tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תיעוד זה הפך למשימתה העיקרית של הארמייה ביתרת חודשי קיומה.
ב-14 באוקטובר 1945 מונה גנרל ג'ורג' פטון למפקד הארמייה, לאחר שהודח למעשה מן הפיקוד על הארמייה השלישית האמריקנית.
הוא פיקד עליה עד מותו ב-21 בדצמבר בעקבות תאונת דרכים שעבר.
בראשית ינואר 1946 נטל את הפיקוד על הארמייה מייג'ור גנרל הוברט גיי (Hobart R.
הוא פיקד על הארמייה עד לפירוקה ב-31 בינואר 1946.
הארמייה ה-17 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק, התפנו לגרמנים כ-50 דיוויזיות, והם החליטו להטילם למתקפה גדולה על מנת להכריע את המערכה לפני שארצות הברית תספיק להתערב באופן מאסיבי בלחימה בצרפת, ולסייע למדינות ההסכמה באספקה ובחיילים.
לקראת המתקפה הקימו הגרמנים 3 ארמיות חדשות (ה-17, ה-18, וה-19), שהורכבו מהדיווזיות החדשות, ואומנו באופן מיוחד לקראת המתקפה.
ב-1 בפברואר 1918 הוקמה הארמייה ה-17 תחת פיקוד גנרל אוטו פון בלוב, על בסיס המפקדה של הארמייה ה-14 שפורקה.
הארמייה פעלה במסגרת קבוצת הארמיות של רופרכט מבוואריה.
הארמייה השתתפה במבצע מיכאל שהתנהל באזור אראס בין ה-21 במרץ ל-5 באפריל 1918.
ב-12 באוקטובר 1918 עבר פון בלוב לפקד על הארמייה הראשונה, ובמקומו מונה מפקד הארמייה הראשונה גנרל ברונו פון מודרה שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
בעקבות כך פורקה הארמייה ה-17 ב-19 בינואר 1919.
בסוף המלחמה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
הארמייה ה-18 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק, התפנו לגרמנים כ-50 דיוויזיות.
גרמניה החליטה להטילם למתקפה על מנת להכריע את המערכה.
זאת לפני שארצות הברית תתערב באופן מאסיבי בלחימה בצרפת.
הכוונה הייתה גם לסייע למדינות ההסכמה באספקה ובחיילים.
לקראת המתקפה הקימו הגרמנים 3 ארמיות חדשות (ה-17, ה-18, וה-19), שהורכבו מ-50 הדוויזיות הנ"ל, ואומנו באופן מיוחד לקראת המתקפה.
ב-22 בדצמבר 1917 הוקמה הארמייה ה-18 על בסיס המפקדה של פלוגת הארמייה ווירש שפורקה, תחת פיקוד גנרל אוסקר פון הוטייה, שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
הארמייה פעלה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
בעקבות כך פורקה הארמייה ה-18 ב-2 בינואר 1919.
הארמייה ה-19 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
ב-4 בפברואר 1918 הוקמה הארמייה ה-19 תחת פיקוד גנרל פליקס פון בותמר, על בסיס המפקדה של ארמיית הדרום שפורקה.
הארמייה פעלה במסגרת קבוצת הארמיות של אלברכט מוירטמברג.
הארמייה סייעה בהחזקת הקו בדרום החזית שהיה אזור די שקט.
ב-8 בנובמבר 1918 עבר פון בותמר לייעץ למשרד המלחמה הבווארי, ובמקומו מונה גנרל קרל פון פאסבנדר שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
בעקבות כך פורקה הארמייה ה-19 ב-24 בינואר 1919.
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה ה-19 הקורפוס ה-19 דיוויזיית הלנדווהר ה-84 דיוויזיית הלנדווהר ה-48 הקורפוס ה-66 דיוויזיית הלנדווהר הבווארית ה-2 דיוויזיית התחלופה ה-19 דיוויזיית המילואים ה-17 הקורפוס ה-15 דיוויזיית הלנדווהר הבווארית ה-1 הדיוויזיה ה-83
הארמייה ה-16 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה השתתפה במערכה על צרפת ב-1940, ולאחר מכן במבצע ברברוסה.
הארמייה נכללה בתוך קבוצת ארמיות צפון ומאוחר יותר בקבוצת ארמיות קורלנד.
נלכדה יחד עם כל הקבוצה בחצי האי קורלנד ונכנעה בתום המלחמה לכוחות הסובייטיים.
הארמייה נוסדה ב-22 באוקטובר 1939. הארמייה נכללה בתוך קבוצת ארמיות A ולקחה חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
לאחר מכן עם פרוץ מבצע ברברוסה ב-22 ביוני 1941, נכללה בתוך קבוצת ארמיות צפון, ותפקידה היה לכבוש את המדינות הבלטיות שבשליטת ברית המועצות.
בינואר 1942 במסגרת מבצע דמיאנסק חלק מהארמייה נלכדה בידי הסובייטים בסביבות העיר דמיאנסק.
היטלר לא ניתן אישור לסגת ואורגנה רכבת אווירית שהעבירה אספקה לנצורים, עד שב-25 במאי הצליחו לבסוף הגרמנים לחלץ אותם.
עוד לפני כן הארמייה השתתפה במצור על לנינגרד, אולם בהדרגה הדפו הסובייטים את המצור, וקבוצת ארמיות צפון נסוגה לקורלנד.
הסובייטים ניתקו את חצי האי, והיינץ גודריאן ביקש מהיטלר אישור לסגת.
היטלר סירב והורה על שינוי שמה של קבוצת ארמיות צפון לקבוצת ארמיות קורלנד.
עקב כניעתה של גרמניה הנאצית, נכנעה כל קבוצת הארמיות כאיש אחד ונלקחה בשבי.
גנרל חיל התותחנים כריסטיאן הנזן (11 באוקטובר 1943 - 1 ביולי 1944)
גנרל הכוחות ההרריים פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך (17 במרץ 1945 - 10 במאי 1945)
הארמייה ה-18 הייתה ארמייה גרמנית, שפעלה במלחמת העולם השנייה.
נלכדה יחד עם כל הקבוצה בחצי האי קורלנד, ונכנעה בתום המלחמה לכוחות הסובייטיים
הארמייה נוסדה ב-4 בנובמבר 1939. הארמייה נכללה בתוך קבוצת ארמיות B, ולקחה חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
הארמייה השתתפה במצור על לנינגרד, אולם בהדרגה הדפו הסובייטים את המצור, וקבוצת ארמיות צפון נסוגה לקורלנד.
עקב כניעתה של גרמניה הנאצית, נכנעה כל קבוצת הארמיות גם יחד, ונלקחה בשבי.
הארמייה ה-17 (ביפנית: 第17軍 Dai-jū nana gun) הייתה ארמייה בצבא היפני הקיסרי שפעלה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה ה-17 הוקמה ב-18 במאי 1942, תחת הארמייה האזורית השמינית, ובמסגרת קבוצת הארמיות של חיל המשלוח הדרומי היפני, במטרה להדוף את נחיתות בעלות הברית באיי שלמה.
הארמייה, שמפקדתה שכנה ברבאול שבבריטניה החדשה, נלחמה בגינאה החדשה, בגוודלקנל, ובשאר איי שלמה, במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
לאחר שהפיקוד על הארמייה האזורית השמינית נמסר לגנרל היטושי איממורה, הצטמצם תחום פעילותה של הארמייה ה-17 לאיי שלמה בלבד, ובעיקר לבוגנוויל.
במערכה בבוגנוויל נותקה הארמייה מן העולם החיצון, לא קיבלה עוד אספקה ותגבורות, וחייליה נאלצו לקיים את עצמם ולהסתתר במערות באי עד תום המלחמה.
הארמייה ה-15 הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-30 בנובמבר 1942, וכמפקדה מונה קורט האזה.
הארמייה הוצבה בצרפת, היא הייתה מעורבת בהגנה על החוף האטלנטי של צרפת ובלגיה מפלישה אפשרית של בעלות הברית.
בעת הפלישה לנורמנדי הגנה הארמייה על גזרת פה-דה-קאלה, שבה ציפו הגרמנים לנחיתת בעלות הברית.
לאחר פריצת בעלות הברית מנורמנדי נסוגה הארמייה לאורך חוף התעלה ותפסה את השטח שסביב שפך הסכלדה.
היא השתתפה במבצע מרקט גארדן והביסה את הפלישה האווירית של בעלות הברית להולנד.
הארמייה ה-15 הובסה בידי הארמייה הקנדית הראשונה בקרב שפך הסכלדה, למרות זאת לחימתה של הארמייה במהלך הקרב מנעה מבעלות הברית את השימוש בנמל אנטוורפן למשך תקופה ארוכה, על כך, קבל מפקד הארמייה גוסטב-אדולף פון צנגן ב-9 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-18 באפריל 1945 נכנע פון צנגן בראש כוחות הארמייה לצבא האמריקני ונלקח בשבי.
גנרל חיל השריון היינריך פון ויטינגהוף (1 בדצמבר 1942 - 7 באוגוסט 1943)
גנרל חיל הרגלים גוסטב-אדולף פון צנגן (24 באוגוסט 1944 - 18 באפריל 1945)
הארמייה ה-19 הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה נוסדה ב-26 באוגוסט 1943 בפיקוד גאורג פון זודנשטרן.
הקמת הארמייה באה בעקבות "מבצע לפיד" שהנהיגו בעלות הברית בחופי אלג'יר ומרוקו.
התנגדות הצרפתים ששלטו באזורים אלו באותה תקופה הייתה מזערית, מה שגרם לגרמנים לפקפק בבעלי בריתם.
