tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 2001 ביקר סגן שר החוץ האתיופי בבייג'ינג, שם הביע תמיכה במדיניות "סין האחת" בסכסוך עם טאיוואן.
בדצמבר 2003 ביקר ראש ממשלת סין ון ג'יאבאו באתיופיה כדי להשתתף בפתיחת הפורום לשיתוף פעולה בין סין לאפריקה.
בדצמבר 2004 נפגשו ראשי בית המחוקקים באתיופיה וסין בבייג'ינג ובהודעה משותפת אמרו כי שני המחוזות רוצים להרחיב את כל ההיבטים של שיתוף הפעולה.
במאי 2007, עוזר שר המסחר של סין, וואנג צ'או, ביקר באדיס אבבה וחתם על הסכם להפטרת חובות בשווי 18.5 מיליון דולר.
בפברואר 2008 פגש שר הבנייה הסיני את עמיתו באדיס אבבה, והדגיש מחדש את מחויבותן של שתי הממשלות לשיתוף פעולה.
השר האתיופי בירך על מעורבותן של חברות בנייה סיניות בשיפור התשתיות האתיופיות.
בנובמבר 2008 ביקר יו"ר הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי של סין באתיופיה שם פגש בכירים אתיופיים ומנהיגים פוליטיים כולל הנשיא גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה ודן בדרכים לחיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי.
במאי 2009 חתמו שתי המדינות על הסכם לביטול כפל מס, שצפוי להגביר את המסחר וההשקעות.
בין השנים 2000 ל-2014, סיפקה סין למעלה מ-12 מיליארד דולר במימון הלוואות (בדרך כלל קשורות לפרויקטי תשתית שביצעו חברות סיניות).
ישנה השקעה סינית גוברת בכלכלה האתיופית, בעוד שהיבוא של מוצרי צריכה זולים מסין (3.4 מיליארד דולר ב-2015) עולה בהרבה על היצוא מאתיופיה לסין (380 מיליון דולר ב-2015).
נראה שהסינים מתעניינים באתיופיה מסיבות פוליטיות (בקרב מדינות אפריקה, הממשל והאוריינטציה ההתפתחותית שלה קרובים ביותר לזה של סין, והיא מארחת את מטה האיחוד האפריקאי), וכשותף עסקי.
ההתמקדות של אתיופיה בתשתיות יצרה הזדמנויות רבות עבור חברות בנייה סיניות.
אתיופיה היא גם שוק משמעותי ליצוא סיני שיתרחב ככל שהצמיחה הכלכלית המהירה של אתיופיה תימשך.
עבור אתיופיה, האוצר הסיני מספק תמיכה קריטית בלגיטימציה של הממשלה, שכן הזדמנויות חשמל, תחבורה ותעסוקה ממשיכות להתרחב, ממריצות צמיחה כלכלית ומסייעות בקידום היצוא למדינות אחרות.
גישת "עסקים זה עסקים" של סין מבורכת בהשוואה לספקי סיוע מערביים שלעיתים קרובות קושרים את תרומתם לשינויים במבנה המשפטי והפוליטי באתיופיה.
הסיוע הסיני לאתיופיה כלל שיגור של צוותים רפואיים ומורים, ומלגות חינוכיות לסטודנטים אתיופים הלומדים בסין.
נשיא אתיופיה מולטו טשומה התחנך בסין.
תוכנית הסיוע של סין מימנה את בנייתו של בית ספר מקצועי באתיופיה.
למרות שהתוכנית הייתה להשתמש בהוראות מקצועיות סיניות, בית הספר עבר בסופו של דבר למדריכים גרמניים, כאשר התלמידים לומדים מיומנויות כולל הנדסה, רכב, אדריכלות ובנייה.
ביוני 2009 סייע השגריר הסיני בהנחת אבן היסוד לבית החולים טירונש דיבאבא בייג'ינג, שתוכנן כבית חולים מודרני בגודל 6,000 מ"ר עם 100 מיטות.
ממשלת סין מממנת בנייה ותספק מכשור וציוד רפואי.
בית החולים נקרא על שם הרץ האתיופי טירונש דיבאבה, שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת בייג'ינג 2008. בית החולים הושלם בנובמבר 2011 ונמסר לממשלת אתיופיה.
15 אנשי רפואה סינים נשלחו לעזור לעמיתיהם האתיופיים.
ממשלת סין גם סיפקה הלוואות גדולות לאתיופיה, שחלקן הן בעלות זיכיון (כלומר עם מרכיב מענק מעל 25 אחוז).
כמעט כולם קשורים לפרויקטי בנייה שיבוצעו על ידי מפעלים סיניים כגון כביש הטבעת של אדיס אבבה שנפתח בשנת 2003.
כמה פרויקטים שנבנו בסין ממומנים על ידי ממשלת אתיופיה.
ביולי 2009, אתיופיה חתמה על הסכמים נוספים עם סין עבור תאגיד Sino Hydro לבניית 2,150 מגה וואט של קיבולת הידרו-אלקטרית עם סכרי Gibe IV (Omo River) ו-Halele Werabesa, בעסקה בשווי 2.67 מיליארד דולר.
סין תכסה 85% מעלות הפרויקט באמצעות אשראי קונים מועדפים והלוואות זיכיון.
איש הסביבה ריצ'רד ליקי הביע דאגה לגבי ההשפעה האפשרית של סכרי נהר האומו על אגם טורקאנה.
בנק היצוא-יבוא של סין מימן מסילת רכבת מאדיס אבבה לנמל הראשי של אתיופיה בג'יבוטי השכנה, שהושלמה ב-2016.
עד 2009, ההשקעה הסינית הישירה באתיופיה הגיעה ל-900 מיליון דולר.
היצוא מאתיופיה לסין גדל מרמות זניחות לפני שנת 2000 לכ-130 מיליון דולר ב-2006, בעיקר בחומרי גלם כמו שומשום ועור מוגמר חלקית.
בינתיים, היצוא מסין לאתיופיה גדל מ-50 מיליון דולר ב-1996 ל-430 מיליון דולר ב-2006, כולל ביגוד, מכונות וציוד אלקטרוני במחירים נמוכים.
ממשלת אתיופיה עודדה יבוא, רכשה ציוד סיני ואספקה לחברות בנייה וייצור מקומיות על בסיס חכירה לקנייה.
עד 2015 הסחר הדו-צדדי צמח ל-3.8 מיליארד דולר, כאשר היצוא האתיופי מעודד באמצעות הסדרי מכסות ותעריפים מיוחדים על סחורות רבות.
במאמר שהוכן עבור ה-OECD, הכלכלן Tegne Gebre Egziabher מאוניברסיטת אדיס אבבה מציין כי בטווח הקצר, יבוא סיני זול עשוי לפגוע ביצרנים המקומיים.
עם זאת, היתרון לטווח ארוך יותר עשוי להיות גירוי שיפורים ביעילות ובאיכות.
השקעה סינית בתשתית מקומית עשויה לסייע לתוצאה זו.
באפריל 2007 לוחמים מהחזית לשחרור לאומי של אוגדן, קבוצה של סומלים אתניים שביקשו עצמאות מאתיופיה תקפו עובדים בשדה נפט באבולה, עיירה קטנה כ-120 ק"מ דרומית לג'יג'יגה במזרח אתיופיה.
הם הרגו כ-65 אתיופים ותשעה עובדים סינים, וחטפו עוד שבעה סינים.
שדה הנפט מנוהל על ידי חברת בת של תאגיד סינופק (Sinopec) בבעלות ממשלתית.
דובר סינופק אמר כי התקרית לא תרתיע את החברה מחקירה נוספת.
משרד החוץ הסיני נמנע מלדון במניעים של התוקפים מעבר להצהרה שהם מנסים לחבל ביחסים של סין עם אתיופיה.
צוות סיני נשלח לחקור מה קרה ולבחון דרכים לשיפור הבטיחות בעתיד.
יחסי בהוטן–יוון הם היחסים הבילטרליים שבין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה ההלנית.
זאת כחלק ממדיניות ההתבדלות של בהוטן, שמגבילה את כמות המדינות שבהוטן מקיימת איתן יחסים.
למרות זאת, שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים בין־לאומיים נוספים.
יחסי בהוטן–פקיסטן הם יחסי החוץ בין בהוטן לפקיסטן, הקיימים לפחות מאז 2004. שתי המדינות חברות בארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי (SAARC) ובאו"ם.
שתיהן מדינות בהימלאיה ויש להן שתי שכנות משותפות - סין והודו.
לבהוטן יש יחסים קרובים עם הודו בעוד לפקיסטן יש יחסים קרובים עם סין, אולם היחסים של פקיסטן עם הודו מתוחים יותר, ולכן הודו ראתה לעיתים את הגישה הפקיסטנית לבהוטן בחשדנות.
לבהוטן ופקיסטן היו קשרים במשך מאות שנים.
בשנת 1971, בהוטן הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו ההתנתקותה של מזרח פקיסטן כבנגלדש עצמאית.
פקיסטן מציעה מלגות לסטודנטים בהוטנים, במיוחד ברפואה ובהנדסה.
היצוא העיקרי מפקיסטן הוא חוטי כותנה, פריטי טקסטיל, בד כותנה (ארוג), מוצרי ספורט ועור.
היבוא של פקיסטן כולל יוטה גולמית, גומי גולמי, זרעי שמן, שעם וחומרים/מוצרים כימיים.
שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות הוא מזערי, בשל תעריפי הובלה גבוהים וקשיים בגישה לבהוטן ללא מוצא לים.
בשנים 2008–2009 סך הסחר הדו-צדדי הסתכם ביותר מחצי מיליון דולר.
