tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל התפשטה הלחימה לצפון מערב פקיסטן, לאחר שהממשלה הפרו אמריקנית של פקיסטן החלה להתעמת עם שבטים פתאנים בשטחה שתמכו וגיבו את כוחות הטליבאן ואל-קאעידה.
עד מהרה הצבא הפקיסטני שקע עמוק בלחימה וארצות הברית מצידה תמכה בו, בעיקר באמצעות מל"טים.
על אף שכבר בראשיתה של המלחמה באפגניסטן היו שטענו שמלחמה כזאת איננה חוקית, ככלל המלחמה גובתה בקונצנזוס לאומי רחב.
לאור פיגועי 11 בספטמבר רוב מוחץ של האמריקנים ראה צורך ביציאה למלחמה באפגניסטן, המדינה בה היו בסיסיו העיקריים של אל-קאעידה.
למרות זאת, בהמשך המלחמה וככל שזו התארכה, הפכו מרכיבים רבים שלה לשנויים במחלוקת בארצות הברית.
לצד ביקרות על מה שראו חוגים מסוימים כהפרות זכויות אדם – פגיעה באזרחים בלתי מעורבים ועינוי עצירים החשודים בטרור, הושמעו ביקרות נוספות.
נקודה משמעותית הצביעה על המחיר הכלכלי שארצות הברית משלמת, כאשר מחיר המערכה מוערך בכחצי טריליון דולר.
אחרים הצביעו על כמות האבדות הגדולה בנפש שספגה ארצות הברית במלחמה ואורכה הרב.
בנוסף לכל זה הושמעו גם טענות שמטרת המלחמה באפגניסטן לא הייתה לוחמה נגד הטרור, אלא בעיקר מניעים זרים כרצונן של חברות אנרגיה אמריקניות להשיג אחיזה באפגניסטן.
מנגד לכל זאת, תומכי המלחמה טענו שזו השיגה הישגים רבים: הפלת משטר הטליבאן, פגיעה נרחבת בארגון אל-קאעידה, ושיקום ההרתעה האמריקנית לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בנוסף נטען כי מצבה של אפגניסטן השתפר למדי עקב המלחמה: רמת החיים בה עלתה באופן אשר התבטא בעלייה בתוחלת החיים, ובשיפור נגישות האוכלוסייה לחינוך.
עוד נטען כי על רקע סילוק של הטליבאן מהשלטון, תושבי אפגניסטן נהנים ממידה נרחבת יותר של זכויות אדם וזכויות אזרח.
חללים אמריקניים במלחמת אפגניסטןבתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 הערות: הנתונים מתייחסים ליריעת שניםרחבה יותר מתקופת כהונתו של בוש (אשרכיהן בתפקיד בין 20 בינואר 2001 ועד ל-20בינואר 2009).מקורות:
חמישה ימים בלבד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, דיבר הנשיא בוש עם אנשיו על האפשרות שלאחר אפגניסטן, תתקוף ארצות הברית בעיראק.
מזכיר ההגנה דונלד רמספלד אף אמר ש"זו אולי הזדמנות להפיל את סדאם חוסיין.
עיראק של סדאם חוסיין נתפסה על ידי הממשל כגורם מסוכן לאינטרסים של ארצות הברית וליציבות ולשלום במזרח התיכון.
ב-21 בנובמבר 2001 הורה בוש לרמספלד לפתוח בתכנון פעולה בעיראק.
פעילות אווירית אמריקנית בעיראק החלה כבר החל מאמצע 2002, אז כלי טיס של ארצות הברית ערכו בדרומה של עיראק ובצפונה משימות סיור ותקיפה מצומצמות.
במקביל החלו להתרבות בארצות הברית קריאות ל"החלפת משטר" בעיראק.
בצורה מפורשת ומפורטת החל בוש להשמיע טענות כנגד עיראק בינואר 2002, ועל רקע דוחות CIA שהצביעו על כך שעיראק מתכוונת לחדש את תוכניתה הגרעינית, ב-12 בספטמבר אותה השנה נאם בוש בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות, נאום שרובו הוקדש לסוגיית עיראק.
בוש מנה את הפרות החלטות מועצת הביטחון על ידי משטרו של סדאם חוסיין בנושא פיתוח והשגת נשק להשמדה המונית, עידוד הטרור, והפרת זכויות האדם של אזרחי עיראק, ודרש מהאו"ם לנקוט בפעולות על מנת להכריח את עיראק לציית להחלטות אלה, אחרת יהפוך הארגון לבלתי רלוונטי.
הוא הזהיר את עיראק שאם היא לא תציית להחלטות, השימוש בכוח יהיה בלתי נמנע.
במקביל קיבלו ב-11 באוקטובר שני בתי הקונגרס האמריקאי ברוב גדול החלטה משותפת שהסמיכה את הנשיא להשתמש בכוח צבאי בעיראק.
ב-8 בנובמבר 2002 התקבלה במועצת הביטחון של האו"ם פה אחד החלטה מספר 1441, החלטה שנתנה "הזדמנות אחרונה" לעיראק לציית להחלטות קודמות של מועצת הביטחון.
עיראק קיבלה על עצמה את ההחלטה והפקחים בראשות הנס בליקס ומנכ"ל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית מוחמד אל-בראדעי הגיעו לעיראק.
בחודשים הבאים עיראק לא הראתה לפקחי האו"ם נשק להשמדה המונית, והמשיכה לטעון שאין בידיה נשק כזה.
בוש חש ששלטונות עיראק משטים בפקחים, והתקבלה אצלו סופית ההחלטה שיש צורך בפעולה צבאית נגד עיראק.
בעוד מועצת הביטחון מפולגת האם להורות על יציאה מיידית לפעולה צבאית, או לתת זמן נוסף לעבודת הפקחים, דיווחו בסוף ינואר הנס בליקס ואל-בראדעי על שיתוף פעולה "מסוים אך לא מספיק" מצד העיראקים.
בעקבות ההודעה, התייצב מזכיר המדינה פאוול בפני מועצת הביטחון ב-5 בפברואר וסקר את ההוכחות כביכול שהיו ברשות ארצות הברית בדבר המשך פיתוח וייצור הנשק האסור על ידי עיראק ובדבר תמיכתה בטרור בכלל ובאל-קאעידה בפרט.
לאחר שבוש נואש מהניסיון להשיג את תמיכת מועצת הביטחון למלחמה, בחר לפעול בכל מקרה ולעשות זאת באופן חד-צדדי.
במקביל שקדה ארצות הברית בראשותו על הקמת קואליציה רחבה ככל האפשר של מדינות שייקחו יחד איתה חלק במלחמה הצפויה.
למעלה משלושים מדינות הצטרפו אליה, כאשר הממלכה המאוחדת הייתה לשותפה המרכזית.
בנאום שנשא בוש בבית הלבן ב-18 במרץ, הוא נתן לסדאם חוסיין אולטימטום: "על סדאם חוסיין ובניו לעזוב תוך 48 שעות את עיראק.
ב-20 במרץ, לאחר שהאולטימטום פג, החלה מלחמת עיראק.
לאחר הפצצות אוויריות מסיביות של מטרות אסטרטגיות בבגדאד, החלו כוחות קרקעיים של ארצות הברית ומדינות אחרות בקואליציה לפלוש לעיראק.
כוחות אלו הגיעו לבגדאד ב-7 באפריל, וב-9 באותו החודש העיר נפלה, ומשטרו של סדאם חוסיין חדל למעשה מלהתקיים.
ב-1 במאי נחת מטוס של הצי על סיפון נושאת המטוסים "אברהם לינקולן" שהייתה באוקיינוס השקט בדרכה חזרה מעיראק.
מהמטוס ירד הנשיא בוש לבוש בסרבל טיסה.
לאחר שעבר לחליפה, הודיע בנאום טלוויזיוני מעל סיפון נושאת המטוסים על "סיום פעילות הלחימה העיקרית בעיראק", כאשר מאחוריו התנוסס שלט ענק עליו נכתב "המשימה הושלמה" ("Mission accomplished").
המציאות התבררה כמורכבת ביותר, והיו מי שטענו שהצהרותיו של בוש היו מוקדמות.
עם כיבוש בגדאד התברר שכמות הכוחות שהספיקה לכיבוש עיראק לא הספיקה כדי לשמור על הסדר בה.
הטרור השתולל ברחובות, וגבה הרוגים רבים מצדם של כוחות הקואליציה.
בשנים 2004 עד 2007 מצב הביטחון בעיראק הידרדר משמעותית, כאשר היו מי שהגדירו אותה כמדינה במלחמת אזרחים.
בניגוד למלחמת אפגניסטן אשר נתפסה כתגובה לגיטימית לפיגועי 11 בספטמבר והייתה מצויה בקונצנזוס לאומי רחב בארצות הברית, המלחמה בעיראק עוד מלכתחילה הייתה לשנויה במחלוקת.
בעוד בתחילת המלחמה נהנה בוש מעלייה בפופולריות ומתמיכה של כ-60% מהציבור, עד מהרה מגמה זו נשחקה.
הגם שלאחר 13 בדצמבר 2003, אז נתפס סדאם חוסיין על ידי הצבא האמריקני והובא למשפט, זכה בוש לעלייה מסוימת במעמדו הציבורי, גם מצב עניינים זה לא נמשך זמן רב.
כבר מלכתחילה היו שמתחו ביקורת נוקבת על המלחמה, וטענו על היותה מעורערת מהבחינה החוקית.
נקודה משמעותית הייתה באשר לסיבת המלחמה.
בעוד בוש ראה את החשדות להימצאותו של נשק להשמדה המונית בעיראק כעילה המרכזית ליציאה למלחמה, מלבד כמות מזערית של סארין, לא נמצא בעיראק נשק להשמדה המונית.
