tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך חייו פרסם 250 מאמרים וכ-18 ספרים, שהנודע ביניהם הוא ספר אנציקלופדי בשלושה חלקים על ההיסטוריה של תורת המספרים, אותו כתב בין השנים 1919–1923.
דיקסון פיתח את בניית קיילי-דיקסון על-פי השיטה שבה השתמש ארתור קיילי בשנת 1845 כדי לבנות את אלגברת האוקטוניונים.
לאונרד שך היה במאי תיאטרון ישראלי-דרום אפריקאי.
נולד בקייפטאון, דרום אפריקה, למשפחה יהודית יוצאת ליטא.
באוניברסיטה למד תיאטרון, היסטוריה ומשפטים.
במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בחיל הים של דרום אפריקה.
החל לעבוד בתיאטרון בדרום אפריקה בשנת 1948, באותה שנה ייצג את דרום אפריקה בכנס תיאטרון בינלאומי שהתקיים בפראג.
ממייסדי התיאטרון הלאומי של דרום אפריקה והבמאי הראשון שליהק שחקנים שחורים בהצגות שביים.
מאז שהה חלק מהשנה בישראל וביתרתה שהה שך, שהיה בעל שם עולמי, ביים ברחבי תבל.
ביים ברוב התיאטראות בישראל, רפרטואריים ומסחריים: חיפה, בימות, הבימה, זווית, גיורא גודיק ובפסטיבל ישראל, אך רוב ההצגות שביים היו בתיאטרון הקאמרי.
בנוסף לכך ביים אופרות עבור התזמורת הקאמרית והתזמורת הפילהרמונית.
ב-1965 ביים שתיים מן ההצלחות הגדולות ביותר של תיאטרון הקאמרי עד אותה עת: "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר ו"לאחר הנפילה" מאת ארתור מילר (ההצגה הראשונה שביים בישראל).
ממייסדי המכון הבינלאומי לתיאטרון (ITI).
על-שמו קרויה קרן הפקות בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
הצגה מחזאי הצגת בכורה פרפרים הם חופשיים לאונרד גרש 1970 רק אתמול הרולד פינטר 12 במאי 1973 דרייפוס ז'אן קלוד גרומברג 12 באוגוסט 1975 טיול בין העצים לי בלסינג 5 באוגוסט 1989
הצגה מחזאי/מלחין תיאטרון הצגת בכורה נידוני אלטונה ז'אן-פול סארטר תיאטרון זווית 1966 המרפסת ז'אן ז'נה תיאטרון חיפה 11 במרץ 1969 מצדה 967 יוסף טל 1972 בעל בריבוע ריי קוני תיאטרון יובל 1983 הלילה השנים עשר ויליאם שייקספיר התיאטרון האנגלי בישראל 1991
לאונרדו בונוצ'י (באיטלקית: Leonardo Bonucci; נולד ב-1 במאי 1987 בוויטרבו שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי הידוע בעיקר בשל התקופה בה שיחק בעמדת הבלם בקבוצת יובנטוס ובנבחרת איטליה בה שימש כקפטן.
לאונרדו החל לשחק בצעירותו במועדון ויטרבס קאלצ'ו, לאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אינטר מילאנו ושם שיחק במקביל בקבוצת הבוגרים, ערך את הופעות הבכורה בסרייה א' במשחק האחרון של עונת 2005/06 נגד קליארי.
ב-6 בנובמבר 2006 שיחק בגמר הגביע האיטלקי נגד רומא שהסתיים בהפסד.
ב-1 ביולי 2007 עבר באופן רשמי לשחקן קבוע של טרוויזיו, והזכויות של אינטר פגו.
בעונת 2008/2009 הושאל לקבוצה פיזה בה שיחק עונה אחת.
ביולי 2010 חתם בקבוצה יובנטוס המובילה על חוזה ל-4 שנים עבור 15 וחצי מיליון אירו.
בונוצ'י הבקיע את שערו הבכורה בקבוצה במסגרת הליגה האירופית נגד שטורם גראץ.
ב-2 באפריל 2012 חידש את החוזה ביובנטוס ל-5 שנים.
ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות נגד צ'לסי, והבקיע את שערו הבכורה בליגה נגד שחטאר דונצק.
בעונת 2014/15 העפיל יחד עם יובנטוס לגמר ליגת האלופות שם הפסיד עם קבוצתו 1–3 לברצלונה.
לאונרדו בונוצ'י זכה בשש אליפויות עם יובנטוס שביססו את מעמדו כאחד הבלמים הבכירים בעולם.
ב-14 ביולי 2017 חתם במילאן לחמש שנים עבור 42 מיליון אירו.
ב-2 באוגוסט 2018 לאחר עונה אחת במילאן חזר בונוצ'י ליובנטוס במסגרת עסקה שבמסגרתה גונסאלו היגוואין ומאתייה קלדארה עברו למילאן.
ב-19 בנובמבר 2019 פרסמה יובנטוס בפייסבוק כי הוא האריך את חוזהו עד לשנת 2024.
בונוצ'י ערך את הופעות הבכורה בנבחרת הלאומית של איטליה ב-3 במרץ 2010 נגד קמרון והפך לשחקן רשמי בנבחרת.
הבקיע את שערו הראשון בנבחרת נגד מקסיקו ב-3 ביוני 2010 בהפסד 1–2. בגביע הקונפדרציות 2013 נוצח על ידי ספרד 6-7 בפנדלים בחצי הגמר.
בונוצ'י נכלל בסגל למונדיאל 2014 בו לא הצליח עם נבחרתו להעפיל משלב הבתים.
ב-2016 בונוצ'י פתח בכל אחד מהמשחקים ביורו 2016 ואף בישל שער לעמנואלה ג'אקריני במחזור הראשון של שלב הבתים מול נבחרת בלגיה.
ברבע הגמר כבש בפנדל מול נבחרת גרמניה, במשחק שנגמר בדו-קרב פנדלים של 18 בעיטות (הארוך ביותר בהיסטוריה של היורו) כשבסופו ניצחה גרמניה בתוצאה 5–6 כשבונוצ'י מחטיא את הבעיטה שלו.
ביולי 2021 זכה עם נבחרת איטליה ביורו 2020, ואף כבש במשחק הגמר מול אנגליה את השער לזכות נבחרתו.
המשחק הסתיים בתיקו 1-1 והוכרע בפנדלים.
לאונרדו , הידוע גם בכינויו ליאו (Leo), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה.
דמותו של לאונרדו הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
לאונרדו הוא בנם הבכור של טאנג שן והמאטו יושי, אחיהם הגדול של רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו.
הוא נינג'ה הלוחם בפשע בניו יורק, וחבר בצוות "צבי הנינג'ה" לו הוא משמש כמנהיג.
הוא הרציני, האחראי והמיומן ביותר מבין כל אחיו, והוא חי לפי קוד הבושידו לו הוא רוכש כבוד רב, כשהוא מקדיש את מרבית זמנו לאימוני אמנויות לחימה והעשרת ידעו.
לאונרדו משתמש בשתי חרבות נינג'אטו כנשקו, ועוטה על עיניו בנדנה כחולה (במקור, בהרצה של מיראז', הייתה זו אדומה).
הוא קרוי על שמו של אמן הרנסאנס ואיש האשכולות לאונרדו דה וינצ'י.
את דמותו של לאונרדו בטרילוגיית סרטי הלייב אקשן משנות ה-90 דיבב בריאן טוצ'י, כשהבובה שלו הופעלה בראשון בידי דייוויד פורמן ובשני ובשלישי בידי מארק קאסו.
בסרט ההנפשה ממוחשבת מ-2007, דיבב את דמותו ג'יימס ארנולד טיילור.
בסדרת האתחול בלכידת תנועה מהעשור השני, בראשון פיט פלוסזק גילם בעוד ג'וני נוקסוויל דיבב ובשני פלוסזק עשה את שניהם.
בסדרת הטלוויזיה מ-1987 קאם קלארק דיבב את דמותו, בסדרה מ-1997 גייב הוות' גילם בעוד מייקל דובסון דיבב, בסדרה מ-2003 מייקל סינטרניקלאס ובסדרה מ-2012 תחילה ג'ייסון ביגס ולאחר מכן סת' גרין.
לאונרדו הוא האח הבכור מבין הצבים ומתואר גם כאח הרציני, המיומן והממושמע ביותר.
פעמים רבות נראה כי לאונרדו הוא מנהיגם של הצבים בשטח מכיוון שהוא מדריך אותם ומטיף להם משמעת, אך לאונרדו לא מחשיב עצמו כמנהיג.
בחוברת Leonardo #1 יוצא לאונרדו לריצה על גגות העיר ניו יורק ושם נתקל במארב של שבט הרגל, כנופיית פשע מרכזית וגדולה בניו יורק.
לאונרדו נלחם בהם בקרב קשה עד שבסופו הוא מאבד את הכרתו ונזרק לחלון ביתה של אפריל או'ניל, כאשר במקביל מגיעים רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו, ספלינטר, קייסי ג'ונס לזירת העימות של לאונרדו וממשיכים להיאבק מול כוחות שבט הרגל.
בסופו של דבר, נשרף הבניין עליו התעמתו הכוחות ורבים נפגעים.
כתוצאה מהשריפה בורחים הצבים, קייסי ואפריל לבית החווה של אפריל אשר בנורת'המפטון, מסצ'וסטס.
במהלך תקופת שהותם של הצבים, ספלינטר, אפריל וקייסי בנורת'המפטון מתאוששים אילו מפצעיהם, ולאונרדו מאבד את אמונו אצל ספלינטר.
במהלך קשת הסיפור "השיבה לניו יורק" מתנהל עימות אלים וקשה בין לאונרדו לאחיו רפאל כאשר רפאל דורש לחזור לניו יורק ולהילחם בשבט הרגל ומנהיגו שרדר בעוד לאונרדו מציע להישאר בנורת'המפטון.
בתגובה רפאל מאשים את לאונרדו בפחדנות והשניים מתחילים להיאבק אחד בשני כאשר רפאל מכה בחוזקה את לאונרדו הזורק אותו בתגובה לעבר קיר אסם.
