tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החטיבה כללה אנשי חי"ש המובחרים, המאומנים והמגובשים ביותר, חברי חי"ש פרברים ופלוגות ה"נחשונים", משוחררי הבריגדה היהודית.
המטה הארצי של ההגנה הטיל את משימת הקמתה של החטיבה על שמעון אבידן - שהיה מפקד ותיק בהגנה ובפלמ"ח.
השם "גבעתי" היה שמו המחתרתי של שמעון אבידן בתקופת המחתרות.
כוחות החי"ש של חטיבת הדרום השתתפו בפעולת תגמול כנגד א-ריש שתקף את חולון ובת ים ב־12 בדצמבר 1947 שבוצעה על ידי הפלוגה החולונית של חטיבת הדרום וסלמה שתקף את שכונת התקווה בסוף דצמבר 1947.
במרץ 1948, לאחר שחטיבת גבעתי נוצרה מתוך חטיבת הדרום בראשית 1948, נפרסו ארבעת גדודי החטיבה בדרום מחוז תל אביב ובמושבות שפלת יהודה והייתה אחראית לאבטחת דרך הביטחון והחלק המערבי של הדרך לירושלים יחד עם גדוד שער הגיא של הפלמ"ח.
ב־2 באפריל הנחה אגף כוח אדם במטה ההגנה על מספור יחידות המשנה החטיבתיות.
חטיבת גבעתי נקראה חטיבה 5, ותחתיה גדודים 51, 52, 53 ו־54. מפקדת החטיבה ישבה בתחילה במחנה יהושע ולאחר מכן עברה לרמת אהרן ברחובות.
החטיבה השתתפה במבצע חמץ ב־28 באפריל 1948 לכיבוש יפו והכפרים והשכונות הערביים שמדרום לתל אביב.
במהלך המבצע הביאה מתקפת נגד של גדוד אג'נאדין של צבא ההצלה בפיקודו של מישל אל-עיסא לנסיגת כוחות גדוד 52 של החטיבה שכבשו את המקום.
א-ריש הייתה למובלעת במרחב שרובו הגדול נכבש, ואזור יפו הפך לאזור עורפי באחריות חטיבת קרייתי.
עם תחילת ההפוגה הראשונה פוצל הכביש לירושלים לגזרה מזרחית ומערבית, כאשר האזור המערבי פוצל בין אזור אבו שושה שתחת קרייתי ואל-קובאב וח'ולדה תחת גבעתי.
מפקד החטיבה, שמעון אבידן, מונה במקביל גם למפקד מבצע נחשון במחצית הראשונה של אפריל 1948. לקראת המבצע פשט כח של גדוד 52 מהחטיבה על מפקדת חסן סלאמה, מראשי הכנופיות הערביות באזור רמלה.
הכוח השמיד את המפקדה, ששכנה ליד באר יעקב, גרם לאויב אבדות קשות ושיבש, לפחות זמנית, את פעילות חסימת הדרך באזור לוד ורמלה.
בראשית מאי השתתפה החטיבה במבצע מכבי לפריצת הדרך לירושלים, יחד עם פלמ"ח-הראל.
בהמשך, כחלק מתוכנית ד', פעלו כוחות גבעתי במבצע ברק לכיבוש הכפרים הערביים במרחב גדרה - תל נוף - צריפין - באר טוביה ובכך נוצר רצף טריטוריאלי בין דרום יהודה למבואות הנגב.
המבצע הופסק באמצעו וחלק ניכר מן החטיבה הועבר לאזור חולדה - לטרון לצורך אבטחת שיירות לירושלים.
לאחר פלישת צבאות ערב הוטל על חטיבת גבעתי להילחם בחזית הדרומית מול הצבא המצרי.
תחילה, מאמצע מאי ועד כמעט לסוף החודש, ביצעה החטיבה מעין "השלמה" למבצע ברק שהופסק.
ב־29 במאי 1948, שבועיים לאחר פלישת צבאות ערב, החל חיל המשלוח המצרי לנוע ממג'דל (לימים אשקלון) צפונה.
בטור היו כ-500 כלי רכב - מכוניות משא, זחלים, טנקים בינוניים ותותחים מכל הסוגים.
אלה עברו ב"מצעד" על הכביש הראשי ממערב לניצנים ופניהם לעבר העיירה איסדוד (סמוך לאשדוד של היום) הטור הגיע לאיסדוד וחלקו נכנס לעיירה, בעוד חלק אחר המשיך צפונה כ־3 ק"מ ונעצר ליד הגשר המפוצץ על נחל לכיש (גשר עד הלום).
גשר זה פוצץ על ידי חבלני גבעתי ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק.
המרחק לתל אביב היה 32 ק"מ בלבד, וגשר זה מהווה את הנקודה הצפונית ביותר אליה חדרו המצרים בגזרה זו.
במקביל נחסמה דרכו של הצבא המצרי עם השתלטות החטיבה על יבנה.
כוחות האצ"ל שתקפו את רמלה ב־16 במאי 1948 הוכפפו באופן רשמי לחטיבה, למרות שרמת הקשר בין הכוחות הייתה מעטה.
בסוף מאי הועברה הגזרה לחטיבת קרייתי.
בתחילת יוני 1948 צורפו לחטיבה כוחות אצ"ל בפיקודו של איתן לבני.
ב־3 ביוני 1948 החל מבצע פלשת, בו תקפו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב את הצבא המצרי בציר החוף.
המבצע נכשל תוך שכוחות צה"ל סופגים אבידות כבדות.
בעקבות קרב זה פתחו המצרים במאמץ לטהר את הגזרה, במסגרתו ב־7 ביוני הכניעו את ניצנים, וב־10 ביוני כבשו את גבעה 69, תוך הסבת אבדות כבדות לחטיבת גבעתי.
אף על פי כן, המאמץ המצרי נבלם.
בקרבות עשרת הימים (אמצע יולי) אם כי החטיבה השתלטה על מספר כפרים ועמדה בפני התקפות נגד עזות (קרב כרתיה, וקרבות משלט עיבדיס), נשמר בדרך כלל הסטטוס-קוו של החטיבה מול המצרים, והנגב נותר מנותק.
בשלהי עשרת הימים נערך מבצע מוות לפולש יחד עם חטיבת הנגב בניסיון להתחבר לנגב המנותק, אך המבצע נכשל.
ב־6 באוגוסט 1948, במהלך ההפוגה השנייה, חולקה הארץ לחזיתות מרחביות.
חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב נכללו תחת חזית הדרום בפיקוד יגאל אלון.
באוקטובר 1948 השתתפה החטיבה במבצע יואב בו הוכרע המערך המצרי שניתק את הנגב ממדינת ישראל, כולל כיבוש משלטי "הצומת" (כיום צומת גבעתי), ומבצע גי"ס בהם לכדו את הצבא המצרי בכיס פלוג'ה.
ב-13 בספטמבר 1948 נערך ברחובות מסדר חגיגי של חטיבת גבעתי, ובו השתתפו אלפי חיילים על נשקם וכלי רכבם.
על כתף שמאל של כל חייל התנוסס, לראשונה - תג היחידה של חטיבת גבעתי - המציגה חרב לוחם סימטרית ומשני צדי הניצב של החרב עלי צבר.
חטיבת אלכסנדרוני החליפה את גבעתי בהערכות סביב כיס פלוג'ה, וגבעתי הועברה לחזית המזרח.
גדודים 52 ו־53 הוצבו במחנה בית ליד וגדודים 51 ו־54 הוצבו במנחת עין שמר.
בתחילת 1949 פורק גדוד 54 ועל בסיסו הוקמה יחידת סיור 58 בחטיבת גבעתי ויחידת סיור בחטיבה 17, וגדוד 53 הועבר לחטיבה 17.
בתום המלחמה הועברו מרבית חטיבות צה"ל לצבא המילואים שזה עתה הוקם.
במאי 1949 בוטלה חזית המזרח ושטחה חולק בין פיקוד הצפון לפיקוד המרכז.
חטיבות החזית, גבעתי וחטיבת המילואים 17, הועברו לפיקוד המרכז.
בעקבות העברה החליפה חטיבת גבעתי את חטיבת עציוני (6) במרחב ירושלים.
בסוף 1949 הועברה האחריות להגנת הגבולות לידי גדודי משמר הגבול והחטיבות הסדירות התמקדו בבניית הכוח במחנות קבע.
במהלך 1950, כחלק מההערכות צה"ל תחת פיקוד יגאל ידין לסבב שני, נטמעו גדודי משמר הגבול בחטיבות הסדירות.
בשנת 1955 התבצע בפיקוד החטיבה ומפקדה חיים בר-לב, מבצע ירקון, לשם חיפוש דרכים עבירות מאילת ועד שארם א-שייח'.
באוגוסט 1956 הוחלט על פירוק החטיבה הסדירה.
שניים מהגדודים הועברו לחטיבות סדירות אחרות - גדוד 51 הועבר לחטיבת גולני, וגדוד 52 הועבר לחטיבה 7.
כשלושה חודשים לאחר מכן, השם "גבעתי" הועבר לחטיבה 17, חטיבת מילואים מרחבית בחזית המרכז, כמורשת לחטיבה הסדירה ממלחמת השחרור.
ב-1957 שונה גם מספרה של חטיבה 17 לחטיבה 5. חטיבת מילואים זו, פעילה עד היום.
ב־1983 הוקמה חטיבת חי"ר סדירה חדשה בשם חטיבת גבעתי (84).
בדומה לפלמ"ח, ובניגוד לשאר חטיבות החי"ש היה לגבעתי קצין תרבות (פוליטרוק, בלשון הפלמ"ח) בדמותו של אבא קובנר, קובנר הוציא במהלך הקרבות "דפים קרביים", מנשרים שחולקו לחיילים ונועדו לרומם את רוחם ולנטוע בהם מוטיבציה.
הדף הקרבי הראשון הופץ לאחר נפילת ניצנים, שהייתה מכה קשה לחטיבת גבעתי והשפעה קשה על היישובים בדרום.
באחת השורות בדף הקרבי נאמר ..."טוב ליפול בחפירת הבית מלהיכנע לפולש הרצחני.
להיכנע - כל עוד חי הגוף והכדור האחרון נושם במחסנית - חרפה היא!
לצאת לשבי הפולש - חרפה ומוות!".
חברי קיבוץ ניצנים נפגעו מאוד מן הדפים שכתב בעקבות הקרב על ניצנים, ולא סלחו לקובנר על כתיבתו עד יומו האחרון.
ניסיונות לפיוס בין הקיבוץ לקובנר שנעשו ברבות השנים לא צלחו.
לבקשתו, ובהסכמתם, עם פטירתו ב־2017 נקבר בניצנים לצד חללי הקרב.
בגבעתי הוקמה להקת החישטרון, להקה צבאית במתכונת הדומה לזו שהייתה נהוגה בצבא הבריטי.
חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מהחטיבה העלו תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים, על סמך זמנם הפנוי.
הפיקוד סייע במידה מועטה באמצעים טכניים ובמימון זעום.
מקים הלהקה והרוח החיה בה היה טולי רביב (מחבר השיר "אל נא תאמר לי שלום"), הזמרת המפורסמת ביותר בלהקה הייתה יפה ירקוני ושירתו בה גם בובי פנחסי ואהובה צדוק.
בחטיבת גבעתי פעלה יחידת ג'יפים למשימות מיוחדות, שנהוג לכנותה "הסיירת הראשונה של צה"ל".
"שועלי שמשון" היה כינויה של פלוגה ב' של גדוד 54, בפיקודו של אריה שפק.
הפלוגה הפכה ליחידה ממוכנת בדומה ליחידת ג'יפים בשם "חיות הנגב" שפעלה בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, על בסיס ג'יפים שגויסו מאזרחים תל אביביים.
השם "שועלי שמשון" נבחר על ידי אבא קובנר.
בארגון ההגנה ובראשיתו של צה"ל, מספרו של גדוד הורכב משילוב מספרה של החטיבה הממונה, יחד עם מיקומו הכרונולוגי של הגדוד בסדר הקמת הגדודים בחטיבה.
כך לדוגמה, גדוד 51 הוא הגדוד הראשון שהוקם תחת חטיבה 5 (גבעתי), גדוד 52 הוא הגדוד השני שהוקם תחת חטיבה 5, וכך הלאה.
חלק מהפלוגה הדתית הועבר לכפר הנוער בן שמן וסופח לחטיבת קרייתי וחלקה השני נשלח לגוש עציון וסופח לעציוני.
אבטחת גזרת ראשון לציון וקטע הכביש תל אביב - ירושלים בגזרה זו - דרך הביטחון.
כיבוש יאזור (אזור) ובית דג'אן (בית דגן) הרחיב את תחום אחריות הגדוד עד שער הגיא.
הגדוד ספג אבדות כבדות במבצע בן נון ב' לכיבוש לטרון.
בין הפצועים היה מפקד מחלקת החבלה סגן דוד אלפלנג.מאיר דודזון, אפרים דגן (קמפינסקי), שמעיה ברקת (בקנשטיין), יהודה ואלך, יובל נאמן, יוסף (יוש) הרפז 52 חי"ש רחובות, ראשון לציון ו"נפת דרום" סוף נובמבר 1947 אחזקת המרובע: ניצנים - גלאון - כפר אוריה - גזר - תל אביב.
סיוע לגדוד 51 בכביש לירושלים וליווי שיירות דרך חולדה.
פיצוץ מפקדת חסן סלאמה, מבצע חמץ, השתלטות על סרפנד (צריפין), כיבוש משלטי חוליקאת במבצע יואב.
יעקב פרי (פרולוב), שמואל איל 53 פלוגת "השחר" מבני גדוד הפרברים ופלוגות "נחשונים" של משוחררי הצבא הבריטי סוף נובמבר 1947 בתחילת 1949 עבר לחטיבה 17 אחזקת החזית המרכזית מול יפו, פעולות גמול כנגד סלמה (כפר שלם) ויאזור ואבטחת התחבורה היהודית.
הגדוד יצא למבצעים התקפיים לשיתוק התחבורה הערבית באזור יבנה - איסדוד, פרץ את הדרך לגת וגלאון והשמיד כוחות צבא ההצלה באזור גלאון.
הוא השתתף במבצעים חסידה, חמץ, ברק, בו פוצץ את גשר עד הלום; ובמבצע תינוק לפינוי ילדי ניצנים.
לאחר הקמת צה"ל השתתף הגדוד במבצע יואב.
יצחק פונדק, נחמן ניר 54 המשכו של גדוד א' של חי"ש תל אביב שנוסד עוד ב-1946 ומגויסים ייעודיים סוף נובמבר 1947 תחילת 1949 (הומר ליחידת סיור 58) סיוע בגזרות תל אביב השונות ליווי שיירות לירושלים, מבצע נחשון, מבצע מכבי, מבצע ברק.
לאחר הקמת צה"ל - כיבוש משלטי חוליקאת (כיום צומת גבעתי) במבצע יואב.
במסגרת הגדוד פעלה פלוגת הג'יפים שועלי שמשון (פלוגה ב').
צבי צור, אליהו ויור, אלדד אוארבך, אריה שפק 55 סגל ההדרכה החטיבתי, פל"מים (פטרולים לוחמים, היחידות הכפריות של החי"ם) של מושבות הדרום (נס ציונה, רחובות) מאי 1948 הכשרת טירונים ומ"כים בלימת הצבא המצרי בגזרת רחובות, כיבוש איסדוד ומג'דל (אשקלון) ושחרור יד מרדכי, קרב רמת הכובש.
מפקדי חטיבה 5 - חטיבת גבעתי הסדירה בתש"ח ובשנות ה-50 עד פירוקה.
(למפקדי חטיבת המילואים 17 / 5 ראו חטיבה 5 במילואים):
שםתקופת כהונההערותשמעון אבידן1949–1947מקים החטיבה ומפקדה הראשון.
מפקד החטיבה במלחמת השחרור.יעקב פרי (פרולוב)1949לשעבר מג"ד 52 בחטיבת גבעתי, במלחמת השחרור.
לימים אלוף.יהודה ואלך1950לשעבר מג"ד 51 בחטיבת גבעתי, במלחמת השחרור.
לימים מפקד אוגדה 38 במבצע קדש.צבי זמיר1953–1951לשעבר מפקד הגדוד השישי של הפלמ"ח בחטיבת הראל, במלחמת השחרור.
לימים אלוף פיקוד דרום, וראש המוסד.עודד מסר1954–1953חיים בר-לב1955–1954לשעבר מפקד הגדוד התשיעי של הפלמ"ח בחטיבת הנגב, במלחמת השחרור.
לימים, הרמטכ"ל השמיני, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.יוסף גבעאוקטובר 1955 - ספטמבר 1956המפקד האחרון של חטיבת גבעתי הסדירה.
חטיבת הפוטבול הלאומית , היא אחת משתי החטיבות בליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול הבכירה של ארצות הברית.
חטיבת ה-NFC נוצרה בשנת 1970 לאחר איחוד של ליגת ה-AFL עם ליגת ה-NFL.
באותה שנה של האיחוד היו 13 קבוצות ב-NFC, כל הקבוצות במקור מליגת ה-NFL ומנגד 10 קבוצות שמקורן ב-AFL יחד עם קליבלנד בראונס, פיטסבורג סטילרס ובולטימור קולטס שמקורן ב-NFL יצרו את חטיבת ה-American Football Conference.
היו חמש הצעות כיצד תבנה החטיבה ולבסוף הוחלט לחלקה לשלושה בתים: מזרח, מרכז ומערב.
הבית המזרחי מנה חמש קבוצות והבית המרכזי והמערבי מנו ארבע קבוצות כל אחד.
בשנת 1976 הצטרפו לחטיבה שתי קבוצות: סיאטל סיהוקס לבית המערב וטמפה ביי באקנירס לבית המרכז.
בשנת 1995 הצטרפה גם קרוליינה פנתרס לחטיבת ה-NFC לבית המערבי.
בשנת 2002 הוחלט לשנות את החלוקה לארבעה בתים, צפון, דרום מזרח ומערב.
חלוקה זו נשארה עד היום.
חטיבת הפוטבול האמריקאית , היא אחת משתי החטיבות בליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול הבכירה של ארצות הברית.
חטיבת ה-AFC נוצרה בשנת 1970 לאחר איחוד של ליגת ה-American Football League עם ליגת ה-NFL.
באותה שנה של האיחוד היו 13 קבוצות בחטיבה, 10 קבוצות שמקורן ב-AFL יחד עם קליבלנד בראונס, פיטסבורג סטילרס ובולטימור קולטס שמקורן ב-NFL יצרו את החטיבה מנגד חטיבת ה-National Football Conference (NFC) הכילה 13 קבוצות כולן במקור מליגת ה-NFL.
בשנת 1995 הצטרפה לחטיבה ג'קסונוויל ג'אגוארס.
בשנת 1996 קליבלנד בראונס עברה לעיר בולטימור, שמה הוחלף לבולטימור רייבנס אך הזכאות להיסטוריה ולשם קליבלנד בראונס נותרה בידי הליגה ונשמרה לקראת הקמתה של קבוצה חדשה בעתיד בקליבלנד.
בשנת 1999 חודשה קליבלנד בראונס ונוספה לחטיבת ה-AFC.
בשנת 2002 הצטרפה יוסטון טקסאנס לחטיבה.
בשנת 2002 הוחלט לשנות את החלוקה לארבעה בתים, צפון, דרום מזרח ומערב, חלוקה זו נשארה עד היום.
חטיבת האש 282 (עד 2017: אגד ארטילרי 282), או עוצבת גולן, היא חטיבת אש בעוצבת געש (אוגדה 36) שבפיקוד הצפון.
כיחידה שכפופה מקצועית והכשרתית לחיל התותחנים, מפעילה החטיבה ארטילריה מסוגים שונים.
העוצבה כוללת כיום ארבעה גדודים של תומ"תים מדגם דוהר M-109AL, מהם שני גדודים סדירים ("קרן" ו"נמר") ושני גדודי מילואים ("מגן" ו"שפיפון", שהיה אף הוא גדוד סדיר עד העשור הראשון של המאה ה-21), גדוד אחד של משגרי רקטות מנתץ (גדוד "הרעם") ואת גדוד "עיטם" גדוד המרכז יחידות איכון ומטאורולוגיה.
בנוסף לגדודי האגד, נכלל גם פלחי"ק גולן – פלוגת הקשר החטיבתית.
עד ראשית שנת 2017 כללה העוצבה גם את יחידת מיתר.
מפקדת החטיבה, הפלחי"ק ובסיסי הקבע של היחידות הסדירות ממוקמים במחנה יפתח, ולפני כן היו במחנה קרן שברמת הגולן.
החטיבה הוקמה כאגד ארטילרי במסגרת שלדית זמן קצר לפני מלחמת יום הכיפורים, כאשר עם פרוץ הקרבות הוכפפו הכוחות הארטילרים ברמת הגולן לאגד.
במלחמה סייע האגד לחטיבה 7 בקרבות הבלימה ברמת הגולן ובהמשך בקרבות ההבקעה לסוריה וסיוע לחטיבת גולני בכיבוש החרמון.
במבצע ליטני השתתפו יחידות האגד בכוחות שחדרו ללבנון.
במלחמת לבנון הראשונה כלל האגד שלושה גדודים סדירים ושלושה גדודי מילואים שפוצלו בין גזרות הלחימה השונות.
