tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקיץ 2017 ניצל את "אופציית היציאה" מחוזהו עם המאבריקס, וחתם על חוזה ל-4 עונות בממפיס גריזליס, עבור כ-94 מיליון דולר.
פציעות חוזרות בברכו הימנית הגבילו אותו ל-34 משחקים בלבד בעונתו הראשונה בממפיס, ול-36 משחקים בעונתו השנייה.
ביולי 2019 הועבר פארסונס בטרייד לאטלנטה הוקס, בתמורה לסולומון היל ומיילס פלאמלי.
בפברואר 2020, לאחר חמישה משחקים בלבד, שוחרר מהקבוצה.
בחודש ינואר 2022 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
צ'נדרה דנאט וילסון היא שחקנית, זמרת ובמאית אמריקאית, ידועה בעיקר בשל תפקידה כד"ר מירנדה ביילי בסדרה "האנטומיה של גריי ו"תחנה 19".
החלה את קריירת התיאטרון שלה בגיל חמש, ומכיוון שאמה לא רצתה שבתה תשב בבית בחוסר מעש, רשמה אותה לחוגים בכל ימות השבוע.
וילסון למדה בבית הספר התיכון של יוסטון לאמנויות, והמשיכה לאוניברסיטת ניו יורק לבית הספר הנחשב ע"ש טיש לאמנויות.
היא הופיעה בתיאטרונים שונים, לרבות ברודוויי וזכתה בפרסים.
לפרקים עבדה כפקידה בבנק כדי להשלים את הכנסתה.
בשנת 1993 הופיעה לראשונה בקולנוע, בסרט "פילדלפיה".
בשנת 2005 לוהקה לתפקיד ד"ר מירנדה ביילי בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי".
בשנת 2018 החלה לשחק בדמותה של ד"ר מירנדה ביילי בסדרת הטלוויזיה "תחנה 19", הספין אוף של האנטומיה של גריי, בה היא מככבת.
וילסון נשואה ואם לשלושה ילדים: סרינה, שנולדה ב-1995, ג'וי, שנולד ב-1998, ומייקל, שנולד ב-31 באוקטובר 2005.
צ'נדלר ריגס הוא שחקן ותקליטן אמריקאי.
מוכר בזכות תפקידו בתור קארל גריימס בסדרה "המתים המהלכים", וכפטריק נלסון בסדרה "מיליון דברים קטנים".
בנם של ג'ינה אן (לבית קרלטון) וויליאם ריגס.
יש לו אח קטן בשם גרייסון.
ריגס החל לשחק בגיל 4, בין היתר בהפקת התיאטרון "הקוסם מארץ עוץ".
בשנת 2009 בסרט "מסיבת ההלוויה שלי" והתגלה כעבור כשנה בעונה הראשונה של סדרת האימה המצליחה "המתים המהלכים", בסדרה מופיע ריגס בתפקיד הילד קארל גריימס.
על תפקידו בסדרה זכה לביקורות טובות ולמועמדויות למספר פרסים.
Zombieאיגון / זומבי2009מסיבת ההלוויה שליטום2014מרסיג'ורג' ברוקנר2017פלישה ביתיתדי ג'יי מיטשל2019Onlyקייסידורות של רעלקופר
+שנהסדרהתפקידהערות2010האיש הלא נכוןריאן גרגורי (בגיל 7)סרט טלוויזיה2010 - 2022המתים המהלכיםקארל גריימסתפקיד ראשי (עונות 8-1); 109 פרקים2017רובוט צ'יקןדיבוב; פרק: "The Robot Chicken Walking Dead Special: Look Who's Walking"2019מיליון דברים קטניםפטריק "PJ" נלסוןתפקיד חוזר; 9 פרקים (עונות 1–2)
צֶ'נְוֵיי (בסינית מסורתית: 讖緯; בסינית מפושטת: 谶纬; בפין-יין: chèn wěi) הוא מושג המתייחס לספרי נבואה וספרי "חוטי ערב" המשקפים גרסה מיסטית של הקונפוציאניזם.
צורה זו של ספרות הייתה נפוצה בסין בימי שושלת האן.
"צֶ'ן" משמעו "נבואה" או "אות", והוא מתייחס לכתבים של אומנויות הכישוף והאלכימיה של תקופת שושלות צ'ין והאן.
כתבים אלו מתייחסים לעקרונות הסודיים של אותות מבשרי טובה ומבשרי אסון, אשר התפתחו עם הזמן לפולחן עממי של דרישה באלים וניחוש אשר התקיים במקדשי אבות ומקדשים דאואידסטיים, ומשם עברו הפשטה לכדי קריאה במקלות במבוק שנפוץ גם כיום.
"וֵיי" היא ספרות שהתפתחה ממתן פרשנויות מרחיקות לכת לקלאסיקות הקונפוציאניות בימי שושלת האן.
לאחר תקופתו של הקיסר גוָאנְג ווּ משושלת האן המזרחית דבק בהם הכינוי "הלימוד הפנימי", אולם במקור נקראו הכתבים הללו "הלימוד החיצוני".
לימודי צֶ'נְוֵיי משמשים גם לחיזוי עתיד פוליטי.
מיגל פורלאן נוגרה (בספרדית: Miguel Porlán Noguera; נולד ב-12 באוקטובר 1961), הידוע בכינוי צ'נדו, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני.
צ'נדו שיחק לאורך כל הקריירה במדי ריאל מדריד, במדיה זכה בשלושה תארים אירופיים וב-15 תארים מקומיים.
בנוסף, ייצג צ'נדו את נבחרת ספרד בשני טורנירי מונדיאל.
צ'נדו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ריאל מדריד כשהיה בן 15, ובשנת 1979 החל לשחק עבור קבוצת הבת של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון ערך לקראת סיום עונת , ב-11 באפריל 1982. עונה אחר כך, כשעדיין היה בסגל קסטיליה, ערך שתי הופעות ליגה נוספות במדי הקבוצה הראשונה.
צ'נדו החל את עונת כשחקן מחליף בריאל מדריד, אך קיבל את המקום בהרכב למשך חלקים גדולים של העונה עקב פציעות בסגל.
עונה אחר צ'נדו כבר היה שחקן הרכב קבוע בקבוצה, ואף זכה עימה בגביע אופ"א.
במשחק הגמר הכפול מול וידאוטון, צ'נדו פתח בשני המשחקים וסייע לקבוצתו בניצחון המצטבר 3-1.
עונה אחר כך שמרה ריאל על גביע אופ"א, וצ'נדו פתח רק במשחק הגומלין בניצחון המצטבר 5-3 על פ.צ.
באותה עונה זכה צ'נדו לראשונה עם ריאל בתואר אליפות ספרד, הראשונה מתוך חמש רצופות.
עד לעונת , כולל עונה זו, היה צ'נדו לשחקן הרכב קבוע, כשפתח בהרכב ב-297 מתוך 320 משחקים אפשריים, ובשנים אלו זכה עם הקבוצה, בנוסף לחמש האליפויות ולשני גביעי אופ"א, גם בגביע הספרדי ובגביע הליגה הספרדית.
החל מעונת , הפך צ'נדו לשחקן ספסל, ובשלוש עונות רשם רק 34 הופעות ליגה, לאחר שהפך לאופציה השנייה מהספסל בעמדה שלו.
למרות זאת, השפעתו המנטלית ויכולות המנהיגות שלו על הספסל הפכו אותו לחלק חשוב מסגל הקבוצה.
בעונת , זכתה ריאל בתואר אלופת אירופה.
צ'נדו, שרשם רק שש הופעות בכל המסגרות לא שותף במשחק הגמר מול יובנטוס, ולאחריו הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 37. לאחר פרישתו מונה לתפקיד בצוות הניהולי של הקבוצה, תפקיד אותו מילא במשך מעל לעשור.
ב-18 במאי 2011 נערך משחק ידידות בין ריאל מדריד לבין נבחרת מורסיה, למען נפגעי רעידת האדמה במורסיה כשבוע קודם לכן.
מאמן ריאל, ז'וזה מוריניו, העלה את צ'נדו, יליד מורסיה, לשמונה הדקות האחרונות של המשחק.
הופעת הבכורה של צ'נדו במדי נבחרת ספרד הייתה ב-22 בינואר 1986 בניצחון ביתי על במשחק ידידות.
בהמשך השנה, זומן צ'נדו לטורניר מונדיאל 1986 על ידי מאמן הנבחרת מיגל מוניוס, כשחקן מחליף לטומאס רניונס.
ספרד העפילה בטורניר עד לשלב רבע הגמר, בו הפסידה ל בפנדלים.
המשחק מול בלגיה היה היחיד בטורניר בו שותף צ'נדו, שפתח בהרכב ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה, ואף כבש את הפנדל השלישי לזכות ספרד בדו-קרב.
צ'נדו הוסיף לשחק בשורה של משחקי ידידות ורשם שלוש הופעות במשחקי מוקדמות מונדיאל 1990. הוא זומן למונדיאל 1990 על ידי המאמן לואיס סוארס מירמונטס, פתח ושיחק לכל אורך ארבעת המשחקים של ספרד בטורניר, עד להדחתה בשמינית הגמר.
המשחק בשמינית הגמר מול היה האחרון של צ'נדו במדים הלאומיים של ספרד.
בסך הכל בארבע שנותיו בנבחרת ערך צ'נדו 26 הופעות.
צ'נטו (באיטלקית: Cento) היא עיר וקומונה בנפת פרארה, כמו גם, חלק מאזור אמיליה רומאניה בצפון איטליה.
באיטלקית המשמעות של המילה צ'נטו היא "100".
השם צ'נטו מתייחס לקנטוריון של עמק הפו.
הצמיחה של צ'נטו מגודלה המקורי ככפר דייגים קטן בביצות להיווסדה כעיר חקלאית התרחשה במספר המאות הראשונות בתחילת האלף השני.
פלאצו דל מונטה די פייטה (Palazzo del Monte di Pietà) - ארמון מהמאה ה-18 המשכן לאומנות עירונית.
יש בו ציורים מאת האמן המקומי גוארצ'ינו.
ניתן לראות עבודות של האחרון גם בבזיליקת בלזיוס הקדוש, בכנסייה של תפילת המחרוזת אשר תוכננה גם כן על ידו.
