tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרציפים של קו בייקרלו מעניקים לנוסעי הרכבת התחתית זווית ראייה ייחודית אל רשת הרכבת התחתית- בנוסף לסידור שבו שני הרציפים צמודים זה לזה, עניין ייחודי כשלעצמו, המנהרה מכילה מסילת עיתוק בקצה הצפוני ולכן מאפשרת לנוסעים להתבונן בשני הרציפים בו-זמנית.
פיקדילי סירקוס היא אחת מתחנות הרכבת התחתית היחידות אשר כולה מתחת לפני הקרקע.
בתחנות אוקספורד סירקוס ולסטר סקוור לדוגמה, תחנות אשר גם הן תת-קרקעיות, רק אזור הכרטיסים נמצא מעל פני האדמה.
תחנת הרכבת התחתית וודפורד היא תחנה ברכבת התחתית של לונדון בשכונת וודפורד ברובע רדברידג' בלונדון אשר באנגליה.
התחנה משרתת את קו סנטרל ונמצאת באזור 4 בחלוקת האזורים של הרכבת התחתית של לונדון.
באותו קו סנטרל, וודפורד נמצאת בין התחנות דרום וודפורד ובאקהורסט היל, וכמו כן משמשת כתחנה סופית בשלוחת וודפורד של קו סנטרל.
התחנה נבנתה במקור כתחנת רכבת עילית רגילה ב-22 באוגוסט 1856. לאחר מספר החלפות בעלים שביניהם היו מספר חברות רכבת, ב-14 בדצמבר 1947 התחנה הועברה לרשות גוף התחבורה בלונדון (אשר לימים הפך ל-Tfl) עקב ההרחבה של קו סנטרל, הקו השני ברמת העומס במערכת הרכבת התחתית של לונדון.
התחנה הייתה תחנה סופית לקו סנטרל, כשהנוסעים היו צריכים לעבור לרכבת הפועלת על ידי מנוע קיטור כדי להגיע לאפינג.
ב-21 בנובמבר 1948 נפתח המשך הקו המגיע עד תחנת לאוטון (בנוסף ל"לופ" לתחנת היינולט) באמצעות רכבות חשמליות, כנהוג ברכבת התחתית של לונדון גם במאה ה-21.
רכבת בקו סנטרל ירדה מהפסים בתחנת צ'נסרי ליין ב-25 בינואר 2003 לאחר שמנוע ניתק מהרכבת ונפל על המסלול, בתקרית נפצעו 32 מנוסעי הרכבת.
למרות המרחק הרב בין מקום התאונה לתחנת וודפורד, נסגר כל הקו בעקבות האירוע ואיתו גם תחנת וודפורד, עד לבירור נסיבת התאונה.
לאחר ביצוע שינויים בכל הרכבות, נפתח הקו מחדש בשלבים.
תאונה משנית התרחשה בתחנת ווייט סיטי ב-11 במאי 2004, אך לא דווח על נפגעים בתקרית זו.
תחנת הרכבת התחתית הולבורן היא תחנה ברשת הרכבת התחתית של לונדון.
התחנה ממוקמת בהולבורן במרכז לונדון ועוברים בה קווי סנטרל ופיקדילי.
הקמת התחנה ותכנונה בשנת 1906
התחנה הוקמה ב-15 בדצמבר 1906 על ידי החברה "קו הרכבת הצפוני של פיקדילי ברומפטון" (Great Northern, Piccadilly & Brompton Railway), חברה אשר מפעילה את קו פיקדילי.
במקור נקראה התחנה בשם "הולבורן (קינגסווי)" אך שם זה קוצר בשנות השישים ל"הולבורן".
התחנה תוכננה כך שתקיים מפגש עם מנהרות חברת "קו הרכבת המרכז-לונדוני" (Central London Railway), אשר מפעילה את קו סנטרל, הפעיל משנת 1900. התחנה הקרובה ביותר למקום, תחנת "בריטיש מיוזיאום" נמצאה במרחק של 250 מטרים מערבה מתחנת הולבורן.
למרות הבנייה וההפעלה של קו הרכבת נפרדות, באותם ימים היה מקובל שמספר של חברות רכבת יתכננו במשותף תחנות, אשר ישרתו מספר רכבות של מספר חברות במקביל, זאת על מנת להקל על תפעולן.
אך על אף שיתופי הפעולה שהתקיימו במשך השנים עם "חברת הקו המרכז-לונדוני" בתחנות "אוקספורד סירקוס" ו"טוטנהאם קורט רואד", מיקום תחנת הולבורן לצד תחנת "בריטיש מיוזיאום" גרמה לכך שבשנת 1933 הופסק השימוש בתחנה.
על פי התכנון המקורי של "קו הרכבת הצפוני של פיקדילי ברומפטון", התחנה כללה ארבעה רציפים, שני רציפים יועדו לפעילות השוטפת של הקו ואילו השניים האחרים שירתו את שלוחת אלדוויץ', שהייתה מורכבת מתחנה אחת בשם "אלדוויץ'", שהתחברה לקו דרך תחנת הולבורן.
מאחד מהרציפים יצאה תנועה לכיוון צפון ורציף אחר שימש תחנה סופית לחניית רכבות.
בניגוד לתחנות אחרות שתכנן האדריכל לסלי גרין, חזית תחנת הרכבת נבנתה מאבן במקום מטֶרה קוטה, כמקובל.
הרעיון לבנות את התחנה מתחת להולבורן ולנטוש את תחנת הרכבת "בריטיש מיוזיאום" הוצעה על ידי "קו הרכבת המרכז-לונדוני" בנובמבר 1913, אך הרעיון נזנח עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
כמו תחנות אחרות ברכבת התחתית של לונדון, גם תחנת הולבורן חודשה בשנות ה-30. חזית התחנה נבנתה מחדש בסגנון מודרני יותר על פי תכנונו של צ'ארלס הולדן.
המעליות הגדולות הוסרו על מנת ליצור מקום לארבעה גרמי מדרגות נעות ולרחבת ביניים לצד הרציפים החדשים של קו סנטרל.
מלבד בתחנת אנג'ל, המדרגות הנעות בתחנת הולבורן הן הארוכות ביותר ברכבת התחתית של לונדון.
לאחר זמן, נוספו שלושה גרמי מדרגות נעות כדי לאפשר לנוסעים גישה לרציפי קו פיקדילי.
ב-9 ביולי 1980 התרחשה תאונה בתחנת הולבורן כאשר שתי רכבות התנגשו אחת בשנייה וגרמו לפציעת מפעיל אחת הרכבות.
חקירת התאונה העלתה שהאחראי לתאונה הוא מפעיל הרכבת הפוגעת אשר לא שלט ברכבת במידה הנחוצה.
תחנת הרכבת התחתית בונד סטריט היא תחנה ברכבת התחתית של לונדון הממוקמת ברחוב אוקספורד, קרוב לצומת עם רחוב בונד.
למרות שם התחנה, הכניסה למעשה היא מרחוב אוקספורד ולא מרחוב בונד ואף קרובה יותר לצומת עם רחוב דייוויס.
הקווים העוברים בתחנה הם קו סנטרל בין התחנות מרבל ארץ' ואוקספורד סירקוס, קו ג'ובילי, בין בייקר סטריט וגרין פארק ו-קו אליזבת בין טוטנהאם קורט רואד ופדינגטון.
לפי המפה של הרכבת התחתית, תחנת הרכבת התחתית בונד סטריט ממוקמת באזור 1.
התחנה נפתחה לראשונה ב-24 בספטמבר 1900 בידי חברת "סנטרל לונדון ריילוואי", כשלושה חודשים לאחר שהתחנות הראשונות בקו סנטרל נפתחו.
שטחי בניין התחנה, בשיתוף עם שאר תחנות קו הסנטרל עוצבו על ידי האדריכל הנרי בל.
התחנה עברה בניה מחודשת מספר פעמים.
ראשית הוחלפה המעליות בדרגנוע, רכישת כרטיסי הכניסה הועברה אל מתחת לקרקע ונבנתה חזית חדשה לתחנה אשר עוצבה בידי האדריכל צ'ארלס הולדן, התחנה המחודשת נפתחה ב-8 ביוני 1926. ב-1 במאי 1979 נחנך רציף חדש בתחנת בונד סטריט של קו ג'ובילי.
ב-24 באוקטובר 2022, באיחור ניכר משאר התחנות החדשות בקו אליזבת, נפתח החלק החדש בתחנה הכולל שתי כניסות חדשות לתחנה, שני רציפים חדשים ומעבר תת-קרקעי לתחנה המקורית של קו סנטרל ו-קו ג'ובילי.
תחנת הרכבת התחתית מארבל ארץ' (באנגלית Marble Arch tube station) היא תחנה ברכבת תחתית של לונדון הממוקמת ברחוב אוקספורד, הסיטי של וסטמינסטר סמוך למארבל ארץ'.
מיקומה בין תחנות קו הסנטרל הוא בין לנקסטר גייט לבונד סטריט.
תחנת הרכבת מארבל ארץ' נפתחה ב-30 ביולי 1900 בידי חברת הרכבת סנטרל לונדון ריילוואי (לימים קו הסנטרל).
ב-15 באוגוסט 1932 החל השימוש בתחנה החדשה, הבניין הישן נהרס מאוחר יותר.
בשנת 1985, הוחלפו האריחים הלבנים הפשוטים שברצפת רציפי הרכבת, בלוחות דמויי-זכוכית דקורטיביים ב-1985.
בשנת 2010, עברה התחנה תהליך מודרניזציה בה נבנו גימורים חדשים בכל אזורי התחנה, בנוסף על אריחי הרציפים.
התחנה קרויה על שם המארבל ארץ', קשת הנמצאת בקרבת פינת הנואמים בהייד פארק.
תחנת הרכבת התחתית אוקספורד סירקוס היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
התחנה נמצאת בכיכר אוקספורד שברובע הסיטי של וסטמינסטר, כאשר ישנם כניסות לתחנה מכל פינות מפגש הרחובות אוקספורד וריג'נט.
תחנת אוקספורד סירקוס משרתת שלושה קווי רשת הרכבת התחתית: קו בייקרלו, קו סנטרל וקו ויקטוריה.
