tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החיבור מורכב מסדרה של דיאלוגים במסיבה דמיונית.
הערך העיקרי של החיבור נמצא בעובדות ובדעות המצוטטות מסופרים מוקדמים יותר.
בסאטורנליה מופיע אזכור יחיד בנוגע ליהודים, בו נאמר כי הקיסר אוגוסטוס אמר על בן זמנו, הורדוס מלך יהודה: "עדיף להיות חזירו של הורדוס מאשר בנו".
על פי תוכן האמירה, נראה שהרקע המקורי לה היא העובדה שהורדוס הוציא להורג שלושה מבניו, בעוד שאת חזירו אינו הורג, שכן בהיותו יהודי נמנע ממאכל חזיר.
מקרוביוס הוא גם מחבר פרשנות בשני ספרים על "חלום סקיפיו" (Somnium Scipionis) , שסופר על ידי קיקרו בסוף חיבורו "רפובליקה".
אופיו של החלום, שבו סקיפיו הזקן מופיע בפני נכדו המאומץ ומתאר את החיים של הטובים לאחר המוות ואת חוקת העולם מנקודת השקפה סטואית ונאופלאטונית, סיפק למקרוביוס הזדמנות לדון על טבע היקום, ולהעביר פילוסופיה קלאסית רבה לימי הביניים המאוחרים יותר.
באסטרונומיה, חיבור זה בולט בשל ציונו את קוטרה של השמש ככפול מקוטרו של כדור הארץ.
"חלום סקיפיו" של קיקרו תיאר את העולם ככדור בעל גודל זעום ביחס לשאר היקום.
כתבי יד רבים של מקרוביוס מימי הביניים המוקדמים, כוללים מפות של העולם, כולל הנקודות האנטיפודיות, מפות אזוריות המראות את האקלימים התלמיים הנובעים מתפישת כדור הארץ כעגול ודיאגרמה המראה את "כדור הארץ" במרכז הכוכבים המסודרים בסדר היררכי.
תמונות מתוך כתב יד מהמאה ה-12 של "פרשנות על חלום סקיפיו" של מקרוביוס.
על שמו של מקרוביוס נקראים המכתש הירחי "מקרוביוס" ומפרץ מקרוביוס באנטארקטיקה.
מקרוגריפוזאורוס (שם מדעי: Macrogryphosaurus) הוא סוג של דינוזאור שהיה קרוב לאיגואנודון וחי בתקופת הטורון שבקרטיקון עליון.
מאובנים של דינוזאור זה נמצאו בידי חברת ניוקוין בחפירות פורטזולו שבמנדוסה, ריו נגרו ונאוקן, מערב ארגנטינה והוא תואר ב-2007. משמעות שמו היא: "לטאה גדולה אניגמתית".
יצור זה היה קרובו של האיגואנודון והוא התגלה ממספר שלדים וגולגולת גדולה.
הוא היה שייך לקבוצה שונה מהאיגואנודון, אלסמריה והיה קרובו של הדינוזאור הארגנטינאי טלנקאוון (Talenkauen), אך היה גדול ממנו.
אורכו הגיע לשישה מטרים והוא היה מהאורניתופודים הגדולים ביותר באמריקה הדרומית שלא ממשפחת ההדרוזאוריים.
כמו קרוביו הוא הותאם לאכילת צמחים ונע על שתי רגליים.
הדינוזאור חי בארגנטינה של הקרטיקון, ניזון מצמחייה קרקעית והותקף בידי טורפים גדולים כמו הגיגאנוטוזאורוס.
דינוזאור זה הופיע בסדרה נרדף בידי דינוזאורים שם מופיע פרט אחד שנטרף על ידי גיגאנוטוזאורוס.
מקרוני עם גבינה היא מנה ממוצא אמריקאי, המכילה מקרוני (או פסטה אחרת) מבושל ורוטב גבינה, בדרך כלל צ'דר, ויכולה לשלב מרכיבים אחרים כמו בשר, ירקות ופירורי לחם.
המנה מכונה: "Mac and cheese", קיצור של: "Macaroni and cheese" בארצות הברית ובקנדה.
במקור, מקרוני עם גבינה הייתה פשטידה אפויה בתנור; אך ניתן להכין את המנה במחבת או באמצעות שימוש באריזה מוכנה.
נהוג לשים את הגבינה בתוך רוטב בשאמל כדי ליצור רוטב מורניי, אותו מוסיפים לפסטה.
בארצות הברית, פסטה עם גבינה נחשבת כאוכל מנחם.
מקרואאופרקטוס (שם מדעי: Macroeuphractus) הוא סוג נכחד של ארמדיל אשר חי באמריקה הדרומית במהלך סוף המיוקן עד לסוף הפליוקן לפני 9-3 מיליון שנה.
הוא השתייך למשפחת הארמדיליים ונחשב למין הארמדיל הגדול ביותר שאינו שייך לקבוצת הגליפטידוניים או הפמפתריים.
הוא התגלה בבואנוס איירס, ארגנטינה וסווג ב-1889. מאובנים נוספים נמצאו בכמה אזורים בבוליביה.
המקרואאופרקטוס היה גדול הארמדיליים והיה קרוב רחוק של ארמדיל שש-החגורות החי כיום.
הוא הגיע לאורך 0.6 מטר ולמשקל של מעל 100 ק"ג והיה בעל מבנה שיניים גדולות ומבנה ראש וכן שרירים גדולים וזרועות רחבות מאוד המעידים שהיה היפרקרניבור ולא אוכל-כול כמו מרבית הארמדילאים.
הוא היה בעל שריון גרמי בולט כמו קרוביו וכנראה שהיה מתחפר באדמה.
זהו מין הארמדיל היחיד שהיה אוכל בשר מובהק.
ארמדיל זה ניזון כנראה ממיני דמויי קביה, נוטונגולאטויים קטנים ויונקי מטאתריה קטנים.
בשל גודלו הוא כנראה היה טורף-על באזור חיותו לצד עופות האימה, תניני ענק מהמשפחה Sebecidae והספרסודונטים.
כל אלה נפגעו מהגעתם של טורפים חזקים יותר עם ההחלפה האמריקאית הגדולה.
מקרה קטרינג היא סדרת דרמה אוסטרלית, ששודרה לראשונה בערוץ Showcase של רשת פוקסטל ב-4 ביולי 2016. את הסדרה יצרו ויקטוריה מאדן ווינסטנט שיהן, והכותבים היו ויקטוריה מאדן, לואיז פוקס, קייט שורטלנד ואנדרו נייט.
תצוגה מוקדמת של הסדרה נערכה בפסטיבל Dark MoFo בשנת 2015, בו הוקרנו שני פרקים מתוך הסדרה לקהל נבחר בתשעה מוקדים ברחבי טסמניה.
הסדרה צולמה בקטרינג וסביבותיה ובברוני איילנד שבטסמניה.
בין המממנים לסדרה היו Screen Australia, Screen Tasmania, פוקסטל ו-BBC Worldwide, והיא פותחה בעזרת ערוץ 4 הבריטי.
תקציב הסדרה היה 15 מיליון דולר, והיא פורסמה כדרמה למבוגרים הראשונה שצולמה בטסמניה.
את הסדרה ביימו רוואן וודס וטוני קרביץ.
המפיקה בפועל הייתה פני וין.
במאי 2017 החל פיתוח של עונה שנייה לסדרה.
אבל ביוני 2018 אישרה ויקטוריה מאדן, יוצרת הסדרה, שפוקסטל לא ממשיכה את הסדרה.
אנה מייסי (אליזבת דביקי) עזבה את עיירת הולדתה קטרינג כשהייתה בת 14, זמן קצר אחרי שחברתה הטובה (ואחותה למחצה), ג'יליאן בקסטר, נעלמה בצורה מסתורית.
שתי הילדות רכבו על אופניים אל היער מחוץ לקטרינג, שם ראו אורות משונים בשמיים.
אחרי שמונה שעות אנה נמצאה לבדה, מפוחדת ומכוסה בדם.
חמש עשרה שנים אחר כך, אנה חוזרת לעיירה ומוצאת שהאנשים שם נאבקים כדי לשרוד.
היערות סומנו לכריתת עצים, ומתרחשים עימותים אלימים בין אנשי איכות הסביבה והעובדים מקומיים.
הופעתה המחודשת של אנה מעוררת סערה, כאשר נערה אחרת, קלואי הולוויי (סיאנואה סמיט-מקפי) נעלמת בפתאומיות, מה שמניע את אנה לחקור מה באמת קרה בלילה שבו ג'יליאן נעלמה.
בכך היא חושפת סודות המאיימים על עתידה של קטרינג.
אליזבת דביקי – אנה מייסי
מתיו לה נווז – הבלש בריאן דאץ'
הנרי ניקסון – השוטר פרגוס מקפיידן
אנתוני פילאן – רוי מייסי
דיימון גיימיו – ינס יורגנסן
דמיאן גארווי – מקס הולוויי
סשה הורלר – ברברה הולוויי
בראד קנגיסר – אדם הולוויי
סיאנואה סמיט-מקפי – קלואי הולוויי
סוזי דוהרטי – רנה בקסטר
קווין מקלסאק – טרוויס קינגסטון
אליסון וייט – דב ראסל
טילדה קובהם-הארווי – אלייזה גרייסון
דילן יאנג – דיין סאליבן
ניל פיגוט – דומיניק הרולד
נתן ספנסר – לואיס סאליבן
מרקוס הנסלי – מיק מקדונלד
מתיו ברטון – סינגלט ראסל
מירנדה בנט – ג'יליאן בקסטר
בן אוקנבולד – קרייג גרייסון
קייטי רוברטסון – סנדרה האל
מדיסון בראון – אנה מייסי הילדה
קריס מקווייד – פיונה מקנזי
תומאס רידמן – קייד פישר
מאיה ג'ין – מטילדה ראסל
מקרוב היא תוכנית טלוויזיה תיעודית שעלתה בנטפליקס ב-23 במאי 2018. התוכנית, שמופקת על ידי חברת Vox ומבוססת על סדרת רשת בעלת אותו שם, כוללת 3 עונות בהן כל פרק מתמקד בנושא אחר ומועבר על ידי קריין שונה.
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה העונה השנייה וב-16 ביולי 2021 עלתה העונה השלישית.
לתוכנית נוצרו חמש תוכניות ספין-אוף שעלו גם הן בנטפליקס – "מקרוב: נפלאות המוח", "מקרוב: סקס", "מקרוב: הכול על נגיף הקורונה", "מקרוב: כל קול קובע?" ו"מקרוב: כסף".
