tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בני משפחה זו היו דומים במראם לטפיריים או להיפופוטמיים יבשתיים ומעט משוריינים, אך היו דווקא קרוביהם של הקרנפים.
חלקם היו גם בעלי חדק קצר כמו של טפיר ולרובם היו לסתות שריריות מאוד וניבים גדולים בפיהם, אשר דימו להם מראה היפופוטם.
עצמות הרגליים שלהם היו כבדות, כך שייתכן שחיו בביצות ואולי גם שחו ברוב הזמן.
בניגוד להיפופוטמים הם היו בעלי ארבע אצבעות ברגליהם ולא שתיים.
מינים אלה חיו בביצות וביערות הקדומים של האוליגוקן ונכחדו עקב ההתייבשות של סוף התקופה או עקב תחרות עם מיני פרסתנים מוצלחים יותר כמו קרנפים אמיתיים.
אמיסולפריד (בלועזית: amisulpride) היא תרופה ממשפחת התרופות האנטי-פסיכוטיות הלא טיפוסיות, המשמשת לטיפול בסכיזופרניה.
בישראל התרופה נמכרת על ידי שתי חברות - בחברת סאנופי בשם סוליאן (solian) ובחברת אוניפארם בשם פרייד (התרופה הגנרית).
אך על אף המחקרים הנ"ל, כדי לקבל תרופה זו בישראל, חייבת להיות הבחנה של סכיזופרניה או סכיזואפקטיב, או כל הפרעה פסיכוטית אחרת אם המדובר בקטין, ובאם ישנה גם אבחנה של דיכאון או ocd, אזי שזה יועיל גם לזה.
ברוב מדינות העולם בהם נמכר אמיסולפריד, התרופה נמכרת לסכיזופרניה (הן למצבים אקוטיים והן למצבים כרוניים) ולהפרעות פסיכוטיות נוספות אחרות.
יוצאת דופן היא ארצות-הברית המשווקת את התרופה, במינונים נמוכים מאוד דרך הוריד– גם למניעת בחילות והקאות שלאחר ניתוח (ponv) וטיפול בהם (זריקה תוך-ורידית של 5 מיליגרם למניעה ו-10 מיליגרם בטיפול, כשה-ponv התחיל לאחר ההתאוששות מהניתוח).
התרופה היא נגזרת של בנזמיד.
התרופה פועלת בעיקר כאנטגוניסט של קולטני D2 ו-D3, וכן על קולטנים נוספים.
בכך האמיסולפריד גורם לשידור הדופמין בקליטה וספיגה יותר טובה, שלא כבתופעות השליליות של סכיזופרניה (ולדעת משרד הבריאות האיטלקי - גם בדיסתימיה) הנגרמות מאי ספיגה טובה של הדופמין במוח).
האמיסולפריד פעילה בחסימת קולטן הסרוטונין 5HT7, הקשורה אף היא להשפעה אנטי דיכאונית.
אמיסולפריד פועל גם כאנטגוניסט חזק של קולטן HT2B, אך טרם ברור אם יש לכך השפעות קליניות (ובאם כן - מה הם).
אין הוכחות לכך שפעולה זו מתווכת את אחת מההשפעות הטיפוליות של אמיסולפריד.
הגדלת מינון אמיסולפריד, (בדומה להגדלת סולפיריד) נחשבה כאפשרות טיפול בר-קיימא (אם כי הדבר מבוסס על עדויות באיכות נמוכה) במקרים של סכיזופרניה עמידה לטיפול-של-קלוזפין.
מחקר אחר הגיע למסקנה כי אמיסולפריד הוא טיפול קו ראשון המתאים לניהול פסיכוזה חריפה.
כל טבליה של 100 מיליגרם אמיסולפריד מכילה 22.7 מיליגרם לקטוז (סוג של סוכר); כמות הלקטוז גדולה יותר כשמדובר במינון גבוה יותר, כשבכל כמות נוספת של אמיסולפריד יש בהתאם גם כמות נוספת של לקטוז.
במקרים של סוכרת חמורה הרופא ימנע לעיתים מלתת אמיסולפריד למטופל.
כמו כן יש לדווח לפסיכיאטר שרושם את התרופה לפני הטיפול באמיסולפריד אם ישנה רגישות לסוכרים מסוימים, כמו אי-סבילות ללקטוז.
אין להשתמש בתרופה באם המטופל סובל מחוסר ספיגת גלוקוז או חוסר ספיגת גלקטוז או במקרה של חוסר בלקטאז.
משך הזמן עד להשגת תוצאות
התרופה מתחילה להשפיע כבר בשבוע הראשון, אך את מלוא ההשפעה מקבלים רק לאחר 4–6 שבועות.
אצל מטופלים מסוימים תורגש ההשפעה רק לאחר 7–8 שבועות.
התרופה קיימת בטבליות של 100 ו-400 מיליגרם.
התרופה משמשת הן לתסמינים השליליים של סכיזופרניה (כגון: חוסר הנאה וחוסר מוטיבציה) והן לתסמינים החיוביים (כגון: הזיות ומחשבות השווא); לתסמינים השליליים - מתחילים, לעיתים, ממינון התחלתי של 50 מיליגרם (והרופא יכול להמליץ להתחיל ממינון גבוה יותר), על מנת להגיע למינון האופטימלי של לפחות 100 מיליגרם ולכל היותר עד 300 מיליגרם.
לתסמינים חיוביים - לכל הפחות 400 מיליגרם-800 מיליגרם ולא יותר מ-1200 מיליגרם ביום.
מינון של יותר מ-400 מיליגרם יש ליטול במחולק לשתי מנות ביום; עד 400 מיליגרם - בפעם אחת ביום.
בקשישים או בבעלי תפקוד כלייתי לקוי - המינון המקובל מופחת בכחצי.
אין לקחת יותר מהמנה המומלצת על ידי הרופא, ובכל מקרה לא יותר מ-1200 מיליגרם ביום, מחולק לשתי מנות.
באם לוקחים מינון יתר, עלולות להופיע תופעות לוואי לא-רצויות הבאות: הרגעת יתר (וכתוצאה ממנה גם פגיעה בערנות), ישנוניות, ירידה בלחץ דם, תופעות אקסטרפירמידליות - בעיקר רעד וקישיון שרירים, וכניסה לקומה.
באם נלקח בטעות מינון יתר (מעבר למינון המקסימלי המומלץ), ובמיוחד באם כתוצאה מזה נגרמה אחת התופעות האמורות לעיל - יש לפנות בדחיפות לרופא המטפל או לחדר מיון.
יש ליטול את התרופה עם הרבה מים, עדיף לפני הארוחה בערב (ובאם המטופל לוקח בשתי מנות - בכל מקרה עדיף לפני הארוחה שאז התרופה נספגת יותר טוב).
ככלל, אמיסולפריד ברוב המקרים נקלטת היטב, ללא תופעות לוואי משמעותיות.
על כן יש לעשות מדי פעם (לפי החלטת הרופא; בדרך כלל - פעם בחצי שנה) בדיקת רמת פרולקטין בדם.
במטופלים עם היסטוריה אישית/משפחתית של סרטן השד (אשר נמצא שישנו קשר בין היווצרות סרטן השד לרמות פרולקטין גבוהות, "היפרפרולקטינמיה") או גידול-תלוי-פרולקטין אחר (כדוגמת - פרולקטינומה) - לעיתים קרובות יותר.
(במרבית המקרים הרופא ימנע מלתת אמיסולפריד במטופל הסובל (בעצמו, אך לא אם מישהו ממשפחתו) מסרטן השד (באם זה נגרם מפרולקטין גבוה) ופרולקטינומה.
רק לעיתים רחוקות כשהרופא שקל את הסיכונים מול התועלת והכריע כן לתת אמיסולפריד למטופל זה, יידרש מהמטופל מעקב-פרולקטין צמוד.)].
במקרים נדירים לאחר שימוש ממושך באמיסולפריד נגרמת פרולקטינומה, גידול שפיר בבלוטת יותרת המוח.
דרך האבחון היא בדרך כלל באם התוצאה בבדיקת דם של פרולקטין היא לפחות 1000 ננוגרם למיליליטר.
כאשר התוצאה נמוכה מאלף, כמעט תמיד לא מדובר בפרולקטינומה אלא בהיפרפרולקטינמיה בלבד.
(השוני בין היחס להיפרפרולקטינמיה לפרולקטינומה הוא, שבפרולקטינומה נדרש הפסקת טיפול לצמיתות, בשונה מהיפרפרולקטינמיה שייתכן שדי בהפסקת טיפול ל-72 שעות בלבד על מנת להחזיר את רמת הפרולקטין לאיזון.)
בנוסף עלולה אמיסולפריד להוביל במקרים נדירים לתופעה מסוכנת המחייבת טיפול דחוף הנקראת בשם תסמונת נוירולפטית ממאירה, המלווה בחום גבוה, נוקשות שרירים, ירידה בהכרה, וכן האצה בקצב הלב או אי סדירות שלו והזעה מרובה.
באם אכן זה הופיע, תידרש הפסקה מיידית של הטיפול באמיסולפריד (כמצוין גם ברשימה ממאירויות).
כמו כן במקרים מסוימים ובפרט בקשישים, עלולה אמיסולפריד לגרום ללחץ דם נמוך או לפגיעה בערנות.
החשש גודל שבעתיים (ולא רק בקשישים) כשנלקח מינון-יתר מהתרופה.
(תופעות נוספות היכולות להיגרם ממינון יתר - מצוינות בקטע מינון יתר).
מצבים הדורשים דיווח לרופא עליהם לפני תחילת הטיפול, על מנת למנוע תופעות לוואי
מאחר שאמיסולפריד עלול להגדיל את רמות הפרולקטין, יש לדווח לרופא אם המטופל סובל מגידולים תלויי פרולקטין כסרטן השד ופרולקטינומה.
קשישים אמורים לדווח לרופא על גילם המבוגר, מפאת הסיכוי הגבוה שלהם לפתח כתוצאה מהתרופה לחץ דם נמוך ופגיעה בערנות.
