tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, שיחק פרננדס במועדון הבוליביאני דה סטרונגסט, בערב הסעודית ובליגה השווייצרית בקבוצת סנט גאלן.
ביולי 2008 חתם פרננדס בקבוצה הבולגרית צ'רנו מורה וארנה.
ב-14 בנובמבר 2008 כבש פרננדס צמד בניצחון 0-5 נגד ספרטק ורנה בדרבי העירוני.
בינואר 2009 עבר פרננדס לקבוצה בולגרית אחרת, צ'רנומורץ בורגס.
בעונת 2008/2009 השתתף ב-11 משחקים וכבש 5 שערים עבור הקבוצה.
ב-7 בדצמבר 2010 הוא שוחרר מהקבוצה.
ב-15 ביולי 2011 הגיע לישראל והצטרף להפועל רמת גן מהליגה הלאומית, שם כבש 11 שערים ב-28 הופעות ליגה, באפריל 2012 שוחרר פרננדז מהפועל רמת גן לאחר שבית הדין הרחיק אותו משבעה משחקים עקב קטטה שהיה מעורב בה במשחק נגד הפועל בני לוד.
ב-30 במאי 2012 חתם פרננדס בקבוצת הפועל רמת השרון מליגת העל.
ב-31 במאי 2013 חתם פרננדס בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הפועל פתח תקווה, במחזור הראשון לעונת נגד הפועל קטמון ירושלים, וכבש את השער הראשון שלו במועדון.
בסך הכל כבש בעונה זו תשעה שערי ליגה, ובסופה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
בספטמבר 2014 הצטרף למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, בשורותיה שיחק עונה אחת בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
אדריאן פיטרסון הוא שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בעמדת הרץ האחורי בליגת ה-NFL.
פיטרסון נבחר ל-MVP של ה-NFL בעונת 2012, הוא נבחר שלוש פעמים לנבחרת העונה (אול פרו) ושש פעמים למשחק הפרו בול.
פיטרסון מחזיק בשיא היארדים שהושגו בריצה במשחק בודד, 296, הישג אותו קבע ב-2007, במהלך עונתו הראשונה בליגה.
נחשב לאחד הרצים הגדולים בתולדות ה-NFL.
פיטרסון בעיר פלסטין שבטקסס, הוריו בוניטה ונלסון היו ספורטאים מצטיינים בתקופת לימודיהם בקולג'.
בתיכון הצטיין פיטרסון במקצועות האתלטיקה קלה, כדורסל ופוטבול.
פיטרסון קיבל מלגת ספורטאי מצטיין ושיחק עבור קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אוקלהומה.
בעונתו הראשונה שבר מספר שיאי מכללות בריצה, הוא סייע לקבוצתו להשיג מאזן מושלם בעונה הסדירה ולהעפיל למשחק הגמר בו הפסידה לאוניברסיטת דרום קליפורניה.
בתום העונה סיים שני במספר הקולות לגביע הייזמן.
בעונתו השנייה סבל משבר בקרסולו והחמיץ 4 משחקים.
בעונתו השלישית שבר את עצם הבריח והחמיץ שבעה ממשחקי הקבוצה.
פיטרסון ויתר על עונתו האחרונה באוניברסיטה והודיע כי הוא מעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NFL של 2007. למרות הפציעות ורק שלוש עונות בהן שיחק, סיים פיטרסון את תקופתו באוקלהומה כמוביל הקבוצה בכל הזמנים ביארדים שהושגו בריצה.
פיטרסון נבחר במקום השביעי בסיבוב הראשון של הדראפט על ידי מינסוטה ויקינגס.
כבר במשחקו הראשון בעונה הסדירה רץ מעל ל-100 יארד, כשסיים עם 103 יארד וטאצ'דאון בניצחון על אטלנטה פלקונס.
במחזור החמישי שבר את שיא הקבוצה לריצה עם 224 יארד בניצחון על שיקגו ברס, במחזור השמיני שבר את שיא ה-NFL ליארדים שהושגו בריצה במשחק יחיד, כשרץ ל-296 יארד ו-3 טאצ'דאונים בניצחון על סן דייגו צ'רג'רס.
את העונה סיים עם 1,341 יארד ו-12 טאצ'דאונים בריצה וכן 268 יארד וטאצ'דאון אחד בתפיסה.
בתום העונה נבחר לרוקי המצטיין בהתקפה.
הוא נבחר לפרו בול וזכה בפרס ה-MVP של המשחק.
בעונתו השנייה סיים כמוביל הליגה ביארדים בריצה עם 1,760 ובעונתו השלישית הוביל את הליגה עם 18 טאצ'דאונים בריצה.
בעונת 2011 נפצע פיטרסון במחזור ה-15 וקרע את רצועת ה-ACL ואת רצועת ה-MCL בברכו.
התאוששותו הייתה מהירה מהצפוי והוא שב לשחק במחזור הראשון של עונת 2012. הוא הצטיין בעונה זו והוביל את הליגה עם 2,097 יארדים בריצה (שני בהיסטוריה רק לאריק דיקרסון שהשיג 2,105 יארד ב-1984).
בתום העונה נבחר ל-MVP של הליגה ולשחקן ההתקפה המצטיין, כמו כן סיים שני בבחירה לקאמבק של השנה לאחר פייטון מאנינג.
בתחילת עונת 2014 הוגש נגד פיטרסון כתב אישום בגין התעללות בבנו, לאחר שהכה אותו עם מקל במטרה לחנכו.
הוויקינגס הוציאו את פיטרסון מההרכב למשחק השני של העונה ולאחר מכן הוא הושעה מפעילות עד לתום העונה על ידי קומישנר הליגה רוג'ר גודל.
הוא שב לשחק בעונת 2015 וסייע למינסוטה לזכות בראשות הבית.
הוא סיים את העונה כמוביל הליגה בריצה עם 1,485 יארד ו-11 טאצ'דאונים ונבחר לנבחרת העונה (אול פרו).
במחזור השני של עונת 2016 סבל פיטרסון מקרע במיניסקוס ונאלץ לעבור ניתוח, הוא שב לשחק במחזור ה-15. בתום העונה הודיעה מינסוטה כי לא תממש את האופציה בחוזהו של פיטרסון לעונת 2017 בשווי 18 מיליון דולר והוא הפך לשחקן חופשי.
הוא חתם בקבוצת ניו אורלינס סיינטס ולאחר חמישה מחזורים עבר לשחק באריזונה קרדינלס.
בתום העונה שוחרר מחוזהו בקבוצה.
ב-2018 הצטרף לוושינגטון רדסקינס, לאחר שתי עונות עבר לדטרויט ליונס.
בפתיחת עונת 2021 היה שחקן חופשי, בנובמבר הצטרף לטנסי טייטאנס, הוא שותף בשלושה משחקים בטרם שוחרר מהקבוצה.
נכון לסוף עונת 2020. מודגש: הוביל את הליגה בקטגוריה זו.
T - מהלך שהסתיים בטאצ'דאון.
פיטרסון מדורג חמישי בכל הזמנים בכמות היארדים בריצה ו-11 בכלל היארדים מקו המגע.
הוא מדורג רביעי בכמות הטאצ'דאונים בריצה ועשירי בכלל הטאצ'דאונים.
צפוי להתחרות בעונה ה-32 של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
לפיטרסון שישה ילדים מנשים שונות.
אחד מילדיו אותו לא הכיר, מת בגיל שנתיים לאחר שספג חבטות מבן זוגה של אמו.
ב-2014 הועמד פיטרסון לדין בגין הכאת בנו בן הארבע במקל עץ, הוא הורשע במסגרת עסקת טיעון ונגזר עליו קנס ועבודות לתועלת הציבור.
אדריאן פיליפ סקרבורו הוא שחקן אנגלי.
תפקידיו הידועים הם בסרט "נאום המלך", בקומדיית המצבים "גאווין וסטייסי" ובתפקיד הבאטלר בגרסה מ-2010 לסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים".
סקרבורו הוא שחקן תיאטרון מוכשר וב-2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן .
סקרבורו נולד במלטון מאובריי שבלסטרשייר ולמד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק תיאטר סקול".
עוד לפני שסיים את לימודיו זכה בפרס צ'סטרטון.
הופעת הבכורה של סקרבורו בקולנוע הייתה בסרט "טירופו של המלך ג'ורג'" משנת 1994. תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרטים "תרגילים בנקמה", "פארק גוספורד", "וירה דרייק", "רמז לסקנדל", "נערי ההיסטוריה", "אליזבת: תור הזהב", "נאום המלך" והסרט "עלובי החיים".
אחד מתפקידיו הראשונים בטלוויזיה היה ב-1997 בעיבוד לספר "A Dance to the Music of Time".
עוד השתתף בסדרה "שיאכלו עוגות" בכיכובן של דון פרנץ' וג'ניפר סונדרס, בה שיחק בתפקיד "Bouffant", מעצב אופנה הומו / משרת / איש סודה של "קונטס דה ואש" בגילומה של סונדרס.
תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד", בסרט הטלוויזיה "Into the Storm", בסדרת המתח "Psychoville" ובסדרה הקומית "מירנדה" בכיכובה של מירנדה הארט.
פעמיים השתתף בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר" פעם בעונה החמישית ופעם בעונה העשירית.
בתוכנית הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "אבני וטיל" דיבב את דמותו של אבני.
סקרבורו מוכר בעיקר מהופעתו בסדרה הקומית של ה-BBC "גאווין וסטייסי", יחד עם ג'וליה דייוויס הם מגלמים זוג נשוי (פיט ודון סאטקליף) שהם שכנים וידידים של הוריו של הגיבור הראשי, גאווין שיפמן (מתיו הורן).
הוא גם מזוהה עם תפקידו כבאטלר, מר פריטצ'רד, בסדרת הדרמה של ה-BBC "על אדונים ומשרתים" משנת 2010.