לפיכך יזמו גרמניה ואיטליה הפשיסטית מבצע מהיר במהלכו נכבשה צרפת של וישי.
הכוח התוקף במבצע זה נקרא "קבוצת ארמיות פלבר", לאחר שצרפת של וישי כבר הייתה כבושה, פורקה הקבוצה ועל בסיסה הוקמה הארמייה ה-19. הארמייה הייתה אמורה להגן על דרום צרפת, הרי הווז', אלזס, באדן ווירטמברג.
אולם היא זכתה אך לתשומת לב מועטה מצד המטכ"ל הגרמני, ציודה היה מיושן וחייליה היו עייפים וחסרי מורל.
ב-15 באוגוסט 1944, פלשו בעלות הברית לדרום צרפת במה שכונה "מבצע דרגון".
הארמייה ה-19 ספגה אבדות כבדות, 7,000 הרוגים ו-20,000 פצועים, אולם המטה הכללי שלה נסוג בשלמותו צפונה.
הארמייה לקחה חלק פעיל בקרב ההגנה על נהר הריין, אולם בהדרגה נסוגה מפני כוחות צרפת החופשית שדחקו אותה דרך וירטמברג ובאדן.
מפקד הארמייה אריך ברנדנברגר נכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-21 באפריל 1945. אם כי חלקים מהארמייה המשיכו ללחום עד ה-8 במאי.
גנרל חיל הרגלים גאורג פון זודנשטרן (26 באוגוסט 1943 - 28 ביוני 1944)
גנרל חיל הרגלים אריך ברנדנברגר (26 במרץ 1945 - עד סוף המלחמה)
הארמייה ה-21 הייתה ארמייה של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-13 בינואר 1945, פתח הצבא האדום ב"מבצע פרוסיה המזרחית", שמטרתו הייתה כיבוש פרוסיה המזרחית.
ב-25 באפריל הסתיים המבצע וקניגסברג נפלה.
בשל כך, החליטו מפקדי הוורמאכט להקים את הארמייה ה-21 שהוצבה באזור ברנדנבורג ומקלנבורג, במטרה להגן על אזור ברלין מכוחות הצבא האדום שהתקדמו מכיוון נהר הויסלה.
הארמייה הוקמה על בסיס "פלגת הארמייה שטיינר" (Armeegruppe Steiner) ושרידי הארמייה הרביעית (שאר הארמייה נכנעה לסובייטים ב-27 באפריל).
קורט פון טיפלסקירך מונה כמפקד הארמייה, והיא הוכפפה לקבוצת ארמיות ויסלה.
טיפלסקירך לקח את התפקיד בחוסר רצון, והחל לדון על תנאי כניעה עם בעלות הברית.
ב-2 במאי 1945, נכנעה הארמייה לכוחות צבא ארצות הברית.
הארמייה ה-24 הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה על בסיס המחוז הצבאי ה-5 ב-17 באוקטובר 1944, וכמפקדה מונה הנס שמידט.
הארמייה הוצבה בדרום גרמניה, ונועדה להגן מפני פלישת בעלות הברית דרך שווייץ.
ב-1 במאי 1945 נכנע שמידט בראש כוחות הארמייה לקורפוס האמריקני ה-6 בפיקוד אדוארד ברוקס ונלקח בשבי.
הארמייה ה-25 הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-10 בנובמבר 1944, וכמפקדה מונה פרידריך כריסטיאנסן.
הארמייה הוצבה בהולנד, ונועדה להגן לאורך המאס מארנהם עד הים הצפוני.
הארמייה פעלה כחלק מהOB Nordwest, ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות H, ולחמה בעיקר כנגד הארמייה הקנדית הראשונה.
ב-4 במאי 1945 נכנעו כוחות הארמייה לקבוצת הארמיות ה-21 הבריטית, כחלק מהכניעה ללא תנאי של הכוחות הגרמניים בהולנד, בצפון-מערב גרמניה ובדנמרק.
גנרל חיל האוויר פרידריך כריסטיאנסן (10 בנובמבר 1944 - 29 בינואר 1945)
הארמייה ה-16 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ביולי 1940 כחלק מהמחוז הצבאי טרנס-באיקל, והועמדה תחת פיקוד מיכאיל לוקין.
ב-25 במאי 1941 הועברה הארמייה למחוז הצבאי קייב, וב-26 ביוני זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה הועברה הארמייה לסמולנסק.
הארמייה לחמה בקרב סמולנסק, והושמדה ב-8 באוגוסט לאחר שנכשלה בפריצת הכיתור בסמולנסק.
ב-10 באוגוסט 1941 הוקמה הארמייה מחדש, ככוח מאולתר שהורכב משרידי הארמיות ה-16 וה-22, אשר הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית באזור סמולנסק, והועמדה תחת פיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי.
הכוח הגן על מעברות הדנייפר באזור ירצבו, והצליח לבלום את התקדמות קבוצת הפאנצר השלישית מצפון לסמולנסק.
במהלך השלב הראשון של המתקפה הגרמנית על מוסקבה (מבצע טייפון) כותרה הארמייה ה-16 ומרבית כוחותיה הושמדו.
לאחר מכן מילאה הארמייה תפקיד חשוב במהלך קרבות ההגנה על מבואות מוסקבה תחת פיקוד החזית המערבית.
הארמייה הגנה על אחד הצירים המרכזיים המובילים למוסקבה (כביש רז'ב-וולוקולמסק-איסטרה-מוסקבה) והצליחה להאט, ולאחר מכן לעצור, את התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרתה, למרות שספגה אבדות כבדות ביותר.
החל מראשית דצמבר 1941 השתתפה הארמייה במתקפת הנגד של הצבא האדום באזור מוסקבה.
בראשית 1942 הועברה הארמייה דרומה, והוצבה תחת פיקוד חזית בריאנסק.
הארמייה המשיכה להילחם בגזרה המרכזית, וב-1 במאי 1943 שונה שמה לארמיית המשמר ה-11.
ב-10 ביולי 1943 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית המזרח הרחוק.
באוגוסט 1945 השתתפה הארמייה במבצע סערת אוגוסט, ובאוקטובר 1945 פורקה הארמייה.
קונסטנטין רוקוסובסקי (10 באוגוסט 1941 - יולי 1942)
הארמייה ה-19 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-יוני 1941 כחלק מהמחוז הצבאי קייב, והועמדה תחת פיקוד איוואן קונייב.
ב-25 ביוני 1941 זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה הועברה הארמייה לחזית המערבית, וב-2 ביולי הועברה הארמייה לסמולנסק.
הארמייה לחמה בקרב סמולנסק, שם ספגה אבדות כבדות, ולאחר מכן לחמה בכיס ויאזמה, משם נחלצה בקושי רב.
במהלך זה, ב-14 באוקטובר נפלו בשבי מפקד הארמייה וראש המטה.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על מוסקבה, וב-20 באוקטובר 1941 פורקה.
ב-20 בנובמבר 1941 הוקמה הארמייה מחדש, תחת פיקוד וסילי קוזנצוב, אולם כעבור 3 ימים שונה שמה לארמיית ההלם הראשונה.
ב-4 באפריל 1942 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית קרליה, והועמדה תחת פיקוד סטפן מורוזוב.
הארמייה לחמה בקרבות סביב לנינגרד, ובחורף 1944 כבשה את האזור הגובל עם פינלנד.
ב-15 בנובמבר 1944 הועברה הארמייה לעתודת הסטאבקה, ובינואר 1945 הועברה לחזית הבלארוסית השנייה.
הארמייה השתתפה במבצע פומרניה המזרחית, ואף כבשה את גדיניה.
לאחר מכן השתתפה בכיתור היחידות הגרמניות בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה, וביוני 1945 פורקה הארמייה.
הארמייה ה-15 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה בפברואר 1940 על בסיס חלק מהיחידות של הארמייה ה-8 והיא החלה את הלחימה במסגרת מלחמת החורף במרחב אגם לדוגה.
לאחר סיום הלחימה, הארמייה פורקה והמטה היה בסיס להקמת פיקוד ארכנגלסק.
ביולי 1940 ארמייה ה-15 הוקמה מחדש באזור המזרח הרחוק הסובייטי.
מטה הארמייה היה ממוקם בבירוביג'ן.
הארמייה הגנה על גבול של ברית המועצות עם יפן.
באוגוסט 1945 יחידות הארמייה השתתפו במבצע סערת אוגוסט ונכנסו לעיר חרבין.
לאחר סיום הלחימה הארמייה פורקה.
באפריל 1953 הארמייה ה-15 הוקמה מחדש והמטה שלה היה ממוקם ביוז'נו-סחלינסק.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הארמייה פורקה.
מיכאיל סבושקין (נובמבר 1941 - אוקטובר 1942)
הארמייה ה-17 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביוני 1940. המטה היה ממוקם באולן בטור ויחידותיה היו מוצבות בשטח מונגוליה.
הארמייה הגנה על גבולות ברית המועצות ולא השתתפה בקרבות עם ורמאכט.
ב-9 באוגוסט 1945 יחידות הארמייה החלו את הלחימה במסגרת מבצע סערת אוגוסט.
הם פרצו קווי ההגנה של היפנים והתקדמו לכיוון דרום מזרח.
בסוף אוגוסט יחידות שלה הגיעו לשפת הים הצהוב.
הארמייה ה-18 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביוני 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור חרקוב.
ב-25 ביוני 1941 הארמייה נכללה בכוחות של החזית הדרומית.
היא החלה בקרבות מגננה בחלק הדרום מערבי של אוקראינה הסובייטית בהמשך נסוגה לגדה השמאלית של הדנייפר.
