tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קרם אנגלז (Crème anglaise, קרם אנגלי בצרפתית) הוא רוטב המשמש במגדנאות.
הוא מורכב מסוכר, חלמוני ביצים וחלב המורתח כשבתוכו מקל וניל חצוי.
קרם אנגלז משמש בין השאר להכנת גלידות, קרם בוואריה, קרם ברולה, קרם קרמל ואי צף.
הרוטב מוגש קר או חם כהשלמה לסוגים שונים של קינוחים.
קרם האנגלז משמש גם בסיס למוסים שונים.
קרם אנגלז בטעם קרמל - הסוכר קודם מקורמל ורק לאחר מכן מתווספים שאר הרכיבים.
הוספת משקה אלכוהולי או ליקר.
טעמים "קלאסיים" - ברנדי, פרנג'ליקו.
בין הטעמים הנפוצים: פיסטוק, ערמונים, אגוזי לוז, נוגט.
קרלס פויול אי ספורקדה (בקטלאנית: Carles Puyol i Saforcada; נולד ב-13 באפריל 1978 בלה פובלה דה סגור שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני, ששיחק בעמדת הבלם בברצלונה שם שימש קפטן הקבוצה ובנבחרת ספרד.
בשל גופו החסון ושערו הארוך והמתולתל, הוא מכונה "טרזן".
במשך תקופה של 15 שנים, שהתפרסה בין 1999 ל-2014, הופיע פויול במדי ברצלונה ב-593 משחקים רשמיים, מה שהופך אותו לשחקן עם מספר ההופעות השישי בגודלו במדי הקבוצה.
ב-2004 התמנה לקפטן ברצלונה, ובעשר השנים הבאות זכה עימה ב-6 אליפויות ספרד, ב-3 גביעי ליגת האלופות ובשני גביעי המלך הספרדי.
במדי נבחרת ספרד, עימה הגיע ל-100 הופעות, היה שותף לזכייתה השנייה ביורו (2008) והראשונה במונדיאל (2010).
פויול החל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל המקומית, בעמדת השוער.
לאחר שנפצע בכתפו הפך לחלוץ.
בשנת 1995, בגיל 17, הצטרף פויול למחלקת הנוער של ברצלונה, "לה מאסיה".
הוא הוסט מתפקיד החלוץ לתפקיד הקשר האחורי.
בספר "מאחורי דלתות סגורות" שבו סיפורים רבים מההיסטוריה של ברצלונה, מסופר שפויול קיבל ביקורת וספקות רבים מגורמים במחלקת הנוער של ברצלונה, ועלו מחשבות להעבירו לקבוצה אחרת.
אף על פי כן, ב-1997 קודם פויול לקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, בה שיחק במשך שנתיים בעיקר כמגן ימני.
הוא החל לשחק בקבוצת הבוגרים של ברצלונה תחת המאמן לואי ואן חאל, שנתן לפויול את הופעת הבכורה שלו ב-2 באוקטובר 1999, בניצחון ברצלונה 2–0 על ריאל ואיאדוליד.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, בה עדיין השתייך רשמית לקבוצת המשנה, שיחק ב-24 משחקי ליגה, עם המספר 32 על גבו.
פויול תפס את מקומו של המגן ההולנדי מיכאל רייזיחר, כשלפי דברי הספר "מאחורי דלתות סגורות", זה היה מפני שהמאמן לא היה מרוצה מיכולותיו, ופויול היה ברירת המחדל, בתור שחקן שגדל במועדון.
בעונה הבאה, עונת 2000/2001, קודם באופן רשמי לקבוצה הבוגרת והוא שיחק ב-17 משחקי ליגה.
במהלך עונה זו הראה פויול את יכולותיו ההגנתיות, בעיקר בשמירה הדוקה על שחקני ההתקפה של הקבוצה היריבה, והמאמן ואן חאל הסיט אותו בהדרגה מתפקיד המגן הימני לתפקיד הבלם.
בעונה הבאה, ב-11 בנובמבר 2001 הבקיע פויול את שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת, מול אותה קבוצה נגדה ערך את בכורתו - ריאל ויאדוליד.
בהמשך העונה כבש פויול במספרת, השער הראשון בניצחון 6–0 על טנריפה ב-2 בפברואר 2002. פויול השתתף באותה עונה ב-35 משחקי ליגה, שבסיומה סיימה ברצלונה במקום הרביעי בלבד.
בתחילת עונת 2002/2003 קיבל פויול את החולצה מספר 5, המספר עימו הוא מזוהה יותר מכול במהלך הקריירה שלו.
בעונה זו היה הרגע הזכור ביותר במשחק מול לוקומוטיב מוסקבה בליגת האלופות.
לאחר ששחקן התקפה של היריבה עבר את השוער ונותר לבעוט לבדו מול השער, התמקם פויול במהירות בינו לבין השער, הדף את הכדור עם החזה ומנע שער, אף על פי שלרוב כדורים כאלה מסתיימים בשער או בעבירת יד.
עם רייקארד - הצלחות ראשונות
בעונת , כעת עם המאמן פרנק רייקארד, הפך פויול לקפטן השלישי של ברצלונה.
לאחר צירופו של הבלם רפאל מארקס המקסיקני, החלו השניים לשחק יחדיו במרכז ההגנה פעמים רבות.
בעונה זו ערך 27 הופעות בליגה ושבע נוספות בגביע אופ"א ועזר לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה.
במשחק מול ראסינג סנטאנדר ב-16 במאי 2004 הורחק פויול לראשונה בקריירה שלו בברצלונה, בכרטיס צהוב שני.
בתחילת עונת 2004/2005, לאחר פרישתו של לואיס אנריקה, קפטן הקבוצה, ועזיבתו של פיליפ קוקו, קפטן המשנה, מונה פויול לקפטן הקבוצה.
היה זה הספתח לתחילתה של תקופה מוצלחת עבור הקבוצה, שכן כקפטן הקבוצה זכה פויול להניף מעל לעשרים תארים, בהם 6 אליפויות הליגה הספרדית ו-3 גביעי ליגת האלופות.
כבר בעונה זו הצליחה ברצלונה לזכות באליפות ראשונה מזה 6 שנים, עם פויול כשחקן קבוע במרכז ההגנה - הוא שיחק 36 משחקי ליגה מתוך 38. פויול ומארקס, כצמד הבלמים הבכירים בקבוצה, היוו חלק משמעותי בכך שברצלונה ספגה 29 שערים בלבד במהלך העונה.
בעונת הגיע להישגים מרשימים הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית.
ב-30 באוקטובר 2005 הבקיע שער ליגה שלישי בקריירה, בניצחון 5–0 על ריאל סוסיאדד.
ברצלונה הצליחה לזכות באליפות הליגה בפעם השנייה ברציפות, ולראשונה מזה 14 שנה גם בליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–1 על ארסנל בגמר.
פויול שמר על מקום קבוע בהגנת ברצלונה ומיעט להחמיץ משחקים.
יכולותיו הטובות באותה עונה באו לידי ביטוי בזכייה בתואר שחקן ההגנה הטוב ביותר ב-2006. עונת , בה שיחק פויול ב-35 מתוך 38 משחקי ליגה, הסתיימה בצורה צורמת מבחינה ספורטיבית.
במחזור ה-37 ספגה קבוצתו שער בדקה ה-89 מרגליו של ראול טאמודו, כשבמקביל מבקיעה ריאל מדריד שער במשחקה.
שני שערים אלו הביאו לכך שריאל מדריד תפסה את המקום הראשון בליגה במקומה של ברצלונה, וכך היא הצליחה לזכות באליפות, בעוד ברצלונה מסיימת במקום השני.
במשחק הידידות האחרון לעונה זו, ביוני 2007, נפצע ברצועות בברכו והושבת לשלושה חודשים, עד סוף ספטמבר.
עם גוארדיולה - שיא ההצלחה
את מקומו של רייקארד החליף פפ גוארדיולה, קפטן העבר של הקבוצה, עימו פויול הספיק לשחק עד 2001. עונת 2008/2009 הייתה העונה המוצלחת ביותר בהיסטוריה של ברצלונה - היא זכתה בטרבל, כלומר שלושת התארים האפשריים: גביע, ליגה וליגת האלופות.
פויול אומנם נפצע מספר פעמים וסך המשחקים בהם שותף לא היה גבוה כבשנים קודמות, אך הוא כן הספיק לשחק ברגעים החשובים של הקבוצה בסוף העונה.
ב, במשחק מול ריאל מדריד שנערך באצטדיונה הביתי ב-2 במאי 2009, הבקיע פויול שער נגיחה שהעלה את קבוצתו ליתרון 2–1. את השער חגג על ידי כך שהוריד את סרט הקפטן ונישק אותו לעיני הקהל המדרידאי, מה שהפך לרגע סמלי בקריירה שלו בפרט ובעונה זו עבור ברצלונה בכלל.
הקבוצה ניצחה בסוף המשחק 6–2, הניצחון המשמעותי ביותר של ברצלונה על ריאל בביתה.
הייתה זו הזכייה השלישית של ברצלונה בליגת האלופות והשנייה עם פויול.
בתחילת עונת 2009/2010 זכתה ברצלונה ב וב, ומאוחר יותר, בדצמבר 2009, גם באליפות העולם לקבוצות לאחר ניצחון על אסטודיאנטס בהארכה.
בכך, השלימה הקבוצה זכייה בשישה תארים בשנה אחת, הישג יחיד במינו בכדורגל האירופי, כשאת כל התארים מניף פויול.
בעונה זו המשיך גוארדיולה להדריך את הקבוצה בהצלחה, והיא זכתה בליגה בפעם השנייה ברציפות עם 99 נקודות, והגיעה לחצי גמר ליגת האלופות, בו הודחה על ידי אינטר מילאנו.
תפקידו המרכזי והיכולת הטובה של פויול בקבוצה המשיכו, מה שבא לידי ביטוי בסוף עונה זו, כשנכלל בפעם האחרונה בהרכב השנה של פיפ"א, המכונה FIFPro World XI.
בעונת 2010/2011 התמודד פויול עם מספר פציעות שהגבילו את מספר הופעותיו במדי הקבוצה - רק 27 הופעות בכל המסגרות ו-17 בליגה, הכמות הנמוכה ביותר של פויול מזה עשור.