אוקספורד סירקוס היא התחנה השלישית מבחינת נפח תנועת הנוסעים מבין תחנות הרכבת התחתית, ובעלת נפח הנוסעים הכי גבוה מבין התחנות אשר לא מחוברות לרשת הרכבת הרגילה.
בשנת 2010 חושבה תנועת הנוסעים בתחנה (נכנסים ויוצאים) ל-70.120 מיליון נוסעים בשנה.
תחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
התחנה נמצאת מצפון לפינת הייד פארק בפינה הדרום-מזרחית של הייד פארק ברובע הסיטי של וסטמינסטר.
התחנה משרתת את קו פיקדילי וממוקמת בין תחנת הרכבת התחתית נייטסברידג' וגרין פארק.
תחנת הרכבת התחתית פימליקו היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
התחנה נמצאת קרוב לגשר ווקסהול בדרום שכונת פימליקו ברובע הסיטי של וסטמינסטר.
התחנה משרתת את קו ויקטוריה וממוקמת בין תחנת ווקסהול ותחנת ויקטוריה.
התחנה נפתחה בשנת 1972 בתור תוספת לקו ויקטוריה שנפתח כשנה לפני כן.
הכניסה הראשית לתחנה היא ממבנה משרדים צפונית לצומת רחובות לופס ורמפיין, בנוסף ישנן שתי כניסות נוספות בצורת מדרגות היורדות למתחם התחנה משני צידי הצומת.
פימליקו היא התחנה היחידה לאורך הקו אשר לא מתחברת לקו נוסף או לתחנת רכבת.
תחנת הרכבת התחתית גרין פארק היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
התחנה נמצאת מצפון לפארק גרין לצד רחוב פיקדילי ברובע הסיטי של וסטמינסטר.
התחנה משרתת את קו פיקדילי בין פינת הייד פארק ופיקדילי סירקוס, קו ג'ובילי בין רחוב בונד ווסטמינסטר וקו ויקטוריה בין תחנת ויקטוריה ואוקספורד סירקוס.
התחנה נפתחה ב-15 בדצמבר 1906 כתחנה של חברת הרכבת הצפונית הגדולה קו פיקדילי וברומפטון (GNP&BR), קו שהפך במשך השנים לקו פיקדילי.
בשנת 1933 עברה התחנה שיפוץ רציני ובין היתר נוספו מעליות ועמדות כרטיסים בקומות התחתונות, בתקופה זו שונה שם התחנה לכדי שמו העכשווי גרין פארק משמו הקודם רחוב דובר.
בשנת 1969 נפתחו בתחנה רציפי קו ויקטוריה ובשנת 1979 נפתחו רציפי קו ג'ובילי.
ב-9 באוקטובר 1975 התפוצץ מטען חבלה שהונח מחוץ לתחנה על ידי מחבלים מארגון הצבא האירי הרפובליקני (IRA), מהפיצוץ נהרג אדם אחד.
תחנת הרכבת התחתית צ'רינג קרוס היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
התחנה נמצאת בכיכר טרפלגר שברובע הסיטי של וסטמינסטר, בסמוך לתחנת צ'רינג קרוס המשמשת חיבור לרשת הרכבת.
לתחנה אין מבנה מעל לאדמה וניתן להגיע עליה על ידי שתי כניסות; ברחבת כיכר טרפלגר ובכניסה לרחוב הסטרנד (ה-A4).
בשנת 1906 נפתחה תחנת 'כיכר טרפלגר' שהוקמה על ידי חברת הרכבת 'בייקר סטריט וווטרלו' (כיום קו בייקרלו).
שנה מאוחר יותר הוקמה בצמוד לתחנה 'תחנת צ'רינג קרוס' במטרה לשרת את הנוסעים המגיעים לתחנת הרכבת.
בשנת 1914 הרציפים של שתי התחנות חוברו כדי להקל על הנוסעים העוברים בין קווי הרכבת התחתית השונים.
באותה התקופה צ'ראינג קרוס חוברה בקו רכבת תחתית גם לתחנת אמבנקמנט (מדרום לתחנת הרכבת צ'רינג קרוס), בשנת 1915 שונו שמות התחנות והמתחם בכיכר טרפלגר קיבל את השם 'סטרנד' (על שם רחוב הסטרנד) ואילו התחנה מדרום קיבלה את השם 'צ'רינג קרוס'.
בשנת 1973 רציפי קו נורת'רן בתחנת הסטרנד נסגרו כדי לאפשר הקמה של קו הג'ובילי החדש, כתוצאה מהרחבת התחנות והקמת הקו החדש, שונות שמות התחנות פעם נוספת; תחנת 'סטרנד' קיבלה חזרה את שמה המקורי תחנת 'כיכר טרפלגר' ואילו תחנת 'צ'רינג קרוס' קיבלה את השם 'צ'רינג קרוס אמבנקמנט'.
בשנת 1979, עם פתיחת קו ג'ובילי החדש, תחנת כיכר טרפלגר קיבלה את שמה הנוכחי 'תחנת צ'רינג קרוס', מצד שני תחנת 'צ'רינג קרוס אמבנקמנט' קיבלה את השם 'אמבנקמנט'.
בשנת 1999 נסגרו הרציפים המחברים את התחנה לקו ג'ובילי והתוכניות להרחיב את הקו לכיוון מזרח לאורך רחוב הסטרנד נזנחו וההסתעפות המובילה לתחנת צ'רינג קרוס אינה בשימוש עוד.
עם זאת, מספר סרטים וסדרות צולמו ברציפים אלו כמו גם במנהרות שאינן עוד בשימוש, בהם הסרט קרייפ (2004) והסרט סקייפול (2012).
תחנת הרכבת השומרון - טייבה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הנמצאת בהליכי הקמה כחלק מפרויקט המסילה המזרחית החדשה.
התחנה ממוקמת בסמוך למושב שער אפרים ומתוכננת לשרת את תושבי השרון והשומרון.
התחנה אשר צפויה להיפתח בשנת 2027, מקודמת על ידי חברת נתיבי ישראל.
מנהל הפרויקט הוא אינג' רן מנובה.
התחנה תוכננה על ידי משרד האדריכלים ברחנא אדריכלים.
המכרז קודם על ידי חברת שריסט מהנדסים.
החברה המבצעת היא חברת "י.
לרר הנדסה" באמצעות קבלן המשנה, "ג.
רעם תשתיות ופיתוח", מנהלי הפרויקט מטעם הקבלן הוא אינג' שוקי עגינה.
התחנה נמצאת בקטע B של המסילה המזרחית.
במסגרת המסילה המזרחית יבנו 65 קילומטרים של תוואי מסילה עם שש תחנות, בהן שתיים שיהיו משויכות מוניציפלית לראשונה לרשויות ערביות: טירה, טייבה וקלנסווה.
התחנה עתידה לכלול שני רציפי אי, מגרש חנייה עבור כ-1,000 מכוניות ממנו תתאפשר הגעה לרציפים באמצעות מעבר תת-קרקעי, מבנה טרנספורמציה ומשאבות.
בסיום הפרויקט תשתרע התחנה על שטח של 10,000 מ"ר.
כדי לאפשר גישה נוחה לתחנה נבנה בסמוך אליה מחלפון (עם כביש 5614) ליד המושב שער אפרים.
לתחנה יהיו רציפים מקורים באורך של 355 מטרים, בצמוד לתחנה מבנה שו"ב (שליטה ובקרה).
בשני קצוות מסילות הקצה של התחנה נמצאים זנבות הגנה.
תחנת בנק היא תחנת רכבת תחתית ותחנה של הרכבת הקלה דוקלנדס הנמצאת בסיטי של לונדון שבאנגליה.
תחנת בנק, הנקראת על שם הבנק המרכזי של אנגליה, נפתחה בשנת 1900 בצומת בנק, והיא משרתת את קו סנטרל, קו נורת'רן וקו ווטרלו וסיטי.
בנוסף נמצאת במתחם גם תחנה של הרכבת הקלה דוקלנדס (DLR).
התחנה נמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון והיא אחת מהתחנות העמוסות ביותר.
מתחם תחנת בנק הוקם על ידי בניית קישורים בין מספר תחנות סמוכות שהוקמו על ידי חברות שונות.
התחנה הראשונה, קו סירקל, 1884
התחנה השנייה, קו ווטרלו וסיטי, 1898
קו ווטרלו וסיטי הוקם על ידי חברת הרכבת של דרום מערב לונדון (L & SWR) כדי לקשר את תחנת ווטרלו שלה לסיטי של לונדון.
התחנה שלה הייתה בנויה מתחת לרחוב המלכה ויקטוריה, והיא נפתחה ב 8 באוגוסט בשנת 1898. שנתיים לאחר מכן ב 28 באוקטובר 1940 אוחדה התחנה עם התחנה של קו סירקל ושמה שונה ל 'תחנת בנק'.
התחנה השלישית, קו סנטרל, 1900
פתיחת התחנה של חברת הרכבת המרכזית של לונדון (CLR, כיום קו סנטרל) בצומת בנק, ארעה ב־30 ביולי 1900. בשלב זה היו בצומת בנק 2 תחנות: תחנת בנק שבה עברו קווים סנטרל, נורת'רן, וקו ווטרלו וסיטי, והתחנה השנייה בצומת הייתה תחנת מונומנט ששירתה את קווים סירקל ודיסטריקט.
שתי התחנות נמצאות מתחת לאדמה, בשל הקרבה בין התחנות והשיתוף החלקי ביניהם חוברו אולמות הכרטיסים תוך זמן קצר אך הקשר בין רציפי התחנות נעשה רק בשנות העשרים כאשר הותקנו המדרגות הנעות.
בתאריך 18 בספטמבר 1933 נפתח חיבור מדרגות נעות בין הקצה הדרומי של תחנת מונומנט לקצה הצפוני של בנק.
כאשר הוקמה רשת הרכבת הקלה דוקלנדס הורחבה התחנה ונבנו בה רציפים נוספים ללא פתח כניסה נפרד.
