tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתגובה פרצו עשרות ערבים זועמים לח'אן של כפר־סבא, הכו את יושביו היהודים, שברו ובזזו ציוד ולקחו בשבי שני שומרים יהודים, ראש השומרים אהרן אוסטרובסקי וחיים סוסנובסקי.
תגבורת שהגיעה מפתח־תקווה אחרי כמה שעות ניהלה משא ומתן עם נכבדי קלקיליה, בעקבותיו שוחררו השניים ואף שולמו פיצויים בגין הנזקים לרכוש.
ההתקפה עוררה התרגשות בארץ ישראל ובעולם היהודי, והוחלט להפוך את כפר סבא ליישוב קבע.
הבתים הראשונים נבנו בסיוע הלוואה מחברת עזרה של יהודי גרמניה בתוואי שכיום הוא רחוב הרצל.
הבתים הוסוו אז כרפתות בשל היעדר היתרי בנייה.
בין רוכשי הבתים היה משה נטע לוי, לימים מוכתר וחבר ועד המושבה.
בניית הבתים הסתיימה ב-1913, והיא הוכרה כמושבה בפני עצמה.
מלחמת העולם הראשונה ופרעות תרפ"א
מלחמת העולם הראשונה הייתה תקופה קשה לתושבי כפר סבא.
הטורקים החרימו בהמות-עבודה ויבולים, מעט מהתושבים גויסו לגדודי העבודה הטורקיים, חורשות האקליפטוסים נגדעו כדי לשמש חומר הסקה לקטרים ועל אלה נוספה מכת ארבה ב-1915, שפגעה קשה בכל הצומח.
באביב 1917 מצאו רבים מהמגורשים מגירוש תל אביב מקלט זמני בסוכות שבנו מעצי אקליפטוס בשולי המושבה כפר סבא.
חוסר התנאים הסניטריים גרם למגפות ורבים מהמגורשים מתו.
בבניין הח'אן הוקם בית חולים ארעי וצוות רפואי קטן ניסה לעזור כמיטב יכולתו.
ד"ר הלל יפה שבקר בכפר סבא בתחילת 1918 כתב ביומנו:
רבים מהפליטים מתו אלמונים והם קבורים עד היום בקבר אחים בסמוך לבית הקברות הצבאי של כפר סבא.
במשך כשנה שכנה כפר סבא על קו החזית בין הצבא הבריטי לצבא הטורקי, והיא נחרבה בהפגזות של שני הצדדים.
בספטמבר 1918 כשכבשו האנגלים את כפר סבא, היא הייתה הרוסה לחלוטין, בפעם השנייה תוך שמונה שנים.
חלק מהנפגעים היהודים היו פליטים מתל אביב ומפתח תקווה אשר צעדו לקראת הצבא הבריטי שהתקדם ממעברות הירקון לכיוון טירה, שהייתה מפקדת הצבא העות'מאני באזור.
הפליטים היהודים הרעבים באו לבקש מזון מהחיילים הבריטיים.
הבריטים חשבו אותם לחיילים טורקים שלבשו בגדים אזרחיים וירו בהם.
הניסיון לשקם את היישוב לאחר המלחמה לא עלה יפה.
במאי 1921 פרצו ברחבי הארץ פרעות תרפ"א.
ועד ההגנה בפתח תקווה שחשש ליישובים הקטנים כפר סבא ועין־חי (כיום כפר מל"ל), הסמוכים למתפרעים בקלקיליה, הורה על פינויים.
כשחזרו התושבים לכפר סבא כעבור כמה שבועות מצאו כי כל הבתים נבזזו והועלו באש.
ב-1922 חזר אלכסנדר נורדשטיין עם משפחתו לכפר סבא והיה הראשון מבין העוזבים שעשה זאת.
בהגיעם לאדמתם נאלצו לישון באוהל עד שאלכסנדר שיקם את הבית.
משפחת נורדשטיין חייתה בבדידות במקום מכיוון שרק ב-1923 הגיעו שאר המתיישבים מפתח תקווה החלו לבנות את כפר סבא בפעם השלישית והפעם לתמיד.
כפר סבא התפתחה באיטיות בתחילת שנות ה-20. משהתברר כי אדמותיה מתאימות לגידול פרי הדר הפך ענף ההדרים לענף הראשי שהחליף את השקדים, והחלה תנופת פיתוח.
בסוף שנות ה-20 היו במושבה כ-2,000 דונם של פרדסים.
בשנות ה-30 חלה התקדמות גדולה בעיר כשענף ההדרים היה הענף הכלכלי והמעסיק הראשי.
עד אמצע שנות ה-30 היו הפועלים שהועסקו בקטיף יהודים בלבד, אך בחורף 1934 נאלצו הפרדסנים להעסיק ערבים בשל מחסור בידיים עובדות.
ההסתדרות תבעה שעבודות הקטיף והאריזה יהיו בידי יהודים בלבד והעמידה משמרות מחאה בכניסה לפרדסים.
פרצו עימותים ומשטרת המנדט הבריטי אסרה כמה ממנהיגי הפועלים ביניהם פנחס קוזלובסקי, לימים פנחס ספיר.
בתחילת שנות ה-30, נסלל בכפר סבא הכביש הפנימי הראשון (רחוב השרון, לימים רחוב ויצמן), לקראת 1940 נסללו שני רחובות פנימיים נוספים רוטשילד והרצל ונרכש מגרש להקמת בית הספר העממי אוסישקין בקצהו הדרומי של רחוב רוטשילד.
בתקופת המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939 סבלו תושבי כפר סבא מהתנכלויות ערביי כפר סאבא הערבית והכפרים שמסביבה, במיוחד לעובדים בשדות ובפרדסים.
הערבים עקרו עצים ושרפו יבולים.
במיוחד סבל הקיבוץ רמת הכובש שהוקם צפונית מזרחית לכפר סבא.
רוב המבוגרים בכפר סבא השתייכו להגנה, שלצידה פעל גם סניף של האצ"ל, ומאוחר יותר גם של הלח"י.
במשך שנים נוהלה המושבה בידי שלושה "מוכתארים" שייצגו שלוש קבוצות: "האיכרים", "בעלי הבתים" ו"הפועלים".
מצב זה נמשך עד שבשנת 1937 הכריזו הבריטים על הקמת מועצה מקומית ממונה, שבה היה ייצוג שווה לכל הקבוצות.
שנים אלה גם סימנו תחילתה של תקופה ארוכה של שלטון תנועת העבודה במושבה.
היו בה שכונות מיוחדות למגורי פועלים, והתרכזו בה גרעינים של קיבוצי הכשרה שהכינו עצמם לעלייה על הקרקע.
ביניהם מקימי רמת הכובש, חפציבה, כפר ויתקין, אושה, דן, דפנה, רגבים, גברעם וחפץ חיים.
ב־1939 חיו בכפר סבא כ-3,000 איש ונערכו בחירות ראשונות למועצה שבהן זכתה הסתדרות העובדים לרוב מוחלט.
על אף מתחים חברתיים, הצטיינה כפר סבא בחינוך.
לא היו בה זרמי חינוך פוליטיים ו־20 שנה לפני חוק החינוך הממלכתי הלכו כל ילדי כפר סבא לבית ספר אחד (בית־ספר ע"ש אוסישקין הפועל עד היום).
בשנה זו גם נחנך בית הכנסת הגדול של היישוב בסמוך למבנה "הח'אן" (בניין העירייה כיום).
שנות ה-40 היו תקופת התפתחות והתרחבות בכפר סבא.
ב-1943 היו בה 3,630 תושבים ומשנה זו ואילך החלה כפר סבא לקלוט עולים מתימן, מלוב ומטורקיה וכן פליטים מן השואה.
את העולים קיבלה על עצמה לשכן חברת "חצרות הדר", חברה שהקימה המועצה המקומית.
החברה בנתה יחידות דיור ושיכונים חדשים לעולים ולבני כפר סבא שהשתחררו משרותם בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופה זו גם הוקם המוסד החינוכי אונים (1947).
בתקופת מלחמת העצמאות שכנה כפר סבא בקו החזית, ותושביה סבלו מהתקפות ערביי כפר סאבא הערבית, ביאר עדס ("באר העדשים", כיום בתחומי הוד השרון) וקלקיליה.
פועלים הותקפו בדרכם לעבודה בשדות והיו ניסיונות לנתק את התחבורה לרמת הכובש ולבית המדרש על שם ברל כצנלסון (כיום בית ברל).
מעט לפני הכרזת העצמאות נכבשו כפרים אלה על ידי חטיבת אלכסנדרוני במבצע מדינה, וביום קום המדינה, ה' באייר תש"ח (14 במאי 1948), היה כל השטח שממערב לקלקיליה בידי "ההגנה".
בהמשך המלחמה היו שמועות שלא התממשו על הכנות לתקיפת כפר סבא בידי כוחות סדירים עיראקיים וירדנים, ובלילה אחד אף היה חשש שצריך יהיה לפנות את המושבה.
שנות החמישים והשישים - מכפר לעיר
עם הקמת המדינה היו בכפר סבא כ־5,500 תושבים.
העיר קלטה עולים במהירות והוקמו השיכונים קפלן ויוספטל על מנת לקלוט את גלי העלייה מארצות ערב.
בשנת 1950 הקים חיל הנח"ל את קיבוץ ניר אליהו צפונית מזרחית לשכונות אלה על מנת לייצר רצף התיישבות יהודי ולמנוע המשך ההסתננויות.
שוב לא ניתן היה להסתפק בחקלאות בלבד כמקור תעסוקה יחיד בכפר סבא והוקם אזור תעשייה.
היובל נחגג בשורה של טקסים שבהם השתתף ראש הממשלה דוד בן-גוריון, הוצאת מעטפה מיוחדת של דואר ישראל וכתיבת המנון:
השנים שלפני מלחמת סיני היו סוערות מבחינה ביטחונית, וצה"ל הגיב בכמה פעולות תגמול.
הגדולה שבהן נערכה כנגד משטרת קלקיליה בליל 10 באוקטובר 1956. הכוח יצא מקיבוץ ניר אליהו ונתקל בהתנגדות עזה של הצבא הירדני.
בקרב נהרגו 18 מלוחמי צה"ל וכ־100 ירדנים.
ב-1956 נחנך בעיר מרכז רפואי מאיר שהחל את דרכו כבית־חולים לחולי ריאה.
עם סוף שנות ה-50 מעמדה של כפר סבא כמושבה לא הלם את המתרחש במציאות - הגידול הנמשך באוכלוסייתה הפך אותה למעשה לעיר, ולכן פנתה המועצה המקומית למשרד הפנים בבקשה לאשר לכפר סבא מעמד של עיר.
