tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גרעין הקהילה היהודית החל בקבוצת "סולל" הרפורמית בשנת 1973 וכלל קומץ של משפחות שרובם היגרו מהעיר מונטריאול.
כיום קהילת "סולל" מונה כ-300 משפחות.
הקהילה מפעילה מגוון פעילויות קהילתיות בבית הכנסת ומחוצה לו.
הקהילה מפעילה בית ספר יסודי יהודי משלים בימי ראשון המונה כ-200 תלמידים תושבי העיר והערים הסמוכות המתמקד בלימודי עברית ויהדות.
כמו כן קיימת קבוצת צופים וקבוצות חברתיות למבוגרים.
בשנת 2002 החלה חב"ד בפעילות בעיר.
מיסיסוגה משמשת כמרכז לכ-18,000 עסקים וחברות, וכוללת כ-50 חברות הנמנות ברשימת Fortune 500 הקנדית.
כמחצית מהעסקים בעיר מרוכזים בענפי היצור, הפצה או שירותי חברות מאוגדות הודות למיקומה של העיר בדרום אונטריו בין פרסת הזהב לאזור המטרופולין של טורונטו.
במרכז העיר, בין הכבישים המהירים 403 וכביש 10, ממוקם קניון Square One Shopping Centre שמשנת 1974 הכפיל את גודלו וכיום הוא מכיל למעלה מ-360 חנויות והוא הקניון המסחרי השני בגודלו(150,874.5 מ"ר) בפרובינציית אונטריו (אחרי קניון [Eaton Centre בטורונטו).
בקצה הצפון-מערבי של העיר ממוקם קניון Erin Mills Town Centre ובחלקה הדרום מזרחי קניון העודפים Dixie Outlet Mall.
בעיר קיימים עוד מספר קניונים שכונתיים כגוןSheridan Mall.
בצומת הכבישים Britania ו- Mavis נמצא פארק המסחר החדש של העיר הכולל למעלה מ 100,000 מ"ר של חנויות מסוג Big Box, היצע של 125 חנויות הכוללות בין השאר חנויות אופנה, מסעדות, ריהוט, רכב ועוד.
במיסיסוגה ישנם מספר כפרים שהתמזגו לעיר הגדולה בשנות ה-70, שניים מהם בולטים בשימור ההיסטורי ובפיתוח התיירותי.
הראשון, Port Credit שיושב משנת 1757 על ידי מהגרים, ממוקם על שפת אגם אונטריו וסמלו הוא מגדלור הממוקם על גשר המחבר בין נהר קרדיט Credit לאגם, ליד מעגן היאכטות.
אזור תיירותי זה שופע במסעדות, חנויות ומקומות בילוי ליליים.
הכפר השני, Streetsville שיושב בשנת 1818, על ידי מתיישבים בריטים, נמצא בחלקה הצפוני של העיר השוכן אף הוא לצד הנהר ומאופיין אף הוא בשימור מבניו ההיסטוריים.
על רחוב Dundas המזרחי, ממקומם המרכז הסיני Mississauga Chinese Centre, ובו מסעדות אוריינטליות וחנויות למוצרי נוי עממיים.
לרכבת האזורית Go Transit ישנם שלושה קווים העוברים באזורים שונים בעיר עם מספר תחנות המובילות לתחנת הרכבת המרכזית בטורונטו Union Station.
אורך זמן הנסיעה לטורונטו ברכבת אורך בין 15-30 דקות תלוי בתחנה ובזמנים.
פרויקט הרכבת הקלה בתוך העיר (כביש 10) נמצא בשלבי תכנון.
מערכת האוטובוסים המקומית Mississauga Transit מקושרת למערכת התחבורה של טורונטו ושאר הערים הסמוכות.
מספר קווים מקשרים את העיר אל מערכת הרכבות התת-קרקעית של טורונטו בתחנת Kipling, הממוקמת בצידה המערבי של טורונטו ואשר גובלת עם מיסיסוגה.
בשנת 2009 התרחשה תאונת הרכבת שבעקבותיה פונו כ-200 אלף תושבים.
בעיר נמצא אחד הקמפוסים של אוניברסיטת טורונטו ובו לומדים כ-10,000 סטודנטים.
בעיר ישנם כ-150 בתי ספר יסודיים ועל תיכוניים, ומספר מכללות פרטיות.
בית האמנים Living Arts Centre הממוקם במרכז העיר, משמש בית לאופרה המקומית ולסינפונייטת העיר ומרכז לתערוכות אמנות מתחלפות הפתוחות לקהל הרחב ללא תשלום.
מיסיונס (בספרדית: Misiones; מילולית: "מיסיונים") היא פרובינציה באזור מסופוטמיה, בקצה הצפון-מזרחי של ארגנטינה.
היא גובלת בצפון, במזרח ובדרום בברזיל, במערב בפרגוואי ובדרום-מערב בפרובינציית קוריינטס.
שטחה של הפרובינציה 29,801 קמ"ר, והיא אחת מהקטנות במדינה: רק טוקומאן וטיירה דל פואגו קטנות ממנה.
בשנת 2001 התגוררו בה כ-965 אלף תושבים.
רוב גבולותיה של הפרובינציה נקבעו על תוואיהם של נהרות גדולים: פרנה במערב, אורוגוואי בדרום ואיגואסו בצפון.
בסמוך למפגש הנהרות פרנה ואיגואסו מצויים מפלי איגואסו, מהמפלים הגדולים והעוצמתיים בעולם, שרוחבם 5.8 ק"מ.
בניגוד לשכנותיה במסופוטמיה, קוריינטס ואנטרה ריוס המישוריות, במיסיונס אזורים הרריים, בצפון-מזרחה, הגם שאינם גבוהים במיוחד; הפסגה הגבוהה בפרובינציה היא סֶרוֹ רינקוֹן, שגובהה 843 מ' מעל פני הים.
האקלים בפרובינציה הוא סובטרופי גשום, וגשמים יורדים במשך כל ימות השנה, ללא עונה יבשה.
התושבים הראשונים של האזור בו שוכנת כיום מיסיונס היו בני הקאינגנג והשוקלנג.
לקראת המאה ה-15 הפכו בני הגוארני, שהגיעו מאמזוניה לעם הדומיננטי.
האירופי הראשון שהגיע לאזור היה סבסטיאן קבוט, שהפליג לאורך נהר הפרנה ב-1527. ב-1541 הגיע קבסה דה ואקה למפלי האיגואסו.
האזור היה אז בקצה התחום שהוקצה לאימפריה הפורטוגזית לפי חוזה טורדסיאס.
במהלך המאה ה-17 הגיעו לאזור מיסיונרים ישועים והקימו עשרות רדוקסיונים - יישובים שבהם השתכנו בני הגוארני, ושהתקיימה בהם פעילות מיסיונרית.
כמה מהרדוקסיונים הוקמו בשטחיהן של ברזיל, פרגוואי וקוריינטס של ימינו, ואולם מרביתם התרכזו בשטחה של מיסיונס.
עבור בני גוארני רבים סיפקו המיסיונים רווחה כלכלית וכן הגנה מפני סוחרי העבדים הספרדים והפורטוגלים.
מיסיונים אלה הם שהעניקו לפרובינציה את שמה.
ב-1750 נחתם חוזה מדריד ששינה את הגבולות באזור, ונהר האורוגוואי נקבע כגבול בין האימפריה הפורטוגלית לבין האימפריה הספרדית.
רבים מבני הגוארני ששהו ברדוקסיונים היו עתה לעבדים העובדים במטעים.
במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית, הכריז מושל הפרובינציות המאוחדות של נהר לה פלטה (לימים ארגנטינה), חרוואסיו אנטוניו דה פוסאדאס ב-1814 על סיפוחה של מיסיונס לקוריינטס, ואולם רק ב-1830 הייתה להכרזה זו משמעות מעשית, כאשר כוח צבאי הגיע למיסיונס ומימש את הריבונות.
שלטון זה לא נמשך זמן רב, שכן כבר ב-1834 נכבשה הפרובינציה בידי פרגוואי.
ב-1841 חתם מושל קוריינטס פדרו פרה על הסכם המכיר בשליטתה של פרגוואי באזור, אך אף ממשלה ארגנטינאית לא הכירה בתקפותו של ההסכם.
עם פרוץ מלחמת הברית המשולשת ב-1865 פלשה פרגוואי לקוריינטס וביססה את אחיזתה במיסיונס, אך לאחר תבוסתה במלחמה, נאלצה לוותר על שליטתה בפרובינציה לחלוטין, ובהסכם שקבע את הגבולות החדשים בין המדינות ב-1876 הועברה מיסיונס לשליטתה של ארגנטינה.
לאחר הסיפוח לארגנטינה, החלו להגיע למיסיונס מהגרים רבים, רובם מדרום ברזיל, אך חלקם גם מבואנוס איירס.
בין המהגרים היו גם מזרח-אירופאים רבים, במיוחד פולנים ואוקראינים.
מהגרים שוודים היו למזוהים במיוחד עם גידולי הז'רבה מאטה (העלים המשמשים את משקה המאטה).
ב-10 בדצמבר 1953 קיבלה מיסיונס מעמד של פרובינציה.
בשנת 2001 התגוררו במיסיונס כ-965 אלף תושבים.
צפיפות האוכלוסין בה באותה שנה הייתה 32.4 תושבים לקמ"ר.
צפיפות בשיעור כזה אינה נחשבת גבוהה במיוחד, אבל ביחס לארגנטינה, מדובר באחת הפרובינציות הצפופות ביותר, רק טוקומאן ופרובינציית בואנוס איירס צפופות ממנה.
מבחינה מינהלית, מחולקת מיסיונס ל-17 דפרטמנטוס.
סן ויסנטה (כ-38 אלף תושבים)
פוארטו איגואסו (כ-31 אלף תושבים)
בדומה לפרובינציות אחרות בצפון ארגנטינה, כלכלתה של מיסיונס אינה מפותחת במיוחד.
בשנת 2006 נאמד התוצר בה על 4.8 מיליארד דולרים, שהם כ-4,940 דולר לנפש.
שיעור זה נמוך בכ-40% מהממוצע הארצי.
החקלאות מהווה כ-10% מהתוצר במיסיונס.
ענף הגידולים הבולט ביותר הוא עצים לתעשיית העץ.
בין היתר, מגדלים במיסיונס עצי אורן הפרנה, ארז ואקליפטוס.