במהלך קרבות מגננה באזור דונבס חלק משמעותי של הארמייה ה-18 כותר על ידי ארמיית הפאנצר הראשונה .
כ-60 אלף חיילים וקצינים נפלו לשבי ומפקד הארמייה נהרג.
יחידות הארמייה המשיכו בקרבות מגננה באזור רוסטוב על הדון ובפאתי הקווקז.
בשנת 1943 הארמייה המשיכה בקרבות מגננה באזור נובורוסיסק.
בפברואר 1943 היא הוצאה לעתודה ואורגנה מחדש תחת השם "ארמיית הצנחנים ה-18".
יחידות הארמייה הועברו למובלעת דרומית לנובורוסיסק שהיה מכונה "האדמה הקטנה".
בין מפקדים שלחמו שם היה גם ליאוניד ברז'נייב.
לאחר סיום הלחימה באזור, ליחידה הוחזר השם המקורי.
ב-20 בנובמבר 1943 הארמייה ה-18 הועברה לעתודה ותוך זמן קצר הועברה לאזור קייב.
במהלך שנת 1944 הארמייה ה-18 השתתפה בקרבות באוקראינה הסובייטית ובמהלך מבצע לבוב-סנדומייז' השתתפה בשחרור חלקיה המערביים.
בשנת 1945 היא השתתפה בהקרב על פראג.
ולדימיר קולפאקצ'י (אוקטובר 1941 - נובמבר 1941)
קונסטנטין קורוטייב (פברואר 1943 - מרץ 1943)
הארמייה ה-20 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביוני 1941. תחילה היא הייתה בעתודה, אך כבר ביולי 1941 הועברה למערבה ונכללה בכוחות של החזית המערבית.
היא תוגברה במספר יחידות טנקים והשתתפה בקרבות מגננה באזור מוהילב וסמולנסק.
במהלך קרב סמולנסק היא כותרה אך הצליחה להמשיך בלחימה כיחידה ותוך אבדות קשות לצאת מהמצור.
באוקטובר 1941, בתחילת קרב מוסקבה הארמייה ה-20 כותרה.
במהלך מתקפת נגד של קרב מוסקבה היחידות של הארמייה ה-20 הצליחו להתקדם מערבה ושחררו מספר עיירות.
במהלך שנת 1942 הארמייה ה-20 השתתפה בקרבות בסביבת העיר רז'ב.
מיולי 1943 הארמייה הייתה בעתודה.
המטה שלה היה בסיס להקמת מפקדה של החזית הבלטית השלישית.
פיליפ ירשקוב (ספטמבר 1941 - אוקטובר 1941 - נפל לשבי
ניקולאי קיריוחין (אוקטובר 1942 - דצמבר 1942)
הארמייה ה-22 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביוני 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור אורל.
ב-13 ביוני מפקד הארמייה קיבל פקודה על התחלת העברת היחידה מערבה.
ב-22 ביוני הארמייה ה-22 הייתה במהלך מעבר.
ב-25 ביוני היא הועברה לעתודה ובסוף יוני 1941 החלה בקרבות מגננה.
ב-1 ביולי היא התמקמה בקו הגנה במרחב ויטבסק.
קו ההגנה שלה היה באורך 200 ק"מ.
תוך זמן קצר קווי ההגנה נפרצו וארמייה ה-22 חולקה ל-2. בסופו של דבר, רוב יחידות הארמייה הצליחו לסגת מזרחה ולחבור לכוח העיקרי.
הארמייה ה-22 הייתה בין היחידות שהשתתפו בקרב סמולנסק.
באוקטובר 1941 הארמייה ה-22 לחמה במרחב קלינין.
בהמשך היא לחמה באזור רז'ב.
באפריל 1943 יחידות הארמייה ה-22 נכללו ביחידות שפעלו בפריצת מצור לנינגרד.
בהמשך כחלק של כוחות החזית הבלטית השנייה הם נכנסו לשטח לטביה הסובייטית והשתתפו בשחרור ריגה.
היא סיימה את הלחימה בלטביה.
ביוני 1945 הארמייה ה-22 פורקה והמפקדה שלה הייתה בסיס להקמת פיקוד צבאי קרים.
בשנת 1990, ארמייה ה-22 הוקמה מחדש על בסיס יחידות שהיו ממוקמות בשטח גרמניה המזרחית ופולין.
היחידה השתתפה במלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה.
ולדימיר ווסטרוחוב (אוקטובר 1941 - מרץ 1942)
הארמייה ה-23 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה במאי 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור לנינגרד.
היא הוצבה בגבול עם פינלנד, צפונית מוויבורג.
הלחימה באזור התנהלה מול הכוחות של צבא פינלנד.
במהלך יולי-אוגוסט 1941 כמה מתקפות פיניות הצליחו ויחידות הארמייה ה-23 נסוגו מזרחה.
הפינים נכנסו לעיר ויבורג ולמעשה התייצבו על הגבול שהיה לפני מלחמת החורף.
בשלב זה הלחימה בגזרה למעשה הסתיימה.
לא היו אירועים מיוחדים עד לשנת 1944. ביוני 1944 הארמייה ה-23 החלה במתקפת נגד, פרצה את הקווי ההגנה הפיניות ולאחר כיבוש ויבורג התייצבה על הגבול עם פינלנד שהיה מוסכם לאחר מלחמת החורף.
בספטמבר 1944 פינלנד חתמה על הסכם עם ברית המועצות והשתתפותה במלחמה הסתיימה.
הארמייה ה-25 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביוני 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור המזרח הרחוק הסובייטי.
המטה שלה היה ממוקם בעיר אוסורייסק.
הארמייה לא השתתפה בלחימה עד לתחילת מבצע סערת אוגוסט.
לקראת תחילת המבצע הארמייה ה-25 תוגברה ביחידות נוספות שסיימו את הלחימה נגד הוורמאכט.
במהלך מבצע זה היא התקדמה לכיוון העיר חארבין ונכנסה לחלק הצפוני של קוריאה.
עד לשנת 1948 היא הייתה ממוקמת בקוריאה הצפונית ולאחר מכך הועברה למחוז פרימוריה.
הארמייה ה-26 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1940 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור קייב.
היא החלה בקרבות מגננה עם תחילת פלישת וורמאכט לברית המועצות.
במהלך אוגוסט/ספטמבר 1941 היא השתתפה בקרב אומן וכותרה בחלקה.
לאור האבדות הקשות שארמייה ה-26 ספגה במהלך קרב קייב היא פורקה בסוף ספטמבר 1941. יחידותיה ששרדו, הועברו לארמיות אחרות.
ב-12 באוקטובר 1941 הוחלט להקים את ארמיית ה-26 במחדש.
היא החלה בקרבות מגננה במרחב טולה/אוריול.
בעקבות האבדות הקשות, כבר בסוף אוקטובר 1941 היא פורקה.
בנובמבר 1941 החלו להקים את הארמייה מחדש.
התהליך הסתיים בדצמבר 1941 והיא הועברה לגזרת חזית וולחוב.
כבר בסוף דצמבר היא תוגברה ביחידות נוספות ואורגנה מחדש כארמיית ההלם השנייה.
באביב 1942 הארמייה ה-26 הוקמה בפעם הרביעית.
היא הוקמה על בסיס היחידות השונות של חזית קרליה.
בספטמבר 1942 היא התמקמה לאורך הגבול עם פינלנד ולא הייתה התקדמות נוספת מערבה.
לאחר סיום הקרבות עם פינלנד, בינואר 1945 היא הועברה לגזרת החזית האוקראינית השלישית.
במהלך שנת 1945 ארמייה ה-26 השתתפה בהמצור על בודפשט, מתקפת אגם בלטון ומתקפת וינה.
לאחר המלחמה, ארמייה ה-26 התמקמה תקופה מסוימת בשטח רומניה כחלק מקבוצת הכוחות הדרומית.
היא הועברה לשטח ברית המועצות בסוף 1945. פורקה בשנת 1947.
הארמייה ה-27 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה במאי 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור אסטוניה הסובייטית ולטביה הסובייטית.
בין מטרות הארמייה היה הגנה על החופים הבלטיים ואיים בים הבלטי.
מטה הארמייה היה ממוקם בריגה.
לאחר פלישת הוורמאכט הארמייה ה-27 קיבלה פקודה להתמקם על קוו ההגנה לאורך הגדה הצפונית של דבינה המערבית.
אומנם, יחידות הארמייה לא הצליחו לעמוד ביעד זה.
תוך זמן קצר הם נסוגו צפון-מזרחה למחוז פסקוב.
ביולי 1941 הם המשיכו לסגת מזרחה.
בסוף אוגוסט 1941 הוורמאכט התחיל במתקפה לאורך כל הגזרה של החזית הצפון-מערבית.
יחידות הארמייה ה-27 לא עמדו במתקפה והתחילו לסגת מזרחה.
בסוף אוקטובר 1941 החזית התייצבה.
בדצמבר 1941 הארמייה אורגנה מחדש וקיבלה את השם ארמיית ההלם הרביעית.
ביוני 1942 הארמייה ה-27 הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של הארמייה ה-11. ביוני 1942 היא הועברה לחזית.
היא השתתפה בלחימה במחוז נובגורוד ובאביב 1943 הועברה לעתודה.
בקיץ 1943 היא הועברה לאזור קורסק והשתתפה במתקפת נגד סובייטית באזור.
בספטמבר 1943 היא הועברה למובלעת סובייטית בגדה המערבית של הדנייפר ובהמשך לחמה דרומית לקייב.
