tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי דיכוי המחאות בכיכר טיין-אן-מן ביוני 1989 החליטו דנג שיאופינג, לי פנג וצ'ן יון להחליף כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין את המנהיג הליברלי יותר ג'או דזה-יאנג, נגדו נטען כי היה קשוב יתר על המידה למחאות הסטודנטים.
כמחליף הם בחרו בג'יאנג, אף על פי שלא לקח חלק בדיכוי מחאות הסטודנטים בכיכר טיין-אן-מן, אולם לאחר שהוכיח את יכולתו בדיכוי מהומות דומות בשאנגחאי.
ב-24 ביוני 1989, הכינוס הרביעי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית הדיח את ג'או, ומינה את ג'יאנג כמזכיר הכללי.
בנובמבר אותה שנה הפך ליו"ר הוועד הצבאי המרכזי של המפלגה, ב-27 במרץ 1993 נבחר לנשיא המדינה, ועם מותו של דנג שיאופינג ב-1997 הפך סופית למנהיג הרפובליקה העממית של סין.
הקונגרס ה-16 של המפלגה והפרישה
בשנת 2002 פינה ג'יאנג את מקומו בראשות הוועידה המכוננת של המפלגה, לאנשי "הדור הרביעי" במפלגה אשר הונהגו על ידי חו ג'ינטאו.
לאחר שעלה חו לשלטון הוא העניק לג'יאנג את התואר החדש "ראש המפלגה" בעוד הוא עצמו משמש כמזכיר הכללי של המפלגה (בעל השליטה דה פקטו במדינה).
ב-15 במרץ 2003 ירש חו את תפקידו של ג'יאנג כנשיאה של סין.
ג'יאנג נשאר יושב ראש הוועדה הצבאית הראשית כאשר הוא משמר את כוחו בוועדה המכוננת על ידי הצבה של אנשי שלומו ב-6 מתוך תשעת המקומות בוועדה.
לאחר הקונגרס ה-16 של המפלגה הקומוניסטית, הקפיד ג'יאנג לשמור על פרופיל נמוך ולהימנע מהצהרות פומביות.
הוא היה שקט במיוחד בזמן השתוללות מחלת הסארס בסין, במיוחד בהשוואה לפתיחות הרבה לתקשורת אותה גילה היו"ר חו.
אף על פי שרבים ציפו מג'יאנג להמשיך ולהשפיע על התנהלותה של המפלגה, מדיניותו לא ניכרה ולא באה לידי ביטוי במהלכיה של המפלגה, וזאת בעיקר משום שההסדרים החוקתיים שהתקבלו בקונגרס ה-16 השאירו אותו למעשה בעמדה חסרת השפעה.
אף על פי שמרבית חברי הוועדה המכוננת היו אנשיו, הם לא יכלו להשפיע על הבירוקרטיה האזרחית בסין בצורה בה הוא חפץ.
יתר על כן, תפקידו כראש הוועדה הצבאית נחלש גם הוא וזאת בשל הרכבה החדש של הוועדה שכלל בעיקר אנשי צבא מקצועיים, אשר רמזו לו כי הם אינם מעוניינים להתוות מדיניות שונה מזו של הוועדה המכוננת.
לבסוף, נשאר ג'יאנג האיש היחיד מאנשי הדור השלישי בצמרת המפלגה (מלבד דנג שיאופינג שלמרות פרישתו המשיך לעסוק בענייני המפלגה) מאחר שכל חבריו העדיפו להימנע מלעסוק בענייני היומיום ולפרוש לענייניהם הפרטיים.
ב-19 בספטמבר 2004, לאחר כינוס בן ארבעה ימים של הוועד הראשי של המפלגה, פרש ג'יאנג מתפקידו הרשמי האחרון כראש הוועדה הצבאית לאחר שבועות של ניסיונות לשכנעו בידי אנשיו של חו ג'ינטאו לפנות את מקומו.
כצפוי, יורשו של ג'יאנג בתפקיד היה חו ג'ינטאו עצמו, אך בהתמודדות על תפקיד סגן היושב ראש נכשל המועמד של ג'יאנג מה שסימן סופית את תום עידן ג'יאנג דזה-מין בסין.
על אף הלעג לו זכה ג'יאנג מראשי המפלגה, בראשית הקריירה הפוליטית שלו, הוא נתמנה למנהיג המפלגה ומחליפו הטבעי של דנג שיאופינג במהירות רבה יחסית.
תחת הנהגתו צמחה הכלכלה הסינית בקצב יוצא דופן של 8% בשנה.
התקדמות זאת נזקפת לזכות המדיניות אותה הנהיג ג'יאנג, מדיניות הדוגלת בכלכלת שוק עם בקרה מפלגתית נוקשה.
מורשתו של ג'יאנג באה לידי ביטוי גם בקבלתה של סין לארגון הסחר העולמי וכן בהיבחרה לארח את המשחקים האולימפיים בבייג'ינג בשנת 2008. משנתו של ג'יאנג התווספה לחוקת המפלגה בתום הקונגרס ה-16 לצד המרקסיזם-לניניזם, המאואיזם ומשנתו של דנג שיאופינג.
במקביל להצלחתו, הוטחה בג'יאנג דזה-מין ביקורת חריפה מצד ארגוני זכויות אדם שונים, על כך שהוא אינו מביא לרפורמות חברתיות ופוליטיות בארצו.
לאורך כל כהונתו פעל ג'יאנג לחיזוק שליטתה של המפלגה בעם ושמירת מעמדה השלטוני.
ביקורת נוספת לה זכה ג'יאנג הייתה ביקורת מתוך המפלגה, באשר להתמקדות בפיתוח הכלכלה בכל מחיר תוך התעלמות מכוונת מהנזק הסביבתי אשר נגרם כתוצאה מכך, מהגדלת הפערים בין עשירים לעניים והפגיעה באלו שהשתרכו מאחור כתוצאה מהרפורמות בכלכלה.
מתווה מדיניותם של יורשיו של ג'יאנג נהגה בעיקר כדי לתקן את הפערים הללו, וכיום ניתן בסין דגש גם על הסביבה ומערכת הבריאות, ולא רק על צמיחת הכלכלה.
ב-11 בינואר 2006, בית המשפט העליון בספרד הסכים לחקור מקרה בו נטען כי שבעה סינים, בהם ג'יאנג דזה-מין, וראש הממשלה לשעבר לי פנג, אחראים לרצח עם בטיבט.
חקירה זו באה בעקבות החלטת בית המשפט החוקתי בספרד (ב-26 בספטמבר 2005) שקבע כי בתי משפט בספרד יכולים לדון בתיקי רצח עם גם אם לא היו מעורבים אזרחי ספרד על בסיס סמכות שיפוט אוניברסלית.
סין אמרה כי החקירה היא הפרעה לענייניה הפנימיים ודחתה את הטענות כ"המצאה מוחלטת".
בנובמבר 2013, הוציאה ספרד צו מעצר נגד ג'יאנג דזה-מין בחשד למעורבות ברצח עם בטיבט.
ב-10 ביוני הקים ג'יאנג דזה-מין את משרד 610 כארגון לביטחון פנים שייעודו המוצהר היה לעקוב, לרדוף ולדכא את מתרגלי הפאלון גונג בסין.
שמו של הארגון, משרד 610 נגזר ממועד הקמתו על ידי ג'יאנג דזה-מין ומפלגת השלטון.
הרשויות הסיניות קראו לה מעקב מגן זהב.
בנו של ג'יאנג דזה-מין הוא ג'יאנג מיאנהנג.
בבעלותו של מיאנהנג תאגיד ענק של בתי חולים, בתי חולים צבאיים, מכוני מחקר, אוניברסיטאות, חברות פארמה, מעבדות (ביניהן המעבדה בווהאן) ולאחרונה גם פטנט על התרופה לווירוס הקורונה "רמדסיביר", בשיתוף עם חברת גלעד GILEAD האמריקאית.
גְ'יָאנְגְסוּ (; בסינית מסורתית: 江蘇; בפין-יין: Jiāngsū) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 99,949 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-84.748 מיליון תושבים, מה שהופך אותו למחוז הרביעי הכי מאוכלס בסין (אחרי גואנגדונג, שאנדונג וחנאן).
מרבית תושביו נמנים עם בני ההאן, הקבוצה האתנית הגדולה בסין.
בירתו - נָאנְגִ'ינְג, שימשה כבירה של סין כולה בתחילת שושלת מינג ושוב בתחילת המאה ה-20 תחת הרפובליקה הסינית.
שם המחוז הוא שילוב של גְ'יָאנְגְנִינְג (נאנג'ינג) וסוּג'וֹאוּ.
ג'יאנגסו היה מחוז מפגר יחסית עד שושלת סונג (960–1279), אז התגלה כמרכז מסחרי חשוב בגלל מסלולי מסחר שנפתחו על ידי התעלה הגדולה.
הפרובינציה פרחה במיוחד בדרום, שם שיחקו העיירות שו'ג'ואו ויאנגג'ואו תפקיד חשוב בייצור המשי והחלו לפתח מעמד מסחרי משמעותי.
בעוד שג'יאנגסו הדרומי הפך לשם נרדף לעושר ומותרות, החלקים הצפוניים שלו נותרו לא מפותחים וחסרי כל.
השגשוג נמשך דרך שושלות מינג וצ'ינג ועם פלישת המערב לסין בשנות הארבעים של המאה ה-20, ג'יאנגסו הדרומי נפתח להשפעה מערבית.
במהלך מרד טאיפינג הקימו הטייפינגים את נאנג'ינג כבירתם, וכינו אותה טיינג'ינג (מילולית: "בירה שמימית").
מחוז זה נהנה מהאדמה הפורייה בסין, והוא רווי בתעלות השקיה השואבות את מימיהן הן מנהר היאנגצה והן מהתעלה הגדולה של סין העוברים דרכו.
ג'יאנגסו היא גם מרכז תעשייתי חשוב, והעיר סוּג'וֹאוּ ידועה במיוחד בייצור המשי שלה.
קרבתו לשאנגחאי הפכה את דרום המחוז למרכז כלכלי משגשג.
מחוז ג'יאנגסו מחולק לעיר תת-מחוזית אחת ולשתים עשרה נציבויות עירוניות:
גְ'יָאנְגְשִׂי (בסינית: 江西; בפין-יין: Jiāngxī) הוא מחוז בדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 166,939 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסייתו מנתה כ-45.2 מיליון תושבים.
היא מורכבת רובה ככולה מבני ההאן.
