tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקצינים הפולנים מילאו חלק פעיל במלחמת הודו–פקיסטן בשנת 1965, והובילו ופיקדו על פעולות מלחמה אוויריות נגד חיל האוויר ההודי.
הקצינים הפולנים סייעו בהגנה על לאהור ומערב פקיסטן.
טורוביץ' וחלק מהטייסים קיבלו גם אזרחות כבוד לפקיסטן.
הגנרל טורוביץ' ומשפחתו נותרו דמויות חיוניות בפקיסטן.
בשנת 1972 השתתפו טורוביץ' ומדענים פולנים אחרים בתוכנית הגרעין של פקיסטן.
מדענים פולנים סייעו למדינה גם להשיק את תוכנית החלל שלה, כאשר הגנרל טורוביץ' הפך למנהל הטכני של התוכנית בשנת 1967.
פולין הייתה אחת מתורמות הסיוע העיקריות לפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005. פולין שלחה מהנדסים צבאיים, מדענים גאולוגיים וכלבי הצלה.
פולין עזרה לפקיסטן לבנות מחדש את הערים שנפגעו ברעידת האדמה.
נכון לשנת 2010, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הגיע ל-210 מיליון דולר.
פולין עזרה למספר חברות פקיסטניות לפתוח משרדים בפולין במטרה לתת מענה לשוק האירופי האזורי.
פולין נחשבת לבעלות מרבצי פצלי גז גדולים וחברות מדידות וגאולוגיות פולניות בולטות מקיימות קשרי עסקים והשקעות עם פקיסטן.
יחסי הסחר בין פקיסטן לפולין התפתחו בתקופת ממשלתו של ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו.
במהלך ביקורו ניהל הנשיא מושארף הסכמים רבים בבירת פולין, שכללו שיחות רשמיות עם מקבילו הפולני, לך קצ'ינסקי וראש ממשלת פולין ירוסלב קצ'ינסקי.
חמישה הסכמים דו-צדדיים ומזכרי הבנה (MoU) המכסים שיתוף פעולה מועיל הדדי בתחומי הביטחון, ארגונים קטנים ובינוניים, חינוך, מדע, תרבות, שיתוף פעולה כלכלי, נחתמו עם הפדרציה של לשכות המסחר בפקיסטן.
יחסי פולין–קטר הם יחסי החוץ בין פולין לקטר.
פולין הכירה בקטר מיד לאחר הכרזת העצמאות בספטמבר 1971 ותמכה בבקשתה להצטרף ל.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בספטמבר 1998. החילופים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בשנת 2000, כאשר קטר יוצגה בפולין באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
ב-1 בספטמבר 2006 שגרירות פולין בקטר החלה את עבודתה, שנחנכה רשמית ב-28 באפריל 2007. ההחלטה על פתיחת שגרירות מדינת קטר בפולין אושרה ביוני 2007, והיא החלה את עבודתה ב-17 באפריל 2008.
אמיר קטר, שייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר בוורשה בשנת 2002, וסימן ביקור ראשון אי פעם של ראש אחת ממדינות המפרץ הפרסי בפולין.
בשנת 2004 הגיע נשיא פולין, אלכסנדר קוושנייבסקי, לביקור רשמי בקטר.
בשנת 2013 ערך הנשיא ברוניסלב קומורובסקי ביקור רשמי בדוחה.
בשנת 2017 ביקר בפולין האמיר, שייח' תמים בן חמד אאל ת'אני.
היחסים הכלכליים בין פולין לקטר נותרים תוססים.
שנת 2016 היוותה נקודת מפנה בתחום הסחר הדו-צדדי, כאשר משלוחי ה-LNG הקטריים לפולין החלו לאחר פתיחת מסוף הדלק בסווינושצ'יה.
זה בא לידי ביטוי משמעותי במבנה הכללי של הסחר ההדדי.
מאז תחילת אספקת LNG, הגירעון המסחרי מצד פולין נותר גבוה.
בשנת 2018, הסחר הבילטרלי הגיע ליותר מ-3.6 מיליארד זלוטי (עלייה של מעל 66%), עם למעלה מ-3.1 מיליארד זלוטי של יבוא פולין מקטר.
השגרירות ממשיכה במאמציה להגדיל את השקעות קטר בפולין.
הפרויקט הגלוי ביותר שביצעה רשות ההשקעות בקטר, קרן העושר הריבונית הלאומית, היה רכישת מתחם בניין משרדים בוורשה בשטח כולל של כמעט 44,000 מ"ר.
ההשקעה הקטרית הראשונה שהניבה מקומות עבודה בפולין הייתה הקמת מרכז שירות הלקוחות האירופי של קטר איירווייז בוורוצלב בשנת 2013. כמו כן, ישנם מספר מיזמים משותפים פולניים וקטרים הפועלים בשוק הקטרי.
ההסכמים הדו-צדדיים בין המדינות כוללים 7 הסכמים ותזכירי הבנה בתחומים כמו: תחבורה אווירית, הימנעות מכפל מס, שיתוף פעולה בתחום התיירות, שיתוף פעולה כלכלי, שיתוף פעולה בתחום מדעי הבריאות והרפואה, שיתוף פעולה בתחום תרבות, וויתור על חובת הוויזה לבעלי דרכונים דיפלומטיים ומיוחדים.
פולין מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה.
קטר מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יחסי פולין–קרואטיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה לפולין.
פולין הכירה בקרואטיה ב-15 בינואר 1992 יחד עם 16 מדינות אחרות, בעיקר אירופאיות.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-11 באפריל 1992.
במהלך מלחמות יוגוסלביה קיבלה חטיבת החי"ר הקרואטית ה-103 מספר קטן של מתנדבים פולנים.
קרואטיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב.
יחסי פולין–קוסובו הם יחסי החוץ בין קוסובו לפולין.
פולין מחזיקה כיום 274 חיילים המשרתים בקוסובו בכוח השלום של נאט"ו – כוח קוסובו.
יחסי פולין–קניה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קניה לרפובליקת פולין.
בין השנים 1942–1944 הגיעו 18,000 פליטים פולנים לעיר הנמל מומבסה.
הפליטים היו חלק מהגירה גדולה יותר של בין 320,000 למיליון מפונים פולנים שנאלצו לצאת מפולין על ידי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה ונשלחו לחלקים המזרחיים של ברית המועצות וסיביר.
בסיוע צבא אנדרס, כ-110,000 מפונים פולנים עזבו את ברית המועצות לפרס ו-18,000 מפליטים אלה נשלחו למזרח אפריקה.
לאחר שהגיעו הפליטים הפולנים למומבסה, רבים נשלחו לשטחים הבריטיים הסמוכים רודזיה, טנזניה ואוגנדה.
הפליטים ששהו בקניה נשלחו למחנות התיישבות במקינדו, מנירה, ניירובי, ניאלי ורונגאי.
הפליטים נשארו בקניה עד 1949 כאשר רבים יושבו מחדש באוסטרליה, קנדה ובריטניה.
בשנת 1945, פולין שבה לעצמאותה לאחר המלחמה.
ב-12 בדצמבר 1963 קניה קיבלה את עצמאותה מבריטניה וב-13 בדצמבר 1963 הכירה פולין וכוננה יחסים דיפלומטיים עם קניה.
בשנת 1964 פתחה פולין שגרירות בניירובי.
בתחילה, היחסים בין שתי המדינות נוהלו בעיקר בפורומים רב-צדדיים כגון באו"ם.
זמן קצר לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, כמה מאות אזרחים קנייתים נסעו לפולין ללמוד באוניברסיטאות בפולין על מלגות ממשלתיות.
ביוני 2014 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות להגדלת הסחר.
מאז 2016, קניה היא אחד מסדרי העדיפויות העיקריים של פולין בסיוע לסיוע לפיתוח.
ביקורים רמי דרג מקניה לפולין
שר החוץ קלונזו מוסיוקה (1995)
שר המסחר מוחיסה קיטויי (2004)
סגן שר החוץ ריצ'רד מומוימה אוניונקה (2010)
ביקורים רמי דרג מפולין בקניה
תת-מזכיר החוץ בוגוסלב זלסקי (2002)
שר החוץ ולודז'ימייז' צ'ימושביץ' (2004)
תת-מזכיר החוץ ויטולד ושצ'יקובסקי (2007)
שר החוץ רדוסלב שיקורסקי (2009)
תת-מזכירת החוץ גרז'ינה ברנטוביץ' (2010)
קיימות טיסות עונתיות ישירות בין מומבסה לוורשה עם לוט פוליש איירליינס.
באוקטובר 2014 חתמו הקהילייה המזרח-אפריקנית (הכוללת את קניה) והאיחוד האירופי (שכלל את פולין) על הסכם סחר חופשי.
הסכם הסחר החופשי טרם נכנס לתוקפו.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין קניה לפולין ב-93 מיליון דולר.
הייצוא של קניה לפולין כולל: תה, אננס משומר, פרחי חתך, קפה, דגים ושקיות סיסל.
ייצוא פולין לקניה כולל: טקסטיל, מכונות, אלקטרוניקה ורכבים.
בשנת 2017 פתחה פולין משרד סחר בניירובי.
קניה מיוצגת בפולין באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
פולין מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
יחסי פולין–קזחסטן הם היחסים הבילטרליים בין קזחסטן לפולין.
לפולין ולקזחסטן יש היסטוריה משותפת המושרשת בגירוש ההמוני של פולנים אתניים לרפובליקה הסוציאליסטית הקזחית של ברית המועצות.
פולין וקזחסטן כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1992.
נשיא פולין, אנדז'יי דודה, אירח בפולין בשנת 2016 את נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב עבור הפורום הכלכלי הפולני-קזחי.
