tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפופולריות של תה קר בארצות הברית הובילה תוספת ערכות סכו"ם לסטנדרט: כפית תה קר, שהיא כפית עם ידית ארוכה, ומתאימה לערבוב הסוכר בכוסות התה הקר הגבוהות.
התה הקר צבר פופולריות בעונת הקיץ.
כיום התה נפוץ ברוב המדינות בעולם, והוא מוגש בצורות ובטעמים שונים, המשתנים בין המדינות.
בישראל קיימים מספר משקאות של תה קר, במותגים שונים ובטעמים שונים, המשווקים על ידי חברות למשקאות קלים; מהם מוכרים המשקאות FUZE tea ונסטי.
תהאג'וד הידוע גם כ"תפילת הלילה", היא תפילת רשות באסלאם.
היא אינה אחת מחמש תפילות החובה היומיות, אך למרות זאת מוחמד נהג להתפלל את התפילה באופן קבוע, וגם נהג להמליץ לחסידיו ולעודדם להתפלל את התפילה הזאת על בסיס קבוע.
"ובלילה, התאמץ בו, עוד תפילת רשות, אולי יעניק לך ריבונך מקום מכובד ונישא" - הקוראן פרק 17 פסוק 79.
"ואלה הם אשר סוגדים בלילות לריבונם" - הקוראן פרק 25 פסוק 64.
לפי ההלכה האסלאמית, ניתן להתפלל את תפילת התהאג'וד בכל חלק של הלילה, ובלבד שזה יהיה לאחר תפילת החובה החמישית.
על פי אבן חג'ר אל-עסקלאני, לא היה זמן ספציפי בלילה שבו מוחמד נהג להתפלל את התהאג'וד, אך על פי פרשנים אחרים מומלץ להתפלל תפילה זו באמצע החלק האחרון של הלילה.
פוסקי ההלכה האסלאמיים מסכימים על כך שאין מספר ספציפי של רכעאת שצריך לבצע בתפילת התהאג'וד, לא מספר מינימלי ולא מקסימלי, אם כי נהוג להתפלל לפחות שתי רכעאת.
"תֶּה עושה סחרחורת" הוא פזמון מ-1979 שכתב והלחין דני סנדרסון וביצעה להקת גזוז.
הוא נכלל באלבום הבכורה של הלהקה והסולן בו היה סנדרסון.
השיר מציג את קולו של דובר היפוכונדר וגרמפוב.
הוא מציין מאכלים כגון תה, גלידה וטשולנט כמזיקים לבריאותו וכן התנהגויות שונות העלולות לפגוע בה.
סנדרסון הודה שהשיר כולל יסוד אוטוביוגרפיים, שכן בתקופה שבה נכתב השיר הוא היה קצת היפוכונדר.
לימים סיפר בהומור: "כשעברתי עם האוטו ליד בית חולים, לא נשמתי.
היום אני גר ליד איכילוב בתל אביב, אז עשיתי כברת דרך".
בווידאו קליפ שצולם לשיר נראים סנדרסון כמטופל וגידי גוב כרופאו.
שלישיית הופה היי ביצעה גרסת כיסוי לשיר.
השיר גם בוצע על ידי להקת צעירי תל אביב בתוכנית "לא כולל שירות".
זמן קצר לאחר פרסומו של השיר פרסמה סמדר שיר שתי גרסאות אלטרנטיביות שליקטה מצעירים – האחת של צעיר שחווה בעיות עם נשים, והאחרת שיר תלונה של תיכוניסטים על הלימודים.
בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל (2020) חזר השיר לתודעה הציבורית בשל מילים רבות בו שקושרו למגפה – למחלה, לבדיקות, לשמירה על היגיינה ובידוד, ולסגר שהוטל על המדינה, בין היתר בליל הסדר ("מי שם מתקרב לו?
/ נראה לי קצת חשוד, / והופס, הוא מתעטש לו / אני עכשיו אבוד.
/ לא תהיה ברירה / אני אסגור את עצמי בחדר.
/ לא אצא שנייה אחת / גם לא בליל הסדר / אשטוף את הסבון לפני מקלחת / ארים ת'טלפון רק עם מטפחת.
/ יום, יום אבדוק את חום המצח").
השיר זכה להשמעות רבות ברדיו בתקופה זו.
תה וסימפתיה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של וינסנט מינלי, עם דבורה קר, ג'ון קר ולייף אריקסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי רוברט אנדרסון והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בהצלחה בברודוויי ב-1953 והוצג ברחבי העולם.
הוא הועלה בתיאטרון האוהל בשנת 1955 עם עודד קוטלר בן ה-17 בתפקידו הראשון בתיאטרון מסחרי בישראל.
דבורה קר, ג'ון קר ולייף אריקסון שיחקו גם בהצגת המחזה בברודוויי.
זה היה אחד מהמחזות הראשונים שעסקו בהומוסקסואליות של נער מתבגר בבית ספר תיכון.
לאור הצלחת המחזה רכשה חברת מטרו גולדווין מאייר את הזכויות אבל בגלל קוד הייז בהוליווד שאסר לדון בהומוסקסואלים, שונה התסריט על ידי המחבר עצמו מנער הומוסקסואל לנער שמראה תכונות נשיות ומוחרם לכן על ידי חבריו ואביו.
טום לי (ג'ון קר) הוא תלמיד בבית הספר "צ'ילטון", תיכון יוקרתי פרטי בניו אנגלנד.
התלמידים גרים בפנימייה ביחד עם המאמן הנערץ שלהם ביל ריינולד (לייף אריקסון) ואשתו לורה (דבורה קר).
טום נבדל משאר חבריו - הוא לא נמשך לנערות, לריקודים, לספורט גברי (פרט לטניס בו הכוח חשוב פחות) ולטיפוס הרים.
הוא יודע לסרוג ולבשל, מעדיף מוזיקה קלאסית ונגינה בגיטרה של שירי עם.
בהצגות הוא מעדיף לקבל תפקידי נשים.
התלמידים מקניטים אותו ומכנים אותו "Sister Boy", כינוי המרמז על נטיותיו.
הם כותבים את הכינוי הזה על דלת חדרו.
גם אביו, הרב לי (אדוארד אנדרוז), מתבייש בו.
הוא וביל חברים מתקופת הלימודים וביל הבטיח לו להפוך את טום "לגבר" אבל נכשל.
מכל התלמידים רק חברו לחדר, אל תומפסון (דאריל היקמן), מנסה לעזור ולגונן עליו.
הוא מבקש ממנו להיות יותר "גבר", להסתפר קצר וגברי ולסגל לעצמו הליכה גברית אבל גם זה לא עוזר.
אביו של אל מכריח אותו לעזוב את החדר עם טום.
רק לורה, אשתו של ביל, מבינה את טום ומזמינה אותו מדי פעם לשיחה סימפתית עם שתיית תה (מכאן שם המחזה והסרט).
טום מזכיר לה את בעלה הראשון שהיה עדין ומתחשב (בניגוד לביל) ונהרג במלחמת העולם השנייה.
על רקע הפגישות האלו מתערערים היחסים בין ביל ללורה.
אל מציע לטום ללכת לפגישה עם אלי מרטין (נורמה קריין) שעובדת כמלצרית בבר הסמוך כדי להוכיח את גבריותו היות ואלי ידועה כ"אחת שנותנת".
טום מהסס ולורה משכנעת אותו לא ללכת ואפילו כמעט מתמסרת לו אבל הוא מחליט בכל זאת להיפגש עם אלי.
היא רואה שהוא מפחד לחבק אותה ואז היא נזכרת בכינוי של "Sister Boy" ומכנה אותו בשם זה.
טום מזועזע, לוקח סכין מהמטבח, בורח ומנסה להתאבד אך שכנים עוצרים אותו ומזעיקים משטרה.
לורה מחפשת את טום ומוצאת אותו מתבודד במקום שאהוב עליו, ליד מגרש הגולף.
הוא מדוכא והיא מעודדת אותו ואומרת שבעתיד תהיה לו משפחה.
היא מסיימת במשפט: "עוד שנים כשתדבר על הדבר הזה ואכן תדבר, הייה אדיב".
כעבור עשר שנים חוזר טום לבית הספר לפגישת מחזור.
הוא התחתן וכתב ספר המתבסס על פרשת חייו.
הוא נפגש עם ביל שמודיע לו שלורה עזבה אותו והשאירה לו מכתב בו היא כותבת שקראה את ספרו ושלא הייתה לה ברירה אלא לעזוב את ביל.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדבורה קרלורה ריינולדסאשתו של ביל ריינולדסג'ון קרטום ליתלמיד תיכוןלייף אריקסוןביל ריינולדסמאמן ספורט ומנהל פנימיית בניםאדוארד אנדרוסהרב ליאביו של טוםדאריל היקמןאל תומפסוןחבר לחדר של טוםנורמה קרייןאלי מרטיןמלצרית
תה לובי הוא אחד מכמה משקאות של תה שהיו מגישים בלוב על ידי יהודים וקבוצות אתניות אחרות, גם בטריפולי וגם בכפרים.
התה הוגש לאחר ארוחות משפחתיות ונתפס כצעד של קירוב לבבות, או כחלק מטקסי הכנסת אורחים.
התה הוגש בקומקום דקורטיבי, וכוסות הזכוכית נישאו על מגש מהודר מנירוסטה.
טקס התה כלל שלוש חליטות:
תה מרוכז ומר, ללא ממתיק, שהוכן מתה משובח בתפזורת.
תה ממותק, מרוכז פחות, שהוכן אף הוא מתפזורת תה משובח.
תה משובח מומתק על ידי תמיסת סוכר מקורמלת, אליו נוספו בוטנים (שי בילקאוקאווייה - شاي ڊاكاو كاوڍة) או שקדים קלויים (שי בילוז - شاي ڊالوز) (كاو كاو [כאוכאו] הוא בוטן במרוקאית).
תה הבוטנים נחשב למעדן ומתכון להכנתו מופיע באתרים ובסרטוני הדרכה רבים.
על מרכזיותו של התה במסורת יהודי טריפולי נכתב למשל: "התה הזה מחזיר לי ילדות.
התה הזה מזכיר את היקרים את החסרים.
עם התה הזה הנונה (סבתא) שלי ליכדה את כל המשפחה, גדולים וקטנים, כולם חיכו לתה עם בוטנים אחרי הארוחה הדשנה".
במקומות מסוימים התה מוגש במסגרת טקס המכונה "שאי אל-אללה".