בני האן הם דוברים ניבים שונים של סינית, בעיקר ממשפחת גאן, אך גם מנדרינית, וו וחווי.
המיעוטים החיים בגְ'יָאנְגְשִׂי הם: שה, חווי, מונגולים, מיאו ומנצ'ו.
המחוז ממוקם דרומית לנהר היאנגצה, וצפונו שטוח למדי, בעוד דרומו מאופיין בגבעות.
עיקר הייצור החקלאי שלו הוא אורז, אך גם כותנה ולפתית.
הוא גם מקור עיקרי למחצבים שונים כגון נחושת, טונגסטן, זהב, כסף, אורניום ועוד.
זהו מחוז עני למדי, דבר הבולט במיוחד לאור סמיכותו לאחדים מן המחוזות העשירים בסין - גואנגדונג, ג'ג'יאנג ופוג'יין.
במחוז ממוקמת העיר גִ'ינְגְדֶגֶ'ן, הידועה ברחבי סין כיצרנית הטובה ביותר של חרסינה.
בצפון המחוז ממוקמים הרי לושאן המהווים אתר תיירות פופולרי בסין.
אגם פו-יאנג שבצפון המחוז הוא האגם הגדול ביותר בסין.
מחוז ג'יאנגשי מחולק לאחת עשרה נציבויות עירוניות:
חברת השמירה בע"מ היא חברת שמירה הפועלת משנת 1937, והיא חברת השמירה השנייה בגודלה בישראל לאחר חברת מודיעין אזרחי.
בנוסף למאבטחים החברה מעסיקה מאבטחים חמושים, שומרים וסדרנים ומשנת 2020 גם עובדי ניקיון.
לחברה אלפי לקוחות, ובהם מוסדות ממשלתיים, מפעלי תעשייה, בנייני משרדים, קניונים, רשתות שיווק, בתי חולים ובתי מלון.
בשמה הנוכחי, ג'י וואן פתרונות אבטחה בע"מ, נסחרת החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה נוסדה בשנת 1937 על ידי משה שרמייסטר, סבו של היו"ר הנוכחי יגאל שרמייסטר.
משה שרמייסטר היה שוטר במשטרה הבריטית אך לאחר שהעיד במשפט רצח ארלוזורוב באשר לחקירת ערבי שהודה ברצח, באופן שנגד את השקפת היישוב באשר לזהות הרוצחים, הוא בחר לפרוש מהמשטרה הבריטית.
בשנת 2002 נרכשו 50% ממניות חברת השמירה על ידי חברת Group4Falck.
ואחר כך החזיקה ב-90.5% מבעלות על החברה.
הקונצרן מתמחה במתן שרותי אבטחה אנושית, אבטחה אלקטרונית, הובלת כספים וטיפול בחלופות מעצר כדוגמת איזוק אלקטרוני והפעלת בתי סוהר פרטיים ברחבי תבל.
כיום מונה החברה 50 סניפים ברחבי ישראל, היא העסיקה 15,000 עובדים בעבר כשמחזורה לשנת 2005 הסתכם ב-200 מיליון דולר.
החברה מנתה 16 סניפים ברחבי ישראל בתחום השמירה, וכן בתחום המוקד והטכנולוגיה החברה פעלה גם כן בפריסה ארצית ב-14 סניפים כשכל סניף ערוך למתן שירותי התקנה, מוקד וסיור ותחזוקה בכל שעות היממה.
ההערכה היא שהקבוצה מעסיקה בישראל כ-8,000 עובדים.
בחברת האם G4S מועסקים למעלה מ-625,000 עובדים בכ-125 מדינות.
בניגוד לקבלני כוח אדם, שמקור רווחיהם בהפרש בין התשלום שהלקוחות משלמים עבור העובדים ובין עלות שכרם של העובדים, בחרה החברה להפסיק להתמודד במכרזי הפסד בכלל ובממשלתיים בפרט.
בשנים 2010 ו-2011 העניק ארגון מעלה לאחריות תאגידית דירוג קטגורית זהב לחברה.
בתחקיר של התוכנית "בולדוג" בהנחיית מיקי רוזנטל מ-2004 נטען כי החברה מפרה בשיטתיות את דיני העבודה ואינה משלמת לעובדיה את הנדרש בהם (דמי נסיעה, שעות נוספות, פיצויי פיטורים).
ב-5 ביוני 2006 הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת קיימה דיון לגבי אי אכיפת דיני עבודה בחברת השמירה ונושא חידוש רישיונה וחידוש חברות שמירה בכלל על ידי הוועדה במשרד המשפטים.
ב-3 באוקטובר 2006, בהליך יוצא דופן, לבקשת עמותת קו לעובד דנה ועדה במשרד המשפטים בשלילת רישיונה של חברת השמירה בשל טענות שהיא מפרה את זכויותיהם של אלפי מאבטחים.
הדיון התקיים לבקשת הוועדה לביקורת המדינה בכנסת.
בהמשך אף ועדת משרד המשפטים לרישוי חוקרים פרטיים וחברות שמירה התנתה את חידוש רישיון החברה, וכלל חברות השמירה בישראל בשנת 2008 ובשנת 2009 במסירת מידע בדבר עמידה בחוקי המגן לרבות דרישות להימנעות משיטת הדלת המסתובבת וביצוע הפרשה כספי פנסיה לכל העובדים.
באוגוסט 2010 הורשעה החברה בהפרה של חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ונגזר עליה קנס בסך 25 אלף ש"ח.
ערעור החברה התקבל חלקית ופסק הדין שונה לענישה ללא הרשעה.
בשנת 2016 נכנעה G4S לתנועת חרם על ישראל ומכרה את פעילותה בישראל לקרן פימי.
בעקבות המכירה שונה שם החברה לג'י וואן פתרונות אבטחה בע"מ.
פעילות החברה כפופה לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם.
תנאי העבודה של העובדים בתחום השמירה והאבטחה כפופים לצו ההרחבה בתחום זה, ותנאי העבודה של העובדים בתחום הניקיון כפופים לצו הרחבה בתחום זה.
ג'י יוניט היא קבוצת היפ-הופ ושמה של חברת תקליטים שנוסדה בידי 50 סנט, טוני יאיו, יאנג באק ולויד בנקס, ולאחרונה גם חברת ביגוד (G-Unit Clothing).
פירוש השם ג'י יוניט הוא יחידת הגרילה (Guerilla Unit).
המותג הוקם בשנת 2001 והחל בהקלטות של קלטות מיקסטייפ של האומנים השונים אשר היו חברים בו.
ניתן למצוא התייחסויות לג'י-יוניט בשיריהם של אומניה השונים (משפט המפתח שחוזר על עצמו הוא צעקת רקע שבמהלכה חוזרים על חלקו הראשון של שם הקבוצה מספר פעמים: "ג'י ג'י ג'י- יונייייט").
כמו כן, כל האומנים החברים בג'י-יוניט מקעקעים את השם של הקבוצה על גופם.
קבוצת הראפ ג'י-יוניט כוללת בתוכה את ארבעת חברי המפתח: 50 סנט, טוני יאיו, יאנג באק, לויד בנקס וכן מבחר של אומנים משתנים.
אלבומה הראשון של הקבוצה יצא בשנת 2002 ונקרא No Fear, No Mercy.
בשנת 2003 בעקבות הצלחת אלבומו של 50 סנט Get Rich Or Die Tryin''' הוציאה הקבוצה דיסק נוסף שנקרא Beg For Mercy''.
כחלק משיווקו של הדיסק השני (Beg For Mercy)- הוכנסו שלושה דיסקים מזהב לכלל הדיסקים של ג'י-יוניט שנמכרו בחנויות, כל מי שמצא דיסק מזהב יצא לסיבוב הופעות עם הקבוצה.
חברת ההקלטות של ג'י-יוניט (G-Unit Records) הוקמה בשנת 2001. מספר אומנים חתמו בחברה - הידועים מביניהם הם : טוני יאיו, יאנג באק, לויד בנקס ודה גיים (The Game) שעזב את החברה זמן קצר לאחר שהגיע עקב מריבות שונות עם חברי ההרכב.
תקליטיו של אמן הדגל של החברה 50 סנט למעשה לא יוצאים תחת השם ג'י-יוניט אלא תחת חברת ההקלטות של אמינם אשר נקראת שיידי רקורדס, אולם חברת ההקלטות של ג'י-יוניט מהווה שיתוף פעולה אסטרטגי ל-Shady Records.
חברת הביגוד של ג'י-יוניט (G-unit Clothing) הוקמה בשלהי שנת 2005 והוציאה את קו הביגוד הראשון שלה בשנת 2006. לחברה מספר קווי ביגוד הכוללים "לבוש רחוב" (בעיקר חולצות תפוחות ומכנסיים רחבים).
ג'י סיטי בע"מ (לשעבר: גזית גלוב בע"מ) היא חברת נדל"ן ישראלית העוסקת ברכישה, השבחה, פיתוח וניהול מרכזים מסחריים ונכסים בעלי שימושים מעורבים, בצפון אמריקה, בברזיל, בישראל ובאירופה.
בין החזקותיה העיקריות נמצאות החברות הציבוריות: Citycon, Atrium, והחברות הפרטיות: גזית ישראל, גזית ברזיל, Horizons ו-TripLLLe Canada.
מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, שבה היא כלולה במדד תל אביב 90, תחת הסימון "GZT".
החברה הוקמה במאי 1982 בשם "גזית בע"מ", כחברת השקעות בניירות ערך, נכסים וסחורות מחוץ לישראל; ובינואר 1983 ביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת תל אביב.
לצורך פעילות ההשקעות שלה נרשמה החברה במקלט מס בפנמה.
בעלי השליטה בחברה היו בנק לאומי וקופת גמל "עוצמה".
ביוני 1987 התנהל משא ומתן למכירת החברה לקבוצת משקיעים בראשות איש העסקים אלפרד אקירוב, אולם בנק ישראל לא אישר את המכירה והיא נמכרה לתושב ארצות הברית.
במאי 1991 רכש איש העסקים חיים כצמן את השליטה בחברה, באמצעות חברה שהייתה בבעלותו שהחזיקה במבנה משרדים בפלורידה ומגרש בתל אביב, והייתה רשומה במקלט מס באיי קיימן.
חודש אחר כך, חברת ההשקעות של אהרן דוברת ויצחק שרם "דוברת־שרם" רכשה כ־l4% ממניות "גזית" כצמן העביר את פעילות הנדל"ן שלו לחברה ורכש באמצעות החברה מרכז קניות בפלורידה (הנכס נמכר כעבור 12 שנים במחיר כפול ממחיר הרכישה).