עובדה זאת הייתה בעוכריו של הממשל, והדבר הוליד ביקורת רבה על בוש.
רבים טענו שהממשל הגזים באיום הבלתי קונבנציונלי מעיראק וערך מניפולציות במידע המודיעיני באשר למשטרו של סאדם חוסיין.
לימים הודה בוש שהימצאותו של נשק להשמדה המונית בעיראק היה נתון מעורער מלכתחילה, אך האשים במרומז את קהיליית המודיעין ש"הרבה מהמידע המודיעיני (שסופק לו) התברר כשגוי".
ביקורות נוספות על המלחמה כללו גם טענות שהעלות הכספית של המלחמה יקרה מדי, וששיעור האבדות האמריקני גדול אף הוא.
אחרים טענו שהמלחמה בעיראק מסיטה את תשומת הלב של ארצות הברית ממאבקה העיקרי – מלחמת אפגניסטן.
היו מי שפקפקו ביכולת האמריקנית לקיים בצורה מוצלחת שתי מלחמות גדולות במקביל.
בנוסף לכל אלו נטען שלא הייתה בנמצא תוכנית מוסדרת ליום שאחרי הפלת משטר סדאם חוסיין, וכן שהתוכניות לשיקום עיראק לאחר המלחמה לקו בחסר.
ביקורת נוספת טענה להפרות זכויות אדם משמעותיות במלחמה.
מנגד תומכי המלחמה טענו שבדיעבד לא נמצא כמות משמעותית של נשק להשמדה המונית בעיראק, אך בעת היציאה למלחמה המשטר בעיראק לא שיתף פעולה בצורה מלאה והיה מקום להניח שהוא משטה בעולם.
בנוסף, הם טענו שסדאם חוסיין איננו שליט לגיטימי והפלתו של רודן אכזרי היא מעשה ראוי.
עוד הם אמרו שהמלחמה הפכה את העולם למקום בטוח יותר, ושכתוצאה מהמלחמה מצבם של תושבי עיראק טוב יותר גם כן.
נוכח התגברות ההתנגדות למלחמה והירידה בפופולריות שלו עצמו, בשלהי שנת 2006 יצא בוש בסדרת נאומים בנושא המלחמה בעיראק, בהם הודה שנעשו שגיאות אסטרטגיות בעיראק ושהוא לוקח עליהם אחריות.
למרות זאת טען שעל ארצות הברית "להמשיך במסלול", והאשים את אלו הקוראים לנסיגה בכך שהם רוצים "לברוח" מעיראק, ללא שיקול משמעותי של האינטרס האמריקני.
מאוחר יותר קבע בוש: "אני לא מתכוון להסיג חיילנו משדה הקרב לפני שהמשימה תושלם".
ב-10 בינואר 2007, הציג בוש את האסטרטגיה החדשה שלו למלחמה ("The New Way Forward"), אשר נועדה להשיג הכרעה בעיראק ולייצב את המדינה.
בכלל זה הודיע בוש שבכוונתו לתגבר את הצבא האמריקני בכוח נוסף של כ-21,500 חיילים.
לצד תמיכה מצומצמת יחסית בתוכניתו של בוש, היא נתקלה בעיקר בהתנגדות חריפה ונרחבת, ובין השאר גם נציגים רפובליקניים הביעו מורת רוח מכוונות הממשל, כאשר גם בציבור ההתנגדות הייתה מקיפה.
התוכנית יצאה אל הפועל כבר באותו החודש.
בעוד בתחילה לא היה שינוי משמעותי במפלס האלימות, במרחק כמה שבועות החלה להירשם ירידה מתמדת במספר ההרוגים ובשטח נרשמה דעיכה משמעותית בעוצמת הטרור.
שליטת ממשלת עיראק התעצמה, והמדינה הפכה ליציבה יותר.
גורמים רשמיים בארצות הברית ובעיראק ציינו לטובה את תגבור הכוחות של בוש כגורם להחזרת השקט לעיראק, וכך גם במערכת הפוליטית ובתקשורת, רווחה בדיעבד דעה חיובית על המהלך.
למרות זאת היו גם מי שתלו סיבות אחרות בירידה באלימות, וטענו שהתוכנית של בוש לא הייתה הגורם המרכזי לשיפור המצב.
בתום כהונתו של בוש הייתה עיראק יציבה יחסית וזו הצליחה לבסס את עצמה, ועקב כך הורה בוש על ראשיתו של תהליך נסיגה הדרגתי של הכוחות האמריקניים בעיראק.
חללים אמריקניים במלחמת עיראקבתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 הערות: הנתונים מתייחסים ליריעת שניםרחבה יותר מתקופת כהונתו של בוש (אשרכיהן בתפקיד בין 20 בינואר 2001 ועד ל-20בינואר 2009).מקורות:
בניגוד לעיראק ולאפגניסטן הסוניות, אשר ארצות הברית הפילה את משטריהם לאחר שתפסה אותן כמדינות התומכות בטרור, תחת בוש סוריה ואיראן השיעיות הצליחו להימנע מעימות ישיר עם ארצות הברית.
מייד לאחר פיגועי 11 בספטמבר גורמים שונים רבים בארצות הברית האשימו את איראן בקשרים עם ארגון אל-קאעידה ובסיפוק תמיכה למתקפת הטרור, כאשר הדבר מגובה בראיות מסוימות.
למרות זאת בוש נהג לציין כי "לא הוכח קשר ישיר בין איראן לפיגועי 11 בספטמבר".
בהמשך, המדיניות האקטיבית של בוש במזרח התיכון הרתיעה את סוריה ואיראן, ואלו החלו בשיתוף פעולה מסוים עם ארצות הברית.
כך איראן במספר הזדמנויות סייעה לארצות הברית ללכוד פעילי אל-קאעידה וטליבאן, וכוחות הביון הסורי שיתפו פעולה עם ארצות הברית בפעילות לסיכול פיגועי טרור של אל-קאעידה.
אך עד מהרה מגמה זו של שיתוף פעולה מסוים בין ארצות הברית לסוריה ואיראן הגיעה לקיצה.
בינואר 2002, קבע בוש שאיראן חברה ב"ציר הרשע", וגרם לזעם באיראן ולגינויים רחבים.
בעוד הקשרים עם איראן נקטעו, שיתוף הפעולה עם סוריה נמשך, אך גם הוא לא האריך ימים.
בעקבות פלישת ארצות הברית לעיראק וההתנגדות הסורית החריפה למלחמה, היחסים בין המדינות הידרדרו.
רשמית סוריה נותרה נייטרלית, אולם האמריקנים האשימו אותם בהעברת נשק לעיראק, אי מניעה ואף עידוד הסתננות של טרוריסטים ממנה לעיראק, ואף בהחבאת נשק ההשמדה ההמוני העיראקי.
גם המשך תמיכתה של סוריה בחזבאללה ובארגוני הטרור הפלסטינים היה לצנינים בעיני האמריקנים.
הרעת היחסים של ארצות הברית עם איראן וסוריה הביאה לעיצומים דיפלומטיים אמריקניים על מדינות אלו, שהתבטאו בסנקציות שונות.
בדצמבר 2003 עבר בקונגרס "חוק האחריות הסורית" שהסמיך את הנשיא להטיל עיצומים על סוריה, והוא אכן הפעיל את סמכותו זו ב-11 במאי 2004. המתיחות עם סוריה הובילה גם למעורבות בענייני לבנון, ולהשקעת מאמצים לדחיקת רגלי סוריה מהמדינה.
במסגרת זו יזמה ארצות הברית יחד עם צרפת את החלטה 1559 של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-2 בספטמבר 2004, וקראה לנסיגת כל הכוחות הזרים מלבנון (כלומר הצבא הסורי), ופירוק המיליציות במדינה (בראשן החזבאללה).
סוריה התמהמה ביישום ההחלטה, אך עם התחזקות הלחץ האמריקני היא הוציאה לבסוף את כוחותיה מלבנון באפריל 2005, כמה שנחשב להישג של בוש.
עם עלייתו לשלטון באיראן של מחמוד אחמדינז'אד באוגוסט 2005, היחסים הידרדרו עוד יותר, כאשר ארצות הברית מאשימה גם את איראן בתמיכה במיליציות שיעיות אנטי-אמריקניות בעיראק.
הסוגיה המרכזית שעמדה במחלוקת באותן השנים הייתה טענות של ממשל בוש שאיראן מפתחת נשק גרעיני.
הדבר הגיע לשיאו באוגוסט 2006, אז איים בוש כי "יהיו השלכות" להעשרת האורניום באיראן.
הוא הגדיר את איראן כמדינה המצויה תחת "משטר קיצוני", וטען שנשקף ממנה "איום חמור לעולם".
לבסוף זכתה איראן לחלוק מצב דומה עם סוריה, וארצות הברית הטילה גם עליה שורה של סנקציות כלכליות.
אף על פי שלא פרצו עימותים צבאיים בין ארצות הברית לסוריה ואיראן במהלך כהונתו של בוש, ארצות הברית הוציאה לעיתים לפועל במדינות אלו פעולות צבאיות מינימליות, כגון מבצעים מצומצמים של כוחות מיוחדים, וגיחות של כלי טיס בלתי מאוישים.
בנוסף, נשמעו טענות שארצות הברית תמכה בארגוני גרילה וטרור באיראן המתנגדים למשטר, ארגונים כגון ג'ונדאללה, ומפלגת החופש והחיים של כורדיסטן, היעדים של כל פעולות אלו היו ערעור היציבות בסוריה ואיראן והחלשת משטריהן, וכן איסוף מודיעין.
בוש נחשב לנשיא ידידותי במיוחד למדינת ישראל ולפיכך זכה לאהדה רבה בקרב הציבור הישראלי.