בין השאר השתתפו כוחות האגד בקרב על הבופור, קרבות עין חילווה וכיבוש צידון, הקרב על כפר סיל, והמצור על ביירות.
בהמשך העשור הראשון והשני של המאה ה-21 לקח האגד חלק בלחימה במבצעי צה"ל ברצועת עזה.
בשלהי שנת 2017 אורגן האגד מחדש כחטיבת אש.
בשנים הקרובות החטיבה צפויה להיות הראשונה לקלוט את תותחי הרועם – התותח החדש של צה"ל.
בדצמבר 2023, במלחמת חרבות ברזל במהלך התמרון הקרקעי, חצו לראשונה לוחמי חטיבת האש 282 את הגבול ופעלו ברצועת עזה, בשיתוף פעולה עם צוות הקרב החטיבתי של חטיבה 188 בשכונת שג'אעייה.
סמלשם הגדודמספרייעודיחידות סדיר"עיטם"611גדוד איכון"קרן"411גדודים קניים"נמר"405"הרעם"334גדוד רקטייחידות מילואיםשפיפון404גדוד קני במילואיםמגן9260
צבעי תג היחידה של האגד הם אדום ושחור, כצבעי חיל התותחנים.
בעבר כלל התג רק איור של תותח מתנייע, פגז ועלי זית.
ב-2009 נוספו לו אלמנטים נוספים, לרבות ייצוג ליחידת מיתר ורקטה לייצוג המנתץ, כדי לתת ביטוי גם ליתר יחידות האגד.
כחלק מארגון האגד כחטיבת אש, בשנת 2017 נקבע סמל חדש אשר נועד לבטא עקרונות כלליים הנוגעים לכלל יחידות החטיבה: החתירה לפגיעה באויב, לדיוק ולסגירת מעגלי אש.
גדוד 334, "הרעם" (כיום גדוד MLRS), הוקם במרץ 1949 והתבסס על סוללה מגדוד 181 שלחם במלחמת העצמאות.
גדוד 334 היה גדוד התותחנים החטיבתי של חטיבת "גולני" והפעיל מרגמות 120 מ"מ נגררות.
הגדוד השתתף, במתן סיוע ארטילרי, בפעולת התגמול בתל מוטילה, במבצע "הר געש" ב-1955 (הסבחה) ובמבצעים בנוקייב ותאופיק.
ב-1963 הוסבו המרגמות הנגררות למרגמות כבדות מתנייעות (מכמ"ת) 120 מ"מ.
עם אלו השתתף במלחמה על המים.
במלחמת ששת הימים סייע לחטיבת גולני ולחטיבה 8 בכיבוש רמת הגולן והחרמון ובהם תל-פאחר וקונייטרה.
בשנת 1968 הוסב הגדוד למרגמות הכבדות המתנייעות (מכמ"ת) 160 מ"מ.
משנת 1970 השתייך לעוצבת הרעם אגד פיקודי של פיקוד הצפון.
במלחמת ההתשה הגדוד לחם בגיזרת תעלת סואץ, בעמק הירדן, ברמת הגולן ובהמשכה בגבול לבנון.
הגדוד סייע לכוחות חי"ר ושריון במבצעים לאבטחת הדרך לג'בל רוס (הר דב) ובמבצעים גדולים כמו "קלחת" בפתחלנד ו"קיתון" בסוריה.
במהלך התקופה, הגדוד ביצע שלוש פשיטות ארטילריות – החדרת סוללות לתוך שטח לבנון לירי על מטרות בעומק, וזאת תוך סיוע אבטחה של "גולני" ו"אגוז".
במקביל למכמ"ת 160 מ"מ, הגדוד גם הפעיל תותחי שלל 130 מ"מ ותותחי D-30 122mm להשגת טווחים ארוכים יותר.
במלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973 הגדוד היה חלק מהכוחות הסדירים המועטים שלחמו לבלימת הכוחות הסוריים העדיפים ברמת הגולן.
הגדוד השתתף בקרבות הבלימה בצפון הגולן ובעמק הבכא, ובהמשך, בהבקעה בסוריה ובסיוע לחטיבת גולני בכיבוש החרמון במבצע קינוח.
לאחר מכן, השתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
הגדוד הפעיל במלחמה שתי סוללות מכמ"ת 160 מ"מ וסוללה אחת תותחי 155 מ"מ 50-M.
ב-1974 הגדוד הוסב לתומ"ת (תותח מתנייע) 175 מ"מ "רומח" - 107-M עם תותחים אלו השתתף ב"מבצע ליטני" בלבנון.
ב-1980 צורף לעוצבת הגולן ב-1982 במלחמת לבנון הראשונה הפעיל גם תותחי 203 מ"מ "קרדום" לירי בכינון ישיר בגזרת ביירות.
ב-1993 הגדוד השתתף במבצע דין וחשבון.
ב-1996 התאחד הגדוד עם גדוד 484 שקלט את מערכת המנתץ.
מבצע ענבי זעם תפס ב-1996 את הגדוד עם שתי סוללות "מנתץ" וסוללה אחת "רומח".
רק סוללת ה"רומח" לקחה חלק במבצע ענבי זעם, בגזרת מטולה-מרג' עיון.
במלחמת לבנון השנייה ביצע הגדוד את הירי המבצעי הראשון של רקטות "מנתץ" כשלחם במסגרת עוצבת הרעם.
ב-2015 קלט הגדוד את רקטות הרומח המדויקות.
ב-2017 קלט את רקטות רעם איתן, דגם משופר של הרמ"מ.
ב-2020 קלט הגדוד את משגר רקטות להב תוצרת אלביט מערכות
גדוד 404, "שפיפון", הוקם בחזית הצפון במלחמת העצמאות, כ"גדוד 4 שדה", מפקד הגדוד הראשון היה שמואל גודר.
תחילה הפעיל הגדוד תותחי נפוליאונצ'יק ולאחר מכן תותחי קרופ 75 מ"מ.
הגדוד סיפק סיוע ארטילרי בקרב על חיפה, במבצע דקל, בקרב על לוביה, קרב משמר הירדן וקרב עתלית.
לאחר המלחמה קיבל הגדוד את השם "גונדת שדה 404" ובהמשך ""גדוד תותחי שדה 404".
במלחמת סיני הפעיל הגדוד תותחי 25 ליטראות ולחם יחד עם חטיבה 202 בסיני.
לאחר המלחמה קלט הגדוד תומ"תי M7 פריסט, הוא השתתף במבצע חרגול ב-1960 ובמבצע סנונית ב-1962.
במלחמת ששת הימים הפעיל הגדוד תותחי M7 פריסט וסיפק סיוע לחטיבה 8 שלחמה בגזרת סיני, כשהוא בפיקודו של הסמג"ד קרלו שגב שנהרג במלחמה ולאחר מכן של אריה מזרחי שהיה הקס"מ.
במלחמת ההתשה עבר הגדוד הסבה לתותחי M-50, על בסיס שלדת טנקי שרמן ותותחי 155 מ"מ.
ב-1970 עבר מרבית הכוח הסדיר של הגדוד לגדוד 55 שהוקם והפעיל תותחי M-110, הגדוד נותר עם פלוגת מפקדה וסוללת מילואים.
בהמשך קלט הגדוד מחדש חיילים סדירים, ביצע אימון הקמה וחזר לתפוס קו בגזרה הדרומית של המיתלה.
במלחמת יום הכיפורים הפעיל הגדוד תותחי M-50, כמו כן הפעיל הגדוד סוללת תותחי "נברון" שישבה במעוז בודפשט וסוללה נברון במעוז אורקל ("טמפו").
הגדוד לחם בחזית המצרית, הוא השתייך אורגנית לאגד ארטילרי 209 אך במהלך המלחמה הוכפף לאגד ארטילרי 215. לאחר המלחמה השתתף הגדוד בקרבות ההתשה מול המצרים.
באפריל 1974 החל הגדוד בהסבה לתומ"תי M-109.
הגדוד קיבל את השם שפיפון מאחר שדילג בין בסיסים רבים בחצי האי סיני.
המחנה האחרון בסיני היה המחנה ב"מתמתני", וממנו עלה הגדוד להשתתף במלחמת שלום הגליל.
במלחמת שלום הגליל התחיל הגדוד בצומת וואסט שברמת הגולן, משם הגיע לעמדות בהר דב, ומשם נכנס פנימה עד לרשיא שבסמוך לאגם קרעון.
ב-9 ביוני סייע הגדוד לסיירת מטכ"ל במהלך הקרב על המיוערת.
לאחר מכן עבר הגדוד לגזרה המערבית והשתתף במצור על ביירות, תוך השתתפות בלחימה שהייתה במהלך הכניסה לביירות עצמה.
בשנת 1985 יצא הגדוד מלבנון, והועבר מאגד 209 לעוצבת גולן, ולמחנה הקבע שנבנה עבורו במעלה גמלא שברמה, בסמוך לגמלא ונקרא "מחנה שגב" על שם רס"ן קרלו שגב.
הגדוד היה הראשון לקלוט את מערכת הניווט האינרציאלי "גברילי" בתחילת שנות התשעים, היה גדוד תותחי ה"דוהר" הראשון, ובו בוצעו ניסויי הדוהר.
לאחר גיבוש התורה בגדוד, הוחלט על הסבת התומ"תים לדוהרים בשאר היחידות.
בשנת 2003 פורק הגדוד והפך לגדוד מילואים.
כגדוד מילואים השתתף במלחמת חרבות ברזל.
גדוד "מגן" הוכר בעבר כיחידה "527".
גדוד 9260, "מגן" הוקם מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1974 על ידי סא"ל אהוד בכר.
הגדוד לחם במלחמת ששת הימים, מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת לבנון השנייה ובמלחמת חרבות ברזל וכיום פועל כגדוד מילואים של חטיבת האש 282.
גדוד 405, "נמר", הוקם במרץ 1969 כתוצאה מצרכי מלחמת ההתשה.
הגדוד התבסס על תותחי שלל נגררים, ולקראת המלחמה הוסב לתומ"תי M-109 מה שהפך אותו לגדוד הקני הראשון בצהל על כן הוא מסומן בספרה "1".
במלחמת יום הכיפורים לחם הגדוד בגזרת רמת הגולן ואיבד במלחמה 21 מלוחמיו (המונצחים באנדרטת גדוד 405).
בתום המלחמה ניתן לבסיס הגדוד השם "יואב", לזכרם של שניים מנופליו: רב-סמל ראשון וסגן .
השניים מונצחים גם באנדרטה ברמת הגולן, כקילומטר וחצי ממזרח לקצרין, על כביש 87.
ב-30 ביולי 2024 פרסם צה"ל כי גדוד הנמר יהיה הגדוד הראשון שיפעיל את תותח הרועם.
