tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אשדוד 100 2.4 2015 חברת GES וחברת שפיר באוקטובר 2021 נמכרה לג'נריישן קפיטל (GES) וחברת שפיר עקב כשלים טכניים ומימוניים שורק 2 200 1.6 2023 (מתוכנן) IDE IDE זכה במכרז גליל מערבי 100 ?
2025 (מתוכנן) IDE חברת IDE ובנק הפועלים זכו במכרז
טיוזדיי ולד היא שחקנית אמריקאית שהייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, לפרס אמי ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1977 על הופעתה בסרט "מחפשת את מר גודבר".
נולדה בתור סוזן קר ולד בניו יורק סיטי, אביה, לאת'רופ מוטלי ולד, נפטר כאשר הייתה בת ארבע.
דודה היה מושל מדינת מסצ'וסטס לשעבר ויליאם ולד.
לאחר פטירת האב הסכימה משפחתו המיוחסת לקבל את שלושת ילדיו בתנאי שהאם תצא מחייהם.
האם סירבה והחלה לפרנס את המשפחה על ידי הכנסות מעבודת סוזן הפעוטה כדוגמנית מצליחה שהופיעה בפרסומות ובקטלוגים.
האחריות הכבדה והחשיפה לעולם הזוהר בגיל כה צעיר השפיעו קשות על ילדותה של ולד.
כבר בגיל תשע היא סבלה מהתמוטטות עצבים, ולאחר מכן החלה לשתות, ובגיל 12 ניסתה להתאבד על ידי בליעת קוקטייל תרופות ואלכוהול.
אמה הצילה אותה אך היא נכנסה לתרדמת ובמשך זמן מסוים איבדה את ראייתה ושמיעתה.
היא התאוששה וחזרה לעבודתה והחלה להופיע בסרטים.
במקביל החלה להתפרסם ברומנים החפוזים שהיו לה עם שחקנים שהיו בגיל כפול ומשולש משלה ולא נעלמו מעייניהן של בעלות טורי הרכילות בהוליווד.
ולד החלה לשחק בגיל 13 בדרמה "הנאשם" של אלפרד היצ'קוק ובדרמה המוזיקלית "רוק, רוק, רוק" והתפרסמה לראשונה בדרמה המוזיקלית "חצוצרת הקסם" בתור הנערה דורות'י בתו של נגן הקורנית רד ניקולס (דני קיי).
ולד בנתה את מעמדה עם הופעות בסרטו של בלייק אדוארדס "זמן גבוה", לצדו של אלביס פרסלי בסרט "פרוע במדינה" ובדרמת ההימורים "הנער מסינסינטי" בה שיחקה בתפקיד כריסטיאן חברתו של שחקן הפוקר אריק סטונר (סטיב מקווין).
בשנת 1972 הועמדה ולד לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "Play It as It Lays" בתור הדוגמנית והשחקנית מריה ויית'.
ב-1977 הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור קת'רין אחותה של תרזה דאן (דיאן קיטון) בדרמה "מחפשת את מר גודבר".
ב-1984 התפרסמה ולד בסרט הפשע "היו זמנים באמריקה" בעלילה המתרחשת בתקופת היובש וגילמה את קרול המזכירה ה"נאנסת" על ידי הפושע היהודי דייוויד "נודלס" אהרונסון (רוברט דה נירו), על הופעה זו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ולד שיחקה גם לצדו של ג'יימס קאן בסרט הפשע של מייקל מאן וג'רי ברוקהיימר " גנב" ולצידו של אל פצ'ינו בדרמה הקומית "אותור!
אותור!" בתור גלוריה אשתו של המחזאי איבן טראווליין.
תפקידיה המפורסמים האחרונים היו בדרמת הפשע של ג'ואל שומכר "בדרך למטה" בתור אמנדה אשתו השתלטנית של השוטר הפורש מרטין פרנדרגסט (רוברט דובאל) ובסרט "להרגיש את מינסוטה" בתור נורה, אמה של החשפנית פרדי קלייטון (קמרון דיאז).
ולד נישאה בשנת 1965 לתסריטאי קלוד הארטץ, הנישואים הולידו בת אחת והסתיימו לאחר כחמש שנים.
בעלה השני היה השחקן והקומיקאי הבריטי מועמד פרס האוסקר דאדלי מור ממנו לוולד ילד אחד, הזוג התגרש לאחר חמש שנים.
ולד נישאה בשלישית בשנת 1985 לכנר ולמנצח הישראלי פנחס צוקרמן, הנישואים החזיקו מעמד 13 שנים והזוג נפרד ב-1998.
חייהם הפרטיים של אדם ואיב (1960)
טיוב נתונים או טיוב מידע הוא תהליך לשיפור איכות הנתונים האגורים במסד נתונים.
השיפור נדרש כאשר חלק מהנתונים במסד אינם שלמים, אינם מדויקים, אינם נכונים וכדומה.
צורך בטיוב נתונים מתגלה במהלך מחזור החיים של מערכת המידע, ובפרט בעת מעבר למערכת מידע מתקדמת יותר.
נתונים במסדי נתונים משמשים לתפעול שוטף של הארגון וכבסיס לקבלת החלטות.
נתונים באיכות ירודה יביאו לשיבושים בתפעול השוטף ולהחלטות שגויות, ולכן בטיובם תועלת רבה.
במערכת לניהול משאבי אנוש נרשם מין העובדת כזכר במקום כנקבה.
זו שגיאת הקלדה פשוטה, הגורמת לטעות בעלת ערך כספי ניכר בחישוב מס ההכנסה לעובדת, כמו גם בקביעת זכויות אחרות שלה התלויות במין.
במערכת לניהול מלאי תחמושת נוצר פער בין המלאי בפועל למלאי הרשום במערכת, וכתוצאה מכך מוצג למקבלי החלטות מידע על מחסור בתחמושת כשאין כזה, או לא מוצג מידע על מחסור קיים.
בעת הזנת נתונים למערכת מידע, נבדקת תקינותם של הנתונים, על מנת להבטיח את אמינותם.
חרף זאת, במהלך פעילותה של מערכת מידע, ובפרט במעבר למערכת מידע מתקדמת יותר, עולה צורך בטיוב הנתונים.
צורך זה נובע בדרך כלל מטעויות או חוסרים בנתונים המקוריים, או מטעויות הקלדה שלא התגלו בעת הזנת הנתונים.
מאגר הנתונים הוקם באמצעות הקלדה של נתונים שנוהלו בכרטסת בכתב יד.
בתהליך זה התקשה המקליד לעיתים לזהות את כתב היד, והחליף בין אותיות דומות, כגון "צ" ו"ד", וכך השם הנשי "דבי" הפך לשם הגברי "צבי".
בנוסף, לעיתים המקליד החליף בין מקשים סמוכים במקלדת וכתוצאה נוצר שיבוש בשמות או במספרים.
טעות מסוג זה קשה לגלות בבדיקה ממוחשבת, משום שהשם "צבי" נראה תקין לא פחות מאשר השם "דבי".
שמו של עובד נרשם בשם החיבה שבו הוא מוכר, אך שם זה שונה משמו הרשמי, ולכן יוצר קושי בעת העברת נתונים ממערכת מידע זו למערכת מידע אחרת שבה העובד רשום בשמו הרשמי.
בעת איסוף הנתונים נרשמה בשדה "תאריך לידה" רק שנת הלידה של האדם, ומאוחר יותר התברר שנחוץ תאריך מלא, הכולל יום וחודש.
מצב זה מצריך פנייה אל האדם, לקבלת המידע החסר, או למאגר נתונים אחר בו המידע החסר קיים.
בשדה "יישוב", העוסק בכתובת בישראל, יש מקום ליותר מאלף ערכים, כמספר היישובים בישראל.
בעת הקמת מערכת המידע הותר בשדה זה תוכן חופשי (ללא בדיקתו מול טבלת היישובים התקנית), ורק לאחר זמן התברר שחופש זה יוצר קושי, למשל כאשר אנו מבקשים לקבל את כל תושבי תל אביב, ומגלים ששם העיר נכתב בדרכים מגוונות: "תל אביב", "ת"א" "תל אביב יפו" ועוד.
לטיפול בבעיה ניתן להפעיל תוכנת טיוב, שמסמנת את שמות היישובים שאינם תקניים.
את השם "ת"א" קל לזהות כאופן המקובל לכתוב את שם העיר תל אביב-יפו, ולתקן את ערך השדה במאגר הנתונים.
במקרים קשים יותר יש להפעיל שיטות אחרות, כגון הצלבה עם נתונים אחרים, וכאשר גם זה אינו אפשרי, יש לייצר רשימת שגיאות לטיפול ידני.
פעולה זו נקראת "תיקנון נתונים".
הצלבת מידע במאגר הנתונים עשויה לגלות בו סתירות פנימיות הדורשות תיקון.
למשל במאגר מידע המייצג אוכלוסייה, ברשומה של אדם א' רשום שהוא נשוי לאדם ב'.
הטיוב יוודא שאדם בשם המתאים קיים במערכת, והמידע תואם (כלומר ברשומה של אדם ב' רשום שהוא נשוי ל-א', תאריך הנישואים תואם בין הרשומות, וכדומה).
ניתוח סטטיסטי של הנתונים עשוי להצביע על קיומן של שגיאות.
דוגמה: במערכת מרשם תושבים מתגלה ש-60% מהילדים הם זכרים, ורק 40% נקבות.
ההנחה שהתפלגות המינים בין הילדים צריכה להתאים להתפלגות הידועה (בין 1.05 ל-1.06 ילודים זכרים לכל נקבה), מעידה שכנראה חל שיבוש ברישום מין הילדים, או שחלק מהלידות לא נרשמו.
טֵיוּוָאסוּ (שם מדעי: Teyuwasu) הוא סוג של זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים.
הוא היה מבין הראשונים שבארכוזאורים אשר התפתחו לטורפים גדולים יותר.
כמה חוקרים סוברים שהזוחל היה דינוזאור אמיתי מקבוצת התרופודה הגדולה.
הטיווסו חי בסוף תור הטריאס, כ-210 מיליון שנה לפני זמננו, ביבשת דרום אמריקה ומאובניו נתגלו בארגנטינה, בפארק הלאומי איסצ'יגואלסטו.