הבקשה אושרה, וכפר סבא הייתה רשמית לעיר ב־1 באפריל 1962. כראש העירייה נקבע מרדכי סורקיס, ששימש קודם לכן כראש המועצה במשך 11 שנים.
שני תהליכים אפיינו את צמיחתה של כפר־סבא בשנות ה-60: הראשון, הפיכתה לעיר מרכזית בשרון.
הוקמו בה הסניפים האזוריים של מוסדות כגון בית המשפט, המשטרה וסניפי רשות המיסים בישראל והמוסד לביטוח לאומי.
והשני, צמצום החקלאות בעיר והקמת מפעלי תעשייה כמקור תעסוקה עיקרי, כדוגמת "אלבר" לערגול מתכות ו"פקר פלדה".
עם־זאת, עדיין היו בסוף שנות השישים בעיר אלפי דונמים של פרדסים (כולל במרכז העיר) ושטחים לגידול ירקות.
בשנת 1961 נחנכה מסילת רכבת, שלוחה ממסילת חיפה-לוד, שעברה בסמוך לגבולה המזרחי של המושבה ונועדה לשינוע ארגזי תפוזים מבית האריזה יכין-חקל (כיום: מתחם אושילנד), ולשינוע פלדה ממפעל פקר פלדה (כיום: קניון G)
במהלך מלחמת ששת הימים הייתה כפר סבא בקו החזית.
תותחים ירדניים הפגיזו את השכונות קפלן ויוספטל, מטוסים ירדנים תקפו את מפעל "אלבר" ובהפצצה נהרגו ארבעה מעובדיו.
בקלקיליה הסמוכה הוצבו תותחים ארוכי טווח והם הפגיזו את תל אביב.
צה"ל כיתר את העיר הערבית והאש הירדנית השתתקה ב-6 ביוני.
ב-7 ביוני 1967 השתלט צה"ל על קלקיליה ורבים מתושבי כפר סבא, שהוסר מהם איום העיר השכנה, נהרו לראותה.
תהליך העיור של כפר סבא הואץ החל מסוף שנות ה-60, הבנייה הפכה צפופה ורבים מיוצאי גוש-דן עברו להתגורר בעיר.
בין השאר היו גם כמה קבוצות מאורגנות גדולות שעברו להתיישב בכפר־סבא, בהן קבוצה של קצינים מחיל הים שהקימו את שכונת חיל הים.
כפר סבא השתתפה בקליטת העלייה מברית המועצות של תחילת שנות השבעים ואף הוקם בה מרכז קליטה.
בשנת 1977 התגוררו בעיר כ-35,000 תושבים - כמעט כפול מכ־19,000 התושבים שהתגוררו בה בעת שהוכרזה לעיר 15 שנה לפני־כן.
היה ברור שגידול בלתי מבוקר יגרום לצפיפות בלתי רצויה ואיבוד הצביון כעיר קטנה טובלת בירק.
במסגרת התוכנית המכונה "התוכנית הרביעית" (שכן הייתה זו הפעם הרביעית בה הוכנה תוכנית מתאר לכפר סבא), נבנה מרכז עירוני חדש בין הרחובות ארבל וכצנלסון שכלל את היכל התרבות ומרכז עסקים וביניהם חיברה כיכר העיר.
מרכז שני המיועד לחינוך וספורט הוקם לאורך רחוב בן יהודה וכלל את קריית החינוך, אולמות ספורט, מגרשי אתלטיקה ואת האצטדיון העירוני.
החלטות נוספות שהתקבלו במסגרת התוכנית היו שבמרפסות הפתוחות של דירות המגורים ("מרפסות שמש") יהיו אדניות בנויות לפרחים ובבניינים המשלבים מגורים ומסחר חויבו הקבלנים לבנות אכסדרה עם קשתות לפני החנויות להגנה מפני גשם ושמש.
דגש מיוחד הושם על הגנים הציבוריים.
במסגרת התוכנית הופקעו שטחים והוקמה רשת נרחבת של גנים שנועדו להפריד בין הולכי הרגל לתחבורה.
ניתן כיום לחצות את כפר סבא בהליכה מצפון לדרום וממזרח למערב בכמה מסלולים בהם עוברים בגנים, פינות חמד ומגרשי שעשועים, כשמדי פעם יש לחצות רחובות לרוחבם בלבד.
על תכנון מחדש זה של העיר זכה קולודני בפרס רכטר לאדריכלות בשנת 1984.
הקרבה לעיר הערבית השכנה קלקיליה השפיעה על כפר סבא.
במשך שנים היו תושבי העיר נוהגים לבצע את קניותיהם בקלקיליה, מנהג שפסק עם פרוץ האינתיפאדה ב-1987, ומאז אין קשר בין שתי הערים.
במלחמת המפרץ הייתה לקרבה זו השפעה חיובית - בניגוד למקומות אחרים, רוב תושבי כפר סבא לא נטשו את העיר בשל האמונה כי העיראקים לא יכוונו טילים למקום כה קרוב לאוכלוסייה ערבית.
לעומת זאת, באינתיפאדה השנייה, סבלה כפר סבא מכמה פיגועי התאבדות שבהם נרצחו חמישה תושבים.
מאז תחילת המאה ה-21 מצויה כפר סבא בבעיה של שטחים לבנייה.
כל עתודות הקרקע הגדולות נוצלו ועיריית כפר־סבא מבקשת לצרף לתחומי העיר שטחים חקלאיים בצפון ובצפון-מזרח העיר.
בין היתר נעשה ניסיון לכלול בתחום כפר סבא את מכללת "בית ברל" ולהפוך בכך לעיר אוניברסיטאית.
במקביל, מגובשת בימים אלו "תוכנית אב אסטרטגית" לתכנון עירוני בכל תחומי החיים בעיר עד לשנת 2030.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלה בניית השכונה הירוקה, שכונה שנבנתה בבנייה ירוקה במערב העיר, בסמוך לסביוני הכפר, שכונת עלייה ושיכון ותיקים.
בשכונה נבנים, ומתוכננים להיבנות, כ-200 בניינים, אשר יאכלסו כ-20 אלף איש.
הגירה שלילית ומיעוט ילודה הביאו בשנת 2025 לירידת מספר התושבים ממאה אלף, דבר שהביא לאיבוד מעמדה של כפר סבא כ"עיר גדולה", והסרתה מרשימת הערים הגדולות בישראל של הלמ"ס (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה), לראשונה בישראל.
שכונות מזרח העיר הוקמו בסביבת כפר סבא הערבית, שנודעה גם כ"נבי ימין".
כבר בשנת 1949 התיישבו בבתים שנותרו מכפר סבא הערבית כ-100 משפחות מיוון, טורקיה, עיראק, איראן וצפון אפריקה, שהיוו את הבסיס להקמת מושב נווה ימין.
באמצע שנת 1950 עברו רוב התושבים לבתים שהוקמו במושב נווה ימין, אך בכפר סבא הערבית נותרו 19 משפחות שנדחו מהצטרפות למושב בטענה של אי התאמה חברתית.
בשנת 1952 הוקם שיכון קפלן למפוני מעברת כפר סבא, ובשנת 1962 הוקם שיכון יוספטל.
בשנת 1965 נסלל כביש חיבור ישיר בין שכונות מזרח העיר ורחובות הגליל ובן יהודה במרכז כפר סבא.
מני אז הוקמו שכונות נוספות שנועדו לחבר את שכונות מזרח העיר אל מרכז כפר סבא.
קפלן - את הרעיון להקים את השכונה העלה פנחס ספיר באמצע 1950. לצורך כך הוא ביקש מהממשלה להעביר לידי כפר סבא את האדמות הנטושות ולהלוות לה את הכספים הדרושים.
אבן פינה לשכונה הונח על ידי דוד בן-גוריון ביולי 1951. השכונה הוקמה ב-1952 כשכונת בתים פרטיים של 28 מ"ר מצפון לכפר סבא הערבית, לצורך שיכון אנשי מעברת כפר סבא.
הבתים כללו חדר וחצי ומטבחון.
שירותי שדה ומקלחת היו מחוץ לבתים.
בתחילה לא רצו אנשי המעברות לעבור לשכונה בגלל הדרישה שירכשו את הבתים במחיר שנראה להם יקר יחסית לאיכות הבתים, אך בתחילת נובמבר 1952 החלו הראשונים לעבור לשכונה.
לאחר פינוי מעברת כפר סבא בראשית 1953 ופיזור תושביו ברחבי ישראל, פנו רבים מתושבי המעברה בבקשה להיכנס לשכונה.
באוגוסט 1953 היו בשכונה בין 350 ל-500 יחידות דיור.
בשנת 1954–1955 התלוננו התושבים על מחיר הקנייה והשכירות הגבוה לטעמם עבור הבתים, תוך ציון שאין בבתים ביוב וחשמל.
בשנת 1955 התריע משרד הבריאות על המצב התברואתי הירוד בשכונה.
בשנת 1959 הושג פשרה בין חברת חצרות הדר שהקימה את הבתים והמתיישבים על ערך הבתים והשכונה הועברה, בספטמבר 1960, לאחריות עמידר, שהתחייבה להוסיף חדר לבעלי משפחות גדולות ולהתקין מערכת ביוב בבתים.
עם השנים הרחיבו התושבים את בתיהם.
השכונה מאופיינת בבנייני שיכונים ישנים לצד בתים פרטיים חדשים.
יוספטל - השכונה הוקמה על ידי משרד העבודה והסוכנות היהודית ונועדה לכלול 1,000 יחידות דיור.
הבנייה החלה באמצע 1962 ולאחר פטירתו של גיורא יוספטל, נקראה על שמו.
השכונה מורכבת משיכוני רכבת בבנייני קומות ואזבסטונים.
בתחילת מלחמת ששת הימים הופגזה על ידי הלגיון הירדני.
בשנות ה-70 הייתה שכונת עוני של יוצאי צפון אפריקה ורומניה.
ביוני 2021, הכריזה עיריית כפר סבא על תוכנית פינוי בינוי מקיפה של השכונה.
התוכנית תכלול אלפי יחידות דיור חדשות, שטחים ירוקים, מבני מסחר ומבני ציבור לרווחת התושבים.
גבעת אשכול - הוקמה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 ואוכלסה במקור בעיקר על ידי עולים מרוסיה בימי העלייה מברית המועצות בשנות ה-70.
בית ונוף - נמצאת בין שכונת קפלן לשכונת גני השרון.
