tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-16 בדצמבר עלה לרשת הסטרימינג HBO MAX הסרט התיעודי על ג'וס תחת השם "Juice WRLD: Into The Abyss".
ב-2 בפברואר התווספו 2 שירים לגרסה המורחבת של האלבום - "Go hard 2.0" (גרסה נוספת לשיר "Go hard" הכוללת גם את הבית השני בשיר), והשיר "Cigarettes".
בנוסף, ב-18 במרץ התווספו לאלבום: השיר המצופה של ג'וס - "Sometimes" (שהקלטתו הופיעה בסרטו של ג'וס), ושני השירים שכבר הוציא ג'וס ב-2018 - "Legends" ו-"Rich And Blind".
ב-14 באוקטובר יצא שיר שיתוף הפעולה של הדי ג'יי והמפיק מרשמלו יחד עם ג'וס - "Bye Bye"; בנוסף יצא גם וידאו קליפ לשיר.
את השיר הציג לראשונה ג'וס בלייב באינסטגרם שהתקיים ב-27 בפברואר 2019, ההצצה לשיר מתוך הלייב של ג'וס עלתה לעמוד הטיקטוק של מרשמלו.
בנוסף, מרשמלו פרסם בעמוד הטיקטוק שלו סרטון יחד עם ג'וס מיום ההקלטה של השיר "Bye Bye", יום שבו הקליטו 7 שירים נוספים; בפוסט באינסטגרם הוסיף מרשמלו כי הוא "לא יכול כבר לחכות שהעולם ישמע את המוזיקה שהכינו יחד".
בנובמבר 2024, ג'וס וורלד והזמרת ניקי מינאז' חברו לשיר "All Girls Are the Same 2 (Insecure)", שיצא ב-15 בנובמבר.
השיר הוא המשך לשיר הבכורה המסחרי של ג'וס וורלד, "All Girls Are the Same", שיצא באפריל 2018. מינאז' סיפקה בית אורח בשיר, והלסי השתתפה בקולות רקע.
השיר הופק על ידי ניק מירה, מפיק השיר המקורי, שהגיע למקום ה-92 במצעד בילבורד הוט 100 וזכה למעל מיליארד השמעות בספוטיפיי.
היגינס סיפר כי ההשפעות המוזיקליות שלו רחבות, החל ממוזיקת היפ הופ ועד מוזיקת רוק.
האמנים המרכזיים שהשפיעו על היגינס בין היתר הם: טראוויס סקוט, צ'יף קיף, קניה וסט וזמר הרוק האנגלי בילי איידול.
ג'וס וורלד שייך לשורת האמנים שמדברים על הרגשות שלהם בגילוי לב בשירי האימו ראפ, סצנה שקיבלה השראה מהאלבום 808s & Heartbreak של קנייה וסט.
מייקל סאפונרה, כתב המגזין בילבורד תיאר: "אם קניה וסט והשפעות האלבום 808s & Heartbreak היו עץ, ג'וס וורלד היה ענף הצומח מהעץ ומצמיח עלים ופרחים באמצעות השפעותיו האומנותיות".
בראיון ל-All Def Music סיפר היגינס כי השיר "Street Lights" גרם לו להיות עצוב אפילו שבקושי היה לו על מה.
השפעות נוספות על היגינס הם וו טאנג קלאן, פיוצ'ר, Quietdrive, פול אאוט בוי, בלאק סבאת', The Starting Line, הקרנבריז, The City Drive, טופאק שאקור, אמינם, קיד קאדי ו-Escape the Fate.
המוזיקה של היגינס סומנה כשילוב של ז'אנר האימו יחד עם ז'אנר הרוק המתמקד במוזיקת שמדברת על לב שבור.
ב-2018 ספוטיפיי הכתירה את ז'אנר האימו ראפ כז'אנר הצומח ביותר, ז'אנר שבו היגינס זכה להצלחה רבה.
אחת הסיבות לכך היא שיתוף הפעולה של היגינס יחד ברנדון יורי, סולן להקת פאניק!
היגינס הגדיר את תווית האימו כתווית שלילית וחיובית כאחד, הוא הרגיש שמוזיקה צריכה להיות לפעמים מעט חשוכה כדי לשקף את שקיפת העולם שלו שהעולם אינו באמת מקום מאושר תמיד.
היגינס סיפר כי השיר "Lucid Dreams" הוא השיר היחיד מתוך האלבום Goodbye & Good Riddance שאותו הוא כתב; שאר השירים מתוך האלבום נוצרו באלתור (פריסטייל).
במקום לכתוב את השירים, בסטודיו, היגינס היה מתיישב או עומד לצד המיקרופון בעוד הביט מושמע באוזניות ופשוט מאלתר את השירים בטכניקת הפריסטייל.
כאשר היה כותב, בדרך כלל היה קודם שומע את הביט ומיד מתחיל לגבש רעיון.
היגינס הבין את ערך המעמד שלו כאחד מאמני הסאונדקלאוד העכשויים והאחדים שביכולתם ליצור בלדת נשמה ולשלב באותה הפעימה גם מוזיקת ראפ והיפ הופ קלאסית.
השירים המצליחים ביותר שלו מבטאים יצירות מלודיות (בהשראת ז'אנר האימו) המציגות את מיומנות הכתיבה ואלתור השירים שלו.
היגינס טען שבשירים שלו הוא מדבר על דברים שאנשים חושבים ומרגישים אך חוששים לדבר עליהם, כמו להיות פגיע ונפגע.
היגינס הציע בשיריו מילים הנוגעים בשיברון לב ורגשות מפוצלים, ואף על פי שלא היה פורץ דרך בתחום, גישתו המוזיקלית סיפקה תחשות היכרות שאליה יכלו להתחבר מתבגרים שבורי לב.
היגינס טען כי לרוב כתב רק מניסיון אישי, ומצא כוח בכאביו ובפגיעותיו.
קריירתו של היגינס זכתה לשבחים מאמנים רבים כגון: אמינם, דרייק, מרשמלו, ברנדון יורי, יאנג ט'אג, אלי גולדינג, רודי ריץ', ליל דיקי, ליל נאס X, ליל יאכטי וליל ביבי.
Legends Never Die, אלבומו הראשון של היגינס לאחר מותו, הוא האלבום עם מספר המכירות הגדול ביותר בשבוע הראשון מזה 24 שנה בקטגוריית אלבומים שיצאו לאחר מות האמן; בשבוע הראשון לצאתו נמכרו כ-497,000 עותקים.
בנובמבר 2019 חבר היגינס למקדונלד'ס; במסגרת שיתוף הפעולה היגינס הופיע בחינם בעיר ילדותו, שיקגו, ויחד עם Genius גייסו כסף לארגון 100 Black Men of Chicago, ארגון ומסגרת חינוכית שמטרתו לשפר את איכות החיים והחינוך של אפרו-אמריקאים בשיקגו.
היגינס סיפר כי בילדותו נהג גם הוא לבלות במסגרת החינוכית של 100 Black Men of Chicago, ולכן בחר לתרום לארגון:
בסופו של דבר גויסו ונתרמו 20,000 דולר עבור הארגון.
עמותת Live Free 999 הוקמה על ידי כרמלה וואלס, אימו של היגינס, לאחר מותו.
מטרת העמותה היא לתמוך בתוכניות המספקות אפיקים חיובים לטיפול באתגרים בתחום בריאות הנפש אצל בני האדם והתמכרויות.
העמותה עושה זאת באמצעות תרומות כספים ושותפויות.
מעבר לתמיכה הכספית, העמותה מסמנת לעצמה מטרה שיימשך השיח סביב בריאות הנפש והתמכרויות ובכך לעזור לאנשים המתמודדים עם הבעיות.
כרמלה קיבלה השראה לשם העמותה לאחר שמצאה תמונה ישנה של היגינס כשהוא לובש ז'קט ג'ינס שעליו כתב "Live Free".
בסמוך ליציאת אלבומו הראשון של היגינס לאחר מותו, Legends Never Die, נמכרו חולצות בשיתוף פעולה יחד עם Lyrical Lemonade כאשר כל ההכנסות הועברו לתרומה.
ב-6 באוקטובר 2020 תרמה העמותה מספר כלי נגינה לבית הספר בו למד היגינס.
להיגינס היסטוריה ארוכה בשימוש בסמים.
היגינס החל לצרוך סמים עוד בגיל צעיר, וכשגדל, דיבר על הנושא והחוויות בגילוי לב.
אימו של היגינס, כרמלה וואלס, חשפה כי התמודד גם עם חרדה ודיכאון בנוסף למאבקו בהתמכרות לסמים.
ג'ראד אנטוני היגינס התגורר בלוס אנג'לס יחד עם אלי לוטי החברה שלו, באזור זמן המוות שלו.
השניים חשפו את הזוגיות שלהם בנובמבר 2018 דרך האינסטגרם.
2019: The Death Race for Love Tour'' (ביחד עם סקי מאסק דה סלאמפ גאד)
+שנהפרסעבודה מועמדתתוצאה2020אמן הראפ/היפ הופ המועדףג'וס וורלד
+שנהפרסעבודה מועמדתתוצאה2019האמן החדש הטוב ביותרג'וס וורלד
פרסי ההיפ הופ של ה-BET
+שנהפרסעבודה מועמדתתוצאה2019אמן ההיפ הופ החדש הטוב ביותרג'וס וורלד
+שנהפרסעבודה מועמדתתוצאה2020אלבום ההיפ-הופ של השנהDeath Race for Love
+שנהפרסעבודה מועמדתתוצאה2018שיר הקיץ הטוב ביותר"Lucid Dreams"2020קליפ השנה"Godzilla" (יחד עם אמינם)קליפ ההיפ-הופ הטוב ביותר
ג'ונתן שטיינברג היה פרופסור להיסטוריה של אירופה יהודי-אמריקאי ויו"ר המחלקה להיסטוריה באוניברסיטת פנסילבניה.
שטיינברג נולד לאדית ולרב מילטון שטיינברג, קיבל את התואר הראשון מאוניברסיטת הרווארד ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת קיימברידג'.