בנוסף נבנה מחוץ לתחנה על פי בקשת ראש העיר של לונדון, פסל של ג'יימס הנרי ברסטד, הפסל ממוקם על בסיס שמסתיר את פתח האוורור של התחנה.
תחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס/רחוב 42 היא תחנת רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק הממוקמת מתחת לכיכר הניו יורק טיימס בצומת הרחובות 42, השדרה השביעית והשדרה השמינית במנהטן.
זהו מתחם התחנה העמוס ביותר במערכת.
במפקד שנערך בשנת 2017 עברו בתחנה באותה השנה 64,815,739 נוסעים.
מתחם התחנה מאפשר החלפה נוחה בין 13 קווים במערכת הרכבת התחתית:
קווי ה-IRT הכוללים את קווים 1, 2, 3,
קווי ה-IND הכוללים את קווים E ,C ,A,
קווי ה-BMT הכוללים את קווים N ,R ,W,
בנוסף לקווי הרכבת נמצאת במתחם גם תחנת האוטובוסים המרכזית של העיר ניו יורק הנקראת בשפת המקור "Port Authority Bus Terminal" (תחנת האוטובוסים המרכזית של ניו יורק).
התחנה נפתחה ב-3 ביוני 1917, כחלק מהערכת הקווים של חברת המעבר המהיר אינטרבורו, רכבת התחתית הדומיננטית במנהטן, לסאות' פרי.
השירות הוגש על ידי רכבת הסעות לתחנת פנסילבניה עד ששאר ההארכה נפתחה שנה לאחר מכן ב-1 ביולי 1918.
תחנת הרכבת התחתית הארו וווילדסטון היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
התחנה נמצאת באזור 5 של הרכבת התחתית של לונדון בצפון העיר.
התחנה היא תחנת עצירה עבור קו בייקרלו ועבור קווים פרבריים של הרכבת העילית של לונדון.
כתוצאה מהתאונה הקשה נהרס כליל אחד הגשרים של התחנה והקצה הצפוני של רציפים 2 ו-3. בשנת 2002 הונח לוח זיכרון מעל לכניסה הראשית בצד המזרחי של התחנה לציון 50 שנה לאסון.
תחנת הרכבת התחתית קנטון היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
בתחנה הממוקמת בסמוך לגשר קנטון שבצפון מערב לונדון עובר קו בייקרלו של הרכבת התחתית של לונדון בנוסף למספר קווים פרבריים של הרכבת העילית של לונדון שעוצרים גם הם בתחנה.
כאשר נבנתה התחנה בשנת 1837 היא הייתה אחת מכמה תחנות שנבנו על קו הרכבת "New Line" של חברת הרכבות לונדון ונורת'ווסטרן.
תחנת קנטון הנוכחית נפתחה ב-15 ביוני 1912, כאשר במסגרת התאחדות כל חברות הרכבת התחתית בלונדון תחת שם אחד שופצו והורחבו כל תחנות הרכבת התחתית.
שירותי קו בייקרלו החלו ב-16 באפריל 1917, וב-24 בספטמבר 1982 הורחב שירות הקו עד לתחנת קנטון.
מגרש הפחם של התחנה בצד המזרחי של הרכבת, שהרכבות כבר לא נדרשו לו, נמכר לרשת סופרמרקטים בבריטניה שפתחו בו סניף חדש.
תחנת הרכבת התחתית כיכר יוסטון היא תחנת רכבת תחתית גדולה הנמצאת בקרבת שלוש תחנות הרכבת המרכזיות של לונדון: תחנת יוסטון הנמצאת ממול התחנה, תחנת קינגס קרוס, וטרמינל סנט פנקראס.
התחנה הנמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון מהווה מרכז תחבורה גדול ועוברים בה הקווים סירקל, האמרסמית' וסיטי וקו מטרופוליטן.
התחנה נפתחה בתחילה בשנת 1863 כתחנת "גאוור סטריט" על ידי חברת הרכבת התחתית MR.
והייתה תחנת הרכבת התחתית הראשונה בעולם.
בשנת 1864 ניתן האישור לבנות קו רכבת תחתי בין תחנת יוסטון לצ'רינג קרוס, המחברת בין תחנות הרכבת המרכזיות בכל צד של העיר.
לאחר שינוי שם של חברת הרכבת המרכזית של לונדון בשנת 1870, קיבלה החברה אישור כדי לבנות תחנות בצד הצפוני של המנהרה של חברת MR כדי לספק מעבר חילופי בין שני הקווים; עם זאת, חברת ה־LCR לא הייתה מסוגלת לגייס מימון לבניית הקו שלה והתוכנית ננטשה בשנת 1874.
את שמה הנוכחי קיבלה התחנה רק ב -1 בנובמבר 1909. בשלהי שנת 2006 נפתחה הכניסה החדשה בצד הדרומי של רחוב יוסטון שהחליפה את הכניסה הישנה.
כניסה נוספת נבנתה גם בצד הצפוני של כביש יוסטון.
בשנת 2011, שתי מעליות חדשות המקשרות את הרציפים המערביים לרחוב נפתחו.
מעל המעליות נפתחה כניסה מודרנית חדשה.
תחנת הרכבת התחתית רחוב בייקר היא תחנת רכבת תחתית גדולה הנמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון.
התחנה הנמצאת באזור הסיטי של וסטמינסטר היא תחנת רכבת מרכזית שעוברים בה חמישה קווים: בייקרלו, סירקל, האמרסמית' וסיטי, קו ג'ובילי וקו מטרופוליטן.
הכניסה הראשית אל התחנה נמצאת ברחוב בייקר, כניסות נוספות נמצאות בדרך מרילבון וברחוב צ'ילטרן אם כי אין בהם קופות.
אחת הסיבות העיקריות לעומס הרב בתחנה היא האטרקציות הסמוכות שכוללות את ריג'נטס פארק, מגרש הקריקט לורדס, מוזיאון שרלוק הולמס ו"מאדאם טוסו".
תחנת הרכבת התחתית דרום קנטון היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
כשנפתח קו בייקרלו הוא החל להשתמש בתחנה הזאת כתחנת עצירה.
תחנת הרכבת התחתית כיכר הראלד/רחוב 34 היא תחנת רכבת ותחנת רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק הממוקמת מתחת לכיכר הראלד בצומת הרחובות 34 והשדרה השישית.
התחנה היא השלישית בעומסה במערכת עם יותר מ-39,672,507 נוסעים שעברו בתחנה בשנת 2017.
מתחם התחנה מאפשר החלפה נוחה בין 8 קווים במערכת הרכבת התחתית:
קווי ה- BMT הכוללים את קווים N ,R ,W.
קווי ה- IND הכוללים את קווים B, D, F, M.
בנוסף לקווי הרכבת התחתית נמצאים גם קווי רכבת פרברים במתחם התחנה ותחנת אוטובוסים מרכזית בכניסה לתחנה.
תחנת הרכבת ג'וזף רובינט "ג'ו" ביידן הבן , היא תחנת רכבת נוסעים בווילמינגטון שבדלאוור.
התחנה היא אחת מהתחנות העמוסות ביותר של אמטרק.
כמו כן התחנה משרתת כ-9 קווי רכבת של תאגיד אמטרק והיא חלק מהפרוזדור הצפון מזרחי.
חניכת התחנה נערכה ב-29 ביוני 1908. תחנת הרכבת וילמינגטון רשומה במרשם הלאומי למקומות היסטוריים מאז 1976. עבודות שיפוצים נרחבות נערכו בתחנה ב-1984.
ביוני 1987, הסנטור ג'ו ביידן הודיע רשמית על ריצתו לבחירות לנשיאות והגשת המועמדות לבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1988 והכריז זאת בתחנת הרכבת, לאחר כישלונות בפריימריז, ביידן פרש מהמירוץ.
שמה של התחנה שונה ב-2011 והוחלט לשנות את שמה על שם ג'ו ביידן, שהיה אז סגן הנשיא בתקופת ממשל אובמה ולימים יהיה נשיא ארצות הברית ה-46, וזאת כאות הוקרה לאור העובדה שבמהלך הקריירה הפוליטית שלו תמך ביידן בהגברת המימון לתאגיד רכבות הנוסעים הלאומי ("אמטרק") ותמך בשיפור אבטחת מסילות רכבת בדלאוור.
בנוסף לכך ביידן אף העיד כי השתמש בה באופן תדיר בעת נסיעות לוושינגטון די.
ואכן כך, על פי נתונים עשה ביידן יותר מכ-7,000 נסיעות מהתחנה לוושינגטון די.
במהלך הקריירה שלו בסנאט האמריקני.
התחנה כוללת מפלס פנימי עם מספר חנויות, בית קפה, דוכן עיתונים, משרדים בהם נמכרים גם כרטיסי נסיעה (משרד הכרטיסים SEPTA / DART First State אשר נסגר ב-2020), משרד להשכרת רכבים וכן שירותים ציבוריים.
נוסעים עולים על רכבותיהם מרציפי הרכבת מהקומה השנייה.
על אף היותה רק 25 ק"מ דרומית לתחנת השדרה ה-30 בפילדלפיה, התחנה היא תחנת האמטרק השלישית העמוסה ביותר במדינה, בנוסף לכך זו תחנת הרכבת השביעית העמוסה ביותר באזור אטלנטיק.
התחנה מונגשת גם על ידי קו הרכבת בין וילמינגטון לניוארק.
כמו כל התחנות בדלאוור, השירות של תאגיד התחבורה SEPTA ניתן בחוזה וממומן באמצעות DART First State, המספקת גם שירות אוטובוסים מקומי נרחב באזור התחנה עוד מאז 1994.
תחנת הרכבת זכרון יעקב הייתה תחנת נוסעים של רכבת ישראל ששירתה את היישוב זכרון יעקב וישובי הסביבה.
התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל, במערב היישוב זכרון יעקב, היום בצמוד לתחנה נמצא קניון מול זכרון.
התחנה פעלה משנת 1920 ועד שנת 1996, אז נסגרה לשירות נוסעים בשל היעדר ביקוש.
במקום קיימת תחנת רכבת תפעולית.
תחנת הרכבת זכרון יעקב הוקמה על ידי הבריטים בשנת 1920 בסמוך ליישוב זכרון יעקב.