משמעות שמו מטופי עתיקה הוא: "לטאה גדולה".
הטיוואסו היה אוכל בשר דו-רגלי באורך מטר וחצי ששקל עד חמישה ק"ג, וניזון, ככל הנראה, מזוחלים קטנים יותר.
ישנם מדענים הטוענים שסיווגו של הטיוואסו מוטל בספק ומשתייך כנראה לסטאוריקוזאורוס – מראשוני הדינוזאורים האמיתיים.
טיווט (במונטנגרית וסרבית: Tivat, בכתב קירילי: Тиват; באיטלקית: Teodo, טאודו; ביוונית: Θειοδος, תיאודוס) היא עיירה בדרום־מערב מונטנגרו.
טיווט שוכנת לחוף אגן טיווט.
אגן משולש המהווה חלק ממפרץ קוטור שלחוף הים האדריאטי.
אגן טיווט מתחבר לים האדריאטי במצר קומבור ואגן הרצג נובי.
מצדו השני מחבר מצר וריגה את אגן טיווט לאגני קוטור וריסן.
לאגן טיווט הייתה חשיבות אסטרטגית בהיותו במעבר לנמל של קוטור.
פעילות של הרפובליקה של ונציה באזור החלה כבר במאה העשירית, והחל מ-1420 היה האזור בשלטון ונציאני מלא כחלק מהמושבה הוונציאנית אלבניה ונטה (Albania Veneta).
השלטון הוונציאני הסתיים ב-1797 עם ביטול רפובליקת ונציה על ידי נפוליאון.
מ-1815 עד 1918 הייתה בשלטון האימפריה האוסטרית.
האוסטרים ביצרו את טיווט והציבו בה חיל מצב קבוע, ב-1889 הקימו בה בסיס לחיל הים, בסיס ששימש בהמשך את חיל הים היוגוסלבי, שהקים בו גם מספנה ובסיס לצוללות.
ב-1919 עם הקמת יוגוסלביה צורף האזור אליה ומ-2006 טיווט היא חלק ממונטנגרו העצמאית.
עד פירוק הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה התבססה כלכלת טיווט בעיקר על בסיס הצי והמספנה.
מאז, הכלכלה הולכת ומתבססת על תיירות.
לאחרונה מוקם במקום מלון פאר של רשת רג'נט.
המלון הוא חלק מפרויקט "פורטו מונטנגרו" נמל ליאכטות גדולות שיקום במקום הנמל הצבאי והמספנה, מתוך כוונה להפוך את טיווט ל"מונקו של הים אדריאטי".
תחבורה יבשתית: טיווט נמצאת על הכביש המהיר האדריאטי שהוא חלק מהכביש האירופאי E65.
תחבורה אווירית: נמל התעופה הבינלאומי של טיווט הוא הגדול במונטנגרו.
תחבורה ימית: קו מעבורות פנימי של מפרץ קוטור.
טיו או טאו (בעברית: "המרסק" ) היה מלך של מצרים התחתונה ששלט בדלתא של הנילוס בעת העתיקה.
מופיע כרביעי ברשימת כתובות אבן פלרמו לאחר פו, סקע וג'או יחד עם עוד מספר מלכים ממצרים התחתונה.
מעבר לכך לא ידוע דבר על חייו ושלטונו.
טיוורוב (באוקראינית: Тиврів, טיווריב; בפולנית: Tywrów) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדת נהר הבוג הדרומי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
האזכור הראשון של טיוורוב הוא משנת 1505. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הטטרים והקוזקים.
בשנת 1744 קיבל היישוב זכויות עיר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-400 יהודים.
ב-18 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה בו ביום 28 יהודים.
לאחר מכן נחטפו יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, בהן עונו בידי משגיחיהם האוקראינים.
עם העברת העיירה בספטמבר 1941 לשליטה רומנית במסגרת אזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה, ריכזו הגרמנים והאוקראינים את יהודיה בבית הכנסת המקומי, תוך ירי באטיים מביניהם.
משם נלקחו כ-400 יהודים במשאיות למתחם של בית חרושת, ונרצחו בו בבורות ירי.
מדצמבר 1941 ועד ספטמבר 1942 הובאו לעיירה מאות רבות של יהודים שגורשו מבוקובינה ומבסרביה, וכן הגיעו אליה פליטים יהודים משטחי השלטון הגרמני באוקראינה דוגמת יארוהה.
יהודים אלו רוכזו בגטו שהוקם בעיירה, בו אולצו לענוד טלאי צהוב ולעבוד בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
מקרוב ל-2,000 יהודים שרוכזו תחילה בגטו שבעיירה נותרו בו עד ספטמבר 1943 כ-450 יהודים.
ב-16 במרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
טיהור פוליטי הוא הדחתם של בעלי תפקיד מהממשלה, מארגונים ממשלתיים, או מהחברה בכללותה.
הטיהורים יכולים להתבצע בצורה פשוטה וישירה, על ידי הודעה על סיום התפקיד, או באמצעים אלימים הכוללים מאסר, הגליה או רצח של המטוהרים.
לעיתים ניתן לשקם קורבנות של טיהור פוליטי.
תהליך זה נקרא (שיקום, טיהור שם, ביטול הרשעה והחזרת זכויות שנשללו).
השימוש המוקדם ביותר של המונח "טיהור פוליטי" היה בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית.
בשנת 1648 צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, ניסה להעביר מספר חוקים בפרלמנט, ונתקל בהתנגדות.
כתגובה, חייליו של המלך, בהנהגתו של תומאס פרייד, הוציאו בכוח מבית הלורדים את כל חברי הפרלמנט שהתנגדו לחוקים, והעבירו אותם לבית מעצר למספר ימים.
פעולה זו כונתה "הטיהור של פרייד".
בשנים 1649–1650 בוצעו פעולות דומות; באחת מהן עצרו החיילים את כל חברי הפרלמנט מבית הלורדים.
בשנת 1660 נערף ראשו של המלך צ'ארלס הראשון, והטיהורים בוטלו.
כל חברי בית הלורדים עברו רהביליטציה, אולם חלק מהם בחר לעבור לניו אינגלנד.
מבין הטיהורים הפוליטיים האלימים במאה ה-20, בולטים האירועים הבאים:
טבח שנחאי (1927), מסע רציחות שבו חיסל צ'יאנג קאי שק את מתנגדיו במפלגה הקומוניסטית של סין,
ליל הסכינים הארוכות (1934), טיהור פוליטי של אדולף היטלר נגד הנהגת ארגון האס אה (SA),
הטיהורים הגדולים של יוסיף סטלין (1936-1938),
לאחר עלייתו של אידי אמין לשלטון באוגנדה ב-1971, לאחר שביצע הפיכה צבאית, הוא הנהיג במדינה דיקטטורה רצחנית: בשנות שלטונו נרצחו כ-300,000 בני אדם.
אמין פיזר ברחבי אוגנדה משטרה חשאית, וייסד קבוצה בשם "חוליות הרצח" שתפקידה היה לסלק את תומכי השליט הקודם, מילטון אובוטה.
בחודש מאי 1971 עצרו אנשיו של אנואר סאדאת שרים ואנשי צבא נאצריסטים שנחשבו לאנשי שמאל ופרו-סובייטיים.
במקומם מונו שמרנים ואנשי דת מוסלמים.
הטיהורים באתיופיה בשנים 1976–1977, בהם תחת שלטונו של מנגיסטו היילה מריאם נאסרו או נרצחו תומכיו של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה.
בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983) נוהלה "המלחמה המלוכלכת", שבה רדף המשטר הצבאי את מתנגדיו, ביניהם אינטלקטואלים, עיתונאים, פסיכולוגים, יהודים, מרקסיסטים, פעילי איגודים מקצועיים ואתאיסטים.
יחידות מיוחדות העלימו אנשים, לאחר שהעבירו אותם למחנות ולמתקני מעצר, שם עונו ונרצחו.
כ-30,000 בני אדם נעלמו בארגנטינה בתקופה זאת.
עם זאת, רוב הטיהורים הפוליטיים בהיסטוריה לא היו כרוכים כמעט באלימות.
להלן מספר דוגמאות לטיהורים פוליטיים מסוג זה:
הטיהורים שנעשו מדי תקופה במפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה, ונתקלו לרוב באדישות.
"חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי", טיהורם של יהודים ומתנגדים למשטר הנאצי משירות המדינה בגרמניה, בשנים 1933–1934.
מהפכת התרבות בסין, בה מאו דזה-דונג ומקורביו טיהרו רבים בהנהגת המפלגה הקומוניסטית.
טיהורים של מנהיגי קוריאה הצפונית - קים איל-סונג, קים ג'ונג-איל וקים ג'ונג-און.
כל אחד בתורו טיהר את יריביו הפוליטיים.
טיהור אנשי "צרפת של וישי", לאחר שחרורה של צרפת על ידי בעלות הברית בשנת 1944.
טיהורים פוליטיים יכולים להתרחש לא רק במדינה, אלא בכל ארגון או חברה.
לדוגמה, בשנת 1953 ביקש יעקב חזן, מנהיג "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר", לסלק מהקיבוצים את תומכיו של יריבו בתנועה, משה סנה.
עקב בקשתו אכן סולקו מן הקיבוצים כ-250 חברים צעירים, רובם מעשרה קיבוצים, בהם בלטה התמיכה בסנה.
דבר זה נתפס בתנועה כטיהור פוליטי.
טיהורים פוליטיים במהלך המאה ה-21 פחות שכיחים מאשר לפני כן.
לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016) ממשלת טורקיה החלה מסע טיהורים פוליטיים שכוון נגד אנשי השירות הציבורי ונגד צבא טורקיה.
הטיהור התמקד בעיקר בעובדי ציבור ואנשי צבא המזוהים עם תנועת Gülen, המתנגדת למדיניותו של ארדואן.
במסגרת הטיהור, כ-50,000 עובדי ציבור, בהם אלפי שופטים, פוטרו או נכלאו.
נשיא הרפובליקה העממית של סין, שי ג'ינפינג, ביצע בשנת 2015 את דיכוי 709 שבמהלכו נרדפו פעילי זכויות אדם ועורכי דין בכל רחבי סין.
