tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולפנת בני עקיבא כפר פינס הוקמה כמוסד של קבע באלול תש"ך (1960) על ידי אלי ששר שהיה מנהלה הראשון וייסד אותה בשליחות תנועת בני עקיבא ובעידודם של הרב מ"צ נריה והרב אברהם צוקרמן, כיוון שהתעורר צורך להקמת מוסד מקביל לבנות לצד אם הישיבות התיכוניות, ישיבת כפר הרא"ה.
לאחר 7 שנים פרש מראשות האולפנה לניהול בית ספר תיכון בכפר סבא, ואת מקומו מילא הרב אברהם בהר"ן.
בהר"ן פרש ב-1980 והקים אולפנה שנקראה לימים על שמו.
את מקומו מילא הרב נריה במשך שנה, אז ביקש מהרב יורם צהר (אז רבה של כפר הרא"ה) לשאת בתפקיד.
הרב צהר עמד בראש האולפנה במשך 36 שנה, עד יציאתו לגמלאות בשנת תשע"ז (2017).
שמה המקורי של האולפנה הוא אולפנת רמת קרניאל על שם שלום קרניאל, שהיה מראשוני הנופלים בקרב על גוש עציון.
בשנה הראשונה מנתה האולפנה 27 תלמידות.
בתוך ארבע שנים מנתה האולפנה למעלה מ-100 תלמידות, והמחזור הראשון עמד בבחינות הבגרות הממשלתיות.
האולפנה פתוחה לכל בנות הארץ המבקשות חינוך תורני משמעותי ומסוגלות לעמוד בדרישות האינטנסיביות.
נכון לשנת 2024 מונה אולפנת בני עקיבא כפר פינס כ-502 בנות, כולל כיתת עולות חדשות מצטרפת כל ארבע שנים.
באולפנה פועלת ומובילה מערכת חינוכית אחת הכוללת את התחום הלימודי והפנימייתי.
ר"מ, מחנכת ומדריכה אחראים הן ללימודים והן לחינוך הערכי, הן במהלך יום הלימודים והן בחיים בפנימייה.
הצוות החינוכי קיבל את הכשרתו במסגרות תורניות ציוניות, רוב המחנכות והמדריכות הן בוגרות האולפנה.
הצוות החינוכי מתגורר ברובו במתחם קמפוס האולפנה.
כך המסגרת החינוכית פועלת מסביב לשעון בבית המדרש, בחדר האוכל, בשבילי האולפנה ובבתי הצוות.היחס האישי מעניק לתלמידות הזדמנות לגלות את עצמן בשבילי האמונה והיהדות ולפרוץ את גבולות הדמיון
אולפנת הרב בהר"ן היא אולפנה פנימייתית ארבע-שנתית תורנית לבנות הממוקמת בגדרה.
האולפנה מונה כ-480 תלמידות בכיתות ט' עד י"ב.
כל שכבה מחולקת לארבע כיתות, ולכל שכבה יש ארבע מחנכות וארבע בנות שירות לאומי המשמשות כמדריכות.
המחנכות והמדריכות הן בדרך כלל בוגרות האולפנה.
בבחינות הבגרות בנות האולפנה נבחנות ללא נוכחות של בוחן חיצוני או פנימי.
ביולי 2022 זכתה רויטל ולך תלמידת האולפנה, שמתגוררת ביישוב מורשת, במדליית זהב באולימפיאדת הפיזיקה הבין-לאומית.
האולפנה הוקמה על ידי הרב אברהם בהר"ן, לאחר שפרש בשנת 1980 מראשות אולפנת כפר פינס.
בתחילה שכנה האולפנה בהרצליה, ולאחר מכן בכפר סבא.
לאחר כ-10 שנים עברה למשכנה הנוכחי בכפר אליהו על שם הרב ד"ר אליהו לאו יונג אשר בגדרה (במבנים השייכים לפועלי אגודת ישראל).
הרב בהר"ן דגל בקידום כל בת ובת מבחינה רוחנית מהמקום בו היא נמצאת, תוך נתינת אמון מלא בבת.
משנתו החינוכית פרושה בספרו החברה והשפעתה.
החל מפטירת הרב בהר"ן כיהן בתפקיד ראש האולפנה הרב משה נוימן.
ב-2022 לאחר שהרב משה נוימן הודיע על פרישתו הצפויה מהתפקיד, נבחרה לתפקיד הרבנית דבורה ברטפלד.
מנהל התיכון הוא הרב יחיאל זרגרי.
"העיירה שלי" או בשמו החדש "סיירת תהילה" הוא פרויקט התנדבותי שהחל לפעול בשנת תשס"ה, ביוזמת תלמידות השמינית ובעידוד הנהלת האולפנה.
במסגרת הפרויקט התלמידות מתנדבות בתחומים שונים בגדרה, כגון חונכויות אישיות בבתי ספר יסודיים בעיר, הדרכה במסגרת פרויקט "בת-מצווה" בממ"ד אוהל שלום, התנדבות במעון מוריה לילדים בעלי צרכים מיוחדים, וכן פעילויות בבתי אבות ובבית החולים הרצפלד הממוקם בעיר.
כמו כן, האולפנה פתחה מועדונית שבה מועברות פעילויות שונות לילדי גדרה על ידי התלמידות.
בנוסף, בנות האולפנה מפעילות גמ"ח בשם "יד מרים", ובכל יום רביעי הן מחלקות מוצרי מזון יבשים למשפחות נזקקות בעיר.
מיזם משמעותי נוסף שיש באולפנא הוא לב'ל- לב אל לב.
מיזם לימודי וחברתי שבו בנות האולפנא הבוגרות משכבות יא-יב מסייעות לבנות בשכבות הצעירות יותר בלימודים.
המיזם נולד מתוך אמונה שלבנות האולפנא יש הרבה מה לתת ולתרום מניסיונן ומהידע שצברו ומתוך רצון שהעזרה הלימודית תחבר גם את הבנות ותחזק את האווירה המשפחתית ותחבר בין בנות האולפנא ביתר שאת.
במיזם משתתפות כ-120 בנות כל שנה .
לאחר הרצח של רינה שנרב תלמידת האולפנא, המיזם מנציח את זכרה.
מדרשת אור תורה רמות היא מדרשה תיכונית ציונית דתית לבנות בכיתות ז'-יב' בשכונת רמות אלון שבירושלים.
המדרשה משתייכת לרשת מוסדות אור תורה סטון בנשיאות הרב קנת ברנדר.
לצדו של הרב ריסקין עומד בהנהגת הרשת הרב דוד סתיו.
המדרשה מחנכת להעמקת הזהות הדתית, מצוינות לימודית ומעורבות חברתית, תחת הכותרת "תורה ותיקון עולם".
בראש המדרשה עומדת חנה עסיס ומנהלת חטיבת הביניים היא יעל טוויל.
המדרשה נוסדה על ידי מירי שליסל בשנת תשנ"ו ונקראה ע"ש ג'ני ספירשטיין.
המדרשה היא תיכון שש שנתי לבנות, הדוגל באינטגרציה כדרך חינוכית.
תוצאות הבגרויות של בוגרות המדרשה עומדות על אחוז זכאיות ומצטיינות גבוה.
בין התוכניות החינוכיות במדרשה, קיימות תוכניות ייחודיות, בהן:
בית המדרש - בהובלת רבנית המדרשה, רחל וכטפוגל, מתנלת פעם בשבוע בית מדרש 'שיויתי' המאפשר לבנות העשרה רוחנית ואישית מעבר לתוכנית הלימודים הרגילה.
הלכה יומית - במסגרת פרויקט ההלכה היומית לומדות כל תלמידות בית הספר הלכה קצרה בכל יום, בתוכנית שש שנתית.
נושא ההלכה היומית משתנה בכל חודש ובסוף כל חודש נערך מבחן לכל תלמידות בית הספר.
קבלת שבת - בכל יום חמישי בהפסקת הצהרים נערך מפגש לתלמידות המעוניינות כהכנה לשבת.
קבלת השבת מתרחשת ברחבת הכניסה לבית הספר.
היא כוללת שירה, רעיון קצר ולעיתים ריקודים.
תחרות פרוזה ושירה - כחלק מעידוד הקריאה והיצירתיות בבית הספר, מקיים צוות ספרות תחרות שנתית לתלמידות החטיבה בכתיבת סיפורים קצרים ושירה.
חקות אחר השורשים האישיים על רקע אירועים מרכזיים בחיי מדינת ישראל.
התוכנית מורכבת מעבודת חקר ומתהליך חינוכי שעוסק במקביל בנושא הורים ומתבגרים.
אמירים - תוכנית מצוינות לתלמידות נבחרות בחטיבת הביניים, עוסקת בנושאי ספרות, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, פיזיקה, כימיה, תנ"ך, היסטוריה ואומנות.
תוכנית סייבר- במסגרת התוכנית הלאומית ללימודי סייבר, משתתפות תלמידות המעוניינות מכיתה ט-יב בתוכנית ארבע-שנתית שמטרתה, הרחבת הידע בתחום המחשבים והטכנולוגיה באמצעות חשיפה לנפלאות מרחב הסייבר ופיתוח יכולות חיוניות למאה ה-21.
כתיבה תורנית- התלמידות המעוניינות כותבות עבודה בנושא תורני לבחירתן.
של"ח ואהבת הארץ- שדה, לאום וחברה.
תחום המרכֵּז מכלול פעילויות וסיורים להכרת הארץ ואהבת המולדת.
במסגרת התוכניות מוכשרות תלמידות כמדריכות של"ח צעירות.
מסע אתגר - מסע נודד בן יומיים למיטיבות לכת מכיתות ט'-יב'.
יום טוב עושים טוב - פעם בחודש מציינות ילידות החודש את יום הולדתן בהתנדבות משותפת, זאת בנוסף לפרויקט מעורבות חברתית קהילתית והתנדבויות נוספות.
בנוסף מתקיימות תוכניות שונות במדעים, תוכניות ייחודיות בתנ"ך, תלמידות כיתה יב' משתתפות במסע לפולין, במסע משואה לתקומה בישראל, מסע תודעה ובתוכניות שונות של הכנה לחיים (בחירת שירות, הכנה לחיי משפחה, נשים בעולם המודרני ועוד).
גמרא, פיזיקה, ביולוגיה, סוציולוגיה-פסיכולוגיה, ערבית, ספרות, היסטוריה, אמנות, תיאטרון,
כמו כן, בכל שנה מגישות תלמידות מהמדרשה עבודות גמר בנושאים מדעיים ובתחומי החברה והרוח.
