tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניו זילנד ופפואה גינאה החדשה הן שתי מדינות של באוקיינוס השקט עם היסטוריה משותפת בכך שניו זילנד והטריטוריה של פפואה נשלטו על ידי הממלכה המאוחדת (בעוד גרמניה שלטה על גינאה החדשה הגרמנית).
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו חיילים ניו זילנדים בקרב על האיים הירוקים.
בשנת 1949, אוסטרליה הקימה ממשל משותף על שני השטחים שנקרא הטריטוריה של פפואה וגינאה החדשה.
בספטמבר 1975 קיבלה פפואה גינאה החדשה עצמאות מאוסטרליה.
זמן קצר לאחר מכן, ניו זילנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם פפואה גינאה החדשה.
ניו זילנד ופפואה גינאה החדשה הם חברות פעילות בפורום איי האוקיינוס השקט.
נערכו ביקורים רבים של מנהיגי שתי המדינות.
ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן, ביקרה בפורט מורסבי בנובמבר 2018. בפברואר 2020 ערך ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה ג'יימס מרפה ביקור ממלכתי בן ארבעה ימים בניו זילנד.
מאז 2001, פפואה גינאה החדשה מארחת את מרכז העיבוד האזורי מאנוס באי מאנוס שהוקם על ידי אוסטרליה, שמטרתו לעצור את הגעתם הימית של מבקשי מקלט לאוסטרליה.
בשנים האחרונות, ניו זילנד הציעה לקבל פליטים שנתקעו באי מאנוס.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-257 מיליון דולר ניו זילנדי.
הייצוא העיקרי של ניו זילנד לפפואה גינאה החדשה כולל: מכונות וציוד חשמלי, מוצרי בשר, מוצרי חלב ומוצרי בעלי חיים.
הייצוא העיקרי של פפואה גינאה החדשה לניו זילנד כולל: נפט, קפה, דיקט או לוחות פורניר.
פפואה גינאה החדשה היא שוק יצוא הסחורות השני בגודלו בניו זילנד באוקיינוס השקט (אחרי פיג'י).
יחסי ניו זילנד–סרביה הם יחסי החוץ בין ניו זילנד וסרביה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו כוחות ניו זילנדים לצד כוחות סרביים במהלך המערכה בבלקן נגד כוחות גרמניה הנאצית.
יוגוסלביה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניו זילנד בשנת 1951, ואף החזיקה שגרירות בוולינגטון עד להתפרקותה בשנת 1991.
לניו זילנד ולסרביה ארבע אמנוות דו-צדדיות בתוקף, כולל אמנת האומה המועדפת ביותר משנת 1960. במפקד 2006, למעלה מ-1,000 תושבי ניו זילנד טענו שהם ממוצא סרבי.
הסחר בין שתי המדינות צנוע ביותר, והיה בהיקף של 2.3 מיליון דולר בשנת 2006, אך עלה משמעותית בשנת 2007 ל-805 מיליון אירו.
ניו זילנד מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
סרביה מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה באוקלנד.
יחסי ניו זילנד–פינלנד הם יחסי החוץ בין ניו זילנד לפינלנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 ביולי 1950. שתי המדינות חולקות דעות דומות בנושאים בינלאומיים רבים, כולל ביטחון, פירוק נשק וסביבה, ומשתפות פעולה באו"ם וב-OECD.
פינלנד חברה במספר יוזמות שיזמה ניו זילנד, ביניהן יוזמת הכלכלה המתקדמת הקטנה, קבוצת הרפורמה בסיוע ידידי דלק מאובנים, וברית המחקר הגלובלית.
ממד חדש נוסף למערכת היחסים בין המדינות עם הצטרפות פינלנד ל בשנת 1995.
בניו זילנד ופינלנד קיימת תוכנית חופשות עבודה, שהיא פופולרית מאוד בקרב פינים צעירים שמסוגלים לבלות עד שנה בניו זילנד.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין המדינות ב-221 מיליון דולר ניו זילנדי, כאשר היצוא שכולל בעיקר כבשים ובשר צבי הסתכם ב-46 מיליון דולר ניו זילנדי, ואילו היבוא שכולל בעיקר מכונות, חזיר, נייר וקרטון הסתכם ב-174 מיליון דולר ניו זילנדי.
ניו זילנד מיוצגת בפינלנד באמצעות שגרירותה בהאג, הולנד.
פינלנד מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה.
יחסי ניו זילנד–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ניו זילנד לבין הרפובליקה הצ'כית.
היחסים הרשמיים בין צ'כוסלובקיה לניו זילנד כוננו לראשונה בשנת 1924 כאשר הוקמה קונסוליית כבוד בוולינגטון.
בשנת 1954 נפתחה הקונסוליה הכללית הצ'כוסלובקית בוולינגטון.
בתקופה שלאחר מכן הוסמך שגריר צ'כוסלובקיה לממשלת ניו זילנד מג'קרטה, אינדונזיה.
מאז 9 בפברואר 1988 הוסמך השגריר מקנברה, אוסטרליה.
ב-1 בינואר 1993 ניו זילנד הכירה בצ'כיה ובאותו יום כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ב-5 במרץ 1994 נפתחה בפראג קונסוליית הכבוד של ניו זילנד.
ביולי 2001 נחנכה קונסוליית הכבוד הצ'כית באוקלנד.
בוהמים, מורבים וסלובקים הגיעו לראשונה לניו זילנד בשנות ה-60 של המאה ה-20. הגירה נוספת התקיימה לאחר סוף שנות השישים.
יותר מ-3,700 צ'כים מבקרים בניו זילנד מדי שנה.
כמאה ניו זילנדים הם תושבים ותיקים בצ'כיה.
מספר חיילים ניו זילנדים שנפלו במלחמת העולם השנייה קבורים גם בקברי המלחמה של חבר העמים הבריטי בצ'כיה.
הביקור הרשמי הצ'כי המשמעותי ביותר בניו זילנד היה ביקורו של הנשיא ואצלב האוול במרץ 1995. מר איוון קוקרניק, שר האוצר ומר יוסף טוסובסקי, מושל הבנק הלאומי הצ'כי, היו בין חברי המשלחת שלו.
ההסכם למניעת מיסוי כפול נחתם במהלך הביקור.
בשנת 2019 הסתכם הסחר בין המדינות ב-206 מיליון דולר ניו זילנדי.
היצוא לצ'כיה הסתכם ב-34 מיליון דולר ניו זילנדי וכלל בעיקר: מכונות וציוד מכני, שאריות מזון, פסולת ומספוא, ואילו היבוא מצ'כיה הסתכם ב-146 מיליון דולר ניו זילנדי וכלל בעיקר: כלי רכב, חלקים ואביזרים.
ניו זילנד מיוצגת בצ'כיה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בפראג.
צ'כיה מחזיקה בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה, ובנוסף מחזיקה קונסוליות באוקלנד, וולינגטון וסידני.
יחסי ניו זילנד–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1974, אולם היחסים התפתחו במידה ניכרת מאז הצטרפותה של רומניה ל בשנת 2007. ניו זילנד העניקה מעמד ללא ויזה למבקרים ברומניה עבור ביקורים של עד שלושה חודשים בשנת 2007, ובעקבות כך חלה עלייה בזרימת המבקרים מרומניה לניו זילנד.
מספר גדול של משפחות ניו זילנדיות אימצו יתומים רומניים במהלך שנות התשעים.
בשנת 1946 התגוררו בניו זילנד פחות מ-50 רומנים.
עד שנת 2014 התגוררו בה למעלה מ-2,300 תושבים ילידי רומניה (בעיקר באוקלנד).
בשנת 2014 הסתכם הסחר בין המדינות ב-24.5 מיליון דולר, כאשר היצוא לרומניה הסתכם ב-10.6 מיליון דולר וכלל בעיקר מוצרי עור ועור גולמי; אלומיניום; מכונות חשמל, ואילו היבוא מרומניה הסתכם ב-13.9 מיליון דולר וכלל בעיקר מכונות ומכשירים מכניים; מכשירים רפואיים או כירורגיים.
ניו זילנד מיוצגת ברומניה באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
רומניה מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה.
יחסי ניו זילנד–קובה הם יחסי החוץ בין קובה לבין ניו זילנד.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי במרץ 1999. בנוגע ליחסים עם ניו זילנד, שגריר קובה חוסה לואיס רובאינה גרסיה אמר כי למדינתו יש "הערצה למדיניות החוץ העצמאית של ניו זילנד".
במרץ 2019 חגגו שתי המדינות 20 שנות יחסים דיפלומטיים.
קובה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון.
ניו זילנד מיוצגת בקובה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו.
יחסי ניגריה–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין רפובליקת קניה.
בשנת 2013 ערך גודלאק ג'ונתן ביקור בניירובי.
אוהורו קניאטה ביקר באבוג'ה ב-2014.
קניה וניגריה חתמו על שבעה הסכמים שיגבירו את הקשרים הדו-צדדיים והמסחריים בין שתי המדינות.
ההסכמים התייחסו לתיירות, מסחר והשקעה; נפט וגז, פטור לויזה לבעלי דרכון דיפלומטי; כריתת הסכמים בנושא מס כפול; חקלאות, בעלי חיים ודיג.
עסקאות אחרות כוללות שיתוף פעולה הדדי בין מכון שירות החוץ של קניה לבין האקדמיה לשירות החוץ של ניגריה.