היו שהסבירו כי מספר גורמים תרמו להיווצרות היחסים ההדוקים עם ישראל: יחסיו הטובים של בוש עם גורמים בממשל הישראלי טרם היבחרו לנשיא, קרבתו לחוגים נוצריים אוונגליסטיים פרו ישראלים, התגברות הנטייה הפרו ישראלית לאחר פיגועי 11 בספטמבר, והתמקדות הממשל האמריקאי במלחמה בטרור.
באשר לנושאים כמו הקמתם והרחבתם של התנחלויות ומאחזים וכן חדירת תוואי גדר ההפרדה אל עומק תחומי יהודה ושומרון, שמר הממשל על התנגדותו לכל שינוי בסטטוס קוו.
במהלך כהונתו הראשונה, ניסה בוש מספר פעמים להחיות את תהליך השלום.
ב-24 ביוני 2002, נשא נאום בבית הלבן - במה שכונה לימים "חזון הנשיא בוש" -, שבו הציע מתווה שעיקרו שתי מדינות לשני עמים.
ב-5 ביוני 2003, התקיימה ועידת פסגה בעקבה בהשתתפות בוש, אריאל שרון, אבו מאזן, והמלך עבדאללה, שהייתה אמורה לסמן את תחילת יישום מפת הדרכים.
ההתקדמות בתהליך הייתה איטית, שכן לאור ההידרדרות הביטחונית בשטח, וההסתבכות האמריקנית בעיראק, מיתנה ארצות הברית את פעילותה בזירה הישראלית-פלסטינית.
בינואר 2006, מונה אהוד אולמרט לראשות הממשלה בישראל במקום אריאל שרון, שסבל ממצב בריאותי רעוע.
ג'ורג' בוש נכנס לתפקידו כנשיא בקירוב להיבחרו של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה, והפיכתו של פוטין לאיש החזק במדינתו.
היחסים בין ארצות הברית לרוסיה במהלך כהונתו הראשונה של בוש התאפיינו בהקצנה של מדיניות החוץ הרוסית ובהתעצמות של רוסיה מחד, וכן במדיניות חוץ חד צדדית פעלתנית אמריקנית מאידך.
דברים אלו הביאו להגברת המתיחות בין המעצמות, אך עם זאת בדרך כלל פני הדברים התמתנו והפכו לחיוביים יחסית הודות לקשרים האישיים הטובים שהצליח בוש לרקום עם פוטין.
בשנים הבאות קיים בוש שיחות עם מדינות שונות באירופה על מנת שיהיו שותפות בפרויקט.
גם הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003 הוסיפה לדרדור היחסים, ורוסיה התנגדה למלחמה זו בין השאר גם הודות לקשריה החיוביים עם משטרו של סאדם חוסיין.
הצטרפות של מדינות אלו לנאט"ו, כולן חברות הגוש הקומוניסטי לשעבר כאשר חלקן אף היו חלק מברית המועצות, נתפסה בעיני רוסיה כצעד אגרסיבי שפירשו הרחבת ההגמוניה האמריקנית מזרחה אל עבר גבולותיה.
בעוד היחסים עם רוסיה בקדנציה הראשונה של בוש היו סבירים ומעורבים, בקדנציה השנייה המחלוקות פרצו ביתר שאת מעל לפני השטח, והיחסים התערערו.
תרמו לכך בעיקר הצעדים שעשתה ארצות הברית בשנים הקודמות ובעיקר הסוגיה מרכזית שעתידה תהיה לעמוד ביחסים בין המדינות בשנים הבאות - יוזמת מערכת ההגנה מפני טילים שרצה בוש לפרוס באירופה.
עקב כך הואץ המשא ומתן עם מדינות אירופאיות שונות, ולבסוף הוחלט להציב מערכות יירוט טילים בפולין וצ'כיה.
בוש סיכם זאת עם מנהיגי מדינות אלו, כאשר הדבר גורר תגובה חריפה מצד רוסיה ובכלל זה איומים צבאיים למחצה.
ב-14 באוגוסט 2008 חודשים ספורים לפני שבוש עזב את הבית הלבן, הגיעו השיחות עם פולין לידי סיום, וסוכם על פריסה של כעשרה מערכות יירוט טילים במדינה זאת.
נוסף על חתימת ההסכם בין ארצות הברית לפולין, בשלהי כהונתו השנייה של בוש אירוע נוסף שהידרדר למשבר חמור בין המדינות היה המלחמה בין רוסיה לגאורגיה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר מדינות אירופה גינו את האירועים והציעו לארצות הברית סיוע.
בהמשך, השתתפו רוב מדינות האיחוד האירופי במלחמת אפגניסטן לצד ארצות הברית,
כאשר מאות אירופאים נהרגו בלחימה מול אל-קאעידה והטליבאן.
השותפות האירופאית-אמריקנית נגד הטרור תחת בוש המשיכה גם בשנים הבאות, אך הדבר הגיע במידה רבה אל קיצו לקראת מלחמת עיראק.
בעוד ממשל בוש רצה בראשית 2003 להרחיב את המלחמה בטרור מאפגניסטן לעיראק, באירופה ניכרה מחלוקת עזה בשאלה זו, כאשר מדינות רבות התנגדו בחריפות למלחמה.
את מחנה המתנגדות הובילו גרמניה וצרפת.
מדינות אלו טענו שאין טעם במלחמת עיראק ואף ערכו מאמצים דיפלומטיים כדי למנוע את המלחמה.
הדבר הביא לקרע ביחסים בין מדינות אלו לארצות הברית, ובמיוחד עם צרפת בראשות נשיאה ז'אק שיראק, שהיה למתנגד קולני לבוש.
ובעוד זאת, מדינות רבות אחרות באירופה, כאשר בריטניה, איטליה, ספרד ופולין הן המרכזיות שבהן, המשיכו לשתף פעולה באופן מלא עם ארצות הברית, ושלחו אלפים מחייליהם למלחמת עיראק.
עם מדינות אלו חוותה ארצות הברית פריחה ביחסים, ובמיוחד אמור הדבר באשר לבריטניה בראשות טוני בלייר, שהייתה לשחקן מרכזי במלחמות בעיראק ובאפגניסטן.
מצב עניינים זה הביא לידידות עמוקה בין בלייר לבוש, שהתבטאה בביקורים הדדיים תכופים זה במדינתו של זה וכן בפגישות רבות.
בדומה לבלייר, גם עם ראשי ממשלת ספרד ואיטליה, חוזה מריה אסנאר וסילביו ברלוסקוני בהתאמה, רקם בוש קשרים קרובים.
לצד מלחמת עיראק, בלטה אמנת פרוטוקול קיוטו בהעבתה על היחסים בין ארצות הברית לרבות ממדינות אירופה.
האמנה הקוראת לצמצום פליטת גזי חממה לאטמוספירה ומלחמה בהתחממות הגלובלית, היא מהיוזמות המרכזיות שקידם האיחוד האירופי באותן השנים; ואז כהיום, ארצות הברית היא אחד המכשולים המרכזיים בפני יישום האמנה.
בעוד ממשל ביל קלינטון קידם את האמנה, כבר במרץ 2001 הורה הנשיא בוש להסיר את חתימתה של ארצות הברית מאמנת קיוטו, בטענה שיישום האמנה יהיה יקר מדי ובשל כך שהאמנה מפלה לדעתו לרעה את ארצות הברית.
בשעתו הדבר הוביל למרירות ביחסים בין ארצות הברית לאיחוד האירופי.
עם ראשית כהונתו השנייה, החל בוש במאמצים משמעותיים לשקם את היחסים עם מדינות אירופה שהיחסים התערערו איתם בכהונתו הקודמת.
סייעו לכך במיוחד מספר חילופי שלטון באירופה.
ב-2005 ראש ממשלת גרמניה גרהרד שרדר הוחלף באנגלה מרקל שהנהיגה יחס מאוזן יותר כלפי ארצות הברית.
שנתיים לאחר מכן, ב-2007 נשיא צרפת ז'אק שיראק הוחלף בניקולא סרקוזי, שהפך לאחד מבני הברית הקרובים ביותר לג'ורג' בוש.
בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, ידעו היחסים בין ארצות הברית לסין שיפור מסוים.
הסינים גינו את הפיגועים, תמכו ביציאה האמריקנית לאפגניסטן ב-2001; ומאוחר יותר הם אף תרמו 150 מיליון דולר לשיקום אפגניסטן ולייצובה לאחר הפלת שלטון הטליבאן.
תקופת בוש התאפיינה בהתמקדות הממשל בנעשה במזרח התיכון, ובהורדת פרופיל מסוימת במזרח אסיה, דבר שהסינים ראו באופן חיובי.
למרות זאת, שררו בסין חששות מסוימים לאחר שארצות הברית הרחיבה את אחיזתה במרכז אסיה והקימה בסיסי צבא במדינה כמו טג'יקיסטן, מדינה הגובלת עם סין ממערב.
על היחסים בין סין לארצות הברית העיבו במיוחד היחסים הקרובים שקיימה ארצות הברית עם טאיוואן, אויבתה המושבעת של סין.
ב-25 באפריל 2001 נשאל בוש אם ארצות הברית תבוא לעזרתה של טאיוואן, אם זו האחרונה תותקף בידי סין.
הוא השיב: "הסינים צריכים להבין שארצות הברית תעשה כל מה שנדרש כדי לעזור לטאיוואן להגן על עצמה...
אף על פי שיש לנו (סין וארצות הברית) אינטרסים משותפים, הסינים צריכים להבין שיש מקומות (כמו הסוגיה הטאיוואנית) בהם אנחנו לא מסכימים".
היחסים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית תחת בוש היו בדרך כלל מתוחים למדי.
בשנת 2002 החמירה המתיחות בין המדינות, לאחר שבוש האשים את קוריאה הצפונית בפיתוח תשתית להעשרת אורניום לצורך נשק גרעיני.