תה פרחי אפונת-הפרפר הידוע בכינויו "תה כחול" הוא חליטת צמחים נטולי קפאין הנעשה בחליטת או בהרתחת עלי הכותרת של פרחי צמח אפונת הפרפר (Clitoria ternatea).
הצמח ידוע גם בשם אפונה כחולה, אפרג'יטה, אפונת קורדופאן או תה פרחים כחולים.
מקורו של הצמח הוא באזור הטרופי של מזרח אסיה, אך כיום התפשט לאזורים נוספים.
תה פרחי אפונת הפרפר נחלט זה מאות שנים אך רק לאחרונה החלו לשתות אותו מחוץ לאזורים הילידים.
תה פרחי אפונת הפרפר זוכה לגוון הייחודי שלו מהצבע הכחול העמוק של עלי הכותרת של הצמח.
מה שגם כן הפך את הצמח לצבע פופולרי במשך מאות שנים.
אחד ההיבטים של התה הוא העובדה שהנוזל משנה את צבעו על סמך רמת החומציות (PH) של החומרים הנוספים אליו, למשל, הוספת מיץ לימון לתה יהפוך אותו לבעל גוון סגול, אך הוספת עמילן או מרכיב עם חומציות נמוכה יהפוך אותו לכחלחל.
פרחי הצמח משמשים גם כצמחי מרפא באיורוודה.
Clitoria ternatea, המכונה גם אפונת-הפרפר, אפונה כחולה, אפרג'יטה, אפונת קורדופאן או כנפי יונה אסייתית, הוא צמח ממשפחת הקטניות ונמצא בדרך כלל ברחבי דרום-מזרח אסיה.
עלי הכותרת הכחולים הבהירים הנלקחים מצמח אפונת הפרפר שימשו כמרכיב במשקאות תה צמחים ברחבי האזור במשך מאות שנים וכן שימשו לבישול.
הפרח הכחול מעניק את צבעו הכחול כשהוא מושרה במים חמים, לכן משתמשים בו כצבע, וגם כצבע למאכלים שונים.
בתאילנד ובווייטנאם נהוג להוסיף לתה פרחי אפונת הפרפר דבש ולימון למשקה המוגש בדרך כלל לאחר ארוחת הערב, או ככיבוד במלונות ובספא, בהכנה הנקראת בתאילנדית "nam dok anchan".
משקה זה תואר כמשקה מקומי טיפוסי בדומה לתה קמומיל אשר נמצא באזורים אחרים בעולם.
התה מוגש בווריאציות חמות וקרות, כאשר הגרסה הקרה משלבת לעיתים קרובות דבש, נענע, קינמון, פסיפלורה וג'ינג'ר.
במשך מאות שנים תה פרחי אפונת-הפרפר היה ידוע רק בדרום מזרח אסיה, אך בשנים האחרונות הפך למוכר יותר מחוץ לאזור מוצאו, דרך תוכניות טיולים ובלוגים על אוכל.
הוא אינו זמין ברוב הסופרמרקטים, והוא מוצע בעיקר על ידי קמעונאים מומחים מקוונים.
טעמו של התה תואר כ"ארצי ועצי – דומה יותר לתה ירוק משובח מאשר לקוראסאו או לג'ולי ראנצ'רס." במאמר מינואר 2016 באתר Bon Appétit.
אחד המאפיינים הבולטים ביותר של תה פרחי אפונת-הפרפר ומשקאות אחרים המשתמשים בתמצית פרחי אפונת-הפרפר, הוא שהוא ישנה את צבעו כאשר איזון ה-pH ישתנה.
תה כחול עמוק יהפוך לכחול בגוון פסטל בתוספת חלב או רכיב עם חומציות נמוכה, או לוורוד וסגול בתוספת מיץ לימון, ויהפוך לגוונים סגולים עמוקים יותר ככל שמוסיפים עוד מיץ לימון..
מלבד חליטה, ניתן לייבש את עלי הכותרת ולטחון אותם לאבקה.
בשונה מעלים שלמים או חליטה, האבקה משמשת כצבע למאכלים נוספים כמו לחמים, מרקים, גבינות שמנת, קציפות וכו'.
שימוש פופולרי בתה הוא בקוקטיילים.
מופעי הכנת קוקטיילים רבים משלבים את שינוי הצבע המיידי מול הלקוח אשר הזמין את המשקה.
שימושים אחרים כוללים קוקטיילים או קערות פונץ' שבהן התה הוקפא לקוביות קרח, מה שגורם למשקה לשנות את צבעו כאשר קוביות הקרח מתמוססות, לגרימת מה שנקרא "קוקטייל טבעת מצב רוח".
נכון ל-2023, הצמח אינו מאושר למאכל או לשימוש במוצרי מזון בישראל או באירופה.
תהא נשמתו צרורה בצרור החיים, או תהא נפשו צרורה בצרור החיים (בראשי תיבות: תנצב"ה), הוא נוסח ברכה או בקשה יהודי על נשמות נפטרים, המופיע בכיתוב שעל גבי מצבות (בראשי תיבות, לעיתים בנקודות: ת.נ.צ.ב.ה.), בסוף הספד ועוד.
תוכן הבקשה קשור לאמונה בחיי הנצח של הנשמות.
המקור לביטוי הוא בדברי אביגיל לדוד: .
אצל חז"ל התפרשו מילים אלה כביטוי להישארות הנפש.
כך מובא בספרי דברים: .
מאוחר יותר, הרמב"ם ראה ב"צרור החיים" את העולם הבא, שהוא השיא של השכר שהאדם יכול לזכות בו: .
לדברי רבי חיים מוולוז'ין, הברכה היא שהחלק של הנפש, שהוא החלק הנמוך ברוחניותו של האדם, יהיה קשור בחלקים העליונים יותר, ודרכם יהיה דבוק כביכול באלוהים: .
הראי"ה קוק רואה בביטוי זה מחשבה ורצון לקשור את כל המציאות לאחדות אחת:
ביטוי זה מופיע בצורות שונות במצבות קבורה, בנוסחי תפילות (השכבה, אל מלא רחמים, יזכור), בהקדשות לעילוי נשמה (על גבי מבנים, ספרי תורה ועוד).
אחד המופעים הקדומים של הנוסח על גבי מצבות הוא בקטקומבות היהודיות בוונוסה.
תה לשניים הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 עם דוריס דיי וגורדון מקריי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על המחזמר "No, No, Nanette" שהועלה בברודוויי ב-1925. עיבוד לקולנוע נעשה גם ב-1930 ו-1940. שיר הנושא Tea for Two זכה להצלחה ואף תוזמר על ידי דימיטרי שוסטקוביץ ליצירה בשם "Tahiti Trot"
ג'ין נלסון זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן מבטיח חדש.
סאקאל) מספר ללין וריצ'רד על הוריהם נאנט וג'ימי בשנות העשרים הסוערות.
נאנט קרטר (דוריס דיי) גרה בווילה מפוארת במחוז וסטצ'סטר ביחד עם דודה מקס ומנהלת הבית פאולין (איב ארדן).
נאנט שואפת להיות שחקנית, זמרת ורקדנית.
לארי בלייר (בילי דה וולף) הוא במאי בברודוויי וידיד לשעבר של נאנט.
הוא רוצה להעלות הצגה עם הכוכבת הראשית ביאטריס דרסי (פטריס וויטמור) אך זקוק למממנים.
השנה היא 1929, הבורסה נפלה ואין משקיעים.
ביאושו הוא מגיע לנאנט עם המלחין והפסנתרן ג'ימי סמית' (גורדון מקריי) והרקדן טוני טריינור (ג'ין נלסון).
ג'ימי ונאנט שרים את השיר שלו "תה לשניים".
לארי אומר לה שג'ימי זקוק לכסף כדי לממן ניתוח ל"אחותו".
נאנט מתאהבת בג'ימי ומוכנה לממן את ההצגה ב-25,000 דולר תמורת קבלת תפקיד ראשי.
היא מבקשת ממקס למכור ניירות ערך שלה אך לא יודעת שהוא מכר אותם מזמן וכעת אין לו דבר.
עורך הדין שלו, ביל ארלי (ביל גודווין) גוער בו היות שעל כל הצעת קנייה הוא היה אומר "כן" במקום "לא".
מקס מודיע לנאנט שימכור את הניירות רק אם תוכל במשך 48 שעות לענות "לא" לכל שאלה שתישאל.
זה יוצר מצבים מביכים לנאנט למשל כאשר ג'ימי שואל אותה אם היא אוהבת אותו והיא עונה לו "לא".
לבסוף היא מצליחה לעמוד במשימה אבל אז מגלה לה הדוד מקס שכל הכסף אבד.
את המצב מצילה פאולין שכופה עצמה על עורך הדין והוא מתאהב בה ומסכים לממן את ההצגה.
לבסוף עולה המחזמר "לא לא נאנט" שזוכה להצלחה, ג'ימי ונאנט מתחתנים וכן גם הארי ופאולין.
בסוף הסיפור חוזרים ההורים נאנט וג'ימי לילדים שיודעים עכשיו הרבה על הוריהם.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדוריס דיינאנט קרטרגורדון מקרייג'ימי סמיתזמרס.ז.
סאקאלדוד מקסאיב ארדןפאוליןמלווה של נאנטג'ין נלסוןטומי טריינוררקדןביל גודוויןויליאם ארליעורך דיןפאטריס וימורביאטריס דרסיזמרתבילי דה וולףלארי בליירבמאי
בפיזיקת החלקיקים, תהודה היא הפסגה הממוקמת סביב אנרגיה מסוימת המצויה בחתכים דיפרנציאליים של ניסויי פיזור.
פסגות אלה קשורות לחלקיקים תת-אטומיים, אשר כוללים מגוון רחב של בוזונים, קווארקים והאדרונים (כגון נוקליאונים, באריוני דלתא ומזוני אופסילון) והעירור שלהם.
בשימוש נפוץ, "תהודה" מתארת רק חלקיקים עם דעיכה מעריכית קצרה מאוד, לרוב האדרונים בעלי אנרגיה גבוהה הקיימים במשך שניות לכל היותר.
היחס בין רוחב התהודה של חלקיק () לדעיכה המעריכית () של החלקיק (או מצבו העירורי) הוא כאשר ו- הוא קבוע פלאנק.
לפיכך, אורך חייו של חלקיק הוא ביחס הופכי לרוחב התהודה של החלקיק.
לדוגמה, לפאיון טעון יש את אורך החיים השני הארוך ביותר מכל המזונים, 2.6033 × 10−8 שניות.