אולפני פבל מיל היו מרכז הפקה ושידור של תוכניות טלוויזיה ורדיו של ה-BBC בעיר ברמינגהאם שבבריטניה.
המרכז היה פעיל משנת 1971 ועד לשנת 2004. בתקופה זו הופקו בו רבות מן התוכניות הנודעות ביותר של ה-BBC והוא נחשב שני בחשיבותו רק למרכז הטלוויזיה של ה-BBC בלונדון.
המרכז נבנה בשנים 1967–1971 בפרבר של העיר וכלל מבנים על פני מגרש בגודל של 36 דונם, ובכללם בניין מרכזי בעל תשע קומות.
הוא נפתח על ידי הנסיכה אן ב-10 בנובמבר 1971.
התוכנית הידועה ביותר ששודרה מהמרכז הייתה Pebble Mill at One – אחת מתוכניות האירוח הראשונות בטלוויזיה, ששודרה בערוץ BBC1 בשעת הצוהריים (בשנים 1972-1986).
תוכנית יומית פופולרית זו נודעה בין השאר בכך שלא צולמה באולפן טלוויזיה מסורתי, אלא במבואה בעלת קירות זכוכית של אחד הבניינים, וזאת בשל העובדה שהאולפנים במרכז היו תפוסים במשך רוב הזמן לצורך הפקות אחרות.
בין יתר תוכניות הטלוויזיה שהופקו במרכז זה היו:
"כל היצורים, גדולים כקטנים" – סדרה המבוססת על ספריו של הווטרינר אלף וייט (למעט הסצנות שצולמו בשטח פתוח);
תוכנית הטלוויזיה המוטורית טופ גיר.
במרכז שכנה תחנת הרדיו BBC West Midlands – אחת מזרועות הרדיו האזורי של ה-BBC.
בין תוכניות הרדיו שהופקו בו הייתה אופרת הסבון ברדיו The Archers – תוכנית הרדיו בעלת משך השידור הרצוף הארוך ביותר בעולם (מ-1950 ועד עתה).
בראשית שנות האלפיים החליט ה-BBC לסגור את המרכז ולהעביר את הפעילות בו לאתר אחר.
ההחלטה נתקבלה בשל שיקולים כלכליים שונים ובכללם הוצאות התחזוקה הגדלות של הבניינים.
המרכז נסגר באוקטובר 2004 וחלק מהפעילות בו הועתקה לבניין במרכז העיר ברמינגהאם.
בנייני המרכז נהרסו באביב 2005 מתוך כוונה לבנות במקומם פארק מדע וטכנולוגיה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
בשנת 2016 נפתח במקום "בית החולים ברמינגהאם לרפואת שיניים", שכולל מרפאות שיניים כחלק משירות הבריאות הלאומי ובית ספר לרפואת שיניים שקשור לאוניברסיטת ברמינגהאם.
אולפנת בני עקיבא מירון היא אולפנה השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא.
היא ממוקמת במושב מירון שבמועצה האזורית מרום הגליל, סמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי.
כאשר הוקמה האולפנא על ידי הרב משה צבי נריה באלול תשל"ב (ספטמבר 1971) היא נקראה "זהורית" על שמו של רבי שמעון בר יוחאי, שעל פי המסורת חיבר את ספר הזוהר.
הרב מיכאל קאפח הוא ראש האולפנה ולצדו המנהל הכללי של מוסדות בני עקיבא במירון, צחי סעדה.
חלקן מהמדריכות עושות זאת במסגרת השירות הלאומי שלהן וחלקן עובדות באולפנה.
באולפנה מתחנכות כ-450 תלמידות המגיעות מיישובים רבים בצפון כמו: חצור הגלילית וסביבותיה, צפת, כרמיאל, קצרין ויישובי רמת הגולן, מעלות וסביבותיה, יישובי מרום הגליל.
בשנים האחרונות מגיעות גם בנות ממקומות מרוחקים יותר כגון עכו, נוף הגליל, בית רימון, נתניה, ירושלים ועוד.
חטיבת הביניים – כיתות ז'-ח' – בנות אקסטרניות השבות כל יום לביתן, כיתות ט'-י"ב - במסגרת פנימייתית.
כ-20% מתלמידות האולפנה הן עולות מאתיופיה ועולות מהודו השייכות לשבט בני מנשה.
העולות משולבות בכל הפעילות החברתית באולפנא כחלק מיישום האידאולוגיה של קליטת עליה וצמצום הפערים החברתיים בין שכבות האוכלוסייה.
בשנת תש"ס זכתה האולפנה בפרס החינוך הדתי מטעם משרד החינוך על מכלול הפעילות באולפנה.
ב־2013 זכה מיכאל קאפח, ראש האולפנה, בתעודת מנהל מצטיין של ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
אולפנת בני עקיבא תל אביב היא אולפנה לבנות השוכנת ברחוב ליליינבלום בתל אביב והיא חלק ממרכז ישיבות בני עקיבא.
האולפנית נוסדה בכ"ח באב התשל"ח, 31 באוגוסט 1978, על ידי קבוצת הורים מקומיים שביקשה להקים מוסד דתי לבנות בתל אביב ולא לשלוח את בנותיה לאולפנות בהן יש פנימיות.
קבוצה של שמונה עשרה בנות היוותה את הנדבך הראשוני לפתיחת מסגרת חדשנית ניסויית - אולפנא לבנות ללא פנימייה.
לפיכך, "בני עקיבא תל אביב" היא חלוצת האולפניות בישראל.
משכנה הראשון של האולפנית היה בבית כנסת "איחוד שיבת ציון" שברחוב בן-יהודה, ולאחר מכן עברה מספר מקומות וביניהם כיתת לימוד ברחוב שפע טל בתל אביב.
כיום משכן האולפנית הוא בניין בית הספר תחכמוני לשעבר.
מאז הקמתה ועד לשנת תשע"ד (2014) עמדה בראש האולפנית הרבנית יפה מגנס, אשת הרב יהושע מגנס אשר שימש במקביל כרב האולפנית.
בשנת תשע"ה פרשו הרב והרבנית מגנס מניהול האולפנית, והמשיכו בתפקידי חינוך בירושלים: הרבנית דיקנית הסטודנטיות במכללה בית וגן, והרב כר"מ בישיבת מרכז הרב, תפקיד בו שימש במקביל לאורך שנות ניהול האולפנית.
משנת תשע"ה עד לשנת תשע"ז (2015–2017) עמדה בראש האולפנית מיכל פלג, אשר עבדה כאשת חינוך באולפנת כפר פינס, והרב אחיה פרינס שימש כרב האולפנית.
מאז שנת תשע"ז (2017) משמשת כראש האולפנית חני גולדמן, שהייתה לפני כן מנהלת בית הספר היסודי יפה נוף.
משנת תשפ"ה (2024) משמשת כראש האולפנית שקד מירוויס.
כמו כן הרב צבי יהודה דיקשטיין היה רב האולפנית בשנת תשע"ז (2017), למשך שנה אחת.
נכון לשנת 2019, מונה אולפנית תל אביב כ-180 בנות שלומדות בשכבות ז'–י"ב.
דרכו החינוכית של בית הספר
האולפנא מחנכת את תלמידותיה ברוח הציונות הדתית על-פי תורת הרב קוק:
באולפנית מושם דגש על חינוך תורני ותרומה חברתית, וכן מושם דגש על חיפוש ה"אני".
האולפנית שואפת להעצים את תלמידותיה מבחינה אישית, תורנית ולימודית ומציאת ייחודן.
היא פועלת להעצים את כישרונותיהן של הבנות, כגון בהצגת תערוכות אמנות בלובי האולפנית.
האולפנית מכוונת להכנה המקסימלית להשתלבות בחברה הישראלית מתוך קדושה, גדלות מתוך ענווה.
תלמידות האולפנא מתנדבות במסגרות חוץ כגון בתי אבות, בתי ספר, בתי חולים ומוסדות לחינוך מיוחד.
בשנת ה'תשע"ג (2013) זכתה האולפנית בפרס החינוך הדתי.
מזה כמה שנים שהאולפנית היא ניסויית, תחת הנושא: "מה הסיפור שלך, אדם?
שאיפת הניסוי לנווט את התלמידה להתבוננות פנימית ולגילוי האני האמיתי שבה.
האדם עסוק בקליטת מסרים חיצוניים.
הציפייה שבעקבות התהליכים הרפלקטיביים שהתלמידה תעבור היא תצליח לשמוע את עצמה, ומתוך כך את זולתה.
תהליך זה נעשה באמצעות כתיבת נרטיב, ובאמצעות כלים רפלקטיביים נוספים.
דרכו המקצועית של בית הספר
בבית הספר מגמות מורחבות במקצועות ביולוגיה, פיזיקה, כימיה, אמנות, ספרות, פסיכודרמה ומחשבים.
תוכנית הניסויי בבית הספר עוסקת בסוגיות של זהות אידאולוגית ודתית על רקע טלטלות שעברו על הציונות הדתית כגון ההתנתקות ובוחנת עם התלמידות היבטים שונים בחברה הישראלית הדמוקרטית.
הרב והרבנית מגנס שומרים על קשר עם בוגרות האולפנית, באמצעות מיילים חודשיים בנושאים אקטואליים ותורניים, שבתות מחזור, שבתות אצל בוגרות, וייעוץ והכוונה לבוגרות הרוצות בכך.
במשך שנים רבות הנהיג הרב מגנס בביתם שבקרית משה בירושלים שיעור לבוגרות הצעירות של האולפנית.
במקביל, וב-6 שנים האחרונות מעביר הרב שיעורים לבוגרות - החל ממחזור א' של האולפנית - בגבעת שמואל, בביתה של בוגרת מחזור א'.
משפחת מגנס מפעילה אף את "מדרשת בת-ציון" בקריית משה בירושלים, אשר גם אליה מגיעות בוגרות האולפנית.
אולפנת זבולון שוכנת בראש העין.
האולפנה נקראת על שם השר זבולון המר.
האולפנה הוקמה ב-ה'תשס"א, כדי לתת מענה חינוכי, דתי ולימודי לציבור הדתי-לאומי בראש-העין ובישובי הסביבה.
בשנת הלימודים תשס"ח קיבלה האולפנה את "פרס החינוך הדתי" על כל פועלה החינוכי, הדתי, הערכי והלימודי.
