tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוזוליו הכחישה את הטענה והבהירה כי לא פנתה לבית הדין, אך הוסיפה כי למחאה תפקיד נוסף – להניע את הקהילה הבין־לאומית לפעול נגד הממשלה.
במרץ 2024 הגישו רוזוליו וחברי מחאה נוספים תביעה בסך 2.6 מיליון שקל נגד ינון מגל בגין פרסום מספרי הטלפון האישיים שלהם ובגין הפרת פרטיות, הטרדה ולשון הרע.
במאי 2024 הגיש יאיר נתניהו בקשה לצו למניעת הטרדה מאיימת נגד רוזוליו בטענה שהיא מהווה סיכון לביטחונו האישי.
במרץ 2025 הגישה שרה נתניהו בקשה לצו למניעת הטרדה מאיימת נגד רוזוליו בטענה שהיא מהווה איום על חייה.
רוזוליו טענה כי המפגש היחיד ביניהן התרחש בדיון משפטי, וכי פעולות המחאה שלה הן חוקיות ולא-אלימות.
הצו המבוקש ניתן, אך בוטל בערעור.
נתניהו הגישה בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון, אך בקשתה נדחתה.
באותו חודש נדחתה תביעת דיבה שהגיש שמוליק סילמן, בעלה של השרה להגנת הסביבה עידית סילמן, בעקבות ציוץ של רוזוליו שקרא להפגין נגד בני הזוג בנמל התעופה.
באפריל 2025 העיד ראש השב"כ לשעבר רונן בר, בפני בית המשפט העליון כי ראש הממשלה נתניהו ביקש ממנו "לטפל" ברוזוליו ובפעילים נוספים במחאה.
רוזוליו נמנית עם העותרים נגד פיטוריו של ראש השב"כ.
במאי 2025, במהלך משפטו, העיד נתניהו כי הגיש תביעה נגד רוזוליו.
נאווניתאים (אצות נאווניתיות; שם מדעי: Charales) היא סדרה בממלכת הצומח הקרובה לבני תת-ממלכת הצמחים.
בדומה לאצות אין לאצות אלה התמיינות לרקמות, אך בניגוד ליתר היצורים המכונים אצות, איברי הרבייה של הנאווניתאים מוקפים תאים עקרים.
נאוטילוס הייתה מערכת מתוכננת ובה מדגים טכנולוגי של נשק לייזר למערכת הגנה שמטרתה יירוט רקטות ארטילריות ופגזי ארטילריה באמצעות לייזר רב-עוצמה.
המערכת תוכננה בעשור הראשון של המאה ה-21, ובסביבות 2007 נגנזה התוכנית.
מימון הפיתוח של המערכת משותף לארצות הברית ולישראל, והקבלן המרכזי של הפרויקט הוא חברת נורת'רופ גראמן האמריקנית.
הלייזר עליו מבוססת המערכת הוא לייזר כימי של קרינה אינפרה-אדומה בינונית מסוג דאוטריום-פלואוריד.
השליטה והבקרה נעשים על ידי מכ"ם איכון, ומערכת עקיבה המבוססת על ציין לייזר בתחום הקרינה הזו.
תחילה, נשרף אתן בתא בעירה בנוכחות חנקן טריפלורידי.
תוצרי השריפה הם רדיקלים חופשיים של פלואור שמגיבים עם דאוטוריום ליצירת מולקולות דאוטוריום פלואוריד מעוררות, והיפוך אוכלוסין במהוד הלייזר.
היפוך האוכלוסין משלים למעשה את התנאים הנדרשים לתהליך של פליטה מאולצת ולזירה.
אורך הגל של לייזר זה הוא כ־4 מיקרון, והוא מסוגל לייצר הספק גבוה של כ־2 מגהוואט.
בעבר חשבו להשתמש בלייזר מימן פלואוריד, אך אורך הגל שמייצר לייזר זה (2.7–2.9 מיקרון) נבלע היטב באטמוספירה.
בשל רגישות הנושא, חוסר במקורות מהימנים והתחרות העזה בין החלופות השונות בתחום יירוט הרקטות, קיימים נתונים סותרים באשר לאחוזי ההצלחה של המערכת וביצועיה.
לדבריו של ד"ר עודד עמיחי שהיה מיוזמי הפרויקט ומלווה אותו עד היום, בוצעו במערכת 46 ניסויים בין שנת 2001 לשנת 2004 בשדה הניסויים של הצבא האמריקאי בווייט-סנדס, שכולם הסתיימו בהצלחה.
בנוסף למערכת הנייחת פותחה מערכת ניידת (MTHEL) בשם Skyguard, על פי דרישה של הצבא האמריקאי, שלצורך יישומה הוקטנו ממדיה וההספק הוגדל לתחום המגוואט.
המערכת אפקטיבית בטווח שבין קילומטרים בודדים ועד כ-10 קילומטרים (עד כ-15 ק"מ עם אופטיקה אדפטיבית), והיא מאפשרת כחמישים הפעלות בזו אחר זו לפני טעינה מחדש, במרווח של שנייה אחת בין הפעלה להפעלה.
מערכת כזו הוצעה למדינת ישראל על ידי חברת Northrop Grumman בינואר 2007.
מערכות נשק המבוססות על לייזר מצב מוצק בשם מגן אור (בשמה הקודם, קרן ברזל) פותחה ברפאל, להגנה מפני רקטות ומרגמות.
לייזר מצב מוצק זול יותר לשימוש וללא נזקים סביבתיים, לעומת לייזר כימי עליו מבוססת מערכת נאוטילוס.
יכולת ליירט מטווח קצר רקטות, פגזים ופצצות מרגמה.
נדרשת שנייה לצורך נעילה ושתי שניות נוספות להפלת המטרה.
על פי עדות של בן ישראל, בניסוי שנערך הופלו כל הקטיושות השונות במאה אחוז הצלחה בבדיקה בשנת 2000 של מערכת ההדגמה, נבדקה יכולתה להתמודד עם מטחים שלושה פגזי מרגמה בו זמנית.
חוסר יכולת לפעול בתנאי מזג אוויר קשים ועננות.
טווח הגנה של קילומטרים בודדים.
לא ניידת ובעלת צריכת חשמל גבוהה.
מחיר פיתוח והצטיידות ראשוניים – כ-40–50 מיליון דולר למערכת.
עלות תפעולית שולית של יירוטים בשימוש המבצעי: כ-2,000$ ליירוט.
עלות נמוכה בהשוואה ליירוט מבוסס טילים שעומד על כ־50,000–100,000$.
בשנת 1996 חתמו נציגי ישראל וארצות הברית, הנשיא ביל קלינטון וראש הממשלה ושר הביטחון שמעון פרס, על מיזם משותף – פיתוח מערכת לייזר שתיירט רקטות מכל טווח.
פרויקט זה מדשדש, עקב הקטנת המימון מצד ישראל, שבאה בעקבות שינוי בתפיסת האיום הרקטי לאחר הנסיגה מלבנון, אף שישראל הייתה אמורה להיות המדינה הראשונה שתצויד בנשק זה.
בשנת 2004, לאחר שהושקעו בה כ־200 מיליוני דולרים (50 מיליון מתוכם במימון ישראלי), עדיין הייתה המערכת נייחת, גדולה ופגיעה, כזו המיועדת לטווח טקטי בלבד, שצה"ל איננו רוצה בה כמו שהיא.
מאז הוסבה המערכת למערכת ניידת שעברה מבחנים אך על-פי הערכות, יידרשו כארבע-חמש שנים על מנת להפוך אותה למבצעית.
בעקבות ירי רקטות קסאם מרצועת עזה על שדרות ועל יישובי עוטף עזה, עלתה שוב שאלת היתכנותה של מערכת הנאוטילוס, כאשר האחריות עליה בישראל עברה לידי "מנהלת חומה".
ישנם כאלו המצדדים בהבאת המערכת הנייחת כמו שהיא מכיוון שאין כל צורך במערכת ניידת להגנת יישובים קבועים.
כנגדם יש הטוענים שבניית המערכת הנייחת כיום תפגע ביכולת הפיתוח של מערכת ניידת.
עד לאחרונה נשקלה האפשרות לפתח מערכת מוטסת שתפעל נגד טילים בליסטיים.
שילוב של הטיל "חץ 2" עם מערכת זו היה אמור לספק הגנה אווירית טובה למדינת ישראל נגד סוגים שונים של איומים.
הפרויקט הוקפא על ידי הממשל האמריקאי לאחר שישראל סירבה להשקיע סכומי כסף גבוהים יותר.
אלוף (מיל') פרופ' יצחק בן ישראל, ששימש כקצין מחקר ופיתוח ראשי בצה"ל בעת קבלת ההחלטה על הנאוטילוס, נחשב עד תחילת 2007 לאחד המצדדים הגדולים בהמשך פיתוחה והשמשתה.
בזמנו טען כי הפסקת פיתוחה היא בכייה לדורות, שכן היא הפתרון הטכנולוגי היחיד לאיום הרקטות.
גם בעת שיגור מטחי הקטיושות על צפון ישראל ב-2006, טען כי באמצעות השקעה של כמה מאות מיליוני דולרים יכול היה להיות בידי צה"ל מענה טוב לאיום הצפוני של חזבאללה ולאיום הדרומי של חמאס.
במקביל לדבריו הובעה על ידי גורמים מקצועיים שונים ביקורת על כך שצה"ל לא הכניס את המערכת לשימוש מבצעי ולא הקציב לכך את המימון הדרוש.
גם האלוף (מיל') דוד עברי, מפקד חיל האוויר לשעבר, הצטרף לדבריו וטען בסוף 2007, "שישראל משלמת מחיר אסטרטגי ומדיני יקר" על כך שהפסיקה את פיתוח המערכת הזו.
ב-2007 חזר בו בן ישראל מתמיכתו בפרויקט.
עמותת "מגן לעורף" טוענת כי הופצו בדיות רבות על המערכת, בכדי למנוע את ההצטיידות בה והיא מתנגדת למדיניות הזאת.
לאחר מלחמת לבנון השנייה גברו הקולות בישראל שתבעו את קנייתה של המערכת לשימוש מבצעי בצפון הארץ ודרומה.