יחד עם מיכלאנג'לו ודונטלו הם חוזרים לניו יורק ויוצאים לתקוף את שבט הרגל, במקביל רפאל רוצה להוכיח ללאונרדו כי אינו פוחד ויוצא להילחם בשרדר בכוחות עצמו.
בדרכו אל שרדר הוכה רפאל קשות על ידי עוזרו של שרדר אך ניצל על ידי לאונרדו.
לאחר שלאונרדו מציל את רפאל מתפתח בין השניים דו-שיח בו רפאל מצווה עליו לוותר על תפקידו כמנהיגם ויוצא להילחם לבדו בשרדר.
במהלך הקרב בין רפאל לשרדר רפאל נפצע קשות אך לאונרדו מגיע למקום והורג את שרדר.
בכרך השני של סדרת הקומיקס מתחילים הצבים לחיות במקומות נפרדים כאשר לאונרדו עובר לגור במאורת ביוב נפרדת, במהלך שהותו במאורת הביוב הנפרדת רפאל נהיה רגוע ונינוח יותר מבדרך כלל.
מאוחר יותר, במהלך מאורעות הכרך הרביעי וכאשר הצבים בשנות השלושים לחייהם, ממשיך לאונרדו להנהיג את הצבים והסכסוך שלו עם רפאל נרגע.
הקומיקס בפרסום אימג' קומיקס היווה ככרך השלישי של הרצת מיראז' סטודיו, אשר נתנו לאימג' את המושכות לזמן מה.
לאחר שלקחו לעצם מיראז' את המושכות בחזרה, הודיעו אלה כי כל מאורעות הכרך השלישי לא התקיימו מעולם.
באירועי הכרך השלישי הופכת דמותו של לאונרדו לאפלה במיוחד, ובהמשך אף מאבד את ידו לאחר שהותקף על ידי יצור על-טבעי.
עד תום אירועי הכרך השלישי, השתמש לאונרדו בסכין נשלפת בתור יד.
בטרילוגית סרטי הלייב אקשן המקורית לאונרדו תואר כרגיש, צנוע ומעט אגואיסט.
לאונרדו גולם על ידי דוד פורמן ודובב על ידי בריאן טוצ'י.
בגרסה העברית שדובבה לסרט הראשון דובב על ידי דן תורן.
בסרט האנימציה מ-2007 לאונרדו נשלח על ידי ספלינטר לחדד את כישורי המנהיגות שלו, אפריל מוצאת אותו ביערות צפון אמריקה ומשכנעת אותו לחזור לניו יורק בטענה שרשע חדש מגיע לעיר.
בסרט זה דובב לאונרדו על ידי ארנולד טיילור.
דובב בגרסה העברית על ידי מולי שולמן.
לאונרדו מופיע בסרט האתחול מ-2014 בבימויו של ג'ונתן ליבסמן והפקתו של מייקל ביי.
את לאונרדו מגלם פיט פלוסזק ואילו ג'וני נוקסוויל מדבב אותו.
בגרסה העברית של הסרט השני מדבב אותו דן שצברג.
לאונרדו מופיע בסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים" הוא מתואר כמנהיג החבורה שהוא לא נסבל על ידי השאר כשהוא מדבר, וכן בגרסה הזאת הוא מתאהב באפריל, והם הופכים לזוג בסוף הסרט.
מדובב על ידי ניקולס קאנטו, ובגרסה העברית על ידי נועם טל.
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 1987) לאונרדו מתואר כמנהיג הצבים, כלוחם מוסרי שמאמין בטוב ואפילו די "מרובע".
בשיר הפתיחה הוא מוצג באופן מפורש כ"לאונרדו מנהיג הצבים".
במספר פרקים הוא חווה משבר מנהיגות ויוצא למסע חיפוש עצמי, אך חוזר להנהיג את אחיו הצבים כאשר הם לא מסתדרים בלעדיו.
מדובב בגרסה העברית על ידי עידו מוסרי.
סדרת הלייב אקשן מ-1997 התמקדה בעיקר ביריבות בין לאונרדו לרפאל.
נשקיו בסדרה הם זוג חרבות נינג'אטו שיכולות להיפתח לזוג להבים.
בגרסה העברית מדובב על ידי רנן רום וניר רון.
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 2003) לאונרדו מתואר כלוחם הרציני והמיומן ביותר מבין הצבים.
הוא מנהיג הצבים בקרב, דבר שלעיתים גורר עימותים עם רפאל חם המזג המכנה אותו בסרקזם "fearless leader" ("מנהיג עשוי ללא חת").
בתחילת הסדרה לאונרדו מצליח להרשים את אורוקו "שרדר" סאקי שמציע לו להצטרף אליו "להילחם ברשע".
לאונרדו מספר על כך למאסטר ספלינטר שמגלה לצבים את האמת על שרדר.
לאונרדו נלחם בידיים חשופות מול הון, הבריון של שרדר, החמוש בחרב קטאנה ומביס אותו.
הוא זוכה באמון האוטרינים, גזע חייזרי שנלחם בשרדר.
כמו בקומיקס, גם בסדרה לאונרדו מתעמת עם שבט הרגל ונפצע קשות.
לוקח לו זמן להחלים ולהחזיר את הביטחון העצמי והוא אף מצליח לערוף לשרדר את הראש בדו-קרב במפקדה של שרדר.
בהמשך מתגלה ששרדר הוא אוטרן בעצמו ושלאונרדו ערף רק את ראש הרובוט אותו מפעיל שרדר מתוך הקרביים.
לאונרדו מנסה לראות את הטוב בכל אחד ומפתח יחסי אהבה-יריבות עם קראי, בתו המאומצת של שרדר.
בעונות מאוחרות יותר של הסדרה לאונרדו נהייה יותר תוקפני וקשה עם עצמו.
בעונה הרביעית לאונרדו מתאמן תחת הסנסאיי העתיק שאימן את המאטו יושי, דבר שמחזק את יכולותיו וכישורי הלחימה שלו.
בעונות הרביעית והחמישית לאונרדו נפצע וחווה משברים אישיים אך לא מצליח להביס את שרדר וקראי.
בגרסה העברית מדובב על ידי גיל נתנזון.
בצבי הנינג'ה (סדרת הטלוויזיה, 2012) לאונרדו מתואר כמי שקיבל את המנהיגות מספלינטר.
במהלך הסדרה הוא מנהל יחסי אהבה-שנאה לקראי ובהמשך היא הופכת להיות בת ברית שלו, לאחר שהיא גילתה שספלינטר הוא אביה.
בסוף העונה הרביעית, לאחר שספלינטר נרצח על ידי שרדר שהפך להיות מוטנט, לאונרדו הופך להיות המדריך החדש ואף זוכה להשמיד את שרדר ולערוף את ראשו.
בגרסה העברית מדובב על ידי יהונתן מגון.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, לאונרדו מוצג לראשונה שהוא לא מנהיג את קבוצת הצבים.
בפרק הראשון נהרסו חרבות הקטאנה שלו והוא החליף אותם בחרב נודאצ'י רוחנית.
כמו כן, הוא מוצג כמישהו שחובב אתגרים והרפתקאות, ומוביל את הצבים להרפתקאות מסוכנות.
בסוף העונה השנייה בסדרה הוא מונה במקומו של רפאל למנהיג החדש.
וכן חרבות הקטאנה שלו שבו, לאחר שהם נהפכו בעזרת כוח רוחני מאתי חפירה קטנים.
בסדרה הזאת לאונרדו הוא צב מזן צבגון אדום-אוזן.
מדובב על ידי עידו מוסרי.
ב"סיפורם של צבי הנינג'ה" שיצא ב-2024 וממשיך את עלילת הסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים", לאונרדו מוצג כחנון וכמנהיג הצבים, שהעלילה של הסדרה מתרחשת דרך עלילון שיצר.
בעונה השנייה מצוין שהוא מנהל יומן אישי ושם יש לו אלטר אגו בשם "נינג'ת הלילה" (דבר שבהמשך שאר הצבים גם נוטלים את הזהות הזאת).
תמונות של לאונרדו במדיות השונות
חוסה לאונרדו אוז'ואה (בספרדית: José Leonardo Ulloa; נולד ב-26 ביולי 1986) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
אוז'ואה החל את הקריירה בבוגרים בקומיסיון דה אקטיבידדס אינפנטילס מהליגה הארגנטינאית השנייה.
ב-2005 עבר לסן לורנסו מהליגה הבכירה, עמה זכה באליפות לאחר שנתיים.
בשנתיים הבאות שיחק בארסנאל דה סרנדי ואולימפו.
בקיץ 2008 עבר לקאסטיון מהליגה הספרדית השנייה בה כבש 31 שערים בשתי עונות.
ביוני 2010 חתם באלמריה מהליגה הספרדית.
ב-29 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אוססונה.
ב-13 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ריאל סוסיאדד, בעונתו הראשונה הבקיע שבעה שערים בליגה אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה.
ב-16 בינואר 2013 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהליגה האנגלית השנייה.
ב-26 בינואר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו הבכורה בהפסד 2–3 לארסנל בגביע האנגלי.
ב-2 במרץ 2013 הבקיע שלושער בניצחון 1–4 על הדרספילד טאון.
אוז'ואה הבקיע 26 שערים בתקופתו בקבוצה בכל המסגרות.
ב-22 ביולי 2014 חתם אוז'ואה בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-16 באוגוסט בהופעתו הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 נגד אברטון.
בשבעת המשחקים הראשונים בקבוצה החדשה, בפריימרליג, לאונרדו כבש 5 שערים והוסיף עוד 3 בישולים.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 13 שערים בכל המסגרות.
בעונתו השנייה הקבוצה הבקיע 6 שערים בליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-29 בינואר 2018 חזר לברייטון אנד הוב אלביון והושאל עד לסוף העונה.
ב-13 באוגוסט 2018 חתם בפצ'וקה המקסיקנית.
ב-30 באוגוסט 2019 חזר לספרד וחתם בראיו ואיקאנו מהליגה השנייה.
