tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבצע חץ מקשת (באנגלית Operation Crossbow) הוא סרט מלחמה, ריגול ופעולה בריטי משנת 1965 בהפקתו של קרלו פונטי ובבימויו של מייקל אנדרסון, עם ג'ורג' פפארד, סופיה לורן, לילי פלמר, טום קורטני וריצ'רד ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
העלילה היא ברובה בדיונית לפי סיפור של דואיליו קולטי אבל מתבססת על אירועים היסטוריים אמיתיים.
היה אמנם מבצע בשם "חץ מקשת" (Operation Crossbow) למלחמה נגד הטילים הגרמניים אבל הוא כלל הגברת אמצעי ההתגוננות והפצצת אתרי השיגור שלהם.
חלק מהדמויות בסרט הן אמיתית: - וינסטון צ'רצ'יל, דאנקן סנדיס , פרופ' לינדרמן , האנה רייטש ועוד.
העלילה מתחלפת בין סצנות שמתארות את בניית הטילים כשהאנשים מדברים גרמנית ובין ניסיונות הבריטים לחבל במתקני השילוח והייצור של הטילים.
לילי פלמר זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים בסן סבסטיאן.
1943, הגרמנים מפתחים את טיל V-1 בפנמינדה.
מנהל המבצע הוא גנרל זימן (פול הנרייד) ומפקד המקום מטעם האס אס הוא גרופנפיהרר לינץ (הלמוט דנטין).
הטילים נוטים לצד אחד ומתרסקים.
טייסים "מתנדבים" להיכנס לטיל ולמצוא את הסיבה ומתרסקים איתו עד שהטייסת האנה רייטש (ברברה רוטינג) נכנסת לטיל, מגלה את סיבת הסטייה ונוחתת בשלום.
כעת הגרמנים מוכנים לשלח את הטיל הראשון.
וינסטון צ'רצ'יל (פטריק וימרק) מודאג ומזמן את חתנו, דאנקן סאנדיס (ריצ'רד ג'ונסון) להקים קבינט שיעסוק בבעיה.
קונסטנס בבינגטון סמית' (סילביה סימס) מפענחת תצלומי אוויר מעל פינמונדה כחשודים לאתרי טילים.
פרופסור לינדמן (טרוור הווארד), היועץ המדעי של צ'רצ'יל טוען שאין אלה טילים אלה אחיזת עיניים של הגרמנים.
סאנדיס לא משתכנע ושולח מפציצים להפציץ את פינמונדה.
הגרמנים מעבירים את הייצור לדרום גרמניה ומתחילים לייצר את ה-V-2. לשם זה הם מגייסים מהנדסים מארצות הכבושות.
מפקד המודיעין הבריטי, גנרל בויד (ג'ון מילס) מארגן סוכנים שיחדרו למפעל ייצור הטילים ונותן להם זהות של מהנדסים שכנראה נהרגו.
רוברט הנשו (טום קורטני) מקבל זהות של מהנדס הולנדי בשם יקוב ביוס, לוטננט קרטיס (ג'ורג' פפארד) מקבל זהות של מהנדס הולנדי.
מרואיין נוסף בשם במפורד (אנתוני קווייל) לא עובר את המיון ולבסוף מסתבר שהוא סוכן כפול.
שניהם מוצנחים ליד המבורג ומגיעים לבית מלון שהמנהלת שלו היא סוכנת גרמניה אנטי נאצית בשם פרידה (לילי פלמר).
מסתבר שאותו יקוב מבוקש על ידי המשטרה כחשוד ברצח.
הוא נעצר, "מודה באשמה" ומסכים להיות סוכן כפול אך לרוע מזלו הוא מזוהה על ידי במפורד שראה אותו במשרדי המודיעין בלונדון.
לאחר חקירה קצרה הוא מוסגר לגסטפו ומוצא להורג.
למלון מגיעה אשתו של המהנדס ההולנדי, נורה (סופיה לורן) היא מזהה מיד שקורטני אינו בעלה אך מסכימה להעלים עין כדי שיאפשרו לה לחזור עם ילדיה להולנד.
קרטיס חותם לה בשם "בעלה" אבל לאחר שהוא עוזב, יורה בה פרידה למוות באקדח עם משתיק קול כדי שלא תגלה דבר.
במקום הנשו שהוצא להורג, מצניחים סוכן נוסף, פיל ברדלי (ג'רמי קמפ).
הם מצליחים להיכנס כמהנדסים למרכז הייצור והשילוח התת-קרקעי.
במפורד מגלה שקרטיס הוא מתחזה ומפעיל את האזעקה.
ברדלי נתפס אבל קרטיס מצליח ברגע האחרון להיכנס לאזור השילוח, להרוג את רוב הגרמנים שם.
במפורד מבקש ממנו להיכנע אחרת יהרוג את ברדלי.
באותה שעה מתקרבים מפציצים למפעל.
ברדלי צועק לקרטיס על איזה מתג ללחוץ.
המטוסים מזהים את המטרה בדיוק כשהכיפה נפתחת והטיל אמור לצאת.
הפצצות חודרות ומשמידות את הטיל ואת כל האנשים שנמצאים שם.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ורג' פפארדלוטננט ג'ון קרטיססוכן בריטיסופיה לורןנורהטום קורטנירוברט הנשוסוכן בריטיאנתוני קוויילבמפורדסוכן כפוללילי פלמרפרידהסוכנת אנטי נאציתריצ'רד ג'ונסוןדאנקן סנדיסשר האספקהג'רמי קמפפיל ברדליסוכן מתנדבטרוור הווארדפרופ' לינדרמןיועץ מדעיג'ון מילסגנרל בוידראש המודיעין הבריטיברברה רוטינגהאנה רייטשטייסת נאציתפול הנריידפרופ' זימןראש פרויקט הטיליםהלמוט דנטיןגרופנפיהרר לינץמפקד פרויירט הטיליםריצ'רד טודקומנדר קנדלאיש מודיעין בריטיסילביה סימסקונסטנס בבינגטון סמיתמפענחת תצלומי אוויר
מבצע טרף היה מבצע יזום של צה"ל בגזרה המזרחית במהלך מלחמת לבנון הראשונה נגד הצבא הסורי, שנערך ב-22 ביולי 1982 בעקבות ריבוי הפיגועים ותקריות האש ביוזמת ארגוני המחבלים והצבא הסורי.
ב-6 ביוני 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה, וב-11 ביוני הוכרז על הפסקת אש, אם כי באזור ביירות נמשכו הקרבות עד לחבירת כוחות חטיבת הצנחנים לכוחות הנוצרים במזרח ביירות ב-13 ביוני.
מהפסקת האש עד 22 ביולי נערכו כ־65 פיגועים נגד כוחות צה"ל, מהם 17 בשבוע שקדם למבצע (18–22 ביולי).
תקריות האש כללו ירי צלפים, מקלעים, פצצות RPG-7 וחדירות של חוליות מחבלים לשטח שבשליטת כוחות צה"ל, ובהם הסבו לכוחות צה"ל נפגעים רבים.
כך למשל, ב־21 ביוני נהרגו חמישה חיילים, וחייל נוסף נפצע בקרב שהתפתח במהלך סריקות באזור מנצורה.
את יום הקרב תכננה מפקדת גיס 479, שהחליפה את גיס 446 בפיקוד על הכוחות בגזרה המזרחית, כדי להפסיק את התוקפנות הסורית ולאלץ את הצבא הסורי לבלום את ארגוני המחבלים שפעלו תחת חסותו.
הצבא הסורי בגזרה המזרחית כלל בעיקר את דיוויזיה 1 ודיוויזיה 3, שתוגברו ביחידות ארטילריה, באגדי קומנדו ובכוחות נוספים.
הכוח בגזרה המזרחית כלל כ־400 טנקים, כ־200 משגרי נ"ט וכ־400 קני ארטילריה, שהיו ערוכים בקווי הגנה מבוצרים.
כוחות המחבלים בגזרה כללו כ־3,500 לוחמים מארגונים שונים, שהיו ערוכים בבסיסים בעורף הכוחות הסוריים בצפון הבקאע וממזרח לה.
כוחות צה"ל בגזרה פעלו תחת גיס 479 בפיקודו של משה בר כוכבא, וחולקו לשתי גזרות אוגדתיות.
ערב המבצע, בליל 21–22 ביולי, שינו חלק מכוחות צה"ל בגזרה את עמדותיהם כדי לפגוע בכוחות הסוריים מעמדות לא מוכרות, ובכך להפחית את היקף הנפגעים מהאש הסורית, בייחוד מאש נגד-סוללות.
מוצבי צה"ל בבקאע דוללו מכוחות לא קרביים, ונערכה הכנה לוגיסטית לקראת המבצע, שכללה צבירת תחמושת, דלק, פריסת מערך פינוי נפגעים, חסימות צירים והעלאת כשירות וכוננות של כלל הכוחות הלוחמים.
בין הכוחות השונים נערכו תיאום וחלוקת מטרות מקדימה עד לרמת הטנק הבודד, לקראת הפעלה מתוזמנת של כל הכוחות במקביל, על מנת להגביר את יעילות האש.
שעת פתיחת האש של כוחות הקרקע נקבעה לשעה 16:00, על מנת שהשמש תהיה בעורף הכוחות הישראלים, ומאידך תסנוור את הכוחות הסוריים.
כחצי שעה לפני כן החלו מטוסי חיל האוויר לפגוע במטרות סוריות במרחב וחילופי האש נמשכו כשעתיים עד השעה 18:00. הסורים ירו טילי נ"ט רבים, אולם הכוחות הישראלים שיתקו אותם בעיקר באמצעות פגזי מעיך, זרחן, ירי ארטילרי ואש מרגמות 81 מ"מ.
אבדות הכוחות הסוריים כללו כ־40 פצועים והרוגים, 16 טנקים, 23 נגמ"שים, וכן תומ"תים, תותחי נ"מ, משאיות, טרקטורים ועמדות לחימה, ובנוסף פגיעה במוצבים ובריכוזי תחמושת.
ההפתעה השיגה את מטרתה, והסורים לא הצליחו להתארגן ולהגיב ביעילות והסבו רק נזק מועט לכוחות הישראלים, אשר ספגו שני הרוגים, מ"פ וקשר מחטיבה 97, חמישה פצועים ושלושה טנקים שנפגעו מירי טנקים וטילי סאגר סוריים.
מבצע טננברג היה שם קוד לאחת מפעולות ההשמדה של גרמניה הנאצית נגד הפולנים בשלבי הפתיחה של מלחמת העולם השנייה באירופה, כחלק מתוכנית-האב למזרח שנועדה ליישוב גרמנים במזרח אירופה.
