tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נורדאהל עדיין מחזיק בתואר מלך השערים של כל הזמנים במילאן, עם 210 כיבושים בליגה.
הוא עדיין ממוקם במקום השני בטבלת מלך השערים בכל הזמנים של סרייה א', עם 225 כיבושים ב-291 משחקים.
רק סילביו פיולה כבש יותר שערים ממנו, עובדה שהופכת את נורדאהל לכובש הלא-איטלקי המוביל בכל הזמנים באיטליה.
נורדאהל החזיק בשיא הכיבושים לעונה אחת בסרייה א', עם 35 שערים בעונת 1949/1950, במשך 66 שנים, עד שגונסאלו היגוואין שבר את שיאו.
תומאס נורדאהל, בנו של גונאר, היה חבר בסגל של נבחרת שוודיה במהלך מונדיאל 1970.
נורדאהל נפטר בגיל 73 באלגרו שבאיטליה.
אליפות אלסוונסקאן (שוודיה): 4 פעמים
אולימפיאדה (מדליית זהב): פעם אחת
מלך השערים בטורניר האולימפי: פעם אחת
מלך השערים באיטליה: 5 פעמים
מלך השערים בשוודיה: 4 פעמים
גונאר גרן (בשוודית: Gunnar Gren; 31 באוקטובר 1920 – 10 בנובמבר 1991) היה כדורגלן שוודי מפורסם, וחלק משלישיית גרה-נו-לי.
גרן נחשב לאחד מן הכדורגלנים הגדולים בתולדות הכדורגל השוודי.
הוא זכה במספר פרסים במהלך הקריירה שלו, בהם אליפות שוודיה עם גטבורג.
הוא זכה בגולדבולן (Guldbollen), תואר שחקן השנה בשוודיה, ב-1946. ב-1949, הוא הצטרף למילאן האיטלקית והפך להיות הצלע 'גרה' שבגרה-נו-לי, יחד עם עמיתיו מנבחרת שוודיה, גונאר נורדאהל ('נו') ונילס לידהולם ('לי'), ולתקופה קצרה אף אימן את הקבוצה.
גרן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה ב-29 באוגוסט 1940, בניצחון הנבחרת על פינלנד בתוצאה 2–3. משחקו האחרון עבור הנבחרת היה ב-26 באוקטובר 1958, מול נבחרת דנמרק, שהסתיים בתוצאה 4-4. גרן היה אז בגיל בלתי שגרתי עבור כדורגלן, 37 שנים ו-360 ימים.
הוא היה חבר בסגל הנבחרת שזכתה במקום השני במונדיאל 1958. בסך הכל, גרן הופיע 57 פעמים במסגרת הנבחרת הלאומית, וכבש 32 שערים.
אחרי שפרש כשחקן, גרן הפך למאמנן של אי-קו אודוולד, גאיס וקבוצות נוספות, ובשנת 1961 אימן את יובנטוס.
גרן נפטר עשרה ימים לאחר יום הולדתו ה-71, ונקבר בבית הקברות וסטרה שירקוגורדן (Västra Kyrkogården - בית הקברות המערבי) בגטבורג, מחוז יטאלנד המערבית, שוודיה.
"גומרות הולכות" היא תוכנית מערכונים ישראלית, ששודרה בשנת 2006 בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור רשת.
התוכנית, אשר מבוססת על תוכנית הטלוויזיה של ערוץ 4 הבריטי "Smack The Pony" , מקבצת מערכונים הנוגעים בעולמן של נשים צעירות, בנושאים כמו זוגיות, חתונות, קריירה, סקס, טרנדים ועולם הרווקות.
הגרסה הישראלית מתבססת ברובה על מבחר מערכונים מהפורמט הבריטי, לצד מספר רב של מערכונים, אשר נכתבו על ידי תסריטאים ישראליים.
את המערכונים מובילות השחקניות ענת וקסמן, איילת זורר ומיה דגן, לצד דני גבע, אשר אחראי על התפקידים הגבריים.
סגנון התוכנית דומה במקצת לסגנון התוכנית "קצרים".
הסדרה זכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, שמספר פרקים השיגו מדרוג של מעל 20%.
התוכנית זכתה לביקורות שנויות אצל מבקרי הטלוויזיה, גואל פינטו ב"הארץ" כתב: "מדובר בתוכנית סקסיסטית, המציגה את המין הנשי כשטחי ואווילי", בשעה שאריאנה מלמד ב־ynet, הדגישה את הקונספט החינני של התוכנית.
ניר קיפניס ב"גלובס" כתב: "עונה חדשה של "גומרות הולכות" החלה אמש והוכיחה שוב שבתחום הקומדיה, גם שחקניות טובות וטקסטים מושקעים יכולים לייצר בדיחות בינוניות".
גומרוס (717–774) הוא קדוש נוצרי הידוע גם בשם גומר .
הוא לא ידע לקרוא ולכתוב ולא קיבל חינוך פורמלי.
גומרוס שירת בחצרו של פפין הגוץ, ואחר כך שירת בצבאו של הלה בלומברדיה, סקסוניה וחבל אקיטן.
הוא נחשב למקימה של העיר ליר בבלגיה של ימינו.
פפין שידך בין גומרוס לאשתו, אצילה בשם גוינמארי.
השניים סבלו מקשיים בנישואין ולא היו להם ילדים.
בהיעדרו, טפלה אשתו על משרתיו טענות שווא, ומנעה מהם את שכרם.
בשובו הוא ניסה להתפייס עם אשתו ולפייס בינה לבין משרתיה, אך בסופו של דבר השניים נפרדו וגומרוס בחר בחיים של נזיר מתבודד בכפר קטן שנקרא ניבנסדונק.
מאוחר יותר, הקים עם רומולדוס את המנזר בלייר, שיהפוך מאוחר יותר לחלק מן העיר.
קארל גונאר לארסון הוא שחיין עבר שוודי, אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף אירופה ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב אישי.
הוא התאמן תחת הדרכתו של לארס-אריק פולסון ותחת הדרכתו של דון גמבריל בלונג ביץ'.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכה לארסון ב-4 מדליות, מהן 3 זהב.
מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:02.6 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש נוסף של 2:09.3 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.2 דקות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.7 דקות.
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.7 דקות.
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.37 דקות, במקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.88 דקות ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.67 דקות, הוא שחה את סגנון החזה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה לארסון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.36 דקות, לפני סטן קרפר מארצות הברית (2:08.43 דקות) ודייוויד וילקי מבריטניה (2:08.84 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.58 דקות.
בשנת 1979 זכה לארסון להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
גון-ריטה דאלה פלשו (בנורווגית: Gunn-Rita Dahle Flesjå; נולדה ב-10 בפברואר 1973), היא רוכבת אופני הרים נורווגית לשעבר.
שרכבה עד פרישתה בסוף 2018 בשורות קבוצת "מולטיוואן מרידה" (Multivan Merida Biking Team).
דאלה פלשו נחשבת כאחת מרוכבות אופני ההרים הבולטות בהיסטוריה של הענף, וזכתה בכל התארים החשובים הקיימים.
נולדה בשם גון-ריטה דאלה, ביישוב קטן בפיורדים הסמוכים לסטוונגר, בדרום מערב נורווגיה.
מגיל צעיר נמשכה לפעילות גופנית, ערכה מסעות בהרים עם הוריה והתמקדה בריצות ארוכות אך לא ברמה תחרותית גבוהה.
באביב 1995, לאחר שסיימה שנתיים של לימודי עיתונאות באוניברסיטת סטוונגר ועבדה ככתבת בעיתון, הוזמנה על ידי חברים למסע אופני הרים ונשבתה מייד בספורט זה.
לאחר כחודשיים בלבד, ניצחה באליפות נורווגיה באופני הרים ולאחר מכן ניצחה באליפות הנורדית באופני הרים שנערכה בפינלנד.
באוקטובר 1995 חתמה על חוזה מקצועני עם קבוצה הולנדית.
כבר ב-1996, עונתה הראשונה כמקצוענית, ניצחה דאלה פלשו בשני מרוצים בסבב הגביע העולמי (במרוצים שנערכו בקריסטיאנסנד ובהוואי) וסיימה במקום השני בסבב.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה במקום הרביעי.
ב-1998, סיימה במקום הרביעי בסבב הגביע העולמי לאחר שניצחה בשני מרוצים (בסנקט ונדל (Sankt Wendel), גרמניה, ובברומון (Bromont), קנדה).
כמו כן, סיימה דאלה פלשו במקום השני באליפות אירופה באותה שנה.
ב-1999 שוב סיימה דאלה פלשו במקום השני בסבב הגביע העולמי, לאחר שניצחה במרוץ אחד בסבב (בקנמור (Canmore), קנדה).
בשנים 2000 ו-2001 לא הגיעה דאלה פלשו להשגים משמעותיים.
באליפות העולם של 2001 היא הובילה במרוץ בבטחה אך נכנעה לתקר בגלגל.
בעונת 2002 ניצחה באליפות אירופה (בציריך, שווייץ) ולאחר מכן באליפות העולם (בקפרון, אוסטריה) תוך שהיא מתגברת על תנאי מסלול בוציים וגשם.
והחלה רצף של חמש שנים בהן השיגה שליטה ברכיבת ההרים בעולם.
ב-2003 ניצחה דאלה פלשו בסבב הגביע העולמי לאחר שניצחה בכל חמשת מרוצי הסבב והייתה לרוכבת הראשונה שניצחה בשנה אחת בכל מרוצי הסבב.
כמו כן, היא ניצחה בשנה זו באליפות אירופה שנערכה בגראץ, אוסטריה.
2004 הייתה שנת שיא לדאלה פלשו.
היא ניצחה בסבב הגביע העולמי תוך שהיא מנצחת שישה מתוך שבעת מרוצי הסבב.
היא ניצחה באליפות אירופה, באליפות העולם בקרוס קאונטרי, באליפות העולם במרתון קרוס קאונטרי ולשיאה הגיעה באולימפיאדת אתונה, בה זכתה במדליית זהב תוך שהיא מתגברת בקור רוח על תקלות טכניות שפקדו אותה בזמן המרוץ ומקדימה ב-59 שניות את הקנדית מארי-אלן פרמו (Marie-Hélène Prémont) ואת הגרמנית סבינה שפיץ (Sabine Spitz).