ליאונרד (לן) ג'ורג' סיפליט Siffleet; 14 בינואר 1916 – 24 באוקטובר 1943) היה לוחם קומנדו אוסטרלי במלחמת העולם השנייה.
סיפליט הצטרף לכוח האימפריאלי האוסטרלי השני (Second Australian Imperial Force) ב-1941 וב-1943 הועלה לדרגת סרג'נט.
סיפליט הוצב ביחידה מיוחדת M, במחלקת שירותי האיסוף.
במהלך משימה בפפואה גינאה החדשה נתפס יחד עם שני לוחמים אמבונזים על ידי כוחות גרילה שהעבירו אותם לידי היפנים.
השלושה נחקרו, עונו ולבסוף הוצאו להורג בעריפת ראש.
תמונתו של סיפליט רגע לפני עריפת הראש הייתה לאחת התמונות המוכרות של המלחמה.
לן סיפליט נולד בגונדה בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
אביו היה ממוצא הולנדי, ולו היו אחות ושני אחים.
בסוף שנות ה-30 עבר סיפליט לסידני במטרה להצטרף למשטרה, אך לא התקבל לשירות בשל בעיות ראייה.
באוגוסט 1940 הצטרף לכוחות הרזרבה של הצבא האוסטרלי וצורף ליחידת הזרקורים בבסיס חיל האוויר בריצ'מונד.
לאחר שלושה חודשים נפטרה אמו, והוא עזב את השירות וחזר למשפחתו ויחד עם אחותו עזר בגידול שני אחיו הקטנים.
בספטמבר 1941 התגייס לכוח האימפריאלי האוסטרלי השני, חיילים שהתנדבו לשרת בצבא גם מחוץ לגבולות אוסטרליה.
סיפליט הוצב ביחידת האותות בבסיס באינגלבורן שבניו סאות' ויילס.
הוא נעדר פעמיים מהשירות שלא ברשות, ככל הנראה כדי להתראות עם אהובתו קלריס ליין.
לאחר שהוכשר בתקשורת רדיו בקולג' הטכני של מלבורן, התנדב סיפליט לכוחות המיוחדים בספטמבר 1942, והוצב במחלקת שירותי האיסוף (Services Reconnaissance Department) של לשכת שירותי המודיעין של בעלות הברית במלבורן.
באוקטובר הצטרף ליחידה המיוחדת Z, ועבר אימונים בקיירנס בחלקה הצפוני של קווינסלנד.
סיפליט היה מפעיל רדיו, ובמאי 1943 קודם לדרגת סרג'נט.
באותו החודש עבר ליחידת המיוחדת M, כדי לקחת חלק במשימה להקמת תחנת מעקב בגבעות מאחורי הולנדיה שבפפואה גינאה החדשה.
סיפליט צורף לצוות ששם הקוד שלו היה "Whiting", בפיקודו של סרג'נט סטוורמן מהצי ההולנדי המלכותי, שבו היו גם שני טוראים אמבונזים, פטיוואל וראהרינג.
הצוות צריך היה לפעול בשיתוף פעולה עם צוות נוסף ששם הקוד שלו היה "Locust" בפיקודו של ג'ק פרייר.
הצוות החל את משימתו בצפון מזרח גינאה החדשה ביולי, והם פעלו בהרים באוגוסט ובספטמבר.
בנקודה מסוימת נפרדו סטוורמן ופטיוואל מהאחרים, ונפלו במארב של כוחות מקומיים.
השניים נתפסו ודווח כי נהרגו, אולם פטיוואל הצליח מאוחר יותר לברוח ולחבור חזרה לסיפליט וראהרינג.
סיפליט דיווח לפרייר מפקד הצוות השני על הימצאות כוחות אויב ופטרולים יפניים בסביבה, ועל כך שהוא נערך לקבור את מכשיר הרדיו ולשרוף את מסמכי הצופן של הצוות.
סיפליט, פטיוואל וראהרינג ניסו לנוע לכיוון הגבול ההולנדי.
השלושה נפלו במארב של מאות כפריים, ולאחר קרב קצר שבמהלכו ירה ופצע סיפליט את אחד התוקפים, נתפסו השלושה והועברו לידיהם של הכוחות היפניים.
הם נחקרו ועונו ונכלאו במשך כשבועיים.
ב-24 באוקטובר הם הורדו לאזור החוף, וכאשר הם קשורים ועיניהם מכוסות הם הוצאו להורג בעריפת ראש בהוראתו של סגן האדמירל מיאקי קאמדה מהצי הקיסרי היפני.
הקצין היפני שהוציא את סיפליט להורג ביקש מאחד המקומיים לצלם את המעשה.
באפריל 1944 מצאו כוחות אמריקניים באזור הולנדיה את תצלום הוצאתו להורג של סיפליט לצד גופתו של קצין יפני.
התמונה פורסמה במגזין Life ובעיתונות האוסטרלית, שזיהו אותה בטעות כהוצאתו להורג של הטייס האוסטרלי ביל ניוטון אשר הוצא להורג ב-29 במרץ 1943. רק ב-1945 הובן כי מדובר בהוצאתו להורג של סיפליט.
התמונה הוצגה בהמשך באנדרטת המלחמה של אוסטרליה.
סיפליט הונצח באנדרטה בלאה בפפואה גינאה החדשה יחד עם חללים נוספים מחבר העמים הבריטי שנהרגו בפעולות באזור ושמקום קבורתם לא נודע.
לאונרדו ביטנקורט הוא כדורגלן גרמני, המשחק כקשר בקבוצת ורדר ברמן.
ביטנקורט ערך את עונת הבכורה שלו בעונת 2010/11, במדי קבוצת נעוריו אנרגי קוטבוס.
לאחר שנתיים בקוטבוס, נרכש על ידי בורוסיה דורטמונד.
כעבור עונה אחת בלבד, 2012/13, בה שותף רק ב-5 משחקי בונדסליגה בהם כבש שער אחד ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים, חתם ביטנקורט בקבוצת הנובר 96. בהנובר ביטנקורט שיחק שנתיים והיה חלק חשוב בקבוצה שהשתתפה במאבקי התחתית.
בעונת 2015/16 חתם ביטנקורט בקבוצת פ.צ.
ביולי 2018, לאחר שירד ליגה עם קלן, חתם ביטנקורט בהופנהיים מהבונדסליגה.
בספטמבר 2019, לאחר עונה אחת בהופנהיים, הושאל בינטקורט לורדר ברמן לעונה אחת, כאשר על ורדר ברמן חלה חובת רכישה בתום תקופת ההשאלה תמורת 7 מיליון אירו.
ביולי 2020 חתם באופן קבוע בורדר ברמן.
אביו של לאונרדו ביטנקורט הוא פרנקלין ביטנקורט, כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק במרבית הקריירה בגרמניה.
לאונרד פון בלומנטל היה גנרל-פלדמרשל גרמני ששימש כראש מטהו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה.
פון בלומנטל נולד בשוודט על האודר ב-30 ביולי 1810 ללודוויג פון בלומנטל שנהרג בשנת 1813 בקרב דנוויץ.
בשנת 1827 התגייס פון בלומנטל לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המילואים של המשמר (לימים רגימנט הרובאים של המשמר), ולאחר מכן מילא תפקידי פיקוד ומטה.
בשנת 1839 התחתן פון בלומנטל עם דליציה אנה לבית אטורפה, ממנה היו לו 6 ילדים.
בשנת 1849 הועלה פון בלומנטל לדרגת מיור, ומונה לראש מטהו של הגנרל אדוארד פון בונין, ובמלחמת שלזוויג הראשונה שימש כראש מטה הצבא בשלזוויג-הולשטיין.
בשנת 1859 הועלה פון בלומנטל לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לשלישו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ובשנת 1860 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-31, ולאחר מכן למפקד רגימנט הרגלים ה-71. במלחמת שלזוויג השנייה היה פון בלומנטל ראש מטה הצבא בדנמרק, ועל פעולותיו קיבל את עיטור הפור לה מריט.
ביוני 1864 הועלה פון בלומנטל לדרגת גנרל מיור, בנובמבר אותה שנה מונה למפקד החטיבה ה-7, ובאפריל 1865 מונה למפקד החטיבה ה-30.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה היה פון בלומנטל ראש מטה הארמייה השנייה, בפיקודו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, והצטיין במיוחד בקרב קניגרץ, ועל כך קיבל תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.
באוקטובר 1866 הועלה פון בלומנטל לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-14.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 היה פון בלומנטל ראש מטה הארמייה השלישית, בפיקודו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ולחם עימה בקרב קניגרץ.
18 מבני משפחתו השתתפו במלחמה, ובתוכם שני בניו ושלושת אחייניו, ושניים מתוכם נהרגו בקרבות.
לאחר המלחמה מונה פון בלומנטל למפקד הקורפוס ה-4, ובשנת 1873 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
בשנת 1883 ליווה פון בלומנטל את פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה לביקור בספרד, ובשנת 1888 הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל, ומונה למפקד האזור הצבאי הרביעי.
בשנת 1892 מונה למפקד האזור הצבאי השלישי, ובשנת 1896 פרש לביתו.
בשנת 1873 פרש פון בלומנטל לביתו, וב-21 בדצמבר 1900 מת פון בלומנטל בקוולנדורף, ונקבר באחוזה המשפחתית בפלאטנבורג.
לאונרד אריק קוטרל היה סופר, עיתונאי ושדרן בריטי.
מרבית ספריו היו ספרי היסטוריה פופולרית על העת העתיקה.
קוטרל נולד בטטנהול שבמחוז וולברהמפטון בבריטניה.
אביו היה ויליאם קוטרל, ואמו הייתה ביאטריס טוטל.
הוא למד בבית הספר קינג אדוארד (King Edward's School) בברמינגהאם, ומגיל צעיר התעניין רבות בהיסטוריה וקריאה.
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי, וכתב מאמרים בנושאים היסטוריים עבור מגזינים שונים.
כחלק מכתיבתו, בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא סייר בעצמו על גבי אופנוע בכל האתרים ההיסטוריים באנגליה.