כמו כן, נחתם כתב הגנה על שיתוף פעולה בשירות המשטרה, ויזות מרובות לחמש שנים לאנשי עסקים בולטים ומתקיים שיתוף פעולה בבקרה על סחר בסמים וחומרים פסיכוטרופיים.
מספר בולט של חברות ניגריות פועלות בקניה.
היצוא הקנייתי לניגריה ירד ל-33 מיליון דולר אמריקני בשנת 2015 משיא של 37 מיליון דולר בשנת 2008, על פי הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה של קניה.
באופן דומה, היבוא מניגריה ירד ל-555,000 דולר בלבד מ-1.95 מיליון דולר בתקופה המקבילה.
ישנם מוצרים רבים מקניה בשוק הניגרי.
מוצרים כגון פרחים ותה נקנים מבריטניה.
מועצת העסקים המשותפת המליצה לשתי המדינות לבחון אפשרות לפתוח ערוץ מכירה ישיר של מוצרים אלה לניגריה.
ניגריה מחזיקה בקניה נציבות עליונה בניירובי.
קניה מחזיקה בניגריה נציבות עליונה באבוג'ה.
יחסי ניגריה–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין ניגריה לקנדה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1962, זמן קצר לאחר עצמאותה של ניגריה ב-1960.
בשנת 2018, ניגריה הייתה שותפת הסחר הדו-צדדית השנייה בגודלה של קנדה באפריקה שמדרום לסהרה, עם סחר דו-צדדי בסחורה בסכום כולל של 948.4 מיליון דולר.
בשנת 2018, יבוא הסחורה הקנדי מניגריה הסתכם ב-480.5 מיליון דולר.
היבוא העיקרי של קנדה מניגריה מורכב מדלקים ושמנים מינרליים, קקאו, גומי, עופרת ומזון מעובד.
בשנת 2018, היצוא של קנדה לניגריה הסתכם ב-467.9 מיליון דולר - מה שהופך את ניגריה לשוק היצוא השני בגודלו באפריקה מקנדה.
קנדה מייצאת מגוון רחב של מוצרים, כולל כלי רכב וציוד, חיטה, ציוד ייצור, תוכנה, מטוסים ומכוניות.
הסכם כפל מס נכנס לתוקף בשנת 1999.
להשקעות זרות לקידום וגינת הסכם (FIPA) נחתם ב-6 במאי 2015, באבוג'ה, אך תהליך האשרור עדיין לא הושלם.
בשנים 2017–2018, סיוע הפיתוח של קנדה לניגריה הגיע ל-133.78 מיליון דולר.
קנדה עוקבת מקרוב אחר המצב ההומניטרי בניגריה ומודאגת ממצבן של אוכלוסיות אזרחיות שנפגעו ממרד בוקו חראם, הן בניגריה והן ברחבי אגן אגם צ'אד.
קנדה מחויבת לעבוד עם שותפים בינלאומיים כדי לסייע במתן מענה לצרכים הומניטריים בניגריה, כמו גם לצרכים של פליטים ניגרים וקהילות מארחות במדינות השכנות קמרון, צ'אד וניז'ר.
קנדה תומכת בסוכנויות האו"ם, בתנועת הצלב האדום/הסהר האדום הבינלאומית ובארגונים לא-ממשלתיים בינלאומיים כדי לתת מענה לצרכים הומניטריים בניגריה.
המימון של קנדה מסופק לאוכלוסיות פגיעות, כולל נשים וילדים, סיוע מציל חיים, כולל מזון, טיפול בתת-תזונה חריפה, מים נקיים, שירותי בריאות, שירותי הגנה ותמיכה בפרנסה.
בשנת 2018 קנדה קיבלה בברכה יותר מ-11,000 סטודנטים ניגרים.
ניגריה הייתה המקור החשוב ביותר של קנדה לסטודנטים בינלאומיים מאפריקה שמדרום לסהרה.
קנדה מיוצגת בניגריה על ידי הנציבות העליונה שלה באבוג'ה וכן על ידי נציבות עליונה סגנית הממוקמת בלאגוס.
מאז 2004, לקנדה יש קונסול כבוד בפורט הארקורט.
ניגריה מיוצגת בקנדה על ידי נציבות עליונה שפתחה באוטווה ב-1973.
יחסי ניו זילנד–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של קולומביה לניו זילנד.
ב-1 במאי 1978 כוננו קולומביה וניו זילנד יחסים דיפלומטיים.
מאז תחילת היחסים הדיפלומטיים, היחסים בין שתי המדינות התקיימו בעיקר בארגונים רב לאומיים כמו באו"ם.
במאי 2013 ביקר ראש ממשלת ניו זילנד ג'ון קי ביקור רשמי בקולומביה, והפך לראש ממשלת ניו זילנד הראשון שעשה זאת.
במהלך ביקורו עם נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס, ראש הממשלה קי התחייב כי ניו זילנד תשקיע 3.4 מיליון דולר במשך ארבע שנים כדי לפתח חקלאות בקולומביה.
כמו כן יתקיימו "התייעצויות" שנתיות בין פקידי שתי המדינות.
בשנת 2016, קולומביה חתמה על הסכם שלום עם הכוחות המזוינים המהפכניים של קולומביה (FARC).
ניו זילנד תרמה מיליון דולר למאמצים הומניטריים בקולומביה ועובדת עם קרן HALO כדי להשתמש בטכנולוגיה שפותחה בניו זילנד להסרה וסילוק מוקשים בבטחה.
מאז 2012, ניו זילנד הייתה משקיפה פעילה של הברית הפסיפית הכוללת את קולומביה, צ'ילה, מקסיקו ופרו.
ניו זילנד פתחה במשא ומתן לקראת הסכם סחר חופשי (FTA) איכותי ומקיף עם הברית הפסיפית ביוני 2017. לאחר שהמשא ומתן יסתיים וה-FTA ייכנס לתוקף, ניו זילנד תהפוך למדינה קשורה של הברית הפסיפית.
בשנת 2017 נחתם הסכם שירותי אוויר דו-צדדי בין שתי המדינות.
בפברואר 2018, ניו זילנד פתחה את שגרירותה בבוגוטה.
ביקורים רמי דרג מקולומביה לניו זילנד
סגנית שר החוץ פאטי לונדוניו (2013)
ביקורים רמי דרג מניו זילנד לקולומביה
תת-מזכיר החוץ פלטשר טבוטאו (2018)
בשנת 2017, הסחר בין קולומביה לניו זילנד הסתכם ב-45 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של קולומביה לניו זילנד כולל: קפה, תה, מאטה ותבלינים.
הייצוא העיקרי של ניו זילנד לקולומביה כולל: ממתקים ומכשירים טכניים.
במהלך השנים, חברות ניו זילנד מכוונות להזדמנויות קולומביאניות בתחום החקלאות, עיבוד מזון, קמעונאות (מזון ומשקאות, דלק), בנייה, תעופה ובריאות.
קולומביה מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה ובנוסף מחזיקה קונסוליה כללית באוקלנד.
ניו זילנד מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
יחסי ניו זילנד–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד לקניה.
בשנת 2013 ארגון Caritas Aotearoa הניו זילנדי סיפק מזון ומים לאזורים בצפון קניה שנפגעו קשות מבצורת.
ביוני 2022 שרי הסחר של האיחוד האירופי, אקוודור, קניה וניו זילנד הסכימו לעבוד במשותף ליצירת קואליציה כוללת של שרי סחר בנושאי אקלים.
זה משקף את המחויבות המשותפת שלהם להביא את המאבק בשינויי האקלים לחזית מדיניות הסחר.
ניו זילנד מיוצגת בקניה באמצעות שגרירותה באדיס אבבה, אתיופיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בניירובי.
קניה מיוצגת בניו זילנד באמצעות הנציבות העליונה שלה בקנברה, אוסטרליה.
יחסי ניו זילנד–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד לערב הסעודית.
המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1977.
ניו זילנד פתחה שגרירות בריאד בשנת 1985. עד אז, בשנים 19777–1985 מינתה ניו זילנד שגריר לערב הסעודית שאינו תושב.
השגרירות בערב הסעודית אחראית גם ליחסים עם בחריין, כווית, תימן ועומאן.
ערב הסעודית פתחה קונסוליה באוקלנד בשנת 2015 ושגרירות בוולינגטון בשנת 2017.
בשנת 2023 הסתכם הייצוא מניו זילנד לערב הסעודית ב-744 מיליון דולר.
המוצר העיקרי שמייצאת ניו זילנד לערב הסעודית הוא חלב מרוכז (279 מיליון דולר).
הייצוא מערב הסעודית לניו זילנד הסתכם ב-130 מיליון דולר, ומתוכו 92.8 מיליון דולר היה דשנים חנקתיים.
המדינות חתמו על הסכם סחר בשנת 2024, במסגרת הסכם של ניו זילנד עם מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (GCC).
יחסי ניגריה–קמרון הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הרפובליקה של קמרון.
שתי המדינות כוננו יחסים ביניהן ב-1960, השנה בה שתיהן קיבלו עצמאות.
נושאים שמשמעותיים ביחסים ביניהן כוללים את הגבול המשותף ואת ההסדרים הקולוניאליים בקמרון מתקופת שלטונה של בריטניה.
בשנות ה-90 גברה המתיחות ביניהן, ושתי המדינות היו קרובות למלחמה.
במהלך המאה ה-21 הושגו הסכמות והיחסים חזרו לנורמליות, בין היתר בגלל הפעולות של ארגון בוקו חראם שאילצו שיתוף פעולה קרוב יותר.
