tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר סיום הלימודים, החלה ג'ו ללמוד אצל אליזבת שוורצקופף וזכתה במספר תחרויות בינלאומיות בסיאול, נאפולי, אנה, ברצלונה ופרטוריה.
באוגוסט 1986, זכתה פה אחד בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית קרלו אלברטו קאפלי בוורונה, אחת התחרויות החשובות בעולם, הפתוחה רק לזוכים בפרס הראשון בתחרויות גדולות אחרות.
בשנת 1986, הופעת הבכורה שלה באופרה באירופה כג'ילדה ב"ריגולטו" של ורדי בתיאטרון קומונלה ג'וזפה ורדי בטריאסטה.
הופעה זו משכה את תשומת ליבו של הרברט פון קאראיאן, שליהק אותה לתפקיד אוסקר ב"נשף המסכות" עם פלסידו דומינגו בפסטיבל זלצבורג ב-1989. מותו של קאראיאן במהלך חזרות הפסטיבל מנע מג'ו לשיר בפועל על הבמה תחת שרביטו.
גיאורג שולטי ניצח על ההופעות.
היא שרה תחת שרביטו של קאראיאן בהקלטת האולפן של נשף המסכות, שבוצעה בחודשים הראשונים של 1989 עבור דויטשה גרמופון.
בשנת 1988, הייתה הופעת הבכורה שלה בלה סקאלה בתור תטיס ב-Fetonte של יומלי.
באותה שנה הייתה הופעת הבכורה שלה באופרה הממלכתית של בוואריה ושרה את ברברינה ב"נישואי פיגארו" בפסטיבל זלצבורג.
בשנת 1989, התקיימה הופעת הבכורה שלה באופרה הממלכתית של וינה וחזרה לפסטיבל זלצבורג כדי לשיר את אוסקר בנשף המסכות.
באותה שנה, הייתה הופעת הבכורה שלה עם המטרופוליטן אופרה, שוב גילמה את גילדה בריגולטו.
היא בצעה את התפקיד הזה מספר פעמים עם ה-Met במהלך חמש עשרה השנים הבאות.
בשנת 1990, ג'ו הופיעה לראשונה באופרה הלירית של שיקגו כמלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט.
בשנה שלאחר מכן, חזרה למטרופוליטן אופרה להופעה נוספת בתור אוסקר ב"נשף המסכות".
הופעת הבכורה שלה באופרה המלכותית, קובנט גארדן בתור אולימפיה בסיפורי הופמן.
היא חזרה לקובנט גארדן בשנה שלאחר מכן כדי לשיר את אדינה בשיקוי האהבה ואת אלווירה בהפוריטנים.
בשנת 1993 הופיע ג'ו בתפקיד הראשי של לוצ'יה די למרמור של דוניצטי עם המטרופוליטן אופרה ושרה את תפקיד מלכת הלילה בפסטיבל זלצבורג ובקובנט גארדן.
בשנה שלאחר מכן היא הופיעה לראשונה באופרה של לוס אנג'לס בתור סופי באביר הוורד של שטראוס.
ב-1995 היא שרה תפקיד של הרוזנת אדל ב-Le comte Ory בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס.
היא הופיעה גם בהופעות בתיאטרון שאטלה, תיאטרון השאנז אליזה, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של וושינגטון, האופרה הדויטשה בברלין, האופרה אוסטרליה ובתיאטרו קולון.
בנוסף, היא הופיעה עם תזמורות סימפוניות רבות בהופעה, ביניהן התזמורת הסימפונית של ונקובר, הסינסינטי פופס, התזמורת של סנט לוק, הפילהרמונית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, וה - Hollywood Bowl.
עבודתה הובילה אותה לשיר תחת מנצחים כמו סר גאורג סולטי, זובין מהטה, לורין מאזל, ג'יימס לוין, קנט נגאנו וריצ'רד בונינג'.
היא גם נתנה רסיטלים ברחבי אירופה, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
בשנת 2002, ג'ו שר את שיר הנושא לשידור של מונדיאל 2002 של רשות השידור הקוריאנית, "האלופים".
בשנת 2003 נבחרה ג`ו לאמנית השלום על ידי ארגון "יונסקו".
בשנת 2007, ג'ו ביצעה את הוויולטה הראשונה שלה בלה טראוויאטה עם האופרה של טולון ובעונת 2008/2009 היא הייתה אמורה לבצע את התפקיד של צרלינה בפרה דיאבולו באופרה קומיק ובאופרה רויאל דה וולוני.
בשנת 2008, ג'ו השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג עם רנה פלמינג ואנג'לה גאורגיו.
ב-2008 הופיעה בארץ בשני קונצרטים עם אלסנדרו סאפינה.
בשנת 2011 סיפקה ג'ו את קול השירה של ודה פירס במיני-סדרה של HBO מילדרד פירס.
ב-9 במרץ 2018, ביצעה דואט שהוקלט במיוחד עם סולן סוהיאנג, השיר "Here As One", במהלך טקס הפתיחה של משחקי החורף הפראלימפיים 2018 בפיונגצ'אנג, דרום קוריאה.
בשנת 2021, ג'ו מונתה לפרופסור כבוד בבית הספר לתארים מתקדמים לטכנולוגיה של התרבות KAIST.
" שיר פשוט מספר 3 ", שנכתב על ידי דייוויד לאנג, בביצוע ג'ו, והופיע בסרטו של פאולו סורנטינו מ-2015 Youth, היה מועמד לפרס האוסקר ב-2016 בקטגוריית השיר הטוב ביותר.
עמיתים מועמדים היו " Manta Ray", בביצוע אנוני; "Til It Happens to You", בביצוע ליידי גאגא; " Earned It", בביצוע The Weeknd; ו"Writing's on the Wall", בביצוע סם סמית' (שזכה בפרס הקטגוריה).
אף על פי שג'ו הוזמנה לטקס והשתתפה, היא לא הוזמנה לבצע את השיר.
אנוני, זמר טרנסג'נדר, הודר באופן דומה ובעקבות כך החרימה את הטקס.
שאר המועמדים ביצעו את שיריהם במהלך הטקס.
על השטיח האדום לפני הטקסים, ג'ו ולנג הביעו את אכזבתם מהחלטת המפיקים להחריג את השיר, תוך התייחסות עקיפה למחלוקת הקשורה לפרסי האוסקר של אותה שנה ולחוסר הגיוון הגזעי שלו.
ג'ו היא דודתו של השחקן הדרום קוריאני יו גאן, אחותו בת דודתו של אביו.
רגע לפני שהיא הופיעה את Ave Maria ב-Chatelet, פריז, בשנת 2006, מת אביה של ג'ו, Eonho Jo.
כשנודע לה שאביה נפטר, היא רצתה לבטל את ההופעה ולחזור לדרום קוריאה להלוויה.
אמה הזכירה לג'ו את הבטחתה לקהל שלה ואמרה שעדיף שתמשיך בהופעה לכבוד אביה.
ההופעה שלה הוקדשה לאביה ויצאה כ-DVD בשם Sumi Jo in Paris - For my Father.
ג'ו תומכת בזכויות בעלי חיים ואחת מחמשת הסלבריטאים האסיאתים היחידים שהפכו את "אנשים למען הטיפול האתי בבעלי חיים" לרשימת המתלבשים הטובים ביותר של אסיה-פסיפיק (PETA) לשנת 2008.
אמה של ג'ו, מאלסון קים נפטרה בשנת 2021 לאחר שסבלה מאלצהיימר במשך 10 שנים בבית החולים.
היא לא השתתפה בהלוויה של אמה בדרום קוריאה בגלל הסגר COVID-19, בזמן שהייתה באיטליה.
אריה של זרבינטה באריאדנה בנקסוס, שנכתבה על ידי ריכרד שטראוס ב-1912, היא יצירה קשה באורך של יותר מ-20 דקות עם תווים גבוהים רבים.
לכן, שטראוס שינה חלק מהתווים משום שחשב שאי אפשר לשיר.
ב-1994, לעומת זאת, ג'ו הפכה לאמן הראשון בעולם שהקליט את הגרסה המקורית הלא ערוכה של היצירה.
היא הקליטה אותה עם המנצח היפני-אמריקאי, Kent Nagano, בליון, צרפת.
ג'ו אמרה שזו היצירה הכי קשה לביצוע ששרה אי פעם.
ב-1993 היא הפכה לסופרן האסיאתית הראשונה שזכתה בלה סיולה ד'אורו.
בנוסף, זכתה בשש תחרויות בינלאומיות לראשונה כסופרן אסייתית, והוקלטה כפרימדונה האסיאתית הראשונה שכיכבה בתיאטראות האופרה בעולם.
"הקול שלה הוא המתנה הטובה ביותר שאלוהים נתן", אמר הרברט פון קאראיאן, שנחשב לאחד המנצחים הגדולים של המאה ה-20, ושיבח אותה כ"קול מלמעלה".
קאראיאן גם התפעלː "אני מופתע שלמדת בקוריאה, האם יש מורים מצוינים כל כך בקוריאה?
ניו יורק מטרופוליטן תיאטרון אופרה ניוז שיבח את "השירה שלה כבר התעלתה מעל הביקורת".
לה מונד הצרפתי שיבח את השירה שלה באומרו ש"אפילו פיות מקשיבות לשירתה".
ג'ו הקליטה יותר מ-50 הקלטות כולל עשרה אלבומי סולו עבור Erato Records, החטיבה הצרפתית של Warner Classics.
הקלטות אלו כוללות אופרות שלמות, אורטוריה, אופרטה, יצירות תזמורת וסטנדרטים בברודוויי.
ההקלטות הבולטות כוללות את קולו של הבז בהקלטה זוכת פרס הגראמי של סר גאורג שולטי של האלבום Die Frau ohne Schatten של שטראוס עבור Decca ותפקידו של אוסקר העמוד בהקלטה של הרברט פון קאראיאן של נשף המסכות של ורדי עבור דויטשה גרמופון.
אריאס קולורטורה צרפתי, דקה (15 בנובמבר 1994)
התזמורת הקאמרית האנגלית, ג'וליאנו קרלה.
חי בקרנגי הול, תזמורת סנט לוק, ריצ'רד בונינג', אראטו
מסע הבארוק – אריות מאת ויוואלדי, פרסל, הנדל, התזמורת הקאמרית של קונצרטחבאו.
Only Love, מחזות זמר מיס סייגון וכו'.