כמו כן, משנת 2012 מתנהל במדינה שכרוך בטיהורים פוליטיים רבים.
בקוריאה הצפונית, לאחר עלייתו לשלטון בשנת 2011 החליט קים ג'ונג-און לטהר את סביבתו ולנטרל את כל מי שנתפס כאיום.
בין השאר הוציא להורג את דודו, צ'אנג סונג-טק.
באיראן דווח באוגוסט 2023 כי הממשלה פרסמה תוכנית להחלפת 15,000 מרצים באוניברסיטאות ובבתי ספר באנשי דת.
הממשלה ביטלה את רוב תוכניות הלימודים באוניברסיטת טהראן לאמנויות והוסיפה במקומן לימודי אסלאם.
גט מהרש"ם הוא מכשיר הלכתי מתוחכם שנועד לטיהור ממזר באמצעות הפקעת קידושיה של אישה שהרתה לגבר שאינו בעלה, תוך שבעלה משתף פעולה עם מהלך ההפקעה.
סביב אפשרות השימוש במכשיר זה התחוללו ויכוחים הלכתיים, אך יש עדויות לשימוש בו, לרבות בשנים האחרונות.
ר' שלום מרדכי הכהן שבדרון, הידוע בכינויו מהרש"ם, נשאל על אודות המקרה הבא: מעשה באישה נשואה שישבה גלמודה שתים עשרה שנה.
בעקבות עדויות על מות בעלה, לאחר שעברה טקס חליצה על ידי אחי בעלה, הותרה האישה להינשא מחדש, נישאה והרתה לבעלה השני.
או אז נודע, שבעלה הראשון חי (והעדויות על מותו נבעו מכך ש"השאיל הפאס (=תעודה) שלו לאחר ומת השואל וסברו שהוא בעלה").
בשאלה מוזכר כי תוצאות הקביעה כי הבן הוא ממזר עלולות להיות קשות: "לעניין הולד יש חשש גדול.
שבאם יהיה דינו כממזר, ימסרוהו לבית ילדי גוים לגדלו וימירו דתו, או האישה תאבד את עצמה לדעת עם הילד, כי הילד בן יחיד הוא לה ולבעלה השני".
בכאב מציין מהרש"ם שאילו הופנתה אליו השאלה לפני שניתן גט, ניתן היה – לפחות, תאורטית – למצוא פתרון לבעיה: "ולא אכחד כי אם היה כבוד תורתו מתייעץ עמי, טרם שעשו מעשה גירושין של בעל הראשון, הייתי ממציא עצה ותושיה להלכה ולא למעשה".
אולם, הבעל הראשון נתן את הגט עוד טרם הופנתה השאלה למהרש"ם, ולפיכך דומה שלא נותרה תקווה, ויש להכריז על הילד כממזר.
בתלמוד הבבלי נזכרים חמישה מקרים שבהם נטען כי חכמים השתמשו בהפקעת קידושין.
אחד המקרים, וככל הנראה הקדום שבהם, הוא מקרה השליח.
במקרה שבו שולח הבעל גט לאשתו על ידי שליח, יש לבעל כוח לבטל את הגט כל עוד הגירושין לא חלו, דהיינו: לפני מסירת הגט לאישה.
כך אכן נהגו קודם תקנת חכמים, אז יכול היה לבטל את הגט בפני בית דין כלשהו, אף שלא בידיעת האישה או השליח.
ברם, כבר בתקופה קדומה – בימי רבן גמליאל הזקן ועל ידיו – התקינו חכמים שלא יעשו כך "מפני תיקון העולם", דהיינו: מפני חשש עיגון או חשש ממזרות.
בשל כך, קבעה תקנת רבן גמליאל, כי על הבעל לבטל את הגט בפני אחד מן השניים: בפני השליח או בפני האישה (לפני הגעת הגט לידה).
צאצאיו של רבן גמליאל הזקן: רבן שמעון בן גמליאל ורבי יהודה הנשיא ("רבי"), נחלקו בדינו של אדם שעבר על התקנה וביטל את הגט שלא בפני האישה ושלא בפני השליח.
לפי רבי, אף שעבר על התקנה הגט מבוטל והאישה איננה מגורשת, אולם לפי רבן שמעון בן גמליאל הביטול איננו תקף והאישה מגורשת, וזאת כדי לתת תוקף לתקנת רבן גמליאל: "שאם כן מה כוח בית דין (היינו: בית דינו של רבן גמליאל) יפה".
על כך תמה התלמוד: הרי הגירושין בטלים מדאורייתא, וכיצד יכולים חכמים להתיר אשת איש לעולם?!
ומשיב כי סמכות חכמים מבוססת על "כל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ואפקעינהו רבנן לקידושין מיניה" (=כל המקדש, מקדש על דעת חכמים, ו[במקרה זה] חכמים הפקיעו ממנו את הקידושין).
לפי מרבית הפרשנים, כוונת הדברים היא כי חכמים הפקיעו רטרואקטיבית את הקידושין.
תוצאת ההפקעה הרטרואקטיבית של הקידושין היא כי בני הזוג אינם נחשבים כנשואים, ולא היו נחשבים כך מעולם.
מעתה, אם במהלך חיי הנישואין (שהופקעו) ילדה האישה ילדים מגבר זר, הרי הם אינם ממזרים, שהרי בני הזוג אינם, ולא היו, נשואים.
עמדו על אפשרות זו (והתלבטו בה) פרשני התלמוד הראשונים, ובראשם בעלי התוספות, על רקע ההלכה הבאה: אישה נשואה שקיימה יחסי אישות עם גבר זר נחשבת כמי שזינתה.
היא אסורה לבעלה ולבועלה, וילדיה מהגבר הזר נחשבים ממזרים.
מדין תורה, אם יש עדים והתראה, עונשה הוא במיתה.
בנסיבות מסוימות הלכה זו עלולה להיתקל בקושי (עליו עמד ר' שמואל - רשב"ם): הרי אם הבעל מעוניין לפטור את האישה מעונש, כגון במקרה שהיא קרובתו (בת אחותו) והוא מעוניין להצילה, כל שעליו לעשות הוא לשלוח לה גט ולבטלו, ונישואיהם יופקעו מלכתחילה!
אמנם, היבט הממזרות איננו מפורש במקור זה, אולם הוא נגזר בוודאי מההכרזה על האישה כמי ש"זינתה".
עבור רשב"ם, אם כן, אפשרות זו – של הפקעת קידושין באופן יזום – מעוררת קושי, וניכרת הסתייגותו מאימוצה.
בניגוד אליו, ר"י (רבי יצחק בן שמואל הזקן מדמפייר), מגדולי בעלי התוספות (ואחיינו של רשב"ם), איננו מוטרד מכך.
לדבריו, יש מקום לחשוש ש"יחפה על בת אחותו", כאשר מחפה עליה שלא כדין (כגון: כאשר הבעל מסייע להכחשת העדים).
אולם כאן ההפקעה נעשית כהלכה, והאישה פטורה מן הדין.
משכך, בענייננו, יכולים אכן ממזרים להיטהר: אם קיים שיתוף פעולה מצד הבעל, והלה מוכן לשלוח את הגט באמצעות שליח ולבטלו בניגוד לתקנה, אזי הקידושין יופקעו למפרע, ובני הזוג יוגדרו כמי שלא היו נשואים מעולם.
ממילא, ילדים שנולדו מגבר זר לא יוכרזו כממזרים.
עמדה זו עולה גם בין ראשוני ספרד.
מלשונו של הרא"ה (ר' אהרן הלוי), בשם רבו הרמב"ן, עולה שאין כלל מקום לחששו של הרשב"ם: "ורבינו אומר דהא לא אכפת לן אם יכולים ממזרים ליטהר, ולואי שיטהרו"!
על בסיס זה פורש מהרש"ם את הצעתו:ולא אכחד כי אם היה כבוד תורתו מתייעץ עמי, טרם שעשו מעשה גירושין של בעל הראשון, הייתי ממציא עצה ותושיה להלכה ולא למעשה, על פי דברי התוספות...
פשיטא שהיה מועיל בנידון דידן להכשיר הממזר למפרע, באופן זה, שישלח לה גט על ידי שליח ויבטלנו בפני עד אחד.דהיינו: הבעל הראשון – בהנחה שיסכים לשתף פעולה כדי להציל את הילד מהכרזת ממזרות – ישלח לאשתו גט על ידי שליח, ויבטל את השליח בפני עד אחד.
כך, יעבור הבעל על התקנה, ונישואיו יופקעו, לפי העקרונות שנקבעו בסוגיה התלמודית המתוארת לעיל.
קשיים פרשניים בהצעת מהרש"ם והתמודדותו עמם
השימוש בהפקעת הקידושין לטיהור ממזרים איננו מוסכם על כל הראשונים.
רבינו תם, המובא אף הוא בתוספות שנידונו בסעיף הקודם, קובע כי ההפקעה נעשית רק כאשר הבעל איננו מתכוון להפקיע את הקידושין.
במקרה שכזה גם אם כתוצאת לוואי נטהרים ממזרים, אין בכך מניעה.
אולם אם הבעל בכוונה תחילה מבטל את הגט, וזאת כדי להפקיע את הקידושין ולטהר את הממזרים, הרי הקידושין אינם מופקעים והממזרים עומדים במקומם.
שיקול של מדיניות הוא המסתתר מאחורי הדברים, לדעת רבינו תם: שהרי אם נפקיע קידושין, נקל בכך את האיום שבממזרות, ומתוך כך "יהיו בנות ישראל פרוצות בעריות".
והרי "לתקנה עשו חכמים ולא לתקלה", ולפיכך במקרה שכזה לא הפקיעו חכמים את הקידושין.
מהרש"ם מתמודד עם עמדה זו.
בצורה מתוחכמת מעט טוען מהרש"ם, כי במקרה הדומה לעניין בו הוא דן, אף רבינו תם יסכים שיש להפקיע את הקידושין: "דבכה"ג [=דבכהאי גוונא; באופן שכזה], שעשתה בטעות על פי בית דין, אין בזה חשש תקלה, ושפיר הפקיעו הקידושין למפרע".
