tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עקב כשל במערכת הבלמים של הרכבת הוא לא הצליח לעצור בזמן, והרכבת פרצה את בלם הפגוש, נסעה על הרציף מעבר לקצה המסילה כ-30 מטר, ועברה דרך קיר התחנה, שעוביו כ-60 ס"מ.
הרכבת נעצרה לאחר שהקטר נפל עם חלקו הקדמי על הכיכר, כ-10 מטר מתחת למפלס התחנה.
בתאונה נהרגה רק אישה אחת, שהחליפה לזמן קצר את בעלה בדוכן העיתונים שלו בכיכר, ונפגעה מאבנים נופלות.
כן נפצעו בתאונה שני נוסעים, שלושה אנשי צוות, ואדם נוסף שעבר ברחוב.
תמונות של הקטר העומד על חלקו הקדמי, שצולמו בידי מספר צלמים שונים לאחר התאונה ועד שהרכבת פונתה ממקומה כעבור מספר ימים, הובילו לפרסום הרב של האירוע.
תחנת יוסטון הידועה גם בשם לונדון יוסטון היא תחנת רכבת מרכזית בדרך יוסטון שברובע קמדן בלונדון.
התחנה היא תחנת הרכבת הבין עירונית הראשונה שנפתחה בממלכה המאוחדת, ותחנת הקצה של קו החוף המערבי הראשי (המופעל כיום בידי אוונטי וסט קוסט).
התחנה נמצאת במרכז העיר לונדון ובקרבת תחנת הרכבת סנט פנקראס, ותחנת קינגס קרוס.
יוסטון הייתה תחנת הרכבת הבין-עירונית הראשונה בלונדון.
התחנה נפתחה ב-20 ביולי 1837 כתחנה הסופית של רכבת לונדון ובירמינגהם (L&BR).
בניין התחנה הישן נהרס בשנות השישים והוחלף בבניין הנוכחי בסגנון מודרני בינלאומי.
האתר נבחר בשנת 1831 על ידי ג'ורג' ורוברט סטיבנסון, מהנדסי חברת L&BR.
האזור היה ברובו אדמות חקלאיות בקצה העיר המתרחבת, ובצמוד לדרך החדשה (כיום דרך יוסטון), שגרמה להתפתחות עירונית.
התחנה נקראה על שם יוסטון הול בספוק, אחוזת דוכסי גרפטון, בעלי האדמות העיקריות באזור.
תחנת טעינה לרכב חשמלי, המכונה לרוב רק תחנת טעינה, היא מערכת המספקת אנרגיה חשמלית לטעינה של כלי רכב חשמליים.
רוב תחנות הטעינה הציבוריות מותקנות כיום בחניונים מסחריים, למשל של מרכזי קניות, בנייני משרדים, מלונות ואף של בתי עסק בודדים כמסעדות ומרכולים.
שירות הטעינה מסופק לרוב באמצעות חברות פרטיות.
טעינה איטית 230/115 וולט חד פאזי 15 אמפר הספק מרבי 3 קילוואט - זוהי שיטת הטעינה האיטית ביותר, משקע בקיר 115 או 230 וולט.
זמן הטעינה בתחנות אלו הוא בין 4 - 16 שעות (תלוי בסוללות הרכב).
עמדות טעינה אלה יעילות בעיקר במקומות בהם חונות מכוניות למשך שעות רבות כחניונים בבתי מגורים, בבנייני משרדים, בתי מלון וכדומה.
טעינה בינונית - זרם ישר, הספק עד 24 קילוואט.
תחנות טעינה אלו מותקנות במקומות בהם חונות מכוניות למשך שעות בודדות - מרכזי בילוי, מרכולים, חניות של ציי רכב וכדומה.
טעינה מהירה - זרם ישר, הספק עד 150 קילוואט, זמן טעינה 90-20 דקות.
מותקנות במרכזי קניות ובילוי, חניונים ליד אזורי מזון מהיר וחדרי כושר, ובתחנות דלק.
טעינה אולטרא מהירה - הספק עד 360 קילוואט, זמן טעינה 20-10 דקות, אם כי תחנות אלו לעיתים מאפשרות טעינה של יותר ממכונית אחת בו-זמנית, ולכן זמן הטעינה במקרה של חיבור יותר ממכונית אחת מכפיל עצמו בהתאם למספר המכוניות הנטענות.
תחנות אלו מותקנות בעיקר לצידי כבישים מהירים, לעיתים במפרצי ריענון ובתחנות דלק.
למעט תחנות איטיות, תחנות הטעינה כוללות בתוכן את מיישר הזרם ומספקות זרם ישר למכוניות.
טעינת מכוניות חשמליות יכולה להתבצע בזרם ישר, או בזרם חילופין דרך מיישר זרם אם כלול בהן.
בשני המקרים, טעינת הסוללות מתבצעת דרך מערכת ניהול סוללות (BMS).
בטעינה בזרם חילופין המגבלה על מהירות הטעינה היא מיישר הזרם עצמו: ככל שהמיישר גדול יותר כך מהירות הטעינה גבוהה יותר.
בטעינה בזרם ישר המגבלה על מהירות הטעינה נובעת מתחנת הטעינה עצמה - זמן הטעינה תלוי בהספק החשמלי של התחנה.
תאורטית, חישוב זמן הטעינה מתבצע על ידי חלוקה של האנרגיה האגורה בסוללות המכונית בהספק תחנת הטעינה.
למעשה, סביר להניח שהמכונית אינה מגיעה לתחנת הטעינה כשסוללותיה מרוקנות לחלוטין, וכן קצב הטעינה אינו אחיד - ככל שהסוללות מתמלאות קצב הטעינה יורד.
להלן דוגמה לחישוב זמן טעינה:
גודל הסוללות ברכב - 85 קוט"ש מגיעה לתחנת טעינה מהירה של 100 קילוואט כאשר בסוללותיה 10%.
חישוב הטעינה עד למילוי הסוללות ל-90% יהיה:
כלומר הזמן המזערי שטעינה כזו תארך הוא 0.68 שעה, שהן כ-41 דקות.
על פי נתוני היצרן, טעינה זו תספיק לנסיעה של 320 ק"מ.
תחנת מוסקבה (רוסית: Московский вокзал), הידועה גם כתחנת הרכבת הראשית של סנקט פטרבורג, הוא מסוף תחנת רכבת בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה.
זוהי תחנת הרכבת משרתת את קו פטרבורג – מוסקבה וקווים אחרים העולים ממרכז רוסיה ודרומה, קרים, סיביר ומזרח אוקראינה.
זו התחנה העתיקה ביותר שהשתמרה בעיר, הוקמה בשנים 1844–1851 לפי עיצובו של קונסטנטין תון.
מכיוון שניקולאי הראשון היה הקיסר המכהן והפטרון הגדול של בניית הרכבות בתחום, התחנה נקראה על שמו ניקולאייבסקי.
שמה שונה לאוקטיברסקי כדי להנציח את מהפכת אוקטובר בשנת 1924, התחנה לא קיבלה את שמה הנוכחי עד 1930.
אף על פי שחלונות "ונציאניים" גדולים, שתי קומות של עמודים קורינתיים ומגדל שעון בן שתי קומות במרכז מתייחסים במפורש לאדריכלות הרנסאנס האיטלקית, הבניין משלב תכונות נוספות ממגוון תקופות ומדינות.
תחנת רכבת תאומה, המכונה כיום תחנת הרכבת לנינגרד, הוקמה לפי עיצובו של תון בקצה השני של קו הרכבת, במוסקבה.
בעוד שהחזית של תון נותרה שלמה ביסודה עד היום, התחנה הורחבה בשנים 1869–1879 ובשנת 1912. היא פותחה מחדש באופן פנימי בשנים 1950–1952 וב־1967. פסל חזה ברונזה של פיוטר הגדול באולם הראשי נחשף בשנת 1993 והחליף פסל חזה של לנין.
התחנה משרתת את התחנות מיאקובסקאיה וכיכר ווסטאניה של המטרו, כאשר שתי התחנות מקושרות לבניין התחנה במסדרון תת-קרקעי.
תחנת לדוגה, היא תחנת הרכבת החדשה והמודרנית ביותר בסנקט פטרבורג, רוסיה, שנפתחה בשנת 2003. זוהי התחנה העיקרית היחידה בעיר, 4 האחרות הן תחנות מסוף.
היא משמשת רכבות לצפון כאשר רכבות ממזרח עברו בעבר בתחנת רכבת מוסקבה, כמו גם כמה קווים בתחנת פינלנד, תחנת ויטבסק והתחנה הבלטית.
כמה רכבות שמקורן במוסקבה שנוסעות לערים אחרות דרך סנקט פטרבורג משתמשות גם בתחנה.
תוכניות בנייה ראשוניות הוקמו בסוף שנות השמונים של המאה העשרים שנועדו להחליף את תחנת ורשה, אך הפרויקט נגנז.
בניית התחנה החלה בשנת 2001 והושלמה בשנת 2003. התחנה החדשה, שתוכננה על ידי האדריכל ניקיטה ייבין, היא מהגדולות ברוסיה עם קיבולת של עד 50 רכבות נוסעים ו־26 רכבות למרחקים ארוכים המאכלסות 4,500 נוסעים בשעה.
התחנה נבנתה בעלות של תשעה מיליארדים רובל (כ־300 מיליון דולרים), התחנה נפתחה 2003 לקראת חגיגות 300 שנת לייסודה של העיר.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נכח בפתיחת התחנה החדשה של עיר הולדתו.
מאיאקובסקיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
ממוקמת ברובע טברסקוי במחוז המרכזי וקרויה על שם ולדימיר מאיאקובסקי.
התחנה נפתחה ב-11 בספטמבר 1938 ונחשבת לאחת מתחנות המטרו המפורסמות והיפות בעולם.
בשנת 1939 קיבל פרויקט התחנה את הגרנד פרי של התערוכה העולמית של ניו יורק.
תחנת כ"ט בנובמבר היא אחת מהתחנות של הקו האדום כחלק מהמערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב.
מיקומה ברחוב הרב יצחק ניסנבוים ורחוב כ"ט בנובמבר בבת ים.
תחנת כ"ט בנובמבר שוכנת בדרום העיר בת ים ממערב לשכונת רמת הנשיא.
תחנת יוספטל היא אחת מהתחנות של הקו האדום.
