tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 בספטמבר 1993. ב-18 בספטמבר 2018 ביקר בוואדוץ שר המשפטים ההונגרי לסלו טרוצאני לרגל יום השנה ה-25 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין הונגריה וליכטנשטיין, שם ניהל שיחות עם אאורליה פריק, שרת החוץ, המשפטים והתרבות של ליכטנשטיין, ופגש את אלויס, יורש העצר של ליכטנשטיין כחלק מביקור נימוסין.
במסגרת ישיבת שרי המשפטים סקרו הצדדים את נושאי העדיפות שעל סדר היום של האיחוד האירופי, בפרט לנושא ההגירה.
השר טרוצאני הודיע לשותפו על הרקע של העמדה ההונגרית ובהקשר זה, על נסיבות קבלת הדו"ח של סרג'נטיני ועל התגובה המתוכננת של ממשלת הונגריה.
השרה של ליכטנשטיין הבינה את הטיעונים ההונגריים, אך במקביל הפנתה את תשומת הלב לחשיבות יצירת פשרה.
אורליה פריק אמרה שהעדיפות העליונה של ליכטנשטיין היא שהשותף הכלכלי מספר אחת שלה, האיחוד האירופי, יהיה מאוחד.
יש להימנע מכך שעימותים ופילוגים פנימיים מחלישים את הקהילה בטווח הארוך, ויש לשמר את הישגי האיחוד האירופי.
הונגריה מיוצגת בליכטנשטיין באמצעות שגרירותה בברן, שווייץ, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בוואדוץ.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בהונגריה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי הונגריה–ליטא הם יחסי החוץ בין הונגריה לליטא.
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו וב.
בשנת 1386, לאחר מאמצים משכנעים של שליחים הונגרים ופולנים, יוגאילה אלגירדאיטיס, הדוכס הגדול של ליטא הוטבל כקתולי.
לאחר מכן הוא נישא להדוויג, בתו של לאיוש הראשון, מלך הונגריה והוכתר כמלך פולין.
במהלך המאה ה-15 שתי המדינות חלקו לתקופת זמן קצרה את אותו המלך ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה שמלך למשך 4 שנים על שתי המדינות ולמשך 10 שנים על פולין לבד.
במאה ה-16 בחרה פולין, שכללה גם את ליטא, את המלך סטפאן באטורי ההונגרי למלוך עליה.
בשנים 1577–1579, בהזמנתו של סטפאן באטורי, גנרל הונגרי מפורסם גאספר בקס הוביל בהצלחה יחידות צבאיות ליטאיות כדי להגן על האינטרסים של הדוכסות הגדולה של ליטא.
על שמו נקראת גבעה במרכז וילנה, בה נקבר גספר בקס.
בשנת 1924 כוננו יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של ליטא לממלכת הונגריה.
בתקופה שבין מלחמות העולם יוצגה ליטא בהונגריה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה, ובנוסף החזיקה קונסוליה כללית בבודפשט.
מאידך, הונגריה יוצגה בליטא באמצעות שגרירותה בהלסינקי, פינלנד, ובנוסף החזיקה הייתה קונסוליית כבוד בקובנה, הבירה הזמנית של ליטא.
הונגריה הכירה בליטא דה יורה ב-24 באוגוסט 1991, וב-2 בספטמבר 1991 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ליטא מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה בליטא שגרירות בוילנה וקונסוליה בקובנה.
יחסי הונגריה–לטביה הם יחסי החוץ בין הונגריה ללטביה.
ממלכת הונגריה הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של לטביה ב-20 ביולי 1921. במאי 1923 מינתה הונגריה בלטביה שגריר שאינו תושב.
החל מאוקטובר 1937, הונגריה יוצגה בלטביה על ידי שגרירותה בהלסינקי, פינלנד במהלך כל תקופת היחסים הדיפלומטיים עד אוגוסט 1940.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות חודשו ב-2 בספטמבר 1991. בשנת 2007 נפתחה בבודפשט שגרירות לטביה.
ב-22 בנובמבר 2007 נפתחה רשמית שגרירות הרפובליקה של הונגריה בריגה.
עד אז יוצגה הונגריה באמצעות שגרירותה בטאלין, אסטוניה.
מאז הצטרפות לטביה והונגריה ל ב-1 במאי 2004, היחסים הכלכליים והמסחריים בין שתי המדינות מוסדרים על ידי החקיקה הפנימית של האיחוד האירופי ועקרונות השוק המשותף.
לאחר ההצטרפות לאיחוד האירופי, צצו הזדמנויות גדולות יותר לשיתוף פעולה כלכלי עבור קהילות עסקיות לטביה והונגריה.
ב-22 בנובמבר 2007 הגיע ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורצ'אני לביקור עבודה בלטביה מלווה במשלחת של אנשי עסקים.
במסגרת הביקור, בשיתוף סוכנות ההשקעות והפיתוח של לטביה ו-ITD - הסוכנות לפיתוח השקעות ומסחר הונגרי, התקיים סמינר עסקי של הונגריה–לטביה.
סחורות ושירותים של חברות הונגריות שיוצגו בסמינר היו טקסטיל, אבנים יקרות, מוצרי מרקחת, ביגוד, מוצרי מזון, ציוד הנדסי ובניית מכונות וייעוץ עסקי.
במהלך השנים האחרונות, בעת ייצור קרונות רכבת חדשים לפי הזמנות של AS Pasazieru vilciens, AS VRC Zasulauks פיתחה שיתוף פעולה מוצלח עם הספקים ההונגרים Vogelsitze Hungaria Kft.
ב-15 בנובמבר 2007 נפתחה בבודפשט חנות של חברת Stendera ziepju fabrika.
הונגריה מחזיקה בלטביה שגרירות וקונסוליית כבוד בריגה.
לטביה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יחסי הונגריה–לוקסמבורג הם יחסי החוץ בין הונגריה ללוקסמבורג.
שתי המדינות היו בעבר תחת שלטון בית הבסבורג, כחלק ממלוכת הבסבורג.
ממלכת הונגריה כוננה יחסים דיפלומטיים עם לוקסמבורג בשנת 1924. במהלך המלחמה הקרה הייתה הונגריה הקומוניסטית חלק מברית ורשה, בעוד שלוקסמבורג הייתה חלק מנאט"ו והגוש המערבי.
כיום שתי המדינות חברות מלאות ב, ב ובנאט"ו.
הונגריה מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי.
לוקסמבורג מיוצגת בהונגריה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה.
יחסי הונגריה–מולדובה הם יחסי החוץ בין הונגריה למולדובה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 בינואר 1992 לאחר פירוק ברית המועצות, ובכך הייתה המדינה השנייה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה לאחר רומניה.
בפברואר 2020 נחתם הסכם כדי ש-40 סטודנטים מולדובה יוכלו להתחיל את לימודיהם עם מלגות באוניברסיטאות הונגריות בספטמבר.
ביוני 2022 בירך ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן על התוכנית של ממשלת מולדובה להשיג מעמד של מועמדת להצטרפות ל.
הונגריה מחזיקה במולדובה שגרירות בקישינב.
מולדובה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יחסי הונגריה–מלטה הם יחסי החוץ בין הונגריה למלטה.
כיום שתי המדינות הן חברות מלאות ב.
הונגריה מיוצגת במלטה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בוולטה.
מלטה מיוצגת בהונגריה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בבודפשט.
באופן מסורתי נהגה אנדורה לשמור על נייטרליות עקבית, והייתה מבודדת ומנותקת מהנעשה בעולם בכלל ואירופה בפרט.
יחסי חוץ שלה הוגבלו ליחסים מינוריים עם צרפת וספרד, בעיקר בשל היותם של שליט צרפת ובישוף אורחל הקטלוני שבספרד שליטיהם גם של אנדורה.
מאז אשרור חוקת אנדורה בשנת 1993, כוננה אנדורה יחסי חוץ עצמאיים, והחלה להפוך לשחקן פעיל במערכת הבינלאומית.
בחודש יולי אותה השנה, שלחה אנדורה משלחת דיפלומטית רשמית לאו"ם.
בראשית שנת 1995, כוננו ארצות הברית ואנדורה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
בשנים שלאחר מכן הרחיבה אנדורה את יחסיה עם מדינות נוספות, בעיקר בדרום ובמערב אירופה.
לאנדורה חמש שגרירויות ברחבי העולם: באוסטריה, בלגיה, צרפת, ספרד ופורטוגל.
שגריר אנדורה לאו"ם, מייצג את אנדורה גם בארצות הברית, בקנדה ובמקסיקו.
לצרפת, לספרד ולפורטוגל ישנן שגרירויות באנדורה, ולשווייץ יש בה קונסוליה כללית.
יחסי החוץ של המדינה מנוהלים על ידי משרד החוץ שלה.
ספרד ואנדורה מקיימות יחסים דיפלומטיים ענפים עוד מאז שנת 1278, כאשר הריבונות באנדורה ניתנה לבישוף אורחל השוכן בקטלוניה שבצפון ספרד, מכורך תפקידו כאחד מהנסיכים-שותפים של אנדורה.
את אנדורה מייצגת שגרירות בספרד היושבת במדריד.
צרפת ואנדורה מקיימות יחסים דיפלומטיים ענפים עוד מאז שנת 1278, כאשר הריבונות באנדורה ניתנה לרוזן Foix השוכן בדרום צרפת, מכורך תפקידו כאחד מהנסיכים-שותפים של אנדורה.
המדינות מקיימות ביניהם סחר נרחב, וצרפת היא גם המקור לחלק ניכר מהתמ"ג של אנדורה, באמצעות התיירות.
את אנדורה מייצגת שגרירות בצרפת היושבת בפריז.
ב-8 ביוני 2011, אנדורה הצטרפה ל-76 המדינות אשר מכירות בעצמאותה של קוסובו.
שר החוץ של קוסובו ציין כי שתי המדינות יכריזו על כינון יחסים דיפלומטיים, בזמן הקרוב.
