tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבישופים הגאורגים ציינו, כי תחת הרוסים שנשלחו מסנט פטרבורג כדי לנהל את ענייני הכנסייה הגאורגית, איבדה הכנסייה הגאורגית כ-140 מיליון רובל של רכוש ועזבונות; בתי ספר כנסייתיים נסגרו, השימוש בשפה הגאורגית לפולחן התפילות נאסר; עשרים משרות אפיסקופליים לא אוישו והיו מיותמים ושבע מאות וארבעים קהילות נוצריות נותרו ללא רועה רוחני.
הגאורגים הגישו ערעור שלא צלח.
מעמד האוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית נדחה.
כינוס של הכמורה הגאורגית, שהתקיים בטביליסי בשנת 1905, פוזר על ידי המשטרה ומספר תומכי האוטוקפליה נעצרו.
על אמברוסי נאסר לקיים פולחן דתי והוא הורחק למנזר טרויצק בריאזאן.
המאבק הגיע לשיאו בשנת 1908, כאשר האקסארך הרוסי של גאורגיה, הארכיבישוף ניקון , נרצח ב-28 במאי בביתו בטביליסי בידי מתנקש לא מזוהה, לכאורה על ידי לאומן גאורגי.
איש לא נשפט או הורשע ברצח.
אף על פי שלא הוכח קשר לתומכי האוטוקפליה הגאורגיים, הגיעה החקירה המשטרתית הראשונית למסקנה שהם אלה שעמדו מאחרי הרצח.
השלטונות הרוסיים עשו שימוש בתוצאות החקירה הראשונית כעילה להרחקת הבישופים הגאורגיים מעמדותיהם.
אמברוסי הושעה מהכנסייה וגורש לרוסיה.
הוא זוכה בשנת 1910 אבל לא חזר לגאורגיה עד לאירועי 1917. אף על פי שהאוטוקפליה הגאורגית זכתה לאהדה עולמית, נמשך הוויכוח ללא הרף שנים רבות, עד שפריצת מלחמת העולם הסירה אותו מסדר היום הבינלאומי.
פתיחת מהפכת פברואר של 1917 באימפריה הרוסית והמהומה שבאה בעקבותיה, בכנסייה ובממלכה, נתנה לכנסייה הגאורגית את ההזדמנות להחזרת מעמד האוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית.
ב-12 במרץ 1917 הכריזה קבוצת אנשי כמורה גאורגית על האוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית ובחרה את הבישוף קיריון לקתוליקוס-פטריארך .
הסינוד הקדוש ביותר של הכנסייה הרוסית סירב להכיר במהלך והתוצאה הייתה הפסקת השיתוף בין הכנסיות.
תוך זמן קצר קודש אמברוסי כמיטרופוליט של צ'קונדידי ועבר לאבחזיה.
פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר-מרץ 1921, הביאה לקיצה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
זמן קצר לאחר מכן נפטר הקתוליקוס-פטריארך לאונידה מכולרה, וב-14 באוקטובר 1921 נבחר אמברוסי ליורשו.
תחת המשטר הבולשביקי החדש נשלל מעמדה המשפטי של הכנסייה הגאורגית, וכנסיות ומנזרים החלו להסגר.
ב-7 בפברואר 1922 שלח אמברוסי תזכיר לוועידת ג'נובה, שבו תיאר את תנאי החיים בגאורגיה מאז פלישת הצבא האדום, מחה בשם העם הגאורגי שנושל מזכויותיו, ומחה כנגד הכיבוש הסובייטי.
הוא דרש את התערבותה של האנושות התרבותית כנגד מעשי הזוועה של המשטר הבולשביקי.
בשנת 1923 נעצר אמברוסי על ידי ועדה מיוחדת של הבולשביקים של הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז, יחד עם כל חברי מועצת הפטריארכיה הגאורגית, והושלכו לכלא.
במרץ 1924 ערכו להם השלטונות הסובייטיים משפט פומבי משפיל.
מלבד שליחת פנייה לוועידת ג'נובה, הואשם אמברוסי גם בהסתרת האוצרות ההיסטוריים של הכנסייה הגאורגית כדי למנוע את העברתם לידי המדינה הסובייטית.
כל אנשי הדת שנעצרו יחד עם הפטריארך גילו סולידריות לאמברוסי, שנטל לע עצמו את מלוא האחריות למעשיו והצהיר כי היה נאמן להתחייבויותיו כלפי הכנסייה הגאורגית ולמסורתה.
בדברי הסיכום שלו ציין כי: "נשמתי שייכת לאלוהים, לבי למולדתי, אתם התליינים שלי, עשו כרצונכם בגופי".
אמברוסי היה צפוי להישפט למוות, אולם השלטונות הקומוניסטים לא העזו להוציאו להורג ודנו אותו לשמונה שנות מאסר, ורכושו הוחרם.
זמן קצר לאחר מכן פרץ בכמה מחוזות בגאורגיה מרד כנגד ברית המועצות שנמשך שלושה שבועות.
הארכיבישוף נאזארי מכותאיסי היה בין אלה שנורו ללא משפט.
היקף הטרור האדום בגאורגיה והזעקה הציבורית שקמה בעקבותיו אילצו את הסובייטים למתן את הלחץ על החברה הגאורגית בשנים שבאו לאחר מכן.
בתחילת מרץ 1925 ביקר בגאורגיה ראש הוועד המרכזי הפועל של קונגרס הסובייט של הפדרציה הסובייטית הרוסית, מיכאיל קלינין וקרא לחנינה של משתתפי ההתקוממות באוגוסט 1924, ולהשעיית הרדיפות הדתיות.
בשנת 1926 שוחרר אמברוסי מהכלא יחד עם מספר אנשי דת נוספים.
הוא לא האריך ימים רבים יותר ונפטר בטביליסי ב-29 במרץ 1927.
אמברוסי ידוע גם כהיסטוריון פורה של הכנסייה וחוקר מקורות ראשוניים של הרשומות הגאורגיות.
הוא חיבר מספר מאמרים שפורסמו בעיתונות הרוסית והגאורגית, וגילה גרסה לא מוכרת לאותם ימים של כרוניקה גאורגית מימי הביניים, מוֹכּצֶבאי כּרתליסאי שנקרא גם קודקס צ'לישי.
בשנת 1995 הכריז הסינוד הקדוש של הכנסייה הגאורגית על קאנוניזציה של אמברוסי כארכי-כומר (მღვდელმთავარი) אמברוסי המוודה, וקבעה את ה-16 במרץ כיום זיכרון.
בשנת 2013, הוענק לו לאחר מותו בעיטור הגיבור הלאומי של גאורגיה .
אמברוסיה מכונסת (שם מדעי: Ambrosia confertiflora) היא מין צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת המורכבים.
מקורו בדרום-מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו.
הצמח מגיע לגובה שבין 30 סנטימטרים לכמעט שני מטרים, עם גבעולים זיפניים זקופים בצבע ירוק פלומתי עד חום.
העלים מאונים פלומתיים, עד כ-16 סנטימטרים באורכם, הנישאים על פטוטרות בעלות תוספות מאונות דמויות כנפיים.
כמו למינים אחרים בסוג, בתפרחת ראשים אבקניים וראשים עליים.
הראש העליי מניב פרי קוצני אחד או שניים, באורך עד חצי סנטימטר.''
הצמח מתייבש עד לשורשיו בחורף, אבל צומח במהירות באביב, ופורח מאמצע הקיץ.
הזרעים מופצים על ידי בעלי חיים, שאל פרוותם הם נדבקים.
הם גם צפים במים, כך שגם הצפות ושיטפונות יכולים לתרום להפצה.
כמו כן, הצמח מתרבה באופן וגטטיבי באמצעות קני שורש אופקיים.
האמברוסיה המכונסת הוכרזה כמין פולש בניו סאות' ויילס משנות ה-50 של המאה ה-20.
המין הגיע לישראל, ככל הנראה, ב-1990, בתערובת מזון לבעלי חיים שסופקה מארצות הברית לחקלאים באזור שכם.
משם הוא התפשט לאזור עמק חפר והשרון.
נזקיו בארץ רבים – בתחום החקלאות, דחיקת צמחייה מקומית מבתי גידול לחים, פגיעה בתשתיות, גינות ופארקים, וגרגרי האבקה שלו הם גורם אלרגני חמור.
אמגרנד GE היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי, אשר יוצרה בין השנים 2014–2018.
הדגם ההברידי הוצג באפריל 2018.
דגם "אמגרנד GE" דומה לדגם "Rolls-Royce Phantom VII" מתוצרת רולס-רויס.
"אמגרנד GE" מנוע הנעה היברידית
מנוע בנזין (מגדש טורבו) 3 צילינדרים, 1,477 סמ"ק המפיק 179 כ"ס + מנוע חשמלי המפיקים במשותף 261 כ"ס (מנוע חשמלי מפיק 82 כ"ס).
דגם מנוע בנזין, הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בשאנגחאי ב-2009, יוצר בין השנים 2014–2018.
דגם מנוע הנעה היברידית, הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בשאנגחאי באפריל 2018.
אמדאו ביאבאטי (באיטלקית: Amedeo Biavati; 4 באפריל 1915 – 22 באפריל 1979) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הקיצוני ימני או החלוץ.
ביאבאטי נולד ב-4 באפריל 1915 בבולוניה שבאיטליה.
בתחילת הקריירה שיחק בקבוצה בולוניה שמעיר הולדתו, בה הגיע להצלחות כאשר זכה עימה שלוש פעמים בליגה האיטלקית.
שיחק גם עם קטניה בליגה השנייה באיטליה, ועם עוד כמה קבוצות איטלקיות ברמה נמוכה.
בנבחרת איטליה ערך ביאבאטי את הופעת הבכורה שלו ברבע גמר מונדיאל 1938 נגד מארחת הטורניר צרפת, אותה ניצחו
1–3. בסוף אותו טורניר איטליה זכתה בתואר.
ביאבאטי זכור גם כמי שהבקיע את השער היפה נגד אנגליה במילאן ב-13 במאי 1939, כאשר כבש מול שער ריק לאחר שעבר את המגן ואת השוער.
ביאבאטי השתתף יחד עם כדורגלנים אחרים בסרט "11 גברים וכדור" שיצא בשנת 1948 וביים ג'ורג'יו סימונלי.
לאחר שפרש מקריירת משחק היה ביאבאטי מאמן, אך לא זכה להצלחה.