תחת הלחצים הבינלאומיים הסכימה לבסוף קוריאה הצפונית לחדש את המשא ומתן עם ארצות הברית, וב-11 באוקטובר 2008 קיבלה קוריאה הצפונית את הדרישות האמריקניות לפרק את הכור הגרעיני שלה, ובתגובה בוש הודיע על הסרת הסנקציות ועל צעדים ראשונים לנורמליזציה ביחסים בין המדינות.
כבר בראשית כהונתו, הנהיג בוש מדיניות אקטיבית יחסית באפריקה בהשוואה לממשלים קודמים.
כחלק מהמלחמה העולמית בטרור, הרחיבה ארצות הברית את הפעילות הביטחונית שלה באפריקה, במטרה להיאבק בניסיונות של טרור אסלאמי להכות ביבשת.
בכלל זה בלט במיוחד "מבצע חירות מתמשכת – קרן אפריקה" (OEF-HOA), מבצע צבאי שנערך החל מ-2002, מבצע שמטרתו הוגדרה כמלחמה בטרור ובפיראטיות בקרן אפריקה בדגש על סומליה.
המבצע הוצא לפועל על ידי כוח מיוחד שהוקם על ידי האמריקנים לצורך העניין – כוח המשימה המשולב לקרן אפריקה (CJTF-HOA).
לצד כוח זה, השתתפו בפעילות במקום גם כוחותיהם הצבאיים של מספר מחברותיה של ברית נאט"ו ומספר מדינות מקומיות.
במהלך כלל הלחימה במקום, 29 חיילים אמריקניים נהרגו, לעומת כמאה וחמישים טרוריסטים ופיראטים שנהרגו אף הם.
לצד זאת, למעלה מ-1,200 טרוריסטים ופיראטים נעצרו.
בנאום מצב האומה בינואר 2003, הכריז בוש על תוכנית חירום של סיוע למדינות אפריקניות מוכות איידס להילחם בנגיף המסוכן.
במסגרת זאת העמיד בוש כ-44 מיליארד דולר למאמץ הזה.
תוכנית זו הגישה טיפול תרופתי ישיר למיליוני בני אדם, ויש המעריכים שהיא הצילה את חייהם של כחמישה מיליון כאלו.
על פי כתב הניו יורק טיימס פיטר בייקר, "בוש עשה יותר מכל נשיא אחר לפניו או אחריו, על מנת לעצור את האיידס ולעזור לאפריקה".
כחלק ממדיניותו של ממשל בוש להפיץ את הדמוקרטיה בעולם, תמך הממשל גם בניסיונות של דמוקרטיזציה ביבשת.
2001 1 פגישה עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס.
2 השתתפות בוועידת פסגה של מנהיגי מדינות יבשת אמריקה.
4 פגישה עם אליזבת השנייה, מלכת בריטניה וראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, פגישה עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני, פגישה עם ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני ונשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי, וביקור חיילים אמריקניים השותפים בכוח קוסובו.
5 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC.
6 פגישה עם קיסר יפן אקיהיטו וראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי, נאום בפני הדיאט של יפן, פגישה עם נשיא קוריאה הדרומית קים דה-ג'ונג, סיור באזור המפורז הקוריאני וביקור חיילים אמריקניים בקוריאה הדרומית, ופגישה עם נשיא סין ג'יאנג דזה-מין.
2002 7 פגישה עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס, פגישה עם נשיא פרו אלחנדרו טולדו, נשיא קולומביה אנדרס פאסטראנה אראנגו, נשיא בוליביה חורחה קירוגה וסגן נשיא אקוודור פרדו פינטו רובינס, והשתתפות בוועידת פסגה של מנהיגי מדינות יבשת אמריקה.
8 פגישה עם קנצלר גרמניה גרהרד שרדר ונאום בפני הבונדסטאג, פגישה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, פגישה עם נשיא צרפת ז'אק שיראק, פגישה עם ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני ונשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי, השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות נאט"ו, ופגישה עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
9 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-G8. 10 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC.
11 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות נאט"ו, פגישה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, פגישה עם נשיאי המדינות הבלטיות: נשיא ליטא ולדאס אדמקוס, נשיאת לטביה ואירה ויקה-פרייברגה ונשיא אסטוניה ארנולד רוטל, ופגישה עם נשיא רומניה יון איליאסקו.
2003 12 פגישה באיים האזוריים עם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, ראש ממשלת ספרד חוזה מריה אסנאר וראש הממשלה פורטוגל ז'וזה מנואל ברוסו.
13 פגישה עם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר וראש ממשלת אירלנד ברטי אהרן.
15 פגישה עם נשיא סנגל עבדוליי ואד, פגישה עם נשיא דרום אפריקה תאבו מבקי, פגישה עם נשא בוטסואנה פסטוס מוגה, פגישה עם נשיא אוגנדה יוורי מוסווני, ופגישה עם נשיא ניגריה אולוסגון אובסנג'ו.
17 פגישה עם אליזבת השנייה, מלכת בריטניה וראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, וביקור חיילים אמריקניים בעיראק.
2004 18 השתתפות בוועידת פסגה של מנהיגי מדינות יבשת אמריקה.
19 פגישה עם ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני ונשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי, פגישה עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ופגישה עם נשיא צרפת ז'אק שיראק והשתתפות בחגיגות יום השנה ה-60 לפלישה לנורמנדי.
20 פגישה עם ראש ממשלת אירלנד ברטי אהרן, והשתתפות בוועידת פסגה עם מנהיגי מדינות האיחוד האירופי, פגישה עם נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן וראש ממשלת טורקיה אחמט נג'דט סזר, והשתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות נאט"ו.
21 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC, ופגישה עם נשיא קולומביה אלווארו אוריבה.
22 פגישה עם ראש ממשלת קנדה פול מרטין.
2005 23 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות נאט"ו, פגישה עם קנצלר גרמניה גרהרד שרדר וביקור חיילים אמריקניים בגרמניה, ופגישה עם ראש ממשלת סלובקיה מיקולאש דזורינדה ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
24 השתתפות בהלוויית האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ופגישה עם ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני ונשיא איטליה קרלואזליו צ'אמפי.
25 פגישה עם נשיאי המדינות הבלטיות: נשיא ליטא ולדאס אדמקוס, נשיאת לטביה ואירה ויקה-פרייברגה ונשיא אסטוניה ארנולד רוטל, פגישה עם ראש ממשלת הולנד יאן פיטר בלקנאנדה וביקור חיילים אמריקניים בהולנד, פגישה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין והשתתפות בחגיגות 60 השנים ליום הניצחון באירופה, ופגישה עם נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי.
26 פגישה עם מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק וראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן, והשתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-G8. 27 השתתפות בוועידת פסגה של מנהיגי מדינות יבשת אמריקה, פגישה עם נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה, ופגישה עם נשיא פנמה מרטין טוריחוס.
28 פגישה עם ראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי, השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC וביקור חיילים אמריקניים בקוריאה הדרומית, פגישה עם נשיא סין חו ג'ינטאו, ופגישה עם נשיא מונגוליה נמברין אנחבאיאר וראש ממשלת מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג'.
2006 29 ביקור חיילים אמריקניים באירלנד, פגישה עם נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי וביקור חיילים אמריקניים באפגניסטן, פגישה עם ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג, ופגישה עם נשיא פקיסטן פרבז מושארף.
30 השתתפות בוועידת פסגה של מנהיגי מדינות הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
31 פגישה עם ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי וביקור חיילים אמריקניים בעיראק.
32 השתתפות בוועידת פסגה עם מנהיגי מדינות האיחוד האירופי, ופגישה עם נשיא הונגריה לאסלו שויום וראש ממשלת הונגריה פרנץ יורטאיין, והשתתפות בחגיגות 50 השנים למרד ההונגרי.
33 פגישה עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, והשתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-G8. 34 פגישה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, פגישה עם ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג, השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC, ופגישה עם נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו.
35 פגישה עם נשיא אסטוניה טומאס הנדריק אילווס, השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות נאט"ו, ופגישה עם עבדאללה השני, מלך ירדן וראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי.
2007 36 פגישה עם נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה, פגישה עם נשיא אורוגוואי טאבארה ואסקס, פגישה עם נשיא קולומביה אלווארו אוריבה, פגישה עם נשיא גואטמלה אוסקר ברשה ופגישה עם נשיא מקסיקו פליפה קלדרון.
38 השתתפות בוועידת פסגה של מנהיגי מדינות הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
39 פגישה עם שר ההגנה רוברט גייטס, הגנרל דייוויד פטראוס ובכירי צבא נוספים, וביקור חיילים אמריקניים בעיראק, והשתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC.
41 פגישה עם נשיא בנין תומאס בוני יאי, פגישה עם נשיא טנזניה ג'אקאיה קיקווט, פגישה עם נשיא רואנדה פול קגאמה, פגישה עם נשיא גאנה ג'ון קופור, ופגישה עם נשיאת ליבריה אלן ג'ונסון-סירליף.
42 פגישה עם נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו וראש ממשלת אוקראינה יוליה טימושנקו, השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות נאט"ו, פגישה עם נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ', ופגישה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ונשיא רוסיה הנבחר דמיטרי מדבדב.
45 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-G8. 46 פגישה עם נשיא קוריאה הדרומית לי מיונג-באק וביקור חיילים אמריקניים בקוריאה הדרומית, פגישה עם ראש ממשלת תאילנד סאמאק סאדארוי, פגישה עם נשיא סין חו ג'ינטאו וראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין והשתתפות בטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג.
47 השתתפות בוועידת הפסגה השנתית של מנהיגי מדינות ה-APEC.
