tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענת חוקר הקבלה יוסף דן, התפישה העצמית הלאומית חילונית בעיני מרבית היהודים, חילונים וחרדים, בדבר אופייה וזהותה של מדינת ישראל, כמעט אין לה שותפים מחוץ למדינה.
התהליכים המאפיינים את תחיית העם היהודי במולדתו ההיסטורית, תחיית הלשון העברית, קיבוץ הגלויות, ומעל לכל הריבונות היהודית המתחדשת הן, בעיני הציבור במדינות הנוצריות והמוסלמיות, כנגד מהלכה התקין של ההיסטוריה משום שעם ישראל חטא ואובדן ריבונותו היה עונש מן האל.
כך מנקודת מבטן של שתי הדתות המונותאיסטיות ישנו משקל תאולוגי גדול לישות הריבונית היהודית והדבר נוגע ביסודות דתן ומשפיע באורח מתמיד על מערכת היחסים בין הנצרות והאסלאם ובין המדינה היהודית.
ומהבחינה הזאת מדינת ישראל לעולם לא תיתפס "עם ככל העמים" אלא כמדינה שלא ניתן להפריד בין הווייתם הדתית והלאומית של יהודיה.
מדד V-Dem לשנת 2024 המדרג את רמת הדמוקרטיה במדינות ברחבי העולם, הוריד את דירוגה של ישראל מ"דמוקרטיה ליברלית" ל"דמוקרטיה אלקטורלית", לראשונה מאז ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
הגדרה זו מעידה על שמירה על זכות ההצבעה, אך לא בהכרח על שוויון, זכויות מיעוטים, חופש ביטוי, שלטון החוק או עצמאות הרשות השופטת.
המדד נחשב למשמעותי מאוד בנוגע לבחינת האופי הדמוקרטי של משטרים.
יהדותה של המדינה והסכסוך הישראלי-פלסטיני
ההכרה בישראל כמדינה יהודית נמצאת גם בלב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ישנם גורמים בקרב הציבור הערבי ובשמאל הישראלי אשר סבורים כי ישראל אינה מדינה דמוקרטית.
ביניהם, יש הרואים בישראל אתנוקרטיה יהודית או מדינת אפרטהייד.
שותף בולט לעמדה זו הוא ארגון השמאל הישראלי "מסתכלים לכיבוש בעיניים", שידוע בסיסמאות וכרזות כמו "אין דמוקרטיה עם כיבוש" ו"יהודית וגזענית".
לטענה שותפים גם ארגוני זכויות אדם מרכזיים בעולם כמו אמנסטי אינטרנשיונל ו־Human Rights Watch, וכן כמה ארגוני זכויות אדם ישראליים כמו "בצלם" ו"יש דין".
לפי ארגון זכויות האדם "עדאלה", "אין היום אף מדינה בעולם, המוגדרת כמדינה דמוקרטית, שהזהות החוקתית בה נקבעת בהתאם לשיוך אתני, הגובר על עקרון האזרחות השווה.
לטענת המשפטן הערבי-ישראלי חסן ג'בארין, חשיבותו העיקרית של החוק היא שהוא הופך את המשטר הישראלי ל"משטר קולוניאלי מסוג אפרטהייד".
מְדִינַאי הוא אדם שעיסוקו בניהול והנהגת המדינה.
תואר זה נקשר הן לנבחרי ציבור מכל שכבות האוכלוסייה ולמנהיגי מפלגות ופוליטיקאים; והן לבעלי תפקידים ומשרות שמונו על ידי המדינה, ואף התמקצעו בעבודתם, כגון דיפלומטים, העוסקים בניהול יחסי החוץ שבין מדינתם לבין מדינות זרות.
בתואר "מדינאי" נעשה שימוש מאז העת העתיקה.
השאלה אם אדם מסוים יוגדר כמדינאי או לא היא לרוב סוגיה סובייקטיבית ותלויה בעיקר בדעתו ובהשקפתו של האדם המגדיר.
פוליטיקאים המוגדרים כמדינאים הם לרוב מבוגרים מאוד, פופולריים ובעלי עשייה יוצאת דופן.
פוליטיקאים הפורשים מתפקידם לרוב מכונים מדינאים על ידי תומכיהם.
מדינה אחת, שתי שיטות (בסינית מפושטת: 一国两制) הוא עקרון חוקתי של הרפובליקה העממית של סין, הקובע את המנהל באזורים המנהליים המיוחדים הונג קונג ומקאו ויחסיהם עם הממשל המרכזי ברפובליקה, שנהגה על־ידי דנג שיאופינג בכהנו כמנהיג הרפובליקה.
הצעה זו התקבלה על-ידי הבריטים ואושררה במשותף בהצהרה המשותפת בריטניה-סין.
הסדר דומה הוחל גם ביחס למקאו.
לצורך מימוש הצעתו של דנג, התכנס הקונגרס של הרפובליקה העממית של סין ואישר את סעיף 31 בחוקת הרפובליקה, שקבע כי למדינה מוענקת רשות להקים אזורים מנהליים מיוחדים כאלו, וכי ניתן יהיה לקיים בהם תנאים מיוחדים, כפי שיקבע הקונגרס.
כאשר אוחדו הונג קונג ומקאו עם סין, ב-1 ביולי 1997 וב-20 בדצמבר 1999 בהתאמה, הוקם אזור מנהלי מיוחד כזה בכל אחת מהן באופן מיידי.
על-פי ההסדר שהותווה, שימרו האזורים את סמכותם בכל הנושאים, כולל משפט, מטבע ומדיניות הגירה, לבד מתחום היחסים הדיפלומטיים והצבא.
לאזורים המנהליים המיוחדים אף הותר להמשיך ולהיות שותפים בוועידות ובכנסים בין-לאומיים שאינם מוגבלים להשתתפות מדינות בלבד (תחת השם "הונג קונג, סין").
כך, לדוגמה, חברים שני האזורים בארגון הסחר העולמי והונג קונג חברה בפורום ה-APEC.
ערב האיחוד ואחריו הובעה דאגה מצד רבים בנוגע להצלחת השיטה, במיוחד בתחומים של זכויות אזרח.
הצלחת ההסדר הניעה את ממשלת סין להציע הצעה דומה לטאיוואן ב-2001, בהבדל שתחת הסדר זה תורשה טאיוואן לשמר את צבאה, אך ממשלת טאיוואן סרבה להצעה וההצעה זכתה באותה תקופה להתנגדות יציבה של כ-80 אחוז מהאוכלוסייה.
במהלך שנת 2014 גברו הקולות בהונג קונג כנגד התערבות הולכת וגוברת מצד הממשל בבייג'ינג בענייניה של הונג קונג וכירסום הולך וגובר באוטונומיה שהוענקה לה במסגרת ההצעה המשותפת בריטניה-סין.
בחודשים ספטמבר ואוקטובר 2014 החלה מחאה עממית רחבה בהונג קונג שהעמידה את עתיד האי ואת יחסיו עם הממשל המרכזי בסימן שאלה.
גם ב-2019 הפגינו כמיליון משתתפים בהפגנה נגד הסגרות לסין.
הכס האימפריאלי – מדינה לכאורה אשר יוסדה בשנת 2011 על ידי איש העסקים והפוליטיקאי הרוסי אנטון באקוב, יושב ראש מפלגת המונרכיה של רוסיה.
באקוב הכריז על הכס האימפריאלי כיורש של האימפריה הרוסית ההיסטורית אשר חדלה להתקיים בשנת 1917. בין 17 השטחים עליהם הכס האימפריאלי טוען לבעלות הם יבשת אנטארקטיקה וכן קרקעות אשר כיום בתחום השיפוט של יפן, בריטניה, ארצות הברית, ומדינות אחרות.
הכס האימפריאלי גם טוען לזכות על השטחים הימיים שנטענו על ידי האימפריה הרוסית וכן אלו אשר נתגלו על ידי הצי הרוסי הקיסרי אך מעולם לא סופחו לברית המועצות.
רפובליקת קונק – רפובליקת הקונכייה, היא מדינה לכאורה הנמצאת בדרומם של איי הקיז במדינת פלורידה שבארצות הברית.
המדינה הוקמה בשנת 1982, לאחר שמשמר הגבול של ארצות הברית הקים מחסומים על כביש מהיר מספר 1, המקשר את האי קי וסט לפלורידה.
תושבי האי מחו כנגד המחסומים ומשאלה לא הוסרו הכריזו עצמאות.
המדינה חוגגת את עצמאותה מדי שנה, ולה סממנים רשמיים רבים (כגון השילוט המופיע בשדה התעופה הבין-לאומי שבאי).
נסיכות סילנד – היא מדינה לכאורה שהוכרזה אך אינה מוכרת על ידי מדינות העולם, הטוענת לריבונות על מגדל ראף (Rough Tower).
המדינה ממוקמת בים הצפוני, כ-10 ק"מ מזרחית לחוף סאפוק שבבריטניה.
בעקבות אירוע חטיפה של אזרח גרמניה והתנערותה של ממשלת בריטניה מחובותיה כלפי המתרחש במתקן, הכירה גרמניה דה פקטו במדינה.
הרפובליקה החופשית של ליברלנד – היא מדינה לכאורה במזרח אירופה, שעצמאותה הוכרזה ב-13 באפריל 2015 על ידי ויט ידליצ'קה.
היא הוקמה על אזור בן כ-7 קמ"ר בגדה המערבית של נהר הדנובה בין קרואטיה וסרביה, בשיתוף גבול יבשתי עם סרביה.
מאז מלחמות יוגוסלביה, כמה שטחים על הגבול מהווים מוקד למחלוקות; עם זאת, אזור זה (הידוע גם בשם גורנייה סיגה) נותר ללא דורש ומסיבה זאת, ויט ידליצ'קה טוען כי עד שהקים את ליברלנד האזור היווה טרה נוליוס.
ממלכת קרנארו האיטלקית – מדינה לכאורה שהוקמה על ידי המשורר האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו בעיר פיומה (כיום רייקה, קרואטיה) ובעיירה סמוכה – העיר נכבשה (או לחלופין שוחררה) בספטמבר 1919 מידי כוח רב לאומי ששלט בה ונותרה עצמאית למשך כשנה.