בסוף קריירת הכדורגל שלו מצא עבודה בצוות הטכני של בולוניה, ואז הפך לעובד עירייה אשר תפקידו היה לפקח על מתקני הספורט.
ביאבאטי נפטר ב-22 באפריל 1979, בגיל 64. הוא נקבר בבית העלמין המונומנטלי של סרטוזה די בולוניה.
טורניר בינלאומי של התערוכה האוניברסלית בפריס: 1937
אמברלי סניידר היא מתחרה במרוצי רודאו חביות ידועה.
בשנת 2010, סניידר עברה תאונת דרכים ששיתקה אותה מהמותניים ומטה.
היא התגברה על הפציעה והמשיכה להתחרות.
בשנת 2015 היא התמודדה ברמה גבוהה כשזכתה בתחרות הרודאו הלאומית בארצות הברית.
אמברלי סניידר נולדה ב-29 בינואר 1991 בקליפורניה לטינה וקורי סניידר.
היא השנייה והגדולה מבין חמשת אחיה, אשלי, ג'יי סי, טיילור, אוברי ואוטום.
סניידר רכבה לראשונה על סוס בגיל 3 והחלה להתמודד במרוצי חבית רודיאו כשהייתה בת 7. לאחר מכן היא בילתה בסופי שבוע בקיץ במרוצי חבית, כיפוף מוט וחבל פריצה.
היא זכתה באליפות העולם 2009 במסגרת איגוד הרודיאו הקטן של הבריטים.
היא הייתה נשיאת חוואי העתיד של מדינת יוטה 2009–2010.
ב-10 בינואר 2010, היא נסעה בטנדר שלה מיוטה לתערוכת המניות הלאומית של ווסטרן בדנוור, קולורדו ולא הידקה את חגורת הבטיחות שלה לאחר עצירה התחנת דלק ברולינס, וויומינג.
פחות מעשרה מיילים מתחנת הדלק, היא השפילה את מבטה לבדוק את המפה שלה, סטתה לנתיב הנגדי יתר על המידה והרכב שלה החליק מהכביש והתגלגלה 7 פעמים.
היא הושלכה מהמשאית והוטחה על גדר תיל, אשר ריסקה את חוליה T-12 והשאירה אותה משותקת מהמתניים ומטה.
בעזרת פיזיותרפיה וחגורת בטיחות באוכף היא הצליחה בהמשך לחזור לרכיבה ולהתמודד ברודיאו שנה וחצי לאחר מכן.
היא עברה ממכללת סנואו לאוניברסיטת המדינה של יוטה, שם הייתה קברניט צוות התאחדות הרודיאו הבין-אוניברסיטאית.
היא גם זכתה במלגת שיין דרורי "Nothin 'But Try" בשנת 2014.
בשנת 2015 זכתה אמברלי בזכות להתמודד בתחרות הרודאו הלאומית של RFD-TV ברודאו האמריקני באצטדיון AT&T בארלינגטון, טקסס, ורשמה זמן של 15.3 שניות עם הסוס שלה "פאואר", רק 0.6 שניות איטיות יותר מזמן הזכייה.
בשנת 2016 היא הייתה בטופ 5 של עמותת רודאו רוקו מאונטן פרו והיא גם זכתה בכרטיס איגוד הרודיאו המקצועי שלה לנשים בשנת 2016.
סניידר היא נואמת פופולרית ומפרסמת סרטון שבועי "רביעי בכיסא גלגלים" במדיה חברתית כדי להציג משימות יומיומיות שהפכו מאתגרות יותר.
היא כתבה גם ספר ילדים מאויר Walk Ride Rodeo על התגברות על מצוקות.
סיפורה של סניידר עובד על ידי נטפליקס לסרט עלילתי בשם "ללכת.
רודאו." שיצא לאור ב-8 במרץ 2019. אמברלי עצמה ביצעה את כל פעלולי הסוסים שלאחר התאונה בסרט.
בגלל הדמיון בסגנונות הרכיבה שלהם, אחותה הצעירה אוטום ביצעה את הפעלולים שלפני התאונה.
אמג'ן היא חברת תרופות אמריקאית, מחברות הביוטכנולוגיה הגדולות בעולם.
החברה נוסדה בקליפורניה ב-1980 ונכון ל-2024 מעסיקה כ-28,000 עובדים ברחבי העולם ובעלת הכנסות של מעל 33.4 מיליארד דולר.
החברה נסחרת בנאסד"ק ונכללת במדד דאו ג'ונס.
החבה מתמקדת בשישה ענפים: מחלות קרדיווסקולריות, אונקולוגיה, בריאות העצם, מדעי המוח, טיפול בדלקות ונפרולוגיה.
מוצריה העיקרים הן התרופות ניאולסטה (פגפילגרסטים) ואנברל (אטנרספט).
תרופות בולטות נוספות שמשווקת החברה הן וקטיביקס, אנפלייט, פרוליה (דנוסומאב), אקסג'יבה, סנסיפר/מימפרה (סינאקלצט), אפוג'ן (אפוטין אלפא).
החברה נוסדה בת'אוזנד אוקס שבקליפורניה ב-8 באפריל 1980. תחילה פעלה החברה במגוון תחומי מחקר בהם הפקת נפט מפצלי שמן, גידול יעיל יותר של תרנגולות, ייצור כימיקלים, הפקת לוציפראז, הפקת צבען אינדיגו בחיידקי אי קולי.
משם התמקדה החברה בפיתוח תרופות.
ב-1983 גייסה החברה 40 מיליון דולר בהנפקה ראשונה לציבור ושינתה שמה לאמג'ן.
חוקרי החברה הצליחו לפתח תוספת לאריתרופויאטין שיאפשר שרידות רבה יותר בגוף, פיתוח שהוביל לתרופה ארנספ (דרבופואטין אלפא).
כמו כן פותחה התרופה ניאולסטה (פגפילגרסטים) שאפשרה צורה עמידה יותר של הניופג'ן.
בדצמבר 2022 רכשה החברה את חברת התרופות הורייזון תרפיוטיקס תמורת 28.3 מיליארד דולר.
אמג'ד טאהא הוא הפרשן האמירוּתי הפופולרי ביותר בתקשורת וברשתות החברתיות באזור המפרץ הפרסי, מקורב לצמרת הממשל בבחריין ותומך בנורמליזציה עם ישראל.
אמג'ד טאהא משמש ראש "המרכז הבריטי ללימודים ולמחקרים בנושאי המזרח התיכון (AMRC)" בבחריין וחבר הנהלת Sharaka .
ספרו של אמג'ד טאהא "ההונאה של האביב הערבי" , עומד על הסיבות לכישלון "האביב הערבי".
ככתב ופרשן, אמג'ד טאהא חתום על סקופים בנושאי ביטחון במזרח התיכון.
אמג'ד טאהא ביקר בישראל בשנת 2020 כחלק ממשלחת בחריינית, ופרסם סרטון בו תיאר את הישראלים כ"עם של טוב ונדיבות".
במהלך ביקורו של טאהא בירושלים, ניסו צעירים ערבים לפגוע בו
אמג'ד טאהא כותב רבות נגד האנטישמיות המודרנית, וביום השואה הבין-לאומי בתחילת שנת 2021 פרסם מאמר בעיתון ישראל היום תחת הכותרת "בין כווית ותוניסיה – האנטישמיות הצבועה בשיאה", ובו הוקיע את האנטישמיות החדשה המתבטאת בשנאה לישראל.
במקביל, אמג'ד טאהא מותח ביקורת חריפה על אלימות מנגנוני השיטור ברשות הפלסטינית, על אלימותם בדיכוי הפגנות.
ביחס לשואה, אמג'ד טאהא קורא לארצות ערב "להכניס לתוכנית הלימודים פרקים על רדיפת היהודים בידי הנאצים", ורואה במשטר האיראני כיום את "הנאצים של המזרח התיכון".
אמברוש נמני (במקור עד 1871 נוימן, בהונגרית: Neményi Ambrus; פצל, 15 בנובמבר 1852 – בודפשט, 13 בדצמבר 1904) היה פוליטיקאי, עיתונאי יהודי-הונגרי, דודו של המתמטיקאי-פיזיקאי פול נמני.
אמברוש נמני נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר ז'יגמונד נוימן ושל יוליה קוֹהְן (כהן).
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למד משפטים ומדע המדינה בווינה והיה אחד התלמידים החביבים על לורינץ שטיין שם.
לאחר מכן שמע הרצאות של מרצים בקולג' דה פראנס ובסורבון בפריז במשך שנתיים.
אחרי חזרתו להונגריה קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת בודפשט.
בכניסתו למערכת היומון בבודפשט בשפה הגרמנית הפסטר לויד, הפך לכותב מאמרי המערכת.
הוא יזם הקמת מספר מוסדות ללא כוונת רווח והפך גם לעמית העיתון "הסקירה של בודפשט" (Budapesti Szemle).
בשנת 1878 כתב את המחקר שלו על ההיסטוריה התרבותית של "פרנסואה רבלה ותקופתו".
בשנת 1880 פרסם את מאמריו שנאספו בשני כרכים שכותרתם הייתה "רישומים היסטוריים עכשוויים".
בשנת 1881 נבחר נמיני לוועדת החקיקה של בודפשט וככזה עסק בעיקר בנושאי מזון ודיור.
הוא כתב מאמר מרכזי בנושא שיכון מטעם הגוף המייצג הזה של בירת הונגריה שפורסם במהדורת מועצת העיר של בודפשט בשנת 1884. עבודתו המאוחרת יותר, "משמעת וסמכות פרלמנטרית" (בודפשט, 1885), דנה בזכות החסינות, ובשיקול הדעת של נשיא הפרלמנט.
עבודתו "המדינה וגבולותיה" (1889) מראה את התפשטות התפיסות הסוציאליות הממלכתיות במוסדות המדינה ההונגריים.
המחקר שלו "דמוקרטיה בספרות" הלך בכיוון דומה.
יצירה מינורית שלו: "העיתונים והעיתונאים של המהפכה הצרפתית" הופיעה בהוצאת "הספרייה הזולה".
כתביו שהופיעו בחו"ל: Hungaricae Res, שחשף את עסקי השולבריין (Schulverein-אגודות בית ספר ויש למונח משמעויות שונות) והוליד פולמוס חד באותה תקופה, כמו כן פורסמו מאמריו עיתונים שונים בנושאי:
Das moderne Ungarn - הונגריה המודרנית (ברלין);
המאמרים פורסמו גם על ידי כתבי עת אנגלים, גרמניים, צרפתים ואמריקאים.