בנסיעות אלה, לעיתים קרובות הוא התלוותה אליו בדוריס סוויין, שאותה נשא לאישה מאוחר יותר.
לאחר שרכש ניסיון בכתיבה, ב-1937 הוא החל לעבוד עבור ה-BBC ואף כתב תסריטים לסרטי תעודה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ביקש לשרת בחיל האוויר המלכותי, אולם נדחה מסיבות רפואיות.
עם זאת, הוא הוצב בזירת הים התיכון במסגרת עבודתו ככתב של ה-BBC.
חוויותיו ככתב מלחמה היוו את הבסיס לספרו "All Men are Neighbours" אשר יצא לאור ב-1947.
במהלך טיול למצרים ב-1947 הוא ראה לראשונה את הפירמידות, עמק המלכים, והאתרים העתיקים האחרים, וגם פגש מלומדים רבים שעסקו בחקר מצרים העתיקה.
הוא והתרשם כל כך עד ששכנע את ה-BBC לתת לו לכתוב ולהפיק סדרה של תוכניות על התגליות הארכאולוגיות במצרים.
התוכניות היו מוצלחות מאוד, וב-1950 הוא כתב ספר בשם "The Lost Pharaohs" (הפרעונים האבודים).
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא פרסם ספרים נוספים אשר עסקו בארכאולוגיה מנקודת מבט פופולרית.
הוא אמר פעם: "אף פעם לא העמדתי פנים שאני ארכאולוג, למרות שהיום אני נחשב לעיתים קרובות כאחד.
אני בעצם סופר על ארכאולוגיה ועל נסיעות.
התפקיד שלי, כפי שאני רואה אותו, הוא לשמש מעין מתווך בין המלומד הטהור לבין ההדיוט המשכיל".
מכיוון שהיה שדרן מוכר, הספרים התקבלו בהתעניינות מיד עם צאתם לאור, הצליחו מאוד ותורגמו לשפות רבות.
ב-1960 הוא התפטר מה-BBC ועבר לגור בווסטמורלנד כסופר עצמאי.
ב-1961 יצא לאור ספרו: "Hannibal: Enemy of Rome", אשר עסק במצביא המפורסם חניבעל, ובלט בשל המחקר המקיף והמדוקדק שנערך לפני כתיבתו.
קוטרל נסע לאורך מסלול מסע חניבעל לחצי האי האפניני ושילב את ממצאיו האישיים בספר.
מנהג זה נפוץ גם בשאר ספריו של קוטלר.
המבקר רקס וורנר כתב עליו: "הוא מדביק את הקורא בהתלהבותו ונותן לנו את העונג לא רק ללמוד משהו חדש אלא למצוא את התהליך כולו כמרגש כמו סיפור בלשי".
ב-1965 הוא היה העורך של "אנציקלופדיה המתומצת לארכאולוגיה" (Concise Encyclopaedia of Archaeology).
ב-1962 הוא התגרש מדוריס סוויין, ונישא ב-1965 לדיאנה בונאקיס, אמנית ומוזיקאית צעירה ממנו בהרבה, אשר גם ממנה התגרש ב-1968. לא היו לו ילדים משני הנישואים.
לאונרד מירון (ברומנית: Leonard Miron; נולד ב-11 באפריל 1969) הוא מנחה טלוויזיה ועיתונאי רומני.
ב-2005 עבר להתגורר בלונדון, שם למד לדוקטורט ובאותה תקופה עבד כדייל אוויר.
בשנים 1998–2001, 2008, 2010 ו-2012 שימש כפרשן הטלוויזיה הרומנית של תחרות האירוויזיון ומ-2003 ועד 2008 ביצע זאת גם עבור אירוויזיון הילדים, ב-2002 ו-2003 הגיש את תוצאות הניקוד הרומני בתחרות, ב-2003 הנחה גם את סלקציה נציונלה, בתחרות הבוחרת את נציג רומניה בתחרות המוזיקה האירופאית.
לאונרדו חוליאן באלרדי רוסה (בספרדית: Leonardo Julián Balerdi Rosa; נולד ב-26 בינואר 1999 בויז'ה מרסדס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם באולימפיק מרסיי.
קולידיו נולד בויז'ה מרסדס שבארגנטינה וגדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, אליה הגיע ממחלקת הנוער של ספורטיבו פויירדון.
ב-27 באוגוסט 2018 ערך באלרדי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0–0 מול הורקאן במסגרת המחזור השלישי בליגת העל הארגנטינאית.
בסך הכל ערך קולידיו חמש הופעות בבוקה ג'וניורס במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-2019 חתם באלרדי על חוזה לארבע שנים וחצי בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
לפי דיווחים בארגנטינה, בורוסיה דורטמונד שילמה לבוקה ג'וניורס 15 מיליון אירו עבור הבלם, ועשויה לשלם שני מיליון אירו נוספים בתנאים מסוימים.
ב-1 באפריל 2019 ערך באלרדי את הופעת הבכורה שלו בבורוסיה דורטמונד II, קבוצת המילואים של המועדון, המשחקת בליגה הגרמנית הרביעית, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 לפ.צ.
קלן II במסגרת המחזור ה-27 בליגה הגרמנית הרביעית.
ב-6 באפריל הבקיע באלרדי את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–3 על הרקנראט במסגרת המחזור ה-28 בליגה.
ב-21 ביולי 2020, הושאל באלרדי לשנה לאולימפיק מרסיי מהליגה הצרפתית.
ב-3 ביולי 2021 חתם בלארדי באופן קבוע במרסיי לחמש שנים.
קולידיו לקח חלק עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 במסגרת אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 2019, בו הגיעה נבחרתו עד למשחק הגמר והפסידה לנבחרת אקוודור עד גיל 20. קולידיו ערך הופעה אחת בטורניר.
ב-11 בספטמבר 2019 ערך בלארדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–4 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
שלייפר הוא מיליארדר, נוירולוג ויזם יהודי-אמריקאי, מייסד משותף ומנכ"ל חברת הביוטכנולוגיה רג'נרון.
בנובמבר 2020 הוערך הונו בכ-2.1 מיליארד דולר.
שלייפר נולד וגדל במשפחה יהודית, בנם של פלורנס וצ'ארלס בייקר-שלייפר, בקווינס, ניו יורק.
אביו היה יצרן סוודרים וקריפטאנליסט בזמן מלחמת העולם השנייה.
הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת קורנל ודוקטורט באוניברסיטת וירג'יניה, שם למד תחת חתן פרס נובל (לעתיד), אלפרד גילמן.
לאחר מכן עבד בבית החולים בניו יורק, שם הוכשר כנוירולוג ושימש גם כחבר סגל זוטר.
הוא נשוי להרייט (לבית פרטל) שלייפר, ולהם שני ילדים, אדם ודוד.
להרייט תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל, שני תארים מתקדמים בחינוך מאוניברסיטת וירג'יניה ותואר JD מבית הספר למשפטים באוניברסיטת סנט ג'ון.
היא משמשת גם כחברה בוועדת הנאמנים של הוועד היהודי-האמריקאי וכנשיאת בית הכנסת שלה.
שלייפר מכיר את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, והוא חבר במועדון הגולף שלו במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק.
בנו, אדם, היה אחד מבין המועמדים הרבים למועמדות הדמוקרטית לשנת 2020 במחוז הקונגרס ה-17 בניו יורק.
לאונרדו (Leonardo S.p.A), לשעבר לאונרדו-פינמכניקה ופינמכניקה (Finmeccanica), הוא תאגיד רב-לאומי איטלקי העוסק בייצור מערכות נשק ומוצרי תעופה.
מטה החברה ממוקם ברומא ולחברה 180 אתרים ברחבי העולם.
בשנת 2018 לאונרדו הייתה החברה הביטחונית השמינית בגודלה בעולם מבחינת הכנסות.
החברה נמצאת בבעלות חלקית של ממשלת איטליה, באמצעות משרד הכלכלה והאוצר המחזיק ב-30.2% ממניות החברה, והוא בעל המניות הגדול ביותר שלה.
ב-1 בינואר 2016 הפכה לאונרדו לקבוצה תעשייתית אחת, על ידי שילוב הפעילות של חברות הבת שלה: אגוסטווסטלנד, אלניה ארמאצ'י, DRS Technologies, Selex ES Oto Melara ו-WASS.
החברה מאורגנת בחמש חטיבות (מסוקים, כלי טיס, מבני אוויר, אלקטרוניקה, אבטחת סייבר).
היא גם חברת האם והמרכז התאגידי של חברות הבת והמיזמים המשותפים טלספזיו, תאלס אלניה ספייס, MBDA ו-ATR.
לאונרדו היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה איטליאנה.
ב-1 בינואר 2017, שינתה החברה את שמה ל"לאונרדו", על שם הממציא האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י.
החברה הוקמה בשם פינמכניקה בשנת 1948, כחברת בת להנדסה של התאגיד הממשלתי האיטלקי IRI, שהיה חברת החזקות שהוקמה עוד בתקופת איטליה הפשיסטית.
פינמכניקה עצמה החזיקה במשך שנים בכמה מפעלים איטלקיים היסטוריים, דוגמת יצרנית הרכב אלפא רומיאו, יצרנית המטוסים אריטליה (Aeritalia) ואנסאלדו (חברת הנדסה).
משנות ה-60 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20 פוצלה התעשייה הביטחונית באיטליה לגופים ממשלתיים שונים: EFIM החזיקה בבעלותה את יצרנית המסוקים אוגוסטה, את חברת אוטו מלרה ואת חברת האלקטרוניקה Officine Galileo, ואילו STET (חברה בת נוספת של IRI) החזיקה בסלניה, אלסג ו-SGS תומסון, כולם מפעלי אלקטרוניקה ביטחונית.
בשנת 1989, בעקבות ארגון מחדש של IRI, מוזגו מפעלי STET לתוך פינמכניקה, ומיזוג איריטליה-סלניה הוביל להקמת חברת "אלניה איירונאוטיקה" שעסקה בייצור מטוסים.
