tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חתנו של הרב עובדיה יוסף.
צ'קוטאי נולד בקריית שמונה להורים ילידי איראן.
הוא למד בבית הספר היסודי בעיר קריית שמונה.
לאחר מכן למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה.
בגיל 18 החל ללמוד בישיבת הכותל.
צ'קוטאי שירת בצה"ל במסגרת ישיבת ההסדר והשתתף במלחמת יום הכיפורים כלוחם בחזית הצפון ובחזית הדרום, בשלב מאוחר יותר עבר הסבה מלוחם חי"ר, לחיל השריון.
בשנת תשל"ח (1978) נישא יעקב לרבקה יוסף, בתו של הרב עובדיה יוסף, לימים נציגת סיעת ש"ס בהסתדרות.
לזוג יש חמישה בנים ובת.
בשנת תשל"ו הוסמך הרב צ'קוטאי למוהל.
בשנת תשל"ט הוסמך צ'קוטאי לרבנות לאחר מעבר מבחני הרבנות הראשית.
בשנת תשמ"ג זכה בתעודת כושר לרב עיר.
בשנת תש"ם (1980) מונה הרב צ'קוטאי לכהן כרב בישיבת רעננה.
בשנים תשמ"א–תשמ"ז (1981–1987) היה הרב של משמר הגבול בגזרת יהודה ושומרון.
בסוף שנות התשעים מונה הרב צ'קוטאי לרב ההסתדרות.
הרב צ'קוטאי יזם את הקמת המקוה ובתי הכנסת ביישובים גבעת זאב ומבוא חורון והיה שותף פעיל להקמת בית הכנסת אחווה ורעות במכבים-רעות.
בשנת תשמ"ח (1988) מונה לכהן כרב היישוב החדש מכבים רעות.
בשנת 2003 כשאוחד היישוב יחד עם העיר מודיעין, החל לכהן גם כרב העיר מודיעין יחד עם הרב דוד לאו והרב אליהו אלחרר, כך שבמודיעין כיהנו שלושה רבני עיר במקביל.
מצב זה נמשך עד מינויו של הרב לאו לרב הראשי לישראל ביולי 2013. מאז הוא משמש במודיעין כרב שכונה, אחראי לנושאים שונים ברבנות מודיעין-מכבים-רעות ורב בית הכנסת "אחווה ורעות".
הרב צ'קוטאי יזם פעילויות לקידום זהות יהודית בבתי הספר ובקהילה, קידם את הקשר בין נוער דתי ונוער חילוני במועדון הנוער ברעות, יזם בית מדרש לגמלאים, יזם ימי עיון לחגים, הקים פרויקט בר מצווה, פעל בתחום רישום ייחוסין לתינוקות פונדקאות וחד הוריות, ויזם מפעלי צדקה למשפחות נזקקות, חולים, וקשישים.
צ'קוטאי הופיע מדי פעם בתוכנית שאלת רב בערוץ הראשון, ובערוצי תקשורת נוספים.
הרב צ'קוטאי מוכר כמומחה לענייני כשרות, נישואין, וכשרות ספרי תורה.
ספר צרור החיים : הלכות אבלות : הליכות מלכי בקדש / מתורתו ועל פי דרכו, פסיקותיו והנחיותיו של רבנו עובדיה יוסף, מודיעין-מכבים-רעות, מו"ל: יעקב צ'יקוטאי, תשע"ט.
השמיטה בגינות הנוי ובעציצים, מו"ל: מודיעין-מכבים-רעות-יעקב צ'יקוטאי, תשע"ה.
חוברות נוספות בנושא הוצאו גם בשנים תשס"ו, תשס"ח, תשנ"ג, תשמ"ו.
אביר יעקב : הוצאה במלאת מאה שנה לפטירתו של האדמו"ר ר' יעקב אבוחצירא זצ"ל : מיקראה לכתות ו'-ט' בבתיה"ס הממלכתיים דתיים / ליקטו, כתבו וערכו אלירם שלמה צ'קוטאי יעקב.
הוצאת בי"ס ממ"ד בר יוחאי, הרצליה, תשמ"א.
הליכות מלכי בקודש : חוברת דינים ומנהגים לבית הכנסת ולבית : על פי פסיקותיו והנהגותיו של הרה"ג עובדיה יוסף.
הוצאת רעות-עמותת בית הכנסת הספרדי אחווה ורעות, תשס"ז.
הרב יעקב יצחק פרידמן (נולד בי"ט בטבת ה'תרצ"ד, 6 בינואר 1934) הוא מייסדן של ישיבות ליטאיות רבות וראש ישיבת תושיה במושב תפרח ("ישיבת תפרח").
נולד לשלום ורחל לאה פרידמן, וחונך בהשקפת עולם דתית לאומית, למד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, בתקופה זו ריכז את פעילות סניף בני עקיבא בירושלים.
לאחר נישואיו אף כיהן בישיבת מרכז הרב במשך תקופה מסוימת כר"מ ופרש לאחר חילוקי דעות קשים עם ראש הישיבה, הרב צבי יהודה, בעיקר סביב המעמד שניתן בישיבה למיכאל צבי נהוראי באותה תקופה ודעות ליברליות בנושאי אקדמיה שהובעו בשיעוריו .
נישא ללאה בתו של רבי משה ברויער, ותקופה מסוימת לאחר הנישואין שינה את השקפת עולמו להשקפה חרדית.
ייסד והקים כמה ישיבות בישראל.
הגדולה והחשובה בהן היא ישיבת תפרח שבתחילה הייתה מעין ישיבת בת של ישיבת מרכז הרב.
כעבור שנים אחדות מהקמתה העמיד בראשה בפועל את הרב אביעזר פילץ, אך הוא עדיין ממשיך למסור בה שיעורים כלליים, שיחות וועדים.
חתנו הרב מתתיהו שוימר מכהן החל משנת תשנ"ט כר"מ בישיבה.
בענייני השקפה יש לו השפעה על תלמידי הישיבה, והוא מעביר שיחות רבות ו"ועדים" בהם הוא מלמד מספרות ההשקפה החרדית-ליטאית כמו "נפש החיים" וכדומה, ומאריך ברעיונות ובסיפורים נוספים.
בהשראתו מתאפיינת הישיבה בהקפדה רבה בענייני הלכה, באווירה של הסתפקות במועט ובהתמדה ושקיעות בלימוד התורה.
בראשות ישיבה נוספת בתפרח שהקים הרב פרידמן העמיד את אחד מתלמידיו הרב שמעון הלל.
הרב פרידמן היה מקורב אל הרב חיים גריינימן שגם היה נוסע ללמוד בעצמו בימות החול במושב תפרח, בתקופה הראשונה בחדר שהקצה לו הרב פרידמן מחדרי הישיבה, ולאחר מכן בדירה פרטית במושב.
בניו נישאו לבנותיהם של הרב יהודה בויאר והרב יחזקאל ברטלר מרבני חוג חזון איש, ושל הרב ישראל מאיר וייס ראש ישיבת נחלת הלויים, והרב אברהם שמואלביץ בנו של הרב חיים שמואלביץ.
דרכו היא להשיג את המימון, ראשי ישיבה ותלמידים, ולאחר שהישיבה עומדת על תילה, להמשיך ולייסד את הישיבה הבאה.
מסופר עליו כי לאדם שהתלונן אודותיו אצל הרב שך כי "יש בדרום משוגע שכל שבוע פותח ישיבה חדשה", הגיב הרב שך "לו היה גם בצפון משוגע כזה, המשיח היה כבר מגיע".
הרב פרידמן נוהג לפקוד מפעם לפעם את ישיבותיו ולמסור בהן שיחות וכמו כן היה מוסר בקביעות ועדים לקבוצות אברכים מתלמידיו בירושלים ובני ברק.
בין תלמידיו: הרב יעקב חיים סופר, ראש ישיבת "כף החיים", הרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר והרב פנחס אבוחצירא.
אשתו, לאה פרידמן, היא פרופסור אמריטה לסטטיסטיקה, באוניברסיטת בן-גוריון.
הם הורים לארבעה בנים ושתי בנות.
בנו הרב צבי הוא ראש כולל בזכרון יעקב ומורה הוראה בחוג חזון איש.
כמו כן, הוא בן דודו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ראש ישיבת 'מרכז הרב' והרב הראשי לישראל שאיתו היה בקשרים עמוקים.
רבי יעקב פרלוב (כ"א בחשוון ה'תרצ"א, 1930 – י"ג בניסן ה'תש"ף, 7 באפריל 2020) היה האדמו"ר מנובומינסק וראש ישיבה.
כיהן כנשיא אגודת ישראל באמריקה ויושב ראש מועצת גדולי התורה שלה.
נולד בארצות הברית לביילה רחמה בת האדמו"ר רבי יצחק זליג מורגנשטרן מקוצק-סוקולוב ולרב נחום מרדכי פרלוב, האדמו"ר מנובומינסק-ניו יורק.
נקרא על שם סב אביו רבי יעקב פרלוב (תר"ז, 1847 – תרס"ב, 1902) מייסד חסידות נובומינסק.
למד בישיבת רבי חיים ברלין והיה תלמידו הקרוב של הרב יצחק הוטנר.
במקביל השלים לימודים כלליים בברוקלין קולג'.
נישא ליהודית בתם של האדמו"ר רבי אברהם אייכנשטיין מזידיטשוב-שיקגו ורעייתו שארצא, בתו של רבי פנחס שלום רוטנברג מקוסון.
לאחר נישואיו למד בכולל גור אריה , בית המדרש גבוה דלייקווד.
לאחר מכן החל ללמד בישיבת בית המדרש לתורה ("Hebrew Theological College" ) בסקוקי, אילינוי.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 התמנה בידי הרב שמעון שוואב כראש ישיבה בישיבת "ישורון" בוושינגטון הייטס, מנהטן, ישיבה של קהל עדת ישורון, בראשה עמד 11 שנים.
לאחר פטירת אביו ב-1976 החל לכהן באדמו"רות במקומו, הוא הקים בית כנסת כמרכז לחסידות נובומינסק, וישיבה בשם "קול יהודה" בבורו פארק שבברוקלין, ניו יורק.
בהדרגה עזב את תפקידיו בישיבת הרב ברויאר ולימים התפטר והתמקד בעבודתו בישיבתו.
הרב פרלוב היה נשיא אגודת ישראל באמריקה ועמד בראש מועצת גדולי התורה של האגודה בארצות הברית.