בשנת 1884 נבחר נמיני כחבר באספה הלאומית והפך לחבר קבוע בבית הנבחרים מטעם המחוז שייצג.
שם היה תחילה חבר בוועדות לענייני כלכלה ולענייני תחבורה ובהמשך בוועדת הכספים והיה פעיל מאוד בתפקיד זה.
הוא היה גם חבר נספח בבלשכת המסחר של בודפשט.
נמיני הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
אשתו הייתה טרזיה קופיי (1864–1944), בתם של אדולף קופיי ושל רוזה דויטש, אותה נשא בבודפשט ב-17 באוקטובר 1880.
בעלה היה ד"ר פאל מזאי, עורך דין.
אמברוסיה טונסן (בנורווגית: Ambrosia Tønnesen; 28 בינואר 1859 – 21 בינואר 1948) הייתה פסלת נורווגית, הפסלת הנורווגית הראשונה שהתפרנסה מהמקצוע.
תקופה מסוימת היא עבדה בברגן כמורה.
בשנת 1885 היא החליטה לנסוע לקופנהגן ולמדה ציור של ברטה וגמן ופיסול אצל סטפן אבל סינדינג.
בהמשך היא עברה השתלמויות בברלין ופריז.
בשנת 1888 היא פגשה את מרי בנקס והם התגוררו ביחד במשך שלושים שנים.
את הפסלים הראשונים טונסן עשתה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19. בהמשך היא עשתה פסלים של אנשי תרבות נורווגית כמו דורתה אנגלברכטסדאטר, אדוורד גריג ונוספים.
על הישגיה בתחום האמנות הוענק לה עיטור מסדר הדקלים של האקדמאים.
היא נפטרה בברגן בשנת 1948.
אמבריתוזאורוס (שם מדעי: Embrithosaurus; מילולית: "לטאה עבה") הוא סוג של זוחל גדול נכחד מסדרת הפרוקולופונומורפה, אשר חי באמצע הפרם של דרום אפריקה שלפני 265 עד 206 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה קרוב מאוד לברדיזאורוס ולעיתים נחשב לחלק מאותו הסוג, כשרוב המאפיינים שלהם דומים ושניההם תוארו ב-1914 בידי החוקר ד.
ידועים ממנו 3 מינים תקפים:
האמבריטהוזאורוס היה זוחל מגושם דומה מעט לקרנף או לצב ענק, אשר הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל של 600 ק"ג בקירוב, מה שעזר לו הן לשמור על טמפרטורה קבועה והן להתגונן מטורפים.
הייתה לו גולגולת כבדה אך צרה יחסית עם לסתות עבות ששימשו לטחינת צמחייה.
הגוף היה מצופה בחיפוי של אוסטאודרם להגנה נגד טורפים כמו גורגונופסיים.
אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו (בטורקית: Köprülü Amcazade Hacı Hüseyin Paşa; 1644 – 19 בספטמבר 1702) ממשפחת קפרולו, היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית תחת מוסטפא השני מספטמבר 1697 עד ספטמבר 1702.  אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו היה קרוב לנתינים עות'מאניים מוסלמים רגילים בהיותם חבר במסדר מוולווי.
הוא נודע כמי שדאג לצרכים של פשוטי העם כמו גם לצרכים של המעמדות הצבאיים והבירוקרטיים.
חייו עד מינויו לווזיר גדול
אמג'זדה חוסיין נולד ב-1644 והיה בנו של חסן אאה קפרולו (Hasan Ağa Kypriljoti), אחיו של מהמט פאשא קפרולו, ומסיבה זו הוא כונה "amcazade" (אחיין).
ידוע מעט עליו נעוריו והשכלתו.
לאביו היו אחוזות חקלאיות בכפר הטורקי "קוזלוג'ה" (Kozluca) בבולגריה של ימינו וחוסיין הצעיר בילה שם את נעוריו.
הוא בוודאי היה בעל השכלה טובה של סופר או צבאי קלאסי עות'מאני, שכן כאשר הוא מוזכר לראשונה הוא קצין מטה.
הוא השתתף במערכה של המצור על וינה ב-1683, כקצין מטה גבוה בצבא העות'מאני מכיוון שעל העות'מאנים פיקד הווזיר הגדול , שהיה קרוב משפחתו.
לאחר תבוסת העות'מאנים בקרב וינה והנסיגה לבלגרד, הוצא קארה מוסטפא להורג ואמג'זדה חוסיין נעצר בגלל יחסיו הקרובים למפקד שהוצא להורג.
ב-1684 הוא שוחרר מהכלא, אך נשלח הרחק ממרכז השלטון כמנהל מחוזות בדרגת ביילרביי.
תחילה הוא מונה למושל של קרדק (Cardak) ליד גליפולי במצרי הדרדנלים; לאחר מכן הוא קיבל דרגת וזיר וקיבל עבודה דומה אך יוקרתית יותר ב.
בשנת 1691 לתקופה מסוימת הוא מונה למושל הזמני (קאימקאם) של איסטנבול וחזר לתפקידו העיקרי בדרדנלים.
ב-1694 הוא מונה ל (מפקד הצי העות'מאני) והיה פעיל בעזרתו של בהשתלטות מחדש על כיוס מידי הוונציאנים בשנת 1695. על הצלחה זו מונה למושל כיוס.
בשנת 1696 מונה שוב למושל הזמני של איסטנבול, אך עד מהרה נשלח לתפקיד המושל של בלגרד.
באוגוסט 1697 הצבא העות'מאני בפיקודו של הסולטן מוסטפא השני היה במערכה צבאית נגד האוסטרים והגיע לבלגרד.
במועצת המלחמה שתכננה מה לעשות הלאה, הציע אמג'זדה חוסיין פאשא שהצבא העות'מאני יטיל מצור על המבצר של ואראז'דין.
עם זאת, אחרים טענו שעליו לצעוד לכיוון טמסוואר; הצעתם התקבלה והצבא העות'מאני הופתע והובס בצורה מוחצת ב
בתו נישאה ל, שהיה הווזיר הגדול לזמן קצר ב-1703.
אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו מונה לווזיר הגדול ב-17 בספטמבר 1697, מיד לאחר התבוסה העות'מאנית הרת האסון בקרב זנטה ב-11 בספטמבר 1697. הסולטאן הבטיח לו שתהיה לו יד חופשית בממשלתו באימפריה ללא שום התערבות של הסולטאן.
הסולטאן קיווה שבמהלך המשא ומתן לשלום שיתקיים בקרלוביץ, הוא יוכל להשתמש ביכולת המשפחתית כדי להשיג את התנאים הטובים ביותר לסיום המלחמה הארוכה נגד , קואליציה של מעצמות אירופאיות כולל מלוכת הבסבורג, האיחוד הפולני-ליטאי, הרפובליקה של ונציה ופיוטר הגדול מרוסיה.
לאחר חודשים ארוכים של משא ומתן נחתם הסכם קרלוביץ ב-26 בינואר 1699. העות'מאנים ויתרו למלוכה ההבסבורגית, על כל המחוז העות'מאני של הונגריה כולל טרנסילבניה שנכבשה לאחר 1526; פודוליה הוחזרה לפולין ורוב דלמטיה ומוראה (חצי האי פלופונסוס בדרום יוון) עברו לוונציה.
עם האובדן הכבד של החיילים המקצועיים בקרב זנטה והשטחים הגדולים שהועברו, התברר שיש לתקן את המערכת הצבאית העות'מאנית, המערכת הפיננסית והמערכות הבירוקרטיות המקיימות את הצבא והמדינה.
משימה זו נפלה בעיקר על כתפיו של הווזיר הגדול אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו.
אמג'זדה חוסיין התחיל עם רפורמות כלכליות ופיננסיות.
המס על טבק וקפה, שהוכפלו פי ארבעה במהלך המלחמה כדי לספק מימון למאמץ צבאי, הופחתו במידה ניכרת וכך גם המיסים על מוצרי צריכה חיוניים, למשל סבון ושמן בישול.
במהלך המלחמה נוצרו מיסים מיוחדים ועל כל מי שלא יכול היה לשלם העלאות מס חריגות אלו הוטל קנס כבד.
אמג'זדה חוסיין ביטל הטלת מיסים יוצאי דופן אלה והכריז על חנינה ממס על מי שלא היה מסוגל לשלם ושנדרש לשלם קנסות כבדים.
שיעורי המיסים המסורתיים הופחתו כך שיתאימו ליכולת התשלום.
מטבעות שערכם נמוך שהוטבעו במהלך המלחמה הוחלפו במטבעות בעלי ערך מלא.
חקלאים חדשים של טורקומנים נוודים, שוכנעו להתיישב במקומות כמו אורפה, מלטיה, אנטליה וקפריסין, שבהם ירד מספר האיכרים לרמות נמוכות מאוד.
נעשו מאמצים לפתח בסיס ייצור חדש, במקום תעשיות מלאכה עות'מאניות הרוסות והחלפת היבוא מאירופה.
ואז בדק אמג'זדה חוסיין את גובה השכר של הצבא המקצועי.
היניצ'רים, שמספרם הגיע ל-70,000 איש לפני הסכם קרלוביץ, שמתוכם רק 10,000 לוחמים בפועל, צומצמו ל-34,000 לוחמים; ואילו חיל התותחנים הצטמצם מ-6,000 ל-1,250. היה גיוס חדש לחיל הסיפאהים.
באופן דומה, בוצעו רפורמה של ה המחוזיים על ידי ביטול השוחד והקפדה על תחזוקה והכשרה נאותה.
גם הצי אורגן מחדש בפיקודו של , שהיה בעל ברית קרוב של אמג'זדה חוסיין.
לבסוף, צי חדש של גליאונים שהונעו באמצעות רוח החליף את ספינות המשוטים.
גם קציני חיל הים ואנשי הצוות אורגנו מחדש באופן מלא ויצרו היררכיה שלמה של קצינים.
אנשי צוות הגליאון בדרגים הנמוכים יותר שוכנו כראוי וקבוע בקסרקטינים; קיבלו שכר הוגן ואפילו על פרישתם חשבו לראשונה בצי העות'מאני.