במדינה, שבה שלט ד'אנונציו כדוצ'ה, הקים אלטרנטיבה לחבר הלאומים שהקדים את האו"ם ובו קרא לשחרור עמים כבושים מסוימים, כמו כן הדפיס בולים של הרפובליקה וכתב חוקה, שלימים הפכה לבסיס החוקה הפשיסטית של איטליה.
בשלב מסוים הכריזה קאנארו מלחמה על איטליה, וזו נאלצה לתקוף את העיר.
אלור – ממלכה לכאורה באי אלור צפונית לשלן שבדנמרק.
זרצ'ה – שכונה בעיר וילנה שהוכרזה כמדינה בשנת 1997.
ממלכת ישר-אל - הוקמה בשנת 2022
הרפובליקה של דן השנייה - הוקמה ב-12 בדצמבר 2024
ישויות בעלות סימנים של מדינה אך אינן עומדות בקריטריונים של "מדינות לכאורה"
מתחם קטן בחוף אכזיב שמצפון לנהריה.
אלי אביבי הגיע למקום ב-1952 ושכר שני מבנים על החוף, במטרה לשפץ אותם.
הוא בנה שם את ביתו (שבסיסו בנוי אבן וקומותיו העליונות עץ) בטכניקות בנייה וגימור שונות מהמקובל, ופתח בו מוזיאון אקלקטי.
הוא הכריז על המקום כ"מדינת אכזיב", בחר המנון ודגל, הנפיק דרכונים ובמשך תקופה גם החתים את דרכוני המבקרים במקום.
מתוך דרכון המדינה: "תושבי המדינה: רינה ואלי אביבי.
ממשל: נשיא נבחר פה אחד, בפה שלו.
דגל: בתולת הים האגדית, על רקע אכזיב".
המקום לא זכה להכרה מדינית וכיום מתגוררת בו תושבת אחת, רינה אביבי, אלמנתו של אלי אביבי שנפטר ב-2018.
ממלכת העולם האחר (The Other World Kingdom – OWK) הייתה מדינה לכאורה ששכנה בתוך מתקן נופש מסחרי גדול, שנפתח בשנת 1996 בבניינים שניטען שהיו חלק מטירה מהמאה ה-16 הממוקמת בעיירה Černá בצ'כיה.
אמנם המדינה לא הוכרה על ידי אף מדינה אחרת, אך שמרה על מטבע משלה, דרכונים, משטרה, בתי משפט, המנון ודגל לאומי.
המשטר במדינה היה מונרכיה אבסולוטית כשאורח החיים של הנתינים היה סאדו-מאזוכיסטי בסגנון Femdom (שליטה נשית).
הממלכה מתקיימת כיום כאתר אינטרנט בלבד.
בשלהי ימי האפרטהייד הציע רמטכ"ל צבא דרום אפריקה לשעבר, גנרל קונסטנד וילויון, להקים מדינה אפריקנרית עצמאית באזור אורניה הלא-מיושב שבדרום אפריקה.
היוזמה נקראה גם "ישראל האפריקנרית".
בספרו של אלון ליאל, שכיהן כשגריר ישראל בדרום אפריקה, הוא מספר כי פיליון פנה אליו בנובמבר 1993 וביקש ממנו את נוסח ההסכמים בין ישראל לרשות הפלסטינית, כדי לנסות להגיע עם השלטון השחור של מנדלה להסכם דומה לזה שהשיג ערפאת מול יצחק רבין – של מדינה עצמאית.
בסופו של דבר החליט פיליון לרוץ לפרלמנט המשותף לשחורים ולבנים.
מפלגתו, "חזית החופש", זכתה בתשעה מושבים (מתוך 400 צירים).
ב־2001 פרש פיליון מהפרלמנט לחוותו.
כ־600 חוואים נענו להצעה של פיליון להקים יישוב אפריקנרי במדבר אורניה השומם.
בשנת 2004, במקביל לחגיגות העשור לסיום האפרטהייד, וכמחאה על התנהגות ממשלת דרום אפריקה, החליטו להנהיג מטבע בשם "אורא" המיועד ללבנים בלבד.
עיקר הכלכלה באורניה מושתת על חקלאות.
אין מדובר במדינת לכאורה בהיעדר הכרה דה פקטו.
הממלכה ההומו-לסבית של אי האלמוגים
מדינה שהוכרזה על ידי מיליונר אוסטרלי בשם דייל אנדרסון, שרכש את האי קאטו הסמוך לאוסטרליה.
גודלו של האי, הלא-מיושב עד כה, הוא 3 מיילים רבועים, ודגלו הוא דגל הקשת הלהט"בי.
אנדרסון הסביר שההשראה למדינה היא מדינת ישראל שהשיגה מפלט ליהודים מכל העולם.
שם אלטרנטיבי לחלק של איטליה שמצפון להרי האפנינים, שהוכרז ב-1996 כמדינה נפרדת על ידי הליגה הצפונית, מפלגה איטלקית בדלנית.
מנטובה הוכרזה כבירת פדניה ובה יושב ה"פרלמנט" של ה"מדינה".
דגלה של פדניה הוא עיגול שממרכזו יוצאים שישה עלים שנוגעים במעגל, וצבעם ירוק – צבעה הסמלי של המדינה.
"מקהלת העבדים העבריים" מהאופרה "נאבוקו" של ורדי נבחר להמנון המדינה.
אימפריית לאווינר (lauwiner empire) היא מדינה שנוסדה בשנת 2014 על ידי המלך ג'ונאס לאווינר הראשון.
אימפריית לאווינר היא המדינת לכאורה הראשונה שנמצאת בשווייץ.
נכון לעכשיו, חמש שפות מדוברות באימפריית לאווינר כולל רוסית, שווייצרית, אנגלית, צרפתית וגרמנית.
האימפריה כולה נמצאת בבעלות ובשליטה של המלך ג'ונאס הראשון, שהוא גם המפקד העליון של לגיון אימפריית לאווינר.
לגיון אימפריית לאווינר אחראי על ההגנה והביטחון של אזרחיו ורכושם.
המשמר המלכותי אחראי לביטחון משפחת המלוכה.
הכספים, החוק ופיקוח המס של אזורים שונים של האימפריה מוטלים על האדונים והגברות.
ישנם מועצת נגידים שהם יועצים פורמליים למלך ובעלי סמכויות ביצוע אך הם נושאים באחריות בפני המלך.
אימפריית לאווינר מחזיקה בנכסי ענק על פני מדינות רבות באירופה, אפריקה ואסיה המושכרים לאזרחיה.
אזרחי אימפריית לאווינר מחויבים להתחייב על פי חוקת אימפריית לאווינר.
מִדְיָן היה השם של חבל ארץ במזרח התיכון, וכן שם העם ("מדיינים") שישב בו.
השם מדין מוזכר במקרא ובקוראן.
העם המדייני נקרא על שם אבי האומה אשר מוזכר בלוח העמים (בראשית) כצאצא השישי שיצא מאברהם לאחר פטירת שרה, מאשתו (או פילגשו) קטורה.
משפחתו של מדין בן אברהם
בתנ"ך, מדין היה בנו של אברהם מאשתו השלישית או פילגשו, קטורה.
למדין היו חמישה אחים – זמרן, יקשן, מדן, ישבק ושוח, בנוסף לשני אחים למחצה: ישמעאל ויצחק.
הוא היה הבן הרביעי של קטורה, אחרי זמרן, יקשן ומדן, ובנו השישי של אברהם, אחרי ישמעאל, יצחק, זמרן, יקשן ומדן.
יוסף בן מתתיהו מספר כי "ואברהם כונן להם מוצאות בארץ הטראגלאדיטיס ובחבל ארץ ערב המאשרה עד ים האדום".
בניו של מדין הם: עיפה, עפר, חנוך, אבידע ואלדעה.
מחמשת בניו אלו נוסדו חמישה שבטים כאשר בראש כל אחד מהם עמד מלך.
במקרא מוזכרים חמשת מלכי מדין אֱוִי, רֶקֶם, צוּר, חוּר ורֶבַע במלחמת מדין.
לפי ספר הישר, היו אלו בניהם של חמשת בניו של מדין: אוי בן עיפה, רקם בן חנוך, צור בן עפר, חור בן אבידע, רבע בן אלדעה.
לפי התנ"ך, המדיינים התיישבו בצפון מערב חצי האי ערב, בחלק ניכר מהחלק המזרחי של ים המלח (אשר מאוחר יותר נושב על ידי העמונים, המואבים והאדומים) וכן בערבה.
בזמן בו מתרחש המתואר בספר שמות, שטחם כלל ככל הנראה חלקים מחצי האי סיני.
היום, הטריטוריה העתיקה של מדין נמצאת בחלקים מערב הסעודית, דרום ישראל ודרום ירדן.
שם הארץ השתמר בשם רכס הרי מדין שלמזרח מפרץ אילת.
על פי המסופר בספר בראשית, מדיינים סוחרים קנו את יוסף והורידהו למצרים, שם מכרו אותו לעבד.
מאוחר יותר, מדין היה האזור אליו ברח משה ממצרים לאחר הריגת המצרי אשר הכה איש עברי, עד חזרתו לשם הנהגת בני ישראל.
בשנים אלה, הוא נישא לצפורה, בתו של יתרו (רעואל), כהן מדין.
בשנת הארבעים לצאת ישראל ממצרים, זמן קצר לפני הכניסה לארץ, בעצתו של בלעם בן בעור, הכשילו בנות מדין את בני ישראל בחטאי עבודה זרה וגילוי עריות, וכתוצאה מכך פרצה מגפה בבני ישראל.
לאחר שתמה המגפה יצאו ישראל למלחמה במדין, הרגו את הגברים, הנשים והילדים ולקחו שלל את הילדות, המקנה והרכוש.
בתקופת השופטים היו המדיָנים עוינים לעם ישראל.
המדינים ומלכיהם זבח וצלמונע אשר הובלו על ידי שני שרי הצבא, עורב וזאב, פשטו על ישראל בעזרת גמלים מהירים כדי לשדוד יבול ובעלי חיים, וגרמו להתרוששות של ישראל, עד שהובסו בידי גדעון.
שם גם מזהים את המדיָנים כישמעאלים, אשר בניגוד לרוב עמי האזור נהגו שם הגברים לעדות נזמים באזניהם.