יוהאן שטראוס הדים מ-Vienna Erato (9 בנובמבר 1999)
לה פרומסה - שירים איטלקיים, ארטו (15 בספטמבר 1998)
Sumi Jo The Erato רסיטלים (10 תקליטורים) Erato (31 בינואר 2012)
Sumi Jo 101: מועדפים קרוסאובר וקלאסיקות (6 תקליטורים) Warner Music Korea (2007)
באהבה: 20 השירים הטובים ביותר של Sumi Jo (2 תקליטורים) Warner Music Korea (2006)
מתגעגע אלייך - שירי העולם - Universal Korea DG (10 באוגוסט 2010)
ליברה - יוניברסל קוריאה, DG (2011)
סינגל " Hijo de la Luna " (מושר בספרדית אך נקרא "הבן של הירח", 달의 아들) (2011, יוניברסל קוריאה)
לה לוצ'ה – סומי ג'ו שר את איגור קרוטוי עם דמיטרי חורוסטובסקי ולארה פביאן – יוניברסל קוריאה (2012)
רק באך - קנטטות לסופרן, כינור וגיטרה - Universal Korea DG (2014)
ארי אריאנג - אריות איטלקיות ושירים קוריאנים - הפילהרמונית של לונדון, סטפן פון קרון (1995, הוצאה ברחבי העולם 1998, Samsung Music)
Saeya Saeya (새야 새야) אריות איטלקיות ושירים קוריאניים.
הסימפוניה הקוריאנית, ננס גאם (1994, Samsung Music)
קומפילציה Jo Sumi – אלבום הפולק הקוריאני הראשון שלה – Hyangsu (조수미 – 그녀의 첫번째 순수 한국가곡집 – 향수) 20 רצועות קוריאניות בלבד, משני אלבומים קוריאניים קודמים.
ורדי: Un ballo in maschera עם פלסידו דומינגו, ז'אן-לוק שיינו, ג'וזפין ברסטו, פלורנס קוויבר.
הפילהרמונית של וינה, מקהלת האופרה הממלכתית של וינה.
דניאל אובר: לה דומינו נואר.
ריצ'רד בונינג' (2 תקליטורים) דקה (9 באפריל 1996)
Königin der Nacht ב-Die Zauberflöte, עם פרנץ-ג'וזף סליג, גסטה ווינברג ולובה אורגונסובה.
Königin der Nacht in Die Zauberflöte, עם קורט שטרייט, ברברה בוני, תזמורת תיאטרון בית המשפט דרוטנינגהולם, ארנולד אוסטמן.
זרבינטה בר' שטראוס: Ariadne auf Naxos (גרסה מקורית משנת 1912), Kent Nagano.
Virgin Classics (1997) זו הייתה ההקלטה הראשונה של הגרסה המקורית של ר.
שטראוס משנת 1912 וחייבה את Sumi JO להכות את הצליל F ♯6 באריה של זרבינטה.
ג'ולייטה באופנבך: Les Contes d'Hoffmann עם רוברטו אלאנה, נטלי דסאי וחוסה ואן דאם.
רוסיני: Le comte Ory עם דיאנה מונטגיו, ז'יל קצ'מייל, ג'ינו קוויליקו, ניקולס ריבנק, ג'ון אלר.
Rossini: Il turco in Italia עם סימון אלאימו, סר נוויל מרינר, פיליפס.
בליני: נורמה עם ססיליה ברטולי.
דרמה KBS " האימפריה האבודה " OST (2 תקליטורים) דורמי, קוריאה (2001.12.03) Sumi Jo – If I Leave
דרמה MBC "Hu-jun" OST (1999) סומי ג'ו – אלגיית ההפרדה (בולינבלוגוק)
Wojciech Kilar, שירה לפסקול הסרט "השער התשיעי" משנת 1999.
גרסת כיסוי לשיר הכותרת של המחזמר של אנדרו לויד וובר משנת 2010 Love Never Dies.
כמה מההקלטות של סומי ג'ו שימשו כקול השירה של הדמות וודה בגרסת המיני - סדרה של HBO משנת 2011 של מילדרד פירס.
היא הקליטה רצועות חדשות במיוחד עבור הסרט, כולל " פזמון הכלה " מתוך לוהנגרין של וגנר והסטנדרט הפופולרי " אני תמיד רודף אחרי קשתות בענן ".
היא ביצעה את " שיר פשוט מספר 3 " מאת דייוויד לאנג בסוף הסרט Youth (2015)
2022 – פרס הקרן לאבן התדמית של קוריאה
2018 - סומי ג'ו קיבלה את מסדר הכוכב האיטלקי והעניקה את התואר Cavaliere על ידי ממשלת איטליה
2008 - סומי ג'ו קיבלה את פרס פוצ'יני הבינלאומי
2008 - סומי ג'ו שרה במשחקים האולימפיים הבינלאומיים בבייג'ינג
זוכה 2006 בפרס הקוריאני הגאה לתרבות ואמנות
הזוכה השביעי בפרס KwanAk לשנת 2005 על ידי איגוד הבוגרים של האוניברסיטה הלאומית של סיאול
2003 – סומי ג'ו נבחרה כ"אמן לשלום" של אונסק"ו
2002 - סומי ג'ו שרה במונדיאל בסיאול, קוריאה
2002 האישה ה-18 של השנה על ידי ועדת הנשים של קוריאה
1997 האלבום הווקאלי הטוב ביותר של מבקרי תרבות צרפתיים
זוכה 1996 בפרס האקדמי הראשון לנוער קוריאני-סיני
1996 פרס האלבום הנמכר ביותר של השנה מאת British Classic
1995 מעוטר במסדר התרבות, דרום קוריאה
זוכת הפרס הגדול של Women Dong-a לשנת 1995 מאת Dong-a Daily News, סיאול, דרום קוריאה
זוכה פרס הסופרן הטוב ביותר לשנת 1994, צ'ילה
1994 זוכה פרס Kim SuGeun לאמנות הבמה, סיאול, דרום קוריאה
1993 זוכה לה סיולה ד'אורו, פורלי, איטליה
זוכה פרס הגראמי לשנת 1993 להקלטת האופרה הטובה ביותר (בניצוחו של Sir Georg Solti, לייבל Deca)
זוכה 1992 בפרס הזיכרון להונג ננפה
אוגוסט 1986 פרס ראשון בתחרות הבינלאומית קרלו אלברטו קאפלי בוורונה
אוקטובר 1986 סיים בהצטיינות את לימודיו בקונסרבטוריון סנטה ססיליה
1986 זוכה בתחרויות המוזיקה הבינלאומיות של פרטוריה, דרום אפריקה
1985 הזוכה בתחרות הזמר הבינלאומית 'Francisco Viñas', ברצלונה, ספרד עבור הקול הנשי הטוב ביותר, הקול הגברי הטוב ביותר זכה לסמואל קוק.
זוכה 1985 בתחרות המוזיקה הבינלאומית של ויוטי (Concorso Internazionale di Musica Viotti), איטליה
זוכה 1985 בתחרות המוזיקלית הבינלאומית בסיציליה אנה, איטליה
זוכה 1985 בתחרות הבינלאומית של נאפולי זונטה, איטליה
זוכה 1985 בתחרות המוזיקה הבינלאומית של ויוטי, טריאסטה, איטליה (Concorso Internazionale di Musica Viotti)
סוּמוּ-יַמַם או סֻמֻיַמַם היה שליטה של מארי.
היה בן לשושלת השליטים האמורים של מארי שנוסדה על ידי יגיד-לים מאיגוד השבטים בני שמאל.
הוא היה בנו של יחדון-לים ונכדו של יגיד-לים.
בסוף שלטונו עמד יחדון-לים בראש קואליציה של 12 שליטים אשר נלחמו בשמשי-אדד הראשון, אך הוא נחל כישלון בקרב והודח מכס המלכות על ידי סומו-ימם.
הוא מוזכר במכתב אשר כתב ישמח-אדד לאל נרגל:
('6-'9) סומו-ימם ה[ח]ל לעשות (את הרע) ממש [כ]מו אב[י]ו יח'דון-לים, ומעשים (רעים) שאין כמוהם [עשה] במו ידיו: את מקדשך, אשר ב[נו] המלכים הקודמים, הוא החריב ועשה (ממנו) ארמון לאשתו.
('10-'13) באת והבאת [או]תו למשפט (על מעשיו), ועבדיו הרגוהו.
את כ[ל] גדת הפרת (ממלכת מארי) הע[ב]רת [לי]דיו של סמסי-אדו.
מתוך מכתב זה עולה כי סומו-ימם גירש את אביו ולבסוף, לאחר תקופת שלטונו הקצר הוא נרצח על ידי משרתיו.
כנראה הוא היה וסאל של שמשי-אדד הראשון והוא הפר את הברית ביניהם וזאת הייתה העילה לרציחתו.
לאחר רציחתו השתלט שמשי-אדד הראשון על מארי ומינה את בנו הצעיר ישמח-אדד בתור שליטה של מארי.
הישגיו היחידים בתקופת שלטונו הקצר, כפי שעולה משמות השנים של שלטונו הם: ביצור שתי ערים, חלבת וסגרתום.
סומבר הוא זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
הוא התפרסם בזכות סינגלים ויראליים כמו "Back to Friends" ו-"Undressed", אשר זכו להצלחה במצעדים בינלאומיים.
בוס נולד וגדל בלואר איסט סייד במנהטן שבניו יורק.
הוא למד בבית הספר לאגוארדיה לאמנויות, שם התמחה בשירה קלאסית.
במהלך מגפת הקורונה, החל ליצור מוזיקה באולפן ביתי מאולתר.
בגיל 16, שחרר את השיר "Caroline", שזכה להצלחה ברשתות החברתיות והוביל לחתימתו עם חברת התקליטים וורנר רקורדס.
בהמשך עבר ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המוזיקה שלו.
הוא התפרסם דרך קטעי מוזיקה שהעלה לטיקטוק, שם צבר קהל מעריצים נרחב.
ב-2021, הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Nothing Left to Say".
ב-2023, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, In Another Life, בהפקתו של טוני ברג, המוכר מעבודתו עם פיבי ברידג'רס.
ב-2024, הסינגל "Back to Friends" הפך ללהיט ויראלי, הגיע למקום ה-47 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקומות גבוהים במצעדים באוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד ובריטניה.
ב-2025, הוציא לאור את הסינגל "Undressed", שהגיע למקום הראשון באירלנד ולמקומות גבוהים במצעדים נוספים.
