tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היהודים יועדו לבצע את כל העבודות הפיזיות הקשורות לתהליך ההשמדה: הרחקת הגוויות מתאי הגזים וקבורתן, עקירת שיני הזהב, איסוף בגדיהם וחפציהם של הנרצחים ומיונם.
לשם כך, מכל משלוח נבחרו עשרות או מאות צעירים יהודים חסונים אשר ביצעו את העבודות הללו למשך מספר ימים ואחר כך נרצחו.
קבוצה אחרת של אסירים יהודים (אנשי מקצוע) הושארה בחיים בכל מחנה כדי לספק שירותים שונים לאנשי הסגל הגרמנים והאוקראינים (נגרות, סנדלרות, חייטות ועוד).
קבוצה זו הוחזקה בנפרד מן היהודים אשר נשלפו מן המשלוחים לשם העבודה הפיזית במסגרת מכונת ההשמדה.
שלושת מחנות "מבצע ריינהרד" היו בעלי מבנה דומה.
המיומנות והניסיון שנצברו בעת הקמת בלז'ץ וסוביבור, בנוגע לאופן הבנייה בכלל ולביצוע תהליך ההשמדה בפרט, נוצלו לשם תכנונו, הקמתו והפעלתו היעילה של מחנה טרבלינקה.
שיטת ההרג שפיתח כריסטיאן וירט איפשרה את רציחתם של רבבות יהודים מדי יום בשלושת מחנות "מבצע ריינהרד".
בראיון עם גיטה סרני, פרנץ שטנגל נזכר באחד הביקורים של וירט בטרבלינקה בתפקידו כמפקח על מחנות ריינהרד באזור ספטמבר 1942:
"לומר את האמת, אחד למד להתרגל לזה.
הם היו משא (cargo) .
אני חושב שזה התחיל ביום שראיתי לראשונה את אזור ההשמדה (Totenlager) בטרבלינקה.
אני זוכר את וירט עומד שם, ליד ערימות הגוויות השחורות-כחולות.
לא היה לזה דבר שקשור לאנושיות - זה לא היה יכול להיות.
זה היה מסה - מסה של בשר נרקב.
וירת אמר "מה נעשה עם כל הזבל הזה".
אני חושב שזה הרגע שבאופן חסר מודע התחלתי לראות בהם כמשא."
ב-3 בנובמבר 1943 התבצעה על פי פקודת וירט "אקציית ארנטפסט" שהיוותה את אחת הרציחות האיומות ביותר בשואה, במסגרתו נרצחו כל היהודים שנותרו במחוז לובלין ובגטו לובלין, וכן כל עובדי הכפייה במחנות.
כ-43,000 יהודים נרצחו בטבח והוא היווה את סיומו של מבצע ריינהרד.
לאחר סגירתם של שלושת מחנות המוות בשלהי 1943 הועברו אנשי הצוות שלהם לאזור טריאסטה בגבול איטליה - סלובניה כדי להילחם בפרטיזנים ולהשמיד את יהודי האזור.
וירט נהרג במאי 1944 ממארב של פרטיזנים.
כריסטיאן דונלד לייטנר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA, ואחד מחברי ה"דרים טים" - נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת ברצלונה (1992).
לייטנר זכה עם אוניברסיטת דיוק פעמיים רצופות בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ונחשב לאחד מגדולי שחקני המכללות בכל הזמנים.
נולד וגדל באנגולה הסמוכה לבאפלו שבניו יורק, למשפחה קתולית.
משפחתו הייתה מהמעמד הבינוני-נמוך המכונה צווארון כחול.
אביו עבד בעיתון המקומי ואמו הייתה מורה.
אחיו הגדול כריסטופר תואר כבעל השפעה גדולה עליו ועל הפיכתו למתחרה קשוח.
הוא היה נוהג להתחרות איתו בענפי ספורט בפיזיות ובקשיחות.
הלך לתיכון פרטי, "ניקלס" שבבאפלו, וכדי לממן את שכר הלימוד הגבוה שמשפחתו לא הייתה מסוגלת לשלם עבד בבית הספר כשרת בניקיון חלונות וכדומה.
לאחר הצלחה גדולה בתיכון במגמת הכדורסל (שתי אליפויות מדינה) קיבל הצעות למלגות ממספר מכללות ולבסוף בחר בדיוק.
לייטנר הצטרף לאוניברסיטת דיוק ב-1988. כבר בעונתו הראשונה היה שותף להגעת הקבוצה לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל שהתקיים במרץ 1989. דיוק הפסידה בחצי הגמר למכללת סיטון הול.
