tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האתיקה שלנו לא מספיקה לעמוד בקצב.
על כן השינויים החלים בתחום הם עצומים, וימשכו להשתנות בקצב מהיר.
כאשר יש לנו חפץ מוחשי מאוד קל להכריז, מדובר ברכוש של אדם מסוים.
קניין רוחני עוסק בכל אותם מקרים בהם מדובר ביצירה, רעיון סמל וכדומה.
גם על אלה חלים חוקי קניין.
חלק מהזכויות עוסקות בהכרה בזכויות של היוצר, או המפתח של הקניין, כמו זכויות יוצרים, זכויות מבצעים וסוד מסחרי.
חלק מהחוקים עוסקים בזכויות כלכליות המעורבות בפיתוח רעיונות, כמו פטנטים, וסימן מסחרי.
גנבה ספרותית (פלגיאט בלועזית) הוא שימוש בחומר של אדם אחר, והצגתו כשלך.
גנבות אלו יכולות להתרחש בתיאטרון, במוזיקה, בעיתונאות ובעולם האקדמי.
בעולם האקדמי ההתייחסות לגנבות מסוג זה חמורות ביותר, וגם גוררות עונשים שונים כמו כישלון בקורס ואף סילוק מהאקדמיה.
ניתן לראות שככל שעולה הנגישות של החומרים דרך האינטרנט, ישנה עלייה חדה במקרי הפלגיאט.
מבצעי העבירה מתחלקים לכאלה שמעתיקים חומרים, ללא ידיעה שעליהם לציין את המקור ממנו הם נלקחו.
מקרים כאלה כוללים אנשים שלא מודעים לכך שהחומר שהם לוקחים מוגן בזכויות יוצרים, או כאלה שלא מכירים את כללי הציטוט ועל כן שוגים.
באקדמיה מרצים מנסים להסביר את הכללים לתלמידים שלהם כדי למנוע מקרים מסוג זה.
אפשר להחזיר לתלמיד עבודה שאינה עולה בקנה אחד עם החוקים ולאפשר לתלמיד לתקן את השגיאה.
הסוג השני של העוברים על חוקי הפלגיאט הם אלו העושים זאת בכוונה תחילה.
כגון כאלה שרוכשים עבודות מוכנות ומגישים אותם תחת שמם, או כאלה שעושים פרפרזה לטקסט המקורי על מנת להימנע מענישה.
באקדמיה מוטלים על אנשים אלה עונשים כבדים על מנת למנוע פגיעה ביושרה האקדמית.
העונש הנפוץ הוא סילוק מהאקדמיה.
התקדמות טכנולוגית מעלה שאלות בנוגע לפער הדיגיטלי.
מבוגרים שהיו חשופים מגיל צעיר לטכנולוגיה מצליחים יותר מכאלה שלא, עובדה שמעלה שאלות לגבי פערים בנגישות לידע הטכנולוגי בכל הרמות, המדיני והפרטי, מדינות מפותחות מול מדינות מתפתחות, בתי ספר עם ציוד מחשבים טוב או כאלה שאין להם תקציב.
ואפילו הורים המתלבטים האם לרכוש לילדם טלפון חכם.
כיוון שכולם רוצים לקדם את ילדיהם, המטרה במסגרות החינוך היא צמצום הפער, באמצעות תוכניות כמו שילוב של מחשבים בבתי ספר וגני ילדים שאין בהם ציוד כזה באופן קבוע.
למרות המאמצים המתבצעים הפער הולך מתרחב, בעיקר כיוון שהטכנולוגיה מתקדמת במהירות, חלק מהציבור חשוף להתקדמות וחלק נשאר מאחור.
כיום הרבה מן התקשורת הבין אישית שלנו מתרחשת דרך האינטרנט, ויצר סוג חדש של כללי התנהגות הנקראים נטיקה.
האופן שבו אנשים פונים אחד לשני השתנה מאוד.
מה שנחשב מנומס עכשיו נחשב חצוף לפני כמה שנים.
סוגי התנהגות כאלה כוללים לדוגמה:
משפטים קצרים, (כמו בצ'אטים, או במסרונים)
הימנעות ממילות פתיחה או סיום, כמו בוקר טוב, שלום רב וכדומה.
שימוש בסימנים כדי להעביר רגש כמו רגשון
כיום, גם לפיסוק, או לאותיות גדולות באנגלית יש משמעות שונה מאשר משמעותם בעבר.
כיוון שהאינטרנט מאפשר אנונימיות אנשים מרגישים כאילו יכולים לפעול בחופשיות גדולה יותר.
על כן ישנה אלימות מילולית רבה.
קללות שאנשים לא היו משתמשים בהם בפומבי, נכתבות בקלות באתרים השונים.
דוגמה למערכת נימוסים במרחב התקשורת החדש, אפשר למצוא בוויקיפדיה עצמה תחת ויקיפדיה:כללי התנהגות בין חברי הקהילה.
גם בפורומים יש חוקי התנהגות מסוימים.
כל אלה הם דוגמאות לנטיקה.
פדופיליה היא תופעה מוכרת ברשת האינטרנט.
האנונימיות שהרשת מאפשרת נותנת לפדופילים מרחב פעולה.
הטרדות מיניות מתרחשות על בסיס קבוע.
15% אחוז מילדי ישראל קיבלו מסרים מינים, 21% קיבלו תכנים פוגעניים.
הרשת מאפשרת לפדופילים לפעול לבד או ביחד עם פדופילים אחרים.
נוצרות קהילות שלמות המעבירות חומרים פורנוגרפיים, והדרכות כיצד יש לפעול במינימום סיכון.
בשל הסיכונים ההולכים וגדלים של ילדים ברשת, נוצרות יותר ויותר הדרכות על אינטרנט בטוח.
אתיקה בעסקים ועולם העבודה היא הסכמה על קודים מוסריים של טוב ורע שמטרתם להנחות את העסק בקבלת החלטות במהלך פעילותו של העסק.
אתיקה בעסקים משמעותה הכנסת קוד מוסרי, החל מציות לחוק ועד פרטים קטנים בארגון, ואף מעבר לכך.
אתיקה בעסקים היא קבלה של קודים אתים מוסריים כגון שמירה על כבוד האדם, לנהוג עם זולת ביושרה ,הגינות, כנות, שקיפות, אמינות, מילוי הבטחות ועמידה בהתחייבויות, נאמנות ולפעול למען האינטרס של הלקוח, רגישות חברתית ומוסרית.
אתיקה בעסקים אף מגדירה את כללי עשה ואל תעשה מול בעלי עניין של העסק כמו בעלי המניות, שותפים עסקיים, הלקוחות וספקים.
אתיקה מקצועית מקובלת במקצועות שונים.
ארגונים ומקצועות בהם נפוצים מאוד קודים אתיים, הם ארגוני מורים, ארגוני מנהלים, ארגונים למקצועות חינוך, ארגונים לאנשי מקצועה בתחום רפואה וטיפול.
אנשי חינוך וטיפול מחויבים לאמץ קודים אתיים בהוראה וטיפול
גם בעולם המשפט מצינו כללים בדבר האתיקה, כך למשל כפופים עורכי הדין ונוטריונים לכללים הקבועים בחוק, שעיקרם שמירה על כבוד המקצוע, נאמנות ללקוחותיו, איסור פרסום, איסור שידול לקבלת עבודה, שמירת סודיות מקצועית, ניהול ארכיון לשמירת מסמכים, טיפול בהם ועיון בהם, ומגבלות נוספות.
הנוטריון כפוף לשיפוט משמעתי של בית הדין המשמעתי המחוזי של לשכת עורכי הדין, המוסמך אף לשלול את רישיונו אם ביצע עבירה חמורה על כללי האתיקה של הנוטריון.
לנוטריון אסור לעבוד בשותפות עם מי שאיננו נוטריון, או לחלוק עם אדם אחר בשכר שקיבל, למעט עם נוטריון, אלמנתו של נוטריון שותף או ילדיו הקטינים של נוטריון שותף שניפטר.
בישראל קיימת שותפות אחת של נוטריון המשתף פעולה עם שותפים נוטריונים רבים אחרים, דוברי שפות שונות, בביצוע תרגום נוטריוני.
התועלת הכלכלית באימוץ קוד אתי
התנהגות אתית מסייעת בפתרון קונפליקטים בתוך הארגון ומחוצה לו, ואף להבטיח שהחברה ועובדיה מצייתים לחוק ופועלים באופן חוקי כמו כן בצורה שלא תפגע בעסק, בחברה האנושית או בכלכלה.
קוד אתי הוא מסמך המציג את החובות (המוסריות והאחרות) המוטלות על בעלי מקצוע או על ארגונים, עסקיים או ציבוריים.
יש המכנים אותו "תעודת הזהות הערכית" של המקצוע או של הארגון.
לקודים אתיים רבים מבנה טיפוסי:
פסקה המגדירה זהות (של עיסוק או של ארגון).
פסקה המגדירה מטרות, או יעדים מרכזיים.
רשימת ערכים שלאורם תתממשנה מטרות היסוד והזהות.
ניסוחו של קוד אתי עבור ארגון מבטא את הצורך בשפה אחודה של כל חבריו.
דבר זה נכון במיוחד בקהילות עובדים גדולות הנעדרות 'תפיסת טוב משותפת טבעית', כמו זאת הקיימת במבנים חברתיים אורגניים, כדוגמת המשפחה.
היחסים בין העובדים השונים בארגונים ובעסקים מוגדרים באופן פורמלי, ונעדרים את האפיון הרגשי הקיים ביחסים במשפחה, או בקהילות קטנות, כמו בפוליס היוונית.
מאפיינים אלה חושפים את הארגון כמכניזם מודרני שכדי להפעילו ביעילות יש להגדיר עבורו במפורש, דרך הקוד, את זהותו, את מטרותיו, ואת הערכים שלאורם יפעל לממש אותן.
גיבושה של זהות ארגונית (או תאגידית) היא צעד חשוב לקראת עיצובה של תפישת טוב משותפת לכלל הארגון.
על מנת שהקוד האתי בארגון יחלחל ויהפוך לחלק בלתי נפרד של התרבות הארגונית, יש צורך ליצור מעגלי שיתוף והסכמה רחבים ככל האפשר, זאת על מנת להפוך את עובדי הארגון לשותפים אמיתיים בעיצובו ובשמירה עליו.