מקרוב: הכול על נגיף הקורונה היא סדרה תיעודית אמריקאית, שהופקה על ידי Vox Media.
הסדרה מהווה ספין-אוף של סדרת הטלוויזיה מקרוב.
פרקי הסדרה בוחנים נושאים שונים סביב נושא מגפת COVID-19 ובוחנים את המאמצים לבלום את התפשטותה.
הסדרה עלתה לראשונה ברשת נטפליקס ב-26 באפריל 2020 ומקריינים אותה ג'יי קיי סימונס, לורה ליני ואידריס אלבה.
Vox Media תכננה עשרה שבועות עבור על כל פרק; עם זאת, הפרק הראשון יצא תוך שבועיים וחצי בשל שכיחות מגפת COVID-19. הם הפסיקו לראיין את ביל גייטס לפרק בעונה השנייה של מקרוב שנקראה "המגפה הבאה" לפני שהפנדמיה החלה ובסופו של דבר החברה השתמשה בחלק מהקטעים ההם לפרק הראשון של הסדרה.
הטריילר למיני סדרה שוחרר ב-22 באפריל 2020. הפרק הראשון שוחרר ב-26 באפריל 2020, כאשר הפרק השני והשלישי שוחררו ב-16 ביוני 2020.
מקרוד או מקרוט היא סוג של עוגייה פופולרית במדינות צפון אפריקה וגם במלטה.
אף שהכנת המקרוד כרוכה בעבודה רבה, נהוג להגישן בכל עונות השנה, ובמיוחד באירועים מיוחדים, כמו חגים ומסיבות אירוסים.
כמאפה מסורתי במטבח התוניסאי, הטריפולטאי והאלג'יראי, היא נפוצה גם בצרפת, ישראל ומדינות אחרות בהן חיים יוצאי ארצות אלה.
בישראל נהוג להכינן עבור שמחות וחגים, כמו חנוכה, פורים או במימונה.
המקרוד עשויה מקמח, סולת, סוכר, שמן ומי ורדים, במילוי של תמרים מעוכים, ולעיתים שקדים ושומשום.
העוגייה מגולגלת לרולדה, ונחתכת לפרוסות עבות, או מעוצבת כמו מעמול, לאחר מכן נאפת או מטוגנת בשמן עמוק עד להזהבה ומועברת לסירופ סוכר חם.
אפשר שמקורו בעיר קירואן, אשר כיום היא בתוניסיה, משם נפוץ בצפון אפריקה תחת שמות שונים.
אפשר גם שמקורו בעמק המזאב, או ברמות האטלאס של אלג'יריה.
מקרוני פו-פלוטסקי הוא מאכל רוסי של פסטה עם בשר טחון.
המנה העשוי מפסטה מבושלת (בדרך כלל מקרוני, פנה או פוזילי) מעורבבת עם מלית עשויה בשר טחון מבושל (בדרך כלל בקר או חזיר) ובצל מטוגן, ומתובלת במלח ובפלפל שחור.
המנה שהוגשה במקור בכוחות הימיים של ברית המועצות, הפכה לפופולרית ברוסיה בשל הפשטות, העלות הנמוכה וזמן ההכנה הקצר שלה.
מקרוני פו-פלוטסקי הפך לפופולרי במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה בתקופות של העוני הגדול בברית המועצות.
הפסטה מבושלת במים רותחים מומלחים.
הבצל נקצץ היטב, בעוד הבשר נטחן.
לאחר מזיגת שמן על המחבת, מטגנים את הבצלים הקצוצים ולאחר שהם מקבלים צבע זהוב מוסיפים להם את הבשר לטיגון.
את המלית מתבלים במלח ובפלפל.
כשהבשר מטוגן והפסטה מבושלת, מערבבים אותם יחד.
המנה מוגשת לרוב ללא תוספות, אך ניתן לאכול אותה עם חמוצים.
את הבשר הטחון אפשר להחליף בבשר משומר (טושונקה).
"שימורי בקר" ממוצע המכונה כאמור טושונקה מכילים הרבה תבלינים והיא עסיסית מספיק כדי להחליף את הבצל, בעוד שיש בה גם כמות הגונה של בשר.
גם הטושונקה היה במקור מאכל צבאי.
מקראי קודש הוא שם פירושו של רבי מאיר לֵיבּוּשׁ בן יחיאל מִיכְל וֵייזֶר (המַלְבִּי"ם) על הנ"ך, הפירוש יצא לאור בין השנים ה'תקצ"ט (1839) – ה'תרל"ט (1879).
במהלך השנים יצא הפירוש במהדורות רבות ונחשב לפירוש יסודי וחשוב בין מפרשי התנ"ך בכל הדורות.
חלקים מכתב היד מצויים באוסף כתבי היד שב בירושלים.
בתקופה זו החלה להתפשט ברחבי אירופה תנועת ההשכלה, אשר כחלק ממנה החלו ללמוד את התנ"ך בצורה יותר ביקורתית ולנתח אותו בצורה ספרותית.
המלבי"ם אשר נלחם בהשכלה וברפורמה שם לו למטרה להראות שהתנ"ך נכתב בצורה אלוקית וכל מילה ומילה נצרכת ולא מופיעה רק ל"קישוט".
בהקדמתו לספר יהושע מדגיש המלבי"ם כי התנ"ך אינו ספר היסטוריה ואין ללמוד אותו ככזה.
המלבי"ם כתב את פירושו על כמעט כל הנ"ך למעט איכה וקהלת (בשנת ה'תשס"ט הוציא מכון עוז והדר פירוש על קהלת וטען שהוא מיוחס למלבי"ם, אך לאחר זמן התברר שהוא למעשה פירוש של אחד המשכילים בשם יונה ברד"ח).
"מקראי קודש" הוא השם הכולל לפירוש הנ"ך אך למרבית הספרים נתן המלבי"ם שמות ייחודיים:
נחלת יהושע – על ספר יהושע.
שפוט השופטים – על ספר שופטים.
דבר שמואל – על ספר שמואל.
לב מלכים – על ספר מלכים.
חזון ישעיה – על ספר ישעיהו.
תוכחת ירמיה – על ספר ירמיהו.
מראה יחזקאל – על ספר יחזקאל.
גיא חזון – על ספרי תרי עשר.
תפילות דוד – על ספר תהילים.
מוסר חכמה – על ספר משלי.
קשת ומגן – על ספר איוב.
שירי הנפש – על שיר השירים.
פירוש על אסתר – ללא שם ייחודי.
גזע ישי – על מגילת רות.
יפח לקץ – על ספר דניאל.
עלית עזרא – על ספר עזרא
לחם הפחה – על ספר נחמיה.
ימי קדם – על דברי הימים.
בספרים בהם הלשון נחשבת לפחות מובנת לקריאה (נביאים אחרונים, תהילים, משלי, איוב ושיר השירים) חילק המלבי"ם את פירוש לשני חלקים: ביאור המילות, שם מסביר את הפירוש המילולי של המילים וביאור העניין בו מסיבר את הרעיון הכללי של הקטע.
המלבי"ם מתמקד מאד בהסבר פשט הפסוקים ובניסיון להראות כיצד לכל מילה יש משמעות.
בפירוש הוא מתחיל כל קטע במספר שאלות הן בפשט הפסוקים והן מבחינה לשנית ולאחר מכן מסביר את הקטע באופן רציף.
בהקדמתו לספר ישעיהו מסביר המלבי"ם את העקרונות עליהם עומד פירושו:עמודי התוך אשר הפירוש נשען עליהם, הם שלשה.
א] לא נמצא במליצות הנביאים כפל עניין במלות שונות, לא כפל עניין, לא כפל מאמר, ולא כפל מליצה, לא שני משפטים שענינם אחד, לא שני משלים שהנמשל אחד, ואף לא שתי מלות כפולות.
2) כל מילה המופיעה בפסוק היא בעלת משמעות מיוחדת ויש להבין מה העיקרון העומד מאחוריה.
3) כל פסוק מביע רעיון נשגב ואינו סתמי.
המקרולידים (באנגלית Macrolides) הם משפחה של תרופות אנטיביוטיות.
המקרולידים מעכבים סינתזת חלבון אצל חיידק על ידי קישור לתת-היחידה 50S של הריבוזום.
פעולתם היא בעיקר בקטריוסטטית, אך הם עשויים להיות בקטריוצידיים בריכוזים גבוהים או בהתאם לסוג המיקרואורגניזם.
המקרולידים משפיעים בעיקר על cocci גרם-חיובי ועל פתוגנים תוך-תאיים כמו מיקופלזמה, כלמידיה, ולגיונלה.
אריתרומיצין היה המקרוליד הראשון שהתגלה.
להלן רשימה חלקית של מקרולידים המשמשים כתרופות בישראל:
מקרו-היסטוריה היא תחום בחקר ההיסטוריה המחפש מגמות גדולות וארוכות טווח בהיסטוריה העולמית על ידי השוואת פרטים קרובים.
היא מעדיפה פרספקטיבה השוואתית או היסטורית-עולמית כדי לקבוע את שורשי השינויים, כמו גם את נתיבי ההתפתחות של החברה או תהליך היסטורי.
מחקר מקרו-היסטורי עשוי לבחון את הפיאודליזם היפני והפיאודליזם האירופי כדי להחליט האם מבנים פיאודליים הם תוצאה בלתי-נמנעת עקב תנאים מסוימים.
מחקרים מקרו-היסטוריים לעיתים קרובות "מניחים שתהליכים מקרו-היסטוריים חוזרים על עצמם בדרכים מוסברות ומובנות".
הגישה יכולה לזהות שלבים בהתפתחות האנושות כולה, כגון, בין היתר, פיתוח כוחות יצרניים וחברה קומוניסטית.
מקרו-היסטוריה נבדלת ממיקרו-היסטוריה, הכוללת מחקר קפדני ומעמיק של אירוע בודד בהיסטוריה.
עם זאת, ניתן לשלב את שני אלה, כמו במקרה של לימוד המגמות הגדולות יותר של חברות שלאחר העבדות, הכוללות בחינה של מקרים בודדים וקבוצות קטנות יותר.
מקריני סנפיר (שם מדעי: Actinopterygii) היא מחלקה של דגי גרם בעלי סנפירים קרניים.