בתאריך 13 בנובמבר 2010 הופיע פויול בפעם ה-500 שלו בכל המסגרות במדי ברצלונה במשחק בליגה נגד ויאריאל.
ב-29 בנובמבר היה פויול שותף לאחד ממשחקיה הטובים ביותר של ברצלונה מול ריאל מדריד, בו ניצחה ברצלונה בתוצאה 5–0. בינואר 2011 נפצע בברכו, ולמרות אי-כשירות מלאה שיחק גם במשחק הקלאסיקו השני לאותה עונה באפריל, אך לא בגמר גביע המלך בו הפסידה ברצלונה 0–1 לאותה ריאל מדריד.
בעונה זו זכתה ברצלונה באליפות הליגה בפעם השלישית ברציפות.
הקבוצה הגיעה גם לגמר ליגת האלופות, בו פויול נכנס כמחליף 6 דקות לסיום.
הקבוצה ניצחה את מנצ'סטר יונייטד בתוצאה 3–1, וכשהגיע הרגע של פויול להניף את הגביע, הוא החליט להעניק את סרט הקפטן ואת הכבוד שבהנפת הגביע לאריק אבידל, שהחלים בהצלחה מהסרת גידול בכבד בחודשים שלפני כן.
רק לאחר סוף העונה, נותח פויול בברכו.
בתחילת עונת 2011/2012 היה פויול עדיין פצוע, אך ברצלונה זכתה בסופר קאפ הספרדי לאחר ניצחון על ריאל מדריד באוגוסט 2011. פויול החלים בסוף ספטמבר והיה שותף לזכיית הקבוצה באליפות העולם לקבוצות שנערך בדצמבר.
למרות זאת, זו הייתה עונתו האחרונה של גוארדיולה בברצלונה, לאחר שהפסידה את אליפות הליגה לריאל מדריד והודחה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי צ'לסי.
בגביע הספרדי, הבקיע פויול שער בנגיחה לרשתה של ריאל מדריד ברבע הגמר ושער נגיחה נוסף לרשתה של ולנסיה בחצי הגמר.
שערים אלו עזרו לברצלונה להגיע לגמר, אך פויול לא שותף בו בשל פציעה נוספת בברכו שמנעה ממנו לשחק במשך מספר חודשים.
הוא הבקיע 3 שערי ליגה נוספים, ועם 5 שערים בסך הכול באותה עונה, הייתה זו העונה הפורייה ביותר של פויול מבחינת כיבוש שערים.
הקבוצה זכתה בגביע לאחר ניצחון 3–0 על אתלטיק בילבאו.
בעונה זו אומנם שיחק יותר מאשר העונה שלפניה, אך עדיין שותף רק ב-26 משחקי ליגה, שכן שני הבלמים הבכירים בקבוצה היו ג'רארד פיקה וחאבייר מסצ'ראנו.
בעונה זו חלף על פני מיגלי והפך לשחקן עם מספר ההופעות השני בגודלו בכל המסגרות הרשמיות במדי ברצלונה, מאחורי חברו הוותיק לקבוצה צ'אבי.
את גוארדיולה החליף עוזרו, טיטו וילאנובה.
לאחר שהחלים מהפציעה בברך פרק פויול את מרפקו במשחק ליגת האלופות נגד בנפיקה.
בתחילה הייתה התחזית להיעדרותו חודשיים, אך פויול חזר לכשירות תוך מחצית מהזמן.
ב-18 בדצמבר 2012 האריך את חוזהו בברצלונה בפעם האחרונה, עד לסוף עונת 2015/2016. עונה זו הייתה מוצלחת עבור ברצלונה בליגה, בה היא זכתה עם כמות שיא של 100 נקודות, אך בליגת האלופות היא הודחה בחצי הגמר על ידי באיירן מינכן בהפסד כפול.
עבור פויול הייתה זו עונה קשה, והוא מיעט לשחק בשל פציעות נוספות מעבר לפריקת המרפק.
לקראת סוף העונה נפצע פעם נוספת בברכו ועבר ניתוח שישי בקריירה שלו.
וילאנובה סיים את תפקידו כמאמן ברצלונה מכיוון שחלה בסרטן הגרון בפעם השנייה תוך פחות משנה.
בעונה זו, עונת 2013/2014, אייש טאטה מרטינו הארגנטינאי את תפקיד המאמן, ופויול החלים מהפציעה בברכו כחודשיים לאחר תחילת העונה.
הוא הספיק להשתתף בחמישה משחקי ליגה בסך הכול.
האחרון שבהם היה מול אלמריה, ב-2 במרץ 2014. במשחק זה הבקיע גול ועבר את מיגלי גם במספר משחקי הליגה כשחקן ברצלונה.
באותו משחק נפצע פעם נוספת.
יומיים לאחר מכן כינס פויול מסיבת עיתונאים שבה הודיע על כוונתו לעזוב את הקבוצה בסיום העונה, מבלי לציין אם מדובר בפרישה או במעבר לקבוצה אחרת.
פויול לא הצליח להחלים מפציעתו, אף על פי שכן נכלל בסגל הקבוצה בגמר הגביע הספרדי מול ריאל מדריד, וב-15 במאי הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בפרידתו מהקבוצה אמר "חייתי את החלום של ילדים קטנים, עושה את הדבר שאני הכי נהנה ממנו בחיים, משחק ומתאמן בכדורגל".
פויול בין השחקנים המעוטרים בתולדות ברצלונה, עם 21 תארים קבוצתיים.
הוא זכה שש פעמים באליפות ספרד, פעמיים בגביע המלך, 6 פעמים בסופר קאפ הספרדי, 3 פעמים בליגת האלופות, פעמיים בסופר קאפ האירופי ועוד פעמיים באליפות העולם לקבוצות: בכל הזכיות בתארים אלו היה קפטן ברצלונה.
הוא הופיע ב-392 משחקי ליגה, ב-120 משחקי ליגת האלופות, ב-58 משחקי גביע, ב-9 משחקי גביע אופ"א, ב-6 משחקים בסופר קאפ הספרדי, ב-6 משחקים באליפות העולם לקבוצות ובשני משחקי סופר קאפ אירופי.
סך הכול 593 משחקים רשמיים במדי ברצלונה, וכך הוא, כאמור, השחקן עם מספר ההופעות השני בגודלו במדי ברצלונה.
מבין משחקים אלו ניצח ב-369 משחקים והפסיד רק ב-96. הוא הבקיע במדי הקבוצה 18 שערים: 12 בליגה, 4 בגביע ו-2 בליגת האלופות.
בקיץ 2000 שיחק עם הנבחרת האולמפית של ספרד באולימפיאדת סידני (2000), עימה זכה במדליית כסף.
את הופעת בכורתו בנבחרת ספרד הבוגרת ערך פויול ב-15 בנובמבר 2000. הטורניר המשמעותי הראשון שפויול לקח בו חלק היה מונדיאל 2002 שנערך ביפן ובקוריאה הדרומית.
במשחק הפתיחה נגד פתח פויול בהרכב הנבחרת, והיא ניצחה 3–1. במחזור השני, נגד , הבקיע פויול שער עצמי בדקה ה-10, אך לשמחתו נבחרתו הצליחה להפוך את התוצאה ולנצח 3–1 פעם נוספת.
במחזור השלישי לא שותף פויול לצורך מנוחה, שכן נבחרתו הבטיחה את העפלתה לשמינית הגמר.
פויול שיחק בשמינית הגמר מול , בו ניצחה ספרד בדו-קרב בעיטות עונשין וכן ברבע הגמר מול , שהדיחה את ספרד בדו-קרב בעיטות עונשין בעצמה.
פויול עזר לנבחרת להעפיל ליורו 2004, אך הנבחרת לא הצליחה לעבור את שלב הבתים של הטורניר עצמו.
פויול היה שחקן קבוע במוקדמות מונדיאל 2006 והיה שותף להעפלתה לטורניר הגמר שנערך בגרמניה.
הוא חבר בהגנה לפאבלו איבנייס ושיחק בכל ארבעת משחקי הנבחרת.
במשחק שלב הבתים נגד בישל שער לפרננדו טורס.
נבחרתו עברה את שלב הבתים אך הודחה בשמינית הגמר על ידי .
ביורו 2008 שנערך בשווייץ ובאוסטריה היה פויול חלק חשוב בהרכב הנבחרת, כששיחק בעמדת הבלם לצד קרלוס מרצ'נה.
הנבחרת ספגה שני שערים בלבד, כשפויול משחק בכל המשחקים מלבד המשחק האחרון בשלב הבתים מול , שהיה חסר חשיבות שכן נבחרת ספרד כבר העפילה לשלב הבא.
לבסוף זכתה נבחרת ספרד בתואר לראשונה מזה 48 שנים לאחר ניצחון בגמר על .
יכולתו של פויול הביאה לכך שנכלל בנבחרת הטורניר.
בגביע הקונפדרציות 2009 שיחק פויול ב-3 מתוך 5 משחקים שספרד הייתה שותפה להם.
במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים ענד את סרט הקפטן, בהיעדרו של הקפטן הקבוע איקר קאסיאס.
פויול היה שותף לזכייתה של נבחרת ספרד במונדיאל 2010 והוא שיחק כל דקת משחק אפשרית בטורניר, לצד חברו לקבוצה בברצלונה ג'רארד פיקה.
במשחק חצי הגמר, שבו התמודדה ספרד נגד , כבש פויול בנגיחה את השער היחיד במשחק ובכך סייע לנבחרתו להעפיל לגמר.
בגמר ניצחה נבחרת ספרד את נבחרת 1–0 בהארכה וזכתה בגביע לראשונה בתולדותיה.
ימים בודדים לאחר הזכייה ההיסטורית של ספרד בגמר המונדיאל הודיע פויול שהוא פורש מהנבחרת, אך לאחר מספר שיחות עם מאמן הנבחרת, ויסנטה דל בוסקה, החליט להישאר עד אחרי יורו 2012.
פויול שיחק מספר פעמים במשחקי ידידות ומוקדמות יורו נוספים בשנתיים שלאחר מכן, אך בסופו של דבר החמיץ את יורו 2012, בגלל פציעה בברכו הימנית מהמשחק נגד אספניול, בתחילת חודש מאי של אותה השנה.