ב-2012 הופיע סקרבורו בסדרה "גברת ביגס" של ITV, כשהוא מגלם את אביה של גברת ביגס (בגילומה של שרידן סמית' ששיחקה לצדו ב"גאווין וסטייסי").
בעונה השביעית של הסדרה "דוקטור הו" גילם סקרבורו חייזר בשם קאהלר-ג'קס בפרק בשם "עיר ושמה מרסי", שעלה לשידור ב-15 בספטמבר 2012.
סקרבורו הרבה להופיע בתיאטראות "דונמאר ורהאוס", תיאטרון אלמיידה, ובתיאטראות וסט אנד.
הוא שיחק בעשרים הפקות של התיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-19 ביוני 2011 השתתף ב- עם השחקן אליוט בראון בתיאטרון בארן שבעיר ולווין גרדן סיטי.
עוד הופיע במחזה "הדה גאבלר" בתיאטרון אולד ויק, שוב לצדה של שרידן סמית'.
ב-2013 שיחק בדרמה הרדיופונית של טום סטופארד "Darkside" המבוססת על האלבום "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד.
ב-2015 הופיע סקרבורו בתפקיד קלייב טרומן בפרק "The Owl of Minerva" בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "האב בראון", וכן השתתף בתפקיד משנה בסיטקום "Blunt Talk" של רשת "Starz" האמריקאית.
בשנת 2018 שיחק בסרט "על חוף צ'זיל" בכיכובה של סירשה רונן, אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן מקיואן.
באותה שנה שיחק במיני-סדרת הדרמה של רשת BBC, "סקנדל אנגלי מאוד" לצד יו גרנט ובן וישו, וכמו כן בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים" (אנ').
בשנת 2019 השתתף בסרט המלחמה האפי "1917", שביים וכתב סם מנדס, וגילם את דמותו של ד"ר פוקס בסדרת הדרמה ההיסטורית "סנדיטון" עד ל-2022.
בשנת 2020 יצא הסרט האמריקאי "ורמיר האחרון" בהשתתפותו, וכן, שיחק בסרט הפנטזיה של קנת בראנה "ארטמיס פאול" שמבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר האירי אואן קולפר.
בשנת 2022 החל לשחק את הדמות הראשית בסדרת דרמת הפשע "The Chelsea Detective" שם מגלם במשך שלוש עונות את הסוכן המיוחד מקס ארנולד.
בשנת 2024 גילם את דמותו של איאן בסדרה הקומית "מר בחור" (אנ') בערוץ Sky Max.
ב-1993 היה סקרבורו מועמד לפרס איאן צ'ארלסון וזכה בפרס "מנצ'סטר איבנינג ניוז" על תפקידו במחזה "קומדיה של טעויות" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' שבמנצ'סטר.
במרץ 2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה על הופעתו במחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן.
סקרבורו חי בברקהמסטד שבמחוז הרטפורדשייר.
הוא נשוי לרוז (שם נעורים בלקשו) ולבני הזוג יש בן (ג'ייק) ובת (אזמה).
אדריאן רביו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר במילאן ובנבחרת צרפת.
רביו בילה את רוב הקריירה שלו בפריז סן-ז'רמן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-2012 וזכה במדיה בשמונה עשר תארים, בהם חמישה תארים מהליגה הצרפתית וטרבל מקומי בשנים 2015/2016 ו-2017/2018. בסך הכל הוא ערך 150 הופעות בשורות המועדון.
בשנת 2019, חתם ראביו ביובנטוס בהעברה חופשית, וזכה בתואר הסרייה א' במהלך עונתו הראשונה במועדון ובקופה איטליה בעונתו השנייה.
ראביו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצרפתית הבוגרת ב-2016, ובהמשך מכן ייצג אותה ביורו 2020 ומונדיאל 2022.
רביו נולד בסאן מוריס, מפרוורי פריז שבצרפת.
רביו שיחק במספר מחלקות נוער עד שעבר למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן ב-2010. ב-2 ביולי 2012 חתם רביו על החוזה המקצועני הראשון שלו, לשלוש שנים.
לקראת עונת עלה רביו לקבוצה הבוגרת של פריז סן-ז'רמן על ידי המאמן קרלו אנצ'לוטי.
ב-26 באוגוסט 2012 ערך רביו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כששיחק 61 דקות בתיקו 0-0 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השלישי.
ב-6 בנובמבר ערך רביו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על דינמו זאגרב במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים לעונת .
רביו ערך שש הופעות ליגה בעונת .
בינואר 2013 הושאל רביו לטולוז, גם היא מליגת העל הצרפתית, למשך חצי עונה.
ב-10 בפברואר ערך רביו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 דקות בהפסד 0–2 לסטאד רן במסגרת המחזור ה-24 בליגה.
ב-9 במרץ הבקיע רביו את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה הראשונה של תוספת הזמן של המחצית הראשונה בניצחון 0–1 על ברסט במסגרת המחזור ה-28. רביו שיחק במועדון במשך חצי עונה, בה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בתום עונת , בה זכתה פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת, חזר רביו למועדון.
בשתי העונות הבאות לקח רביו חלק פעיל בשתי אליפויות צרפת נוספות של הקבוצה, עם 46 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים.
ב-7 באוגוסט 2015 הורחק רביו לראשונה בקריירה שלו, לאחר שספג כרטיס צהוב שני בדקה ה-29 בניצחון 0–1 על ליל במסגרת מחזור הפתיחה של הליגה לעונת .
מינואר 2019 ראביו לא נכלל בסגל של פריז סן-ז'רמן עד לתום העונה, בשל סירובו להאריך את חוזהו במועדון.
ב-1 ביולי 2019 עבר בהעברה חופשית ליובנטוס, שם שיחק עד ה-18 ביולי 2024, אז הסתיים לו החוזה במועדון.
ב-17 בספטמבר 2024 חתם באולימפיק מרסיי.
אדריאנה ברנדאו בהר (בפורטוגזית: Adriana Brandão Behar; נולדה ב-14 בפברואר 1969 בריו דה ז'ניירו) היא שחקנית כדורעף יהודיה ברזילאית לשעבר, הנחשבת לאחת משחקניות הכדורעף הטובות בדורה.
בהר נולדה ב-1969 בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
בהר היא יהודיה ממוצא לבנוני.
היא עברה לשחק כדורעף חופים ב-1993 לאחר ששיחקה בנבחרת ברזיל בכדורעף נשים.
בשיתוף עם שלדה בדה, היא זכתה ביותר מ-30 טורנירים בינלאומיים של כדורעף חופים וזכתה גם בשתי מדליות אולימפיות.
אדריאנה בהר שיחקה בשיתוף עם שלדה בדה מאז 1995. בהר, שהחלה לשחק בכדורעף כנערה, זכתה מאז 1993 ב-29 מתוך 81 טורנירים בינלאומיים בכדורעף חופים.
היא גם סיימה מקום שני או שלישי בעוד 28 טורנירים בינלאומיים.
היא סיימה מקום שלישי בתחרות הגביע העולמית ב-1997 יחד עם בדה וזכתה במדליית הברונזה.
בהר ובדה ניצחו בתחרות ה-Goodwill ב-1998, והן זכו גם בתחרות הגביע העולמי בכדורעף חופים ב-1999. הן זכו במדליית זהב במשחקים של התחרות הפאן-אמריקאית שהתקיימה בוויניפג שבקנדה בשנת 1999. הן היו בעקביות מקום ראשון או שני בכל טורניר שהם השתתפו בו.
ב-2001, בהר ובדה ניצחו בתחרות הגביע העולמי, וסיימו גם מקום ראשון בתחרות שנערכה בשווייץ, ובתחרות שנערכה בספרד.
ב-2002, הן דורגו מספר 2 בעולם וזכו בתואר אלופות יפן בשנה החמישית ברציפות.
בהר ובדה זכו באליפות הפדרציה הבינלאומית לכדורעף במשך 5 פעמים בין השנים 1997–2001 ועוד פעם אחת בשנת 2004.
באולימפיאדת סידני 2000, בהר הייתה חברה בנבחרת הבנות של ברזיל בכדורעף חופים והן זכו במדליית כסף.
באולימפיאדת אתונה 2004, בהר שיחקה בשיתוף עם בדה בתחרות הכדורעף חופים.
צמד הברזילאיות הביס את המשתתפות של נבחרת דרום אפריקה, ליי-אן ניידו וג'וליה ווילנד, בתוצאה 17–21 במערכה הראשונה, 21-10 במערכה השנייה, וסכום של 17–42 לאחר שתי מערכות.
לאחר מכן, הן הביסו את לוצ'ילה פרוֹטה ודניאלה גאטלי מנבחרת איטליה בתוצאה 34–42, לאחר שתי מערכות קשות וממושכות.
בהר ובדה המשיכו את הניצחונות הרצופים שלהן במערכות נגד לריאה פרצה ופרננדז גרסט מנבחרת קובה, כשניצחו 33–42. הן דורגו בשלב המקדים של התחרות pool B בלי להפסיד בשום מערכה.
בהר ושלדה לבסוף הפסידו במערכה בסיבוב ה-16 במשחק נגד לינה ינצ'ולובה ופטיה לנצ'ולובה מנבחרת בולגריה, שניצחו אותן 48–54 (מערכה ראשונה 18–21, מערכה שנייה 16–21, מערכה שלישית 11–15).
הצמד שיחק נגד בנות ארצן, אנה פאולה וסנדרה פיירס, ברבע הגמר וניצחו אותן 47–51 (מערכה ראשונה 15–21, מערכה שנייה 13–21, מערכה שלישית 13–15).
בהר ושלדה קיבלו מדליה כאשר ניצחו את האוסטרליות נטלי קוק וניקול סנדרסון בחצי הגמר 33–42 (מערכה ראשונה 17–21, מערכה שנייה 16–21).
צמד הברזילאיות הפסיד בקרב על מדליית הזהב לצמד האמריקאיות קארי וולש ומיסטי מאי בתוצאה 28–42 (מערכה ראשונה 17–21, מערכה שנייה 11–21).