הטמעת אתיקה בארגון משמעותה יישום הקוד האתי ועקרונותיו על ידי המנהלים והעובדים בחברה.
שקיפות עסקית מתארת התנהלות של ארגון בצורה כזו המאפשרת גישה למאגרי מידע של הארגון, כגון: התנהלות פיננסית, פרוטוקולים, סטטיסטיקות, תקנות וחוקים, מזכרים, ישיבות פתוחות ודרכי פעולה.
השקיפות יכולה להתבטא בעוצמות שונות, למשל ייתכן שרק לחברי/עובדי הארגון תהיה גישה לכל או לחלק ממאגרי המידע, וייתכן שגם לאנשים מחוץ לארגון תהיה גישה לכל או לחלק מהמידע.
כמו כן משך הזמן שבו מידע נשאר מפורסם יכול להישתנות.
השימוש במילה שקיפות מתקשר בדרך כלל לפתיחות, ללקיחת אחריות, לתקשורתיות, לביקורת עצמית ולחוק חופש המידע.
לשקיפות תפקיד חשוב לאתיקה של הארגון, שקיפות משחררת ארגון מחשדות להתנהלות לא כשרה.
לדוגמה, ישנן הרבה עמותות רשומות אשר מפרסמות את הדו"חות הפיננסיים שלהן על מנת להגביר את אמון התורמים להן.
השקיפות מאפשרת ליותר אנשים להיחשף להתנהלות הארגון ובכך היא מאפשרת יותר ביקורת בונה.
השחיתות פוגעת בכלכלה ואף מהווה עבירה פלילית על פי דיני העונשין.
הדבר מעכב את הכלכלה, פוגע ברווחה הכלכלית של האזרחים, מבריח משקיעים, מייקר פעילות עסקית, ומערער את אמון בציבור בשלטון וסקטור העסקי.
ארגונים בינלאומיים כמו ה-OECD וה-Global Compact UN פועלים נגד השחיתות.
מקובל לראות בניסוח קוד אתי לעיסוק מהלך התורם להפיכתו למקצוע של ממש.
בעלי מקצוע לוקחים על עצמם לספק שירותים חברתיים שונים, וקושרים עצמם לשליחות חברתית מסוימת: לטפל בסבל גופני או נפשי ולהביא לו מזור (רופאים, פסיכולוגים), לייצג אזרחים בפני רשויות החוק (עורכי דין), לתכנן את המרחב הציבורי הפיסי ואת המבנים שבו (ארכיטקטים), ולהפיץ את האמת למרות קיומם של קשיים (עיתונאים).
בצעד זה מוענקת זהות מובחנת למקצוע וממנה נגזרות חובות שונות על העוסקים בו, כמו זאת המבטיחה את החיסיון על המידע שלקוח מעביר לעורך הדין שלו או מטופל למטפל בו.
על פי ארגון מעלה המודעות לאתיקה בעסקים בישראל נמוכה יחסית לעולם, מעט חברות במשק הישראלי מחזיקות קוד אתי, בעיקר החברות הגדולות כגון בנקים, חברת טבע וחברת רפא"ל.
המודעות לאתיקה בעסקים והטמעת קוד אתי אצל עסקים קטנים נמוכה מאוד עד לא קיימת.
אתיקה של בינה מלאכותית עוסקת במחשבים שיכולים לעשות שיקולים מוסריים.
זהו תחום מחקר בבינה מלאכותית.
אדם יכול להעניק למחשב את הקוד האתי ישירות באמצעות כתיבת קוד, או בעקיפין על ידי קריאה, או שהמחשב יסיק את הקוד הזה מתוך רשימה של חוקים קיימים
תְּחוּם הדַּעַת שעוסק באתיקה של הבינה המלאכותית, במיוחד כשמדובר בבינה מלאכותית חזקה שונה באופן מהותי מתחום הדעת שעוסק באתיקה של טכנולוגיות לא-קוגניטיביות.
להלן ההבדלים בין שני התחומים האלה:
אפילו אם המתכנתים עושים הכל נכון, ייתכן שלא ניתן יהיה לחזות את ההתנהגות הספציפית של מערכת הבינה המלאכותית, מלבד העובדה שההתנהגות הזאת תהיה בטיחותית;
בדיקת בטיחות המערכת הופכת לאתגר גדול ביותר, שכן עלינו לברר מה בדיוק המערכת מנסה לעשות ולא רק שהיא מתנהלת באופן בטיחותי בכל המצבים;
ההכרה האתית הופכת להיות נושא שהמהנדסים עוסקים בו.
אלגוריתמים והשפעתם על חיי היומיום
אלגוריתם הוא תהליך מתמטי לפתרון בעיה באמצעות מספר סופי של שלבים.
בעולם המחשבים, אלגוריתם הוא מערך ההוראות שמגדיר לא רק מה צריך לעשות אלא באיזה סדר לעשות את הפעולות.
אלגוריתמים משמשים בתחומים רבים בחיי יומיום, למשל - אלגוריתם למיון כביסה:
שורת תנאי: אם הבגד צבעוני הנח אותו בערימה מספר 1
אם הבגד שחור הנח אותו בערימה מספר 2
אם הבגד לבן הנח אותו בערימה מספר 3
חזור על הפעולה כל עוד יש בגדים בערימה
אלגוריתמים מצויים בכל פעולות המחשבים והטלפונים.
רובם מורכבים משרשרות מסובכות וארוכות של הוראות, עד כדי כך שקשה לעקוב אחר ההגיון שלהן ולא תמיד ניתן להסביר את פעולותיהן.
תחום רשתות הנוירונים המלאכותיות תופס חלק גדל והולך של ה"בינה מלאכותית".
מכיוון שרשתות אלו לא מממשות אלגוריתמים דטרמיניסטיים ולמעשה, אין "ידע הרמטי" לגבי האופן שבו הן מצליחות לבצע משימות מורכבות, לא תמיד ניתן להסביר איך הן הגיעו לתוצאה כזו ולא לתוצאה אחרת.
תחום זה מהווה תחום מחקר מהותי ואולם לא ברור אם יהיה לו פתרון.
ככל שהשימוש ברשתות הנוירונים המלאכותיות הופך להיות נפוץ יותר, התופעה ולפיה הן "מקדדות" לעצמן את העיוותים הקוגניטיביים-חברתיים הקיימים, הולכת ומחריפה.
נושא זה במיוחד משמעותי בכל הקשור ללמידה מונחית כאשר "התנהגותה" של הרשת נקבעת לפי בסיס הנתונים ששימש לאימון שלה.
כך למשל, אם הרשת אומנה לתת תחזית לגבי סיכוייו של סטודנט מסוים לסיים את התואר באוניברסיטה, על בסיס רשימת כל הסטודנטים בשני העשורים האחרונים באוניברסיטה מסוימת - במקרים בהם יש יותר סטודנטים ממין זכר, הרשת באופן אוטומטי, תיטה לתת תחזיות מוטות "לטובת" המין הגברי ו"תופעה" כזו אינה רצויה חברתית.
יש בבינה המלאכותית תכונות חיוביות לרוב:
פיתוח כלי תחבורה אוטונומיים שעתידים לייעל את התחבורה לסוגיה ולצמצם את תאונות הדרכים.
דמוקרטיזציה והחבבנות, כלומר הפצת מידע, נתונים וכוח מחשוב לכל דורש, חינם ובאופן נגיש.
פיי-פיי לי היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד וכיום מנהלת שותפה של המכון לבינה מלאכותית ממוקדת-אדם בסטנפורד.
לדבריה המכון מתמקד בכיווני מחקר חדשניים:
פיתוח לימודי בינה מלאכותית שניתנת להבנה (לפרשנות) בידי אדם (Explainability AI) - כלומר יצירת תוכנות שמסבירות את האלגוריתמים ומתאימות אותם לאופן החשיבה של בני אדם.
פיתוח שיעמיק לחקור לא רק נתונים אלא גם אינטואיציה, ידע, אינטליגנציה אנושית.
שילוב של דיסציפלינות שונות במחקר הבינה המלאכותית - פילוסופים, היסטוריונים, אנשי מדעי המדינה, כלכלנים, אנשי אתיקה, אנשי משפט, חוקרי מוח, פסיכולוגים וחוקרים בתחומים רבים נוספים - כדי להבין את ההשפעה שלה על חברת בני האדם מכל הבחינות.
בינה מלאכותית ברמת האדם היחיד
לדברי יובל נוח הררי בינה מלאכותית יכולה לאפשר תקיפת-מוח (brain hacking), כאשר יותר ויותר החלטות בחיים שלנו ייעשו על ידי אלגוריתמים, שכן הם יכירו את האדם טוב יותר מההכרות שלו את עצמו.
לדבריו, כדי למנוע זאת עליך להכיר את עצמך יותר טוב, כך שיהיה יותר קשה לרמות אותך באמצעות מכונות.
הררי מציע לפתח מערכות שמעניקות הגנה לאנשים ולא לממשלות ולא לחברות מסחריות.
כל אחד מאיתנו צריכים מכונה כזאת – בת לווייה - שתפקידה להכיר את הבעלים שלה באופן אישי ביותר ולהגן עליו.
הסכנה שבבינה המלאכותית מצד תעשיית המידע
יוחאי בנקלר מתאר כיצד חברות המידע - גוגל, פייסבוק, אמזון, מיקרוסופט, אפל - מפתחות מוצרים של בינה מלאכותית, כשהאינטרס שלהן הוא השגת רווחים.
גם תחום כלכלת תשומת הלב מעיד על כך שאלגוריתמים בהכרח אינם תואמים את האינטרס הציבורי כאשר הם מיועדים אך ורק לייצר רווח לחברה המסחרית.
בתוך הקופסה השחורה של האלגוריתמים יכולה להתקיים אפליה בלתי נראית ובלתי ניתנת לתיאור.
כיוון שהנתונים נצברו לאורך השנים ובשל העובדה שהם משקפים אי-שוויון חברתי, קיימת אפשרות סבירה שנתונים אלה ינציחו מצב של אי-צדק שלא תהיה דרך לפענח את מקורו.
לדוגמה, מערכות שחוזות עבריינות חוזרת עלולות לשלב שיטור נוקשה במיוחד בקהילות של שחורים.