הירי בוצע תוך שימוש ברשימות פולנים שיועדו להיחקר (Sonderfahndungsbuch Polen), רשימות שאסף הגסטפו החל משנתיים לפני הפלישה לפולין ב-1939.
הרשימות היו סודיות ובהן הופיעו שמותיהם של יותר מ-61,000 חברי האליטה הפולנית: אקטיביסטים, אנשי אינטליגנציה, חוקרים, אנשי דת, שחקנים, קצינים לשעבר ואחרים, שהיו אמורים להיכלא או להיירות.
בני המיעוט הגרמני המתגוררים בפולין סייעו בהכנת הרשימות.
מספרם מוערך ב-20,000 גרמנים שחיו בפולין והשתייכו לארגונים המעורבים בצורות שונות של חתרנות.
לאחר מבצע טננברג החל אקציית האינטליגנציה, שלב שני של מבצע טננברג בניהולו של השליח המיוחד (Sonderreferat) של היידריך מברלין, מבצע שנמשך עד ינואר 1940. בפומרניה נרצחו 36,000–42,000 פולנים, כולל ילדים, עד סוף 1939.
את התוכנית קבע במאי 1939 המשרד המרכזי II P (לענייני פולין).
בהוראת אדולף היטלר הוקמה יחידה בשם "טננברג" במשרד הראשי לביטחון הרייך.
היחידה פיקדה על יחידות איינזצגרופן ובהן קציני גסטפו, קריפו, אס דה ויחידות שהיו אמורות לצעוד בעקבות הוורמאכט לשטחים כבושים.
המשימה שלהם הייתה לאתר ולעצור את כל האנשים שברשימות האיסורים שנערכו לפני המלחמה.
השלב הראשון של הפעולה התרחש באוגוסט 1939 כאשר כ-2,000 פעילים של ארגוני מיעוטים פולניים בגרמניה נעצרו ונרצחו.
השלב השני של הפעולה החל ב-1 בספטמבר 1939 והסתיים באוקטובר.
היו בו לפחות 20,000 הרוגים ב-760 הוצאות להורג המוניות על ידי יחידות משימה מיוחדות של איינזצגרופן בסיוע יחידות ורמאכט.
יחידות מיוחדות נוצר מהמיעוט הגרמני המתגורר בפולין, יחידות ההגנה העצמית (Selbstschutz), שחבריהן התאמנו בגרמניה לפני המלחמה בפעולות הסחה ובלחימת גרילה (חלקם היו חברים ב"איגוד העם הגרמני בפולין", Deutscher Volksverband).
יחידות אלה היו אחראיות למעשי טבח רבים ובשל המוניטין הרע שלהן, פירקו אותן השלטונות הנאצים לאחר ספטמבר והעבירו את אנשיהן לתצורות חמושות אחרות.
במבצע טננברג רצחו אנשי איינזצגרופה D בראשות הרברט לנגה, שהיה תחת פיקודו של אריך נאומן, חולים שהיו מאושפזים בבתי חולים פולניים בוורתגאו.
זמן קצר לאחר מכן מונה לנגה למפקד מחנה ההשמדה הראשון, חלמנו.
עד אמצע 1940 רצחו לנגה ואנשיו כ-1,100 חולים באוינסקה (Owińska), 2,750 חולים בקושיאן (Kościan), 1,558 חולים ו-300 פולנים בדזיאלדובו (Działdowo) שנורו בעורף ומאות פולנים בפורט השביעי בפוזנן, שם פותחו תא הגזים הנייד (Einsatzwagen) ובונקר הגז הראשון.
לפי ההיסטוריון פטר לונגריך, מעשי הטבח בבית החולים נערכו ביוזמת האיינזצגרופן ולא הימלר.
בשל ניסיונו של לנגה בהרג המוני של פולנים במהלך מבצע טננברג, ארנסט דמזוג, מפקד משטרת הביטחון והאס דה בפוזנן (פוזן) הכבושה, הציב אותו כאחראי על יחידות גולגולת המת שביצעו המתות המוניות של יהודים מגטו לודז'.
מבצע חרב צרובה (בפרסית: عَمَلیاتِ شمشیرِ سوزان) היה כינוי לתקיפת הכור הגרעיני אוסיראק כ-17 ק"מ דרום מזרחית לבגדד בעיראק על ידי חיל האוויר האיראני.
שמונה ימים לאחר שפרצה מלחמת איראן-עיראק, בבוקר ה-30 בספטמבר 1980, חצו ארבעה מטוסי מקדונל דאגלס F4 פנטום איראנים את הגבול האווירי לתוך עיראק.
שניים מהפנטומים עזבו את המבנה, ירדו לגובה נמוך להימנע מגילוי מכ"ם והמשיכו למרכז המחקר הגרעיני טווית'ה שם נבנה הכור הגרעיני אוסיראק.
היה זה המקרה הראשון של תקיפת-מנע כנגד כור גרעיני, במטרה למנוע מהעיראקים לאיים על איראן בנשק גרעיני.
המתקן והכור נפגעו בתקיפה זו אך המבצע לא מנע את יכולתם של העיראקים להמשיך בפעילות בתחום הגרעין.
הכור אוסיראק הושמד שמונה חודשים לאחר מכן, ב-7 ביוני 1981, במבצע אופרה, שבוצע על ידי חיל האוויר הישראלי.
במהלך שנות ה-60 עיראק הקימה תוכנית למחקר בתחום הגרעין ובאמצע שנות ה-70 ניסתה להרחיב אותה באמצעות רכישת כור גרעיני.
ממשלת עיראק לא הצליחה לשכנע את ממשלת צרפת למכור לה כור תרבית וגם לא את ממשלת איטליה למכור להם כור מדגם צ'ירנה.
לבסוף נעתרו הצרפתים למכור לעיראקים כור מחקר מסוג אוסיריס.
הרכישה כללה גם כור קטן יותר מסוג איזיס, וכן 72 ק"ג של אורניום מועשר ב-93% והכשרת כוח אדם.
העלות הכוללת הוערכה בכ-300 מיליון דולר.
בנובמבר 1975 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני ובשנת 1976 אושרה עסקת המכירה סופית.
בניית הכור הגרעיני בהספק של 40 מגה-וואט החלה ב-1979 במתקן המחקר הגרעיני אל טווית'ה, ליד בגדד.
הכור הראשי כונה בפי הצרפתים אוסיראק המשלב את שם הכור עם שם המדינה.
בעיראק נודעו הכורים כתמוז 1 ותמוז 2. ביולי 1980, עיראק קיבלה מצרפת משלוח של כ-12.5 קילוגרם של דלק אורניום מועשר (HEU) לכור.
המשלוח היה הראשון מתוך שישה משלוחים מתוכננים בהיקף כולל של 72 ק"ג.
על פי הדיווחים נקבע בהסכם הרכישה כי בכל זמן נתון לא יהיו בעיראק יותר מ-25 ק"ג של דלק מועשר.
עיראק וצרפת טענו כי הכור העיראקי נועד למחקר מדעי בדרכי שלום בלבד.
עיראק הייתה חתומה על האמנה לאי הפצת נשק גרעיני, והציבה את הכורים תחת אמצעי ההגנה של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א).
איראן וישראל, עוד כשהיו בעלות ברית, עקבו אחר התקדמות בנייתו של הכור הגרעיני של עיראק.
לאחר המהפכה האסלאמית הגבירה הממשלה החדשה של איראן את המעקב אחר הכור (עד כדי כך שיחסי החוץ שלה מול צרפת, נפגעו).
למרות העוינות הרשמית בין חומייני לישראל והרטוריקה האנטי-ישראלית, גורמים מסוימים באיראן ובממשלת ישראל המשיכו לעיתים לסייע זה לזה בחשאי מול האויב המשותף: עיראק.
כאשר פרצה מלחמת איראן-עיראק, איראן חששה מכך שעיראק תפתח נשק גרעיני לשימוש נגדה.
טרם פרוץ המלחמה הייתה לאיראנים תוכנית מגירה לתקוף את המפעל אך לאחר המהפכה נוצרו בעיות חדשות.
איראן, שהייתה לפני המהפכה הצבא החמישי בעוצמתו בעולם, איבדה את ספק אמצעי הלחימה העיקרי שלה, ארצות הברית.
מחסור חמור בחלקי חילוף הביא לקניבליזציה של מטוסים רבים.
גם סיוע חשאי שהתקבל מישראל וכלל חלקי חילוף לחיל האוויר, לא הספיק.
לאחר המהפכה, בוצע טיהור וחוסלו רבים מהטייסים והקצינים של חיל האוויר של איראן.
בנוסף, לאיראנים לא הייתה גישה לצילומי לווייני ריגול אמריקאים כדי לתכנן את המבצע.
חיל האוויר האיראני יזם תוכנית חדשה לתקיפת אוסיראק.
מהחשש שהכור כבר מתודלק החליטה איראן, בעצה כנראה עם ישראל להתמקד במעבדות המחקר, בבניין בקרת הכור ובמתקני האימונים ולא בכור עצמו מחשש לנשורת רדיואקטיבית.
סביב המתקן והכור הוצבה הגנה אווירית שכללה סוללת טילי SA-6 כ-2 ק"מ מדרום מזרח לאתר, שלוש סוללות טילי רולנד-2 שהותקנו כ-500 מטר סביב הכור, וכן 40 עמדות תותחים נגד מטוסים (מונחי מכ"ם 23 מ"מ ו-57 מ"מ).
אמצעי הלוחמה האלקטרונית שעל מטוסי התקיפה האיראנים יכלו לשבש רק את סוללת ה-SA-6 אך לא את סוללות הרולנד העיראקיות.
בשל כך, מתווה התקיפה דרש טיסה במהירות גבוהה ובגובה נמוך מעל המטרה.
הבעיה העיקרית הייתה היעדר מודיעין - עקב קריסת הקשרים הביטחוניים מול ארצות הברית, לאיראנים לא היו צילומי לוויין מעודכנים של אתר הבנייה, וגם לא היו תמונות שצולמו מהקרקע.
בבוקר ה-30 בספטמבר, המריאו ארבעה מטוסי פנטום F-4 של טייסת 33 מבסיסם ליד המדאן.
בטיסה במסלול דרום-מערבי, התקרב המערך תחילה לגבול עיראק על מנת לפגוש מטוס תדלוק אווירי בואינג 3–707, בליווי זוג מטוסי F-14 טומקט.
כל פנטום היה חמוש בשש פצצות MK-82, שני טילי אוויר-אוויר AIM-7 ספארו ותחמושת 20 מ"מ עבור תותחי M61 וולקן.
לאחר החציה לעיראק בגובה נמוך מאוד, המערך טיפס כדי לצבור גובה לצורך הטעיית מכ"מי החיפוש העיראקים, ולאחר מכן המבנה חזר לגובה נמוך בו העיראקים לא יכלו לאתרם.