ניסיונות לפתיחה מחודשת של התחנה
ב-26 בנובמבר 2001, ערך שר התחבורה אפרים סנה ביקור בזכרון יעקב.
במהלך הביקור הוצג בפניו הצורך בפתיחת תחנת הרכבת במקום.
לאחר הביקור החליט השר שהתחנה תפתח לנוסעים במהלך שנת 2003. אך דבר לא קרה והתחנה נשארה סגורה.
במסגרת תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל צפויה התחנה להיבנות מחדש במסגרת מיזם הכפלת מסילת החוף.
מבנה התחנה עדיין קיים אך אינו בשימוש מאז סגירת התחנה.
התחנה היא ללא רציף והיא מכילה מבנה קטן בו יש כמה חדרים.
התחנה נמצאת כ-500 מטרים ממערב לקניון מול זכרון.
בצמוד לתחנה נמצא מבנה שו"ב של רכבת ישראל.
תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת היא תחנה במסלול הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים שתהיה גם בהמשך תחנה עתידית בקו הירוק, המשמשת כמרכז תחבורתי בצפון-מזרח ירושלים.
התחנה ממוקמת בשולי שני צירים מרכזיים בירושלים: שדרות בר-לב, קטע מכביש 60 החוצה את העיר מצפון לדרום, ושדרות אשכול, שהם קטע מציר המקשר בין מחלף הזיתים לכניסה לירושלים (כביש 417), ממזרח למערב.
התחנה ממוקמת בשולי האזור הצפוף של העיר, דבר הגורם לה לשמש נקודה מרכזית לבאים לירושלים ממזרח וצפון-מזרח, יחד עם תושבי הר הצופים ופסגת זאב.
בסמוך לתחנה נמצא המטה הארצי של משטרת ישראל.
התחנה משמשת כמרכז תחבורתי לקווי מעלה אדומים, ומשמשת כנקודת קצה לקווי בנימין והשומרון, ביתר עילית ומודיעין עילית, כשבנוסף להם פעילים בתחנה מספר קווים עירוניים וביניערוניים נוספים.
לצד התחנה ממוקם חניון "חנה וסע", המספק חניה חינמית לנוסעים ברכבת הקלה מן התחנה.
במרץ 2024 הוסב החניון לחניון בתשלום, עם הקמת חניון נחל צופים ליד תחנת הרכבת הקלה גבעת המבתר.
כחלק מהקמת הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים נבנה מדרום לתחנה מסעף
למרות סמיכות התחנה למזרח ירושלים, שימוש תושבי מזרח ירושלים בה אינו מרובה.
+יעדסוג שירותמפעילהרכבת הקלה בירושליםרכבת קלהכפירעירוני בירושליםעירוניאגד (וחברת האוטובוסים המאוחדת)מעלה אדומיםסמי-עירוניאגד תעבורהבנימין והשומרוןבין-עירוניאגד תעבורהביתר עיליתבין-עירוניקוויםאחר: חניון שפירים ומבשרת ציון (אגד תעבורה), בני ברק (אגד ואלקטרה-אפיקים)
פיגוע הדריסה בתחנה: ב־22 באוקטובר 2014 הרג מחבל, בפיגוע דריסה, את חיה זיסל בראון, תינוקת ישראלית בת שלושה חודשים ואת קרן ימימה מוסקרה, עולה בת 22 מאקוודור, שהמתינו בתחנת גבעת התחמושת.
בנוסף להרוגות נפצעו עוד שבעה בני אדם.
המחבל ניסה להימלט, נורה ונתפס.
ב־8 באוקטובר 2015 אירע פיגוע דקירה בתחנה.
אזרח אחד נפצע באופן קשה.
ב־30 באוקטובר 2015 בפיגוע דקירה בתחנה נפצעו שני אזרחים, והמחבל נוטרל.
ב־9 באוקטובר 2016 אירע פיגוע ירי ב־3 זירות בירושלים, אחת מהם בתחנה.
כתוצאה מהירי בתחנה נפצעה באורח אנוש ונפטרה מפצעיה לבנה מליחי, תושבת ירושלים כבת 60.
ב־24 במאי 2021 מחבל דקר ופצע באופן בינוני שני חיילים בתחנה.
ב־9 ביולי 2023 מחבלת ניסתה לדקור מאבטח בתחנה.
תחנת הרכבת ולדיווסטוק היא תחנת רכבת בולדיווסטוק שברוסיה, בקצה המזרחי של הרכבת הטרנס-סיבירית ותחנתה האחרונה.
כמו כן מופעלים מהתחנה קוויAeroexpress (אקספרס פרימוריה) מתחנה זו לנמל התעופה הבינלאומי ולדיווסטוק (ולתחנת קנוויצ'י בנמל התעופה).
באזילבסקי, השתתף במעמד הנחת אבן הפינה לבניין התחנה במאי 1891 בנוכחות יורש העצר הנסיך ניקולאי אלכסנדרוביץ', הקיסר לעתיד ניקולאי השני.
ב-2 בנובמבר 1893 התקיים טקס חגיגי של חנוכת התחנה ופתיחת קו הרכבת בתוואי ולדיווסטוק - אוסוריסק.
בתחילה היה זה מבנה אבן עם גג ברזל, שהיה חד-קומתי באמצעו ודו-קומתי בקצותיו.
רצפות הבניין חופו בלוחות חרס יפני, שנשמרו היטב עד היום.
בשנים 1910–1912, בשל בניית תחנת הרכבת מוסקבה ירוסלבסקי, תוכננה התחנה בוולדיווסטוק והורחבה על ידי המהנדס פלנסון בדמיון לתחנת ירוסלבסקי, מה שיצר תחנות גמורות מבחינה אדריכלית בשני קצוות הרכבת הטרנס–סיבירית.
המבנה המקורי הפך לאחד מחלקי תחנת הרכבת.
בחזית המערבית היה סמל הפסיפס של מחוז פרימורסיה, במזרח - סמל מוסקבה.
מאז 1924 החלה חזות המבנה להשתנות בהדרגה: הנשר הדו-ראשי הוסר, לוחות הפסיפס נעלמו מתחת לשכבת טיח ותבליטי קרמיקה מזוגגת על פולקלור רוסי ואגדות, וצבע החזית השתנה מצהוב לירוק.
בשנת 1936 צויר פנים התחנה על ידי האמן גריגורוביץ' ועשרים שנה לאחר מכן ו.
גראסימנקו צייר את אולם הכרטיסים, ויצר פאנל "המולדת הגדולה שלנו".
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים נצבעו הקירות החיצוניים בירוק.
שחזור המבנה, שבוצע בשנים 1994–1996 על ידי החברה הרוסית-איטלקית Tegola Canadese, קירב את המבנה למראה הטרום-מהפכני ההיסטורי והסמל הדו-ראשי הוחזר.
בתחנה הוצבו ציורים של הקיסר פיוטר הגדול והנסיך מוראייב-אמורסקי.
בשנת 2017 נחנכה בתחנה אנדרטה לזכרו של הקיסר ניקולאי השני.
תחנת הרכבת התחתית רודהוסט (בשוודית: Rådhuset) היא תחנת מעבר מהיר בקונגסהולמן בחלקו המערבי של מרכז סטוקהולם, חלק ממערכת הרכבת התחתית של סטוקהולם.
התחנה ממוקמת על הקו הכחול בין ה-T-Centralen (התחנה המרכזית) ל- ונפתחה ב-31 באוגוסט 1975 כחלק מהקטע הראשון של הקו הכחול בין התחנה המרכזית ל-.
הרכבות נסעו דרך תחנות ו.
כמו מספר תחנות אחרות במטרו של סטוקהולם, היא מתוכננת בסגנון אדריכלות אורגנית, שמותירה את הסלע חשוף ולא מלוטש, והתחנה נראית כמתבססת על מערכות מערות טבעיות.
תחנת הרכבת התחתית נקראת על שם (Rådhuset) הממוקם מעל פני השטח.
גם ומטה המשטרה נמצאים בסביבה.
תחנת הרכבת וולוויץ' היא תחנת קו אליזבת בשכונת וולוויץ' בלונדון, אנגליה.
התחנה, שנפתחה ב-24 במאי 2022, מארחת עד 12 רכבות בשעה לקנרי וורף ולמרכז לונדון.
בתחנה זו עברו כמעט 9 מיליון נוסעים בשנה הראשונה לפתיחתה.
תחנת הרכבת נבנתה כחלק מפרויקט הרכבת "קרוסרייל" (Crossrail) כדי לספק תשתית לקו אליזבת.
הקמת תחנה בוולוויץ' לא הוצעה כחלק מתוואי קרוסרייל המקורי.
עם זאת, הוועדה הנבחרת של בית הנבחרים הכירה בהכללתה במרץ 2007.
במאי 2021, קרוסרייל הכריזה שתחנת וולוויץ' נכנסה לאחרונה לתהליך T-12, כלומר התחנה נחשבה במרחק של 12 שבועות מהמסירה ל-TfL.
השגת ציון דרך זה פירושה שהעבודה התמקדה כעת בבדיקות והזמנת מערכות, והקבלן החל לפרק את הצוות ברחבי האתר.
התחנה נמסרה רשמית ל-TfL ב-25 ביוני 2021, ונפתחה יחד עם שאר קו אליזבת מפדינגטון לאבי ווד ב-24 במאי 2022.
רציפי התחנה הם באורך 276 מטרים ונמצאים בעומק 14 מטרים מתחת לפני הקרקע, והם יושבים מתחת לאתר פיתוח דיור מרכזי.
הכניסה לתחנה בכיכר דיאל ארץ' כוללת פורטל מצופה ברונזה ברוחב 30 מטרים.
אור טבעי נכנס דרך הכניסה הראשית והתקרה לאולם הכרטיסים, בעוד חיבור לאור יום קיים מתחת לפני הקרקע ברציפים.
התחנה שוכנת ליד הרחוב הראשי ומוקפת בסדרה של מבנים ושוק גדול, והיא משמשת כחיבור של ברחוב הראשי אליהם.
כניסת התחנה נפתחת אל כיכר דיאל ארץ'.