שלוש שנים קודם לכן (2008), אנדורה שקלה להכיר בעצמאותה של קוסובו, אך בשל לחץ שהופנה מצד ספרד, היא דחתה הצעה זו.
ב-25 בפברואר 1995, כוננו ארצות הברית ואנדורה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שתי המדינות נמצאות ביחסים מצוינים.
שגריר ארצות הברית לספרד הוא מוכר גם שגריר אנדורה.
ארצות הברית פקידי הקונסוליה הכללית מבוסס בברצלונה אחראים להתנהגות יום יומית של היחסים עם אנדורה.
בין אנדורה ופרו כוננו יחסים בילטרליים ביוני 1997. כעבור 11 שנים, ב-19 בספטמבר 2008, הוקמה על ידי פרו קונסוליית כבוד באנדורה.
לעומת זאת, אנדורה אינה מיוצגת בפרו כלל.
היחסים בין אינדונזיה ואנדורה החלו במרץ 1996. בין המדינות מתקיימים יחסים בילטרליים, כלכליים, מסחריים, תרבותיים ומדעיים.
אינדונזיה מיוצגת באנדורה באמצעות שגרירותה בפריז, ואילו לאנדורה אין שגרירות באינדונזיה.
היחסים בין אנדורה והודו כוננו ב-1994. את הודו מייצגת באנדורה שגרירות הודו במדריד שבספרד.
בין אנדורה וטאיוואן לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים ואנדורה לא מכירה בטאיוואן ורואה בה כחלק מסין.
עם זאת, שתי המדינות מקיימות קשרי מסחר, תרבות, תיירות וטכנולוגיה ענפים.
שתי המדינות לא מיוצגות לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
שתי המדינות מקיימים יחסים דיפלומטיים משנת 1995, וכעבור כשנה אנדורה ערכה ביקור ביפן לראשונה.
יפן מיוצגת באנדורה באמצעות שגרירותה שבפריז, בירת צרפת.
לעומת זאת, אנדורה אינה מיוצגת ביפן כלל, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
נכון לאוקטובר 2021, 16 יפנים חיים באנדורה.
יחסים עם מדינות המזרח התיכון
בין איראן לאנדורה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מספטמבר 2015. שגריר איראן לאנדורה מאפריל 2023 הוא רזה זביב, המשמש גם כשגריר איראן בספרד.
בין ישראל ואנדורה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז אפריל 1994. נכון ל-2023 ישראל מיוצגת באנדורה על ידי שגרירתה בספרד רודיקה רדיאן-גורדון, המכהנת בתפקיד מאז נובמבר 2019.
אנדורה היא חברה מלאה בארגון האומות המאוחדות.
לאנדורה יש הסכם מכס משותף עם האיחוד האירופי מאז 1991, אך הסכם זה לא תקף באשר לתוצרת החקלאית.
אנדורה חברה גם באזור שנגן, אך היא מונעת כניסת אנשים לתחומה ממדינות שאינן חברות בהסכם.
אנדורה היא משתמשת במטבע האירו, ולמרות זאת היא פועלת להסדיר את הנושא.
אנדורה חברה בארגונים הבינלאומיים הבאים:
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה
איחוד המכס של האיחוד האירופי
מאז המהפכה האיראנית של 1979, ידעו יחסי החוץ של איראן עליות ומורדות ביחסיה עם שכנותיה, עם שאר מדינות העולם ועם הגופים הבינלאומיים.
לאורך תקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי יחסי החוץ של איראן היו פרו-מערביים, אך עם עלייתו לשלטון של רוחאללה ח'ומייני, חל שינוי במדיניות האיראנית והיא הפכה יותר אנטי-מערבית.
מדיניות החוץ של הרפובליקה החדשה כללה את קידום המהפכה האסלאמית בעולם, תוך שילוב פרגמטיזם; פיתוח ונורמליזציה של יחסיה הכלכליים עם מדינות שונות כשהתאפשר הדבר.
כיום איראן מקיימת יחסים דיפלומטיים מלאים עם 97 מדינות ברחבי העולם.
האיראנים באופן מסורתי רגישים להתערבות זרה במדינתם.
זאת לאור היסטוריה ארוכה וכואבת של אירועים מסוג זה: החל מכיבושי אלכסנדר הגדול, הכיבושים האסלאמיים של איראן, הכיבוש הרוסי של חלקיה הצפוניים של איראן, מרד הטבק באיראן, הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן במלחמות העולם הראשונה והשנייה והגליית רזא ח'אן, מבצע אג'אקס לחבלה בממשלת מוחמד מוסאדק, העזבת שלטונו של השאה, פרשת איראן-קונטראס ועוד.
מאז הכיבוש האסלאמי (ערבי) של פרס, יחסי איראן-מדינות ערב מעורבים.
כשהערבים והאיראנים חולקים יריבות תרבותית, היסטורית, פוליטית וכלכלית, המעורבות בבוז הדדי.
לאיראן היסטוריית קונפליקטים ארוכה יותר עם ערביי המזרח-התיכון ולכן יחסיה עם ערביי צפון אפריקה, בדרך כלל קרובים יותר.
תחת שלטונו של ח'ומייני מדיניות החוץ הרשמית הייתה קידום המהפכה האסלאמית ברחבי העולם כולו, תוך מחיקת כל אלמנט להשפעה זרה באיראן.
בתקופה זו הושעו תוכניות פיתוח גרעין, והוקמו משמרות המהפכה האסלאמית ובהן כוח קודס, שמונו על הפצת המהפכה בעולם.
יחסיה של איראן עם עיראק מעולם לא היו טובים; עם זאת, בשנת 1980 חלה הרעה ביחסים כשעיראק פלשה לאיראן.
הסיבה המוצהרת לפלישה הייתה מחלוקת על ריבונות תעלת המים בשט אל-ערב.
סיבה נוספת וכנראה משמעותית יותר הייתה התמיכה המחודשת של איראן בלוחמי הגרילה הכורדים בעיראק.
בעקבות הפלישה, איראן דרשה את נסיגת הכוחות העיראקיים מאדמת איראן על פי הסכם אלג'יר.
בתקופת מלחמת איראן–עיראק הגיעו לאיראן מתנדבים רבים מרחבי העולם כולו ובהם מתנדבים ערבים ומוסלמים.
מתנדבים אלו הוכשרו במחנות שנוהלו על ידי משמרות המהפכה.
בסיסי האימון העיקריים היו בטהראן, ואחרים באהוואז, אספהאן, קום, שיראז, משהד ובושהר.
בתקופה זו יחסיה של איראן מול המדיניות המערביות נחלו משבר זאת לאור החלטתה להשתמש ולעודד גיוס ילדים לשדות הקרב במלחמת איראן–עיראק.
ל"ילדי מפתחות גן-העדן", ששולבו בחייל הבסיג', ניתן מפתח פלסטיק בצבע זהב והובטח להם שאם ימותו בקרב כשהידים, מפתח זה ישמשם בכניסה לגן-העדן.
ביולי 1988 נפסקה הלחימה, לאחר ששני הצדדים חתמו על החלטה 598 של מועצת הביטחון.
ההחלטה יושמה ב-20 באוגוסט 1988, לאחר שארצות הברית וגרמניה החלו לספק לעיראק נשק כימי.
בשנת 1983 הביעה איראן תמיכה פוליטית בשיעים שהפציצו שגרירויות מערביות בכווית.
בתקופה זו החלו מדינות בעלות תנועות פונדמנטליסטיות חזקות, כמו מצרים ואלג'יריה, לדגול בחוסר אמון באיראן.
ב נחשבת איראן לאחת המדינות הדומיננטיות ב מבחינה דיפלומטית, ולמנהיגה של מחנה הכולל מספר מדינות, ומתנהל כנגד מחנה מקביל בהובלת ערב הסעודית ואיחוד האמירויות.
בעשור זה ניצלה איראן סדרת משברים בחלק ממדינות העולם הערבי כדי להדק את השפעתה על מספר מדינות ביניהן לבנון, סוריה, עיראק ותימן, וכן ברצועת עזה - מתוך אסטרטגיה רחבה ליצור מסדרון מאיראן עד ל.
מספר אנשים חזו את הפיכתה של איראן למעצמה, זאת לאור יכולתה להשפיע על אירועים בינלאומיים.
הערכות אלו לצד הצלחותיה הדיפלומטיות במזרח התיכון הובילו למספר עימותים דיפלומטיים בינה לבין המערב, שבעשור השני של המאה ה-21 נסבו בעיקר סביב סבבי הסנקציות על איראן, כנגד פעילות הגרעין שלה, שפגעו בכלכלה שלה וכפועל יוצא מזה פגעו במידה מסוימת ביכולתה לממן יחידות צבאיות במדינות שתחת השפעתה.
נכון לשנת 2019 איראן עדיין מצליחה להדק את השפעתה על המדינות שבינה לבין הים התיכון, למרות הסנקציות, והמומחים חלוקים בדעותיהם כמה תוכל איראן להמשיך ולהיות דומיננטית במזרח התיכון תחת לחצים כלכליים כבדים, מבלי לאבד באופן דרמטי את יציבות הממשל שלה עצמה באיראן.
איראן מעניקה עדיפות ליחסיה עם המדינות הקרובות אליה גאוגרפית וכן עם יתר מדינות האסלאם.
עניין זה כולל מחויבות חזקה ל (OIC) ול, כמו גם למועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (GCC), ובפרט לכווית וסעודיה.
עם זאת, מחלוקות טריטוריאליות עם איחוד האמירויות הערביות בנוגע לשלושת איי המפרץ הפרסי ממשיכים להעכיר את יחסיה עם המדינות אלו.
איראן מקווה לייצוב באפגניסטן ותומכת במאמצי שיקומה, על-מנת לאפשר לכ-2.5 מיליון פליטים אפגניים שהגיעו לאיראן לשוב למולדתם ולמנוע את זרימת הסמים מאפגניסטן לאיראן.
