tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקמפיין הבולט והשיטתי ביותר להחרמת ישראל הוא קמפיין ה-BDS ("חרם, משיכת השקעות וסנקציות") ששם לו למטרה לפגוע בישראל עד שתיכנע לדרישות רבות כמו זכות השיבה שמשמעותן בפועל הן חיסולה של מדינת ישראל.
גם בכנסיות האנגליקניות והמתודיסטיות חלה הקצנה אנטי-יהודית, אנטישמיות ואנטי-ציונית שמעורבת בחרם על ישראל, תוך האשמת ישראל ב"עליונות יהודית", כבהיותה שלוחת האימפריאליזם המערבי.
קמפיין החרם המרכזי הוא ה-BDS המאורגן על ידי למעלה מ-171 ארגונים פרו-פלסטינים וארגוני שמאל רדיקלי בעולם, ומשתתפים בו אף מספר תנועות שמאל רדיקלי ואזרחים ישראליים.
תנועת סטודנטים למען צדק בפלסטין היא אחד מארגוני ה-BDS המרכזיים בארצות הברית ופעילה בעיקר בקמפוסים של מכללות ואוניברסיטאות.
לתנועה זו יש חלק גדול בחרמות נגד ישראל ובתקריות אנטישמיות בקמפוסים, הכוללים אלימות פיזית וחרמות נגד סטודנטים יהודיים.
גם לתנועת הסולידריות הבינלאומית חלק גדול בחרם הבריטי על ישראל.
קמפיין ה-BDS ספג ביקורת קשה על היותו אנטישמי ומפלה, ובמספר מדינות אף נחקקו חוקים נגדו.
גם מדינת ישראל רואה בו תנועה אנטישמית שפועלת להשמדת ישראל ונאבקת בו באמצעות הסברה ופעילות דיפלומטית.
עורך הדין אלן דרשוביץ ביקר את הקמפיין והאשים את תנועת ה-BDS בכך שהיא מעודדת טרור כנגד ישראל, בקמפיין השנאה והחרם שלה.
עמותת שורת הדין, שלוחמת משפטית בטרור ואנטישמיות, הגדירה את קמפיין ה-BDS כאנטישמיות.
סטיבן הרפר, ראש ממשלת קנדה, גינה את החרם על ישראל, אותו הגדיר כ"פנים של האנטישמיות החדשה".
לפי אלי ויזל יהודים אירופאים רבים כבר לא שואלים האם עליהם לעבור לישראל, אלא מתי.
עליית יהודי אירופה לישראל מתגברת בשנים האחרונות לאור התגברות תדירות מעשי האיבה נגדם באירופה.
פיליס צ'סלר , פסיכולוגית אמריקאית שפרסמה ספר על אנטישמיות, מאמינה כי כיום הסכנה ליהודים "חמורה ומורכבת הרבה יותר ממה שהיה בימי הביניים הפגאנים או בעולם נוצרי, או במלחמת העולם השנייה." היא טוענת שהמצב באירופה כיום חמור משהיה בשנת 1930: "שונאי יהודים יוצרים מצב בו – האם אני מעזה לומר זאת?
כן, אני חייבת לומר – עוד רצח המוני – אולי אפילו רצח המוני של יהודים דמוי שואה יהיה אפשרי.
אכן, לדעתי, זה כבר החל, בוודאי לא באמריקה, ועדיין לא באירופה – ..
בעשור האחרון האיחוד האירופי עשה מספר מאמצים בניסיון לנטרל את האנטישמיות הקלאסית וכיבויה.
אך ניסיונות אלה נתקלו בקשיים, לאור הגינויים התכופים החד-צדדים שהפילו על ישראל לאורך השנים, גינויים שהביאו להצתת, התפרצות ולגיטימיציית עליית האנטישמיות על פני השטח.
כתגובה לאנטישמיות החדשה ולהסתה האנטי-ישראלית בעולם הקימה ממשלת ישראל את הפורום לתיאום המאבק באנטישמיות ומאוחר יותר את משרד ההסברה והתפוצות.
מרכז המידע למודיעין וטרור, ארגון הקשור לוותיקי קהילת המודיעין הישראלית, הקים אתר אינטרנט במספר שפות ובו מידע רב, הכולל מסמכים שנתפסו במוקטעה, לגבי הטרור הפלסטיני וההסתה הערבית כנגד ישראל.
מכוני המחקר MEMRI ו-Palestinian Media Watch מפעילים אתרי אינטרנט העוקבים אחרי התקשורת במדינות ערב, ברשות הפלסטינית ואיראן, ומציגים בין השאר פרסומים אנטישמיים וכתבי הסתה כנגד ישראל, שפורסמו בכלי התקשורת הערביים או האסלאמיים.
פרסומים אלה זכו להתעניינות בעיקר בארצות הברית של אחרי פיגועי 11 בספטמבר.
פעילים יהודים ברחבי העולם הקימו ארגוני הסברה שנועדו לספר את האמת על ישראל והעימות עם הפלסטינים ולחשוף את השקרים של התעמולה הפלסטינית והסילופים בתקשורת המוטית כנגד ישראל.
הבולט בארגונים אלה הוא Honest Reporting הפועל בארצות הברית, הממלכה המאוחדת (בריטניה) וקנדה.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש העניק לישראל גב מדיני וסייע לה להילחם באנטישמיות במוסדות הבינלאומיים, ובפרט באו"ם, על ידי הטלת וטו במועצת הביטחון של האומות המאוחדות כנגד החלטות אנטי-ישראליות וכן על ידי פרישה והחרמה של ועידת דרבן ב-2001 וועידת האו"ם נגד הגזענות ב-2009 שהפכו לזירת הסתה גזענית אנטי-ישראלית חריפה.
ב-2014 פרסמה הליגה נגד השמצה (ADL) את מדד האנטישמיות בעולם, מחקר שנתי שבודק את רמת האנטישמיות בעולם ובודק מגמות ופילוחים שונים.
בעקבות שורה של הפגנות פרו-פלסטיניות נגד מבצע צוק איתן ב-2014, שהפכו למהומות אנטישמיות אלימות נגד יהודים, אסרה ממשלת צרפת על קיום הפגנות פרו-פלסטיניות מחשש לשלום הציבור.
באפריל 2023 נשיא ארצות הברית, ביידן, התחייב להציג תוכנית לאומית למאבק באנטישמיות.
הדעות חלוקות לגבי מקורה ויסודותיה הרעיוניים של האנטישמיות החדשה, ולגבי היותה המשך רציף של האנטישמיות המודרנית במסווה חדש, מטמורפוזה רעיונית של האנטישמיות המודרנית, או תופעה נפרדת לחלוטין שצמחה מיסודות שונים.
כמו כן, קיימת התנגדות פוליטית למונח בטענה שישראל ותומכיה משתמשים בתווית האנטישמיות כדי להשתיק ביקורת לגיטימית על ישראל ומדיניותה, על ידי תיוגה כאנטישמיות והצגת המבקרים כאנטישמים, בפרט בכל הנוגע לסכסוך המתמשך עם הפלסטינים.
לטענתם, ביקורת על ישראל ואפילו אנטי ישראליות ואנטי ציונות אינן התבטאויות אנטישמיות כי אינן כוללות שנאת יהודים אלא ביקורת פוליטית על מעשים של גופים פוליטיים.
"אנטישמיות החדשה כדרך להשתיק ביקורת על ישראל"
כדוגמה לשימוש לא-ראוי במונח "אנטישמיות" הוא מצטט את הדו"ח מ-2003 של ה-European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia (המרכז האירופאי למעקב אחר גזענות וקסנופוביה), שכלל הצגת דגלי פלסטין, תמיכה באש"ף והשוואת ישראל לאפרטהייד ברשימת הפעולות והתפישות האנטישמיות.
בנוסף הוא כותב שמה שנקרא "האנטישמיות החדשה" מורכב משלושה רכיבים:
"תיוג שגוי של ביקורת לגיטימית על מדיניות ישראל"
"המעבר הלא מוצדק אך צפוי מביקורת כלפי ישראל לביקורת כנגד כלל היהודים."
הוא טוען שהמצדיקים של ישראל שללו יחס סיבתי בין המדיניות הישראלית לעוינות כלפי יהודים, מאחר ש"אם מדיניות ישראלית, ותמיכה רחבה בה בקרב היהודים, גרמה לעוינות כלפי יהודים, זה אומר שישראל ותומכיה היהודיים הם אלה שאולי גורמים לאנטישמיות; ושזה ייתכן שהם עושים זאת כי ישראל ותומכיה היהודיים הם בצד הלא נכון."
טאריק עלי, היסטוריון ופעיל פוליטי בריטי-פקיסטני, טוען שהמושג של האנטישמיות החדשה הוא לא יותר מניסיון לאלף את השפה לצורכי האינטרסים של מדינת ישראל.
הוא כותב שהקמפיין "האנטישמיות החדשה לכאורה" באירופה המודרנית הוא "תרמית צינית של ממשלת ישראל לחסום המדינה הציונית מכל ביקורת על הברוטליות הרגילה והעקבית שלה כנגד הפלסטינים...
ביקורת על ישראל היא לא ואינה צריכה להיות מושווה עם אנטישמיות." הוא טוען שרוב הקבוצות הפרו-פלסטיניות ואנטי-ציוניות שהופיעו אחרי מלחמת ששת הימים היו זהירים כדי לשמור על ההבחנה בין אנטי-ציונות לאנטישמיות.
איש השמאל הרדיקלי עמר ברטוב טען כי לממשלת ישראל ולתומכיה יש "אינטרס גדול לטשטש את ההבחנה שבין ביקורת כלפי ישראל לבין אנטישמיות, על מנת לצבוע כל ביקורת מהותית כלפי יחסה של מדיניות ישראל לפלסטינים", וכי הם סבורים ש"ביקורת על הציונות היא אנטישמית ובית הדין הבינלאומי הוא כמובן וכמובן אנטישמי".