בעקבות הלחץ הורה שר הביטחון עמיר פרץ ב־24 באוגוסט 2006 על הפשרת הפיתוח, אך בתחילת פברואר 2007 החליט כי חברת רפא"ל תפתח נגד רקטות קצרות-טווח את הפתרון המכונה "כיפת ברזל".
החל מ-2011 המערכת מבצעית ובשימוש של צה"ל.
עלות המערכת מוערכת בכ־50 מיליון דולר, כאשר עלות טיל היירוט טמי"ר היא 80,000 דולר.
בתחילת אוגוסט 2007 החליט שר הביטחון אהוד ברק, שהחליף את פרץ, לפתוח שוב בבדיקה לרכישת מערכת סקיי-גארד המבוססת על ה"נאוטילוס".
החברה התחייבה להציב שלוש מערכות בשדרות תוך שנה וחצי, בעלות כוללת של 310 מיליון דולר.
בעקבות יעילות מערכת כיפת ברזל ופיתוח מתקדם של מערכת לייזר ישראלית יעילה יותר (מגן אור) נזנח פרויקט נאוטילוס שנית.
נאוטילוסיים (שם מדעי: Nautilidae; בעברית: שייטנים) היא משפחת בעלי חיים ימיים, יחידה בסדרת הנאוטילאים (Nautilida) שבתת-מחלקת הנאוטילוסאים הקדומים.
במשפחה שרדו רק שני סוגים - Nautilus ו-Allonautilus, ובהם 6 מינים, בעלי קונכייה סלילית ומספר זרועות ציד קצרות.
הצבעים של הקונכייה הם אדום ולבן לסירוגין.
הנאוטילוס הוא אחת מהרכיכות היחידות ששרדו מהמזוזואיקון, ומוגדר כמאובן חי.
בעיניים של הנאוטילוסים אין עדשה, ולכן הם אינם יכולים לראות היטב ומאתרים את מזונם בעיקר על ידי חוש ריח.
ישנם הטוענים כי הקונכייה של מינים אלו היא אחת מהדוגמאות הקלאסיות המדגימות את יחס הזהב, כי אם חותכים קונכייה זו ומחלקים את המרווחים בין שנת לשנת, התוצאה המתקבלת קרובה למספר זה.
שמה של רכיכה זו ניתן לצוללות אחדות, ובהן הצוללת הראשונה, "נאוטילוס" של רוברט פולטון, שעל שמה נקראה הצוללת בספרו של ז'ול ורן "20,000 מיל מתחת למים".
נֵאוֹטִינֵאָה תמימה (שם מדעי: Neotinea maculata) היא צמח נדיר ממשפחת הסחלביים בעל פרחים קטנטנים בצבע לבן עד ורוד.
הצמח קטן ביותר וקל שלא להבחין בו.
גדל על קרקע רנדזינה בחבל הים-תיכוני של ישראל.
בניגוד לרוב נציגי משפחת הסחלביים בארץ, פרחיו מעניקים למאביקיהם גמול צוף ואינם "רמאים".
עם זאת, מנגנון ההאבקה של הפרחים אינו ידוע וייתכן שההאבקה עצמית בלבד.
נֵאוֹטֶנְיָה (מיוונית: νέος/נאוס - צעיר, τείνειν/טניין - נטייה) היא תופעה ביולוגית שבה פרט של אורגניזם כלשהו נראה צעיר אך מפגין סימנים של בגרות מינית.
דוגמה לכך היא זחל שמסוגל להטיל ביצים.
תופעה זו נחקרת על ידי הענף העוסק בביולוגיה התפתחותית.
ישנם גנים שתפקידם לווסת את מידת הביטוי של גנים אחרים ואת משכו.
מוטציה בגן כזה עוצרת, מאטה, מאיצה, או מפתחת מבנה מסוים או התנהגות מסוימת אצל הפרט.
לעצירה והאטה כזו קוראים נאוטֶניה.
דוגמאות: אישה שבגלל מוטציה תפריש לדמה יותר טסטוסטרון מהרגיל תגדל זקן כמו גבר (היפרמורפיזם), וגבר שבגלל מוטציה יפריש לדמו הורמונים נשיים יגדל שדיים (היפרמורפיזם).
סוג חשוב של נאוטניה הוא הגעה לבגרות המינית לפני ההגעה ל"בגרות פיזיולוגית", כפי שקורה בשלב הלרווה (מעבר בין השלב העוברי לשלב הבגרות) של מיני סלמנדרה מסוימים, כגון אקסולוטל מקסיקני.
בהשוואה לקופי האדם, מוח האדם הוא היפרמורפי, אולם תכונות רבות אחרות הן נאוטניות.
האדם, לדוגמה, מטיב להלך על שתיים כמו גורי גורילות ושימפנזים ובניגוד לבוגרי גורילות ושימפנזים, ההתבגרות שלו איטית יותר, והוא ממשיך ללמוד ולשחק כמעט כל חייו (אם כי תכונה זו קיימת גם אצל הבונובו).
לדעת ברין, מידת הנאוטניה של הגברים והנשים אינה שווה.
נשים היפרמורפיות ביחס לגברים, למשל בזה שהן מתבגרות מהר יותר ובזה שהחזה שלהן מפותח יותר.
בהשוואה לקופי האדם, התפתחות החזה אצל הנשים היא דוגמה טובה להיפרמורפיזם משום שאצל נקבות קופי האדם, החזה בולט רק בעונת הייחום וגם אז הוא בולט פחות מאצל נשים.
נשים נאוטניות ביחס לגברים ודומות יותר לילדים במידת שיעור הגוף, בגוון הקול ובתכונות רבות אחרות.
תכונות פיזיות באדם, המיוחסות לנאוטניה על פי חוקרים שונים הן: פנים פחוסות או רחבות, מוח גדול, גוף חסר שיער, אף קטן, הקטנת גשר הגבות, שיניים קטנות, לסת עליונה ותחתונה קטנות, גולגולת כדורית, עצמות גולגולת דקות, גפיים קצרות ביחס לאורך הגו, רגליים ארוכות מהידיים, עיניים גדולות ועמידה על שתי הרגליים.
ישנם חוקרים רבים הסבורים שתופעת הנאוטניה מסבירה את התפתחותן והישרדותן של תכונות אלו.
חוקר הטבע וההתפתחות הנודע סטיבן ג'יי גולד המנוח, אשר פיתח את גישת ההתפתחות המדורגת בשלבים יציבים, וכתב ספרי מדע פופולרי, האמין ש"הסיפור האנושי הוא למעשה השארת תכונות הילדות אצלנו מהדורות הקודמים".
חוקרים נוספים בתחומים שונים שאימצו גישה זו הם דל טיסן, פרופסור לפסיכולוגיה ותקשורת אנושית, וכן חוקר התפתחות החי יב"ש האלדיין.
גולד הסתייג מטענות של קבוצות גזעניות אשר השתמשו במינוח מגישת הנאוטניה, כדי לקדם את עמדתם, וטען: "הניסיון לדרג קבוצות אנושיות לפי דרגת נאוטניה אינה מוצדקת."
הפסיכולוגים סטנלי גרינשפן חוקר הילדים הנודע, וסטיוארט שנקר פיתחו גישה בספרם "הרעיון הראשון" (משנת 2004) על פיה נאוטניה היא הכרח עבור ההתפתחות תכונות ייחודיות למין מסוים, המצריכות קשר אמיץ וארוך טווח עם נותני חסות (הורים או שבט), עד שתתפתח תקשורת רגשית תקינה.
למשל, עקב החשיבות של מבע הפנים בעת סימול תקשורתי הדדי, תכונות נאוטניות כמו אובדן שיער, מאפשרים תקשורת טובה ומהירה יותר, לצורך העברת מסרים חשובים ומיידיים דרך הבעה רגשית בפנים.
אחרים הכחישו את קיומה של התפתחות המותירה תכונות נאוטניה באופן גורף, בהצביעם על תכונות רבות המשתנות עם ההתבגרות, ביניהן תכונות שנטענו כתופעת נאוטניה.
לדוגמה הרגליים הארוכות ביחס לגוף, בבוגרים לעומת תינוקות, בהשוואה להבדל קטן יותר ביחס אורך הרגליים לגוף, בין הינקות לבגרות אצל קופים, מורה על כך שאין ייחודיות בתופעת הנאוטניה באדם
במחקר חוצה תרבויות, נמצא שפנים בעלי יתר נאוטניה, מושכים גברים, בלא קשר לגיל.
בקבוצת שיפוט היספאנית, אסיאתית וכן "לבנה", החוקר מייקל קאנינגהאם מצא כי נבחרו נשים משלוש הקבוצות, בעלות עיניים גדולות יותר ורחוקות יותר זו מזו, וכן בעלות אף קטן יותר.
במיקוד המחקר נמצא שהחשוב מבין תכונות ה"נאוטניה" הייתה גודל העיניים.
הוא הוסיף שייתכן ששיער מבריק אף הוא סימן וחיווי לחיוּת נאוטנית.
הוא שם לב להבדל בין השופטים הלבנים לעומת האחרים, כאשר הלבנים בחרו פנים בעלי סבר מבוגר יותר מהשופטים ההיספאנים והאסיאתיים.
הוא הוכיח שתוצאה זו לא מוטית בגלל מראה גזעי מסוים של הנבחנות.
במענה לשאלותיו השופטים סברו שנאוטניה באה עם יתר "נשיוּת" וגם "חברתיוּת".
ומנגד, פנים בעלי תכונות פחות נאוטניות נתפשו בעיני השופטים כמרגיזות או מכעיסות.
מחקרים נוספים איששו את הטענה ש"פני תינוק" נחשבים יפים יותר - למשל במחקר על בחירתן של מלכות יופי באיטליה, ובמחקר על גברים שהתבוננו בנשים "קווקזיות" (כלומר בעלות מראה צפון אירופאי).
רוב הנשים שנחשבו יפות יותר בעיני הנבדקים, נמצאו בעלות פנים עם לסת פה וסנטר קטנים יותר, לסת דקה יותר, ומצח גבוה יותר.
לדעת קאנינגהאם, המראה הנאוטני הוא מראה שמנמיך את הגבול בין גזעים ושבטים, ומאפשר בחירת בני זוג חוצת גבולות.
הבדלים בין גזעים באדם ובין קופי אדם
גרוסינגר ציין שדבר זה חרה לחוקרים שאחזו בגזענות המאדירה את הגזעים האירופיים.
