tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, נכתבו קרוסאוברים עם דמויות אחרות כדארקנס, לארה קרופט, ליגת הצדק, וולברין, חברי כח ג'י, הנוסע השמיני והטורף.
הקומיקס עובד לסדרת טלוויזיה, ולסדרות אנימה ומאנגה.
כפפת השריון הידועה בשם "ויצ'בלייד" היא נשק עתיק בעל תודעה ומקורות חייזריים, אחת מתוך 13 כלי נשק ייחודיים.
נשק זה הוא הצאצא של שני הכוחות היריבים "דארקנס" ו"אנג'לוס" (החושך והאור, שנשלטים בידי המאפיונר ג'קי אסטקדו ולורן פרנצ'טי, בהתאמה).
כוח הוויצ'בלייד הוא בעל אפיון גברי ונוצר כמאזן בין הכוחות, ויכול להיענד רק על ידי אישה.
בימים המודרניים, כפפת השריון התגלתה מחדש ביוון על ידי קנת' איירונס, אך היו לה הרבה משתמשות.
כאשר אינה בשימוש, היא נראית כצמיד מקושט כשבאמצעה אבן חן בוהקת.
כאשר נענדת בידי משתמש שאינו ראוי, אותו אדם מאבד את זרועו.
הנשק יוצר קשר של סימביוזה עם הפונדקאית הנושאת אותו, אשר מסוגלת גם לשמוע אותו במחשבתה.
כאשר בשימוש, הנשק מתפשט לאורך גופה, קורע מעליו בגדים ומכסה את הגוף כשריון.
מידת השריון והכיסוי משתנה בהתאם לאיום.
שריון זה יכול להאריך עצמו ליצירת חרבות ושאר כלי נשק כשרשראות ואפילו מגן וכנפיים, שמעניק למשתמשת בו יכולת תעופה.
הנשק עצמו יכול לירות מטחי אנרגיה מהיד או מהחרב, וגם מסוגל להשתמש באנרגיה על מנת לרפא.
הוויצ'בלייד מסוגלת לעורר במשתמשת בה חזיונות מהעבר או מהעתיד.
העולם ביקום של אימג' קומיקס מאוכלס בשדים, רוחות רפאים, שערים בין-ממדיים וקסמים.
קיימים בני אנוש מפותחים שעובדים מטעם הממשלה או מארגונים עסקיים פרטיים.
גם המאפיה וגם היאקוזה הם הכוחות הדומיננטיים.
תחנת המשטרה של שרה, המחוז ה-18, ממוקמת ברובע המסוכן ביותר בניו יורק, שבו רציחות מתבצעות כמעט על בסיס קבוע.
קיימת התייחסות לזמן שבו לא התקיימו רציחות למשך יומיים ברציפות, דבר שהמשטרה פירשה כסימן לפורענות.
קיימים מאמינים משיחיים הן של אלוהים והן של השטן, כאשר סוכנים משני צדי המתרס מופיעים מדי פעם לחולל קרבות.
אליזבת' ברונטה, תקופת מלחמת העולם השנייה
איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, המאה ה-16
לייסנדרה, ביתו של תלמי הראשון, המאה ה-3 לפנה"ס
איאן נוטינגהאם - לשעבר חבר שירות האוויר המיוחד, איאן הצטרף לשורות ה-MI5 ועבר שינוי התנהגותי כדי שיוכל להסתנן לשורות היאקוזה.
לאחר שמחקו את זכרונו, איאן נהפך לשומר ראשו של קנת' איירונס.
יש לו כישורים יוצאי דופן, גם בתחום הלחימה, ובמשך הזמן גופו ונשמתו עברו שינויים רבים, דבר שאיפשר תיעול של אנרגיה רבה ובין היתר הכלת כוחות הוויצ'בלייד והדארקנס גם יחד באופן זמני.
למשך פרק זמן קצר הוא השתמש באקסקליבר, חרב תאומה לוויצ'בלייד, אך נתגלה כי החרב עצמה הייתה רסיס מהויצ'בלייד, שספגה אותה חזרה.
קנת' איירונס - איש עסקים עשיר שגילה את הוויצ'בלייד קבורה ביוון.
גילו אינו ידוע אך מוערך בין גיל שמונים למאה שנים, והסיבה לצעירותו היא חשיפתו לוויצ'בלייד וניסיונו להשתמש בה בעצמו.
הוא מלווה בשומר ראשו איאן נוטינגהאם, עד אשר שניהם מגלים עניין בשרה פזיני, מה שגם יוצר ריחוק בין שניהם בסופו של דבר.
איירונס נהרג בידי ג'ו סירי, בגלל כל הבעיות שגרם לשרה.
ג'ו סירי - מפקדהּ של שרה במחוז ה-18. הוא היה שותפו של אביה המנוח, הבלש וינסנט פזיני, ויש לו נטייה לשמור עליה כאילו היא ביתו.
נתגלה כי הייתה לסירי אג'נדה סודית עם איירונס, שאילצה אותו להרוג את וינסנט פזיני כדי להגן על שרה.
ג'ייק מקארתי - חבר טוב ושותפהּ של שרה.
נכנס לתרדמת לאחר שנפצע תוך הגנה על שרה, שהוחלשה זמנית.
כאשר הוא התעורר (חוברת #100) הוא נשלט בידי ישות מסתורית שהתכוונה להרוס את העולם.
שרה הצליחה להדוף את הישות מגופו של ג'ייק, אך ג'ייק התאבד כדי לא לאפשר לישות לחזור.
ג'קי אסטקדו - איש שכיר מטעם המאפיה, שמשתמש בכוחו האפל וההרסני של ה"דארקנס" כדי לזרוע הרס וחורבן בסביבתו.
יש לו היתקלויות רבות עם שרה פזיני.
סדרת טלוויזיה - עלתה לשידור ביוני 2001 ברשת TNT, שנמשכה שתי עונות, 12 פרקים כל אחת.
את הסדרה ביים ראלף המקר וכתב מארק סילבסטרי, יוצר הקומיקס.
בסדרה כיכבו יאנסי באטלר כשרה פזיני, אנטוני ציסטרו כקנת' איירונס, דייוויד צ'וקאצ'י כג'ייק מקארתי, אריק אטבארי כאיאן נוטינגהאם, ויל יון לי כדני וו, שותפה המת של שרה, קונרד דאן כגאלו המאפיונר, קנת' וולש כג'ו סירי, וג'ון הנסלי כגבריאל באומן, סוחר עתיקות.
הסדרה הייתה פופולרית מאוד בקרב המעריצים, אך בוטלה לאחר שיקולי הפקה.
שתי עונות הסדרה ייצאו לפורמט DVD בסוף יולי 2008. עונתה הראשונה של הסדרה שודרה במהלך 2002 בישראל במסגרת שידורי ערוץ 3.
סדרת אנימה - עלתה לשידור בשנת 2004, מאולפני האנימציה "GONZO", שכללה 24 פרקים, והייתה הראשונה שלא עקבה אחרי סיפורה של שרה פזיני, אלא של מַסַנֵה אֳמַהָה, אמא לילדה שנבחרת לענוד את הוויצ'בלייד.
מעריצים רבים היו מאוכזבים מ"יפניזציה" זו של הדמות ומהריחוק מהעלילה המקורית.
סרט קולנוע - בשנת 2013 תוכנן לצאת סרט קולנוע לייב אקשן המבוסס על הקומיקס, אך מאז הפרויקט נגנז.
ויצ'יטה היא העיר הגדולה במדינת קנזס בארצות הברית ומשמשת כבירת מחוז סדג'וויק.
העיר נמצאת בדרום מרכז המדינה על גדות הנהר ארקנסו והיא ידועה כמרכז התרבותי של המדינה.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2020, מנתה אוכלוסיית העיר 397,532 נפש.
נתון זה ממקם את ויצ'יטה במקום ה-49 בארצות הברית מבחינת גודל האוכלוסייה.
במטרופולין של ויצ'יטה היו באותה שנה 647,610 תושבים, האזור הסטטיסטי ה-93 בגודלו מבחינת גודל האוכלוסייה.
אזור זה כולל את המחוזות בטלר, הארווי וסאמר.
ויצ'יטה ידועה גם בהיותה מרכז לייצור מטוסים בארצות הברית.
בשל כך היא מכונה "בירת האוויר העולמית".
בעיר שוכנים שישה מפעלי ענק לייצור מטוסים וכן בסיס של חיל האוויר האמריקני.
רשת הטלוויזיה CNN דרגה את העיר ביולי 2006, כעיר התשיעית הטובה ביותר למחיה, מבין עריה הגדולות של ארצות הברית.
כחמישים שנה לאחר גילוי אמריקה, בשנת 1541, ביקר באזור הקונקיסטאדור הספרדי פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, בחיפושיו אחר "ערי הזהב" האגדתיות.
קורונדו נתקל בשבט אינדיאני הנקרא ויצ'יטה, שחי באזור זה ובנה בו אוהלי נוודים.
באותן תקופות טרם נוסדה במקום התיישבות של קבע, שכן האינדיאנים נדדו דרומה לאוקלהומה, מקום בו החליפו סחורות עם סוחרים צרפתיים, בעקבות כיבוש העיר על ידי כוחות ספרדיים אשר הגיעו מהעיר מדריד.
בשנת 1863, בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית, שבו בני ויצ'יטה לאזור והקימו להם מבני עשבים למגורים.
בשנת 1868 הוקמה העיר באופן רשמי.
התפתחותה של העיר הצעירה הייתה מהירה, וסמוך להקמתה נמתחה מסילת הרכבת והגיעה אליה.
סוחרי בקר רבים הובילו בהמות מטקסס וממקומות נוספים בדרום אל ויצ'יטה, שאף זכתה עקב כך בכינוי "Cowtown" – "עיר הפרות".
המיזוג הנפיץ של הבוקרים, האינדיאנים וטיפוסים נוספים, יצר בעיר מציאות קלאסית של "המערב הפרוע", ואנשי חוק רבים הופיעו בה במטרה לפקח על הבוקרים חמי המזג ולמנוע מהומות, אלימות, התכתשויות ופריעת חוק.
(אחד הנודעים באנשי חוק אלו, היה ואייט ארפ).
משנת 1870 התפתחה העיר בצעדי ענק.
ב-1890, עשרים שנה לאחר הקמתה, מנתה אוכלוסייתה 24,000 נפש.
לאחר מכן פחת הגידול היחסי, עד לתחילת המאה העשרים, עם תחילתה של תעשיית המטוסים.