לבסוף, הבירוקרטיה של כתבנים של השלטון המרכזי ושל הארמון אורגנה מחדש, תוך פרישה של כתבנים ותיקים ובלתי יעילים והכנסת חדשים שהוכשרו בבתי ספר חדשים לכתבנים.
הסולטאן הושפע מאוד מהתבוסה בקרב זנטה, שם הוא נכח באופן אישי.
הוא נתן לאמג'זדה חוסיין יד חופשית בניהול ממלכתו, הוא נסוג לחיי החצר, לא באיסטנבול אלא בארמון הישן באדירנה.
יועצו הקרוב היה המורה הוותיק שלו, איש דת בשם פייזולה אפנדי, שאותו מינה לשייח' אל-אסלאם.
עד מהרה הפך פייזולה אפנדי לקולו של הסולטאן.
ברגע שנגמרו השפעות הסכם קרלוביץ, אסף סביבו פייזולה אפנדי קליקה של קרובי משפחה ובני ברית; החל למנות אותם לתפקידי מפתח במדינה והפך למרכז התככים נגד הווזיר הגדול אמג'זדה חוסיין.
פייזולה אפנדי נתן לבנו פתהוללה אפנדי מינוי שהיה מעניק לו את תפקיד השייח' אל-אסלאם כאשר אביו יפרוש מהתפקיד.
המינוי של שייח' אל-אסלאם על ידי באמצעות תורשה היה חסר תקדים לחלוטין, אבל לאמג'זדה חוסיין לא הייתה אפשרות להתערב בכך.
מאז ואילך בכל פעם שהמדינה תחת אמג'זדה חוסיין החלה להשפיע לרעה על האינטרסים שלו, היה פייזוללה אפנדי מסוגל להתערב ולהפסיק החלת מדיניות זו.
ביולי 1701 מת מצו מורטו חוסיין פאשה, שהיה בן בריתו של אמג'זדה חוסיין, ומאזן הכוחות העדין בין איסטנבול לאדירנה נטה לעבר פייזולה אפנדי באדירנה.
זה כל כך תסכל את אמג'זדה חוסיין פאשה, עד שמחלתו הקשה מיוחסת לחוסר האונים הזה.
לאחר המחלה ההיא בספטמבר 1702 התפטר אמג'זדה חוסיין פאשה מתפקיד הווזיר הגדול.
הוא עבר לגור באחוזתו בסיליברי, ליד איסטנבול.
לפני סוף השנה נפטר באחוזתו.
הוא נקבר בתורבה ברובע "סראצ'נבסי" (Sarachanebasi) באיסטנבול.
מנהל מוכשר ורפורמטור חשוב הפגין שוב את יכולתו של חבר משושלת קפרולו להשיב את הכוח העות'מאני על כנו לאחר משבר גדול, אך בסופו של דבר הוא הודח מתפקידו על ידי איש דת רב עוצמה.
אחת מאחוזות החוף העתיקות ביותר על הבוספורוס ליד הגשר התלוי הראשון, היא שרידים חלקיים של אחת שהייתה שייכת לו בשם "קפרולו אמג'זדה חוסיין יאליסי".
נטען כי אמג'זדה חוסיין סקר את העותק הסופי של חוזה קרלוביץ בחלק נותר זה של האחוזה.
אמג'רי היא ספקית תוכנה לנהיגה אוטונומית (AD) שיצרה מערכת נהיגה ללא מפה.
המערכת משתמשת בטכנולוגיה המשלבת תפיסה מרחבית אוטומטית מבוססת ראייה בזמן אמת ובינה מלאכותית יחד לרשת קבלת החלטות נהיגה שניתן להתקין על מכוניות נוסעים כמו גם באוטובוסים אוטונומיים.
אמג'רי נוסדה בשנת 2015 על ידי אדהם גזאלי ומאג'ד ג'ובה ומתמחה בתחום הרכב מאז 2018. בתחילת 2019, Imagry הוציאה את הגרסה הראשונה שלה לתוכנת הנהיגה האוטונומית ללא מפה.
המימון הראשון של החברה הושג במאי 2016. עד היום גייסה החברה מימון בסך 46 מיליון דולר בסך הכל.
בשנת 2023 זכתה אמג'רי במכרז לאספקת האוטובוס האוטונומי הראשון בישראל, במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, ואחריו זכתה במכרז לאוטובוס האוטונומי הראשון בכביש ציבורי בישראל.
החברה גם שיתפה פעולה עם קונטיננטל AG כדי לשלב חלק מהטכנולוגיה של אמג'רי בפתרון החניה האוטונומית.
בשנת 2023, אמג'רי קיבלה את פרס המנהיגות הטכנולוגית של פרוסט אנד סאליבן לשנת 2023.
אמג'רי מתמחה באספקת טכנולוגיות נהיגה ללא מפה המותאמות לאפשר רכבים אוטונומיים ברמה 3–4. הפלטפורמה של החברה נועדה לפעול ללא תלות במפרטי החומרה, תוך שימוש במצלמות בעלות רזולוציה גבוהה של ספקטרום נראה (VIS).
התוכנה של אמג'רי פועלת בזמן אמת ונשענת על רשת תפיסה מבוססת ראייה, ומבטלת את הצורך במפות בחדות גבוהה (HD).
מטה אמג'רי פועל בסן חוזה (קליפורניה) ולחברה מרכז פיתוח נוסף בחיפה.
מאז 2019, היא מפעילה צי כלי רכב המצוידים בתוכנת הנהיגה האוטונומית שלה בכבישים ציבוריים בארצות הברית, גרמניה, יפן וישראל.
ערן אופיר מכהן כמנכ"ל אמג'רי.
אמג'רי אוספת ומעבדת מידע היקפי ממספר מצלמות המותקנות על הרכב.
נתונים אלו נשלחים למחשב ברכב שמטרתו לבצע, בזמן אמת, את הפעולות שיאפשרו לרכב נסיעה אוטונומית.
טכנולוגיה זו מסתמכת על חיישנים חסכוניים, שוללת את הצורך בחיבור לווייני מתמשך או השקעות נרחבות במיפוי HD דיגיטלי של כבישים וערים.
פתרון אמג'רי משתמש בלמידת מכונה חזקה, בינה מלאכותית, רשת קונבולוציה מרחבית (Deep Convolutional Neural Networks) ו-IP מבוסס למידה כדי לתכנן את תנועת הרכב.
אמג'ד ברהם הוא פרופסור פלסטיני, המכהן מאז מרץ 2024 כשר במשרד החינוך וההשכלה הגבוהה בממשלת מוסטפא.
הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין מיוני 2021 עד 2024.
אמג'ד נולד בשנת 1966 בטובאס.
ב-1985 השלים את לימודי הבגרות בתיכון המקומי.
ב-1991 קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מ בהודו, וב-1994 קיבל גם תואר שני במתמטיקה שימושית מ בהודו.
ב-1998 השלים דוקטורט במתמטיקה שימושית מאותה אוניברסיטה.
לאחר סיום לימודיו עבד כמרצה במשרה חלקית באוניברסיטה הפתוחה אל-קודס, ב-1998 הצטרף לאוניברסיטת פוליטכניק פלסטין, ושימש כסגן נשיא לעניינים אדמיניסטרטיביים ומנהל מחלקת יחסי ציבור בפקולטה למדעים יישומיים בתקופה שבין 2012-2015, וכדיקן המכללה במשך שנה (2011-2012).
הוא היה חבר במועצה ללימודים מתקדמים בין השנים 2009–2011, לאחר מכן קיבל את תפקיד מנהל תוכנית MSC במתמטיקה, וחבר במועצת הדיקנים של האוניברסיטה מאז 2000. בין השנים 2000–2009 היה דיקן לענייני סטודנטים.
אמג'ד היה פעיל באיגודים המקצועיים, וכיהן כנשיא איגוד עובדי אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין בשנים 2000–2021, וכנשיא הפדרציה הפלסטינית של איגודי המורים והעובדים באוניברסיטאות בשנים 2006-2021. במסגרת תפקיד זה, ביקר את האקדמיה הבריטית אחרי ביטול החרם על ישראל וביטול סיור של אקדמאים פלסטינים, והאשים את ישראל באפרטהייד.
ב־31 במרץ 2024 הושבע ברהם לתפקיד שר החינוך וההשכלה הגבוהה באל־בירה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל האשים את "התוקפנות של הכיבוש" בעובדה שתלמידי עזה לא ניגשו לבחינות בתיכון.
אמג'ד בדר הוא יוצר ושחקן ישראלי-דרוזי.
נודע בעקבות גילום התפקיד רמי פרס בסדרה נוטוק.
בשנים 2012-2014 למד משחק בבית הספר למשחק של ענת ברזילי ולאחר סיום לימודי המשחק החל להופיע כשחקן בהצגות תיאטרון ולאחר מכן בסדרות טלוויזיה.
בשנת 2015 שיחק בהצגה "לו יהיה", שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו.
בשנת 2016 שיחק בהצגה "פלסטין שנת אפס" שהוצגה במסגרת פסטיבל עכו, פסטיבל טוקיו יפן ופסטיבל קרלה הודו.
בשנת 2017 שיחק בהצגות "סייד" בתיאטרון אלסריא יפו ובהצגה "רעולים" בתיאטרון פרינג' נצרת.
בשנת 2018 שיחק בהצגה "מדיה קום" בתיאטרון אלחנין נצרת.
בנוסף שיחק בסדרה מונא בכאן 11.
בשנת 2022 עלתה לשידור סדרת המתח ירושלים שם הוא משחק שוטר דרוזי.
באוקטובר 2025 עלתה לשידור הסדרה נוטוק, דרמת מתח ישראלית בקשת 12. הסדרה מתמקדת בדרוזים בישראל ועוסקת בתופעת גלגול הנשמות.בנוסף הצטלם לעונה החמישית של פאודה
בדר משחק את רמי, איש הייטק מובטל בוגר מדעי המחשבי בטכניון ואביו של דניאל, הילד שחווה את תופעת הנוטוק, גלגול הנשמות.
על הסדרה אמר בדר: "זו פעם ראשונה שסדרה בפריים טיים מדברת על החברה הדרוזית, זה מאוד מרגש (...).
'נוטוק' זה גלגול נשמות, מה שנקרא החיים אחרי המוות ומה שקורה עם אנשים אחרי שהם מתים.
הסדרה מספרת סיפור של ילד שחווה את האירוע הזה, בהתחלה ההורים לא כל כך רוצים להתעסק עם זה, אבל אחר כך הם מתמסרים אל הסיפור שלו ועוברים איתו את המסע הזה".