בנוסף לכך, עיצוב התחום העירוני עוזר גם לחבר את התחנה עם מרכז העיר הרחב.
התחנה זכתה בפרס Civic Trust בשנת 2023.
כל השירותים ב-Woolwich מופעלים על ידי קו אליזבת תוך שימוש ברכות EMU Class 345 .
8 רכבות בשעה לאבי ווד
4 רכבות בשעה למיידנהד, מתוכם 2 ממשיכים לרדינג
4 רכבות בשעה להית'רו טרמינל 4
רכבות נוספות מגיעות לתחנה בשעות השיא ומגדילים את השירות עד 12 רכבות בשעה לכל כיוון.
התחנה הקרובה ביותר הקיימת היא וולוויץ' ארסנל שיש בה שירותי National Rail ושירותי הרכבת הקלה דוקלנדס.
התחנות נפרדות אך במרחק הליכה קצר זו מזו, ויש להן מחלף מחוץ לתחנה.
ישנם גם שירותי סירות ממזח וולוויץ' (רויאל ארסנל) למרכז לונדון.
תחנת הרכבת המרכזית של סידני היא תחנת הרכבת הגדולה והעמוסה ביותר בעיר סידני שבאוסטרליה.
התחנה ממוקמת באזור היימרקט אשר ברובע העסקים המרכזי של סידני.
התחנה מהווה מחלף תחבורה מרכזי עבור שירותי הרכבת הבין-עירוניים של NSW TrainLink, שירותי רכבות הפרוורים של Sydney Trains, שירותי הרכבת הקלה של סידני, שירותי האוטובוסים העירוניים ושירותי אוטובוס פרטיים.
בשנת 2018 לבדה עברו בתחנה כ-85.4 מיליון נוסעים.
לפי ההערכות התחנה משרתת מעל ל-250,000 אנשים מדי יום.
התחנה נפתחה רשמית ב-4 באוגוסט 1906, והחליפה את תחנת טרמינל סידני אשר הייתה קיימת עוד משנת 1855 אך לא הייתה מתאימה יותר לעיר הצומחת.
התחנה נבנתה באתר של בית הקברות לשעבר ברחוב דבונשייר, כאשר שרידים מבית הקברות הועברו לבתי קברות אחרים לפני תחילת הבנייה.
התחנה עברה מספר הרחבות ושיפוצים לאורך השנים בעקבות הביקוש ההולך וגובר לשירותי רכבת.
הוספת רציפי חשמליות בשנות ה-20 ורכבת הפרברים בשנות ה-70 הרחיבה משמעותית את קיבולת התחנה.
תחנת הרכבת התחתית קנינגטון היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון.
קנינגטון משרתת את קו נורת'רן בדרום-לונדון ומהווה צומת מפתח בין שלוחת בנק לשלוחת צ'רינג קרוס ולשלוחת באטרסי החדשה.
התחנה שוכנת ברובע סאת'ק (על הגבול עם למבת') סמוך לדרך קנינגטון פארק, ומוגדרת כיום כתחנה באזור 1 ואזור 2 של מערכת התעריפים.
לפי נתוני טרנספורט פור לונדון, היקף הכניסות והיציאות בתחנה בשנים האחרונות נע סביב 4-4.5 מיליון נוסעים בשנה, מה שממקם אותה כתחנה בעומס בינוני בקנה המידה של רשת הטיוב.
התחנה נפתחה לראשונה ב-18 בדצמבר 1890 כחלק מפתיחת קו רכבת סיטי ודרום לונדון (C&SLR), הרכבת החשמלית התת-קרקעית העמוקה הראשונה בעולם, שקישרה בין רחוב קינג ויליאם בסיטי של לונדון לסטוקוול בדרום.
כאשר נפתחה הייתה יחד עם תחנת אוול, תחנת הרכבת התחתית החשמלית הראשונה בעולם.
מבנה התחנה העילי, בעל כיפה מרכזית ששיכנה במקור את מערכות ההידראוליקה של המעליות, תוכנן בידי האדריכל תומאס פיליפ היגינס ונשמר ברובו עד היום, משקיף על הכניסה לתחנה וצומת דרך קנינגטון פארק ורחוב ברגאנזה.
בתחילת הדרך נשקלה האפשרות לקרוא לתחנה "ניו סטריט" (רחוב חדש), אך בסופו של דבר נבחר השם קנינגטון המשקף את השכונה הסמוכה.
הקו כולו הופעל מתחילתו באמצעות חשמל, לאחר שהחברה זנחה עוד בשלב התכנון רעיון של גרירה בכבל, וצעד זה הפך את C&SLR (ובהתאם את קנינגטון) לחלוצה בתחום הרכבות התת־קרקעיות החשמליות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 עברה קנינגטון שיקום נרחב במסגרת פרויקט הרחבה ואיחוד של קו C&SLR עם קו האמפסטד (בהמשך הפך לקו נורת'רן), כדי לאפשר שימוש בקרונות מודרניים וגדולים יותר והארכת הקו צפונה דרך תחנת אמבנקמנט.
המנהרות המקוריות נדרשו לעבור הרחבה בקוטרן, וכחלק מעבודות אלו נסגרה התחנה לקהל ב-1 ביוני 1923. בפנים, הוסרו הרציפים והותקנו מסילות צד לאגירת עגלות חפירה, נחפר פיר חדש לגישה למנהרות, ומעליות הנוסעים שימשו להעברת עגלות העפר בין העומק לפני השטח.
כחלק ממערך חדש של הרציפים, נבנו שתי מנהרות רציפים נוספות במקביל למנהרות הקיימות, נוספו מעברי חיבור ליצירת מעבר קל בין כיווני הנסיעה, והסידור החדש אפשר החל מ-1925 תפעול משולב של השלוחות הצפונית ומרכזית של קו נורת'רן.
מאפיין ייחודי של קנינגטון הוא ה-"לופ" הדרומי (Kennington Loop); מסילת לולאה המאפשרת לרכבות משלוחת צ'רינג קרוס להסתובב ולחזור צפונה מבלי להמשיך דרומה.
הלולאה נבנתה כדי לאפשר גמישות תפעולית גבוהה, במיוחד בשעות שפל, והפכה את קנינגטון לנקודת סיבוב (היפוך כיוון הנסיעה) מרכזית בקו.
בשנות ה-2010 הפכה התחנה לצומת גם מבחינת פיתוח קווים חדשים, כאשר אושרה והוקמה שלוחת בטרסי, שיוצאת מקנינגטון דרך ניין אלמס אל תחנת תחנת הכוח באטרסי.
עבודות המנהור לשלוחה החלו ב-2017 וחוברו ללולאת קנינגטון, השלוחה נפתחה לתנועה ב-2021 והרחיבה כך את החשיבות התפעולית של התחנה כמוקד הסתעפות בדרום-לונדון.
תחנת הרכבת חיפה מזרח היא תחנת הרכבת הראשונה שנבנתה בחיפה.
התחנה החלה לפעול בינואר 1904 כתחנת הקצה המערבית של רכבת העמק (שלוחת מסילת הרכבת החיג'אזית).
עד שנת 1937, בה נפתחה תחנת חיפה מרכז, היא נקראה תחנת חיפה.
עם פתיחת התחנה החדשה הוחלף שמה לחיפה מזרח.
תחנה זו אינה פעילה כיום, ומבנה התחנה הוא מבנה היסטורי שעבר שימור.
במתחם התחנה הוקם מוזיאון רכבת ישראל.
כיום זוהי אינה תחנת הרכבת המזרחית ביותר בחיפה – שלוש תחנות בתחומי העיר נמצאות ממזרח לה: מרכזית המפרץ, חוצות המפרץ וקריית חיים.
תחנת הרכבת חיפה מזרח נבנתה בשנת 1903 כחלק מבניית מסילת חיפה-דרעא על ידי השלטון העות'מאני.
לצורך הקמת התחנה בחיפה הופקע שטח שאחד מבעליו היה לורנס אוליפנט.
במחצית שנות העשרים של המאה העשרים, בזמן המנדט הבריטי, הגישה רוזמונד טמפלטון, אלמנתו של לורנס אוליפנט תביעה לקבלת פיצוי עבור המגרש בן 15 הדונמים שעליו בנוי חלק מתחנת הרכבת בחיפה, וזכתה בה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נסללה על ידי הבריטים מסילה ברוחב תקני מתחנת חיפה עד לצומת רמז ממערב לפרדס חנה-כרכור, על מנת לחבר את תחנת חיפה עם המסילה המזרחית במסלול קצר יותר במקום חיבור במסלול עוקף דרך רכבת העמק ומסילת השומרון.
כך הפכה חיפה לתחנת הקצה הצפונית של המסילה המזרחית.
תחנת חיפה/חיפה-מזרח של ימי המנדט היא תחנת הרכבת היחידה בעולם ממנה יצאו רכבות ל־3 יבשות שונות: אפריקה – (מצרים), אסיה – (סעודיה, סוריה ולבנון) ואירופה (טורקיה).
בספטמבר 1946 פוצצה תחנת חיפה מזרח על ידי חברי האצ"ל, כחלק מהמאבק במנדט הבריטי, ונגרמו למבנה נזקים כבדים.
לאחר פתיחת תחנת הרכבת חיפה מרכז, ובהמשך תחנות נוספות בחיפה ירד מעמדה, ובשנות ה־90 של המאה ה־20 נסגרה התחנה לתנועת נוסעים.
מתחם התחנה משמש כיום כמשכן למשרדי רכבת ישראל בחיפה, כתחנת ניתוב, וכמוזיאון להיסטוריה של הרכבות בישראל.
הרכבות הנוסעות על הקו הראשי של רכבת ישראל חולפות בתחנה, אך אינן עוצרות בה.
כמו כן, התחנה היא אחת הגדולות שבתחנות התפעוליות של רכבת ישראל, ומסילותיה הרבות משמשות, בין היתר, לדיור רכבות, לתחזוקת הציוד הנייד ולעריכת רכבות.
שימוש נוסף ייחודי לתחנה הוא היותה נקודת האפס של רכבת ישראל לצורך מדידת מרחקים (אם כי בפועל נמצאת היום התחנה 83 מטר מצפון לנקודת האפס).