תעשייה זו משכה אל העיר המוני אדם, וב-1920 נכללה העיר ברשימת מאה הערים הגדולות בארצות הברית.
ב-1914–1915 התגלה נפט באזור ויצ'יטה והעיר הפכה למרכז של הפקת נפט.
הכסף שהופק מתעשיית הנפט הושקע בתעשיית המטוסים שהייתה עדיין בחיתוליה.
ב-1917 נבנה בה המטוס הראשון, ססנה קומט, ובתחילת שנות ה-20 נבנו 43 מטוסי "סנונית".
תעשיית המטוסים המשיכה לצמוח ולהתפתח, והעיר זכתה בכינוי "הבירה האווירית העולמית".
השפל הגדול והמצב הכלכלי של שנות ה-30 פגעו בכלכלת העיר ובהגירה אליה, אך לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה הצמיחה לעיר, ובין השנים 1940–1960 גדלה האוכלוסייה ביותר מכפליים.
בין השנים 1950–1970 התרחש בעיר שינוי דמוגרפי משמעותי.
עד 1950 היו הלבנים רוב מוחלט ויציב, וכמות השחורים באוכלוסייה הכללית של העיר עמדה על כ-5%.
במהלך שני העשורים הבאים הוכפל שיעורם באוכלוסייה לכדי 9.7%.
בהמשך המאה העשרים התחזקה מגמה זו, ואף על פי שאוכלוסיית העיר גדלה במאה אלף איש נוספים, פחת אחוז האוכלוסייה הלבנה מ-95% ל-75%.
גם בשנות ה-90 התחזקה הגירת מיעוטים לעיר, ושיעורם של האינדיאנים, האסייתים והפולינזים באוכלוסייה, זינק מאחוז אחד לכעשרה אחוזים בסוף המאה.
לפי מדידות רשמיות, משתרעת ויצ'יטה על שטח של 359.8 קמ"ר.
8.2 קמ"ר מתוכם הם מים והיתר יבשה.
העיר שוכנת על רמה שגובהה הממוצע הוא כ-400 מטר מעל פני הים.
עקב מיקומה של העיר בעומק היבשת, הרחק מן האוקיינוסים, שורר בה אקלים יבשתי לח, המתאפיין בקיץ חם ולח ובחורף יבש וקר.
הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בחודש החם – יולי, היא 34 מעלות צלזיוס, ובחודש הקר – ינואר, הטמפרטורה המינימלית הממוצעת עומדת על כמינוס 7 מעלות צלזיוס.
ממוצע הגשמים השנתי בוויצ'יטה עומד על 760 מ"מ, ובשנים גשומות נמדדת כמות משקעים של 1,020 מ"מ.
בחורף שכיחים ימי שלג, הנערם על הקרקע עד לגובה של 44 ס"מ בממוצע.
בעונות המעבר סובלת העיר מפגיעתן של סופות רעמים חזקות, פגיעות ברקים ומטחי ברד עזים.
לעיתים פוקדות את העיר סופות טורנדו.
בשנות התשעים של המאה העשרים נפגע האזור מסופות הטורנדו אנדובר (1991) ואוקלהומה (1999).
לוויצ'יטה יש חמש ערים תאומות ברחבי העולם:
ויפו הכלב המעופף היא סדרת אנימציה ממוחשבת ישראלית לילדים שהופקה ב-2007 על ידי אולפני האנימציה הישראליים "סנואובול וי.אפ.
הסדרה הופצה לראשונה באנגלית, ובהמשך דובבה ליותר מעשרים וחמש שפות, ושודרה ברחבי העולם.
לסדרה נלווה גם קו של מוצרי צריכה הכוללים צעצועים, תקליטי די.וי.די, פוסטרים ועוד.
מוזיקה מקורית לסדרה נכתבה ובוצעה על ידי ניר גדסי וניב גולן.
בשנת 2011 יצאה לסדרה סדרת ספין אוף בשם "הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו".
הסדרה מתמקדת בכלב בעל אוזניים גדולות בשם ויפו, שחלומו הוא ללמוד לעוף.
בהמשך הסדרה חלומו מתגשם והוא לומד להשתמש באוזניו כדי לעופף, ויוצא להרפתקאות ברחבי העולם ביחד עם חבריו - בטי, חתולת הצעצוע, והנרי, החסידה.
בטי - חתולת הצעצוע הצהובה של ויפו
הנרי - חסידה לבנה ממין זכר שעוזר לויפו בהרפתקאותיו
מותק של פסטיבל 2 - הרפתקה בקרקס" הופיעו דמויות הסדרה לאחר שהם ברחו מקרקס בשם "קִרקָסוּם" (מילה שמורכבת מ"קרקס" ו"קסום") איים עליהם "אדון זדון" להופיע בלי רצונם.
משתתפי המופע היו איתם ויחד איתם הקימו קרקס.
וויסקי סאוור (מאנגלית: Whisky sour) הוא קוקטייל קלאסי על בסיס ויסקי, נהוג להכינו מויסקי אמריקני (בורבון) או כל ויסקי אחר.
כדי להכין את הקוקטייל נהוג למזוג לשייקר כ-45 מ"ל ויסקי וכ-45 מ"ל תערובת סאוור אל שייקר עם מעט קרח, לנער היטב ולמזוג לכוס אולד פאשן.
נהוג להוסיף סטירר וקשית ופרוסת לימון לשם קישוט.
בגרסה נוספת מכינים את הקוקטייל מבורבון או כל ויסקי אחר, ובגרסה זו הוא מורכב מכ-60 מ"ל ויסקי, כ-30 מ"ל מיץ לימון סחוט טרי ומעט סוכר, את המרכיבים נהוג לנער היטב עם קרח גרוס בשייקר ולהגיש בכוס ויסקי ("אולד פאשן") עם קרח גרוס במגרסת קרח.
בווריאציה המוקצפת של הקוקטייל מוסיפים למרכיבים גם כמה טיפות חומר מקציף כמו חלבון ביצה, ובגרסה זו הוא נקרא "ויפד ויסקי סאוור" ("Whipped whisky sour"), או בארצות הברית "בוסטון סאוור" ("Boston Sour").
את הקוקטייל מקשטים לעיתים בפרוסת לימון או בדובדבן מסוכר או בשניהם.
ניתן גם להכין ניו יורק סאוור (New York sour) שהוא וויסקי סאוור עם "פלואט" (הצפה) של יין אדום (בדרך כלל יין אדום יבש) מעל.
ניתן לשנות את המינונים והווריאציות של הוויסקי סוואר בהתאמה לטעמו של כל אחד וקיימים היום הרבה וריאציות והרבה מתכונים ומינונים.
וִיפְרֶדוֹ לָאם (ספרדית: Wifredo Lam; 8 בדצמבר 1902 – 11 בספטמבר 1982) נחשב אחד מגדולי הציירים הקובנים.
ביצירתו החיה את התרבות הקובנית-אפריקנית.
ויפרדו לאם נולד בסגואה לה גראנדה שבקובה.
אביו היה ממוצא סיני ואמו הייתה צאצאית מולאטית לעבדים משוחררים.
בילדותו נחשף לתרבות האפריקאית המגוונת, דבר שהשפיע בהמשך על יצירתו.
בשנת 1916 עבר להוואנה ללימודי משפטים, מעבר שנכפה עליו על ידי משפחתו.
באירופה נחשף הן לציוריהם של הירונימוס בוש ופיטר ברויגל והן להשפעות ולזרמים המודרניים.
בשנת 1929 נישא לאווה פריץ, אולם בשנת 1931 נפטרו אשתו ובנו ממחלת השחפת.
סביר שהטרגדיה האישית היא בין הדברים שהשפיעו על הטבע הקודר של עבודתו.
במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים נחשף למגוון רחב של השפעות, כדוגמת הסוריאליזם, אנרי מאטיס.
שורשי משפחתו מצד אימו, כעבדים משוחררים, הביאו אותו להזדהות עם האיכרים והשכבות העניות, ועם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד צידד ברפובליקנים, ואף תרם את כישרונו לעצב כרזות תעמולה רפובליקניות.
לאחר שנפצע בשנת 1937 ולא יכל להשתתף בלחימה עבר לברצלונה, שם הציג לראשונה תערוכה מיצירותיו.
פיקאסו, ששהה אז בברצלונה, הפך במהרה תומך גדול של לאם, והציגו בפני רבים מן האמנים המובילים של התקופה, כגון פרנאן לז'ה, ז'ואן מירו, ז'ורז' בראק ואנרי מאטיס.
בשנת 1938 עבר לפאריס ובהמשך הציג את התערוכה הראשונה של עבודותיו.
בעבודתו מאותה תקופה ניכרת השפעה מהזרם הקוביסטי ומעבודתו של פיקאסו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה שותף, עם אינטלקטואלים אחרים, להתנגדות לפלישה הגרמנית לצרפת.
עבר למארסיי, שם התחבר עם אנדרה ברטון וקלוד לוי-שטראוס ואחרים.
עמדותיו החברתיות הביאו לכליאתו, ובשנת 1941 גורש למולדתו קובה.
עם מעברו להוואנה החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית.
בשנת 1944 התחתן עם הלנה הוצר, ובשנת 1950 התגרש.
בשנים אלה, במקביל לתחייתו האמנותית ולהכרה בינלאומית, הראה את נאמנותו לשכבות החלשות ואת תמיכתו בפידל קסטרו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל לחלק את זמנו בין קובה לצרפת.
אמנותו הייחודית זיכתה אותו בפרסים רבים.
וילפרו לאם נפטר ב-11 בספטמבר 1982 בפאריס.
מלבד יצירות רבות ומאות רישומים אישיים, הוא הותיר אחריו מורשת ייחודית של יצירה אפריקנית מודרנית.
עם מעברו של ויפרדו לאם להוואנה בשנות הארבעים, החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית.
הוא החל לערב בעבודתו יצירות העוסקות בטוטם ובוודו ויצר סגנון ייחודי, בו שילב גישות קוביסטיות עם דימויים וסמלים מעולם המיתולוגיה האפריקאית.
בשנת 1943 החל לעבוד על יצירתו הידועה ביותר, ה"ג'ונגל".
היצירה משקפת את סגנונו הבוגר והיא מתארת ארבע דמויות עם ראשים, העוטים מסכה, המתמזגים באופן חלקי עם צמחייה טרופית עבותה.
הציור תיאר את המתח בין המודרניזם לבין החיוניות והאנרגיה של התרבות האפריקאית.
בתחילת דרכה עוררה מחלוקת, שכן נחוותה גם כסוג של ביקורת גם על הגזענות האמריקנית.