על השאלה האם הוא מאמין בגלגול נשמות ענה: "אני בן העדה הדרוזית ואני מאוד מאמין בזה, זה חלק מהאמונה שלנו, זה פגש אותי המון, באופן אישי, בתוך המשפחה הגרעינית וגם כל הזמן אנחנו נחשפים לסיפורים".
אָמָדֶאוֹ קלמנטה מוֹדִיליאני (באיטלקית: Amedeo Clemente Modigliani; 12 ביולי 1884 – 24 בינואר 1920) היה צייר ופסל יהודי-איטלקי, מהחשובים שבציירי תחילת המאה העשרים.
מודיליאני נולד במשפחה יהודית-איטלקית בורגנית בליבורנו בחבל טוסקנה שבאיטליה, בן רביעי לפלאמיניו ואֶזֶ'נִי מודיליאני.
משפחתו הייתה נצר לאנוסי ספרד, ומקור שמה בעיירה מודיליאנה, השוכנת בין פירנצה לפורלי, שם חיו בני המשפחה מאות שנים לפני בואם לליבורנו.
מודיליאני פרש מלימודים סדירים עקב מחלות קשות בילדותו.
אביו נפטר כשהיה עדיין ילד.
אמו, שהבחינה בכישרונו, שלחה אותו ללמוד ציור ב"בית הספר החופשי לציור עירום" (Scuola Libera di Nudo), של .
שנה לאחר מכן עבר ללמוד ב, ובשנת 1905 עבר לפריז.
הוא התמקד בציור פורטרטים, ובשנת 1908 החל להשתתף בתערוכות ציור.
בשנת 1912 הציג בתערוכה כמה פסלי ראשים מאבן.
בשנת 1917 הציג ציורי עירום, אך המשטרה אסרה להציגם מטעמי צניעות.
מודיליאני הוא בעל סגנון ייחודי, ואחד ממאפייניו הוא הצוואר הארוך של הנשים שבציוריו.
בסגנון יצירותיו בולטת השפעת אמנותם של שבטים אפריקאיים ושל אמני הרנסאנס.
בציורי העירום שלו נטה לחקות את התנוחות והרקע האופייניים לאמני הרנסאנס, ובמיוחד האיטלקיים, דוגמת טיציאן ובוטיצ'לי.
גם השפעתם של ציירים מהמאות האחרונות ניכרת מאוד בציורי הנשים שלו.
ציוריו מצטיינים בפשטות וברגישות אמנותית.
כפסל הושפע גם מהפסל הרומני שחי בצרפת, קונסטנטין ברנקושי.
בנוסף לציורים השאיר אחריו אוסף של רישומים ופסלים,
הוא בחר בעיקר לצייר בני אדם רגילים מהרחוב, תוך הדגשת אישיותם.
הוא צייר בהרכב גוונים מרשים, תוך ניגודי כהה ובהיר ושימוש בקווים עגולים וארוכים, אך פני המצוירים מביעים תמיד בדידות, רפיון ועצבות.
בין השנים 1914 – 1916 חי מודיליאני עם המשוררת האנגלייה .
בשנת 1917 פגש את ז'אן אבוטרן, ציירת קתולית בת 19, ועבר לגור עמה.
על אף אהבתה של ז'אן הוא היה בריב מתמשך עם הצייר המפורסם פבלו פיקאסו, איתו חייתה ז'אן לפני שפגשה את מודיליאני.
מודיליאני הרבה לציירה, וידוע במיוחד ה"פורטרט של ז'אן אבוטרן" משנת 1919, שבו הוא משווה לה מראה אובאלי-מוארך טיפוסי, אך תווי פניה המובהקים והנקיים מזכירים ציורים מסורתיים של מרים הבתולה.
בשנת 1918 נולדה להם בת, וב-1919 חתם על מסמך בו הוא מבטיח להינשא לה (אבוטרן הייתה אז בהיריון שני למודיליאני).
בשנת 1920 מת מודיליאני בפריז ממחלת השחפת שהסתבכה עקב אלכוהוליזם וצריכת סמים, והוא רק בן 36. כעבור יומיים קפצה אבוטרן, בחודש השמיני להיריונה, מחלון בית הוריה, ושמה קץ לחייה ולחיי עוברה.
מודיליאני נקבר בבית הקברות פר לשז שבפריז.
על שמו רחובות בתל אביב ובבת-ים.
בחייו לא זכה מודיליאני להערכה רבה, אך לאחר מותו הוכר ערך יצירותיו, ושווין גדל.
בנובמבר 2015 נמכר ציורו "עירום בנחת" משנת 1917 בבית המכירות הפומביות "כריסטי'ס", למיליארדר הסיני , בסכום שיא של 170 מיליון דולר.
ב-2004 יצא סרטו של הבמאי "", בו גילם השחקן אנדי גרסיה את מודיליאני.
הסרט מספר על שנים ואירועים נבחרים בחייו של מודיליאני, בהם היריבות עם פבלו פיקאסו, הפגישה עם אהובתו ז'אן, הצנזורה על ציוריו, ומותו.
בעקבות פרסום מסמכי פנמה באפריל 2016, החרימו שלטונות שווייץ את ציורו "איש יושב עם מקל" שנחשד שנגנב בידי הנאצים.
שווי הציור מוערך בכ-25 מיליון דולר.
ב-1991 עמד טורה, אז מפקד הצנחנים בצבא מאלי, בראש הפיכה שהדיחה את השליט הצבאי מוסה טראורה.
לאחריה עמד בראש שלטון זמני, ארגן את האספה הלאומית שחוקקה חוקה חדשה למדינה והוביל את המעבר לשלטון דמוקרטי.
לאחר הבחירות ב-1992 העביר את השלטון לנשיא הנבחר אלפה עומאר קונארה.
ב-2002 עזב טורה את הצבא, התמודד בבחירות לנשיאות וניצח ברוב של 64 אחוזים מן הקולות בסיבוב השני.
במאי 2007 נבחר בשנית לנשיא בסיבוב יחיד וברוב מוחץ של 71 אחוז.
טורה לא השתייך לאף מפלגה, ומינה את שרי הממשלה מבין חברי מפלגות שונות.
ראש הממשלה שלו מאז 2004 היה אוסמנה איסופי מאיגה.
במרץ 2012 הודח בהפיכה צבאית מתפקידו כנשיא, חודש לפני קיום הבחירות הנשיאותיות.
אֶמדֶן היא עיר נמל בצפון־מערב גרמניה, בסקסוניה התחתונה, ליד נהר אמס.
מקור השם, כנראה, בסכר (דאם) שעל הנהר אֶמס.
זו היא העיר הראשית של מזרח פריזיה; בסוף 2021 מנתה אוכלוסיית העיר 49,523 בני אדם.
תאריך הייסוד המדויק של אמדן אינו ידוע, אך אמדן התקיימה במאה ה-8 בוודאות.
זכויות העיר ושלטי הגיבורים של העיר ניתנו לה על ידי הקיסר מקסמיליאן הראשון בשנת 1495.
אמדן הייתה עיר עשירה מאוד במהלך המאה ה-17, וזאת משום המספר הגדול של המהגרים ההולנדים שהגיעו אליה.
אמדן הייתה מרכז של הפרוטסטנטיות באותם הימים, ויצרה את תרגום התנ"ך להולנדית.
במשך תקופת שלטונו של נפוליאון, הייתה אמדן והשטחים הקרובים אליה במזרח פריזיה לחלק מממלכת הולנד הנפוליאונית.
אמדן נתנה את שמה לסיירת גרמנית מפורסמת בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שבסיסה היה בצ'ינגדאו שבסין.
מפקד הסיירת היה קארל פון מילר , שפעל במרחבי האוקיינוס ההודי בשלושת החודשים הראשונים של המלחמה, ועד שטובעה בנובמבר 1914 ליד האי צפון קילינג באיי קוקוס שבמזרח האוקיינוס ההודי.
עד למלחמת העולם השנייה שכן בצפון העיר אמדן מחנה צבאי של צבא גרמניה הנאצית שנקרא על שם קארל פון מילר.
נמלה של אמדן שימש כנמל בית של הצי של גרמניה הנאצית ובפרט של הצוללות שלו.
במהלך המלחמה חרבה כמעט כל העיר בהפצצות העזות שהשמידו כמעט את כל הבניינים והאתרים ההיסטוריים שלה.
מאידך, בנייני המחנה הצבאי לא הופצצו ונותרו על תלם.
הידיעה הראשונה על יהודים באמדן (או עמדין בהתאם לכתיב שרווח אצל היהודים), היא מהמחצית השנייה של המאה ה-16, בספר צמח דוד מאת רבי דוד גנז.
כבערים נוספות בצפון-מערב גרמניה, התקיימו בעיר הן קהילה אשכנזית ותיקה, והן קהילה של יהודים פורטוגזים, שהגיעו להולנד כאנוסים, ומשם עברו לערים מעבר לגבול הגרמני.
הקהילה היהודית התקיימה בעיר במשך כ-400 שנה עד 23 באוקטובר 1941 היום בו החל גירוש היהודים מהעיר לגטאות בברמן ובהנובר.
ב-22 ביולי 1942 הוכרז האזור "נקי מיהודים".
זו הייתה הקהילה העתיקה והגדולה ביותר במזרח פריזיה.
באמדן קיים בית קברות יהודי שפעל משנת 1750 בערך ושרד את מלחמת העולם השנייה.
בית הכנסת של הקהילה, שהיה סמוך לו, הוצת בליל הבדולח וחרב לחלוטין בספטמבר 1944, בהפצצות המסיביות של בנות הברית.
במהלך השואה נרצחו על ידי הנאצים 465 מיהודי העיר.
הם מונצחים בלוחות זיכרון הנמצאים בבית הקברות היהודי העתיק שבמרכז העיר.
עד שנת 1947 חזרו לאמדן 13 יהודים.
בשנת 1949 הם הקימו קהילה חדשה ובית כנסת.
בשנת 1984 התפרקה הקהילה מכיוון שנשאר בעיר רק יהודי אחד בלבד.
ההלוויה האחרונה בבית העלמין היהודי הייתה בשנת 2006. נכון לשנת 2020 אין באמדן בית כנסת ואף לא תושב יהודי אחד.
אחד מרבני העיר, שאף נקרא על שמה, הוא רבי יעקב עמדין, מחשובי פוסקי ההלכה.