גני השרון - מכונה שכונת תשלו"ז על ידי תושבי העיר והשכונה, בניינים צמודי קומות, בני 3–5 קומות, שהוקמו בשנות ה-90 של המאה ה-20. קרובה לפארק כפר סבא ולספורטק כפר סבא.
כפר סבא הצעירה - מכונה "שכונת האוניברסיטה" על ידי תושבי העיר והשכונה.
בשכונה קיימים בניינים בני 8-9 קומות.
השכונה הוקמה בשנים 2005-2015. חלק מהשכונה הוקצתה לדור המשך כפר סבאים.
השכונה קרובה לפארק כפר סבא ולספורטק כפר סבא.
בכניסה לשכונה נמצא קאנטרי קלאב כפר סבא.
הדרים - מחולקת לשני תת-שכונות: הדרים החדשה והדרים הישנה.
הוקמה בתחילת שנות ה-90. השכונה מאופיינת בבתים פרטיים ובניינים נמוכים, בשכונה פארק גדול ובית ספר יסודי.
שכונת אבו סנינה - הוקמה בשנת 1948, כאשר משפחת אבו סנינה ברחה בעקבות מלחמת העצמאות מהכפר אג'ליל, במקום שבו שוכן כעת מתחם הסינמה סיטי, המרכז המסחרי "רב מכר" ומחנה גלילות, למזרח כפר סבא.
אבי המשפחה, סברי אבו סניינה, רכש את הקרקע עליה הוקמה השכונה בשנת 1936. אף על פי שהשכונה נמצאת בתחום השיפוט של העיר כפר סבא, בצמוד לאזור התעשייה החדש, את אספקת החשמל מקבלים התושבים מקלקיליה, את המים הם שואבים מבאר ואת שירותי החינוך מספקת ג'לג'וליה.
השכונות שמדרום לרחוב ויצמן הוקמו החל משנות ה-30 בטווח שבין רחוב תל חי במזרח וסוקולוב במערב.
בשנת 1945 הוקמה שכונת מאוריציוס, ממזרח לרחוב תל חי.
בהמשך הוקמו גאולים ותקומה במזרח ודגניה ו"עובד בן ציון" ממערב לסוקולוב.
שכונות הפועלים א' - ד' - הוקמו על ידי קופת מלווה וחסכון בשנים 1933–1935. המתיישבים בשכונות א' וב' התארגנו לקביעת תקנון והגרלת מגרשים בשנת 1933. הגרלת המגרשים של שכונה ד' התקיימה ביולי 1934. ארבע השכונות יחד כללו בשנת 1936 163 בתים על 170 דונם.
מאוריציוס - הייתה שכונה שהוקמה על ידי מועצת כפר סבא בשנת 1945 כיוזמה ראשונה בארץ ישראל להקמת שיכונים על ידי המועצה המקומית.
בשלב ראשון נבנו חמישה בתים שכללו עשרים יחידות דיור.
הבתים הושכרו למעפילים שהגיעו באמצע 1946 ובהם כאלו שהגיעו ממקום גירושם במאוריציוס.
בשנת 1949 הוספו לשכונה עוד 28 יחידות דיור.
בסוף שנות ה-90 בוצע בשכונה תוכנית של פינוי בינוי שהמיר יחידות דיור קטנות בפרויקט דיור מוגן לתושבים הקשישים ובארבעה בניינים, בהם כ-54 יחידות דיור.
השכונה החדשה נקראה פרויקט "רמות העיר".
מפ"ם - שכונה של חברי מפ"ם
ראשונים - מאופיינת בבניינים חדשים (שנות ה-90 ואילך) לצד בתים פרטיים ובנייני שיכונים.
בשכונה בית-ספר יסודי "יצחק שדה" המשרת את כיתות א-ו, של שכונת ראשונים, גאולים, תקומה ומרכז העיר (עד רח' הרצל).
בקצה השכונה ממוקמת תחנת הרכבת כפר סבא נורדאו
גאולים - החלה כמעברה בשנת 1950, שנקראה "מעברת כפר סבא", עם בה התיישבו עולים ממזרח וממערב.
השכונה מאופיינת בבתים פרטיים (בתחילת דרכה: בתי סוכנות עם משקי עזר).
השכונה ממוקמת ליד בית הקברות הישן (גאולים) הצמוד לכביש המהיר 531.
דגניה - שכונה קטנה מצפון לכפר מל"ל ליד חטיבות הביניים "משה שרת" ו"זלמן שזר" וגובלת בכביש 402.
תקומה - שיכוני רכבות שהוקמו בשנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי שיכון ופיתוח.
החל משנות ה-90 נעשים ניסיונות לבצע בשכונה פינוי בינוי.
אלי כהן - השכונה הוקמה בשנות ה-50, מאופיינת בבנייני שיכוני רכבות ישנים.
בתחילת שנות ה-60 הוקם בשכונה מרכז נוער קהילתי.
קרויה על שם המרגל הישראלי אלי כהן.
רובו של מרכז העיר בכפר סבא עובר דרך רחוב ויצמן והוא גריד עירוני רציף עם רחובות, גינות ושבילים שחוצים אותו שתי וערב ולכן אין בו חלוקה ברורה לאזורים מובחנים.
השכונות מובחנות בעיקר על ידי מועד הקמתן:
חצרות הדר - הוקמה בשנת 1950. השכונה הייתה הראשונה בה הוקמו בתים עם שתי קומות: קומת שירות למטה ושני חדרים למעלה.
"מזרחי" או "משכנות" - שכונה של הפועל המזרחי.
השטח להקמת אחד הפרויקטים נרכש בשנת 1946. השיכונים נבנו בהדרגה על ידי חברת משכנות.
כיסופים - השכונה נבנתה בשנות החמישים, מתן מענה לעליה הגוברת מארצות אירופה וממדינות המזרח.
מצקין - השכונה הוקמה בראשית שנות ה-50 על שטח פרדסו של חיים מאיר מצקין.
בשנת 1960 הותקן בשכונה טלפון ציבורי.
בשנת 1965 נחנך בית הנוער העובד בשכונה
בשנות ה-30 התפתחה כפר סבא דרומה בהקמת שכונות הפועלים, וצפונה.
בשנת 1937 הוקמה שכונת אליעזר בריחוק מה מהמושבה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחל בהתפשטות אל השטח ממערב לרחוב כצנלסון של היום.
אליעזר - הוקמה כשכונת פועלים ה' מצפון מערב לכפר סבא, בצמוד, ממזרח, לכביש הראשי לכיוון רמת הכובש.
השכונה הוקמה על 200 דונם של הקרן הקיימת שנרכשו מתרומה בסך של 7000 פאונדס של אליעזר לנדאו מסולסברי ברודזיה.
השטח חולק ל-90 חלקות של 2-דונם ו-25 חלקות של דונם.
בשלב שני, הוקמו עוד 50 בתים.
השכונה תוכננה על ידי אריה שרון והוקמה על ידי סולל בונה.
חלק מהשכונה השתייכה למחוז טולכרם של ארץ ישראל, מחוז שונה מזה לה השתייכה כפר סבא ועל כן השכונה לא השתייכה מוניציפלית לכפר סבא.
באוגוסט 1948 סופחה השכונה לכפר סבא.
עם זאת, המשיכו ענייני השכונה להתנהל על ידי ועד השכונה.
שבזי - השכונה הוקמה בשנת 1944 בצמוד לשכונת אליעזר, ממערב לכביש לרמת הכובש, עבור עולים מתימן וטורקיה.
מפני שהבנייה נעשתה במהלך מלחמת העולם השנייה, נבנו הבתים ללא ברזל.
38 משפחות ראשונות התיישבו בבתים דו-משפחתיים, שכללו כל אחד חדר אחד ומטבח, ושטח של דונם למשק עזר.
בתחילה נודעה השכונה כ"שכונת התימנים".
מעוז - שכונת מעוז (או "למפרט") גובלת עם קריית ספיר ממערב.
בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 ניטע על שטח של 218 דונם פרדס בבעלות של שלמה למפרט מארצות הברית.
הפרדס הקפיד על עבודה עברית ויחס טוב לפועליו.
בשנת 1941 הוחלט על עקירת הפרדס, במה שהעלה האשמות בין ימין לשמאל על הגורמים להחרבת רכוש יהודי.
בשנת 1947 נבנה על שטח הפרדס, על ידי סולל בונה כקבלן ביצוע, שיכון למפרט עבור משוחררי הבריגדה היהודית.
בתי השכונה נבנו מבלוקים, באיכות גבוהה.
בשנת 1966 הוקם בשכונה, בפינת רחובות המעפילים וויצמן, בניין בן שמונה קומות, הראשון בגובה כזה בכפר סבא.
בשנת 1951 הוקם בשכונה גן המגנים.
אקרמן - הוקמה בסוף שנות ה-40
סירקין - הוקמה בשנת 1948.
שיכון עלייה - הוקם בראשית שנות ה-50 על ידי משרד העבודה.
בינואר 1950 דובר על הקמת 500 יחידות דיור לעולים חדשים בלבד.
בשנת 1963 נקבע שהשכונה תקרא על שמו של הנשיא יצחק בן-צבי.
ותיקים - רישום ותכנון לקראת הקמת השכונה, עבור כ-40 יחידות דיור לפועלים ותיקים, התקיים בסוף שנת 1949. 80 בתים ראשונים היו לקראת גמר בנייה במאי 1950 ובאוגוסט 1950 הוגרלו הבתים בין הנרשמים.
סביוני הכפר - הוקמה במהלך שנות ה-90 על אזור בו היו אדמות חקלאיות, אופיינה בתכנון מודרני, שכולל רחובות הולנדיים עם גן קדושי קהיר - גן שעשועים גדול שנמצא במרכז ומשמש את תושבי השכונה.
רוב המבנים הם בני 3 קומות, והם כוללים 6–9 דירות, במגוון גדול של סוגים, כולל דירות רגילות, של 6-3.5 חדרים, דופלקסים ודירות גן.
סביוני כפר גובלת בשכונת סירקין מצפון, שכונת שיכון ותיקים מדרום ובבית חולים מאיר הנמצא ממזרח לשכונה, בצידה המערבי נבנתה מאוחר יותר השכונה הירוקה.
השכונה הירוקה (או כפי שהיא מכונה "כפר סבא הירוקה") - הוקמה במאה ה-21, גובלת בשכונת סביוני הכפר ממזרח, היא תוכננה על ידי ראש העיר יהודה בן חמו וסגניו כחלק מפרויקט חידוש העיר והגירת זוגות צעירים.