כל התחנות שלאורך הקו הראשי של רכבת ישראל מציינות את מיקומן על הקו ביחס לתחנה.
למשל, תחנת הרכבת קריית מוצקין נמצאת בקילומטר ה־10.409 של הקו הראשי, משמע 10 קילומטר ו-409 מטרים מתחנת חיפה מזרח.
התחנה נקראת על שם משה פייקוביץ', המנכ"ל הראשון של רכבת ישראל.
תחנת הרכבת חיפה – בת גלים היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר חיפה בשכונת בת גלים על מסילת החוף בסמוך לנמל חיפה, מרכז רפואי רמב"ם ובסיסי ההדרכה וחיפה של חיל הים.
התחנה ממוקמת בק"מ ה-3.142 לקו הראשי של הרכבת.
התחנה נפתחה רשמית ב-14 באוקטובר 1975, לצד מרכזית בת גלים, כחלק מתוכנית רחבה לשדרוג תשתית התחבורה הציבורית בעיר.
שתי התחנות שקושרו במנהרה - תחנת הרכבת והתחנה המרכזית - הפכו מיד עם פתיחתן למוקד התחבורה הציבורית של העיר בזכות גודלן ומיקומן.
השינוי העיקרי היחיד בתחנה מאז שנבנתה היה בשנות ה-90, כאשר החל לפעול קו הרכבת הפרברית של חיפה והקריות, כלל הקמה של רציף מפרץ (רציף שחוסם את המשך המסילה והופך אותה ל"דרך ללא מוצא" עבור הרכבת) - רציף 1א - עבור קו הרכבת החדש.
עם פתיחתה של תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל כעבור מספר שנים, הופסק השימוש ברציף זה.
בתחילת שנות האלפיים שוב יצאה לפועל תוכנית לשדרוג תשתית התחבורה הציבורית בחיפה.
במטרה להפחית את גודש התנועה במרכז העיר, הוקמו שתי תחנות אוטובוסים מרכזיות בפאתי העיר (מרכזית המפרץ בצפון-מזרח חיפה ומרכזית חוף הכרמל בדרום-מערבה) צמודות לתחנות רכבת (תחנת הרכבת מרכזית המפרץ ותחנת הרכבת חיפה – חוף הכרמל).
פתיחת התחנות הובילה לביטולה של מרכזית בת גלים.
הירידה החדה בתנועת נוסעי האוטובוסים בתחנה המרכזית השפיעה גם על תחנת הרכבת הסמוכה.
כך הפכה תחנת הרכבת חיפה בת גלים לתחנה גדולה ומיושנת עם מעט נוסעים.
תחנת הרכבת חיפה בת גלים היא תחנה מקשרת בין הקו הפרברי של חיפה והקריות לבין הקו הבינעירוני לתל אביב ודרומה.
בלוח הזמנים של רכבת ישראל שיצא לקראת חורף 2005 הועבר קישור הנוסעים בין הקווים לתחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל.
כיום מופיעה תחנת בת גלים במפת הקווים של רכבת ישראל כתחנת הקישור בין הקווים.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל.
רק ב-14 באוגוסט חודשה תנועת הרכבות לתחנה.
בפברואר 2020 הסתיים פרויקט שדרוג התחנה בהשקעה של כשני מיליון שקל.
במסגרתו בוצעו בתחנה, שדרוג של המבנה, איטום של הגג מעל הרציפים, ריצוף מחדש בשני הרציפים, החלפת קווי הביוב, ושיפוץ כולל של תאי השירותים שבהם הוחלפו הריצוף, הקרמיקה, הכלים הסניטריים ומערכות התאורה לראשונה מאז בנייתה של תחנת הרכבת .
עד כה בוצעו בה רק מעט פעולות תחזוקה שוטפות.
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה צפונית (צמודה לרציף 1) לרכבות צפונה ומסילה דרומית (צמודה לרציף 2) לרכבות דרומה.
מסילה נוספת (לא צמודה לרציף כלשהו) עוברת בתחנה בין המסילות המקבילות ומשמשת רכבות משא העוברות בתחנה מבלי לעצור בה.
רציפים 1 ו-2 הם רציפי צד.
מן התחנה קיים מעבר תת-קרקעי המסתיים בקריית אליעזר ולו מוצא בתחנת האוטובוסים בת גלים, אשר הפעילות בה פסקה.
אותו מעבר מקשר בין בניין התחנה לרציף 2. הכניסה לרציף 1 מתבצעת מאולם התחנה.
בעבר הרציף הצמוד לאולם הנוסעים היה רציף 2, אך מספרי הרציפים הוחלפו.
הכניסה לתחנה והיציאה ממנה אפשריות דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1 או דרך המעבר התת-קרקעי לכיוון קריית אליעזר.
בתחנה עוצרות שתי רכבות בשעה לכל כיוון בקו נהריה - מודיעין מרכז.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו נהריה - באר שבע מרכז.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו כרמיאל - חיפה חוף הכרמל.
בתחנה עוצרות רכבות בשעות השיא פעם בשעה לכל כיוון בקו כרמיאל - באר שבע מרכז.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו בית שאן - עתלית.
בקרבת התחנה ישנו מסוף אוטובוסים עם מספר קווים עירוניים וקווים 2 ו5א של המטרונית.
הקווים העירוניים מופעלים על ידי חברת אגד למעט קווי המטרונית המופעלים על ידי סופרבוס.
קומפעילמסלולהערות נוספות2סופרבוסרכבת בת גלים - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - מרכזית המפרץ - צומת קריית אתא - משטרת זבולון - קריית אתא♿ מטרונית5ארכבת בת גלים - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - גשר פז - צ'ק פוסט - נשר - יגור.מטרונית
פועל רק בימי שישי ושבת.12אגדרכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - הדר - בית חולים בני ציון - אחוזת שמואל - בית חולים כרמל♿18רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת.
במסגרת תת"ל 65 צפויה התחנה להפוך לשימוש הרכבת הפרברית בלבד.
תחנת הרכבת חוצות המפרץ היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת באזור התעשייה של מפרץ חיפה על מסילת החוף בצמוד למרכז הקניות חוצות המפרץ, ובקרבת נמל התעופה חיפה, בית הספר הטכני של חיל האוויר ובתי הזיקוק בחיפה.
כמו כן, בסמוך לתחנה נמצאים בתי מלאכה ומשרדים של רכבת ישראל.
ההסכם להקמת התחנה נחתם בשנת 1998 בין רכבת ישראל ויזמי מרכז הקניות חוצות המפרץ, יולי עופר וחברת אשטרום.
התחנה הוקמה על שטח של 4 דונם שבבעלותם, בעלות של 6.5 מיליון שקל, ובמימון מלא של היזמים.
בנוסף, מימנו הקמת גשר להולכי רגל שמתחבר למתחם.
זו הייתה התחנה השנייה שהוקמה בשיטה זו (הראשונה הייתה התחנה העוקבת מדרום - תחנת הרכבת מרכזית המפרץ).
התחנה החלה בפעילותה ב-13 באוקטובר 2001 ונפתחה בטקס רשמי שלושה ימים לאחר מכן.
בעבר שירתה את האזור תחנת הרכבת קישון, שהייתה רק נקודת עצירה (באנגלית Halt, מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה).
תחנת הרכבת קישון בוטלה בעקבות פתיחת תחנת הרכבת חוצות המפרץ בשל הקרבה ביניהן (קישון נמצאת כ-700 מטר בלבד מדרום לחוצות המפרץ).
ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה ומסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה.
בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי.
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1.
העיצוב החיצוני של התחנה דומה מאוד למרכז הקניות הסמוך (משבצות ריבועיות בצבעי צהוב ולבן, סככות מוקשתות בצבע אדום).
הדמיון נובע מהעובדה שבעלי השליטה במרכז הקניות הם שמימנו את הקמת התחנה.
תחנת הרכבת חיפה מרכז – השמונה (נקראה "תחנת חיפה מרכז" עד שנת 2006) היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל על מסילת החוף בכיכר פלומר שבאזור העיר התחתית של חיפה.
התחנה נמצאת בק"מ ה-1.422 של הקו הראשי של רכבת ישראל, סמוך לממגורות דגון ולנמל חיפה (כולל אולם הנוסעים) ובקרבת תחנת פוניקולר (תחנת "כיכר פריז" של הכרמלית).
בתחנה ממוקמים משרדים שונים של חברת רכבת ישראל.
התחנה נפתחה ב-1 ביוני 1937 על ידי שלטונות המנדט הבריטי במסגרת פרויקט הרחבתו של נמל חיפה.
התחנה נבנתה על שטחי ים שיובשו לצורך הקמת הנמל.
ברחוב שבו הוקמה התחנה ("Kingsway" דאז, "דרך העצמאות" בשנות האלפיים) המבנים עוצבו בהשראת הסגנון הבינלאומי.
על מנת להשתלב באופי הרחוב, התחנה נבנתה במקביל למבני הרחוב ובסגנון אדריכלי זהה.
בשל כך, מבנה התחנה מקביל לכביש שאליו הוא פונה, ואינו מקביל למסילות הרכבת.
כמה שנים לאחר הקמת הבניין, נוספה לו קומה שנייה.
הבריטים הוסיפו להחזיק בשטח התחנה גם לאחר קום המדינה, כחלק ממאחז בריטי מצומצם בחיפה, עד לסוף יוני 1948.
שלוש מתחנות האוטובוסים המרכזיות של חיפה פעלו במרחק קצר מן התחנה.
תחילה, באמצע דרך העצמאות, אחר כך, בכיכר פלומר שבחזית התחנה, וכן בפינת רחוב יפו ושדרות בן-גוריון.
באמצע שנות ה-70, הועברה תחנת האוטובוסים המרכזית לבניין חדש באזור בת גלים.
אז, הפכה כיכר פלומר לחניון המשרת את התחנה.
כשנבנתה התחנה, היו בה שני רציפי צד – רציף 1 בצמוד לאולם הנוסעים ומולו רציף 2. בחלוף השנים התווספה מסילה שלישית ליד רציף 2, וכך נוצר אי רציפים שכלל את רציפים 2 ו־3. אורך הרציפים בתחנה הוא 280 מטר.
