tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המושבה נוסדה ביוזמת בוריס שץ, מייסד בצלאל, ובסיועה של קרן קיימת לישראל.
תושבי הכפר הראשונים היו צורפים אמנים ממוצא תימני שביקשו לשלב אומנות וחקלאות.
הניסיון נכשל והמקום ננטש ונסגר בשנת 1914. יחד עם זאת, בקצה הכפר נמצאים עדיין שרידי הבתים ושרידי בית המלאכה, שכונה "בית בצלאל" כי היה בסגנון בית בצלאל בירושלים, ושימש אחר כך כבית הספר של המושב.
בשנת 1920 נוסד במקום מושב בן שמן.
המושב התקיים 28 שנה כמושב עובדים עד שנת 1948. לאחר תקופת מצור ארוכה במלחמת השחרור, התושבים פונו מן המקום, והמושב התפרק, יושביו התפזרו במקומות שונים בארץ ושמרו על קשר בין המשפחות שנים רבות.
עם חלוקת אדמות חוות בן שמן, שננטשה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בין מושב כרם בן שמן לבין חוות ניסיונות הוקם ב-1927 כפר הנוער, על ידי ד"ר זיגפריד להמן.
במאורעות תרפ"ט, 1929, סבלו המתיישבים מהשכנים הערבים והמושב הוקף בחומת מגן מבטון.
בשנת 1931, נמנו בבן שמן ובכפר הנוער 353 יהודים ששכנו ב-30 בתים.
בשנת 1940 ערכו הבריטים חיפוש במושב, מצאו והחרימו נשק של ההגנה (ראה משפט בן שמן).
במלחמת העצמאות היה היישוב במצור ומפעם לפעם קיבלו הנצורים אספקה ותחמושת באווירון שנחת במקום, הטייס צבי זיבל קיבל את עיטור הגבורה על נחיתתו בבן שמן.
במהלך המלחמה פונה המושב, והתושבים חזרו אליו בהדרגה החל משנת 1950. בשנת 1952 הוקם מדרום לו, על חלק מקרקעותיו, המושב החדש בן שמן, והיישוב הוותיק כונה "בן שמן שיכונים".
מאוחר יותר שינה את שמו ל"כרם בן שמן".
בשנת 1963 אוחדו שטחי כפר הנוער בן שמן עם שטחי כרם בן שמן, אך חולקו שוב בשנת 1991.
כרם התימנים היא שכונה הממוקמת בדרום-מרכז תל אביב, בין הרחובות אלנבי, גאולה, הכובשים והכרמל.
בבתיה הראשונים אשר נבנו מצפון לעיר יפו בשלהי המאה ה-19 התיישבו יהודים שהגיעו לארץ מתימן בגלי עליית אעלה בתמר (1881-1882).
השכונה היא מאחת־עשרה שכונות מגורים נפרדות שנבנו לפני "אחוזת בית - תל אביב" "בין השנים 1903 ו-1909".
ב-11 במאי 1923 הצטרפה השכונה, בפועל, עם שכונות יהודיות נוספות, לתחום העיר תל אביב, כאשר הפקודה להפרדתן של שכונות תל אביב מיפו התקבלה על ידי שלטונות המנדט כבר שנתיים קודם לכן ב-11 במאי 1921.
השכונה הוקמה בשנת 1906 (לפני ייסוד תל אביב), על אדמתם של אהרן שלוש, יוסף ביי מויאל וחיים אמזלאג.
הקרקע נמכרה בתנאים אטרקטיביים לקונים.
רוב הרוכשים היו יוצאי תימן שהגיעו מירושלים.
תחילה הייתה כוונה לקרוא לשכונה על שם עו"ד דוד מויאל, בנו של יוסף בק מויאל, אך מכיוון שהקמתה של השכונה נמשכה שנים רבות, הוצע לקרוא לה לאחר מכן בשם "מחנה ישראל", אלא שגם שם זה לא התקבל.
רק בשנת 1929 התקבע השם כרם התימנים.
על פי הסיפור, גרסת השם הראשונית הייתה "כרם התימני", ומקורה היא מהשומר התימני אשר שמר על כרמו של יוסף בק מויאל.
השכונה מתאפיינת בנוף עצי הגפן, שכן בתקופה העות'מאנית הורה השלטון לכל בעלי הקרקע לנטוע עצי פרי, כחלק ממדיניות עידוד חקלאות ופיתוח קרקעות.
עצי הגפן נבחרו בשל עמידותם ותועלתם הכלכלית ותנאי האקלים המתאימים למזרח התיכון.מאמרו של נחום גרוס, "תמורות כלכליות בארץ-ישראל בסוף התקופה העות'מאנית", שפורסם בכתב העת "קתדרה" (גיליון 2, חשוון תשל"ז, עמ' 111–138) מבסס את ההוראה מפי הממשל העות'מאני לנטיעת עצי פרי.
בין תושבי השכונה היו תלמידי חכמים כמו הרב יחיא נחום, שהיה רב השכונה, הרב אברהם אלנדאף והרב שלום יצחק הלוי.
השכונה התאפיינה בבנייה נמוכה, חצרות פנימיות, בתים צמודים וסמטאות צרות.
בשל חסרון הכיס שאפיין את תושבי השכונה היו עשויים בתיה אף בראשית המאה ה-20 מקורות עץ, פחונים וחומרים זולים אחרים.
עד מלחמת העצמאות השתרעה השכונה בין הרחובות גאולה בצפון לרבי מאיר בדרום.
מדרום לרחוב רבי מאיר ועד לרחוב דניאל (בקטע המזרחי שלו בין רחוב הכובשים לרחוב הכרמל) השתרעה שכונת פחים (חארת א-טאנק) שאומנם אוכלסה רובה ככולה ביהודים, אולם מבחינה מוניציפלית השתייכה ליפו, והמגרשים בה היו בבעלות ערבית.
הייתה זו מובלעת של יפו בתוך תל אביב פרי החלטה של הבריטים מ-1921 עת שרטטו את הגבול העירוני בין יפו לתל אביב.
החזית שנמתחה בשלוש שנות המנדט הבריטי האחרונות, ערב מלחמת העצמאות, בתוככי כרם התימנים ונווה צדק הייתה 'חזית ותיקה', שתחילתה במאורעות תרפ"א (1921), והמשכה במאורעות תרפ"ט (1929) ובמאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1939-1936).
בשלהי המנדט הבריטי סבלה כרם התימנים, כמו שכונות נוספות, מכדורי צלפים אשר ניצבו ביום ובלילה על צריח מסגד חסן בק.
השכונה נחשבה למעוז של מחתרות "הפורשים" בתל אביב, ותושביה נהגו לקלוט בבתיהם לוחמים נרדפים ופצועים של האצ"ל והלח"י.
כך למשל לאחר התקפת אנשי הלח"י על מחנה של הצבא הבריטי ברחוב הירקון בתל אביב בכ"ד בניסן תש"ו (25 באפריל 1946) נמלטו התוקפים אל כרם התימנים "ונבלעו בבתיו".
מאידך גיסא, פעלו כמה מתושבי השכונה להכללתה בשטח המוניציפלי של מובלעת העיר יפו; זו נכללה במדינה הערבית, על פי תוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947.
"ההגנה" ביקשה גם היא לגייס את נוער השכונה לשורותיה, וכן צעירים שלא נטו אליה מלכתחילה משכונת התקוה ושכונת שפירא; לשם כך הוקמה תנועת נוער מיוחדת בשם "השחר" ומדריכיה נבחרו משכונות היעד של התנועה.
לקראת יציאתם העתידית של הבריטים הוכן באביב תש"ז (1947) "עיבוד מדוקדק" של תוכנית קו הגנה למדינת ישראל שבדרך בגבולה בדרום מערב תל אביב: אזור כרם התימנים ונוה-צדק.
ב-1947 נכללה כרם התימנים בתוכניות "ההגנה" ב"חבל ג'" במחוז תל אביב במלחמת העצמאות הצפויה.
"חבל ג'" הקיף את השכונות "על גבול יפו - נוה-שלום, נוה צדק, כרם התימנים, חארת א-טאנק, וכרם קרטון עד שפת הים.
כל החזית, בפיקודו של ישראל שחורי 105 עמדות; ב-40 מהן ניצבו אנשים רק בשעות חירום.
לרשות החזית עמדו 64 רובים".
במקביל, ובתיאום עקרוני עם "ההגנה" ומוסדות "היישוב המאורגן", ניצבו בסמוך לקו החזית, מכרם התימנים ועד נווה שלום, מפקדות ועמדות לוחמי האצ"ל; מהן יצאו לקרב הסתערות וכיבוש של מנשייה ויפו אשר החל בט"ז בניסן תש"ח (25 באפריל 1948).
בשכונה צמחו להקות מזרחיות כמו "צלילי הכרם", "השובלים", "הפרברים" ו"צמד העמרנים"; וכן זמרים מזרחיים כמו סולימאן הגדול,
דקלון, חופני כהן, אהובה עוזרי, בעז שרעבי ועוד.
בשכונה הוקמו מסעדות מתמחות במאכלים יהודיים תימניים, ובהן החלה תופעת ה"חאפלות", ערבי שירה שהיוו כר פורה לצמיחת זמרים מזרחיים פופולרים.
מועדון הכדורגל שמשון תל אביב מזוהה עם השכונה.
החל משנות ה-90 השתנו פניה של השכונה, נבנו בה בתי מידות מפוארים ועלה הביקוש להתגורר בה.
רבים מזקני השכונה הלכו לעולמם ורבים מהצעירים עזבו.
רוחו המקורית של הכרם נשמרה במועדון הקשישים בשכונה.
כרם אברהם היא שכונה בירושלים, הנמצאת בצפון-מרכז העיר, בין שכונת גאולה, מחנה שנלר, ותל ארזה.
מקור השם הוא בכרם ששכן במקום, ואשר נקרא על שם בעליו הערבי ממוצא חברוני: "כרם אלח'לילי".
הכינוי אלח'לילי פירושו החברוני, אך גם "הידיד", שזהו כינויו של אברהם אבינו, ידיד האל שנקבר בחברון, ומכאן, בתרגום לעברית, "כרם אברהם".
השטח נרכש ב-1852 על ידי ג'יימס פין, ששימש כקונסול הבריטי בירושלים באמצע המאה ה-19, וכלל גם מחצבה, גת וקולומבריום קדומים.