הרוקה (טירה) - בניין מרובע מסיבי עם מגדלים מרובעים.
נבנה בשנת 1378 על ידי הבישוף של בולוניה, הוא הורחב על ידי ג'וליאנו דלה רוברה, שהפך לאפיפיור יוליוס השני בשנת 1460.
פלאצו דל גוברנטורה (Palazzo del Governatore) - מוזיאון לאומנות מודרנית על שמו של ארלדו בונזני.
פורטה פייבה (Porta Pieve) - השער היחיד ששרד מהארבעה שנבנו במהלך המאה ה-14.
צ'נטו היא עיר הקרנבל של אירופה אשר תאום לקרנבל של ריו.
גוארצ'ינו (צ'נטו 1591 - בולוניה 1666) - צייר האיטלקי בן תקופת הבארוק מאזור אמיליה-רומאניה שהיה פעיל ברומא ובבולוניה.
בנימין ד'יזראלי (צ'נטו 1730 - אנגליה 1825) - סבו של ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין דיזראלי.
רבי חננאל ניפי (פרארה 1760 – צ'נטו 1836) – רבה של הקהילה היהודית בצ'נטו, מגדולי הפוסקים מיהדות איטליה וחבר הסנהדרין של פריז
צ'נדרה טלפדה מוהנטי היא חוקרת פמיניסטית הודית-אמריקאית המלמדת לימודי פמיניזם ולימודי העולם השלישי במכללת המילטון למדעים חופשיים בעיר קלינטון, ניו יורק.
היא פרופ' של כבוד בלימודי נשים ומגדר, סוציולוגיה ולימודי תרבות ודיקנית באוניברסיטת סירקוז, עבודתה הידועה ביותר היא המאמר "תחת עיניים מערביות; הגות פמיניסטית ושיחים קולוניאליים" (1988).
עבודותיה מתמקדות בתאוריה פמיניסטית רב לאומית, הכרה אנטי קפיטליסטית, חינוך אנטי גזעני ופוליטיקת הידע.
היא מציינת שיש לה שליחות רב לאומית ליצור שיתוף פעולה חוצה גבולות המשלב גזע לאום קולוניאליזם מיניות מעמד ומגדר.
צ'נדרה טלפדה מוהנטי נולדה בשנת 1955 במומבאי שבהודו.
באנגלית בשנת 1974, באוניברסיטת דלהי והמשיכה ללימודי מ.א.
באנגלית בשנת 1976. בשנת 1980, היא למדה לתואר שני עם התמחות בהוראת האנגלית באוניברסיטת אילינוי.
שם המשיכה את לימודיה לתואר שלישי בחינוך אותו קיבלה בשנת 1987. בנוסף קיבלה תואר ד"ר של כבוד בפקולטה של מדעי החברה באוניברסיטת לונד שבשוודיה בשנת 2008 וד"ר של כבוד במדעי הרוח מווסטר קולג' באוהיו בשנת 2012. משנת 2013 היא ראש החוג של לימודי נשים באוניברסיטת סירקוז.
קודם לכן שימשה כפרופ' ללימודי נשים במכללת המילטון.
מוהנטי חברה בצוות היגוי של פרויקט לשירותים מוניציפליים, מייעצת בקבוצת מחקר רב לאומית המתמקדת בחלופות של הפרטה במרחב כדור הארץ הדרומי, חברה מייסדת של "דמוקרטיית הידע הקולקטיבי" באוניברסיטת סירקוז ובצוות מתאם של פרויקט המחקר בנושא עתיד המיעוטים.
היא עבדה עם שלוש התארגנויות חברתיות הפועלות מחוץ למרכזי הכוח הפוליטיים, שתיים בארצות הברית ואחת בהודו.
"התארגנות למנהיגות" בצפון קרולינה, "המרכז למשפחות מהגרים" בעיר ניו יורק ו"מודעות" באוריסה, הודו.
הייתה חברה במשלחת לרשות הפלסטינית, ביוני 2011, בשם "סולידריות נשים ילידות כהות לפלסטין" ( Indigenous and Woman of Color Solidarity Delegation to Palestine) מוהנטי משמשת כיועצת לאיגוד האמריקאי של המכללות והאוניברסיטאות, קרן פורד ונשות האו"ם.
היא עורכת סדרות בשם "לימודי נשים משווים" עבור ההוצאה לאור "Palgrave/Macmillan".
מוהנטי מתמקדת בעבודותיה בנושאים הבאים: תאוריה פמיניסטית רב לאומית, הכרה פמיניסטית אנטי קפיטליסטית, חינוך אנטי גזעני ופוליטיקה של הידע.
שליחותה המרכזית קשורה לרב לאומיות והוא הפרויקט של בניית "סולידריות פמיניסטית פוסט קולוניאלית חוצת גבולות".
לטענתה של מוהנטי הפמיניסטיות המערביות נוטות להתעלם מן ההבדלים בדיכוי של הנשים מהעולם השלישי ואינן מבחינות שחוויית הדיכוי היא תלוית גאוגרפיה, היסטוריה ותרבות.
מכאן שאי אפשר לדבר על נשים מתוך הנחה של זהות או חוויה נשית אחידה ואין "אחוות" נשים, כי הנשים פועלות מתוך מיקומן השונה במערכות של כוח והן שונות זו מזו.
טענה זאת מובילה להגדרה מחדש של יחסי הכוחות בין פמיניסטיות מהעולם המערבי לאילו מהעולם השלישי.
ספריה עוסקים בנושאים שהמשותף להם הוא העיסוק ברב לאומיות, תאוריות פמיניסטיות, אנטי קפיטליזם חינוך אנטי גזעני ופוליטיקה של ידע (2002) Sage Handbook of Identities עוסק, במחקר של זהויות שהוא לבו של מחקר חוצה דיסציפלינות, הטענה היא שאין דיסציפלינה חברתית עם ישות עצמית "משלה".
ספר זה מתאר את ההגות הגלובלית סביב הזהויות בארבעת חלקיו שהם: המסגרת בה מוצג מחקר סביב נקודות המבט של התאוריות והמתודולוגיות העיקריות.
התצורה בה נמצא סקירה של רוב הכוחות המגבשים זהויות כגון תרבות, גלובליזציה, צורות של הגירה וביולוגיה.
מיון שם אפשר למצוא סקירה של מחקרים בקטגוריות ליבה חברתיות כמו אתניות, מגדר, מיניות, מוגבלות, מעמדות חברתיים וחלוקה פנימית ביניהם; הפרק האחרון שנקרא אתר ותוכן מביא חקר מקרים שהזהות היא חלק מהן, תנועות חברתיות, יחסים וחיי משפחה, מקומות עבודה סביבה ואזרחות.
הספר (Feminism without Borders :Decolonizing Theory, Practicing Solidarity (2004 דן במספר בעיות בוערות ומסובכות העומדות בפני הפמיניזם העכשווי: כמו חישול קשרים בין חיי היום יום ופעולות משותפות ובין התאוריה והפדגוגיה.
אוסף מאמרים זה דן בפוליטיקת השוני ושיתוף הפעולה, דה קולוניזציה ופרקטיקות דמוקרטיות של הפמיניסטיות, חציית גבולות והיחסים שבין הידע הפמיניסטי וההגות, כדי לארגן תנועות חברתיות.
מוהנטי מציעה בספר זה ביקורת כנגד הגלובליזציה וקוראת לתפיסה מחודשת של פרקטיקות פמיניסטיות רב לאומיות כלפי המאבק באנטי קפיטליזם.
(Feminism and War: Confronting US Imperialism (2008 ספר זה סוקר את התנהלותה של ארצות הברית במלחמותיה והפיכתן למלחמות מגדריות, גזעניות ומיניות.
כמו כן המלחמה שהוגדרה כקפיטליסטית נוהלה באמצעות מדיניות כלכלית וצבאית כדי לקדם ולחזק את הרווחים הנגזרים מהשיטה הקפיטליסטית, בתקופת הנשיא בוש.
בספרה (1997) (Genealogies, Colonial Legacies, Democratic Futures (Thinking Gender מוהנטי משרטטת תמונה בה הפרקטיקות הארגוניות השונות של הפמיניזם והנחות היסוד התאורטיות משועתקות אל השיח הקולוניאלי, אימפריאלי, הפוסט קולוניאלי והמדיניות הקפיטליסטית המדכאת.
הקובץ בשלמותו מאתגר את התאקלמות המגדר בהתבסס על ההתנסויות ההיסטוריות והפרקטיקות האירופיות אמריקאיות.
(1991) Third World Woman and the Politics of Feminism מכיל מאמרים של כותבות רבות המתעדות ויכוחים, מחלוקות וסתירות בין אילו העוסקים בפיתוח תאוריות ופוליטיקה של הפמיניזם בעולם השלישי.
בקיץ שנת 2011 ביקרה משלחת של פמיניסטיות לבנות וצבעוניות רב לאומיות, בהזמנת החוג ללימודי מגדר במאדה אל כרמל.
מטרת הביקור ברשות הפלסטינית הייתה לחשוף את תפקוד ישראל ומדיניותה בשטחים כמשתתפת בדיכוי הנשים הפלסטיניות והנצחת מעמדן הנחות, לחפש צדק וללמוד על המציאות שבה.
כמו כן התגייסה למאבק הפלסטיני ונרתמה לתנועת ה-BDS.
נושאים שהמשלחת עסקה בהם בביקורה נגזרו מהאנטי גזענות ואנטי אימפריאליסטיות, הקשורים בפלסטין, ובטאו סולידריות פמיניסטית פוליטית חוצת גבולות כנגד האסטרטגיות של הגלובליזציה הניאו ליברליזם והצבאיות.
החזון הפמיניסטי שהוביל לביקור הוא "ביטחון אנושי" כנקודת נגד לרעיון הצבאי-זכרי ביטחוני-הגנתי.
"ביטחון אנושי" כולל לטענתה שונות, הגדרה עצמית, חופש מקיפוח וכל צורות של אפליה, חוסר צדק, דיכוי, חופש ביטוי ובניית יחסים חברתיים ואישיים.
כדי להשיג זאת מוהנטי במאמרה מצדיקה התקוממות ומגדירה אותה כאסטרטגיה שתשנה את הכלכלה ואי השוויון החברתי ותנוע מלמטה, קבוצות המדוכאים, כלפי מעלה, השלטון, כך שתיווצר מפה פוליטית חדשה וחזון הזדהות עם האחר.