לפי אשלי מונטגיו, ייתכן שיש מידות הולכות ומתפתחות של נאוטניה בין הגזעים, כשהמתקדמים ביותר הם האסייאתים, אחריהם האירופי (קווקאזי) ולבסוף האבוריג'ינים באוסטרליה.
פחות נאוטניים הם האוסטרלופיתקוס - ההומיניד שקדם לאדם.
דל טיזן המשיך את הקוו הזה, מהומו ארקטוס, ועד לאוסטרלופיתקוס.
כך גם בקופים - האדם נאוטני יותר מהקופים הגדולים, קופי העולם הישן נאוטניים יותר מקופי העולם החדש.
נטען גם שמחקר השוואתי מצא שקופי בונובו נאוטניים יותר מהשימפנזה, בהתחשב בתכונות כמו אורך הגו.
סטיבן אופנהיימר, רופא ילדים וגנטיקאי יהודי בריטי, מתמצת את דבריו של גולד ואומר שהדבר יכול להסביר את צמיחת המוח בקצב מהיר כל כך לממדים העצומים שלו כיום, יחד עם התכונות הבלתי מוסברות שאינן נראות כמסכימות עם התאמה לסביבה של האדם (כמו חוסר פרווה).
חוקרים אלו גם השוו בין שבטים וגזעים אפריקנים ואחרים ולכל אחד רשמו את התכונות הנאוטניות שלהן, וכן את השוואת הנאוטניה הזו לשל קבוצות אתניות אחרות.
על פי הגישה הנאוטנית להתפתחות, ובייחוד לפי סברות של מומחים מתחום הפסיכולוגיה והתפתחות המחשבה, עצם היכולת ללמוד גם בגיל מאוחר באה מתוך נאוטניה.
נטען בין היתר שיש קשר בין יכולת לימוד טובה יותר, הבאה עם פנים ילדותיות יותר.
כמו כן נטען שאוכלוסיות הנגמלים בתקופה מאוחרת יותר והמפתחים את אפשרות שתיית חלב בהמות ללא רגישות אליה, הן אוכלוסיות הלומדות יותר.
ככלל תכונות של נאוטניה נחשבות קשורות מאוד ליצירתיות, סקרנות, חברתיות, הפגנת חיבה והרצון לשיתוף פעולה.
אחד מחוקרי התסמונת ד"ר וייס מציין שתסמונת זו משאירה את האדם במצב עוברי או תינוקי.
ניתן לראות זאת הן בתכונות פיזיות רבות, שרבים מהן נמנו כבר, והן בהתנהגות.
במחקר על יפן שלאחר מלחמת העולם השנייה, נמצא שיפנים רבים עסוקים בנושא נאוטניה, והדבר הוביל להתפתחות אמנות המנגה ואנימה שהם הבעה אמנותית של תכונות הנאוטניה.
נטען שבהמות, חיות ואף צמחים מתורבתים הם בעלי תכונות של נאוטניה, כשהכלב דומה לזאב צעיר, וככלל הבהמות מתנהגות כאילו הם עדיין תחת הוריהם.
המראה של חיות בהמות וצמחים מתורבתים עגול יותר ו"רך" יותר.
חיות וצמחי בר בעלי תכונות של נאוטניה
קיימים בטבע מיני חיות וצמחים בעלי תכונות של נאוטניה.
כך האקסולוטל המקסיקני, המשמר בבגרותו את זימי המניפה ותכונות נוספות משלבים קודמים בגלגול שלו.
עופות שאינם עפים, כמו היען נוטים לקבל את הצורה של אפרוח או גוזל של ציפורים מעופפות.
מחקרים מצאו מיני צמחים שהתפתחו במהירות ונעצרו לפני שהגיעו לשלב "בשלות".
צמחים אלו ממשיכים להראות תכונות של "נאוטניה".
התפתחות זו יכולה לנבוע מתחרותיות.
החוקרים השליכו ממחקרים אלו על האפשרות שהתפתחות האדם הייתה באופן דומה.
נאווית כחולה (שם מדעי: Aphanius mento), דג קטן ממשפחת הנאוויתיים.
בישראל נהוג לקטלג את הדג לשני תת-מינים - פסוסה ומנוקדת.
מוצאו מאזור המזרח התיכון, איראן, טורקיה וישראל.
בעבר היה נפוץ מאוד בנחלים שזרימתם איטית ובמקווי מים בכל רחבי הארץ, אך עם יבוש וזיהום מקורות המים התמעט מאוד.
דג "שרדן" שיכול לחיות בטמפרטורות גבוהות אך בעיקר בטמפרטורות נמוכות - עד 10 מעלות צלזיוס.
הזכר כחול כהה ומנוקד בנקודות כחולות נוצצות בפרט בנוכחות זכרים אחרים או נקבות.
הנקבה אפורה בהירה ועל גופה דוגמאות משתנות של נקודות כהות.
מתרבה במהירות בחודשי האביב והקיץ בשיטת הטלה מפוזרת.
ניזון בעיקר ממזון חי כמו דגיגים, תולעים וחרקי מים.
הזכרים כובשים שטחי נחלה ומגינים עליה בחירוף נפש ולא מהססים לתקוף דגים גדולים מהם שחודרים לשטחם, לרבות בנות זוג שדקות ספורות קודם לכן הטילו יחד ביצים.
כיום נאווית כחולה הוא דג מוגן ואסור בציד ובמסחר, בעבר היה נפוץ מאוד במקווי מים שונים ברחבי ישראל וכן נסחר בחנויות לדגי נוי.
כיום נכחד מרובם, (לדוגמה הירקון) או כנראה נכחד (הכנרת).
בעבר ניתן היה לראות יציבות של הדג בעין תאו על יד קריית שמונה, אם כי נוכחתו במקום כרגע מוטלת בספק, בנחל תנינים, במעיינות ונחלים בגליל ובחוף בהם נותרה צמחייה טבולה.
בין הסיבות לירידה באוכלוסייתו ניתן למנות את חדירת דג הגמבוזיה למקומות חיותו שטרפו כמעט את כולם, ואת המיעוט הגובר והולך בצמחי מים טבולים שהם שטחי המחיה והריבוי שלו.
ב-2015 החלה רט"ג הניסיון השבתו למקורות הירקון.
לעיתים נדירות נצפית בדג תופעה של שינוי זוויג כמו במיני נאווית אחרים.
בניסוי שנעשה הושמו ארבע נקבות במכל מבודד ולאחר כחודש אחת הפכה לזכר.
נאוטיקה היא חברת אופנה אמריקאית שהוקמה ב-1983 על ידי המעצב האמריקאי יליד-טאיוואן דייוויד צ'ו.
המותג מוכר ביגוד לגברים, נשים וילדים, אביזרי אופנה, כלי בית ובשמים.
ב-2003 נרכשה החברה על ידי קבוצת האופנה האמריקאית VF, יצרנית ג'ינס לי (Lee) וביגוד לפעילות בטבע נורת פייס (North Face) ומותגים נוספים.
נאוטיקה משתמשת בלוגו הספינקר (סוג מיוחד של מפרש) כ"סמל של הרפתקה, פעולה וקלאסיקה" במטרה לשקף את אחד ההישגים הראשונים של האנושות: חקירת העולם בעזרת הים.
משמעות השם נאוטיקה הוא "של הים" מלטינית.
לחברה מאות סניפים ברחבי העולם.
בשנת 2003 זכתה קבוצת סקאל בזיכיון לשיווק מותג "נאוטיקה" בישראל, ביוני 2003 פתחה חנות ראשונה של המותג בקניון ארנה הרצליה.
בשנת 2007 נרכשו הזכויות על המותג בישראל על ידי חברת SBN, מיזם משותף של סקאל ספורט בע"מ ובריל תעשיות נעליים בע"מ בחלקים שווים, תמורת 8.5 מיליון שקל.
עם הקמת המיזם המשותף הוכרז על הקמת 5 סניפים של המותג בישראל, בהשקעה של 5 מיליון שקל, זאת בנוסף לסניף היחיד שפעל כבר קודם קניון ארנה הרצליה.
נכון ל-2021 פועלות בישראל 22 חנויות של המותג.
בנוסף, נמכר המותג ברשת החנויות "אמפוריום".
נאוטו קאן (ביפנית: 菅 直人; נולד ב-10 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי יפני, כיהן כראש ממשלת יפן בשנים 2010–2011 וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית של יפן.
קאן סיים ב-1970 תואר בפיזיקה יישומית במכון הטכנולוגי של טוקיו ועבד מספר שנים במשרד פטנטים.
לאחר מספר כישלונות בניסיונותיו להיבחר לבית הנבחרים היפני, נבחר קאן לראשונה ב-1980 למושב המחוז ה-7 (כיום ה-18) של טוקיו בבית הנבחרים, כנציג מפלגת הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית.
מאז ועד 2010 נבחר תשע פעמים נוספות ברציפות.
קאן כיהן כשר הבריאות והרווחה בקבינט של ריוטארו האשימוטו בתקופת כהונתו הראשונה של האשימוטו כראש ממשלה, בין ינואר לנובמבר 1996, בתקופה זו זכה להערכת הציבור לאחר שחשף והודה באחריות המשרד להפצת מנות דם נגועות ב-HIV והתנצל באופן פומבי בפני הקורבנות.
בספטמבר 2000 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית, ב-2004 התפטר לאחר שערורייה כספית בה היה מעורב, באקט מוחצן של הבעת חרטה, גילח את ראשו, עטה בגדי נזיר בודהיסטי ועלה לרגל למקדש באי שיקוקו.
ב-2006 מונה קאן לסגן יו"ר המפלגה, לאחר ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות ב-2009, מונה לקבינט של יוקיו הטויאמה כשר למדע (הוחלף בתחילת 2010 על ידי טצואו קוובאטה), השר האחראי על המדיניות הפיסקלית וכסגן ראש הממשלה.
בינואר 2010 מונה לתפקיד שר האוצר.
לאחר התפטרותו של יוקיו הטויאמה נבחר להנהיג את המפלגה הדמוקרטית, הוא זכה לאמון שני בתי הנבחרים של יפן וב-8 ביוני הושבע על ידי הקיסר אקיהיטו לראש הממשלה.