"ג'ונגל" נרכשה בסופו של דבר על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק והוצגה על יד גרניקה, ציורו המפורסם של פיקאסו.
יצירה מפורסמת נוספת של לאם היא Zambezia, Zambezia, (1950), המתארת את היצריות והחושניות האפריקאית, ומוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק.
בשלבים מאוחרים עסק גם בפיסול, קרמיקה והדפס.
לאם זכה בהוקרה עוד בחייו, ויצירותיו מוצגות כיום במוזיאונים בעלי שם ברחבי העולם.
שתי תערוכות מיצירותיו של לאם הוצגו במוזיאון ישראל בירושלים:
"חולמים גלויי-עיניים: אמנות דאדא וסוריאליזם" מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ, בשנים 2001-2000
"דאדא סוריאליזם ומה שמעבר" במוזיאון ישראל, 2007
יצירתו "קומפוזיציה" (1967), מאוסף ורה וארטורו שוורץ לאמנות, מוצגת במוזיאון ישראל באורח קבע.
ויסקי אה גו גו הוא מועדון לילה בשדרות סאנסט, שבמערב הוליווד, לוס אנג'לס.
המועדון הוקם בשנת 1958, תחילה בעיר שיקגו במדינת אילינוי.
שמו ניתן לו כאזכור למועדון "Le Whisky à Go-Go", אשר נוסד בפריז בשנת 1947, ושימש מקום מפגש פופולרי לחיילים אמריקאים (à gogo בצרפתית משמעותו 'בשפע').
בשנת 1966 נפתח סניף נוסף של המועדון בוושינגטון די.סי.
המועדון זכה לכינוי "הדיסקוטק האמריקאי האמיתי הראשון".
הסניף בשדרות סאנסט נפתח ב-16 בינואר 1964. אף על פי שהמועדון הוכרז כדיסקוטק, במקום נערכו מאז הקמתו הופעות חיות.
בין השאר ההופעות הראשונות של להקת "הדלתות", שהייתה להקת הבית לזמן מה, וההופעות של אוטיס רדינג שהוקלטו ויצאו לאור אחר כך באלבום.
למועדון היה תפקיד חשוב בקריירות מוזיקליות רבות, במיוחד עבור להקות שבסיסן בדרום קליפורניה, בהם הבירדס, באפלו ספרינגפילד ולאב.
להקתו של פרנק זאפה "אימהות ההמצאה" זכו לחוזה הקלטות על סמך הופעה במועדון.
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, המועדון אירח מופעי קברט, כולל המופע הוותיק The Cycle Sluts.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 המוקדמות, המועדון אירח מספר מוזיקאים מסיאטל שיהיו חלק מתנועת הגראנג', כולל להקת סאונדגארדן.
ב-12 בספטמבר 2016 השיק המועדון ערוץ טלוויזיה רשמי בפלטפורמת Roku Connected TV.
ערוץ Whisky a Go Go משדר ווידאו קליפים, קונצרטים ותוכן קשור שהוקלטו על פני 52 שנות ההיסטוריה שלו.
בישראל פעלו שני המועדונים בשם "ויסקי אה גוגו", הראשון בשנים 1965–1967, והיה בבעלות רפי שאולי ושותפים נוספים.
השני פעל בנמל תל אביב ב.
וויפט הוא כלב ציד, הקטן במשפחת כלבי רוח.
וויפט נחשב לאצן המהיר ביותר למרחקים קצרים מבין כלבי הרוח.
במרוצת הזמן, הפך הגזע לאחד הגזעים המהירים ביותר בעולם.
הוא מסוגל להגיע למהירות של 58 קמ"ש בתנאים אופטימאליים.
מוצא הגזע באנגליה והשם וויפט מגיע מהמילה whip – שוט בעברית.
הקטן מכלבי המירדף מופיע בציורים כבר בתחילת המאה ה-17 והיה ידוע אז בשם -Wappits.
מקורו ככל הנראה בהכלאה של גרייהאונד קטן עם מנצ'סטר טרייר.
ניתן למצוא כלבי ציד קטנים רבים במהלך ההיסטוריה, מהתקופה הרומית עד היום, אך השם וויפט נכנס למילון האנגלי רק בשנת 1610. בשל מהירותו הרבה ובשל גודלו (היחסית זעיר) הוא נחשב כסוס המרוצים של העניים.
הוויפט שימש גם לציד ארנבות.
במהלך המאה ה-18 הפך הגזע לפופולרי ביותר בקרב אוהבי מרוצי כלבים.
הגזע נראה שברירי מאוד, אך במהלך הריצה ניתן לראות עד כמה עוצמתי הכלב.
הגזע נחשב בעיקרון כאחד הגזעים הבריאים ביותר, עם זאת הם סובלים מאוד מקור ולעיתים אף מעצמות רכות (באופן גנטי) וממחלות עיניים גנטיות.
הוויפט נוצר כדי לצוד באמצעות חוש הראייה שלו, ויכול לעבור מרחק גדול מאוד בשטחים פתוחים במהירות רבה.
אף על פי שהוא אמור לרוץ כל היום, הוויפט נהנה מאוד ממנוחות ארוכות.
הוויפט נחשב כגזע החכם ביותר מבין כלבי הרוח.
יכולות הלמידה שלו נחשבות גבוהות, אך נדרשת תוכנית תרגול ארוכה כדי להטמיע את האילוף.
הוויפט הוא כלב תצוגה אידיאלי, שאינו דורש הכנה מרובה.
הוא בן לוויה נעים ונקי בבית, ובעל אופי נוח.
מתאים לחיי עיר (אם מקבל את הפעילות הגופנית הנכונה) וגם לכפר.
בעלים אקטיביים, ילדים ובעלי חיים אחרים - עדיף לא חיות קטנות.
לא מתאים לשמירה, הגנה, תקיפה, קשישים, ככלב חצר, בעלים לא אקטיביים.
ויפלאש הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס.
ויפלאש המקורי הופיע לראשונה בחוברת Tales of Suspense #97 מינואר 1968, ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר בוב לייטון.
ויפלאש הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות - מארק סקרלוטי, ליאן פורמן ואנטון ואנקו.
סקרלוטי היה טכנאי חשמל מוכשר ביותר, שעבד בסניף "תעשיות סטארק" בסינסינטי ואשר חשק בחיי עושר.
הוא בחר בקריירת פשע והחל לעבוד כמעצב נשק.
הוא עיצב לעצמו חליפה בעלת שוט ממתכת ושימש כמתנקש עבור ארגון קרימינלי בשם "המאגיה", והתעמת מספר פעמים עם איירון מן.
ליאן פורמן הייתה מוטאנטית שהשתמשה בכבלי אדמנטיום המחוברים לכפפות שבחליפתה ואשר שימשו אותה כשוטים.
ויפלאש השלישי, אנטון ואנקו, חולק בשם יחד עם דינאמו הארגמן, אם כי שתי הדמויות אינן קשורות אחת לשנייה.
ואנקו הוא מדען צעיר מעיירה נידחת בלב רוסיה, שהותקף בידי אדם שגנב את חליפת איירון מן והרג מספר מאנשי העיירה, ביניהם את אביו, איגור ואנקו, כדי להפליל את טוני סטארק.
באמצעות נשק מיוחד, ואנקו מצליח לפגוע במתחזה לפני שזה האחרון נמלט מהמקום, ושריון בית החזה שלו נופל.
ואנקו נהפך לאובססיבי בניסיון לנקום את מות אביו, ובעזרת הטכנולוגיה שמצא בשריון בית החזה שהושאר מאחור הוא בונה חליפת שריון המצוידת בצמד שוטים חשמליים.
את דמותו של אנטון ואנקו בסרט הלייב אקשן "איירון מן 2" מגלם השחקן מיקי רורק.
הוויסקי היפני מיוצר החל משנת 1870. הייצור המסחרי הראשון של הוויסקי החל בשנת 1924 בחברת קוטובוקאיה ששינתה מאוחר יותר את שמה לסנטורי.
הוויסקי היפני ידוע במותגי הסינגל מאלט הרבים שלו, בחוזק ובסגנון המזכיר את הוויסקי הסקוטי.
כיום ישנן שתי חברות ויסקי מרכזיות ביפן, בשם Nikka ו-סנטורי.
לכל אחת מהחברות יש מספר מותגים וכמה גרסאות לכל מותג.
סנטורי וניקה מייצרות גם ויסקי מסוג סינגל מאלט וגם ויסקי מסוג בלנדד.
הייצור המסחרי של הסינגל מאלט היפני התחיל בשנת 1924 על ידי שינג'ירו טורי ומאסטאקה טאקצורו.
ראשית, שינג'ירו טורי פתח חברת יין אשר נקראה Akadama port wine שעסקה בייבוא יין פורטוגלי מסוג פורט וגם בייצור יין בסגנון הפורט.
שינג'ירו טורי לא הסתפק בהצלחת ה-Akadama port wine ולכן הוא שם לעצמו למטרה לייצר ויסקי יפני.
שינג'ירו טורי הקים מזקקה ב-Yamazaki, פרבר של קיוטו, מקום אשר מפורסם במים הזכים והאיכותיים הנמצאים בו.
שינג'ירו טורי צירף לחברה את מאסטאקה טאקצורו כאחראי על נושא הזיקוק בחברה.
מאסטאקה טאקצורו למד את אומנות זיקוק הוויסקי בסקוטלנד והביא את הידע איתו ליפן.
למאסטאקה טאקצורו היה תפקיד חשוב בהקמת מזקקת Yamazaki.
מאוחר יותר בשנת 1934 מאסטאקה טאקצורו עזב את מזקקת Yamazaki והקים חברה חדשה משל עצמו בשם Dainipponkaju שלימים נקראה Nikka והפכה לחברה המתחרה הראשית לחברת הוויסקי של שינג'ירו טורי שנקראת Suntory.
ביפן קיימות כיום המזקקות הבאות:
מזקקת יאמאזאקי : בבעלות סנטורי, נמצאת בין אוסקה לקיוטו.
מזקקת Hakushu : בבעלות סנטורי, נמצאת במחוז Yamanashi.
מזקקת Yochi : בבעלות Nikka, נמצאת באי הצפוני Hokkaido.
מזקקת Fuji gotemba : בבעלות Kirin, נמצאת למרגלות הר פוגי.
מזקקת Chichibu : מזקקה חדשה שנפתחה ב-2008 ליד העיר Chichibu במחוז Kento.
מזקקת Shinshu : בבעלות Hombo, נמצאת במחוז Nagano.