בהמשך המבנה פוצל, הזוג המוביל המשיך באותו הכיוון, לעבר תחנת כוח דרומית לבגדד, בעוד שני הפנטומים האחרים פנו לכיוון טווית'ה, דרומה יותר.
כ-4 ק"מ לפני אתר תמוז, נסק זוג המטוסים לגובה ושחרר את 12 פצצות ה-Mk.82 שלהם בתוך שש שניות בלבד.
במקביל, שני מטוסי הפנטום האחרים פגעו במטרה שלהם, והשביתו את אספקת החשמל לבגדד למשך היומיים הבאים.
עדי ראייה דיווחו כי לפחות שתי פצצות פגעו בכור עצמו, בעוד שהפצצות האחרות גרמו לשריפה שפגעה בכל שאר המתקנים במתחם, כגון משאבות הקירור, המעבדות ומתקני תמיכה נוספים.
במערב נתפסה התקיפה ככזו שגרמה ל"נזק קל" בלבד, וכך גם לפי הודעה שהוציאו גם העיראקים.
עם זאת, התברר שהתקיפה הצליחה בבירור לשבש את תוכנית הגרעין העיראקית.
העיראקים גינו מיד את איראן על "שיתוף הפעולה עם האויב הציוני" ואף טענו שייתכן שהמטוסים האיראנים הגיעו מישראל.
סדאם חוסיין הצהיר שמטוסים ישראליים כבר טסו מעל עיראק ואף תקפו בבגדד ב-27 ביולי 1980. הדבר נעשה לכסות על ההשפלה העיראקית.
גם שירותי הביון הצרפתיים דיווחו מאוחר יותר, באופן שקרי, כי התקיפה ב-30 בספטמבר על המתקנים בוצעה על ידי "שני פנטומים ישראלים לא מזוהים" או מטוסים עם סימנים של חיל האוויר האיראני שהוטסו על ידי טייסים ישראלים.
ישראל הכחישה בתוקף את כל ההאשמות הללו.
ב-30 בנובמבר 1980, לאישוש תוצאות הפשיטה, שיגרה איראן 3 מטוסי פנטום, מהם אחד מטוס צילום RF-4E במשימת סיור מעל טווית'ה.
אל המטוסים נורתה אש נגד מטוסים.
לאחר שיצאו מהיעד, חברו שני מטוסי ה-F-4E וליוו את ה-RF-4E חזרה לאיראן.
צילומי האוויר של הפנטום הוכיחו כי התקיפה הצליחה, והציגה את התשתית הפגועה של המתחם הגרעיני.
למרות שמועות וניסיונות כיסוי, העובדות הציגו תקיפה אווירית מוצלחת, שהשיגה את מטרתה העיקרית לעכב ולפגוע בתוכנית הגרעין העיראקית.
התקיפה עצרה את התוכניות להעשיר חומר בקיע בכור.
כ-400 מדענים, טכנאים ומהנדסים צרפתים שעבדו על הכור בזמן התקיפה עזבו את המדינה מיד לאחריה.
התוצאות היוו חשיבות מכרעת עבור ישראל בהכנותיה לתקיפה ב-7 ביוני 1981, במבצע אופרה, כמעט תשעה חודשים לאחר המבצע האיראני הזה.
מבצע חלוץ היה מבצע של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר (טייסת 124), שכלל סיור מיוחד בעומק שטח מצרים בלילה בין 10–11 באוגוסט 1963. המבצע כלל את הסיור העמוק ביותר של צה"ל לשטח מדינה ערבית עד אותה עת, והסיור המוטס הראשון שביצעה ישראל לתוך שטח מדינה ערבית.
מבצע חלוץ, היה החלוץ בסדרה של מבצעים דומים שבאו בעקבותיו, ולכן נקרא כך.
ב-18 בפברואר 1960 הפתיעה מצרים את ישראל כאשר העבירה לסיני דיוויזיית שריון ושלוש חטיבות חי"ר.
רק כעבור ארבעה ימים למדה ישראל על הפעולה המצרית משירותי מודיעין זרים.
בתגובה, העלתה ישראל כוננות ותגברה כוחותיה בגבול מצרים (אירוע שנודע בשם כוננות רותם).
האירוע עורר בישראל ויכוחים וביקורת חריפה ביחס ליעילותה ולתפקודה של ההתרעה המודיעינית.
הנושא הסתיים ברפורמה משמעותית בנוהלי ההתרעה שהיו נהוגים במודיעין (בין היתר, החלו להפעיל את סיירת מטכ"ל לצורך זה).
ראש אמ"ן, מאיר עמית, הצליח לשכנע את ראש הממשלה ושר הביטחון, לוי אשכול בחשיבות המבצע ולהקצות לפרויקט תקציב יוצא דופן של 2 מיליון דולר.
היחידה הטכנולוגית של אמ"ן נזקקה לסכום זה על מנת לפתח את המערכות בהן נעשה שימוש במבצעים חלוץ, שרקרק ודומיהם.
המבצע תוכנן על ידי אברהם ארנן (מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון) אשר קיבל על תכנונו (ועל תכנון מבצע שרקרק שבוצע אחריו) את פרס ביטחון ישראל.
מפקד כח סיירת מטכ"ל במבצע היה סגן אהוד ברק (לימים מפקד סיירת מטכ"ל, ראש אמ"ן, הרמטכ"ל וראש הממשלה).
צוות המסוק (סיקורסקי S-58) במבצע היו מפקד הטייסת רס"ן אורי ירום (קברניט) וסרן רפאל סברון (נווט) אשר קיבלו את עיטור המופת על חלקם במבצע.
המבצע הוכיח את ההיתכנות להנחית כח (וציוד מבצעי) הרחק בעומק שטח האויב ולהחזירו בשלום.
בפועל – מעבר לטיסה ולהנחתה בשטח – לא בוצעה ככל הנראה על ידי אנשי סיירת מטכ"ל פעילות מבצעית של ממש.
בעקבות מבצע חלוץ בוצעו המבצעים המוטסים הבאים:
מבצע חץ דרומי היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך מה-31 במרץ ועד ה-5 באפריל 2006 כנגד ארגוני הטרור בראשם חמאס ברצועת עזה.
ב-28 במרץ 2006, יום הבחירות לכנסת השבע עשרה, נורו 2 רקטות קסאם ורקטת גראד 122 מ"מ לאשקלון, זה היה הירי הראשון של רקטה תקנית מרצועת עזה.
בעקבות ירי זה ומספר מטחים של רקטות קסאם, פתח צה"ל במבצע "חץ דרומי".
בבוקר המבצע לראשונה צה"ל תקף באמצעות ספינות של חיל הים ומטוסי חיל חיל האוויר.
במבצע כולו נורו 350 פגזים על אתרי שיגור ברצועת עזה, בעיקר בצפונה, באזורים מהם שיגרו קסאמים לשדרות, יישובי חוף אשקלון ואשקלון.
ביום השני למבצע, ב-1 באפריל המשיך הירי מהרצועה לשדרות וזיקים.
בתגובה צה"ל הפציץ אתר שיגור בדהנייה וחיסל 7 מחבלי חמאס.
ביום השישי למבצע, ב-5 באפריל חיל האוויר הפציץ מנחת מסוקים ישן בצפון רצועת עזה ממנה ירו קסאמים לשדרות אשקלון והסביבה.
מבצע טבעת היה החלק האחרון של קרב סטלינגרד.
המבצע הביא לכניעה של כוחות הציר הנותרים שהיו מכותרים בעיר.
המבצע היה ככל הנראה מתקפה של כלכלת הכוח הגדולה ביותר שנערכה אי פעם בהיסטוריה הצבאית.
המבצע יצא לדרך ב-10 בינואר 1943 בהפגזה ארטילרית המונית על העמדות הגרמניות מחוץ לעיר, עם 7,000 תותחי שדה, משגרים ומרגמות, על ידי שבע הארמיות הסובייטיות המכתרות.
זו הייתה ההפגזה הגדולה ביותר של המלחמה באותה נקודה.
בקטע אחד, ניקולאי וורונוב, מפקד הארטילריה של הצבא האדום, פיקד על 500 תותחים/הוביצרים ו-450 משגרי רקטות על פני גזרת תקיפה ברוחב 12 ק"מ, הצפיפות הארטילרית הסובייטית הגבוהה ביותר שהושגה עד כה במלחמה.
עד מהרה התברר שהמטרה העיקרית הייתה שדה התעופה פיטומניק, שנכבש ב-16 בינואר.
"דיוויזיות הרגלים ה-44, ה-76 וה-29 (הממונעת) נפגעו קשות".
דיוויזיית הרגלים ה-3 (הממונעת), שנפרסה בפינה הדרומית-מערבית של הקסל מאז סוף נובמבר 1942, קיבלה הוראה לסגת לעמדות הגנה חדשות כדי להימנע מכיתור.
בשלושת הימים הראשונים איבדו הסובייטים 26,000 איש ויותר ממחצית הטנקים שלהם.
המחצית המערבית של כיס סטלינגרד אבדה עד ה-17 בינואר.
לאחר מכן, הלחימה נעצרה לארבעה ימים בעוד הכוחות הסובייטיים התארגנו והתפרסו מחדש לשלב הבא של המבצע.
מתוך הבנת האופי הנואש של המאבק, ב-19 בינואר, ביקש פאולוס אישור מ-OKH להוביל פריצה לדרום:ניתן להחזיק את המבצר רק לכמה ימים נוספים [...] גבורת החיילים עדיין לא נשברת.
כדי לנצל זאת עד הפעימה האחרונה, על סף קריסה אני מתכוון לפקד על כל היחידות לבצע פריצת דרך מאורגנת לדרום.
קבוצות בודדות יעברו ולפחות ייצרו בלבול בחזית הרוסית, בעוד שבזמן הישארותן כולן בוודאי ימותו וכשבויים ימותו מרעב ויקפאו למוות.ה-OKH מסר בתגובה כי "[ה]פיהרר שמר לעצמו את ההחלטה הסופית [על הפריצה]".
השלב השני של המתקפה החל ב-20 בינואר במתקפה סובייטית לעבר שדה התעופה בגומראק.
יומיים לאחר מכן נכבש שדה התעופה על ידי הסובייטים.
לכידתו שמה קץ לפינוי הפצועים הגרמנים וכל אספקת אוויר נוספת מכאן והלאה תצטרך להיות בצניחה.
פאולוס ב-22 בינואר שלח הודעת רדיו ל-OKH:הרוסים בפעולה ברוחב 6 ק"מ משני צידי וורופונובו, חלקם עם דגלים פרוסים מזרחה.
אין דרך לסגור את הפער.
נסיגה לחזיתות שכנות שהן גם ללא תחמושת, חסרות תועלת ואינן ריאליות.