גידולים נוספים כוללים ז'רבה מאטה (מדי שנה נקטפים במיסיונס כחצי מיליון טונות מעלי הצמח, הכמות הגדולה ביותר בארגנטינה), תה, הדרים, טבק, קני סוכר, אורז וקפה.
מרבית התעשייה (שמהווה כ-13% מהתוצר) מבוססת על הגידולים החקלאיים, על תעשיית נייר ועל תעשייה זעירה.
מפלי האיגואסו מהווים את אחד ממוקדי התיירות העיקריים בארגנטינה כולה, ובשנת 2005 ביקרו בהם כמיליון תיירים (מתוך כ-1.3 מיליון תיירים שפקדו את הפרובינציה באותה שנה).
מוקד משיכה נוסף הוא שרידיהם של המיסיונים הישועיים, ובמיוחד השמור שבהם, סן איגנסיו מיני, בו ביקרו כ-150 אלף תיירים בשנת 2005. הן המיסיונים הישועיים והן המפלים הוכרזו בידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית ב-1983 וב-1984, בהתאמה.
מיסטר פנטסטיק הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "The Fantastic Four #1" מנובמבר 1961 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
מיסטר פנטסטיק הוא האלטר אגו של ריד ריצ'רדס, מדען גאון ומנהיג קבוצת ארבעת המופלאים, לצד אשתו סוזן סטורם, אחיה ג'וני סטורם וחברו הטוב בן גרים.
נחשב לאדם החכם ביותר ביקום מארוול.
ריד ריצ'רדס הוא בנם היחיד של הפיזיקאי העשיר נתניאל ריצ'רדס ואשתו, אוולין.
הוא היה ילד פלא עם כישרון למתמטיקה, פיזיקה ומכניקה, ולמרות שאוולין מתה, נתניאל עודד את ריד הצעיר, שלמד קורסים ברמת מכללה והצטרף למספר אוניברסיטאות.
באוניברסיטת האמפייר סטייט הוא פגש שתי דמויות שישפיעו עליו בעתידו - שותפו למחקר ויקטור וון דום וחברו הטוב בנג'מין גרים.
אחרי תאונה בה ריצ'רדס ודום נעשו אויבים מרים, הוא ובן שירתו יחד בצבא ארצות הברית, ונפגשו עם ניק פיורי במהלך מלחמת העולם השנייה.
כשהשתתף באוניברסיטת קולומביה, ריצ'רדס שכר מקום מגורים בבעלות דודתה של נערה צעירה בשם סוזן סטורם, שהתאהבה בריצ'רדס.
יום אחד, אביו נעלם באופן מסתורי.
למעשה, נתניאל המציא מכונת זמן, שבמקום להעבירו לעתיד העבירה אותו ליקום חלופי.
אך לפני שעזב, אביו הותיר לריצ'רדס שני מיליארד דולר, בהם השתמש בשביל פרויקט לבניית ושיגור חללית, שבנוסף למימונו האישי נתמכה במימון פדרלי.
אחרי שהביס חוצן וקיבל איומים מהממשלה שיבטלו את רישיונם לניסוי, ריצ'רדס החליט לשלוח את החללית לנסיעת מבחן.
צוות הספינה - הוא, גרים, סוזן ואחיה ג'וני - נסעו, ובחלל נחשפו לקרינה קוסמית, שביצעה מוטציה בגופם והעניקה להם כוחות על.
לאחר שחזרו והביסו את איש החפרפרת, הם הפכו לקבוצת ארבעת המופלאים.
דמותו של מיסטר פנטסטיק מדורגת במקום ה-40 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
את דמותו גילם בסרטי הלייב אקשן "ארבעת המופלאים" ו"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" השחקן יואן גריפיד', את דמותו של מיסטר פנטסטיק בסרט האתחול מגלם השחקן מיילס טלר.
השחקן ג'ון קרסינסקי מגלם גרסה חלופית של הדמות בהופעת אורח בסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" כחלק מחברי האילומינטי.
השחקן פדרו פסקל מגלם את הדמות בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים", והוא ישוב לגלם אותה בסרט "Avengers: Doomsday".
מליסה "מיסי" פרגרים היא שחקנית ודוגמנית קנדית, אשר ידועה בתפקידה בתור אנדי בסדרה "מלאך המוות" (2009–2007) ברשת The CW, מתפקידה בתור השוטרת אנדי מק'נאלי בדרמה המשטרתית "רוקי בלו" (2015–2010) ובזכות הופעתה בתור מגי בל בסדרת הדרמה המשטרתית "FBI" (2018–הווה) ברשת CBS.
פרגרים נולדה במונטריאול, קוויבק שבקנדה, בתם של הכומר דארל פרגרים, שר בכנסייה הפנטקוסטליזטית ושל ונסה, עקרת בית.
בילדותה ונערותה, תיארה את עצמה כטום בוי, ושיחקה כדורגל, הוקי שדה, גלשן שלג וכדורסל.
פרגרים החלה לדגמן בגיל 18 בסוכנות הדוגמנות "Lizbell Agency" ודגמנה בין היתר לפרסומות של מרצדס-בנץ, Sprint Canada והמשחקים האולימפיים.
בשנת 2006 כיכבה לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קומדיה על התעמלות, "תקפצו לי".
בשנת 2007 גילמה את הדמות קנדיס וילמר בסדרת הטלוויזיה "גיבורים" של רשת NBC.
בהמשך השנה, היא לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של The CW "מלאך המוות", שבוטלה לאחר שתי עונות שידור.
בשנת 2012 שיחקה בסרט "ארץ פראית" המבוסס על סיפור אמיתי.
בשנים 2010–2015 כיכבה בתפקיד השוטרת אנדראה "אנדי" מק'נאלי בשש עונות של הדרמה המשטרתית הקנדית "רוקי בלו" של רשת הטלוויזיה הקנדית גלובל טלוויז'ן נטוורק.
החל משנת 2018 משחקת פרגרים בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "FBI" ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS, בתור מגי בל, סוכנת FBI מצטיינת ושותפתו של או איי (זיקו זאקי).
פרגרים יצאה בעברה עם שחקן הפוטבול בן רוסליסברגר.
פרגרים נישאה לשחקן האמריקאי זאקרי לוי ביוני 2014. פרגרים הגישה תביעת גירושין באפריל 2015, לאחר שהשניים היו פרודים כארבעה חודשים.
ב-30 בדצמבר 2018 פרגרים התחתנה עם השחקן האוסטרלי טום אוקלי בלוס אנג'לס.
לה ולאוקלי יש בן, אוטיס פראדיס אוקלי, שנולד ב-21 במרץ 2020. בפברואר 2022 פרסמה פרגרים כי היא בהריון שני.
+שנהסרטתפקידהערות2006תקפצו ליהיילי גרהאם2007Wide Awakeקייסי וייד2012Cybergeddonקלואי2014Backcountryג'ן2017Pyewacketמוקדנית במוקד חירום2024Out Come the Wolvesסופי
Dמאריפרק: "Gerry Has Hot Sub Anxiety"2017חוק וסדר: מדור מיוחדזואי וייטפרק: "Net Worth"נס רפואיליילה רולנד2 פרקיםמשמרת לילהלוטננט ריגןפרק: "Resurgence"עשרה ימים בוואליג'יימי3 פרקים2017–2018ואן הלסינגסקהרלט והן הלסינגתפקיד חוזר (עונות 3–2); 14 פרקים2018–הווהFBIמגי בלתפקיד ראשי (7 עונות)2021FBI: המבוקשים ביותרפרק: "Exposed"FBI: אינטרנשיונלפרק: "Pilot"
מיסטר פריז הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #121 מפברואר 1959 והיא נוצרה על ידי בוב קיין, דייוויד ווד ושלדון מולדוף.
מיסטר פריז הוא האלטר אגו של דוקטור ויקטור פריז, מדען שנפגע לאחר שניסה לרפא את אשתו ממחלה סופנית ולהקפיא אותה בהקפאה קריוגנית עד למציאת תרופה, וחייב ללבוש שלד חיצוני ששומר על טמפרטורת גופו מתחת לאפס כדי לשרוד.
פריז מבסס את פשעיו על יסוד הקרח, כולל שימוש ברובה קרח שמקפיא את אויביו.
דמותו של מיסטר פריז מדורגת במקום 67 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו גילמו בסדרת הקאמפ משנות ה-60 השחקנים אוטו פרמינגר, אלי וולך וג'ורג' סנדרס, ובסרט הלייב אקשן "באטמן ורובין" השחקן ארנולד שוורצנגר.
את דמותו של ויקטור פריז גילם בסדרת הלייב אקשן "גותהאם" השחקן נייתן דארו.
אנדראה קיי "מיסי" פייל היא שחקנית וזמרת קאנטרי אמריקאית.
התפרסמה כשחקנית בזכות תפקידיה בסרטים "הארטיסט", "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "סיפורי דגים" ו"דודג'בול".
פייל נולדה ביוסטון, טקסס וגדלה בממפיס, טנסי.
בתם של לינדה ופרנק פייל.
פייל היא הצעירה מבין ארבעה אחים ואחיות.
למדה ב"בית הספר לאומנויות של צפון קרוליינה".
פייל החלה את דרכה כשחקנית בשנת 1999 בפרודיה המדע בדיונית "המרוץ לגלקסיה" בתפקיד לליארי המתאהבת בשחקן פרד קוואן (טוני שלהוב).
זכתה לחשיפה בפעם הראשונה בקומדיות "מפרקים את הבית" בתפקיד אשלי אחותה הרע של קייט סנדרסון (ג'ין סמארט), בתפקיד אלכסנדרה אחותו של מנהל להקת הפוסיקאטס אלכסנדר קאבוט (פאולו קוסטנזו) ו"שכחו אותי בבית 4" בתור ורה אשתו של הנבל מארב.
בשנת 2003 השתתפה בתפקיד קטן בסרטו המוערך של טים ברטון "סיפורי דגים", מה שסלל את הופעתה המפורסמת כשנתיים לאחר מכן בשובר הקופות "צ'ארלי בממלכת השוקולד" בתפקיד אמה התובענית של הילדה ויולט בורגארד.
בשנת 2004 שיחקה בקומדיות "דודג'בול" בתפקיד שחקנית הדוג'בול האגרסיבית מקבוצתו של וויט גודמן (בן סטילר), "ואז הגיעה פולי" ו"50 דייטים ראשונים".