חיבר את הספר "עדת יעקב" (ירושלים תשמ"ב-תשס"ח) על הש"ס.
אשתו יהודית נפטרה בתשנ"ח (1998).
הוא נישא בשנית, לאחותה, עטיל מרים.
נפטר בי"ג בניסן ה'תש"ף (אפריל 2020) ממגפת הקורונה.
לפי צוואתו, ממלאים שני בניו את מקומו בשווה: רבי יהושע השיל בבורו פארק, ורבי אלטר ישראל שמעון בלייקווד.
ביוני 1999, שנה אחרי שהתמנה לתפקידו כיו"ר אגודת ישראל באמריקה, כתב בביטאון אגו"י The Jewish Observer טור אודות מצע פיטסבורג השני של האיחוד ליהדות רפורמית, בו הוכרז על חתירה לשמירת מצוות רחבה יותר.
לאחר שציין כי גיוריהם והכרתם ביהדות העוברת דרך האב פסולים, כתב: "הזהו קולו של מעוז הכפירה?
לא, זהו קולם של יהודים התועים במדבר...
אנו המאמינים נטעה בפירוש רצון ההשגחה אם נתייחס לכך בציניות...
המצע הוא אמנם רק התחלה, אבל התחלה היסטורית." המאמר עורר תגובות שליליות בקהילה האורתודוקסית, אך הרב לא חזר בו.
אדם פרזיגר ראה בכך עדות לביטחונה הגובר של האורתודוקסיה האמריקנית ולכך שחדלה לראות בזרם האחר איום.
במאי 2014 הצהיר ש"לרפורמים ולקונסרבטיבים אין עתיד, כמעט ואין להם הווה" בנאום בכינוס רשמי של אגו"י בו נכחו גם ראש העיר ניו יורק ביל דה בלאזיו ופוליטיקאים נוספים.
את המסר העיקרי כיוון נגד "האורתודוקסיה הפתוחה", אותה גינה כתנועת הכפירה החדשה של העידן, וקרא לזרם המרכזי של האורתודוקסיה המודרנית לחבור לחרדים במלחמה בה.
הרב פרלוב הרבה לדבר נגד נורמות של העלמת מס ואי ציות לחוק בקרב הקהילה החרדית בארצות הברית.
יעקב טימופביץ' צ'רביצ'נקו (; 12 באוקטובר 1894 - 4 ביולי 1976) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
צ'רביצ'נבקו נולד ב-12 באוקטובר 1894 למשפחת איכרים במחוז רוסטוב.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולחם בשורותיו בחזית המזרחית.
עד מהפכת אוקטובר ב-1917, כבר היה מש"ק בכיר.
ב-1918 התגייס לצבא האדום, וארגן קבוצות פרטיזנים אשר לחמו כנגד הצבא הלבן.
ב-1919 הצטרף למפלגה הבולשביקית ולחם במלחמת האזרחים ברוסיה כחלק מארמיית הפרשים הראשונה.
ב-1924 למד בבית הספר הגבוה לפרשים של הצבא האדום.
באוגוסט 1927 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-91, ובנובמבר 1930 הועבר לרגימנט הפרשים ה-76. עד 1933 הספיק גם לפקד על רגימנט הפרשים ה-63. ב-1935 סיים את הלימודים באקדמיה הצבאית פרונזה, ובאפריל 1936 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפרשים ה-31. ביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה.
ב-17 בפברואר 1938 הוענקה לו דרגת פודפולקובניק, וב-8 במרץ של אותה שנה הוא מונה למפקד קורפוס הפרשים השלישי.
ב-3 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת פולקובניק, וב-4 בנובמבר 1939 לדרגת גנרל מיור.
באפריל 1940 מונה למפקד קבוצת הפרשים הממונעת קייב, ב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לייטננט מיור, וב-11 ביולי מונה למפקד המחוז הצבאי אודסה.
ב-22 בפברואר 1941 הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק.
עם פתיחת הפלישה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, מונה צ'רביצ'נקו למפקד הארמייה התשיעית אשר פעלה כחלק מהחזית הדרומית בפיקודו של איוואן טיולנב.
ב-29 בספטמבר של אותה שנה הועבר לפקד על הארמייה השנייה, וב-4 באוקטובר הועבר לפקד על החזית הדרומית.
עקב ההצלחות הגרמניות, החזית הייתה במצב של נסיגה, וחלק מיחידותיה נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול.
אומנם כבר ב-28 בנובמבר העיר שוחררה מהגרמנים, וזה היה אחד הניצחונות היחידים של הצבא האדום במהלך אותה שנה.
ב-30 בנובמבר פרסם הפראבדה תמונה של צ'רביצ'נבקו לצד נאום של סטלין על מגיני רוסטוב.
ב-2 בדצמבר נסוגו הגרמנים חזרה לנהר המיוס.
ב-24 בדצמבר מונה צ'רביצ'נקו למפקד חזית בריאנסק, והשתתף עמה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה.
באפריל 1942 מונה צ'רביצ'נקו לסגן מפקד חזית קרים, ומאוחר יותר שימש באותו תפקיד בחזית צפון הקווקז.
במהלך יולי של אותה שנה, שימש במשך ארבעה ימים כמפקד הארמייה ה-51, וב-4 בספטמבר מונה למפקד קבוצת כוחות הים השחור, תפקיד אשר במסגרתו היה אחראי בין היתר על בסיסי צי הים השחור.
ב-6 ביוני 1946 מונה למפקד הקורפוס ה-79, ושנתיים לאחר מכן מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי "טאבריה".
יעקב פרץ (נולד ב-7 בדצמבר 1960) הוא ראש עיריית קריית אתא.
יעקב פרץ נולד וגדל בקריית אתא.
שירת בחיל שריון שימש כחבר דירקטוריון מפעל הפיס; וסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי.
הוא מכהן בתפקידו משנת 1996, לאחר שהחליף את דוד ראם שנבחר לשמש כחבר כנסת.
במקביל לתפקיד ראש העיר, שימש משנת 1996 כיו"ר חברת המשקם.
פרץ התמודד בבחירות לעיריית קריית אתא מטעם מפלגתו הליכוד.
בבחירות לראשות העיר ב-1998 זכה ברוב של 76%, בבחירת בשנת 2003 נבחר ברוב של 57% בסיבוב הראשון וניצח את ראש העיר הקודם דוד ראם.
בשנת 2008 ניצח שוב בבחירות את דוד ראם, ברוב של 55%, ובבחירות בשנת 2013 נבחר ברוב של 87%.
בשנת 2014 התמודד לתפקיד יושב ראש מרכז השלטון המקומי, אך לאחר פניות של גורמים בליכוד שביקשו להציב מועמד אחד מן הליכוד, הוא הסיר את מועמדותו יום לפני מועד הבחירות.
בבחירות 2024, נבחר לכהונה נוספת לאחר שהתמודד מול הילה שלם וקיבל מעל 63% מהקולות.
ב-2008 עלה חשד לעשיית שימוש פסול בעובדי העירייה ובנכסיה לטובת קמפיין הבחירות של פרץ לראשות העיר.
בפרשה זו לא מצאה המשטרה תשתית ראייתית מספקת נגד ראש העיר.
ב-2009 המליצה המשטרה להעמיד את יעקב פרץ לדין באשמת שוחד, מרמה והפרת אמונים.
גם פרשה זו נסגרה בשל היעדר ראיות.
בנובמבר 2019 נעצר במסגרת חקירה של פרשת שחיתות שבה עלו חשדות לקבלת שוחד, קשירת קשר לביצוע פשע, הפרת אמונים, הלבנת הון ועבירות נוספות.
באוגוסט 2020 הודיעה המשטרה שלא התגבשה תשתית ראייתית מספקת להוכחת החשדות שנחקרו נגדו.
לפרץ תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
הוא נשוי לעפרה, שהייתה מלכת היופי של הקריות וסגנית מלכת החן בשנת 1986. השניים הורים לחמישה.
רבי יעקב פראג'י (נודע בכינויו מהרי"ף.
עסק בהלכה ובקבלה, והיה בקי גם בדקדוק ובחכמות חיצוניות כמו חכמת התכונה.
רבי יעקב פראג'י נולד במצרים בשנת ה'ת"כ (1660) בקירוב.
כבר בצעירותו נחשב לאחד מחכמיה החשובים של אלכסנדריה, בהמשך נעשה לאב"ד בעיר ולראש הישיבה בה.
היה בקשר טוב עם רבי אברהם הלוי, שלימים היה לרבה של מצרים כולה, וכמה משאלותיו לרבי אברהם נכנסו לספרו גינת ורדים.
גם רבי יעקב מזכיר בספרו שו"ת מהרי"ף את רבי אברהם הלוי.
רבי יעקב היה גם בקשרי חברות עם רבי יוסף הלוי נזיר, מחבר הספר 'מטה יוסף', שהיה חברו של הפרי חדש בירושלים, ובהמשך ירד למצרים, שם היה חבר בבית הדין של רבי אברהם הלוי.
כן היה גם בקשרי מכתבים עם רבנים מארצות נוספות.
עסק גם בתורת הנסתר, והיה בקי גם בחכמת הדקדוק, התכונה, וחכמות חיצוניות נוספות.
רבי יעקב נפטר במצרים בשנת ה'ת"צ (1730) בקירוב.
על פי ספר שם הגדולים של החיד"א, תלמידו של רבי יעקב היה רבי שמואל לניאדו שהיה בנו של רבי לוי לניאדו, המגיה של הספר 'כלי פז' שחיברו רבי שמואל לניאדו.
רבי יעקב פראג'י חיבר שו"ת בן 99 סימנים, שנקרא שו"ת מהרי"ף.
השו"ת יצא לאור על ידי הרב אליהו חזן באלכסנדריה בשנת התרס"א.
בהקדמתו לספר כותב המו"ל שהרב פראג'י חיבר שני כרכים של השו"ת, וכך גם מעיד החיד"א בספרו שם הגדולים ומעיד גם שראה את אחד מהם בכתב יד.
בפועל רק אחד הכרכים הגיע לידיו של הרב חזן, ואותו הוא הוציא לאור.
