי מקווארי לבית המושל הם כיום חלק מהמבנה המודרני שבו שוכן הקונסרבטוריון למוזיקה של סידני.
שני המבנים הללו נבנו על ידי מקווארי כהתרסה להוראת ממשלת בריטניה לא להקים מבני ציבור יקרים מדי במושבה.
ושיקפו את המתחים בין חזונו של מקווארי על סידני כעיר בעלת סגנון אדריכלות ג'ורג'יאני, לבין חזונה של ממשלת בריטניה למושבה כשטח מוזנח עבור הנידונים שעלות הקמתה ואחזקתה תהיה נמוכה ככל האפשר.
רפורמה יסודית נוספת שיזם מקווארי באוגוסט 1820, זמן קצר לפני שובו לאנגליה, הייתה כאשר הוא הורה שכל התנועה במושבה תנוע בצד שמאל של הרחובות.
מקור השם "אוסטרליה" קשור באופן הדוק למקווארי.
שם המדינה אוסטרליה, כפי שהוא ידוע כיום, הוצע על ידי חוקר הארצות וקצין הצי מתיו פלינדרס, אך השימוש הרשמי הראשון בו נעשה באיגרת רשמית שנשלחה על ידי מקווארי ב-1817.
מדיניותו של מקווארי, במיוחד תמיכתו בנידונים המשוחררים והקצאת כספי הממשלה לעבודות ציבוריות, עוררה התנגדות הן במושבה והן בלונדון, שם הממשלה ראתה עדיין בניו סאות' ויילס כמושבת עונשין.
הכרזתו במכתב לשר המושבות, ש"שמתיישבים חופשיים באופן כללי...
הם ללא ספק האנשים הבלתי מרוצים ביותר בארץ" וש"נידונים משוחררים, או אנשים שזכו בחירותם כמשרתים חוזיים, היו במקרים רבים התיאור הטוב ביותר למתיישבים", שימשה במידה רבה נגדו.
על אף התנגדות מצידה של ממשלת בריטניה, עודד מקווארי את הקמתו של הבנק הראשון במושבה ב-1817, "בנק ניו סאות' ויילס" הקיים עד היום.
יחסו של מקווארי כלפי האבוריג'ינים כלל שיתוף פעולה לצד הטמעה, שגובו בכפייה צבאית.
כאשר הוא טיפל בשבטים ידידותיים, הוא פיתח אסטרטגיה לפיה הוא מינה "ראשי שבטים" שיהיו אחראים על כל אחד מהם, ושהיו מזוהים על ידי ענידת טבלת חזה עשויה מנחושת שבה נחרתו שמו של ראש השבט ותוארו.
אף על פי שהייתה זו שיטת משא ומתן אירופאית אופיינית, היא לעיתים קרובות לא שיקפה את המעמד האמיתי של זקני השבט.
מקווארי גם היה חלוץ התפישה של השבת הקרקעות לשליטת האבוריג'ינים, בתחילה באזורים שסביב לברוקן ביי וג'ורג'ס הד .
ב-1814 ייסד מקווארי את מכון פאראמטה לחינוך ילדי האבוריג'ינים.
ילדי האבוריג'ינים למדו בבית הספר, לעיתים בכפייה, וגודלו על פי ערכי החינוך והתרבות האירופאים.
אף על פי שהיחס לילדים בבית הספר היה סביר, מצביעים סוציולוגים מודרניים שלימודיהם הכפויים והחינוך האירופאי החברתי שהם ספגו בעקבות כך היו ניסיון מודע לצמצם את ההשפעה של תרבותם בעתיד.
היסטוריונים מודרניים זיהו את לקיחתם בכוח של הילדים אל בתי הספר כגורם לפרוץ עימות ישיר בין האבוריג'נים לבין ממשלו של מקווארי, שהחל ב-1814 ונמשך לפחות שנתיים.
היכן שהתעוררה התנגדות של האבוריג'ינים הורה מקווארי על מסעות עונשין.
באפריל 1816 הוא כתב ביומנו:
יציאתה של משלחת עונשין הובילה לטבח אפין .
מקווארי שלח חיילים לתקיפת העמים האבוריג'ינים גנדנגרה ותארוואל על קרקעותיהם לאורך נהר קטרקט כפעולת תגמול על עימותים אלימים שלהם עם המתיישבים.
החיילים עשו שימוש בסוסיהם כדי לדרדר אל מותם מספר בלתי ידוע של גברים, נשים וילדים אל פי תהום בשני מקומות שונים.
בטבח גם נהרגו 14 איש שנורו למוות.
מנהיגי המתיישבים החופשיים התלוננו בלונדון על מדיניותו של מקווארי, וכאמור, שלחה הממשלה ב-1819 את השופט האנגלי, ג'ון ביג אל המושבה ולדווח על התנהלות הממשל בה.
ביג גם המליץ שלמושל לא תהיה יותר סמכות אוטוקרטית, וב-1824 הוקמה המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס , הגוף המחוקק הראשון באוסטרליה, כמועצה מייעצת למושל.