במהלך תקופת כהונתו נאלצה יפן להתמודד עם רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שגרמה לנפגעים רבים והרס רב ופגעה קשות בתחנות הכוח הגרעיניות במחוז פוקושימה.
באוגוסט 2011 הורידה סוכנות הדירוג מודי'ס את דירוג האשראי של יפן לרמה של Aa3, לראשונה מאז 2002. באותו החודש הודיע קאן על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה.
נאוטילוס (השם הרשמי באנגלית: USS Nautilus (SSN-571)) הייתה הצוללת הגרעינית הראשונה בהיסטוריה וכלי הרכב הראשון בהיסטוריה שהונע על ידי דלק גרעיני.
הצוללת, שנקראה כמו צוללות חלוציות אחרות (ובפרט הצוללת של אבי הרעיון למסע מתחת לקוטב, יוברט וילקינס) על שם הרכיכה נאוטילוס והצוללת הבדיונית מספרו של ז'ול ורן, 20,000 מיל מתחת למים, הושקה ב-21 בינואר 1954 בבסיס הצי האמריקני בגרוטון, קונטיקט.
עקב כוח ההינע שלה והאפשרות לעבור מרחק רב ללא ציפה יותר מכל קודמותיה (שצוידו במנועי דיזל-חשמל ונזקקו לחמצן לשם בעירה) שברה הצוללת את כל שיאי קודמותיה.
בשנת 1958 עברה הצוללת מתחת לכיפת הקרח של הקוטב הצפוני והשלימה בכך משימה היסטורית.
אורך הצוללת היה 320 רגל (כ 97.5 מטרים) ובנייתה עלתה כ-55 מיליון דולרים.
הבניה של הנאוטילוס התאפשרה לאחר פיתוח מוצלח של מערכת הנעה גרעינית על ידי קבוצת מדענים ומהנדסים באגף הכורים הימיים של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית תחת פיקודו של קפטן (אז) היימן ריקובר.
בחודש יולי 1951 אישר הקונגרס של ארצות הברית לבנות את הצוללת הגרעינית הראשונה ובדצמבר אותה שנה הכריזה מחלקת הצי של ארצות הברית ששמה יהיה "נאוטילוס".
הצוללת נבנתה על ידי ג'נרל דיינמיקס במספנות בגרוטון, קונטיקט, לפי תוכניותיו של ג'ון בורנהאם (John Burnham).
הכור הגרעיני הימי ששימש להנעת הצוללת (S2W) נבנה על ידי וסטינגהאוס.
בצוות הפיתוח של הכור היו, בין השאר, המדענים זלמן שפירו ואלווין רדקובסקי שעלה מאוחר יותר לישראל.
ב-21 בינואר 1954 הושקה הצוללת לנהר ת'יימז (קונטיקט) כאשר רעיית הנשיא, מימי אייזנהאואר ניפצה בקבוק שמפניה על חרטומה.
ב-17 בינואר 1955 החלו ניסויי הים של הצוללת.
ב-10 במאי הפליגה הצוללת לראשונה לטווח ארוך ועברה את 2,223 הקילומטרים (1,200 מיל ימי) לסן חואן, פוארטו ריקו בפחות מ-90 שעות, תוך שהיא שוברת הן את שיא המרחק בצלילה והן את שיא המהירות לצוללת.
בין השנים 1955 ל-1957 שימשה הצוללת בעיקר למחקר היבטים שונים של צלילה לטווח ולעומק.
בניסויים אלו הוכח שאמצעי הלחימה נגד צוללות שפותחו במהלך מלחמת העולם השנייה אינם תקפים כנגד צוללת מסוגה, המסוגלת לנוע במהירות הן למרחק והן לעומק ולהישאר מתחת למים זמן ארוך.
מבצע "סאנשיין" - מעבר מתחת לכיפת הקרח
שיגור הלוויין הסובייטי "ספוטניק 1" ב-4 באוקטובר 1957 הזניק את המירוץ לחלל כמו גם את המאמץ האמריקאי להגיע לאיום אסטרטגי על ברית המועצות שיאפיל על היתרון שלה בשיגור טילים בליסטיים בין-יבשתיים.
שיגור צוללת בעלת יכולת ירי של טיל בליסטי נושא ראש נפץ גרעיני לצפון ברית המועצות, תוך איגוף שייעשה מתחת לכיפת הקרח של הקוטב הצפוני היה יעד להשגת מטרה זו.
ב-25 באפריל 1958 נמצאה הנאוטילוס בבסיס הצי בסן דייגו, מוכנה למבצע "סאנשיין", תחת פיקודו של ויליאם ר.
הצוללת עגנה בסיאטל וב-9 ביוני הפליגה צפונה והגיעה לים צ'וקצ'י ב-19 בחודש.
אולם, שכבת קרח בעובי של 18 מטרים וים רדוד לא אפשרו לצוללת להידחק בין שכבת הקרח לקרקעית הים והיא נאלצה לשוב על עקבותיה לבסיס הצי בפרל הארבור.
ב-23 ביולי שבה הצוללת והפליגה צפונה, הפעם הצליחה לצלול דרך תעלה טבעית במצר ברינג וב-3 באוגוסט הייתה לצוללת הראשונה בהיסטוריה שחלפה מתחת לקוטב הצפוני הגאוגרפי.
בקו הרוחב 85° הפסיק המצפן לפעול עקב הקרבה לקוטב המגנטי הצפוני ושיטת הניווט היחידה בה יכלה הצוללת להיעזר הייתה מערכת ניווט אינרציאלית שפותחה עבור טילים מונחים.
לצוללת לא הייתה כל אפשרות לעליית חירום אל פני השטח ומפקד הכלי שקל שימוש בטילי טורפדו על מנת לבקע את הקרח בשעת חירום, שלא הגיעה.
לאחר 95 שעות ו-2,940 קילומטר (1,590 מיל ימי) עלתה הצוללת אל פני הים ליד גרינלנד.
בהמשך הפליגה הצוללת לאי פורטלנד שבאנגליה וזכתה לקבלת פנים רשמית ב-14 באוגוסט בה ציין אותה נשיא ארצות הברית לשבח, במסר שנשא שגריר ארצות הברית בבריטניה, ג'ון היי ויטני.
מפקד הצוללת, אנדרסון, זכה באות לגיון ההצטיינות.
ב-11 באוגוסט, שבוע ימים לאחר שה"נאוטילוס" חלפה מתחת לקוטב, עלתה הצוללת הגרעינית האמריקנית סקייט (SSN-578) על פני הקרח בנקודה זו.
לאחר משימת הקוטב הועברה הנאוטילוס לביצוע משימות שוטפות וביניהן בעת משבר הטילים בקובה ב-1962 ובים התיכון במסגרת סיפוח לצי השישי.
ב-3 במרץ 1980 נגרעה הצוללת ממצבת כלי השיט של הצי האמריקאי.
ב-20 במאי 1982 הוכרזה הצוללת כאתר היסטורי לאומי .
ב-11 באפריל 1986, לאחר שיפוץ נרחב, נפתח מוזיאון הצוללת בגרוטון, קונטיקט כחלק ממוזיאון כוח הצוללות של הצי.
ב-2002 עברה הצוללת שיפוץ נרחב נוסף ומוצגת בה תערוכה על היסטוריית הצוללות.
פולטון ניסה לשכנע את הצרפתים ואחר כך את הבריטים לבנות צוללת כדוגמת "נאוטילוס" לפי תכנונו, אך מאמציו נכשלו והוא לא הוסיף עוד לעסוק בצוללות עד סוף ימיו.
על שמה נקראו לימים הצוללת של קפטן נמו בספרו של ז'ול ורן "20,000 מיל מתחת למים" והצוללת הגרעינית הראשונה בעולם, שנבנתה על ידי צי ארצות הברית.
פולטון קרא לצוללת שפיתח "נאוטילוס מֵכָנִי" (mechanical Nautilus), אך אינו מזכיר בכתביו מדוע בחר בשם זה.
"נאוטילוס" (ναυτίλος) ביוונית עתיקה פירושו – "ספן", "יורד ים", וגם שמה של רכיכה ימית בעלת קונכייה, קרובה לתמנונים ולדיונונים, המתוארת לראשונה בספרו של אריסטו (מאה 4 לפנה"ס), "חקר בעלי החיים" (Historia Animalium).
בלטינית היא נקראת Argonautica Argo.
וכך כותב אריסטו: "הנאוטילוס הוא רב-רגליים (polypous) מיוחד במינו, לא רק בשל צורתו אלא גם בשל אופן תנועתו, כי הוא מתרומם ממעמקי הים ושט על פני המים.
הוא עולה אל פני המים כשקליפתו מהופכת, כדי שיוכל לצאת ממנה בנקל ולשחות בקליפה ריקה.
בהגיעו לפני המים הוא הופך את קליפתו על פניה.
בין שתי זרועותיו נמתח קרום, דומה לזה שבכפות רגלי עופות מים, אלא שהקרום אצלן עבה יותר ואילו של הנאוטילוס דק ומראהו כשל רשת קורי עכביש.
כשנושבת רוח הוא משתמש בקרום כמפרש, ופורש שתיים מזרועותיו לשמש לו כהגאים.
כאשר מאיימת עליו סכנה, הוא נכנס לקליפתו וצולל למעמקי הים." יצור ימי זה מתואר גם על ידי פליניוס הזקן (מאה 1 לספירה) בספרו "תולדות הטבע".
הצוללת תוכננה בין השנים 1793–1797 על ידי הממציא האמריקאי רוברט פולטון עבור הרפובליקה הצרפתית הראשונה.
הוא הציע את התכנון פעמיים לדירקטוריון (הנהלת הרפובליקה), שסירב לממן את הצוללת כל עוד לא טיבעה ספינה בריטית.
לבסוף הסכים משרד הימיה לממן את בניית הצוללת, בהסכמתו של נפוליאון בונפרטה, בין השאר בשל השתדלותו של לפלס.
הצוללת נבנתה בין השנים 1797 - 1799 במספנה ברואן.
הצוללות הושקה לנהר הסיין ליד רואן ב-29 ביולי 1800. לאחר מכן הוסעה הצוללת לנמל לה הבר, שם התחרתה עם סירת משוטים שנעה מעל פני המים.
הצוללת סיימה את מעבר 110 המטרים של מסלול ההתחרות שתי דקות לפני הסירה.
