tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן התנדבה לקורס החובלים של צה"ל, ובגיל 21 סיימה קורס חובלים והייתה החובלת הראשונה שהוסמכה כקצינת אלקטרוניקה בחיל הים הישראלי.
השירות הימי שלה נמשך 6 שנים, שם התמחתה בביטחון אנרגטי, והוא כלל תפקידים של קצינת אלקטרוניקה בסטי"ל ומנהלת מוצר, בנוסף פיקדה על צוות של 20 חיילים והשתחררה בדרגת רב-סרן.
לאחר שירותה הצבאי, בשנת 2010, היא הצטרפה לאגף לתכנון מדיניות במשרד ראש הממשלה ושימשה שם כמנתחת מדיניות.
בתקופתה במשרד ראש הממשלה הייתה חלק מצוות שהיה אחראי על הובלת המשא ומתן לכניסת ישראל למדינות ה-OECD.
בעקבות גילוי שדה הגז תמר מול חופי ישראל, הפכה גיגי לחברה בצוות המייסד של אסדת תמר מתוך מטרה לסייע למעבר של משק החשמל הישראלי מפחם לגז טבעי, והשגת עצמאות אנרגטית של ישראל לראשונה מאז הקמתה.
גיגי סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, והתמחתה במשרד עורכי דין מיתר.
בעקבות זכייתה במלגת אייזנהאור היא עברה לארצות הברית והחלה ללמוד באוניברסיטת סטנפורד, בבית הספר לעסקים.
בזמן לימודיה היא הקימה חברת סטארטאפ שפיתחה מוצר לשמירת מידע במערכות מבוססות בינה מלאכותית במקרים של השבתה לא צפויה (Predictive Maintenance).
בשנת 2017 הצטרפה גיגי לחברת טסלה, ארצות הברית, עבדה בצוותי ההנדסה של החברה והובילה את פיתוחו של אחד ממוצרי החברה המותקן כיום בכל מודל של טסלה בעולם.
ב-2019 מונתה כמיסדת ומנכ"לית טסלה ישראל והחלה לבסס את פעילותה של החברה בישראל במודל שכלל פעילות ישירה ללא יבואן מקומי, לראשונה בשוק הישראלי.
בתקופתה כמנכ"לית הקימה טסלה ישראל רשת של עמדות טעינה מהירה והציגה לשוק הישראלי מתקנים לאגירת אנרגיה, וכן סללה את הדרך לשימוש ב"שירות נייד" לתיקון תקלות בבית הלקוחות לראשונה בישראל.
באותה תקופה טסלה מודל 3 הפכה למכונית הנמכרת ביותר בישראל לשוק הפרטי וכן למכונית החשמלית הנפוצה ביותר בישראל.
בתקופתה הפכה את ישראל לשוק המהיר ביותר של טסלה בעולם למכור ולמסור 10,000 רכבים חשמליים.
בתקופת כהונתה הוצגו שינויים רגולטורים רבים לאימוץ טכנולוגיה מתקדמת ברכבים, כדוגמת ביצוע ריקול באמצעות טכנולוגית Over-The-Air ולא במוסך נייח.
היא הייתה האישה הראשונה והיחידה שבנתה והובילה חברת רכב בישראל והחדירה לשוק הישראלי נחשבת לאחת מחדירות השוק המוצלחות ביותר בישראל.
בתחילת 2023 פרשה מניהול טסלה ישראל והחלה ללמוד באוניברסיטת הרווארד.
באוקטובר 2023, עם פרוץ מלחמת "חרבות ברזל", נקראה לשירות מילואים בחיל הים.
לאחר מספר חודשי שירות בצו 8, קודמה לדרגת סגן אלוף ובכך הייתה לחובלת הראשונה בחיל שמגיעה לדרגה זו במילואים.
בשנים 2000 עד 2002, טרם גיוסה, הקימה גיגי את מעון היום "שמש", ובשנים 2001 עד 2004 יזמה את פרויקט "ניצנים נראו בארץ", מאמץ משותף עם הפרויקט לילדים מחוננים של אריקה לנדאו, לאיתור וטיפוח ילדים מחוננים מקרב העדה האתיופית בישראל.
בשנת 2013 הפכה לחברה בפורום הצעירים, שהקים נשיא המדינה, שמעון פרס.
גיגי חברה ב"פורום האקלים הישראלי" שהוקם על ידי נשיא המדינה, יצחק הרצוג.
היא חברת הוועד המנהל של עמותת מגדלור, עמותה לבוגרי ובוגרות קורס החובלים של חיל הים.
באפריל 2024 מונתה לדירקטורית בשותפות המחקר והפיתוח איי ארנטו, המשקיעה בחברות טכנולוגיה.
2006 - נבחרה כקצינה מצטיינת של "שייטת 3".
האות הוענק לה על ידי מפקד השייטת דני מעוז.
בכך הפכה לחובלת הראשונה שקיבלה אות הצטיינות על תפקודה המקצועי בשייטת.
2016 - הוענקה לה מלגת אייזנהאור על מנהיגות יוצאת דופן על ידי מזכיר המדינה של ארצות הברית, הגנרל קולין פאוול
2021 - נבחרה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בישראל על ידי עיתון כלכליסט
2021 - נבחרה כאחת מאנשי השנה של מגזין גלובס
2021 - נבחרה כאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל על ידי גלובס
2022 - הוכרה כאשת השיווק של ינואר על ידי איגוד השיווק הישראלי
2022 - נבחרה כאחת מ-40 הצעירים המבטיחים בישראל על ידי דה מרקר
2023 - קיבלה מלגת מנהיגות ויזמות מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית מעוז להכשרת מנהיגות ציבורית
2024 - קודמה לדרגת סגן אלוף במילואים לאחר שירות בחרבות ברזל, ובכך הפכה לחובלת הראשונה שמקודמת לדרגה זו במילואים
עדי אסולין היא שחקנית ברידג' ישראלית שזכתה באליפות העולם לנבחרות נשים (Venice Cup) כשחקנית נבחרת ישראל בשנת 2023.
עדי אסולין גדלה בראשון לציון.
עדי אסולין שיחקה בנבחרות הצעירות של ישראל ואחרי זה בנבחרת הנשים של ישראל.
השותפה הקבועה שלה החל מתקופת המשחק בנבחרות הצעירות של ישראל היא הילה לוי.
זכייה אחת באליפות העולם לזוגות נשים בשנת 2016 בורוצלב בפולין ביחד עם הילה לוי.
זכייה אחת באליפות אירופה לזוגות נשים בבודפשט.
ביחד עם הילה לוי בשנת 2016.
זכייה אחת באליפות אירופה כשחקנית נבחרת ישראל לזוגות מעורבים בהרנינג בדנמרק בשנת 2024. השותף שלה בתחרות רון פכטמן.
מקום שני באליפות אירופה לזוגות מעורבים לצעירים בשנת 2014 ביחד עם מושיקו מיוחס.
זכתה פעם אחת באליפות ישראל לזוגות צעירים עד גיל 26 בשנת 2017 ביחד עם הילה לוי.
עדי אנה טלז'ינסקי היא אמנית היוצרת מיצבי אמנות גדולי ממדים ומעצבת תלבושות ישראלית.
היא מעצבת התלבושות של תוכנית הטלוויזיה של שידורי קשת "הזמר במסכה".
המיצבים שיצרה הוצגו במרחב הציבורי במסגרות רבות.
טלז'ינסקי נולדה באוקראינה, לשני הורים רופאים.
בילדותה באוקראינה רקדה בלהקת מחול מקצועית, ומגיל ארבע הופיעה על במות.
בגיל 12 עלתה לישראל עם אמה.
לאחר עלייתה המשיכה לרקוד בלהקה בישראל.
בחטיבת הביניים אובחנה כמחוננת ונשלחה לאולימפיאדות אזוריות במתמטיקה.
בתיכון למדה בכיתה המדעית וסיימה מגמות מחשבים ופסיכולוגיה.
לאחר השירות הצבאי בממר"ם, למדה לתואר במתמטיקה בטכניון בחיפה.
היא בוגרת תואר ראשון במדעי המחשב דו-חוגי עם לימודי מזרח אסיה, מאוניברסיטת תל אביב ובוגרת תואר שני בעיצוב תעשייתי מבצלאל.
בשנים 2007–2014 עבדה כמפתחת תוכנה ומרצה לתוכנה בחברת בישראל ובאוסטרליה.
בשנת 2015 הקימה קבוצת אמנות טכנולוגית בשם "פוגארה", קולקטיב המאגד אמנים, מעצבים ומייקרים מתחומים שונים, היוצרים יחד מיצבי תאורה גדולי ממדים, אירועי קונספט ניסיוניים, חוויות אמנותיות מבוססות טכנולוגיה והרצאות ב-CreativeMornings במוזיאון תל אביב לאמנות.
הקבוצה יצרה מיצבים והשתתפה באירועים שונים בהם פסטיבל מידברן וברנינג מן בנוודה, פסטיבל האור בירושלים, פסטיבל האור בליון, צרפת ופסטיבל האור בקשקאיש, פורטוגל.
בשנת 2016 הקימה במושב עין ורד את "הארנב הלבן", מחסן תלבושות עם עשרות אלפי תלבושות להשכרה לאומנויות הבמה.
בשנת 2019 יצרה יחד עם אמנית הקרטון לולה קצ'קה תלבושות קרטון קינטיות לכבוד 500 שנה למותו של לאונרדו דה וינצ'י במוזיאון המדע בירושלים.
התלבושות מוצגות בתערוכת קבע במוזיאון הקרטון במעיין צבי.
בפורים 2020, רגע לפני מגפת הקורונה בישראל, מכרה את כל אוסף התלבושות שלה ו"הארנב הלבן" הפך לסטודיו לעיצוב תלבושות ומיצבי אמנות.
בשנת 2020 התחילה את עבודתה כמעצבת התלבושות הבלעדית לתוכנית הטלוויזיה של קשת "הזמר במסכה".
במהלך כל העונות של התוכנית, עיצבה טלז'ינסקי מעל 70 דמויות אייקוניות עבור התוכנית כגון: פודל, תרנגול, שבלול, שפירית, אלפקה וספגטי.
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2022 הייתה מועמדת לפרס של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, על עיצוב התלבושות עבור העונה השנייה של התוכנית.