דוגמה נוספת: מערכות שמדרגות הצלחה של מועמדים לתפקיד כלשהו עלולות להפלות על בסיס מגדר או גיל.
תופעה זו מחריפה ככל שתפוצת רשתות הנוירונים המלאכותיות עולה, בכלל, ונושא הלמידה מונחית בפרט.
כלכלת תשומת הלב עוסקת בהגדלת הרווחים של חברות המידע באמצעות יצירת התמכרות של הצרכנים.
הסכנה שבבינה המלאכותית בתחום המדיני
יובל נוח הררי מזהיר מפני שני סוגים של דיסטופיות כתוצאה מפיתוחים בתחום הבינה המלאכותית.
אחת – מעקב קפיטליסטיאנ שבו אלגוריתמים יעשו עבורנו לא רק החלטות כגון מה לקנות או איפה לאכול אלא החלטות חשובות כגון איפה לעבוד, עם מי להתחתן ולמי להצביע.
והשנייה - משטר טוטליטרי, שמבוסס על מערכת פיקוח שעוקבת ומדווחת אחרי כל אזרח כל הזמן.
הררי, יחד עם 1,000 חוקרי בינה מלאכותית נוספים, בהם אילון מאסק וסטיב ווזניאק (ממייסדי אפל), חתם בחודש מרץ 2023 על מכתב הקורא להשהות את פיתוחי הבינה המלאכותית המתקדמים יותר ממודל השפה GPT-4, אשר שוחרר כשבועיים קודם לפרסום המכתב, למשך שישה חודשים.
בתחום היחסים בין מדינות קיימת סכנה של האצת מרוץ החימוש, מאחר שיותר ויותר מדינות מגיעות להבנה שבינה מלאכותית היא האמצעי להשיג שליטה במאה ה-21 וכולן ממהרות לפתח אלגוריתמים מורכבים שיכולים להיות זדוניים.
דרכי הגנה מפני איומי הבינה המלאכותית
נדרשת השקעה ציבורית מוגברת במחקר עצמאי בתחום האתיקה של הבינה המלאכותית.
יש צורך בשיתוף פעולה בינלאומי, כדי להגביר את האמון בין ארצות ועמים.
סטודנטים לתכנות צריכים ללמוד קורסים באתיקה.
יש לחשוף לציבור את הנתונים שנמצאים בידי החברות המסחריות.
ארגונים הפועלים על מנת להבטיח כי מערכות של אינטליגנציה מלאכותית יתנהלו בהוגנות ויועילו לחברה חייבים להיות ממומנים על ידי הציבור, בכפוף לביקורת עמיתים ושקופים לחברה האזרחית.
עם עליית תפוצתה של הטכנולוגיה, החלו מספר גורמים בינלאומיים, ביניהם אונסק"ו, לקדם קווים מנחים לקביעת תקנות בינלאומיות לשימוש ראוי בבינה מלאכותית.
על פי הפרסומים בסין, מטרתן של התקנות לאפשר לגולשים, בכל פעם שאמורה לפעול מולם מערכת של בינה מלאכותית, לבחור באופן אקטיבי האם להפעיל או לבטל אותה.
כלומר, על ספק השירות להציע במקביל גם אפשרות שאינה מבוססת על בינה מלאכותית שתהייה נגישה לגולשים שיבחרו בכך.
ההנחיות בסין נשענות על שישה עקרונות בסיס להפעלת AI: אמינות, שליטה, שיפור ההוויה לבני אדם, קידום צדק ובטיחות ושיפור המוסר.
עם זאת, נושא האתיקה בסין מורכב, מכיוון שבמקרים שונים גישתה של סין, שבאופן כללי אינה נוטה לכבד את זכותם לפרטיות של אזרחיה, סייעה להתפתחות תחום הבינה במלאכותית במדינה תוך גישה להיקפי מידע שאין בנמצא במדינות אחרות, דוגמת מסד נתונים רחב של צילומי וידאו עם טכנולוגיה של זיהוי תווי פנים.
בשנת 2022 פרסמה המחלקה המייעצת לנשיא ארצות-הברית בנושאי מדע וטכנולוגיה (The Office of Science and Technology Policy (OSTP)) את "המתווה למגילת זכויות בבינה מלאכותית – הפעלת מערכות אוטומטיות עבור העם האמריקאי" (The Blueprint for an AI Bill of Rights: Making Automated Systems Work for the American People).
המתווה מציע קווי מתאר לפיתוח מדיניות ופרקטיקות להגנה על זכויות אזרחיות ולקידום ערכים דמוקרטיים בבנייה, פיתוח וממשל של מערכות אוטומטיות העשויות להשפיע על זכויות הציבור, על הזדמנויות, או על גישה לצרכים חיוניים.
ארגון הבריאות העולמי פרסם בינואר 2024 מסמך הוראות באשר לשימושים רפואיים בבינה מלאכותית.
המסמך כולל המלצות לממשלות, לחברות טכנולוגיה ולספקי שירותי בריאות כדי להבטיח ולהגן על בריאות האוכלוסייה.
סביבות בינה מלאכותית- LMMs - יכולות לקלוט נתונים מסוג מסוים, למשל טקסט, סרטונים ותמונות, וליצור מהם פלט מסוג אחר.
למשל לקלוט תמונה וליצור ממנה טקסט.
עד התקופה האחרונה הייתה יכולת כזאת רק לבני אדם.
כיום המחשב יכול לחקות תקשורת אנושית ולבצע משימות שלא יועדו לו מלכתחילה.
לפי המסמך המדובר אפשרויות אלה אומצו מהר יותר מכל יישום צרכני אחר בהיסטוריה, עם מספר פלטפורמות - כמו ChatGPT, Bard.
ההנחיות החדשות של ארגון הבריאות העולמי מתארות חמישה יישומים רחבים של בינה מלאכותית מסוג זה בתחום הבריאות:
אבחון וטיפול קליני, כגון מענה לשאילתות כתובות של מטופלים;
חקירת תסמינים וטיפול בהתאם לממצאי החקירה;
משימות פקידותיות וניהוליות, כגון תיעוד וסיכום ביקורי חולים;
לימודי רפואה וסיעוד, לרבות מפגשי מטופלים מדומים;
מחקר מדעי ופיתוח תרופות, כולל זיהוי תרכובות חדשות.
עם זאת ישנם סיכונים בתחום הזה, כגון הפקת איבחונים שגויים, לא מדויקים, מוטים או חלקיים, שעלולים להזיק לאנשים המשתמשים במידע לקבלת החלטות בריאותיות.
יתר על כן, ניתן להכשיר את ה-LMM תוך שימוש בנתונים באיכות ירודה או מוטים, בין אם לפי גזע, מוצא אתני, מוצא, מין, זהות מגדרית או גיל.
בדצמבר 2023 התפרסם מסמך עקרונות מדיניות, רגולציה ואתיקה בתחום הבינה המלאכותית 2023.
ב -30.10.2022, משרד החדשנות, מדע וטכנולוגיה פרסם "מצפן" להתייחסות הציבור.
המסמך מתייחס לאסדרה ואתיקה בנושא בינה מלאכותית.
במסמך יש כמה וכמה פריצות דרך ובכללן ההחלטה שלא תהיה חקיקה ראשית רוחבית - אלא קריאה לרגולטורים השונים לאסדר את הנושא, כל אחד בתחום אחריותו.
במסמך יש גם סקירה מקיפה של מסמכים מקבילים בעולם והפניות לחומרי קריאה חשובים בתחום.
המסמך, בין השאר, מתאר שישה עקרונות בסיסיים:
בינה מלאכותית תשמש לקידום צמיחה, פיתוח בר קיימא והמובילות הישראלית בתחום החדשנות - שימוש אחראי בבינה מלאכותית מהימנה הוא אמצעי לעודד צמיחה, פיתוח בר-קיימא, רווחה חברתית וקידום המובילות הישראלית בתחום החדשנות.
האדם במרכז: כיבוד זכויות יסוד ואינטרסים ציבוריים - פיתוח בינה מלאכותית, או שימוש בה, ייעשו תוך כיבוד שלטון החוק, זכויות יסוד ואינטרסים ציבורים ובפרט תוך שמירה על כבוד האדם ופרטיות.
שוויון ומניעת אפליה פסולה - בפיתוח ושימוש בבינה מלאכותית יובאו בחשבון הצורך בשוויון, גיוון, החשש להטיה במערכות בינה מלאכותית והסיכון לאפליה פסולה כנגד יחידים או קבוצות.
שקיפות והסברתיות - בפיתוח בינה מלאכותית ושימוש בה, יובאו בחשבון הצורך ליידע את מי שבא במגע עם בינה מלאכותית או מושפע מפעילותה והצורך במתן הסבר להחלטתה או לאופן שבו פעלה, בין היתר בשים לב למידת השפעתה, השלכותיה על מי שמושפע ממנה והאפשרויות הטכנולוגיות הזמינות.
אמינות, עמידות אבטחה ובטיחות - בפיתוח בינה מלאכותית ושימוש בה, יובא בחשבון הצורך בכך שמערכות בינה מלאכותית תהיינה אמינות, מאובטחות בטיחותיות לאורך כל מחזור חייהן, כך שבתנאי שימוש רגילים, שימוש צפוי או שימוש שגוי או תנאים מסוכנים אחרים - יפעלו כראוי ולא יהוו סיכון בטיחותי בלתי סביר.
לשם כך יש לנקוט אמצעים סבירים בהתאם לתפיסות מקצועיות מקובלות לצמצם סיכוני בטיחות ואבטחת מידע בכל מחזור החיים של מערכות בינה מלאכותית.
אחריותיות - מפתחי בינה מלאכותית, מפעיליה או המשתמשים בה יגלו אחריות לתפקודה התקין, ולקיום העקרונות האחרים בפעילותם, בין היתר בשים לב לתפיסות ניהול סיכונים מקובלות ולאפשרויות הטכנולוגיות הזמינות.