שבט עיפה, מבני מדין, מזוהה עם ה־Ḫayappa המוזכרים בכתובות המלכותיות של תגלת-פלאסר השלישי יחד עם משא, תימא, אדבאל ושבטים נוספים.
המדיינים מוזכרים במספר מקומות בקוראן.
תוכנית להתיישבות יהודית במדין 1892-1891
בשנת 1891 יזם יהודי מומר, גרמני בשם פאול פרידמן תוכנית להקמת מדינת יהודים בארץ מדין, שהייתה אז בשטחה של האימפריה העות'מאנית.
הוא חקר את האזור, מצא בו תנאים טובים להקמת מדינה ואף קנה שטח אדמה ליד עקבה.
הוא חזר עם משלחת שכללה גם קצינים גרמנים, על גבי כמה ספינות וביניהן אחת בשם "ישראל" ששטו דרך תעלת סואץ והקיפו את סיני.
התכנית לא יצאה אל הפועל ולא ידוע כיצד הסתיימה הפרשה.
הדים מהתכנית וניסיון ההתיישבות קיבלו ביטוי בעיתון הצפירה.
מדינה מפותחת או מדינה מתקדמת (לעיתים מכונה גם מדינה עשירה או מדינה מתועשת) היא מדינה המאופיינת באיכות חיים גבוהה, שכלכלתה מגוונת ומבוססת באופן משמעותי על תעשיית מידע ומחקר ופיתוח.
המונח משמש לרוב במדעי כלכלה.
בדרך כלל, מדינה מפותחת מאופיינת גם בתוצר גבוה לנפש, אם כי מדינה לא תיחשב מפותחת אם השיעור הגבוה של התוצר לנפש השורר נובע מניצול (זמני בדרך כלל) אוצרות טבע.
מדינה שאינה מפותחת נקראת בשפת הכלכלנים "מדינה מתפתחת", אם כי לעיתים הסיווג הזה משמש גם כדי להבדיל בין מדינת עולם שלישי למדינה שאינה מדינת עולם השלישי אך גם אינה מדינה מפותחת.
במדינה מפותחת רובם המוחלט של התושבים מתגוררים בערים, ועוסקים בענפים שונים של התעשייה, השירותים והמסחר.
רק מיעוט התושבים עוסק בחקלאות, והחקלאים משתמשים בשיטות מודרניות המאפשרות להגדיל מאוד את התפוקה.
החלוקה של מדינות העולם למפותחות ולמתפתחות משמשת ארגונים בין-לאומיים, כגון האו"ם, קרן המטבע הבין-לאומית והבנק העולמי, בבואם לחלק סיוע כלכלי בין המדינות המתפתחות מצד אחד ולרתום את המדינות המפותחות לסייע מצד שני.
מונחים אחרים המשמשים להבחנה הדיכוטומית בין מדינות מפותחות למדינות מתפתחות הם: העולם הראשון לעומת העולם השלישי, העולם המערבי מול המזרח, מדינות מתועשות לעומת מדינות שאינן מתועשות, ולעיתים גם חציו הצפוני של כדור הארץ לעומת זה הדרומי.
המונח המקובל על קרן המטבע הוא "כלכלות מתקדמות", ובנוסף על שתי הקטגוריות הרגילות מוסיפה הקרן דרגת ביניים של "מדינות בשלבי מעבר" (כשהכוונה אל מדינות הגוש הסובייטי לשעבר).
גישה ביקורתית מבית תאוריית התלות אינה מקבלת את ההנחה העומדת בבסיס החלוקה למדינות מפותחות ומתפתחות המבוססת על תאוריית המודרניזציה, ועל כן מעדיפה את השימוש במונחים "מדינה מפותחת", ו"מדינה "תת-מפותחת".
מונח תת-הפיתוח מצביע על יחסי הניצול השורים בין מדינות שונות, קרי שהפיתוח של האחת קשור, תלוי ונובע מתת הפיתוח של האחרת.
מדד ה-HDI של האו"ם, או מדד הפיתוח האנושי הוא נתון סטטיסטי המחושב עבור כל מדינה ומדינה במטרה לאמוד את איכות החיים בה (שיעור ה"פיתוח" שלה).
הוא מחושב על ידי שקלול שלושה נתונים: תוחלת החיים, ההשכלה והתמ"ג לנפש.
האו"ם מסווג מדינות ברמת התפתחות גבוהה אם מדד ההתפתחות האנושית שלהן גדול מ-0.8, ברמת התפתחות בינונית אם הוא בין 0.5 ל-0.8, וברמת התפתחות נמוכה כאשר ציון המדד שלהן קטן מ-0.5.
בנוסף, ניתן למדוד את רמת הפיתוח של מדינה בעזרת שיעור הרופאים בה, על ידי חישוב מספר הרופאים לכל 10,000 נפש.
לדוגמה, בישראל ישנם 36 רופאים לכל 10,000 נפש.
מדד נוסף על פיו ניתן למדוד את רמת הפיתוח של מדינה הוא תחום התשתיות והאנרגיה.
בתחום האנרגיה, נכון לשנת 2009, איסלנד היא המדינה הצורכת את הכמות הגבוהה ביותר של אנרגיה לנפש.
נכון לשנת 2010, נתונים סטטיסטיים מצביעים על כך שלשליש מאוכלוסיית העולם אין שירותי תברואה ראויים, וכי לשישית מאוכלוסיית העולם אין גישה ל0מים נקיים.
נכון לשנת 2011, מתוך 193 המדינות החברות באו"ם, 38 מדינות מוגדרות כמתקדמות.
אליהן מתווספות עוד שתי מדינות מתקדמות שאינן חברות באו"ם, ובסך הכל: 40 מדינות בעולם הן מתקדמות.
מדינות המסוּוגות רשמית כמתקדמות (על ידי קרן המטבע הבין-לאומית וספר העובדות העולמי של ה-CIA)
בסיווג זה בסך הכל 40 מדינות (כולל שתי מדינות שאינן חברות באו"ם), לפי החלוקה הגאוגרפית הבאה: 24 מדינות במערב אירופה, שבע מדינות במזרח אירופה, שתי מדינות בצפון אמריקה, שתי מדינות באוקיאניה וחמש מדינות באסיה.
(אינה חברה באו"ם) (אינה חברה באו"ם)
המדינות הבאות אינן נחשבות מפותחות בדרך כלל משום שהתפתחותן אינה מתבטאת במשק מודרני של סחורות ושירותים מתקדמים אלא מענף אחד שבו זכו בשל נסיבותיהן הגאוגרפיות, בניגוד לפיתוח כלכלי:
כולן מדינות מוסלמיות, וכולן (פרט לברוניי) שוכנות במפרץ הפרסי.
שעושרן בא להן מהיקפה הרחב של התיירות הזורמת אליהן.
בנוסף למדינות המסווגות כמתקדמות, ישנן 14 ישויות מדיניות שאינן עצמאיות המסווגות כמתקדמות (רובן משמשות כמקלט מס):
בריבונות הממלכה המאוחדת והכתר הבריטי:
מדים הם מערכת של פריטי לבוש הנלבשים על ידי חברי ארגון בזמן השתתפות בפעילות של הארגון לפי קוד לבוש.
במקור התנכ"י המונח מציין פריט לבוש צבאי:
במדינות רבות תלמידים בבתי ספר נדרשים ללבוש מדים.
מדי בית-ספר מסורתיים כוללים חולצה מכופתרת בהירה, ז'קט, מכנסיים כהים לבנים, וחצאית לבנות.
ההפרדה בין לבוש הבנים ללבוש הבנות יצרה מחלוקת, ולכן חלק מבתי הספר מאפשרים לבנות ללבוש מכנסיים.
המדים משתנים בין בית ספר לבית ספר ובין מדינה למדינה.
בישראל, בבתי ספר רבים נהוגה תלבושת אחידה.
שחקני קבוצות ספורט מקצועיות כמעט תמיד לובשים מדים בצבעי הקבוצה המובהקים.
לרוב, המדים למשחקי חוץ שונים ממדים למשחקי בית.
מטרת המדים היא לאפשר לשופט ולקהל הצופים להבדיל במהירות בין שחקני שתי הקבוצות.
לעיתים, כשאין אפשרות להשתמש במדי הבית או במדי החוץ, קבוצה לובשת מדים חלופיים, הנקראים "תלבושת שלישית" המהווה "תלבושת חירום".
ישנם מספר סוגים נפוצים של מדים בקרב כוחות ביטחון:
מדי לוחמה/עבודה ("בֵּית"): משמשים בתוך הבסיס, במהלך אימונים ומבצעים, או במהלך עבודה מלכלכת או פיזית.
ישנם גם מדי עבודה לצרכים ייעודיים כמו סרבלים.
מדים יצוגיים: לטקסים ואירועים רשמיים
מדי שרד/גאלה: לטקסים ואירועים מיוחדים.
בצה"ל משמשים גם בעת שליחות דיפלומטית בחו"ל.
במדים משולבים אלמנטים שונים: דרגות, עיטורים, סמלי יחידות, כומתה, כובע קצינים וכדומה.
צבעי המדים בכוחות הביטחון השונים בישראל:
צה"ל - זרוע היבשהחיל האווירחיל היםמשמר הגבולמשטרת ישראלשב"סכבאות והצלהמשמר הכנסתמדי שירות (מדי א' בצה"ל)מדי עבודה (מדי ב' בצה"ל) -----מדים יצוגיים (בצה"ל גם מדי קבע)מדי שרד ----- ----- -----
חלק מבתי הסוהר מנהיגים לבוש אחיד בקרב האסירים, לרוב עקב זיהוי הסתננות או הימלטות, וכדי ליצור אחידות אצל האסירים והבדלה בינם לבין מבקרים, סוהרים וכל מי שאינו אסיר.
במקומות עבודה רבים מונהג קוד לבוש אחיד.
בחלק מחברות האוטובוסים בישראל, למשל, נהוגה תלבושת ייצוגית אחידה.
השאלה האם "אגד" רשאי לחייב את חבריו ללבוש מדים נדונה בבית המשפט העליון.
בעקבות הכנסת תיקון לתקנון העבודה של "אגד", בשנת 1999, לפיו על חברי אגד ללבוש מדים בעת עבודתם, פנה אחד החברים לבית המשפט בדרישה לפסול תיקון זה.