לאחר כהונה בת 33 שנה כמרצה בקיימברידג', כולל סגן-הנשיא ועמית בטריניטי הול, הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
שטיינברג לימד את ההיסטוריה של אירופה המודרנית מאז 1789, עם התמחות באימפריה הגרמנית, האימפריה האוסטרית, גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והיסטוריה יהודית מודרנית.
בנוסף, לימד שטיינברג בסמינרי בוגרים במחשבות ושיטות היסטוריות, וקורסים של היסטוריה של הכלכלה מאדם סמית לקארל מרקס.
ג'ונתן קסטרובייחו ניקולאס (בספרדית: Jonathan Castroviejo Nicolás; נולד ב-27 באפריל 1987) הוא רוכב אופני כביש ספרדי-בסקי לשעבר.
אלוף אירופה (פלימלק 2016), סגן אלוף אירופה (גלאזגו 2018) ומדליסט הארד באליפות העולם (דוחה 2016) בנגד השעון.
בתור חובבן, קסטרובייחו רכב בקבוצת אורבאה–אוראקה בשנים 2008–2009, בשנת 2009 מניין המרוצים של קסטרובייחו עלה והוא התחרה בעיקר במרוצים עד גיל 23, ואף ניצח באותה שנה קטע בטור דה ל'אווניר, המרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים עד גיל זה.
ב-2010, הצטרף קסטרובייחו לקבוצת אוסקלטל–אוסקדי הספרדית-בסקית.
בשנת 2011 השיג את הניצחון הראשון בקריירה שלו בתור מקצוען, כשניצח את קטע הפרולוג בטור דה רומאנדי.
לאחר מכן ניצח גם את קטע הפרולוג בוואלטה מדריד וסיים שלישי כללי את המרוץ, כשבאליפות ספרד בנגד השעון סיים שני, 1:01 דקות מלואיס לאון סאנצ'ס.
הישגיו הראשונים בעונה היו מקום 11 בוואלטה או אלגארבה ומקום חמישי בוואלטה אה מורסיה.
בהמשך העונה סיים שביעי בוואלטה קסטיליה לאון וחמישי בוואלטה מדריד.
הוא סיים שוב במקום השני באליפות ספרד בנגד השעון, גם הפעם אחרי לואיס לאון סאנצ'ס, 1:23 דקות ממנו.
לאחר מכן נכלל בסגל ספרד לאולימפיאדת לונדון, במקצה נגד השעון סיים קסטרובייחו תשיעי, 2:49 דקות מבראדלי ויגינס, זוכה מדליית הזהב.
במקצה הכביש סיים קסטרובייחו במקום ה-26, 16 שניות מאלכסנדר וינוקורוב המנצח.
לאחר מכן קסטרובייחו סיים שישי באנקו טור, 58 שניות מלארס בום המנצח.
בעקבות תוצאותיו ערך קסטרובייחו את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לאחר מכן לוואלטה אספנייה.
הוואלטה נפתחה עם קטע נגד השעון לקבוצות, וקבוצת מוביסטאר ניצחה את הקטע, כשקסטרוייחו חוצה ראשון את קו הסיום והופך להיות מוביל המרוץ, בעקבות כך לבש את החולצה האדומה של מוביל המרוץ בקטע השני, שהיה מישורי וג'ון דגנקולב ניצח בו.
בקטע השלישי איבד קסטרוייחו את ההובלה לאלחנדרו ולוורדה, בן קבוצתו, שגם ניצח את השלב לאחר שקסטרובייחו סיים אותו במקום ה-47, 1:52 דקות מולוורדה.
בהמשך הוואלטה שימש כפועל של ולוורדה ובלט בעצמו בקטע ה-10 שהיה נגד השעון, 1:34 דקות מפרדריק קסהייקוף המנצח.
הוא סיים את הוואלטה במקום ה-148, כשולוורדה מסיים אותה שני.
לאחר מכן התחרה באליפות העולם שנערכה בואלקנבורג, הוא סיים עם מוביסטאר במקום השישי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות ובמקום ה-22 במקצה האישי בנגד השעון, 3:24 דקות מטוני מרטין, זוכה מדליית הזהב.
ב-2013 פתח את העונה עם מקום שמיני בוואלטה או אלגארבה, אחרי שסיים חמישי בקטע הרביעי שהיה נגד השעון, 1:30 דקות מטוני מרטין.
לאחר מכן התחרה לראשונה בטירנו–אדריאטיקו וסיים במקום ה-14 את המרוץ, כשבקטע השביעי והאחרון שהיה נגד השעון סיים חמישי, 14 שניות מטוני מרטין.
בהמשך העונה ניצח לראשונה את אליפות ספרד בנגד השעון, כשהוא מקדים ב-45 שניות את לואיס לאון סאנצ'ס ואת רובן פלאסה ב-1:46 דקות.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס ושימש כפועל, שהתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום עשירי בקטע ה-11 שהיה נגד שעון, 1:52 דקות מטוני מרטין.
הוא סיים את הטור במקום ה-97, כשאלחנדרו ולוורדה, בן קבוצתו, מסיים שמיני.
באליפות העולם שנערכה בפירנצה, סיים קסטרובייחו במקום ה-14 במקצה נגד השעון האישי, 3:13 דקות מטוני מרטין.
במקצה נגד השעון לקבוצות עם מוביסטאר סיים עשירי.
בהמשך המרוץ שימש כפועל של ולוורדה וקינטנה, בעוד קינטנה פרש במהלך הקטע ה-11, ולוורדה סיים את הוואלטה במקום השלישי הכללי, כשקסטרובייחו עצמו מסיים במקום ה-65. לאחר מכן התחרה באליפות העולם שנערכה אף היא בספרד, פונפרדה, וסיים במקום העשירי במקצה נגד השעון, 1:44 דקות מבראדלי ויגינס.
ב-2015 סיים קסטרובייחו במקום ה-15 הכללי בטירנו - אדריאטיקו, לאחר שבקטע השביעי והאחרון שהיה נגד השעון סיים רביעי, 12 שניות מפביאן קנצ'לרה המנצח.
הוא החזיר לעצמו את התואר כאלוף ספרד בנגד השעון, לאחר שהקדים את גורקה איסאגירה ב-1:08 דקות ואת חסוס הראדה ב-2:01 דקות.
הוא השתתף בטור דה פראנס בפעם השנייה ופתח את המרוץ עם מקום שישי בקטע נגד השעון, 23 שניות מרוהאן דניס המנצח.
באליפות העולם שנערכה בריצ'מונד, זכה עם מוביסטאר במדליית ארד בנגד השעון לקבוצות, במקצה האישי בנגד השעון קבע את התוצאה הטובה ביותר שלו עד כה כשסיים רביעי, 29 שניות מואסיל קיריינקה שזכה במדליית זהב, קסטרוייבחו היה רחוק שלוש שניות מז'רום קופל שזכה במדליית הארד, ו-20 שניות ממאלורי שזכה במדליית הכסף.
ב-2016 איבד קסטרובייחו את תוארו כאלוף ספרד ליון איסאגירה, לאחר שסיים שני בפער של 22 שניות.
לאחר מכן סיים רביעי במקצה נגד השעון באולימפיאדת ריו, 1:04 דקות מפביאן קנצ'לרה המנצח, קסטרובייחו היה רחוק ארבע שניות בלבד מכריס פרום שזכה במדליית הארד, ו-19 שניות מטום דימולן שזכה במדליית הכסף.
לאחר מכן התחרה בוואלטה אספנייה וסייע לנאירו קינטנה לנצח את המרוץ, בקטע ה-19 שהיה נגד השעון, קסטרובייחו סיים במקום השני, 44 שניות מפרום המנצח.
לאחר הוואלטה, התחרה באליפות אירופה שנערכה בפלימלק, צרפת וזכה במדליית זהב במקצה נגד השעון, לאחר שהקדים את זוכה מדליית הכסף ויקטור קמפנרטס ב-30 שניות ואת מורנו מוסר, זוכה מדליית הארד ב-39 שניות.
קסטרובייחו המשיך ביכולת טובה והכושר הגבוה אותו הציג, כשבאליפות העולם זכה במדליית ארד בנגד השעון, 1:10 דקות מטוני מרטין המנצח.
במקצה הקבוצתי בנגד השעון סיים רביעי עם מוביסטאר.
לקראת סוף העונה סיים שני במרוץ החד יומי של נגד השעון ב-Chrono des Nations, חמש שניות מואסיל קיריינקה המנצח.
ב-2017 סיים שביעי בוואלטה או אלגארבה, לאחר שניצח את השלישי במרוץ שהיה נגד השעון, 4 שניות מטוני מרטין ו-5 שניות מפרימוז' רוגליץ'.
לאחר מכן סיים שביעי בטירנו - אדריאטיקו, 1:18 דקות אחרי בן קבוצתו קינטנה.
בהמשך העונה סיים שלישי במרוץ הקטעים בצרפת, "Circuit Cycliste Sarthe - Pays de la Loire", שלוש עשרה שניות מליליאן קאלמז'אן המנצח.
בקטע השלישי שהיה נגד השעון סיים קסטרובייחו שני, 8 שניות מאלכס דאוסט המנצח.
הוא ניצח את אליפות ספרד בנגד השעון, מקדים את מיקל לנדה ב-1:08 ואת חסוס הראדה ב-1:25 דקות.
לאחר מכן התחרה קסטרובייחו בטור דה פראנס ופתח את המרוץ עם מקום 15 בקטע נגד השעון שפתח את המרוץ בדיסלדורף.
באליפות העולם שנערכה בברגן, סיים שישי עם מוביסטאר במקצה נגד השעון לקבוצות ובמקום ה-14 במקצה נגד השעון האישי.
לקראת סוף העונה סיים שלישי ב-Chrono des Nations, 1:25 דקות ממרטין טופט מאדסן המנצח.
ב-2018 הצטרף קסטרובייחו לסקיי הבריטית לאחר שש שנים במוביסטאר בחוזה של שלוש שנים.