בתקופה 2007–2011 רק 11 פקיסטנים ביקרו בבהוטן כתיירים.
היו מגעים קבועים בין מנהיגי שתי מדינות בפורומים בינלאומיים שונים, מלבד פסגות SAARC.
בהוטן השתתף בפסגת SAARC ה-12 באסלאמאבאד בינואר 2004. בשולי הפסגה, נשיא וראש ממשלת פקיסטן קיימו פגישות דו-צדדיות עם ראש ממשלת בהוטן.
בנובמבר 2004, ראש ממשלת פקיסטן, שאוקאט עזיז, עמד בראש משלחת רשמית לבהוטן, שהעלתה חשד אצל שכנתם המשותפת, הודו, כי פקיסטן עלולה לנסות לחבל באינטרסים ההודיים בבהוטן.
במרץ 2011, ראש ממשלת בהוטן, ליונשן ג'יגמה יוסר ת'ינלי, הוביל משלחת בת שלושה ימים לפקיסטן, ונפגש עם ראש ממשלת פקיסטן, יוסוף רזא גילאני.
הם כיסו מגוון נושאים דו-צדדיים, כולל קשרים כלכליים, מסחריים, השקעות, חינוכיים ותרבותיים.
ביוני 2012, משלחת של נזירים בודהיסטים מבהוטן, שנסעה עם השגריר, התקבלה בחום על ידי שר החוץ של פקיסטן, שהדגיש את הצורך במגע אישי ובין-דתי בין המדינות.
בשנת 2018, משלחת בהוטנית המורכבת משגריר בהוטן ומנזירים בודהיסטים ביקרה באתרי מורשת בודהיסטים במחוז מרדן, פקיסטן.
שגרירות פקיסטן בבנגלדש מוסמכת לבהוטן.
נכון לשנת 2022, השגריר המיועד של בהוטן בפקיסטן הוא רינצ'ן קונצסיל, ואילו עמראן אחמד סידיקי הוא השגריר הפקיסטני בבהוטן.
יחסי אתיופיה–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה של קובה.
אתיופיה וקובה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 ביולי 1975, זמן קצר אחרי שהחונטה הצבאית האתיופית (שכונתה הדרג) הפרו-סובייטית תפסה את השלטון והדיחה את הקיסר הפרו-מערבי, היילה סלאסי.
זמן קצר אחרי ההפיכה הצליחו שתי המדינות ליצור יחסים דיפלומטיים קרובים, ובאוגוסט 1976 פתחו שגרירויות אחת אצל השנייה.
ב-1977 החלו איומים מצד סומליה לפלוש לאוגדן שבאתיופיה במטרה לאחד את האוכלוסייה דוברת הסומלית תחת שלטון סומליה.
במרץ 1977, כשרוחות המלחמה התלהטו, ביקר פידל קסטרו בסומליה ובאתיופיה והצליח לכנס פגישה משולשת של מנהיגי שתי המדינות וכן של דרום תימן, בה הציע ששלוש המדינות יתאחדו להקמת מדינה סוציאליסטית פדרלית, אולם הרעיון לא התקבל.
ארבעה חודשים לאחר מכן פרצה מלחמת אוגדן כשסומליה פלשה לאתיופיה.
תוך שהוא חש שסומליה נטשה את החזון הסוציאליסטי, החליט פידל קסטרו לתמוך באתיופיה.
זמן קצר לאחר הפלישה שלחה קובה 15 אלף חיילים לאוגדן.
נוכחותם, יחד עם חיילים מברית המועצות, תרמה לניצחון אתיופיה ב-1978. ב-1989 נחתם הסכם בין אתיופיה וסומליה ובו נקבע ששתי המדינות יכבדו את הגבול המוסכם ביניהן, ואחרוני החיילים הקובנים עזבו את האזור אחרי 12 שנים של נוכחות.
ב-1984 הוקמה אנדרטת תיגלצ'ין באדיס אבבה לזכר החללים האתיופים והקובנים.
בינואר 2018 ביקר נשיא אתיופיה, מולטו טשומה בקובה.
במאי 2019, ביקר סלוודור ולדס מסה, סגן נשיא קובה באתיופיה.
ב-2020 שתי המדינות ציינו 45 שנות יחסים דיפלומטיים.
ממשלת קובה מעניקה מדי שנה מלגות לסטודנטים מאתיופיה, ומעל 5,000 סטודנטים למדו בה עד כה.
בנוסף, היא שולחת רופאים שיסייעו במרכזים הרפואיים באדיס אבבה ובג'ימה.
יחסי אתיופיה–סומלילנד הם היחסים בין הרפובליקה של סומלילנד לבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה.
לשתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים רשמיים, אבל לאתיופיה יש קונסוליה בהרגייסה ולסומלילנד יש נציגות באדיס אבבה.
בעת העתיקה ובתקופה המודרנית המוקדמת
היחסים בין סומלילנד לאתיופיה מתוארכים לפחות לתקופת סולטנות אדאל והאימפריה האתיופית.
מערכת היחסים בין המדינות הייתה לעיתים קרובות מתוחה, והמתיחות הגיעה לשיאה במאה ה-16 עם מלחמת אתיופיה–אדאל.
האימפריה האתיופית חתמה על מספר הסכמים עם ממשלת בריטניה בתקופת המנדט הבריטי על סומלילנד.
המפורסם מבין האמנות הללו הוא ההסכם האנגלו-אתיופי משנת 1897, שנועד לתחום את הגבול בין אתיופיה לסומלילנד.
ההסכם גם קבע את חופש הסחר והתנועה בין שני הצדדים.
לאחר הקמתה בשנת 1982, החליטה התנועה הלאומית הסומלית ליצור ברית עם משטר הדרג הקומוניסטי באתיופיה נגד כוחותיו של הרודן הסומלי סיאד בארה.
היחסים בין הרפובליקה של סומלילנד לאתיופיה היו בדרך כלל חיוביים מאז הכריזה סומלילנד על עצמאותה ב-18 במאי 1991. מצב העניינים מסמן יציאה מהעוינות ההיסטורית בין סומליה לאתיופיה.
בשנת 1994, אתיופיה וסומלילנד הגיעו להסכמי ביטחון וסחר שסיפקו שותפות אסטרטגית מורחבת.
בין החשובים מבין ההסכמים היה אמנה הקובעת יחסים דיפלומטיים לא רשמיים בין שתי המדינות.
אתיופיה וסומלילנד חתמו גם על הסכם הסגרה.
ב-1 בינואר 2024 חתמו אתיופיה וסומאלילנד על מזכר הבנות המעניק לאתיופיה גישה לים האדום דרך נמל ברברה בתמורה להכרה אפשרית.
יחסי אתיופיה–קנדה הם יחסי החוץ בין אתיופיה וקנדה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1956. קנדה פתחה שגרירות באדיס אבבה ב-1957, ואילו אתיופיה פתחה שגרירות באוטווה בשנת 1962. השגרירות באוטווה נסגרה בשנה שלאחר מכן בשל אילוצים כספיים ונפתחה מחדש רק ב-1989. בשנת 2021 סגרה אתיופיה שוב את שגרירותה באוטווה, אך בשנת 2022 היא נפתחה מחדש.
ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין ביקר באתיופיה בשנת 2002. סגנית שר התחבורה והתקשורת באתיופיה ביקרה בקנדה בשנת 1995. נשיא בית המשפט העליון באתיופיה כמאל בדרי ערך ביקור רשמי בקנדה ב-2001.
קנדה היא סייענית חוץ משמעותית עבור אתיופיה.
סיוע הפיתוח הרשמי של קנדה לאתיופיה בשנת 2007 הסתכם ב-90.52 מיליון דולר.
יחסי בוטסואנה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל לרפובליקת בוטסואנה.
לישראל יש קשרים רשמיים עם בוטסואנה, אך אין לה שגרירות קבועה בה, וכך גם אין לבוטסואנה שגרירות בישראל.
בין המדינות קיימים הסכמי שיתוף פעולה ברמה הממשלתית, וכן פעילות עסקית של המגזר הפרטי.
עוד בטרם קיבלה בוטסואנה את עצמאותה, בשנת 1966, באו ראשיה לישראל לדון בסיוע ובשיתופי פעולה עתידיים ביניהן.
ישראל הצביעה באו"ם בעד עצמאותה של בוטסואנה, ומיד לאחר מכן נוסדו היחסים באופן רשמי.
לאחר מלחמת יום הכיפורים ניתקה בוטסואנה, כרוב שכנותיה, את יחסיה עם ישראל, אולם מאז שנות ה-80 קיימה קשרים בלתי רשמיים עם ישראל.
היחסים בין המדינות שבו לקדמותם באופן רשמי בעת חתימת הסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף בשנת 1993. בפברואר 2012 התמנה שגריר ישראל לאפריקה הדרומית שמקום מושבו בנמיביה דן שחם לנציגה הדיפלומטי הרשמי של ישראל בבוטסואנה השכנה.
שש חברות יהלומנות ישראליות פעילות במחוז גאבורונה שבבוטסואנה ומעסיקות כאלף אזרחים בוטסואנים במכרות יהלומים.
בדצמבר 2012 הוחלט באוניברסיטת בן-גוריון לתמוך בהקמת מוסד חדש בבוטסואנה, בשם "אוניברסיטת בוטסואנה הבינלאומית למדע וטכנולוגיה".
אוניברסיטת בן-גוריון תהיה אחראית על ההוראה ועל בניית יכולת המחקר של האוניברסיטה.
סטודנטים מהמדינה האפריקנית יוזמנו לישראל כדי להשלים את לימודיהם לפני ההחזרה לבניית הצוות של האוניברסיטה.