יהודה באואר, פרופסור ללימודי השואה באוניברסיטה העברית בירושלים, מחשיב את התפישה של "אנטישמיות חדשה" כשגויה, שכן זו למעשה האנטישמיות הישנה שנשארה וצצה על פני השטח בכל פעם כאשר יש לה תירוץ להתפרץ.
לפי תפישתו, התירוץ הנוכחי הוא המצב הישראלי, ואם פשרה הייתה מושגת אז האנטישמיות הייתה דועכת אך לא נעלמת.
באואר רואה בגל החדש של האנטישמיות סכנה אמיתית, מאחר שהשמאל האירופאי חובר בגלוי לאסלאם הקיצוני ולאחמדינז'אד בקריאה להשמיד את ישראל, דבר שעלול לגרום לחיסול רוב האוכלוסייה היהודית בה.
דינה פורת, פרופסור באוניברסיטת תל אביב אומרת שבזמן שבעיקרון אין אנטישמיות חדשה, אפשר לדבר על אנטישמיות בתלבושת חדשה.
למעט הבחנה זו, פורת מדברת על צורה חדשה ואלימה של אנטישמיות באירופה המערבית שהתחילה אחרי האינתיפאדה השנייה.
הווארד ג'ייקובסון, סופר ועיתונאי בריטי, קורא לתופעת "האנטישמיות החדשה" בשם "שנאת יהודים פשוטו כמשמעו, שנאת היהודים שרבים מאיתנו חשדו בה הוא ההסבר היחיד לגועל שמעוות את הפנים כאשר המילה ישראל עולה בשיחה."
"אנטישמיות חדשה, לא המשך של האנטישמיות המודרנית"
דני גוטוויין רואה באנטישמיות החדשה תולדה של ההבניה התודעתית של הנאו-ליברליזם.
האנטסוויל היא בירת מחוז מדיסון, והעיר הגדולה ביותר במדינת אלבמה בארצות הברית.
העיר שוכנת מצפון לנהר טנסי בחלקה הצפוני של אלבמה.
האזור היה מיושב על ידי שבטי אינדיאנים מאות שנים לפי בואם של האירופאים לאזור.
ב-1805 ו-1806 ממשלת ארצות הברית חתמה על הסכמים עם השבטים המקומיים שהעבירו את השטחים לידי הממשל.
כעבור זמן מה לירוי פופ רכש את האדמות והחליט להקים עליהן עיר שתיקרא טוויקנהאם, על שם העיירה טוויקנהאם בבריטניה שהייתה עיר מגוריו של קרוב משפחתו הרחוק של פופ אלכסנדר פופ.
עם זאת, באותן שנים שרר הלך רוח אנטי-בריטי והוחלט לשנות את שם העיירה להאנטסוויל (מילולית: "עיירתו של האנט") על שמו של ג'ון האנט, מקומי שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
העיירה נוסדה באופן רשמי כמה שנים מאוחר יותר, ב-1811.
האנטסוויל החלה לגדול במהירות בשנים שלאחר מכן לתעשיית כותנה מתפתחת.
בעלי מטעים רבים מג'ורג'יה, וירג'יניה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית עברו לאזור והתיישבו בו.
ב-1819 התכנסו נציגים מרחבי אלבמה בהאנטסוויל כדי לכתוב את חוקת אלבמה.
כעבור זמן קצר האנטסוויל הוכרזה כבירת אלבמה, אך התואר הועבר כעבור זמן קצר לקהבה (Cahaba) וממנה כעבור כמה שנים לטסקלוסה.
בהמשך התואר עבר לבירה הנוכחית מונטגומרי.
האנטסוויל התנגדה לפרישה של אלבמה מהאיחוד במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית, אך בפועל אנשים רבים מהעיירה הצטרפו לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה.
ב-11 באפריל 1862 חיילי צבא האיחוד החלו לצור על האנטסוויל במטרה לפגוע בתנועת הרכבות של הקונפדרציה שעברו בעיירה.
הם אמנם נסוגו כעבור כמה חודשים, אך הם חזרו וכבשו את האנטסוויל ב-1863. בהמשך המלחמה האנטסוויל הפכה לבסיס של צבא האיחוד ולכן היא לא הוחרבה כמו מרבית הכפרים באזור.
לאחר המלחמה האנטסוויל הפכה למרכז ייצור טקסטיל מכותנה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעשייה בהאנטסוויל הידרדרה עקב השפל הגדול.
עד מלחמת העולם השנייה האנטסוויל נותרה עיירה קטנה יחסית.
המצב השתנה כשב-1941 הוקמו בקרבת העיר שלושה מפעלים לייצור תחמושת לנשק כימי, בהם רדסטון ארסנל, שהעסיקו כ-20,000 איש.
לאחר המלחמה המפעלים נסגרו, אך רדסטון ארסנל הפך למרכז מחקר ופיתוח רקטות ומערכות קשורות והוא החליף את פורט בליס בטקסס.
בין היתר פותח במתקן טיל הרדסטון.
לאחר מכן רדסטון ארסנל הפך למתקן בעל תפקיד מרכזי בתוכנית החלל האמריקאית.
ב-1960 נפתח בו מרכז טיסות החלל מרשל, המרכז הגדול ביותר של נאס"א.
האנטסוויל, שכלכלתה הפכה בשנים אלו לתלויה מאוד ברדסטון ארסנל, כמעט קרסה מבחינה כלכלית בעקבות סגירת תוכנית אפולו בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת הכלכלה התאוששה הודות לעלייתן של מעבורות החלל והקמת תחנת החלל הבינלאומית בעשורים שלאחר מכן.
גם כיום כלכלת האנטסוויל מתבססת על פיתוח טכנולוגיות צבאיות וחלליות ברדסטון ארסנל ובמתקנים שבתוכו כמו מרכז טיסות החלל מרשל.
בהאנטסוויל נמצאים גם בסיסים של חברות טכנולוגיה מסחריות רבות כמו אינטרגרף.
האנטסוויל משתרעת בעמק נהר הטנסי ועל פני מספר גבעות ורמות.
העיר בנויה על אדמת קרסט של אבן גיר.
האנטסוויל נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי גשום עם קיצים חמים ולחים וחורפים מתונים.
מרבית המשקעים יורדים בחורף ובאביב, וממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,379 מילימטרים.
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל והאוניברסיטה החקלאית והמכנית של אלבמה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי האנטסוויל, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מערבית למרכז העיר.
האנטר (Hunter, שפירושו בעברית: צייד) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) לסיור ולאיסוף מודיעין מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
הכטב"ם השלישי פרי פיתוחה (אחרי הסקאוט וה-RQ-2 פיוניר).
ההאנטר יוצר בארצות הברית על ידי חברת נורת'רופ גראמן בשיתוף התעשייה האווירית.
האנטר משמש במשימות: מודיעין זמן אמת למטוסי קרב, מעקב, רכישת מטרות (RSTA), ממסר תקשורת ואחרות.
לאחר הצלחה של ה-RQ-2 פיוניר במלחמת המפרץ (1991) ביקש צבא ארצות הברית לפתח כטב"ם מתקדם יותר שיועד לשרת כמערכת כטב"ם קצר טווח ברמת מפקדי דיוויזיה ומפקדי קורפוס.
התעשייה האווירית יחד עם החברה האמריקאית "TRW" עלו לשלב האחרון של המכרז מול מתמודדת נוספת.
לצורך הפרויקט הוקם מפעל באריזונה במטרה לפתח ולייצר את הכטב"ם בהתאם לדרישות ארצות הברית.
בשנת 1992 זכתה החברה במכרז והוזמנו שני אבות טיפוס ראשונים, אולם הוצאות הפיתוח היו גבוהות מהמצופה ותחילת הייצור התעכבה.
ביולי 1993 דווח שהפרויקט יצר הפסד כספי כבד של עשרות מיליוני דולרים לתעשייה האווירית.
עם זאת הפרויקט נמשך וצבא ארצות הברית הזמין 50 מערכות "האנטר", שבכל אחת מהן 8 מטוסים ותחנות קליטה, בהיקף של 4.2 מיליארד דולר.
לאחר שנרכשו 7 מערכות בלבד, בהיקף כולל של כ-350 מיליון דולר, הרכש הופסק לאחר שורה של תאונות.
באפריל 1997 הוחלט לחדש את הרכש, לאחר שה"האנטר" הוכיח את יעילותו בשורה של ניסויום ותרגילים מבצעיים.
יאיר דובסטר, שהיה בצוות פיתוח הפיוניר והאנטר, משחזר:
ה"האנטר A" כיסה טווח של 125–250 קילומטרים (בסיוע ממסר תקשורת) והיה בעל יכולת שהייה של 12 שעות (שהוגדלה עד ל-25 שעות בגרסאות המאוחרות יותר, ראו להלן).
ב-1999 נערך ניסוי של הפעלת ה"האנטר" ממסוקי אפאצ'י, לציון מטרות, ולא מתא בקרה על הקרקע.
בחודש מרץ 1999 הוצבו מערכות "האנטר" במקדוניה ומשם יצאו למשימות סיוע ותמיכה לכוחות נאט"ו במלחמת קוסובו.
לאחר שה"האנטר" שירת בהצלחה במלחמת קוסובו ובמלחמת המפרץ השנייה (2003), הזמין הצבא האמריקאי האנטרים נוספים.
בנוסף, ההאנטר נמכר גם לצרפת, הודו ובלגיה.
בשנת 2003 נוצרו בחברת נורת'רופ גראמן (שרכשה את TRW) גרסאות של האנטר חמושות בחימוש מונחה מסוג וייפר סטרייק (Viper Strike או BAT עם הנחיית לייזר).
בשנת 2004 הוחלף המנוע של ה"האנטר A" ממנוע מוטוגוצי בנזין 2 פעימות למנוע מסחרי 3 צילינרים מונע בדלק מטוסים ב"האנטר B".
המנוע החדש והדלק הכבד אפשרו את שיפור הביצועים של המטוס והפכו את הלוגיסטיקה שלו לפשוטה יותר.
זאת לקראת מכרז הצטיידות חדש של הפנטגון
על בסיס ה"סקאוט" פותח בתעשייה האווירית ה"הרון 1" כטב"ם גדול ומתקדם יותר מה"האנטר".