הן קיבלו מדליית כסף, שהייתה מדליית הכסף השנייה שלהם (את הראשונה הם קיבלו באולימפיאדה של שנת 2000 שהתקיימה באוסטרליה).
אדריאן דומיטרו פופה (ברומנית: Adrian Dumitru Popa; נולד ב-24 ביולי 1988) הוא כדורגלן רומני, המשחק כקשרה בוולונטארי.
פופה החל את הקריירה בקבוצת פוליטכניקה טימישוארה בשנת 2005. בשנת 2008, הושאל לקבוצת בופטיה במדיה שותף ב-11 משחקים וכבש 2 שערי ליגה.
בשנה שלאחר מכן, 2009, הושאל שוב, הפעם לקבוצת גלוריה בוזאו.
לאחר ששותף ב-12 משחקים, שב לקבוצת פוליטכניקה.
ביולי 2009, חתם פופה עם אוניברסיטטה קלוז'.
בסיום עונתו הראשונה בקבוצה, עזר למועדונו החדש להעפיל לליגת העל הרומנית, אך עקב סכסוך עם הנהלת המועדון נאלץ לעזוב.
הוא חתם ב-2010 בקבוצת קונקורדיה קיאז'נה.
פופה זכה להעפיל עם קבוצה שנייה לליגת העל הרומנית, שנה שנייה ברציפות, ובסיום העונה שלאחר מכן חתם במועדון הפאר הרומני סטיאווה בוקרשט, באוגוסט 2012. במדי סטיאווה, היה שותף פופה לזכייה בשלוש אליפויות רצופות, כאשר בעונת 2014-2015, אף היה שותף לזכייה בטרבל המקומי.
ב-27 בינואר 2017 חתם ברדינג האנגלית.
ב-28 בינואר 2018 הושאל לא-תעאון הסעודית.
ב-20 בדצמבר 2018 הושאל ללודוגורץ ראזגרד הבולגרית.
ב-16 באוגוסט 2019 חזר לסטיאווה בוקרשט והושאל עד לסוף העונה.
ב-16 באוקטובר 2020 חתם בוולונטר.
אדריאן רולינס הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ארתור קיד בסרט האימה "האישה בשחור" (1989) ובתפקיד ג'יימס פוטר בסרטי הארי פוטר.
רולינס נולד בעיר סטוק-און-טרנט שבמחוז סטפורדשייר, בנם של מייביס (שם נעורים ליס) ואדוארד רולינס.
אחר כך למד אמנות ומשחק בקרו ואלסגר קולג', כיום אוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן .
רולינס הופיע בסרטי קולנוע אחדים בהם "הקפיצה לחיים", והיה לו תפקיד קטן בסדרת סרטי הארי פוטר בדמות ג'יימס פוטר אביו של הארי פוטר.
על הבמה שיחק רולינס במחזה "Her Naked Skin" בתיאטרון המלכותי הלאומי בשנת 2008. בסדרת הטלוויזיה "The Ginger Tree" משנת 1989 שיחק לצדה של סמנתה בונד בתפקיד ריצ'רד קולינגסוורת'.
עוד כיכב בעיבוד הטלוויזיוני ל"האישה בשחור" ששודר לראשונה בחג המולד 1989.
ב-2015 השתתף רולינס בסדרת הדרמה "עלילות דיקנס" בתפקיד אדוארד ברברי.
אדריאן שמפר (בקרואטית: Adrian Šemper; נולד ב־12 בינואר 1998 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פיזה.
שמפר נולד בזאגרב שבקרואטיה, וגדל במחלקת הנוער של דינמו זאגרב.
בשנת 2015 החל לשחק בדינמו זאגרב II, קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הקרואטית השנייה.
ב-6 במאי 2016 ערך שמפר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על סלאבן בלופו במסגרת המחזור ה-35 בליגה.
זו הייתה הופעתו היחידה בעונת , שהסתיימה באליפות קרואטיה.
ב-14 בספטמבר 2016 ערך שמפר את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–3 לאולימפיק ליון במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2016/2017.
אדריאן מיכאי צ'יופלנקה (ברומנית: Adrian Mihai Cioflâncă; נולד ב-31 באוגוסט 1974) הוא היסטוריון רומני, מנהל המרכז לחקר היסטוריה של יהודי רומניה.
צ'יופלנקה, יליד פיאטרה ניאמץ, נטה ללימודי היסטוריה החל מכיתה ח', אך בהמשך נמשך גם לספורט ולפילוסופיה.
באוניברסיטת יאשי הוא למד היסטוריה בשנים 1993–1997 וסיים עם עבודה בשם Construcția simbolică a autorității.
הוא המשיך ללימודי מאסטר בתחום היחסים הבינלאומיים באותה אוניברסיטה בשנים 1997 - 1998.
מ-2011 הוא דוקטורנט באוניברסיטת יאשי, בפקולטה למדעי המדינה בנושא Antisemitism și violență colectivă.
Pogromul de la Iași (iunie 1941) (אנטישמיות ואלימות קבוצתית.
ב-2003, בהמלצתו של פרופסור מיכאל שפיר, התקבל להיות החבר הצעיר ביותר בוועדת ההיסטוריונים, שכינס נשיא רומניה לבירור סוגיית שואת יהודי רומניה.
צ'יופלנקה פעל במסגרת הוועדה עד נובמבר 2004, כולל השתתפות בכינוסים בוושינגטון, בירושלים ובבוקרשט.
במסגרת פעילות זו השתתף בכינוסים בוורשה, בבודפשט, בפראג, בלינץ, בווינה, בטרונדהיים, בירושלים, בסטוקהולם, בפריז, בחיפה, באמסטרדם, במכלן, בלייז', בטורונטו, בלונדון, במנצ'סטר ובדברצן.
שמועות וסיפורים על רצח יהודים בסביבה הכפרית הקרובה ליאשי נפוצו מזה זמן רב, אך לא נבדקו כלל.
באביב 2010 הטיל מכון אלי ויזל על אדריאן צ'יופלנקה את המשימה לבדוק שמועות אלה ולנסות לאסוף עדויות.
צ'יופלנקה הגיע לאזור פופריקאן (Popricani) וכאן שמע מכפריים זקנים עדויות על כך שבקיץ 1941 ראו קבוצות וטורים רבים המובלים תחת משמר לתוך יער וולטורי (Vulturi), שמעו יריות והחיילים חזרו לבדם.
חלק מהעדים זיהו בין המובלים יהודים, שהכירו מכפרים סמוכים או מיאשי.
הכפריים סיפרו שהצבא הטיל על איש אחד בשם שטפאן קלים (Ştefan Clim) למכור את בגדי הנרצחים והוא נראה מוביל בגדים בעגלתו.
ביער וולטורי יש שקע המכונה "בור היהודונים" ומבדיקת ארכאולוג נראה שחפרו בו.
הכפריים סיפרו על עד לרציחת היהודים שם ולאחר שהעד זיהה את המקום, צ'יופלנקה ואנשיו חפרו במקום ומצאו שרידי שלדים.
מבדיקות המעבדה של שרידי השלדים נקבע שהיו שם 36 שלדים, 12 שלדי ילדים, 15 שלדי גברים ו-9 שלדי נשים.
הילד הצעיר ביותר במותו היה כבן שלוש והגבר הזקן ביותר היה כבן 80. שרידי הגופות הועברו לבית העלמין היהודי ביאשי, שם נטמנו בקבר משותף ומעליו מצבה המספרת את תולדותיו.
אדריאן שילר היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
עוד הוא מופיע בסדרת הדרמה ההיסטורית "ויקטוריה" של ITV.
החל מ-2007 השתתף שילר בקמפיין של תשדירים בטלוויזיה נגד נהיגה תחת השפעת אלכוהול בשם "Moment of Doubt" עבור משרד התחבורה הבריטי.
ב-2008 זכה התשדיר בפרס BTACA לליהוק הטוב ביותר.
אדריאן לואיז קלרקסון היא מדינאית, פוליטיקאית ועיתונאית קנדית ילידת הונג קונג, שכיהנה כמושלת הכללית של קנדה, ה-26 במניין מאז איחוד קנדה, בין השנים 1999–2005, האישה השנייה בתפקיד זה, לאחר ז'אן סווה.
קלרקסון הגיעה לקנדה עם משפחתה ב-1941, כפליטה מהונג קונג שהייתה תחת כיבושה של האימפריה היפנית, וגדלה באוטווה.
לאחר קבלת מספר תארים אקדמיים מהאוניברסיטה, עבדה קלרקסון כמפיקה ושדרנית עבור תאגיד השידור הקנדי (CBC) וכעיתונאית בכתבי עת שונים.
פרסומה הדיפלומטי הראשון שלה היה בתחילת שנות השמונים, כאשר קידמה את התרבות האונטרית בצרפת ובמדינות אירופאיות אחרות.
ב-3 באוקטובר 2005, הושבעה קלרקסון למועצת המלוכה של קנדה, מה שנתן לה את הזכות לשאת התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייה; עם זאת, כמושלת הכללית לשעבר של קנדה, קלרקסון הייתה זכאית לתואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים).
לאחר כהונתה היא פרסמה ספר זיכרונות, הקימה את המכון לאזרחות קנדית, והפכה לקולונל הראשי של "רגימנט חיל הרגלים הקל של הנסיכה פטריסיה", חיל הרגלים של צבא קנדה.
מוצאה של קלרקסון הוא מהקבוצה האתנית האקה ושורשיה הגיעו מטאישאן, גואנגדונג שבימי הרפובליקה הסינית (1912–1949).
סבה מצד אביה היגר בסוף המאה ה-19 לעיר צ'ילטרן שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה.
באוסטרליה הוא שינה את שם משפחתו לפוי.
בנו הראשון של פוי, ויליאם, נולד בוויקטוריה אך נשלח מאוחר יותר חזרה לטאישאן, משם הוא עשה את דרכו להונג קונג.