איראן ממשיכה במדיניות שיתוף הפעולה לייצוב מדינות הקווקז ומרכז אסיה, תוך ניצול מיקומה המרכזי, זאת על-מנת לבסס עצמה כמרכז פוליטי וכלכלי אזורי.
מלחמת איראן–עיראק הייתה לנקודת תפנית ול"שלב ארגון מחדש" עבור איראן שהכירה בכך שאין לה אלא ברירה בלמתן את גישתה הקיצונית, ולתרץ את מטרותיה במטרה להשיגן.
טימרמן, משטר האייתולות התבונן בסדאם חוסיין בשנות התשעים ולמד ממנו את לקחיו.
בין הלקחים שנלמדו היו שאין לקיים התקפות צבאיות חיצוניות, טרם האחזקה בנשק-גרעיני וכי יש לעמוד בתוקף ובגלוי על הזכות לפתח טכנולוגיה גרעינית במסגרת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, עליה איראן כבר חתומה.
שכן התפיסה הרווחת כיום באיראן היא שללא נשק גרעיני המשטר נתון תחת סיכון מתמיד להתערבות חיצונית, כמו ניסיון חיצוני להפיל את המשטר.
מאז תום מלחמת איראן–עיראק, למדיניות החוץ החדשה של איראן הייתה השפעה דרמטית על מעמדה העולמי.
שהובילו לשיפור דרמטי ביחסיה עם האיחוד האירופי, עד כדי כך שאיראן הייתה ליצואנית הנפט ושותפת המסחר הגדולה ביותר עם מדינות כמו איטליה, צרפת, וגרמניה.
גם סין והודו צמחו לידידותיה הקרובות של איראן; לאור זאת ששלוש המדינות בעלות היסטוריה משותפת, שיטת ממשל די דומה, זיכרון כואב ומשותף מהתקופה הקולוניאלית.
בנוסף שלושתן מיושרות במדיניותן במספר נושאי ליבה, ובהם התמודדותן מול אתגרים דומים בכלכלה העולמית, כמו התיעוש.
איראן מקיימת קשרים דיפלומטיים ומסחריים סדירים עם רוסיה והרפובליקות סובייטיות לשעבר.
כשהן איראן והן רוסיה מאמינים שיש להם אינטרסים לאומיים חשובים בהתפתחותה של מרכז אסיה, במיוחד בענייני משאבי האנרגיה המגיעים מהים הכספי.
הרפובליקה האסלאמית משתמשת במדיניות אנטי-אמריקאית המשלבת האשמת ארצות הברית בכל כשלי המדינה כדי להבטיח את המשך קיומה בשלטון כמו על מנת להרחיב את כוחה.
זאת היא עושה תוך העלאת טענות שממשלת ארצות הברית תדיר מביימת הפיכות בטהרן, כשקיימים גם טיעונים למעורבות אמריקאית במניעת ניצחונה של איראן במלחמת איראן-עיראק.
הממשל האיראני טוען שארצות הברית מסייע במימון מתנגדיו, מסית לסכסוכים בין המיעוטים האתניים באיראן, ומסייע לארגונים בדלניים, מורדים כדוגמת הכורדים באיראן.
איראן פועלת כדי להסית את הכעס הקיים נגדה ברחובות לארצות הברית (ובנוסף גם נגד ישראל, שנתפסת כידה הארוכה של ארצות הברית באזור- זאת דרך הדגשת, חיזוק והעצמת בעיית הפלסטינים).
דיפלומטיית חטופים- איראן ידועה בשימוש בשיטות דיפלומטיית חטופים למטרות קידום עסקת חילופי אסירים, ביטול או הקלה על סנקציות, העברות כספים, או השגת הכרה פוליטית בתוכנית הגרעין או בשיטות שימוש בטרור.
מדיניות תיקון הבידוד - החל משנות האלפיים לאור חשיפת תוכנית הגרעין האיראנית החלו תהליכים בינלאומיים שנועדו לבודד את איראן כלכלית, וכללו סנקציות על איראן בכלל ואמברגו על הנפט האיראני בפרט.
בתקופה זו החלה איראן בחיפוש אחר בעלות-ברית חדשות ברחבי העולם; וזאת במיוחד במדינות אמריקה-הלטינית ואפריקה.
עם עלייתו לשלטון של מחמוד אחמדינז'אד שונתה מדיניות החוץ של איראן במטרה לשבור את הסטטוס-קוו בזירה הבינלאומית.
הדרך למימוש תוכנית זו נמצאה ביצירת וחבירת קואליציות ובריתות עם מדינות העולם השלישי, כאלו שזכו ליחס לא צודק מצד המעצמות העולמיות.
בתוך כך התמקדה איראן במדינות אמריקה הלטינית, אפריקה וחלקים אחרים של העולם בהם היחסים עם מדינות אירופה ואיראן לא היו מפותחים עד לאותו השלב.
בעזרת גישה זו, האחרונה פעלה באזורים אלו לשם הקלת הסנקציות הכלכליות ועקיפת החרמות הכלכליות.
בשנת 2010 הכריז שר חוץ של איראן דאז, מנוצ'הר מותכי, כי הממשלה תפעיל מדיניות להגברת הקשרים עם מדינות אפריקה.
המדיניות החדשה כללה את קידום היחסים בכל התחומים, אך בעיקר בתחומים הכלכליים.
זאת גם על-מנת לחזק את הגיבוי והתמיכה שמדינות אלו יכולות לספק לה בזירה הבינלאומית, כבעלי-ברית.
כמו בתחום הגרעיני וההתחמקות מהסנקציות הגרעיניות.
בין השנים 1990–2000 חתמה וונצואלה על הסכם לסיוע צבאי וגרעיני עם איראן, ובשנת 2010 שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני.
בשנים האחרונות נפתחו שגרירויות איראנית רבות וחדשות באמריקה הלטינית, בנוסף לבמדינות אפריקה ואסיה.
כשלאמריקה הלטינית היה מקום מיוחד במדיניות החוץ האיראנית וזאת מפני שמדינות אמריקה-הלטינית עמדו בפני עצמן ויכלו לאחוז בהגה הכוח.
ובנוסף ביקשו גם הן להתחבר למדינות עולם נוספות המחזיקות באותה מדיניות והשקפת עולם ביחס לארצות הברית.
המטרות העיקריות של איראן באמריקה הלטינית היו:
הענקת סיוע בקיום מהפכות אנטי-אמריקאיות, לשם יצירת קואליציה מאוחדת נגד המדיניות האמריקאית.
סיוע מדיני: אמריקה-הלטינית יכולה לשמש לאיראן ככלי-מדיני למיתון הלחצים והסנקציות של מדינות המערב.
אמריקה-הלטינית יכולה לספק לאיראן תמיכה מדינית, ובפרט במדיניות הגרעין.
בחלק זה ונצואלה שיחקה תפקיד מיוחד וכפול.
כחלק ממעמדה הגבוה בקרב מדינות אמריקה-הלטינית; סייעה לחבר בין איראן ליתר מדינות אמריקה-הלטינית במסגרת הברית הבוליברית.
בנוסף ונצואלה, כאחת מספקיות הנפט הגדולות בעולם, יכלה לסייע לאיראן בקביעת מדיניות הנפט העולמית במסגרת אופ"ק.
מניעים כלכליים: קיום קשרים כלכליים עם אמריקה הלטינית יכול להוריד במעט את לחץ הסנקציות הכלכליות החלים על איראן.
ובפרט בענייני שיתוף פעולה בתחום הנפט באופ"ק לאור היות איראן ספקית הנפט השנייה בעולם ווונצואלה הרביעית.
סיוע וגיבוי גרעיני: ונצואלה בתקופתו של הוגו צ'אווס סייעה בין היתר לאיראן באספקת אורניום לתוכנית הגרעין שלה.
בשנת 2005 הצהיר צ'אווס על כוונתו לפתח טכנולוגיה ונשק גרעיני עצמאי בוונצואלה, והודה לאיראן על סיועה לוונצואלה בתחום הטכנולוגיה הגרעינית למטרות שלום שהושהתה ב-2011. בנוסף ביקש מאיראן סיוע בהקמת כור גרעיני.
איראן וונצואלה פועלות יחדיו במסגרת אופ"ק נגד ההגמוניה האמריקאית, כמו לשם החלשת ההשפעות השליליות הנובעות מבידודן בזירה הבינלאומית.
מטרותיהן העיקריות של השניים היא לשמור על מדיניות חוץ עצמאית וכן למקסם את הכנסות הנפט וזאת על-מנת לייצב את הכלכלה, דבר שהיה אפשרי רק במסגרת שותפות ושיתוף-פעולה בין כל חברי אופ"ק.
דרך אופ"ק איראן וונצואלה משתמשות בנפט ככלי-פוליטי שמאפיין את שניהם כמהפכנים.
שכן דרך קידום שער נפט גבוה האחרונים נאבקים יחדיו, לתפיסתם, נגד האימפריאליזם והקפיטליזם וכן מאמצים רטוריקות עצמאיות מהמעצמות הגדולות ובעיקר מארצות הברית.
האנטגוניזם ההדדי לארצות הברית מאחד בין מדינות אמריקה הלטיניות לאיראן וזאת כחלק מהמאבק נגד האויב המשותף, ארצות הברית.
הקשרים שנבנו בימיו של הוגו צ'אווס מול ונצואלה כקשרים אישיים, התפוגגו עם עלייתו של המנהיג הוונצואלי החדש ניקולאס מאדורו.
בנוסף השניים, איראן וונצואלה פעלו יחדיו להחלשת הדולר האמריקאי.
תוך שימוש בנפט ככלי פוליטי, מיגרו השניים את הסחר וייצוא הנפט במדינותיהם באמצעות הדולר האמריקאי ועודדו את בעלי בריתם למסחר לפעול בצורה דומה, זאת בתמורה למחירי נפט נוחים.
הסחר כיום מתנהל בעיקר באמצעות האירו, אך גם היואן הסיני והריאל איראני.