מספר צביקה ארזי, שעסק בפיתוח ה"הרון":
לבקשת הצבא האמריקאי הוכנסו פיתוחים שנוצרו ב"הרון" אל RQ-5E ויצרו את ה"האנטר משופר טווח מוגדל (Extended Hunter)" או "E Hunter" - האנטר בעל כנף וזנב של הרון וכני נסע מתקפלים, לטיסה בטווחים רחוקים וגבהים גבוהים יותר.
ביולי 2015 הודיע הצבא האמריקאי כי ההאנטר יוצא משירות ויוחלף על ידי כטב"ם נושא טילי הלפייר בעל יכולות תקשורת משופרות "הנשר האפור" (The Gray Eagle).
RQ-5E - האנטר משופר טווח מוגדל Extended Hunter - האנטר בעל כנף וזנב של הרון 1 וכני נסע מתקפלים, לטיסה בטווחים רחוקים וגבהים גבוהים יותר.
צורת הכטב"ם היא מנור כפול.
הוא מונע על ידי מנוע ארבע פעימות דו-צילינדרי כפול בעל מדחף תמרון מסחב.
הוא יכול להמריא ממסלול המראה או באמצעות מעוט הידראולי.
כמו גם לנחות על מסלול או להיתפס ברשת בלימה.
הוא נושא מצלמת טלוויזיה מיוצבת תחת גוף המטוס ויכול לשדר את המידע הנקלט על ידו בזמן אמת לתחנה קרקעית.
מנוע: 2 מנועי מוטוגוצי 4 פעימות 2 צילינדרים
בשנת 2002 רכשו ההודים מספר מערכות כטב"ם "ססרצ'ר" ו"האנטר"
רכשה מספר מערכות תמורת 28 מיליון דולר.
בשנת 2004 רכשה צרפת ידע מהתעשייה האווירית הישראלית, לפתח את המחליף ל"האנטר" - Harfang גרסה צרפתית של ה"הרון 1" הישראלי שייצרה חברת EDAS (שהפכה לזרוע הצבאית של חברת איירבוס).
סרט רשמי של התעשייה האווירית IAI Hunter
כטב"ם האנטר נוחת וממריא ביום ובלילה ומבט אל קרון הבקרה בהטסה IAI RQ-5 Hunter "האנטר"
כטב"ם האנטר נוחת וממריא עצמאית במנחת מגידו IAI HUNTER RQ 5 UAV auto landing האנטר בנחיתה עצמאית
כטב"ם האנטר ב-1999 צבא ארצות הברית Hunter UAV ReEnlistment
כטב"ם האנטר MQ-5 מפציץ רכב באמצעות חימוש מונחה MQ-5
כטב"ם האנטר MQ-5 מפציץ רכב באמצעות חימוש מונחה MQ-5B Hunter UAV fires GBU-44 Viper Strike
האנטי-שילוש או השילוש האנטי-קדוש הוא מושג המתייחס לשלושה אלים: מוחמד, אפולון וטרוואגנט (Tervagant) או טרמאגנט (Termagant) , שלפי תפישה נוצרית מוטעית מתקופת ימי הביניים, היוו את פנתאון האלים האסלאמי.
השילוש האנטי-קדוש נוכח בכרוניקות ובז'אנרים ספרותיים שונים שיצאו בעיקר בסמוך למסעי הצלב; אלו סייעו בידי הצלבנים בהאשמת המוסלמים בפגאניות ובעידוד נוצרים רבים להצטרף למסעות הצלב לשחרור המקומות הקדושים מידי השושלת האיובית.
במאות השביעית והשמינית לספירה, רוב העולם הנוצרי – בעיקר באזור המזרח התיכון תחת השלטון הביזנטי, בחצי האי האיברי ובצפון אפריקה – נפל לידיה של האימפריה המוסלמית.
דור הנוצרים הראשון, שהתמודד עם הפלישה המוסלמית, ראה באלו האחרונים כוח צבאי ופוליטי מאיים – אך לא הקדיש תשומת לב של ממש לאמונותיהם ולפרקטיקות הדתיות הייחודיות להם.
ואולם, משהשפה הערבית החלה להתעצב כשפה הדומיננטית באימפריה בעידוד שושלת בני אמיה השלטת, והמרת הדת לאסלאם הקלה בהשתלבות נתיני האימפריה במשרות ממשלתיות – החלו בני הקהילה הנוצרית להתאסלם במספרים הולכים וגדלים.
אז, ורק אז, החלו מנהיגי הקהילה הנוצרית ברחבי האימפריה לחוש בצורך האקוטי להתעמת עם דת האסלאם, וחיפשו דרכים למנוע את הגדילה ההולכת ומתעצמת של מומרים בני קהילתם.
זו, בתורה, הולידה פולמוס אנטי-מוסלמי שהופנה לא עבור קהל מוסלמי, אלא בהכרח לקהל נוצרי, ומתוך רצון להניא אותם מהמרת דתם.
בסוריה הביזנטית כמו גם בספרד הוויזיגותית – הכיבוש המוסלמי הוסבר בקונטקסט דתי-נוצרי כתוכנית אלוהית אפוקליפטית.
לפי תוכנית זו, הרי שהמרת דת המונית מהנצרות לדת מונותאיסטית 'מזויפת', כופרת ואנטיכריסטית במהותה – כפי שהוצגה דת האסלאם - הייתה צפויה מראש (בכתבים דוגמת כתביהם של סופרניוס, מקסימיוס ופסאודו מת'ודיוס במזרח התיכון, כמו גם כתביהם של פאולוס אלווארוס ואילוגיוס מקורדובה).
נראה, כי דווקא ההיכרות עם המוסלמים הכובשים ומנהגיהם הובילה למיקוד התוכחה דרך כתיבת ביוגרפיות משמיצות על מוחמד , שלא חושכות את שבטן בתיאורים של שחיתות, הונאה, ואפילו סטייה מינית.
בניגוד לכותבים הספרדים והביזנטיים, הרי שבצפון אירופה – היכן שהמוסלמים לא הצליחו לדרוס רגל כלל ועיקר – הבורות סביב האסלאם המתפשט בדרומה של האימפריה הביזנטית ובחצי האי האיברי, כמו גם האדישות כלפיו, הביאו להפצת מידע כוזב על האסלאם, לפיו הוא בהכרח דת פולותאיסטית-פגאנית.
מחשבה זו התפתחה במאה ה-11 והביאה לכדי יצירת 'השילוש האנטי-קדוש' שהחל מזוהה עם האסלאם ולהתפרסם בשורה של כרוניקות ויצירות אפיות.
כך, החלו מזהים את האסלאם כדת פוליתאיסטית המקדשת שלושה אלילים: מחמד (שנתפש כאל ולא כנביא), אפולון ואל דמיוני העונה לשם טרוואגנט.
ייצוג השילוש האנטי-קדוש בספרות ימי הביניים
בין המאה ה-11 למאה ה-15, ניתן למצוא ייצוגים של השילוש האנטי קדוש בז'אנרים ספרותיים רבים, החל מהשירה האפית על מעללי גבורה (chansons de geste) – שבמהרה החלו לחדור לכל המסורות הספרותיות באירופה של ימי הביניים – וכלה בדרמה ורומאנים.
אלו זכו לפרסום רב כחלק מתעמולה אנטי-מוסלמית, ליוו את מסעות הצלב השונים ובטאו את רצונם העז של הנוצרים במערב אירופה לשחרר את המקומות הקדושים בארץ הקודש מידי המוסלמים, הנתפשים כפגאנים עובדי אלילים.
להלן מספר דוגמאות ליצירות שכאלו, ברוח התקופה:
בשלהי המאה האחת עשרה התפרסמו לראשונה בצרפת השירים האפיים על מעללי גבורה.
המוקדם שבהם, שירת רולאן, מעלה על הכתב עלילת מאבק ציוויליזציוני בין הנצרות לאסלאם: עלילה זו מבוססת על אחד ממסעי המלחמה שניהל קרל הגדול בשנת 778 (לימים הקיסר שרלמאן) מול המוסלמים בצפונה של ספרד, ועל מותו של רולאן, אחד הלוחמים בקרב זה ואחיינו של קרל.
בעוד שהלוחמים המוסלמים והנוצרים מתוארים באופן זהה מבחינת מבנה הגייסות, תיאור המלכים המנהיגים את הלחימה וטכניקות הלוחמה – הרי שתיאור הדת שונה בתכלית.
האבירים הנוצרים מתוארים כמי שמבקשים את עזרת האל והקדושים באופן וורבלי וללא תיווך של עצמים, בעוד שהלוחמים המוסלמים נושאים עמם לשדה הקרב צלמים חרוטים של שלושת האלים – מחמד, אפולון וטרוואגנט – בהם הם מאמינים.
לא רק זאת, אלא שבשירת רולאן המוסלמים מצטיירים כמי שמפנים עורף לאלים אלו, כל אימת שהם נוחלים תבוסה צבאית, ומבטאים את כעסם ואכזבתם באיקונוקלאזם רב עוצמה כפי שמובא בשורות 2581-91: "ואזי הם אצים על נקרת אפולין,הם עולבים בו בבוז וצורחים בפניו: "הה, אליל מרושע, את כבודנו השפיל,
את מלכנו נתן למשיסת האויב, גמול אכזר לעובדי צלמך בשקידה!" הם מושכים את כתרו ותולשים שרביטו, וכופתים את צלמו בידיו לעמוד.
משליכים לעפר ורומסים את גבו,
ודשים וחובטים בו במוט ואלה.
מטרוואגנט לוקחים את אבני הכדכד, את צלמו של מהונד משליכים אלי בור,שם יהיה למשיסת חזירים וכלבים".
בשנת 1200 לערך חיבר המשורר הצרפתי ז'אן בודל את המחזה "המשחק של ניקולאוס הקדוש" (Le Jeu de Saint Nicolas).