בהונג קונג עבד עם אביו עבור ממשלת קנדה.
הוא הכיר את אתל פוי, שלה נישא מאוחר יותר ונולדו להם שני ילדים: נוויל, נולד ב-29 באוקטובר 1935, ואדריאן, נולדה ב-10 בפברואר 1939. הבכור המשיך להיות מנתח פלסטי בטורונטו והתחתן עם ויויאן לי, שהיא עצמה הפכה לסנאטורית.
קלרקסון תיארה את אחד מזכרונותיה המוקדמים ביותר כרגעי מסתור בכמה מרתפים בהונג קונג במהלך הפלישה היפנית לאי בשנת 1941. בזכות קשריו של אביה עם הממשלה הקנדית, הוא קיבל הזדמנות בשנת 1942 לברוח מהכיבוש היפני לקנדה, כחלק מהחזרתם של עובדי הממשלה הקנדים מהעיר שנפלה לידי האימפריה היפנית.
אף על פי כן, חוק ההגירה הסיני 1923, מנע את כניסתם המידית של משפחת פוי למדינה, עד שהמחלקה לענייני חוץ של קנדה התערבה ודאגה להכניס את משפחתה של קלרקסון לקנדה.
המשפחה השתכנה באוטווה, אם כי ויליאם איבד כמעט את כל הונו, ומשפחתו התגוררה בדירה צפופה.
קלרקסון למדה בבית הספר הציבורי שבעיר, ובאוקטובר 1951 צפתה עם כיתתה בביקורה של הנסיכה אליזבת, הדוכסית מאדינבורו (לימים המלכה אליזבת השנייה), כאשר שיירתה המלכותית עברה בעיר.
קלרקסון סיימה את לימודיה בקולג' ליגר קולגייט בשנת 1956 ולאחר מכן היא נרשמה לאוניברסיטת טורונטו.
במהלך לימודיה שם, קלרקסון זכתה במדליית המושל הכללי עוד לפני סיום לימודי תוארה הראשון בהצטיינות כבוגרת אוניברסיטה באמנות ב-1960, ולאחר מכן נסעה עם הוריה למזרח אסיה ולדרום-מזרח אסיה.
קלרקסון המשיכה לימודי תואר שני בספרות אנגלית, גם כן באוניברסיטת טורונטו.
היא החלה את עבודתה האקדמית ב-1962, בסורבון שבפריז עם תזה על שיריו של ג'ורג' מרדית'.
בשנה שלאחר מכן נישאה לסטיבן קלרקסון, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת טורונטו.
לבני הזוג שלוש בנות: קירה, ילידת 1969, ובלייז וקלואי, תאומות ילידות 1971. בגיל תשעה חודשים קלואי מתה מתסמונת מוות בעריסה.
אדריאן וסטיבן התגרשו ארבע שנים לאחר מכן וסטיבן זכה למשמורת מלאה על שני הילדים שנשארו.
לאחר מכן, אשתו השנייה של סטפן, כריסטינה מק'קאל, אימצה את שתי הנערות, שהתנכרו לאמם הביולוגית במשך כמה עשורים.
לאחר שאחד מעמיתיה ללימודים במכללה הכיר בין קלרקסון לבין מפיקי התוכנית "Take 30" - תוכנית אקטואליה המשודרת אחר הצהריים המנוהלת על ידי חברת השידור הקנדי (CBC) - קלרקסון נשכרה על ידי חברה ממשלתית בשם "תאגיד הכתר הקנדי" כסוקרת ספרים עצמאית בחברה.
דבר זה סימן את תחילת קריירתה העיתונאית בת ה-30 שנה ב-CBC.
אחרי פחות משנה שבה הייתה במעמדה הראשוני בחברה, קלרקסון קודמה למארחת שותפה, ובכך הפכה לאחת הראשונים מבין חברי מיעוט נראה שקיבלה במה בטלוויזיה הקנדית.
היא נשארה לעבוד עם Take 30 במשך עשור, תוך הסתעפות לתוך העיתונות המודפסת.
קלרקסון כתבה ופרסמה ספרי רומן בשנת 1970.
ב-1974, קלרקסון ייסדה תוכנית טלוויזיה בשם "אדריאן", אולם תוכנית זו לא הייתה מוצלחת במיוחד ושודרה פחות מארבעה חודשים.
עם זאת, התוכנית אפשרה לה לנסוע בהרחבה מחוץ לקנדה, כיוון שהיא הקליטה קטעים עבור תוכניתה במקומות כמו דרום אפריקה (שם היא ראיינה את נדין גורדימר והלן סוזמן), והונג קונג, שם ראיינה את תושבי המקום.
עם ביטול תוכניתה, CBC יצרה בשנת 1975 תוכנית "עיתונאות קשה" בשם "The Fifth Estate" כאמצעי לעמוד בדרישות התוכן הטלוויזיוני של קנדה.
קלרקסון הובאה לתוכנית זו על מנת להנחות את התוכנית יחד עם וורמר טרוייר בעונה הראשונה.
עקב בעיות מתמשכות בין השניים, טרוייר עזב את הסדרה, והשאיר את קלרקסון להנחות עם העיתונאים פיטר ריילי ואריק מאלינג.
לאחר שזכתה במספר פרסי ACTRA, קלרקסון סיימה את עבודתה ב-"The Fifth Estate" בשנת 1983, ולאחר מכן מונתה על ידי סגן מושל אונטריו ג'ון בלאק איירד, על פי עצתו של ראש ממשלתו, ויליאם דייוויס, להיות הסוכנת הכללית של אונטריו בצרפת.
היא כיהנה בתפקיד זה כקישור תרבותי בין הפרובינציה לבין צרפת, ופעלה לקידום אונטריו בכמה מדינות אירופאיות אחרות.
אחרי חמש שנים בתפקיד זה, היא חזרה לעסקים פרטיים, והפכה לנשיאה ולמו"ל של החברה "מק'קלאנד וסטיוארט", בזמן שהחברה הייתה בקשיים כלכליים.
קלרקסון לא הצליחה לפתור את הבעיות הפיסקליות (בעיות שקשורות לאוצר החברה או להכנסותיה ממיסים, מאגרות וכדומה) של החברה והיא גם לא הייתה פופולרית בקרב עובדיה, והתפטרה אחרי שנה וחצי לאחר שגרמה לכמה התפטרויות כמחאה על תפקודה.
קלרקסון העדיפה לחזור לטלוויזיה, כשהיא מאמצת תוכנית בשם "פסטיבל הקיץ של אדריאן קלרקסון" באמצע שנת 1988, והפכה לפופולרית עד כדי להעלות לאוויר תוכנית בידור תרבותית שזכתה לשבחים מצד מבקרי הטלוויזיה, אך מעולם לא זכתה לדירוג גבוה.
אחרי ארבע שנים של הנחיית התוכנית, קלרקסון מונתה לקצינה במסדר קנדה על הקריירה הארוכה שלה בתקשורת, שכללה הנחיה של יותר מ-3,500 תוכניות טלוויזיה, סיוע לארגוני צדקה כגון קרן הכליות של קנדה ולאגודת ארגון הסופרים הבינלאומי.
יתר על כן, כמנחה וכמפיקה בפועל של התוכנית "אדריאן קלרקסון מציגה", היא הייתה מועמדת מספר פעמים לקבלת פרס ג'מיני, שבו זכתה בשנת 1993 כמנחה הטובה של תוכנית אמנותית.
קלרקסון הייתה בת המיעוט הנראה הראשונה שנבחרה לתפקיד המושל הכללי של קנדה, והאישה השנייה (אחרי ז'אן סווה) לכהן בתפקיד והראשונה ללא רקע צבאי או פוליטי.
היא גם הייתה האדם השני שמונה למסדר קנדה לפני מינויה כמושלת כללית מיועדת, אחרי ז'ול לז'ה.
קלרקסון הביאה איתה גישה חדשה לתפקיד המושל הכללי, והקדישה חלק ניכר מהמנדט שניתן לה למשיכת תשומת לב לאומית לקנדה הצפונית.
ב-8 בספטמבר 1999 משרד ראש ממשלת קנדה הודיע כי אליזבת השנייה, מלכת קנדה אישרה את קלרקסון, בחירתו של ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין שתחליף את רומאו לבלן כנציג המלוכה הקנדית.
בזמן ההודעה על מינויה, התברר כי יחד איתה יתגורר באחוזת רידו שותפה הוותיק, ג'ון רלסטון סול, כך שהמינוי הרשמי יביא זוג לא רשמי לתפקיד משנה למלך.
ב-8 באוקטובר 1999 הושבעה קלרקסון לתפקיד מושל הכללי של קנדה ה-26, והייתה פעילה עד מהרה בתפקידה, והפכה מיד לכלי משחק בשלבים האחרונים של החזרת החיילים האלמוניים מצרפת.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, רשות התעופה הפדרלית סגרה את המרחב האווירי של ארצות הברית וטיסות רבות הופנו מארצות הברית לקנדה במבצע שכונה "סרט צהוב" , מתוכן נחתו 19 טיסות בנמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון.
קלרקסון שיבחה את המבצע ואמרה כי "קהילות ברחבי המדינה פתחו את בתיהן ואת לבם לנוסעי מטוסים שהופנו לקנדה", וב -14 בספטמבר 2001 ניהלה את טקס ההנצחה בגבעת הפרלמנט לקורבנות הפיגועים, בו השתתפו למעלה מ-100 אלף איש - המשמר הגדול ביותר שנראה אי פעם בבירת קנדה.
בעצת הקבינט של קנדה שלחה אז קלרקסון חיילים קנדים לסיוע במלחמת אפגניסטן (2001–2014), ובמסגרת תפקידה כמייצגת המלכה כמפקדת העליונה של צבא קנדה, ביקרה ב-2002 את הכוחות הקנדיים המשרתים בזירה באפגניסטן.