בסוף 1991 גייסה החברה הון נוסף, באמצעות הנפקת מניות נוספות בבורסת תל אביב.
בשלב זה החזיק בכ-60% מהמניות שלה.
כצמן, פנה לבנק ישראל וביקש היתר לפיו תוכל החברה להעביר לארצות הברית 40% מהכספים שגויסו בהנפקה למטרות השקעה בנדל"ן (באותה עת מאחר העברת מט"ח אל מחוץ לישראל דרשה אישור).
כצמן נימק את הבקשה בכך שעסקי הנדל"ן בארצות הברית הם בשפל, וניתן היה אז לרכוש שם נכסים במחירים זולים.
בסוף 1992 הוקמה בארצות הברית קרן הנדל"ן "Equity One inc", כחברת בת של "גזית", ובשנת 1998 הונפקה החברה בבורסה של ניו יורק (NYSE).
בשנת 1997 נכנסה גזית גלוב לקנדה ובשנת 2000 הפכה לבעלת מניות השליטה בפירסט קפיטל ריאליטי FCR – First Capital Realty.
בשנת 2002 נכנסה גזית גלוב לעסקי הנדל"ן הרפואי, אז הקימה את חברת הבת Royal Senior Care LLC, ובשנת 2003 רכשה Equity One את חברת הנדל"ן האמריקאית IRT והוסיפה לתיק ההשקעות שלה כ-92 נכסים מניבים.
מהלך זה הפך את גזית גלוב לחברת הנכסים הגדולה בתחומה בפלורידה ואחת החברות הגדולות בדרום מזרח ארצות הברית.
בשנת 2004 הפכה גזית גלוב לבעלת מניות שליטה בחברת Citycon Oyj OMX: CTY ובשנת 2005 הקימה את G גזית גלוב ישראל.
בשנת 2007 התרחבה Citycon Oyj לאסטוניה ולליטא.
באותה שנה הקימה גזית גלוב את חברת הבת האמריקאית Properties ProMed.
בשנת 2008 רכשה גזית גלוב יחד עם קרן השקעות נדל"ן של בנק ההשקעות סיטי (CPI) את אטריום (Atrium) והתרחבה למרכז ומזרח אירופה.
בשנת 2011 נערכה ההנפקה הראשונה בארצות הברית.
בשנת 2013 התקיים מימוש מוצלח של ההשקעה ב-Royal Senior Care ובשנת 2015 התקיים מימוש מוצלח של ההשקעה ב-ProMed Properties.
עוד באותה השנה רכשה גזית גלוב (דרך חברת הבת שלה Citycon) את Sektor הנורווגית תמורת 1.47 מיליארד אירו והפכה לבעלת מניות השליטה היחידה בחברת Atrium.
בשנת 2017 הקימה גזית גלוב את חברת ההשקעות Gazit Horizons, וחברת הבת שלה Equity One התמזגה עם חברת Regency Centers.
נכון ליום 30 בספטמבר 2018 הקבוצה מחזיקה ומנהלת 101 נכסים המשתרעים על שטח בנוי להשכרה של כ-2.5 מיליון מ"ר בשווי של כ-38.6 מיליארד ש"ח.
בנוסף, ליום 30 בספטמבר 2018 החזיקה החברה בכ-31.3% מהון המניות של Inc Realty Capital First.
בינואר 2022, רכש ברק רוזן, בעל השליטה העיקרי בקבוצת ישראל קנדה, כ-22.6 אחוזים מחברת נורסטאר בעלת השליטה העיקרית בחברה.
גזית ישראל – חברת בת בבעלות מלאה של גזית גלוב.
הוקמה בשנת 2005 ועוסקת ברכישה, ייזום, פיתוח וניהול, מרכזי מסחר עירוניים בשכונות מגורים פיתוח מרכזים מסחריים גדולים בצמתי דרכים מרכזיות מעוגני סופרמרקטים.
גזית ברזיל – חברת בת בבעלות מלאה של גזית גלוב.
מחזיקה, מנהלת, מפעילה ומפתחת נדל"ן אורבני קמעונאי בסאו פאולו.
Gazit Horizons (צפון אמריקה) - חברת בת בבעלות מלאה של גזית גלוב.
הוקמה בשנת 2017 ועוסקת באיתור ורכישת נדל"ן נדיר, בהשקעה ב-"קרקעות מניבות" לטווח ארוך ובחיבורי נכסים, בכוונה לייצר תשואה עודפת, על ידי ניהול נכסים פרואקטיבי בשווקים עירוניים גדולים וביניהם מיאמי, ניו יורק ובוסטון.
TripLLLe (קנדה) – חברה בת בבעלות של 60% גזית גלוב ו-40% בבעלות דורי סגל.
Atrium (מרכז ומזרח אירופה) – חברת בת בבעלות של כ-60% מהון המניות של גזית גלוב.
מתמחה ברכישה, פיתוח וניהול של מרכזים מסחריים מעוגני סופרמרקט במדינות צומחות במרכז אירופה (פולין וצ'כיה).
נסחרת בבורסת אמסטרדם ובבורסת וינה תחת הסימול ATR.
Citycon (סקנדינביה) – חברת בת בבעלות של כ-49% נרכשה בשנת 2004 ומתמחה ברכישה, פיתוח וניהול של מרכזי קניות עירוניים מעוגני סופרמרקט באזורי סקנדינביה והים הבלטי.
בשנת 2015, נכנסה לשוק הנורווגי על ידי רכישת Sektor Gruppen ב-1.5 מיליארד אירו.
נסחרת בבורסת הלסינקי תחת הסימול CTY.
קנדה – First Capital Realty חברת בת בבעלות של כ-31.3% נרכשה בשנת 2000 ועוסקת בפיתוח והפעלת מרכזי קניות מעוגני סופרמרקט, בשווקים עירוניים עם חסמי כניסה גבוהים.
נסחרת בבורסת טורונטו תחת הסימול FCR.
גְ'יָאיִי (בסינית: 嘉義市) היא עיר פרובינציאלית בפרובינציית טאיוואן במדינת טאיוואן.
העיר היא מעין מובלעת בתוך מחוז ג'יאיי בדרום האי טאיוואן.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 252,028 תושבים.
האזור בו נמצאת כיום ג'יאיי היה מיושב על ידי אנשי שבט הואניה, משבטי הילידים באי טאיוואן.
באותה תקופה האזור נודע בשם טִירוֹסֶן.
עם בואם של המהגרים בני ההאן מסין היבשתית לדרום טאיוואן בסביבות המאה ה-17, שם האזור התעוות לג'וּלְווֹשָׁאן, שקוצר בהמשך לג'ולוו.
בזמנים שלאחר מכן האזור היה בסיס למהגרים הסינים שדרכו הם המשיכו לשאר חלקי האי.
בהמשך האזור עבר לשליטת הולנד עד שהיא גורשה ממנו על ידי ממלכת טונגנינג ב-1661. ב-1683 שושלת צ'ינג השתלטה על טאיוואן והאי חולק למחוזות.
ב-1704 העיר הפכה לבירת מחוז ג'ולוו, שכלל את מרבית החוף המערבי וצפון טאיוואן.
ב-1787 שם העיר שונה לקאגי (שנכתב באותם סימנים כמו השם הנוכחי למרות שיש שוני בהגייה).
ב-1877 היה שינוי במבנה המנהלי של טאיוואן וקאגי הפכה להיות חלק ממחוז טאיוואן שבירתו הראשונה הייתה טאינאן.
ב-1895 נחתם הסכם שימונוסקי שלפיו האי טאיוואן הועבר לידי האימפריה היפנית.
ב-1906 התרחשה רעידת אדמה שהחריבה את מרבית העיר, אך היא שוקמה על ידי היפנים.
לאחר מכן התעשייה והמסחר בעיר החלו לשגשג.
ב-1920 היא קיבלה מעמד רשמי של עיירה, וב-1930 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, האי הוחזר לידי הרפובליקה הסינית.
בהמשך אותה שנה שם העיר שונה לג'יאיי והיא קיבלה מעמד של עיר פרובינציאלית.
ב-1950 היא הפכה להיות חלק ממחוז ג'יאיי והבירה שלו, אך בעקבות לחץ מקומי היא הוחזרה להיות עיר פרובינציאלית ב-1 ביולי 1982.
מבחינה מנהלית ג'יאיי מחולקת ל-2 נפות (בסינית: 區): הנפה המזרחית (東區) והנפה המערבית (西區).
כל אחת מהנפות מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里).
הנפה המזרחית היא המרכז השלטוני של העיר.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת ג'יאיי הלאומית ומכון דאטונג למסחר וטכנולוגיה (大同技術學院).
את העיר משרת נמל התעופה ג'יאיי, הנמצא בתוך שטחי מחוז ג'יאיי.
ג'יאנגסו סונינג (במנדרינית: 江苏国信舜天) הוא מועדון כדורגל סיני לשעבר מהעיר נאנג'ינג.
הקבוצה אירחה את משחקיה הביתיים באצטדיון האולימפי בעיר, המכיל 61,443 מקומות.
המועדון הוקם בשנת 1958 כמועדון חובבים, במרץ 1994 הפך למועדון מקצועי.
בעונה הראשונה של המועדון כמועדון מקצועי, הוא ירד לליגה השנייה וחזר לליגת העל רק בשנת 2007. בשנת המועדון רשם את הישג השיא שלו כאשר סיים את העונה במקום השני בליגה.
בתחילת המועדון זכה בסופר קאפ הסיני.
בשנת זכה לראשונה בגביע הסיני.
בשנת זכתה לראשונה באליפות המדינה.
לקראת עונת 2021, הקבוצה שינתה את שמה למועדון הכדורגל ג'יאנגסו.
עם זאת, ב-28 בפברואר 2021, חברת האם Suning Holdings Group הודיעה כי פעילות הקבוצה תיפסק מיידית לצד פירוק קבוצות הנשים והנוער.
ז'נביב נייט הנליוס , הידועה כג'י הנליוס היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור אייברי ג'נינגס בסדרה "דוג בלוג" בערוץ דיסני, ובזכות תפקידה בתור רוזבאד מסדרת הסרטים "איירבאד".
ג'י הנליוס נולדה ב-22 בדצמבר 1998 בבוסטון, מסצ'וסטס.
היא עברה להתגורר בעיירה יארמאות', מיין בגיל 3 ולאחר מכן בגיל 9 עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
במאי 2017 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר סיירה קניון בלוס אנג'לס.