בגדוד קיימות שלוש פלוגות אש:
א - אלון (נקראה בעבר אודם, אבל השם שונה לאלון לזכרו של סרן אלון מזור ז"ל)
ניתן לראות, שהשמות המקוריים של פלוגות האש אודם בזלת וגרניט, נבחרו משום שייצגו את שלושת סוגי הסלעים שנמצאים ברמת הגולן וזאת מכיוון שהגדוד שייך לעוצבת הגולן.
אבל לאחר נפילתו של סרן אלון מזור, שונה שמה של פלוגת אש א מאודם לאלון.
הסימון "2" על לוגו הגדוד מסמל על היותו של גדוד קרן כגדוד הקני השני שהוקם אחרי גדוד נמר (שעל הלוגו שלו יש את הסימון "1").
גדוד 411, "קרן", הוקם מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים והשתתף בלחימה במלחמת ההתשה במובלעת הסורית בארטילריות תומ"ת (תותח מתנייע) M-109 בהם משתמש הגדוד עד היום.
הגדוד קרוי על שמו של סגן בני קרן (קירשנבאום), קצין בחיל התותחנים שנהרג בתאונת דרכים בינואר 1973. סוללה מהגדוד נטלה חלק במבצע ליטני בו סייעה לכוחות חטיבת הצנחנים, חטיבת ביסלמ"ח וחטיבת בה"ד 1. במלחמת לבנון הראשונה סייע הגדוד לעוצבת יש"י ובהמשך לאוגדה 96.
בשנת 2001 נהרגו שישה מחיילי הגדוד בהתהפכות נגמ"ש בסמוך ליישוב מעלה חבר בדרום הר חברון.
ב-26 בספטמבר 2017 התהפך תומ"ת של הגדוד כחלק מאימון של צה"ל, כתוצאה נהרגו באירוע קצין וחייל, האירוע נחשב לאחד הימים השחורים בתולדות הגדוד ונקרא אסון התומ"ת.
במלחמת חרבות ברזל דילג הגדוד בין הגזרות השונות, וסייע גם בקרב ההגנה בצפון, בקרב ההתקפה בעזה ובתמרון הקרקעי בדרום לבנון בו חצו את הגבול שתי סוללות, סוללה ב' וסוללה ג'.
הגדוד מוכר בין היתר בעקבות שירותו של המפגע ברוך גולדשטיין כרופא היחידה.
ב' – מסייעת ברק (ע"ש סרן ברק רושגולד)
ג' – מבצעית גידי (ע"ש סרן גידי ראש)
הייתה סוללה רביעית - רובאית דוד (נסגרה לאלתר)
גדוד 611 "עיטם" כולל יחידות איכון ומטאורולוגיה.
הגדוד מפעיל את מכ"ם ר"ז ומערכת "טייפון" לאספקת נתונים מטאורולוגיים.
בעבר הפעיל הגדוד את מערכת מגן רוח.
הגדוד כולל שתי סוללות (צפונית ודרומית), כל סוללה מונה פלגת מטאורולוגיה ו-2 צוותי ר"ז המתפעלים את מכמ"י הר"ז.
באפריל 2020 נפתחה פלוגת את"ר מבצעית נוספת בגדוד 611 אך עברה לגדוד 869 באיסוף קרבי לאחר שפרויקט הקמת מערך האת"ר בחיל התותחנים נסגר.
ב-25 בנובמבר 2021 הוענק לגדוד אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל.
אנדרטה לזכר לוחמי גדוד נמר – האנדרטה ניצבת כ-2 ק"מ ממערב לגבעת אורחה (ג'וחדר), על דרך עפר.
האתר בו נמצאת משתרע על פני שטח של 3 דונמים וצופה על מרכז רמת הגולן ודרומה.
במלחמת יום הכיפורים הייתה הסוללה מוצבת בדרום רמת הגולן וסייעה באש לבלימת הכוחות הסוריים, שפרצו בגזרה זאת.
כוח שריון סורי תקף את הסוללה בטרם דילגה לאחור.
באנדרטה מונצחים 21 לוחמי גדוד נמר.
אנדרטה לזכר חללי גדוד הרעם – אנדרטה ביער אלוני הבשן על רחבה מרוצפת, לוח אבן אפור עליו מתנוססים סמל היחידה וחקוקים 60 שמות חללי הגדוד שנפלו במערכות ישראל בחזית האנדרטה תותח נ"ט 90 מ"מ על מרכבה של תותח 6 ליטראות.
אנדרטה לזכר סרן אברהם שניר – אנדרטה לזכר אברהם שניר, קצין שיתוף ארטילרי בגדוד 77 של אביגדור קהלני שנפל במלחמת יום הכיפורים, בהסתערות על מזרעת בית ג'אן.
האנדרטה נמצאת במרכז גן הנושא את שמו.
האנדרטה הוקמה על ידי משפחתו.
אנדרטה לזכר יואל פורת ואבי דיטשי – אנדרטה מדרום לצומת קצביה.
האנדרטה מורכבת מאבן גרניט, שהובאה מבסיס התחמושת ברמת הגולן, ומסלע שנלקח מהסביבה הקרובה.
שברי ג'יפ מוקפים שרידי פגזים על האבן חקוק: "פה נפלו במלחמת יום הכיפורים סגן פורת יואל, רס"ר דיטשי אבי.
בשנת 2012 הוקמה אנדרטת חללי חטיבת האש 282 במחנה קרן שבגולן.
עם העברת מפקדת החטיבה למחנה יפתח, הועברה האנדרטה למחנה יפתח.
באנדרטה מונצחים 273 חללי החטיבה.
חטיבת האש 215 היא חטיבה סדירה בחיל התותחנים.
החטיבה משתייכת לעוצבת הפלדה (אוגדה 162) – אוגדה רב-זירתית סדירה.
חטיבה 215 היא חטיבה רב-מערכתית ורב-זרועית, וכוללת גדודים של תומ"תים מדגם "דוהר" (M-109), מהם שני גדודים סדירים ("רשף" ו"דרקון") וגדודי מילואים ("אייל", שהיה אף הוא גדוד סדיר עד העשור הראשון של המאה ה־21 ו"להב").
החטיבה כוללת גדוד רקטי במילואים, גדוד 8194.
בעבר כללה החטיבה יחידת אש מדויקת (גדוד "מורג"), ויחידת מודיעין למטרות והכוונת אש (יחידת את"ר).
בספטמבר 2019 הצטרפה לחטיבה יחידת רוכב שמיים (5353), בדצמבר נערך תרגיל חטיבתי ראשון, בכך הגיע לסיומו תהליך הפיכת האגד לחטיבה הנקראת "חטיבת האש 215".
החטיבה אחראית על תהליכי הפעלת האש הרב זירתית בשדה הקרב, מדרג הפלוגה ועד דרג האוגדה.
+מבנה חטיבת האש 215סמלשם הגדודמספרייעודיחידות סדיררוכב שמיים5353יחידה מובחרת עוסקת בהפעלת מטוס זעיר ללא טייס (מזל"ט) מסוג Skylark 1 LE 10.דרקון55גדודים קנייםרשף402יחידות מילואיםאייל403גדוד קני במילואיםלהב531גדוד קני במילואים8194גדוד רקטי במילואים
אגד ארטילרי 215 ויחידותיו לקחו חלק משמעותי בכלל מלחמות ישראל ובמבצעי האש המערכתיים.
במלחמת ששת הימים תקף האגד מטרות במרחב האוגדה של ישראל טל בכיבוש רפיח וחצי האי סיני.
במהלך הלחימה קיבל האגד תחת פיקודו את גדוד 834 מאגד 214 וכן סוללת רוכב מגדוד 899, אשר צלחו יחד עם גדוד 839 את התעלה ב־18 באוקטובר 1973 והשתתפו בלחימה בגדה המערבית של התעלה, עד סואץ.
מפקד האגד במלחמה, חיים גרניט קיבל את הפיקוד שבוע בלבד לפני פרוץ הקרבות.
לאחר המלחמה אורגן מחדש האגד כאגד ארטילרי סדיר.
ב־1975 הוסב האגד לתותחים מתנייעים M-109 רוכב ובשנות ה־90 עבר הסבה ל"דוהר".
במהלך מבצע רמון לפינוי חצי האי סיני עבר האגד לבקעת הירדן יחד עם האוגדה.
מפקדת האגד התמקמה במבוא שילה, היאחזות נח"ל שנזנחה ביולי 1980.
ב־1985 נספו שמונה מחיילי מפקדת האגד בשריפה שארעה בבסיס מבוא שילה הסמוך למעלה אפרים.
מפקדת האגד ובסיסי הקבע של יחידות המשנה – ממוקמים במחנה נחל שורק.
יחידת רוכב שמיים 5353 היא יחידה מיוחדת בחיל התותחנים העוסקת בהפעלת כלי טיס בלתי מאויש (כטמ"ם) מסוג סקיילרק 1. צוותים מהיחידה מצטרפים לכוחות יבשה ויחידות מובחרות ומספקים מודיעין חזותי לרמת הגדוד.
לצוות יכולת הכוונה של מרגמות, ארטילריה, מסוקי קרב וכלי טיס שונים.
ב־2010 הוכפפה יחידת רוכב שמיים לעוצבת קלע דוד.
ב־2019 במסגרת התוכנית הרב שנתית הוכפפה רוכב שמיים לעוצבת עמוד האש.
יחידת את"ר "דיה" הוקמה ב־2018. פלוגת האת"ר (איסוף תקיפה רשתית) השתייכה ליחידה 5353 שבחטיבת האש 215, ומורכבת מלוחמי תותחנים שעברו מסלול הכשרה ייעודי במשך שמונה חודשים בשבטה.
התפקיד שלה הוא לתפוס מרחב אויב ולהפעיל את כל גורמי האש והאיסוף שיש לו להציע.
יש ביכולתה לתקשר עם סוללות ארטילריות, מטוסי קרב, מרגמות, טנקים, תצפיות ועוד.
יחד עם כל הגורמים הללו היא עומדת במשימת איתור והשמדת האויב".
הפלוגה הייתה כפופה ליחידה 5353 יחידת רוכב שמיים עד פירוקה בשנת 2020.
יחידת "דיה" נסגרה בשנת 2020 וחייליה הועברו אל גדוד 869 בחיל האיסוף הקרבי.
גדוד 402, "רשף", הוקם בחזית הדרום במלחמת העצמאות, כ"גדוד 2 שדה" בפיקודו של אפרים שורר.
הגדוד הפעיל בתחילה תותחי נפוליאונצ'יק ולאחר מכן תותחי קרופ 75 מ"מ.
הגדוד השתתף במבצע יואב, במבצע חירם ובמבצע חורב.
ב־1956 סיפקה סוללת תותחי 25 ליטראות סיוע ארטילרי במהלך מבצע שומרון.