המחזה נכתב עבור קהל דובר-צרפתית בתקופה שבה הדחיפות וההתרגשות לקראת מסע הצלב הרביעי הייתה בשיאה, ומספר את סיפורו של מלך מוסלמי נטול שם.
על-פי העלילה, המלך מבין כי כוחות נוצריים עתידים לפשוט בקרוב על ממלכתו, ולאחר ניסיון התייעצות עם האל טרוואגנט – שמספק למלך תשובות בלתי מחייבות לשאלה בדבר יציאה לקרב, ומתואר כצוחק ובוכה לסירוגין כסמל לחוסר יכולתו להכריע – הוא מחליט לתקוף את הכוחות הנוצרים, וטובח בכולם.
השורד הנוצרי היחיד מהטבח, שגם הוא אנונימי, מחזיק עמו צלם מעץ הנושא את דמותו של ניקולאוס הקדוש.
במסגרת מבחן שעורך המלך לבחינת כוחותיו של צלם ניקולאוס הקדוש – שבסופו אוצר שנגנב מהמלך על ידי שלושה שודדים מוחזר לו – מתגלה ניקולאוס הקדוש כבעל כוחות נסיים.
בשל כך, המלך המוסלמי מגיע לכדי הכרה באפסיותו של טרוואגנט והשמדה טוטאלית של פסלו, כמו גם להתנצרות מוחלטת של חצר המלוכה.
למעשה, כמו בשירת רולאן, גם במחזה זה המוסלמים מתוארים כמי שעובדים את מחמד, אפולו וטרוואגנט, נשבעים בשמם ומבטאים את נאמנותם לאלים הללו באמצעות שבועת אמונים או הכרזה על כפיפות צבאית להם ("הבה ומחמד יהיה לנו כמפקד!", שורה 395).
בנוסף, הרי שגם במחזה זה המלך מתואר כמי שפוגע באלים, מוכיח אותם על העדר ההצלחה הצבאית של מאמיניהם, לועג להם ("טרוואגנט, בן זונה", שורה 134; "פרצוף מכוער וגוף דוחה", שורה 137) ומנתץ אותם.
ואולם, שלא כמו בשירת רולאן, הרי שבמחזה זה האל המרכזי הוא טרוואגנט, המתואר כפסל גדול ומוזהב, הנמצא במסגד אשר ממוקם בסמוך לארמון המלך.
בנוסף, הרי שבעוד שבשירת רולאן השמדת האליל הפגאני משויכת לכוחות צבאיים-כובשים נוצריים מחוץ, הרי שבמחזה הזה ההתנערות מהאל הפגאני והשמדתו נעשית על ידי המלך מבית, מתוך חוויה רוחנית והכרה בכוח הנצרות ונסיו.
נקודה מעניינת נוספת קשורה, אפוא, באנתרופומורפיזם של האלים.
האל טרוואגנט איננו פסל דומם גרידא, אלא מתואר כבעל יכולת דיבור: משנטשו המאמינים את האמונה בטרוואגנט, ובסמוך להמרת דתם לנצרות – טרוואגנט התעורר לחיים ואמר מספר משפטים בשפה לא מוכרת (שורות 1519 - 1529), שמתוארת כמובנת למלך המוסלמי עצמו.
זה האחרון מצליח לתרגם לנוצרי שעמו את דבריו של טרוואגנט ומביע את חוסר העניין במה שיש לאל לומר:
"ידידי, הוא (טרוואגנט) גוסס מכעס וייסורים
על שהפנתי לו עורף ופניתי לאל (הנוצרי)
אך אינני מייחס כל חשיבות להטפותיו.
בראשית המאה ה-15 החלה הכתיבה האנגלית התיכונה להעניק התייחסות ספרותית לשילוש האנטי קדוש, ולשלב מאפיינים זהים לאלו המופיעים בספרות הצרפתית שקדמה להם.
דוגמה מובהקת לכך נוכחת היטב במחזה "הסולטן מבבל": המחזה מרחיב את סיפור הגבורה של קרל הגדול וצבאותיו בספרד מעבר להבסת העיר סרגוסה המתוארת ב"שירת רולאן", ומתחקה אחר סיפורו של פייראבראס – דמות פיקטיבית המתוארת כבנו של סולטן אנדלוסיה.
זה האחרון נלחם מול כוחותיו של קרל הגדול ונוחל תבוסה בקרב.
בשל כך, פייראבראס בוחר לזנוח את האסלאם, להתנצר ואף להצטרף לצבאותיו של קרל הגדול במלחמותיהם מול האסלאם.
גם בעלילה זו שזור היטב השילוש האנטי קדוש, ולא זו בלבד, אלא שלשילוש המוכר לקהל הקוראים הנוצרי במאה ה-15 זה מכבר, מצטרפות ישויות אלוהיות חדשות, בהן לכאורה מאמינים המוסלמים: יופיטר, אסקארוט (ascarot) ואלקארון (alcaron).
לפי המתואר במחזה, כלל האלוהויות הללו מיוצגות כפסלים מזהב, ואף מתוארים טקסי הפולחן שהוקדשו להם: הסולטן מתואר כמי שמורה לאנשיו להקטיר לבונה מול האלילים, לתקוע מולם בשופרות לאות כבוד ואף להעלות להם כמנחה חלב, דבש, שמן, זהב וכסף.
כמו בז'אנרים הצרפתיים, גם בכתיבה האנגלית התיכונה אלילי השילוש האנטי-קדוש מקבלים תיאורים אנתרופומורפיים וזוכים לקיום עצמאי מעבר לפסלים המייצגים אותם.
כך, למשל, ב'סולטן מבבל' מחמד מתואר כמי שאוסף אליו את נשמתם של המתים ומביא אותם אל האושר הנצחי.
כמו כן, גם במחזה זה מתוארים ארבעה מקרים שונים בהם הסולטן זועם על האלים כתוצאה מהפסד המוסלמים בקרבות מול קרל הגדול, ומאיים בשרפתם.
על אף המתיחות הדתית בין הנוצרים למוסלמים בימי הביניים, הרי שהביקוש הגובר בקרב הנוצרים באירופה בסוף המאה העשירית לסחורה מן המזרח הביא לכדי שגשוג סחר ים-תיכוני.
תהליך זה הביא למיתון האנטגוניזם הפוליטי והדתי והכרה במונותיאיזם האסלאמי באופן הדרגתי במהלך ימי הביניים.
ואולם, נראה כי עד היום ניתן למצוא הדים לשילוש האנטי-קדוש: כך, למשל, בשנת 2008 תועד הפוליטיקאי האוסטרלי קים ביזלי כשהוא מכנה את יריבו הפוליטי טוני אבוט בשם 'טרוואגנט'.
האנטילים ההולנדיים השתתפו במשחקים האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) בלבד.
בעקבות ביטול המעמד האוטונומי של האנטילים בשנת 2011 הודיע הוועד האולימפי הבין-לאומי כי הוא לא יאפשר עוד את השתתפותה של משלחת מהאנטילים ההולנדים במשחקים.
באולימפיאדת הנוער סינגפור זכו ספורטאי הנוער במדליית זהב אחת בענף השיט.
המשלחת הראשונה והיחידה של האנטילים ההולנדיים למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה במדליית ארד אחת.
הישג השיא של המשלחת היה בענף השיט, בה היא זכתה במדליית ארד בתחרות הבנים לסירת מפרש מדגם "ביט סי-2".
המשלחת רשמה הישג נוסף בענף האתלטיקה בה סיימה במקום העשירי בתחרות הגמר ברצית 1,000 מטר בנות.
כמו כן השתתפה המשלחת בענף השחייה.
האנטיג אירוסרוויירס הייתה חברת צילום אווירית בריטית.
החברה הוקמה ב-21 ביוני 1937 על ידי מיזוג חברת אירופלימז בע"מ (Aerofilms Ltd) עם חברת איירקראפט אופרייטינג (Aircraft Operating Company).
החברה עשתה שימוש במטוסי אוסטר, פרסיבל פרוקטור, ודה האווילנד דרגון ראפיד.
בשנים 1957–1964, החברה עשתה שימוש במטוס אוסטר אוטוקרט, שהוסב במיוחד לצורך עבודות סקר אוויריות.
בשנת 1960 מוזגה החברה עם חברת האנטינג גאופיזיקס (Hunting Geophysics Ltd), ולחברה החדשה קראו האנטינג סרוויז ( Hunting Surveys Ltd - מיפוי שטחי ציד).
בדצמבר 2001 מונה מפרק לחברה, והיא פורקה בינואר 2003.
רוברט האנטר ביידן הוא עורך דין, איש עסקים, ויועץ השקעות אמריקאי.
האנטר ביידן הוא בנו השני של נשיא ארצות הברית ה-46 ג'ו ביידן ואחד האישים המרכזיים בפרשת טראמפ–אוקראינה.
האנטר ביידן נולד ב-4 בפברואר 1970 בעיר וילמינגטון שבמדינת דלאוור שבארצות הברית.
הוא בנם של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ואשתו הראשונה, ניליה האנטר.
ב-18 בדצמבר 1972 נהרגו אימו ואחותו נעמי בתאונת דרכים והאנטר ואחיו בו, נפצעו קשה.
לאחר נישואיו השניים של אביו עם ג'יל ג'ייקובס נולדה לו אחותו למחצה, אשלי שכיום עובדת סוציאלית.
האנטר ביידן למד בתחילה באוניברסיטת ג'ורג'טאון וסיים שם את לימודיו ב-1992 עם תואר ראשון.
בשנה לאחר מכן היה האנטר ביידן מתנדב בארגון היישועי שם הכיר את אשתו קתלין בולה.
ביידן המשיך את לימודיו לאחר מכן, תחילה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אך לאחר שנה עבר לאוניברסיטת ייל שם סיים את לימודיו לתואר ב-1996.
לאחר שסיים את לימודיו קיבל ביידן עבודה כיועץ בחברת האחזקות MBNA .
פחות משנתיים לאחר מכן הפך לסגן נשיא החברה.
בשנת 1998 מונה ביידן לתפקיד מנהל סוגיות מדיניות בנושא מסחר אלקטרוני במחלקת המסחר של ארצות הברית.