על רציף 1 הוקם מבנה קטן שקומתו הראשונה משמשת כשירותים ציבוריים וקומתו השנייה כתא איתות ובקרה.
בין הרציפים הותקן גשר להולכי רגל, שמדרגותיו ברציף 1 שימשו גם כמדרגות לתא האיתות והבקרה.
בשנת 2003, החלו שיפוצים בתחנה, אשר כללו את שיפור הפן האסתטי של התחנה והפיכתה לנגישה לאנשים בעלי מוגבלויות.
במסגרת השיפוצים נחפר מעבר תת-קרקעי הכולל גם מעליות.
לאחר פתיחת המעבר התת-קרקעי, פורק הגשר להולכי הרגל, על מנת לאפשר חשמול עתידי של קווי הרכבת.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שרקטת קטיושה פגעה במוסכי הרכבת בחיפה והרגה שמונה מעובדי רכבת ישראל.
ב-10 ביולי 2007 החליטה רכבת ישראל לשנות את שמה של תחנת הרכבת ל"תחנת הרכבת חיפה מרכז – השמונה", ובכך, להנציח את שמונת עובדי הרכבת שנהרגו.
ביוני 2015, שר האוצר משה כחלון וראש עיריית חיפה יונה יהב חתמו על הסכם לפיתוח חיפה.
ההסכם, כולל שיקוע מסילת הרכבת בעיר והקמת תחנת הרכבת חיפה – בית המכס במקום חיפה מרכז – השמונה.
עלות פרויקט השיקוע הוערכה ב-1.3 מיליארד שקל.
מועצת עיריית חיפה אישרה את הסכם בנובמבר 2015. שיקוע המסילה מתוכנן במסגרת תוכנית "חזית הים העירונית" בנמל חיפה, הכולל הסבת חלקו המערבי של הנמל למתחם בילוי ותיירות המתחבר לעיר ללא חסימה של מסילות הברזל באזור.
בדצמבר 2021, הוועדה לתשתיות לאומיות אישרה את מתווה התוכנית למנהור מסילות הרכבת בחיפה ("תת"ל 65/ב").
על פי תוכנית זאת שתי מסילות הרכבת הקיימות ועוד שתיים חדשות ייבנו במנהרה שתעבור מצומת פז שבמזרח העיר ותגיע עד לחוף הכרמל, תחנת הרכבת מרכז השמונה תבוטל, ותחנת "בית המכס" (כנראה בשם תחנת "קריית הממשלה") תבנה במקומה.
מסילה כפולה עוברת בתחנה – מסילה צפונית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה ומסילה דרומית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה.
מסילה נוספת (צמודה לרציף 3) עוברת בתחנה – המסילה מסתעפת צפונה מהמסילה הכפולה ממערב לתחנה ומתכנסת בחזרה למסילה מעט מזרחה מהתחנה.
בנוסף, ישנה שלוחה ממערב לתחנה למסילת ברזל של ממגורת דגון.
רציפים 2 ו־3 הם אי רציפים, אליו ניתן להגיע באמצעות מעבר תת-קרקעי, הנגיש אף באמצעות מעליות.
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1 הפתוח בכל שעות היממה.
בתחנה עוצרות רכבות בשעות הלילה בקו נהריה - נתב"ג.
קווים 1, 2 ו-5א של המטרונית עוברים בתחנה.
כל הקווים של המטרונית מופעלים על ידי חברת סופרבוס.
+קומסלולהערות נוספות1מרכזית חוף כרמל - מרכז הקונגרסים - בית עלמין - שדרות ההגנה - בת גלים - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - עיר תחתית - גשר פז - מרכזית המפרץ - שדרות ההסתדרות, בתי הזיקוק - חוצות המפרץ - קריית חיים - קריית מוצקין - מרכזית הקריות♿🌙2רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - גשר פז - מרכזית המפרץ - צומת קריית אתא - משטרת זבולון - קריית אתא♿5ארכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - גשר פז - צ'ק פוסט - נשר - יגור.
קווי אוטובוס עירוניים ובין-עירוניים בתחנה
קומפעילמסלולהערות נוספות14/14אאגדבת גלים - בית חולים רמבם - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - המושבה הגרמנית - בית חולים רמבם - בת גלים♿ 🔄 שבתות בלבד.17מרכזית חוף כרמל - מרכז הקונגרסים - בית עלמין - שדרות ההגנה - בת גלים - בית חולים רמבם - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - עיר תחתית - חליסה - מורדות נווה שאנן - נווה שאנן - שכונת זיו - טכניון♿18רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - העיר התחתית - הדר - חליסה - נווה שאנן - חניון אגד נווה שאנן19/19אבת גלים - בית חולים רמבם - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - הדר - שוק תלפיות - חליסה - מורדות נווה שאנן - נווה שאנן - שכונת זיו - טכניון♿ ערב בלבד.36/36ארכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - הדר - שוק תלפיות - חליסה - מורדות נווה שאנן - נווה שאנן - שכונת זיו - דניה - אוניברסיטה♿58סופרבוסת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - עיר תחתית - קניון לב המפרץ - חוצות המפרץ - צומת קריית אתא - קריית חיים♿ 🌙205ת.
רכבת מרכז השמונה - שדרות הציונות - הדר - בית חולים בני ציון - מרכז הכרמל - בית חולים אלישע - הגנים הבהאיים - כרמל צרפתי - קריית שפרינצק - שער העלייה - בית עלמין - מתמ - חוף דדו - ת.
רכבת חוף הכרמל - טירת כרמל215ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - גשר פז – קריית ביאליק – צומת עכו מזרח – כביש 85 – כרמיאל🌙217בת גלים - בית חולים רמבם - ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - עיר תחתית - גרנד קניון - נווה שאנן - שכונת זיו - טכניון♿271נתיב אקספרסת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - גשר פז - מרכזית המפרץ – קריית ביאליק – עכו – לוחמי הגטאות – רגבה – נהריהחלופת לילה332נסיעות ותיירות נצרתת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - גשר פז - נשר - צומת יגור - קריית טבעון - רמת ישי - צומת נהלל - מגדל העמק - יפיע - נצרת - נוף הגליל340ת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - גשר פז - מרכזית המפרץ - נשר - צומת יגור - קריית טבעון - רמת ישי - צומת נהלל - מגדל העמק - יפיע - נצרת - נוף הגליל🌙471נתיב אקספרסת.
רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - גשר פז - מרכזית המפרץ – קריית ביאליק – עכו – לוחמי הגטאות – רגבה – נהריה - מעלות תרשיחא - כפר ורדים
בהתאם לתת"ל 65, התחנה עתידה להיות מוסבת לתחנה תת-קרקעית בשם "תחנת חיפה בית המכס".
תחנת הרכבת חיפה – חוף הכרמל היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת החוף בדרום מערב העיר חיפה בקילומטר ה-8.875 של הקו הראשי וצמודה לחוף דדו, מרכזית חוף הכרמל ולפארק מת"ם.
מעל התחנה נמצא מרכז השליטה והבקרה הארצי של רכבת ישראל (משוא"ה).
התחנה קרויה ע"ש שאול רזיאל, שהיה מנכ"ל רשות הנמלים והרכבות בשנים 1983–1993.
בשנת 2025 עברו בתחנה 4.4 מיליון נוסעים והיא התחנה השמינית של רכבת ישראל בנפח פעילותה .
במקום שבו הוקמה התחנה, עמדה בעבר תחנת הרכבת כפר סמיר שנבנתה בימי המנדט ושירתה את מחנות הצבא הבריטי הסמוכים (כיום, בסיסי צה"ל).
לאחר קום המדינה שימשה תחנת כפר סמיר כתחנה תפעולית.
התחנה התפעולית הישנה שולבה בתכנון התחנה החדשה, והיא עדיין מתפקדת כתא איתות ובקרה (ניתן להבחין במבנה הקטן הנמצא כ-100 מטר מצפון לרציפי התחנה החדשה).
הקמת התחנה החלה במאי 1998, לאחר ש חברת א.
פבר זכתה במכרז להקמתו, כחלק מפרויקט שדרוג תשתית התחבורה הציבורית בחיפה.
מטרת הפרויקט הייתה להפחית את גודש התנועה במרכז העיר.
לשם כך תוכננו שתי תחנות אוטובוסים מרכזיות בפאתי העיר (מרכזית המפרץ בצפון-מזרח חיפה ומרכזית חוף הכרמל בדרום-מערבה) צמודות לתחנות רכבת (תחנת הרכבת מרכזית המפרץ ותחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל).
מארבע התחנות הללו, תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל הייתה הראשונה להיפתח ב-10 ביולי 1999.
מיד עם פתיחת התחנה, היא תפסה את הבכורה מתחנת הרכבת חיפה – בת גלים והפכה לתחנת הרכבת העיקרית של חיפה.
מספר הנוסעים הגדול נבע מאפשרות החנייה חינם, ממיקומה בפאתי העיר ונגישותה הנוחה למרכזי תעסוקה ומסחר.
ב-28 באוקטובר 2003 נפתחה בסמוך לתחנת הרכבת תחנת האוטובוסים המרכזית, בה אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים, וכמות הנוסעים גדלה אף יותר.
באפריל 2005 החלה בנייתו של מרכז השליטה והבקרה הארצי של רכבת ישראל משוא"ה, בקומה השנייה של מבנה תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל, וב-20 בינואר 2009 החל המרכז לפעול וכל פעילות השליטה והבקרה של רכבת ישראל עברה אליו.
המרכז החדש החליף את תא האיתות והבקרה הראשי בתחנת הרכבת חיפה מרכז – השמונה ("הפיקוד הישן").
תחנת חוף הכרמל הייתה העמוסה שבתחנות רכבת ישראל מחוץ לתל אביב ממועד פתיחתה ועד שנת 2020, בה עקפה תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון את חוף הכרמל במספר הנוסעים.
שתי מסילות כפולות עוברות בתחנה – הקו הראשי של הרכבת הוא המסילה הכפולה המערבית והשלוחה המשמשת את רכבת פרברית חיפה והקריות, היא המסילה הכפולה המזרחית.
