tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוקם בקיץ 2012 במסגרת פרויקט להרחבת העיר מוסקבה, על חשבון שטחי מחוז מוסקבה, הוקם יחד עם מחוז טרויצק.
ממוקם בדרום העיר וכולל 9 נפות:
שצ'רבינקה (המשמשת גם כמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז)
בתקופת המעבר עד להקמת המחוז, נוהל השטח על ידי פרפקט המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי אלכסיי צ'לישב.
בנובמבר 2013 מונה דמיטרי נאבוקין לפרפקט מחוז מוסקבה החדשה.
המחוז האדמיניסטרטיבי טרויצק הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מנהליים) של העיר מוסקבה.
הוקם בקיץ 2012 במסגרת פרויקט להרחבת העיר מוסקבה, על חשבון שטחי מחוז מוסקבה, הוקם יחד עם מחוז מוסקבה החדשה.
זהו המחוז הגדול ביותר מבחינת שטחו במוסקבה והוא כולל 10 יישובי משנה:
יישוב מרכז אדמיניסטרטיבי ווסקרסנסקויה ל.מ.ס קייבסקי קייבסקי קלונובסקויה קלונובו קרסנופאחורסקויה קרסניה פאחרה מיכאילובו-יארצבסקויה שישקין לס נובופיודורובסקויה יאקובלבסקויה פרבומאיסקויה פטיצ'נויה רוגובסקויה רוגובו טרויצק טרויצק שצ'אפובסקויה שצ'אפובו
המחוז האדמיניסטרטיבי הצפון-מערבי של מוסקבה הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מנהליים) של העיר מוסקבה.
ממוקם בצפון מערב העיר וכולל 8 נפות.
זהו אחד המחוזות הדתיים ביותר בעיר ובו 21 כנסיות של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
פרפקט המחוז מאפריל 2012 ועד אפריל 2015 היה ולדימיר גוברדובסקי.
מאפריל 2015 פרפקט המחוז הוא אלכסיי פשקוב, שמונה לתפקיד על ידי ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין.
המחבוא הוא ספר לבני הנוער שיצא לאור בשנת 2014. נכתב על ידי לואיק דובייה, מארק ליזנו וגרג סלסדו.
הספר עוסק בהישרדות תחת השלטון הנאצי בצרפת.
נכתב בצרפתית ותורגם לעברית על ידי ניר רצ'קובסקי.
המחבוא מוצג באופן קורע לב, מסעיר ומרגש באמצעות הפורמט הספרותי של הקומיקס.
הסיפור מסופר כזיכרון שמספרת סבתא לנכדתה ומצליח להעביר גם את חוויית הדור השני באמצעות אבי הנכדה השומעת את הסיפור.
כשאלזה ישנה אצל סבתא דוניה היא מגלה שסבתה אינה מצליחה להירדם.
"היה לך חלום רע ?" אלזה שואלת, אבל כשסבתא מתחילה לספר מתברר שלא מדובר בחלום, אלא בסיפור אמיתי מהעבר.
אט אט אלזה מגלה מה קרה לסבתה האמיצה ולילדים רבים שחיו באירופה בתקופה שזעזעה את העולם כולו.
בעוד הנאצים מגיעים אל ביתה של דוניה באמצע הלילה, הוריה מחביאים אותה בארון הבגדים.
כאשר היא יוצאת ממנו בעזרת השכנה היא מגלה שהוריה אינם והדירה הפוכה.
השכנה, חברה במחתרת הצרפתית, לוקחת את דוניה תחת חסותה.
שתיהן מעמידות פני אם ובת נוצריות ומסתתרות יחד בחווה מחוץ לפריז.
כך, למעשה, ניצלים חייה של דוניה.
עם תום המלחמה עוזרים השכנים לדוניה לאתר את אמה שניצלה.
מחבר הספר, לואיק דובייה, מסביר מדוע היה חשוב לספר סיפור המתרחש במהלך מלחמת העולם ה-2 .
אחרוני העדים למאורעות הולכים ונעלמים..
מסיבה זו מצא חן בעיניי הרעיון לייעד את הסיפור לקוראים צעירים.
אהיה מאושר אם הסיפור יעודד שיחות על מה שקרה בעבר, אבל מבחינתי המטרה היא גם לעורר דיון בנוגע למה שקורה היום, על רקע התחזקות הזרמים הקיצוניים".
"סיפור טהור כמו לב של ילד, שנוגע איפה שצריך, אסור לפספס." מוסטיק.
"יצירה מלאה ברגש ובפשטות." מטרו.
"ספר יפה ומרגש העוסק באכזריות שבעולם מבלי להציג אותה, אך מגלה גם את הטוב שבעולם, את רגעי האחווה והאומץ." דוזיו.
"סיפור סוחף שמשאיר לקוראים חומר למחשבה." לה ליבר.
"הספר מתאר ברגישות רבה את קורותיהם של אלפי ילדים צרפתיים יהודים תחת משטר וישי באסתטיקה השמורה לקומיקס ובקיצור המתאים לקהל צעיר." ערוץ 7.
הספר זכה ב-11 פרסים, בהם פרס הקוראים הצעירים במסגרת פסטיבל אנגולם לקומיקס שבצרפת.
תערוכה היסטורית על פי הספר מוצגת ברחבי צרפת.
המחדש הוא אתר חדשות ומדיה חרדי.
האתר עלה לאוויר באפריל 2018 בשם "פינטל נט" על ידי ישראל בוקשפן וחבריו.
בפברואר 2020 הוא עבר שינוי חזותי ושמו שונה ל"המחדש".
באתר פעלה במשך מספר שבועות תוכנית "המתראיין" אותה הגיש העיתונאי אבי גרינצייג.
בתוכנית הובאו ראיונות עם חברי כנסת ואישי ציבור.
לאחר מספר שבועות ברשת האתר ירד מהאוויר לצורך חידוש, ועלה שוב באפריל 2020.
במאי 2020 הושג הסכם עם חברת "הדרן" לפתיחת האתר במכשירים הכשרים של החברה.
באתר משודר מדי יום שיעור חברותא בדף היומי מפי הרב יונתן שטנצל, פינת הלכה מאת הרב בנימין חותה, משדר חיזוק יומי מאת הרב חיים רבי.
פינת הסגולות מפי רבי יואל משה פינטו, בנו ממשיך דרכו של מרן האדמו"ר רבי יאשיהו פינטו שליט"א רבה הראשי של מרוקו ושיעור פרשת שבוע מפי הרב ישראל דרעי.
באתר מדור למוזיקה חסידית ומצעד מוזיקה שבועי 'חמישייה מנצחת' בשיתוף רדיו קול ברמה בתוכניתו של יואלי דיקמן 'לילה מנצח', אותה מגיש ישראל רוזן.
במאי 2021 הושקה אפליקציית מובייל לאתר.
עורכי משנה: מנחם קולדצקי, משה נוי.
מפקח תכנים רוחני: ישראל בוקשפן.
הַמְחָאַת דּוֹאַר היא שיטה להעברת סכומי כסף באמצעות המחאה בנקאית המונפקת ביחידות הדואר לכל מאן דבעי תמורת כסף מזומן בלבד.
לרוב המחאות דואר מיועדות להישלח באמצעות שירותי הדואר.
המחאות דואר עובדות באופן דומה להמחאות רגילות, רק שאין צורך בחשבון בנק עבורם.
כך ניתן לשלם מבלי למסור את פרטי חשבון אישיים.
המחאת הדואר היא אישית, למוטב בלבד, ואינה ניתנת להסבה.
המחאות דואר אינן הילך חוקי אלא סוג של שטר חוב עם תוקף ידוע מראש.
התשלום עבור שירות ההמחאה מבוצע על ידי אוֹחֵז ההמחאה, ולא על ידי הנוֹשֶׁה.
בישראל, בנק הדואר מציע שירות של מכירה ופדיון של המחאות דואר, המונפקות בסכומים משתנים לפי בקשת הלקוח, בתהליך מקוון.
את ההמחאות ניתן לפדות במזומן באמצעות סניפים מקוונים, או באמצעות הפקדה ישירות לחשבון המוטב.
המחאת דואר שהונפקה על שם חברה אינה ניתנת לפדיון במזומן, אלא להפקדה בחשבון המוטב בלבד.
המחוז הכלכלי של צ'רנוזמיה-מרכז הוא אחד מ-12 המחוזות הכלכליים של הפדרציה הרוסית, הכולל את אזורי החלק הדרומי של מרכז רוסיה.
מרכז המחוז היא העיר וורונז'.
הסיווג של המחוז הכלכלי במבנה המחוזות הכלכליים נתמך על ידי המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
המחוז הכלכלי קיבל את קווי המתאר שלו בגבולות החלוקה המנהלית-טריטוריאלית של מרכז רוסיה במאה העשרים.
כיום, מבחינה גאוגרפית זה כבר לא המרכז; גבול המדינה עובר לאורך שלושה אזורים.
הפרדת השטח כיחידה מנהלית הייתה בשלבים הראשונים של ההתיישבות החדשה בפאתי צפון-מזרח רוסיה במאות ה-16–17. החלוקה המנהלית-טריטוריאלית השתנתה כתוצאה מרפורמות מדינתיות רבות.
בשנת 1880, האזור החקלאי המרכזי כלל את פלך ריאזאן, פלך טולה, פלך קלוגה, פלך אוריול, פלך קורסק, פלך וורונז', פלך טמבוב, פלך פנזה.
בשנת 1928, נוצר מחוז צ'רנוזמיה עם וורונז' כמרכז.
החלוקה הסטטיסטית המקובלת וההקצאה של השטח נשתמרה, רק שמחוז אוריול המודרני אינו נכלל בה.
הפיתוח הפעיל של התעשייה החלו רק בימי ברית המועצות.
זה נבע בעיקר מתיעוש, פיתוח משאבי עפרות ברזל של האנומליה המגנטית של קורסק ויצירת מספר מפעלים לבניית מכונות.
ב-31 במאי 1991, הוצא צו על ידי יו"ר הסובייט העליון להאצת הפיתוח הכלכלי במחוז ועד 2001 המחוז כלל את מחוז בלגורוד, וורונז', קורסק, ליפצק, נובוגורוד, אוריול, סמולנסק, טמבוב, טולה ובריאנסק.
על פי רשת הייעוד של ועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות וברוסיה המודרנית, האזור כולל 5 מחוזות: בלגורוד, וורונז', קורסק, ליפצק וטמבוב.
