tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההבדל העקרוני בין שתי השיטות הוא ששיבוט מולקולרי נעשה ביצור חי (אין ויוו), ו-PCR נעשה במבחנה (אין ויטרו).
מקטע DNA משובט נושא פחות מוטציות מאשר תוצר PCR.
לפני 1970, ההבנה של גנטיקה וביולוגיה מולקולרית הייתה מוגבלת כיוון שלא היה ניתן לבודד גנים בודדים מתוך יצורים מורכבים.
מיקרוביולוגים חיפשו דרך להבין מנגנונים שבאמצועתם חיידקים מגבילים את גידולם של בקטריופאג'ים, והצליחו לבודד אניזמי הגבלה, אשר מבקעים DNA דו גדילי בתנאי שמכיל רצף הכרה מסוים.
המדענים הראו כיצד אנזים הגבלה מבקע כרומוזום בנקודות מסוימות, ושניתן להפריד בין המקטעים שנוצרו באמצעות הגודל השונה שלהם.
באמצעות שימוש באנזים נוסף DNA ליגאז, ניתן לחבר את המקטעים שנוצרו בצורה חדשה, ובכך ליצור DNA רקומביננטי.
באמצעות הכנסה של מקטעי DNA רקומביננטי לנשא (פלסמיד חיידקי או בקטריופאג'י לדוגמה) אשר יכול באופן טבעי להשתכפל בחיידקים, ניתן לבודד כמות גדולה של אותו מקטע DNA רקומביננטי מתרבית חיידקים.
מקטעי ה-DNA הרקומביננטי נוצרו ונחקרו בשנת 1972.
כל שיבוט דורש יצירת אסטרטגיה המתאימה לרצף ה-DNA המיועד להגברה ולנשא, כמו בחירת אנזימי ההגבלה שישמשו לתהליך.
עם הזמן נוצרו כלים ייעודיים העוזרים בתכנון ועיצוב שיבוט מולקולרי, כמו ApE, DNAStrider, Collagene (תוכנות קוד פתוח).
בכלים אלו (ואחרים, חלקם חינמיים וחלקם מסחריים) ניתן להכניס את רצפי ה-DNA, לבחור אנזימי הגבלה מתאימים ולעצב את הפלסמיד הרצוי.
ישנם כלים נוספים המיועדים לשיבוטים נרחבים יותר, כמו יצירת ספרייה של פלסמידים המכילים מקטעים שונים.
תהליך רגיל של שיבוט כולל כמה שלבים:
יצירת פלסמיד DNA רקומביננטי על ידי ליגציה של הנשא עם המקטע;
גידול אוכלוסיית הפונדקאים וברירת אלו המכילים את הפלסמיד;
סריקה של השיבוטים לזיהוי המקטע הרצוי;
ישנו מגוון רחב של פונדקאים ונשאים הנמצאים בשימוש.
עם זאת, רוב השיבוטים המולקולריים נעשים באמצעות החיידק אי קולי, המשמש כפונדקאי רב תכליתי, זמין, עם קצב שכפול מהיר הדורש ציוד מינימלי לגידול.
אם מקטעי ה-DNA הם גדולים במיוחד, ניתן להשתמש בכרומוזום חיידקי מלאוכתי (BAC) או בכרומוזום שמרי מלאוכתי (YAC).
מטרת השיבוט המולקולרי תשפיע על הבחירה.
לדוגמה, אם מטרת השיבוט המולקולרי הוא חלבון המתורגם ממקטע ה-DNA הרקומביננטי, יש לבחור נשא שיכיל את האותות הנדרשים לתהליך השעתוק והתרגום בפונדקאי.
לעיתים הנשא מותאם לביטוי ביצור נוסף מעבר לפונדקאי, אשר משמש כשלב ביניים לפני יצירת יצור טרנסגני אחר (פלסמיד Ti לביטוי בצמח, לדוגמה).
ישנם ארבעה מאפיינים חיוניים המשותפים לרוב הנשאים:
מקור שכפול, כדי לוודא שהפלסמיד ישוכפל בפונדקאי.
אתר הכרה ייחודי אחד או יותר לאנזימי הגבלה, המשמש להכנסת מקטע ה-DNA לנשא.
גן המשמש לברירת הפונדקאים שקלטו את הפלסמיד.
תג DNA המשמש לסריקת הפונדקאים כדי לאתר את התוצרים הרצויים.
הנשא המעגלי מבוקע על ידי אנזים הגבלה (אחד או יותר) ליצירת DNA ליניארי.
ביקוע כזה יכול להותיר קצוות קהים (שיכולים לעבור ליגציה עם כל קצה קהה אחר, ללא תלות ברצף) או קצוות דביקיים (בהם אחד הגדילים ארוך מהשני, וזמין ליצור זיווג בסיסים, ראו איור).
חיתוך הנשא ומקטע ה-DNA באנזים זהה (או שמשאיר קצה דביקי זהה) מאפשר לתכנן את כיווניות החיבור, ונחשב ספציפי יותר.
רוב הפלסמידים הנמצאים בשימוש מכילים אזורי הכרה לאנזימי הגבלה, שהם אזורים המכילים סדרה של אתרי הכרה ייחודיים לשורה ארוכה של אנזימי הגבלה.
אם הסדרת ממוקמת בגן כמו בטא גלקטוסידאז, ניתן להשתמש בו לברירת הפונדקאים בשלב מאוחר יותר.
על מנת למנוע סגירה חוזרת של הנשא (ויצירת חיוביים שגויים), ניתן להשתמש בשני אנזימים שונים מאזור ההכרה אשר אינם יוצרים קצוות דביקיים משלימים, ובנוסף להשתמש בפוספטאז, המוריד את הזרחן ובכך מונע ליגציה עצמית.
רק אם יוחדר שם מקטע DNA שישלים את הפלסמיד יתבצע שכפול בפונדקאי.
3. הכנת המקטע המיועד לשיבוט
על מנת לשבט מקטע גנומי, יש לבודד את המקטע מתוך הגנום.
מכיוון שרוב התאים ביצור מכילים את כלל ה-DNA של היצור, ניתן להשתמש בכל רקמה כמקור (כולל רקמות של חיות שנכחדו), כל עוד ה-DNA לא התפרק.
ה-DNA עובר ניקוי כדי להסיר חלבונים, RNA ומולקולות קטנות אחרות, ולאחר מכן מקטע ספציפי מוגבר באמצעות PCR.
ניתן להשתמש גם ב-RNA, באמצעות המרתו ל-DNA בתגובת RT-PCR.
ניתן לחלופין לעצב DNA סינתטי.
דבר זה נדרש על מנת להתאים את הרצף לקוד הגנטי כאשר מעבירים גן בין מערכות שונות (לדוגמה, בין הגרעין למיטוכונדריה), או באמצעות אופטימזציה של הקודונים כדי להעלות את רמות הביטוי.
אם נעשה שימוש בקצוות DNA קהים, אין צורך לבצע שלב נוסף.
אם נעשה שימוש בקצוות DNA דביקיים, מקטע ה-DNA מבוקע גם כן על ידי אנזימי הגבלה שיתירמו לרצף הדביק של הנשא.
אם רצף ה-DNA לא מכיל אתר הכרה של אנזים הגבלה מתאים, ניתן בשלב ה-PCR להוסיף בתחל רצף הכרה לאנזים הרצוי.
4. יצירת פלסמיד DNA רקומביננטי על ידי ליגציה של הנשא עם המקטע
על מנת לחבר את הנשא (שנמצא במצב ליניארי, בעקבות הביקוע בשלב 2) עם מקטע ה-DNA, מדגירים את שני המרכיבים במבחנה יחד עם DNA ליגאז, היוצר קשר קוולנטי בין קצוות DNA.
ה-DNA ליגאז עובד בצורה אקראית, כך שמלבד התוצר הרצוי עשויים להיווצר תוצרים נוספים, כמו נשא שנסגר מחדש ללא מקטע ה-DNA, נשא המכיל שני מקטעי DNA ברציפות וכדומה.
אם הנשא בוקע בצורה שהשאירה קצוות קהים, מקטע ה-DNA יתחבר בשתי אוריינטציות.
במצב של קצוות דביקיים, הכיווניות אמורה להישמר לפי זיווג הבסיסים.
בשלב זה ניתן לבקע שוב את ה-DNA באנזים הגבלה שיבקע תוצרים לא רצויים, כמו נשא שנסגר על עצמו, ובכך להוריד את הרקע.
ישנן שיטות רבות להחדיר DNA לתוך תאים חיים, והשם של שלב זה ישתנה לפי השיטה (לדוגמה: טרנספורמציה, התמרה, טרנספקציה, אלקטרופורציה).
כאשר חיידק מסוגל להכניס ולשכפל DNA מהסביבה, הוא נקרא חיידק קומפטנטי.
על מנת להפוך חיידק להיות קומפוטנטי, נדרשים תנאי גידול מיוחדים וטיפול בחומרים כימיים מסוימים המשתנים בין הזנים השונים שבשימוש.
6. גידול אוכלוסיית הפונדקאים וברירת אלו המכילים את הפלסמיד
היעילות בכל אחת מהשיטות הידועות להכנסת DNA לפונדקאי נמוכה, כך שרק אחוז קטן מהפונדקאים אכן יכניסו את הפלסמיד לתוכם.
באמצעות הגן המשמש לברירה מדענים יוצרים ברירה גנטית המאפשרת רק לפונדקאים המכילים את הפלסמיד להתרבות.
בחיידקים השימוש הנפוץ הוא בגן עם עמידות לאנטיביוטיקה אשר נמצא בפלסמיד, והאנטיביוטיקה מוספת למצע הגידול.
רק חיידקים בעלי עמידות (אותה רכשו באמצעות הפלסמיד) ישרדו.
7. סריקה של השיבוטים לזיהוי המקטע הרצוי
מבין החיידקים ששרדו את שלב הברירה, יש לאתר את החיידקים המכילים את הפלסמיד הרצוי.
ישנן מערכות המתבססות על שינוי צבע, וכך ניתן לאתר בצורה חזותית מושבות חיידקים המכילות את הפלסמיד.
כמעט תמיד ישנו צורך לבדוק מספר מושבות כדי לאתר את אלו המכילות את הפלסמיד המדויק הרצוי.
ישנן שיטות רבות לבצע זאת, כמו תספיג DNA, תספיג חלבון, PCR, ריצוף DNA.
שיבוט מולקולרי מאפשר למדענים ליצור כמויות רבות של מקטעי DNA מכל מקור, היכולים לשמש הן לתחומי מחקר בסיסי והן לשימושים יישומיים.