פאיונים בדרך כלל אינם נחשבים כבעלי תהודה.
למזון רו טעון יש תוחלת חיים קצרה מאוד, בערך 4.41×10−24 שניות.
בהתאמה, רוחב התהודה שלו גדול מאוד, בערך 149.1 MeV או בערך 36 ZHz.
"תה בשניים" הוא אלבום אולפן משותף של הזמרים הישראליים אלון אולארצ'יק ואלי דג'יברי.
נכללים בו שירי ג'אז מוכרים בתרגומו של אולארצ'יק ובהפקתו של דג'יברי.
הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג 03307592.
תהודה סימפתית או רטט סימפתי היא תופעה הרמונית שבה מיתר פסיבי או גוף רטט מגיב לרעידות חיצוניות שאליהן יש לו דמיון הרמוני.
המקרה הקלאסי מודגם באמצעות שני מזלגות כוונון בתדירות דומה.
כאשר מכים במזלג אחד ומחזיקים אותו ליד השני, נגרמות רעידות במזלג שלא הכו בו, אף על פי שאין ביניהם מגע פיזי.
באופן דומה, מיתרים יגיבו לתנודות של מזלג כוונון כאשר קיימים יחסים הרמוניים מספיקים ביניהם.
ההשפעה בולטת ביותר כאשר שני הגופים מכוונים יחד או באוקטבה זה מזה (בהתאמה להרמוניה הראשונה והשנייה, כפולות שלמים של התדר המושרה), שכן כך יש את הדמיון הגדול ביותר בתדר הרטט.
תהודה סימפתית היא דוגמה לנעילת תדרים המתרחשת בין מתנדים מצמודים, במקרה זה מחוברים דרך אוויר רוטט.
בכלי נגינה, תהודה סימפתית יכולה לייצר אפקטים רצויים ובלתי רצויים כאחד.
על פי "מילון המוזיקה והמוזיקאים ניו גרוב":
"אנו פוגשים את תכונת הרטט הסימפתטי בצורתה הישירה באקוסטיקה בחדר בשקשוק של זגוגיות חלונות ולוחות נעים בנוכחות צלילים חזקים מאוד, כאלה שעשויים להיות מופקים על ידי אורגן מלא.
כשהדברים האלה משקשקים (אפילו אם הם לא משקשקים בקול) אנרגיית הקול הופכת לאנרגיה מכנית, וכך הצליל נספג.
חיפויי עץ וכל דבר אחר שהוא קל משקל ויחסית חסר מעצורים הם בעלי אותה השפעה.
כושר הספיגה הוא הגבוה ביותר בתדר התהודה, בדרך כלל קרוב או מתחת ל-100 הרץ".
תהודה סימפתית יושמה על כלי נגינה מתרבויות ותקופות זמן רבות, ועל כלי מיתר בפרט.
בכלים עם מיתרים לא משוככים (כגון נבל, גיטרות וקוטוס), מיתרים יהדהדו בתדרים הבסיסיים או הצלילים שלהם כאשר מיתרים קרובים אחרים נשמעים.
לדוגמה, מיתר A ב-440 הרץ יגרום למיתר E ב-330 הרץ להדהד, מכיוון שהם חולקים צליל על של 1320 הרץ (ההרמוניה השלישית של A וההרמוניה הרביעית של E).
תהודה סימפתית היא גורם בגוון של כלי מיתר.
גיטרות גשר זנב כמו פנדר יגואר נבדלות בגופן מגיטרות עם גשרים קצרים, בשל התהודה המופיעה בגשר הצף המורחב שלהן.
כלים מסוימים בנויים עם מיתרים סימפתיים, מיתרי־עזר שאינם מנוגנים ישירות אך מפיקים באופן סימפתי צליל בתגובה לצלילים המושמעים על המיתרים הראשיים.
ניתן למצוא מיתרים סימפתיים בכלי נגינה הודיים כגון סיטאר, כלי הבארוק המערביים כגון ויולה ד'אמור וכלי נגינה עממיים כגון ה-hurdy-gurdy.
חלק מהפסנתרים בנויים עם מיתרים סימפתיים, תרגול המכונה מיתוּר aliquot.
תהודה סימפתית היא לפעמים אפקט לא רצוי שיש למתן בעת תכנון מכשיר.
לדוגמה, כדי לשכך את התהודה בקצוות המיתרים המחוברים ליתדות, חלק מהגיטרות החשמליות משתמשות בעצי מיתר ליד יתדות הכוונון שלהן.
באופן דומה, אורך המיתר מאחורי הגשר חייב להיעשות קצר ככל האפשר כדי לבלום את התהודה.
התופעה מתוארת על ידי ההוגה והדרשן ר' יצחק עראמה (נפטר ב-1494) בספרו "עקידת יצחק" כמטאפורה להשפעה הדו-צדדית בין האדם לעולם.
כל דבר שאדם עושה מהדהד עם העולם כולו ובכך גורם למעשים דומים בכל מקום.
האדם הוא המיתר הפעיל, זה שפרטו עליו, והעולם הוא הכלי הפסיבי שמיתריו מהדהדים לאותם תדרים שהאדם "פורט" על עצמו.כי יחס גדול וקשר אמיץ יש בין הפעולות אשר יפעלום כתות האנשים מטוב ועד רע ובין טבע המציאות בכלליו ופרטיו.
עד שיאמן כי בתקון ויושר פעולותיהם בכלל יתקיים ויתחזק טבע כל הנמצאות.
ובקלקולם והפסדם יתקומם ויתקלקל גם הוא...
ולזה ייתכן שימצא בין שניהם יחס גדול ממין היחס אשר אמרו חכמי הנגון שימצא בין שני כלי זמר השוים והנערכים על ערך א' ויחס א' לגמרי.
כי בהניע טור מהאחד יתעורר אל קולו הטור שכנגדו בכלי השני מפני היחס השוה אשר ביניהם.
ואולי שעל זה היחס היה כנור דוד מנגן מאליו ומתעורר אל ערבות קולו ונועם שיריו כמו שדרשו חכמינו ז"ל (ברכות ג':) על אומרו עורה כבודי (תהילים נ"ז:ט') כי כדאי היה נעים זמירות ישראל לכוין במלאכת המוזיק"א זה השיעור.
והנה בני העולם הכולל הוא כעין הכלי הראשון אשר יש לו סדר וערך קבוע בכל מערכותיו עליונים ותחתונים לגמור על ידיהם מלאכת פרנסות העולם ומעשהו.
לעומתם יהיו נערכים ומסודרים טורי סדרי בנין העולם הקטן החלקי לקבל פעולותיהם על נכון.
אולם בהיטיב הכלי הקטון סדור מערכותיו יתדותיו ומיתריו לפי הערך הראוי ומתייחס אל סוד המציאות וטבעו בכללו וחלקיו הנה באמת בהניע אותם יתעוררו לעומתם טורי העולם הגדול ומיתריהם.
ויוסכמו שניהם יחד זה לפעול וזה להפעל באופן שיושלם על יד שניהם הנהגת המציאות על הצד היותר נאות שאפשר כי כן יסד מלכו של עולם...
תה עם לימון, המכונה גם תה רוסי הוא משקה חם, בדרך כלל, המבוסס על מים חמים, תה שחור, לימון וממתיק כלשהו, סוכר או דבש.
ברוסיה ובמקומות נוספים מקובל השימוש בסמובר, מכל לחימום מים המספק את המים החמים להכנת התה.
בנוסף למתכון הבסיסי לתה עם לימון, יש המוסיפים לו נענע, זנגביל, קינמון ועוד.
השילוב של תה עם לימון התחיל באימפריה הרוסית והמשקה נועד בעיקר לחימום הגוף בקור הרוסי.
לתה עם לימון יש השפעות חיוביות על בריאות האדם, בתנאי שצורכים אותו לפי ההמלצות.
במחקרים התגלה שנוגדי החמצון, המצויים בתה, שורדים במידה רבה יותר את המעבר במערכת העיכול, כשהם מלווים בלימון.
בכימיה, השיטה המקובלת לערבוב חומצות עם תמיסות מימיות מכונה "תה עם לימון", לפי דרך הכנת המשקה, תחילה מכינים את המים עם התה ורק לאחר מכן מוסיפים את הלימון.
בישראל תה עם לימון מכונה לעיתים "תה אשכנזי", כינוי הנובע מהיותו בהיר.
הבהירות נוצרת בהשפעת חומצת הלימון.
ציירים רוסים הנציחו את התה הרוסי בציוריהם, על שולחן האוכל יחד עם הסמובר.
בתרבות הישראלית, בשיר "אוהב להיות בבית" של אריק איינשטיין, הפזמון החוזר מספר על אהבת הזמר ל"תה עם לימון".
תהדיג (פרסית: ته دیگ, מילולית: תחתית הסיר) היא מנה נפוצה מהמטבח הפרסי המורכבת מאורז פריך ומקורמל מתחתית הסיר בו מבושל אורז הפילאף.
תהיל"ה (תשתית הממשלה לעידן האינטרנט), היא המערכת המרכזית של ממשלת ישראל להפצת מידע ממשלתי באינטרנט והגוף המרכזי שמבטיח שירותי גלישה מאובטחים למשרדי הממשלה ולמוסדותיה.
מיזם תהיל"ה, הוקם בשנת 1997 במאמץ ממשלתי משותף שהובל על ידי החשב הכללי דאז שי טלמון וסגנו הבכיר איציק כהן מטרת המיזם הייתה לענות על איומים באבטחת המידע של הרשת הממשלתית הפנימית עם חיבורה לאינטרנט, ללא אמצעי בקרה והגנה.
למן הקמתה ועד סוף 2009 ניהל בועז דולב את הפרויקט.
בינואר 2010 מונה אילן יום טוב למנהל הזמני של הפרויקט.
נכון ל-2008, תהיל"ה מכילה חוות שרתים של מאות שרתי מידע.
תהיל"ה אחראית להקמתה של תשתית מרכזית של מערכות מידע המבוססת על עיקרון הממשל הזמין, שכוללות בין השאר מערכת לניהול, מילוי והורדת טפסים רשמיים למיניהם ומאפשרת תשלום מקוון.
במרץ 2011 קיבלה ממשלת ישראל החלטה להקים את גוף המנמ"ר הממשלתי, ולהכניס את פעילות תהיל"ה תחת ניהולו של גוף זה, יחד עם פעילותו של אגף ממשל זמין, ופעילויות רוחביות נוספות.
תהום סיגסבי היא הנקודה העמוקה ביותר במפרץ מקסיקו.