הפציעה חייבה ניתוח בברך וזמן הבראה של כ-6 שבועות.
פויול שיחק את הופעתו ה-100 והאחרונה במדי נבחרת ספרד ב-6 בפברואר 2013, כקפטן הנבחרת, בניצחון נבחרתו 3–1 במשחק ידידות נגד , שנערך בדוחא, קטר.
פויול לא נכלל בסגל ספרד לגביע הקונפדרציות שנערך בהמשך השנה, ובכך תמה דרכו במדי נבחרתו.
בנוסף לנבחרת הלאומית של ספרד, שיחק פויול גם בנבחרת קטלוניה.
משחק הבכורה שלו במדיה היה ב-22 בדצמבר 2001, בניצחון 0–1 על נבחרת צ'ילה, משחק שנערך בקאמפ נואו.
עוד משחק שפויול שיחק בנבחרת זו היה ב-22 בדצמבר 2009, נגד נבחרת ארגנטינה.
במשחקו הלפני האחרון במדי הנבחרת, בדצמבר 2010 נגד , נפצע פויול והוחלף על ידי מארק ברטרה.
משחקו האחרון היה בינואר 2013, בתיקו מול .
סך הכול שיחק פויול בשישה משחקים במדי הנבחרת הקטלאנית.
פויול ידוע כאתלט חזק מאוד ויוצא דופן.
על כך העיד הרופא הראשי של המועדון: "פויול הוא שחקן סולידי, דינאמי, בעל תגובות מהירות ביותר וכוח מתפרץ אדיר".
מיגל אנחל נאדל, אשר שיחק עם פויול תקופה קצרה, אמר: "קרלס משחק בבגרות, בעל יכולת מיקום טובה מאוד.
יש בו גאווה רבה למועדון בו הוא משחק".
למרות גובהו הממוצע (1.78 מטרים), הצליח פויול להתגבר במאבקים אוויריים רבים, הן בהגנה והן בהתקפה.
פויול תואר כשחקן קשוח שמשחק באינטנסיביות ובריכוז גבוהים לאורך כל המשחק, בעל יכולת תיקול מדויקת מאוד.
יכולתו במדי ברצלונה ובמדי ספרד הביאו לכך שאנשים וגופים רבים החשיבו אותו לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בתקופתו.
פויול ידוע כשחקן שמסור לקבוצתו.
לעיתים קרובות הוא נשאר להתאמן לאחר סיומם של אימונים, או במהלך חופשים.
בשנת 2010 אמר: "אין לי את הטכניקה של רומאריו, את הקצב של מארק אוברמארס או את הכוח של פטריק קלויברט, אבל אני עובד קשה יותר מאחרים.
אני כמו התלמיד שאינו חכם, אך לומד ומשקיע, ובסוף - מצליח".
חברו לקבוצה, ג'רארד פיקה אמר: "הוא אדם שגם אם אנחנו מנצחים 0–3, בשניות האחרונות הוא עדיין יצעק בקולי קולות וידרבן את כולם לשמור על ריכוז".
עוד חבר לקבוצה לשעבר של פויול אמר: "אפילו אם נספוג ארבעה שערים, הוא יחשוב שאנחנו עדיין יכולים לנצח".
בנוסף לכל אלה, פויול היה ידוע כשחקן הוגן מאוד, כמנהיג דגול שידוע בכנותו ובנאמנותו.
במשחק מול מאיורקה בספטמבר 2005 הורחק אחד משחקני היריבה, והוא הגיב בעצבים רבים, בין היתר בסטירה לפניו של פויול - פויול נותר רגוע ושקט ואף ניסה להרגיע את חבריו לקבוצה שבאו להגן עליו.
בגביע ז'ואן גאמפר בשנת 2010 העניק פויול את הגביע לשחקנה לשעבר של ברצלונה, רונאלדיניו, ודרש ממנו להצטרף לתמונה הקבוצתית.
במאי 2011, לאחר שברצלונה ניצחה בגמר ליגת האלופות, כאמור כשהגיע הרגע של פויול להניף את הגביע, אריק אבידל, שהחלים בהצלחה מהסרת גידול בכבד בחודשים שלפני כן, קיבל ממנו את הכבוד שבהנפת הגביע עם סרט הקפטן על זרועו.
בדצמבר 2011, במשחק בו ברצלונה נכנסה לפיגור מול ריאל מדריד בדקה הראשונה, פני שאר השחקנים היו נפולות, אך פויול צעק ועודד את חבריו לקום ולהמשיך.
לבסוף הפכה ברצלונה את התוצאה וניצחה 1–3. בינואר 2013, לאחר שנזרק מצית על פיקה במשחק מול ריאל מדריד, החל פיקה להתלונן, אך פויול השליך את המצית החוצה ודרש ממנו להמשיך לשחק כרגיל.
בהזדמנות אחרת, כאשר טיאגו אלקנטרה ודני אלבס חגגו גול בשחצנות בניצחון 0–7 על ראיו ואיקאנו, הפסיק אותם פויול מתוך כבוד ליריבה.
ב-30 במאי 2014 מונה פויול לעוזר המנהל הספורטיבי של ברצלונה, אנדוני זוביזרטה.
בפתיחת גמר מונדיאל 2014 שנערך במרקנה שבברזיל הציג פויול את הגביע לצד דוגמנית העל ג'יזל בונדשן.
ב-5 בינואר 2015 התפטר פויול מתפקידו כמנהל ספורטיבי בעקבות פיטוריו של זוביזארטה.
בנובמבר 2015 פתח סוכנות שחקנים בשיתוף פעולה עם סוכנו בעבר, רמון ססטרס, ועם חברו לקבוצה לשעבר איבן דה לה פנייה.
לקראת סוף שנת 2006 נהרג אביו של פויול, ז'וזפ, בתאונת עבודה.
פויול תיאר את התקופה לאחר מות אביו, שהשתלבה עם פציעה, כ"תקופה חשוכה בחייו".
באוטוביוגרפיה שלו תיאר פויול את אביו כמודל לחיקוי של עבודה והקרבה, מאפיינים שבלטו בסגנון משחקו.
שערו הארוך של פויול הוא סימן היכר שלו, והוא ליווה אותו לאורך כל הקריירה.
ב-1997 הציע מאמן ברצלונה לואי ואן חאל לפויול לקצץ את שערו, אך פויול אמר כי לא יוריד את שערו לפחות עד לפרישה מכדורגל.
בשנת 2007 ביצע פויול מתיחה עם העיתון "ספורט" הספרדי, ואמר כי הוא עשה קרחת.
ב-2010 השיק קולקציית שעוני יד, הקרויים CP5.
משנת 2012 מנהל מערכת יחסים זוגית עם הדוגמנית ונסה לורנצו.
כולל הופעות בליגת האלופות, גביע אופ"א והסופר קאפ האירופי.
כולל הופעות בסופר קאפ הספרדי ובאליפות העולם לקבוצות.
מדליית כסף במשחקי אולימפיאדת סידני: 2000
פרס דון בלון לפריצת העונה בליגה הספרדית: 2001
שחקן ההגנה הטוב ביותר באירופה: 2006
הנבחרת המצטיינת של אליפות אירופה 2008
נבחרת הטורניר גביע הקונפדרציות 2009
מדליית זהב של ממלכת ספרד להצטיינות ספורטיבית: 2011
קרלסקרונה (בשוודית: Karlskrona, "כתרו של קרל") היא עיר בירת מחוז בלקיניה (Blekinge län) שבדרום-מזרח שוודיה, ובשנת 2005 התגוררו בה 32,606 תושבים.
קרלסקרונה היא הנמל המרכזי של הצי השוודי, והיא נוסדה סביבו בשנת 1680. שמה וסמלה של העיר מנציחים את קרל האחד עשר, מלך שוודיה שהורה על הקמתה.
העיר שוכנת על מספר איים במפרץ המוגן מדרומו על ידי איים נוספים.
בעיר בניינים מהמאות ה-17 וה-18 והיא מהערים השוודיות הבודדות בעלות מאפיינים אדריכליים מסגנון הבארוק.
ב-1998 הוכרזו מתקני הנמל בעיר ובסביבותיה כאתר מורשת עולמית.
הנמל הימי של קרלסקרונה הוקם בתקופה בה שוודיה הייתה מעצמה אירופית ושלטה בכל חופי הים הבלטי.
השוודים שברו את השליטה הדנית בארסונד והבטיחו לעצמם מעבר חופשי אל הים הצפוני.
ב-26 בפברואר 1658 נכרת הסכם רוסקילדה בין שוודיה לדנמרק, וזאת מסרה לשוודים את השליטה בסקונה ובבלקיניה.
מספנה קטנה ומחנה צבאי נוסדו בנמל בודקול (Bodekull) ששמו שונה לקרלסהאמן (Karlshamn, "נמל קרל") לכבודו של המלך קרל האחד עשר, אך כיבוש דני קצר מועד בין השנים 1676–1679 הבהיר לשוודים כי המקום אינו ניתן להגנה ואינו מתאים להקמת בסיס הצי.
לכן הורה קרל ב-19 בנובמבר 1779 על הקמתה של עיר חדשה, כ-45 ק"מ ממזרח לקרלסהאמן.
זו נוסדה בשנת 1680 על האיים ומה (Wämö) וטרוסה (Trossö) ונודעה בשם קרלסקרונה.
תחילה כללו מתקני הנמל בעיר החדשה מספנה וחמישה מבני אחסון.
אדריכלי הצי ובעלי המלאכה שעבדו בשירותו נשלחו למקום מסטוקהולם, ובתי מגורים נבנו עבורם.
ב-1683 הייתה קרלסקרונה למושב שלטוני ושורטטו תוכניות לבניית המצודה והעיר.
ב-1750 מנתה העיר כ-10,000 תושבים, וכאשר עלה גוסטב השלישי, מלך שוודיה לשלטון ב-1772, כבר הייתה לעיר השלישית בגודלה במדינה.
תקופה זו התאפיינה בהתפשטות העיר במקביל לפעילות ערה של הגדלת הצי, שנועד להילחם נגד הדנים, ולאחר מכן נגד הרוסים.