הוא פתח את העונה עם מקום 12 בטור אבו דאבי, 1:41 דקות מאלחנדרו ולוורדה המנצח.
בקטע הרביעי שהיה נגד השעון סיים שני, 14 שניות אחרי רוהאן דניס.
לאחר מכן התחרה בטירנו–אדריאטיקו וסיים שלישי את קטע נגד השעון שהיה הקטע השביעי והאחרון במרוץ, 8 שניות מאותו דניס.
בהמשך העונה ניצח בפעם הרביעית את אליפות ספרד בנגד השעון, כשהוא מקדים את האחים איסאגירה, גורקה ב-37 שניות ויון ב-38 שניות.
הוא נבחר לטור דה פראנס וסייע לגריינט תומאס לנצח את המרוץ ולכריס פרום לסיים אותו שלישי.
התוצאה הטובה ביותר של קסטרובייחו הגיעה בקטע ה-20, שהיה נגד השעון, לאחר שסיים במקום ה-14, 1:34 דקות מטום דימולן המנצח.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, זכה קסטרובייחו במדליית כסף במקצה נגד השעון, לאחר שפיגר בשנייה אחת בלבד מויקטור קמפנרטס, זוכה מדליית הזהב.
לאחר מכן התחרה גם בוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שלישי בקטע ה-16 שהיה נגד השעון, 50 שניות מרוהאן דניס.
הוא סיים את הוואלטה במקום ה-100. באליפות העולם שנערכה באינסברוק, קסטרובייחו סיים רביעי עם סקיי במקצה נגד השעון לקבוצות ושישי במקצה האישי בנגד השעון, 2:17 דקות מדניס, זוכה מדליית הזהב.
ב-2019 ניצח את אליפות ספרד בנגד השעון בפעם החמישית, מקדים את פייו בילבאו ב-49 שניות ואת גורקה איסאגירה ב-1:28 דקות.
הוא נבחר לטור דה פראנס וסייע לאיגן ברנל לנצח את המרוץ ולגריינט תומאס לסיים שני.
ג'ונתן ריצ'רדסון , המכונה לעיתים "האב" כדי להבדיל אותו מבנו (ג'ונתן ריצ'רדסון הבן), היה אמן אנגלי, אספן רישומים וסופר על אמנות.
הוא נחשב על ידי כמה מבקרי האמנות כאחד משלושת הציירים החשובים בתקופתו.
הוא היה המורה של ג'ון דייר, תומאס הדסון, וג'ורג' קנפטון.
ריצ'רדסון נולד בקהילת סנט בוטולף, בישופסגייט בלונדון ב־12 בינואר 1667 לוויליאם ומרי ריצ'רדסון.
בשנת 1672 נפטר אביו ואמו התחתנה שוב.
ריצ'רדסון הפך לחניך מצטיין, אך הוא שוחרר מוקדם מהחניכות כשהמורה שלו פרש.
ריצ'רדסון היה בר מזל וקיבל בהמשך חניכות ציור אצל ג'ון ריילי.
הוא למד את אמנות הדיוקנאות מריילי בעודו גר בבית אדונו.
אשתו של ריצ'רדסון הייתה אחייניתה של ריילי.
על פי סמואל ג'ונסון, ריצ'רדסון השפיע לא פחות כסופר מאשר כצייר.
הוא זכה לבירכתו של ג'ושוע ריינולדס על דבריו בתאוריה של הציור בספרו "מאמר על תורת הציור" משנת 1715. בשנת 1722 פרסם ריצ'רדסון עם בנו, ששמו היה גם ג'ונתן (1694–1771), ספר על כמה מהפסלים, התבליטים, הציורים והתמונות באיטליה (1722).
הספר נכתב על ידי ריצ'רדסון האב תוך שימוש בחומרים שאסף בנו בעת שסייר באיטליה בשנת 1721. זה היה ספר פופולרי מאוד ושימש אנשים צעירים כבסיס ל"סיור הגדול" שלהם באיטליה.
נאמר כי הספר הפך בסיס לרכישות עתידיות של אמנות על ידי אספנים עשירים ולכן השפיע על האינטרס האנגלי אצל האמנים הזרים.
הספר גם סיפק מודל חשוב לתולדות האמנות של יוהאן יואכים וינקלמן (1764).
ריצ'רדסון ובנו כתבו גם יחד את הערות וההסבר לספר "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון (1734).
הערות אלה הן, בחלקן, היו תגובה למהדורה של ריצ'רד בנטלי משנת 1732, בה הוא לעיתים קרובות פגע בסגנונו של מילטון או מסמן קטעים יוצאי דופן בסוגריים מרובעים, בטענה שהם למעשה נכתבו של מישהו אחר.
התגובות של ריצ'רדסון לבנטלי סייעה להניח את הבסיס לפרשנות מאוחרת של היצירה של מילטון.
ריצ'רדסון נחשב לאחד משלושת הציירים החשובים בתקופתו עם צ'ארלס ג'רבאס ומייקל דאהל.
הוא היה גם שרטט מצוין ופורה, ועשה מספר ציורי גיר של חברים ובני משפחה.
מחקרים אחרונים שופכו אור גם על פעילותו כיוצר, שוב בעיקר בתחום הדיוקנאות.
הוא היה המורה של תומאס הדסון וג'ורג' קנפטון.
הוא צייר, וחרט דיוקנאות רבים, שזוכים להערכה רבה גם בהווה.
כאשר ריצ'רדסון האב נפטר בבלומסברי ב־28 במאי 1745 הוא השאיר ארבע בנות, אחת מהן התחתנה עם תומאס הדסון הצייר, שהיה בעבר תלמידו של ריצ'רדסון.
הוא הותיר אחריו גם את בנו, ג'ונתן ריצ'רדסון הצעיר (1694–1771).
ציור שעדיין נושא את סימן האספן של ריצ'רדסון צובר ערך משמעותי.
ריצ'רדסון תואר כאחד מ"אספני הרישומים הגדולים בכל הזמנים".
ג'ונתן צ'ייס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
צ'ייס נולד כג'ונתן שיין גרינפילד בפלנטיישן, פלורידה.
הוא בוגר אוניברסיטת פלורידה, הוא ידוע בתפקידו כקאש במהלך העונה האחרונה של סדרה הטלוויזיה "אחד על אחד".
צ'ייס הופיע בסרטים "The Gingerdead Man" משנת 2005 מול גארי ביוסי, עוד סרט גאה משנת 2006 ו-"Dead Tone" משנת 2007, הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "ורוניקה מארס" ובסדרה זוכת פרס אמי, "מונק".
בעיר ניו יורק, צ'ייס התאמן עם המשמר האזרחי, וחיזק את כישורי האלתור שלו ואת העיתוי הקומי.
בשנת 2009 היו לצ'ייס תפקידי משנה בסרט "All About Steve", בכיכובה של סנדרה בולוק, ובסרט בכיכובו של ג'רארד באטלר, "גיימר".
הוא גם הקול מאחורי פטריק קונולי במשחק הווידאו L.A.
Noire משנת 2011, שפותח על ידי חברת Rockstar Games.
צ'ייס גילם את סם פרקר בסיטקום "Love Thy Neighbor", שהוקרן בבכורה ב-29 במאי 2013, ושיחק בסרטו של טיילר פרי "חג המולד של מדיאה".
וגילם את אלן בסדרה "American Woman" מ-2018.
בשנת 2020 שיחק בסרט "איך לאמן את בעלך".
ג'ונתן מלאנגו קומינגה הוא כדורסלן קונגולזי המשחק בעמדת הסמול פורוורד באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
אחיו הבכור של קומינגה, ג'ואל נטמבווה, משחק באוניברסיטת טקסס טק.
שניים מבני דודיו משחקים כדורסל מקצועי, עמנואל מודיאיי בליגת ה-NBA ועומארי גודול באירופה.
שפת האם של קומינגה היא צרפתית, אך הוא לומד אנגלית כשפה שנייה.
קומינגה החל לשחק כדורסל ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו כבר בגיל שנתיים.
בשנת 2016 עבר לארצות הברית כדי לשחק כדורסל תיכונים.
בעונתו הראשונה בתיכון, קומינגה שיחק בבית הספר התיכון הנטינגטון בהנטינגטון שבוירג'יניה המערבית.
בעונתו השנייה, הוא עבר לבית הספר התיכון החדש אוור סאביר ניו אמריקאן בסנטריץ' שבניו יורק וקלע 25 נקודות, 5 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בינואר 2019, נבחר קומינגה לשחקן המצטיין של משחק הסלאם דאנק לאחר שקלע 40 נקודות, שיא נקודות במשחק יחיד במשחק ראווה זה, במהלך ההפסד לתיכון גונזגה.
בתום העונה זכה קומינגה בתואר שחקן העונה השנייה המצטיין בתיכונים.
בתום העונה, קומינגה העמיד ממוצעים של 20.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק עבור ניו יורק רנס במהלך ליגת הנוער של נייקי, שם שיחק מול שחקנים בוגרים ממנו.
הוא קלע 43 נקודות עם 7 מ-11 מהשלוש מול טקסס טיטאנס, אשר שיחקו בה קייד קנינגהם וגרג בראון.
בעונתו השלישית בתיכונים, עבר קומינגה לבית הספר התיכון "פטריק" בהילסייד שבניו ג'רזי.
במהלך 30 הימים הראשונים של העונה נמנע מקומינגה לשחק בעקבות חוקי המעבר בין קבוצות בניו ג'רזי.
ב-23 בדצמבר 2019 ערך קומינגה את הופעת הבכורה שלו בתיכון, כשקלע 20 נקודות בניצחון על בית הספר התיכון הקתולי רוזל.
ב-3 בינואר 2020, הוא נקע את הקרסול ולא שיחק במשך חודש.
קומינגה העמיד ממוצעים של 16.2 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק בשנתו השלישית.
קומינגה סוקר כאחד השחקנים הטובים ביותר המיועדים למחזור 2021 של ליגת המכללות, וברוב המקומות הוא דורג ראשון.