בשנת 2000 החל האנטר לעבוד כלוביסט.
בין השנים 2001 עד 2008 היה ביידן שותף מייסד של משרד עורכי הדין "Oldaker, Biden, and Belair, LLP" בוושינגטון הבירה.
ביידן שימש גם כשותף וכדירקטוריון בחברת המיזוגים והרכישות Eudora Global.
בהמשך היה האנטר המנכ"ל, ולבסוף יו"ר הקרן PARADIGM Global Advisors.
בין השנים 2006 עד 2009 ביידן היה חבר בדירקטוריון של חברת הרכבות הממשלתית אמטרק.
ביוני 2009 האנטר היה מהשותפים המייסדים של חברת הייעוץ הבינלאומית Rosemont Seneca Partners.
במאי 2013 נבחר ביידן לתפקיד בכיר בתוכנית של הצי האמריקני.
ב-17 באוקטובר 2014 הוחלט להדיח את ביידן מהצי האמריקני לאחר שהתגלה בבדיקת דם כי הוא עשה לאחרונה שימוש בקוקאין.
ביולי 2013 היה שותף בהקמה של קרן השקעות פרטית סינית יחד עם היזמים הסינים BHR Partners.
בין השנים 2014 עד 2019 ביידן כיהן בדירקטוריון של יצרנית הגז הטבעי האוקראינית הגדולה בוריסמה אחזקות .
קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020
בשנת 2019 העלה נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ טענות בתקשורת שג'ו ביידן דרש לפטר תובע אוקראיני במטרה להגן על האנטר ביידן ותאגיד בוריסמה אחזקות מפני חקירה.
בספטמבר 2020, חודשיים לפני מועד הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, התפרסם דו"ח של שתי ועדות בסנאט שחקרו את ההאשמות בשחיתות כנגד ג'ו ביידן ובנו האנטר בנושא אוקראינה.
עם זאת, בדו"ח לא נכתב שג'ו ביידן פעל להטיית המדיניות האמריקאית כלפי אוקראינה או פעל שלא כשורה.
באוקטובר 2019 התפטר האנטר ביידן מהדירקטוריון של קרן ההשקעות הפרטית הסינית אותה הקים, לדבריו כדי להימנע מהצגת מצג שווא של ניגוד אינטרסים משום שאביו הפך למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
ב-14 באוקטובר 2020 פרסם העיתון ניו יורק פוסט מייל ממקור אנונימי בו מודה ואדים פוז'רסקי, בכיר בתאגיד בוריסמה אחזקות בו עבד באותה העת האנטר ביידן, להאנטר על שארגן פגישה בינו לבין ג'ו ביידן.
המייל הועבר מרודי ג'וליאני, שהיה עורך דינו של טראמפ.
טוויטר ופייסבוק הגבילו את הפצת קישור התחקיר מחשש שהמידע שקרי.
טוויטר אף חסמו באופן זמני את החשבון האישי של דוברת הבית הלבן קיילי מקנאני לאחר ששיתפה את הכתבה בטוויטר, ובנוסף לכך נחסמו החשבונות הרשמיים של הניו יורק פוסט והקמפיין של טראמפ, עד אשר מחקו את הציוצים שלהם בנושא.
האירוע הביא סנאטורים רפובליקנים לדרוש דיון בוועדות בסנאט בשל התערבות לכאורה של טוויטר ופייסבוק בבחירות בארצות הברית.
כעבור שבועיים שחררה טוויטר את החשבון של הניו יורק פוסט, וב-2 בנובמבר 2020, פחות מיממה לפני הבחירות לנשיאות, חזרה בה טוויטר מההחלטה להגביל את תפוצת הכתבה.
3 ימים לאחר פרסום הפרשה דווח בתקשורת כי ה-FBI חוקר האם הייתה התערבות של גורמים רוסיים בעניין פרסום המיילים של ביידן.
בשנת 1993 התחתן האנטר עם קת'לין בוהל.
לזוג שלוש בנות - נעמי, פיניגן ומייסי.
בני הזוג נפרדו בשנת 2015 והתגרשו בשנת 2017. בשנת 2016 יצא לזמן מה עם האלי ביידן, אלמנתו של אחיו בו.
ביידן הוא גם אב לילדה שנולדה ללונדן אלכסיס רוברטס, חשפנית מארקנסו, באוגוסט 2018. בעוד שבתחילה האנטר הכחיש שהוא האב, בדיקת סמני DNA הוכיחה לבסוף שהוא האב הביולוגי של התינוקת נייבי רוברטס,
במאי 2019 התחתן עם יוצרת הסרטים הדוקומנטריים הדרום אפריקנית היהודיה מליסה כהן.
במרץ 2020 נולד לזוג בן בשם בו ביידן.
מספר ימים לאחר שפגש לראשונה את מליסה קעקע ביידן את המילה "שלום" בעברית על עורו, על מנת שיהיה לו קעקוע תואם לזה שיש לה.
ביידן היה מכור במשך עשרות שנים לאלכוהול וסמים.
הוא ציין בעבר כי "בכל משפחה יש מכורים.
הייתי במנהרה הזו - זו מנהרה בלתי נגמרת.
אתה חייב ללמוד איך להתמודד עם זה".
בעימות הנשיאותי הראשון שנערך בין ג'ו ביידן לדונלד טראמפ בשנת 2020 התייחס ג'ו ביידן לבעיות ההתמכרות של האנטר ביידן באומרו "הבן שלי, כמו הרבה אנשים, סבל מבעיית סמים...
אך הוא תיקן את זה.
בשנים האחרונות, הסתבך האנטר בשלל פרשות, ורבות מהן היו קשורות להתמכרותו לקוקאין, התמכרות שבגינה גם סולק מהצבא.
האנטר ביידן נהג לצרוך מין בתשלום, והתפרסמו תמונות מביכות שלו שיכור, מסומם ועירום למחצה.
בשנת 2018, בבואו לרכוש נשק, מילא ביידן טופס ובו טען כי הוא אינו משתמש בסמים או מכור לסמים – אף שבאותה תקופה בהחלט צרך חומרים כאלה.
בשנת 2024 הוגש נגדו כתב אישום שמייחס לו העלמת מס בשווי 1.4 מיליון דולר.
ביידן הודה באישומים הללו במסגרת הסדר טיעון.
העונש המרבי על עבירת הנשק הוא 25 שנות מאסר, ועל העלמת המס 17 שנים.
גזר דינו אמור היה להינתן בחודש נובמבר 2024, אולם לפני מתן גזר הדין קיבל האנטר חנינה מאביו ג'ו ביידן (פחות מחודשיים לפני תום כהונתו כנשיא ארצות הברית).
ביידן האב נתן לבנו חנינה "מלאה וללא תנאי" על כל העבירות שעשה משנת 2014.
ג'וזף האנטר ארמסטרונג הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (טוקיו 2020) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אלוף עולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר גב (דוחה 2024) ושיאן העולם בעבר (2022–2023) במשחה ל-50 מטר גב.
ארמסטרונג נולד וגדל בדובר, אוהיו.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 הוא סיים שני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.48 שניות, אחרי ראיין מרפי (52.33 שניות) ולפני שיין קאסאס (52.76 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.31 שניות.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות את סגנון הגב בתוצאה של 53.51 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.21 שניות.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית ב-28 באפריל 2022 הוא ניצח במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש של 23.71 שניות, שיפור לשיא בן השנה של קלימנט קולסניקוב מרוסיה (23.80 שניות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אמריקה חדש של 24.01 שניות.
הוא ניצח גם במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 52.20 שניות, לפני ראיין מרפי (52.46 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 48.25 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 48.55 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 22.00 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 22.12 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן שנערכה ביולי 2023 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, בצשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.05 שניות, לפני בן ארצו ג'סטין רס (24.24 שניות) ושו ג'יאיו מהרפובליקה העממית של סין (24.50 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.58 שניות, אחרי בן ארצו ראיין מרפי (52.22 שניות) ותומאס צ'קון מאיטליה (52.27 שניות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.68 שניות, לפני הוגו גונזלס מספרד (52.70 שניות) ואפוסטולוס כריסטו מיוון (53.36 שניות).
האנטר דוהאן הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מדמותו בתור אדם דסיאטו בסדרת הדרמה המשפטית "כבודו" (2020-2019) ובשל הופעתו בתור טיילר גאלפין בסדרה "ונסדיי" (2022).
דוהאן נולד ב-19 בינואר 1994 בפורט סמית', ארקנסו.
הוא בוגר תואר ראשון באמנויות יפות מאוניברסיטת אוקלהומה סיטי (אנ').
בין השנים 2012–2014 שיחק בשלושה סרטים קצרים.
הופעתו הראשונה של דוהאן הייתה בשנת 2015, בפרק בסדרת הטלוויזיה "The Other Client List" .
באותה שנה הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "Coffee House Chronicles", ושנה לאחר מכן הופיע בסרט הקולנוע המבוסס על הסדרה.
בשנת 2018 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "ווסטוורלד", והופיע בפילוט לסדרת הדרמה "קגני ולייסי" שלא נמכרה לשידור, ובתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Soundwave".
בשנת 2019 הופיע בסרט "Where We Disappear", וכן בפרק בקומדיית המצבים "עושות בית ספר" ובפרק בודד בסדרה "השלכות" מבית נטפליקס.
בשנה זו החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Truth Be Told" בה מככבת אוקטביה ספנסר.
באותה שנה 2019 לוהק דוהאן לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "כבודו".
בשנת 2021 לוהק דוהאן לצוות השחקנים הקבוע בסדרת הטלוויזיה "ונסדיי", בה הוא מגלם את דמותו של הנער טיילר גאלפין.