התהום ממוקמת בחלקו הדרום-מערבי של מפרץ מקסיקו, שהוא מפרץ בשטח של 1.6 מיליון קמ"ר, אשר נמצא בין דרום אמריקה לצפון אמריקה.
הנקודה היבשתית הסמוכה ביותר אליה היא העיר בראונסוויל שבטקסס, ארצות הברית, שנמצאת במרחק 320 קילומטרים מתהום זו.
העומק המשוער הוא בין 3,750 ל-4,384 מטרים (כאשר העומק הממוצע של מפרץ מקסיקו הוא 1,615 מטרים בלבד).
התהום קרויה על שמו של רב החובל צ'ארלס דוויט סיגסבי, מפקד ספינות ממחלקת ההידרוגרפיה של ארצות הברית; הוא סייר עם ספינותיו במפרץ מקסיקו בסוף המאה ה-19 וגילה את התהום.
בהמשך הוא פיקד על ספינת הצי האמריקני "מיין", שהתפוצצה בנמל הוואנה שבקובה ב-1898.
תְּהִלִּים (נקרא גם תילים או תהילות) הוא ספר מספרי המקרא, אשר כלול בחלק הכתובים.
בתרגום השבעים הספר מכונה Ψαλμοί (תעתיק לטיני: psalmoi) ובתרגום הוולגטה הלטיני הוא מכונה Psalmi.
בביבליה הנוצרית הוא כלול בספרות החכמה שבברית הישנה.
במסורת היהודית מיוחס הספר בעיקרו לדוד המלך ולאישים נוספים, אולם מספר מזמורים מתוארכים בחקר המקרא לתקופת חורבן בית ראשון ולימי בית שני.
בקאנון היהודי מצויים 150 פרקים בספר תהילים, בתרגום השבעים מופיע מזמור נוסף הנמנה כ-151. בשני כתבי יד של הפשיטתא ממשיך הספר בעוד 4 מזמורים נוספים: קנ"ב–קנ"ה.
גרסה של תהילים קנ"א נמצאה גם במגילת התהילים הגדולה, כמו גם גרסאות של מזמורים קנ"ד וקנ"ה, בנוסף למזמורים שאינם ידועים משום מקור מלבד מגילות קומראן.
שם הספר תהילים הוא צורת רבים של המילה תהילה, שמשמעותה דבר שבח.
בלשון חז"ל נשמטה האות ה והספר נקרא תילים (ובארמית: תילין או תילי), והגייה זו נשמרה בקרב חלק מעדות ישראל עד ימינו.
ממפרשי ימי הביניים, כגון הרמב"ן ובמיוחד אבן עזרא, היו שקראו לספר "תהילות".
בתרגום השבעים נקרא הספר Ψαλμοί, המשמשת לתרגום המילה מזמור כאשר היא מופיעה בספר.
כינוי זה תואם את הנוהג בתקופת בית שני לכנות את פרקי התהלים בשם מזמורות (דוגמה לנוהג זה ניתן לראות בתלמוד הירושלמי).
משמעות המילה ביוונית היא שיר מולחן שהושר לצלילי נבל, ומאותו שורש יווני התגלגלו לעברית גם המילים פסנתר ופזמון.
המילה עברה מיוונית למרבית השפות האירופיות, ובהן היא משמשת גם היום כשם הספר .
שם הספר ברוסית: Псалтырь או Псалтирь מקורו במילה יוונית ψαλτήριον שמשמעותה סוג של כלי נגינה.
במגילת מלכי צדק שנמצאה בקומראן נמצא ציטוט מהספר "כאשר כתוב בשירי דוד אשר אמר: אלהים נצב בעדת אל", והרי זה ציטוט פתיחתו של מזמור המיוחס בכותרתו לאסף (מזמור פב), ומכאן שבלא קשר לייחוסו של מזמור ספציפי, "שירי דוד" משמש כינוי כללי לספר תהלים.
ברוב ספרי התנ"ך הנדפסים כיום ממוקם ספר תהילים בראש חטיבת כתובים.
עם זאת, בברייתא המובאת בתלמוד הבבלי, שדנה בספרי התנ"ך, נמצא ספר תהילים לאחר מגילת רות, וזאת כנראה בשל הסדר הכרונולוגי שבו מסודרים הספרים בברייתא, כפי שמעיר רש"י.
אף בחלוקת בעלי המסורה של ארץ ישראל תהילים הוא השני בספרי הכתובים, אך בחלוקה זו הספר הראשון הוא ספר דברי הימים.
חלוקה זו נמצאת גם בכתר ארם צובא ובכתב יד לנינגרד, ובימינו השתמש בה הרב מרדכי ברויאר במהדורת התנ"ך שהוציא.
בתרגום השבעים, וכן בתרגומים הנפוצים בימינו שהלכו בעקבותיו, ספר תהילים הוא השני בחטיבת "ספרי השירה", לאחר ספר איוב ולפני ספר משלי.
לכל השיטות, ספרי אמ"ת הם קבוצה מיוחדת של שלושה ספרים שמיוחדים בטעמי המקרא שלהם ובסדר כתיבת השורות.
ספר תהילים הוא קובץ של מזמורים שונים, וכל מזמור עומד בפני עצמו כיצירה סגורה.
במהדורת התנ"ך המקובלת נמצאים מאה וחמישים פרקים, ובכל פרק מזמור אחד העומד בפני עצמו.
החלוקה המקובלת בימינו היא חלוקה חדשה יחסית, ובספרות חז"ל אנחנו מוצאים שמדובר על 147 פרקים, אותם מעמידים חז"ל כנגד שנות חייו של יעקב אבינו.
ההבדל בספירת הפרקים בין חז"ל לבין הספירה שלנו נובע מכך שחלק מהפרקים שהופיעו כמזמור אחד בספירה הקדומה חולקו לשני מזמורים בספירה המאוחרת.
לא ברור אילו מהמזמורים היו מחוברים בימי קדם ואילו מחולקים.
על מזמורים מסוימים יש לשער שהיו מחוברים:
מזמורים א–ב נמנו כמזמור אחד בתלמוד, בשל האינקלוזיו שזיהו חז"ל – מהביטוי "אשרי האיש" בראש פרק א ועד הביטוי "אשרי כל חוסי בו" בסוף פרק ב.
מזמורים ט–י נידונו כפרק אחד, כפי שמשתמע מפירוש התוספות והריטב"א למסכת מגילה.
מכך שהמפרשים מציעים לחלק אותו לשניים, משתמע שעד ימיהם הוא נחשב למזמור אחד.
מזמורים מב–מג, בהם ניכר הפזמון החוזר: , פזמון שמופיע בשינויים קטנים באמצע ובסוף פרק מב וכן בסוף פרק מג, ובכך קושר אותם ליחידה אחת.
מזמורים ע–עא, שרוב המפרשים ביארום כיחידה תוכנית אחת.
כך נראה גם מהעובדה שמזמור עא הוא היחיד ממזמורי הספר השני בתהילים שאין כותרת בראשו.
במספר כתבי-יד עתיקים מוצאים את מזמורים צו–צז כמזמור אחד.
גם מבחינה תוכנית מזמור צז מקביל ומשלים למזמור צו, בכך ששניהם מתארים את מלוכת האל ואת השמחה בקבלת מלכותו.
כן מצאנו לשונות דומים בין המזמורים: "אִמְרוּ בַגּוֹיִם ה' מָלָךְ...
מזמורים קיד–קטו נחשבו למזמור אחד במספר רב של מקורות קדומים: כתר ארם צובא, כתב-יד לנינגרד, תרגום השבעים ותרגום רס"ג.
הדבר מסתבר גם מכך שהביטוי "הללויה" לא מופיע בסוף פרק קיד ולא בתחילת פרק קטו, וכך לא נוצרת הפסקה בין שניהם, זאת בניגוד למזמורים הסמוכים.
גם מבחינה תוכנית הדבר מסתבר, שכן פרק קיד מדבר על גאולת ישראל ביציאת מצרים, ובפרק קטו המשורר מבקש שכך יעשה הקב"ה גם בימיו.
מזמור קיז, שבו רק שני פסוקים והוא הקצר שבפרקי התנ"ך, סופח על ידי מפרשים רבים למזמור שלפניו או למזמור שלאחריו.
הרב מנחם המאירי כתב שבספרים עתיקים המזמור הוא אחד עם מזמור קטז, אך בספרים המדויקים שנמצאים בידינו מזמור זה הוא נפרד.
בתרגום השבעים החלוקה זהה לזו שבספרים שלנו, מלבד ארבעה מקומות:
מזמורים ט–י הם מזמור אחד, וגם מזמורים קיד–קטו.
מזמור קטז מחולק לשני מזמורים: האחד מורכב מפסוקים א–ט, והשני מפסוקים י–יט.
מזמור קמז מחולק גם הוא לשני מזמורים: הראשון מפסוק א–יא, והשני מפסוק יב–כ.
מכיוון ששני זוגות של פרקים פוצלו ושניים אוחדו, נמצא שמספר הפרקים בתרגום השבעים גם הוא 150.
בכתר ארם צובא ובכתב יד לנינגרד יש הבדל אחד מהספרים שלנו: מזמורים קיד וקטו מחוברים, ולכן בספרים אלו ישנם 149 מזמורים.
גם בפירוש המאירי לתהילים מזמורים קיד וקטו הם מחוברים, אך כפי שציינו לעיל מזמור קיז מסופח למזמור שלפני, ומזמור קיח מחולק לשלושה: פסוקים א–ד, פסוקים ה–כד, ופסוקים כה–כט.
אם כן, לשיטת המאירי יש 151 פרקים.
בספרים נוספים אפשר למצוא עוד חלוקות: יש ספרים שבהם פרק עח מחולק לשניים, לפני הפסוק "והוא רחום יכפר עוון".
יש כאלו שבהם פרק קיט, שהוא אקרוסטיכון מתומן, מחולק ל-22 פרקים שונים, אחד לכל אות.
ספר תהילים מחולק במסורת לחמישה ספרים, חלוקה שניכרת מלשון פסוקי החתימה של כל ספר:
חותם את כל ספר תהילים בפסוק: .
בכתבי היד יש רווח של מספר שורות בין כל אחד מחמשת הספרים.
אף על פי שספר תהילים מחולק פנימית לחמישה ספרים, במניין 24 ספרי המקרא הוא נחשב לאחד.
על פי חלוקת הפסוקים שלנו, בספר תהילים יש 2,527 פסוקים.