מיקומה הוא ברחוב הרב יצחק ניסנבוים ורחוב יוספטל בבת ים.
תחנת יוספטל שוכנת במרכז העיר בת ים, בסמוך לקניון בת ים.
התחנה משרתת את תושבי שכונות רמת יוסף, רמת הנשיא ושיכון ותיקים.
בקרבת התחנה ישנן תחנות אוטובוס עם קווים המגיעים אל תוך שכונות רמת הנשיא, רמת יוסף וכן אל תחנת הרכבת בת ים - יוספטל וחולון.
תחנת טרטיאקובסקאיה היא תחנה חוצה פלטפורמות של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה וקו קלינינסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע זאמוסקבורצ'יה, ויש לה מעבר לתחנת נובוקוזנצקאיה של קו זמוסקבורצקאיה.
היא קרויה על שמה של גלריית טרטיאקוב.
התחנה נמצאת בעומק של 46 מתחת לפני הקרקע.
בתחנה ישנו מעבר לתחנת נובוקוזנצקאיה של קו זמוסקבורצקאיה.
תחנת טרטיאקובסקאיה נפתחה ב-3 בינואר 1971 ועד ל-1986 שירתה רק את קו קלוז'סקו-ריז'סקאיה.
ב-25 בינואר 1986 חוברה התחנה אל קו קלינינסקאיה.
ב-1 בינואר 1998 התרחש בתחנה פיגוע טרור - מטען חבלה שהכיל כ-150 גרם TNT והוסתר בתוך תיק קטן, התפוצץ בתחומי התחנה.
המטען הוסתר בתוך תיק קטן והונח באחד הקרונות.
נהג קטר, אשר עשה סיור ברכבת מצא את התיק.
התיק ערר את חשדו והוא לקח אותו אל משרד אחראית התחנה.
האחרונה הזעיקה מיד את המשטרה.
אך טרם הגעת השוטרים המטען התפוצץ.
אחראית התחנה ושתי עובדות ניקיון נפצעו מרסיסים.
מבצעי הפיגוע ומניעיהם לא ידועים אד היום.
תחנת מוסקבה-סיטי היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו פיליובסקאיה.
התחנה ממוקמת בחלק התת-קרקעי של ליבת מוסקבה סיטי שבמוסקבה סיטי, ברובע פרסננסקי.
תחנת מז'דונארודנאיה נפתחה ב־30 באוגוסט 2006, והיא חלק ממחלף הכולל את מתחמי התחבורה הבאים: תחנת "דלובוי צנטר" של הטבעת המרכזית של מוסקבה, פלטפורמת "טסטובסקאיה" בכיוון בלרוסקויה של הרכבת, ובלורוסקו-סביולובסקי דיאמטר .
בתרגום מרוסית פירוש שם התחנה הוא "בינלאומית", ובנוסף גם נקראת כך, וזאת בהקשר למרכז העסקים המוסקבאי הבינלאומי "מוסקבה סיטי".
תחנת לוביאנקה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
תחנת לוביאנקה נפתחה תחת השם "דזרז'ינסקאיה", כחלק מקטע ההשקה הראשון של המטרו של מוסקבה.
התחנה ממוקמת בנפת טברסקוי ויש גם יציאות לנפות משצ'אנקה, בסמאני, וקראסנוסלסקי.
תחנת לוביאנקה נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא ממוקמת מתחת לכיכר לוביאנקה וקרויה על שמה.
ב-2010 אירע בתחנה פיגוע כחלק מסדרת הפיגועים במוסקבה.
תחנת טגנסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
התחנה ממוקמת ברובע טגנסקי וקרויה על שם כיכר טגנסקאיה .
תחנת טגנסקאיה נפתחה ב-1 בינואר 1950, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
כשנפתחה, התחנה הייתה התחנת רכבת תחתית הכי נמוכה במטרו של מוסקבה, והיא שמרה על שיא זה עד 1958 (עומק התחנה 53 מטרים מתחת לפני הקרקע).
ב-1 במאי 1958 נפתחה תחנת ודנ"ח ששוכנת בעומק של 53.5 מטר
התחנה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
ב-15 במאי 2025 שוחזרה אנדרטה (תבליט) לזכר סטלין והוצבה במעבר בין התחנות.
תחנת כוח הידרואלקטרית סאיאנו-שושנסקאיה היא תחנת הכוח הגדולה ביותר ברוסיה מבחינת הקיבולת המותקנת.
ממוקמת על נהר יניסיי, על הגבול בין חבל מנהלי קרסנויארסק ורפובליקת חקסיה, ליד העיר סאיאנוגורסק .
התחנה היא השלב העליון של מפל ייניסיי של תחנות כוח הידרואלקטריות.
סכר הכבידה הייחודי המקושת של התחנה בגובה 242 מ' הוא הסכר הגבוה ביותר ברוסיה ואחד הסכרים הגבוהים בעולם.
שמה של התחנה מגיע משמותיהם של הרי סייאן והכפר שושנסקויה, הממוקם לא רחוק מהתחנה, הידוע בברית המועצות כמקום גלותו של ולדימיר לנין.
בניית התחנה, שהחלה בשנת 1963, הושלמה רשמית רק בשנת 2000. במהלך ההקמה וההפעלה של תחנת הכוח ההידרואלקטרית, היו בעיות הקשורות להרס של מבני השפך והיווצרות סדקים בסכר, שנפתרו מאוחר יותר בהצלחה.
ב-17 באוגוסט 2009 אירעה בתחנה התאונה הגדולה ביותר בהיסטוריה של תעשיית ההידרואנרגטיקה ברוסיה, שגרמה למותם של 75 בני אדם.
שחזור התחנה הסתיים ב-12 בנובמבר 2014.
טורגנייבסקאיה היא תחנה של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע קראסנוסלסקי, והיא קרויה על שם כיכר טורגנייבסקאיה שקרויה על שם הסופר איוואן טורגנייב.
תחנת טורגנייבסקאיה נפתחה ב-5 בינואר 1972, והיא ממוקמת חלקית תחת כיכר טורגנייבסקאיה ותחנת צ'יסטיה פרודי של קו סוקולניצ'סקאיה.
אחרי פתיחתה הפכה לתחנה ה-91 במטרו של מוסקבה.
מ-29 בדצמבר 2007 יש מעבר לתחנת סרטנסקי בולבר של קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה.
תחנת מוסון הנקראת בדרך כלל מוסון, היא אחד משלושה בסיסים קבועים ומוצבי מחקר באנטארקטיקה המנוהלים על ידי החטיבה האנטארקטית האוסטרלית (AAD).
מוסון שוכנת במפרץ הולם באדמת מק.
רוברטסון, מזרח אנטארקטיקה בטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית, טריטוריה שנתבעה על ידי אוסטרליה.
מוסון, שהוקמה בשנת 1954, היא התחנה האנטארקטית הוותיקה ביותר של אוסטרליה וזו המאוכלסת זמן רב ביותר ברציפות מדרום לחוג האנטארקטי.היא מאכלסת כ-20 עובדים במהלך החורף ועד 53 בקיץ.
מוסון נקראת על שמו של חוקר אנטארקטיקה האוסטרלי סר דאגלס מוסון.
תחנת מוסון היא בסיס לתוכניות מחקר מדעי הכוללות גלאי קרניים קוסמיות תת-קרקעיות, מחקרים מטאורולוגיים שונים ארוכי טווח ומחקרים גיאומגנטיים, כמו גם מחקרים מתמשכים בשימור ביולוגי, בפרט של הפינגווין אוסטר רוקרי, ואזור רבייה לפינגווינים קיסרים ולפינגווין אדלי.
בשנת 1946, שר החוץ האוסטרלי הביע את תמיכתו בהצעה של דאגלס מוסון להקמת בסיס אוסטרלי קבוע באנטארקטיקה.
עברו עוד שבע שנים עד שניתן היה לשכור את הספינה המתאימה להקמת מתקנים ביבשת הדרומית.
אתר התחנה נבחר בשנת 1953 על ידי פיליפ לאו, המנהל הראשון של ה-AAD, שצייר צילומי אוויר שצולמו במהלך מבצע קפיצה לגובה (OpHjp) של ארצות הברית בשנים 1946–1947 וזאת כדי לבחור את האתר לנמל הטבעי הגדול שלו.
התחנה נבנתה במהלך שנת 1954. חלק מהבקתות הקטנות הטרומיות ששימשו בשנים הראשונות נותרו בתחנה, אך אלו מואפלות על ידי מבנים מודולריים גדולים עם מסגרת פלדה המתוארכת לתוכנית בנייה מחדש גדולה שהחלה בסוף שנות ה-70.
ב-1959, המתקנים בתחנת מוסון התרחבו באופן משמעותי.
הצוות באותה תקופה כלל 6 מדענים, 4 טכנאים, 2 טייסים, 2 תצפיות מזג אוויר ו-10 אחרים.
דיסציפלינות מדעיות המיוצגות כללו קרטוגרפיה, גאולוגיה וגאומגנטיות, גליציולוגיה, סייסמולוגיה, פיזיקה יונוספירה זוהר הקוטב, מטאורולוגיה ופיזיולוגיה.
תחנת מוסון ממוקמת במפרץ הולם באדמת מק.
רוברטסון, מזרח אנטארקטיקה, שצוינה בינואר 1930 על ידי סר דאגלס מוסון במהלך ההפלגה הראשונה של מסע המחקר הבריטי לאוסטרקטיקה של אוסטרליה וניו זילנד (BANZARE), על סיפון דיסקברי.
היא ממוקמת באזור שמוסון הכריז עליו כשטח בריטי במספר הזדמנויות בשנים 1930 ו-1931 (כולל באיפרוקלמיישן, סקלין מונולית וקייפ ברוס), ולאחר מכן הפך לטריטוריה אנטארקטית אוסטרלית.
כמה מאפיינים גאוגרפיים בולטים באזור כוללים את הרי פראמנס, המהווים את הרקע הדרמטי לתחנת מוסון.
הרי פראמנס נקראו בשנות ה-30 על ידי מגלי ארצות נורווגיים במימון בעל הספינה ואיל ציד הלווייתנים לארס כריסטנסן.