גם אספקת תחמושת מחזיתות אחרות אינה אפשרית יותר.
יותר מ-12,000 פצועים ללא טיפול ואספקה רפואית נמצאים בכיתור.
אילו פקודות אתן לחיילים שאין להם יותר תחמושת ויותקפו עוד עם ארטילריה כבדה, טנקים וחיל רגלים המוני?
ההחלטה המהירה ביותר נחוצה כי פירוק במקומות מסוימים כבר החל.
כוחות הציר נסוגו בחזרה לתוך העיר עצמה.
ההתנגדות להתקדמות הסובייטית פחתה בהדרגה עקב מיצוי כל האספקה בצד הציר.
ב-25 בינואר, מפקד הקורפוס ה-51 , ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, אמר למפקדי הדיוויזיות שלו להחליט בעצמם בעניין הכניעה.
הוא שוחרר מיד מתפקידו על ידי פאולוס.
זיידליץ-קורצבאך נמלט מאוחר יותר מהקווים הגרמנים תחת אש גרמנית ונכנע אישית לסובייטים.
ב-26 בינואר נפגשו יחידות של הארמייה ה-21 עם דיוויזיית המשמר ה-13 מצפון לגבעת מאמייב, מה שביתר את כיס הציר בסטלינגרד לשניים.
פאולוס ורבים מבכירי מפקדיו הגרמנים היו בכיס הדרומי הקטן יותר שבסיסו במרכז העיר סטלינגרד.
הכיס הצפוני הובל על ידי מפקד הקורפוס ה-11 גנרל קרל שטרקר והתרכז באזור סביב מפעל הטרקטורים.
בקרבות מרים פינו הסובייטים בהדרגה את מרכז העיר.
עד 31 בינואר, ההתנגדות הגרמנית בכיס הדרומי הייתה מוגבלת למבנים בודדים.
הכוחות הסובייטיים הגיעו למפקדתו של פאולוס בחנות הכלבו אוניברמאג והחיילים הגרמנים הנותרים הפסיקו את התנגדותם.
קציני המטה הסובייטי נכנסו לבניין וניהלו משא ומתן עם הגנרל ארתור שמידט.
פאולוס סירב להשתתף ישירות בשיחות.
בשבי הסובייטי הכחיש פאולוס כי נכנע, וטען כי הופתע.
הוא סירב לתת הוראה לשאר הגרמנים בכיס הדרומי להיכנע.
הוא גם הכחיש שיש לו סמכות לתת הוראה לכיס הצפוני להיכנע.
כל הכוח הסובייטי בסטלינגרד התרכז כעת בכיס הצפוני.
נעשה שימוש באש ארטילרית עזה להפחתת ההתנגדות.
הכוחות הסובייטיים התקדמו אחר כך והשמידו את כל הבונקרים שנותרו, לעיתים קרובות באש ישירה מטווח קצר מטנקים או ארטילריה.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-2 בפברואר, הודיע לשטרקר שאחד מקציניו הלך לנהל משא ומתן על תנאי כניעה עם הסובייטים.
לאחר מכן החליט לשים קץ ללחימה.
בשעה 07:00 שלח שטרקר הודעת רדיו ליחידות הכפופות: "כל הלחימה תיפסק; הנשק יושמד; צפו לרוסים בעוד כשעה".
הודעה אחרונה הועברה לקבוצת ארמיות דון בשעה 08:00: "הקורפוס ה-11, המורכב מ-6 דיוויזיות, מילא את חובתו על ידי הלחימה הקשה ביותר עד הסוף.
עם הודעה לא שלמה נוספת שנקלטת בשעה 09:20: "הרוסים חודרים...
מפעל הטרקטורים..." לאחר מכן לא נשלחו הודעות נוספות.
אז הסתיימה התנגדות הציר המאורגנת בעיר.
מבצע חיצי הצפון היה מבצע צבאי רחב-היקף של צה"ל נגד חזבאללה שהחל ב-19 בספטמבר 2024 במסגרת זירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
המבצע יצא לפועל במטרה לעצור את הירי המתמשך של רקטות, טילי נ"ט וכטב"מים מתאבדים של חזבאללה מלבנון על ישראל אשר החל ב-8 באוקטובר 2023, ובכך לאפשר לתושבי הצפון לשוב בבטחה לבתיהם.
במהלך המבצע חיל האוויר תקף עשרות אלפי מטרות טרור של חזבאללה ברחבי לבנון, ביניהן מחסני אמל"ח, מפקדות צבאיות ומשגרי רקטות וטילים, וכן ביצע סיכולים ממוקדים במספר רב של מפקדים בארגון הטרור חזבאללה, כולל חסן נסראללה, מחליפו האשם ספי א-דין וראשי המערכים בזרוע הצבאית ובכוח רדואן.
בתוך שמונה ימים השלימה ישראל את הריגת כלל צמרת הפיקוד של חזבאללה, למעט בודדים.
ביום ה-13 למבצע צה"ל החל את התמרון הקרקעי בדרום לבנון, במסגרתו נלחמו כוחות קרקעיים בקו הכפרים הראשון והשני וטיהרו אותו מהימצאות מחבלי חזבאללה ומאמל"ח.
ב-26 בנובמבר 2024 הוכרז על הסכם הפסקת אש בין ישראל ללבנון שנכנס לתוקפו למחרת, ובו הוסכם כי צה"ל יסוג מדרום לבנון בתוך 60 יום.
בפועל, כוחות של צה"ל נשארו בחמישה מוצבים בתוך שטח לבנון, וכן חיל האוויר המשיך לפעול בעצימות נמוכה במטרה לסכל ניסיונות התעצמות מחודשים של חזבאללה.
במשך 11 החודשים הראשונים למלחמה בחרה ישראל שלא לפתוח בחזית עצימה נוספת מעבר ללחימה ברצועת עזה, וניהלה חילופי מהלומות ברמת עצימות נמוכה עם חזבאללה, תוך כדי כירסום ביכולותיו של ארגון הטרור.
ב-19 בספטמבר חיל האוויר הישראלי פתח במתקפת הפתיחה של המבצע, במסגרת מבצע גדיד תמרים, המבצע נמשך עד 21 בספטמבר ובמסגרתו החל חיל האוויר הישראלי להסלים משמעותית את התקפותיו, לכדי מאות מטרות חזבאללה, במטרה לגרוע משמעותית מיכולות הירי הרקטי של הארגון.
ההתנקשות במפקד הזרוע הצבאית ומפקדי כוח רדואן
ב-20 בספטמבר סמוך לשעה 15:45 צה"ל התנקש באבראהים עקיל, המפקד בפועל של הזרוע הצבאית, בעת שנפגש עם מפקדי "כוח רדואן" במרתף בחארת חריכ שברובע הדאחייה בביירות, לאחר שנפגע במתקפת הביפרים.
עקיל נהרג בסיכול ממוקד ועימו גם ראשי "כוח רדואן" ומפקדי אגף המבצעים של חזבאללה.
בסך הכול נהרגו 45 בני אדם בסיכול הממוקד של אבראהים עקיל וראשי כוח רדואן.
במקביל, לאורך כל היום תקף צה"ל מאות מטרות ברחבי לבנון, ובדרום לבנון בפרט נגרם הרס רב.
התקפת תשתיות צבאיות ומחסני אמל"ח
בליל 22 בספטמבר ועד שעות הבוקר, שיגר חזבאללה כמאה רקטות לצפון הארץ, ולראשונה גם רקטות "פאדי".
התרעות נשמעו במרחב הצפון, לרבות חיפה והקריות, יישובי הכנרת ויישובים נוספים בגליל התחתון, עמק הירדן, ועמק יזרעאל.
מהמטח נפגעו מספר בתים ונפצעו מספר אזרחים.
חזבאללה טען כי המטח כוון לעבר מפעל "רפאל" מצפון לחיפה.
עוד קודם לירי הכריז פיקוד העורף על מצב חירום בקו חיפה וצפונה והלימודים במקומות אלו בוטלו.
בערב הופעלו אזעקות בעמק בית שאן, בעקבות חדירת כלי טיס ששוגרו על ידי המיליציות הפרו-איראניות בעיראק.
בבוקר 23 בספטמבר קרא דובר צה"ל לתושבי דרום לבנון שברשותם אמצעי לחימה להתפנות מבתיהם.
הפנייה נעשתה גם על ידי דובר צה"ל בערבית אביחי אדרעי, וגם על ידי השתלטות על הרדיו האזורי ועל ידי שליחת מסרונים.
בעקבות זאת התפנו אלפי תושבים מאזורי מגוריהם.
לאחר מכן לאורך היום כולו תקף חיל האוויר במספר גלים מעל 1,500 מטרות של חזבאללה, ביניהן בתים רבים שבהם אוחסנו אמצעי לחימה שונים.
התקיפות התמקדו בדרום לבנון וכללו גל תקיפות נרחב במחוז אל-בקאע שבבקעת הלבנון.
לקראת הערב תקף צה"ל באזור הדאחייה בביירות דירה שבה שהה עלי כרכי, מפקד חזית הדרום והשלישי בהיררכיה של ארגון חזבאללה, אך כרכי ניצל מתקיפה זו.
משרד הבריאות הלבנוני מסר שבתקיפות ביום זה נהרגו 558 תושבי לבנון, וכ-1,835 נפצעו.
על פי הדיווחים, זהו מספר ההרוגים הגבוה ביותר במדינה ביום אחד מאז סיום מלחמת האזרחים בשנת 1990. באותו יום שוגרו כ-200 רקטות לצפון המדינה.
5 רקטות אף נורו לשומרון, הטווח הרחוק ביותר שאליו הגיעו רקטות חזבאללה עד כה, ומהן נפצעו 2 פלסטינים בכפר דיר איסתיא.
במהלך הלילה תקף צה"ל מטרות רבות בלבנון במיקוד על אזור הבקאע בלבנון.
חזבאללה המשיך לירות מטחים נרחבים לעבר גוש נצרת, עמק יזרעאל, הגליל המערבי, הקריות, משגב הגליל התחתון, הכרמל, רמת הגולן ועמק החולה.
בבוקר 29 בספטמבר דיווחו גורמים בארצות הברית כי ייתכן שהחלו פעולות חוצות גבול בקנה מידה קטן בלבנון כדי להשמיד מתקני חזבאללה הצמודים לגבול מצידו הלבנוני.
התנקשות בראשי מערכים ומגעים להפסקת אש
ב-24 בספטמבר אחר הצהריים אבראהים קובייסי, ראש מערך הטילים של חזבאללה, נהרג בסיכול ממוקד ברובע הדאחייה של ביירות.
בתקיפה נהרגו גם אנשי המטה שלו בהם עבאס אבראהים שרף א-דין, סגנו של קובייסי, וכן המחבל חוסיין האני, שהיה מקורב לפואד שוכר, רמטכ"ל חזבאללה, שנהרג כחודשיים קודם לכן.