בשנת 1944 היא השתתפה בקרב קורסון-צ'רקאסי ובהמשך נכנסה לשטח רומניה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
מאזור זה היא הועברה צפונה ולקחה חלק במצור על בודפשט, מתקפת אגם בלטון ומתקפת וינה.
בסופו של דבר, עד גדות מורה יחידות הארמייה ה-27 התחברו לכוחות אמריקאים באזור.
מיוני 1945 הייתה חלק מקבוצת הכוחות הדרומית.
הארמייה ה-29 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1941. לאחר הקמתה, הארמייה ה-29 הועברה לגזרת החזית המערבית.
לאחר הקרב היא הועברה לחזית קלינין והשתתפה בהגנת קלינין ורז'ב.
בעקבות פירוק ארמייה ה-31 יחידות שלה תגברו ארמייה ה-29.
בתחילת 1943 יחידותיה הועברו לארמייה החמישית וארמייה ה-20 והמטה שלה היה בסיס להקמת ארמיית הטנקים הראשונה.
בשנת 1968 הארמייה ה-29 הוקמה מחדש.
היא הוצבה בגבול עם סין העממית לאור המתיחות באזור.
מטה שלה היה ממוקם בעיר אולן-אודה.
בשנת 2010 הארמייה ה-29 הוקמה מחדש כחלק של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
המטה של ממוקם בעיר צ'יטה.
הארמייה ה-30 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1941. לאחר הקמתה, הארמייה ה-30 הועברה לגזרת החזית המערבית.
יחידות הארמייה ה-30 לחמו במרחב רז'ב עד לשנת 1943.
באפריל 1943 הוחלט לארגן את הארמייה מחדש והיא קיבלה שם של ארמיית המשמר העשירית.
דמיטרי לליושנקו (נובמבר 1941 - נובמבר 1942)
הארמייה ה-31 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1941. לאחר הקמתה, הארמייה ה-31 הועברה לגזרת החזית המערבית.
היא השתתפה בקרבות באזור רז'ב.
במהלך הקרבות היא כותרה והחלה בנסיגה לא מאורגנת מזרחה.
כתוצאה מאיבוד שליטה, יחידות שלה הועברו לארמייה ה-29 וארמייה ה-31 פורקה.
ב-17 באוקטובר 1941 הארמייה ה-31 הוקמה מחדש ושולבה בגזרת חזית קלינין.
היא החלה במתקפה וב-16 בדצמבר 1941 הצליחה לשחרר את העיר קלינין.
במהלך שנת 1942 היא השתתפה בקרבות סביב העיר רז'ב כולל קרב רז'ב השני.
במהלך שנת 1943 היא השתתפה במתקפות סובייטיות כולל שחרור סמולנסק ביחד עם יחידות הארמייה החמישית ו-הארמייה ה-68. בשנת 1944 היא נכנסה לשטח בלארוס ושחררה את העיר ויטבסק.
בשנת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית.
בתחילת אפריל הארמייה ה-31 הועברה לעתודה ותוך זמן קצר הועברה להחזית האוקראינית הראשונה ובמסגרת זו השתתפה בקרב על פראג.
בספטמבר 1945 הארמייה ה-31 פורקה.
ולדימיר גלוזדובסקי (פברואר 1943 - מאי 1944)
הארמייה ה-32 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1941. ב-18 ביולי 1941 יחידות הארמייה החלו להתארגן בקו ההגנה מערבית למוסקבה.
ב-3 באוקטובר הם החלו בקרבות מגננה קשות ובסופו של דבר רוב היחידות כותרו על ידי הוורמאכט.
חלק מהיחידות הצליחו לפורץ את המצור ולצאת מכיתור.
הם הועברו בהדרגה לארמייה ה-16 ו-ארמייה ה-19. מפקדת הארמייה ה-32 בוטלה.
ב-10 במרץ 1942 הארמייה ה-32 הוקמה מחדש על בסיס יחידות של חזית קרליה.
עד למאי 1944 הם עמדו בקווי ההגנה ובאוגוסט 1944 התקדמו מערבה עד לגבול עם פינלנד.
לאחר סיום הלחימה באזור הם הועברו לעתודה ובאפריל 1945 הארמייה ה-32 פורקה.
איוואן פדיונינסקי (אוגוסט 1941 – ספטמבר 1941)
סרגיי וישנבסקי (ספטמבר 1941 – אוקטובר 1941)
הארמייה ה-33 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-3 באוקטובר הם החלו בקרבות מגננה קשות ולקראת 24 באוקטובר הצליחו לעצור התקדמות ורמאכט לכיוון מוסקבה.
בדצמבר 1941 הם היו חלק של מתקפת נגד סובייטית ואף הצליחו לשחרר מספר עיירות באזור.
ינואר 1942 החלק העיקרי של הארמייה נותק מכוחות החזית המערבית והם המשיכו בלחימה בעורף הגרמני.
במהלך קרבות אלו, מפקד הארמייה התאבד במטרה לא לפול לשבי.
רק בתחילת יוני 1942 חלק מהיחידות הצליחו לפרוץ את הקו הגרמני ולחבור לכוח העיקרי של הצבא האדום.
במחצית השנייה של שנת 1942 ושנת 1943 הארמייה ה-33 לחמה במחוז סמולנסק.
בהמשך היא צורפה לכוחות של החזית הבלארוסית השנייה והשתתפה בשחרור בלארוס הסובייטית וליטא הסובייטית.
בספטמבר 1944 היא הועברה לעתודה.
בשנת 1945 היא חזרה ללחימה והשתתפה בקרבות במזרח גרמניה.
באוגוסט 1945 הארמייה ה-33 פורקה.
דמיטרי אונופריאנקו (יולי 1941 - אוקטובר 1941)
הארמייה ה־15 של כוחות האוויר והחלל למטרות מיוחדות הוא יחידה מבצעית בחיל החלל הרוסי.
הארמייה נוסדה ב-1 בדצמבר 2011 כחלק מכוחות האוויר והחלל.
הארמייה ה-15 של כוחות האוויר והחלל למטרות מיוחדות עוסקת בבקרה על ניהול חלליות במסלול, איתור שיגורים של טילים בין-יבשתיים בליסטיים ותצפית על החלל החיצון.
פעולות אלה מתבצעות באמצעות תחנות מכ"ם של מערכת ההתראה מפני התקפות טילים מסוג 77Ya6 וורונז', דנייפר, דריאל, וולגה, כמו גם המתחם הרדיו-אופטי קרונה בקאראצ'אי-צ'רקסיה ובמתחם האופטו-אלקטרוני אורנן שבטג'יקיסטן.
הארמייה מבצעת משימות שיגור חלליות למטרות שונות, תפעול חלליות למטרות צבאיות וחלליות ששוגרו במסגרת שיתוף פעולה בינלאומי ותוכניות יזמות מסחריות.
אחת המשימות העיקריות היא להבטיח את תפקודה התקין של מערכת הניווט גלונאס, המורכבת מ-24 לוויינים.
בין המשימות החשובות ביותר הם השימוש במערכת זמן אחידה עבור אנשי משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
מתחמי פיקוד ומדידה נפרדים (OKIK) של מרכז חלל הניסויי הראשי ממוקמים ברחבי רוסיה מקלינינגרד ועד קמצ'טקה.
כל המידע המתקבל על ידי מתחמי הפיקוד והמדידה מהחללית מועבר למרכז השליטה בחלליות של קבוצת המסלולים הרוסית בקראסנוזנאמנסק לעיבוד, ניתוח וקבלת החלטות לגבי הנפקת פקודות שליטה לחללית.
באוקטובר 2021: סט חטיבה ראשון של מערכת טילי קרקע-אוויר S-500 הגיעה לשירות.
מרכז החלל הניסויי הראשי על שם גרמן טיטוב (קרסנוזנאמנסק);
המרכז הראשי להתראה מפני מתקפת טילים;
הארמייה ה-64 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך המערכה על סטלינגרד.
הארמייה הוקמה באביב 1942, כאחת מארמיות העתודה שהשתייכו לעתודות הפיקוד העליון הסובייטי, ושמה המקורי היה ארמיית העתודה ה-1. ביולי 1942 הוצבה הארמייה תחת פיקודה של "חזית סטלינגרד", שנועדה להגן על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד, וקיבלה את השם "הארמייה ה-64".
הארמייה כללה במקור שש דיוויזיות חי"ר במסגרת 2 קורפוסים, ומפקדה היה גנרל לוטננט מיכאיל שומילוב, שהמשיך לפקד על הארמייה עד תום מלחמת העולם ה-2.
בראשית אוגוסט 1942 הועברה הארמייה תחת פיקוד "החזית הדרום-מזרחית", נטלה חלק מרכזי בקרבות המגננה שניהלה החזית מדרום לסטלינגרד, והצליחה להאט מאוד את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית לכיוון העיר.
במהלך המערכה בתוך העיר סטלינגרד החזיקה הארמייה ה-64 בפרברים הדרומיים של העיר - קופרסנויה, ילשנקה ובאקאטובקה - ניהלה שורה של התקפות נגד על האגף הדרומי של אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד, וריתקה כוחות גרמניים חזקים.
הארמייה השתתפה במתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בנובמבר 1942 (מבצע "אורנוס") כחלק מכוחות "חזית סטלינגרד", ולאחר מכן השתתפה במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים שכותרו באזור סטלינגרד בינואר וראשית פברואר 1943.
ב-16 באפריל 1943 שונה שמה של הארמייה לארמיית המשמר השביעית כאות הוקרה על הצטיינותה במהלך המערכה על סטלינגרד.