שיבוט מולקולרי הוביל בצורה ישירה לפענוח גנומים של יצורים רבים ולמחקר אודות הגיוון הגנומי.
מגבלות הריצוף למקטעים קצרים הצריך את חלוקת הגנום למקטעים קטנים, שעברו שיבוט, ובאמצעות חיבור החלקים החופפים הורכבו הגנומים.
ברמת הגן הבודד, שיבוטים גנטיים משמשים ליצירת גלאי ביולוגי, המשמש למדידת רמות ביטוי של גנים, וכיצד רמות ביטוי אלו קשורות לתהליכים ביולוגיים שונים, כולל הסביבה המטבולית, אותות חוץ תאיים, התפתחות, למידה ומוות תאי.
גנים משובטים משמשים כלים לבחינת פעילות ביולוגית וחשיבות של גנים בודדים, באמצעות ביצוע מניפולציות שונות על הרצף ומדידת התוצאות.
כאשר ישנו רצף DNA תקין, ניתן להכניסו למערכת המסוגלת לבטא את החלבון המצוי בו.
משימה זו קשה עשרות מונים מאשר שיבוט DNA, מכיוון שלחלבון דרושים אותות רבים נוספים, וכן נדרש קיפול, יציבות, הובלה ומודיפקציות שונות.
עם זאת, ישנם חלבונים רקומביננטיים שונים הזמינים כיום לשימוש, ובהם:
חלבונים המשמשים לטיפול במחלות בהם ישנו חוסר בחלבון מסוים, לדוגמה מתן של פקטור VIII רקומביננטי לצורות מסוימות של המופיליה ומתן של אינסולין רקומביננטי לצורות מסוימות של סוכרת.
חלבונים הניתנים במטרה לטפל במצבים מסכני חיים.
לדוגמה מפעיל פלסמינוגן רקמתי שניתן באירועים לבביים.
חלבונים רקומביננטיים חלקיים המשמשים לחיסון, כך שאין צורך לחשוף את האדם לפתוגן עצמו, כמו חיסון להפטיטיס B.
חלבונים רקומביננטיים במשמשים לאבחון במעבדות.
באמצעות שיבוט מולקולרי ניתן ליצור אורגניזמים מהונדסים גנטית (GMO).
אף על פי שרוב היצורים מהונדסים גנטית לצורכי מחקר, ישנן יצורים שונים ששובטו לצרכים מסחריים, כמו יצירת זני צמחים עמידים לקוטלי עשבים, ייצור תרופות בתאי צמחים ויצירת דגי נוי (GloFish).
בתהליך ריפוי גני מספקים לתא גן פעיל כתחליף לגן פגוע (בצורה גנטית או נרכשת).
השימוש בריפוי גני עוד נמצא בחיתוליו, אך צופים לו עתיד מזהיר.
שיבה אינו הוא מטבע מבוזר מסוג מטבע מם שנוצר כבדיחה במהלך אוגוסט 2020 בידי אדם אלמוני או קבוצת אנונימיים בשם ריושי.
הוא קרוי על שם גזע הכלבים היפני שיבה אינו, אשר פניו מופיעות גם על סמל מטבע הדוגקוין, בעצמו הלצה סאטירית שמקורה בתופעת אינטרנט בשם דוג.
על אף כן הצליח המטבע לשגשג וצבר פופולריות רבה עד שבאוקטובר 2021 הגיע לשווי שוק של יותר מ-38 מיליארד דולר.
המטבע הושק באוגוסט 2020 בתור "רוצח הדוגקוין" על ידי אדם אנונימי או קבוצה של אנשים אנונימיים.
בראשיתו היה ערכו של מטבע אחד זעום שכן הונפקו כקוודריליון (אלף טריליון או מיליון מיליארד) מטבעות, אולם הוא צבר תאוצה לאחר שהחל להיסחר במספר בורסות מבוזרות בולטות כדוגמת בינאנס ואוקיאקס, ובייחוד בפלטפורמת המסחר חוובי אשר הייתה פופולרית מאוד באותה העת בקרב סוחרים סינים, והחזיקה בנתח אספקת המטבעות הגדול ביותר.
במאי 2021 הודיע ריושי שאידאולוגיית המטבע דוגלת בקהילתיות וכי הוא אינו מעוניין להחזיק במונופול על המטבע, ולכן שלח כ-41 אחוז מהמטבעות שהיו באותה העת בסירקולציה לויטליק בוטרין, מייסד רשת אתריום.
בתגובה מסר בוטרין שהחליט "לשרוף" את רובם, כ-410 טריליון מטבעות שיבה ששוויים הוערך ב-6.7 מיליארד דולר באותה העת, על ידי שליחתם לכתובת מתה של ארנק קריפטוגרפי.
את השאר תרם לקרן סיוע הודית לחולי קורונה, כ-50 טריליון מטבעות בשווי של כ-1.2 מיליארד דולר.
ערכו של המטבע נסק במאות אחוזים במהלך חודש אוקטובר 2021 לאחר שאילון מאסק פרסם ציוץ בחשבון הטוויטר שלו עם תמונה של כלבו החדש "פלוקי פרנקפאפי" מסוג שיבה אינו.
סיבה אפשרית נוספת לזינוק בערכו הייתה רכישה אלמונית של 6 טריליון מטבעות בשווי 44 מיליון דולר במהלך חודש ספטמבר.
ההתלהבות סביב המטבע המשיכה לצמוח על רקע פתיחת מסחרו בפלטפורמת קוינבייס, בנוסף לשמועות על השקתו הקרבה בבורסת רובין הוד ובעידוד עצומה שהוקמה באתר Change אשר אספה יותר מחצי מיליון חתימות מקרב מעריציו.
בימים הבאים חווה המטבע נפילה משמעותית לאחר שחשבון טוויטר המשויך ככל הנראה לריושי שלח הודעה בדף המשתמש של אילון מאסק עם השאלה, "היי אילון, כמה מטבעות שיבה אתה מחזיק?", ונענה בתגובה, "אפס".
מטבע שיבה אינו (Shiba Inu Coin)
מטבע הפרויקט המקורי הידוע כשיבה אינו או בקיצור שיב (SHIB) ובנוי כחוזה חכם על רשת אתריום (ERC-20).
כמות המטבעות המקסימלית שהונפקה בראשיתו הייתה קוודריליון, אולם קרוב לחצי מהמטבעות נשרפו על ידי ויטליק בוטרין, והשאר ננעלו על ידי ריושי בפלטפורמה המבוזרת יוניסוואפ בכדי לספק נזילות ולאפשר מסחר עתידי.
מטבע הרצועה (LEASH) הוא המטבע השני שהונפק במסגרת הפרויקט עם כמות מקסימלית של כ-107,647 יחידות.
כמות קטנה זו נוצרה בכדי לייצר ביקוש עבור המטבע ולהעלות את מחירו.
המטבע משמש להפקדות סיכון וצבירת ריבית בבריכות נזילות.
מטבע העצם (BONE) הוא המטבע השלישי שהושק עם כמות מקסימלית של כ-250 מיליון יחידות.
מטרתו היא להעניק שליטה וזכות הצבעה למחזיקיו בדבר הצעות עתידיות לקידום ושיפור הפרויקט.
שיבה סוואפ היא פלטפורמה מבוזרת למסחר במטבעות ונכסים דיגיטליים.
בשונה מבורסות וזירות מסחר כגון בינאנס או קראקן המשמשות כמתווכות בין הסוחרים, מציעה הפלטפורמה מסחר דרך בריכת נזילות משותפת אשר אינה נתונה להחלטות ופיקוח מצד גוף מרכזי אחד.
"שיבוא אליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דין דין אביב.
את השיר הוציאה לאור בשנת 2008 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבומה השני של הזמרת, חופשיה בין עולמות.
ב-8 בינואר 2009 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העברי של רשת ג'.
ב-29 בינואר עלה למקום השישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-12 במרץ, לאחר שמונה שבועות צעידה, יצא מהמצעד השבועי.
ערך זה מפרט את שיאני ההופעות הבין-לאומיות בנבחרות הגברים הלאומיות בכדורגל.בכדורגל התאחדותי, הופעה רשמית מוענקת באופן מסורתי בכדורגל בינלאומי לשחקן המופיע רשמית עבור נבחרתו הלאומית.
מאמר זה מפרט את כל שחקני כדורגל הגברים ששיחקו משחקים בינלאומיים רשמיים עבור נבחרת הכדורגל הלאומית, על פי פיפ"א.
שיאני ההופעות של כל נבחרת לאומית.
ערך זה מפרט שיאים וסטטיסטיקות שונים של נבחרת ישראל בכדורגל.
הנתונים בערך זה מתייחסים לנבחרת ארץ ישראל בכדורגל בשנים 1934 עד 1948 ולנבחרת ישראל בכדורגל מאז הכרזת העצמאות של ישראל ב-1948.
הדף זקוק לעדכון לאחר כל משחק של נבחרת ישראל, ומעודכן נכון ל-18 בנובמבר 2023.