במקרים מסוימים (כמו ברדיקרדיה (דופק איטי הנמוך מ-55 פעימות בדקה), רמת אשלגן נמוכה (היפוקלמיה), הארכה מולדת של מרווחי QT וכן שימוש בתרופות הגורמות למצבים אלו או להפרעות הולכה תוך-לבביות), עלולה אמיסולפריד לגרום להופעת הפרעה בקצב הלב או להחמיר תופעה קיימת כזו.
במקרים אלו, יש לדווח לרופא על קיום התופעות, על מנת למנוע תופעות לוואי לבביות.
יש דיווחים על היווצרות קרישי דם בקרב מטופלים בתרופות אנטי-פסיכוטיות, כולל אמיסולפריד, בפרט בקרב מטופלים שסובלים או שסבלו בעבר - הם או בני משפחתם - מקרישי דם.
באם המטופל אכן סבל בעבר/סובל מקרישי דם (או שמישהו מבני משפחתו סבל/סובל מקרישי דם), יש לדווח לרופא המטפל (בדרך כלל - הפסיכיאטר שרושם את התרופה אמיסולפריד למטופל) על כך לפני תחילת הטיפול באמיסולפריד, על מנת למנוע היווצרות קרישי דם נוספות העלולות לפעמים להוביל למצבים מסוכנים של תסחיף ריאתי ושבץ מוחי.
מלבד זה, ישנם מצבים נוספים שיש לדווח עליהם לרופא לפני תחילת הטיפול באמיסולפריד, על מנת למנוע הופעת תופעות לוואי.
המצבים הם, מטופל הסובל מאחד מהמצבים הבאים:
גורמי סיכון לשבץ מוחי, אפילפסיה, פרקינסון, סוכרת או גורמי סיכון לסוכרת, ליקוי בתפקוד הלב או כלי הדם.
כמו כן, יש לדווח באם קיים ליקוי בתפקודי הכליה או במערכת השתן, ובמיוחד בקשישים הסובלים מאי ספיקת כליות - הרופא בדרך כלל יפחית את המינון, ועל כן יש לדווח על כך לרופא לפני תחילת הטיפול.
בנוגע לדיווח לפני הטיפול על הבעיות הבאות: אי-סבילות ללקטוז, חוסר ספיגת גלוקוז או חוסר ספיגת גלקטוז או חוסר בלקטאז - ראו: אמיסולפריד ולקטוז.
התופעות לוואי השכיחות הם (השכיחות יורדת מהפסקה הראשונה לשנייה):
רעד, עוויתות, תנועות חריגות לא רצוניות, הפרשת רוק מרובה מהרגיל
הפרשת יתר של פרולקטין (היפרפרולקטינמיה).
בשרירים: נוקשות בצוואר, משבר עיני סיבובי (=מצב בו העיניים מקובעות כלפי מעלה והצידה, למשך דקות או אפילו שעות), דיסטוניה חריפה (=כיווץ חזק של שרירי הלסתות).
במצב הנפשי: נדודי שינה, חרדה, עצבנות.
תופעות אנטיכולינרגיות שונות: עצירות, בחילה, הקאה, יובש בפה.
ירידה בחשק המיני בנשים (בלי תלות ברמת הפרולקטין)
תופעות הלוואי שאינן שכיחות אך גם אינן נדירות הן:
תנועות בלתי רצוניות של הלשון או הפנים
האטה (בלי הפרעה) בקצב הלב
תגובות אלרגיות (פרט לפריחה, אשר שכיחותה אינה ידועה.
ראו בקטע תופעות נוספות ששכיחותן אינה ידועה, אך באם נגרמו - יש לדווח עליהם מיידית לרופא)
תסמונת נוירולפטית ממארת - דורש הפסקת טיפול מיידית.
אם מופיע קשיון שרירים ובעיות בהכרה יחד עם חום בלתי מוסבר, ככל הנראה מדובר בתסמונת זו, ויש להפסיק מיד את הטיפול באמיסולפריד ולפנות לרופא לטיפול בתסמונת/לבירור האם אכן מדובר בתסמונת זו.
תפקוד לקוי של הכליה - דורש הפחתה במינון
תופעות לוואי ששכיחותן אינה ידועה (-טרם נקבעה):
היפרטריגליצרידמיה (עלייה ברמות הטריגליצרידים) והיפרכולסטרולמיה (כולסטרול גבוה)
היפונתרמיה (רמות נתרן נמוכות בדם) ותסמונת SIADH (הפרשת יתר של הורמון נוגד-השתנה וזופרסין.
כתוצאה מתסמונת זו עלול להיווצר נזק בכליות)
ישנן תופעות נוספות ששכיחותן אינה ידועה, אך באם נגרמו - יש לדווח עליהם מיידית לרופא:
חום בלתי מוסבר שמופיע יחד עם הפרעות נוירולוגיות (אך ללא בעיות בהכרה וקשיון שרירים, שהם תופעות יותר נדירות המעידים בדרך כלל על תסמונת נוירולפטית ממארת
הפרעות קצב (עלול לגרום למוות)
בעיות שונות ברגליים: נפיחות, כאב ואודם ברגליים; קרישי דם בורידים (בעיקר בורידי הרגליים אך לא רק.
ראו קרישי דם) היכולים לעבור בכלי הדם ולהגיע לריאה (ועל ידי כך לגרום לכאבים בחזה וקשיי נשימה), או לשבץ מוחי ובכך לסכן חיים
נפיחות פתאומית בפנים או בצוואר (אנגיואדמה) העלולה להוביל לקשיי נשימה ולסכן חיים
פריחה אדומה ומגרדת בעור ולהצריך הפסקת טיפול)
לויקופניה, נויטרופניה או אגרנולוציטוזיס (ירידה במספר תאי הדם הלבנים).
בזה האחרון - יש לעשות בדיקות דם מיד
הפרעות ראייה וכאבי ראש - עלולות להיות סימפטומים המעידים על גידול שפיר בבלוטת יותרת המח (גידול שעלול להחמיר עד כדי סכנת חיים כתוצאה מהשימוש באמיסולפריד, ועל כן תופעת לוואי זו דורשת תשומת לב מיוחדת ודיווח על כך לרופא, באם התופעה/ות חוזרת/ות על עצמה/ם)
(לגבי תופעות לוואי המופיעות ביילוד שאימו נטלה אמיסולפריד בשלושת החודשים האחרונים להיריון - ראו בקטע התוויית נגד בפסקה: היריון והנקה.)
בדיקות ומעקבים בזמן השימוש בתרופה
יש לבצע בדיקת אק"ג (באם לא נעשתה בזמן הסמוך לתחילת נטילת אמיסולפריד) כחלק מהערכה ראשונית.
זאת משום שבחלק מהמשתמשים עלולה התרופה לגרום להפרעות בקצב הלב (כמפורט בסעיף תופעות לוואי).
בתקופת הטיפול הרופא בדרך כלל יפנה לבדיקות-דם תקופתיות (בבדיקה יש לבדוק, בין השאר, אחר רמת הנתרן (שעלולה להיות לעיתים נמוכה מידי כתוצאה מהתרופה), את רמת ההורמון פרולקטין (עלול להיות גבוה מידי כתוצאה מהתרופה), את תפקודי הכליה) ולבדיקת אק"ג.
את תדירות הבדיקה קובע הרופא המטפל (בדרך כלל ובאדם צעיר ובריא: פעם בחצי שנה).
באם מופיע בזמן השימוש זיהום או חום בלתי מוסבר (החום עלול להעיד על קיום זיהום בגוף), יש לבצע בדיקות דם מיד גם באם נעשתה לפני פרק זמן קצר יחסית.
זאת משום שהתרופה יכולה לגרום לירידה במספר תאי הדם הלבנים (המגנים את הגוף מפני זיהומים-פתוגניים).
באם יש למטופל סוכרת או שהוא סובל מגורמי סיכון לסוכרת, יש לבדוק בבדיקת דם גם את רמת הסוכר בדם
במטופל עם היסטוריה אישית או משפחתית של סרטן השד (או במטופל הסובל מגידול-תלוי-פרולקטין אחר כפרולקטינומה) הנוטל אמיסולפריד, ראו מידע כללי ותופעות מיוחדות שיש לערוך מעקב צמוד יותר אחר רמות הפרולקטין בדם בזמן לקיחת התרופה
בעת הפסקת הטיפול עלולות להופיע תסמיני גמילה הבאים: נדודי שינה, בחילה, הקאה, תנועות גוף לא רצוניות (דיסטוניה אקאתיזיה ודיסקינזיה) והישנות של תסמינים פסיכוטיים.
באם מפסיקים מאיזה סיבה מהטיפול, הרופא ימליץ בדרך כלל על הורדה הדרגתית במינון עד להפסקה מוחלטת.
לתרופה יכולה להיות אנטרקציות עם תרופות רבות.
אין ליטול אמיסולפריד עם התרופות הבאות: קברגולין וקוינגוליד (תרופות לבעיות ייצור חלב בשד); לבודופה (תרופה לפרקינסון); ציטאלופרם (רסיטל) או אסציטלופרם (ציפרלקס) (לטיפול בדיכאון וחרדה).
ישנן תרופות רבות נוספות שכדאי בדרך כלל להימנע מלקיחתם עם אמיסולפריד (כמו חלק מהתרופות לפרקינסון, הרבה מהתרופות אנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות, מתדון (תרופה לטיפול בהתמכרות לסמים או לתרופות מסוימות ובכאבים חזקים הנובעים מהגמילה) ועוד).
מטופל הנוטל ליתיום יחד עם תרופה זו צריך להיות במעקב צמוד עקב היתכנות של תופעות לוואי ובפרט תסמונת נוירולפטית ממאירה.
התרופה משווקת, מלבד בישראל, גם במדינות רבות נוספות, תחת שמות שונים: בכל רחבי אירופה, באוסטרליה, ניו זילנד, מקסיקו והודו - לסכיזופרניה ולפסיכוזה (ובאיטליה בלבד - גם לדיסתימיה).
בפברואר 2020, ניתן האישור לשיווק בארצות הברית על ידי המנהל למזון ותרופות האמריקאי (הfda).