4 באוגוסט 1942 - 17 באפריל 1943: לוטננט גנרל מיכאיל שומילוב
הארמייה ה-62 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שקיבלה פרסום עולמי בעקבות התפקיד המכריע שמילאה בהגנה על העיר סטלינגרד במהלך קרב סטלינגרד.
הארמייה הייתה ארמיית עתודה שהוקמה בסוף מאי 1942 בשם ארמיית העתודה ה-7, והשתייכה לעתודת הפיקוד העליון הסובייטי.
ב-10 ביולי סופחה הארמייה לכוחות חזית סטלינגרד ושמה שונה לארמייה ה-62. הארמייה הוצבה באגף הימני של החזית ממערב לעיקול נהר הדון, והחל מ-23 בחודש ניהלה שורת קרבות מגננה קשים כנגד כוחות גרמניים עדיפים.
בראשית אוגוסט הצליחה הארמייה הגרמנית השישית לכתר ולהשמיד את מרבית יחידות הארמייה וכמעט את כל הארטילריה שלה ממערב לנהר דון.
הארמייה הוקמה מחדש מיחידות שהשתייכו לארמיית הטנקים הראשונה (שפורקה) ולארמייה ה-64. תחת לחץ גרמני כבד נסוגה הארמייה באיטיות לטבעת ההגנה הפנימית סביב העיר סטלינגרד, ולאחר שהגרמנים הצליחו לפרוץ אל הוולגה מצפון ומדרום לסטלינגרד, נותרה מבודדת בחורבות העיר.
הארמייה כללה להלכה 11 דיוויזיות חי"ר, 7 בריגדות עצמאיות וקורפוס טנקים, אך כתוצאה מהאבדות הכבדות שספגו יחידותיה בקרבות הקודמים, כוחה בפועל ערב פתיחת המתקפה הגרמנית על סטלינגרד לא עלה על כ-20 אלף חיילים וכמה עשרות טנקים.
לופאטין, שלא האמין ביכולת כוחותיו להגן על סטלינגרד, ורצה לסגת לגדה המזרחית של הוולגה, פוטר על ידי מטה החזית הדרום-מזרחית ב-11 בספטמבר והוחלף על ידי גנרל לוטננט וסילי צ'ויקוב, שקיבל פקודה להגן על העיר עד האיש האחרון.
במהלך החודשיים הבאים (13 בספטמבר-18 בנובמבר 1942) ניהלה הארמייה ה-62 קרב הגנה עיקש בתוך העיר כנגד כוחות גרמניים עדיפים בהרבה, שהשתייכו לארמייה השישית ולארמיית הפאנצר הרביעית.
היא ניצלה בצורה מקסימלית את היתרונות שהיו לה בלחימה בשטח בנוי, כדי לנטרל את העדיפות הגרמנית בטנקים ובמטוסים.
אף על פי שהגרמנים הצליחו בסופו של דבר להשתלט על רוב שטחה של העיר, הצליחו יחידות הארמייה להמשיך להחזיק מספר מאחזים קטנים בתוך סטלינגרד, ולהתיש את הכוחות הגרמניים התוקפים.
יחידות הארמייה ספגו אף הן אבדות כבדות ביותר במהלך הלחימה, וברוב הדיוויזיות שלה נותרו לא יותר מכמה מאות לוחמים כשירים.
לחימת הארמייה ה-62 במערכה בתוך סטלינגרד מהווה את אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לגבורת המונים בהיסטוריה האנושית.
לאחר פתיחת מתקפת הנגד הסובייטית וכיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בסוף נובמבר 1942, הפעילו יחידות הארמייה לחץ מתמיד על הכוחות הגרמניים שעמדו מולם, והרחיבו בהדרגה את השטח שבשליטתם.
הארמייה נטלה חלק במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים שנלכדו ב"כיס סטלינגרד", מבצע שהושלם ב-2 בפברואר 1943.
בעקבות הצטיינותה במערכה בתוך סטלינגרד שונה שמה של הארמייה ה-62 ב-16 באפריל לארמיית המשמר השמינית.
הארמייה ה-63 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהוקמה פעמיים במהלך המלחמה.
הארמייה השתתפה, בין היתר, בקרב סטלינגרד, ובמתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד.
הארמייה הוקמה לראשונה ב-12 ביולי 1942 מארמיית העתודה ה-5 של הסטאבקה, ומפקדה הראשון היה ואסילי קוזניצ'וב.
היא סופחה לחזית סטלינגרד והשתתפה בקרבות ההגנה על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד ממערב לעיקול הגדול של נהר הדון.
בראשית אוגוסט 42 כללה הארמייה 6 דיוויזיות רגלים ו-3 בריגדות טנקים עצמאיות.
לאחר שהארמייה השישית הגרמנית הגיעה אל נהר הוולגה מצפון לסטלינגרד, והחלה במתקפה על העיר עצמה, סופחה הארמייה ה-63 לכוחות חזית הדון והשתתפה בהתקפות שניהלה החזית על האגף הצפוני של איגוד הכוחות הגרמני באזור סטלינגרד.
ב-4 בנובמבר 1942 שונה שמה של הארמייה לארמיית המשמר הראשונה
הארמייה ה-63 הוקמה מחדש על בסיס ארמיית העתודה ה-2 במרץ 1943. ביולי-אוגוסט 1943 היא השתתפה במבצע קוטוזוב, המתקפה הסובייטית על בליטת אוריול הגרמנית, כחלק מכוחות חזית בריאנסק.
באוקטובר 43 סופחה הארמייה לחזית הביילרוסית החדשה, והשתתפה בהתקדמות הסובייטית לעבר נהר הדנייפר.
בפברואר 1944 פורקה הארמייה ולא חזרה לסדר הכוחות של הצבא הסובייטי עד תום המלחמה.
הארמייה ה-51 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתפה בלחימה נגד גרמניה הנאצית תחילה בחזית הדרומית ולאחר מכן באזור הבלטי.
הארמייה הוקמה באוגוסט 1941 בחצי האי קרים משילוב של כוחות צבא סדירים ודיוויזיות מיליציה של מתנדבים מקרב האוכלוסייה המקומית.
משימתה הייתה להגן על חצי האי מפני המתקפה הגרמנית הצפויה.
בנובמבר 1941 פונתה הארמייה מחצי האי קרים תחת לחץ המתקפה הגרמנית, אך חודש לאחר מכן היא הונחתה בחצי האי קרץ יחד עם כוחות סובייטיים נוספים במסגרת המאמץ לשחרר את קרים מידי כוחות הציר.
בחורף 1941/42 השתתפה הארמייה במספר מתקפות כושלות נגד הארמייה ה-11 של הוורמאכט הגרמנית תחת פיקוד חזית קרים.
בראשית מאי 1942 פתחו הגרמנים במתקפת נגד בחצי האי קרץ, ותוך עשרה ימים הביסו את שלוש הארמיות הסובייטיות שהגנו עליו וכמעט השמידו אותן.
שרידי הארמייה ה-51 פונו בדרך הים לקווקז.
לאחר הפינוי מקרים הוצבה הארמייה באזור קובאן וסופחה לחזית הצפון-קווקזית.
ביולי-אוגוסט 1942 השתתפה הארמייה בניסיונות לבלום את מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, והוצבה תחת פיקוד חזית סטלינגרד ולאחר מכן תחת פיקוד החזית הדרומית.
היא ספגה אבדות כבדות מאוד, ונותרה עם כ-3,000 חיילים בלבד.
לאחר התייצבות קו החזית באזור סטלינגרד בספטמבר 1942 הוצבה הארמייה מדרום לעיר, באזור האגמים המלוחים, וסופחה שוב לכוחות חזית סטלינגרד.
ב-20 בנובמבר 1942 השתתפה הארמייה ה-51 המתוגברת, תחת פיקוד גנרל ניקולאי טרופנוב, במתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד, והיוותה חלק מהזרוע הדרומית של תנועת המלקחיים הסובייטית שכיתרה את כוחות הציר באזור סטלינגרד.
לאחר הצלחת מבצע אורנוס התקדמו כוחות הארמייה דרומה לאזור קוטלניקובו, אך ב-12 בדצמבר הם הותקפו על ידי כוחות גרמניים ורומניים חזקים ונאלצו לסגת לאחר שספגו אבדות כבדות.
הארמייה ה-51 הצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית, שנועדה לחלץ את הארמייה השישית המכותרת ב"כיס סטלינגרד", בקו נהר מישקובה בסיוע כוחות תגבורת שחשו לעזרתה.
לאחר בלימת המתקפה הגרמנית השתתפו כוחות הארמייה בסוף דצמבר 1942 וראשית ינואר 1943 במתקפת הנגד הסובייטית, שהדפה את כוחות הציר הרחק דרומה מסטלינגרד עד לקו נהר סאל.
במהלך 1943 השתתפה הארמייה בשורת מתקפות סובייטיות בדרום רוסיה, תחת פיקוד החזית הדרומית, שהפכה באוקטובר 1943 לחזית האוקראינית הרביעית.
באביב 1944 השתתפה במתקפה הסובייטית שכבשה מחדש את חצי האי קרים מידי כוחות הציר.
במאי 1944 הועברה הארמייה ה-51 לחזית הצפונית וסופחה לחזית הבלטית הראשונה.
ביולי אותה שנה השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית באזור לטביה, הבקיעה את החזית הגרמנית וניתקה את קבוצת ארמיות צפון הגרמנית מצפון מערב לריגה לאחר שהגיעה לחוף הים הבלטי.