ב-15 ביולי 2020, הוא עבר למחזור 2020 והודיע כי יוותר על המכללות כדי להצטרף לתוכנית חדשה של ליגת הפיתוח של ה-NBA שמטרתה לפתח שחקנים צעירים.
במחזור 2020 דורג קומינגה כסמול פורוורד הראשון בטיבו וכשחקן הרביעי מכל העמדות על פי ESPN.
ב-15 ביולי 2020, חתם קומינגה לעונה בג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-10 בפברואר 2021, ערך קומינגה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ורשם סטטיסטיקה של 19 נקודות, 4 אסיסטים, 2 ריבאונדים ו-2 חסימות בניצחון 104–110 על סנטה קרוז ווריורס.
ב-29 ביולי 2021, קומינגה נבחר בבחירה השביעית בדראפט ה-NBA 2021 על ידי הגולדן סטייט ווריורס.
בעונתו הראשונה זכה באליפות והוא השחקן השני הצעיר ביותר שזכה בתואר זה.
ג'וסאיה ויליאמס ביגול היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1873–1875 והמושל ה-19 של מישיגן בין השנים 1883 עד 1885.
ביגול נולד בעיירה גרובלנד, ניו יורק.
אבות אבותיו היו הוגנוטים צרפתים שהיגרו לארצות הברית ברבע האחרון של המאה ה-18 כדי להימלט מרדיפות דתיות והתיישבו בהייגרסטאון, מרילנד.
אביו של ג'וסאיה, ויליאם (1788–1862) נולד שם ועבר למחוז ליווינגסטון, ניו יורק בשנת 1802. האב ויליאם שירת במלחמת 1812 והתחתן עם בתו של חייל ותיק שנלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
שלושה מבניו של ויליאם, כולל ג'וזיה, הבכור, עברו בסופו של דבר למחוז ג'נזי שבמישיגן.
ג'וסאיה למד בבתי הספר הציבוריים ב Mount Morris ובאקדמיה של טמפל היל בג'נסאו, ניו יורק.
ביגול עבר לפלינט, מישיגן באוגוסט 1836 ולימד בבית הספר בשנים 1837 ו-1838. באביב 1839 נישא להרייט א.
הוא עסק בחקלאות בין השנים 1839 עד 1856 והיה פקח בית הספר, שופט שלום וגזבר העיירה.
בהיותו פעיל נגד העבדות, הוא הפך לחבר בארגון המפלגה הרפובליקנית.
הוא היה גזבר המחוז בין השנים 1856–1864. בשנת 1863 עסק זמן קצר בעסקי עצים.
בנו הבכור נהרג במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית ליד אטלנטה, ג'ורג'יה בשנת 1864, דבר שגרם לו לצער רב ביותר.
הוא היה חבר בסנאט של מישיגן ב־1870 וב־1871, וחבר במועצת העיר פלינט במשך שלוש שנים.
באותה תקופה הוא כיהן בוועדות האוצר ומסילות הברזל, והיה יו"ר הוועדה למכון לחירשים ואילמים ועיוורים.
הוא היה נציג לוועידה הלאומית הרפובליקנית בפילדלפיה בשנת 1872, שפעלה כדי למנות מחדש את נשיא ארצות הברית יוליסס ס.
גרנט ולמנות את הנרי וילסון לסגן הנשיא החדש.
ביגול נבחר כרפובליקני ממחוז הקונגרס השישי של מישיגן לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-43, וכיהן מ-4 במרץ 1873 עד 3 במרץ 1875.
באותה תקופה הוא היה חבר בוועדה להוצאות חקלאיות וציבוריות.
הוא לא הצליח במועמדותו לבחירה מחודשת בשנת 1874, ולכן חידש את עבודתו בעסקי העצים, בחברת "ביגול פוקס ושות'".
מאוחר יותר עסק בייצור קרונות והקים את בית החרושת לייצור קרונות רכבת Flint Wagon Works במישיגן, ובנוסף עסק גם בבנקאות.
בשנת 1882, בגול היה מועמד לתפקיד מושל מישיגן מטעם מפלגת "Greenback" והמפלגה הדמוקרטית, והביס את דייוויד ג'רום המכהן הרפובליקני ביותר מ-7,000 קולות.
הוא כיהן כהונה אחת משנת 1883 עד 1885. כרפובליקני לשעבר שהדיח מכהן רפובליקני, ביגול עמד בפני מכשולים רבים מול בית מחוקקים הנשלט על ידי הרפובליקנים.
כתוצאה מכך, פעילותו למען הקמת הלשכה הממלכתית לסטטיסטיקה של עבודה הייתה אחת הפעולות הבודדות שאושרו.
הוא התמודד לבחירה מחודשת בשנת 1884, אך הובס על ידי רפאל ראסל אלגר.
לאחר פרישתו חזר לפעילותו העסקית לשעבר.
הוא היה מראשוני הפעילים למען זכות הבחירה לנשים, ובשנת 1884 הפך ביגול לסגן נשיא ארגון זכות הבחירה לנשים הראשון ברחבי המדינה, שנקרא "איגוד שוויון הצבעה במישיגן".
ביגול היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת פלינט מספר 23 בפלינט, מישיגן.
הוא נפטר בגיל שמונים ואחת בפלינט ונקבר שם בבית הקברות גלנווד.
ג'ונתן אדג'ו קודג'יה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בוורסאי 78.
קודג'יה לא שיחק כדורגל בנעוריו ולמעשה תכנן ללמוד ראיית חשבון, אך בטרם התחיל את לימודיו קיבל פנייה מסוכן שראה אותו משחק שהציע לו להיבחן בסטאד ריימס ושישה חודשים לאחר מכן הוחתם במועדון.
ב-3 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–4 לדיז'ון.
בריימס, קודג'יה מיעט לשחק והושאל לשרבורג, אמיין וקאן בהתאמה.
בקיץ חתם באנז'ה מהליגה הצרפתית השנייה.
באנז'ה רשם את עונת הפריצה שלו בקריירה, כאשר כבש 15 שערים ב-28 משחקים ונכלל בנבחרת העונה בליגה ואף נבחר לשחקן המצטיין של העונה בליגה.
ב-20 ביולי 2015, קודג'יה הצטרף לשלוש שנים בבריסטול סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ תמורת 2 מיליון פאונד.
ב-15 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–4 לברנטפורד.
במדי בריסטול הבקיע 19 שערים ב-45 משחקים.
ב-30 באוגוסט 2016, קודג'יה חתם לארבע שנים באסטון וילה תמורת 11 מיליון פאונד.
3 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד רדינג.
בנובמבר נבחר לכדורגלן החודש בליגה.
באפריל נפצע בקרסולו וסיים את העונה מוקדם.
באוקטובר של אותה שנה, נפצע בקרסולו בשנית ונעדר מהמגרשים עד מרץ .
ב-19 בינואר 2020, קודג'יה חתם באל-ע'ארפה מליגת העל הקטרית.
4 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–4 נגד א-ריאן, בו כבש שלושער.
ב-22 באוגוסט 2023 חתם באנסי מהליגה הצרפתית השנייה.
בטרם ערך הופעה בנבחרת בינלאומית כלשהי, קודג'יה קיבל פנייה לייצג את נבחרת בנין מאחר שניתן לדעת לפי שם משפחתו כי יש לו שורשים במדינה, אך קודג'יה לא היה זכאי לייצג את הנבחרת.
במאי קיבל זימון לנבחרת חוף השנהב וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
ב-4 ביוני של אותה שנה, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד .
פלייאוף העלייה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ:
כדורגלן השנה בליגה הצרפתית השנייה:
נבחרת העונה בליגה הצרפתית השנייה:
כדורגלן החודש בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: נובמבר
ג'ונתן קייפ היא חברת הוצאה לאור לונדונית שנוסדה ב־1921 על ידי הרברט ג'ונתן קייפ, שניהל אותה עד מותו ב־1960.
קייפ הקים את ההוצאה עם שותפו העסקי רן הווארד.
עד מהרה יצאו לה מוניטין בשל עיצוב והפקה באיכות גבוהה, ובשל רשימה משובחת של סופרים בשפה האנגלית, שטיפח העורך והלקטור הראשי של החברה, אדוארד גארנט.
רשימת הסופרים של קייפ כללה משוררים ובהם רוברט פרוסט וססיל דיי-לואיס, סופרי ילדים כמו יו לופטינג וארתור רנסום, ספרות מתח כגון ספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג, ועד ספרות יפה מאת ג'יימס ג'ויס ותומאס אדוארד לורנס ("לורנס איש ערב").
לאחר מות קייפ, התמזגה ההוצאה בזו אחר זו עם שלוש הוצאות אחרות בלונדון.
ב־1987 עברה לבעלות רנדום האוס.
השם ג'ונתן קייפ עודו משמש כאחד המותגים של רנדום האוס.
הרברט ג'ונתן קייפ נולד בלונדון ב־15 בנובמבר 1879, הצעיר מבין שבעת ילדיהם של ג'ונתן קייפ, פקיד מאיירבי במה שהיא כיום קאמבריה, על גבול סקוטלנד, ושל אשתו קרוליין, לבית פייג'.
הוא קיבל השכלה בסיסית ובגיל 15 מצא עבודה בחנות הספרים האצ'רדס בפיקדילי כנער שליחויות.
כארבע שנים מאוחר יותר, ב־1899, הצטרף קייפ למשרד הלונדוני של המוציאים לאור האמריקאים Harper and Brothers, שם עבד כפקיד, ואחר כך כאיש לוגיסטיקה וכסוכן נוסע, תחילה ברחבי אנגליה ואחר כך בלונדון.
בשנת 1904 הצטרף קייפ לבית ההוצאה של Duckworth כסוכן נוסע בלונדון, ומ־1911 כמנהל.
ב־1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל לידיו את האחריות הבלעדית על העסק כאשר הבעלים, ג'רלד דאקוורת', נעדר בשל שירותו במלחמה.
בדצמבר של אותה שנה התגייס קייפ לצבא, ושירת למשך שארית המלחמה.