גם רבי שמשון רפאל הירש, מאבות הנאו-אורתודוקסיה, כיהן כרב באמדן בין 1841 ל-1847, והיה ממונה על כל מחוזות אאוריך ואוסנאבריק.
במסגרת מבצע אואזיס, גורשו מעפילי אקסודוס-1947 בספטמבר 1947 למחנות המעפילים אמסטאו ופפנדורף שבגרמניה.
מחנות אלו לא התאימו למגורים בחורף, על כן, תוך תאום עם מזכירות המחנות בראשות מרדכי רוזמן, העבירו הבריטים בראשית נובמבר 1947 את מעפילי מחנה פפנדורף למבני המחנה הצבאי בשם קארל פון מילר שבצפון אמדן (מעפילי אמסטאו הועברו למחנה זנגווארדן).
מחנה אמדן נקרא על ידי המעפילים "מחנה אקסודוס".
כפי שהחלו עוד במחנה פפנדורף, התארגנו מעפילי המחנה (שחלקם השתייכו עוד קודם לכן לתנועות חלוציות) בקבוצות פעילות בהדרכת מזכירות המחנה שהורכבה מבני פח"ח (פרטיזנים חיילים חלוצים) והשומר הצעיר.
קבוצות אלה הקימו במחנה אמדן את "קיבוץ הבוקע", כקבוצת הכשרה לקיבוץ אותו ביקשו להקים בארץ ישראל.
בנוסף, הוקמו מסגרות לימוד לילדים, ומסגרות למבוגרים, בהם למדו עברית ורכשו מקצועות שונים.
במחנה הודפס עיתון מקומי, התקיימו משחקי כדורגל כנגד קבוצות גרמניות מהעיר אמדן וערי הסביבה הקרובה.
נחגגו חתונות רבות, חלקן חתונות פיקטיביות לשם קבלת סרטיפיקטים משפחתיים (לעיתים מזויפים) לעליה ארצה.
בדרך זו התאפשר לעלות ארצה כמה שיותר מעפילים.
למשל, ב-30 בדצמבר 1947 בלבד, התקיימו תשע חתונות במחנה אמדן.
מחנה אמדן היה מחנה פתוח והמעפילים יכלו לנוע בחופשיות בערים הסמוכות, אך תנאי החיים החופשיים וביטול הסגר לא הביאו להגירה מהירה יותר ארצה.
אספקת המזן למחנה בידי הג'וינט והסוכנות היהודית הייתה סדירה, ולעיתים קרובות אף בכמות גדולה יותר מהמצוי מחוץ למחנה בגרמניה שלאחר המלחמה.
כתוצאה מכך, בחלק מהמקרים נוצרו קשרים הדוקים עם האוכלוסייה הגרמנית השכנה באמצעות סחר חליפין, שוק שחור ושירותים לא חוקיים.
ילדים וצעירים יהודים וגרמנים בילו הרבה זמן ביחד בתחומי המחנה.
במהלך שהות המעפילים במחנה נולדו כ-36 תינוקות, אך בעיר אמדן ההרוסה לא היה בית חולים או בית יולדות, והחולים נשלחו לבית החולים בעיר הסמוכה אאוריך, והיולדות נשלחו לבית היולדות בכפר זנדהוסט, שבתחום השיפוט של עיר המחוז אאוריך.
שניים מהמעפילים שנפטרו במהלך השהות במחנה נקברו בבית הקברות היהודי ההיסטורי שבעיר אמדן.
מזכירות המחנה עמדה בקשר עם אנשי ההגנה, וחלק מהמעפילים עזבו את המחנה כדי לנסות להעפיל מחדש לארץ ישראל, על בסיס סרטיפיקטים מזויפים שזויפו במחנה, במסגרת עליה ד'.
עם סיום המנדט הבריטי ב-15 במאי 1948 הוסרו כל המגבלות על המעפילים, אך ההגעה למדינת ישראל, שהייתה בעיצומה של מלחמת העצמאות, לוותה בקשיים.
ביולי 1948 החל פינוי המחנה מתושביו.
מחנה אמדן נסגר סופית באוגוסט 1948, והמעפילים האחרונים שנותרו בו הועברו למחנות אחרים, כגון מחנה העקורים ברגן בלזן, שמהם יכלו להגר לישראל מהר יותר.
בחודש מרץ 2016 הגברת ציפי פורטנוי, מצוות מורשת האקסודוס בקרה במחנה שבעיר.
התלוו אליה חברי הנהלת העיר וחברי עמותה על שם מקס וינדמילר (Max-Windmüller-Gesellschaft), החוקרת את תולדות יהודי אמדן.
מאחר שבאתרים רבים הוצבו לוחות תיעוד/זיכרון לציון הרס העיר עד היסוד בספטמבר 1944, הגברת פורטנוי הציעה שיוקם גם לוח דומה לזכר מחנה המעפילים בשער הכניסה שלו.
ההצעה התקבלה בהנהלת העיר וגם נשיא מזרח פריזיה ריקו מקלנבורג ברך על הרעיון.
התאריך שנקבע להסרת הלוט 9 בספטמבר 2016. היום בו הורדו מעפילי האקסודוס בכוח מאניית הגירוש רונימייד-פארק, על ידי הבריטים בנמל המבורג.
באותו היום בשנת 1944 בו נהרסה העיר עד היסוד בהפצצות בנות הברית.
באותו שבוע התקיימו 3 טקסים.
אירוע הסרת הלוט מלוח הזיכרון במחנה המעפילים.
הנחת זרים ליד לוח הזיכרון לבית הכנסת העתיק שחרב בשנת 1944. תפילת קדיש ויזכור בבית הקברות היהודי העתיק.
בכל האירועים השתתפו נשיא מזרח פריזיה, ראש העיר, נציגי צוות שימור מורשת האקסודוס, תלמידי בתי הספר התיכוניים ואזרחים רבים.
האירוע תועד בעיתונות, בטלוויזיה המקומיים ובכל מזרח פריזיה.
לקבוצת האורחים צוותו נערים ונערות מהעיר ברמה האישית למשך כל ימי הביקור במחנה ובאזור.
האורחים מהארץ הקריאו סיפורים וזיכרונות מימי מחנה האקסודוס בעיר ואמרו קדיש על קבריהם של 2 מעפילי האקסודוס, הנער משה קיפרבס ודוד הרשקוביץ, הטמונים בבית הקברות היהודי העתיק הנמצא במרכז העיר.
התעשייה העיקרית באמדן הוא ייצור מכוניות ובניית סוגים שונים של אוניות.
יש באמדן בית חרושת גדול לייצור מכונית מסוג פולקסווגן (סוג מהפולקסווגן שאותו מייצרים בצורה ניכרת יותר באמדן הוא פולקסווגן פסט).
גורם כלכלי חשוב נוסף הוא התיירות, בעיקר יום טיול (יש טיול זמין לכל התיירים שבאים לאמדן) באמדן ובסביבותיה.
אמדן, נמצאת בקצה הצפון מערבי של גרמניה.
עם הנופים ההיסטוריים של מזרח פריזיה.
נמל אמדן הוא הנמל המערבי ביותר בגרמניה.
העיר ממוקמת בגדה הצפונית של הנהר אמס.
קרוב לשפך הנהר לים הצפוני.
נמל העיר אמדן נמצא במרחק 38 מיילים ימיים משפך נהר האמס לים הצפוני.
העיר נמצאת באזור הדרום דרום מערבי של חצי האי של מזרח פרזיה.
ערים גדולות קרובות:- ברמן במרחק 110 קלומטר מזרח, דרום מזרח.
וילהלמסהאפן במרחק 60 קילומטר מזרח, צפון מזרח.
אולדנבורג במרחק 70 קילומטר מזרחה.
חרונינגן, בהולנד במרחק 50 קילומטר, בדרום מערב.
מקסימום אורך האזור העירוני של העיר מצפון לדרום 7.7 קילומטרים וממערב למזרח מקסימום אורך האזור העירוני של העיר 20.4 קלומטרים.
כשכוללים גם את השטחים החקלאיים ושמורת הטבע הכלולה בעיר הרי שאורך העיר ממזרח למערב מגיע ל-43 קילומטרים לאורך נהר האמס.
סך הכל שטח העיר 112.36 קילומטרים רבועים.
נכון ל-31 בדצמבר 2014. צפיפות האוכלוסייה נמוכה והיא עומדת על 461 נפש לקלומטר רבוע.
הסיבה לצפיפות הנמוכה נובעת מכך שבמסגרת הרפורמה המוניצפלית משנת 1972 נכללו בתחומי העיר שטחים חקלאיים רבים ושמורת טבע גדולה.
האזורים החקלאיים נמצאים ממזרח וממערב לעיר.
אמדן נמצאת בדרך כלל תחת השפעת הים הצפוני.
במשך היום בקיץ הטמפרטורות נמוכות יותר ובחורף גבוהות יותר מאשר בפנים היבשת.
האזור מאופיין ברוחות מערביות בדרך כלל.
הטמפרטורה הממוצעת היא C° 8.8 .
החודשים החמים ביותר הם יולי אוגוסט.
בהם הטמפרטורה הממוצעת סביב C° 16. החודש הקר ביותר הוא חודש ינואר שבו הטמפרטורה הממוצעת מגיע ל-C° 1.3.
כמות הגשם הממוצעת בשנה עומדת על 805 מ"מ.
החודש הגשום ביותר הוא חודש נובמבר עם כמות של 83 מ"מ לחודש.
חודש פברואר בעל כמות הגשם הנמוכה ביותר עם 45 מ"מ לחודש.
כמות שעות זריחת השמש סה"כ 1512 שעות בשנה.
בחודש מאי כמות שעות זריחת השמש הרבה ביותר ועומדת על 210 שעות.
החודש בו זריחת השמש הפחותה ביותר הוא חודש דצמבר בו סך הכל שעות הזריחה של השמש עומד על 32 שעות.
אמדן היא בעיקר פרוטסטנטית, המאופיינת בקבלתם של פליטים דתיים פרוטסטנטים – קלוויניסטים מהולנד באמצע המאה ה-16 (ראה סינוד אמדן).
העיר הייתה אתר המחלוקות התאולוגיות המפורסמות ונחשבה זה מכבר ל"ז'נבה של הצפון ".
במאות שלאחר מכן – בעיקר בגלל ההתיישבות המתחדשת בעיר – גדל מספר הלותרנים, המייצגים כעת את הרוב על פני הרפורמים.