דוהאן ובן זוגו נישאו בשנת 2022
+שנהסדרהתפקידהערות2015The Other Client Listמוכר לימונדהסדרת רשת; פרק: "Responsible Bianca"Coffee House Chroniclesאווןסדרת רשת; פרק: "Jail Bait"2018וסטוורלדקונפדרדופרק: "Virtù e Fortuna"2019עושות בית ספרמאט ריאןפרק: "Be Like Mike"השלכותטיילרפרק: "What Ghosts"2019–2020למען האמת (אנ')וורן קייב הצעיר8 פרקים2020–2021כבודואדם דסיאטותפקיד ראשי (עונה 1); 10 פרקים2022ונסדייטיילר גאלפיןתפקיד ראשי; 8 פרקים
העונה הראשונה של הדרמה הרפואית האמריקאית "האנטומיה של גריי" החלה ב-27 במרץ 2005 את שידוריה בארצות הברית דרך רשת הטלוויזיה ABC.
פרקה האחרון עלה ב-22 במאי באותה השנה לאקרנים, כשבסך הכול שודרו מעונה זו תשעה פרקים בלבד.
זוהי העונה הקצרה ביותר בסדרת הטלוויזיה.
תשעה אנשי משחק איישו את מצבת השחקנים של העונה הראשונה, ושלושה מתוכם אף נמנו בקאסט הראשי של הסדרה מאז.
תקופת השידור הייתה אמורה להוות כתחליף עבור הדרמה המשפטית "בוסטון ליגל", ששודרה בקביעות ב-ABC ביום ראשון בלילה אחרי "עקרות בית נואשות", ויצאה לפגרה עם תום שידור עונתה הראשונה.
ב-14 בפברואר 2006 הופצה העונה הראשונה של "האנטומיה של גריי" על DVD בעל שני תקליטורים בשם "Grey's Anatomy: Season One".
גיבורת הסדרה והדמות הראשית היא דוקטור מרדית' גריי (אלן פומפאו), בתה של אליס גריי (קייט ברטון), מנתחת ידועת-שם שסובלת ממחלת אלצהיימר.
היא וכריסטינה יאנג (סנדרה או), ג'ורג' או'מאלי (טי אר נייט), איזי סטיבנס (קתרין הייגל) ואלכס קרב (ג'סטין צ'יימברס) מצטרפים לתוכנית הצוערות של האגף הכירורגי בבית החולים תחת פיקוחה של ד"ר מירנדה ביילי (צ'נדרה וילסון).
ראש המחלקה הוא ד"ר ריצ'רד ובר (ג'יימס פיקנס), ותחתיו עובדים ד"ר פרסטון ברק, ראש המחלקה הקרדיולוגית, ודרק שפרד (פטריק דמפסי), מנהל המחלקה הנוירולוגית, ובן-זוגה של גריי שהתאהב בה לאחר סטוץ אחד.
הביקורות לעונה זו היו חיוביות מאוד.
שלושה מצוות השחקנים השונים הועמדו לקטגוריות השונות בטקס פרסי אמי ה-57. כמו כן, הסדרה עצמה הועמדה לפרס גלובוס הזהב בקטגוריות "סדרת הדרמה הטובה ביותר" וה"קאסט המצטיין עבור סדרות דרמה".
דמפסי הועמד בטקס לפרס "השחקן הטוב ביותר", ואילו או זכתה בפרס הגלובוס ובפרס גילדת שחקני המסך עבור "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
בפרסי בחירת הנוער 2005 הועמדו צ'יימברס ופומפאו לפרס "פריצת השנה בטלוויזיה".
פטר הורטון, במאי העונה, קיבל מועמדות לפרס גילדת הבמאים של אמריקה עבור הפרק "לילה של יום קשה".
ארבעת הפרקים האחרונים של העונה שודרו, למעשה, כחלק מתחילת העונה השנייה של הסדרה, זאת בשל מספר הצופים הגבוה (22.2 מיליון איש) שצפו בפרק האחרון, "מי שכב עם מי?".
בשלהי 2005 נמנתה הסדרה בעשירייה הפותחת של רשימות סוף השנה של מגזינים רבים, דוגמת USA Today, "הניו יורק טיימס", "הבוסטון גלוב" ו"שיקגו טריביון".
ב-2023 האתר Screen Rant דירג את העונה הראשונה במקום ה-7 במדרוג העונות של "האנטומיה של גריי".
מס' בסדרה מס' בעונה שם הפרק שם בשפת המקור בימוי תסריט תאריך שידור מקורי מספר צופים בארצות הברית(במיליונים)11"לילה של יום קשה""A Hard Day's Night"פטר הורטוןשונדה ריימס27 במרץ 200516.25מרידת' גריי (אלן פומפאו) מתעוררת לאחר לילה ארוך, בו קיימה יחסי מין עם בחור שהכירה בבר המקומי.
היא מתחילה את המשמרת הראשונה שלה כסטאז'רית במחלקה הכירורגית של בית החולים "סיאטל גרייס".
חבריה לשנות הצוערות הם ג'ורג' או'מאלי (טי אר נייט), כריסטינה יאנג (סנדרה או), איזי סטיבנס (קתרין הייגל) ואלכס קרב (ג'סטין צ'יימברס).
במהלך היום מגלה גריי כי אותו בחור שהכירה אמש הוא ד"ר דרק שפרד (פטריק דמפסי), ראש המחלקה הנוירולוגית.
הוא מגייס את מוחם של הסטאז'רים כדי למצוא טיפול רפואי הולם עבור נערה מתבגרת הסובלת מפרכוסים אפילפטיים תכופים.
גריי ויאנג מבינות כי הנערה סובלת מהתפוצצות מפרצת עקב נפילה.22"החתך הראשון הוא העמוק ביותר""The First Cut Is the Deepest"פטר הורטוןשונדה ריימס3 באפריל 200517.71גריי תרה אחר שותפים פוטנציאליים לדור בבית אמה.
תחילה ממאנת להציע לסטיבנס ולאו'מאלי לעבור לגור איתה, אך לאחר מסע שכנועים אינטנסיבי מצד השניים הסכימה להצעתם.
מאוחר יותר היא ושפרד מטפלים בקורבן לאונס.
בעודה מסתכלת עם או'מאלי על הפעוטות החדשים שנולדו זה עתה, מבחינים השניים בתינוק אחד בעל מום נדיר, שכמעט ולא נראה לעין.
עם זאת, קולגה שלהם לא מבחין בדבר חריג, והעניין ממשיך על סדר היום.
במקביל סטיבנס מסייעת לבתה מהגרת סינית ללא ביטוח מחוץ לכותלי בית החולים.
שפרד וד"ר פרסטון ברק (איזאיה וושינגטון), מנהל מחלקת הקרדיולוגיה, מתחרים זה עם זה עבור התפקיד ראש האגף הכירורגי של בית החולים.33"מנצחים בקרב, מפסידים במלחמה""Winning a Battle, Losing the War" טוני גולדוויןשונדה ריימס10 באפריל 200517.99בעקבות מרוץ אופניים שנערך מדי שנה בסיאטל, מגיעים לחדר המיון עשרות פצועים.
חמשת הצוערים מנהיגים ביניהם תחרות חשאית על חולים.
סטיבנס מתקשה לאתר את משפחתו של מטופל על סף מוות מוחי.
לבסוף היא מצליחה, והמשפחה מאשרת לבית החולים לקצור את איבריו לתרומה אם ימות.
יאנג מתרגשת מאוד מכך על יד משפחת המטופל, ומירנדה ביילי (צ'נדרה וילסון), מנהלת תוכנית הצוערות של בית החולים, מעבירה לה שיעור בנימוסים וברוגע מול החולה ומלוויו.
אחד המטופלים, ידיד ותיק של ריצ'רד ובר (ג'יימס פיקנס), מנהל האגף הכירורגי של בית החולים, מחזר אחר או'מאלי, ואילו מטופל אחר מפלרטט עם גריי.44"שטח הפקר""No Man's Land"אדם דייווידסוןג'יימס ד.
פאריוט17 באפריל 200519.18יאנג מטפלת באחות בדימוס בבית חולים, ומתיידדת איתה עמוקות.
במקביל מזהה מטופל את סטיבנס מהתמונות הישנות שלה כדוגמנית, ודורש רופא אחר שיטפל בו.
גריי ושפרד עמלים על פועל בניין שנפל מגובה רב וניצל באורח פלא.
קרב משפיל את סטיבנס מול הצוות הרפואי, ותולה בכל רחבי בית החולים תמונות אינטימיות שלה.55"מסיבת ריקודים""Shake Your Groove Thing"ג'ון דייוויד קולסאן לואיס המילטון24 באפריל 200517.9סטיבנס מתכננת מסיבה עבור הגעתו של בן-זוגה.
עם זאת, היא נאלצת להיעדר מאותו הערב כדי לבצע עם שפרד ניתוח מוח.
אהובה מבין את הכיוון השונה בו סטיבנס נוקטת בחייה המקצועיים, ובוחר להיפרד ממנה.
בינתיים, גריי מפוחדת עקב תהליך טיפולי שביצעה על מטופל באופן שגוי.
ובר וביילי מחלצים מבטנו של מטופל זקן מגבת ניתוח, שהושארה בגופו על ידי ברק לפני שנים רבות וגרמה לזיהום עמוק מסכן חיים.
במהלך הגעתה למסיבה מבחינה ביילי בשפרד ובגריי מתנשקים במכונית.
במקביל מקיימים יאנג וברק יחסי מין לראשונה חדר הכוננות של המחלקה.66"אם מחר לעולם לא יגיע""If Tomorrow Never Comes"סקוט ברזילכריסטה ורנוף1 במאי 200517.88שפרד בחר פעם נוספת את גריי לסייע לו בניתוח מוח על חולה פרקינסון.
ביילי, שגילתה על מערכת היחסים הסודית ביניהם, טוענת כי שפרד מתעדף את גריי על פני סטאז'רים אחרים, ונותן לה יחס מיטיב הרבה יותר.
קרב מתיידד עם מטופלת בעלת גידול עצום.
עם זאת, הוא נהג להתבדח ולרכל עליה ועל נראותה עם הצוות הרפואי.
לאחר שגילתה זו ביקשה להסיר אותו מתהליך אשפוזה.
הזימונית של קרב התקלקלה, וסטיבנס נאלצה לבצע הליך מסוכן לבדה.