התנסות זאת מאפיינת קבוצות שוליים (נשים, נכבשים ועוד).
כך, לטענתה, ייווצר עולם אחר באמצעות סולידריות חוצת גבולות המאפשרת ראיה ויצירת דרך אחרת של בניית מערכת יחסים.
צ'נופסידיים (שם מדעי: Chaenopsidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים וקרובי משפחה של הקרנוניים.
דגים אלה חיים בעיקר באזורים הטרופיים, בין אמריקה הצפונית לאמריקה הדרומית.
הם נצפו גם במימי יפן, טאיוואן וקוריאה.
במשפחה זו 14 סוגים ו-90 מינים.
אלו דגים קטנים יחסית באורך 1.3-30 ס"מ.
לחלקם גופים דחוסים ואחרים מוארכים ודמויי צלופחים.
הם בעלי לסתות חזקות, סנפירי חזה גדולים ולעיתים גם מקושטים.
יש להם 17-28 קוצים על סנפירי הגב הגדול ועוד כמה על סנפירי השת.
מינים אלה חיים במים רדודים, לעיתים בשוניות.
חלק מהמינים מספיק קטנים כדי לחיות בחורים נטושים של תולעים ואף בקונכיות ריקות, שם הם גם מקננים.
הם ניזונים בעיקר מטרף סרטנים אותם הם תופסים בלסתותיהם הגדולות.
סוג Neoclinus - בו אורבן גדול-פה
צ'נדלר ׁ היא עיר במחוז מריקופה, אריזונה, ארצות הברית, והיא מהווה למעשה פרוור של עיר הבירה של אריזונה, פיניקס.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בעיר גרו ביולי 2015 כ-260,000 בני אדם.
העיר היא הרביעית בגודלה באריזונה, וה-76 בכל ארצות הברית.
בשנת 1891, ד"ר אלכסנדר ג'ון צ'נדלר, הווטרינר הראשון בטריטורית אריזונה, התיישב בחווה בדרום העיר מסה (שכיום גובלת בצפון העיר), ולמד הנדסת השקיה.
עד שנת 1900 צ'נדלר רכש כ-18,000 דונם (73 קמ"ר) והחל לתכנן תוכניות על מנת ליישב את האזור.
בשנת 1912 העיר הוקמה באופן רשמי ומעשי.
הכלכלה המקומית עברה בהצלחה את המשבר הכלכלי העולמי בשנת 1929. הקמתו של בסיס חיל האוויר ליד העיר בשנת 1941 הוביל לגידול מסוים באוכלוסייה.
הנהגת העיר מורכבת מראש העיר, סגנו ומועצה בת חמישה חברים.
סגן ראש העיר נבחר מבין המועצה ועל ידה.
צ'נייטה (בהונגרית: Csenyéte) הוא כפר קטן ועני במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר מאוכלס ברובו באזרחים ממוצא צועני.
צ'נונטה (שם מדעי: Chenonetta) הוא סוג של ברווז מתת-משפחת ברווזים מצויים, בו קיים כיום מין אחד בלבד - ברווז עצים אוסטרלי (Chenonetta jubata), המצוי באגמים ברחבי אוסטרליה.
בעבר היה בסוג זה מין נוסף - ברווז פינץ' ( Chenonetta finschi) מניו זילנד שנכחד בין המאה ה-15 לבין המאה ה-17. אין תיארוך מדויק יותר על אודותיו.
סוג זה בעל צוואר קצר, מקור שחור קצר ורגליים שחורות רחבות.
הם חיים רוב זמנם על הקרקע וניזונים מעשבים, מפירות ומחסרי חוליות.
המין הקרוב אליהם ביותר הוא ברווז טבעתי החי באמריקה הדרומית.
ברווז עצים אוסטרלי (Chenonetta jubata)
צ'נדרה 1958 (ידוע גם בשמות: SB 1970, 1947 HD, 1959 RG1, 1965 UN, 1971 XA) הוא אסטרואיד מסוג C, עשיר בפחמן, בעל קוטר של 35 קילומטר המשתייך לאזור החיצוני של חגורת האסטרואידים.
התגלה ב-24 בספטמבר 1970 על ידי האסטרונום הארגנטינאי קרלוס סיסקו במצפה הכוכבים האסטרונומי CASLEO (בספרדית: Complejo Astronómico El Leoncito, ראה Félix Aguilar Observatory) אשר ב-1974 שונה שמו ל-"Carlos Ulrrico Cesco Astronomical Station" על שמו של קרלוס.
האסטרואיד קרוי על שם האסטרופיזיקאי הודי-אמריקני סוברהמניאן צ'נדראסקאר.
צ'נדרה ממוקם במרחק של 2.6-3.6 יחידות אסטרונומיות (AU) מהשמש, ומקיף אותה פעם ב-5.5 שנים (1997 ימים).
האסטרואיד בעל אקסצנטריות (מתמטיקה) של 0.17 (מסלולו אליפטי) ונטייתו ביחס למסלולו היא של 11°.
לפי טלסקופ החלל WISE קוטרו של צ'נדרה הוא 36.2 ק"מ והאלבדו שלו הוא 0.07. לעומת זאת, ב-"CAL"(קאל) נמצא כי קוטרו הוא 33.8 ק"מ, האלבדו הוא 0.05 ובהירותו המוחלטת היא 11.2.
צ'נדרגופטה מאוריה (בסנסקריט: चन्द्रगुप्त मौर्य) היה קיסר הודו בסוף המאה ה-4 לפני הספירה, מייסד האימפריה המאורית ודמות היסטורית חשובה בתולדותיה של תת היבשת ההודית.
ככל הנראה, שלט צ'נדרגופטה במשך יותר מ-20 שנה על מרבית תת-היבשת, מלבד ממלכות טמיל, בדרום הודו וסרי לנקה.
המידע על תולדות חייו של הקיסר צ'נדרגופטה נובע ממקורות של כתבים יוונים (שהתפתחו לרומים), הינדים, ג'יניים ובודהיסטים.
למרות ריבוי הכתבים יחסית לאותה התקופה אין מידע מדויק על תאריך הולדתו.
סופרים אפלטונים מציעים שהיה נער צעיר בעת פגש באלכסנדר שהיה אז במסעות כיבושו בתת-יבשת ההודית בשנת 326 לפני הספירה.
על פי הערכה זו צ'נדרגופטה ככל הנראה נולד באזור שנת 350 לפני הספירה.
מסמכים בין האימפריה המאורית והממלכה הסלאוקית על אזורי השלטון של הגבול ליד נהר האינדוס גם הם לא נותנים מידע רב על הנושא והם המקור הכי אפקטיבי על קשרי צ'נדרגופטה והמערב.
גם עידן שלטונו לא ברור והוא מתוארך בין 320 לפני הספירה עד ל-297–298 לפני הספירה.
על פי המסורת הבודהיסטית אביו של צ'נדרגופטה שהיה מנהיג שבט מוריה נהרג בקרב בעוד אמו ההרה ברחה בעזרת אחיה.
למען ביטחונו של צ'נדרגופטה מסרו אותו לרועה צאן.
כשצ'נדרגופטה גדל רועה הצאן מכר אותו לצייד והוא החל להתאמן בעצמו להפוך להיות רועה צאן.
לפי המסורת נאמר שכאשר נולד החכם צ'אנקיה ניבאו הנזירים הג'ייניסטים כי בעתיד הוא יעזור למישהו לעלות לכס המלוכה ולהיות קיסר.
הוא האמין בנבואה ועזר לאמא אחת במטלות הבית שלה בעוד היא הייתה בהריון בתנאי שכשהולד יגדל הוא יוכל להיות לו למורה.
לאחר שנים הוא תבע לפי ההסכמה את לימוד הילד צ'נדרגופטה.
הוא לימד ואימן אותו ומאוחר יותר הם ארגנו צבא ובמרד נגד ממלכת ננדה.
הם קבעו את פאטליפוטרה להיות בירתם.
על פי הכתבים ההינדים צ'נדרגופטה יצר לעצמו משחק חשיבה נזירי בינו ובין חבריו.
צ'אנקיה, שראה את הנער בהחלטותיו התקרב אל הצייד, שילם לו ואימץ את צ'נדרגופטה.
הוא לימד אותו אומנויות, לחימה, חוקה ועוד.
עם הזמן השניים עברו לפאטליפוטרה שהייתה הבירה העתיקה של הידע בממלכת מגהדה המזרחית שבהודו.
שם הם פגשו את דנה ננה וצ'נדרגופטה התגייס לצבאו.
לפי מקורות רומים צ'נדרגופטה העליב את המלך שהורה להוציאו להורג.
גרסה אחרת גורסת שהיה זה צ'אנקיה שהעליב את ננה בפומבי.
בכל מקרה הם ברחו והפכו למורדים המנסים להפיל את ממלכת ננדה.
צ'אנקיה אף נשבע להפיל את שושלת ננדה.
גם על פי אותם מקורות נזכרים מספר נסים שעברו על "הקיסר המתנבא", בפעם הראשונה בזמן שצ'נדרגופטה ישן בא אליו אריה, הוא ליקק אותו ואז פשוט הלך.
פעם שנייה כשצ'נדרגופטה התכונן למבצע נואש נגד כוחותיו של אלכסנדר מוקדון פיל בא לקראתו והצטרף מתוך רצונו האישי לצבאו.
לאחר סיום לימודיו צ'אנקיה מינה את צ'נדרגופטה לגנרל שפיקד על הצבא שהם בנו.
הצבא היה ערבוב של אנשים מרחבי האזור, מיידים, איכרים וסוחרים, כל מי שהתגייס כנגד הכוחות של ממלכת ננדה.
הצבא שולם בעזרת מטבעות שצ'אנקיה יצר.
תחילה הצבא תקף ישירות אל תוך הבירה הננדית, ונכשל.
בקמפיין שני צ'נדרגופטה וצ'אנקיה כבשו עיר אחר עיר מידי כוחות ננדה בעוד הם התקרבו אל הבירה.
בנקודה מסוימת הקמפיין נעצר וצ'נדרגופטה ייצר את כל השטחים הכבושים שלו לפני שחזר לקרב על הבירה פאטליפוטרה.