כלומר: מאחר שמדובר באישה שנשאה בהסכמת בית דין, הרי אין את החשש שהפקעת קידושין תוביל לכך שנשים תהיינה "פרוצות בעריות".
אדרבה, מדובר כאן בתקנה ולא בתקלה, ולפיכך הפקעת הקידושין תקפה גם לפי עמדת רבינו תם.
מהרש"ם קובע, שעמדת הרשב"א היא דעת יחידאית, ובמקרה שלנו "יש מקום לסמוך ע"ד [=על דעת] התוספות וש"פ [=ושאר פוסקים] שלא תירצו כן".
אכן, מהרש"ם מתמודד עם כמה מן הקשיים שמעוררת שיטתו.
אולם דומה, כי הקושי העיקרי טרם נפתר, ומכאן גם החדשנות הרבה שבהצעה.
הסוגיה התלמודית מציעה את עקרון הפקעת הקידושין כהסבר לדעת רבן שמעון בן גמליאל.
הלה סבור, כי כאשר הבעל מבטל את הגט בניגוד לתקנת רבן גמליאל, הגט איננו בטל, והאישה נחשבת כמי שאיננה נשואה.
אלא שההלכה, כך נראה, נפסקה לפי רבי יהודה הנשיא, ולדעתו אם "ביטלו – מבוטל", והאישה איננה מגורשת.
אין צריך לומר, שאם אכן כך ההלכה, אזי אין כל מקום להפקיע קידושין (שהרי בני הזוג עודם נשואים), וההצעה משוללת כל יסוד.
שהרי גם אילו הבעל (במקרה הנדון על ידי מהרש"ם) לא היה מגרש את אשתו, לא ניתן היה לפתור את המצוקה הקשה אליה נקלעה.
עם זאת, מהרש"ם טוען, שאף לדעת רבי יהודה הנשיא תיתכן אפשרות של הפקעת קידושין.
במקרה השליח שבתלמוד, הבעל ביטל את הגט בפני בית דין (כלשון המשנה: "בראשונה היה עושה בית דין ממקום אחר ומבטלו").
חכמי התלמוד נחלקו מהו הרכב בית הדין הדרוש לביטול הגט: האם שני דיינים, כדעת רב נחמן, או שלושה דיינים, כדעת רב ששת.
ההלכה נפסקה כדעת רב נחמן , ולפיכך כדי לבטל את הגט (כך שלדעת רבי האישה לא תהיה מגורשת, ולדעת רבן שמעון בן גמליאל נפקיע את הקידושין), יש צורך בכך שהבעל יבטל בפני שני אנשים.
מפרשי התלמוד דנים בשאלה, מה מעמדו של ביטול גט שלא בפני בית דין.
יש הסבורים, שהביטול איננו תקף מעיקר הדין, והאישה מגורשת.
כך למשל סבור בעל פני יהושע (גיטין לג ע"א, ד"ה 'ומי איכא'): "דהא דלא הוי ביטול...
משום דמדינא לא הוי ביטול, דאין דיבור מבטל דיבור אלא כשעושה בפני בית דין", כלומר: ביטול מינוי השליח ("דיבור") איננו יכול לבטל את מינוי השליח ("דיבור"), אלא אם נעשה בפני בית דין.
האישה, לפי דבריו, מגורשת כעת, אך ודאי הוא שהקידושין לא מופקעים מלכתחילה.
ברם, ישנה עמדה מפתיעה, ולפיה ביטול גט שלא בפני בית דין, מעיקר הדין הוא אומנם ביטול תקף (והאישה איננה מגורשת), אך תקנה קדומה ביותר, עוד קודם לרבן גמליאל הזקן, קבעה כי יש לבטל רק בפני בית דין.
תפיסה זו מרחיקת לכת, וסבורה שכדי לתת תוקף לתקנה קדמונית זו הפקיעו חכמים את קידושיו של מי שביטל את גיטו שלא בפני בית דין, ובכך מודה גם רבי, על אף שסבור דרך כלל שאם ביטל את הגט, הגט מבוטל והנישואין נשארים בתקפם.
גישה זו קשה ביותר מנקודת מבט פרשנית.
רבן שמעון בן גמליאל ורבי נחלקו עקרונית בשאלה האם ביטול הגט תקף.
כעת שולבה לה דעת רבן שמעון בן גמליאל בעמדת רבי (במקרה בו ביטל בפני אחד), בלא כל ביסוס ומקור.
התלמוד הבבלי (ובדומה לו הירושלמי) מחדשים את עקרון הפקעת קידושין לדעת רבן שמעון בן גמליאל, והנה עיקרון חדשני זה נולד לו גם לדעה החולקת, דעת רבי, שנפסקה כאמור להלכה.
אכן, הדברים אינם רמוזים בהסבר דעת רבי בתלמוד הבבלי.
גם מהירושלמי משתמע, כי רבי איננו מכיר באופן גורף בסמכות חכמים לעקור דבר מן התורה, ואף במקרה הנדון כאן.
הרב שלמה זלמן אוירבך מוסיף כי גם אם נטען שלדעת רבי הגט בטל מכוח סמכות חכמים לעקור דבר מן התורה, הרי פירוש הדברים יהיה שונה מהפקעת קידושין: אין המדובר בהפקעה רטרואקטיבית, אלא בעקירת הקידושין מכאן ולהבא.
ממילא אין כל תועלת בפתרון זה להצלתם של ממזרים, שהרי בני הזוג נשואים היו כדת וכדין, וכשהבעל מבטל את הגט – נישואיהם נעקרים מכאן והלאה.
הילד שנולד מיחסי אישות שקדמו לגירושין, נותר ממזר.
מנקודת מבט פרשנית, קרי: מבחינת המקורות התלמודיים והעמדה המובעת בהן, יש בהצעה לבטל גט קשיים פרשניים ניכרים.
לא ייפלא אם כן כי רבים מחכמי המאה העשרים דחו בחריפות את הצעת מהרש"ם ועמדו על כך, שאילו הייתה קבילה היה מן הסתם נעשה בה שימוש בדורות הקודמים.
אולם אחרים קיבלו אותה – אם כי, בדרך כלל, בצירוף טיעונים הלכתיים אחרים להקל.
חלופה נוספת: גט בד' אמות
לאור הקשיים בהצעת מהרש"ם, היו שהציעו להשתמש גם בפרקטיקה נוספת שתביא להפקעת קידושין: הנחת הגט באופן יזום על ידי הבעל במקום שנמצא בשליטת האישה, מחוץ ל"ארבע אמות" שלה.
ההצעה מבוססת על שיטת ראשונים בסוגיית גיטין עח ע"א–ע"ב, הדנה במשנה הקובעת כי אם הגט נזרק "קרוב לה" (=לאישה), גם אם מדובר ברשות הרבים, הרי שהיא מגורשת.
הבעיה היא שהדבר מנוגד לדיני הקניין התלמודיים, ולכן יש ראשונים שהציעו שאכן היא אינה אשת איש לא משום שהגט כביכול הגיע לרשותה, אלא משום שבמקרה זה הפקיעו חכמים את קידושיה.
לפי חלק מהראשונים, הטעם לכך שאדם הזורק גט לאשתו, והגט "קרוב לה" – מגורשת, הוא הפקעת קידושין.
כך למשל כותב הרשב"א: "וטעמא דמילתא לדעת רבי יוחנן (=הסבור ש"קרוב לה שנינו, אפילו מאה אמה"; שם, ע"ב) משום דכל מאן דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ומשום עגונה הקלו, שכל שקרוב לה ואפילו מאה אמה מגורשת".
מעתה, גט הניתן בדרך זו יוצר הפקעת קידושין, ונישואי הצדדים מתבטלים רטרואקטיבית.
לדרך זו יתרון על פני ביטול השליחות, שכן אין היא מתבססת על דעה שנדחתה מההלכה.
אולם חדשנותה היא בכך שמקורה הוא בפרשנות ראשונים לסוגיות התלמוד, ובניגוד לביטול השליחות, אין היא מתבססת על תקדים תלמודי מפורש.
יוזמות לשימוש בגט מהרש"ם והתנגדויות להן
יש מספר עדויות להצעת שימוש בגט מהרש"ם וכאן יובאו דוגמאות.
ישנן עדויות על כך שהרב צבי פסח פרנק ערך גט כזה עבור אישה שהניחה שבעלה נספה בשואה, נישאה מחדש והולידה ילדים, ואז הופיע בעלה הראשון.
הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג הציע להשתמש בגט מהרש"ם, בתוספת לספק נוסף, במקרה של אישה שלא ידעה שאביה קדשה בקטנותה, נשאה לאחר וילדה לו ילדים.
אמנם, הרב אליעזר יהודה ולדינברג טען כי הרב הרצוג החליט שלא לעשות שימוש בגט זה, והוא אף מציין שבעיה מרכזית היא היעדר תקדים בין הפוסקים לשימוש בו.
הרב איסר יהודה אונטרמן הציע שימוש בגט מהרש"ם בתשובה לפנייה של הרב יחיאל יעקב ויינברג.
באותו מקרה אישה ילדה בן כאשר בעלה היה בשבי.
הרב ויינברג מעלה בעיות הלכתיות שונות לגבי אפשרותו של הפתרון, אולם נימוקו המרכזי היה רתיעה משימוש בהערמות הלכתיות: "צריכים הרבנים להכריע נגד אותה הדעה שהיא רחוקה מדעת הבריות וגורמת לזלזול וללעג נגד תורתנו הקדושה".
בשנת תשל"ט כתב הרב שלמה גורן חיבור קצר על הנושא.
על בסיסו הוא פונה לכלל הדיינים בארץ ומציע להם לשקול עריכת גט מהרש"ם במקרים של חשש לממזרות בגין בגידת האישה, או לפחות לא למנוע את אפשרות ביצועו באמצעות סידור גט רגיל לפני גט מהרש"ם.
הדברים עוררו סערה גדולה, ונראה שלמעט רבה הספרדי של פתח-תקווה, הרב משה מלכה, שאר הדוברים סברו שאין זה נכון אפילו להעלות את ההצעה הזו לדיון.