בנוסף, שיחקה לצד קווין הארט וסנופ דוג בסרט השנוי במחלוקת "הכל כלול" בתפקיד ברברה, הסרט נקטל על ידי המבקרים ונכשל בקופות.
בשנת 2006 הופיעה במותחן הריגול "אלכס ריידר" בתור נדיה וול העוזרת של הביליונר דאריוס סייל (מיקי רורק) ובקומדיה "אני והמזל שלי" בתפקיד פגי ברנדן הבוסית של אשלי אלברייט (לינדזי לוהן).
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיית הכדורגל "אם הכדורגל" בתור וונדי אמה של שחקני הכדורגל בקה (אמילי אוסמנט) .
פייל השתתפה בסרט האילם של מישל הזנוויציוס שהיה למצליח ביותר של שנת 2011 "הארטיסט".
בשנת 2016 התארחה בסדרה הקומית של MTV בתפקיד של אישה פמיניסטית.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיית הפשע גרייס לצד קייטי קסידי.
בשנת 2023 גילמה את מונה בקומדיה הרומנטית של נטפליקס "טיול מודרך לאהבה".
באותה שנה גילמה את האנה טיילור בסדרת המסתורין "מחסה" מבית אמזון פריים וידאו המבוססת על הרומן באותו שם מאת הרלן קובן.
בשנת 2007 חברה פייל לשחקנית שוני סמית' וביחד השתיים הקימו את ההרכב המוזיקלי "Smith & Pyle".
את אלבומן היחיד עד כה "It's OK To Be Happy" שמבוסס בעיקרו על מוזיקת קאנטרי הוציאו בשנת 2008.
פייל הייתה נשואה פעמיים במהלך חייה, לסופר אנטוניו סארס (משנת 2000 עד 2005), ובפעם השנייה למפיק קייסי אנדרסון (משנת 2008 עד שנת 2012).
הציוויליזציה של מאקסוואל ברייט (2005)
הרולד וקומר 2: הבריחה מגוואנטמאנו (2008)
ג'ומנג'י: ברוכים הבאים לג'ונגל (2017)
חג הוליוודי (2022) - סרט טלוויזיה של HBO מקס
מיסטריו הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו של מיסטריו הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #13 מיוני 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
קוונטין בק ללא שם הופיע לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #2 ממאי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו.
מיסטריו הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות.
מיסטריו המקורי והידוע מכולם הוא קוונטין בק, אמן אפקטים ופעלולן לשעבר שהחליט להשתמש באפקטים למטרות פשע.
מיסטריו השני, דניאל ברקהרט, היה חבר טוב של בק שקיבל תשלום מידי עורך העיתון "הדיילי ביוגל" ג'יי ג'ונה ג'יימסון להתחזות למיסטריו לאחר שבק ביים את מותו.
מיסטריו השלישי, פרנסיס קלום, הוא יהודי אשר קיבל בירושה מוטגן מהוריו ניצולי השואה, בהם ערכו מדענים נאצים ניסויים.
לאחר תאונה בה איבד את רגלו, הוא החל לנטור טינה לספיידרמן.
הוא יצר קשר עם קינגפין ורכש את ציודו של מיסטריו כדי להטיל את חתיתו על העיר.
מיסטריו הרביעי, מיסטריון, הוא פושע אפרו אמריקאי שקיבל את חליפתו של בק מהובגובלין המקורי.
דמותו של מיסטריו מדורגת במקום ה-85 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו של מיסטריו בסרט "ספיידרמן: רחוק מהבית" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול מגלם השחקן ג'ייק ג'ילנהול.
קוונטין בק היה אמן אפקטים מיוחדים ופעלולן שעבד באולפני הסרטה בהוליווד וביקש להקנות לעצמו שם של דבר בתעשיית הקולנוע.
אולם לרוע מזלו, הוא ראה שמדובר בעבודה חסרת מוצא.
נסיונותיו להפוך לשחקן התקבלו בלעג, אם כי ניסיונו כאמן אשליות עשה אותו לנבל-על אפקטיבי ביותר.
הוא נראה כחבר בכנופייתו של הטינקרר כפושע רגיל, ומאוחר יותר כנבל-העל מיסטריו.
בקרבו הראשון עם ספיידרמן הוא הפליל אותו בשדידת מוזיאון וחסם את חוש העכביש שלו, אך ספיידרמן מראה כי קוונטין הוא זה ששדד את המוזיאון ומכניס אותו לכלא.
הוא הצטרף לששת המרושעים המקוריים של דוקטור אוקטופוס, ויחד איתם חטף את מיי פארקר ואת בטי בראנט.
הוא נלחם בספיידרמן מלווה ברובוטים של האקס-מן אותם יצר, אך הובס.
בק יצר את זהותו של ד"ר לודוויג ריינהארט, פסיכיאטר בעל שם עולמי.
הוא ניסה להניע את ספיידרמן לשיגעון באמצעות טכנולוגיה והיפנוזה, ואף על פי שכמעט שכנע אותו לחשוף את זהותו הסודית, ספיידרמן יצא משליטתו והביס את בק.
הוא חבר למכשף בניסיון כושל להרוג את ספיידרמן והלפיד האנושי, איים בטלוויזיה כי יהרוס את ניו יורק, ניסה לשכנע את ספיידרמן כי הוא זעיר אך ספיידרמן ראה דרך האשליה ובק הובס.
בעוד בק כלוא, דניאל ברקהרט השתמש בשמו באישורו.
מתוך הכלא, בק כלודוויג ריינהארט ניסה לתמרן את מיי פארקר לחשוף בפניו את מיקומו של אוצר החבוי בביתה.
כאשר הצליח להפחיד אותה עד שגילה זאת, התגלה כי הכסף נאכל בידי דגיג כסף.
הוא גרם לספיידרמן להאמין שהרג בטעות עובר אורח, הובס בידי קבוצת פאוור פאק והצטרף לששת המרושעים החדשים למרות השפלתו בקרב נגד פאוור פאק.
במהלך עלילת "השטן השומר", בק מקבל שחרור מוקדם מהכלא כאשר אובחן כחולה סרטן הריאה וכסובל מגידול מוחי כתוצאה מהקרינה מציודו.
נאמר לו כי נותרה לו שנה אחת לחיות, והוא נעשה אובססיבי לנקמה בספיידרמן.
כאשר גילה כי ספיידרמן הנוכחי הוא שיבוט, הוא החליט לשנות את תוכניתו ולהתמקד בדרדוויל.
הוא קיבל מהקינגפין את כל המידע שהיה לו על עברו של דרדוויל, והחל לתכנן תוכנית שתניע את דרדוויל לשיגעון וסימם אותו בתחילה.
הוא הפעיל עליו מניפולציה לנסות להרוג תינוקת אותה הוא החשיב לאנטיכריסט, גרם לקארן פייג' לחשוב כי היא חולה באיידס בגלל עברה ככוכבת סרטים פורנוגרפים, הפליל את פוגי נלסון ברצח וייסר את דרדוויל עצמו בהזיות של כוחות הגיהנום.
קארן פייג' נרצחה בידי בולזאיי מאוחר יותר, מה שתרם לתוכניתו של בק.
כוח רצונו של דרדוויל היה חזק מהצפוי, ודוקטור סטריינג' הסיר את סמיו של בק מדמו.
דרדוויל גילה כי בק הוא האחראי, שבר את קסדתו אך לא הרג אותו בטענה כי הקינגפין ניסה בעבר לעשות לו דבר דומה.
בהשראת קרייבן הצייד, בק שלף אקדח והתאבד.
בק חוזר מהמתים, ומופיע בתלבושת מיסטריו אדומה-שחורה במהלך קרב בין ספיידרמן לבין דניאל ברקהרט ופרנסיס קלום.
הוא מתעמת בקצרה עם ברקהרט, ועוזב כדי להתעמת עם מיס ארוו - אלטר-אגו אותו אימץ הישות הקוסמית "האחר".
האחר חושף כי חצי מראשו של בק חסר מפצע ירייה, ומסביר כי בק נשלח מהגיהנום חזרה לחיים כדי לשמור על האיזון הקוסמי.
בק נעלם, ברקהרט נלכד וקלום נהרג.
בק הופיע שוב באירועי "ההתשה", כאשר עבד חבר משפחת הפשע מאגיה קרמיין ויצר אנדרואידים של ראשי המאגיה המתים, דוגמת סילברמיין, כדי להניע את מלחמת הכנופיות בין המאגיה למיסטר נגטיב.
הוא גורם למרד בראש פטיש, ומנסה להניע את ספיידרמן לשיגעון כאשר הוא יוצר אשליות בהן אנשים מתים מעברו חוזרים לחיים.
ספיידרמן מבין כי בק עומד מאחורי כך, ונשבע לפגוע בו על שפגע בו אישית.
לאחר שבק משתמש באנדרואיד סילברמיין כדי להרוג את קרמיין ובכך להשתלט על המאגיה, הוא מותקף ומובס בידי ספיידרמן.
בק בורח למצוא מקלט אצל זיקית, שמודיע לו כי ישנם "חברים" המחכים לו.
ה"חברים" מתגלים כבני משפחת קרבינוף, ובק נוכח בריטואל בו ספיידרמן נהרג לכאורה כדי להחיות את קרייבן הצייד.
מוצא המינים, קצוות הארץ ויקום האולטימייט
במהלך קשת הסיפור "מוצא המינים", בק נראה כחלק מנבלי-העל שהוזמנו להצטרף לצוותו של דוקטור אוקטופוס בהבטחה כי יקבלו פרסים אם יביאו עבורו פריטים מסוימים.
הוא רדף אחרי ספיידרמן כדי להשיג את תינוקה של אימה, והצליח לקחת אותו באשליות שיצר על אחוזת האוונג'רס, וכאשר השתמש באשליות כדי להפחיד את ספיידרמן, ספיידרמן הבין כי בק מעורב ולקח את התינוק בחזרה.
באירועי "קצוות הארץ", הוא נראה כחלק מששת המרושעים של אוקטופוס, ועבד עם זיקית כדי להסיח את דעתם של ספיידרמן וקרן העתיד בידי ביום מתקפה על האיים הקריבים בעוד ששאר הקבוצה גונבים פריט מבניין בקסטר.