התפרסמה לראשונה בשנת 2009 כאשר שיחקה בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "האנה מונטנה" ששודרה בערוץ דיסני, ובכיכובה של מיילי סיירוס, וכאשר שיחקה בסדרה "תנו לסוני צ'אנס" באותו ערוץ ,שם גילמה את דמותה של דקוטה קונדור, ילדה בת 9 אשר מנצלת את מעמדה של אביה בתור מנהל האולפנים.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "מדריך בהפרעה" סרט מקורי של ערוץ דיסני, וכן, שיחקה בסרט "החיפוש אחר הכפות של סנטה", גם הוא סרט של ערוץ דיסני.
שנהסרטתפקידהערות2009Black & Blueזואי2010The Search for Santa Pawsג'ייני2011Spooky Buddiesרוזבאדדיבוב2012Treasure BuddiesדיבובSanta Paws 2: The Santa Pupsצ'ייריטידיבוב2013סופר חבריםרוזבאדדיבוב2018Sid Is Deadטיפ מאן2020Day 13הת'ר2022בלילות הקיץליאה
שנהסדרהתפקידהערות2009Surviving Suburbiaקורטני פטרסוןתפקיד ראשי; 13 פרקיםהאנה מונטנהטיפניפרק: "Jake...
ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה (בסינית: 南昌绿地中心) הם צמד גורדי שחקים סופר גבוהים אשר ממוקמים בעיר נאנצ'אנג שבמחוז ג'יאנגשי שבסין.
גובה שני המגדלים עומד על 303 מטרים (994 רגל).
בניית המגדלים החלה בשנת 2011 והסתיימה בשנת 2015. שני המגדלים משתרעים ביחד שטח של 110,000 מטר רבוע ושניהם כוללים 59 קומות.
ג'יאנג'ונוזאורוס (שם מדעי: Jiangjunosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים, שחי בתור היורה מלפני 160 מיליון שנה במזרח אסיה.
המאובנים שלו התגלו בתצורות ששוגואו במחוז שינג'יאנג בסין בידי משלחת סינית-אמריקאית שחשפה את העצמות בשנת 2002.
דינוזאור זה תואר למדע ב-2007 בידי החוקרים ג'יה צ'נגקאי (Jia Chengkai) ושו שינג, והוא נקרא על שם הכפר "ג'יאנגג'ונמיאו" (Jiangjunmiao) שפירושו בסינית: "מקדש הגנרל".
הממצאים כללו שרידים של הלסתות התחתונות, חלקי גולגולת, חוליות צוואר, צלעות, עצמות שכמות ולוחיות שבורות שבלטו מעל הצוואר.
שרידים אלה נמצאו במצב שימור כמעט מושלם.
לצידו נמצאו דינוזאורים רבים ביניהם היינלונג, הממנצ'יזאורוס הארוך, והטורפים סינרפטור, גואלונג ומונולופוזאורוס.
ב-2010 העריך החוקר גרגורי ס.
פאול את גודלו של הג'יאנג'ונוזאורוס באורך שישה מטרים ומשקל של 2.5 טונות.
הוא היה חמוש בטור לוחיות לאורך גבו, בדומה ללוחיות הטואוג'יאנגוזאורוס.
הוא היה בעל מבנה שיניים רחבות, עם סנטר שקוע ומרווח גדול בין השיניים הגדולות לאחוריות ונראה שהיה מקור בקדמת הלסת.
מבנה הגוף היה בעל חוליות בעלי פרופיל מרובע ולא משולש כמו של שאר הסטגוזאורים, ובנוסף היו ורידים בולטים בחוליות הצוואר הגדולות.
תכונות אלה מרמזות על כך שהיה סוג בסיסי מאוד במשפחתו, אף ששייכו אותו למשפחת הסטגוזאוריים.
כמה חוקרים רואים במאפיינים שלו רמז לכך שהיה סוג פרימיטיבי יותר בקבוצת הסטגוזאורים.
גוונדולין וילו וילסון (Gwendolyn Willow Wilson, הידועה גם בשם העט ג'י וילו וילסון), היא קומיקסאית, סופרת, מחברת מאסות ועיתונאית אמריקאית.
הרומן הגרפי הראשון שלה, "קהיר" (שפורסם על ידי ורטיגו קומיקס בשנת 2007), היה פורץ דרך בכך שהציג נשים מוסלמיות במצרים לנוער, והיה לרב מכר בארצות הברית.
ידועה בזכות יצירתה בעבור מארוול קומיקס חידוש לדמותה של גב' מארוול, שעודכנה לגיבורת-על מוסלמית בת 16. וילסון היא אחת מהקומיקסאיות המוסלמיות הראשונות שעבדו בחברות הקומיקס הגדולות בעולם מארוול קומיקס ו-DC קומיקס.
וילסון נולדה ב-31 באוגוסט 1982 בניו ג'רזי, ובילתה שם את עשר השנים הראשונות לחייה.
וילסון נתקלה לראשונה בקומיקס כאשר קראה חוברת של האקס-מן שחולקה בבית ספרה, שהתנגדה לעישון.
דמויות הקומיקס ריתקו אותה והיא החלה לצפות בסדרה המצוירת של חבורת גיבורי העל ששודרה בבקרים של יום שבת.
שנתיים מאוחר יותר עברה וילסון עם משפחתה לקולורדו שם החלה לעסוק בצורה יותר משמעותית בקומיקס.
בשנות העשרים לחייה למדה באוניברסיטת בוסטון היסטוריה כללית.
במהלך שנת הלימודים השנייה שלה לקתה וילסון במחלה בכליה ובזמן שלא הייתה פעילה, למדה וקראה רבות על דתות שונות, כולל בודהיזם, יהדות, נצרות ואסלאם.
בתחילה שקלה וילסון בכלל להתגייר משום שהוקסמה מהרעיון של "האל הבלתי ניתן לחלוקה שהוא אחד ויחיד", אך דחתה את הרעיון מכיוון שהרגישה שהיהדות לא מוכנה לקבל אנשים חדשים.
לאחר לימודי היהדות התמקדה וילסון באסלאם, שנראה לה פנטסטי מכיוון ש"להיות מוסלמי זה סוג של עסקה בינך לבין אלוהים".
לאחר הפוגה של זמן מה בלימודיה, פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר גרמו לה לחזור לחקור את האסלאם.
בשנת 2003, זמן קצר לפני סיום לימודיה, וילסון נסעה למצרים כדי ללמד אנגלית בקהיר.
במהלך הטיסה לשם החליטה וילסון להתאסלם וכבר במטוס נשאה את דברי השהאדה והמירה את דתה.
"[באותה טיסה] עשיתי שלום עם אלוהים.
על פי ספרה "מסגד הפרפר", עם הגעתה לקהיר, וילסון קיימה את מצוות האסלאם בסתר, ורק לאחר שנישאה לבחור מצרי החלה לקיים את המצוות בגלוי.
מיד כשהגיעה לקהיר היא ושותפתה לחדר שהתגוררו בטורה (מחוז בקהיר) ובתחילה התקשו אפילו לרכוש מזון מפאת חוסר כסף.
הצמד פגש במורה לפיזיקה בשם עומאר, שהציע להן תמיכה והדרכה בעיר.
עד מהרה התחתנו וילסון ועומאר.
מאוחר יותר עברו בני הזוג לארצות הברית כאשר וילסון חזרה לקריירת הכתיבה שלה, ועומאר הסב את מקצועו לסנגור משפטי לפליטים.
קריירת הכתיבה של וילסון בכלל לא החלה בקומיקס, אלא כמבקרת מוזיקה במגזין DigBoston.
בעת שהותה בקהיר כתבה מספר מאמרים לעיתונים "The Atlantic", "הניו יורק טיימס" ועוד.
בנוסף תרמה רבות עבור מגזין האופוזיציה המצרי "Cairo Magazine", שהופסק מאוחר יותר.
וילסון הייתה לעיתונאית האמריקאית הראשונה שזכתה לראיין את עלי גומעה באופן פרטי לאחר שקודם לתפקיד המופתי הגדול של מצרים.
בנוסף, פרסמה וילסון ספר אוטוביוגרפי בשם "מסגד הפרפר" שעוסק בחיים במצרים בתקופת שלטון מובארק, שנבחר לספר הטוב ביותר על ידי סיאטל טיימס לשנת 2010, וקיבל תשבחות רבות בכל העולם.
הרומן הגרפי הראשון שלה, "קהיר" (איורים מאת מ.
פארקר), פורסם על ידי ורטיגו קומיקס בשנת 2007, והוכרז כאחד הרומנים הגרפיים הטובים ביותר לשנת 2007 על ידי Publishers Weekly, The Edmonton Journal ו-Comics Worth Reading.
מהדורת הכריכה הרכה של "קהיר" הוכרזה כאחד מהרומנים הגרפיים הטובים ביותר עבור תלמידי תיכון בשנת 2008 על ידי School Library Journal, ונבחר לאחד מעשרת הרומנים הגרפיים הטובים ביותר לבני נוער בשנת 2009 על ידי איגוד הספריות האמריקאי.
במשך זמן מה כתבה וילסון עבור DC קומיקס חוברות קומיקס שונות, כגון חוברות מס' 704 ו-706 של סופרמן, סדרת קומיקס העוסקת בגיבורת-העל ויקסן וחוברות קומיקס רבות של אאוטסיידרס.
בשנת 2014 עברה וילסון לחברה המתחרה מארוול קומיקס, שם כיכבה עם דמויות קומיקס רבות כשהמפורסמת בהן היא קמלה קאן, נערה מוסלמית המתגוררת בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, ומקבלת כוחות על.
בנובמבר 2018 קיבלה וילסון הצעה מ-DC קומיקס לכתוב ספר לדמותה של וונדר וומן.
היא קיבלה את ההצעה וכתבה את הספר "המלחמה הצודקת" שהפך לפופולרי מאוד.
במרץ 2019 הוציאה את הספר "מלך הציפורים" המספר את סיפורה של פטימה, פילגש בחצר המלוכה של גרנדה (האמירות האחרונה של ספרד המוסלמית), וחברה היקר חסן, יוצר מפות הארמון.
לאחר מכן בשנת 2020 היא כתבה את סדרת ספרי The Dreaming עבור DC קומיקס (אמנות מאת ניק רובלס), שנכללת ביקום של סאנדמן.
לאחר שוילסון כבר כתבה סיפורי קומיקס שונים כמו סופרמן ואאוטסיידרס היא קיבלה דוא"ל לראיון עם דייוויד גבריאל, סגן נשיא בכיר בחברת מארוול.