נימוקיו, כפי שהוצגו בפסק הדין (ע"א 396/00 אביגדור בן-דע נ' אגד – אגודה שיתופית לתחבורה בע"מ, ניתן ב-28 בנובמבר 2001):
התיקון פוגע בחירותו האישית, בפרטיותו, בחופש הביטוי שלו ובכבודו.
כן פוגע הוא בחופש העיסוק, בבסיס הסכמתו להצטרף לאגד ובאינטרס ההסתמכות שלו.
מכאן, שהתיקון נוגד את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ואת חוק יסוד: חופש העיסוק ואינו עומד בתנאי פסקת ההגבלה שבהם וכן לוקה הוא בחוסר סבירות קיצונית.
בפסק דינה דחתה השופטת טובה שטרסברג-כהן פנייה זו, ונימקה זאת:
נוטה אני לדעה, ואינני קובעת מסמרות בעניין זה, שחיוב עובדים ללבוש תלבושת אחידה בעת עבודתם אינו מהווה פגיעה בזכויות יסוד אף שהוא מונע מהעובד להופיע לעבודה בכל תלבושת שיחפוץ.
מכל מקום, גם אם יש בכך משום פגיעה, הרי שהיא קלה ביותר ועומדת היא בתנאי פסקת ההגבלה.
הימצאות במקום עבודה מסודר תלויה מעצם טיבה במגבלות שונות התוחמות את סדר יומו של העובד ומכתיבות את התנהגותו.
יש בכך מגבלה, אלא שספק בעיניי אם יש בכך פגיעה בזכויות יסוד.
לא כל מגבלה המוטלת על אדם הנמצא בתוך מסגרת מאורגנת ומסודרת מהווה פגיעה בזכות יסוד שלו.
לא ניתן לקיים מקום עבודה מסודר ויעיל המשדר תדמית רצינית ומכובדת ללא הנחיות והוראות שעל העובד לקיימן.
תלבושת אחידה היא אחת מאלה.
כמעט בכל חברות תעופה בעולם מקובל שיש מדים לצוותי המטוסים: טייסים ודיילים.
השומר הצעיר - חולצה "שומרית" (חולצה כחולה עם שרוך לבן).
הנוער העובד והלומד - חולצה כחולה עם שרוך אדום.
הנוער הלאומי בית"ר - חולצה כחולה עם שרוך לבן.
המחנות העולים - חולצה כחולה עם כפתורים לבנים.
תנועת הנוער בני המושבים - חולצה כחולה ושרוך בצבע ירוק זית, עם סמל התנועה וסמל המועצה על הכיסים הקדמיים.
הצופים העבריים, המכבי הצעיר - חולצה ומכנסיים בצבע חאקי, עניבה בהתאם לשכבת הגיל ו/או התפקיד.
בני עקיבא - חולצה בצבע תכלת ושרוך כחול, עם סמל התנועה על הכיס השמאלי.
בחג, בשבת ובאירועים ייצוגיים, חולצה לבנה עם שרך כחול וסמל התנועה על הכיס השמאלי, ובשבת אחה"צ מתווספת עניבה כחולה עם סמל החבריא.
אריאל - חולצה בצבע כחול כהה ושרוך כחול, עם סמל התנועה על הכיס השמאלי.
בשבת ובאירועים ייצוגיים, חולצה לבנה עם שרוך כחול וסמל התנועה על הכיס השמאלי.
התנועה החדשה - חולצה כחולה ושרוך תכלת, עם סמל התנועה על הכיס השמאלי.
נוע"ם - חולצה ירוקה ושרוך לבן עם סמל התנועה על כיס השמאלי.
בנק"י - חולצה מכופתרת לבנה עם עניבת צופים אדומה.
המדים נלבשים לאירועים כגון: האחד במאי, 9 במאי ובעצרות ובוועידות תנועתיות.
המדים מבוססים על מדי תנועת הפיונרים מברית המועצות.
אנשי הכהונה של דתות שונות לבושים מדים המייחדים אותם ומסמנים את דתם ואת מעמדם.
רבנים, כמרים, קאדים , נזירים חסידים לכל אחד מהם מדים משלו.
מדינה דו-לאומית היא מדינה שאוכלוסייתה כוללת שני לאומים עיקריים בגודלם – להם יש נציגות במוסדות השלטון על פי חוק ובאופן יחסי לגודלם (כגון בוסניה-הרצגובינה, בלגיה, או קנדה).
עם זאת, למדינת לאום יחיד, שאוכלוסייתה המזוהה עם לאום אחד בלבד, וכן יש זיקה בין השלטון לבין לאום זה.
ישנן גם מדינות רב־לאומיות בהן יש שלושה לאומים או יותר (כגון שווייץ, הממלכה המאוחדת, ספרד, או או דרום אפריקה).
מדינה דו־לאומית מתנהלת תוך נייטרליות בין הלאומים ושמירה על שוויון מלא ביניהם.
כדי שמדינה תחשב למדינה דו-לאומית, הלאומיות חייבת להיות בעלת משמעות החורגת מהמשמעות הדמוגרפית, ובמדינה יש שתי קהילות נפרדות ומובחנות המקימות ביניהן דו-שיח (אם יש מדרג היררכי בין הקהילות זו אינה מדינה דו-לאומית).
כל לאום מנהל מערכת נפרדת ומקבילה של חינוך, תרבות, שפה ולעיתים אף ממשל.
השותפות לא חייבת להיות בין קהילות שוות לחלוטין, יכולה להיות שותפה זוטרה ושותפה בכירה, אולם עקרון השותפות חייב להישמר על־מנת שהמדינה תחשב למדינה דו־לאומית.
מדינה שבה יש רוב המאפשר למיעוטים להתקיים היא מדינת לאום אתנית עם מיעוטים.
בעבר הייתה צ'כוסלובקיה מדינה דו-לאומית, עד ששני הלאומים שבה נפרדו לשתי מדינות ריבוניות – צ'כיה וסלובקיה.
יש המבקשים להפוך את ישראל למדינה דו-לאומית ("ישראטין") המשותפת לפלסטינים וליהודים (מה שמכונה בשם פתרון המדינה האחת).
מדינה (במלטית: Mdina) או ל-אימדינה (L-Imdina) היא עיר היסטורית קטנה במלטה ששימשה בעברה כבירת האי.
העיר מכונה גם "העיר הדוממת" (Città Silenziosa) או "העיר האצילה" (Città Notabile) וגם "העיר העתיקה" (Città Vecchia).
מדינה שוכנת במרכזו של האי מלטה על גבעה בגובה של 185 מטר המתרוממת בצפון מזרחה של הרמה התופסת את דרום מערבו של האי זו הנקודה הגבוהה ביותר במלטה.
בעבר, כשהבחינו השומרים במקום באויב מתקרב, נהגו לצלצל בפעמונים, וכל התושבים היו מתכנסים בין חומות המצודה.
בצמוד מדרום למדינה שוכנת העיר רבאט.
הגברים תושבי מדינה מכונים "מידיאן" (Midjan) והנשים "מידיאנה" (Midjana).
קיימות עדויות לקיומו של יישוב במדינה כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס.
בשנת 1000 לפנה"ס בנו הפיניקים מצודה במדינה בשל מיקומה השולט, וכינוהה "מלט" (Malet) או "מקום מקלט".
הרומאים בנו במקום יישוב בו התגוררו כאלף איש לו קראו "מליטה" (Melita) והקיפוהו, כמו גם את רבט השכנה, בחומה.
לפי המסורת התגורר פאולוס הקדוש בעיר לאחר שספינתו נטרפה אל חופי מלטה בדרכה לרומא.
בשנת 870 הגיעו הערבים אל מלטה והעניקו לעיר את שמה הנוכחי - "אל-מדינה", היינו, "העיר הבצורה".
הערבים ביצרו רק את מדינה עצמה כדי לייעל את הגנתה.
הנורמנים שיפרו את ביצורי העיר במאה ה-12 וכך יכלה למצור שהטילו עליה 18,000 חיילי האימפריה העות'מאנית ב-1422. עמידתה במצור העניקה לעיר את הכינוי "צ'יטה נוטבילה" (העיר האצילית).
עם בוא ההוספיטלרים אל מלטה ב-1530, איבדה העיר את מעמדה כבירת האי לטובת בירגו (ויטוריוסה), שכן האבירים הבינו כי ראוי למקם את בירתם סמוך לחוף.
כאשר ולטה הייתה לבירת מלטה ב-1571, קיבלה מדינה את הכינוי "העיר העתיקה" (Città Vecchia), החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייתה של מדינה וזו הפכה לעיר משנית בחשיבותה באי.
ב-1693 פגעה רעידת אדמה והרסה את קתדרלת פאולוס הקדוש, אך זו נבנתה מחדש ב-1702 והייתה למבנה הידוע במדינה.
כאשר כבש נפוליאון את מלטה ב-1798, בזזו הצרפתים את אוצרות האי וגם מדינה לא נמלטה מגורל זה.
עם זאת, כאשר ביום 2 בספטמבר 1798 ניסו הצרפתים למכור את אוצרותיה של הכנסייה הכרמליטית בעיר, התקוממו תושבי העיר והרגו את חיל המצב הצרפתי במדינה.
מדינה קטנה למדי וגודלה 200 מטר על 200 מטר לערך.
בחומה שלושה שערים והעיר סגורה לתנועת כלי רכב למעט מספר כלי רכב מורשים ורכב חירום.
בעיר מבנים רבים בסגנון נורמני ומתקופת הבארוק, רובם מבני מגורים, והיא אחד ממוקדי התיירות החשובים באי.
קתדרלת פאולוס הקדוש היא המבנה החשוב בעיר.
הקתדרלה נבנתה במקום בו עמדה הוילה של פובליוס הקדוש, מושל מלטה בתקופת הרומאים, אשר הקביל את פניו של פאולוס הקדוש בשנת 60 לספירה, ולאחר מכן התנצר והיה לבישוף הראשון של האי.
הכנסייה הנורמנית המקורית חרבה כאמור ברעידת אדמה ב-1693, ונבנתה שוב בסגנון הבארוק בין השנים 1697 ו-1702 על ידי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafa).