באמריקה הלטינית נעשה גם ניסיון להשתמש במטבע הניסויי של הברית הבוליברית ה-SUCRE .
איראן אף עודדה את בעלי בריתה באיגוד הסליקה האסייתי לעבור לעתודות אירו במקור דולר ובתמורה לתמריצים בדמות תנאים מועדפים בנפט וגז וזאת בתנאי שהמסחר ייתקים באירו.
עד 2008 היו רק 2 בורסות משמעותיות לסחר בנפט באיראן- בשנת 2008 פתחו באיראן את ה-Iranian Oil Bourse (IOB) – שיפעל על ערך האירו והריאל האיראני.
סודאן - המהפכה האסלאמית האיראנית השפיעה רבות בסודאן, שם האוכלוסייה השיעית גדלה כיום.
חבל הסנדיניסטים - לאחר המהפכה האיראנית ובמיוחד לאחר פרשת איראן-קונטראס איראן החלה לפתח את קשרים קרובים עם קובה וניקרגואה בעניין חבל הסנדיניסטים.
בחריין - בשנת 1981 תמכה איראן בניסיון החבלה בממשלה בבחריין.
לבנון - בסביבות יוני 1982, איראן שיגרה יותר מ-1000 מאנשי משמרות המהפכה לבקעת לבנון.
שם הם הקימו ארגונים רבים בפיקוח אנשי דת איראניים ובפרט בתי ספר, בהם הופצו דוקטרינות אסלאמית.
עם כניסתה של ישראל ללבנון, איראן הייתה לגורם משמעותי בתמיכה בהקמתה של החזבאללה, ארגון שירותים חברתיים המסור לדרכיו של ח'ומייני ושלטון חכם הדת.
לאור דריסת הרגל המוקדמת שגובשה איראן סייעה בארגון חזבאללה, אחת מההצלחות הגדולות ביותר שלה .
ישראל - איראן מממנת, מאמנת, מכוונת ומפעילה ארגוני טרור אנטי-ישראלים כמו החמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, החזבאללה ועוד.
מרוקו - בשנת 2009 מרוקו ניתקה את קשריה הדיפלומטים עם איראן בטיעון כי איראן מנסה להפיץ את האסלאם השיעי בתחומיה, דבר המהווה התערבות בענייני הפנים של מרוקו הסונית.
עיראק - איראן תומכת מבחינת ההכשרה ומימון במליציות שיעיות בעיראק, דבר שאפשר להן לתפוס שליטה בחלקים נרחבים מהארץ .
סוריה - דווח שאיראן העניקה סיוע בתחומי הכשרה, מימון, טכנולוגיות מעקב ותחמושת לבשאר אל-אסד העלווי (קבוצת דת שיעית).
בנוסף לסיוע בדיכוי ההפגנות נגד הממשלה, שהחלו לפרוץ בשנת 2011. כמו כן סיפקו האיראנים צלפי משמרות מהפכה שלקחו חלק אקטיבי בלחימות .
תימן - בעשור השני של המאה ה-21, איראן הפכה לתומכת משמעותית מבחינת אימונים, מימון והכוונה במליציות שיעיות בתימן המנסות לתפוס את ההנהגה ולחזק את השיעה בתימן .
אזור משולש הגבולות שבין ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי- בשנים האחרונות, עיקר פועלו של חזבאללה באמריקה הלטינית התמקד סביב גיוס כספים בקרב אוהדיו באזור וזאת במיוחד באזור משולש הגבולות הכולל ערים בעלי אוכלוסיות מוסלמיות גדולות.
אזור משולש הגבולות משמש זה זמן רב להברחות נשק, סחורות מוברחות, סחר בסמים, זיוף מסמכים, הונאות מטבע, ייצור והלבנת הון והתנעת סחורות גנובות, לעיתים גם מול קרטלי הסמים הקולומביאנים ומקסיקנים בין היתר במטרה להתחמק מהעיצומים הבין-לאומיים הכספיים.
האזור משמש מקור הכנסה עיקרי לארגון ומהווה חלק מרכזי במימונו.
איראן הצהירה בגלוי כי החזבאללה הוא בא כוחה למניעת ההשפעה האמריקאית והישראלית במזרח התיכון.
מעבר לסיועה הכספי, חומרי ופוליטי לחזבאללה, איראן גם מסייעת לחזבאללה בתכנון תוכניותיה ומבצעיה.
דבר המשפיע על אופי הפעילות המיליטנטית ומבצעית של החזבאללה.
טרור עולמי - איראן תומכת נלהבת בטרור העולמי נגד המערב ושותפיו.
לפי זאקרי חמיד-רזא, עריק משירותי משרד המודיעין והביטחון הלאומי של איראן: בפגישה שהתקיימה בדלתיים סגורות מספר שבועות לפני אירועי פיגועי 11 בספטמבר ביקר בנו הבכור של אוסאמה בן לאדן, סעד בן-לאדן, באיראן.
שם נפגש עם ח'אמנאי ועם מספר גורמים איראנים בכירים נוספים ופרס בפניהם את תוכנית התקיפה של מרכז הסחר העולמי על ארצות הברית, וכן קיבל את סיועם.
חברה משקיפה בארגונים: הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי, הברית הבוליברית, ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, ארגון הסחר העולמי, ארגון ההגירה הבינלאומי, BRICS.
יחסי הונגריה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצרפתית לבין הונגריה.
המגעים הדיפלומטיים הראשונים בין שתי המדינות החלו בימי הביניים.
להונגריה יש שגרירות בפריז ו-8 קונסוליות כבוד (בערים בורדו, טור, ליל, מרסיי, מילוז, נאנסי, רן ורואן).
שתי המדינות הן חברות מלאות בברית נאט"ו ובאיחוד האירופי.
מאז 2004, הונגריה היא חברה משקיפה בפרנקופוני .
למשך זמן רב המלחמה הקרה הרחיקה את הונגריה מצרפת ומשאר הגוש המערבי, בעקבות זאת, רק בשנות ה-90 של המאה ה-20היה אפשרי לפתוח דף חדש ביחסים בין שתי המדינות.
במהלך השנים, תמכה צרפת בהצטרפותה של הונגריה לארגונים שונים וביניהם, ברית נאט"ו (1999) והאיחוד האירופי (2004).
בין צרפת והונגריה מתקיימים קשרים כלכליים.
לאחר המשבר הכלכלי העולמי חלה ירידה בנפח המסחר של המדינות.
למרות זאת, בשנת 2014, עלה נפח המסחר של שתי המדינות ב-8.7% לסכום של כ-6.7 מיליארד אירו.
באותה שנה, הייתה צרפת הספקית העשירית בגודלה להונגריה, והונגריה לספקית ה-28 הכי גדולה לצרפת.
צרפת היא המשקיעה השלישית הכי גדולה בהונגריה, עם מעל ל-350 חברות בהונגריה המעסיקות מעל ל-43,000 אנשים.
קיים בית ספר צרפתי בינלאומי בבודפשט, בשם בית הספר הצרפתי גוסטב אייפל בבודפשט.
מאז 2015, השגריר הצרפתי בהונגריה הוא אריק פורנייה וגאורג קארוי הוא השגריר ההונגרי בצרפת.
יחסי הונדורס–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים המתקיימים בין רפובליקת הונדורס לבין מדינת ישראל.
לאורך השנים, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה הדוק בתחומי מדיניות חוץ, פוליטיקה, כלכלה, מסחר, צבא ותרבות.
לישראל שגרירות בטגוסיגלפה, ולהונדורס שגרירות בירושלים.
ב-4 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הונדורס החזירה את השגריר שלה בישראל להתייעצויות.
במהלך ההצבעה בהעצרת הכללית של האו"ם על תוכנית החלוקה ב-29 בנובמבר 1947, נמנעה הונדורס בהצבעתה.
בנובמבר 1948 הודיעה הונדורס כי היא מכירה בישראל, והייתה למדינה ה-18 להכיר בישראל.
בשנת 1955 הגיש הציר הישראלי הראשון בהונדורס את כתב אמנתו לראש המדינה.
בשנת 1985 פתחה הונדורס שגרירות בישראל.
בשנת 1986 ביקר שר החוץ של הונדורס קרלוס לופס קונטררס בישראל.
בשנת 2014 סיפקה התעשייה האווירית לישראל לחיל האוויר של הונדורס שלושה מכ"מים בשווי 30 מיליון דולר עבור מאבק בסחר בסמים.
באוקטובר 2015 ביקר בישראל נשיא הונדורס חואן אורלנדו ארננדס, בוגר קורס של המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי, והצהיר במהלך ביקורו בירושלים, "כל עוד אני נשיא, הונדורס תעמוד לצד ישראל".
באוגוסט 2016 הגיש ארננדס לאישור הקונגרס של הונדורס הסכם חתום עם ישראל לחיזוק הכוחות המזוינים של המדינה למלחמה בפשע מאורגן.בדצמבר 2016 ביקר ארננדס בירושלים, ונפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
במהלך הפגישה נחתמו מספר הסכמי הגנה וביטחון דו-צדדיים בין המדינות, ושר הביטחון אביגדור ליברמן ושר ההגנה של הונדורס חתמו על הצהרה לשיתוף פעולה ביטחוני בין המדינות.
במאי 2017 פרצה שערורייה לאחר שאשתו של אחד מהמועמדים לנשיאות - סלוודור נסראללה, אירושקה אלביר, אמרה בראיון לעיתון אל הרלדו כי "היטלר היה מנהיג גדול".
לאחר מכן, היא פרסמה מכתב המופנה לקונגרס היהודי של אמריקה הלטינית, בו התנצלה והסבירה כי מעולם לא אמרה שהיטלר "עשה משהו טוב" אלא רק ציינה את "תכונות המנהיגות שלו".