אך בשנת תשע"ג יצא החלק השני על ידי הוצאת טוב מצרים
אחת התשובות המפורסמות בספרו היא תשובה מ"ז, שנכתבה כתגובה לתשובתו של רבי אברהם הלוי חברו, שכתבה כתגובה ל'קונטרס' שחיבר המהרי"ף בעניין בין השמשות, בו מסיק המחבר שיש לחשוש לשיטתו של רבנו תם בסוגיית צאת הכוכבים.
בתשובה מ"ז כותב המהרי"ף שפסקו זה הוא בניגוד לנוהג במצרים באותה העת שלא לחוש לר"ת.
המחבר אף מעיד שמחמת חוזק המנהג, אפילו רעייתו אינה שומעת לו להמתין מלהוציא את השבת לאחר צאת הכוכבים לשיטת רבנו תם.
הוא גם מזכיר שם שמשמיים נגלו אליו בחלום והורו לו לפרסם את שיטתו של רבנו תם, ובכך יביא לקירוב הגאולה:
יעקב בן עמנואל פרובינצאלי (בלועזית: Bonet de Lattes).
היה אסטרולוג, רופא ואסטרונום בחצר האפיפיור.
פעל בצרפת ואיטליה בסוף המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16. נודע בעיקר בשל המצאתו של כלי מדידה אסטרונומי (astronomical ring-dial), המאפשר באמצעות מדידת מיקומם של השמש והכוכבים לקבוע את השעה המדויקת, אף בשעות הלילה.
אין לבלבל בינו, לבין רבי יעקב בן דוד פרוונצלי, המופיע כנותן 'הסכמה' בפתחו של ספר הלכתי (ספר האגור) בדפוס שונצינו.
נולד בפרובאנס למשפחה יהודית שמוצאה ביישוב לאטס הסמוכה למונפלייה.
לאחר סיפוח פרובאנס למלכות צרפת וגירוש יהודי פרובאנס (בשנים 1498–1501), התיישב בקרפנטרץ בדרום-מזרחה של צרפת.
משם עקר לרומא, שם הפך לרופא ואסטרונום-החצר של האפיפיורים אלכסנדר השישי ולאו העשירי.
במקביל שימש יעקב פרובינציאלי רבה של קהילה יהודית במה שיהפוך כמה עשורים לאחר מכן (בשנת 1555) לגטו היהודי של רומא, קשריו הפוליטיים סייעו רבות לרווחתה של הקהילה.
גם ההומניסט וההבראיסט הנוצרי הידוע יהנס רויכלין נעזר בקשריו הפוליטיים של יעקב פרובינציאלי וכתב לו (בעברית) מכתב המבקש ממנו לנצל את קשריו בחצר האפיפיור על מנת לסייע נגד הדומיניקנים של קלן המבקשים למנוע את הדפסת חיבורו (רויכלין עצמו למד עברית מפיו של רופא הקיסר, יעקב בן יחיאל לואנס).
ביתו של רבי יעקב פרובינציאלי שימש כבית הכנסת בקומתו העליונה.
אשתו רגינה הייתה בתו של הרופא היהודי במרסיי, קומפרט משה (Comprat Mossé) מהיישוב AIX.
נולדו להם שני בנים: יוסף ועמנואל.
אחד מבניו של פרובינציאלי מתואר כעוסק בבית הכנסת הביתי של אביו בלימוד פילוסופיה.
שני הבנים המשיכו אף הם לעבוד בשירותו של האפיפיור ברומא.
בשנת 2017 פרסמה (בצרפתית) דניאל ינקו-אגו מן הארכיונים תכתובות בין בני הזוג רבי יעקב ואשתו רגינה, בזמן שהוא היה ברומא והיא עוד שהתה בצרפת.
החיבור הזה צורף כנספח לספר הבא משנת 1493 שהופיע ברומא: Calculatio Composta in Rima de Juliano de Dati, והוקדש לכבודו של האפיפיור אלכסנדר השישי.
בסוף החיבור מתנצל רבי יעקב פרובינציאלי על הלטינית הגרועה שלו, ומסביר כי הוא יהודי.
חיבור זה שב ונדפס (ביחד עם פירושו של מלומד אחר לספר גאומטריה מאת אוקלידס) בפריז בשנת 1500. לאחר מכן זכה החיבור למהדורות דפוס נוספות ותכופות: בשנים 1507, 1521, 1534 ולאחריהן שוב, הפעם בעיר מרבורג בשנים 1537 ו-1557.
חיבור אחר של רבי יעקב הוא בעל עניין דתי ויהודי, הגם שיצא לאור ברומא (1498), פורסם בלטינית (גרועה) והוקדש לקרדינל ואלנטיניאני ולקרדינל דה בורג'ה (העתיד להפוך לאפיפיור אלכסנדר השישי): היצירה נקראת Prognosticum ועיקרה תחזית אסטרולוגית ולפיה בשנת 1505 יבוא המשיח.
דיון וסקירה עברית של היצירה הזו מופיעים ב"מגן אברהם" (ויכוח הדת), ספרו של אברהם פריצול.
יעקב רודריגה פרייר היה מלומד ופוליטיקאי יהודי יליד ספרד, שפעל בצרפת כמתורגמן ממניחי היסודות לשפת הסימנים.
נולד בברלנגה, ספרד, בשם פרנסיסקו אנטוניו רודריגז, כבן למשפחת אנוסים פורטוגלים.
ב-1741 עבר יחד עם אמו ואחיו לבורדו, שם חזרו ליהדות, והוא עבר ברית מילה ושינה שמו ליעקב.
פרייר, שהיה מתורגמן בשירות לואי החמישה עשר, מלך צרפת, יצר סימנים עבור ספרות ועבור סימני פיסוק לשפת הסימנים, ושילב אותם עם שפת הסימנים של חואן פבלו בונט.
ב-1759 התקבל כחבר בהחברה המלכותית של לונדון.
הצרפתים הביאו מטהיטי את אחד התושבים המקוריים, ופרייר למד ממנו את שפתם של בני טהיטי, ופרסם ב-1772 מילון, ששימש את לואי אנטואן דה בוגנויל.
הוא פעל בהתנדבות למען יהודי דרום צרפת, שמוצאם באנוסי ספרד ופורטוגל, והשיג עבורם את הזכות לשבת בצרפת.
נכדיו, אמיל פרייר ואיזאק פרייר היו בנקאים חשובים, מתחרים של משפחת רוטשילד.
נקבר בבית הקברות של יהודי פורטוגל בפריז שהיה שותף להקמתו.
לטענת הסופר האנטישמי אדואר דרימון משפחתו הוציאה את גופתו מהמקום בשנת 1878, שרידיו אכן הועברו בשלב כלשהו לחלקת המשפחה בבית הקברות של מונמארטר.
יעקב פרנקל היה פיזיקאי רוסי-סובייטי יהודי.
יעקב פרנקל נולד למשפחה יהודית ברוסטוב על דון.
בשנת 1912, עוד בהיותו תלמיד בית ספר הוא כתב מאמר על השדה המגנטי של כדור הארץ.
אברם יופה ראה את העבודה והוסיף לה הערות.
זו הייתה תחילתו של שיתוף פעולה בין הפיזיקאים שנמשך שנים רבות.
בשנת 1913 פרנקל החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
עם סיים לימודיו בשנת 1916-1917 החל בהכשרה למשרת הוראה ומחקר בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה.
בשנת 1920 התחתן עם שרה איסקובונה ונולדו להם שני בנים שהיו לפרופסורים לפיזיקה בעצמם.
משנת 1921 פרנקל היה עובד מכון לפיזיקה וטכנולוגיה.
החל משנת 1922 פרסם מדי שנה ספר חדש.
הוא כתב ספר לימוד ראשון בפיזיקה תאורטית בשפה הרוסית, ודורות של פיזיקאים רוסים התחנכו על ספריו.
בשנת 1929 הוא נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הסובייטית למדעים.
בשנת 1926 פרנקל כתב ספר על מחקריו בתחום פגמים בגבישים.
בשנים 1931 ו-1936 הוא פרסם תוצאות עבודתו בהקשר לאקסיטונים.
בשנת 1930 פרנקל נסע לאוניברסיטת מינסוטה ולימד שם במשך שנה.
בשנת 1938 הוא גילה את אפקט פול פרנקל שנקרא על שמו.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 לימד במכון למכניקה מדויקת ואופטיקה בלנינגרד ומונה לפרופסור בשנת 1947.
במשך שנים הוא סבל ממחלת לב ממנה נפטר בשנת 1952.
יעקב פרדמן (נולד ב-12 באוקטובר 1954) הוא סייף עבר בסגנון דקר, מאמן נבחרת בלארוס בסיף בסגנון דקר (1985–1990).
מאמן ראשי של מועדון סיף מכבי מעלות וחבר בצוות המאמנים של נבחרות ישראל בסיף.
פרדמן נולד וגדל פולאצק, בלארוס.
בעל תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטה פולאצק.
הוא התחיל את דרכו כסייף בשנת 1972, במהלך לימודיו באוניברסיטה.
בשנת 1980 הקים מועדון סיף בעיר הולדתו.
בשנת 1985 נבחר לאמן את נבחרת בלארוס בענף הדקר ושימש בתפקיד זה עד לעלייתו ארצה בשנת 1990.
עם עלייתו לארץ התגורר עם משפחתו בעכו, ושם עבד כמאמן סיף.
הוא אימן במשך כשלוש שנים במועדון הפועל עכו בניהולו של חיים חטואל.
בשנת 1993 עבר עם משפחתו להתגורר במעלות-תרשיחא.
הוא הקים חוג סיף עבור תלמידי בית הספר המקיף "אורט" מעלות שבו עבד כמורה לחינוך גופני.
לאחר כשנה, קיבל אולם ספורט סמוך לבית הספר "נתיב מאיר" לאימונים, שעד היום משמש את פעילותו של מועדון סיף מכבי מעלות.
נבחרת ישראל קבעה את ביתה המקצועי במועדון במעלות תרשיחא ומקפידה לקיים בה את מחנות האימון המרכזיים שלה בכל הגילים.
לצד נבחרת ישראל, נבחרות רוסיה ואסטוניה התארחו פעמיים במעלות תרשיחא וזכו לשיתוף פעולה מקצועי עם המועדון ועם פרדמן.
בין הסייפים שאימן: אנסטסיה פרדמן, אלונה קומרוב, דנה סטרלניקוב, ורה קנבסקי, אנה לונדון, ניקול טל ועוד.
נשוי ואב לשתי בנות, אנסטסיה פרדמן, אלינה פרדמן, אלופות ישראל בסיף.