הקבוצה כוללת את מרבית דגי הגרם והדגים בכלל ובעלת מינים רבים יותר מכל מערכת מיתרניים.
למינים אלו ישנם זימים מתפקדים בולטים, שלד גרמי מפותח ורובם אינם יכולים לנשום אוויר למעט כמה יוצאי דופן (כמו האנאבסיים והארפאימה).
הגפיים שלהם מכונים סנפירים ומותאמים לתנועה במים ואצל חלקם הסנפירים פרוקות, מה שנתן לקבוצה את שמה.
ישנן שתי קבוצות של מקריני סנפיר: הסחוס גרמיים הכוללת את החדקנאים והרב-סנפירים ודגי גרם עילאיים הכוללת גם שתי קבוצות: התמים גרמיים שבה דגי התנין והקשות-סנפיר והכליל-גרמיים הכוללות את מרבית דגי הגרם המודרניים, המותאמים יותר לחיים בים ובאוקיינוס בנוסף על מינים שוכני מים מתוקים, מים מליחים ואף דגים אמפיביים כמו היבשתנים.
הגדולה בסדרות מקריני הסנפיר היא סדרת הדקראים, בה 40% מהדגים הקיימים.
עם זאת מחקרים חדשים מפרידים את הקבוצה לסדרות קטנות יותר.
מקרופאג או מקרופאג' (מהמילים היווניות "מקרוס" - גדול, "פאגאין" - לאכול) הוא תא בלען (פגוציט) השכיח בחולייתנים ומשתייך למערכת החיסון.
הם מסלקים מנוזלי הגוף חלקיקים זרים ופתוגנים על ידי בליעתם ופירוקם.
למקרופאגים תפקיד חשוב מאוד בהתגוננות של הגוף מפני פתוגנים דוגמת חיידקים ותאים סרטניים, וכן בריפוי פצעים והחלמתם.
מקרופאגים מצויים ברקמת חיבור, בקשרי הלימפה, בדם, במח העצמות, בטחול ובכבד.
המקרופאגים הם מונוציטים שעברו התמיינות.
הם משתייכים למערכת החיסון המולדת, כיוון שפעולתם אינה ספציפית - הם בולעים פתוגנים ללא הבחנה, ותגובתם אינה מותאמת בצורה כלשהי לפתוגן אותו הם בולעים.
המקרופאג מזהה גורם זר במספר דרכים.
אפיטופים אופייניים למספר רב של פתוגנים עשויים להיות מזוהים על ידי המקרופאג.
נוגדנים או חלבוני משלים הקשורים לפתוגן מזוהים על ידי המקרופאג ונבלעים על ידיו יחד עם הפתוגן.
המקרופאג בולע חלקיקים על ידי שליחת "זרועות" בכיוונו, עטיפה על ידי הזרוע (בדומה לאמבה), ויצירת בועית פנימית (קצה הזרוע מתהפך פנימה כמו גרב) הנקראת "פאגוזום", בתוכה יעוכלו הגורמים הזרים, באמצעות ליזוזומים.
מקרופאג בודד יכול לבלוע ולפרק כ-100 חיידקים לפני שהוא מת (מוות תאי שלא מזקנה).
תוחלת חייהם של המקרופאגים היא מספר חודשים.
המקרופאגים בולעים לא רק חיידקים אלא גם תאים סרטניים, תאים מתים או שבורים, שברי תאים וחלבונים, וכן חלקיקי פסולת.
במובן זה, המקרופאגים שומרים על הפעילות התקינה של הגוף ומשמשים גם כמעין "שירותי ניקיון" המפנים מהגוף פסולת פנימית וחיצונית.
המקרופאג גם מפריש חומרים המזיקים לפתוגנים שסביבו, וחומרים המתקשרים עם תאים אחרים של מערכת החיסון.
המקרופאגים, לצד התאים הדנדריטיים ותאי ה-B, הם תאים מציגי אנטיגן (תאי APC).
לאחר שהם בולעים פתוגן ומפרקים אותו, שברי חלבונים מהפתוגן מועברים אל ממברנת המקרופאג, שם הם מוצגים על-גביה באמצעות מערכת חלבוני ה-MHC.
מטרת הצגה זו היא לעורר תגובה חיסונית בתאי T.
תאי ה-T מצוידים בקולטנים המזהים את האנטיגנים שמערכת ה-MHC מציגה על-גבי ממברנת המקרופאג; לאחר שנוצר זיהוי, מתרחשת סדרת תגובות בתאי ה-T הגורמת להתנעת תגובה חיסונית, להתרבות לימפוציטים ונוגדנים וליצירת דלקת.
לפיכך, אף על פי שהמקרופאגים משתייכים למערכת החיסון המולדת, הם גם תורמים ישירות להפעלתה של מערכת החיסון הלומדת (או הנרכשת).
תאים מאקרופאג'ים מתחלקים לשני סוגים: תאי M1 שהם תאים אפקטורים המפרישים ציטוקינים דלקתיים (דוגמת IL-12,IL-6, IFNɤ) הגורמים לסטימולציה של מערכת החיסון; ותאי M2, אלו תאים רגולטורים, המפרישים ציטוקינים אנטי-דלקתיים (לדוגמה IL-10 TGF β) ומעכבים את תגובת מערכת החיסון.
סוג התאים הראשון שכיח בעיקר בשלב המלחמה בזיהום והסוג השני שכיח בעיקר בשלבי ריפוי הפצע וההחלמה.
התהליך בו בולע המקרופאג גופיפים אחרים (כגון פתוגנים ושברי תאים) נקרא "פאגוציטוזה".
המקרופאג בולע מגוון רחב של גופיפים וחלקים כולל פתוגנים ובעיקר חיידקים, שברי תאים וחלבונים, תאים שבורים (למשל בפצעים), תאים מתים, תאים סרטניים וחומרי פסולת (כתוצאה מפעילות הגוף או מזיהום חיצוני).
ברוב המקרים המקרופאג גם מעכל ומפרק את מה שהוא בולע, ובכך מנטרל את האיום שהוא מציב לגוף.
מקרופאג יכול לבלוע ולעכל כ-100 חיידקים לפני שהוא יוצא מכלל שימוש ומת.
החלק הראשון בתהליך הבליעה (של חלקיק/פתוגן) הוא לכידתו.
את זה הוא עושה באמצעות שליחת זרוע (באופן המזכיר אמבה) שעוטפת את הפתוגן וסוגרת עליו.
החלק השני בתהליך הוא עיכולו.
הפתוגן נכלא בתוך בועית, הנקראת "פאגוזום", ומועבר לתוך הציטופלזמה של המקרופאג, שם נצמדים לבועית זו ליזוזומים, אברונים המכילים אנזימים המתמחים בפירוק מולקולות ביולוגיות.
בדרך כלל אנזימים אלה מצליחים לפרק את מה שהמקרופאג בלע אך יש מספר מיני חיידקים, נגיפים וטפילים שפיתחו עמידות נגד פירוק בשיטה הזו.
בסוף תהליך הזה בתוך הבועית יש חומרי פסולת של הפתוגן המפורק והמושמד.
המקרופאג או שפולט את הפסולת הזו החוצה או שהוא אוגר אותה בתוכו.
באמצעות תהליך זה הוא מנטרל את האיום שמציב הפתוגן ואת הנזק שגורמת הפסולת.
בסדרת האנימציה "היה היה - החיים" המאקרופאג'ים (תאים בולעניים) הוצגו בצורת כלי רכב צהובים וגדולים אשר עוצבו באופן המזכיר ראש של צפרדע בעל יעה שאיתו הם מסוגלים לתפוס ולבלוע זיהומים ופתוגנים שונים.
מַרְקוּס אוֹפֶּלְיוּס סֶוֶורוּס מַקְרִינוּס אוֹגוּסְטוּס , המכונה מַקְרִינוּס, היה קיסר רומי בתקופה של ארבעה עשר חודשים בשנים 217–218 לספירה.
בתקופת הקיסר קרקלה היה מפקד המשמר הפרטוריאני, אנשיו דאגו לעלייתו לכס הקיסרות.
הוא עלה לשלטון בזכות שליטתו בצבא בלי להמתין לאישור הסנאט ושלט במשך ארבעה עשר חודשים עד לכישלונו בקרב אנטיוכיה מול לגיונות הנאמנים לקיסר אֶלַאגַבַּאלוּס.
משאבדה תקוותו לדכא את המרד ניסה מקרינוס לברוח, אך נתפס על ידי מתנגדיו והוצא להורג לאחר מכן בקפדוקיה בגיל 53. במצוות הסנאט נמחקו זכרו ושמו מרישומים ציבוריים ברומא.
מקרינוס נולד בשנת 165 בעיר קיסריה שבמאוריטניה למשפחה ברברית ממעמד הפרשים וזכה לחינוך שאפשר לו להתקדם במערכת החברתית הרומאית.
הוא זכה לשם כעורך דין ממולח ומוצלח ובתקופת שלטונו של הקיסר ספטימיוס סוורוס התבלט כבירוקרט מוצלח וכתוצאה מכך זכה להתמנות לפריפקט פרטורייני, תפקיד שמקורו בפיקוד על המשמר הפרטורייני אך בתקופה הנדונה היה למעשה פקיד רם מעלה בעל סמכויות אדמיניסטרטיביות נרחבות.
מקרינוס זכה לאמונו המלא של אדונו, הקיסר קרקלה, אך על פי המסופר מששמע כי נאמרה נבואה ולפיה הוא עתיד להדיח ולרשת את הקיסר הוא החליט לרצוח את הקיסר כצעד להגן על חייו מחשש שהקיסר יצווה להוציא אותו להורג משיבוא לאזניו דבר הנבואה.
מקרינוס ירש אימפריה במצב כלכלי קשה, קרקלה העלה את משכורות החיילים באופן משמעותי והוציא כספים רבים במסעות מלחמה שהכניסו את האוצר האימפריה הרומית לחובות כבדים וסכסוכים פעילים לאורך הגבולות.
לאחר ניסיון להכריע את הסכסוך עם האימפריה הפרתית בקרב ניסיביס (נציבין) שנסתיים ללא הכרעה, פנה מקרינוס לדרכי דיפלומטיה הוא הגיע להסכם עם הפרתים ולפיו תמורת הפסקת מצב המלחמה וייצוב הגבולות שילמו הרומאים סכום כספי גבוה ככספי פיצויים.
מקרינוס סיים את המרד בארמניה.