במלחמת סיני לחם הגדוד עם חטיבה 9. בשנות השישים סייע הגדוד לחטיבת גולני במבצע חרגול ובמבצע סנונית.
ב־1966 צורפה לגדוד סוללת תותחי 30 מ"מ שהשתתפה במלחמה על המים בירי בכינון ישיר על מוצבי הסורים.
במהלך תקופת ההמתנה שלפני פרוץ מלחמת ששת הימים עבר הגדוד הסבה לתומ"תים 155 מ"מ, M-33. בימים הראשונים של המלחמה נלחם בסוללות התותחים הסוריות ולאחר מכן סייע לחטיבה 8 ולחטיבת גולני בכיבוש רמת הגולן.
לאחר המלחמה, בתגובה לטיבוע המשחתת אילת השתתף הגדוד במבצע אבוקה ופגע בבתי הזיקוק בסואץ.
עם הקמת עוצבת כידון ב־1968 עבר הגדוד תחת פיקודה ולחם במלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים הפעיל הגדוד תותחי M-50 וכן תותחי "נברון" שהיו ממוקמים בתעוז "מבדר" שבצפון מפרץ סואץ.
לאחר המלחמה עבר הגדוד לפיקוד אגד 215 שהוקם כאגד סדיר.
במלחמת לבנון הראשונה לחם הגדוד עם אוגדה 96 לאורך ציר החוף, כשסוללה א' שלו השתתפה בנחיתה בשפך נהר האל־אוואלי.
הגדוד לקח חלק קבוע בהגנה על ישובי הצפון במסגרת המערכה בדרום לבנון, והסוללות שלו עשו סבב מוצבים בדרום לבנון ועד ליציאה מרצועת הביטחון ב-2000. הגדוד השתתף במבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם.
ככוח חי"ר השתתף הגדוד בלחימה ביהודה ושומרון במהלך האינתיפאדה השנייה.
הגדוד לחם במלחמת לבנון השנייה ובמבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן ומבצע שומר החומות.
הגדוד השתתף גם במבצע שובר גלים באיו"ש לאחר הפיגוע בבני ברק.
הגדוד השתתף במלחמת חרבות ברזל, בה הגדוד סייע בין היתר באש במשך 90 יום לצק"ח 401 במשימותיו בצפון הרצועה.
הגדוד מורכב מ-3 סוללות מבצעיות, מפלוגת אספקה- "פלס"ם מעוז", וממחלקת אג"מ ומודיעין - "אריות המבצעים".
סוללה א' - סוללה "אילן"
הקרויה על שמו של סוללה ב' - "בועז"סוללה ג' - "עקרבי גרניט"
להלן מפקדי גדוד 402 לדורותיו:
גדוד 403, "אייל", הוא גדוד מילואים ובעבר גדוד סדיר.
הגדוד הוקם ב־17 ביולי 1948 במהלך מלחמת העצמאות כגדוד שדה 3 בחזית תיכון (פיקוד המרכז) והפך ב־13 בנובמבר 1948 לגדוד 403. מפקדת הגדוד הייתה בצריפין.
בגדוד נכללה גונדת תותחני עציוני שהוקמה בירושלים במהלך ההפוגה הראשונה.
הגדוד השתתף במבצע סנונית ב־1962 וסיפק סיוע ארטילרי לחטיבת גולני.
במלחמת ששת הימים סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבה 7 ולחטיבת הצנחנים בקרבות באזור רצועת עזה.
לאחר מכן סייע לחטיבה 60 בגזרת שייח' זוויד והג'ירדי, ביר גפגפה ואסמאעיליה.
מלחמת יום הכיפורים הפעיל תותחי "רועם" והשתייך לעוצבת כידון, סוללה אחת שלו הועברה במהלך המלחמה לפיקוד אגד ארטילרי 215. במלחמת לבנון הראשונה סייע הגדוד לחטיבה 500 בגזרה המרכזית.
עד להסכמי אוסלו הגדוד הוצב במחנה נועם.
בשנת 1996 היה לגדוד הראשון באגד הארטילרי לקלוט את תותחי הדוהר.
ובאותה שנה לקח חלק מרכזי בסיוע האש במבצע ענבי זעם.
בתחילת שנות ה־2000 השתתף הגדוד בפעילויות מבצעיות רבות ועם פרוץ האינתיפאדה השנייה המעיט בפעילות ארטילרית ועסק בפעילויות מבצעיות ביהודה ושומרון, בין הגזרות עליו קיבל הגדוד פיקוד: טולכרם, קלקיליה, גזרת חווארה – בית לחם וכן קווים ותעסוקות בכל החטיבות המרחביות.
במהלך מבצע חומת מגן הוקפץ הגדוד לגזרת הצפון (שטח אש זעורה).
באביב 2003 סמלת קשר בגדוד פיקדה על כוח שחיסל מחבל פלסטיני, שהגיע למחסום מדרום לטול־כרם ופתח עליהם באש.
בינואר 2004 הפך גדוד 403 לגדוד מילואים.
גדוד 689 ביחד עם סוללה מגדוד 8196 הפכו לגדוד 403 במתכונתו החדשה.
הגדוד השתתף במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 ובמבצע "עמוד ענן" בשנת 2012.
במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 הוקפץ הגדוד בצו 8 והשתתף במלחמת חרבות הברזל.
סמל הגדוד עוצב בשנת 1988 על ידי יואב חן בתקופת שירותו במפקדת הגדוד.
הגדוד הסדיר פורק בשנת 2003. עם הפירוק סוללה א' "ארזים" הפכה לפלוגת הנדסה קרבית בגדוד אסף.
מפקד סוללה א' היה גיא מרקיזנו שדרגתו היום היא תא"ל והוא משרת כמזכיר הצבאי של שר הביטחון.
גרעין ההקמה נסע לארצות הברית ללמוד על התותח החדש.
במלחמת יום הכיפורים התפצל הגדוד ולחם הן בגזרת סיני והן בגזרת רמת הגולן.
במלחמת לבנון הראשונה לחם בגזרה המרכזית עם אוגדה 162, בסיוע לפיקוד הצפון בריכוך מטרות לקראת ובמהלך הנחיתה של חטיבת הצנחנים באוואלי, וכן בסיוע ארטילרי במסגרת עוצבת הפלדה.
הגדוד תקף מטרות מגזרת השוף לכל עומק הקשת הארטילרית - מהים במערב ועד הבקעא במזרח.
אחר כך פרס בבקעת הלבנון, אזור כפר משכי והשתתף בנסיגה ובהערכות על קו רצועת הביטחון ב-1985.
במהלך מבצע צוק איתן נבחר הגדוד למצטיין רמטכ"ל על הלחימה והסיוע הארטילרי.
הגדוד השתתף גם במבצע שומר החומות במאי 2021.
בשנת 2022 השתתף הגדוד במבצע "שובר הגלים".
הגדוד היה גדוד החת"ם הראשון שחזר לפעול בשטחי יהודה ושומרון, במשימת הגנה לאחר מספר שנים.
הגדוד זכה לתעודת הצטיינות ממפקד פיקוד המרכז, האלוף יהודה פוקס, על הפעולה לאורך המבצע.
בגדוד 3 סוללות מבצעיות שמפעילות תותח מתנייע M-109: סוללה א' – "אבירים מדרקון", סוללה ב' – "בועז מבצעית", וסוללה ג' – "העוצמה גופרית".
לימים סגן מפקד החטיבה, מפקד עוצבת כידון ומפקד מגלחי מימון2001-2003לימים מפקד מגלששי עקה2003-2005לימים מפקד עוצבת קלע דודאילן לוי2005-2007מפקד הגדוד במלחמת לבנון השנייה, מפקד אגד 282יובל בן דב2007-2009אבי כדורי2009-2011לימים מפקד עוצבת התבורבן וייסמן2011-2013לימים מפקד מחנה שבטהגדי דרור2013–2015מפקד הגדוד במבצע צוק איתן, בהמשך פיקד על עוצבת עמוד האש.
כיום מכהן כרמ"ח תכנוןצבי ארדן2016–2018לימים מפקד אגד 209אסף רחמים2018–2019מפקד חטיבת האש 215 במלחמת חרבות ברזלדניאל קרויזמן2019–2021לימים מפקד עוצבת אדיריםנוף בראון2021–2023לימים מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי ומפקד תא ארטילריה 215 במלחמת חרבות הברזל.מור גורביץ2023–2025מפקד הגדוד במלחמת "חרבות הברזל"חן חמרה 2025 -האישה הראשונה בתפקיד מג"ד במערך הקני של חיל התותחנים
גדוד מילואים "מנתץ", עבר לחטיבה 215 מעוצבת הרעם.
במלחמת יום הכיפורים היה גדוד תותחי פריסט 105 מ"מ.
הגדוד יצא על שרשראות ממחנה כורדני לרמת הגולן, פרס מערבית לתל אביטל.
בפריצה לסוריה פרס באזור כפר חלס־חרפא.
לאחר המלחמה עבר הסבה לתותחי 175 מ"מ.
והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
לאחר מכן צורף לאגד ארטילירי 219 וישב במחנה יפתח.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה־20 הוסב למשגרי מנתץ.
גדוד מילואים המפעיל תותחים מתנייעים.
הגדוד הוקם בשנת 1974 כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים.
אימון ההקמה של הגדוד בוצע בפברואר 1974 על בסיס חיילים מגדוד 403. עם הקמתו, הגדוד קיבל את תותחי הרועם.
הגדוד גויס לראשונה בנוהל חירום כבר בסוף שנת 1974 והוקפץ לימ"ח שלו ב-ביר תמדה אשר בסיני.
בשנים אלה הגדוד עובר תקופה משמעותית של אימונים רבים (35 ימי אימון במהלך כל שנה) ועוד 40 ימי תעסוקה במהלך כל שנה - בעיקר באזור רצועת עזה - רפיח.
בשנת 1978 הגדוד מבצע הסבה לתותח הרוכב.
בשנים הללו הגדוד מתעצב כגדוד משמעותי בתוך אגד 215 ומעצים את היכולות והכשירויות שלו למלחמה.
עם פרוץ המלחמה, הגדוד גויס לימ"ח ב-בית אל ומשם הובל אל אזור נהריה.
הגדוד נע על זחלים דרך ציר החוף עד לנהר האוולי ליד צידון.
בהמשך הלחימה, נע הגדוד מזרחה עד להרי השוף ובשלבים מאוחרים יותר הגיע הגדוד ופרס באזור מנצוריה בסמוך לכביש בירות-דמשק.
סה"כ לחם הגדוד במשך חודשיים והשתתף בכלל קרבות אוגדה 162 במהלך זמן זה.
במהלך שנים אלה הגדוד מבצע שגרה של אימונים (בני שבועיים) ותעסוקות (של חודש) מדי שנה.
בשנת 1991, במלחמת המפרץ, הגדוד מגויס בצו 8 ופורס באזור חמאם אל-מליח.