הפרלמנט האירופי פרסם ב-12 בספטמבר 2023 הוראה כללית לבינה מלאכותית אמינה ואלה עיקריה:
אמצעי אבטחה מוסכמים בתחום הבינה המלאכותית הכללית (החזקה);
הגבלת השימוש במערכות זיהוי ביומטריות על ידי רשויות אכיפת החוק;
איסורים על קיום מערכת אשראי חברתי ובינה מלאכותית המשמשוח כדי לתמרן או לנצל נקודות חולשה של משתמשים;
זכותם של צרכנים להגיש תלונות ולקבל הסברים ניתנים להבנה;
שיעורי קנסות באחוז משתנה מההכנסות, החל מ-7.5 מיליון אירו ועד 35 מיליון אירו.
אתיקה נורמטיבית היא הענף של האתיקה השואף לגבש ולנסח את אמות המידה להתנהגות מוסרית.
בניגוד לאתיקה תאורית , שחוקרת באופן אמפירי את העמדות המוסריות שבני-אדם מחזיקים בהן בפועל, אתיקה נורמטיבית שואפת להגיע לעמדות המוסריות שבהן ראוי להחזיק; כך לדוגמה, אתיקה תאורית תעסוק בשאלה מה אחוז בני האדם המאמינים כי רצח הוא אסור תמיד, בעוד אתיקה נורמטיבית תעסוק בשאלה אם נכון להחזיק בעמדה זו.
יש להבחין אף בין אתיקה נורמטיבית לבין מטא-אתיקה.
זו האחרונה אינה תרה אחר העובדות המוסריות, אלא שואלת מה הופך טענה מוסרית לעובדה על ידי עיסוק בפילוסופיה של השפה המוסרית ובמעמדן המטאפיזי של טענות מוסריות.
רוב תורות המוסר המסורתיות מתבססות על עקרונות הקובעים אם התנהגות היא נכונה או שאינה נכונה מבחינה מוסרית.
תורות קלאסיות ברוח זו כוללות תועלתנות, תורת המוסר של קאנט וחלק מן הגרסאות של אמנה חברתית.
תאוריות אלו הציע בעיקר את השימוש הגורף בעקרונות מוסריים כדי לפתור דילמות מוסריות.
נהוג לשייך תאוריות של אתיקה נורמטיבית לאחת משלוש גישות, הנבדלות זו מזו באופן שבו הן מנסות לספק לאדם אמות מידה להתנהגות מוסרית.
תורות מוסר דאונטולוגיות או תוצאתניות שואפות לנסח עקרונות כלליים שמהם ניתן לגזור תשובה לשאלה "מה עלי לעשות?" במצבים קונקרטיים.
אתיקה של המידה הטובה, לעומת זאת, מתמקדת באפיון האדם בעל הסגולה הטובה, ובאופן שבו ניתן לרכוש מידות טובות.
אתיקה של המידה הטובה, אשר קיבלה ביטוי נרחב בכתבתי אריסטו ותומאס אקווינס, מתמקדת באופיו המהותי של האדם ולא בביטויי התנהגות פרטניים.
המחצית השנייה של המאה ה-20 ידעה תחייה משמעותית של הוגי גישת האתיקה של המידה הטובה אשר קיבלה ביטוי בעבודותיהם של ג.א.מ.
אנסקומב, פיליפה פוט, אלסדייר מקינטאייר, מורטימר ג'.
אדלר, ז'אק מריטיין, איב סימון ורוזלינד הורסטהאוס.
הגישה הדאונטולוגית טוענת כי החלטות מוסריות חייבות להתקבל לאחר שניתן משקל לחובותיו של האדם ולזכויותיהם של אחרים.
כמה מן התורות הבולטות בגישה הדאונטולוגית הן:
תורת המוסר של קאנט המוצאת את מהות ההתנהגות המוסרית ביכולתו של האדם לחשיבה רציונלית וגוזרת ממנה כללי מוסר שאינם ברי-הפרה.
תאוריה של צדק במשנתו של ג'ון רולס, המסיקה כי התנהגויות מוסריות הן אלה אשר כולם יסכימו כי הן אינן כרוכות בהטייה.
תורות הזכויות הטבעיות, למשל אלה של ג'ון לוק או רוברט נוזיק, הרואות בבני האדם כבעלי זכויות טבעיות, מוחלטות.
הגישה הטלאולוגית (תוצאתנות) הבוחנת את תוצאת התנהגות כדי להכריע בשאלה האם ההתנהגות הייתה מוסרית, או לאו.
אין הסכמה בין תורות מוסר טלאולוגיות באשר למה שהן רואות בו "טוב":
תועלתנות רואה בהתנהגות כמוסרית אם היא מניבה את המאזן הטוב ביותר של אושר/הנאה למספר הרב ביותר של בני האדם.
תוצאתנות מדינית רואה בהתנהגות כמוסרית במידה והיא מקדמת במידה הטובה ביותר את רווחת המדינה.
אגואיזם היא גישה הרואה באדם המוסרי מי שמקדם את מטרותיו שלו ומעשה מוסרי יהיה זה המקדם במידה הטובה ביותר את טובתו של העושה.
אתיקת מצבים הגורסת כי ההתנהגות הנכונה מוכרעת על פי הנסיבות המיוחדת שבהן היא מתרחשת.
ההתנהגות המוסרית היא זו שמניבה את מידת האהבה הגדולה ביותר.
אינטלקטואליזם גורס כי ההתנהגות הטובה ביותר היא זו המקדמת במידה הרבה ביותר את הידע.
אתיקת רווחה גורסת כי ההתנהגות הטובה ביותר היא זו המקדמת את הרווחה.
אתיקה של דאגה או אתיקה של יחסים, רואה במוסר כערך העולה מתוך הניסיון האנושי של אמפתיה ודאגה.
גישה זו מדגישה את חשיבות התלות בין בני אדם והיחסים ביניהם בהשגת מטרות מוסריות.
אתיקה של דאגה היא תאוריה מוסרית הטוענת שמערכות יחסים ותלות בין בני אדם הן מרכיבי יסוד בחברה ובעלי חשיבות מוסרית עליונה.
היא מניחה שבני אדם הם באופן אינהרנטי (מובנה) בעלי זיקה הדדית זה כלפי זה ולכן מתמקדת בתלות ההדדית הקיימת בין בני אדם ועקרונות המוסר שתפיסה זו מביאה עמה.
באופן כללי מבקשת אתיקה של דאגה לשמר מערכות יחסים באמצעות רשת של מערכות חברתיות, שמקורן במערכות יחסים במסגרת המשפחה.
בהשראת זיכרונות בהם הורינו טיפלו בנו ובעזרת אידיאליזציה של האני כפרט דואג, נבנית מוטיבציה לדאוג לאלה סביבנו התלויים ופגיעים.
כתאוריה "דואגת" מקדמת אתיקה של דאגה את שימור עולמנו ועולמם של אחרים ומציעה מענה לצרכיו הרגשיים וההתפתחותיים של אדם לצד אלו של זולתו.
אתיקה של דאגה, המעריכה רגשות ויכולות של קשרי גומלין, מאפשרת לאנשים המתעניינים במוסר בהקשרים עכשוויים, להבין מה הטוב ביותר מנקודת מבט דואגת.
לפי תפיסה זו, חקירות מוסריות הנסמכות על השכל הישר בלבד והיסק לוגי, לוקים בחסר.
מאז הגיחה לעולם בשנות ה-80 של המאה ה-20, ובעידן הנוכחי של גלובליזציה, אתיקה של דאגה ממשיכה להתפתח ולהיבנות, כשהיא מציעה חלופה לתאוריות מוסריות נורמטיביות, בראשן תורת המידות והתועלתנות ומחזקת את חשיבותה של המוטיבציה לדאגה ורגש בשיח המוסרי הפמיניסטי.
התפתחותה של אתיקת הדאגה מיוחסת לעבודתן של הפסיכולוגיות קרול גיליגן והפילוסופית נל נודינגס בשנות ה-80 של המאה ה-20. גיליגן ונודינגס טוענות שגישות מוסריות מסורתיות מוטות בדעות קדומות גבריות ומציגות את "קול הדאגה" כאלטרנטיבה לגיטימית ל"פרספקטיבת הצדק" של התאוריה הליברלית של זכויות אדם.
אף על פי שבראשיתה נתפסה אתיקה של הדאגה כמתאימה למעגלים אישיים של החיים, בעשורים מאז הופעתה התרחבה כתיאורה פוליטית ותנועה חברתית השואפת להבנה רחבה יותר של המציאות החברתית והפוליטית וזוכה לתמיכה נרחבת.
בספרה המפורסם "בקול שונה" מערערת גיליגן על גישתו של הפרופ' לורנס קולברג (שהייתה תלמידתו), בכל הנוגע להתפתחותן המוסרית של נשים.
מחקריו של קולברג על ההתפתחות המוסרית האנושית, שהיו ידועים ונחשבו לבלתי מעורערים, הצביעו כי נשים לרוב מתקבצות בשלבים נחותים בתהליך זה.
על מנת להימנע מעיוות זה שיצרו נשים על המחקר, החליט קולברג לערוך את ניסוייו בעיקר על גברים.
גיליגן מצידה, לא רק שהתנגדה למסקנותיו של קולברג, אלא גם לפירוש שנתן להם וטענה שנשים וילדות מבטאות את הדילמה המוסרית "בקול שונה".
גיליגן המשיכה את פועלה להגדרת מרחב מוסרי נפרד אך שווה לקול השונה, וביקשה ליצור מחדש את התאוריה של קולברג כדי שתטיב לתאר נשים כבעלות יכולות מוסריות שוות לאלו של גברים, כשהיא טוענת שנשים וגברים חושבים באופן שונה בכל הנוגע למוסר ולצדק.
גיליגן היא נציגתו של קוטב אחד בזרם הפמיניזם התרבותי המדגיש את ההבדלים שבין נשים לגברים, על כל המשתמע מהבדלים אלה, כולל הצורך בפיתוח ובעיצוב גישות חינוכיות ומשפטיות המתאימות לנשים.
מגמה זו התפתחה כביקורת על הפמיניזם הליברלי שטען לשוויון בין גברים לנשים.
מחקריה של גיליגן היו פורצי דרך עבור ההגות הפמיניסטית.
טענתה קיבלה חיזוק בהגותה של סימון דה בובואר שראתה בתפיסת השוויון בין נשים לגברים יסוד של קיפוח ותהליך מלאכותי שבו נשים מנסות להידמות לגברים המייצגים אידיאל, במקום להביא לידי ביטוי את עצמיותן האותנטית.