בתום המלחמה שב קייפ להוצאת דאקוורת'.
ב־1920 מונה למנהל אגודת מדיצ'י, אשר הוציאה לאור בעיקר הדפסי ציורים, אך גם רשימה קטנה של ספרים.
בתפקיד זה פגש את ג'ורג' רן הווארד, הצעיר ממנו ב־14 שנים, שלמד את מקצוע ההוצאה לאור באגודת מדיצ'י.
הביוגרף (ובמשך תקופה מסוימת שותף זוטר) של קייפ, רופרט הארט-דייוויס כותב:
הווארד הצליח לגייס כסף ממשפחתו.
קייפ, שלא נהנה מאפשרות כזו, גייס את חלקו בהון ההתחלתי על ידי מכירת מהדורות זולות של רומנים מאת אלינור גלין.
דאקוורת' החזיקה בזכויות על ספריה, אך לא רצתה להוציא מהדורות מוזלות; קייפ ניהל משא ומתן על הזכויות בתחילת 1920 והצליח להוציא את המהדורות הזולות, בכריכה רכה, תחת המותג Page & Co.
משגויס ההון, החלה חברת ג'ונתן קייפ לפעול ב־1 בינואר 1921, בכתובת גאוור 11, ברובע בלומסברי בלונדון.
קייפ והווארד גייסו את אדוארד גארנט כעורך וכלקטור ראשי.
גארנט, שתואר על ידי "הטיימס" כ"נסיך הלקטורים", עבד בחברה עד מותו ב־1937. כל אחד משלושתם הביא תרומה משלו להצלחת החברה: קייפ היה מנוסה בהוצאה לאור; הווארד דאג לעיצוב ולייצור באיכות גבוהה; וגארנט קיבל את החופש לטפח כישרונות ולבנות רשימת מחברים משובחת.
הארט־דייוויס זוקף לזכות השיפוט הספרותי של גארנט וההפקה של הווארד את "מוניטין יוצאי דופן של איכות במהלך שני העשורים הבאים".
הפרסום הראשון של ההוצאה נתפס כהימור: קייפ פרסם מהדורה חדשה בת שני כרכים, במחיר גבוה של תשע גינאות, של הספר "מסעות בערב המדברית" ("Travels in Arabia Deserta") מאת צ'ארלס מונטגיו דוכטי.
הספר, שפורסם לראשונה ב־1888 ולא זכה להצלחה, אזל מהדפוס במשך 30 שנה.
מהדורת קייפ נמכרה כולה והיה צורך להדפיס את הספר במספר מהדורות נוספות.
בין אלה שהעריצו את הספר היה תומאס אדוארד לורנס, שהתיידד עם קייפ, וכתב הקדמה למהדורה בת הכרך היחיד של הספר, שהוציאה קייפ בשנת 1926. ג'ונתן קייפ בע"מ הפכה למו"ל של לורנס, והוציאה את "מרד במדבר" (1927), "שבעת עמודי החכמה" (1935) ואת "המטבעה" (1955).
ב־1922 רכשה חברת ג'ונתן קייפ את השליטה בבית ההוצאה לאור הקטן AC Fifield, ואיתה את הזכויות על יצירות של מחברים כמו הרברט ג'ורג' ולס, ויליאם הנרי דייויז, סידני וב וסמואל באטלר.
קייפ היה בין המו"לים הבריטיים הראשונים שחיפשו גם סופרים אמריקאים.
הארט־דייוויס מציין שההוצאה גייסה שלושה זוכי פרס נובל לעתיד – סינקלר לואיס, ארנסט המינגוויי, יוג'ין או'ניל – וסופרים אמריקאים רבים אחרים כגון ה.
מנקן, רוברט פרוסט ומרגרט מיד.
סופרים בריטים ואירופים אחרים שספריהם ראו אור בהוצאת קייפ הם הרברט ארנסט בייטס, פיטר פלמינג, רוברט גרייבס, כריסטופר אישרווד, ג'יימס ג'ויס, מלקולם לאורי, אנדרה מורואה, דאגלס ריד והנרי ויליאמסון.
על רבי המכר של החברה נמנו ספרי ההרפתקאות של ארתור רנסום, סיפורי דוקטור דוליטל של יו לופטינג, והרווחיים מכולם, ספרי סדרת ג'יימס בונד של איאן פלמינג.
בשנת 1929 פתחה ההוצאה בית הוצאה בארצות הברית, תחילה בשותפות עם האריסון סמית', ולאחר מכן עם רוברט באלו.
החברה לא הצליחה, ופשטה רגל בשנת 1932.
קייפ היה נשוי שלוש פעמים ושלוש פעמים התאלמן.
ב־1907 התחתן עם אדית לואיזה קריק, והוליד איתה שתי בנות.
אדית קייפ מתה ב־1919. ב־1927 נישא קייפ לאוליב וידה ג'יימס, והוליד איתה בן ובת; אוליב קייפ מתה ב־1931. ב־1941 התחתן עם קת'לין מרי ווב, והוליד איתה בן; קת'לין קייפ מתה בשנת 1953.
בשנת 1954 לקה קייפ פעמיים בשבץ מוחי, שפגע בכושר הדיבור שלו, אך הצליח להתאושש.
כשחגג את יום הולדתו ה־80, בנובמבר 1959, עדיין ניהל את ההוצאה.
הוא מת בפתאומיות בדירתו בלונדון ב־10 בפברואר 1960. הוא נקבר בכנסיית פטרוס הקדוש, פיטרשם.
ההוצאה אחרי מות ג'ונתן קייפ
בהמשך שנות ה-60, חיזרה ההוצאה בהצלחה אחר מחברים שייצגו את הדור הצעיר, ופרסם ספרים מאת ג'ון לנון, סולן הביטלס ו"הצעיר הזועם" לשעבר קינגסלי אמיס.
קייפ החתימה והוציאה לאור גם את לן דייטון, שסדרת רומני הריגול שלו (תיק איפקרס, הלווייה בברלין [תורגם בשם "מבצע ברלין"]) היוותה אלטרנטיבה עגומה להרפתקאות המופרכות של ג'יימס בונד.
בשנות ה-70 פרסמה הוצאת ג'ונתן קייפ סופרים פופולריים בז'אנרים רבים, כולל הסופרים ג'יימס גראהם באלארד וסלמאן רושדי, וסופר הילדים רואלד דאל.
בשנת 1969 התמזגה ההוצאה עם צ'אטו ווינדוס כדי להימנע מלהיקנות בידי אחרים; לאחר מכן נוספו לקבוצה ההוצאות The Bodley Head ו־Virago Press.
בשנת 1987 נרכשה קייפ והפכה למותג של רנדום האוס.
ג'ונתן חאבייר רודריגס פורטיז'ו (בספרדית: Jonathan Javier Rodríguez Portillo; נולד ב-6 ביולי 1993 בפלורידה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פורטלנד טימברס.
רודריגס גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו פלורידה ופניארול.
בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פניארול במסגרת ליגת העל האורוגוואית.
הוא ערך 38 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
בהמשך שיחק רודריגס בבנפיקה ליסבון, בדפורטיבו לה קורוניה, בסנטוס לגונה ובקרוס אסול.
ב-11 בינואר 2022 חתם רודריגס בא-נסר מליגת העל הסעודית.
הוא ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-20 ביוני 2022 חתם רודריגס בקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.
ב-10 באוקטובר 2014 ערך רודריגס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ערב הסעודית במשחק ידידות.
ב-13 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת עומאן במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורנירים קופה אמריקה 2015, קופה אמריקה 2019 וקופה אמריקה 2021.
אליפות מקסיקו (1): קלאוסורה 2018
אליפות מקסיקו (1): גוארדיאנס 2021
ג'וס היא בירת מדינת פלטו במרכז ניגריה והעיר הגדולה בה.
העיר שוכנת בצפון-מערב מדינת פלטו כ-180 ק"מ מצפון-מזרח לבירת הפדרציה אבוג'ה בגובה 1,217 מטרים מעל פני הים.
לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.04 מיליון תושבים.
בתקופת השלטון הקולוניאלי הבריטי, ג'וס היוותה מרכז חשוב לכריית בדיל ואת מרכז המסחר של מדינת פלטו מכיוון שהפעילות המסחרית גברה בהתמדה.
ג'ונתן דייוויד הנרי רואו הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בולוניה 1909.
רואו גדל במחלקות הנוער של AFC ומבלי ונוריץ' סיטי.
ב-28 בדצמבר 2021 ערך רואו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–3 לקריסטל פאלאס במסגרת המחזור ה-20 בפרמייר ליג לעונת 2021/2022. הוא ערך 13 הופעות ליגה בעונה זו, בסיומה נשרה נוריץ' סיטי לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-23 באוגוסט 2024 הושאל רואו אל אולימפיק מארסיי מהליג 1. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בתיקו 2-2 נגד סטאד ריימס.
ב-22 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 3-2 נגד אולימפיק ליון.
בסיום העונה נרכש על ידי המועדון.
ב-19 באוגוסט 2025 הודיע נשיא מארסיי פבלו לונגוריה שרואו ואדריאן ראביו יועדמו למכירה לאחר קטטה אלימה שהתרחשה בחדר ההלבשה אחרי ההפסד 1:0 לסטאד רן במחזור הפתיחה של הליגה הצרפתית.
ב-24 באוגוסט חתם רואו בבולוניה מהסרייה א'.
רואו הוא חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, וזכה איתה באליפות אירופה עד גיל 21.
ג'ונתן שנצר הוא חוקר וסופר אמריקאי, סגן נשיא בכיר למחקר בקרן להגנה על דמוקרטיות .
שנצר מחזיק בתואר ראשון מאוניברסיטת אמורי ובתואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה של המזרח התיכון.
לאחר סיום לימודיו, חזר שנצר לארצות הברית ועבד בפורום המזרח התיכון בפילדלפיה ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
לאחר מכן עבד כחוקר מימון טרור במחלקת האוצר של ארצות הברית.