על פי נתונים סטטיסטיים של עריית אמדן נכון ל-30 ביוני 2017 התפלגות האוכלוסייה על פי הדתות כלהלן:
חיים בעיר 17,743 אוונגליטים לותרניים שהם הרוב באוכלוסייה.
בשנת 2009 הוקם המסגד הראשון בעיר.
בית הכנסת העתיק שהיה בעיר הוקם בין השנים 1834–1836. הוא נשרף בליל הבדולח ונחרב לחלוטין בהפצצות המסיביות על העיר בספטמבר 1944. באותה הפצצה נהרסו גם בית היתומים היהודי, גן הילדים היהודי ובית האבות היהודי.
לעומת זאת בית הקברות היהודי העתיק לא נפגע בהפצצות.
נכון ליוני 2017 גרים בעיר יהודים בודדים כך שלא נראים סממנים יהודיים ברחובות העיר.
ברחוב בו נמצא בית הקברות היהודי העתיק הוקם בית כנסת הנפתח לתפילה בימי שישי ושבת ובמועדי ישראל במיוחד ביום כיפור.
באמדן כ־16,600 חילונים ובלתי דתיים.
הגלריה לאומנות באמדן הוקמה ביוזמה של הנרי ננן , יליד אמדן.
התכנון החל בשנת 1983, ב־3 באוקטובר 1986, הגלריה לאמנות נפתחה על ידי הנשיא פדרלי, ריצ'רד פון ווייצקר .
מוקד האוסף הוא בתמונות של האובייקטיביות החדשה ואקספרסיוניזם גרמני.
המוזיאון של מזרח פריזיה ממוקם בבניין העירייה של אמדן.
נבנה במקור בין השנים 1574 - 1576 על ידי אדריכל העיר אנטוורפן לורנס ואן סטיינווינקל ונבנה מחדש עד 1962 לאחר חורבן כמעט מוחלט במלחמת העולם השנייה.
המוזיאון הוא מוזיאון אזורי עם דגש על אמדן / פריסלנד / אירופה ואוסף גדול של כלי נשק, שריון אבירים, חרבות וכידונים מהתקופה המודרנית המוקדמת.
זהו האוסף העירוני הגדול ביותר באירופה.
הבית של אוטו (גרמנית Otto-Huus), שנפתח בשנת 1986, מציג את הקריירה של הקומיקאי אוטו וואלקס, שנולד באמדן.
בנוסף לזיכרונות מוזרים של צעירים ופרופסורים סקרנים, מוצגים במקום קטעים מאירועים שונים של הקומיקאי.
מאחר שאמדן היא עיר נמל אסטרטגית בגרמניה.
החל משנת 1940 נבנו בה כ-175 בונקרים מבטון מזוין וכמויות גדולות של ברזל בתוך יציקות הבטון.
על מנת שיגנו על האוכלוסייה, מבני הנמל והרשות העירונית מהתקפות עוינות.
במלחמת העולם השנייה מבנים אלה עמדו ושרדו את ההפצצות המסיביות של בנות הברית על העיר.
הראטסדלפט במקום המפגש של 2 יובלים קטנים של נהר האמס היה הנמל העתיק של העיר אמדן.
במקום מוזיאון של שלוש אניות.
אניית המגדלור הצף ארומבנק שנבנתה בין השנים 1914/1915. באוקטובר 1983 הפכה למוזיאון צף.
המוזיאון מתמקד בתחום הניווט הימי, טכנולוגיות ניווט והיסטורית נמל הדייג כפי שאוירה בספרי ההיסטוריה של העיר אמדן.
בניין אגודת המחקר של אוצרות הטבע והמדע של העיר אמדן.
הוקמה ב-29 בדצמבר 1814. זהו מוסד התרבות העתיק ביותר במזרח פרזיה.
האגודה מנוהלת באופן התנדבותי בלבד.
רשימת המוזיאונים בעיר אמדן בגרמנית.
התיאטרון החדש של אמדן מכיל מעט יותר מ -600 מקומות ישיבה ונבנה בראשית שנות השבעים.
ברובע זה נמצא גם אולם האירועים נורדסיאהל.
אולם האירועים ממוקם באזור הנמל.
הקיבולת המרבית היא 5500 ישיבה.
נפתחה בשנת 1995 לאחר שלוש שנים של שיפוצים ובנייה.
בארכיון הספרייה אוסף ספרים תאולוגיים של הקהילה הפרוטסטנטית רפורמית של אמדן, הקיימת מאז 1559. הספרייה נבחרה לספריית השנה בשנת 2001 על ידי איגוד הספריות וקרן צייט הגרמנית.
אמדן שוכנת באזור של ביצות כבול ולכן האזור מיוער בדלילות.
בשנת 1999 ניטע היער העירוני על אדמות חקלאיות בצפון אמדן.
היער העירוני מהווה ריאה ירוקה של העיר המשרת את תושבי העיר ואזור לבילוי, ובנוסף גם תורם לשיפור האקלים.
האזור הירוק הגדול והוותיק ביותר בעיר המוקף עצים הוא חומת אמדן.
החומה נבנתה במאה ה-17 כמערכת הגנה על העיר המשגשגת.
הקיר, שנבנה במקור כמערכת הגנה, משמש לפנאי ולבילוי.
החומה הייתה מורכבת מאחד-עשר מעוזי שמירה חמושים בהם שוכנו הלוחמים שהגנו על העיר.
החומה בנויה כטבעת סביב העיר.
כיום נותרו שמונה מעוזי שמירה מתוך ה-11. בראשית המאה ה -19 נבנו טחנות רוח על הגבעות מסביב לעיר המהוות כיום כאטרקציות תיירותיות ומקומות לבילוי ופנאי לתושבי העיר.
חברת אמדוקס היא מפתחת של תוכנות ושירותים למערכות חיוב לקוחות (בילינג) וניהול קשרי לקוחות (CRM).
לאמדוקס יש מרכזי פיתוח במגוון רחב של מדינות, ובהן: ישראל, הודו, ארצות הברית, קפריסין וברזיל.
אמדוקס היא חברה גלובאלית ונחשבת משפטית כחברה זרה.
החברה נוסדה בישראל בשנת 1982, כחטיבה בשם "עורק אינפורמיישן" (Aurec Information and Directory Systems) בקבוצת עורק שבשליטת מוריס קאהן והאחים צבי מיתר ושמואל מיתר.
היא החלה כמיזם בתחומי המחשוב של חברת דפי זהב שאף היא הייתה אז בבעלות קבוצת עורק.
עם חתימת החוזה לאספקת תוכנת מדריכי דפי זהב לחברת הטלפונים האמריקאית SBC) Southwestern Bell Corporation, כיום AT&T) ב-1985, רכשה חברת SBC 50% מהבעלות על החברה, ושינתה את שמה לאמדוקס.
החברה התאגדה לצורכי מס באיי גרנזי בשנת 1988, מטה החברה שוכן בצ'סטרפילד, פרבר של סנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית, והנהלתה הבכירה נמצאת ברעננה.
לקוחותיה הם בעיקר מהסקטור הציבורי ומתחום הטלקומוניקציה, ובהם חברות ענק כגון: AT&T ,Vodafone ,Sprint ,T-Mobile.
ביוני 1998 הונפקה לראשונה אמדוקס בבורסה לניירות ערך בניו יורק וגייסה 252 מיליון דולר במחיר של 14 דולר למניה לפי שווי שוק של 2.75 מיליארד דולר.
כעבור שנה, ביוני 1999, יצאה החברה להנפקה שנייה וגייסה 673 מיליון דולר לפי מחיר של 22 דולר למניה.
הנפקה זו כללה הצעת מכר של בעלי השליטה בחברה.
ארבעה חודשים אחר כך השלים מוריס קאהן, הצעת מכר של מניות אמדוקס בסכום של כ-502 מיליון דולר, "אמדוקס אינטרנשיונל", חברה פרטית בשליטתו, מכרה 18 מיליון מניות אמדוקס לפי מחיר של 24.25 דולר למניה.
בשנים 1998–2000 גייסה אמדוקס בסך הכול כ-1.5 מיליארד דולר בהנפקות, מהם כ-300 מיליון דולר לחברה עצמה.
השאר, כ-1.2 מיליארד דולר, זרמו לבעלי השליטה ולמנהלים הבכירים בחברה.
בעת הנפקת החברה בעלי המניות העיקריים, בנוסף למוריס קאהן, חברת SBC ומנהלי אמדוקס, הייתה קרן "וולש, קרסון, אנדרסון וסטו" (WCAS).
קרן זו קיבלה, בתמורה להלוואה של 125 מיליון דולר והשקעה של 120 מיליון דולר באמדוקס, כ-29% ממניות החברה בשנת 1997, כחלק ממהלך של חלוקת דיבידנד טרם ההנפקה, בהיקף של 79 מיליון דולר.
מנהל הקרן, ברוס אנדרסון, היה יושב ראש דירקטוריון אמדוקס במשך כ-14 שנים.
חלק ממנהלי אמדוקס ועובדיה קיבלו אופציות ושאר מכשירי תגמול מבוססי הון באמצעות קרן "TOES Corporation", קרן הרשומה במקלט מס, ומאחר שאמדוקס עצמה רשומה במקלט מס (איי גרנזי), לא נדרשו בעלי האופציות לשלם מס בעת המימוש.
ב-15 בנובמבר 2010 החליף אלי גלמן את דב בהרב כמנכ"ל ונשיא אמדוקס.
בשנת 2014 הועברו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסת נאסד"ק.
בספטמבר 1999 רכשה אמדוקס את ITDS האמריקנית ב-182 מיליון דולר במניות.
בפברואר 2000 רכשה אמדוקס את חברת סולקט הקנדית (Solect Technology Group) תמורת 1.2 מיליארד דולר במניות.
רכישה זו הייתה העסקה הגדולה ביותר שבוצעה אי-פעם על ידי חברה ישראלית עד אז.
סולקט השלימה לאמדוקס יכולות בתחום הבילינג לחברות תקשורת מבוססות IP.
בשנת 2001, רכשה אמדוקס את יצרנית תוכנות ניהול קשרי לקוחות קלריפיי (Clarify), תמורת 200 מיליון דולר במזומן מידי חברת נורטל.
רכישת קלריפיי איפשרה לאמדוקס להרחיב את היצע התוכנות שלה, ואת בסיס הלקוחות.