העיר נפגעה במספר שריפות, שהגדולה בהן ארעה בשנת 1790, וכתוצאה מכך נבנו כ-400 בתי אבן מחדש.
גם לאחר קיצה של האימפריה השוודית ולאחר ששוודיה איבדה את השליטה בפינלנד ב-1809, המשיכה קרלסקרונה ושימשה כבסיסו העיקרי של הצי השוודי.
במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 שופרו מתקני הנמל והותאמו לחידושי התקופה, וכך נעשה גם במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הביצורים הקודמים שופצו והותקנו אמצעים להגנה מפני התקפה אווירית.
לאחר המלחמה הלכה הפעילות הימית בבסיס והתמעטה.
לקראת תום המלחמה הקרה והצמצום הצפוי בהיקף הצי השוודי, הפנתה הממשלה כספים לעידוד חברות טכנולוגיה כדי שיקבעו מרכזים בעיר, הכל במטרה למזער את הנזק הצפוי בעקבות הצמצומים בפעילות הצי.
ב-27 באוקטובר 1981 עלתה הצוללת הסובייטית U137 על שרטון כ-10 ק"מ מקרלסקרונה.
התקרית גרמה למשבר ביחסי שתי המדינות ותמכה בחשדותיהם של השוודים כי הסובייטים עוסקים בפעילות ריגול בסביבות הבסיס הימי.
בימינו מאכלסים העיר מרכזים של חברות טלפוניה ומרכזי פיתוח של תעשיית היי-טק.
העיר תוכננה על ידי אריק דאלברג (Dahlbergh) וקרל מגנוס סטוארט (Stuart) בהוראתו של מפקד הצי השוודי האנס ואכטמייסטר (Wachtmeister).
היא תוכננה בהתאם לעקרונות הבארוק, ורחובותיה הראשיים רחבים ונפגשים בכיכר "סטורטורייט" (Stortorget - "הכיכר הגדולה").
הכיכר משתרעת בנקודה הגבוהה ביותר באי טרוסה, ופחות או יותר במרכזו.
בכיכר ניצבות שתיים מכנסיותיה הראשיות של העיר:
כנסיית השילוש הקדוש (Heliga Trefaldighetskyrkan -ס9 במפה) - נבנתה בשנים 1697–1709 וניצבת בצידה הדרום-מערבי של הכיכר.
כנסיית פרדריק (Fredrikskyrkan -ס10 במפה) - נבנתה בשנים 1720–1744 ותופסת את חלקה המזרחי של הכיכר.
עוד ניצבים בכיכר, בצידה המערבי, בית העירייה (Rådhuset), שגם הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-18 (11 במפה), ובניינים מאוחרים יותר כמו אולם הקונצרטים, הספרייה העירונית ובית הדואר (16 במפה).
במרכזה של הכיכר ניצב פסלו של מייסד העיר, המלך קרל האחד עשר (32 במפה).
שטח הכיכר משמש עד היום כאזור שוק וכאתר לעריכת אירועים שונים.
מדרום לכיכר, על הציר החוצה אותה מדרום לצפון, שוכן פארק האדמירלות (Amiralitetsparken), ומצפון לה, על אותו ציר, משתרעים פארק הוגלנד (Hoglandspark) ותחנות הרכבת (22 ו-23 במפה).
בסדרת האנימציה נילס הולגרסון (פרק 11) להקת אווזי הבר חונה בעיר ונילס מתמודד עם פסל המלך שקם לתחיה.
גם הנמל ומגדל השעון המפורסמים מופיעים.
בדרומה של קרלסקרונה שוכן בסיס הצי השוודי.
בעבר הוא נבדל ממרכזה בחומה ורק חלקים קטנים ממנה שרדו.
רחבת המסדרים (Amiralitetsslätten) שוכנת בסמוך לנמל, ובמרכזה ניצב מגדל השעון.
על המבנים החשובים ברחבה נמנים ההגוואקטן (Högvakten - "בית המשמר" - 1 במפה), מדרום לה, והחפסגוסקסרנן (Skeppesgossekasernen - "קסרקטין בחורי הספינות" - 5 במפה) בצידה המערבי.
דרומית לרחבת המצעדים שוכנת המספנה הישנה (Gamle Varvet) שבה מספר מבנים מסוף המאה ה-18 ובהם מבני אחסון, מנהלה ומגוריהם ההיסטוריים של בכירי הצי.
בצידה המזרחי של הרחבה שוכנת חצר האדמירלות (Artillerigärden), שטח שיובש מהים ובו קסרקטין, בתי מלאכה ואחסון וכן בית חולים (3 במפה).
באזור זה שוכנת גם כנסיית האדמירלות (Amiralitetskyrkan - במפה 2) האדומה, שהוקדשה בשנת 1685. הכנסייה נבנתה מעץ כמבנה זמני עד שיוחלף בבניין אבן, אך הדבר מעולם לא יצא אל הפועל.
מזרחית לאי טרסה, שוכן האי הקטן סטומהולמן (Stumholmen), קבוצה של שלושה איים שחוברו לאחד.
על האי שוכנים מבנים שנבנו החל במאה ה-18 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20, והידוע שבהם הוא "סלופ- אוק ברקאסחולט" (Slup- och Barkassskjulet, "סוכת הסירות") שבנייתו הושלמה ב-1787. מבנה גדול זה נבנה במטרה לאחסן ספינות, ורצפתו משופעת.
מבנים נוספים באי הם מאפיית הכתר (Kronobagariet), מגדל קונגסהאל (Kungshall), מחסני קונגסהאל (Kungshallsmagasinet) ושני בתי מלאכה לאווירונים ימיים משנות ה-20 של המאה ה-20. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 חדל האי מלשמש למטרות צבאיות, והעירייה שינתה את ייעודם של המבנים לפי תוכנית שניסחה.
עוד נבנו במקום בתי מגורים על קרקע שיובשה מהים.
מספנות הצי העיקריות הוקמו על האי לינדהולמן (Lindholmen) מדרום לעיר, ומאז 1961 הן שייכות בחלקן לממשלת שוודיה ובחלקן למספנה אזרחית.
אל האי מחובר האי סדרטריירנה (Södertrjerna) מצידו המזרחי.
סדרטריירנה חובר אל לינדהולמן על ידי ייבוש הים והמבנה החשוב ביותר הניצב עליו הוא "הכנסייה הפינית" (Finska Kyrkan) מ-1696, שבניגוד לשמו, משמש כבית אחסון.
אחד המבנים הבולטים בעיר הוא "גמלה מאסטקראנן" (Gamla Mastkranen - "מנוף-התורן הישן") בן תשע הקומות.
המנוף הוקם בין השנים 1803–1806 והוא עשוי לבנים למעט חלקו העליון העשוי מעץ ומצופה בלוחות נחושת.
מדרום לעיר שוכנים מספר איים המגינים על נתיב הגישה הימית אליה, ועליהם הוקמו מאחזים צבאיים.
שני האיים החיצוניים הם קונגסהולמן (Kungsholmen - "איוֹן המלך") ודרוטנינגחר (Drottningskär - "איון המלכה") השוכנים משני צידיו של מצר אספה (Aspö), נתיב הגישה הימי העיקרי אל העיר.
קונגסהולמן שוכן מצידו המזרחי של המצר, וביצורי קבע הוקמו עליו בין 1820 ל-1850. אלה שופרו בשנות ה-70 של המאה ה-19, ומאז שנת 1900 הם נחשבו כנקודה אסטרטגית חשובה.
על האי דרוטנינגחר שממערב למצר הוקמה מצודה נוספת בשנים 1680–1700, אך היא הושלמה רק באמצע המאה ה-18. המצודה מוקפת מים כמעט מכל עבריה, והיא מחוברת אל האי במצר יבשה.
בין שני איים אלה לעיר עצמה שוכנים שני איים קטנים יותר - גודנאט (Godnatt) וקורהולמן (Kurrholmen) - וגם עליהם הוקמו מצודות עגולות ששימשו במאה ה-19 כקו הגנה שני לעיר.
שתי מצודות אלה הן היחידות ששרדו משש מצודות דומות, ומעולם לא היו בשימוש מבצעי.
שני מבנים הניצבים על היבשה נכללים בהכרזת העיר כאתר מורשת עולמית.
הראשון הוא טחנת המים המלכותית (Kronokvarnen) שנבנתה ב-1721, והאחר הוא ארמון חארבה (Skärva) שנבנה בשנים 1785–1786 ושימש כמעון הקיץ של מפקד הצי באותה עת.
קרלסקרונה היא אחת מארבע הערים שבהן הורשו יהודי שוודיה להתיישב בתקופתו של גוסטב השלישי (1772).
בעיר בית קברות יהודי ומוזיאון המציג מספר פריטים יהודיים מעבר הקהילה.
בשנת 1860 בוטלה ההגבלה על התיישבות יהודים בארבע הערים, ויהודי קרלסקרונה עברו במספר גלים לערים מרכזיות יותר, בעיקר אל מאלמה, מערבית לקרלסקרונה.
בשנת 1995 חולל בית הקברות היהודי בשולי העיר.
קרם בוואריה הוא שמו של קינוח קרמי ממקור צרפתי, הקרוי על שם מדינת בוואריה שבגרמניה.
קינוח זה מבוסס על קינוח בווארי מסורתי העשוי מקרם המקורר בתבנית ונהפך על צלחת הגשה.
ניתן לעשות שימוש בקרם זה למילוי סופגניות או כחלק מהקינוח שארלוט.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה קרם בוואריה קינוח אופנתי במסעדות ישראליות.
בישראל קיימת גם גרסה תעשייתית שלו - אבקה להכנה מהירה של הקרם.
קרם דה קסיס הוא ליקר אלכוהולי מתוק בצבע אדום כהה ובטעם ענבי שועל.
ליקר זה הוא מרכיב עיקרי באפריטיף "קיר".
הגרסה המודרנית הראשונה של משקה זה מקורה באזור בורגונדי שבצרפת בשנת 1841. המשקה מיוצר מענבי שועל וסוכר המרוסקים לתוך אלכוהול מזוקק.
המשקה מיוצר בעיקר בבורגונדי, אולם גם בלוקסמבורג ובקוויבק שבקנדה.