ישנם מצבים רפואיים בהם יש להימנע מטיפול באמיסולפריד.
אין להשתמש באמיסולפריד באחד מהמצבים הבאים:
תסמינים המעידים על אלרגיה: פריחה, בצקת או בעיות בנשימה, התנפחות השפתיים, הפנים, הגרון או הלשון.
באם המטופל סובל מפאוכרומוציטומה (=סוג של גידול בבלוטת יותרת הכליה, הגורם בעיקר להפרשת חומרים מעלי לחץ דם ועוד תסמינים.
(לגבי התוויית הנגד של מטופלים עם היסטוריה אישית או משפחתית של סרטן השד/פרולקטינומה וכל גידול תלוי פרולקטין אחר, ראו בקטע: מידע כללי ותופעות מיוחדות.)
אין להשתמש בתרופה בעת הנקה.
כמו כן - לא מומלץ להשתמש בעת ההיריון.
מסיבה זו - אין להשתמש בנשים בגיל הפוריות, אלא אם הן משתמשות באמצעי מניעה נאותים.
אם המטופלת נטלה אמיסולפריד בשלושת החודשים האחרונים של ההיריון, התינוק שיוולד עלול לסבול מתסמיני גמילה הבאים (-השונים מתסמיני הגמילה הרגילים; ראו בקטע: תסמיני גמילה): רעד, קשיון או חולשת שרירים, ישנוניות, עצבנות ובעיות בנשימה ובהאכלה.
יש להתייעץ עם הרופא אם המטופלת בהיריון והוא יחליט אם להמשיך/להתחיל בנטילת התרופה.
אף שהתרופה מאושרת לשימוש גם בקטין ובכל פסיכוזה (גם כקו טיפול ראשון), השימוש אינו מומלץ עד לגיל 18. מגיל זה התרופה מאושרת, רק לסכיזופרניה או סכיזואפקטיב, ולא להפרעות פסיכוזה אחרות.
כל זמן השימוש בתרופה, אסור לצרוך יין או משקאות חריפים.
התרופה הומצאה בשנות ה-90 על ידי חברת סאנופי-אוונטיס (סאנופי).
תאריך הפטנט שלה פג תוקפו ב-2008, אז נרשם כתוצר כללי והוזל משמעותית עלות הייצור שלו.
בניו יורק, הוכרז על ידי חברת התרופות lb על ייצור תרופה בשם "lb-102", אנטי פסיכוטי מבוסס אמיסולפריד המיועד במיוחד לארצות הברית והפועלת על קולטני D2 ו־d3 וכן על 5HT7 בדומה לאמיסולפריד.
אמיסולפריד ה"מסורתית" לא אושרה לשימוש בארצות-הברית על ידי ה־FDA לטיפול בסכיזופרניה, אלא רק למחלת ה PONV, עד לשנת 2020 שאז אושרה על ידי ה־FDA גם לסכיזופרניה.
אמיליאנו רודולף ג'ימבלי (באיטלקית: Emiliano Rudolf Giambelli; נולד ב-14 בנובמבר 1989), ידוע בשם הבמה אמיס קילה (Emis Killa), הוא ראפר איטלקי.
אמיס קילה נולד בווימרקטה שבאיטליה לאם סיציליאנית מפלרמו ואב לומברדי שפעל בעברו כמוזיקאי.
אביו של אמיס קילה נאבק בהפרעה דו-קוטבית ונפטר עקב דום לב בשנת 2010.
בשנת 2007, בגיל 17 בלבד, הוא זכה בתחרות חופשית באיטליה בשם "TecnichePerfette".
בשנת 2009 שיתף פעולה עם החברה ללא מטרות הרווח "Blocco Recordz", והוציא דרכה את המיקסטייפ, Keta Music, ואחריו גם את האלבום "Champagne e Spine".
בינואר 2012 הוציא את אלבום הבכורה שלו, L'erba cattiva.
האלבום הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים האיטלקי, תוך שמכר למעלה מ-60,000 עותקים.
באותה השנה, זכה אמיס קילה בפרס ה-EMA של MTV עבור "האמן האיטלקי הטוב ביותר".
באוקטובר 2013 הוציא את אלבומו השני, Mercurio.
האלבום זכה להצלחה רבה, תוך שמוקם במקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי ובכך הפך האלבום לראשון של הראפר אשר עשה זאת.
כמו כן, נמכר האלבום בכ-50,000 עותקים.
באוקטובר 2016 הוציא את אלבומו השלישי, Terza stagione.
האלבום כלל, בין היתר, את הסינגל "Cult" שהגיע למקום ה-68 במצעד הסינגלים האיטלקי וזכה לעשרות מיליוני צפיות ביוטיוב.
באוקטובר 2018 הוציא את אלבומו הרביעי, Supereroe.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי.
אמינטה סוואדוגו (בלטבית: Aminata Savadogo; נולדה ב-9 בינואר 1993), המכונה לעיתים פשוט אמינטה, היא זמרת, פזמונאית ומפיקה מוזיקלית לטבית.
היא ייצגה את לטביה באירוויזיון 2015.
סוואדוגו נולדה בריגה בירת לטביה לאם ממוצא לטבי-רוסי, ולאב מבורקינה פאסו.
היא מחשיבה את עצמה בעיקר כלטבית.
סוואדוגו החלה לשיר בגיל 13 עם מורה פרטי, היא סיימה את בית הספר לאמנות בריגה עם התמחות לנגינה בחליל.
בגיל 15 היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה הלטבית "Krodziņā פאי פאולה" וגם ב-"מוזיקאלה בנקה" בגיל 17.
סוואדוגו התמודדה ב"דז'יזמה 2014", תחרות הקדם-אירוויזיון של לטביה לאירוויזיון 2014 עם השיר "אני יכול לנשום".
היא העפילה מחצי הגמר הראשון והגיעה לחמישייה הסופית אך לא זכתה בו.
בשנת 2015 חזרה סוואדוגו שוב להתמודד בניסיון לייצג את לטביה באירוויזיון 2015 עם השיר, "Love Injected".
בגמר התוכנית, שנערך ב-22 בפברואר 2015, היא הוכרזה כזוכה ובכך גם הוכרזה כנציגת לטביה לאירוויזיון 2015.
סוואדוגו הופיעה עשירית בחצי הגמר השני באירוויזיון 2015, אשר נערך ב-21 במאי 2015, היא העפילה לגמר לאחר שסיימה במקום השני עם 155 נקודות, ובכך לטביה עלתה לראשונה לגמר מזה שבע שנים.
בגמר, אשר נערך ב-23 במאי, הופיעה סוואדוגו כשיר מספר תשעה עשר, בו היא סיימה במקום השישי מתוך עשרים ושבע מדינות כשמוענקים לה בסך הכל 186 נקודות כולל 12 נקודות (מקסימליות) משלוש מדינות.
בתוצאה זו העניקה סוואדוגו ללטביה את המיקום הטוב ביותר שלה בתחרות מאז 2005 ובמיקומה הרביעי הטוב ביותר אי פעם.
כמו כן, כתבה סוואדוגו את השיר "Heartbeat", אשר בוצע על ידי יוסטס, נציג לטביה באירוויזיון 2016, עמו סיים במקום ה-15 בתחרות.
סוואדוגו הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, "Voice Voice" ב-8 באפריל 2015.
ב-28 בפברואר 2016 ביצעה סוואדוגו את השיר החדש שלה "לוחם" במהלך גמר בחירת נציג לטביה לאירוויזיון 2016.
באוקטובר 2016 חשפה את האלבום השני שלה, "Red Moon".
היא התמודדה בעונה החמישית של "גולוס", הגרסה הרוסית של The Voice, אך הודחה לקראת שלב הגמר.
במהלך האודישן שלה, הצטרפה לצוותה של פולינה גאגארינה, שהתמודדה גם היא בתחרות האירוויזיון 2015 כשייצגה את רוסיה.
סוואדוגו כתבה את השיר "אני כמו זאב", עבור הזמרת הליטאית איסטה פילבליטי, עמו התחרתה בקדם הליטאי בניסיון לייצג את מדינתה באירוויזיון 2017, אך כשלה וסיימה במקום השני.
אדם אמינה דניאל , הידוע בשם אמינה (Aminé), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות סינגל הבכורה שלו, "Caroline", שהגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-28 ביולי 2017, הוציא אמינה את אלבום הבכורה שלו, Good for You.
ב-7 באוגוסט 2020, הוציא את אלבומו השני, Limbo.
אמינה נולד למהגרים אריתריאים-אתיופים שהיגרו לארצות הברית בראשית שנות ה-90. אמו של אמינה עבדה בסניף דואר ואביו היה מורה ומתרגם במשרה חלקית.
אמינה נולד וגדל בשכונת וודלאון בצפון מזרח פורטלנד.
הוא למד באוניברסיטת פורטלנד סטייט ולמד שיווק.
הוא עבד גם כמתמחה בפרסום ההיפ-הופ במגזין Complex .
אמינה החל את הקריירה שלו כשהוציא את מיקסטייפ הבכורה שלו, Odyssey to Me, שיצא לאור ב-17 בינואר 2014. אמינה המשיך והוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו, En Vogue, ב-4 בספטמבר 2014. ב-31 באוגוסט 2015, הוציא את המיקסטייפ השני שלו, Calling Brío.
ב-9 במרץ 2016 הוציא אמינה את סינגל הבכורה שלו, "Caroline", ופרסם עבורו וידאו קליפ בבימוי עצמי באמצעות ערוץ ה-Vevo שלו ביוטיוב ב-1 ביוני 2016. השיר הופיע לראשונה במקום ה-96 במצעד הבילבורד הוט 100 ובהמשך הגיע למקום ה-11. ביוני 2017, השיר קיבל את תואר הפלטינה המשולשת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
באוגוסט 2016 חתם אמינה בחברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
ב-4 בנובמבר, הוציא אמינה את הסינגל השני שלו, ששמו "Baba", בעקבות ההצלחה של "Caroline".
ב-15 בנובמבר 2016 ביצע אמינה את "Caroline" בתוכנית האירוח The Tonight Show של ג'ימי פאלון.