48 פגישה עם נשיא עיראק ג'לאל טאלבאני וראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי, וביקור חיילים אמריקניים בעיראק, ופגישה עם נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי וביקור חיילים אמריקניים באפגניסטן.
מפת ביקוריו המדיניים של ג'ורג' ווקר בוש ברחבי העולם</center>
במהלך כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש כנשיא, מדיניות הפנים של הממשל האמריקני ידעה התרחשויות ערות, הגם שבדרך כלל האפילו עליהן ענייני מדיניות החוץ.
המהלכים המרכזיים במדיניות הפנים של ממשל ג'ורג' בוש היו הורדות מיסים דרסטיות, ורפורמות שונות במערכות החינוך, הבריאות והרווחה.
בוש התמודד עם מספר משברים שהקרינו על מדיניות הפנים, בהם פיגועי 11 בספטמבר, הוריקן קתרינה והמשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. בוש מינה שני שופטים לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בוש נכנס לתפקיד בתקופה של מיתון כלכלי בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום.
גם פיגועי 11 בספטמבר פגעו בצמיחה של הכלכלה האמריקנית.
לצד זאת נהנתה ארצות הברית ממאזן תקציבי חיובי ומעודף תקציבי של 230 מיליארד דולר, עודף שנוצר בסוף כהונתו של ביל קלינטון, בסוף שנות ה-90. את כהונתו החל בוש בהוצאה לפועל של רפורמה מקיפה, שהייתה אמורה להיות הדגל העיקרי של נשיאותו.
עם כניסתו לבית הלבן החל הצוות של בוש לממש את ההבטחה שהבטיח בוש בטרם הבחירות.
הוא החל לגבש הצעת חוק לקיצוץ דרמטי במיסים, ובחודש מאי 2001 עבר החוק (EGTRRA Act) בקונגרס ברוב של 58 סנאטורים ושל 240 חברי בית הנבחרים ונכנס לתוקף חודש לאחר מכן.
החוק הביא להורדה ניכרת בתשלומי מס ההכנסה ששילמו זוגות נשואים, לביטול מס העזבון, ולהפחתת שיעור המס השולי.
הורדות המיסים שיזם בוש הביאו באופן צפוי לירידה בהכנסות המדינה.
בעוד שההכנסות הפדרליות בתקציב האמריקני בשנת 2000 עמדו על 2,025 מיליארד דולר, בשנים הבאות הן ירדו עד שהגיעו בשנת 2003 לשפל של 1,782 מיליארד דולר.
כתוצאה מכך, גדל הגירעון הפדרלי של ארצות הברית - בעוד בשנת 2000 הוא עמד על 5,674 מיליארד דולר, בשנת 2004 הוא צמח ל-7,379 מיליארד דולר .
במקביל, עד לסוף הקדנציה הראשונה של בוש הצליח הממשל האמריקאי לייצב את הכלכלה, כאשר כבר החל משנת 2002 נהנה המשק האמריקני מדי שנה מגידול נאה בשיעור הצמיחה.
בנוסף לכך, מגמת הירידה בהכנסות המדינה התמתנה, ובשנת 2004 החלה מגמה של עליה בהן.
הממשל טען שהסיבה לעלייה בצמיחה ולהתחזקות המשק נעוצה בצעדים הכלכליים השונים שנקט בוש, בעיקר הורדות המיסים.
המגמות הכלכליות החיוביות של סוף הקדנציה הראשונה של בוש נמשכו גם במהלך רוב זו השנייה.
הגידול בהכנסות המדינה היה גבוה, ואם בשנת 2003 ההכנסות עמדו על 1,782 מיליארד דולר, בשנת 2007 הן הגיעו כבר לנתון גבוה במיוחד של 2,568 מיליארד דולר.
הגירעון המשיך לגדול אם כי באופן מתון יותר, ושיעור האבטלה המשיך להצטמצם, כאשר הוא מגיע בראשית 2007 לשפל של כ-4.2%.
עם זאת, בתקופה זו הלכה וירדה הצמיחה במשק.
בעוד הצמיחה הגיעה לשיא של 3.8% בשנת 2004, החל מהשנה העוקבת הצמיחה ירדה משנה לשנה, כאשר בשנת 2007 היא הגיעה ל-1.8%.
בנוסף לירידה בצמיחה, המשק האמריקני ספג מכה נוספת בדמות התפוצצות בועת נדל"ן, כאשר בדצמבר 2007 נכנסה ארצות הברית למשבר כלכלי רחב, הגדול ביותר מאז השפל הגדול.
ההשלכות המידיות היו צניחה במדדי המניות השונים בבורסות, ערעור יציבותם של מוסדות פיננסיים, משבר משכנתאות, מחירי נפט מרקיעי שחקים, וירידה בערך הדולר.
בעקבות המשבר האבטלה המריאה ועברה את סף ה-8% בשנת 2009, הכנסות המדינה צנחו, וכך גם הצמיחה ירדה באופן חד.
תגובת ממשל בוש למשבר הייתה העברת תוכנית חילוץ כמעט חסרת תקדים.
התוכנית כללה העברת מהלך חקיקה בקונגרס (Emergency Economic Stabilization Act of 2008) שיסמיך את הממשל להשקיע 700 מיליארד דולר מכספי הציבור האמריקאי לצורך רכישת משכנתאות בעייתיות מידי הבנקים האמריקאים שנקלעו למצוקה על מנת להציל את הבנקים מפני פשיטת רגל, ולנסות לבלום את המשבר.
שעות ספורות לאחר אישור החוק בקונגרס, חתם בוש על החוק, והוא נכנס לתוקף.
התומכים בתוכנית החילוץ טענו כי התערבות הממשל בשוק הייתה חיונית על מנת למנוע משבר אמון באשראי, וכי אם הממשל לא היה פועל באופן זה, המשבר הכלכלי עלול היה להחריף לכדי שפל כלכלי.
המתנגדים לתוכנית החילוץ מחו על העלות האדירה של התוכנית הפתאומית וההרחבה הגדולה של הגירעון, וטענו בין השאר כי לא נלקחו בחשבון כלל חלופות נוספות.
מומחים רבים הצביעו על המדיניות הרגולטורית הבעייתית לדעתם שהנהיג בוש בתחומי הנדל"ן והסחר בניירות ערך כאחת מהסיבות לפרוץ המשבר.
עוד טענו כנגדו שהגידול בגירעון בכהונותיו כנשיא הודות לקיצוצים במיסים ולעלויות הגבוהות של המלחמות במזרח התיכון תרם אף הוא להתפתחות המשבר.
אחרים לעומת זאת טענו כנגד זאת שהטלת אחריות פרוץ משבר כלכלי על בוש רק מעצם היותו נשיא מכהן היא שגויה.
בפרט נטען שהמדיניות הרגולטורית של בוש נוסחה למעשה כבר תחת הנשיא ביל קלינטון, ושלמעשה בוש דווקא מיתן מדיניות זו.
הנתונים מתייחסים ליריעת שנים רחבה יותר מתקופת כהונתו של בוש (אשר כיהן בתפקיד בין 20 בינואר 2001 ועד ל-20 בינואר 2009).
כמו כן, שיעורי האבטלה נכונים לחודש ינואר בכל שנה.מקורות:
כבר החל מהמחצית השנייה של שנת 2001, בחודשים שקדמו לפיגועי 11 בספטמבר, החל בוש לקדם את הרפורמה המרכזית שלו בתחום החינוך (No Child Left Behind Act), שהייתה פרי הבטחתו בבחירות שנערכו כשנה קודם לכן.
המבקרים טענו שהתמקדות בהצלחה כמותית ובמבחנים, באה על חשבון מרכיבים חיוניים אחרים הנדרשים לחינוך.
במקום החוק נוסחו תקנות חדשות שאפשרו לבתי הספר בין השאר, גמישות רבה יותר בקביעת יעדיהם הלימודיים.
בוש החל לקדם במקביל גם רפורמה מקיפה בשוק הבריאות שהייתה רצופה במאבקים ונפרסה על פני חודשים רבים.
החוק עבר בקונגרס ברוב קטן ונכנס לתוקפו ב-8 בדצמבר 2003. הרפורמה היוותה את השינוי הגדול ביותר מזה 38 שנים בתוכנית המדיקר, וכללה הגדלה של החברות הפרטיות בשוק הביטוח, וסיוע לאוכלוסיות חלשות בתשלום עבור תרופות.
עם ראשית כהונתו השנייה, ולאחר שהבטיח זאת במערכת הבחירות של שנת 2004, החל בוש לקרוא לרפורמה דומה גם בתחום הביטוח הלאומי, רפורמה שתכלול הפרטה חלקית של המערכת.
הצעתו של בוש נתקלה בהתנגדות חריפה בקונגרס.
בניסיון להשיג תמיכה יצא בוש למסע שכנוע ארוך ברחבי ארצות, אך סקרים העידו שהתמיכה הציבורית בתוכנית נמוכה.
לבסוף החליטה ההנהגה הרפובליקנית בקונגרס לא להעלות את ההצעה לדיון, לאחר שהיה נראה שהיא לא תזכה לרוב.
בעקבות הירידה בפופולריות של בוש עקב הטיפול בהוריקן קתרינה, וכן זכייתם של הדמוקרטים בקונגרס ברוב בבחירות האמצע של שנת 2006, ירד לחלוטין הסיכוי להעביר את הרפורמה.
אחת הסוגיות שעמדו על הפרק כבר מראשית כהונתו של בוש היה הייתה מימון פדרלי של המחקר בתאי גזע עובריים אנושיים.
מחקרים כאלו היו מוגבלים בארצות הברית בהתאם לחוק שעבר בנושא בשנת 1995, בוש תמך בהמשך המדיניות הקיימת בנושא, והתנגד למחקרים מעין אלו.