הסופר היווני-רומי פלוטארך, בעת חייו של אלכסנדר, קובע כי מלך הננדה היה כל כך לא פופולרי, עד שאלכסנדר ניסה, הוא יכול היה לכבוש את הודו בקלות.
לאחר שאלכסנדר סיים את מסע הבחירות שלו ויצא לעבר הכיבוש, כבש צבאו של צ'אנדרגופטה את בירת ננדה פאטליפוטרה בסביבות 322 לפני הספירה.
פרטים מהיומנים מבחינה היסטורית אודות מסע הפרסום של צ'אנדרופטה בדרך כיבושו לפאטליפוטרה אינם אלא סיפורים אגדתיים שנכתבו מאות שנים לאחר מכן ואינן עקביים.
על פי טקסטים בודהיסטים, מגאדה נשלטה על ידי שושלת ננדה, אשר נחשבה ל"רעה", צ'נדרדופטה כבש אותה בקלות והחזיר את הדאמה.
צבא צ'אנדרגופטה וצ'אנקיה כבש תחילה את השטחים החיצוניים של ננדה ולבסוף פלש לבירת ננדה פאטליפוטרה.
בניגוד לניצחון הקל במקורות הבודהיסטים, הטקסטים ההינדים והג'ייניסטים מציינים כי המערכה נלחמה במרירות מכיוון שלשושלת ננדה היה צבא מאומן היטב ועוצמתי.
הכיבוש הועלה על פי הבדיון במודרראקשאסה, בה נאמר כי צ'נדרגופטה רכש תחילה את פנג'אב ואז בנה ברית עם מלך מקומי בשם פרווטקה, בעצת צ'אנקיה, והתקדם לתוך אימפריית הננדה.
צ'אנדרגופטה הטיל מצור על קוסומאפורה (פטנה של ימינו), בירת מגדה, בעזרת שכירי חרב מאזורים שכבר נכבשו ועל ידי פריסת שיטות לוחמת גרילה.
בהטאטאריה קובע כי האימפריה נבנתה על ידי כיבוש מחוזות הדרגתי לאחר התבססותה הראשונית של מגדה.
על פי גרסת הג'ייניסטים, הצלחתם של צ'אנדרגופטה ואסטרטגיית צ'נאקיה נעצרה על ידי עיר ממלכת ננדה שסירבה להיכנע.
לאחר מכן נכנס צ'אנקיה כשהוא מחופש לרופא ומצא בתוך העיר שבע אלות אם.
הוא הסיק כי אלות אלה הגנו על אנשי העיר.
תושבי העיר חיפשו את עצתו של הרופא המוסווה כיצד לסיים את המצור על הצבא המקיף את עירם.
לטענת צ'נדרגופטה, צ'אנקיה הורה להם לסלק את אלות האם.
תושבי העיר הסירו את אלות המגן וניצחון קל על העיירה בא בעקבותיו.
לאחר מכן, ברית צ'אנדרגופטה ופרווטקה עלתה על ממלכת הננדה, ואז תקפה את פאטליפוטרה ב"צבא שלא ניתן להבחין בו", קובעת גרסת ג'ייניסטית.
מלך ננדה הפסיד מכיוון שצבאו היה מותש, האינטליגנציה מוצתה ו"ההצלחה הייתה מותשת", על פי הכתבים ההינדים.
כוחות האיחוד ניצחו בקרב ומלך ננדה, דנה ננה נכנע.
לפי הכתבים הבודהיסטים ננה הוצא להורג.
לעומת זאת על פי מקורות הינדים הוא הורד מהכס או גולה.
המערכה ההודית של אלכסנדר מוקדון הסתיימה לפני שצ'אנדרגופטה עלה לשלטון.
אלכסנדר עזב את הודו בשנת 325 לפני הספירה ויצא מצפון מערב שטחי תת-היבשת ההודית שהשאיר תחת מושלים יוונים.
אופי היחסים המוקדמים בין מושלים אלה וצ'אנדרגופטה אינו ידוע.
המקורות הרומים מזכירים את צ'אנדרגופטה כיריבה של ממשיכי דרכו של אלכסנדר בצפון מערב הודו.
הכתבים קובעים כי לאחר מותו של אלכסנדר, צ'אנדרגופטה שחרר שטחים הודיים מהשעבוד היווני והוציא להורג כמה מהמושלים.
על פי המקורות ההודים, מלחמה זו עם השטחים הצפון-מערביים נלחמה בחלקה על ידי שכירי חרב של צ'אנדרגופטה וצ'אנקיה, וייתכן שמלחמות אלה היו הגורם למותם של שני מושלי אלכסנדר, ניקנור ופיליפ.
מגסטנז שימש כשגריר יווני בבית המשפט של צ'נדרגופטה במשך ארבע שנים.
מלחמה, חתונה וההסכם עם הסלאוקים
לדברי אפיאן, סלאוקוס הראשון ניקאטור, גנרל מקדוני של אלכסנדר שבשנת 312 לפני הספירה הקים את הממלכה הסלאוקית שבירתה בבבל, הביא את פרס ובקטריה תחת סמכותו שלו, והעמיד את חזיתו המזרחית מול האימפריה העולה של צ'אנדרופטה.
סלאוקוס וצ'נדרגופטה ניהלו מלחמה, קובע אפיאן, עד שהגיעו להבנה זה עם זה ונקשרו בנישואין בין משפחות המלוכה.
נראה כי סלאוקוס הסתדר כשורה לאחר שהעניק את הטריטוריות הגדולות ממערב לאינדוס לצ'נדרדופטה.
האימפריה המאורית הוסיפה את ארכוסיה (קנדהאר), גדוסיה (בלוכיסטן) ופרופמיסאדה (גנדהארה).
לפי סטראבו, העניק סלאוקוס ניקאטור אזורים אלה לצ'נדרגופטה יחד עם הסכם נישואין, וקיבל בתמורה חמש מאות פילים.
פרטי הסכם ההתקשרות אינם ידועים.
על פי גרסה אחת, הסכם הנישואין כלל נסיכה הודית, ואילו בגרסה אחרת נכתב כי נסיכה סלאוקית נשואה למשפחת מוריאן.
צ'אנדרגופטה שלח 500 פילי מלחמה לסלאוקוס, שמילאו תפקיד מפתח בניצחונו של האחרון בקרב איפסוס.
בנוסף לחוזה זה, שלח סלאוקוס שגריר מגסטנז לבית המשפט של צ'נדרגופטה, ובהמשך שלח אנטיוכוס את דיימקוס לבית המשפט במאוריה בפאטנה.
ההיסטוריון היווני פילרכוס כינה את צ'נדרגופטה סנדרוקוט.
לאחריו ההיסטוריון הרומי גוליאן כינה את צ'נדרגופטה סנדרקוטוס או ביוונית אנדרקוטוס (Ανδροκόττος).
שמות רבים כוונו אל הקיסר גם מתוך העם ההודי אבל המידע אל נכונותם וכוונתם אבד להיסטוריה.
אין רישומים של כיבושי צ'נדרגופטה ועל תחומי האימפריה שלו.
ידע זה מבוסס על מסקנות מהערות שהשאירו היסטוריונים יוונים ורומאים, והטקסטים ההודים הבדיוניים והדתיים שנכתבו מאות שנים לאחר מותו.
בהתבסס על אלה, טווח הצפון-מערב של האימפריה שלו כלל חלקים מאפגניסטן של ימינו שסלאוקוס הראשון ניקאטור, נתן לו, כולל קאבול, קנדהאר וגנדהארה.
אלה הם האזורים שבהם נכדו אשוקה השאיר את צו הרוק הגדול של קנדהאר וגזרות אחרות בשפה היוונית והארמית.
במערב מעידים על שלטונו של צ'נדרוגופטה על גוג'ראט של ימינו על ידי הכיתוב של האשוקה במקום.
על אותו סלע, כ-400 שנה לאחר מכן, רודראמאדן כתב טקסט ארוך יותר מתישהו באמצע המאה השנייה.
על פי הודעתו של רודראמאדן נאמר כי אגם סודארשנה באזור הוזמן בתקופת שלטונו של צ'נדרגופטה באמצעות מושלו וישיא פושיאגופטה, ונוספו צינורות במהלך שלטון אשוקה דרך טושאספה.
השליטה המאוריאנית באזור מאוששת עוד יותר על אותו סלע.
זה גם מצביע על כך שצ'נדרדופטה שלט באזור מאלווה במרכז הודו, שנמצא בין גוג'ראט לבירתו פאטליפוטרה במג'דה.
קיימת אי ודאות לגבי הכיבושים האחרים שאולי הגיע צ'נדרגופטה אליהם, במיוחד באזור דקאן בדרום הודו.
בעת עלייתו של נכדו, אשוקה ב-268 לפני הספירה, האימפריה התארכה עד לקרנטקה של ימינו בדרום, כך שניתן לייחס את הכיבושים הדרומיים לצ'נדרגופטה או לבנו בינדוסארה.
מסורת ג'ייניסטית מספרת על כך שצ'נדרגופטה מסיים את חייו כשליח בקרנאטקה ידועה כנכונה, ולכן נראה כי צ'נדרגופטה יזם את הכיבוש הדרומי.
צ'נדרגופטה עם יועצו צ'נאקיה בנו יחד את אחת האימפריות הגדולות ביותר אי פעם על תת-היבשת ההודית.
האימפריה של צ'נדרגופטה התרחבה מבנגל לרוב תת-היבשת ההודית למעט חלקים שהם כיום טמיל נאדו, קראלה ואודישה.
לאחר איחוד חלק גדול מהודו, צ'נדרגופטה וצ'אנקיה העבירו שורה של רפורמות כלכליות ופוליטיות חשובות.
צ'נדרגופטה הקים ממשל מרכזי חזק מפאטליפוטרה (כיום פטנה).
צ'נדרגופטה מאוריה יישם את מדיניות החוקים והמדיניות הכלכלית המתוארת בטקסט של חאנקיא ארתאשסטרה.
בספרות ההיסטורית, האגדית והאגיוגרפית של דתות הודיות שונות ישנן דיווחים משתנים על שלטונו של צ'אנדרגופטה, אך אלצ'ין וארדוסי, טענות אלה חשודות.