ב-1960 קמרון קיבלה עצמאות מצרפת וניגריה קיבלה עצמאות מבריטניה, ובמהלך אותה השנה שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
ב-6 בפברואר 1963 נחתם הסכם ידידות ושיתוף פעולה וכן מזכר הבנות בקשר למעבר אנשים וסחורות בגבול המשותף.
לאחר משאל עם שקבע שצפון קמרון הבריטית תהיה חלק מניגריה ודרומה חלק מקמרון, הכריז נשיא קמרון, אחמדו אהידג'ו, כי "היחסים עם ניגריה צריכים להיות במיטבם".
ביולי 1967 פרצה מלחמת ביאפרה, לאחר שמורדים בני איגבו מחבל הארץ ביאפרה ביקשו לפרוש מניגריה ולהקים מדינה עצמאית.
בנובמבר אותה שנה הכריזה קמרון על סגירת הגבול עם ניגריה ועל מניעת מעבר נשק, תרופות ומזון לביאפרה, והיא אף הזמינה את ממשלת ניגריה להקים בסיס בכפר קמרוני כדי שתוכל לפקח על הסחורות הנכנסות לנמל קאלבאר.
נשיא קמרון הפתיע גינה בחריפות את המדינות שתמכו בביאפרה, ביניהן צרפת, אחת מבעלות בריתה החשובות של קמרון, בהיותה מושבה צרפתית לשעבר.
במהלך המלחמה הוא מונה לוועדת התיווך מטעם ארגון אחדות אפריקה ולאחריה תיווך באופן לא רשמי בין ניגריה למדינות שהכירו בעצמאות ביאפרה.
שנות המלחמה בביאפרה היוו שיא בכל הקשור ליחסים בין המדינות במהלך המאה ה-20. בספטמבר 1970 ביקר אהידג'ו בניגריה וזכה לשבחים, וב-1972 קיבל תואר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת לאגוס.
במרץ נחתמו גם שלושה הסכמי שיתוף פעולה, ביניהם שיתוף פעולה בין–משטרתי ובמאי 1978 נחתם הסכם שירותי אוויר.
ב-11 בפברואר 1961 נערך משאל עם בפיקוח האו"ם במטרה להכריע את עתיד המחוזות באזור הגבול בין ניגריה לקמרון, שהיו קודם לכן תחת שליטה בריטית.
שטחים אלו, שנקראו קמרון הבריטית הורכבו ממחוז דרומי וצפוני, ועד 1916 נשלטו על ידי גרמניה כחלק מהמושבה שלה בקמרון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה קמרון חולקה בין בריטניה שקיבלה את קמרון הבריטית לצרפת שקיבלה את יתר השטח.
במהלך משאל העם, המחוז הדרומי הכריע בעד הצטרפות לקמרון בעוד הצפוני בחר בניגריה.
נשיא קמרון, אהידג'ו, ניהל קמפיין בניסיון לספח את כלל השטח לידי קמרון ומשהצפון בחר להצטרף לניגריה פנה לבית הדין הבינלאומי תוך שהוא מאשים את ניגריה ובריטניה במעורבות פסולה במשאל העם שכללה "הפחדה, רדיפה גלויה ועד לזיופים".
התגובה של קמרון לתוצאות המשאל הוגדרה כ"טינה רשמית חזקה" או "מרירות עמוקה וארוכה", והיא אף ציינה מספר שנים לאחר מכן ביום אבל את "השטחים האבודים".
האיחוד של דרום קמרון הבריטית עם קמרון לאחר העצמאות עורר קשיים פוליטיים במדינה.
בעיית אנגלופון, כפי שנקראה, נגרמה מכך שחלקים מקמרון נשלטו במשך כיובל שנים - בין 1916 ל-1959 - תחת ממשלים שונים והייתה בהם השפעה תרבותית שונה.
בנוסף, בזמן שלטון הבריטים היגרו למחוז בני האיגבו ממזרח ניגריה, ותפקידם המשמעותי בכלכלה הקמרונית, לצד התגברות השאיפות הלאומיות שלהם אחרי מלחמת העולם השנייה, יצר פחד מזרים בקמרון.
בשנות ה-60 פעלה ממשלת קמרון כדי לפרק את הרצון לשלטון עצמי של האיגבו ואסרה הקמת התאגדויות אתניות.
בשנות ה-70 החלו רבים מהם להצטרף לאיחוד הניגרי בקמרון, ארגון שהפך לכלי לחץ חשוב בקמרון למען קידום אינטרסים ניגריים, וסייע בהשתלבותם.
מאז שנות ה-90, התגבר החשש בקרב השלטון בקמרון כי התושבים הניגרים יהיו בעלי ברית טבעיים של הבדלנים האנגלופונים.
המתח בין המוסדות לקבוצות הבדלניות גבר במקביל לסכסוך מול ניגריה על האדמה.
בשנת 2017 פרץ משבר אנגלופון, בין ממשלת קמרון לבדלנים בחבל אמבזוניה.
החשובה ביותר מבין מחלוקות הגבול בין ניגריה לקמרון, היא המחלוקת על חצי האי בקאסי, הממוקם בקצה הדרומי של הגבול ביניהן.
חצי האי, שממוקם במפרץ גינאה בין ריו דל ריי למדינת קרוס ריבר שבניגריה, בעל חשיבות אסטרטגית לשתי המדינות הן בשל מיקומו - קרבתו לנמל קאלבאר, שחשוב לייבוא ולייצוא של ניגריה, וכן בשל המשאבים הקיימים בו, ועיקרם הנפט.
האזור מאוכלס ברובו על ידי דייגים בעלי אזרחות ניגרית.
בשנת 1913, במסגרת הסכם בין גרמניה לבריטניה, נקבע שהמקום יהיה שייך לגרמניה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, בהסכמה עם צרפת מיולי 1919, הוחלט שהשליטה תעבור לבריטניה, שכללה אותו בדרום קמרון הבריטית, ויחד עם יתר המחוז הוא עבר לשליטת קמרון ב-1961.
בשנים שאחרי מלחמת ביאפרה, כשהיחסים בין המדינות היו טובים, הואצו השיחות על תוואי הגבול, והן הסתיימו בחתימה על הכרזת מאוראה ב-1975, שהגדירה את הגבול הימי בין קמרון לניגריה וקבעה שהריבונות על בקאסי תהיה של קמרון.
עם זאת, מספר שבועות לאחר מכן הוכרזה הפיכה צבאית בניגריה ונשיאה יעקובו גואון הודח.
מחליפו, מורטלה מוחמד סירב לאשרר את ההסכם.
בתגובה, הודיע נשיא קמרון אהדג'ו שקמרון לא תדון עוד עם ניגריה בשום נושא בטרם מורטלה מוחמד יודח מראשות המדינה.
במהלך שני העשורים הבאים, היחסים הפכו למתוחים יותר, ואף הגיעו לסף מלחמה ב-1981. במהלך שנות ה-90 התרחשו מספר עימותים צבאיים, כשצבא ניגריה ניסה לפלוש לבקאסי.
הכרעת בין הדין הבינלאומי בהאג
תחת שלטון נשיא קמרון, פול בייה, הגישה המדינה תביעה נגד ניגריה לבית הדין הבינלאומי ב-29 במרץ 1994. הדרישה של קמרון באזור בקאסי התבססה בעיקרה על ההסכם בין גרמניה לבריטניה ב-1913, וכן על סמך הכרזת מרואה.
ניגריה, מצידה, טענה שחצי האי נשלט על ידי ראשי קלבר העתיקה, אשר העבירו את תמיכתם לניגריה לפני העצמאות.
בנוסף, היא הוכיחה שבאזור נגבים מיסים לניגריה, שתושבי המקום משתמשים בדרכונים ניגריים וכן סימנים נוספים למעורבות הניגרית.
ב-10 באוקטובר 2002 פסק בית הדין לטובת קמרון, וקבע כי על ניגריה לסגת מהאזור.
על אף המחאה הניגרית נגד ההחלטה, ולמרות התסיסה שנגרמה כתוצאה מכך, המשטר הניגרי בראשות אולוסגון אובסנג'ו ציית לפסיקה.
ביוני 2006 נחתם הסכם בין המדינות שקבע כי על ניגריה להסיג את כוחותיה עד 4 באוגוסט 2008, וחייב את קמרון לשמור על זכויות אזרחי ניגריה שבמקום.
ההסכם בוצע והשטח הועבר בדרכי שלום.
בהתאם לבקשת שתי המדינות, הוקמה על ידי האו"ם ועדה משותפת ליישום החלטת בית הדין הבינלאומי.
אחריות הוועדה כללה את הגדרת הגבול בין המדינות, הקלה על שיתוף הפעולה ביניהן, והגנה על זכויות התושבים בבקאסי.
הוועדה קיימה 38 התכנסויות עד 2015.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, ניגריה וקמרון החלו לשתף פעולה במלחמה בארגון הטרור בוקו חראם.
בתחילת פעילות הארגון, טען נשיא קמרון, פול בייה, כי מדובר ב"עניין פנימי בניגריה".
עם זאת, מאז 2010, התרחבה פעילות הארגון לאזור ימת צ'אד, כולל צפון קמרון, ששימש כשטח גיוס לארגון וכמקום מפלט מארגוני הביטחון של ניגריה.
בוקו חראם ביצעו מספר חטיפות בקמרון, לרבות חטיפת אזרחים זרים וכן את אשתו של סגן ראש ממשלת קמרון.