באותה השנה נכנס לרשימת 21 מתחת ל-21 של בילבורד.
ב-22 באוגוסט השיק אלבום בכורה בשם I Barely Know Her, הכולל סגנונות מגוונים מפופ דאנס-פאנק ועד בלדות פולק.
סומבר מזדהה כאמן של מוזיקה אלטרנטיבית, שהיא הז'אנר המרכזי שלו.
היא גם משלבת בין אינדי רוק לפופ אלטרנטיבי עם אלמנטים של רוק אלטרנטיבי, עם דגש על טקסטים אישיים ורגשיים.
הוא מציין השפעות מאמנים כמו רדיוהד, בון איבר, פיבי ברידג'רס, ג'ף באקלי ודה 1975.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס הווידאו קליפים של MTV2025האמן החדש הטוב ביותרסומברהאלטרנטיבי הטוב ביותר"Back to Friends"שיר הקיץ"12 to 12"
סומאר (בספרדית: Sumar) היא מפלגת שמאל ספרדית, המורכבת מאיחוד של מפלגות שמאל כגון פודמוס, מפלגת ההסכמה, ומפלגות שמאל אזוריות אחרות.
המפלגה נוסדה ב־2022 לקראת הבחירות בספרד ב־2023, ונחשבת לסמן השמאלי בממשלתו של פדרו סאנצ'ס ראש ממשלת ספרד.
המפלגה נחשבת לפרוגרסיבית מאוד, ותומכת בסוציאליזם דמוקרטי, פוליטיקה ירוקה, מאבק בשינוי האקלים, פמיניזם, אנטי-קפיטליזם, פדרליזם, ובביטול המלוכה במדינה.
המפלגה הוקמה על ידי יולנדה דיאס, כיום סגנית ראש ממשלת ספרד ושרת העבודה, וחברת המפלגה הקומוניסטית של ספרד, לאחר התפטרותו של סגן ראש הממשלה לשעבר פבלו איגלסיאס מראשות מפלגת פודמוס מהשמאל הרדיקלי במאי 2021, דיאס החליטה על הקמת המפלגה במטרה ליצור רענון בפוליטיקה השמאלית בספרד, ולזכות בתמיכה של מפלגות קטנות.
ב־28 במרץ 2022 המפלגה הוקמה בגרסתה הראשונית, וב-9 ביוני 2023 בצורתה הנוכחית.
דובר המפלגה הוא שר התרבות הנוכחי ארנסט אורטסון.
המפלגה נחשבת למפלגה השמאלית ביותר בפרלמנט הספרדי לאחר מפלגת פודמוס, ומייסדת המפלגה אף חברה במפלגה הקומוניסטית של ספרד.
היא תומכת בסוציאליזם דמוקרטי ובמיגור הקפיטליזם, בפרוגרסיביזם, בפוליטיקה ירוקה של איכות הסביבה ובמאבק עיקש בשינוי האקלים, תוך ביצוע רפורמות מקיפות בכלכלה שיותאמו לכך, כגון הפחתה משמעותית של פליטת פחמן ומכוניות לא חשמליות.
בנוסף היא דוגלת בפמיניזם, זכויות להט"ב, ועמדות אנטי ציוניות במדיניות החוץ שלה.
המפלגה דוגלת בהגנה מדינתית על זכויות עובדים, ובתמיכה ממשלתית מקיפה כלפי מהגרים ועניים.
מבחינת מדיניות חוץ המפלגה נחשבת לאנטי ציונית מובהקת, וב-12 באוקטובר 2023, 5 ימים לאחר טבח השבעה באוקטובר, מנהיגת המפלגה יולנדה דיאז גינתה את "האפרטהייד הישראלי נגד העם הפלסטיני", תוך התעלמות מהטבח.
ב-24 במאי דיאז אמרה כי "פלסטין תשוחרר מהנהר לים" וקראה להסרת כל ההסכמים של האיחוד האירופי עם ישראל.
בנוסף, המפלגה הצביעה נגד הצעות שגינו את מצב זכויות האדם בקובה וונצואלה.
מנהיגת המפלגה דיאז אף שיבחה בעבר את נשיא ונצואלה לשעבר הוגו צ'אווס ושליט קובה לשעבר פידל קסטרו הקומוניסטים על פועלם.
המפלגה תומכת באיחוד האירופי, אך כמה מחברי המפלגה מצדדים בעמדות בדלניות ביחס למלחמת אוקראינה-רוסיה, ותומכים במשא ומתן לשלום מאשר סיוע צבאי לאוקראינה.
הרפובליקה הפדרלית של סומליה ובקיצור סומליה (בסומלית: Soomaaliya בליטון, 𐒈𐒝𐒑𐒛𐒐𐒘𐒕𐒖 בכתב הסומלי; בערבית: الصومال) היא מדינה במזרח אפריקה הגובלת בקניה ממערב ובאתיופיה וג'יבוטי מצפון.
תושבי סומליה הם ברובם מוסלמים-סונים והמדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
שפותיה הרשמיות של סומליה הן סומלית וערבית והיא מוכרת כחברה בליגה הערבית, אף על פי שרק חלק מתושביה דוברי ערבית.
סומליה סובלת מחוסר יציבות שלטונית ומחוסר יכולתו של השלטון המרכזי לכפות את מרותו על הכוחות השונים במדינה.
הסמכות והשליטה בפועל הן בידי ממשלות של מדינות בלתי מוכרות סומלילנד ופונטלנד, וכן בידי קבוצות וארגונים יריבים שונים המובילים את כוחות ההתנגדות והאופוזיציה.
סומלילנד הכריזה ב-1991 על עצמאות מלאה ומתפקדת כמדינה עם בחירות דמוקרטיות, מטבע ומוסדות שלטון הנמצאים בעיר הבירה הרגייסה, אולם היא לא זכתה להכרה רשמית של אף מדינה בעולם החברה באו"ם, פרט לישראל.
נציגויות בלתי-רשמיות של סומלילנד נמצאות בבריטניה, ארצות הברית ובחלק מהמדינות השכנות.
במהלך מלחמת האזרחים נפגעה עיר הבירה של סומלילנד כתוצאה מהפצצות מן האוויר על ידי סומליה, ו-50,000 אזרחים נהרגו.
כיום שוקמה סומלילנד ושורר בה משטר יציב עם כלכלה חקלאית מתפתחת.
האיחוד האפריקאי הכריז ב-2006 על אפשרות של הכרה בסומלילנד בדומה להכרתו באריתריאה.
פונטלנד הכריזה על "עצמאות זמנית" ורואה את עתידה כמחוז אוטונומי בסומליה.
סומליה נחשבת לאחת האדמות הראשונות בהן היו התיישבויות אנושיות, קבוצות של ציידים לקטים התיישבו באזור סומליה לפני ההגירה מאפריקה.
מאמצע המאה ה-19 השתלטו חיילים מצריים על ברברה ועל נמלים אחרים בצפון.
ב-1887 נהפך חלק זה של סומליה לשטח חסות בריטי.
בשנים 1889 עד 1920 נאלצו הכוחות הבריטיים לדכא מרד בהנהגתו של המוסלמי הקנאי מוחמד אבן עבדאללה.
דרומה של סומליה היה נתון זה שנים רבות לשליטת הסולטאן של האי זנזיבר, עד שבסוף המאה ה-19 כבשו אותו האיטלקים.
חלק זה של סומליה היווה יחד עם אתיופיה, מאז כיבושה בידי האיטלקים ב-1936 את "אפריקה המזרחית האיטלקית".
ב-1940 בזמן מלחמת העולם השנייה, כבשו חיילים איטלקים את סומליה הבריטית אך שנה לאחר מכן סולקו משם וחיילים של חבר העמים הבריטי כבשו גם את סומליה האיטלקית.
המדינה נוסדה ב-1960 כאיחוד של מחוזות שהיו אז מושבות של בריטניה ושל איטליה.
נשיאה הראשון היה עדן עבדוללה עוסמאן דאר שכיהן עד 1967. ב-1969 פרצה הפיכה בהנהגת הגנרל מוחמד סיאד בארה, במהלכה נרצח הנשיא עבד אי רשיד עלי שרמרקה.
בארה תפס את השלטון, שינה את שם המדינה לרפובליקה הדמוקרטית של סומליה והנהיג משטר קומוניסטי.
בעקבות מלחמת אזרחים שהתחילה ב-1977 וטרם הסתיימה, המדינה התפרקה, והייתה קיימת רק להלכה.
הארץ נשלטה ברובה על ידי מיליציות אסלאמיות עד למלחמה שהכריזו המיליציות נגד המדינה השכנה אתיופיה ונגד השלטון המרכזי הרעוע של סומליה.
המלחמה עצמה נגמרה ב-12 בינואר 2007 לאחר שאתיופיה וצבא המשטר הפדרלי הנתמך על ידה, כבשו את השטחים שהמיליציות האסלאמיות פלשו אליהן והקימו ממשלת מעבר פדרלית, השולטת להלכה במדינה בחסות אתיופיה.
המיליציות השונות, רובן אסלאמיסטיות קיצוניות כגון אל שבאב, המשיכו בפעולות טרור אסלאמי ובתקיפות השלטון המרכזי.
בתחילת 2009 יצאו הכוחות האתיופיים מהמדינה ומאז התגברה לחימה של מלחמת האזרחים בין המורדים לבין הכוחות הנאמנים לממשלת המעבר.
נכון לפברואר 2025 הלחימה נמשכת.
בשנת 2020 המדינה הוכתה בסופה גאטי שגרמה למותם של מספר אנשים.
ממשלת המעבר הפדרלית (TFG) היא הממשלה המוכרת על ידי האומות המאוחדות ומדינות אחרות בעולם כממשלתה של סומליה.
ממשלה זו נוסדה כחלק ממוסדות המעבר הפדרליים של השלטון כפי שהוגדרו באמנת המעבר הפדרלית אשר אומצה בנובמבר 2004 על ידי ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה.
על פי האמנה, שלטון המעבר יקבל מנדט של חמש שנים אשר בסופן תכונן חוקה חדשה ויוקם ממשל ייצוגי אשר ייבחר בבחירות לאומיות.
שלטון מעבר זה הוא הניסיון האחרון בשורת ניסיונות לשקם את פעולת הממשל המרכזי בסומליה לאחר התמוטטות המשטר בשנת 1991 ומלחמת האזרחים שפרצה לאחריה.