יעקב פרוטזנוב היה במאי ותסריטאי ואחד האבות המייסדים של הקולנוע הרוסי והסובייטי.
אביו אלכסנדר פרוטזנוב, הגיעה ממשפחת סוחרים והיה אזרח כבוד של קייב.
אמו של יעקב אליזבטה פרוטזנובה (לבית וינוקורובה) הייתה מוסקובאית.
היא סיימה את מכון אליזבת לנשים אצילות.
אחיה מיכאיל וינוקורוב היה ידיד קרוב של משפחת אנשי התיאטרון סדובסקי והשפיע רבות על פרוטזנוב הצעיר .
בשנת 1900 סיים יעקב את לימודיו בקולג' המסחרי במוסקבה והחל לעבוד כסוחר, למרות שלא היה מרוצה מבחירת המקצוע שלו.
בשנת 1904 עזב את רוסיה ובילה מספר שנים בצרפת ובאיטליה.
לאחר שובו ב-1906 הצטרף פרוטזנוב לחברת הסרטים "גלוריה" במוסקבה כתסריטאי ועוזר במאי.
הוא גם פגש שם את אשתו לעתיד - פרידה קניקה, שהייתה במקרה אחות של אחד ממייסדי "גלוריה".
בשנת 1910 הפכה "גלוריה" לחלק ממפעל הקולנוע בראשות פול תימן ופרידריך ריינהרדט.
פרוטזנוב קיבל תפקיד של במאי, למרות שלפי זיכרונותיו הוא לקח חלק בעצם בכל תהליך צילום, כולל צילום, ניהול במה והנהלת חשבונות.
יצירותיו הבולטות ביותר באותה תקופה הן "שירו של הנביא אולג" המבוסס על שירו של אלכסנדר פושקין ו"יציאתו של הזקן" על ימיו האחרונים של לב טולסטוי.
ב-1914 הצטרף לאולפן הסרטים של ג'וזף נ.
ארמוליף, שם עבד עד להגירתו ב-1920.
בתקופה שבין 1911 ל-1920 פרוטזנוב כתב וביים כ-80 סרטים, כולל "מלכת העלים" (1916) ו-"האב סרגיוס" (1918), שזכו לשבחים כיצירות המופת שלו.
הוא היגר לאירופה ב-1920 בעקבות מלחמת האזרחים הרוסית יחד עם קבוצתו של ארמוליף, שם עבד באולפני קולנוע שונים בצרפת ובגרמניה.
הוא חזר לרוסיה ב-1923. בשנה שלאחר מכן הפיק את "איליטה" על פי הרומן של אלכסיי טולסטוי.
זה היה אחד מסרטי המדע הבדיוני הראשונים שתיארו טיסה בחלל וחברה חייזרית.
סרטו הבא "החייט מטורז'וק" יצא להצלחה רבה וביסס אותו כאחד מבמאי הקומדיה המובילים.
הוא גילה כישרונות רבים לקולנוע, כמו איגור אילינסקי, מיכאיל ז'רוב, אנטולי קטורוב, ורה מרצקאיה, יוליה סולנצבה.
אחד מבמאי האגדות הרוסים הפופולריים ביותר אלכסנדר רו התחיל גם כעוזרו של פרוטזנוב.
הסרט האחרון שזכה לשבחים היה גרסת מסך למחזהו של אלכסנדר אוסטרובסקי "ללא נדוניה" בשנת 1937.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה לטשקנט יחד עם עוד כמה מחבריו מתעשיית הקולנוע.
בערך באותו זמן בריאותו החלה להתדרדר.
בדרכו לטשקנט הוא לקה בהתקף לב.
הוא הצליח להפיק רק סרט אחד נוסף - "נסרדין בבוכרה" (1943) - המתרחש באוזבקיסטן.
את ימיו האחרונים הוא בילה בעבודה על העיבוד למחזה הקומדיה "זאבים וכבשים" של אלכסנדר אוסטרובסקי.
פרוטזנוב נפטר ב-8 באוגוסט 1945 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.
יעקב הירש פרים (בהונגרית: Frim Jakab; 1 במאי 1852, קרמנד – 23 באפריל 1919, בודפשט) היה מורה, מורה לחינוך מיוחד.
פרים היה הראשון בהונגריה שחשף את גורלם הקשה של נכי הנפש והקים עבורם מוסד חינוכי (ראקושפלוטה, 1875).
לשמו קשור הכנסת המושג "חינוך מיוחד" לספרות הפדגוגית ההונגרית.
יעקב הירש פרים נולד כבנם של פרנץ פרים ושל רוזליה קוֹהְן (כהן).
הוא המשיך את לימודיו בתיכון בעיר נג'קניז'ה.
כבר מגיל צעיר, מגיל 14, התעניין באנשים עם מוגבלות והחליט שהוא רוצה לעזור להם בעתיד.
הוא הפך למורה ולימד בוואראשדין, סנטפטרפה, בעיירת מולדתו קרמנד ובשארוואר.
הוא סיים את קורס המורים המשלים בקסג ולאחר מכן פנה למכללה להכשרת מורים לבית ספר תיכון בבודפשט.
הוא קיבל שם אכן תעודת הוראה לבית ספר תיכון.
בהמלצת ובתמיכת שניים ממוריו, שלח אותו במלגה שר התרבות החינוך והדתות אגושטון טרפורט למסע לימודי אירופי.
פרים למד שם את פעילות מוסדות הרפואה ב: צרפת, הולנד, גרמניה ורוסיה כדי ליצור מוסד רפואי דומה בהונגריה.
ב-1 בנובמבר 1875, פתח את בית החולים "מונקה" (Munka - שפירושו עבודה) בראקושפלוטה, (כיום חלק מבודפשט, כרובע 15) שהתבסס בחלקו על ניסיונו ומומחיותו.
ב-1896, עקב בעיות כלכליות מתמשכות, הוא הציע את בית החולים למדינה שקיבלה אותו לידיה, העבירה אותו לבודה, אך פרים נשאר מנהלו עד מותו.
אחיו אנטל פרים (1855–?) היה אף הוא פדגוג מיוחד והפעיל מוסד פרטי לחירשים (1885–1897).
בנוסף לעבודה החינוכית והמעשית, הוא ביצע עבודה מדעית ענפה.
פרים תמיד עקב אחר המחקר העדכני ביותר בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה, ובכך הצליח לעצב ולשכלל את המתודולוגיה של החינוך המיוחד.
פרים הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בעלה, איגנץ נויברגר, היה סוחר עצים.
בעלה גזה פוגאן (במקור פיליפ פיק) היה רוקח.
עוד כמועמד למורה, הוא הכיר פסיכולוגים אירופאים מפורסמים וראשי כמה מכונים אירופאים.
בסיוע הידע שלהם, הוא תיאר את רעיונותיו.
הוא כינה את נושא הטיפול, החינוך והתעסוקה של אנשים שננטשו על ידי כולם כשיתוף פעולה אנושי בסיסי וכחובת החברה.
פרים היה הראשון שהקים מוסד חינוכי לנכי נפש ב-1875 (מכונה היום מוגבלות שכלית התפתחותית).
הוא למד עבודה פדגוגית מיוחדת ברחבי אירופה.
לרוע המזל, המכון שלו שנקרא מונקה נאבק בבעיות כלכליות במשך שנים רבות, למרות הגביות והתרומות החברתיות.
הוא נתמך רק בעזרת קרנות התרומה והרכוש הפרטי שלו.
על אף כל אלה, המכון התפתח, האיכות והרמה הוכרו באמצעות התוצאות שהשיג.
משנת 1877 הוא הפך ל"מכון ההונגרי הראשון לטפשים, לחינוך ולטיפול", שם משונה במונחים של היום, אותו הקים על חשבונו.
המכון התפתח רבות, אך בשנת 1896, עקב קשיים כלכליים, נאלץ להציעו למדינה.
בפעילותו הניח פרים את היסודות לא רק לחינוך מתקן מוסדי של נכי נפש, אלא גם למוסדות סיעודיים.
העיתונות בת זמנו סיקרה את עבודתו של יעקב פרים, מכמה סיבות: חידוש המקרה, כמו גם הביקוש המוגבר לנושא.
פרים הכריז על קדימות החינוך, הפקיד את ניהול המכון בידי מורים וראה בחינוך הדתי את הכלי המרפא והחינוכי העיקרי.
בנוסף לעבודה חינוכית מעשית ביצע פרים גם עבודה מדעית ענפה.
בנוסף לחינוך ולטיפול בחולים, הוא עקב כל הזמן אחר התוצאות והמחקרים העדכניים ביותר בפסיכיאטריה ובפסיכולוגיה והצליח לעצב בעזרת אלו את מתודולוגיית הפדגוגיה המיוחדת שלו.
בשנת 1884 הכניס יעקב פרים את המושג פדגוגיה מיוחדת, כלומר חינוך מיוחד, לספרות הפדגוגית ההונגרית.
לפי החלוקה שלו, יש שלוש דרגות של קהות ילדותית:
רפה נפש שיכולים להיות כשירים בחברה
עם זאת, המושגים שבהם השתמש לא הובהרו כראוי.
הוא קרא לטיפשות מחלת נפש והצהיר כי אי-שפיות, שהיא גם מחלת נפש, אינה זהה לטיפשות.
הוא גם לא הגדיר כראוי את מטרת החינוך המרפא שלו.
פרים ראה במוזיקה את אחד הכלים החינוכיים החשובים ביותר, כמו גם את פיתוח הזיכרון על ידי חזרה על סיפורים שוב ושוב.
הוא הפנה את תשומת לב המורים ליחס אוהב ולרמה גבוהה של סבלנות:
בלימודים, לאחר הוראת הכנה, הוא העדיף חינוך בהתבוננות.
הוא הבין שחשוב להכיר גם את הנתונים הקודמים ואת אירועי חייו של הילד וכך גילה בעצם את קודמו של מה שנקרא היום גיליון תולדות החולה.
הוא לא הכין תוכנית לימודים או לוח לימודים, הוא רשם את העקרונות והשיטות שלו בקווים כלליים.
פרים חקר את המקצועות שבהם יכלו תלמידיו לפעול עצמאית.
לדבריו, היה צריך ללמד מקצוע מועיל למוגבלים שכלית, כדי לסייע להם להשתלב בחיים.
לדבריו, בסיס החינוך הוא להרגיל לציות, לסדר ולחיי חברה.