ב-28 ביולי 2017 הוציא אמינה את אלבום הבכורה שלו, Good for You.
האלבום הגיע היישר אל המקום ה-31 במצעד הבילבורד הוט 100, עם 13,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון לצאתו.
לאחר צאת האלבום, ב-21 באוקטובר, הוציא אמינה את "Squeeze".
ב-26 בפברואר 2020, אמינה הוציא את הסינגל "Shimmy".
ב-29 במאי, הוציא את הסינגל "Riri".
ב-6 ביולי, הוציא את הסינגל "Compensating" בהשתתפות יאנג ת'אג והכריז על אלבומו השני, שיצא לאור ב-7 באוגוסט 2020, בשם Limbo.
האלבום הגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד 200, עם 26,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו.
במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ, הגיע האלבום למקום העשירי.
אמינה טיטי אטיקו-אבובאקר היא אחת מנשותיו של סגן הנשיא לשעבר של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה, אטיקו אבובאקר.
היא פעילת זכויות נשים וילדים, מייסדת הקרן לסחר בנשים ועבודת ילדים (WOTCLEF) והיוזמת של הצעת החוק הפרטית שהובילה להקמת הסוכנות הלאומית לאיסור סחר בבני אדם (NAPTIP).
אטיקו-אבובאקר נולדה בבית נוצרי למשפחת אלברט, משפחה משבט היורובה מאילסה, מדינת אוסון.
היא למדה בבית הספר היסודי בלפיאג'י, ולאחר מכן בתיכון סנט מרי איו, במדינת אוסון, אותו סיימה בשנת 1969. ב-1971 היא נישאה לאטיקו אבובאקר, אז קצין מכס צעיר, לפני שלמדה בפוליטכניק קדונה.
מלבד אנגלית, היא דוברת את שפות היורובה והאוסה.
כשהייתה ברומא לצורך לימודים בין השנים 1986–1987, היא ראתה נערות ניגריות רבות ברחוב.
לאחר בירור, הבינה שרבות מהבנות שימשו כזונות עבור גבירותיהן, ולעיתים קרובות לא קיבלו שכר.
היא גם גילתה שרימו אותן בהבטחות לעבוד באיטליה, והדבר גרם לה להתחייב להילחם בתופעה עם שובה.
ב-1999, כשבעלה, אטיקו אבובאקר הפך לסגן נשיא ניגריה, היא החלה בפעילות לסיום זנות כפויה וצורות אחרות של סחר בבני אדם.
ראשית, היא ייסדה את הקרן לסחר בנשים ועבודת ילדים (WOTCLEF), ולאחר מכן נתנה חסות להצעת חוק פרטית לענישה קפדנית של סוחרים, ולהקמת סוכנות פדרלית, הסוכנות הלאומית לאיסור סחר בבני אדם, האחראית על המאבק בסחר בבני אדם של אנשים בניגריה.
היא גם ניהלה קורסי חינוך שהתמקדו בשיקום בנות שהוחזרו ממדינות שונות הביתה לניגריה.
אטיקו-אבובאקר היא המחברת של מספר פרסומים בהם:
אמין חליל סטיבנס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפורוורד-סנטר במכבי ראשון לציון מליגת העל.
סטיבנס החל את דרכו במדי אוניברסיטת פלורידה A&M בליגת המכללות שם שיחק ארבע עונות.
בעונתו האחרונה הוא העמיד ממוצעים של 16 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק, אך לא נבחר בדראפט ה-NBA מה שהוביל אותו לפתוח קריירה מקצוענית באירופה.
תחנתו הראשונה הייתה בקומארנו מהליגה הסלובקית בעונת 2012/13, שם זכה בגביע המקומי והעמיד ממוצעים של 15.1 נקודות, 7 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
בעונת 2013/14 עבר לליגה האוסטרית ושיחק בפירסטנפלד פנת'רס, שם רשם ממוצע של 19.9 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק ב-29 משחקים.
בעונת 2014/15 המשיך באוסטריה עם קבוצת וינה, והציג ממוצעים של 18.1 נקודות ו-9.1 ריבאונדים ואסיסט למשחק, ב-46 משחקים.
בעונת 2015/16 שיחק בלובן בראונשוויג מהבונדסליגה הגרמנית, ולאחר מכן, בעונת 2016/17, עבר לליגה האיסלנדית וחתם בקפלוויק.
שם הפך לאחד השחקנים הדומיננטיים, עם ממוצעים מרשימים של 29.5 נקודות ו-15.3 ריבאונדים למשחק, וזכה בתואר השחקן הזר של העונה.
הצלחתו באיסלנד הובילה אותו לחוזה ברואן מטרופול בסקט מהליגה הצרפתית השנייה בעונת 2017/18, שם המשיך להפגין יכולת גבוהה והוביל את הליגה בנקודות ובריבאונדים.
לאחר מכן שיחק בבריסל (בלגיה), ולבסוף, בקיץ 2019, הצטרף למכבי קריית מוצקין מהליגה הלאומית בישראל.
בעונת 2019/20 עם מכבי קריית מוצקין, סטיבנס בלט כשחקן מרכזי שהראה עקביות, יכולת קליעה מרשימה והשפעה משמעותית בהגנה, מה שסייע לקבוצה לבסס מעמדה בליגה הלאומית.
לאחר תקופה זו, בעונת 2020/21, חזר לשחק עבור רואן מטרופול בסקט מהליגה הצרפתית, ובכך חידש את פעילותו באירופה.
בקיץ 2021, סטיבנס הצטרף לעירוני קריית אתא מהליגה הלאומית.
בעונת 2021/22, הפך לשחקן המרכזי של הקבוצה, כשהעמיד ממוצעים מרשימים של 23.8 נקודות, 10.9 ריבאונדים, 3.3 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק.
הישגיו הבולטים סייעו לעירוני קריית אתא לזכות באליפות הליגה הלאומית ולהעפיל לליגת העל, ובמקביל, הוא נבחר לשחקן הזר המצטיין של העונה.
בעקבות ההצלחה, בעונות ו-, סטיבנס המשיך להציג יכולת גבוהה בליגת העל, עם ממוצעים יציבים של כ-15 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק, וזכה בתואר נוסף כחלק מחמישיית העונה.
ביוני 2024 חתם סטיבנס במכבי רמת גן מליגת העל.
אמינה גוריב-פאקים היא פוליטיקאית מאוריצית ופרופסור לכימיה, שעסקה במחקר ביולוגי באפריקה.
היא כיהנה כנשיאה השישית של מאוריציוס בין השנים 2015 עד 2018.
גוריב-פאקים היא האישה הראשונה שנבחרה לנשיאות המדינה מאז עצמאותה ב-1968, והאישה השלישית שכיהנה כראש המדינה אחרי המלכה אליזבת השנייה ומוניק אושאן בלפאו , ששימשה פעמיים כנשיאת מאורציוס בפועל (ב-2012 וב-2015) אך לא נבחרה לתפקיד.
היא פרשה מתפקידה בשנת 2018 עקב פרסום פרשת שחיתות, של שימוש לא חוקי בכרטיסי אשראי של עמותה אליה הייתה קשורה.
ביבי אמנה פירדאוס גוריב-פאקים נולדה בכפר סורינאם במאוריציוס ב-17 באוקטובר 1959, לאביה הסנג'י גוריב ואמה פירדאוס דורגאוהי.
היא גדלה בעיירה פליין מנגיאן במאוריציוס וסיימה את לימודיה בבית הספר היסודי סנט-פטריס.
לאחר מכן עברה למנזר מהבורג לורטו, וסיימה את תעודת בית הספר הגבוה במנזר לורטו קוואטר בורנס.
עם סיום לימודי התיכון היא עברה לבריטניה על מנת לרכוש השכלה גבוהה בכימיה.
ב-1983 סיימה תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת סארי והמשיכה לתואר שני ודוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת אקסטר בבריטניה אותו קיבלה בשנת 1987.
עם סיום הדוקטורט חזרה למאוריציוס והתקבלה לעבודה באוניברסיטת מאורציוס.
היא עבדה במועצת המחקר של מאוריציוס כמנהלת מחקר בשנים 1995–1997. בשנת 2001 היא שימשה כפרופסור וניהלה את מחלקת הכימיה באוניברסיטה.
באוניברסיטה היא שימשה ברציפות כדיקן הפקולטה למדעים וסגנית נשיאת האוניברסיטה בשנים 2004–2010.
לאחר מכן היא כיהנה כיושבת ראש המועצה הבינלאומית לאיגוד המדעי במשרד האזורי לאפריקה בשנים 2011–2014
בדצמבר 2013 הגישה גוריב-פאקים תלונה לנציבות שוויון הזדמנויות של מאוריציאן (EOC) בטענה לאפליה דתית בבחינת בקשתה למינוי כסגנית הקנצלרית של אוניברסיטת מאוריציוס.
חקירת הנציבות מצאה שזה לא המקרה, אך ציינה ליקויים בתהליך הבחירה.
הדו"ח ציין היעדר קריטריונים ברורים ודפי ציונים להערכת מועמדים.
בסופו של דבר עזבה גוריב-פאקים את תפקידה כפרופסור באוניברסיטה כדי לפתוח מרכז מדעי משלה הידוע בשם CIDP Research & Innovation אותו היא מנהלת.
בשנת 2015, הועלה שמה כמועמדת לנשיאות מאוריציוס, על ידי סר אנירוד ג'וגנת ראש הממשלה וחבר התנועה הסוציאליסטית המיליטנטית.
מועמדותה אושרה ב-4 ביוני 2015 פה אחד על ידי האספה הלאומית של מאוריציוס.
גם מנהיג האופוזיציה פול ברנגר בירך על המינוי.
מי שהתנגד למיינוי היה ראש הממשלה לשעבר נאווין רמגולם.
היא התפטרה בשנת 2018 על רקע שערורייה פיננסית בתקופת ראש הממשלה פראווינד יוגנאוט.
בשנת 2015 הצטרפה כסגנית יו"ר ארגון הצדקה Planet Earth Institute (PEI).