סטודנטים שיעברו הכשרה בישראל יוחזרו לבוטסואנה ויהוו את הצוות של האוניברסיטה המקומית.
בוטסואנה נלחמת בבעיית מדבור חמורה.
ישראל הציעה כמודל למאבק בבעיה, פיתוחים טכנולוגיים בחקלאות ובהתפלה.
בוטסואנה היא אחת מחמש המדינות להן מתבצע עיקר הייצוא הישראלי באפריקה שמדרום לסהרה.
יחסי בוטסואנה–קוריאה הצפונית מתייחסת למערכת היחסים הנוכחית וההיסטורית בין רפובליקת בוטסואנה לבין קוריאה הצפונית.
כיום למדינות אין שגרירויות אחת אצל השנייה מאז השעיית היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בפברואר 2014.
שתי המדינות החלו את קשריהן הדיפלומטיים ב-27 בנובמבר 1974, במהלך המלחמה הקרה.
הנשיא הראשון של בוצואנה, הנשיא סרטסה קחאמה, ביקר במדינה בפיונגיאנג בין ה-9 ל-13 באוגוסט 1976. במהלך הביקור נפגשו הוא ואשתו עם קים איל-סונג, שארגן סעודה עבורם.
על פי הדיווחים, קחאמה הפתיע את מארחיו כששיחק ביליארד, בשלב מסוים, על פני שולחן הביליארד, בתנוחה מגושמת.
בתחילת שנות ה-80 הוזמנו כמה מדריכי אמנויות לחימה צפון קוריאנים כדי להכשיר את שירות המשטרה של בוטסואנה בלחימה לא חמושה.
הצפון קוריאנים עזבו את בוצואנה זמן קצר אחרי שהם הגיעו, כנראה בגלל הסתה של השוטרים נגד הממונים עליהם, וניסו לשכנע אותם לחפש צורה דמוקרטית יותר של עבודת המשטרה.
בשנת 2013, ממשלת בוטסואנה השעתה את שיתוף הפעולה הבילטראלי עם קוריאה הצפונית בשל חשש ממצב זכויות האדם במדינה.
ב-20 בפברואר 2014 היא המשיכה בדרך זו, תוך סיום מלא של כל היחסים הדיפלומטיים והקונסולריים עם קוריאה הצפונית בעקבות דו"ח של ועדת החקירה של האו"ם לזכויות האדם בצפון קוריאה, מה שהפך את בוטסואנה למדינה האפריקאית הראשונה שמכירה, דה-יורה, בקוריאה הדרומית כממשלה הלגיטימית היחידה של קוריאה.
אך למרות זאת, ביטאה בוטסואנה את "אהדת הלב" עם העם הצפון קוריאני.
באוקטובר 2015, כאשר הנשיא איאן חמה היה בסיאול, הוא התראיין לחדשות והצהיר כי אין להם עניין ביחסים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית עוד, בהתייחסו להפרת זכויות האדם ולסכנה לשלום במזרח על ידי הדיקטטורה הצבאית.
נוסף על כך, נשיא פרו-דמוקרטי זה גינה את פקידי הממשל של קוריאה הצפונית.
"מנהיגי הצפון חיים כאילו בתקופת האבן", הביע חמה את דעתו על המדינה הידועה לשמצה בהפרות זכויות אדם.
יחסי בוטסואנה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
שתי המדינות מקיימות יחסים בילטרליים טובים, המבוססים על כבוד הדדי ושיתוף פעולה בתחומים מגוונים.
מאז ביקורו של הנשיא הגרמני, הורסט קלר ב-2006, שיתופי הפעולה החלו להתגבר בהתמדה.
בוטסואנה פתחה את שגרירותה בברלין ב-2013.
נשיא בוטסואנה ביקר בגרמניה בפברואר 2012, שם נפגש עם הקנצלר הגרמנית אנגלה מרקל ונשיא גרמניה כריסטיאן וולף.
נשיא בוטסואנה ביקר שוב בגרמניה כחלק מתערוכת הסחר הבינלאומית שהתקיימה בברלין במרץ 2017. באוגוסט 2016, סגנית שר החוץ הגרמנית, מריה בוהמר, ביקרה בבוטסואנה.
על פי הלמ"ס הגרמני, בשנת 2016, הסחר בין המדינות הסתכם ב-74.5 מיליון יורו כאשר גרמניה ייצאה לבוטסואנה סחורה בשווי 72.3 מיליון יורו.
בוטסואנה מייצאת לגרמניה בעיקר מוצרי בשר ואילו גרמניה מייצאת לבוטסואנה בעיקר מכונות, מוצרי חשמל, כלי תחבורה, מוצרי מתכת, מוצרים כימיים, מוצרי עץ ועוד.
בוטסואנה מיוצגת בגרמניה על ידי 2 קונסוליות כלליות בהמבורג ומינכן ועל ידי שגרירות שהיא מחזיקה בברלין, בירת המדינה.
גרמניה מיוצגת בבוטסואנה על ידי קונסוליה כללית במאון ועל ידי שגרירות שהיא מחזיקה בגאבורונה, בירת המדינה.
יחסי בהוטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת בהוטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים הדיפלומטיים שבין שווייץ לבהוטן התחילו בשנות החמישים של המאה העשרים במגעים אישיים בין המלך הבהוטני ג'יגמה דורג'י ואנגצ'וק עם תעשיין שווייצרי בשם פריץ פון שולתס-רכברג.
שולתס-רכברג השקיע בבהוטן כסף רב ויחד עם ממשלת שווייץ החל לבנות תוכניות שיתוף פעולה בפיתוח בהוטן.
במהלך שנות השישים והשבעים של המאה העשרים, ארגוני סיוע פרטיים שווייצרים הוציאו לפועל את התוכניות ומ-1978 התערבה הממשלה השווייצרית בהוצאה לפועל עצמה של התוכניות.
בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים, הפכה שווייץ לאחת מארבע התורמות הגדולות ביותר לבהוטן בכל רחבי העולם.
שיתופי הפעולה בין שתי המדינות ממשיכים למשך זמן רב.
בשנת 2012 התגוררו בבהוטן 17 אזרחי שווייץ.
בהוטן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
בהוטן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
שווייץ אינה מיוצגת בבהוטן בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בבהוטן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בטהימפהו, בירת המדינה.
יחסי בוטסואנה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הרפובליקה של קוריאה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הרפובליקה של קוריאה כוננו באופן רשמי ב-18 באפריל 1968.
נוסף על כך, חמה גינה את פקידי הממשל של קוריאה הצפונית.
קוריאה הדרומית אינה מיוצגת בבוטסואנה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
בוטסואנה אינה מיוצגת בקוריאה הדרומית בדרג השגרירות.
בוטסואנה מיוצגת בקוריאה הדרומית בדרג הקונסולרי.
יחסי בוטסואנה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין ממלכת ספרד.
היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין ממלכת ספרד הם יחסים דיפלומטיים מלאים.
היחסים שבין המדינות כוננו ב-29 באפריל 1981. היחסים תוארו על ידי משרד החוץ הספרדי כ"חמים אך מוגבלים": קהילה קטנה יחסית של ספרדים במדינה, סחר מוגבל במגזרים אחדים, ומספר טיולים של בכירים ספרדים וביקורים רשמיים רמי דרג.
הייצוא הספרדי המסחרי לבוטסואנה מהווה בדרך כלל פחות מ-0.01% מכלל הייצוא הספרדי.
הייצוא חווה גדילה משמעותית בשנת 2009 הודות לרכישת שלושה מטוסים ספרדים, שניים מסוג CN-235 ואחד מסוג EADS-CASA.
גם הייבוא הספרדי מבוטסואנה מהווה חלק קטן מאוד מכלל הייבוא שלה.
בשונה ממדינות רבות באפריקה, לא מתקיימות בבוטסואנה תוכניות ספרדיות לשיתוף פעולה ופיתוח ומיזמים אחרים.
ספרד אינה מיוצגת בבוטסואנה בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת בבוטסואנה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בגאבורונה, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבוינדהוק, בירת נמיביה הסמוכה, על בוטסואנה.
בוטסואנה אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות.
בוטסואנה מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במדריד, בירת המדינה.
יחסי בוטסואנה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
רפובליקת בוטסואנה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ בוטסואנה היא "פרטנרית מכובדת בארגונים בינלאומיים שונים".
משרדיה של הקרן לפיתוח אפריקה הדרומית יושבים בבירת בוטסואנה, גאבורונה והארגון מצליח להשפיע לטובה על הצמיחה הכלכלית של המדינה.
המועצה הפדרלית השווייצרית הכירה בעצמאותה של בוטסואנה, פרוטקטורט בריטי לשעבר בשם "בצ'ואלנד", בשנת 1966. המגעים הדיפלומטיים הלא רשמיים בין שתי המדינות ערכו שנה עד שכוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1967, עם מינוי השגריר השווייצרי בפרטוריה לתפקיד שגריר המדינה גם בבוטסואנה.
בוטסואנה מן הצד השני מיוצגת בשווייץ באמצעות שגרירותה שבז'נבה לארגונים בינלאומיים.
פגישות של בכירים רמי דרג משתי המדינות הן נדירות.
הפעולות השווייצריות בבוטסואנה מתמקדות בקידום שיתוף הפעולה בין שתי המדינות ובהבטחת השלום והדמוקרטיה במדינה.
שווייץ מספקת לבוטסואנה המתפתחת גם סיוע הומניטרי דרך הקרן לפיתוח אפריקה הדרומית (SADC).
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בבוטסואנה 64 אזרחים שווייצרים.
בנוסף לכך, מחזיקה שווייץ קונסוליית כבוד ובראשה קונסול כבוד בגאבורונה.