על פי חלוקה זו, שנמצאת גם בהערות המסורה שבידינו, הפסוק האמצעי בספר הוא: (עח, לו).
בתלמוד הבבלי יש דיון בנוגע למספר הפסוקים בספר תהילים, ולגבי אמצעם.
על פי התלמוד, פסוק האמצע הוא (עח, לח) שנמצא במרחק של שני פסוקים מאמצע הספר על פי חשבוננו.
כמו כן, כותבת הגמרא שהאות האמצעית בספר היא האות ע במילה "מיער" בפסוק: (פ, יד).
ייתכן שמשום כך האות תלויה מעל השורה על פי המסורה.
על פי המסורה, מחולק ספר תהילים ל-19 סדרים.
במבט ראשון, נראה שאין לחלוקת הסדרים שום היגיון פנימי, משום שהיא מחלקת פרקים באמצעיתם ומפרידה בין פרקים קשורים.
אך החלוקה מתבססת על שני עקרונות:
אם המזמור מסתיים בפסוקי ברכה, הם מצורפים למזמור שלאחריו.
כך למשל נהוג בתפילה, בה פותחים את מזמור תהילה לדוד (פרק קמה), שנאמר שלוש פעמים ביום, בפסוק שחותם את מזמור קמד.
גם למזמור צא נוהגים להקדים את הפסוק "ויהי נועם" שנמצא בסוף המזמור שלפניו.
עיקרון זה נוהג ברוב הסדרים.
שני סדרים בספר נפתחים באמצע הפרק, וזאת משום שהם פסוקים חשובים במיוחד.
בפסוק "והוא רחום" נפתח סדר חדש, וכן הפסוק פותח סדר חדש.
חלוקה לימי השבוע ולימי החודש
בנוסף, חולק הספר על ידי הרב מנחם בן זרח גם לשבעה חלקים ולשלושים חלקים, זאת כדי לאפשר את קריאתו מדי שבוע ומדי חודש.
במסגרת תקנת אמירת תהלים שיזם רבי יוסף יצחק שניאורסון, הורה לחסידיו לקרוא בסוף כל תפילת שחרית את פרקי התהילים כפי שנחלקו לימי החודש.
על פי המקובל במסורת, מחברם העיקרי של מזמורי הספר הוא דוד המלך, ומשובצים בו גם מזמורים של מחברים שונים.
התלמוד מציין כי "דוד כתב ספר תהלים על ידי עשרה זקנים", כלומר, אסף יצירות רבות לכדי ספר תהלות מגוון.
כפי שהוזכר לעיל, בכותרות 100 ממזמורי תהילים מובא שם איש או קבוצה של אנשים, תמיד עם ל' היחס לפני כן.
ל' זו פורשה בדרכים שונות:
רוב המפרשים הקלאסיים פירשו שהל' מציינת את שמו של מחבר המזמור והכוונה היא "מאת".
כך למשל הכותרת "לדוד" מבארת שדוד הוא זה שחיבר את המזמור.
המזמור נאמר על האיש שמוזכר בכותרת, או לכבודו.
כך, למשל, פירשו מפרשים רבים את מזמורים עב וקכז שבכותרתם מופיעה המילה "לשלמה", כמזמורים שחוברו כתפילה על שלמה.
לדעת אבן עזרא בהקדמתו לפירושו על תהילים, כל המזמורים שבראשם נכתב "לדוד", חוברו עליו או על ידו.
המזמור הזה היה רגיל להיאמר על ידי האיש שמוזכר בכותרת.
כך פירשו הרבה מפרשים את הביטויים "לאסף" או "לבני קורח", שהלוויים האלו היו רגילים לשיר את המזמורים האלו כחלק משירת הלוויים.
כבר בימי המקרא היו מסורות על הקשר של דוד למוזיקה ולביצועה, בסיפור הצגתו לפני שאול נאמר: (), כך גם בעמוס: ()
לגבי חיבוריו המזמוריים נאמר ב"דברי דוד האחרונים": ()
לעומת זאת, בברייתא במסכת בבא בתרא נאמר: "דוד כתב ספר תהלים על ידי עשרה זקנים: על ידי אדם הראשון, על ידי מלכיצדק, ועל ידי אברהם, ועל ידי משה, ועל ידי הימן, ועל ידי ידותון, ועל ידי אסף, ועל ידי שלשה בני קורח".
על קיומם של פרקי תהילים העוסקים בנושאים מאוחרים מתקופת דוד המלך כתב רבי אברהם אבן עזרא בהקדמתו לספר תהילים: "מחלוקת גדולה יש בינות המפרשים, יש אומרים כי כל הספר לדוד והיה נביא...
ויש אחרים אומרים כי אין בספר הזה נבואה לעתיד, ובעבור זה כתבוהו הקדמונים עם איוב ומגילות...
ואמרו כי 'על נהרות בבל' – חיברו אחד מן המשוררים בבבל...
ואמרו כי גם אסף ...
אינו אסף המנצח שהיה בימי דוד."
מזמור עב מסתיים במילים "כלו תפילות דוד בן ישי" אולם יש מספר מזמורים לאחר מכן הנושאים את שמו של דוד, ומכאן למדו המפרשים שפרקי התהילים לא נכתבו לפי הסדר בו חוברו.
בסך הכול שבעים ושלושה מזמורים משויכים בפתיחתם לדוד (בתרגום השבעים יש ייחוס לדוד בארבע-עשרה כותרות נוספות), שנים עשר מזמורים לאסף, אחד עשר לבני קורח, שני מזמורים לשלמה, מזמור אחד לאיתן האזרחי (שלפי המסורת הוא אברהם), מזמור אחד להימן האזרחי, מזמור אחד למשה, ובשלושה מזמורים נזכר ידותון.
חמישים מזמורים אינם נושאים שם של מחבר.
יש הטוענים, על פי ניתוח רמזים לאירועים היסטוריים המוזכרים בספר תהלים, כי המילים הראשונות בפרקים רבים, דוגמת 'מזמור לדוד' או 'למנצח מזמור לדוד', לא בהכרח מעידות על זהותו של מחבר הפרק, וייתכן שבחלק מהמקרים מדובר בייחוס רעיוני למחבר ידוע של פרקים רבים בספר תהלים.
בראש רוב פרקי תהילים נמצאות כותרות שמציינות את סוג המזמור, את שם המחבר או המשורר, או את הזמן המיוחד שבו נאמר – בכל מזמור על פי עניינו.
ל-116 ממזמורי תהילים יש כותרת כלשהי בתחילתם, ואלו כותרות מגוונות ביותר.
יש למעלה מ-60 סוגים שונים של כותרות, כך שכותרת רבות נמצאות בראש מזמור אחד בלבד.
הכותרת הנפוצה ביותר היא "לדוד" (בלבד) שמופיעה בראש ארבעה עשר מזמורים.
9 מזמורים מתחילים בכותרת "למנצח מזמור לדוד", ו-9 ב"שיר המעלות" (בלבד).
היחס בין הכותרת לגוף המזמור
במהדורות התנ"ך בעברית הנהוגות בימינו, נמצאות הכותרות כחלק מגוף המזמור, ומהוות חלק מהטקסט הקנוני; כך הוא גם ברוב התרגומים.
עם זאת, חלק מהתרגומים החדשים לאנגלית, כמו תרגום New English Bible, משמיטים את הכותרות מגוף המזמור.
בשל כך, גם ספרור הפסוקים בתרגומים אלו שונה.
גם בתפילה היהודית נהוג להחשיב את הכותרות כחלק מהמזמור.
אמנם, במקרים בודדים נהוג להשמיט בתפילה את הכותרות: במזמור ג אותו אומרים לפי חלק מהנוסחים בקריאת שמע שעל המיטה נהוג להשמיט את הכותרת: "מִזְמוֹר לְדָוִד בְּבָרְחוֹ מִפְּנֵי אַבְשָׁלוֹם בְּנוֹ" ולהתחיל הישר מגוף המזמור: "ה' מָה רַבּוּ צָרָי".
באמירת תחנון בנוסח אשכנז, משמיטים את כותרת פרק ו: "לַמְנַצֵּחַ בִּנְגִינוֹת עַל הַשְּׁמִינִית מִזְמוֹר לְדָוִד", ופותחים בפסוק השני: "ה' אַל בְּאַפְּךָ תוֹכִיחֵנִי".
בפסוקי דזמרא מנהג הספרדים להשמיט את כותרת פרק ל: "מִזְמוֹר שִׁיר חֲנֻכַּת הַבַּיִת לְדָוִד", ולפתוח בפסוק: "אֲרוֹמִמְךָ ה' כִּי דִלִּיתָנִי".
בכותרות המזמורים ישנם 8 סוגים או שמות נרדפים למזמור, ואלו הם:
המילה מופיעה אך ורק בספר תהילים, וגם בו רק בכותרות המזמורים.
מלבד בראש פרק צח שבה המילה היחידה היא "מזמור", ובשל כך הוא מכונה בפי ריש לקיש "מזמורא יתמא" (=המזמור היתום) – כמעט באופן מוחלט המילה באה בצירוף תיאורים אחרים למזמור.
הכינוי מופיע כמעט תמיד בסמוך לכינוי אחר, כגון "שיר המעלות", "מזמור שיר" או "שיר מזמור".
המילה מופיעה גם בגוף מזמורי תהילים: "זַמְּרוּ מַשְׂכִּיל" (מז, ח).
מחוץ לספר תהילים, היו שזיהו את המילה במשמעות זו בשני מקומות נוספים: "לָכֵן הַמַּשְׂכִּיל בָּעֵת הַהִיא יִדֹּם כִּי עֵת רָעָה הִיא" (עמוס ה, יג), שמשמעותו שהמשורר יפסיק לשיר מפני הצרה; ו"הַלְוִיִּם הַמַּשְׂכִּילִים שֵׂכֶל טוֹב לה'" שיש שפירשוהו כמתייחס ללווים המשוררים שירי שבח לאל.
שיגיון (פעם יחידה – מזמור ז') המילה מופיעה בצורת היחיד רק כאן, אך מופיעה בלשון רבים גם בראש תפילת חבקוק: "תְּפִלָּה לַחֲבַקּוּק הַנָּבִיא עַל שִׁגְיֹנוֹת" (ג, א), תפילה שדומה מאוד למזמורי תהילים בסגנונה.
שירה (פעם יחידה – מזמור י"ח).
תהילה (פעם יחידה – מזמור קמ"ה).