דובר צה"ל פרסם כי ביממה שבין 23 ל-24 בספטמבר צה"ל תקף 1,600 פעמים ברחבי לבנון.
בבוקר 25 בספטמבר, בשעה 6:29 בבוקר, שוגר טיל קרקע-קרקע מסוג קאדר 1 מכיוון לבנון לעבר גוש דן, מדובר בפעם הראשונה בהיסטוריה ששוגר טיל לגוש דן מלבנון.
חזבאללה טען כי כיוון את הטיל לעבר מטה המוסד.
השיגור בוצע בשעה המדויקת שבה נפתחה טבח שבעה באוקטובר שנה קודם לכן, על פי לוח השנה ההיג'רי – 22 לחודש השלישי (רַבִּיע אַל-אַוַל).
הטיל יורט על ידי קלע דוד.
לראשונה גם שוגר מטח לעבר אזור נתניה וזכרון יעקב.
משרד הבריאות בלבנון דיווח על 72 הרוגים וכ-400 פצועים כתוצאה מתקיפות צה"ל ברחבי לבנון ב-25 בספטמבר.
במהלך הערב, החלו דיווחים על מגעים להפסקת אש בשולי עצרת האו"ם בניו יורק.
במהלך הלילה, ארצות הברית, צרפת ומדינות נוספות הציגו הצעה להפסקת אש.
אחרי הפוגה מסוימת, שוגרו לקראת השעה 11:00 רקטות לעכו וסביבתה.
בתגובה תקף צה"ל בעומק לבנון ואת מעברי הגבול בגבול לבנון–סוריה, דרכם מועבר אמל"ח לחזבאללה.
באחת הפעילויות נהרג בסיכול ממוקד את מפקד המערך האווירי של חזבאללה, מוחמד חוסיין סרור, בדאחייה שבביירות.
משרד הבריאות הלבנוני פרסם כי 92 לבנונים נהרגו ב-26 בספטמבר ו-153 נפצעו.
צה"ל פרסם כי ביצע 220 תקיפות באותה יממה.
סרור חזר שלושה ימים קודם לכן מאימון הכוחות החות'ים בתימן.
בלילה 27 בספטמבר, סביב השעה 00:45, שיגרו החות'ים טיל בליסטי מתימן לעבר גוש דן, והוא יורט בהצלחה באמצעות המיירט "חץ 3".
ב-30 בספטמבר, חמאס בלבנון הודיע כי מנהיגו במדינה, פתח שריף אבו אל-אמין, נהרג בתקיפה ישראלית באזור צור בדרום המדינה.
ההתנקשות בחסן נסראללה ותקיפת מפקדת חזבאללה
בבוקר 27 בספטמבר, ארגון הטרור חזבאללה שיגר מטחי רקטות כבדים לעבר יישובי הגליל התחתון, טבריה, חיפה והקריות.
בתגובה צה"ל תקף מטרות נרחבות בדרום לבנון ובעומק לבנון.
לפנות ערב צה"ל תקף את המפקדה המרכזית של ארגון הטרור חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות.
המפקדה מוקמה מתחת לבנייני מגורים ששימשו כמגן אנושי ונהרסו בתקיפה.
ב-28 בספטמבר אישר דובר צה"ל כי חסן נסראללה ועלי כרכי נהרגו בתקיפה.
יחד עימם נהרגו בכירים נוספים בחזבאללה וכן תת-אלוף עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון וסוריה מטעם משמרות המהפכה האסלאמית.
ב-28 בספטמבר ב-02:06 דיווח צה"ל כי מטוסי קרב של חיל האוויר הרגו את מפקד יחידת הטילים של חזבאללה בדרום לבנון, מוחמד עלי אסמאעיל, את סגנו, ומפקדי חזבאללה נוספים.
ב-28 בספטמבר הרג צה"ל בסיכול ממוקד את נביל קאווק, ראש מנגנון הביטחון המונע של חזבאללה וחבר במועצת הג'יהאד.
תקיפת נשק אסטרטגי של חזבאללה
קצת אחרי הפצצת מפקדת חזבאללה, דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי, קרא לראשונה לתושבים באזורים שונים בביירות להתפנות מבתיהם.
דובר צה"ל, דניאל הגרי, הצהיר כי שלושה מבנים בדאחייה יותקפו כדי להשמיד נשק אסטרטגי של חזבאללה שמוחבא בהם, ובפרט טילי חוף-ים ארוכי-טווח.
ב-28 בספטמבר סביבות 00:39 מבנים אלו הותקפו בצורה ממוקדת.
לאורך הלילה תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר וספינות טילים של חיל הים מטרות טרור בביירות.
ב-29 בספטמבר אחר הצהריים תקף צה"ל כ-120 מטרות של חזבאללה בדרום ועומק לבנון, שבהן שהו מחבלים רבים.
התקיפה בוצעה באמצעות עשרות מטוסי קרב (במקביל לתקיפת תשתיות חות'יות בתימן באותו יום).
משרד הבריאות הלבנוני עדכן כי באותו היום נהרגו 105 לבנונים ונפצעו 359.
באותו היום צה"ל התקיף בניין בן שש קומות בכפר עין אל-דלב שבדרום לבנון.
במהלך ההתקפה נהרגו 73 בני אדם; בעוד שצה"ל מסר כי רוב ההרוגים בתקיפה היו מחבלים וכי הבניין שימש בתור מרכז הפיקוד של חזבאללה, בעיתונות דווח – בין היתר בידי ה-BBC – כי רוב ההרוגים היו אזרחים, בהם 23 ילדים ו-20 נשים.
בנוסף בתקיפה הראשונה במבצע מחוץ לדאחייה צה"ל הרג את מזכ"ל אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה, מפקד שלוחת החזית העממית בלבנון ובכיר בלשכה המדינית שלה.
ב-30 בספטמבר, תקף צה"ל והשמיד מחסן של משגרי טילי קרקע-אוויר שהוסתרו בתשתית אזרחית הממוקמת כ-1.5 קילומטרים מנמל התעופה הבין-לאומי של ביירות.
במבצע חיצי הצפון תקף צה"ל עשרות משגרי טק"א של חזבאללה ברחבי לבנון.
משרד הבריאות הלבנוני עדכן כי באותו היום נהרגו 95 לבנונים ונפצעו 172. משרד הבריאות הלבנוני סיכם כי בסך הכל נהרגו בלבנון מאז 23 בספטמבר 1,873 לבנונים ונפצעו 9,134.
לאחר הוראת פינוי תקף צה"ל בליל 20 באוקטובר כמה סניפים של המוסד הפיננסי אל-קרד אל-חסן.
ב-29 באוקטובר תקף חיל האוויר הישראלי מאגרי דלק של חזבאללה בבעלבכ ובהם דלק אשר יובא מאיראן.
התמרון הקרקעי בלבנון והמשך ההפצצות
בליל 30 בספטמבר הודיעה ארצות הברית כי צה"ל החל בתמרון קרקעי בדרום לבנון.
בליל 1 באוקטובר בשעה 02:00, הודיע דובר צה"ל על פעולות קרקעיות ממוקדות נגד מטרות טרור בכפרים סמוך לגבול ישראל-לבנון, עוד קודם הורה דובר צה"ל בערבית לתושבי דרום לבנון לפנות את האזור.
במקביל, ביצע צה"ל בסוריה סיכול ממוקד שהוביל למותם של בכירים בשורות ארגוני הטרור, בהם בכירי חזבאללה וחמאס, והמחבל ד'ו אל-פיקאר חנאווי, מפקד המיליציה השיעית האימאם חוסיין.
בנוסף, ב-2 באוקטובר נהרג מפקד "יחידה 4400" של חזבאללה בסוריה.
במקביל לפעילות הקרקעית, המשיך חיל האוויר לתקוף את מטות המודיעין של חזבאללה בביירות, כולל מתקפות על מבני פיקוד ותשתיות נוספות.
ב-3 באוקטובר 2024 צה"ל קרא לתושבים בכפרים שנמצאים צפונית לליטני להתפנות לפני הרחבת התמרון הקרקעי.
בין 3 ל-4 באוקטובר סיכל בדאחייה את האשם ספי א-דין, ראש המועצה המבצעת של חזבאללה ובן דודו של נסראללה, שסומן כמחליפו.
ב-5 באוקטובר תקפה ישראל לראשונה ליד העיר טריפולי שבצפון לבנון במחנה הפליטים הפלסטיני הנמצא במרחב והרגה את מנהיג גדודי עז א-דין אל-קסאם בלבנון.
צה"ל אף פעל לחשיפת מנהרות הברחה בגבול לבנון–סוריה, כולל אטימתן במלט.
בלילות של 5–7 באוקטובר תקף חיל האוויר הישראלי מטרות חזבאללה רבות בביירות, ובהן מחסני טילים ונשק אסטרטגי שהוסתרו מתחת לבניינים.
ב-7 באוקטובר צה"ל הודיע על סגירת קו החוף הלבנוני משפך נהר אל-אוולי, צפונית לצידון ועד ראש הנקרה.
באותו יום ביצע צה"ל מטס תקיפה נרחב נגד מפקדות תת-קרקעיות של חזבאללה בדרום לבנון.
במטס נהרגו לפחות 50 מחבלים, בהם מפקדים.
בליל ה-7 באוקטובר החל התמרון הקרקעי של אוגדה 146 בכיבוש שטח הסבך המבוצר 'לבונה', השולט על היישובים שלומי וחניתה, על ידי חטיבת כרמלי ובהם הגדודים 22, 21, 23 ו-24. במהלך ההפצצות נהרג סוהייל חוסיין חוסייני, ראש מערך המטה של חזבאללה.
בלילה צה"ל תקף את המפקדה הראשית בדרום לבנון, בתקיפה נהרגו למעלה מ-50 מחבלים מתוכם יותר מ-6 בכירים.
ב-8 באוקטובר הודיע נעים קאסם, סגנו של חסן נסראללה, כי הוא תומך במאמצים להפסקת אש.
ב-11 באוקטובר חיל האוויר תקף במרחב חולא והרג את מפקד מערך הנ"ט במרחב מיס אל-ג'בל, המחבל מוחמד עלי חמדאן, שהיה אחראי על מתווי נ"ט רבים לעבר יישובי הצפון, ובנוסף הרג את מפקד מרחב חולא שעזר לכוח רדואן בקרב.
ב-13 באוקטובר התפוצץ כטב"ם ששיגר חזבאללה בחדר האוכל בבא"ח גולני באזור גבעת עדה.
בפגיעת הכטב"ם נהרגו ארבעה חיילים ועוד שבעה נפצעו במצב קשה ועוד 60 קל.