אולפני נ.ל.ס היה אולפן דיבוב ששכן ברחוב סוקולוב ברמת השרון.
האולפן הוקם ב-1990 על ידי משפחת אולמן ועוזי פוקס.
פוקס ניהל את הפקת הדיבובים באולפן, ואף תרם את קולו לסדרות רבות שדובבו בו, בהן "פוקימון", בה שר את שיר הפתיחה העברי, "אוטובוס הקסמים" (שיר פתיחה), "סאקורה לוכדת הקלפים", "קיד וקאט", "שאמן קינג", "בובספוג מכנסמרובע", "טוקיו מיו מיו", "נאדי" ועוד.
בסוף שנת 2012 נמכרו האולפנים לבעלים חדשים, ונפתחו מחדש בשם "אולמן מדיה".
האולפן החדש הוקם בשנת 2013 על ידי משפחת אולמן, כחלק מקבוצת "אולמן תקשורת".
מאז 2018, האולפן משתף פעולה עם חברת VSI Group הבריטית, שרכשה אותו בסוף מאי 2024; בנוסף לאולפן הדיבוב, ל-VSI קיים אולפן אחר בתל אביב המתעסק בתרגום בלבד מאז שנת 2001.
הסדרה "בובספוג מכנסמרובע", שדובבה באולפני נ.ל.ס מראשית שידורה בארץ ועד לסגירתם, דובבה בעבר באולפני "אולמן מדיה", "וידאופילם אינטרנשיונל" ובהמשך באולפני "דאבי דאב".
אולפני נ.ל.ס תרגמו בשנים 2003-2005 בערך תוכניות רבות לערוץ בייבי (כגון: "בובה", "ברייני בייבי", "אובי", "יוצרים קטנים" ועוד).
ענבר שטגר עזרא, שעבדה בעבר באולפני נ.ל.ס, עזבה את האולפן ב-2000 והקימה עם טמירה ירדני באותה שנה את "אולפני דאבי דאב", אולפני דיבוב ועריכת סאונד הפועלים עד היום ברמת החייל בתל אביב.
כיום האולפן אחראי על דיבוב הסדרות בערוצי ילדים כמו "הופ!", "ערוץ הילדים" ו"ניקלודיאון", כמו כן האולפן אחראי על עריכת הסאונד והפסקול בסדרות ישראליות מקוריות שמופקות עבור אותם הערוצים.
בין במאי הדיבוב שעבדו ועובדים ב"דאבי דאב" נמנים ענת ניב, אפי בן ישראל, אלי לולאי, ליאור סול, שרון בורגאוקר, אורלי קטן, תומר שביט ודור סרוגו.
הסדרות הראשונות בדאבי דאב היו "סימסאלה גרים", "בחווה של דוד משה", "ארץ פלסטלינה" ו"בייבלייד" שדובבו בשנת 2002 בביומה של אפי בן ישראל.
אולפנת בני עקיבא אמנה היא אולפנה בכפר סבא, מהראשונות באולפנות, שהוקמה ב-1964 ולומדות בה כ-460 תלמידות.
האולפנה הוקמה על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא באלול תשכ"ד.
המחזור הראשון כלל 18 תלמידות.
המנהל הראשון, אברהם ברקאי, הקים את האולפנה כאחות צעירה לאולפנת בני עקיבא כפר פינס.
בניין אחד שימש את הפנימייה, חדר האוכל וכיתת הלימוד.
מבנה ששימש במקורו לגידול אפרוחים, שימש כמשרד וחדר מורים.
לאחר מכן רכש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא שטח של 20 דונם שעליו הוקם מבנה טרומי ששימש כחדר אוכל ומטבח וככיתות לימוד.
הרב יהודה רוזנברג נקרא על ידי הרב משה צבי נריה לעמוד בראש האולפנה כשהיה בן 25 בלבד.
בשנת תשכ"ח, ערב סיומו של המחזור הראשון, נחנכה הפנימייה הראשונה.
ראש האולפנה היום הוא הרב יוסי כהנא, שבעבר שימש מנהל חטיבת הביניים ויוזם בית הספר הניסויי באולפנה.
שמעון ארבל (אחיו של משה ארבל) הוא מנכ"ל האולפנה.
בין בוגרות האולפנה ניתן לציין את: הרבנית עידית איצקוביץ ואת הרבנית ד"ר מירב טובול כהנא ואת השרה לשעבר, חה"כ אורית פרקש.
האולפנה לקחה חלק בתוכנית פסגה של משרד המדע לחינוך ולהכשרה למצוינות במדעים ובסייבר.
במסגרת התוכנית התלמידות מוכשרות לשירות לאומי במסגרת מערכת הביטחון הישראלית בתחומי הסייבר.
בשנת 2010 זכתה אור אשואל, אז תלמידת כיתה י"א בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי.
בשנת 2011 זכתה תלמידת האולפנה נעם חדד במקום השני בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי
למעשה, לאורך השנים, הניבה האולפנה שלש כלות תנ"ך ארציות: אור אשואל ונעם חדד כנ"ל, וגם יעל קהלת בשנת תשס"א.
באולפנה לומדות כ-80 בנות יהודיות מכל רחבי העולם היהודי המערבי (למעלה מ-20 מדינות).
הן לומדות לפי תוכנית הבגרות הישראלית לעולות.
גם הן, כחברותיהן הישראליות, מגיעות ל-100% אחוזי הצלחה בבגרות.
אחוז התלמידות המצטיינות באולפנה הוא כ-32% בממוצע.
אולפנת אמי"ת להב"ה היא אולפנא אזורית שש-שנתית השוכנת ביישוב קדומים.
משנת 2014 היא מסונפת לרשת אמי"ת.
אולפנת להב"ה (לישוב הארץ בדרך התורה) הוקמה בשנת ה'תשמ"ב (1982), על ידי תושבי קדומים וביניהם שרה אליאש בשכונת גבעת שלם שביישוב קדומים שבשומרון.
האולפנה היא מוסד תורני ואינטגרטיבי המיועד לתושבות השומרון.
התלמידות מגיעות ללימודים במערך הסעות האוסף אותן מהיישובים השונים.
חטיבת הביניים מונה כ-14 כיתות והחטיבה העליונה מונה כ-29 כיתות.
באולפנה למדו עד שנת הת'שע"ו כ-130 תלמידות בנות העדה האתיופית, אשר כ-50 מתוכן היו תלמידות אולפן וכולן התגוררו בתוכנית פנימייה של האולפנה.
בנות העדה האתיופית הגיעו ממרכזי קליטה מרחבי הארץ ובנות נוספות נשלחו במסגרת עליית הנוער מכל רחבי הארץ.
בתחילת שנת ה'תשע"ז נסגרה רוב פנימיית האולפנא ונשארו בה קומץ תלמידות הלומדות בכיתה י"ב ועם סיומן השנה תיסגר הפנימייה סופית.
לאולפנה מגיעות בנות מכ- 38 יישובים בשומרון.
האולפנה מורכבת מאוכלוסייה מגוונת והטרוגנית.
כל התלמידות ניגשות לבחינות בגרות ומעל 97% עומדות בהן בהצלחה מלאה.
באולפנא מגמות רבות ובהן: פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, לימודי ארץ ישראל, תיאטרון, עיצוב גרפי, ביו-רפואה, לימודי קולנוע וספרות מורחב, היסטוריה מורחב, תושבע מורחב ועוד..
כמו כן מוצעים לתלמידות מגוון של חוגים: העשרה תורנית, חוגי מדע, רובוטיקה, נבחרת התעמלות ,דיבייט וחוגי העשרה יצירתיים.
בשנת תשנ"ד קיבלה האולפנה את פרס החינוך.
פרס זה ניתן בעיקר עבור השיטות הבלתי קונבנציונליות לטיפול באינטגרציה, הכוללת טיפול פרטני ואינטנסיבי בתלמידות הנזקקות לעזרה לימודית ולכל לעזרה אחרת.
עד שנת תשע"ו כיהן הרב יוני לביא כרב האולפנה אך החליט לפרוש מן התפקיד, בנוסף כיהנה בתפקיד גם הרבנית דוקטור שולמית בן שעיה עד שנת תשפ"ג כ-7 שנים.
כיום מחליפה אותם הרבנית יעל קייזלר.
עומדת בראש האולפנה דוקטור נעמה מילר, תושב היישוב קדומים, ולפניה עמדו בראש האולפנה הרב אפרים זיק, עינת וולך, מלכה אנגל ושרה אליאש.
האולפנא מחנכת לזהות יהודית ושייכות לארץ ישראל, תוך מעורבות מעשית בעם ישראל.
האולפנא, מסייעת לכל תלמידה להוציא לפועל את הפוטנציאל האישי המצוי בה מבחינה לימודית, חינוכית וחברתית.
הצוות מתאים תוכנית לימודים לכל בת, החל מעידוד למצטיינות, דרך תגבור תורני למעוניינות וכלה בעזרה לתלמידות מתקשות, במטרה שכל בת תיגש לבגרות מלאה בהצלחה.
האולפנא מוגדרת כבית ספר ניסויי משנת תשנ"ז, ומתקיימים בו ניסויים פדגוגיים וחינוכיים חדשניים.
האולפנא שואפת לתת מגוון אפשרויות וביטוי עצמי לכלל האוכלוסייה שבוחרת לגור באזור ושמה דגש על אינטגרציה לימודית ועל תרומה חברתית, התנדבות ומעורבות.
המדיניות הזאת נקבעה בתחילת הדרך על ידי הצוות הגרעיני של המורים שהאמין באינטגרציה והתנגד לסלקטיביות.
אולפנת השומרון אורט אלקנה היא אולפנה לבנות שנוסדה בשנת תשמ"ג (1982–1983) ביישוב אלקנה.
אולפנת בני עקיבא השומרון אלקנה היא אולפנה לבנות שנוסדה בשנת תשמ"ג, ביישוב אלקנה, מתוך מגמה להעניק לבנות אלקנה והסביבה חינוך ברוח דתית לאומית ציונית.
הרב אריה מילס עמד בראש האולפנה משנת תשנ"ד עד פרישתו ב-2021. בשנים ה'תש"ן–ה'תשנ"ג, עמד בראשה אלי ששר ולפניו הרב הלל שחור.
מגמות הלימוד באולפנה הם: לימודי ארץ ישראל, עיצוב גרפי, ביולוגיה, כימיה ומדעי החברה (פסיכולוגיה וסוציולוגיה).