בשכונה ישנם שני אזורים: 60 - הקרוב יותר למרכז העיר ובית חולים מאיר, 80-הקרוב יותר לקניון הירוקה, רעננה, וליציאה המערבית מהעיר.
בשכונה ארבעה בתי ספר יסודיים וחטיבת ביניים אחת.
באזור 80 קיימים שני אזורי מרכז מסחריים המשמשים את תושבי השכונה.
השכונה היא אחת מהגדולות בכפר סבא ונחשבת יוקרתית ומבוקשת.
נבי ימין - מבנה קבר מן התקופה הממלוכית השוכן במזרח העיר באתרו של יישוב קדום.
הקבר מיוחס לבנימין בן יעקב ומושך אליו מתפללים יהודים רבים.
מעבר לכביש, אל מול נבי ימין נמצא מבנה קבר נוסף.
הח'אן – מבנה שהוקם בשנת 1906 ונהרס שלוש פעמים.
כיום שוכנים בו משרדים של עיריית כפר סבא.
בסמוך לו שני עצי אקליפטוס שניטעו לפני כ-100 שנה והבאר הראשונה של כפר סבא.
גן הזיכרון – במתחם נמצאים גם בית הקברות הצבאי וחלקת קבורה לחללי הגירוש הטורקי - פליטי תל אביב, שרובם נקברו אלמונים.
גן מנשה - גן בצפון-מערבה של העיר ובלבו גבעה שעליה נטועים עצים גדולים בני כ-90 שנה.
הברון פליקס דה מנשה רכש את הפרדס עליו ניצב הגן בשנת 1936, ותכנן להקים במקום את ביתו.
עד שבנה אותו נטע בו גן גדול, אך הבית לא הוקם מעולם, והגן הפך לאחד הגנים הפרטיים הגדולים ביותר בארץ.
בית הפועלים עמל - בית הפועלים עמל ברחוב בן-גוריון מספר 57 הוקם ב-1936 עת פרוץ המאורעות, לאחר שהעיר נחרבה שלוש פעמים.
הקמתו נועדה לסמן את האחיזה האיתנה בשטח.
התכנון הופקד בידיו של האדריכל הצעיר אריה שרון, בוגר בית הספר באוהאוס.
כל התושבים התגייסו לעבודות הבנייה, תרמו מכיסם לבנים וכ-300 ימי עבודה.
הבניין מאופיין בשפה פונקציונלית-מודרניסטית והאולם מכיל 800 מקומות ישיבה.
מיד עם חנוכתו באוגוסט 1937 נהפך הבניין למוקד חשוב של אסיפות שמשכו אליהן את כל הצמרת הפוליטית.
לאורך השנים חגגו בתי הספר את טקסיהם וחגיהם באולם ותיאטרונים העלו בו הצגות.
ב-1954 נבנה אגף נוסף בקדמת המבואה שכלל מזנון וקופות כרטיסים והמקום שינה ייעודו לקולנוע.
ב-2003 נמכר עמל, בסכום מגוחך, בידי ההסתדרות, לחברת האחים אליהו, ומאז הוא נטוש.
סביב הקולנוע יש גינה אשר תוכננה על ידי חתן פרס ישראל, מתכנן הגנים ליפא יהלום.
נחל הדס - נחל הזורם מדרום ליישוב ומהווה את אחד מיובליו של נחל קנה ולאחר מכן נחל הירקון.
על אף שהנחל מוזנח ומוזרמים בו מי קולחין, הצמחייה הגדלה סביבו מהווה בית גידול ייחודי לאזור.
בית ספר אוסישקין - מבנה בית ספר שתוכנן על ידי האדריכל חתן פרס ישראל אריה שרון בסגנון הבינלאומי בשנת 1941.
האנדרטה לנופלי קלקיליה – אנדרטה לזכר 18 חיילי צה"ל שנהרגו בפעולת התגמול שהתבצעה ערב מלחמת סיני בלילה של 11 באוקטובר 1956. בפעולה פוצצה משטרת קלקיליה, אך כוח החסימה של הצנחנים שהתמקם על התל של חירבת צופין התגלה על ידי הירדנים וכותר, ובניסיון לחלצו נפלו קורבנות רבים משני הצדדים.
האנדרטה הוקמה בכניסה לאזור התעשייה, ברחוב ויצמן, בצד הכביש המוביל לקלקיליה.
האנדרטה עשויה מסלע עליו חקוקות המילים מספר תהלים קכז :כחצים ביד גבור כן בני הנעורים ושמות הנופלים בפעולה.
קריית ספיר – במבנה שתוכנן על ידי האדריכל מרדכי בן חורין שוכנים:
מוזיאון ארכאולוגי פעיל - ממצאים ארכאולוגיים וקטעים מרצפות פסיפס שנמצאו בחפירות באזור כפר סבא.
המוזיאון מפעיל גם את הגן הארכאולוגי בתל כפר סבא העתיקה (שכונת הדרים בכ"ס), שם נערכת פעילות ייצור שמן והפקת יין במתקנים משוחזרים.
המוזיאון גם יזם את הקמת שביל הראשונים – שביל הליכה העובר בארבעה עשר אתרים היסטוריים בעיר.
אולם הראשונים - חדר תצוגה שבו ניתן לראות תעודות וקטעי עיתונות, המציגים יחדיו את סיפורה של המושבה כפר סבא.
צילומים מוגדלים של ראשוני כפר סבא מרוכזים באמצע החלל.
פארק כפר סבא - פארק גדול במזרח כפר סבא המשתרע על פני שטח של 250 דונמים וגובל עם אצטדיון לויטה.
בפארק משטחי דשא נרחבים, בריכה אקולוגית, מצפור, מגרש משחקים לילדים ופטנק, מגרש החלקה לגלגיליות, בית קפה, מבוך עצים ועוד.
בפארק מפוזרים פסלי ברזל של האמן ניצן יואל אבידור.
קניון ערים - קניון עירוני פתוח הממוקם במרכז העיר.
בקניון חנויות רבות, מדשאה גדולה ורחבה המארחת פעילויות מגוונות במועדים ובחגים.
גן נפגעי הטרור - לזכר שלושה תושבי כפר סבא שנרצחו בפיגועי טרור.
בגן נמצא פסל של נערה לזכר נועה אורבך, תלמידת תיכון, שנרצחה על ידי מחבל פלסטיני ב־17 במרץ 2002. הפסל הוא נובויה ימגוצ'י, תושב עין הוד.
ועדת ההיגוי של הוועידה הבינלאומית והתערוכת קלינטק מקיימת בכל שנה את תחרות עשר הרשויות המקומיות ה"ירוקות".
כפר סבא בולטת בכך שנבחרה על ידי הוועדה במשך חמש פעמים רצופות.
בתחילת 1923 הובא לראשונה מורה לכפר סבא, עוד טרם היה מבנה מוכן לבית הספר.
לאחר ארבעה חודשים עזב המורה ובשנה שלאחר מכן נעשה מאמץ לסדר בית ספר בהנהלת הוועד הלאומי.
באוקטובר 1932 פרשה קבוצת הורים שלא היו מרוצים מהחינוך בבית הספר במושבה והם הקימו בית ספר נפרד, בו למדו כ-60 תלמידים.
בנוסף, היה במושבה בית ספר של המזרחי.
במהלך שנות ה-30 סבל בית הספר העממי בכפר סבא מקשיים תקציביים ובמרץ 1935 אף נסגר בית הספר על ידי מחלקת החינוך לזמן מה משום שוועד המושבה לא העביר אליה תקציבים.
לבית הספר לא היה מבנה קבע והלימודים התנהלו בצריפים.
החינוך בכפר־סבא היה ידוע במשך שנים רבות באיכותו ובאחוז הגבוה של המסיימים לימודי בגרות בהצלחה.
בשנת 2011 הייתה כפר סבא מקום 20 בישראל באחוזי השלמת הבגרות עם 76.3%.
בשנת 2007 היו בעיר שישה-עשר בתי ספר יסודיים, שבע חטיבות ביניים ואחד-עשר בתי ספר תיכוניים.
בתי הספר התיכוניים של כפר־סבא משרתים גם את היישובים הקהילתיים כוכב יאיר, צור יגאל, כפר מל"ל, שדה ורבורג, נירית, מתן, מעלה שומרון, אלפי מנשה ועוד.
כפר־סבא קרובה לשני מוסדות להשכלה גבוהה: מכללת "בית ברל" והקמפוס של "האוניברסיטה הפתוחה" ברעננה.
בית החינוך ע"ש זלמן שז"ר פועל ביחד עם הפועל כפר סבא לפיתוח דור חדש של שחקני כדורסל.
עיקר הפעילות התרבותית של כפר־סבא מתרכזת ב"קריית ספיר".
באחד, "היכל התרבות העירוני" בתכנון האדריכל זוכה פרס ישראל אריה אלחנני, מתקיימים מופעי תיאטרון, מוזיקה ומחול במסגרת מפעל מינויים, ושוכנים בו הספרייה העירונית, חדרי העיון למבוגרים, אתר ההנצחה לבני כפר־סבא שנפלו במלחמות ישראל (יד לבנים) ואולם הראשונים המוקדש לתולדות כפר־סבא.
היכל התרבות שופץ ונפתח מחדש בשנת 2014. במבנה השני במקום, אשר תוכנן בשנת 1973 על ידי האדריכל מרדכי בן-חורין, שוכנים אודיטוריום למופעים בהיקף קטן יותר (נחנך ב-1976), המוזיאון הארכאולוגי של כפר־סבא, הקונסרבטוריון העירוני, ספרייה וחדר העיון לילדים, וכן אולם ספורט.
תזמורת כלי הנשיפה כפר סבא, בניצוחו של נחמן יריב
המקהלה הקאמרית כפר סבא, בניצוחו של אהרון חרל"פ
התזמורת הקאמרית כפר סבא "סולני ישראל", בניצוחו של בנימין יוסופוב.
החל משנת 1980 פועל מוזיאון כפר סבא.
בכפר סבא מספר אולמות ספורט בבתי הספר ובקריית ספיר, אבל עיקר פעילות הספורט העממי והתחרותי מרוכזת לאורך הציר הצפוני של העיר, רחוב בן-יהודה.
לאורך הרחוב וסביבו מצויים ממערב למזרח אולם הספורט ובריכת השחייה בבית ספר אונים, מגרשי אתלטיקה, המטווח העירוני, הקאנטרי קלאב, אצטדיון לויטה (אצטדיון הכדורגל העירוני) והספורטק.