באותו היום פורסם שבמהלך מספר הימים הקודמים לו, כוחות צה"ל איתרו באחד הכפרים בדרום לבנון מנהרה בעומק 7 מטרים עם 50 מטרים של מרחב שהייה.
במהלך הימים שלאחר מכן, כוחות צה"ל חשפו מנהרות נוספות, חלקן בעלות מרחבי שהייה עם ציוד שהייה לטווח ארוך וכן אמל"ח רב.
הכוחות עצרו מחבלים ששהו במנהרות אלה והביאו אותם לחקירה בישראל.
במהלך הלילה בין 15 ל-16 באוקטובר צה"ל הרג בסיכול ממוקד במרחב כפר קאנא שבדרום לבנון את מפקד גזרת קאנא של ארגון הטרור חזבאללה.
ב-17 באוקטובר בבוקר, מטוסי קרב של חיל האוויר יחד עם כוחות חטיבת האש 7338 תחת אוגדה 91 הרגו בסיכול ממוקד את מפקד גדוד בינת ג'בייל של חזבאללה.
מאוחר יותר חיל האוויר הרג בסיכול ממוקד את מפקד גזרת הכפר קאנא, המחבל ג'לאל מוסטפא חרירי.
ב-18 באוקטובר מטוסי חיל האוויר בהכוונת אוגדה 98 הרגו את מוחמד חוסיין רמאל, מפקד מתחם א-טייבה בארגון הטרור חזבאללה.
ב-19 באוקטובר חזבאללה שיגר כטב"ם אשר פגע בחלון בית נתניהו בקיסריה.
נתניהו לא היה בביתו ולא נרשמו נפגעים.
בשעה 06:00 הכריז מג"ד 22 של חטיבת כרמלי, על כיבוש ג'בל בלאט, הר המתנשא לגובה של 754 מטרים מעל הים שהיווה איום משמעותי ואסטרטגי בשליטתו על תושבי הצפון.
בקרב הכיבוש נהרגו וברחו לוחמי ההגנה של חזבאללה ולא היו נפגעים לגדוד שכבש את השטח הסבוך.
בביירות, צה"ל תקף מפקדה של מטה המודיעין של חזבאללה וסדנה תת-קרקעית לייצור נשק.
צה"ל תקף גם במרחב תבנין והרג את המחבלים אל-חאג' עבאס סלאמה, בכיר במפקדת חזית הדרום של חזבאללה ומחליף מפקד גזרת בינת ג'בייל שנהרג ב-17 באוקטובר, רידא עבאס עוואדה (עואצ'ה), מומחה קשר בכיר בחזבאללה, ואחמד עלי חוסיין, אחראי צוות ייצור של אמצעי לחימה אסטרטגיים.
חוסיין אף עבר הכשרות מעמיקות באיראן.
בלילה שבין 20 ל–21 באוקטובר הודיע צה"ל באופן רשמי על תחילת מבצע "רובין הוד" לפגוע בתשתיות הכלכליות של חזבאללה, ותקף עשרות מטרות של הארגון הפיננסי "אל-קרד אל-חסן", והרג בסיכול ממוקד בסוריה בכיר במערך הכספים של חזבאללה.
עוד באותו היום נהרגו שלושת מפקדי גזרות ג'בשית, ג'וויא, וקאנא.
ב-22 באוקטובר חשף דובר צה"ל כי מתחת לבית החולים א-סאחל בביירות נמצא בונקר של נסראללה, המכיל כחצי מיליארד דולר במזומן ובזהב.
מנהל בית החולים הודיע על פינויו, ובעקבות זאת צה"ל החל בגל תקיפות במטרות בביירות, תוך התמקדות בפרויקט הטילים המדויקים.
במהלך הבוקר, צה"ל תקף שלוש מפקדות בעומק לבנון של יחידה 127, היחידה האווירית של חזבאללה, את המפקדה הראשית של היחידה הימית של חזבאללה, וכן 226 מטרות נוספות.
לאחר מכן, תקף במרחב אלחוש עשרה מתחמי פיקוד של כוח רדואן.
בלילה שבין 22 ל-23 באוקטובר תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר, מספר אתרי ייצור ואחסון אמצעי לחימה ומפקדות של חזבאללה שהיו ממוקמים בתוך מבנים אזרחיים בדאחייה שבביירות.
ב-23 באוקטובר עלי חיידרי, קצין במשמרות המהפכה ורופא איראני ששימש כיועץ בלבנון, נהרג בתקיפה ישראלית בדרום לבנון.
בערב צה"ל תקף את כל המשרדים של הערוץ אל-מיאדין בביירות, אתרים לייצור אמל"ח ומפקדות חזבאללה בעיר צור.
ב-25 באוקטובר, בתקיפה ליד גבול ישראל–לבנון, נהרגו שלושה עיתונאים מערוצי חדשות של חזבאללה, ומספר מחבלים.
בבוקר 26 באוקטובר השמיד צה"ל מנהרה אסטרטגית בעזרת 400 טון חומר נפץ אשר גרמה לחיישנים סייסמוגרפיים להתריע על רעידת אדמה בישראל עד צפונית לקיסריה.
ב-31 באוקטובר 2024 פגעה רקטה בשדה חקלאי ליד מטולה בו נהרגו 4 עובדים זרים וחקלאי ישראלי.
באותו יום נהרגו אם ובנה מפגיעות ישירות של רקטות חזבאללה בעת שעסקו במסיק זיתים שעל יד כביש 79 באזור חיפה והקריות.
בסוף אוקטובר 2024 לפי הערכה של צה"ל נשארו לחזבאללה רק כ-30 אלף רקטות ארטילריות, שהן כ-20% מהרקטות שהיו לחזבאללה בתחילת המלחמה, ורק כמה מאות כטב"מים כאשר כ-70% מהכטב"מים של חזבאללה הושמדו במהלך המלחמה.
ב-1 בנובמבר הרג צה"ל את מפקד גזרת החוף של חזבאללה ואת מפקד הארטילריה בגזרה שהיו אחראים על יותר מ-400 שיגורים לישראל בחודש אוקטובר.
ב-3 בנובמבר מפקד פלוגת אל-ח'יאם בכוח רדואן יוסף אחמד נון ומפקד מרחב אל-ח'יאם פארוק אמין אל-עשי נהרגו בסיכול ממוקד.
בלילה שבין 6 בנובמבר ל-7 בנובמבר הפציץ חיל האוויר הישראלי כ-20 מטרות חזבאללה מצפון לליטני ובבעלבכ, והרג כ-60 מחבלים.
ב-10 בנובמבר צה"ל פתח בגלי תקיפות בדרום לבנון, בתקיפות נהרג סלים עיאש, בכיר ביחידה 121 ואחד מהרוצחים של ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי.
בגלי התקיפות הותקפו הכפרים חאנין, כפרא, סרובין, רשאף, מג'דל סלם, ח'רבת סלם, בורג' קלאוויה, אל-ח'יאם, כפר דונין, קדמוס, סריפא, באפליה, סידיקין, ג'באל אל-בוטם, מג'דל זון, עלמא א-שעב, א-דהיירה, טיר חרפא, אל-חניה, אל-קלילה, א-סמאעייה, ראס אל-עין, עין בעאל, קאנא, חנאוויה, צור וכפרים נוספים.
בביירות הותקפו לפחות 12 מטרות.
בסוריה נהרגו 5 אנשים ונפצעו 12 בתקיפת תצפית של צבא סוריה.
בנוסף צה"ל תקף בצורה ממוקדת מבנה שבו שהה אחראי תיק הגולן בחזבאללה עלי מוסא דקדוק.
בתקיפה נהרגו 10 אנשים כולל עלי מוסא דקדוק.
בלילה דווח בלבנון כי בשבועות האחרונים צה"ל הרג בסיכולים ממוקדים יועץ של החות'ים ואת עלי עאדל אשמר שאימן את החות'ים בתימן ותחת פיקודו החות'ים כבשו אזורים גדולים מתימן.
ב-12 בנובמבר 2024 נהרגו שני אזרחים מפגיעה ישירה בנהריה בעקבות מטח של 10 רקטות.
ב-12 בנובמבר 2024 פרסם צה"ל הערכה כי הושמדו מרבית אתרי ייצור הטילים ומחסני האמל"ח שההקים חזבאללה מתחת לרובע הדאחייה בביירות.
הסלמה בצל מגעים להפסקת אש
ב-13 בנובמבר, הופעלו התרעות רבות בשרון, בכרמל ובמרכז עקב 5 שיגורים שחצו משטח לבנון, לא היו נפגעים באירוע.
במקביל, צה"ל תקף במהלך היום בדרום לבנון ובאופן נרחב בביירות.
במהלך הלילה בין ה-13 ל-14 בנובמבר, צה"ל תקף שוב בדאחייה בביירות מספר פעמים.
ב-14 בנובמבר חזבאללה שיגר רקטות לעבר הקריות, חיפה וקו העימות.
במהלך היום צה"ל תקף מספר פעמים בדאחייה שבביירות ובדרום לבנון.
בערב, כלי טיס בלתי מאויש חצה משטח לבנון הסתובב בשטח ישראל כחצי שעה והפעיל התרעות רבות בגליל המערבי, עכו, הקריות, חיפה, הכרמל, זכרון יעקב, קיסריה ויקנעם.
לאחר מכן התברר כי כלי הטיס התרסק באזור אליקים ופצע 2 חיילים במצב בינוני.
בסביבות השעה 22:00, התרעות רבות הופעלו באזור אצבע הגליל עקב שיגור טיל קרקע-קרקע מלבנון.
הטיל נפל בשטח לבנון ולא היו נפגעים באירוע.
ב-23 בנובמבר צה"ל הפציץ בביירות מבנה של 8 קומות ללא אזהרה מוקדמת.
לאחר מכן דווח מפי גורמים ישראליים כי יעד התקיפה היה מוחמד חיידר.
ב-24 בנובמבר, היום העצים ביותר במבצע, חזבאללה שיגר כ-10 מטחים אל עבר השרון והמרכז ומטחים רבים לגליל העליון וקו העימות.
בסך הכל ביום זה חזבאללה שיגר מעל ל-300 רקטות ולקח אחריות על 50 פעולות טרור כנגד ישראל.
במקביל, צה"ל תקף בערב בדאחייה ובמהלך היום בדרום לבנון.
ב-26 בנובמבר תקף צה"ל מפעל ייצור טילי קרקע-קרקע של חזבאללה סמוך לגבול סוריה-לבנון באזור הבקעא, כ-63 ק"מ מגבול ישראל–לבנון.
לצידו תקף צה"ל תשתיות מעטפת, בהן מחנה אימונים של כוח רדואן, ובתקיפתו נהרגו עשרות מחבלים.