הארגון הוקם על ידי איש העסקים אלווארו סוברינו, אשר נמצא מאז תחת חקירת שחיתות בשווייץ ובפורטוגל.
בשנת 2018 היא הואשמה כי השתמשה בכרטיס אשראי בינלאומי של ארגון לא ממשלתי לקניית בגדים ותכשיטים.
לפי החשד היא קנתה בגדים ותכשיטים בשווי של 26,000 דולר שאינם קשורים לעבודתה בארגון, דבר המהווה קבלת שוחד.
לפי החשד בתמורה לכספים שקיבלה היא דאגה שהוועדה לשירותים פיננסיים (FSC) תנפיק רישיון בנקאי לסוברינו, כיו"ר PEI כדי שיוכל לנהל קרנות המנהלות כספים באפריקה.
גוריב-פאקים התפטרה רשמית מתפקיד נשיאת מאוריציוס ב-23 במרץ 2018 מיד לאחר יום השנה ה-50 לחגיגות העצמאות של המדינה כאשר העיתון ל'אקספרס הדליף את פרטי הבנק שלה, אף על פי שהיא החזירה את ההוצאות שנה אחת לפני ההדלפה.
התפטרות זו נבעה בעיקר מניגודי עניינים והאשמות הנובעות ממעורבותה בשערורייה זו.
שערורייה נוספת נוצרה כאשר זמן קצר לפני שהתפטרה ב-2018, ומבלי להתייעץ עם הקבינט של מאוריציוס, היא מינתה את סר חמיד מולאן לעמוד בראש ועדת חקירה על פעילותו של אלווארו סוברינו, למרות ניגוד העניינים שבדבר.
ביוני 2018 הקימה ממשלת מאוריציוס ועדת חקירה בראשות השופט אסרף אלי קאוניה שמטרתה לחקור את הפרת החוקה וחוקים אחרים על ידי הנשיאה לשעבר.
למרות דיונים רבים על פני תקופה ארוכה, החקירה טרם הושלמה.
ב-2019 - היא שימשה כדוברת מרכזית בכנס של אוניברסיטת קיימברידג' "Africa Together: What Way Forward?"
בשנת 1988 נישאה לד"ר אנואר פאקים, מנתח, יש להם שני ילדים; בן, אדם, יליד 1992 ובת, אימאן.
פרס לוריאל-אונאסק"ו לנשים במדע 2007
פרס המועצה הלאומית לכלכלה וחברתית 2007, עבור 'נשים אפריקאיות במדע'
פרס האיחוד האפריקאי לנשים במדע בשנת 2009
ממשלת צרפת העניקה לה את מסדר הדקלים של האקדמאים בשנת 2009.
היא גם הוכתרה למפקדת מסדר הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי (CSK) על ידי הנשיא בשנת 2008 על תרומתה לחינוך ולמגזר המדעי.
עם הפיכתה לנשיאה, היא הועלתה אוטומטית לפרס האזרחי הגבוה ביותר של מסדר הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי (GSCK).
אמין נואה הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בדרטונה באסקט מליגת העל האיטלקית בכדורסל וליגת האלופות.
נואה נולד בליון וגדל בקבוצות הנוער של אסוול ליון-וילרבאן.
לאחר ששיחק בקבוצה עד גיל 21 של המועדון הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בינואר 2016, וקלע שתי נקודות בחמש דקות מול שמפיין שאלון-ריימס.
במהלך העונה, בה זכתה אסוול באליפות צרפת בכדורסל, הוא העמיד ממוצעים של 0.8 נקודות ו-0.8 ריבאונדים ב-3.8 דקות למשחק.
באפריל 2018 הכריז נואה על מעמדותו לדראפט ה-NBA 2018, אך פרש ממנו ביוני.
עונת הפריצה שלו הגיעה ב-2017/18, כשהעמיד ממוצעים של 11 נקודות ו-4.7 ריבאונדים ב-32 משחקים בליגת העל (פתח בחמישייה ב-26 מהם) והשתתף במשחק האולסטאר.
ב-7 ביולי 2021, לאחר שלוש אליפויות במדי וילרבאן, חתם נואה באנדורה מליגת ה-ACB הספרדית.
ב-11 באפריל 2022 חזר לצרפת וחתם בשטרסבורג.
הוא חזר לאסוול ב-7 ביולי 2022.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם נואה בהפועל חולון מליגת העל בכדורסל וליגת האלופות, אך ב-2 בדצמבר עזב את הקבוצה בעקבות מלחמת חרבות ברזל וחתם בדרטונה באסקט מליגת העל האיטלקית בכדורסל.
ב-22 בינואר 2024 חתם בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית והיורוליג.
נואה ייצג לראשונה את צרפת באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 2013, בה סיימה נבחרתו במקום החמישי.
באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17 2014 הוא קלע 18.7 נקודות בממוצע למשחק, מקום רביעי בטורניר, ונבחר לחמישיית הטורניר השלישית של Eurobasket.com.
באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2016, בה סיימה במקום ה-13, קלע נואה בממוצע 15.8 נקודות למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2017 העמיד נואה ממוצעים של 12.9 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק, סייע לצרפת לזכות במדליית ארד ונבחר לחמישיית הטורניר.
בנובמבר 2017 הוא קיבל זימון ראשון לנבחרת הבוגרת.
נואה הוא ממוצא מרוקאי ואלג'יראי.
אמין עדלי הוא כדורגלן מרוקאי-צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בורנמות' מהפרמייר ליג ובנבחרת מרוקו.
עדלי גדל במחלקת הנוער של טולוז.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית.
הוא ערך 39 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית וליגת המשנה הצרפתית, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-26 באוגוסט 2021 חתם עדלי על חוזה לחמש שנים בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
ב-21 באוגוסט 2025 חתם בבונרמות' מהפרמייר ליג תמורת 25 מיליון אירו.
עדלי היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך עדלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 1-0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות.
ב-17 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת ליבריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
חלק מנבחרת העונה בליגת המשנה בצרפת (1): 2020/21
מוחמד אמין חזבאווי (בפרסית: محمد امین حزباوی; נולד ב-6 במאי 2003 באהוואז שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת איראן.
חזבאווי גדל במחלקת הנוער של פולאד.
הוא ערך 18 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, וערך גם שתי הופעות במסגרת ליגת האלופות האסיאתית בעונת .
ב-25 במאי 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בא-סד מליגת העל הקטרית.
ב-23 במרץ 2023 ערך חזבאווי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת רוסיה במשחק ידידות.
אמינטו חיידר היא פעילת זכויות אדם מסהרה המערבית ופעילה פוליטית למען הקמת מדינה עצמאית בסהרה המערבית.
נקראת גם "גנדי הסהרית" בגלל מאבקיה הלא-אלימים.
היא זכתה בשנת 2008 בפרס "קרן קנדי", בשנת 2009 בפרס "האזרח האמיץ" ובשנת 2019 בפרס "הקיום הנכון" על פועלה בתחום.
היא שימשה כנשיאת ארגון "מגיני זכויות האדם הסהרים" עד שנת 2020 וכיום היא משמשת כנשיאת "המוסד הסהרי נגד הכיבוש המרוקאי".
חיידר נולדה בשנת 1966 לאלי חיידר ולדריה בוסלה בעיר לעיון בטריטוריה של סהרה המערבית.
עד גיל 8 היא גדלה תחת כיבוש ספרדי.
אולם, מגיל 8 חייתה תחת כיבוש לא חוקי בידי מרוקו.
בגיל 15 חיידר החלה להיוודע למלחמה הקשה ולהפרות זכויות האדם של תושבי סהרה המערבית בידי השלטונות המרוקאים.
כשנתיים לאחר מכן, עקב החרפת הסכסוך בין חזית פוליסריו לבין השלטונות במרוקו, חיידר החלה להשתתף סודיות בפעולות לא אלימות נגד הכיבוש המרוקאי.
בשנת 1987, לאחר ביקור משלחת מטעם האיחוד האפריקאי, חיידר וסטודנטים אחרים ארגנו הפגנה לא אלימה נגד הפרות החוקים הבינלאומיים של מרוקו ובשביל לעזור לתושבי סהרה המערבית שנעלמו וגורשו למחנות פליטים.
עוד לפני הגעת המשלחת, משטרת מרוקו פיזרה באלימות את ההפגנה שמתנה כ-400 איש, וחיידר נחטפה על ידי הרשויות ביחד עם עוד 70 מפגינים אחרים.
חיידר הוחזקה בכלא סודי בלעיון ללא כל משפט במשך כ-4 שנים על ידי המשטר המרוקאי.
במהלכן הייתה מכוסת עיניים, עונתה ונמנע ממנה כל קשר עם העולם החיצון.
באותן שנים, חיידר פתחה בשביתת הרעב הראשונה שלה ביחד עם אסירות אחרות כדי למחות על תנאי המאסר הקשים.
בשנת 1991 שוחררה במסגרת עסקת שבויים כחלק מהפסקת האש בין שלטונות מרוקו לחזית פוליסריו.
בראיון לערוץ שוודי, חיידר מתארת את שחרורה מהכלא כך: "שוחררנו מכלא קטן על מנת למצוא את עצמנו בכלא גדול יותר, תחת השמיים הפתוחים, בסהרה המערבית".
לאחר שחרורה, חיידר המשיכה להיות פעילה פוליטית, ארגנה הפגנות לא אלימות נגד כיבוש הלא חוקי המרוקאי ויזמה קמפיין נרחב לתיעוד הפרות זכויות האדם של תושבי סהרה המערבית בידי שלטונות מרוקו.
קמפיין זה הביא לראשונה את סוגיית סהרה המערבית ואת סבלם של תושבי סהרה המערבית לשיח הציבורי הבינלאומי.
חיידר נרדפה על ידי שולטונות מרוקו בגלל פעולותיה האקטיביסטיות: היא נחקרה ללא הצדקה על ידי המשטרה ונאסרה עליה היציאה מהארץ.