רחוב בן-יהודה עצמו הוא מסלול פופולרי להליכה ספורטיבית.
קבוצת הכדורגל של הפועל כפר סבא היא אחת הקבוצות הוותיקות בישראל ומשחקת בליגת העל.
בארון הגביעים של הקבוצה צלחת אליפות אחת ושלושה גביעי מדינה.
קבוצת הכדורעף של הפועל כפר סבא משחקת בליגת העל.
זכתה באליפות אחת, ובשלושה גביעי המדינה.
קבוצת הכדורסל של הפועל כפר סבא משחקת בליגה הלאומית (הליגה השנייה).
קבוצת הכדורגל של "כפר סבא 1928 של האוהדים" היא קבוצת אוהדים המנוהלת על ידי אוהדי הפועל כפר סבא אשר מאסו בניהולו של הבעלים הנוכחי יצחק שום, משחקת בליגה ב' (הליגה הדרומית)
קבוצת הכדורגל של בית"ר כפר סבא היא קבוצה שמשחקת בליגה ב' (הליגה הדרומית).
קבוצת הכדורגל "הפועל עליה כפר סבא" היא אקדמיית כדורגל אשר מפתחת שחקני כדורגל צערים.
קבוצת הפוטבול "כפר סבא הוקס" המשחקת בליגת התיכונים של הפוטבול הישראלי.
מועדון הקשתות "קשתי כוכב השרון" פועל במטווח העירוני.
בכפר סבא נמצא גם אחד מהסקייטפארקים הגדולים בארץ, העשוי מבטון שנבנה בשנת 2011.
בכפר סבא שני אזורי תעשייה ואזורי מסחר ספורים.
באזור התעשייה הוותיק שוכנים בין היתר מפעלי תעשייה כדוגמת "טבע", "סימונס" והמרכז של ערוצי הלוויין "yes", אזור "עתיר ידע" במזרח העיר משמש לתעשיית היי־טק.
אזורי המסחר נמצאים לאורך רחובה הראשי של כפר־סבא, רחוב ויצמן, במרכז הקניות בסמוך לכיכר העיר, "קניון ערים" שבעבר פעלה בו רשת בתי קולנוע גלובוס מקס, ובאזורי התעשייה שם הוקמו קניונים וחנויות ענק.
בשנת 2009 נפתח בקצהו המזרחי של רחוב ויצמן, מרכז קניות "G", וב-2015 נפתח בו מתחם קולנוע מרשת "סינמה סיטי".
ב-2014 נפתח "קניון כפר סבא הירוקה" ליד מחלף כפר סבא רעננה צפון וב-2016 נפתח קניון "אושילנד" באזור "עתיר ידע", ובו רשת הקולנוע הוט סינמה.
כפר סבא שוכנת בין שני צירי תחבורה עיקריים.
כביש מספר 4 ממערב וכביש חוצה ישראל (כביש מספר 6) ממזרח.
בין שני צירים אלה נסלל כביש רוחב מספר 531 המאפשר כניסה נוחה לתוך העיר מדרום.
תחנת הרכבת הראשונה באזור כפר סבא הוקמה בתחילת המאה ה-20 במזרח העיר על מסילת הרכבת חיפה-ירושלים (המסילה המזרחית) והייתה ידועה בשם תחנת הרכבת אייל או תחנת הרכבת קלקיליה.
ב-1959 הוחלט על הקמת שלוחת רכבת חדשה מהמסילה המזרחית לאזור התעשייה כפר סבא, במטרה לשרת את המפעלים "סולפק" לערגול ברזל, המחסנים המרכזיים של מועצת שיווק הבטנים ואת בית האריזה של החברה לעיבוד תוצרת חקלאית יכין-חק"ל.
טקס החנוכה הרשמי של השלוחה ובית האריזה נערך ב-19 בינואר 1961.
בסוף 1990 הועלתה הצעה חליפת, על הקמת קו המבוסס ברובו על תוואי מסילות הברזל הקיים עד כפר סבא בלבד, כפתרון זמני עד הקמת התוואי המלאה.
במסדרת תוכנית זו הוקמו שתי תחנות רכבת המשרתות את תושבי העיר.
שתיהן שוכנות בין מסלוליו של כביש 531, בתחום השיפוט של הוד השרון בקרבת גבולה עם כפר סבא: תחנת הרכבת כפר סבא בקצה רחוב נורדאו בכפר סבא ותחנת הרכבת הוד השרון ברחוב סוקולוב בקטע המחבר בין שתי הערים.
תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו נפתחה ב-13 באפריל 2003. תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב נפתחה ב-2 בספטמבר 2006.
במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה צפויה להיפתח תחנת הרכבת כפר סבא צפון בשנת 2026.
רכבת קלה ומערכת אוטובוסים מהירה
כחלק מהמערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב תוכננו שני קווים באזור כפר סבא:
הקו הוורוד - קו מערכת אוטובוסים מהירה (BRT) רוחבי, חוצה שרון ממזרח למערב, שיעבור מכפר סבא, דרך רעננה עד הרצליה.
הקו הצהוב - קו רכבת קלה שהיה אמור לחבר את כפר סבא, הרצליה, רמת השרון והשכונות הצפוניות של העיר תל אביב עם הערים רמת-גן, בני-ברק, גבעתיים והשכונות הדרומיות והמזרחיות של העיר תל אביב.
אורכו של הקו תוכנן להיות 34 ק"מ והוא תוכנן לכלול 50 תחנות במפלס הקרקע בלבד.
תחילה קוצר תוואי הקו הצהוב כך שהוא לא יגיע עד כפר סבא וב-2016 בוטל הפרויקט כולו לטובת הקמת רכבת תחתית.
בעתיד אמור לעבור בעיר קו m1 של מטרו המקודם על ידי נת"ע ואמור לכלול 5 תחנות.
סמל העיר כפר סבא משקף את אופייה של העיר.
במרכז הסמל מופיע הח'אן שהוא המבנה הראשון בכפר סבא, ומשמש כיום את עיריית כפר סבא.
לצידו של הח'אן במרכז, נטועים שני עצי האקליפטוס שניטעו בשנת 1906. בסמל משולבים זה לצד זה מבני תעשייה, מבני מגורים ועצי הדרים אשר אפיינו את כפר סבא במשך שנים רבות.
הסמל עוצב על ידי יעקב אבוקאי בשנת 1953.
אליהו אוסטשינסקי (1937 - 1939) – מוותיקי האיכרים במושבה.
כיהן כנשיא המועצה הממונה של כפר־סבא ללא זכות הכרעה.
סורקיס שכיהן כראש מועצה וכראש העירייה הראשון של כפר־סבא.
פרש ממפא"י בשנת 1965 והיה מראשי רשימת רפ"י.
מעשה זה לא התקבל בעין יפה בקרב תושבי העיר.
לא עמדה לסורקיס זכות ראשונים והוא נכשל בבחירות לעירייה שנערכו בשנת 1965.
אחראי לעיצוב דמותה המודרנית של כפר־סבא.
בשנת 1982 נפטר גלר במהלך ישיבת מועצת העיר.
לאשתו, טובה גלר, הוענקה אזרחות כבוד בחודש דצמבר 2005.
החליט לא להשתתף בבחירות 2003.
יהודה בן חמו (2003 – 2018) – זכה בראשות העירייה בסיבוב בחירות שלישי.
בפברואר 2018 התפטר עקב כתב אישום אשר הוגש נגדו.
כפר כמא (באדיגית (צ'רקסית): Кфар Кама; תעתיק נוסף לשם: כפר-קמה) היא מועצה מקומית צ'רקסית במחוז הצפון שבישראל.
הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1950. כפר כמא הוא אחד מ-2 הכפרים הצ'רקסיים היחידים בישראל, כשהשני הוא כפר ריחאניה שבגליל העליון.
כל תושבי הכפר הם צ'רקסים שמוצאם מהרי הקווקז, ודתם היא האסלאם.
תושבי הכפר נמנים עם השפסוגים, אחד מ-12 השבטים הצ'רקסים.
כפר כמא שוכן בסמוך לכביש 767 (כביש כפר תבור-כנרת).
הכפר הוקם כחלק מקבוצה גדולה של יישובים צ'רקסיים שהוקמו בשולי הארץ הנושבת באזור הגולן (עם מרכז בקוניטרה), בירדן (שם יישבו בין השאר את עמאן), בכפר כמא (שגבל באזור התבור שהיה בשליטת השבט הבדואי א-סבייח), בריחאניה, ובשטח שלימים הוקמה בו חדרה.
על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בכפר 660 תושבים ושטחו מנה 8,819 דונמים.
בשנת 1960 חובר הכפר לרשת החשמל הארצית.
בדצמבר 2022 נכנס הכפר ל"רשימת הכפרים התיירותיים שמומלץ לבקר בהם" של ארגון התיירות העולמי.
המסגד הגדול בכפר, היחיד לעת עתה, משרת את תושבי היישוב.
המסגד בולט במראהו ממסגדים אחרים בשל צריחו המתומן ושילוב אבני הבזלת בקירות החיצוניים בשיטת האבלק.
מראהו מזכיר במידה רבה את המסגד הצ'רקסי בעמאן (מסגד אבו דרוויש).
המסגד הראשון של היישוב בלט גם הוא בזכות צריחו המרובע.
האזור המכונה כיום "הכפר הישן" בנוי בסגנון צ'רקסי ישן בו חצרות הבתים צמודים ובעלי קיר משותף שדלת פנימית מחברת בין החצרות.
הבתים נבנו מסביב למסגד והרחובות צרים.
סגנון בנייה זה נועד בעיקר למטרות הגנה במקרה של תקיפת היישוב.
בכפר פועל המרכז למורשת הצ'רקסית.
החל מראשית עשור השני של המאה ה-21, מדי שנה בחודש יולי מתקיימת בכפר פעילות במסגרת פסטיבל "כפר ביקרתם", בו נחשפים הכפרים הדרוזים והצ'רקסים בארץ.
ביישוב פועלת מרפאה קהילתית של שירותי בריאות כללית.
כמו כן, פועלת ביישוב תחנה לבריאות המשפחה.
היישוב מהווה מרכז מסחר אזורי בשל מספרן הרב של החנויות הפועלות בו.
ביישוב פועלים מספר מעוני יום, גני ילדים וכן בית ספר יסודי "תינאל" וחטיבת ביניים "אדיגה".
שפת ההוראה בבתי הספר היא עברית, אך במקביל לומדים התלמידים את השפה הצ'רקסית ואת מורשת העם.