בוטסואנה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
בוטסואנה האמינה את שגרירותה לארגונים בינלאומיים בז'נבה שבשווייץ גם על שווייץ.
עם זאת, זוהי אינה שגרירות בוטסואנה בשווייץ כפי שנהוג לחשוב.
שווייץ אינה מיוצגת בבוטסואנה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בבוטסואנה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בגאבורונה, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה הסמוכה, על בוטסואנה.
יחסי בהוטן–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת בהוטן לבין ממלכת תאילנד.
נכון לשנת 2020, לבהוטן שגרירות בבנגקוק, ואילו תאילנד מיוצגת במדינה על ידי השגרירות שלה בדאקה, בנגלדש.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-1989. הן לבהוטן והן לתאילנד הממוקמות בדרום-מזרח אסיה מספר מאפיינים משותפים, ובהם מערכת שלטונית דומה בעלת אופי מונרכיסטי.
כמו כן, התרבויות בשתי המדינות שאבו השראה מהבודהיזם, הדת המרכזית בשתיהן.
בשנים האחרונות ניכרת עלייה בתנועת התיירים בין שתי המדינות.
בתחום החינוך, מספר אוניברסיטאות תאילנדיות קולטות מדי שנה סטודנטים מבהוטן, להם מוצעות בחלק מהאוניברסיטאות מלגות.
בשנת 2006 חנך מלך בהוטן ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק תערוכה בצפון תאילנד לציון 60 שנות שלטונו של ראמה התשיעי; ממשלת בהוטן השקיעה בתערוכה 10 מיליון באט.
ב-10 בנובמבר 2009 פתחה שגרירות תאילנד האמונה על היחסים עם בהוטן את "פארק הידידות בהוטן–תאילנד" בעיר טהימפהו, בירת בהוטן.
הפארק נחנך לרגל 20 שנה לכינון היחסים בין המדינות ולרגל יום השנה להכתרת מלך בהוטן.
עוד צוין במעמד הפתיחה גם יום הולדתו ה-54 של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן הקודם ויום הולדתו ה-82 של ראמה התשיעי, מלך תאילנד.
יחסי בוטסואנה–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין ממלכת תאילנד.
שגרירות בוטסואנה בטוקיו מייצגת את המדינה בתאילנד לצד קונסוליה בבנגקוק, לתאילנד אין שגרירות בבוטסואנה, אך יש לה קונסוליה בגאבורונה.
בשנת 2018 שווי הסחר בין המדינות עמד על 14 מיליון דולר.
הסחורות שבוטסואנה ייצאה לתאילנד כללו פנינים, אבנים יקרות ומתכות, ואילו בין הסחורות שתאילנד ייצאה לבוטסואנה היו פנינים, אבנים יקרות ומוצרי ברזל ופלדה.
יחסי בוטסואנה–דרום אפריקה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת בוטסואנה לבין רפובליקת דרום אפריקה.
בוטסואנה מיוצגת בדרום אפריקה באמצעות נציבות גבוהה שהיא מחזיקה בעיר הבירה פרטוריה, ואילו דרום אפריקה מיוצגת בבוטסואנה באמצעות נציבות גבוהה שהיא מחזיקה בבירה גאבורונה.
שתי המדינות הן קולוניות בריטיות לשעבר, וחברות באיחוד האפריקאי, חבר העמים הבריטי והקהילה לפיתוח אפריקה הדרומית (SADC).
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לא רשמיים לראשונה בשנת 1910, עם הקמת איחוד המכס באפריקה הדרומית.
בשנת 1985 פתחה דרום אפריקה במבצע צבאי נרחב בבירת בוטסואנה, גאבורונה.
במהלך המבצע תקפה דרום אפריקה מטרות של הקונגרס הלאומי האפריקני.
התקפות אלה גונו על ידי דובר נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן.
היחסים בין שתי המדינות פורסמו באופן רשמי לראשונה בשנת 1992, עם הקמת נציגויות דיפלומטיות בשתי המדינות.
שדרוג היחסים לדרגה דיפלומטית מלאה, נכנסו לתוקף ב-22 ביוני 1994.
שתי המדינות נהנו מיחסים דיפלומטיים חמים ולבביים בתקופת נשיאותם של תאבו מבקי ופסטוס מוגאה.
במהלך נשיאותם של ג'ייקוב זומה ואיאן חאמה דעכו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בעקבות פרישתה של דרום אפריקה מבית הדין הפלילי הבינלאומי.
בשנת 2003 חתמו שתי המדינות על הסכם מיסוי כפול.
בשנת 2005 חתמו שתי המדינות על שישה הסכמים להעצמת שיתופי פעולה בתחומים שונים ובהם חקלאות, בריאות, ממשל מקומי, ספורט, תרבות ותחבורה
בשנת 2007 חתמה רכבת בוצואנה על הסכם עם מפעילת הרכבות הדרום אפריקאית Spoornet.
יחסי בוטסואנה–רוסיה הם יחסי החוץ בין בוטסואנה לרוסיה.
היחסים בימינו בין המדינות מתוארים כידידותיים וארוכי שנים.
לדברי שר החוץ, רוסיה הייתה אחת המדינות הראשונות שקיימו יחסים דיפלומטיים מלאים עם בוטסואנה.
בוטסואנה וברית המועצות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 במרץ 1970, והעניינים הסובייטים טופלו בתחילה באמצעות שגרירות ברית המועצות בלוסקה, זמביה.
למרות גישתה הפרו-מערבית, בוטסואנה השתתפה באולימפיאדת הקיץ של 1980, כשהופיעה לראשונה במשחקים האולימפיים במוסקבה.
כמו כן, ב-14 בינואר 1977, לאחר התקפות על בוטסואנה בידי רודזיה הדרומית, הצטרפה ברית המועצות להחלטה 403 של מועצת הביטחון של האו"ם כדי לגנות את הפיגועים.
שיתוף פעולה כלכלי ומסחרי בין רוסיה לבוטסואנה נקבע על ידי הסכם הסחר משנת 1987 וההסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכני משנת 1988. ממשלת הפדרציה הרוסית וממשלת הרפובליקה של בוטסואנה חתמו בספטמבר 1999 על ההסכם לשיתוף פעולה תרבותי, מדעי וחינוכי.
רוסיה ובוטסואנה קיימו שיתופי פעולה פוריים במגוון תחומים, במיוחד בפיתוח משאבי אנוש.
ורוסיה עדיין מציעה מלגה רבה יותר בענפי מפתח כמו בריאות, שחווה כיום מחסור קריטי בכוח אדם.
בוטסואנה היא גם אחת המדינות בהן אזרחי רוסיה אינם זקוקים לויזה.
רוסיה מחזיקה בבוטסואנה שגרירות בגאבורונה, בעוד שבוטסואנה מיוצגת ברוסיה באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה וקונסוליית כבוד במוסקבה.
יחסי בוטסואנה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין יפן.
בין רפובליקת בוטסואנה לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין יפן כוננו באופן רשמי בחודש ספטמבר 1966.
פסטוס מוגאה, נשיא בוטסואנה (1998)
בוטסואנה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בבוטסואנה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בגאבורונה, בירת המדינה.
ההדת הבהאית מתייחסת לבודהיזם כאחת מתשע הדתות המרכזיות בהיסטוריה האנושית, ורואה בבודהה אחת מהתגלמויות האל (Manifestations of God), בדומה לדמויות נבואיות אחרות במסורות דתיות שונות.
על פי הפרשנות הבהאית, חלק מכתבי הבודהיזם מבשרים את הופעתו של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית.
בשנים האחרונות ניכרת מגמה של הצטרפות בני קהילות בודהיסטיות לדת הבהאית, בעיקר במדינות באסיה.
במסגרות מסוימות מתקיימות השוואות בין דמותו של בודהה לבין זו של בהאא אללה, בהתבסס על נסיבות חייהם: שניהם נולדו למשפחות בעלות מעמד חברתי גבוה, ובחרו לנטוש אורח חיים נוח לטובת שליחות רוחנית בקרב אוכלוסיות מוחלשות.
בהשוואות בין כתבי המקור של שתי הדתות מוצגות נקודות דמיון סגנוניות ורעיוניות: הקאנון הפאלי הבודהיסטי וכתבי בהאא אללה מאופיינים בריחוק מהשלטון הפוליטי של זמנם ובמחויבות לערכים מוסריים ורוחניים שמטרתם שיפור מצבה של האנושות.
על פי גישות אלה, שני המנהיגים הדתיים פעלו לקידום תודעה רוחנית והפחתת סבל בקרב מאמיניהם.
בהשוואות שנערכו בין מקורות הכתובים של שתי הדתות, נטען כי קיים דמיון בסגנון ובמסרים: הקאנון הפאלי בבודהיזם וכתבי בהאא אללה בבהאאיות מתאפיינים בריחוק מהסמכות הפוליטית־אימפריאלית של תקופתם, ומביעים מחויבות מוסרית ורוחנית לשיפור מצבה של האנושות.
על פי גישות אלה, פעלו שני המנהיגים הדתיים במטרה משותפת – הפחתת הסבל האנושי וקידום שינוי תודעתי בקרב מאמיניהם.
הדת הבהאאית והבודהיזם מדגישים את זמניות הקיום האנושי ואת חולפיות העולם.
בכתבים בודהיסטיים מופיעה ההתייחסות הבאה: "כך תחשבו על העולם החולף הזה – כוכב עם שחר, בועה בנחל, הבזק של ברק בענן קיץ, מנורה מהבהבת, חלום".