גיליגן רואה במבנה הפטריארכלי כמדכא וכמשתיק את קולות הבנות וגם הבנים.
לטענתה בנות מושתקות בעקביות במהלך התבגרותן וחוות חרדות, כשנפשן חצויה בין הצווים החברתיים לבין הקול הפנימי האותנטי שלהן.
באותה עת, גם הבנים, בחסות צווים חברתיים ותרבותיים, מתחנכים במהלך התבגרותם באופן כמעט טבעי לגבריות מגבילה, הנכפית עליהם במידה רבה.
בספרה האחרון "להצטרף להתנגדות" קוראת גיליגן לנשים ולגברים לפעול יחד כדי לפרק את הפטריארכיה וליצור חברה דמוקרטית ושוויונית כהלכתה.
נל נודינגס תרמה רבות גם היא להתפתחותה של אתיקת הדאגה, והמשיכה לפתח את הרעיון כאתיקה פמיניסטית והחילה אותה על הפרקטיקה של חינוך מוסרי.
נודינגס רואה במערכות יחסים דואגות כבסיסיות לקיום האנושי ולתודעה האנושית.
היא מזהה שתי קבוצות במערכות יחסים דואגות – "האחד/ת הדואג/ת" והאחר/ת "הדואג/ת לו/ה", ומצהירה שלשני הצדדים יש מידה הדדית של אחריות מוסרית, אם כי באופנים שונים.
נודינגס ממקמת את מקורות הפעולה האתית בשני מניעים: תגובה רגשנית אנושית שהיא רגש הדואג באופן טבעי, לצד הזיכרון של היותנו בריות שדאגו להן/ם שמעורר עצמי אידיאלי.
היא מאפיינת דאגה כפעולה של "התעמקות" בה האדם הדואג מקבל את האדם כלפיו הוא מביע דאגה, כפי שהוא, בתנאים הקיימים ומבלי שהוא מקרין מעצמו או משפיע על העצמי של האדם המקבל את דאגתו.
באופן זה מובטח ניתוק ממניעים אנוכיים ופעולה לשם טובתו של מי שמקבל את הדאגה.
נודינגס מזהה שתי רמות של דאגה: "דאגה ל-" ו"דאגה על".
הראשונה מתייחסת ליישום ממשי ומעשי של שירותי דאגה ואילו הרמה השנייה היא מצב קיומי שבו אדם מזין רעיונות או כוונות של דאגה.
עוד היא טוענת שהיריעה של חוויית הדאגה מוגבלת והיא חזקה ביותר כלפי אלה המסוגלים ליחסים הדדיים.
בהגותה של נודינגס נתפסת ההתחייבות לדאוג כהרחבה של מעגלים קונצנטריים (שיש להם מרכז משותף).
אף על פי שנודינגס בסופו של דבר תומכת בחשיבות ההתחייבות לדאוג לבני אדם רחוקים (מהאדם הדואג) ומצהירה ש"דאגה על" היא שלב חשוב בהנעה ומתן השראה לצדק מקומי וגלובלי, היא מאמינה כי בלתי אפשרי לדאוג לכל, בפרט לאלו הרחוקים מאיתנו.
ישנן הוגות הרואות דאגה כפרקטיקה.
אחרות רואות בדאגה מידה טובה ומתנגדות להערכתה כרגש, ובכך חושפות את קשת הפעולות הדואגות השזורות למעשה בכל היבטי החיים.
הסתכלות על דאגה כמידה טובה מאפשרת לרעיון זה להפוך למהות של תאוריה מוסרית מקיפה בחברה פוסט-פטריארכלית.
בביקורתה על תאוריות פסיכולוגיות דומיננטיות (פרויד, פיאז'ה ואחרים) יוצאת גיליגן במסע למצוא את "האמת" של התפתחות המוסר האנושית.
היא מזהה שלושה מאפיינים עיקריים המתארים מרחב מוסרי בדמות אתיקה של דאגה הנבחנת מתאוריות מוסריות של צדק.
ראשית היא מציינת שדאגה סובבת סביב אחריות וקשרים בעוד צדק סובב זכויות וחוקים.
שנית, מוסריות דואגת נקשרת לנסיבות קונקרטיות ולאו דווקא לרעיון כללי או אבסטרקטי.
לבסוף, מוסריות זו היא מוחשית: היא באה לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר באמצעות פעילות, בניסיון יומיומי ובבעיות מוסריות ולא כמערכת של חוקים.
לפיכך, בראייתה של גיליגן, אתיקה של דאגה היא אתיקה של יחסים המתייחסת לזיקה בין אנשים בתוך מסגרת הקהילה.
יש המגדירים דאגה כ"אשכולות" של פרקטיקות וערכים.
הפילוסופית הפמיניסטית ווירג'יניה הלד (Virginia Held) מציינת כי דאגה היא סוג של עבודה, אך ניתן לראות בה גם אידיאל המנחה פעולה נורמטיבית ושיקול דעת.
היא רואה בדאגה כפרקטיקה וכערך בעת ובעונה אחת.
כפרקטיקה היא בונה אמון בין בני אדם כשהיא הופכת ילדים לבני אדם בוגרים בעלי ערכים מוסריים המקדמים טוב.
כערך, דאגה לרוב תבוא לידי ביטוי במערכות יחסים דואגות.
לדידה, אתיקה של דאגה אומנם בונה על תאוריות מוסריות קודמות (כגון התאוריה של דייוויד יום) אך מתמקדת ביחסים דואגים ומעריכה יחסים, למשל אם הם נותני אמון או מאופיינים בהדדיות.
פעולת הדאגה מבקשת לתת מענה לצרכיו של האחר ברגישות.
אין הכוונה לאלטרואיזם (מאחר שאין כאן משחק סכום אפס בין פרטים), אלא בניית יחס המטיב עם כל הצדדים.
דוגמאות: כאשר הורים דואגים לילדיהם, שני הצדדים מוטבים; כאשר חברי קהילה דואגים זה לזה, כולם זוכים.
אחת ההגדרות המוכרות לדאגה הוצעה על ידי הפילוסופית הפמיניסטית ברניס פישר (Berenice Fisher) וחוקרת המגדר ומדעי המדינה ג'ואן טרונטו (Joan Tronto) המציגות דאגה כפעולה הכוללת כל דבר שאנו עושים כדי לשמר, להכיל ולתקן את עולמנו על מנת שנוכל לחיות בו בצורה הטובה ביותר.
עולם זה כולל את גופנו, את עצמנו וסביבתנו, ואנו שואפים לשזור אותם יחד לרשת מורכבת ומקיימת של חיים.
הגדרה זו מציבה את הדאגה בעיקר כפרקטיקה ומרמזת שדאגה היא הושטת יד למשהו שמעבר לעצמי, משהו שמעבר לאינטרס מזדמן ומוכנות לשאת לשם כך מידה של עול.
טרונטו ופישר מזהות ארבע דרגות של דאגה:
דאגה ל-, כלומר נטילת אחריות.
מתן דאגה, כלומר פעולה פיזית הדורשת קשר עם האובייקט לו דואגים.
קבלת הדאגה, כלומר תגובה מהאובייקט לו אנו דואגים.
טרונטו גם מונה ארבעה יסודות אתיים של דאגה אותם ניתן להבין כשלבים או מטרות: א) קשב – מודעות בנוגע לצורך.
ב) אחריות – נכונות או רצון להגיב ולדאוג לצורך.
ג) יכולת – הכישורים לעשות טוב ולדאוג באופן מוצלח.
ד) תגובתיות, התחשבות במצבם של אחרים כפי שהם רואים אותו והכרה בפוטנציאל של התעללות הקיים בדאגה.
הגדרה זו של טרונטו מרחיבה את רעיון הדאגה מעבר למשפחה והמרחב הפרטי כשהיא לוקחת בחשבון הבדלים תרבותיים.
העצמי היחסי באתיקה של דאגה
כאמור, אחד המאפיינים המגדירים אתיקה של דאגה הם יחסים בין בני אדם.
אתיקה של דאגה מניחה כי אדם הוא יחסי באופן יסודי (ולא כדרך אגב או באופן התפתחותי), ומוסריות מבוססת במגוון פסיכולוגי והקשר תרבותי ומשקפת כיצד בני אדם חווים עצמם ביחס לאחרים.
טענה זו מקבלת חיזוק מסוזן הקמן (Susan Heckman) שמציינת שעצמיות ומוסריות קשורים יחד באופן אינטימי.
לדידה, סובייקטים מפתחים את קולם המוסרי כחלק מהופעת עצמיותם.
כך, הגדרה של מרחב מוסרי בהכרח מובנה על ידי רעיון העצמי שמזין אותו.
הקמן אינה הוגה את הרעיון של "הבנה עצמית" כתהליך של בנייה-עצמית, אלא בונה על רעיונותיהם של ז'אן-פרנסואה ליוטר ומישל פוקו כשהיא טוענת שהטוב ביותר הוא להבין קולות מוסריים מרובים כמבוססים בעצמי המרובה.
מוסריות מושרשת בעצמי ועצמיות לוקחת את משמעותה מרגשות מוסרים.
הקמן מציעה עצמי מוסרי כבסיס למוסר חדש וטוענת שמוסר זה משתנה לפי מגדר, גזע ומעמד חברתי.
עוד היא טוענת שבאמצעות חיבור בין מוסריות לסובייקטיביות נוכל להגדיר מצב המניח את הבסיס של תאוריה מוסרית מודרניסטית של הסובייקט האוטונומי.
שרה רודיק (Sara Ruddick) - יש הרואות בה חלוצה מקורית של אתיקת הדאגה, ובראשן וירג'יניה הלד.
הלד מצטטת את מאמרה של רודיק "Maternal Thinking" משנת 1980 כביטוי ראשון של גישה נשית ייחודית לאתיקה.
במאמר זה ובספר מאוחר יותר בעל אותה כותרת, מפתחת רודיק תאוריה העוסקת בפוליטיקה של שלום, כך שאתיקה של דאגה וניסיון חייהן של אימהות משמשת עבורה כמתודולוגיה.
הנחת היסוד של רודיק היא שההבדלים בין נשים לגברים הם סוציו-ביולוגיים.