תחנת מוסון חווה אקלים קוטבי:
בשנת 2018, האסטרונאוט ואיש האקדמיה ג'יי סי באקי ערך מחקר באמצעות מציאות מדומה בתחנת מוסון של חטיבת אנטארקטיקה האוסטרלית, שבו הנסיינים השתמשו באוזניות VR כדי לצפות בסצנות חוף אוסטרליות, סצנות טבע אירופאיות וסצנות טבע בצפון אמריקה של יערות וסביבות עירוניות, שהיו שונות מהבידוד של הלובן והשקט של אנטארקטיקה.
המחקר יספק טכניקות פסיכולוגיות לתמוך בטיסות חלל ארוכות, כמו אסטרונאוטים היוצאים למאדים.
מוסון ממוקמת 5,475 ק"מ מהובארט, מרכז האספקה העיקרי של ה-AAD לפעולות אנטארקטיקה, ו-5,201 ק"מ מפרימנטל.
התשתית של מוסון כוללת תחנת אנטנת לוויין ANARESAT Earth לתקשורת.
מוסון היא התחנה האנטארקטית היחידה שמשתמשת בטורבינות רוח שנועדה לנצל את הרוחות הקטבטיות העזות.
שתי טורבינות רוח של 300 קילוואט כל אחת הותקנו בשנת 2003, אך אחת נהרסה בשנת 2017.
תחנת הטיבוע בביצת פולג הוקמה בשנת 2020, ועוסקת בטיבוע עופות בבתי הגידול הלחים שנותרו מביצת פולג במטרה לאסוף מידע על אוכלוסיית העופות בביצה, לנטר את העופות הנצפים בביצה ולפעול לשמירה על ביצת פולג.
החל משנת 2020 מתבצעים בין 70–120 ימי טיבוע בשנה ואלפי ציפורים מטובעות מדי שנה; כ-250 מיני ציפורים נצפו בביצה, מתוכם כ-215 מינים נצפים מדי שנה.
הטיבוע מתבצע על-ידי צוות מתנדבים מקצועיים שעברו הכשרה ומחזיקים ברישיון מרשות הטבע והגנים לעסוק בטיבוע ציפורים.
על אף המחסור בתשתיות קליטת קהל מתבצעות בביצה הדרכות בנושא צפרות וטיבוע לקהל וסיורי צפרות.
ביצת הפולג היא שריד ייחודי לבתי הגידול הלחים שהיו נפוצים בעבר באזור השרון, ונחשבת לשנייה בגודלה בישראל אחרי אגם החולה, וחלשה על שטח נרחב של כמה אלפי דונמים בין הרצליה, תל מונד ואבן יהודה.
בעבר היה הביצה עשירה בצמחייה צפופה, עופות מים, דגים ומגוון חיי בר, עם מקווי מים מרופדים בנופרים ובצמחי מים אחרים.
אף על פי שתהליכי ייבוש החלו בשנות ה-30 של המאה ה-20, חלקים ממנה נותרו מוצפים כל השנה או באופן עונתי, והיא משמרת תנאים התומכים במיני צומח וחי ייחודיים, רבים מהם נדירים ובסכנת הכחדה.
בסתיו 2020 החלה פעילות טיבוע מסודרת בתחנה שהוקמה בלב ביצת פולג, ביוזמת יותם לנרד ובתמיכת מרכז הצפרות של החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים.
רשתות הטיבוע נפרשות בשטח לפני עלות השחר במשך 3–5 ימים בשבוע, ונבדקות על-ידי צוות מטבעים מוסמכים עם הזריחה.
כל הציפורים הנלכדות מתועדות ומסומנות בטבעת למטרת סימון, ומשוחררות לאחר מכן חזרה לטבע.
במקביל נערכות תצפיות ספורדיות המאתרות מינים נוספים שאינם חלק ממטרות הטיבוע.
ממצאי הטיבוע והתצפיות חיזקו באופן משמעותי את ההבנה בדבר חשיבותה של ביצת הפולג במערך שמירת הטבע בישראל.
עד כה תועדו בביצת הפולג 250 מיני עופות.
במהלך חודשי החורף, נצפים בשטחי הביצה אלפי ברווזים, מאות קוויות מצויצות, 2–3 עיטי צפרדעים ואלפי שחפי אגמים.
כבר בשנה הראשונה לפעילותה, ועל אף שפעילות הטיבוע החלה רק מעונת הסתיו, הייתה ביצת הפולג לאתר שבו טובעו מספר הציפורים הגבוה ביותר בישראל.
הביצה התגלתה כאתר ייחודי למינים הקשורים בצמחיית עשב ובמשטחי בוץ חשופים, הודות לירידה הטבעית במפלס המים במהלך הקיץ והסתיו.
בכך, היא ממשיכה לשמר מאפיינים טבעיים של בית גידול לח, אשר נעלמו מביצות רבות בישראל בעקבות ייבושן ושינויים במשטרי הניקוז.
נתוני הטיבוע מצביעים על היקף פעילות משמעותי: בשנת 2020 טובעו בישראל כולה (למעט התחנה) 1,746 פרטים מהמין כחול-חזה, לעומת 1,778 פרטים שטובעו בתחנת ביצת פולג בלבד.
מהמין חרגולן זמירי, לעומת 760 פרטים שטובעו בשאר הארץ באותה שנה, 877 נתפסו בביצה.
בביצת פולג נלכדים למעשה פרטים משני מינים אלו יותר מכל שאר אתרי הטיבוע האחרים בישראל גם יחד.
בעונת הטיבוע של סתיו 2021 נלכד פרחון של זמירון (מין הנמצא בסכנת הכחדה חמורה בישראל: האוכלוסייה המקננת הזמירונים בארץ מוערכת בפחות מ-50 זוגות), דבר המהווה עדות חד-משמעית לקינון בביצה.
בין מיני הציפורים הנדירים שנצפו במהלך פעילויות הניטור בביצה ניתן לציין:
חרגולן מנומר, טובע באוגוסט 2020, התיעוד ה-16 בישראל.
עלווית כהה, טובעו 3 בישראל, באוקטובר 2020, דצמבר 2023, אוקטובר 2024, אלו התיעודים ה-12, ה-18 וה-20 בעלווית הכהה בישראל.
חופזי אמריקאי, נצפה בינואר 2022, התצפית השלישית בישראל.
גיבתון שחור-פנים, טובע באפריל 2024, התיעוד הרביעי בישראל.
דרור הרים, 3 פרטים שנצפו בדצמבר 2024, התיעוד האחד-עשר בישראל.
שטח הביצה מכיל שני בתי גידול ייחודיים בישראל: בית הגידול הלח ובית הגידול של הקרקעות הכבדות, שניהם בתי גידול שהולכים ונעלמים מנופי ארצנו, וכתוצאה מכך מצויים בביצה מגוון רחב של בעלי-חיים וצמחים המצויים בסכנת הכחדה בישראל:
מבין הצמחים הנתונים בסכנת הכחדה ניתן למנות את: גומא הפפירוס, שוש קירח, סוף רחב-עלים (Typha latifolia), חוחן קרדני (Onopordum carduiforme), בת-ארכובית צמירה (Persicaria lanigera), ערבז החוף (Centaurium maritimum), לשישית מקומטת (Chrozophora plicata), עטיינית מגובבת (Crypsis minuartioides), גומא שופע (Cyperus dives), ובת-ארכובית מחודדת (Persicaria acuminata).
מבין בעלי-החיים האחרים ניתן לציין את הדו-חיים אילנית מצויה וקרפדה ירוקה; מין הלטאה שנונית השפלה; היונקים חתול ביצות והעטלפים אפלול מצוי, פרסף גדול, ועטלפון אירופי.
אזור הביצה מהווה נכס אקולוגי חשוב, המשמש כמעבר אקולוגי קריטי המחבר בין בתי גידול טבעיים באזור ותורמת לשימור המגוון הביולוגי.
עם זאת, היא נתונה לאיומים חמורים עקב פרויקטי תשתית של סלילת כבישים, העלולים לפגוע במערכות המים שלה, לפצל את השטח ולהקטין את יכולתה לתמוך במגוון חיי הבר הביצה.
שימור ביצת הפולג הוא קריטי לשמירה על האיזון האקולוגי ולשימור מורשת הטבע של מישור החוף בישראל.
תחנת סֶן-לאזאר היא תחנת רכבת מפורסמת בפריז בירת צרפת.
התחנה ממוקמת ברובע השמיני, בסמוך לכנסיית סן-לאזאר, ובמרחק לא רב ממרכז הקניות גאלרי לפאייט.
תחנת סן-לאזאר נחשבת לאחת התחנות העמוסות בפריז, ובממוצע עוברים בה שמונים וחמישה מיליון נוסעים בשנה.
התחנה נחנכה לראשונה בשנת 1837, על ידי הנסיכה מרי אמלי דה בורבון סיסילי, אשתו של לואי פיליפ, "המלך האזרח" שהוכתר לאחר מהפכת יולי 1830.
בתחילה הייתה התחנה מוצא לקו רכבת אחד.
תוך מספר שנים הורחבו הקווים, ועד שנת 1900 הייתה התחנה מקום מפגש לשש מסילות שונות.
כיום מספר הקווים העוברים בתחנה רב ביותר.
בשנת 1904 נבנתה במקום אחת מהתחנות הראשונות של הרכבת התחתית של פריז.
התחנה מהווה מקום מפגש גם ל-RER - רכבת האקספרס האזורית.
פרסומה של תחנת הרכבת סן-לאזאר מגיע, בין השאר, מציור השמן של קלוד מונה משנת 1877.
תחנת האנטארקטית מֶקמֶרדו היא תחנת מחקר אמריקאית השוכנת בחלק הדרומי של האי רוס, על חוף מצר מקמרדו, באזור האנטארקטי.
המקום הוא חלק משטח חסות רוס, שניו זילנד טוענת לשליטה בו.
התחנה שוכנת במרחק חמישה קילומטרים מתחנת סקוט הניו זילנדית ומחוברת אליה באחת הדרכים המעטות הקיימות באזור האנטארקטי.
התחנה נבנתה ב-1956 ושמה המקורי היה Naval Air Facility McMurdo.
בתחנה יש נמל, שלושה שדות תעופה (שדה התעופה אייס, שדה התעופה פניקס ושדה התעופה ויליאמס), מנחת מסוקים ויותר ממאה מבנים.
זה המקום היחיד באנטארקטיקה בו יש בית תפילה – "קפלת השלגים".
אוכלוסיית התחנה מונה כאלף נפשות במהלך הקיץ ופחות משלוש מאות בחורף.