הסינדיקט "Appellation d'Origine Contrôlée", שמטרתו לוודא ייצור מקומי נאות תוצרת צרפתית, מוודא זאת גם לגבי הקרם דה קסיס של בורגונדי, אשר רק הוא יכול לשאת את השם "Crème de Cassis de Bourgogne".
מדי שנה מיוצרים בבורגונדי 16 מיליון ליטרים של קרם דה קסיס – מרביתם לתצרוכת מקומית, וחלקם המועט לייצוא.
משקה הקסיס משמש גם להכנת גלידות סורבה.
קרם במגדנאות הוא תערובת מתוקה המשמשת לציפוי ומילוי קינוחים או כבסיס לקינוחים.
קרם עשוי לרוב מחלב או שמנת וסוכר, לעיתים מבושל עם חלמונים.
לרוב הקרמים מוסיפים חומרי טעם כגון וניל, שוקולד, לימון ופירות נוספים.
מאכלים ועוגות רבות מצופות או ממולאות קרם.
קינוחים ממולאי קרם מפורסמים הם קרמשניט הממולא בקרם והקינוח האיטלקי קנולי.
קרמים רבים מעורבים עם קצף חלבונים בטכניקת "קיפול", לשמירת מרקם הקצף.
מוס הוא קרם המורכב מקיפול קצפת וקצף חלבונים.
קרם ברולה וקרם קרמל הם קרמים אפויים.
קרם אנגלז הוא קרם מבושל.
קרם פטסייר מורכב מבישול של חלב עם סוכר וניל שמאחדים לחלמונים טרופים היטב עם סוכר ומבושלים יחד.
הקינוחים אי צף וחלב ציפורים מבוססים על קרם וניל מבושל עם איי קצף חלבונים.
קינוחים רבים מבוססים על קרם מעובה בחומרים מסמיכים כגון עמילן, ג'לטין או אגר, ביניהם פודינג, קרם בוואריה, פנקוטה, קרם קרמל.
קרלסברג (בדנית: Carlsberg A/S) היא מבשלת בירה רב לאומית דנית.
החברה נוסדה בשנת 1847 על ידי יאקוב כריסטיאן יאקובסן, ומטה החברה נמצא בקופנהגן, דנמרק.
מאז מותו של ג'ייקובסן בשנת 1887, בעלת השליטה בחברה היא קרן קרלסברג.
מותג הדגל של החברה הוא "קרלסברג", הקרוי על שם בנו של ג'ייקובסן, קרל ג'ייקובסן.
קבוצת קרלסברג מעסיקה כ-41,000 עובדים, בעיקר באירופה ובאסיה, היא מפעילה או שותפה בכ-80 מבשלות בירה ומפעלים למשקאות קלים ברחבי העולם.
אתרים אלה משרתים יותר מ-140 שווקים ברחבי העולם, ומייצרים מגוון של בירה ומשקאות לא אלכוהוליים תחת כ-150 מותגים שונים.
נכון לשנת 2025 קרלסברג היא מבשלת הבירה השישית בגודלה בעולם מבחינת הכנסות.
חברת קרלסברג נוסדה בקופנהגן על ידי יאקוב כריסטיאן יאקובסן בשנת 1847. בשנת 1868 החלה לפעול לראשונה מחוץ לגבולות דנמרק עם ייצוא של בירה לאדינבורו, סקוטלנד ולאחר מכן למדינות נוספות.
חלק מהעיצובים המקוריים של סמלילי החברה כולל פיל, שעל שמו נקראים חלק מבירות הלאגר שלה, וצלב קרס, שהשימוש בו הופסק בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שהפך סמל של המפלגה הנאצית בגרמניה השכנה.
בנו של ג'ייקובסן, קרל כריסטיאן הילמר ג'ייקובסן, פתח מבשלת בירה משלו בשנת 1882 בשם "ניו קרלסברג".
קרל ג'ייקובסן היה אספן אמנות נלהב והוא צבר אוסף אמנות שמאז 1897 שוכן במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק במרכז קופנהגן.
החברות מוזגו ונוהלו תחת ניהולו של קרל בשנת 1906 ונשארו כך עד מותו בשנת 1914.
בשנת 1875 הוקמה בסמוך למבשלה זו מעבדת מחקר ופיתוח, היא כללה מחלקה לכימיה ומחלקה לפיזיולוגיה.
מין השמר המשמש לייצור לאגר בהירה, Saccharomyces carlsbergensis, בודד על ידי אמיל כריסטיאן הנסן במעבדה בשנת 1883 ונושא את שמו.
יעקבסן הקים את "קרן קרלסברג", המנוהלת על ידי נאמנים מהאקדמיה המלכותית הדנית למדעים, שניהלה את מעבדת קרלסברג וכן תמכה במחקר מדעי בתחומי מדעי הטבע, המתמטיקה, הפילוסופיה, מדעי הרוח והחברה בדנמרק.
עקב סכסוך עם בנו קרל, ג'ייקובסן האב הוריש את מבשלת הבירה שלו לקרן עם מותו בשנת 1887.
בשנת 1966 העניקה החברה לראשונה רישיון לייצור בירה קרלסברג מחוץ לדנמרק למבשלות Photiades בקפריסין.
קרלסברג התמזגה עם המתחרה המקומית שלה "טובורג בשנת 1970, ובשנת 1992 רכשה את מבשלת הבירה הבריטית Tetley.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנסה לפעילות גם בתחום המים המינרליים בצפון אירופה, אך מכרה פעילות זו לחברת מי עדן היששראלית ב-2002.
בשנת 2000 הקימה מיזם משותף עם חברת קוקה קולה שייצר ושיווק את מוצרי קוקה קולה במדינות סקנדינביה.
נכנסה החברה לראשונה לפעילות ברוסיה, שרכשה החזקת מיעוט במבשלת הבירה "בלטיקה" באמצעות חברת "באלטיק בברג'ז הולדינג", חברה שהייתה בבעלות משותפת עם הקבוצה הבריטית "סקוטיש אנד ניוקאסל" ופעלה גם ב, פינלנד ואוקראינה.
"בלטיקה" הייתה ליצרנית הבירה הגדולה ברוסיה, והחזיקה בשליש מהשוק הרוסי.
ב-2008 היא עברה לבעלותה המלאה של "קרלסברג".
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022 ניסתה למכור פעילות זו ללא הצלחה, וביולי 2023 היא הולאמה על ידי ממשלת רוסיה.
בינואר 2001 רכשה 60% מפעילות מבשלות הבירה של תאגיד "אורקלה" מנורווגיה, כדי להרחיב את פעילותה בשוקי הבירה הנורדי והמזרח אירופי.
בפברואר 2004 רכשה את יתרת המניות תמורת 2.5 מיליארד דולר.
בינואר 2008, קבוצת קרלסברג, יחד עם קבוצת היינקן, רכשה את "סקוטיש אנד ניוקאסל" (Scottish & Newcastle"), יצרנית הבירה הגדולה בבריטניה, תמורת 15.3 מיליארד דולר.
לאחר שזו דחתה הצעה רכש קודמת בסך 13.8 מיליארד.
ל"סקוטיש אנד ניוקאסל" הייתה גם פעילות בין-לאומית נרחבת ביוון, צרפת הודו והרפובליקה העממית של סין; שעברה לבעלות "קרלסברג".
בנובמבר 2014, קרלסברג הסכימה לרכוש את מבשלת הבירה השלישית בגודלה ביוון, מבשלת אולימפיק, הוסיפה אותה לפעילותה הקיימת במדינה והפכה ליצרן הבירה השני בגודלו ביוון.
בשנת 2024, רכשה תמורת 3.3 מיליארד ליש"ט את יצרנית המשקאות הקלים הבריטית "בריטוויק".
החל מ-2025 היא פועלת ב ואירלנד בחברה אחת בשם "קרלסברג בריטוויק", שהיא גם בעלת הזיכיון לייצור מותגי המשקאות של תאגיד "פפסיקו" ("פפסי" ו-"סבן אפ") במדינות אלו.
קבוצת קרלסברג מייצרת ומשווקת כ-150 מותגים של בירות ומשקאות אחרים, רובם באופן גלובלי אך חלקם רק בשווקים מסוימים.
כדי לשמר על אחידות טעם הבירות ואיכותן, צוותי מומחים של החברה בודקים באופן קבוע דגימות של בירות מהמבשלות שבבעלותה ובבעלות זכיינים ממדינות בכל רחבי העולם.
מותגי החברה הבולטים כוללים את:
"קרלסברג" - מותג הבירה המוביל בפורטפוליו של קבוצת קרלסברג.
זוהי בירת פילזנר בריכוז של 5% אלכוהול הנמכרת ב-140 מדינות ברחבי העולם.
"טובורג" - מותג הכולל כ-10 גרסאות שונות, ביניהם "טובורג גרין", "טובורג רד", "טובורג גולד", "טובורג לימון", "טובורג טוויסט" ועוד.
הבירות נבדלות זו מזו בטעמן ובאחוזי האלכוהול במשקה
"בירה אלפנט" (פיל) - יוצרה לראשונה בשנת 1955 תחת השם Export Lager Beer בבבוק עם תווית של פיל (אלפנט באנגלית) זוהי בירה חזקה עם ריכוז של 7.2% אלכוהול.
"הלסטן" (Holsten) - בירה גרמנית המשווקת ברחבי העולם, כולל בישראל.
"ג'ייקובסון" (Jacobsen) - מותג בירה לאניני טעם הכולל כ-8 גרסאות שונות.
"קרוננבורג 1664" (Kronenbourg) - בירת חיטה צרפתית, לא מסוננת בצבע זהוב-מעונן, עם 5% אלכוהול.
המבשלה המקורית שיייצרה אותה הוקמה בשנת 1664 בשטרסבורג, צרפת, ומכאן שם הבירה.
היא מיוצרת מזני כשות צרפתיים ייחודיים.
"בירה מיתוס" (Mythos) היא בירת לאגר יוונית, בהירה וקלה, בעלת אחוז אלכוהול של 5%.
היא הושקה ב-1997 והפכה תוך שנים ספורות לבירה הפופולרית ביוון.
היא מיוצרת במבשלת Olympic Brewery בסלוניקי.