בשנת 2021 החלה את דרכה העצמאית בתחום מיצבי האמנות במרחב הציבורי עם "פוריפלצת" - דמויות ענק של מפלצות שהוצבו לכבוד פורים על בניינים אייקוניים בירושלים, בהם משכן הנשיא, בניין עיריית ירושלים, בניין שערי צדק הישן, המרכז הרפואי שערי צדק וטחנת הקמח ימין משה.
באותה השנה יצרה שמונה פסלים קינטיים לתערוכת יחיד "חיות הפלא מארץ מוזׇרְזִיבׇּר" לספארי ברמת גן.
בשנת 2022, לכבוד חגיגות 100 שנה לרמת גן, יצרה מיצב ענק המכסה את בניין שנקר, לשעבר מפעל עלית.
בשנת 2024 יצרה את המיצב המרכזי עבור שבוע העיצוב ירושלים, והפכה את כל הפטיו של בית הנסן ל"סירת הצלה".
בשנת 2025 יצרה עבודה חדשה בפסטיבל אמנות-טכנולוגיה-חברה הכי גדול בעולם , בעיר לינץ שבאוסטריה.
המיצב הוא מיצב מתנפח בשני חלקים, הנקרא False Gods ומדבר על הדברים שאנחנו בונים כדי להרגיש בטוחים, והדברים שאנחנו קוברים כדי לשרוד, בהקשר של שתי המלחמות באוקראינה ובישראל.
הוא כולל שני חלקים - גולם ולהבה.
משנת 2022 טלז'ינסקי מעבירה הרצאות אורח וכיתות אמן במוסדות אקדמיים לאמנות ועיצוב - שנקר ואוניברסיטת תל אביב בנושאי בינה מלאכותית ועיצוב.
טלז'ינסקי מתגוררת ויוצרת בתל אביב.
עדי ארליך (נולדה ב-8 במרץ 1969) היא ארכאולוגית ישראלית, חוקרת ומרצה.
פרופסור חבר בשני חוגים בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה – החוג לארכאולוגיה והחוג לתולדות האמנות.
פרופ' ארליך כיהנה כראש החוג לתולדות האמנות ועמדה בראש המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן.
שימשה כיו"ר הוועד המנהל של מרכז חיפה להיסטוריה של הים התיכון והיא ידועה בעיקר במחקריה בתחום התרבות החומרית של ארץ-ישראל בתקופה הפרסית, ההלניסטית והרומית.
ארליך נולדה בראשון לציון למשפחה דתית לאומית.
שרתה בצבא כמורה חיילת באשקלון.
את שלושת תאריה עשתה במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
במהלך התואר השני החלה התמחות בארכאולוגיה קלאסית והשתתפה בצוות חפירות יודפת, בית שמש ומרשה.
צורפה לצוות מנהלי שטחים בחפירות מרשה בראשות פרופ' עמוס קלונר אשר הנחה אותה במחקרה לתואר שני בנושא "צלמיות הטרקוטה (חרס) ההלניסטיות של מרשה".
מחקרה לקראת תואר דוקטור היה בנושא "האמנות ההלניסטית בארץ ישראל".
בשנים 1993–1998 עבדה ברשות העתיקות ובמקביל, בין השנים 1996–2003, החלה להרצות כמרצה מן החוץ, במחלקה ללימודי ארץ ישראל ובמחלקה לאמנות יהודית באוניברסיטת בר-אילן, וכן במכללות שונות.
בשנת 2004/5 זכתה במלגת רוטשילד לפוסט-דוקטורט, אותו עשתה במכון לארכאולוגיה ובקולג' וולפסון באוקספורד.
בנוסף ארליך חברה בוועד המנהל של מוזיאון הכט.
הוראה אקדמית ופעילות באוניברסיטת חיפה
החל משנת 2004 פרופ' ארליך היא חברת סגל באוניברסיטת חיפה בדרגת פרופסור חבר, ומרצה בשני חוגים בפקולטה למדעי הרוח: בחוג לתולדות האמנות בה כיהנה כראש החוג בשנים 2011–2014 ובחוג לארכאולוגיה ובמכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן.
כיהנה כראש המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן בשנים 2021—2024. שימשה בשנים 2020–2024 יושבת ראש הוועד המנהל של 'מרכז חיפה להיסטוריה של הים התיכון' (The Haifa Center for Mediterranean History).
החל מ-2016 היא חברה בוועד המנהל של מוזיאון הכט.
לאחרונה הצטרפה לצוות ההיגוי לפיתוח תל שקמונה שבחיפה.
החל משנת 2014 מתקיים פרויקט החפירות העיקרי של ארליך בבית שערים, בעיירה היהודית מהתקופה הרומית בגליל התחתון ובבית הקברות המרכזי ליהודי ארץ ישראל והתפוצות.
חפירותיה מתקיימות בגבעת שייח אבריק ובשטח היישוב בית זייד, שם נמצאים שרידי היישוב עצמו, כולל בתי מגורים, מבני ציבור, שער העיר, בורות מים, מקוואות טהרה, מחילות מסתור, מתקני תעשייה ועוד.
במקום התגלה מבנה גדול מהתקופה ההלניסטית והרומית הקדומה, שאולי שימש כאחוזתה של המלכה ברניקי כפי שתיאר יוסף בן מתיתיהו.
מרבית השרידים מתוארכים למאות השנייה עד החמישית לספה"נ.
בין הממצאים בחפירה - מחילות מסתור של בית שערים, מכלול כלי נשק ממלוכי שהתגלה בבית שערים', בנוסף היא גם חקרה את בית הקברות של בית שערים, היא חשפה את חלקה האחורי של מערת הארונות (מערכת 20), ושתי מערות חדשות עם כתובות.
בשנים 2019–2021 ניהלה חפרה עם רון לביא בפתח מערת פאן בבניאס, מטעם רשות הטבע והגנים.
ממצאי החפירה ביטלו את השחזור השגוי כאילו מקדש אוגוסטוס עמד בפתח המערה.
הוברר שהמקום נבנה לראשונה בימי אגריפס ב', שימש תחילה כטרקליניום-נימפאום בסגנון רומאי ולאחר מכן כחצר פולחן מפוארת ובה מזבחות.
במרכז המערה נחשף סלע ששימש מסד לפסל או למזבח.
בתקופה הביזנטית המתחם שימש ככנסייה ומוקד צליינות.
כמו כן נחשפה בחפירה אמת מים שניקזה את המים שהיו במערה.
מרשה ואדומיאה בתקופות הפרסית וההלניסטית
ארליך מומחית לחקר אדומיאה ובירתה מרשה בתקופות הפרסית וההלניסטית וחקרה את האמנות, הדת, הפולחן והכלכלה במרשה.
פרסמה מחקרים רבים בתחומים אלה.
כיום אחראית עם ד"ר איאן שטרן על סדרת פרסומי כלל חפירות מרשה של פרופ' עמוס קלונר, במסגרת פרסומי רשות העתיקות.
בשנים 1999 עד 2003 חפרה יחד עם פרופ' אברהם פאוסט את חורבת א-רסם בשפלת יהודה, יישוב הלניסטי ורומי קדום, שעיקרו מבנה אחוזה או פונדק שנחרבו בזמן כיבוש החשמונאים.
בשנת 1996 חפרה כבשן רומי לכלי חרס בחורבת עזון-טבסור (רעננה).
ארליך, מומחית בינלאומית לצלמיות טרקוטה (חרס) מארץ ישראל - למן תקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה הביזנטית, בדגש על התקופות הפרסית, הלניסטית ורומית.
היא ממקימי האגודה הבינלאומית למחקר טרקוטות ACoSt (Association for Coroplastic Studies), ובמסגרתה ארגנה שני כנסים בינלאומיים באוניברסיטת חיפה על צלמיות טרקוטה עתיקות (2015, 2018).
היא חקרה ופרסמה מכלולי צלמיות ממרשה, תל דור, יפו, חורבת קייפא, בית שאן, המקדש הרומי בעומרית, סוסיתא ותל אנפה, ולאחרונה היא חוקרת מכלול צלמיות מתקופת הברזל מתל שקמונה.
פרסמה מאמרים רבים בנושא וספר בשיתוף עם פרופ' עמוס קלונר.
פרופ' ארליך מומחית גם לצלמיות ברונזה מהעת העתיקה וחקרה כאלה למשל מבארותיים שבצפון הנגב, צלמיות ותליון תנית ממרשה מספר צלמיות מן התקופות הפרסית והלניסטית, תליון תנית ממרשה, צלמית פר מציפורי וצלמית תינוק משבטה.
פירוש ממצאים ארכאולוגיים על פי הקונטקסט: זיכרון, טקסי מעבר והחוויה האישית
פרופ' ארליך מתמחה בניתוח ממצא ארכאולוגי על פי הקונטקסט שלו, תוך פענוח ממצא ארכאולוגי בהקשר של הפרט והחברה, עם דגש על הקשרים של טקסי מעבר וזיכרון.
ארליך ניתחה מכלול חפצים הלניסטיים מתל קדש שהוטמנו מתחת לרצפת חדר והסתבר שהיו חפצי כלה ערב חתונתה, כן פענחה צלמיות ממקדש רומי בעומרית בהקשר של טקסי ילדות.
וכן שייכה חותם קדום בשימוש בתקופה הרומית בבית שערים, כחלק מאמונה בכוחו המגן.
תחום התמחות נוסף הוא פסיפסי ארץ ישראל, נושא אותו היא גם מרבה ללמד באוניברסיטה.
במסגרת זו פרסמה פסיפס מחפירות העיר לוד, וחקרה ונתנה פרשנות חדשה על פסיפס הפילים מבית הכנסת בחוקוק.
ממייסדי וחברת הוועד המנהל של האגודה הבינלאומית ל'מחקר טרקוטות' Association for Coroplastic Studies (ACoSt), שראשיתו ב-2007
משנת 2018 ואילך – חברה במועצת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.
משנת 2019 ואילך – חברה בוועדת הרכישות והמתנות של מוזיאון ישראל.
בין השנים 2019–2022 – חברה בוועדת המקצוע של משרד החינוך ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה.
משנת 2020 ואילך – חברה במועצה הארכיאולוגית שהיא הגוף המקצועי העליון במדינת ישראל המייעץ לרשות העתיקות - הממונה על אכיפת חוק העתיקות והסדרת כל הפעילות הנוגעת לעתיקות ולאתרי עתיקות בישראל.