הקריירה הקצרה ביותר: זאב חיימוביץ', 3 דקות, 17 באוקטובר 2007 מול
השחקן המבוגר ביותר: יוסי בניון, 37 שנים ו-157 ימים; 9 באוקטובר 2017 מול
הכי הרבה הופעות כמחליף: יוסי בניון, 33
הכי הרבה משחקים שהוחלף: אייל ברקוביץ', 44
הכי הרבה הופעות כמחליף מבלי לפתוח משחק: עופר שטרית, 6
שער ראשון (כישראל): שמואל בן דרור; 26 בספטמבר 1948, 1–3 מול הנבחרת האולימפית של ארצות הברית
מלך השערים: ערן זהבי, 34
הכי הרבה שערים במשחק: מרדכי שפיגלר, 4; 25 בספטמבר 1968, 4–0 מול
המבקיע המבוגר ביותר: ערן זהבי, ; 18 בנובמבר 2023, מול
השחקן הצעיר ביותר שכבש שלושער: שלומי ארבייטמן; , 18 בפברואר 2004, מול
הכי הרבה משחקים רצופים עם שער: שייע פייגנבוים, 5; 28 במאי 1974 – 9 באוקטובר 1974
הכי הרבה שערים בבכורה: שלומי ארבייטמן; 3, 18 בפברואר 2004, 6–0 מול
הכי הרבה כובשי שערים שונים במשחק אחד: 6, 18 בינואר 1991, 7–0 מול
הכי הרבה שערים במשחק בודד: 9; 23 במרץ 1988, 9–0 מול טאיפיי הסינית
הכי הרבה שערים במחצית הראשונה: 5; 18 בינואר 1999 מול ו-6 בספטמבר 1974 מול
הכי הרבה שערים במחצית השנייה: 7; 23 במרץ 1988 מול טאיפיי הסינית
הכי הרבה שערים שנספגו בבית: 7, מול ב-4 במאי 1986
הכי הרבה שערים שנספגו במחצית הראשונה: 4, מול ב-16 במרץ 1934 (כארץ ישראל) ומול ב-21 באוגוסט 1949
הכי הרבה שערים שנספגו במחצית השנייה: 7, מול ב-13 בפברואר 2002
השער המהיר ביותר: כפיר אודי, לאחר 24 שניות, מול , בניצחון 5-0 ב-6 בספטמבר 2002
הכי הרבה זכיות בגביע אסיה: יוסף מרימוביץ', 1 (גביע אסיה בכדורגל 1964)
הכי הרבה משחקים כמאמן: שלמה שרף, 82
הכי הרבה ניצחונות כמאמן: שלמה שרף, 31
הכי הרבה תוצאות תיקו כמאמן: שלמה שרף, 18
המאמן הצעיר ביותר: אברהם גרנט, בן 47
שיאנשיה (מבוטא שְׂייֵנְשְׂיָה; בסינית: 仙俠 (בפין-יין: xiānxiá), שפירושו המילולי "גיבורים בני אלמוות", הוא ז'אנר של פנטזיה סינית בהשראת המיתולוגיה הסינית ומושפעת מפילוסופיות של טאואיזם, צ'אן בודהיזם, אמנויות לחימה סיניות, רפואה סינית מסורתית, דת עממית סינית, אלכימיה סינית, אלמנטים מסורתיים אחרים של התרבות הסינית, וז'אנר הוושיה.
האותיות הסיניות של שיינשיה הן שיין (仙) ו- שיה (侠).
שיין 仙 המתורגם לרוב "בן אלמוות", משמעו ישות מהמיתולוגיה הסינית, במיוחד מאגדות טאואיסטיות, שיכולה להיות אחד או יותר מהדברים האלה: רוח עוצמתית, אל, או מישהו שהשיג אלמוות או אריכות ימים יוצאת דופן באמצעות טיפוח עצמי ובכך הפך לישות על-טבעית.
שיה 侠 מתורגם בדרך כלל כ"גיבור", אך נושא משמעות מצומצמת יותר של אדם אמיץ, אבירי, צדיק ומתריס.
הסימן שיה 侠 נלקח למושג "שיינשיה" מן המילה "וושיה", כדי לרמוז שז'אנר השיאנשיה המודרני נוצר בהשראת הפופולריות של ז'אנר הוושיה, ובהשראת אלמנטים נוספים בוושיה, כמו הקונספט של כוחות שנרכשים ממניפולציות על הצ'י.
הסיפורים כוללים בדרך כלל הרפתקאות/צמיחה של תלמיד מופלא או בן תמותה שמסתבך במקרה בעניינים על טבעיים, וכוללים אלמנטים כמו אלים ובני אלמוות, רוחות, מפלצות, רוחות רפאים ויצורים מיתיים.
הסיפורים האלה הם בדרך כלל "פנטזיה סינית ששורשיה נעוצים ב...
טאואיזם ובודהיזם", אלמנטים ומליצות מיתולוגיים סיניים אחרים, או סיפורת שנמו (רומנים של אלים ושדים).
ז'אנר השיאנשיה כולל גם את תת-הז'אנר הפופולרי המכונה "תרגול" או "הדרכה" (סינית: 修炼/修煉 בפין-יין: xiūliàn, 修真; xiūzhēn; 修行; xiūxíng;) .
במאה ה-21, תת-ז'אנר זה הפך לפופולרי עם הופעת הפרסום המקוון, כאשר אתרים כגון Qidian.com, Zongheng.com ו-17k.com העניקו פלטפורמה למחברים להגיע לקהלים רחבים עם תוכן סדרתי בנפח גבוה.
הז'אנר זכה לפופולריות מחוץ לסין בעיקר על ידי תרגומי מעריצים בתחילת שנות ה-2000. רומנים כמו (באנגלית) Stellar Transformations, Coiling Dragon, Martial God Asura ו-I Shall Seal the Heaven הובילו לפריחה בתרגומי מעריצים כאלה.
ז'אנר זה הוא גם מרכיב עיקרי בתוכניות טלוויזיה סיניות, סרטים, מנהואה (קומיקס), דונגואה (אנימציה) ומשחקים.
בסיפורים אלה הגיבורים הם בדרך כלל "תלמידים" או "מתאמנים" (修心者 ;修心者 ;修士; או修仙者;) שמטרתם להגיע להיות בני אלמוות.
בדרכם הם משיגים חיי נצח, כוחות על טבעיים ורמות מדהימות של כוח.
הנושא הבדיוני של טיפוח או תרגול אמנויות אלמוות בשיאנשיה מבוסס במידה רבה על תרגול המדיטציה האמיתי של צ'יגונג.
ברומני רשת סיניים ז'אנר השיאנשיה, שמכיל לרוב אלמנטים של אקשן הוא אחד הז'אנרים הגדולים ביותר וחביב בעיקר על קוראים גברים.
ישנם טקסטים סיניים עתיקים רבים שיכולים להיות מסווגים כשיאנשיה, כגון הקלאסיקה של הרים וימים מתקופת המדינות הלוחמות, או אגדת הנחש הלבן.
רומנים של שיאנשיה זכו לפופולריות בתקופת הרפובליקה של סין, אבל היה זה הרומן מ-1932, "אגדת הסייף של הרי שו" שעורר את הפופולריות המודרנית של הז'אנר.
בשנות ה-2010 וה-2020, רומנים רבים של וושיה ושיאנשיה דנו בנושאים כמו נאו-ליברליזם וחלופות למה שנתפס כסדר עולמי עומד שהביאו לידי קסם ו/או ארגונים דתיים.
אולי אחד מסרטי השיאנשיה המצליחים ביותר היה הסרט ההונג קונגי משנת 1983 "Zu Warriors from the Magic Mountain", שאחריו הגיע הסרט The Legend" of Zu" מ-2001. עיבודים קולנועיים אחרים לרומנים התקבלו היטב, כמו הסרט הרומנטי משנת 2017 ו- מ-2019.
עיבודי טלוויזיה לרומני שיאנשיה, כגון "The Untamed", , ו-, שפורסמו בעשור השני של המאה ה-21, זכו לפופולריות רבה וצברו קהל מעריצים רחב אף מחוץ לסין.
בסך הכל, תוכניות טלוויזיה רבות יותר מסרטים בכל הנוגע לעיבודים לשיאנשיה.
שיאנשיה מושווה לעיתים קרובות לז'אנר הוושיה (武侠, "גיבור לחימה"), והשניים חולקים קווי דמיון רבים - שניהם מתרחשים בסין עתיקה מעין-היסטורית, עם גיבורים אנושיים גדולים מהחיים ומאבקים בין טוב ורע.
ההבדל העיקרי הוא שבשיאנשיה יש בדרך כלל נושאים מטאפיזיים הרבה יותר.
לז'אנר יש התמקדות כבדה יותר בצמיחה רוחנית ושליטה בכוחות-על, במרדף אחר קיום נצחי, גורלות וגלגולי נשמות, ריבוי מחוזות מציאות ואינטראקציה עם יצורים ורוחות אגדיות.
וושיה, לעומת זאת, מעוגנת בעולם האנושי עם מעט אלמנטים על טבעיים, והיא מדגישה בעיקר אמנויות לחימה, נקמה אישית, ציד אוצרות, צדק חברתי, פוליטיקה רדיקלית ומאבקי כוח.
שְׂיָאנְגְצֶ'נְג (בסינית מפושטת: 乡城; בסינית מסורתית: 鄉城; בפין-יין: Xiāngchéng; בטיבטית: ཕྱག་ཕྲེང) היא נפה השייכת לנציבות האוטונומית הטיבטית במערב מחוז סצ'ואן שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין.
הנפה שוכנת בדרום-מערב הנציבות האוטונומית, וגובלת מדרום במחוז יונאן.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנפה 31,407 תושבים.
נפת שיאנגצ'נג מחולקת לשלוש עיירות ושבעה פלכים:
שיבו סורן (בהינדי: शिबू सोरेन; 11 בינואר 1944 - 4 באוגוסט 2025) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כנשיא מפלגת ג'הרקאנד מוקטי מורצ'ה וכחבר ברג'יה סבהה מטעמה.
כיהן כראש השרים של ג'הרקאנד במשך שלושת תקופות כהונה נפרדות, אף אחת מהן לא מלאה, וכחבר בלוק סבהה.
שיבו סורן נולד ב־11 בינואר 1944 בנמרה בביהר שבהודו הבריטית (כיום בג'הרקאנד, הודו).
עקב מות אביו נאלץ לעזוב את הלימודים בכיתה 10 ולצאת לעבוד לפרנסת משפחתו.
הוא הקים תנועה בשם סונוט סנטל פרג'ה (חברה טהורה של בני ה).
בפברואר 1973 הקים סורן, יחד עם וארון קומאר המרקסיסטי.
מהטו עמד בראש השיוואג'י סמג' של , וקומאר ייצג את ארגוני העובדים.
ב־1975 עמד בראשות המון מוסת שתקף את הכפר צ'ירודיה והרג 11 איש, בהם 9 מוסלמים, בקריאה "לגרש את הזרים" מג'הרקאנד.
סורן התמודד לראשונה למשרה פוליטית רשמית בבחירות ללוק סבהה ב־1977, אך הפסיד.
בשנות השמונים פרשו קומאר ומהטו מהמפלגה, וסורן מינה את לנשיא המפלגה ואת עצמו למזכיר הכללי.
ב־1987 נרצח נירמל מאטו, ושיבו סורן מונה לנשיא המפלגה.
בבחירות לוק סבהה ב־1980 נבחר סורן לחבר בבית.
הוא נכשל בבחירות ללוק סבהה ב־1984, אך שב ונבחר בבחירות ב־1989, 1991 ו־1996, אך הובס שוב בבחירות ללוק סבהה ב־1998 וביולי 1998 נבחר כחבר ברג'יה סבהה.
ב־1996 נעצר על ידי לשכת החקירות המרכזית עקב פרשיית שוחד בה תמך בממשלת פ.
נרסימהה ראו בהצעת אי-אמון תמורה לתשלום.
באפריל 2002 נבחר סורן לרג'יה סבהה ובמאי נבחר ללוק סבהה בבחירות מיוחדות.