מקווארי שב לסקוטלנד וניסה להגן על שמו הטוב כנגד ההאשמות שהועלו על ידי ביג.
המוניטין שלו המשיך לעלות לאחר מותו, בעיקר בקרב הנידונים המשוחררים וצאצאיהם, שהיו הרוב של אוכלוסייתה אוסטרליה עד לבהלה לזהב.
כיום הוא נחשב על ידי רבים כאחד הנאורים והמתקדים מבין המושלים הראשונים של מושלי ניו סאות' ויילס, ששאף להקים את אוסטרליה כמדינה, ולא כמחנה מאסר.
ב-1793 נשא מקווארי לאישה את ג'יין ג'רוויס, בתו של תומאס ג'רוויס, שהיה השופט הראשי של אנטיגואה ובעל עבדים שם.
שלוש שנים לאחר מכן היא נפטרה משחפת.
בנובמבר 1807 הוא נישא בשנית לדודניתו אליזבת הנרייטה קמפבל .
לזוג נולדה בת בשם ג'יין שנפטרה בינקותה ובן בשם לכלן.
לכלן מקווארי נפטר בלונדון ב-1 ביולי 1824 ונטמן באי מל במאוזוליאום שבו טמונים אשתו וילדיו.
אחוזת הקבר מתוחזקת על ידי מועצת הנאמנות של אוסטרליה ועל קברו חקוקה הכתובת "אבי אוסטרליה" (The Father of Australia).
כמו רבים משמות המקומות באוסטרליה שנקראו על שמו עוד בימי חייו, מונצח מקווארי בשמה של אוניברסיטת מקווארי שבסידני.
פסל בדמותו של מקווארי ניצב בהייד פארק שבמרכז סידני.
ליד הפסל חקוקה הכתובת "הוא היה ג'נטלמן מושלם, נוצרי ומחוקק עליון של הלב האנושי".
בשל משלחות העונשין ששיגר מקווארי נגד האבוריג'ינים עלתה השאלה אם ראוי שהפסל והכתובת שלצידו ימשיכו להיות מוצבים שם.
באוגוסט 2017 רוססו על בסיס הפסל כתובות בגנותו של מקווארי.
שמות מקומות רבים באוסטרליה נקראו על שמו של מקווארי, חלקם עוד בחייו וביוזמתו.
מבין המקומות שנקראו על שמו בעת כהונתו כמושל וזמן קצר לאחר מכן כלולים:
האי מקווארי שבין טסמניה לבין אנטארקטיקה, העתק וצומת של ההעתק המשתרעים צפונה מהאי, קרויים על שמו.
אגם מקווארי השוכן ליד חוף ניו סאות' ויילס בין סידני לבין ניוקאסל נקרא על שמו של מקווארי ב-1826.
נהר מקווארי הוא נהר פנימי חשוב בניו סאות' ויילס שעובר דרך הערים בת'רסט, ולינגטון, דובו ווורן לפני שהוא נשפך דרך ביצות מקווארי אל נהר ברוון.
הר מקווארי הוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז בלייני שבניו סאות' ויילס.
גובהו הוא 1,100 מטרים מעל פני הים ובעבר הוא נקרא הר לכלן.
נהר לכלן הוא נהר חשוב נוסף בניו סאות' ויילס.
פורט מקווארי היא עיר השוכנת על שפך נהר הייסטינגס שבחופי ניו סאות' ויילס.
מעבר מקווארי הוא נתיב החוצה את המתלול שבין מחוז אילווארה ובין מחוז סאותרן היילנדס שבניו סאות' ויילס.
נחל מקווארי הוא נחל באורך של 23 ק"מ שנובע ליד הכפר רוברטסון שבניו סאות' ויילס ונשפך לאגם אילווארה.
רחוב מקווארי הוא אחד הרחובות הראשיים במרכז העיר סידני ובו שוכן בניין הפרלמנט של ניו סאות' ויילס.
מקווארי פלייס הוא פארק קטן השוכן במרכז העסקים הראשי של סידני.
מגדלור מקווארי הוא המגדלור הראשון באוסטרליה והוותיק ביותר שעדיין פעיל.
פורט מקווארי היה מבצר בבנלונג פוינט שבסידני שנבנה ב-1798 ונהרס ב-1901 לצורך פינוי נתיב לסלילת קן חשמלית.
מקווארי פילדס הוא פרבר של סידני.
רחוב מקווארי הוא אחד הרחובות הראשיים בבירת טסמניה, הובארט.
רחוב מקווארי הוא אחד הרחובות הראשיים בעיירה ההיסטורית איבנדייל שבטסמניה שנוסדה ב-1811.
מקווארי הרבור הוא מפרץ בחופו המערבי של טסמניה.
מקווארי היל (בעבר הר מקווארי) שבמחוז וינגקברי, ניו סאות' ויילס.
רציף מקווארי, נבנה ב-1818 על נהר הנטר כנמל עבור ניוקאסל, כיום ידוע כנוביס הד .