צורת הצוללת היה כשל סיגר עם מבנה כיפתי, ששימש כמגדל פיקוד, ניווט, תצפית ואף לכניסה ויציאה.
אורך הצוללת היה 6.47 מטרים ורוחבה בנקודה הרחבה 1.93 מטרים.
גופה היה עשוי צלעות עץ שצופו בלוחות נחושת.
היא הונעה ידנית מתוך גוף הצוללת באמצעות מדחף עץ.
שני לוחות עץ שימשו כהגה כיוון והגה עומק.
בעת ציפה נפתח מעל הצוללת מפרש מתקפל.
עבור כניסת חמצן שימש שנורקל עשוי עור, שהיה נסגר בעת צלילה.
הצוללת תוכננה במטרה לשנע ולהטיל מוקשים ימיים שכונו "פגרים" או "טורפדו".
מנגנון מיוחד כעין רובה בראש הכיפה יועד לירות כעין צִלְצָל על מנת שיינעץ בתחתית העץ של ספינת אויב ויצמיד לה "קוף מחט" בו מושחל כבל ארוך עם מוקש, מתיחת הכבל תוך כדי התרחקות הצוללת הייתה מצמידה את המוקש לתחתית כלי השיט ולבסוף גורמת לפיצוצו במגע עם כלי השיט.
פולטון הדגים את המנגנון הן לממשלת צרפת והן לממשלת בריטניה, אך הרעיון לא זכה להתקבל.
במסגרת הניסויים צללה הצוללת לעומק של כ-8 מטרים והצליחה לפוצץ אוניית מפרשים.
נאוטו טאג'ימה (ביפנית: 田島 直人; באנגלית: Naoto Tajima; 15 באוגוסט 1912 – 4 בדצמבר 1990) היה אתלט יפני, אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה משולשת.
היה לקופץ משולשת הראשון בעולם שעבר מרחק של 16 מטר.
החזיק בשיא העולם במשך 15 שנים.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים טאג'ימה במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.15 מטר.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה טאג'ימה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 16.00 מטר, לפני בן ארצו הרדה מסאו (15.66 מטר) ושיאן העולם היוצא ג'ק מטקלף מאוסטרליה (15.50 מטר).
מדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.74 מטר, אחרי ג'סי אוונס מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של (8.06 מטר) ולוץ לונג מגרמניה (7.87 מטר) (שלושת המנצחים, על הפודיום, בתמונה).
שיא עולמי זה הושווה בדצמבר 1950 על ידי אדהמר דה סילבה מברזיל ושנה לאחר מכן נישבר בס"מ אחד, על ידי דה סילבה.
מדליית הזהב שבה זכה טאג'ימה הייתה האחרונה שזכתה יפן באתלטיקה עד אולימפיאדת סידני (2000) שבה זכתה נאוקו טקהאשי בריצת מרתון.
נאוטילוסאים (שם מדעי: "Nautiloidea") היא תת-מחלקה גדולה של סילוניות (מחלקה של רכיכות) השייכים לתת-המחלקה "Nautiloidea" שהופיעה לראשונה בשלהי הקמבריון, ומיוצגת על ידי הסוגים נאוטילוס ("Nautilus") ואלונאוטילוס ("Allonautilus") במשפחה נאוטילוסיים.
הנאוטילוסאים שגשגו בתחילת עידן הפליאוזואיקון, שבו היוו את מרבית הטורפים, ופיתחו מגוון יוצא דופן של צורות של קונכיות.
למדע מוכרים כ-2,500 מינים של מאובנים של נאוטילוסאים, אבל רק קומץ של מינים שרדו עד ימינו.
הנאוטילוסאים הם חלק מקבוצת בעלי החיים הידועים כסילוניות, סדרה מתקדמת של רכיכות הכולל גם את האמוניטים, הבלמניטים, ומיני הדיונונאים המודרניים כדוגמת התמנון והדיונון.
רכיכות אחרות כוללות את מחלקת החלזונות, שיני-ים והצדפות.
הסיווג המסורתי הנפוץ ביותר של הסילוניות היה לשלוש חטיבות (על פי הצעה של Francis Arthur Bather, פלאונטולוג בריטי, ב-1888): נאוטילוסאים, אמוניטים ודיונונאים.
הערך הנוכחי הוא על נאוטילוסאים על פי הגדרה מרחיבה זו, המכונה בלטינית "Nautiloidea sensu lato".
במונחי קליידיסטיקה, הנאוטילוסאים הם קבוצה פרפילטית שבין חבריה יש מאפיינים פרימיטיביים משותפים שאינם מצויים במיני סילוניות אחרים שנגזרו ממנה.
במילים אחרות, הם קבוצה שמשערים כי ממנה התפצלו האמוניטים והדיונונאים, והמוגדרת ככלל מיני הסילוניות למעט שתי קבוצות צאצאים אלו.
ההשערה המסורתית היא שהן האמוניטים והן הדיונונאים הם צאצאים של בעלי חיים שנכחדו מהסדרה Bactritida שמקורם בנאוטילוסאים בעלי קונכייה ישרה מהסדרה Orthocerida שנכחדו.
תת-המחלקה ammonoidea הכוללת את האמוניטים ואת הסדרה Goniatitida הם קרובי משפחה שנכחדו של נאוטילוסאים שהתפתחו בתחילת תור הדבון לפני כ-400 מיליון שנים.
כמה חוקרים משייכים לתת-המחלקה Nautiloidea קבוצה מצומצמת יותר של בעלי חיים (Nautiloidea "sensu stricto").
טקסון זה כולל רק את הסדרות הקשורות בבירור לנאוטילוס המודרני.
חלוקה זה משתנה במידת מה בין החוקרים, אבל כוללת בדרך כלל את הסדרות Tarphycerida, Oncocerida ו-Nautilida.
תת-המחלקה של הנאוטילוסאים (על פי ההגדרה המרחיבה), מתייחדת בשני מאפיינים פיזיולוגיים: הראשון, מחיצות השלד (septa) שבין התאים קעורות כלפי הפתח בקונכייה כשהתפרים שהן יוצרות (נקודות החיבור בין מחיצות השלד לקונכייה) פשוטים בהשוואה למשל לאמוניטים והשני, סיפונקל (siphuncle).
שניהם נוצרים במהלך האונטוגנזה של בעל החיים.
מחיצות השלד שבין התאים בחלק של השלד שיש בו תאים (phragmocone) נוצרות במהלך פרצי הצמיחה של בעל החיים.
בשלב זה חלקה האחורי של הגלימה מפריש מחיצה חדשה תוך יצירת תא נוסף בעוד שחלקה הקדמי מרחיב את הקונכייה.
גוף בעל החיים, הקרביים, ממשיך לשכון בתא הקדמי ביותר בקונכייה – התא החי (באנגלית Body chamber).
במחיצות השלד יש נקב דרכו עובר הסיפונקל דרך כל התאים הפנימיים בקונכייה.
סביב הצינור הבשרני של הסיפונקל יש מבנים עשויים מארגוניט (פולימורף של פחמת הסידן שבמהלך התאבנות מותמר לקלציט): ההתארכות דמויות הצינור מצדה האחורי של מחיצת השלד דרכה עובר הסיפונקל (septal necks) וטבעות מחברות.
כמה מהנאוטילוסאים המוקדמים השקיעו פחמת סידן בתאים הריקים (המכונים "משקעים תאיים" - "cameral deposits") או בתוך הסיפונקל ("endosiphuncular deposits"), תהליך שייתכן שהיה קשור לשליטה בציפה.
טבעו של הסיפונקל ומיקומו בתוך הקונכייה חשובים בסיווג הנאוטילוסאים.
התפרים (באנגלית Sutures) גלויים לעין כסדרה של קווים על פני הקונכייה ונוצרים בכל מקום שבו יש חיבורים בין מחיצות השלד לקונכייה החיצונית.
התפרים של הנאוטילוסאים פשוטים בצורתם, הם ישרים או מעט מעוגלים.
מאפיין זה שונה מהתפרים בצורת הזיגזג של סדרת ה-Goniatitida או התפרים המורכבים מאוד של האמוניטים.
מרבית מה שאנו יודעים על נאוטילוסאים שנכחדו מבוסס על מה שאנו יודעים על הנאוטילוסיים המודרניים, כדוגמת "nautilus pompilius", השוכן בדרום מערב האוקיינוס השקט מסמואה ועד הפיליפינים, ובאוקיינוס ההודי מול חופי אוסטרליה.
מין נאוטילוס זה שוכן במים שעומקם מעל ל-100 מטרים ועד עומק של 500 עד 700 מטרים.
הנאוטילוסיים הם בעלי חיים בעלי כושר שחייה.
הם בעלי ראש ובו שתי עיניים פשוטות נטולות עדשות, וזרועות (או זרועות ציד).
קטע הקונכייה מעל התא החי הגדול הוא חלק, ומחולק לתת-תאים המלאים בגז אדיש (דומה בהרכבו לאוויר באטמוספירה, אבל עם יותר חנקן ופחות חמצן) המאפשרים לבעל החיים יכולת ציפה טבעית במים.
מספר רב של זרועות ציד (עד 90) מסודרים בשני מעגלים סביב הפה.
הנאוטילוס הוא טורף בעל לסתות קרניות דמויות מקור, המאפשרות לו להיזון מסרטנאים.
קונכיות נאוטילוס ריקות יכולות להיסחף למרחק ניכר ונמצאו במקומות כמו יפן, הודו ואפריקה.
תופעה זו אירעה ללא ספק גם עם הקונכיות של המאובנים של נאוטילוסאים.
הגז שבתוך הקונכייה שומר על כך שהיא תצוף אחרי שבעל החיים מת, ומאפשר לקונכייה הריקה להיסחף למרחק רב מהמקום בו שכן בעל החיים בטרם היא שוקעת לבסוף לקרקעית הים.
נאוטילוסיים נעים בעזרת הנעת סילון, כשהם פולטים מים מצינור מוארך המכונה "היפונומה" (hyponome), הניתן לשינוי כיוון על מנת לשלוט על תנועתו.
שלא כמו הבלמניטים ומיני סילוניות אחרים, אין לנאוטילוסאים מודרניים שק דיו, ואין שום עדות לכך שלמינים שנכחדו היה שק כזה.