ב-2005 וב-2006 שחזרה דאלה פלשו במידה רבה את ניצחונותיה ב-2004. היא ניצחה בשתי השנים בסבב הגביע העולמי (ב-2005 ניצחה שישה מתוך שמונת מרוצי הסבב וב-2006 בשלושה מרוצים מתוך ששת מרוצי הסבב).
כמו כן, ניצחה שוב בשנתיים הללו גם באליפות העולם בקרוס קאונטרי וגם באליפות העולם במרתון.
דאלה פלשו ניצחה באליפות אירופה ב-2005 וסיימה במקום השני באליפות אירופה ב-2006 (אחרי המנצחת מרגריטה פויאנה (Margarita Fullana
ב-2006 אף ניצחה באליפות אירופה במרתון קרוס קאונטרי.
בשנים אלו הייתה שליטתה כה מוחלטת עד כי יריבותיה הודו מאוחר יותר כי במרוצים רבים התחרו בעצם רק על המקום השני.
ב-2007 לא התחרתה דאלה פלשו כלל לאחר שסבלה מווירוס שלא זוהה, בו נתקפה בתחילת העונה.
היא חזרה להתחרות בצורה מדורגת רק בתחילת עונת 2008. ב-2008 ניצחה דאלה פלשו במרוץ אחד בסבב הגביע העולמי (במדריד, ספרד) וניצחה באליפות העולם במרתון קרוס קאונטרי.
היא סיימה שלישית באליפות אירופה שנערכה בסנקט ונדל בגרמניה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היא פרשה מהמרוץ במהלך ההקפה הרביעית של המסלול.
לאחר שילדה במרץ 2009, נעדרה דאלה פלשו במשך שנה מזירת המרוצים..
בסוף יולי 2012, לאחר שניצחה במרוץ נוסף של סבב הגביע העולמי (בוואל ד'יזר), השוותה דאלה פלשו את שיא הניצחונות במרוצי סבב הגביע העולמי, 22 ניצחונות, שיא שהוחזק עד אותו זמן על ידי ג'ולי פורטדו.
בסבב 2012 כולו היא סיימה במקום השני, אחרי המנצחת הקנדית, קתרין פנדרל.
למרוץ האולימפי בלונדון הגיעה דאלה פלשו כאחת המועמדות המובילות לניצחון.
אולם, מיד בתחילת המרוץ היא נפלה בירידה טכנית קצרה ונכנסה לפיגור.
בהמשך ספגה תקר בגלגל ופרשה מהמרוץ.
כחודש לאחר המשחקים האולימפיים, זכתה במדליית הכסף באליפות העולם של 2012 שנערכה באוסטריה.
היא נכנעה במרוץ זה לאלופה האולימפית, ז'ולי ברסט מצרפת, והקדימה את האמריקאית, ג'ורג'יה גולד שזכתה במדליית ארד גם באולימפיאדת לונדון.
בסוף יוני 2013 ניצחה דאלה פלשו באליפות העולם במרתון לאופני הרים.
ב-2014 סיימה דאלה פלשו את סבב הגביע העולמי במקום השישי לאחר שסיימה על הפודיום בארבעה מרוצים אך ללא ניצחון במרוץ חשוב.
בסיום העונה נמסר כי החוזה שלה עם קבוצתה הוארך בשנתיים נוספות והיא מסרה כי מטרתה העיקרית היא השתתפות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ב-2015 היו הישגיה הבולטים: ניצחון באליפות העולם באופני הרים במרוץ המרתון, מקום שני באליפות העולם באופני הרים קרוס קאנטרי ומקום שני בסבב הגביע העולמי, שבו גם ניצחה במרוץ אחד (לנצרהייד (Lenzerheide) שבשווייץ).
ב-2016 השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וסיימה במקום ה-10. בסבב הגביע העולמי באותה שנה היא
סיימה שנייה בשני מרוצים וסיימה חמישית בדירוג הכללי בסבב.
ב-2017 סיימה בשניים ממרוצי סבב הגביע העולמי על הפודיום (מקום שני ושלישי) וסיימה בדירוג הכללי הסופי במקום השישי.
היא זכתה במדליית הארד באליפות העולם במרתון לאופני הרים.
ביולי 2018, בגיל 45, ניצחה באנדורה במרוץ בסבב הגביע העולמי.
היה זה ניצחונה ה-30 במרוצי הסבב (הראשון הושג 22 שנה לפני כן, ב-1996).בסוף 2018 הודיעה דאלה פלשו על פרישה מרכיבה מקצוענית.
גון-ריטה דאלה פלשו מתגוררת בסנדנס (Sandnes) שבדרום מערב נורווגיה.
היא נשואה לקנת פלשו (רוכב אופני כביש בעברו).
היכרותה עם פלשו החלה ב-1998 ומ-2001 הוא הפך למאמנה האישי.
דאלה פלשו מייחסת חלק גדול מהצלחתה לעבודה הצמודה עם פלשו ולשאיפתם המשותפת לשלמות.
במרץ 2009 נולד לזוג בן.
קרל גונאר מירדאל (בשוודית: Karl Gunnar Myrdal; 6 בדצמבר 1898 – 17 במאי 1987) היה כלכלן, סוציולוג ופוליטיקאי שוודי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1974 ביחד עם פרידריך האייק על עבודתם החלוצית בתחום הכסף והתנודות הכלכליות, ועל האנליזה של הקשר בין כלכלה, חברה וממסד.
מירדאל קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סטוקהולם ב-1923 ודוקטורט לכלכלה בשנת 1927. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעת ציפיות על המחירים.
לאחר מספר שנים בבריטניה, בגרמניה, בארצות הברית ובשווייץ הוא שב לשוודיה ובשנת 1933 נבחר לפרלמנט השוודי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
במקביל כיהן בשנים 1933–1947 כפרופסור בבית הספר לכלכלה של סטוקהולם.
החל משנת 1938 הוא חקר את יחסי הגזעים בארצות הברית ובשנת 1944 הוא פרסם ספר בנושא.
ספר זה צוטט על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נקט מירדאל בעמדה אנטי-נאצית.
בשנים 1945–1947 הוא כיהן כשר המסחר של שוודיה.
בשנים 1947–1957 הוא כיהן כיושב ראש הוועדה הכלכלית לאירופה של האומות המאוחדות.
בשנת 1924 הוא נישא לאלווה מירדאל.
גונאיב היא עיר בצפון-מערב האיטי ובירת מחוז ארטיבוניט.
העיר (או יותר נכון המקום הנוכחי של העיר) התגלתה על ידי האינדיאנים בסביבות 1422, ונקראה על ידם 'גוֹנָאִיבּו' (מכאן השם גונאיב).
גונאיב היא העיר השישית בגודלה בהאיטי.
העיר ממוקמת במרחק של כ-110 קילומטרים מהבירה פורט-או-פרנס.
העיר הוקמה בסביבות שנת 1422 על ידי עם הטאינו.
ב-1802 התרחש אחד הקרבות החשובים במטרה להשגת עצמאותה של האיטי.
קרב Ravine à Couleuvres התרחש ליד גונאיב.
גונאיב מכונה "עיר העצמאות של האיטי", משום שבה ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי הכריז על עצמאות האיטי ב-1 בינואר 1804.
בית החולים לה פרווידנס (ההשגחה עליונה) שוכן בעיר.
גֹּמֶר בַּת-דִּבְלָיִם היא דמות מקראית, אשת הושע הנביא.
ה' ציווה על הושע הנביא לקחת אשת זנונים בהתגלותו הראשונה להושע (הושע א', ב').
הוראתו של ה' ממחישה את יחסיו של ה' ועם ישראל.
הנביא עושה כמצוות ה' ולוקח את גומר בת דבליים לאישה.
ברשימת העמים המופיעה ב, מופיע השם גֹּמֶר.
שם אביה היה דִּבְלָיִם אך ייתכן שזהו מקום מוצאה וזאת לפי : בֵּית דִּבְלָתָיִם, עיר מקראית ששכנה בעבר הירדן המזרחי.
העיר דיבלים נזכרת במצבת מישע.
לדעת חז"ל מקור השם גומר הוא סמלי וכך בילקוט שמעוני הושע: "וילך וייקח את גמר בת דיבלים' מאי גמר?
אמר רב: שהכל גומרים בה; בת דבלים-דבה רעה, בת דבה רעה; ושמואל אמר: שהכול דשים בה כדבלה; ורבי יוחנן אמר; שמתוקה בפי הכל כדבלה." רד"ק בפירושו כותב כי "הייתה זונה ידועה באותו זמן".
גומר ילדה להושע שלושה ילדים, יזרעאל, לא רוחמה ולא עמי.
שמות אלו מסמלים את יחסו של ה' לעם ישראל.
בפרק ג', מופיע ציווי נוסף על הושע.
עליו לשאת אישה, הפעם האישה הזאת מכונה : "מנאפת".
לא ברור אם זאת גומר אך הפעם ה' מורה להושע לקנות את האישה כדי למנוע אותה מלעסוק בזנות.
מעבר לכך עליו להימנע מלשכב איתה.
הוראה בלשון זו המספרת על יחסים אישיים בין בני זוג מדמה את מערכת היחסים של ה' עם עם ישראל בעתיד, בה בין ה' (שאוהב את עמו) לבין עם ישראל יש ריחוק מסוים, עד ליום בו ישובו עם ישראל ויבקשו את ה'.
פרק א' בהושע כתוב בגוף שלישי יחיד כמו פרק ג'.
על פי המחקר המודרני פרק א' נכתב בידי מחבר אחר שביקש להשלים את האמור בפרק ג'.
פרק א' שייך לסוגה הספרותית של 'אגדה נבואית' ואילו בפרק ג' הוא בעל נופך אוטוביוגרפי.
לשיטתו של חוקר המקרא, בנימין אופנהיימר, משמעות הנישואים האלו באה לידי ביטוי לאחר בגידת אשתו.
משמעותה של בגידה זו היא כמראה של בגידת ישראל באלוהיו וזו הופכת את מצוקת הושע לאלמנט של נבואה.