אבדולאי יוסוף אחמד נבחר לנשיא שלטון המעבר על ידי פרלמנט המעבר של סומליה ב-10 באוקטובר 2004. הוא זכה ב-189 מתוך 275 הקולות בפרלמנט.
ישיבת הפרלמנט נערכה בקניה, מדינה שכנה.
בשנת 2006 השתלט ארגון מיליציה אסלאמי, "איחוד בתי הדין האסלאמיים", על רוב חלקה הדרומי של המדינה וקבע בתחום זה את חוקי השריעה.
ממשלת המעבר הפדרלית, בסיוע כוחות מצבא אתיופיה, כוח שמירת שלום מארגון האיחוד האפריקאי וסיוע אווירי של ארצות הברית, הצליחה לדכא את המרד ואת רוב פעילות הטרור של הארגון, ולהשיב שליטה באזור.
לאחר פעולה זו התפצל "איחוד בתי הדין האסלאמיים" למספר ארגונים נפרדים שחלקם המשיכו במאבק המזוין נגד השלטון המרכזי.
התקפות ארגונים אלה נמשכו לאורך השנים 2007 ו-2008, ובתחילת 2009 הביאו לנסיגת הכוחות האתיופיים מן המדינה, כשהם מותירים אחריהם את כוחות ממשלת המעבר וכוח שמירת השלום, אשר ציודם מועט.
ב-29 בדצמבר 2008 נאם אבדולאי יוסוף אחמד בפני הפרלמנט בעיר ביידואה והודיע על התפטרותו מתפקיד נשיא המדינה, בנאום אשר שודר ברדיו לאומה, הביע צער על כך שכשל בניסיונו להביא לקץ מלחמת האזרחים הנמשכת מזה 17 שנים.
הוא אף האשים את הקהילה הבין-לאומית בכך שלא תמכו די בממשלתו והודיע כי יושב ראש הפרלמנט יחליפו בתפקיד.
בתוך חודשים אחדים נבחר נשיא חדש, שריף אחמד, מקרב אנשי האסלאם המתונים יותר, ועומר עבדיראשיד עלי שרמקה, בנו של הנשיא עבדיראשיד עלי שרמרקה שנרצח, נבחר כראש הממשלה החדש של המדינה.
ממשלת המעבר הפדרלית בעזרת כוח שמירת השלום החלו בחודש פברואר 2009 בפעולות לתפיסה מחודשת של השליטה במחצית הדרומית של המדינה.
בחודש מרץ 2009, ובניסיון לקרב את הכוחות האסלאמיים, הודיעה ממשלת סומליה כי היא תכפיף מחדש את מערכת המשפט במדינה לחוקי השריעה.
אולם העימות המזוין בדרום המדינה ובמרכז המשיך ואזורים נרחבים במדינה המשיכו להיות נתונים לשלטונן של קבוצות טרור אסלאמי קיצוניות שונות ובעיקר אל שבאב, הקשורים לארגון הטרור האסלאמיסטי אל-קאעידה.
בשנת 2009 דירג ארגון שקיפות בין-לאומית את סומליה במקום האחרון במדד תפיסת השחיתות, אשר נועד לשקף את שכיחות השחיתות במגזר הציבורי במדינה.
בשנת 2010 פורסם דו"ח מטעם ארגון הבקרה הבין-לאומי של האו"ם ולפיו כוחות הביטחון בסומליה אינם יעילים אלא מושחתים, וכמחצית מן המזון שנועד לסיוע לאוכלוסייה האזרחית באזורי העימות בסומליה לא הגיע ליעדו.
הדו"ח אף האשים אנשי ממשל סומליים בשיתוף פעולה עם פיראטים ואת ממשלת אריתראה בסיוע לקבוצות מורדים בדרום סומליה.
ממשלת סומליה דחתה האשמות אלה.
ב-14 באוקטובר 2010 מונה מוחמד עבדולאהי מוחמד לראש ממשלתה החדש של סומליה במקומו של עומר עבדיראשיד עלי שרמקה.
עבדולאהי צמצם את גודלה של ממשלת סומליה ל-18 שרים בלבד, לעומת ממשלה בת 39 שרים בעת כהונת קודמו בתפקיד.
כלכלת סומליה מבוססת ברובה על חקלאות ומעט על דיג ושירותים.
בצורות, סופות אבק קשות ומלחמות האזרחים פגעו ביבולים החקלאים וכתוצאה מכך גרמו לירידה בתל"ג של סומליה.
התל"ג לנפש עומד על 695 דולר אמריקאי לשנה.
בסומליה יש אוצרות טבע רבים שאינם מנוצלים כראוי וחלקם לא מנוצלים בכלל.
בגלל המצב הכלכלי הקשה וחוסר פיקוח מצד השלטון המקומי, כורתים תושבי סומליה את היערות, שורפים את העצים ליצירת פחם עץ ואף מייצאים חלק מהתוצרת לחצי האי ערב.
חופי סומליה, בעיקר בחבל האוטונומי פונטלנד, כמו גם סומלילנד מהווים בסיס פעולה של שודדי ים.
סומליה שוכנת על החוף המזרחי של יבשת אפריקה, צפונית לקו המשווה, בין מפרץ עדן בצפון לבין האוקיינוס ההודי במזרח ובדרום.
המדינה גובלת בג'יבוטי בצפון, אתיופיה במערב, וקניה בדרום.
לעיתים סומליה יחד עם אתיופיה, אריתריאה וג'יבוטי נקראות קרן אפריקה.
הקצה של קרן זו הוא כף גוארדפואי.
סומליה משתרעת דרומית-מערבית לו לאורך האוקיינוס ההודי ומפרץ עדן שהוא ה"מבוא" לים האדום.
רוב השטח הצפוני של סומליה הוא רמה מדברית מכוסה טרשים.
בצפון מפרידים רכסי הרים המגיעים עד לגובה 2,400 מטר, בין רמה זו ובין מישור החוף הצר לאורך מפרץ עדן.
דרומה של סומליה מישורי בחלקו.
בדרום סומליה זורמים שני נחלי איתן היחידים במדינה היורדים מרמת אתיופיה, שבלי וג'ובה.
ההר הגבוה ביותר בסומליה הנקרא 'שימביריס' או 'סורוד קאד' הוא בגובה של כ-2,047 מטרים מעל פני הים.
אוכלוסיית סומליה מוערכת בכ-16 מיליון איש, אך אין מספר ודאי מאחר שממשלה הפדרלית אינה שולטת בכלל שטחי המדינה ואין בידה נתונים מבוססים, והאוכלוסייה המקומית ברובה מורכב מנוודים וכן בגלל המצב הפוליטי הבלתי יציב וזרם הפליטים הנע בין סומליה למדינות המקלט וחזרה.
מפקד האוכלוסין האחרון בסומליה התבצע בשנת 1975 והאוכלוסייה מנתה אז 3.3 מיליון איש.
תוחלת החיים בסומליה היא 55 שנים לגברים, ו-59 שנים לנשים.
ממוצע הילדים לאישה הוא 6.1 וסומליה מדורגת שנייה בעולם לאחר ניז'ר.
מבחינת ההתפלגות האתנית, מעריכים כי כשני שלישים מהאוכלוסייה הם סומלים, והשליש הנותר מורכב ממיעוטים שונים כמו הבנטו, ברבנס, ררהמר, בג'וני, אי-ייל, גלגלא, טומל, ייביר וגבויי.
הסומלים מחולקים בין ארבעה שבטים עיקריים: דרוד, דיר (הכולל את איסאק שלעיתים נחשב כשבט נפרד), הוויה ורחנווין.
בשל מלחמת האזרחים, חלק מהאוכלוסייה חיה בקהילות שונות בגלות, והיא אחת המדינות הבולטות ביותר ביבשת מבחינה זו.
יותר ממיליון סומלים חיים מחוץ לאפריקה והנתון לא כולל את אלו אשר התיישבו במדינות השכנות כמו ג'יבוטי, צפון-מזרח קניה ומחוז אוגדן האתיופי.
תושבי סומליה הם ברובם מוסלמים-סונים.
השחתת איבר המין הנשי נפוצה בסומליה.
ארגוני בריאות עולמיים פרסמו כי למעלה מ-95% מהילדות בסומליה עוברות מילה, בדרגות שונות של השחתת איבר המין הנשי.
סומייל או אל-מסעודיה (ערבית: صميل או المسعوديّة; מתועתק גם כ"צומייל", "צומיל" או "סומיל") היה כפר ערבי שהתקיים במישור החוף, והחל משנות ה-30 של המאה ה-20 נכלל בעיר תל אביב.
תושביו, מהגרים, רובם פלאחים מצרים - חמולת צראפי וחמולת דג'אברה (אבו ג'ברא), ומיעוטם בדווים מחצי האי סיני.
לאחר מלחמת העצמאות ועזיבת תושביו התיישבה בשטחו אוכלוסייה יהודית.
נראה כי מקור שמו של כפר סומייל בא מהמילה הערבית "צומיל", שפירושה אדמה יבשה; ישנם הרואים בכך רמיזה למיקומו של הכפר על רכס הכורכר הרם, אשר שרידיו היו ניכרים בפינת רחוב ארלוזורוב ורחוב אבן גבירול שבתל אביב עד ראשית העשור השלישי של המאה ה-21.
בדומה לשאר הכפרים הערבים בסביבה, גם כפר סומייל מוקם על אחת מבמות רכס הכורכר, לצד הדרך מיפו צפונה.
ממיקומו הגבוה שלט הכפר על השדות החקלאיים והפרדסים אשר הקיפו את הכפר ואשר בהם עבדו תושביו.
בתקופות הקטיף ואיסוף התבואה, התיישבו לצד הכפר שבטים בדווים במחנות אוהלים, וכך התמלאו החושות הרבות אשר היו פזורות סביב לכפר בכוחות סיוע בעבודות השדה.
את מתיהם קברו אנשי הכפר בבית הקברות 'עבד אל נבי', המצוי מאז 1952 בתחומי גן העצמאות.
כפר סומייל זכה לתנופה משמעותית בראשית המאה ה-20. על פי נתוני הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, מנתה בשנת 1870 אוכלוסיית הכפר 104 נפשות ששכנו ב-23 מבנים.
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 מספר התושבים היה 850. בסקר לא ניתנו נתוני שטח.
חוקר תולדות ארץ ישראל דן יהב רואה בגידול זה, גידול התואם את גידולה של האוכלוסייה הערבית בארץ בתקופה הנידונה, וכזה המעיד על גידול טבעי בעיקרו.