בשלב זה וילסון עמלה קשה מאוד על סיום הרומן השני שלה, אך הסכימה להגיע לראיון.
בתוך זמן קצר החלה לעבוד יחד עם המפיקה סנה אמנת על דמות של גיבורת על מוסלמית, כפי שרצתה וילסון.
כך נולדה דמותה של קמלה קאן.
תהליך העיצוב של קמלה היה ארוך, אך לא היו חילוקי דעות בין וילסון למפיקה - שתיהן הסכימו שקמלה צריכה להיות נערה מוסלמית אמריקאית מתבגרת.
השתיים התלבטו ליצור לה מוצא סומלי, אך לבסוף החליטו לתת לה מוצא פקיסטני.
בזמן שיצרה את קמלה חששה וילסון כי הדמות תתקבל בשליליות רבה הן על ידי שונאי מוסלמים והן על ידי אנשים שיחשבו שהדמות לא מציגה את האסלאם בצורה נאותה.
עיצוב המראה של קמלה היה מדוקדק מאוד, והגיע לפרטים הקטנים ביותר: למשל, וילסון בחרה שקמלה לא תלבש חיג'אב, מכיוון שרוב הנערות המוסלמיות בגילה לא לובשות חיג'אב, ויהיה זה לא מתאים לאופי הדמות.
למרות החששות הראשוניים שלה, קמלה התקבלה בחיוב בקרב קוראי הקומיקס.
מקורות מסוימים תיארו אותה כדמות ריאליסטית מאוד, ואף השוו אותה לפיטר פארקר של ימינו.
אחרים אף ראו בקמלה סמל לשוויון ולייצוג של דתות שונות.
בשנת 2017 סגן נשיא ההדפסה והמכירות של מארוול, דייוויד גבריאל, התראיין למגזין המקוון ICv2, שם שיער שהמכירות של מארוול נפגמות מהריבוי של דמויות נשיות ומגוונות.
בעקבות כך זעמה וילסון ויצאה עם דעה הפוכה לזו של גבריאל, וקראה לה "אותנטיות וריאליזם".
היא טענה כי הכוח שעמד מאוחרי ההצלחה הגדולה של קמלה קאן ודמויות נוספות כדוגמתה היא האותנטיות והריאליסטיות שלה, ולא הגיוון; היא טענה כי הגיוון לא נוצר בשביל הגיוון עצמו, אלא מייצג את המצב הקיים.
היא עוד אמרה שהמכירות של מארוול דווקא המריאו בזכות אותן דמויות "מגוונות" שהצליחו לטענהתה בגלל ייחודם.
וילסון הזכירה גם את הגיבורים לוק קייג', הפנתר השחור ובאטגירל כדוגמאות לגיבורי על "מגוונים" שהצליחו מאוד.
בהמשך חידדה את חזון האותנטיות והריאליזם, וטענה כי "סיפורים המתמקדים בנושאים אותנטים ובחוויות ספציפיות יכולים להצליח מאוד מכיוון שלא מדובר במשהו מרוחק.
מדובר בהשתקפות - ככל שאפשר בספרות - של החיים עצמם".
וילסון הצהירה כי סיפורים שמסוגלים לספק עלילה טובה ואותנטית יצליחו.
היא התייחסה לדבריו של גבריאל והבהירה כי הביקורת לא צריכה להיות על ספרים ריאליסטים, אלא על ספרים שמציגים את הריאליזם בצורה מעוותת.
2012 - פרס ספר המזרח התיכון - בקטגוריית ספרות נוער (על הספר אליף הבלתי נראה)
2013 - פרס איגוד מוכרי הספרים בצפון מערב האוקיינוס השקט - בקטגוריית הספר המקומי הטוב ביותר (על הספר אליף הבלתי נראה)
2013 - פרס הפנטזיה העולמי - בקטגוריית הרומן הטוב ביותר (על הספר אליף הבלתי נראה)
2014 - פרס פונטייר השבור - בקטגוריית הסופר/ת הטוב/ה ביותר (על קמלה קאן)
2015 - פרס הוגו - בקטגוריית הרומן הגרפי הטוב ביותר (על קמלה קאן)
2016 - פרס דוויין מקדאפי לגיוון בקומיקס (על קמלה קאן)
ויקסן: שובו של האריה (סדרת ספרים):
"Sanctuary" (אמנות מאת קאפו, 2008)
סופרמן חוברות מס' 704 ו-706 (עם ליאנדרו אוליביירה ואמילקר פיננה, 2010)
וונדר וומן חוברות מס' 58–72, ו-74–81 (עם קרי נורד, אלחנדרו גרמניקו, עמנואלה לופאצ'ינו וישוע מרינו, 2018-2019)
כרך 1# - מכתבים מארצות אבודות:
כרך 2# - מכונת התעופה:
כרך 3# - בודהיזם הארץ הטהורה:
"התמונה של בליית אליס קמרון"
כרך 4# - ההיסטוריה של העתיד:
"כלבים" (המשך לחוברות "The Unexpected" משנת 1968)
"הנשים של מארוול" מס' 1 (אמנות מאת פיטר נגוין, 2010)
"מיסטיק" אוסף מס' 2 (סדרה מוגבלת של 4 גיליונות, עם אמנות מאת דייוויד לופז 2011)
"צוות A" כרך 1 (סדרה מוגבלת של 5 גליונות, עם אמנות מאת מרגרט בנט וחורחה מולינה, 2015)
"האוונג'רס - אינטרנט רנדוס" כרך 1 (אמנות מאת מחמוד א-אסרר)
"דורות: קמלה קאן" (כחלק מקבוצת הקומיקס "דורות" , אמנות מאת פאולו וילאנלי)
"מסגד הפרפר" (יוני 2010, Grove Press, כריכה קשה (מהדורה ראשונה) ; כריכה רכה (מהדורה שנייה), יוני 2011, )
"מלך הציפורים" (Grove Press, מרץ 2019),
ג'יאַוֹזי (סינית: 餃子, פין-יין: jiǎo zi), המוכרים גם בשמם היפני גיוֹזה (קאנג'י: 餃子, זהה לכתיב הסיני; רומאג'י: gyōza), הם כיסונים סיניים הנפוצים במזרח אסיה והכיסונים העתיקים ביותר בהיסטוריה.
הג'יאוזי הוא כיסון מבצק חיטה דק אותו ניתן להגיש עם מליות שונות, כשהנפוצות הן בשר טחון מחזיר או בקר וירקות.
ניתן גם לבשל אותם בשיטות שונות, לדוגמה אידוי (zhēng jiǎo), הרתחה (shuǐ jiǎo) וטיגון (jiān jiǎo).
בצורתם הנפוצה הג'יאוזי מקופלים כדי להידמות למטיל זהב סיני ומחזיקים משמעות תרבותית רבה בסין ובפזורה הסינית בעולם.
ג'יאוזי מוגש במסגרת ארוחת ראש השנה הסינית, אך מוגש כל השנה במחוזות הצפוניים של סין ובמסעדות דים סאם.
אף על פי שמקורם במטבח הסיני, הג'יאוזי פופולרים באזורים נוספים במזרח אסיה ויובאו גם למטבח הסיני אמריקאי.
במערב, הג'יאוזי בצורתם המאודה נקראים לעיתים בטעות "דים סאם", אך זהו למעשה שמה של צורת הגשה במנות קטנות לצד תה, אחת מהצורות בהן נהוג להגיש את הג'יאוזי.
כיסונים רבים אחרים התפתחו בהשראת הג'יאוזי הסיני, למשל הפלמני והפירוגי הסלאבים, המומו הנפאלי והמנטו המונגולי.
מכיוון שהכתב הסיני הוא כתב המבוסס על לוגוגרמות, את התווים המרכיבים את המילה ג'יאוזי ניתן לקרוא במספר שפות בסין ומחוצה לה.
המילה ג'יאוזי מגיעה ממנדרינית תקנית, השפה הרשמית של הרפובליקה העממית של סין.
בקנטונזית המילה לסוג זה של כיסון היא גַאוֹצי (יוטפנג: gaau2-zi2) וביפנית גיוֹזה (רומאג'י: gyōza), אך בכלל השפות העושות שימוש בכתב הסימניות הסיני המילה נכתבת 餃子.
ישנם סוגים נוספים של כיסונים סינים שאנים נכללים תחת מושג המטריה "ג'יאוזי", ביניהם כיסוני וונטון, המוכרים במערב לרוב ככיסונים המוגשים במרק, והבאוזי העשויים בצק שמרים, אותם נהוג לאדות או לאפות, אך לא לטגן או להרתיח.
בסין, ישנם מספר סיפורים עממיים שונים המסבירים את מקורם של הג'יאוזי ואת שמם.
על פי המסורת הג'יאוזי הומצאו בתקופת ההאן המזרחית (25-220 לספירה) ידי ג'אנג ג'ונגג'ינג שהיה מטפל מפורסם ברפואה סינית מסורתית.
הכיסונים נקראו במקור "אוזניים רכות", או ג'יאַוֹ-אֵר (מסינית: 嬌耳, פין-יין: jiao'er) ושימשו לטיפול בכוויות קור באוזניים.
ג'אנג ג'ונגג'ינג גילה בדרכו הביתה ביום חורפי כי רבים מפשוטי העם לוקים בכוויות קור באוזניהם, בגלל מחסור בביגוד חם ובמזון.
הוא טיפל בחולים בכך שבישל טלה, פלפל שחור ומספר עשבי מרפא מחממים בסיר, קצץ אותם והשתמש בהם כמילוי בכיסוני בצק קטנים.
הוא הרתיח את הכיסונים האלה והגיש אותם עם מרק למטופליו, עד בוא ראש השנה הסיני.
כדי לחגוג את השנה החדשה וגם להתאושש מכוויות קור, אנשים חיקו את המתכון של ג'אנג להכנת ג'יאו-אר.
מקור אפשרי נוסף לשמם של הג'יאוזי הוא צורתם הדומה לקרן.
המילה הסינית ל"קרן" היא ג'יאו (סינית: 角, פין-יין: jiǎo) וג'יאוזי נכתב במקור עם התו הסיני ל"קרן", אך מאוחר יותר הוא הוחלף בתו הספציפי 餃, המורכב מהשורש הסיני 食 שמשמעו אוכל, ומהמרכיב הפונטי המבוטא ג'יאַוֹ בימינו.