לדעת אברבנאל הציווי על הנביא הוא פשוטו כמשמעו; לקחת אישה מנאפת ואשת זנונים הוא חלק מהניסיון, שאלוהים מעמיד בו את הושע.
השורש ז-נ-ה מופיע במקרא גם במשמעות של הליכה אחרי אלוהים אחרים.
בדברי הושע משתמעת משמעות זו, בגידת עם ישראל באלוהיו.
המילה 'זונה' אינה מופיעה בספר, אלא המילה 'זנונים' בעלת אותו שורש.
האומה מתוארת כאישה הבוגדת בבעלה וזו הסיבה לציווי על הושע.
מציאות זו אינה מלמדת על חייו הפרטים של הושע.
נבואותיו של הושע המדמות את ישראל לאשת זנונים מלמדות על חברה, שבה אישה ממעמד נמוך יכולה להינשא לאיש מן המעמד הגבוה ולהיות חלק מהקהילה.
בפרק א', מופיע סיפור לידת שלושת הילדים של גומר.
אף על פי שגומר הייתה נשואה להושע, מפשט הכתוב לא ברור האם שני הילדים הקטנים הם בניו הביולוגיים של הושע, בניגוד לבן ראשון, דבר העומד בקנה אחד עם היותה זונה.
ואכן רבי יוסף קרא אומר שלהושע לא היה ברור אם שני הילדים האחרונים הם אכן בניו הביולוגיים או נולדו כתוצאה מהזנות של גומר, דבר שמתבטא בשמותם.
דבר זה רמוז גם בדברי הגמרא: "[...] א"ל הקב"ה ומה אתה שאשתך זונה ובניך [בני] זנונים ואין אתה יודע אם שלך הן אם של אחרים [...]"
יזרעאל: ה' מצווה על הושע לקרוא לבן הראשון שנולד לגומר "יִזְרְעֶאל".
מתן השם הזה הוא סמל לנבואה שבקרוב ה' יפקוד על מלכות בית יהוא את דמי המלך אחאב, שנהרג ביזרעאל על ידי יהוא, ושבקרוב מלכות ישראל תכלה ותיעצר, וכוחה יותש בעמק יזרעאל.
לא רוחמה: לבת השנייה של גומר, ה' מצווה על הושע לקרוא "לֹא רֻחָמָה".
גם מתן השם הזה הוא סמל לנבואה שמעתה והלאה ה' לא ירחם על ממלכת ישראל, ולכן הם ייענשו על עוונותיהם, ואילו על ממלכת יהודה ה' ימשיך לרחם.
הנבואה הזו רומזת למסע סנחריב בארץ ישראל, בו סנחריב מגלה את ממלכת ישראל אך מפסיד בפני העיר ירושלים, בירת יהודה.
אותה תשועה שתבוא ליהודה, תבוא לפי הושע על ידי עזרת ה' ולא על ידי מלחמה.
לא עמי: ה' מצווה על הושע לקרוא לבן השלישי "לֹא עַמִּי".
מתן השם הזה מסמל את המצב הנוכחי של העם ותגובת ה'.
העם לא מקפידים על קיום מצוות ה' ובכך מתנהגים כאילו אינם עם ה', ועל כן ה' לא יציל אותם ולא יושיע אותם.
שמות שלושת הילדים מופיעים בהמשך הספר, חלקם במפורש כשמות ילדי הושע וחלקם לא.
גומת חן היא שקע בלחי המופיע בעקבות התפצלותו של שריר הלחי לשני חלקים.
בעת חיוך הופכת גומת החן להיות בולטת יותר.
קיום גומות חן נחשב לעיתים לתכונה תורשתית ומקובל לחשוב כי הורים עם גומת חן מולידים צאצאים עם גומות חן, אולם טענה זו מוטלת בספק.
יש תינוקות שנולדים עם שריר זיגומטיקוס קצר ולכן עם גומות ולאחר מכן השריר מתארך והם נותרים ללא גומות או עם גומה רק בצד אחד של הפנים.
שמן של הגומות "גומות חן" מקורו ככל הנראה עקב טבעה של גומה זו לנשיאת חן בעיני המתבונן.
קיים ניתוח פלסטי ליצירת גומת חן לאלו החפצים בכך.
אצל כ-34% מהאוכלוסייה, שריר העול הגדול (musculus zygomaticus major) מופיע בצורה מפוצלת.
חלקו העליון נאחז בצד העליון של זווית הפה באופן דומה לנקודת האחיזה הצפויה של השריר, ואילו חלקו התחתון נאחז בנקודת הכוש (modiolus) מתחת לזווית הפה.
המרווח בין חלקיו של השריר המפוצל מסביר את תופעת הגומות בלחי.
גומצן מרכז-אמריקאי (שם מדעי: Lachesis stenophrys) הוא מין של נחש ארסי מאוד החי באמריקה המרכזית.
למין זה אין תת-מינים מוכרים.
נחש זה הוא גדול וקרובו של הגומצן הענק, אך קטן מעט ממנו.
אורכו יכול להגיע ל-200-330 ס"מ ולעיתים אפילו יותר כשהאורך המרבי יכול להגיע ל-360 ס"מ.
הוא בעל ראש קצר וחוטם מעוגל ורחב וצבעו כהה מעט יותר מהגומצן הענק.
הנחש חי ביערות הגשם של מרכז-אמריקה ביערות שפילה בדרום ניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה כולל בשפילה הפסיפית של מרכז ומזרח פנמה.
הוא חי ביערות שבדרך כלל קרובי למקווי מים וממתין במארב לטרפו הקטן הכולל זוחלים קטנים ויונקים בעיקר.
ארסו הקטלני הורג את טרפו תוך דקות ספורות והוא יכול גם להרוג אנשים, אך בדרך כלל הוא לא חי בקרבה לאדם.
גומצן ענק (שם מדעי: Lachesis muta) הוא מין של נחש ארסי דרום אמריקאי גדול, אחד מהמסוכנים ביותר בנחשי העולם החדש.
נחשים אלו מגיעים בדרך כלל לאורך 2-2.5 מטרים אך גם פרטים באורך שלושה מטרים אינם נדירים.
דבר זה הופך אותו לנחש הארסי הגדול ביותר בעולם החדש ובמשקלו הוא קטן רק ממיני הביטיס, הקוברה המלכותית ועכסן גב-יהלום מזרחי ויכול לשקול עד חמישה ק"ג בממוצע.
לנחש זה ראש רחב כמו רוב המינים הארסיים והצוואר קצר ועבה.
הוא בעל חוטם מעוגל ונחיריים בולטים ומכוסה בקשקשים לאורך כל הגוף למעט אזורי החישה שלו.
לנחש יש גומות בין העיניים לאף, היכולות לחוש בחום גוף שנפלט מיצורים חמי דם.
בנוסף הלשון המפוצלת עוזרת לו להריח את הסביבה ולהתמצא.
צבע הקשקשים אדמדם, צהבהב או אפור-חום עם כתמים שחורים בצורת משולש לאורך הגוף.
הוא מנענע את זנבו בדומה לעכסנים, אך הוא חסר "פעמון" לשם כך.
במקום זה הוא מחכך את הזנב בקולניות בין הצמחים וכך יוצר רעש גדול.
הגומצן הענק חי ביערות גשם לחים וכן בשדות לאורך אמריקה הדרומית ממזרח להרי האנדים בקולומביה, מזרח אקוודור, פרו, צפון בוליביה, דרום מזרח ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ורוב ברזיל וכן בטרינידד וטובגו שם הוא מצוי באזורים הרריים.
הגומצן ניזון מחיות קטנות, בעיקר עכברים וחולדות.
הנחש ממתין לטרף במארב כשהוא מוסווה כמעט לגמרי ובנשיכה אחת הורג את טרפו.
הגומצן הענק הכיש והרג אנשים רבים והוא ידוע לשמצה עקב ארסו הקטלני.
על אף כמות ארס קטנה יחסית למיני צפעים אחרים, המית הגומצן אנשים רבים יותר מרוב הנחשים באמריקה.
גומצן ברזילי (שם מדעי: Bothrops brazili) הוא מין של צפע גדול החי באמריקה הדרומית.
אף שהוא נפוץ בברזיל, הוא קרוי דווקא ע"ש ד"ר ויטאל ברזיל (1865-1950) המייסד של מכון בוטאנטאן למחקר רפואי.
נחשים אלה מגיעים לאורך 70–90 ס"מ בממוצע אך יכולים להגיע עד ל-140 ס"מ.
כמו רוב האימתנים הנקבות כבדות יותר מהזכרים.
עיצוב הקשקשים שלו טיפוסי עם רצועות שחורות ומוקפות מעט בקשקשים לבנים לאורך הגב ומספרם פוחת בקרבה לראש הנקי מרצועות שחורות.
צבעו הוא ורדרד או צבע אדמה עד חום כהה.
הראש ופלג הגוף התחתון לבנים.
לנחש יש גומות החשות בחום הגוף של חיות אחרות - בעיקר של מיני מכרסמים שהם טרפו העיקרי.
הוא חי ביערות גשם בדרום קולומביה, מזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום ומזרח ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית, ברזיל וצפון בוליביה.
נחש זה נחשב לארסי מאוד אף שלא ידועים מקרי מוות, בעיקר עקב חיותו רחוק ממגורי האדם.
על אף זאת הילידים של מקום חיותו, בעיקר בקולומביה, מפחדים ממנו מאוד.
גומצן חניתי (שם מדעי: Bothrops asper) הוא מין של צפע גדול החי ממקסיקו לאורך אמריקה המרכזית עד לצפונה של דרום אמריקה.
מקור שמו הוא ראשו המוארך כמו חנית (יחסית לבני הסוג).
מין זה נפוץ יחסית ליד אזורי מגורים אנושיים ולכן גורם להכשות ומקרי מוות שכיחים.
משקלו של נחש זה עד 6 ק"ג ואורכו (ייתכן גם שפרטים מסוימים הגיעו לגודל 2.5 מטר) כשהנקבות כבדות יותר מהזכרים.