מאידך הגאוגרף פרופסור משה ברוור, במחקרו, "הגירה כגורם בגידול הכפר הערבי בארץ ישראל" שעסק בהגירה של פועלים ממצרים בתקופת המנדט הבריטי והשתקעותם בעיקר במישור החוף, הגיע למסקנה שלפחות שליש מהגידול במספר הערבים תושבי מישור החוף בתקופת המנדט מקורו בהגירה ממצרים.
כמו כן הגיע ברוור למסקנה שגידול האוכלוסין בכפרים של אזור החוף לא נבע מריבוי טבעי או כתוצאה מהגירה פנימית של ערבים שעזבו את כפריהם בגליל ובשומרון והשתקעו באזור החוף היכן שאפשרויות התעסוקה היו טובות יותר.
ב-9 בספטמבר 1940 הפציץ חיל האוויר האיטלקי את סומייל וגרם להרג של שבעה מתושביו.
בשנת 1884 הגיעו דוד ושרה איטה פלמן עם משפחתם לכפר וקנו 40 דונם על מנת להקים חווה חקלאית, הקרקע בחלקה הייתה נטועה פרדס.
שמה של החווה לא ברור ומשתנה ממקור למקור בין השמות "גינת דוד" "נחלת דוד" "פרדס פלמן" ו"פרדס סומייל".
אב המשפחה נפטר זמן קצר לאחר הגעתם אולם אשתו סירבה לנטוש את המקום והפרדס הפך תוך שנים ספורות לרווחי.
תושבי יפו היהודים ביקרו בגינת דוד על מנת ללמוד איך לגדל הדרים.
בשנת 1878 הוקמה פתח תקווה וההרכבות לפרדסי פתח תקווה נקנו מגינת דוד.
בשנת 1936 מכרה שרה-איטה את הפרדס לקבלני בניין תל אביביים, כפי שעשו אחרים מתושבי הכפר.
בשנת 1931 הוקם בית ספר יסודי קטן לבנים בכפר.
במהלך שנת 1947 החלו תושבי הכפר הערביים לנטוש את בתיהם ולהשכירם לתושבים יהודים.
ב-25 בדצמבר 1947, לאחר פרוץ השלב הראשון של מלחמת העצמאות, פונה הכפר כליל, ככל הנראה בגלל הפחד מהתקפה יהודית.
תושביו נמלטו תחילה לכפר הסמוך ג'מאסין אל-ע'רבי.
הבריחה נעשתה מתוך כוונה לשוב אל הבתים, כך שהבורחים לא לקחו עימם מטלטלים רבים ולא עזבו בהיסטריה גדולה.
רוב אוכלוסיית הכפר עזבה למרכזי אוכלוסייה ערבית כדוגמת יפו ולוד.
עם עזיבתם של יושבי הכפר הערביים נתפסו בתיהם על ידי תושבים יהודים, ברובם אותן משפחות אשר שכרו חדרים צרים בקומות התחתונות, ומצאו בכך הזדמנות להגדיל את דירותיהם.
מקצת מתושביו החדשים של הכפר היו פליטי מלחמה יהודים שנמלטו משכונות הקו העירוני עם פרוץ המלחמה ומצאו מפלט זמני בחדרי מדרגות ועל גגות.
אל כל אלה התווספו עולים חדשים, והיו בהם שהתגוררו במגורים ארעיים, דוגמת לופטים ("ליפטים") מעץ, ששימשו קודם לכן כמכולות להובלה ימית.
באפריל 1948, דווח ש-360 משפחות שוכנו בסומייל ובכפר ג'מאסין אל ע'רבי הסמוך.
בדצמבר 1949 דיווחה עיריית תל אביב כי בשכונה גרים 400 איש ב-55 בתים והיא לא חוברה לרשת המים העירונית.
פלישה זו של תושבים לבתי הכפר הנטושים נעשתה תוך העלמת עין מצד מוסדות המדינה והעירייה, אשר ממילא לא מצאו פתרון דיור אחר לעולים הרבים שהגיעו למדינת ישראל עם הקמתה.
מאידך גיסא לא הוקנו לתושבים זכויות קניין במקרקעי השכונה.
סומייל, בדומה לשאר הכפרים הערביים ששכנו באזור העיר תל אביב (דוגמת הכפרים שייח מוניס אשר על אדמותיו הוקמו באותה העת שכונת רמת אביב ואוניברסיטת תל אביב, או סלמה, שלצידו שכנה שכונת התקווה) הפך למשבצת מרובעת, מוקפת (מצפון, בכיוון השעון) ברחובות ז'בוטינסקי, בן-שפרוט, ארלוזורוב ואבן-גבירול.
הממסד התעלם כמעט לחלוטין מהשכונה המתהווה, תשתיות לא תוחזקו, לא נסללו בו כבישים ומדרכות, לא הוקמו בו מוסדות ציבור וכן לא ניתנה לתושבים התחושה כי זהו ביתם הקבוע.
עם זאת, ילדי השכונה למדו בבתי הספר הסמוכים - בית החינוך "הר-נבו" (היום בית הספר לחינוך מיוחד "מצדה") ובית הספר "אלחריזי".
בשנת 1962, הוצא לראשונה על ידי עיריית תל אביב צו פינוי למספר משפחות מתושבי הכפר.
משפחות אלו ישבו בבתים אשר שכנו במקום שיועד להרחבת צירי התנועה שברחובות ארלוזורוב ואבן גבירול, והפיכתם מרחובות חד נתיביים לרחובות מרכזיים דו נתיביים.
ב-12 בספטמבר 1962 באו לשכונה שוטרים בלווית פקידי ההוצאה לפועל, על מנת לבצע צו פינוי נגד אחד מתושבי השכונה.
קטע בן דקה אחת ביומן שעמד בפני הקרנה, תיאר את האירוע ובין היתר הראה כיצד נגררה אשה בידיה וברגליה ותוך כדי כך שמלתה הופשלה ורגליה נחשפו.
עם הרחבת נתיבי התחבורה ברחובות המקיפים את מתחם הכפר, נהרסו חלקים של שולי הכפר, מכל צדדיו, ויושרה הקרקע, כך שגם מאפייניו הטופוגרפיים של המקום כמעט ונעלמו מהעין.
מספר מבני מגורים נוספים פונו ונעקרה צמחייה.
בצידו המזרחי של המתחם הוקם בשנות ה-70 בית הכנסת היכל יהודה המשמש את קהילת יהודי סלוניקי.
בחלקו הדרום-מזרחי הוכשר מגרש חנייה גדול.
מגדל המאה הוא מגדל משרדים בן 21 קומות המתנשא לגובה של 71 מטר, ואשר ניצב בסומייל ברחוב אבן גבירול 124. בתחילה הוקמו רק קומות הבסיס המוארך שמתחת למגדל, ובהן שכנו משך שנים חנות השקם, חניון עילי, ומרכז הבאולינג הראשון בישראל.
לאחר מכן נוספה הקומה הרביעית של מבנה הבסיס וקומות החניה שבו הפכו לקומות משרדים.
למעט פיר המעליות הבולט מקו החזית הדרומי של המגדל, עשויה המעטפת החיצונית שלו מריבועים שחורים ובהירים היוצרים דוגמה של זרימה אלכסונית.
ריבוי בעלויות הקרקע הקיים במתחם, הקשה באופן משמעותי על ההתנהלות ועל התכנון במתחם.
אך בשל מפנה אשר חל בשנת 1996, בו גובשו וחברו יחדיו בעלי הקרקע והיזמים עם העירייה, החלה לקרום עור וגידים תוכנית מתאר חדשה למתחם.
תוכנית זו ייעדה את עיקר השטח לצורכי מגורים, בתוספת מסחר לאורך הצירים הראשיים.
בתחרות אדריכלים על תכנון מתחם סומייל זכו יחדיו משרדי האדריכלים יער וגולדנברג-בוכמן.
הצעותיהם, אשר כונו בפי מנהל ההנדסה של עיריית תל אביב בחוות הדעת הראשונית כ-"אי הררי בלב ים", כללו צמצום של יחידות הדיור במתחם לכ-1,700 יחידות בלבד המשתרעות על פני 137,500 מ"ר, בנוסף לשטחי משרדים ומסחר בהיקף של 10,000 מ"ר.
כמו כן, אם תוקם מערכת הסעת המונים בסמוך לפרויקט, יוקטנו על פי התכנון תקני החניה וייתוספו לפרויקט עוד 400 יחידות דיור בשטח של עד 44,000 מ"ר ו-12,000 מ"ר שטחי שירות.
בשנת 2006 הופקדה תוכנית מתאר חדשה למתחם (תוכנית 2988) המייעדת את השטח למגורים ולמסחר.
בנוסף מבקשת התוכנית לשנות את שם המתחם מ"סומייל" ל"סמל".
נכון ל-2021, כל הבתים נהרסו ובמקומם נחפר בור עמוק ועבודות לחפירת יסודות לבנייני מגורים.
סומליו"ן הייתה יוזמה להקמת איגוד מקצועי של סופרי הילדים והנוער בישראל.
שמו מורכב מראשי תיבות של "סופרים ומשוררים לילדים ונוער".
סומליו"ן הוקם, בין השאר, כדי להגן ולשמור על זכויותיהם של סופרי הילדים והנוער, שהיו שהחשיבו כנופלים וכנחותים מסופרים למבוגרים, המאוגדים בארגונים "אגודת הסופרים", ו"איגוד כללי של סופרים בישראל".
מקימי סומליו"ן פעלו לקידום ספרות הילדים והנוער בארץ, ארגנו פעילות ספרותית במערכת החינוך, בבתי ספר, בחוגים לכתיבה לנוער, ובסדנאות.
סומלי (באמהרית: ሶማሌ, בסומלית: Soomaalida, נקראת לעיתים "סומליה") היא אחת המדינות המרכיבות את הפדרציה האתיופית.
סומלי כוללת את כל החלק המזרחי של אתיופיה וגובלת במזרחה ובצפונה בסומליה, במערבה באורומיה, בצפון-מערבה בעפר ובדירה דאווה ובדרומה בקניה.
סומלי היא המחוז הבדלני ביותר אשר מבקש לפרוש מאתיופיה והוא מקור הסכסוך האתיופי-סומלי.
סומלי היא למעשה חלק מאתיופיה רק מסוף המאה התשע-עשרה ונהפכה לכזאת לאחר כיבוש וסיפוח אתיופי.