הוויסקי היפני ידוע בעיקר בשל קרבת הטעם שלו לוויסקי הסקוטי ולטעם החזק של הוויסקי היפני מסוג סינגל מאלט, אך ישנם סוגים שונים של ויסקי יפני כמו ה-Super Nikka, ויסקי מסוג בלנדד אשר מתיישן בחביות sherry) sherry הוא סוג של יין ספרדי), או ה-Nikka coffee Grain whisky.
מאז שנות ה-2000, הוויסקי היפני החל לנצח בתחרויות ויסקי רבות כולל בתחרויות ויסקי בינלאומיות כנגד ויסקי מתוצרת סקוטלנד אירלנד וצפון אמריקה.
בשנת 2003 בתחרות ה-International Spirits Challenge, הוויסקי של מותג Yamazaki של חברת סנטורי ניצח במדליית זהב ומאז מותגים של חברת סנטורי זכו במדליית זהב כל שנה עד שנת 2013. בשנים 2010 ,2012, ו-2013 חברת סנטורי זכתה בתואר המכובד של מזקקת השנה.
בתחרויות טעימה עיוורת שאורגנו על ידי מגזין הוויסקי (Whisky magazine), שבה השתתפו סוגי ויסקי רבים מסגנון סינגל מאלט מיפן ומסקוטלנד, הוויסקי היפני קיבל את הניקוד הגבוה ביותר וקטף את המקום הראשון.
ויפ היא סדרת טלוויזיה מסוגת סאטירית-פוליטית אמריקאית של רשת HBO, בכיכובה של ג'וליה לואי-דרייפוס, ששודרה ב-HBO בשנים 2012–2019. הסדרה נוצרה על ידי ארמנדו ינוצ'י, על בסיס הקומדיה הפוליטית הבריטית שיצר "The Thick of It".
הסדרה עוסקת בסלינה מאייר, דמותה הבדיונית של סגנית נשיא ארצות הברית, ובקורות חייה הפוליטיים.
הסדרה עוקבת אחר מאייר וצוותה וניסיונותיהם להשאיר את חותמם על ההיסטוריה האמריקנית, כשבדרך הם שורדים אך בקושי את היומיום ההפכפך בוושינגטון די.סי..
הסדרה, ששודרה במשך 7 עונות, זכתה לאהדת המבקרים וגרפה פרסים רבים, ביניהם 17 פרסי אמי בקטגוריות שונות.
לואי-דרייפוס עצמה זכתה להערכה רבה על תפקידה.
בישראל, הסדרה שודרה במקור ב-yes Oh, וכיום משודרת בשידורים חוזרים בהוט קומדי.
סלינה מאייר, הסנטורית הדמוקרטית ממרילנד, התמודדה בפריימריז למועמדות מטעם מפלגתה לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2012. על אף שבראשית הקמפיין נחשבה למועמדת מובילה, מעמדה נשחק לאורך המירוץ ופרשה ממנו לאחר כישלונה ביום שלישי הגדול.
עם זאת, המועמד שנבחר מטעם המפלגה - סטיוארט יוז - מציע לה את המועמדות לסגנית הנשיא בבחירות, שבהן זוכה יוז כמה חודשים מאוחר יותר.
הסדרה מתחילה כחצי שנה לאחר כניסתה של מאייר לתפקידה כסגנית הנשיא.
היא חשה התעלמות מהנשיא, שדוחק אותה מעמדות הכוח, ולא מרוצה מחלקה הקטן בממשל.
היא מלווה בידי אנשי צוותה: גארי וולש, עוזרה האישי; איימי ברוקהיימר, ראש הסגל; סו ווילסון, מזכירתה; ומייק מקלינטוק, מנהל התקשורת.
בפרק הראשון היא מגייסת לצוותה את דן איגן, מנהל התקשורת של הסנאטורית מנבדה, והוא מתמנה לסגנו של מייק.
העונה מתמקדת בניסיונותיה של מאייר לקדם את "חוק העבודות הנקיות" הידידותי לסביבה, המקדם אג'נדה ידידותית לסביבה ומעודד את הפחתת הזיהום, במטרה לטפח לעצמה מורשת כסגנית הנשיא.
ניסיונה לשכנע תעשייני נפט לשעבר לתמוך בחוק מרגיז את הסנאטור אנדרו דויל, שמסכים לתמוך בחוק אם תחזור בה מתמיכת אנשי הנפט.
הנשיא יוז, לעומת זאת, לא רואה חשיבות רבה בחוק.
הוא מעוניין למקד את כל תשומת לבו של הממשל בחוק שהוא מקדם, שמטרתו להציל את הכלכלה הקורסת - ומונע את קידום החוק של מאייר בסנאט לשם כך.
מאייר המאוכזבת מצליחה לצרף את התוכן של החוק שביקשה לקדם, כתיקון לחוק של יוז, והוא עולה להצבעה בסנאט שמסתיימת בשוויון.
מתוקף תפקידה כסגנית הנשיא, על מאייר להיות שוברת השוויון.
הצבעה בעד תחזק את המורשת שלה, אך הצבעה נגד תהיה תואמת לעמדות הנשיא.
מאייר נאלצת להתקפל ומפילה את החוק שכה רצתה לקדם.
על רקע הפרשה הזו, ואחוזי התמיכה בה המתדרדרים מרגע לרגע, מאייר נחשפת לשמועות על כך שהנשיא שוקל להחליף אותה כמועמדת לסגנות בבחירות הבאות.
היא מבקשת מחבר הקונגרס הפופולרי, רוג'ר פרלונג, שיתמוך בה באופן פומבי - אך הוא מסרב.
כועסת ופגועה, מתראיינת מאייר לטלוויזיה ובמהלך הראיון פורצת בבכי.
הראיון הנרגש, שחשף צד אחר באישיותה, מביא לשיפור ניכר עבורה בסקרים ופרלונג מחליט לתמוך בה.
השמחה של מאייר נקטעת כאשר פרלונג מודיע כי בכוונתו לפתוח חקירה של הקונגרס לגבי פרשת החוק של מאייר ונסיבות נפילתו.
על רקע הסקרים המחמיאים, מאייר יוצאת למסע תמיכה במחוקקים הדמוקרטים לקראת בחירות אמצע-הקדנציה, אך ניסיונותיה נכשלים והמפלגה נוחלת מפלה קשה.
סקר שמעניק למאייר תמיכה גבוהה יותר בציבור מזו של הנשיא יוז, גורם לו להרחיב את סמכויותיה במדיניות החוץ של הממשל.
בנוסף, הוא מגייס בחזרה לצוותו את הסוקר שלו מבחירות 2012, קנט דיווידסון, השנוא על מאייר.
עד מהרה נאלצת מאייר, במסגרת סמכויותיה המורחבות, לטפל באירוע במסגרתו נחטפו מספר סטודנטים אמריקאים והוחזקו באוזבקיסטן כבני ערובה.
מאייר מובילה מבצע במסגרתו משוחררים בני הערובה, ומקבלת על כך קרדיט בתקשורת.
יוז מתמודד מול איומי בית הנבחרים הלעומתי להשבית את הממשל, ושולח את מאייר לנהל מגעים לפשרה מול מנהיג הרוב בקונגרס.
במקביל, נחשף כי אחד מבני הערובה באוזבקיסטן היה למעשה מרגל, ובכך המבצע לשחרורם עשוי היה לסכן את שאר בני הערובה.
על מנת להסיט את תשומת הלב התקשורתית מהפרשה, מחליט יוז לדחות פומבית את הצעות הפשרה של מאייר לקונגרס ומאשים אותה בהשבתת הממשל.
לאחר שגם ראיון שבו טענה כי לא ידעה על המרגל מתקשה לשפר את התמיכה הקורסת בה, מציע איגן למאייר לעשות צעד מרחיק-לכת ואמיץ במהרה.
מאייר בוחרת לחשוף בפני התקשורת שידעה על המרגל, ומתנצלת בשם הממשלה על כך.
הודעה זו, במקביל לסיום ההשבתה בזכות מאמציה של מאייר, מביאים לעלייה חדה בפופולריות שלה.
מאייר מנצלת את מצבה הפוליטי החדש כדי לגייס בסיס תורמים לקמפיין הפוטנציאלי שלה לנשיאות בעוד כ-6 שנים, לאחר שתסתיים כהונתה כסגנית הנשיא.
במקביל, חקירת הקונגרס בנוגע לפרשת החקיקה הכלכלית של יוז, כמו גם פרשת בני הערובה, פוגעים קשות ביוז ומשכנעים את מאייר לוותר על ההתמודדות לצידו בעוד שנתיים, מחשש שתיפגע פוליטית.
בעודה מספרת על החלטתה לאנשי צוותה, מתקבלת הבשורה שיוז אינו מתכוון להתמודד לכהונה נוספת בעוד שנתיים - וסלינה מחליטה לרוץ.
חודשיים לאחר אירועי העונה השנייה, מאייר נערכת לפריימריז הראשונים לקראת בחירות 2016 המתקיימים באיווה.
ג'ונה ראיין, מאנשיו של הנשיא המשמש כמתווך בינו ובין מאייר ושנוא על הכלל, מקים בחשאי בלוג רכילות פוליטית שצובר פופולריות לאחר שמתפרסמות בו, תחת כינוי אנונימי, תמונות מביכות של חברי צוותה של מאייר.
פרסום התמונות פוגע אף יותר בתדמיתו של הנשיא יוז, והוא נאלץ להודיע פומבית, מוקדם מן הצפוי, על החלטתו שלא להתמודד לכהונה נוספת.
ראיין מפוטר מעבודתו ומקים אתר חדשות פוליטי בשם "רייאנתולוגיה".
הודעת הפרישה של יוז מזרזת תהליכים בתוך המפלגה הדמוקרטית, והמועמדים בפריימריז מכריזים בזה אחר זה על מועמדותם: מאייר, סגנית הנשיא; ג'ורג' מדוקס, מזכיר ההגנה המתפטר; דני צ'אנג, מושל מינסוטה וגיבור מלחמה; וג'ו ת'ורנהיל, מאמן בייסבול נטול ניסיון פוליטי.
סלינה ממנה את דן איגן למנהל הקמפיין שלה, למורת רוחה של איימי, וג'ונה ראיין מקבל תפקיד זוטר במטה הקמפיין של מדוקס.
הקמפיין של מאייר עובר קשיים רבים.
דן, שנאלץ לעמוד בלחץ כבד, עובר התמוטטות עצבים ומאושפז בבית החולים.
מאייר, בתגובה, מפטרת אותו מתפקידו כמנהל הקמפיין ומחליפה אותו באיימי.