אחד הטיעונים שעלו שם בדיון היה כי יש להימנע מדיון בפתרון שיוכל למצוא מזור לבעיית הממזרות, משום שאז יינטל מן ההלכה המכשיר היעיל ביותר להרתעה מפני ניאוף.
גט מהרש"ם בבית הדין הרבני בישראל
יש מספר לא מבוטל של מקרים בהם נערך גט מהרש"ם (או גט בד' אמות, או שניהם גם יחד) בבתי הדין, בדרך כלל כתוספת לשיקולי ספק שמעלה בית הדין לגבי הממזרות.
עם זאת יש דיינים המתנגדים לכך.
עדות על השימוש בהפקעת קידושין מצויה בדברי הרב שלמה דיכובסקי:
גם כיום, משתמשים בתי הדין, במקרים חמורים (בעיקר תיקי ממזרות) בטכניקה של הפקעת נישואין, על מנת להתיר לילדים לבוא בקהל.
הפקעת נישואין, היא דרך שבה השתמשו חכמים, רק במקרים נדירים.
יש פוסקים הסוברים, שלא ניתן בימינו להפקיע נישואין, בהיעדר בית דין סמוך.
בכל מקרה, השימוש בדרך זו מוגבל ביותר, ונעשה רק כמוצא אחרון להתיר ממזרות במקרים מסוימים.
טיוודאר סינאי (במקור גרינברג, בהונגרית: Szinnai Tivadar; בודפשט, 20 בדצמבר 1894 – בודפשט, 16 ביולי 1972) היה סופר, מתרגם יהודי-הונגרי.
טיוודאר סינאי נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של פרקש גרינברג (1860–1935) מורה ורואה חשבון ושל אווה לבוביץ' (1866–1921).
הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (ששמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
הוא עבד כפקיד ואחר כך משנת 1928 היה הלקטור ב"הוצאת פנתיאון".
בשנת 1938, ברובע 5 של בודפשט, התחתן עם בתם של איגנץ היימן ומריה שיץ, עם וילמה (1895–1967).
אחרי ששרד את השואה במלחמת העולם השנייה הוא עבד משנת 1945 ב"הוצאות סיקרה" וב"הוצאת הספרים ההונגרית החדשה" (Szikra Kiadó, Új Magyar Könyvkiadó), ולאחר מכן עד 1960 ב"הוצאת הספרים אירופה" (Európa Könyvkiadó) (עד יציאתו לגמלאות).
כמאה כרכים של תרגומי פרוזה ספרותית שלו מאנגלית, מגרמנית ומצרפתית התפרסמו בהונגריה, למשל רומנים של וולטר סקוט, הרברט ג'ורג' ולס, אלדוס האקסלי, אריך מריה רמרק, ז'אן קוקטו ועוד רבים אחרים.
הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
טיוודאר סינאי: חייו ורעיונותיו של הרברט ג'ורג' ולס הסופר הנקרא ביותר בעולם (1927).
טיוודאר סינאי: חלונות אפלים (1947).
טיודור סנט ג'ורג' טאקר היה צייר אנגלי שבילה חלק גדול מחייו הקצרים באוסטרליה.
נודע בעיקר בציורי נוף ודיוקנאות נשים.
טאקר היה בנו של קפטן צ'רלטון נסאו טאקר, קצין פרשים בבנגל.
סבו, הנרי סנט ג'ורג' טאקר, כיהן כיו"ר חברת הודו המזרחית.
בניגוד לרצון משפחתו, הוא בחר להיות אמן.
תמיד היה ילד חולני למדי, הוא נסע למלבורן בשנת 1881 בחיפוש אחר אקלים בריא יותר.
הוא למד בבית הספר בגלריה הלאומית בין השנים 1883–1887 בניהולו של ג'ורג' פולינגסבי, וזכה בכמה פרסים על ציור.
הוא לימד כדי לפרנס את עצמו והציג באקדמיה לאמנות הוויקטוריאנית.
הוא חזר לאירופה בשנת 1887, שם הצטרף לידידו, עמנואל פיליפס פוקס, באקדמיה ז'וליאן, ומאוחר יותר ל"אקול דה בו ארט" בפריז, שם זכה במדליית זהב.
הוא היה מבקר קבוע במושבת האמנות אטפלס, שם הפיק את יצירותיו הגדולות הראשונות.
תערוכת הבכורה שלו בסלון הייתה בשנת 1891. בשנה שלאחר מכן חזר למלבורן, הקים סטודיו, ובשנת 1893 עד 1899 ניהל את בית הספר לאמנות במלבורן יחד עם פוקס.
שם התלמידים כללו את אינה גרגורי, ברטה מרפילד, אמברוז פטרסון ויולט טיג, שרבים מהם למדו בבתי הספר בקיץ בשארטיסוויל.
האקלים האוסטרלי לא הטיב לבריאותו הכושלת, ולכן החליט לחזור ללונדון בשנת 1899. הוא עבד בסטודיו בצ'לסי והציג שני ציורים בתערוכת האקדמיה המלכותית בשנת 1900, שניים בשנת 1901 ואחד בשנת 1902. הוא הציג גם בליברפול ובברמינגהם.
טאקר נפטר ב־21 בדצמבר 1906 משחפת בלונדון.
הוא סבל רבות מבריאותו הלקויה וצייר מעט יחסית, ולכן עבודתו לא ידועה.
הוא צייר טוב בצבעי שמן שמצאו חן בעיני אמנים אחרים יותר מאשר בציבור.
ציוריו מוצגים בגלריה הלאומית של ויקטוריה, בגלריה הלאומית של אוסטרליה, בקנברה ובגלריה לאמנות וורנמבול.
טיוודר (בהונגרית: Tivadar) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיוודר קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-228 תושבים בשנת 1990 עד 168 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
יהודים חיו בטיוודר בתקופות זמן שונות.
בשנת 2009 נהרס בית קברות יהודי שהיה בכפר בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
טיוח הוא כינוי לניסיון הסתרת מידע המעיד על שגיאות, שיקול דעת שגוי, גרימת נזק לאחרים או מידע מביך.
ההסתרה נעשית על ידי הסתרת מידע או על ידי מסירת דיסאינפורמציה, ומטרתה למנוע את גילוי האמת בעניין כלשהו.
מקור הביטוי הוא כיסוי בטיח, ובהשאלה משתמשים בו לתיאור טשטוש של פגמים בדו"ח או העלמתם, ופעולות דומות.
טיוח מבוצע בדרך כלל על ידי אנשים המנצלים את סמכותם כדי למנוע או להשתיק ביקורת או להסיט אשמה בגרימת עוול.
יוזמי הטיוח לעיתים קרובות מסתירים ראיות מפלילות, או מפרסמים ראיות מטעות, או לא מדויקות.
טיוח המבוצע באמצעות שיתוף פעולה של קבוצת אנשים הוא סוג של קנוניה.
כאשר פורצת שערורייה, ניסיון להסתיר את האמת נחשב לעיתים קרובות לחמור אף יותר מהמעשים המקוריים.
טיוח דורש מעט מאמץ, וברוב המקרים הוא מבוצע על ידי גורמים המקורבים לגורם המקורי.
ברגע שהשערורייה מתחילה להתגלות, כל הגורמים המעורבים בה משתפים פעולה ומנסים להסתיר את פרטיה.
לפעמים ניסיון ההסתרה מצליח, אבל במקרים רבים ניסיון ההסתרה נכשל, בגלל חששותיהם של חלק מהמעורבים ובגלל הקושי להסתיר את כל הפרטים הרלוונטיים.
לפעמים טיוח גורם לשערורייה מינורית יחסית לתפוח לממדים משמעותיים.
לדוגמה, ניסיון הפריצה למטה המפלגה הדמוקרטית שהחל את פרשת ווטרגייט נחשב לעבירה קלה, אבל בניסיון הטיוח שבא בעקבותיו בוצעו עבירות חמורות בהרבה.
ניסיון טיוח כולל לעיתים שיבוש מהלכי משפט, עדות שקר, פיצויים המשמשים כשוחד, ובמקרים קיצוניים גם גרימת התאבדות או רצח.
הביטוי "זה לא הפשע, אלא הטיוח" ממחיש תהליך זה.
לדוגמה, בדיון של הוועדה לענייני ביקורת המדינה בדצמבר 2020 נמסר כי קיים טיוח בחקירת תאונות אימונים בצה"ל, וכי הוועדה תבדוק את הנושא.
טיוח לא בהכרח דורש הונאה או הצגת מידע מסולף.
שיטת הטיוח הנפוצה ביותר היא חוסר תגובה, מתוך תקווה שפרטי השערורייה לא ייחשפו.
שיטה זו נקראת "הסתרה פסיבית".
במקרים כאלו מתפתחות לפעמים תאוריות קשר מורכבות.
טיוח יכול לכלול מגוון שיטות מתוחכמות ומורכבות הרבה יותר מרק הסתרת מידע בסיסי.
מטרות שיטות הטיוח היא למנוע גילוי אמת תוך שמירת האינטרסים של הגורם המטייח, גם במחיר הטעיה מכוונת.
בשיטת מצג שווא במקום פשוט להסתיר מידע - יוצרים סיפור אלטרנטיבי שנראה אמין.
וזאת במטרה להסביר את האירוע ובכך להטעות את החוקרים או את הציבור.
בשיטה זו נכללת הסוואת פשע: לדוגמה, הצגת רצח כהתאבדות, הגנה עצמית או תאונה.
שיטה זו דורשת תכנון קפדני של הזירה מראש, פיזור ראיות כוזבות והסתרת ראיות אמיתיות שסותרות את הסיפור המפוברק.
הכוונה שגויה של חקירה: הטעיית חוקרים על ידי השתלת ראיות שמפלילות גורם אחר, או על ידי יצירת מסלול חקירה שיוביל למבוי סתום.
לעיתים אף תוך השתלת דגימות DNA או טביעות אצבע של גורם אחר להפללה.
לרוב במקרה והאשם נתפס הדבר מוכיח מחשבה פלילית.
מצג שווא של אקראיות או תום לב
שיטת מצג שווא של אקראיות או תום לב פועלת על ידי יצירת מצג שווא של אירוע פלילי אקראי, מה שהופך את הקורבן המיועד לאחד מני רבים.