הוא השתתף בקרב נגד אקדמיית האוונג'רס, והביס את הרוח האדומה וקופי-העל במתקפת הקבוצה על אינטליג'נסיה.
בק ואוקטופוס שלחו אוקטובוטים לתקוף את תחנת החלל בה עובד ג'ון ג'יימסון, וספיידרמן, ג'יימסון והלפיד האנושי מגלים כי חלק מהאוקטובוטים השתלטו על אנשי תחנת החלל.
בק ואוקטופוס מגלים כי האנשים שהיו בשליטתם התעלפו, ולאחר שהתחנה נהרסה ואנשיה פונו, אוקטופוס מציג בפני ששת המרושעים את תוכניתו.
הוא עזר לאוקטופוס כחלק מקבוצתו במזימתו להשמיד את העולם, אך ספיידרמן, האלמנה השחורה וסילבר סייבל שכנעו אותו לעזור להם.
הוא מוביל אותם לבסיס של אוקטופוס במקדש מאיה, עוזב ומשאיר אותם להילחם באוונג'רס.
לאחר שהביסו את האוונג'רס, בק משאיל לספיידרמן, האלמנה וסייבל את רכבו, נותן להם את מיקום בסיסו של אוקטופוס ונעלם.
בק החל לנדוד בין יקום מארוול/ארץ-616 ליקום אולטימייט מארוול/ארץ-1610 מספר פעמים, כשלפתע נתקל בספיידרמן בנסיעתו האחרונה.
הם החלו בקרב, במהלכו שניהם הועברו לארץ-1610 והתגלה כי מיסטריו מיקום זה הוא אנדרואיד שנשלט בידי בק.
ספיידרמן בורח, פוגש את ספיידרמן מיקום זה/מיילס מוראלס ושניהם בורחים ממיסטריו האנדרואיד.
אף על פי שיצר אשליות כי הם נלחמים בצבא נבלים, ספיידרמן מארץ-616 הרס את מיסטריו האנדרואיד.
בק עוזב ואומר כי זה מתאים להשאיר את ספיידרמן ביקום בו הוא מת, ברמיזה כי גילה את זהותו הסודית.
הוא לא עמד בפיתוי השאיר את השער פתוח כדי לצפות באויבו, כשלפתע שני הספיידרמנים הביסו אותו מלווים בקבוצת האולטימייטס.
ספיידרמן מארץ-616 חוזר ליקומו, ובק נשאר ביקום האולטימייט.
כאשר גלקטוס מארץ-616 תוקף את ארץ-1610, בק נחקר בידי האולטימייטס ומגלה כי מתקפותיו של גלקטוס ביקומו שלו נבלמו בידי ריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק.
האולטימייטס שולחים את ריד מיקומם לארץ-616, וזאת כדי למצוא פתרון.
דניאל "דני" ברקהרט קיבל תשלום מג'יי ג'ונה ג'יימסון להתחזות לרוחו של קוונטין בק, וזאת לאחר שביים את מותו.
לאחר שהובס בידי ספיידרמן ונעצר, ברקהרט פיתח שנאה כלפי ג'יימסון.
כאשר נורמן אוסבורן חזר, הוא נראה עובד עם ג'ק-או-לנטרן חדש בשם "ג'ק המטורף".
ג'ק המטורף נשלח לסחוט את ג'יימסון כדי שאוסבורן יקנה את "הדיילי ביוגל", וכאשר אוסבורן רצה לשלם לו, דחה בטענה שעשה זאת מתוך הנאה.
ג'ק המטורף התגלה כברקהרט, שעבד בשיתוף פעולה עם מגוויר בק, בת-דודתו של קוונטין.
ברקהרט חזר לזהות מיסטריו ונלחם לצד מגוויר כג'ק-או-לנטרן נלחמו בספיידרמן ובדרדוויל, וככל הנראה מכר את ציודו לקינגפין.
כאשר ג'ק-או-לנטרן שישי נלחם בסוכן ונום, הוא טען כי הרג את כל מי שהשתמש בעבר בזהות זו, ורמז למותו של ברקהרט.
פרנסיס קלום הוא בנם המוטאנט של הורים יהודים ניצולי שואה, ואחיו של גאריסון קלום.
כוחותיו המוטאנטים הם טלפורטציה, טלקינזיס וטלפתיה.
בילדותו הוא היה קורבן התעללות מינית בידי גאריסון, ובבגרותו הוכרח לעזור לעסקיו של גאריסון כסוחר הרואין.
כאשר ראה את גאריסון מתכונן לאנוס את החתולה השחורה, הוא נשבע כי לא ייתן לאחיו לתקוף מינית אף אחד, והשתגר לתוך גופו של אחיו ובכך הרג אותו.
הוא היה משוכנע כי החתולה השחורה מתכוונת למסור אותו לרשויות על שעזר בעסקי ההרואין, כשלפתע ספיידרמן תקף אותו באכזריות והפיל אותו מגשר.
קלום השתגר מהמקום באמצע הנפילה, אך רגלו השמאלית אבדה.
קלום הכועס תכנן לנקום בספיידרמן, ורכש מהקינגפין את ציודו של מיסטריו.
בסופו של קרב בינו לבין ברקהרט, בק וספיידרמן, קלום ניסה לקחת את מיס ארוו כבת ערובה.
ללא ידיעתו היא הייתה ישות קוסמית בשם "האחר", והרגה אותו.
שמו האמיתי של מיסטריון ועברו לא ידועים.
הוא פושע אפרו-אמריקני אשר קיבל את חליפתו של מיסטריו מהובגובלין המקורי, ונלחם במעניש ובספיידרמן העליון - תודעתו של דוקטור אוקטופוס בגופו של ספיידרמן.
כדי למנוע לכאורה מהמעניש להורגו, ספיידרמן העליון כולא אותו בכלא תת-ימי לצד סאנדמן, אלקטרו וזיקית.
יחד עם הנשר שנכלא מאוחר יותר, כל הנבלים נשלטים מוחית בידי ספיידרמן העליון כדי להפוך לצוותו החדש, "ששת העליונים".
לאחר קרב נגד אדוני הרשע של לייטמאסטר, הנבלים משתחררים משליטתו של ספיידרמן העליון ותוקפים אותו.
הם נהדפים בידי ספיידרמן העליון וילדת השמש, ומתפזרים לדרכיהם.
דינאון פורטר , הידוע תחת שמות הבמה מיסטר פורטר (Mr.
Porter) וקון ארטיס (Kon Artis), הוא ראפר ומפיק אמריקאי.
פורטר היה חבר בהרכב ההיפ הופ D12, אך הוא החליט לעזוב את ההרכב כדי להתמקד בקריירת הסולו שלו.
פורטר הפיק שירים לאומנים ידועים, כמו: אמינם, 50 סנט, באסטה ריימס וסנופ דוג.
כמו כן, הוא הפיק שני שירים להרכב ההיפ הופ Slaughterhouse.
דינאון פורטר נולד בצפון קרוליינה, עבר עם משפחתו למיסיסיפי ואחר כך לדטרויט כשהיה בן 10. אביו, צ'ארלס, הוא זמר גוספל ואמו היא סופרת.
פורטר החל את הקריירה שלו עם D12 באמצע שנות ה-90. הוא קיבל השראה לראפ ולהפיק לאחר ששמע את השיר של A Tribe Called Quest, "Bonita Applebum".
.לאורך קריירת הסולו שלו, הוא הפיק והופיע וקולית כראפר וזמר.
פורטר חתום בלייבל של אמינם Shady Records כמפיק ועבד עם אמנים רבים.
מר פורטר מופיע כיום בעיקר כאיש הייפ בהופעות החיות של אמינם, המחליף את חברו Proof שנפטר ב-2006.
ב-2011 פורטר הפיק את האלבום "Hell: The Sequel" של ההרכב Bad Meets Evil (הכולל את הראפרים: רויס דה ואמינם).
ב-2 באפריל 2012, פורטר הודיע רשמית שהוא עזב את D12. הוא הצהיר שהוא רוצה להתמקד בלהיות אמן סולו ומפיק, אך הבהיר כי אין לו שום איבה כלפי חברי הקבוצה האחרים.
שנתיים לאחר מכן, בסוף 2014, הוא הצטרף מחדש ל-D12.
בפילוסופיה פוליטית, מיסים כגנבה הוא מושג המבטא תפיסה הנפוצה בכמה פילוסופיות פוליטיות, ולפיה הממשל מפר את זכות הקניין (גנבה) של הפרטים בכפייה לתשלום מסים.
אנרכו קפיטליסטים, אובייקטיביסטים ואף מינארכיסטים מסוימים רואים את המיסוי כעבירה של הממשל על עקרון האי-תוקפנות.
התומכים במיסים לרוב טוענים ששום עבירה שכזאת לא מתרחשת.
אחד הטיעונים להצדקת המיסים הוא כי המיסים הם חלק מהאמנה החברתית.
הצדקה נוספת לקיום המיסים היא כי המיסים נדרשים למימון משאבים בסיסיים שמגדילים את הצמיחה הכלכלית (כגון: אכיפת חוקים, תשלום על רשתות תעבורה ובניית קווי טלפון).
מיסטר נגטיב הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Free Comic Book Day Vol.2007 #Spider-Man מיוני 2007 ונוצרה על ידי הכותב דן סלוט והמאייר פיל חימנז.
שמו האמיתי של מיסטר נגטיב אינו ידוע, אך כינויו הבולט הוא "מרטין לי".
מיסטר נגטיב, כמו הגובלין הירוק, בעל הפרעת זהות דיסוציאטיבית טובה ורעה.
כשהוא "משתנה" למצבו הרע, פניו מאוירות בסגנון נגטיבי, ומכאן שמו.
לפי גרסה אחת, מיסטר נגטיב היה מהגר סיני לא חוקי ממחוז פוג'יין, שנסע לארצות הברית כדי להתאחד עם אשתו.
המהגרים נחטפו, ובמהלך סופה, צוות הספינה נטש את החטופים.
נגטיב היה הניצול היחיד, והשקיע את חייו בבניית הון ובעזרה לאנשים.
לפי גרסה שנייה, נגטיב היה חלק מצוות ספינת העבדים, וכאשר הספינה התרסקה, הוא גנב את זהות אחד העבדים - מרטין לי - וברח.
הוא נתפס על ידי סילברמיין והמאגיה, ועבר ניסויים.
עם נגטיב היו עוד שני נערים, אשר עברו גם את אותם ניסויים.