הנשיאים הפולנים קוושנייבסקי וקצ'ינסקי ביקרו בקזחסטן ב-1999 ו-2007 בהתאמה.
מחזור הסחר בין שתי המדינות עלה על 2.2 מיליארד דולר בשנת 2014. יותר מ-200 עסקים פולנים פועלים בקזחסטן שהשקיעו כ-130 מיליון דולר בפעילות קזחסטן.
סוכנויות סחר חוץ של שתי המדינות הקימו יחד את הוועדה הבין-ממשלתית הפולנית-קזחית לשיתוף פעולה כלכלי כדי לבנות קשרים מסחריים בין עסקים.
לוט פוליש איירליינס מפעילה שירות מוורשה לנור-סולטן.
קזחסטן מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה בקזחסטן שגרירות בנור-סולטן.
יחסי פולין–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות קולומביה ופולין.
פולין וקולומביה קוננו יחסים דיפלומטים החל משנת 1931. בתחילה, הסמיכה פולין את הנציגות הדיפלומטית שלה במקסיקו סיטי כהסמכה מקבילה לקולומביה.
זמן קצר לאחר מכן, פתחה פולין קונסוליית כבוד בבירת קולומביה, בוגוטה, אשר שודרגה מאוחר יותר לנציגות דיפלומטית.
בשנת 1935 שלחה קולומביה משלחת דיפלומטית לוורשה.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין בספטמבר 1939 שגרמה להתחלת מלחמת העולם השנייה, ממשלת קולומביה אפשרה בשנת 1942 לממשלת פולין הגולה שבסיסה בלונדון להפעיל נציגות דיפלומטית בבוגוטה.
בדצמבר 1941 ניתקה קולומביה את היחסים הדיפלומטיים עם מדינות הציר (גרמניה, איטליה ויפן), בעקבות המתקפה היפנית על פרל הארבור.
קולומביה הכריזה מלחמה על מדינות הציר ב-26 בנובמבר 1943. בדצמבר 1945, לאחר המלחמה הכירה ממשלת קולומביה בממשלה הזמנית של האחדות הפולנית.
בין 1952 ל-1964, כשקולומביה הייתה במלחמת אזרחים, היחסים הדיפלומטיים בין קולומביה ופולין הושעו.
ב-28 ביולי 1969, קולומביה ופולין חידשו את היחסים הדיפלומטיים.
ב-1975 הגיע השגריר הפולני הראשון לקולומביה ושדרג את המשלחת הדיפלומטית הפולנית לשגרירות בבוגוטה.
ביוני 1998, נשיא פולין לשעבר, לך ולנסה, הוזמן לקולומביה כדי להשתתף בוועידה שנקראה "סולידריות ושלום במאה החדשה".
ולנסה הוזמן גם לארמון הנשיאות ונפגש עם נשיא קולומביה, אנדרס פאסטראנה אראנגו.
באפריל 2002 הפך אלכסנדר קוושנייבסקי לנשיא פולין הראשון שערך ביקור רשמי בקולומביה.
בינואר 2018, נשיא קולומביה, חואן מנואל סנטוס נפגש עם נשיא פולין אנדז'יי דודה במהלך הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, שווייץ.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון: הסכם על שיתוף פעולה טכני ומדעי (1967), הסכם על חילופי תרבות ומדע (1981), הסכם סחר (1989), הסכם על שיתוף פעולה בכרייה ואנרגיה תעשייתית (1983) והסכם על הסרת דרישות אשרה לדרכונים דיפלומטיים – הסרת הויזה לדרכונים דיפלומטיים (2012).
בשנת 2012, קולומביה חתמה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את פולין).
בשנת 2018, הסחר בין קולומביה לפולין הסתכם בכ-334 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של קולומביה לפולין כולל: בננות, פחם, קפה, פרחים וסוכר.
היצוא העיקרי של פולין לקולומביה כולל: ציוד טלקומוניקציה, צמיגים וציוד חשמלי.
קולומביה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
היחסים בין פולין לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה בפולין.
לאחר קריסת ברית המועצות השתפרו היחסים בין המדינות, אולם מאז הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, בין 60%–80% מהפולנים מודאגים מסכסוך עתידי עם רוסיה, אשר עדיין שומרת על השליטה בקלינינגרד.
על אף שהאיחוד ניצח ברוב קרבות המלחמה, והשיב לעצמו שטחים שאבדו בתחילתה, הכלכלה הירודה שלו לא יכלה לתמוך במאבק ארוך וקשה, ולאור משבר פנימי ומלחמת אזרחים שפקדו את האיחוד, נאלץ האיחוד הפולני-ליטאי לחתום על הסכם הפסקת אש בתנאים קשים עם רוסיה.
בשנת 1830 פרץ מרד נובמבר ובשנת 1863 פרץ מרד ינואר, שבהם מרדו הפולנים בשלטון הרוסי, אולם לאחר קרבות עקובים מדם דוכו שתי המרידות, ובשנת 1867 הוקמה נסיכות הוויסלה, שבה בוטלה האוטונומיה פולנית.
משנראה היה כי גורלה של גרמניה נחרץ, וכי כניעתה קרובה, הורתה "מועצת העוצרים" ב-7 באוקטובר 1918 על פירוקה של מועצת המדינה, ועל כוונתה לשאוף ללאומיות פולנית עצמאית.
ב-11 בנובמבר 1918 מסרה המועצה את כל סמכויותיה ליוזף פילסודסקי, אשר עמל על הקמת מדינה פולנית עצמאית ומאוחדת, במצב שבו התחרו מספר "ממשלות" שהוקמו באופן עצמאי בשטחים שונים בפולין.
שלושה ימים לאחר מכן התפזרה מועצת העוצרים.
בפברואר 1919 פרצה המלחמה הפולנית-סובייטית, בין רוסיה הסובייטית אשר עדיין הייתה מצויה בחבלי הקמתה, ובין הרפובליקה הפולנית השנייה אשר זה עתה קמה.
כוחות צרפתים בראשות הגנרל מקסים וייגאן (שלימים יעמוד בראש הצבא הצרפתי המובס במלחמת העולם השנייה) (ובהם שירת אף הקצין צעיר בשם שארל דה גול) סייעו לארגן את הצבא הפולני על פי קווים מערביים, לשפר את חימושו, אימונו, והלוגיסטיקה שלו.
במהלך השנים לאחר מכן תמכה ברית המועצות במפלגה הקומוניסטית של פולין, ובעקבות כך ראתה בה פולין אויב.
עשרות אלפי פולנים מתחומי ברית המועצות לפולין, ואף הרג 111,091 פולנים, במה שהיה הטיהור האתני הגדול ביותר במהלך הטיהורים הגדולים.
במהלך מבצע ברברוסה נכבש גם חלקה המזרחי של פולין על ידי הוורמאכט, ובסוף 1944 - תחילת 1945 גורשו כוחות גרמניה הנאצית מפולין על ידי הצבא האדום המתקדם, וועידת יאלטה איפשרה יצירת ממשלת קואליציה פולנית זמנית, אשר הייתה נתונה להשפעתה המכריעה של המפלגה הקומוניסטית.
הממשלה החדשה בוורשה לחמה בהצלחה כנגד לוחמי גרילה ממתנגדיה באזורים הכפריים, והגדילה את כוחה הפוליטי באמצעות כרסום מתמיד בכוחם הפוליטי של הגורמים הלא קומוניסטיים בפוליטיקה.
"הפשרה" שבאה בעקבות מותו של סטלין בשנת 1953, הציתה את הדרישה לרפורמות בין האינטלקטואלים, העובדים, ואפילו מספר חברים במפלגה הקומוניסטית.
עד לאמצע שנות השישים, הייתה פולין במשבר כלכלי ופוליטי גובר.
בדצמבר 1970 הממשלה הכריזה על עליה מפתיעה במחיר מוצרי היסוד, על מנת למנוע התמוטטות כלכלית.
הוא הוחלף בידי אדוורד גרק, אשר ביצע תוכנית כלכלית חדשה המבוססת על הלוואות מסיביות מהמערב שבהן השתמש לרכש טכנולוגיה שתשפר את כושר הייצור של פולין.
התוכנית לוותה בעלייה מיידית ברמת החיים, אך היא נכשלה כתוצאה ממשבר הנפט בשנת 1973, והובילה למחאות ולשביתות נוספות.
מעגל קסמים זה נשבר לבסוף בבחירתו של אפיפיור פולני, יוחנן פאולוס השני בשנת 1978. אירוע בלתי צפוי זה היה בעל השפעה מחשמלת על האופוזיציה לשלטון הקומוניסטי בפולין.
בין מנהיגי השביתות בעיר גדנסק היה חשמלאי בשם לך ואלנסה, אשר הקים איגוד מקצועי עצמאי בשם "סולידריות" (בפולנית - "Solidarność").
החברות באיגוד החלה להתפשט לרחבי פולין, והשביתות הפכו לקשות יותר.
בדצמבר 1981, ווייצ'ך ירוזלסקי אשר התמנה באותה השנה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, ולראש ממשלת פולין, הכריז על משטר צבאי, ואסר את מנהיגי האופוזיציה.
בסוף אוגוסט 1990, שלטה בפולין ממשלה בהנהגת סולידריות, ובדצמבר נבחר ולנסה לנשיאות פולין, והרפובליקה העממית של פולין הפכה לרפובליקה של פולין.
בשנת 1993 עזבו הכוחות הרוסיים האחרונים את שטחה של פולין.
בשנת 2010 התרסק מטוס טופולב Tu-154 של חיל האוויר הפולני על יד סמולנסק, ובעקבות כך נהרגו רבים מבכירי ההנהגה הפולנית שהיו על המטוס.
בתחילה הושמעו טענות כי הרוסים אשמים בריסוק המטוס, אולם לבסוף נתברר כי ההתרסקות אירעה באשמת הטייסים.