שיעור עיור: 68% מהאוכלוסייה מתגוררת בערים, באזורים כפריים - 32%.
צ'רנוזמיה ממוקם בנוחות ביחס לבסיסי הדלק והאנרגיה של אזור הוולגה, צפון הקווקז ואוקראינה.
שטחו של האזור ממוקם על קו פרשת המים, לאורך המסלול העליון של הנהרות אוקה, דון וסיים (יובלו של הדסנה) וסוורסקי דוניץ.
החלק המערבי של האזור ממוקם על הרמה הרוסית המרכזית, על שפלת אוקה-דון.
השטח מתייחד בנקיקים רבים, אשר הוקל על ידי שני גורמים טבעיים (קרחון הדנייפר) וגם הידרדרות מצבו הסוציו-אקונומי (הנובע כריית יערות מסיבית, חריש מוגזם של ערבות וכרי דשא).
המחברות השחורות של מרטין היידגר הן אסופה של 34 מחברות שנכתבו על ידי הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר (1889–1976) בשנים 1931–1970. הן החלו להתפרסם בשנת 2014. במקור היו אלו מחברות קטנות עם כריכות שחורות, שבהן רשם היידגר תצפיות או "סקיצות".
פרסום המחברות עורר מהומה, בעיקר בשל תוכנן האנטישמי המפורש.
היידגר כינה את המחברות השחורות "הערות הסדנאות" (Werkstattaufzeichnungen).
אחד מעוזריו של היידגר, פרידריך-וילהלם פון הרמן , אמר שהמחברות נשמרו על שולחן ליד מיטתו של היידגר, וכי היידגר כתב במחברות בלילה לפני השינה.
פיטר טראוני ערך את כתבי היד של היידגר, והמחברות נוספו לאסופות כל כתביו (; בראשי תיבות GA) בהוצאת Vittorio Klostermann.
בתחילה סברו המוציאים לאור שאבדה המחברת הראשונה Anmerkungen I (המסווגת כיום תחת GA 97), אך היא נמצאה ברשותו של חוקר היידגר סילביו ויאטה .
המחברות השחורות מכילות תוכן אנטישמי מפורש, שהצית מחדש את המחלוקת סביב הקשר בין היידגר והנאציזם ביחס לפרויקט הפילוסופי שלו.
במחברות היידגר הצדיק את האנטישמיות שלו מטעמים פילוסופיים לכאורה.
בין היתר טען היידגר שהעם היהודי הפך עצמו לגזע מתוקף התרחקותו מגויים ופעילותו בקהילות יהודיות מבודדות ("אי-היותם של היהודים בעולם") בשילוב האשמה בעיסוק יתר בכלכלה.
ובשל כך, העם היהודי לכאורה ויתר דה פאקטו על זכותו למחות על היחס כלפיו תחת הרייך השלישי.
ההיסטוריון של הפילוסופיה פיטר גורדון מציין כי היידגר מרבה להשתמש במונח Machenschaft ככינויו לכוח הטכנולוגי ששולט בעולם המודרני.
כוח זה זוכה אצלו למעמד של מעין אל עתיק בעל כוח בלתי מותנה, הנעדר את העיגון המוחלט של הדברים.
כפי שעולה בציטוט לעיל, במחברות היידגר מעניק משמעות אנטישמית ספציפית ל-Machenschaft.
לפי פיטר טרוני , שהיה אמון על עריכת המחברות השחורות, היידגר אימץ לעצמו זן חריג ביותר של אנטישמיות "אונטולוגית-היסטורית" (seinsgeschichtliche).
"העדר ה"עולמיות" של היהודים הפך לקטגוריה פילוסופית: הטיפוס המנוגד לתמימות ולעבודת הכפיים המאפיינות את היות-בעולם".
המחבוא של אדי היא מסעדה שהוקמה בשנת 1979 באילת.
כיום היא אחת המסעדות הוותיקות ביותר בעיר ופועלת החל מ-2025 ברחוב אילות 3 בשכונה א'.
המסעדה "המחבוא של אדי" הוקמה בשנת 1979 על ידי עולה חדש מארצות הברית, אדי חץ, שהיה המייסד, השף והבעלים.
אדי נולד בשנת 1940 בניו יורק, הוא עלה והתיישב בירושלים באמצע שנות השבעים, שם הכיר את בתיה, שהפכה לבת זוגו והם החליטו להדרים לאילת.
הם קנו מבנה בשכונה א' באילת שהייתה השכונה הראשונה שנבנתה בעיר ואוכלסה בדרך כלל בתושבים ממעמד סוציו-אקונומי בינוני-נמוך.
המיקום אז היה רחוק ממרכזי התיירות של אילת ולכן המסעדה נחשבה ל"מקום מחבוא", ושמה עבר בעיקר מפה לאוזן.
המילה "מחבוא" גם התכתבה בתקופת הקמת המסעדה עם התפישה הרווחת אז בישראל, כי אילת היא מקום מחבוא עבור אנשים שרוצים להתרחק מחייהם הרגילים במרכז הארץ.
תחילה פעלה המסעדה כמסעדת המבורגרים, אך בהמשך הפכה למסעדת בשרים ופירות ים: "תוך זמן קצר החליט חץ כי תהפוך למסעדה של ממש, בעיקר עבור הקהל האמריקאי והקנדי שנמנה אז עם תושבי האזור ועם מרבית התיירים.
במשך שנים רבות עמד לזכותה שלטון היחיד והתורים אליה היו בהתאם.
מצריף קטן גדלה המסעדה והתרחבה למספר חללים.
הקו הקולינרי הבלתי כשר בעליל הביא פירות ים ובשר ובמשך לא מעט זמן, זה היה בין המקומות היחידים באילת, בהם ניתן היה אפשר להשיג שרימפס, מולים וסטייקים עם רוטב פלפלת".
המסעדה רכשה לעצמה מוניטין והייתה המסעדה האילתית הראשונה שנכנסה למדריכי אוכל בין-לאומיים.
המסעדה פעלה בשכונה א' עד לשריפתה בחודש יולי 2016.
ב-30 ביולי 2016 התפרסמה ידיעה כי המסעדה נשרפה כתוצאה מהצתה.
בעיתונות נכתב: "החשוד בשריפת המסעדה הוא לאנס חץ, בנו של מיסד המסעדה אדי חץ...על פי החשד הרקע לשריפה הינו סכסוך משפחתי שהתגלע בין האחים לאנס ואשלי, המנהל את המסעדה בשנים האחרונות...".
באתר וואלה נכתב: "מהחקירה עולה כי החשוד מילא מכל דלק ונשאר אחרון לבדו במסעדה בערב ההצתה.
כמו כן, בלשים שנשלחו לביתו גילו כי כשהגיע לשם, זמן קצר לפניהם, הכניס את בגדיו למכונת הכביסה וחלק משיערות ראשו היו חרוכות.
בדצמבר 2017 התפרסם כי לאנס חץ הורשע בהצתת המסעדה ונגזרו עליו 13 חודשי מאסר בפועל, מאסר על תנאי וקנס.
בית המשפט התחשב בחרטה שהביע, ובבקשתה של אמו להקל עמו עד כמה שניתן.
אדי חץ נפטר בשנת 2014, ואת דרכו המשיך בנו, אשלי חץ, שהוא כיום הבעלים והשף של המסעדה.
כתוצאה מן השריפה וכתוצאה מחילוקי דעות עם השכנים בשכונה א' על היתרי הבנייה הוחלט להקפיא את עבודות השיפוץ של המסעדה במיקום הישן, ולחפש מקום חדש למסעדה.
המסעדה עברה בתחילת שנת 2017, משכונה א' לרחוב המסגר 2 באזור התעשייה של אילת, והיא פעלה, מאז ועד 2025 מול המקום שבו פעלה פעם "מסעדת לווייתן" (שעברה כבר לפני כמה שנים לטיילת הרודס).
בתחילת 2024 החליט אשלי חץ, כי המסעדה תתחיל לפעול כמסעדה כשרה.
בהמשך שינה את החלטתו וכיום המסעדה איננה כשרה.
ב-2025 עברה המסעדה מקום בפעם השנייה, וחזרה לרחוב אילות 3 בשכונה א' במרחק כמה מטרים מהמקום שבו הייתה ממוקמת עם הקמתה.
המחאות נגד ישראל באוניברסיטאות בארצות הברית הן חלק מהמחאות בארצות הברית נגד מלחמת חרבות ברזל וכוללות מחאות של מפגינים פרו-פלסטינים באוניברסיטאות בארצות הברית נגד הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
המחאות התעצמו בחציו השני של אפריל 2024, עם הקמת מתחמי אוהלים באוניברסיטאות רבות בארצות הברית, ובראשן באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בחלק מההפגנות היו גילויי אנטישמיות.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר הכריזה מדינת ישראל על יציאה למלחמת חרבות ברזל למיטוט שלטון חמאס ברצועת עזה ולשחרור החטופים.
בעקבות המלחמה נהרגו אלפים, דבר שעורר את זעמם של סטודנטים פרו-פלסטינים באוניברסיטאות בארצות הברית, והביא לגל מחאות שהחל באמצע אפריל 2024.
הפובליציסט טוען שהמחאות הסטודנטיאליות לא צמחו בחלל ריק, אלא על רקע שיח אקדמי ואקטיביסטי שהתפתח במשך שנים בקמפוסים האמריקאיים.
לדבריו, בעשורים האחרונים התבססה בחוגים אקדמיים מסוימים התפיסה המגדירה את ישראל כמדינת "קולוניאליזם התיישבותי" (Settler Colonialism), מסגרת תאורטית הרואה בציונות פרויקט קולוניאלי של התיישבות ונישול, בדומה להתיישבות האירופית באמריקה ובאוסטרליה.
תפיסה זו, שהשתרשה במחלקות ללימודי אתניות, לימודי מזרח תיכון ומדעי החברה, מציגה את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לא כסכסוך לאומי בין שני עמים אלא כמאבק בין ילידים מדוכאים למתנחלים-קולוניאליסטים.
במסגרת תפיסת עולם זו, פעולות נגד ישראל נתפסות כ"התנגדות אנטי-קולוניאלית" לגיטימית, והשפעתה ניכרה בהצהרות ובסיסמאות שנשמעו במחאות לאחר ה-7 באוקטובר.