טשטוש מוטיב: במקום שיהיה מניע ברור לרצח (כפסיכופתיה, נקמה או כסף), הקורבן הופך לחלק מסטטיסטיקה של רצף עבירות חסרות משמעות.
שיטה זו מכוונת להסוות רצון אובססיבי או אישי לפגוע דווקא באדם או קבוצה זו.
הסוואת הקשר: על ידי פגיעה בעשרות אנשים נוספים, העבריין מקשה על החוקרים למצוא קשר ישיר או ברור בינו או בין כוונתו לבין הקורבנות ובפרט לקורבן יחיד; כשעל בסיס כוונה זו העבריין פוגע בקבוצה רחבה יותר של קורבנות במטרה לטשטש ראיות קשר סיבתי.
ככל שהרשימה ארוכה ומגוונת יותר, כך הסיכוי לגלות מניע אישי נמוך יותר - ומכאן גם העונש צפוי להיות חלש יותר.
הצפת החקירה: כשיש עשרות קורבנות המשטרה והחוקרים מוצפים בפרטים ובראיות.
כך שבמקום להתמקד בנתיב חקירה אחד ויעיל, הם נאלצים לפצל מאמצים.
הסטת תשומת הלב הציבורית: הציבור מתקשה להתמודד עם עבריינות המונית וחוזרת, כדוגמת: רצח סדרתי.
כך שבמקום להתמקד בסיפור של קורבן אחד או קבוצה, התקשורת מתמקדת במספרים, בטירוף של הרוצח, ובניסיון להבין את הלמה הכללי ולא את הלמה הספציפי.
שיטת השעיר לעזאזל כוללת הטלת אשמה על גורם אחר שאינו קשור ישירות או שהיה בעל תפקיד זניח או זמני, כדי להסיר את האחריות מהאשמים האמיתיים.
הדבר מתאים במיוחד למשימות עם סיכון גבוה, שכן ניתן לפטר את העובד בקלות מבלי לפגוע בארגון.
האשמת גורם שולי: האשמת עובד זוטר, ספק חיצוני או קבלן משנה עצמאי, גם אם הכישלון נבע מהחלטה או הזמנה של הדרג הבכיר באותו ארגון.
הדבר יכול לבוא לידי ביטוי בהטלת משימות שעתידות להיות מתועדות כהתכתבויות מייל או הצעות מחיר כאילו נעשו ביוזמת ומתפקידו של אותו עובד שעיר לעזאזל, כשלמעשה כלל ההוראות ופירוט התוכן (בין אם פלילי או לא מקצועי) נמסרו על ידי גורם אחר וותיק או בעל כוונת שימור בארגון וללא תיעוד מי היה.
מניפולציה במידע וטשטוש עקבות מתמקדת בפעולות יזומות להעלמת נתונים או איסופם בדרכים לא ישירות.
בשיטה זו נכללים: הסתרת מידע על ידי איסוף עקיף: איסוף מידע על אדם או ישות על ידי סריקת רשימות, קבוצות אינטרנט או מאגרי נתונים רחבים, במקום חיפוש ישיר על שמם, מכשירם או כתובתם המדויקת.
שיטה זו מקשה על איתור המידע, מציאת קשר ישיר למקרה או על קישורו לגורם שאסף אותו.
טיוח נרטיבי: מניפולציה של הזיכרון הקולקטיבי על ידי שינוי העובדות בדו"חות, יצירת סיפורים שקריים או שתילת מידע שקרי בתקשורת - דיסאינפורמציה.
במטרה לגרום לאנשים להאמין בגרסה מסוימת של האירועים, גם אם היא שקרית לחלוטין.
מניפולציה טכנולוגית מערבת מחיקה והשמדת נתונים ואפשרות לשחזור סלקטיבי בלבד: במקום פשוט למחוק קבצים, ביצוע פעולות מחיקת ראיות דיגיטליות באופן שמונע אפשרות לשחזורן לחלוטין, לעיתים גם תוך העלמת עקבות דיגיטליים של תלונות או מעקב חוקי או לא חוקי (מעקב המונים, מעקב סמוי או האזנת סתר).
לדוגמה, שימוש בתוכנות תוכנות הצפנה למחיקה, שאתחול מחדש של הדיסק הקשיח שוב ושוב, או השמדה פיזית של התקני אחסון.
מצד שני, מקרים מסוימים יכללו אפשרות לשחזור מכוון של נתונים, אבל באופן סלקטיבי שימנע גישה למידע מפליל לאפשרות תביעה, אך יאפשר שחזור נתונים אחרים כדי ליצור חזות מידע ונרטיב שקרי.
זיוף ראיות דיגיטליות: יצירת ראיות מזויפות כדי להפליל אדם אחר.
זה יכול לכלול זיוף הודעות דואר אלקטרוני, הקלטות קול, קטעי וידאו (באמצעות טכנולוגיות בינה מלאכותית כמו דיפ-פייק), או עריכה של קובצי לוג כדי להסתיר פעולות מסוימות.
טקטיקות משפטיות ובירוקרטיות כוללות הגשת תביעות הטרדה (SLAPP): הגשת תביעות משפטיות יקרות וחסרות בסיס נגד עיתונאים, חושפי שחיתות, עדים או אנשים פרטיים שחשפו מידע מביך ברשתות החברתיות, האינטרנט או בראיון תקשורתי או מקוון.
המטרה היא לא בהכרח לזכות בתביעה, אלא להתיש ולרושש את הצד השני ולגרום לו לוותר.
שימוש בבירוקרטיה ובשחייה לאחור: הכנת מערכת של ניירת, טפסים ונהלים מסובכים ומסורבלים, כך שכאשר יתגלה משהו חריג, ניתן יהיה להציג אותו כטעות טכנית, טעות אנוש או טעות מנהלית ולא כפעולה זדונית מכוונת.
השפעה פסיכולוגית; הסטת האשמה לקבוצה
הפשעה פסיכולוגית מתייחסת להסטת האשמה לקבוצה: במקום לבחור אדם אחד כשעיר לעזאזל, משתמשים בטשטוש אחריות וטוענים שכולם היו מעורבים.
וזאת במטרה להפחית את האשמה הכוללת מכל אחד מהמעורבים.
בשיטה זו משתמשים בהתקפות אישיות (ad hominem): הסטת הדיון מהנושא העיקרי על ידי תקיפת אופיו של המאשים או של חושף השחיתות כעדויות אופי או חקירה פרטית בעניין אופי המתלונן.
במקום להתייחס לעובדות התיק, מנסים לפגוע באמינות המאשים על ידי חשיפת פרטים אישיים, האשמתו בכוונות זדוניות או הצגתו כלא יציב נפשית.
הפעלת מניפולציות פסיכולוגית כלפי הקורבן
טכניקות פסיכולוגיות שנועדו לערער את תפיסת המציאות של הקורבן, במטרה להסתיר את מעשי העבריין תוך הימנעות מלקיחת אחריות.
המטרה לגרום לקורבן להיכנס למצב אשלייתי, לפקפק בעצמו, בתחושותיו וביכולת השיפוט שלו, ובכך להסיט את האשמה מהמניפולטור אל הקורבן עצמו או אל גורמים חיצוניים.
לרוב יכלול העברת מידע ומסרים שקריים ושגויים בהתייחס לקורבן עצמו, סביבתו וזכויותיו החוקיות.
השיטות כוללות: גזלייטינג (Gaslighting): אחת הטקטיקות ההרסניות ביותר.
המטרה לגרום לקורבן להרגיש מבולבל, חסר ביטחון, ובסופו של דבר להאמין שהוא לא יכול לסמוך על תפיסותיו - דבר המחמיר במקרה שיתוף פעולה או העדפת הסביבה את טיעוני המניפולטור במקרה זה.
כמו לגרום לקורבן עצמו לשלם את מחיר השוחד לגורמים משתפי הפעולה הפוגעים ביצירת הזדמנויות דיוני בית משפט, תשלום למומחי חוות דעת ויצירת מקומות תעסוקה בדמות גורמי רווחה, רפואה חוזרת ופסיכיאטריה - כל אחד לוקח קצת והסך הנלקח מהקורבן יוצא הרבה.
מצב שעלול לרושש כלכלית את הקורבן ומכאן לבטל אפשרות זכייה בתיק התלונה, לאור אפשרות הצגתו בתיק כמעוניין בפיצויים הכספיים בלבד ומכאן כאילו אינו באמת מחפש צדק במקרה המדובר בתיק.
האשמת הקורבן (Victim Blaming): המניפולטור מטיל את האשמה על הקורבן לאירועים או למצבים שליליים, במקום לקחת אחריות על חלקו.
זה יכול לכלול טענות כמו "את רוצה/רצית את זה", "היא התחילה איתי", "אתה לא הלכת לבדיקה", "אתה הולדה בעוולה", "אתה לא אחראי", "זה באשמתך שזה קרה", "היית צריכה לדעת טוב יותר", או "אתה פשוט רגיש/ה מדי".
השלכה (Projection): המניפולטור משליך את התכונות, הרצונות או המחשבות השליליות שלו על הקורבן (לדוגמה: אדם שבוגד יאשים את בן זוגו בחוסר נאמנות, או אדם תוקפני יאשים את הקורבן בתוקפנות).
הטלת אשמה / גילטטריפ (Guilt Trip): המניפולטור גורם לקורבן לחוש אשמה על מעשיו או על חוסר מעשיו, גם אם אין לו סיבה אובייקטיבית לחוש אשמה.
הכחשה והתחמקות מאחריות: המניפולטור מסרב להכיר במעשיו או השפעתם ולעולם לא יבטא במילים את מעשיו או יתדווה עליהם.
הוא עשוי להתחמק משיחות, לשנות נושא, או לטעון ש"לא קרה כלום" וכל האירוע "הגזמה".
טריאנגולציה (Triangulation): המניפולטור מכניס גורם שלישי למערכת היחסים כדי ליצור בלבול, פילוג או כדי לחזק את עמדתו.
זה יכול להיות אדם אחר, קבוצה חברתית, או אפילו דעה "אובייקטיבית" כלשהי (לדוגמה: המניפולטור מספר לקורבן ש"כולם חושבים שאת/ה מגזים/ה", או משתמש באדם שלישי כדי להעביר מסרים או לבצע פעולות שמטרתן לפגוע בקורבן).