בשנת 2005, משלחת אמריקאית מטעם הממשלה ביקרה בסהרה המערבית את חיידר ופעילים פוליטיים נוספים, כדי לדון במצבם ובמצב תושבי סהרה המערבית ובין השאר, בסירובם של השלטונות המרוקאים לתת לאותם פעילים מסמכים רשמיים.
ולכן התערבה וגרמה לכך שחיידר קיבלה מסמכים דרכון מרוקאי.
לאחר חודש, היא הותקפה על ידי משטרת מרוקו ברחוב, הורשעה בהאשמות שווא שהשתתפה בהפגנה אלימה ונשלחה לכלא למשך שבעה חודשים.
במהלך מאסרה הפרלמנט האירופי קרא לשחרורה.
ב-7 בינואר 2006 היא שוחררה מהכלא לאחר 52 ימים של שביתת רעב במחאה על מאסרה ועקב לחץ בינלאומי לשחררה.
לאחר שחרורה, חיידר טסה לקבל את הפרס "חואן מריה בנדרס" בספרד על פועלה למען זכויות האדם במערב סהרה.
במהלך השנתיים שלאחר מכן, היא פעלה ברחבי אירופה ואמריקה לשם העלאת המודעות להפרות החוקים הבינלאומיים של מרוקו ולמצבם של תושבי סהרה המערבית.
בנובמבר 2009, זכתה חיידר בפרס "אומץ האזרח" היוקרתי באמריקה.
עם חזרתה למרוקו ב-13 בנובמבר, חדייר נלקחה על ידי המשטרה לתחקור עת שנחתה בנמל התעופה בלעיון.
עיכובה של חיידר לחקירה היה בעקבות מילוי "לא תקין" בטופס משמר הגבול, כלומר, חיידר כתבה שהיא אזרחית "סהרה המערבית" ולא הסכימה לשנות זאת לאזרחית מרוקו.
לאחר שהוחזקה במשך הלילה בנמל התעופה, משטרת מרוקו לקחה את דרכונה ואת תעודת הזהות שלה והחזירה אותה למטוס שטס לשדה התעופה "לזרוטה" באיים הקנריים.
ב-15 בנובמבר שר החוץ המרוקאי הצהיר "חדייר "נפנפה" את האזרחות המרוקאית שלה כשבחרה לכתוב "סהרה המערבית" כמקום מגוריה…".
משרד החוץ הוסיף שעד שחדייר לא תתנצל, היא לא תקבל את דרכונה בחזרה.
חדייר האשימה את שלטונות ספרד שהיא מוחזקת בניגוד לרצונה מכיוון שהשלטונות סירבו לתת לה לחזור לסהרה המערבית ללא דרכון.
בשישה עשר בנובמבר, חדייר פתחה בשביתת רעב עד שתחזור לסהרה המערבית.
היא הצהירה על מוכנותה למות למען זכותה לחזור לביתה, הפגינה מול שדה התעופה "לזרוטה" ובמשך 32 ימים לא אכלה דבר.
העיתון הספרדי "אל פאיס" פרסם ראיות לכך שמרוקו תכננה את שילוח חיידר לספרד מראש.
ארגוני זכויות אדם רבים תמכו במאבקה של חיידר בטענה כי מרוקו הפרה את החוקים הבינלאומיים בדבר זכויות האזרח, להם התחייבה לציית.
סיפורה של חיידר התפרסם ברחבי העולם והיא זכתה לתמיכה רבה מעיתונאים, זוכי פרס נובל ופוליטיקאים.
ב-9 בדצמבר המפקחת הבכירה של זכויות האדם באו"ם קראה למרוקו להחזיר את חיידר הביתה.
האיחוד האירופי דן במאבקה של חדייר.
שלטונות ספרד הציעו לחיידר אזרחות ספרדית אולם היא סירבה לקבלת אזרחות זו בשביל לחזור לביתה.
היא עמדה על דעתה לחזור למערב סהרה ללא ניצול אזרחות אחרת וללא הכרה בכיבוש המרוקאי.
בשמונה עשר בדצמבר, 39 ימים מאז שהחלה את שביתת הרעב, הובלה חיידר לבית החולים לאחר שלא יכלה לבלוע נוזל במשך יומיים.
באותו יום, עקב לחץ דיפלומטי נרחב על מרוקו, היא קיבלה אישור לחזור לביתה.
חזרתה למערב סהרה גררה ברכות מרחבי העולם (בין השאר של סגנית נשיא ארצות הברית הילרי קלינטון).
מאבקה הצליח להעלות את סכסוך סהרה המערבית לכותרות בעולם כולו.
לאחר חזרתה לסהרה המערבית, חדייר הושמה במעצר בית ללא הצדקה מטעם המשטרה.
מאז היא המשיכה להיות פעילה פוליטית ולארגן הפגנות לא -אלימות כנגד הכיבוש המרוקאי.
באוגוסט 2012 אירחה חדייר משלחת של קרן רוברט פ.
קנדי בסהרה המערבית, בשביל להעלות מודעות למצבם הקשה של זכויות האדם ששורר שם.
ב-2 בנובמבר באותה השנה נפגשה עם הנציב העליון של האו"ם כריסטופר רוס כדי לדון במתרחש בסהרה המערבית.
ובשנת 2015 חדייר אירחה משלחת מטעם ודעת זכויות האדם של האו"ם.
היא כיהנה בתור נשיאת "מגיני זכויות האדם הסהרים" עד שנת 2020 שבה הקימה את "המוסד הסהרי נגד הכיבוש המרוקאי" והיום היא עומדת בראשו.
כיום, חיידר ובני משפחתה ממשיכים להתמודד עם רדיפה מצד רשויות מרוקו.
באוקטובר 2011, בנה הקטן של חיידר הותקף מילולית ומינית בידי שני שוטרי משטרת מרוקו בדרכו הביתה.
במהלך חזרתה מפגישתה עם הנציב העליון של האו"ם ב-1 בנובמבר 2012, הותקפה חיידר פיזית ומילולית על ידי שוטרי משטרת מרוקו עם סכין במשך כארבע שעות.
באותה שנה, ילדיה של חיידר הותקפו פיזית על ידי מספר אנשים מרוקאים, כתגובת נגד לתביעה שהגישה נגד משרד התקשורת המרוקאי על דרך ייצוגו את תושבי סהרה המערבית.
במהלך אירוח פגישה נוספת עם נציגי האו"ם בשנת 2015 שוטרי משטרת מרוקו סקלו באבנים את ביתה וגרמו נזק לו רחב.
במרץ 2022 חברת אמנסטי הוציאה דו"ח לפיו שלטונות מרוקו השתמשו בתוכנת "פגסוס" של NSO הישראלית על מנת לפרוץ לשני מכשירי הטלפון שברשותה של חיידר מאז שנת 2021. חיידר פנתה לחברת אמנסטי לאחר שקיבלה הודעה מאפל בדבר חדירה לטלפון שלה.
תגובת NSO הייתה "מאחר שמשרד החוץ הגדיר את הארגון כאנטישמי, החברה לא מתייחסת לדו"ח".
חיידר זכתה בהכרה רבה על פועלה למען זכויות האדם.
בין הפרסים העיקריים בהם זכתה הם:
פרס על שם רוברט פ.
פרס השלום של לוקסמבורג (2022)
על פי ועדת הפרס של פרס הקיום הנכון - "בזכות יושרתה ונחישותה היא הפכה להיות אחת מהמנהיגות המכובדות והבולטות ביותר באזור".
חיידר הייתה מועמדת מספר פעמים לקבלת פרס נובל לשלום.
במאי 2013, חיידר הוזמנה כאורחת של כבוד לכנס 50 שנה לאיחוד האפריקאי.
בנוסף, קיבלה אזרחות של כבוד ממספר רב של ערים ומוסדות באיטליה ובספרד.
חיידר אינה חלק מחזית פוליסריו, אך רואה בה כנציגה הבלעדית של תושבי סהרה המערבית.
לחיידר שני ילדים, מוחמד וחיית.
ב-2010 מצבה הבריאותי של חיידר התדרדר עקב שביתות הרעב.
חיידר אינה חלק מחזית פוליסריו אך חושבת שהם המייצגים הרשמיים של תושבי סהרה המערבית.
חיידר תומכת "באסלאם מתקדם", אשר לדבריה נהוג בסהרה המערבית.
בראיון לערוץ "דמוקרטיה עכשיו!" חיידר סיפרה "אנחנו יוצאות דופן בעולם המוסלמי… כי אנחנו מכובדות בתוך החברה שלנו…שום דבר לא יעצור אותנו… הנשים הסהריות נתפסות כעמוד השדרה של ההתנגדות הספציפית, ככוח המניע של המאבק".
שביתת הרעב וניצחונה של חיידר ב-2009, מהווים נקודת מפנה במאבק הנשים תושבות סהרה המערבית, אשר מובילות תנועה בדלנית ועצמאית.
תנועה זו קוראת תיגר על הסמכותנות והלאומנות המאפיינות את התפיסה המסורתית של הפמיניזם בעולם הערבי.
אמיניתו בינת אל-מוח'תאר היא מוסלמית, מורית, מאוריטנית, פוליטיקאית ופעילת זכויות נשים.
על פועלה, היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום בשנת 2015.
שמה היה אמיניתו אלי (Aminetou Ely) ובהמשך חייה אימצה את שמה הנוכחי.
בצרפתית ובאנגלית שמה הוא אמיניתו מינת אל מוקתאר (Aminetou Mint El-Moctar).
בינת אל-מח'תאר נולדה בנואקשוט למשפחה בת שמונה ילדים, מהמעמד הגבוה.
בגיל אחת עשרה אביה כפה עליה להינשא ועל אף התנגדותה היא נישאה וכשהייתה בת 14 נולד בנה הבכור.
כנערה היא פעלה למען זכויותיהם של העבדים שהיו בבעלות משפחתה ועודדה אותם לברוח.
היא הייתה מעורבת בהפגנות מרקסיסטיות, נעצרה על ידי המשטרה ועל כך ספגה מכות מאביה שניסה לכלוא אותה בבית.