ועדת הבחירות של הודו קבעה כי איבד את חברותו ברג'יה סבהה.
בבחירות באפריל 2004 נבחר סורן פעם נוספת ללוק סבהה, והיה לשר הפחם והמכרות בממשלת מאנמוהאן סינג.
ביולי 2004 נאלץ שיבו להתפטר באוגוסט 2006 נאלץ שיבו להתפטר מתפקידו כשר המכרות עקב מעצרו בעקבות מעורבותו במתקפה על צ'ירודיה כ־30 שנה קודם לכן, ושהה כחודש במאסר.
הוא נוקה לבסוף בגלל חוסר ראיות במרץ 2008. סורן שב לכהן בממשלת הודו בנובמבר 2004.
פיזור האספה והבחירות החדשות שנערכו אליה אפשרו את שובו של סורן לשלטון ב־2009, בממשלה שנתמכה בין היתר בידי מפלגת העם ההודית.
ממשלה זו נפלה לאחר שהמפלגה הסירה את תמיכתה מהממשלה בעקבות מחלוקת פוליטית ביולי 2010, ובספטמבר 2010 הוקמה ממשלת קואליציה בין ה'גהקאנד מוקטי מורצ'ה לבין מפלגת העם כשידה של מפלגת העם על העליונה וראש השרים מונה מטעמה.
סורן נבחר ללוק סבהה בבחירות ב־2009 ו־2014 אך הובס בבחירות ב־2019. ביולי 2020 נבחר לחבר ברגיה סבהה.
בינואר 1962 נישא לרופי סורן.
להם שלושה בנים ובת אחת.
בנו המאנט סורן כיהן כראש השרים של ג'הרקאנד.
שִׁבּוּט אַלְבִּין (שם מדעי: Micromesistius poutassou) הוא אחד משני המינים בסוג Micromesistius במשפחת שיבוטיים, המכילה גם בקלה, מרוון (דג), מרלן, ושיבוט אלסקה.
הוא נפוץ בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי ממרוקו ועד איסלנד והאי שפיצברגן.
הוא מופיע גם בחלקים הצפוניים של הים התיכון ובחלק מן האזורים הוא מצוי בשפע.
שיבוט אלבין קיים גם בצפון-מערב האוקיינוס האטלנטי בין קנדה לגרינלנד, אולם שם הוא נדיר.
לדג גוף צר וארוך וחלק תחתון כסוף.
הוא יכול להגיע לאורך של יותר מ-40 ס"מ.
האורך הממוצע של שיבוט אלבין הנידוג בחופים המערביים של בריטניה הוא 31 ס"מ.
מין קרוב הוא שיבוט אלבין דרומי, Micromesistius australis, קיים בחצי הכדור הדרומי.
ניצול מסחרי של דגי שיבוט אלבין החל רק בשנות ה-70 של המאה ה-20. בעשורים האחרונים, הפך הדג להיות חשוב יותר ויותר לתעשיות הדיג של מדינות צפון אירופה, כולל רוסיה.
בין השנים 1998 עד 2008 נידוגו למעלה ממיליון טון שיבוט אלבין בשנה.
על פי נתוני ארגון המזון והחקלאות, שיבוט אלבין היה הדג החמישי בחשיבותו בין מיני הדגים בדיג המסחרי בשנת 2006. עם זאת, ריבוי הדיג המסחרי הוריד את תפוצת הדג לרמה נמוכה ב-2006 ומאז לא התאושש מין זה.
ירידה חדה זו בתפוצת הדג גרמה לקיצוץ מכסות הדיג.
מלוא הגורמים לירידה בתפוצת הדג בעשור השני למאה ה-21, עדיין אינם ידועים.
בשנת 2012, המועצה הבינלאומית לחקר הים (ICES) המליצה כי מכסת הדיג לא תעלה על 391,000 טון.
מכסה גדולה באופן ניכר ביחס למכסה בשנת 2011 (אך לא למכסות בשנים 1998 – 2008), אשר נקבעה לאחר שינוי בהערכת תפוצת הדג בים; עם זאת, גידול תפוצת הדג הוא עדיין איטי וצפוי להמשיך לרדת.
מדינות אירופה לחוף האוקיינוס האטלנטי קבעו את המכסה הכוללת לשנת 2012 ל-391,000 טון.
הדג בדרך כלל אינו משווק כדג טרי, אלא מעובד לקמח דגים ושמן דגים.
עם זאת, ברוסיה, בדרום אירופה וביפן, שיבוט אלבין נמכר לעיתים כדג מאכל טרי.
אוכלוסיית דגי שיבוט אלבין בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי נמצאת באזור הכלכלי הבלעדי של איי פארו, האיחוד האירופי, איסלנד ונורווגיה, כמו גם במים בין-לאומיים לכן, הסדרה יעילה של מכסות הדיג כרוכה בשיתוף פעולה בינלאומי.
מכסות הדיג לשיבוט אלבין בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי נקבעות על ידי המועצה הבינלאומית לחקר הים.
מאז שנת 2006, דיג שיבוט אלבין מוסדר במסגרת הסכם זה, המעניק את חלק הארי לאיחוד האירופי, אך באמצעות חילופי מכסות, נורווגיה מחזיקה במכסות הדיג השנתיות הגדולות ביותר.
שיאן Y-20 קונפנג (בסינית: 运-20 鲲鹏, בתרגום: "תובלה-20 קונפנג") הוא מטוס תובלה צבאי כבד שפותח על ידי תאגיד התעופה שיאן עבור הרפובליקה העממית של סין.
שם הסדרה הרשמי של המטוס הוא "קונפנג" – יצור מיתולוגי מהדאואיזם המשלב תכונות של דג וציפור, המופיע בספר ג'ואנג דזה.
עם זאת, בתעשיית התעופה הסינית המטוס מכונה לעיתים בכינוי "הבחורה השמנמנה" (בסינית: 胖妞), בשל גוף המטוס הרחב בהרבה לעומת מטוסי תובלה קודמים שפותחו בסין.
נכון לשנת 2013, עלות מטוס שיאן Y-20 בודד עמדה על 160 מיליון דולר.
הערכות לשנת 2025 מעידות שהמטוס עולה עד 200 מיליון דולר.
המטוס מתחרה בבואינג C-17 גלובמאסטר III שעולה 340 מיליון דולר (נכון ל-2022), ואזרח סיני הורשע בגין גניבת מסמכי בואינג C-17 גלובמאסטר III מבואינג שלפי גרסת התובעים האמריקאים שימשו לבניית שיאן Y-20.
פרויקט ה-Y-20 החל ביולי 2007. תמונות של אב-טיפוס ראשון פורסמו בסוף שנת 2012, והטיסה הראשונה התקיימה ב-26 בינואר 2013.
על פי דיווחים בתקשורת הסינית, זהו מטוס המטען הראשון בעולם שעושה שימוש בטכנולוגיית הדפסה תלת-ממד במהלך פיתוחו.
בנוסף, נעשה שימוש בטכניקת תכנון דיגיטלית בשם Model-Based Definition (MBD), מה שהפך את ה-Y-20 למטוס השלישי בעולם בו מיושמת שיטה זו, לאחר האיירבוס A380 והבואינג 787.
צוות פרויקט שהוקם באוקטובר 2009 הוביל את יישום ה-MBD.
לאחר הצלחה ראשונית ביישום השיטה בגלגלי הנסע, הורחב השימוש בה לכל המטוס והפך לתנאי מחייב עבור כל הקבלנים והספקים.
בתחילה התקבלה השיטה בהתנגדות מצד הספקים, אך בעקבות התעקשות המהנדס הראשי הוסכם כי כל מי שלא יאמץ את השיטה לא יוכל להשתתף בפרויקט.
לבסוף, כל הגורמים אימצו אותה.
ה-MBD קיצרה משמעותית את זמני הייצור.
לדוגמה, הרכבת כנפיים שנמשכה קודם לכן חודש או יותר, קוצרה לכמה שעות.
באופן כללי, זמן התכנון צומצם ב-40%, ההכנות לייצור ב-75% ומחזור הייצור ב-30%.
בדיקות מבנה שהיו אמורות להימשך 300 ימים הסתיימו תוך 194 ימים, הודות למערכת ממוחשבת לבדיקת חוזק מבני שפותחה בפרויקט.
לשם השוואה, עבודה דומה עבור שיאן JH-7 ארכה שנה.
בנוסף להדפסה תלת-ממד, ה-Y-20 היה למטוס הסיני הראשון שפותח תוך שימוש במערכת ניהול מסדי נתונים יחסיים.
תחת פיקוחו של מהנדס המשנה פנג ג'ון, הניסיון הראשון ליישם את השיטה על חרטום המטוס כשל.
רק בניסיון השני, שיושם על הכנפיים, הושגה הצלחה.
השיטה קיצרה את זמן הפיתוח בכשמונה חודשים, וזמן שינוי בעיצוב הכנף ירד משבוע לחצי יום.
ממשק האדם-מכונה במטוס פותח בעזרת מציאות מדומה ותצוגת קסדה עילית.
מתוך ה-Y-20 פותחה גם גרסת תדלוק אווירית, YY-20, לצורכי תדלוק אווירי של חיל האוויר הסיני, במקום צי המטוסים המיושן שיאן H-6U.
תמונות לוויין ראשונות של דגם התדלוק הופיעו ב-2018, והטיסה הראשונה התקיימה באותה שנה.
בשנת 2021 כבר תועדו תדלוקים אוויריים, ובשנת 2022 הוכנס הדגם רשמית לשירות.
בשנת 2020 נצפה המטוס בטיסות ניסוי עם ארבעה מנועי שניאנג WS-20 חדשים.
לפי דיווחים, דגם זה, המכונה Y-20B, נכנס לשירות מבצעי עד אפריל 2023. בנובמבר 2023 תועדה גרסת YY-20B עם מנועי WS-20 בשירות מבצעי.
ה-Y-20 עושה שימוש ברכיבים העשויים מחומרים מרוכבים שיוצרו בסין, שינוי משמעותי לעומת העבר שבו היה צורך לייבא חומרים אלה.
שמונה סוגים שונים של ממסרים, המותקנים על המטוס, פותחו על ידי חברת גווילין אוויאיישן, חברה בת של קבוצת סין טרי-ריבר לאווירונאוטיקה, הידועה גם כאקדמיה התשיעית של תאגיד CASIC.
חומרים מעכבי בעירה שפותחו במכון 703 של תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין שולבו בתא המטען של המטוס.
פיתוחם החל במרץ 2009 ונמשך שלוש שנים.