לאחר העימות הראשון בין המועמדים בפריימריז, מדוקס פורש וג'ונה נותר מחוסר עבודה.
ההצלחה המפתיעה של ת'ורנהיל בעימות מובילה אותו לניצחון באיווה.
דן, בימיו האחרונים כמנהל הקמפיין, משתמש בג'ונה ובאתר האינטרנט שלו כדי להפיץ דיווחים שקיבל, על כך שדני צ'אנג התעלל בשבויים במסגרת תפקידו בצבא, על מנת לפגוע במועמדותו ההולכת ומתחזקת.
לקראת הפריימריז בניו המפשייר, נחשפת הקלטה של מאייר שבה היא קוראת לתורמיה "אידיוטים" בפני עיתונאי.
היא חוששת שהקמפיין שלה קורס, אך תשומת לבה של התקשורת מוסחת בעקבות בשורה מפתיעה: לאחר שהגברת הראשונה מבצעת ניסיון התאבדות כושל, הנשיא יוז מודיע על התפטרותו לאלתר מתפקידו כדי לתמוך במשפחתו.
מתוקף חוקת ארצות הברית, סלינה מאייר הופכת לנשיאת ארצות הברית - האישה הראשונה בתפקיד - ומתבקשת מעתה להמשיך את הקמפיין שלה בעודה מכהנת בפועל כנשיאה.
ג'ונה מקבל עבודה בבית הלבן, ובפריימריז בניו המפשייר זוכה מאייר במקום השלישי.
מאייר הופכת לנשיאה ונואמת לראשונה בפני הקונגרס.
היא ממנה את הסנאטור אנדרו דויל לסגן הנשיא, ומצרפת לצוותה האישי את קנט דיווידסון כסוקר, ואת בן קפרטי - ראש הסגל המכהן של הבית הלבן - כראש הסגל החדש שלה.
יוזמתה המרכזית הראשונה כנשיאה היא קידום חוק חברתי בשם "משפחות תחילה", שישתמש בכספי המיסים כדי לסייע למשפחות ממעמד נמוך ויפחית את שיעור העוני.
בן מיידע את סלינה על פרצת אבטחה, במסגרתה רישומים רפואיים ואישיים של אמריקאים רבים נפרצו על ידי אחד מאנשי הקמפיין שלה, ונעשה בהם שימוש בקמפיין התקשורתי המקדם את חוק "משפחות תחילה" של מאייר.
לאחר שמתברר כי לא ניתן למצוא את מקור ההדלפה, מאייר נאלצת למצוא שעיר לעזאזל ולבסוף בוחרת לפטר את דן.
דן מפוטר מתפקידו ומתחיל לעבוד כלוביסט.
על אף קשיים רבים בפריימריז, סלינה מצליחה להבטיח לעצמה את מועמדות המפלגה בבחירות, כשהיא נשענת בעיקר על ניסיונה המצטבר בתפקיד הנשיאה.
ערב הוועידה הדמוקרטית, מודיע לה דויל כי אין בכוונתו להישאר כסגן הנשיא שלה לאחר הבחירות והיא נאלצת למצוא מועמד חלופי.
לאחר שצ'אנג ומדוקס מסרבים, היא בוחרת את הסנאטור הפופולרי מקונטיקט, טום ג'יימס, לתפקיד.
הבחירה בג'יימס מתבררת כבעייתית, כשהוא מתקבל בהרבה יותר אהדה בציבור מאשר מאייר.
בעקבות תחושותיה כי הנשיאה מתעלמת ממנה במהלך הקמפיין, איימי מתפטרת.
חוק "משפחות תחילה" מתחיל לצבור התנגדות רחבה בציבור מהמעמדות הגבוהים, ומאייר מבקשת מצוותה לנסות להפיל את החוק שהוא עצמו קידם, על מנת לא לפגוע בסיכוייה בבחירות.
לאחר שהחוק נופל, חבר קונגרס אחד מתחיל לחשוד ומוביל לפתיחה של חקירה בנושא ההצבעה.
חברי הצוות של מאייר נאלצים להעיד, אחד אחד, בפני הקונגרס על חלקם כדי לגלות מי אחראי להפלת החוק.
במקביל, נחשפת פרצת האבטחה בציבור.
כדי להציל את מאייר, מתגייס הצוות כולו כדי להטיל את האשמה על ביל אריקסון, מנהל התקשורת של הבית הלבן, על לא עוול בכפו.
אריקסון מתפטר וצפוי לעמוד למשפט.
בליל הבחירות, מתמודדים מאייר וטום ג'יימס, סגנה, מול המועמדים הרפובליקנים - הסנאטור ביל אובראיין כמועמד לנשיאות, והמועמדת לסגנות לורה מונטז.
הבחירות מסתיימות בתוצאה חסרת תקדים: שוויון בחבר האלקטורים, כאשר כל מועמד מקבל 269 קולות.
בהתאם לתיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, על בית הנבחרים מוטלת האחריות לבחור את הנשיא.
במקרה של שוויון גם בהצבעה זו, הסנאט בוחר את הנשיא מבין שני המועמדים לסגנות.
תוצאות הבחירות מביאות למשבר בפוליטיקה האמריקאית ובכלל.
משבר כלכלי שנוצר בעקבותיהן דורש את טיפול הממשלה, ומאייר ממנה את טום ג'יימס כאחראי לטיפול בו, כדי שתוכל להאשים אותו במשבר (זאת בשל ההבנה כי בהינתן התנאים המתאימים, ייתכן שג'יימס ייבחר לנשיא בסוף התהליך).
חבר קונגרס מניו המפשייר, התומך באובראיין, מת, ומוחלט לקיים בחירות מיוחדות.
בעידוד דודו ג'ף, מחליט ג'ונה ראיין להתמודד לתפקיד, ובאופן מפתיע - זוכה בבחירות והופך לחבר קונגרס.
הצוות של מאייר עסוק בגיוס התמיכה הנדרשת לקראת ההצבעה בבית הנבחרים, ומציע שוחד פוליטי למחוקקים רבים.
ההכנה להצבעה מקבלת תפנית מפתיעה, לאחר שמייק מקלינטוק מגלה כי ג'יימס קיים שיחות עם מנהיג בית הנבחרים, כמו גם עם מובילי דעה בצד הרפובליקני, כדי לגרום למספר חברי קונגרס להימנע בהצבעה - וכך לגרום לקיום הצבעה שנייה בסנאט, שבה ג'יימס הוא המועמד המוביל.
במקביל, בתה של מאייר - קת'רין - יוצאת מהארון כלסבית ויוצרת קשר רומנטי עם מרג'ורי פלמיוטי, אשת ביטחון שנשכרה על ידי הבית הלבן ככפילה של מאייר.
לאחר שהסינים פורצים למחשבי הבית הלבן, סלינה מצייצת בטוויטר ציוצים מביכים בטעות.
כדי להתחמק מאחריות, היא מאשימה את ההאקרים הסינים ואף מטילה סנקציות חדשות וכבדות במיוחד על סין.
הממשלה הסינית מקיימת משא ומתן עם מאייר להסרת הסנקציות, בפסגה בקמפ דייוויד.
היא מקבלת הצעה חסרת תקדים - הסרת הסנקציות, תמורת שחרור טיבט.
מאייר, נרגשת מהאפשרות שתיזכר לעד כאדם ששחרר את טיבט, מתרצה.
עם זאת, דורשת הממשלה הסינית להמתין מעט עם הפרסום על ההחלטה, ומאיימת שאחרת - תחשוף את האמת מאחורי הציוצים.
ביום ההצבעה בבית הנבחרים, מאייר מתאכזבת לגלות שהתוכנית של ג'יימס הצליחה, ושלושה חברי קונגרס נעדרו מההצבעה.
בהצבעה נכשלים גם מאייר וגם אובראיין בניסיונם לקבל רוב מוחלט.
ג'יימס, המועמד המוביל לנשיאות לקראת ההצבעה בסנאט, מציע למאייר לכהן תחתיו כסגנית הנשיא.
תחילה היא מסרבת, אך לאחר שהיא מבינה כי זו הדרך היחידה להפוך את שחרור טיבט לחלק ממורשת הנשיאות שלה - היא חוזרת בה.
להפתעת כולם, גם ההצבעה בסנאט, בין טום ג'יימס ללורה מונטז, מסתיימת בתיקו, וההחלטה עוברת לסגן הנשיא היוצא, אנדרו דויל.
דויל מפתיע ומחליט להעניק את קולו ללורה מונטז, ובכך מעניק לה את הנשיאות.
בהמשך מתגלה כי מונטז הבטיחה לדויל את תפקיד מזכיר המדינה בממשל החדש, תמורת תמיכתו במקרה של שוויון.
סו, מזכירתה של מאייר, בוחרת להישאר בבית הלבן ולעבוד תחת הנשיאה החדשה.
סלינה מאבדת את הסיכוי האחרון שלה להיות בעלת כוח בממשל החדש, ונכנסת לדיכאון.
לורה מונטז מושבעת כנשיאה, ובמהלך טקס ההשבעה שלה מדווח בתקשורת על שחרור טיבט - שנזקף באופן מוטעה לזכותה של הנשיאה החדשה.
מאייר נפרדת מאנשי צוותה ומהבית הלבן, ועולה על מסוק מלווה בבתה קת'רין, בבת זוגה מרג'ורי ובאיימי.
המסוק ממריא ועוזב את הבית הלבן, ומאייר צופה מהאוויר בנאום השבעתה של מונטז.
שנה לאחר הדחתה מהנשיאות, דרכיהם של אנשי הצוות של מאייר נפרדו: דן הפך למנחה בתוכנית הבוקר של רשת CBS; איימי מנהלת את הקמפיין של בן-זוגה באדי קלהון למושלות נבדה; בן וקנט עובדים עבור חבר בית הנבחרים ג'ונה ראיין; ומייק פורש ומתרגל לחיים הפרטיים כאבא טרי.
מאייר - מלווה בעוזרה האישי גארי ובריצ'רד ספלט, לשעבר עובד של ג'ונה שתרם למסע הבחירות שלה - עובדת בחייה החדשים כדי לטפח לעצמה מורשת נשיאותית מכובדת, אך לצד זאת לא מפסיקה לחשוב על דרכים לשוב לתפקיד הנשיאה.
בינתיים, היא עמלה על כתיבת ספר זכרונות, ומגייסת את מייק כיועץ.
במקביל היא מגייסת תמיכה כלכלית להקמת ספריה נשיאותית על שמה, כמיטב המסורת, אותה היא מקימה בבית אמה המנוחה.