ארגוני סטודנטים רבים אימצו רטוריקה זו, כשהם מתארים את המלחמה בעזה במונחים של "רצח עם קולוניאלי" ו"טיהור אתני", תוך התעלמות או הצדקה של אירועי ה-7 באוקטובר עצמם.
הפגנות אנטי ישראליות החלו במקומות מסוימים בארצות הברית בכלל, ובאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק בפרט, שבה יש תופעה של אנטישמיות, כבר עם תחילת התמרון הקרקעי ברצועת עזה.
ב-18 באפריל 2024 הוקם באוניברסיטת קולומביה מתחם אוהלים במחאה על מלחמת חרבות ברזל.
במהלך המחאות שם נעצרו מעל 100 בני אדם.
האוניברסיטה נתנה למוחים דד-ליין לפרק את אוהלי המחאה שלהם עד חצות הלילה שבין ה-23 ל-24 באפריל (יום רביעי בבוקר שעון ישראל), אולם האולטימטום הוארך ליום שישי, 26 באפריל.
חלק מהמוחים פרצו למבני האוניברסיטה העבירו את ציוד המחאה והאוהלים לתוך הבניין השתלטו עליו והתבצרו בו.
חלק מעובדי התחזוקה במקום נלקחו כבני ערובה והמוחים סירבו לתת להם לעזוב.
הסטונדטים שהתבצרו במבנים דרשו מהנהלת האוניברסיטה ומהרשויות "סיוע הומניטרי" על ידי שיספקו למוחים מזון בטענה ש"הם צריכים להיות מחויבים לספק אוכל לסטודנטים שמשלמים כאן על תוכנית ארוחות".
במקביל נשלח מכתב לנשיאת האוניברסיטה, שעליו חתמו 260 פרופסורים מהאוניברסיטה, 50 אנשי צוות הוראה, 265 סטודנטים, 967 בוגרים, 454 הורים של תלמידים ו-2,005 תושבי השכונה שבה נמצא הקמפוס, בו דרשו מהנהלת האוניברסיטה לפנות את הסטודנטים הפרו-פלסטינים מהקמפוס ולפטר אנשי סגל שתמכו בהם ואף הכריחו סטודנטים להשתתף במחאה.
הם גם דרשו לספק לסטודנטים ולאנשי סגל יהודים אבטחה אישית שתלווה אותם לכיתות.
בתגובה להפגנות האוניברסיטה השעתה סטודנטים שארגנו אותן, וחברים בארגון סטודנטים למען צדק בפלסטין, שפעילותו נאסרה בקמפוס.
הרב של האוניברסיטה קרא לסטודנטים היהודים להתרחק מהקמפוס, משום שאינו נחשב למקום בטוח.
מחאות באוניברסיטאות נוספות בארצות הברית
במהלך חודש אפריל גל ההפגנות של סטודנטים פרו-פלסטינים התרחב לעשרות קמפוסים ברחבי ארצות הברית.
המחאות כוללות מספר אוניברסיטאות מרכזיות בארצות הברית, כמו אוניברסיטת ייל, בה הפגינו מאות וסירבו להתפנות ממתחם האוהלים שהקימו עד שהנהלת האוניברסיטה תפסיק "לממן את טבח העם בעזה" באמצעות השקעותיה בישראל.
מחאות נרשמו גם באוניברסיטאות הרווארד ואוניברסיטת MIT שבמסצ'וסטס, אוניברסיטת UCLA שבלוס אנג'לס, אוניברסיטת אמורי שבאטלנטה ואוניברסיטת קורנל שבניו יורק.
באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי נצפה דגל חזבאללה ומארגני המחאה פעלו להסרתו.
באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון נעטף פסלו של ג'ורג' וושינגטון בכאפייה, דגל פלסטין ומדבקות ורוסס בגרפיטי.
חברת הקונגרס לורן בוברט ניסתה להסיר את הדגל מהפסל.
בעקבות מאהל מחאה שהוקם באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', הודיעה הנהלת האוניברסיטה כי "ניתנו מספר הזדמנויות לאותם אנשים – שרבים מהם לא סטודנטים – לאסוף את חפציהם ולעזוב.
מי שלא עזב נתון למעצר בגין הסגת גבול".
בהמשך המשטרה פעלה לפירוק המאהל ועצרה מספר פעילים.
ב-30 באפריל התפתחו באוניברסיטת UCLA שבלוס אנג'לס הפגנות אלימות שכללו השלכת חזיזים וגז מדמיע על ידי המפגינים הפרו-פלסטינים.
לקראת סוף אפריל התפשטו המחאות גם לקולג'ים קהילתיים רבים בארצות הברית.
ב-2 במאי 2024 נרשמו מחאות סטודנטים ב-142 אוניברסיטאות וקולג'ים בארצות הברית.
הפגנות דומות נערכו גם באוניברסיטאות ברחבי העולם, בהן אוניברסיטת טוקיו, סניפים של אוניברסיטת ניו יורק בבואנוס איירס וברלין, אוניברסיטת סידני והסורבון.
ב-26 באפריל פרסם ועד ראשי האוניברסיטאות הישראלי מכתב בו הביע דאגה מהאנטישמיות הגואה באוניברסיטאות בארצות הברית, ואף הביע נכונות לסייע בקליטת סטודנטים יהודים וישראלים המבקשים לעבור לאוניברסיטאות בישראל בעקבות המתיחות בקמפוסים בארצות הברית.
הסכם אוניברסיטת קולומביה עם הממשל הפדרלי בנושא אנטישמיות (2025)
ההסכם נחתם לאחר שממשל טראמפ ביטל מענקי מחקר בהיקף של למעלה מ־400 מיליון דולר שהיו מיועדים לאוניברסיטה, בטענה כי זו לא פעלה למנוע הסתה אנטישמית ואיומים כלפי סטודנטים יהודים במהלך ההפגנות בקמפוס שנערכו על רקע מלחמת חרבות ברזל.
המחאות בתאילנד (2020–2022) היו גל של הפגנות רחבות היקף שהחלו בשנת 2020 ברחבי תאילנד, בתחילה נגד ממשלתו של ראש הממשלה פריות צ'אן-אוצ'ה, ובהמשך כללו גם קריאות לרפורמה במוסד המונרכיה.
הגורמים המרכזיים למחאות היו פירוקה של מפלגת האופוזיציה העתיד קדימה בפברואר 2020 וביקורת כלפי חוקת תאילנד שנחקקה בשנת 2017.
הגל הראשון של המחאות התרחש בקמפוסים אקדמיים, אך נקטע בשל מגפת קורונה.
ב־18 ביולי 2020 התחדשו ההפגנות בעצרת ב"אנדרטת הדמוקרטיה" בבנגקוק, שאורגנה על ידי קבוצת "הנוער החופשי", ודרשה את פירוק הפרלמנט, הפסקת ההפחדה נגד אזרחים וניסוח חוקה חדשה.
המחאות התפשטו ברחבי המדינה, בעיקר בקרב צעירים וסטודנטים ללא הנהגה מאורגנת.
ב־3 באוגוסט 2020 פרסמו קבוצות סטודנטים דרישות לרפורמה במונרכיה – מהלך שנחשב לחריג במדינה.
ב־19 בספטמבר נערכה עצרת רבת משתתפים שנחשבה לאתגר ישיר כלפי המלך ראמה העשירי.
דחיית הצבעה פרלמנטרית בנושא תיקוני חוקה בסוף ספטמבר עוררה תגובות ציבוריות.
לאחר הפגנות ב־14 באוקטובר, הוכרז מצב חירום "חמור" בבנגקוק, והמשטרה עשתה שימוש בתותחי מים לפיזור מפגינים.
בנובמבר 2020 דחה הפרלמנט את דרישות המפגינים לתיקון חוקתי מלא.
במהלך שנת 2021 חלה ירידה בתדירות ההפגנות עקב אישומים פליליים נגד מנהיגי מחאה והחמרת פעולות האכיפה.
באוקטובר נרשם מקרה מוות ראשון של מפגין שנורה ליד תחנת משטרה.
הממשלה נקטה צעדים כגון הגשת כתבי אישום מתוקף מצב החירום, מעצרים, פריסת כוחות ביטחון, אמצעי צנזורה והפעלת קבוצות פרו־ממשלתיות.
מוסדות אקדמיים הונחו להגביל פעילות פוליטית של סטודנטים.
לאחר שובו של המלך מגרמניה באוקטובר 2020, גבר השימוש בכוחות צבא ומשטרה לפיזור הפגנות.
בנובמבר 2021 קבע בית המשפט החוקתי של תאילנד כי הקריאות לרפורמה במונרכיה אינן חוקתיות, והורה להפסיק כל פעילות בנושא – פסיקה שזכתה להשוואה להפיכה חוקתית.
השלטון הצהיר על כוונתו להשתמש בכל החוקים העומדים לרשותו, כולל חוק לסה מאג'סטה אשר קובע עונשים חמורים על ביקורת נגד בית המלוכה ונחשב לאחד הנוקשים בעולם.
בשנת 2022 דעכה המחאה בעקבות פעולות הדיכוי ומחלוקות פנימיות, אך נמשכו פעילויות מקוונות ומחאות בקנה מידה קטן.
מאז סיום המונרכיה המוחלטת בתאילנד בעקבות המהפכה הסיאמית של 1932, התרחשו במדינה 13 הפיכות צבאיות מוצלחות.
בשנת 2014, בעת שכיהן כמפקד הצבא המלכותי התאילנדי, הוביל פריות צ'אן-אוצ'ה את ההפיכה התאילנדית של 2014 והקים את המועצה הלאומית לשלום וסדר (NCPO), חונטה צבאית ששלטה במדינה במשך כחמש שנים.
בתקופה זו הוגבלו זכויות אזרחיות ופוליטיות, והועמקו הפערים החברתיים־כלכליים.
בשנת 2016 נערך משאל עם לאישור חוקה חדשה שנוסחה על ידי החונטה.
חוקת 2017 הוגדרה על ידי אנליסטים כמקנה עדיפות לממסד הצבאי על פני המערכת הפוליטית והמפלגתית בתאילנד.
החוקה מעניקה לסנאט, שמונה כולו על ידי ה-NCPO, סמכות להשתתף בבחירת ראש ממשלה במשך חמש שנים מאישור החוקה.
מנגנון זה אפשר לצבא לשמר את השפעתו גם לאחר הבחירות.