החומרים עומדים בדרישות התקן האמריקני FAR חלק 25.835, והמכון הצליח לגבש מערכת סינית מקיפה לבדיקות והסמכה של חומרים מרוכבים לתעופה על בסיס תקנים בין-לאומיים.
המטען נטען דרך רמפה אחורית רחבה המתאימה לרכבים ממונעים.
המטוס כולל כנף עליונה, זנב מסוג T, מערכת טעינה אחורית, וכן כן נסע כבד וניתן לקיפול – שלוש שורות עם שני גלגלים כל אחת, כלומר שישה גלגלים בכל צד.
לדברי סגן המהנדס הראשי, מרחק ההמראה הקצר ביותר של המטוס הוא 600–700 מטרים (2,000-2,300 רגל).
תא הטייס כולל ארבעה מסכים דיגיטליים גדולים מסוג LCD כחלק ממערכת מחווני טיסה אלקטרונית.
דגמי האב טיפוס של ה-Y-20 צוידו בארבעה מנועי סולובייב D-30KP-2 מתוצרת רוסית, בעלי דחף של כ-12 טון.
גם עם כניסתו לשירות ב-2016, המטוס עדיין צויד במנועים אלה.
בהמשך נערכו ניסויים עם המנוע הסיני צ'נגדו WS-18, העתק של הדגם הרוסי.
צריכת הדלק הופחתה, וזמן הפעולה הממוצע בין טיפולים הוגדל ל-3,000 שעות.
עם זאת, מאחר שהשיפור לא היה משמעותי, הוא שימש כפתרון זמני בלבד, עד לסיום פיתוח המנוע המתקדם שניאנג WS-20.
המנוע WS-20, שפותח על בסיס המנוע WS-10, היה חיוני כדי לאפשר ל-Y-20 לשאת את כושר המטען המרבי – 66 טון.
ניסויים עם מנוע אחד מסוג זה בוצעו ככל הנראה כבר בפברואר 2019, וניסויים עם ארבעה מנועים בוצעו עד סוף 2020.
במרץ 2023 דווח כי מטוסי Y-20B, המצוידים ב-WS-20, נכנסו לשירות חיל האוויר הסיני/ באותו חודש הצהיר נציג מתאגיד המנועים של סין כי כל המחסומים הטכנולוגיים בתחום זה נפתרו.
תא המטען של Y-20, שגובהו ארבעה מטרים, יכול להכיל מטען במשקל של עד 66 טון, ולהעביר עד 2 טנקים מסוג 15 או טנק מסוג 99A למרחק של 7,800 ק"מ.
המטוס מספק מגוון תצורות פנימיות, שאחת מהן מאפשרת סיפון נוסעים נפרד מעל תא המטען.
מסילות מותקנות על התקרה כדי להקל על פריקה באזורים שבהם הרמפה האחורית לא נגישה.
בשנת 2014 דווח בדו"ח של אוניברסיטת ההגנה הלאומית של צבא השחרור העממי כי התחבורה הסינית האזרחית והצבאית זקוקה ל-400 מטוסי Y-20. בשנת 2016 הצהיר ג'ו צ'יאן, נציג תאגיד תעשיות התעופה של סין, כי הצורך עלול להגיע אף ליותר מאלף מטוסים.
לאחר קליטת מטוסי Y-20 לשירות מבצעי בחיל האוויר הסיני, ציינו אנליסטים כי קצב הייצור של המטוס גבוה במיוחד, וכי נצפו מספר רב של מטוסי Y-20 בבסיסי ניסויים של חיל האוויר.
נכון לשנת 2023, חיל האוויר הסיני מפעיל 67 מטוסי Y-20.
על פי הערכה משנת 2023 של Aviation Week, ה-Y-20 היה אמור להחליף את שלדות המטוסים הרוסיות, כולל גרסאות מטוס התדלוק איליושין Il-76 ו-H-6U.
האנליסט מאט ג'ופי הציע כי מערכות התרעה מוקדמות ובקרה אוויריות נמצאות ככל הנראה בפיתוח וכי עד 2032 יהיו בסין ככל הנראה 75 מטוסי תדלוק YY-20 ויותר מ-100 מטוסי תובלה Y-20.
על פי הערכה שפורסמה בשנת 2023 בכתב העת Aviation Week & Space Technology, מטוסי Y-20 עתידים להחליף את המטוסים הרוסיים מדגם איליושין Il-76 וגרסאות התדלוק H-6U.
האנליסט מאט ג'ופי ציין כי גרסת מטוס שליטה ובקרה נמצאת בפיתוח, ועד לשנת 2032 יהיו לסין ככל הנראה 75 מטוסי תדלוק מדגם YY-20 ולמעלה מ-100 מטוסי תובלה מדגם Y-20.
ב-6 ביולי 2016 הועבר המטוס הסדרתי הראשון מסוג Y-20 (מספר זנב 11051) בטקס רשמי לידי חיל האוויר הסיני.
המטוס השני (מספר זנב 11052) הועבר זמן קצר לאחר מכן והוקצה לרגימנט ה-12 של הדיוויזיה ה-4 לתובלה בעיר צ'יונגלאי שבצ'נגדו.
ב-8 במאי 2018 הודיע גוף התקשורת הצבאי של חיל האוויר הסיני כי ה-Y-20 השתתף באימון הצנחה משותף ראשון יחד עם כוחות הצנחנים של חיל האוויר הסיני.
ב-13 בפברואר 2020, היה המטוס Y-20 חלק מצי של מטוסים שהעבירו ציוד רפואי ופרסונל לעיר ווהאן, במסגרת מאמצים לצמצום התפשטות מגפת הקורונה.
צי המשלוח כלל 11 מטוסי תובלה של חיל האוויר הסיני: שישה מטוסי Y-20, שלושה מטוסי Il-76 ושני מטוסי Y-9. במהלך המבצע הוטסו 2,600 אנשי צוות רפואי צבאי לעיר.
זה היה השימוש האזרחי הראשון במטוס Y-20, והוא סימן את המעורבות ההולכת וגוברת של הצבא בהתמודדות עם מגפת הקורונה.
ב-5 ביוני 2021 תועדה טיסה של צי מטוסי התובלה של חיל האוויר הסיני, כולל מטוסי Y-20, מעל ים סין הדרומי.
מלזיה האשימה את סין בהפרת ריבונותה האווירית.
אנליסט כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן, אייטה מוריקי, טען כי מדובר במהלך שנועד להפגין את יכולות התובלה האווירית של סין.
ב-28 בנובמבר 2021 תועד מטוס תדלוק מדגם Y-20U בטיסת סיור דרומית-מערבית לאי טאיוואן, כחלק מכוח של 27 מטוסים צבאיים.
זו הייתה הפעם הראשונה שתועדה פעילות של Y-20U מחוץ לסין היבשתית.
ב-27 בינואר 2022 נחתו שני מטוסי Y-20 בטונגה לאחר טיסה של למעלה מ-10,000 קילומטרים משדה התעופה גואנגג'ואו.
המטוסים העבירו 33 טון של סיוע הומניטרי, מזון, מים, מטהרי מים ואוהלים, בעקבות התפרצות הר הגעש הונגה טונגה ב-2022.
ב-9 באפריל 2022 נחתו שישה מטוסי Y-20 בנמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה, סרביה, עם משלוח של מערכות טילי נ"מ מסוג FK-3.
ב-28 ביוני 2022 הגיעו שישה מטוסי Y-20 לאפגניסטן עם משלוח הומניטרי של 105 טון, בתגובה לרעידת האדמה באפגניסטן ב-2022 שאירעה שם.
ב-1 באוגוסט 2022 הודיע סגן אלוף שן ג'ינקה, דובר חיל האוויר הסיני, כי מטוסי תדלוק מדגם Y-20 החלו באימונים מבצעיים.
כלי הטיס נכנס רשמית לשירות תחת הסימון YY-20. דגם ה-YY-20 כולל חיפויים אווירודינמיים מחודדים יותר באזור כן הנסע, דבר שמפחית מערבולות אוויר.
בספטמבר 2022 שודר תיעוד של מטוס Y-20U מתדלק מטוסי צ'נגדו J-20 במהלך טיסת מבנה.
בתחילת ספטמבר 2022 השתתף ה-Y-20 בתערוכת האוויר Airpower 22 באוסטריה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה הופיע המטוס בתערוכה מערב-אירופית.
גרסת בסיס, עם מנועי סולובייב D-30KP-2 / צ'נגדו WS-18 .
גרסה משופרת המצוידת בארבעה מנועי שניאנג WS-20.
גרסת תדלוק אווירי המבוססת על Y-20A.
המטוס מסוגל לשאת כ-90 טון דלק, בדומה לתפקידו של ה-Il-78. לגרסה זו תכנון מחודש של בתי כן הנסע.
בעבר נודעה בשם Y-20U או YU-20, אך אושרה רשמית כ-YY-20.
גרסת תדלוק אווירי המבוססת על Y-20B.
המטוס נכנס לשירות בסביבות דצמבר 2024.
גרסת מטוס שליטה ובקרה המבוססת על Y-20B, שכונתה על ידי משקיפים צבאיים בשם KJ-3000. גרסת זו נצפתה בניסויי טיסה ב-27 בדצמבר 2024.
ב-13 ביולי 2016 אזרח סיני בשם סו בין (Su Bin) הודה באשמה במסגרת עסקת טיעון, והודה בקשירת קשר עם אחרים כדי לחדור למערכות של קבלן ביטחוני אמריקאי, חברת בואינג, ולגנוב מסמכים הקשורים לפיתוחם של מטוסי לוקהיד מרטין F-22 ראפטור, בואינג C-17 גלובמאסטר III ולוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II.
חיל האוויר של צבא השחרור העממי - 55 מטוסי תובלה Y-20, 17 מטוסי תדלוק YY-20A:
קיבולת מטען: 66,000 ק"ג (מסוגל לשאת שני טנקים קלים מסוג Type 15)
סוג מנוע: טורבו-פאן מדגם שניאנג WS-20
ה-שיאן JH-7 (בסינית מפושטת: 歼轰-7; בכתב סיני: 殲轟-7; בפין-יין: jiān hōng qī – מפציץ קרב) הוא מטוס קרב-מפציץ דו-מנועי סיני, דו-מושבי, בשירות חיל האוויר הימי של צבא השחרור העממי (PLANAF) וחיל האוויר של צבא השחרור העממי (PLAAF).
המטוס מיוצר על ידי תאגיד התעשייה המטוסים של שיאן (XAC); העיצוב פותח עם מכון 603 (לימים מכון התכנון והמחקר של שיאן).