התנגדותו של בוש לעניין הביאה אותו ב-19 ביולי 2006 להשתמש לראשונה בכהונתו בהטלת וטו נשיאותי, על מנת למנוע חקיקה של הקונגרס שנועדה לערוך ליברליזציה בנושא.
בוש הרבה לטעון שארצות הברית "מכורה לנפט" זר, ועל כן עליה להפוך לעצמאית אנרגטית על ידי הרחבת ייצור הנפט המקומי של ארצות הברית.
לצורך כך פעל בוש בשלהי כהונתו להסרת האיסור על קידוחי נפט במים הטריטוריאליים של ארצות הברית וקרא לקונגרס להשלים את המהלך.
בעניין זה טען בוש כי "הדבר היחיד שעומד בין העם האמריקאי ועתודות נפט עצומות הוא פעולה של הקונגרס האמריקאי (התרת קידוחי נפט)".
ב-14 בינואר 2004, זמן לא רב לאחר אסון מעבורת החלל קולומביה, נשא בוש נאום לאומה בעניין מה שהצטייר כדשדוש בתוכנית החלל האמריקאית.
בנאום, אשר עד מהרה זכה לכינוי החזון לחקר החלל, סקר בוש את אתגריה של ארצות הברית בתחום.
הוא התווה שורה של יעדים מרחיקי לכת בחקר החלל, לרבות השלמת פיתוח פרויקט חללית אוריון וביצוע משימות מאוישות לירח ולמאדים.
לימים נודע המתווה כתוכנית קונסטליישן.
בשנים הבאות הוגדל תקציבה השנתי של סוכנות החלל האמריקאית ב-5% מדי שנה, עד שב-2008 הגיע לשיא של 18 מיליארד דולר.
בהתאם למתווה של בוש, בשנים הבאות עבדו צוותים על גיבוש מסמך מדיניות רשמי לתוכנית החלל האמריקאית בראשית המאה ה-21. עבודה זו הגיעה לסיומה בשלהי שנת 2006, אז הוצגה לציבור "מדיניות החלל הלאומית של ארצות הברית לשנת 2006" (2006 U.S.
בין מטרותיה הרשמיות של התוכנית עומדות "הבטחת חופש הפעילות של ארצות הברית בחלל לשם ההגנה על האינטרסים האמריקניים" ו"הרחבת הנוכחות האנושית במערכת השמש באמצעות אמצעים מאיושים ובלתי מאוישים".
בנוסף, הושם דגש על עידוד היזמות הפרטית בחקר החלל, הרחבת שיתוף הפעולה הבינלאומי וקידום ענייני הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
בעוד ממשל ביל קלינטון קידם את אמנת פרוטוקול קיוטו, אמנה הקוראת לצמצום פליטת גזי חממה לאטמוספירה ומלחמה בהתחממות הגלובלית, כבר במרץ 2001 הורה הנשיא בוש להסיר את חתימתה של ארצות הברית מאמנת קיוטו, בטענה שיישום האמנה יהיה יקר מדי וכן בטענה שהאמנה מפלה לרעה את ארצות הברית.
בוש טען שהוא איננו מטיל ספק בשאלת ההתחממות הגלובלית והוא מודע לכך שמדובר בבעיה רצינית.
עם זאת, הוא טען שבשאלת אחריותו של האדם לתופעה קיימת מחלוקת, כאשר יכול להיות שהדבר נובע באופן טבעי.
במהלך כהונתו הוביל בוש גם מספר מהלכים שזכו לשבחים מפעילי איכות סביבה שונים.
בכלל זה אפשר לציין שורה של צווים נשיאותיים שהעביר על מנת להתמודד עם בעיות סביבתיות, הכרזה על איי הוואי הצפוניים מערביים כעל אזור מוגן ובכך הפיכתה לשמורת הטבע הימית הגדולה ביותר בארצות הברית, וקידום השימוש באנרגיות חלופיות.
פחות משנה לאחר שנבחר בוש לנשיא בפעם השנייה, ספגה ארצות הברית את המשבר הפנימי הגדול ביותר שחוותה מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001. בשלהי אוגוסט 2005, הכתה סופת הוריקן קתרינה את דרום מזרח ארצות הברית וגרמה לאחד מאסונות הטבע ההרסניים ביותר שפקדו אי פעם את ארצות הברית.
עם הגיעה של סופת הוריקן קתרינה לאזור ניו אורלינס, קרסה מערכת הסכרים של העיר וכ-80% משטח העיר הוצף.
כתוצאה מכך, חוותה העיר נזקים קשים, מעשי שוד וביזה רבים ואובדן של חיי אדם שנאמד במאות הרוגים.
ב-2 בספטמבר עשרות אלפים מאנשי המשמר הלאומי של ארצות הברית הגיעו לעיר על מנת לסייע בעבודות החילוץ ולהשיב לה את הביטחון והסדר.
נטען כנגדו כי מינה אנשים בלתי מוכשרים לסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום, וכי המלחמה שיזם בעיראק הקשתה על ריכוז המאמצים בטיפול במשבר.
כמענה לביקורת, הודיע בוש כבר בעיצומם של האירועים כי הוא נושא באחריות על המחדלים.
תפקודו של בוש בכל הקשור להוריקן קתרינה הגביר את מגמת הירידה בפופולריות שלו, והיו מי שטענו כי היה זה נקודת מפנה פוליטית, שממנה לא יכול היה להתאושש עוד.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר וראשית המלחמה העולמית בטרור, נקט ממשל בוש שורה של צעדים משמעותיים ושנויים במחלוקת, צעדים אשר ננקטו במטרה להגביר את ביטחון הפנים של ארצות הברית.
לצד מהלכים רבים שנבעו מצווים נשיאותיים שהוציא בוש, המדיניות גובתה בשורה של חוקים שהעביר הקונגרס, כאשר החוק החשוב ביותר היה חוק הפטריוט (USA PATRIOT Act).
החוק, אשר נכנס לתוקף ב-26 באוקטובר 2001, צמצם בין השאר בצורה דרמטית את המגבלות שהוטלו על רשויות אכיפת החוק בפעילות לאיסוף מודיעין בתחומי ארצות הברית, והרחיב את שיקול דעתן של רשויות ההגירה ואכיפת החוק לעצור ולגרש מהגרים החשודים בפעולות הקשורות לטרור.
אחד המהלכים המרכזיים הנוספים שהוביל בוש בנושא היה הרחבה חסרת תקדים של פעילויות המעקב וההאזנה של הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), כאשר המטרה היא סיכול יוזמות של ארגוני טרור לפגע בארצות הברית וביעדים אמריקניים מעבר לים.
בכלל זה גם הוטמעו מערכות מתקדמות בארגון, שהגדילו את יכולות המעקב שלו.
עוד דבר שהנהיג בוש היה אישורו ל-CIA להשתמש בשיטות חקירה מחמירות יותר כנגד אנשים העוסקים בטרור או החשודים בכך, כאשר בלטו טענות לעינויים שאירעו לכאורה בעצורים החשודים בטרור במתקן המעצר בגואנטנמו.
לצד כל זאת, הוחמרו בכל ארצות הברית נוהלי האבטחה, כאשר הדבר בולט במיוחד בביטחון נמלי התעופה והטיסות בארצות הברית.
דבר נוסף שנעשה בתחום היה הקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (United States Department of Homeland Security), מחלקה בממשל האמריקני הנושאת באחריות להגנה על הטריטוריה של ארצות הברית מפעולות טרור ותגובה לאסונות טבע.
מטרתה העיקרית של המחלקה היא להתכונן, למנוע ולהגיב למצבי חירום.
צעדיו של בוש עוררו מחלוקות עזות בארצות הברית.
תומכיהם טענו שמדובר בצעדים הכרחיים על מנת לחזק את הביטחון הלאומי, ושלולא הם ספק אם היה ביכולתה של ארצות הברית למנוע מתקפות טרור נוספות אחרי 11 בספטמבר.
ממשל בוש האמין כי המדיניות החדשה "סיפקה מידע קריטי" שהציל את חייהם של אמריקאים רבים.
מנגד, טענו רבים שמדובר במדיניות מופרזת שתוצאותיה הן פגיעה רחבה בזכויות אדם וריכוז כוח גדול מדי בידי הממשל הפדרלי.
בין השנים 2000 עד 2005, כמעט 8 מיליון מהגרים קבעו את מושבם בארצות הברית, נתון גבוה יותר מכל תקופה אחרת בתולדות ארצות הברית.
מוצאם של רוב המהגרים הוא ממקסיקו ושאר מדינות אמריקה הלטינית, וכמחצית מהם נכנסו לארצות הברית באופן בלתי חוקי.
עם ראשית הקדנציה השנייה של בוש, התופעה הגיעה לשיאה ורבים, בעיקר במחנה השמרני והימני יותר במפלגתו, תבעו את בלימת ההגירה.
מדיניותו של בוש בנושא ההגירה, נחשבה למאוזנת ומרכזית יחסית.
מחד הוא פעל להקשחת הגבולות, כאשר תגבר את גבול ארצות הברית–מקסיקו באלפים מחיילי המשמר הלאומי של ארצות הברית, הרחיב את תקציב משטרת הגבולות והורה על הקמתה של גדר הגבול בין ארצות הברית למקסיקו.
מאידך קרא הנשיא בוש לקונגרס לאפשר ל-12 מיליון המהגרים שכבר נמצאים בארצות הברית אשרת עבודה במסגרת מעמד של "עובדים זמניים".
בחודשים מאי ויוני 2007, קידם בוש חקיקה בקונגרס שתאפשר לו לתת את אשרות העבודה שרצה לספק למהגרים שבארצות הברית, ומצד שני להגדיל עוד יותר את תקציב משטרת הגבולות.
העמדה של בוש כנגד רבים מתומכיו במפלגה הרפובליקנית הביאה לקרע במפלגתו, ולבסוף הצעת החוק נפלה בהצבעה בסנאט, עם 53 מתנגדים ו-46 תומכים.