אישיותו נחצתה; בעוד הצד השלילי שבתוכו מנסה להשיג את תפקיד הקינגפין של צ'יינהטאון, הצד החיובי שלו מפעיל בית תמחוי בו מתנדבת מיי פארקר, דודתו של פיטר פארקר.
העימות הראשון של נגטיב וספיידרמן התרחש כשנגטיב מנסה לחסל את המאגיה באמצעות נשק ביולוגי.
בתמורה להשארת המאגיה בחיים, הוא לוקח דגימת דם מספיידרמן וממזג אותה עם הנשק הביולוגי שלו, אותו הוא מנסה על ספיידרמן.
ספיידרמן עוצר את נשימתו זמן רב מספיק וניצל, והחתולה השחורה מחליפה את דגימת הדם עם דגימת דם של חזיר.
נגטיב מריץ את ביל הוליסטר לראשות העיר ניו-יורק, וכך, בתו של ביל רוצחת את המועמדים הנוספים.
לאחר שמתגלה מי רצחה את המועמדים האחרים, ביל פורש מהמירוץ וג'יי ג'ונה ג'יימסון נעשה לראש העיר.
נגטיב מציל את חייו של ראש פטיש ושם את תודעתו בשלד רובוטי עשוי אדמנטיום.
עקב כך, ראש פטיש נשבע אמונים לנגטיב.
אדי ברוק מגיע לבית התמחוי של נגטיב, ומקבל מקום עבודה.
אחרי שנגטיב מרפא את ברוק מתאים סרטניים, הוא יוצר ללא כוונה את אנטי-ונום.
מפגש של בית התמחוי מתפרק כאשר מתגלה כי עובדים עשו שימוש בסמים תוצרת אוסקורפ, ואדי ברוק נעשה עד לזהותו הכפולה של נגטיב.
במהלך אירועי שלטון אפל, נגטיב מתנגד לכיבוש העולם התחתון על ידי הברדס.
נגטיב משחית את אחד מחייליו של הברדס ושולח אותו לתקוף את אדונו, ובתגובה, הברדס שולח את סוכני H.A.M.M.E.R לצ'יינהטאון כדי לחסל אותו.
ספיידרמן מנסה להציל את נגטיב, אך מושחת ותוקף את הברדס.
אחרי שכנופיית הפושעים של הברדס מובסת, נגטיב שולח את ספיידרמן להרוג את בטי בראנט.
הברדס עצמו מתעמת עם נגטיב, ומגלה כי הוא אינו מסוגל להשחית את הברדס.
נורמן אוסבורן מורה על נסיגה מצ'יינהטאון, וראש פטיש מעביר לו מידע המפליל מהגרים בשימוש בסמים תוצרת אוסקורפ.
הברדס בורח, ומתגלה כי לצד הגובלין של אוסבורן יש ברית עם נגטיב.
עם זאת, ספוט גונב את הראיות על הסמים, והברדס מסביר לכנופייתו כי הם ינקמו במאגיה.
הכפפה, ארץ הצל, אי העכביש ואוונג'רס נגד אקס-מן
במהלך עלילת "ההתשה", נגטיב משחית את מיי פארקר ושולח אותה למצוא ולתקוף את ספיידרמן, אך היא משתחררת כאשר פיטר מבקש תמיכה מוראלית, לאחר שהיה עד לאכילתו של בילי קונורס על ידי אביו, הלטאה, אשר נהרג בעצמו.
באירועי ארץ הצל, נגטיב מנצל את היתרון שבמלחמה נגד ארגון היד כדי להקים ארגון פלילי משלו, המובס על ידי ספיידרמן ושאנג-צ'י.
נגטיב נפגש עם ג'קפוט ובומרנג, ובמהלך קשת הסיפור "מוצא המינים", הוא וראש פטיש הם חלק מצוות של דוקטור אוקטופוס המאבטח פריטים עבורו.
נגטיב נעשה יעד חיסול של אנטי-ונום וווריית' השנייה.
ווריית' חושפת את נגטיב כמרטין לי, וגורם למעצרו.
במהלך עלילת אי העכביש, נגטיב נחשף לנבואה, בה נאמר שהוא יהרג על ידי פגיון מהצמד מסווה ופגיון.
במהלך אירוע הקרוסאובר אוונג'רס נגד אקס-מן, מיסטר נגטיב ואנשיו פולשים למתחם של S.H.I.E.L.D ומנצלים את העובדה שהגיבורים בקרב נגד חמשת הפניקסים.
עם זאת, הם נעצרים על ידי הוקאיי וספיידרוומן.
לאחר מכן, מתגלה כי וייפר שכרה את נגטיב כדי לסלק את מתחריה.
מיסטר צ'יפס היא קומדיית מצבים ישראלית, אשר משודרת בערוץ ניקלודיאון ישראל למנויי yes בלבד.
בסדרה מככבים דר זוזובסקי, אורטל בן שושן וחיים ברבי.
אנה, שלומית וידין - שלושה עובדים שעושים הרבה שטויות.
המישור השני: עלילתם של נדב ויותם, הטבחים של המקום.
המישור השלישי: עלילתו של יאיא, עובד הטייק אווי שבכל פעם פוגש בן אדם שעובד עליו שהוא מפורסם.
המישור הרביעי: עלילתו של גיורא המאבטח, עושה חידונים לאנשים ומחלק "חינמים" בשפע.
אנה (דר זוזובסקי) - מנהלת המשמרת, עושה הכל כדי לבדוק את עובדיה.
שלומית (אורטל בן שושן) - עובדת, "המתחכמת" מבין השלושה ועושה הכל בשביל להכשיל את אנה במטרתה.
ידין (חיים ברבי) - עובד.
התמים, הנאיבי והטיפש מבין השלושה.
מצטייר כחתיך ומבוקש בפרק השלישי.
יותם סמולנסקי (ליאור פאוקר) - טבח, אוהב לצפות בריאליטי והחכם מבין השניים.
נדב ירושלמי (דרור טייכנר) - טבח, ממציא מנת ה"שניצל גלידה", עצלן וכל הזמן חושב על עושר, פרסום וכסף.
יאיר "יאיא" יעקב (יוגב יפת) - עובד הטייק אווי, משתכנע בקלות, הוזה הזיות קשות לפעמים, חולה בתסמונת הדמיונית "תסביך סינדרלה".
(אילן קובץ') - המאבטח, טיפש וחושב שכל דבר הוא "חשוד".
"הלקוח" (מורן קל) - הלקוח שמגיע בכל פעם אל יאיא.
בסדרה התארחו גם הצמד "עופר ומאור" (עופר בן שבת ומאור הרוש)
המיסטרל היא רוח חזקה, קרה, צפונית/צפון-מערבית בדרך כלל, מאזור מפרץ ביסקאיה בצרפת, בחוף האטלנטי, אל מפרץ ליון, שבצפון חוף הים התיכון.
הרוח מגיעה למהירויות של 66–80 ומעלה קמ"ש; היא יכולה לעיתים אף לעבור 180 קמ"ש.
הרוח אופיינית לחורף ולאביב וחוזקה מתעצם דווקא בחילופי עונות אלו, אך תיתכן בכל עונות השנה.
על פי המדווח מהירותה אינה יורדת מ-30 קמ"ש, והיא יכולה להימשך בין 65 שעות רצופות, עד כמה ימים.
בצרפת השם מתייחס לרוח חזקה, קרה, צפונית או צפון מערבית, הצוברת תאוצה, בעוברה בעמקי נהרות הרון והדורנס, לכיוון שפלת הים-התיכון באזור הקאמארג.
הרוח משפיעה על אזורי הלנגדוק והפרובאנס, שם היא מורגשת כרוח מערבית חזקה.
יש למיסטרל השפעה חזקה לאורך החוף הים-תיכוני של צרפת, ולעיתים קרובות נוצרות סופות וסערות פתאומיות בים בין קורסיקה לאיים הבלאריים.
המיסטרל מביא עמו לרוב מזג אוויר בהיר; רוח זו היא גורם חשוב באקלים של פרובאנס.
מהירותה הממוצעת ביום היא כ-50 קמ"ש ויותר, והיא גוברת בלילה.
בדרך כלל המיסטרל נושבת במשך יותר מיומיים, לעיתים אף יותר משבוע.
דומה לרוח המיסטרל היא רוח הטראמונטן - רוח קרה ועזה, צפונית או צפון-מערבית (בלאנגדוק התחתון, ברוסיון, בקטלוניה ובאיים הבלאריים).
רוח הטראמונטן דומה למיסטרל בגורמי היווצרותה ובהשפעותיה, אך היא נושבת ב"מסדרון אוויר" אחר: היא מתעצמת בעוברה בין הרי הפירנאים והמאסיף סנטרל - בעוד המיסטרל נושבת בתוך עמק הרון, בין האלפים למאסיף סנטרל.
מיסים כעבדות הוא מושג המבטא תפיסה, הנפוצה בעיקר בליברטיאניזם ואנרכו-קפיטליזם, שלפיה מיסים יוצרים חברה לא חופשית, שבה היחיד מאולץ לעבוד כדי להעשיר את הממשלה, במקום שיוכל לעבוד למען טובתו האישית.
הצורה המוקדמת ביותר של מיסוי הייתה הקורווה, שקיים ככל הנראה מראשית הציוויליזציה.
הקורווה הייתה עבודת כפייה שהוטלה על איכרים שהיו עניים מכפי שיוכלו לשלם מיסים בכל דרך אחרת (משמעות המילה labour - פועל, באנגלית - במצרית עתיקה, היא מיסים).
העיתונאית גלי באקלי כתבה בספרה, 'פטריוטים אמריקנים', ש"שמנקודת מבט בריטית, הקולוניות האמריקניות קיימות רק בשביל טובת מדינת האם, אבל האמריקנים ראו כל סוג של מיסוי כעבדות."
אנרכיסטים היו מהתומכים הראשונים בכך שמיסוי שווה לעבדות.
'החברה לחירות הפרט' ו-Beureaucrash (רשת בינלאומית של פעילים ליברטריאנים) הביעו גם הם תמיכה ברעיון, והאחרונה אף טענה ש"ביטחון סוציאלי זו עבדות סוציאלית" (בגלל שלא ניתן להעניק ביטחון סוציאלי, שעולה לממשלה כסף רב, מבלי לגבות מיסים).