את הג'יאוזי נהוג לבשל בכמה דרכים:
ג'יאוזי מורתח (סינית: 水餃, פין-יין: shuǐjiǎo, מילולית: ג'יאו מים)
ג'יאוזי מאודה (סינית: 蒸餃, פין-יין: zhēngjiǎo)
ג'יאוזי מטוגן (סינית: 煎餃, פין-יין: jiānjiǎo)
ג'יאוזי מטוגן בשמן עמוק (סינית: 炸餃, פין-יין: zhà jiǎo)
ג'יאוזי במרק (סינית: 湯餃, פין-יין: tāngjiǎo)
מילויי הבשר הנפוצים הם עוף, חזיר, בקר, חסילונים ודגים, המעורבבים בדרך כלל עם ירקות קצוצים.
המליות הצמחוניות הנפוצות כוללות כרוב נאפה, בצל ירוק, סלרי, כרישה, תרד, פטריות, גזר, עירית ושום.
ישנן אין ספור גרסאות מקומיות לג'יאוזי, עם מילויים שונים, צורות בישול שונות, צורות קיפול שונות וכו'.
שם הכיסונים מבוטא גאו-צי בקנטונזית (יוטפנג: gaau2-zi2) והם מנה נפוצה במסעדות דים סאם, שמקורן במחוז גואנגדונג שבדרום מזרח סין.
הקיסונים המוגשים במסעדות דים סאם דקים יותר מהכיסונים הנהוגים בצפון סין, קטנים יותר ובעלי בצק כמעט שקוף, מכיוון שהבצק במסעדות אלו מרודד לרוב על ידי מכונה.
הגודל הקטן ודקות הבצק מקלים על בישול הכיסונים באידוי.
כיסונים בסגנון זה לא נפוצים במטבח הביתי, מכיוון שהכנת בצק דק מספיק אך חזק מספיק כדי להחזיק את המלית קשה יותר מהכנת הבצק הרגיל.
נהוגים סוגים רבים של מליות, הנפוצה ביותר היא האר-גאו המכילה חסילונים.
מליות נוספות הן צדפות, עוף, טופו וירקות שונים; מסעדות דים סאם מציגות לעיתים קרובות ספיישלים וחידושים.
שפי דים סאם משתמשים לעיתים קרובות במרכיבים בדרכים חדשות ויצירתיות, או שואבים השראה ממסורות קולינריות סיניות אחרות.
שפים יצירתיים יותר עשויים אפילו ליצור פיוז'ן גאאו ג'י על ידי שימוש באלמנטים מתרבויות אחרות, כמו טריאקי יפני, או קארי הודי, בעוד שמסעדות יוקרה עשויות להשתמש במרכיבים יקרים או אקזוטיים כמו לובסטר וסנפיר כריש.
הגואוטיה (סינית: 鍋貼, פין-יין: guōtiē, מילולית: נדבק למחבת) הם סוג של ג'יאוזי מצפון סין.
הם פופולרים במיוחד כמתאבן וכאוכל רחוב.
הגואוטיה הם סוג של ג'יאוזי מטוגן, אך בניגוד לג'יאוזי המטוגן הנפוץ הגואוטיה נשאר פתוח בקצותיו.
הוא לפעמים מוגש כחלק מתפריט דים סאם, אבל לפעמים נמכר בפני עצמו.
המלית הטיפוסית בה הוא ממולא היא חזיר (או עוף באזורים מוסלמיים), כרוב סיני, בצל ירוק, ג'ינג'ר, לִיַאוֹג'יו, ושמן שומשום.
בדרום סין המושג גואוטיה משמש לתאר כל כיסון מטוגן.
המילה היפנית גיוזה (קאטאקאנה: ギョウザ) נגזרה מדיאלקט של מנדרינית המכונה ג'ילו, וכשנכתבת בקאנג'י (כתב סיני המשמש ביפנית) היא נכתבת באמצעות אותם סימנים סינים המרכיבים את המילה ג'יאוזי בסינית.
השימוש בכתב קטקאנה מצביע על כך שהמילה היא ממקור לא יפני.
הג'יאוזי הגיע ליפן לכל המאוחר בשנת 1700, אך לא התפשטו לכל רחבי יפן עד תחילת המאה ה-20, באותה תקופה מהגרים סינים רבים פתחו עגלות מזון שמכרו ראמן וג'יאוזי.
ההבדלים המורגשים ביותר בין גיוזה בסגנון יפני לג'יאוזי בסגנון סיני הם טעם השום העשיר, שפחות מורגש בגרסה הסינית, ושעטיפות גיוזה נוטות להיות דקות יותר, בשל העובדה שרוב המסעדות היפניות משתמשות בעטיפות מתוצרת מכונה.
אך מכיוון שישנן עשרות גרסאות של גיוזה בסין, ישנן גם גרסאות הדומות מאוד לגיוזה היפנית.
לצד הגיוזה מוגש בדרך כלל רוטב על בסיס סויה המתובל בחומץ אורז ובשמן צ'ילי יפני.
המתכון הנפוץ ביותר עשוי תערובת של בשר חזיר טחון (לפעמים עוף או בקר) עם כרוב, עירית אסייתית, ושמן שומשום, שום וג'ינג'ר.
גיוזה חולקת קווי דמיון עם הפירוגי ומכיוון שהם מבושלים באופן דומה.
צורת ההכנה הנפוצה ביותר ביפן היא טיגון ואז אידוי, מאכל הקרוי יאקי-גיוזה (יפנית: 焼き餃子, רומאג'י: yaki-gyōza), בסגנון זה הגיוזה קודם כל מטוגנת בצידה התחתון, דבר המייצר תחתית פריכה, לאחר מכן מוסיפים מעט מים למחבת וסוגרים אותו במכסה, דבר המאדה את חלקה העליון של הגיוזה.
נהוג גם לבשל גיוזה במים רותחים ולטגן בשמן עמוק.
גִ'יאַנְג צִ'ינְג (במנדרינית: 江青; 5 במרץ 1914 – 14 במאי 1991), אשר נודעה בכינוי מאדם מאו הייתה מהפכנית קומוניסטית סינית אשר נודעה עקב היותה רעייתו של מאו דזה-דונג, נשיאה הראשון והמנהיג העליון של הרפובליקה העממית של סין.
שימשה כראשת כנופיית הארבעה במהלך מהפכת התרבות בסין.
עם עלייתו של דנג שיאופינג לכוח, כנופיית הארבעה הועמדה לדין על פועלה במהפכה ועל כן ג'יאנג, אשר כאמור הייתה בראש התנועה, התאבדה בתלייה.
ג'יאנג, שגודלה על ידי קרוביה, הפכה לחברה בלהקת תיאטרון בשנת 1929. פעילותה בארגון מורדים קומוניסטים אשר פעלו נגד ממשלת הקוומינטנג בשנת 1933 הובילה למעצרה.
בעודה שם נעצרה שוב בשנת 1934 ועזבה לבייג'ינג לאחר שחרורה, אך מאוחר יותר חזרה לשאנגחאי, שם מילאה תפקידים מינוריים בחברת שמאל תחת שם הבמה החדש שלה, לאן פינג.
כאשר היפנים תקפו את שאנגחאי ב-1937, ג'יאנג נמלטה לבירה הלאומית הסינית הזמנית בצ'ונגצ'ינג, שם עבדה באולפן הסרטים המרכזי שבשליטת הממשלה עד אשר היא חצתה את הקווים הלאומניים.
היא עברה דרך שיאן כדי להצטרף לכוחות הקומוניסטים בין-אן והחלה להשתמש בשם ג'יאנג צ'ינג.
בהיותה מדריכה לדרמה באקדמיה לאמנות, היא פגשה את מאו בפעם הראשונה כשנשא הרצאה בבית הספר.
הם נישאו בשנת 1939 (למעשה, היא הייתה אשתו הרביעית של מאו ולא השלישית כפי שנוהגים לציין; היו למאו נישואים סדירים בצעירותו אך מעולם לא הודה בכך).
הנישואין זכו לביקורת מצד חברי מפלגה רבים, במיוחד מכיוון שאשתו של מאו באותה העת, מן הנשים היחידות אשר שרדו את המצעד הארוך, אושפזה באותו הזמן במוסקבה, ברית המועצות.
מנהיגי המפלגה לבסוף הסכימו עם הנישואים לאחר שהוסדר שעם הנישואים, ג'יאנג תישאר נקייה מפעילות פוליטית למשך 20 השנים הבאות.
לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949, ג'יאנג נותרה מחוץ לעיני הציבור למעט שימושה כמארחת של מאו עבור מבקרים זרים או ישיבות בוועדות תרבות שונות.
אולם בשנת 1963, היא נעשתה פעילה יותר מבחינה פוליטית, והעניקה מזמנה למען העברת חסותה לתנועות תרבותיות למיניהן (כדוגמת אופרת בייג'ינג).
תנועת הרפורמה התרבותית של ג'יאנג צמחה בהדרגה להתקפה ממושכת על רבים מאנשי התרבות והאינטלקטואלים המובילים בסין והגיעה לשיאה במהפכת התרבות שמשנת 1966 יצאה בפעולת טיהור פוליטי ענקית ברחבי המדינה.
ג'יאנג הגיעה לשיא כוחה והשפעתה בשנת 1966, וזכתה למוניטין בזכות נאומיה הלוהטים לכינוסים המוניים ומעורבותה בקבוצות המהפכה הצעירות הרדיקליות של המשמר האדום, בהם המשפיעה ביותר הייתה כנופיית הארבעה, אשר היא עצמה ייסדה וגם הנהיגה.
היא הייתה מן האנשים הבודדים שמאו סמך עליהם, ועל כן הפכה לסגנית ראש המהפכה התרבותית הראשונה ורכשה סמכויות מרחיקות לכת על חיי התרבות בסין.
היא פיקחה על הדיכוי המוחלט של מגוון רחב של פעילויות תרבות מסורתיות במהלך עשור המהפכה.
עם זאת, ככל שהלהט הראשוני של המהפכה דעך בסוף שנות השישים, כך גם ההשפעה של ג'יאנג.
היא עלתה לכותרות מחדש בשנת 1974 כמנהיגת תרבות ודוברת המדיניות של מאו.
מאו מת ב-9 בספטמבר 1976, והרדיקלים במפלגה איבדו את התושייה עם עליית ממשל חדש, ממשל דנג שיאופינג.
חודש לאחר מכן הופיעו כרזות קיר שתקפו את ג'יאנג ושלושת הרדיקלים הנוספים ב"כנופיית הארבעה", וההתקפות הלכו והתעצמו.