האפסיס של הכנסייה המקורית שבו פרסקו של פאולוס הקדוש בהגיעו לאי על ספינתו הטרופה, שרד את רעידת האדמה, וכך גם המזבח שבו.
מדינה גרורה (מכונה לעיתים גם מדינת לוויין) הוא מונח בתחום מדע המדינה, הבא לתאר מדינה עצמאית באופן פורמלי, אך למעשה מושפעת באופן מובהק, מבחינה תרבותית, כלכלית, מדינית ו/או צבאית ממדינה אחרת.
הביטוי "מדינת לוויין", המקובל בשפות רבות לתיאור מדינה גרורה, הוא אנלוגיה ללוויין, גוף הסובב כוכב או כוכב לכת גדול ממנו.
השימוש במונח זה היה מקובל בעבר בהתייחסות לברית ורשה, כאשר גוש המדינות שבמזרח אירופה היו למעשה מדינות גרורות תחת ההגמוניה של ברית המועצות.
מדינות גרורות נוספות של ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה היו קוריאה הצפונית וקובה.
על קו הרצף שבין עצמאות מוחלטת לבין כיבוש קולוניאליסטי, נמצאת מדינה גרורה במצב הקרוב יותר לעצמאות.
היא אינה מדינת חסות לפי הסכם, ובוודאי שאינה ממשלת בובות.
הסיבות להשפעה התרבותית והמדינית המשמעותית על המדינה הגרורה יכולות להיות רבות, ובהן סיבות כלכליות, מדיניות ואידאולוגיות, ולעיתים סיבות של תחושת שייכות על רקע שפה, תרבות והיסטוריה משותפים.
מדינה ללא מוצא לים היא מדינה המוקפת כולה ביבשה, או שכל קווי החוף שלה גובלים באגני ניקוז פנימיים – אגני ניקוז שאינם מאפשרים מעבר מים לגופי מים אחרים כמו נהרות ואוקיינוסים.
הגדרה נוספת למדינה ללא מוצא לים היא "מדינה שכל או כמעט כל גבולותיה הם יבשתיים".
נכון לשנת 2011 היו 45 מדינות בעולם שהוגדרו כמדינות ללא מוצא לים המחובר לאוקיינוסים.
מבין כל היבשות המיושבות בעולם, רק באוקיאניה ובצפון אמריקה יש לכל המדינות מוצא לים.
היסטורית, היעדר מוצא לים נתפס כחיסרון.
מדינה ללא מוצא לים אינה יכולה לנהל מסחר ימי מתוך נמליה ולנצל את משאבי הטבע המצויים בים, כגון דיג.
לפני המצאת התעופה במאה העשרים, מצב זה גרם לתלות מסוימת במדינות שכנות לצורך כניסה ויציאה.
תלות זו חייבה לעיתים את המדינה חסרת המוצא לים לשלם לשכנותיה תשלום כלכלי, תרבותי או דיפלומטי, לצורך מעבר בגבולותיהן.
מסיבות אלה, לאורך ההיסטוריה האנושית אזורי החוף היו בדרך כלל עשירים יותר ומאוכלסים יותר.
לאורך ההיסטוריה עשו מדינות שונות מאמצים מיוחדים כדי שלא להיוותר ללא מוצא לים.
ל אשר החזיקה במחצית השנייה של המאה ה-19 בשטחי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו של היום, הוענקה בוועידת ברלין, בשנת 1885, רצועת אדמה צרה העוברת בשטח אנגולה, כדי לאפשר לה מוצא לים.
בהסכם ורסאי, עם סיום מלחמת העולם הראשונה הועבר המסדרון הפולני מגרמניה לפולין כדי לאפשר למדינת פולין מוצא לים בנמל גדנסק.
נהר הדנובה הוכרז נתיב מים בין-לאומי כדי לאפשר לסרביה, הונגריה, סלובקיה ואוסטריה מוצא בטוח לים.
מדינת ישראל פתחה פעמיים במלחמה כנגד מצרים, בין היתר בעקבות חסימת מצרי טיראן על ידי המצרים למעבר כלי שיט ישראלים, ובכך מניעת גישה אל הים האדום והאוקיינוס ההודי.
למדינות רבות אחרות קיימת גישה מוגבלת לים.
כך במדינות שהגבול הימי היחיד שלהן הוא או כל כך קטן עד כדי שלא ניתן להשתמש בו (כמו בוסניה והרצגובינה או עיראק), או שהוא גובל בים אשר ממנו הגישה לאוקיינוסים מוגבלת, כגון הים הבלטי, הים התיכון והים השחור.
במדינות אלה גדול יותר הסיכון כי גישתן לאוקיינוסים תוגבל.
לעובדה זו עשויה להיות חשיבות אסטרטגית לנוכח העובדה כי מדינות אחרות שולטות על הגישה מן הים אל האוקיינוס, או שגורמי טבע, כגון זרמי גאות ושפל עשויים להגביל את הגישה לאוקיינוס.
מדינה בעלת נמל בו קופאים המים בימות החורף תיוותר ללא מוצא לים בעונה זו.
סוגי המדינות ללא מוצא לים
ישנם שלושה סוגים של מדינות ללא מוצא לים:
מדינות אלו מוקפות מכל צדדיהן במדינה אחת אחרת:
קריית הוותיקן, מוקפת מכל עבריה באיטליה
, מוקפת מכל עבריה באיטליה
, מוקפת מכל עבריה בדרום אפריקה
מדינות אלו ממוקמות בין שתי מדינות אחרות:
מוקפת על ידי צרפת וספרד
, מוקפת על ידי דרום אפריקה ומוזמביק
, מוקפת על ידי הרפובליקה העממית של סין והודו
, מוקפת על ידי אוסטריה ושווייץ (שגם הן עצמן ללא מוצא לים)
, מוקפת על ידי אוקראינה ורומניה
, מוקפת על ידי הרפובליקה העממית של סין ורוסיה
מדינות אלו, שההכרה בהן מוגבלת, ממוקמות בין שתי מדינות אחרות:
, מוקפת על ידי גאורגיה ורוסיה ודורשת עצמאות מגאורגיה
, מוקפת על ידי מולדובה ואוקראינה ודורשת עצמאות ממולדובה
מדינות שמוקפות ביותר משתי מדינות
הצורה הנפוצה ביותר של מדינות ללא מוצא לים.
מדינות אלו מוקפות במספר מדינות.
מדינות שמוקפות במדינות נוספות ללא מוצא לים
מדינות אלה מוקפות במדינות נוספות, אשר גם הן ללא מוצא לים (באנגלית - doubly land-locked countries) -
, מוקפת על ידי אוסטריה במזרח ושווייץ במערב.
, מוקפת על ידי אפגניסטן בדרום, קזחסטן בצפון ובמערב, קירגיזסטן במזרח, טג'יקיסטן בדרום-מזרח, וטורקמניסטן בדרום-מערב.
רשימת המדינות ללא מוצא לים
הסימן * מציין מדינה שנויה במחלוקת
מדינה זבל הוא סרט תיעודי בבימויו והפקתו של אורי רוזנווקס שהופק עבור ערוץ 8 בכבלים בשנת 2008. הסרט עוקב אחר תופעת השלכת פסולת ואשפה במקומות ציבוריים ברחבי ישראל ודן בסוגיות העולות נוכח התופעה.
הסרט זכה בפרס פראט לשנת 2008 לתקשורת בנושאי הסביבה.
לצורך הכנת הסרט ערך רוזנווקס תחקיר במשך שנה ובמהלכו תיעד את תופעת הליכלוך במרחבים הציבוריים, בתי מלון, פארקים, בתי ספר ואף במחנה הריכוז של פולין בו מבקרות משלחות נוער רבות מישראל.
כמו כן מתראיינים בסרט אישי ציבור ופעילי איכות סביבה כגון דן חמיצר וסגן ראש עיריית רעננה המנוח עוזי כהן, המספרים על פועלם בתחום ותובנותיהם שעלו במהלך ניסיונם למגר תופעה זו.
רוזנווקס מדגיש בסרטו את תופעת השלכת הפסולת כתופעה חוצה מגזרים הרווחת בכלל החברה הישראלית ללא הבדלי רקע עדתי או מעמד סוציו-אקונומי.
מתחילת שנת הלימודים של 2012-2011, מוצג הסרט בבתי ספר על יסודיים שונים ברחבי הארץ, על מנת להראות לנוער את ההשלכות של מעשיהם בכל הנוגע ללכלוך ומניעה מקסימלית של השלכת פסולת.
מדינה-סידוניה (בספרדית: Medina-Sidonia) היא עיר במחוז קדיס, הנמצאת בקהילה האוטונומית של אנדלוסיה, דרום ספרד.
מדינה-סידוניה הייתה אחת ממושבי הדוכסות החשובים ביותר בספרד של המאה ה-15.
מקור שם העיר בערבית, ופירושו "עיר צידונית", או "עיר של צידון".
העיר נקראת על שם הפיניקים שהגיעו למקום בעת העתיקה, ונקראו גם בשם צידונים, כיוון שצידון הייתה אחת מעריהם הראשיות.
ככל הנראה מדינה-סידוניה שוכנת במקום בו הייתה נמצאת ההתיישבות הפיניקית הקדומה "אסידו" (Asido); מטבעות מהמאה ה-2 ומהמאה ה-1 לפנה"ס שנמצאו במקום, נושאות את הכתובת בלטינית: "Asido", אך גם כתובות פיניקיות כגון: "sdn" ו-"b'b'l".
במאה ה-3 לפנה"ס, הרומים השתלטו על רובה של דרום ספרד, ושינו את שם המקום ל-"Asido Caesarina".
בשנת 712, מדינה-סידוניה נכבשה על ידי המצביא המוסלמי מוסא בן נציר ונעשתה לעיר הבירה של מחוז סידוניה.
העיר הוחזרה לידיים נוצריות על ידי אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה בשנת 1264, ונהייתה למעוז הקדמי בחזית עם המדינה המוסלמית האחרונה שנותרה בחצי האי האיברי - ממלכת גרנדה.
מדינה-סידוניה הייתה גם מקום מושבם של מספר מסדרים צבאיים.
היכל העיר - המבנה המקורי נבנה ב-1673. היכל העיר נמצא בכיכר המשולשת פלאזה דה היספניה (Plaza de España).