בדומה לכך, בכתבים הבהאאיים נאמר: "חיה אז את ימי חייך, שהם פחות מרגע חולף, כשמוחך צלול, לבך אינו מושלם, מחשבותיך טהורות...".
ההבדלים בין הדתות האברהמיות לבין הבודהיזם עוררו שיח בקרב הוגים בהאאים באשר למעמדה של תפיסת האל.
אף על פי שתכני הבודהיזם שונים מעקרונות הדת הבהאאית, קיימת הקבלה בגישה הלא־תאיסטית של שתיהן: האלוהות איננה רכיב מרכזי, והפרט אינו מחויב באמונה באל כדי להשתייך לדת.
לפי הבודהיזם, לאדם ניתנת האפשרות להאמין באלוהים או שלא להאמין, בהתאם לדרכו האישית ולצורך הקיומי שלו בהתמודדות עם הסבל.
בכתביו של עבדול־בהא, אחד ממנהיגי הדת הבהאאית, מובאת עמדה דומה: "אם דת הופכת סיבה ליריבות ולשפיכות דמים, אז חוסר דת יהיה עדיף".
נקודת דמיון נוספת בין שתי המסורות היא ערך הסובלנות.
הבודהיזם מתאפיין בסובלנות פסיבית או "אדישה", ואילו הדת הבהאאית מדגישה סובלנות אקטיבית, הכוללת פנייה לדיאלוג בין־דתי ועידוד ההכרה בכלל הדתות כהתגלויות של אלוהות אוניברסלית.
אף שהבודהיזם אינו מציג עצמו כדת תיאיסטית, ניתן למצוא ביטויים לתפיסות אלוהיות בפרקטיקות התפילה שלו.
עבדול בהא תיאר את הבודהא כ" מקור האור לאנושות" וכשליחו המוקדם של אלוהים.
שוגי אפנדי מיקם את בודהא באותו דירוג של מייסדי דתות העולם האחרות.
הכתבים הבהאאים מפרסמים אזהרה: הטקסטים הבודהיסטיים אשר הגיעו לידינו אינם בהכרח מייצגים את מילותיו המדויקות של הבודהא.
יחסי הדת הבהאאית עם הבודהיזם
הקהילה הבהאאית מקיימת קשרים חיוביים עם הקהילה הבודהיסטית, בעיקר במדינות שבהן הבודהיזם רווח.
לפי תפיסת האמונה הבהאאית, בודהא נחשב לאחת ההתגלמויות האלוהיות (Manifestations of God), בדומה לדמויות נבואיות אחרות הנזכרות בכתביהם.
שליחים בהאאים שפעלו במדינות בודהיסטיות, ובהן סרי לנקה, דיווחו על שיח רוחני משותף ומכנה ערכי דומה בינם לבין מאמינים בודהיסטים.
במסמכים ובהצהרות שפורסמו מטעם גורמים בהאאיים נכתב כי עקרונות של אהבה אוניברסלית, שלום עולמי ושיתוף פעולה בין עמים מהווים בסיס משותף בין שתי המסורות.
בקרב מלומדים בהאאים קיימת התייחסות לדמיון הרעיוני בין כתבי הטרוואדה הבודהיסטיים לבין כתבי הדת הבהאאית.
החוקר מוג'אן מומאן טען בספרו כי הדמיון בין המסורות משמעותי, וכי ההבדלים נובעים בעיקר מהקשר תרבותי ומונחים שונים.
עם זאת, קיימות גם הסתייגויות בקרב הוגים בהאאים מהפרשנות המקובלת של הבודהיזם, בעיקר באשר לשאלת אותנטיות הטקסטים.
לפי האמונה הבהאאית, כתבי הבודהיזם הקיימים כיום אינם המקוריים, והם כוללים עיוותים או שינויים שהתרחשו במהלך הדורות.
עבדול-בהא, אחד ממנהיגי הדת, טען כי הבודהיזם איבד מתכניו המקוריים וכי ישנם יסודות הנוגדים את עקרונותיו המקוריים, כגון עבודת אלילים.
בהתאם להשקפה הבהאאית, כל דת נדרשת להתחדשות רוחנית, לרבות הבודהיזם.
יחסי בוטסואנה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה ובוטסואנה.
היחסים הדו צדדיים בין שתי המדינות כוננו ב-13 באוקטובר 1997, כאשר נשיא בוטסואנה קוויט מסייר ביקר בצ'ילה כדי להשתתף בקונגרס הפריון העולמי X.
מאותו מועד מערכת היחסים בין המדינות התבססה על שיתוף פעולה.
צ'ילה קיבלה בין היתר משלחות טכניות מבוטסואנה בתחומי כרייה, אנרגיה ומים, לחלוק חוויות בתחומים אלו.
ביולי 2012, שר החוץ של בוטסואנה, פאנדו סקלמני, ביקר בצ'ילה, אז חתם עם עמיתו הצ'יליאני אלפרדו מורנו צ'ארם על מזכר הבנות לקידום שיתוף פעולה דו-צדדי, במסגרת האינטרס של שתי המדינות להעצים את קשרים בין אזורים ברמה הפוליטית, הכלכלית והתרבותית.
באפריל 2016 ביקרה משלחת מבוטסואנה שאחראית על הכנת אסטרטגיית הפיתוח של כלכלת המדינה עד שנת 2036 לבקשת הנשיא, בצ'ילה, שם קיימה פגישות עם רשויות ממוסדות ציבוריים ופרטיים שונים כדי ללמוד על חוויותיהם בתכנון ובקרה של מדיניות ציבורית ארוכת טווח לפיתוח.
כעבור 4 חודשים נסע סגן שר החוץ הצ'יליאני אדגרדו ריברוס לבוטסואנה, שם חתם על מזכר הבנות בנושא התייעצויות פוליטיות יחד עם שר החוץ של בוטסואנה פלומוני וונסון מויטוי, ובכך מיסד את הדיאלוג הפוליטי בין שתי המדינות וחיזק את היחסים הדו-צדדיים ביניהן.
מאוחר יותר, במהלך ביקור ממלכתי בצ'ילה של נשיא בוטסואנה ביולי 2017, איאן חמה, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות לקידום השקעות וצמיחה וכדי להקל על פיזור הסחר.
המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה כללו שסתומים לצינורות או דוודים וסדיני כותנה, ואילו בוטסואנה מייצאת בעיקר צעצועים ודגמים קטנים עם מנועים.
בוטסואנה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מיוצגת בבוטסואנה באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה.
יחסי בוטסואנה–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין בוטסואנה והממלכה המאוחדת.
החלק הדרומי נהפך חלק ממושבת הכף והוא עכשיו חלק מהאזור הצפון-מערבי של דרום אפריקה; רוב דוברי סצוואנה כיום חיים בדרום אפריקה.
דבר זה לא התרחש מעולם מאחר שבריטניה המשיכה לדחות את העברת השטחים בתואנה כי יש להתייעץ עם תושביהם.
התרחבות השלטון המרכזי הבריטי והתפתחות הזהות הפוליטית של הממשל השבטי המקומי הביאו לביסוס שתי ועדות מייעצות במדינה, אחת בריטית והשנייה אפריקאית, בשנת 1920. חוקים שונים ב-1934 ביססו את כוח השלטון והחוק של השבטים.
העצמאות הוכרזה באופן רשמי ב-30 בספטמבר 1966. לאחר העצמאות כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
כיום שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי ובאו"ם.
בוטסואנה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון.
בריטניה מחזיקה בבוטסואנה נציבות עליונה בגאבורונה.
יחסי בוטסואנה–צרפת הם יחסי החוץ בין בוטסואנה וצרפת.
בהתבסס על ערכים דמוקרטיים משותפים, היחסים הדו-צדדיים בטוחים וידידותיים.
צרפת פתחה שגרירות בגאבורונה ביולי 2000, כאשר מטה הקהילה לפיתוח דרום אפריקה (SADC) עבר לעיר.
ראש הנציגות הדיפלומטית הצרפתית הוא גם הנציג המיוחד של צרפת ב-SADC.
במרץ 2019 פתחה בוטסואנה שגרירות מתפקדת במלואה בפריז (צרפת הייתה בעבר מכוסה מבריסל) המסמלת את עוצמת הקשרים בין שתי המדינות.
ב-31 בדצמבר 2017 היו רשומים 96 צרפתים (כולל 34 בעלי אזרחות כפולה), בעוד 26 בוטסואנים היו רשומים בצרפת בשנת 2016.
בוטסואנה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בבוטסואנה שגרירות בגאבורונה.
יחסי בוטסואנה–סין הם היחסים הבילטרליים בין בוטסואנה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היחסים כוננו לראשונה ב-6 בינואר 1975. בוטסואנה מקיימת את מדיניות סין האחת, שפירושה שבוטסואנה אינה מקיימת יחסים עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן).
לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן בשנת 2008, ממשלת בוטסואנה תרמה מיליון פולה.
החל משנות ה-80, היחסים הכלכליים והמסחריים התרחבו במהירות בין שתי המדינות.
בשנת 2008, היקף הסחר הכולל בין בוטסואנה לסין עמד על כמעט 360 מיליון דולר.
בינואר – אוקטובר 2009, היקף הסחר הסתכם ב-193 מיליון בתוך עשרה חודשים למרות המיתון העולמי ב-2008. בפברואר 2009 דחקו בכירים סינים בבוטסואנה להרחיב עוד יותר את היחסים הכלכליים, במיוחד בתעשיית היהלומים המכריעה של בוטסואנה, בשל הביקוש הסיני הגובר ליהלומים לנוכח הפחתת הביקוש בכלכלות הגדולות האחרות.
מאז הפורום הראשון בנושא שיתוף פעולה של סין–אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין העבירה 129 מיליון דולר במימון פיתוח לבוטסואנה.