בשנת 1992 נסגרה חברת EFIM בשל קשיים כלכליים וכל חברות הבת שלה עברו להחזקת פינמכניקה, שהפכה לאחת מקבוצות התעשייה הגדולות באיטליה.
הקבוצה הופרטה חלקית בשנת 1993, כאשר הנפיקה מניות בבורסת מילאנו (היום בורסה איטליאנה).
בשנת 1992 הפכה חברת אגוסטה של פינמכניקה לשותפה עם 32% בחברת NHIndustries, הקבלן הראשי למסוק NH90, יחד עם חברת יורוקופטר (62.5%) וחברת פוקר ההולנדית (5.5%).
בשנת 1998 הוקם המיזם המשותף Alenia Marconi Systems, בשותפות עם חברת ג'נרל אלקטריק הבריטית.
ביולי הסכימו 2000 Finmeccanica ו-GKN הבריטית למזג את חברות הבת שלהם למסוקים (אוגוסטה ו-GKN הליקופטרס) כדי להקים את חברת אגוסטה וסטלנד.
בדצמבר 2001 מוזגו עסקי הטילים של חברת אלניה מרקוני סיסטמס (Alenia Marconi Systems, AMS) וחברת BAE עם יצרני טילים אירופיים אחרים והקימו את MBDA, שהפכה ליצרנית הטילים השנייה בגודלה בעולם.
באותה עת מכרה לאונרדו את חלקה ביצרנית השבבים STMicroelectronics.
ביולי 2003 רכשה לאונרדו מקבוצת פיאט את חברת הבת שלה למערכות תעופה, פיאט-אוויו (FiatAvio).
בסוף 2005 רכשה לאונרדו מחברת אלקטל הצרפתית את חטיבת הלוויינים שלה.
ביוני 2022 הסכימו חברת ראדא תעשיות אלקטרוניות מישראל וחברת לאונרדו DRS, חברת הבת של לאונרדו בארצות הברית, על מיזוג ביניהן, כך שבעלי המניות בראדא יקבלו 19.5% מהחברה הממוזגת שתיקרא "לאונרדו DRS" ותיסחר במקביל בנאסד"ק והבורסה לניירות ערך בתל אביב.
תאגיד לאונרדו מתכנן, מפתח, מייצר, מתחזק ומשדרג מטוסים אזרחיים, מטוסים צבאיים ומטוסי אימון, וכן מייצר מבני אוויר.
החברה היא חלק מרשת מיזמים משותפים ושותפויות למוצרים, כולל תוכניות כמו יורופייטר טייפון (עם BAE סיסטמס וקבוצת איירבוס) לבניית מטוס קרב רב-תפקידי על-קולי, ו-ATR (עם קבוצת איירבוס) לבניית משפחת המטוסי טורבו-פרופ, מטוסי נוסעים לטווחים קצרים.
התאגיד מייצר מגוון מסוקים לשוק המסחרי והביטחוני, כולל כל קטגוריות המשקל העיקריות, החל ממסוקים חד-מנועים של 1.8 טון ועד מסוקים תלת-מנועים בעלי 16-טון.
התאגיד מפתח ומשלב מערכות לניהול תעבורה אווירית וימית, מערכות ובקרה והגנה על גבולות ביבשה ובים; רשתות תקשורת מאובטחות ופתרונות לניהול תשתיות ואבטחת סייבר.
התאגיד פעיל בתכנון, פיתוח וייצור של תותחים ימיים, כלי רכב משוריינים ומערכות תת-ימיות.
בתחום האלקטרוניקה הביטחונית, לאונרדו פועלת באמצעות חברת הבת האמריקאית DRS Technologies והמיזם המשותף MBDA (37.5% BAE Systems, 37.5% קבוצת איירבוס ו- 25% לאונרדו) המייצרת טילים ומערכות טילים.
בתחום החלל, התאגיד פעיל בעיקר באמצעות מיזמים משותפים טלספזיו (Telespazio) (לאונרדו 67% - קבוצת תאלס 33%) ו"תאלס אלניה חלל" (Thales Alenia Space) (לאונרדו 33% - תאלס 67%).
טלספזיו מציעה מגוון רחב של מיומנויות ושירותים החל מתכנון ופיתוח מערכות חלל, ניהול שירותי שיגור ולוויינים במסלול ועד שירותי תצפית על כדור הארץ, תקשורת משולבת וניווט לווייני ולוקליזציה.
המיזם המשותף Thales Alenia Space עוסק בתכנון, אינטגרציה, בדיקה והטמעה של מערכות חלל, לניווט, טלקומוניקציה, מטאורולוגיה, בקרת סביבה, הגנה, משימות מדעיות ותצפית על כדור הארץ.
לאונרדו (באיטלקית: Leonardo) היא דרמה היסטורית, שיצרו פרנק ספוטניץ וסטיב תומפסון.
הסדרה מגוללת את קורות חייו של לאונרדו דה וינצ'י.
פרק הבכורה של הסדרה שודר במרץ 2021 ברשת Rai 1 האיטלקית.
איידן טרנר בתפקיד לאונרדו דה וינצ'י
אלסנדרו ספרדוטי בתפקיד של תומאסו מאסיני
מטילדה דה אנג'ליס בתפקיד קתרינה דה קרמונה
פרדי היימור בתפקיד סטפנו ג'יראלדי
ג'יימס ד'ארסי בתפקיד לודוביקו ספורצה
מקס בנט בתפקיד צ'זארה בורג'ה
מרים דלמזיו בתפקיד ביאטריס ד'אסטה
רובין רנוצ'י בתפקיד פיירו דה וינצ'י
לאונרד תומאס לייק היה רוצח סדרתי ואנס אמריקאי.
במהלך שנות ה-80 הוא ושותפו לפשע צ'ארלס נג אנסו, עינו ורצחו כ-25 קורבנות בבקתה מרוחקת במחוז קלאוורה, קליפורניה, סמוך לרכס ההרים סיירה נבדה.
לאחר מעצרו בלע לייק גלולות ציאניד אשר תפר לתוך חולצתו ומת כעבור ארבעה ימים.
לייק נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ב-29 באוקטובר 1945. הוריו נפרדו כשהיה בן שש והוא עבר לגור עם סבתו מצד אמו.
נחשב לילד חכם ומבריק, אולם לאחר שהחל לצלם את אחותו בעירום, הרגל שסבתו עודדה, הפך אובססיבי לפורנוגרפיה והחל לסחוט את אחיותיו לבצע עבורו אקטים מיניים שונים.
כמו כן אסף עכברים והרג אותם על ידי כך שהיה ממוסס אותם בכימיקלים, אותה השיטה בה השתמש כדי להיפטר מקורבנותיו האנושיים כעבור שנים רבות.
לאחר שסיים את חינוכו בבית הספר בלבוה, התגייס לייק ב-1964 לחיל הנחתים של ארצות הברית ויצא לשני סיורים במלחמת וייטנאם כטכנאי מכ"ם.
בתקופה זו אובחן לראשונה כסובל מהפרעת אישיות סכיזואידית וחווה "משבר הזייתי" בדה נאנג, עבר טיפול פסיכותרפי ולבסוף קיבל שחרור רפואי מהצבא ב-1971.
כשחזר לארצות הברית השתקע בסן חוזה והחל ללמוד באוניברסיטה, אולם נשר במהרה לאחר שהתאהב בסגנון החיים ההיפי בסן פרנסיסקו, ועבר לגור בקומונה.
לייק התחתן ב-1975, אולם נישואיו לא החזיקו מעמד והתפרקו לאחר שאשתו גילתה כי היה יוצר ומשתתף בסרטים פורנוגרפיים, במיוחד כאלו המשלבים אלמנטים של קשירה וסאדומאזוכיזם.
במשך שמונה השנים הבאות חי לייק בחוות גרינפילד, מושבה בגודל 5,600 אקרים ליד קלפלה, צפונית לקליפורניה.
שם פגש את חברתו קלרלין בלזס, אותה כינה "צרצרית", אשר הפכה למושא הפנטזיות שלו והשתתפה ברבים מסרטיו הפורנוגרפיים.
חששותיו של לייק משואה גרעינית הובילו אותו לבנות בונקר ליד מקום מגוריו, אולם כאשר בעל השטח גילה על כך הורה על הפסקתה המידית של הבנייה.
ב-1981 הכיר לייק את חברו צ'ארלס נג דרך מודעה במגזין של משחקי מלחמה.
נג הודח מחיל הנחתים של ארצות הברית ב-1984 לאחר שנשפט וריצה מאסר בגין גנבה ועריקה, ולייק הזמין אותו להתגורר עמו בבקתה בווילסיויל ששכר מבלזס.
ליד הבקתה בנה לייק מבנה אשר תיאר ביומניו כ"צינוק".
הוא ככל הנראה כבר רצח בעת זו את אחיו דונלד ואת חברו צ'ארלס גונר, לאחר שגנב את כספם ואת זהותו של גונר.
לאורך השנה הבאה פתחו לייק ונג בשרשרת מעשי אונס, עינויים ורצח.
בין קורבנותיהם היו שכנם לוני בונד, בת זוגו ברנדה אוקונר, בנם הפעוט לוני ג'וניור, וכן הארווי ודבורה דאבס ובנם שון.
לפי תיקי בית המשפט, הם הרגו את הגברים והילדים במהירות אך שמרו את הנשים בחיים כדי שיוכלו להמשיך לאנוס ולענות אותן לפני שירצחו אותן או יניחו להן למות מפצעיהן.
קורבנות ידועים אחרים הם חברים וקרובים אשר באו לחפש אחר בונד ואוקונר, שני גברים הומוסקסואליים, ומספר עמיתים לעבודה של נג.
ב-2 ביוני 1985, נג נתפס גונב מלחציים מחנות כלים בסן פרנסיסקו, ונמלט.
לייק הגיע לחנות כעבור מספר שעות כדי לשלם עבור הכלי הגנוב, אך המשטרה כבר הייתה במקום.
השוטרים הבחינו שלייק לא דמה כלל לתמונה שהופיעה ברישיונו, שנשא את השם "רובין סטפלי", תושב סן דייגו אשר דווח כנעדר בידי משפחתו כמה שבועות קודם לכן.