באוגוסט 1944 הצליחו הגרמנים לפרוץ את הכיתור הסובייטי ולסגת דרומה לחצי האי קורלנד, אך באוקטובר אותה שנה חידשה החזית הבלטית ה-1 את המתקפה מערבה והצליחה להבקיע לחוף הים הבלטי מצפון לממל, ולנתק בפעם השנייה את קבוצת ארמיות צפון בחצי האי קורלנד.
הארמייה ה-51 היוותה חלק מהכוחות הסובייטיים שכיתרו את חצי האי קורלנד, והשתתפה בשורת מתקפות כושלות על הכוחות הגרמניים המכותרים בחצי האי.
לאחר תום המלחמה במאי 1945 קיבלה הארמייה את כניעת קבוצת ארמיות צפון.
מאוגוסט 1943 ועד לתום המלחמה פיקד על הארמייה הגנרל היהודי יעקב קרייזר.
ניקולאי טרופנוב (אוקטובר 1942 - פברואר 1943)
הארמייה ה-65 הייתה ארמייה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בקרבות נגד כוחות הציר בחזית המזרחית, כולל בקרב סטלינגרד.
הארמייה הוקמה בסוף אוקטובר 1942 על בסיס המפקדה של ארמיית הטנקים הרביעית, שפורקה לאחר שספגה אבדות כבדות בלחימה על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד.
היא סופחה לכוחות חזית הדון מצפון לסטלינגרד, וערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה 10 דיוויזיות חי"ר ובריגדת טנקים עצמאית, תחת פיקודו של פאבל באטוב.
במסגרת מבצע אורנוס השתתפה הארמייה ה-65 במתקפה של כוחות החזית על האגף המשמאלי של הארמייה השישית הגרמנית.
לאחר כיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בסוף נובמבר 1942, השתתפה הארמייה בינואר 1943, ביחד עם שש ארמיות סובייטיות נוספות, במבצע לחיסול כוחות הציר שנלכדו ב"כיס סטלינגרד" (מבצע קלחת).
לאורך כל המלחמה מפקד הארמייה היה פאבל באטוב.
הארמייה ה-57 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה.
היא הוקמה פעמיים במהלך המלחמה, ולקחה חלק במערכה הצבאית בחזית המזרחית בשנים 1941-1945.
הארמייה ה-57 הוקמה ב-27 באוקטובר 1941 מכוחות שגויסו במחוז הצבאי של צפון-קווקז, וכללה עם הקמתה 6 דיוויזיות חי"ר ו-2 דיוויזיות פרשים.
בינואר 1942 סופחה הארמייה לכוחות החזית הדרומית והשתתפה במתקפה הסובייטית באזור דונבאס במסגרתה הצליח הצבא האדום להשתלט על בליטה בקו החזית הגרמני באזור בארבנקובו.
במאי 1942 ניסה הפיקוד הסובייטי לנצל את מובלעת בארבנקובו כנקודת מוצא למתקפה גדולה באזור העיר חרקוב.
מתקפת נגד גרמנית מוצלחת גרמה לכיתור שלוש מהארמיות הסובייטיות שהשתתפו במתקפה, כולל הארמייה ה-57, ולהשמדתם עד לסוף החודש במסגרת קרב חרקוב השני.
חלק קטן מיחידות הארמייה ה-57 הצליחו להיחלץ מהכיתור הגרמני.
מפקד הארמייה, גנרל קוזמה פודלאס התאבד, כדי לא ליפול בשבי.
שרידי הארמייה הוצבו בעתודת החזית.
לאחר פתיחת המערכה בתוך סטלינגרד באמצע ספטמבר, הוצבה הארמייה ה-57 באזור האגמים המלוחים בערבה שמדרום לעיר.
ערב פתיחת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 2 דיוויזיות חי"ר, חטיבת חי"ר מיוחדת ו-2 חטיבות שריון עצמאיות.
מפקדה (מאז יולי 1942) היה גנרל פיודור טולבוחין.
לצורך המתקפה היא תוגברה בגיס ממוכן ה-13.
ב-20 בנובמבר 1942 פתחה הארמייה ה-57 במתקפה מדרום לסטלינגרד, כחלק ממתקפה סובייטית גדולה (מבצע אורנוס) שנועדה לכתר את כוחות הציר באזור סטלינגרד.
ב-1 בינואר 1943 היא סופחה לחזית הדון, והשתתפה ביחד עם 5 ארמיות סובייטית נוספות במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים, שנלכדו ב"כיס סטלינגרד".
לאחר תום קרב סטלינגרד בראשית פברואר 1943 הועברה הארמייה לעתודת הסטאבקה, יחידותיה הועברו לארמיות אחרות, והארמייה ה-68 הוקמה על בסיס המפקדה שלה.
הארמייה ה-57 הוקמה בפעם השנייה ב-27 באפריל 1943 על בסיס שרידי ארמיית הטנקים השלישית, שספגה אבדות כבדות במהלך קרב חרקוב השלישי.
הארמייה הוצבה בגדה המזרחית של נהר דונייץ העליון תחת פיקוד החזית הדרום-מערבית, ובאוגוסט 1943 השתתפה במבצע רומיאנצב במסגרתו שוחרר הערים בלגורוד וחרקוב מידי הגרמנים.
הארמייה השתתפה במתקפה הסובייטית ששחררה את החלק המזרחי של אוקראינה, והחל מנובמבר 1943 השתתפה במתקפה סובייטית באזור קריבי ריה.
בפברואר 1944 סופחה הארמייה לכוחות החזית האוקראינית הרביעית ותחת פיקודה השתתפה בשורת מתקפות במסגרתם שוחררה כל אוקראינה הדרומית.
בסוף אפריל חצתה הארמייה את הנהר דנייסטר והקימה ראש גשר בגדה המערבית של הנהר.
בסוף אוגוסט 1944 השתתפה הארמייה ה-57 במבצע יאשי-קישינב, במסגרתו כותרו והושמדו הכוחות הרומניים-גרמניים, שהגנו על רומניה, ורומניה נכבשה על ידי הצבא האדום.
בספטמבר-אוקטובר 1944 היא השתתפה בשחרור בולגריה משליטת הנאצים, ובמתקפה סובייטית בצפון יוגוסלביה במסגרתה שוחררה העיר בלגרד.
בחורף 1944/1945 השתתפה הארמייה בשורת מבצעים סובייטיים במזרח הונגריה, ונטלה חלק בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית באזור אגם באלטון.
באפריל 1945 השתתפה הארמייה במבצע לכיבוש וינה, וסיימה את המלחמה במזרח אוסטריה.
לאחר המלחמה הייתה חלק מקבוצת הכוחות הדרומית, עד שפורקה בסוף 1945.
בין חיילי הארמייה שקיבלו עיטור גיבור ברית המועצות היה וולף חצקביץ'.
(פברואר - 27 במאי 1942) - קוזמה פודלאס (התאבד כדי לא ליפול בשבי)
(מאי - יוני 1942) - אלכסנדר בטיוניה
(יוני - יולי 1942) - דמיטרי ניקישוב
(אוקטובר 1944 - עד סוף המלחמה) - מיכאיל שארוחין
הארמייה ה-61 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, ולמפקדה מונה פיודור קוזנצוב.
הארמייה לחמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהחזית הדרום-מערבית, ולאחר מכן כחלק מחזית בריאנסק.
לאחר מכן לחמה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה במבצע אורל.
בהמשך לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי, ובקיץ 1944 לחמה במבצע בגרטיון.
בחורף 1945 לחמה הארמייה במבצע ויסלה-אודר ובמבצע פומרניה המזרחית, ובאפריל 1945 לחמה בקרב על ברלין.
עם תום המלחמה פורקה הארמייה באוגוסט 1945.
הארמייה ה-60 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, ולמפקדה מונה מקסים פורקאייב.
הארמייה לחמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מאזור ההגנה מוסקבה, וב-25 בדצמבר 1941 שונה שמה לארמיית ההלם השלישית.
ב-7 ביולי 1942 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית וורונז', ולמפקדה מונה מקסים אנטוניוק.
הארמייה לחמה בקרבות ההגנה בוורונז', ולאחר מכן לחמה במבצע וורונז'-קסטרונסק.
בחורף 1943 לחמה הארמייה בקרב חרקוב השלישי, ובקיץ אותה שמה לחמה בקרב קורסק כחלק מהחזית המרכזית.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי כחלק מהחזית האוקראינית הראשונה.
בקיץ 1944 השתתפה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ובחורף 1945 לחמה במבצע ויסלה-אודר, ואף שחררה את מחנה אושוויץ.
בהמשך לחמה הארמייה כחלק מהחזית האוקראינית הרביעית, והשתתפה במתקפת שלזיה העילית, מתקפת מוראביה-אוסטרבה, ובמאי 1945 השתתפה בקרב על פראג.
באוגוסט 1945 פורקה הארמייה, ועל בסיסה הוקם המחוז הצבאי קובאן.
הארמייה ה-60 הוקמה לראשונה באוקטובר 1941, כמערך מילואים של המחוז הצבאי של מוסקבה.
היא כללה את דיוויזיות הרובאים 334, 336, 348, 358 ו-360 ואת דיוויזיית הפרשים ה-11. כל הדיוויזיות הללו הוקמו במחוז הצבאי הוולגה בחודשים הקודמים.
היחידה הייתה בפיקודו של גנרל לוטננט פורקאייב.
בדצמבר בוצע ארגון מחדש של יחידות הארמייה.
הארמייה ה-59 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, כחלק מהמחוז הצבאי הסיבירי, ולמפקדה מונה איוואן גאלאנין.
הארמייה לחמה בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מחזית וולחוב, ובשנת 1944 השתתפה במבצע לנינגרד-נובגורוד.