קלרקסון לקחה תפקיד פרואקטיבי להגדלת מעמדו של המשרד המושל הכללי, נסיעה נרחבת מחוץ לגבולות קנדה ואירוח אירועים, כנסים ופורומים מפוארים.
עם זאת, בקרב הציבור התעוררה ביקורת על הדרך בה משרד המושל הכללי משתמש בתקציבו; במהלך כהונתה, ההוצאות על אחזקת אחוזת רידו גדלו ב-200%.
תפקיד המושל הכללי היה בסיס למחלוקות פוליטיות מאז הקמתו - בעיקר בשל התקציבים הנדרשים לקיום משרה זו.
בתקופת כהונתה של קלרקסון, תקציב המושל הכללי הכפיל עצמו והגיע ל-41 מיליון דולרים קנדיים בשל עלויות שיפוץ טירת רידו ומרכז המבקרים של לה סטיאדל.
כמו כן ביקורה של המושלת הכללית ברוסיה, בפינלנד ובאיסלנד בשנת 2003 (ביקור שארך 19 יום) עורר ביקורת רבה בשל העלויות שהגיעו ל-5 מיליון דולרים קנדיים.
ועדה פרלמנטרית שהתכנסה בשנת 2004 לדון בתקציבי המושל הכללי החליטה על קיצוץ נרחב בתקציבים.
מאותו רגע ואילך התנהלו קלרקסון ומשרדה בקפדנות.
בנובמבר 2004 הוכרז כי התקציב של קלרקסון יופחת ב-10%, אף על פי שהפרלמנט הקנדי עצמו אישר את התקציב שלה מדי שנה.
קלרקסון חיכתה עד פחות משבועיים לאחר תום זמנה כמושלת הכללית, בטרם ביקרה בפומבי את ז'אן קרטיין ואת הקבינט בראשותו על כך שלא הגן על משרדה.
בינואר 2005, קלרקסון הייתה נתונה שוב במחלוקת זאת לאחר שהיא לא יכלה להשתתף באזכרה של סגן מושל אלברטה, לואיס הול.
אחוזת רידו פרסמה הצהרה כי המושלת הכללית הייתה באותה עת מחוץ לקנדה במטרה לייצג את המלוכה הקנדית בטקס ההשבעה של נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו.
עם זאת, ההשבעה נדחתה, וקלרקסון יכלה לחזור לקנדה ולהשתתף בטקס האזכרה.
כשדווח על כך מאוחר יותר על ידי העיתון "Toronto Sun" כי היא תחכה בפריז שבצרפת, עד שהנשיא המיועד ישבע אמונים מחדש במקום לחזור להשתתף באזכרתו של הול.
ללא קשר למחלוקות על תפקודה כמושלת הכללית, קלרקסון התבקשה והסכימה להישאר בשירות הכתר הקנדי לשנה נוספת מעבר לתקופה המסורתית (אך לא רשמית) שאורכה כחמש שנים.
בסופו של דבר, הנסיבות לא חייבו את מעורבותה האישית של קלרקסון.
זמן קצר לאחר מכן, ב-8 ביולי 2005, קלרקסון אושפזה בבית החולים בטורונטו כדי להשתיל קוצב לב.
היא התאוששה במהירות, וחזרה לתפקידה באותו חודש.
כדי לחגוג את יום השנה ה-50 למינויו של מושל הכללי של קנדה הראשון שנולד בקנדה, העבירה קלרקסון את מסדר קנדה ממקומו הטיפוסי באחוזת רידו למקומות שונים ברחבי קנדה.
ב-15 בספטמבר 2005 הכריזה קלרקסון על יצירת מדליית הצפון של המושל הכללי, שתוענק מדי שנה לאזרח אשר מעשיו והישגיו תרמו לפיתוח קנדה הצפונית.
במהלך ימיה האחרונים בתפקיד, הפופולריות של קלרקסון באה לידי ביטוי בטקס פרידה גדול שנערך לה מהכוחות הקנדיים; הראשון שנשלח אי פעם למושל הכללי.
באופן דומה, בבוקר 26 בספטמבר 2005, קלרקסון השתתפה במסיבה בפרלמנט של קנדה, שבה הודו לה חברי הפרלמנט על עבודתה והציגו לה את דגל המושל הכללי של קנדה אשר הוטס מעל מגדל השלום כאשר קלרקסון נכחה בפרלמנט.
לאחר מכן, בעקבות המסורת, נטעו קלרקסון ובעלה שני עצים טקסיים (אלונים לבנים) כדי לסמן את סוף כהונתה של קלרקסון, ולמחרת הסתיים זמנה של קלרקסון כנציגת המלוכה הקנדית כאשר יורשתה, מיקאל ז'אן, נשבעה אמונים לתפקיד מושל קנדה.
עם זאת, קלרקסון עוררה מחלוקת נוספת כאשר החליטה, בהסכמתה של ז'אן להשתתף בהשבעתה, וזו הייתה הפעם הראשונה מזה מאה שנים שהמושל הכללי השתתף בהשבעת יורשו.
קלרקסון נתפסה כמי שהביאה רוח חדשה לתפקיד המושל הכללי, וזכתה לשבחים בשנות כהונתה הראשונות כמושלת כללית מודרנית יותר שהביאה תשומת לב ציבורית מוגברת לתפקיד.
מיקאל ז'אן, מחליפתה, הגדירה את קלרקסון כמי ש"החדירה למשרה אנרגיה חדשה", "קידמה אמנים ואת הישגיהם ברחבי קנדה", ו"מי שעבדה עבודה קרובה עם קהילות קדומות".
קלרקסון זכתה לשבחים נוספים על מסירותה לכוחות הקנדיים.
קלרקסון ובעלה נסעו גם הם בקנדה ופגשה יותר קנדים מכל מושל אחר בהיסטוריה של קנדה, ובניגוד לדמויות רבות אחרות של קנדה, קלרקסון כתבה את רוב נאומיה לבדה.
עובדה זו צוינה על היותה אינטלקטואלית ונגישה בו זמנית.
כהונתה של קלרקסון זכתה אף היא לתשומת לב מיוחדת.
בחדר העבודה של המושל מוצגים כל הספרים שזכו בפרס הספרות של המושל הכללי.
עד שנת 2005 כללה הספרייה רק כ-25% מהספרים זוכי הפרס, אולם ביוזמת המושלת הכללית קלרקסון נאספו יתרת הספרים, וכיום הספרייה היא הספרייה היחידה המחזיקה את כל הספרים הזוכים.
עם סיכום כהונתה של קלרקסון, גילו כי נסיעותיה המוגברות לחו"ל משכו לקלרקסון תשומת לב שלילית עקב העלויות הרבות שהיו כרוכות בהן.
קלרקסון יזמה ותרמה את גביע האליפות של קנדה בהוקי קרח לנשים, המקבילה הנשית לגביע סטנלי.
הגביע, שהוענק לאלופת קנדה בהוקי קרח נשים בין 2009 ל-2019, נקרא על שמה - "גביע קלרקסון".
בהיעדר מסגרת מקצוענית בכירה לנשים מאז 2019, הגביע לא מוענק מאז.
לאחר שעזבה רשמית את אחוזת רידו, קלרקסון ובעלה, ג'ון רלסטון סול רכשו בית חדש בטורונטו, עליו קיבלו בעלות בסוף ספטמבר 2005. אחר כך עבדה קלרקסון לקראת ייסוד המכון לאזרחות קנדית, וחתמה על הסכם הוצאה לאור עם ספרי פינגווין כאשר היא מפרסמת את זיכרונותיה בשני ספרים.
הראשון, "Heart Matters" פורסם בספטמבר 2006, מה שגרם לקלרקסון להפוך למושל הכללי של קנדה השלישי להוציא לאור אוטוביוגרפיה.
במחצית הראשונה של הספר, קלרקסון תיארה את ילדותה באוטווה ואת הקריירה שלה ב-CBC, במחצית השנייה כתבה על כהונתה כמושלת הכללית, שם כתבה את השקפותיה החיוביות על ז'אן קרטיין ודעות שליליות על פול מרטין.
הספר נתקל בביקורות מעורבות, ודעתה, לפי הספר הייתה כי יש במקום שהמלכה תמנה את המושל הכללי בהמלצת ראש הממשלה, בית הנבחרים של קנדה צריך לבחור את המושל הכללי.
במהלך ראיון באוקטובר 2006 ל-CBC Newsworld עם דון ניומן, דיברה קלרקסון על השקפותיה לגבי אופי תפקידו של המושל הכללי של קנדה, וציינה כי בעוד המלכה נשארת פופולרית בקרב הקנדים, המושל הכללי הוא כעת נציג ישיר של "הכתר", ולא של המלוכה, מה שעושה את המשנה למלך ראש המדינה בפועל.
ב-7 בפברואר 2007 מונתה קלרקסון על ידי אליזבת השנייה, מלכת קנדה לקולונל הראשי של רגימנט חיל הרגלים הקל של הנסיכה פטריסיה, להחליף את הרוזנת מאונטבאטן מבורמה.
קלרקסון אמרה כי התפקיד "מכובד מאוד" ושהיא גאה לקבל תפקיד זה.
הטקס מינויה התקיים ב-17 במרץ במטה הרגימנט שבאדמונטון.
קלרקסון חברה בכנסיית מריה מגדלנה שחברה בשיתוף האנגליקני.
היא אנגליקנית אדוקה, כמו כל משפחתה.
דודה הוא כומר בכנסייה האנגליקנית בהונג קונג.
קלרקסון בחרה ללמוד בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת טורונטו בגלל האסוציאציות האנגליקניות שלה, ובעוד היא מתיידדת עם סטודנט בשם מייקל פירס, שהיה מאוחר יותר ארכיבישוף ופרימט של הכנסייה האנגליקנית של קנדה.
ידידות זו נשמרה במשך השנים, ופירס ניהל את נישואיה של קלרקסון לסול, כיהן בהשבעתה כמושלת הכללית, וניהל את ההלוויות של שני הוריה.