בשנת 2007 מונה שנצר למנהל המדיניות של מרכז המדיניות היהודית , צוות חשיבה הקשור לקואליציית היהודים הרפובליקנים.
שנצר הוא סגן נשיא בכיר בקרן להגנה על דמוקרטיות.
שנצר כתב מספר ספרים ומאמרים רבים על המזרח התיכון.
הוא מתראיין באופן קבוע לערוצים רבים, כולל פוקס ניוז, אל ג'זירה, cnn ואל ערביה.
ג'ונתן אשפורד קראפט הוא איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי.
הוא נשיא קבוצת קראפט , חברת ההחזקות של העסקים שבבעלות משפחתו.
בנוסף, משמש כנשיא קבוצת הפוטבול הניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL, וכמשקיע-מפעיל של קבוצת הכדורגל ניו אינגלנד רבולושן מליגת ה-MLS.
קראפט נולד בברוקליין שבמסצ'וסטס, למשפחה יהודית.
אביו הוא רוברט קראפט, בעלי קבוצת הפוטבול הניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL, ואמו היא הנדבנית מיירה קראפט .
את לימודיו התיכוניים למד קראפט בבית הספר בלמונט היל.
בשנת 1986, סיים את לימודיו לתואר ראשון בהיסטוריה בוויליאמס קולג'.
בין השנים 2003-2015 שימש כחבר הדירקטוריון של ויליאמס קולג'.
הוא שימש כיועץ עבור חברת ביין ושות' במשך שנתיים.
בשנת 1990 סיים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים בבית הספר לעסקים של הרווארד.
בשנת 1994 עזר קראפט למשפחתו לבנות תוכנית רכישה עבור קבוצת הפוטבול הניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL.
מאז רכישת הקבוצה על-ידי משפחתו שימש כסגן נשיא, כסגן יושב ראש וכנשיא הקבוצה.
בשנת 1995 הוקמה ליגת הכדורגל MLS, וקראפט שימש כבעלים-שותף/משקיע בקבוצת ניו אינגלנד רבולושן, מהקבוצות הראשונות בליגה.
בשנת 1995 התחתן קראפט עם פטריסיה ליפומה בטקס חופה וקידושין בבית הוריו שבצ'סטנאט היל.
יש להם שלושה ילדים: שני בנים ובת.
ג'ונתן רובינסון היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט אמריקאי ממדינת ורמונט, שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ורמונט וכחבר הסנאט של ארצות הברית.
רובינסון נולד בהרדוויק שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, ב-11 באוגוסט 1756, והיה בנם של סמואל רובינסון ומרסי (לנרד) רובינסון.
הוא גדל בהרדוויק, ובשנת 1761 עבר עם משפחתו לבנינגטון, באזור שכיום הוא ורמונט אך אז היה תחת שליטת פרובינציית ניו המפשייר – "מענקי ניו המפשיר".
אביו היה מנהיג חשוב באזור זה, ונפטר באנגליה בזמן שניסה לפתור סכסוך בין ניו המפשייר לניו יורק לגבי הזכות להעניק קרקעות ולייסד עיירות.
לאחר המעבר לבנינגטון, קיבל רובינסון חינוך מקומי ולאחר מכן שירת במיליציה במלחמת העצמאות האמריקנית.
הוא שירת כחייל פשוט וכרב"ט בפלוגה של ג'וזף סאפורד, שהייתה חלק מהרגימנט של אבנזר וולברידג'.
פלוגת סאפורד גויסה מספר פעמים: במאי 1779, בנובמבר 1780, באוגוסט 1781 ובאוגוסט 1782. לאחר מכן עסק רובינסון במסחר כבעלים של מסבאת "State Arms House", במיקום שבו ניצב כיום "אנדרטת קרב בנינגטון".
בהמשך החליט ללמוד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1796.
רובינסון החזיק במשך שנים רבות במשרות מקומיות ומדינתיות, והזדהה עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית מראשית דרכה.
בנוסף לפעילותו המשפטית והפוליטית, היה רובינסון פעיל במיליציה של ורמונט.
באפריל 1787 מונה למייג'ור בבריגדה הראשונה של המיליציה, ובאוגוסט אותה שנה מונה לפרקליט צבאי של הבריגדה.
בכל שנה בין 1803 ל-1806 היה רובינסון מועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית למשרת המושל, אך הפסיד בכל פעם לאייזק טיצ'נור.
בשנת 1807 נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי להשלים את כהונתו של ישראל סמית' שהתפטר.
הוא נבחר לכהונה מלאה בשנת 1809 וכיהן עד פרישתו עם תום כהונתו ב-1815.
רובינסון נפטר ב-3 בנובמבר 1819 בבנינגטון, ורמונט, ונקבר בבית העלמין "אולד בנינגטון".
רובינסון היה נשוי למרי (פאסט) רובינסון.
אחיו של ג'ונתן היו דמויות מרכזיות גם הם: מוזס רובינסון כיהן כמושל בתקופת רפובליקת ורמונט וכחבר הסנאט של ארצות הברית, דייוויד רובינסון היה מייג'ור גנרל במיליציית ורמונט ומרשל פדרלי של המדינה וסמואל רובינסון היה קולונל במיליציה וכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ורמונט.
רובינסון הוא אחד מכ-45 סנאטורים אמריקנים שאין לסנאט דיוקן או תמונה שלהם.
ניסיונות לאתר דיוקן שלו לא צלחו.
ג'ונתן רוס היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט אמריקאי מוורמונט.
הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ורמונט (1890–1899) וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט לזמן קצר (1899–1900).
רוס נולד בווטרפורד, ורמונט, ב-30 באפריל 1826, לרויאל רוס ולאליזה (מייסון) רוס.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובאקדמיית סנט ג'ונסברי, והשלים את לימודיו בדארטמות' קולג'.
בין השנים 1851 ל-1856 כיהן כמנהל אקדמיות צ'לסי וקרפטסברי.
הוא למד משפטים במשרדי ויליאם הוברד, צ'ארלס דייוויס וויליאם א.
פלצ'ר, והוסמך כעורך דין ב-1856.
רוס כיהן כאוצר בנק החיסכון פסאמפסיק בין השנים 1858 ל-1868, ועסק בעריכת דין בסנט ג'ונסברי עד 1870. בשנים 1862–1863 כיהן כתובע מחוזי במחוז קלדוניה, ובין השנים 1866 ל-1870 כיהן כחבר במועצת החינוך של המדינה.
בין השנים 1865 ל-1867 כיהן בבית הנבחרים של ורמונט, ב-1870 כיהן כחבר הסנאט של ורמונט, וב-1869 כיהן כחבר במועצת הצנזורים של המדינה.
מ-1870 עד 1890 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט, ולאחר מכן כיהן כנשיא בית המשפט בין 1890 ל-1899.
בדצמבר 1898 נפטר הסנאטור ג'סטין מוריל.
המושל אדוארד קרטיס סמית' הציע את המינוי לבנג'מין פיפילד, אך לאחר שסירב, הציע אותו לג'ונתן רוס, אשר קיבל את המינוי.
רוס כיהן בסנאט מ-11 בינואר 1899 עד 18 באוקטובר 1900. במהלך כהונתו היה יו"ר ועדת הסנאט לבחינת ענפי השירות האזרחי (הקונגרס ה-56).
לא התמודד מחדש בבחירות 1900.
באוקטובר 1900 נבחר לנשיא איגוד עורכי הדין של ורמונט לשנה אחת, ובנובמבר 1900 מונה ליו"ר ועדת הרכבות של המדינה עד נובמבר 1902.
רוס פרש לביתו בסנט ג'ונסברי, שם חי עד מותו ב-23 בפברואר 1905, מפציעות שנגרמו כאשר מזחלתו נפגעה מרכבת כמה ימים קודם לכן.
לפי הדיווחים שפורסמו, רוס ואשתו עצרו במעבר מסילת ברזל בזמן שרכבת חלפה.
הסוס שלהם נבהל ודהר בין שני קרונות רכבת, ריסק את המזחלת והרג את גברת רוס.
צוות הרכבת פינה את רוס לבית החולים, שם אובחן כסובל משבר בירך ופציעות נוספות, ונשאר שם עד מותו.
רוס נטמן בבית הקברות 'מאונט פלזנט' בסנט ג'ונסברי.
רוס נישא לאליזה אן קרפנטר ב-22 בנובמבר 1852, נולדו להם שמונה ילדים.
ב-1887 נשא את הלן דגרט, ונשאר נשוי לה עד מותה.
ג'ונתן צ'ייס היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם רוד איילנד.
צ'ייס נולד ב-22 ביולי 1829 בפול ריוור שבמסצ'וסטס, והיה בנם של הרווי צ'ייס ונכדו של אוליבר צ'ייס.
מון, ולזוג נולדו שלוש בנות.
הוא היה גם אחיינה של אליזבת באפום צ'ייס, פעילת ביטול העבדות הידועה מהמאה ה-19. בתקופה שבה חי בפילדלפיה, היה פעיל ב"מסילת הרכבת המחתרתית" וסייע לעבדים נמלטים, בזמן שניהל שם חנות למוצרי ייבוש.
הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים ובבית הספר "פרנדס" שבפרובידנס.
לאחר מכן עבר לסנטרל פולס, רוד איילנד, ועסק בייצור כותנה.
בשנים 1876–1877 כיהן כחבר הסנאט של רוד איילנד, ונבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים ה־47 וה־48, שבו כיהן מה־4 במרץ 1881 עד 26 בינואר 1885, אז התפטר.
צ'ייס נבחר לסנאט של ארצות הברית כמועמד המפלגה הרפובליקנית כדי למלא את מקומו של הנרי אנתוני שנפטר.
במהלך כהונתו שימש יו"ר ועדת שירות המדינה והקיצוצים (בקונגרסים ה־50 וה־51).
הוא גם קידם הצעת חוק שעמדה בבסיס "החוק הבינלאומי לזכויות יוצרים" של 1891 – חוק המכונה לעיתים "חוק צ'ייס".