ה-JH-7 נכנס לשירות ב-PLANAF בשנת 1994. ה-JH-7A נכנס לשירות בחיל האוויר של צבא השחרור העממי בשנת 2004.
בתחילת שנות ה-70, סין החלה בתוכנית להחלפת ה-נאנצ'אנג Q-5 עבור חיל האוויר המלכותי הפלילי והפלילי הימי.
ההצעה של XAC בנובמבר 1977 הייתה למטוס גדול דו-מושבי.
גרסה עבור כל משתמש קצה – המפציץ הטקטי H-7 עבור חיל האוויר המלכותי הפלילי ומפציץ הקרב JH-7 עבור חיל האוויר המלכותי הפלילי – כדי להתאים לדרישות השונות.
עד 1980, XAC עדיין ניסתה למצוא בסיס מקובל עבור שניהם.
התוכנית החלה לקבל עדיפות נמוכה יותר.
מלחמת פוקלנד חידשה את העניין במטוס קרב ימי; בנובמבר 1982, ה-JH-7 הפך למוקד הפיתוח העיקרי, כאשר ה-H-7 בוטל בסופו של דבר.
בשנת 1983, נבחרה מטוס הטורבו-מאוורר רולס-רויס RB.168 Spey Mk 202 – שיוצר ברישיון כ-WS-9 – כתחנת הכוח על פני ה-WS-6 המקומי; תוכנית הפיתוח של האחרון נכשלה.
חמישה אבות טיפוס, מנגנון ניסוי סטטי נבנו, ו-12 או 18 מטוסי טרום-ייצור יוצרו עד 1992. כולם הונעו על ידי ה-Spey עקב בעיות עם ה-WS-9. האב טיפוס הרביעי התרסק בשנת 1995 או 1996 עקב כשל במנוע.
מערכת בקרת ה-Fly-by-Wire של המטוס, KF-1, נבדקה על שניאנג JJ-6 משופר.
הטיסה הראשונה התרחשה ב-14 בדצמבר 1988; היא הסתיימה בנחיתת חירום לאחר שרטט השבית את המכשור.
הטיסה העל-קולית הראשונה הייתה ב-17 בנובמבר 1989. ניסויי האש החיה עם טיל הנ"מ YJ-8 התרחשו בשנת 1996. כושר הפעולה הראשוני הושג בשנת 1994 כאשר מטוסי טרום-ייצור נכנסו לשירות חיל האוויר המלכותי של ארצות הברית (PLANAF), והמטוס קיבל את תעודת הסוג שלו בשנת 1998.
ייצור מלא התעכב עקב בעיות מתמשכות עם ה-WS-9. רולס-רויס סייעה לחברת Liming Aero Engines בשנים 1997–1998. XAC שקלה להחליף את המנוע ב-Lyulka AL-31F או ב-Snecma M53, אבל לא החליפה כדי למנוע עיכובים נוספים.
אספקת מטוסי הייצור החלה בשנת 2001. העיכובים גרמו לחיל האוויר המלכותי של ארצות הברית להזמין את הסוחוי Su-30.
כאשר צבא השחרור העממי בחן את תפקידם העתידי של כוחות האוויר, הוא זיהה צורך ביכולת אוויר-קרקע מדויקת.
JH-7 משופר, ה-JH-7A, תוכנן כדי לעמוד בדרישה זו.
המתכננים הכלליים וסגני המתכננים הכלליים של ה-JH-7A היו טאנג צ'אנג-הונג (唐长红) וו ג'יאקין (吴介琴) בהתאמה.
ל-JH-7A היה גוף מטוס קל וחזק יותר מאשר ל-JH-7, מה שאפשר למטוס החדש יותר לשאת עומס תחמושת מרבי של 9,000 ק"ג.
בחיל האוויר הפלילי, הדבר אפשר נשיאת ארבעה טילי YJ-81 נגד ספינות, בהשוואה לשניים ב-JH-7.
ה-JH-7A מצויד בכוונת קסדה (HMS) סינית מקומית לצורך הערכה, וה-HMS הנבדק פותח על ידי קבוצת Xi'an Optronics, חברה ב-Northern Electro-Optic Co.
Ltd, חברת בת בבעלות מלאה של נורינקו, וה-HMS ב-JH-7A פותח מה-HMS המסוקים שיוצר על ידי אותה חברה, ולכן לשניהם רכיבים משותפים רבים.
ה-HMS שנבדק ב-JH-7A תואם לטילי אוויר-אוויר/קרקע, והוא תואם גם לחיישנים מוטסים כמו מכ"מים ואלקטרואופטיקה כך שהחיישנים משועבדים ל-HMS, מה שמאפשר מעקב מהיר וכוונון של הנשק.
תא הטייס של ה-JH-7A עדיין שומר על כמה מחווני חוגה מסורתיים בעלי פונקציה אחת, אך ישנם שני תצוגות צבעוניות גדולות בעלות צג גביש רב-תכליתי שיכולות להיות מונוכרום אם הטייסים יבחרו בכך.
שדרוגים נוספים של ה-JH-7 כוללים: החלפת משבש רעשים מסוג 960-2 ב-BM/KJ-8605, החלפת מד גובה מכ"ם מסוג 265A במד גובה מכ"ם מסוג 271, מערכת בקרת טיסה דיגיטלית לחלוטין מסוג fly-by-wire, ובנוסף, מכ"ם מוטס מסוג 232H הוחלף במכ"ם דופלר JL-10A, המאפשר ל-JH-7A לירות פצצות מונחות לייזר וטילי נגד קרינה Kh-31P.
מטוסי ה-JH-7 הקיימים שודרגו עם אלקטרוניקה של ה-JH-7A.
שתי נקודות קשיחות נוספות הגדילו את המספר הכולל ל-6 מ-4 המקוריים, ושמשה קדמית בעלת מקשה אחת החליפה את השמשה המקורית בעלת שלושת החלקים.
ה-JH-7A היה המטוס הסיני הראשון שהשתמש בתכנון ללא נייר, והתוכנה בה נעשה שימוש הייתה CATIA V5.
גרסת ה-JH-7AII הייתה בשירות בשנת 2019.
ב-19 באוגוסט 1992, מטוס JH-7 ביצע נחיתת חירום לאחר שההגה נפל בגובה של 5,000 מטרים במהלך טיסת ניסוי.
הואנג בינגשין, הטייס, סירב להשליך את מטען ארבעת הטילים החיים ולנטוש את המטוס, ובמקום זאת השתמש בדחף דיפרנציאלי משני המנועים כדי לחזור לשדה התעופה.
צמיג ימין התפוצץ בעת הנחיתה והמטוס נעצר באמצעות מצנח.
מטוס ה-JH-7A נכנס לשירות בחיל האוויר המלכותי הפלילי (PLANAF) בתחילת 2004.
הטיסה הראשונה של אב הטיפוס JH-7 ב-14 בדצמבר 1988, בה טס הואנג בינגשין, הסתיימה בנחיתת חירום.
לוח המחוונים הושבת עקב רעידות מנוע חזקות לקראת סוף הטיסה, והמטוס נחת בשלום ללא מכשור.
ב-8 ביוני 1991, אב טיפוס של JH-7 החל לפתע לדלוף דלק בקצב גבוה.
לו ג'ון (卢军), טייס ניסוי סיני שאומן ברוסיה, הצליח לבצע נחיתת חירום בטוחה כאשר עתודת הדלק ירדה לקצת יותר מ-30 ליטר.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-4 באפריל 1994, אב טיפוס של JH-7 התרסק במהלך טיסת ניסוי, והרג את לו.
ב-1995 או 1996, האב טיפוס הרביעי התרסק לאחר כשל מנוע; שני אנשי הצוות נהרגו.
ב-5 ביוני 2014, מטוס JH-7 התרסק במהלך משימת אימון ביי-וו, במחוז ג'ג'יאנג.
ב-22 בדצמבר 2014, מטוס JH-7 התרסק ליד העיר ויינאן במחוז שאאנשי, בנסיבות לא ידועות.
לפחות שני אנשים נהרגו בהתרסקות.
ב-22 באוקטובר 2016, מטוס JH-7 התרסק בליוג'ואו, במחוז גואנגשי.
על פי תמונות שפורסמו ברשתות החברתיות, הטייסים נפלו מהמטוס.
ב-18 במאי 2019, מטוס JH-7 התרסק בעיירה גאוקון, באזור העיר וייהאי, במחוז שאנדונג.
שְׂיָאנְגְיָאנְג (בסינית מפושטת: 襄阳; בסינית מסורתית: 襄陽; בפין-יין: Xiāngyáng) היא נציבות עירונית בצפון-מערב מחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין.
העיר היא איחוד של שתי ערים נפרדות בעבר - פאנצ'נג ושיאנג-יאנג (כיום שיאנגצ'נג), ונקראה בין השנים 1950–2010 בשם שְׂיָאנְגְפָֿאן (בסינית: 襄樊; בפין-יין: Xiāngfán).
מה שנשאר משיאנג-יאנג העתיקה ממוקם מדרום לנהר האן ומכיל את אחת מחומות העיר העתיקות ביותר שעדיין שלמות בסין, בעוד שפאנצ'נג ממוקמת מצפון לנהר האן.
שתי הערים מילאו תפקידים היסטוריים בולטים הן בהיסטוריה הסינית העתיקה והן בהיסטוריה הטרום-מודרנית.
כיום, העיר מהווה יעד להשקעות ממשלתיות ופרטיות, כאשר המדינה שואפת לעשות אורבניזציה ולפתח את המחוזות הפנימיים.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-5.261 מיליון תושבים, מתוכם כ-2.32 מיליון בשלושת הרבעים.
הנציבות העירונית שיאנג-יאנג משתרעת על פני 19,721 קמ"ר וגובלת במחוז חנאן מצפון, ברובע המיוער שֶׁנּוֹנְגְגְ'יָה מדרום-מערב ובארבע נציבויות עירוניות - ממזרח, מדרום-מזרח, יִיצָ'אנְג מדרום-מערב ושְׁה-יֵן ממערב ומצפון-מערב.
נהר האן, יובל ראשי של נהר היאנגצה, זורם דרך מרכז העיר ומחלק אותה מצפון לדרום.
בשיאנג-יאנג יש אקלים סובטרופי גשום בן ארבע עונות (לפי שיטת קפן), המושפע ממונסון, עם חורפים קרים ולחים (אך יבשים יחסית) וקיצים חמים ולחים.