הוא בעל רצועות עור שחורות ומוקפות באזורים לבנים שמתפשטות עד לאזור הראש שאיננו מוקף רצועות.
הראש מעוגל ובעל גומות חישה באזור שבין העיניים לנחיריים.
שאר הגוף בצבעים זית עד חום כהה ואף שחור.
למין זה יש הרבה קשקשים כדי לשרוד באזורים יבשים בהם אין הרבה מים.
מין זה ארסי וארסו גורם לפגיעה במערכת הדם והחיסון מה שמוביל לקרישת דם במהירות.
עם זאת קיים נסיוב נגד ארס לארס הגומצן, והוא נפוץ כך שהמוכש יכול לשרוד אם הוא יגיע לבית החולים בזמן.
הגומצן החניתי מחפש מזון ויוצא לצוד בעיקר בשעות החשיכה, נוטה להסתתר במהלך היום תחת עלים, סלעים או מבנים נטושים.
הוא טורף ממארב שניזון ממכרסמים, עופות, זוחלים קטנים וצפרדעים בעיקר.
הטרף מומת במהירות והנחש בולע את טרפו בשלמות.
הוא נפוץ באזורי מחיה גבוהים ויבשים לעיתים.
הוא נפוץ בהרים עד גובה 1,300 מטר, ביערות גשם, יערות עננים ויערות סבוכים וכן בסוואנות, ביצות ואף באזורי חופים טרופיים.
גונאיצ'י מיקווה (ביפנית: 三川 軍一; 29 באוגוסט 1888 - 25 באפריל 1981) היה תת-אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
מיקווה פיקד על כוח סיירות כבדות שהסב לצי ארצות הברית ולצי המלכותי האוסטרלי תבוסה בקרב האי סאבו באוגוסט 1942, בו טיבעו היפנים שלוש סיירות אמריקניות וסיירת אוסטרלית.
לקראת סוף הקריירה הצבאית שלו חל פיחות במעמדו בצי הקיסרי, ולאחר ששיירה שהוביל הושמדה בקרב ים ביסמרק, לא קיבל יותר מיקווה תפקיד פיקודי בעל חשיבות.
הוא סיים את לימודיו במחזור ה-38 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1910, במקום ה-149. בהיותו פרח קצונה שירת מיקווה על סיפון הסיירות "אסאמה" ו"סויה", ועל אוניות המערכה סצומה וקונגו, ולאחר מכן למד בבית הספר של הצי הקיסרי למקצועות הטורפדו והתותחנות הימית.
בסוף 1914 הצטרף מיקווה לסיירת "אסו", והפליג על סיפונה לסין במסגרת השתתפות האימפריה היפנית במלחמת העולם הראשונה.
שנה לאחר מכן עבר לשרת על המשחתת "סוגי", ולמד במכללת הלוחמה הימית.
ב-1919 הצטרף מיקווה, באותה עת בדרגת לוטננט, למשלחת היפנית לוועידת השלום בפריז.
במהלך שנות ה-20 שירת מיקווה על סיפון מספר כלי שיט בתפקיד קצין ניווט, בהם אוניות מערכה וסיירות, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על בית הספר ללוחמת טורפדו.
בשנת 1930 היה מיקווה חלק מהמשלחת היפנית לוועידה הימית בלונדון, ולאחריה התמנה לנספח צבאי בפריז.
בסוף אותה שנה קיבל מיקווה דרגת קפטן, ושב ליפן.
עם שובו ליפן קיבל מיקווה את הפיקוד על הסיירת הכבדה "אאובה", ולאחר מכן פיקד על הסיירת "צ'וקאי" ועל אוניית המערכה קירישימה.
בדצמבר 1936 קיבל מיקווה דרגת אדמירל משנה.
בשנת 1937 שימש מיקווה ראש מטה הצי הקיסרי היפני, ולאחר מכן שירת במטה הכללי הקיסרי.
ב-1939 חזר לשרת בים, וקיבל פיקוד על פלגות שונות, בהן של סיירות ושל אוניות מערכה.
בדצמבר 1940 קיבל מיקווה דרגת תת-אדמירל.
בהתקפה על פרל הארבור פיקד מיקווה על פלגת אוניות המערכה השלישית, ששימשה כוח מגן לכוחות ההתקפה העיקריים, ולאחר מכן הוביל מיקווה אוניות מערכה גם בפשיטה באוקיינוס ההודי ובקרב מידוויי.
מ-14 ביולי 1942 ועד 1 באפריל 1943 פיקד מיקווה על הצי השמיני בדרום האוקיינוס השקט, מבסיסו ברבאול שבאי בריטניה החדשה.
בתקופה זו פיקד מיקווה על כוחות הצי שהשתתפו בקרב גוודלקנל ובמערכה באיי שלמה.
בליל ה-8-9 באוגוסט 1942 הוביל מיקווה כוח של סיירות כבדות ומשחתת, שהסבו תבוסה קשה לספינות צי ארצות הברית וסיירת כבדה אוסטרלית בקרב האי סאבו מול גוודלקנל.
אף על פי כן, ספג מיקווה ביקורת ממפקדיו על כך שלא ניצל את ניצחונו ולא תקף את אוניות התובלה של בעלות הברית שפרקו ציוד ואת נחתי דיוויזיית הנחתים הראשונה בגוודלקנל.
תחת זאת, החליט מיקווה לסגת צפונה לרבאול ולא לתקוף את האויב.
בליל ה-13-14 בנובמבר הוביל מיקווה כוח סיירות שהפגיז את שדה התעופה שדה הנדרסון במהלך הקרב הימי על גוודלקנל.
לאורך מרבית קרב גוודלקנל, השתמשו היפנים במשחתות כדי להעביר חיילים לגוודלקנל בגיחות לילות שנקראו טוקיו אקספרס.
אולם, כשניסה מיקווה להשתמש באותה טקטיקה כדי להוביל חיילים ללאה שבגינאה החדשה, נכשל הניסיון לאחר שמטוסי בעלות הברית תקפו והשמידו את השיירה.
בעקבות זאת נאלץ מיקווה לשאת באחריות על התבוסה היפנית במערכה באיי שלמה, ולאחר מכן מילא תפקידי יבשה בלבד.
בשנת 1943 שירת מיקווה במטה הכללי הקיסרי, וב-1944 הוא פיקד על צי המשלוח השני לפיליפינים.
מאוחר יותר באותה שנה קיבל את הפיקוד על צי אזור דרום-מערב המצומצם, ועל כוח האוויר ה-13. לאחר קרב מפרץ לייטה באוקטובר 1944 שב מיקווה ליפן, ובמאי 1945 פרש מהצי הקיסרי.
לאחר המלחמה חי מיקווה את שארית חייו ביפן, ונפטר בשנת 1981, בגיל 92.
גונאר זאוור הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך רוב הקריירה בוורדר ברמן בעמדת הבלם.
זאוור נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית ליורו 1988 אך לא שותף בטורניר עצמו, ולא ערך אף הופעה במדים הלאומיים.
זאוור החל את קריירת הבוגרים בשנת 1982 בקבוצת המילואים של ורדר ברמן, ובשנת 1984 החל בהדרגה להשתלב בקבוצה הבוגרת.
זאוור שיחק בוורדר ברמן במשל 12 שנים רצופות, אך עיקר הצלחתו היה עד לעונת 1990/91, ולאחר מכן ערך 15 הופעות ליגה בלבד בחמש העונות הבאות.
בעונת 1987/88 זכה זאוור באליפות עם ורדר ברמן, כאשר היה חלק מחוליית הגנה שכללה גם את אולריך בורובקה, רונה בראטסט, תומאס שאף וג'וני אוטן, כשבשער עמד אוליבר רק.
חוליית הגנה זו ספגה 22 שערי ליגה בלבד באותה עונה, ונחשבה לאחת ההגנות הטובות ביותר בתולדות הבונדסליגה, וזאוור נחשב לאחד השחקנים המצטיינים בעונה זו.
הצלחתו של זאוור הובילה לזימונו לסגל נבחרת גרמניה המערבית ליורו 1988, אך הוא לא שותף כלל בטורניר ואף לא במשחקי ההכנה, ולמעשה לא ערך אף הופעה בינלאומית לאורך הקריירה שלו.
בעונת 1988/89 זאוור היה שותף להפסד של ברמן 4-1 לבורוסיה דורטמונד בגמר הגביע הגרמני, בו שיחק 77 דקות, אך לא נטל חלק בהפסדה של ברמן בגמר הגביע הגרמני לקייזרסלואטרן כעבור שנה.
בעונת 1990/91 זכה זאוור עם ורדר ברמן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על פ.צ.
זאוור החליף במשחק זה את גינטר הרמן בדקה ה-76. לאחר עונה זו, זאוור מיעט מאוד לשחק, ובשלוש העונות הבאות ערך הופעת בונדסליגה אחת בלבד.
עם זאת, חבריו לורדר ברמן זכו בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1991/92, באליפות נוספת בעונת 1992/93, ובגביע נוסף בעונת 1993/94. בעונת 1994/95 זאוור חזר להיות חלק מסגל הקבוצה, וערך 11 הופעות, והוסיף שלוש נוספות בעונת 1995/96, שבסיומה עזב את הקבוצה.
בקיץ 1996 חתם זאוור בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, וסייע למועדון להעפיל לבונדסליגה, על אף שערך שמונה הופעות בלבד.
זאוור לא ערך הופעות עם הרטה ברלין בבונדסליגה, וחתם בעונת 1997/98 בלוקומוטיב לייפציג מהבונדסליגה השנייה, שם ערך באותה עונה 12 הופעות, וירד ליגה בתום העונה.
בעונת 1988/89 שיחק זאוור באולדנבורג, שם ערך 11 הופעות.
זאוור כאמור זומן ליורו 1988 אך לא הופיע בו ולא ערך אף הופעה במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת.
זאוור זומן באותה שנה גם לאולימפיאדת סיאול, וגם בה לא ערך ולו הופעה אחת, אך זכה עם הנבחרת האולימפית של גרמניה המערבית במדליית ארד.
לזאוור ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21.
עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית:
גון בן ארי (נולד ב-28 ביולי 1985) הוא סופר, תסריטאי, עיתונאי, מוזיקאי ובמאי ישראלי.