מלון מקווארי ארמס שבווינדזור, ניו סאות' ויילס, נבנה ב-1815. הוא חדל לפעול ב-1840 אך נפתח מחדש ב-1874 ופעיל ברציפות מאז.
רובע לכלן מקווארי בפאראמטה שבניו סאות' ויילס.
מקומות שנקראו על שמו שנים לאחר מותו:
מקווארי פארק ומקווארי לינקס הם פרברים של סידני.
מרכז מקווארי הוא מרכז קניות בפרבר מקווארי פארק.
מקווארי הוא פרבר בבירת אוסטרליה, קנברה.
בפרבר זה קיים רחוב לכלן.
מחוז הבחירה מקווארי בניו סאות' ויילס.
בנק מקווארי הוא בנק השקעות שנוסד ב-1970.
הקולג' הקהילתי מקווארי הוא מוסד חינוכי למבוגרים בצפון-מערב ובמערב סידני.
בית הספר היסודי מקווארי בסידני.
ללא כוונת זדון הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1981 בבימויו של סידני פולאק, עם פול ניומן וסאלי פילד בתפקידים הראשיים.
העלילה עוסקת בקונפליקט במקצוע העיתונאות בין צורך הציבור לדעת והרצון לפרסם סקופים ובין פרסום ידיעות שיכולות להזיק לאנשים.
מייגן קרטר (סאלי פילד) היא עיתונאית ב"מיאמי סטנדרט" החוקרת את פרשה היעלמו של ג'ואי דיאז, ראש ועד עובדי הנמל במיאמי.
היא נפגשת עם החוקר הפדרלי, אליוט רוזן (בוב בלבן) לשיחה והוא מניח על שולחן תיק חקירה ויוצא מהחדר.
מייגן מעיינת בתיק ומסתבר לה שקיימת חקירה נגד מייקל גלאגר (פול ניומן) בעל מחסן גדול למשקאות חריפים בנמל שהיה בסכסוך עם דיאז.
גלאגר מבקר בעיתון ודורש ממייגן לגלות את מקור המידע שלה אך היא מסרבת.
לגלאגר אין אליבי מספק לתאריך היעלמותו של דיאז.
הוא לוקח אותה לשייט ביאכטה שלו אך היא לא מגלה לו.
תרזה פארון (מלינדה דילון) היא ידידה של גלאגר.
היא עובדת כמזכירה בבית ספר קתולי ונפגשת עם מייגן.
היא אומרת לה שגלאגר היה אתה באותו זמן שלושה ימים בקליניקה רפואית שם עברה הפלה מלאכותית אבל מבקשת ממנה שלא לפרסם זאת כי זה יהרוס את קשריה עם משפחתה הקתולית האדוקה ויביא לפיטוריה.
מייגן לא עומדת בפיתוי ומפרסמת זאת כדי לעזור לגלאגר אבל לא חוזה את התוצאה.
תרזה מתאבדת על ידי חיתוך ורידי ידיה.
מייגן אכולת רגשות אשמה מגיעה לגלאגר אך הוא תוקף אותה.
היא מגלה לו שמקור המידע שלה עליו הוא אליוט רוזן.
גלאגר נפגש עם התובע המחוזי, קווין (דון הוד) ומציע לו עסקה שבה ימסור לו פרטים על היעלמותו של דיאז תמורת הפסקת החקירה נגדו.
קווין מכריז על זאת במסיבת עיתונאים ורוזן מחליט להשיב מלחמה נגדו.
בעזרת החוקר הפדרלי בוב וואדל (בארי פרימוס) הוא מגלה שגלאגר תורם אנונימי לעמותה למען מיאמי בראשה עומד קווין וכי גלאגר ומייגן מקיימים קשרים אינטימיים.
וואדל מזהיר את מייגן שתתרחק מהעניין אבל היא לא עומדת בפיתוי ומפרסמת בעיתון כי קווין שוחד על ידי גלאגר.
הפרשה מתפוצצת והתובע הכללי בוושינגטון די.
שולח את סגנו, ג'ון וולס (וילפורד ברימלי) לחקור את הפרשה.
בסוף הבירור הנוקב הוא מפטר את קווין ורוזן.
מייגן חוזרת לעיתון וכולם מסתכלים עליה בעיניים חשדניות.
עיתונאית אחרת נבחרת לסקר את הפרשה ולא ברור אם מייגן תוכל להמשיך בעבודתה בעיתון.
היא הולכת למרינה ונפרדת מגלאגר שיוצא לשייט ביאכטה שלו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפול ניומןמייקל גלאגרסיטונאי משקאות חריפיםסאלי פילדמייגן קרטרעיתונאיתבוב בלבןאליוט רוזןתובע פדרלימלינדה דילוןתרזה פארוןידידה של גאלגרוילפורד ברימליג'ון וולססגן התובע הפדרלידון הודג'יימס קוויןתובע מחוזיבארי פרימוסבוב וואדלסוכן פדרלי