ניתן להסביר את הרעיון באמצעות משל - ליוסי יש ארגון צדקה, שעוסק באספקת אוכל לנזקקים.
כמות התרומות לארגון של יוסי לא מספיקה כדי לדאוג שלכולם יהיה די אוכל.
לכן - יוסי נוטל רובה, יוצא לרחוב ומאלץ אנשים לתרום את כספם לארגון.
כך, יוסי מצליח לדאוג שאף אחד לא יהיה רעב.
לפי הרעיון של 'מיסים כעבדות', יוסי מעביד למעשה את האנשים שאת כספם הוא לקח, בגלל שהוא החליט על דעת עצמו שיש לו הזכות לקחת את 'פירות עבודתם' ולהשתמש בהם כראות עיניו.
במשל זה יוסי מדמה את הממשלה, שכופה על אזרחיה - באמצעות מיסוי (שיש עונש למסרבים לשלמו) - להעביר לה חלק מרכושם, כדי לקדם מטרות שחשובות בעיניה אך לא בהכרח בעיני מי שמשלם את המס.
ישנם כמה סוגים של ביקורת על הרעיון, ביניהם הטענות הבאות:
מיסים אינם עבדות, מכיוון שהאזרחים הסכימו למעשה לשלם מס - זה חלק מ'ההסכם החברתי' הבלתי-כתוב שלהם עם הממשלה.
גביית מיסים על ידי המדינה לא מהווה עבדות, מכיוון שזכויות הקניין נובעות מהמדינה ומחוקיה (ולא מ'זכויות טבעיות' של אדם באשר הוא אדם).
אם המדינה נוטלת רכוש, אין לבעל הרכוש זכות עליו - ולכן אין פה פגיעה באף זכות של בעל הרכוש.
מיסים הם פשוט המחיר שהאזרח משלם בעבור השירותים שהממשלה מספקת לו, ולכן - הם לא מהווים 'עבדות', אלא תשלום בעבור פעולות הממשלה.
אם הממשלה לא תגבה את המיסים - היא לא תוכל לספק את השירותים, בגלל שלשירותים יש עלות כספית (שמשהו צריך לממן אותה).
"מיסטר רבינוביץ" (1968) היא סדרת הדפסים שיצר הצייר הישראלי אורי ליפשיץ.
הסדרה בת ארבעת ההדפסים "מיסטר רבינוביץ" נוצרה בשנת 1968. היא הודפסה רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 35 עותקים.
באותה תקופה שבה נוצרו לוחות ההדפס, החל ליפשיץ ליצור גם סדרת ציורים בנושא דומה שיצירתה נמשכה עד שנות ה-90 של המאה ה-20
דוד גלעדי תיאר את דמותו של רבינוביץ, נושא הסדרה, כבת דמותו של פקיד בורגני.
בורגנות המתבטאת באדישות של הדמות: "את המונח ennui הצרפתי, המופיע אצל בודלר, תרגמנו פה ל'אדישות' המגולמת גם בישותו של 'מיסטר רבינוביץ" […].
'לָארוס הקטן' מביא כמה סינונימים למונח זה: חולשת הדעת, שעמום מתוך חוסר מעש, היעדר עניין, קושי, חרדה, דאגה, אי שקט.
חולשת דעת היא כמובן גם חולשה מוסרית.
והרי אלה כולם הם מסימני ההיכר של אותו פקיד קטן שליפשיץ נותן לו את השם רבינוביץ'…"
בשונה ממרבית עבודותיו בתחריט, שהתבססו על דימוי קווי על רקע חלק, בולט ניסיונו של ליפשיץ לתאר סביבה שלמה ובה התרחשות.
רבינוביץ מתואר כדמות לבושה חליפה ועל ראשה מגבעת בסגנון הומבורג.
בעבודה השלישית בסדרה, לדוגמה, מופיעה דמות זו שלוש פעמים.
פעם בצדו הימני של ההדפס, פעם נוספת כדמות מוקטנת, המופיעה בצדו השמאלי התחתון ומתוארת מאחור, ופעם שלישית כדמות במסגרת של ציור על הקיר.
בנוסף לדמותו של רבינוביץ, מופיעה בעבודה דמות נשית עבת בשר, שהילה מאפיינת אותה כמלאך וניצבת על רקע צורה גאומטרית.
גדעון עפרת זיהה את דמות האישה מכדימוי של הארוס.
בצדו השמאלי העליון תיאר ליפשיץ אסלת שירותים, המקצינה את הסיטואציה המתוארת והופכת אותה לסאטירה ביקורתית.
האסלה, כמו גם חלקים נוספים בעבודה, נעשו בטכניקה של תצריב צילומי.
עפרת מציין את הסדרה כאחד היצירות הראשונות שעשו שימוש בדימוי צילומי בהדפס בישראל.
מיסטר קווילפ הוא סרט מוזיקלי בריטי בבימויו של מייקל טוכנר ובכיכובם של אנתוני ניולי, דייוויד המינגס וג'יל בנט.
הסרט מבוסס על הרומן "בית ממכר עתיקות" מאת צ'ארלס דיקנס והוא יצא לאקרנים בשם זה.
הסרט הוא אחד מסדרת סרטי "קלאסיקה משפחתית" שעובדו לסרטים מוזיקליים על ידי רידרס דייג'סט.
EMI Films הפיצו את הסרט לבתי הקולנוע בממלכה המאוחדת, ו-Avco Embassy Pictures הפיצו בארצות הברית.
בווידאו הופץ הסרט בפורמט VHS ו-Beta על ידי חברת Magnetic Video בשם "בית ממכר עתיקות".
הביקורת של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט הייתה מעורבת.
לא בגלל המוזיקה או הביצוע של ניולי, אותם הוא שיבח, אלא על עצם הרעיון לבסס את הסרט על מלווה הכספים המרושע, והכישלון ביצירת סיפור מושך.
אנתוני ניולי – דניאל קווילפ
דייוויד המינגס – ריצ'רד סוויבלר
ג'יל בנט – סאלי בראס
שרה-ג'יין וארלי – נל הקטנה
מייקל הורדרן – הסבא / אדוארד טרנט
דייוויד וורנר – סמפסון בראס
איבון אנטרובוס – בטסי קווילפ
וינדזור דייוויס – ג'ורג', העוזר של גברת ג'רלי
פיל דייוויס – טום סקוט
פיטר דאנקן – קיט נובלס
בריאן גלובר – מפעיל תנורים
רוזלינד נייט – גברת ג'ורג'
בריאן ברינגל – מר גרלנד
פול רוג'רס – הג'נטלמן הרווק / הנרי טרנט
מקסוול שו – אייזק ליסט
מונה וושבורן – גברת ג'ארלי
מיסטרל הוא דגם של גלשן רוח אשר נבחר על ידי איגוד השיט הבין-לאומי להחליף את דגם הלכנר, שהיה בשימוש עד אז באליפויות גלישת הרוח.
דגם המיסטרל היה בשימוש בתחרויות גלישת הרוח במשחקים האולימפיים באטלנטה 1996, סידני 2000 ואתונה 2004. מאז המשחקים בבייג'ינג 2008, נבחר דגם הניל פרייד RS:X להחליף את המיסטרל.
דגם המיסטרל יוצר לראשונה בשנת 1989. מאז יוצרו יותר מ-30 אלף יחידות של דגם זה.
הוא מאופיין במשקלו הקל וניתן לגלוש עליו היטב כאשר קיימות רוחות במהירויות של 5 עד 35 קשר (10 עד 65 קמ"ש) בהתאם לתנאי הים.
גולשים ישראלים שהתחרו בדגם מיסטרל באולימפיאדות
+אולימפיאדהאתר השיטשייטהישגקטגוריהאטלנטה 1996סוואנהגל פרידמןארדגבריםסידני 2000סידניעמית ענבר7גבריםמיכל היין14נשיםאתונה 2004אתונהגל פרידמןזהבגבריםלי קורזיץ13נשים
מערכת המיסים ביהדות עברה שינויים במשך הדורות, מ"מיסים" הניתנים מבחירה חופשית (וולונטריים) ועד למיסי חובה.
הערך מתאר את המיסים השונים הנזכרים במקורות היהדות - בתורה, בנביאים, במשנה ובתלמוד, וכן את הדיונים העקרוניים על הסמכות לגבות מיסים.
המס הראשון שנזכר בתורה הוא המַעֲשֵׂר - 10% מההכנסה שניתן לכהן או למקדש.(פרק ב)
אברהם ניצח במלחמת ארבעת המלכים את החמישה, ונתן מעשר מהשלל למלכי-צדק מלך שלם, שהיה כהן לאל עליון: .
המעשר ניתן כנראה בהתנדבות, מרצונו החופשי של אברהם, ובאופן חד-פעמי.
יעקב ברח מפני אחיו, ונדר שאם ה' יחזיר אותו בשלום לבית אביו - הוא ייתן מעשר מכל מה שה' ייתן לו: .
נראה שהנדר הוא לתת את המעשר לצורכי בית האלהים (המקדש) שנזכר בפסוק.
יעקב אמנם נדר את הנדר מרצונו החופשי, אך נדר זה הפך את המעשר לחובה על יעקב עצמו, ולפי חלק מהדעות גם על צאצאיו אחריו .
בתורה ישנן כמה מצוות הקשורות למעשר: לתת מעשר ראשון מהתבואה ללוי (), להפריש מעשר שני מהתבואה לצורך אכילה בירושלים (), ולהפריש מעשר בהמה לאכילה בירושלים כמו מעשר שני.
בנוסף יש מצוות לתת לכהן תרומה גדולה, תרומת מעשר (מעשר מן המעשר), ביכורים, ראשית הגז, חלקים מסוימים מבשר שחוט, ועוד.
כל אלה הם מיסים - שכן כל אדם בעל הכנסה רלוונטית (יבול, בהמות וכדומה) חייב להפריש אותם.
אולם יש בהם גם צד של בחירה חופשית - הנותן יכול להחליט לאיזה לוי או כהן לתת.
מיסים אלה אינם נגבים על ידי רשות מרכזית, אלא נמסרים ישירות מיד הנותן ליעד הסופי - משכורת לעובדים במקדש.
בנוסף למיסים אלה, היו גם מיסים לצורכי המקדש אשר נגבו באופן ריכוזי:
מחצית השקל היא מס שנגבה לראשונה לפני מפקד בני ישראל במדבר סיני (), ושימש לבניית המשכן לה'.