לטענתם, "אי אפשר שלא להיפגע מההתכתבויות ההדוקות הרבות בין ארתשסטרה (ההינדית) ושני המקורות העיקריים האחרים, הכתובות האסוקניות (הבודהיסטיות) והטקסט המגאסטני (היווני)".
שלטון מאוריה היה ממשל מובנה; לצ'נדרגופטה הייתה מועצת שרים (אמטיה).
צ'אנקיה היה השר הראשי שלו (ראש ממשלה).
האימפריה הייתה מאורגנת בשטחים (ג'נאפדה), מרכזי כוח אזוריים הוגנו במבצרים (דורגה), ומבצעי המדינה מומנו באוצר.
סטראבו, בגאוגרפיקה שלו שחיבר כ-300 שנה לאחר מותו של צ'נדרגופטה, מתאר היבטים של שלטונו בפרק XV.46–69. היו לו חברי מועצה לענייני צדק, ושמאים לגביית מיסים על פעילות מסחרית וסחורות.
הוא ביצע באופן שגרתי קורבנות וודיים, טקסים ברהמינים, ואירח פסטיבלים גדולים שסימנו תהלוכת פילים וסוסים.
קציניו בדקו את מצב החוק והסדר בערים, ושיעורי הפשע היו נמוכים מאוד.
על פי מג'סטנס, שלטון צ'נדרגופטה סומן על ידי שלושה מבנים מנהליים מקבילים.
האחד ניהל את ענייני הכפרים, הבטיח השקיה, רישום בעלות על קרקעות, פיקוח על אספקת כלים, אכיפת ציד, מוצרי עץ וחוקים הקשורים ליער ויישוב סכסוכים.
ענייני העיר מנוהלים על ידי גוף מנהלי אחר.
אלה התעלמו מכל הנושאים הקשורים לסחר, פעילות סוחרים, ביקור זרים, נמלים, כבישים, מקדשים, שווקים, תעשיות והבטיחו משקולות ומדדים סטנדרטיים.
הגוף המינהלי השלישי פסח על הצבא, על הכשרתו, על אספקת הנשק שלו ועל צורכי החיילים.
האימפריה בנתה תשתיות כמו השקיה, מקדשים, מוקשים וכבישים, מה שהוביל לכלכלה חזקה.
עדויות אפיגראפיות עתיקות מצביעות על כך שצ'נדרגופטה מאוריה, בהנחיית צ'אנקיה, החל והשלים מאגרי השקיה ורשתות רבות ברחבי תת-היבשת ההודית כדי להבטיח אספקת מזון לאוכלוסייה האזרחית והצבא, נוהג שהמשיך ממשיכי דרכו.
השגשוג האזורי בחקלאות היה אחד התפקידים הנדרשים של פקידי המדינה שלו.
העדויות החזקות ביותר לפיתוח תשתיות נמצאות בכתובת הסלע ג'נגאגאד של רודראמאדן בגוג'ראט, המתוארכת לכ-150 לספירה.
היא קובעת, בין היתר, כי רודראמאדן שיפץ והרחיב את תשתיות המאגר וההשקיה שנבנו על ידי צ'נדרגופטה ושופרו על ידי אשוקה.
מדינת צ'נדרופטה החלה גם מוקשים, מרכזי ייצור ורשתות למסחר בסחורות.
שלטונו פיתח נתיבי יבשה להובלת סחורות ברחבי תת-היבשת ההודית.
צ'נדרגופטה הרחיב "דרכים המתאימות לעגלות", והעדיף את אלה על פני מסלולים צרים המתאימים רק לבעלי חיים ארוזים.
לדברי קאושיק רוי, שליטי שושלת מאוריה שהתחילו בצ'נדרגופטה היו "בוני דרך גדולים".
שגריר יוון מגסטנז נתן זיכוי למסורת זו לצ'נדרדופטה עם השלמת כביש מהיר באורך של אלף קילומטר המחבר את בירת צ'אנדרופטה פאטליפוטרה בביהאר לטקסילה בצפון-מערב שם למד.
תשתית הכבישים האסטרטגית העיקרית האחרת שזוכה למסורת זו התפשטה מפטליפוטרה לכיוונים שונים, המחברת אותה עם נפאל, קפילאבסטו, דהראדון, מירזפור, אודישה, אנדרה וקרנטקה.
לדברי רוי, רשת זו הגבירה את המסחר והמסחר סייעה בהעברת צבאות במהירות וביעילות.
צ'נדרגופטה וצ'אנקיה הזריעו מרכזים לייצור נשק, ושמרו עליהם על מונופול ממלכתי של המדינה.
עם זאת, המדינה עודדה גורמים פרטיים מתחרים להפעיל מוקשים ולספק מרכזים אלה.
הם חשבו שגשוג כלכלי חיוני לרדיפה אחר דהרמה (חיים בעלי סגולה), תוך אימוץ מדיניות של הימנעות ממלחמה עם דיפלומטיה, ובכל זאת הכנה מתמשכת של הצבא למלחמה כדי להגן על האינטרסים והרעיונות האחרים שלה בארתרשסטרה.
העדויות לאמנויות ואדריכלות בתקופתו של צ'נדרגופטה מוגבלות לרוב לטקסטים כמו אלה של מגסטנז.
כתובות הגילוף והגילופים על עמודים מונומנטליים מיוחסים לנכדו אשוקה.
מהטקסטים משתמע קיומם של ערים, יצירות ציבוריות ואדריכלות משגשגת אך ההיסטוריות של אלה נשאלת.
תגליות ארכאולוגיות בעידן המודרני, כמו דידרג'נג' יקשי שהתגלה בשנת 1917 קבור מתחת לגדות נהר הגנגס, מצביעות על הישגים מלאכותיים יוצאי דופן.
האתר תוארך למאה השלישית לפני הספירה על ידי חוקרים רבים, אולם הוצעו גם תאריכים מאוחרים יותר כמו תקופת קושן (המאה ה-1 עד ה-4 לספירה).
התיאוריות המתחרות מציינות כי האומנות הקשורה לשושלת צ'נדרגופטה מאוריה נלמדה מהיוונים וממערב אסיה בשנות אלכסנדר הגדול שניהל מלחמה; או שממצאים אלה שייכים למסורת הודית ילידית ותיקה יותר.
לדברי פרדריק אשר, "איננו יכולים להעמיד פנים שיש לנו תשובות מוחלטות; ואולי, כמו ברוב האמנות, עלינו להכיר בכך שאין תשובה או הסבר יחיד".
הנסיבות ושנת מותו של צ'נדרופטה אינן ברורות ומחלוקות.
על פי דיווחי גיאן בהדרבהו שהופיעו לראשונה במאה העשרית ואחריה, חזה בהדרבהו רעב של 12 שנים בגלל כל ההרג והאלימות במהלך כיבושי צ'נדראגופטה מאוריה.
בהדרבהו הוביל נדידת נזירי ג'ייניזם לדרום הודו.
צ'נדרוגופטה מאוריה הצטרף אליו כנזיר, לאחר שוויתר על ממלכתו והעביר את הכוח לבנו בינדוסארה.
יחד, מציינים אגדה של צ'נדרופטה ובהדרבהו עברו לשרוואנאבלה, בדרום קרנטקה של ימינו.
חשבונות ג'יינים אלה נכתבו יותר מ-1,200 שנה לאחר מותו של צ'נדרגופטה מאוריה, והם מופיעים בטקסטים רבים לפיהם הוא חי כסגפן בשברבנבלולה במשך מספר שנים, לפני שצם למוות לפי הנוהג בג'יין בסלצ'נה, על פי אגדת בהדרבהו זו.
על פי רוי צ'נדרגופטה ירד מכס השלטון בשנת 298 לפני הספירה ונפטר בשנת 297 לפני הספירה.
נכדו ויורש יורשו אשוקה (הגדול) תרם להפצת הבודהיזם אל מחוץ לגבולות תת-היבשת ההודית.
אנדרטה לזכר צ'אנדרגופטה מאוריה קיימת על גבעת צ'נדרגירי בשראוואנאבלה, קרנקטה.
שירות הדואר ההודי הוציא בול זיכרון לכבוד צ'נדרגופטה מאוריה בשנת 2001.
צ'נדלר האטצ'יסון הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
האטצ'יסון החל את דרכו בכדורסל כששיחק שנתיים בבית הספר התיכון "מישן וייחו".
בעונה הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 13.8 נקודות ו-4.8 ריבאונדים, בזמן שהוביל את התיכון לרבע גמר המחוז.
בעונתו האחרונה, הוא דורג במקום ה-80 בטופ 100 של ESPN, ודורג ב-4 כוכבים על יכולתו בתיכונים.
הוא העמיד ממוצעים של 19.5 נקודות למשחק והוביל את התיכון לגמר המחוז ולרבע גמר הטורניר של המדינה.
האטצ'יסון קלע 3.1 נקודות למשחק בעונתו הראשונה באוניברסיטת המדינה של בויסי, ושותף בהעפלתה של המכללה לטורניר אליפות המכללות.
בעונה השנייה הוא העמיד ממוצעים של 6.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק.
עם עזיבתו של ג'יימס ווב השלישי, המאמן ליאון רייס החל להשתמש בהאטצ'יסון יותר בהתקפה, והוא החל לשהות יותר בחדר הכושר על מנת לשפר את יכולת הזינוק שלו.
בעונתו השלישית חווה האטצ'יסון עונת פריצה, עם ממוצעים של 17.4 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק תוך כדי שהוא קולע ב-37.7 אחוזים לשלוש.
האצ'יסטון הצהיר כי הוא יתמודד בדראפט ה-NBA 2017, אך חזר בו והמשיך לעונה נוספת במכללה.
בעונתו האחרונה, העמיד האטצ'יסון ממוצעים של 20 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק.
הוא נבחר בחמישייה הראשונה של המחוז וסיים כאחד המועמדים הבכירים לפרס על שמו של ג'רי ווסט.
האטצ'יסון נבחר בבחירה ה-22 על ידי שיקגו בולס בדראפט ה-NBA 2018 וב-3 ביולי 2018 חתם בקבוצה.
ב-18 באוקטובר, שותף האטצ'יסון במשחק הבכורה שלו בליגת ה-NBA, כשעלה מהספסל לשלוש דקות בהפסד לפילדלפיה 76'.