הוא ועמיתיו תכננו להחזיר את פגועי הנפש לחיים הרגילים, בעזרת החברה כולה, למצוא להם מקום המתאים ליכולותיהם ולהסב את תשומת לב הציבור לגורלם העגום של מטופליהם וליצור את שיתוף הפעולה האפשרי הרחב ביותר.
טיפשות ומוסדות טיפשים, תוך התייחסות מיוחדת לטיפשים של הונגריה (בודפשט, 1884)
חוברת בודפשט של טיפשים וחלשי נפש (בודפשט, 1898)
בשנת 1876 העניקה לו אוניברסיטת פילדלפיה את התואר דוקטור למדעי הפסיכולוגיה
בשנת 1879 הוענקה לו מדליית זהב בפריז.
הרבה מאוחר יותר, הוא זכה להכרה גם בהונגריה.
כמה מוסדות נקראים על שמו בהונגריה, למשל:
בית הספר היסודי יעקב פרים – בית הספר המקצועי לפיתוח מיומנויות ומכללה ב-Tiszalök
בית הספר היסודי "יעקב פרים" בסומבטהיי
ברובע 13 בבודפשט מעון יום יעקב פרים, שהוקם ב-1991
בית אבות יעקב פרים ב-Vácegres
לאורך כל חייו שאף ג'קב פרים לבסס את יסודות הפדגוגיה הרפואית ההונגרית.
הוא לא היה מורה בעל הכשרה מקצועית לחינוך מיוחד, אך עבודתו, מפעל חייו ואנושיותו תרמו רבות לשיפור המצב ואיכות מחלות הנפש הביתיות והפדגוגיה המיוחדת.
רבי יעקב פרלוב (ה'תר"ג – כ"ג באדר א' ה'תרס"ב, 1902) היה אדמו"ר בסטרשלה ובערים נוספות ברוסיה הלבנה, ואחר כך היגר לפולין והקים בה את חסידות נובומינסק.
בחצרו שילב מאפיינים מבית קרלין, לעכוויטש, וקוידנוב, בסגנון שונה מהסגנון שהיה נהוג בפולין.
דברי תורתו נאמרו בנוסח דומה לדרך חסידות חב"ד.
הקים בנובומינסק את הישיבה החסידית הראשונה בפולין.
נולד לרבי שמעון קצנלבוגן מזוויחוסט, בנו של רבי פנחס מאוסטילה (בן רבי יוסף מאוסטילה בנו של רבי מרדכי מנשכיז), ולדבורה בת רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב (נכדם של רבי מרדכי מלעכוויטש, רבי אשר מסטולין ורבי שלמה מקרלין).
אביו נפטר בצעירותו והוא גדל אצל סבו מקוידנוב, ואף שינה את שם משפחתו למשפחת סבו - פרלוב.
בשנת ה'תרכ"ב (1862) נשא את חוה בת רבי לייבוש ליברזון מפרוסקורוב.
לאחר פטירת סבו רבי שלמה חיים באו אליו רבים מחסידי סבו, עד שקיומה של חצר בנו ויורשו רבי ברוך מרדכי מקוידנוב היה בסכנה כלכלית.
בעקבות זאת התבקש רבי יעקב מבני המשפחה לעקור למקום מרוחק, ובשנת ה'תרכ"ה עבר לגור בסטרשלה הסמוכה לשקלוב.
דברי תורתו חרגו במעט מדרך בית אבותיו: חצרות לכוביץ', נסכיז וקוידנוב, והייתה בהם נטייה לדרך חב"ד.
בין חסידיו נמנו גם חסידים בני החצר החב"דית ושרידים מחסידי רבי אהרן מסטרשלה.
באותה שנה (ה'תרכ"ה) ערך מסע בפולין במהלכו ביקר בוורשה שם עורר רושם רב, ובה נפגש עם רבי יצחק מאיר אלתר, האדמו"ר מגור, שהתפעל ממנו.
במסע זה ביקר את דודו-זקנו רבי יצחק מנשכיז (בנו של רבי מרדכי מנשכיז וממלא מקומו באדמו"רות) שיעץ לו לעקור לפולין על מנת לזכות לבנים זכרים.
הוא החליף מספר מקומות מגורים בשנותיו הראשונות באדמו"רות: בתחילה ברוסיה הלבנה, ותקופה מסוימת התגורר בעיירה חנצ'שט הסמוכה לקישינב.
לבסוף, בשנת ה'תרל"ג (1873), עקר לפולין יחד עם אמו ואחיו רבי ישראל אהרן והתיישב בנובומינסק הסמוכה לוורשה, בה נולדו לו שלושה בנים ובת נוספת.
רבי יעקב נודע לתלמיד חכם והוערך על ידי רבנים כמו רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ואדמו"רים כמו רבי יחיאל מאיר מגוסטינין.
ששה סדרי משנה היו שגורים על לשונו בעל פה, והוא היה חוזר בכל יום על 21 פרקי משניות.
דמותו והתנהגותו בדרכם של אדמו"רי קרלין ולכוביץ' עוררה סקרנות בפולין (חסידיו כונו "פולישע קרלינערס'"), תפילותיו הנלהבות ומאמריו הארוכים שהכילו הרבה מתורת הקבלה עשו להם שם ומשכו רבים לחצרו.
במאמרי החסידות שלו הרבה לשוחח אודות הגאולה.
בשנת ה'תרנ"ו הקים ישיבה בעירו נובומינסק, שהייתה הישיבה החסידית הראשונה בפולין.
אחד מחסידיו - עשיר מוורשה בשם שלמה פולמן - הקים עבור הישיבה בניין מפואר עם פנימייה בעלות של 23,000 רובל.
הישיבה התקיימה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמדו בה כ-200 תלמידים.
נפטר במוצאי שבת פרשת כי תשא כ"ג אדר א' ה'תרס"ב, ונקבר בנובומינסק.
שופרא דיעקב - ניו יורק תשכ"ד.
הודפס על ידי נכדו רבי נחום מרדכי פרלוב.
רבי מרדכי מסלחוב - נשא בזיווג ראשון את בת דודו רבי לוי יצחק מסטפין, ובזיווג שני את בת רבי משולם זושא אוירבך.
נפטר כ"ח בכסלו תרנ"ז בברדיטשוב.
רבי יהושע השיל פאדווה - רבה של בולחוב (תר"ד-תרס"ד).
רבי ישראל אהרן פדובה מאופוטשנה - אשתו היא בתו של רבי ירחמיאל יהודה מאיר מפשיסחה ונכדת רבי יעקב דוד קאליש מאמשינוב.
אחרי פטירת חותנו כיהן כאדמו"ר בפשיסחה ובאופוטשנה.
נפטר מפציעותיו בפוגרומים בשנת ה'תרע"ה (1914).
בתו גיטל (גיטלה) - נולדה בסביבות ה'תרכ"ב.
נישאה לרבי דוד משה בן רבי אהרן מקוידנוב.
רבי דוד שימש כרב בסלווטיצ'ה, נפטר בצעירותו.
בנו רבי אלתר ישראל שמעון פרלוב - ממלא מקומו בנובומינסק.
בתו רבקה רייזל - נישאה לרבי משה מרדכי העשל בן רבי אברהם יהושע העשיל ממז'יבוז', שהתמנה על ידי חותנו לאדמו"ר בשנת תר"ס.
רמ"מ העשל כיהן באדמו"רות תחילה בפלצוביזנה (אזור בפרוור הוורשאי פראגה ), לאחר מכן עבר לוורשה, ובה נודע כאדמו"ר ממז'יבוז'-ורשה.
רמ"מ העשל נפטר בכ"ז בחשוון ה'תרע"ז, בגיל 44
בנם אברהם יהושע השל - מההוגים הבולטים של התנועה הקונסרבטיבית.
בתם שרה ברכה - נישאה לרבי אברהם יהושע השיל מקופיטשניץ.
בנו רבי יהודה אריה מוולדובה - רב ואדמו"ר בוולודבה.
היגר לארצות הברית והקים את חצרו בווילאמסבורג.
בנו רבי שלמה חיים מבולחוב - נישא לבתו של דודו רבי יהושע העשיל מבולחוב, שממנו ירש את מקומו כרב ואדמו"ר בבולחוב.
נספה בשואה בשנת ה'תש"ג (חתנו רבי דוד משה מגוואדז'יץ).
הרב יעקב פריימן (נכתב גם פריימאן או פריימאנן; כ"ב בתשרי ה'תרכ"ז, 1 באוקטובר 1866 – י"ט בטבת ה'תרצ"ח, 23 בדצמבר 1937) היה רב וחוקר תורני איש חכמת ישראל.
כיהן כמרא דאתרא ואב"ד בהלישוי, פוזנא וברלין, ועסק בחקר ספרות ההלכה בתקופת הראשונים.
לימד בבית המדרש לרבנים בברלין, והיה חבר בחברת מקיצי נרדמים.
התפרסם בשל מהדורותיו ללקט יושר, סידור רש"י, ספר המחכים, ועוד, ובמבואות שכתב לספרים אלה.
נולד בקרקוב, לר' אברהם חיים פריימאן, רב בית הכנסת הרמ"א בעיר.
בילדותו למד אצל רבה של העיר, רבי שמעון סופר, ולאחר מכן נסע להונגריה ולמד בישיבה של רבי אברהם יהודה שוורץ, מתלמידי החתם סופר.
בשנת ה'תרל"ה (1875) התייתם מאמו, ובשנת ה'תרמ"ב (1882) נפטר גם אביו, הוא עבר להתגורר בבית דודו הרב ישראל מאיר פריימן באוסטרוב וללמוד מפיו.
עם סיום לימודיו התיכוניים נסע לברלין ולמד בבית המדרש לרבנים בברלין, ובמקביל למד שפות שמיות באוניברסיטת ברלין.
את לימודי הדוקטור עשה באוניברסיטת טיבינגן (1890), ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בפירוש סורי לספר דניאל.
לאחר שהשלים את לימודיו קבל משרת רבנות בקוניץ שבמורביה.
בל' בשבט ה'תרנ"א (1891) נשא לאישה באוסטרוב את בת דודו רגינה (רעכל) פריימן, ולאחר מכן נסע לקוניץ.
לאחר שנים ספורות התמנה בשנת ה'תרנ"ד לאב"ד בהלישוי, וכיהן שם כעשרים שנה, עד ה'תרע"ד.