בנוסף, הגעת פליטים מניגריה הפכה למשבר הומניטרי וביטחוני חמור, וכשההתקפות על קמרון עצמה התגברו, כ-170 אלף אזרחי קמרון איבדו את ביתם נכון ל-2017. בגבול, גדל היקף הגניבות, ולפי האו"ם, בין 2013 ל-2018 17 אלף חיות בקר, בשווי של 6 מיליון דולר, נגנבו ונמכרו בניגריה.
על אף התלונות מצד ניגריה על כך שקמרון לא נוקטת בפעולות מספקות נגד בוקו חראם, מאז 2014 הפעילה המדינה יד תקיפה יותר נגד הארגון, ופרסה קבוצת חיילים ראשונה בגבול ניגריה במאי.
נראה היה ששתי המדינות עדיין חשדניות אחת כלפי השנייה, מה שמערער את התקשורת ביניהן.
עם זאת, שיתוף הפעולה הביטחוני הצליח לשפר את היחסים הכלליים בין המדינות וראשיהן.
ב-28 בפברואר 2012, באבוג'ה, נחתם הסכם להקמת ועדה משותפת בגבול, שמשימותיה כוללות פעולות נגד הטרור, הברחות נשק והגירה בלתי חוקית.
בשנת 2014, קמרון הצטרפה לכוח המשימה הבינלאומי שהוקם על ידי ניגריה וכלל את מדינות ימת צ'אד ובנין.
כוח המשימה שואף לשפר את שיתוף הפעולה האזורי בלוחמה בטרור, על ידי תיאום סיורים, מעקב בגבולות ושיתוף פעולה מודיעיני.
מאז 2015, לקמרון קונסוליה כללית בלאגוס ובקלאבר, ולניגריה קונסוליות בדואלה, בואאה ובגארואה.
לפי נתוני ממשלת קמרון, כ-4 מיליון ניגרים חיים בקמרון.
הסכם הסחר הדו-צדדי מ-1963 עבר תיקונים ב-1982 וב-2014. למרות שחלק מהסחר לא רשמי ולא נספר, העריך הבנק העולמי שבשנת 2013 ניגריה ייצאה לקמרון סחורות בשווי 176 מיליון דולר (קוסמטיקה, פלסטיק, הנעלה וסחורות אחרות), לעומת ייצוא בגובה 64 מיליון מקמרון, שכלל אורז, מוצרים חקלאיים וסבון.
עם זאת, פעולות בוקו חראם פגעו בסחר בין המדינות ושיבשו את נתיבי הסחר המסורתיים.
יחסי ניז'ר–סין הם יחסי החוץ שבין רפובליקת ניז'ר לבין הרפובליקה העממית של סין.
הרפובליקה העממית של סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר ב-20 ביולי 1974. ב-19 ביוני 1992, ממשלת המעבר הניז'רית הכריזה על כינון היחסים הדיפלומטיים עם טייוואן.
לאור הכרזה זו, ממשלת סין הודיעה על השעיית היחסים הדיפלומטים עם ניז'ר ב-30 ביולי באותה השנה.
ב-19 באוגוסט 1996, שתי המדינות חידשו את היחסים הדיפלומטיים שביניהן.
סגן יו"ר הוועדה של הקונגרס העממי הלאומי, ג'י פנגפיי ביקר בניז'ר בדצמבר 1978.
שר המסחר הסיני, ליו יה ביקר בניז'ר בינואר 1987.
שר הגאולוגיה ומשאבי המינרלים, ג'ו שון ביקר בניז'ר בפברואר 1990.
סגן ראש הממשלה ושר החוץ הסיני, צ'יאן צ'יצ'ן ביקר בניז'ר בינואר 1997.
סגן שר החוץ הסיני, יאנג וונצ'אנג ביקר בניז'ר ביוני 2002.
סגן ראש מחלקת הקישור הבינלאומי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית ביקר בניז'ר בספטמבר 2002.
מייצג שר סחר החוץ ושיתוף הפעולה הכלכלי הסיני ביקר בניז'ר בספטמבר 2002.
יו"ר המועצה הצבאית העליונה וראש המדינה הניז'רי ביקר בסין בספטמבר 1977 ובמאי 1984.
יו"ר הוועדה הלאומית לפיתוח וחברה ביקר בסין ביולי 1983.
שר החוץ הניז'רי ביקר בסין ביולי 1990.
יו"ר מועצת המצדדים הניז'רי באוגוסט 1996.
נשיא ניז'ר ביקר בסין במאי 1997.
שר החוץ הניז'רי ביקר בסין ביוני 1999 ושוב במאי 2002 על מנת להשתתף בטקס פתיחת הקונסוליה הניז'רית בגואנגג'ואו.
הנשיא טנג'ה ביקר בסין ביוני 2001.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כ-37 חברות סיניות מימנו פרויקטים ברחבי ניז'ר.
פרויקטים אלו עסקו בעיקר בפיתוח מכרות האורניום בשנת 2006, בניית הגשר השני על פני נהר ניז'ר,שמיטת חובות בסך 12 מיליון דולר אמריקאי בשנת 2001, ופיתוח התשתיות, הצינורות ובתי הזיקוק במדברי סהרה.
בפברואר 2015, שר החוץ ושיתוף הפעולה בניז'ר פגש את שר החוץ של הרפובליקה העממית של סין.
שני השרים דנו על הסיוע של סין בייצור נפט בניז'ר.
כמו כן, שר החוץ הסיני ציין כי סין תהיה פעילה בפיתוח המדינה.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, סין שלחה 17 צוותים רפואיים אל ניז'ר.
וב-31 במרץ 2015, השגרירות הסינית בניז'ר תרמה מכונת אטריות לקרן צדקה מקומית בניז'ר, בתקווה לסייע לעוני בניז'ר.
באפריל באותה השנה, ממשלת סין סיפקה לניז'ר למעלה מעשרת אלפים משאבות מים, חלקי חילוף ומכונות לייצור מזון.
ניז'ר מיוצגת בסין על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה.
סין מיוצגת בניז'ר על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בניאמיי, בירת המדינה.
יחסי ניז'ר–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של ניז'ר לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של ניז'ר לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין הרפובליקה של ניז'ר לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים, עקב היותה של ניז'ר מדינה מועדפת של שווייץ לשיתוף פעולה בקידום ההתפתחות של המדינה.
שווייץ הכירה בעצמאותה של ניז'ר ב-1960 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים כבר באותה העת.
אף על פי שנחתמו בין שתי המדינות הסכמים שונים בנושאים: מסחר, הגנה על השקעות ושיתוף פעולה טכנולוגי בין השנים 1962–1978, שווי הסחר שבין שתי המדינות נשאר נמוך לאורך השנים.
שווייץ תומכת בניז'ר מבחינה הומניטרית ומשקיעה כ-25 מיליון פרנקים שווייצריים מדי שנה על מנת לזרז ולקדם את התפתחותה של המדינה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בניז'ר שלושים ותשעה אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת בניז'ר, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת בניז'ר באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה בניאמיי, בירת המדינה.
ניז'ר אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
ניז'ר מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי ניז'ר–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לניז'ר.
יחסיהם מבוססים על היסטוריה משותפת ארוכה ועל שלטונה של צרפת על ניז'ר למעלה משישים שנה כחלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית של ניז'ר שהחל בכיבוש הצרפתי בשנת 1898. ניז'ר קיבלה עצמאות מצרפת בשנת 1960, והיסטוריה של התרבות והשפה הצרפתית השפיעה ביצירת תרבות ניגרית מובהקת מהלאומים הפרה-קולוניאליים המגוונים המרכיבים את ניז'ר המודרנית.
צרפת הרוויחה כלכלית מתקופתה כמעצמה קולוניאלית, ועדיין מסתמכת על יבוא מניז'ר עבור גורמים בכלכלתם.
ניז'ר שמרה על קשרים הדוקים עם צרפת, מעצמתה הקולוניאלית לשעבר לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה הניז'רית.
לאחר עצמאותה של ניז'ר בשנת 1960, שמרה צרפת על כמה מאות יועצים בכל דרגי ממשלת ניגריה והצבא.
בשנות ה-60, הצבא של ניז'ר התבסס על כוחות המושבות הצרפתיים לשעבר, צרפתים שהסכימו לקחת אזרחות צרפתית-ניז'רית משותפת.
בשנת 1960 היו רק עשרה קצינים אפריקאים בצבא ניגריה, כולם בדרגה נמוכה.
הנשיא דיורי חתם על חקיקה לסיום העסקתם של קציני צבא גולים בשנת 1965, חלקם המשיכו לשרת עד ההפיכה ב-1974, אז פונתה כל הנוכחות הצבאית הצרפתית.
כמו כן, הצרפתים שמרו עד 1974 על כ-1,000 חיילים של 4th Régiment Interarmes d'Outre-Mer (כוחות נחתים) עם בסיסים בניאמיי, זינדר, בילמה ואגדז.
בשנת 1979 התבסס שוב כוח צרפתי קטן יותר באופן קבוע בניז'ר.
בספטמבר 2023, צרפת עושה את אותו הדבר על ידי סיום הסכם שיתוף הפעולה הצבאי בין שתי המדינות מאז 1977..
היחסים בין צרפת לניז'ר היו קרובים, עם צרפת כשותפת היצוא הגדולה ביותר של ניז'ר, וממשלת צרפת הייתה תלויה כמעט לחלוטין בניז'ר בגלל האורניום שמזין את מערכת הכוח הגרעינית הנרחבת שלה, שנכרה בעיר ארלית שבצפון המדינה.