באולפנה מתקיימות תוכניות עבור תלמידות מחוננות ומצטיינות, כגון תוכנית אמירים ואקדמיה בתיכון.
בנוסף התלמידות מכוונות להשתתף בתוכניות חיצוניות כגון אלפא, אודיסאה ועוד.
האולפנה מתאפיינת בפעילות חברתית ענפה.
אולפנת דולב היא פנימייה, ובית ספר חינוך מיוחד (חטיבת ביניים ותיכון) לנערות בסיכון וקשיים רגשיים, האולפנה ממוקמת בדולב שבמטה בנימין ומשתייכת לרשת "בתי דולב לנוער".
אולפנת דולב (נוסדה בשנת ה'תשמ"ז, 1987) היא פנימייה טיפולית ופוסט אשפוזית לנערות דתיות בגילאי 12 עד 21 בפיקוח משרד הרווחה ופנימייה טיפולית בפיקוח עליית הנוער.
הנערות לומדות באולפנה בבית ספר מוכר ורשמי לחינוך מיוחד כוללני בפיקוח משרד החינוך.
הנערות מאופיינות בעיקר עם קשיים לימודיים חברתיים התנהגותיים רגשיים ולעיתים אף נפשיים.
האולפנה הוקמה על ידי מקימי היישוב דולב.
לאולפנה מגיעות מכל הארץ נערות המופנות על ידי שירותי הרווחה ועליית הנוער.
המודל המשפחתי מהווה את אחת מאבני היסוד של האולפנה.
פנימייה פוסט אשפוזית בפיקוח אגף ילד ונוער משרד הרווחה
פנימייה טיפולית בפיקוח אגף ילד ונוער משרד הרווחה.
פנימייה טיפולית בפיקוח האגף לחינוך התיישבותי - עליית הנוער, משרד החינוך
בית ספר לחינוך מיוחד כוללני, מוכר ורשמי בפיקוח משרד החינוך, אשר נותן מענה לימודי חינוכי וטיפולי לכלל החניכות.
טיפוח החן והיופי – עיצוב שיער ואמנות האיפור
באולפנת דולב פותחה בשיתוף גף מו"פ ומינהל טכנולוגיה של משרד החינוך תוכנית ואפליקציה בת שלושה שלבים להגברת העצמאות והאחריות של כל תלמידה.
כאשר בשלב הראשון התלמידה נזקקת להגנה צמודה ובשלב השלישי התלמידה עצמאית, אחראית ותורמת.
בתוכנית מתקיים אחת לשבוע שיח של איש צוות עם התלמידה לקביעת יעד אישי שבועי ומשוב על השבוע ועל העמידה ביעדים.
פרס החינוך הארצי לשנת תשע"ג
פרס יו"ר הכנסת לשנת תשע"ה
פרס מינהל החינוך הדתי לשנת תשס"ז
פרס ארגון המורים לשנת תשע"ב
פרס חינוך ישראלי לשנת תשע"ו
אולפנית טבריה היא אולפנה השייכת לרשת אורט.
האולפנה שוכנת בטבריה, אולם משרתת את בנות האזור בהן בנות טבריה, הגליל התחתון, עמק יזרעאל, הגולן, הגליל העליון וגוש משגב.
בשנת הלימודים תשל"ט (1979) מונה אברהם ליפשיץ (לימים מזכ"ל בני עקיבא וראש המינהל לחינוך ממלכתי דתי) לנהל את התיכון המקיף בטבריה, שמנה אז 180 תלמידים ותלמידות.
הוא הפריד את התיכון לשני מוסדות, ישיבה תיכונית לבנים ואולפנית לבנות, שבראשה עמד, ובשנת הלימודים הבאה, תש"מ (1980) החלו שני המוסדות את דרכם כמוסדות נפרדים.
ליפשיץ ניהל את האולפנית עד שנת 1997. אחריו ניהלה את האולפנית ברכה תור, שחינכה באולפנית וגם מילאה תפקידי רכזת וסגנית.
החל מתשע"ט (2018) עומד בראש האולפנית הרב שמעיה כרמל, ממקימי ישיבת אורות הזורעים.
באולפנית לומדות בנות מכל אזור הצפון, מקיבוצים, מושבים ויישובים ומהעיר טבריה.
האולפנית מקבלת את כל בנות האזור, ומציבה את עבודת ה' ואת האינטגרציה כעקרונות מרכזיים הקשורים זה בזה: "וכולם מקבלים עליהם עול מלכות שמים זה מזה".
הבנות הלומדות באולפנית באות מקשת רחבה של זרמים, כולל מסורתיות, דתיות לאומיות וגם מרקע חרדי, וממנעד סוציו-אקונומי רחב.
נכון לשנת 2022 מונה אולפנית טבריה כ-1000 בנות, כולל מעל ל-100 בנות חינוך מיוחד, חלקן בכיתות ייעודיות וחלקן משולבות בכיתות הרגילות.
באולפנית יש מגוון מגמות, ביניהן: פיזיקה, מחשבים, ביולוגיה, רפואה, תיאטרון, מחול, פסיכולוגיה וסוציולוגיה, קונדיטוריה ועוד.
בנות האולפנית מתחנכות למעורבות חברתית ואזרחית ותרומה לקהילה, לא רק ביציאתן לשירות משמעותי בסוף לימודיהן, אלא עוד במהלך לימודיהן.
מבחינה לימודית, האולפנית פועלת לאפשר לימוד מקצועות קודש לצד מצוינות לימודית וטכנולוגית.
באולפנית פועל מערך מעורבות חברתית רחב ומגוון, המערך כולל התנדבויות קבוצתיות ואישיות, בתוך האולפנית בטבריה וביישובים הסמוכים.
בראש האולפנית עומד הרב שמעיה כרמל.
לימור דידי מנהלת את חטיבת הביניים (ז'-ח') ושרהלה מסינג מנהלת את התיכון (ט'-י"ב).
כל שכבה מנוהלת על ידי רכזת שכבה, ומונה 150-200 בנות, המחולקות לכיתות עיוניות, כיתות לימודיה, וכיתה קטנה.
את השכבה מלווה גם יועצת.
היועצת והרכזת מלוות את השכבה ארבע שנים ברצף.
לכל שכבה גם מדריכות (בדרך כלל בשירות לאומי), המרכזות את הפעילות החברתית.
הצוות החינוכי קיבל את הכשרתו במסגרות תורניות ציוניות, חלק ניכר מהמחנכות והמדריכות הן בוגרות האולפנית, וגם חלק מהמורות המקצועיות.
אולפנת חורב היא אולפנה בירושלים המשתייכת לרשת החינוך חורב.
במהלך העלייה החמישית שבשנות השלושים, שרובה עולי מרכז אירופה (בעיקר גרמניה), עלתה גם קבוצה של יהודים אורתודוקסים שהביאו איתם מסורת חינוכית שמקורה היא מהרב יעקב אטלינגר ובתלמידו הרב שמשון רפאל הירש (הרש"ר הירש) ובשיטתו החינוכית - "תורה עם דרך ארץ.
מחנכים אלו חיפשו דרכים חדשות להתאים את חינוך ילדיהם למציאות החיים בארץ.
כך הוקם בשנת 1934 בית הספר "חורב" (על-שם אחד מספריו של הרב הירש), ובו 16 תלמידים ותלמידות (בית הספר היה מעורב בנים ובנות).
מייסדי בית הספר היו פרופ' שמשון ברויאר, ד"ר הופמן, ד"ר לוינגר וד"ר פאלק שלזינגר, והם פנו לרב ד"ר יונה כהן בכדי שינהל את בית הספר.
הבנות למדו בדירתו של המנהל ברחוב החבשים (ששינה את שמו לרחוב אתיופיה) ליד שכונת מאה שערים בירושלים.
בהמשך עבר בית הספר דרך בית רעוע בגן העיר, רחוב הרב אבידע ורחוב שטראוס, עד שהגיע למשכנו הקבוע - הבניין ברחוב כובשי קטמון בשכונת קטמון בירושלים.
בשנות השישים, בניהולו של מרדכי ברויאר, התרחבו מוסדות חורב, ונפתחו ישיבה תיכונית וכן אולפנה לבנות (כדלהלן).
תלמידות המוסדות משתייכות כיום לזרם הדתי לאומי.
בעבר היה ניתן למצוא במוסדות יותר מחנכות ומורות וכן תלמידות המשתייכות לבתים חרדים, אך כיום נדיר למצוא תלמידות שאינן משתייכות לזרם הדתי-לאומי.
רוב מוחלט של בוגרות האולפנה ממשיכות לשירות לאומי וחלקן לצה"ל.
האולפנה שוכנת כיום בשכונת בית וגן בירושלים ובראשה עמד הרב מאיר יעקובוביץ עד לשנת תשס"ח.
בשנת הלימודים תשס"ט החליף אותו הרב עודד מייזליש שלימד במשך שנים רבות בישיבה התיכונית.
יום הלימודים מחולק בין שיעורים המתעמקים במקורות ישראל לבין שיעורי חוכמות העולם.
תלמידות האולפנה ניגשות לבגרות מלאה בתנ"ך, תושב"ע, לשון והבעה, מתמטיקה, אנגלית, חינוך גופני, היסטוריה, ספרות, אזרחות, מחשבת ישראל ומגמה.
מגמות הלימוד באולפנה הן: מחשבים-אלקטרוניקה, ביוטכנולוגיה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אמנות, לימודי ארץ ישראל, פסיכולוגיה ושלוש מגמות על- רפואה, אלקטרוניקה על והשלמה לחמש יחידות לימוד במחשבת ישראל.
אולפנת חורב דורגה במקום הרביעי בממוצעי בחינות הבגרות מכלל התיכונים בישראל.
ברכה אופיר-תום - שופטת ישראלית
תמר אלרם - מנהלת בית החולים הדסה הר הצופים
תמר בזק-רפפורט - שופטת ישראלית
רוחמה וייס - משוררת וחוקרת ישראלית
יעל וילנר - שופטת בבית המשפט העליון
ציפורה לוריא - אוצרת וחוקרת אומנות
ימימה מזרחי - רבנית וסופרת פופולרית
חנה ספראי - פילוספית ישראלית
בכל סרלואי - משוררת ישראלית
תהילה שוורץ אלטשולר - חוקרת במכון הישראלי לדמוקרטיה
אביגיל שפרבר - קולנוענית ישראלית
טליה עמר - מלחינה ופסנתרנית
נועה שקרג'י - משוררת עורכת וחוקרת ספרות ומדיה ישראלית
אולפני סיגמא סאונד היה אולפן הקלטות בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
הוא נוסד בשנת 1968 על ידי מהנדס ההקלטות ג'וזף טרסיה.