לייק נעצר לאחר שאקדח עם משתיק נמצא בתא המטען של רכבו.
בתא המעצר בלע לייק מספר גלולות ציאניד שתפר לתוך חולצתו ומת כעבור ארבעה ימים.
שניים מהקורבנות זוהו מאוחר יותר כבונד וסטפלי, ונורו בראשם לאחר שפיותיהם נחסמו.
המשטרה מצאה "מפת אוצר" מצוירת שהובילה אותם לשני דליים קבורים; אחד מהם הכיל את תעודות הזהות של הקורבנות וחפצים אישיים שונים, מה שהצביע על כך שמספר המתים הכולל עשוי להיות כעשרים וחמש.
הדלי השני הכיל את יומניו של לייק אותם כתב בין השנים 1983–1984, ושתי קלטות וידאו המתעדות את העינויים שעברו ברנדה אוקונר ודבורה דאבס.
באחת מהן נראה נג אומר לאוקונר, "את יכולה לבכות וזה, כמו כל השאר, אבל זה לא יעזור לך.
בקלטת השנייה נראית דאבס פצועה באופן כה חמור עד כי "לא היה לה סיכוי לשרוד".
אשתו של לייק, קלרלין בלזס, שיתפה פעולה עם המשטרה והחוקרים ובשל כך קיבלה חסינות משפטית.
בתיקים המשפטיים נכתב כי בלזס מסרה כלי נשק וחומרי חקירה אחרים לרשויות, וכי השתתפה כעדה מרכזית במשפטו של צ'ארלס נג ב-1999.
לאונרדו הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עברי לידר.
הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים הליקון, באוגוסט 1997, ונכלל באלבום הבכורה של הזמר, מלטף ומשקר, כרצועה הרביעית.
השיר נכנס למצעד הסינגלים השבועי של רשת ג' ב-14 בספטמבר 1997, במקום העשרים.
"לאונרדו" הגיע לשיאו במצעד ב-26 באוקטובר אותה השנה, כשדורג במקום התשיעי.
הוא שהה בעשרים השירים הפותחים של המצעד חמישה שבועות רצופים.
כמו כן, הוא ניצב במקום ה-28 במצעד השירים לשנת ה'תשנ"ח.
לאונרד מרטין קרביץ (8 באוגוסט 1930 - 7 במרץ 1951) היה יהודי-אמריקאי ששירת בצבא ארצות הברית ונהרג במלחמת קוריאה.
בגין פעולותיו בקרב הוענקה לו בשנת 2014 מדליית הכבוד.
הענקת המדליה שנים רבות כל כך לאחר האירוע, נבעה מחקירה חוזרת על ידי הפנטגון של מקרים בהם הוענקו עיטורי צלב השירות המצוין לחיילים וקצינים יהודים, אפרו-אמריקאים והיספנים במקום עיטורי מדליית הכבוד, החשובה יותר, אפליה בשל מוצאם.
קרביץ נולד לג'יין קאופמן קרביץ ולג'וזף קרביץ וגדל בקראון הייטס, ברוקלין ניו יורק, אחיו הגדול סיי (סימור) שירת בנחתים במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1950 עם תחילת מלחמת קוריאה התגייס קרביץ לצבא.
לאחר מספר חודשים בשירות נשלח קרביץ לקוריאה כחלק מאוגדה 24 של הצבא.
ב-6 במרץ 1951 נתקל הכוח של קרביץ בכוחות אויב סינים ליד ינגפיונג (Yangpyong) דרומית לסיאול.
קרביץ שהיה עוזר למקלען ראה שהמקלען נפגע והחל לתפעל בעצמו את הנשק תוך שהוא יורה אש רתק לעבר האויב שמסתער אליהם.
הכוח לא הצליח להדוף את האויב והם קיבלו את הפקודה לסגת.
קרביץ התנדב להישאר מאחור ולחפות על חבריו שנסוגים על אף שידע שסיכוי ההישרדות שלו נמוכים.
ביום למחרת כאשר כוח ידידותי להצליח לכבוש שוב את המקום אותרה גופתו של קרביץ מוקפת בגופות חיילי האויב.
גופתו הוחזרה לארצות הברית והוא נקבר בבית הקברות מאונט כרמל בקווינס.
זמן קצר לאחר מותו הוענק לו צלב השירות המצוין שאחיו סיי קיבל בשמו.
בשנת 1964 נולד בנו של אחיו סיי.
סיי החליט לקרוא לילד על שמו של אחיו.
לימים התפרסם כזמר לני קרביץ.
מיטשל ליבן היה חבר הילדות של קרביץ והצטרף בעצמו למלחמה בקוריאה בסופה, לאחר מותו של קרביץ.
הוא למד שחיילים עם סיפור לדומה לזה של קרביץ קיבלו את העיטור הגבוה ביותר, מדליית הכבוד, בעוד קרביץ קיבל את צלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו.
ליבן אמר: "הגעתי למסקנה שהם לא נותנים ליהודים את מדליית הכבוד".
במשך 50 שנה פעל ליבן על מנת שיכירו בגבורתו של קרביץ ושל יהודים אחרים בכוחות המזוינים של ארצות הברית ויעניקו להם את מדליית הכבוד.
לבסוף פעולותיו נשאו פרי ובשנת 2001 הונחה הצעת חוק על ידי רוברט וקסלר בפני הקונגרס: חוק לאונרד קרביץ וותיקי מלחמה יהודים 2001 (Leonard Kravitz Jewish War Veterans Act of 2001), הצעת החוק דחפה את הפנטגון לבחון את המקרים בהם הוענק צלב השירות המצוין ליהודים, אפרו-אמריקאים והיספנים.
הבדיקה החלה ולאחר עשור סיימו לבחון מחדש יותר מ-6,000 מקרים ממלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם שעמדו בקריטריונים.
מסקנות החוקרים היו כי יש להעניק את מדליית הכבוד במקום צלב השירות המצוין ב-24 מקרים של חיילים יהודים, אפרו-אמריקאים והיספנים, כולל קרביץ.
ב-18 במרץ 2014 התקיים טקס חלוקת מדליית הכבוד לקרביץ על ידי הנשיא ברק אובמה, בטקס הוענקו המדליות לכל 24 החיילים שלא זכו לקבלן עד היום.
לאונרדו די אר אס אינק היא חברה אמריקאית בתחום תעשיית הנשק.
ניירות הערך של החברה נסחרים בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, והיא נמצאת בשליטת חברת לאונרדו האיטלקית, כמחזיקה כ-80.88% ממניות החברה.
חברת Diagnostic/Retrieval Systems, Inc (DRS) נוסדה בשנת 1968 על ידי לאונרד ניומן (שבנו, מארק ניומן, היה מנכ"ל החברה עד ינואר 2012) ודייוויד גרוס, שני מהנדסים שעבדו בחברת לורל .
השניים עסקו בטכניקות עיבוד אותות ללוחמה נגד צוללות.
כאשר לורל בחרה להמשיך בטכנולוגיה אחרת, ניומן וגרוס הקימו את DRS כדי להמשיך במחקר שלהם, מה שהוביל בסופו של דבר לפיתוח מערכת זיהוי הצוללות הפסיבית AN/SQR-17, מוצר שנמצא בשימוש עד היום.
DRS הונפקה בבורסה ב-1981 ורכשה את החברה הראשונה שלה ב-1984. ב-1994 החברה שמה לה למטרה להפוך לקבלן ביטחוני בדרג בינוני, המוגדר על ידי מכירות של 500 מיליון דולר, למרות שמכירות שלה באותה תקופה היו רק 58 מיליון דולר.
שש שנים מאוחר יותר הגיעה החברה לרמת מכירות של 391 מיליון דולר, ובשנת 2004 עברה את רף המכירות של מיליארד דולר.
בשנת 2008 נרכשה DRS על ידי חברת פינמכניקה האיטלקי, והחברה שינתה שמה ל-Finmeccanica North America DRS.
בשנת 2012 מונה סגן שר ההגנה של ארצות הברית לשעבר, ויליאם ג'יי לין השלישי , למנכ"ל החברה, במקום מארק ניומן, שמילא תפקיד זה מאז 1994. בשנת 2017 שינתה החברה האם את שמה ללאונרדו, ובעקבות זאת Finmeccanica North America DRS שינתה את שמה לשם הנוכחי, לאונרדו DRS.
ביוני 2022 הסכימו חברת לאונרדו DRS וחברת ראדא תעשיות אלקטרוניות הישראלית על מיזוג ביניהן, כך שבעלי המניות בראדא יקבלו 19.5% מהחברה הממוזגת, שתיסחר במקביל בנאסד"ק ובבורסה בתל אביב.
ב-31 בדצמבר 2023 נמחקו מניות החברה מהמסחר בבורסה בתל אביב.
הלקוח העיקרי של החברה הוא משרד ההגנה של ארצות הברית, המספק כ-80% מהכנסותיה.
באפריל 2023 זכתה החברה בחוזה של יותר ממיליארד דולר לאספקת מערכות ההנעה של הצוללות הגרעיניות מסדרת קולומביה .
חיישנים לשילוב בכלי רכב יבשתיים, במטוסים ובציוד אישי ללוחם.
מכ"ם טקטי בחטיבת DRS ראדא.
לאונרד מילר הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת מינסוטה טימברוולבס.
מילר נולד בסקארבורו, קנדה, ובצעירותו שיחק כדורסל, כדורעף וגולף.
לאחר שהחל לשחק כדורסל בתיכון מקומי, הוא עבר לתיכונים ביוטה ובפלורידה, אך הפסיד כמה חודשי משחק בעקבות שבר בשורש כף היד, שדרש ניתוח, ושב לקנדה.
כאשר סיים את התיכון, השתתף מילר בנייקי הופ סאמיט, הציג מועמדות לדראפט 2022 ב-NBA ולבסוף משך אותה וב-7 בספטמבר 2022 הצטרף לג'י ליג איגנייט, מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-23 ביוני 2023 הוא נבחר במקום ה-33 בדראפט על ידי הסן אנטוניו ספרס והועבר לטימברוולבס באופן מיידי.