לאחר שעזבה את בעלה, היא לא הורשתה לחזור ללימודים בבית הספר ונאלצה לעבוד למחייתה בעבודות עם שכר נמוך, כמו: מכירת סיגריות, מרכזנית במרכזיה המקומית וכסייעת סוציאלית.
בהיותה רגישה לזכויותיהם של חלקים מוחלשים באוכלוסייה, האקטיביזם של אל-מוח'תאר החל מוקדם בחייה והתבטא בהפגנות ופעילויות נגד הממשלה.
בשנת 1974, כשהייתה בת 18 היא הקימה את איגוד הנשים הדמוקרטיות של מאוריטניה (جمعية النساء الديمقراطيات الموريتانيات).
בין 1989 ל-1991 היא הייתה חברה בתנועה הדמוקרטית הבינלאומית להגנת המדוכאים.
בשנת 1991, בינת אל-מוח'תאר נעצרה ועונתה בשל התבטאויותיה נגד טבח של בני מיעוטים שחורים מאוריטנים בנואדהיבו ואז הקימה את הוועדה לסולידריות עם קורבנות הדיכוי במאוריטניה (لجنة للتضامن مع ضحايا القمع في موريتانيا).
בנוסף היא פעלה למען הגברת השוויון וגרמה לממשלה לערב נשים בקבלת החלטות פוליטיות.
בשנת 2019 מספר הנשים המעורבות בפוליטיקה עמד על כ-20%.
ב-2009 בינת אל מוח'תאר עמדה בראש ההפגנות נגד סחר נשים צעירות ומכירתן לחצי האי ערב.
וכן נגד נישואי קטינות והאכלתן בכפייה כדי להיות שמנות ומוכנות לנישואין, וזה מביא לעליה בהשמנה כרונית ומחלת הסוכרת.
ב-17 באפריל 1999, הקימה אל-מוח'תאר את "איגוד הנשים עקרות הבית" (رابطة النساء ربات الأسر; בצרפתית: - Association des Femmes Chefs de Famille - AFCF) שמונה 12,000 חברות ממגוון העדות במאוריטניה: ערביות, ברבריות, סונינקה, פולה, חראטין ווולוף .
האיגוד הקים שישה מרכזי הצלה לנגעות עבירות והוא מעסיק 168 עובדים סוציאליים, ארבעה עורכי דין ובכל עיר במאוריטניה יש איש קשר לאיגוד.
בשנת 2019 "איגוד הנשים עקרות הבית" הציע לממשלה לנקוט בצעדים נמרצים להגנת זכויות נשים ובמיוחד להחמיר את הענישה על מעשי אונס.
ההצעה נדחתה על ידי ממשלת מאוריטניה מכיוון שהיא מנוגדת לשריעה.
בשנת 2014, הוצאה נגדה פתווה על ידי אימאם של תנועה אסלאמית רדיקלית במאוריטניה, שכונתה בשם חברי הנביא (أصدقاء النبي) וזאת משום שהגנה בפומבי על בלוגר שהואשם על ידם בכפירה.
הפתווה קראה להרוג אותה ולעקור את עיניה.
בשנת 2006 בינת אל-מוח'תאר זכתה בפרס זכויות האדם של צרפת.
בשנת 2010 הוענק לה אות לגיון הכבוד על עבודתה בהגנה על זכויות אדם במאוריטניה.
בשנת 2015, היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום, יחד עם פעילים נוספים נגד עבדות.
אמין ענבתאוי הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, שכיהן כראש עיריית שפרעם.
נולד וגדל בשפרעם, בנם של עלי וראדיה.
למד בבתי הספר היסודיים א' וב' בעיר, ובהמשך בתיכון העירוני בשפרעם, אותו סיים בשנת 1971.
לאחר לימודיו התיכוניים עבד במשך שנתיים בעבודות שונות, ולאחר מכן החל את לימודיו האקדמיים.
הוא סיים תואר ראשון בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ובהיסטוריה כללית במסלול דו-חוגי באוניברסיטת חיפה בשנת 1975. בנוסף, הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
בשנים 1972–1979 שימש מורה בבתי ספר יסודיים בשפרעם.
בין השנים 1979–1987, לימד היסטוריה וסוציולוגיה בתיכון העירוני בעיר.
בשנת 1987 מונה למנהל המרכז הקהילתי בשפרעם במסגרת החברה למתנ"סים הארצית, תפקיד שבו החזיק עד 2003. לאחר מכן ניהל מתנ"סים ביישובים דיר חנא (2004–2009) ועין מאהל (2009–2011).
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2008 התמודד לראשות עיריית שפרעם מול נאהד ח'אזם ועורסאן יאסין.
בסיבוב הראשון קיבל 34.97 מהקולות, בעוד ח'אזם, קיבל 34.06%.
בסיבוב השני קיבל 43.06% והפסיד לח'אזם.
בשנים 2011–2013 שימש מנחה אזורי בצפון.
כיהן כיו"ר האגודה לתרבות ערבית בתקופת כהונתו של שר המדע, התרבות והספורט ראלב מג'אדלה, וכן במשך כשנה בתקופת כהונתה של שרת התרבות והספורט לימור לבנת.
במקביל כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות העיר מול נאהד ח'אזם ועורסאן יאסין וניצח עם 43.52% מהקולות.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לכהונה נוספת והפסיד לעורסאן יאסין כאשר קיבל 17.76% לעומת 44.37% ליאסין.
בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הצטרף לרשימה לכנסת של "אורות השחר – מפלגה של כולם", מפלגה יהודית-ערבית בראשותו של יונה יהב.
עם זאת, הרשימה לא התמודדה לבסוף בבחירות.
בבחירות 2024 התמודד על ראשות העיר, אך הפסיד כאשר קיבל 22.09% מהקולות, שני מבין חמישה מועמדים.
בבחירות אלו נבחר נאהד ח'אזם.
הוא נשוי לפחריה ואב לחמישה.
אמינה מחמוד ורסאמה היא פמיניסטית, אקטיביסטית ומדענית חברתית סומלית.
מחברת שותפה של "היבטים חברתיים ותרבותיים של מילת נשים ואינפיבולציה: דוח ראשוני" (1985), היא הייתה אחד הקולות המוקדמים שהועלו באפריקה נגד מילת נשים.
היא חקרה את תחום מילת הנשים והטיפול בנשים שעברו מילה.
ורסאמה התגוררה בשוודיה לאחר שנמלטה מסומליה בזמן מלחמת האזרחים שם.
לוורסאמה הוענק תואר שני בפיתוח אנושי על ידי המכון למדעי החברה בהאג.
היא סייעה בהקמת קבוצת המחקר והפעולה של נשים בסומלילנד (SOWRAG), ובשנת 2005 התמודדה על מושב בפרלמנט של סומלילנד, והייתה אחת הנשים הראשונות שעשו זאת.
היא שימשה כמנהלת של Nagaad, קבוצת נשים בהרגייסה סומלילנד.
אמיר אור (נולד ב-1 ביולי 1956 בשם אמיר אביאל) הוא משורר וסופר ישראלי, מתרגם ועורך, מייסד עמותת הליקון.
אור נולד בתל אביב, דור שלישי בארץ, ולאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה, חי בשנות ה-20 לחייו בהודו, ביוון ובהולנד, ועבד בין השאר כרועה צאן, פועל בניין ומסעדן.
מאוחר יותר הקים בירושלים מרכז למדיטציה ותרפיה, וכן ניהל מסעדה בשם 'זורבה הבודהה'.
הוא למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה (תואר בוגר בפילוסופיה 1988) ומדע הדתות (מוסמך 1989), ולאחר מכן לימד שם על הדת היוונית העתיקה.
אור פרסם עד כה בעברית ארבעה עשר ספרי שירה ושני רומנים.
שיריו התפרסמו באנתולוגיות ובכתבי עת בלמעלה מחמישים שפות ובארבעים ושמונה ספרים באסיה, באירופה ובאמריקה.
ספרו הראשון, "אני מביט מעיני הקופים" (1987) הוגדר כספר של 'התנסויות רליגיוזיות', וגם בהמשך הרבה לעסוק בשירתו בדתות ובמיתוסים.
ספריו הבאים, "פנים" ו"פדיון המת", נגעו במוות ככוח פועל בחיים ולאו דווקא כניגוד להם, בהתאם לתפיסות פגניות; ואילו ספרו "יום" ערוך במתכונת של סידור תפילה יהודי, ועוקב אחרי פרקי יומו של המתפלל מנקודת מבט אישית.
הספר "שיר טאהירה" יוצא דופן בין ספריו של אור, שכן נכתב לא כשירה אלא כאפוס בפרוזה שקולה.
הספר הוא 'תרגום בדיוני' מטוכארית מתוך אפוס קדום של עם מומצא – הטוכארים, עם ממוצא איראני שישב בטורקיסטאן הסינית ותרבותו נעלמה לגמרי.
אור הוסיף לטקסט מאמר ובו פרשנות היסטורית לטקסט, אך הבהיר כי מדובר בטקסט בדיוני ולא בתרגום אמיתי.
הספר זכה לשבחים רבים ואף נבחר בידי המבקרת נועה מנהיים כספר היחיד בעברית ברשימת 'ספרי הפנטזיה הגדולים של כל הזמנים' שערכה.
ספרו "מוזיאון הזמן", נכתב במקביל בעברית ובאנגלית, ויצא בשנת 2007 בישראל ובלונדון.
ספרו "החיה שבלב" 2010 הוא מבחר ושירים חדשים בנושא אהבות ויחסים.
בספר שיריו "כנפיים" 2015, אור חוזר אל המסע האנושי הגדול, המסע להיות, בהרבה אמפתיה, אירוניה, ותקווה.
בו בזמן הוא גם חוזר ב"כנפיים" אל שירת החרוז והמשקל ומשלב תכנים עכשוויים בצורות שיריות קלאסיות.
ספרו האחרון בפרוזה הוא "הממלכה" 2015 סיפור חייו של דויד בשר ודם – דויד השאפתן, פורע החוק, האסטרטג, המאהב, הפוליטיקאי, המשורר, העריץ והאב.