הקיבולת המרבית של התחנה היא 1,258 בני אדם, והיא המקום המאוכלס ביותר באנטארקטיקה.
מרבית תושבי המקום הם אנשי מדע.
תחנת מקמרדו היא מקום המוצא של כל הציוד, המזון ומתקני הבינוי המגיעים לתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט בקוטב הדרומי.
הציוד משונע בקיץ בלבד בידי טרקטורים על כביש חוצה הקוטב הדרומי שאורכו 1,601 קילומטרים.
תחנת משטרה היא מטה משטרה מקומי המופקד על פעילות המשטרה באזור מוגדר.
בתחנת משטרה מרוכזת פעילות השוטרים וממוקמים המשרדים והמתקנים הדרושים לשם כך.
מרכיבים עיקריים של תחנת משטרה בישראל:
עמדת היומנאי ממוקמת בכניסה לתחנת המשטרה, כנקודת גישה ומיון ראשונית עבור הפונים לבקשת שירותי התחנה.
העמדה ממוקמת בקרבת תאי המעצר ובחלק מהתחנות היומנאי ממונה על הנעשה בהם.
משרדי התחנה המשמשים את יחידות הסיור, החקירות, המודיעין והמנהלה.
תאי מעצר משמשים למעצרם של חשודים ושל מי שהוצאו נגדם צווי מעצר.
מתקנים לציוד התחנה, כגון נשקייה, חניון למכוניות המשטרה, חדר מוצגים, אולם תדרוך, חדר אוכל או מזנון וכדומה.
תחנות המשטרה מוגבלות בכוח האדם העומד לרשותן ובמשאבים שלהן.
הן תחת פיקוד של יחידות גדולות יותר (מרחבים, נפות, מחוזות - תלוי בצורת הארגון של משטרת ישראל באותה תקופה) ומקבלות ממטות המרחבים שירותים, שהן אינן מסוגלות לספק, כמו מעבדת זיהוי פלילי, יחסי ציבור, טיפול בכלי רכב, פרשים, כלבנים וכדומה.
עובד סוציאלי בתחנת משטרה אינו שוטר, אלא עובד משרד הרווחה.
בתוקף תפקידו הוא מושאל לתחנת משטרה ביישוב.
בהיותן סמל מובהק של השלטון, משמשות תחנות משטרה לעיתים יעד לפיגועי טרור.
תחנת משטרה משמשת פעמים רבות כזירת אירועים עיקרית בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה.
סדרת הטלוויזיה האמריקאית "בלוז לכחולי המדים".
"האמת העירומה" - סדרת טלוויזיה ישראלית המתנהלת כולה בתחנת משטרה.
"חוק וסדר" - סדרת דרמה משטרתית ומשפטית, שהופקה עבור רשת NBC האמריקנית.
"ברוקלין 99" - סדרת קומדיה, כיום ניתן לצפות בה בנטפליקס.
תחנת מחקר האלי בניהול הסקר האנטארקטי הבריטי שוכנת על מדף הקרח בראנט, הצף על גבי ים ודל באנטארקטיקה.
זהו מתקן מחקר בריטי, המוקדש לחקר אטמוספירת כדור הארץ.
מדידות שנערכו בהאלי הובילו לגילוי החור באוזון בשנת 1985.
תחנת האלי נוסדה ב-1956, לכבוד השנה הגאופיזית הבינלאומית של 1957–1958, על ידי משלחת החברה הגאוגרפית המלכותית.
המפרץ שבו החליטה המשלחת לקבוע את בסיסה נקרא , על שם האסטרונום אדמונד האלי.
השם שונה להאלי ב-1977, כשהמפרץ המקורי נעלם עקב שינויים במדף הקרח.
התחנה האחרונה בשורה, האלי VI, נפתחה באופן רשמי בפברואר 2013 לאחר תקופת מבחן בחורף.
חמישה בסיסים קודמים היו בהאלי.
נעשו ניסיונות בשיטות בנייה שונות, מצריפי עץ חשופים עד למנהרות פלדה.
ארבעת הראשונים נקברו כולם במצבורי שלג והתנפצו עד שלא היו ראויים למגורים.
המבנים העדכניים יותר תוכננו כך שיישארו על פני השלג.
בניין משרדים על משטח שנבנה ב-1964, צריף מגורים ראשי שנבנה ב-1961.
בשנת 1976 נבנה האלי II כמספר צריפי עץ.
נבנה ב-1973 בתוך צינור פלדת , שתוכנן לעמוד במעמס השלג שהצטבר עליו.
תוך 10 שנים נקבר הבסיס בעומק של 12 עד 15 מטרים מתחת לפני השטח ובעיות נגישות ואוורור הביאו לנטישתו.
שנים לאחר זאת הגיח הבסיס מתוך צוק הקרח בים.
נבנה ב-1983 - תוכנן להתמודד עם מצבורי השלג הנערמים עליו.
מבנים דו-קומתיים נבנו בתוך צינורות דיקט מחוברים ביניהם ומצוידים בארובות יציאה אל פני השטח.
קוטר הצינורות היה 9 מטרים והם הורכבו מלוחות מחוזקים ומבודדים, שתוכננו לעמוד בלחצים של עומסי שלג וקרח שיצטברו עליהם.
היה מבצעי מ-1989. הבניינים הראשיים של האלי V נבנו על משטחי פלדה, שהוגבהו מדי שנה כדי לקיים אותם מעל פני השלג.
הכלונסאות נקבעו על מדף הקרח הצף, כך שבסופו של דבר הם התקרבו יותר מדי אל שולי ההינתקות.
המשטח העיקרי היה משטח לואוס.
בניין דרורי הדו-קומתי למגורי קיץ הוקם על גבי מגלשי סקי ואפשר היה לגרור אותו כל שנה אל מיקום גבוה יותר.
(בניין דרורי הוזז בהמשך וצורף אל בסיס האלי VI).
בניין סימפסון ("בניין קרח ואקלים") בנוי על כלונסאות ומוגבה מדי שנה כנגד הצטברות הקרח.
בתוכו נמצא ספקטרופוטומטר דובסון המשמש לגילוי החור באוזון.
משטח פיגוט ("בניין מדעי החלל") משמש לחקר האטמוספירה העליונה.
האלי V פורק בסוף 2012, מיד לאחר שהאלי VI נכנס לפעולה.
האלי VI הוא טור של שמונה מודולים, אשר, כמו האלי V, מחוברים על רגליים הידראוליות כדי לקיים אותם מעל פני השלג.
בניגוד להאלי V, ישנם מגלשיים ענקיים נשלפים בחלק התחתון של הרגליים הללו, המאפשרים העברת המבנה מעת לעת.
ביוני 2004, הושקה תחרות אדריכלים על ידי המכון המלכותי לאדריכלים בריטים והסקר האנטארקטי הבריטי לתכנון תחנת המחקר האלי VI.
לתחרות ניגשו מספר משרדי אדריכלות והנדסה והתכנון הזוכה נבחר ביולי 2005. תחנת המחקר תוכננה על ידי חברת האדריכלים האנגלית, וחברת המהנדסים האמריקאית, כמבנה מודולרי ונבנתה בחודשי הקיץ על ידי הקבלן האנגלי, חברת , בעלות 26 מיליון ליש"ט.
התאים המודולריים של האלי VI נבנו בקייפטאון, דרום אפריקה על ידי קונסורציום דרום אפריקאי.
בסך הכל נוספו 26 תאים מודולריים, שהותקנו בשמונה מודולים, המספקים אירוח בשירות מלא ל-50 אנשי צוות.
הקטעים הראשונים נשלחו לאנטארקטיקה בדצמבר 2007. המודולים הורכבו ליד האלי V ונגררו אחד אחד 15 ק"מ וחוברו מחדש.
בתכנון חחנת המחקר הובאו מספר שיקולים של אלמנטים עיצוביים כדי לשפר את תנאי החיים של המדענים וצוות התחנה.
שיקול נוסף בבניית המבנה היה, לצמצם את ההשפעה הסביבתית על הקרח.
תחנת האלי VI נפתחה רשמית באנטארקטיקה ב-5 בפברואר 2013.
בקיץ 2016–2017, מבנה התחנה הועבר 23 ק"מ, בעקבות סדק גדול שהתפשט דרך הקרח ואיים לנתק את התחנה מהגוף הראשי של מדף הקרח.
בזמן העברת התחנה, עלו חששות לגבי סדק אחר (שמכונה "סדק ליל כל הקדושים").
הסדק הזה התגלה ב-31 באוקטובר 2016. מכיוון שפינוי צוות התחנה הוא כמעט בלתי אפשרי במהלך החורף, הוחלט שהחל משנת 2020, הצוות מוסר מדי חורף מהבסיס במהלך מרץ עד אוקטובר.
הטמפרטורות בבסיס האלי עולות לעיתים נדירות מעל C° 0, אך הטמפרטורה השכיחה בימי קיץ שטופי שמש היא בסביבות C° 10−.
טמפרטורות טיפוסיות לחורף הן מתחת ל-C° 20− וקור קיצוני צולל לסביבות C° 55−.
משבי הרוח מגיעים רוב הזמן ממזרח; רוחות עזות סוחפות לעיתים קרובות את אבק השלג מעל פני השטח ומפחיתות את טווח הראות למטרים ספורים.
אחת הסיבות למיקומו של בסיס האלי היא, שהוא נמצא תחת אזור סגלגל של זוהר הקוטב, וכתוצאה מכך זוכה לתצוגות תדירות של זוהר הדרום היישר מעליו.
הסיכוי רב ביותר לראותן במהלך 105 הימים (29 באפריל - 13 באוגוסט) שבהם השמש אינה מתרוממת מעל האופק.
במשך חודשי החורף יש בדרך כלל בתחנה בסביבות 14 אנשי צוות חורפים.
בחורף טיפוסי הצוות מבודד מאז הפלגת האונייה האחרונה בסוף פברואר עד להגעת המטוס הראשון בראשית נובמבר.
בתקופת שיא הקיץ, מסוף דצמבר עד סוף פברואר, עולה מספר אנשי הצוות והם מונים כ-70 נפש.
לעיתים קרובות קורה, שאיש מאנשי צוות החורף איננו מדען.
רובם הם מומחים טכניים הדרושים לתחזוקה שוטפת של התחנה והניסויים המדעיים.