בהצבעה בעצרת הכללית של האו"ם על גינוי הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל בדצמבר 2017, הייתה הונדורס אחת מ-9 מדינות שהצביעו נגד ההחלטה יחד עם גואטמלה, ישראל, ארצות הברית, איי מרשל, מיקרונזיה, נאורו, פלאו וטוגו.
מאוחר יותר הודיע הנשיא ארננדס על "בחינת אפשרות העברת השגרירות בישראל לירושלים".
ב-5 באפריל פורסם כי הנשיא ארננדס ידליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות לשנת 2018. הדבר גרר ביקורת ציבורית על רקע הרג מפגינים בהונדורס, וב-9 באפריל ביטל הנשיא את בואו.
ב-24 במרץ 2019, הכריז נשיא הונדורס על הכרת ארצו בירושלים כבירת ישראל ועל פתיחה של נציגות דיפלומטית של ארצו בשטחה.
ב-1 בספטמבר באותה שנה הגיע לביקור בישראל על מנת לחנוך את המשרד המסחרי של הונדורס בירושלים.
לאחר פחות מחודשיים, ב-2 בדצמבר דווח כי שגרירות הונדורס צפויה להיות מועברת לירושלים, ובמקביל שגרירות ישראל צפויה להיפתח מחדש בטגוסיגלפה, בירת הונדורס, וזאת בפעם הראשונה מאז 1995, לאחר שנסגרה בשל קיצוצים בתקציב משרד החוץ במהלך השנים.
בדצמבר 2020, לאחר שהונדורס נפגעה קשות מהוריקן אטא ומהוריקן יוטא ביקשה סיוע מישראל.
יחד עם גואטמלה והרשות הפלסטינית מספר החיסונים הגיע ל-15 אלף חיסונים.
ב-24 ביוני 2021 נחנכה שגרירות הונדורס בירושלים במעמד הנשיא חואן אורלנדו ארננדס.
במהלך ביקורו של ארננדס ערך פגישה עם ראש הממשלה נפתלי בנט, לצד פגישה של שרי החוץ של שתי המדינות, עובדי הממשל הנשיאותי ומחלקת המיסים של הונדורס.
בסיומן נחתמו הסכמים דו-צדדיים בתחום החקלאות, ניהול המים, שירותי הבריאות, החינוך וחילופי מידע בפיתוחים חדשניים בין הונדורס לישראל.
לאחר שסיומרה קסטרו החלה לכהן כנשיאת הונדורס בינואר 2022 היחסים בין המדינות הידרדרו.
באוגוסט 2022 ממשלת הונדורס החדשה שקלה להעביר את השגרירות בישראל מירושלים לתל אביב.
יחסי הונגריה–שוודיה הם יחסי החוץ בין הונגריה לבין שוודיה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו ב-28 בדצמבר 1945. יחסים אלה התפתחו לרמת שגרירות גבוהה.
ראול ולנברג, בין יולי לדצמבר 1944 הוציא דרכונים להגנה, שיכן יהודים, והציל עשרות אלפי יהודים החיים בהונגריה מהשגרירות השוודית.
מלך שוודיה ביקר באוקטובר 1996. ביון פון סידו, שהיה שר הביטחון השוודי בממשלה של גורן פרסון בין השנים 1997 ו-2002 היה גם הוא בביקור רשמי בבודפשט בשנת 1996.
אנה לינד, שרת החוץ השוודית, נרצחה בסטוקהולם, ומשרד החוץ ההונגרי כיבד אותה עם מקום זיכרון ב-28 במאי 2004, בפארק העירוני של בודפשט.
הונגריה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יחסי החוץ של אוסטרליה מושפעים ממעמדה של אוסטרליה כאומה מובילה בתחום המסחר ובתרומה משמעותית בסיוע הומניטרי ובכל הנוגע לזכויות האדם.
מדיניות החוץ של אוסטרליה מונחית על ידי מחויבות לרב-צדדיות (גישה האומרת שיחסים כלכליים בינלאומיים צריכים להתקיים על בסיס יחס שווה לכל העמים) ולרגיונליזם כלכלי וכן ליחסים בילטראליים חזקים עם בעלות בריתה.
העניינים העיקריים כוללים סחר חופשי, לוחמה בטרור, פליטים, שיתוף פעולה כלכלי עם אסיה ויציבות אזור אסיה-פסיפיק.
אוסטרליה פעילה באומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי.
תחילה הממלכה המאוחדת ניהלה את יחסי החוץ של אוסטרליה שהייתה מדינה חסרת השפעה באזור אוקיאניה, וכיום אוסטרליה היא מדינה בעלת השפעה רבה בעולם במגוון תחומים.
יבוא של כלי הנשק הכבדים באוסטרליה גדל ב-65% בין היבוא בשנים 2005–2009 לבין היבוא בשנים 14–2010, מה שהפך את אוסטרליה ליבואנית השישית בגודלה בעולם, על פי המכון הבינלאומי לחקר השלום בסטוקהולם (SIPRI).
לאוסטרליה ברית איתנה עם ניו זילנד, שראשיתם בתחילת 1900, וכללה שיתוף פעולה של גיסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים.
אוסטרליה כרתה ברית עם ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה, ואף שיתפה עמה פעולה במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם, ועוד.
עם הצמיחה המהירה ביחסי הסחר עם הרפובליקה העממית של סין, אוסטרליה מתלבטת האם לשים את הדגש ביחסי החוץ שלה במדינות אסיה, או להמשיך ביחסיה המסורתיים עם ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
כיום מתנהל ויכוח גדול באוסטרליה בנוגע למספר הגדול של פליטים הזורמים לאוסטרליה.
לפני מלחמת העולם השנייה טיפלה ממשלת בריטניה ברוב מדיניות החוץ של אוסטרליה.
ההחלטה הקריטית במהלך המלחמה הייתה לקרב את המדיניות הדיפלומטית ואת צבא אוסטרליה לארצות הברית.
דיפלומט רשמי אוסטרלי ראשון שנשלח למדינה זרה היה ב.
קייסי שמונה בינואר 1940. מאז 1941, ארצות הברית הייתה בעלת הברית החשובה ביותר ושותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה.
בשנת 1944 חתמה אוסטרליה על הסכם עם ניו זילנד העוסק בביטחון לאומי, רווחה וקידום של תושבי הטריטוריות העצמאיות של האוקיינוס השקט (הסכם ANZAC).
לאחר המלחמה מילאה אוסטרליה תפקיד מרכזי בוועדת המזרח הרחוק שהתכנסה ביפן ותמכה בעצמאותה של אינדונזיה במהלך מרד המדינה נגד הולנד ששלטה אז באינדונזיה (1945-1949).
אוסטרליה נמנתה בין מקימי האו"ם והוועדה הפסיפית של דרום האוקיינוס השקט (הארגון המדעי והטכני העיקרי באזור האוקיינוס השקט) ב-1947, ובשנת 1950 היא הציעה את תוכנית קולומבו שנועדה לסייע למדינות מתפתחות באסיה.
בנוסף לתרומתה לכוחות האו"ם במלחמת קוריאה - אוסטרליה הייתה המדינה הראשונה שהודיעה כי תתרום מצבאה לכוחות האו"ם לאחר ארצות הברית, אוסטרליה שלחה כוחות צבאיים כדי לסייע במיגור המרד הקומוניסטי במלזיה בשנים 60–1948, ולאחר מכן שלחה כוחות צבאיים להילחם בפלישה שנתמכה על ידי אינדונזיה לסראוואק בשנים 1963-65.
כבעלת ברית צבאית של ארצות הברית, אוסטרליה נאלצה לחדש את גיוס החובה בלחץ אמריקני, ונדרשה לשלוח חיילים וציוד צבאי לצבא דרום וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם.
השתתפותה של אוסטרליה במלחמת המפרץ הראשונה ב-1991 הייתה הפעם הראשונה שכוחות ההגנה של אוסטרליה השתתפו במלחמה מאז הקמת פיקוד הכוחות המזוינים.
אף על פי שספינות מלחמה ויחידות קומנדו ימי שהוצבו במפרץ הפרסי לא השתתפו בקרבות, הצבתם שם הייתה מבחן ליכולות של הכוחות המזוינים ולשרשרת הפיקוד המשותפת.
לאחר המלחמה הוצבה באופן קבוע פריגטה של הצי כדי לכפות את הסגר הימי על עיראק.
אוסטרליה חתומה על הסדרים רצופים עם בריטניה וניו זילנד, כדי להבטיח את ביטחונן של סינגפור ומלזיה.
בשנת 1999 התערבו כוחות שמירת השלום האוסטרליים במזרח טימור לאחר שהוחלט להפריד את מזרח טימור מאינדונזיה.
ב-2006 שלחה אוסטרליה משלחת של כוחות אוסטרליים למדינה כדי לסייע למשבר במזרח טימור 2006.
אוסטרליה, שהייתה אחת ממנסחות מגילת האומות המאוחדות, נותנת תמיכה תקיפה לאו"ם ולסוכנויות המיוחדות שלו.
היא הייתה חברה במועצת הביטחון בשנים 1986–1987, חברה במועצה הכלכלית חברתית בשנים 1986-1986 וחברה בוועדת האו"ם לזכויות אדם בשנים 1994–1996. אוסטרליה לוקחת חלק נכבד בפעילויות רבות אחרות של האו"ם, כולל שמירת השלום, משא ומתן לפירוק נשק כימי ושליטה בסמים.
אוסטרליה פעילה גם בפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי ובפורום איי האוקיינוס השקט (Pacific Islands Forum) ומובילה בקבוצת קאירנס - קבוצה של מדינות הדוחקות לרפורמה במסחר החקלאי במסגרת סיבוב אורוגוואי, סבב דיונים שהתנהל בין השנים 1986 ל-1994, במטרה להגיע לנוסח חדש להסכם GATT לסחר רב-צדדי ובפורום APEC.
בספטמבר 1999, בהנהגתה של מועצת הביטחון של האו"ם, הובילה אוסטרליה קואליציה בינלאומית להשבת הסדר במזרח טימור עם נסיגתה של אינדונזיה מאזור זה.