ב-7 ביולי באותה שנה הוא ערך את משחקו הראשון בליגת הקיץ של ה-NBA וסיים עם שורה סטטיסטית של 16 נקודות, 11 כדורים חוזרים, 2 אסיסטים, 2 חטיפות וחסימה.
לאונרד פולק היה פסל אמריקאי.
הוא ידוע ביצירת אחת משתי מסכות החיים היחידות של נשא ארצות הברית אברהם לינקולן.
ב-1867 הוא עזר להקים את האקדמיה לעיצוב בשיקגו ושימש כנשיא שלה עד 1878. הוא יצר פסלים מונומנטליים גדולים, ופסלים של דמויות ממלחמת האזרחים האמריקאית.
פולק נולד במחוז המילטון, ניו יורק, לגארט ואליזבת פולק.
תחילה הוא עבד במפעל שיש עם אביו בפיטספילד, מסצ'וסטס, לשם עברה המשפחה.
ב- 1855, פולק התחתן עם אמילי קינג בארלו, בתו של אונור (לבית דאגלס) וד"ר ג'ונתן קינג בארלו, ניו יורק.
בן דודה של אימו, מצד אמה, סטיבן א.
דאגלס, היה פוליטיקאי ידוע במדינה שהתמודד נגד הרפובליקני אברהם לינקולן כמועמד לנשיאות ב-1860.
בנו, דאגלס פולק (1856–1935), הפך לצייר דמיות ודיוקנאות.
הוא למד אצל ז'אן-לאון ז'רום בפריז.
מאוחר יותר הוא עזר להקים את בית הספר לעיצוב במיניאפוליס.
בשנת 1848, פולק עבר מערבה ופתח סטודיו בסנט לואיס, מיזורי.
דאגלס, בן דודה של אשתו, תמך בנסיעת המשפחה לרומא כדי שפולק יוכל להמשיך בלימודים נוספים.
בשובו לארצות הברית ב-1857, פולק ומשפחתו התיישבו בעיר שיקגו, שם עזר להקים את האקדמיה לעיצוב של שיקגו, המקושרת לבית הספר לאמנות של שיקגו.
במשך שמונה שנים, הוא שימש כמנהלו ולימד סטודנטים רבים, כולל אלברידג' אייר ברבנק, שזכה לציון בזכות יותר מ-1200 דיוקנאותיו של אינדיאנים.
בשנת 1860 עשה פולק מסכת חיים של אברהם לינקולן.
רק אחת נוספת נוצרה, על ידי קלארק מילס ב-1865. בתחילת האביב 1860, במהלך ביקורו של לינקולן בשיקגו, פולק ביקש ממנו לשבת לפניו.
האמן החליט להתחיל את היצירה ולעשות מסכת חיים.
מאוחר יותר השתמש פולק במסכת החיים ובפסל החזה של 1860 כבסיס לגרסאות אחרות של פסלי לינקולן, כולל פסל בגודל מלא.
מסכת החיים נוצלה גם על ידי אמנים אחרים.
באמצע מאי 1860, פולק נסע לספרינגפילד, אילינוי כדי להציג לבני הזוג לינקולן את הפסל שהושלם.
באותה העת קיבל לינקולן את המועמדות לנשיאות של המפלגה הרפובליקנית.
למחרת, פולק ביקש מלינקולן לאפשר יציקה של שתי ידיו, לשימוש בעבודות פיסול אחרות.
הוא רצה שלינקולן יחזיק משהו כדי לדמות אחיזה של מסמך בידו הימנית.
היציקה של ידו הימנית של לינקולן נעשתה כשהוא אחז בידית מטאטא.
ידו השמאלית של לינקולן נוצקה מעט סגורה אך ריקה.
לאונרד ג'יימס פרוול היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הוויגית, שכיהן כמושל ויסקונסין השני.
לאונרד פרוול נולד בעיר ווטרטאון שבמדינת ניו יורק, כבנם של ג'יימס ורבקה (לבית קדי) פרוול.
שני הוריו נפטרו לפני שמלאו לו 11 שנים.
הוא השלים את לימודיו בבית הספר ועבד כשוליה אצל פחח עד גיל 19. בגיל זה הוא עבר מערבה, התיישב לזמן קצר בלוקפורט שבאילינוי, שם הוא היה פחח.
בינואר 1840 הוא מכר את בית המלאכה שלו ועבר צפונה למילווקי שבטריטוריית ויסקונסין.
הוא פתח חנות לחומרי בניין שהתפתחה להיות אחת הגדולות בטריטוריות המערביות באותה תקופה.
פרוול קיים נסיעות רבות בשנים 1846–1849, וביקר באיים הקריביים, באירופה ובמזרח התיכון.
בשובו הוא התיישב במחוז דיין שבוויסקונסין, שם הוא השקיע סכום כסף גדול ברכוש והחזיק בבעלותו כמעט ממחצית הקרקעות במדיסון, בירת המדינה החדשה.
פרוול היה פעיל בבניית הבירה החדשה, הוא החזיק והפעיל בה כמה עסקים וחנויות, והיה פעיל בתהליך סלילת הרחובות והקמת הבניינים הציבוריים.
הוא תרם להקמתם של החברה ההיסטורית של ויסקונסין, של החברה החקלאית המדינתית, של מערכת החינוך הציבורית ושל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
בבחירות של 1851 נבחר פרוול כמועמד המפלגה הוויגית למשרת מושל ויסקונסין.
הוא הביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית דון א.
אפהאם, לשעבר ראש עיריית מילווקי, והוביל את הוויגים להישג גדול בבחירות לאספה הכללית של ויסקונסין, אם כי לא עלה בידם להיבחר למשרות ציבוריות נוספות במדינה.
הצלחתו של פרוול נבעה ככל הנראה מהפופולריות האישית שלו ותרומותיו לסיוע למהגרים שהגיעו זה מכבר לוויסקונסין.
הוא כיהן תקופת כהונה אחת כמושל וב-1853 העדיף שלא להתמודד על תקופת כהונה שנייה.
הוא היה מושל ויסקונסין הראשון והיחידי מטעם המפלגה הוויגית.
תקופת כהונתו של פרוול כמושל עמדה בסימנם של כמה הישגים עבור המדינה.
במושב 1852 של בית הנבחרים הוא חתם על חוק שעל פיו הוקם בית המשפט העליון של ויסקונסין.
קודם לחוק זה, כיהנו בבית המשפט העליון שופטים מבית המשפט של הסבבים.
הוא פעל יחד עם הדמוקרטים בסנאט של ויסקונסין להעביר חוק בנקאות מרכזי שעל פיו נוצרו תפקיד מבקר הבנקים, מוסד בנקאות מדינתי, ופיקוח משמעותי על בנקאות מסחרית והלוואות.
חוק זה גם הועבר למשאל עם ועבר בנובמבר 1852 ברוב של 79 אחוזים מקולות הבוחרים.
פרוול גם חתם על חוק להגדרת תפקיד המפקח על ההגירה של ויסקונסין שהתבסס בניו יורק כדי לעודד הגירה למדינה.
עבודתו של המפקח על ההגירה תרמה ככל הנראה לצמיחת אוכלוסיית המדינה ב-200,000 תושבים במשך שלוש השנים הבאות.
במושב 1853 של בית הנבחרים חתם פרוול על חוק לביטול עונש המוות בוויסקונסין, שהוחלף בעונש מאסר עולם.
בכך הפכה ויסקונסין למדינה הראשונה שביטלה את עונש המוות.
באותו מושב, חתם פרוול על חוקים שאיגדו באופן רשמי את החברה ההיסטורית המדינתית ואת החברה החקלאית המדינתית.
לאחר תום כהונתו כמושל ב-1854 התרכז פרוול בעסקיו ובאינטרסים המקומיים שלו.
הוא התמודד על תפקיד חבר המועצה במדיסון, אך נוצח בהפרש צמוד ב-1857. רבות מהשקעותיו אבדו בפאניקה של 1857, והוא הגיע למצב שבו הוא מכר חלק ניכר מרכושו כדי לשלם את חובותיו.
פרוול פרש לחוותו שעל החופים הצפוניים של אגם מנדוטה ולקח חלק בניהול בית החולים המדינתי לחולים נפש.
ב-1859 הוא שב לזמן קצר לפוליטיקה כאשר הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לייצג את צפון מחוז דיין באספה המדינתית של ויסקונסין במושב של 1860. במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית הוא שירת כסגן נשיא האגודה לרווחת חיילי ויסקונסין, וסיפק שירותים לוותיקי המלחמה החולים והנכים.
ב-1863 מונה פרוול על ידי הנשיא אברהם לינקולן לתפקיד במשרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית ועבר לוושינגטון די.
במשך שבע השנים הבאות הוא שימש כבוחן ההמצאות הראשי במשרד.
בליל 14 באפריל 1865 היה פרוול עד לרצח לינקולן על ידי ג'ון וילקס בות' בתיאטרון פורד.
הוא מיד הניח שהפקידים הבכירים בממשלו של לינקולן היו עלולים גם הם להיות בסכנה עקב קשר, ומיהר למקום בו התאכסן סגן הנשיא, הגיע בזמן לקבץ כוחות משמר נוספים כדי להציל את אנדרו ג'ונסון מסכינו של ג'ורג' אטזרוט.
לאחר מכן הוא המשיך למקום מגוריו של מזכיר המדינה ויליאם סיוארד, אך הגיע מאוחר מדי כדי למנוע את המתקפה עליו.
מאוחר יותר הציע הנשיא ג'ונסון לפרוול לקבל כל תפקיד שהוא יחפוץ בו בממשל הפדרלי, אך הוא דחה את ההצעה ובחר להמשיך בעבודתו במשרד הפטנטים.
לאחר תום כהונתו במשרד הפטנטים, עבר פרוול לשיקגו שם פתח סוכנות פטנטים, אך הוא נפל קורבן לשרפה הגדולה של שיקגו ב-1871, ועזב את העיר.