המעטה בערך (Belittling): המניפולטור מפחית מערכו של הקורבן וזכויותיו, לועג לו, או מציג את רגשותיו וחוויותיו כחסרי חשיבות או זכות תלונה.
שימוש מוסדי בערעור אופי הקורבן
שימוש בכלים מוסדיים או בעלי תפקיד מוסדיים הידועים בנטייה לפסיכופתולוגיה מסוימת ושימורם במוסדות, במטרה לערער את תפיסת אופי הקורבן כלפי חוץ; ובאותה ההזדמנות את תפיסת עולמו, כאילו "כולם נגדו" ואין לי סיכוי בהגשת תלונה או תביעה משפטית.
מצב זה יכול לכלול ביטול אפשרויות מוסדיות לקבוצות שונות בגישה לשוויון זכויות בהשכלה ותעסוקה במדינת המקור והעולם, ובפרט בסקטורי הציבורי ובהקמת עסק עצמאי.
במטרה לבטל אפשרות בנייה או רכישת דירה, כמו אפשרות לחיכוך אפשרי עם גופי ועובדי ציבור בהגשת תלונה בעניינים אלו - לעיתים תוך הזנחה רפואית או מדינית מכוונת להגדלת הכנסות עתידיות של גופי הטיפול, אשפוז או מאסר כפוי, ביטול אפשרויות סיוע משפחתי תוך דרדור למצב של דרות רחוב אישית ומשפחתית .
בצורה זו מעלימים ראיות להתקשרות בין הגופים; כשבפועל, הדבר נעשה דרך ועל ידי הקורבן עצמו, או מועמד אקראי אחר; כך שלקורבן קשה מאוד לזהות מה קורה/קרה.
לרוב מלווה בשליחת המועמד למקום עבודה המוכר בעבריינות תעסוקתית, גרימה לבעיות נפשיות אצל עובדיהם וריבוי פיטורים במטרה לבטל לקורבן אפשרות עתידית תעסוקתית בגופים אלו, המוכרים כדורשים כתנאי כניסה היסטוריית נאמנות ארגונית, שביעות רצון מעסיק ובריאות נפשית.
שיטת טיוח שבה מציגים את הקורבן כעבריין התוקפן היא טקטיקה מניפולטיבית נפוצה שבה אדם שביצע עוולה או פגיעה מכחיש את מעשיו, תוקף את הקורבן, ולבסוף מציג את עצמו כקורבן ואת הקורבן האמיתי כתוקפן.
טקטיקה זו נפוצה במיוחד במערכות יחסים מתעללות (פיזית, רגשית, מינית), במצבים של הטרדה, ובמקרים של אחריות מקצועית או ציבורית.
מטרת השיטה לבלבל, להחליש ולגרום לקורבן לפקפק בעצמו ובמציאות, ובכך למנוע ממנו להתלונן, לדרוש צדק, או לעזוב את מערכת היחסים המתעללת.
יבוא לידי ביטוי בביטויים כמו: "אתה פוגע בי", "אתה מנסה להרוס לי את החיים", "בלעדי לא היית שום דבר", "כל מה שהשגת בגללי", "אתה מנסה להשתמש בי", "אתה מנסה להוציא ממני משהו", "אתה גורם לי סבל רב", "אתה מוציא אותי מדעתי", "בגללך יפטרו אותי", "בגללך אאבד את העבודה שלי".
התוקפן אף עשוי לנקוט בצעדים דרמטיים, כמו להגיש בעצמו תלונה נגד הקורבן, כדי לבסס את תפקידו כ"קורבן".
העלמת עדים פוטנציאלים בין אם בשוחד כדמי שתיקה, רצח או הגלייה.
בנוסף לאפשרות להפיכתם ללא כשירים משפטית, בין אם בהדרכת עורך דין עדים, הפיכתם להיות במצב של ניגוד עניינים כמו סכסוך מול הצד הנתבע, יצירת מצב של חוסר יכולת מנטלית (התמכרות חוזרת, פגיעה נפשית וכו'...), יצירת מצב היקלעות העד למצב מצוקה כלכלית קשה וצורך חומרי-כספי שיערער את אמינות עדותו.
כמו שיבוש ראיות בחוסר תום לב ותוך חריגה מנהלי חקירה או מז"פ.
מקרי התעללות מינית בכנסייה הקתולית, בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
פרשת מותו של אלברטו ניסמן
ניתוח מקרים ידועים כמו טיוח פרשיות השחיתות בניו יורק תחת שליטת טמאני הול (בסוף המאה ה-19), הסתרת נזקי העישון על ידי תעשיית הטבק ועוד, העלה דפוס פעולה שחוזר על עצמו במקרים של טיוח:
ניסיון לשכנע את התקשורת למנוע את הדיווח ("לקבור את הסיפור")
הפצת מידע כוזב שהוכן מראש
טענה כי מדובר בבעיה מינימלית
טענה לזיכרון לקוי ("גזלות דעת")
טענה שההאשמות הן חצאי אמיתות
טענה שלמבקרים אין הוכחות למעשים
תקיפת אופיו של המבקר ("אד הומינם")
הסתרה או שיבוש של ראיות
השמדה או שיבוש של הראיות
ניסיון להקשות על גילוי הראיות
יצירת רשימת שמות מטעים של אנשים וחברות כדי להסתיר מימון
ניסיון לחסום או לעכב חקירה של המקרה
טענה כי האדם הרלוונטי היה רשאי לבצע את הפעולה מתוקף תפקידו
טענה כי הגדרת המקרה שגויה
שימוש בשיבוש ראיות כקו הגנה
דרישה לבירור "עצמאי" על ידי צד ג' שכביכול לא קשור למקרה
הטרדת עדים או אנשים אחרים הקשורים לפרשה
ניסיון להפחיד את המבקרים באמצעות הטרדה מאיימת, פגיעה ברכושו ושיטות דומות
ניסיון סחיטה של המבקרים, באמצעות שכירת חוקרים פרטיים שיאיימו לחשוף עבירות קודמות של המבקר ("ללכלך את המבקר")
איום ברצח על המבקר או על בני משפחתו
איום על המבקר כי יפגעו במקום עבודתו
העברת המבקר למקום עבודה אחר, הנחשב לנחות
ביצוע פעולות נקמה נגד עיתונאים שחשפו את המקרה
איום על העיתונות במניעת גישה למידע
רכישת כלי התקשורת המשמשים כמקור לחדשות
טענה לאי-ידיעה כוללת של כלל האירועים
שעיר לעזאזל : האשמת אדם אחר כי פעל ללא סמכות
שימוש בעורכי הדין הטובים ביותר
שימוש באנשי מדע ועדים מומחים שיתמכו בגרסת הנאשם
עיכוב ההליכים המשפטיים בכל דרך אפשרית
אי-ענישה, או ענישה קלה בלבד
קידום עובדים כפרס על ההסתרה
העסקת העובדים שהיו מעורבים בטיוח, לאחר שהפרשה שככה.
טְיוּטָה היא שלב בתהליך הכתיבה, בו מקבל המסמך הנכתב את צורתו הראשונית, ועל בסיס שלב זה נעשים שינויים, תיקונים והוספות בהתאם לרצון הכותב.
לעיתים קרובות, נעשים השינויים על גבי הטיוטה עצמה, תוך מחיקות והוספות בכתב-יד וכדומה.
מקור המילה מן הארמית, באמצעות התלמוד הבבלי (המשמעות המקורית של המילה בהקשרה בתלמוד הוא מעין שכבה המכסה את גוף השטר, ושורש המילה הוא טיט).
המושג טיוטה קיים גם באמנות, כגון בציור, שם מקובל לעשות סקיצה לפני יצירת הציור או היצירה.
מחקרים אמפיריים של סופרים בעבודה מצביעים על כך שסופרים יכולים לעשות אחת או יותר מהפעולות הבאות במהלך שלבי הכתיבה:
ארגון את המחשבות ביחס לטקסט שנכתב עד כה
הסבר או הקשר בין דוגמאות או רעיונות
הצגת טיעון או נקודה מרכזית
השהיית הכתיבה, כדי לבצע התאמות באיות, בבחירת המילים ובתחביר
טיוודאר בארשון (במקור ברוקנר עד 1902, בהונגרית: Bársony Tivadar; בודפשט, 7 בפברואר 1887 – בודפשט, 23 בנובמבר 1942) היה רופא, רדיולוג יהודי-הונגרי, בארשון הקים בית ספר לרדיולוגי שהיה ידוע ביותר באירופה.
בארשון היה אחד ממייסדי אבחון רנטגן גסטרואנטרולוגי בהונגריה.
עשרות מחקריו פורסמו בלמעלה מ-200 פרסומיו.
טיוודאר ברוקנר נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ ברוקנר (1852–1905), סוחר, ושל ברתה ואלד (1856–1928).
בשנת 1909, קיבל תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בין 1909 לבין 1911 היה מתמחה במרפאה פנימית מס' 1 בבודפשט.
בין 1911 לבין 1919 הפך למתמחה במרפאה הכירורגית מס' 2. הוא התמחה תחילה בכירורגיה, אחר כך הפך גם למרצה.
באותה עת התחיל להתעניין בבעיות הרנטגנולוגיה.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא איבד את עבודתו ובמשך כמה שנים עסק בפרקטיקה פרטית.
ב-1925 הפך לרדיולוג יועץ בבית חולים פרטי קטן, ה-Charité Polyclinic.
בין השנים 1933–1942 עבד כרופא הראשי של בית החולים היהודי בבודפשט והיה גם מנהל מחלקת הרדיולוגיה.
שם הקים בהנהגתו בית ספר לרדיולוגיה שהפך למפורסם באירופה.
תוארו על ידו תסמיני רנטגן רבים שלא היו ידועים קודם ותלמידיו הפכו מאוחר יותר למומחים המובילים ברדיולוגיה ההונגרית.
הוא פיתח שיטה חדשה לבדיקות אבחון בקרני רנטגן של עמוד השדרה ואזור העצה, וכן להדמיית שדה הריאות האפיקי, הבינה ושלפוחית השתן.
לגבי היקף פעילותו המחקרית מעידה העובדה שפרסם כמעט 200 מאמרים במשך שני עשורים.