ברבים ממזמורי תהילים מתארת הכותרת את צורת הניגון שלוותה לאמירתו:
מילה זו באה תמיד כמילה הראשונה בכותרת המזמור, זוהי מילה שמופיעה רק בספר תהילים, חוץ מפעם אחת בתפילת חבקוק, שם היא בראש הכתובת המסיימת את התפילה ואת הספר: "לַמְנַצֵּחַ בִּנְגִינוֹתָי" (ג, יט)
במזמורים רבים בא לאחר הכינוי "למנצח" עוד תיאור של הנגינה שליוותה את אמירת המזמור:
למנצח אל הנחילות (פעם יחידה – פרק ה)
למנצח בנגינות על השמינית (פעם יחידה – פרק ו)
למנצח על השמינית (פעם יחידה – פרק יב) מחוץ לספר הביטוי "השמינית" מופיעה גם בתיאור נגינת הלוויים: "בְּכִנֹּרוֹת עַל הַשְּׁמִינִית לְנַצֵּחַ" (דברי הימים א', ט"ו, כא)
למנצח על הגיתית (3 פעמים)
למנצח על מות לבן (פעם יחידה – תהילים ט')
למנצח על אילת השחר (פעם יחידה – פרק כב)
למנצח על שושנים (פעמיים – פרקים מה, סט)
למנצח על עלמות (פעם יחידה – פרק מו) הביטוי נמצא גם פעם אחת בסוף מזמור מח, וככל הנראה משמעותם זהה.
מחוץ לספר תהילים נמצא הביטוי גם בביטוי "בִּנְבָלִים עַל עֲלָמוֹת" שמתאר את נגינת הלוויים (דברי הימים א', ט"ו, כ).
למנצח על מחלת (פעמיים – נג, פח)
למנצח על יונת אלם רחוקים (פעם יחידה – תהילים נ"ו)
למנצח אל תשחת (4 פעמים)
למנצח על שושן עדות (פעם יחידה – תהילים ס')
למנצח על נגינַת (פעם יחידה – תהילים ס"א)
למנצח אל שושנים עדות (פעם יחידה – תהילים פ') ככל הנראה משמעותו דומה ל"מנצח על שושן עדות" שבפרק ס, אם כי בעלי הטעמים חילקו את הביטוי בפרק זה, וצירפו את המילה עדות למילה שאחריה, "לאסף".
ידותון – עיקר משמעות המילה היא שם אדם, שהיה אחד המשוררים מבני לוי, אך ייתכן שבכותרות המזמורים הוא רומז לדרך ניגון מיוחדת או לכלי נגינה מסוים.
הוא מופיע בכותרות שלושה מזמורים: לט, סב, שבהם מופיע דוד כמחבר המזמור; ומזמור עז, שבו מוזכר אסף כמחבר המזמור.
להזכיר (פעמיים – לח, ע).
ייתכן שמשמעות הביטוי היא רק שדוד ציווה להזכיר את המזמור, אך ייתכן שפירושו הוא תפילה שבאה יחד עם קרבן מנחה שאליו קשור הפועל זכירה, כגון "אזכרתה לה'" (ויקרא ו, ח).
ללמד (פעם יחידה – ס).
ייתכן שפירושו רק ציווי ללמד את המזמור, או להעיד על תוכנו שמטרתו חינוכית, אך אפשר לפרש שמדובר כאן בצורת ניגון.
לענות (פעם יחידה – מזמור פח).
מקור המילה כנראה מלשון ענייה והרמת קול.
שם המחבר מופיע בראש 100 ממזמורי תהילים, כשהאות ל' באה לפני שמם:
לשלמה (שני מזמורים: עב, קכז)
למשה (מזמור יחיד – צ)
לגבי חלק מהשמות שבכותרות המזמורים קיים ספק האם הם שמות המחברים:
לידותון (שלושה מזמורים: לט, סב, עז) שני המזמורים הראשונים משויכים לדוד, והשלישי לאסף.
כפי שצוין לעיל, ייתכן שידותון הוא שם של כלי נגינה או צורת ניגון, אך ייתכן שהוא שם של אחד הלוויים שחיבר את המזמור.
להימן האזרחי (מזמור יחיד – פח) באותה כתובת מוזכרים גם בני קורח כמחברים.
"כוש בן ימיני" בכותרת פרק ז – יש שפירשו שהוא מחבר המזמור.
"בן" בכותרת פרק ט – יש שפירשו שהוא מחבר המזמור.
יש מפרשים שבחלק מהמזמורים צוין בכותרת הזמן בו יש לאומרם:
מזמור שיר ליום השבת (מזמור צב).
על פי המשנה (תמיד ז, יד) מזמור זה נאמר בבית המקדש ביום השבת.
כלומר, המזמור מיועד להיאמר בעת הקרבת קרבן תודה.
מזמור שיר חנוכת הבית (מזמור ל).
המזמור מיועד להיאמר בחנוכת בית המקדש.
להזכיר (מזמורים לח, ע) – מזמורים אלו נועדו להיות תפילה בעת קרבן מנחה שאליו קשור הפועל זכירה, כגון "אזכרתה לה'" (ויקרא ו, ח).
למנצח על אילת השחר (מזמור כב).
– נאמר בזמן הזריחה (היא איילת השחר).
מלבד דרכי הניגון הנזכרים בכותרות, שצוינו לעיל, נמצאות הדרכות לאופי הניגון גם בתוך המזמור.
ההדרכה הבולטת ביותר היא המילה "סֶלָה", שמופיעה 71 פעמים בספר.
מילה נוספת המשמשת להדרכת הנגינה היא "היגיון", המופיעה במזמור ט, ז.
ספר תהילים הוא מהפופולריים בין ספרי הכתובים, לפי המסורת היהודית היו הלוויים משוררים פרקי תהילים בבית המקדש בשעת עבודת הקורבנות.
אמירת מזמורי תהילים היא גם חלק ממהלך התפילה למשל אמירת פסוקי דזמרא, שיר של יום, ועוד.
הסידור היהודי משתמש רבות בספר תהלים כבסיס לתפילות יום-יומיות מחד וייחודיות מנגד.
נוסף על קריאה במזמורי תהלים המעטרים את סדר היום וסדר התפילה היהודי, יהודים רבים מאמינים ומרגישים כי הקריאה בו יכולה להועיל לפרט ולכלל, כיוון שיש בו מזמורים המתאימים כמעט לכל מצב.
נהוג לקרוא תהילים בשעת רצון, במקרה סכנה, ליד מיטתו של חולה ובכל עת שאדם חש צורך לקרבה עם אלוהיו.
אמנם כבר המשנה מדגישה את כוונת התפילה והתחינה, ומתנגדת לדקלום מיסטי נטול משמעות, וכן פסקו הרמב"ם ופוסקים נוספים.
בעיירות מסורתיות ביהדות מזרח אירופה, נהגו גם נשים וגברים, יהודים פשוטים, להקפיד על אמירת תהילים קבועה, כביטוי מרכזי של אדיקותם הדתית, וכתחליף לאפיק האינטלקטואלי והלמדני של לימוד תורה עיוני מורכב.
ישנם אף כאלה שנקראו בכינוי 'תהילים זאגער' = אומר התהילים, ולאחדים מהם הכינוי הזה הפך לשם משפחה.
הבעל שם טוב, מייסד תנועת החסידות, הנהיג אמירת שלושה פרקי תהילים על פי הסדר בימים שבין ראש חודש אלול לבין יום הכיפורים, אשר יחד עם אמירת 36 הפרקים האחרונים ביום הכיפורים משלימים את קריאת הספר כולו.
מנהג נוסף הוא לקרוא את כל ספר תהילים בראש השנה.
חסידי חב"ד וחצרות אחרים נוהגים לקרוא בכל יום את הפרקים היומיים, על פי החלוקה החודשית, ובשבת שבו מברכים את החודש קוראים את כל הספר, לפני תפילת שחרית.
בקהילות גאורגיה, קיים מנהג עתיק, לפיו גבאי בית הכנסת מחלק למתפללי בית הכנסת קונטרסים של "תהילים מחולק", לפני הוצאת ספר תורה, בשחרית של שבת, כך הקהל גומר את כל ספר התהילים, ולאחר מכן אומרים "קדיש יהא שלמא רבא".
מנהג דומה רווח היום בבתי כנסת רבים של עדות מגוונות.
הנוהגים על פי קבלה מקפידים שלא לומר תהלים בשעות הערב, עד חצות.
ספר תהילים היה ספר הקריאה הראשון של כל תלמיד בממלכה הפרנקית בתקופה הקרולינגית, ולכן המשכילים בתקופה זו הכירו את מזמוריו טוב יותר מכל יצירה ספרותית אחרת.
הייתה לכך השפעה עמוקה על הלשון ועל אוצר הדימויים של אנשי הרוח הקרולינגים, וכתביהם משופעים בציטוטים, ישירים או עקיפים, ממזמורי תהילים.
מאחר שספר תהילים הוא ספר שירה, הוא שימש גם מבוא לעולם המוזיקה.
מזמורי תהילים הושרו בכל התפילות, ובאמצעותם למדו התלמיד הצעירים בתקופה הקרולינגית את יסודות השירה.
הלויים בבית המקדש שרו חלק ממזמורי תהילים במנגינות מסוימות, אך מנגינות אלו לא הגיעו לידינו.
היו חוקרים שטענו שבמוזיקה הכנסייתית, נשארו שרידים של המנגינות המקוריות.
כמו כן ישנם מעט מסורות בעם ישראל שטוענות שטעמי אמ"ת שבפיהם הם המנגינה המקורית ששרו הלויים בבית המקדש.
מסורות ששרדו עד התקופה המודרנית למנגינה לטעמי אמ"ת ובכללם ספר תהילים
מזמורי תהילים אחדים זכו להלחנה כמוזיקה כנסייתית.
עם המלחינים שעסקו בכך נמנים קלאודיו מונטוורדי, אנטוניו ויוואלדי, יוהאן סבסטיאן באך, מוצרט.
מזמורים נוספים נכללים ביצירות רקוויאם, ובהם תהילים קכ"ו ברקוויאם גרמני מאת יוהנס ברהמס, ותהילים ק"ל וכ"ג ברקוויאם של ג'ון ראטר.
מזמורים נוספים הולחנו בידי שלל מלחינים, ובהם:
תהילים י"ח בידי קאמי סן-סנס
תהילים מ"ב בידי פליקס מנדלסון-ברתולדי
תהילים קי"ב וקל"ז בידי מארק-אנטואן שרפנטייה
תהילים קכ"א בידי זולטאן קודאי ובידי דריוס מיו
תהילים קכ"ד בידי יוהאן סבסטיאן באך
תהילים כ"ד, קכ"ט וק"ל בידי לילי בולאנז'ה
תהילים ק"נ בידי סזר פרנק ובידי בנג'מין בריטן.