בקו הראשי, המסילה המערבית ביותר (הצמודה לרציף 1) מיועדת לרכבות צפונה והמסילה המקבילה (הצמודה לרציף 2) מיועדת לרכבות דרומה.
בשלוחה המזרחית, המסילה הכפולה שמשמשת את קו חיפה והקריות, המסילה המזרחית ביותר (הצמודה לרציף 4) מסתעפת מהקו הראשי מעט צפונה מהתחנה ומסתיימת כ-100 מטר מדרום לה והמסילה המקבילה (הצמודה לרציף 3) מסתעפת גם כן מהקו הראשי מעט צפונה מהתחנה ומתכנסת אליו בחזרה כ-200 מטר מדרום לה.
רוב הרכבות בקו הפרברי עוצרות ברציף 4 (בעבר, רכבות גרורות קטר שלא יכלו לנוע בשני הכיוונים, עצרו ברציף 3 על מנת לבצע חיוג של הקטר במסילה הצמודה לרציף 2).
רציפים 1 ו-4 הם רציפי צד – רציף 1 (המערבי ביותר) צמוד לאולם נוסעים קטן ורציף 4 (המזרחי ביותר) צמוד לאולם הנוסעים העיקרי.
אורכו של רציף 4 הוא כ-70 מטר, שאר הרציפים הם באורך של כ-250 מטר.
רציפים 2 ו-3 הם רציפי אי.
ארבעת הרציפים ושני אולמות הנוסעים מקושרים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
במקביל למעבר התת-קרקעי שמשמש את התחנה, ישנו מעבר תת-קרקעי המשמש את המבקשים לעקוף את התחנה מבלי להיכנס אליה (מחיצות זכוכית בין המעברים אפשרו הצצה ממעבר אחד למעבר המקביל, אך נכון לשנת 2022 הן הוחלפו במחיצה אטומה).
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך אולמות הנוסעים (הגדול מביניהם פתוח בכל שעות היממה).
את מבנה התחנה תכנן האדריכל עוזי גורדון.
בעקבות חריגות התקציב הגדולות בבניית תחנת הרכבת תל אביב – השלום, נעשה "חיסכון תקציבי" שיקול מרכזי בתכנון המבנה בחיפה.
כפי שציין האדריכל עצמו, .
ברציף 1 עוצרות רכבות מדרום לכיוון שאר תחנות חיפה, תחנות קו החוף עד לכרמיאל ונהריה, ותחנות קו העמק עד לעפולה ובית שאן.
ברציף 2 עוצרות רכבות מצפון לכיוון עתלית ותחנות תל אביב עד למודיעין מרכז ובאר שבע מרכז.
רציפים 3 ו-4 מהווים בתור תחנת קצה שממנה יוצאות רכבות לכיוון שאר תחנות חיפה והקריות עד לכרמיאל.
מהתחנה יוצאות רכבות פעם בשעה לכרמיאל.
צמוד לתחנה נמצאת מרכזית חוף הכרמל ממנה יוצאים קווי אוטובוס עירוניים לחיפה וקווים בינעירוניים למרכז ולדרום, אך מתחנת הרכבת חוף הכרמל קיימים מספר קווים היוצאים ממנה, קווים עירוניים של אגד ומספר קווים של חברת קווים למועצה אזורית חוף כרמל.
ביוני 2019 החליטה הוועדה לתשתיות לאומיות לקדם את התוכנית להכפלת מסילת החוף של רכבת ישראל (משתיים לארבע מסילות) בין שפיים לתחנת חוף הכרמל.
התוכנית מקודמת במסגרת תת"ל 65א כאשר זוג המסילות החדשות צפוי לשרת "רכבות מהירות" במהירות של 250 קמ"ש.
בשנת 2023 החלו עבודות להארכת הרציפים בתחנה.
תחנת הרכבת חדרה מזרח הייתה תחנת נוסעים על המסילה המזרחית בקו חיפה – ראש העין, הממוקמת בשטחה המוניציפלי של חדרה.
התחנה אמורה להיפתח מחדש במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה.
התחנה הייתה במרחק של מיל וחצי מחדרה.
התחנה שירתה את רכבות הנוסעים בקו חיפה – קנטרה שהופעל על ידי הרכבת המנדטורית עד להקמת המדינה.
אל התחנה היה שירות אוטובוסים מחדרה, כרכור ופרדס חנה.
בתחנה לא היה בניין לנוסעים בשנות ה-30 ולא היו סככות להגנה מפני גשם ושמש, עבור הממתינים לרכבת.
בשנות ה-50 נסללה מסילת החוף מצומת רמז שמצפון לתחנה אל תל אביב ועם פתיחתה בשנת 1953 הצטמצם מאוד שירות רכבות הנוסעים בתחנה.
במקומה נפתחה תחנת הרכבת חדרה מערב במערב העיר, ותחנת חדרה מזרח המשיכה לשרת רכבות ספורות בקו חיפה – ירושלים שנסעו על המסילה המזרחית עד שנת 1968, אז הופסק לחלוטין שירות הנוסעים בקו והתחנה נסגרה.
המסילה המזרחית מדרום לתחנת חדרה מזרח ועד לכפר סבא פורקה.
התחנה המשיכה לשמש כתחנת משאות וכתחנה תפעולית, וכיום היא משמשת רק רכבות משא בודדות המובילות תבואה למפעלי "גרנות" הסמוכים אליה דרך שלוחה ייעודית.
במקום יש מספר מסילות ומבנים מתפוררים מתקופת המנדט.
ב-18 בפברואר 1943 הגיעו ילדי טהראן ממצרים לישראל ברכבת מיוחדת.
הרכבת עצרה בתחנות רחובות, חדרה מזרח ובעתלית, שם נערכו קבלות פנים חגיגיות לילדים.
בצידה הצפון מזרחי של התחנה נמצאים מחסנים שהוקמו בשנות השישים וכיום מוזנחים.
מבנים אלו פורקו בתהליך העבודה על הקו המזרחי החדש של הרכבת.
בצידה הדרום מערבי של התחנה נמצאים בעיקר המבנים שהוקמו על ידי הבריטים והם כוללים את המבנה הראשי בו עברו הנוסעים, מגדל מים ומבני שירותים ומחסנים.
לכיוון דרום מערב, עובר קו הרכבת מעל גשר נחל חדרה כשלצד הגשר נבנו פילבוקס ומגדל שמירה לשמור על הגשר.
המסילה מסתיימת עשרות מטרים לאחר הגשר.
ניתן לצעוד לאורך סוללת הרכבת ולהבחין באדני העץ שתמכו בפסי הרכבת של המסילה המזרחית.
ממערב לתחנה (לאורך הגדר הדרומית של קיבוץ גן שמואל) נמצאת דרך סולינג שבנו הבריטים על מנת למנוע שקיעת כלי רכב בחולות.
בשנת 2027 התחנה צפויה להיפתח מחדש לשירות נוסעים כחלק מפרויקט חידוש המסילה המזרחית.
בתחנה החדשה יהיו שני רציפי אי באורך של 355 מטרים כל אחד, כל רציף ישרת שתי מסילות.
בנוסף תהיה מסילה תפעולית, בסך הכל 5 מסילות.
סביבת השירות של התחנה היא חדרה (ובפרט, שכונת בית אליעזר), אזור התעשייה קיסריה ופרדס חנה-כרכור, כמו כן, תחנה זו צפויה לשרת את המגיעים לאצטדיון חדרה העתידי.
בתחום התחנה קיימים מספר מבנים לשימור: גשר נחל חדרה שנבנה על ידי הצבא הבריטי בתחילת שנות ה-20, מגורי עובדי המסילה והשירותים משנת 1927, מגורי הקוון שנבנו על פי תוכנית מגורי הקוון בתחנת זכרון יעקב, רציף וסככת ההדרים מתחילת שנות ה-30, מבנה התחנה, מגדל המים, מגדל שמירה ועמדת שמירה משנת 1944.
תחנת הרכבת יבנה – מזרח (בעבר: תחנת הרכבת יבנה) היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בדרום מזרח העיר יבנה ליד כביש 42 על מסילת לוד–אשקלון ומשרתת את תושבי יבנה, גדרה והסביבה.
התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו הרכבת הפרברי בנימינה – אשקלון.
בתחילתו של המנדט הבריטי, נבנתה תחנת הרכבת "יבנא" בסמוך לעיירה הערבית אשר נשאה את אותו השם, שהייתה תחנה פעילה לשימוש תושבי האזור.
בזמן המרד הגדול, ב-12 באוגוסט 1938 הועלו באש מבני תחנת הרכבת, שהיו צריפים עשויים עץ.
ב-3 באפריל 1946 תקף ארגון האצ"ל את התחנה.
המסילה נותקה על־ידי פיצוץ חומרי נפץ משני צדי התחנה, גשרים באזור התחנה ניזוקו ונותקו קווי התקשורת.
ב-5 ביוני 1948, בזמן מלחמת העצמאות, נכבשה העיירה יבנא ותחנת הרכבת לאחר קרב קצר.
בשנת 1963 חובר נמל אשדוד למסילה, בנקודה דרומית לתחנה ("צומת פלשת"), ותנועת הרכבות במסילה גברה, אך לא היה בה שירות נוסעים.
במרץ 1999 החלו לפעול שמונה רכבת ביום בכל כיוון וביולי 1999 נפתחה תחנת הרכבת יבנה – מזרח המחודשת, בה הוקם רציף בודד ואולם נוסעים קטן.
עקב הפופולריות של הקו הוחלט לשדרג את קו.
תחילה הוכפל קטע לוד-רחובות, במסגרתו שודרגה תחנת הרכבת רחובות, ולאחר מכן קטע צומת פלשת-אשדוד, שכלל את שדרוג תחנת אשדוד עד הלום, אך תחנת יבנה – מזרח נותרה עם רציף בודד, כולל המסילה בין רחובות לצומת פלשת שנותרה בודדת.
בינואר 2017 אישרה להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכנית מתאר כוללנית לעיר יבנה, שמייעדת את העיר ל-105 אלף תושבים.