ניז'ר מתחה ביקורת על צרפת על ההסכם ואמרה כי עליה להשיג נתח גדול יותר מהרווחים מכריית עפרות אורניום.
צרפת נהגה לשמור על נוכחות דיפלומטית רחבה בניאמיי וכמה אלפי גולים צרפתים חיים ברחבי המדינה.
ניז'ר בתורה החזיקה אחת מ-24 השגרירויות שלה בפריז יחד עם 3 קונסוליות כבוד בבורדו, ליון ומרסיי ששרתו אוכלוסייה גדולה ממוצא ניז'רי המתגוררת בצרפת.
מריאמה הימה, לשעבר שר לפיתוח חברתי בניגריה, כיהן כשגריר ניז'ר בפריז בין השנים 1997–2003.
ניז'ר הייתה בעלת ברית חשובה של צרפת במאבק בארגוני טרור ג'יהאדיסטיים אשר פעלו באזור הסאהל במערב ובמרכז אפריקה.
בעקבות הפיכה בניז'ר, במפגן תמיכה בחונטה הצבאית הסתערו אלפים על שגרירות פריז בבירה ניאמיי.
באוגוסט 2023, ניז'ר הודיעה כי היא מוקיעה את "הסכמי שיתוף הפעולה בתחום הביטחון וההגנה" עם צרפת בצו המודיע על סיום הסכמי הצבא וההגנה השונים עם צרפת.
בספטמבר 2023 נשיא צרפת הודיע כי השגריר הצרפתי והדיפלומטים יעזבו את ניאמיי, כפי שדרשו שליטיה הצבאיים של המדינה מאז ההפיכה.
התרבות הלאומית הניז'רית, המורכבת מקבוצה מגוונת של תרבויות לאומיות טרום קולוניאליות, הושפעה מאוד מהתרבות הצרפתית.
השפה הצרפתית ממשיכה להיות השפה הרשמית של ניז'ר.
מרכזי תרבות, כגון מרכז תרבות פרנקו ניז'רי ז'אן רוש בניאמיי ומרכז תרבות פרנקו ניז'רי דה זינדר בזינדר לספק מוסדות מרכזיים לצמיחה וקידום התרבות הצרפתית בניז'ר, כמו גם בקידום תרבות ניז'רית לקהל צרפתי.
צרפת החזיקה בניז'ר שגרירות בניאמיי.
השגרירות נסגרה, עם יציאת אחרון הכוחות הצרפתיים מהמדינה, ב-22 בדצמבר 2024.
ניז'ר מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-3 קונסוליות בבורדו, ליון ומרסיי.
בין הרפובליקה של ניז'ר לרפובליקה של צ'ילה לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, ושתי המדינות לא מיוצגות האחת אצל השנייה, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה, אולם שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים.
יחסי ניז'ר–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ניז'ר לרוסיה.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר ב-17 בפברואר 1972. באוגוסט 2017 חתמו רוסיה וניז'ר על הסכם לשיתוף פעולה צבאי, כולל אינטראקציה במלחמה בטרור ואמצעים לחיזוק הביטחון הבינלאומי.
על פי ההסכם שתי המדינות יפתחו יחסים גם בתחום אימוני הכוחות המשותפים, בתחום החינוך הצבאי, הרפואה הצבאית ותחומים אחרים.
ביולי 2023 אירעה הפיכה צבאית בניז'ר בראשותו של הגנרל עבד רחמן תיאני.
ארבעה חודשים אחר כך ביקר בניז'ר סגן שר ההגנה הרוסי יונוס-בק יבקורוב והמדינות הסכימו לחיזוק הקשרים הצבאיים ביניהן.
יחסי ניז'ר–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ניז'ר וספרד.
ספרד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר מאז מאי 1965. שגרירות ספרד בניאמיי החלה את פעילותה באוגוסט 2007 והמשרד לשיתוף פעולה טכני נפתח בקיץ 2009.
היחסים הדו-צדדיים טובים מאוד במיוחד בפרקים של דיאלוג ושיתוף פעולה פוליטי, שיתוף פעולה לפיתוח (ניז'ר היא אחת מבין 23 המדינות המועדפות לשיתוף פעולה ספרדי) ושיתוף פעולה בענייני JHA (הגירה בלתי חוקית, הונאה תיעודית, שיתוף פעולה משטרתי, הכשרה).
אופי העדיפות שיש לניז'ר כיום לשיתוף פעולה ספרדי בא לידי ביטוי בכך שבתוכנית האב IV היא נותרה אחת מתוך 23 מדינות הריכוז של שיתוף הפעולה שלה.
התחייבויות אלה עולות בקנה אחד עם סדרי העדיפויות של ממשלת ניז'ר ובאות לידי ביטוי במסגרת השותפות הארצית בהצעת ספרד "לתרום לשיפור ביטחון המזון והתזונה של האוכלוסייה הניז'רית הפגיעה ביותר, מניעת גורמיהם, התערבות בהשפעותיהם ובנייה חוסן ברמה המקומית, הלאומית והאזורית."
ניז'ר מחזיקה בספרד שגרירות וקונסוליה במדריד.
ספרד מחזיקה בניז'ר שגרירות בניאמיי.
בין רפובליקת ניקרגואה לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
ניקרגואה מיוצגת בפינלנד על ידי שגרירותה בהלסינקי.
השגרירות הפינית במקסיקו סיטי אמונה על ניקרגואה.
פינלנד היא אחת מהמסייעות המשמעותיות ביותר בניקרגואה.
בשנת 2007, סך הסיוע הפיני במדינה הסתכם ב-14.5 מיליון אירו.
הסיוע התמקד בעיקר בפיתוח הכפרים, הרפואה ותמיכה בממשל המקומי בניקרגואה.
ב-1992, ממשלת פינלנד הכריזה על תוכנית סיוע בהיקף 27.4 מיליון דולר.
ב-2006, ממשלת פינלנד התחייבה להעניק לממשלת ניקרגואה סיוע בשווי 4.9 מיליון אירו שיתמקד בשילוב מערכות ה-ICT (טכנולוגיות מידע ותקשורת) של 20 עיריות שונות ברחבי המדינה.
ב-2008, ביטלה ממשלת פינלנד חבילת סיוע בהיקף של 1.95 מיליון אירו, עקב חוסר השקיפות בתקציב המדינה הלאומי של ניקרגואה והבחירות המקומיות בה.
ב-2004, נשיאת פינלנד, טריה הלונן, ביקרה בניקרגואה, שם הצהירה כי "הממשלה הפינית החליטה כי ניקרגואה היא אחת מהמטרות העיקריות של סיוע הפיתוח הפיני, הביקור הוכיח כי פינלנד לא רק נותנת כסף - אלא גם מתעניינת במה שמתרחש במדינה".
הלונן נשאה נאום בפני האספה הלאומית של ניקרגואה ב-31 במאי 2004.
בשנת 2003, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בדבר קידום הדדיות של השקעות.
יחסי נמיביה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נמיביה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נמיביה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין נמיביה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-16 באוקטובר 1960.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בנמיביה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת בכניסה למדינה.
לעומת זאת, אזרחי נמיביה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בנמיביה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
נמיביה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
נמיביה האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על צ'ילה.
יחסי נמיביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נמיביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת נמיביה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים שבין שתי המדינות הם חמים וידידותיים ועשויים לצמוח אף יותר בעתיד.
תהליך קבלת העצמאות של נמיביה שנשלטה על ידי דרום אפריקה החל משנת 1920 התרחש בז'נבה תחת הפיקוח של האומות המאוחדות ובתמיכה שווייצרית.
המועצה הפדרלית של שווייץ הכירה במדינה החדשה והצעירה מיד לאחר שזו זכתה בעצמאותה בשנת 1990.
נפתח משרד שיתוף פעולה שווייצרי בווינדהוק בשנת 1989 שלאחר העצמאות הפך לקונסוליה כללית.
הקונסוליה נסגרה בשנת 1996 ונפתחה מחדש ב.
בסוף שנת 2015 התגוררו בנמיביה על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה שלוש מאות עשרים ואחת שווייצרים.
בנמיביה ישנה נוכחות גדולה של תיירים שווייצרים והיא עולה מדי שנה ושנה.
נמיביה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ אינה מיוצגת בנמיביה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בנמיביה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בוינדהוק, בירת המדינה.
יחסי ניקרגואה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים המבוססים על ניסיונותיה של שווייץ לסייע לניקרגואה בהאצת הפיתוח שלה.
שווייץ מחזיקה משרד במנגואה, בירת ניקרגואה שמטרתו לסייע בפיתוח של המדינה.
ניקרגואה זכתה בעצמאותה מספרד בשנת 1821, הרפובליקה של ניקרגואה נוצרה לראשונה בשנת 1838. שווייץ הכירה בעצמאותה של ניקרגואה מיד לאחר שזו הוקמה.
בשנת 1936, מועצת הברית של שווייץ פתחה קונסוליית כבוד בניקרגואה.
היחסים הדיפלומטיים שבין ניקרגואה לשווייץ כוננו לראשונה בשנת 1957 ובין 1968 ל-1976, שווייץ הפעילה שגרירות בבירה מנגואה.
הסוכנות השווייצרית לפיתוח החלה לפעול בניקרגואה לאחר מפלתו של הדיקטטור אנסטסיו סומוסה דביילה ב-1979. מספר שווייצרים הצטרפו לבריגדות בניקרגואה על מנת לעזור לבניית המדינה מחדש.