קלרקסון נערצה על ידי הדתיים על היותה פתוחה בכל הנוגע לאמונותיה הדתיות במהלך כהונתה באחוזת רידו.
בראיון שפורסם בדצמבר 2005 בכתב העת "Anglican Journal", היא צוטטה כאומרת על האלמנטים האנגליקניים שלה כי "אני אנגליקנית וזה חלק מהחיים שלי, שאני באמת מרגישה בבית בקודש האנגליקני".
באותו ראיון, היא ביקרה את השמרנים על יצירת מה שהיא כינתה כ"המשבר העמוק" בכנסייה האנגליקנית בנוגע להומוסקסואליות.
קלרקסון ביקרה רבות בכנסיות אנגליקניות בימי כהונתה, ואמרה כי היא נהנתה לראות איך הכנסייה מגובשת בכל חלקי קנדה.
אדריאן צ'יורויאנו (ברומנית: Adrian Cioroianu; נולד ב-5 בינואר 1967, בקראיובה, שברומניה) הוא היסטוריון, עיתונאי, עורך עיתונים, פובליציסט, מסאי, דיפלומט ופוליטיקאי שכיהן כשר החוץ של רומניה בין 5 באפריל 2007 ובין 15 באפריל 2008.
צ'יורויאנו הוא פרופסור בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט, והחל מ-2012 הוא דקאן הפקולטה להיסטוריה.
צ'יורויאנו חיבר ספרי לימוד בהיסטוריה, כאלטרנטיבה לספרים התקניים של בתי הספר ברומניה.
הוא התפרסם בביקורתו הפומבית על יון אנטונסקו, במיוחד על חלקו בשואת יהודי רומניה ורצח צועני רומניה, כשזה נבחר בין עשרת גדולי הרומנים.
צ'יורויאנו נולד בקראיובה ולמד היסטוריה לתואר ראשון באוניברסיטת בוקרשט בשנים 1988 - 1993. הוא המשיך את לימודיו בקוויבק, שבקנדה, באוניברסיטת לאוואל, לתואר שני בשנים 1996 - 1997 ולדוקטורט בשנים 1997 - 2002. בסיום לימודיו הצטרף כמרצה לסגל ההוראה של אוניברסיטת בוקרשט.
הוא היה עורך של כתב העת Dilema veche (דילמה ישנה) בין השנים 1998 - 2007 וגם עורך של כתב העת Gazeta Sporturilor.
ב-1993 נשא צ'יורויאנו לאישה מתרגמת מאנגלית בשם "לומיניצה" (אורית).
לזוג נולד בן בשם מיחאי וכאשר התגרשו ב-2003 הבן נשאר עם האם.
צ'יורויאנו היה חבר בקבוצה לדו-שיח חברתי וב"קבוצת טימישוארה", הצטרף למפלגה הלאומית ליברלית ונבחר ב-2004 לסנאט של רומניה.
לאחר הצטרפות רומניה לאיחוד האירופי ב-2007 הוא נקבע ליורופרלמנטר עבור רומניה מטעם ברית הליברלים והדמוקרטים עבור אירופה.
מ-5 באפריל 2007 התמנה לשר החוץ של רומניה.
ב-11 באפריל 2008, בעקבות שערוריית קרוליק
מ-2012 היה לדקאן הפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט.
מ-2015 התמנה לשגריר רומניה לאונסק"ו.
אדריאן קנופ הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ.
לקנופ 49 הופעות ו-26 שערים במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף במונדיאל 1994.
קנופ החל את קריירת הבוגרים שלו בפ.צ.
בזל, ובעונת הבכורה שלו במועדון, 1986/87, סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגת העל השווייצרית.
בעונת 1987/88 נשרו קנופ ובזל לליגת המשנה, לאחר שלא צלחו את מבחני ההישרדות בבונדסליגה.
במהלך שתי עונותיו בבזל, הבקיע קנופ 11 שערי ליגה ב-40 הופעות, ובקיץ 1988 עזב את בזל וחתם בפ.צ.
קנופ שיחק עונה אחת באראו, 1988/89, ונשאר עמה בליגה לאחר מאבקי תחתית ופלייאוף הישרדות.
בעונה זו, הבקיע קנופ 13 שערי ליגה.
בקיץ 1989 חתם קנופ בשורות האלופה הטרייה פ.צ.
לוצרן, גם היא מליגת העל השווייצרית.
בעונת הבכורה שלו בלוצרן, 1989/90, סיים קנופ עם הקבוצה במקום הרביעי.
בגביע אירופה לאלופות הודחו קנופ ולוצרן בשלב הראשון על ידי פ.ס.וו.
בעונת 1990/91 סיימו קנופ ולוצרן במקום השמיני, אך קנופ נבחר בעונה זו ככדורגלן העונה בשווייץ.
בעונת 1991/92 סיימו קנופ ולוצרן במקום התשיעי בליגה.
סך הכל קנופ שיחק בלוצרן שלוש עונות, במהלכן הבקיע 20 שערי ליגה ב-74 הופעות.
בקיץ 1992 עזב קנופ את לוצרן וחתם בשטוטגרט, אלופת הבונדסליגה הטרייה.
בעונת הבכורה שלו בשטוטגרט, 1992/93, קנופ סיים עם הקבוצה במקום השביעי בבונדסליגה, וקבוצתו הודחה על ידי לידס יונייטד בגביע אירופה לאלופות.
בעונת 1993/94 קנופ ושטוטגרט סיימו שוב במקום השביעי.
בקיץ 1994, לאחר שתי עונות בשטוטגרט, בהן הבקיע עשרה שערים בכל עונה, ולאחר הצלחתו במונדיאל 1994, עזב קנופ את שטוטגרט וחתם בקרלסרוהה, אף היא מהבונדסליגה, שם שיתף פעולה עם מיכאל טרנאט, תומאס הסלר וטורסטן פינק, ובהמשך גם שון דאנדי.
קנופ וקרלסרוהה סיימו את עונת 1994/95 במקום השמיני.
בעונת 1995/96 סיימו קרלסרוהה וקנופ את העונה במקום השביעי, והגיעו לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 1-0 לקייזרסלאוטרן.
קנופ שיחק 90 דקות בגמר זה.
בתום עונה זו, עזב קנופ את קרלסרוהה, לאחר שהבקיע בשורותיה 11 שערי ליגה ב-39 הופעות, וחתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית.
קנופ ערך רק חמש הופעות בגלאטסראיי בהן הבקיע שני שערים, ולאחר תקופה קצרה בקבוצה חתם במועדון בו החל את קריירת הבוגרים שלו, פ.צ.
בעונת 1996/97 סיים קנופ עם בזל במקום השמיני בליגה, ובעונת 1997/98 סיים עמה במקום ה-11. בתום קדנציה זו בפ.צ.
בזל, בה הבקיע שמונה שערי ליגה ב-29 הופעות, פרש קנופ ממשחק פעיל בשנת 1998.
בשנת 1989 ערך קנופ את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ.
באותה שנה הבקיע את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בתיקו 2-2 מול נבחרת בלגיה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990. שווייץ וקנופ לא העפילו לבסוף למונדיאל 1990 עצמו, וגם לא ליורו 1992, על אף שקנופ הבקיע שישה שערים בטורניר מוקדמות יורו 1992.
במוקדמות מונדיאל 1994 הבקיע קנופ חמישה שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 1994, ולהשתתף במונדיאל לאחר 28 שנות היעדרות.
קנופ היה באותה תקופה חלק מחולייה התקפית חזקה בנבחרת השווייצרית, שכללה גם את סטפן שפויזאט, אלן סוטר וצ'יריאקו ספורצה, ובהמשך גם קובילאי טורקילמאז.
במונדיאל 1994 עצמו, הבקיע קנופ צמד בניצחון 4-1 על נבחרת רומניה.
שווייץ וקנופ הודחו בשמינית גמר המונדיאל, לאחר הפסד 3-0 לספרד.
קנופ השתתף עם שווייץ גם במוקדמות יורו 1996, בהן הבקיע שער אחד, וסייע לשווייץ להעפיל ליורו 1996 עצמו.
עם זאת, קנופ לא נכלל בסגל השווייצרי לטורניר זה.
קנופ סיים את הקריירה בנבחרת שווייץ עם 49 הופעות, בהן הבקיע 26 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, קנופ עבד כפרשן ספורט במשחקי הליגה השווייצרית.
בשנת 2007 עבד קנופ למשך תקופה קצרה בסגל האימון של שווייץ כמאמן, תחת המאמן הראשי קובי קון.
קנופ עזב את תפקידו ביחד עם קון לאחר יורו 2008.
בשנת 2009 מונה קנופ כנשיא מחלקת הנוער של פ.צ.
בזל, ובשנת 2012 מונה כסגן נשיא המועדון, ומילא את שני התפקידים במקביל.
בשנת 2017 עזב קנופ את שני התפקידים.
אדריאן (עזריאל) צוקרמן הוא פרופסור אמריטוס בריטי למשפטים ממוצא ישראלי המלמד באוניברסיטת אוקספורד, שבאנגליה, החוקר וכותב בתחומים של סדר דין אזרחי ודיני ראיות.
צוקרמן השלים לימודי תואר ראשון ושני במשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1967 ו-1969, בהתאמה (את שניהם סיים ראשון במחזור), כאשר במהלך לימודי התואר השני שימש כמרצה בפקולטה.
אחד ממוריו בפקולטה למשפטים היה פרופ' אליהו הרנון.
עם תום לימודיו באוניברסיטה העברית נסע צוקרמן ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד, ולאחר מכן שימש במשך שנתיים כעמית מחקר באוניברסיטה.
החל משנת 1973 ולמשך יותר מארבעה עשורים שימש כפרופסור לסדר דין אזרחי באוניברסיטת אוקספורד, עד פרישתו בשנת 2014. על אף פרישתו, צוקרמן עודנו מלמד, ואף ממשיך להנחות סטודנטים לתארים מתקדמים.