בין השנים 2019–2022 – ראש ועדת ההיגוי של 'מרכז הידע הלאומי לתולדות ירושלים וסביבותיה ומורשתן' במימון משרד המדע.
משנת 2022 ואילך – עורכת את כתב העת "קדמוניות" היוצא לאור מטעם החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
בשנת 2022 השתתפה ב'מובילים באקדמיה של המל"ג וקרן אדמונד דה רוטשילד'.
א' ינאי ועדי ארליך, מבנה פסיפסים וקברים מהתקופה הרומית בלוד־דיוספוליס, בתוך: ארץ ישראל 31 (ספר אהוד נצר),ירושלים עמ' 210–220.
עדי יהוה הוא ארגון משיחי יוצא הנצרות, שנוסד בארצות הברית בסוף המאה ה-19 וטוען שיש לחזור לאמונותיהם של שליחי ישוע במאה הראשונה לספירה.
בישראל עדי יהוה אומרים שאינם רואים עצמם כגוף נוצרי משום שבשונה מהזרמים הנוצריים המרכזיים, הם דוחים את האמונה בשילוש הקדוש, באש גיהנום ובנפש בת אלמוות, והצלב אינו מהווה סמל עבורם.
עם זאת, הברית החדשה היא חלק אינטגרלי של כתבי הקודש שלהם - ה"ביבליה", ומומרים חדשים נדרשים בטבילה.
שם הארגון מבוסס על הפסוק "אתם עדיי, נאום יהוה, ועבדי אשר בחרתי...".
בראש הארגון עומדת קבוצה של גברים המכונה "הגוף המנהל של עדי יהוה" והיא אחראית להדרכה דוקטרינרית ולעניינים ארגוניים אחרים.
בארצות רבות הקימו עדי יהוה תאגידים ועמותות שלא למטרות רווח במטרה לקדם את פעילותם.
הראשונה שבהם והעיקרית מביניהם היא "חברת המצפה לכתבי הקודש ועלונים של פנסילבניה".
יתר הגופים החוקיים שקמו אחריה נועדו לשרת את יעדיה.
בישראל עושה זאת "עמותת המצפה לישראל".
חברת המצפה מפרסמת כתבי עת הנקראים "המצפה" ו"עורו!" וספרים רבים אחרים.
חברי קהילת עדי יהוה משתתפים באספות שבועיות, המסתכמות בשלוש שעות וחצי מדי שבוע.
בנוסף לכך הם מקדישים חלק מזמנם לשם הפצת אמונתם בציבור, בייחוד בהטפה מבית לבית.
בשנת 2018 היו כ-8 מיליון עדים ברחבי העולם שדיווחו על פעילותם בתנועה.
אמונתם של עדי יהוה היא שצריך לפרסם בעולם את שמו של אלוהים, יהוה, ושהגייתו הכרחית ליצירת יחסי קרבה עמו.
הם מאמינים שהן התנ"ך והן הברית החדשה הם חלק מהמקרא, ולשיטתם מותו של ישו היה שלב חשוב בתהליך שהחל בחטא עץ הדעת על ידי אדם הראשון - תהליך המוביל למלחמת ארמגדון.
לפי מחקרם במקרא, בשנת 1914 נעשה ישו למלך בשמים, ובעתיד יצטרפו אליו 144,000 שותפים מקרב בני האדם.
שלטון רוחני זה יהפוך את כדור הארץ לגן עדן ויחולל את תחיית המתים.
לפי השקפתם, המלחמה הבלתי נמנעת, ארמגדון, תחסל את הרוע ותותיר על הארץ את הצדיקים.
מקור הארגון הוא בתנועת "תלמידי המקרא" שהקים צ'ארלס טייז ראסל בשנות ה-70 של המאה ה-19. ב-1881 ייסד ראסל את חברת "המצפה" כדי להפיץ את תפיסותיו.
טלטלות רבות עברו על הקבוצה אחרי מותו של ראסל, במיוחד אחרי כניסת יורשו, ג'וזף רתרפורד , לתפקיד נשיא חברת המצפה.
אלה שהמשיכו לדבוק בחברת המצפה אימצו לעצמם את השם "עדי יהוה" בשנת 1931.
ב-1870 הקימו צ'ארלס טייז ראסל ועמיתיו קבוצה עצמאית ללימוד המקרא בפיטסבורג שבפנסילבניה.
ראסל סבר כי "בכל אחד מן הזרמים [בנצרות] יש יסודות אחדים של אמת, אולם באופן כללי [זרמים אלה] מטעים וסותרים את דבר אלוהים".
לאורך פעילותו, חלק ראסל על תפיסות נוצריות רבות: הישארות הנפש, אש גיהנום, השילוש, סוף העולם וביאתו השנייה של ישו בבשר (ראסל וקבוצתו גרסו שהוא ישוב ברוח).
בשנת 1876 חבר ראסל לנלסון ברבור .
בדומה לראסל, גם ברבור החזיק בדעה שביאתו השנייה של ישו היא באופן סמוי מן העין.
ברבור טען שהדבר התרחש ב-1874. ב-1877 ברבור וראסל הוציאו לאור ספר שהסביר את שיטתם.
שמו היה "שלושת העולמות" (Three Worlds).
הם ציפו לאיסוף הקדושים אל השמים בשנת 1878, ו-1914 סומנה כשנה שבה יביא אלוהים את משפטו על העולם.
כמו כן הם ערכו יחד כתב עת דתי שנקרא "מבשר השחר" (Herald of the Morning).
ב-1879 ראסל וברבור נפרדו בדרכיהם בשל חילוקי דעות דוקטרינריים ונוצרה קבוצה נוצרית נפרדת בהנהגת ברבור.
זמן קצר לאחר מכן, ביולי של אותה שנה, ראסל החל להוציא לאור כתב עת משלו, "המצפה של ציון המכריז על נוכחות המשיח" (שהחליף את שמו ל"המצפה – מכריז על מלכות יהוה").
ההוצאות הראשונות של "המצפה" הוסיפו להצהיר ששנת 1914 תהיה שנה מכרעת מבחינת נבואות המקרא.
חישוב השנה הזאת מבוסס על פרשנות שהושפעה רבות מברבור, פרשנות שעדי יהוה דובקים בה עד היום.
בשנים 1879 ו-1880 ייסדו ראסל וקוראי "המצפה של ציון" 30 קהילות בארצות הברית.
עד 1914 גדל מספר הקהילות של תלמידי המקרא ל-1,200 ברחבי העולם.
באותה עת, 500 קהילות בארצות הברית ובבריטניה הכריזו על ראסל כמנהיג הרוחני שלהן (או "פסטור", תואר כמורה), וכך נפוץ כינויו "פסטור ראסל".
ב-1881 הוקמה "חברת המצפה של ציון לעלונים" (Zion's Watch Tower Tract Society, כיום "חברת המצפה לכתבי הקודש ועלונים של פנסילבניה"), וראסל היה לנשיאה הראשון.
ראסל פרסם את תוצאות מחקריו המקראיים בסדרה בת שישה כרכים, שנודעה בשם "לימודים מכתבי הקודש" (Studies in the Scriptures).
הוא מת במהלך מסע הטפה ב-31 באוקטובר 1916.
בינואר 1917 ג'וזף רתרפורד נבחר כנשיאה השני של חברת המצפה.
בחירתו הייתה מעט שנויה במחלוקת היות שלא הכול האמינו שהוא ראוי להיכנס לתוך נעליו של ראסל.
נוצר מאבק כוחות בין רתרפורד לבין ארבעה מתוך שבעת חברי ועד המנהלים של החברה.
לבסוף פיטר רתרפורד את ארבעתם בטענה שהם לא נבחרו כחוק.
בעקבות המאבק התפצלו מספר קהילות של תלמידי המקרא לשני מחנות – תומכי רתרפורד ותומכי מתנגדיו.
מאוחר יותר התנתקו רבים מחברת המצפה והקימו כתות שונות, שחלקן קיימות עד היום.
בקיץ 1917 פרסם רתרפורד את הספר "התעלומה שנסתיימה" (The Finished Mystery) ככרך שביעי לסדרה "לימודים מכתבי הקודש" מאת ראסל.
הספר הכיל ביקורת קשה על מעורבותה של כמורת הנצרות במלחמת העולם הראשונה.
כתוצאה מכך הואשמו מנהלי חברת המצפה בעוון הסתה והפרת חוק הריגול.
ביוני 1918 הם הורשעו ונגזרו עליהם 20 שנות מאסר.
עם זאת, במרץ 1919 בוטל גזר דינם והם שוחררו מהכלא.
מאוחר יותר בוטלו גם סעיפי האישום נגדם.
בשנת 1922 החל לצאת לאור כתב העת "תור הזהב" (כיום, "עורו!").
במהלך 25 שנות כהונתו כנשיא החברה ביצע רתרפורד שינויים ארגוניים רבים.
למשל, עד 1932 נהגו תלמידי המקרא לבחור את מובילי הדרך שבקהילותיהם (או, "זקני הקהילה") בשיטה דמוקרטית.
רתרפורד ביטל מנהג זה, וב-1938 החלה חברת המצפה למנות את בעלי התפקידים בקהילות בעצמה.
שינויים מעין אלה וכן כמה תחזיות שהתבדו גרמו לחלק מתלמידי המקרא לעזוב את הארגון.
למשל, לפני 1914 ציפו תלמידי המקרא שבשנה זו יחזור ישו כדי לקחתם לשמים, ובשנת 1920 הם שיערו שתחיית המתים תחל ב-1925. לרתרפורד מיוחסת גם שורה של שינויים דוקטרינריים, כגון זניחת השימוש בצלב (עד 1928 ענדו תלמידי המקרא סיכות של כתר עם צלב.
סמל זה הופיע גם על שער "המצפה" עד 1931).
בשנת 1931, בכינוס שנערך בקולומבוס שבאוהיו, הכריז רתרפורד על שם חדש לתלמידי המקרא שנשארו נאמנים לחברת המצפה – "עדי יהוה".
שם זה נועד, בין היתר, להבדיל בין חברי הארגון לבין אלה שנשרו ממנו והקימו קבוצות נפרדות.
רדיפת עדי יהוה בגרמניה הנאצית החלה בשנת 1936 עת נעצרו כ-10,000 מעדי יהוה תושבי גרמניה, וכ-2,000 מהם נשלחו למחנות ריכוז.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עקב סירובם להשתתף במאמץ המלחמתי ולהצדיע לדגל, נתקלו עדי יהוה בהתנגדות גם מצד ממשלות ארצות הברית וקנדה וסבלו שם מתקיפות אספסוף.