היא מציעה נימוקים מוסריים בעלי גישה ייחודית ומסבירה כיצד פרקטיקה של "אנשים אימהיים" (בין אן מדובר בנשים או גברים), מציגה יכולות קוגניטיביות או תפיסות של מידות בעלות ערך מוסרי גבוהה יותר.
לדידה, בגלל עמדתן המוחלשת של נשים, הן נוטות יותר לדיאלוג ואמצעים לא אלימים בבואן לפתור קונפליקטים.
רודיק הרואה בכך יתרון, מציעה להשתמש בתכונות האימהיות גם ברמה המדינית, כך שתודעה פמיניסטית צריכה לדעתה להוביל לתודעה פציפיסטית.
הניתוח של רודיק, היוצר אסוציאציות חזקות בין אתיקה של דאגה ואימהות שנוי במחלוקת ומקובל באותה עת.
וירג'יניה הלד - טוענת שכוחה של אתיקה של דאגה מתבססת בחוויות שלנו כבני אדם שדאגו להם.
אין אדם שיכול להתקיים ללא דאגה, (לפחות לא בינקות ובילדות המוקדמת), ובפועל לרוב בני האדם יש ניסיון נרחב בדאגה לילדיהם.
לפי הלד אתיקה של דאגה היא אתיקה פמיניסטית בעיקרה המבקשת להתגבר על שליטה מגדרית הן ברמת המחשבה והן ברמה המוסדית.
הלד רואה בהיסטוריה של תאוריות פילוסופיות ואתיקה מפעל מוטה מגדרית וטוענת שעל המבנה עצמו להשתנות.
ג'ואן טרונטו - חוקרת בעבודתה את ההצטלבויות בין אתיקה של דאגה, תאוריה פמיניסטית ומדעי המדינה.
טרונטו מציעה חזון של חברה טובה הבונה על רעיונות פמיניסטיים ומוסריות נשית (מבלי ליפול למלכודות האסטרטגיות שעד כה חיסלו גישה זו).
לפי טרונטו יש להפסיק לדבר על "מוסר נשי" ולהתחיל לדבר על אתיקה של דאגה הכוללת ערכים שבאופן מסורתי נקשרים לנשים.
לטענתה יש לראות באתיקה של דאגה תאוריה חדשה שהמציבה במרכזה היבטים של חיים אנושיים.
לטענתה, הדיון על אתיקה של דאגה אינו יכול להתרכז במגדר אלא דווקא בהתאמה המוסרית של אתיקה שכזו.
רק כאשר דאגה תיאמד בחשיבותה היחסית למול ערכים אחרים, תוכל לשמש כנקודת מבט ביקורתית שבאמצעותה ניתן להעריך חיים ציבורים.
לדידה יש להבין תאוריה של מוסר בהקשר הפוליטי, ולכן מציעה שבבואנו לחשוב על מוסריות עלינו להסתכל על ההצטלבות בין מוסריות ופוליטיקה כנקודת מוצא.
כמו כן, לדעתה על מנת שאתיקה של דאגה תתפתח, על הפרטים לחוות בעצמם דאגה לאחרים וכי דאגה תופנה כלפיהם.
בין ההוגות הנוספות שעוסקות באתיקה של דאגה ניתן למצוא את הפילוסופית הפמיניסטית אווה פדר קיטאי (Eva Feder Kittay), העוסקת באתיקה ותאוריות חברתיות ופוליטיות וכן הפילוסופית פיונה רובינסון (Fiona Robinson) העוסקת באתיקה של דאגה בהקשר של פוליטיקה גלובלית ויחסים בינלאומיים.
קיימות מספר נקודות דמיון בין הקונפוציאניזם ואתיקת הדאגה, בראשם השוואה בין המידה הקונפוציאנית של רן, המייחדת את אנושיותו של אדם ו'דאגה' כאידיאלים מוסריים מהמעלה הראשונה.
שתי התפישות שמות דגש על מערכות יחסים ורואות בהן כחיוניות לקיום אנושי, הן מתייחסות לחברות "לא-חוזיות" ואינן רואות בזכויות אישיות בסיס למוסר.
בנוסף הן אתיקה של דאגה והן הקונפוציאניזם הן אתיקות ללא עקרונות כלליים.
קיימות מספר ביקורות בנוגע לאתיקה של דאגה כולל טענה שמדובר במוסריות של עבדות, כתאוריה עם פגם אמפירי, כבלתי מובחנת תאורטית, כתאוריה מוגבלת, כתאוריה מהותנית וכתאוריה עמומה.
הלד למשל רואה באתיקה של דאגה מוסריות כוללת שבתוכה צריכים להתפתח מוסדות חוקתיים ופוליטיים.
עם זאת היא טוענת שבעוד שאתיקה של דאגה יכולה לספק קווים מנחים למערכות יחסים דואגות, הקל ביותר ומעשי ליישם אותה בהקשר של משפחה וחברות, וזאת משום שבאופן כללי, מדובר באתיקה שספקנית בנוגע להפשטה והסתמכות על כלליים אוניברסליים.
לפיכך, היא טוענת קיים קונפליקט פוטנציאלי בין דאגה וצדק, חברות והעדר משוא פנים, נאמנות ואוניברסליות.
אתל ברימור (באנגלית Ethel Barrymore; נולדה אתל בליית'; 15 באוגוסט 1879 – 18 ביוני 1959) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אמריקאית.
קריירת המשחק שלה נמשכה יותר מחמישים שנה, ובשיאה נחשבה "לגברת הראשונה של התיאטרון".
חברה בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
בשנת 1944 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "None But the Lonely Heart", ובשנת 1949 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "פינקי".
ברימור היא נצר למשפחת שחקנים מפורסמת וענפה, הכוללת בין השאר את אחיה ליונל ברימור וג'ון ברימור, ואת נכדתו של ג'ון, דרו ברימור.
ברימור הופיעה לראשונה בניו יורק בשנת 1894, בתפקיד יוליה מחזה "The Rivals" (היריבים), ביחד עם סבתה, לואיזה ליין דרו.
בשנת 1895 הופיעה לראשונה בברודוויי, במחזה The Imprudent Young Couple (הזוג הצעיר וקל הדעת), ביחד עם דודה ג'ון ברימור.
בשנים 1897–1898 זכתה להצלחה במחזות בלונדון לצד השחקן המוערך הנרי אירווינג, הצלחה שהזניקה את הקריירה שלה גם בארצות הברית.
פריצת הדרך הגדולה שלה הגיעה בשנת 1901, בתפקיד מאדאם טרנטוני במחזה "Captain Jinks of the Horse Marines" (קפטן ג'ינקס מיחידת יורדי הים הרכובים).
הופעתה זיכתה אותה בהכרה והפכה אותה לאחת השחקניות המוערכות של התקופה.
בשנת 1928 חנכה בברודוויי תיאטרון שנקרא על שמה, Ethel Barrymore Theater, במחזה "The Kingdom of God" (ממלכת האל).
התיאטרון עדיין פעיל ועדיין נושא את שמה.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1914 בסרט האילם "The Nightingale" (הזמיר).
(רספוטין והקיסרית), הסרט היחיד שבו הופיעה לצד שני אחיה, ג'ון וליונל ברימור.
ב- 1944 הופיעה בסרט "רק הלב הבודד" לצידו של קרי גרנט וזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1946 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "בסחור המעלות".
ב-1947 השתתפה בסרט "בת החוואי" לצידם של לורטה יאנג וג'וזף קוטן.
בשנת 1949 הופיעה בסרט "נשיקת חצות" עם מריו לנצה וקתרין גרייסון.
בשנת 1951 השתתפה בסרט "גברת אדיבה" לצדן של בטסי בלייר ואנג'לה לאנסברי וב-1953 השתתפה בסרט "סיפור שלוש אהבות".
ברימור נולדה בפילדלפיה, השנייה מבין שלושת ילדיהם של השחקנים מוריס ברימור וג'ורגינה דרו.
אמה מתה בשנת 1893, דבר שאילץ את אתל לצאת לעבוד, וכך ויתרה על חלומה להיות פסנתרנית, והחלה לשחק.
בתקופת הופעותיה בלונדון, בשנים 1897–1898, הכירה את וינסטון צ'רצ'יל ודחתה את הצעתו לנישואים.
היא התחתנה עם ראסל גריסוולד קולט בשנת 1909,
ברימור מתה ממחלת לב בשנת 1959.
בסרט שיר אשיר בגשם משנת 1952, דון לוקווד (ג'ין קלי) פוגש את קת'י סלדן (דבי ריינולדס), השואפת לשחק בתיאטרון.
הוא מסיים את פגישתם הראשונה במילים "היי שלום, אתל ברימור".
בסרט היכן שהוא בזמן משנת 1980, כריסטופר ריב מעיין בתמונות ישנות מהתיאטרון, ואפשר לראות את תמונתה של אתל ברימור בבגדי נזירה מהמחזה "The Kingdom of God".
בעולם, וגם בישראל, קיימים כללי אתיקה משפטית, אשר תפקידם להסדיר את עבודת עורכי הדין - את היחסים בינם לבין עצמם, ובינם לבין לקוחותיהם, לבית המשפט ולציבור בכללו.
כשגם השופטים, הדיינים והרשמים מחויבים בכללי אתיקה משלהם.
לכללי האתיקה של עורכי הדין בישראל חשיבות עליונה לשמירה על התנהלות תקינה של עורכי הדין בישראל.
הם שומרים על כבודו ויוקרתו של מקצוע עריכת הדין, באמצעות התקנת כללים ובאמצעות הקמת מוסדות לטיפול בענייני אתיקה.
לשכת עורכי הדין פועלת גם להסדרת היחסים בין עורך הדין לבין סביבתו, בסביבה עתירת חיכוכים.
מוסדות לשכת עורכי הדין הדנים בנושאים של אתיקה מקצועית ומשמעת עוגנו בחוק לשכת עורכי הדין.
ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין
בכל מחוז, על פי חלוקת המחוזות המשפטיים בישראל, קיימת ועדת אתיקה, אשר דנה בתלונות שהוגשו כנגד עורכי דין הפועלים באותו מחוז.
ועדת האתיקה בוחנת האם התקיימה עבירת משמעת לפי כללי לשכת עורכי הדין וחוק לשכת עורכי הדין.