בשנת 2014 תמכה פולין באוקראינה, וקראה להטלת סנקציות על רוסיה בעקבות הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, ובעקבות כך הטילה רוסיה הגבלות על יבוא פירות וירקות מפולין לרוסיה.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הובילה פולין קו תקיף ביותר נגד רוסיה וטענה שתוך הפרת חוזה, מוסקבה הודיעה על כוונתה לעצור את זרם הגז אליה - שממנו היא התכוונה להיפטר רק בסוף השנה.
פולין קידמה לכל אורך המלחמה סנקציות חריפות ביותר על רוסיה.
בממשלה בוורשה הזהירו לא אחת כי תבוסה אוקראינית במלחמה תביא לאיום נרחב יותר על מדינות אחרות במרחב הסובייטי לשעבר, בהן פולין עצמה והמדינות הבלטיות.
במהלך הפלישה, פורסם שהיו שני הרוגים בפולין מפגיעת טילים רוסים, סמוך לגבול של פולין עם אוקראינה, הנשיא כינס דיון חירום.
באותו היום ביצעה רוסיה מתקפת טילים באוקראינה.
רוסיה הכחישה שהיא תקפה באזור זה.
לאחר זה מה, פורסם כי ככל הנראה מדובר בטילים שאוקראינה שיגרה בניסיון ליירט טילים שנורו על ידי רוסיה.
נשיא פולין אנדז'יי דודה אמר כי ככל הנראה נפילת הטיל בשטח המדינה לא הייתה מכוונת אלא "טעות מצערת".
ב־10 בספטמבר 2025 הפילה פולין מספר רחפנים שחדרו למרחב האווירי שלה במהלך מתקפה רחבת היקף של רוסיה על אוקראינה, במה שנחשב למקרה הידוע הראשון שבו מדינת נאט"ו ירתה בנשק במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הרשויות בפולין דיווחו כי 19 עצמים אוויריים חצו לשטחה, וכי אלו שנחשבו לאיום הושמדו.
ראש הממשלה דונלד טוסק תיאר את האירוע כ-"פרובוקציה רחבת היקף", אמר כי הברית מתייחסת לאיום "ברצינות רבה", והפעיל את סעיף 4 של אמנת נאט"ו כדי לפתוח בהתייעצויות עם בעלות הברית.
מדינות הגובלות באוקראינה דיווחו בעבר על מקרים נקודתיים של טילים או רחפנים רוסיים שחדרו למרחבן האווירי במהלך המלחמה, אך לא בהיקף כזה, ולא היה ידוע שהפילו אותם.
כמה בכירים אירופיים, נאט"ו, ומנהיגת מדיניות החוץ של האיחוד האירופי קאיה קלס הגדירו את החדירה כמכוונת וכהסלמה של המלחמה באוקראינה.
לפי נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, לפחות שמונה רחפני שאהד מתוצרת איראן כוונו לעבר פולין, ו-"נדרשת תגובה חזקה".
במבצע היו מעורבים מטוסי נאט"ו ואמצעי מודיעין תצפיתיים, ולא דווח על נפגעים, אם כי בית בוויריקי־קולוניה, כ־16 ק"מ מהגבול האוקראיני, ניזוק קשות.
האירוע עורר מחדש קריאות בתוך האיחוד האירופי ובנאט"ו לחיזוק ההגנה האווירית והגברת הסנקציות על רוסיה, כאשר נשיאת נציבות האיחוד האירופי אורסולה פון דר ליין קראה לצעדים נוספים.
פולין מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-3 קונסוליות באירקוטסק, קלינינגרד וסנקט פטרבורג.
מאידך, רוסיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-3 קונסוליות בגדנסק, קרקוב ופוזנן.
יחסי פורטוגל–קוסובו הם היחסים שבין הרפובליקה הפורטוגלית לרפובליקה של קוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה ב-17 בפברואר 2008, וכבר ב-7 באוקטובר 2008 הכירה פורטוגל בעצמאותה של קוסובו.
במהלך מלחמת קוסובו התכונן צבא פורטוגל להשתתף ב"מבצע כוח מאוחד".
לאחר תום פעולות האיבה, פורטוגל הציעה תוכנית ייצוב לעמק פרשבו בעל הרוב האלבני בסרביה שמצפון לקוסובו.
בקוסובו מוצבים 266 חיילים פורטוגלים המשרתים ב"כוח קוסובו", כח שמירת השלום של נאט"ו.
יחסי פורטוגל–רוסיה הם יחסי החוץ בין פורטוגל לרוסיה.
לפורטוגל שגרירות במוסקבה ואילו לרוסיה שגרירות בליסבון.
שתי המדינות הן המזרחית ביותר והמערבית ביותר באירופה, ולשתיהן קשרים טובים מאוד זה עם זה.
יחסים דיפלומטיים מלאים ברמת השגרירות בין פורטוגל לבין האימפריה הרוסית נוסדו בשנת 1779. מוקדם יותר, בשנת 1724, פנו סוחרים פורטוגזים לפיוטר הגדול בבקשה להקים משלחות סחר.
פיוטר הגיב במינוי קונסול בליסבון.
עם זאת, אין שום עדות לכך שקונסוליית ליסבון הוקמה למעשה באותה תקופה.
המסחר בין המדינות התפתח לאט, והקונסוליה הרוסית בליסבון נפתחה לבסוף בשנת 1769 בראשותו של ז'ואאו אנטוניו בורשר, בנקאי פורטוגזי-גרמני מהמבורג.
בורשאר לא התעניין במיוחד בקידום אינטרסים עסקיים פורטוגלים, והמסחר בין המדינות נותר חסר חשיבות.
בספטמבר 1779 מינתה מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, את השגריר לשעבר בהולנד, פרנסישקו ז'וזה הורטה מסדו, כשגריר פורטוגל ברוסיה הממוקם בסנקט פטרבורג.
הקיסרית יקטרינה השנייה הגיבה במינוי הרוזן וילהלם נסלרודה לשגריר בפורטוגל.
קשרים אלה הביאו לאמנת 1782 על נייטרליות חמושה ואמנה על מסחר משנת 1787. בשנת 1799 חתמו שתי המדינות על ברית הגנתית שלא התפתחה לפעולה צבאית ישירה.
במשך רוב המאה ה-19, מערכות היחסים נותרו ללא אירועים, ותפסו תאוצה בעשור האחרון של המאה, כאשר הצי הרוסי הקיסרי השתמש בקביעות בנמלים פורטוגזים לצורך תיקונים.
צוות אנשי היאכטה הקיסרית "צארבנה" בפרט התקבל על מעשיהם בלחימה בשריפה בשנת 1895 בפרלמנט הפורטוגזי.
עם זאת, במהלך מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904, פורטוגל התייצבה לצד בריטניה וסירבה לאפשר לצי הרוסי גישה לנמליה.
לאחר מהפכת פברואר 1917 ברוסיה, נותקו הקשרים בין שתי המדינות בשנת 1919, כננו מחדש בשנת 1934 ושוב נותקו בשנת 1951, באופן חד צדדי על ידי פורטוגל, בתגובה לתמיכה הסובייטית בתנועות אנטי-פורטוגזיות במושבות הפורטוגזיות.
היחסים לא כוננו מחדש עד 1974 עם מהפכת הציפורנים בפורטוגל והפלת האסטדו נובו.
בין 1951 ל-1974 היחסים היו מתוחים כאשר פורטוגל וברית המועצות נטלו צדדים מנוגדים בישיבות העצרת הכללית של האו"ם.
רוסיה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ו-2 קונסוליות בפארו ופורטו.
מאידך, פורטוגל מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ו-2 קונסוליות בניז'ני נובגורוד וסנקט פטרבורג.
יחסי פורטוגל–צרפת הם יחסי החוץ בין פורטוגל לצרפת.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, האיחוד האירופי, נאט"ו והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
היחסים בין שתי המדינות החלו כאשר אפונסו אנריקס מבית בורגונדי הצרפתי, הוכתר בשנת 1139 למלך פורטוגל הראשון.
במהלך השנים לחמו שתי הממלכות אחת בשנייה במלחמת הירושה הספרדית, מלחמת שבע השנים ובמלחמת חצי האי, שבה נכבשה ממלכת פורטוגל על ידי כוחותיו של נפוליאון, מה שגרם למשפחת המלוכה הפורטוגזית לברוח לברזיל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה פורטוגל לצד מדינות ההסכמה, וחלק מכוחותיה לחמו לצד הצרפתים.
בשנת 1986 הצטרפה פורטוגל לקהילה הכלכלית האירופית, אשר הפכה מאוחר יותר ל, וב-1 בדצמבר 2009 נחתמה בה אמנת ליסבון, שבה שונתה חוקת האיחוד האירופי.
צרפת מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ו-6 קונסוליות בקוימברה, פארו, פונשל, הורטה, ליריה, פונטה דלגדה ופורטו.
מאידך, פורטוגל מחזיקה צרפת שגרירות בפריז, ו-13 קונסוליות באז'אקסיו, בורדו, קלרמון-פראן, דקס, ליון, מרסיי, מונפלייה, ניס, אורליאן, פו, סטרסבור, טולוז וטור.
יחסי פורטוגל–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין פורטוגל לקונפדרציה השווייצרית.
באופן מסורתי, המדינות מנהלות מערכות יחסים נטולות בעיות.
לאחר ההכרה הפורטוגזית בנייטרליות השווייצרית בשנת 1815, כוננו היחסים הדיפלומטיים הרגילים בין המדינות, שהוסדרו בשנת 1883 בהסכם דו צדדי.
בשווייץ חיים כ-270,000 פורטוגזים, והם קבוצת הזרים השלישית בגודלה במדינה.