בשנותיו האחרונות הגבילו תנאי המלחמה ויהדותו את הזדמנויותיו, וחלק מפרסומיו יכלו להופיע רק כעבודות מחקר לאחר מותו.
מותו נגרם כתוצאה מפקקת העורקים הכליליים.
אשתו הייתה אילמה לאופולדינה, (1892–1944) בתם של שמואל גליק ושל אידה שטריקר, הייתה מורה בבית ספר, לה נישא ב-17 בספטמבר 1921 בבודפשט.
על אבחון צילום רנטגן של כיב התריסריון ותהליכים אחרים בתריסריון (Budapest Orvosi Ujság, 1912)
עם בלה הורטובאדי (Medical Weekly, 1924)
הרפיית שרירים של הקיבה (רפואה, 1924)
נתונים לטיפול רנטגן בכיבים בתריסריון הקיבה.
תמונת רנטגן של דיברטיקולום כיס המרה (Orvosi Hetilap, 1927)
טכניקת הרדיוגרפיה של חוליות הצוואר התחתונות וחוליות עמוד השידרה העליונות.
תמונת רנטגן של הנוקשות המוקפת של עמוד השדרה הצווארי (Orvosi Hetilap, 1929)
הליך חדש לבדיקת רנטגן של שלפוחית השתן.
טיוח בינה מלאכותית היא טקטיקה שיווקית מטעה.
מטרתה קידום מוצר או שירות על ידי תיאור מוגזם ושקרי של תפקיד הבינה המלאכותית (AI) בו.
הטיוח יכול להעלות חששות בנוגע לשקיפות, לאמון הצרכנים בתעשיית הבינה המלאכותית ולעמידה בתקנות האבטחה – מה שעלול לפגוע בהתקדמות בתחום הבינה המלאכותית.
יו"ר הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) גארי גנסלר השווה את הטיוח לגרינווש.
חברות מסוימות כבר הואשמו בניסיונן לרכב על גלי ההצלחה של הבינה המלאכותית בכך שהן משקרות בנוגע לתפקיד של הבינה המלאכותית במוצר שהן משווקת.
במרץ 2024, הוועדה לניירות ערך ולבורסות של ארצות הברית הטילה את העונשים האזרחיים הראשונים על שתי חברות, "Delphia Inc" ו-"Global Predictions Inc", בגין טיוח הבינה המלאכותית בו השתמשו.
גם חברת אמזון ספגה ביקורת בנוגע לשירות קניות שהיא מציעה הנקרא "Just Walk Out".
שירות זה מאפשר, לפי הפרסום, להיכנס למרכול, לקחת את המוצרים שרוצים לקנות – ומערכות בינה מלאכותית יזהו את המוצרים שנלקחו בזמן הקנייה ויחייבו אוטומטית, ללא צורך במעבר בקופה.
נחשף כי בניגוד לטענת השימוש בבינה מלאכותית, כ-1,000 עובדים בהודו בודקים את הצילומים מהמערכת ומאשררים את החיוב.
חברת אמזון אמרה בתגובה שהעובדים מועסקים רק לשם בדיקת המערכת ושהם לא מחליפים את הבינה המלאכותית.
טיוודאר פרידריך (בהונגרית: Friedrich Tivadar; פשט, 8 באוקטובר 1862 – בודפשט, ארז'בטווארוש, 31 בינואר 1945) היה סופר בתחומים מקצועיים, עורך דין יהודי-הונגרי, עיתונאי, עורך עיתון.
בעל תואר יועץ ממשלתי ראשי של ממשלת הונגריה נספה בשואה.
טיוודאר פרידריך נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף פרידריך (1838–1921) שמאי בית עבוט, ושל יוליה בלוך (1837–1919).
את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון בבודפשט ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד).
ב-1888 קיבל רישיון עורך דין.
משנת 1883 היה עובד של העיתון היומי בשפה הגרמנית פסטר לויד שהופיע בבודפשט.
במשך שני עשורים היה ראש הטור הפרלמנטרי, משנת 1907 היה עורך הטור הכלכלי, והיה העורך האחראי מאוחר יותר.
משנת 1893 הוא ערך את מגזין "הונגריה" של איגוד תעשיית האפייה.
בשנת 1928, כהוקרה על זכויותיו והישגיו העיתונאיים, הוענק לו התואר הממשלתי "יועץ ממשלתי ראשי".
במשך זמן רב הוא דיווח וכתב על התנאים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים של הונגריה.
כיוון שכתב בשלוש שפות הוא היה הכתב בהונגריה של עיתונים זרים חשובים רבים:
הוא מת כתוצאה מתשישות בגטו בודפשט.
אשתו הייתה ארז'בט פיק (1872–1945), בתם של קבלן הבנייה שאמו פיק ושל מלווינה שיף, איתה התחתן ב-1892 בבודפשט.
טיודור (מבוטא גם טודור, ובצרפתית Montres Tudor SA) היא יצרנית שעונים שווייצרית המשויכת לפלח שעוני היוקרה.
החברה היא חברה אחות לרולקס, וכמוה מנוהלת על ידי קרן האנס וילסדורף, המחזיקה במלוא הבעלות עליה.
בשנת 1905 הקים האנס וילסדורף יחד עם גיסו לעתיד את חברת השעונים רולקס, שנקראה תחילה "וילסדורף ודייוויס".
בשנת 1908 רשם את המותג "רולקס", ושעוני החברה החלו להיקרא בשם זה.
בשלב מסוים החליט וילסדורף להקים חברה אחות לרולקס, במטרה לייצר שעונים שימכרו במחירים נמוכים יותר מאלה של רולקס, אך ישמרו על האיכות המזוהה עם שעוני רולקס.
בשנת 1926 רשם את המותג "טיודור" באמצעות חברת השעונים של פיליפ הוטר ("Veuve de Philippe Hüther") מז'נבה, וב-1946 העביר את הזכויות לשם במלואן לחברה שהקים, Montres TUDOR S.A.
השם "טיודור" נבחר מאחר שוילסדורף היה אנגלופיל מושבע, וראה בתקופת שלטונו של בית טיודור, שהתאפיינה בגילויים ואומנות, וזכורה כשחר של עידן חדש עבור הממלכה הבריטית, אידיאל שאליו שאף עבור החברה החדשה שהקים.
טיוואי (Tiwai - בשפת מנדה "האי הגדול") הוא אי בנהר מואה בדרום-מזרח סיירה לאון, כ-60 ק"מ ממקום שפכו אל האוקיינוס האטלנטי.
האי הוא אזור שימור ותיירות, והוא הוכרז בשנת 2025 כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על קומפלקס גולה-טיוואי.
צורתו של האי מזכירה את הספרה 8, אורכו 6.9 ק"מ ורוחבו המרבי עומד על 3 ק"מ.
שטחו הוא 12 קמ"ר ואורך קו החוף הכולל שלו מגיע ל-21 ק"מ.
גובהו של האי נע בין 85 ל-120 מטרים מעל פני הים עם גובה ממוצע של 110 מטרים מעל פני הים.
מבחינה גאולוגית קרקע האי היא בבסיסה תשתית סלע קריסטליני מהפרקמבריון, שמעליה מסלע גרניט מותמר ירוק עשיר בברזל ובמגנזיום.
האדמה היא אדמת חול ענייה במינרלים המתאפיינת בפוריות קרקע נמוכה.
האקלים באי הוא אקלים מונסון טרופי עם עונה גשומה בין החודשים מאי עד אוקטובר, עת יורדים גשמים בהיקף של כ-2,500 עד 3,000 מ"מ בשנה.
מסיבות היסטוריות האי שייך לשתי נפות שונות, שכן במאה ה-19 השתייך לשתי קבוצות אתניות בעקבות הסכם נדוניה.
כיום האי אינו מיושב, ואף שאין מידע מוסמך על התיישבות קבע באי, מקובל שחלקות החזרן המפוזרות בו מסמנות אזורים בהם שכנו בעבר כפרים.
לפני 1982 שכנו מספר חוות באי והחוואים גידלו אורז וגידולים אחרים באזורים הביצתיים; ובאזורים היבשים יותר גדלו בטטות, מניהוט מצוי (קסאווה), אגוזי אדמה (בוטנים) ופלפל חריף.
ב-1982 החל המחקר באי, מספר החוות ירד והציד נאסר, אם כי בחלקו הצפוני של האי המשיכה החקלאות עד 1991. עוד הוגבלה כריתת עצים לצרכים מקומיים ולבניית סירות בלבד.
פוטנציאל האי לשימור חיות הבר, מחקר המגוון הביולוגי ותיירות אקולוגית הוכר לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, וננקטו צעדים להגנתו.
המחקר באי שהחל גם הוא בשנות ה-70 התמקד בעיקר באוכלוסיית הפרימטים, ובאי נפרצה רשת שבילים באורך כולל של כ-50 ק"מ כדי להקל עליו.
עוד נוסדו שני מחנות - האחד עבור החוקרים והאחר למטרות תיירות.
האזור המוגן של האי טיוואי (Tiwai Island Wildlife Sanctuary) הוכרז ב-1987 בעקבות בקשה של קהילות מקומיות מממשלת סיירה לאון; ואף שהחוק אסר רק על ציד, הושגה הסכמה של תושבי האזור לפיקוח גם על החקלאות באי.
תוכנית ניהול נוסחה ב-1989, אך קבלתה הרשמית נדחתה בשל מלחמת האזרחים בסיירה לאון שפרצה בשנת 1991. האי נכבש בידי המורדים אשר הרסו את מרכזי התיירות והמחקר, והמחקר והתיירות פסקו.
לאחר סיום מלחמה האזרחים ב-2001, הופקד ניהול האי בידי "הקרן הסביבתית לאפריקה" ( Environmental Foundation for Africa) והושג מימון להקמת תחנת מחקר ומרכז תיירות.
נוסף על ניהול המרכז והתחנה, היה על הקרן לדאוג לחינוך סביבתי לקהילות השכנות ולהגבלת ניצול המשאבים הטבעיים.
בשנת 2002 הוקמה מחדש "המועצה המנהלת של האי טיוואי" (Tiwai Island Administrative Council).