בעת הפרעות שפרצו ביהדות צ'כיה ב-1899, נודע לו שהפורעים מחפשים להורגו, והוא נמלט לברסלאו.
בקיץ ה'תרע"ד התמנה לרבה של פוזנא.
זמן קצר לאחר הגעתו פרצה מלחמת העולם הראשונה, שבסיומה עברה פוזנא משלטון הקיסרות הגרמנית לפולין.
בתקופה זו כיהן בוועד הלאומי ליהודי פוזנא, ודאג להשבת נכסיהם של היהודים שנפגעו במעבר למשטר החדש.
כשהוחלט בקהילת יהודי ברלין למנות מרא דאתרא (לאחר שמאז רבי צבי הירש לוין לא מונה רב רשמי בעיר), הוזמן לכהן כרבה של ברלין.
נפטר בעיירה שפינדלרמיהלה בצ'כוסלובקיה על גבול גרמניה, בעת נסיעה לביקור משפחתי.
נקבר בבית הקברות היהודי בהלישוי, עיר רבנותו לשעבר.
נשא לאישה את רגינה (רעכל) בת דודו הרב ישראל מאיר פריימן, ונכדת רבי יעקב אטלינגר (ה"ערוך לנר").
גיסו ובן דודו היה הביבליוגרף אהרן פריימן.
בנו, אברהם חיים פריימן היה חוקר המשפט העברי, ונהרג בשיירת הדסה במלחמת העצמאות.
נכדו, בן בנו ישראל מאיר, היה הרב חיים פריימן, רב בבני ברק ומהדיר התוספתא.
יעקב פרנס (בפולנית: Jakub Karol Parnas 16 בינואר 1884, טרנופול - 29 בינואר 1949, מוסקבה) היה כימאי פולני-סובייטי ממוצא יהודי.
יעקב פרנס נולד בשנת 1884 בטרנופול (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
בשנת 1904 הוא סיים לימודים ב והמשיך ללימודי תואר שלישי.
את העבודה הוא סיים בשנת 1907 בציריך.
בשנת 1913 הוא עבד באוניברסיטת שטרסבורג.
בשנת 1918 פרנס הגיע לפולין והחל ללמד באוניברסיטת ורשה.
בשנת 1920 פרנס הקים מכון לכימיה רפואית באוניברסיטת לבוב (אז בשטח פולין).
על הישגיו בתחום הוא התקבל לאקדמיה לאופולדינה וקודם לדגת פרופסור באוניברסיטה.
בשנת 1939 בעקבות פלישת ברית המועצות לפולין לביב עברה לשטח של ברית המועצות.
פרנס היה יכול לעזוב אך החליט להמשיך ולנהל את המכון אותו הקים.
כאשר הנאצים פלשו לברית המועצות פרנס הצליח להימלט לחלקים פנימיים של ברית המועצות.
בהיותו בברית המועצות פרנס נפגש עם יוסיף סטלין וקיבל ממנו אישור להקמת מעבדה במוסקבה.
הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות בשנת 1942. הרצאותיו משכו קהל רב.
בשנת 1947 הוא כבר היה חולה סוכרת וביקש לשחרר אותו מתפקידיו.
בקשתו אושרה וב-28 במאי 1948 הוא פרש לגמלאות.
בסוף ינואר 1949 פרנס נעצר כחלק של פרשת הוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
הוא נפטר כבר במהלך החקירה הראשונה ב-29 בינואר 1949.
בנו של פרנס לחם בצבא אנדרס, עבד כרופא ונפטר בפולין בשנת 1995.
לזכרו של יעקב פרנס איגוד ביוכימאים של פולין ואיגוד ביוכימאים של אוקראינה מארגנים פעם בשנתיים ועידה מדעית.
הוועידה ה-9 נערכה בשנת 2013 בירושלים.
הרב יעקב פרץ (כ"ד באלול ה'תרצ"ו, 11 בספטמבר 1936 – ט"ז באב ה'תשפ"ד, 20 באוגוסט 2024) היה פוסק הלכה, רבה של שכונת נוה יעקב, וראש ישיבת 'מדרש ספרדי' וראש הכולל 'היכל פנחס' בירושלים.
נולד במרקש שבמרוקו לאביו הרב יוסף פרץ ולאימו תמר לבית חרוש.
כינוי המשפחה המקורי הוא 'פרץ בן ברהום'.
למד תקופה קצרה אצל רבי שלמה דהן (המכונה: ל'חכם דהן).
סביב שנת ה'תש"י, עלה לארץ ישראל, ולמד בישיבת פוניבז' במשך 12 שנים.
לאחר מכן המשיך ללמוד תקופה מסוימת בכולל חזון איש.
נשא את שמחה לבית משפחת כהן.
בשנת תשט"ז, נסמך להוראה על ידי הרב אליהו ראם.
נשלח לארגנטינה לכהן כרב קהילה שם, והקים שם ישיבה.
בהמשך, שימש כר"מ בישיבת בית שמואל בירושלים.
כיהן כרב שכונת נוה יעקב בירושלים.
בהמשך כיהן כראש ישיבת 'מדרש ספרדי' בעיר העתיקה, שנועד להכשיר רבנים לרבני קהילות בחו"ל.
נחשב לעצמאי בדרכו ההלכתית, והדגיש בדרכו את ערך האמת.
נפטר בירושלים בט"ז אב ה'תשפ"ד ונקבר בבית הקברות הר המנוחות.
אין חובה לאכול בשר חלק.
יש לחגוג את יום העצמאות, ולומר הלל (בלי ברכה), וכן נהג בעצמו.
אם אכל מאכל פרווה שהתבשל יחד עם בשר, אפשר לאכול חלב מייד, ולא צריך להמתין.
לא צריך לקנות ירקות עלים מחברת 'גוש קטיף', ומספיק לבדוק את העלים בבדיקה פשוטה.
כשגויה חיה עם כהן, ולא ניתן להפרידם, יש לגייר את האישה הגויה, כדי להציל את זרעו של היהודי.
תמך באגודת קדושת ציון ופעולותיה.
קרא ללמוד בישיבות בשיטת העיון הספרדית, וכן לשלב בלימודי הישיבה לימודי תנ"ך ודקדוק.
תמך בשילוב לימודי חול במוסדות הלימוד.
תמך בשילוב בחורי ישיבה בצה"ל.
סדרת הספרים אמת ליעקב – הכוללת: אורחות הרב ובני קהלתו, דרכי קנין תורה, חידושים וביאורים על התנ"ך, יסודות בעבודת ה', הלכות יום הכיפורים, הלכות מקוואות, הלכות גיור, הלכות חופה וקידושין, ועוד.
יעקב איזידורוביץ' פרלמן (רוסית: Яков Исидорович Перельман), היה מדען חובב וסופר יהודי רוסי אשר כתב ספרי מדע פופולריים רבים, כולל פיזיקה להנאתך ומתמטיקה להנאתך (שניהם תורגמו מרוסית לעברית).
ליעקב פרלמן לא היו תארים מדעיים ואין כל גילוי מדעי או טכנולוגי על שמו, אולם במשך ארבעים ושלוש שנים הוא קירב את המדע להמונים.
על שמו נקרא אחד ממכתשי הפגיעה בצד המרוחק של הירח.
פרלמן נולד בשנת 1882 בביאליסטוק (אז בתחומי אימפריה הרוסית, כיום בפולין כילד רביעי במשפחה בת חמישה ילדים (אחד מאחיו, יוסף, היה אף הוא סופר אשר התפרסם תחת שם העט אוסיפ דימוב) .
אביו עבד כמנהל במפעל טקסטיל ואמו הייתה מורה בבית ספר יסודי.
יעקב היה הבן השני במשפחה שהתגוררה בדירה שכורה קטנה וחיה בקשיים כלכליים רבים.
בספטמבר 1883 נפטר אביו ועול גידול הילדים נפל על כתפיה של האם.
למרות מצבה הרעוע, היא עשתה הכל כדי להעניק לילדיה חינוך טוב.
ב-18 באוגוסט 1895 החל לימודיו התיכוניים בבית הספר למסחר בעיר הולדתו, שהיה בית הספר התיכון היחיד שם.
במהרה התבלט כחרוץ ומצטיין בלימודים.
ב-23 בספטמבר 1899 פרסם בעיתון חדשות מחוז גרודנו, תחת האותיות YP כשם בדוי, את המאמר "לרגל מטר האש לו אנו מצפים".
הסיבה לפרסום הייתה שמועה שהופצה אז על סוף העולם המתקרב.
השמועה נקבה בתאריך של ה-1 בנובמבר לפי לוח השנה הישן, אשר בו אמור לרדת מטר מטאורים שיכחיד את כל היצורים החיים על פני כדור הארץ.
פרלמן הסביר את התופעה ושלל את השמועות בהסברים נהירים, לצד חישובים קלים.
יעקב סיפר לקוראיו על מטר האסטרואידים ליאונידים שבאופן קבע מעניק לתושבי כדור הארץ מחזה נאה בכל נובמבר.
בסוף המאמר ציין כי "מטר האש הוא תופעת טבע ואינו מביא כל סכנה לאנושות".
באוגוסט 1900 החל לימודיו ביערנות ממכון היערות המלכותי (כיום אוניברסיטת סנט-פטרבורג הממלכתית ליעור) בסנקט פטרסבורג, והוסמך בשנת 1909. הלימודים כבשו את נפשו, אך חייו לא היו קלים.
היה צורך לשלם עבור לימודים, שכר דירה, אוכל.
בזמן הזה הוא לא יכול היה לסמוך על עזרתה של אמו שהייתה חולה זמן רב עד שנפטרה בשנת [1903[.
יעקב חשב לחפש עבודה בעולם העיתונות.
מאמרו הראשון "יום המאה לאסטרואידים" פורסם בגיליון מספר 4 של כתב העת "טבע ואדם" בשנת 1901. הוא חתום עליו באותיות "YP" שליוו רבים מפרסומיו של פרלמן בעתיד.
שכר הטרחה עבור המאמרים שפורסמו לא הספיק ופרלמן נאלץ לבקש ממנהל מכון היערות לשחררו מתשלום עבור הסמסטר הראשון של שנת הלימודים 1902- 1903. בהתחשב בכישוריו ויכולות הלימודים שלו, בקשתו התקבלה.
יעקב מעולם לא עבד במקצוע שלמד - יערן.