בנוסף, החל משנת 1986 הוא משמש כמרצה אורח ביוניברסיטי קולג' לונדון.
בשנת 2015 מונה לעורכו הראשי של כתב העת המשפטי Civil Procedure Quarterly.
עיקר פרסומיו של צוקרמן הם בשפה האנגלית (אך הוא זכה, כתלמיד תואר ראשון, לפרסם מאמר קצר בעברית בכרך הראשון של כתב העת המשפטי "משפטים"), ובהם ספר יסוד בדיני ראיות במשפט הפלילי בשם Criminal Evidence שחיבר יחד עם פרופ' פול רוברטס.
אחדים מתלמידיו הישראלים של צוקרמן באוניברסיטת אוקספורד מלמדים כיום באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ובהם ד"ר רביע עאסי מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, ד"ר עמית פונדיק מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב וד"ר ענבר לוי מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מלבורן.
אדריאנה אוגרטה (בספרדית: Adriana Ugarte; נולדה ב-17 בינואר 1985) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ספרדייה.
אוגרטה גדלה במדריד, היא נכדתו של הקולנוען אדוארדו אוגרטה.
את הופעת הבכורה שלה רשמה בגיל 16, בסרט הקצר מ-2001 "Mala espina".
ב-2007 הייתה מועמדת לפרס גויה בקטגוריית השחקנית המבטיחה על הופעתה בסרט הקולנוע "Cabeza de perro".
בשנים 2013–2014 שיחקה בסדרת הדרמה ההיסטורית "זמן בין התפרים" בתפקיד סירה קירוגה, תפקיד שזיכה אותה בהכרה ובפרסי טלוויזיה בספרד.
ב-2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "דקלים בשלג" (Palmeras en la nieve).
ב-2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של פדרו אלמודובר "חולייטה".
ב-2018 שיחקה בסרט הצרפתי של דניאל אוטיי "מאוהב באשתי".
באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט המתח "מיראז'".
בשנת 2019 שיחקה בסדרת המתח "הלנה הלבנה" בהפקה מקורית של בנטפליקס.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן הפוליטי "Parot" של פריים וידאו, שעלילתו מתרחשת בשנת 2013 בספרד, והוא עוקב אחר רוצח סדרתי של אסירים לשעבר.
בשנת 2023 שיחקה לצד פרננדו טחרו במותחן הפשע "Lobo feroz" של הבמאי האורווגאי גוסטבו הרננדס איבנז (אנ').
צ'ארלס אדריאן סקוט סטוקס היה צייר נוף אנגלי.
הוא הפך לסוחר כותנה בליברפול, שם הבחין בכישרונו האמנותי ג'ון הרברט, שהמליץ לו להגיש את רישומיו לאקדמיה המלכותית.
הוא נכנס לבתי הספר האקדמיים המלכותיים בשנת 1872 והציג באקדמיה החל משנת 1876.
משנת 1876, היה בנסיעות לפונטיינבלו ולברביזון, והיה נתון להשפעתם של ציירי נופים צרפתיים כולל ז'ול בסטיאן-ליפג'.
הוא גם צייר עבודות ז'אנר ודיוקנאות שהושפעו מפרדריק לייטון, ג'ון אוורט מילאיס ואחרים.
בשנת 1884 התחתן עם האמנית האוסטרית מריאן פרינדלסברגר (1855–1927).
היא הפכה לאמנית ידועה תחת שם נישואיה מריאן סטוקס.
בני הזוג בילו את הקיץ של 1885 ו-1886 בסקיין בצפון הרחוק של דנמרק שם הייתה מושבת אמנים שנודעה כ"ציירי סקיין".
שם הם יצרו חברות קרובה עם מייקל ואנה אנצ'ר.
לאחר שהות ממושכת בצרפת, בני הזוג חזרו לבריטניה שם הם התיישבו בקורנוול במפרץ קרביס והצטרפו למושבת האמנים בסנט איבס בשנת 1886. בני הזוג נסעו לעיתים קרובות לטירול ובשנת 1905 לסלובקיה.
בשנת 1905, בני הזוג ערכו את ביקורם הראשון בהונגריה, וחזרו בשנת 1907 ו-1908.
אדריאן סטוקס היה צייר נוף, שעסק בעיקר באפקטים של השמיים, ובהמשך בנופים דקורטיביים.
הוא הפך לעמית באקדמיה המלכותית בשנת 1909 ולחבר מלא בשנת 1919, זכה במדליות בתערוכת פריז וביריד העולמי של שיקגו (1889).
הוא היה הנשיא הראשון של אגודת סנט איבס (1890) והיה סגן נשיא האגודה המלכותית לצבעי מים (1932).
מריאן סטוקס נפטרה במהלך שנת 1927. אדריאן סטוקס נפטר במהלך שנת 1935.
שניהם נקברו בבית העלמין הקתולי הרומי-קתולי, לונדון.
הספד על אדריאן סטוקס התפרסם בעיתון "טיימס" ביום שני, 2 בדצמבר 1935.
אדריאן ד'אנג'לו פיין היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר.
פיין החל לשחק כדורסל בתיכון ג'פרסון טאון, ליד דייטון, אוהיו.
בשנים 2010–2014 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מישיגן.
ב-26 ביוני 2014 נבחר בבחירה ה-15 בדראפט 2014 ב-NBA על ידי אטלנטה הוקס.
ב-25 ביולי הוא חתם על חוזה הרוקי שלו עם ההוקס, לאחר שהעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-7.0 ריבאונדים במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA.
לאחר שהשתתף עם ההוקס בחמישה משחקי קדם-עונה, הוא הושבת לתקופה עקב דורבן ברגלו השמאלית, ולאחר שהחלים נשלח לפורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
במהלך העונה הוא נע בין ההוקס לאוסטין ספרס, וב-26 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, כשקלע 2 נקודות ואסף 2 ריבאונדים ב-13 דקות בהפסד קבוצתו 77–107 למילווקי באקס.
ב-10 בפברואר 2015, הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לבחירה עתידית מוגנת בסיבוב הראשון.
ב-9 במרץ 2015, בזמן שפתח במקומו של קווין גארנט קלע 16 נקודות ואסף 15 ריבאונדים בהפסד 76–89 ללוס אנג'לס קליפרס.
ב-21 באוקטובר 2015, הטימברוולבס מימשו את אופציית הקבוצה לשנה השלישית שלהם על חוזה הרוקי של פיין, והאריכו את החוזה עד לעונת 2016/2017. ב-25 בינואר 2016 הועבר לאיירי בייהוקס, אך הוחזר לאחר מספר ימים.
ב-21 באוגוסט 2017, פיין חתם על חוזה דו כיווני עם אורלנדו מג'יק.
על פי תנאי העסקה, הוא בילה את רוב עונת 2017/2018 בקבוצת ליגת הפיתוח של אורלנדו, לייקלנד מג'יק.
ב-26 בינואר 2018 אורלנדו ויתרה עליו לאחר ששמו קושר לתקיפה מינית לכאורה עוד מהשנה הראשונה שלו בקולג'.
לאחר חקירה, לא הוגש כתב אישום.
ב-5 בפברואר 2018 חתם בפנאתינאיקוס היוונית.
בתחילת עונת 2018/2019 עבר לנאנג'ינג מאנקי קינג מליגת ה-CBA הסינית.
ב-12 בינואר 2019 שב לפנאתינאיקוס, וב-13 במרץ שוחרר מהקבוצה.
ב-19 במרץ 2019 חתם באסוול ליון-וילרבאן הצרפתית.
ב-25 בפברואר 2021 חתם באורמנספור מליגת העל הטורקית.
בדצמבר 2021 חתם ביובנטוס אוטנה מליגת העל הליטאית, ובפברואר 2022 עזב את הקבוצה.
בשעה 01:37 ב-9 במאי הגיעה שיחת טלפון למשרד השריף המקומי שהודיעה כי פיין נורה בביתו שבאורלנדו.
הוא פונה לבית החולים, שם נקבע מותו, וחשוד נעצר בזירה.
אדריאנה וילאגוש (בסרבית: Адриана Вилагош; נולדה ב-2 בינואר 2004) היא אתלטית סרבית, סגנית אלופת אירופה (מינכן 2022) בהטלת כידון.
סגנית אלופת אירופה עד גיל 20
באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בחודש יולי בטאלין שבאסטוניה זכתה וילאגוש במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 60.44 מטר, אחרי אלינה צנגקו מיוון (61.18 מטר) ולפני אני-לינאה אלאנן מפינלנד (54.80 מטר).
אלופת העולם עד גיל 20
באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בחודש אוגוסט בניירובי שבקניה זכתה וילאגוש במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 61.46 מטר, לפני אלינה צנגקו מיוון (57.91 מטר) ויסלנה רוחאס מקובה (55.48 מטר).
באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בחודש אוגוסט בקאלי שבקולומביה זכתה וילאגוש במדליית זהב בההטלת כידון בפעם השנייה ברציפות בשיא אליפות חדש ושיא אישי חדש של 63.52 מטר, לפני ולנטינה באריוס מקולומביה (57.84 מטר) ומנואלה רוטונדו מאורוגוואי (55.11 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט במינכן שבגרמניה זכתה וילאגוש במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 62.01 מטר, אחרי אלינה צנגקו מיוון (65.81 מטר) ולפני ברבורה שפוטקובה מצ'כיה (60.68 מטר).
אדריאן קונסטנטין אלכסנדרו פאון (ברומנית: Adrian Constantin Alexandru Păun; נולד ב-1 באפריל 1995) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת הקשר בקלוז,ובנבחרת רומניה.
פאון החל את הקריירה שלו בקבוצת כדורגל מקומית בעיר הולדתו, דרגאשאני, ובגיל 13 הצטרף לצ'.פ.ר.
ב-14 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד קורונה בראשוב.