בנוסף, נדרשו ממשלות עתידיות לפעול בהתאם לתוכנית אסטרטגית לאומית בת 20 שנה, אשר הוכנה בתקופת החונטה, דבר שהגביל את מרחב הפעולה של ממשלות נבחרות ויצר מערכת דמוקרטיה מודרכת עם מעורבות צבאית ניכרת.
ב, שנחשבו ל"חופשיות חלקית ולא הוגנות" על ידי חוקרים וארגוני זכויות, זכתה מפלגת פלאנג פראצ'אראט בתמיכת הסנאט והמוסדות הממלכתיים, והובילה להקמת קואליציה בראשות פריות צ'אן-אוצ'ה.
הבחירות שימשו אמצעי ללגיטימציה למשטר הצבאי לשעבר, באמצעות פרשנות משפטית וטכנית לחוקי הבחירות שאפשרה לקבוצות פרו־צבאיות להרכיב ממשלה.
הקואליציה כללה מפלגות קטנות אשר נהנו מהחלטות ועדת הבחירות של תאילנד, שנתפסה כגוף הנתון להשפעה ממשלתית.
לאחר הבחירות שונתה שיטת חלוקת המושבים בפרלמנט, מהלך שאפשר את השגת הרוב הדרוש לקואליציה של פראיוט.
באמצעות סמכויות ה-NCPO, מינה פראיוט בעלי ברית לסנאט, בית המשפט החוקתי של תאילנד, הוועדה הלאומית למניעת שחיתות וועדת הבחירות של תאילנד, וכן לתפקידים בכירים בממשל המקומי.
המבנה החוקתי שנקבע בתקופה זו, אשר כלל סנאט ממונה וחובת פעולה בהתאם לתוכנית האסטרטגית הלאומית, יצר מגבלות על תיקון החוקה, שכן נדרש לשם כך אישור הסנאט ומשאל עם.
עם הקמת הממשלה לאחר הבחירות הכלליות בתאילנד 2019, מונו מספר גנרלים בדימוס ואנשי ציבור בעלי קשרים קודמים לפשע מאורגן לתפקידי שרים.
בין הבולטים שבהם נמנה תאמאנאט פרומפאו, אשר ריצה עונש מאסר באוסטרליה בגין הברחת סמים.
הממשלה המשיכה את מדיניות החונטה של המועצה הלאומית לשלום וסדר, ונחשבת למזוהה עם מאפייני דמוקרטיה לא ליברלית.
עליית מפלגת העתיד קדימה ופירוקה
במהלך הבחירות, זכתה מפלגת העתיד קדימה (FFP) לתמיכה רחבה בקרב צעירים המזוהים עם עמדות פרוגרסיביות, ונתפסה כחלופה למפלגות המסורתיות ולגופים המקורבים לחונטה.
המפלגה הפכה לשלישית בגודלה בפרלמנט, והצלחתה הדגישה את הפער בין הדור הצעיר לאליטה הפוליטית הוותיקה.
כעבור 11 חודשים, פורקה המפלגה בהחלטת בית המשפט החוקתי של תאילנד, זמן קצר לפני דיון מתוכנן בבית הנבחרים של תאילנד בהצעת אי־אמון בממשלה.
לאחר הפירוק, המשיכו חברי המפלגה לקדם עמדות ביקורתיות כלפי השלטון, לרבות חשיפת קשרים לשערוריית 1MDB.
המפלגה והגופים המזוהים עימה קידמו נושאים כגון זכויות הפלות, ביטול גיוס חובה, רפורמות בחינוך ובצבא, חיזוק זכויות עובדים, הגבלת מונופולים וזכויות נשים.
סוגיית רכישת צוללות במהלך מגפת הקורונה הפכה לסמל לביקורת על תקציבי הביטחון.
ביקורת ציבורית על המונרכיה התאילנדית הייתה נדירה בתקופת שלטונו של המלך ראמה התשיעי, שנפטר ב־2016. המלך נודע כמי שהחזיר סמכויות לבית המלוכה לאחר תקופת השפעה מצומצמת בתקופת חאנה ראטסדון.
יורשו, המלך ראמה העשירי, נקט בגישה פוליטית אקטיבית.
לאחר אישור משאל עם על חוקת תאילנד 2016, הועברו אליו סמכויות נוספות בעקבות שינויים חוקתיים.
בשנת 2018 הועברו לרשותו נכסי לשכת נכסי הכתר (CPB) – בשווי מוערך של כ־40 מיליארד דולר – שהיו עד אז בבעלות ציבורית.
כן אוחדו גופי הארמון לגוף מלכותי יחיד, ותקציבם הוכפל בין השנים 2018 ל־2020.
בשנת 2020, הועברו לפיקודו הישיר של המלך שתי יחידות צבאיות, מהלך שיצר שליטה צבאית אישית בידי המלך.
בערב הבחירות של 2019 פרסם המלך הכרזה שקראה לציבור לבחור "אנשים טובים", ביטוי שזוהה עם גופים המזוהים עם החונטה.
ההכרזה שודרה פעמיים וזכתה לתגובות ביקורתיות מצד צעירים ברשתות החברתיות, תחת ההאשטאג "גדלנו ויכולים לבחור בעצמנו".
התחזקות מעמד המלוכה והגבלות על חופש הביטוי
ב־19 ביולי 2019, במהלך השבעת הקבינט החדש, הדגישו כלי תקשורת כי השרים נשבעו אמונים למלך בלבד, ללא אזכור של החוקה.
על אף ביקורת ציבורית ומשפטית, נוסח השבועה לא תוקן, מהלך שפורש כהכרה שבשתיקה בהתחזקות מעמד המלוכה.
בטקס נוסף ב־27 באוגוסט העניק המלך מסרים ממוסגרים לכל שרי הממשלה.
באותה תקופה נהרסו אנדרטאות היסטוריות הקשורות לחאנה ראטסדון ולמהפכה הסיאמית של 1932, דבר שפורש כשכתוב ההיסטוריה הרשמית של תאילנד.
המלך ראמה העשירי מתגורר רוב הזמן במדינת בוואריה שבגרמניה.
לבקשתו שונתה חוקת תאילנד כך שלא תחייב מינוי עוצר בעת שהותו מחוץ למדינה.
משרד החוץ הגרמני הודיע כי השגריר התאילנדי הוזהר מספר פעמים שגרמניה אינה מתירה ניהול ענייני שלטון משטחה.
חוק לסה מאג'סטה בתאילנד היה שנוי במחלוקת גם במהלך שלטונו של המלך בהומיבול אדוליאדג', אולם לאחר ההפיכה התאילנדית של 2014, נרשם מספר שיא של כתבי אישום בגינו.
החוק שימש ככלי להגבלת חופש הביטוי בתאילנד.
בשנים 2018–2020 לא הוגשו כתבי אישום חדשים לפי חוק לסה מאג'סטה בתאילנד, אך נעשה שימוש נרחב בחוקים אחרים, בהם "חוק ההסתה", האוסר קריאות לשינוי סדר חברתי או פוליטי באמצעים לא חוקיים, ו"חוק פשעי מחשב", המתיר ענישה על הפצת מידע "שקרי" או "מזיק" דרך רשתות מקוונות.
כמו כן, הוגשו כתבי אישום בגין חברות בפשע מאורגן, כשכולם נשאו עונשים חמורים ונחשבו לכלים חלופיים לדיכוי פוליטי.
ביוני 2020 נעלם באורח כפוי הפעיל וואנצ'אלירם סאטסאקסיט, שהיה בגלות בקמבודיה ועמד בפני אישומים בגין לסה מאג'סטה.
ההיעלמות עוררה תגובות רבות ברשתות החברתיות.
ביולי 2020 נעצר טיוואגורן ויתיתון לאחר שלבש חולצה שעליה נכתב "איבדתי אמון במונרכיה".
הוא אושפז בכפייה במוסד פסיכיאטרי, מהלך שתואר כשימוש פוליטי לרעה בפסיכיאטריה.
השלכות מגפת הקורונה והחרפה פוליטית
ב־26 במרץ 2020 הכריזה ממשלת תאילנד על מצב חירום, וב־3 באפריל הוטל עוצר לילי כחלק מהמאמצים לבלום את התפשטות מגפת מגפת הקורונה בתאילנד.
בנוסף, נאסרה כניסת זרים למדינה.
ארגוני זכויות אדם בינלאומיים ביקרו את השימוש בצו החירום ככלי לדיכוי חופש הביטוי בתאילנד.
על אף הצלחה יחסית בהתמודדות עם המגפה בזכות מערכת בריאות ציבורית מפותחת, הוארך מצב החירום מספר פעמים.
ב־15 ביולי 2020 עוררו דיווחים על יחס מועדף לאנשי צבא ותיירים שהפרו את כללי הבידוד הציבורי ביקורת ציבורית רחבה.
ביקורת הופנתה גם כלפי כישלון הממשלה בשיקום תעשיית התיירות.
באותו יום, בעת ביקורו של ראש הממשלה פריות צ'אן-אוצ'ה במחוז ראיונג, נעצרו שני מפגינים שהניפו שלטים נגדו.
על פי דיווחים, הם הוכו על ידי שוטרים, דבר שעורר תגובות רבות ברשתות החברתיות.
המחוז הפדרלי של ברזיל (בפורטוגזית: Distrito Federal) הוא מחוז בברזיל הכולל את שטחה של העיר ברזיליה, בירת ברזיל, ואינו שייך לאף מדינה בברזיל.
בעבר היה המחוז חלק ממדינת גויאס.
הממשלה הפדרלית של ברזיל עברה למחוז הפדרלי ב-21 באפריל 1960, ואז פוצל המחוז ממדינת גויאס.
לפני המעבר היה המחוז הפדרלי בברזיל שטחה של העיר ריו דה ז'אנירו.
לאחריו, הפך שטח העיר ריו דה ז'אנירו למדינה בשם גואנברה, שהתקיימה בין 1960 ל-1975, עד שהתאחדה עם מדינת ריו דה ז'אנירו.
בתחילה הורכבה אוכלוסיית המחוז מהפועלים שעסקו בבניית העיר ברזיליה, שנבנתה מן היסוד בתקופת כהונת הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק, בין שנת 1956 ל-1960. פועלים אלו כונו "קנדנגוס".
לאחר מכן הגיעו לעיר פקידי הממשלה הפדרלית ומשפחותיהם.