מאז 1990 פועל המשרד בעל הדרג הדיפלומטי של הסוכנות במנגואה, בירת ניקרגואה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בניקרגואה מאתיים חמישים וארבעה אזרחים שווייצרים.
ניקרגואה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
ניקרגואה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: ז'נבה, ולוגאנו.
שווייץ אינה מיוצגת בניקרגואה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת בניקרגואה באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה במנגואה, בירת המדינה.
יחסי ניקרגואה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הרפובליקה של קוריאה.
בין ניקרגואה לבין הרפובליקה של קוריאה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הרפובליקה של קוריאה כוננו ב-26 בינואר 1962. בין שתי המדינות מתקיימים שיתופי פעולה כלכליים מועטים והתקיימו ביניהן ביקורים רמי דרג שהגבירו את הדיאלוג הפוליטי ביניהן.
מאי 2000 - ארנולדו אלמאן, נשיא ניקרגואה
נובמבר 2016 - שר המסחר הדרום-קוריאני
ניקרגואה מיוצגת בקוריאה הדרומית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסיאול, בירת המדינה.
קוריאה הדרומית מיוצגת בניקרגואה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במנגואה, בירת המדינה.
יחסי נמיביה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין נמיביה לרוסיה.
נמיביה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ורוסיה מחזיקה בנמיביה שגרירות בוינדהוק.
ברית המועצות העניקה כמויות סיוע משמעותיות לצבא השחרור העממי של נמיביה (PLAN) במהלך מלחמת העצמאות של נמיביה.
מנהיגים רבים של תנועת SWAPO בנמיביה קיבלו הכשרה גרילה בברית המועצות.
עם סיום שלטון האפרטהייד הלא-פופולרי של דרום אפריקה בנמיביה בשנת 1990, ברית המועצות ויורשתה, רוסיה, כוננו יחסים דיפלומטיים עם המדינה.
היחסים בין נמיביה לרוסיה נחשבו בשנת 2006 ל"מצוינים" על ידי שר החינוך הנמיבי, נאנגולו מומבה, בעוד שרוסיה הביעה רצון ליחסים חזקים עוד יותר, במיוחד בתחום הכלכלי.
כמו כן, בשנת 2006 נפתחה רשמית הוועדה הממשלתית לנמיביה–רוסיה בנושא סחר ושיתוף פעולה כלכלי במהלך ביקורו של שר משאבי הטבע הרוסי יורי טרוטנייב בווינדהוק.
במהלך ביקור זה אמר השר כי רוסיה מעוניינת להשקיע בנפט, חשמל הידרו-אלקטרי ותיירות.
בשנת 2007 קיים ראש ממשלת רוסיה מיכאיל פרדקוב דיונים עם ראש ממשלת נמיביה, נחס אנגולה, והנשיא היפיקפוניה פוהאמבה, באשר לאפשרות לפתח את מרבצי האורניום המשמעותיים של נמיביה במטרה ליצור תחנת כוח גרעינית במדינה.
בשנת 2008 חזר טרוטנב לנמיביה, הפעם לסווקופמונד, כדי להתכנס בוועדה הבין-ממשלתית השלישית.
בכיר במשרד החוץ מרקו האוסיקו וסגנו למפי לוקאס ייצגו את נמיביה בדיונים עם טרוטנייב.
ביוני 2009 הפך דמיטרי מדבדב לראש המדינה הרוסי הראשון שביקר בנמיביה.
למדבדב התלוו אנשי עסקים רוסים במטרה לחתום על עסקאות ביהלומים ואנרגיה.
יחסי נמיביה–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין נמיביה לצרפת.
שתי המדינות מנהלות יחסים מצוינים וידידותיים.
בשנות ה-70 הייתה צרפת פעילה במיוחד בנושא עצמאותה של נמיביה במועצת הביטחון של האו"ם, ובמאי 1981 היא הכירה בזכותה הבלתי מותנית של נמיביה לעצמאות, ו-SWAPO, הנציג המוכר של העם הנמיבי באו"ם, פתח משרד בפריז.
שתי המדינות מקיימות את המטרה המשותפת לשלום, ביטחון ופיתוח באפריקה, מאז שמרו על יחסים מוסדיים קבועים.
הנשיאים סם נוג'ומה והיפיקפוניה פוהאמבה התקבלו בברכה בצרפת על ידי הנשיא ז'אק שיראק, שבעצמו נסע לנמיביה בשנת 1998. בשנת 2010, ניקולה סרקוזי אירח את הנשיא פוהאמבה בארמון האליזה.
בנובמבר 2016 פגש הנשיא האגה גיינגוב את פרנסואה הולנד] בביקור רשמי.
לאחר ביקור משלחת של הסנאט הצרפתי בווינדהוק בשנת 2013, התקבלה בברכה משלחת מהמועצה הלאומית של נמיביה בראשות נשיא המועצה אסר קוברי קפרה בצרפת באוקטובר 2015.
לרגל ועידת הצדדים לאמנת האו"ם נגד שינויי אקלים בשנת 2016, הייתה נמיביה, המדינה האפריקאית הראשונה המחויבת להפחתת גזי חממה (GHG) ב-89% עד שנת 2030, עם יעד של 70% אנרגיות מתחדשות.
נמיביה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בנמיביה שגרירות בווינדהוק וקונסוליה כללית בוואלוויס ביי.
יחסי נמיביה–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים של פינלנד ונמיביה.
פינלנד הכירה בנמיביה ב-21 במרץ 1990. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באותו יום.
נמיביה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי ואילו פינלנד מחזיקה בנמיביה שגרירות בווינדהוק וקונסוליית כבוד בוואלוויס ביי.
פינלנד הצהירה שהיא תומכת נחרצת בעצמאות נמיביה עוד לפני שנמיביה השיגה זאת.
ממשלת פינלנד סיפקה סיוע בתחומי הייעור, המים, הסביבה והבריאות.
באופן כללי, הסחר בין נמיביה לפינלנד היה קטן.
היצוא של נמיביה לפינלנד גדל מ-810 מיליון דולר נמיבי בשנת 2004 ליותר ממיליארד דולר נמיבי (בערך 90 מיליון אירו) בשנת 2007. עם זאת, דוח משנת 2011 הראה כי המסחר היה מוגבל עוד יותר.
היצוא של פינלנד לנמיביה הסתכם ב-2.4 מיליון אירו, בעיקר בנייר ומוצרי נייר.
ייצוא נמיביה לפינלנד הסתכם רק ב-0.9 מיליון אירו, בעיקר מורכב ממוצרי בשר ובשר.
השר הפיני לענייני אירופה וחוץ חוץ, אלכסנדר סטוב, יחד עם משלחת סחר ביקרו בנובמבר 2012 בדרום אפריקה ובנמיביה.
המטרה הייתה לקדם הזדמנויות עסקיות עבור חברות פיניות.
ביוני 2008 ביקר פינלנד ראש ממשלת נמיביה נהס אנגולה.
בפברואר 2011 ביקר בנמיביה נשיא פינלנד טריה הלונן.
יחסי ניקרגואה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לניקרגואה.
נציגויות דיפלומטיות הוקמו ב-18 באוקטובר 1979 בין ניקרגואה לברית המועצות חודשים ספורים לאחר המהפכה הסנדיניסטית של החזית הסנדיניסטית.
רוסיה היא היורשת של ברית המועצות, ולכן הקשרים נמשכו באופן טבעי עם רוסיה מאז פירוק ברית המועצות.
ברית המועצות פיתחה יחסים גדולים עם הסנדיניסטים לאחר הפלת משפחת סומוסה.
במהלך שנות השמונים סיפקה ברית המועצות תמיכה פוליטית, כלכלית, צבאית ודיפלומטית מלאה לממשלה השמאלית של ניקרגואה.
זו לא הייתה רק תגובה לתנועת ההתנגדות קונטרה אלא ברית מן המניין עם ברית המועצות, אשר העניקה אשראי חינם, סובסידיות כלכליות ומענקי נשק כבד.
הניקרגואים קיבלו ללא עלות נשק כמו מסוקי התקפה מיל מי-24 חמושים (Hinds) ומסוקי תובלה מיל מי-17.
ניקרגואה הצביעה בעקביות למטרות קומוניסטיות במהלך שנות השמונים.
צבא קובה ונציגים פוליטיים, המסובסדים בכסף רוסי, איישו בקביעות בניקרגואה, מה שהפך את המדינה לחברה בגוש הקומוניסטי.
לאחר שמנהיג הסנדיניסטים, דניאל אורטגה, חזר לשלטון בשנת 2007 רוסיה השתלטה על תפקיד הפטרון של ניקרגואה ניקרגואה הייתה המדינה השנייה אחרי רוסיה שהכירה בעצמאות של השטחים שבמחלוקת דרום אוסטיה ואבחזיה.
בספטמבר 2008, אולי בתגובה לאותה תמיכה, הציעה רוסיה לחזק את הקשר עם ניקרגואה ולהעניק סיוע לניקרגואה כדי לסייע לבנייה מחדש של אזורים שנפגעו מההוריקנים.
בדצמבר 2008 ביקרו ספינות מלחמה רוסיות בניקרגואה בהזמנתו של הנשיא דניאל אורטגה, אף על פי שווילפרדו נבארו מהמפלגה הליברלית הקונסטיטוציונליסטית שבאופוזיציה אמר כי ללא אישור הפרלמנט הביקור הימי יהווה הפרה של החוקה.
במהלך הביקור תרמו בכירים רוסים כ-200,000 דולר עבור גנרטורים ומחשבים לבתי חולים, משטרה וצבא.