ב-28 באפריל 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד קונקורדיה קיאז'נה.
הוא זכה עם קלוז' בחמש אליפויות רצופות ובגביע.
ב-28 בספטמבר 2022 הושאל להפועל באר שבע מליגת העל, עם אפשרות רכישה בסיום העונה.
ב-1 ביולי 2023 עבר להפועל באר שבע תמורת כמיליון אירו.
ב-20 בספטמבר 2023 הושאל לבני סכנין.
ב-27 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במשחקו הראשון בקבוצה בתיקו 1-1 מול מכבי חיפה.
ב-21 ביוני 2024 הודיעה קלוז', קבוצתו הבוגרת הראשונה, על החתמת פאון בקבוצה.
ב-30 באוגוסט 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת רומניה לקראת המשחקים נגד ו.
ב-6 ביוני 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל.
אדריאן פון בובנברג היה אביר, מפקד צבאי וראש העיר של ברן בין השנים 1468-1469, 1473-1474 ו-1477–1479. בשווייץ הוא מוכר כגיבור קרב מורטן במלחמות הבורגונדיות.
פון בובנברג נולד להיינריך הרביעי פון בובנברג, ראש העיר של ברן ולורד שפיץ, אותו ירש ב-1465. במהלך מסע עלייה לרגל לירושלים הוא נמשח כאביר מסדר אבירי הקבר הקדוש.
לפני ואחרי המלחמות הבורגונדיות הוא הוביל מספר משאים ומתנים בין ברן לקנטונים של הקונפדרציה השווייצרית הישנה והמעצמות הזרות - סבויה, דוכסות בורגונדיה, צרפת והאימפריה הרומית הקדושה.
הוא קיבל את מעמדו ההירואי הודות לתפקידו במצור על מורטן.
הוא מונה למפקד חיל המצב של העיר באפריל 1476. שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, צר על העיר במשך 12 יום ביוני 1476. בובנברג הצליח להחזיק את הגנות העיר עד להגעת כוחות הקונפדרציה הגיעו ב-22 ביוני 1476 והביסו את כוחותיו של שארל בקרב.
פון בובנברג נקבר קתדרלת ברן.
לאור כך שהיה בחובות דרש האפיפיור סיקסטוס הרביעי שהוא ייקבר מחוץ לקתדרלה אולם הממשלה התנגדה לדרישה זו.
פון בובנברג הפך לגיבור ברומנטיקה הלאומית השווייצרית ותאור גבורתו תואר במספר ספרים.
בעיר ברן הוקם פסל בדמותו והכיכר בעיר העתיקה בה הפסל הוצב נקראה על שמו.
ב-2022 זוהתה חריטה של שמו באתר קבר דוד המלך וככל הנראה נחרטה על ידו במהלך מסע עלייתו לרגל לירושלים.
אדריאן פראכוב היה מבקר אמנות, ארכאולוג והיסטוריון אמנות רוסי.
בשנת 1863, הוא נכנס לאוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם למד היסטוריה ופילולוגיה.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1867, נשלח לאירופה ללימודים נוספים, כהכנה לעבודה במחלקה לתולדות האמנות.
במינכן הוא השתתף בהרצאות של כמה מדענים וחקר דוגמאות של אמנות יוונית עתיקה.
לאחר מכן ביצע מחקרים דומים בפריז, לונדון, ברלין, וינה ואיטליה, שם הפך לחבר במכון הארכאולוגי הגרמני של רומא.
עם שובו ב-1873, הוענק לו תואר שני על עבודת התזה שלו, "על שיקום במקדש לאגינה באתונה".
זמן קצר לאחר מכן, הוא נבחר להיות מרצה.
מ-1875 עד 1878, הוא ערך מגזין מאויר בשם "הדבורה", ומאותה שנה עד 1887, הוא לימד את ההיסטוריה והתיאוריה של האמנות היפה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1879 עבור עבודת הדוקטורט שלו, "הארכיטקטורה של מצרים העתיקה".
לאחר מכן, הוא פנה לאמנות רוסית מהתקופה הנוצרית הקדומה, חקר ושרטט את הפסיפסים וציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה ובמנזר סנט סיריל בקייב.
ב-1881 ו-1882 נדד ברחבי יוון, טורקיה והמזרח התיכון.
בשנה שלאחר מכן, הוא העתיק את ציורי הקיר הייחודיים במנזר סנט מייקל.
המסמכים המקוריים אבדו ב-1934, כאשר הממשלה הסובייטית הרסה את המנזר.
באותה שנה (1887), עבר פראכוב מאוניברסיטת סנט פטרסבורג לאוניברסיטת קייב, שם לימד עד 1897.
כשהיה שם, הוא היה אחראי על ניהול קישוט הפנים של קתדרלת סנט ולודימיר, כולל עבודות שיש וברונזה, ציורי קיר ורהיטים.
הוא ערך שתי נסיעות ליוון כדי ללמוד סגנונות דקורטיביים ביזנטיים ופיקח על קבוצה גדולה של ציירים רוסים ואוקראינים ידועים, ביניהם ויקטור וסנצוב ומיכאיל נסטרוב.
ב-1897 חזר למישרה הקודמת שלו בסנט פטרסבורג ונשאר שם עד מותו.
לאחר 1901, הוא ואלכסנדר בנואה ערכו את "אוצרות האמנות הרוסית", כתב העת החודשי של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות.
אשתו, אמיליה לסטל, הייתה פסנתרנית קונצרטים שלמדה אצל פרנץ ליסט וגם דגמנה עבור הצייר, מיכאיל ורובל.
בנו, ניקולאי היה צייר והיסטוריון אמנות.
בתו, אלנה, הייתה אמנית חובבת, ועבדה כדוגמנית עבור מיכאיל נסטרוב, לו הייתה מאורסת לזמן קצר.
אדריאנה סווק (בפולנית: Adrianna Sułek; נולדה ב-3 באפריל 1999) היא אתלטית פולניה, סגנית אליפות אירופה (מינכן 2022) בקרב שבע, סגנית אלופת העולם באולם (בלגרד 2022) וסגנית אלופת אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקרב חמש.
מדליית ארד באליפות העולם עד גיל 20
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ביולי בטמפרה, פינלנד זכתה במדליית ארד בקרב שבע בשיא לאומי חדש עד גיל 20 של 5,939 נקודות, אחרי ניאם אמרסון מהממלכה המאוחדת (6,253 נקודות) ושרה לאגר מאוסטריה (6,225 נקודות).
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביולי ביבלה, שוודיה סיימה במקום שישי בקרב שבע בתוצאה של 5,949 נקודות.
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בטורון, פולין סיימה במקום תשיעי בקרב חמש בתוצאה של 4,231 נקודות.
אלופת אירופה עד גיל 23
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביולי בטאלין, אסטוניה זכתה במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,305 נקודות, לפני קלאודיה קונטה מספרד (6,186 נקודות) והולי מילס מהממלכה המאוחדת (6,095 נקודות).
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט היא סיימה במקום 16 בקרב שבע בתוצאה של 6,164 נקודות.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד, סרביה זכתה במדליית כסף בקרב חמש בשיא לאומי חדש של 4,851 נקודות, אחרי נור וידטס מבלגיה (4,929 נקודות) ולפני קנדל ויליאמס מארצות הברית (4,680 נקודות).
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית סיימה במקום רביעי בקרב שבע בשיא לאומי חדש של 6,672 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט במינכן שבגרמניה זכתה סווק במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6,532 נקודות, אחרי נפיסטו ת'יאם מבלגיה (6,628 נקודות) ולפני אניק קאלין משווייץ (6,515 נקודות).
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ באיסטנבול, טורקיה זכתה במדליית כסף בקרב חמש בשיא אישי חדש של 5,014 נקודות, אחרי נפיסטו ת'יאם (5,055 נקודות) ולפני נור וידטס מבלגיה (4,832 נקודות).
באולימפיאדת פריז סיימה במקום 12 בקרב שבע בתוצאה של 6,226 נקודות.
אַדְרִיאַנוּס (אַדְרִיאַן) רוֹלַנְד הוֹלְסְט (בהולנדית: Adrianus (Adriaan) Roland Holst; ) היה סופר ומשורר הולנדי, שכונה "נסיך המשוררים ההולנדיים".
הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות.
הולסט היה אחיינו של הצייר והסופרת, המשוררת והסוציאליסטית הנרייטה רולנד הולסט.
יצירתו הענפה מתאפיינת בסגנון חגיגי משלו ובסמליות עשירה.
אדריאן רולנד הולסט גדל באזור .
הוא למד בבית הספר התיכון בהילברסום (בית הספר נקרא כיום על שמו ונקרא א.
רולנד הולסט קולג') ולמד אומנויות קלטיות באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1908 עד 1911, שם הושפע משירתם של פרסי ביש שלי וויליאם בטלר ייטס ומהסאגות הקלטיות.
כבר בגיל עשרים הספיק רולנד הולסט לפרסם שירים במגזין הספרותי "De XXste Eeuw" ("המאה העשרים").
ב-1911 הייתה הופעת הבכורה שלו כמשורר, ספר השירים "Verzen" ("חרוזים").
באוספים הבאים שלו "De belijdenis van de stilte" ("וידוי השתיקה") ו-"Voorbij de wegen" ("מעבר לדרכים") הגיע קולו לבשלות.
החרוזים מגלים תשוקה רומנטית, מתוך מיתולוגיה ובדידות נעלה.
"Deirdre en de zonen van Usnach" ("דיירדרה ובני אוסנח"; 1920), שהופיע בסדרת פלדיום, הוא סיפור פיוטי בעולם הקלטי.
בין קובצי שיריו: "Ex tenebris mundi" ("מחשכת העולם"; 1926) ו"Een winter aan zee" ("חורף ליד הים"; 1937).
כמו-כן תרגם להולנדית יצירות מאת ויליאם שייקספיר וויליאם בטלר ייטס.