רתרפורד מת ב-8 בינואר 1942. בשנה זו הגיע מספרם של עדי יהוה ל-106,000 ברחבי העולם.
נתן נור והמשך ההתפתחות (1942 עד היום)
נתן נוֹר התמנה לנשיאה השלישי של חברת המצפה בשנת 1942. הוא ייסד את בית הספר "גלעד" להכשרת מיסיונרים, ואת בית הספר לשירות התאוקרטי, שמטרתו לצייד כל חבר קהילה בכלים שיעזרו לו לשתף את אמונותיו ברבים.
עדי יהוה זכו במספר תביעות בבית המשפט העליון של ארצות הברית תחת הזכות לחופש הביטוי והדת.
לדוגמה, ב-1943 נפסק שילדי עדי יהוה לא יוכרחו להצדיע לדגל.
בשנת 1961 הוציאה חברת המצפה לאור את "תרגום עולם חדש של כתבי הקודש".
היבט בולט במיוחד בתרגום זה הוא הופעת השם "יהוה" במקומות רבים, שלפי הנטען בנספחים, נכתב במקרא במקור אך הוחלף בתואר "אדוני" (או, Lord) בתרגומים אחרים.
תרגום זה קיים היום, בשלמותו או בחלקו, ביותר מ-100 שפות.
בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 סברו רבים מעדי יהוה שאלף שנות שלטון המשיח יחלו ב-1975. ציפייתם נבעה מן ההבנה שהאלף השביעי לתולדות האדם יחל בשנה ההיא.
בשלהי שנות ה-70 מספרם של עדי יהוה פחת במידה ניכרת מאחר שתקווה זו לא התממשה.
ב-1980 חברת המצפה קיבלה על עצמה את האחריות לבניית הציפייה המוטעית הזאת, אף שבפרסומיה מעולם לא קבעה נחרצות שב-1975 יבוא הקץ.
בשנת 1976 שינתה הנהגת עדי יהוה את צורתה, וכוחו של הנשיא הועבר לגוף המנהל.
אחרי מותו של נור ב-1977, פרדריק פרנץ (1992-1977) ומילטון הנשל (2000-1992), שניהם מהגוף המנהל, מילאו את תפקיד נשיא חברת המצפה.
בשנת 2000 נעשתה הפרדה ברורה בין חברי הגוף המנהל להנהלת חברת המצפה, כאשר מספר חברים בגוף המנהל, אשר תפקדו כמנהלים ופקידים בכירים בחברה, פרשו ממשרותיהם ופינו את מקומם לאנשים שאינם חלק מן הגוף המנהל.
לעדי יהוה נוכחות כמעט בכל מדינה בעולם, אך ברוב המדינות הנוכחות אינה משמעותית, ולרוב נספרים כחלק מהאוכלוסייה הנוצרית הכללית.
להבדיל מדתות אחרות המונות את חבריהן לפי מספר האנשים הצורכים את שירותיהן, מספרם של עדי יהוה כולל אך ורק את הפרטים הפעילים בהפצת תורתם.
בשנת 2019 מספרם הרשמי היה 8.6 מיליון בכל העולם.
עדי יהוה עוסקים בפעילות מיסיונרית.
לדבריהם, משימתם היא להפיץ את דבר אלוהים לכמה שיותר אנשים לפני בוא הקץ.
הם מפרסמים את בשורתם בהטפה מבית לבית (לרוב בזוגות) ובאמצעות חומר מודפס שחברת המצפה מוציאה לאור.
בדרך כלל עדי יהוה חוזרים לאנשים שנענו בחיוב למסר שבפיהם במטרה להתחיל עמם "שיעור מקרא" אישי.
במסגרת תוכנית זו נלמדים כתבי הקודש ועיקרי האמונה של העדים בסיוע כלי עזר לימודיים מטעמם.
מלבד זאת, הם מזמינים את תלמידיהם לנכוח באספותיהם השבועיות.
בהמשך, אם ברצונם להפוך לחברי קהילה, התלמידים נדרשים לשנות את סגנון חייהם בהתאם למה שהם לומדים.
הדבר כולל גמילה מעישון ומסמים, איסור על צריכה מופרזת של אלכוהול וכן קודים מוסריים אחרים.
תלמידים העונים על דרישות אלה נבחנים על ידי זקני הקהילה באשר לידע שרכשו, ומסמלים את הצטרפותם לארגון בטבילה.
עדי יהוה רואים עצמם כממשיכי דרכם של חסידי ישו מן המאה הראשונה.
לשיטתם, הנצרות שהתפתחה לאחר מות השליחים היא כפירה למעשה.
עדי יהוה מחשיבים את המקרא לסמכות העליונה בקביעת אמונותיהם, ומאמינים שהגוף המנהל הוא האפיק שבו אלוהים משתמש לפירוש הכתובים ולהזנה הרוחנית של הארגון.
שינויים תאולוגיים בתפיסתם מוסברים כהתגלות הדרגתית של המסר הטמון במקרא.
הבשורה שהדת מבקשת להפיץ היא שישו, לאחר מותו ותחייתו, קיבל את מלכותו בשמים בשנת 1914, שאנחנו נמצאים בתקופה המוגדרת כ"אחרית הימים" ושארמגדון קרוב.
כיום עדי יהוה אינם נוקבים עוד בתאריך לגאולת העולם, כפי שעשו בעבר, ומביאים את דבריו של ישו עצמו כסימוכין להחלטה זו: "והיום ההוא והשעה ההיא אין איש יודע גם לא מלאכי השמים גם לא הבן [ישו] בלתי אבי [אלוהים] לבדו".
עם זאת, הם מעודדים את חבריהם לשמור על תחושת דחיפות.
עבור עדי יהוה, מלכות השמים היא ממשלה ממשית שהמשיח הוא מלכהּ.
לעומת זאת, שליט העולם הזה הוא השטן.
לפיכך, לפי תפיסתם, העולם מתחלק לשתי קבוצות – עולם השטן, שאליו רוב האנושות שייכת, ועַם אלוהים התומך במלכות המשיח, כלומר עדי יהוה בעצמם.
הם מאמינים כי 144,000 איש מתוכם ישלטו עם ישו במלכותו, ואילו רובם יחיו לנצח בגן עדן על הארץ.
באותה עת מספר לא ידוע של אנשים, צדיקים וכאלו שאינם, יקומו לתחייה עלי אדמות.
עדי יהוה נדרשים לציית לרשויות השלטון ולשלם מיסים, אך הם אינם מצביעים בבחירות.
הם גם אינם מצדיעים לדגל, שרים את ההמנון הלאומי ומשרתים בצבא.
הם אינם נאמנים לאף מדינה באופן מיוחד, כי נאמנותם נתונה בראש ובראשונה למלכות השמים, ובה הם תולים את כל תקוותיהם.
עדי יהוה שוללים את האמונה בשילוש, ומחשיבים את ישו כמשיח וכנביא גדול.
לשיטתם, לישו היה גם קיום קדם אנושי בתור יצירתו הראשונה אלוהים, או בנו הראשון.
עד הולדתו בארץ הוא היה המלאך מיכאל, ואחרי מותו חזר להיות מיכאל, ולעולם לא ישוב עוד לארץ באופן גשמי.
בשל פיחות מעמדו של ישו מדרגת אל לדרגת בן אלוהים, הארגון שם דגש רב יותר על אלוהים ועל שמו, יהוה.
גם מרים, אמו של ישו, אינה נחשבת לקדושה, אלא לאישה צדיקה, אשר אלוהים בחר בה להיות האם של המשיח.
חג המולד, חג הפסחא וחגים נוצריים אחרים אינם נחגגים.
בנוסף לכך, עדי יהוה אינם נושאים סמלים (כגון צלב) ואינם מציינים ימי הולדת, כי לטענתם המקור של כל אלה הוא פגני.
יתר על כן, הם מלמדים כי ישו הוצא להורג על עמוד ולא על צלב.
השקפתם של עדי יהוה על המוות היא שהנפש חדלה להתקיים אחרי המוות ושהעונש הצפוי לרשעים הוא השמדה מוחלטת, ולא עינויי נצח בגיהנום.
כמו כן, עדי יהוה אינם חוגגים את ראש השנה האזרחית ואת חגי ישראל.
בעיניהם היום החשוב ביותר בשנה הוא י"ד בניסן, יום מותו של ישו.
ביום זה נערך טקס מיוחד בכל קהילותיהם, ובמהלכו מועברים בין כל הנוכחים מצה ויין (המסמלים את גופו של ישו ואת דמו).
אולם, רק אלה הנחשבים לחלק מ-144,000 החברים שישלטו עם ישו בשמים רשאים לאכול מן המצה ולשתות מהיין.
מלבד זאת, שלוש פעמים בשנה, כמספר שלוש הרגלים, עדי יהוה מתאספים לכינוסים גדולים.
מועדים אלה הם בבחינת ימי חג עבורם.
עדי יהוה מנהלים אורח חיים שמרני שבמסגרתו הימורים, שתייה לשכרה, שימוש בסמים ועישון אסורים.
יחסי מין הומוסקסואליים ויחסים לפני הנישואים מוגדרים כחטא חמור, הפלה נחשבת לרצח וצניעות היא דבר שהם מעודדים לקיימו.
עדי יהוה אינם תורמים דם ואינם מקבלים עירויי דם, גם במצבים מסכני חיים.
על פי אמונתם, דם מייצג את קדושת החיים ולכן אסור להעביר אותו מאדם לאדם.
עדי יהוה מאורגנים בצורה "תאוקרטית", כהגדרתם.
הם מאמינים כי המשיח התמנה על ידי אלוהים למנהיג הקהילה, וכי הוא מכוון מן השמים את הגוף המנהל באמצעות רוח הקודש, שהיא – לפי הבנתם – כוחו הפעיל של אלוהים.
הגוף המנהל מורכב ממספר גברים בעלי ותק בָּארגון המחזיקים כולם בתקווה למלוך עם ישו בשמים.
משכנו של הגוף המנהל הוא במשרדים הראשיים של עדי יהוה בברוקלין שבארצות הברית.
לשימושו של הגוף המנהל תאגידים רבים שמטרתם לקדם את פעילות ההטפה של העדים בארצות השונות.