המרד נבע מהפיכת הממלכה הארמנית, שהייתה עד לתקופת קרקלה ממלכה בחסות רומא, לטריטוריה תחת שלטון רומאי מלא.
קרקלה אסר את המלך הארמני קוסרוב הראשון ולאחר מכן את משפחת המלך ובמקומם מינה מושל רומאי שהצליח להמריד את האוכלוסייה הארמנית המקומית.
מקריאניס הצליח להחזיר את השקט לארמניה והביא להקלה נוספת מהלחץ על גבולות האימפריה על ידי החזרת השושלת הארמנית לכס השלטון והחזרת מעמד של ממלכת חסות עצמאית למחצה לארמניה.
מקרינוס השקיע תשומת לב ומחשבה על מנת לנסות ולהחזיר את הכלכלה של האימפריה הרומית למסלול יציב וחופשי מחובות תוך שהוא נשען על המדיניות הכלכלית של קודמו ספטימיוס סוורוס.
צעד זהיר זה לא הביא לתוצאות המקוות, מכיוון שהחיילים הוותיקים חששו כי הקיצוץ במשכורות של מגויסים חדשים מרמז על מדיניות חדשה שבהמשך תופנה גם כלפי כל חלקי הצבא הרומי וכי בבסיס הקיצוץ מסתתרת תוכנית לקצץ בכוחו והשפעתו של הצבא.
כך פגע מקרינוס בבסיס הכוח ובכוח שהעלה אותו לשלטון.
רפורמות נוספות כללו שינוי בערך המטבע הרומאי והגדלת כמות המתכת כסף במטבעות, צעדים שנועדו להחזיר את אמון הציבור ויציבות המערכת המוניטרית.
משפחתו של קרקלה נותרה ללא פגע לאחר שתפס מקרינוס את השלטון.
אמו של קרקלה, יוליה דומנה, לא נותקה ממקורות הכוח של המשפחה, קשרים שהיא ניצלה על מנת לנסות ולחתור תחת שלטון מקרינוס.
עם חשיפת הקשר היא הושמה במאסר בביתה שם היא נפטרה זמן מה לאחר מכן, השמועות טענו שהיא הרעיבה עצמה למוות.
סקסטוס ואריוס הפך לכוהן ראשי לאל השמש הפיניקי אל-ג'בל וזכה לכינוי אלאגבאלוס, דרשותיו הסוחפות הביאו קהל רב למקדשים, ובמיוחד לוחמים של הלגיון השלישי, והמשפחה הקפידה להפיץ את השמועה כי הוא בנו מחוץ לנישואים של קרקלה.
מקרן הוא מכשיר המשמש להצגת תכנים חזותיים על מסך הקרנה.
התכנים החזותיים יכולים להיות שקופיות, תצלומים, סרטי קולנוע, טלוויזיה, וכל אות וידאו אחר - וזאת בהתאם לסוג המקרן והטכנולוגיה שבה הוא פועל.
השימוש במקרן מאפשר צפייה בתכנים כאשר הם מוגדלים בהשוואה לתצורתם המקורית, וכך מתאפשרת הקרנה של התכנים לכמות גדולה של אנשים (לדוגמה, קהל הצופה בסרט), או לבחינה של פרטים ספציפיים בתמונה ולהפקת המיטב ממערכות וידאו איכותיות (כגון קולנוע ביתי).
מורכב ממקור אור ומכלול של עדשות.
אם מציבים תמונה שקופה למחצה בין מקור האור לעדשות ניתן להקרין את התמונה על מסך שמוצב במרחק מה מהמכשיר.
העדשות משמשות לצורך מיקוד התמונה על המסך.
מכשיר אופטי אשר מייצר אור, ומרכז אותו באמצעות עדשה.
מעל העדשה מונח שקף, ואמצעות עדשה נוספת ומראה, האור שעבר את השקף מוקרן על-גבי מסך.
מקרן המכיל מנגנון מכני להזנה של שקופיות.
המקרן מייצר אור, שעובר דרך שקופית אחת, שנשלפה באופן מכני מתוך אוסף שקופיות, ובאמצעות עדשה, האור מרוכז ומוקרן לכיוון המסך.
מקרן המכיל מנגנון מכני להקרנה של פילם.
המנגנון מעביר את הפילם אל מול מקור אור, ובאמצעות עדשה, האור מרוכז ומוקרן לכיוון המסך.
הפילם מכיל את אוסף התמונות שמהן מורכב הסרט, והן ממוקמות זו לצד זו.
על מנת לעבור מתמונה לתמונה הפילם מוסע אל מול מקור האור.
כדי שלא תיווצר מריחה בגלל הקרנה לא מבוקרת של התמונות ושטח המעבר ביניהן, במקרן קיים סגר, אשר נפתח רק כאשר התמונה ממוקמת בדיוק מול מקור האור ומול המסך, והוא נסגר במהירות כשהתמונה מפנה את מקומה לטובת התמונה הבאה.
מאז הוספת הפסקול לסרטים, המקרנים מסוגלים גם לקרוא ולפענח את קידוד הקול, שגם הוא מוטבע על הפילם, לצד התמונה.
הפסקול אומנם נקרא על ידי המקרנה אך החלק הקורא אותו שונה מהחלק של המקרנה המקרין את התמונות על המסך.
ככלל, מקרנת קולנוע מכילה ארבעה חלקים.
גלגל עליון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שעליו אסוף חלק הסרט שטרם הוקרן, מערכת הקרנת התמונה, מערכת קריאת הקול ו הגלגל התחתון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שאוסף את חלק הסרט שכבר הוקרן.
אי אפשר לשלב את קורא הקול במערכת הקרנת התמונה משום שהפילם עובר בפולסים על פני העדשה, אך עובר באופן רציף על פני קורא הקול.
הנורה של קורא הקול היא נורה שונה מזו המקרינה את התמונות מהפילם אל המסך.
ככל שהמקרנה גדולה יותר ומסוגלת להקרין בבירור תמונות אל מסך רחוק יותר, כך גדלה הנורה המקרינה את התמונות.
לעומת זאת, הנורה הקוראת את הפסקול היא בגודל דומה בכל המקרנות.
מקרנות גדולות שמשתמשות בפילם ברוחב 35 מ"מ בבתי קולנוע מקצועיים מכילות נורת הקרנה כה חזקה עד שהן צריכות להכיל גם מאוורר מיוחד וארובת קירור כדי לקרר את הנורה.
הן מכילות גם מעטפת ממתכת קשיחה למניעת פיזור רסיסי הנורה במקרה שהיא מתפוצצת ואם המקרין רוצה להביט בנורה עצמה, הוא עושה זאת דרך חריץ במקרנה המכוסה בזכוכית כמו זו של מסכת ריתוך.
עד לשנות השמונים של המאה העשרים הפסקול נקרא על ידי Phototube, שפופרת ריק הרגישה לאור, עם הזמן הוחלפה שפופרת זו בפוטורזיסטור.
כמו כן, מנורת קשת הפחם, ששימשה להקרנת התמונות, הוחלפה בתחילת שנות השישים של המאה העשרים בנורת קסנון קשת קצרה, אשר יכלה לדלוק זמן רב יותר ויכלה להקרין תמונה בהירה יותר.
בסעיפים הקודמים, המקרנים התבססו על הקרנת תמונה הנמצאת על-גבי סרט צילום או על שקפים.
החסרון במקרנים אלו הוא הצורך להכין מראש את החומרים שמיועדים להקרנה.
לעומתם, מקרני וידאו אינם מבוססים על סרט צילום או על שקפים, והקלט שלהם הוא אות וידאו, שאינו ידוע מראש.
בזכות טכנולוגיה זו, התקצר תהליך ההכנה של מצגות, והתאפשרה ההקרנה של שידורים חיים ונתונים בזמן אמת.
CRT - פועל בדומה לפעולת מסך CRT.
למקרנים אלו יש לרוב 3 מרכיבי CRT בגודל קטן, אשר כל אחד פועל בצבע אחר (לרוב RGB), והם פולטים אור בעוצמה גבוהה יחסית.
האור מרוכז על ידי עדשות, ומהן הוא מוקרן לכיוון המסך.
LCD - בדומה לפעולת מסך LCD, למקרנים אלו יש מקור אור חזק, אשר מפוצל באמצעות מנסרה ל-3 צבעים.
כל אחד מהצבעים עובר דרך מסנן LCD, אשר מאפשר "הדלקה" או כיבוי של כל פיקסל באותו הצבע.
שילוב של האור שעבר בשלושת המסננים מרוכז על ידי עדשה ומוקרן לכיוון המסך.
DLP - הוא סימן רשום של חברת Texas Instruments לטכנולוגיה שבה אוסף של מראות בגודל מיקרוסקופי אחראיות על הקרנה או חסימה של אור.
כל מראה אחראית על פיקסל אחד או קבוצה של פיקסלים, וניתן להזיז אותה כך שאור, שמגיע ממקור אור, יוחזר לכיון צלעות קירור (על מנת לייצג פיקסל כבוי) או לכיוון התצוגה (פיקסל דולק).
החלפה מהירה של הצבע של האור היוצא ממקור האור, מאפשרת תצוגה צבעונית.
שיטה נוספת היא לאחד תמונות מונוכרומטיות שמוקרנות מ-3 רכיבי DLP.
מקרוצפליה (מיוונית: μακρός =גדול ו-κεφάλη = ראש, (אטימולוגיה אחרת: μακρύς - ארוך) הוצע השם העברי "ענקות הראש") היא פגם מולד הגורם לכך שהיקף הראש גדול מהממוצע באופן יחסי לגיל ומין התינוק או הילד.
נהוג להתייחס אל ראש כבעל ממדי ענק אם הוא מעל 2 סטיות תקן מהטווח התקין הממוצע לגיל, גזע ולמין הילד.
מקרוצפליה יכולה להגרם מסיבות שונות בהן: תורשה, הפרעה עוברית, מוח גדול מהממוצע (מגלאנצפליה), הידרוצפלוס, גמדות, אוטיזם, נוירופיברומטוזיס, מחלת עצם מטבולית, מאקרו-קרניה (הגדלת עובי הגולגולת), או טרשת קרשית.
מקריוס המקודש מן האגם הצהוב ואונז'ה, , המכונה גם "עושה הנסים", הוא קדוש נוצרי בכנסייה הרוסית.
מיוחסת לו הקמת ארבעה מנזרים באזורי מרכז ומעלה הוולגה ברוסיה.