הגדוד נשאר בכוננות ומבצע אימונים תו"כ.
בשנת 1997 מבצע הגדוד הסבה לתותחי הדוהר החדשים.
בשנת 2002, הגדוד מתגייס כחלק ממבצע חומת מגן ונלחם באזור מכבים.
עם פרוץ המלחמה, הגדוד מגויס בצו 8 כחלק מאגד 215.
הגדוד פורס במרחב שמיר ובהמשך הלחימה מדלג לאזור כפר בלום, מרגליות וכפר גלעדי.
במהלך כל ימי הלחימה, הגדוד מרבה לסייע לחטיבות אוגדה 162 בקרבות בדרום לבנון.
בשנים אלה הגדוד ממשיך בביצוע אימונים ותעסוקות בעיקר בגזרת איו"ש.
בשנת 2010 מוסב הגדוד ממערכת הערמון אל מערכת הצי"ד והשד"ח.
בשנת 2012 מגויס הגדוד כחלק ממבצע עמוד ענן ברצועת עזה.
בשנת 2022 לחם הגדוד במהלך מבצע שובר גלים.
בשבת ה-7 באוקטובר 2023, הוקפץ הגדוד בצו 8. הגדוד נפרס תחילה בסמוך לשוקדה משם לקח חלק בלחימה של אוגדת עזה וסייע בשלב השבת המצב לקדמותו.
לאחר מכן, דילג הגדוד אל סמוך ליישוב תקומה שם סייע לאוגדה 162 בצפון רצועת עזה.
הגדוד היה מגויס למשך 90 ימים בהם ירה מעל ל-16,000 פגזים.
3 חודשים לאחר שחרורו מהקרבות ברצועה, גויס הגדוד בשנית בצו 8 לזירה הצפונית שם לחם באזור אצבע הגליל תחת אוגדה 91.
+שםתקופת כהונההערותאלחנן טננבוים1983–1974מפקדו הראשון של הגדוד ומפקד הגדוד במהלך מלחמת לבנון הראשונהאלי דולגין1988–1983גרשון טל1997–1988מוטי פולובין2003–1997עדי פרידלר2009–2003מפקד הגדוד במהלך מלחמת לבנון השנייהתומר סררו2015–2009מפקד הגדוד במהלך מבצע עמוד ענןמטיאס פדריבה2020–2015תום כהן2020–הווהמפקד הגדוד במהלך מלחמת חרבות ברזל
פלוגת התקשוב של חטיבת האש אחראית על כלל מערכות השו"ב (שליטה ובקרה), מחשוב, אלקטרוניקה וקשר במפקדת החטיבה ובגדודים.
מספקת מענה טכנולוגי לחיבור מערכות הלחימה בחטיבה לתקשורת ומאפשרת את סגירת מעגלי האש במלחמה.
תחת פלח"יק שובל מופעלת פלגת הרק"שים (רכבי קשר) הבנויה על בסיס חיילי מילואים.
הפלגה אחראית על סגירת מעגלי אש ומתן מענה תקשובי מבצעי בין הכוחות המתמרנים לבין גדודי האש.
שםתקופת כהונההערות בני גרין 1956–1957 מפקד האגד הראשון יעקב אשל 1957–1961 יצחק יכין 1961–1964 צבי נשר 1964–1967 מפקד האגד במלחמת ששת הימים נתן שרוני 1967–1969 לימים ראש אגף התכנון דניאל אבידר 1969–1973 חיים גרניט 1973 מפקד האגד במלחמת יום הכיפורים.
לימים קצין תותחנים ראשי אסף רחמים 2024–הווהמפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל
חטיבת גולני הייתה אחת החטיבות הסדירות הראשונות בצה"ל.
הוקמה עוד לפני קיומו של צה"ל ולקחה חלק פעיל במלחמת העצמאות.
חטיבת גולני הוקמה ב-28 בפברואר 1948 על ידי ארגון ההגנה, יחד עם חטיבת כרמלי, בעקבות פיצולה של חטיבת לבנוני, אשר הוקמה בשנת 1947 והייתה מופקדת על הגנת צפון הארץ.
חטיבת גולני, בפיקודו של משה מן (מונטג) הופקדה על האזור הצפון-מזרחי, וחטיבת כרמלי הופקדה על האזור הצפון-מערבי.
במלחמת העצמאות הורכבה החטיבה משבעה גדודים: גדוד אלון (11), ברק (12), גדעון (13), דרור (14), גורן (15) גדוד פשיטה ממוכן (19) וגדוד 103 (גדוד מרחבי מבני ישובי עמק הירדן וחופי הכנרת המזרחיים).
הגדודים הורכבו בעיקר מיוצאי חי"ש שהיה מאגר כוח האדם הלוחם העיקרי בישראל הצעירה וחברי קיבוצים ומושבים.
מתוך שבעה גדודים שמנתה החטיבה במלחמה נותרו רק שניים: גדוד "ברק" (12) וגדוד "גדעון" (13), ועליהם נוסף גדוד 51. בספטמבר 1956 הצטרף גדוד "הבוקעים הראשון" (51) לחטיבת גולני לאחר פירוק "חטיבת גבעתי (חטיבה 5)" והחליף את גדוד 21.
ממרץ 48, רק מערב העמק.
קרב טירת צבי, הגנת סג'רה, כיבוש בית לחם הגלילית יעקב דרור 15 גורן על בסיס סגלי הדרכה של החטיבה, התרכז בקיבוץ אלומות מאי 1948 אבטחת יישובי המרחב ממגדל ועד אשדות יעקב.
הקרב על ה"דגניות", הדיפת הצבא העיראקי ליד ג'נין.
משה גורן (גורניצקי) 19 גדוד הפשיטה הממוכן גדוד שהורכב ממחלקות ג'יפים, משוריינים וזחל"מים.
נובמבר 1948 מבצעי "חורב" ו"עובדה", כיבוש אילת.
(מברק ההודעה על כיבוש אילת נשלח על ידי מחלקת הקשר של גדוד 19).
מאיר עמית (סמג"ד).21גדוד "נפת זבולון"הוקם כגדוד ג' של חטיבת "לבנוני"דצמבר 1947במהלך מלחמת העצמאות השתתף בקרבות ההכרעה בצפון הארץ.
ב-14 במרץ 1948, פוצצו חיילי גדוד 21 של החטיבה את מנהרות הרכבת בראש הנקרה.בן עמי פכטר103פלוגות חי"ש ישובי עמק הירדן והחוף המזרחי של הכנרתינואר 1948הגנה על מרחב היישובים, הקרב על הדגניותגיורא שנאן
סוריה, שהייתה חלק מהקואליציה הערבית נגד ישראל פתחה בהתקפה גדולה בגבולה הצפוני של ישראל.
הצבא הסורי כלל כ-2,000 חיילים רגלים וכ-30 כלי רכב משוריינים ובהם טנקים קלים מטיפוס רנו R-35 וכן כלי ארטילריה רבים.
מולם ניצב גדוד 12 של חטיבת גולני וכן מגיני היישובים בצפון הארץ.
הפיקוד הישראלי החליט לחלק את חזית הצפון לכמה גזרות משנה כדי לייעל את הפיקוד ואת השליטה על היחידות השונות.
לאחר חציית הגבול ב-14 במאי, החלה ההתקפה המכרעת על צמח ב-18 במאי.
הסורים הסתייעו בעדיפותם בשריון והצליחו להדוף את הכוחות הישראלים הדלים שהוצבו בצמח ואלה נסוגו לדגניה.
פעולת הסחה שבוצעה על ידי יחידה מחטיבת יפתח הצליחה לעכב את התקדמות הסורית והשהות נוצלה לחיזוק הביצורים בדגניות.
כשבוע לאחר כיבוש צמח הגיעו הסורים לדגניות ופתחו בהתקפה בשעות המוקדמות של הבוקר ב-20 במאי.
ההתקפה נפתחה בהרעשה ארטילרית ולאחריה באה מתקפה רגלית בסיוע שריון.
ההתקפה נוהלה באופן כושל, ונבלמה.
השימוש הסורי בשריון היה חובבני וכלי רכבם המשוריינים נפגעו על ידי תותחים ונשק אחר של המגנים הישראלים.
בסופו של דבר ההתקפה נכשלה כישלון חרוץ והסורים נאלצו לסגת.
הקרב על קיבוץ גשר במלחמת העצמאות נערך בין חברי קיבוץ גשר, לוחמי פלמ"ח ולוחמי גדוד ברק של חטיבת גולני ובין הלגיון הערבי וחיל המשלוח העיראקי.
הקרב נערך בשני שלבים: הראשון, טרום הכרזת המדינה - התקפה של הלגיון הערבי (27 באפריל 1948 − 29 באפריל 1948), והשני, לאחר הכרזת המדינה - התקפה של חיל המשלוח העיראקי (15 במאי 1948 − 22 במאי 1948).
בכך הייתה גשר לאחת הנקודות הבודדות אשר בתחומי מדינת ישראל של החלטת החלוקה שהותקפה על ידי הלגיון וששטחים בסביבתה נתפסו על ידו.
חיל המשלוח העיראקי נועד לפלוש לארץ ישראל בגזרה בין הירמוך ונחל תבור.
כדי לעכב את חיל המשלוח העיראקי הוחלט לפוצץ את גשרי הירדן וב-14 במאי 1948 הצליח אמיל בריג לפוצץ את שני הגשרים על הירדן (גשר הכביש וגשר הרכבת).
על מעשה זה זכה בעיטור גיבור ישראל.
בגלל הרס הגשרים הם הצליחו להעביר כוחות של חיילים ומשוריינים דרומה בקרבת קו צינור הנפט I.P.C.
ההתקפה העיראקית על גשר התחילה בהרעשה ארטילרית ואחרי הסתערות חיל רגלים, שנהדפה.
העיראקים יצאו להתקפה נוספת למחרת, הפעם בליווי רק"ם, אך גם היא נחלה כישלון חרוץ.
האש היעילה של המגנים הצליחה להפריד בין חיל הרגלים העיראקי לכלי רכבם המשוריינים.
המשוריינים שנותרו חשופים בלי ליווי חיל רגלים הושמדו בזה אחר זה ואלה שלא הושמדו נסוגו.
יומיים לאחר סיום הקרב על גשר כבש כוח מגדוד 13 של חטיבת גולני את כאוכב אל הווא (כוכב הירדן) שישב על רכס גבוה שחלש על כל הגזרה.
ליד המבצר הצלבני היה כפר ערבי קטן שנכבש ותושביו נמלטו.
העיראקים יזמו התקפה על הכפר כדי להחזירו, אך נשברו בהתקפת נגד של לוחמי גולני.