בקיץ 2005, עם הודעת הפרישה של סנדרה דיי אוקונור בחודש יולי, ופטירתו של נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט בחודש ספטמבר, ועל רקע החולשה הפוליטית ממנה סבל לנוכח הוריקן קתרינה והדשדוש במלחמה בעיראק, קיבל הנשיא בוש הזדמנות נדירה למינוי שני שופטים לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
המינוי הראשון היה של ג'ון רוברטס שיועד תחילה להחליף את אוקונר כשופט, ואחרי פטירתו של רנקוויסט מונה לנשיא בית המשפט.
על אף שהיה ברור שהמועמד הוא שמרן מובהק, כישוריו המשפטיים וקסמו האישי גרמו למינוי לעבור בסנאט בתמיכה של רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית, מה שנחשב כהצלחה גדולה של בוש.
לעומת זאת, ניסיון המינוי השני של בוש נכשל.
בוש מינה לתפקיד את היועצת המשפטית האישית שלו, הארייט מאיירס.
ביקורת רבה הושמעה על המינוי של מקורבת ועל חוסר הניסיון של המועמדת במשפט חוקתי.
הימין השמרני חשש שמאיירס לא תהיה מחויבת לנושאים הקרובים לליבו, כמו המאבק בהפלות.
רבים מהם יצאו בפומבי נגד המינוי, והנושא גרם לקרע בין בוש לבין רבים מתומכיו.
לאחר סדרת פגישות בין מאיירס לבין חברי הסנאט התברר שהמינוי שלה לא מובטח, והיא פרשה.
במקומה של מאיירס מונה השופט הפדרלי סמואל אליטו, אשר מינויו זכה לאישור הסנאט ב-31 בינואר 2006, בהצבעה שהתפלגה כמעט לחלוטין על פי הקווים המפלגתיים.
בוש התנגד לכל אורך כהונתו לשינויי חקיקה ניכרים ביחס לזכויות להט"בים, ובעיקר התרתם של נישואים חד-מיניים.
במהלך רוב הקדנציה הראשונה שלו, בוש נהג להימנע מנקיטת עמדה חדה בנושא, כאשר מבקרים טוענים שהדבר נעשה בעיקר על מנת למנוע ביקורת שלילית.
בראשית שנת 2004 יזם בוש לראשונה צעד קונקרטי בנידון, והודיע על תוכניתו להוספת תיקון לחוקת ארצות הברית שייאסור הכרה בנישואין בין בני אותו מין, לאחר שבית המשפט העליון של מדינת מסצ'וסטס התיר נישואין כאלה במדינה זו.
התיקון לא עבר לבסוף בקונגרס, וקריאת בוש לחקיקת תיקון כזה עמדה גם במרכז מערכת הבחירות של שנת 2004, כאשר הרפובליקנים מבטיחים לקדם זאת.
ביולי 2004 ביטא בוש את דעתו בעניין ואמר: "אני מאמין בקדושת הנישואין...
ההיסטוריה מלמדת אותנו שהנישואין בין גברים לנשים הם בסיס לחברה טובה".
הוא הוסיף ואמר: "מה שהם (הומוסקסואלים) עושים בפרטיות בבית שלהם...
[הם] צריכים להיות מסוגלים לעשות.
זוהי אמריקה – זו חברה חופשית, אבל זה לא אומר שאנחנו צריכים להגדיר מחדש את מוסד הנישואין המסורתי".
באוקטובר אותה השנה, בתשובה לשאלה האם הומוסקסואליות היא בחירה, ענה: "אני פשוט לא יודע", והוא הוסיף: "יש להתייחס לאנשים האלו בסובלנות ובכבוד...".
לעומת התנגדותו הנחרצת של בוש לנישואין חד-מיניים, הוא הכריז בראיון ב-26 באוקטובר 2004, זמן קצר לפני הבחירות, שהוא אינו מתנגד לזכותה של כל מדינה להתיר "איחוד אזרחי" (civil union) בין בני אותו המין.
לצד כל זאת, בוש נהג להבהיר שאין לו בעיה אישית עם להט"בים, ושהוא מקבלם.
הוא היה הנשיא הרפובליקני הראשון שהכיר בארגון הלהט"ב במפלגה הרפובליקנית, לוג קאבין רפובליקנס, כאשר נפגש עם חברי הארגון.
דבר נוסף אותו עשה היה להאריך את הצו הנשיאותי מתקופת ביל קלינטון, צו נשיאותי האוסר הפליה על בסיס נטייה מינית במוסדות הממשל, אך עם זאת היו שטענו שתחת בוש הצו איננו נאכף כהלכה.
בוש היה גם לנשיא הרפובליקני הראשון שמינה הומוסקסואל מוצהר לתפקיד בממשל, כאשר מינה את סקוט אוורטס למנהל הלשכה הלאומית למאבק באיידס.
מינוי דומה נוסף היה ב-2001, אז בוש מינה את השגריר הומוסקסואל המוצהר הראשון בתולדות ארצות הברית, כאשר מייקל גסט הפך לשגריר ברומניה.
בוש התנגד להפלות מלאכותיות, עם זאת לא נעשו צעדים משמעותיים לאסור זאת.
בתחום זה הוציא לפועל כבר ביומו הראשון בתפקיד, מדיניות במסגרתה ארגונים לא ממשלתיים המקבלים מימון פדרלי נדרשים להימנע מקידום ותמיכה בהפלות.
עוד יותר מהתנגדותו להפלות, התנגד בוש באופן נחרץ להמתות חסד, ובמסגרת זאת ניסה לקדם מהלכים לאיסור פדרלי של העניין.
חוקים שהממשל קידם ועברו בקונגרס
2002 No Child Left Behind Act רפורמת הדגל של בוש במערכת החינוך.
Farm Security and Rural Investment Act of 2002 הסדרה של מגוון נושאים הקשורים הקשורים במשקים חקלאיים,לרבות אקולוגיה, אנרגיה, מסחר ותזונה.
Sarbanes-Oxley Act of 2002 חוק סרבנס-אוקסלי: חיוב בעלי תפקידים בחברות עסקיות להצהירעל קיום בקרות נאותות בארגון שיבטיחו דיווח כספי מדויק.
Homeland Security Act of 2002 הקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית הנושאתבאחריות להגנה מפני פעולות טרור ואסונות טבע.
Prison Rape Elimination Act of 2003 תוכנית להתמודדות עם תקיפות מיניות של אסירים בבתי כלא.
Partial-Birth Abortion Ban Act of 2003 איסור על סוגים מסוימים של הפלות מלאכותיות.
Healthy Forests Restoration Act of 2003 הגנה על יערות מפני שרפות יער ופגעים אחרים.
American Dream Down Payment Act of 2003 סיוע ברכש דיור למשפחות מעוטות יכולת.
2004 2005 United States federal budget חוק תקציב המדינה לשנת 2005. Unborn Victims of Violence Act הכרה בעובר כישות משפטית אם נפגע, נפצע או נהרג.
American Jobs Creation Act of 2004 הסדרת ענייני מס בהתאם לתקנות ארגון הסחר העולמי.
2005 2006 United States federal budget חוק תקציב המדינה לשנת 2006. Class Action Fairness Act of 2005 הסדרת ענייני הצגה ושיפוט של תובענות ייצוגיות.
Real ID Act הגדלת הפיקוח והבקרה על תעודות זהות ורישיונות נהיגה,במטרה להפחית את איום הטרור.
Energy Policy Act of 2005 תוכנית להגברת השימוש באנרגיות חלופיות.
Protection of Lawful Commerce in Arms Act הגנה על סוחרי נשק ומאשמה בפשעים בוצעו בכלי נשק שמכרו לפושעים.
Iran Freedom and Support Act תמיכה כספית ומדינית בקבוצות אופוזיציה וארגונים פרו-דמוקרטייםבאיראן.
Department of Homeland Security Appropriations Act, 2007 הקצבת 22.8 מיליארד דולר לצורך הגברת השיטור בגבול ארצותהברית מקסיקו והקמת גדר הפרדה בין המדינות.
Military Commissions Act of 2006 הסדרת שיפוט חשודים בטרור בבתי דין צבאיים.
Secure Fence Act of 2006 העברה תקציבית נוספת לצורך הקמת גדר ההפרדה בין ארצותהברית למקסיקו.
Foreign Investment and National Security Act of 2007 הסדרת ענייני ביטחון בהשקעות כלכליות זרות בארצות הברית.
Energy Independence and Security Act of 2007 הרחבת תוכנית האנרגיה מאוגוסט 2005 לעידוד שימוש באנרגיות חלופיות.
2008 2009 United States federal budget חוק תקציב המדינה לשנת 2009. Economic Stimulus Act of 2008 הגדלת תמריצים כלכליים לחברות פרטיות במטרה להגדיל את הפעילות הכלכלית במשק.
Genetic Information Nondiscrimination Act איסור על שימוש במידע גנטי בקבלה לעבודה ולביטוחי בריאות.
Post-9/11 Veterans Educational Assistance Act of 2008 הגדלת הסיוע והתמיכה בלימודים ליוצאי צבא ששירתו בשנות המלחמה העולמית בטרור.
Housing and Economic Recovery Act of 2008 חוק שנועד להתמודד עם משבר הסאבפריים בתחום המשכנתאות.
Consumer Product Safety Improvement Act הגדלת הרגולציה בעניין בטיחות מוצרים הנמכרים לציבור.
Emergency Economic Stabilization Act of 2008 תוכנית החילוץ למשבר העולמי: השקעת 700 מיליארד דולר לרכישת משכנתאות בעייתיות מידי הבנקים האמריקאים שנקלעו למצוקה.