זמן קצר לאחר מכן, ב-18 בדצמבר 2008, רוסיה וניקרגואה סיכמו כמה הסכמים דו-צדדיים לאחר שיחות בין הנשיאים דמיטרי מדבדב ודניאל אורטגה במוסקבה, כולל מזכרי הבנה בין משרדי החקלאות של המדינות, ובין סוכנות החלל הפדרלית הרוסית לבין משרד התקשורת של ניקרגואה.
התמיכה הרוסית נעשתה חשובה יותר לניקרגואה בעקבות נסיגה בסוף 2008 של הסיוע האמריקני והאירופי בשל החשש מפני הונאות בחירות וטיפול בזכויות אדם ודמוקרטיה.
באפריל 2009 ביטלה ניקרגואה את הדרישה מתיירים רוסים לקבל אשרות כניסה.
ב-12 ביולי 2014 ערך ולדימיר פוטין ביקור רשמי בניקרגואה.
ערך פגישה במנגואה עם נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה.
לגונה דה נחפה, מכתש וולקני במנגואה, יארח אתר לווין של מערכת גלונאס.
כמה כלי תקשורת מערביים שיערו שהוא עשוי לשמש למודיעין אותות.
רוסיה מחזיקה בניקרגואה שגרירות במנגואה.
ניקרגואה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליה ביקטרינבורג.
יחסי ניקרגואה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הרפובליקה הצרפתית.
בשנות השמונים, צרפת סירבה ליישר קו עם מדיניות החסימות והתמיכה בקבוצות "קונטראס" נגד קבוצות מהפכניות הנתמכות על ידי רונלד רייגן.
שליחו האישי של נשיא צרפת באמריקה הלטינית ובקריביים, מר ז'אן-פייר בל, ביקר בניקרגואה בין 26–29 במרץ 2017, במהלכו התקבל על ידי הנשיא דניאל אורטגה ושר החוץ, מר דניס מונקדה.
משלחת מקבוצת הידידות הצרפתית-מקסיקו ומרכז אמריקה של הסנאט הצרפתי ביקרה במנגואה באפריל 2018.
הסחר בין צרפת לניקרגואה מוגבל: בשנת 2018 היה לצרפת גירעון סחר מול ניקרגואה, עם 49.6 מיליון אירו (44.4 מיליון אירו בשנת 2017) של היבוא ו-9.6 מיליון אירו של יצוא (10.2 מיליון אירו בשנת 2017).
למספר חברות יש משרדי ייצוג במנגואה (אלקטל, אייר פראנס, לוריאל, פיג'ו, רנו וסנופי).
צרפת קיבלה משלחת כלכלית של ניקרגואה בנובמבר 2013, מר אורלנדו סולורזאנו, שר הכלכלה, התעשייה והמסחר בניקרגואה, נפגש במיוחד עם מר בנוט המון, נציג השר הצרפתי לכלכלה חברתית, תומכת הדדית וענייני צרכנות.
כמעט 1,300 תלמידים לומדים צרפתית בסניף ארגון "אליאנס פראנסז" במנגואה ושני הנספחים שלה בלאון ובגרנדה.
הברית הצרפתית משמשת כמרכז תרבות אירופי במנגואה.
כ-10 סטודנטים מניקרגואה יוצאים לצרפת מדי שנה כעוזרים ספרדיים, וכ-40 בשנה לומדים באוניברסיטאות בצרפת.
ניקרגואה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בניקרגואה שגרירות במנגואה.
יחסי ניקרגואה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
ב-2 בספטמבר 1879, במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, צ'ילה מחתה נגד ניקרגואה על שניסו לפעול לרכישת שתי אוניות מלחמה בצרפת, סולפרינו (1861) ו-La Gloire, לפרו.
בנוסף, היא גם דרשה ממנה להימנע מהיטלי התנדבות עבור הצי הפרואני.
בשנת 1996 שתי המדינות חתמו על הסכם קידום השקעות והגנה הדדיים.
חמש שנים לאחר מכן נחתמה אמנת הסגרה בין המדינות.
בפברואר 2011 נחתם הפרוטוקול הדו-צדדי של צ'ילה–ניקרגואה להסכם הסחר החופשי בין צ'ילה למרכז אמריקה, שצפוי להגדיל את הסחר.
ההסכם היה הסכם הסחר החופשי הראשון שנחתם בין ניקרגואה למדינה דרום אמריקאית.
בשנים האחרונות פותחו יוזמות שיתוף הפעולה העיקריות בין שתי המדינות בתחומי ניהול מקורות מים, מעקב וולקני, בטיחות מזון, אפידמיולוגיה והחלפת חוויות על המודל למניעת אלימות בקרב בני נוער.
ניקרגואה מייצגת עבור צ'ילה כ-5% מכלל היצוא שלה למרכז אמריקה ועבור ניקרגואה, צ'ילה מייצגת 10% ממשלוחיה לדרום אמריקה.
המוצרים העיקריים שניקרגואה מייבאת מצ'ילה הם שירותים, מזון מעובד, תרופות, יינות, תפוחים, ומוצרי חומרה, ואילו ניקרגואה מייצאת לצ'ילה בעיקר רום, סוכר, בשר, פירות קפואים, מולסה, ביגוד, אננס טרי או יבש.
ניקרגואה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מחזיקה בניקרגואה שגרירות במנגואה.
יחסי ניקרגואה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין ניקרגואה לספרד.
בספטמבר 1502 הגיע כריסטופר קולומבוס למזרח ניקרגואה בהפלגה הרביעית שלו לאמריקה.
בשנת 1522 הגיע הכובש הספרדי גיל גונזלס דבילה לניקרגואה ותבע את השטח עבור ספרד.
גיל גונזלס דבילה קרא לשטח על שם מפקד בשם ניקאראו ושילב את השם למילה הספרדית למים ("אגואה").
בשנת 1524 ייסד הכובש הספרדי פרנסיסקו הרננדז דה קורדובה את היישובים הספרדיים הראשונים גרנדה ולאון.
כתוצאה מהפלישה הספרדית, אוכלוסיית הילידים צנחה באופן דרסטי.
בתוך שלושה עשורים צנחה אוכלוסייה של מיליון תושבים לכמה עשרות אלפים, שכן כמחצית הילידים מתו ממחלות מידבקות במקור מאירופה, ורוב השאר הוטלו לעבוד בעבודות כפייה במושבות ספרדיות אחרות בעולם החדש.
שטחה של ניקרגואה הפך באופן רשמי לחלק מהאימפריה הספרדית תחת שלטון מלכות המשנה של ספרד החדשה שבסיסה במקסיקו סיטי ונוהלה על ידי הקפטן הכללי של גואטמלה שבסיסה בסנטיאגו דה גואטמלה.
במשך רוב הקולוניזציה הספרדית, השטח היה בעיקר מוזנח בעיקר.
בשנת 1740 השתלטה בריטניה על חוף היתושים של ניקרגואה והחזיקה אותו עד 1786.
בשנת 1808 הוכתר ז'וזף בונפרטה כמלך ספרד וכמה מושבות אמריקה הספרדית החלו להכריז על עצמאותן מספרד.
כאשר ניקרגואה ורוב מדינות אמריקה המרכזית נשלטו על ידי מקסיקו סיטי; ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד בשנת 1810. בשנת 1821 הכריזה תוכנית איגואלה על מקסיקו כמלוכה חוקתית.
ניקרגואה הכריזה על עצמאותה מספרד ב-15 בספטמבר 1821 ובחרה להצטרף לאימפריה המקסיקנית תחת הקיסר אגוסטין דה איטורבידה.
ניקרגואה החליטה להיפרד ממקסיקו ב-1 ביולי 1823. ניקרגואה, יחד עם קוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה והונדורס הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה.
בשנת 1839 הפדרציה המרכז אמריקאית התמוססה וניקרגואה הפכה לאומה עצמאית.
ב-20 במרץ 1851, ניקרגואה וספרד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים וחתמו על חוזה שלום וידידות.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ניקרגואה הכירה רשמית בממשלתו של פרנסיסקו פרנקו.
במהלך מהפכת ניקרגואה (1962–1990) שמרה ספרד על יחסים דיפלומטיים עם החונטה של השיקום הלאומי שהונהגה על ידי דניאל אורטגה.
כתנאי ליחסים, ניקרגואה הבטיחה כי הקבוצה הבדלנית הבסקית, ETA, לא תותר לפעול על אדמת ניקרגואה למרות שתמכו בגלוי בסנדיניסטות.
באפריל 1991 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד את ביקורו הראשון והיחיד בניקרגואה כדי לחגוג את סיומה של המהפכה הניקרגואית.
במהלך ביקורו הוא נפגש עם נשיאת ניקרגואה ויולטה צ'מורו.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו צדדיים כגון הסכם לאום כפול (1961); הסכם לשיתוף פעולה טכני (1975); אמנת ההסגרה (1977); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, חינוכי ומדעי (1991); הסכם תחבורה אווירית (1992); הסכם בנושא קידום הדדי והגנה על השקעות (1994) והסכם על הומולוגיה והחלפת רישיונות נהיגה (2012).
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין ניקרגואה לספרד ב-71.5 מיליון אירו.
הייצוא העיקרי של ניקרגואה לספרד כולל: דגים, סרטנים ומולים.
הייצוא העיקרי של ספרד לניקרגואה כולל: מכונות, תרופות, ציוד אלקטרוני, ביגוד ומזון.