מקריוס מופיע בכתבים הגיוגרפיים רוסיים, חלקם מצויים במנזרים שבהם מתמקד פולחן מקריוס: כתב שנמצא במנזר מקרייב ב-1835 וכתב יד מן המאה ה-17 במנזר ז'לטובודסקי במקרייב.
חוקרי ההיסטוריה של הנצרות הרוסית סבורים כי מקריוס נולד ב-1349 בניז'ני נובגורוד, בתקופה שבה זו הייתה נתונה למרותה של אורדת הזהב (בפועל היה שליט מקומי, אך הוא היה כפוף לאורדה).
האגדות מספרות כי כתינוק היה מתחיל לבכות בכל פעם ששמע את פעמוני הכנסייה, ונרגע רק כאשר הוריו לקחו אותו לכנסייה איתם.
בתור ילד גילה עניין מיוחד בנזירים מתבודדים שחיו במבדדים והוא ביקר גם במנזר העלייה השמיימה פצ'רסקי, שהוקם על ידי נזיר-קדוש שהגיע מלאוורת קייב-פצ'רסק.
בגיל 12 הוא ברח מהוריו והצטרף כנזיר למנזר העלייה השמיימה פצ'רסקי.
מקרן קולנוע וראינוע (או מקרנה) הוא מקרן תמונות המכיל מנגנון מכני להקרנה של סרט צילום פוזיטיבי אל מסך, תמונה אחר תמונה, כך שנוצרת על המסך אשליה של תנועה המשכית מתמונה אל תמונה.
מקרן קולנוע, בניגוד למקרן ראינוע מכיל גם מנגנון לקריאת הפסקול המוטבע לצד רצף התמונות.
עם המעבר לקולנוע דיגיטלי בתחילת המאה ה-21 חל טשטוש במשמעות המונח ומאז, "מקרן קולנוע" הוא ברוב המקרים מקרן וידאו.
מנגנון מקרן הקולנוע מעביר את הסרט, תמונה אחר תמונה, כך שכל תמונה בתורה עוצרת לזמן קצר וקצוב ברווח שבין העדשה לבין מקור אור חזק.
האור העובר דרך הסרט נשלח דרך ובאמצעות עדשה אל המסך.
במהלך שנייה אחת מציג המקרן 24 תמונות על המסך.
בזמן בו מתחלפת תמונה אחת באחרת המסך מוחשך.
זמן החלפת תמונה אחת ברעותה קצר פי שלושה מזמן תצוגת כל תמונה.
המקרן מקרין כל תמונה רק כאשר השטח שלה תופס את כל המקום שבין מקור האור לבין העדשה.
במקרן קיים סגר, אשר נפתח רק כאשר התמונה ממוקמת ונעצרת והוא נסגר במהירות כשהתמונה מפנה את מקומה לטובת התמונה הבאה שתעצר גם כן לזמן קצר.
בנוסף לזה, הפילם נע במהירות משתנה בקטע המקרנה שבין העדשה למקור האור: כאשר מוקרנת תמונה הוא נעצר לרגע וכאשר התמונות מתחלפות וקרן האור נחסמת הוא נע מהר.
בתקלה מפורסמת שממחישה את עקרון פעולת המקרנה, מופיע פס שחור לאורך המסך, מעליו מופיע חלקה התחתון של התמונה ומתחתיו מופיע חלקה העליון של התמונה.
הגורם לתקלה זו הוא השמה לא נכונה של הפילם במקרנה, כך שבמקום להתעכב ולהאיר על התמונות כאשר הן מופיעות בשלמותן מול העדשה, המקרנה מתעכבת ומאירה במצב בו חצי עליון של תמונה אחת וחצי תחתון של תמונה שנייה מצויות מול העדשה.
משני צדי הפילם ישנם טורים של חורים שאליהן נכנסות שיני גלגלי השיניים של המקרנה המושכים את הפילם.
כל תמונה על פילם 35 מ"מ מקבילה לארבעה חורים בכל טור.
כדי להגיע בכוונה למצב התקלה המפורסמת שתוארה למעלה, אפשר לעצור את המקרנה ולהזיז את הפילם מרחק של חור או שניים קדימה או אחורה.
כדי לגרום לתקלה כזו בכוונה מבלי לעצור את המקרנה אפשר גם להשתמש במנגנון שנועד לתקן תקלות כאלה.
למקרנות יש ידית כוונון שזה תפקידה.
היא מזיזה את מקום עצירתו של גלגל הפולסים.
כמו כן, מנורת קשת הפחם, ששימשה להקרנת התמונות, ואשר האלקטרודות שלה התכלו בתוך שעה לכל היותר, הוחלפה בתחילת שנות השישים של המאה העשרים בנורת קסנון קשת קצרה, אשר יכלה לדלוק זמן רב יותר, ולהקרין תמונה בהירה יותר.
גלגל עליון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שעליו אסוף חלק הסרט שטרם הוקרן, מערכת הקרנת התמונה, מערכת קריאת הקול והגלגל התחתון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שאוסף את חלק הסרט שכבר הוקרן.
המושג "פסקול" נוצר עם היווצרות הקולנוע.
לפני כן היו סרטים אילמים, אשר לווּ בנגינת פסנתרן או תזמורת.
הדיאלוג בסרט הופיע על-גבי כתוביות שהוקרנו על-גבי המסך.
בסרטי הקולנוע הקול מוקלט כרצועה צרה לאורך שוליו של הסרט.
הפסקול נקרא על ידי קורא אופטי בתוך מכשיר מקרנת הקולנוע.
עם המעבר לסרטים בסטריאו הוכפל הפסקול והוא מכיל שתי רצועות.
ניתן לעיתים להבחין בפסקול של סרט הקולנוע על המרקע לצד התמונות כאשר המקרין אינו מיומן ושוכח להחזיר אל המקרנה חלק מסוים שלה שנועד להסתיר פס זה מעיני הציבור.
נוהגים להוציא חלק זה מהמקרנה בעת שמנקים אותה (תקלה בה מופיעה דמותה של שערה החוצה את המסך נובעת מאי ניקוי חלק זה).
בתחילת שנות ה-90 חל מעבר לשימוש בפסקול דיגיטלי.
פסקול המקודד בשיטת SDDS או Dolby Digital עדיין מוטבע על הפילם לצד התמונה, ומקודד כברקוד דו-ממדי (בדומה לקוד QR).
חיישן המותקן במקרן סורק את הפסקול וציוד אלקטרוני המחובר אליו מפענח את האינפורמציה.
פסקול המקודד בשיטת DTS אינו נמצא על הפילם - הפילם מכיל קוד סנכרון בלבד, המפוענח על ידי המקרן; הפסקול עצמו נמצא על גבי תקליטור מיוחד המלווה את הסרט, ומסונכרן לפילם בחדר ההקרנה.
הסרטים מגיעים אל בית הקולנוע כאשר הם ארוזים בשק המכיל בין ארבע לשמונה קופסאות של פילם מגולגל (תלוי באורך הסרט, יש סרטים שהם יותר משמונה מערכות).
קטע הפילם שארוז בכל קופסה נקרא "מערכה" ומכיל פילם שמשך הקרנתו הוא כעשרים דקות.
דרך אחסון זו של פילמים מגנה עליהם משריפות כשהם מאוחסנים במחסנים.
בשיטת ההקרנה המסורתית, בעזרת גלגלים, הפילמים של חלק מהמערכות מודבק ומגולגל על גלגל אחד והפילמים של שאר המערכות מודבק ומגולגל על גלגל שני.
המקרין מרכיב את הגלגל המכיל את הפילם של המערכות הראשונות בחלקה העליון של המקרנה וכשהוא מקרין אותו, הפילם נאסף על הגלגל התחתון של המקרנה, שבתחילת ההקרנה היה ריק.
בזמן זה הגלגל שמכיל את הפילם של המערכות האחרונות מושם בצד.
כשהפילם גומר להיאסף על הגלגל התחתון, הוא צריך לעבור "ריווינד" לפני שמקרינים אותו שנית.
הקרנתו במצבו זה תראה את המערכות הראשונות של הסרט מהסוף להתחלה ולא תאפשר לשמוע את פסקול הסרט, כי הפסקול יהיה משמאל במקום מימין לתמונות.
תהליך הריווינד נעשה בהפסקה הניתנת במהלך הסרט.
על פי רוב ההפסקה ניתנת בין הקרנת שני הגלגלים.
ניתן לעשות ריווינד של הגלגל הראשון גם במהלך הקרנת החצי השני של הסרט שמגולגל על גלגל אחר.
את ה-"ריווינד" עושים במכשיר המיוחד לזה ולא בעזרת המקרנה.
בחדר הקרנה שיש בו רק מקרנה אחת, חייבים להיות לפחות ארבעה גלגלים שאפשר לפרק ולהרכיב בקלות על המקרנה ועל הריווינדר.
במרבית חדרי ההקרנה של אולמות ההקרנה הגדולים יש שתי מקרנות.
רק כאשר שתי המקרנות תקינות, המקרין יכול לתת את ההפסקה בזמן הנוח לו.
שיטת ההקרנה במגשים חדישה יותר משיטת ההקרנה בגלגלים.
היא מאפשרת לחבר את כל מערכות הסרט ברצף, לתת את ההפסקה בזמן הנוח למקרין, גם אם יש לו מקרנה תקינה בודדת ופוטרת את המקרין מריווינד.
ההקרנה במגשים חוסכת גם את בלאי הפילם על ידי הריווינדר.
בהקרנה במגשים, כל הסרט מגולגל לפני ההקרנה על מגש אחד המקביל לרצפה ומצוי בגובה ראש המקרנה.
במרכז המגש יש חור והוא מושחל על עמוד המקביל אל המקרנה.
הפילם שהוקרן כבר נאסף אל מגש אחר המושחל בתחתית אותו עמוד.
בניגוד לפילם שמגולגל על גלגל, כשהפילם מגולגל על מגש, ניתן להגיש את כל אחד מקצוותיו אל למקרנה.
כאשר הפילם גומר להיאסף על המגש התחתון, מסירים את המגש העליון מהעמוד ומרימים את המגש התחתון, לאורך העמוד, אל מקומו של המגש העליון.
סינמה סקופ היא שיטת צילום והקרנה של סרטים כך שתמונות הסרט מנצלות טוב יותר הן את שטח הפילם והן את שטח מסך הקולנוע.
בפילם של סינמה סקופ אין קטע של רווח שחור בין התמונות ובעת ההקרנה הסרט תופס שטח רחב יותר על מסך בית הקולנוע.