"סלבוטיץ'" (Slavutich) מותג בירה אוקראיני ושם המבשלה של הקבוצה במדינה המייצרת גם מותגים אחרים לצריכה מקומית.
"סומרסבי" (Somersby) - מותג סיידר בריכוז 4.5% שהושק בשנת 2008, במקור עבור השוק הדני, אך בהמשך שווק ביותר מ-46 נוספות, כולל ישראל.
בשתי גרסאות סיידר תפוחים וסיידר אגסים.
סיסמת הפרסום של "קרלסברג", "כנראה בירת הלאגר הטובה בעולם" ("Probably the best lager in the world"), נוצר בשנת 1973 על ידי טוני בודינץ ממשרד הפרסום KMP, עבור השוק הבריטי.
הוא החל להופיע בפרסומות של החברה בכל רחבי העולם משנות ה-80 ואילך, עד שהוחלף בשנת 2011 ברוב האזורים בסיסמה החדשה "זה דורש קרלסברג" ("That calls for a Carlsberg").
את הקריינות לפרסומת המקורית משנת 1983 דיבב השחקן אורסון וולס.
במדינות מסוימות הסלוגן הותאם ל"כנראה הבירה הטובה בעולם".
בישראל הסיסמה הייתה "קרלסברג - מסתבר שזו הבירה הטובה בעולם".
החל מ-1992 "קרלסברג" היא "הבירה הרשמית" של מועדון הכדורגל ליברפול.
הסכם החסות בין הצדדים חודש פעמים רבות מאז.
עד 2009 "קרלסברג" הייתה נותנת החסות הראשית של ליברפול והלוגו שלה הופיעה על חולצות השחקנים, אז חתמה על הסכם חסות ראשי עם הבנק סטנדרד צ'רטרד.
מאז ממשיכה קרלסברג לשמש כמפרסמת משנה של הקבוצה, זו הסכם החסות הוותיק ביותר בפרמיירליג.
היא שימשה גם כנותנת חסות ל"פרמיירליג" עצמה ועבור התאחדות הכדורגל האנגלית (כ"בירה הרשמית" של נבחרת אנגליה בכדורגל ושל הגביע האנגלי).
ב-2006 חתמה הסכם לארבע שנים עם אצטדיון ומבלי, עבור פרסום ובלעדיות על מכירת בירה בתחומו.
בשנת 1969 החלה "קרלסברג" לרכוש בקבוקים ירוקים וארגזי פלסטיק ממפעל תשלובת "טמפו משקאות" בירוחם.
בשנת 1973 מבשלת שיכר לאומית, שהיה לה מונופול בתחום ייצור הבירה בישראל, שכרה את שירותי מבשלת "טובורג" (שהיא חלק מקבוצת קרלסברג) לתכנון וביצוע שדרוג של מפעליה.
בינואר 1992 חתמו "החברה המרכזית לייצור משקאות קלים" (יצרנית קוקה־קולה בישראל) ו"קרלסברג" על הסכם לשיתוף פעולה לייצור ושיווק מוצרי הבירה שלה בישראל.
על־פי ההסכם הוקם מפעל בבעלות משותפות לייצור הבירה - מבשלות בירה ישראל באשקלון, על בסיס ידע של החברה הדנית.
עד לפתיחת המפעל ב-1995 יובא הבירה מדנמרק.
"החברה המרכזית למשקאות קלים" הייתה שותפה עם "קרלסברג" גם במבשלת בירה ברומניה, יחד עם חברת יפ-אורה, וקיבלה זיכיון לשיווק המותג קרלסברג באלבניה.
ביולי 2008 רכשה ממנה גם את יצרנית הבירה השנייה בגודלה בטורקיה, חברת "טובורג טורקיה" שהוקמה ב-1967. בנוסף רכשה את מלוא הבעלות על "מבשלות בירה ישראל".
קרלֶס רשאק סרדה (בקטלאנית: Carles Rexach Cerdà; נולד ב-13 בינואר 1947 בברצלונה שבספרד), המכונה גם צ'ארלי רשאק או קרלוס רשאק הוא שחקן ומאמן כדורגל ספרדי.
במשך רוב הקריירה שלו היה רשאק בברצלונה, הן כשחקן והן כמאמן.
רשאק הצטרף למועדון הכדורגל בגיל 12, והיה שחקן במועדון במשך 22 שנים.
בסך הכול הופיע במדי הקבוצה הבוגרת במעל ל-400 משחקים והבקיע מעל ל-100 שערים, ובכך הוא מבין המובילים בהיסטוריית המועדון בשתי קטגוריות אלה.
רשאק שיחק באליפות ברצלונה בעונת 1973/74, אליפות ראשונה של הקבוצה מזה 14 שנים.
לאחר מכן היה רשאק צייד כישרונות, מאמן ומנג'ר בקבוצה במשך 22 שנים נוספות.
בנוסף, רשאק היה עוזרו של יוהאן קרויף כשהיה מאמן "קבוצת החלומות" בין 1988 לבין 1996. כמו כן, רשאק אימן את הקבוצה בעצמו כמאמן זמני במספר מקרים, לפני שהיה המאמן באופן קבוע ב-2001.
רשאק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה ב-1965 במשחק גביע הגנרל מול ראסינג סנטאנדר.
רשאק הבקיע את השער הרביעי בניצחון הקבוצה 0–4. עד 1967 הוא עדיין שיחק גם בקבוצת המשנה של ברצלונה, ס.ד.
ב-1967 ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה.
ב-1971 זכה בתואר הפיצ'יצ'י - מלך שערי הליגה - לצד השחקן של אתלטיקו מדריד חוסה אאולוחיו גארטה, עם 17 שערים ב-29 משחקים.
בין הישגיו הנוספים בקבוצה ניתן למנות את השלושער שהבקיע בקאמפ נואו ב-1974 במשחק גביע אירופה מול פיינורד, מבישוליו של יוהאן קרויף.
בעונת 1973/1974, לצד שחקנים כגון חואן קרלוס פרס הקפטן, קרויף, הוגו סוטיל, קיקה קוסטס וסלבדור סדורני, זכה עם ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים.
בגמר גביע המלך ב-1978 הוא היה השחקן המצטיין עם צמד לרשתה של לאס פאלמס.
בנוסף, הבקיע רשאק גם בגמר גביע המחזיקות ב-1979. ב-1981 פרש רשאק ממשחק, וב-1 בספטמבר אותה שנה נערך משחק פרידה ממנו בקאמפ נואו מול נבחרת ארגנטינה.
רשאק שיחק במדי נבחרת ספרד 15 פעמים, בהם הבקיע שני שערים, בין 1969 לבין 1978. רשאק נמנה בסגל הנבחרת למונדיאל 1978.
לאחר שפרש ממשחק הצטרף רשאק לסגל אימון ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה.
הוא היה מאמן הקבוצה עד 1987. ב-1984 הקים במשותף עם שחקני עבר נוספים של ברצלונה, אנטוני טורס, חואן מנואל אסנסי וז'ואקים ריפה, בית ספר לכדורגל.
בעונת 1987/88 היה רשאק עוזרו של המאמן לואיס אראגונס, וכשאראגונס עזב את הקבוצה רשאק החליפו באופן זמני.
עם מינויו של יוהאן קרויף לתפקיד המאמן, נשאר רשאק בתפקיד עוזר המאמן.
בעונת 1990/91, עת קרויף סבל מבעיות בלב, הפך רשאק למאמן באופן זמני פעם נוספת, לתקופה של חודש.
ברצלונה זכתה בעונה זו באליפות.
לאחר מכן המשיך להיות עוזר המאמן במשך כל תקופת "קבוצת החלומות".
ב-1996 הפך בפעם השלישית להיות המאמן באופן זמני, כיוון שקרויף עזב את הקבוצה בזעם.
ב-1996 עזב את ברצלונה ליפן, שם היה מאמנה של יוקוהומה פלוגלס במשך שתי עונות.
כשלורנסו סרה פרר פוטר מאימון ברצלונה בעונת 2000/01, רשאק נקרא פעם נוספת לתפקיד המאמן.
המטרה היחידה הייתה העפלה לליגת האלופות.
רשאק אימן את הקבוצה בשבעת המשחקים האחרונים לעונה, ובמחזור האחרון מול ולנסיה, הבקיע ריבאלדו שער במספרת יוצא דופן שאפשר לקבוצה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לליגת האלופות.
הצלחה זו הובילה למינויו באופן קבע לתפקיד מאמן הקבוצה בעונת 2001/02. למרות הגעה לחצי גמר ליגת האלופות, הודחה הקבוצה באופן מביש מהגביע הספרדי ומגביע קטלוניה והגיעה למקום הרביעי בלבד בליגה.
כתוצאה מכך מונה במקומו לואי ואן חאל.
ביולי 2003 הסתיימה דרכו של רשאק בקבוצה באופן מוחלט.
רשאק מילא מספר תפקידים במחלקת הנוער של ברצלונה.
ב-2000 היה מבין האחראים על צירופו של ליונל מסי, אז נער ארגנטינאי בן 13, לקבוצת הנערים של המועדון.
מסי הפך בהמשך למלך שערי המועדון בכל הזמנים.
מלך השערים של הליגה הספרדית (הפיצ'יצ'י): 1970/1971
מועדון ספורט קרלסרוהה (גרמנית: Karlsruher SC) הוא מועדון כדורגל גרמני אשר ממוקם בעיר קרלסרוהה שבגרמניה.
המועדון נוסד בשנת 1894 ובשנת 1909 זכה באליפות היחידה.
בעונת 1954/1955 זכה בפעם הראשונה בגביע הגרמני ובעונת 1955/1956 זכה בגביע הגרמני בפעם השנייה.
בעונת 1959/1960 הגיע לגמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך.
עד עונת 1962/1963 שיחק בליגות האזוריות.
בעונת 1963/1964 שיחק בבונדסליגה בפעם הראשונה.
בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת אלטונה 93.
המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בבונדסליגה.
בעונת 1965/1966 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת דיסבורג.
המועדון שיחק בליגה השנייה 7 עונות ברציפות.
בסוף עונת 1974/1975 עלה לליגה הראשונה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה עד עונת 1987/1988. בעונת 1986/1987 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פורטונה דיסלדורף.