בצוות החורף של שנת 2012 בתחנת האלי היו שף, רופא, מנהל תקשורת, מכונאי רכב, אלקטרונאי, שרברב, עוזר בעבודת שטח, שני מהנדסי אלקטרוניקה, שני מטאורולוגים ומנהל נתונים.
נוסף לכך משרת במקום מפקד בסיס חורף, המושבע כשופט שלום לפני כניסתו לתפקיד.
תפקיד המפקד הוא לפקח על ניהולה היום-יומי של התחנה.
בשנת 1996 שירתו בפעם הראשונה שתי נשים בצוות החורף של האלי.
לפחות שתי נשים נשארו לחרוף בתחנה מדי שנה עד 2009.
החיים באנטארקטיקה נתונים לשליטת עונות השנה, קיץ קצר ובלתי יציב וחורף ארוך.
בבסיסים כדוגמת האלי שמקבלים חידוש אספקה בדרך הים, האירוע המשמעותי ביותר במשך השנה הוא בואה של ספינת האספקה (עד 1999, האונייה "", עד 2020, האונייה "" והחל מ-2021, האונייה "") בסוף דצמבר.
הגעת הספינה מחוללת פעלתנות נמרצת לפריקת כל הצידה לפני שיהיה עליה לחזור ולהפליג לדרכה - פריקת מטען טיפוסית מתבצעת תוך פחות משבועיים.
עונת הקיץ בהאלי נמשכת מראשית נובמבר, עם נחיתת המטוס הראשון, עד סוף פברואר, כשהאונייה האחרונה יוצאת לדרכה.
תאריכים משמעותיים בחורף הם שקיעת השמש (היום האחרון שבו אפשר לראות את השמש) ב-29 באפריל, אמצע החורף (21 ביוני) וזריחת השמש (היום הראשון שבו זורחת השמש אחרי החורף) ב-13 באוגוסט.
לפי המסורת, האדם המבוגר ביותר בבסיס מוריד את הדגל עם שקיעת השמש והצעיר ביותר מעלה את הדגל החדש עם זריחתה.
אמצע החורף הוא שבוע של חגיגות, שבמהלכו נבחר חבר בצוות החורף לשמור על הדגל הישן.
אנשי צוות החורף גם מחליפים ביניהם מתנות מלאכת-יד.
תחנת משנה (תחמ"ש) היא מתקן המהווה חלק מרשת החשמל.
התחנה ממירה מתח גבוה למתח נמוך או להפך, ומבצעת פעולות חשובות אחרות כגון הגנה על קווי מתח גבוה והגנה על שנאי הספק, לרוב בין תחנת ייצור החשמל לבין הלקוח.
לתחנת משנה שני תפקידים עיקריים:
להוות צומת של קווי הולכה במתח גבוה (מעל 52 קילווולט), לצורכי בקרה ושליטה.
השנאה ממתח גבוה למתח בינוני (1 עד 51 קילוולט).
ישנם שני סוגים עיקריים של תחנות משנה:
תחמ"ש חיצונית: בתחנה כזאת כל הציוד פרוס תחת כיפת השמיים, למעט פונקציות ספציפיות כגון חדר בקרה וכדומה.
תחנות כאלו זולות מאוד אך תופסות שטח גדול מאוד (כמה עשרות דונמים), ולכן אינן מקובלות בתוך ערים או באזורים אחרים בהם הקרקע יקרה.
תחמ"ש פנימית: כל הציוד מותקן בתוך מבנה.
מבנים לתחמ"ש יכולים להיות בשטח של כמה אלפי מ"ר, והציוד המותקן בהם יקר מאוד.
המבנים ניתנים לעיצוב אדריכלי ובכך ניתן לשלב אותם באופן מתאים בסביבה.
בנוסף לנ"ל ישנן תחנות "משולבות" אשר חלק מהציוד נמצא בתוך מבנה וחלק מחוצה לו.
תחנות כאלו בנויות על שטח 10–20 דונם והמבנה בסדר גודל של 1000 מ"ר.
קיימות גם תחנות משנה ניידות הבנויות על אמצעים יבילים וניתנות להעברה מאתר לאתר.
בישראל משמשות תחנות המשנה להשנאה ממתח עליון (161 קילוולט) למתח גבוה (11/22/33 קילוולט, הגדרת המתחים בישראל שונה מהמקובל בעולם), כשהשנאה ממתח גבוה למתח נמוך (400 וולט) נעשית באמצעות שנאים על עמודים או בחדר שנאים.
תחנות המשנה מקושרות זו לזו על מנת להבטיח המשכיות של הרשת הארצית במקרה של תקלה.
תחנת משנה תכיל בדרך כלל 4 שנאים ראשיים, מסדר 161 קילוולט, מסדר מתח גבוה וציוד נוסף להבטחת פעילותה התקינה של התחנה.
בישראל קיימות מעל 180 תחנות השנאה, רובן בבעלות חברת החשמל (כ-30 תחנות הן בבעלות פרטית), בהספק כולל של כ-17,000 מגה-ואט.
תחנות המשנה הגדולות בישראל נמצאות ברמת החייל (תחמ"ש "ירקון"), בצומת אשדוד (תחמ"ש "יבנה"), ובנשר (תחמ"ש "קישון").
תחנת מרכז הסחר העולמי היא תחנת רכבת תחתית ומרכז תחבורתי במנהטן שבניו יורק.
התחנה מהווה תחנת קצה לשירות הרכבת התחתית PATH (ראשי תיבות של Port Authority Trans-Hudson - חוצה-ההדסון של רשות הנמלים), ומקשרת את דרום מנהטן לניוארק ולהובוקן.
התחנה, כמו מערכת PATH כולה, שייכת לרשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי ומתופעלת על ידה.
התחנה צמודה למרכז הסחר העולמי החדש, במנהטן תחתית.
מבנה התחנה הנוכחי, שנפתח במרץ 2016, תוכנן על ידי האדריכל הספרדי הנודע סנטיאגו קלטרווה ומהווה נקודת ציון עירונית ויזואלית חשובה.
העלות הגבוהה של בנייתה - מעל 4 מיליארד דולר - הופך אותה לתחנת הרכבת היקרה בעולם.
התחנה נפתחה לראשונה בשנת 1909 תחת השם "טרמינל ההדסון" על שם נהר ההדסון הסמוך.
מיד עם פתיחתה זכתה התחנה להצלחה עצומה: בשנת 1914 עברו בתחנה מעל ל-30 מיליון נוסעים, וב-1925 הוכפל המספר.
עם התפשטות הרכב הפרטי ובניית הגשרים והמנהרות החוצים נהר ההדסון, צנח מספר הנוסעים בתחנה, שב-1927 הגיע לשיא של 113 מיליון, לקרוב ל-26 מיליון בשנת 1958. מדינת ניו ג'רזי, הבעלים והגוף המתפעל של התחנה, היה מעוניין למסור אותה לרשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
בתחילה סירבה הרשות, אך לאחר מכן הועלה רעיון בניית מרכז הסחר העולמי במיקום צמוד לתחנה, והרשות הסכימה להעברת האחריות אליה.
עם בניית מרכז הסחר העולמי בשנות השישים, נבנתה תחנה תחנת רכבת חדשה בצמידות לטרמינל ההדסון הישן, שנהרס.
את התחנה, שנחנכה בשנת 1971, שירתה מערכת מסילתית חדשה, קרובה יותר לרכבת תחתית מאשר לרכבת כבדה, שהופעלה על ידי רשות הנמלים ונקראה PATH.
בתחנה החדשה עברו כ-85 מיליון נוסעים בשנה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 ונפילתם של מגדלי התאומים, נהרסה התחנה והושבתה.
ב-2003 הוקמה באותו מקום תחנה זמנית, שהשתמשה בחלקים שלא נפגעו מהתחנה הישנה.
בתחנה הזמנית הוצבו קירות אמנות ופסיפס לזכר קרבנות הפיגועים ולציון הגדולה והחוסן של העיר ניו יורק.
עם פתיחת התחנה הזמנית הוצגו התוכניות לבניית התחנה החדשה, שלא נכללה בתוכנית האב המקורית שערך האדריכל דניאל ליבסקינד לשיקום דרום מנהטן אחרי אסון התאומים.
ב-2005 ניתן האישור לתוכנית מטעם רשות הנמלים.
מתכנן התחנה הוא האדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה, מתכנן גשר המיתרים בירושלים.
תג המחיר הגבוה יחסית של התחנה - 2.2 מיליארד דולר, עורר ביקורת בקרב פקידים ועיתונאים כאחד.
זאת במיוחד לאור חשיבותה המשנית יחסית במערך התחבורה בניו יורק - מקום 18 במספר הנוסעים בהשוואה לשאר תחנות הרכבת התחתית בעיר.
ביקורת נוספת שהתעוררה היא על עיצובה הייחודי של התחנה, שזכתה לכינויים כמו "ציפור מרוסקת" ו"הדינוזאור".
ככל שעבר הזמן גברה הביקורת, גם על אי העמידה בלוחות הזמנים - התחנה אמורה הייתה להיפתח בשנת 2009, וגם על מחירה הגבוה, שלבסוף עלה על 4 מיליארד דולר.
מחיר זה הפך אותה לתחנת הרכבת היקרה בעולם.
ב-4 במרס 2016 נחנכה התחנה החדשה, תחת השם "World Trade Center Transportation Hub" - "מרכז התחבורה של מרכז הסחר העולמי".
גם לאחר חנוכת התחנה המשיך הדיון אודותיה.
המבקרים הצביעו על המחיר הגבוה לעומת החשיבות התחבורתית המשנית, ועל צורתה השנויה במחלוקת.
אחרים טענו שמבנה התחנה והימשכות הבנייה שלה לא עודדו את שיקום דרום מנהטן.
מנגד, יש הטוענים כי הביקורת על התקציב הבזבזני ביחס לחשיבות התחבורתית מפספסת את המשמעות של הפרויקט - בין מגדלי הזכוכית הפשוטים של מרכז הסחר העולמי החדש, לבין האנדרטה הלאומית לפיגועי 11 בספטמבר המאופקת מבחינה צורנית, המבנה החדש הוא שיהיה, לדעתם, המחווה האדריכלית המונומנטלית לאסון התאומים.
הוא האייקון שיקנה מחדש זהות לאזור כולו, והוא זה שימשוך את מאות אלפי התושבים והתיירים הפוקדים את דרום מנהטן מדי יום.