מתוך סך הכל, 52 מיליון דולר בלבד נופלים תחת קריטריוני ה-OECD-DAC לסיוע רשמי בפיתוח.
בנק אקסים של סין סיפק את יתרת המימון לבוטסואנה למימון פרויקט הכביש Lethlhakeng-Kang.
סין האריכה הלוואה למימון הקמת פרויקט הרכבת מוסצ'ה-קזונגולה, שיחבר את זמביה דרך גשר קזונגולה.
על מנת להקל על ההתרחבות הכלכלית, סין מימנה מספר פרויקטים של בנייה ברחבי בוטסואנה.
פרויקטים אלה נמנו ב-28 בינואר 2010 וכללו רכבת וכבישים, מתקני בריאות ודיור בעלות נמוכה.
סין סייעה בהקמת מכון קונפוציוס באוניברסיטת בוטסואנה, שנפתח בספטמבר 2009. המכון מקדם תרבות, היסטוריה ושפה סינית באוניברסיטה.
מספר הולך וגדל של אזרחי בוטסואנה נסעו לסין; בשנת 2005, 400 אזרחים ביקרו במדינה ואילו בשנת 2008 1,400 עשו זאת.
יחסי בוטסואנה–הודו הם יחסי החוץ בין בוטסואנה להודו.
הודו הכירה בבוטסואנה זמן קצר לאחר עצמאותה של זו בשנת 1966, ופתחה שגרירות בגאבורונה בשנת 1987. בוטסואנה פתחה את שגרירותה בניו דלהי בשנת 2006.
נשיא בוטסואנה, פסטוס מוגאה, ביקר בהודו פעמיים במאי 2005 ובדצמבר 2006. במהלך הביקור השני, הודו הסכימה לספק קו אשראי של 20 מיליון דולר ומענק סיוע של 50 מיליון רופיות עבור תחומי הבריאות וחינוך של בוטסואנה בהתאמה.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים הקשורים לסחר דו-צדדי, מיסוי, חילופי תרבות ומדע וטכנולוגיה.
בוטסואנה היא גם חלק מפרויקט הרשת האלקטרונית של הודו.
בספטמבר 2014 סיכמו שני הצדדים הסכם לפיו הצבא ההודי יספק הכשרה לכוחות ההגנה של בוטסואנה.
אזרחי בוטסואנה זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכנית והכלכלית ההודית והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
הסחר הדו-צדדי בין בוטסואנה להודו הסתכם ב-1.1 מיליארד דולר בשנים 2014–2015. הסחורה העיקרית שמייבאת הודו מבוטסואנה היא יהלומים.
הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לבוצואנה הן פריטים מיוצרים, מתכות, מכונות וציוד, חוטי כותנה, בדים, בגדים מוכנים, תרופות וציוד תחבורה.
עתודות היהלומים הגדולות של בוטסואנה מעניינות מאוד את תעשיית היהלומים ההודית, במיוחד בסוראט.
סוראט היא מרכז עיקרי לחיתוך וליטוש של יהלומי גלם.
לחברות ההודיות Shrenuj, Blue Star ו-KGK Diamonds יש משרדים ומפעלים בבוטסואנה.
בשנת 2008 חתם מכון היהלומים ההודי על הסכם עם ממשלת בוטסואנה להקמת מכון יהלומים הודו–אפריקה במדינה.
המכון יאויש בפקולטה ההודית שיעבירו קורסים בנושא חיתוך יהלומים, ליטוש ודירוג יחד עם ייצור תכשיטים.
Jindal Steel & Power Limited (JSPL) רכשה את חברת CIC Energy הקנדית העוסקת בכריית פחם וייצור חשמל בבוטסואנה.
JSPL מתכוונת להקים שתי תחנות כוח פחם של 300 מגוואט באזורי מממבולא שבהן נמצאו מרבצי פחם עצומים.
בוטסואנה פתחה משרד סחר בשם רשות לפיתוח והשקעות יצוא בוטסואנה (BEDIA) במומבאי בשנת 2010. לאחר מכן שונה שמו של המשרד למרכז ההשקעות והסחר בבוטסואנה (BITC).
לאחר פגישה בין BITC ל-CII ביולי 2010, עוזר שר המסחר והתעשייה בבוטסואנה הכריז כי "בוטסואנה מצאה את הסביבה העסקית ההודית תואמת ומבקשת ליהנות ממומחיות בתחומי טכנולוגיית מידע, בריאות, תחבורה וחינוך."
בנק ברודה החל לפעול בבוטסואנה בשנת 2001. בנק הודו פתח סניף ראשון בגאבורונה ב-9 באוגוסט 2013, וסטייט בנק אוף אינדיה פתח סניף באותה עיר ב-26 בנובמבר 2013.
מרבית ההודים מועסקים במקצועות הקמעונאות, הייצור, ההוראה וחשבונאות.
מהגרים הודיים לבוטסואנה מגיעים בעיקר ממדינות גוג'ראט, קראלה, אנדרה פראדש וטמיל נאדו.
יחסי בוטסואנה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים הרשמיים בין רפובליקת בוטסואנה לרפובליקת קניה.
בשנת 2013, מיד לאחר שאוהורו קניאטה נבחר לנשיא קניה, בוטסואנה איימה לאסור עליו להיכנס למדינה אם לא ישתף פעולה עם חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC) שנפתחה בעקבות המשבר האלים בעקבות בחירות 2007 בקניה.
בוטסואנה גם הייתה המדינה האפריקאית היחידה שדחתה את החלטת האיחוד האפריקאי בעד ביטול התיק של קניאטה ב-ICC, והפכה לאחת התומכות היחידות מצד אפריקה ב-ICC, וזאת בשעה שדרום אפריקה השכנה הייתה אחת המדינות שקראו לפרישה המונית של מדינות אפריקה מה-ICC.
מאוחר יותר תמכה בוטסואנה בהחלטת האיחוד האירופי.
כשהיחסים הדיפלומטיים היו מתוחים, ביקשה בוטסואנה לתקן את הידרדרות היחסים שנגרמה בשל דבריו של שר החוץ של בוטסואנה על נשיא קניה קניאטה.
הנשיא קניאטה היה אמור לבקר בבוטסואנה ב-2013 בעקבות הזמנה של הנשיא יאן קאמה.
קניאטה שיתף פעולה עם ה-ICC והאישומים נגדו בוטלו בדצמבר 2014.
ביוני 2014 קיימו שתי המדינות פורום עסקי בגאבורונה.
הפורום נועד לשפר את המסחר בין המדינות.
קניה מייצאת סחורות בשווי של כ-357.1 מיליון שילינג קנייתי (3.7 מיליון דולר) לבוטסואנה מדי שנה, סחורות אלו מורכבות בעיקר מירקות, נפט, תרופות, חלקי הדפסה וכריכת ספרים, טקסטיל, כלי עבודה ידניים ומכונות, סכו"ם ורהיטים.
בוטסואנה מייצאת סחורות בשווי 17.2 מיליון שילינג קנייתי (182,406 דולר) לקניה, סחורות אלו מורכבות בעיקר מכלי רכב, טרקטורים, מוצרי טקסטיל ופלסטיק.
בוטסואנה מחזיקה בקניה נציבות עליונה בניירובי.
קניה מחזיקה בבוטסואנה נציבות עליונה בגאבורונה.
יחסי בוטסואנה–נמיביה הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין רפובליקת נמיביה.
נמיביה קיבלה עצמאות מדרום אפריקה ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
לבוטסואנה נציבות עליונה בווינדהוק, בירת נמיביה, ואילו לנמיביה נציבות עליונה בגאבורונה, בירת בוטסואנה.
נמיביה גובלת בבוטסואנה מצפון וממערב.
תוואי הגבול נקבע על פי אמנה שנחתמה ב-1 ביולי 1890 בין בריטניה (ששלטה בבוטסואנה) וגרמניה (ששלטה בנמיביה).
מחלוקות בין שתי המדינות על הגבול הביאו למתיחות ניכרת בין שתי הממשלות בשנות ה-90.
בין שתי המדינות הייתה מחלוקת ארוכת שנים לגבי השליטה על האי קסיליקי/סדודו, הנמצא ברצועת קפריבי.
הרקע לסכסוך הוא אי בהירות בנוגע להסכם הלגולנד-זנזיבר ב-1890 בו הועברה רצועת קפריבי מהאימפריה הבריטית לקיסרות הגרמנית.
נמיביה הייתה אז "דרום-מערב אפריקה הגרמנית"; ובוטסואנה הייתה מדינת חסות בריטית בשם "בצ'ואנאלנד".
בהסכם מוזכר גבול ההשפעה בין שתי המעצמות בדרום רצועת קפריבי ב"ערוץ המרכזי של נהר הצ'ובה".
טענת בוטסואנה הייתה שהמילים "הערוץ המרכזי" מתייחסים לערוץ שזורם צפונית לאי קסיליקי, ולכן האי שייך לה.
לעומתה, טענה נמיביה ש"הערוץ המרכזי" מתייחס לערוץ הנע מדרום לאי ולכן האי שייך לה.
בשל כך, ב-1999 קבעו שופטי בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג כי "הערוץ הצפוני של נהר הצ'ובה שסביב האי קסיליקי/סדודו מוכרח להיחשב כערוץ המרכזי שלו".
ולכן, ע"פ החלטה זו, האי קסיליקי/סדודו הוא טריטוריה של בוטסואנה.
נהר אוקבנגו העובר מאנגולה דרך נמיביה לבוטסואנה הוא מקור חשוב למים עבור בוטסואנה, וכן לדלתת האוקבנגו המהווה מקור חשוב להכנסה תיירותית עבור בוטסואנה שכן היא מיוחדת בריבוי חיות הבר והציפורים שבה.