העיר ברזיליה היא עיר מתוכננת ובה אזורי מגורים, עסקים, לימודים וכיוצא בזה.
לרחובות אין שמות, אלא הם מזוהים באמצעות אותיות ומספרים הערוכים בצורה גאוגרפית.
בתחילה תוכננה העיר להגיע לאוכלוסייה של מיליון איש, אך כיום היא מונה (נכון ל-2019) למעלה מ-3 מיליון תושבים.
בשל המבנה המורכב של העיר, היה גידולה איטי, והדבר חייב רבים להתיישב בערים הסמוכות לה, המהוות כיום חלק ניכר מאוכלוסיית המחוז הפדרלי.
הצבע הלבן מסמל את השלום, בעוד שהצבעים הירוק והצהוב הם צבעיה הלאומיים של ברזיל.
ארבעת החצים הצהובים מסמלים את אוכלוסייתה הילידה של ברזיל, והם מצביעים אל ארבעת כיווני השמיים, כדי להצביע על כך שהכוח נובע מן המרכז.
החצים אף יוצרים צלב, שיש בו כדי להזכיר את צלב הדרום, אזכור נוסף לדגלה של ברזיל.
הדגל עוצב על ידי המשורר גיירמה דה אלמיידה, ואומץ על ידי הממשלה ב-25 באוגוסט 1969.
המחזור החודשי, או מחזור הווסת , הוא שורה של שינויים פיזיולוגיים המתרחשים בגופן של נשים פוריות.
נהוג לקרוא לווסת בשם "המחזור החודשי", אולם הווסת היא רק שלב אחד, שבו מתרחש דימום, מבין כל שלבי המחזור.
המחזור החודשי, המפוקח ומתנהל תחת המערכת האנדוקרינית, חיוני לצורך תהליך הפריון והילודה.
מקובל לחלק את המחזור החודשי לארבעה שלבים: שלב הווסת, השלב הפוליקולרי (נקרא גם פרוליפרטיבי), הביוץ והשלב הלוטאלי (נקרא גם סקרטורי - הפרשתי).
אורך כל שלב משתנה מאישה לאישה וממחזור למחזור.
הזמן הממוצע של מחזור הוא 28 ימים, וכל מחזור נספר כאשר היום הראשון שלו הוא היום בו החלה הווסת.
הווסת הראשונה של האישה נקראת ברפואה "menarch" ולרוב מתחילה לאחר גיל 12. התהליך בו מסתיים המחזור אצל האישה, נקרא "מנופאוזה", והוא מתרחש לרוב בין גיל 45 לגיל 55.
תהליך המחזור מאופיין בעלייה בכמות האסטרוגן במהלך השלב הפוליקולרי, וסת, הפסקת הדימום והתעבות רירית הרחם מחדש:
זקיקים בשחלה מתחילים להתפתח תחת בקרה הורמונלית הדוקה במשך כמה ימים.
הזקיקים המתפתחים מפרישים את הורמון האסטרוגן, שכאשר הוא מגיע לרמה מספקת, הוא מעודד הפרשה של הורמון ה-LH בכמות גדולה.
כ-24 עד 36 שעות לאחר העלייה החדה בהורמון LH, נבחר זקיק דומיננטי ממנו בוקעת הביצית בתהליך הנקרא ביוץ.
שאר הזקיקים עוברים אטרופיה ומתים.
לאחר הביוץ, הביצית חיה במשך כ-24 שעות בהן יכול להפרות אותה זרעון חדש שנכנס לחצוצרה, או אחד שנאגר בה בימים הקודמים.
השאריות שנותרו מן הזקיק הדומיננטי בשחלה הופכות לגופיף צהוב, בעל חשיבות בהפרשת פרוגסטרון.
תחת השפעת הפרוגסטרון, רירית הרחם מתעבה ומתכוננת להשרשת הביצית המופרית ברחם, כאשר חלה הפריה כאמור על ידי תא זרע.
כאשר לא חלה השרשה בתוך שבועיים, הגופיף הצהוב מפסיק להפריש פרוגסטרון ומביא לירידות חדות ברמות הפרוגסטרון והאסטרוגן.
ירידות חדות אלו מביאות לנשירת רירית הרחם בתהליך הנקרא "וסת", שנמשך כמה ימים.
הווסת הראשונה (menarch) היא אחד מהשלבים המאוחרים יותר בתהליך ההתבגרות המינית אצל נערות, וקודמים לו, במרבית המקרים, תהליך צמיחת השדיים והופעת שער הערווה ושיער בבית השחי.
הגיל הממוצע של הופעת הווסת הוא גיל 12, אולם הווסת יכולה להופיע גם בגילאים מוקדמים או מאוחרים יותר.
גורמים כגון תורשה, תזונה ומצב בריאותי יכולים להאיץ או לעכב את הווסת הראשונה.
הפסקת הווסת נקראת מנופאוזה והיא מתרחשת בממוצע בגיל 52. הפסקה של הווסת לפני גיל 45 נחשבת כמנופאוזה מוקדמת.
אורך המחזור החודשי אצל האישה משתנה ממחזור למחזור בחלק מן המקרים, ובחלק מן המקרים המחזור אינו סדיר או מאופיין בכמות דם שהיא אבנורמלית.
שלבי המחזור ואורכם הם כדלקמן:
שלב הופעת הווסת – ביום הראשון של המחזור, בממוצע כ-4 ימים.
השלב הפוליקולרי – החל מהיום החמישי ועד היום ה-13 למחזור.
שלב הביוץ – מהיום ה-13 ועד היום ה-16 למחזור.
השלב הלוטאלי (ידוע גם כשלב הסקרטורי) – בין יום 16 ליום 28.
וסת היא התהליך במהלך המחזור, בו מתקלפת רירית הרחם ונושרת כדימום וגינלי במשך מספר ימים.
שלב הדימום הנורמלי אורך 2–10 ימים, כאשר כמות הדם הנורמלית במהלך הווסת היא בממוצע 35 מ"ל בסך הכל, וכמות הנעה בין 10–80 מ"ל נחשבת נורמלית.
הדימום נגרם כתוצאה מירידה ברמות הפרוגסטרון (withdrawal bleeding) - הירידה גורמת לעליה בפרוסטגלנדינים ועליה באנזימים פרוטאוליטיים, המביאים להרחבה של כלי דם ולדימום.
מוקדים נקרוטיים נוצרים ברירית הרחם ויש נשירה של הרירית.
כאבים והתכווצויות בבטן ובגב הם סימפטומים אופייניים במהלך ימי הווסת, כאשר כאבים קשים מוגדרים כ"דיסמנוריאה" והם נפוצים בעיקר אצל נערות מתבגרות ונשים צעירות אך יכולים לנבוע גם מ"אנדומטריוזיס".
טרם תהליך הווסת חשה האישה בחלק מן המקרים רגישות בשדיים ותסמינים נוספים הידועים כ"תסמונת קדם וסתית".
תסמינים אלו נעלמים במהלך הווסת.
השלב הפוליקולרי נקרא גם השלב הפרוליפרטיבי מאחר שבמהלך שלב זה של המחזור, נבנית רירית הרחם בהדרגה (עוברת פרוליפרציה, התרבות).
תחת ההשפעה של עליה בהורמון FSH (הורמון מגרה זקיק), מספר זקיקים (כ-10–15) עוברים סטימולציה הורמונלית וגדלים.
במהלך גדילתם זקיקים אלו מפרישים אסטרדיול (אסטרוגן).
האסטרוגן מביא לגדילה ולהתעבות של רירית הרחם כהכנה להשרשה בעתיד של ביצית מופרית.
אחד מן הזקיקים האמורים הופך להיות הזקיק הדומיננטי בעוד השאר מתנוונים.
הזקיק הזה הופך להיות דומיננטי משום שהוא הזקיק אשר מגיב להורמון ה-FSH יותר מכל הזקיקים האחרים.
מבחינה היסטולוגית, השלב הפוליקולרי מתאפיין בהפיכת התאים המרכיבים את הזקיק מתאים שטוחים לתאי גרנולוזה קוביאודליים, וכן בהופעה של רצפטורים להורמון FSH.
במהלך השלב הפוליקולרי, רמות אסטרוגן המופרשות על ידי הזקיקים מדכאות את ההפרשה של ההורמון LH המופרש מההיפופיזה.
לסיכום, בערך ביום ה-12 רמות האסטרוגן מגיעות לרמה כזו הגורמת לשחרור ולעליה גבוהה ברמות LH (נקרא גם LH surge) ואשר נמשך 48 שעות.
שחרור ההורמון LH מביא לבשלות הביצית ולהחלשת דופן הזקיק, וליציאת הביצית מתוך הזקיק ומן השחלה בדרכה אל החצוצרה.
קוטרה של ביצית בשלה הוא כ-0.2 מ"מ.
לאחר מעבר מהיר של הביצית בחלל הפריטונאלי, היא מגיעה לחצוצרה ומחכה להפריה על ידי הזרע.
ההפריה, אם מתרחשת, היא באזור האמפולה של החצוצרה (האזור הרחב ביותר של החצוצרה).
משך הזמן של הביצית המופרית בדרכה עד לרחם הוא 3 ימים, כאשר משך ההשרשה באנדומטריום (רקמת הרחם) אורך 3 ימים נוספים.
אצל חלק מן הנשים, יש כאב המתלווה לתהליך הביוץ, הנקרא "מיטלשמרץ" (מגרמנית- Mittelschmerz).
השלב הלוטאלי נקרא גם השלב המפריש (סקרטורי).
בשלב זה יש תפקיד חשוב לגופיף הצהוב, אשר מפריש בעיקר פרוגסטרון.
פרוגסטרון הופך את רירית הרחם לבשלה לצורך תהליך ההשרשה של הביצית המופרית.
למעשה, לאחר הביוץ, ההורמונים FSH ו- LH שמקורם מההיפופיזה מביאים להיווצרותו של הגופיף הצהוב (הנוצר מהזקיק הדומיננטי, אשר ממנו כאמור בקעה הביצית במהלך הביוץ).
הגופיף הצהוב נקרא כך ככל הנראה בגלל הצטברות פיגמנט צהוב.
רמת ייצור הפרוגסטרון עולה בהתמדה עד 7 ימים לאחר הביוץ, ואז מתחילה ירידה איטית של רמות אלו.