החלת כללי אתיקה של עורכי דין
נכון ליוני 2022 רשומים בישראל 93 אלף עורכי דין (בעלי רישיון), מתוכם 76 אלף רשומים כפעילים.
מפאת חשיבות המקצוע והשפעתו על כל תחומי החיים, עלה צורך להסדיר באמצעות חקיקה את היחסים בין עורכי הדין לבין עצמם, בינם לבין לקוחותיהם, ובינם לבין בית המשפט.
בשנת 1986 הותקנו כללי לשכת עורכי הדין (אתיקה מקצועית) התשמ"ו-1986, מכוח חוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961, אשר נועדו להסדיר את האתיקה של עורכי דין בישראל.
מדי שנה (ולפעמים מספר פעמים בשנה) מפרסמת לשכת עורכי הדין "ביטאון אתיקה מקצועית", אשר כולל החלטות חדשות בתחום האתיקה.
בית הדין המשמעתי דן בעבירות משמעת שהוגשו כנגד עורכי דין, והרכבו מופיע בחוק לשכת עורכי הדין.
בית הדין יכול להטיל עונשים וסנקציות על עורכי דין שפעלו בניגוד לכללי הלשכה וחוק לשכת עורכי הדין, כגון הפקעת חברותו של עורך דין בלשכה, השעיית עורך דין מעיסוק במקצוע לזמן מסוים, תשלום קנסות כספיים וכיוצא בזה.
כללי האתיקה של לשכת עורכי הדין
יחסים שבין עורך דין ללקוחו
היחסים בין עורך הדין ללקוחו חייבים להיות יחסי אמון מוחלטים, לאור חשיבות העניינים בהם עוסקים עורכי הדין.
לשם כך הוסדרו כללי האתיקה, אשר מבטיחים, בין השאר, שמירה מרבית על האמון שחש לקוח כלפי עורך דינו.
כלל אחר מחייב מניעת ניגוד עניינים בין עורך הדין ללקוח שלו, בין אם מקורו בעניין אישי של עורך הדין, ובין אם הוא נובע מייצוג של אדם אחר.
כללי לשכת עורכי הדין קובעים כי "עורך דין ייצג את לקוחו בנאמנות, במסירות, ללא מורא..".
לנושא זה חשיבות רבה, כיוון שמצב של ניגוד עניינים עלול לשתק על עבודתו של עורך הדין, לחבל בעבודתו או לפגוע באפקטיביות שלו כלפי לקוחו.
ישנם כללים אשר מסדירים את אופי ההתקשרות בין עורך דין ללקוחו, לרבות הסדרת אופן הפסקת התקשרות.
עורך דין אשר מעוניין להפסיק ייצוגו של לקוח, עליו לעשות זאת בצורה המוסדרת בכללי האתיקה ובאופן שישמור על כבוד המקצוע וזכויות הלקוח.
כללי האתיקה עוסקים בענייני כספים.
הם קובעים כי שכר טרחת עורך הדין צריך שיינתן בכסף בלבד (או באחוזים מהתביעה).
הם גם מחייבים את עורך הדין לנהל את כספי הלקוח, אשר הופקדו אצלו, בחשבון נפרד וקובעים באילו תנאים יוחזרו הכספים ללקוח.
אחד מכללי האתיקה החשובים ביותר של עורכי הדין בישראל, מתייחס לחובה לשמור על חיסיון עורך דין-לקוח (סודיות).
כלל זה חל גם על העובדים במשרד עורכי הדין.
חובת הסודיות מבטיחה ללקוח כי במידע שהוא משתף עם עורך דינו, לא ייעשה בעתיד שימוש כנגדו.
כלל זה חשוב גם מבחינת האפקטיביות של יחסי עורך דין-לקוח.
פרק 8 לחוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961, מחייב סודיות "עורך-דין; לקוח" כפי שבא לידי ביטוי גם בסעיף 48 ל"פקודת הראיות [נוסח חדש], התשל"א-1971" כזכות לפרטיות.
במידה ולא מדובר בלקוח החוק אינו מחייב חסיון במידע שנמסר.
אסור לעורך דין לעשות שימוש בידיעה או שהגיעה אליו דרך לקוח, אלא אם יש לו אפשרות להגיע למידע ללא מאמץ מיוחד.
לפי "כללי לשכת עורכי הדין (שמירת חומר ארכיוני במשרדי עורכי דין), תשל"א-1971" עורך דין מחויב לשמור חומרים ארכיוניים בנוגע לתיקים שהיו בטיפול עד חמש שנים ממועד סגירת התיק או ממועד סיום ההליכים המשפטיים.
במקרה של פירוק שותפות בין עורכי דין, כל עורך דין מחויב לשמור על מסמכי התיקים שנגעו אליו אישית.
טרם השמדת המסמכים הארכיוניים שנגעו לתיק, עורך דין מחויב לשלוח ללקוח או ליורשיו על כוונתו והאם הם מעוניינים לקבל את המסמכים "בחזרה, להעתיקו או לצלמו".
פרט לצוואות ו"מסמכים אחרים שנמסרו לעורך הדין למשמרת, על פי הסכם מפורש או מכללא, בשביל הלקוח או בשביל אחר."
סעיף 88 "חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961" מאפשר לעורך דין לעכב בידיו "כספי הלקוח שהגיעו לידו בהסכמת הלקוח עקב שירותו ללקוח...
נכסים ומסמכים של לקוחו שבאו לידיו עקב שירותו ללקוח", מלבד: כספים שהועברו כפיקדון או בתור נאמן שאינם עבור ולטובת הלקוח בלבד כמו מזונות לאשה ולקטינים.
זאת בלבד "שהגיש תביעה על שכר טרחתו או הוצאותיו תוך שלושה חדשים מיום שהלקוח דרש ממנו בכתב את מה שעוכב כאמור."
למתן ייצוג משפטי בתביעות אזרחיות למעוטי אמצעים, שידם אינה משגת לשלם שכר טרחת עורך דין, מפעילה לשכת עורכי הדין את מיזם "שכר מצווה", שבו מעניקים עורכי דין שירות פרו בונו (ללא תשלום) למעוטי אמצעים.
"חוק הסיוע המשפטי, תשל"ב-1972" מאפשר ייצוג משפטי למעוטי יכולת דרך לשכות הסיוע המשפטי, שם התשלום לעורכי הדין נעשה דרך הלשכות מתקציב המדינה לאחר בקשה בכתב לסיוע משפטי, לאחר מינוי עורך דין מחויב בטיפול בתיק אלא באישור ראש הלשכה שמינה אותו.
שמירה על כבוד המקצוע ויחסים שבין עורך דין לחברו
כללי לשכת עורכי הדין (אתיקה מקצועית) מתייחסים, בין השאר, לשמירה על כבוד המקצוע.
יש הסבורים כי הסיבה לכך היא ירידת קרנו של מקצוע עריכת הדין, או החשש לירידה כזו, ויש המייחסים זאת להיותו של כבוד המקצוע חלק אינטגרלי מחשיבותו.
על עורך הדין חלה חובה לנהוג בכבוד ובאופן "חברי" כלפי הצד שכנגד.
לדוגמה: מניעת דחיית מועד דיון לבקשת הצד השני, מטעמים של התנכלות או חוסר התחשבות, היא עבירה אתית.
כמו כן, חלה עליו חובה לנהוג בדרך ארץ כלפי חברו, ובאופן שלא יבזה את כבוד המקצוע.
נאסר על עורך דין לאיים על לקוחו של הצד שכנגד, או לפנות אליו ישירות, שלא באמצעות עורך דינו.
בנוסף, עורך דין שקיבל לטיפולו עניין שטופל קודם לכן על-ידי עורך דין אחר, עליו ליידע את עורך הדין הקודם שטיפל בתיק, כי התיק הועברת אליו.
יחסים שבין עורך דין לבית המשפט
עורך דין חייב בשמירה על כבודו של בית המשפט, ואי שמירה על כבודו עלולה לעלות לעורך הדין "ביוקר", לרבות אישום בביזיון בית המשפט הקבוע בחוק העונשין.
על עורך דין חל איסור להטעות את בית המשפט בעובדות לא נכונות, בחצאי אמיתות, בפסיקה לא מעודכנת ועוד.
"כללי לשכת עורכי הדין (דירקטורים בחברה ציבורית), תשמ"ט-1988" מחייב כללי אתיקה בהתייחס לעורכי דין המשמשים גם כדירקטוריונים.
"כללי לשכת עורכי הדין (מדי משפט), תשס"ו-2005" מסדירים את ככלי הלבוש המחייבים בבית משפט את עורכי הדין.
לפי סעיף 63 ל"חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961" ועדת האתיקה הארצית, המחוזית, היועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה רשאים להגיש קובלנת אתיקה מקצועית על עורך דין לבית הדין משמעתי בשל עבירת משמעת, בין ביזמתם ובין על פי תלונת אדם אחר.
קביעת פומביות וחשיפת פרטי הדיון לציבור תיקבע על פי סעיפים 65 ו-69 ל"חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961".
"כללי לשכת עורכי הדין (סדרי הדין בבתי הדין המשמעתיים), תשע"ה-2015" מסדירים את כללי הגשת תלונות על עורכי דין והליך התלונה על עורך דין - על ידי מיוצג או צד שלישי.
כללי מבנה, תפקידי ובקרת לשכת עורכי הדין בישראל נקבעו ב"חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961", "כללי לשכת עורכי הדין (בחירת נציגי הלשכה בוועדות בחירה ובוועדות מינויים), תשנ"ז-1997" ו-"כללי לשכת עורכי הדין (סדרי הדין בבתי הדין המשמעתיים), תשע"ה-2015".
פרק 7 ל"חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961" דן בנושא שכר טרחת עורכי הדין.
מחייב את לשכת עורכי הדין לקבוע שכר טרחה מינימלי לעורכי הדין, אך היא בבחינת המלצה לא מחייבת לחברי הלשכה.
באפשרות שר המשפטים להחיל בתקנות תעריף מקסימלי מחייב לשירותי עריכת דין מסוימים, כשרובם נכללו ב"כללי לשכת עורכי הדין (התעריף המינימלי המומלץ), תש"ס-2000".