בפורטוגל מתגוררים כמעט 3,500 שווייצרים, מתוכם כמחצית הם בעלי אזרחות כפולה פורטוגזית-שווייצרית.
הקשר המודרני הראשון בין שתי המדינות היה ביקורו של פאראצלסוס בפורטוגל בשנת 1515. מאוחר יותר ביקר חוקר הטבע מבזל לאונהרד תורנייסן בפורטוגל בשנים 1555 ו-1556. יותר ויותר שווייצרים הגיעו לפורטוגל במהלך המאה ה-18, במיוחד אנשי עסקים כמו בנקאי החצר דוד דה פורי, שהתיישב במקום בשנת 1736.
במלחמת שבע השנים בשנים 1762–1763 היו גם כוחות שווייצרים בשירות פורטוגל.
עם זאת, מאמציהם הסתיימו בבושת פנים, והם הודחו לאחר חוסר משמעת גס כמו מעילה ועריקה.
פורטוגל הכירה בנייטרליות של שווייץ בשנת 1815, ולאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים, עליה חתמו בהסכם בשנת 1883. במהלך מלחמת העולם השנייה (1939-1945) שתי המדינות נותרו נייטרליות, והיוו מקום מקלט לפליטים באותה מידה.
בשנת 1959 שדרגו פורטוגל ושווייץ את הייצוגים ההדדיים שלהם למסרים מלאים.
עם חברותם של שתי המדינות באיגוד האירופי לסחר חופשי (EFTA) משנת 1960 ואילך, היחסים הדו-צדדיים המשיכו להעמיק.
במהלך המלחמה הקולוניאלית הפורטוגלית ייצגה שווייץ את האינטרסים של פורטוגל בסנגל בין 1963 ל-1975.
לאחר מהפכת הציפורנים בשנת 1974 והחזרה לאחר מכן לדמוקרטיה בפורטוגל, ביקורים רשמיים של בכירים פורטוגזים ושווייצרים התגברו משנת 1977 ואילך.
לאחרונה, נשיאת שווייץ, מישלין קלמי-רה, נסעה לפורטוגל בשנת 2007, ונשיא פורטוגל מרסלו רבלו דה סוזה הגיע לאחרונה לשווייץ בשנת 2016.
הקונסוליה השווייצרית הראשונה נפתחה בליסבון בשנת 1817. בשנת 1936 הקימה שווייץ משרד עורכי דין דיפלומטי בליסבון, שבשנת 1959 הפכה לשגרירות שווייץ בפורטוגל.
פורטוגל פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בשווייץ בשנת 1855 בז'נבה.
בשנת 1892 הוקמה בברן משלחת דיפלומטית שהפכה לשגרירות פורטוגזית בשווייץ בשנת 1959.
לשכת הסחר הפורטוגזית AICEP מנהלת משרד בציריך, ואילו לשכת המסחר והתעשייה השווייצרית-פורטוגזית נמצאת בליסבון.
קשרי הסחר הדו-צדדיים מושפעים גם מ-270,000 פורטוגזים בשווייץ וכ-250,000 תיירים שווייצרים בפורטוגל בכל שנה.
פורטוגל מדורגת במקום ה-13 בקרב שותפות הסחר בשווייץ, שווייץ מגיעה למקום ה-18 בין שותפות הסחר הפורטוגזים.
שתי המדינות סיכמו הסכם מיסוי כפול בשנת 1974, ועדכנו לאחרונה שינוי בפרוטוקול באוקטובר 2013.
פורטוגל מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן, ו-4 קונסוליות בז'נבה, לוגאנו, סיון וציריך.
מאידך, שווייץ מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, וקונסוליה כללית בפורטו.
יחסי פולין–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת פולין לבין הקונפדרציה השווייצרית.
שווייץ פתחה את שגרירותה שבוורשה בירת פולין בשנת 1921. פולין פתחה שגרירות בשווייץ כבר בשנת 1919.
לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה פוליטיקאים פולנים מפורסמים וגולים רבים אחרים מצאו מקלט בשווייץ.
הם התגייסו לצבא הצרפתי ונכנסו לטריטוריה השווייצרית על מנת לחמוק מידם של הגרמנים.
לאחר נפילת מסך הברזל באירופה בין המזרח למערב, היחסים בין שווייץ לפולין נהיו קרובים יותר והתבססו על סימפתיה ארוכת טווח הדדית.
במהלך שלב ההתפתחות של פולין מחדש כאומה עצמאית בשנות התשעים של המאה העשרים, הייתה פולין מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עם שווייץ במזרח אירופה, היא קיבלה סיוע בשווי של מאות מיליוני פרנק שווייצרי בדמות תמיכה טכנולוגית, תמיכה כספית למערכת הבריאות, הסביבה והבנקים של פולין.
פולין מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
פולין מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
שווייץ מיוצגת בפולין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בוורשה, בירת המדינה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפולין שמונה מאות ארבעים וארבעה אזרחים שווייצרים.
יחסי פורטוגל–קוריאה הצפונית הם יחסי חוץ בין הרפובליקה הפורטוגלית לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
כיום פורטוגל היא אחת משלוש המדינות היחידות באיחוד האירופי יחד עם אסטוניה וצרפת שלא מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים עם קוריאה הצפונית והיא היחידה מהשלוש שקיימו בעבר יחסים עימה.
פורטוגל כוננה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם קוריאה הצפונית בפברואר 1975.
המושבה הפורטוגזית לשעבר של מקאו בפרט הייתה מוקד חשוב ביחסים בין המדינות.
לצפון-קוריאנים יש נוכחות במקאו מאז שנות ה-50, הם מאמנים מרגלים, מבצעים עסקים ומכניסים אליטות מחוץ לבית.
מכיוון שמערכת היחסים של קוריאה הצפונית עם סין חביבה יותר מאשר היחסים עם פורטוגל, חשיבותה של מקאו התגברה עוד יותר מאז מסירתה לסין ב-1999 .
קים יונג-נאם הצהיר המאשר את מערכת היחסים הטובה בין שתי המדינות, כמו התנחומים שהעניק לנשיא ז'ורז'ה סמפאיו, כאשר פרנסיסקו דה קוסטה גומס נפטר, והברכות שהעניק לנשיא קבאקו סילבה לאחר שניצח את הבחירות בפורטוגל.
בשנת 2017 ניתקה פורטוגל את קשריה הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית.
פורטוגל אישרה כי ניתקה את הקשרים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית, תוך הגברת המאמצים הבינלאומיים להפסקת הצפון עם פרובוקציות הגרעין והטילים.
יחסי פורטוגל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין פורטוגל לבין צ'ילה.
פורטוגל הייתה המדינה הראשונה בעולם שהכירה בעצמאות צ'ילה.
צ'ילה ופורטוגל הן מדינות חברות בקהילת האומות האיברו-אמריקאיות, ומשתתפות באופן פעיל בפסגה האיברואמריקנית, בנוסף הם חברות מלאות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות לחינוך, מדע ותרבות (OEI) והאיחוד הלטיני.
יחסי הסחר בין שתי המדינות הללו נשלטים על ידי הסכם ההתאגדות כלכלי (EPA) אשר נחתם בשנת 2002 בין צ'ילה לבין האיחוד האירופי, ואשר נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2003. במהלך השנים האחרונות צ'ילה ביקשה להשוות את עצמה בטווח הבינוני לפורטוגל כמדד למדינה מפותחת, בשל קרבתה בכמה אינדיקטורים סוציו-אקונומיים ברחבי העולם.
שתי המדינות חברות ב (OECD).
צ'ילה מייצאת לפורטוגל בעיקר פירות (קיווי, ענבים, אגוזי מלך ותפוחים), דגים, סרטנים וצדפות, ניירות, קרטון ויין צ'יליאני, ואילו פורטוגל מייצאת לצ'ילה בעיקר מוצרי עץ, כמה פריטים מכניים ואלקטרוניים ורשתות טקסטיל סינתטיים עבור דיג.
מקסיקו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו.
פורטוגל מחזיקה במקסיקו שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי פורטוגל–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין קנדה לפורטוגל.
שתי המדינות הן חברות בנאט"ו והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
אחד ממגלי הארצות האירופיים הראשונים שביקרו בקנדה של ימינו היה גספר קורטה-ריאל שחקר את האזורים האטלנטיים של קנדה.
היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפורטוגל כוננו רשמית בשנת 1946. בנובמבר 1972 גינתה קנדה את מלחמות המושבות הפורטוגזיות באנגולה, מוזמביק ובגינאה הפורטוגזית.
בנובמבר 2010 ביקר בפורטוגל ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, כדי להשתתף בפסגת ליסבון בשנת 2010.
בשנת 2013 הסתכם המסחר הדו-צדדי בין קנדה לפורטוגל (CAD) ב-611.8 מיליון דולר.
היצוא של קנדה לפורטוגל הסתכם ב-236.6 מיליון דולר.
מוצרי תעופה וחלל, דגנים, מכונות וחלקים, ברזל ופלדה, וירקות; היו בין סחורות הייצוא המובילות מקנדה לפורטוגל.
היבוא מפורטוגל בשנת 2013 הסתכם ב-375.2 מיליון דולר.
משקאות (יין), דלקים ושמנים מינרליים, הנעלה, מכונות חשמל ואלקטרוני וציוד וריהוט; היו בין סחורות היבוא המובילות מפורטוגל לקנדה.
בקנדה חיים בסביבות 400,000 אנשים ממוצא פורטוגזי, שהם מהגרים או צאצאים שלהם.
קנדה פתחה את שעריה להגירה מפורטוגל בשנת 1953; מרבית הקנדים הפורטוגזים מוצאם מהאיים האזוריים.