צ'ייס היה נשיא הבנק הלאומי פינוקס בפרובידנס, רוד איילנד, והיה מעורב במספר עסקים תעשייתיים.
צ'ייס נפטר בפרובידנס שברוד איילנד ב-30 ביוני 1917, ונקבר בבית הקברות נורת' בוריול גראונד.
ג'ונתן רוברטס היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם פנסילבניה בשנים 1811–1814 ו־1814–1821 בהתאמה.
רוברטס נולד ב-16 באוגוסט 1771 בסמוך לנוריסטאון שבפרובינציית פנסילבניה והתחנך אצל מורה פרטי.
בהמשך עבד כשוליה לבונה גלגלים.
בשנים 1799–1800 שירת כחבר בבית הנבחרים של פנסילבניה, ולאחר מכן כחבר הסנאט של פנסילבניה בשנים 1807–1811.
ב־4 במרץ 1811 החל לכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של פנסילבניה, לאחר שנבחר כנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
הוא כיהן בקונגרסים ה־12 וה־13, וב־24 בפברואר 1814 התפטר מתפקידו לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של מייקל ליב, שהתפטר אף הוא.
באותו יום החל את כהונתו כסנאטור.
לאחר שנבחר מחדש לכהונה מלאה מאוחר יותר בשנת 1814, כיהן רוברטס כיו"ר ועדת התביעות בקונגרסים ה־14 עד ה־16, כולל.
בקונגרס ה־16 היה גם חבר בוועדה לביקורת ולפיקוח על ההוצאות השוטפות ובוועדה לבנייני ציבור.
הוא השלים את כהונתו בסנאט ב־3 במרץ 1821.
בשנים 1823–1826 שב לכהן כחבר בבית הנבחרים של פנסילבניה, ובהמשך שימש כגובה המכס בנמל פילדלפיה בשנים 1841–1842. בשנת 1848 הקים בית ספר באפר מריון עבור ילדים עניים שנאלצו ללכת מרחק רב מבתי עובדי הטחנות לבית הספר הקודם שלהם.
רוברטס נפטר ב-24 ביולי 1854 בגיל 82 בחוותו, רוברטסוויל, בקינג אוף פרוסיה שבפנסילבניה, ונקבר בבית הקברות המשפחתי של משפחת רוברטס בעיירת אפר מריון, סמוך לנוריסטאון, במחוז מונטגומרי שבפנסילבניה.
ג'ונתן פרימן היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר.
פרימן נולד ב-21 במרץ 1745 במנספילד שבמושבת קונטיקט.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים, ובשנת 1769 עבר לפרובינציית ניו המפשייר והשתקע בהנובר.
פרימן עסק בחקלאות ושימש כמזכיר העיירה ממרץ 1778 ועד דצמבר 1787. בנוסף שימש כשופט שלום, ובשנים 1789–1797 היה חבר במועצה המבצעת של המדינה.
פרימן היה חבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1787–1789, ולאחר מכן כיהן כחבר הסנאט של ניו המפשייר בשנים 1789–1794. בשנת 1791 היה ציר בוועידה החוקתית של המדינה, וכן חבר במועצת המדינה.
הוא נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרסים החמישי והשישי, וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר מ־4 במרץ 1797 עד 3 במרץ 1801. לאחר סיום כהונתו חזר לעסוק בחקלאות.
פרימן נפטר בהנובר שבניו המפשייר ב־20 באוגוסט 1808, בגיל 63. הוא נקבר בבית העלמין Hanover Center Cemetery שבהנובר.
פרימן היה בנם של אדמונד ומרתה אוטיס פרימן.
הוא נישא לשרה הנטינגטון ב־2 בפברואר 1777, ולזוג נולדו אחד עשר ילדים, מתוכם תשעה שרדו מעבר לינקות.
אחיינו, נתניאל פרימן הבן, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מסצ'וסטס.
ג'וערה היא גבעה ומבנה ברמות מנשה, אשר שימשו בעבר כבסיס ראשוני להתיישבות וכמחנה הדרכה מרכזי למפקדים של ארגון "ההגנה", ולאחר מכן כבסיס גדנ"ע וכמוזיאון.
שמה העברי של הגבעה הוא "גבעת נֹח", על שם נוח לינדהיים.
בשלהי התקופה העות'מאנית היו שייכות אדמות האזור למשפחת צאלח מחיפה.
בני המשפחה ישבו אמנם בחיפה, אך חלשו על כל שטחי הסביבה.
הפלאחים שהתגוררו באזור היו אריסיה של המשפחה, ועיבדו עבורה את אדמותיה בתמורה למגורים בשטח.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 נבנה בראש הגבעה מבנה אבן בעל שתי קומות ("הווילה"), ככל הנראה על ידי אחד מבני המשפחה.
נראה כי המשפחה השתמשה בו לפרקים, ובשאר הזמן התגוררו בו הפלאחים תושבי הכפר ג'וערה, עשרים משפחות במספר.
בשנת 1936 הגיעה למקום קק"ל במטרה לרכוש את אדמות האזור.
הימים היו ימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט (המרד הערבי הגדול), אשר הביאו לשינויים רבים בתפיסה ובדרכי הפעולה של היישוב היהודי ושל ארגון ההגנה, ולמעבר מהגנה פסיבית על יישובים ליוזמות התקפיות.
אחת הדרכים לתת מענה למרד הייתה רכישת קרקעות, יישובן וייעורן.
קק"ל הגיעה להסכם בדבר רכישת אדמות ג'וערה והסביבה הן ממשפחת צאלח והן מהאריסים במקום, שהסכימו להתפנות מרצון לכפר כופריין שמדרום לג'וערה.
הפלאחים קיבלו לירה על כל דונם מעובד.
ב-5 ביולי 1937 הגיעו ראשוני המתיישבים היהודים לאזור.
היו אלו חברי שני גרעינים של תנועת הנוער השומר הצעיר ("אמריקה" של חלוצים מצפון אמריקה ו"בניר" מגליציה), שהגיעו במטרה להקים קיבוץ במסגרת חומה ומגדל.
באותה תקופה עתיד היה להתפרסם דו"ח ועדת פיל, וביישוב התעורר הצורך לקבוע עובדות בשטח כדי למנוע את סיפוחן של רמות מנשה לשטח שהוצע לערבים.
שורשיו של הגרעין התהוו הן בפולין והן בארצות הברית, ועם הגיעם של חברי הגרעין לארץ הם שהו כחמש שנים בחדרה.
ב-4 ביולי הגיעו לקיבוץ משמר העמק ולמחרת בבוקר עלו על הגבעה והקימו עליה את קיבוץ עין השופט (על שמו של השופט לואי ברנדייס), שכונה "הקיבוץ האמריקאי הראשון".
מטרתם המקורית הייתה להקים את הקיבוץ על הגבעה הסמוכה, היכן שהוא היום, כקילומטר דרומית-מערבית לג'וערה, וג'וערה הייתה אמורה להיות "מוצב קדמי" זמני שתשמש אותם עד אז.
הם ניצלו את הווילה שהייתה כבר במקום, והקימו מסביב למבנה צריפים למגורים וכן עמדת שמירה על גג "הווילה" ועליה זרקור.
הגרעין שהה במקום למעלה משנה, כשבחלק מהזמן עבדו חברי הקיבוץ בשדות לצד חקלאי האזור הערבים.
החל בסוף חודש ספטמבר, אחרי הרצח של המושל לואיס אנדרוס, חברי הגרעין סבלו מהתקפות מצד ערבים וב-7 באפריל נרצחו שני חברי עין השופט – אפרים טיקטין ואליעזר קורנגולד, בדרכם מרמת השניים לג'וערה.
לאחר מעט יותר משנה כבר הוקמו המגדל של קיבוץ עין השופט ובית הילדים, ובאוקטובר 1938 חברי הגרעין עזבו את ג'וערה ועברו למקום הקבע שהקימו.
במקביל לעזיבת אנשי עין השופט את גבעת ג'וערה, הוחלט בארגון ההגנה להפוך את ג'וערה לבסיס אימונים והדרכה, עקב הימצאותו במיקום אסטרטגי החולש על הסביבה ומעצם היותו מרוחק ומבודד, מה שהבטיח נוכחות דלה יחסית של הבריטים.
מי שדחף למעבר הזה היה אחד ממפקדיה הבולטים של ההגנה, ומי שפיקד באותה עת על קורסי המ"מים בארגון, יוסף אבידר.
וכך, משנת 1938 ועד שנת 1948 שימשה ג'וערה כבסיס המרכזי וכבית הספר הקבוע להכשרת מפקדים ומדריכים לארגון ההגנה.
במקום התקיימו קורסים רבים ומגוונים, בהם קורס מ"כים, קורס מפקדי אזורים, קורס קשר, קורס בהפעלת נשק כבד וקורס מ"מים.
במקום הוכשרו מאות לוחמי ההגנה והפלמ"ח שהיו לימים מבכירי המפקדים בצה"ל והיוו את שלד הפיקוד בראשית דרכו ובמלחמת העצמאות.
מקורסי המ"מים שנערכו בג'וערה יצאו ארבעה רמטכ"לים – משה דיין, יצחק רבין, חיים בר-לב וצבי צור, וכן עשרות אלופים ומאות קצינים בכירים, בהם רחבעם זאבי, עוזי נרקיס, צבי זמיר, יגאל אלון, ומאיר עמית.
בקורסים השונים השתתפו גם מספר נשים.
על תורת הלחימה וההווי בג'וערה העיד לימים חיים גורי:
באפריל 1948 שימש המקום כבסיס יציאה לכוחות ההגנה בדרכן להתקפות הנגד בקרבות משמר העמק.
בשנים 1950–1967 שימשה ג'וערה כבסיס לבית הספר למ"כים של חטיבת גולני.
הבסיס אירח בתי ספר תיכוניים שהגיעו ל"שבוע התנסות" הכולל אימוני שדאות ומורשת קרב לקראת הגיוס לצה"ל, לצד קבוצות של נוער יהודי מרחבי העולם שנשלחו בדרך כלל מטעם מיזמים של הסוכנות היהודית.