בנוסף לערבית וללימוד דת האסלאם.
בתום הלימודים בחטיבת הבניים, עוברים חלק מהתלמידים ללמוד בתיכון ע"ש כדורי, הסמוך ליישוב.
חלק אחר של התלמידים עובר ללמוד בעפולה, בתיכון של רשת "אורט".
פחות מ-5% מתלמידי היישוב מתחנכים בבתי ספר דוברי ערבית.
ביישוב קיים אצטדיון כדורגל היכול לאכלס 600 צופים.
ביישוב נמצא גם אולם כדורסל המשמש גם את תלמידי בית הספר היסודי, מתנ"ס המכיל מגרש טניס ומגרש קטרגל ובריכת שחייה המשמשת את תושבי היישוב.
לרווחת התושבים פועלים גם מועדון נוער ומועדון קשישים.
להקת המחול "תיפסה", להקת המחול הצ'רקסי הייצוגית של היישוב, מציגה ריקודים אותנטיים מהמסורת הצ'רקסית, ועורכת הופעות ברחבי הארץ.
בשנת 2007 הוקם בכפר המוזיאון הצ'רקסי.
בכפר כמא פועלות שתי קבוצות ספורט, קבוצת הכדורגל מועדון ספורט כפר כמא וקבוצת הכדורסל הפועל כפר כמא.
רוב הנשים בכפר יוצאות לעבודה מחוץ למשקי הבית שלהן.
תושבי הכפר דוברים צ'רקסית ועברית ברמה שוטפת.
כפר כַּנָּא היא מועצה מקומית ערבית בגליל התחתון, הנמצאת מצפון לערים נוף-הגליל ונצרת.
הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1968. כ-90% מתושבי הכפר הם מוסלמים והיתר נוצרים.
היישוב מזוהה עם היישוב הקדום קנה, הקדוש לנצרות.
היישוב הקדום "קנה" מוזכר כבר במכתבי אל-עמארנה המתוארכים לאמצע המאה ה-14 לפני הספירה.
בתקופת בית ראשון היה במקום יישוב יהודי, וכך גם בתקופת בית שני, כפי שעולה מכתביו של יוסף בן מתתיהו, שהתגורר בכפר וביצר אותו כששימש מושל הגליל בזמן המרד הגדול, וכן מממצאים ארכאולוגיים.
היישוב היה מקום מגוריה של משמרת הכהנים "אלישיב".
גם לאחר חורבן בית שני ולאורך כל תקופת המשנה והתלמוד היה במקום יישוב יהודי, שבו נמצא קברו של התנא רבן שמעון בן גמליאל הזקן, ולפי המסורת קבורים בו גם האמוראים רב הונא ורבא.
במקום התגלתה רצפת פסיפס של בית כנסת מהמאה ה-4. מעליה התגלו שרידי כנסייה מהמאה ה-6 ששימשה את הנוצרים שהחלו להתיישב במקום בתקופה הביזנטית.
בימי הביניים מוזכר היישוב כתחנת דרך בין מצרים לסוריה, ולאחר מכן, במאה ה-16, כיישוב פורח ועשיר שבו בתי צביעה לאריגים.
במפקד הטורקי שנערך ב-1555 תועדו 65 משפחות יהודיות שהתגוררו ביישוב, חלקן מיוצאי גירוש ספרד, ו-375 משפחות נוצריות.
ככל הנראה במאה ה-17 הגיע היישוב היהודי במקום לסופו.
במאה ה-19 הוקמה הכנסייה הקתולית על חורבות הכנסייה העתיקה מהמאה ה-6 וכן הוקמה ביישוב כנסייה יוונית-אורתודוקסית.
במלחמת העצמאות נלחמו תושבי הכפר נגד צה"ל וצבא ההצלה שלט בכפר, אך המקום נכבש ב-18 ביולי 1948 במסגרת מבצע דקל.
נכון ל-2019 90.2% מתושבי הכפר הם מוסלמים ו-9.7% הם נוצרים, אך בדומה למצב בכל רחבי המזרח התיכון, הולך וקטן חלקם של הנוצרים באוכלוסייה בהדרגה, וזאת בעיקר משום שהילודה בקרבם נמוכה יותר.
בכפר כנא אזור תעשייה המעסיק מאות פועלים מהעיירה ומהאזור, ובו מפעלים גדולים לייצור מוצרים שונים, כמו מפעל לדודי שמש וחשמל, מפעלי בלוקים, מפעלי צמיגים ומפעלי שיש.
קבוצות הכדורגל המקומיות, מכבי כפר כנא והפועל כפר כנא, משחקות בליגה ב' בכדורגל.
קבוצה מקומית אחרת היא בית"ר כפר כנא.
עוד פועלת בכפר קבוצת אגרוף בשם "כפפות הזהב כפר כנא".
בשנים 2003–2004 פעל באזור תא הטרור "חופשיי הגליל" אשר היה אחראי לרצח אולג שייחט.
ברצח היו מעורבים שני תושבי הכפר.
בנובמבר 2014 נהרג אזרח תושב היישוב, ח'יר חמדאן, לאחר שנורה על ידי שוטרים.
בעקבות זאת פרצו הפגנות מחאה בעיירה ובמוקדים נוספים, ונערכה שביתת מחאה כללית ברשויות הערביות.
מאז ימי הביניים, כפר כנא הוא האתר העיקרי המזוהה בקרב חוקרים וצליינים עם קנה הנזכרת בברית החדשה.
חוקרים אחרים מציעים במקום את חורבת קנה, מצפון לבקעת בית נטופה.
האזכור הראשון של קנה בברית החדשה הוא סיפור החתונה בקנה, אחד הסיפורים הידועים ביותר בברית החדשה, שבו עשה ישו את הנס הראשון שלו כאשר הפך מים ליין.
בכפר שתי כנסיות סמוכות המנציחות את האירוע: כנסיית החתונה הקתולית-פרנציסקנית וכנסיית החתונה היוונית-אורתודוקסית.
כמו כן, קנה מוזכרת כמקום שבו נתבקש ישו לרפא את בנו החולה של אחד מפקידי המלך:
פעם נוספת נזכרת קנה כמקום מוצאו של נתנאל, שהפך לשליח ברתולומאוס הקדוש, ועל שמו נקראת כנסיית בית ברתולומאוס השליח הפרנציסקנית השוכנת בכפר.
מלבד הכנסיות שהוזכרו לעיל, בכפר שתי כנסיות נוספות: כנסיית רובע מלכיתית והכנסייה הבפטיסטית.
כפר מנדא היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל, בשוליה המערביים של בקעת בית נטופה, למרגלות הר עצמון.
היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1964.
במקום התקיים יישוב יהודי בתקופת המשנה, תקופת התלמוד וימי הביניים בשם כפר מנדי, המוזכר במקורות מהתקופה הרומית והביזנטית.
משנת 640, בעת הכיבוש הערבי, תושבי הכפר הם מוסלמים.
לפי הגאוגרף האסלאמי הידוע יאקות אל-חמאווי שחי בתחילת המאה ה-13, המקומיים סיפרו שכפר מנדא הוא מדין, וכי בו מצויים קבר ציפורה, בת יתרו כהן מדין ואשת משה, וגם הבאר המוזכר כמקום המפגש של ציפורה ומשה.
כמו כן, סופר שנפתלי ואשר קבורים שם.
בתקופת התלמוד פעלו בכפר מנדא, בין השאר, האמוראים רבי יששכר דכפר מנדי, שקברו זוהה בכפר, ורבי יוסי מדאה.
לפי מסורות מהמאה ה-16, קבורים במקום גם התנאים רבן שמעון בן גמליאל הזקן ועקביא בן מהללאל.
יהודים נוהגים לבקר בקברים אלו עד היום, אך התושבים סבורים שהקבר המזוהה עם יששכר דכפר מנדי שייך למצביא צלאח א-דין.
ב-18 ביולי 1948, במבצע דקל, שנערך במסגרת קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות, נכבשה כפר מנדא על ידי כוחות צה"ל.
בשנת 1970 נסללו 7 הקילומטרים הדרומיים של כביש 784 שחיברו את הכפר עם כביש 79.
בנובמבר 2020 הגישה פרקליטות המדינה כתבי אישום בשל פרשת שוחד בבחירות למועצה ב-2018.
חברת הנסיעות והתיירות נצרת מפעילה את התחבורה הציבורית ביישוב.
קו התחבורה הפנימי (קו 8) פועל שבעה ימים בשבוע ואף ביום הכיפורים.
ביישוב אחד עשר בתי ספר: שישה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים, שני בתי ספר תיכוניים ובית ספר של חינוך מיוחד.
כמו כן, ישנם ביישוב בית הקשיש, מתנ"ס, משטרה קהילתית, סניף בנק וחמישה מסגדים.
אחרי אירועי אוקטובר 2000 הכפר התפתח כלכלית והפך למרכז מסחרי לכפרים הקרובים והמושבים הסמוכים.
תושבי היישוב מורכבים מכ-30 חמולות כמו זידאן - עיסאוי - טאהא - עאלם - עבד אלחלים - חוש - חושאן - שנאוי- מוראד -עבד אלחמיד -עזאם - קדח ועוד.
שיעור הריבוי הטבעי בכפר גבוה.
מעטים מתושבי היישוב הם בעלי השכלה אקדמית ורובם עובדים במערכת החינוך, כמו למשל סופר ומחנך סוהיל עיסאוי.
רבן גמליאל (זיהוי מתקופת הגאונים)
עקביא בן מהללאל (זיהוי מהמאה ה-13)
רבן שמעון בן גמליאל (זיהוי מסוף המאה ה-13)
שמעון בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
לוי בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
יששכר דכפר מנדי (זיהוי מהמאה ה-16)
רבי יהושע (זיהוי מהמאה ה-17)
עשרה גאונים (זיהוי מהמאה ה-18)
כְּפַר-מַסָּרִיק הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי ב הנמצא בשפלת עכו, ליד נחל נעמן.
הקיבוץ, שעלה להתיישבות במקום הקבע בשנת 1940, נקרא על שמו של הנשיא הראשון של צ'כוסלובקיה, טומאש גאריג מסריק.
הקרקע נרכשה על ידי קק"ל בשנות ה-30 של המאה ה-20. שייך למועצה אזורית מטה אשר.
שטח הקיבוץ, כולל השטח החקלאי המעובד, הוא כ־8,000 דונם.