המועדון שיחק 11 עונות ברציפות בליגה הראשונה מעונת 1987/1988 ועד עונת 1997/1998. בעונת 1988/1989 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד.
בעונת 1991/1992 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת הנובר 96.
בעונת 1992/1993 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת איינטרכט פרנקפורט.
בסוף העונה סיים את הליגה במקום השישי והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאים במסגרת גביע אופ"א בעונת 1993/1994. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פ.ס.וו.
בסיבוב השני ניצח את קבוצת ולנסיה.
בשמינית הגמר ניצח את קבוצת בורדו.
ברבע הגמר ניצח את קבוצת בואבישטה.
בחצי הגמר הפסיד לקבוצת רד בול זלצבורג.
בעונת 1994/1995 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ.
בסוף העונה סיים את הליגה במקום השמיני והעפיל לשלב הבתים בגביע האינטרטוטו בעונת 1995/1996. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות שפילד ונסדיי, פ.צ.
המועדון סיים את הבית במקום הראשון והעפיל לשלב שמינית הגמר.
המועדון ניצח את קבוצת אראו והעפיל לשלב רבע הגמר.
המועדון ניצח את קבוצת בורסאספור והעפיל לשלב חצי הגמר.
בחצי הגמר הפסיד לקבוצת ז'ירונדן דה בורדו.
בעונת 1995/1996 הגיע לגמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ.
בסוף העונה סיים את הליגה במקום השביעי והעפיל לשלב הבתים בגביע האינטרטוטו בעונת 1996/1997. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות אוניברסיטטה קראיובה, ספרטק טרנבה, פ.ק.
המועדון ניצח את קבוצת לירסה והעפיל למשחק הגמר.
המועדון ניצח את קבוצת סטנדרד ליאז' זכה בגביע האינטרטוטו והעפיל לסיבוב הראשון בגביע אופ"א.
בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת ראפיד בוקרשט.
בסיבוב השני ניצח את קבוצת רומא.
בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת ברונדבי.
בעונת 1996/1997 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת אנרגי קוטבוס.
בסוף העונה סיימה הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה והעפילה לגביע אופ"א בעונת 1997/1978. בסיבוב הראשון ניצחה קרלסרוהה את קבוצת אנורתוסיס פמגוסטה.
בסיבוב השני ניצחה את קבוצת מץ.
בשמינית הגמר הפסידה לקבוצת ספרטק מוסקבה.
בסוף העונה ירדה קרלסרוהה לבונדסליגה השנייה.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה וירד לליגה השלישית.
אחרי עונה אחת חזר לליגה השנייה.
המועדון שיחק שש עונות ברציפות בליגה השנייה מעונת 2001/2002 ועד עונת 2006/2007 שבסופה עלה לליגה הראשונה.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה, ירד לליגה השלישית ואחרי עונה אחת חזר לליגה השנייה בסוף עונת 2012/2013.
בסיום עונת 2016/17 ירדה הקבוצה פעם נוספת לליגה השלישית.
את עונת 2017/18 סיימה קרלסרוהה במקום השלישי בליגה השלישית, ולכן שיחקה בצמד משחקי מבחן מול ארצגבירגה אווה שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה.
אווה ניצחה 1–3 בגומלין לאחר 0-0 במשחק הראשון, וקרלסרוהה נשארה בליגה השלישית.
בעונת 2018/19 סיימה קרלסרוהה במקום השני בליגה השלישית, והעפילה בחזרה לבונדסליגה השנייה.
קרלסטד (בשוודית: Karlstad; מילולית: "העיר של קרל") היא בירת מחוז ורמלנד שבשוודיה.
בעיר מתגוררים כ-88 אלף תושבים (2014), והיא העיר הגדולה במחוז ורמלנד – כשליש מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר.
שטחה כ-30.3 קמ"ר, והיא העיר הגדולה במחוז ורמלנד גם בשטחה.
היא גם הייתה העיר הראשונה שיושבה במחוז ורמנלד.
קרלסטד שוכנת על גדתו הצפונית של אגם ונרן.
לפני כ-4,000 שנה, היה האזור שבו שוכנת כיום העיר מתחת לפני המים.
עם שינוי פני השטח, התחילו לצוץ גם ראיות ראשונות להתיישבות אנושית בין האגם לנחל, כגון קברים, שרידי כפרים נטושים וכו', ולבסוף הוקמה התיישבות בתחילת ימי הביניים, שתחילתה כבר בימי הוויקינגים בשנת 1000 לספירה, ששימשה בעיקר כאזור מסחר.
במהלך המאות ה-16 וה-17 הוקמו ערים רבות במחוז ורמנלד.
האזור שבו הוקמה קרלסטד היה עשיר במגוון אוצרות טבע לימים ההם, כגון יערות, דגי סלמון (מהאגם) ובעיקר מכרות הברזל בורמלנברג.
הערים הללו שימשו גם כאזורי מסחר, וגם כנקודות ציון בהן יכול היה השלטון להרחיב את שליטתו באזורים עשירים אלו, ואף לפקח על תנועת הברזל.
לפני שהוקמה קרלסטד, נקראה עיר שנמצאה באותו המקום "טינולה" (Tingvalla), שהייתה ידועה כעיר-מסחר.
המוזיאון של ורמלנד מספר כי ישנם מסמכים מהמאה ה-16 שבהם מוזכרת העיר (בשמה הקודם).
כך למשל, ישנו מסמך הכתוב בלטינית המכיל מפה שנמצא בעיר שטרסבורג שבמזרח צרפת.
במפה שבמסמך מתוארת ורמנלד כדוכסות העשירה במכרות ברזל.
Här får man ypperligt järn" (=כלומר: "טינגולה, עיר על-יד האגם.
כאן תוכל להשיג ברזל מצוין").
מכך, נראה שבמקום שכנה עיר משגשגת כבר מעל ליובל שנים לפני שקרל התשיעי קיבל את "שטר הקניין" (Municipal charter) על העיר.
העיר המוכרת לנו כיום הוקמה ב-5 במרץ 1584 על ידי הדוכס קרל (לימים המלך קרל התשיעי), שעל שמו נקראה העיר.
באותן שנים היו 45 משקי-בית בעיר, שבהם התגוררו כ-150 תושבים (כלומר יותר "כפר גדול" מאשר "עיר גדולה").
רוב תושבי העיר היו אנשים שהגיעו מהכפרים של ורמלנד, אך עם זאת היו גם תושבים שהגיעו ממקומות אחרים.
כדי לעודד תושבים נוספים להגר לעיר ולהגדילה, הציע קרל פטור ממס לתושבים למשך 20 שנה.
קרל בנה את ביתו בתוך העיר, במקום שנקרא "גני המלך" (Kungsgården).
קתדרלת העיר, שנבנתה בין השנים 1724–1730 על ידי הלר הנוצרי (Christian Haller), הוקמה באותו המקום שבו שהה ביתו של קרל.
העיר נודעה לראשונה בהיסטוריה של שוודיה המודרנית בלילה של ה-7 במרץ 1809, עת הצית לוטננט קולונל גאורג אדלרספאר, מפקד הצבא שהוצב בוורמלנד, מהפיכה נגד המלך גוסטב הרביעי אדולף, על ידי הנפת דגל המרד בקרלסטד והחל לצעוד לכוון סטוקהולם.
קרלסטד סבלה מארבע שריפות גדולות.
לאחר השריפה האחרונה, ב-2 ביולי 1865, נותרו עומדים על תילם ברחבי העיר רק הקתדרלה ומספר בתים בודדים.
לאחר מכן נבנתה קרלסטד מחדש עם שדרות רחבות.
בשנת 1905, התנהל המשא ומתן ולאחר מכן נחתם ההסכם לפירוד האיחוד השוודי-נורווגי בעיר קרלסטד.
במרכז העיר עובר "הנחל הטהור" (בשוודית: "Klarälven"), שמתחיל את דרכו באגם הצפוני ביותר במחוז ורמלנד, על יד הגבול הנורווגי, ונשפך לאגם ונרן לאחר שמתפצל לכמה יובלים בתוך העיר.
גובהה של העיר מעל פני הים הוא כ-64 מטרים.
בעיר ישנה קתדרלה ואוניברסיטת קרלסטד.
קוממלה נולד במדריד לאם בסקית ואב מהאיים הקנריים.
בילדותו עברה המשפחה לברצלונה, שם חי עד מותו.
קוממלה היה במקצועו מנתח אורתופדי, ובמקביל עסק רבות בפעילויות ספורט שונות - הוא עסק במספר ענפים: התעמלות, אתלטיקה, שחייה, הוקי שדה ובראשם, כדורגל.
קוממלה היה חבר טוב של מייסד מועדון הכדורגל ברצלונה, ז'ואן גאמפר, ולאחר שהלה פרש ממשחק ב-1903, תפס קוממלה את מקומו כחלוץ הקבוצה.
אליו הצטרף תוך זמן קצר גם אחיו, ארסני, וב-1909 הצטרף אח שלישי לקבוצה, אאוראו, אם כי ארסני ואאוראו מיעטו לשחק ולשתף פעולה עם קרלס.
קוממלה הבקיע כמות גבוהה של שערים כחלוץ.
סך הכול, במהלך 9 השנים ששיחק במדי הקבוצה, כבש 172 פעמים ב-145 משחקים רשמיים ולא רשמיים.
הוא היה שותף עמה ל-4 זכיות באליפות קטלוניה.
ב-1910, בגמר הגביע הספרדי בו פגשה ברצלונה את אספניול דה מדריד, כבש קוממלה שער שסייע לקבוצתו לנצח 3-2 ולזכות בגביע.
ב-1912 היה שותף לזכייה בגביע בפעם השנייה בקריירה שלו, אך הוא לא שותף במשחק הגמר.
בין 1909 ל-1911, במקביל לכך שהיה שחקן במועדון הכדורגל ברצלונה, היה גם חבר הנהלה.
ב-1910 נערכה תחרות לעיצוב הסמל של ברצלונה, ועיצובו של קוממלה היה זה שנבחר.
סמל המועדון נותר דומה עד היום, עם שינויים מינוריים.