בו בזמן "הממלכה" אינו רק רומן היסטורי אלא גם סאטירה על חיינו בארץ, המשתמשת בדרכי ביטוי עכשוויות ומציגה באור ביקורתי ואירוני את סיפורנו הלאומי; הממלכה מכוונת עוקץ חריף כלפי הממלכתיות הישראלית החדשה המעצבת את חיינו כיום, ומזמינה את החברה הישראלית לדיון מחודש במיתוסים של התנ"ך ושל המורשת היהודית.
ספרו "על הדרך" 2018 הוא אסופת שירי מסע שכתב בסוגת ההייקו, ואיורים של האמנית לוסי אלקויטי.
ספרו "ילד" 2018, עוסק בחוויות כאובות מילדותו של המשורר, באהבה נכזבת, ובמסע של חיי האדם.
ספרו האחרון עד כה, "צמא" 2025 מדבר ברובו מפי פרסונות נשיות וחוקר פנים שונות של הנשי.
זהו משל קיומי המגולל את סיפור הנשמה; לאחר שניתקה ממקורה, מושא ערגתה, היא עושה את דרכה בחזרה אליו בגן השבילים המתפצלים של החיים.
בזו אחר זו מתגלות הדמויות שבשירים כגלגולי חייה של הנשמה הצמאה, המבקשת לשוב ולהתאחד עם אהובה, באינספור דרכים של תעייה וריחוק, געגוע, תשוקה והתמסרות.
אור פרסם לאורך כשלושים שנה מסות ומאמרים בתחומי עיון ומחקר שונים: היסטוריה, חברה, מקרא, דתות, ספרות, שפה ופילוסופיה.
מאמריו התפרסמו בעיתונות, במאספי מאמרים, באנתולוגיות ובכתבי עת בארץ, ובחו"ל – באנגליה, ארצות הברית, גרמניה, יפן ופינלנד.
מבחר ממאמריו ומסותיו כונס בספר שיחה – מאמרים נבחרים 1988–2018.
אור עסק החל מתחילת שנות ה-90 בתרגום לעברית של שירה קלאסית יוונית ואנגלית, וכן של שירה יפנית בשיתוף עם אשתו, אקיקו טקהאשי.
הוא פרסם אחד עשר ספרי שירה ופרוזה בתרגומו לעברית, ביניהם תרגום לספר הנוצרי הבשורה על פי תומא והמנון הפנינה.
על תרגומיו מן השירה היוונית העתיקה זכה בפרס כבוד לתרגום מטעם שר התרבות.
מבחר מתרגומיו מן הקלסיקה ועד ימינו כונס בספר עֵבֶר – תרגומים נבחרים 1987–2017.
ב-2024 התפרסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד "שיר האל, בהגווד גיטה" שתרגם אור מסנסקריט.
בשנת 1990 הקים אור, בשיתוף עם אירית סלע, את עמותת הליקון לקידום השירה בישראל, וכיהן כעורך ראשי ועורך אמנותי בעמותה עד 2011. הוא יזם ופיתח את מפעלותיה של העמותה, בהם כתב העת והוצאת הספרים אותם ערך.
ייסד וניהל את בית הספר לשירה הליקון ואת הפסטיבל הבינלאומי לשירה "שער".
בנוסף ערך מגוון רחב של אנתולוגיות לשירה בעולם.
הוא לימד שירה, עריכה, ומתודיקה של כתיבה יוצרת בהליקון ובאוניברסיטאות בישראל, באירופה, בארצות הברית וביפן.
אור כיהן כיו"ר הוועדה לבדיקת מעמד האמן היוצר והמבצע של "חזון תרבות 2000", וחתום על הדו"ח בנושא (דו"ח אור) שהוגש לשר התרבות דאז, מתן וילנאי.
כיהן כחבר מייסד של ההתאחדות האירופית לתוכניות כתיבה EACWP ושל 'תנועת השירה העולמית WPM, וכמתאם הישראלי של 'משוררים למען השלום' שליד האו"ם.
אור ייסד וערך את כתב העת 'הליקון' משך 22 שנה.
כן שימש כעורך כתב העת 'שלם'.
ייסד וערך את סדרות השירה "הליקון" ו"פגסוס", ובהן בין השאר את ספרי חזי לסקלי, חדוה הרכבי, אשר רייך, נורית זרחי, ישראל אלירז, אמירה הס, אגי משעול ושרון אס.
כן ערך אנתולוגיות בארץ ובעולם, בין השאר את קובץ העיונים 'אחרת' (עם אהרן אמיר, 2002), את קובץ העיון, הפרוזה והשירה 'עורו הישראלים' (2017) ואנתולוגיות שירה במקדוניה, סלובניה ועוד.
אור לימד עריכה בבית הספר לשירה של הליקון, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב, בית הסופר תל אביב וכן בארצות הברית, צ'כיה, אוסטריה, אנגליה ויפן.
כיהן כעורך הישראלי בכתבי העת הבי"ל 'אטלס', 'לווייתן' ו'בְּלֶסוק' וכעורך של סדרת השירה 'כתוב' בהוצאת 'פרדס'.
על פועלו העריכתי הוענק לו הפרס לעריכה ספרותית מטעם שרת התרבות 2018.
אני מביט מעיני הקופים, הוצאת עקד, 1987.
פדיון המת, הוצאת ביתן, 1994.
ככה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995.
שיר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996.
יום, הוצאת תג\הקיבוץ המאוחד, 1999.
מוזיאון הזמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
משא המשוגע, הוצאת קשב לשירה, 2012
כנפיים הוצאת הקיבוץ המאוחד 2015
על הדרך הוצאת פרדס 2018
ילד הוצאת הקיבוץ המאוחד 2018
צמא הוצאת הקיבוץ המאוחד 2025
שיר טאהירה, הוצאת חרגול, 2001.
הממלכה הוצאת הקיבוץ המאוחד 2015
שיחה - מאמרים נבחרים 2017-1987 הוצאת הקיבוץ המאוחד 2018
הבשורה על פי תומא, הוצאת כרמל, 1992 (מהדורה 3 עם המנון הפנינה, 2012)
סיפורים מן מהאבהארטה, הוצאת עם עובד / אמנות לעם, 1998.
לטאה מאת בננה יושימוטו, עם אקיקו טקאהאשי, הוצאת כתר 1998.
לאשה מאת שונטרו טאניקאוה, עם אקיקו טקהאשי, הוצאת מודן 1999.
המרחק בינינו מאת פיונה סמפסון, קשב לשירה 2007
שירת הסלמנדרה מאת אורליה לאסאק, הוצאת קשב לשירה 2014
כוסמת מרה מאת ג'ידי מאג'יה עם דניס מאיר, הוצאת פרדס 2016
רוח הרפאים של מארה מאת אנסטסיס ויסטוניטיס, הוצאת פרדס 2016
עֵבֶר – תרגומים נבחרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2017
עוטי עור הנמר – אנתולוגיה לשירה גיאורגית עכשווית, הוצאת פרדס 2018
שיר האל – בהאגווד גיטה, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2024
אמיר בן דוד (נולד ב-27 בדצמבר 1965 בחיפה) הוא עיתונאי, סופר, מוזיקאי ותסריטאי ישראלי.
בן-דוד נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין, לאלה ומורדו בן-דוד, שהכירו כלוחמים בגדוד השלישי של הפלמ"ח.
למד בתיכון אורט קריית מוצקין, שם חבר בתחילת שנות ה-80 לאייל שכטר וטל יניב להקמת להקת "אבטיפוס".
ב-1987, לאחר השחרור מצה"ל, עבר להתגורר בתל אביב וסיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיו האקדמיים מילא שורה של תפקידי כתיבה ועריכה בעיתונות המקומית והארצית.
בשנת 1990 החל לעבוד ככתב מגזין, עורך מדור החדשות וסגן עורך בעיתון תל אביב.
בשנת 1993 מונה לסגן עורך מוסף "סופשבוע" של מעריב, שם עבד עד 1999. לאחר מכן הצטרף למערכת הארץ ושימש כעורך המשנה של "מוסף הארץ", כתב מגזין ובעל טור בשם "דפדפן" עד 2004. בשנים 2005–2008 ערך את השבועון "Time Out תל אביב", והיה בעל טור בו.
במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסם מספר גיליונות שזכו לתגובות מצד עיתונאים בלבנון.
העיתון בעריכתו זכה לתואר "שער השנה" של רשת טיים אאוט העולמית.
מאז 2019 משמש ככתב המגזין של "זמן ישראל", עורך מהדורה יומית בשם "דואר היום" הנשלחת למנויים באימייל בכל בוקר, ובעל טור אישי שבועי בשם "אוצר מילים".
ב-2011 החל להגיש את תוכנית התרבות "שבת תרבות" בערוץ 2, יחד עם דורית רביניאן.
ב-2013 הצטרף לערוץ הטלוויזיה הבינלאומי "i24news" כעורך הכלכלי של הערוץ.
ב-2016 מונה להיות העורך הראשי של תוכנית הבוקר של ערוץ 10. ב-2017 הצטרף כעורך לצוות ההקמה של תוכנית התחקירים המרכזית של תאגיד השידור הציבורי.
משם המשיך לתפקיד העורך הראשי של תוכנית הראיונות "פגישה עם רוני קובן".
התוכנית זכתה בעונתה הראשונה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2017 כתוכנית הראיונות הטובה ביותר בטלוויזיה.
ב-2023 חזר לערוך את התוכנית לעונה נוספת.
בנובמבר 2008 מונה לסגן-המו"ל בקבוצת "סיגלר תקשורת".
ב-2010 מונה לשמש יועץ אמנותי בקרן הקולנוע הישראלי.
במקביל לעיסוקיו העיתונאים, פעל כמוזיקאי, בעיקר במסגרת להקת "אבטיפוס".
עם הלהקה הוציא בן-דוד את האלבומים "מה החזאי מבין" (1995), "איך עושים מים" (1997) ו"הודעה לנוסעים מחוץ לזמן" (2015) הוא כתב והלחין רבים משירי הלהקה, בהם להיטה הגדול "תשאירי לי מקום לחבק אותך".