תהילים ק', תהילים ק"ח, תהילים ב', תהילים כ"ג תהילים קל"א ותהילים קל"ג בידי ליאונרד ברנשטיין כחלק ממזמורי צ'יצ'סטר.
באך כלל פסוקי תהילים באחדות מהקנטטות שלו.
זמרים ולהקות של מוזיקה פופולרית כללו מזמורי תהילים ברפרטואר שלהם.
דוגמה לכך הוא תהילים קל"ז ("על נהרות בבל"), שבתרגומו לאנגלית יש לו לחן מוכר וישן, שהופץ בידי להקת פיטר פול ומרי בשנות השישים ובביצוע מחודש של דון מקליין בשנות השבעים של המאה העשרים, ולהקת בוני אם התפרסמה ב-1974 עם שיר פופולרי 'the Rivers of Babylon'.
הראפר קוליו בשירו Gangsta's Paradise, אשר שימש כשיר הנושא לסרט סיכון מחושב, מצטט מתהילים כ"ג "כאשר אני הולך בגיא צלמוות" (תרגום חופשי)
מזמורי תהלים רבים זכו ללחן במוזיקה החסידית, והם מושרים באירועים שונים.
תהילים כ"ג ("מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר") הולחן בידי רבי ישראל טאוב, ונהוג לזמרו בסעודה שלישית של שבת.
תהילים ל' ("מזמור שיר חנוכת הבית") זכה ללחנים רבים, בהם לחן של האדמו"ר בן ציון הלברשטאם מחסידות באבוב, לחן של חסידות רופשיץ המיוחס למגיד ממעזריטש ועוד.
תהילים קכ"א ("שיר למעלות אשא עיני אל ההרים") הולחן בידי 'הרבי המרקד' שלמה קרליבך והפך לאחד השירים המזוהים ביותר איתו.
המזמור זכה למספר גרסאות כיסוי.
תהום הוא בור, מדרון או חלל עמוק מאוד או שסופו לא נודע, במובן הפיזי או המטאפורי.
במקרא ובספרות חז"ל משמעותו המים הקדמוניים והעמוקים של הבריאה.
על פי פרשנות "המצודות": עומק הים.
על פי קאסוטו: האוקיינוס הפרימיטיבי שנברא ברצון האל.
בהלכה מופיע המושג טומאת התהום, טומאה שנמצאת בחלל מתחת לקרקע ולא ידועה לאף אדם.
על פי הנאמר בספר בראשית, בתחילת הבריאה מי התהום כיסו את פני כל הארץ, ורק עם ציוויו של האל התקבצו למקום אחד ואיפשרו את חשיפת הארץ ().
מכאן התפיסה שהתהום נמצאת מסביב ליבשה המוכרת ובעומקה של האדמה.
לפרשנותו של קאסוטו לפסוקים בבראשית ב ה-ו, לפני חטאו של אדם הראשון בגן עדן, מי התהום היו עולים ומשקים את האדמה ומתפצלים לארבעת הנהרות הנזכרים, ולא היה צורך בגשם.
רק לאחר חטאו נסתתמו מעיינות תהום והחל לרדת גשם.
בסיפור על המבול מסופר כי בנוסף לגשם הרב שירד נבקעו מעיינות התהום והציפו את הארץ והחריבו אותה ().
מאידך, מי התהום נתפסים כמקור המרכזי של המעיינות, וכמים המרווים את האדמה וגורמים לה לפוריות.
יעקב, בברכתו ליוסף, מברכו ב.
התייחסות דיכוטומית זו נמצאת גם אצל יחזקאל הנביא – מצד אחד נבואת חורבן לעיר צור שתעלה עליה התהום ותחריב אותה, ומים רבים יכסו אותה (), ומצד שני בתיאור צמיחת ממלכת אשור, מתואר כי התהום סייעה בכך, .
בספרות המדרשית נראה כי יש למי התהום שאיפה לצוף לעלות ולכסות שוב את הארץ כמו במצב הבראשיתי, ורק רצון האל וציוויו מונעים את התופעה הזו.
בתנ"ך מובעת התפיסה כי המצב הבראשיתי בגן עדן שבו מי התהום פרצו החוצה והשקו את האדמה ישוחזר לעתיד לבוא.
כך למשל מתואר בספר זכריה פריצת מי התהום מירושלים, שישקו את סביבתם עד הים התיכון וים המלח:
גם בספר יואל ישנו תיאור דומה:
במקרא לעיתים התהום מובא כמושג הבא לתאר דבר עמוק מאוד הרחוק מהאדם, למשל בספר איוב, .
הצירוף "תהום רבה" (כלומר התהום הגדולה) קיים מספר פעמים ובא לתאר את גודלה העצום של התהום (; ).
בספר הזוהר מובעת התפיסה כי הארץ כולה צפה על התהום סביב אבן השתיה, כאשר חלקה של האבן נעוץ ושקוע בתהומות, וחלקה האחר מהווה את מרכז היבשה וסביבה מעגלים מתפשטים אזורים בעלי קדושה שונה.
תפיסה זו כנראה מתבססת על הפסוקים במשלי: ובתהלים .
מי התהום מזוהים עם רוע מסוים.
ישנו קישור בין התהומות לבין מפלצות הים השוכנות בהן.
למשל בתהלים במקום אחר האומות היריבות לישראל נמשלות למים זדוניים ששוטפים אותם, מתוך תפיסה של הרוע של מי התהום:
כנראה בשל הקשר זה בשירה שלאחר קריעת ים סוף מוזכרות התהומות, כמי שכיסו את המצרים, וכמי שקפאו לנוכח רוח ה': .
בפסוקים אלו ניכרת השליטה של האל במים האדירים האלו שמסמלים כוחות אליליים, ובשימוש בהם כרצונו להילחם באויביו.
גם בספר ישעיהו ישנו הקשר דומה:
בהשאלה קיים בעברית הביטוי "תהומות הנפש", לציין עומק פסיכולוגי וכוחות שהאדם לא מודע להם.
המילה 'תהום' בשפה העברית מתקיימת הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
תהילה הוא סרט מוזיקלי משנת 1980, שנוצר והופק על ידי דייוויד דה סילבה, בוים על ידי אלן פארקר, ונכתב על ידי כריסטופר גור.
הסרט זכה בפרס אוסקר עבור הפסקול הטוב ביותר, ושיר הנושא מתוכו, "Fame", זכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר.
את השיר ביצעה איירין קארה שגם שיחקה בסרט.
בעקבות הצלחת הסרט, יצאו גם סדרת טלוויזיה מצליחה באותו השם, מחזמר שרץ בווסט-אנד של לונדון במשך עשר שנים וכן גרסה מחודשת בשנת 2009.
הסרט עוקב אחר תקופת לימודיהם של קבוצת תלמידים צעירים בבית ספר תיכון לאומנויות בניו יורק, החל ממבחני הקבלה שלהם למוסד, ועד לסיום הלימודים.
השאיפות של התלמידים בבית הספר של אומנויות הבמה הן עצומות - כולם רוצים להתפרסם ולזכות בתהילה.
אף על פי שמתבגרים רבים מנסים לעבור את בחינות הכניסה למוסד, רק אחדים נבחרים.
במקביל להתמקצעות בתחומי האמנות הקרובים ללבם והתמודדות עם לימודי חובה ודרישות מאתגרות, התלמידים עוברים תהליך של התבגרות, לומדים להכיר את עצמם, לשתף פעולה בצוות וליצור קשרים אישיים של חברות ואהבה.
לאחר ארבע שנים של אימונים מפרכים, רק אחדים מן התלמידים מצליחים לזכות בתהילה.
תהילה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, ששודרה בין השנים 1982–1987 ברשת NBC.
הסדרה התבססה על סרט קולנוע בעל שם זהה אשר הוקרן בשנת 1980 ומתאר את קורותיהם של תלמידים ומורים ב"תיכון לאומנויות הבמה" בניו יורק של שנות השבעים.
הסדרה זכתה בשלושה "פרסי גלובוס הזהב" ובתשעה "פרסי אמי".
הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקה "MGM Television" (מיסודה של MGM), ושודרה לראשונה ברשת הטלוויזיה NBC בארצות הברית, בערוץ BBC בבריטניה ובערוץ 7 באוסטרליה.
למרות הביקורות האוהדות, הסדרה זכתה לאחוזי צפייה נמוכים ושידורה ב-NBC הופסק לאחר שתי עונות.
אך בזכות הסדר עם חברת ההפקות "LBS Communications", התוכנית המשיכה ל-4 עונות נוספות.
לאחר ביטול הסדרה, בשידורים החוזרים, שודרו פרקי הסדרה בשתי גרסאות שונות: הראשונה כללה את הפרקים המקוריים שנמשכו כשעה והתמקדו בעלילה עיקרית, עלילה משנית ושני קטעים מוזיקליים או יותר; הגרסה השנייה נמשכה כחצי שעה וכללה רק את קו העלילה העיקרי, ללא עלילה משנית או קטעים מוזיקליים.
שיר הפתיחה של התוכנית היה להיט פופ שהתפרסם בביצועה של הזמרת איירין קארה, ששרה אותו עבור פסקול הסרט עליו התבססה הסדרה.
עבור הסדרה הוקלטה גרסה מחודשת של השיר בביצועה של אריקה גימפל, שגילמה בסדרה את דמותה של קוקו הרננדז.
אף על פי שגימפל עזבה את הסדרה בעונה השלישית (1983), שיר הפתיחה בביצועה המשיך ללוות את הסדרה לשתי עונות נוספות.
גרסה מעודכנת של השיר, בסגנון רוק כבד, שודרה בסתיו 1985, ובוצעה על ידי שחקנית חדשה בסדרה באותה תקופה, לורטה צ'נדלר (דאסטי).
גרסה זו שודרה בשתי העונות האחרונות של הסדרה.
השיר "I Still Believe In Me" מתוך פרק מתוך הסדרה שכותרתו "Passing Grade", היה מועמד לפרס אמי לשיר המקורי הטוב ביותר.
השיר בוצע על ידי אריקה גימפל ודבי אלן ואחד מכותביו היה גארי פורטנוי (שכתב בהמשך את שיר הנושא של הסיטקום "חופשי על הבר").