בין תאגידים אלה נמנים "חברת המצפה לכתבי הקודש ועלונים של ניו יורק", הפועלת בארצות הברית, "האגודה הבינלאומית של תלמידי המקרא" שבבריטניה, וחברות נוספות.
סניפיהן של חברות אלה מפוזרים ברחבי העולם וממונים, כל אחד, על אזור גאוגרפי אחר.
על כל סניף מופקד "ועד סניף", והוא מהווה שלוחה של הגוף המנהל באותו אזור.
האזור שבהשגחת הסניף מחולק למחוזות, והמחוזות מחולקים לנפות.
בכל נפה יש כ-20 קהילות.
כל קהילה מאורגנת על ידי מועצת "זקנים".
זקני הקהילה אינם מקבלים שכר עבור שירותיהם.
הם אחראים להוראה בקהילה ומנהלים את האספות.
בין השאר, תפקידם כולל גם שיפוט חברים בקהילה אשר ביצעו חטא חמור, או שהפיצו תפיסות המנוגדות לעיקרי האמונה של העדים.
העונש החמור ביותר על מעשים אלה הוא נידוי.
בכל שנה כ-40,000 איש מנודים מן הארגון, לרוב עקב התנהגות מינית פסולה.
חברי הקהילה אינם מורשים לדבר עם אדם מנודה ולהתרועע עמו.
כלל זה אינו מחייב בני משפחה החיים איתו באותו בית.
עם זאת, אל להם לדבר איתו על נושאים דתיים.
אדם מנודה רשאי לנכוח בהתכנסויות הדתיות של עדי יהוה.
הוא יכול אף לחזור לקהילה, בתנאי שישנה את דרכיו.
לפי עדי יהוה הדם הוא קדוש, ולכן אסור לאכלו.
בנוסף לכך הם אינם תורמים דם ואינם מקבלים עירויי דם, גם במקרים של סכנת חיים.
סירוב זה נובע מתוך פרשנותם לחוק "להימנע...
מדם", המופיע בברית החדשה, ולפסוקים אחרים בתנ"ך.
אף על פי כן, באפשרותם לקבל מוצרים המופקים מחלקיקי דם (כמו תרופות המיוצרות מחלבונים שמקורם בדם) וכן הליכים רפואיים מסוימים העושים שימוש בדמם שלהם במהלך ניתוחים.
מנהגיהם של עדי יהוה ושיטותיהם התאולוגיות היו מאז ומתמיד שנויים במחלוקת.
התנגדות פוליטית ודתית לעדי יהוה הובילה במקרים רבים לפגיעה פיזית בחברי הארגון על ידי קבוצות אספסוף ועל ידי ממשלות, הן טוטליטריות והן דמוקרטיות.
למשל, ב-אפריל 1951 גורשו אלפי עדים לסיביר בהוראת השלטון הקומוניסטי בברית המועצות.
עדי יהוה נתקלו בעוינות גם מצד מנהיגי דתות אחרות, ובפרט מצד נוצרים-אוונגליסטים וקתולים.
לא אחת הם מוצגים באור שלילי ככת קיצונית.
כיום פעילות הדת של עדי יהוה אסורה או מוגבלת במדינות מסוימות, וביניהן רוסיה, סין וברוב מדינות האסלאם.
בשנת 2013, מעל 600 מאמינים מקרב עדי יהוה היו נתונים במאסר במספר מדינות, כמו קוריאה הדרומית ואריתריאה, בעיקר בגין סירובם להתגייס לצבא.
עדי יהוה ידועים במאבקיהם המשפטיים להגנת פעילותם.
הם צברו יותר מ-200 הכרעות לזכותם בכמה מבתי הדין הגבוהים בעולם.
רוב הפסיקות נוגעות לעירויי דם, לסרבנות מצפונית ולזכותם לקיים את דתם.
בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20 הציגו העדים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית עשרות סוגיות הקשורות, בין היתר, לחובת ההצדעה לדגל, לחופש הביטוי ולהפצת ספרות בפומבי.
עדי יהוה פנו לבית הדין האירופי לזכויות אדם בעניין חוקים נגד המרת דת, סירוב להכרה בהם כדת הרשומה בחוק, אי-מתן אפשרות לביצוע שירות אזרחי במקום שירות צבאי ועוד.
בעקבות סירובם להצדיע בקריאה "הייל היטלר" ולהתגייס לצבא הם נרדפו על ידי השלטון הנאצי.
רבים מהם נעצרו ובערך 2,000 מתוכם נשלחו למחנות ריכוז.
ביניהם היו מאמינים גם מארצות אחרות באירופה.
התג שזיהה אותם היה משולש סגול.
עדי יהוה יכלו להשתחרר מן המחנות או לא להיאסר כלל בחותמם על הצהרה שלא יהיו עוד פעילים למען הארגון.
מעטים חתמו על הצהרה זו.
כ-1,200 עדים נרצחו במחנות הריכוז.
הראשונים שקיבלו את בשורתם של עדי יהוה בארץ ישראל היו ערבים, וב-1920 נוסדה קהילתם בעיר רמאללה.
לקראת קום המדינה עלו לישראל יהודים שנחשפו לארגון בארצות מוצאם, ולאחר הגירתם המשיכו לקיים את דתם החדשה.
ערב מלחמת העצמאות היו בארץ ישראל כ-30 עדי יהוה שהתאספו בארבעה מרכזים: ברמאללה, בבית ג'אלא (ליד בית לחם), בחיפה ובבת ים.
נכון ל-2005 היו בישראל למעלה מ-1,300 פעילים השייכים לארגון.
כמו במקומות אחרים בעולם, גם בישראל עדי יהוה מסרבים להתגייס לצה"ל מטעמים פציפיסטים, אינם מקבלים עירויי דם, ואינם מציינים ימי הולדת ומועדים דתיים (כמו חגי ישראל, חגי הנצרות וחגי האסלאם).
בשנת 1999 איים ארגון "יד לאחים" על חברת "ויטה" בחרם צרכנים חרדי, כדי שתפטר את אדוארדו קמפוס, פעיל בקהילת עדי יהוה, שהועסק כמנהל כוח האדם במפעל החברה באשדוד.
ארגון "יד לאחים" טען כי עדי יהוה הם כת מיסיונרית, וכי העובדה שקמפוס חבר בה מסוכנת לכל מי שעובד סביבו בשל החובה שהוא רואה לעצמו להמיר את דתם.
קמפוס עצמו טען שאין הוא מנסה לשכנע עובדים אחרים להמיר את דתם, וכי הלחץ המופעל למען פיטוריו הוא פגיעה בחופש הדת שלו.
ביוני 2016, נערך כנס של עדי יהווה בהיכל התרבות שבראשון לציון.
בעקבות כך, הגיעו במחאה מאות מפגינים ופעילים של ארגונים שונים (יד לאחים, להב"ה) והפגינו נגד עדי יהוה, כשלטענתם האירוע הוא "כנס שמד מיסיונרי" הנוגע ל"אושיות הקיום של העם היהודי".
הארגון הגיש בקשה לממשלת ישראל להכיר בה כעדה דתית נפרדת.
בשנת 2022 הבקשה סורבה בנימוק שמדיניותה של ממשלת ישראל היא שלא להכיר בעדות דתיות נוספות.
עדי הִימֶלְבְּלוֹי (נולדה ב-27 בנובמבר 1984) היא פרזנטורית, דוגמנית, מנחה, מדבבת ושחקנית ישראלית.
כשהייתה בת שלוש התגרשו הוריה.
כשהייתה בת 13 נפטר אביה ממחלת הסרטן.
להימלבלוי שלושה אחים-למחצה גדולים מנישואיה הראשונים של אמה שהיגרו לקנדה, וכן אחות-למחצה צעירה מצד אביה.
בהגיעה לגיל 16 במקביל למגוריה בעיר הולדתה, החלה לעבוד כברמנית בתל אביב.
שירתה בצה"ל בתור פקידת לשכה (פק"לשית) בבסיס תל-השומר, אך השתחררה לפני הזמן.
בגיל 20 עברה להתגורר בתל אביב.
ב-1992 השתתפה הימלבלוי בקלטת הווידאו לילדים "100 שירים ראשונים" לצד נתן דטנר וציפי שביט.
בצעירותה חתמה על חוזה אצל רוברטו בן-שושן.
בשנת 2001 זכתה במקום הראשון בתחרות הדוגמנות "נערת פלפל", שנערכה במסגרת תוכנית האירוח "הראשון בבידור" של דודו טופז, בערוץ 2 בזכיינית קשת.
בראשית דרכה השתתפה כניצבת בווידאו קליפ לשיר "שוב הדיסקו כאן" של להקת הדורבנים.
בהמשך, הופיעה גם בווידאו קליפ לשיר "סתם עוד יום" של אוהד חיטמן.
את תפקידה הראשון כשחקנית קיבלה בשנת 2004 במחזמר "רובין הוד".
שנה לאחר מכן בשנת 2005 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הנוער המצליחה "השמיניה" פרי יצירתו של גיורא חמיצר, שם גילמה את נטשה סוגוביה, צעירה בעלת כישרון ציור יוצא דופן, אותה גילמה במשך שלוש עונות עד שחזרה לסדרה ב-2013 למשך שתי עונות נוספות.
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד ראשי בטלנובלה של HOT3, "האלופה" וגילמה את ליאן פדידה, אשתו של סער פדידה (יהודה לוי) חלוץ "הכוח ירושלים" למשך שלוש עונות.
השתתפה בפסטיגל של אותה שנה ששמו "פסטיגל פנטזיה" לצד חברותיה מ"השמיניה", דון לני-גבאי ושירה וילנסקי שם הן ביצעו את השיר "שלוש חברות".
בהמשך השנה חזרה לשחק בעונה השנייה של "השמיניה".
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה של ערוץ 2, "בשורות טובות", בכיכובו של שי אביבי.
בנוסף, נבחרה להיות הפרזנטורית של חברת בגדי הים "פלפל", והמשיכה בתפקיד זה עד 2010. בהמשך דיבבה בסרט האנימציה "צבי הנינג'ה" את אפריל אוניל, והשתתפה בפסטיגל של אותה שנה "פסטיגל על הזמן".
באותה שנה, שבה לשחק בעונה השלישית של השמיניה ובעונה השנייה של "האלופה", וזכתה בפרס "שחקנית השנה" בטקס נבחרי הילדים, על תפקידיה ב"השמיניה" וב"האלופה".