ב-26 בנובמבר 2024 בערב אישר הקבינט המדיני-ביטחוני של ממשלת ישראל הפסקת אש לפי הסכם ישראל-לבנון 2024 וזו החלה ב-27 בנובמבר 2024 בשעה 04:00 לפנות בוקר.
לפי נתונים שפרסם האו"ם, נכון ל-25 באוקטובר מספר הלבנונים שעזבו את בתיהם בעקבות המבצע הגיע למעל 1,400,000 נפש, המהווים יותר מ-20% מאוכלוסיית לבנון, ומספר הנמלטים לסוריה הגיע לכ-100,000 נפש.
מבצע חץ הבשן הוא מבצע צבאי ישראלי בשטח סוריה כחלק מזירת סוריה במלחמת חרבות ברזל.
המבצע החל בעקבות נפילת משטר אל-אסד בסוריה על ידי קבוצות מורדים.
בימים הראשונים למבצע השתלט צה"ל על עמדות אסטרטגיות ברום החרמון ולאחר מכן תמרן באזור החיץ בגבול ישראל–סוריה ומעבר לו (עד כדי 20 קילומטרים מדמשק).
במקביל, צה"ל השמיד בהפצצות מהאוויר ומהים כ־80% מיכולותיו האסטרטגיות של צבא שלטון אסד מחשש שיעברו לידי גורמי טרור.
בהפצצות הושמדו מטוסים, מסוקים, טילים, תחנות מכ"ם, טנקים, ספינות קרב וכלי שיט נוספים.
בינואר 2025 הכריזה ישראל כי בכוונתה לתפוס "מרחב החזקה" של צה"ל בעומק של 15 ק"מ בתוך סוריה, ו"מרחב השפעה" עם שליטה מודיעינית בעומק של 60 ק"מ.
ב-2011 פרצה מלחמת האזרחים בסוריה, שבמהלכה ניסו כוחות המורדים הסורים, המשויכים לקבוצות אתניות ואידאולוגיות מגוונות, להפיל את משטרו של בשאר אל-אסד.
רוסיה, איראן וחזבאללה התערבו בלחימה לטובת שלטון אסד, סייעו לו לבלום את כוחות המורדים ולהשתלט מחדש על חלק גדול מהשטחים שאיבד.
בסטטוס קוו החדש שנוצר, שגם עוגן בהסכמים ב-2019, אסד שלט על מרבית שטח המדינה, אך שלטונו הסתמך במידה רבה על סיוע של רוסיה, איראן וחזבאללה.
הכוחות הללו איבדו מיכולתם לסייע לשלטון אסד עקב פריצת מלחמת רוסיה–אוקראינה בפברואר 2022, ומלחמת חרבות ברזל בין חמאס והציר השיעי לישראל ב-2023. בשתי המלחמות הללו ספגו רוסיה, איראן וחזבאללה אבדות כבדות שלא אפשרו להם לסייע לשלטון הסורי.
היאת תחריר א-שאם הוא ארגון מורדים סורי ג'יהאדיסטי שהוקם בשנת 2017 על ידי אחמד א-שרע בעקבות מיזוג של מספר ארגוני מורדים סונים-סלפים.
במהלך מתקפת הפתע א-שרע התבטא פעמים רבות באופן מתון, והצהיר על מחויבותו ליציבות.
קו זה התקבל בספקנות בישראל לאור עברו של א-שרע ובמיוחד השתייכותו בעבר לאל-קאעדה כחלק מג'בהת אל נוסרה ולדאעש, לפני התפצלות דאעש מאל-קאעדה.
לאחר מפלתו של משטר אסד הוקמה בסוריה ממשלה זמנית בהובלת היאת תחריר א-שאם.
המצב החדש בסוריה נתפס כאיום על ישראל.
ב־7 בדצמבר 2024, עוד לפני נפילת משטרו של אסד, צה"ל סייע לכוח אונדו"ף שהותקף באזור הכפר חדר, סמוך למג'דל שמס.
בסוכנות הידיעות "רויטרס" דווח כי ב-10 בדצמבר הגיעו כוחות צה"ל עד 25 קילומטרים מדרום-מערב לדמשק, בתוך מרחב החיץ.
דובר צה"ל בערבית הכחיש את הדיווחים.
ב-17 בדצמבר ביקרו בפסגת החרמון ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון ישראל כ"ץ, בסיור בהשתתפות הרמטכ"ל הרצי הלוי, ראש השב"כ רונן בר ומפקד פיקוד הצפון אורי גורדין.
בדצמבר 2024 בפעילות סיור והגנה של כוחות יחידת שלדג וחטיבת ההרים בפסגת החרמון, אותר והושב ראש מדחף של מסוק סופר פרלון ("צרעה", מספר זנב 17) של טייסת 114, אשר התרסק ב-27 באפריל 1974 במסגרת חילוץ פצועים במהלך הקרבות על שיא החרמון במלחמת ההתשה שהתנהלה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
ב-5 בינואר 2025 פרסם דובר צה"ל תמונות וסרטונים של אמצעי הלחימה הרבים שנמצאו בידי חטיבת ההרים במרחב החרמון, בהם מוקשים, מטענים, רקטות וטילי נ"ט.
השמדת יכולות צבא משטר אסד
במהלך 8–9 בדצמבר 2024 תקף חיל האוויר הישראלי מעל 300 מטרות ברחבי סוריה, כולל בבירה דמשק, בטרטוס ובנמל לטקיה, והשמידו כ-80% מהיכולות האסטרטגיות של הצבא הסורי.
בכלל זאת הותקפו בסיסים צבאיים, שדות תעופה, 30 מטוסי קרב מסוג מיג 29, מטוסי סוחוי, מסוקי קרב, מערך הגנה אווירית, מכ"מים, סוללות טילי קרקע-אוויר, ספינות צבאיות, טילי קרקע-קרקע, רקטות, אתרי ייצור אמל"ח, מחסני אמל"ח, טילי סקאד, טילי שיוט, טילי חוף-ים, טילי ים-ים, כטב"מים ועוד.
בנוסף, מרכז האש של פיקוד הצפון תקף כ-130 מטרות הכוללות מחסני אמצעי לחימה, מבנים צבאיים, משגרים ועמדות ירי.
כמו כן, חיל הים הישראלי הטביע כלי שיט רבים של הצי הימי הסורי, בהם ספינות טילים מדגם אוסה שעל גביהן עשרות טילי ים-ים מסוג SS-N-2 סטיקס, במרחב ובנמל לטקיה.
סוכנות הידיעות "ספוטניק" דיווחה שישראל ביצעה תקיפות אוויריות גם בשדה התעופה הצבאי א-שעיראת במזרח מחוז חומס, ובאתרים צבאיים אחרים במחוזות א-רקה ואל-חסכה במזרח סוריה.
התקיפות האוויריות נמשכו גם בימים שלאחר מכן.
האתר "ארם ניוז" האמירתי דיווח ביוני 2025 כי מנגנון הביטחון הכללי הסורי החל בהכנות לפריסת אנשיו בכמה אזורים בדרום סוריה הקרובים לאזור החיץ עם ישראל, לראשונה מאז נפילת משטר בשאר אסד.
בדיווח צוטטו מקורות סורים, שאמרו כי פריסת הכוחות הגיעה אחרי אישור ישראלי, ותחת לחץ של ארצות הברית.
עוד נכתב כי בעקבות ירי רקטות לרמת הגולן, התעורר חשש שהוואקום הביטחוני באזור יהווה איום גדול יותר על ישראל – אם לא תתאפשר פריסת הכוחות הסורים בו.
זה, לפי הדיווח, מה שדחף לשינוי הגישה – מסירוב מוחלט, לתיאום בנוגע לפריסת גורמי הביטחון.
ב-15 בינואר 2025 פורסם כי במסגרת הפעילות בשיתוף פעולה עם יחידת איסוף מודיעין ושלל טכני באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה כוחות צה"ל איתרו והחרימו למעלה מ-3,300 פריטי שלל ביניהם: טנקים של צבא אסד, רובים, נ"ט ו-RPG, פגזים, מרגמות ופצצות מרגמה, אמצעי תצפית, טילי נ"מ, אמצעי תקשורת, מחשבים, מסמכים ואמצעי לחימה נוספים.
ב-26 בפברואר 2025 דיווחה התקשורת הערבית על מספר פשיטות קרקעיות של צה"ל באזור הכפר עין אל-ביצ'ה שבצפון מחוז קוניטרה ובאזור הכפר אל-בכאר שבדרום מחוז דרעא.
הפשיטות כללו כ-20 כלי רכב צבאיים, בהם דחפורים וכלי רכב ארבע גלגליים, שחיפשו אחר כלי נשק.
נמסר כי כוח שריון פוצץ מבנים ואמצעי לחימה בתוך מתחמים פלוגתיים שהותיר אחריו צבא אסד.
בתחילת מאי 2025, לוחמי פלגה א' של גדוד 101 של חטיבת הצנחנים יחד עם לוחמי יחידת הניוד 444 וכוחות חטיבת ההרים פעלו בכתר החרמון, עשרות קילומטרים משטח ישראל.
לוחמי גדוד 101 החלו בחצות, בהתקפה על אחד מיעדי הטרור הבולטים בהם פעלו עד כה בזירה – המפקדה המרכזית של משטר אסד במרחב החרמון.
במהלך הפשיטה לוחמי הצנחנים נכנסו למבנה המרכזי ואיתרו אמצעי לחימה, בונקרים ותשתיות טרור שנבנו במקום.
הלוחמים השמידו את רוב כלי הנשק והתחמושת במקום, ואת השאר החרימו לשטח ישראל.
באותו החודש פעלו תחת אוגדה 210 במרחב דרום סוריה ובאזור כתר החרמון, חטיבת ההרים (810), חטיבת הגולן (474) וחטיבת אלכסנדרוני (3).
הכוחות המשיכו בהשמדת תשתיות טרור ובהגנה על רמת הגולן, ואיתרו אמצעי לחימה, רקטות ומוקשים.
ב-4 ביולי 2025, חטיבת ההרים פעלה בכפר רח'לה (כ-20 ק"מ מערבית לדמשק) בסמוך לגבול לבנון–סוריה.
במהלך הפעילות אותרו מספר מפקדות קומנדו מרכזיות מתקופת שלטונו של בשאר אסד, ששימשו בעבר את הכוחות הסוריים בגזרת גבול סוריה–לבנון.
בפשיטה אותר ציוד צבאי רב, ובהם יותר משלושה טון אמצעי לחימה – כולל מוקשי נ"ט, עשרות מטעני חבלה ורקטות.
כלל הממצאים הוחרמו על-ידי הכוחות.
דווח כי באותו הלילה כוח ישראלי הונחת משלושה מסוקים בסביבת הכפר הסמוך יעפור (המרוחק כ-10 ק"מ מדמשק) וערך במשך חמש שעות חיפושים באתר שהיה שייך לדיוויזיית משמר הרפובליקה בתקופת משטר אסד.