במהלך השנים התגלה באזור זה נפט, דבר שגרם לממשלה האתיופית למנוע מסומלי לפרוש ולהצטרף אל סומליה השכנה.
סומלי היא המדינה האתיופית הנחשלת ביותר, ולעיתים קרובות מתרחשים בה פיגועי טרור של החזית הלאומית לשחרור אוגדן בעידוד השכנה סומליה, דבר שהוביל את הממשלה הפדרלית לפלוש לסומליה ולפתוח חזית נגד הבדלנים הסומלים במה שכונתה "המלחמה האתיופית המלוכלכת".
השם הרשמי של מדינת סומלי הוא "המדינה האזורית-לאומית הסומלית".
בחוקת אתיופיה המדינה מכונה בשם "מדינת סומלי" (סומלית: Soomaalida).
לפני אימוץ השם סומלי המדינה נקראה "אזור חמש".
במהלך ההיסטוריה האזור כונה גם בשם אוגדן (Ogaadeen) על שם השבט הסומלי אוגדן שיושב באזור זה ברובו ולפיכך כונה גם בשם "אוגדניה" (Ogaadeeniya).
אף על פי שאוגדן הוא למעשה אזור גאוגרפי בדרום המדינה, במהלך ההיסטוריה שם זה תיאר את כל השטחים המיושבים בסומלים בחלק המזרחי של אתיופיה.
במהלך אמצע המאה העשרים בשיא התנועה הכלל-סומלית הלאומנית האזור כונה בשם "סומליה המערבית" (Somali Galbeed) או "סומלילנד האתיופית" והוא ממשיך להיקרא כך על ידי קבוצות בדלניות.
למרות כל זאת המדינה מכונה בפי אזרחי אתיופיה בשם "סומליה" (Soomaaliya) אותו השם אשר משמש את שכנתה המזרחית של אתיופיה, סומליה.
מקור השם "סומליה" (Soomaaliyeed) שממנו נלקח המושג "סומלים" הוא בסומלית עתיקה, בה מתחלקת מילה זו לשני חלקים: "סו" שמשמעותו "בשר" והסיומת "מאל" שמשמעותה "לחיות" או "רווח".
מחיבור שני החלקים נוצרת המילה "סומאל" שפירושה "אחד שחי על בשר".
מושג זה – בהתייחס לשבטים האסלאמיים היושבים באזור – הופיע בשירי הלל לסולטאן יפאט, סעאד א-דין השני ב-1415 לאחר מלחמתו הכושלת כנגד צבא הקיסר יסחק הראשון.
במהלך המאה ה-13 האסלאם החל ללבוש צורה פוליטית באזור והוקמו מספר סולטנויות ומרכזים אסלמים.
שיא כוחה של אדאל היה כאשר אחמד גארן השתלט באופן אלים על השלטון רצח את הסולטאן ומינה סולטאן בובה מטעמו, גארן חיזק את שלטון אדאל והצליח להקים צבא מוסלמי גדול בגיבוי האימפריה העות'מאנית.
צבא אדאל פלש בסופו של דבר לאתיופיה ב-1529 והצליח להכניע אותה, קיסרי אתיופיה שאבדו עצות קראו לעזרת הפורטוגזים ויחד איתם הצליחו להביס את אדאל ולגרום לגסיסתה ב-1543. האדאלים והאתיופים שחשבו שהמלחמה נגמרה עמדו עכשיו בפני איום חדש האורומו.
הסומלים במהלך המלחמה ועוד לפניה, החלו להגר דרומה ומערבה והחלו להסתכסך עם היושבים המקומיים בדרומה של סומלי באזור נהר השאבלי, האורומו הגירות אלו של הסומלים גרמו לאורמו להגר מערבה וצפונה כבר אחרי שנת 1521 לפני הלחימה הנוצרית מוסלמית אך כוחם של אדאל ואתיופיה היו חזקים והצליחו להדוף את הגירתם.
לא רק הגירות האורומו השפיעו על האזור אלא גם ההגירות של הסומלים שהיו מסיביות והיגרו דרומה לכיוון קניה במהלך המאה ה-17 תושבי דרום סומלי, האורומו איבדו בהדרגתיות, את אדמתם הן בגלל הגירתם מערב וצפונה ובגלל ההגירה של הסומלים לאזור.
לאחר הפינוי המצרי הבריטים השתלטו על אזור ברברה וצפון האזור בעיקר בהאאד, אזור זה שהיה ריק מבחינה פוליטית הזמין את בריטניה להקמת קולוניה חדשה סומלילנד הבריטית.
במאי 1885 המצרים נסוגו באופן סופי מאזור אמירות הרר, מלך שאווה מנליק שהחלה בכיבושים להרחבת ממלכתו צירף את אתיופיה למדינות שהשתתפו במרוץ לאפריקה, הנסיגה של המצרים מאזור הרר נתנה אור ירוק לכיבוש האזור על ידי מנליק, בזמן שהקיסר עצמו היה עסוק בלחימה כנגד המהדיסטים הסודאנים והרשה למנליק לכבוש שטחים.
במהלך תקופה זו הגבולות של האזור הוסדרו שוב, בהסכם בין אתיופיה לבריטניה הוסדר הגבול בין אתיופיה לבין מזרח אפריקה הבריטית ובאזור סומלי בפרט הסכם זה נחתם ב-1907, שנה לאחר מכן נחתם הסכם חדש עם איטליה על שינוי גבולות בסומלילנד האיטלקית.
בעקבות מות מושל הררג ראס מקונן ירש אותו בנו יאלמה ב-1906, יאלמה נפטר שנה לאחר מכן ושוב מונה מושל חדש, בן נוסף של ראס מקונן טפרי מקונן ששלט על המחוז עד שנת 1913 השנה בה הוכתר ליורש-העצר ולסגן הקיסרית זאודיתו במקומו מונה בנו אראיה יוהנס.
במקביל החלה להתפתח באזורי סומליה הגדולה האידאולוגיה הכלל סומלית לאיחוד כל שטחי הסומלים כולל אלו שבאתיופיה תחת ליגת הנוער הסומלית.
במהלך העשור שבין 1944–1954 אתיופיה החלה לעשות מאמצים רבים לסיפוח רשמי של האזור לאתיופיה מידי הבריטים, ולטרפד את התוכנית לאיחוד כל שטחי הסומלים.
ב-1944 אתיופיה ובריטניה חתמו על הסכם אנגלו-אתיופי נוסף.
בהסכם זה, שהוא המשכו של ההסכם מ-1942, נקבע שיש לחדש את ריבונות אתיופיה.
האתיופים דרשו במעמד ההסכם את סיפוח האזור לאתיופיה, אך נתקלו בסירוב מבריטניה שתכננה ליצור באזור את סומליה הגדולה.
אתיופיה ניסתה את המהלך פעם נוספת, הפעם במהלך ועידת לונדון של בעלות הברית לסיפוח האזור, אך גם במקרה זה המדינות המשתפות בוועידה דחו את בקשת אתיופיה.
למרות הסירובים החוזרים, האתיופים לא ויתרו, ומאמציהם העיקשים לא היו לשווא, ונשאו פרי ב-1948, כאשר הבריטים הסכימו לסיפוח אזור האאד ואזור הגבול עם סומלילנד הצרפתית לאתיופיה.
הבריטים, שנסוגו מצפון סומלי, גרמו להפגנות של סומלים באזור העיר ג'יג'יגה, הפגנות שהאתיופים דיכאו בצורה אכזרית.
כדי להשליט סדר באזור אתיופיה, הוצאה אל מחוץ לחוק ליגת הנוער הסומלית הלאומנית.
במקביל, החלה אתיופיה לוותר על רעיון הסיפוח של סומלילנד האיטלקית לאתיופיה, בתואנה של כיבוד האו"ם לאחר שזה הפך את סומלילנד האיטלקית לטריטורית חסות איטלקית ב-1949. הסיפוח המלא של כל אזור אוגדן לאתיופיה הסתיים ב-1954, לאחר שהבריטים נסוגו מהאזור וויתרו על הרעיון של סומליה גדולה.
סיפוח זה למעשה החזיר את גבולותיה של אתיופיה לימים שלפני הפלישה האיטלקית ב-1935.
מאז שנות התשעים ועד היום
מערכת השלטון במדינה מקיימת הפרדת רשויות, ממשלת המדינה הנקראת "הוועדה המבצעת" היא הרשות המבצעת, בית הנבחרים המקומי הנקרא "מועצת המדינה" היא הרשות המחוקקת כולל בתוכו 183 מושבים אשר נשלטים על ידי המפלגה העממית-דמוקרטית הסומלית וכן קיימת במדינה מערכת בתי משפט "הרשות המחוקקת" ובראשה "בית המשפט העליון המדינתי".
בנוסף לכך לסומלי ישנם 27 נציגים באספה הפדרלית, ארבעה מהם המייצגים את הלאום הסומלי במועצת הפדרציה ו-23 בבית הנבחרים הפדרלי.
כולם מייצגים את מפלגת השלטון המקומית.
נשיאי סומליכהונהמפלגה1עבדולאי מוחמד סעיד1993–1994החזית הלאומית לשחרור אוגדן2חסם ג'ירה קלינה1993–1994החזית הלאומית לשחרור אוגדן3עוגז עבדולרמן עבדוקאנו1994–1995החזית הלאומית לשחרור אוגדן4יד טשיר פרח1995–1997הליגה האתיופית-סומלית הדמוקרטית5מוחמד מעלין עלי1997–2000הליגה האתיופית-סומלית הדמוקרטית6עבדול רשיד דולנה2000–2003המפלגה העממית-דמוקרטית הסומלית7עבדול ג'יבריל2003–2005המפלגה העממית-דמוקרטית הסומלית8עבדולאי חסן מוחמד2005 - מכהןהמפלגה העממית-דמוקרטית הסומלית
סומלי מחולקת בחלוקה המנהלית הראשונית לתשעה מחוזות ובחלוקה המשנית ל-19 נפות.
על פי הנתונים של הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה לשנת 2005, אוכלוסיית סומלי היא 4,329,001 (רק כ 6% מאוכלוסיית אתיופיה).
עם שטח של 279,252 קמ"ר (כרבע משטחה של אתיופיה) סומלי מדורגת שנייה ורק מדינת אורומיה מקדימה אותה, הצפיפות הממוצעת במחוז היא כ־15 אנשים לקמ"ר אחד.