אחרים ראו בתחנה החדשה אחת מתחנות הרכבת היפות בעולם, והשוו אותה לתחנת גרנד סנטרל הניו יורקית הקלאסית.
התחנה מורכבת מחלק תת-קרקעי רחב, שמשתרע מתחת לאנדרטה הלאומית לפיגועי 11 בספטמבר הסמוכה, ומאולם מרכזי שחלקו העליון נמצא מעל מפלס הקרקע.
תחנת משטרת החופים (Coast guard Station) הבריטית באשקלון היא חלק מקבוצת מצדיות ומצודות משטרה שהוקמו בארץ ישראל ביוזמתו של סר צ'ארלס טגארט, ולכן נהוג לכנותן "הטיגארטים".
התחנה נבנתה על המצוק בחוף הים של אשקלון באמצע שנות הארבעים של המאה ה-20, כדי לאתר ספינות מעפילים ולמנוע מהן להגיע לחוף.
כיום המבנה משמש את חיילי צה"ל כבית נופש לחיילים, ומכונה "מחנה נופש על שם מוטה גור".
המחזיקה הנוכחית האגודה למען החייל.
המצודה נבנתה כמבנה בודד על גבי מצוק מעל חוף הים.
סגנון הבנייה מסיבי, והמבנה עשוי קירות עבים הבנויים לבנים, בלוקים, בטון וברזל.
הפתחים מסורגים והדלתות החיצוניות משוריינות.
למבנה גג שטוח עם מעקה, ששימש גם למסיבות.
בקצה הגג הדרומי נבנה מגדל מרובע עשוי לבנים, ששימש למטרות תצפית.
אלמנט זה מופיע גם בתחנות אחרות של משטרת החופים הבריטית, כמו משטרת סידנא עלי בהרצליה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 גברו ניסיונות ההעפלה לארץ ישראל של שארית פליטת יהודי אירופה.
בתגובה, הגבירה ממשלת המנדט הבריטי את פעולותיה במטרה למנוע את אותן ספינות מלהגיע לחופי ארץ ישראל.
כחלק מפעולות אלו, הקימה ממשלת המנדט שורה של תחנות משמר חופים לאורך חופי הארץ, וזאת במטרה לאתר את ספינות המעפילים בים עוד לפני הגעתן.
הצבא הבריטי מצא יתרונות במיקומו של המבנה על חוף הים.
בקרבתו של המבנה הראשי נבנו מבנים נוספים אשר שימשו את החיילים הבריטים כמקום רחצה ונופש, כשם שהמקום משמש את חיילי צה"ל כיום.
מצבו של המבנה כיום: משוקם.
תחנת מחקר היא מעבדת מחקר, או אתר המשמש לשם ביצוע מחקר מדעי או סקרים או איסוף נתונים עבור מחקרים מדעיים.
על פי רוב תחנות מחקר מצויות באתרים מרוחקים (שאינם מאפשרים איסוף נתונים וחזרה למוסד האקדמי או גוף חוקר בצורה קלה).
התחנות נמצאות על פי רוב באזורים מרוחקים של העולם: בסמוך לאוקיינוסים, ואף בחלל החיצון (תחנת החלל הבינלאומית).
תחנות ניסיון חקלאיות, המכונות בפשטות "תחנת ניסיונות", הן הסוג המוקדם והנפוץ ביותר של תחנות מחקר.
תחנות כאלו נמצאות במדינות רבות.
תחנות אלו מבצעות ניסויים, אוספות מידע ומכשירות מדענים בתחום האגרונומיה.
תחנות מחקר ממוקמות באזור הארקטי, כגון תחנת המחקר המדעית צפון-מזרח (Северо-Восточная научная станция РАН) שהוקמה על ידי רוסיה, תחנת המחקר הארקטית מקגיל (McGill Arctic Research Station) שהוקמה על ידי אוניברסיטת מקגיל שבקנדה; תחנת המחקר הימאדרי שהוקמה על ידי הודו.
באזור הארקטי יש מספר תחנות קרח נעות שהוקמו על ידי ברית המועצות (ולאחר התפרקות ברית המועצות הוקמו על ידי רוסיה) - הצפות על קרחונים באוקיינוס הארקטי.
מדינות רבות הקימו תחנות מחקר באנטארקטיקה, ובהן: תחנת שווה שהוקמה על ידי יפן; תחנת מחקר האלי שהוקמה על ידי בריטניה; וטרול, שהוקמה על ידי נורווגיה.
ישנן תחנות מחקר המקיימות מחקרים אקולוגיים או ביולוגיים, באתרים בעלי חשיבות מיוחדת (מיקום התחנה בתוך האזור מאפשר מחקר יעיל יותר, לצורך איסוף ועיבוד הנתונים), לדוגמה: תחנת המגוון הביולוגי טיפוטיני, שבאזור האמזונס, באקוודור.
תחנות מעין אלה מוקמות גם באתרים בהם נדרשת שהות ממושכת לאיסוף הנתונים.
לדוגמה - תחנת המחקר בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה שהקימה ג'יין גודול, על מנת לחקור את השיפנזים החיים שם.
ראו - תחנת החלל הבינלאומית
תחנת המחקר המדעי הראשונה שהוקמה בישראל, הייתה חוות אהרנסון בעתלית, שהוקמה על ידי אהרון אהרנסון.
תחנת משטרת רמת גן היא מצודת טגארט שהוקמה ברמת גן (ברחוב ז'בוטינסקי 122) בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 ושימשה כתחנה של משטרת המנדט.
לאחר הקמת מדינת ישראל הפכה לתחנה של משטרת ישראל: תחנת בני ברק-רמת גן ומרחב דן.
בניגוד למרבית מצודות טגארט, שנבנו באזורים פתוחים או בשולי הערים, מצודה זו נבנתה בלב רמת גן, על הכביש הראשי שבין תל אביב לפתח תקווה.
בשתי פינות נגדיות של המבנה נבנו מגדלי שמירה שבהם חרכי ירי.
החלק הפונה לרחוב של המצודה שימש למינהלה והחלק האחורי כלל חדר אוכל, מגורים, ומוסך.
כל אחד משני האגפים כלל חצר פנימית.
ב-23 באפריל 1946 הייתה תחנת המשטרה יעד להתקפה של האצ"ל.
כוח של האצ"ל נכנס לתחנה עם משאית, לשם שוד של מחסן הנשק של התחנה: מקלעים כבדים, תת-מקלעים, רובים, מדוכות (מטולי רימונים מוברגים על רובים) וארגזי תחמושת.
שלושה מאנשי האצ"ל נהרגו בהתקפה, ורביעי, דב גרונר, נפצע ונפל בשבי, ובהמשך הוצא להורג.
יתר הפורצים נמלטו עם המשאית העמוסה והבריטים לא הצליחו לתפוס אותם.
לוחית זיכרון לזכר ההתקפה נמצאת בכניסה למבנה.
בחצר התחנה הוקמה אנדרטה לזכר השוטרת יונה קוממי, שנרצחה בשנת 1965 ברמת גן בעת מילוי תפקידה.
על חלק ממתחם התחנה החלה בשנת 2017 הקמתו של מגדל מגורים בן 34 קומות.
כחלק ממיזם זה החל בשנת 2018 תהליך שימור של מבנה התחנה.
תחנת סחר או תחנת מסחר הייתה מתחם או אף יישוב קטן ששימש מקום מסחר.
תחנות סחר הוקמו בדרך כלל על ידי ערים, ממלכות או מדינות ואף על ידי תאגידים באזורים מרוחקים מהן או באזורי הספר שלהן, על מנת לאפשר לתושבים המקומיים להביא למקום את תוצרתם ולסחור בה תמורת מוצרים אחרים שנשלחו לתחנה על ידי מייסדיה.
הקמת תחנת סחר הייתה שלב חשוב בהתפתחותם של אזורי ספר - תחנות סחר רבות הפכו ברבות הימים למקומות יישוב רגילים, ואף לערים חשובות (למשל ניו יורק וסינגפור שהיו בראשיתן תחנות סחר הולנדיות, הונג קונג שהייתה תחנת סחר בריטית, ומוסקבה).
תחנות סחר הוקמו במקומות בהם לא היה שלטון מרכזי, אך גם בטריטוריות שנשלטו על ידי אחרים ואף בתוך מקומות יישוב קיימים, כל עוד הוקמו בהסכמתם.
לעיתים הוקמו תחנות סחר באזורים שלחלוטין אינם מיושבים, בעיקר על ידי חברות, על מנת לשמש כמרכז לוגיסטי באזורים אלה, וכן לשרת עובדי שטח באזור כגון ציידים, דייגים וחוטבי עצים.
תחנות הסחר קנו מאלה את תוצרתם וסיפקו להם מזון, בגדים וכלי עבודה.
תחנות סחר מוקמו על פי רוב במקומות נוחים מאוד לגישה, בדרך כלל בסמוך לנהרות או על חופי ים עם מבנה גאוגרפי המתאים לבניית נמל.
התחנות אוכלסו על ידי סוחרים שישבו שם לתקופות זמן ארוכות (גם אם לא השתקעו שם) ואף לכל חייהם, לעיתים אף הביאו עמם את משפחותיהם, מהלך שקידם את הפיכת התחנה למקום יישוב רגיל.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומן של תחנות סחר כבר לפני כ-4,000 שנה.
תחנת מיאקינינו היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
ממוקמת בעיר קרסנוגורסק במחוז מוסקבה.
התחנה נפתחה ב-26 בדצמבר 2009 וקרויה על שם הכפר מיאקינינו.
מיאקינינו היא התחנה הראשונה של המטרו במוסקבה שנבנתה מחוץ לגבולות המינהליים של מוסקבה, והראשונה בהיסטוריה של בניית המטרו ברוסיה שהקמתה מומנה על ידי הון פרטי.
תחנת נובוקוסינו היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלינינסקאיה.
התחנה נמצאת בעומק של 9 מטר מתחת לפני הקרקע.
בתחנה ישנו מעבר לתחנת "ראוטובו" של קו 4 של הרכבת הפרברית של מוסקבה.
היציאות מהתחנה מובילות לרובע נובוקוסינו במוסקבה, שעל שמה נקראת התחנה, ולעיר ראוטוב, שבמחוז מוסקבה.