פין היה נוצרי אדוק, חובב תנ"ך ודובר עברית שוטפת.
הוא הוקסם מארץ הקודש ומהיהודים היושבים בה, אותם ראה כעם הנבחר.
את "כרם אברהם" רכש כדי להקים בו חווה חקלאית ברוח תנ"כית, בשם "מושבת החרושת להעסקתם של יהודי ירושלים".
כעבור כחודש ימים, הועסקו בחווה 130 איש.
לא הייתה בחווה הכשרה חקלאית שיטתית, אולם נעשו בה מגוון עבודות: דריכת יין, זיקוק שמן, ייצור מטאטאים מקש שגודל לשם כך, וגידול יבולים של דגן, עדשים ופירות.
יוזמתו עוררה חשדנות רבה בקרב היהודים, שחששו כי בכוונתו להשפיע עליהם להתנצר ברוח המיסיון שרווחה אז.
פין הצליח לשכנע את היהודים בטוהר כוונותיו ואף הקים עבורם בית כנסת במקום (הראשון מחוץ לחומות).
במשך שנים ארוכות פעלה החווה והעסיקה יהודים רבים.
פין סירב להרשות למיסיונרים של "החברה הלונדונית" להגיע אל שטח החווה בשעות העבודה כדי לערוך בה ויכוח דתי עם היהודים.
את קורות חייו, ובהם מידע רב על "כרם אברהם", העלה פין על הכתב בספר אוטוביוגרפי בשם עתות סופה.
פין מספר בספרו, כי המשגיח ניהל את פנקסי החשבונות שלו בעברית, וכי בזמן הליכתם בחזרה מעבודתם, שרו הפועלים בעברית: "פועלים אנו בשדה אברהם אבינו".
לפני שעזב את ארץ ישראל ב-1863 מכר פין לפועליו את הקרקעות, והם הקימו עליה את שכונת כרם אברהם.
שכונה קטנה זו התאחדה בשנת 1941 עם שכונת גאולה, ולמעשה כיום הן מהוות יחד שכונה אחת, הכוללת את גוש הרחובות הקרויים על שם נביאי תרי עשר.
מבנה החווה החקלאית עודנו קיים (וכך גם הקולומבריום שבמרתפו).
הוא שוכן ברחוב עובדיה ומשמש כבית ספר לבנות חרדיות.
השכונה מתוארת בהרחבה בספרו האוטוביוגרפי של עמוס עוז, "סיפור על אהבה וחושך", שם מספר עוז על ילדותו בשכונה.
גם המשוררת זלדה התגוררה בשכונה, וכיום משמש ביתה שברחוב צפניה 31 אחד מציוני הדרך בסיורים ספרותיים הנערכים בירושלים.
יהושע מקדיש לשכונה מקום בספרו "מר מאני".
זוכה פרס סנט-גיירגי לחקר הסרטן יצחק ויץ גדל אף הוא בשכונה.
כמו שכונות רבות בסביבתה, השכונה התחרדה.
בין השנים 2007–2008 ערכה עיריית ירושלים בשכונה שיפוץ נרחב של מתקני הרחוב, במסגרתו הותקנו ספסלי אבן וריצוף דקורטיבי, הוסדרה החנייה, הוקמה מערכת עמודי תאורה ייחודיים והוצב שילוט ייחודי.
הסופרת והמשוררת זלדה שניאורסון בת דודתו של הרבי מחב"ד.
החוקרים יצחק ויץ, יצחק קלזון ואבישי מרגלית.
הרב צבי יהודה הכהן קוק ראש ישיבת מרכז הרב ומנהיג רוחני בולט של הציונות הדתית.
הרב יצחק שיינר ראש ישיבת קמניץ בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה ורעייתו אסתר לאה שיינר (לבית ברנשטיין).
הרב משולם דוד הלוי סולבייצ'יק ראש ישיבת בריסק.
הרב אפרים מיכאל גרבר חתן הרב יהושע זליג תרשיש.
הרב נחום רגוזניצקי ראש ישיבת מאורות התורה.
"כֶּרֶם חֶמֶד" היה כתב עת עברי של תנועת ההשכלה ואנשי חכמת ישראל, שיצא לאור בשנים תקצ"ג–תרט"ז (1833–1857).
כתב העת נוסד ב-1833 על ידי שמואל ליב גולדנברג, ונועד להיות המשכו של השנתון "ביכורי העתים", שחדל לצאת ב-1832. כוונתו של גולדנברג הייתה להוציא כתב עת יותר "מדעי", במובן של מדעי היהדות.
שני הכרכים הראשונים יצאו בשנים תקצ"ג (1833) ותקצ"ו (1836) בווינה, וחמשת הכרכים ג'-ז' יצאו בשנים תקצ"ח-תר"ג (1838–1843) בפראג.
בין המשתתפים בכרכים אלו היו שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) (שהייתה לו השפעה רבה על גולדנברג, ובמידה מסוימת יכול להיחשב כעורך-בפועל של כתב העת), שד"ל, רנ"ק, אברהם גייגר ואחרים, שפרסמו בו את יצירותיהם החלוציות בתחום חכמת ישראל.
לצד זה פורסמו בו יצירות ספרותיות של יצחק ארטר, מאיר הלוי לטריס ואחרים, ומאמרים פובליציסטיים-מדעיים של שמשון בלוך, יהודה ליב מיזס, יעקב שמואל ביק ואחרים.
המאמרים ב"כרם חמד" פורסמו בצורה ספרותית של מכתבים, אולי בשל החשש מצנזורה או מטעמים ספרותיים.
לאחר הפסקה של אחת-עשרה שנים, שבמהלכן גם נפטר גולדנברג (1846), יצאו שני כרכים נוספים של "כרם חמד" בברלין על ידי שניאור זק"ש – כרך ח' בתרי"ד (1854) וכרך ט' בתרט"ז (1856).
בכרכים אלה הופיעו מאמרים של זק"ש עצמו וכן של זכריה פרנקל, יהושע השל שור, אהרן ילינק, יצחק אייזיק בן-יעקב, אד"ם הכהן, משה שטיינשניידר, יצחק מרדכי יוסט, אליעזר צווייפל ואחרים.
אחרי שני כרכים אלה פסק "כרם חמד" להופיע.
"כרם חמד" היה הבמה המרכזית של מדעי היהדות ותנועת חכמת ישראל בראשיתה.
בעקבותיו יצאו לאור בהמשך המאה ה-19 כתבי עת נוספים שעסקו בחכמת ישראל, ובהם "אוצר נחמד" בעריכת יצחק בלומנפלד (1855–1863), "בית המדרש" בעריכת אייזיק הירש וייס (1865–1867) ו"ישורון" בעריכת יוסף יצחק קובאק (1856–1878).
פרובינציית כרמאן (בפרסית: استان کرمان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן.
הפרובינציה נמצאת בדרום איראן, ובירתה כיום היא העיר כרמאן.
ב-2011 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה 2,938,988 תושבים.
ערים מרכזיות בפרובינציה: כרמאן (בירת הפרובינציה), בם, ג'ירופת, , זאראנד, רפסנג'אן.
טרם בוא האסלאם לאיראן, היו רוב תושבי האזור זורואסטרים.
קהילה של נוצרים נסטוריאנים הייתה פעילה גם כן.
לאחר כיבושי האסלאם, הפכו רוב התושבים למוסלמים, וכיום רובם המכריע משתייך לאסלאם השיעי, אם כי עדיין קיימת שם קהילה זורואסטרית קטנה.
במאה ה-19, השתייכו רבים מתושבי האזור לאסכולה השיח'ית, ולאחריה גם לתנועה הבאבית.
פרובינציית כרמאן גובלת עם הפרובינציות: סיסתאן ובלוצ'סתאן, הורמוזגאן, פארס, יזד ודרום ח'וראסאן.
כרמאן, בירת פרובינציית כרמאן מרוחקת כ-1,250 קילומטרים מבירת איראן, טהראן.
ניתן להתנייד בשתי דרכים: לנסוע על כביש 84 ולהחליף לכביש 71 עד טהראן, נסיעה של כעשר וחצי שעות.
לחלופין אפשר לטוס משדה התעופה של כרמאן המרוחק ממנה כתשעה קילומטרים, טיסה של כשעה וחצי עד לנמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני.
ב-26 בדצמבר 2003, בשעה 5:26 (לפי השעון המקומי), רובה של העיר בם, כולל מצודתה, נהרסו ברעידת אדמה.
ב-22 בדצמבר 2017 בשעה 20:34, פגעה רעידת אדמה בעוצמה של 5.2 בסולם ריכטר באזור המחוז קוהבנן.
ב-1 בדצמבר 2017, פגעה רעידת אדמה בעיר ראוואר (Ravar).
האזור נפגע מכמה רעידות אדמה, בעוצמה שנעה בין 4 ל-6.2 בסולם ריכטר.
ב-11 בינואר 2018 טילטלה רעידת אדמה בעוצמה 5.1 בסולם ריכטר את כל פרובינציית כרמאן.
פרובינציית כרמאנשאה (בפרסית: استان کرمانشاه) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן.
הפרובינציה שוכנת במערב איראן, ובירתה היא העיר כרמאנשאה.
היא נמצאת באזור הדרום-מזרחי של חבל הארץ כורדיסטן (שחלקו האחר מעבר לגבול, בעיראק), ובשנת 2011 מנתה כ-1,938,060 תושבים.
כרם אבראהים גאבר הוא מתאבק מצרי, שזכה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה (2004).
גאבר, שהתחרה בסגנון יווני-רומי במשקל של עד 96 ק"ג, היה המצרי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית מאז 1948.
גאבר גדל במשפחה שעסקה במסחר, והיה הרביעי מבין שבעה ילדים.
אחיו הגדולים התאמנו אף הם בהיאבקות, אך לא הגיעו לרמה מקצוענית.
הוא החל להתאבק בגיל 8, במרכז נוער שבו אביו, שמת שנה קודם לכן, עסק כמאמן חובב.
ב-1995, והוא בן 16, הבחין בו מאמן נבחרת מצרים, יחיא קזריאן, וצירף אותו לסגל הנבחרת.
ב-1997 התמודד גאבר בטורניר בינלאומי ראשון, אליפות העולם לנוער שנערכה בפינלנד, בה זכה במדליית ארד.