לקראת סוף השלב הלוטאלי, מתחילים להופיע רצפטורים הרגישים יותר ל- HCG מאשר ל- LH, ואכן, אם מתקיימת הפריה והשרשה, HCG המופרש מהטרופובלסט יכול לתמוך בגופיף הצהוב ליצור פרוגסטרון.
משך חייו של הגופיף הצהוב ללא היריון הוא 14 יום, כאשר ירידת רמות הפרוגסטרון בסוף השלב הלוטאלי מפנה את הדרך יחד עם ירידה ברמות האסטרוגן לגיוס מחודש של קבוצת זקיקים לתחילת חיי מחזור חדש.
מחזור לא סדיר ופתולוגיות נוספות
מחזור לא מבייץ (anovulation): מחזור יכול להתרחש גם ללא ביוץ, זהו מחזור לא מבייץ.
מחזור לא מבייץ מתרחש כאשר האסטרוגן מופרש וגורם לרירית הרחם להתעבות, אולם לא נוצר זקיק דומיננטי אשר ממנו פורצת הביצית אל החצוצרה.
גם אצל אישה טרום הפסקת הווסת (פרה-מנופאוזה) קיימים מחזורים שאינם מבייצים.
במחזור לא מבייץ, לא נוצר גופיף צהוב, ואין לפרוגסטרון השפעות על רירית הרחם.
אסטרוגן ממשיך להביא לגדילה של רירית הרחם והתעבותה עד לנשירת הרירית, לרוב פחות מ-28 ימים.
מנורגיה (menorrhagia): זהו מחזור סדיר המאופיין בדימום כבד (יותר מ-80CC).
גורמים כגון מיומות (שרירנים), סיבוכי היריון, אדנומיוזיס, התקנים תוך רחמיים, גידולים ממאירים וסיבות נוספות מביאות למנורגיה.
מיעוט וסת או היפו-מנוריאה (hypomenorrhea): זהו מחזור המאופיין בדימום נמוך (ולעיתים רק כתמי דם) או קצר.
נשים הנוטלות גלולות למניעת היריון מדווחות בחלק מן המקרים על דימום מועט, זוהי תופעה נורמלית.
מטרורגיה (metrorrhagia): זהו דימום המתרחש בין מחזורים.
גם מתן אסטרוגן חיצוני בשנים האחרונות מביא למטרורגיה.
מנומטרורגיה (menometrorrhagia): זהו דימום המתרחש באינטרוולים לא סדירים.
גידולים ממאירים או סיבוכי היריון יכולים להביא למנומטרורגיה.
נדירת וסת או אוליגומנוריאה (Oligomenorrhea): זהו מחזור חודשי באינטרוולים ארוכים (מעל 35 ימים בין מחזור למחזור).
אוליגומנוריאה יכולה לנבוע מסיבות אנדוקרינולוגיות (למשל, היריון, סיבות הקשורות במערכת ההיפותלמוס-היפופיזה, מנופאוזה) או סיבות סיסטמיות (ירידה משמעותית במשקל).
המחוז הפדרלי הסיבירי (רוסית Сибирский Федеральный Округ) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה.
המחוז ממוקם במרכז הגאוגרפי של רוסיה ושטחו – 4,361,800 קילומטר רבוע, כ-30 אחוז משטחה של רוסיה.
אוכלוסייתו מונה 17,178,300 בני אדם (נכון לשנת 2000) והצפיפות היא 3.8. נובוסיבירסק היא העיר המרכזית של המחוז הפדרלי.
10 סובייקטים פדרליים של רוסיה נכללים במחוז.
נשיא רוסיה ממנה בכל מחוז פדרלי נציג שתפקידו לבדוק את תפקוד המוסדות הפדרליים במחוז.
סרגיי מנייאילו הוא נציג הנשיא משנת 2016 ומשרדו בנובוסיבירסק.
אנטולי קוואשנין (ספטמבר 2004 – ספטמבר 2010)
סרגיי מנייאילו (28 ביולי 2016 ואילך)
המחוז הפדרלי המרכזי הוא אחד מתשעת המחוזות הפדרליים של רוסיה המכיל את עיר הבירה, מוסקבה.
למרות שהוא נקרא "מרכזי", הוא למעשה המערבי בין המחוזות הפדרליים.
משרדו של נציג הנשיא במחוז שוכן במוסקבה.
מבחינה גאוגרפית הוא נמצא באזור שנקרא מרכז רוסיה.
איגור שצ'גולב (החל מיוני 2018)
המחוז הפדרלי הצפון-מערבי הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה.
המחוז כולל את החלק הצפוני של רוסיה.
אוכלוסיית המחוז מונה 14 מיליון נפש (לפי מפקד משנת 2002) ושטחו הוא 1,677,900 קילומטר רבוע.
נציג הנשיא במחוז הוא אלכסנדר גוצאן.
משרד הנציגות הנשיאותית שוכן בסנקט פטרבורג.
בראש המחוז הפדרלי עומד נציג נשיאותי מיוחד, להלן נציגי הנשיא מאז שנת 2000:
ולנטינה מטוויינקו (11 במרץ - 1 בנובמבר 2003)
המחוז הפדרלי הדרומי הוא אחד המחוזות הפדרליים של רוסיה.
הוא כולל את החלק הדרום-מערבי של המדינה (בין אוקראינה לבין קזחסטן).
משרד הנציגות הנשיאותית נמצא ברוסטוב על דון.
בעקבות הסיפוח של דונצק, לוגנסק, ז'פורוז'יה וחרסון, צורפו מחוזות אלה כחלק מהמחוז הפדרלי הדרומי.
סיפוח זה אינו מוכר על ידי רוב מדינות העולם.
ולדימיר יאקובלב (מרץ – 13 בספטמבר 2004)
ולדימיר אוסטינוב (14 במאי 2008 ואילך)
המחוז הפדרלי של אורל הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה.
המחוז הוא המערבי מבין שלושת המחוזות הממוקמים באסיה.
נציג הנשיא במחוז הוא ארטיום ז'וגה ומשרדו שוכן ביקטרינבורג.
במחוז נמצאות כ-67% מעתודות הנפט של רוסיה (כ-6% מעתודות הנפט בעולם) וכ-78% מעתודות הגז של רוסיה (26% מעתודות הגז בעולם).
נציגי הנשיא במחוז הפדרלי של אוראל
המחוז הפדרלי של הוולגה הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה.
המחוז נמצא בחלק המזרחי של רוסיה האירופאית.
אוכלוסיית המחוז, נכון למפקד שנערך ב-2010 עומדת על 29,899,699 נפש ושטחו עומד על כ-400 אלף קמ"ר.
נציג הנשיא במחוז הוא גריגורי ראפוטה, שמשרדו בניז'ני נובגורוד.
המחוז הצבאי של עבר הקווקז (Закавказский военный округ-КЗакВО) או האוקרוג הצבאי של עבר הקווקז היה מחוז (אוקרוג) צבאי של צבא הסובייטי שנוסד במאי 1921 לאחר איחודן של גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן למסגרת הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז.
במשך 17 שנה התקיימו בסיסים צבאיים בגאורגיה ובארמניה.
לאחר סגירת הבסיסים בגאורגיה בשנים 2006 ו-2007 נותר לה בסיס אחד בגיומרי ארמניה.
המחוז נוסד במקור מ"הצבא הקווקזי של הצבא האדום" שהיה צבא נפרד והפך לאחר מכן, באוגוסט 1923, "צבא הדגל האדום הקווקזי".
למחוז הצבאי צורפו גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן וכן יחידות מהארמייה האחת עשרה של הצבא האדום.
ביולי 1936, קיבלו, המחוז ויחידותיו הצבאיות, הגדרות חדשות בהתאם לשינויים המנהליים ברחבי ברית המועצות, והפך:
דיוויזיית הרובאים ההררית ה-9 (נקראה לפני כן דיוויזיית הרובאים ההררית ה-1 של הקווקז) נקראה על שם הסובייט העליון של גאורגיה הסובייטית.
דיוויזיית הרובאים ההררית ה-20 (נקראה לפני כן דיוויזיית הרובאים ההררית ה-3 של הקווקז).
דיוויזיית הרובאים ההררית ה-47 (לפני כן ה-1 של גאורגיה) נקראה על שם סטלין.
דיוויזיית הרובאים ההררית ה-63 (לפני כן ה-2 של גאורגיה) נקראה על שם פרונזה.
דיוויזיית הרובאים ההררית ה-76 נקראה על שם וורושילוב.
דיוויזיית הרובאים ההררית ה-77 האזרית נקראה על שם אורדז'וניקידזה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא הפכה לחזית עבר הקווקז (Закавказский Фронт), יחידת חזית (фронт) של הצבא האדום.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו היחידות לחלק מהמפקדות המחוז הצבאי של עבר הקווקז (КЗакВО) בטביליסי.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-80 נכללה במסרת המחוז הצבאי הטורקמני (Туркестанский военный округ)
איוואן מסלניקוב (1946-1947), גנרל ארמייה
פיודור טולבוחין (1947-1949), מרשל ברית המועצות
איוואן פדיונינסקי (1954–1957), קולונל-גנרל ומשנת 1955 גנרל ארמייה
קונסטנטין רוקוסובסקי (1957), מרשל ברית המועצות
אנדריי סטוצ'נקו (1961–1968), קולונל-גנרל ומשנת 1964 גנרל ארמייה
פאבל מלניקוב (אוקטובר 1971–1978), קולונל-גנרל
אולג קולישייב (1978-אוגוסט 1983), קולונל-גנרל
ולדימיר ארחיפוב (אוגוסט 1983-יולי 1985), קולונל-גנרל
קונסטנטין קוצ'טוב (יולי 1985-מאי 1988), קולונל-גנרל מאפריל 1988 גנרל ארמייה
איגור רודיונוב (מאי 1988-אוגוסט 1989), קולונל-גנרל
ואלרי פטריקייב (אוגוסט 1989-26 בספטמבר 1992), קולונל-גנרל
פריסת הכוחות בסוף שנות השמונים
דיוויזיית המשמר המוטס ה-104 של הכוחות המוטסים של רוסיה (ВДВ), בגנג'ה
מרכז ההכשרה של משמר המחוז ה-173, בטביליסי
משמר הצבא ה-7, המפקדה בירוואן שבארמניה הסובייטית:
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-15, בקירובאקאן
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-127, בלנינקאן, כיום נקראת הבסיס הצבאי ה-102
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-164, בירוואן
הארמייה הרביעית, מפקדה בבאקו שבאזרבייג'ן הסובייטית
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-23, בגנג'ה
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-60, בלנקורן
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-295, בבאקו
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-75, בנחיצ'יבאן סיטי
הארמייה התשיעית, מפקדה בכותאיסי שבגאורגיה הסובייטית
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-10, אחלציחה
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-145, בתומי אג'ריה
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-147, אחלכלכי
דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-152, כותאיסי
עם התפרקות ברית המועצות הפך המחוז לקבוצת הכוחות הרוסית של עבר הקווקז (Группа российских войск в Закавказье -ГРВЗ).