ההרכב האתני של סומלי כולל ברובו סומלים (כ-96.23%) אשר מסווגים בתור "אתיו-סומלים" ("אתיופים - סומלים"), מונח המתאר סומלים בעלי אזרחות אתיופית החיים בפדרציה האתיופית, זהות אשר התגבשה בשנים שלאחר הקמת סומלי.
המושג "אתיו-סומלים" גורם להתנגדות של הבדלניים הרואים את אתיופיה כמדינה כובשת ולכן מתנגדים להגדרה זו.
השבט הסומלי העיקרי היושב בסומלי הוא אוגדן.
בנוסף לכך קיימים מספר קבוצות אתניות אחרות, האורומו (כ-2.25%) וקבוצות אחרות המונות פחות מאחוז האמהרים (כ-0.69%) היושבים בעיקר בצפון המדינה יחד עם הגורגים (כ-0.14%) היושבים גם הם בצפון, סמוך לגבול עם דירה דאווה.
מבחינת דת רוב אזרחי סומלי הם מוסלמים סונים (כ-98.7%), למרות שהמדינה מוגדרת חילונית, הדת תופסת מקום מרכזי בחיים של אזרחי המדינה, הסומלים.
האסלאם הסוני היא הדת הנפוצה ביותר אשר הגיעה לאזור במאה ה-10 עם הגעתם של סוחרים ערבים לאזור יחד עם הגירה מחצי האי ערב.
התושבים הנוצרים של המחוז הם בעיקר הלא סומלים, הנצרות במחוז היא בעיקר נצרות אורתודוקסית (כ-0.9%) והיא נחלתם של האמהרים אשר הגיעה לאזור במהלך המאה השישית, בנוסף קימות במדינה דתות אחרות המונות פחות מאחוז (כ-0.3%).
חוקת אתיופיה קובעת ששפתה הרשמית של אתיופיה היא האמהרית אך מדינות הפדרציה יכולות לקבוע שפות רשמיות משלהם, כך שבמדינה זו הסומלית היא השפה הנפוצה ביותר (כ-95.9%), שפות נוספות המדוברות במחוז הם האמהרית (כ-0.92%) אורומו (כ-2.24%) וגורגית (כ-0.033%).
סומק הוא מוצר קוסמטי לצביעת הלחיים בגוונים שונים ומטרתו היא בדרך כלל להקנות לפנים מראה ערני ונקי יותר.
סומק מיוצר כקרם, נוזל ואף אבקה.
המצרים הקדמונים היו ידועים ביצירת מוצרי קוסמטיקה קדומים ובמיוחד ביצירת מוצרים בעל דמיון לסומק המודרני, בציורים מתקופת מצרים העתיקה נראים גברים ונשים משתמשים בסומק.
כיום סומק משמש בעיקר נשים, אך לעיתים רחוקות הוא בשימוש על ידי גברים.
במאה ה-16 באירופה נשים היו משתמשות בסומק לבן כדי להבהיר את פניהן.
הסומק המודרני מורכב במרבית המקרים מאבקה אשר מורכבת מטלק ובדרך כלל נמרחת בעזרת מברשת איפור.
סומלילנד, או בשמה הרשמי הרפובליקה של סומלילנד (בסומלית: Jamhuuriyadda Soomaaliland; בערבית: جمهورية صوماليلاند או جمهورية أرض الصومال, תעתיק: ג'מהורית צומאלילאנד או ג'מהורית ארץ' אלצומאל, הגייה: גֻ'מְהוּרִ֫יַת סוֹמַאלִילַאנְד או גֻ'מְהוּרִ֫יַת אַרְד א-סּוֹמַ֫אל) היא מדינה בעלת הכרה בין-לאומית חלקית הממוקמת בקרן אפריקה, מצפון-מערב לסומליה, וגובלת באתיופיה, ג'יבוטי וחבל פונטלנד.
לסומלילנד ריבונות בפועל על שטחיה והיא מקיימת מערכת ממשל בנפרד מהשלטון המרכזי בסומליה.
העיר הרגייסה משמשת המרכז השלטוני וכעיר הבירה.
בסומלילנד מתגוררים כ-6.2 מיליון אנשים נכון ל-2024. דת המדינה היא אסלאם, וכ-99% מהאוכלוסייה נמנים עם הזרם הסוני.
השפה הסומלית היא השפה הרשמית, וערבית ואנגלית משמשות כשפות משניות.
מאז הכרזת העצמאות שהובילו בני השבט איסאק במאי 1991, ביססה הישות שלטון דה פקטו דמוקרטי, עצמאי ויציב על שטח החופף לגבולותיה ההיסטוריים של סומלילנד הבריטית, וכולל חמישה משמונה עשר מחוזותיה של סומליה.
בניגוד לחוסר היציבות המאפיין חלקים נרחבים בסומליה, סומלילנד מציגה המשכיות שלטונית וביטחונית גבוהה.
סומלילנד בנתה דגם שלטוני דמוקרטי המבוסס על שילוב בין מוסדות מדינה מודרניים למבנים שבטיים מסורתיים.
יציבות זו באה לידי ביטוי במערכות בחירות סדירות, העברת שלטון בדרכי שלום וקיום כוחות ביטחון ושיטור השומרים על הסדר הציבורי.
על אף שסומלילנד מתפקדת דה פקטו כמדינה עצמאית לכל דבר, היא אינה זוכה להכרה דיפלומטית פורמלית מצד הקהילה הבין-לאומית.
היא אינה זוכה להכרה רשמית מצד האו"ם או המדינות החברות בו, למעט מדינת ישראל, והרפובליקה הסינית שהיא טייוואן (שאינה חברה באו"ם), שמקיימות עמה קשרים.
מצב זה מותיר את סומלילנד בבידוד דיפלומטי.
ב-1750, הוקמה סולטנות איסאק , סולטנות מוסלמית בקרן אפריקה.
רוב תושביה היו בני השבט איסאק, שרואים עצמם כצאצאיו של השייח' איסחאק בן אחמד , שהגיע לאזור מחצי האי ערב.
הסולטנות התקיימה 135 שנה, ונפלה לאחר כיבושי ח'דיוות מצרים בקרן אפריקה.
במאה ה-19, באמצעות רצף של הסכמים עם הממלכות המקומיות בקרן אפריקה, השיגו הבריטים והאיטלקים והצרפתים שליטה על חלקים של החוף הסומלי, והקימו את סומלילנד הבריטית, סומלילנד האיטלקית וסומלילנד הצרפתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה כבשו הבריטים את שטחה של סומלילנד האיטלקית ואיחדו אותה לסומלילנד הבריטית, אשר תפקדה כישות דמוית מדינה בעלת מוסדות ממלכתיים עצמאיים תחת הכתר הבריטי, עד אשר קיבלה את עצמאותה ב-1960 והוקמה כרפובליקה של סומליה.
בין השנים 1987–1989 בוצע בסומליה רצח עם שיטתי נגד בני שבט איסאק, שמכונה לעיתים "רצח עם נשכח".
הרצח בוצע על ידי מדינת סומליה, תחת שלטון הדיקטטורה של סיאד בארה, במהלך מלחמת העצמאות של סומלילנד (שקדמה למלחמת האזרחים הנוכחית, שפרצה בתחילת שנות ה-90 ונמשכת עד היום).
על פי הערכות שונות, בין 50,000 ל-100,000 אזרחים נהרגו במסגרת האירועים.
דיווחים מקומיים מעריכים כי סך מקרי המוות של בני שבט איסאק אף מגיע עד 200,000. במסגרת רצח העם נהרסו כמעט לחלוטין הערים השנייה והשלישית בגודלן ברפובליקת סומליה של אותה תקופה, הרגייסה ובוראו.
הרס הערים, יחד עם יתר האירועים, הביא לבריחתם של מאות אלפי סומלים (רובם בני איסאק) לאתיופיה (הגובלת בסומליה), בריחה שתוארה כ"אחת התנועות הכפויות המהירות והגדולות ביותר של אנשים שתועדה באפריקה", והביאה להקמת מחנה הפליטים הגדול בעולם דאז (1988).
כחלק מרצח בני איסאק, הכוחות הסומליים ייסדו יחידה בשם "מדבירי איסאק", המורכבת כולה מאזרחים שאינם בני איסאק.
היחידה בזזה ערים וכפרים, טבחה באוכלוסייתם, ופעיליה ביצעו אונס בחפים מפשע כחלק מההתקפות.
יחידה זו, יחד עם זרועות צבאיות אחרות בצבא סומליה דאז, הייתה אחראית להטלת אימה על בני איסאק באזורים הכפריים, וגרמה לניצולים לברוח לאזורים מרוחקים.
בשנת 1991, על רקע מלחמת האזרחים בסומליה ורצח העם של בני איסאק, ותוך ניצול האנרכיה השוררת במדינה, הכריזה סומלילנד על עצמאותה.
בשנת 1993 ערך הממשל של סומלילנד משאל עם, שבו הוא הציע מבנה ממשל עצמאי לחלוטין מהרפובליקה של סומליה.
משאל עם נוסף שהתקיים ב-2001 אשרר ברוב של 97% את החוקה ואת הכרזת העצמאות של סומלילנד מ-1991. ב-2003 התקיימו לראשונה בחירות דמוקרטיות לנשיאות וב-2005 לפרלמנט.
ב-2010 התקיימו הבחירות השניות לנשיאות שבהן זכתה האופוזיציה, והעברת השלטון התקיימה בצורה חלקה.
בשנת 2001 פרסם הממשל בסומלילנד מאמר בין-לאומי שבו הציג את הנימוקים לעצמאותה, והטיעון המרכזי הוא שסומלילנד זכאית להכרה מתוקף היותה טריטוריה של מיעוטים אתניים שהיו נתונים לשלטון קולוניאלי בריטי.
סומלילנד רואה עצמה כממשיכה ויורשת חוקית של מדינת סומלילנד שהוקמה ב-26 ביוני 1960 (לאחר שקיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת), והתמזגה לרפובליקה הסומלית ב-1 ביולי, ארבעה ימים לאחר מכן.
מדינה זו הוכרה בעת הקמתה על ידי 35 מדינות.
ההכרה הבין-לאומית בסומלילנד שנויה במחלוקת מאז שהרפובליקה של סומלילנד הכריזה על עצמה כיורשת החוקית של "מדינת סומלילנד".
וסומליה עדיין תובעת את השטח כחלק בלתי נפרד ממנה.