ב-2001 זכה במדליית זהב במשחקי הים התיכון, ובאליפויות העולם שנערכו ב-2002 במוסקבה וב-2003 בקרטיי זכה במדליית הכסף.
עם שובו למצרים מהאליפות ב-2002, שבה הגיע להישג הגדול ביותר של ההיאבקות המצרית עד אז, התאכזב מהמענק שקיבל ממוסדות הספורט המצריים, בסך 25,000 לירות מצריות, מענק שהיה נמוך בהרבה מהסכומים שקיבלו שחקני נבחרת הכדורגל.
גאבר שקל לפרוש, אך נמלך בדעתו לאחר שקיבל הצעה מהתאחדות ההיאבקות האמריקאית לקבל אזרחות אמריקאית ולהצטרף לשורותיה של נבחרתם, תמורת שכר גבוה.
רק לאחר שנסע לארצות הברית, הבינו ראשי ההתאחדות במצרים שהם עלולים לאבד אותו.
שרים ופקידים בכירי בממשלת מצרים גויסו לטובת השבתו למצרים, ולאחר שהוסדרו תנאי שכר, מגורים ואימון חדשים, שב גאבר לארצו.
באולימפיאדת אתונה, הרשים גאבר במשך כל הטורניר.
בחצי הגמר גבר על מחמט אוזל הטורקי בתוך דקה ותשע שניות בלבד, ובקרב הגמר נזקק ל-3 דקות ו-22 שניות בלבד כדי לנצח את הגיאורגי ראמאז נזאדזה.
בשנת 2007 הורשע גאבר בתקיפת נהג מונית, ונידון ל-3 שנות מאסר.
האירועים קטעו את הכנותיו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
באולימפיאדה עצמה כשל בניסיונתיו לזכות במדליה נוספת, והודח בשלב רבע הגמר.
לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) הפחית גאבר ממשקלו, ובמשחקים התחרה בקטגוריית המשקל של עד 84 ק"ג.
הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לרוסי אלאן חוגאייב.
כרמה צ'אקון פיקראס (בספרדית ובקטלאנית: Carme Chacón Piqueras; נולדה ב-13 במאי 1971 באספלוגס דה ליוברגט שליד ברצלונה - 9 באפריל 2017 במדריד) הייתה פוליטיקאית ספרדית, שרת ההגנה של ספרד בשנים 2008–2011 והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה של ספרד שהחזיקה בתפקיד זה.
צ'אקון הייתה בעלת דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ברצלונה.
בשנים 1996–1997 שימשה כמשקיפה מטעם "הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה" (OSCE) בבוסניה והרצגובינה ובאלבניה.
עבדה כמרצה למשפט חוקתי וכיהנה כמזכירת החינוך, התרבות והמחקר בוועדה המבצעת של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית.
צ'אקון הייתה חברה במפלגת הסוציאליסטים של קטלוניה ושירתה כחברת פרלמנט של פרובינציית ברצלונה מטעם מפלגה זו.
הייתה סגנית-יו"ר הבית התחתון של הקורטס חנרלס (הפרלמנט הספרדי) ואחר כך, כיהנה כשרת השיכון בשנים 2007–2008.
באפריל 2008, מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו והייתה לאישה הראשונה שמילאה תפקיד זה.
בדצמבר 2011 סיימה את תפקידה כשרת ההגנה.
לאחר שחוסה לואיס רודריגס ספאטרו הודיע שלא יתמודד בבחירות 2012, הועלתה הערכה לפיה כרמה צ'אקון תתמודד על תפקיד ראש הממשלה, ברם לאחר כישלון מפלגתה בבחירות המקומיות, הודיעה שלא תתמודד על ראשות הממשלה.
ב-2016 עזבה את הפוליטיקה כדי להתעסק בתחום המשפט.
הלכה לעולמה ב-9 באפריל 2017, בעקבות סיבוכי מחלת לב מולדת.
כרמאן () היא עיר בדרום-מזרח איראן ובירת הפרובינציה הקרויה על שמה.
העיר שוכנת בשוליים המערביים של מדבר לוט בגובה 1,755 מטרים מעל פני הים ומרוחקת כ-800 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טהראן.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה 537,718 בני אדם, רובם מוסלמים שיעים כשלצידם מיעוט זורואסטרי.
כרמאן הוזכרה כבר בעת העתיקה אצל היוונים בשם כרמאני.
אזכורים מהעת העתיקה נוקבים גם בשמות כארמאניה, כרמאניה וזרמאניה.
סבורים כי העיר הוקמה בימי המלך ארדשיר הראשון מייסד האימפריה הסאסאנית, ב.
מדרום לכרמאן נמצאות חורבות העיר העתיקה .
כ-100 ק"מ ממוקם מבצר ראין שנבה לפני כ-1000 שנים.
בנוף הפוליטי מושלות דמויותיהם של האחים רפסנג'אני, הנשיא לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני ואחיו סגן הנשיא , שמוצאם מהיישוב הסמוך רפסנג'אן.
כמו כן, מפקד כוח קודס לשעבר קאסם סולימאני נולד בכפר במחוז כרמאן, וגדל בעיר.
סולימאני גם נקבר בבית הקברות של העיר בשנת 2020 לאחר התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד, בה נהרג.
בינואר 2024, ביום השנה הרביעי למות סולימאני, בשעה שאלפים השתתפו בצעדה לזכרו סמוך לקברו, בוצע פיגוע כפול באזור הקבר שגבה את חייהם של לפחות 95 איש.
כרם ישראל היא שכונה בלב תל אביב, בין נווה צדק מדרום לבין מדרחוב נחלת בנימין מצפון, ובין שוק הכרמל וכרם התימנים ממערב לבין רחוב אלנבי ושכונת לב העיר ממזרח.
ב-1911 רכש ועד תל אביב שטח של כשלושים דונם באזור הרחובות שפ"ר, גרוזנברג ומוהליבר.
השטח חולק למגרשים בני אלף אמה (כגודל המגרשים באחוזת בית), אך צורת המגרש וכיוונו גרמו לתכנון הרחובות בזווית שונה מאלה של אחוזת בית ושל נחלת בנימין הסמוכות.
ב-1913 רכש הוועד שטח נוסף בן כשלושים דונם מאברהם מויאל.
בצילום אוויר בריטי משנת 1917 כבר נראים מספר בתים בנויים בשטח זה.
למעשה, אזור זה לא תפקד כשכונה במובן הרגיל של המושג.
לא פעל בו ועד כמו בשכונות אחרות שנבנו אז (נחלת בנימין, חברה חדשה, מחניים ועוד), ולא היה אופי אחיד לאוכלוסייה ולסגנון הבנייה.
שכונת ברנר, שהוקמה ב-1922 על אדמות מויאל.
מנתה כ-315 משפחות שחיו בצריפים רעועים (כיום הרחובות יצחק אלחנן, מוהליבר, יעבץ והתבור).
שכונת הבונה, המסומנת במפה מ-1923 בין הרחובות מוהליבר, קלישר, התבור ויעבץ, ובה גם ביתו של האדריכל ומהנדס העיר הראשון יהודה מגידוביץ.
סמיכות האזור לקו התפר עם מנשייה גרמה לחיכוכים רבים ולהגירת תושבים לאזורים בטוחים יותר בעיר.
כך היה גם בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות.
בשנות השישים והשבעים התרוקן אזור כרם ישראל מרוב תושביו לטובת עסקים שונים (בעיקר מתפרות ועסקי אופנה).
בתי הספר באזור (קלישר, זרובבל והשחר) נסגרו וילדי הסביבה עברו ללמוד בבית הספר בלפור בלב העיר (המשרת עד היום את תושבי הסביבה) או בבית הספר הכובשים (שנהרס ולימים הפך למלון דייוויד אינטרקונטיננטל).
באמצע שנות השמונים חלו שינויים מפליגים בכל הסביבה, בעיקר בעקבות מדיניות העירייה ובעזרת מענקים מטעם החברה העירונית עזרה וביצרון: אזור רחוב שינקין שופץ, שכונות שבזי מותגו בשם נווה צדק, המרכז התיאטרוני ולהקת המחול ענבל החלו לפעול במתחם בתי הספר הראשונים, ונבנה מדרחוב נחלת בנימין.
כל השינויים מסביב חלחלו גם לאזור כרם ישראל, שבשל מיקומו האטרקטיבי חזר להיות אופציה למגורים.
בשנות התשעים החלה לפעול במקום קבוצת פעילים במספר נושאים, וביניהם המאבק בחברת דן להעברת קווי האוטובוס העוברים ברחוב גרוזנברג המיושב לרחוב אחד העם.
נראה שבתקופה זאת גם החל השימוש בשם כרם ישראל, ככל הנראה בהשראת שכונות מחנה ישראל וכרם התימנים הסמוכות.
בשכונה כ-30 בניינים לשימור, ביניהם:
בית וילסון, קלישר 9 פינת התבור.
בית העמודים, התבור 46 פינת רמב"ם.
בית חבויניק, מונטיפיורי 1. אדריכל שימור: אמנון בר-אור.
הבניין משמש כיום כבית לשכת רואי-החשבון בישראל.
בשכונה קיימים מספר מבני ציבור, ביניהם:
"המרכז לאמנות עכשווית" (CCA) ברחוב צדוק הכהן 2א' והמרכז הקהילתי קלישר, בתכנון משרד קיסילוב-קיי אדריכלים.
תכנון המבנים זיכה את המשרד בפרס רכטר לאדריכלות בשנת 2000.
"סדנאות האמנים בתל אביב" ברחוב התבור 32, כולל 12 סדנאות עבודה לאמנים וגלריה.
עברו ב-2019 למבנה זה מרחוב קלישר 5, שבו הוקם המרכז הקהילתי.
בשנים האחרונות מואצת מגמת השיפוץ והבניה מחדש של בנייני מגורים בשכונה.
מבני מגורים ששימשו שנים עסקים כגון מתפרות או חנויות אופנה סיטונאיות חוזרים לשמש למגורים או נהרסים ומבנים חדשים נבנים במקומם.
ניכר כי שיאה של מגמה זו היא בניית מגדל מגורים במגרש ששימש שנים כחניון בחלקה הדרומי של השכונה, במקום שבו שכנה שכונת ברנר.