לזמן קצר נראה כי הנשיאה מונטז תמנה את מאייר לשופטת בבית המשפט העליון, לאחר פטירת אחד השופטים, אך לבסוף היא בוחרת דווקא בנשיא לשעבר יוז.
קת'רין ומרג'ורי מביאות ילד לעולם, בעזרת תרומת זרע של ספלט.
ספר הזכרונות של מאייר מתפרסם וזוכה לביקורות מעורבות.
בסמוך למועד הפרסום, העיתונאי ליאון ווסט מדליף את היומן של מייק, שבו תיעד כל יום במהלך נשיאותה של מאייר.
היומן חושף פרטים מביכים על משבר בני הערובה באוזבקיסטן, פרצת האבטחה בבית הלבן ועוד.
עם זאת, הדלפת היומן יצרה הזדמנות פז: היומן חושף כי מאייר היא האחראית לשחרור טיבט, מה שמאפשר לה למנף את חשיפת היומן לצרכיה הפוליטיים.
החשיפה אכן הביאה לשינוי משמעותי בדעת הקהל כלפיה, ובעונה השביעית היא אף קיבלה על כך פרס נובל.
בסוף העונה ובניגוד לדעת יועציה, מחליטה סלינה להתמודד שוב בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 ולא להקים ספרייה על שמה (ספרייה נשיאותית נבנית על ידי נשיאי עבר, תואר שסלינה סרבה לאמץ משום שהיא מאמינה כי תוכל לנצח שוב בבחירות).
גם ג'ונה ראיין מכריז כי בכוונתו להתמודד בפריימריז.
מאייר מכריזה על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, בבחירות שיתקיימו בשנת 2020. בנוסף מכריזים על מועמדותם גם חבר הקונגרס ג'ונה ראיין, מושל נבאדה באדי קלהון, הסנאטורית מניו יורק קמי טלבוט, והמועמד לסגן הנשיאה לשעבר טום ג'יימס.
מאייר מעוניינת לגייס את שירותיו של הקמפיינר הנודע קית' קווין כמנהל הקמפיין שלה, אך טעות אנוש גורמת להעסקת אדם אחר בעל שם זהה לתפקיד.
לקראת הפריימריז באיווה מסיר טום ג'יימס את מועמדותו, בשל פרשייה מינית שבה הסתבך (והודלפה על ידי צוותה של מאייר).
ג'ונה נישא לבת' הניק, מי שהייתה בעבר אחותו החורגת (אביה של בת', לויד, נישא לאמו של ג'ונה).
בהמשך מתגלה כי בת' היא למעשה אחותו למחצה, לאחר שלויד נחשף כאביו של ג'ונה.
אנשיו של ג'ונה משכנעים את איימי ברוקהיימר להצטרף למטה של ג'ונה כמנהלת הקמפיין שלו.
דן איגן, בן קפרטי וקנט דיווידסון חוזרים למטה הקמפיין של מאייר, לצד גארי וולש וריצ'רד ספלט.
מייק הופך לשדר הבכיר של רשת CBS ומגיש מהדורת החדשות המרכזית.
מאוחר יותר, השתלשלות אירועים גורמת לכך שספלט מתמנה לראשות עיריית לורלין, איווה, עיר מולדתו, והופך לכוכב עולה בפוליטיקה המקומית.
הוא ממנה את דן לראש הסגל שלו.
מאייר מאוימת פוליטית בעיקר על ידי הכוכבת העולה, קמי טלבוט.
היא זוכה במקום השני בלבד בפריימריז הראשונים באיווה, אך מצליחה לנצח בניו המפשייר.
היא מגלה כי קית' קווין, מנהל הקמפיין שלה (באופן רשמי בלבד), נמצא בקשרים עם הנשיא הסיני לו צ'י-יאנג, שמביע עניין רב בסיוע לבחירתה של מאייר בתמורה לשליטה סינית באיי דיאויו.
קית' למעשה משמש כמתווך בין המנהיג והמנהיגה לשעבר.
מאייר, תאבת השלטון, מסכימה להצעה - ולאחר שהסינים מצליחים לדכא את אחוזי ההצבעה של תומכי טלבוט, מאייר מנצחת בפריימריז בדרום קרוליינה.
בעקבות הפרסום כי סלינה היא האחראית לשחרור טיבט, היא מקבלת פרס נובל על ידי חברתה, ראשת הממשלה לשעבר של פינלנד מינה האקינן.
על הענקת הפרס מעיב פשע מלחמה שפורסם שסלינה ביצעה, אך תמיכה גדולה של העם האמריקאי שינתה את דעת הקהל העולמית וסלינה קיבלה את הפרס.
למאייר נודע כי התובע הראשי בניו יורק החליט לחקור את קרן מאייר - אותה ניהלה סלינה לצד בעלה לשעבר, אנדרו, בתקופה לאחר הדחתה מהנשיאות - בחשד לעבירות כלכליות.
החקירה נקטעת בפתאומיות כאשר אנדרו נהרג בהתפוצצות הספינה שעליה נכח בלב ים, וסלינה מקשרת את הפיצוץ לקית' קווין ולסינים (מאוחר יותר נרמז כי אנדרו למעשה בחיים וחי תחת זהות בדויה, והפיצוץ זויף על ידי הסינים כדי לעצור את החקירה בענייניו).
עוד היא מגלה, שהתוכנית של הסינים היא שמאייר תהיה המועמדת הדמוקרטית לנשיאות אך תפסיד בבחירות הכלליות לנשיאה מונטז.
מאייר, נואשת לסיוע הסינים, מציעה למחוק את ההישג היחיד שלה מתקופתה כנשיאה - שחרור טיבט - ולהחזירה לידי הסינים בתמורה לסיוע גם בבחירות הכלליות, והם אכן מקבלים את הצעתה.
בפרק הסיום, מאייר מגיעה לוועידה הדמוקרטית לאחר שאף אחד מן המועמדים לא זכה לרוב מוחלט של צירים.
רוג'ר פרלונג, מנהל הכנס, מפגיש את כל המועמדים הנותרים כדי לקבל החלטה יחדיו ולמנוע הצבעות רבות שיפגעו במועמד הדמוקרטי הנבחר.
פרלונג מבקש ממאייר לשקול לצרף את טלבוט כמועמדתה לסגנית, אך היא מסרבת.
פיגוע טרור מחזק את ג'ונה האנטי-מוסלמי, וטלבוט קוראת פומבית לפתיחה מחדש של החקירה נגד קרן מאייר.
מאייר המיואשת פונה אפילו לבאדי קלהון, הנוצרי האדוק, ומציעה להתנגד פומבית לנישואים חד-מיניים בתמורה לתמיכתו.
בן קפרטי, מנהל הקמפיין של סלינה, קורס תחת הלחץ ועובר התקף לב.
סלינה מבקרת אותו בבית החולים, והוא אומר לה שלתחושתו הוא לא ישרוד את האירוע הזה.
הוא גם אומר לה שהוא סומך עליה ושהיא יודעת מה היא צריכה לעשות.
מאייר חוזרת לוועידה ומציעה לאיימי, מנהלת הקמפיין של ג'ונה, למנות אותו כמועמדה לסגן הנשיא תמורת תמיכתו, שכן זו תביא לזכייתה בפריימריז.
איימי מפתיעה, נשברת ומתחננת בפני סלינה שלא תעשה כן - על אף שהיא ניהלה את הקמפיין שלו - שכן ג'ונה הוא קיצוני, פופוליסט ושנוא, ואסור לתת לו השפעה אמיתית בבית הלבן.
מאייר משיבה לה, באומרה שאין לה סיבה לדאוג - כי לסגן נשיא אין ולו טיפת השפעה, ולכן אין תפקיד בטוח ממנו לתת לג'ונה.
מאייר נפגשת עם ג'ונה והשניים חותמים על העסקה, וקנט המזועזע מתפטר בתגובה מהקמפיין.
בינתיים, קת'רין מגלה כי אמה הבטיחה לבאדי קלהון להתנגד לנישואים חד-מיניים תמורת תמיכתו הפוליטית, ומנתקת עמה את הקשר.
בעודה מתכוננת לנאום הניצחון שלה, ניגש אליה פרלונג ומסביר לה שפרשת קרן מאייר לא צפויה להיעלם, ושעליה למצוא שעיר לעזאזל להטיל עליו את האשמה.
היא עולה לנאום כשעוזרה הנאמן, גארי וולש, צופה בה מאחורי הבמה.
במהלך הנאום ניגשים לאחורי הקלעים אנשי ה-FBI ועוצרים את גארי בחשד לעבירות פליליות בפרשת קרן מאייר.
גארי נלקח למעצר, והצמד מאייר-ראיין חוגג את מועמדותו.
כעבור שישה חודשים נבחרת סלינה מאייר מחדש לנשיאות ארצות הברית.
ג'ונה מתמנה לסגן הנשיאה, קית' קווין הופך ליועץ ראשי לנשיאה, ריצ'רד ספלט ממונה למזכיר החקלאות (תחת התנאי שלא יצרף את דן לממשל החדש) וסו חוזרת לתפקידה הישן כמזכירתה של סלינה.
מאייר חוזרת לעמדת כוח, אך ברגע של בדידות בחדר הסגלגל, היא מבינה שבדרכה לעמדת הכוח - איבדה את כל אנשיה, חבריה ונאמניה.
סצנת הסיום מתרחשת 24 שנים מאוחר יותר, כאשר מייק מסקר את הלווייתה של הנשיאה מאייר, לאחר ששירתה כהונה מלאה אחת בתפקידה.
על ארונה של הנשיאה חולפים יריבים פוליטיים ותיקים - אנדרו דויל, טום ג'יימס, לורה מונטז, הנשיאה לשתי-כהונות קמי טלבוט, והנשיא המכהן של ארצות הברית - ריצ'רד ספלט - שהצליח להביא לשלום במזרח התיכון וזכה בפרס נובל לשלום.
גארי, שישב במאסר מספר שנים בשל העבירות שבהן הופלל, ניגש בסיום ההלוויה לארונה של מאייר ומניח עליו את הליפסטיק האהוב עליה, ובכך נרמז כי גם לאחר שנבגד, ועל אף שמעולם לא ביקרה אותו בכלא, הוא נותר היחיד מכולם שנאמן לה, בחייה ובמותה.
הסדרה מסתיימת כאשר הדיווח על הלווית הנשיאה נקטע, בעקבות הבשורה המצערת על פטירתו של השחקן טום הנקס עליה מדווח מייק בכאב רב.