האולפן נחשב לאחד מהאולפנים הראשונים בארצות הברית שהציעו אפשרות הקלטה של 24 רצועות והראשון בעולם שעשה שימוש באוטומציה של קונסולות.
טרסיה, לשעבר מהנדס ראשי באולפני קמיו-פארקוויי של פילדלפיה, פתח גם את אולפני סיגמא סאונד בניו יורק ב-1977, בבניין תיאטרון אד סאליבן .
אמנים כדוגמת מדונה ודייוויד בואי הקליטו מספר יצירות באולפני סיגמא סאונד.
דייוויד בואי הקליט חלק גדול מאלבומו Young Americans באוגוסט 1974 בסיגמא פילדלפיה.
מדונה השתמשה באולפנים בניו יורק כדי להקליט את אלבום הבכורה שלה מ-1983, Mdonna.
ב-15 באפריל 1972, הזמר-יוצר והפסנתרן בילי ג'ואל ולהקתו, קיימו קונצרט באורך שעה באולפני סיגמא.
אולפנת הרא"ה (לשעבר: תיכון הרא"ה) היא אולפנה עירונית שש-שנתית לבנות ברמת גן.
נקראת על שמו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
התיכון נוסד בשנת ה'תשי"ט-1958 כתיכון תורני-מדעי דתי לבנים ולבנות, על-ידי מייסדו ומנהלו הראשון שלמה הירש.
בין השנים תשמ"ו-תשנ"ו (1985-1996) עמד בראשו הרב שלום כהנא.
בשנת תשנ"ב (1991) נפתחה חטיבת-ביניים שיועדה לבנות בלבד, ובהמשך הוסב התיכון לאולפנה.
החל משנת התשנ"ו (1996) עמד בראשות האולפנה הרב יהושע קמפינסקי עד לפרישתו בשנת תש"ף.
ראש האולפנה כיום הוא הרב ישראל שפירא.
באולפנה תוכנית לימודית תורנית-מדעית, הכוללת את מגמות הלימוד: מחשבים, הנדסת תוכנה, פיזיקה, ביולוגיה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, מדעי החברה ותיאטרון, כמו כן נלמדת תוכנית בגרותית מורחבת במחשבת ישראל.
אולפני סרם הוא אולפן הקלטות עצמאי בלונדון.
מיקומו המקורי של האולפן נוסד במקור במזרח לונדון ב-1973, ושם שונה לאולפני סרם איסט (Sarm East Studios) ב-1982, כאשר ג'יל סינקלייר וטרבור הורן רכשו את אולפני בייסינג סטריט מאיילנד רקורדס ושינו את שמו לאולפני סרם וסט (Sarm West Studios).
המיקומים המקוריים של אולפני סרם הוחלפו בסופו של דבר על ידי מתחם כפר המוזיקה סרם (Sarm Music Village).
בין האמנים שהקליטו אלבומים ושירים באולפנים היו מדונה, איירון מיידן, ניק קרשו, פרנקי הולך להוליווד, יס, גרייס ג'ונס, סיל, מארק אלמונד, ג'ורג' מייקל וכריסטינה אגילרה.
אולפני פיינווד הם אולפני קולנוע וטלוויזיה בריטיים הממוקמים ב שבאנגליה.
במרוצת השנים שימשו האולפנים בסיס להפקות קולנוע רבות, כולל זיכיונות הסרטים של ג'יימס בונד.
האולפנים תוכננו על ידי בשנת 1934 ונבנו תוך שנים עשר חודשים.
ב-30 בספטמבר 1936 נפתחו האולפנים באופן רשמי.
בשנת 1976 נבנתה בשטח האולפנים במה 007 , ששימשה את סרטי ג'יימס בונד.
ביוני 1984 נשרפה הבמה עד היסוד, אך כעבור חצי שנה, בינואר 1985, היא נבנתה מחדש ונקראה על שם אלברט ברוקולי, שהפיק את סרטי ג'יימס בונד הראשונים יחד עם הארי זלצמן.
הדבר נעשה זמן קצר לפני תחילת צילומי הסרט "רצח בעיניים".
ב-30 ביולי 2006 נשרפה במה 007 כליל, זמן לא רב לאחר סיום צילומי הסרט "קזינו רויאל".
כעבור חודשיים, בספטמבר, היא נהרסה, אך נבנתה שוב מחדש תוך פחות מחצי שנה.
ב-4 ביוני 2019, במהלך צילומי הסרט "לא זמן למות" נפגעה הבמה משלושה פיצוצים.
אולפנת כץ-אוריה היא אולפנה בגבעה הצהובה שבאלון שבות שהוקמה בשנת הלימודים ה'תש"ע (2009-2010).
האולפנה נמצאת בבעלות רשת אור-תורה סטון ולומדות בה בעיקר בנות מאפרת וממועצה אזורית גוש עציון.
עם הקמתה, אולפנת אוריה איחדה בתוכה את אולפנת "שבי רחל" שבנווה דניאל.
בראש האולפנה עומדת הרבנית יונת למברגר.
אולפני קאלבר הם אולפני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים הממוקמים ב שבקליפורניה.
היא הוקמה על ידי חלוץ הראינוע .
בשנת 2014 נרכשו האולפנים על ידי חברת Hackman Capital Partners, אשר ביצעה מודרניזציה מוחלטת של האולפנים במהלך ארבע השנים הבאות, תוך שימור מבני האולפנים ההיסטוריים.
האולפנים פעלו תחת מספר רב של שמות.
קלאסיקות רבות מתור הזהב של הוליווד צולמו באולפנים, בהם "חלף עם הרוח", "כוכב נולד", "אינטרמצו" ו"רבקה".
באולפני קלבר צולמו גם תוכניות טלוויזיה כגון "המופע של אנדי גריפית'", לאסי", "באטמן", "נני", "סקראבס", "משפחה בהפרעה" ו"קוגר טאון".
איש העסקים הווארד יוז היה בעל מניה באולפנים, כמו גם במאי הקולנוע ססיל ב.
אולפני סנטה מוניקה היא חברה בת של תאגיד סוני שעוסקת בפיתוח משחקי וידאו.
החברה ממוקמת בעיר לוס אנג'לס, במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
ידועה כמפתחת של זיכיון משחקי "אל המלחמה".
הסטודיו נוסד בשנת 1999 על ידי אלן בקר והתמקם בעיר סנטה מוניקה שבמדינת קליפורניה.
טרם היווסדות הסטודיו, בקר עבד במטה של "סוני אינטראקטיב אנטרטיינמנט", חברה בת של תאגיד סוני, בפוסטר סיטי.
הסטודיו נוצר מתוך רצון להתרחק מהאווירה התאגידית של המטה ולייצר חלל עבודה, להפקת תוכן בעל ערך מסחרי ואמנותי, ללא מחיצות בין החולקים אותו.
המשחק השני שהסטודיו פיתח עבור הפלייסטיישן 2, "אל המלחמה" שיצא במרץ 2005, הפך ללהיט שזכה להצלחה במכירות ובביקורות ומיוחסת לו תרומה להגדלת מכירות הקונסולה.
הצלחת המשחק הביאה לפיתוח משחקי המשך רבים ונכון לרבעון האחרון של 2022, הזיכיון בכללותו הניב את מכירתם של כ-66 מיליון עותקים.
הסטודיו כולל מחלקה פנימית העוסקת בפיתוח משחקי החברה ומחלקה חיצונית העוסקת בסיוע לפיתוח משחקי חברות אחרות, כגון "Journey" משנת 2012 של מפתחת המשחקים "".
בשנת 2014, לאחר 15 שנים בעיר סנטה מוניקה, הסטודיו עבר ללוס אנג'לס.
שנהמשחקפלטפורמות2001פלייסטיישן 22005God of Warפלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, פלייסטיישן ויטה2007פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, פלייסטיישן ויטה2010פלייסטיישן 3 (בהמשך יצאה גרסת לפלייסטיישן 4)2013פלייסטיישן 32018God of Warפלייסטיישן 42022God of War: Ragnarökפלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5 (בהמשך יצא גם ל-"Microsoft Windows")
אולפני האנימציה של ניקלודיאון בע"מ הוא אולפן הנפשה אמריקאי בבעלות פרמאונט גלובל באמצעות .
האולפן יצר מגוון רחב של תוכניות אנימציה מקוריות עבור ניקלודיאון, ניקטונס וניק ג'וניור, כגון בובספוג מכנסמרובע, קסם של הורים, ראגרטס, אווטאר והרעשנים, בין היתר.
מאז שנות ה-2010, האולפן גם מפיק סדרות המבוססות על קניין רוחני קיים שנרכש על ידי פרמאונט גלובל, כגון צבי הנינג'ה ומועדון ווינX.
בנובמבר 2019, חתמו אולפני האנימציה של ניקלודיאון על הסכם רב-שנתי עם נטפליקס, הכולל הפקת תוכן, הן מקורי והן מבוסס על קניין רוחני קיים, עבור פלטפורמת הסטרימינג, וכן עבור פרמאונט+.
האולפן הוקם בשנת 1992 בשם "Games Animation" כחברה בת של חברה קיימת בשם Games Productions (כיום ידועה כהפקות ניקלודיאון).
הוא ניהל את הפקתן של שלוש תוכניות אנימציה עבור ניקלודיאון: החיים על פי דאג, ראגרטס והמופע של רן וסטימפי.
בשנת 1992, החל ניקלודיאון לעבוד על הסדרה הראשונה שפותחה באופן מלא בתוך הבית על ידי גיימס אנימציה, החיים המודרניים של רוקו.
גיימס אנימציה הפיקה חלק ניכר מהתוכניות של הרשת באמצע שנות ה-90 בשיתוף פעולה עם חברות אנימציה אחרות, כמו קלאסקי צ'ופו.
בשנת 1998, עבר האולפן מסטודיו סיטי, קליפורניה לברבנק עם הקמת מתקן חדש.
שונה שמו לאולפני האנימציה של ניקלודיאון ולאחר מכן לאולפני ניקלודיאון ברבנק.