אוסטרליה הקדישה תשומת לב מיוחדת ליחסים בין מדינות מפותחות ומתפתחות, עם דגש על מדינות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה - אינדונזיה, סינגפור, מלזיה, תאילנד, הפיליפינים וברוניי ומדינות האי בדרום האוקיינוס השקט.
אוסטרליה היא משתתפת פעילה בפורום אזורי (ASEAN Regional Forum, או ARF) הכולל מדינות רבות ששותפות לדיאלוג עם הארגון בנושאים שונים, בעיקר בענייני ביטחון כלל-אסייתים.
אוסטרליה השתתפה בפסגת ASEAN הראשונה במזרח אסיה בשנת 2005. מקומה של אוסטרליה בפסגה אובטח לאחר שלא נענתה להצטרף להסכם ASEAN של ידידות ושיתוף פעולה בדרום מזרח אסיה.
אוסטרליה לא רצתה לחתום על האמנה מתוך חששות לגבי האופן שבו היא תשפיע על מחויבותה לפי הסדרים אחרים של האמנה, כולל ANZUS.
פפואה גינאה החדשה (PNG), טריטוריה אוסטרלית לשעבר, היא המדינה שמקבלת הכי הרבה סיוע אוסטרלי.
החל בשנים 1997–1999 תרמה אוסטרליה לתוכנית קרן המטבע הבינלאומית לתאילנד וסייעה לאינדונזיה ולפפואה גינאה החדשה במשבר סביבתי אזורי ומאמצי מניעת הבצורת.
שותפות המסחר הגדולות של אוסטרליה הן ארצות הברית, קוריאה, יפן, סין העממית והממלכה המאוחדת.
לאוסטרליה יש כיום הסכמי סחר חופשי עם ניו זילנד, ארצות הברית, תאילנד וסינגפור החל משנת 2007. נוסף על כך, אוסטרליה נמצאת בתהליך של חתימת הסכמי סחר חופשי עם מדינות עם ASEAN, סין, צ'ילה, הודו, אינדונזיה ומלזיה.
כדי לחזק את מדיניות החוץ שלה, אוסטרליה מחמשת מאוד את כוחות ההגנה שלה.
על פי SIPRI, אוסטרליה היא היבואנית השישית בגודלה של כלי נשק עיקריים בעולם.
68% אחוז מכלל ייבוא כלי הנשק של אוסטרליה מגיע מארצות הברית ו-19% מספרד.
אוסטרליה דואגת לשמור על מודרניזציה בקרב כוחות ההגנה שלה, והיא רוכשת נשק המגדיל באופן משמעותי את יכולותיה ארוכות הטווח.
לאוסטרליה נציגים דיפלומטיים ביותר מ-90 מקומות.
ברוב המדינות אוסטרליה מחזיקה בשגרירות, אך במדינות החברות בחבר העמים הבריטי, אוסטרליה מחזיקה בנציב עליון.
לאוסטרליה יש קונסוליות במדינות רבות שבהן אין לאוסטרליה קשרים ממשלתיים רשמיים, והן משמשות בעיקר כדי לסייע לתיירים ואנשי עסקים אוסטרליים המבקרים במדינות אלו.
מספר משלחות דיפלומטיות של קנדה מספקות סיוע קונסולרי לאוסטרלים במדינות אפריקה, שם אוסטרליה אינה מחזיקה בנציגויות דיפלומטיות, בעוד אוסטרליה מספקת שירות דיפלומטי לאזרחים קנדיים במדינות בהן לקנדה אין נציגויות דיפלומטיות.
הסדר זה הוא במסגרת הסכם שיתוף השירותים הקונסולריים של קנדה ואוסטרליה.
לאור מעמדה הבינלאומי של טאיוואן הבעייתי, משרד המסחר והתעשייה האוסטרלי מייצג באופן בלתי רשמי את האינטרס הדיפלומטי של אוסטרליה בטאיוואן.
משרד התעשייה והמסחר נותן את אותם השירותים שנותנות קונסוליות אוסטרליות אחרות.
אוסטרליה חברה בפורום איי פאסיפיק ובארגונים אזוריים אחרים.
אוסטרליה שולחת מטעמה נציב עליון לפיג'י, קיריבטי, נאורו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה, סמואה, איי שלמה, טונגה ולוונואטו.
כמו כן, יש לה שגרירות במיקרונזיה.
אוסטרליה מספקת סיוע רב למדינות המתפתחות השכנות לה באוקיינוס השקט ועל אחת כמה וכמה לפפואה גינאה החדשה.
גישתה של אוסטרליה בכל הנוגע למדינות האוקיינוס השקט מוגדרת כ"קשת של חוסר יציבות" בין מדינות האיים השכנות.
בחודש אוגוסט 2006 הצהיר שר ההגנה האוסטרלי, ברנדן נלסון בפני הפרלמנט האוסטרלי:
החל משנת 2008, ממשלת אוסטרליה בראשותו של קווין ראד החלה את מה שהיא כינתה "גישה חדשה" ליחסים בין אוסטרליה לבין האוקיינוס השקט; מינוי מזכיר פרלמנטרי לענייני האיים באוקיינוס השקט, דאנקן קר.
בחודש פברואר 2008 ביקרו קר ומזכיר הפרלמנט לענייני חוץ, בוב מק'מאלאן בסמואה, טונגה וקיריביטי.
יחסי פיג'י-אוסטרליה נעשו מתוחים עקב גינוייה של אוסטרליה על ההפיכה צבאית שהפילה את ממשלתו של ראש ממשלת פיג'י לאזניה קאראסה בדצמבר 2006. מנהיג פיג'י לאחר המהפכה, פרנק בינימארמה, האשים את אוסטרליה ב"בריונות" כלפי פיג'י לאחר שאוסטרליה הפעילה סנקציות והתעקשות על חזרה מהירה למשטר דמוקרטי.
יחסי נאורו-אוסטרליה קיימים למעלה ממאה שנים.
אוסטרליה ניהלה את נאורו כטריטוריה תלויה משנת 1914 עד 1968, ונשארה אחת משותפותיה הכלכליות והמסייעות ביותר של נאורו לאחר מכן.
ב-1989 נקטה נאורו צעד משפטי נגד אוסטרליה בבית הדין הבינלאומי לצדק על פעולותיה של אוסטרליה בעת שליטתה על נאורו, בעיקר בשל מחדלה של אוסטרליה לתיקון הנזק הסביבתי שנוצר ממכרות הזרחה.
הפעולה גרמה לאוסטרליה לנסות לטהר את שמה על ידי שיקום אזורי היישוב שמחוץ למכרות של נאורו.
מקורות הזרחה ההולכים ופוחתים הובילו לשפל כלכלי בנאורו, מה שגרם לחוסר יציבות פוליטית מאמצע שנות השמונים של המאה הקודמת.
לנאורו אין כוחות צבא חמושים; תחת הסכמה בלתי רשמית, הגנתה היא באחריות אוסטרליה.
ניו זילנד השתתפה בוועידת החוקה של המושבות האוסטרליות שהתקיימה בסידני ב-1891, שבה נדונה אפשרות להקים פדרציה של כל המושבות הבריטיות באוסטרליה ובניו זילנד, עם זאת ניו זילנד החליטה שלא להצטרף לפדרציה.
היחסים בין אוסטרליה לניו זילנד קרובים באופן יוצא מן הכלל, הן בקנה מידה לאומי והן ברמה הבין-אישית.
מערכת יחסים קרובה זו ראשיתה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן במלחמת העולם השנייה, שבמהלכה ניו זילנד הידקה את שיתוף הפעולה שלה עם ארצות הברית ואוסטרליה, ובעקבות כך נחתמה בשנת 1951 ברית הגנה אסטרטגית בין שלוש המדינות.
ברית זו נקראה ברית ANZUS.
ראש ממשלת ניו זילנד לשעבר, מייק מור, הצהיר כי לאוסטרלים ולניו זילנדים יש יותר מן המשותף מלתושבי ניו יורק ולתושבי קליפורניה.
פפואה גינאה החדשה היא שכנתה הקרובה ביותר של אוסטרליה מבחינה גאוגרפית.
היחסים בין קנברה לפורט מורסבי קרובים, זאת עקב הסיוע הגדול שאוסטרליה מעניקה למדינה המתפתחת, אם כי בשנים האחרונות היו מתחים שונים ביחסי פפואה גינאה החדשה-אוסטרליה.
פפואה גינאה החדשה העדיפה לפתח יחסים קרובים וחמים (בדגש על היחסים הכלכליים בין שתי המדינות) עם אוסטרליה מאשר עם אינדונזיה, המדינה היחידה שאיתה היא חולקת גבול.
שתי המדינות הן חברות בחבר העמים הבריטי ופפואה גינאה החדשה נהנית מסיוע כלכלי עבור פתיח כלכלי מאוסטרליה.
תחת ממשלו של ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד, יחסי פפואה גינאה החדשה-אוסטרליה התקררו עקב "פרשת הנעליים".
בחודש מרץ 2005 נדרש מייקל סומאר, ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה על ידי קציני ביטחון בנמל התעופה בבריזביין שבאוסטרליה להשיל את נעליו במהלך בדיקה ביטחונית שגרתית, דבר שהוביל למכשולים דיפלומטיים ולקירור משמעותי ביחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בימי כהונתו של ג'ון הווארד, יחסי איי שלמה-אוסטרליה נעשו מתוחים.
ראש ממשלת איי שלמה, מנשה סוגאברה האשים את אוסטרליה בביצוע נאו קולוניאליזם במדינתו בעת שאוסטרליה שלחה משלחת ביטחונית לאיי שלמה עקב בקשת עזרה שפורסמה מטעמו של המושל הכללי של איי שלמה.
ב-1 באוקטובר 2007, פטרוס אוטי, שר החוץ של איי שלמה, פנה לעצרת הכללית של האומות המאוחדות, והאשים את אוסטרליה בכך שהיא מערערת את ריבונות מדינתו.