בפרק זה ובשניים שאחריו נעדר ובר מהקאסט.77"כפתור השמדה עצמית""The Self-Destruct Button"דרנל מרטיןקיפ קויניג8 במאי 200518.86שפרד מבלה את הלילה בביתה של גריי, תוך ניסיון לשמור על חשאיות מול או'מאלי וסטיבנס.
או'מאלי חושד באחד הרופאים המרדימים כי הוא נוהג לשתות משקאות אלכוהול לפני ניתוחים ארוכים.
הוא סיפר את החשדות בחדר הניתוח לשפרד, והתעמת מול המרדים.
או'מאלי ננזף על התנהגותו הבלתי-הולמת, אך לבסוף מתגלה האמת והרופא השתיין פוטר.
קרב מטפל באדם מזוכיסט, ואילו סטיבנס הוצמדה לגבר שבלע את מפתחות הרכב של חברתו כדי למנוע ממנה לעזוב אותו.
גריי מטפלת בקטינה שעברה מעקף קיבה כושל במקסיקו, ומסרבת לספר להוריה.
יאנג חושדת שהיא הרה מברק.88"הצילו""Save Me"שרה פיה אנדרסוןמימי שמיר15 במאי 200518.33קרב מטפל בילדה יהודייה אורתודוקסית, שמסרבת לבצע תהליך הכולל השתלת איבר חזיר בגופה.
יאנג מתקשה לתקשר עם אישה הרה החולה בסרטן סופני, וממאנת להפיל את העובר.
גריי ושפרד מתווכחים ביניהם על צורת הטיפול הטובה ביותר לגבר משותק ועל מערכת היחסים שלהם.
סטיבנס מוקסמת ממטופל מדיום, שאובחן מאוחר יותר עם מום עורקי-ורידי.99"מי שוכב עם מי?"""ונדיי סטנצלרגבריאל סטנטון & הארי ורקסמן22 במאי 200522.22כשכמה רופאים, ביניהם או'מאלי, נדבקים בכיני ערווה, מכנס ובר ישיבת חירום.
במקביל עובר ובר ניתוח סודי על ידי גריי וביילי.
סטיבנס ויאנג רוצות לבצע הליך במטופלת, שלא אושר על ידי משפחתה.
או'מאלי וקרב מטפלים בחבר ותיק של ברק.
ובר מתעורר מההרדמה, ומגלה על הזוגיות בין שפרד לגריי.
מאוחר יותר מגיעה אשתו לשעבר של שפרד, ד"ר אדיסון מונטגומרי (קייט וולש).
"האנטומיה של גריי" נוצרה על ידי שונדה ריימס, ושודרה ברשת הטלוויזיה האמריקאית ABC.
העונה הראשונה הופקה על ידי חברת שונדלנד, טאצ'סטון טלוויז'ן, כיום ABC סיגנצ'ור ומארק גורדון, והופצה דרך סרטי אולפני וולט דיסני.
המפיקים הראשיים של העונה היו ריימס, גורדון, בטסי בירס, ג'יימס ד.
פאריוט, כריסטה ורנוף, רוב קורן ומארק וילדינג.
מצבת התסריטאים כללה את ריימס, פאריוט, ורנוף, קיפ קואינג, מימי שמיר, גבריאל סטנטון והארי ורקסמן.
הבמאים לאורך העונה היו פטר הורטון, טוני גולדווין, אדם דייווידסון, ג'ון דייוויד קולס, סקוט ברזיל, דרנל מרטין, שרה פיה אנדרסון וונדיי סטנצלר.
במאי 2004 הוכרז באופן רשמי על פרסום הסדרה.
תחילה הייתה אמורה לעלות לאוויר עוד בינואר 2005, בליל שני בשעה 22:00 EST.
עם זאת, הוחלט כי "האנטומיה של גריי" תשמש כתחליף עבור "בוסטון ליגל", שיצאה לפגרה עקב סיום עונתה הראשונה.
בעקבות כך, נדחה שידור הבכורה למרץ.
על פי התכנון, "האנטומיה של גריי" שודרה על משבצת הזמן של "בוסטון ליגל" למשך ארבעה שבועות.
העונה הראשונה גרפה באופן לא צפוי נתוני מדרוג גבוהים ויציבים.
לכן, הוחלט להשאיר את שידור הסדרה בזמן שנקבע, גם לאחר ש"בוסטון ליגל" חזרה למסך.
מנכ"ל ABC אנטרטיינמנט, סטיב מקפרסון, התייחס לכך ואמר: .
לפני השידור, הוכרז כי שם הסדרה יוחלף ל-"Complications", אך לבסוף הרעיון נגנז.
פרנסי קאלפו, סגנית ראש מחלקת הבידור של ABC, התייחסה לפופולריות הגבוה של הסדרה: .
תשעה שחקנים הרכיבו את הקאסט הראשי של העונה הראשונה.
לריימס היה חשוב לשכור צוות מגוון, ולכן יצרה בהתחלה תסריט ללא מגדרים מוגדרים מראש.
היא הייתה נחושה בדעתה לא ליפול לתבנית בה כל השחקנים הראשיים הם לבנים, למעט דמויות המשנה.
שרון וקסמן מעיתון "הניו יורק טיימס" קבעה כי מדובר באחד מצוותי השחקנים הצבעוניים ביותר בטלוויזיה של אותה תקופה.
עבור תהליך הליהוק השתמשה ריימס בשיטה עיוורת.
כלומר, בשלבים הראשוניים בחנה את השחקנים מבלי לראות אותם כלל.
איזאיה וושינגטון, שמגלם את דמותו של פרסטון ברק, היה אמור לאייש את תפקידו של פטריק דמפסי, דרק שפרד.
במקור, שחקן לבן גילם את ברק, אך הוא פרש לפני תחילת הצילומים.
על-אף שריימס דמיינה כי אישה בלונדינית תהיה מירנדה ביילי, נבחרה צ'נדרה וילסון, שחקנית אפרו-אמריקאית.
הקאסט מגוון יותר מהעיר האמיתי בה העלילה מתרחשת, סיאטל, בה כ-85% מהאוכלוסייה הכללית היא אמריקאית לבנה.
לאורך העונה הראשונה הופיעו תשע דמויות קבועות, כולן בבית החולים הבדיוני "סיאטל גרייס".
מנהלת תוכנית הצוערות של בית החולים היא ביילי, אישה פדנטית וחזקה, שמכונת על ידי הצוערים כ"נאצית".
העומד בראש מחלקת הכירורגיה הוא ריצ'רד ובר (ג'יימס פיקנס).
אחראי נושאי הקרדיולוגיה במחלקה הוא ברק, ואילו מקבילו הנוירולוגי הוא שפרד.
אמה של גריי, אליס, מופיעה גם כן בעונה.
נתוני המדרוג של העונה הראשונה היו גבוהים ועקביים לאורך זמן.
"האנטומיה של גריי" דורגה הנצפית ביותר לאורך הפריים טיים של ABC.
זה הביא לרשת הטלוויזיה את ההצלחה הגדולה ביותר מאז "עקרות בית נואשות", שהייתה התוכנית הנצפית ביותר בקרב בנים 18 עד 49 במשך 4 שנים ברציפות.
סטיב שטרנברג, אנליסט התקשורת של Magna Global USA, כתב: .
בסיום העונה צפו 22.22 מיליון איש – המקום התשיעי בנתוני השנה הכוללת של ABC.
העונה הראשונה של "האנטומיה של גריי" קיבלה ביקורות חיוביות לרוב.
היא כונתה על ידי "ניו יורק דיילי ניוז" כ"מנצחת", ואילו עיתון "ניוזדיי" טען כי לא ניתן להפסיק לצפות בה.
וולטר צ'או מ-"Film Freak Central" כתב על העונה: .
טום שיילס מ"הוושינגטון פוסט" מצא דמיון רב עם הסדרה ER.
קייט אורתור מ"ניו יורק טיימס" סברה כי "האנטומיה של גריי" היא הכלאה של "אלי מקביל", ER ו"סקס והעיר הגדולה".
Review Stream העניק ביקורת חיובית לפרק הפיילוט "לילה של יום קשה", בנימוק שהכימיה בין פומפאו לדמפסי במהלך הסצנה הראשונה נהדרת.
האתר שיבח גם את וילסון על גילום דמותה של ביילי.
"HomeTheaterInfo" ציין כי קווי העלילה דומים מדי לסדרות אחרות, בדגש על "עקרות בית נואשות".
אך במקביל דאג הכתב לציין כי יכולות המשחק והבימוי טובים עד כדי כמעט שלמות.
"IGN" העניק ביקורת חיובית לעונה וכתב: .
בשנת 2005 זכתה או על גילום דמותה של יאנג בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה ובפרס גילדת שחקני המסך עבור "הופעה יוצאת דופן לשחקנית בסדרת דרמה".
באותו הטקס הועמדו דמפסי ו"האנטומיה של גריי" לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ולפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר בהתאמה.
על עבודתו כבמאי הפרק "לילה של יום קשה" קיבל פטר הורטון מועמדות לפרס גילדת הבמאים של אמריקה עבור "הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה".
הוא הועמד לפרס מקביל בטקס פרסי האמי ה-57, בו הסדרה עצמה ואו קיבל מועמדות לפרס "הקאסט הטוב ביותר בסדרת דרמה" ולפרס "שחקנית המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה" בהתאמה.
"האנטומיה של גריי" הועמדה בטקס פרסי גילדת המפיקים של אמריקה ה-17 הועמדה העונה לפרס "ההפקה הטובה ביותר בסדרת דרמה" ובפרס סטלייט 2005 לפרס "סדרת הדרמה הטובה ביותר".
באירוע האחרון הועמדה או לפרס "שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה".
ב-14 בפברואר 2006 הופץ Grey's Anatomy: Season One באזור 1. כמארז DVD בן שני תקליטורים על ידי בואנה ויסטה.
בנוסף לכל רשימת הפרקים המלאים כלל בתוכו גם רצף כותרים חלופי, פרשנויות אודיו, פרק פיילוט מורחב וקטעי מאחורי הקלעים.