עיריית תל אביב-יפו מקדמת שתי תוכניות בינוי עיר (תב"ע) בגבולות השכונה, שעתידות להשפיע עליה בשנים הקרובות:
תוכנית לשדרוג מתחם שוק הכרמל, הכוללת מיסוד ושיפוץ יסודי של שוק הכרמל ושוק עזה, הקמת חניון תת-קרקעי, מבני משרדים, מבני מגורים ומבנה ציבור.
תוכנית להפיכת רחוב יצחק אלחנן לשדרה שתקשר בין שדרות רוטשילד לבין הים ובכך תשלים את טבעת השדרות של תל אביב.
השדרה תהיה בצד הצפוני של הרחוב (בדומה לשדרות דוד המלך) ולאורכה תהיה קולונדה מסחרית (בדומה לרחוב אבן גבירול).
על פי תמ"א 70 (תוכנית המתאר הארצית לקווי המטרו במטרופולין גוש דן) מתוכננת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2 בגן הכובשים וכמו כן תחנה בכיכר מגן-דוד.
כרמאנשאה (; בכורדית: کرماشان/Kirmaşan - כרמאשאן) היא בירת המחוז הקרוי על שמה במערב איראן.
העיר שוכנת כ-425 ק"מ דרום-מערבית לבירה טהראן ובה אקלים יבשתי.
מרבית התושבים מדברים פרסית וכורדית.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון מ-2016 התגוררו בכרמאנשאה 946,651 בני אדם, העיר היא התשיעית בגודלה באיראן.
מבחינה דתית זוהי עיר מגוונת מאוד, שחיים בה מוסלמים, אשורים (נוצרים), בהאים, יהודים וארמנים, כשהנציגות הגדולה ביותר היא לאסלאם השיעי.
עתיקותיה, נופה ותרבותה של כרמאנשאה מספרים על היותה נדבך בערש התרבות הפרהיסטורית של האזור, ככפר נאוליתי.
האזור שסביבה יוּשב על ידי האדם הקדמון עוד מתחילת תקופת האבן הקדומה.
בעיקר נתגלו אבני יד מהתקופה הפלאוליתית התחתונה ומערות עם ממצאים חשובים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה.
תבליט כתובת ביסותון שעל צלע הר בסמוך לעיר הוא איגרת מהמלך דריווש, שבשנת 2006 הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
נמל התעופה הבין-לאומי שהיד אשרפי כרמאנשאה משרת את תושבי האזור.
מהעיר התבצעו שיגורים רבים של טילים בליסטיים לעבר ישראל במהלך מבצע עם כלביא בשל קרבתה היחסית לישראל מאחר שנמצאת במערב איראן בקרבת הגבול עם עיראק.
כתוצאה מכך צה"ל תקף את המשגרים בעיר פעמים רבות בנוסף לתקיפות של אתרים של משמרות המהפכה.
בעיר התקיימה קהילה יהודית, שמנתה בשנת 1912 5,000–6,000 אנשים, כ-3% מאוכלוסיית העיר, והיו בה ארבעה בתי כנסת.
בשנים 1912–1936 שימש אברהם חכם כרב העיר כרמאנשאה, כהונתו הסתיימה בעלייתו לארץ ישראל.
משה חי אהרוני היה בין פעילי הקהילה הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
כרם משה היא שכונה קטנה במרכז תל אביב.
השכונה הוקמה באמצע שנות ה-20 על ידי הרב ד"ר שמואל שמעון בן-ציון ונקראה על שם סבו, משה-אלתר בן-ציון, ממייסדי שכונת מאה שערים בירושלים.
היא נמצאת בחלק מרחוב רש"י, בסמוך לשכונת מרכז בעלי מלאכה.
בן-ציון, שהיה מגדולי בוני הבתים בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, בנה את בתי השכונה והשכירם לדיירים.
עם השנים נהרסו הבתים, שהיו בני קומה אחת, ובמקומם נבנו בתי קומות.
כרמי ברינג'ר , הוא יקב גדול השוכן בסנט הלנה, קליפורניה.
כרמי ברינג'ר נוסד ב-1875 והוא "היקב הפעיל הוותיק ביותר בעמק הנאפה".
זהו היקב הראשון שהציע סיורים לציבור ב-1934, בעקבות ביטולה של תקופת היובש.
ב-1939, הזמינו ברינג'ר את הבאים לתערוכה הבינלאומית של שער הזהב לבקר ביקב והשתמשו במפות מודפסות לקידום מכירות שעליהן הודפס המשפט "כל הדרכים מובילות לברינג'ר".
היקב גם הזמין לביקור כוכבים הוליוודיים בכללם קלארק גייבל, צ'ארלס לוטון וקרול לומברד.
מבצעי קידום מכירות ראשוניים אלה נחשבים ללידתה של תיירות היין שעליה מתבססת כיום חלק ניכר מכלכלתה של עמק הנאפה.
השם ברינג'ר והיקב עצמו נמכרו בידי משפחת ברינג'ר לחברת נסטלה ב-1971, והם מכרו את היקב ב-1996. הוא היה בבעלות קבוצת פוסטרס' בשנים 2000–2011. נכון ל-2011, היקב הוא בבעלות Treasury Wine Estates.
כרמ"ן (ראשי תיבות: כרטסת מחירי נדל"ן) היא מערכת מידע שמופעלת ברשות המסים בישראל לתיעוד ועיבוד נתוני עסקאות במקרקעין משנת 1989. המערכת משמשת את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וגורמים ממשלתיים נוספים, בין היתר בחישוב מדדים.
המערכת נפתחה לעיון הציבור לאחר הגשת עתירה נגד המדינה במאי 2009.
על פי חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) חובה לדווח לרשות המיסים על כל עסקת מכר מקרקעין בישראל בתוך 50 יום ממועד החתימה על החוזה, לשם חישוב מס שבח מקרקעין החל על עסקה זו.
הדיווח נעשה באמצעות "טופס מש"ח", שאליו מצורף העתק החוזה.
לאחר ההגשה מוזנים על ידי פקיד הפרטים שבטופס אל מערכת כרמ"ן.
זהות המקרקעין (גוש, חלקה, תת-חלקה, כתובת)
זהות הצדדים לעסקה (מספר זהות, שם)
נתוני הנכס (שטח קרקע, שטח בנוי, שנת בניה, קומה, מספר קומות בבניין, סוג הנכס, השימוש בנכס, הצמדות)
פרטי העסקה (תאריך העסקה, מחיר מוצהר, מחיר מוערך, הערות)
לאחר הזנת הפרטים למערכת מחושבים באמצעותה המיסים אשר חלים על הצדדים לעסקה.
מאז הקמת המערכת בשנת 1989 נצברים בה הנתונים של כל עסקאות מכר המקרקעין שמתבצעות בישראל לרבות הפקעות של מקרקעין על ידי הרשויות (שהן למעשה עסקאות כפויות).
לנוכח חשיבות המידע שבמערכת לפעילותן של יחידות ממשלתיות שונות, היא נפתחה בהדרגה, באישור שר האוצר, לעיון של יחידות אחדות ברמות חשיפה שונות.
לאף אחת מהיחידות לא ניתנה הרשאה לעיון בשדות זיהוי הצדדים לעסקה.
השימושים שעושות היחידות במערכת הם: קביעת מדדים וביצוע סקירות להשתנות מחירי מקרקעין על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, השמאי הממשלתי, יחידת המידע של משרד השיכון ומשרד האוצר, ביצוע אומדנים לשווי מקרקעין לצורכי מיסוי וצרכים אחרים על ידי שמאי רשות המיסים והשמאי הממשלתי.
במרוצת השנים נעשו ניסיונות של גורמים שונים שאינם ממשלתיים לפתוח את מערכת הכרמ"ן לעיון בהנמקות שונות.
בין היתר נטען שמדינות המערב נוהגות לחשוף את נתוני העסקאות במקרקעיהן במטרה להביא לשכלול השוק.
בשנת 2009 פרסם השמאי הממשלתי הראשי עבודה שפרטה את הנזק שנגרם למשק כתוצאה מחסימת המערכת לעיון הציבור.
לאחר פרסום העבודה הוגשה כנגד המדינה עתירה על ידי כלכלנית מהסגל אקדמי באוניברסיטת תל אביב ומרצה מהטכניון, לביטול מדיניות הסתרת המידע.
בעתירה נטען לנזק שנגרם למשק כתוצאה מהעדר מידע ועל הקושי לבצע מחקר אקדמי בתחום כלכלת נדל"ן ללא מסד הנתונים הממשלתי ובין היתר נסמכה על עבודת השמאי הממשלתי.
במהלך ההליך המשפטי ובטרם שניתן פסק הדין הודיעה רשות המיסים כי תפתח את מערכת כרמ"ן לעיון הציבור לאחר תקופת התארגנות.
המערכת נפתחה לעיון הציבור באמצעות האינטרנט במאי 2010. המערכת סובלת מנפילות והשבתות רבות כתוצאה מעומסים כבדים ואי היערכות מתאמת של רשות המיסים.
יחד עם זאת, הצליחו מספר אתרים עצמאיים להנגיש את הנתונים כדוגמת אתר מדלן ואתר ad.
במידע שנאגר במערכת כרמ"ן שגיאות רבות הנובעות ממאפייניה ומכשלים הקיימים בשוק הנדל"ן בישראל:
טופסי ההצהרה על עסקה (טופס מש"ח) מרובי פרטים ושדות חובה ממולאים בכתב יד על ידי הצדדים לעסקה או באי כוחם לעיתים באופן חלקי או עם שגיאות הנובעות מאי הבנה של התחום.
תוכן השדות מוקלד ברשות המיסים על ידי פקיד.
מטבע הדברים, במהלך ההזנה נוספות שגיאות ואי דיוקים.
עד לשנת 2008 הייתה התמורה ברוב החוזים בנדל"ן נקובה בדולר אמריקאי כאשר מערכת המיסוי חושבה על בסיס ערכים שקליים.
בשל כך נוצרה מורכבות של הזנה וחישוב נפרד של שערי חליפין וחישובי מחיר בחוזים שהתמורה בהם דולרית דחויה.
או בחוזים שבהם התניות לגבי שער חליפין מינימלי או מקסימלי בעת התשלום.
בחלק גדול מהעסקאות לא קיימת חבות משמעותית במס או שאינן חייבות כלל.