בשנת 1999, נפתח מתקן שני בניו יורק בשם אולפני האנימציה של ניקלודיאון ניו יורק.
אולפני ניו בויאנה (בבולגרית: Ню Бояна Филм Студиос, באנגלית: Nu Boyana Film Studios) הוא אולפן הפקה והפצה קולנועית בולגרי.
האולפנים נחשבים לאחד המרכזים החשובים בתעשיית הקולנוע האירופית.
האולפנים שוכנים למרגלות הר ויטושה, ופועלים ברציפות למעלה מחמישים שנה.
האולפנים נמצאים בבעלות חברות ההפקה ההוליוודיות Nu Image ו־Millennium Media, הנמנות עם חברות הסרטים העצמאיות הוותיקות ביותר בהוליווד.
לאורך השנים הופקו באולפנים מאות סרטים עלילתיים, בהם הפקות בעלות תקציב גבוה.
מחלקת האפקטים המיוחדים של האולפנים מציעה שירותים בתחומי אפקטים מכניים, אנימטרוניקה, פירוטכניקה, אפקטים אטמוספיריים ותת־ימיים.
לצד זאת פועלים במקום אולפן סאונד לפסקול ואולפן פוסט־פרודקשן המאושר בתקן Dolby Vision.
חברת־הבת Worldwide FX, הפועלת מאותו מתחם, נחשבת לאחת מחברות האפקטים החזותיים הגדולות באירופה.
אולפני ניו בויאנה החלו לפעול ב-1962 והיו שייכים לממשלת בולגריה.
ב-2005 נמכרו האולפנים לחברת נו אימג' תמורת 7.5 מיליון דולר, והתחייבות להשקעה של 18 מיליון דולר.
לניהול האולפנים מונה דוד ורוד.
בשנת 2025 הודיעה החברה על הקמת חטיבת הפצה חדשה בבולגריה, המיועדת לטפל בהפצת סרטים מקומית ובין־לאומית.
החטיבה נועדה להרחיב את פעילות האולפנים מעבר להפקה ולהציע שירותים מלאים משלב היצירה ועד הפצת הסרט לצופה.
במסגרת שיתוף פעולה עם חברת המכירות Quantify Sales, שואפת החטיבה להביא לקולנועים ולפלטפורמות בבולגריה תכנים בינלאומיים איכותיים, ולהפיץ ברחבי העולם סרטים שהופקו באולפנים.
הקמת חטיבת ההפצה מסמלת שלב נוסף בהתפתחות Nu Boyana כגורם מוביל בתעשיית הקולנוע העולמית.
במתחם האולפנים מצויים עשרה אולמות סאונד מצוידים, מתקן מים לצילומים תת־ימיים ומתחמי תפאורות קבועים שניתן להתאימם לסוגי הפקה שונים – ממחזות תקופתיים ועד סרטי מדע בדיוני.
סביבת האולפנים מאפשרת גישה למגוון רחב של אתרי צילום טבעיים, בהם הרים, יערות, חופים וסביבות עירוניות בטווח נסיעה קצר.
אחד ממתחמי הצילום המרכזיים באולפנים.
המתחם משחזר רחובות, סמטאות ומבנים אופייניים לשכונות שונות בניו יורק – מסוהו (SoHo) ומרובע הברזל היצוק (Cast Iron District) ועד צ'יינהטאון, ליטל איטלי וברוקלין.
הבניינים בסט מגיעים לגובה של כ־59 מטרים (193.75 רגל), וחלקם מאפשרים צילום חזותי או מעשי בקומות השנייה, השלישית והרביעית.
בקומת הקרקע כוללות החזיתות חלונות ראווה, חזיתות פנים ומבנים הניתנים להמרה לחללים שונים – גלריות, פאבים, מסעדות, בתי קפה וחנויות.
הסט כולל גם רמזור פעיל וכניסה מדומה לתחנת רכבת תחתית.
הסט משחזר אזורים מזרחיים ומערביים של לונדון, ובפרט את מזרח העיר ואת אזור מייפייר היוקרתי.
בלב הסט ניצבת העתק מדויק (1:1) של קתדרלת סנט פול (St.
Paul's Cathedral) והכיכר שלפניה, לרבות פסלה של המלכה אן.
גובה המבנים במתחם הוא כ־8.5 מטרים, כאשר מבנה הקתדרלה עצמו מגיע לכ־12 מטרים.
במתחם ניתן להקים סטים פנימיים בהתאם לצורכי ההפקה, והוא כולל שני פאבים, גלריית אמנות, למעלה מתריסר כניסות למשרדים, חנויות יוקרה ועסקים נוספים.
בנוסף קיימים בסט רמזורים פעילים וכניסה מדומה לתחנת רכבת תחתית.
אחד מסטי הצילום הרומיים הגדולים באירופה, ונמצא במתחם.
הסט נבנה כעיר רומית שלמה ומשחזר מגוון רחב של מרכיבים אדריכליים מתקופת האימפריה הרומית.
המתחם כולל רחובות רומיים, כיכרות ציבוריות, בית מרחץ פתוח (Thermae) עם מזרקות, ארנה, גנים, וילות, מקדשים, סמטאות צרות, שוק פתוח ומתחמי אימונים.
בנוסף קיימים בו חללים פנימיים מעשיים (Practical Interiors) שניתן להתאימם לצורכי ההפקה.
הסט נועד לשמש בסיס מגוון להפקות היסטוריות בקנה מידה רחב.
מתחם צילום קבוע שנבנה בשנת 2006 עבור הסרט War Inc ומהווה מאז אחד הסטים הגמישים והמשתנים ביותר במתחם Nu Boyana Film Studios שבבולגריה.
הסט כולל שתי שורות של מבנים המעוצבים בסגנון מזרח־תיכוני, עם קשתות, עיטורים אותנטיים וחללים פנימיים מעשיים הניתנים לשימוש בהפקות שונות.
המבנים מבוססים על שלד עץ ומתכת, דבר המאפשר להתאים ולשנות את החזיתות בקלות כדי לייצר סגנונות תקופה שונים, מבלי צורך בהשקעה גדולה בבנייה מחדש.
בין ההפקות הבולטות שצולמו בסט המטרה: לונדון.
בכל אחת מההפקות נעשו התאמות ייחודיות לעיצוב הסט בהתאם לדרישות העלילה, והוא ממשיך לשמש בסיס מגוון להפקות קולנוע וטלוויזיה הדורשות רקע מזרח־תיכוני או עירוני־עתיק.
מתחם צילום שנבנה בשנת 2012 ומהווה שחזור של שכונת מגורים אמריקאית טיפוסית.
המתחם כולל שתי וילות אמריקאיות בעיצוב קלאסי, בעלות חיפויי קיר בעץ (wall shingles), הממוקמות משני צידי סמטה צרה.
לשתי הווילות חללים פנימיים נגישים הניתנים לשינוי ולהתאמה בהתאם לצורכי ההפקה.
בנוסף כולל הסט גזיבו (gazebo) ושטח ירוק מטופח.
לאחר בנייתו נוספו למתחם חמישה מבנים חיצוניים נוספים, היוצרים מראה של רחוב פרברי שלם, המאפשר שימוש בהפקות קולנועיות וטלוויזיוניות הדורשות תפאורה של סביבה אמריקאית טיפוסית.
מתחם צילום טבעי הנמצא למרגלות הר ויטושה, בסמוך למתחם האולפנים.
הסט מנצל את סביבתו הטבעית של ההר ומאפשר צילומים בתוך אזור יער הררי, המשמש רקע מגוון להפקות קולנוע וטלוויזיה.
המתחם מעניק לבמאים ולמעצבי ההפקה אפשרות ליצור סצנות טבעיות במגוון רחב של עונות ונופים – החל מיערות סבוכים ועד אזורים פתוחים בצדי ההר.
הודות למיקומו הקרוב לשטח האולפנים המרכזי, הסט מאפשר לשלב בקלות בין צילום חוץ באזורים טבעיים לבין צילום פנים באולמות האולפן, והוא משמש בהפקות בינלאומיות רבות המחפשות סביבה יערית אותנטית ונגישה.
לאורך השנים צולמו באולפני ניו ביואנה רבים מסרטי בתעשיית הקולנוע האמריקאית ביניהם: המטרה: לונדון, 300 (סרט), שומר הראש והמתנקש, בלתי נשכחים 3, המטרה: הבית הלבן.
בנוסף צולמו באולפני ניו ביואנה ביניהם : הסרט הקומי הישראלי זוהי סדום.
אולפני פליישר היו אולפן הנפשה אמריקאי שנוסד בשנת 1929 על ידי האחים מקס ודייב פליישר, שניהלו את החברה מהקמתה ועד לרכישתה על ידי סרטי פרמאונט בשנת 1942, חברת האם והמפיצה של סרטיה.
בשיאם, אולפני פליישר היו מפיקים מובילים של סרטי אנימציה מצוירים לבתי הקולנוע, כאשר אולפני וולט דיסני היו המתחרה העיקרי שלהם בשנות ה-30.
אולפני פליישר כללו דמויות כמו בטי בופ, פופאי המלח וסופרמן.
בניגוד לאולפנים אחרים, שדמויותיהם היו האנשה של חיות, הדמויות המצליחות ביותר של אולפני פליישר היו בני אדם.
האיורים של אולפני פליישר היו שונים מאוד מאלה של דיסני, הן בקונספט והן בביצוע.
הן היו מחוספסות ולא מעודנות במודע.
גישה זו התמקדה בסוריאליזם, הומור שחור, אלמנטים פסיכולוגיים של מבוגרים ומיניות.
כמו כן, הסביבות היו גסות ועירוניות יותר, ולעיתים קרובות התרחשו בסביבה עלובה, מה שמשקף את השפל הגדול וכן את האקספרסיוניזם הגרמני.
סדרת האנימציה סופרמן זכתה להצלחה אדירה, אך הדבר לא עזר לאולפן לצאת מצרותיו הכלכליות.
הוא נקנס ב-350,000 דולר על חריגה מהתקציב עבור "מסעות גוליבר", וההכנסות שהתקבלו מהשכרות סרטי האנימציה של פופאי היו צריכות לשמש לקיזוז ההפסד של 250,000 דולר שנגרם עקב דחיית סרטי האנימציה ב-1940.
משפחת פליישר נותרה בשליטה על ההפקה עד נובמבר 1941.
כתוצאה מכך התבקש מקס פליישר להתפטר.