כדי להקרין סרט בסינמה סקופ, בית הקולנוע צריך להצטייד במסך רחב ובעדשות סינמה סקופ למקרנה.
אם סרט סינמה סקופ מוקרן בעזרת עדשה רגילה, התמונות נראות מעוותות על המסך – השחקנים נראים כאילו הם גבוהים ורזים מאוד.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 החל מעבר ברחבי העולם לקולנוע דיגיטלי, ללא שימוש בסרטי צילום.
בבית קולנוע דיגיטלי מוחלפת המקרנה המסורתית במקרן וידאו מקצועי ושרת וידאו, והסרט נשלח מחברת ההפצה על גבי דיסק קשיח מוצפן.
הטכנולוגיה זהה בעיקרה למקרני וידאו ביתיים, אך בשל הצורך להציג תמונה איכותית על מסך גדול בהרבה, מקרנים אלו עדיין עושים שימוש באותן מנורות קסנון קשת קצרה ששימשו את המקרנות המסורתיות.
מסיבה זו ואחרות, מקרן קולנוע דיגיטלי עשוי גם הוא, לשקול מאות קילוגרמים ולהזדקק לארובת קירור, בדומה למקרנות המסורתיות.
נכון למרץ 2015, 97% מ-40,000 מסכי הקולנוע המסחריים בארצות הברית עברו להקרנה דיגיטלית.
בשאר העולם הוחלפו יותר מ-96,000 מקרני קולנוע מסורתיים במקרני וידאו דיגיטליים.
מקרן שקופיות הוא מכשיר אופטי מכני להצגת צילומי שקופיות.
בשנות החמישים נכנסו לראשונה לשימוש נרחב מקרני שקופיות 35 מילימטר, צאצאים ישירים של פנס הקסם בפורמט גדול יותר, כסוג של בידור ביתי; בני משפחה וחברים היו מתכנסים לצפייה במצגת שקופיות.
צילום שקופיות במהלך חופשות ובאירועים משפחתיים היה תחביב נפוץ.
מקרני שקופיות היו בשימוש נרחב גם במסגרות חינוך ומוסדות אחרים.
כיום שקופיות ומקרני שקופיות הוחלפו ברובם על ידי מדיה המאוחסנת דיגיטלית ומוצגת על גבי מסך באמצעות מקרן וידאו או על גבי צג וידאו גדול.
נורת ליבון או הלוגן חשמלית (בדרך כלל מקורר על ידי מאוורר)
רפלקטור ועדשה "דוחסת" כדי לכוון את האור לשקופית
במרבית המקרנים מונחת פיסת זכוכית שטוחה סופגת חום בנתיב האור בין עדשת הדחיסה לשקופית, כדי להימנע מפגיעה בשקופית.
זכוכית זו מעבירה אורכי גל בתחום הנראה לעין אך סופגת אינפרא אדום.
האור עובר דרך השקופית והעדשה השקופה, והתמונה המתקבלת מוגדלת ומוקרנת על גבי מסך שטוח אנכי כך שהקהל יוכל לראות את השתקפות התמונה.
לחלופין, ניתן להקרין את התמונה למסך "הקרנה אחורית" שקוף, המשמש לעיתים קרובות לתצוגה אוטומטית רציפה המיועדת לצפייה מקרוב.
צורת הקרנה זו גם מונעת מהקהל להפריע לזרם האור על ידי הטלת צל על ההקרנה או היתקלות במקרן.
השקופיות הוטענו למקרן על גבי מחסנית מלבנית או עגולה ("קרוסלה") בהתאם לדגם המקרן, לפי הסדר בו יוצגו.
באמצעות שלט-רחוק המחובר למקרן קודמה המחסנית כדי לאפשר מעבר בין שקופיות.
מקרל הוא שם קיבוצי למספר סוגי דגים ממשפחת הקולייסיים.
ישנו שבט בשם מקרלים אמיתיים (Scombrini) ובו 2 סוגים: מַגּוֹבָן (Rastrelliger) וקוֹלְיָס (Scomber).
אלו דגי מאכל חשובים עם בשר בעל אחוז גבוה של שומן ולפיכך הם מבין דגי המאכל העיקריים ברחבי העולם.
פילה מקרל נמכר בקופסאות שימורים בדומה לטונה וסרדינים, וגם נהוג להכין מבשרם סשימי.
בשר הדגים הטרי מתקלקל בקלות על ידי זיהום חיידקי ויכול לגרום להרעלת Scombroid (הנקראת על שם משפחת הקוליסיים בלועזית).
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזורים הטרופי והסובטרופי.
רוב המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים.
לדגי המקרל סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסה קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק מהמקרלים אין קשקשת כלל.
גדלם מגיע בין 20 ס"מ וקילוגרם אחד עד לטונית מוארכת שאורכה 250 ס"מ ומשקלה עד 83 ק"ג.
דגים נוספים המכונים בשם מקרל כוללים מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), גמפיליים והקסגרמיים.
כמו כן בני סדרת דמויי עמלץ מכונים "כרישי מקרל", עקב תזונת כרישים אלה על דגי מקרל.
מקרים קשים יוצרים דין רע (מאנגלית: Hard Cases Make Bad Law) היא אמרת כנף הגורסת כי חוקים שנחקקים או הלכות שנפסקות כדי לתקן מקרי קיצון קשים, חלים בסופו של דבר על קשת רחבה יותר של מקרים מאשר אלה שהתכוונו לתקן, ולכן נוצר בסופו של דבר דין רע.
גרסה ראשונה של האמרה נטבעה בידי השופט האנגלי רוברט רולף בפסק הדין בעניין וינטרבוטום נ' רייט מ-1842 שעסק בזכותו של נהג כרכרת דואר שנפצע בתאונת דרכים עקב תקלה בכרכרה לתבוע את מי שהתחייב לדאוג לאחזקתה, אף שהחוזה לא נכרת ביניהם באופן ישיר, אלא בין כל אחד מהם לבין חברת הדואר.
באותה העת, לפי הדין בממלכה, ניתן היה לתבוע בעילה של רשלנות רק עקב הפרת חוזה.
השופט רולף, שדחה את התביעה, קבע בפסק דינו כי על אף הקושי שבהותרת התובע ללא פיצוי, המשמעות של הפיכת ההלכה וקבלת התביעה קשה הרבה יותר:
את גרסתו המוכרת של הביטוי טבע השופט האמריקאי אוליבר הולמס בפסק הדין נורת'רן סקיוריטיז נ' ארצות הברית מ-1904, בו נפסק כי חברת נורת'רן סקיוריטיז היא מונופול בתחום הרכבות:
גם בתי המשפט בישראל עושים שימוש בביטוי בפסיקותיהם.
כך, למשל בפרשת פלונית מ-1964, שעסקה בסמכותו של בית הדין הרבני לדון בתביעה של אדם נגד אשתו שאינה תושבת ישראל.
דעת הרוב קבעה כי אין לבית הדין סמכות, בהסתמך על הלכה שנקבעה בפסק דין קודם, אך השופט משה זילברג, שהיה בדעת מיעוט, השתמש בביטוי כדי לקבוע כי לדעתו אין להרחיב את הפסיקה, שהתאימה לעובדות המקרה הספציפי ההוא, לכדי הלכה גורפת, וכי החלתה גם על המקרה הנדון תפגע בבני הזוג.
במקרה אחר השתמשה השופטת דליה דורנר בביטוי בפסק דין שעסק בהתיישנות עבירות חניה, בקובעה כי "הכרעתנו בתחולת דיני ההתיישנות חייבת להיות מנותקת מן המקרה הקונקרטי.
שכן, כדברי האימרה הידועה, Hard cases make bad law".
גם חברי הכנסת משתמשים לעיתים בביטוי, כדי להביע את התנגדותם להצעת חוק מסוימת.
כך, למשל, פתח חבר הכנסת דב חנין את התנגדותו להארכת תוקפו של חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע), במילים "החוק שמובא בפנינו היום הוא עוד דוגמה לאותה אמירה ידועה ומוכרת hard cases make bad law – מקרים קשים מייצרים חוקים רעים".
מקרן קול הוא סוג של רמקול הבנוי ב רחב ונמוך מאוד, מסיבות אקוסטיות, כך שניתן להרכיבו מעל או מתחת להתקן תצוגה (למשל מעל צג מחשב או מתחת למסך טלוויזיה).
במקרן הקול מורכבים כמה רמקולים במארז אחד, באופן המאפשר ליצור צליל סטריאו או צליל היקפי.
מקרן הקול נועד להחליף את מערכות הקולנוע הביתיות המסורתיות.
מקרני הקול הראשונים היו רמקולי צד ימין, מרכז וצד שמאל שהורכבו למארז אחד, שנקרא בהתאם "LCR".
בשנת 1998, חברת "Altec Lansing" , הציגה מקרן רב-ערוצי, בעל מערכת רמקולים עוצמתית, בעל סאונד היקפי בטכנולוגיות Dolby Pro-Logic ו-AC3, וסאב וופר נפרד.
במקרן נכללו ארבע יחידות הגברה ("דרייברים") המשדרות צלילים בכל טווח הקול הנשמע, 2 טוויטרים, וסאב וופר.
אלגוריתמים מיוחדים אפשרו לחסוך חיווט נפרד לכל רמקול ואת המקום הנדרש לכך.
מקרן הקול משתמש בהחזרת גלי קול ממשטחים רפלקטיביים, כדי ליצור "רמקולי רפאים" בחלל.
היתרון בשיטה הוא שאין צורך למקם מספר רמקולים אמיתיים בחלל החדר.
מקרני הקול מתחלקים למספר סוגים ובכדי לנצל את מרב היתרונות ממקרן קול וממערכת סאונד היקפית, חלק מהיצרנים מייצרים מקרני קול המייצגים רמקולים ימין, מרכז ושמאל, כולל סאבוופר ורמקולים ימין ושמאל מרוחקים אלחוטיים.
מקרן קול כולל חיבורים של אחד או יותר מהאפשרויות הבאות: חיבור אנלוגי (RCA), דיגיטלי (אופטי או COAX), ובחלק ניתן למצוא חיבור HDMI אחד או יותר.
ברוב מקרני הקול, קיימים בנוסף חיבורי בלוטות', חיבור Aux, Wifi או כבל רשת המאפשרים השמעת מוזיקה ממקורות שונים, כגון סמארטפון וחיבור לאינטרנט.