בנוסף, הנהר מהווה מקור מים חשוב לבוטסואנה.
נמיביה, המתמודדת עם בצורת, חפרה תעלה באורך של 300 ק"מ מהנהר, ותכננה לבנות צינור מים באורך של 250 ק"מ שיסיט את המים מהנהר ויסייע בהתמודדות עם הבצורת.
בוטסואנה טענה בתגובה כי 97% ממימי הנהר מתאדים, כך שהיא לא יכולה לאפשר אובדן מים נוספים.
נמיביה הגיבה וטענה כי הפרויקט שלה משתמש בחצי אחוז מהמים בנהר, וכי לה הזכות על כל המים של הנהר העובר דרכה.
במטרה להתמודד עם הסכסוך, אנגולה, נמיביה ובוטסואנה הקימו בספטמבר 1994 את ועדת המים של אגן נהר אוקבנגו, שתייעץ להן באשר לחלוקת המשאבים של הנהר.
בוטסואנה ונמיביה הן שתיהן חברות בקהילת הפיתוח הדרום אפריקאית (SADC) שהמטה שלה בגאבורונה.
המטרה העיקרית של SADC היא לקדם את שיתוף הפעולה בין 15 מדינות דרום אפריקה בתחומים הכלכליים, החברתיים והביטחוניים.
ב-2002 חתמו תאגידי המים של נמיביה ובוטסואנה על הסכם לאספקת חשמל לעיירות גנזי בבוטסואנה ודה הוק בנמיביה.
שתי המדינות שקלו לשתף פעולה בפריסת סיבים אופטיים שיעקפו את דרום אפריקה תוך הפחתת עלויות.
בנוסף, באוקטובר 2008 אישרה נמיביה את הצעתה של חברה פרטית לייצא פחם מבוטסואנה דרך מסילת רכבת שתיבנה בנמיביה.
יחסי בוטסואנה–טורקיה הם יחסי החוץ בין בוטסואנה לטורקיה.
טורקיה מחזיקה שגרירות בגאבורונה מאז 15 באוקטובר 2014.
לבוטסואנה ולטורקיה יש יחסים מצוינים.
למרות היותה ארץ מדברית ברובה, בוטסואנה השיגה את הצמיחה הכלכלית המהירה ביותר בעולם מאז 1970 והייתה המדינה האפריקנית היחידה שקיבלה דירוג אשראי "A" מ-Moody's ו-Standard & Poor's.
טורקיה, יחד עם מדינות מערביות רבות אחרות, הפסיקה כל סיוע חוץ בגלל ההצלחה הכלכלית והחומרית שהשיגה בוטסואנה.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 2.9 מיליון דולר בשנת 2019.
טורקיה מעניקה מלגות לסטודנטים בבוטסואנה מאז 2009.
יחסי בוטסואנה–בנגלדש הם היחסים הבילטרליים של בנגלדש ובוטסואנה.
בנגלדש ובוטסואנה גילו עניין להרחיב את הפעילות הכלכלית בין שתי המדינות ונקטו בצעדים הדרושים בהקשר זה.
בוטסואנה דחקה בבנגלדש להקים תעשיות טקסטיל במיזם משותף במדינה.
בוטסואנה גם ביקשה את עזרתה של בנגלדש בפיתוח מגזר התרופות שלה.
בשנת 2009, משלחת עסקית מבנגלדש בראשות Fazlul Haque, הנשיא לשעבר של איגוד יצרני ויצואני הסריגים בבנגלדש (BKMEA), ביקרה בבוטסואנה כדי לבחון דרכים אפשריות להגדלת הסחר וההשקעות הדו-צדדיות.
באותה שנה נחתם הסכם מזכרות בין בנגלדש ובוטסואנה לקידום שיתוף פעולה בבניית יכולת, חילופי מידע כלכלי ומסחרי, פיתוח יצוא, בניית תדמית והשקעות בארגונים קטנים ובינוניים (SMME).
בשנת 2013, משלחת נוספת ממשרד המסחר של בנגלדש ערכה ביקור רשמי בבוטסואנה.
בוטסואנה הציעה לחתום על הסכם בתחומי הספורט והתרבות עם בנגלדש.
נשיא בוטסואנה לשעבר, פסטוס מוגאה, הביע את רצונו לקבל את תמיכתה ושיתוף הפעולה של בנגלדש בפיתוח איכות הקריקט של בוטסואנה.
בוטסואנה גם הדגישה על העסקת חקלאים בנגלדשים בבוטסואנה כדי לפתח את המגזר החקלאי שלה.
כ-20,000 עובדים בנגלדשים, כולל רופאים, אחיות ומהנדסים, הועסקו בבוטסואנה החל משנת 2013.
יחסי בולגריה–טורקיה הם יחסי החוץ בין בולגריה לטורקיה.
לבולגריה יש שגרירות באנקרה, שתי קונסוליות כלליות באיסטנבול ואדירנה, וקנצלר בבורסה.
לטורקיה יש שגרירות בסופיה ושתי קונסוליות כלליות בפלובדיב ובורגס.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו.
בנוסף, בולגריה חברה באיחוד אירופי וטורקיה מועמדת לכך.
בולגריה נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-14, וזכתה בעצמאותה ממנה ב.
בשנות החמישים שררה מתיחות בגבול שתי המדינות.
בין מדינת ישראל והרפובליקה הבולגרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
שגרירות ישראל בבולגריה נמצאת בסופיה ושגרירות בולגריה בישראל נמצאת בתל אביב-יפו.
שגריר ישראל בבולגריה הוא יוסי לוי-ספרי.
שגרירת בולגריה בישראל היא סלאבנה גרגובה.
לקראת תום מלחמת העולם השנייה ובהתקרב מועד כינוס לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), פנה ראש הממשלה הבולגרי קימון גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום העתידי.
הארגון נעתר לבקשתו והנרי מונסקי שכיהן כיושב ראש הארגון בארצות הברית וגם כאחד מנציגיה לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), השיב בכתב לגאורגייב שהארגון יפעל לסייע לבולגריה.
התשובה גרמה לקורת רוח רבה בממשל הבולגרי והובילה ליחס אוהד כלפי התנועות השונות.
באוגוסט 1947 נפתח בפלובדיב היריד הבינלאומי ובו ביתן ארצישראלי.
נשיא בולגריה וסיל קולארוב נפגש עם נציג הסוכנות היהודית בבולגריה ד"ר אוטו מאנדל וכפועל יוצא מפגישה זו נחתם הסכם מסחרי בין בולגריה לסוכנות היהודית.
בחתימתה, העניקה הממשלה הבולגרית לסוכנות היהודית מעמד רשמי בהסכם מסחרי בינלאומי.
בהמשך, היווה הסכם זה בסיס להסכמים המסחריים הראשונים בין בולגריה למדינת ישראל.
ב-1952 נפתחה צירות בולגרית בתל אביב ובראשה עמד גאורגי קוסטוב כמיופה כוח.
במהלך תקופה זו (1948–1952) עלו לישראל 38 אלף יהודים מבולגריה.
ביוני 1955 הפילו מטוסי קרב בולגרים מטוס נוסעים של אל על שהיה בדרכו מפריז לישראל וסטה מנתיבו אל תוך שטח בולגריה.
ביוני 1974 נעצר היינריך שפטר - יהודי בולגרי עובד או"ם, על ידי שירות הביטחון הבולגרי ונידון למוות בעוון ריגול.
חודשיים לאחר מכן, באוגוסט 1974 הוא הוחלף (יחד עם סילווה זלמנסון, אחת מחוטפי המטוס בלנינגרד שהייתה כלואה בברית המועצות) במרגל הסובייטי שהיה כלוא בישראל, יורי לינוב.
הייתה זו ראש הממשלה גולדה מאיר שהורתה לפעול לשחרורו של שפטר, שהשתקע בארץ אחרי שחרורו.
רעיית שר החוץ שולמית שמיר הוזמנה לביקור פרטי בבולגריה, ארץ הולדתה, הוא נערך בספטמבר 1986 והבולגרים העניקו לו אופי רשמי.
כן הודקו המגעים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-1989, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ובעקבות חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבין פולין, הונגריה וצ'כוסלובקיה ובסיומם של מגעים נוספים שבשלו, החליטה ממשלתו של אנדריי לוקאנוב לחדש את יחסיה הדיפלומטיים של בולגריה עם ישראל.
בטקס שנערך בסופיה ב-3 במאי 1990 חתמו שר החוץ הישראלי משה ארנס ועמיתו הבולגרי בויקו דימיטרוב על חידוש היחסים בדרג של שגרירויות.
אירועי מלחמת העולם השנייה והנצלותם של 48,000 יהודי "בולגריה הישנה" הובילו למערכת יחסים אוהדת בין בולגריה לישראל.
עם זאת, סוגיית גירושם של יהודי תראקיה ומקדוניה על ידי הממשלה הבולגרית היוותה אבן נגף במרקם היחסים החדש.
ב-1996, ההחלטה להציב אנדרטה להנצחת בוריס השלישי, מלך בולגריה ואשתו, ולאחר מכן להסירה בהמלצת ועדה בראשות משה בייסקי, דווחה בהרחבה בתקשורת הבולגרית ונענתה בהצבה של אנדרטה דומה בעברית בסופיה על ידי ראש העיר סטפן סופיאנסקי.
ב-28 במרץ 2008 ביקר בישראל נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב ובטקס במשכן הנשיא קיבל בשם בולגריה אחריות לגורלם של 11,343 מגורשי תראקיה ומקדוניה.