היחסים השתפרו לאחר מכן, כאשר האוורד וסוגאברה סיימו את כהונתם בדצמבר 2007, ויורשיהם - קווין ראד ודרק סיקואה - החלו מיד לשפר את היחסים בין קנברה להוניארה.
ביולי 2003 פרסם המושל הכללי של איי שלמה בקשה רשמית לעזרה בינלאומית.
בעקבות מהומות 2006 בטונגה, שלחה אוסטרליה שוטרים ואנשי ביטחון מטעמה, לבקשת טונגה, כדי לסייע לייצב את המצב הנפיץ בממלכה.
חלק ניכר מהמדינות בדרום ומזרח אסיה הן מוסלמיות ועניות.
לאוסטרליה מגיעים הרבה מהגרים בלתי חוקיים ממדינות אלו.
לכן, חשוב לאוסטרליה לשמור על יחסים טובים עם המדינות האלה כדי שהשלטון שם יעזור לה להתמודד עם ההגירה אליה.
ההגירה הבלתי חוקית מגיעה דווקא אל אוסטרליה כיוון שהיא אחת משלוש המדינות המערביות היחידות בכל האזור (יחד עם ניו זילנד ויפן).
מזרח טימור ואוסטרליה שכנות גאוגרפיות ומזרח טימור ממוקמת כ-657 ק"מ צפונית-מזרחית לדרווין שבאוסטרליה.
ב-11 בפברואר 2008 התרחש במדינה ניסיון הפיכה אשר לא הצליח.
הפרלמנט במזרח טימור הכריז על מצב חירום במדינה למשך עשרה ימים ובעקבות ניסיון ההפיכה אוסטרליה הודיעה כי תשלח חיילים נוספים לחיזוק כוח השלום של האומות המאוחדות הנמצא במדינה.
לאוסטרליה יש שגרירות בדילי ולמזרח טימור יש שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידני.
היחסים בין שתי המדינות ראשיתם עוד במלחמת העולם השנייה, כאשר צבא אוסטרליה שיחק תפקיד מכריע בשחרור ברוניי מכיבושה של האימפריה היפנית ב-1945. היחסים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי ב-1984 כאשר אוסטרליה הייתה לאחת המדינות הראשונות שכיננו יחסים דיפלומטיים עם ברוניי, זאת לאחר שברוניי הייתה מדינת חסות של הממלכה המאוחדת.
היחסים בין שתי המדינות התהדקו עוד יותר כאשר ברוניי קיבלה אוטונומיה ב-1959.
יחסי קמבודיה-אוסטרליה כוננו בשנת 1953. אוסטרליה השתתפה בשיקום קמבודיה בחסות הבינלאומית כאשר בחודשים יולי ואוגוסט 1989 נפגשו בפריז, בחסות מזכ"ל האו"ם, נציגי 18 מדינות וכן ארבע המפלגות הקמבודיות העיקריות, כדי לדון בעתידה של קמבודיה לאחר שחרורה מן הכיבוש הווייטנאמי.
שתי המדינות עובדות בשיתוף פעולה הדוק עם בכל הנוגע להברחת אנשים, סחר בבני אדם, תיירות מין, סחר בסמים וטרור.
מאז קבלת עצמאותה של אינדונזיה, שומרות שתי המדינות על יחסים דיפלומטיים הדדיים, שיתוף פעולה פורמלי (בעיקר בתחום שימור הדיג, אכיפת החוק הבינלאומי ושיתוף פעולה להשגת צדק), שיתוף פעולה ביטחוני, שמירה והרחבת הסכמי אמנה, חברות בפורומים אזוריים, והשתתפות במספר אמנות רב-צדדיות חשובות.
בשנים האחרונות חלה עלייה בסיוע האוסטרלי לאינדונזיה, ואוסטרליה הפכה למקום פופולרי עבור סטודנטים אינדונזים.
בשנים 09–2008 אינדונזיה הייתה המדינה שקיבלה הכי הרבה סיוע אוסטרלי בשווי של 462 מיליון דולר.
היחסים בין שתי המדינות בדרך כלל חמים ומאז כינונם המשיכו היחסים להתפתח.
כיום היחסים מונעים על ידי אינטרסים משותפים, כאשר שתי המדינות מקיימות קשרים הדוקים עם העולם המערבי.
יפן היא אחת השותפות הכלכליות העיקריות באוסטרליה; היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של אוסטרליה ומקור חשוב של השקעות הון אוסטרליות ביפן.
בתקופה האחרונה היחסים התרחבו מעבר לקשרים הכלכליים והמסחריים החזקים לתחומים אחרים, כולל תרבות, תיירות, הגנה אזרחית ושיתוף פעולה מדעי.
הייצוג הדיפלומטי של אוסטרליה בקואלה לומפור תחילתו בשנת 1955, כאשר אוסטרליה פתחה נציבותה הדיפלומטית הראשונה שלה אז בפדרציה של מלאיה.
שנתיים לאחר מכן, עם קבלת עצמאותה של הפדרציה של מלזיה בשנת 1957, הפכה הנציבות האוסטרלית לנציבות העליונה של אוסטרליה.
לאוסטרליה יש נציב עליון בקואלה לומפור ולמלזיה יש נציב עליון בקנברה, זאת לאחר ששתי המדינות הנ"ל חברות בחבר העמים הבריטי.
אוסטרליה ומלזיה חברות בברית חמשת הצבאות (FPDA) ולעיתים קרובות הן מקיימות תרגילים צבאיים יחד.
למלזיה יש אוכלוסיית סטודנטים גדולה באוסטרליה, ומלזים רבים הפכו לאזרחי אוסטרליה בשנים האחרונות.
אוסטרליה ומונגוליה כיננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בספטמבר 1972. היחסים התחזקו בשנים האחרונות עם רפורמות בכלכלת השוק המונגולית וביקורים גבוהים של מנהיגי שתי המדינות.
היקף המסחר בין שתי המדינות הוא די קטן אך מבוסס בעיקר על כרייה ויש כבר צעדים לגידול מסחר זה.
כמו כן, אוסטרליה מספקת סיוע זר למונגוליה.
בשנת 2008 מונגוליה פתחה שגרירות בקנברה ובשנת 2015 אוסטרליה פתחה שגרירות באולן בטור.
לאוסטרליה יש יחסים דיפלומטיים עם מיאנמר מאז 1952. מיאנמר, אחת המדינות העניות ביותר באזור דרום-מזרח אסיה, עוברת מערך רפורמות חסר תקדים, מורכב ומאתגר: מעבר לממשל דמוקרטי, רפורמה כלכלית; ומשא ומתן לשלום האמון לסיים עשרות שנים של סכסוך בין הקבוצות האתניות במדינה.
אוסטרליה פועלת להרחבת והעמקת השותפות הדו-צדדית עם מיאנמר באמצעות חיזוק הקשרים בין ממשלת אוסטרליה לממשלת מיאנמר, הגדלת הסחר וההשקעות והרחבת הקשרים בין תושבי שתי המדינות.
הדבר מתבסס על הסיוע האוסטרלי לפיתוח מיאנמר, שמטרתו לתמוך בתהליך הרפורמה הכללית של מיאנמר המתבטא בשיפור איכות החינוך, קידום השלום והיציבות הפוליטית וקידום צמיחה כלכלית כוללת וניהול ממשלתי דמוקרטי.
לאוסטרליה ונפאל יחסים דיפלומטיים מזה 50 שנה.
יש להם יחסי מסחר צנועים, אך אוסטרליה מספקת יותר סיוע חוץ לנפאל מאשר ייצוא לנפאל.
היחסים של אוסטרליה עם נפאל ממשיכים להתחזק באמצעות שיתוף פעולה בפיתוח וקשרים בין אנשים.
ישנם 26,000 אנשים ממוצא נפאלי החיים באוסטרליה, על פי מפקד האוכלוסין של אוסטרליה 2011. כ-21,400 תיירים אוסטרלים ביקרו בנפאל ב-2015, כפול ממספר התיירים ב-2010. מספר הסטודנטים הפרטיים בנפאל הלומדים באוסטרליה הולך וגדל במהירות.
בשנת 2016 היו כ-177 סטודנטים אוסטרלים שלומדים ומתמחים בנפאל באמצעות תוכנית קולומבו החדשה, תוכנית שנועדה לסייע למדינות מתפתחות באסיה.
בעקבות רעידת האדמה בנפאל ב-2015, שרת החוץ ג'ולי בישופ הציעה סיוע הומניטרי מיידי של ציוד מציל חיים בשווי 5 מיליון דולר.
בנוסף, מיליון דולר לסיוע לארגונים אוסטרליים לא ממשלתיים, מיליון דולר תמיכה בשותפים של האו"ם ומיליון דולר לסיוע לצלב האדום האוסטרלי.
קיימים יחסים דיפלומטיים בין קוריאה הצפונית לבין אוסטרליה, אך יחסים אלו מושפעים ממדיניות הגרעין של קוריאה הצפונית.
מאז אוקטובר 2006 לא הונפקו אשרות שהייה לאזרחי צפון קוריאה המעוניינים להגיע לאוסטרליה ונאסר על אוניות צפון קוריאניות לעגון בנמלי אוסטרליה.
מבחינה כלכלית, היחסים צנועים יותר; צפון קוריאה מדורגת במקום ה-125 בסדר גודל של שותפות הסחר של אוסטרליה, כאשר הסחר בין שתי המדינות מוערך בין 6–11 מיליון דולר אוסטרלי.
בשנת 2007 ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד שלח משלחת דיפלומטית לקוריאה הצפונית במטרה לדון עם פיונגיאנג בהסרת הסנקציות הכלכליות מעל המדינה, בעקבות הסכמתה להשעות את תוכניתה הגרעינית.