המחלוקת בדבר מעמדה הבין-לאומי של סומלילנד היא על הלגיטימיות של הישות המכונה סומלילנד לפעול כמדינה עצמאית בנפרד מסומליה.
סומלילנד נחשבת כמחוז אוטונומי של סומליה.
הזכות להגדרה עצמית של עמים אומנם מעוגנת באמנות רבות ואף בסעיף 2(1) למגילת האו"ם, אך עקרון השלמות הטריטוריאלית הקבוע בסעיף 2(4) למגילת האו"ם לרוב גובר על כך, ואוסר על פגיעה בשלמות הטריטוריאלית של מדינות קיימות לצורך הקמת מדינות חדשות, ואוסר גם על סיפוח שטח ללא הסכמה.
בנוסף, הקהילה הבין-לאומית רואה בקיומן של ישויות אלה הפרה של סעיף 4 לאמנת מונטווידאו.
האמנה קובעת שהתנאים הבסיסים לקיומה של מדינה ריבונית הם אוכלוסייה קבועה, טריטוריה מוגדרת, ממשלה מתפקדת ויכולת לנהל יחסי חוץ עם מדינות אחרות.
דו"ח של נציבות האו"ם לפליטים בנוגע לסומלילנד קבע שיש לה שליטה פונקציונלית על הצבא והמשטרה; קיומם של בתי משפט האוכפים את החוק; קיומם של מכסים ומיסים בנמלים; שני בתי מחוקקים; חלק מהשרים מנסים לפעול בתחומי אחריותם; לסומלילנד יש מטבע ודרכונים משל עצמה אשר מתקבלים בכמה ממדינות העולם.
על אף שסומלילנד עומדת בארבעת התנאים, הגישה הקונסטיטוטיבית מחייבת הכרה דיפלומטית של מדינות אחרות כתנאי נוסף לריבונותה של מדינה.
בשנות ה-90 ניסתה סומלילנד לקבל הכרה באמצעות מועצת הביטחון של האו"ם.
אולם זו הכירה רק בממשלת המעבר הזמנית (TFG) כנציגי סומליה באו"ם.
למרות זאת פועלים ארגונים שונים מטעם האו"ם בסומלילנד, כמו נציבות האו"ם לפליטים, ארגון הבריאות העולמי, ארגון המזון העולמי וסוכנות הפיתוח של האו"ם.
כתנאי מקדים להכרה מצידן, דרשו ארצות הברית והאיחוד האירופי את הכרת האיחוד האפריקאי בסומלילנד, ולכן מאמציה מתמקדים בקבלת הכרה ממנו.
אף על פי שהגישה בקשה לחברות ב-2005, וקיבלה המלצה חיובית של משלחת האיחוד ב-2006, לא התקבלה החלטה רשמית מצד הארגון.
גם בקשתה משנת 2007 למעמד משקיפה בחבר העמים הבריטי לא נענתה.
במקביל סומלילנד מפתחת קשרים והסכמים בין־לאומיים עם אתיופיה, מקימה משרדי קישור בג'יבוטי, בארצות הברית ובבריטניה, וחברה בארגון העמים ולאומים שאינם מיוצגים (UNPO).
אתיופיה היא השותפה הקרובה ביותר של סומלילנד ותומכת בעצמאותה.
זאת בשל אופייה היציב והדמוקרטי, האינטרס הביטחוני שבהחלשת סומליה, והחשיבות האסטרטגית של הגישה לים.
ב-5 בפברואר 2025, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הביע נכונות להכיר בעצמאותן של סומלילנד ופונטלנד מסומליה בתמורה לקליטה של פליטים עזתים במסגרת תוכניתו לפינוי מרצון של תושבי רצועת עזה.
באפריל 2014, מועצת העיר שפילד בבריטניה הצביעה באופן טקסי בעד הכרה בזכות להגדרה עצמית של סומלילנד.
בצעד דומה, כעבור כשנה, הכירה גם מועצת העיר קארדיף, בירת ויילס, בעצמאותה של סומלילנד.
אך בפועל, עד שנת 2025, מדינות העולם (פרט לבודדות) וארגונים בין-לאומיים לא הכירו בסומלילנד כמדינה ריבונית ועצמאית, מתוך שמירה על היציבות וכיבוד עקרון השלמות הטריטוריאלית של סומליה.
ההשלכה העיקרית של אי ההכרה בסומלילנד היא היעדר יכולת לקבל סיוע כלכלי בין-לאומי מארגונים בין-לאומיים כדוגמת קרן המטבע הבין-לאומית.
בנוסף, אי-ההכרה בה כמדינה מונע מסומלילנד לבצע סחר בין-לאומי, ומאלץ אותה לספק בעצמה את צרכיה הפנימיים.
ב-26 בדצמבר 2025 הודיעה ישראל על הכרה רשמית בסומלילנד כמדינה עצמאית וריבונית, ובכך הפכה למדינה הראשונה החברה באו"ם המכירה בעצמאות החבל.
ההכרזה המשותפת נחתמה על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר החוץ הישראלי גדעון סער ונשיא סומלילנד עבד א-רחמאן מוחמד עבדאללה, וכללה כינון יחסים דיפלומטיים "ברוח הסכמי אברהם".
נשיא סומליה חסן שייח' מחמוד הגיב ואמר כי ההכרה של נתניהו בסומלילנד היא תוקפנות בלתי חוקית המנוגדת לכללים המשפטיים והדיפלומטיים.
אתיופיה אומנם התחייבה להכיר בסומלילנד, אך טרם מימשה את התחייבותה.
הרפובליקה הסינית שבטייוואן הכירה בסומלילנד, אך היא עצמה מדינה שההכרה בה מוגבלת, ואינה חברה באו"ם.
מדינה או ישותתאריך הכרהמקור (הרפובליקה הסינית)26 בפברואר 2020
גופים שבמוצהר לא מכירים בסומלילנד כמדינה עצמאית
בשנת 2019 נכנסה לתוקף החלוקה המנהלית של סומלילנד.
סומלילנד מחולקת לשישה מחוזות וכל אחד ממחוזות סומלילנד מחולק לנפות.
סומלילנד משתרעת על פני שטח של כ-176,120 קילומטרים רבועים בחלקה המזרחי של קרן אפריקה.
המדינה גובלת בג'יבוטי במערב, באתיופיה בדרום, ובמזרח היא חולקת גבול עם אזור פונטלנד שבסומליה, כאשר קו החוף שלה, שאורכו כ-740 קילומטרים, נמתח לאורך מפרץ עדן.
פני השטח בצפון המדינה מתאפיינים ברכסי הרים נישאים, שגובהם נע לרוב בין 900 ל-2,100 מטרים.
רכס הרי אוגו חוצה את המדינה מצפון, ושוכנת בו הפסגה הגבוהה ביותר בסומלילנד, שימביר בריס, המתנשאת לגובה של 2,416 מטרים מעל פני הים.
האקלים באזור הוא מגוון ומשלב בין תנאים צחיחים במישורי החוף לבין אזורי רמה גשומים וקרירים יותר, המושפעים מהטופוגרפיה ההררית של פנים הארץ.
בניגוד לשכנותיה בקרן אפריקה, סומלילנד הצליחה לבסס יציבות ביטחונית מרשימה ואינה רואה בשוד הימי ענף כלכלי בשטחה.
בעוד שבאזורים כמו פונטלנד ודרום סומליה התפתחו רשתות פשיעה ימית, ממשלת סומלילנד נקטה בקו נוקשה נגד התופעה, הקימה משמר חופים אפקטיבי ומשקיעה מאמצים באבטחת נמל ברברה המשמש כעורק כלכלי אסטרטגי.
המציאות בשטח מלמדת כי מימיה הטריטוריאליים נחשבים לבטוחים למעבר, והשלטון המקומי פועל כדי למנוע כל פעילות עבריינית שעלולה לפגוע בלגיטימציה הבינלאומית ובהשקעות הזרות במדינה.
כלכלת סומלילנד נשענת במידה רבה על מגזר חקלאות בעלי החיים.
עמוד השדרה של הייצוא המקומי הוא אוכלוסיית חיות המשק, הנאמדת בכ-24 מיליון ראש.
בשנת 1996 הגיעה הפעילות לשיא עם ייצוא של 3 מיליון חיות למדינות המזרח התיכון.
לצד זאת, סומלילנד מייצאת גם מוצרי לוואי כגון עורות, המהווים נדבך נוסף בסחר החוץ שלה.
עם זאת, ערוץ הייצוא המרכזי עומד בפני אתגרים משמעותיים הנובעים ממגבלות בין-לאומיות ורגולטוריות.
דוגמה בולטת לכך היא החלטתה של ערב הסעודית לאסור על ייבוא בקר מסומלילנד, צעד בעל השלכות כלכליות ניכרות על מגדלי הבקר והסוחרים המקומיים.
חסימת שוק יעד כה משמעותי מאלצת את המשק המקומי להתמודד עם שינויים בביקושים ולחפש שווקים חלופיים לשמירה על יציבות הענף.
השילינג הסומלילנדי משמש כמטבע בחלקים מסומליה מאז 1921, כאשר השילינג המזרח אפריקאי הונהג בשטחי סומלילנד הבריטית לשעבר.
לאחר קבלת העצמאות ואיחוד הטריטוריות לשעבר של סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית בשנת 1960, המטבעות שלהם, השילינג המזרח אפריקאי והלירה הסומלית, שהיו שווים בערכם, הוחלפו בערכם הנקוב בשנת 1962 בשילינג סומלי.
השמות ששימשו לערכים שלו היו סנט.
בשנת 1994 נוסד הבנק המרכזי של המדינה, בנק סומלילנד, מתוקף חוקת סומלילנד.
בספטמבר 1994 אישר הפרלמנט של סומלילנד את תוכניותיו של הנשיא אגל להנהיג מטבע חדש שיחליף את השילינג הסומלי.
השילינג הסומלילנדי הונהג ב-18 באוקטובר 1994 בשער של שילינג סומלילנדי אחד ל-100 שילינג סומלי.
השילינג הסומלי חדל להיחשב כהילך חוקי בסומלילנד ב-31 בינואר 1995. שילינג סומלילנדי צמוד לדולר האמריקאי בשער של 580 שילינג סומלילנדי לדולר אחד.
השטרות הנמצאים כעת במחזור הם בערך נומינלי של 100, 500, 1,000 ו-5,000 שילינג סומלילנדי.