אזור זה בו מתגוררים רוב הקנדים הפורטוגזים נקרא פורטוגל הקטנה.
קיים גם כזה אזור במונטריאול וכ-20,000 פורטוגזים מתגוררים בוונקובר, וכן 34,000 במחוז קולומביה הבריטית.
קהילות פורטוגזיות קטנות יותר קיימות בקלגרי, ויניפג ובערים אחרות.
לניופאונדלנד היסטוריה ארוכה של דייגים פורטוגזים, אשר ראשיתם מהמאה ה-16.
פורטוגל מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-5 קונסוליות באדמונטון, מונטריאול, טורונטו, ונקובר וויניפג.
קנדה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-2 קונסוליות בפארו ופונטה דלגדה.
יחסי פורטוגל–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין פורטוגל לבין קוריאה הדרומית.
המדינות מנהלות יחסים דיפלומטיים ישירים מאז 1961.
היחסים נקבעים על ידי סחר דו-צדדי, אך גם על ידי חילופי תרבויות והתיירות הדרום קוריאנית הגוברת בפורטוגל.
פורטוגל חולקת גם את דאגות קוריאה הדרומית מהאיום שמציבה תוכנית הנשק הגרעיני הצפון קוריאנית והיא בין המדינות המגנות אותה.
בשנת 2015 נרשמו בפורטוגל 182 אזרחים דרום קוריאנים, כאשר 113 מהם חיו בעיקר בליסבון.
בשנת 2014 נרשמו 224 אזרחים פורטוגזים בקונסוליות הפורטוגליות בדרום קוריאה.
יורדי הים הפורטוגזים היו ככל הנראה האירופאים הראשונים שנסעו לקוריאה.
הסוחר הפורטוגלי ז'ואו מנדס עלה לחוף בטונגיונג בשנת 1604, ומאז היה הפורטוגלי הראשון בקוריאה.
השותפות העירונית בין טונגיונג לווילה דו ביספו חוזרת לאירוע היסטורי זה.
בזכות יורדי הים והמיסיונרים הפורטוגלים, המידע המקיף הראשון על קיומה ואופיה של קוריאה הגיע למערב.
לאחר מכן, תשומת הלב הפורטוגזית התמקדה בסין וביפן, בעוד קוריאה נכנסה לשלטון מנצ'ו כממלכת ג'וסון ובידדה את עצמה בעקביות מחו"ל עד סוף המאה ה-19. לאחר מכן, השפעתה של יפן קבעה את הפוליטיקה של קוריאה, שהפכה למושבה יפנית בשנים 1910 עד 1945.
הרפובליקה של קוריאה והרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה נוסדו בשנת 1948. מלחמת קוריאה שלאחר מכן חתמה את החלוקה.
בראשיתו של משטר אסטדו נובו האנטי-קומוניסטי בפורטוגל לא היו יחסים רשמיים עם חצי האי הקוריאני עד שהסכים לקיים יחסים דיפלומטיים עם דרום קוריאה בשנת 1961 מבלי לשלוח שגריר.
שינוי התרחש לאחר סיום הדיקטטורה הפורטוגלית עם מהפכת הציפורנים בשנת 1974. ביוני 1975, דרום קוריאה פתחה את שגרירותה בליסבון, ב-14 במאי 1977, פדרו מרטים מדיירה דה אנדרדה, שגריר פורטוגל ליפן, היה הדיפלומט הפורטוגזי הראשון שהוסמך בסיאול.
בשנת 1988 פתחה פורטוגל שגרירות משלה בסיאול.
בשנת 1984 נסע ראש ממשלת פורטוגל, מריו סוארס לדרום קוריאה, ובשנת 1987 הגיע ראש ממשלת דרום קוריאה, רו שין-יונג, לפורטוגל.
מאז התקיימו ביקורי מדינה רבים.
לבסוף, נשיא פורטוגל אניבל קבאקו סילבה ביקר בדרום קוריאה בשנת 2014.
שר החוץ הפורטוגלי אוגוסטו סנטוס סילבה הצטרף להפגנות בינלאומיות נגד ניסויים גרעיניים של צפון קוריאה בינואר 2016. הוא היה מודאג מאוד מהאיום הצפון קוריאני על השלום והביטחון הבינלאומי של דרום קוריאה, וציפה לפעולה משמעותית מצד האומות המאוחדות.
פורטוגל שומרת על שגרירותה בסיאול הדרום קוריאנית, אשר מוסמכת גם עבור צפון קוריאה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בפוסאן.
דרום קוריאה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, וקונסוליה בפורטו.
סמסונג מפרסמת בשדה התעופה של ליסבון: לסמסונג יש סניף בפורטוגל מאז 1982.
ללשכת המסחר הפורטוגזית AICEP סניף בסיאול.
כמה חברות דרום קוריאניות מיוצגות בפורטוגל, בהן קבוצת סמסונג (מאז 1982), יצרנית המזגנים וספקית הרכב Halla Climate (מאז 1996) וקבוצת האלקטרוניקה LG Group (משנת 2000).
מבחינת טובין, 32.6% אחוזים על ידי פלסטיקה, 27.1% על ידי מכונות וציוד, 14.0% על ידי מתכות, 12.2% על ידי כלי רכב וחלקי רכב ו 5.1% - על ידי מוצרים כימיים-תרופתיים.
יחסי פורטוגל–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין פורטוגל לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
ב-14 בנובמבר 1949 הוקמה נציגות דיפלומטית פורטוגזית בקראצ'י, וב-12 באוגוסט 1954 פתחה פקיסטן צירות בליסבון.
ב-16 ביוני 1958 נחתם הסכם מסחרי בין פורטוגל לפקיסטן.
ב-25 בספטמבר 1958 שודרגה הנציגות הדיפלומטית של פורטוגל בקראצ'י לשגרירות.
ב-17 באפריל 1995, פורטוגל ופקיסטן התקשרו בהסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות, וב-23 ביוני 2000 נחתמה בין פורטוגל לפקיסטן אמנה למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמות מס מבחינת מיסי הכנסה והפרוטוקול המתאים.
בשנת 2018 נערכו כמה סבבי שיחות בין משלחות דיפלומטיות משתי המדינות, ובהם דנו המשלחות בכל קשת היחסים הדו-צדדיים, לרבות בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, האנרגיה, החקלאות, התרבות, החינוך, שיתוף הפעולה הקונסולרי, חילופי פרלמנטרים ואנשי קשר בין המדינות.
נחקרו אפשרויות כדי לשפר את שיתופי הפעולה גם בתחומי הסחר וההשקעות.
דעות הוחלפו גם בסוגיות אזוריות וגלובליות בעלות אינטרס הדדי, כולל שלום וביטחון.
שני הצדדים הביעו שביעות רצון מהשיתוף הפעולה המתמשך באו"ם ובפורומים רב-צדדיים אחרים והסכימו להמשיך ולתמוך זה בזה.
פורטוגל מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ו-2 קונסוליות בקראצ'י ובלאהור.
פקיסטן מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו.
יחסי פורטוגל–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים בין פורטוגל לשוודיה.
במהלך התקופה הוויקינגית פשטו הוויקינגים כמה פעמים על העיר ליסבון.
במהלך מלחמת השיקום הפורטוגזית שפרצה בשנת 1640 ניסו הפורטוגזים להשיג תמיכה בסקנדינביה, ובשנת 1641 חתמו שתי המדינות על הסכם ידידות.
במהלך מלחמת שבע השנים היו שתי המדינות במחנות מנוגדים, אולם כמעט ולא לחמו ישירות זו בזו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמו שתי המדינות נגד הקיסרות הצרפתית הראשונה, אולם בשל ריחוקם הגאוגרפי הם לא לחמו זו לצד זו בקרבות.
בשנת 1910 התרחשה מהפכת אוקטובר בפורטוגל שבה הודח מנואל השני, מלך פורטוגל והוקמה הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, וממלכת שוודיה הכירה בה ב-13 בספטמבר 1911. לאחר שהכריזה הקיסרות הגרמנית מלחמה על פורטוגל בשנת 1916, המדינה הסתבכה במלחמת העולם הראשונה, בעוד שוודיה נותרה נייטרלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שתי המדינות הצליחו לשמור על הנייטרליות שלהן לאורך כל המלחמה.
הם גם תמכו בפינלנד במהלך מלחמת החורף בעזרת משלוחי אספקה ומתנדבים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, פורטוגל הייתה ממקימי נאט"ו בשנת 1949, בעוד שוודיה נותרה נייטרלית במהלך המלחמה הקרה.
בשנת 1960 הצטרפו שתי המדינות לאיגוד הסחר החופשי האירופי.
בשנות ה-60 תמכה שוודיה בתנועות השחרור באפריקה, בעוד פורטוגל לחמה להשארת מושבותיה בידיה.
בשנת 1974 פרצה מהפכת הציפורנים בפורטוגל, שבה עברה פורטוגל לשלטון דמוקרטי, וב-11 במרץ 1975 חתמו פורטוגל ושוודיה בליסבון על הסכם שיתוף פעולה כלכלי וחברתי.
בשנת 1986 עזבה פורטוגל את איגוד הסחר החופשי האירופי והצטרפה ל, ובשנת 1995 הלכה שוודיה בעקבותיה.
בשנת 2003, פורטוגל ושוודיה חתמו על הסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמות מיסים, לאחרונה במהלך ביקור ממלכתי דו-צדדי, נפגשו ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קוסטה ועמיתו השוודי סטפן לוון בשוודיה ב-3 באוקטובר 2016.
לשכת המסחר הפורטוגזית AICEP מנהלת משרד קשר בשגרירות פורטוגל בסטוקהולם.
כמו כן קיימת גם לשכת המסחר הפורטוגזית-שוודית בליסבון.