לאחר הדיפת הסורים מהדגניות הועברו לרכס כוכב הירדן שני תותחי 65 מ"מ (נפוליאונצ'יקים) וב-22 במאי 1948 הם החלו להפגיז את ריכוזי העיראקים.
למחרת הוציאו העיראקים את כוחותיהם מהגזרה והעבירו אותם דרך גשר דמיה לאזור שכם ג'נין וטול כרם שהיה אזור פעולתם עד לסיום מלחמת העצמאות.
להתקפה על לוביה הוקצו שתי פלוגות חי"ר מגדוד דרור וגדוד ברק.
ההתקפה נקבעה ל-9 ביוני 1948. תוכנית ההתקפה הייתה השתלטות על המשלטים הקדמיים בדרום - מזרח הכפר ואחר כך פריצה לתוך הכפר מאותו הכיוון.
באותה שעה הייתה צריך טור "משוריין" (כמה משורייני "סנדביץ" ואוטובוס משוריין) לצאת מטבריה ולתקוף את לוביה מכיוון מזרח כדי להטיל מורא בקרב לוחמי לוביה ולהחדיר בהם את ההרגשה שהם מנותקים.
לוחמי לוביה לא ברחו כפי שהיה מצופה אלא החלו בהתקפות על המשלטים שנכבשו.
תוך זמן קצר הוכרזה פזעה והגיעו תגבורות גדולות מנצרת ומכפרי הסביבה.
הערבים התקיפו את השדרה המשוריינת ואילצו אותה לחזור לטבריה וגם הכוח התוקף את הכפר נהדף.
ב-6 ביוני 1948 חדר צבא ההצלה לגליל בציר מלכיה - סעסע והתבסס במרכז הגליל.
תוכניתו של קאוקג'י הייתה לתקוף בכיוון מזרח בתאום עם הסורים במשמר הירדן כדי לחבור איתם ולנתק את הגליל העליון המזרחי בתנועת מלקחיים.
לאחר כישלון התקפת גולני על לוביה, שינה קאוקג'י את תוכניתו.
הוא ביקש לנצל את כישלון ההתקפה ולהטיל את כל כוחו על סג'רה כדי להשיג על ידי כך שני הישגים: הרחקת האיום מצומת מסכנה - עילבון שהיה הקשר היחידי בין נצרת לגליל העליון.
כיבוש סג'רה יאפשר לו פריצה לאזור התבור כדי לנתק את הכביש היחידי שהוביל מהעמק לגליל, בסביבות כפר כמא.
על סג'רה הגנו חיילי גולני מגדוד "דרור", "ברק" ופלוגה מחטיבת כרמלי.
ההפוגה הייתה להיכנס לתוקף ב-11 ביוני 1948 בשעה 10.00 אולם קאוקג'י לא ראה את עצמו כבול להחלטות האו"ם.
ההתקפה הייתה מוצלחת והערבים הצליחו לכבוש את רוב משלטי סג'רה.
מטה החטיבה שנמצא ביבנאל הגיב במשלוח תגבורת ובעקבות התקפת נגד, נסוג צבא ההצלה מהכפר בשעות הלילה.
חילופי אש נמשכו עד 13 ביוני, אך לא הובילו לשינויים טריטוריאליים.
בתקופת ההפוגה הראשונה נתמנה נחום גולן למפקד חטיבת גולני.
גדוד ברק הובא לסג'רה והחלה עבודת התבצרות קדחתנית לקראת חידוש הקרבות.
קאוקג'י פתח בהתקפה ב-9 ביולי 1948 שנמשכה ללא הפסקה עד 18 ביולי 1948 תוך שימוש בארטילריה וחיל אוויר משני הצדדים.
הגנת סג'רה התבססה על שלושה משלטים עיקריים בצפון, מערב ודרום.
המגינים הפעילו יחידת קומנדו שהייתה מתגנבת לקווי הערבים ומניחה שם מוקשים שהיו מתפוצצים למחרת בעת ההתקפה.
משלטים עברו מיד ליד אולם סג'רה לא נפלה.
צה"ל ניצל את ריכוז הכוחות והמאמץ של צבא ההצלה בסג'רה ויצא למבצע דקל.
הצלחת המבצע מוטטה את צבא ההצלה והוא נסוג מסג'רה.
מבצע חירם היה הגדול והמורכב במבצעי חזית הצפון (פיקוד צפון במושגי ימינו), במהלך מלחמת העצמאות.
המבצע נערך בשלבים האחרונים של המלחמה, בין 28 ל-31 באוקטובר 1948, כ"ה עד כ"ח בתשרי תש"ט, ובמהלכו כבש צה"ל את מרכז הגליל העליון וחלקים מן הגליל התחתון, ובכך השתלטה ישראל על כל שטחו של הגליל.
בעקבות המבצע, נעקר צבא ההצלה בפיקוד פאוזי קאוקג'י מהאזור, מארץ ישראל בכלל, ולמעשה חדל להיות כוח צבאי משמעותי.
מבצע חירם, שהיה המבצע הצבאי האחרון בחזית הצפון, הציב, בסופו של דבר, את גבולה הצפוני של מדינת ישראל, עם לבנון, על הגבול המנדטורי.
במהלך המבצע ערכה חטיבת גולני פעולות הטעיה וריתוק באזור עילבון.
ההתקפה הראשונה בלילה שבין 28 ל־29 באוקטובר על עמדות צבא ההצלה בכפר נכשלה.
רק בבוקר 30 באוקטובר נכבשה עילבון לאחר קרב קשה.
יחידות החטיבה המשיכו צפונה וכבשו גם מע'אר, ראמה, כפר ענאן והגיעו עד פקיעין.
זרוע אחרת של החטיבה חברה עם חטיבה 7 במירון.
מבצע אסף היה מבצע גדול שיזם צה"ל במישור החוף של הנגב כנגד הצבא המצרי במהלך השלב השלישי של מלחמת העצמאות.
לאחר פריצת הדרך של צה"ל לנגב במבצע יואב, החל חיל המשלוח המצרי לנסות לחבור לכוחותיו המכותרים בכיס פלוג'ה.
בשלב ראשון נתפסו על ידי המצרים מספר תלים אסטרטגיים מדרום מזרח לעזה ונוצר טריז בין כוחות צה"ל בבארי ונירים.
מפקדי צה"ל החליטו לחסל את הטריז הזה ולמנוע את האיום המצרי על באר שבע.
המשימה הוטלה על כוח בפיקודו של יצחק שדה, שבו נכללו גדוד הפשיטה 89 מחטיבה 8 וגדוד גדעון 13 מחטיבת גולני.
המבצע החל ב-5 בדצמבר 1948. על גדוד הפשיטה המשוריין 89, שיצא מגבולות, הוטל לכבוש את התלים ועל גדוד 13 של חטיבת גולני, שיצא מאורים, הוטל להתבסס על המשלטים ולהיערך להגנה.
השלב הראשון התנהל בהצלחה וללא נפגעים.
למחרת, ב-6 בדצמבר, החלו המצרים בהתקפות בלתי פוסקות בליווי שריון וארטילריה על שייח' נוראן וחירבת מאעין מערבית לו.
ב-7 בדצמבר חלה תפנית דרמטית בקרבות, שהטתה את ההצלחה לטובת צה"ל.
בשעות הבוקר ריכזו המצרים כוח גדול של שריון ורגלים להתקפה מכרעת על שייח' נוראן וחירבת מאעין.
הכוח המצרי התגלה בעזרת סיור אווירי וגדוד הפשיטה המשוריין התארגן הגדוד להתקפה.
הזחלים והג'יפים פרצו מעורפם כשהם ממטירים אש לכל הכיוונים ושברו את גל ההתקפה המצרי.
המצרים נפוצו לכל עבר כשהם משאירים בשטח יותר מ-100 הרוגים.
חורב היה מבצע גדול של צה"ל בחזית הדרומית.
בחצות תקף גדוד גדעון 13 את מוצב 86 המצרי אשר נמצא כשני קילומטר מזרחית למסילת הרכבת בדרך בין ח'אן יונס לעיר עזה.
לוחמי גדוד 13, שהיו מצוידים ברובים בלבד ומעט מאוד מקלעים כבדים מסוג בזה נסוגו.
מבצע עובדה היה המבצע האחרון במלחמת העצמאות שבמהלכו השתלטו חטיבת הנגב וחטיבת גולני על הנגב הדרומי, הערבה ואילת.
כוחות גולני שלקחו חלק במבצע כללו את גדוד הפשיטה הממוכן 19, גדוד חי"ר 13, שתי סוללות ארטילריה, יחידת תותחי נ"ט, ומחלקת הנדסת שדה.
כוחות חטיבת גולני יצאו מבאר שבע בבוקר 5 במרץ התקדמו דרך ביר ערערה, ממשית ומעלה עקרבים והגיעו ב-7 בחודש לחצבה והתבססו בו להגנה.
פלוגת הג'יפים של גדוד 19 המשיכה דרומה ובערב השתלטה על עין יהב .
בימים 9-8 בחודש המשיכו כוחות גולני להתקדם בערבה דרומה תוך שהם מנהלים קרבות מקומיים עם כוחות של הלגיון העבר-ירדני.
תוך ניהול מאבק יוקרה מול כוחות חטיבת הנגב על הבכורה בהגעה לאילת הגיעו כוחות גולני ב-10 לחודש לאילת שעתיים לאחר שלוחמי חטיבת הנגב הניפו את דגל ישראל על התורן של משטרת אום רשרש (דגל שזכה לכינוי "דגל הדיו מכיוון שהיה דגל מאולתר על בד שציור בדיו).
באמצעות מכשיר הקשר של גולני שלחו מח"ט הנגב ומח"ט גולני את המברק המפורסם למפקד חזית הדרום שבו נאמר: "העבירו לממשל ישראל: ליום ההגנה לי"א באדר, מגישות חטיבת הנגב פלמ"ח וחטיבת גולני את מפרץ אילת למדינת ישראל".
עוצבת אדירים (חטיבת האש 7338) היא חטיבת אש במילואים הכפופה לעוצבת הגליל.
עם הקמת עוצבת הגליל בעקבות מבצע ליטני הוקמה מפקדת הסיוע של האוגדה בפיקודו של שמואל רשף.
האגד השתתף במלחמת לבנון הראשונה ובמלחמת לבנון השנייה.
במלחמת לבנון הראשונה הורכב האגד משני גדודי "רוכב": גדוד 411 וגדוד 402 ומגדוד איכון.
האגד סיפק סיוע לחטיבה 211, לאוגדה 96 ולחטיבה 847.
ב-19 באוקטובר 1988 במהלך פעילות מבצעית בלבנון נהרגו 5 לוחמים של העוצבה לאחר שמכונית תופת התפוצצה בסמוך לשיירת כלי רכב צבאיים לאחר שעברו את "שער פטמה".
במלחמת לבנון השנייה, לחם האגד בכלל הגזרה.