עבודותיו עם הקומיקאי, השחקן והבמאי רועי כפרי והבמאי וניה הימן זכו להצלחה בטלוויזיה וברשת האינטרנט.
בן ארי נולד בנהלל לצפריר בן ארי ולענת (גפן) בן ארי, אחותו של המשורר יהונתן גפן.
הוא אחיינה של הזמרת שרית חדד מצד אביה.
בשנת 2006, כשהיה בן 21, פרסם את ספרו הראשון, הרומן "תושבי חדר הילדים" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
באותה תקופה התחיל בן ארי לכתוב במוסף התרבות של "ידיעות אחרונות", "7 לילות", שם תפקד כחבר מערכת וכתב במדורי הדעות, ספרות והקולנוע, בעודו כותב ועורך את מדור המוזיקה של העיתון עד שנת 2013.
בשנת 2010 פרסם את הרומן השני שלו, "ילדי הסקויה", גם הוא בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
במקביל התחיל בן ארי לשתף פעולה עם חבר ילדות, רועי כפרי, בכתיבת קטעי קומדיה לאינטרנט בסדרות הרשת של כפרי, "ניצה ולחם" ו"חתולונובלה".
ההצלחה הוויראלית של הקטעים ושיתוף הפעולה של כפרי עם הבמאי וניה הימן הובילה את בן ארי לכתוב עם השניים את הסדרה "בקיצור", ששודרה כחלק מהתוכנית "ארץ נהדרת" ב-2012, ומאוחר יותר לעבוד ככותב שותף ויועץ תסריט בכמה מפרקי הסדרה הבאה של כפרי ל"ארץ נהדרת", "קלטת הילדים של רועי ונח".
בין השנים 2013–2016 גר בן ארי בברוקלין, ניו יורק, שם עבד כתחקירן בפרויקט היסטוריה שבעל-פה של אוניברסיטת קורנל ויצר את פרויקט ההיסטוריה שבעל פה "מה קרה פה", ביחד עם הפרופסור סמואל בכרך, שאוגד לספר בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בברוקלין, עבד בן ארי כאיש קריאטיב במשרד המדיה Vice , כתב סרטים ויראליים לחברות כמו גוגל, טויוטה וסמסונג, והשתתף בכתיבת הקליפ לשיר "A Rolling Stone" של בוב דילן, בבימויו של וניה הימן, שזכה בפרס הקליפ הטוב ביותר של 2013 ב-טיים מגזין וזיכה את הימן בארבעה פרסי אריה הזהב בפסטיבל ונציה.
בן ארי היה שותף גם לכתיבת הקליפ לשיר "Wishing Girl" של להקת האינדי לולה מארש, ביחד עם הבמאי גל מוג'ה, ויצר, ביחד עם רועי כפרי, את סדרת הפרסומות הוויראלית של מילקי.
בן ארי עוסק בתחומים מגוונים: הוא חוקר באופן פרטי זרמים של קבלה יהודית, היה אחד מהיוצרים של 'טנטלוס', תוכנית רדיו ששודרה (החל מ-2005) ברדיו קול הקמפוס וברדיו התדר, ביחד עם צח בר, יצר סרטוני האנימציה והקומיקס 'קרפדיטו', ו'יאמפא: ראש עיר אפליקציה'.
בשנת 2019 הקים גון בן ארי את ההרכב "גון בן ארי ומקהלת זולת", שכולל מקהלה של 40 איש ומשלב אלמנטים של שאמאניזם פרואני, קבלה מעשית, היפ הופ וטרופיקליה.
ב-3 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "מעכשיו" עם מקהלת זולת.
ב-19 באפריל 2024 הוציא את הסינגל "ויהי אור" עם מקהלת זולת.
ב-2025 כתב וביים עם רועי כפרי את הסדרה יקומות, בכאן 11.
בדצמבר 2025 הוציא את האלבום "המוזיקה הישראלית" ביחד עם מקהלת זולת בו הוא מארח דמויות כמו רועי כפרי, יעל אבקסיס, סלומה ופז דמארי.
בשנת 2013 גון בן ארי נכלל ברשימת "30 מתחת 30" של 30 הישראלים המצליחים ביותר מתחת לגיל 30 במגזין מאקו.
בן ארי זכה בקרן ירושלים לפיתוח תסריט על התסריט ל'דער מענטש - מערבון חרדי ביידיש' עבור הבמאי וניה הימן.
בארצות הברית הוא זכה בפלואושיפ מק'דואל ובפרס שיימוס לסיפור הבלשי הטוב ביותר בארצות הברית של 2015.
מספר פרסומות וקליפים שכתב זכו בתואר Staff Pick של אתר הסרטונים Vimeo.
בן ארי גדל בנהלל והוא חלק ממשפחת דיין.
אמו, ענת, הייתה אחותו של יהונתן גפן.
היה נשוי לשפית דניאל קיציס.
הם התגוררו עם בנם אריה במושב דור עד שנפרדו.
בעבר היה בזוגיות בת מספר שנים עם הסופרת ניקול קראוס.
2006 - תושבי חדר הילדים
2015 - Clear Recent History, סיפור קצר מתוך 'תל אביב נואר', בעריכת אתגר קרת ואסף גברון
2007 - ניצה ולחם (סדרת רשת - ככותב ויועץ תסריט בחלק מהפרקים)
2011 - חתולונובלה (סדרת רשת - ככותב ויועץ תסריט בחלק מהפרקים)
2013 - האמת שנפגעתי (ניצה ולחם מארחים את אסי כהן - ככותב שותף)
2019 - סרטון פתיחה לגמר אירוויזיון 2019
2013 - בקיצור - פינה בארץ נהדרת
2016 - קלטת הילדים של רועי ונח - פינה בארץ נהדרת (ככותב שותף ויועץ תסריט)
2010 - גם להם מגיע — תכנית בידור בערוץ 10, ביחד עם עוזי וייל
2017 - דער מענטש — בבימוי וניה הימן
2017 - לפני שהרגליים נוגעות בקרקע — ייעוץ טקסט, עם דפני ליף
2011-2015 - קרפדיטו — מדור קומיקס און ליין, שהופיע בקול הקמפוס ובהארץ
גונאר נילסן (בדנית: Gunnar Nielsen; נולד ב-7 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן פארואזי בעמדת השוער.
נילסן התחיל את הקריירה שלו בהבנר בולטפלאג ממנה עבר לבולדקלובן פראם.
ב-2 ביולי 2007 חתם בבלקברן רוברס.
ב-8 באוגוסט 2008 הושאל למאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
בינואר חתם במנצ'סטר סיטי לשנתיים וחצי והושאל לרקסהאם.
ב-28 במרץ 2009 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להיסטון.
ב-24 באפריל 2010 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בסיטי כאשר נכנס כמחליף במקומו של שיי גיבן במהלך משחק הליגה נגד ארסנל, ובכך הפך לכדורגלן הפארואזי הראשון שרושם דקות משחק בפרמייר ליג.
בקיץ של אותה שנה, האריך את חוזהו בסיטי עד שנת
ב-23 ביולי 2010 נילסן הושאל לטרמניר רוברס עד לינואר .
ב-7 באוגוסט נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הליגה נגד אולדהאם אתלטיק.
כחודש לאחר מכן נפצע במהלך משחק של נבחרתו .
באפריל חתם בסילקבורג מליגת העל הדנית, אחרי 8 חודשים ללא קבוצה.
ב-8 באפריל 2013 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אולבורג.
ב-3 ביולי 2013 נילסן חתם לשנתיים במאת'רוול, בה שיחק בשנת .
ב-8 במרץ 2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-4 באפריל 2015 נילסן חתם לעונה בשטיארנן מליגת העל האיסלנדית.
בסיום העונה נבחר לכדורגלן העונה של המועדון.
ב-28 באוקטובר 2015 נילסן חתם לשלוש עונות בהפנרפיירדיר.
ב-22 במרץ 2009 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי פארו בניצחון 1-2 נגד .
ב-3 ביוני 2016 נילסן ענד לראשונה את סרט הקפטן בניצחון 0-2 נגד .
נילס גונאר וויגו לונד (בשוודית: Nils Gunnar Wiggo Lund; נולד ב-26 ביולי 1947) הוא פוליטיקאי, שר לשעבר ודיפלומט שוודי.
לונג נולד בסטוקהולם ושירת בצבא השוודי בבסיס באופסלה, הוא למד כלכלה פוליטית, מדעי המדינה ורוסית באוניברסיטת סטוקהולם ובאוניברסיטת אופסלה, ב-1972 קיבל תואר שני בכלכלה פוליטית ומשפט בינלאומי באוניברסיטת קולומביה.
הוא שימש כדיפלומט בקופנהגן, עבד בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בפריז ובנציגות השוודית באיחוד האירופי.
מ-2002 ועד 2004 היה השר לענייני הבורסה והמרת מטבעות בינלאומיים, מ-2004 ועד 2007 כיהן בשגריר שוודיה בארצות הברית.
ב-2007 הוחלף על ידי ג'ונאס האפסטרום והתמנה לשגריר בצרפת ושירת בתפקיד זה עד לשנת 2014.
גומצן מלאי (שם מדעי: Calloselasma rhodostoma) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים ותת-משפחת צפעוני הגומה החי בדרום-מזרח אסיה בין תאילנד למלזיה ולאי ג'אווה שבאינדונזיה.
גומצן זה כמו קרוביו הוא בעל גומות חישה לחום, הממוקמות בין העיניים לנחיריים העוזרות לו לאתר את טרפו העיקרי - בעלי חיים בעלי דם חם.
הוא מגיע לאורך של 76-91 ס"מ ובעל קשקשים חומים בעלי רצועות חומות משולשות לאורכו.
הגב חום-אדמדם עד אפור ובעל קשקשים מסורטטים בשחור וכך גם הבטן.
הראש אפור עם פס לבן מעל העיניים ופס חום עבה יותר לאורך הלחיים עד השפתיים האפורות.
צורת הראש משולשת כהתאמה לשיני הארס המורחבות שלו.
החוטם פונה מעט כלפי מעלה.