הוא החל לשתף פעולה עם כתב העת טבע ואנשים שם פרסם מאמרי מדע שונים.
בתחילה נושאי המאמרים היו בתחום האסטרונומיה.
אך אט אט החל מעגל תחומי העניין להתרחב והופיעו מאמרים אודות מתמטיקה, פיזיקה וטכנולוגיה.
פרלמן גם הביא לדפוס מאמרים של אחרים.
כך, בזכותו, יצירותיו של קונסטנטין ציולקובסקי "ללא כוח המשיכה" (1914) ו"מחוץ לכדור הארץ" (1917) הגיעו לציבור והקשר בין השניים נמשך עד למותו של ציולקובסקי.
בשל ריבוי המאמרים שפרסם בכתב העת, השתמש פרלמן בכ-11 שמות בדויים שונים.
לאחר מהפכת אוקטובר וסגירת כתב העת "טבע ואדם", הקדיש פרלמן את זמנו להוראה ומדעים.
בפברואר 1918 החל לעבוד כמפקח מטעם משרד החינוך של ברית המועצות.
הוא פיתח תוכניות חדשות לקורסי פיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה, ובמקביל לימד מקצועות אלו במרכזי חינוך שונים.
ביוזמתו, באביב 1919 יצא לאור כתב העת "בסדנת הטבע" אשר נוהל ונערך על ידו עד 1929.
הוא הושפע מארנסט מאך ומאלכסנדר בוגדנוב בגישתו החינוכית לקרב את המדע להמונים.
לאחר הצלחתו של "פיזיקה לבידור", הוציא פרלמן לאור ספרים נוספים.
פופולריים במיוחד היו "חשבון לבידור", "מכניקה לבידור", "גאומטריה לבידור", "אסטרונומיה לבידור", "מתמטיקה ממשית", "פיזיקה בכל מקום" ו"טריקים ושעשועים".
פרלמן הקדיש זמן רב לסיוע בפרויקט לפיתוח הרקטה הסובייטית הראשונה והיה זה שדאג לחישובים הדרושים.
בין השנים 1932 ל-1936 התכתב פרלמן עם סרגיי קורוליוב, שעבד באותה תקופה בקבוצת מחקר במוסקבה ונחשב לאבי תעשיית החלל הרוסי.
ב-15 באוקטובר 1935, נחנך מוזיאון המדע הפופולרי בלנינגרד אשר פרלמן דחף וסייע להקמתו, והפך למקום אהוב על תלמידי לנינגרד.
פרלמן הקדיש את כל זמנו למרכז זה עד שנסגר בשל אירועי המלחמה ב-29 ביוני 1941. רוב החומרים שהוצגו שם, הושמדו במהלך שנות המלחמה.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 עם מבצע ברברוסה, המשיך בפעילותו כסופר במקביל לפעילות לפיתוח יכולות ניווט לצרכים צבאיים והעברת הרצאות רבות לכוחות הצבא בנושאי שריון, אוויר וצוללות.
המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה החל ב-9 בספטמבר 1941 ונמשך 872 ימים, עד ל-27 בינואר 1944. המצור היה הארוך והקטלני ביותר של עיר גדולה בהיסטוריה המודרנית והביא למותם של למעלה ממיליון בני אדם.
ב-18 בינואר 1942 נפטרה אשתו, אנה דוידובנה קמינסקאיה, מתת תזונה בזמן שהייתה בתפקיד בבית חולים.
הוא נקבר בבית הקברות פראוברז'נסקי היהודי בלנינגרד.
בנו היחיד, מיכאל, נפל בקרבות עם הנאצים בדצמבר 1941, כחייל בשורות הצבא האדום.
פרלמן עבד בכתב העת "טבע ואדם" במשך 17 שנים ופרסם שם יותר מ-500 מאמרים.
בזכותו יצא לאור אוסף הסיפורים "עולם ההרפתקאות" כמוסף חינם לכתב העת בין השנים 1910 ל-1918. בהמשך דרכו, חיבר 40 ספרי מדע פופולרי כולל מדע בדיוני עלילתי, 18 ספרי לימוד ועוד.
בחישובים גסים, ברוסיה לבדה, מאז 1913, היו לספריו של פרלמן יותר מ-300 מהדורות, עם תפוצה של כמעט 15 מיליון עותקים.
בנוסף, ספריו תורגמו לעברית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, צ'כית, פורטוגזית, בולגרית, פינית, אנגלית ושפות רבות אחרות ברחבי העולם.
פרלמן כתב גם מספר ספרי מדע בדיוני אודות מסעות בין כוכבי לכת (מסעות בין כוכבים, על רקטה לכוכבים ומרחבי עולם)
ביולי 1913 יצא לאור הספר, "פיזיקה להנאתך", אשר זכה להצלחה רבה גם בקרב פיזיקאים.
פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת סנט פטרבורג, אופסט דנילוביץ' קסוולסון, פגש את פרלמן ומצא שהספר נכתב לא על ידי מומחה לפיזיקה אלא על ידי יערן.
הוא אמר לפרלמן: "יש לנו הרבה יערנים, אבל אין כמוך שיכולים לכתוב ספרי פיזיקה.
אני ממליץ לך להמשיך לכתוב ספרים כאלה".
פרלמן הקדיש את כל חייו לעצה זו וכתב ספרים רבים שפישטו את המדע להמונים.
בשפה הרוסית בלבד ראו אור 30 מהדורות של ספר זה.
בהקדמה (למהדורה 11) כתב פרלמן: "המטרה העיקרית של הספר היא לעורר את פעילות הדמיון המדעי, ללמד את הקורא לחשוב ברוח מדע הפיזיקה וליצור במוחו מגוון של אסוציאציות של ידע עם עובדות חיים השונות בתכלית מכל מה שהקורא בא איתו במגע בדרך כלל."
בהקדמה, פרלמן כותב: "ציטטתי בהרחבה את ז'ול ורן, ה.ג.
וולס, מארק טוויין וסופרים אחרים, כי מלבד נושא הבידור, הניסויים הנהדרים שמתארים כותבים אלו עשויים לשמש כהמחשה מאלפת בשיעורי פיזיקה." המהדורה ה-13 (1936) הייתה האחרונה שפורסמה במהלך חייו של המחבר.
בין הנושאים הבולטים של הספר היה הרעיון של תנועה נצחית : מכונה רעיונית היכולה לפעול ללא הרף ולבצע פעילות שימושית.
רנדל מונרו, היוצר של קומיקס הרשת xkcd ומחבר ספרי המדע הפופולרי שלו, כתב:הספר הוא סדרה של מאות דוגמאות, לא יותר מעמוד אחד או שניים לכל דוגמה המביעה שאלה הממחישה רעיון כלשהו בפיזיקה בסיסית.
נחמד לראות מה השתנה במאה האחרונה לערך.
רבות מהדוגמאות שבהן הוא משתמש נלקחו ישירות מתוך ספרי לימוד פיזיקה מודרנית, בעוד שאחרות היו חדשות לגמרי עבורי.
חלק מהתשובות לשאלות שהוא מציג נראות ברורות על פניהן, אבל חלקן גרמו לי לעצור ולחשוב.
בהמשך הספר, הוא מסביר את הפיזיקה של צעצוע הציפור השותה.
יעקב פרוש הוא כלכלן, פרופסור אמריטוס במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, וממייסדי בית הספר לכלכלה במכללת אשקלון ומראשיה.
יעקב פרוש נולד בחיפה ובגיל שנה עברו הוריו לקריית מוצקין.
אביו זאב היה ממקימי הקריה וכיהן במועצת הקריה מהקמתה כנציג הפועל המזרחי.
למד בבית הספר היסודי החילוני "אחדות" עד כיתה ד' ובכיתה ה' עבר לבית הספר הדתי "נצח יהודה" בחיפה.
בתיכון למד בישיבה התיכונית יבנה, בחיפה.
היה חניך בבני עקיבא ולימים גם שימש כמדריך.
התגייס עם גרעין של בני עקיבא לצה"ל למסלול הנח"ל, והגיע לקבוצת יבנה.
ב-1958 השלים תואר ראשון במתמטיקה ובכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1963 השלים תואר מוסמך בסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית.
קיבל מלגה מאוניברסיטת בר-אילן ללימודי דוקטורט, שאותם למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק בארצות הברית.
פרוש חזר לישראל והצטרף למחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, שם התקדם במהלך השנים עד לדרגת פרופסור מן המניין.
ב-1973 התמנה פרוש לראש המחלקה ושימש בתפקיד במשך כשנתיים.
בגיל 69 פרש מאוניברסיטת בר-אילן, כפרופסור אמריטוס.
לאחר פרישתו הקים במכללת אשקלון את בית הספר לכלכלה, שם לימד ועמד בראשו במשך כעשר שנים.
תחומי המחקר המרכזיים של פרוש הם בנקאות, מיקרו-כלכלה וקבלת החלטות.
במהלך השנים כתב ופרסם למעלה מ-120 מחקרים בכתבי עת אקדמיים.
בשנים 1998–1999 כיהן כנשיא האגודה הישראלית לכלכלה.
כמו כן הוא היה יועץ למספר שרי כלכלה.
פרוש נשוי, ולבני הזוג שלושה ילדים: בן ושתי בנות.
בנו בכורו הוא פרופסור לביולוגיה באוניברסיטה העברית.
יעקב פרנקל (5 ביולי 1808 – 12 בינואר 1887) היה רב יליד גרמניה שהיה הרב הצבאי הרשמי הראשון של ארצות הברית, הוא מונה לתפקידו במלחמת האזרחים האמריקנית.
פרנקל הגיע ממשפחה יהודית בעלת מסורת ארוכה של מוזיקאים שבסיסה בגרינשטט שבפלטינט, שהייתה אז חלק מהאימפריה הצרפתית, והיה בנם של יוסף ודורתי פרנקל.
הוא היה יוצא עם שני אחיו למסעות קונצרטים, כולל באלזס השכנה.
פרנקל הפך לחזן בבית הכנסת המקומי שלו בגרינשטט, ובשנת 1844 עבר למיינץ.
בשנת 1848 היגר לארצות הברית.
משנת 1848 ועד שנה לפני מותו, שימש פרנקל כחזן ומנהיג קהילת רודף שלום בפילדלפיה, פנסילבניה.
הקהילה הייתה קהילה של יהדות רפורמית אשכנזית שנוסדה בשנת 1795.