ב-2009 לאחר מאמץ דיפלומטי ישראלי, נבחרה אירינה בוקובה למזכ"ל אונסק"ו תוך שהיא גוברת על פארוק חוסני המצרי שהציג קו אנטי ישראלי מובהק.
בראשית דצמבר 2010, במהלך השרפה בכרמל, שלחה בולגריה שני מטוסי כיבוי ו-120 כבאים כדי לסייע בכיבוי האש.
ביולי 2011 ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו בלוויית פמליית שרים בבולגריה ובמהלך הביקור התקיימה ישיבת ממשלה משותפת לשתי הממשלות אשר שודרה בטלוויזיה הבולגרית, בספטמבר 2011, בעת ביקור באנקרה, הביע שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב הסתייגות מקווי מדיניותה של טורקיה כלפי ישראל בעקבות אירועי המשט לעזה.
בנובמבר נמנעה בולגריה בהצבעה לקבלת הרשות הפלסטינית כחברה מלאה באונסק"ו.
בולגריה נמנעה גם בהצבעה שנערכה ב-29 בנובמבר 2012 ובמסגרתה אישרה העצרת הכללית של האומות המאוחדות ברוב גדול את צירופה של הרשות הפלסטינית לארגון כמדינה משקיפה שאינה חברה מלאה.
בעקבות הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, אמרה בולגריה כי "מבצעי הפיגוע יועמדו לדין".
בהמשך אמרה ממשלת בולגריה כי ארגון הטרור חזבאללה אחראי לפיגוע.
ב-22 באוקטובר 2012 נפגש שר החוץ וסגן ראש ממשלת ישראל אביגדור ליברמן עם נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב בירושלים.
בפגישה הם דנו על המשך הידוק היחסים והידוק שיתוף הפעולה בין ישראל ובולגריה.
ישראל ובולגריה חתמו על אמנה למניעת כפל מס.
ב-2015, בעקבות הפרשיות אשר נכרכו בשמו של אורן חזן בבורגס, פנה דיפלומט בולגרי בכיר לגורם בכנסת וביקש שחזן לא יעמוד בראש אגודת הידידות הבין-פרלמנטרית.
חזן עזב את התפקיד, ובמקומו מונה חבר הכנסת איתן ברושי מהמחנה הציוני.
יחסי בולגריה–גרמניה הם יחסי החוץ המתקיימים בין בולגריה לגרמניה.
לבולגריה יש שגרירות בברלין, קונסוליה כללית במינכן ומשרד בבון.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
עם זאת, בהדרגה החלו גם מעצמות המרכז בהנהגת הקיסרות הגרמנית וגם מדינות ההסכמה בהנהגת בריטניה וצרפת להבין את היתרונות שבולגריה עשויה לספק.
חיילים בולגרים לחמו לצד הגרמנים בחזית המקדונית, אולם ב-1918 נאלצו להיכנע בפני מדינות ההסכמה, וב-1919 חתמו הבולגרים על חוזה ניי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר 1939, ממלכת בולגריה הכריזה על נייטרליות אך נקטה במדיניות פרו-גרמנית.
עוד טרם החתימה השתמש הורמאכט בשטח בולגריה כקרש קפיצה לפלישות ליוון ויוגוסלביה.
במהלך המלחמה הקרה, הייתה בולגריה חלק ממדינות ברית ורשה, וכמוה גרמניה המזרחית.
גרמניה המערבית לעומת זאת הייתה חלק מנאט"ו.
ממשלת בולגריה רואה בגרמניה שותפה אסטרטגית מרכזית שלה באיחוד האירופי.
כמה שרים בממשלה הבולגרית מדברים גרמנית, וכך גם נשיאה לשעבר של בולגריה רוסן פלבנלייב.
מומחים גרמנים היו ועדיין פעילים ביכולת מייעצת במשרדי הממשלה בבולגריה, כחלק ממדיניות יישום מתמשכת הקשורה לאיחוד האירופי.
יחסי בולגריה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין בולגריה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
בין שתי המדינות נחתמו 5 הסכמים דיפלומטיים:
הסכם לביטול דרישות הוויזה - 24 באפריל 1977
כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים - 17 באפריל 2000
קידום התיירות וחיזוק קשרי הידידות - 16 בדצמבר 2006
הסכן בדבר קידום ההשקעות - 23 בפברואר 2007
הסכם המצהיר שיתוף פעולה בתחום התיירות - 19 במאי 2009
בולגריה אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את בולגריה נמצאת ברומא, בירת איטליה.
סן מרינו אינה מיוצגת בבולגריה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי בולגריה–דרום אפריקה הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין דרום אפריקה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-2 בפברואר 1992.
בשנת 2016 ייצאה בולגריה לדרום אפריקה סחורה בשווי 134 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם סוללות חשמליות, עופרת נחושת, זרעי חמניות, זרעי שמן, קרבונט, מכסי פלסטיק, טבק גולמי.
לעומתה, דרום אפריקה ייצאה לבולגריה סחורה בשווי 20.6 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם משאיות, לבנת פחם, פרי הדר, דם אנושי, נחושת מזוקקת וצמר מעובד.
בולגריה מיוצגת בדרום אפריקה על ידי קונסוליה בקייפטאון וכן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בפרטוריה, בירת המדינה.
דרום אפריקה מיוצגת בבולגריה על ידי קונסוליה בוארנה וכן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסופיה, בירת המדינה.
יחסי בולגריה–דנמרק הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין ממלכת דנמרק.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-17 באפריל 1931.
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק והנריק, נסיך דנמרק ביקרו בסופיה ב-17 באוקטובר 2000.
מארי, נסיכת דנמרק ופרדריק, נסיך דנמרק ביקרו בסופיה ב-15 בספטמבר 2008.
בשנת 2016 ייצאה בולגריה לדנמרק סחורה בשווי 160 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם שסתומים, תרופות רפואיות, חשמל, רהיטים, מוצרי טיפוח, כלים רפואיים, זרעי חמניות, דבש, גבינה, חמאה ומכסי פלסטיק.
לעומתה, דנמרק ייצאה לבולגריה סחורה בשווי 137 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם שסתומים, תרופות רפואיות, סרטנים, גבינה, בשר חזיר, מכוניות, חלקי רכב, חשמל, תרמוסטט ונייר מעוצב.
בולגריה מיוצגת בדנמרק על ידי קונסוליה בקולדינג וכן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקופנהגן, בירת המדינה.
דנמרק מיוצגת בבולגריה על ידי קונסוליה בווארנה וכן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסופיה, בירת המדינה.
יחסי בולגריה–מצרים הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין רפובליקת מצרים הערבית.
שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון.
ב-22 במאי 2017, שר החוץ המצרי, סאמח שוכרי, פגש את שרת החוץ הבולגרית, יקטרינה זהרייבה.
במהלך פגישתם, שוכרי הדגיש את הצורך בחיזוק היחסים בין המדינות.
בשנת 2016 ייצאה בולגריה למצרים סחורה בשווי 322 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם נפט מזוקק, קאוליניט, קרבונט, נחושת מזוקקת, שסתומים, סוללות חשמליות, חיטה, תירס, טבק מעובד.
לעומתה, מצרים ייצאה לבולגריה סחורה בשווי 367 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם נפט גולמי, מלח, דשנים חנקניים, אורז, תבלינים ומרגרינה.
בולגריה מיוצגת במצרים על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקהיר, בירת המדינה.
מצרים מיוצגת בבולגריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסופיה, בירת המדינה.
יחסי בולגריה–בנגלדש הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה העממית של בנגלדש.
שתי המדינות מחשיבות יחסים אלו ליחסים לבביים, ומבקשות לחזקן.
בולגריה הייתה אחת מהמדינות המעטות שהכירו בבנגלדש זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1971.
בין המדינות מתקיימים מספר רב של שיתופי פעולה, בעיקר במגזרי החקלאות, התרבות והטכנולוגיה.
בשנת 2014, שתי הממשלות חתמו על מזכר הבנות בנוגע להקמת התייעצות שותפת בין המדינות שתקדם את שיתוף הפעולה ההדדי בין משרדי החוץ והמדינות בפרט.
בנגלדש ובולגריה הראו אינטרס משותף בהגברת היחסים הכלכליים בין המדינות.
בשנת 2016, בולגריה ייצאה לבנגלדש סחורה בשווי 15.2 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם דשנים פוספטיים, אוכל המיועד לבע"ח, דם אנושי, אנזימים, ציוד שידור, קאולין, קטניות יבשות ומוצרי ברזל.
לעומתה, בנגלדש ייצאה לבולגריה סחורה בשווי 2.4 מיליון דולר אמריקאי.
נתחים גדולים מהסחורה הם חוטי יוטה, תיקים, חולצות, סרטנים, מעילים ומוצרי בגדים.
בולגריה מיוצגת בבנגלדש בדרג הקונסולרי על ידי קונסוליה שהיא מחזיקה בדאקה, בירת המדינה.
בנגלדש מיוצגת בבולגריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסופיה, בירת המדינה.
יחסי בולגריה–יוון הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה ההלנית.
בשל הקשרים הפוליטיים, התרבותיים והדתיים בין המדינות והעמים, יוון ובולגריה נהנות מיחסים דיפלומטיים מלאים ולבביים.
בולגריה ויוון חולקות דעות משותפות בנוגע למצב במדינות הבלקן, ובנוגע לסכסוך השם היווני-מקדוני.
היחסים המודרניים בין המדינות כוננו בשנת 1908 והם נחשבים מצוינים למרות הכיבוש הגרמני-איטלקי ביוון במלחמת העולם השנייה.