הגומצן חי ביערות גשם, יערות לחים לאורך החופים ויערות במבוק וכן במטעים ובגידולים חקלאיים.
הנחש נזון בעיקר מיונקים קטנים כמו עכברים וחולדות וכן מיני זוחלים כמו לטאות ועוד נחשים.
שאותם הוא הורג ממארב באמצעות הארס הקטלני שלו.
הגומצן ידוע כבעל מזג רע ויתקוף עם התגרות קלה.
במלזיה הוא אחראי על 700 מקרי הכשה המגיעים לטיפול, מהם 2% מתים.
הנפגעים חשים כאב רב באזור ההכשה, נפיחות מקומית ולפעמים נוצר נמק.
טיפולי נסיוב מנטרלים את מרבית ההשפעות אך לעיתים גם ככה הקורבן מת.
מוכשים רבים נראים חסרי איברים שונים כמו גפיים לאחר שנרפאו מההכשה.
גומצן לבן-שפה (שם מדעי: Trimeresurus albolabris) הוא מין של נחש ארסי מתת-משפחת צפעוני גומה השוכן ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה.
אורך הגומצן הוא כ-100–120 ס"מ, כשהנקבות גדולות מעט מהזכרים.
הנחש ירוק לאורך גופו באופן המסתווה בצמחיית היער.
הראש מחודד בעל עיניים גדולות כתומות ופס לבן המתחיל מתחת העיניים לאורך הלחיים וצידי הראש ומגיע עד הפה.
לעיתים הפס מקיף את כל צידי הגוף.
הצבע התחתון של הנחש ירוק בהיר.
הוא מתמחה בטיפוס עצים ומשתמש בזנבו כדי להיתלות מענפים שם הוא יכול להיכרך במשך ימים.
תפוצתו של הגומצן ממזרח הודו, בנגלדש, מיאנמר, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, דרום סין, הונג קונג, חצי האי המלאי ואינדונזיה.
הנחש פעיל בעיקר בלילה ואז אורב לטרף מזדמן כמו מכרסמים, עופות, צפרדעים ושאר זוחלים.
הנחש ארסי מאוד ובניגוד למיני צפעים אחרים אינו נוטה לשחרר את הטרף אלא לאחוז בו עד מותו כדי שלא ייפול מהעץ.
הנחש יתקוף אנשים להגנה והוא מכיש שוב ושוב.
הנחש יכול להרוג אדם במהירות אם לא מקבל טיפול, תוך גרימה לקרישת דם מהירה.
למרות זאת הוא לא נמצא במגע עם אנשים רבים ומקרי המוות נמוכים.
גומצן האבו (שם מדעי: Protobothrops flavoviridis) הוא מין של נחש ארסי מתת-המשפחה צפעוני גומה שבמשפחת הצפעיים, המצוי אך ורק באיי ריוקיו שביפן.
מין נחש זה מגיע לאורך 120-150 ס"מ כשהשיא מגיע לאורך 240 ס"מ.
הוא בעל קשקשים בצבע צהוב עד ירוק-זית עם רצועות אפורות, דמויות טבעות מעליהם.
הראש רחב, בהיר ובעל עיניים כתומות בולטות והלסתות לבנות.
נחש זה בדומה למרבית הגומצנים בעל גומות בקרבת עיניו העוזרות לו לחוש בטרף בעל חום גוף קבוע.
הנחש מצוי רק באיי ריוקיו, לרבות באוקינאווה ובאי אממי וגם על כמה איים וולקניים קטנים.
הנחש חי בעיקר ביערות דקלים ובין שדות חקלאיות.
הוא מצוי גם על קירות סלעיים שונים ובמערות.
זהו מין קרקעי, אף שהוא יכול גם לטפס והוא פעיל בלילה, אז הוא יוצא לצוד מכרסמים וזוחלים קטנים יותר ממארב.
הגומצן בשונה ממינים אחרים של גומצנים איננו משריץ ולדות אלא מטיל בעונת הרבייה עד 18 ביצים באדמה.
אוכלוסיית הגומצן אולי פחתה מעט עקב הבאה של נמיות אסיתיות כדי לצמצם את אולוסייתו.
כמו כן פרטי גומצנים נתפסים כדי להתאכסן ביין נחשים, הנחשב לבעל תכונות מרפא.
גומצן זה נמצא בקרבה רבה לאדם, בעיקר באיי אממי, שם הסיכוי להכשה הוא 2 ל-1,000. עם זאת אחוז המוכשים למוות הוא פחות מ-1%.
הארס של נחש זה פועל בעוצמה גבוהה ויכול לגרום לכאבי בטן, בחילות, הקאות, לחץ דם גבוה, דופק מואץ ולעיתים גם למוות.
עם זאת ברוב המקרים הקורבן מקבל טיפול רפואי בזמן.
אף על פי כן הקורבן עלול להיוותר נכה וללא האיברים שהוכשו.
גומצן שחור ראש (שם מדעי: Lachesis melanocephala) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים הקרוב לגומצן הענק ובעיקר למין גומצן מרכז אמריקאי והוא שוכן כמותו ביערות הגשם הטרופיים של קוסטה ריקה.
נחש זה הוא מהגדולים שבנחשים הארסיים ביבשת.
גומצן זה מגיע לאורך 1.9-2 מטר ולעיתים גם לאורך 2.3 ואף 2.4 מטרים.
צבע הנחש קרם-אפרפר עם רצועות חומות כהות עד שחורות מעליו וכיפת הראש שחורה כולה, מה שהקנה לו את שמו המדעי -melanocephala "שחור"=melano cephala = "ראש".
תפוצת הנחש לא מוגדרת בגבולות ברורים אך הוא נמצא ברחבי קוסטה ריקה, בעיקר במערבה לצד חופי האוקיינוס השקט וגם בדרום העיר פונטרנס.
ייתכן שהוא נפוץ גם במערב פנמה.
הנחש שוכן ביערות גשם עד לגובה 1,500 מ' ומצוי על קרקעית היער, מכוסה בפסולת עלים רוב זמנו.
נחש ארסי זה יוצא בלילה והוא צד ממארב יונקים קטנים כמו עכברים וחולדות, זוחלים אחרים לרבות נחשים ודו-חיים.
הארס הקטלני שלו יכול להרוג טרף תוך כמה דקות ומסוכן גם לאנשים, אך התקיפות שלו די נדירות.
גומצן יאררקה (שם מדעי: Bothrops jararaca) הוא מין של נחש ארסי מתת-משפחת צפעוני הגומה שבמשפחת הצפעיים החי באמריקה הדרומית ביערות של דרום ברזיל, פרגוואי ובצפון ארגנטינה (במיסיונס).
משמעות שם הנחש הוא משפת טופי שפירושה: "yarará, ca" - "נחש גדול".
זהו נחש קטלני המאיים על מרבית תושבי האזורים בהם חי.
זהו נחש באורך מרבי של 160 סנטימטרים, והוא בעל קשקשים חומים המסתווים היטב בין העלים והענפים ביער ומשולבים ברצועות כהות מעליהם.
לעיתים הדפוס משתנה לצבע חום בהיר, צהוב, אפור, קרם ועוד.
ראש הנחש רחב עם פס שחור לאורך אמצע הפנים עד השפתיים.
עיני הנחש כתומות והשפתיים לבנות.
כמו קרוביו הוא בעל גומה על השפתיים היכולה לזהות חום גוף של בעלי חיים קטנים ולכוון אליהם.
הוא חי ביערות טרופיים ויערות נשירים עד לגובה 1,000 מטר, אך גם בשטחים פתוחים יותר כמו שדות חקלאיים ובמישורים שופעי צמחייה.
הנחש צד ממארב טרף של עופות ויונקים קטנים אותם הוא קולט בגומותיו.
נקבת הנחש משריצה 20 ולדות חיים.
נחש זה נפוץ יחסית בברזיל ושם הוא הקטלני מהנחשים ובעל הסיכויים הגדולים ביותר להיתקל באדם.
הנחש מזריק בכל הכשה 25–26 מ"ג של ארס ויכול להגיע עד 300 מ"ג.
הארס גורם לנפיחות מקומית, דימומים פנימיים ופגיעה בקרישת הדם ויכול לגרום להלם, דימום בגולגולת ולאי ספיקת כליות, שעלולה לגרום למוות.
גומצן אינסולאריס (שם מדעי: Bothrops insularis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים ומהסוג גומצן.
נחש זה נדיר מאוד בטבע והוא חי רק באי איליה דה קיימדה גרנדה שלחופי סאו פאולו, ברזיל.
כינויו של מין זה באנגלית הוא: "golden lancehead" - "גומצן ראש-חנית זהוב".
הגומצן מגיע לאורך 70 ס"מ בממוצע ולעיתים לאורך 118 ס"מ.
הוא בעל קשקשים זהובים-בהירים עם רצועות חומות בהירות עד זהובות לאורכו והבטן בהירה עד לצבע קרם.
הראש רחב ואזור האף מוצר יותר.
הוא בעל עיניים צהובות ולצידיהם גומות העוזרות לו לקלוט חום גוף של טרפו.
הנחש מצוי בטבע רק באי מבודד קטן וטרופי שסביבתו מכילה יער גשם טרופי, קרחות ושיחים קטנים ביניהם חיים הנחשים.
בעוד הצעירים יאכלו פרוקי-רגליים הבוגרים ניזונים בעיקר מעופות ומלטאות אך גם מנחשים אחרים ואף מגומצנים קטנים מהם.
הם ניזונים בדרך כלל ממארב בין ענפי העצים.
הנחש מצוי באי שומם מאנשים כך שאין הרבה מפגשים עם מין זה, אך נחשים שהובאו ליבשת הכישו אנשים.
הסיכוי של הקורבן למות הוא 7% ללא טיפול רפואי ו-0.5-3% עם טיפול.
ארסו של נחש זה דומה לארס קרובו - גומצן יאררקה וכנראה חזק יותר.
גומצן שטיינגר (שם מדעי: Trimeresurus stejnegeri) הוא מין של נחש ארסי מתת-משפחת צפעוני גומה שתחום תפוצתו הוא בדרום-מזרח אסיה.