יותר מכך, שלא כמו האמוניטים שנכחדו, לנאוטילוסאים מודרניים אין אפטיכוס (aptychus), או כל סוג של לוחית הסוגרת את הקונכייה.
למעט יוצא דופן אחד, לא נמצאה לוחית כזו באף אחד ממיני הנאוטילוסאים שנכחדו.
לקונכייה של נאוטילוסאים מודרניים יש גוונים בולטים, ובמקרים נדירים נשמר הצבע גם במאובנים של נאוטילוסאים.
תבניות הצבע מופיעות בדרך כלל רק על חלקה העליון של הקונכייה, מה שמעיד על כך שבעל החיים שחה במאוזן.
מאובני נאוטילוסאים מתגלים בדרך כלל בסלעי מתחילת הפליאוזואיקון (פחות בשכבות צעירות יותר).
הקונכיות של מאובני הנאוטילוסאים יכולות להיות ישרות (כמו בסוגים "Orthoceras" ו-"Rayonnoceras") מעוגלות (כמו בסוג "Cyrtoceras"), מפותלות (כמו בסוג "Cenoceras"), או במקרים נדירים סלילים לולייניים (כמו בסוג "Lorieroceras").
כמה מהמינים – בייחוד משלהי הפלאוזואיקון ותחילת המזוזואיקון – הצטיינו בקונכיות מקושטות בקוצים ובצלעות, אבל לרובם הייתה קונכייה חלקה.
הקונכיות בנוין מארגוניט, אם כי "המשקעים התאיים" עשויים להכיל בעיקר קלציט.
הסלעים מחוף הים הבלטי וחלקים מארצות הברית מתור האורדוביק מכילים מגוון של מאובני נאוטילוסאים, ודוגמאות של "Discitoceras" ו-"Rayonnoceras" מתגלות באבן הגיר מתור הקרבון באירלנד.
בסלעים הימיים מתור היורה בבריטניה מתגלים לעיתים קרובות מאובנים של "Cenoceras" ומאובני נאוטילוסאים כדוגמת "Eutrephoceras" התגלו בתצורת פצלי פייר (Pierre Shale formation) מתור הקרטיקון בצפון מרכז ארצות הברית.
נאוטילוסאים מסוימים הצליחו להגיע לממדים מרשימים.
נתגלו מאובנים של האנדוצרס (Endoceras) המגיעים לאורך של 3.5 מטרים ויש המעריכים שהסוג קמרוצרס הגיע לגודל של 11 מטרים, אם כי יש המפקפקים בכך.
מן הסתם היו נאוטילוסאים טורפים גדולים אלו אימת בעלי חיים ימיים אחרים בתקופה שבה חיו.
במקומות מסוימים, כמו בסקנדינביה ובמרוקו הצטברו מאובנים של נאוטילוסאים בעלי קונכייה ישרה בכמויות כאלו שהם יצרו אבן גיר המורכבת ממקבצים המכונים בספרות הגאולוגית "מרבצי סילוניות" ("cephalopod beds"), "אבן גיר סילונית"("cephalopod limestones"), "אבן גיר נאוטילוסאים" ("nautiloid limestones") או "אבן גיר אורתוקראס" ("Orthoceras limestones").
אף שהמונח "אורתוקראס" (Orthoceras) מתייחס בשנות האלפיים רק לסוג מתור האורדוביק מחוף הבלטי, בעבר היה זה שם כללי לכל הנאוטילוסאים בעלי קונכייה ישרה שחיו מהאורדוביק ועד הטריאס (אבל היו נפוצים בעיקר בתחילת תור הפליאוזואיקון).
הנאוטילוסאים העתיקים ביותר נתגלו הם משלהי הקמבריון בתצורת פנגשאן של צפון מזרח סין, מקום שבו שגשגו מינים רבים (באותה תקופה היה אזור זה תחת ים רדוד וחמים עשיר בבעלי חיים ימיים).
עם זאת, על אף שהוצעה חלוקה של 131 המינים שנתגלו לארבע סדרות שונות, קיים חוסר ודאות שכול המינים והסדרות ברי תוקף, וקרוב לוודאי שחלוקת המאובנים לטקסונים סובלת מפיצול יתר רציני.
מרבית מינים קדומים אלו נכחדו, אבל משפחה אחת, ה-Ellesmeroceratidae, שרדה עד לתחילת האורדוביק, ובסופו של דבר היא הייתה לאב הקדמון של כל הסילוניות.
בתחילת האורדוביק ובאורדוביק התיכון עברו הנאוטילוסאים התרחבות אבולוציונית.
כשמונה סדרות הופיעו בתקופה זו וכיסו מגוון גדול של מבנים וצורות של קונכיות ואורח חיים אקולוגי.
במהלך האורדוביק הסילור והדבון המשיכו הנאוטילוסאים לשגשג ולהתפתח תוך יצירת מגוון צורות המותאמות לתנאי הסביבה, כשבמקביל מתקיימים מינים של נאוטילוסאים בעלי קונכייה ישרה, מעוגלת או מסולסלת.
כמה מהסדרות המוקדמות יותר נכחדו במהלך תקופות אלו, אבל במקומן צצו אחרות.
מגוון מיני הנאוטילוסאים החל להצטמצם בדבון, ייתכן בשל התחרות עם צאצאיהם וקרוביהם האמוניטים והדיונונים, ורק סדרת הנאוטילואיים (Nautilida) מחזיקה מעמד (ואפילו מגדילה את מגוון המינים).
הקונכיות הפכו יותר ויותר מסולסלות, כשבמקביל המינים האחרים ממשיכים להצטמצם הן במספרם והם במגוונם במהלך הקרבון והפרם.
ההכחדות ההמוניות בסוף הפרם הזיקו פחות לנאוטילוסאים מאשר לבעלי חיים אחרים, וכמה קבוצות שרדו את תחילת המזוזואיקון, כולל Pseudorthocerida, Bactritida, נאוטילוסיים וייתכן שגם Orthocerida.
ההשערה המקובלת הייתה שצורות החיים האחרונות בעלי הקונכייה הישרה נעלמו בסוף הטריאס, אבל ייתכן שנתגלה נאוטילוס בעל קונכייה ישרה בסלעים מהקרטיקון.
למעט יוצא דופן זה, רק המינים המשתייכים לתת-סדרה אחת של נאוטילוסאים, ה-Nautilina, המשיכו להתקיים במשך כל המזוזואיקון כשהם חיים במקביל לקרוביהם האמוניטים המתקדמים יותר.
מרבית בעלי חיים אלו היו שונים רק במעט מהנאוטילוס המודרני.
הייתה להם תקופת שגשוג מחודשת קצרה בתחילת השלישון (ייתכן שתוך כדי מילוי הגומחות האקולוגיות שפינו האמוניטים שנכחדו לגמרי בהכחדת קרטיקון-שלישון), ותפוצתם הייתה עולמית עד לאמצע הקנוזואיקון.
עם התקררות האקלים במהלך המיוקן והפליוקן, התכווצה תפוצתם בעולם ושוב הצטמצם המגוון של בעלי חיים חסונים ומאריכי חיים אלו.
כיום נותרו רק שישה מינים, כולם שייכים לשני סוגים: נאוטילוס ("Nautilus") ואלונאוטילוס ("Allonautilus").
סיווג הנאוטילוסאים כפוף לשינויים ככל שמתגלה מידע חדש ולנקודת המבט של החוקרים השונים.
כך למשל קיימת טקסונומיה שהציע קורט טיישרט (Curt Teichert; 1996-1905) ב-1988 או טקסונומיה כפי שהוצעה ב-1964 בחלק K באנציקלופדיה Treatise on Invertebrate Paleontology העוסקת בסילוניות.
מרי וייד (Mary Julia Wade; 2005-1928) חילקה ב-1988 את תת-המחלקה Nautiloidea לשש על סדרות תוך צירוף סדרות הקשורות פילוגנטית, והן:
שלוש מתוכן נקבעו כמתאימות לשבץ לתוכן את Endocerida, Actinocerida, ו-Discosorida.
סדרה נוספת, Bactritida שמקורה בסדרה Orthocerida נכללת לעיתים יחד עם Nautiloidea, לעיתים עם Ammonoidea, לעיתים מסווגת כתת-מחלקה משלה ה-Bactritoidea.
לאחרונה הגיעו כמה חוקרים בתחום למסקנה ש-Dissidocerida היא סדרה נפרדת, יחד עם Pseudorthocerida, שתיהן נכללו קודם ב-Orthocerida כתת-טקסון.
ד"ר תיאו אנגסר (Theo Engeser) הציע ב-1998 לחלק את הנאוטילוסאים ולמעשה את כל מחלקת הסילוניות לשתי קבוצות עיקריות:
Neocephalopoda – כל שאר הסילוניות
נאוטילוס היא הצוללת שעליה פיקד קפטן נמו ברומנים של ז'ול ורן "עשרים אלף מיל מתחת למים" (1870) ו"אי התעלומות" (1874).
ז'ול ורן קרא לצוללת 'נאוטילוס' על שם הצוללת האמיתית של רוברט פולטון, שגם שמה היה "'נאוטילוס'".
את העיצוב של ה'נאוטילוס' הבדיונית קיבל ורן מהדגם של הצוללת 'פלונז'ר' של הצי הצרפתי שהוא ראה בתערוכה העולמית של פריז ב-1867, שלוש שנים לפני שכתב את הרומן שלו.
'נאוטילוס' מתוארת על ידי ורן כ"יצירת מופת המכילה יצירות מופת".
היא תוכננה על ידי קפטן נמו שהוא גם מפקדה.
לצוללת גוף גלילי באורך 70 מטר וברוחב שמונה מטרים, וכוללת מדחף בעל ארבעה להבים, שקוטרו שישה מטרים.
החשמל מסופק על ידי סוללות נתרן (כאשר הנתרן מסופק על ידי אלקטרופורזה של מי הים) שהם מקור הכוח העיקרי של כלי השיט עבור ההנעה של הצוללת ופעילויות נוספות.
נאויואי אקמנה (אקמנה החדשה; ) היא עיר בצפון ליטא, ליד הגבול עם לטביה, המשמשת כמרכז מנהלי של רשות מקומית אקמנה שבמחוז שאולאי.