הקיבוץ נוסד בשנת 1933 בשכונת בת גלים בחיפה על ידי קבוצות חלוצים חברי תנועת השומר הצעיר מליטא וצ'כוסלובקיה שעלו כחלק מהעלייה החמישית, ולכן נקבע שמו הראשון של הקיבוץ: "צ'כו־ליטא".
בשנת 1934 עבר הקיבוץ לקריית חיים המערבית, מערבה לפסי מסילת הברזל, היכן ששכן בסיס צבאי, מצפון מערב לאצטדיון קריית חיים של היום.
הוא נשא אז את השם "משמר זבולון".
בתקופה זו הוקמו משפחות של חברי הקיבוץ והוקם משק חקלאי ראשון שכלל גן ירק ורפת.
בשנת 1937 הצטרף לקיבוץ גרעין "היוצר" מפולין.
בתאריך 29 בנובמבר 1938 הקימו החברים את היישוב ה-28 מבין יישובי חומה ומגדל, בסמוך לבית חרושת ללבנים "נעמן".
בשנת 1940, הוא עבר לאתר הקבע מצד מזרח לכביש חיפה-עכו, ומדרום לקיבוץ עין המפרץ.
במקום זה הוא שוכן עד היום.
מאז נקרא שמו "כפר מסריק", על שמו של טומאש גאריג מסריק.
חדר האוכל הבנוי בכפר מסריק תוכנן על ידי האדריכל מוניו גיתאי-ויינרויב ונחנך בשנת 1965.
המועצה לשימור אתרים הציבה שלטי הסבר על מבנים ישנים באזור "חצר ראשונים" כמו המאפיה, מגדל המים, מחסן הירק, חדר האוכל ועוד.
ליד הקיבוץ נמצא בית הספר היסודי "גוונים" בו מתחנכים ילדי הקיבוץ והסביבה.
עד 1996 התקיים באותו מתחם מוסד החינוך העל יסודי "נעמן" אשר לאחר מכן אוחד עם בית החינוך אושרת בקיבוץ עברון ונוצר "בית חינוך אופק".
ב-6 בנובמבר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל, ירה חזבאללה מטח רקטות ששוגר אל עבר יישובי אזור נהריה.
כתוצאה מהירי נהרג תושב הקיבוץ סיוון שדה בן 18 בעת שניסה לתפוס מחסה בשטחים החקלאיים של הקיבוץ בהם עבד.
בשנות ההתיישבות הראשונות הקימו חברי הקיבוץ שני מפעלי תעשייה גדולים וחשובים: "נעמן" לייצור לבנים שרופות לבניה וכן רעפים וצינורת.
וגם את "אסקר" לייצור אספלט קר וצבעים.
בתחילת שנות השבעים, יצר הקיבוץ קשר עם חברת הטלוויזיות סילורה מפינלנד והתחיל לייצר טלוויזיות שחור-לבן בחדר האוכל הישן תחת הדרכתם תחת המותג "סילורה".
לאחר מכן ייצר המפעל במשך מספר שנים טלוויזיות צבעוניות, לאחריהם שינה המפעל כיוון וכיום הוא משווק ונותן שרות לציוד קליטה מלויינים.
בשנת 1978 הקים הקיבוץ את מפעל "דוקרט" המייצר אריזות קרטון מודפסות.
חקלאות - הקיבוץ מגדל אבוקדו, כותנה, תירס, עגבניות, חמניות, בוטנים, פפריקה וחיטה
ושלושה ענפי בעלי חיים: רפת לחלב, לול עופות לפיטום ודגים בבריכות מים מתוקים.
תיירות - בשנת 2023 עלה כפר מסריק לשלב הגמר בתחרות של האו"ם לבחירת "כפר התיירות הטוב בעולם".
כְּפַר-מְנַחֵם הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בשפלת יהודה, כ-9 ק"מ דרומית מזרחית מגדרה.
גובהו המרבי של הקיבוץ מגיע ל כ-200 מטרים מעל פני הים.
כפר מנחם הוקם לראשונה כמושב עובדים בשנת 1935 על ידי קבוצת פועלים בשם "ארגון מנחם" (על שם מנחם אוסישקין) שהתארגנה ברחובות.
"ארגון מנחם" נוסד בשנת 1933 במלאת 70 למנחם אוסישקין.
הקבוצה חסכה כספים במשך שנתיים לשם רכישת קרקע ליד אידניבה.
עם פרוץ מאורעות 1936 המקום נעזב ונהרס בידי הערבים.
ב-28 ביולי 1937 הוקם היישוב מחדש במסגרת יישובי חומה ומגדל.
בספטמבר 1939 נמנו ביישוב 110 תושבים ב-40 משקים.
בנובמבר 1939 החליפו המוסדות המיישבים את חברי "ארגון מנחם" בגרעין "אמריקה-כרית", חברי השומר הצעיר, שהיה בהכשרה במושבה כפר הדר, ליד רמתיים (אנשי "ארגון מנחם" שעזבו הקימו את מושב כפר ורבורג ביום 31 באוקטובר 1939).
ראשוני הקיבוץ, גרעין "כרית" (ראשי תיבות של: כת רווקים יהיו תמיד) הגיעו לישראל מפולין, באפריל 1932 יחד עם המבקרים במכביה השנייה, באפריל 1933 יצא הקיבוץ לעצמאות והתיישב בכפר הדר.
במקביל, בנובמבר 1935 הגיע לארץ גרעין של קיבוץ אמריקה ב' והתאכסן כגרעין בקיבוץ עין שמר.
באוקטובר 1936 התקיים איחוד בין שני הגרעינים וגרעין אמריקה ב' עבר להדר.
שם הגרעין המאוחד היה "אמריקה-כרית" והוא שהה בהדר עד סוף 1939.
ב-6 בדצמבר 1939, נר ראשון של חנוכה, נערך טקס העלייה על הקרקע של הקיבוץ שנקרא הפעם "כפר מנחם".
לאחר כשנה, עזבו את תחום החומה (חומה ומגדל) והקימו את יישוב הקבע על גבעה סמוכה, דרומית לחומה.
בחומה נשארה הבאר הראשונה של הקיבוץ מתוך שלוש בארות וכן המאפיה של הקיבוץ.
ביולי 1943 הצטרפו לכפר מנחם חברי קיבוץ אלגביש, שרוב חבריו היו יוצאי תנועת השומר הצעיר בגרמניה וגליציה.
האיחוד עם אלגביש היווה את אחד מציוני הדרך המשמעותיים של כפר מנחם.
במשך מספר שנים סבל היישוב מניתוק בעונת הגשמים, בהיעדר כביש גישה, שנסלל לבסוף בשנת 1946.
לאחר מלחמת העצמאות הועברו לקיבוץ כ-9,000 דונם מקרקעות הכפר הערבי אידניבה שתושביו נמלטו ממנו במהלך המלחמה.
האדמות הוכרזו נכסי נפקדים, וסופחו ליישוב.
ב-1961 פקד אסון את הקיבוץ כאשר שבעה מילדיו נהרגו בתאונת דרכים.
בשנת 2001 הוקמה הרחבה בצמוד לקיבוץ לתושבים שאינם חברי קיבוץ.
משנת 2006 הקיבוץ בתהליך של מעבר לקיבוץ מתחדש.
בשנת 2022 החליט הקיבוץ על שיוך ב"חלופת האגודה".
כיום נמצאים בכפר מנחם 2 בתי ספר:
בית הספר העל-יסודי האזורי של המועצה אזורית יואב "צפית" (ע"ש תל צפית הסמוך).
בשנת 2004 התפרסם תיכון "צפית" במוסף "הטובים ביותר" של עיתון מעריב כאחד מעשרת בתי הספר התיכוניים הטובים בארץ.
בית ספר יסודי "האלה" (ע"ש נחל האלה הסמוך) הוקם ב 2010 כבית הספר הצפוני של המועצה האזורית יואב עם הקמת שכונת הרחבה של הקיבוץ וצמיחה דמוגרפית בכל יישובי המועצה.
הוצגו בו אוסף ארכאולוגי מהממצאים באזור וכן תערוכות מתחלפות, והוא שימש מרכז חינוכי.
בשנת 2010 הועבר המבנה לשימוש בי"ס "האלה".
ליד הקיבוץ היה קיים שחזור חומה ומגדל, ב-2009 המקום נסגר וב-2014 נהרס השחזור באופן יזום על ידי הקיבוץ עקב סכנת התמוטטות.
חלק נכבד מהכנסות הקיבוץ מקורן במפעל המתכת כפר מנחם המייצר חלקי מתכת ופלסטיק בעיקר עבור תעשיית החשמל.
המפעל הוקם בשנת 1943 עם הגעתו של גרעין אל-גביש של יוצאי גרמניה.
בנוסף פעל בקיבוץ מפעל הקרמיקה כפר מנחם שקם בשנת 1964 והיה חלק מתעשיית הקרמיקה הענפה שפעלה בארץ.
במפעל עבדו חברי קיבוץ, ביניהם גם אמנים יוצרים.
המפעל נסגר בשנות ה-90 בשל התחרות הקשה עם הייבוא מארצות המזרח.
כמה מהאמנים שעבדו במפעל הקרמיקה יוצרים עד היום בשדרת האמנים שקמה בבנייני המפעל.
במחתם הקיבוץ פועל מרכז של חברת קבוצת קאר סנטר.
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב
מערבית לקיבוץ נמצאת תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב הממוקמת על מסילת הדרום בסמוך לכביש 6, ובה עוברות רכבות בקו נהריה - באר שבע מרכז.
שמה המקורי נקרא בעבר "תחנת כפר מנחם" בשל מיקומה הקרוב לקיבוץ, אך בסוף החליטו לשנות את שמה על שם העיר הקרובה קריית מלאכי.
בקיבוץ אולם - "בית הבנים", לזכר הנופלים במערכות ישראל ובהם האחים עמרם ויוחנן בן-חורין שנהרגו במלחמת ששת הימים.
הבניין נחנך ב-1979 ולו כיפה גאודזית.
תכננו נעשה בידי ממציא הכיפה באקמינסטר פולר בשיתוף עם שותפו שוג'י סאדאו (Shoji Sadao) שלא היו בישראל, והתכנון המפורט והמקומי בידי מנחם באר.
במבנה מספר קירות אמנות שנוצרו על ידי משה סעידי חבר הקיבוץ.
האולם היה ב 2014 בסכנת סגירה אך ממשיך להתקיים למרות הקשיים.
מאז היווסדו פעלו בכפר מנחם שורה ארוכה של אמנים חברי הקיבוץ שיצירותיהם פזורות ברחבי הקיבוץ.