בשנת 2008 הצטרפה לצוות מנחי ערוץ הילדים, אותו עזבה ב-2010. ביולי 2016 חזרה להנחות בערוץ.
במהלך שנותיה בערוץ הנחתה את התוכנית "מסע קיץ".
במקביל להנחיה, הימלבלוי החלה לככב בסדרת המדע הבדיוני לנוער "דאוס" בערוץ הילדים למנויי yes, וגילמה את רונה רפאלי-מרום, במשך שתי עונות עד לשנת 2010.
בשנת 2009 השתתפה בפסטיגל שנקרא "קונג פו פסטיגל" וביצעה שם את השיר "מטרה מספר אחת" לצד אגם רודברג, ושתיהן נבחרו לזוכות הפסטיגל.
באותה שנה שבה לעונה השלישית והאחרונה של "האלופה", והתארחה בקומדיית המצבים של ערוץ לוגי "מנדלבאום בלש פרטי" שם גילמה את עצמה.
בשנת 2010 השתתפה בעונה השישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" וזכתה במקום השלישי בתחרות.
בנוסף השתתפה במחזמר "101 כלבים וגנבים" בתפקיד אנה.
בשנה זו הנחתה בערוץ הילדים את התוכנית "המלאכיות של צ'ובה" לצד דון לני-גבאי.
בשנת 2011 נבחרה להיות הפרזנטורית של חברת האופנה "בוניטה דה מאס" ושל חברת מוצרי הטיפוח "Body Shop", וכיכבה במחזמר "אי המטמון".
בשנת 2013 גילמה את דמותה של אביגיל חלמיש בטלנובלה של yes "אניגמה" בערוץ ויוה.
בנוסף החלה לשחק בסדרה הקומית "מלבי אקספרס" בערוץ 10. בספטמבר של אותה שנה שבה לשחק בעונה הרביעית והחמישית של סדרת הנוער "השמיניה הדור הבא".
כמו כן השתתפה בפסטיגל של אותה שנה "X פסטיגל" ושרה יחד עם עודד פז את השיר "נולדתי להופיע" שזכה להצלחה רבה.
בין היתר באותה שנה נבחרה לפרזנטורית של חברת הנעליים "To Go", בה דגמנה אופנת חורף-סתיו לצדם של יונתן ווגמן, אסף הרץ וישראל אטיאס.
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית בערוץ הילדים "Me אני" שבה כל פרק מתעד חיים של כוכב אחר.
כמו כן שימשה שופטת במספר פרקים בתוכנית המציאות של ערוץ הילדים, "פרויקט הלהקה".
באותה שנה השתתפה ב"מותק של פסטיבל" בתפקיד סינדרלה.
במרץ 2015 עלתה לשידור בערוץ הראשון סדרת הטלוויזיה "איפה אתה חי?" בכיכובה, בה גילמה את דפנה "דפי" אורן, בחורה אשכנזייה שמתאהבת בבחור בוכרי עם משפחה שמרנית.
בחנוכה של אותה שנה כיכבה במחזמר "פיטר פן" וגילמה את וונדי.
בשנת 2016 הצטלמה לעונה השנייה של הסדרה "איפה אתה חי?".
במהלך פסח, העלתה מופע ענק בשם "יצא משליטה", לצד כוכבים מוכרים כגון תובל שפיר, דר זוזובסקי וגאיה שליטא-כץ.
בחודש יוני פורסם כי תגלם את אריאל במחזמר "בת הים הקטנה" שיעלה לבמות בחנוכה.
ביולי החלה לככב בקומדיית המצבים "סופשלי" בערוץ הילדים לצופי yes, בכיכובם של שחר חסון, זאב רווח ויובל סגל.
השתתפה בשנת 2016 בעונה של "הבנים והבנות" בתור "אלי", לצד דוד שאול.
בנוסף, באותה שנה יצרה קולקציית נעליים בעיצובה בחברת הנעליים "To Go" והקימה עסק לחדרי תינוקות בשם "בייביז בנמל", יחד עם שלום מיכאלשווילי, אשתו ענבל שלוי ושימי שרגא.
באוקטובר 2016 החלה להשתתף בפרסומות "חכם בשמש" של ערוץ הילדים עם טום באום ועודד פז.
באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "על קרח דק".
ב-2017 דיגמה לקמפיין להלבשה תחתונה של חברת "פמינה".
באותה עת, השתתפה בהצגת חנוכה "אלאדין והנסיכה יסמין".
בנוסף בשנה זו, השתתפה גם בעונה השנייה של הסדרה "איפה אתה חי?" שעלתה לשידור בכאן 11. בסוף השנה, החלה להגיש בערוץ עשר בימי שישי בבוקר את התוכנית "משפחה שכזאת".
ב-2018 הצטלמה לעונה השלישית של "כדברא" מבית yes לצופי ערוץ ניקלודאון, בתור סוכנת אומנים.
באותה שנה המשיכה להשתתף בקמפיין של חברת "פמינה".
לפני כן, חתמה על חוזה למשך כשלוש שנים כפרזנטורית של רשת הקליניקות להסרת-שיער "קייר לייזר".
בנוסף, הופיעה לראשונה על המסך הגדול, כששיחקה בסרט הסאטירה-הפרודי "המוסד", בתור שרון סאטלברג.
ב-2020 השתתפה במופע הפסטיגל "My פסטיגל" לציון 40 שנה למותג וחידשה לצד ריף נאמן, שירן סנדל את השיר "שלוש חברות" ו"נולדתי להופיע" יחד עם עודד פז.
ב-2021 הייתה לשגרירה הישראלית של מותג הטיפוח העולמי "WELEDA" לכבוד 100 שנות קיום, וזאת לצידן של יעל בר זוהר וטיילור מלכוב.
באותה שנה התארחה בסדרה של הוט "ילדות סכסכניות", והצטרפה לעונה השנייה של סדרת הדרמה המשפטית "פמת"א" בכאן 11 בתור תמי "תותי" לוריא-סאליס.
באותה שנה השתתפה במחזמר חנוכה "מלך הג'ונגל ולוחמי היערות", לצידם של עומר נודלמן, גיא זו-ארץ ובן זיני.
ב-2022 יצא לאקרנים סרט קומדיית הפשע של שי כנות "אוהב אותך צ'ארלי", בו גילמה את אשתו של צ'ארלי.
ב-2024 החלה להנחות עם קובי מחט, את התוכנית "שואו טיים".
בשנים 2005–2006 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן רודריגו גונזלס.
ב-2007 ניהלה מערכת יחסים במשך מספר חודשים עם השחקן זהר ליבה, ששיחק לצידה בסדרה "השמיניה".
ניהלה גם מערכת יחסים עם השחקן עמוס תמם.
ב-2010 התארסה לאיש העסקים אורן מאור אחרי שלוש שנות זוגיות, וב-2013 השניים נפרדו.
בשנת 2014 התחתנה עם חבר ילדותה, המסעדן נדב פלד (נכון ל-2022, החזיקו ביחד במסעדת ההמבורגרים "גורדוס" שבחולון), וב-2015 נולד בנם הבכור.
עם הולדת בנם הראשון עברו מתל אביב, בחזרה לעיר ילדותם חולון; בשנת 2017 עברו להתגורר בהרצליה.
החל מאוקטובר 2024 היא בזוגיות עם הזמר בן זיני.
ב-2013 סיפרה בריאיון כי החלימה מסרטן בלוטת התריס בו לקתה במהלך שנת 2012.
הימלבלוי סיפרה כי בילדותה אובחנה עם הפרעות קשב.
עדיאל אליהו (עדי) מינץ (נולד ב-1953) הוא מנכ"ל מועצת יש"ע לשעבר, וכיום מכהן כיו"ר מליאת מועצת יש"ע, וחבר בהנהלת המועצה.
עדי מינץ נולד וגדל בקריית שמואל שבחיפה.
הוא למד בישיבת בני עקיבא התיכונית "פרחי אהרון" בקריית שמואל, בישיבת ההסדר הר עציון, בישיבת מרכז הרב, וב"מכון הרצוג" להוראה והוא בעל תואר בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב.
עבד שנים ארוכות כמהנדס ב"תדיראן מערכות", התקדם בשרשרת הניהול ושימש כמנהל הפרויקטים הבכיר של החברה.
כיהן כסמנכ"ל בחברת הייטק העוסקת במערכות אבטחה מתקדמות.
מינץ קשור למפעל ההתנחלות ביהודה, שומרון וחבל עזה, ולקח חלק בהקמה וביסוס של ההתיישבות שם: היה שותף בעלייה הראשונה של גרעין אלון מורה בחווארה, הוביל טורים בעליות לסבסטיה, לקח חלק בגרעין הקמת בית יתיר וירד לימית עם משפחתו להיאבק נגד הפינוי חבל ימית.
בין היתר הוביל את המאבק במפת הדרכים, פעולות הלחץ והמחאה נגד גדר ההפרדה, והמערכה הציבורית ליציאה למבצע חומת מגן.
בתקופתו כמנכ"ל התמודדו היישובים ביש"ע עם התקפות טרור ומינץ היה שותף בהשגת תקציבים מיוחדים לצורכי הביטחון והרווחה ביש"ע.
לאחר תוכנית ההתנתקות הוא הוביל עם חברים נוספים את הקמת מועצת יש"ע המחודשת, כיום הוא משמש כיו"ר מליאת מועצת יש"ע וחבר בהנהלתה.
מינץ יזם תוכנית שלום יחד עם חברים נוספים במועצת יש"ע (חנן פורת ואורי אליצור) בשם "שלום בארץ".
מינץ חבר מזה עשרים שנה בהנהלת עמותת אלע"ד (אל עיר דוד) ומעורב בפיתוחה והפיכתה לאתר תיירות מהמתוירים ביותר בישראל.
הוא כיהן כיו"ר מזכירות דולב, יו"ר פורום יישובי מערב בנימין וכחבר במליאת המועצה האזורית מטה בנימין.
בשנת 2009 הקים עדי מינץ את חברת "יש"ע הירוקה" בשותפות עם חברת "בניני בר אמנה" חברת הבניה של תנועת ההתיישבות "אמנה", והוא משמש מנכ"ל החברה.
"יש"ע ירוקה" יוזמת ומקימה מערכות לייצור חשמל באנרגיה מתחדשת (אנרגיה סולארית וטורבינות רוח) ברחבי יו"ש.