דייב פליישר התפטר חודש קודם לכן, ופרמאונט סיימה את חמשת החודשים האחרונים של ההתקשרות ללא האחים פליישר.
ביולי 1942 הקימה פרמאונט חברה חדשה, "Famous Studios", הממשיכה של אולפני פליישר.
אולפנת נווה חנה היא אולפנה תורנית לבנות מייסודה של רשת אור תורה סטון.
האולפנה ממוקמת סמוך ליישוב אלון שבות שבגוש עציון.
האולפנה הוקמה בשנת 1984 ה'תשמ"ה על ידי הרב ד"ר שלמה ריסקין, ראש מוסדות אור תורה סטון ורב העיר אפרת.
בשנותיה הראשונות עמדה בראשה ד"ר ברוריה סמט, אחריה הרב אבישי מילנר ואחריו הרב ד"ר רונן בן דוד.
נכון ל-1 בינואר 2024 עומדת בראש האולפנה רוחמה גבל-רדמן.
האולפנה, יחד עם הישיבה התיכונית "נווה שמואל" שבאפרת, היוו את הבסיס לרשת המוסדות "אור תורה סטון" בראשות הרב ריסקין.
בראשית שנותיה ישבה האולפנה בקיבוץ כפר עציון ובשנת ה'תשנ"ד עברה ל"גבעה הצהובה" סמוך לאלון שבות.
באולפנה לומדות בעיקר תלמידות מאזור גוש עציון ואפרת, מקצתן מגיעות ממקומות מרוחקים יותר כמו ירושלים ואזור בית שמש.
באולפנה כיתות ט עד יב.
בכל שכבה שתי כיתות עיוניות, ועוד כיתה קטנה במאפיינים רגשיים.
באולפנה פועלות מספר תוכניות ייחודיות השמות דגש על למידה פעילה ועצמאית:
באולפנה מתקיימת אחת לשבוע תוכנית בית מדרש הנקראת אתר"ג בניהולה של שרון ברנד.
אולפנת בני עקיבא תהילת ישראל היא אולפנה ממלכתית דתית לבנות באילת.
האולפנה נועדה לספק חינוך תורני מוגבר לבנות דתיות בעיר, כדי שלא יצטרכו ללמוד במוסדות פנימייתים מרוחקים.
האולפנה שייכת למוסדות מרכז ישיבות ואולפנות בני-עקיבא, והוקמה בשיתוף מנהל החינוך באילת.
היא נקראת על שם הרב ישראל הס, שהיה פעיל ב"מכון מאיר" באילת ועסק בהפצת התורה בעיר, ונפטר בשנת תשנ"ז.
את האולפנה ייסד הרב חיים בן-גיגי, שהגיע לאילת כחלק מהגרעין התורני "אל עמי", אחד משלושת הגרעינים התורניים הפועלים בעיר.
הצוות החינוכי מורכב מנשים ותיקות באילת שרובן הגיעו לעיר במסגרת הגרעין התורני "אל עמי", ונשים צעירות שהגיעו לעיר בעקבות לימודי בעליהן בישיבת ההסדר איילת השחר שבאילת.
ב-2008 למדו באולפנה כ-110 תלמידות, חלקן ממשפחות הגרעינים התורניים, וחלקן מהמשפחות המקומיות הוותיקות בעיר.
בוגרות האולפנא השיגו ציוני בגרות גבוהים ביחס לשאר התיכונים בעיר, וזאת למרות היותה של האולפנה ממ"ד, כלומר לא יכולה לברור את תלמידותיה.
האולפנה שמה דגש על ההווי החברתי, כמקובל באולפנות אחרות.
לכל שכבה יש בת שירות לאומי המשמשת כמדריכה חברתית.
במהלך השנה מתקיימות שבתות סמינריון באילת ומחוצה לה, בנושאים כמו: סמינריון חסד בכיתה י', סמינריון שואה ותקומה בכיתה י"א וסמינריון לחיי משפחה בכיתה י"ב, ומתקיימות פעילויות חברתיות נוספות.
האולפנא משקיעה מאמצים בקשר האישי בין הצוות לתלמידות, למשל בקיום שיחות אישיות, ארוחות שבת אצל המחנכות ועוד.
באולפנה מבחר מגמות לימוד: ארץ ישראל, ביולוגיה, ימאות, ספרות ולימוד מגמת ערבית מתוקשב.
ב-2003 זכתה האולפנה במקום הראשון בקבלת פרס הצטיינות על עידוד לימודים בתחום איכות הסביבה מאת המשרד להגנת הסביבה ומשרד החינוך.
בתוך מתחם האולפנה יש שלוחה של "מכללת ירושלים" בניהולו של הרב חיים פרג'ון.
במכללה לומדות נשות אברכים מאילת, ופעמיים בשבוע מגיעות גם נשים ממצפה רמון שבעליהן לומדים בישיבת מדברה כעדן.
מול האולפנה ממוקם סניף בני-עקיבא הפעיל בעיר כ-40 שנה וחלק מתלמידות האולפנא מדריכות בו.
אולצין (במונטנגרית: Улцињ, באלבנית: Ulqini, באיטלקית: Dulcigno, ביוונית: Ολοκαίνιον, בטורקית: Ülgün) היא עיירת חוף בדרום מונטנגרו.
נכון לשנת 2011, מונה העיירה אוכלוסייה 10,707 תושבים ובמטרופולין כ־20,000. העיירה נוסדה בסביבות המאה ה־1 לספירה.
העיירה שוכנת במחוז אולצין ומשמשת גם כבירת המחוז.
העיירה היא הדרומית ביותר במונטנגרו.
היא ממוקמת על חוף הים האדריאטי, בקרבה לגבול עם אלבניה.
רוב אוכלוסיית העיירה הם אלבנים (73.14%).
בעיירה נמצא קברו של משיח השקר שבתאי צבי.
היסטוריונים טוענים כי בשנת 1673 הוא הוגלה על ידי הסולטאן הטורקי לנמל האלבני של אולצין (כיום מונטנגרו), שם מת ונקבר כעבור כמה שנים.
לפני תקופת ימי הביניים, אולצין הייתה ידועה בתור אחת מבירות הפיראטים של הים האדריאטי.
הדבר ניכר גם בתקופה מאוחרת יותר של ממלכת אילריה.
תושבי אולצין היו ידועים בזמן הפצת הנצרות (במיוחד בשנת 20 לפני הספירה ועד שנת 300 לספירה), כמי שהיו מתעמתים עם כאלו שהיו זרים לארצם, רוב העימותים היו במיוחד על סכסוכי גבול.
הרפובליקה של ונציה כבשה את אולצין מבלזה השלישי מנסיכות זטה משושלת בלשיק בשנת 1423. תחת שליטה ונציאנית, שם העיר הוחלף ל"דולצינו" באיטלקית, והיא שולבה ב"אלבניה הוונציאנית".
טביעתה של ספינת הסרצנים מאותו הקרב התרחשה על חופי אולצין עם עבדים אפריקאים ששרדו ממנה.
המקומיים קיבלו אליהם את השורדים והפכו אותם לחלק בלתי נפרד מהעיר.
הוונציאנים שלטו בעיר עד שנת 1571, כאשר הטורקים העות'מאנים כבשו את דולצינו ואת "אלבניה הוונציאנית".
בספר משנת 1861 מתואר העיר:
החוף נמצא כ-10-12 פאתום מהעיירה המוקפת חומה, דולציגנו, היא אולצינום העתיקה, הבנויה בצורת אמפיתיאטרון, ובהיותה על מקום יחסית גבוה משמשת כנקודת ייחוס טובה מהים, עד למרחק של 12-13 מיל.
לדולציגנו שני מגדלים גבוהים מרובעים וחמישה מינרטים שהגבוה בהם סמוך למעגן.
בשנת 1867, הפכה אולצין לחלק מהעיירה שקודרה במחוז רומליה.
בסופו של דבר קיבלה אולצין את עצמאותה מהטורקים ב-11 בינואר 1878 בהחלטה של קונגרס ברלין, ולאחר 3 שנים (30 בנובמבר 1880), שולבה העיר בתוך מונטנגרו.
ב-15 באפריל 1979 סבלה אולצין מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים.
כל הבתים בעיר המבוצרת הוגדרו כמסוכנים למגורים ורובם מהם נהרסו לפחות חלקית.
אזור "החוף הדרומי" של מונטנגרו היא יעד תיירותי פופולרי.
בחודש ינואר 2010, העיתון הניו יורק טיימס דירג את האזור, והציע את המקומות: "וליקה פלאזה", "אדה בויאנה", ואת "מלון מדיטרן", בין "31 המקומות ששווה לבקר בהם בשנת 2010".
המצודה של העיר העתיקה של אולצין נשמרה היטב.
המצודה ממחישה את חיי הקהילה באולצין של ימי הביניים.
העיר העתיקה יושבת על גבי גבעה המשקיפה על החוף, מה שמהווה אטרקציה תיירותית בפני עצמה.
העיירה מחוברת עם שאר המדינה בכביש מהיר בעל שני נתיבים.
הכביש מחבר את ערי החוף אל הכביש המהיר האדריאטי (מוטו-וואי).
באולצין קיימת קבוצת כדורסל ייצוגית ריביירה אולצין המשחקת בליגה הבכירה ובעבר השתתפה בליגה הבלקנית.
הרוב העיקרי הוא מוסלמים, והשאר הם נוצרים המשתייכים לכנסייה הקתולית או האורתודוקסית.
כל השאר הם קבוצות קטנות אחרות.
אולר הוא סכין מתקפלת עם להב אחד או יותר, שמותאם לנשיאה בכיס.
אורך להבי האולר יכולים לנוע בין 2 ס"מ עד 30 ס"מ; אורך להב טיפוסי הוא 5–15 ס"מ.
אולרים הם כלים רב שימושיים, וניתן להשתמש בהם למטרות רבות, כגון חיתוך מזון, פתיחת מעטפות, חיתוך חבלים, ואף ככלי להגנה עצמית.
רבים מהאולרים מאובזרים, בנוסף לסכין, גם בכלים אחרים כגון מספריים, פותחן בקבוקים ופחיות, חולץ פקקים, פצירה ועוד.
המילה אולר נזכרת לראשונה בלשון חכמים אך לא ברור מה מקורה.
הלהבים המתקפלים הראשונים יוצרו על ידי נפחים אירופאים באמצע המאה ה-18 והם שימשו ככידונים מתקפלים על תותחים ומרכבות.