פתיחת התחנה התקיימה ב־30 באוגוסט 2012, עם עיכוב של חמש שעות משעת הפתיחה המקורית, בשעה 15:33. באירוע השתתף נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
נובוקוסינו הפכה לתחנה ה-186 של המטרו במוסקבה.
מיצ'ורינסקי פרוספקט היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סולנצבסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע ראמנקי במוסקבה וקרויה על שם רחוב באותו שם.
התחנה נפתחה ב-30 באוגוסט 2018 ובעתיד היא תחובר במעבר עם תחנה באותו שם בקו הטבעת הגדול.
מיצ'ורינסקי פרוספקט היא התחנה התת-קרקעית למחצה הראשונה במטרו של מוסקבה.
התחנה, שתוכננה על ידי תאגיד בניית הרכבות של סין , מלאה באלמנטים שמושפעים הרבה מהתרבות הסינית, כחלק מההסכם עם התאגיד.
תחנת סוקולניקי היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע סוקולניקי וקרויה על שמה.
תחנת סוקולניקי נפתחה ב-15 במאי 1935, כחלק מקטע ההשקה הראשון של המטרו של מוסקבה.
ב-15 במאי 1935, ביום פתיחת התחנה יצאה בפעם הראשונה רכבת עם נוסעים בתולדות המטרו של מוסקבה.
ב-1 במרץ 2023 בסמוך לתחנה נפתחה תחנה נוספת בקו הטבעת הגדול שמחוברת במעבר תת-קרקעי לתחנה הישנה.
כמו כן באוגוסט 2023 מתוכננת פתיחה של תחנה נוספת, בקו הקוטרים המרכזיים של מוסקבה (ברוסית МЦД-3).
נובוסלובודסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
תחנת נובוסלובודסקאיה נפתחה ב-30 בינואר 1952, והיא קרויה על שם רחוב בשם זהה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי, ויש לה מעבר לתחנת מנדלייבסקאיה של קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
התחנה ממוקמת בין תחנת בלרוסקאיה ופרוספקט מירה.
תחנת נובוקוזנצקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע זאמוסקבורצ'יה וקרויה על שם רחוב בשם זהה.
תחנת נובוקוזנצקאיה נפתחה ב-20 בנובמבר 1943, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
נובוקוזנצקאיה מקושרת במעבר עם שני האולמות של תחנה חוצה פלטפורמות טרטיאקובסקאיה.
תחנת סוקול היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
הכניסות לתחנה ממוקמות ברבעים סוקול, ואיירופורט, של המחוז האדמיניסטרטיבי הצפוני של מוסקבה.
תחנת סוקול נפתחה ב-11 בספטמבר 1938, והיא ממוקמת מתחת לשדרת לנינגרדסקי פרוספקט.
התחנה קרויה על שמו של יישוב סוקול, שהוא יישוב מגורים קואופרטיבי ראשון במוסקבה, והוא נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
תחנת סמולנסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע ארבאט, וקרויה על שם כיכר סמולנסקאיה .
תחנת סמולנסקאיה נפתחה ב-5 באפריל 1953, והיא נמצאת קרוב לבניין משרד החוץ של רוסיה.
מ-22 בפברואר 2020 עד יוני 2021 התחנה סגורה בשל עבודות שיפוץ והחלפת מדרגות נעות.
תחנת סביולובסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
התחנה ממוקמת על גבול הרבעים מרינה רושצ'ה, ובוטירסקי, וקרויה על שם תחנת הרכבת סביולובסקי.
תחנת סביולובסקאיה נפתחה ב-31 בדצמבר 1988, והיא ממוקמת בכיכר סביולובסקוגו ווקזלה.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו הטבעת הגדול.
תחנת ניז'גורודסקאיה היא תחנה חוצה פלטפורמות של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו נקראסובסקאיה וקו הטבעת הגדול.
על בסיס התחנה הוקם מרכז תחבורה גדול, "ניז'גורודסקאיה" .
התחנה ממוקמת ברובע ניז'גורודסקי, וקרויה על שם רחוב בשם זהה .
תחנת ניז'גורודסקאיה נפתחה ב-27 במרץ 2020, והיא חלק ממרכז תחבורה "ניז'גורודסקאיה", הכולל תחנת רכבת בשם זהה של הקוטרים המרכזיים של מוסקבה.
תחנת ניז'גורודסקאיה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בטבעת המרכזית של מוסקבה.
תחנת סטרלקה היא תחנת הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד בקו סורמובסקו-משצ'רסקאיה.
התחנה ממוקמת במרכז ההיסטורי של העיר ניז'ני נובגורוד "סטרלקה" , וקרויה על שמה.
תחנת סטרלקה נפתחה ב-13 ביוני 2018, והיא ממוקמת ליד אצטדיון ניז'ני נובגורוד.
התחנה לא הייתה אמורה להיבנות בעתיד הקרוב, שינוי העדיפויות התרחש לאחר ההחלטה לקיים משחקים של מונדיאל 2018 בניז'ני נובגורוד.
תחנת משטרת נשר היא תחנת משטרה אזורית הממוקמת בעיר נשר ובאחריותה גם יישובי רכס הכרמל: דאלית אל-כרמל ועספיא.
היא הוקמה ב-24 באוגוסט 2021. ההחלטה להקמת התחנה האזורית, שלובה במיפוי אזור הכרמל ומאפייני נתוני הפשיעה בו.
בהתאם לכך, החליטו מפכ"ל המשטרה יעקב שבתאי ומפקד מחוז החוף ניצב יורם סופר, להקים במחוז חוף מרחב משטרתי חדש, מרחב הכרמל, הכולל את תחנת נשר, חיפה וטירת הכרמל.
לפני הקמת התחנה האזורית בנשר, הייתה קיימת בעיר שלוחה מקומית של משטרת זבולון היושבת בקריית חיים על כביש 4 במבנה טגארט.
התחנה ממוקמת ברחוב דרך השלום במתחם המוקד והפיקוד העירוני בנשר עד אשר תמצא משכן קבע.
בעתיד היא תכלול כ-250 שוטרים.
מפקד התחנה הזמני היה רפ"ק אופיר ברקוביץ'.
ב-12 בינואר 2022 החליף אותו סנ"צ יצחק בן חיים.
השלוחה המקומית הוקמה בשנות ה-50 של המאה ה-20 במבנה בן 2 קומות במרכז שכונת תל חנן.
נקודת המשטרה שכנה ליד מבנה המועצה המקומית נשר בדרך השלום של היום.
באותה תקופה השתייכה השלוחה לנפת זבולון במחוז חיפה.
בשלהי שנות ה-50 מוזג מחוז חיפה אל המחוז הצפוני כאשר המטה הראשי נשאר בחיפה.
לאחר שהמבנה נהרס הועברה התחנה לתוך מבנה המועצה בבניין הישן בצמוד לכביש הראשי מחיפה לעמק יזרעאל.
בהמשך, נבנה בסמוך לצומת דרך השלום ודרך משה בשכונת נשר הוותיקה מספר מבנים שכללו:
תחנת כיבוי אש (בסמוך לצומת)
מבנה המשטרה משמש את המוקד העירוני, הפיקוח העירוני ואת שוטרי משטרת תחנת נשר.
בצמוד וממזרח למבנה המשטרה, הוקם מבנה שמשמש תחנת מגן דוד אדום.
תחנת מחקר הירח הבין-לאומית היא בסיס ירח מתוכנן המפותח על ידי רוסקוסמוס ומינהל החלל הלאומי של סין (CNSA).
התחנה תשמש כבסיס לניסויים מדעיים מקיפים הבנוי על פני הירח או על מסלול הירח שיכול לבצע פעולות מחקר מדעיות רב-תחומיות כגון תצפית מבוססת ירח, ניסוי מדעי בסיסי ובדיקות טכניות, כמו גם מבצע אוטונומי לטווח ארוך.
הצהרות מרוסקוסמוס ו-CNSA מדגישות כי הפרויקט יהיה "פתוח לכל המדינות המעוניינות ולשותפים בינלאומיים".
ב-16 ביוני 2021 רוסקוסמוס ומינהל החלל הלאומי בסין (CNSA) קיימו מפגש משותף בסנקט פטרבורג בחסות ועידת חקר החלל העולמית (GLEX 2021), המוקדש להצגת מפת הדרכים ליצירת תחנת מחקר הירח הבינלאומית (ILRS).
בפגישה השתתפו סרגיי סאבלייב, המשנה למנכ"ל רוסקוסמוס לשיתוף פעולה בינלאומי ו-וו יאנהואה, סגן מנהל CNSA.
נציגי רוסקוסמוס ו-CNSA קיימו התייעצויות בנושא בספטמבר 2021, יחד עם מומחים מגרמניה, צרפת, איטליה, הולנד, מלזיה, תאילנד ומשרד האו"ם לענייני החלל החיצון.
התחנה היא מתקן מחקר ניסיוני שייבנה על פני השטח או במסלול הירח.
התבוננות מבוססת, ניסויי מחקר בסיסיים ובדיקות טכנולוגיות עם יכולת פעולה בלתי מאוישת לטווח ארוך.
ייתכן ויהיה נוכחות אנושית בשלב מאוחר יותר.
טופוגרפיה של הירח, גאומורפולוגיה ומבנה גאולוגי
חקר פיזיקת הירח והמבנה הפנימי
חקר כימיה ירחית (חומרים וגאוארכאולוגיה)
תצפית על כדור הארץ מבוססת ירח
ניסוי ביולוגי ורפואי מבוסס ירח
מתקן תחבורה לתמיכה בהעברות הלוך ושוב בין כדור הארץ לירח, כולל ירידת ירח, נחיתה, עלייה וחזרה לכדור הארץ.
מתקן תמיכה לטווח ארוך על פני הירח-שיורכב ממודולי תמיכה שונים לפעולות על פני הירח.
מתקן הובלה והפעלה לירח - שיורכב ממודולים לחקר ירח והובלת מטענים.
מתקן מדעי לתמיכה בניסויים במסלול ובשטח הירח.
מתקן קרקע ויישום - מרכז נתונים ותפעול תמיכה קרקעית.
סיור ירח עם משימות מתוכננות
אימות טכנולוגי לנחיתה רכה מאובטחת בדיוק רב
אימות טכנולוגי למרכז הפיקוד של התחנה
משלוח מטען מסיבי ונחיתה רכה מאובטחת במיוחד
הקמת מתקנים במסלול ומשטח עבור התחנה, לקראת משימות מאוישות.