פריסת הכוחות של היחידה המנהלתית החדשה, לאחר שרבים מהיחידות שנכללו במחוז פוזרו או הפכו לחלק מהכוחות המזוינים של הרפובליקות לשעבר, באמצע שנות התשעים, הייתה:
הבסיס הצבאי ה-12 בבתומי שבאג'ריה גאורגיה
הבסיס הצבאי ה-50 בגודאותה שבאבחזיה גאורגיה (המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345, שהפך בסופו של דבר ל"משמר העצמאי המוטס של כוח שמירת השלום ה-10")
הבסיס הצבאי ה-62 באחלכלכי שבסאמצחה-ג'אוואחתי גאורגיה
הבסיס הצבאי ה-102 בגיומרי שבארמניה
הבסיס הצבאי ה-173 בואזיאני שבגאורגיה (מרכז ההכשרה של משמר המחוז ה-173 לשעבר)
יחידות קטנות נוספות, כולל את היחידה ה-142 לשיקום טנקים בטביליסי וטייסת הליקופטרים עצמאית
גנרל-מייג'ור אלכסנדר סטודניקין, מפקד הארמייה ה-20 של המחוז הצבאי של מוסקבה לשעבר, פיקד על קבוצת הכוחות החדשה יחד עם הגנרל אנדריי פופוב כסגנו.
הבסיס הרוסי בוואזיאני פונה בסוף שנות התשעים במסגרת הסכם לפינוי כל הבסיסים בגאורגיה (הבסיסים הצבאיים ה-12 וה-62), שנערך במרץ 2005, תוכננה הוצאתם של הבסיסים הרוסיים, לא כולל את הבסיסים במחוזות הבדלניים באבחזיה ובדרום אוסטיה), עד לשנת 2008/9.
עם הצהרת העצמאות של גאורגיה התערבה רוסיה בסכסוכים הפנימיים של גאורגיה מול המחוזות הבדלניים.
בפברואר 1993, בתקופת מלחמת אבחזיה, עמדה היחידה הממונעת ה-128 בגויומרי (הייתה קודם לכן בלנקורן), לצד כוחות הגרילה הבדלניים.
עדי ראייה דיווחו כי כוחות גרילה אבחזיים שהו בבסיס הצבאי הרוסי בגודאותה, ויחידות רוסיות סייעו במלחמה כנגד גאורגיה.
מאוחר יותר, באוגוסט 1995, עזר כוח שמירת השלום הרוסי לשר הממונה על הביטחון לאומי של גאורגיה, איגור גיאורגדזה, שנמלט מגאורגיה.
הוא הואשם בניסיון להתנקש בנשיא הגאורגי שוורדנדזה.
הממשלה הגאורגית שראתה בכוח הרוסי בגאורגיה איום על עצמאותה, הגיעה, בפברואר 1993, להסכמה עם רוסיה על הסגת כוחותיה עד לשנת 1995. אולם שבעה חודשים לאחר מכן פתחו כוחות הנאמנים לנשיא המודח, זוויאד גמסחורדיה, הזוויאדיסטים, בהתקוממות, והשתלטו על סמגרלו, מחוז הולדתו של גמסחורדיה הגובל באבחזיה.
כתוצאה מכך ביקש, בתחילת 1993, נשיא גאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, מהארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והאו"ם להציב כוחות של שמירת שלום בגאורגיה, אולם ללא הצלחה.
בסתיו 1993 ניחתה על גאורגיה מתקפה מסיבית של הצבא האבחזי, שזכה כנראה לתגבור מרוסיה.
כתוצאה מכך נאלץ שוורדנדזה להסכים להצעתה של רוסיה להצטרפות לחבר העמים.
ב-3 בפברואר 1994 חתמו בטביליסי, ילצין ושוורדנדזה, על הסכם לשיתוף פעולה צבאי.
גאורגיה הסכימה להצטרף להסכם הביטחון הצבאי של חבר העמים ואפשרה לרוסיה להותיר שלושה בסיסים על אדמתה של גאורגיה, ולהגדיל את כוח הרוסי בגאורגיה ל-25,000 איש שייפרסו על ארבעה בסיסים ברחבי המדינה.
בסוף שנות התשעים, תבעה גאורגיה שוב את הסגת הכוחות הרוסיים מגאורגיה.
ב-17 בנובמבר 1999 התחייבה רוסיה, בהצהרה משותפת בפסגה של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) באיסטנבול, על הגעה להסכם על השגת כוחותיה בשנה שתבוא לאחר מכן, אולם לא עמדה בהתחייבותה.
בשנת 2001, נסגרו הבסיסים בוואזיאני ובגודאותה.
הבסיס בוזיאני הועבר לצבא הגאורגי, והבסיס בגודאותה (אבחזיה) הועבר למסגרת החדשה, כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה.
רק ב-30 במאי 2005 הסכימו שרי החוץ של רוסיה וגאורגיה, סרגיי לברוב וסלומה זוראבישווילי על נסיגה בשלבים של הכוחות הרוסיים מגאורגיה.
על פי ההסכם התחייבה רוסיה להסיג את כוחותיה עד ל-31 בדצמבר 2008.
בסופו של דבר הסיגה רוסיה את רוב כוחותיה בגאורגיה מוקדם מהמתוכנן והשאירה שני בסיסים (ה-62 באחלכלכי וה-12 בבתומי).
בעקבות פרשת הריגול הרוסית בגאורגיה, מספטמבר 2006, נסגרה כמתוכנן, מפקדת קבוצת הכוחות הרוסית של עבר הקווקז, ו-287 האיש ששירתו בה עזבו את גאורגיה ב-31 בדצמבר 2006. ב-1 באוקטובר 2007 פונה הבסיס ה-62 באחלכלכי, והבסיס בבתומי הוצא ב-13 בנובמבר של אותה שנה.
החפ"ק "זבֶבדָה", מפקדת המחוז בעת מלחמה כפי הנראה, ליד מצחתה, צפונית לטביליסי, הועבר בתחילת ספטמבר 2005.
גם לאחר שקבוצת הכוחות הרוסית של עבר הקווקז (ГРВЗ) עזבה את גאורגיה גופא, נותרו חיילים רוסים בתפקיד כוח שמירת שלום במחוזת הבדלניים, אבחזיה ודרום אוסטיה.
כ-1,600 חיילים מוצבים בגבול הגאורגי-אבחזי לצד כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG).
גדוד נוסף נמצא בדרום אוסטיה.
השלטונות הרוסיים הודיעו כי הבסיס הצבאי בגודאותה משמש כבסיס של כוח שמירת השלום.
אולם רוסיה סירבה לבקשות לביקור של משקיפים בבסיס.
המחטים הן אזור בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית, בסמוך לעיר רפיד סיטי ולהר ראשמור.
בפארק קסטר סטייט (71,000 דונם), מצויים חרוטי סחיפה של סלעי גרניט אשר נקראים "מחטים", משום שהם גבוהים ומחודדים בקצותיהם.
ההר והמחטים עצמן הם אתר טיפוס הרים פופולרי בארצות הברית.
חרוטי הסחיפה עשויים מגרניט בן 1.8 מיליארד שנה שפרץ לתוך קרום האדמה כמאגמה מותכת - בפסגת Harney Peak.
המאגמה התקררה לאט מתחת לפני השטח ויצרה גרניט גרגרים עדין בהר ראשמור וגרניט גרוס גס עם גבישי פגמיטיט באזור המחטים.
גבישים אלו, לרוב גבישי פצלת השדה וגבישי קוורץ.
אזור המחטים מוכר כאתר תיירותי, המושך בין היתר מטפסי הרים.
כביש מס' 87 בדקוטה הדרומית המוביל אליו זכה לכינוי "דרך המחטים", משום שנסלל בקרבת מקום.
מטפס ההרים פריץ ווייסנר טיפס על המחט שזכתה לכינוי "עמוד הטוטם" בשנת 1936, והמטפסים ג'ון גיל והנרי ברבר התוו מסלולי טיפוס שגם מטפסים עשרות שנים אחריהם מתקשים לשחזר.
האתר הוצע כאתר אפשרי עבור אנדרטת הר ראשמור, אולם הפסל גאטסון בורגלם דחה את המיקום בשל איכות הגרניט הירודה והעובדה שאין ביכולתו לתמוך בפסלים.
המחוז הפדרלי של צפון קווקז הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה.
כולל את החלק הדרומי של המדינה עד לגבול עם גאורגיה ואזרבייג'ן.
המחוז הוקם בהתאם לצו נשיאותי מ-19 בינואר 2010. אוכלוסיית המחוז מונה מעל ל-9 מיליון איש ושטחו כ-170,700 קמ"ר.
משרדו של נציג הנשיא במחוז נמצא בעיר פיאטיגורסק ונציג הנשיא הוא יורי צ'ייקה (מאז ינואר 2020).
נציג הנשיא במחוז הפדרלי של צפון הקווקז
יורי צ'ייקה (החל מינואר 2020)
המחלה ההולנדית היא מונח כלכלי המתאר קשר בין גילוי וניצול של אוצרות טבע במדינה מסוימת בהיקף משמעותי לכלכלתה, לבין ירידה בייצור וביצוא של ענפי תעשייה מסוימים על רקע הגידול החד בהכנסות ממטבע חוץ והתחזקות המטבע המקומי, המביאים לירידה בכושר התחרות של אותם ענפים.
זרימת הון משמעותית הנגרמת עקב שיפור בייצוא מוצרים מתוחכמים איננה חלק מהתופעה.
המודל הכלכלי הקלאסי המתאר את המחלה ההולנדית פותח על ידי הכלכלנים מקס קורדן וג'יי פיטר ניר בשנת 1982. במודל קיים מגזר שאינו סחיר (הכולל שירותים) ושני מגזרים סחירים: המגזר הפורח, והמגזר הסחיר בפיגור (או לא פורח).