לגומצן זה קיימים שני תת-מינים מוכרים.
האפיתט (stejnegeri) מנציח את לאונרד שטיינגר (Leonhard Hess Stejneger; 1851–1943) הרפטולוג אמריקני יליד נורווגיה שפעל במסגרת מוסד הסמית'סוניאן מעל ל-60 שנים.
גומצן שטיינגר הוא נחש קטן עד בינוני, דק וארוך עד למקסימום של 90 סנטימטרים, הכוללים זנב באורך 14.5 סנטימטרים.
ראשו משולש, צווארו דק, עיניו אדומות ויש גומת חישה בין העיניים לנחיריים.
גב הגומצן הוא בגוון ירוק בהיר עד כהה, וגוון הגחון הוא ירוק בהיר עד לבנבן, השניים מופרדים על ידי פס דו צבעי בכתום או בחום (מלמטה) ולבן (מלמעלה) (זכרים) או רק דו צבעי או לבן (נקבות), הכולל את כל שורת הקשקשים הקיצונית וחלק מהשורה השנייה.
הזנב הוא בגוון אדום לבנה.
לזכרים יש זוג המיפניס (hemipenis, "פלג-פין" במונחים האקדמיה) קצרים וקוצניים מעבר לנקודת ההתפצלות.
הגומצן חי במגוון בתי גידול וסביבות, מיערות משניים בגובה נמוך ועד אזורים הרריים בגובה 2,000 מטרים.
הוא מצוי באסאם (הודו) ונפאל דרך מיאנמר, תאילנד ולאוס לסין (גואנגשי, גואנגדונג, האינאן, פוג'יין, ג'ג'יאנג, יונאן) וטאיוואן.
הגומצן פעיל הן ביום והן בלילה, אבל עיקר פעילותו בלילה.
עיקר מזונו הם צפרדעים, לטאות, ציפורים, עכברים וצרצרים, כאשר עיקר התזונה מבוססת על צפרדעים.
ההפריה מתרחשת בסתיו ומהביצים בוקעים בקיץ שנה אחר-כך בין 2 ל-15 נחשים צעירים שאורכם כ-26 סנטימטרים.
הם מגיעים לבגרות מינית אחרי שנה וחצי.
ארס גומצן שטיינגר הוא המוטוקסין חזק.
הפצע מרגיש בדרך כלל כואב ביותר, כאילו הוא נצרב בברזל חם, והכאב לא שוכך עד 24 שעות לאחר ההכשה.
תוך מספר דקות מרגע ההכשה הבשר שמסביב מת והופך שחור, ומדגיש את פצעי ההכשה.
אתר הפצע מתנפח במהירות והעור והשרירים הופכים לשחורים בגלל נמק.
גודל האזור שעובר נמק תלוי בכמות הארס המוזרק ובעומק ההכשה.
תת-מיניםמזהה הטקסוןשם עממיתחום תפוצהTrimeresurus stejnegeri chenbihuiiEr-mi Zhao, 1997צפעון גומה צ'ןסין, האינאן: על הר דְיָאולְווֹ בגובה 225–290 מטרים (נפת ) ועל בגובה 500 מטרים (נפת )T.
stejnegeriשמידט, 1925צפעון גומה שטיינגרסין (במזרח סצ'ואן, גוויג'ואו, חוביי, אנחווי, ג'יאנגסו, ג'ג'יאנג, ג'יאנגשי, חונאן, פוג'יין, גאנסו, גואנגדונג, יונאן וגואנגשי), טאיוואן ווייטנאם
גונאר מוריץ וידפורס היה אמן אמריקאי-שוודי שהתמחה בציור נופי מדבר בצבעי מים.
הוא מזוהה לרוב עם נופים מהגנים הלאומיים האמריקאים.
גונאר וידפורס נולד בסטוקהולם, שוודיה.
הוא היה בנם של מאוריץ וידפורס ובלנדה קרולינה ויידנהיין, שהיו הורים לשלושה עשר ילדים.
מאוריץ וידפורס (1836–1905) היה בעל עסק לבגדים הנושא את שמו, אשר נרכש בשנת 1968 על ידי ארלינג פרסון שהקים את (Hennes & Mauritz H&M).
אמו של וידפורס הייתה אמנית חובבת שלמדה במכון הטכני, המכללה האוניברסיטאית לאמנות, מלאכה ועיצוב.
בגיל שש עשרה החל וידפורס את לימודי הציור באותו בית ספר.
לאחר סיום לימודיו במכון הטכני בשנת 1900, נסע וידפורס לסנקט פטרבורג שברוסיה כדי לעבוד כצייר דקורטיבי.
כעבור שנה וחצי חזר הביתה ולאחר מכן יצא לתקופה ממושכת לנסיעות ברחבי אירופה ואמריקה.
וידפורס עבד בעיקר בצבעי מים והוא ניהל אורח חיים בוהמי ונסע לחפש נופים מרשימים לצייר.
בין השנים 1904–1909 הוא יצא לאוסטריה, שווייץ, אזור הים התיכון וצפון אפריקה.
בשנים 1906–1907 ביקר בארצות הברית שם התגורר בג'קסונוויל, פלורידה ומאוחר יותר בברוקלין, ניו יורק ועשה ציורים בהזמנה.
זמן קצר לאחר שהגיע לקליפורניה בתחילת 1921, נסע וידפורס לעמק יוסמיטי.
הוא הפך אותו לביתו הסדיר למחצה בשנים 1921–1926. ביוסמיטי הוא פגש את מנהל שירות הפארק הלאומי סטיבן טי מאתר.
מאתר הפך לחברו ופטרונו והציע לוידפורס למקד את כשרונותיו בפארקים הלאומיים של אמריקה.
בשנת 1923 אייר וידפורס את ספרו של הרולד סימס "שירי יוסמיטי".
בסוף קיץ 1921 העביר את ציור צבעי המים שלו לגלריית גאמפ בסן פרנסיסקו וצייר והציג בכרמל.
לאחר מכן, היו לו תערוכות בלוס אנג'לס בגלריות סטנדאל ובחברת צבעי המים בקליפורניה; באוקלנד וסן פרנסיסקו.
על פי המפקד האמריקאי באפריל 1930, הוא התגורר בסן פרנסיסקו והיה אמן נוף לא נשוי שהפך באופן רשמי לאזרח ארצות הברית בשנת 1929.
וידפורס עשה את הנסיעה הראשונה שלו לדרום מערב ארצות הברית בשנת 1923, וביקר בפארקים הלאומיים של גרנד קניון, ציון וקניון ברייס.
בשנה שלאחר מכן עשה את טיולו היחיד לפארק הלאומי ילוסטון, שם עשה ציורים רבים של הקניון והמפלים המרהיבים של נהר ילוסטון.
בשנת 1934 צייר וידפורס שמונה יצירות עבור פרויקט עבודות האמנות הציבוריות (PWAP).
בין צבעי המים הגדולים היו ציורים של סולט ריבר, הר קמלבק והגרנד קניון.
ציוריו נמכרו בגלריה לאמנות ובלובי מלון אל טובאר.
תערוכות מוזיאוניות מרכזיות של עבודות וידפורס היו נדירות.
הראשונה הוצגה בדצמבר 1924 בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה.
התערוכה כללה 72 ציורי צבעי מים בעיקר סצנות של פארקים לאומיים במערב.
ויליאם הנרי הולמס, המנהל הראשון של הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון, הגיב על ציורי הגרנד קניון של וידפורס בתערוכה: "הם יוצאי דופן מבחינת ההקומפוזיציה והצבעים הגאולוגיים.
הם נותנים הבנה מספקת יותר של הגרנד קניון מכל מה שניסו אחרים לצייר.
כמעט בלתי אפשרי להעביר את העוצמה וההדר של פלאי הטבע האלה, אבל וידפורס השיג זאת."
בשנים 1926 ו-1928 השתתף וידפורס בשתי תערוכות במוזיאון ברוקלין לאמנות בחסות האגודה לאמנים אמריקאים סקנדינביים.
בשנת 1934 אובחן וידפורס כחולה במחלת לב ונאמר לו להימנע מהגובה הרב של הכפר בגרנד קניון.
הוא מת זמן לא רב לאחר מכן, ב-30 בנובמבר 1934 בגבול הדרומי מהתקף לב בגיל חמישים וחמש.
הוא נקבר על ידי חבריו בבית הקברות בגרנד קניון בגדה הדרומית.
גונאר וידפורס הותיר מורשת והשראה לציירים הריאליסטיים של נופי המערב.
דיוק הציור והשימוש בצבע והיכולת שלו לבטא מרחב עמוק ואפקטים אטמוספיריים הם ללא תחרות.
וידפורס מעולם לא פנה לתיאורים סנטימנטליים או רומנטיים שהיו נפוצים בציורי המערב.
שביל וידפורס בשפתו הצפונית של הגרנד קניון נקרא על שמו של גונאר וידפורס.
גון (בסינית מסורתית: 鯀, בסינית מפושטת: 鲧, בפין-יין: gǔn), ידוע גם בכינוי "רוזן צ'ונג" (崇伯), הוא דמות מן המיתולוגיה הסינית, הממונה הראשון בהיסטוריה הסינית לטיפול בשיטפונות שסיכנו את תושבי סין, וגם הראשון שנכשל במשימה זו.
גון הוא גם אביו של הקיסר יו' הגדול, מייסד שושלת שיה.
גון ניסה לעצור את השיטפונות באמצעות סכרים עליהם עבד במשך תשע שנים, אולם הסכרים קרסו, ובקריסה נספו מספר אנשים.
לבסוף הוגלה גון, ויש שאומרים שהוציאו להורג, ובכל מקרה מונה תחתיו את בנו של גון, יו', לרשת את תפקיד האחראי על השיטפונות.
עם זאת, ברנהארד קארלגרן ראה בתיאור ההיסטורי הזה של גון, שמקורו בעיקר ב"קלאסיקה של המסמכים", רציונליזציה של מיתולוגיה וניסיון מלומד להפוך אגדת שיטפון לסיפור היסטורי.