לדוגמה: בתביעות לפי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים נקבעו תעריפי מקסימום לטיפול בתביעה, כאחוז מהסכום ששולם לנפגע, ובהתאם לשלב שבו הסתיים הטיפול בתביעה.
גם בתחום הרשלנות הרפואית מקובל כי אחוז מסוים מכספי הפיצויים שנפסקו לטובת הנפגע ייחשבו כשכר הטרחה של עורך הדין שטיפל בתיק.
חל איסור על קביעה וגביית שכר לפי תוצאות משפט פלילי, גביית שכר מופרז במשפט לא פלילי על סמך תוצאות (במקרה זה, בפניית לקוח ללשכה, באפשרות הלשכה להוריד ערך זה ולאפשר ללקוח לקבל החזר), או שכר כולל אבחנה בין שכר וללא פירוט הוצאות נוספות.
בתביעות אזרחיות רבות פוסק בית המשפט לזכות הזוכה בתביעה גם תשלום של שכר טרחת עורך דין.
גובה תשלום זה נקבע לפי החלטת בית המשפט, ואינו מבוסס על התשלום בפועל של הזוכה לעורך דינו.
כללי אישור העיסוק בעריכת דין לזרים מוסדרים ב"תקנות לשכת עורכי הדין (קביעת המועד לעורך דין שחדל להיות תושב ישראל), תשכ"ד-1963", "כללי לשכת עורכי הדין (רישום ופיקוח על עורכי דין זרים ואגרות), תשע"ב-2012" ו-"צו לשכת עורכי הדין (בטוחות לעניין עורך דין זר), תשע"ב-2012".
אתל מרי אלדרטון הייתה סטטיסטיקאית בריטית וחוקרת בתחום האאוגניקה, ועבדה יחד עם פרנסיס גאלטון וקרל פירסון.
אלדרטון למדה בקולג' בדפורד שבלונדון, שם החלה להתעניין באאוגניקה, כאשר למדה אצל אליס לי.
ב-1890 פרשה מהלימודים ללא שסיימה אותם, עקב מות אביה, והייתה למורה בבית ספר.
ב-1905 הייתה לעוזרת המחקר של פרנסיס גאלטון, בעקבות המלצתה של אליס לי.
היא עסקה שם במחקרי אוכלוסיות, ומסופר כי עבודתה גרמה לגאלטון לרכך את דעותיו בדבר נחיתותן של הנשים.
עם זאת, מחקריה, כמו כל המחקרים בתחום האאוגניקה, היו שנויים במחלוקת.
המחקר הידוע ביותר שפרסמה, שפורסם ב-1910, טען כי אלכוהוליזם עובר בירושה.
בעקבות מחקרה זה הגיעה למסקנה כי רפורמות חברתיות הן חסרות ערך, ואולי אף מזיקות.
מחקר ידוע נוסף בו הייתה מעורבת עסק בשיעורי הילודה בבריטניה.
המחקר, שנערך ב-1914, חשף בין היתר מידע רב על שיעורי ה בממלכה.
עם זאת, מסקנותיה מתוצאות המחקר היו שוב שנויות במחלוקת.
מכיוון ששיעורי הילודה בבריטניה היו באותה עת בירידה, היו מי שניסו להנהיג רפורמות כגון מתן חלב בחינם לילדים, טיפול רפואי חינם לאמהות צעירות, ועוד.
אלדרטון טענה כי נזקן של רפורמות אלה גדול מתועלתן.
בזכות עבודתה המחקרית מונתה לפרופסור ביוניברסיטי קולג' בלונדון, אף על פי שלא הייתה לה כל השכלה פורמלית, שם היא עבדה בשיתוף פעולה עם קרל פירסון.
אלדרטון פרסמה מספר ספרים, הידוע שבהם הוא ספר מבוא לסטטיסטיקה, שאת ההקדמה לו כתב פרנסיס גאלטון.
אתיקת חלל היא מונח מתחום הפילוסופיה של המוסר וחקר החלל העוסק בסוגיות מוסריות בתחום החלל.
הקשר בין אתיקה לחלל נעשה כבר בתחילת המרוץ לחלל.
בנאום שנשא ב-12 בספטמבר 1962 לעידוד תוכנית החלל האמריקאית, אמר נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי: "אנחנו יוצאים להפלגה בים החדש הזה משום שקיים ידע חדש שעלינו לרכוש, ויש להשתמש בו לתועלת כל האנשים.
למחקר חלל, כמו למחקר גרעיני וכמו לכל טכנולוגיה, אין מצפון משל עצמו.
השאלה אם הידע הזה יהפוך לכוח מיטיב או לכוח משחית תלויה באדם, ורק אם ידה של ארצות הברית תהיה על העליונה בכיבוש החלל - נוכל לקבוע האם האוקיינוס החדש הזה יהיה ים של שלום או אזור מחריד של מלחמה".
בשנת 1967 נחתמה אמנת החלל החיצון הקובעת כי השימוש בחלל יעשה לצורכי שלום בלבד, ואוסרת על הצבת נשק גרעיני במסלול סביב כדור הארץ או בעצמים אחרים בחלל.
בשנת 1982, במהלך כנס בארצות הברית בנושא המחקר והניצול השלו של החלל, עלה חשש לאי יציבותה של אמנת החלל החיצון, ושנה לאחר מכן, ביקש ארגון אונסק"ו מסגן הנשיא של ועדת החלל הסובייטית באקדמיה הרוסית למדעים לארגן כינוס בנושא שמירת החלל כמרחב של שלום.
סגן נשיא ועדת החלל הסובייטית אמר כי "שמירה של החלל כגן עדן של שלום ושיתוף פעולה בין אומות העולם, ומניעה מהאנושות לחשוש שמיליטריזם בחלל הוא בלתי נמנע אלו המטרות העיקריות של החוק והמוסר בימינו".
בשנת 1984, ארגנה האקדמיה המלכותית של מרוקו כנס בנושא 'הדאונטולוגיה של כיבוש החלל' כאשר המיליטריזם היה בו לנושא המרכזי.
בשנת 1998 החלו הסוכנות החלל האירופית והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל לגבש קוד אתי לעבודתם בחלל.
סוכנות החלל האירופאית גיבשה קבוצת חשיבה בשם 'האתיקה של החלל החיצון' שפעלה בשיתוף פעולה עם ועדת האתיקה העולמית לידע מדעי ולטכנולוגיה (COMEST) של אונסק"ו.
ביוני 2000, ה-COMEST פרסמה את הדו"ח "האתיקה של מדיניות החלל".
באוקטובר 2001, קבוצת חשיבה מטעם המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל פרסמה את הספר Icarus's Second Chance: Towards an Ethics for Space העוסק בסוגיות אתיות בחלל כמו ניהול פסולת חלל ומעקב לוויני.
בשנות האלפיים, הנושא של אתיקת חלל החל לזכות לתשומת לב רבה יותר.
אוניברסיטת החלל הבינלאומית החלה לשלב קורסים בנושא אתיקת חלל בתוכנית הלימודים שלה, וועדת האתיקה העולמית לידע מדעי ולטכנולוגיה של אונסק"ו החלה לשתף פעולה עם ועדת האומות המאוחדות לניצול שלו של החלל החיצון (COPUOS) , בתוך משרד האו"ם לענייני החלל החיצון וביחד כינסו מספר ועידות בנושא אתיקת חלל.
בשנת 1997, שודרה הפרסומת הראשונה מהחלל שפרסמה חלב עמיד של חברת תנובה.
סוכנות החלל האירופית הקימה לאחר מכן קבוצת חשיבה לגיבוש נהלים אתיים בנושא חסויות טייסי חלל ופרסומות בחלל.
סוגיות מוסריות בחלל עוסקות בערכו של החלל ותכולתו וכן בערכן של הפעולות המתבצעות בחלל שעשויות להשפיע על משתתפי מוסר, הביוספרה והיקום כולו.
האם בחלל קיים דבר מה עם ערך אינהרנטי (Intrinsic value) או האם לחלל ולתכולתו יש רק ערך אינסטרומנטלי (Extrinsic Value)?
האם מוטלת החובה על סוכני מוסר להגביל את פעולותיהם בחלל?
אם יתגלו חיים בחלל, מהו מעמדם המוסרי?
האם מוטלת החובה להתחשב בהם מוסרית?
באיזו מידה, אם בכלל, סוכני מוסר צריכים להימנע מזיהום החלל בחיידקים (שחלקם יכולים לשרוד בתנאי החלל)?
מהי הדרך ההוגנת ביותר לאסדרה בחלל עבור חקר חלל של המדינות השונות?
פסולת חלל שקיימת בחלל מאז שנות השישים מאיימת לפגוע במתקני חלל, בבני אדם שנמצאים במבצעים סביב כדור הארץ וביכולות חקר החלל.
האם קיימת חובה מוסרית להקטין את ייצור הפסולת?
האם קיימת החובה המוסרית לנקות את החלל מפני הפסולת?
האם יש להכיר בזכויות קניין בחלל (למשל לצורך מחצבת מינרלים מאסטרואיד)?
מהו מעמדה המוסרי של צפייה ומעקב מהחלל ?
אתל ג'נר רוזנברג הייתה האדם האנגלי הראשון אשר קיבל על עצמו את הדת הבהאית.
היא תרמה רבות לביסוס הקהילה הבהאית באנגליה.
רוזנברג נולדה ב-6 באוגוסט 1858, לשושלת אמנים מפורסמת בעיר באת' באנגליה.
אביה היה צייר מצליח ומורה, אך הוא נפטר בהיותה בת 12. מגיל צעיר מאוד, הוריה של אתל חינכו אותה למוסריות והצטיינות אקדמית ואמנותית.
רוזנברג רכשה בקיאות מרשימה בכתבי הברית הישנה והחדשה ואף למדה צרפתית.
היא נהגה לספר שאמה הדריכה אותה "לצפות למורה רוחני אשר ישלח האל".
בשנת 1877, עזבה רוזנברג את בת', עיר מולדתה, ונסעה ללונדון ללמוד אמנות בבית הספר סלייד (Slade School).
לאחר שהצטיינה בלימודיה, החלה רוזנברג להציג את יצירותיה בתערוכות שונות בלונדון.
היא ציירה בעיקר מיניאטורות ודיוקנאות, אשר זכו להכרה והערכה.