ג'יאנג ושאר חברי כנופיית הארבעה נעצרו זמן קצר לאחר מכן.
היא גורשה מהמפלגה הקומוניסטית בשנת 1977. בשנים 1980–1981 במשפטה הציבורי כחברה בכנופיית הארבעה, הואשמה ג'יאנג בהעלאת התסיסה האזרחית הנרחבת שאחזה בסין במהלך מהפכת התרבות, אך היא סירבה להודות באשמתה; במקום זאת, היא גינתה את בית המשפט ואת ראשי המדינה.
היא קיבלה עונש מוות על תנאי, אך בשנת 1983 הוא הומר למאסר עולם.
גְ'יָאגִ'ינְג (במנדרינית: 嘉靖, נולד בשם ג'וּ חוֹאוּ-צונְגּ; 16 בספטמבר 1507 – 23 בינואר 1567) היה קיסר סין ה-11 משושלת מינג, אשר שלט בין השנים 1521–1567. שלטונו הארוך הוסיף מידה של יציבות לממשלה בתחילתו אף עם הזמן נחלש כאשר הועברו רוב הסמכויות לידי הסריסים בחצר המלוכה.
הזנחת התפקידים הרשמיים בממשל הביא לתחילת עידן של שחיתות שלטונית ועצירת הפיתוח של שושלת מינג לעומת מעצמות ברחבי העולם, בעיקר לעומת האירופאים.
שלטונו נודע מצד אחד בפיתוח נרחב בנושאי האומנות אך בו בזמן היחלשות הצבא כפי שנראה במהלך פלישת צבא מונגולי שעבר את החומה הגדולה של סין והגיע עד פרברי בייג'ינג.
תקופת שלטונו שארכה 45 שנים הייתה השנייה באורכה בתולדות שושלת מינג ושנית רק לנכדו, ואן-לי, קיסר סין (שלט 48 שנים).
ג'וּ חוֹאוּ-צונְגּ נולד בחוביי, שושלת מינג, והיה בנו הבכור של הנסיך הקיסרי דְזוֹאוּ יוּאוּ-יוּ'אֶן (בן דודו של הקיסר המכהן גֶ'נְגְדֶה) וצְה שְׂיַאו-שְׂײֵן, אחת מנשותיו של הנסיך הקיסרי.
ג'ו גדל וחונך בתוך העיר האסורה בבייג'ינג (אחת משתי בירות האימפריה הסינית באותה העת, לצד נאנג'ינג) בתור יורש העצר למנדט השמיים מכיוון שלאחיינו הקיסר לא היו ילדים.
בעת צעירותו הייתה האימפריה הסינית מזה זמן רב במצב של סטטוס קוו בכל הנוגע לפיתוח נרחב בנוגע לממשל, צבא, מדינה ומדעים.
בשנת 1519, בעודו בן 12, נפטר אביו של ג'ו וזה הפך ליורש העצר הקיסרי של גֶ'נְגְדֶה.
שנתיים לאחר מות אביו של ג'ו נפטר גם הקיסר גֶ'נְגְדֶה כאמור ללא ילדים.
ג'ו היה הבן היורש המקורב ביותר לקיסר המנוח ועל כן הועלה להיות קיסר סין בתמיכת מספר שרים רבי השפעה בחצר המלוכה כמו גם אלמנתו הקיסרית של גֶ'נְגְדֶה.
במהלך צעדה לעבר הבירה לקראת ההכתרה שלו, התקבל ג'ו בפני קהל ענק של תושבי הבירה בייג'ינג שבירחו את הקיסר החדש.
עם עלייתו לשלטון ניתן לו התואר הקיסרי גְ'יָאגִ'ינְג, משמע "שלווה מעוררת התפעלות".
הקיסר ג'יאג'ינג הצעיר, אף על פי שהיה רק בן 14 בירושת הכתר והיה בעל ניסוי פולטי מועט, נכנס במהרה למריבה עם כוהני דת אודות ערכיה של הדת הסינית העממית ומעורבותה בתוך המנהל של האימפריה הסינית.
המריבה הביאה פקידים רבים בחצר המלוכה להתנגד להמשך שלטונו של הקיסר הצעיר.
לפי חוק הירושה הסיני הדתי היה על הקיסר החדש לרשת את אביו.
מכיוון שזה מעולם לא עלה לשלטון ולא היה קיסר אז צופה מגיאג'ינג להכיר בגֶ'נְגְדֶה בתור אביו החורג.
ג'יאג'ינג מצידו סירב לכך וכיבד את הוריו בתור קודמיו, דבר שנגד את ערכי הדת ומעורבותה בשלטון.
ג'יאג'ינג וידא לאחר המריבה עם הפקידים והכהנים על ערכי הדת כי מאותה הנקודה והאלה יתבצע פיקוח מצד הג'יניוויי (המשמר החשאי הקיסרי שנשמע רק לקיסר המכהן) על העלאתם של פקידים חדשים דרך בחינות קבלה לתפקידי מפתח במטרה למנוע את עלייתם של יריבים נוספים מאוחר יותר.
לאחר דיונים במשך שלוש שנים הסכימו מנהיגי הדת ופקידי הממשל להכיר בדרישותיו של הקיסר הצעיר וקיבלו אותו כיורש של אביו ולא של דודו.
ביחס לטווח הארוך תרמה המריבה לשלטונו של ג'יאג'ינג.
היא שימשה אותו כדי להשתפשף בפוליטיקה הלאומית, לזהות מתנגדים אפשריים מחצר המלוכה ולסלקם, להוכיח את מרות רצונו ולהשיג סמכות ריכוזית ברחבי האימפריה.
בעשור השנים מאז שהתחתן הקיסר לראשונה, לא נולדו לו ילדים יורשים.
רק לאחר ביקור אצל מורה רוח דאואיסט נולד ילדו הראשון של הקיסר.
האירוע הביא את הקיסר להפוך לפטרון של הדאואיזם.
הוא העביר כספים רבים מהאוצר הלאומי במטרה לפתח בתי מדרש וקרא להאדיר את השפעתה של הדת בתוך הפוליטיקה הפנימית ביחד עם הקונפוציאניזם, בדומה לעירוב הדאואיזם בפוליטיקה הקוריאנית מאז שלטונו של סג'ונג הגדול, מלך קוריאה לבית שושלת ג'וסון (שהייתה מדינת חסות סינית).
שלטונו הארוך של הקיסר ג'יאג'ינג בולט בהידרדרות באיכות גוף החרסינה, מוצר שנסחר רבות, בעיקר עם מעצמות אירופאיות.
הידרדרות זאת באיכות גוף החרסינה הביאה את המייצרים הסינים להשתמש בצבע כחול כהה עשיר במטרה להסתיר את האיכות הירודה.
סחורות שצוירו עליהם על זיגוג יתר, מולאו גם כן בצבעים כהים במטרה להסתיר שגיאה זאת, עם קווי מתאר מסומנים היטב המיועדים להסב את מבט המתבונן מן השגיאות.
צבע אופייני למעבר על גוף החרסינות הירוד בערכו היה "אדום הברזל אטום", הנקרא לפעמים אדום עגבניות בפי סוחרים, אשר שימש ליצירת פס צבע אחיד ועליו מעברי פס מוזהב על קערות שלעיתים עוטרו בזיגוג מועט מהצפוני, מה שהוריד מערכן.
מוצרים שונים מאותה התקופה מעוטרים בצבעי אדום וירוק, צבא שהפך מוכר יותר מאוחר יותר והוכר כנאהב על ידי הקיסר.
זיגוג צהוב נמצא לרוב בשילוב עם פס קישוט (בדרך כלל של דרקון) בירוק.
לעיתים רחוקות מאוד נעשה שימוש אחיד בצבעי ירוק או כחול ולרוב למען צבע אחיד שומש האדום ברזל אטום.
מאבקו הראשון עם סריסים ופקידים בחצר המלוכה עוד בעת ירש את הכס, הביא את הקיסר הצעיר להבין את הסכנה שבהסתמכות על הסריסים והפקידים מתקופת קודמו.
הקיסר ג'יאג'ינג נודע כאחד הקיסרים האכזריים ביותר ביחסו לפקידי הממשל בתולדות ההיסטוריה של שושלת מינג, ביחד עם יונגלה, קיסר סין השלישי מהשושלת.
כל הסריסים רבי ההשפעה מתקופת שלטונו של גֶ'נְגְדֶה הוצאו להורג בטיהור פוליטי והשאר מתקופתו של הקיסר הקודם גורשו מחצר המלוכה.
ודרך המשטרה החשאית וידא הקיסר ג'יאג'ינג את נאמנותם של הנבחנים בבחינות הקבלה לשירות האזרחי ווידא מי מהם יכול להשיג תפקיד מפתח בחצר המלוכה שלו.
מאוחר יותר וידא הקיסר לבצע רפורמות בטקסים רשמיים שפעלו על בסיס ערכים להם התנגד והקים מערכת קבינט ממשלתי הנאמן ישירות לדרישותיו.
פעילות זאת הביאה לקיסר מוניטין של שליט אוטוקרטי.
לאורך שלטונו המוקדם פעל הקיסר לפתח את הכלכלה, לקדם חקלאות ומסחר ובנוסף לכך גם להוריד את כמות המיסים.
מעורבותו הפוליטית של ג'יאג'ינג בענייני המדינה פחתה לאורך השנים.
בליל 27 בנובמבר, שנת 1542, התגנבו 18 חדרניות קיסריות לחדר השינה של הקיסר במטרה לחנוק אותו למוות.
הן כמעט נתפסו עקב הרעש שביצעו ועל כן היה עליהן לברוח והקיסר נותר ללא פגע.
בהמשך הגיעה הידיעה אודות ניסיון ההתנקשות פוליטית בחיי הקיסר לידי הקיסרית שְׂיַאו-לְיֵה, אשר הורתה על תפיסתן של החדרניות והעמדתן לדין.
לאחר מכן הורה הקיסר על טיהור פוליטי נוסף של רוב הסריסים בחצרו אך המניע מאחורי ניסיון ההתנקשות נותר לא ידוע.
ישנה טענה כי החדרניות עשו זאת על דעת עצמן מכיוון שהקיסר דרש מהן מדי בוקר לאסוף מוקדם טל למען האימונים שלו באלכימיה.
ישנה טענה נוספת כי ניסיון ההתנקשות היה בפועל ניסיון הפיכה שהונהג בידי חלק מאנשי חצר המלוכה שהתנגדו להמשך שלטונו של הקיסר.