בנאום של המלך וו משושלת ג'ואו ב"קלאסיקה של המסמכים", גון מוזכר כמי שגרם לערבוב של חמש הדרכים ולכן לא זכה להדרכה של הקיסר (אם כי הטקסט לא מגדיר אם הכוונה לקיסר ארצי או אלוהי).
בחאן פיי דזה נטען כי גון וגונגגונג, בנפרד, התנגדו להעברת השלטון מיאו לשון בשל היותו של שון חסר ייחוס, ויאו בתגובה שלח את צבאו אליהם והרג אותם.
קונפוציוס מצוטט שם כפרשן מאוחר שדווקא תומך דווקא במתריעים, ומתקשה להסביר את הריגתם.
ברשומות ההיסטוריון נטען שגון הוצא להורג בהר הנוצה בתקופת הקיסר יאו, בעצת שון, במטרה לדכא מרידות של שבטי הדונגיי ממזרח סין, ואף מפורט כי הוצאתו להורג של גון בוצעה על ידי שון עצמו בעת מסע עונשין.
גון היה הראשון בסין שרתם שוורים לעגלות, וגם הראשון שבנה חומות עיר.
החְווָאיְ נָאן דְזְה דווקא מתייחס לכך בשלילה, ומנגיד את גון שבנה חומות והעולם פנה לו עורף ליו' שהפיל את החומות וקירב אליו את האנשים.
בכמה גרסאות של המיתולוגיה גנב גון את האדמה הנושמת מן האלים.
כך, עם השלמת הסכרים, בכל פעם שעלה מפלס המים, תפחה גם האדמה הקסומה שבסכרים ומנעה מהמים לעלות על גדותיהם.
ההתחלה הייתה מוצלחת, אולם כשעלו המים לגובה גבוה מאוד, קרסו הסכרים ואנשים רבים נהרגו, ובדומה לגרסה ההיסטורית, הקיסר שון הוציא את גון להורג על הר הנוצה (באזור לְייֵן-יוּ'נְגָאנְג בג'יאנגסו של היום.) על פי מקורות אחרים גון התאבד בקפיצה לתהום, הפך לחיה ובכך נעשה לאל התהומות.
לפני מותו הורה לבנו, יו' הגדול, לסיים את העבודה.
בקלאסיקה של ההרים והימים מי שהרג את גון לאחר גניבת האדמה הנושמת הוא ג'וז'ונג, בשליחות קיסר ששמו לא מוזכר.
הקלאסיקה של ההרים והימים מתארת גם קשרי משפחה בין גון לבין חְווָאנְטוֹאוּ ("ראש שמח" או "קסדה שמחה"), אחד מ"ארבעת הפושעים".
בספרים "משמעות נכונה לרשומות ההיסטוריון" (史記正義) ו"אוסף שברי רשומות ההיסטוריון" (史記集解) מזוהה גון עם טָאוווּ, פושע אחר מתוך הארבעה..
ההתייחסות של הקלאסיקה של ההרים והימים ללידת יו' במשפט "בטנו של גון הולידה את יו'" יצרה מיתוס מאוחר יותר לפיו יו' בקע מבטנו של גון.
במקביל התפתחו מספר מיתוסים אחרים לגבי לידתו של יו' מאמו, הפילגש או האישה של גון, גם הם לרוב תוך ביקוע בטנה, לאחר שזו אכלה צמח או ראתה כוכב נופל, כולן תבניות מוכרות ללידת קדושים במיתולוגיה הסינית.
בספר "גן האימרות" מסופר שלאחר הריגתו בהר הנוצה, הפך גון לדוב חום ונכנס לתוך "בריכת הנוצה" (או "תהום הנוצה", הנמצאת מערבית להר), ובכך הפך לרוח של קורבן הגבול של בני שושלת שיה.
הדזוו ג'וואן מתאר מקרה במאה ה6 לפנה"ס בו הדוכס של מדינת ג'ין חלה במחלה לאחר שהזניח את קורבן הגבול לגון, ולאחר שראה בחלום דב חום מבקר בחדרו, וחידש בעצת המדינאי דזה צ'אן את הקורבן לגון בדמות הדוב החום, נרפא ממחלתו.
מדינת ג'ין נדרשה לקורבן מכיוון שעל פי המסורת הייתה ממוקמת על האדמות של שושלת שיה ההיסטורית.
על פי האגדות הדאואיסטיות בספר "רשומות איסוף האבידות" מהמאה הרביעית לספירה, השליך גון את עצמו לבריכת הנוצה והפך לדג אפל ועצום שמדי פעם עלה על פני המים וזכה לכינוי "רוח הנהר" ואנשי הים בהר הנוצה הקריבו לאורך השנה קורבנות לגון במקדש שבנו לכבודו.
אולם הופעותיהם של הדג האפל ושל דרקון המשיכו להפחיד את התושבים עד שיו' טיפל בשיטפונות (מבלי להתקרב להר הנוצה).
לטענת הספר, זיכרון הדג האפל נשמר בשם סוג של דג שמורכב מהסימנים ל"אפל" ול"דג" (鮌), והעדויות על כך שהפך לדב חום הן שגיאת סופר שנובעת מבלבול בהגיה של שמות היצורים.
בהערות של שְׂיָאו צִ'י (蕭綺) מן המאה השישית נטען ששנוי הצורה בין הדג לדב היו על בסיס מיקום: כשהלך בהר היה דב חום, וכשנכנס למים היה דג.
הספר "האביבים והסתוים של מר לוּ'" מזכיר אגדה על התנגדותו של גון לעלייתו לשלטון של שון.
נטען שם שגון התנגד מאחר שייצג את האצילים ולפיכך רצה את שלושת תפקידי השרים ששולטים על הארץ.
כשהקיסר סירב, השתמש גון בחיות אימים ליצור מהומה, ואלו הציבו את שיניהן כחומה והרימו את זנבותיהן כדגלים.
כשגון והחיות חדלו להישמע להוראות, והחלו לשוטט ולהוות סיכון, נאלץ שון להוציא את גון להורג.
הקלאסיקה של ההרים והימים מייחסת לגון וליו' (או ליו' כגלגול של גון) את חלוקת סין לתשעת המחוזות.
על פי רשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין, אביו של גון היה גְ'ווָאנְשׂוּ', סבו היה צָ'אנְגְיִי וסבא רבא שלו היה הקיסר הצהוב.
בניגוד לסבא רבא, סבו ואביו היו פקידים ולא שימשו בתפקיד הקיסר.
ספר האן מצטט את "השושלת הקיסרית של אדון יו'", שם נטען כי גון היה צאצא מדור חמישי של הקיסר ג'וואנשו'.
הקלאסיקה של ההרים והימים מספרת שגון (שנודע גם בכינוי "הסוס הלבן") היה בנו של לְווֹמִינְג, מבניו של הקיסר הצהוב.
בגרסאות רבות אחרות מופיע גון כחצי אל, ובאגדות הוא גם חשף כמה מסודותיהם של האלים.
פולחן והיחס אליו בדורות מאוחרים
גון זכה לפולחן מצד שושלת שיה שכלל הקרבת קורבנות במזבחות הגבול, הפולחן מתואר ככזה שנמשך שלושה דורות או שלוש שושלות.
המשורר צ'ו יואן, מתקופת המדינות הלוחמות, מתייחס בצורה אוהדת לגון בשירו "שאלות השמיים".
בשירו "צער הפרידה" נראה שהוא אף מזדהה איתו בטענה שמדובר באדם ישר שמת טרם זמנו.
ג'ו שי, אבי הניאו קונפוציאניזם, מתייחס לגישה זו וטוען שגון היה ראוי, ונכשל רק בעקשנותו כשהמשיך במעשיו בעוד אנשים רבים ממשיכים לאבד את חייהם.
מילון קאנגשי מן המאה ה-18 טוען כי במערב נפת צ'ינגחה (清河县) שבדרום מחוז חביי נמצא "סכר גון" שעל פי המסורת נבנה על ידי גון עצמו.
לפי שוסלר (2009), הסימן 鯀 (בסינית מודרנית (פיניין) gǔn בסינית עתיקה *kwə̂nʔ) הוא גרסה של הסימן 鮌 (gǔn ובסינית עתיקה *kwə̂nʔ) וכך גם הסימן 鯤 (kūn ובסינית עתיקה *kûn).
האחרון משמעו דג ענק שנזכר גם בספר "ג'ואנג דזה".
המילון העתיק שְׁווֹ וֶן גְ'יֵה דְזְה מן המאה השנייה לספירה מציין במפורש כי 鯀 "גון" הוא דג.
בספרו על חיי הים בפוג'יין, מציין המלומד טוּ בֶּנְג'וּ'ן כי שמו של דג המקרל הסיני מכיל את הסימניה שמשמשת בשמו של גון.
וולפרם אברהארד (1968) העלה את האפשרות שהתיאורים של גון בתור "העירום" ו"הדג האפל" (玄魚) מתאימים לתיאור צלופח.
גומר גריפית' סמית' היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן קדנציה אחת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אוקלהומה בין השנים 1937 ל-1939.
סמית' נולד ב-11 ביולי 1896 בחווה ליד קנזס סיטי שבמיזורי, והיה בנם של ג'וזף מ.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים והתיכוניים של מיזורי, והשלים את לימודיו באקדמיית רוקינגהאם, קנזס סיטי, מיזורי, ב-1915.
בזמן שלימד בבית ספר כפרי ליד אקסלסיור ספרינגס, מיזורי מ-1916 עד 1918, למד סמית' משפטים.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מיזורי ב-1920, ללשכת עורכי הדין של אוקלהומה ב-1922, והחל לעסוק בכך באוקלהומה סיטי, אוקלהומה.
הוא התחתן עם הייזל מיי מיזנר, והם היו הורים לבן ושלוש בנות.
הם גם אימצו את אחיו הצעיר של גומר.
סמית' נפטר באוקלהומה סיטי שבאוקלהומה, ב-26 במאי 1953, ונטמן במאוזוליאום בפארק קבורת רוז היל, אוקלהומה סיטי.
גונאר סונטסבי היה חבר בתנועת ההתנגדות הנורווגית במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה במלחמת העולם השנייה.
הוא נודע בכינויו "Kjakan" ("הסנטר") ו"סוכן מס' 24".