למרות זאת, החיבור הנפוץ ביותר, הוא חיבור לטלוויזיה של כלל מקורות הקול כגון DVD וממיר וחיבור יציאת שמע מהטלוויזיה למקרן הקול.
חיבור זה מאפשר חסכון בכבלים.
חלק ממקרני הקול כוללים אף עוזר וירטואלי בדומה לסירי ואמזון אלכסה.
מקרני הקול קטנים באופן יחסית וניתן למקמם בקלות מתחת לתצוגה, למשל מסך טלוויזיה.
בנוסף, הם קלים מאוד לחיבור והרכבה, ולרוב זולים יותר מאשר אפשרויות אחרות להפקת סאונד.
למרות זאת, בשל קוטן המכשיר, הוא אינו יכול להרחיב את מלוא הטכנולוגיה הנמצאת ברמקולים נפרדים ואת אפקט הסאונד המתקבל מרמקולים הממוקמים בנפרד.
בנוסף, קיימת הגבלה באפשרות למקם את המכשיר באזורים שונים.
מַקְרָמֶה הוא סוג של הכנת טקסטיל באמצעות קשרים, בשונה מאמנויות האריגה או הסריגה.
הקשרים העיקריים בהם משתמשים להכנתו הם קשר שטוח בשילוב קשרים נוספים כדוגמת לולאת בוהן.
במהלך ההיסטוריה יצירת המקרמה נעשתה על ידי מלחים, שהשתמשו בקשירה כאמצעי קישוט.
הם קישטו באופן זה כל חפץ, החל מידיות סכינים ובקבוקים, ועד לחלקי הספינות בהן עבדו.
מקרמה קוונדולי הוא סוג מקרמה המשתמש בדגמים גאומטריים וצורות חופשיות כמו באריגה.
הסגנון הקוונדולי נעשה בעיקר על ידי סוג קשר בודד.
חומרים נפוצים בשימוש מקרמה כוללים כותנה, קנבוס, חוטי שעווה, עור או חוטים.
רוב תכשיטי המקרמה נעשים בשילוב של קשרים וחרוזים שונים (מזכוכית, עץ וכו'), או שילוב עם צדפים.
לפעמים משתמשים באבני חן במרכזי השרשראות, או בחוט עטוף המאפשר לאבטח או לתפוס את חפץ הנוי בעזרת קשר בוהן.
ישנן חגורות עור או בד שיוצרו בטכניקות מקרמה.
גם צמידי חברות המקובלים בקרב תלמידים ובני נוער נוצרים בשיטה זו.
בחצי הכדור המערבי מאמינים כי מקור השימוש במקרמה הוא באורגים ערבים מהמאה ה-13, אשר קשרו את שאריות החוטים בשולי בדים שנעשו ביד, והפכו אותם לשוליים דקורטיביים על גבי מגבות, צעיפים ורעלות.
המילה הספרדית macramé נגזרת מהמילה מיגרמאש בערבית (مقرمة), שפירושה "מגבת פסים" או "שוליים דקורטיביים".
לאחר השבת השלטון הספרדי לחצי האי האיברי, משנצחו הנוצרים את האימפריה המוסלמית ובית אומיה, הובאה אמנות המקרמה לספרד ומשם התפשטה לאירופה.
המקרמה הוכנס לאנגליה ולחצרה של מרי השנייה בשלהי המאה ה-17.
במהלך המאה ה-19 מלחים בריטים ואמריקנים נהגו להכין חפצים וקישוטים ממקרמה בשעות המנוחה שלהם בעת שהותם בים, במטרה למוכרם או להחליפם בסחורה אחרת כאשר עלו אל החוף.
בדרך זו הם הפיצו את אמנות המקרמה למקומות כמו סין ו"העולם החדש".
בין החפצים שהכינו היו ערסלים וחגורות ממקרמה, שיוצרו בעזרת "קשר מרובע", שהיה הקשר בו השתמשו באופן יומיומי בספינות בהן עבדו.
מקרמה היה פופולרי במיוחד במהלך התקופה הוויקטוריאנית.
ספר המקרמה והתחרה של סילביה משנת 1882, הסביר לקוראים כיצד .
מרבית הבתים הוויקטוריאניים עוטרו על ידי מלאכה זו.
המקרמה זכה לפופולריות מחודשת מאז 1970 כאמצעי להכנת שטיחי קיר, פריטי לבוש, כיסויי מיטה, מפות שולחן, וילונות, מתלים לצמחים וחפצי ריהוט שונים.
בתחילת שנות ה-70 תכשיטי מקרמה הפכו פופולריים בקרב קהל נאו היפי וגראנג' אמריקאי, מרבית התכשיטים שובצו בחרוזים שנעשו בעבודת יד או ממרכיבים טבעיים כמו עצמות, צדפים וקונכיות.
ב-2023 התפרסמה עבודת מקרמה גדולה, שיוצרה עי אגנס הנסלה ועוזרים.
השפעה בריאותית של יצירת מקרמה
ליצירת מקרמה יש השפעה טובה על מצב הרוח ותחושת הרוגע של היוצר, המוח נכנס לריכוז וקשירת הקשרים מפעילה את הזיכרון, גם תנועת הקשיבות, מיחסת למקרמה תכונות מרגיעות.
מַקְרוֹקֵנְיָה (שם מדעי Macrauchenia; פירוש השם הוא "לאמה ארוכה", והוא מבוסס על השם הלטיני הקדום של הלאמה "Auchenia") הוא סוג יונק פרהיסטורי דמוי-גמל מסדרת הליטופטרנה אשר חי בסוף תקופת המיוקן והפליסטוקן באמריקה הדרומית בערבות העשב הקדומות.
המאובנים שלה התגלו בארגנטינה בערבות בהם מצא אותם החוקר צ'ארלס דרווין.
מאובנים אלה נשלחו ללונדון שם נקראו בשם בידי ריצ'רד אוון.
מאובנים נוספים התגלו בוונצואלה, צ'ילה ובוליביה.
חיה זו הייתה שונה מכל יונק מודרני, ועל אף שמה לא הייתה קרובה לגמליים או לשאר הפרסתנים, אך מילאה ככל הנראה את אותה גומחה אקולוגית, והדמיון נובע מאבולוציה מתכנסת.
היא שייכת לקבוצת המרידיונגולטיים, בה היו גם הטוקסודון והאסטרפותריום.
המקרוקניה הייתה יצור גדול: הפרטים הבוגרים הגיעו לגובה של שלושה מטרים ולמשקל של 1,042 ק"ג, והיא הייתה בעלת חדק מיוחד לעזרה באכילת עלים, שהיה דומה לחדק הטפיר או הסאיגה.
בשל גודלה היא הייתה טרף רק לטורפי על כמו התיילקוסמילוס בעל ניבי החרב, ועופות האימה – הפורוסרקוסיים, אשר התמקדו ככל הנראה בצעירים או חולים.
לאחר ההחלפה האמריקאית הגדולה הצטרפו טורפים נוספים: הארקטותריום העצום, זאב הבלהות, הפומה והיגואר, וטורף קטלני ביותר – הטיגריס השנחרבי שזינק עליהן בהפתעה ואז נשך אותן בשיניו החדות.
המקרוקניה מופיעה בסדרה "ללכת עם חיות", בספר של דן סימונס ובסדרת סרטי ההנפשה "עידן הקרח".
מקרופינה מיקרוסטומה (שם מדעי: Macropinna microstoma) הוא מין יחיד בסוג Macropinna השייך למשפחת הדגים אופיסטופרוקטיים.
דג זה ידוע בזכות מראה ראשו יוצא הדופן.
כיפת הראש שקופה ומלאה בנוזל שקוף המאפשר לראות האיברים הפנימיים של הראש.
עיניו כמו במינים אחרים במשפחה דמויות חבית ופונות מעלה או קדימה בחיפוש טרף.
כאשר הן מופנות מעלה הדג יכול לראות דרך קודקוד ראשו השקוף.
לדג פה זעיר ורוב גופו מכוסה קשקשים גדולים.
הדגים בדרך כלל צפים במים כמעט ללא תנועה, בעומק של 600–800 מטר.
בתנאי תאורה קשים מניחים שהעיניים הייחודיות של הדג עוזרות לו לזהות צלליות של טרף השוחה מעליו.
החוקרים ברוס רוביסון וקים Reisenbichler הבחינו שכאשר הדג מזהה טרף קטן כגון דגים קטנים ומדוזות הוא מסובב את עיניו קדימה ומטה את גופו משחיה אופקית לאנכים כדי לתפסם.
רובינסון מניח שלעיתים הדג נוהג "לגנוב" אוכל מסיפונופורים.
מיקרוסטומה ידוע למדע מאז 1939, אך רק 2004 הצליחו לצלם פרט חי, לכן איורים ישנים יותר אינם מראים את כיפת הראש השקופה, מאחר שזו נהרסת כאשר הדג נמשה אל פני המים.
מקרלים או מקרלים אמיתיים (שם מדעי: Scombrini) הוא שבט של דגי גרם ממשפחת הקוליסיים.
ישנם דגים דומים המכונים בשם "מקרל" ביניהם: מיני קוליסיים אחרים (בייחוד בני השבט Scomberomorini), מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), הקסגרמיים, גמפיליים ומינים מסדרת דמויי עמלץ המכונים "כרישי מקרל" (מכיוון שהם ניזונים מדגי מקרל).
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזור הטרופי והסובטרופי.
מרבית המקרלים הם דגי ים עמוק, אך יש גם מינים החיים במים רדודים, ונדוגים לצד מזחים.
לדגים אלה סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסים קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק קטן ממיני המקרל אין קשקשת כלל.
מקרופומה (שם מדעי: Macropoma; מילולית: "גדול כיסוי", עקב הסוגר (operculum)) הוא סוג של דג נכחד ממשפחת הלטימריים ששרדה עד היום.
דג זה חי בתור הקרטיקון לפני 70 מיליון שנה.
המאובנים שלו נמצאו בבריטניה ובצ'כוסלובקיה ותוארו ב-1835 בידי החוקר לואי אגאסי.
דג זה דמה לדגי הלטימריה המודרניים שהין מאבותיהם של דגי הריאות וחולייתני היבשה.
כמו קרוביו הקיימים הוא היה דג גדול באורך 60 ס"מ עם סנפירים בעלי "ציצות" לאורך הסנפירים והיה בעל זנב רחב ומצויץ גם.