לאחר ניסיון ההתנקשות החל הקיסר לפעול מאחורי הקלעים וסירב להצטרף לפגישות של הקבינט בנושאי מדינה.
מנקודה זאת והאלה העביר הקיסר מסמכים חשאיים לפקידים עליהם סמך ופעל לרוב דרכם.
בהמשך שלטונו, ג'יאג'ינג התאמן בדאואיזם במהלך היום, וניהל מסמכים בנוגע לעסקי המדינה במהלך הערבים.
לאחר מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי ועצמאותה של האימפריה הפורטוגזית מידי האיחוד האיברי, ניסתה פורטוגל לסבסד מחדש את יחסי המסחר שהחזיקה בהם קודם האיחוד.
בשנת 1557 התקבלה החלטה סופית בחצר המלוכה הסיני להותיר לסוחרים פורטוגזים להתיישב במקאו שהפכה רשמית לנקודת מעבר סחורות בין האימפריה הפורטוגזית והאימפריה הסינית.
ג'יאג'ינג, כפי כל קודמיו סירב להכיר בפורטוגזים בתור מדינה ריבונית וכמו כן סירב להכיר גם בריבונותה של האימפריה הספרדית (אשר באותה העת כבשה וסיפחה את הפיליפינים לתוך מלכות המשנה של ספרד החדשה).
אי הכרה זאת בוצעה בהמשך למסורת הסינית שראתה והכירה את האימפריה הסינית כמדינה הריבונית היחידה בעולם והאמינה כי עם הזמן יפלו כל ה"ברברים" ויסורו למרותו של הקיסר הסיני.
בשנת 1543, המנהיג השבטי של המונגולים המזרחיים, אלטן ח'אן (במונגולית: ᠠᠯᠲᠠᠨ ᠬᠠᠨ), החל להוציא לפועל סדרת פשיטות אל מול הגבול הצפוני עם סין באזור החומה הגדולה של סין.
לאורך כל שלטונו של הקיסר ג'יאג'ינג נחלש הצבא עד מאוד עקב הורדה בתקציב, מחסור במאבקים הדורשים פיתוח ושחיתות פנימית מצד מפקדים.
אלטן הפך למפקד המונגולים המזרחיים בשנת 1543 ולאחר מכן היווה איום מתמיד על גבולותיה הצפוניים של סין.
בשנת 1550 הוא הוביל את כוחותיו מעבר לחומה הגדולה, שסימנה את הגבול הצפון מערבי של סין, ופשט על פרברי הבירה בייג'ינג.
אלטן, ביחד עם צבאו, נאלץ לסגת חזרה למונגוליה כעבור כמה ימים אך הביא את הקיסר לחתום על סבסוד מחודש של מסחר ביחד עם השבטים המונגולים מצפון.
הפשיטה המונגולית פגעה ביוקרתה של החומה הגדולה של סין ואפשרה את התחזקותם של המונגולים המזרחיים מצפון לסין ברחבי הערבה האסייתית.
האסון הגדול ביותר לאורך שלטונו של הקיסר ג'יאג'ינג התרחש ב-23 בינואר 1556, כאשר התחוללה רעידת האדמה בשאאנשי, רעידת האדמה הגדולה ביותר בהיסטוריה האנושית שהביאה למותם של לערך 800,000 איש והייתה בדרגה 8 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט.
לפי הדת הסינית העממית, אסון טבע מתרחש כאשר פועל הממשל לא בה בעין טובה בפי שמיים, משמע שהקיסר פעל נגד רצון האלים.
האירוע היווה פגיעה חריפה בסמכות הקיסרית לא רק של הקיסר ג'יאג'ינג, אלא של כל השושלת.
הרישומים ההיסטוריים אודות האירוע בוצעו בידי פקידים שסרו למרותו של הקיסר, ועל כן לא הוזכרה כל פגיעה בסמכות שושלת מינג:
ב-23 בינואר 1567 נפטר הקיסר ג'יאג'ינג, ככל הנראה עקב כספית בה השתמש במהלך לימודי האלכימיה שלו ואת מקומו ירש בנו, הקיסר החדש לונְגְצִ'ינְג.
רעייתו המלכותית הרביעית והאחרונה של הקיסר נפטרה בשנת 1554 ומאז לא נשא עוד אישה.
במותו השאיר אחריו חמישה ילדים חוקיים, שני בנים ושלוש בנות.
ישנן שמועות רבות על כך שהעובדה כי סירב הקיסר להשתתף בהחלטות רבות ונהג להעביר סמכויות לסריסים ופקידים עליהם סמך, בעיקר במהלך חייו המאוחרים, נבעה מכך שבילה באורח חיים מהודר כמו של דודו.
לאחר ניסיון ההתנקשות עבר הקיסר מערבה מעיר הבירה ובנה ארמון חדש שנועד במטרה לטפח את הדאואיזם.
לאורך חייו היו לקיסר ארבע נשים קיסריות.
ישנן שמועות כי הקיסר נהג לדבר ולהתייעץ עם רוחות המתים למען קבלת החלטות בנושאי המדינה וכי נהג להשתמש בדת הדאואיזם במטרה להתקשר עמן.
הקיסר נהג לכתוב שאלות למתים במסמכים רשמיים שכללו את חתימתו, לאחר מכן העביר אותם לכוהנים דאואיסטים עליהם סמך, כוהנים אלו "העבירו" את המסמכים לעולם הבא בכך ששרפו אותם ובהמשך הרוחות כיוונו שני פקידים בחצר המלוכה לרשום את תגובתן לקיסר.
אשתו הראשונה של הקיסר, שְׂיַאו גְּ'יֵה-סוּ, נפטרה בשנת 1528, שש שנים לאחר שחותנה עם הקיסר וללא ילדים.
אשתו השנייה של הקיסר, הקיסרית גַ'אנְג, חותנה עם הקיסר גם כן בשנת 1522 והייתה לאם בנו הבכור של הקיסר.
עקב סכסוך משפחתי גורשה מן הארמון המלכותי בשנת 1534, בנה, ג'וּ דְזַאי-זְ'װֵי, איבד את תואר יורש העצר וגַ'אנְג איבדה את כל מעמדה המלכותי.
בשנת 1530 התחתן הקיסר עם שְׂיַאו-לְיֵה, אשר הפכה לקיסרית לאחר גירושה של גַ'אנְג.
בשנת 1547 נהרגה שְׂיַאו-לְיֵה במהלך שרפה.
גם כן בשנת 1530 התחתן הקיסר עם שְׂיַאו-קֶה, שהייתה אם לבנו ויורשו של הקיסר ונותרה רעייה קיסרית עד לפטירתה בשנת 1554. להלן רשימת כל ילדיו החוקיים (לא רק מהקיסריות) של הקיסר ג'יאג'ינג:
ג'י ליג איגנייט הייתה קבוצת כדורסל מהעיר הנדרסון שבנבדה, אשר שיחקה בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה החלה לשחק בליגה בשנת 2020, ומטרתה פיתוח שחקנים צעירים ומתן תחליף למכללות.
ב-18 באוקטובר 2018, ליגת הפיתוח של ה-NBA הציעה הליגה שתשלם 125,000 דולר לשחקנים צעירים דומיננטיים שישחקו בקבוצה החל מעונת .
עם זאת, אף שחקן לא חתם בקבוצה והפרויקט נדחה.
ב-16 באפריל 2020, הליגה הודיעה שהשכר הועלה עבור שחקנים פוטנציאליים.
בנוסף הודיעה הליגה על תוכנית פיתוח לשנה שתהווה תחליף לחוק המחייב שנה במכללות לפני העמדה לדראפט ה-NBA.
השחקנים הפוטנציאליים ישחקו לצד שחקנים ותיקים בקבוצה והיא תשתתף באימונים וב-10 עד 12 משחקי ידידות מול קבוצות אחרות בליגה, קבוצות מחוץ לארצות הברית וקבוצות מליגת המכללות.
שחקנים ירוויחו כספים עבור משחקים, השתתפות באירועים קהילתיים והשתתפות בתוכנית למיומנויות בחיים בשיתוף הליגה.
כמו כן, הם יקבלו מלגה מלאה לאוניברסיטת מדינת אריזונה, שבשיתוף פעולה עם ליגת ה-NBA.
באותו יום שבו הוכרזה תוכנית הפיתוח החדשה של הליגה, ג'יילן גרין, השחקן יוצא התיכונים עם הדירוג הגבוה ביותר במחזור 2020 על פי ESPN, הפך לשחקן הראשון שהצטרף לאיגנייט, בשכר של 500,000 דולר.
ליגת הפיתוח מיד משכה את תשומת הלב של השחקנים הצעירים כאלטרנטיבה לשנה אשר מחויבים השחקנים לעבור במכללות, וכמה כלי תקשורת שיערו כי החלטתו של גרין עלולה להזיק משמעותית לליגת המכללות.
עד מהרה הצטרפו לגרין שחקנים נוספים עם דירוג של חמישה כוכבים, אייזיאה טוד ודיישן ניקס, אשר שניהם התחייבו למכללות ונאלצו להפר את התחייבותם, וכן קאי סוטו מהפיליפינים.
ב-9 ביוני 2020, שחקן ה-NBA לשעבר, בראיין שו, מונה למאמן הקבוצה.
ב-16 ביולי, עבר ג'ונתן קומינגה, השחקן יוצא התיכונים עם הדירוג הגבוה ביותר במחזור 2021, למחזור 2020 וחתם בקבוצה.
ב-2 בספטמבר, הוכרז רשמית כי שמה של הקבוצה יהיה ג'י ליג איגנייט.
ב-12 בנובמבר, החתימה איגנייט את השחקנים הוותיקים ברנדון אשלי, בובי בראון, קודי דמפס, רג'י הרן ואמיר ג'ונסון, שישחקו לצד הצעירים ויתנו לקבוצה ניסיון.
ב-14 בינואר 2021 החתימה איגנייט את ג'רט ג'ק.
איגנייט הצטרפו לעונת בליגת הפיתוח.
הם שיחקו 15 משחקים בלבד בבועה שבאורלנדו, כיוון ש-11 קבוצות בחרו שלא להשתתף.
ג'יאנג שנגלונג (במנדרינית תקנית: 蒋圣龙; בפין-יין: Jiǎng Shènglóng; נולד ב-24 בדצמבר 2000 בנאנג'ינג שבג'יאנגסו, סין) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שאנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית ובנבחרת סין.
ג'יאנג גדל במחלקות הנוער של גנבאו פוטבול בייס ושאנגחאי שנחווה.