זהו אזכור ישיר לפרק הראשון של הסדרה, שבו אמר מנהל התקשורת מייק, בעודו מחפש דרכים להוריד מסדר היום התקשורתי פליטת פה מביכה של מאייר, כי "טום הנקס עלול למות" ובכך לשנות את הסיקור, לקול הזדעזעות חבריו לצוות מעצם המחשבה על כך.
סלינה קת'רין מאייר (ג'וליה לואי-דרייפוס) - פוליטיקאית אמריקאית המכהנת בראשית הסדרה כסגנית נשיא ארצות הברית, תחת הנשיא סטיוארט יוז (משרה הזוכה לכינוי המקוצר "ויפ").
קודם לסדרה היא כיהנה במשך כ-15 שנים כנציגת מדינת הבית שלה, מרילנד, בשני בתי הקונגרס.
בסוף העונה השלישית היא הופכת לנשיאה ה-45 של ארצות הברית, לאחר התפטרותו של קודמה בתפקיד.
היא מכהנת בתפקיד זה עד סוף העונה החמישית, עם הפסדה בבחירות.
היא נבחרת לקדנציה נוספת כנשיאה בסוף הסדרה.
מאייר מתוארת כדמות אנוכית, מרוכזת בעצמה, שרואה לנגד עיניה את טובתה בלבד.
היא אינה בוחלת באמצעים כדי להשיג את מטרותיה, ולעיתים קרובות נקלעת לצרות צרורות בעקבות החלטותיה הנמהרות.
היא נולדה למשפחה עשירה, ואינה מרגישה צורך להתנצל על כך.
היא גרושתו של אנדרו מאייר, ואם לבתם המשותפת קת'רין.
איימי ברוקהיימר (אנה קלמסקי) - היועצת הקרובה של מאייר, המלווה אותה בתפקידים שונים במשך כ-12 שנים (למעט הפסקות קצרות).
בתחילת הסדרה היא מכהנת כראש הסגל של מאייר כסגנית הנשיא, ולמשך תקופה מסוימת ניהלה את קמפיין הבחירות שלה בשנת 2016. ברוקהיימר נפרדת סופית ממאייר לטובת ניהול הקמפיין של ג'ונה ראיין לנשיאות בשנת 2020, ובסוף הסדרה היא מתמנה לראש הסגל שלו כסגן הנשיא.
ברוקהיימר מחשיבה עצמה כ"פותרת הבעיות" של מאייר, ומקריבה לעיתים קרובות את המוניטין שלה כדי להציל את הקריירה של סלינה באירועים שונים.
היא שאפתנית מאוד ומסורה לעבודתה, וממאנת להשתקע וללדת ילדים, לאכזבת משפחתה.
גארי וולש (טוני הייל) - עוזרה האישי של סלינה מאייר ואיש סודה.
הוא מלווה את סלינה שנים ארוכות.
וולש הוא תמים, מעריץ את האדמה שעליה דורכת מאייר ומסור לה מאוד, אף על פי שהיא נוטה לזלזל בו.
הוא בוגר אוניברסיטת קורנל, ונאלץ להתמודד עם אכזבת משפחתו מבחירתו לעבוד עבור מאייר.
דן איגן (ריד סקוט) - יועץ פוליטי, החובר לצוותה של מאייר בפרק הראשון של הסדרה.
הוא מנהל את קמפיין הבחירות של מאייר לנשיאות ב-2016 לתקופה קצרה, אך מפוטר לאחר שהוא עובר התמוטטות נפשית.
לאחר זמן קצר כלוביסט, הוא חוזר אל מטה הבחירות ומשמש כיועץ בכיר לנשיאה.
לאחר הפסדה של מאייר בבחירות 2016 הוא נוטש את השדה הפוליטי ועובר לתקשורת, כמנחה תוכנית הבוקר של רשת CBS.
בעונה האחרונה הוא חוזר לשרת את מאייר במטה הקמפיין שלה ב-2020. הוא שאפתני מאוד, המתפאר בקשריו השונים שהשיג בזכות קסמו האישי.
הוא נהג לצאת עם בנות של פוליטיקאים כדי להתקדם בקריירה שלו.
מאז כניסתו למשרדה של מאייר הוא מנהל תחרות סמויה עם איימי ברוקהיימר, ובין השניים נוצר מתח מיני.
ג'ונה ראיין (טימותי סימונס) - המקשר בין הנשיא לסגנית הנשיא תחת ממשל יוז בראשית הסדרה.
הוא נחשב כדמות שנואה על כל חברי הממשל, מנהיגי עולם ואף משפחתו.
הוא יוצר פרובוקציות רבות ולא נחשב לחכם במיוחד.
בשנת 2017 הוא נכנס לפוליטיקה בעצמו כחבר בית הנבחרים מטעם ניו המפשייר, ומצליח לזכות בחשיפה ציבורית רבה בשל אופיו יוצא הדופן ועל אף הצהרותיו המושמצות.
הוא נישא על גלי התמיכה הללו כשהוא מתמודד על המועמדות לנשיא בשנת 2020. על אף כישלונו בבחירות המקדימות, הוא נבחר כמועמד לסגן הנשיא לצדה של סלינה מאייר, ולאחר ניצחונה בבחירות הוא מתמנה לתפקיד זה (בסיום הסדרה נרמז כי הודח מתפקידו על ידי הקונגרס).
מייק מקלינטוק () - מנהל התקשורת של מאייר, ובהמשך דובר הבית הלבן.
הוא חבר צוות ותיק של מאייר, מבוגר משמעותית משאר חברי צוותה וזוכה ללעג בעקבות גילו, חוסר היכולת שלו למלא את תפקידו לעיתים רבות והיעדר המוטיבציה לו.
בעונה השלישית הוא נישא לכתבת וונדי קיגן, ובהמשך השניים מאמצים תאומים סיניים.
הוא פורש מהפוליטיקה ומצוותה של מאייר בשנת 2019, ולאחר תקופה קצרה מצטרף לתקשורת.
בעונה האחרונה של הסדרה הוא מתמנה למגיש החדשות הראשי של רשת CBS, משרה שבה הוא עתיד להחזיק עשורים רבים.
סו וילסון (סוף ברדשו, עונות 1-5) - מזכירתה האישית של סלינה מאייר בבית הלבן, הן כסגנית נשיא והן כנשיאה.
הרקע שלה לוט בערפל, וחברי הלשכה לא יודעים עליה כמעט אף פרט אישי.
היא נחשבת לקשוחה, רצינית ויעילה, שאינה סוטה מן הספר.
לאחר סיום כהונתה של מאייר כנשיאה ב-2017 היא בוחרת להישאר בבית הלבן, ולשמש כמזכירתה של הנשיאה הנכנסת לורה מונטז.
בסיום הסדרה, עם שובה של מאייר לבית הלבן, היא חוזרת לתפקידה הישן תחת מאייר.
בן קפרטי (קווין דאן, עונות 2-7) - ראש סגל הבית הלבן, תחת הנשיאים יוז ומאייר.
אלכוהוליסט, ציני ומדוכא, ועם זאת מצליח מאוד בעבודתו ובעל ניסיון רב בוושינגטון הבירה.
לאחר סיום תפקידה של מאייר כנשיאה ב-2017, הוא חובר לצוותו של חבר הקונגרס ג'ונה ראיין כראש הסגל.
בעונה האחרונה הוא חוזר לצוותה של מאייר, ומשמש כאסטרטג ראשי בקמפיין הבחירות שלה ב-2020.
קנט דיווידסון (גארי קול, עונות 2-7) - האסטרטג הראשי של הנשיאים יוז ומאייר.
הוא לוקה מעט ביכולות חברתיות, ונוטה לשלוף נתונים סטטיסטיים ללא הפסקה.
הוא ניזון מסקרי דעת קהל ומנסה לשמור על תדמיתה של מאייר.
בעונה האחרונה הוא משמש כאסטרטג של מאייר בקמפיין הבחירות שלה ב-2020.
ריצ'רד ספלט (סם ריצ'רדסון, עונות 3-7) - עוזרו של ג'ונה ראיין, שמצליח לעלות באופן מפתיע ומהיר בסולם הדרגות הפוליטי.
הוא נחשב לאדם תמים ונאיבי, ונדמה כי זו מעלתו העיקרית.
במהלך הסדרה הוא משמש כראש הסגל לראיין ובהמשך תחת מאייר בתקופה שלאחר נשיאותה, ראש עיירה קטנה באיווה, מושל איווה ובסיום הסדרה מזכיר החקלאות בממשל מאייר החדש.
בפרק האחרון נחשף כי כ-20 שנים לאחר אירועי הסדרה הוא נבחר לנשיאות ארצות הברית, ונחשב לנשיא מוצלח שהביא לשלום במזרח התיכון וזכה בפרס נובל לשלום.
קת'רין מאייר (שרה סאת'רלנד - בתם היחידה של סלינה ואנדרו מאייר.
אמה שימשה כפוליטיקאית כל ימי חייה, והיא סובלת מהיעדר יחס או כבוד מצדה של סלינה.
היא נחשבת לבעלת עמדות ליברליות הרבה יותר מאמה, מופנמת ומדוכאת.
בעונה החמישית היא יוצאת מהארון כלסבית, ויוצאת עם כפילתה של אמה, מרג'ורי פלמיוטי.
בהמשך הסדרה הן מתחתנות ומביאות ילד לעולם בעזרתו של ריצ'רד ספלט, אותו הן קוראות על שמו.
אנדרו מאייר (דייוויד פסקווסי, עונות 2-3, 5-7) - בעלה לשעבר של סלינה מאייר.
הוא לא אהוב על צוותה של מאייר, בעיקר בשל היותו אחת מחולשותיה העיקריות.
הוא בגד רבות בסלינה לאורך נישואיהם, ובכל זאת הם מקיימים יחסים מזדמנים גם לאחר גירושיהם.
מרג'ורי פלמיוטי (קליה דובל, עונות 5-7) - שומרת הראש של סלינה מאייר וכפילתה.
בהמשך היא מתפטרת מתפקידה ומתחילה לנהל מערכת יחסים עם ק'תרין מאייר, בתה של הנשיאה.
הן נישאות ומביאות ילד לעולם.
היא משמשת בעונה האחרונה כמנהלת קרן מאייר.
רוג'ר פרלונג (דן בקדל) - חבר קונגרס מאוהיו ובכיר במפלגה הדמוקרטית.
מנהל קשרים תכופים עם צוותה של מאייר.
בעונה השישית הופך למנהיג המיעוט בבית הנבחרים, ובעונה השביעית ליושב ראש המפלגה.