הקונסוליה הסינית הראשונה באוסטרליה נפתחה לראשונה בשנת 1909, והקשרים הדיפלומטיים נוסדו ב-1941. אוסטרליה המשיכה להכיר בממשלת הרפובליקה הסינית לאחר שהפסידה במלחמת האזרחים הסינית ועברה להתיישב בטאיפיי ב-1949, אך החליפה את הכרתה בטאיוואן בהכרה ברפובליקה העממית של סין ב-21 בדצמבר 1972. היחסים בין סין לאוסטרליה התרחבו במידה ניכרת במרוצת השנים.
שתי המדינות משתפות פעולה מבחינה כלכלית, תרבותית ופוליטית.
שתי המדינות חברות בארגונים רבים כגון APEC, פסגת מזרח אסיה ו-G-20. כיום, סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה.
סין השקיעה בחברות הכרייה האוסטרליות כדי לסייע לענות על הצרכים כלכלתה הגוברת.
היחסים בין אוסטרליה לפיליפינים מכסים מגוון רחב של תחומים של שיתוף פעולה, ביניהם יחסים פוליטיים, כלכליים ושיתוף פעולה בנושאים שונים כמו פיתוח בר-קיימא, ביטחון לאומי, אבטחה ותרבות.
לאוסטרליה יש שגרירות במנילה ולפיליפינים יש שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידני.
שגרירות אוסטרליה בפיליפינים נסגרה ב-2002 בחשש שיבוצעו פיגועי טרור סמוך לשגרירות.
מאז 1972, מעמדה הבינלאומי של טאיוואן הוא נושא שנוי במחלוקת.
עמדתה הנוכחית של אוסטרליה כלפי טייוואן מבוססת במידה רבה על הסכם "הג'וינט המשותף", הסכם שנחתם בין סין לבין אוסטרליה בראשותו של גוף ויטלם.
על פי הסכם זה, ממשלת אוסטרליה מקיימת באופן רשמי את מדיניות סין האחת, שבמסגרתה דוגלת הרפובליקה העממית של סין ברעיון שטאיוואן היא חלק מסין ודורשת ממדינות אחרות לנתק את קשריהן עם טאיוואן.
כיום, רק 21 מדינות באו"ם וקריית הוותיקן מכירות רשמית בטאיוואן.
אף על פי שהממשלה האוסטרלית אינה מקיימת יחסים רשמיים עם טייוואן, מערכת היחסים בין אוסטרליה לבין מדינת הדה פקטו התפתחה באמצעות קשרי תרבות ומסחר.
עם זאת, אוסטרליה תומכת בהשתתפותה של טאיוואן בארגונים בינלאומיים ומעודדת השקעות פרטיות בה.
בין שתי המדינות ישנם קשרי מסחר גדולים, כאשר היצוא האוסטרלי לטאיוואן בשנת 2011 היה בשווי מעל ל-9 מיליארד דולר אמריקני והייבוא מטייוואן היה בשווי של 3.8 מיליארד דולר.
היחסים כוננו עם קבלת עצמאותה של סינגפור בשנת 1965. לאוסטרליה יש נציבות עליונה בסינגפור, בעוד שלסינגפור יש נציבות עליונה בקנברה.
שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי והן שולחות את ראשי המדינה שלהן לפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי.
ככלל, שתי המדינות מקיימות שיחות דו-שנתיות באמצעות ועדת השרים המשותפת של סינגפור-אוסטרליה.
שתי המדינות דנות בנושאים כלכליים, ביטחוניים ודיפלומטיים עמם מתמודדות שתי המדינות.
עד כה התקיימו כתשע ישיבות, האחרונה מהם ב-2016. במסגרת זו הסכימו השרים להרחיב את היקף הקשרים הביטחוניים, הביטחוניים והכלכליים של סינגפור ואוסטרליה.
הן ציינו כי שתי המדינות יפעלו קרוב יותר להשגת מטרות משותפות בארגונים בינלאומיים כגון האו"ם, איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה וארגון הסחר העולמי.
סינגפור ואוסטרליה שותפות בברית חמשת הצבאות (FPDA) מאז 1971. באוגוסט 2008, ראש ממשלת אוסטרליה קווין ראד וראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג נועדו בסינגפור במטרה לחתום על מזכר הבנות לחיזוק הקשר הביטחוני בין שתי המדינות.
בהודעה משותפת של ראשי הממשלה נמסר כי ההסכם נועד להגביר את הקשר הביטחוני בין שתי המדינות באמצעות "הרחבת שיתוף הפעולה ושיתוף המשאבים לפיתוח מומחיות צבאית".
לקוריאה הדרומית לאוסטרליה יחסים דיפלומטיים מאז מאי 1963.
הקשר הראשון בין אוסטרליה לקוריאה הדרומית היה ב-1899, כאשר מיסיונרים אוסטרלים נחתו בבוסאן.
עם פרוץ מלחמת קוריאה, מועצת הביטחון של האו"ם ביקשה מחברותיה לסייע בהדיפת ההתקפה של צבא קוריאה הצפונית.
17,808 אוסטרלים השתתפו במלחמת קוריאה.
ב-1953 יצאו כוחות הצבא האוסטרליים מקוריאה בהסכם שביתת הנשק ועשור וביוני 1962 פתחה אוסטרליה שגרירות בסיאול לאחר שהקונסוליה הכללית של קוריאה הדרומית בסידני (שנפתחה ב-1953) הועלתה למעמד של שגרירות בינואר 1961.
לאוסטרליה ותאילנד יחסים דיפלומטיים שכוננו ב-1952. אוסטרליה ותאילנד משתפות פעולה במגוון רחב של תחומים בעלי אינטרסים משותפים, כולל מסחר והשקעות, אכיפת החוק הבינלאומי, לוחמה בטרור, חינוך, ביטחון לאומי, הגירה ותיירות.
היחסים הדיפלומטיים נתמכים בידי חברות הדדית בארגונים בינלאומיים ואזוריים.
יום השנה ה-60 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לתאילנד נחגג ב-2012. האירוע התאפיין בביקורים של ראש ממשלת תאילנד יינגלאק צ'ינוואט באוסטרליה בין ה-26–29 במאי ושל נכדתו של מלך תאילנד, הנסיכה Bajrakitiyabha, בין ה-15–19 באוגוסט.
הקשרים בעלי מימד היסטורי משמעותי, וראשיתם במלחמת העולם הראשונה כשכוחות אוסטרליים לחמו בארץ ישראל לצד מדינות ההסכמה, והיו בתפקיד מפתח בקרב על באר שבע.
נכון ל-2017 מתקיימים בין המדינות יחסים חמים וידידותיים וקיים ביניהם שיתוף פעולה רחב.
לישראל יש שגרירות בקנברה, ולאוסטרליה יש שגרירות בתל אביב.
באפריל 2019 פתחה גם משרד מסחרי וביטחוני בירושלים.
יחסי החוץ של אוקראינה (באוקראינית: Міжнародні відносини України) מושפעים מעמדתה של ממשלת אוקראינה ומדיניות החוץ המונחית על פי קווים מנחים שמתווה נשיא אוקראינה ומשרד החוץ של אוקראינה.
החששות העיקריים כוללים סחר חופשי, טרור, שיתוף פעולה כלכלי עם מדינות אירופה ויציבות המדינה, בעיקר לנוכח מלחמת האזרחים באוקראינה.
אוקראינה פעילה באומות מאוחדות מאז שנת 1945 והיא מנסה לנהל מגעים להצטרפותה לאיחוד האירופי, ברם מגעים אלה היוו לאבן נגף במדיניות הפנים של המדינה ולפרוץ משבר יברומאידן.
גישתה האסטרטגית של אוקראינה בתחום החוץ מתמקד בשיתוף פעולה בינלאומי תוך קידום האינטרסים הלאומיים והגנת זכויות אזרחיה בניכר.
מטרות המדיניות העיקריות הן הצטרפות לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי, בעיקר מאז תחילת המאה ה-21 ולאור התרחקות המדינה מההשפעה הרוסית והתנתקותה מחבר המדינות.
בכירי המדינה מנהלים מגעים של התקרבות עם הממשל האמריקאי.
בין הונגריה לבין צ'כיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
כמו כן השתיים חברות בקבוצת וישגראד, באיחוד האירופי ובנאט"ו.
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך סופח שטחם של ממלכת בוהמיה וממלכת הונגריה לשלטון בית הבסבורג.
בשנת 1804 הוקמה האימפריה האוסטרית אשר נכללו בה גם שטחי צ'כיה המודרנית וגם שטחי הונגריה המודרנית, ובשנת 1867 הוקמה האימפריה האוסטרו-הונגרית אשר הייתה מחולקת לשטחים האוסטריים ובוהמיה ומורביה (צ'כיה) בכללם, והשטחים ההונגריים אשר היה להם ממשל נפרד.
בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, וב-1918 צורפו סלובקיה ורותניה הקרפטית, שהשתייכו להונגריה, למוראביה ובוהמיה ליצירת צ'כוסלובקיה, וכך אף הוסכם בחוזה טריאנון (1920).
ב-14 במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאותה ועל הקמת הרפובליקה הסלובקית, וב-15 במרץ כבשו הגרמנים את צ'כיה והקימו את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה.
הונגריה הייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, וכשניסתה לחבור לבעלות הברית באוקטובר 1944 כבשו אותה הגרמנים והחזיקו בה עד סוף המלחמה.
בשנת 1956 פרץ בהונגריה המרד ההונגרי אשר דוכא במהירות על ידי הצבא האדום, ובשנת 1968 פרצה מהפכת האביב של פראג, אשר אף היא דוכאה על ידי הצבא האדום בסיוע כוחות מברית ורשה, וביניהם אף כוחות הונגריים.
כיום חברות שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומכיוון שהם חתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
בשגרירות פועלת תערוכה קבועה לכבוד עמנואל זימה שזכה לתואר חסידי אומות העולם והיה בין עובדי השגרירות לפני מלחמת העולם השנייה.
להונגריה יש שגרירות בפראג, ואילו לצ'כיה יש שגרירות בבודפשט.