היה לו פה רחב ואיתו הוא בלע יצורי ים קטנים ממנו.
המקרופומה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
מקרונריה (שם מדעי: Macronaria) היא קבוצה גדולה של דינוזאורים זאורופודים גדולים שחיו בין היורה העליון לסוף הקרטיקון לפני 174 עד 66 מיליון שנה והכילו את גדולי הדינוזאורים.
הם ידועים בעיקר בזכות קבוצת הדינוזאורים הענקיים טיטאנוזאורים אשר התפתחו במהלך הקרטיקון.
הם קשורים מעט לדמויי דיפלודוקיים שהיו ארוכי צוואר מהם.
רבים מהם כמו בני המשפחות אנטארקטוזאוריים, ברכיוזאוריים וסלטזאוריים היו ענקיים, לעיתים עד למשקל 100 טון ובעלי צוואר גבוה וארוך והם הותאמו לאכילת עלי עצים.
מבנה ראשם היה דמוי-כיפה עם נחיריים גדולים ושיניים דמויי כפיות.
ככל הנראה הם חיו שנים רבות בבגרותם.
סוג ללא מקור אברוזאורוס (Abrosaurus)
מקרופלטה (שם מדעי: Macroplata; מילולית: "צלחת/לוחית גדולה") הוא סוג של זוחל ימי אשר חי בתחילת היורה לפני 199-195 מיליון שנה באנגליה.
הוא היה שונה מכל זוחל חי והשתייך לסדרת הפלסיוזאוריה.
המקרופלטה היה פליוזאור בסיסי באורך של 4.5 מטרים והיה בעל צוואר ארוך, ראש קטן ומוארך עם הרבה שיניים מחודדות דמויות מחט וסנפירים רחבים.
הוא התקיים מדגים אחריהם רדף באוקיינוסים הקדומים.
בעבר היה בסוג זה מין נוסף - M.
מקרוקניים (שם מדעי: Macraucheniidae) היא משפחה של יונקים נכחדים מהסדרה הקדומה ליטופטרנה, אשר מיניה התקיימו באמריקה הדרומית של עידן הקנוזואיקון החל מהפלאוקן עד לסוף הפליסטוקן, מלפני 59 מיליון שנה עד ללפני 12,000 שנה מזמננו.
בני קבוצה זו היו יונקים גדולים יחסית, והמקרוקניה, לדוגמה, הגיעה למשקל של 1,000 קילוגרם.
בצורתם הם דמו לגמליים כמו למות או לגואנקו והם היו בעלי נחיריים רחבים בחלק העליון של ראשם, אשר הזכירו אפים רחבים של איילי קורא או של הסאיגה.
הרגליים הארוכות דמו לרגלי קרנפים עם שלוש בהונות בעלות פרסות שהאצבע האמצעית הייתה החזקה שבהן.
מינים אלה היו בעלי שיניים חדות אך היו צמחוניים שניזונו מעשב וצמחייה דומה.
ככל הנראה הם חיו בעדרים שעזרו להם להתגונן מטורפים כמו בני סדרת הספרסודונטה, העופות הטורפים פורוסרקוסיים ולאחר ההחלפה האמריקאית הגדולה גם טורפים מהצפון כמו הסמילודון, זאב הבלהות והארקטותריום הענק.
מקרונמוס (שם מדעי: Macrocnemus; מילולית: "שוקה ארוכה") הוא סוג של זוחל פרהיסטורי שהיה מקרובי הארכוזאורים.
הוא התקיים במשך תור הטריאס לפני 245 עד 228 מיליון שנה מזמננו באירופה ובסין.
סוג זה משתייך לסדרה פרוטורוזאוריה, השייכת לקבוצה דמויי-ארכוזאורים וקרובה מעט ללפידוזאורים.
סוג זה תואר ב-1931 בידי החוקר ההנוגרי פרנץ נופצ'ה והוא כלל 3 מינים:
Macrocnemus bassanii - התגלה בתצורות בסאנו שבאיטליה ושווייץ.
התצורות שלו נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
Macrocnemus fuyuanensis - התגלה בתצורות פלאנג שבדרום סין.
Macrocnemus obristi - התגלה בתצורות פרסאנו שבשוויץ.
סוג זה היה כנראה זוחל ימי הקרוב לפרוטורוזאורוס ולתניסתרופאוס וכמותם היה בעל גפיים קצרות, צוואר ארוך וראש משולש בעל שיניים חרוטיות.
הוא היה בעל 52 או 53 חוליות גב והיה בעל מפתח שוק רחב, ממנו קיבל את שמו.
מבנה זה אולי עזר לזוחל להתייצב על שתי רגליים בדומה ללטאת הבסיליסק הרצה על המים.
על גבו בלטו מספר קוצים בולטים שנועדו להגנה מזוחלים טורפים גדולים, מאחר שכל אורכו לא עלה על 1 מטר.
עקב מבנה שיניו נראה שהיה צייד של חרקים או של דגים שחטף בזריזות.
מקרוסקואלודלפיס (שם מדעי: Macrosqualodelphis) הוא סוג נכחד של לווייתן הקרוב לדולפיני הנהרות, אשר התקיים בתחילת המיוקן שלפני 18.78 מיליון שנה מימינו באמריקה הדרומית.
המאובנים שהתגלו מלווייתן זה התגלו בתצורות צ'ילקטאי (Chilcatay Formation) שבאגן פיסקו בפרו.
הממצאים תוארו ב-2018 ונכלל בהם מין יחיד - Macrosqualodelphis ukupachai.
לווייתן זה היה קרוב רחוק של הנהרתניים החיים בהודו והיה מהגדולים שבבני משפחתו והגיע לאורך של 3.5 מטרים.
הוא היה בעל סנפיר גבי נמוך ועגלגל יחסית מבנה חרטום מוארך יחסית שהסתיים בקצה בצורת U ועם שיניים דקות וארוכות שהותאמו ללכידת דגים.
מבנה הראש הבולבוסי שלו מרמז שבדומה לדולפינים המודרניים היה בעל יכולת אקולוקציה.
מקרנה לילדים היא קלטת ילדים שהופקה על ידי "קלסיקלטת", ו"מרתון הפקות" ויצאה בשנת 1996.וכוללת גרסאות כיסוי לשירי ריקודים שהיו פופולרים באמצע שנות התשעים בישראל עם מילים עבריות מקוריות (כלומר לא תרגום ישיר) שנכתבו על ידי הסופרת ליאור אבורמן עידן ובהשתתפות דנה דבורין.
הקלטת צולמה בקיבוץ עין גב הסמוך ל.
הבובות הענק שהשתתפו בקלטת הן "ימי", "שוש", "מיסטר שוקו" ו"שוגי".
התרנגול המצויר מהסדרה "ימי" הופיע גם בתחילת הקלטת.
בעקבות ההצלחה של הקלטת יצאה באותה השנה קלטת הדרכה לריקודים עם הכוריאוגרפית של הקלטת דפנה בן יצחק.
שנה לאחר מכן בשנת 1997 יצאה קלטת דומה בשם "מועדון גן הרקדנים" בהנחייתה של גלית גיאת שלדמותה קוראים מקרנה ובקלטת ישנם גם שירים שדומים לקלטת המקורית.
באותה השנה גם יצאה קלטת המשך בשם "מקרנה לילדים 2" בהנחייתה של דנה דבורין, ובכתיבתו של חנוך רעים.
בהמשך הוחלף חנוך רעים, ובמקומו השתתפו בקלטת בועז בן דוד וינון בן דוד.
חנוך רעים ־ דמויות שונות
+שירשם שיר מקורימבצע במקורשפת המקורשנת השיר המקורימקרנהמקרנה לוס דל ריוספרדית1993צ'יקי צ'יקי טהTic, Tic TacCarrapicho ׁ(אנ')פורטוגזית1996אגאדואגאדוצרפתית1971קוקוג'מבוCoco Jamboo Mr.
Presidentאנגלית1996סבא דינויאנקי דודלאנגליתעממי אמריקאילמבדהלמבדהקאומה (אנ')פורטוגזית1989בן בתHands Up (אנ')Ottawan (אנ')אנגלית1981שיר הציפוריםריקוד הציפוריםאינסטרומנטלי1950לט קיסאינסטרומנטליהילה הילה הילייIlariê ׁ(אנ')שושהספרדית1988
פולוויוס מקריאנוס היה אוזורפטור רומאי.
מקריאנוס נולד בסביבות שנת 215 לספירה, ככל הנראה במשפחה רגילה, אולם נראה כי קיבל השכלה טובה, שכן מונה מאוחר יותר למשרה בכירה בקיסרות.
הוא נשא אישה בעלת ייחוס ובשנות ה-20 לחייו התגייס לצבא הקיסרות.
בשנת 255, בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי ולריאנוס, החזיק מקריאנוס במשרת האחראי על חשבונות הכספים של הקיסרות במצרים.
המקורות מתייחסים אליו כאחראי על כלל חשבונות המדינה או, בלשון של תקופה מאוחרת יותר, כ"רוזן האוצר" (Comes Sacrarum Largitionum) והאדם האחראי על השווקים והאספקה.
ה"היסטוריה אוגוסטה" טוענת שמקריאנוס היה המפקד הצבאי המוביל של ולריאנוס, אך סביר להניח שזו הגזמה גסה, אם לא בדיונית לחלוטין.
הוא היה עם ולריאנוס במהלך מסעו הקטסטרופלי בסופו של דבר נגד הפרסים בשנת 259 או 260; עם זאת, הוא נשאר בסמוסטה במהלך קרב אדסה הגורלי ותפקידו באירועים שלפני ואחרי הקרב מוטל בספק.
לאחר נפילתו של ולריאנוס בשבי הקיסר הסאסאני שאפור הראשון, בנו של ולריאנוס, גליאנוס, הפך לקיסר היחיד, אך היה עסוק בבעיותיו שלו במערב.
בקיץ 260, מקריאנוס ניצל את ההזדמנות.
בתמיכתו של בליסטה, אחד ממפקדיו הצבאיים של ולריאנוס, ובהשפעה שהביאה החזקת אוצר ולריאנוס, הצליח מקריאנוס להעלות את שני בניו, מקריאנוס הצעיר וקוויאטוס לכס הקיסרות.
כשליט בפועל נקרא טיטוס פולוויוס מקריאנוס.
הוא עצמו לא היה יכול לכהן כקיסר מכיוון שהיה בעל מום באחת מרגליו.