גס רוח ונוטה לקלל רבות, בעיקר את עוזרו וויל (נלסון פרנקלין).
טום ג'יימס (יו לורי, עונות 4-7) - סנאטור המשמש כמועמד לסגן הנשיא לצד סלינה מאייר בבחירות 2016. הוא נחשב לפופולרי מאוד, בעל קסם אישי ובשל זאת שנוא על מאייר המקנאת בהצלחתו.
הוא ממונה לתקופה קצרה למזכיר האוצר תחתיה.
הוא שב לפוליטיקה בבחירות 2020, אך נכשל בניסיונו לזכות במועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות.
אנדרו דויל (פיל ריבס) - סנאטור שמשמש בהמשך כסגן הנשיא תחת מאייר.
לא מחבב במיוחד את סלינה, ובעונה החמישית אף מביא למפלתה ולניצחונה של לורה מונטז בבחירות 2016. תמורת הסיוע למונטז הוא ממונה למזכיר המדינה תחתיה.
סטיוארט יוז - הנשיא ה-44 של ארצות הברית.
לא מופיע בסדרה ולא ידוע עליו רבות.
הוא מכהן כנשיא עד סוף עונתה השלישית של הסדרה, אז הוא מתפטר מתפקידו בשל סיבות אישיות ומפנה את מקומו לסגניתו, סלינה מאייר.
לורה מונטז (אנדראה סבאג', עונות 5-7) - הנשיאה ה-46 של ארצות הברית.
במקור היא מועמדת המפלגה הרפובליקנית לסגנית הנשיא, לצד ביל או'בראיין בבחירות 2016. התיקו בחבר האלקטורים, והמשבר שנוצר לאחריו בבית הנבחרים ובסנאט, יוצרים שרשרת אירועים שמביאים לבסוף לבחירתה לנשיאה.
קמי טלבוט (טוקס אולגנדוי, עונה 7) - מועמדת בבחירות המקדימות לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית ב-2020. סנאטורית, שסלינה מתארת כבת חסותה ושוקלת לבחור בה לסגניתה בעתיד.
דני צ'אנג (רנדל פארק, עונות 1-6) - יוצא צבא המרבה להתפאר בעברו לטובת רווחים פוליטיים.
חבר המפלגה הדמוקרטית, שמתמודד מול סלינה בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2016 ולבסוף מפסיד לה.
ביל אריקסון (דידריק ביידר, עונות 3-7) - בכיר פוליטי שמשמש בתקופות מסוימות כאיש צוותה של מאייר.
זכור בעיקר בשל ההפללה שלו בסקנדל של מאייר, שבעקבותיו נשלח לכלא כשעיר לעזאזל.
סידני פרסל (פיטר גרוס) - לוביסט בתחום הנפט, שמנסה להשיג כוח באמצעות החקיקה הירוקה של סגנית הנשיא מאייר.
לאחר מכן הוא מעסיק את דן איגן כלוביסט עבורו לתקופה קצרה.
מינה הייקינן (סלי פיליפס) - ראש ממשלת פינלנד, ומקורבת לסלינה מאייר.
חסרת טקט, הומור ויכולות חברתיות בכלל, ועם זאת טובת לב ושמחה לעזור למאייר.
לאון ווסט (בריאן המסקי) - כתב פוליטי המלווה את מאייר לאורך הקריירה שלה.
מרבה לעקוץ את מייק מקלינטוק.
וונדי קיגן (קת'י נג'מי, עונות 3-7) - כתבת רכילות.
נישאת למייק מקלינטוק ומאמצת איתו תאומים.
אירועי הסדרה מתחילים בשנת 2013, בשנתה הראשונה של סלינה מאייר כסגנית הנשיא, ומסתיימים בשנת 2021, מעט לאחר תחילת כהונתה השנייה כנשיאה.
סצנות הסיום של הסדרה מתרחשות בשנת 2045.
הנשיא האמיתי האחרון הקיים בעולמה של הסדרה הוא רונלד רייגן.
אחריו כיהן הנשיא ה-41 סטיבנסון (בין השנים 1989–1997), ולאחריו שני נשיאים לא מזוהים שכיהנו גם הם, כל אחד, שתי קדנציות בתפקידם.
שלושה סגני נשיא מוזכרים לאורך הסדרה: סלינה מאייר, כסגניתו של סטיוארט יוז; אנדרו דויל, כסגנה של מאייר בכהונתה הראשונה; וג'ונה ראיין, כסגנה של מאייר בכהונתה השנייה.
בתקופת כהונתה של הנשיאה לורה מונטז, המשרה לא אוישה.
בשנתיים הראשונות של ממשל יוז, המפלגה הדמוקרטית החזיקה ברוב בשני בתי הקונגרס.
היא איבדה את הרוב למפלגה הרפובליקנית בבחירות 2014, וזו שמרה על עמדתה לאורך שאר עונות הסדרה.
הדמות הראשית בסדרה, סלינה מאייר, נכנסה לפוליטיקה בראשית שנות ה-90 מטעם המפלגה הדמוקרטית.
לאחר מספר התמודדויות ללא הצלחה, מאייר הצליחה לנצח בבחירות לראשונה לקראת סוף העשור.
לאורך הקריירה הפוליטית שלה, התמודדה מאייר ארבע פעמים רצופות על המועמדות מטעם מפלגתה בבחירות לנשיאות - ב-2008, 2012 (בהן התמודדה לבסוף כמועמדת המפלגה לסגנית הנשיא), 2016 ו-2020 (בהן הייתה המועמדת לנשיאות).
הסדרה עלתה לאוויר ברשת HBO ב-22 באפריל 2012, לעונה בת 8 פרקים.
לאחריה שודרו 6 עונות בנות 10 פרקים כל אחת.
ב-6 בספטמבר 2017 הודיעו יוצרי הסדרה שהעונה השביעית תהיה העונה האחרונה של הסדרה.
הפקת העונה נדחתה לאחר שהשחקנית הראשית, ג'וליה לואי דרייפוס, חלתה בסרטן, וחודשה לאחר הבראתה.
"Veep" קיבלה ביקורות טובות וזכתה בפרסים רבים.
היא הייתה מועמדת ארבע שנים ברציפות לפרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, וזכתה בפרס שלוש פעמים ברציפות, בשנים 2015, 2016 ו-2017; בעונתה השנייה זכתה הסדרה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה לסדרת קומדיה, ובעונתה השלישית זכתה בפרס איגוד מבקרי הטלוויזיה לסדרת קומדיה.
השחקנית הראשית ג'וליה לואי-דרייפוס זכתה בשישה פרסי אמי, בשלושה פרסי גילדת שחקני המסך, בשני פרסי בחירת מבקרי הטלוויזיה ובפרס TCA, על תפקידה בסדרה זו.
ויפלאש הוא סרט דרמה אמריקאי שנכתב ובוים על ידי דמיאן שאזל, המבוסס על חוויותיו בתזמורת בית הספר התיכון "פרינסטון".
בסרט מככב מיילס טלר כסטודנט לתיפוף ג'אז המבקש את הערכתו של מורה מבעית, תפקיד שגילם ג'יי קיי סימונס.
בנוסף משתתפים גם השחקנים פול רייזר ומליסה בנויסט.
הסרט הוצג לראשונה ב-16 בינואר 2014 בפסטיבל סאנדנס 2014 כסרט הפתיחה של הפסטיבל.
חברת Sony Pictures Worldwide רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומית.
הסרט היה לשובר קופות, והיה מועמד בחמש קטגוריות שונות בטקס פרסי אוסקר ה-87 וזכה בשלוש, כולל שחקן המשנה הטוב ביותר בו זכה ג'יי קיי סימונס, העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר.
בנוסף, הוגדר על ידי מספר מגזינים כאחד מסרטי הקולנוע הטובים בכל הזמנים.
אנדרו ניימן מנגן בתופים מגיל צעיר מאוד.
הוא שואף להיות מתופף מעולה כמו באדי ריץ'.
בתחילת הסרט הוא מתקבל לבית ספר יוקרתי למוזיקה בניו יורק.
המנצח טרנס פלטשר מקבל את אנדרו ללהקת הסטודיו שלו כמחליף לקרל, המתופף.
בהתחלה נראה פלטשר כאדם נחמד עד שמתגלה פרצופו האמיתי: פסיכופת קשה ואכזר הפוגע בתלמידיו, לועג ומעליב אותם כל הזמן.
כשהלהקה עורכת חזרות ליצירה "ויפלאש" של האנק לוי, פלטשר המתוסכל מכך שאנדרו לא עומד בקצב משליך כיסא לעברו, ומעליב אותו בפני כל הנוכחים.
נחוש בדעתו להרשים את פלטשר, אנדרו מתאמן עד שכפות ידיו מדממות.
הוא אף נפרד מחברתו ניקול מתוך אמונה שהיא מסיחה את דעתו מהמוזיקה.
בתחרות ג'אז מקומית אנדרו מאבד את דפי התווים של קרל.
מאחר שאנדרו מסוגל לבצע את "ויפלאש" בעל פה, פלטשר מקדם אותו לתפקיד המתופף העיקרי.
עם זאת, פלטשר מחליף את אנדרו ברייאן, המתופף מהכיתה הקודמת של אנדרו.
למחרת חושף פלטשר בדמעות שתלמיד מוכשר שלו מהעבר, שון קייסי, מת בתאונת דרכים.
התזמורת מבצעת חזרות ליצירה "קרוואן", אך רייאן מתקשה לעמוד בקצב.
פלטשר עושה אודישנים לאנדרו, רייאן וקרל במשך שעות ארוכות בזמן ששאר חברי התזמורת מחכים בחוץ.
השלושה נאבקים לעמוד בקצב, ובסופו של דבר פלטשר נותן לאנדרו את תפקיד המתופף.
בדרך לתחרות ג'אז האוטובוס של אנדרו מושבת בשל תקלה.
נחוש בדעתו להופיע הוא שוכר מכונית, אך למרות זאת הוא מגיע באיחור לחזרות ללא מקלות התיפוף שלו.
הוא נוהג בחזרה למשרדי חברת ההשכרה ומוצא את המקלות, אך בנסיעתו המהירה חזרה לאולם מכוניתו נמחצת על ידי משאית.
הוא זוחל מהריסות המכונית ומגיע לבמה חבול ופצוע.
כשאנדרו לא מסוגל לתופף, פלטשר אומר לו שהוא "גמור".
אנדרו כועס מאוד ותוקף את פלטשר בנוכחות הקהל עד שהוא נגרר משם מושפל.
למחרת אנדרו מגורש מבית הספר "שייפר".