המגזר הפורח הוא בדרך כלל הפקת משאבים טבעיים כמו נפט, גז טבעי, זהב, נחושת, יהלומים או בוקסיט, או ייצור יבולים, כגון קפה או קקאו.
המגזר בפיגור הוא בדרך כלל ייצור או חקלאות.
תנופת משאבים משפיעה על כלכלה זו בשתי דרכים:
ב"אפקט תנועת המשאבים", תנופת המשאבים מגדילה את הביקוש לעבודה, מה שגורם לייצור לעבור לעבר המגזר הפורח, הרחק מהמגזר שנמצא בפיגור.
מעבר זה בעבודה מהמגזר שבפיגור למגזר הפורח נקרא מעבר ישיר לכלכלה פוסט-תעשייתית.
עם זאת, השפעה זו עשויה להיות זניחה, מכיוון שענפי הנפט, הגז וכריית המחצבים נוטים להעסיק מעט אנשים.
"אפקט ההוצאה" מתרחש כתוצאה מההכנסות הנוספות שמביא תנופת המשאבים.
דבר זה מגדיל את הביקוש לעבודה במגזר הלא סחיר (שירותים), על חשבון המגזר שבפיגור.
מעבר זה מהמגזר בפיגור למגזר שאינו סחיר נקרא מעבר לא ישיר לכלכלה פוסט-תעשייתית.
הביקוש המוגבר לסחורות שאינן נסחרות מעלה את מחירם.
עם זאת, המחירים בענפי הנפט, הגז וכריית המחצבים נקבעים באופן בינלאומי, ולכן הם לא יכולים להשתנות.
דבר המוביל לעליית שער החליפין הריאלי.
ישנן שתי דרכים עיקריות להפחתת האיום של מחלה הולנדית: הורדת שער החליפין הריאלי, והגברת התחרותיות של המגזרים שנפגעו לרעה.
גישה אחת היא לעקר את הכנסות הבום, כלומר לא להכניס את כל ההכנסות למדינה בבת אחת ולחסוך חלק מההכנסות מחוץ למדינה בקרנות מיוחדות, ולהכניס אותן בצורה הדרגתית.
במדינות מתפתחות דבר זה יכול להיות קשה מבחינה פוליטית, מכיוון שלעיתים קרובות יש לחץ להוציא את הכנסות הבום באופן מיידי כדי להקל על העוני, אך הדבר מתעלם מהשלכות מקרו-כלכליות רחבות יותר.
"עיקור ההכנסות" יקטין את אפקט ההוצאות ויקל על חלק מההשפעות של האינפלציה.
יתרון נוסף של הכנסת ההכנסות למדינה לאט, הוא שהיא יכולה לתת למדינה זרם הכנסות יציב, ולתת יותר וודאות להכנסות משנה לשנה.
כמו כן, על ידי חיסכון בהכנסות הבום, מדינה חוסכת חלק מההכנסות לדורות הבאים.
דוגמאות לקרנות עושר ריבוניות אלה כוללות את קרן העתיד הממשלתית האוסטרלית, קרן הפיתוח הלאומית האיראנית, קרן הפנסיה הממשלתית בנורווגיה, קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית, קרן הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן, קרן החיסכון של אלברטה, קנדה, וקרן דורות העתיד של כווית שהוקמה בשנת 1976.
אסטרטגיה נוספת להימנעות מגידול בשער החליפין הריאלי היא הגדלת החיסכון במשק במטרה להפחית את זרמי ההון הגדולים שעשויים לעלות את שער החליפין הריאלי.
ניתן לעשות זאת אם המדינה מנהלת עודף תקציבי.
מדינה יכולה לעודד אנשים וחברות לחסוך יותר באמצעות הפחתת מיסי הכנסה ורווח.
על ידי הגדלת החיסכון, מדינה יכולה להפחית את הצורך בהלוואות למימון גירעונות ממשלתיים והשקעות זרות ישירות.
השקעות בחינוך ובתשתיות יכולות להגביר את התחרותיות של ענף הייצור או החקלאות.
גישה נוספת היא פרוטקציוניזם ממשלתי של המגזר שנפגע, כלומר הגדלת סובסידיות או מכסים.
עם זאת, הדבר עלול להחמיר את השפעות המחלה ההולנדית, מכיוון שזרם גדול של הון זר מסופק בדרך כלל על ידי מגזר הייצוא ונרכש על ידי מגזר היבוא.
הטלת מכסים על סחורות מיובאות תפחית באופן מלאכותי את הביקוש של אותו סקטור למטבע חוץ, ותוביל לעלייה נוספת בשער החליפין הריאלי.
המונח עלה לכותרות בישראל על רקע התחזקות השקל בשנים 2009–2010 וגילוי של מרבצי גז טבעי בשטחי הים התיכון, כאשר כלכלנים הזהירו כי תסמונת המחלה ההולנדית עלולה לפקוד גם את ישראל.
בשנת 2015, מחקר שפרסמו אופירה אילון ועידן ליבס מהמרכז לחקר משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה, מצא כי המשך פיתוח מאגר תמר בקצב מהיר ובעיקר המעבר לייצוא גז ידביקו את המשק הישראלי גם "מחלה ההולנדית".
לטענתם בעוד שהתוצר המקומי הגולמי יעלה ב-1%, התפוקה בכלל המגזר העסקי בישראל יכולה להגיע לירידה של עד לכדי 20%.
הם פיתחו מודל שמצא כי השקל יתחזק אל מול הדולר בכ-3.5%, דבר שיפגע גם הוא במגזר התעשייתי ובעיקר ביצואנים, וביכולת התחרות מול העולם.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוזכר המונח בהקשר הצמיחה החדה בענף ההיי-טק בישראל, אף שבמקרה זה אין מדובר בגילוי אוצרות טבע.
תהליך ההתחזקות של ענף ההיי-טק במגפת הקורונה כלל הזרמת הון זר שהוביל לייסוף משמעותי של השקל.
זהב ועושר אחר שיובא לספרד ולפורטוגל במהלך המאה ה-16 מאמריקה.
הבהלה לזהב באוסטרליה במאה ה-19, שתועדה לראשונה בשנת 1859.
הכנסות הייצוא הגדלות מאוד של אינדונזיה לאחר בום הנפט ב-1974 ו-1979.
ההשפעה של נפט בים הצפוני על ענפי הייצור בנורווגיה ובריטניה בשנים 1970–1990.
הגידול המהיר בתעשיית הנפט והגז טבעי ברוסיה בתחילת שנות האלפיים.
הגידול בכלכלת אוסטרליה בשנות האלפיים, עקב הפריחה חסרת התקדים בכריית מחצבים, בזכות ההתייקרות שלהם בשוק הסחורות הבינלאומי.
צ'ילה בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, בגלל הפריחה במחירי הסחורות המינרליות, בעיקר נחושת.
קנדה – עליית ערכו של הדולר הקנדי עקב הביקוש הזר למשאבי טבע, עם פיתוח חולות הזפת של אלברטה לייצור גז ונפט, שפגע בייצור התעשייתי של המדינה מתחילת שנות האלפיים ועד קריסת מחירי הנפט בסוף 2014 ותחילת 2015.
המחזמר הגאה הגדול או ביג גיי מיוזיקל הוא סרט קומי-מוזיקלי אמריקאי משנת 2009, שנכתב על ידי פרד מ.
קרוסו, שביים אותו יחד עם קספר אנדרס.
הסרט עוקב אחר תקופה קצרה בחייהם של שני שחקנים צעירים המככבים במחזמר להט"בי באוף ברודוויי; האחד הומוסקסואל גלוי, שנאבק בשאלה האם לחיות בהפקרות מינית או לחפש שותף מונוגמי לחיים, בעוד האחר הוא ארוניסט המתלבט אם עליו לצאת מהארון כהומוסקסואל בפני הוריו הדתיים השמרנים.
הסרט משלב בתוכו מספר קטעים מוזיקליים, הכוללים מלאכים הרוקדים סטפס, סיפור בראשית, ומחאות מצד דתיים שמרנים התומכים בטיפולי המרה.
הסרט מסתיים כאשר הדמויות מבינות שחייהם יהיו טובים יותר אם הם פשוט יקבלו את עצמם כמו שהם.
פול (דניאל רובינסון) ואדי (ג'ואי דדינג) מתחילים בחזרות למחזמר בשם: "אדם וסטיב - בדיוק כפי שאלוהים ברא אותם" (Adam & Steve: Just the Way God Made Them).
החיים שלהם תואמים לחיים של הדמויות שהם מגלמים על הבמה - פול בחיפושו אחר בן זוג, ואדי שמבין כי דתו מעלה דילמות עם היותו הומוסקסואל.
לאחר תקופה של פגישות כושלות מחליט פול לחיות את חייו כחיי הפקרות, ואדי מחליט לצאת מהארון בפני הוריו.
אדי יוצא מהארון בפני משפחתו, שלא מקבלת את הדבר, ופול לא מצליח למצוא אפילו סטוץ הולם.
הבמאים בחרו ללהק לכל התפקידים המרכזיים בסרט שחקני ברודוויי הומואים גלויים.
עבור שני השחקנים הראשיים, דניאל רובינסון וג'ואי דודינג, סרט זה היה סרט הקולנוע באורך מלא הראשון בו השתתפו.
בתחילה, השניים חששו מלקחת חלק בסצנות המין שבסרט, ורובינסון אף דחה את התפקיד שהוצע לו.
בסופו של דבר הוא החליט שהסרט הוא הזדמנות טובה, ובדיעבד הודה כי סצנת המין הייתה "קשה יותר לקריאה מאשר לבצע".
חששותיו הראשונים היו חששות לגבי הנצחת גופו העירום והחשוף על סרט.
רובינסון ודודינג אמרו שההיבט הקשה ביותר עבור היה לגלם שתי דמויות שונות עם קווי עלילה וסיפורים שונים בתוך אותו סרט.
המגזין וראייטי פרסם ביקורת לסרט המתייחסת למספר קטעים בו, ובפרט - לקטע העוסק בבריאת העולם, תוך ציון העובדה ש-"נדיר הוא שחילול קודש כל כך משעשע, ואילו פרד מ.
קארוסו היה מסוגל לשמור על רמה כזו של שנינות ...
הסרט היה צריך לדבוק בהצגת המופע הבימתי שבו".