בשנת 2016 נסחרו 1,287 חברות פורטוגזיות עם שוודיה.
היקף הסחר הדו-צדדי בשנת 2016 היה 1.546 מיליארד אירו, כאשר עודף מאזן הסחר לטובת שוודיה היה 87.0 מיליון אירו.
חלק השירותים עמד על כ-256 מיליון אירו, כאשר למעלה ממחצית (143.8 מיליון אירו) הגיע מהוצאות התיירים השוודים בפורטוגל.
חלק הסחורות הסתכם ב-677.5 מיליון אירו, מתוכם 36.2% מוצרים חקלאיים, 15.4% מכונות וציוד, 11.4% מוצרים כימיים-תרופתיים, 9.0% כלי רכב וחלקי רכב, 8.5% נייר, 7.0% מוצרי מתכת ו-3.3% פלסטיק וגומי.
חלק השירותים הסתכם ב-140 מיליון אירו.
זה הציב את שוודיה במקום ה-15 בסחר החוץ של פורטוגל בסחורות, הן ביבוא והן ביצוא.
בסחר החוץ השוודי, פורטוגל דורגה במקום ה-30 ביבוא ו-32 ביצוא.
פורטוגל מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם וקונסוליה כללית בגטבורג.
שוודיה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-3 קונסוליות בפארו, בפונטה דלגדה ופורטו.
יחסי פורטוגל–קטר הם יחסי החוץ בין פורטוגל לקטר.
הצי הפורטוגזי תחת טרישטאו דה קוניה ואפונסו דה אלבוקרקי השתלט על אזור המפרץ הפרסי בשנת 1507. כך נותר אזור קטר של ימינו בתחום ההשפעה של האימפריה הפורטוגזית, אשר עם זאת לא הקימה שם בסיסים מרכזיים.
האזור נשלט על ידי פורטוגל באמצעות החזקת מצר הורמוז, ומשנת 1622 באמצעות חיל מצב במסקט.
לאחר שמסקט נפלה לידי העומאנים בשנת 1650, איבדו הפורטוגלים את עליונותם באזור, אך נותרו עם ספינות ובריתות ספורדיות עד המאה ה-18 כאשר הבריטים הדיחו אותם מהאזור לחלוטין.
קטר נותרה בהשפעה בריטית וקיבלה עצמאות בשנת 1971.
קטר ופורטוגל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 במאי 1982, וב-4 בדצמבר 1989 הוסמך שגריר פורטוגל בערב הסעודית, ז'וזה מנואל דה מטוש פאריירה, אף לקטר.
פורטוגל הקימה שם שגרירות משלה בשנת 2011.
קטר פתחה את שגרירותה בפורטוגל בשנת 2012, ועאדל עלי אל-ח'אל הפך לשגריר הקטרי הראשון בליסבון ב-10 בינואר 2012.
ללשכת סחר חוץ הפורטוגזית AICEP יש סניף בבירה דוחה בקטר.
בשנת 2016, פורטוגל ייצאה סחורות בשווי 28.6 מיליון אירו לקטר, מתוכם 35.1% מינרלים ועפרות, 10.4% ביגוד, 7.2% מכונות ומכשירים ו-5.2% פקקי שעם ועץ.
באותה תקופה קטר ייצאה סחורות לפורטוגל בשווי 13.9 מיליון אירו, מתוכם 93.9% פלסטיק (בעיקר פוליאתילן ופוליפרופילן), מוצרים כימיים 3.5% והלבשה 1.5%.
זה הציב את קטר במקום ה-68 כרוכשת ובמקום ה-87 כספקית לסחר חוץ פורטוגלי, ואילו פורטוגל הייתה במקום ה-48 בסחר החוץ הקטרי בקרב הקונים וגם בקרב הספקים.
פורטוגל מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה.
קטר מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
יחסי פורטוגל–רומניה הם יחסי החוץ בין פורטוגל לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1917, ופורטוגל הכירה בעצמאותה של רומניה מאז 1880.
בפורטוגל חיים 30,750 אנשים ממוצא רומני.
באוקטובר 2013 חתמה רומניה על חוזה לרכישת 12 מטוסי קרב F-16 פייטינג פלקון AM / BM מפורטוגל.
הם נכנסו לשירות בחיל האוויר הרומני בין אוקטובר 2016 למחצית השנייה של 2017.
בנק המילניום הפורטוגלי פעל ברומניה בין אוקטובר 2007 לנובמבר 2015.
פורטוגל מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ושתי קונסוליות כבוד באסטוריל, ובפורטו.
יחסי פורטוגל–פינלנד הם יחסי החוץ בין פורטוגל לפינלנד.
שתי המדינות חברות ב ובארגונים בינלאומיים רבים אחרים, ביניהם מועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), קרן המטבע הבינלאומית (IMF) וארגונים שונים של האו"ם.
לאחר הכרזת העצמאות הפינית בשנת 1917, הכירה פורטוגל ברפובליקה של פינלנד ב-19 בדצמבר 1919. ב-10 בינואר 1920 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
כשפרצה מלחמת החורף בשנת 1939, הכריז הדיקטטור הסמי-פשיסטי אנטוניו דה אוליביירה סלזאר על סולידריותו עם פינלנד.
בנוסף, כ-100 חיילים פורטוגזים התנדבו לשורות הפינים בלחימה, כולל 20 קצינים, ובהם ותיקי מלחמת האזרחים בספרד.
פורטוגל הייתה אחת התומכות הנמרצות ביותר של פינלנד בתקופה זו והתמיכה הכוללת הסתכמה בכ-90 מיליון מארק פיני.
התמיכה הפורטוגלית נמשכה עד סוף מלחמת העולם השנייה.
לאחר תום מלחמת העולם, נסע הגנרל הפיני והנשיא מנרהיים לפורטוגל למספר שבועות מסיבות בריאותיות בשנת 1945, שם התקבל בצהלה ופגש הן את סלאזר והן את הנשיא אושקר קרמונה.
אולם לאחר מכן היחסים איבדו במהירות את העוצמה שלהם.
פינלנד השתלבה ב לאחר תום המלחמה, אך מבחינה כלכלית היא הייתה תלויה רבות בסחר עם ברית המועצות הקומוניסטית עד סוף 1991. מבחינת מדיניות החוץ פינלנד ופורטוגל התרחקו גם בשל דחייתה של פינלנד את המדיניות הקולוניאלית הפורטוגלית.
פינלנד סיפקה תמיכה פוליטית עבור התנועות לעצמאות האפריקאיות, במיוחד במושבות הפורטוגזיות של אנגולה ומוזמביק, ואף סיפקה סיוע הומניטרי ישיר לנפגעי המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית.
למרות התמיכה הפינית במתנגדי פורטוגל, לא התקיימה שום מחאה דיפלומטית של פורטוגל.
משטר האשטדו נובו האנטי-קומוניסטי בפורטוגל הפך למבודד יותר ויותר מבחינה בינלאומית בשל המדיניות הקולוניאלית שלו, עד שהוא הסתיים לאחר מהפכת הציפורנים ב-1974. מאז שנת 1976 לכל המאוחר, פורטוגל הדמוקרטית כיוונה את עצמה בבירור למערב.
פורטוגל הצטרפה לקהילה הכלכלית האירופית בשנת 1986, שהיא כיום האיחוד האירופי, ופינלנד הלכה בעקבותיה בשנת 1995. שתיהן היו בין המדינות הראשונות שעמדו בקריטריונים להכנסת האירו בשנת 1999 והחלו בהפצתו ב-1 בינואר 2002.
בקשר לדיון ברחבי אירופה בשנת 2011 על חבילות סיוע עבור פורטוגל בשיאו של משבר האירו, עלתה בפינלנד התנגדות להלוואות הצלה לכלכלות דרום אירופה, אולם גורמים בחברה הפינית נזכרו מדי פעם גם בסיוע הפורטוגלי לפינלנד בשנת 1940.
בשנת 2016 פורטוגל ייצאה סחורות ושירותים בשווי 405.0 מיליון אירו לפינלנד, שכללו בעיקר 54.2% מינרלים ועפרות, 10.1% מכונות ומכשירים, 6.6% ביגוד ו-6.6% טקסטיל.
באותה תקופה פינלנד ייצאה לפורטוגל סחורות ושירותים בשווי 171.8 מיליון אירו, שכללו בעיקר 27.1% מכונות וציוד, 20.5% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 18.5% נייר ותא ו-10.3% מוצרי מתכת.
פינלנד הייתה במקום ה-27 בקרב הקונים ובמקום ה-39 בקרב הספקים בסחר החוץ של פורטוגל בסחורות, ואילו פורטוגל הייתה במקום ה-48 בקרב הקונים ובמקום ה-28 בקרב הספקים בסחר החוץ הפיני בסחורות.
פורטוגל מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
פינלנד מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-4 קונסוליות כבוד בפורטו, בפארו, בפונשל, ובפונטה דלגדה.
יחסי פולין–שוודיה הם יחסי החוץ בין פולין לשוודיה.
שתי המדינות מופרדות על ידי הים הבלטי ומקיימות קשר היסטורי ארוך מאוד, אשר שרד גם כמה סכסוכים בין שתי המדינות.
בתחילת המאה ה-20 פולין ושוודיה אכן נהנו מיחסים קרובים שהופרעו על ידי פלישת גרמניה הנאצית לפולין יחד עם פלישת ברית המועצות לפולין, שהחלה את מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, הן כוננו מחדש את היחסים ושוודיה הפכה לתורמת הכלכלית הגדולה ביותר עבור פולין מבין המדינות הנורדיות.
גם פולין וגם שוודיה חברות באיחוד האירופי.
בשוודיה חיים למעלה מ-90,000 פולנים ותושבים משתי המדינות מבקרים לעיתים קרובות אצל השנייה.