שני סינגלים מתוך הסדרה, "Hi-Fidelity" ו-"Starmaker", נכנסו לצמרת מצעד הפזמונים בבריטניה.
חברת סוני, שהחזיקה בזכויות ההפצה של כל סדרות הטלוויזיה של MGM משנת 1985 עד 2006, הפיצה את העונה הראשונה של "תהילה" בגרסת DVD ב-1 בנובמבר 2005. הפצות עתידיות של עונות נוספות של הסדרה הועברו לידי חברת "פוקס המאה ה-20", בעסקה שנערכה על ידי MGM.
הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרת הקומדיה או לסדרה המוזיקלית הטובה ביותר בשנים 1982 ו-1983. דבי אלן, שגילמה את המורה למחול לידיה גרנט, זכתה בפרס "גלובוס הזהב" כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1982. בנוסף הייתה הסדרה בעלת עשרות מועמדויות לפרס אמי ואף זכתה תשע פעמים.
דבי אלן - לידיה גרנט
אלברט האג - ד"ר בנג'מין שורופסקי
קרול מאיו ג'נקינס - אליזבת שרווד
אן נלסון - גברת ברג
ג'ין אנתוני ריי - לירוי ג'ונסון
ואלרי לנדסברג - דוריס שוורץ
לי קוררי - ברונו מרטלי
אריקה גימפל - קוקו הרננדז
לורי סינגר - ג'ולי מילר
סינתיה גיב - הולי לארד
פייג' האנה - קייט ריילי
פי-אר פול - מונטגומרי מק'ניל
קרלו אימפרטו - דני אמטולו
מורגן סטיבנס - דייוויד רדרם
בילי האפסי - כריסטופר דונלון
תהילה הוא סרט אמריקאי מוזיקלי שיצא בשנת 2009. הסרט הוא גרסה מחודשת לסרט משנת 1980 בעל אותו שם.
הסרט עוקב אחר חבורת צעירים שהתקבלו לבית הספר לאומניות המשחק והריקוד למשך ארבע שנות לימודיהם.
התלמידים מגלים שמוריהם ציפו מהם לדעת הכול כבר לפני.
גברת קראפט מודאגת מהריקוד של קווין ומתרשמת במהירות מאליס.
בכיתת המשחק, ג'ני מרגישה שאינה יכולה להשתחרר כמו האחרים.
בכיתת המוזיקה, אדון קרנקטון נותן לוויקטור הערות בזמן שדניס מנגנת בצורה מושלמת.
לאחר שכולם רוצים להוכיח את כישרונם הם מבצעים ריקוד ושירה בקפיטריה.
באמצע כל הבלגאן דניס בורחת מהרעש ומתיידדת עם מאליק.
היא מספרת לו שהוריה חושבים שזה בית ספר מהאליטה הגבוהה ואם ידעו מה היא עושה יוציאו אותה ממנו.
אימו קשת היום של מאליק מגלה כי בנה לומד בבית הספר.
למרות אי תמיכתה הוא ממשיך ללמוד שם.
בתחילת השנה השנייה תלמידי כיתת הריקוד מבצעים ריקוד וכשמגיע תורו של קווין הוא לא מצליח.
ויקטור לא משתלב עם סגנון המוזיקה של מר קרנקטון ומשלב מוזיקה משלו.
מאליק מבצע מונולוג על אחותו שמתה.
לאחר שהוא מסרב לענות על שאלות נוספות הוא עוזב את השיעור בסערה.
דניס שנמצאת בדיכאון מנגנת בפסנתר ומתחילה לשיר כשהיא חושבת שהיא לבד אך לבסוף מגלה שמאליק צפה בה.
מאליק וויקטור משכנעים אותה להשתתף באלבומם המשותף שמתוכנן לצאת והיא מסכימה בתנאי שאביה לא יגלה.
ניל חובב הקולנוע מגלה התקדמות בתחומו בעזרתה של ג'וי.
מרקו יוצא עם ג'ני לדייט.
הם אוכלים במסעדה של אביו שם הוא משתכנע לשיר לפניה.
במסיבה שנערכת מאליק משמיע את השיר שלהם ומקבל התלהבות מהקהל.
השנה השלישית נפתחת כשג'וי לא מצליחה לקבל תפקידים.
ניל נפגש עם מפיק כדי לעבוד על סרט קצר שכתב בעצמו.
מרקו וג'ני יוצאים יחד למסיבה שם ג'ני פוגשת את אנדי, בוגר של האוניברסיטה שנחשב לשחקן מוכר.
אנדי מבטיח לארגן לה תפקיד ולוקח ממנה מספר טלפון ומרקו שרואה זאת עוזב.
ג'ני מבקשת סליחה ואומרת שלא תיצור קשר עם אנדי יותר.
מאליק, ויקטור ודניס נפגשים עם מנהל חברת הקלטות שאומר להם שהם טובים אך הוא מעוניין להעסיק רק את דניס.
ג'וי מספרת לניל וג'ני שקיבלה עבודה ב"רחוב סומסום".
התלמידים יוצאים לשתות עם גברת רואן המורה לפיתוח קול וגורמים לה לשיר.
ג'ני נפגשת עם אנדי בכל מקרה ווא מנסה לנצל אותה, היא בורחת ומספרת למרקו.
מרקו רב איתה על שהלכה לשם והשניים נפרדים.
ניל מגלה שהמפיק שלו שיקר והוא נעלם לו עם הכסף.
השנה הרביעית נפתחת כשקווין מבקש מגברת קראפט לכתוב לו מכתב המלצה והיא טוענת שאינה יכולה כי אינו מוכשר מספיק.
בעקבות שיחה זו קווין מנסה להתאבד אך ניצל על ידי ג'ני וג'וי.
אליס עוזבת את ויקטור ופורשת מהלימודים כדי לצאת לסיבוב הופעות בינלאומי.
ג'וי נאלצת לפוש מהלימודים בגלל שהיא עובדת כל הזמן ברחוב סומסום וציוניה ירדו.
ויקטור, מאליק ודניס עורכים הופעה במועדון, הוריה של דניס מופיעים ואביה מתעצבן אך לבסוף מקשיב לה.
ג'ני מבקשת סליחה ממרקו והשניים משלימים.
לפני טקס הסיום ג'ני נושאת נאום על הצלחה.
קווין מספר לג'וי שהוא חוזר לעיר מולדתו ללמד שם ריקוד.
כל הדמויות מסיימות את לימודיהם בטקס מהיב חוץ מאליס וג'וי.
נטורי נאוטון בתור דניס דופרי.
קולינס פין בתור מאליק אוזבורן.
קיי פאנבייקר בתור ג'ני גאריסון.
אשר בוק בתור מרקו ראמונט.
קרינגטון פאיין בתור אליס אלרטון.
וולטר פרז בתור ויקטור תאברס.
אנה מריה פרז דה טגלה בתור ג'וי מוי.
פול לקונו בתור ניל בז'נסקי.
קריסטי פלורס בתור רוזי מרטינס.
פול מקגייל בתור קווין בארט.
דבי אלן בתור המנהלת אנג'לה סימס.
תהום הבדידות הוא רומן לסבי שיצא באפריל 1928 ונכתב על ידי הסופרת האנגלייה מרגריט אנטוניה רדקליף הול (Radclyffe Hall; 1880–1943).
הרומן עוקב אחר חייה של סטיבן גורדון, אשת החברה הגבוהה באנגליה, אשר ה"מהופכות" שלה (במקור inversion, כינוי ארכאי להומוסקסואליות) ניכרת כבר מינקותה.
הרומן מתאר נטיות חד-מיניות כדבר טבעי וכמתת האל, ויוצא בקריאה המפורשת: "תנו גם לנו את זכות הקיום".
הרומן הפך מטרה למתקפה ציבורית שערך נגדו עיתונאי הסאנדיי אקספרס ג'יימס דאגלס אשר כתב בין היתר: "הייתי מעדיף לתת לילד בריא או ילדה בריאה בקבוק עם ציאניד מאשר את הרומן הזה".
למרות שסצנת יחסי המין היחידה בספר מתוארת במילים: "ובאותו הלילה, הן לא נפרדו", בית משפט בבריטניה קבע כי מדובר בחומר תועבה מכיוון שהוא מגן על "מעשים לא טבעיים בין נשים".
בארצות הברית צלח הספר את הקשיים המשפטיים.
הפרסומים בתקשורת אודות המאבקים המשפטיים של הספר הגבירו את הנראות של לסביות בתרבות הבריטית והאמריקאית.
במשך שנים היה "תהום הבדידות" הרומן הלסבי המוכר ביותר בשפה האנגלית, ולרוב מקור המידע הראשון אודות לסביות שצעירים יכלו למצוא.
הספר קידם באותה התקופה ראייה של לסביות כגבריות או כקרוס-דרסריות ורבים העבירו ביקורת על כך.
מבקרי ספרות מודרניים אף טענו כי את גיבורת הספר, סטיבן גורדון, יש לראות כטרנסקסואלית.
סטיבן גורדון היא בת יחידה למשפחת אצולה כפרית באנגליה.
תיאור ימי ינקותה הולם את ההנחות בנוגע להומוסקסואליות באותם ימים: הוריה משתוקקים לבן זכר, ובטוחים, על פי סימנים גופניים שונים, כי עומד להיוולד להם בן.
כשנולדת להם תינוקת (אשר מזכירה בן כבר מעת לידתה), ההורים - ובמיוחד האם - מתקשים להסתיר את אכזבתם, ונותנים לה שם של בן.
סטיבן הילדה מתוארה כילדה "נערית", השונאת ללבוש שמלות, משתעממת בחברתן של ילדות אחרות ומעדיפה לשחק במשחקי נערים.
בעודה ילדה היא מתאהבת במשרתת העובדת בביתם, ובבגרותה היא מתאהבת בשכנתה, אישה נשואה המפלרטטת איתה, אף כי אהבתם אינה מגיעה לכלל מימוש גופני.
כל אותה עת חשה סטיבן מבוכה הולכת וגוברת באשר לנטייתה המינית, שאינה יודעת עליה דבר.
רק אחרי מות אביה היא מגלה בספרייתו את ספריו של ריכרד פון קראפט-אבינג, שבהם כתב האב את שמה, ומבינה לראשונה כי היא לסבית - הגילוי מזעזע את כל ישותה כיוון שהלסביות נתפסה אז בקרב המדענים המתקדמים ביותר כמחלת נפש חשוכת מרפא הדנה את החולים בה לחיי סבל וצער.