הנציבות העירונית שיאנג-יאנג מחולקת לשלושה רבעים, שלוש נפות ושלוש נפות עירוניות:
מפהשםסיניתפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע שיאנגצ'נג襄城区Xiāngchéng Qū475,611628.3757רובע פאנצ'נג樊城区Fánchéng Qū920,794580.21,587רובע שיאנגג'ואו襄州区Xiāngzhōu Qū923,2352,455376נפת נאנג'אנג南漳县Nánzhāng Xiàn455,6903,831118.9נפת גוצ'נג谷城县Gŭchéng Xiàn483,2932,548189.7נפת באוקאנג保康县Băokāng Xiàn223,6223,22469.36הנפה העירונית לאוחקואו老河口市Lăohékŏu Shì420,4951,068393.9הנפה העירונית דזאו-יאנג枣阳市Zăoyáng Shì888,7943,272271.6הנפה העירונית ייצ'נג宜城市Yíchéng Shì469,4172,114222
שיאנג-יאנג מחזיקה במשאבי אנרגיה גדולים, בעוד שמרבצי המינרלים שלה כוללים רוטיל, אילמניט, זרחן, בריט, פחם, ברזל, אלומיניום, זהב, מנגן, מלחת ומלח סלעים.
עתודות הרוטיל והאילמניט מדורגות גבוה בסין.
ייצור טקסטיל הוא התעשייה העיקרית של שיאנג-יאנג, ואחריה ייצור מכונות, עיבוד כימי, אלקטרוניקה וייצור חומרי בניין.
משאבים חקלאיים משמעותיים, כאשר התוצרת החקלאית העיקרית של שיאנג-יאנג כוללת דגנים, כותנה, גידולי שמן צמחי, טבק, תה ופירות.
כביתה של , שיאנג-יאנג היא מרכז רכב ידוע והיא משתפת פעולה עם יצרנים זרים לייצור דגמי ניסאן ואינפיניטי למכירות מקומיות.
ישנם מספר מפעלי סיבים כימיים בעיר, כולל Birla Jingwei Fibres, השייך ל.
העיר השקיעה גם בפארקים רבים של תעשייה, טכנולוגיה ואנרגיה נקייה.
שיאק (באלבנית: Shijak, אופן היידוע באלבנית: Shijaku) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז דורס אשר במערב-מרכזה של אלבניה.
העיירה שוכנת על תוואי הנהר ארזן אשר חוצה אותה, כ-11 קילומטרים מבירת המחוז דורס וכ-31 קילומטרים מבירת אלבניה, טירנה.
בעיירה שורר אקלים ים-תיכוני מובהק והטמפרטורה השנתית הממוצעת עמדה על 15.9 מעלות צלזיוס.
ב-2015 במסגרת רפורמה שבוצעה בשלטון המקומי האלבני, הוכללו בשטח הרשות המקומית עוד שלושה יישובים בסביבתה, וב-2011 התגוררו בכל ישובי הרשות 27,861 תושבים.
ההיסטוריה של העיירה שיאק שזורה בזו של העיר דורס, ושיאק הייתה לאורך השנים עיירת לוויין שלה.
שיאק הייתה נתונה לשליטת הקיסרות הרומית, האימפריה הביזנטית, הממלכה הבולגרית הראשונה, הרפובליקה של ונציה והאימפריה העות'מאנית אשר שלטה באזור מראשית המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-20.
בדצמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה שיאק על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית ומתוארים מעשי טבח של הסרבים באוכלוסייה הכפרית המקומית בסביבה.
בהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה שיאק.
בהמשך, הועבר לחזקת ממלכת אלבניה.
באפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את שיאק.
מספר התושבים בעיירה קטן בשיעור של 38.34 אחוזים, מ-9,459 ב-1989 ל-5,832 ב-2023. בנוסף, התמודדה שיאק עם נזקיה הכבדים של רעידת אדמה שהתחוללה ב-2019 ומוקדה היה סמוך לעיירה.
נכון ל-2025 התבססה כלכלת שיאק על עבודה שכירה במגזר השירותים ועל מסחר קמעונאי.
שיבולים (שִׁבֳּלִים) הוא מושב בנגב הצפוני מערבי, מדרום־מזרח לנתיבות, המשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי.
שמו של המושב הוא סמלי, מעולם החקלאות.
הוא מהווה חלק מיישובי השרשרות יחד עם שרשרת, מלילות, מעגלים וגבעולים, ומשתייך למועצה האזורית שדות נגב.
המושב נוסד בשנת 1952 על ידי עולים מאיראן ומכורדיסטן, ונקרא בתחילה "שרשרת ב'".
המושב נמצא במרחק של כקילומטר מיער שרשרת, מנתיבות, ומנחל גרר.
שיבומי הוא רומן מאת טרווניאן (שם העט של רודני ויליאם ויתקר).
הספר הוא מז'אנר הפעולה והדרמה, ומזכיר גם אירועים היסטוריים אשר התחוללו במציאות בשנות השבעים של המאה ה-20. הספר ראה אור ב-14 במאי 1979. בישראל ראה אור הספר בשנת 1980, בהוצאת זמורה ביתן.
בספר, מותח המחבר ביקורת קשה על התרבות המערבית-אמריקאית, ומעלה כנגדה על נס את התרבות היפנית הישנה כתרבות האידיאלית.
גיבור הסיפור, ניקולאי הל, הוא אירופאי במוצאו אך יפני ברוחו, "מומר לתרבות יפן" כמאמר אחת הדמויות בספר.
ניקולאי הל הוא רוצח שכיר מקצועי ומבוקש.
בניגוד לתדמית הנפוצה של רוצחים שכירים בספרות הוא אינו קשוח, רצחני ובעל דם קר: ניקולאי הוא רוצח מתוך אידאולוגיה.
הוא רואה עצמו כמוציא להורג בשכר של טרוריסטים ופושעים נגד האנושות.
עם זאת, לא היסס הל להרוג גם חברי תנועות סוציאליסטיות וגם את חברי הקו קלוקס קלאן; בבלפסט ביצע פעולות מטעם הממשלה הבריטית וגם מצד ה-IRA.
ניקולאי מכנה את פעולותיו בשם "להטוטים", וגובה עליהם סכומים הנאמדים במאות אלפי דולרים, אם כי חלק גדול מהסכום מוקדש לביצוע ה"להטוט" ולא לכיסו של ניקולאי עצמו.
ניקולאי הוא רוצח מוכשר במיוחד, והוא אינו משתמש רק בכלי נשק רגילים כגון אקדחים ורובים: הודות לאמנות לחימה מיוחדת שלמד בצעירותו הנקראת בשם הרוג/עירום, יכול ניקולאי להרוג בעזרת חפצים יום-יומיים כגון עפרונות, קשים לשתייה וכרטיסי אשראי.
ניקולאי הל מתגורר בעת עלילת הספר במחוז הררי בדרום-מערב צרפת – ארץ הבסקים, באחוזת טירה מן המאה השבע-עשרה, שבה אין מכשירים חשמליים או מודרניים למעט קו טלפון בודד, שדרכו מיודע ניקולאי על כל אדם הקרב לטירתו.
ניקולאי כרת ברית עם תושביו הבסקים של האזור.
הוא מבצע "להטוטים" עבור אט"א, המחתרת הבסקית, ובתמורה מגינה המחתרת על ביתו ההררי.
בניה לה קגו – משורר ופטריוט בסקי, הידוע באישיותו הרבגונית ובקללותיו הציוריות.
ידידו הטוב של ניקולאי, ושותף לתחביבו: ספורט המערנות.
האנה – גיישה המציעה בין השאר את שירותיה המיניים.
ניקולאי קיבלה לשנתיים מבעל בית הספר לפילגשים היקרות בעולם, תמורת חילוץ אחיו של בעל בית הספר מסין.
בינה לבין הל שוררת אהבה, אף כי שניהם אינם מעזים להודות בכך.
מר דאימונד – אחראי מטעם "חברת האם" על פעולות ה-CIA במזרח התיכון.
"חברת האם" היא תאגיד דמיוני של חברות אנרגיה מכל העולם ששולט ברוב המדינות המתועשות.
תפקידו של דאימונד הוא לפקח על פעולות ה-CIA הקשורות לאומות הערביות המפיקות נפט.
חנה שטרן – ישראלית ילידת ארצות הברית, חברה בתא שמטרתו לנקום במבצעי טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
מוריס דה לאנדה, הקרוי גם הגמד – הוא אכן גמד, וידידו הטוב של ניקולאי.
מקצועו של מוריס קרוי בשם "סרסור מידע".
הוא מומחה בהפקת מידע עסיסי לסחיטת ממשלות וארגונים.
ניקולאי השתמש לא אחת בשירותיו של דה-לאנדה על מנת למנוע התערבותן של ממשלות בפעולותיו.
הסיפור מחולק לפרקים המתארים את העלילה העכשווית, ופרקים המתארים את עברו של ניקולאי במזרח הרחוק, לסירוגין.
ניקולאי אלכסנדרוביץ' הל נולד בשאנגחאי, בסביבות שנת 1925. אמו הייתה אלכסנדרה איבנובה, אצילה רוסיה בעלת נכסים ממוצא גרמני, ואביו היה הרוזן הגרמני הלמוט פון קייטל צום הל.
השניים מעולם לא נישאו, ולפי דברי הספר, ראתה אלכסנדרה ברוזן הל "חומר הולם להרבעה".
הרוזן חזר לגרמניה עוד לפני לידתו של ניקולאי, והאחרון לא ראה אותו משך כל חיו.
ניקולאי למד צרפתית, רוסית, גרמנית ואנגלית כשפות אם, ומן ילדי הרחוב, שאתם התרוצץ בילדותו ברחובות שנגחאי, למד סינית.
בהיותו נער כבשו היפנים את שנגחאי, והגנרל קישיקאווה טקאשי השתכן בביתם המפואר של אלכסנדרה וניקולאי.
במהרה התיידד ניקולאי הנער עם הגנרל המבוגר, וחלק אתו את תחביבו, משחק הגו.
בזמן שהותו של הגנרל נפטרה אלכסנדרה איבנובה, וזמן מה לאחר מכן הועבר הגנרל לחזית מנצ'וריה.
לפני העברתו הספיק הגנרל לשלוח את ניקולאי אל אוטקה סן, ידידו הוותיק של הגנרל ואומן גו המתגורר בכפר נידח בהרי יפן.
אצל אוטקה סן למד ניקולאי גו, והתקרב ביתר שאת אל התרבות היפנית.
בערך בזמן הכיבוש האמריקני מת אוטקה, וניקולאי הגיע לטוקיו ההרוסה והכבושה, בודד וחסר כל.
בטוקיו מצא עבודה כמתרגם ומפענח צפנים סודיים בשירות הצבא האמריקני.