אקמנה החדשה היא אחת הערים החדשות ביותר בליטא, שנוסדה ב-1952. התעשייה העיקרית בעיר היא תעשיית הבטון, שתרמה לתשתיות תחבורה מפותחות מאוד עוד בראשית דרכה של העיר.
תשתיות אלו נועדו לשרת את מערך ההפצה של תוצרת הבטון, ומשמשות את תושבי האזור.
נאוויתיים (שם מדעי: Cyprinodontidae) היא משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים החיים במים מתוקים וגם במים מליחים ומים מלוחים באמריקה והסוג נאווית (Aphanius) חי גם בעולם הישן.
רבים מהם יכולים לשרוד באזורים קיצוניים של חום, יובש ומליחות רבה.
דגים אלה קטנים יחסית - 3–23 סנטימטרים והם בעלי קשקשים צבעוניים בולטים, סנפירים בצורת מפרש וראשים קטנים עם לסתות מעט ארוכות.
הם מסתגלים הן למי נהרות והן למי הים.
רבים מהם משריצים ולדות חיים.
משפחת הנאוויתיים נחלקת לשני סוגים: דגים קבועים ודגים עונתיים, דגים קבועים, בדומה לכלל הדגים בעלי תוחלת חיים של מספר שנים ומתגוררים במקווי מים קבועים, השרצים שלהם נולדים ומתחילים לשחות ישר, הדגים העונתיים לעומתם בעלי תוחלת קצרה של מספר חודשים, הם מתגוררים במקווי מים זמניים כגון שלוליות חורף,
תהליך הרבייה שלהם הוא ייחודי במינו: הביצים שהנקבה מטילה נשארים במקווה המים לאחר שהוא מתייבש ומחכים עד שיתמלא מחדש בעונת הגשמים הבאה, ביצים אלו יכולים לשרוד אף 8 חודשים ללא מים.
רבים מדגי משפחה זו נמכרים כדגי נוי בשל צבעם המגוון וחוזקם, עקב מחייה בתנאים קשים.
נאווית (Aphanius) - בה המינים נאווית המלחות, נאווית הפסים ונאווית כחולה.
נאוטיקו (בפורטוגזית: Clube Náutico Capibaribe) הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר רסיפה שבברזיל.
המועדון משחק בסרייה ג' שהיא הליגה השלישית בברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1901 ושיחק באליפות פרנמבוקו.
במהלך השנים הוא זכה באליפות פרנמבוקו 22 פעמים.
במסגרת הארצית, המועדון שיחק שנים רבות בליגה הבכירה.
בשנת 1967 הוא הגיע למשחק הגמר של אליפות ברזיל.
נאוטומיים (שם מדעי: Neotominae), היא תת-משפחת מכרסמים ממשפחת האוגריים החיים בעיקר באמריקה הצפונית.
הם קרובים למיני תת-משפחת אוגרי העולם החדש ובעבר נכללו כולם בתת-משפחה זו, יחד עם בני תת-משפחת Tylomyinae.
מינים אלה קטנים ובעלי רגליים גדולות, פרווה זהובה ובמקרים רבים מזכירים חולדה או עכבר ולאו דווקא אוגר.
חלקם חיים במדבריות או באזורים קרירים ופעילים בשעות החשיכה.
חלק מהמינים צמחוניים ואחרים אוכלי כל או אף טורפים, כמו עכבר החגבים.
נאוי גרופ בע"מ, שבעבר נקראה קבוצת אחים נאוי בע"מ, היא חברה ציבורית העוסקת באשראי חוץ-בנקאי.
פעילות החברה מתמקדת במתן פתרונות פיננסיים למגזר העסקי.
החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הגדולה בישראל בתחום המימון החוץ-בנקאי, עם תיק אשראי שהגיע במרץ 2024 ל-3.05 מיליארד שקל.
החברה הוקמה בשנת 1983, על ידי האחים שאול ודורי נאוי.
משפחת נאוי, ששורשיה בעיראק, עוסקת ביוזמות פיננסיות שנים רבות.
החברה המשפחתית שהוקמה על ידי יעקב נאוי (אביהם של שאול ודורי) ואחיו ששון עסקה בעיראק במסחר בבדי צמר ובבנקאות.
היא קישרה בין הקהילה היהודית למערכת הבנקאות העיראקית וניהלה מערכת יחסים קרובה עם משפחת ספרא.
בשנת 1951 עלתה המשפחה לארץ, ששון נאוי הקים בישראל, בשותפות עם אליהו חורי, את "קופת מלווה וחיסכון ליוצאי עיראק", שבשנת 1976 נמכרה לבנק לאומי, ואת "ששון נאוי ובניו מימון והשקעות".
בני הדור השני פעילים בעסקי הבנקאות מ-1983.
בשנת 2004 רכשו האחים את "הבנק העולמי להשקעות" ממשפחת אדלר, בנק קטן בפתח תקווה שנקלע לקשיים, והכניסו לתוכו את עסקי המימון שלהם.
בספטמבר 2010 רכשה החברה את השליטה בשלד הבורסאי "גולדן אקוויטי", והחלה בפעילותה כחברה ציבורית בינואר 2011. האחים נאוי היו הראשונים מתחום הממסרים הדחויים (נכיון שיקים) שנכנסו לבורסה.
בשנת 2016 גייסה החברה כ-500 מיליון ש"ח בהנפקת איגרות חוב ומימון החברה נהפך מבנקאי בלבד לכזה שכולל גם גיוסי חוב.
במאי 2024 שינתה החברה את שמה מקבוצת אחים נאוי לשם הנוכחי, נאוי גרופ.
פעילותה של החברה במקור כללה בעיקר מסחר בממסרים דחויים לעסקים, הן של צד שלישי (להקדים תשלום דחוי מגורם אחר) והן ממסר עצמי (למעשה הלוואה קצרת טווח).
עם ההצטרפות לבורסה התמקדה החברה במתן פתרונות פיננסיים מבוססי מימון ואשראי חוץ בנקאי, בעיקר מתן אשראי לחברות מסחריות.
עם השינוי החברה הרחיבה במהירות את תיק האשראי שלה, שרובו מימון פרויקטי נדל"ן.
בנובמבר 2024 הוקמה חברת הבת "Now-On", המחוחזקת בשותפות עם עמוס לוזון, במטרה להיכנס לתחום המשכנתאות.
בספטמבר 2025 קיבלה החברה רישיון מרשות שוק ההון והחלה לפעול.
במסגרת ההסכם עם עמוס לוזון, עברה אל "Now-On" פעילות המשכנתאות של חברת המימון טריא שבשליטתו.
בעת שהחלה בפעילותה כחברה ציבורית החזיקו האחים ב־85% ממניות החברה.
מאז בהדרגה החלו האחים נאוי לצמצם את אחזקתם בחברה על ידי מכירת מניות.
באוגוסט 2018 ידרה החזקתם ל־34.5%, לאחר שבית ההשקעות "אלטשולר שחם" הגדיל את החזקותיו ל-17% ממניות החברה.
במאי 2020, שאול נאוי מכר לאחיו דורי את מניותיו בחברה והודיעה על פרישה מניהולה בסוף השנה, זאת בעקבות סכסוך שפרץ בין האחים.
שאול נאוי הקים חברה משלו בתחום האשראי החוץ-בנקאי, "יעקב פיננסים והשקעות", אותה הנפיק בבורסה בפברואר 2022.
במהלך שנת 2021 קיבל דורי נאוי היתר שליטה מרשות שוק ההון והגדיל את החזקותיו בחברה ל-52.64%.
במרץ 2024 רכש את המניות שהחזיקה "אלטשולר שחם" והגדיל את החזקותיו לכ-70% מהמניות.
נאווסקולריזציה של הקרנית היא תופעה בה מתפתחים כלי דם חדשים מן הפלקסוס (צבר כלי דם שעוטף את הקרנית) לתוך רקמת נמק העצם כתוצאה ממחסור בחמצן.
רקמת הקרנית היא חסרת כלי דם והיא אחראית על השבירה האופטית העיקרית של קרני האור החודרות לתוך העין.
גדילה של כלי דם באזור זה תגרום לפגיעה בשקיפות הקרנית ותוביל לפגיעה בחדות הראייה.
קרנית העין היא השכבה הקדמית ביותר של העין.
היא אחראית על השבירה האופטית העיקרית של קרני האור החודרות לתוך העין.
הקרנית היא רקמה שקופה לחלוטין, שלא מכילה כלי דם.
היא בנויה מרקמת קולגן שקופה, והמבנה שלה מעוגל וסימטרי.
במידה ונפגמת שקיפות הקרנית, עלולה להיפגע חדות הראייה.
בנאווסקולריזציה של הקרנית גדלים כלי דם לתוך רקמת נמק העצם.
הופעתם של כלי הדם יכולה להיות עמוקה או שטחית, ובעלת השלכות פתולוגיות.
נאווסקולריזציה של הקרנית בעלת השלכות פתולוגיות ועלולה לפגועה בראייה.
נאווסקולריזציה של הקרנית יכולה להיגרם בעקבות גורמים מולדים או נרכשים.
אנירידיה מצב מולד של חוסר התפתחות הקרנית.
מחלות ניווניות עשיות גם כן להוביל להתפתחות של נאווסקולריזציה של הקרנית כגון פטריגיום או התנוונות שוליי הקרנית ההיקפית (באנגלית :terrien's marginal degeneration).
דלקות, זיהומים, טראומה שעברה הקרנית; כל אלו יכולים גם כן יכולים להוביל להתפתחות נאווסקולריזציה של הקרנית.
נאווסקולריזציה של הקרנית שנגרמת בעקבות זיהומים לרוב קשורה למגע עם חיידקים שונים (כלמידיה, עגבת) או עם נגיפים (הרפס סימפלקס והרפס זוסטר) כמו כן ישנן פטריות העלולות להוביל לתופעה (קנדידה, asperigillus, fusarium),מגע עם תולעת בשם onchocerca volvulus יכול לגרום לתופעה גם כן.
אחד הגורמים העיקריים הקשורים לתופעה דחייה של שתל לאחר שמטופל עבר השתלת קרנית.
הרכבת עדשות מגע עלולה לגרום לתופעה גם כן.
זה אף רלוונטי יותר עבור עדשות שמכילות ריכוז גבוהה של חומרים עם הידרוג'ל.