הקומפלקס הרומי (המאה ה-1) - קבוצה של למעלה מ-30 אולמות תת-קרקעיים השייכים למערכת המים שנבנתה על ידי מהנדסים רומים.
הקומפלקס נתגלה בשנת 1963, אך חפירות במקום התחילו רק בשנת 1991. במקום יש מערכת תעלות רומיות, ואולם מרכזי בו יש קמרון חבית ורצפה המכוסה באריחי טרקוטה, אליו מגיעים מים מאולמות קטנים יותר.
קשת פסטורה (Arco de la Pastora) - אחד משלושה שערים שנותרו מימי הביניים.
הקשת נבנתה במאה ה-10, והיא עשויה משתי קשתות פרסה שבורות הנתמכות על ידי שני עמודי שיש.
אלקסר (Alcazar) והעיר העתיקה - באתר נמצא מבצר מוסלמי, שבשנת 1264 הפך למבצר נוצרי עם כיבושה של העיר, ובו נבנה רובע מגורים.
בהמשך הוא ננטש ושימש כמחצבה.
השטח היה מבוצר על ידי חומה כפולה, ממנה נותרו עד לימינו מספר מגדלים, וכן שער הפתח הייחודי לאל מוואחידון.
הכניסה נשמרה על ידי מגדל התצפית דוניה בלנקה (Doña Blanca).
מנזר סאן ג'וזה דל קוארבו (San José del Cuervo).
מנזר לאס דסקלסס (Las Descalzas; המאה ה-17).
המנזר הוויזיגותי סנטוס מרטירס (Ermita de los Santos Mártires Justo y Pastor; המאה ה-7) - נבנה על ידי הבישוף פימניו (Pimenio) בשנת 630, והוא אחד מהמנזרים העתיקים ביותר באנדלוסיה.
כנסיית סנטה מריה לה קורונדה (המאה ה-16) - אחד מהמבנים החשובים ביותר בו ניתן לראות אדריכלות גותית לוהבת בקדיס.
נבנתה על חורבות מסגד, וממוקמת בחלקה העליון של העיר.
הדוכסות של מדינה-סידוניה היא הדוכסות העתיקה ביותר בממלכה.
מִדִּין הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
היו שהציעו לזהות את העיר הקדומה עם האתר "ח'רבת אבו טבק" שבצפון בקעת הורקניה, שם נשתמרו שרידי יישוב מבוצר מהתקופה הישראלית, עם בורות מים, סכרים ומגדלי שמירה.
זאת, כאשר לדעת חוקר המקרא ז'וזף מיליק שרידי הביצורים במקום הם מתקופת המלך יהושפט.
מדינה בדרך היא תוכנית רדיו אשר משודרת בתחנת הרדיו גלגלצ מאז 1993. התוכנית משודרת בימים א'-ה' בין השעות 10:00-7:00, ומורכבת בעיקר ממוזיקה ודיווחי תנועה.
החל מינואר 2016 מגישים אותה הדר מרקס (בימים א'-ד') ורואי שריקי (ביום ה').
על פי סקר TGI מינואר 2026, "מדינה בדרך" היא תוכנית הרדיו המואזנת ביותר בישראל עם למעלה ממיליון מאזינים מדי בוקר.
בשנת 2020 זכתה התוכנית בפרס מפקד גלי צה"ל למצוינות בתחום המוזיקה והתרבות.
"מדינה בדרך" היא התוכנית הוותיקה ביותר בגלגלצ, ומשודרת מיום הקמת התחנה בשנת 1993. בין השדרנים שהגישו אותה לאורך השנים ניתן למצוא את אמיר אשר, יואב גלזנר, אודיה בוגאי, הדס אהרן, ערן אליקים, עומר גפן, הדר מרקס ורואי שריקי.
מאז תחילת שידוריה, התוכנית כללה מוזיקה לצד דיווחי תנועה.
בשנות ה-90 ועד אמצע שנות ה-2000 התקבלו דיווחי התנועה בין היתר באמצעות מסוק ובו צוות מדווח - בנוסף לדיווחי המאזינים.
כיום נעשה שימוש גם באפליקציית "Waze" ובאמצעים דיגיטליים אחרים.
התוכנית נפתחת מדי יום בשעה 07:00, ומציעה מוזיקה עברית ובינלאומית בעלת אופי קצבי ומשפחתי – על מנת שקהל היעד העיקרי שלה, הנהגים שעומדים בפקקי הבוקר, יצלחו בנעימים את הדרך לעבודה.
מדי רבע שעה משודרים דיווחי התנועה העדכניים ביותר, אותם מגיש בני כבודי – עורך התנועה הראשי של גלגלצ, ביחד עם מרקס.
השניים גם משוחחים על ענייני היום - חדשות, רכילות וכל דבר העולה על דעתם, בשנת 2020 בעקבות התפשטות מגפת הקורונה, התכנית עברה לשדר בשעות 09:00-12:00. חודשיים לאחר מכן התכנית חזרה לשעותיה הרגילות.
מעבר למוזיקה ודיווחי התנועה, היו בתוכנית גם פינות שבועיות.
תוכן הפינות משתנה מעת לעת וכיום הפינות הן:
יום שני – אירוח אמן: מדי שבוע מגיעים להתארח בתוכנית מיטב האמנים האהובים בישראל, בין היתר הם מבצעים פרודיות לשיר שלהם, שיר עדכני שלהם שיצא להם לא מזמן, להיט גדול שלהם, משחקים משחקי רדיו, משוחחים עם הדר וגם מדווחים ביחד איתה על הפקקים בכבישים.
בין החודשים ינואר למרץ 2021 מדי יום שני התכנית עברה לשדר ממתחם שרונה בתל אביב, תוך אירוח אמנים ומתן דגש על סיוע לעולם התרבות באמצעות עמותת פעימת הלב.
יום רביעי - "שיר לשבת": הדר בוחרת לשדר שיר שהיא אוהבת רגע לפני סוף התוכנית (ב09:50 לערך) – לרוב מדובר בשיר ישראלי נוסטלגי.
בעבר הפינה הייתה בימי שלישי והשיר היה בדרך כלל להיט נשכח משנות ה-90 וה-2000.
יום ראשון – פינת "כוס הקפה": מדי שבוע, הדר מרקס מרימה "כוס קפה" לחיי ציבור עובדים – גננים, מורים, שוטרים וכיוצא בזה.
לאחר ההקדשה, משודר שיר המתאים למקצוע.
יום רביעי – "פינת הנוסטלגיה": הדר מרקס משוחחת עם אמן שהשיר שלו הגיע לראש מצעד הפזמונים של גלי צה"ל בשנים עברו.
יום חמישי - "השיר הטוב ביותר בעולם": בהגשתו של עומר גפן.
מדי שבוע המאזינים התבקשו להצביע ולבחור את השיר הטוב ביותר בעולם לדעתם, "הבחירה המנצחת" שודרה קצת לפני השעה 10:00 בבוקר.
למעשה היה מדובר בבדיחה מתמשכת: גפן הקריא בכל שבוע כמה מבחירות הקוראים ובסופו של דבר בחר בעצמו בכל שבוע באותו שיר, "הטוב בעולם" לדעתו: Africa.
הפינה ירדה מהאוויר ב-4 ביולי 2019, שנה לאחר שעלתה לאוויר.
מדי יום שני מגיע לתוכנית אמן להגשה זוגית עם הדר מרקס.
במהלך האירוח האמנים מגישים את דיווחי התנועה, משחקים משחקי רדיו ומבצעים את אחד השירים שלהם – עם שינוי חלק מהמילים, כך שיתייחסו לנושאים בהם עוסקת התוכנית.
למשל, מירי מסיקה ביצעה את "זוכר את לה גוארדיה" (על בסיס שירה "נובמבר"), עידן רייכל הופיע עם "מהמחלפים" (על פי לחן של "ממעמקים"), רוני דלומי ביצעה את "איש של בוקר" (בלחן "איש של לילה") ועוד.
במהלך השנתיים בהן משודרת התוכנית בפורמט הנוכחי, יצאה "מדינה בדרך" לשידורי חוץ ממקומות שונים – כמו הר חרמון וחוף הקשתות באשדוד, הספארי ברמת גן ועוד.
בנוסף, התוכנית ליוותה בשידור חי מתגייס בדרך לבקו"ם עם משפחתו וכן ליוותה את הנהגים מהפקקים בכביש החוף (בתוכנית מיוחדת בשם "מדינה מהדרך").
המרכיב המרכזי בתוכנית הוא מוזיקה, כשהאופי המוזיקלי הוא משפחתי וקצבי.
בעריכה משולבים להיטים עכשוויים לצד להיטים מכל הזמנים.
קיים שילוב בין מוזיקה עברית למוזיקה בינלאומית, כשהדגש הוא על להיטים ישראלים.
הגשה: הדר מרקס, רואי שריקי
עורך דיווחי התנועה הראשי: בני כבודי
מדינת א-זהרא היא חורבה של מתחם מבוצר ענק הכולל ארמון ועיר מימי הביניים ליד קורדובה שבספרד.
העיר נבנתה בשנים 936–940 על ידי עבד א-רחמן השלישי, האמיר והח'ליף הראשון של בית אומייה בקורדובה הנחשב לגדול שליטי אל-אנדלוס (ספרד המוסלמית).
העיר ממוקמת לרגלי רכס סיירה מורנה, 6.4 ק"מ מערבה לקורדובה ושימשה בפועל כבירת אל-אנדלוס.
ב-2018 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
העיר נבנתה על שלושה מפלסים לרגלי הרכס עם הארמון במפלס העליון, צפתה על עמק הנהר גואדלקיביר ומבצרה שלט מעל קורדובה.
העיר הייתה בעלת תכנון מלבני בכיוון צפון-דרום של 1,500 על 750 מטר (בניגוד לתכנון העירוני ה"מבוכי" הנפוץ יותר בערי האסלאם).
העיר כללה אולמות קבלה רשמים, מסגדים, משרדי מנהל ושלטון, גנים, מִטבָּעָה, סדנאות, מחנה צבאי, מבני מגורים ומרחצאות.