פרנקל מונה לרב הצבאי הרשמי הראשון בשירותי הצבא של ארצות הברית ב-18 בספטמבר 1862, על ידי הנשיא אברהם לינקולן.
עד למינויו, החוק דרש שאיש דת צבאי יוסמך על ידי "זרם נוצרי".
פרנקל שירת בבתי החולים הצבאיים של פילדלפיה, בהם טיפלו בפצועי מלחמה.
הוא החזיק בתפקיד זה עד אמצע 1865 אז שוחרר מהצבא.
פרנקל נפטר בפילדלפיה בשנת 1887 כאלמן, והותיר אחריו שני בנים ושתי בנות.
יעקב צוּר (שטיינברג; נולד ב-4 באפריל 1937) הוא חבר הכנסת ושר לשעבר בסיעות המערך והעבודה.
צור נולד בחיפה בשכונת נווה שאנן ולמד בבית הספר הריאלי.
צור היה חניך תנועת המחנות העולים ובמסגרתה התגייס לנח"ל ושירת בסיירת הנח"ל ביטבתה.
לאחר שירותו בנח"ל, הצטרף בשנת 1957 לקיבוץ נתיב הל"ה.
בקיבוץ עבד בענפים החקלאיים, ובהמשך למד ב לימודי מקרא והיסטוריה.
לאחר מכן היה מורה בבית הספר היסודי בקיבוץ ובבתי הספר האזוריים בגבעת ברנר ובכפר מנחם.
בשנים 1976–1981 כיהן צור כמזכיר הקיבוץ המאוחד, ובתקופת כהונתו פעל לקדם את ההחלטה על איחוד בין איחוד הקבוצות והקיבוצים לקיבוץ המאוחד והקמת התק"ם, התנועה הקיבוצית המאוחדת.
יעקב צור היה חבר קיבוץ נתיב הל"ה עד לשנת 1997.
בשנת 1981 נבחר יעקב צור ל במסגרת מפלגת העבודה.
בכנסת היה צור פעיל בוועדת החינוך ובוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
בשנת 1984 נבחר יעקב צור בשנית לכנסת ובממשלת האחדות שהוקמה בשנת 1984 בראשותם של שמעון פרס ויצחק שמיר (ברוטציה) כיהן צור כשר לקליטת עלייה.
בתקופת כהונתו החלה העלייה מאתיופיה במסגרת מבצע משה וכן החלה העלייה הגדולה מברית המועצות.
יעקב צור תמך וסייע למאבקם של עולי אתיופיה כנגד תביעת הרבנות לתהליך גיור לחומרה לעולי אתיופיה.
היה זה מאבק ממושך שלווה בשביתה של העולים במשך מספר חודשים שבסיומה הכירה הרבנות ביהדותם של העולים.
יעקב צור שינה את הליכי קליטת העלייה ובמקום הקליטה דרך מרכזי הקליטה של הסוכנות והפנית העולים ליישובים למגורי קבע הוחלט על הליכי קליטה עצמאיים של העולים באמצעות תקציבי סל הקליטה.
דרך קליטה זו שחררה את העולה מתלות במוסדות המדינה והסוכנות היהודית ובראש וראשונה אפשרה לעולה לבחור את מקום מגוריו ולהחליט על תחומי עבודתו ומערכת החינוך לילדיו.
שיטה זו החלה עם העלייה מברית המועצות וקיימת ופועלת עד היום.
השלב הניסויי של השיטה החל בשלהי תקופת כהונתו של השר בשנת 1988. בהמשך שנה זו נבחר יעקב צור לכנסת פעם נוספת וכיהן בממשלה בראשות יצחק שמיר כשר הבריאות עד 1990 השנה בה פרשה מפלגת העבודה מהממשלה.
בממשלה שהקים יצחק רבין בשנת 1992 הוא מינה את יעקב צור לשר החקלאות בממשלתו אף על פי שלא נבחר לכנסת.
בכל שנות פעילותו הפוליטית היה צור מקורב לרבין והיה מהאנשים המרכזיים במחנה רבין במפלגת העבודה.
החל משנת 1996 כיהן יעקב צור כיו"ר חברת אגרקסקו עד לשנת 2010.
בשנים 2005–2007 למד יעקב צור במכון שכטר למדעי היהדות והשלים את לימודי התואר השני במחשבת ישראל ולימודי ארץ ישראל.
בשנים 2007–2011 המשיך יעקב צור את לימודיו לתואר שלישי בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
במסגרת זו כתב יעקב צור את חיבורו שלמות הארץ בדרכם של טבנקין והקיבוץ המאוחד בהדרכת פרופסור מוטי גולני.
במאי 2012 קיבל צור תואר ד"ר על עבודתו זו.
בשנים 2007–2011 כיהן יעקב צור כיו"ר הוועד המנהל של מכון שכטר.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו של יעקב צור - מן הים עד המדבר - טבנקין והקיבוץ המאוחד באמונה ובמאבק לשלמות הארץ.
בספרו עומד צור על ההבדל העקרוני בין השקפת בן-גוריון לתפיסתו של טבנקין בשאלת המדינה וארץ ישראל.
בן-גוריון חתר למדינה ודגל בחלוקה ואילו טבנקין ראה את הייעוד המרכזי של הציונות ביישובה של הארץ כולה בהעזה חלוצית.
בספרו מדגיש יעקב צור כי דור תש"ח דגל בתפיסת ארץ ישראל השלמה.
הספר יצא בהוצאת יד בן צבי ויד טבנקין.
יעקב צור נשוי להדסה ואב לארבעה.
יעקב צמח () היה דוקטור למשפטים ושופט, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים בשנים 2003–2005.
יעקב צמח נולד בעיר מוסול שבעיראק, בן לששון ופהימה צמח.
אביו כיהן כחבר בפרלמנט העיראקי כנציג היהודי המחוזי בתקופת כהונת המלך פייסל השני.
אחיו, אפרים צמח, פעל רבות בתחום החינוך וההוראה, ייסד וניהל את בית הספר הממלכתי-דתי "רמב"ם" בטירת כרמל.
אח נוסף, רחמים צמח, כיהן כסגן נשיא בתי משפט השלום במחוז חיפה ולתקופה של שנה כשופט בפועל בבית המשפט המחוזי.
בשנת 1951 עלה לישראל ולמד בבית ספר התיכון "מורים מוסמכים" בחיפה.
לאחר שירותו הצבא, החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1961 סיים את התואר הראשון בהצטיינות.
מאמנו בתקופת התמחותו היה השופט ד"ר בנימין הלוי, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
לאחר תום תקופת התמחותו הוסמך כעורך דין.
במקביל המשיך את לימודי המשפטים ובשנת 1962 קיבל תואר "מוסמך למשפטים" באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1969–1970 למד באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק, שם קיבל תואר L.L.M.
כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1972, קיבל תואר דוקטור למשפטים (S.J.D) באוניברסיטת וירג'יניה (University of Virginia), במשפט קונסטיטוציוני.
לאחר מספר שנים בהן עבד כעורך דין במשרד עו"ד א.ש.
שמרון, החל לעבוד כממונה על החקיקה במשפט המנהלי במשרד המשפטים ושימש בתפקיד זה בשנים 1979–1984. בשנת 1984 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים ובינואר 1996 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי.
באוגוסט 2003 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
בתפקיד זה כיהן עד יולי 2005, עת פרש לגמלאות.
צמח היה נשוי ואב לארבעה, שניים מהם, אפי ובינה, משפטנים.
נפטר בינואר 2006 בעקבות מחלה קשה.
בתחילת דרכו האקדמית לימד במכינה הקדם-אקדמית לחיילים משוחררים, שם העביר קורס מבוא ללימודי משפט.
הקורס עסק ביצירתם ובתפקודם של בתי המשפט המלכותיים ברחבי אנגליה.
בין השנים 1965 ל-1969 הרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1972–1979 שימש מרצה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בנוסף, שימש מרצה אורח באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת קליפורניה.
בשנים 1983–1984 הרצה במחלקה למדעי המדינה בירושלים.
בנוסף, היה חבר בוועדה למונחי משפט באקדמיה ללשון העברית.
השופט צמח דן, בין השאר, בתיקים הבאים:
תיק הריגה ברובע הארמני בירושלים (7 נאשמים);
תיק דהיישה - 15 נאשמים מקריית ארבע;
תיק בזק - המנכ"ל וסגנו;
תיק משה מן, מנכ"ל בנק טפחות;
תיק פלילי נגד קצינים ושוטרים ממיחלק המיעוטים בירושלים;
ת"פ 305/93 מדינת ישראל נגד אריה דרעי ואחרים.
כיהן כאב בית הדין (כשלצידו השופטות מרים נאור ומוסיה ארד) שהרשיע את אריה דרעי.
פסיקת השופטים בוטלה במקצתה בעקבות ערעור לבית המשפט העליון.
בספר "קללת דרעי" של העיתונאי מרדכי גילת, העוסק במשפט דרעי, מגולל גילת, בין היתר, את מסכת "רדיפתו" (כלשונו של גילת) של צמח על ידי תומכיו של דרעי במהלך המשפט.
לדברי גילת, צמח, שהיה מקורב לרב עובדיה יוסף, התנהל באופן מקצועי, עצמאי ומעורר כבוד.
"על שפיטותן של שאלות פוליטיות".
ספר זה הוא עיבוד מורחב של עבודת הדוקטורט שחיבר באוניברסיטת וירג'יניה.
Political Questions in the Courts, Wayne State University Press 1976. על ספר זה אמר נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק כי מדובר בספר שמרבים לצטטו בבתי משפט במדינות המערב.
"הרשות השופטת בישראל", הוצאת המכון להשתלמות שופטים (1992).
נוסח אנגלי: The Judiciary of Israel, The Institute for Judicial Training of Judges, Jerusalem 1993. למלאכת הכתיבה נדרש השופט צמח על ידי נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר.
הספר ראה אור בארבע מהדורות ותורגם לשפות ערבית, אנגלית, צרפתית וספרדית.
"בעיית אי שפיטות ההליכים הפרלמנטרים", עיוני משפט כרך ג, חוב' מס' 1, תשל"ג 1973.
פרסם מאמרי משפט בכתבי עת משפטיים וכן ערכים משפטיים באנציקלופדיה העברית.
ערך וסידר חיבורים רבים בקבלת האר"י.