ב-23 בינואר 2019, האצ'יסון סבל מפציעה ברגל ימין, ונשלח לקבוצת הבת של שיקגו מליגת הפיתוח של ה-NBA, וינדי סיטי בולס, כדי להשתקם.
ב-25 במרץ 2021, עבר האצ'יסון בטרייד לוושינגטון ויזארדס.
עד לסיום העונה קלע בוושינגטון 5.2 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת עבר האטצ'יסון בטרייד לסן אנטוניו ספרס כחלק מעסקה בין 5 קבוצות, אולם שוחרר מהספרס לפני תחילת העונה.
ב-7 בספטמבר 2021 חתם האטצ'יסון על "חוזה כפול" בקבוצת פיניקס סאנס.
צ'נגר (בהונגרית: Csenger; ביידיש: טשענגער) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית צ'נגר קטנה עם השנים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13 והוא הפך לעיר בצורה רשמית בשנת 1989.
יהודים התיישבו בצ'נגר לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם עסקו במסחר ובמחצית השנייה של המאה ה-19 נפתחו גם בתי מלאכה של יהודים, והותר להם לחכור אחוזות ולעסוק במקצועות חופשיים.
בית הכנסת נחנך בשנת 1820. והקהילה התארגנה רשמית בשנת 1840. בקהילה היו בית ספר, חברה קדישא ומוסדות לעזרה הדדית.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בין חרדים למשכילים בקונגרס יהודי הונגריה בשנת 1869 ו-1868, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי שסירב לקבל את תקנות הקונגרס.
ומשנת 1885 שימשה קהילת צ'נגר כקהילת אם ליהודי 27 יישובים קטנים שבסביבתה.
בין רבני הקהילה היה הרב אשר אנשיל הלוי יונגרייס (1834–1874), בעל "מנוחת אשר" ומתלמידיו של ה"חת"ם סופר".
בנו, הרב אברהם יונגרייס הקים ישיבה במקום ובה למדו תלמידים מכל חלקי הונגריה.
בצ'נגר היה סניף של "המזרחי" שרבים מחבריו קיבלו הכשרה במקום ועלו לארץ ישראל.
במרץ 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נצטווה ראש הקהילה להגיש רשימה של כל יהודי צ'נגר.
משהוגשה הרשימה, כונסו היהודים בבית הכנסת, משם הועברו לגטו מאטסלקה.
לאחר הגעתם לגטו, הופרדו הגברים בני 48 ומטה ממשפחותיהם ונשלחו לעבודות כפייה.
ביוני 1944 הובלו יהודי צ'נגר למחנה ההשמדה אושוויץ.
היהודים ששרדו חזרו לצ'נגר אחרי המלחמה וניסו לשקם את חיי הקהילה, אך בגלל גלויי שנאה של שכניהם עזבו את העיירה.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 599 חברים, מנהיג הקהילה הוא הרמן פרקש, ורב הקהילה הוא ליפוט יונגרייס.
לאיוש סמושי (בהונגרית: Szamosi Lajos; צ'נגר, 1894 – וינה, 1977) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי, מורה לאמנים, "אבי פיתוח הקול".
מקס פלייסיג (1845 – אחרי 1913) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-אוסטרי
צ'נגרשימה (בהונגרית: Csengersima) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13. ובשנת 1981 התאחד הכפר עם נגיגץ (Nagygéc) שנהרס בשיטפון שהיה בשנת 1970, הכפרים התאחדו תחת השם צ'נגרשימה.
יהודים חיו בצ'נגרשימה ובנגיגץ במאה ה-19 ובמאה ה-20, בשנת 1885 נעשו הקהילות היהודיות בשני הכפרים כפופות לקהילת צ'נגר.
הקהילות הושמדו ורוב יהודי הכפרים נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
צ'נגראויפלו (בהונגרית: Csengerújfalu) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-16.
יהודים חיו בצ'נגראויפלו במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 הושמדה הקהילה ונרצחו רוב תושביה בשואת יהודי הונגריה.
צ'נטרבה (באיטלקית: Centerbe; שפירושו "מאה עשבים"), הוא ליקר המיוצר באמצעות השריית עשבי תיבול ארומטיים (שמן אתרי) הנפוצים בהר מאיילה (Maiella).
זהו משקה חריף טיפוסי במרכז איטליה (מחוז אברוצו) והוא עשוי על בסיס 40% ושל 70% אלכוהול.
הליקר מגיע כאמור בשתי חוזקות: חזק ומתון.
הצ'נטרבה החזק נמצא בשימוש נרחב כמשקה דיז'סטיף לאחר ארוחות והוא גם בעלת תכונות חיטוי.
הצ'נטרבה יוצר במקור על ידי Beniamino Toro ב-Tocco da Casauria משנת 1817. שתי הגרסאות מוגשות דרך קבע בתום הארוחה במסעדה הרומאית Ambasciata d'Ambruzzo שבעליה מחבל אברוצו.
המשקה עשוי בדרך כלל עד 70% אלכוהול בנפח, וניתן להכין אותו על ידי הנחת עלי תפוז, בזיליקום, קמומיל, רוזמרין, מרווה, ערער, ציפורן, קינמון, פולי קפה קלויים, זעפרן, נענע, עלי לימון, עלי מנדרינה, פריחת טימין ומיורן בבקבוק שמוזגים לתוכו אלכוהול.
"צ'נטרבה לבן ללא סוכר" הוא מרכיב בקוקטייל Coup de Foudre הנשכח (ככל הנראה צרפתי) שנכלל ב-'1700 Cocktails' של גילדת הברמנים של בריטניה (1934).
מגישים עם חתיכה קטנה של קליפת תפוז מסוכרת.
הייתה גם גרסה "ירוקה ולא ממותקת", כפי שמופיעה במתכון הקוקטייל "השטן הירוק" שנכלל בספר "משקאות ארוכים וקצרים" (1925 - נינה טוי ו-A.H.
Adair) שפורסם גם הוא בבריטניה.
"לא ממותק" מצביע על כך שבאותה תקופה הייתה זמינה גרסה רפואית למהדרין של Centerbe, אולי בדומה למתכון הביתי שלמעלה ללא סירופ הסוכר.
לחלופין, רבים מהמתכונים המתוקים מהמאה ה-18 הם, גם לטעמים המודרניים, מתוקים במיוחד.
צ'נדנגאר (בבנגלית: চন্দননগর; בצרפתית: Chandernagor), הידועה גם בשם צ'נדרנגור, היא עיר במערב בנגל שהייתה מושבה צרפתית.
צ'נדנגאר ממוקמת על הגדה המערבית של נהר , ומשתייכת למטרופולין של קולקטה.
הנהר היווה עורק תחבורתי ראשי קודם המצאת מסילות הברזל, ועל כן משך את הצרפתים ואף את הדנים להקים מושבות במקום.
צ'נדנגאר הקמה על ידי חברת הודו המזרחית הצרפתית ב־1673. המושבה נכבשה על ידי הבריטים ב־1757 ושוב ב־1794, אך הושבה לידי צרפת ב־1815.
בעקבות יציאת הבריטים מהודו ועצמאותה, ביקשה ממשלת הודו לספח את האזור, שהיווה מובלעת בשטחה.
ביוני 1949 הצביעו תושבי צ'נדנגאר על איחוד עם הודו.
במאי 1950 קיבלה הודו שליטה דה יורה בצ'נדנגאר, וב־2 בפברואר 1951 אוחדה הטריטוריה עם הודו דה יורה.
ב־2 באוקטובר 1954 אוחדה הטריטוריה עם מערב בנגל.
צ'נדרה דנט צ'יזבורו היא אתלטית עבר אמריקאית, היא אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) בריצת שליחות 4x100 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוך פחות משעה ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה בשתי מדליות זהב בריצות אלה וסגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) בריצת 400 מטר.
צ'יזבורו נולדה וגדלה בג'קסונוויל, פלורידה.
ב שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 היא זכתה בגיל 16 בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.77 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מונטריאול היא סיימה שנייה בשיא עולם חדש לנערות של 11.13 שניות.
במשחקים עצמם היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.31 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 11.26 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.20 שניות ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.35 שניות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ובכך הגנה על תוארה.
צ'יזבורו ניכללה במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת מוסקבה, אבל בשל החרם שהובילה מדינתה על המשחקים, היא לא השתתפה במשחקים אלה.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 היא סיימה במקום תשיעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.20 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.05 שניות, אחרי ואלרי בריסקו-הוקס (48.83 שניות) ולפני קתי שמאלווד-קוק מהממלכה המאוחדת (49.42 שניות).
צ'יזבורו החלה לאמן באוניברסיטת טנסי סטייט בה למדה.
ב-1999 נבחרה למאמנת ראשית באתלטיקה של האוניברסיטה לגברים ונשים כאחד.
שימשה כעוזרת מאמן נבחרת האתלטיקה האולימפית באתלטיקה באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
במשחקים האולימפיים היא אימנה את הספרינטרים ורצי המשוכות.
צֶ'סְטֶר אֵלֶן אַרְתוּר היה עורך דין, פוליטיקאי אמריקאי ונשיאה ה-21 של ארצות הברית.
הוא ירש את הנשיא ג'יימס גרפילד לאחר הירצחו.
ארתור הצליח להתגבר על מוניטין שלילי שצבר בהיותו איש מנגנון מפלגתי מטעם המפלגה הרפובליקנית בניו יורק.
הוא עלה לשלטון ותמך בהנהגת רפורמה בשירות הציבורי.
תמיכתו בחוק והאכיפה הנמרצת שהוביל נחשבת לנושא המרכזי במהלך כהונתו.
ארתור נולד בוורמונט, אולם גדל בניו יורק והיה עורך דין בניו יורק סיטי.
הוא לחם במלחמת האזרחים האמריקנית מטעם המיליציה של ניו יורק.
לאחר מכן, הקדיש את זמנו לפוליטיקה בתוך המפלגה הרפובליקנית והתקדם במהירות במנגנון המפלגתי כמקורב לסנאטור רוסקו קונקלינג.
גרנט מינה אותו ב-1871 לתפקיד גובה המכס בניו יורק, תפקיד יוקרתי וחשוב.