בעסקאות אלה נוטה רשות המיסים (שמבחינתה המערכת מיועדת לניהול מיסוי מקרקעין) שלא להקפיד על הזנה מלאה או מדויקת של המידע שמופיע בטופסי מש"ח שאינו רלוונטי לצרכיה.
השדה העיקרי שטח דירה מדווח על פי הגדרות שטח רבות ושונות משמעותית זו מזו ונחשב לבלתי מהימן (בעיקר מאחר שבטאבו טרם אימצו את ההגדרה המועדפת לשטח דירה).
המערכת מיושנת, אינה נוחה למשתמש ואין בה די הצורך בדיקות סבירות לנתונים המוקלדים.
כך קורה שנתונים ממוצעים עלולים להיות שגויים בשל הזנה של רשומה אחת שאינה סבירה (למשל שטח דירה של 10,000 מ"ר במקום 100 מ"ר).
צפוי כי הצדדים יחויבו להצהיר על שטח דירה על פי הגדרה ברורה שבחוק המכר (דירות) (לפי תקן שמאות 9.0) תוך התעלמות מהשטח השגוי הרשום בטאבו.
צפוי כי שינויים אלה יביאו לעליה משמעותית באיכות המידע שבכרמ"ן ויביאו לקיצור הזמן מביצוע חוזה ועד להזנתו.
סיפור כרם נבות הוא סיפור מקראי המופיע ב.
על פי הסיפור, אחאב מלך ישראל חשק בכרמו של נבות היזרעאלי, ששכן בסמוך לארמון המלך ביזרעאל, והציע לנבות למכור לו אותו.
כששמעה על כך איזבל, אשתו של אחאב, החליטה לעשות מעשה.
היא ארגנה משפט ראווה שבסופו נבות הוצא להורג, ובזכות זאת התאפשר לאחאב לרשת את הכרם.
לאחר המעשה התגלה אליהו הנביא לאחאב, הטיל עליו את האחריות לפשע ובישר לו על עונשו: מותו והכרתת שושלתו.
אחאב הפגין חרטה ובעקבותיה נדחתה השמדת שושלתו לימי בנו, אך עונשו הפרטי נותר בעינו, וכעבור שלוש שנים הוא נהרג בקרב נגד ארם על רמות גלעד.
אזכור קצר נוסף של נבות היזרעאלי מופיע בפרשת מרד יהוא, בתיאור הריגתו של יהורם בן אחאב מלך ישראל.
על פי הפרשנות המסורתית, אזכור זה מתייחס ישירות למתואר בסיפור כרם נבות, ומהווה את מימושה של נבואת אליהו בימי בנו של אחאב.
במחקר רווחת הדעה, שסיפור כרם נבות איננו אחדותי והוא בנוי משכבות עריכה שונות.
חוקרים מדגישים בנוסף את ההבדלים בין סיפור כרם נבות לבין האזכור, שבתיאור הריגתו של יהורם.
רובם סבורים, שאף על פי שיש זיקה כלשהי בין הפרשיות, שתיהן מתארות אירועים שונים מעיקרם והן פרי עטם של מחברים שונים.
הובעו סברות שונות ביחס לזיקה בין שתי הפרשיות וביחס למהימנותן ההיסטורית.
על פי המסופר ב, כרמו של נבות היזרעאלי שכן בסמוך לארמונו של אחאב מלך ישראל ביזרעאל.
אחאב ביקש לספח את השטח לארמונו ולהופכו לגינת ירק.
הוא פנה לנבות בהצעה לקנות את הכרם בתמורה לכרם אחר מאיכות טובה יותר, או בתמורה לתשלום.
נבות סירב להצעה במילים: .
אחאב שב לביתו מדוכדך, שכב במיטתו וסירב לאכול.
אשתו איזבל הבחינה במצוקתו ושאלה לשלומו.
כשסיפר לה אחאב את המעשה, עודדה איזבל את רוחו והבטיחה לו: .
איזבל שלחה איגרות, חתומות בחותמו של אחאב, אל נכבדי יזרעאל ובהן הורתה להם להכריז על צום ולכנס את תושבי העיר לאספה מיוחדת.
באספה יתנהל משפט מבוים: שני עדי שקר יעידו נגד נבות, שקילל את אלוהים ואת המלך, ונבות ייענש בהתאם בסקילה.
המשפט התנהל כמתוכנן, ונבות הוצא להורג.
איזבל הודיעה על כך לאחאב: , ואחאב עשה כמצוותה וירד לרשת את הכרם.
בתגובה למאורעות התגלה ה' לאליהו הנביא ושלח אותו אל אחאב.
במעמד זה קרא אליהו אל אחאב את קריאתו המפורסמת: .
אליהו הטיל על אחאב את האחריות לפשע וניבא את מותו: , ואת הכרתת שושלתו.
על איזבל התנבא אליהו, שגופתה תיאכל על ידי כלבים.
למשמע הנבואה הפגין אחאב חרטה כנה, ובעקבות זאת נדחתה השמדת שושלתו לימי בנו, אך עונשו הפרטי נותר בעינו וכעבור שלוש שנים נהרג אחאב בקרב נגד הארמים על רמות גלעד, והכלבים לקקו את דמו ממרכבתו, כנבואת אליהו.
עונשה של איזבל בוצע על ידי יהוא, שנמשח למלך תחת יורם בן אחאב על ידי אלישע הנביא, תלמידו של אליהו.
במהלך המרד הרג יהוא את יורם מלך ישראל ואת אחזיה מלך יהודה, והשמיד את כל בית אחאב.
כשהגיע ליזרעאל, הרג יהוא את איזבל, על ידי כך שהורה למשרתיה להשליכה מחלון ארמונה, והכלבים עטו על בשרה כפי שניבא אליהו לאחאב.
אזכור נוסף של נבות היזרעאלי נמצא בתיאור הריגתו של יורם בן אחאב בזמן מרד יהוא.
לאחר שנפצע בקרב עם הארמים, שכב יורם בארמונו שביזרעאל על מנת להתאושש מפצעיו ועמו שהה אחזיהו מלך יהודה.
באותה שעה הניף יהוא את נס המרד, ורכב בראש חיל המורדים לעבר ארמונו של יהורם.
ליהורם נודע כי יהוא רוכב לכיוונו, ולאחר ששליחים ששלח אליו כדי לברר אם פניו לשלום לא שבו, יצאו יהורם ואחזיהו מלך יהודה לקראתו במרכבותיהם.
הם נפגשו בחלקת נבות היזרעאלי.
שם נודע ליורם שיהוא בא להורגו והוא פנה לנוס על נפשו, ואותת לאחזיהו, שינוס גם הוא, אך חץ שנורה מקשתו של יהוא הכריע את יהורם.
יהוא הורה לאחד ממלוויו להשליך את גופתו של יורם בחלקת נבות היזרעאלי.
הוא העיד, שבזמן ששימש בשירותו של אחאב, אביו של יהורם, הוא שמע את ההתגלות או הנבואה, שבישרה על עונשו הצפוי של אחאב בחלקת נבות, בעקבות רצח נבות ובניו.
זיקת סיפור כרם נבות לסיפור חלקת נבות
לפי המסופר ב, אחאב היה מעוניין בחלקת קרקע שאינה מכונה כרם.
החלקה הייתה מרוחקת מרחק רכיבה מהיכל אחאב.
לפי סיפור זה במלכים ב' נבות נרצח בידי מרצחים באישון לילה.
סיפור כרם נבות משולב בסיפור מרד יהוא.
לסיפור המובא ב, נדרשו פרשנים וחוקרי מקרא רבים.
בסיפור במלכים ב' אחאב הרג את נבות ובניו ואילו בסיפור כרם נבות במלכים א', כ"א, איזבל מביימת משפט שתוצאתו גזר דין מוות לנבות.
במלכים א', כ"א מכונה המקום כֶּרֶם ואילו בסיפור במלכים ב', ט' הנכס מכונה חלקה כלומר שדה.
בסיפור כרם נבות אחאב יורד לכרמו של נבות ואילו בסיפור המובא במלכים ב', ט' נדרשת ליהורם מלך ישראל ולאחזיהו מלך יהודה רכיבה.
לדעת אהובה אשמן החזרה על סיפור זה בשתי גרסאות מלמדת כי האירוע המסופר במלכים ב', ט' מצביע על כך, שסיפור כרם נבות היה מפורסם והוא משמש רקע לסיפור, שסופר כדי לבקר את נישואי אחאב לאישה נוכרייה.
קיימת הסכמה רחבה בקרב חוקרי המקרא כי הסיפור איננו אחדותי מבחינה ספרותית, והוא מורכב מכמה רובדי עריכה.
הדעות חלוקות בנוגע לדרך המדויקת שבה התהווה הסיפור כפי שהוא לפנינו.
החוקרים מבחינים בשני רבדים לכל הפחות: האחד כולל את מרבית הסיפור, מהמשא ומתן עם נבות ועד לירושת הכרם בידי אחאב (א-טז); והשני מתאר את הנבואה על עונשו של אחאב ואת תגובתו (יז-כט).
החוקרים מצביעים על מתחים ואי-התאמות שונות בין שני הקטעים המעידים, לדעתם, כי לא יצאו מתחת ידו של מחבר אחד.
כך לדוגמה, בקטע הראשון איזבל מתוארת כמי שיזמה וניהלה את מעשה הפשע מתחילתו ועד סופו, ואחאב מוצג כמלך חלש ופסיבי שנגרר אחרי אשתו.
לעומת זאת, בקטע השני עיקר האשמה מוטלת על אחאב, ואיזבל רק נספחת אליו.
חוקרים רבים מבחינים ברובדי עריכה נוספים מלבד השניים שהוזכרו.
קיימות סברות שונות בנוגע לתיארוך הרבדים השונים.
יש המאחרים את הרובד העיקרי עד לתקופה הפרסית, על סמך עדויות לשוניות.
פטריק קרונאואר מייחס את עיצוב הרובד השני של הסיפור לעורך הדויטרונומיסטי.
לדעת קרונאואר, רובד זה הוא עיבוד והרחבה דויטרונומיסטית של מקור עצמאי, שרק סופו הגיע לידינו.
מקור זה היה סיפור, שתוכנו אינו ידוע, אך יש להניח שבשונה מהסיפור השלם שלפנינו, הטיל את מלוא האשמה ברצח נבות על אחאב.
המקור הסתיים בנבואתו של אליהו על מות אחאב.