Drug Trafficking Vessel Interdiction Act הסדרת איסור הסחר בסמים באמצעות צוללות מתחת לפני המים.
Rail Safety Improvement Act of 2008 תוכנית לשיפור בטיחות תחבורת הרכבות בארצות הברית.
חוקים שעברו בקונגרס והנשיא הטיל עליהם וטו
2006 Stem Cell Research Enhancement Act התרת ההגבלות על מחקרים בתאי גזע עובריים.
Stem Cell Research Enhancement Act of 2007 ניסיון נוסף להתרת ההגבלות על מחקרים בתאי גזע עובריים.
פרובינציית מדינת אורנג' החופשית הייתה אחת מארבע פרובינציות דרום אפריקה בין השנים 1910 ו-1994, תחת איחוד דרום אפריקה ורפובליקת דרום אפריקה.
לקראת שלהי שנות קיומה של הפרובינציה, הוקמו בתחומה שני בנטוסטנים: בופוטאצוואנה וקוואקווא.
כיום בשטחה של פרובינציית מדינת אורנג' החופשית מתקיימת הפרובינציה המודרנית המדינה החופשית.
מדינת א-סלאם , הידועה גם בתור "קוניטרה החדשה", היא עיירה סורית במזרח רמת הגולן, הממוקמת כ-50 ק"מ דרומית-מערבית לדמשק, 2 ק"מ דרומית-מערבית לח'אן ארנבה ו-3 ק"מ מזרחית לגבול עם ישראל.
מדינת אל-בעת' הוקמה ב-1986 כ-6.5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר המחוז קוניטרה, שהוחרבה וננטשה בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים ולא שוקמה מעולם.
העיירה, המשמשת כבירתו דה פקטו של מחוז קוניטרה, נקראת על שם מפלגת הבעת', ששלטה בסוריה עד דצמבר 2024.
לפי אומדן רשמי משנת 2010, עומד מספר התושבים במדינת אל-בעת' על כ-4,500. רבים מתושבי העיירה הם פליטים מיישובי רמת הגולן שנכבשו על ידי ישראל.
מדינת אל-בעת' ידועה בתמיכתה בשלטון מפלגת הבעת' של בשאר אל-אסד, ומאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה היא מהווה מעוז של הצבא הסורי ברמת הגולן.
במהלך הלחימה בין הצבא הסורי לבין המורדים באזור, זלג הירי מספר פעמים לשטח ישראל.
ישראל הגיבה לזליגות הללו בירי לעבר מטרות של הצבא הסורי במדינת אל-בעת' ובסביבותיה.
ב-7 בדצמבר 2024 השתלטו על המחוז מורדים סורים, כחלק ממלחמת האזרחים וממתקפת הפתע של המורדים.
צבא סוריה נסוג, ובהוראת הקבינט, צה"ל השתלט על העיר.
בעקבות נפילת משטר אל-אסד שינתה העיר את שמה למדינת א-סלאם (עיר השלום).
מדינת א-שמאל () היא עיר בקטר, בירת מחוז א-שמאל.
העיר ממוקמת מעל 100 קילומטרים צפונה מדוחה, בירת קטר, היא תוחמה בשנת 1988 והיא גובלת בעיר א-רווייס מצפון וממזרח.
משמעות השם "מדינת א-שמאל" בשפה הערבית הוא מילולית, "עיר הצפון".
במהלך רוב המאה ה-20 הכפרים אבו דחלוף וא-רווייס היו הגדולים ביותר על החוף הצפוני של המדינה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 המוקדמות, הממשלה הקטרית החלה לתכנן את התוכנית לכינון מדינת א-שמאל בין שני הכפרים הללו כדי שתשמש כמרכז אדמיניסטרטיבי לכל הצפון, כחלק מהמדיניות שלה לביזור רוב הסמכויות של דוחה הבירה.
במהלך שנות השבעים, נבנתה מערכת כבישים על מנת לחבר בין שלושת הכפרים.
כחלק מפרויקט דיור ציבורי, 50 בתים נבנו במדינת א-שמאל בשנת 1976. פיתוח רחב בעיר החל במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90 של המאה ה-20.
בקרבת בניין העירייה נמצא פארק מדינת א-שמאל.
אחד מהפארקים הגדולים בקטר בשטח של 56,000 מ"ר.
מספר אטרקציות בתוך הפארק כוללות מסעדה, בית קפה, שירותים ואזור משחק לילדים.
בפארק קיימים מינים מיוחדים של צמחייה מדברית.
מדינת א-שמאל ממוקמת במרחק של יותר ממאה קילומטרים צפונית מדוחה, 27 קילומטרים מא-זובארה, 24 קילומטרים מפוואירית, 76 קילומטרים מאל ח'ור ו-122 קילומטרים מאל וכרה.
מדיניות רפואת הפריון בישראל היא אופן היחס והטיפול הממלכתי בישראל בסוגיות של פוריות, אי-פוריות, וטיפולי פוריות בנשים וגברים.
רפואת פוריות מתייחסת לטיפולים והתערבויות הן בגברים והן בנשים במסגרת הרפואה הקונבנציונלית, הנובעים מהתפתחות ידע וטכנולוגיה אודות מין ורבייה.
זאת על מנת להתגבר על קשיים של יחידות וזוגות בהשגת הריון ולידה, ולהגדיל את סיכוי התעברות האישה ולידת ילוד בריא.
ההגדרה הקלינית בה משתמש ארגון הבריאות העולמי ל"אי-פוריות", היא כישלון בהשגת הריון ספונטני אחרי שנה או יותר של יחסי מין בקרב זוגות הטרוסקסואליים ללא שימוש באמצעי מניעה.
נושא הפריון וההולדה בישראל הוא בעל חשיבות חברתית ותרבותית גדולה.
ביטוי מובהק לכך היא העובדה כי ישראל היא המובילה בשיעור טיפולי הפוריות לנפש.
לרקע התרבותי, למסורת ולדת היהודית והמוסלמית כאחת השפעה ניכרת על יחס החברה הישראלית לנושא ההולדה ובאופן ישיר ליחס של מדינת ישראל כתומכת ומממנת טיפולי פריון.
על פי התפיסה היהודית, מצוות פריה ורבייה היא מצווה חשובה ומרכזית.
מעיקר דין תורה מתקיימת מצוות פריה ורבייה בהבאת שני ילדים - בן אחד ובת אחת, אך מדברי סופרים מצווה על כל אחד שלא יחדל מלפרות ולרבות כל זמן שיש בו כוח.
אמנם על פי ההלכה זוג שאינו יכול ללדת בגין בעיות רפואיות פטור ממצווה זו, אך בשל האתוס היהודי החזק להביא ילדים לעולם, זוגות ואף יחידים עושים מאמצים גדולים - בריאותיים, רפואיים וכלכליים, על מנת להביא ילדים לעולם.
ההלכה היהודית, בשונה מחלק מהדתות האחרות, מתירה שימוש בטכנולוגיות לקידום הפוריות, וזו מהווה סיבה נוספת שישראל שיאנית בשימוש בטכנולוגיות פריון.
בדומה, גם בחברות מוסלמיות נישואין משמעם הולדת ילדים כחובה דתית מחייבת.
לידת ילד אינה נחשבת רק לברכה, ונתפסת כמחזקת את קשר הנישואין וכמרחיבה את קהל המאמינים.
בית שבו לא נולדו ילדים נתפס בדת האסלאם כבית שלא שורה בו ברכת האל.
על אף שמדובר בהליכים רפואיים, לנושא הפריון וההולדה משמעות חברתית, משפטית ודתית רחבה, ומכאן שפעולות להרחבת חקיקה והטלת הגבלות על טיפולי פריון כפופות למשמעויות אלו.
טכנולוגיות פריון המוצעות בישראל במימון ציבורי מלא וחלקי
בישראל קיימים סוגים שונים של התערבויות כחלק ממתן שירותים רפואיים לטיפול בפריון בהיקף מימון ציבורי שונה המסווגים לשלושה סוגי טיפולים: שימור פריון, הגברת פריון ופעולות מלאכותיות.
כל אדם רשאי להקפיא את זרעו בבנק זרע לצורך שימור פוריות, כאשר יש חשש כי איכות הזרע עשויה להיפגע מסיבה כלשהי.
הפקדת הזרע בבנק הזרע ושמירתו כרוכים בתשלום, אך חולים אונקולוגים זכאים להשתתפות כספית של קופת החולים בעלות שמירת זרע בבנק זרע המוגבלת ל-5 שנים.
משרד הבריאות מאפשר לנשים לבצע הקפאת ביציות, על מנת לשמר את פוריותן באופן שבעתיד הן יופשרו ויופרו.
התהליך נועד לנשים שעקב סיבות רפואיות קיימת סכנה לפריונן, ולנשים בגילאי 30–41 שמעוניינות לשמר את פוריותן גם ללא סיבה רפואית.
הטיפולים ממומנים במסגרת סל הבריאות במקרים הבאים; ילדות, נערות ונשים שמתעתדות לקבל טיפול בכימותרפיה או בהקרנות שעלול לפגוע בפוריותן.
הוצאת חלק מרקמת השחלה והקפאתה לפני הטיפול הרפואי.
בדרך זו מאפשרים סיכוי לשמור רקמה המכילה זקיקים וביציות, על מנת שבעתיד ניתן יהיה להשתיל את הרקמה בחזרה למקומה, ובכך לאפשר את חידוש הפוריות.
נערות ונשים עד גיל 40 העומדות לפני טיפול רפואי שעשוי לפגוע בפוריותן, זכאיות להקפיא את שחלותיהן.
הליך זה כלול בסל הבריאות.
שמירת ביציות מופרות כתוצאה מהפריה חוץ גופית בטמפרטורה נמוכה לצורך הריון עתידי.
ניתן לשמור עוברים בהקפאה למשך 5 שנים ללא תשלום.