בנובמבר 2003, חברת רכשה את חברת הסטארט-אפ הישראלית אקזקט (XACCT) תמורת 30 מיליון דולר.
בשנת 2006, רכשה את חברת Cramer Systems, חברה פרטית בריטית, תמורת 375 מיליון דולר במזומן.
חברה המתמחה בפתרונות Operations support systems) - OSS), מערכות לתמיכה תפעולית.
באותה שנה רכשה גם את החברה האמריקנית Qpass תמורת 275 מיליון דולר במזומן.
חברה המתמחה בפתרונות בתחום המסחר הדיגיטלי.
באפריל 2015 הודיעה החברה על רכישת חטיבת הבילינג של קומברס תמורת 272 מיליון דולר.
בנובמבר 2015, רכשה את חברת התוכנה הישראלית cVidya, המפתחת מערכות לניהול הכנסות ומניעת רמאויות בחברות טלקום, תמורת 30 מיליון דולר.
באוגוסט 2016 הודיעה החברה כי תרכוש את חברת פונטיס הישראלית תמורת 90 מיליון דולר.
במשך הזמן הפכה אמדוקס למפתחת מערכות הבילינג הגדולה בעולם, כיום מוצריה משווקים בכ-60 מדינות והיא מספקת שירותים לכ־90% מחברות הטלפון בארצות הברית.
מוצר המדף הבסיסי העיקרי של אמדוקס הוא מערכת CRM משולבת מנוע בילינג וקטלוג מוצרים לשימוש בארגונים גדולים,
מוצר הבסיס כולל התאמות לעולם הטלקומוניקציה בכלל והסלולר בפרט.
עם התפתחות המוצרים והגרסאות תוספות שנדרשו ללקוחות מסוימים הוטמעו לגרסתו הבאה של מוצר המדף.
בישראל חברות הסלולר סלקום ופלאפון רכשו מוצרים שונים של אמדוקס, במרכזם המוצר Amdocs Clarify Classic Client כאשר בסלקום רק עובדי אמדוקס משמשים כמפתחי התוכנה ומרביתם עובדים בבית הלקוח ובפלאפון כלל הפיתוחים מבוצעים על ידי אנשי הפיתוח של פלאפון מלבד תמיכה בתקלות שמוגדרות ליבה וקו שלישי (Core).
שתי החברות רכשו את המוצר בשנת 2000, עליו בוצעו התאמות (Customization) מקומיות רבות כדי להתאים למוצרים השונים ולתהליכי השירות הייחודיים.
אותו המוצר שנרכש ב-2000 משמש כמערכת העיקרית לניהול קשרי לקוחות עד היום (נכון לאוקטובר 2012).
דוגמה נוספת היא חברת בטר פלייס הישראלית שהשתמשה במוצר Amdocs Clarify Smart Client, עליו בוצעו התאמות רבות לעולם הרכב וצריכת האנרגיה שעד היום לא נדרשו מאמדוקס בעולם הטלקומוניקציה.
המפתחים עבור פרויקט זה היו כולם עובדי אמדוקס ומרביתם ישבו בבית הלקוח.
מטה החברה נמצא בסנט לואיס, ארצות הברית והמשרד הראשי בצפון רעננה.
בנוסף בישראל יש לאמדוקס מרכז פיתוח שהוקם בשנת 2001 בפארק התעשייה ספירים (פארק משותף לעיריית שדרות ולמועצה אזורית שער הנגב).
המרכז הורחב בשנת 2003 לאחר שקיבל מענק ממשלתי בסך 15 מיליון דולר.
בשנת 2013 פתחה אמדוקס מרכז פעילות למתן שירותים מנוהלים ללקוחותיה בנצרת.
בעבר היו לאמדוקס מרכזים גם בירושלים, בחיפה ובהוד השרון, אך מרכזים אלה אוחדו עם השנים עם פעילותה ברעננה.
נכון לשנת 2017 מעסיקה אמדוקס בישראל 4,614 עובדים, המהווים כ-19% ממצבת כוח-האדם של החברה.
בשנת 1997, הקימה אמדוקס מרכז פיתוח בלימסול שבקפריסין, לאחר שקיבלה הטבות מס והקלות מינהליות מממשלת קפריסין, שאיפשרו לה להעסיק מתכנתים מהודו וממזרח אירופה במדינה.
לאחר הצטרפות קפריסין ומדינות מזרח אירופה לאיחוד האירופי בשנת 2004, הורחב המרכז מאחר שעובדים ממזרח אירופה יכולים לעבוד בקפריסין ללא צורך באשרת עבודה.
נכון לשנת 2017, מעוסקים בקפריסין 650 עובדים.
בנוסף לאמדוקס יש מספר מרכזי פיתוח בהודו בהם, נכון לשנת 2017, מועסקים 9,960 עובדים.
הפעילות של אמדוקס בהודו החלה בשנת 2003.
בפרוץ מלחמת חרבות ברזל נסגר קמפוס החברה בשדרות ונפתח מחדש לאחר חמישה חודשים.
אמדאוס הוא סרט דרמה-ביוגרפיה אמריקאי משנת 1984 בבימוי מילוש פורמן, ועובד על ידי פיטר שאפר מהמחזה שלו באותו השם משנת 1979, שאף הוא בהשראת המחזה מוצרט וסליירי משנת 1830 מאת אלכסנדר פושקין, המציג את סיפור חייו הבדיוני של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
הסרט בכיכובם של טום הולס, פ.
הסרט הופק על ידי סול זאנץ, וצולם בצ'כיה, בצרפת ובאוסטריה בתקציב של 18 מיליון דולר.
הסרט "אמדאוס" זכה להצלחה קופתית וביקורתית עם הכנסות מעל 90 מיליון דולר, 40 זכיות מ-53 מועמדויות לפרסים, כולל 8 פרסי אוסקר, 4 פרסי גלובוס הזהב ופרס גילדת הבמאים.
הוא דורג במקום ה-53 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי ונבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית ב-2019 על תרומתו התרבותית, ההיסטורית והאסתטית.
העלילה מתארת את חייו של המלחין האוסטרי בן המאה ה-18 וולפגנג אמדאוס מוצרט (טום הולס), בעיקר מנקודת מבטו של המלחין האיטלקי אנטוניו סליירי (פ.
מארי אברהם), שהיה מלחין החצר של הקיסר יוזף השני בווינה.
בתחילת הסרט, סליירי המבוגר מאושפז בבית משוגעים לאחר ניסיון התאבדות, ומבקש להתוודות בפני כומר על חטאיו לפני מותו.
סליירי מוקסם כל חייו ממוזיקה קלאסית ורואה בה את קולו של אלוהים.
לפני שנפגש עם מוצרט, סליירי מתרשם מאוד מיצירותיו ומכישרונו.
לאחר הפגישה הראשונה עמו ועם רעייתו לעתיד קונסטנצה (אליזבת ברידג'), כקתולי אדוק ושמרן, הוא מזדעזע מאופיו הגס והילדותי של מוצרט, ובעיקר מהפער שבין גאונות המוזיקה שלו לבין ערכיו.
כיוון שיצירתו שלו (של סליירי) נתפסת בעיניו כבינונית, הוא נתקף קנאה עזה במוצרט ובכעס גדול כלפי אלוהים שבחר "להשמיע את קולך באמצעות נער מגונה, תאוותן, שחצן ואינפנטילי ואילו לי הענקת רק את היכולת לזהות את התגלמותך עלי אדמות".
הוא מחליט לנקום באלוהים דרך הריסת מוצרט.
סליירי מתחבר עם מוצרט, וללא ידיעתו הוא עושה כל שביכולתו כדי לפגוע במוניטין של מוצרט, בהצלחת יצירותיו ובשפיותו.
בין השאר, הוא מנצל את השפעתו ואת קשריו עם יוזף השני קיסר אוסטריה כדי למנוע את הצגת האופרה דון ג'ובאני יותר מחמש פעמים, משתמש במוטיבים מיחסיו המורכבים של מוצרט עם אביו ומזמין ממוצרט רקוויאם בעילום שם.
מאוחר יותר, קונסטנצה עוזבת את מוצארט ביחד עם בנו עקב הידרדרות במצבו.
השחקן עמנואל שיקנדר (סיימון קאלו), חברו של מוצרט, מציע לו להלחין אופרה שתיועד לקהל הרחב.
מוצרט מלחין לבקשתו את האופרה חליל הקסם שזוכה להצלחה רבה, אך בהצגה הראשונה שלה הוא נופל למשכב ונלקח לביתו בידי סליירי, שדוחק בו לסיים את כתיבת הרקוויאם למרות מצבו הקשה.
קונסטנצה חוזרת למחרת לביתם, ומסלקת את סליירי בכעס, אך מוצאת את מוצרט מת.
מוצרט נקבר בקבר אחים לא מסומן.
בסיום הסרט עוזב סליירי את הכומר, ומובל במסדרון תוך כדי הבעת חמלה כלפי המשוגעים שסביבו, אשר, כמוהו, חיו חיים בינוניים ולא זכו לניצוץ הגאוני.
הסרט הוא למעשה שיר הלל לגאונות.
סליירי הוא האדם שעושה הכל נכון: עובד בשקדנות, שומר את מצוות הדת ואף חיי במידה של סגפנות, מפלס את דרכו בתבונה בחצר הקיסר; כתוצאה מכך הוא גם זוכה לכבוד ולתהילה בסביבתו - הרבה יותר ממוצרט!
- אך דבר אחד חסר לו: הניצוץ הגאוני.
הוא מכיר בכך שהניצוץ הזה מצוי דווקא אצל מוצרט, שלא עושה שום דבר בדרך הנכונה, אך הוא "אהוב האל" - Amadeus בלטינית - בחירה שרירותית של הבורא שאין בה צדק ואין בה הגיון.
כמו כל אהבה, היא אינה ניתנת להסבר או להצדקה.
משום כך נבחר שם זה לסרט מבין שמותיו של מוצרט.
הכרה זו, שסליירי הוא כמעט היחיד שמחזיק בה (בעיני רוב האנשים סליירי הוא המצליח ומוצרט הוא הכושל), הופכת אצלו לאובססיה, שבסופו של דבר מביאה לסוף הטרגי: הוא גורם למותו של מוצרט, אך בכך אינו מביא מזור למצוקתו שלו, כי את הגאוניות לא ירכוש לעולם; אותו האל אינו אוהב.
שחקנ/יתדמות טום הולס וולפגנג אמדאוס מוצרט פ.