העורך הדויטרונומיסטי נטל מקור זה, עיבדו והרחיבו בהתאם למגמותיו התאולוגיות, ובהתאמה לסיפור שב שבו בנו של אחאב ולא הוא עצמו מומת כעונש על פשעו של אחאב.
סיפור כרם נבות בנוי בסגנון של מבנה מצטלב.
קיימים קווים מקבילים בין חלקי הסיפור שבמרכזו המשפט המבוים שארגנה איזבל.
היחסים בין חלקי הסיפור המקבילים מבליטים מיהי הדמות שהאשמה נופלת עליה.
סיפור כרם נבות מופיע ב.
באקספוזיציה מציג המחבר המקראי את גיבורי הסיפור: אחאב, איזבל ונבות היזרעאלי.
הסיפור מציג גם את הבעיה: לנבות היה כרם והוא גובל בהיכלו של המלך: .
קרבת הכרם לארמון המלך הנמסרת במצג לסיפור מלמדת כי לאחאב היו שני ארמונות, אחד בשומרון ואחד ביזרעאל, וכי גם הארמון ביזרעאל מכונה הֵיכַל, כינוי במקרא המתייחס למקדש.
כמו כן נרמזת ביקורת על אחאב שהפך את ארמונו להיכל.
נבות מסרב להצעת אחאב, שלכאורה הייתה הוגנת.
אחאב מבקש מנבות את כרמו הצמוד לארמון המלך בעיר יזרעאל.
כוונתו של אחאב היא להפוך את כרמו של נבות לגן ירק ובמקביל להגדיל את שטח ארמונו.
אחאב מציע הצעה הוגנת לנבות: .
הצעתו של אחאב מביאה בפני נבות שתי אפשרויות: נבות יקבל כרם טוב ממנו או לחלופין יקבל כסף בתמורה.
נבות עונה בנימוס לאחאב ובתשובתו השלילית הוא פורש שתי סיבות: סיבה דתית – .
נבות בסיבתו מדגיש, כי הסירוב הוא ממניע דתי.
האיסור מקורו בתורה, שכן חוקי האל אינם מתירים לו לתת את כרמו, ואכן בתורה מצוין האיסור במקומות אחדים.
הסיבה השנייה משולבת בתשובתו של נבות לאחאב ביחד עם הסיבה הראשונה והיא סיבה משפחתית-חברתית: .
נבות מסביר את הקשר הרגשי לנחלה ולכן אינו יכול לוותר על אדמתו, אף לא לאחאב.
אחאב חוזר הביתה, בגלל סירוב נבות.
הוא שוכב במיטתו וממאן לאכול.
מוטיב זה של סירוב לאכול קיים במקרא.
חנה מסרבת לאכול והיא מרת נפש.
לאחר שנרגע אותו אדם הוא מסכים לאכול.
מוטיב זה שכיח בספרות המזרח הקדום.
אשתו של אחאב, איזבל, רואה את מצבו של בעלה ושואלת אותו: .
תשובת אחאב היא: אחאב בתשובתו מחסיר את הסיבות לסירוב.
בדיאלוג זה בין אחאב לאיזבל משלב אחאב אמירות שיכולות לקומם את אשתו.
דבריו של נבות המובאים מפי נבות עוברים שני שינויים מהותיים: אחאב משמיט את הסיבה הדתית לסירוב.
כמו כן מקומה של המילה: לְךָ בתשובתו של נבות.
מקומה החדש של מילה זו יוצר תחושה כי נבות מסרב לתת את נחלתו למלך אך ייתן את כרמו לאחר.
כמו כן בתשובתו, אחאב משנה פרט חשוב נוסף: .
אחאב מתעלם כליל מתשובתו של נבות.
לדעת חוקר המקרא פרנק פולק, השינוי בדברי אחאב מסביר את גישת אחאב אשר לא השית לבו לחשיבות החוק.
אחאב היה מעוניין בכרם והחוק לא היה בראש מעייניו.
את דברי איזבל אפשר להבין כשאלה רטורית או כהכרזה שתוכיח כי אחאב הוא השליט הבלעדי.
לאיזבל אין יכולת לגזול את כרמו של נבות ללא הצדקה.
אם ימות מוות טבעי יעבור הכרם ליורשיו ומטרתה של איזבל היא להעביר את הכרם לידי אחאב.
יש להניח כי איזבל אינה רוצה ששמה ייקשר לביצוע המזימה, ולכן היא פועלת מאחורי הקלעים.
איזבל שולחת ספרים (איגרות) לאנשי עירו של נבות.
היא מצווה עליהם שיכריזו על צום ויקראו לאספה.
היא מורה לזקני העדה הנקראים גם חֹרִים לקחת שני בְּנֵי-בְלִיַּעַל שיעידו כי קילל אלוהים ומלך.
בכך מראה איזבל כי היא פועלת על פי החוק.
איזבל מצווה להביא ולהכין שני עדים על פי החוק ב: .
והחוק השני שאוסר לקלל אלוהים ונשיא כלומר את המנהיג, ומופיע ב:
לאחר שנבות מוצא להורג, אחאב הולך לרשת את הכרם.
פרשנים וחוקרים שונים נחלקו בנוגע למיקומו של הכרם.
כבר מקריאת הפסוק עצמו צפה חוסר הבהירות הנובעת, מחד גיסא, מהציון הכפול של המיקום יזרעאל ומאידך גיסא מהאזכור שאחאב הוא מלך שומרון (באופן חריג, מודגשת עיר השלטון ולא שם הממלכה – ישראל).
נגזרת של שאלה זו מגולמת אף היא בפסוק וקשורה בזיהוי של "היכל אחאב" – אם הכרם נמצא בשומרון, ברי כי המדובר על בית המלך באותו מקום, אך אם מדובר על כרם שנמצא ביזרעאל, לא ברור מהו היכל אחאב המוזכר בפסוק.
הטענה שכרם נבות נמצא ביזרעאל הוזכרה אצל כמה מפרשני ימי הביניים שעסקו בפסוק וזוהי גם הדעה הרווחת במחקר.
לצידה של טענה זו הועמדו מספר טעמים מכיוונים שונים.
ראשית, מקריאת הפסוק עצמו ניתן להבין כי הציון הכפול "כֶּרֶם הָיָה לְנָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי אֲשֶׁר בְּיִזְרְעֶאל" בא להדגיש שהכרם היה ממוקם דווקא ביזרעאל (ולא כפי שניתן להבין מהסיפא – ליד שומרון) .
גם מתיאורים נוספים על בית המלוכה של אחאב, ניתן לשים לב שפעילותם מתקיימת גם במרחב הצפוני יותר – באזור יזרעאל.
עונש מידתי זה אופייני למקרא ונראה כי מקום חטאה של איזבל הוא מקום מותה העתידי.
חלק מהחוקרים סברו שדבר היותו של הכרם ביזרעאל בא לידי ביטוי כבר במשא ומתן שעורך אחאב עם נבות.
אמית מציינת כי עצם קיום שיח על מקח וממכר בין המלך, בנו של עמרי, לבין תושב האזור מצביע על כך שלא מדובר באזור שומרון שכן ב מצוין שעמרי קנה את הר שומרון ולא סביר שבפרק הזמן שחלף מאז נמכרו הקרקעות לנבות.
סביר אם כן שאכן מדובר בקרקעות ביזרעאל.
באותו הקשר מציעים קוגן ואופנהיימר שהאזכור שאחאב הוא "מלך שומרון" בפסוק מדגיש את חוסר הלגיטימיות של בקשתו של אחאב מנבות.
סוויני מציע שדווקא תירוצו של נבות, המשתמש בחלוקת השבטים לנחלות, מאשש את הטענה שאכן מדובר באזור יזרעאל.
ישנם גם ממצאים והסברים ארכאולוגיים התומכים בהשערה זו.
על החוקרים הטוענים כי כרם נבות היה ביזרעאל מוטל להסביר את קיומו של "היכל אחאב" בסביבה.
מעבר לטענות שצוינו לעיל המבהירות שאכן הייתה פעילות של בית המלוכה באזור, טוענים חלק מהחוקרים שמשיקולים אקלימיים החזיק אחאב גם בית קיץ או בית חורף ביזרעאל, שמזג האוויר שם שונה מזה שבהר שומרון.
לדעת המלבי"ם מדובר על נכס משפחתי שאינו חלק ממוסדות המלוכה.
בניגוד לדעה זו ישנה עמדה הסוברת שכרם נבות נמצא באזור שומרון וקרוב לבית המלוכה של אחאב.
המחזיקים בדעה זו אינם צריכים להסביר מהו "היכל אחאב" שכן ניתן לומר בפשטות שזהו בית המלוכה בשומרון.
טיעונים רבים המצדדים בדעה זו נמצאים אצל בורנשטיין ואצל סוצקובר.
לדידם, קריאת הפסוק הראשון אינה מקשה על הטענה שכרם נבות נמצא ביזרעאל שכן לפי חלק מהחוקרים, המילים "אשר ביזרעאל" המופיעות בפסוק הן תוספת מאוחרת ואינן שייכות לגרעין הסיפור המקורי.
גם לשיטתם של אלו הגורסים מילים אלו בנוסח המקורי של הפסוק, לא ברור שהפסוקית "אשר ביזרעאל" מוסבת דווקא על הכרם ולא על נבות עצמו.
עולה בקנה אחד עם הטענה שההתרחשות ממוקמת ביזרעאל.
בפסוק ד' מצוין שוב כי אחאב בא לביתו – "וַיָּבֹא אַחְאָב אֶל בֵּיתוֹ סַר וְזָעֵף" ולא סביר שמדובר בבית אחר מזה שצוין אך כמה פסוקים קודם לכן בחתימת הפרק הקודם.
באותו אופן גם ירידתו של אחאב לכרם בפסוק י"ז ברורה אם מדובר על כרם באזור בית המלוכה בשומרון.
אחת הקושיות המרכזיות על שיטה זו קשורה למימוש נבואתו של אליהו, שכן מצוין במפורש שאיזבל נהרגה ב"חלק יזרעאל", באופן שאמור לממש את נבואתו של אליהו בסוף פרק כא ואם הסיפור התרחש בשומרון, לא ברור מה הרקע לעונשה של איזבל ביזרעאל.
רופא טוען שמדובר בשני גרעינים שונים שלוכדו לסיפור אחד ולכן נוצרה סתירה זו.