נשוי לבלהה, אחותו של דוד בארי, יו"ר עמותת אלע"ד וחתן פרס ישראל לשנת תשע"ז, ואב לשמונה.
עדי עובדיה לאון (נולד ב-13 בפברואר 1975) הוא מלחין, קלידן, מנחה ומפיק מוזיקלי ישראלי.
מוכר גם כשופט בתוכנית המציאות המוזיקלית "אייל גולן קורא לך" ומשתתף תוכנית הריאליטי "האח הגדול VIP" (עונה 3).
לאון נולד בשכונת שבזי שבתל אביב ולו שלושה אחים, וגדל בבת ים.
בצעירותו, למד בקונסרבטוריון לפסנתר בעיר, שם התגלה כישרון ההלחנה שלו והחל להופיע בכל בתי הספר והאודיטוריומים בעיר.
לאון התגייס לצה"ל לשירות קרבי, אך עם זאת שוחרר בטרם עת בתקופת הטירונות עקב מצבה הכלכלי הקשה של משפחתו באותה עת.
לאון החל להופיע באופן מקצועי, החל משנת 1993 עם הזמרים אבי ביטר וחיים אל, ובהמשך הופיע לצד אמנים רבים וביניהם הזמרת זהבה בן.
לאחר פגישה עם התמלילן יוסי גיספן, הלחין את שירו "דוקטור" עבור הזמר ליאור נרקיס.
השיר זכה להצלחה ולאון זכה בהכרה כמלחין והלחין להיטים רבים.
לאון משמש משנת 2004 כקלידן וכמנהל מוזיקלי של הזמר אייל גולן.
החל משנת 2011, לאון כיהן כשופט תוכנית הראליטי "אייל גולן קורא לך" בערוץ המוזיקה, לאורך כל ארבע עונותיה.
בשנת 2011, הלחין את שיר נושא התוכנית "חי בלה לה לנד".
בשנת 2010, הלחין את השיר "מי שמאמין לא מפחד" (יוסי גיספן).
השיר זכה להצלחה בארץ ובעולם.
בשנת 2013, זכה לאון בפרס אקו"ם עבור הלחנת שירו של אייל גולן "סטטוס מאוהב".
בשנת 2016, זכה לאון בתואר השופט המוזיקלי מקצועי על פי בחירת הקהל בישראל.
בשנת 2017, שימש כמנטור בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת" בערוץ 24.
בשנת 2019, לאון השתתף בתוכנית "האח הגדול VIP" בעונתה השלישית, והגיע למקום החמישי.
עוד באותה השנה, החל להנחות את התוכנית "24 בצהריים" בערוץ 24 ביחד עם גל אוחובסקי ומעיין אדם והפך לפאנליסט קבוע בתוכנית "הדו"ח היומי" בהנחיית יעל בר זוהר.
בהמשך השנה, הפיק מוזיקלית את פסטיבל "כתר המזרח", בהשתתפות צמרת הזמרים של ישראל בשיתוף עם משרד התרבות והשרה מירי רגב.
החל משנת 2017, לאון מלמד זמרים וזמרות שירה עדכנית תוך כדי הקלטת קאברים במיקס רמת סינגל.
במסגרת הלימוד, נפתח עבור כל זמר וזמרת, עמוד אמן ביוטיוב ובכל שבועיים מועלה שיר חדש.
אמן שם השיר אייל גולן "מלכת היופי שלי", "שמועות", "ליאם", "הלב שלי", "יפיופה", "למות מקנאה", "שומרני אל", "אישה וגם ילדה", "ג'ונגל",
לאון נשוי למלי, אב לשלושה ילדים ומתגורר בחולון.
עדי וולפסון (נולד ב-19 באוגוסט 1971) הוא משורר, פרופסור להנדסה כימית ופעיל בנושאי איכות הסביבה והקיימות בישראל.
בשנת 2017 זכה בתואר יקיר באר שבע ובפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול.
לאחר השירות הצבאי החל בלימודי ההנדסה הכימית באוניברסיטת בן-גוריון וסיים את תואר הדוקטורט במחלקה להנדסה כימית בשנת 2001. כיום הוא משמש כראש היחידה לקשרים אקדמיים בינלאומיים במכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון וכחבר במחלקה להנדסה כימית ובמרכז לתהליכים ירוקים במכללה.
הוא עוסק במחקר אקדמי בנושאי כימיה ירוקה וקיימות.
בנוסף לפעילותו האקדמית, פועל וולפסון, בהתנדבות, במגוון מסגרות ופורומים לקידום איכות הסביבה והקיימות בנגב ובישראל.
וולפסון מייעץ לעיריית באר שבע בנושאי סביבה וקיימות, ושותף לפרויקטים סביבתיים רבים בעיר באר שבע.
הוא מכהן כיו"ר רשות פארק נחל באר שבע, ושימש לאורך שנים כנציג העיר באר שבע במועצה המקומית תעשייתית נאות-חובב, במהלכן היה ממובילי החזון להפיכתה של המועצה לפארק אקו-תעשייתי.
וולפסון גם מייעץ ומלווה רשויות מקומיות רבות, ארגוני סביבה ופעילי סביבה בתהליכים ובמאבקים בתחום איכות הסביבה.
וולפסון הוא מוביל דעה בתחום איכות הסביבה והקיימות, ופועל להנגיש את התחום לקהל הרחב, בתקשורת, בפרויקטים חינוכיים ועוד.
הוא כותב טור דעה קבוע בנושא קיימות במדור כלכלה וסביבה באתר ynet, ואף מתראיין ומפרסם מאמרים ודעות בתחום באמצעי התקשורת השונים.
על פעילותו בתחום הקיימות הוא זכה במקום שני בפרס פראט לתקשורת סביבתית ארצית בשנת 2009 ובאות הגלובוס הירוק למתנדב בשנת 2014.
וולפסון פרסם עד כה שישה ספרי שירה ושירים במגוון כתבי עת ספרותיים כגון עיתון 77, הליקון, שבו ועוד.
שיריו תורגמו לשפות רבות, וספרו אֲנִי אַבָּא שלך תורגם במלואו לאנגלית ופורסם בהוצאה אמריקאית.
הוא בוגר כיתת השירה של הליקון.
נושאי שירתו אופייניים לשירה הלירית: אהבה, ילדות, אבהות, נוף, הגות וארס פואטיקה, לצד עיסוק בסביבה ובהשפעותיה ובנושאי נפש ומגדר.
הוא מחלוצי האקו-פואטיקה בארץ, ואף עסק לראשונה בעברית בשירה להט"בית בהיבט ההורי.
עד סוף שנת 2014 כיהן וולפסון כיו"ר הוועד המנהל של עמותת המחול בת-דור באר שבע, ובשנים האחרונות עומד בראש הוועד המנהל של תיאטרון הילדים והנוער באר שבע.
1999- זכה בפרס הקרן על שם רון אדלר מטעם אוניברסיטת חיפה.
1999- זכה בפרס לפרסום ספר שירה בסדרת "מפתנים" מטעם המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
2017- זכה בפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול.
2017- זכה גם בתואר יקיר באר שבע.
2021- זכה בפרס גרדנר סימון לשירה עברית לזכרה של רעיית הנשיא הגב' נחמה ריבלין.
2023 - נבחר לאחד מאנשי הסביבה של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה.
הוא נשוי, אב לשלושה בנים ומתגורר בבאר שבע.
שירים בארבעה ממדים (תל אביב : גוונים, תשנ"ז 1997)
בגוף אחד (תל אביב : ספרית פועלים, תש"ס 2000)
אני שלישי (רעננה : אבן חושן, תשע"ג 2013)
מטמון - שירים ומסלולי טיול בבאר שבע (באר שבע, תשע"ה 2015)
צריך לקיים - אדם, חברה וסביבה: לקחי העבר ואחריות לעתיד (חיפה: פרדס, תשע"ו, 2016)
כל החוקים נשמעים לו : מדע ומיתוס בשירת דן פגיס.
המשבר הגדול: עידן האדם: בין מבט מקרוסקופי למבט מיקרוסקופי.
וולפסון עדי, בעריכת ורד זינגר.
עדי טַלְמוֹר (נולד בשם יהודה ראובן נובמבר; 11 באפריל 1953 – 5 באוגוסט 2011) היה עיתונאי, מגיש ועורך חדשות ישראלי.
טלמור נולד ברמת גן לזוג ניצולי שואה.
בילדותו, אביו עברת את שם המשפחה לטלמור.
במסגרת שירותו הסדיר בצה"ל ניסה להתקבל לגלי צה"ל, אך בקשתו נדחתה והוא שירת כמש"ק ביטחון מידע בחיל האוויר.
עקב בעיה רפואית מולדת סבל מהגייה לקויה.
בגיל 27, לאחר ניתוח אף ושיעורי הגייה התקבל לגלי צה"ל והחל לעבוד שם כאזרח עובד צה"ל.
מאוחר יותר התפרסם כמבזקן חדשות בתוכנית "ערב חדש" בין השנים 1982–1992. במקביל הגיש וערך חדשות בגלי צה"ל במשך כ-31 שנים.
הוא הגיש תוכניות רדיו בתחנה, הופיע בקומדיית המצבים "קרובים קרובים", ולימד בקורס הקריינות של אולפני גבע.
אמו, לאה נובמבר, הגישה פינה בפולנית בתוכנית ההומור של גלי צה"ל "קשה בבוקר".
טלמור היה ידוע באישיותו האקסצנטרית ובכך שניהל מערכות יחסים מורכבות עם הכפופים לו ועם שותפיו לעבודה.
ביולי 2007 ניסה להימלט מבידוק משטרתי בחשד לנהיגה בשכרות, ופגע ברכבו בניידת משטרה וברכב פרטי.
בעקבות זאת נשלל רישיון הנהיגה שלו ורכבו הוחרם לתקופה של חודשיים, ובמקביל הוצא לחופשה יזומה מעבודתו בגלי צה"ל.
טלמור הִרבה לעשן וחלה בסרטן הריאה.
לאחר שאובחן כחולה סופני בחר לשים קץ לחייו בעזרת ארגון "דיגניטאס" השווייצרי, המסייע לחולים סופניים לסיים את חייהם ללא כאב.
בסיוע ארגון דיגניטאס נשרפה גופתו, ואפרו פוזר באגם הסמוך לציריך שבשווייץ.
שבוע לאחר מותו נערך לו טקס אשכבה בטיילת תל אביב, לפי בקשתו.