ב-3 באוגוסט 2025, כוחות חטיבה 226 פשטו על ארבעה מרחבים במקביל בכפר ח'דר שבמחוז קוניטרה.
במהלך הפשיטה הכוחות איתרו אמצעי לחימה רבים בשטח, ותיחקרו מספר חשודים בסחר באמל"ח במרחב.
ב-20 באוגוסט 2025, עוצבת הגולן השלימו מספר פשיטות ליליות במרחב דרום סוריה בסמוך לגבול.
בסריקות ביעדים שונים במקביל, איתרו הכוחות מספר מחסני אמצעי לחימה בהם הוסתרו רקטות RPG, מטעני חבלה, רובי קלשניקוב ותחמושת רבה, כלל הממצאים הוחרמו על ידי הכוחות.
בנוסף, כוחות החטיבה בשיתוף חוקרי השטח של יחידה 504 עצרו וחקרו מספר חשודים במרחב.
במהלך הפעילות המבצעית, אירע פיצוץ אמצעי לחימה שהוחרמו במרחב, וכתוצאה מכך ארבעה לוחמים נפצעו באורח קל.
באוקטובר 2025, כוחות צה"ל איתרו בכפר ח'דר עשרות אמצעי לחימה ועצרו שלושה מתושבי הכפר שהיו חלק מתשתית הברחת אמצעי לחימה מדרום סוריה לצפון הארץ ביחד עם חמישה חיילי צה"ל ממוצא דרוזי.
תקיפות נגד משטר אל-ג'ולאני וטורקיה
ב-15 בינואר 2025, חיל האוויר הישראלי הפציץ בכפר ע'דיר אל-בוסתן שבמחוז קוניטרה שיירה של האופוזיציה הסורית שהתקרבה לכוחות צה"ל.
בהפצצה נהרג לפחות אדם אחד ומספר אנשים נפצעו.
למחרת, צה"ל זיהה שלושה טורקים שהתקרבו מלבנון להר דב וזוהו כחשודים, ובתגובה חיל האוויר הפציץ והרג אותם.
טורקיה דיווחה שמאז הם נעדרים.
בלילה שבין 25 בפברואר ל-26 בפברואר 2025, צה"ל תקף עשרות מטרות צבאיות של המשטר הישן והחדש בדרום סוריה.
בין היתר הותקף ריכוז טנקים ורכבים צבאיים במפקדת הדיוויזיה הראשונה באזור אל-כיסווה מדרום לדמשק, וכן הותקפו מטרות במחוז דרעא, ביניהם בנקודה האסטרטגית תל אל-חארה (המשקיפה על שטחים נרחבים ברמת הגולן).
לפחות שני חיילי צבא סוריה החדש נהרגו בתקיפות.
ב-26 באוגוסט 2025 איתרו חיילי הדיוויזיה ה-44 של צבא סוריה בסביבת העיר אל-כיסווה שבפרברי דמשק אמצעי מעקב והאזנה שהונחו במקום.
ב-27 באוגוסט 2025 סוכנות הידיעות הסורית "סאנא" דיווחה על גל תקיפות אוויריות של חיל האוויר הישראלי באל-כיסווה, דרומית לדמשק.
ב-9 בדצמבר 2025 כוחות צה"ל ביצעו מבצע חיפושים ומעצרים בכפר ח'אן ארנבה שבמחוז קוניטרה (כ-5 ק"מ מהגבול), במהלך הפעילות תושבים סורים ביצעו מחאות כנגד הכוחות ויידו אבנים לעברם ובתגובה החיילים ביצעו ירי הרחקה שפצע שניים ממיידיי האבנים.
בעקבות כך הגיעו למקום שיירות טנדרים עם חמושים מכוחות ביטחון הפנים של משטר אל-ג'ולאני שהורשו לפעול באזור וחלפו על פני כוחות צה"ל בקריאות "ח'ייבר ח'ייבר יא יהוד", ולאחר מכן נסוגו כוחות צה"ל בחזרה לבסיסם באזור החיץ על מנת למנוע תקריות.
עימותים בין ישראל לארגוני טרור ואזרחים סורים
ב-25 בדצמבר 2024 התפתחו מספר הפגנות נגד נוכחות ישראלית בשטחים שבהן צה"ל שולט בסוריה, בין היתר בכפרים דויאה אל-כבירה וסויסה שאליו הגיעו כוחות צה"ל לכפר במטרה לאסוף כלי נשק שעלולים להוות איום.
במהלך ההפגנות נפצעו מספר תושבים מירי הרחקה של כוחות צה"ל.
בערב 31 בינואר 2025, חוליה בת חמישה חמושים תומכי אסד פתחו באש לעבר חיילי צה"ל ששהו בכפר טרנג'ה שבמחוז קוניטרה, והחיילים החזירו אש לעבר מקור הירי.
למחרת בבוקר קיבלה המיליציה הפרו-בעת'ית "ההתנגדות העממית הסורית" אחריות על הירי, והוציאה הודעה שבה איימה להמשיך לתקוף את כוחות צה"ל אם לא ייסוגו מהשטחים שהשתלטו עליהם, וטענה כי ביצעה מספר מארבים ותקיפות פגע וברח נגד צה"ל.
זהו האירוע הראשון מאז תחילת המבצע שבו חמושים ירו לעבר כוח צה"ל.
לטענת צה"ל לא היו נפגעים באירוע, אם כי לטענת ההתנגדות העממית הסורית נפצעו כמה חיילים ישראלים ונגרם נזק לכלי רכב צבאי.
ב-25 במרץ 2025, 7 חמושים ירו לעבר כוחות צה"ל ששהו בכפר כוויא שבמחוז דרעא.
הכוחות השיבו באש, וכלי טיס של חיל האוויר תקף את החמושים והרג אותם.
בלילה שבין 2 באפריל ל-3 באפריל 2025, כוחות חטיבה 474 פעלו קרקעית במרחב תסיל שבמחוז דרעא, החרימו אמצעי לחימה והשמידו תשתיות טרור.
במהלך הפעילות, חמושים ירו לעבר הכוחות במרחב.
הכוחות הגיבו לעברם בירי והרגו 10 מחבלים חמושים מהקרקע ומהאוויר.
ב-3 ביוני 2025, לראשונה מנפילת משטר אסד, שוגרו 2 רקטות מסוריה לעבר שטח ישראל, ונפלו בשטח פתוח בדרום רמת הגולן.
הרקטות שוגרו מתסיל שבמחוז דרעא, וארגוני "חזית ההתנגדות האסלאמית בסוריה" ו"גדודי השהיד מוחמד דף" לקחו אחריות על השיגורים.
בתגובה, צה"ל ביצע יותר מ-20 תקיפות נגד אמצעי לחימה של משטר אל-ג'ולאני בדרום סוריה, ומסר כי "המשטר הסורי אחראי על המתרחש בסוריה וימשיך לשאת בתוצאות כל עוד הפעילות העוינת תימשך משטחו".
ב-9 ביולי 2025, חוליות טרור שוב שיגרו מתסיל שבמחוז דרעא רקטה אחת שלא חצתה את הגבול עם ישראל.
ב-3 באוקטובר 2025, שני מחבלים על אופנוע התקרבו למוצב צה"ל סמוך לכפר תל כודנא שבמחוז קוניטרה, והתמקמו מאות מטרים מהש"ג, כשבידיהם רובי קלצ'ניקוב, אמל"ח ואמצעי תצפית.
רחפן של צה"ל זיהה את המחבלים והתקרב לעברם, והם נמלטו רגלית והשאירו את כלי הנשק והאופנוע מאחוריהם.
ב-28 בנובמבר 2025, כוחות חטיבה 55 יצאו למבצע מעצר בכפר בית ג'ן שבמחוז ריף דמשק נגד שלושה מחבלי אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה ששיגרו בעבר רקטות לישראל והניחו מטענים נגד כוחות צה"ל.
לאחר המעצרים, מחבלים פתחו בירי ממרחק של 200 מטר לעבר אחד מכלי הרכב הצבאיים שעמד בחסימה סמוך לבית, ופצעו 6 לוחמים שהיו ברכב האמר שנפגע מהירי (והותקף על ידי חיל האוויר לאחר מכן).
לוחמי יחידה 669 נחתו בשטח, ותחת חיפוי אווירי של מסוקי קרב של חיל האוויר העניקו טיפול לפצועים ופינו אותם לבית החולים בישראל.
הכוח במקביל המשיך בהסתערות, ותוך סיוע של ירי טנקים ושל תקיפות חיל האוויר נהרגו 20 מתושבי הכפר ביניהם המחבלים, עשרות נוספים נפצעו ובתים סמוכים נפגעו.
בליל 17 בדצמבר 2025, כוחות גדוד 52 בפיקוד חטיבה 474 ביצעו פעילות מבצעית בכפר א-רפיד שבמחוז קוניטרה ועצרו מחבל שהופעל על ידי ארגון דאעש.
במהלך המבצע אותרו והוחרמו אמצעי לחימה.
בתחילת פברואר 2026, כוחות צה"ל בפיקוד אוגדה 210 ויחידת מגלן, ביצעו פעילות לילית לאיתור והשמדת מחסן אמצעי לחימה של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בסמוך לכפר בית ג'ן שבמחוז ריף דמשק.
הכוחות איתרו והשמידו במחסן אמצעי לחימה רבים ובהם נשקים, מוקשים ואמצעי תקשורת.
בליל ה-9 בפברואר 2026, יחידה מיוחדת של צה"ל פשטה על בית בכפר הברייה שבדרום לבנון וחטפה אל שטח ישראל מפקד בכיר באל-ג'מאעה אל-אסלאמיה, במטרה להשיג מודיעין נוסף על פעילות הארגון בלבנון ובסוריה.
פעילות נגד ארגוני טרור פלסטיניים בסוריה
בדצמבר 2024, אנשי היאת תחריר א-שאם שחררו מבתי הכלא בימי המרד הראשונים מחבלי חמאס והג'יהאד האיסלאמי רבים שנכלאו על ידי משטר אסד.
בחודשים שלאחר מכן ישראל זיהתה שמשטר אל-ג'ולאני מאפשר לחמאס לבנות את כוחו במחנות הפליטים הפלסטיניים בסוריה.
דווח כי חמאס והג'יהאד האסלאמי בונים את כוחם בעיקר במחנה דרעא בדרום הגולן הסורי, שם הם זוכים לתמיכה רחבה, ובהמשך דווח כי גורמים במשטר אל-ג'ולאני מאפשרים לחמאס ולג'יהאד האסלאמי לבנות את כוחם גם במחנות פליטים נוספים באזור דמשק.