כך גילה כי הגנרל, אביו המאמץ קישיקאווה טקאשי, נשבה על ידי הסובייטים במנצ'וריה, עונה במשך שנה ב"מחנה לחינוך מחדש" סובייטי, והובא ליפן על מנת לעמוד למשפט כפושע מלחמה, האשמה שלא הייתה ולא נבראה; וודאי נראתה מגוחכת נוכח העינויים שעבר בשבי הסובייטי.
ניקולאי נפגש עם הגנרל בכלאו, והלה סיפר כי ניסה להתאבד מספר פעמים בשביו אך נכשל.
נוכח הסבל הנורא שעבר הגנרל, וסיומו האפשרי היחידי של משפט הראווה שעמדו הסובייטים לערוך לו – הוצאה להורג, החליט ניקולאי להקל על סבלו של הגנרל, והרגו בעזרת עיפרון, בטכניקת "הרוג/עירום" שאותה למד.
תחילה סירב לכך הגנרל, וחשש לשלומו ולחיו של ניקולאי נוכח מה שבוודאי יתפס בידי הסובייטים כרצח ואובדן אחד משבויי המלחמה העיקריים שלהם, אך לבסוף הסכים הגנרל לקיצור ייסוריו על מנת שלא יאלץ לעמוד בהשפלה הכרוכה במשפט ראווה.
היה זה מעשה של חסד אחרון מצד ניקולאי: הוא ידע היטב שבעשותו כך יכלא לאורך זמן רב.
אולם למען האמת, הייתה זו הערכה אופטימית למדי: ניקולאי הוחזק בידי הצבא האמריקאי ועבר שלושה ימים של עינויים, מכות, ושיטות חקירה אכזריות ללא כל מטרה ממשית, שבסופן אולץ להודות בהיותו מרגל קומוניסטי, ובסופו של דבר הושלך לבידוד בכלא.
שלוש שנים שהה ניקולאי בכלא ביפן, במהלכן למד את השפה הבסקית בדרך ייחודית ביותר.
כל האמור לעיל, עברו של ניקולאי, שזור במהלך העלילה המתהווה ואינו מסופר כפרק אחד.
תחילת העלילה המאוחרת נמצאת אי שם באמצע שנות השבעים.
תא הנקרא "חמישית מינכן" בראשותו של אסא שטרן, סוכן לשעבר של ארגון ביון ישראלי, מתארגן על מנת לנקום במבצעי טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
התא מגלה ניסיון של כמה ממבצעי הטבח לחטוף מטוס בריטי משדה התעופה הית'רו בלונדון, ומתארגן על מנת לעצרם.
לרוע המזל, מגלות מדינות ערב את התא, ודורשות מ'חברת האם' לעצרם בעזרת ה-CIA הכפוף לה.
ה-CIA מבצע פעולת חיסול רעשנית וקטלנית בשדה התעופה של רומא, ושניים משלושת חברי התא שיצאו ללונדון נהרגים.
דאימונד, המפקח על ה-CIA, מגלה שהמקורות הערביים מסרו לארגונו מידע על שניים מחברי 'חמישית מינכן' בלבד, בעוד בשדה התעופה היו שלושה.
החברה השלישית היא חנה שטרן, שלאחר קטל חברה עלתה על הטיסה המיועדת לעיר פו שבדרום צרפת.
תוכניתם של חברי התא הייתה לבקש עזרה וייעוץ מניקולאי הל, המתגורר בסמוך לפו, בטרם ימשיכו ללונדון, בגלל מותו של אסא שטרן מסרטן.
חנה מצליחה להגיע לביתו של הל, והוא מודיע לה כי הידידות ששררה בינו לאסא שטרן, דודה של חנה, תספיק רק כדי להחזיר את חנה בשלום לביתה, וכי הוא אינו מתכוון לעזור לה לבצע את המשימה בלונדון.
באותו הזמן, מגלה דאימונד כי חנה נמצאת בקשר עם ניקולאי הל.
הוא מחליט לעשות הכול על מנת למנוע ממנו לסכל את פעולת המחבלים בלונדון.
הוא מפעיל את כוחה של חברת האם על מנת להחרים אדמות ששייכות להל בוויומינג, וסכום כסף גדול ששייך לו בחשבון בנק בשווייץ.
הוא מגיע לבקר את הל בטירתו ומודיע לו על החרמת הנכסים, ועל כך שהל ייענש בחומרה אם ינסה לסכל את פעולת הטרוריסטים.
הל מחליט לשמור על פרופיל שקט, מכיוון שכבר פרש לגמלאות ואין בכוונתו לחזור לעבודה.
ליתר ביטחון, הוא משכן את חנה בבקתה מוגנת בהרים על מנת שלא ינסו אנשיו של דאימונד לפגוע בה.
לרוע המזל, מצליחים אנשיו של דאימונד להרוג את חנה.
מתוך כעס וצער על מותה של חנה, ותחושת מחויבות כלפיה, מחליט ניקולאי הל לעצור את פעולת הטרוריסטים בלונדון.
בדרכו לשם, הוא מבקר אצל מוריס דה-לאנדה הגוסס, וקונה ממנו לפני מותו מידע לסחיטת הרשויות בבריטניה, על מנת שיניחו לו לבצע את הפעולה בלונדון.
הפעולה מסתיימת בהצלחה, בהריגת כל הטרוריסטים הערבים מבלי שאיש יבחין בהם.
ניקולאי חוזר לביתו, ויוצא עם ידידו לה קגו אל מערה עצומה בהרים אותה גילו השניים מספר חודשים קודם, על מנת להגן על עצמו מפעולת נקמה של דאימונד ו"חברת האם".
במהלך הירידה לנקבת המערה, מגיעים דאימונד ואנשיו אל פתחה של הנקבה כתוצאה מהלשנה של אחד מבני המקום, ומותירים את לה קגו תלוי על חבל בגובה עשרות מטרים, בדרכו לתחתית המערה.
באין ברירה נופל לה קגו אל מותו.
ניקולאי חוצה את המערה הארוכה והקשה למעבר, ומגיע לבסוף לפתחה השני, שלדאימונד כלל לא היה ידוע על קיומו.
אך פתחה השני של המערה הוא מחילה צרה שדרכה שוטף נהר תת-קרקעי הזורם במהירות ובכוח וממלא את המערה עד גגה הנמוך.
לנקודה זו הגיעו ניקולאי ולה קגו באחד ממסעותיהם הקודמים במערה, ולכן הביאו איתם בפעם הזו ציוד צלילה, בתקווה שיוכלו לעבור ולצאת מצידה השני של המערה.
כעת משתמש ניקולאי בציוד הצלילה הזה כדי לעבור, בקושי, בפתחה הצר של המערה, ולצאת אל העולם הפתוח.
בחוץ מגלה ניקולאי כי אנשיה של "חברת האם" שרפו והרסו חלק ניכר מביתו כנקמה על סיכול הפעולה בהיתרו.
האנה עצמה נפצעה קשות ונתעוורה כתוצאה מפגיעה של רסיסי זכוכית.
בחוזרו לביתו ההרוס למחצה, מגלה ניקולאי מכתב אחרון מידידו דה-לאנדה, ובו מידע המיועד לסחיטתה של ארצות הברית, ומכיל פרטי מידע מעניינים ביותר על פרשית רצח קנדי.
השניים נשלחים לכאורה על ידי חברת האם לדרומה של צרפת כדי למצוא את "הגמד".
ניקולאי מוליך אותם בסתר אל הרי הפירנאים, ושם הורגם בקרב מכור מראש, כנגד הרוצח השכיר הטוב בעולם.
מושג השיבומי שעל שמו נקרא הספר, אינו קיים למעשה בשפה היפנית באופן בו הוא מתואר בספר.
משמעותה המקורית של המילה "שיבומי" עוותה ידי המחבר כדי להתאים לרוח ספרו.
בספר, המושג מתייחס אל תכונה אנושית נדירה; אסתטיות ייחודית של פשטות, עדינות וצניעות, המאפיינת מיסטיקנים ופילוסופים לאחר שנים ארוכות של לימוד והגות במטרה להגיע למעלה זו.
לאחר שהסביר לו גנרל קישיקאווה את משמעותו של המושג, הייתה שאיפתו העיקרית של ניקולאי בחייו להפוך לאיש של שיבומי, ונראה כי במידת מה הוא אכן הצליח בכך.
אך יש לזכור שבשפה היפנית אין שימוש כזה למילה שיבומי.
משחק הגו נוטל חלק חשוב בספר, גם אם משחקים ממש מתוארים רק בצעירותו של ניקולאי.
הספר מחולק לשישה חלקים הנקראים בשמות מונחים מעולם הגו.
פוסקי – שלב הפתיחה במשחק הגו, בו הובא בחשבון כל לוח המשחק.
סבאקי – ניסיון להיחלץ ממצב קשה בגמישות ובמהירות.
סקי – מצב נייטרלי שבו אין יתרון לאף אחד מהצדדים.
צורו נו סוגומורי – מהלך חינני שבו נכבשות אבני היריב.
שיבוטה (שם מדעי: Arabibarbus grypus) היא דג ממשפחת הקרפיוניים.
מבחינת סיווג טקסונומי זהו קרפיון מים מתוקים, Arabibarbus , גדול במיוחד, משקלו עד 30 ק"ג.
גם בשפות אחרות, כגון אנגלית, פרסית או ערבית, הוא מכונה בשמות הדומים ל"שיבוטא" shabut,
השיבוטה היא דג מאכל כשר, הנזכר במקורות יהודיים תלמודיים.
השיבוטה מצוי כיום בעיקר בדרום-מערב אסיה (עיראק, איראן, אזרבייג'ן וצפון הקווקז), גדל בעיקר באגן הפרת-חידקל, כמו גם בנהרות איראניים הזורמים למפרץ הפרסי.
מין זה יכול להגיע לאורך של עד 1.5 מטר ולמשקל של 30 ק"ג, אם כי ישנם דיווחים לא מאומתים גם על פרטים באורך של עד 2 מטר ו-100 ק"ג, אולי עקב בלבול עם דג המנגר.
השיבוטה היה בעבר אחד ממוצרי הדיג החשובים, אך כמותו ירדה עקב אובדן בתי גידול (בעיקר עקב בניית סכרים, שאיבת מים, בצורות וזיהום) ובגלל דיג-יתר.
כיום הוא נחשב "מין במצב פגיע", השלב האחרון לפני מינים בסכנת הכחדה.
השיבוטה חי ביובלים של נהרות, במעלה הזרם ועד לשפכי נהרות.