סוצקובר מציעה שאין צורך להניח שמדובר בעריכה משנית או מאוחרת אלא שיש לקרוא את המילה "במקום" במובן של "תחת אשר" ולא במובן הרגיל של "באותו מקום".
הצעה נוספת היא שבאופן מכוון בפרקנו מדובר באופן בלעדי על כרמו של נבות ואילו ב מדובר על חלקת נבות שאכן נמצאת ביזרעאל.
מדובר על שני מרחבים שונים.
לשיטתו, אחאב נענש בשומרון ואיזבל נענשת ביזרעאל בדיוק בגלל המקום שבו כל אחד מהם חטא – חטאו של אחאב היה רק בכרם ואילו איזבל חטאה בהטיית המשפט ובגרימת המוות ביזרעאל.
כל אחד מהם נענש במקום בו חטא.
אחד הטיעונים שהם מעלים לחיזוק הגישה הממקמת את כרם נבות בשומרון הוא כינויו של נבות, "היזרעאלי".
ישנה הבחנה חותכת בין המקומות שבהם נבות מכונה בשמו בלבד לבין המקומות שבהם הוא נקרא גם בכינויו.
בכל מקום שבו נעשה שימוש בשמו של נבות בהקשר פנים-יזרעאלי מובהק, לא נעשה שימוש בכינוי שלו ואילו בכל מקום אחר, ובעיקר – במסגרת השיחות שבין אחאב ואיזבל, הוא מכונה "היזרעאלי".
שימוש זה בכינוי "גניטלי" מצביע על יחס של זרות בין נבות לבין אחאב ואיזבל ובכלל על יחס של זרות בין נבות לבין המקום בו הוא נמצא.
בכך מסתכמים הטיעונים המרכזיים למיקומו של כרם נבות בשומרון.
קיים פיצול כמעט תהומי בין הסבורים כי בקשת אחאב מנבות הייתה באופן הגון ומנומס להפליא, במיוחד בשל מעמדי הכוחות בין השניים, לבין הסבורים כי הצעתו של אחאב היא ביטוי לעבריינות על החוק המקראי וסגנונה בוטה ומאיים.
כעת נעבור לניתוח תשובתו של נבות להצעת אחאב.
בתשובת אחאב ישנם שני ביטויים אשר יחדיו מהווים את הבריח התיכון ברוב ההצעות הפרשניות.
החוקרים סבורים שליבת דבריו של נבות טמונה בשני הביטויים הללו.
על ידי השימוש במינוח "חלילה לי מה'" מבטא נבות את רתיעתו הדתית מהסכמה להצעתו של אחאב.
כלומר, לדבריו, היענות לבקשה תהווה חילול של דבר ה'.
במקרה של התנגשות בין הצו האלוהי לבין בקשת המלך – נבות לא מהסס.
הביטוי השני "נחלת אבות" מבהיר איזה ציווי נבות לא מתכוון להפר – מדובר על הציווי להעביר נחלה של בית אב או שבט אחד למשנהו.
בקריאה משפטית-טכנית ניתן לחשוב שלנבות אין שום בעיה אישית במהלך העסקי המוצע, אולם משיקולי חוק – הוא נאלץ לסרב.
יש לו מקור מחויבות קודם וחשוב יותר.
קריאה אחרת, רגישה יותר ומעט חופשית יותר, תראה בתגובתו של נבות רגש עז – המילה 'חלילה' משמשת אצלו כביטוי לרתיעה העזה שיש לו מנטישת נחלת אבותיו, שורשיו, מולדתו.
עבור איש ומשפחה בתקופה המקראית, הנחלה משמשת קשר ישיר לאבות הקדמונים ואיבודה מהווה הפרת אמון ביחס לדורות קודמים וביחס לדורות העתידיים.
הסכמה להצעת עסקית תהפוך את נבות למנתק השלשלת.
לאור התפקיד הדומיננטי שיש לנחלת האבות בתפיסתו של נבות, ישנם כאלו שמציעים שנבות הוא מדרש שם ל'נחלת אבות'.
מעבר למגמה המרכזית הזו בדבריו של נבות, ישנן עוד מספר דקויות הבאות לידי ביטוי בדבריו וראוי לתת את הדעת גם עליהן.
גרסיאל מבחין בכך שתגובתו של נבות, הגם שהיא ראויה מבחינת תוכנה, חריפה מאוד מבחינת סגנונה.
תגובה בסגנון זה אינה תואמת את יחסי הכוחות והבדל המעמדות שבין נבות לבין אחאב המלך.
בהמשך, ניתן להבחין בשתי חזרות שעורך אחאב על תשובת נבות אליו.
בשתי החזרות הללו אנו רואים שינויים ביחס לדברים המקוריים שנאמרו על ידי נבות ומכאן אנו גם יכולים להבין כיצד תפס אחאב את הסירוב.
נראה, כי על אף דברינו לעיל, תפס אחאב את מוקד הסירוב באופן אישי.
להבנתו, מסיבות שניתן רק לנסות לשער אותן, נבות נמנע מלהעביר את הקרקעות דווקא לאחאב אך למישהו אחר, היה מוכן להעבירן.
גישות נוספות מזהות בתשובתו של נבות מאפיינים אחרים.
צפירה בן ברק טוענת שהתנגדותו של נבות נבעה משיקולים גאו-פוליטיים.
משפחת המלוכה שמקורה (לפי חלק מהחוקרים) בשבט מנשה, מנסה להגדיל את השפעה במרחב הגלילי ובאזור יזרעאל.
נבות, בתור אחד מחשובי האזור, מתנגד לפעילות זו והדבר מתבטא גם בסירוב להצעות עסקיות מצידו של אחאב.
לפי הצעה זו, ברורים יותר גם האישומים כנגד נבות – "בֵּרַךְ נָבוֹת אֱלֹהִים וָמֶלֶךְ".
מכיוון אחר, ובהתאם לשיטתה שהוצגה לעיל, טוענת סוצקובר כי התנגדותו של נבות אינה מבוססת שכן לא ייתכן שליזרעאלי תהיה נחלת אבות באזור שומרון.
אולם, הבדלי הסמכות שבין הצו האלוהי האוסר על העברת נחלות לבין הצעת המלך לסחר בקרקע לא מאפשרים לאחאב לנקוט באמצעים כנגד נבות (וזאת על אף שהוא מפקפק במהימנות תשובתו של נבות).
הצעה זו מעניינת במיוחד לאור העובדה שאחאב נתפס כמלך שלילי ועבריין ביחס לחוקי ה' (בעיקר ביחס לחוקים הפולחניים) והקפדה כזו שלו על קיום צו אלוהי משפטי בתחום דיני המקרקעין אולי מהווה חריגה בעיצוב דמותו בשאר הספר.
תפיסה נוספת, המופיעה בדברי המלבי"ם על הפסוק, רואה את תשובתו של נבות כאלגורית.
לדבריו, נבות מקפיד לשמור על נחלת אבותיו ורומז בכך לאחאב על שאינו שומר את נחלת אבותיו.
לא במובן הארצי, אלא במובן המטאפיזי.
ייצוגו של סיפור כרם נבות בתרבות
בהשראת הסיפור המקראי כתב שלום הכהן בשנת 1807 את "מעשה כרם נבות היזרעאלי" – מחזה בשתי מערכות, שבו משולבים רעיונות של רומנטיקה ושל צדק חברתי.
סיפור כרם נבות הומחז בידי יעקב שבתאי ונקרא "אוכלים".
המחזה הוצג במספר תיאטראות בארץ.
בכנס הפרישה מהוראה באוניברסיטת חיפה סיפרה פרופ' ניצה בן-דב, כלת פרס ישראל לחקר הספרות, כיצד אביה, דב פרוכטמן, שידל אותה בילדותה לשתות מיץ ענבים באמצעות קריאה במלכים א', כ"א.
כמובן שלסיפורה האוטביוגרפי יש השלכוות פוליטיות ואחרות.
דבריה נדפסו בעיתון הארץ תחת הכותרת "עסיסו של כרם ענבים", והם פותחים את קובץ המאמרים הספרות העברית כגיבורת תרבות,, הוצאת שוקן, 2021, עמ' 13-7.
ארגון כרם נבות הוקם בשנת 2012 ועוסק במעקב, מחקר ופרסום מידע אודות מפעל ההתנחלויות ומדיניות האדמות הישראלית ביהודה ושומרון.
שמו רומז לכך שמדיניות זו דומה ליחסו של אחאב לכרם נבות.
בעונה הרביעית של היהודים באים הוצג מערכון על סיפור כרם נבות.
כרם רעים (שמה הקודם: נחלי טל) היא התנחלות ויישוב קהילתי בגוש טלמונים שבמערב הרי בנימין, המשתייכת למועצה אזורית מטה בנימין.
היישוב ממוקם באזור מערב בנימין, בין היישובים נריה לנחליאל.
היישוב שוכן כקילומטר צפונית־מערבית למזרעה אל-קיבליה בגובה של עד 580 מטר מעל פני הים.
ביישוב בית כנסת, חמישה גני ילדים, מעון, משחקיה, ספרייה, גינות קהילתיות, מקווה נשים ומקווה כלים.
ילדי היישוב לומדים בבתי הספר היסודיים בגוש: הבנות בבית ספר "דרך יהודית" ביישוב דולב, והבנים בת"ת בנריה או בבית ספר ממלכתי דתי בטלמון.
היישוב נמצא במרחק כעשרים וחמש דקות נסיעה מהעיר מודיעין.
היישוב הוקם בשנת 2009 כמאחז.
גרעין ההקמה של היישוב נקרא בתחילה "נחלי טל" - שם שמהווה את החיבור הגאוגרפי בין היישוב נחליאל לבין יישובי טלמונים - טלמון ודולב.
בהמשך שונה השם ל"כרם רעים", על שם שלושה מחבריהם של חברי גרעין ההקמה, שנפלו בקרב: סמל שנפל ב-2002 במהלך מבצע חומת מגן; סגן , שנפל ב-2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה; וסרן , שנפל ב-2009 במהלך מבצע עופרת יצוקה.
שלושתם היו בוגרי אותו שנתון בישיבת ירושלים לצעירים.
באוגוסט 2007 הוקם במקום כרם ענבים ("כרם אביה") בשטח של 80 דונם.