לאחר מכן הוא עבר לעיירה הקטנה גרנט סיטי שבמיזורי, שם הוא נכנס לשותפות בעסק של בנקאות ועסקי מקרקעין, והמשיך ותרם לבניית בית ספר התיכון, בניין בית המשפט ותשתיות נוספות בעיר.
לאונרד פרוול נפטר בגרנט סיטי ב-11 באפריל 1889, בגיל 70 לאחר מחלה קצרה.
לאונרד ויילס קובינגטון היה בריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
קובינגטון נולד ב-30 באוקטובר 1768 באקווסקו, מחוז פרינס ג'ורג', בפרובינציית מרילנד, והצטרף לצבא ארצות הברית כצוער במרץ 1792. הוא הועלה לדרגת קפטן ב-1794 ושירת במלחמת האינדיאנים בצפון-מערב (1785 – 1795) בפיקודו של אנתוני ווין, שם הצטיין בפורט רקאברי וקרב פאלן טימברס.
הוא התפטר מהצבא בסיומה של מלחמת האינדיאנים בצפון-מערב.
בשנת 1809, לאונרד קובינגטון חזר לצבא כקולונל של הדרגונים הקלים, לאחר מכן שירת שנים רבות בבית הנבחרים של מרילנד ובשנים 1805–1807 כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בקונגרס התשיעי.
הוא קיבל פיקוד בפורט אדמס על נהר המיסיסיפי התחתון והשתתף בהשתלטות של ארצות הברית על הרפובליקה של מערב פלורידה בדצמבר 1810, בפריז'ס פלורידה, לואיזיאנה כיום.
הוא שירת במלחמת 1812, והועלה לדרגת בריגדיר גנרל באוגוסט 1813. קובינגטון נפצע אנושות בקרב על חוות קרייזלר ומת שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 בנובמבר 1813 בפרנץ' מילס, מחוז פרנקלין, ניו יורק.
בזמן מותו, בריגדיר גנרל קובינגטון ומשפחתו היו תושבי וושינגטון, בירת טריטוריית מיסיסיפי, בבית אשר נבנה בשנת 1810 ליד המתקן הצבאי פורט וושינגטון (במקור פורט דיארבורן), שבו פיקד קובינגטון על רגימנט הדרגונים הקלים.
אשתו הייתה רבקה מקאל, בת דודתו הראשונה וקרובת משפחה של הגנרל ג'יימס וילקינסון.
לקובינגטון היו לפחות ארבעה ילדים.
לאונרדו AI הוא אתר אינטרנט מבוסס בינה מלאכותית, המתמחה ביצירת תמונות אמנותיות מתוך תיאורי טקסט.
בנוסף, הפלטפורמה מציעה כלים שמסייעים בתהליכי עיצוב, בין היתר גם עבור פיתוח משחק וידאו.
לאונרדו AI הוקם בשנת 2023 על ידי חברה בשם זהה, עם משרד בסידני, אוסטרליה.
בתוך שנה בלבד, שבעה מיליון משתמשים יצרו יותר מ-700 מיליון תמונות באמצעות הפלטפורמה.
ביולי 2024 נמכר האתר לפלטפורמת קנבה.
לאונרדו AI משתמש בטכנולוגיות של ראייה ממוחשבת ולמידת מכונה כדי לנתח תמונות וסרטונים מכל רחבי הרשת.
הפלטפורמה מציעה כלים שמאפשרים ליצור אמנות דיגיטלית בנושאים ודוגמאות שונות, כמו גם אלמנטים למשחקי וידאו.
היא מסוגלת ליצור אוטומטית ובמהירות רכיבי משחק שונים, כמו אובייקטים, סביבה, מבנים, מתוך תיאורים טקסט באנגלית.
בנוסף, האתר מציע כלי לפיתוח רעיונות למתן הנחיות (פרומט) לכלי ה-AI שיוצר את התמונות.
הפלטפורמה מספקת למשתמשים מומחים הזדמנות לבנות וליצור מודלי בינה מלאכותית משלהם ליצירת תמונות.
'לאונרדו' מציע מגוון כלים מבוססי בינה מלאכותית לעריכת תמונות.
המשתמשים יכולים לבצע משימות כמו ציור וצביעה, בעוד שהכלי "מחק קסם" מאפשר מחיקת אובייקטים בצורה מדויקת מבלי לפגוע באלמנטים חשובים בתמונה.
הפלטפורמה מאפשרת שימוש חינמי, אך יש הגבלה של 150 'אסימונים' ליום, הכוללים תכונות כמו ביטול זום, יצירת תמונות באיכות גבוהה, הסרת רקע, מיסוך, ציור ועוד.
ניתן לרכוש אסימונים נוספים במסלולים שונים, המתומחרים באופן שונה.
לאונרדו AI שונה ממתחריו בתכונות מסוימות.
למשל, הוא מאפשר לציין 'הנחיות שליליות', מה שמאפשר למשתמש להוציא אלמנטים לא רצויים מהתמונה.
הכלים, כגון 'מחולל התמונות', יכולים להיות שימושיים בחינוך בדרכים שונות.
למשל, סטודנטים בקורסים מקוונים פתוחים (MOOC) יכולים להשתמש בהם כדי להמחיש רעיונות או ליצור דימויים ויזואליים שמתאימים לנושאים שהם לומדים, מה שעוזר להבין את התוכן בצורה טובה יותר.
בלימודי אדריכלות, אם הסטודנטים שולטים בשפה הטכנית של התחום, הם יכולים להשתמש בכלים אלו כדי ליצור הנחיות טקסטואליות שיביאו לתוצאות מדויקות ויצירתיות, כמו הדמיות של מבנים או סביבות.
בתחום תולדות האמנות וההיסטוריה האדריכלית, מציאות מדומה מאפשרת לתלמידים "לחיות" מחדש את הארכיטקטורות והערים של העבר, ובכך לדמיין אותן בצורה מציאותית ומפורטת.
לאונרדו AI נבחן, לדוגמה, בשיתוף עם סטודנטים ומורים מהמחלקה להנדסת אדריכלות (המתמקדת בהיבטים טכניים של תכנון ובנייה של מבנים) של אוניברסיטת שארג'ה שבאיחוד האמירויות הערביות, כתרגול אינטראקטיבי להדמיה תלת-ממדית שיכולה לסייע בהוראת ההיסטוריה של האדריכלות.
עם זאת, מחברי המחקר מציינים כי יש צורך בהנחיות ברורות למניעת שימוש לרעה ובפיתוח כלי בינה מלאכותית מותאמים אישית לקורסים בהיסטוריה של אדריכלות.
לֶאוֹנָרדוֹ דִי סֶר פִּייֶרוֹ דָה וִינצִ'י (באיטלקית: Leonardo di ser Piero da Vinci, ; 15 באפריל 1452 – 2 במאי 1519) היה איש אשכולות איטלקי, מגדולי אמני הרנסאנס, שקנה לו מקום ייחודי בתולדות האנושות כאדם הבקיא במרבית תחומי הידע האנושי בזמנו.
במהלך חייו הועלה על נס כמדען, מתמטיקאי, מהנדס, ממציא, אנטומיסט, צייר, פסל ואדריכל.
לאונרדו נחשב לאחד הציירים הגדולים בכל הזמנים.
ללאונרדו לא היה שם משפחה במובן המודרני של המושג – "דה וינצ'י" פירושו "מווינצ'י", ושמו המלא היה "לאונרדו די סר פיירו דה וינצ'י", שפירושו "לאונרדו, בנו של אדון פיירו מווינצ'י".
לאונרדו דה וינצ'י נולד ב-15 באפריל 1452, ככל הנראה בכפר אנקיאנו, סמוך לנהר ארנו שבחבל טוסקנה, כשלושה קילומטרים וחצי מצפון לעיירה וינצ'י שהייתה בתחום שליטתה של פירנצה.
הוא היה ילד בלתי חוקי לקטרינה, כפרייה, ולסר פיירו דה וינצ'י, נוטריון פלורנטיני.
סבו של לאונרדו, אנטוניו, תיעד את לידת נכדו במחברתו האישית.
אנטוניו כתב כי לאונרדו נולד בשעה השלישית של הלילה (22:00 בערך), וכן ציין את שמו.
למחרת יום לידתו הוטבל לנצרות בכנסייה בווינצ'י, בהטבלתו נכחו מבחר מבני האצולה במקום.
ללאונרדו היו עשרה סנדקים, מספר שהיה גבוה מהנהוג.
שבוע לאחר ההטבלה העביר אותו אביו לפירנצה.
ללאונרדו היו עוד ארבע אחיות ואח.
מעט ידוע על שנות חייו הראשונות.
במשך חמש שנותיו הראשונות התגורר עם אמו, ולאחר מכן עבר לגור עם סבו, סבתו ודודו פרנצ'סקו, שהיה מבוגר מלאונרדו בשש עשרה שנה ושימש לו כדמות אב.
באותה שנה נשא סר פיירו לאישה בת של נוטריון עשיר מפירנצה, וקטרינה הושאה לתושב האזור, אקטבריגה (כינוי שפירושו "איש מדון"), שהיה מפעיל כבשן.
לאונרדו אמנם גדל בין יתר בני המשפחה וזכה לחינוך כמו שאר אחיו, אך עובדת היותו ילד בלתי חוקי ריחפה מעליו בכל שנות ילדותו.
לאונרדו התייחס בכתביו המאוחרים רק לשני אירועים מתקופת ילדותו: הראשון הוא זיכרון מתקופת ינקותו, אותו ראה לאונרדו בדיעבד כאות מבשר, ובו בז ירד מהשמיים וקרב לעריסתו, פתח את פיו בעזרת זנבו והכה בין שפתיו בזנבו.
התקרית השנייה התרחשה בעת ששהה בהרים.
בעת שיטוטיו מצא "מערה ענקית, ובחזיתה עמדתי זמן מה, המום מן המקום שלא ידעתי על קיומו עד כה [...] כך עמדתי זמן מה, עד אשר לפתע ניעורו בי שני דברים, פחד ותשוקה – פחד מפני המערה האפלה, המאיימת; ותשוקה לראות אם יש בתוכה משהו נפלא".