פעילות זו עברה בנובמבר 2016 לבסיסי שדה בוקר וצלמון.
במבנה ההיסטורי במקום פעל בעבר מוזיאון של משרד הביטחון שתיאר את הפעילות הענפה של ג'וערה בימי "ההגנה".
המוזיאון כלל מסדר של דמויות המדמות פתיחת קורס מפקדים, סרט על תקופת המנדט הבריטי, המחשה של יום אופייני בקורס המפקדים בג'וערה, ותיאורו של קרב משמר העמק.
עקב סגירתו של בסיס הגדנ"ע ב-2016, נסגר המוזיאון וננטש.
בנובמבר 2020 הונחה אבן פינה למוסד חינוכי על בסיס מבני ג'וערה שהיה מיועד להיות מרכז מנהיגות וחינוך לנוער, מוזיאון מחודש ומרכז מבקרים, אך ביוני 2023 תואר המקום כמוזנח.
בחייו הפרטיים היה אילואילו מטיף מתודיסטי במשך שנים רבות.
פרש מתפקידו כנשיא מסיבות לא ברורות בקיץ 2009, אך אמצעי התקשורת המקומיים העריכו כי גילו המופלג (88) הוא הסיבה העיקרית לפרישה.
בזמן כהונתו חלה בפרקינסון ונזקק לטיפול רפואי קבוע באוסטרליה.
ג'וסיה וילארד גיבס היה תאוריטיקן אמריקאי בתחומי הפיזיקה, הכימיה והמתמטיקה.
גיבס תרם ליסודות התאורטיים שהובילו לתרמודינמיקה הכימית, ולכימיה הפיזיקלית.
כמתמטיקאי, הוא המציא את האנליזה הווקטורית (בנפרד מאוליבר הביסייד).
אוניברסיטת ייל העניקה לגיבס את תואר הדוקטור הראשון בארצות הברית בהנדסה ב-1863, והוא פעל באוניברסיטה זו לאורך כל הקריירה שלו.
בשנת 1901 הוענק לגיבס תואר הכבוד הגבוה ביותר על ידי הקהילה המדעית הבינלאומית של אותם ימים, אשר הוענק למדען אחד בשנה: מדליית קופלי של החברה המלכותית של לונדון.
התואר הוענק לו בשל התרומה הגדולה ביותר המיוחסת לו, יישום החוק השני של התרמודינמיקה בקשר בין אנרגיה כימית, חשמלית, תרמית וקיבולת לבין עבודה חיצונית.
גיבס נולד למשפחה בעלת שורשים אקדמאיים כבר מהמאה ה-17. לאחר שסיים ללמוד בבית הספר הופקינס, בניו הייבן שבקונטיקט, נרשם גיבס לקולג' של אוניברסיטת ייל בגיל 15. הוא סיים את לימודיו בשנת 1858, וזכה בפרסים במתמטיקה ולטינית.
בשנת 1863 קיבל גיבס את תואר הדוקטור הראשון בארצות הברית בהנדסה מאוניברסיטת ייל.
הוא החל להרצות באוניברסיטה, שנתיים בלטינית ושנה אחת בפילוסופיית הטבע (כיום מדעי הטבע, בעיקר פיזיקה).
בשנת 1866 עבר לאירופה כדי ללמוד בפריז, ברלין, והיידלברג, שם הושפע מקירכהוף והלמהולץ.
בתקופה הזאת אקדמאים גרמנים היו הסמכויות המובילות בכימיה, תרמודינמיקה ומדעי הטבע התאורטיים.
שלוש השנים הללו הן היחידות בחייו בהן שהה מחוץ לניו הייבן.
בשנת 1869 חזר גיבס לאוניברסיטת ייל והתמנה לפרופסור לפיזיקה מתמטית (הראשון בארצות הברית) ב-1871, וקיבל משרה בה החזיק לשארית חייו.
בין השנים 1876 ו-1878 כתב גיבס סדרה של מאמרים שעסקה באנליזה גרפית של מערכות כימיות במצבים שונים.
הם התפרסמו יחד תחת השם "על שיווי משקל של חומרים הטרוגניים".
זוהי אחת העבודות הידועות ביותר שלו שנחשבת כיום לאחד ההישגים המדעיים הגדולים של המאה ה-19 ואחד היסודות של הכימיה הפיזיקלית.
במאמרים אלו השתמש גיבס בתרמודינמיקה כדי להסביר תופעות כימיות-פיזיקליות, שבעבר היו אוסף עובדות מבודדות.
כמו כן הוא התייחס בהם לנושאים נוספים כגון אנרגיה חופשית ופוטנציאל כימי, צבר, אפקט מרנגוני, מיסודות הפיזיקה הסטטיסטית וחוק הפזות של גיבס.
בנוסף לכך כתב גיבס גם על תרמודינמיקה תאורטית.
בשנת 1873 הוא פרסם מאמר על ייצוג גאומטרי של כמויות תרמודינמיות.
בשנים 1880–1884 שילב גיבס את הרעיונות של שני מתמטיקאים, אלגברת הקווטרניונים של המילטון (ויליאם רואן המילטון), ומכפלת יתד (הרמן גראסמן), ויצר את האנליזה הווקטורית (שנוסחה באופן עצמאי על ידי הפיזיקאי המתמטי והמהנדס הבריטי אוליבר הביסייד).
הוא הגה את האנליזה הווקטורית על מנת להבהיר ולקדם את הפיזיקה המתמטית.
בשנים שלאחר מכן הוא המשיך לפתח את האנליזה הווקטורית, כתב על אופטיקה ופיתח תאוריה חשמלית חדשה על האור.
הוא נמנע במכוון מלהמשיך לכתוב על מבנה של חומרים, החלטה נכונה לאור פריצות הדרך המהפכניות בנושא חלקיקים תת-אטומים ומכניקת הקוונטים.
ב-1889 גיבס עבד על פיזיקה סטטיסטית והניח את היסודות והמסגרת המתמטית למכניקת הקוונטים ולתאוריות של מקסוול.
בנוסף לכך הוא תרם גם לקריסטלוגרפיה ויישם את האנליזה הווקטורית שפיתח למסלולים של כוכבי שביט וכוכבי לכת.
גיבס מעולם לא התחתן וחי את כל חייו בבית ילדותו עם אחותו וגיסו.
הוא נפטר בשנת 1903 בניו הייבן בגיל 64.
ג'וסר או צ'וסר היה מלך מצרי במצרים העתיקה.
שלט במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-27 לפנה"ס.
הוא היה המלך הראשון או השני בשושלת השלישית בתקופת הממלכה הקדומה, והמפורסם ביותר בין מלכי השושלת.
מנתון, היסטוריון מצרי מהתקופה התלמיית, קרא לו Tosorthros ואוסביוס מקיסריה שחי במחצית השנייה של המאה ה-3 ובמחצית הראשונה של המאה ה-4 קרא לו Sesorthos.
ג'וסר היה בנו של חעא סח'מוי ואשתו נימה אח'אפ.
בחלק מרשימות המלכים מצוין המלך סאנח'ת הידוע גם בשם נב-כא כמלך ששלט לפניו.
פסל של ג'וסר מאבן גיר מעוטר בצבע, נמצא בחפירות ארכאולוגיות בסקארה שנעשו בשנים 1924–1925. פסל זה הוא הפסל בגודל אדם העתיק ביותר שנמצא.
הפסל מוצג במוזיאון המצרי בקהיר.
העתק של הפסל מוצב בסקארה במקום בו הוא נמצא.
אורך תקופת מלכותו משתנה בהתאם למקורות.
על פי מנתון בספרו "אגיפטיקה" (דברי ימי מצרים), ג'וסר שלט 29 שנים.
על פי הפפירוס רשימת המלכים מטורינו שמתוארכת לתקופת רעמסס השני, ג'וסר שלט 19 שנים.
ג'וסר שלח מספר משלחות צבאיות לחצי האי סיני, במהלכם הכניע את האוכלוסייה המקומית.
משלחות נוספות נשלחו כדי לכרות מינרלים כמו טורקיז ונחושת, המידע על המשלחות צוין בכתובות שנמצאו באזור.
המבנה המפורסם ביותר שהוא בנה היה פירמידת המדרגות בסקארה שתוכננה על ידי אמחותפ.
הוא היה השליט הראשון שבנה מבנה קבורה דמוי פירמידה, על פי מנתון, חלה התקדמות גדולה ביכולות הבנייה בתקופת מלכותו.
הוא גילה איך בונים עם אבני גזית.
מנתון מציין גם שג'וסר עסק ברפואה ובנוסף הכניס רפורמות בשיטת הכתב המצרית.
שברי תבליטים המציינים את שמו של ג'וסר נמצאו בהליופוליס ליד קהיר של היום ובגבליין (Gebelein) השוכנת 40 ק"מ דרומית לתבאי במצרים העליונה.
משברים אלה ניתן לשער שהיו לו מפעלי בנייה גם בערים אלו.
ייתכן גם שבזמנו נקבע הגבול הדרומי של הממלכה באשדות הראשונים על הנילוס באזור אסואן.
על פי כתובת על אסטלת הרעב הטוענת שהיא נכתבה בתקופתו של ג'וסר, הוא הקים מחדש את מקדש לאל הנילוס חנום על האי יב וזאת כדי לציין סיום שבע שנות רעב.
כתובת זאת נמצאה על ידי פלינדרס פיטרי על האי סהל בנילוס מדרום לאסואן.
לדעת החוקרים, האסטלה נוצרה בתקופת בית תלמי ולא בזמנו של ג'וסר, והיא מעידה שגם אלפיים שנה לאחר שלטונו הוא עדיין היה זכור במצרים.
ג'וסר החל כנראה לבנות לעצמו קבר באבידוס שהיה אתר הקבורה של המלכים מהתקופה הפרוטו-שושלתית, מלכי השושלת הראשונה והשושלת השנייה.
אבל בסופו של דבר הוא נקבר בפירמידת המדרגות.