עדי גילת (נולדה ב-5 בספטמבר 1978) היא שחקנית תיאטרון קולנוע וטלוויזיה ובמאית ישראלית.
למדה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין.
עם סיום לימודי התיכון השתתפה בסדרת הטלוויזיה "קפה פריז" לצד שמיל בן ארי ומרים גבריאלי.
לאחר סיום השירות הצבאי התקבלה ללימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים שם גם השלימה לאחר מכן לימודי תואר ראשון בבימוי וחינוך.
במהלך לימודיה זכתה במלגות הצטיינות שונות, בין היתר: מלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל ועוד.
כשהצטרפה לתיאטרון הקאמרי זכתה בפרס השחקנית המבטיחה על שם עדנה פלידל.
בטרם סיימה את לימודי המשחק בסמינר הקיבוצים השתלבה גילת בתיאטרון הקאמרי בהצגה "עד ראייה" כפרנקה.
לאחר סיום לימודיה המשיכה לשחק בתיאטרון הקאמרי בתפקידים שונים, ובנוסף שיחקה גם בתיאטראות בית ליסין ותיאטרון חיפה.
את קריירת המשחק בטלוויזיה החלה בסדרה הבורר שם שיחקה את ענבל אסולין.
בשנת 2022 ביימה לראשונה הפקה תיאטרלית ייחודית: צירים, בהשתתפות יעל שרוני ועינת הולנד.
+שנהתוכניתערוץתפקידהערות1997קפה פריז2004מעורב ירושלמיערוץ 10נטע2013–2007הבורר (כל 4 העונות)HOTענבל אסולין201015 דקותyesצהלהדרמה יומית2018שכונה (עונה 3)הוט ניקולודאוןאת הסדרה יצרו גיורא חמיצר ונועה פניני2019מונאכאן 11גל חרמונינחמהHOTנטעבבימויה של עידית שרצקי2022בת השוטרyesגליבבימוי רועי פלורנטין תסריט דנה שץ, בערוץ teeNickמלאך משחיתכאן 11טוייבלה
+שנהשם הסרטתפקידהערות2003חיים זה חייםדניאלהבימוי מיכל בת אדם2007אסקימוסים בגליללימורבבימוי יונתן פז2020נוקאאוטבבימוי מיקה אוראויבת יקרה שליסרטה של ציפי טרופה; תפקיד ראשיעד שתחזוראורליתסריט ובימוי שרי תורג'מן2021כלבצרויהתסריט ובימוי יהונתן אופק
בשנת 2022 ביימה גילת הפקה ייחודית של המחזה "צירים".
מחזה מתורגם מאת מייק בארטלט שאותו בחרה גילת למקם במשרדי הייטק פעילים, בקומה ה-27. קהל הצופים מגיע למשרדים ולוקח חלק פעיל בהצגה, באינטראקציה עם השחקניות ובין מיקומים שונים ברחבי המשרדים.
את המחזה תרגם בן זוגה של עדי, המוזיקאי והסופר יהלי סובול..
את ההצגה, הבנויה מ־13 סצנות, ומתארת מערכת יחסים בין מנהלת בכירה לעובדת צעירה בחברת הייטק, הפיק תיאטרון גבעתיים בניהולו של השחקן אוהד קנולר.
גילת היא בתו של העיתונאי מרדכי גילת.
היא נשואה לזמר והמוזיקאי יהלי סובול ולהם בת ובן.
עדי חתימה כרתי או עדי מסירה כרתי הוא שמה של מחלוקת בהלכות השטר במשפט העברי, בה נחלקו רבי מאיר ורבי אלעזר.
לפי רבי מאיר החתימה היא עיקר השטר, שכן היא מבססת את חלותו וכוחו המשפטי בכך, שהעדים מעידים שהכתוב בשטר אמת, ואכן בעליו של השטר הוא זה שכתב אותו.
לעומת זאת סבור רבי אלעזר, כי מסירת השטר ליד הלווה או הקונה היא עיקר כוחו של השטר, שכן בכך מוכיח הבעלים שהוא אכן התכוון סופית למכור ולהעביר את בעלותו בקניין.
במשפט העברי, קיימים מעשי קניין רבים, שמהותם העברת חפץ מבעלות משפטית אחת לשנייה.
לכל מעשה קניין במשפט העברי ישנו מקור הנלמד מסברא או מפסוק.
המקור לשטר במשפט העברי הוא מהפסוק הבא, שנאמר על ידי ירמיה בעת מלכות צדקיהו, בעת שהיה כלוא בחצר המטרה, ונאמרה לו הנבואה על גלות בבל, בפסוקים אלו הוא מתאר את קניית הקרקע מדודו חנמאל:
בתיאור זה הוא מתאר את קניית הקרקע מבן דודו בכסף מלא, המוכר כותב בשטר וחותם בו, העדים חותמים בשטר, "ואת הגלוי" - הוא מקיים את השטר כדי שיעשה בגילוי ובפרסום שהמכירה לא תהיה נתונה לערעור.
לאחר תום סיפור הנבואה, הוא מזהיר את האנשים הקונים קרקעות מחבריהם בתקופה שעד חורבן בית המקדש, לכתוב שטרות ולהעמיד עדים בחתימתם כי יגלו מן העיר.
בציווי זה, אנו מוצאים כי אחת מדרכי הקנייה היא קניין שטר, ועדיפות קניין זה היא בנימוק שהשטר מהווה ראיה משפטית לאורך זמן, שכן העדים חתומים עליו ומאשרים את תוקפו.
רבי מאיר ורבי אלעזר נחלקו, האם זקוק השטר דווקא לעדי חתימה, או שדי בכך שישנם עדים על מסירת השטר מהמוכר לקונה, למרות שמתוך השטר עצמו לא ניכרת הראיה בשלמותה.
אך ברור, שגם לפי רבי אלעזר, די בעדים החתומים על השטר.
אחת מההשלכות ההלכתיות של מחלוקת הלכתית ויסודית זו בהלכות שטרות, היא בהלכות גט, ולמעשה על שם ההלכה בגט נקבע שמה של המחלוקת "עדי חתימה או מסירה כרתי" מלשון "ספר כריתות" - כינויו של הגט במקרא.
חכמי התנאים התחבטו בפירוש המילה "וכתב".
מסירה אל מול חתימה במשפט הישראלי
השטר במשפט הישראלי הוא מכשיר משפטי שונה מאוד מהשטר במשפט העברי.
בניגוד לשטר במשפט העברי, שהוא למעשה תיעוד של התחייבות קניינית בין שני צדדים ישירים, השטר במשפט הישראלי הוא הוראה של אדם לצד ג' לתת סכום כסף לאדם אחר.
סעיף 30 לפקודת השטרות קובע כי סיחור השטר הוא בדרך של מסירה, או בלשון הסעיף "משהועבר שטר מאדם לאדם בדרך העושה את הנעבר לאוחז השטר – השטר מסוחר".
העברת קניין בקניינים שונים שלשמה נועד השטר במשפט העברי מתבצעת באופן שונה במשפט הישראלי.
למעשה המקום היחיד בו יש דרישת כתב לשם העברת קניין, הוא עסקה במקרקעין, שלפי דורשת הסכם כתוב.
קניינים אחרים יכולים לעבור גם על בסיס עסקה בעל פה, על פי הסכמות שהשתכללו לפי או .
עדי כהן (נולדה ב-3 בדצמבר 1980) היא זמרת, מדבבת ושחקנית תיאטרון ישראלית.
התפרסמה כשהשתתפה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" (שודרה ב-2004) והעפילה לגמר.
עדי כהן נולדה בבאר שבע בשנת 1980 והתגוררה בה עד גיל 14, אז עברה משפחתה ליישוב עומר הסמוך.
כהן המשיכה את לימודיה בעיר הולדתה – ראשית במקיף א' ובהמשך, במקיף ו', שם למדה במגמת תיאטרון.
במקביל ללימודיה התיכוניים, הקימה כהן להקת רוק בשם "פיצול אישיות".
כהן התגייסה לצה"ל בשנת 1999 ושירתה במספר תפקידים בגדוד הסיור המדברי על גבול מצרים.
כמה חודשים לאחר השחרור, התקבלה לבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, בית צבי, שם זכתה במלגות הצטיינות על-שם לולה שנצר, בנ"ץ כרמל וקרן שרת.
את לימודיה במקום היא חבה לאחותה, לאחר שזו רשמה אותה למבחני הקבלה ללא ידיעתה.
בין המחזות שהשתתפה בהם במסגרת לימודיה בבית צבי ניתן למנות את "חלום ליל קיץ", "זכרונות ברודוויי", "כובע הקש האיטלקי" ועוד רבים אחרים.
בשנת 2004, שנתה האחרונה ללימודים, השתתפה כהן בתוכנית "כוכב נולד 2".
היא ביצעה את השירים "שבתות וחגים", "היי שקטה" ו"שיר לשלום", העפילה לגמר התוכנית שנערך בניצנים, יחד עם הראל סקעת והראל מויאל, וזכתה במקום השלישי עם השיר "סוף לסיפור".
עם סיום התוכנית, פתחה עדי כהן בקריירת שירה ומשחק.
ב-2005 השתתפה בפסטיגל גיבורי על לצד יעל בר זוהר,הראל סקעת, שירי מימון, ציפי שביט ועוד.
מאוחר יותר הוציאה אלבום בכורה והצטרפה גם לשורות התיאטרון והופיעה בהצגות ובמחזות זמר ב"תיאטרון הקאמרי", בתיאטרון הספרייה ועוד.
בשנת 2011 התחתנה עם השחקן אלי פרי וילדה בת בכורה.
ב-2014 נולדה בתם השנייה וב-2021 נולדה בתם השלישית.
בשנת 2005 כהן שרה, יחד עם חבריה לגמר "כוכב נולד 2" הראל סקעת והראל מויאל, את השיר "חלומות מתגשמים", ששימש כשיר האודישנים של העונה השלישית של "כוכב נולד".
בשנת 2007 היא שרה את שיר הנושא לסדרה המצליחה "החברים של נאור", "לא נרדמת תל אביב" (במקור של דני רובס), שהפך עם יציאתו ללהיט ברשתות הרדיו.
בספטמבר 2008 הוציאה את אלבום הבכורה, "דרוש לי גבר", ויצאה לסיבוב הופעות ארצי עם להקת נגנים.