משה והנשיאים גבו את מחצית השקל באופן ריכוזי מכל גבר בן 20 ומעלה, והשתמשו בו ליציקת האדנים למשכן.
בימי בית שני המס הופחת לשליש שקל: .
המכס נגבה משלל-המלחמה לאחר מלחמת מדין: .
אנשי המלחמה קיבלו חצי מהשלל ונתנו מתוכו 1 מ-500 לכהנים; החיילים העורפיים קיבלו חצי מהשלל ונתנו מתוכו 1 מ-50 ללויים ().
ערי הלויים הן מס קולקטיבי הניתן מהקרקע - כל שבט נדרש להקצות כמה ערים מנחלתו למגורי-הלויים (שלא קיבלו נחלה בעצמם).
בנוסף, חלק מהשבטים נדרשו להקצות גם ערי מקלט ().
מס-קרקע נזכר גם בנבואה לאחרית הימים בספר יחזקאל: .
ויקרא פרק יטט וּבְקֻצְרְכֶם אֶת קְצִיר אַרְצְכֶם
כשקוצר ומאלם אלומות, לא ילקט השבלים הנופלות בשעת הקציר, אלא יניחם לעניים.
שנאמר "ולקט קצירך לא תלקט".
עבר ולקטן, אפילו טחן ואפה - נותן לעניים.
הנופל מתוך המגל בשעת קצירה, או הנופל מתוך ידו כשמקבץ השבלים וקוצר.
והוא שיהיה הנופל שיבולת אחת או שתים.
אם נפלו שלש כאחד - שלשתן לבעל השדה.
המעמר ושכח אלומה אחת בשדה, הרי זה לא יקחנה, שנאמר "ושכחת עומר בשדה לא תשוב לקחתו".
כשם שהשכחה בעומרים, כך היא בקמה.
אם שכח מקצת הקמה ולא קצרה, הרי זו לעניים.
וכשם שהשכחה בתבואה ובגידולי השדה, כך יש שכחה לאילנות, שנאמר "כי תחבוט זיתך לא תפאר אחריך", והוא הדין לשאר אילנות.
קוצר את שדהו לא יקצור את כל השדה, אלא יניח בסוף השדה מעט קמה לעניים.
שנאמר "לא תכלה פאת שדך בקוצרך".
החלק הנשאר לעניים נקרא פיאה.
כשם שמניח בשדה כך באילנות, כשאוסף פירותיהם מניח מעט לעניים.
מן התורה אין לפיאה שיעור.
מדרבנן אין פחות מ-1/60, בין בארץ בין בחו"ל.
ומוסיף על האחד מששים לפי גודל השדה ולפי רוב העניים ולפי ברכת הזרע.
וכל המוסיף על הפיאה מוסיפין לו שכר.
בשלושה זמנים ביום מחלקים את הפאה לעניים בשדה או מניחים אותם לאסוף:
ובמנחה,ועני שבא שלא בזמן זה אין מניחים אותו ליטול, כדי שיהיה זמן קבוע לעניים שיבואו בו כולם ליטול.
ולמה לא קבעו להם זמן אחד ביום?מפני שיש ביניהם עניות מניקות שצריכות לאכול בתחילת היום,
ויש עניים קטנים שאין נעורים בבקר ולא יגיעו לשדה עד חצי היום,
ויש זקנים שאינם מגיעים עד המנחה (רמב"ם מתנות עניים פ"ב י"ז).4. פרט ועוללות:
זה גרגר אחד או שני גרגרים הנפרטים מאשכול ענבים בשעת הבצירה.
אשכול קטן שאינו מעובה כאשכולות, שאין לו כתף, דהיינו: שהענבים שבחלק העליון של האשכול אינן צפופות.
ואין לו נטף, דהיינו: שאין ענביו שבחלקו התחתון מונחים זה על זה, אלא מפוזרים הם.
מתנות שאין העניים לוקחים אותם, שייכים לבעל השדה.
היום לא נהגו לתת מתנות עניים אלה, מפני שאין העניים באים לשדות לאסוף פירות ושבלים, כיוון שטורח האסיף עולה על מחיר הפירות.
בנוסף למיסים שנועדו למקדש ולעובדים במקדש, ישנם מיסים שנועדו לעזרה לנזקקים:(פרק ב)
מצווה לתת לעני, לגר, ליתום ולאלמנה מעשר עני מהיבול, במקום מעשר שני, בכל שנה שלישית ושישית למחזור השמיטה ();
מצווה להשאיר להם חלק מהיבול הנקצר בשדה - לקט, פרט, שכחה, פאת השדה ועוללות.
כאן לנותן אין בחירה - הוא צריך להשאיר את היבול בשדה ולאפשר לכל עני לבוא ולקחת.
אולם אין גביה מרכזית - המיסים מגיעים ישירות מהנותן אל היעד הסופי - העני הנזקק.
מס נוסף נזכר בדיני המלחמה:
כשעיר נכרית מעוניינת להשלים עם עם ישראל, תושבי העיר צריכים לקבל על עצמם "מס עובד" (מעין שירות אזרחי-לאומי): .
בימי יהושע והשופטים היו ערים כנעניות רבות שבחרו באפשרות זו והיו למס (גזר באפרים - , ערי מנשה - , קטרון ונהלול בזבולון - , בית שמש ובית ענת בנפתלי - , ועוד).
בימי שמואל הנביא, ביקשו בני ישראל משמואל שימנה להם מלך.
שמואל הציג בפניהם את "משפט המלך", הכולל מיסים רבים חדשים ():
למרות התנגדותו ואזהרותיו של שמואל, העם החזיק בדרישתו למלך.
מהסכמת העם ניתן להסיק, שהם קיבלו על עצמם לשלם את המיסים הנזכרים.
המלך הראשון - שאול - אכן הטיל מס על כל בית-אב בישראל, כמו שנרמז בכתוב: .(פרק ג)
בימי שלמה המלך כבר היה שר מיוחד הממונה על גביית המיסים (), ולידו היו שנים-עשר נציבים שהיו אחראים על גביית מיסים מהמחוזות השונים בממלכה.
המיסים הללו - הם שימשו להחזקת ארמון המלך, הנשים, הסעודות, המשרתים וכו'.
שלמה הטיל גם מס-עובד - עבודות שירות.
מס-עובד שהוטל על בני-ישראל שימש לבניית בית המקדש ובית המלך ().
מס-עובד שהוטל על כנענים שימש לבניית ערים בצורות ().(פרק ג)
מיסים נזכרו גם בממלכות אחרות, כגון במצרים: ובפרס: , וכן נזכרו מיסים הנקראים "מִנְדָּה בְלוֹ וַהֲלָךְ" (, ).
התורה מגבילה את זכותו של המלך לקחת מיסים לצרכיו הפרטיים, .(עמ' 152)
במשנה נזכרים מיסים קהילתיים ועירוניים לצורכי ביטחון ():
"כופין אותו לבנות בית שער ודלת לחצר" - אם חלק מהדיירים בחצר מסוימת רוצים לבנות בית-שער (לשומר) ודלת לחצר שלהם, מותר להם לכפות על כל דיירי החצר להשתתף בהוצאות.
"כופין אותו לבנות לעיר חומה דלתים ובריח" - אם חלק מתושבי העיר רוצים לבנות חומה ודלת להגנה על העיר, מותר להם לכפות על כל תושבי העיר להשתתף בהוצאות.
"כמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר?
קנה בה בית דירה, הרי הוא כאנשי העיר מיד" - אדם נחשב לתושב-העיר לענייני מס לאחר שגר בעיר בשכירות במשך 12 חודשים, או לאחר שקנה בה בית.(עמ' 148-149)
וכן נזכרים מיסים קהילתיים ועירוניים לצורך עזרה לנזקקים ():
"מי שיש לו מזון שתי סעודות, לא יטול מן התמחוי" - התמחוי היה סיר גדול ובו היו אוספים תבשילים לנזקקים במצב הגרוע ביותר; רק אדם שהמזון שברשותו פחות משתי סעודות היה רשאי לקבל משם אוכל.
"מזון ארבע עשרה סעודות, לא יטול מן הקופה" - הקופה היא קופת-הצדקה הקהילתית שבה היו אוספים כסף לנזקקים; רק אדם שהמזון שברשותו פחות מ-14 סעודות היה רשאי לקבל משם כסף.
"והקופה נגבית בשנים, ומתחלקת בשלושה" - הגבאים היו רשאים לגבות כסף מאנשי הקהילה לצורך הקופה אפילו בכפייה; אולם כדי לגבות בכפייה דרושים שני גבאים המייצגים את הקופה.
ההחלטה איך בדיוק לחלק את הכספים שנאספו בקופה נעשתה על ידי שלושה דיינים.
מיסים עירוניים מסוגים מגוונים יותר נזכרים בתוספתא ():
"כופין בני העיר זה את זה לבנות להן בית הכנסת, לקנות להן ספר תורה ונביאים.
ורשאין בני העיר להתנות על השערים ועל המדות, ועל שכר הפועלים, רשאין לעשות קיצתן.
רשאין בני העיר לומר 'כל מי שיראה אצל פלוני יהא נותן כך וכך, כל מי שיראה אצל מלכות יהא נותן כך וכך, כל מי שרצה או שתרעה פרתו בין הזרעים יהא נותן כך וכך, וכל מי שתרעה בהמה פלונית יהא נותן כך וכך.
ורשאין הצמרין והצבעין לומר כל מקח שיבא לעיר נהא כולנו שותפין בו.
רשאין הנחתומין לעשות רגועה ביניהן.
רשאין החמרין לומר 'כל מי שימות לו חמור לעמוד לו חמור אחר'.
מתה בכוסיא אין צריכין להעמיד לו חמור, דלא בכוסיא צריכין להעמיד לו חמור.
ואם אמר 'תנו לי ואני לוקח לעצמי' אין שומעין לו אלא לוקחין ונותנין לו.
רשאין הספנין לומר 'כל מי שתאבד ספינתו נעמיד לו ספינה אחרת'.
אבדה בכוסיא אין צריכין להעמיד לו, דלא בכוסיא צריכין להעמיד לו.
ואם פירש למקום שאין בני אדם פורשין, אין צריכין להעמיד לו."