במבצע צוק איתן השתתף גדוד בז מהעוצבה.
בשנת 2021 הוסבה החטיבה מאגד ארטילרי לחטיבת אש.
במבצע עם כלביא הפעילה החטיבה את גדוד 7042 ככוח אש לחיזוק ההגנה במרחב הגבול.
חטיבת אפרים היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל האחראית בין היתר על הערים הפלסטינאיות קלקיליה וטולכרם, ותפקידה להשליט חוק וסדר בגזרתה ולמנוע פח"ע.
חטיבה מרחבית "אפרים" הוקמה ביולי 1988 במהלך האינתיפאדה הראשונה לאחר שהורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת יהודה ושומרון.
כחלק מהקמת האוגדה, חטיבה מרחבית בנימין פוצלה והוקמה חטיבת "אפרים" שקיבלה את האחריות על אזורי טול כרם וקלקליה.
מפקדת החטיבה מוקמה במצודת הטיגארט בטולכרם.
מי שהוביל את הקמת החטיבה והיה למפקדה הראשון הוא אל"ם גבי אביב.
אחד האירועים המרכזיים שהובילו להקמת החטיבה והדגישו את הצורך בה היה פיגוע הטרור הקשה באפריל 1987 בו מחבל השליך בקבוק תבערה לעבר רכבה של משפחת מוזס אשר נסעה סמוך לכפר חבלה מכיוון אלפי מנשה.
בפיגוע נרצחו אם המשפחה עופרה מוזס והילד טל מוזס.
ב־1990 נעשה ניסיון לאחד בין נפת המנהל האזרחי בנפת קלקיליה והפיקוד הצבאי בנפה.
בשנת 1996 פורקה חטיבת שומרון ובעקבות כך המרחב עליו אחראית חטיבת אפרים גדל משמעותית והיא קיבלה בנוסף לגזרתה המקורית את הפיקוד על מרחב השומרון והעיר שכם.
בערב חג הסוכות תשנ"ז (1996) במקביל למהומות מנהרת הכותל הותקף גם מתחם קבר יוסף בירי כבד.
שישה חיילי צה"ל ששהו במתחם הקבר נהרגו במתקפה.
לאחר אירוע זה חזרה החטיבה לגבולות הגזרה המקוריים שלה.
בשנת 2000 הוקם גדוד נחשון (90) אשר היה כפוף לחטיבה ובמשך שנים רבות תחת אחריות הגדוד היו שתי ערים מרכזיות בגזרה, טול כרם וקלקליה.
לאורך השנים בוצעו מספר שינויים משמעותיים בגבולות הגזרה של החטיבה, כאשר בתחילת העשור השני של המאה העשרים ואחת הועבר אזור טול כרם - אבני חפץ לחטיבה מרחבית "מנשה" בעוד אזור מודיעין - קריית ספר הכולל את הכפרים נעלין ובלעין עבר מחטיבת בנימין לחטיבת אפרים.
השינוי האחרון והמשמעותי בגבולות הגזרה התבצע בשנת 2018 כאשר קיבלה החטיבה את האחריות על גזרת טלמונים.
לאחר קבלת האחריות על גזרת טלמונים התבצעו מספר אירועים משמעותיים בגזרה זו ביניהם הפיגוע במעיין עין בובין באוגוסט 2019 בו נרצחה רנה שנרב.
מותו של יוסף טבג'ה - ב-29 בספטמבר 2000 במהלך עצירה של סיור משותף של מג"ב וה־D.C.O בקלקיליה, שוטר פלסטיני פתח באש לעבר רכב הסיור הישראלי וכתוצאה מהירי נפצע שוטר מג"ב יוסף טבג'ה באורח קשה ולאחר מכן נפטר מפצעיו.
מטען ירי בציר הגישה לעמנואל - ב-12 בדצמבר 2001 הופעל מטען רב עוצמה על אוטובוס אזרחי כאשר בו זמנית חוליית מחבלים מבצעת ירי לעבר האוטובוס ולעבר כלי רכב נוספים באזור, כתוצאה מהאירוע המשולב נהרגו עשרה אזרחים ישראלים ונפצעו 27.
פיגוע בקו 189 סמוך לעמנואל - ב-16 ביולי 2002, שמונה חודשים לאחר הפיגוע בעמנואל שהוביל למותם של עשרה ישראלים הפעילה חוליית מחבלים מטען רב עוצמה ופתחה בירי לעבר אוטובוס אזרחי ורכבים ישראלים וכתוצאה מכך נהרגו 7 אזרחים ישראלים ו-20 פצועים.
ירי מרכב חולף סמוך לכפר פונדוק - ב-2 בנובמבר 2007 בוצע ירי מרכב חולף לעבר רכב ישראלי בו היה עידו זולדן שנהרג כתוצאה מהירי.
הפריצה למפקדת החטיבה - ב-13 בדצמבר 2011 לפנות בוקר, פרצו כ-50 מתנחלים ופעילי ימין אל בסיס מפקדת החטיבה, הבעירו צמיגים, יידו בקבוקים ואבנים וגרמו נזק לכלי רכב.
באותו לילה תקפו מתנחלים באבנים את רכב המח"ט, ופצעו אותו ואת וסגנו.
בינואר 2012 הוגשו כתבי אישום בפרשה נגד חמישה בני אדם.
רצח אדל ביטון - ב-14 במרץ 2013 בוצעה זריקת אבנים לעבר אוטובוס ישראלי ורכבים נוספים סמוך לצומת גיתי אבישר, בעקבות זריקת האבנים נהג משאית בלם בפתאומיות וגרם לרכב של משפחת ביטון להמחץ תחתיו, אדל שהייתה רק בת שלוש נפצעה קשה ונפטרה לאחר תקופה ממושכת.
רצח תומר חזן - ב-20 בספטמבר 2013 נמצאה גופתו של החייל תומר חזן בבור מים ליד בית אמין, תומר נרצח על ידי שותפו למקום העבודה נידאל עמאר אשר תכנן להתמקח על גופתו וכך לשחרר את אחיו ששהה במעצר.
פיגוע סמוך לאל מתן - ב-25 בדצמבר 2014 נפגעו אילה שפירא ואביה מבקבוק תעברה שנזרק לעבר רכבם.
אילה בת ה-11 נפצעה באורח קשה.
פיגוע דקירה בכיכר אריאל - ב-17 במרץ 2016 שני מחבלים חמושים בסכינים דקרו חיילת בתחנת האוטובוס המערבית בכיכר אריאל, החיילת נפצעה באורח קשה ושני המחבלים נורו למוות על ידי כח צה"ל.
רצח איתמר בן גל - ב-5 בפברואר 2018 נדקר למוות איתמר בן גל תושב הר ברכה על ידי מחבל בכיכר אריאל.
פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן - ב-7 באוקטובר 2018 מחבל תושב שויכה נכנס למפעל באזור התעשייה ברקן וירה למוות בזיו חגבי ובקים לבנגרונד.
לאחר הירי המחבל נמלט ונהרג חודשיים לאחר מכן בשכם.
הפיגוע המשולב בצומת אריאל - ב-17 במרץ 2019 אירע פיגוע טרור פלסטיני שכלל דקירה וירי בצומת אריאל וצומת גיתי אבישר, בפיגוע נרצחו חייל צה"ל ואזרח ישראלי.
כוחות הביטחון ניהלו מצוד אחר המחבל והוא נהרג כעבור יומיים במהלך ניסיון לעוצרו.
הפיגוע בעין בובין - ב-23 באוגוסט 2019 חוליית טרור ביצעה פיגוע בעזרת מטען חבלה רב עוצמה שהוטמן סמוך למעיין עין בובין, כתוצאה מהפיצוץ נהרגה רנה שנרב ונפצעו איתן אביה ודביר אחיה.
פיגוע הירי באריאל - ב-29 באפריל 2022 שני מחבלים פלסטינים רצחו מאבטח בכניסה לאריאל, כחלק מגל הטרור בישראל.
הזרוע הצבאית של חמאס קיבלה אחריות לפיגוע.
הפיגוע המשולב באריאל - ב־15 בנובמבר 2022 מחבל ביצע פיגוע דקירה ודריסה באזור התעשייה אריאל מערב.
פיגוע הירי בכביש 446 - ב-14 במאי 2025 ביצע מחבלים פיגוע ירי ממארב בכביש 446. בפיגוע נרצחה אישה בהריון ובעלה נפצע.
מפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת במחנה קדום, הצמוד ליישוב קדומים.
בעבר שכן במחנה זה בה"ד 13, בסיס ההכשרה של חיל המשטרה הצבאית.
חטיבת אפרים אחראית לשתי ערים ערביות: קלקיליה, הנמצאת בקצה הצפון-מערבי של גזרת החטיבה, והעיר סלפית שנמצאת בקצה הדרום-מזרחי.
גזרת החטיבה משתרעת על שטח נרחב ומגיעה משכם וצומת תפוח במזרח ועד ראש העין במערב, ומקדומים וכביש 55 בצפון ועד מודיעין עילית ומעבר חשמונאים בדרום.
יישובים ישראליים - גזרת החטיבה הייתה המרכז לתחילת ההתיישבות היהודי בשומרון (מפעל ההתנחלויות) לכן יש בה יישובים יהודים רבים.
עירייה אחת, באריאל, שתי מועצות אזוריות ושש מועצות מקומיות:
לאורך כביש 55 (ממערב למזרח) צופים, מעלה שומרון, גינות שומרון, קרני שומרון, רמת גלעד, מצפה צבאים, עמנואל, קדומים וחוות גלעד.
לאורך כביש 5, כביש חוצה שומרון (ממערב למזרח) - אורנית, שער השומרון, אלקנה, ברקן, קריית נטפים, נופים, יקיר, חוות יאיר, רבבה ואריאל.
לאורך כביש 446 (מצפון לדרום) - ברוכין, עלי זהב, לשם, פדואל, בית אריה-עופרים, ניל"י ונעלה.
גוש טלמונים - נווה צוף, נחליאל, כרם רעים, זית רענן, נריה, חרשה, טלמון ודולב.
יישובים ערביים - למעלה ממאה כפרים ושלוש ערים: במזרח את העיר סלפית הסמוכה לאריאל וגוש ערורה שסביבה; בצפון, ממזרח לקלקיליה את עזון, ג'ינסאפוט וכפר קדום עד מבואות העיר שכם; בדרום אזור הכפרים ביתילו ושוקבא עד דיר קדיס ומעבר חשמונאים, במרכז הגזרה ראפאת, מסחה ועזון עטמה.
גדר ההפרדה - החטיבה אחראית לקטע ארוך מאוד של גדר ההפרדה.
בנוסף, קיימת רגישות רבה הן בשל הקרבה של גזרת החטיבה לגוש דן ומרכז הארץ והן בשל הקרבה של הגדר אל כביש 6.