המים למתחם סופקו על ידי אמות מים אך האמה הרומית המקורית הייתה נמוכה כמה מטרים ממפלס הארמון ולכן נבנתה שלוחה חדשה גבוהה יותר והאמה המקורית הוסבה לשימוש כצינור לביוב - ונמצאו בה שאריות מזון וחרסים רבים.
המתחם כלל לפחות שלושה גנים: גן קטן ("גן הנסיך") לשימוש האצולה במפלס העליון, גן נוסף ובמרכזו ביתן מוקף ארבע ברכות מלבניות במזרח המפלס האמצעי הוביל לאולם הקבלה, וגן נוסף במערב המפלס התחתון.
לפי האגדה המתחם הוקם כמחווה לא-זהרא – פילגשו האהובה של המלך ופסל שלה עמד בכניסה.
למעשה העיר נבנתה בעיקר ממניעים אידאולוגים פוליטיים כדי לחזק את מעמדו של הח'ליף אל מול יריביו – הפאטימים של צפון אפריקה והעבאסים בבגדאד.
זהרא[א] הוא שמה המקובל של פאטמה בת מוחמד והפאטימים הרבו להקים מבנים ואף ערים על שמה (בשל היות זהראא ידועה כמלומדת נקראת על שמה האוניברסיטה של קהיר – אל-אזהר).
הבנייה הראשונית הייתה זריזה ביותר – היא החלה בשנת 936 או 940, המסגד הוקם ב-941, בשנת 945 הח'ליף כבר עבר לארמון וב-947 הועברה גם המטבעה.
הבנייה, שכללה מבנים נוספים, החלפת תוכניות ושיפוצים המשיכה עוד כמה עשרות שנים אחר כך.
המתחם הורחב בימי שלטון אל-חכם השני (בנו של עבד א-רחמן השלישי) אך לאחר מותו פסק לשמש כמעון הראשי של הח'ליפים.
בשנת 1010 נבזז המתחם במהלך מלחמת אזרחים ואחר כך נזנח ורבים משרידיו שימשו לבנייה במקומות אחרים.
ההריסות הטמונות החלו להיחפר ב-1910 לערך, אך בינתיים נחפרו רק כ-10 אחוז מ-1.11 הקמ"ר של המתחם כולו.
החלק המשוקם והנגיש לציבור כולל את האזור המרכזי עם שני מתחמי מגורים של הח'ליף הכוללים מרחצאות, אזורי שירות, משמר ומנהלה, אולם קבלה, גנים ומסגד ציבורי.
המתחם כולל גם מוזיאון שנבנה נמוך כדי לא לפגום בנוף האתר.
מדינה אנדרייבנה טאימזובה היא ג'ודוקא רוסייה ממוצא אתני אוסטי, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
טאימזובה מחזיקה במדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 ובשתי מדליות ארד מאליפויות אירופה (2020 ו-2021).
בשנת 2018 היא זכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג באליפות אירופה לג'ודו עד גיל 23, שנערכה בגיור, הונגריה.
באליפות אירופה 2020 אשר נערכה בפראג, זכתה טאימזובה במדליית ארד לאחר שניצחה בווזארי את אליס בלאנדי מאיטליה.
באליפות אירופה שנה לאחר מכן היא זכתה שוב במדליית הארד כאשר בקרב על המדליה היא זכתה לניצחון טכני, לאחר שיריבתה ההולנדית קים פולינג לא יכלה להופיע עקב פציעה.
עוד בשנת 2021 היא זכתה במדליית כסף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך באותה השנה בדוחא שבקטר ובמדליית זהב בגראנד סלאם קאזאן שברוסיה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה טאימזובה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
היא החלה את דרכה בסיבוב הראשון בו ניצחה בווזארי את מריה ברנבאו הספרדייה.
בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את מריה פורטלה הברזילאית לאחר 14:57 דקות של קרב, וברבע הגמר ניצחה בתוך 21 שניות את אליסווט תלצידו היווניה.
בחצי הגמר היא הפסידה באיפון ליפנית צ'יזורו אראי לאחר 16:37 דקות של קרב ונשרה לקרב על מדליית הארד בו ניצחה בווזארי את ברברה מטיץ' הקרואטית דקה ו-17 שניות בתוך זמן ניקוד זהב.
מדינה כושלת היא מדינה ריבונית וגוף פוליטי שהתפרק עד לנקודה שבה הממשל הריבוני אינו מתפקד יותר כראוי.
מצב זה יכול לקרות גם כאשר הממשל מאבד את הלגיטימציה לקיומו משהוא אינו מבצע את תפקידו כראוי.
על מנת שלמדינה יהיה ממשל יציב, חייב הממשל להיות גם אפקטיבי, וגם לא לאבד את הלגיטימציה לקיומו.
הקרן לשלום מאפיינת את המצב של "מדינה כושלת" כבעלת המאפיינים הבאים:
אובדן שליטה בשטחיה, או במונופול על השימוש הלגיטימי בכוח פיזי
שחיקה בלגיטימציה של הסמכות לקבל החלטות קולקטיביות
חוסר יכולת לספק שירותים ציבוריים
חוסר יכולת לקיים אינטראקציה עם מדינות אחרות כגוף החבר בקהילה הבינלאומית
מאפיינים המשותפים למדינות כושלות כוללים שלטון מרכזי כה חלש או לא יעיל עד שאין לו יכולת להעלות מיסים או לזכות בתמיכה נרחבת ויש לו שליטה מעשית מועטה על חלק גדול משטחי המדינה, ובשל כך המדינה אינה מספקת בפועל שירותים ציבוריים רבים לציבור.
לאורך השנים פותחו מדדים שמסייעים לבדוק אם מדינות מסוימות כושלות או שיש להן ממשל יציב.
אף על פי כן, בדרך כלל לא ניתן להגדיר באופן חד משמעי שמדינה מסוימת היא "מדינה כושלת" משום שלרוב זו תהיה עמדה שנויה במחלוקת, וכאשר הדבר נעשה על ידי גוף בעל סמכות, עלולים להיות לכך השלכות גאופוליטיות משמעותיות.
ג'וזף מדיל מקורמיק היה פוליטיקאי אמריקאים ובן למשפחת מקורמיק, שכללה אנשי עסקים ופוליטיקאים בשיקגו.
לאחר שעבד כמו"ל במשך זמן מה והיה אחד מהבעלים של שיקגו טריביון, שהיה בבעלותו של סבו מצד אימו, פתח בקריירה פוליטית.
לאחר כהונה בבית הנבחרים של אילינוי, הוא נבחר לייצג את המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית ומאוחר יותר נבחר אל הסנאט של ארצות הברית.
ג'וזף מדיל מקורמיק נולד בשיקגו ב-16 במאי 1877. אביו היה רוברט סנדרסון מקורמיק (1849–1919), דיפלומט לעתיד ואחיינו של התעשיין סיירוס מקורמיק.
מקורמיק למד בתחילה בבית הספר לודגרוב כאשר אביו התבסס באירופה.
מאוחר יותר למד בבית הספר גרוטון, בית ספר מכינה בגרוטון שבמסצ'וסטס.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1900, שם נבחר לאגודה החשאית גלילה ומפתח.
הוא עבד ככתב וכמוציא לאור, והפך לבעלים של שיקגו דיילי טריביון.
בשנת 1901 שירת ככתב מלחמה באיי הפיליפינים.
בשנת 1903 הוא נישא לרות האנה, בתו של הסנאטור מאוהיו מארק האנה.
רות "באזי" מקורמיק, (1921–2013) שנישאה לפיטר מילר ולאחר מכן לגארווין טנקרסלי.
כגברת באזי מילר, היא הקימה את "אל-מארה ערביאנס", חוות גידול והדרכה לסוסים ערבים בטוסון, אריזונה, שפועלת בפלורידה, בבעלותו של בנה, מארק מילר.
קתרינה מקורמיק (1913–2011), שנישאה לקורטלנדט דיקסון בארנס הבן
ג'ון מדיל מקורמיק, שכונה "ג'וני", מת בתאונת טיפוס הרים ב-1938.
מקורמיק היה נכדו של הבעלים של "טריביון" ג'וזף מדיל.
אמו קתרין מדיל מקורמיק קיוותה שהבעלות על העיתון תעבור מגיסה, רוברט וילסון פטרסון, לבנה הראשון.
ג'וזף מדיל מקורמיק השתלט על חלק גדול מהניהול של העיתון בין 1903 ל-1907, אך הפך ליותר ויותר מדוכא ופיתח בעיית אלכוהוליזם.
בשנים 1907–1908, הוא בילה זמן מה תחת השגחתו של הפסיכואנליטיקאי קרל יונג בציריך, ולאחר מכן פעל לפי עצתו של יונג להתנתק מהעיתון המשפחתי.
אחיו הצעיר, ה"קולונל" המפורסם רוברט מקורמיק (1880–1955) התערב בניהול העיתון, ניהל אותו במשך ארבעה עשורים, והיה דמות בדלנית מובילה במפלגה הרפובליקנית.
מקורמיק היה סגן יו"ר ועדת הקמפיין הלאומית של התנועה הרפובליקנית הפרוגרסיבית מ-1912 עד 1914. הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי בשנים 1912 ו-1914.
בבחירות המקדימות של 1924 הפסיד מקורמיק את המועמדות הרפובליקנית לסנאט לצ'ארלס ס.
דינין, שכיהן בעבר כמושל אילינוי ה-23. דינין ניצח את מקורמיק בהפרש של 0.69% (רק 5,944 קולות).
מקורמיק מת ב-25 בפברואר 1925 בסוויטת המלון שלו במלון המילטון בוושינגטון הבירה.
למרות שלא פורסם באותה העת, מותו נחשב כהתאבדות.
בעת מותו עמד מקורמיק להפסיד בבחירות, מה שגרם להתאבדותו לכאורה.
מדינה יהודית אחת הוא ספר שכתב שגריר ארצות הברית בישראל לשעבר דייוויד פרידמן העוסק בפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בספר נטען כי הפתרון הטוב ביותר לסכסוך הישראלי-פלסטיני הוא לא חתירה להקמת מדינה פלסטינית, כפי התפיסה המקובלת בקרב ממשלי ארצות הברית, אלא פתרון המדינה האחת: מדינה יהודית ריבונית מנהר הירדן ועד הים התיכון, שתיטיב גם עם תושביה היהודים וגם עם תושביה הערבים.