הכרם שוכן על אדמות מדינה, שהוחכרו על ידי הסוכנות היהודית לבעל הכרם.
חוקיות המקום אושרה במאי 2013 הכרם ביישוב סבל מהתנכלויות חוזרות ונשנות של פלסטינים.
באוקטובר 2014 נפרצה דרך היקפית מסביב לאזור, כדי לסייע בשמירה על המקום.
בשנת 2017 קיבל המאחז אישור רשמי כיישוב, ובנוכחות שר הביטחון אביגדור ליברמן הונחה אבן פינה להקמת מבנה הקבע.
בשנת 2017 אושרה התב"ע הראשונה ליישוב ובמסגרתה ייבנו בו 255 יחידות דיור
בשנת 2019 אושרה התב"ע השנייה ליישוב ובמסגרתה ייבנו בו 140 יחידות דיור נוספות.
במרץ 2025 קיבל הקבינט המדיני-ביטחוני החלטה להעניק לכרם רעים ול־12 יישובים במעמד דומה מעמד עצמאי.
עד אז, נחשב באופן רשמי כרם רעים, כמו נריה וחרשה הסמוכים לו, כשכונה של טלמון, אך בפועל הם תפקדו כיישובים עצמאיים.
ביישוב מתגוררות 200 משפחות ובהתאם לתוכניות המאושרות יש תכנון לבנייה של 400 יחידות דיור.
היישוב נמצא בסמוך ל"כרם אביה", ולשמורת פארק גיבורות התנ"ך ובה מסלול העובר בין שפע מעיינות, עצי פרי ונוף.
כרם מרואן משעור הוא כדורסלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הפורוורד בעירוני קריית אתא בליגת העל בכדורסל.
משעור הוא השחקן הערבי הראשון שזומן לנבחרת ישראל.
משעור נולד בנצרת למשפחה ערבית-נוצרית.
למד בתיכון סיינט ג'וזף בנצרת ושיחק כדורסל במחלקת הנוער של מכבי ימק"א נצרת ובכיתה י"ב עבר למחלקת הנוער של עמק יזרעאל ששיחקה בליגה הלאומית לנוער.
הוא העפיל עם עמק יזרעאל עד לגמר הגביע לנוער ב-2009, בו קלע 28 נקודות ולקח 14 כדורים חוזרים.
משעור היה חבר בנבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18 שהשתתפה באליפות אירופה בצרפת וסיימה במקום ה-15. באליפות קלע 5.8 נקודות ולקח 7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
כמו כן שיחק בעונת 2009/10 בקבוצת הבוגרים של עמק יזרעאל ששיחקה בליגה הארצית.
ב-2010 נסע לקרובי משפחתו בארצות הברית ושיחק בקבוצה של איגוד האתלטים החובבים בלאס וגאס.
בשנים 2010–2012 שיחק במסגרת ליגת המכללות של ה-NCAA באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס.
הוא לא שותף בדקות משמעותיות ועזב לאחר כשנתיים לאוניברסיטת מורהד בקנטקי.
בהתאם לחוקי ה-NCAA נאלץ להמתין שנה בטרם יכול היה לשחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ואת מרבית עונת 2013/2014 החמיץ בשל פציעה.
ב-2015 שב לישראל והצטרף לבני הרצליה מליגת העל.
ב-26 בדצמבר 2015 קלע כרם 25 נקודות במשחק מול מכבי תל אביב ושבר שיא קריירה.
הוא סיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם ממוצע של 8.2 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק.
בתום העונה נבחר לתגלית העונה בליגת העל וזומן לסגל נבחרת ישראל בכדורסל.
באמצע עונת מונה לקפטן בני הרצליה, במקומו של אבירם זליקוביץ' שעבר להפועל ירושלים.
בכך היה משעור לקפטן הערבי הראשון בתולדות ליגת העל בכדורסל.
את העונה סיים עם ממוצע של 14.5 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק (ראשון בליגה).
ביוני 2016 זומן לנבחרת ישראל, והיה לשחקן הערבי-ישראלי הראשון שזומן לנבחרת.ביולי 2017 אחרי שזומן לנבחרת, הוא סירב להתייצב לאימונים הראשונים לקראת אליפות אירופה בכדורסל, בטענה של פציעה, ובשל אי התייצבותו לאימונים הודח מסגל הנבחרת לאליפות אירופה.
ביולי 2017, חתם לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב.
הוא השחקן הערבי-ישראלי הראשון בשורות הקבוצה.
באוגוסט 2018 שוחרר משעור ממכבי תל אביב ושב לבני הרצליה, לאחר שהוסכם על התרת חוזהו.
בקיץ 2019 חתם בגריס אוברהופן מהליגה הצרפתית השנייה.
במרץ 2020 חתם משעור בקבוצת הפועל תל אביב עד לסוף העונה.
בעונה זו שותף ב-9 משחקים והעמיד ממוצעים של 4.6 נק' ו-2.7 ריבאונדים ב-14.8 דק'.
באוגוסט 2020 חתם בהפועל חיפה מליגת העל.
בעונה זו שותף ב-20 משחקים לפני שנפצע והעמיד 10.5 נק' ו-3.9 ריבאונדים ב-20.5 דק'.
בדצמבר 2021 חתם בהפועל גליל עליון.
ביוני 2022 חתם בעירוני קריית אתא.
ביוני 2023, משעור חתם במכבי עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל.
בדצמבר 2024 שוחרר מרמת גן ושב לקריית אתא.
כרמון היה מושב שהוקם ב-1952, בשפלת יהודה, על ידי עולים מרומניה ופורק לאחר כ-10 שנים בגלל קשיים כלכליים.
מושב כרמון נוסד בתחילה בשם "כפר הכורמים" על ידי תנועת המושבים ובסיועה של הסוכנות היהודית, שהקצתה לשם כך 300,000 לירות, והוא יועד לעולים מבוגרים מרומניה אשר עסקו בתחום גידול גפנים וייצור יין כבר בארץ מוצאם.
המושב הוקם מזרחית למושב הודיה על משבצת קרקע של כ-1500 דונם וטקס העלייה לקרקע התקיים ב-30 בספטמבר 1952. שמו של הכפר קשור ל"כרם" בגלל תחום העיסוק של תושביו (ברומניה ובארץ).
את המושב אכלסו כ-50 משפחות של עולים כבני 50 ומעלה שחיו, לפני כן, כשנתיים במחנה עולים בפרדס חנה.
במאי 1953 שונה שמו של היישוב ל"כרמון".
למגורי התושבים הוקמו בתחילה אוהלים ויותר מאוחר צריפים.
לשירות התושבים הוקמו מבני ציבור כמו צרכניה (של המשביר המרכזי), בית כנסת, מרפאה, מקלט ועוד.
תחילה עיבדו תושבי המקום את הכרמים הנטושים של הכפר הערבי ג'וליס.
בהמשך ניטעו כרמים נוספים, נשתלו מטעים, הוקמו גני ירק, נבנו לולי תרנגולות ואף נבנה במקום יקב קטן במטרה למכור את תוצרתו בארץ.
עיבוד האדמה נעשה בעזרת שישה סוסים שנתנה הסוכנות (לא היה תקציב לטרקטורים).
כבר לאחר שנת העבודה הראשונה במקום הגיעו תושבי היישוב לפת לחם.
בשלב מסוים הביאה המצוקה אף לפנייה לעזרת המיסיון.
המצב הכלכלי של הכפר לא השתפר עם השנים ולכן ב-1960 החליטה הסוכנות היהודית, שהתייחסה אל בני המקום כבנים חורגים ולא הושיטה להם מספיק תמיכה, על סגירת הישוב.
הסוכנות פיצתה כל משפחה שעזבה בכ-5000 לירות ומחיקת חובות כך שעד תחילת 1961 נותרו במקום רק כ-10 משפחות שהמשיכו לעבד את הקרקע וביולי רק 5 משפחות.
עד נובמבר אותה שנה עזבו כבר כל התושבים את המקום.
התושבים העוזבים התפזרו ברחבי הארץ והסוכנות סייעה למבוגרים שבהם להתקבל לבתי אבות.
כל המבנים בשטח נהרסו (למעט המקלט) ובמקום ניטע פרדס.
ב-1963 חיפשה חברת לפידות נפט באזור וקראה לקידוחים כרמון 1 וכרמון 2 על שם הישוב.
מדרום ליישוב הוגדרה שמורת טבע בשם "יער כרמון" (על שם המושב) הכולל חורשת עצים, אתרים ארכאולוגים ובריכת חורף ששוקמה בשנת 2014.
כרם ארשיד (נולד ב-24 בינואר 1995) הוא כדורגלן מוסלמי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
ארשיד התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מ.ס.
ג'וליס ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה.
ב-29 באוגוסט 2015 ערך ארשיד את הופעת הבכורה שלו ברעננה, בניצחון 2–3 נגד בני סכנין.
ב-12 בספטמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 2–3 להפועל באר שבע.
את עונתו הראשונה סיים עם 16 הופעות ושער אחד.
בתחילת עונת 2016/2017 ארשיד הושאל להפועל עפולה מהליגה הלאומית על מנת לצבור דקות משחק.
ב-12 בספטמבר 2016 ערך ארשיד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–3 להפועל ראשון לציון.
את העונה סיים ארשיד עם 12 שערים ב-32 משחקים, ובסיומה שב להפועל רעננה.
בפברואר , ארשיד הצטרף לסקציה נס ציונה.
בינואר ארשיד חתם במכבי בני ריינה.
בסיום העונה היה שותף לעלייה ההיסטורית לליגת העל.ב-14 ביולי 2022 חזר להפועל עכו.
ביולי חתם באיחוד בני שפרעם.
כרם נאטור (נולד ב-1992) הוא אמן חזותי ערבי-ישראלי, יליד נצרת, חי ויוצר במילאנו.
כרם נאטור נולד בנצרת וגדל בשפרעם, כיום חי ועובד במילאנו.
נאטור בוגר התוכנית לתואר ראשון במחלקה לאמנויות המסך (BFA) ותואר שני באמנויות (MFA) של בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
כיום הוא יוצר עצמאי ומרצה במחלקה לאמנויות המסך בבצלאל.
נאטור הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצות רבות ובפרויקטים שונים בגלריות ובמוזיאונים ואף זכה בפרסים ובמענקים על יצירתו.