בנוסף לכך, בתקופתו ככדורגלן, פעל קוממלה בהקמת וניהול מועדונים - הוא הקים את המועדונים אייריש, גלנו, ששחקניו היו סטודנטים מבית החולים של ברצלונה, ואוניברסיטארי.
לאחר שהפסיק לשחק בברצלונה ב-1912, שיחק לתקופות קצרות באספניול ובקזואל, גם הן בעיר ברצלונה.
ב-1915 היה קוממלה אחד מהמקימים של האגודה הקטלאנית לאתלטיקה, וב-1924 שימש למספר חודשים נשיא האגודה.
ב-1923 היה מקימה ונשיאה הראשון של האגודה הקטלאנית להתעמלות לתקופה קצרה.
במהלך השנים היה בהנהלת מספר קבוצות ספורט בקטלוניה.
קוממלה שב לתפקיד הנשיא של אגודת ההתעמלות ב-1940, אותו מילא עד 1945. בקדנציה זו דאג לייסד את אליפות קטלוניה בהתעמלות.
קרלס פלאנס אנטולינס (בקטלאנית-ספרדית: Carles Planas Antolínez, נולד ב-4 במרץ 1991 בסנט סלוני שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
פלאנס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה והיה קפטן ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, לפני שהצטרף לסלטה ויגו.
ב-2001, כשהיה בן 10, הצטרף פלאנס למחלקת הנוער של ברצלונה.
הוא התקדם במהרה בדרגים השונים של קבוצות הנוער עד שהגיע לקבוצת הנוער הבכירה ב-2009. באותה שנה זכה לערוך את הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה בליגה השלישית, ב-15 בפברואר, תחת המאמן לואיס אנריקה.
בעונת 2009/2010 הופיע בשני משחקים של ברצלונה ב', שעלתה בסוף העונה לליגה השנייה.
בעונת 2010/2011 השתלב יותר במשחקי הקבוצה וערך 17 הופעות.
בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, היה לעמודי התווך של הקבוצה והוא שותף ב-32 ממשחקיה במהלך העונה.
בקיץ 2012 השתתף עם הקבוצה הבוגרת של המועדון במספר משחקי ידידות, תחת המאמן טיטו וילאנובה.
ב-28 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הקבוצה, במשחק גביע המלך הספרדי מול דפורטיבו אלאבס, כשהחליף את אדריאנו קורייאה קלארו.
ב-5 בדצמבר פתח במחזור האחרון של שלב הבתים של ליגת האלופות, מול בנפיקה ליסבון.
פלאנס המשיך לשחק בברצלונה ב' ואף היה הקפטן שלה.
ב-5 בינואר 2013 הבקיע שער בכורה במדיה, בניצחון 3-1 על ויאריאל, ובסך הכול הופיע ב-32 משחקים במהלך עונת 2012/2013. בעונה הבאה, בה הבקיע שער נוסף, הפעם לרשתה של הרקולס ב-12 בינואר 2014, היה מהשחקנים המרכזיים בקבוצה, שהגיעה להישג שיא בתולדותיה - מקום שלישי בליגה השנייה.
ב-5 ביוני 2014 שוחרר מברצלונה וחתם בסלטה ויגו, אותה אימן אדוארדו בריסו.
בעונת 2014/2015 השתתף פלאנס ב-11 משחקי ליגה ועזר לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8.
קרם דמרביי (בטורקית: Kerem Demirbay, נולד ב-3 ביולי 1993 בהרטן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני ממוצא טורקי המשחק בגלאטסראיי בעמדת הקשר ההתקפי.
דמרביי שיחק שנים רבות כילד בשאלקה 04, ואחר כך שיחק גם בוטנשייד 09 ובבורוסיה דורטמונד, שם החל לשחק בקבוצת המילואים בשנת 2012. דמרביי הציג יכולת טובה בקבוצת המילואים אך לא קיבל הזדמנות בקבוצה הבכירה של בורוסיה דורטמונד.
בפגרת החורף של עונת 2013/14 עבר דמרביי להמבורג בהעברה חופשית, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 לוולפסבורג באפריל 2014. דמרביי לא הצליח להשתלב בהמבורג וסבל מפציעות רבות, ולמעשה ערך שלוש הופעות בלבד בקבוצה הבכירה של המועדון, לה היה שייך במשך שלוש עונות, והופיע עוד מספר פעמים בקבוצת המילואים.
בעונת 2014/15 הושאל דמרביי מהמבורג לעונה אחת בקייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
דמרביי הפך מיד לשחקן הרכב קבוע, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי, מרחק שתי נקודות מהמקום השלישי שמוביל למבחני העלייה לבונדסליגה.
עם תום עונת ההשאלה חזר דמרביי להמבורג, ושיחק בקבוצה במשחקי ההכנה בקיץ, אך הושאל שוב בקיץ 2015, והפעם לפורטונה דיסלדורף, גם היא מהבונדסליגה השנייה.
בעונת 2015/16 התמודדו דמרביי ופורטונה דיסלדורף במאבקי תחתית, אך דמרביי נהנה מעונת שיא אישית, בה הבקיע עשרה שערי ליגה ב-25 הופעות.
בקיץ 2016, עם תום תקופת ההשאלה בפורטונה דיסלדורף וסיום חוזהו בהמבורג, עבר דמרביי להופנהיים, שם חתם על חוזה עד ליוני 2019. דמרביי הציג יכולת טובה מאוד בעונת 2016/17, והבקיע מספר שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם אדם סאלאי, אנדריי קרמאריץ' וסנדרו וגנר, ומסיים את העונה בצמרת הבונדסליגה.
הצלחתו של דמרביי הקנתה לו זימון לנבחרת גרמניה.
בתאריך 24 במאי 2019, חתם דמרביי על חוזה בשורות באייר לברקוזן עד שנת 2024.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם בגלאטסראיי.
בעונת 2023/24 זכה עמה באליפות ליגת העל הטורקית בכדורגל.
דמרביי, שמוצאו טורקי, בחר כנער לייצג את טורקיה, על אף שלא היה ברשותו דרכון טורקי.
במרץ 2015 זומן דמרביי על ידי מאמן נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 הורסט רובש לסגל הנבחרת, אך נפצע ונופה ממנו.
בהמשך אותה שנה זומן שוב על ידי רובש, לסגל הגרמני לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015, אך לא שותף אפילו דקה.
דמרביי היה עדיין רשאי לבחור איזו נבחרת ירצה לייצג כבוגר, וב-17 במאי 2017 קיבל הצעה מהתאחדות הכדורגל הטורקית לשחק בנבחרת טורקיה במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת קוסובו.
באותו יום, דמרביי קיבל זימון לסגל נבחרת גרמניה לגביע הקונפדרציות 2017 על ידי המאמן יואכים לב, ונענה להזמנה.
דמרביי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה ביוני 2017 בתיקו 1-1 מול נבחרת דנמרק במשחק ידידות, כאשר החליף בדקה ה-77 את לאון גורצקה.
את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע דמרביי בניצחון 1–3 על נבחרת קמרון במסגרת שלב הבתים של גביע הקונפדרציות 2017.
במשחק ליגה במדי פורטונה דיסלדורף בנובמבר 2015, הורחק דמרביי בכרטיס אדום על ידי השופטת ביביאנה שטיינהאוס, והואשם בסקסיזם כאשר אמר לאחר ההרחקה כי לשופטות אין מקום במגרשי הכדורגל.
כעונש חינוכי על התנהגותו, שפט דמרביי במשחק ליגה לנערות.
אליפות ליגת העל הטורקית בכדורגל: 2023/24
קרלסון על הגג (בשוודית: Lillebror och Karlsson på taket) הוא ספר מאת הסופרת השוודית אסטריד לינדגרן והספר הראשון בטרילוגיית הילדים "קארלסון המעופף" אשר פורסמה לראשונה בשנת 1955 בשוודיה.
היצירה תורגמה לראשונה לעברית, יחד עם צמד ספרי ההמשך בשנת 1967 בהוצאת עם עובד תחת השם קארלסון המעופף, ולאחר מכן בשנת 2017 על ידי דנה כספי בהוצאת זמורה ביתן.
הספר זכה להכרה ספרותית ברחבי העולם, וכיום ישנם שני סרטים מצוירים ושני סרטים מצולמים אשר מבוססים על ספר זה או על עיבודיו.
משפחת סוונטסון היא משפחה רגילה לגמרי המונה אב, אם ושלשה אחים ומתגוררת בסטוקהולם שבשוודיה.
קטני בן השבע, מתואר כילד לו עיניים כחולות, אף סולד, אזניים לא רחוצות ומכנסיים שנקרעים כל הזמן בברכיים.
באחד הערבים בו הוא משקיף אל תוך חלון חדרו בחוסר מעש, רואה קטני ברנש מתעופף אשר נוחת בחדרו ומציג את עצמו כקרלסון.
לאחר שיחה קצרה בין השניים, לוקח קרלסון את קטרו של קטני ומפעיל אותו בהבטחה כי הוא מכונאי הקטרים הטוב ביותר בתבל.
לאחר מספר דקות, בניגוד להבטחתו של קרלסון הקטר התפוצץ, וקטני נשאר לבד עם ההבטחה כי יקבל את אחד מהקטרים של קרלסון אשר בביתו שעל הגג, עם קטר הרוס ועם ציפייה לקראת ביקורו הבא של קרלסון.
משפחת סוונטסון לא האמינה בקיומו של קרלסון וחשבה כי זוהי דמות מומצאת אשר מטרתה לקחת אחריות על מעשיו של קטני ועל כן, נאלץ קטני להתמודד עם כעס המשפחה בנוגע לנזקים אשר נגרמו כתוצאה מפיצוץ הקטר.
אך למרות זאת, קטני ציפה בקוצר רוח לפגישתו השנייה עם הברנש, אשר עמד בהבטחתו והגיע כעבור מספר ימים מיום הפיצוץ.
קטני חשש מפגישתם של הוריו עם קרלסון ולכן לא יכל להזמין את קרלסון לארוחת ערב אך עם זאת לא יכל גם לא להציע לקרלסון קציצות שאמו טיגנה ולשם כך השאיר אותו משחק בקוביות בעת שהוא עצמו הלך להביא צלחת מלאה בקציצות.