לאחר מכן התקדמה הארמייה לעבר הגבול עם פינלנד, ולחמה בקרב מפרץ-ויבורג.
בחורף 1945 הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית האוקראינית הראשונה, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על שלזיה, ובמאי 1945 השתתפה בקרב על פראג.
ב-7 בספטמבר 1945 פורקה הארמייה, בעקבות סיום המלחמה.
הארמייה ה-58 היא ארמייה רוסית רב-זרועית של כוחות היבשה הרוסיים.
הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, כחלק מהמחוז הצבאי הסיבירי, ולמפקדה מונה וסילי קוזנצוב.
הארמייה הועברה למחוז הצבאי ארכנגלסק, וב-25 במאי 1942 היא עברה שדרוג והפכה לארמיית הטנקים השלישית.
ב-25 ביוני 1942 הוקמה הארמייה מחדש מיחידות שונות, כחלק מחזית קלינין, והועמדה תחת פיקוד אלכסיי זיגין.
הארמייה לא השתתפה בקרבות, וב-8 באוגוסט 1942 פורקה.
ב-30 באוגוסט 1942 הוקמה שוב הארמייה על בסיס הארמייה ה-24, ולמפקדה מונה וסילי חומנקו.
הארמייה לחמה בקרב על קווקז, ולאחר מכן נטלה חלק במתקפת הנגד הרוסית בצפון-קווקז.
לאחר מכן לחמה הארמייה במבצע קרסנודר, וכבשה את חופי ים אזוב.
בספטמבר 1943 הועברה הארמייה תחת פיקוד המחוז הצבאי וולגה, וב-15 בנובמבר 1943 פורקה הארמייה.
יחידותיה הועברו לארמיות סובייטיות אחרות, ומפקדתה תגברה את הפיקוד של המחוז הצבאי וולגה.
הארמייה הוקמה מחדש ב-1995 במחוז הצבאי של צפון הקווקז מהקורפוס ה-42 בוולדיקווקז.
במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, הארמייה הייתה בפיקודו של לוטננט גנרל ולדימיר שאמנוב.
ב-3 באוגוסט 2008 הועברו חמישה גדודים של הארמייה הרוסית ה-58 לקרבת מנהרת רוקי המקשרת את דרום אוסטיה של גאורגיה עם צפון אוסטיה של רוסיה.
ב-8 באוגוסט 2008 חצתה הארמייה ה-58 את הגבול לגאורגיה והשתתפה בלחימה נגד כוחות גאורגים, בעיקר בעיר צחינוולי.
מפקד הארמייה, לוטננט גנרל אנטולי חרוליוב נפצע בפעולה.
התערבות צבאית רוסית באוקראינה (2014-)
ביוני 2014 תפסו כוחות אוקראינים משגר BM-21 Grad פגום, אותו זיהו האוקראינים כציוד של הארמייה ה-58 של הפדרציה הרוסית.
ערב מלחמת רוסיה-אוקראינה ב-2022, דווח כי מפקדת הארמייה ה-58 נפרסה בחצי האי קרים בפיקוד בין 12 ל-17 קבוצות טקטיות גדודיות.
הארמייה ה-56 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה באוקטובר 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי בצפון הקווקז.
כמפקדה הראשון של הארמייה מונה פיודור רימיזוב, והיא השתתפה בקרב על רוסטוב על הדון בנובמבר של אותה שנה.
הארמייה נכללה במסגרת חזית צפון הקווקז, ובין 1942-1943 השתתפה בקרבות הגנה באזור מחוז קרסנודאר, ובשחרור הקווקז וחצי האי טאמאן.
בנובמבר 1943 השתתפה במבצע קרץ'-אילטיגן, שלאחריו פורקה ועל בסיסה הוקמה ארמיית החוף העצמאית.
בין הפעולות הבולטות, ארמייה 56 לחמה במהלך השחרור הסובייטי המוצלח של רוסטוב בסוף 1941 והובילה את הנחיתות האמפיביות בחצי האי קרים בסוף 1943. הארמייה ה-56 פורקה בנובמבר 1943 כדי להיות בסיס לההרכב השני של ארמיית החוף.
קונדרט מיילניק (אוקטובר 1943 - נובמבר 1943)
הארמייה ה-54 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-2 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה גריגורי קוליק.
לאחר מכן השתתפה הארמייה במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, כחלק מחזית לנינגרד ומהחזית הבלטית השלישית, וב-13 בדצמבר 1944 פורקה הארמייה.
הארמייה ה-55 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-1 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה איוואן לזרב.
הארמייה לחמה כחלק מחזית לנינגרד במהלך המצור על לנינגרד, ובפברואר 1943 לחמה בקרב קרסני בור נגד הדיוויזיה הכחולה הספרדית.
ב-15 בדצמבר 1943 פורקה הארמייה, ויחידותיה הועברו להקמת הארמייה ה-67 החדשה.
ב-1 בספטמבר 1941 הכיל הצבא את היחידות הבאות.
הארמייה ה-48 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-7 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה גריגורי קאהזיולין.
הארמייה השתתפה בקרב לנינגרד, אולם ספגה במהלכו אבדות כה גדולות עד שפורקה ב-14 בספטמבר של אותה שנה.
שרידיה אוחדו עם הארמייה ה-54. ב-20 באפריל 1942 היא הוקמה מחדש ונכללה במסגרת חזית בריאנסק.
בחורף 1943 היא השתתפה במתקפת מאלוארקנגלס.
במרץ היא הועברה אל החזית המרכזית והשתתפה עמה בקרב קורסק ולאחר מכן במבצע קוטוזוב.
ביוני 1944 היא השתתפה במבצע בגרטיון כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה.
בתחילת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה, והמשיכה להאבק בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
ביולי 1945 היא הועברה לפולין ובספטמבר פורקה והמטה שלה ששימש כבסיס ראשוני ליצירת המחוז הצבאי קאזאן.
הארמייה ה-34 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
יחידות הארמייה ה-34 התארגנו על הקו מזרחית לעיר סטאראיה רוסה.
ב-11 באוגוסט ארמייה ה-34 החלה במתקפה נגד יחידות של הקורפוס העשירי.
לצבא האדום היה יתרון בכוח אדם של פי 3-4 על פני יחידות ורמאכט.
ב-18 באוגוסט 1941 וילהלם פון לב החליט להעביר לגזרה תגבורות משמעותיות.
דיוויזיית הפאנצר אס אס השלישית הצליחה לא רק לעצור את המתקפה הסובייטית, אך גם לכתר את החלק המשמעותי של ארמייה ה-34. במהלך זה ארמייה ה-34 איבדה חלק משמעותי של כוח האדם שלה, 74 מ-83 טנקים ו-628 מ-748 תותחים.
לאור הכישלון, מפקד החזית הצפון-מערבית הורד בדרגה ונשפט ל-5 שנות מאסר.
בספטמבר 1941 קווי ההגנה של הארמייה ה-27 נפרצו וכתוצאה מכך כותרו יחידות שלה וגם יחידות של הארמייה ה-11 וארמייה ה-34. מפקד ארמייה ה-34 הוצא להורג.
בסוף ספטמבר 1941 קו החזית בגזרת הארמייה התייצב.
במהלך שנת 1942 יחידות הארמייה ה-34 ניסו מספר מתקפות במסגרת מבצע דמיאנסק אך ללא הצלחה.
במהלך שנת 1943 היו מספר ניסיונות לשחרר את העיר סטאראיה רוסה אך ללא הצלחה.
ב-20 בנובמבר 1943 הוחלט להעביר יחידות הארמייה לטובת ארמיית ההלם הראשונה.
מפקדת הארמייה ה-34 בהמשך הייתה בסיס למפקדת הארמייה הרביעית.
הארמייה ה-35 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1941. היא הופקדה על שמירת הגבול של ברית המועצות ובאזור פרימוריה.
במהלך מאי 1945 החל תגבור הארמייה וב-5 באוגוסט היא נכללה בכוחות של חזית המזרח הרחוק הראשונה.
היא לקחה חלק פעיל במבצע סערת אוגוסט כאשר החלה במתקפה מאזור פרימוריה מזרחה.
במהלך אוקטובר 1945 הארמייה ה-35 פורקה.
הארמייה ה-36 היא ארמייה רב-זרועית של כוחות היבשה הרוסיים.
הארמייה הוקמה ביולי 1941 לצורך אבטחת הגבול עם מנצ'וקוו ולהדוף מתקפה יפנית אפשרית.
יחידות הארמייה חנו במחוז צ'יטה והיו חלק מחזית עבר הבאיקל.
במהלך המלחמה רוב יחידות הארמייה הועברו לחלק האירופאי של ברית המועצות ולחמו נגד הצבא הגרמני.
במהלך קיץ 1945 הארמייה תוגברה באופן משמעותי.
היא נטלה חלק במלחמה עם יפן, כוחות הארמייה כבשו כמה ערים במונגוליה הפנימית.
בתום מלחמת העולם השנייה הארמייה ה-36 המשיכה להתקיים עד יולי 1948, אז פורקה.
היא הוקמה מחדש בשנת 1976 ופורקה שוב בשנת 1989. בשנת 1998 היא הוקמה מחדש בפעם השלישית.
מטה של הארמייה ממקום באולן אודה.
הארמייה ה-37 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שנסוגו מזרחה ויחידות שהיו בעתודה.
תוך זמן קצר הארמייה הוצבה בקו ההגנה מערבית לקייב.
במהלך קרב קייב היא ספגה אבדות קשות, רק יחידות קטנות וללא ציוד כבד הצליחו לצאת מהמצור.