חברות רב לאומיות ספרדיות כמו Mapfre ו-Zara פועלות בניקרגואה.
ניקרגואה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בניקרגואה שגרירות במנגואה.
יחסי נמיביה–קובה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת נמיביה לבין הרפובליקה של קובה.
בעת מלחמת העצמאות של נמיביה, קובה תמכה בארגון העממי של דרום מערב אפריקה (SWAPO), ואף סיפקה אימונים צבאיים לצבא השחרור העממי של נמיביה (PLAN), שהיה שלוחה של הארגון העממי של דרום מערב אפריקה.
מאז הסיוע הצבאי הקובני לנמיביה, נמיביה שומרת על תמיכתה בקובה ברמה הבינלאומית, למשל במקרה החמישייה הקובנית.
מדיניות הסיוע הקובנית מתמקדת בעיקר בשליחת רופאים ואנשים סיוע אחרים, למטרות פיתוח במדינות אחרות, בפרט מדינות אפריקה.
בשנת 1998 הוטסו לנמיביה חמישים וחמישה רופאים קובנים במסגרת תוכנית הסיוע לנמיביה.
בשנת 2010, כ-2,000 סטודנטים נמיבים סיימו לימודים אקדמאיים בקובה.
ביוני 2008, יושב ראק האספה הלאומית של נמיביה, ת'יאו בן גוריירב, ביקר בקובה.
באותה העת, סגן שר החוץ של קובה, רודריגס פארילה, ערך ביקור רשמי בנמיביה, בו נפגש עם הנשיא לשעבר, סם נוג'ומה ועם נשיא נמיביה הנוכחי, היפיקפוניה פוהאמבה.
נמיביה מיוצגת בקובה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהוואנה, בירת המדינה.
קובה מיוצגת בנמיביה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמי שהיא מחזיקה בוינדהוק, בירת המדינה.
יחסי נמיביה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין נמיביה וספרד.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים החלו בשנת 1990, השנה בה ספרד פתחה שגרירות בווינדהוק, והם טובים מאוד עד היום.
בין מדינות האיחוד האירופי, הרשויות בנמיביה מסתכלות על ספרד בחיבה מיוחדת.
ספרד הייתה חלק מ-UNTAG (פעולת האו"ם האחראית על הבטחת המעבר ממצב של קולוניאליזם ו"אפרטהייד" לקיום בחירות חופשיות), ושלחה יחידה של חיל האוויר ושמונה מטוסים לנמיביה.
למרות השנים שחלפו, תמיכה זו לא נשכחה.
נשיא SWAPO לשעבר ואבי המייסד של הרפובליקה, סם נוג'ומה, ביקר בספרד בשנת 1996. מאידך, מלכי ספרד ביקרו בנמיביה ב-1999. מאז נערכו כמה ביקורים רמי דרג, ואת האחרון ביצע שר החוץ של נמיביה בספרד בשנת 2013.
באופן מסורתי, התעניינותה של ספרד בשוק נמיביה התמקדה כמעט אך ורק בניצול הדייג של המדינה האפריקאית והשקיעו כמה השקעות חשובות.
אולם בשנים האחרונות גובר העניין מצד חברות ספרדיות בתחומים שונים בנמיביה: אנרגיה מתחדשת, תשתיות, נפט.
יחסי שיתוף הפעולה לפיתוח ספרדי עם נמיביה החלו במקביל לעצמאות המדינה עם פתיחת משרד לשיתוף פעולה טכני (OTC) של ה-AECI בווינדהוק.
במשך שנים רבות הייתה נמיביה מדינה מועדפת לשיתוף הפעולה הספרדי, אך תוכנית האב IV לשיתוף פעולה ספרדי 2013–2016 כללה את נמיביה בין 9 המדינות באפריקה שמדרום לסהרה בה תוכנן לסגור או לעצב מחדש את התוכנית הנוכחית.
כתוצאה מכך סגר ה-OTC בווינדהוק את שעריו באוגוסט 2015.
היקף הסיוע הרשמי לפיתוח (ODA) שקיבלה נמיביה השתנה מאוד בשנים האחרונות.
בשנות ה-90, לאחר העצמאות, הוכפל נפח הסיוע הזר, עם ירידה מהירה לאחר השנים הראשונות של האלף החדש.
בין 2007 ל-2010 חלה עלייה בסיוע שהוענק למדינה, והסיוע פחת שוב משמעותית מ-2011. בתקופה 2005–2012 הסיוע הכולל של ספרד במדינה הגיע ל-72 מיליון אירו, בעיקר באמצעות תוכניות דו-צדדיות של AECID ו-MAEC (49 מיליון) ותרומות לארגונים רב-צדדיים (10 מיליון).
למרות סגירת ה-OTC, שיתוף הפעולה הספרדי עדיין קיים בנמיביה באמצעות המרצה הספרדי ב-UNAM ובתוכניות אזוריות אחרות (עם האיחוד האפריקאי ועם NEPAD) ורב-צדדיות.
מוסדות אחרים, כמו קרן CETMAR, מקיימים פעילויות שיתוף פעולה עם נמיביה.
נמיביה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בוויגו.
ספרד מחזיקה בנמיביה שגרירות בווינדהוק וקונסוליית כבוד בלידריץ (עם שיפוט באזור קאראס).
יחסי נמיביה–שוודיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים הרשמיים שבין רפובליקת נמיביה לבין ממלכת שוודיה.
לנמיביה שגרירות בסטוקהולם, כאשר שוודיה סגרה את שגרירותה בווינדהוק בשנת 2008. שוודיה הייתה תומכת חזקה בעצמאותה של נמיביה מדרום אפריקה.
עד 2007, שוודיה ונמיביה נהנו מיחסים ידידותיים, אך ב-2007 היחסים החלו להידרדר.
היחסים הקרובים בין נמיביה לבין המדינות הנורדיות נובעים בעיקר בהיותן כולן מדינות פרוטסטנטיות לותרניות.
עם זאת, הסחר בין נמיביה לשוודיה היה מצומצם עד מאוד, כך שרק 0.003% מהסחר הבינלאומי של שוודיה היה עם נמיביה.
קשרים בין מפלגות פרו-עצמאות בדרום-מערב אפריקה לממשלה השוודית החלו בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנים אחר מכן, עד שנת 1990, המשיכה שוודיה לתמוך בעצמאותה של נמיביה.
יחסי ניקרגואה–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין סין לניקרגואה.
היחסים הרשמיים כוננו ב-1985, אך נותקו ב-1990 כתוצאה מהכרה של ניקרגואה בטאיוואן.
במהלך המלחמה הקרה, ניקרגואה שמרה רק על יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה של סין (טאיוואן).
סוכנות הידיעות שינחואה פתחה סניף במנגואה לאחר פרוץ המהפכה של ניקרגואה ב-1979. ממשלת ניקרגואה, שהונהגה על ידי דניאל אורטגה, כוננה לראשונה יחסים רשמיים עם סין ב-1985, ובמהרה שתי המדינות פתחו שגרירויות תושבות בבירות שלהן.
עם זאת, לאחר נשיאות קשה שלוותה במלחמה וקריסה כלכלית, אורטגה הובס בבחירות הכלליות בניקרגואה ב-1990 על ידי ויולטה צ'מורו, שהכריזה על השבת היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן.
סין ניתקה לאחר מכן את היחסים הדיפלומטיים.
בנוסף, ניקרגואה סגרה את הקונסוליה שלה לפני העברת הריבונות של הונג קונג, שהוקמה במהלך השלטון הבריטי.
בדצמבר 2021, ניקרגואה השעתה את יחסיה עם טאיוואן, וחידשה את יחסיה עם סין.
יחסי נמיביה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין נמיביה לרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK).
אף אחת מהמדינות לא מפעילה שגרירות בבירותיהן, אם כי לקוריאה הצפונית הייתה בעבר שגרירות בווינדהוק, שנסגרה ב-1994.
במהלך מלחמת העצמאות של נמיביה (1966–1990) צפון קוריאה סיפקה תמיכה משמעותית לצבא השחרור העממי של נמיביה (PLAN), הזרוע החמושה של ארגון העם של דרום מערב אפריקה (SWAPO).
כמו מדינות פרו-סובייטיות רבות אחרות במהלך המלחמה הקרה, רבים מחברי SWAPO נסעו לפיונגיאנג על מנת לקבל הכשרה צבאית.
היחסים נותרו הדוקים לאחר עצמאותה של נמיביה ב-1990. הנשיא הראשון של המדינה, סם נוג'ומה, היה מקורב במיוחד לקוריאה הצפונית.
הוא אף קיבל עיטור אזרחי גבוה מצפון קוריאה ב-1992. חברת הבנייה הלאומית של צפון קוריאה השקיעה במספר פרויקטים בנמיביה - כמו אקר הגיבורים, אנדרטת מלחמה אשר נפתחה ב-2002 בווינדהוק.
המאפיינים הפיזיים של האנדרטה שנבנתה בצורת חייל לא ידוע דווחו כדומים מאוד לאלו של נוג'ומה.
חברת הבנייה אחראית גם על השיפוצים בביתו הפרטי של נוג'ומה, וכמו כן, גם על מספר פרויקטים גדולים אחרים, ביניהם אנדרטת העצמאות של ווינדהוק, המעון הרשמי של נשיא נמיביה ומוזיאון עצמאות שכולל פסל של הנשיא נוג'ומה.
יורשו של נוג'ומה, הנשיא היפיקפוניה פוהאמבה שמר על היחסים הקרובים עם קוריאה הצפונית.