מתוך הכריכה האחורית של הספר:
הספר הושק ב-31 באוקטובר 2024, ימים ספורים לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית, ביישוב נופים שבשומרון, בהובלת ראש מועצה אזורית שומרון יוסי דגן ובנוכחות 8 שרים, בהם שר החוץ ישראל כ"ץ, ומספר חברי הכנסת.
אירועי השקה נוספים התקיימו בכנסת ובאולמי מלון וולדורף אסטוריה בירושלים, בהובלת ח"כ אוהד טל.
לספר גרסה בעברית וגרסה באנגלית.
"מדינה בסחרחורת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בניה ברבי.
את השיר הוציאה ב-1 בדצמבר 2024 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר נכתב על ידי ברבי ואבי אוחיון, שגם הלחינו אותו לצד מתן דרור, האחראי על ההפקה המוזיקלית.
השיר מציג תמונה מורכבת של החיים במדינת ישראל, המשלבים בתוכם קשיים, תסכולים ואופטימיות.
הוא נוגע בבעיות מוכרות במדינה, דוגמת יוקר המחיה, פקקי תנועה והמתיחות הביטחונית.
ביטויים כמו "ביומיים הלכה המשכורת" ו"הצדק סגור בבית סוהר" מותחים ביקורת נוקבת על מצבה הסוציו-אקונומי במדינה.
בחלק השני, ניכרת תחושת תקווה שמלווה בכמיהה לשינוי.
דימויים כמו "פותחים שולחן פה למשיח" ו"אני מחכה לו פה" מבטאים אופטימיות כמעט נאיבית, המהולה בכאב ובציפייה לעתיד טוב יותר.
המסר של השיר משלב בין ביקורת כנה ואהבה למקום שבו חי היוצר, כשהוא מדגיש שגם ברגעים קשים, קיימת תקווה לעתיד משופר שבו הדברים ייפתרו.
"מדינה בסחרחורת" הושמע רבות בתחנות הרדיו השונות בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט, המאגד את נתוני האיירפליי השבועיים במדינה.
מדינה מנוּדה (נקראת גם מדינה מצוֹרעת) היא מדינה דחויה מקרב הקהילה הבין-לאומית, אם מבחירה של המדינה עצמה או בגלל החלטות של הקהילה הבין-לאומית.
עד למאות השנים האחרונות, הסמכות להגדיר מדינה כמנודה או מצורעת, הייתה ברורה יחסית, ולעיתים קרובות נתונה בידי רשויות דתיות.
האימפריה העות'מאנית למשל, נחשבה כמנודה על ידי מדינות אירופה החל משלום וסטפליה בשנת 1648 ועד המאה התשע עשרה על בסיס דתי.
עם זאת, בתקופה מאוחרת יותר, הקריטריונים וההשלכות הנלוות להכרה במדינה מנודה, כמו גם הרשויות הקובעות, הם נושא למחלוקת.
לפי קריטריונים מסוימים מדינות יכולות להיחשב מנודות בקרב המדינות השכנות להן.
לפי קריטריונים אחרים, גוף בינלאומי (כגון האומות המאוחדות) או אולי קונצנזוס בין מדינות מסוימות עשויים לשלוט במשמעות או בשימוש במונח.
לפי הגדרה אחת מדינה מנודה היא "מדינה חסרת עוצמה רכה משמעותית", כלומר אין לה יכולת להשיג שיתוף פעולה עם מדינות אחרות באמצעות אטרקטיביות והשפעה חיובית, אלא רק דרך כפייה.
באופן דומה, המילון "The Penguin Dictionary of International Relations" מגדיר את המדינות המצורעות כ"מדינות אשר מתוקף המערכות הפוליטיות שלהן, עמדותיהן האידאולוגיות, מנהיגותן או התנהגותן הכללית, סובלות מבידוד דיפלומטי ומגינוי מוסרי עולמי נרחב".
לפי הגדרה אחרת מדינה מנודה היא "מדינה שהואשמה בהפרת הנורמות המרכזיות של הקהילה הרחבה שלה, ובכך תויגה כסוטה".
בנורמות הכוונה ל"ציפיות קולקטיביות להתנהגות נאותה של שחקנים בתוך זהות נתונה".
נורמות מרכזיות הן כללי התנהגות מקובלים שנדרשת הצדקה מיוחדת כדי שמדינות אחרות יקבלו את הפרתם".
הגדרה מפורטת יותר: "מדינה מנודה היא מדינה שמדיניות הפנים שלה או התנהלותה הבינלאומית פוגעות קשות בקהילה העולמית או בקבוצה משמעותית של מדינות".
הגדרה מפרטת יותר: מדינה מנודה היא "מדינה בעלת מדיניות פרובוקטיבית או , שאינה מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מדינות שכנות או שמאיימת על מדינות אחרות ברכישת נשק גרעיני".
כמה מאפיינים להגדרת מדינה מנודה:
קידום אידאולוגיות רדיקליות במדיניות פנים וגם במדיניות חוץ.
נשק גרעיני, כימי או ביולוגי שעלול לאיים על הביטחון האזורי ואף העולמי.
ביצוע פעולות תוקפנות צבאיות בחו"ל.
מאפיין נוסף אפשרי הוא מעורבות המדינה בסחר בסמים בינלאומי.
הפרשן והפעיל הפוליטי נועם חומסקי הכריז בשנת 2003 ושוב בשנת 2014 כי ארצות הברית הפכה למדינה מצורעת.
שתי ההצהרות התבססו הן על ההפרה הבוטה של חוקים בין-לאומיים על ידי ארצות הברית והן על תוצאות סקרי גאלופ שהראו שרק 10 אחוזים מהאנשים ברחבי העולם תמכו במלחמת עיראק וכי 24 אחוזים מהאנשים בעולם האמינו שארצות הברית מייצגת את האיום הגדול ביותר על שלום העולם.
מדינה דניאל אונה ואלבק (Medina Danielle Oona Valbak; נולדה ב-30 בנובמבר 1982 תחת השם אנדראה פואנטאלבה ואלבק), המוכרת תחת שם הבמה מדינה (Medina), היא זמרת-יוצרת דנית.
ב-13 בספטמבר 2007, היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Tæt på.
ב-22 בספטמבר 2008, היא הוציאה את הסינגל "Kun for mig".
הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון בדנמרק.
כמו כן, הסינגל זיכה את מדינה בתואר פלטינה כפולה מ-IFPI Danmark.
גרסת דואט, בשיתוף פעולה עם , יצאה ב-6 ביולי 2009. גרסה זו הגיעה בשיאה למקום הראשון בדנמרק.
ב-24 ביולי 2009, היא הוציאה את הסינגל "Velkommen til Medina".
כמו כן, הסינגל זיכה את מדינה בתואר פלטינה מ-IFPI Danmark.
ב-31 באוגוסט 2009, היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Velkommen til Medina.
האלבום הגיע בשיאו למקום השני בדנמרק.
כמו כן, האלבום זיכה את מדינה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מחומשת מ-IFPI Danmark.
ב-18 בספטמבר 2009, היא התארחה בסינגל "" של תומאס הלמיג .
ב-21 בספטמבר 2009, היא הוציאה את הסינגל "You and I".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-23 בדנמרק, למקום השלישי בבולגריה, למקום העשירי בגרמניה, למקום השישי במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי בארצות הברית ולמקום התשיעי ב-European Hit Radio בלטביה.
כמו כן, הסינגל זיכה את מדינה בתואר זהב מ-BVMI.
ב-2 בנובמבר 2009, היא הוציאה את הסינגל "Ensom".
הסינגל הגיע בשיאו למקום השני בדנמרק.
ב-23 ביוני 2010, היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Welcome to Medina.
האלבום הגיע בשיאו למקום התשיעי בגרמניה ולמקום ה-11 בדנמרק.
כמו כן, האלבום זיכה את מדינה בתואר הקלטה מסוג זהב מ-IFPI Danmark ו-BVMI.
ב-3 באוגוסט 2010, היא התארחה בסינגל "Mest ondt" של בורהאן G .
ב-3 בספטמבר 2010, היא הוציאה את הסינגל "Lonely".
הסינגל הגיע בשיאו במקום החמישי ב-European Hit Radio בלטביה.
ב-1 בנובמבר 2010, היא הוציאה את הסינגל "Addiction".
הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון בדנמרק ומצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי בארצות הברית.
ב-4 במרץ 2011, היא הוציאה את הסינגל "Gutter".
הסינגל הגיע בשיאו למקום השמיני בדנמרק.
ב-15 באפריל 2011, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Medina EP.
ב-30 במאי 2011, היא הוציאה את הסינגל "For altid".
ב-15 באוגוסט 2011, היא הוציאה את הסינגל "The One".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-64 במצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט בגרמניה.
ב-19 בספטמבר 2011, היא הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, For altid.
כמו כן, האלבום זיכה את מדינה בתואר הקלטה מסוג פלטינה משולשת מ-IFPI Danmark.
באותו יום, היא הוציאה את הסינגל "Synd for dig".
ב-31 באוקטובר 2011, היא הוציאה את הסינגל "Kl.
ב-13 באפריל 2012, היא הוציאה את הסינגל "Forever".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד השווייצרי ולמקום ה-19 ב-Ö3 אוסטריה טופ 40.
ב-1 ביוני 2012, היא הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, Forever.
האלבום הגיע בשיאו למקום החמישי בדנמרק ולמקום השמיני בגרמניה.
ב-9 ביולי 2012, היא התארחה בסינגל "Lågsus" של ספקטורס , ובסינגל "Hvad der sker her" של ניקולאי לי קאס ורסמוס בירג .
2 הסינגלים הגיעו בשיאם למקום הראשון והחמישי בדנמרק בהתאמה.
ב-12 ביולי 2012, היא הוציאה את הסינגל "Lyser i mørke".
הסינגל הגיע בשיאו למקום החמישי בדנמרק.
כמו כן, הסינגל זיכה את מדינה בתואר זהב מ-IFPI Danmark.
ב-14 בספטמבר 2012, היא הוציאה את הסינגל "Happening".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-68 במצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט בגרמניה.