הוא תמך ב"סיעת האיתנים", שתמכה במינויים פוליטיים.
ב-1878, פיטר אותו הנשיא רתרפורד הייז כחלק מתוכנית לבצע רפורמה במערכת המינויים הממשלתית בניו יורק.
לאחר שגרפילד נבחר להיות המועמד הרפובליקני לנשיאות ב-1880, מונה ארתור לסגנו כדי לאזן אותו.
לאחר חצי שנה בתפקיד, נרצח גרפילד וארתור מונה במקומו.
להפתעת מבקריו, הסכים ארתור להנהיג רפורמה בשירות הציבורי, אותה רפורמה שהובילה לפיטוריו מתפקיד גובה המכס.
הוא אכף חוקים באופן נוקשה והטיל וטו על חוקים בזבזניים.
ארתור נאבק אל מול השחיתות השלטונית בממשל הפדרלי בדומה לקודמיו גרפילד, רתרפורד הייז ויוליסס ס.
מוסדות פיקוח שהסדיר על הממשל הביאו לכך שבתוך שלושה עשורים מנשיאותו רק עשרה אחוזים מכלל המינויים הממשלתיים בממשל הפדרלי נעשו על בסיס קשרים פוליטיים פנימיים.
הוא ארגן מחדש את הצי, אולם לא ניצל את העודף בתקציב שנצבר מאז מלחמת האזרחים.
בגלל בריאותו המידרדרת, לא ניסה ארתור להיבחר מחדש ב-1884, ופרש לאחר מכן.
נטען שאף אדם לא מונה לנשיאות כשהוא שנוא כמו ארתור, אולם עזב את התפקיד כשהוא מכובד כל כך.
אף על פי שבריאותו המידרדרת וחושיו הפוליטיים הובילו לכך שהיה פחות פעיל מנשיא מודרני, רבים טענו שהיה נשיא טוב, שהצליח לשמור על יציבות בתקופתו.
לאחר מותו נטען שלא הזניח אף תפקיד ולא הוביל את המדינה בנתיבים הרפתקניים.
מארק טוויין כתב עליו שיהיה קשה לנצח את הממשל של ארתור.
במהלך המאות העשרים והעשרים ואחת, אין לו מוניטין רב בקרב הציבור.
צ'סטר אלן ארתור נולד ב-5 באוקטובר 1829 בפיירפילד שבוורמונט (מקורות ישנים טענו שנולד ב-1830, אולם נטען שארתור הוריד שנה מגילו כדי להישמע צעיר יותר).
משפחתה הייתה ממוצא אנגלי ווולשי, וסבה שירת בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית.
אביו, ויליאם ארתור, נולד באירלנד.
הוא למד בבלפסט והיגר לקנדה ב-1819 או 1820. אמו של ארתור הכירה את אביו כשזה לימד בבית ספר בקוויבק, קנדה תחתית (מושבה של האימפריה הבריטית באותם הימים), מעבר לגבול בוורמונט.
השניים נישאו ב-12 באפריל 1821. לאחר שנולדה ילדתם הראשונה, רגינה, עברה המשפחה לוורמונט.
ויליאם עבד כמורה, וגם למד משפטים.
אביו תמך בתנועה לביטול העבדות וחוסר האהדה כלפיו וכלפי התנועה גרם למשפחתו של ארתור להחליף כמה מקומות מגורים.
ב-1828, עברה המשפחה לפיירפילד, שם נולד צ'סטר אלן ארתור כעבור שנה.
הוא היה החמישי מבין תשעה ילדים.
עם זאת, ישנה מחלוקת בנוגע למקום היוולדו של צ'סטר.
בתקופה שנולד היה אביו מורה בעיר בדפורד, בחבל קוויבק, קנדה תחתית, קרוב אל הגבול עם מדינת ורמונט.
הוא נקרא צ'סטר על שם רופא שהיה חבר של המשפחה ועזר בלידתו, ואלן על שם סבו מצד אביו.
המשפחה נשארה בפיירפילד עד 1832 כששוב עברה, הפעם לניו יורק.
מעברי המשפחה הובילו לשמועות שצ'סטר ארתור לא היה יליד אמריקני.
כשנבחר ארתור לתפקיד סגן הנשיא, טען יריב פוליטי שארתור נולד באירלנד ועבר למדינה רק בגיל ארבע עשרה, ולכן לא יכול לכהן בתפקיד (למרות זאת, אמו הייתה אזרחית ולכן הטיעון לא היה תקף).
היה זה רק לאחר מכן שהופצה השמועה שנולד בקנדה, שמועה שגם היא לא הצליחה להתקבל.
ארתור בילה חלק משנות ילדותו בערים שונות בניו יורק, כסקנקטדי.
אחד ממוריו הראשונים טען שארתור היה אדם מנומס ולבבי.
במהלך שנותיו בבית הספר, הפך לתומך של המפלגה הוויגית.
הוא הצטרף לוויגים אחרים ותמך בהנרי קליי והתקוטט עם תלמידים שתמכו בג'יימס פולק, הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ארתור תמך גם בעצמאות לרפובליקה האירית ולבש מעיל ירוק לעיתים קרובות להזדהות עם התנועה הלאומית האירית.
ארתור למד ביוניון קולג' בניו יורק ב-1845. הוא נבחר לנשיא מועדון הדיונים והיה חבר באחוות פי בטא קפא.
לאחר סיום לימודיו, חזר לביתו והחל לעבוד כמורה במשרה מלאה, ולאחר מכן למד משפטים.
באופן מפתיע, לימד באותו בית ספר בו לימד כעבור שלוש שנים ג'יימס גרפילד, אף על פי שהם לא עבדו ביחד.
היה זה בית ספר ליד שגהטיקוק, ארצות הברית.
בהמשך עבד כמורה בבית ספר אחר הממוקם בקרבת ורמונט.
הוא גם למד תואר במשפטים במהלך פעילותו כמורה בבית ספר זה.
ב-1852 עבר שוב לעיירה אחרת בניו יורק, כדי לנהל את בית הספר בו לימדה אחותו, מלווינה.
ב-1853, לאחר שלמד משפטים, סיים את התואר במשפטים מבית הספר היוקרתי 'המוסד הלאומי למשפטים' וחסך מספיק כסף, עבר לניו יורק סיטי כדי ללמוד משפטים ולהתמחות בפירמה של חבר משפחתי שהיה גם כן מעורב במשפטים.
ארתור הוסמך לעריכת דין ב-1854 והפך לשותף בחברה.
בתחילה עבד עם עורך דין מפורסם בשם ארסטוס.
קולבר, במשרד עורכי הדין של האחרון.
ארתור הפך לנכס חשוב של המשרד הזה, שלימים נקרא 'קולבר, פארקר וארתור' על שמותיהם של עורכי הדין המרכזיים בשירותו.
כשארתור הצטרף לחברה, החברה ניסתה להוציא צו הביאס קורפוס כנגד בעל עבדים מווירג'יניה שעבר בניו יורק עם שמונת עבדיו.
הטענה הייתה שכיוון שהעבדות הייתה אסורה בניו יורק, כל עבד שמגיע לשם משוחרר באופן אוטומטי.
הטיעון התקבל, ולאחר כמה ערעורים התקבל בבית המשפט לערעורים ב-1860. במהלך מסע הבחירות שלו ניתן לארתור קרדיט על הניצחון, אף על פי שתפקידו היה משני.
במקרה אחר ב-1854, ייצג ארתור אישה שחורה שנמנע ממנה לשבת בחשמלית עקב גזעה.
פסק הדין הוביל לאיסור על הפרדה גזעית בחשמלית בניו יורק.ב-1856, פגש באלן הרנדון, בתו של קצין בצי מווירג'יניה.
לאחר שנה החל שותפות בעריכת דין עם חבר, הנרי גרדינר, ונסע איתו לקנזס כדי לקנות שם אדמות.
המאבק בין תומכי העבדות ומתנגדי העבדות היה בשיאו באותה התקופה, וארתור תמך באחרונים בכל ליבו.
שני עורכי הדין מניו יורק לא הסתדרו בחיי הספר, והם חזרו במהירות לניו יורק סיטי.
לאחר שאביה של אלן נעלם בים, נישא ארתור לאלן ב-1859. לאחר נישואיו החל לבנות את פירמת עריכת הדין שלו, וגם החל להיות מעורב בפוליטיקה הרפובליקנית.
בנוסף הפגין התעניינות צבאית והפך לפרקליט צבאי ראשי של הבריגדה השנייה במיליציה בניו יורק.
ב-1861, התמנה ארתור למטה הצבאי של מושל ניו יורק, אדווין מורגן, כמהנדס ראשי.
ארתור נכנס לתפקיד בהתלהבות, אך הוא לא ידע הרבה על הנדסה.
מה שהוא היה מיומן בו היה בעיקר ארגון, תכנון ועבודה עם גורמים שונים, פוליטיים, משפטיים או צבאיים.
המושל חשב שאפשר להשתמש בכישרונותיו של ארתור, העביר אותו לפעילות במטה הכללי בניו יורק, והעניק לו דרגת בריגדיר גנרל.
הקידום הביא את ארתור לאחראי על כל המשאבים הדרושים כדי לשמור על תפקוד חיילי ניו יורק.
פירוש הדבר היה מימון, הרכבה, ארגון והפצה של מזון, ביגוד, מחסה וציוד עבור למעלה מ-200,000 חיילים המוצבים במדינה.
ארתור מצידו פעל בקור רוח למלא אחר הדרישות שהופנו אליו.
בעבודה ללא לאות, הוא הקים עיר אוהלים מסיבית בתוך מנהטן ששימשה לארגן ולספק מתגייסים לצבא האיחוד.
התפקיד לא היה חשוב בעיקר מעבר למינוי הפוליטי עד לפרוץ מלחמת האזרחים באפריל 1861, כשניו יורק והמדינות הצפוניות האחרות נאלצו לגייס ולצייד צבא באופן חסר תקדים.
בשנת 1862 הוא מונה למפקח הכללי על הבריגדה הניו יורקית השנייה, מינוי שהוביל אותו בתוך זמן קצר לעבר שדה הקרב.
ארתור מעולם לא היה מעורב ישירות בפעילות קרבית בשום צורה שהיא, וזומן במהירות חזרה לעיר.