ב-11 באוקטובר 2006 הופץ אותו מארז באזור 2.
Grey's Anatomy: The Complete First Season פרטי המארז תכנים מיוחדים 9 פרקים (פרק מורחב אחד)
פרשנות אודיו קטע מאחורי הקלעים של "האנטומיה של גריי"
ניתוח של "האנטומיה של גריי"
עלילה – שונדה ריימס ופטר הורטון
עלילה – סנדרה או, קתרין הייגל וטי אר נייט
טריילר אוונגרד תאריך הוצאה לאור אזור 1 אזור 2 אזור 4 14 בפברואר 2006 11 באוקטובר 2006 26 באפריל 2006
האנטר סטוקטון תומפסון היה עיתונאי וסופר אמריקני שהתפרסם כממציא סגנון הכתיבה "עיתונות גונזו" (ניו-ג'ורנליזם) - בו הכותב מסקר את הסיפור באופן סובייקטיבי ומנקודת מבט ביקורתית לרוב, ואף מתערב ומשפיע על המתרחש באירוע.
ספרו המפורסם ביותר - פחד ותיעוב בלאס וגאס - הוא אסופה של מאמרים נבחרים שלו.
הספר עובד לסרט הוליוודי ב-1998 בכיכובו של ג'וני דפ.
תומפסון נולד וגדל בלואיוויל, קנטקי שבארצות הברית.
בשנת 1952 התייתמו הוא ושני אחיו מאביהם ונותרו לגדול במחיצת אימם.
ב-1956 הצטרף תומפסון לחיל האוויר האמריקני.
במהלך שירותו במחלקת מודיעין בבסיס אגלין שבפלורידה החל לשמש כעורך הספורט בביטאון הבסיס.
במקביל, בניגוד לחוקי חיל האוויר, כתב תומפסון בעיתונים המקומיים.
ב-1958 זכה לשחרור מוקדם בהמלצת מפקדיו ונסע לניו יורק, שם השתתף - בזכות מלגה לחיילים משוחררים - בקורסים אחדים על כתיבת סיפורים קצרים בבית הספר ללימודים כלליים באוניברסיטת קולומביה.
בתקופה זו הועסק לתקופה קצרה בכתיבת טקסטים בשבועון טיים מגזין, אך פוטר ב-1959 בשל אי-צייתנות.
ב-1960 נסע תומפסון לסן חואן שבפוארטו ריקו כדי לעבוד במגזין הספורט "אל ספורטיבוֹ".
משנסגר המגזין זמן קצר לאחר מכן ניצל תומפסון את ההזדמנות ויצא לטייל באמריקה הדרומית והאיים הקאריביים תוך כדי כתיבת פרילנס למספר עיתונים יומיים בארצות הברית וכן לשבועון ה-"נשיונל אובזרוור" בהוצאת דאו ג'ונס.
בשנת 1961 חזר לארצות הברית וגר מספר חודשים ב-"בְּיג סוּר" שבמרכז קליפורניה.
במאי 1963 הוא נשא לאישה את סנדרה קונקלין ושנה לאחר מכן נולד בנם היחיד, חואן פיצג'ראלד.
בשנת 1964 החל תומפסון לרכב ולהתרועע עם חברי כנופיית האופנוענים מלאכי הגיהנום (Hells Angels) וחי עימם במשך כשנה.
הסיפור הסתיים בתקיפתו הברוטאלית לאחר שחברי הכנופיה חשדו בו כי הוא מרוויח כסף מכתיבה ודרשו שיחלוק עימם ברווחים.
ב-1965 הוא פרסם כתבה על מלאכי הגיהנום בעיתון "האומה" (The Nation), ושנה אחר כך התפרסם ספרו בנושא בהוצאת "רנדום האוס".
במקביל, במהלך התקופה שחי בסן פרנסיסקו בשנות ה-60 רכש תומפסון, דרך התכתבות בדואר מול כנסייה, דוקטורט בתאולוגיה.
בשנת 1970 השתתף תומפסון בבחירות מקומיות לתפקיד השריף במחוז פיטקין שבקולורדו מול שריף רפובליקני.
במצע הבחירות הופיעו סעיפים כגון דה-קרימינליזציה של שימוש בסמים, הפיכת הרחובות למדרחובים מדושאים, איסור בנייה מעבר לגובה המסתיר את נוף ההרים ושינוי שם העיירה אספן ל-"Fat City".
הוא גילח את ראשו וכך כינה את יריבו - ששערו היה קצר - "ארוך השער" (כינוי גנאי להיפים).
הוא הפסיד בקלפי בהפרש קולות מצומצם.
כתבתו הראשונה עבור הרולינג סטון תיארה את מסע הבחירות ההזוי ולאחר מכן המשיך לעבוד במגזין ככתב פוליטי ובו כתב במהלך שנות ה-70 כמה ממאמריו המוצלחים ביותר וכן פרסם בהמשכים שניים מספריו שיצאו לאור מאוחר יותר - "פחד ותיעוב בלאס וגאס" ו"פחד ותיעוב: בקמפיין הפרסום 72'".
בשנת 1979 הוא פרסם את ספרו "ציד הכרישים הגדול".
בשנת 1980 התגרשו תומפסון ואשתו (אך נותרו בקשר טוב עד למותו).
באותה שנה יצא בהוליווד "היכן שנודדים הבאפלו" (Where the Buffalo Roam) - אדפטציה קולנועית לכמה מסיפוריו משנות ה-70 - בה כיכב ביל מארי בתפקיד תומפסון.
הסרט כשל בבתי הקולנוע ותומפסון עבר זמנית למדינת הוואי, שם כתב את ספרו "הקללה של לונו" - סיפור גונזו קלאסי בו סוקר האנטר מרוץ מרתון במדינה.
הספר יצא לאור בשנת 1983 ונדפס למשך זמן קצר בלבד.
באותה שנה הוא כיסה את פלישתה של ארצות הברית למדינת האי גרנדה ולאחר מכן כתב מאמר מכה-גלים על פרשת גירושיהם השערורייתית של רוקסאן והרברט פוליצר.
בעקבות זאת הוא ביצע עבור "פלייבוי" כתבת תחקיר על "פורנוגרפיית זוגות", במסגרתה עבד זמן מה כמנהל משמרת לילה בקולנוע למבוגרים בסן פרנסיסקו.
למרות כל זאת, תוצרתו הספרותית בשנות ה-80 הסתכמה, למורת רוחם של מעריצים ומכרים, בסדרה בת ארבעה כרכים, שנקראה "דפי גונזו", אשר רוב תוכנם מאמרים ישנים (בעיקר מהרולינג סטון) ומעט מאמרים וסיפורים קצרים חדשים או כאלו שלא התפרסמו.
כתוצאה מהביקורת הרבה שנוצרה על מיחזור עבודתו הפך תומפסון למתבודד.
הוא החל להגיע להופעותיו בציבור באיחור של מספר שעות ולהרצות תחת השפעת אלכוהול וסמים, ביטל הגשות של מאמרים ומתח את היחסים עם עורכיו, שנאבקו לשמירת מקומו במערכת העיתון.
תומפסון המשיך לכתוב עבור הרולינג סטון על מגוון נושאים ובאופן לא סדיר.
אחיו של תומפסון, ג'יימס (שמת מסיבוך איידס ב-1994), טען שמעולם לא היו קרובים מכיוון שהאנטר לא ראה בעין יפה את היותו הומוסקסואל ושהטיפול באמם האלכוהוליסטית נפל בעיקר על כתפיו עקב היעדרו של האנטר.
ביקורת נוספת שהועלתה כלפי תומפסון עסקה בחיבתו היתרה לנשק, שהתבטאה באוסף עצום של אקדחים, רובים, גזים שונים לפיזור הפגנות, כלי-נשק אוטומטיים וחצי-אוטומטיים וכן כמעט כל סוג קיים של חומר נפץ תעשייתי או מתוצרת בית.
עבודתו של תומפסון זכתה לתחייה מחודשת עם חשיפתה לדור חדש של מעריצים ב-1998, כאשר יצא לקולנועים הסרט ההוליוודי פחד ותיעוב בלאס וגאס בכיכובם של ג'וני דפ בתפקיד העיתונאי ראול דיוק (בן דמותו של תומפסון) ובניסיו דל טורו בתפקיד עורך הדין האקסצנטרי ד"ר גונזו.
הקרנת הבכורה של הסרט תוזמנה עם הוצאת מהדורה מחודשת של הספר וכן מספר מוצרי מרצ'נדייזינג (כגון חולצות, מדבקות ופוסטרים).
בתחילת שנות האלפיים השקיע תומפסון את מרב מרצו בכתיבת "!Hey, Rube" - טור ספורט בערוץ ESPN - שקובץ לאחר מכן בספר הנושא שם דומה.
אחד מספריו המאוחרים, "ממלכת הפחד" (Kingdom of Fear) שיצא לאור ב-2003, מכיל ברובו חומר חדש ונושא אופי אוטוביוגרפי.
הספר עוסק בכעס בחלוף "המאה האמריקנית".
באפריל 2003 נשא תומפסון לאישה את אניטה בחמוק (Bejmuc).
ב-20 בפברואר 2005 בשעה 17:42, בגיל 67, ירה תומפסון בראשו באקדח בביתו שבווּדן קריק, קולורדו.
בנו ובני משפחתו שהיו בביקור בבית באותה עת, נמצאו בחדר הסמוך.
אשתו אניטה, ששהתה במכון הכושר באותו הזמן, דיברה איתו בטלפון בזמן שהתאבד.
לדברי בני משפחתו וחבריו לא היה זה מעשה של יאוש, אלא מעשה מתוכנן מראש שנגרם כתוצאה ממצבו הרפואי והכאבים הרבים מהם סבל.
שלושה חודשים לאחר מכן פרסם הרולינג סטון את "מילותיו הכתובות האחרונות" - פתק שעליו שרבט תומפסון 4 ימים לפני מותו את המילים הבאות תחת הכותרת "עונת הפוטבול נגמרה":