מחקר ירח, חקר ואימות טכנולוגי
תמיכה במשימות ירח מגויסות עם התחנה שהושלמה
הרחבה ותחזוקה של מודולים לפי הצורך
משטרת מעלות-תרשיחא (משטרת מעונה, משטרת מעלו"ת) היא מבנה שהוקם בין 1940 ל-1945 כתחנת משטרה מנדטורית בתחום הכפר תרשיחא (כיום בתחום המושב מעונה).
הייתה זו תחנה מספר 41 במניין תחנות הטגארט שהוקמו עבור משטרת המנדט והייתה מדגם עמדת משטרה (Police Post).
לאחר מלחמת העצמאות הפך המקום לתחנה עירונית של משטרת ישראל.
ב-2012 יזם מפקד התחנה תהליך של שיפוץ התחנה ובמסגרתו הוקם במקום מוזיאון.
ב-1937, במהלך המרד הערבי הגדול הוזעק ארצה, מהודו, צ'ארלס טגארט כדי לייעץ לשלטונות המנדט הבריטי כיצד להתמודד עם הכנופיות המורדות.
על בסיס המלצותיו הוקמו, במהלך 1938, 7 מצודות במקומות שולטים, כ-20 פילבוקסים וכן נבנתה גדר לאורך הגבול הצפוני.
בנובמבר 1938 הוזמן טגארט, בשנית, לארץ ישראל כדי לעמוד בראש ועדה שהקים הנציב העליון, הרולד מקמייקל.
הוועדה עסקה בהעברת הסמכות השלטונית מהצבא (שנשא בנטל דיכוי המרד הערבי הגדול) למשטרת המנדט.
במסגרת זו נערך תכנון מבני המשטרה העתידיים בארץ ישראל וקביעת משימותיה של כל תחנת משטרה ומספר השוטרים הדרוש למילוי משימות אלה.
בהתאם לכך הגיעה הוועדה למספר התחנות הנדרש ויחד עם מפכ"ל המשטרה וסגנו קבע טגארט פריסה של 77 תחנות משטרה ומצודות משישה דגמים:
החל מ-1940 החלה בניית התחנות ומשטרת תרשיחא הייתה אחת מהן.
תחנת תרשיחא הייתה תחנה מספר 41 במניין התחנות והיא נבנתה לפי מודל "עמדת משטרה" (Police Post).
התחנה יועדה לשירותם של קצין בריטי, 9 שוטרים בריטים ו-12 שוטרים מקומיים.
לרשות צוות זה הועמדו 18 סוסים ו-2 כלי רכב משוריינים.
התחנה השתייכה, מבחינה מחוזית, למשטרת עכו.
בניית התחנה הוטלה על חברת "הקבלנים המאוחדים בע"מ".
היא החלה ב-21 בפברואר 1940 והסתיימה ב-8 באפריל אותה שנה כשמפתחות התחנה נמסרו רשמית למשטרה ב-14 במאי.
השטח הבנוי של התחנה היה כ-1,887 מ"ר והחצר סביבה השתרעה על כ-65 דונם.
התחנה נבנתה כמרובע שאורך כל צלע בו כ-50 מטר.
המבנה החיצוני יצר חצר פנימית בה נבנו אורוות, מחסנים וכו'.
בשתי פינותיה של החצר נבנו מגדלי שמירה כשבקומת הקרקע שלהם נבנו חרכי ירי מוגנים בתריסי ברזל.
בחלקו העליון של המגדל המזרחי נבנה מכל מים .
הקומה הראשונה של המבנה הראשי יועדה לתפעולה של התחנה (דלפק קבלה, משרדים, חדר מעצר, חדר אלחוט, חדרי חקירות ועוד), בעוד שהקומה השנייה יועדה למגורים.
על פי העיקרון שקבע טאגרט בנוגע להפרדה בין השוטרים לקהילה, נבנו במקום דירות מגורים לסגל השוטרים שכללו:
דירה למפקד התחנה (3 חדרים).
3 דירות לשוטרים מקומיים נשואים (2 חדרים).
קומה זו כללה גם שירותים ומטבח.
ב-1942 (או 1943) הוחלט להפוך את תחנת תרשיחא מ"עמדת משטרה" לתחנה כפרית (2nd Class Police Station) דבר שהצריך הגדלת סגל התחנה.
מאחר שלא נמצא לשוטרים הנוספים מקום מגורים בתחנה, נבנה בניין נוסף, דו קומתי, בקרבת התחנה שכלל 4 דירות.
בתחילת 1948 נטשו הבריטים את התחנה ותושבים ערביים מקומיים השתלטו על המקום.
בהמשך השתלטו על המקום כוחות מצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י.
ב-20 באוקטובר 1948 נכבשה התחנה על ידי כוחות של חטיבת עודד במהלך מבצע חירם.
לאחר כיבושה הפכה התחנה לבסיס צבאי ולמקום מושבו של המושל הצבאי.
לאחר קום המדינה החל תהליך העברת המבנה מאחריות הצבא למשטרה, תהליך שנמשך ב-1949–1950. המשטרה, שהייתה כפופה מקום המדינה, למשטרת נהריה, הפכה ב-1974 לתחנה עצמאית.
שוטרי התחנה אחראים על גזרת הגליל העליון המערבי הכולל את מעלות-תרשיחא ועוד 13 מושבים יהודים, 6 כפרים דרוזים ו־4 כפרים נוצרים.
מאז הקמתה שונה שם התחנה מספר פעמים:
תחנת תרשיחא: במקור הוקמה התחנה בתחום היישוב הערבי תרשיחא ולכן נקראה כך.
תחנת מעונה: לאחר הקמת המדינה התיישבו עולים חדשים בבתים הנטושים של תרשיחא והישוב החדש נקרא מעונה ולכן שם התחנה שונה בהתאם.
תחנת מעלו"ת: השם, ששונה ב-2010, מכיל את שם העיר "מעלות תרשיחא".
מערכת אספקת המים למשטרה כללה את המרכיבים הבאים:
מכל בטון שנבנה בראש המגדל בתכולה של כ-25 מ"ק וסיפק מים לתחנה בגרביטציה.
בקומת המרתף של המגדל הוצבה משאבה שהזרימה מים ממכל האגירה החיצוני לראש המגדל.
מכל אגירה בנפח של כ-600 מ"ק הוצב בחצר התחנה.
למכל זה נאספו מי נגר עילי מגג המשטרה וכן מים ממתקן האיסוף בהר אגר.
מתקן בטון בשטח של כ-5 דונם שנועד לאסוף ולנקז מי גשמים.
מים אלו נאגרו במכל בנפח של כ-1,200 מ"ק והוזרמו בצינור באורך של כ-900 מטר למכל אגירה בחצר המשטרה.
משטח הבטון נבנה על יסודות של סולינג כבוש שעליו נוצק בטון (ללא שימוש במוטות פלדה).
מאחר שקיבולת איסוף המים של המתקן הייתה גדולה מהצרכים של המשטרה הוצעו עודפי המים לתושבי תרשיחא.
ב-2011 מונה רב פקד איתן רז כמפקד התחנה.
עם הכנסו לתפקיד יזם רז פרויקט לשימור ושיקום התחנה מתוך רצון לשפר את סביבת העבודה של שוטרי התחנה.
במסגרת פרויקט זה פונתה מהתחנה כמות גדולה של חומרים שהצטברו במהלך השנים (כולל כבלים וצנורות שנמתחו על הקירות החיצוניים של התחנה).
במסגרת הנקיונות נתגלו ממצאים רבים שנקשרו לתקופת הקמת התחנה (דלתות, כספת ועוד).
צילום מ-1948 בו נראה השלט המקורי של התחנה אפשר לחשוף אותו ואז גם התגלה שהשלט הזה כולל את חתימתו של דוד אוהנסיאן שיצר את השלט.
הפרויקט המיוחד שיפר את הביצועים של שוטרי התחנה וזיכה את התחנה, ב-2012, בציון לשבח מטעם מפכ"ל המשטרה כתחנה מובילה בפרויקט "דרך מפנה של המשטרה".
רז תיעד את תהליך השימור בסדרה של סרטים:
במהלך בניית התחנה נתגלו בשטח התחנה ממצאים ארכאולוגים מהתקופה הביזנטית שכללו שרידים של בית חווה, קברים, בית בד, בורות מים ועוד.
הממצאים תועדו על ידי מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי.
תחנת מזג אוויר היא מתקן, המוצב ביבשה או בים, שנמצאים בו מכשירים וציוד למדידת תנאי אטמוספירה הנדרשים ללביצוע תחזיות מזג אוויר ולחקר מזג האוויר והאקלים.
המדידות שמבוצעות בתחנה כוללות טמפרטורה, לחץ אטמוספירי, לחות, מהירות רוח, כיוון הרוח, עוצמת קרינת השמש, כמויות משקעים ועוד.
מדידות הרוח מבוצעות באוויר הפתוח ככל האפשר, בעוד שמדידות של הטמפרטורה והלחות נמדדות במקום מוצל ללא קרינת שמש ישירה.
תצפיות ידניות מבוצעות לפחות פעם ביום, בעוד שמדידות אוטומטיות מבוצעות לפחות פעם בשעה.
מדידות מזג האוויר בים מבוצעות על ידי ספינות ומצופי מזג אוויר נייחים ונסחפים , המודדים ערכים מטאורולוגים שונים במקצת, כגון טמפרטורת פני הים (SST), גובה הגלים, מרווח בין הגלים, כימיקלים שונים הנשפכים לים ועוד.
בתחנות מזג אוויר סטנדרטיות קיימים המכשירים הבאים:
מדחום למדידת טמפרטורת פני הים והאוויר
מד רוח למדידת מהירות הרוח
מד גשם למדידת משקעים נוזליים בפרקי זמן מוגדרים.
שרוול רוח למדידת מהירות רוח כללית וכיוון הרוח
שבשבת רוח, הנקראת גם שבשבת מזג אוויר: השבשבת מראה לאיזה כיוון נושבת הרוח ומהירותה.
בתחנות מזג אוויר אוטומטיות בנמלי תעופה , משתמשים במכשירים נוספים:
חיישן מזג אוויר נוכחי וחיישן זיהוי משקעים יורדים בזמן אמת
דיסדרומטר למדידת התפלגות גודל טיפות הגשם