לגבי מיסים בקנה-מידה רחב יותר - מדינה או ממלכה - מצאנו דעות שונות:
מצד אחד (): "אין פורטין לא מתיבת המוכסין, ולא מכיס של גבאין, ואין נוטלין מהם צדקה": אסור לקחת כסף מגובי-מכס או גובי-מס, כי הם נחשבים לגזלנים.
ומצד שני (): "ומוכסין - והאמר שמואל דינא דמלכותא דינא": דינו של המלך, בענייני מיסים, הוא דין תקף ומחייב.
חכמי התלמוד יישבו בין הדעות על ידי הבחנה בין "מוכס שיש לו קצבה" - מוכס הגובה מס בשיעור קבוע וקצוב, הנחשב חוקי, לבין "מוכס שאין לו קצבה" - מוכס הגובה מכל אחד כמה שהוא רוצה באופן שרירותי, הנחשב לגזלן.
וכן "מוכס העומד מאליו" ולא מונה על ידי המלך נחשב לגזלן.(עמ' 153-155)
באותו אופן, נחלקו חכמי המשנה אם מותר או אסור להבריח את המכס, והסבירו בתלמוד (שם) שהמחלוקת קשורה לשאלה אם המוכס פועל לפי חוק או פועל בשרירות ליבו.
הקהילות היהודיות בגלות גבו מחבריהן מיסים משני סוגים: מס חיצוני - לתשלום לשלטון הנכרי על-פי דרישתו, ומס פנימי - למימון הוצאות הקהילה, כגון בית-כנסת, רב, חזן, קופת-צדקה ועוד.
ישנם דיונים רבים בספרות האחרונים ובפנקסי הקהילות בפרטי גביית המיסים, סוגי המיסים, החייבים במס וכדומה.(פרק ד)
המיסים החיצוניים היו, במקרים רבים, לא הוגנים - הם הוטלו באופן מפלה רק על הקהילות היהודיות.
למרות זאת, פוסקים רבים טענו שיש לשלם אותם ואסור להתחמק מהם, שכן יהודי המתחמק מתשלום המס מטיל באופן עקיף מס גבוה יותר על חברי קהילתו, ועלול גם לגרום לפגיעה פיזית בקהילה היהודית.(עמ' 153-154)
המיסים הפנימיים אפשרו לקהילה היהודית להתקיים כישות אוטונומית, מעין מדינת-ננס.
הזכות להטלת מיסים פנימיים, יחד עם הזכות לקיים בתי-דין יהודיים עצמאיים, הייתה דרישה עיקרית של הקהילות במשא-ומתן מול השלטונות המארחים.(עמ' 150)
הראשונים עסקו בשאלה מדוע בכלל מותר לשלטון לגבות מיסים בכפייה, ובמה זה שונה מגזל?
הם ציינו מספר סיבות:(פרקים ה-ח)
לדעת התוספות והר"ן (על נדרים כח א), הקרקעות בארצות הגויים נחשבות כרכוש המלך, ולכן מותר לו לגבות מיסים מהתושבים הגרים בהן (שהרי מותר לו לגרש ממנה את התושבים, ולכן מותר לו גם לדרוש מהם שישלמו מס תמורת הזכות להישאר בארץ).
הקרקעות בארץ ישראל אינן שייכות למלך אלא שייכות לכל עם ישראל בשותפות, ולכן מותר לעם ישראל (על ידי נציגיו) לגבות מיסים.
לדעת הרמב"ם (), וכן הטור והשולחן-ערוך, כאשר הציבור מינה את המלך, הוא הסכים לתנאים של "משפט המלך" (הנזכרים למעלה בדברי שמואל), ותנאים אלה מתירים למלך לגבות מיסים, ובלבד שהם קצובים והוגנים.
לבית-הדין הגדול של כלל ישראל יש סמכות לגזור גזירות ולתקן תקנות בכל נושא, ובפרט בענייני ממון, ובפרט מותר להם גם לתקן תקנות המחייבות לשלם מיסים.
כוח זה נקרא במקורות "הפקר בית-דין הפקר".
גם לבתי-הדין הקהילתיים ישנה סמכות דומה ביחס לקהילה שלהם.
דיירי-החצר הם שותפים בשטחים הציבוריים של החצר, וכן דיירי-העיר בעיר ודיירי-המדינה במדינה.
לכן מותר להם לקבל החלטות משותפות בעניינים הנוגעים לחצר, לעיר ולמדינה.
אם מדובר בצרכים הכרחיים, כגון חומה או בית-כנסת, מותר אפילו למיעוט לכפות על הרוב להשתתף בהוצאות; גם אם מדובר בצרכים שאינם הכרחיים, עדיין מותר לרוב לכפות על המיעוט להשתתף בהוצאות.
הסיבות השונות קשורות גם לשתי התפיסות השונות שרווחו בעולם לגבי מהות המס: (עמ' 149–151, 153-155)
במדינות מלוכניות רבות, רווחה התפיסה שלפיה האוצר הוא רכושו הפרטי של השליט: השליט גובה מיסים לכיסו הפרטי, ומשתמש בהם לפי רצונו.
לפי תפיסה זו, גביית מיסים יכולה להיות מוצדקת רק אם הקרקעות הן רכושו הפרטי של השליט (ואז המיסים הם כמו דמי-שכירות שגובה בעל-קרקע מהדיירים), או אם הציבור הסכים בפירוש למשפט המלך (ואז המיסים הם כמו משכורת שגובה בעל-מקצוע).
במדינות דמוקרטיות מודרניות, התפיסה הרווחת היא שהאוצר הוא קרן ציבורית מורחבת, והוא שייך לכל האזרחים בשותפות.
תפיסה זו מתאימה יותר לגישה המופיעה במשנה, לפיה גביית המיסים נובעת מדיני שכנים ושותפים.
הזכות לגביית מיסים נובעת מאופיה הציבורי של היהדות: במקביל להכרה שמעניקה ההלכה לרכוש הפרט, היא גם מעניקה לחברה זכויות על חלק מהרכוש הזה.
החברה נחשבת לשותפה ברכושו של היחיד לצורך מילוי ההתחייבויות המוטלות עליה.
הפוסקים בדורנו התייחסו לסמכות של מדינת ישראל לגבות מיסים: לפי החזון אי"ש, כיוון שנציגי הציבור בכנסת אינם פועלים לפי תורת ישראל, אין להם דין של "שבעת טובי העיר" ולכן סמכותם להטיל מיסים מוגבלת (חזון אי"ש סנהדרין טו).
אולם לפי הרב עובדיה יוסף, הכלל "דינא דמלכותא דינא" חל גם על מדינת ישראל, לפיכך יש לה סמכות לגבות מיסים, ויש חובה לשלם מיסים (שו"ת יחוה דעת ה סג).
נטל המס חייב להתחלק בין האזרחים על-פי כללים קבועים והוגנים, ולא לפי שרירות-ליבו של השלטון.(פרק ט) ישנם שני גורמים עיקריים הקובעים את חלוקת הנטל במיסים שונים:
"לפי נפשות" - כל אדם משלם סכום קבוע, כמו מס מחצית השקל;
"לפי ממון" - העשיר משלם יותר והעני משלם פחות, כמו המעשרות.
ישנם גם מיסים שבהם שני הגורמים הללו משתלבים.
לדוגמה, כשאנשי-העיר גובים מס לבניית חומה סביב העיר:
אם עיקר מטרתה של החומה הוא למנוע פלישה של אויבים ורוצחים, חלוקת הנטל צריכה להיות "לפי נפשות", שהרי נפשו של כל אדם חשובה באותה מידה בלי תלות בעושרו.
אם עיקר מטרתה של החומה הוא למנוע פלישה של שודדים וגנבים, חלוקת הנטל צריכה להיות "לפי ממון", שהרי שודדים יפגעו בעשירים יותר מבעניים.
אם החומה נועדה להגן גם מרוצחים וגם מגנבים, חלוקת הנטל צריכה להיות משולבת, כגון: חצי מהמס לפי נפשות וחצי לפי ממון.
גורם נוסף הנזכר בחלוקת הנטל, בהקשר של בניית חומה, הוא מידת הקרבה לחומה - הדיירים הקרובים לחומה צריכים לשלם יותר מהדיירים הרחוקים מהחומה (), כיוון שהחומה חשובה להם יותר - אם לא תהיה חומה, הם יהיו הראשונים שייפגעו.
וכן, הבתים שלהם גורמים להגדלת היקף החומה (הרמ"ה).(פרק י)
בספרות השאלות והתשובות ישנם דיונים על סוגים שונים של מיסים, כגון לשמירה, לאספקת מים, לצדקה, להחזקת בתי-דין, לבניית בית-כנסת ומקווה, למשכורת הרב והחזן, ולהוצאות מערכת החינוך - האם הם צריכים להתחלק לפי ממון או לפי נפשות.(פרקים יא, יב, יד, טו)
בהלכה נזכרו הנחות והקלות בחיוב המס.
ההנחות הן משני סוגים: הנחה רכוש, והנחה לאדם.
נזכר פטור ממס על ממון המיועד לצדקה, וכן על רכוש המיועד למצוה כגון תלמוד תורה, ישיבה, בית-כנסת, בית-מדרש או מקוה, וכן על ספרים תורניים.
נזכרו הנחות למעוטי-יכולת, מובטלים ומשפחות מרובות ילדים.
ישנם דיונים רבים במקורות על פטורים והקלות לתלמידי-חכמים - מאיזה מיסים בדיוק פוטרים אותם, ומי בדיוק נחשב "תלמיד חכם" לעניין זה.(פרקים כ, כא)
במקורות נזכרו מיסים על סוגים שונים של רכוש:(פרק טז)
מס על הכנסה - בדברי מרדכי (על בבא בתרא פרק א סימן תפא) נזכר מס על "כל מה שאדם מרויח בו, בין שלו בין של אחרים".
מס על מותרות - בדברי מהריק"ש (על חושן משפט סימן קסג) ועוד, נזכר מס על שְׁפָחוֹת - על כל שפחה שאדם הביא לביתו, היה צריך לתת מס מיוחד, כי זה היה נחשב למותרות.
מס על קרקעות - נחלקו הפוסקים אם יש להטיל מס על קרקעות חקלאיות (כגון כרמים) באותו שיעור של המס על הסחורה.
מהר"ם מרוטנבורג (סימן תתקמא) התנגד וטען שלא צריך להטיל מס על קרקע כלל: "שלא להטיל מס על הקרקעות, כי כל המס אינו אלא מן המשא ומתן".