באמצע המאה ה-19, נוצרו הדוגמאות האמיתיות הראשונות של אולרים.
ובדיוק כמו היום, היו מגוונים בדגמים ובאיכות.
בעוד שחלקם היו סכינים קלאסיות עם ידיות עץ ולהבי ברזל, אחרים היו קלאסיים ויקרים יותר, עם חיזוקים מסגסוגת כסף וידיות איילים.
במהלך המאה ה-19, ייצור האולר נעשה נפוץ יותר.
אומנים צרפתים, ספרדים ואמריקאים החלו כולם להתחרות עם הקישוטים הייחודיים שלהם ושימושים מעשיים חדשים.
מלבד השימוש ככלי וכלי נשק, האדמירל הצרפתי d'Estaing השתמש בסכינים שנעשו במיוחד בספינתו שיכולים לשמש גם כסכו"ם.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, ייצור האולרים נעשה מתועש.
מה שהביא למגוון רחב של דגמים שונים ולעלות נמוכה יותר, מה שהפך את הסכינים הללו לפופולריים עוד יותר.
בשנות ה-50, האולרים היו נפוצים בכל מקום.
יצרנים ברחבי העולם מכרו את הדגמים שלהם, בעיקר פרסמו אותם כאולרי כיס מעולים עבור חקלאים, ציידים וחוואים שזקוקים לכלי חיצוני קומפקטי, מהיר ורב-תכליתי.
בעוד שבאמריקה Schrade היה היצרן המוביל של האולרים, חיילים שהגיעו מאירופה הביאו סוויץ' איטלקי אטרקטיבי בשם סטילטו.
קונים אמריקאים היו מסונוורים מההמצאה האיטלקית הזו בדיוק בגלל שהיא לא הייתה מעשית כמו הדגמים האמריקאים.
במקום להב חיתוך חד, סטילטו תוכנן כנשק התקפה - מחודד ומאיים.
עם זאת, ב-1950 העיתון היומי האמריקאי הפופולרי Women's Home Companion פרסם מאמר בשם "הצעצוע שהורג".
האולרים הוגדרו כאשם העיקרי בבעיה עם עליית רמות הפשיעה שיצאה מכלל שליטה.
מחבר המאמר ג'ק האריסון פולק תיאר את האולרים כמסוכנים כמו אקדחים ואמר שהם נועדו לאלימות ולשימוש על ידי חברי כנופיה.
לא עבר זמן רב עד שאחרים קפצו על העגלה והצטרפו לתעמולה נגד אולרים, במהלך שנות ה-50, פרסומים רבים אחרים פרסמו מאמרים בגנות אולרים ככלי נשק מרושעים, קטלניים וקראו לחוקים חדשים שיאסרו על השימוש בהם.
בניגוד לסכין, אולר הוא לרוב מכשיר המותר לנשיאה מבחינה חוקית.
לעיתים, קיימות מגבלות שונות על גודל הלהב, ותכונות אחרות, כגון היכולת לנעול את הלהב כאשר הוא פתוח, כדי להבטיח שלא יוכל לשמש ככלי נשק מסוכן.
בחוק הישראלי נשיאת אולר מותרת.
אולר מוגדר כסכין מתקפלת שאורך להבה אינו עולה על עשרה סנטימטרים ושלא ניתן להפכה, בעזרת קפיץ או באמצעי אחר, לסכין שלהבה קבוע.
למרות זאת, יש איסור לשאת אולר במקומות כגון מוסדות חינוך, בתי אוכל, מועדונים, אולמי משחקים, מגרשי ספורט ומקומות בהם נערכים מופעים.
אולקר ספורט ארנה (בטורקית: Ülker Sports Arena), הוא אולם כדורסל ובידור הנמצא בצד האסייתי של העיר איסטנבול, בטורקיה.
לאולם קיבולת מושבים של 15,000 איש בהופעות ו-13,800 איש במשחקי כדורסל,
ההיכל משמש כאולמה הביתי של קבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית.
לפני פתיחתו בחודש ינואר 2012, אירחה הקבוצה בהיכל סינאן ארדם.
אולפנת בני עקיבא צפירה היא אולפנא אזורית שש-שנתית השוכנת במושב צפריה ומסונפת למרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
האולפנה הוקמה בשנת ה'תשכ"ה (1965), והייתה האולפנה השלישית של בני עקיבא
, על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא ובתמיכת הרב חיים דרוקמן.
האולפנה היא מוסד תורני ואינטגרטיבי המיועד לכל גוש דן.
חטיבת הביניים מונה כ-12 כיתות והחטיבה העליונה מונה כ-11 כיתות.
באולפנה לומדות בנות יוצאות אתיופיה רבות ממרכזי קליטה מרחבי הארץ ובנות נוספות שנשלחות במסגרת עליית הנוער מכל רחבי הארץ.
בראש האולפנה עמד במשך כ-19 שנה הרב משה קליין.
כל התלמידות ניגשות לבחינות בגרות ומעל 95% עומדות בהן בהצלחה.
לאחר 15 שנה שבהם ניהל את בית הספר הרב אמיר אדרעי החליט לעזוב את בית הספר ולעבור לבית ספר צור ישראל
אוֹלקוּש או אולקוץ' (בפולנית: Olkusz, ביידיש: עֶלקיש) היא עיר מחוז בדרום פולין, בפרובינציית פולין קטן.
העיר נמצאת על הצומת הראשי של הדרכים משלזיה העלית וזגלמביה לקיילצה.
תיעוד ראשון של העיר בכתובים מופיע במסמך משנת 1299. בתקופה זו הייתה אולקוש חלק מממלכת פולין תחת השושלת הפיאסטית.
בתחילה נשלטה העיר על ידי אזרחים ממוצא גרמני, ותושביה היו בעיקר כורי עופרת.
מאוחר יותר התגלו באזור מכרות כסף.
עקב מיקומה האסטרטגי וחשיבותה הכלכלית נפגעה העיר במלחמות רבות, בעיקר עקב פלישות העותמאנים, הרוסים והשוודים בתקופת ממלכת פולין-ליטא, וביתר שאת בסוף המאה ה-17.
עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, נכללה אולקוש בתחומי ממלכת פרוסיה, העיירה החלה להשתקם רק באמצע המאה ה-19, ועם הקמת פולין העצמאית, ב-1918, נכללה אולקוש בשטח פולין.
בספטמבר 1939 עם תחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה אולקוש בידי הצבא הגרמני, במהלך המלחמה יהודיה עונו וגורשו ממנה, ובסוף 1944 היא נכבשה על ידי הצבא האדום.
בשנת 1374 נאסר על סוחרי העופרת והכסף היהודים לגור בתוך חומות העיירה.
ב-1583 המלך באטורי הרשה ליהודי העיירה לבנות מחדש את בית הכנסת שלהם שעלה באש.
המלכים זיגמוט וסובייסקי אסרו על היהודים לסחור או לעבוד במכרות הכסף, אך נראה שהיהודים עקפו איסור זה.
ב-1658 יש תיעוד על יהודי ממשפחת מארק, בא כח יהודי פולין, המקבל אישור לגור באלקיש ב"רחוב היהודים" או מחוצה לו, ולסחור או לעסוק במכרות הכסף.
במאה ה-17 היהודים נמנו על בתי הדין וקהילת קרקוב, ואחר כך לקהילת וודיסלאב.
במאה השמונה עשרה נחשבה אחד מהנפות ("הגלילות") של קהילת קרקוב, בעוד העיירה עצמה מושכנה למשפחות הגראף וודז'יצקי.
עלילת הדם: בשנת 1787 העלילה ילדה נוצרייה שיהודי כלשהו ניסה לאנסה.
חייט שגר בסביבה הואשם במעשה, עונה והודה תחת איומים שהוא, בשותפות עם זקני הקהילה, רצה להרגה לצורך אפיית מצות עם הדם שלה.
לאחר זמן חזר בו, ולמרות העינויים שעבר עמד בדברו, שאינו אשם בדבר והוא חף מפשע.
הוא נידון למוות, אך רבני הקהילה ניצלו, אף על פי שהגראף וודז'יצקי התנגד להצלת הרבנים.
הגראף וודז'יצקי זומן אל המלך סטניסלב אוגוסט שנזף בו על אמונתו בעלילות דם.
גירוש היהודים: עם כיבוש העיר בשנת 1796 בידי אוסטריה, היהודים גורשו מהעיר עד 1809. משנת 1823 היה אסור ליהודים ממרכז פולין לגור בעיר, היות שנחשבה לעיר גבול (בתחום 21 מיל מהגבול).
בשנת 1865 נמנו 852 אנשי הברית הישנה (כלומר יהודים) בעיירה והיוו 45% מאוכלוסייתה.
ב-1926 שליש מחברי מועצת העיירה היו יהודים.
לפי העיתון הצפירה גיליון 13 הסיבה להתמעטות היהודים באלקוש וסביבתה, הייתה האיסור להגר אליה, עקב היותה עיירת גבול.
בעיתון הצפירה (גיליון 60) נרשמה צוואה יפה של אחד מרבניה של העיירה, הרב יששכר דב גליקשטיין, הקורא לבניו ולבני קהילתו לנהוג באהבה והבנה זה לזה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היו כ-3500 יהודים בעיירה, כ-95% מאוכלוסייתה.
עם כיבוש אולקוש בידי הגרמנים, החלו רדיפות יהודים, גיוסם לעבודות כפייה, סימונם באות קלון, שוד והחרמת רכושם.
בסתיו 1939 הוקם באולקוש יודנרט שהקים מטבח ציבורי לנזקקים וקיים קורסים להכשרה מקצועית.
שנה לאחר מכן, בסיוון ה'ת"ש המשטרה הגרמנית ערכה משפט ראווה לתושבי העיירה עקב רציחת איש משמרות הגבול הגרמני, שהתגורר באולקוש.
30 פולנים הוצאו להורג, והיהודים הוזהרו שחלקם עוד ישולם.
כחודש לאחר מכן, ביום כ"ה בתמוז ה'ת"ש (31 ביולי 1940) כונסו הנערים והגברים מגיל 17 ומעלה בכיכר השוק המרכזית בעיירה, שם עברו התעללות קשה הידועה כהשפלת אולקוש.
לא ידוע על הרוגים בהשפלה זו, אך בין היתר היו שאיבדו את שיניהם כשהוכרחו ללעוס חצץ בפיהם.