חומרים אלו בעלי קיבולת גדולה של חמצן באופן יחסי, כתוצאה מכך נגרע חמצן שהיה אמור להיות מועבר לקרנית.
מצב שכזה נקרא היפקוסיה (חוסר דם באיבר מסוים).
עקב כך מתפתחים כלי דם ישירות לקרנית כדי לספק את החמצן החסר.
מאמרים מעריכים שכ-27% מהאנשים המרכבים עדשות מגע באופן יומיומי עשויים לפתח נאווסקולריזציה של הקרנית, אבל ההנחה הרווחת היא שמספר זה ילך וירד בשל הפופולריות העולה של העדשות החד פעמיות בהן ריכוז ההידרוג'ל נמוך יותר.
צמיחת כלי הדם החדשים גורמת לעלייה בכמות הציטוקינים, הציטוקינים נקשרים לקולטנים ייחודיים על גבי התאים ומובילים לשינויים ביוכימיים באזור.
האנזים מטאלופרוטאז "משבית" את פעילות הממברנה הבזילית והנוזל הבין תאי שתפקידן בין היתר להוות חוצץ בין רקמות הגוף השונות כמו כן, אנזימים פרוטאוליטים מאפשרים לכלי דם שצמחו לחדור את תאי האפיתל ולהיכנס למשתית השכבה של הקרנית.
כאשר נוצרת דלקת באזור העין, שכבת הקרנית, תאי אנדותל, ותאי מקרופאגים מסוימים מייצרים הורמוני גדילה היוצרים תעלות ייעודיות לכלי הדם הנוצרים.
טיפולים תרופתיים עבור נאווסקולריזציה של הקרנית עדיין לא הוכחו כיעילים.
ייתכן ויידרש הליך פולשני כדי למנוע החרפה של המצב.
מטופלים אשר מרכיבים עדשות מגע שעלולות לגרום להיפוקסיה נדרשים להפסיק את השימוש כצעד ראשון, ניתן להשתמש כתחליף בעדשות מגע שונות שלא מיוחסות להיפוקסיה.
בדרך כלל המטופל מקבל סטרואידים ותרופות אנטי דלקתיות כדי לטפל במחלה.
עם זאת, מתן של סטרואידים עלול להגביר את הסיכון לזיהום, גלאוקומה, קטרקט, הרפס סימפלקס.
התרופות אנטי דלקתיות עלולות להגביר את הסיכון של כיבי קרנית והמסת.
מאחר שהורמוני גדילה לוקחים חלק מרכזי בגדילתם של כלי הדם, טיפול פוטנציאלי עבור נאווסקולריזציה של הקרנית כולל עיכוב תפקודם של הורמוני הגדילה על ידי נוגדנים ספציפיים.
מעכבי הורמוני הגדילה כוללים תרכובות נתרן ומרכיבים שעדיין לא הוכחו כיעילים (off-label) כמו רניביזומאב, והם משמשים כיום לטיפול במגוון מחלות רשתית.
שימוש ברניבזומאב הוכח ככזה שמוביל לצמצום משמעותי בטווח גדילת כלי הדם, וקיצור בקוטרם אך עם זאת, אין שינוי משמעותי באורכם של כלי הדם.
מגבלות שונות מיוחסות לטיפול זה, ההליך דורש פעולות חוזרות ונשנות כדי לשמור על ההשפעות החיוביות לאורך זמן.
הטיפול הראה כי הוא בטוח ויעיל לטווח קצר אך השפעות ארוכות טווח לא תועדו.
טיפול על ידי נוגדנים נחשב כיום כטיפול ניסיוני.
כאשר המצב הוא על רקע אטופי או אוטואימוני (למשל, אטופיק קרטוקוניונקטיביטיס), לעיתים ניתן טיפול במשחת פרוטופיק (טקרולימוס).
התערבות פולשנית בטיפול עבור נאווסקולריזציה של הקרנית מיושם רק כאשר הטיפול התרופתי לא שיפר את המצב.
בהליך זה בדרך כלל מנסים לחסום את כלי הדם או לכרותם.
כריתת כלי הדם ברקמת הקרנית עלול לגרום לסיבוכים שונים.
בדרך כלל ההליך מבוצע באמצעות קרן לייזר.
נזקים שעלולים לגרום כתוצאה ממההליך כוללים דימום ודילול רקמת הקרנית .
חסימה של כלי הדם תלויה בפרמטרים רבים כמו עומק הכלי, גודלו, קצב זרימת הדם, לכן ההליך לא תמיד מצליח.
החום שכרוך בהליך זה יכול אף לעורר תגובות דלקתיות שעלולות להגביר את נאווסקולריזציה של הקרנית.
טיפול יעיל הוא טיפול פוטודינמי (טיפול שמבוסס על שימוש באור וחום תת-בקרה) עם זאת, טיפול זה מוגבל מבחינה קלינית בשל עלויות גבוהות והרבה סיבוכים פוטנציאליים.
במהלך הטיפול מחט אלקטרוליזה מוחדרת אל הלימבוס (רקמת הקרנית) וכך באופן מכוון מקרישים את הדם.
בשלבים מתקדמים של נאווסקולריזציה של הקרנית קיימת סכנה ממשית לראייה ולכן בדיקה שגרתית על בסיס שנתי מומלצת עבור חובשי עשות מגע.
דילול בכלי הדם בנאווסקולריזציה של הקרנית הושג בטיפול ניסיוני על חולדות על ידי הזנה מקומית של דוקסיציקלין ושל טריאמצינולון (חומרים אנטיביוטיים המשמשים לטיפול בזיהומים).
נאויה אוגאווה (ביפנית: 小川直也; נולד ב-31 במרץ 1968) הוא אמן לחימה יפני לשעבר אשר התחרה בג'ודו ולאחר מכן בהיאבקות ובאמנויות לחימה משולבות (MMA).
בקריירת הג'ודו זכה במדליית כסף מהמשחקים האולימפיים בברצלונה 1992 ובשבע מדליות מאליפויות העולם, ארבע מהם זהב.
לאחר מכן התחרה כמתאבק בתחרות ההיאבקות המקצועית "New Japan Pro-Wrestling" והיה פעמיים אלוף ה-"National Wrestling Alliance" .
אוגאווה החל להתאמן בג'ודו במהלך שנות לימודיו בתיכון והמשיך ללמוד בשנת 1986 מנהל עסקים באוניברסיטת מייג'י.
בשנת הלימודים השנייה שלו באוניברסיטה וכאשר היה בן 19, הוא התחרה באליפות העולם בג'ודו לשנת 1987 שנערכה באסן שבגרמניה והיה הצעיר ביותר אי פעם שזוכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצח בגמר את אלביס גורדון הבריטי.
עוד באותה השנה הספיק לזכות באליפות יפן כשניצח בגמר את נאוקי טאקיושי.
אוגאווה השתתף באליפות אסיה בשנת 1988 שנערכה בדמשק, התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את צ'ו גוצ'ין הסיני.
באליפות יפן 1988 סיים במקום השני כשהפסיד בגמר להיטושי סאיטו.
באותה השנה לא זכה להשתתף באולימפיאדת סיאול מאחר שהיפנים החליטו לשלוח את הג'ודוקא היטושי סאיטו בקטגוריית המשקל הכבד לאחר שזכה במדליית הזהב בלוס אנג'לס 1984.
באליפות העולם 1989 שנערכה בבלגרד, זכה אוגאווה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח.
ב-10 באוקטובר הוא התחרה בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג וניצח בשמינית הגמר את יאנג צ'אנג-הון הקוריאני, ברבע הגמר ניצח את מוחמד עלי רשוואן המצרי ובחצי הגמר גבר על סטפאנו ונטורלי האיטלקי.
בגמר ניצח את פרנק מורנו גרסיה הקובני.
ב-15 באוקטובר אוגאווה התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח, בשמינית הגמר ניצח את אלכסנדר פון דר גרובן הגרמני, ברבע הגמר ניצח את פרנק מורנו גרסיה הקובני ובחצי הגמר ניצח באיפון את קים קון-סו לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
בגמר אוגאווה גבר באיפון על הגיאורגי אקאקי קיבורדזאלידזה שייצג את ברית המועצות לאחר שהצליח לרתק אותו.
ב-7 באוקטובר 1990, אוגאווה התחרה במשחקי אסיה שנערכו בבייג'ינג וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג.
באותה השנה התחרה בטורניר "Jigoro Kano Cup Tokyo" (כיום גראנד סלאם טוקיו) וזכה בשתי מדליות זהב כאשר ניצח בגמר המשקל הפתוח את דויד דוייה הצרפתי ובגמר מעל 95 ק"ג את בן-ארצו ג'ון קונו היפני.
עוד באותה השנה התחרה באליפות יפן וזכה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג עם ניצחון בגמר על הידיוקי סקינה ובקטגוריית המשקל הפתוח כשניצח בגמר את טושיהיקו קוגה.
באליפות העולם 1991 שנערכה בברצלונה, זכה אוגאווה במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוח ובמדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג.
ב-25 ביולי אוגאווה התחרה בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג וגבר בסיבוב הראשון על סטפאנו ונטורלי האיטלקי.
בשמינית הגמר ניצח ג'ודוקא מטאיוואן, ברבע הגמר ניצח את קים קון-סו הקוריאני ובחצי הגמר הפסיד לסרגיי קוסורוטוב הרוסי ונשר לקרב על מדליית הארד שבו ניצח את יוהא סלונן הפיני.
ב-28 ביולי הוא התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וניצח בסיבוב הראשון את פיטר דן הואט ההולנדי, בשמינית הגמר את יוסף שמלר האוסטרי, ברבע הגמר את חורחה פיז קסטרו הקובני ובחצי הגמר ניצח את הארי ואן ברנוולד הבלגי.
בגמר פגש את דויד קקאליישווילי מברית המועצות וגבר עליו באיפון לאחר ביצוע תרגיל טאי-אוטושי מוצלח.
ב-27 ביולי 1992, אוגאווה השתתף באולימפיאדת ברצלונה, התחרה בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג וזכה במדליית הכסף.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את אטף קמל מוחמד חוסיין מגואם, בשמינית הגמר ניצח את דונלד אובווגה הקנייתי, ברבע הגמר את הארי ואן ברנוולד הבלגי ובחצי הגמר ניצח את דויד דוייה הצרפתי.