השושלת היגלונית ששלטה בפולין בין השנים 1386–1596, נחשבה ממוצא שוודי כלשהו ומילאה תפקיד משמעותי בפיתוח פולין למעצמה אירופית מרכזית בימי הביניים של אירופה.
אחד משליטי פולין המשמעותיים ביותר, זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה, היה גם הוא שוודי בחלקו באמצעות אביו יוהאן השלישי, מלך שוודיה.
אמו הייתה הנסיכה הפולנית קטז'ינה יגיילו.
תחת שלטונו של זיגמונט השלישי שתי המדינות הקימו את האיחוד הפולני-שוודי, שהקיף את מרבית אזור הבלטי, ומשנת 1561 עד 1722 חלקו שתי המדינות גבול משותף בליבוניה.
באותה תקופה, גם לפולין, כחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, וגם לשוודיה הקיסרית היו תוכניות שאפתניות להרחיב את הרווחים הטריטוריאליים ולגבש את הכוח, מה שהוביל לסכסוכים גדולים רבים בין שתי המדינות, שקראו תיגר על כוחה של כל אחת מהן.
בשיאה פלשו השוודים פעם אחת לפולין, במה שכונה ה, אשר גרמה להרס של חלק ניכר מפולין .
פלישה נוספת של שוודיה לפולין התרחשה בשנים 1701-1706. הפלישות השוודיות גרמו להחלשותה של פולין.
ב, חלוקת פולין עוררה את החשש השוודי מגורל דומה בידי האימפריה הרוסית, אך לאחר סיום מלחמת רוסיה–שוודיה בשנת 1790, משימות דיפלומטיות שוודיות מוצלחות מנעו תוצאה כזו.
אולם שוודיה, בדומה לפולין, איבדה שטחים גדולים במזרח לרוסיה ב-1721 וב-1809.
שוודיה הייתה היעד העיקרי עבור מהגרים רבים מפולין המחולקת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, הקהילה הפולנית בשוודיה תמכה מאוד בפולין עצמאית ללא שליטת הגרמנים והרוסים.
במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה, כמה מחברי ארמייה קריובה השתמשו בשוודיה, מדינה נייטרלית, כדי להקל ולממן את ההתנגדות הפולנית.
כמה אזרחים שוודים סייעו ותמכו גם בהתנגדות הפולנית והעניקו להם מקלטים, וגם הגנו על הפולנים מפני ציד של הנאצים.
פולין מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יחסי פורטוגל–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין פורטוגל לבין ממלכת תאילנד.
היחסים בין פורטוגל לתאילנד החלו במהלך המאה ה-16. פורטוגל הייתה האומה האירופית הראשונה שיצרה קשר עם סיאם, בשנת 1511 בתקופת איוטהאיה.
מתיישבים פורטוגזים רבים הפכו לשכירי חרב של ממלכת איוטהאיה.
בשנת 1538 בתקופת שלטונו של המלך טשארצ'אצ'ה צעדו 120 חיילים פורטוגלים עם המלך במערכה נגד אויביו וזכו לזכויות מסחריות ומגורי מגורים באיוטהאיה.
הפורטוגלים הפכו לסוחרים זרים דומיננטיים, והקימו נוכחות בבירה.
סוחרים פורטוגלים הציגו כלי נשק וכן סחורות מהעולם החדש, שהשפיעו על המטבח התאילנדי, השפה והתרבות.
אף על פי שההשפעה מעבר לים של פורטוגל פחתה בהדרגה מהמאה ה-17, היא שמרה על קשרים עם סיאם.
שגרירות פורטוגל בבנגקוק, שהוקמה בשנת 1820, היא הנציגות הדיפלומטית הוותיקה ביותר במדינה.
בניגוד למעצמות אירופיות אחרות, שסיאם נאבקה בשאיפותיהם הקולוניאליות במהלך המאה ה-19, היחסים של סיאם עם פורטוגל היו ידידותיים במידה רבה.
שתי המדינות שדרגו את משלחותיהן למעמד שגרירות בשנת 1964, ותאילנד הקימה שגרירות קבועה בליסבון בשנת 1981. כיום שתי המדינות חולקות כמות קטנה של פעילויות סחר, תיירות ותרבות.
מתיישבים פורטוגלים הקימו קהילה גדולה באיוטהאיה, שם הוקם רובע פורטוגלי נרחב מדרום לעיר.
לאחר נפילת איוטהאיה בשנת 1767, התאספו הפורטוגלים בשלושה מקומות בבנגקוק: סביב כנסיית ההתעברות ללא רבב באזור סמסן, כנסיית סנטה קרוז בקודי צ'ין וכנסיית המחרוזת הקדושה בטלט נוי.
צאצאיהם נטמעו בהדרגה בחברה התאילנדית, אם כי הקהילה, במיוחד בקודי צ'ין, עדיין שומרת על זהות ייחודית.
פורטוגל מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליה בצ'יאנג מאי.
תאילנד מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
יחסי פורטוגל–צ'כיה הם יחסי החוץ בין פורטוגל וצ'כיה.
שתי המדינות חברות ב, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ובנאט"ו.
צ'כיה היא גם משקיפה בקהילת המדינות דוברות הפורטוגזית, שפורטוגל היא חברה מייסדת בה, מאז סוף 2016.
בשנת 1466 הגיעו לממלכת פורטוגל משלחת אצילים בוהמיים בשליחות טרנס-אירופית מטעם ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, וזה נחשב לקשר הראשון בין המדינות.
המשלחת פנתה לכל בתי המלוכה האירופיים הגדולים להסכים על הגנה מפני המלחמות הטורקיות המתקרבות, אך גם כדי לשפר את תדמיתה של בוהמיה מאז המלחמות ההוסיטיות וחילוקי הדעות עם האפיפיור פאולוס השני.
התיעוד מכיל גם הערות נרחבות על הנוף והחברה, כולל תיאורי מכס, רכישת ושמירת עבדים, השפעות המגפה ואמצעי הזהירות שננקטו שם.
ב התחתן ז'ואו גומס דה סילבה עם יוהאנה פון מנז, הרוזנת מטארוקה.
הוא הפך לשליח בית המלוכה הפורטוגלי בווינה.
בנו עמנואל סילבה-טארוקה הפך לדיפלומט ויועץ מועדף של הקיסרית מריה תרזה מאוסטריה.
הוא ייסד את סניף המשפחה האוסטרו-צ'כי, משפחת סילבה-טארוקה.
הפוליטיקאי הבכיר והבוטנאי ארנסט עמנואל פון סילבה-טארוקה שופץ את טירת פרוניצ'ה הישנה ליד פראג והיה מייסד שותף של הפארק הסמוך ל-220 דונם.
הפארק, שהוצב בין השנים 1885–1917, היה אחד הגנים האנגלים היפים באירופה ונודע במיוחד בזכות אוסף הרודודנדרונים שלו.
ב היו מבקרים פורטוגלים באופן קבוע בין המבקרים בקרלובי וארי.
לאחר הכרזת הרפובליקה של פורטוגל בשנת 1910 והקמת צ'כוסלובקיה הדמוקרטית בשנת 1918, שתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים בשנת 1921. בשנת 1937 נותקו היחסים בין המדינות.
הם התחדשו לאחר מהפכת הציפורנים הפורטוגזית בשנת 1974 וסוף המשטר האוטוריטרי האנטי-קומוניסטי של אסטדו נובו.
מאז קריסת הגוש המזרחי ב-1989, היחסים בין שתי המדינות התגברו בהתמדה, בעיקר באמצעות המאמצים של ואצלב האוול ומריו סוארש, אשר הוענק גם על ידי אוניברסיטת פראג.
לשכת המסחר הפורטוגלית AICEP מחזיקה סניף בפראג.
בשנת 2015 ייבאה צ'כיה סחורות ושירותים מפורטוגל בשווי של 353.3 מיליון אירו, מתוכם 22.0% מכונות ומכשירים, 16.6% מוצרי פלסטיק, 14.4% כלי רכב וחלקי רכב ו-13.7% טקסטיל.
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות ושירותים מצ'כיה בשווי של 483.9 מיליון אירו, מתוכם 41.6% כלי רכב וחלקי רכב, 25.9% מכונות ומכשירים, 6.5% מתכות ו-6.4% פלסטיק.
זה מציב את הרפובליקה הצ'כית במקום ה-20 לסחר חוץ פורטוגלי בקרב מדינות הרוכשים ובמקום ה-19 בקרב מדינות הספקים.
עבור סחר החוץ הצ'כי, פורטוגל מדורגת במקום ה-32 בקרב מדינות הרוכשים וה-35 בקרב מדינות הספקים.
חלקם של התיירים הצ'כים בתיירות הגוברת בפורטוגל היה סביב 0.18% נתח שוק עם הכנסות של 20.5 מיליון אירו.
פורטוגל מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-3 קונסוליות בפארו, אלגרבה ופונשל.
יחסי פולין–רומניה הם יחסי חוץ בין פולין לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 בפברואר 1919, כאשר פולין הייתה האומה הראשונה שהכירה בתביעותיה של רומניה לטרנסילבניה.
בשנים האחרונות נציגי ממשלה של פולין ורומניה מחליפים בקביעות ביקורים רמי דרג, מה שמשקף את האינטרס ההדדי בשיתוף פעולה דו-צדדי בין שתי המדינות.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי והן שתי המדינות המאוכלסות ביותר שהצטרפו לשני הגושים מאז תום המלחמה הקרה.
שתיהן גם חברות בבוקרשט תשע, באו"ס ובמועצת אירופה.
מכון ורשה, צוות חשיבה פולני, מקיים מוניטור ברומניה כדי להסביר את המסלול העיקרי של ההתפתחויות הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות ברומניה ומולדובה.