איש מהפיקוד הלוגיסטי בניו יורק לא יכול היה למלא את הדרישות שהוא עצמו מילא, וארתור בשובו הועלה שוב לתפקיד בניו יורק, והמושל העניק לו סמכות מלאה על הקצאת הצבא.
בשאר ימות השנה עבד ארתור ללא מנוחה וזכה להערצת רבים.
ארתור מונה למנהל כללי ביולי 1862. הוא יכול היה לשרת בחזית כשמונה לקולונל בתחילת המלחמה, אולם לבקשת המושל הוא סירב לתפקיד ונשאר בניו יורק.
ארתור התקרב לחזית כשנסע דרומה כדי לבחון חיילים מניו יורק בווירג'יניה במאי, 1862. בקיץ נסע עם נציגי מושלים צפוניים אחרים כדי להיפגש עם מזכיר המדינה ויליאם סיוארד בניו יורק ולתאם גיוס חיילים נוספים.
ארתור גייס 120,000 איש מניו יורק.
למרות הצלחתו בתפקיד, המינוי היה מינוי פוליטי, והוא פוטר בינואר 1863 לאחר שהמושל הורשיו סימור מטעם המפלגה הדמוקרטית מונה לתפקיד.
כשמושל רפובליקני נבחר ב-1864, ביקש ארתור להתמנות שוב, אולם המושל היה מפלג אחר במפלגה ומינה אדם אחר, ולכן לא חזר ארתור לשירות צבאי.
ב-5 באפריל 1882, נבחר לחבר כבוד בלגיון הנאמנים של ארצות הברית, שהכיל אזרחים שתרמו למאמץ המלחמתי.
בנוסף, נקראו על שמו בסיסים ברחבי המדינה.
ארתור חזר להיות עורך דין, ובעזרת חוזים עם הצבא, הפירמה שלו שגשגה.
למרות ההצלחה המקצועית, חוו ארתור ואשתו טרגדיה אישית כשבנם, ויליאם, מת בגיל שלוש.
כשנולד בנם השני, צ'סטר אלן הבן, ב-1862, הם גוננו עליו.
בנוסף נולדה להם ילדה, אלן, ב-1871. מעמדו הפוליטי של ארתור התחזק כשהמושל לשעבר מורגן נבחר לסנאט של ארצות הברית.
ארתור הפך לנציגו של תומאס מרפי, פוליטיקאי רפובליקני, כדי לייצג אותו בוושינגטון.
במהלך הבחירות של 1864, גייסו ארתור ומרפי תרומות מהרפובליקנים מניו יורק ונכחו בטקס ההשבעה השני של אברהם לינקולן ב-1865.
עם סוף מלחמת האזרחים, הגיעו הזדמנויות חדשות לרפובליקנים במנגנון המפלגתי.
מורגן זכה לתמיכה של האגף השמרני במפלגה בניו יורק, וגם אנשים שעבדו איתו, כולל סיוארד (שהמשיך לעבוד כמזכיר המדינה תחת אנדרו ג'ונסון) ורוסקו קונקלינג, חבר קונגרס שהחל להתחזק במפלגה.
ארתור לא הפגין דעות עצמאיות באותה התקופה, אלא הפגין בעיקר נאמנות ועבודה למען המנגנון.
באותה התקופה, בתי המכס של ארצות הברית נוהלו בידי מינויים פוליטיים, שכללו גובה, קצין צי ומפקח.
ב-1866, ניסה ארתור לקבל תפקיד כקצין הצי בבית המכס בניו יורק, משרה יוקרתית שהייתה שנייה רק לגובה.
הוא לא הצליח והמשיך לעסוק בעריכת דין.
לאחר היבחרו של קונקלינג לסנאט ב-1867, הוא שם לב לארתור והחל לעזור לו לעלות במפלגה.
ארתור מונה ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית בניו יורק ב-1868. בתפקידו נאלץ לעבוד בלילות, ונעדר מביתו רבות.
קונקלינג הפך למנהיג האגף השמרני במפלגה בניו יורק ב-1868 כשמורגן התמקד בפוליטיקה הלאומית ובתפקידו כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
המנגנון תמך בגנרל יוליסס ס.
גרנט כמועמד לנשיאות, וארתור גייס כספים עבורו.
הדמוקרטים היריבים בניו יורק סיטי, הטמאני הול, תמכו ביריבו של גרנט, מושל ניו יורק לשעבר הורשיו סימור.
גרנט ניצח אולם סימור ניצח בניו יורק ברוב דחוק.
ארתור החל לעסוק יותר בפוליטיקה ופחות במשפטים, וב-1869 הפך ליועץ בוועדת המס בניו יורק סיטי, כשהרפובליקנים שלטו במועצה המחוקקת.
ארתור התפטר לאחר שהדמוקרטים זכו לרוב במועצה המחוקקת.
ב-1871 הציע גרנט למנות את ארתור לנציב ההכנסה הפנימית, אולם ארתור סירב לכך.
מעט לאחר מכן, העניק הנשיא גרנט לקונקלינג שליטה על מינויים בניו יורק, כולל על בית המכס.
גרנט מינה את מרפי לתפקיד גובה המכס.
הקשרים שלו עם הטמאני הול והכספים שהרוויח במפלגה גרמו להתנגדות, אולם קונקלינג הצליח להביא לאישור המועמדות בסנאט.
הגובה העסיק מאות עובדים שיאספו את המכס בנמל העמוס ביותר במדינה.
חלק ממשכורותיהם של העובדים הועברה בחזרה אל המנגנון, והתפקיד היה נחשק מבחינה פוליטית.
חוסר האהדה כלפי מרפי התחזקה כשהעסיק יותר עובדים נאמנים לקונקלינג.
הלחץ הוביל לבקשתו של גרנט שמרפי יתפטר ב-1871. גרנט החליט למנות את ארתור לתפקיד.
הסנאט אישר את מועמדותו של ארתור.
כגובה מכס הוא שלט באלף משרות וקיבל הטבות כמו עובד ממשלתי.
משכורתו הייתה 6,500 דולרים אולם עובדי מכס קיבלו אחוז מהמטענים ומקנסות של מייבאים שניסו להתחמק מהמכס.
משכורתו הייתה יותר מ-50,000 דולרים (מיליון דולר כיום), יותר מהנשיא, ואפשר לו לשפר את סגנון חייו.
ארתור היה גובה מכס אהוד, הסתדר עם עובדיו ולא נאלץ לפטר אנשים רבים מפני שרוב העובדים היו נאמנים לקונקלינג.
הוא היה אהוד בקרב המפלגה כיוון שתרם כספים רבים למפלגה ומינה חברים של מנהיגי המפלגה לתפקידים רבים.
תומכי הרפורמה מחו על השחיתות בתפקידים.
הרצון לרפורמה הוביל לכך שארתור הצהיר שהתרומות מהעובדים למפלגה יהפכו לוולונטריות ב-1872, אף על פי שהמערכת לא השתנתה, והמפלגה המשיכה ליהנות משליטה במשרות הממשלתיות.
הרפובליקנים שתמכו ברפורמה תמכו במפלגה הרפובליקנית-ליברלית, אולם גרנט נבחר מחדש בקלות ב-1872, למרות ההתנגדות.
התנועה לרפורמה בשירות האזרחי המשיכה לפגוע במנגנון של קונקלינג.
ב-1874, נחשף שעובדי המכס הטילו קנסות לא חוקיים כדי להעלות את הכנסתם, והקונגרס הוביל חוק שהפך את משכורותיהם לקבועות.
המשכורת של ארתור צנחה ל-12,000 דולר בשנה, יותר מהבוס שלו, מזכיר האוצר של ארצות הברית, אולם הרבה פחות ממה שקיבל קודם לכן.
כהונתו של ארתור כגובה המכס הסתיימה לאחר ארבע שנים, ב-10 בדצמבר 1875, ואז ארגן קונקלינג, שהיה בין הפוליטיקאים החזקים בוושינגטון, את חידוש כהונתו.
ב-1876, שקל קונקלינג לרוץ לנשיאות, אולם היבחרו של רתרפורד הייז תומך הרפורמה חסמה את מנהיג המנגנון.
ארתור והמנגנון אספו תרומות כרגיל, אולם קונקלינג הגביל את פעילותו במסע הבחירות לנאומים מעטים.
יריבו של הייז, מושל ניו יורק סמואל טילדן, ניצח בניו יורק וזכה לרוב הקולות, אולם לאחר החלטה בנוגע לעשרים אלקטורים שנויים במחלוקת (ממדינות פלורידה, לואיזיאנה, אורגון וקרוליינה הדרומית) הוא הפסיד את הנשיאות וזאת אף על פי שהיה בעל ההצבעה האזרחית הגבוהה ביותר.
הייז נכנס לתפקידו כשהוא מחויב לשנות את מערכת המינויים הפוליטיים.
ב-1877, בחרו הוא ומזכיר האוצר ג'ון שרמן במנגנון של קונקלינג כמטרה.
שרמן ציווה על ועדה לחקור את בית המכס בניו יורק.
הוועדה קבעה שבית המכס היה מלא במינויים פוליטיים, ושחמישית מעובדיו היו מיותרים.
שרמן לא התלהב מהרפורמה כמו הייז, אולם אישר את הדו"ח וציווה על ארתור לפטר עובדים.
ארתור מינה ועדה של עובדי המכס להכריע היכן לקצץ ולאחר שהודיע על מחאתו, ביצע את הקיצוצים.
אף על פי ששיתף פעולה, פרסמה הוועדה דו"ח שני שביקר את ארתור ואת עובדי המכס האחרים, ודרש ארגון מחדש.
הייז החליט לפעול כשפרסם צו נשיאותי שאסר על מעקב פוליטי אחרי מועמדים לתפקיד, ומנע מעובדי הממשלה להשתתף בפעילויות פוליטיות.
ארתור וחבריו סירבו לציית לכך.
שרמן עודד את ארתור להתפטר והציע לו להפוך לשגריר בצרפת במקום, הצעה לה סירב.
בספטמבר 1877, דרש הייז את התפטרותו של ארתור ושל שניים מחבריו, שסירבו לכך.
הייז הגיש שלושה מועמדים חלופיים במקומם לאישור הסנאט, כולם מתנגדי קונקלינג.