ב-25 בספטמבר הארמייה ה-37 פורקה.
בנובמבר 1941 הארמייה ה-37 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית הדרום.
המטרה הייתה להקים יחידה שתוביל מתקפת נגד לכיוון רוסטוב על דון.
מתקפת נגד זו הצליחה, ארמיית הפאנצר הראשונה ספגה אבדות קשות.
ביחד עם כוחות הארמייה ה-9 והארמייה ה-56 רוסטוב על דון שוחררה.
בהמשך הארמייה ה-37 לחמה בפאתי הקווקז.
במהלך ינואר 1943 היא שחררה את הערים קיסלובודסק, פיאטיגורסק וצ'רקסק.
בספטמבר 1943 הארמייה ה-37 הועברה לגזרת חזית הערבה.
היא נכנסה לשטח אוקראינה ועברה את נהר הדנייפר באזור קריבוי רוג.
בינואר 1944 היא הועברה לפיקוד החזית האוקראינית השלישית והמשיכה בהתקדמות מעברה.
היא השתתפה בשחרור אודסה וטירספול.
יחידות הארמייה לקחו חלק פעיל במבצע יאשי-קישינב ונכנסו לשטח בולגריה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה ה-37 הייתה מוצבת בשטח בולגריה עד פירוקה בשנת 1947.
בשנת 1998 היא הוקמה מחדש והמטה שלה ממקום באולן אודה.
מיכאיל שירוקוב (אוגוסט 1943 - אוקטובר 1944)
הארמייה ה-38 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה באוגוסט 1941 על בסיס היחידות שהיו בגזרת החזית הדרום-מערבית.
יחידות הארמייה התרכזו בקו ההגנה עד גדות הדנייפר באזור צ'רקסי.
הם לקחו חלק בקרב קייב ונסוגו מזרחה.
ביולי 1942 הארמייה ה-38 הועברה לגזרת חזית הדרום ובהמשך חזית סטלינגרד.
ב-23 ביולי 1942 יחידות שלה הועברו להארמייה ה-21 ומפקדתה הייתה בסיס להקמת ארמיית הטנקים הראשונה.
באוגוסט 1942 הארמייה ה-38 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית בריאנסק.
היא החלה בלחימה בקרבת וורונז' ובהמשך בקרב חרקוב השלישי.
בקיץ 1943 היא לקחה חלק פעיל בקרב קורסק.
בספטמבר 1943 יחידות הארמייה ה-38 נכנסו לשטח אוקראינה ולקחו חלק בשחרורה.
הם הגיעו לחלקים המערביים של אוקראינה והשתתפו במבצע לבוב-סנדומייז'.
בהמשך הם נכנסו לשטח צ'כוסלובקיה וסיימו את המלחמה בקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה הארמייה ה-38 התמקמה באוקראינה והמטה שלה היה באיוונו-פרנקיבסק.
לאחר התפרקות ברית המועצות היא נכללה בכוחות המזוינים של אוקראינה.
הארמייה ה-39 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה בנובמבר 1941 על בסיס היחידות שהתרכזו באזור ארכנגלסק.
לאחר סיום התארגנות היא הועברה לחזית ושולבה בכוחות של חזית קלינין.
יחידות הארמייה השתתפו בקרב מוסקבה, לרבות מתקפת הנגד והתקדמות מערבה עד לפעתי רז'ב.
במהלך חורף 1941/1942 ואביב היא לחמה באזור.
ביולי 1942 יחידות הארמייה כותרו על ידי יחידות ורמאכט בפיקוד ולטר מודל.
רק לוחמים מעטים הצליחו לצאת מהמצור והארמייה ה-39 הפסיקה להתקיים.
באוגוסט 1942 ארמייה ה-39 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית קלינין והוצבה במרחב רז'ב.
במהלך שנת 1943 יחידות הצבא האדום עברו למתקפה ויחידות הארמייה ה-39 החלו להתקדם מערבה.
הם נכנסו לשטח בלארוס ושחררו את העיר ויטבסק.
בהמשך הם נכנסו לשטח ליטא הסובייטית והתקדמו עד לעיר קובנו.
במהלך שנת 1945 הם השתתפו במבצע פרוסיה המזרחית.
במאי 1945 הארמייה ה-39 הועברה לעתודה.
במהלך הקיץ היא הועברה מזרחה במטרה לשתף אותה במבצע סערת אוגוסט.
במהלך מבצע זה יחידות הארמייה ה-39 נכסנו לעיר שן-יאנג וסיימו את הלחימה בדאליין.
לאחר סיום הלחימה הארמייה ה-39 פורקה.
היא הוקמה מחדש בשנת 1970 והוצבה בשטח מונגוליה.
במהלך התפרקות ברית המועצות היא הועברה לשטח רוסיה ופורקה.
איוואן בוגדנוב (יולי 1942) - נפצע ומת מפצעים
הארמייה ה-40 הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה באוגוסט 1941 על בסיס היחידות של החזית הדרום-מערבית.
היעד של הארמייה היה לתמוך ביתר היחידות של החזית שכותרו על ידי ורמאכט.
יחידות הארמייה החלו בקרבות על הקו ההגנה על הגדה המזרחית של הדנייפר.
לקראת 15 בספטמבר רוב היחידות של החזית כותרו, מפקדת החזית חוסלה כולל מפקד החזית.
יחידות הארמייה ה-40 הצליחו לשגת והמשיכו בקרבות מגננה.
בדצמבר 1941 הם קיבלו פקודה להתחיל במתקפת נגד לכיוון העיר קורסק.
למרות הצלחות נקודתיות היעד למומש.
בהמשך יחידות הארמייה לחמו בגזרת העיר וורונז'.
בסוף 1943 הארמייה נכללה ביחידות של החזית האוקראינית הראשונה.
היא השתתפה בקרב דנייפר, קרב קורסון-צ'רקאסי, מבצע יאשי-קישינב, מצור על בודפשט, קרב פראג.
לאחר סיום הלחימה הועברה היחידה למחוז הצבאי של אודסה, בקיץ 1946 הארמייה ה-40 פורקה.
קיריל מוסקלנקו (אוקטובר 1942 - אוקטובר 1943)
הארמייה ה-41 היא ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הוקמה מחדש ב-1 בדצמבר 1998 והשתתפה בפלישה הרוסית לאוקראינה.
הארמייה הוקמה במאי 1942, ופעלה תחת פיקוד חזית קלינין.
בנובמבר-דצמבר 1942 היא השתתפה במתקפה כושלת של כוחות הצבא האדום על מבלט רז'ב-ויאזמה, וספגה במהלכה אבדות כבדות.
חלק מיחידות הארמייה כותרו על ידי כוחות גרמניים סמוך לעיר ביילי, אך הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור, לאחר שנאלצו לנטוש את מרבית הציוד הכבד שלהם.
בחודשים הראשונים של שנת 1943 קיבלו יחידות הארמייה תגבורות והמשיכו בלחימה במרחב רז'ב.
לאחר סיום הלחימה באזור פורקה הארמייה, יחידותיה הועברו תחת פיקוד ארמייה ה-39 ו-ארמייה ה-43 ואילו מפקדת הארמייה הועברה לעתודה.
הארמייה ה-41 הוקמה מחדש ב-1 בדצמבר 1998 מהמפקדה לשעבר של המחוז הצבאי הסיבירי בנובוסיבירסק, חלק מהמחוז הצבאי הסיבירי.
בשנת 2002 הועברה דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-122 של המשמר לאליסק והפכה לחלק מהארמייה.
במהלך הרפורמה הצבאית הרוסית בשנת 2009, הוסבה הדיוויזיה לחטיבת הרובאים ה-35 של המשמר הנפרד.
ב-1 בספטמבר 2010 הועברה הארמייה למחוז הצבאי המרכזי לאחר פירוק המחוז הצבאי הסיבירי.
גדוד לוחמה אלקטרונית ייעודי הוקם במסגרת ארמיית הנשק המשולב ה-41 עד סוף 2019.
במהלך המשבר הרוסי-אוקראיני ב-2021, דווח על גורמים מרכזיים של הארמייה ה-41 שנפרסו מערבה כדי לתגבר יחידות במחוזות הצבאיים המערביים והדרומיים בגבול עם אוקראינה.
נאמר כי יחידות אלו כוללות מרכיבים של חטיבות הרובאים הממונעות של המשמר ה-35, ה-55 וההררית ה-74, וכן מרכיבים של חטיבת הארטילריה ה-120, וחטיבת הטילים ה-119, וגדוד הטנקים ה-6 של דיוויזיית הטנקים ה-90. בסך הכל, כ-700 טנקי מערכה ונגמ"שים, כמו גם משגרי טילים בליסטיים איסקנדר דווחו שהוחזרו למערב.
החל משעות הבוקר של ה-24 בפברואר 2022, השתתפו יחידות של הארמייה ה-41 בפלישה הרוסית לאוקראינה מאזור מפגש הגבולות של רוסיה, אוקראינה, בלארוס), והתקדמו לכיוון דרום-מערב דרך מחוז צ'רניהיב, במסגרת המתקפה הרוסית על מרחב קייב.
ייתכן כי יחידות של הארמייה ה-41 השתתפו גם במבצע לכיבוש תחנת הכוח הפועלת בצ'רנוביל.
סגן מפקד הארמייה ה-41, גנרל אנדריי סוחובצקי, נהרג במהלך הפלישה לאוקראינה במרץ 2022. על פי הדיווחים, ימים אחדים אחריו נהרג סגן מפקד נוסף של הארמייה, גנרל ויטלי גרסימוב במהלך הקרב על חרקוב.