האמן הבולט מכולם הוא משה סעידי שפרץ באמצע שנות ה-50 כצייר ופסל ואף שימש כיו"ר ארגון אמני הקיבוץ הארצי.
החל מ-1968 התמקד סעידי ביצירת קירות קרמיקה אמנותיים שאותם שילב בכל רחבי הארץ, אך בקיבוץ כפר מנחם מצוי מקבץ העבודות הרחב והמגוון ביותר שיצר.
כך למשל ניתן למצוא את עבודותיו במועדון לחבר, במרפאה, בספרייה, בבית הספר, בבית הקברות ובחדר האוכל.
בבניינים שבהם פעל מפעל הקרמיקה של הקיבוץ שוכנת היום שדרת האמנים.
במקום פועלים אמנים מתחומים שונים שמטפחים את השדרה, עורכים בה אירועים שונים ומקיימים את המקום כחלק ממיזם רב פעלים של יצירה, שותפות וקהילתיות.
השדרה נמצאת כרגע בפני סכנת סגירה בשל התוכניות של הקיבוץ להרוס את מבני המפעל הישנים לצורך הקמת אזור תעשייה חדש.
אמני השדרה נאבקים על מנת לשמר את המקום הן כאתר מורשת והן כמקום קהילתי ליזמויות, תרבות ועסקים מקומיים.
כְּפַר מַיְמוֹן הוא מושב דתי לאומי בנגב הצפוני-מערבי, כ-5 ק"מ מנתיבות ומשתייך למועצה אזורית שדות נגב ולארגון יישובי הפועל המזרחי.
המושב נוסד בשנת ה'תשי"ט 1959 בסיוע יק"א על ידי גרעין של בני עקיבא, והיה המושב הראשון שהוקם על ידי תנועת בני עקיבא בעידוד איגוד המושבים של הפועל המזרחי.
עוד קודם להקמת היישוב קיבלו חברי הגרעין הכשרה במושב יושיביה שרבים מתושביו עזבו אותו.
בעבר בזמן הגרעין נקרא היישוב "שובה ה'" כך יחד עם היישובים הסובבים בנו חברי הגרעין את "גוש השובות".
המושב נקרא על שם הרב י"ל פישמן מימון, ממנהיגי תנועת המזרחי ושר הדתות הראשון של מדינת ישראל.
באופן חריג נקרא המושב על שם הרב מימון עוד בחייו (הרב מימון נפטר שלוש שנים לאחר ייסוד המושב).
שטחו של המושב הוא כ-5,000 דונם.
כפר מימון אוזכר בתקשורת לראשונה בהקשר למחאה נגד פינוי סיני בשנת 1982 וכונה אז "בסיס" ליציאת השיירות לתוך שטח חצי האי סיני.
באמצע יולי 2005, רבבות אנשי ימין יצאו מנתיבות לגוש קטיף במסגרת "צעדת ההתחברות" ונבלמו על ידי אלפי שוטרים וחיילים בקרבת כפר מימון.
לבסוף הותר למפגינים לנוע לעבר הכפר ולבלות בו את הלילה.
כוחות המשטרה המתוגברים צבאית כיתרו את גדרות כפר מימון כדי למנוע מהצועדים להמשיך בדרכם לעבר רצועת עזה.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות הועברה ישיבת הסדר נווה דקלים למתחם הישיבה התיכונית בכפר מימון (ולאחר מכן המשיכה למשכנה הנוכחי באשדוד), ישיבת ההסדר שכנה בעבר במקום גם לאחר פינוי סיני.
במתקפת הפתע של חמאס על ישראל
במתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, כיתת הכוננות של היישוב בפיקודו של הרבש"ץ רונן כהן נערכה להגנה על המושב, וניהלה חילופי אש עם מחבלים בסמוך לגדרות.
באותו זמן התארגנו בשדות הסמוכים למושב עשרות מחבלים שנערכו לתקוף את המושב.
שני מסוקי יסעור שהובילו את לוחמי חטיבת הצנחנים מגדוד 890 נחתו בשדות המושב.
לאחר הנחיתה וירידת החיילים, אחד מהמסוקים נפגע מטיל נ"ט שירו המחבלים, והמסוק השני, תחת אש, חילץ את צוות המסוק הפגוע.
הלוחמים נתקלו במחבלים, לחמו בהם והצליחו לחסל עשרות מהם.
בכך הצילו את כפר מיימון ומושב תושיה הסמוך ממתקפת מחבלים.
במושב מתגוררות כיום כ-200 משפחות.
עם השנים חזרו בני הכפר לגור בו וכיום מתגוררות כמאה משפחות של דור ההמשך בכפר.
רב היישוב הוא הרב מיכאל אדרעי.
לפניו כיהן הרב אליעזר איגרא, אב בית דין בבאר שבע לשעבר ודיין בבית הדין הרבני הגדול.
במשך שנים רבות כיהן בתפקיד זה הרב יעקב אריאל, שהיה בעבר גם הרב הראשי לרמת גן.
בכפר קיימים בית כנסת, בית ספר היסודי "נועם תושייה", הישיבה התיכונית ישיבת בני עקיבא בית יהודה, מרפאה, מכולת, מקווה וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
כְּפַר-מַלָּ"ל הוא מושב בדרום השרון, סמוך לכפר סבא ולהוד השרון.
בשטחי היישוב מגדלים תפוח אדמה, בטטה, תות שדה, הדרים, מנגו, אבוקדו ומקדמיה, וכן מגדלים לצורכי חקלאות גם לול תרנגולות ומכוורות דבורים.
כפר מל"ל נוסד ב-1912 כמושב פועלים על קרקע שנרכשה על ידי חובבי ציון באודסה, חברת הכשרת היישוב ובנק אפ"ק (לימים בל"ל).
היישוב הוקם על חורבות יישוב ערבי בשם ח'רבת אל-חיה (חורבת הנחש) ושם היישוב הציוני הוסב לשם עין חי.
בשנת 1914 הוחלט באספה הכללית של המושב לשנות את שמו לכפר מל"ל על שם משה לייב ליליינבלום (1843–1910) מראשי חובבי ציון באודסה.
לפניו היה במקום יישוב ביזנטי שממנו השתמר בית בד להכנת שמן זית.
במאי 1918 גירשו העות'מאנים את חברי המושב יחד עם תושבי כפר סבא לצפון הארץ לקראת העימות הצבאי עם הצבא הבריטי שחנה מדרום לירקון.
ב-19 בספטמבר 1918 כבש הצבא הבריטי את אזור כפר מל"ל ובהמשך את כל צפון הארץ.
הוא חזר על רעיונותיו בספרו "בדרך" שפרסם ב-1918. מאוחר יותר, בינואר 1919 פרסם איש הציבור אליעזר יפה (לימים חבר מושב נהלל) את החוברת "לייסוד מושבי העובדים" ובה, בין היתר, ארבעת העקרונות העיקריים שעליהם הושתת מושב העובדים, והם: א.
המושב חייב להיות על אדמת הלאום.
שיווק משותף של התוצרת ורכש משותף של תשומות חקלאיות.
זילברג וחבריו מחולדה, בתמיכת המרכז החקלאי (אברהם הרצפלד), ריכזו עוד 12 חברים ממשוחררי הגדודים העבריים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ושניים מפועלי עין-חי (דוד לביא (לבקוביץ) ואברהם וולמן (יצהר)) סה"כ 18 מתיישבים התיישבו ביולי 1919 בכפר מל"ל, הפעם במתכונת של מושב עובדים לפי העקרונות של אליעזר יפה.
עוד באותה שנה, הוחל בעיבוד הקרקע ונבנה צריף משותף ליד הבאר הראשונה מ־1912 ששימש כמטבח ואורווה.
המגרשים חולקו לפי עשרה דונם לכל נחלה (במקום 2.5 דונם לנחלה שתוכננו במפת מושב הפועלים).
ב-1920 נבנו שלושת בתי המגורים הראשונים למשפחות.
על פי מחקרו של ד"ר יואל פיקסלר עולה כי כפר מל"ל היה בפועל מושב העובדים הראשון בעולם, למרות שלא הוכר בזמנו ככזה.
ב-3 במאי 1921 פרצו מאורעות תרפ"א וכל חברי כפר מל"ל וכפר-סבא פונו לפתח-תקווה הסמוכה.
הפורעים הרסו את בתי המושב, שרפו את הגורן ובזזו את הרכוש.
באוקטובר 1921 חזרו החברים לאזור והחלו לעבד את אדמותיהם.
מאז החל המושב לשגשג ולהתפתח.
בשנים 1928–1932 הצטרפו למושב 15 משפחות מהיישוב הזמני ג'ידרו שבעמק זבולון.
בשנות ה-30 וה-40 גידלו במושב גם אבטיחים.
ב-1937 בוצעה שם הכלאה מקרית בין זן אמריקני בשם צ'ילי לבין זן ערבי בשם באלאדי.
התקבל אבטיח חדש ומתוק במיוחד שהיה מבוקש מאוד בשוקי הארץ ובחו"ל ושמו נקבע לאבטיח מללי.
קופת המושב הפכה להיות "בנק עין חי" ב-1924 ששירת את תנועת המושבים כולה.
ב-1976 עבר הבנק לרמתיים ופעל שם עד 1986. ב-1924 הוקמה במושב מרפאה שנתנה שירותי רפואה גם ליישובים השכנים.
בשנת 1928 הורחב המושב בעוד 15 משפחות מג'ידרו (מהקריות) ובאותו הזמן הופקעו ממנו 2,100 דונם לטובת יישובי הסביבה.
ב־1930 נבנה בית ספר "כפר מל"ל" במבנה דו-קומתי לילדי כל האזור ובהמשך המבנה נקרא "הבית הציבורי".
בתחילת שנות ה-30 מסרה כפר מל"ל, מסיבות ציוניות, שטחים של אלפי דונמים שהיו ברשותה לטובת הקמת יישובים נוספים מסביב ליישוב.
ב־1934 מחלבת כפר מל"ל הוגדלה והפכה להיות מחלבה בבעלות.
ב־1935 נבנה בית הספר היסודי לחינוך ילדי העובדים בשרון ע"ש יוסף אהרונוביץ שפעל עד לשנת 2005 ומאז הועבר לקריית החינוך של דרום השרון סמוך לנווה ירק.
החל מ-2011 פועל במתחם בית הספר האנתרופוסופי "תמר".
הרחוב הראשי המחבר את כפר סבא עם הוד השרון (כביש 402) נקרא רחוב עין-חי.
על שם שמו המקורי של כפר מל"ל – "עין חי".