ראשית ההשפעה הפולנית ברומניה ניתן לייחס למאה ה-14 עם הקמת נסיכות מולדובה.
סחר בין הים הבלטי לים השחור בין שתי המדינות השכנות הקל על הקשר ההולך וגדל שלהן.
בתקופה זו מולדביה הייתה מדינה ווסאלית של ממלכת פולין ובהמשך של חבר העמים הפולני-ליטאי מספר פעמים.
החל משנת 1921 נחתמה סדרת אמנות בתקופת בין המלחמות על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה וממלכת רומניה אשר יצרו את ברית ההגנה הפולנית-רומנית.
האמנות היוו בסיס ליחסי חוץ טובים בין שתי המדינות שנמשכו עד תחילת מלחמת העולם השנייה בשנת 1939. שתי המדינות חלקו גבול משותף בין שתי מלחמות העולם, לפני שברית המועצות פלשה ובסופו של דבר סיפחה את מזרח פולין וצפון מזרח רומניה בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
לאחר הפלישה לפולין שהחלה את מלחמת העולם השנייה, עד 120,000 חיילים פולנים נסוגו דרך אזור ראש הגשר הרומני לרומניה והונגריה הנייטרליות.
רוב הכוחות הללו הצטרפו לכוחות הצבא הפולניים שזה עתה הוקמו במערב בצרפת ובבריטניה ב-1939 וב-1940. בגלל בריחתם דרך רומניה, הצבא הפולני היה אחד הכוחות הגדולים ביותר של בעלות הברית לפני כניסת ארצות הברית למלחמה והתקפת גרמניה על ברית המועצות (מבצע ברברוסה).
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בשתי המדינות משטרים קומוניסטיים, והם היו חלק מברית ורשה עד לפירוק ברית המועצות בשנת 1989 בשנים לאחר מכן הצטרפו שתי המדינות לנאט"ו ול.
הסחר בין רומניה לפולין בשנת 2016 הגיע לשווי שיא של 4.86 מיליארד אירו על פי נתונים סטטיסטיים שהוציא משרד הפיתוח הכלכלי הפולני.
פורום מנהיגות נשים 2020 (WLF) נערך בוורשה בתאריכים 4–5 במרץ 2020 במטרה לחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בין פולין לרומניה, תוך שימת דגש על תפקידה של נשים בפוליטיקה, כלכלה וחינוך.
האירוע נערך על ידי שגרירות רומניה בפולין, לשכת המסחר והתעשייה הפולנית – רומנית והמכון לתרבות הרומני.
הוא נערך בחסות הכבוד של הוד מעלתה מרגרטה, נסיכת הכתר של רומניה, אשר הוזמנה בידי שגרירות רומניה והגיעה לוורשה לאירוע עם בעלה - הוד מלכותו ראדו, נסיך רומניה.
פולין מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יחסי פולין–תאילנד הם יחסי החוץ בין פולין לתאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-14 בנובמבר 1972. בשנת 1975 פתחה תאילנד את שגרירותה בוורשה.
ראש הממשלה ולודז'ימייז' קימושיביץ' ביקר בתאילנד בשנת 1996 והנשיא אלכסנדר קוושנייבסקי ביקר בה בשנת 2004. בשנת 2013 יינגלוק סינוואטרה, ראש ממשלת תאילנד הגיע לביקור בפולין.
בני משפחת המלוכה התאילנדית ערכו לעיתים קרובות ביקורים פרטיים בפולין: הנסיכה מאה צ'אקרי סירינדהורן (1996), הנסיכה צ'ולבהורן (2006, 2008, 2009) ומלך תאילנד הנוכחי (באותה תקופה נסיך הכתר) מאהה וצ'יראלונגקון (2010, 2011, 2016).
סגני משרדי החוץ של שתי המדינות נפגשים פעם אחר פעם.
בפברואר 2020 קיימו סגני שרי החוץ של פולין ותאילנד, בהתאמה, מ' פזידאץ' ווי' איזארבאקדי התייעצות בבנגקוק.
מושבים קודמים התקיימו בספטמבר 2018 בוורשה ובאפריל 2018 בבנגקוק.
תאילנד היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של פולין מבין מדינות ASEAN.
הסחר הדו-צדדי רושם צמיחה בשיעור דו-ספרתי בשנים האחרונות.
הודות למיקומה ולחברותה ב, פולין היא אחד המקומות האטרקטיביים ביותר להשקעות זרות.
המשקיעים התאילנדים העיקריים שזיהו את ההזדמנות הם כדלקמן: אינדורמה בשנת 2002, תאילנד יוניון בשנת 2014, CPF בשנת 2016 ו-U City בשנת 2017. פולין מציעה מגוון רחב של תמריצי השקעה.
ישנם 14 אזורים כלכליים מיוחדים (SEZ) עם תנאים נוחים כמו חופשות מס, פטורים ממס אטרקטיביים, תמריצי תעסוקה וכן מגרשי השקעה מוכנים היטב.
דוחות בינלאומיים מדגישים את היציבות הכלכלית והפוליטית של פולין, הון אנושי משכיל ומוכשר ושוק מקומי גדול.
משקיעים תאילנדים מתייחסים לשוק הצרכנים החזק של פולין, המונה 38 מיליון איש, גם כשער לשווקים אחרים של האיחוד האירופי ולמדינות כמו בלארוס, רוסיה או אוקראינה.
המיקום הגאוגרפי המרכזי של פולין באירופה, שבו צירי התקשורת העיקריים מצטלבים, ומחבר בין צפון לדרום ומזרח עם מערב היבשת ומאפשר לייצא סחורות לכל מדינות אירופה ובכך להגיע ליותר מ-500 מיליון צרכנים באמצעות רשתות רכבת מחוברות היטב, כבישים מהירים או דרך האוויר.
הבירה הפולנית שמוצאת את מיקום השקעותיה אטרקטיביות שייכת לחברות הבאות: Mercator Medical (2006), PCC Rokita SA (2018) ו-Comarch SA (2017).
פולין מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
תאילנד מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יחסי פורטוגל–קניה הם יחסים דו-צדדיים בין פורטוגל וקניה.
בין קניה ופורטוגל קיימים יחסים שנמשכו כ-500 שנה.
היחסים החלו עם ואסקו דה גאמה שבפקודת מלך פורטוגל בשנת 1497 החל להפליג לחפש מסלול להודו.
בשנת 1498 נחת ואסקו דה גאמה במומבסה ובמלינדי בקניה של ימינו.
מצבת ואסקו דה גאמה נבנתה בשנת 1498.
מצודת ישו במומבסה נבנתה במומבסה על ידי הפורטוגלים בין השנים 1593–1596. בין השנים 1631–1895 היא החליפה ידיים 9 פעמים בין האימפריה הפורטוגזית, אימאמות עומאן והאימפריה הבריטית.
סך המסחר הוא כ-2.12 מיליארד שילינג קנייתי (19.4 מיליון אירו).
קניה ייצאה סחורות בשווי 0.48 מיליארד שילינג קנייתי (4.4 מיליון אירו) לפורטוגל.
פורטוגל ייצאה סחורות בשווי 1.64 מיליארד שילינג קנייתי (15 מיליון אירו).
הייצוא העיקרי של קניה לפורטוגל כולל: פירות, אגוזים ודגים.
הייצוא העיקרי של פורטוגל לקניה כולל: מכונות עיבוד נתונים אוטומטיות.
קניה מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת.
פורטוגל מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי, אשר נפתחה בסוף 2019.
יחסי פורטוגל–קרואטיה הם יחסי החוץ בין פורטוגל לקרואטיה.
קרואטיה ופורטוגל השתייכו שתיהן ל, קרואטיה משנת 34 לפני הספירה לפנה"ס, פורטוגל מאז המאה ה-2 לפנה"ס.
קרואטיה הפכה לעצמאית לראשונה ב-925, וממלכת פורטוגל הפכה לעצמאית ב-1139. קרואטיה הייתה לאחר מכן תחת שלטון ביזנטי, עות'מאני ואוסטרי עד 1918, אז הפכה לחלק מממלכת יוגוסלביה, עימה קיימה פורטוגל יחסים דיפלומטיים מאז 1917.
מדינת קרואטיה העצמאית, שנוצרה ב-1941 על ידי מדינות הציר הפשיסטיות, לא הוכרה רשמית על ידי פורטוגל הפשיסטית למחצה תחת הרודן אנטוניו דה אוליביירה סלזאר, שנותרה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במקום זאת, פורטוגל המשיכה להכיר בממשלה הגולה של ממלכת יוגוסלביה.
לאחר סיום המלחמה ב-1945, קרואטיה הפכה לחלק מיוגוסלביה הסוציאליסטית החדשה שקמה.
משטר אסטדו נובו בפורטוגל, שהיה אנטי קומוניסטי מובהק, לא שמר על קשרים הדוקים עם יוגוסלביה הסוציאליסטית.
יוגוסלביה הייתה אחת התומכות של כמה תנועות עצמאות במלחמות הקולוניאליות של פורטוגל של שנות ה-60 וה-70. לאחר מהפכת הציפורנים השמאלנית ב-1974 וסיום הדיקטטורה בפורטוגל, התקרבו שתי המדינות.
סימן אחד היה הידידות בין ליסבון לבירת קרואטיה זאגרב ב-1977, וגם חילופי התרבות גדלו באופן משמעותי.
ב-1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה.
ב-15 בינואר 1992 הכירה פורטוגל ברפובליקה העצמאית של קרואטיה, וב-3 בפברואר 1992 כוננו קרואטיה ופורטוגל יחסים דיפלומטיים.
במהלך הניסיונות הבאים של קרואטיה להצטרף ל, פורטוגל וקרואטיה התקרבו.