שנה לאחר מכן במשחק על הזכות להעפיל לפיינל פור בין דיוק לקונטיקט שבשורותיה שיחק נדב הנפלד, שתי שניות לסיום המשחק, בפיגור נקודה, קלע לייטנר סל ניצחון.
דיוק הגיעה למשחק הגמר אך הפסידה לאוניברסיטת לאס וגאס.
בקיץ 1990 נמנה לייטנר עם הסגל של נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם בכדורסל בבואנוס איירס, וזכה עמה במדליית הארד.
בשנת 1991 הוביל לייטנר את דיוק לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות ה-NCAA, הוא קלע 125 נקודות לאורך הטורניר ונבחר ל-MVP.
ב-1992 התמודדו לייטנר ודיוק מול נבחרת אוניברסיטת קנטקי על הזכות להעפיל לפיינל פור.
משחק זה נחשב לאחד ממשחקי כדורסל המכללות הגדולים ביותר.
לייטנר היה בשיאו במשחק זה, הוא קלע באופן מושלם מהשדה (10 מ-10) ומקו העונשין (10 מ-10).
שתי שניות לסיום המשחק כשדיוק הייתה בפיגור נקודה, גרנט היל מסר מסירה לאורך המגרש ללייטנר והוא קלע סל ניצחון תוך כדי סיבוב.
המשחק והסל של לייטנר נחשבים לטובים והזכורים ביותר בתולדות טורניר האליפות.
דיוק המשיכה לנצח והגיעה למשחק הגמר בו ניצחה את נבחרת אוניברסיטת מישיגן וזכתה באליפות השנייה ברציפות.
נכון ל-2015 לייטנר עדיין מחזיק בשיאי אליפות כגון המספר הרב ביותר של משחקים בטורניר האליפות (23), מספר הניצחונות בטורניר האליפות (21) ומספר הנקודות הרב ביותר (407).
בעקבות הצלחתו הרבה במכללות, צורף לייטנר לנבחרת ה"דרים טים" לקראת אולימפיאדת ברצלונה (1992).
לייטנר היה השחקן היחיד בנבחרת שלא הגיע משורות ה-NBA.
עם הדרים טים זכה לייטנר במדליית זהב באולימפיאדה.
לייטנר נבחר על ידי מינסוטה טימברוולבס בבחירה השלישית של דראפט 1992, אחרי שאקיל אוניל ואלונזו מורנינג.
בסיום עונת הרוקי שלו נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
שש עונותיו הראשונות ב-NBA היו הטובות בקריירה של לייטנר, במהלכן רשם 16.6 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים בממוצע למשחק במדי הטימברוולבס ואטלנטה הוקס.
עונת השיא שלו הייתה בעונת , בה העמיד ממוצעים של 18.1 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק ונבחר להשתתף, בפעם היחידה בקריירה, במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בינואר 1999 נשלח בטרייד מאטלנטה לדטרויט פיסטונס.
הוא עבר פציעה קשה בגיד האכילס ובהמשך נכשל בבדיקות סמים ונטל על כך אחריות.
מאז ועד סוף הקריירה שלו נחלשה תפוקתו באופן הדרגתי עד שפרש ממשחק בסוף עונת .
לאורך 13 העונות שלו ב-NBA שיחק 913 משחקים בשש קבוצות שונות, קלע 12.8 נקודות ולקח 6.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לייטנר הוא אחד השותפים בחברת ההשקעות ה"שדים הכחולים" הקרויה על שם הכינוי של נבחרות הספורט של אוניברסיטת דיוק.
החברה הייתה מעורבת ב-2006 בניסיון הרכישה הכושל של קבוצת הממפיס גריזליס, וב-2007 הייתה שותפה לרכישת קבוצת הכדורגל די.סי.
לייטנר ידוע בתרומותיו לקהילה ממנה צמח.
הוא תרם מיליון דולר לבית ספר התיכון בו למד וסכום דומה לקרן של אוניברסיטת דיוק.
בסקר שערכו בESPN עלה כי לייטנר הוא הכדורסלן השנוא ביותר בכדורסל המכללות למרות שעברו שנים מאז פרישתו.
במסגרת פרויקט 30 על 30 צולם סרט הנקרא "אני שונא את כריסטיאן לייטנר" בו תוארו ראשית חייו והקריירה המצליחה של לייטנר.
בסרט מנו חמש סיבות עיקריות שלייטנר גורם לרגשות כה עזים, ואלו הן: "פריביליגיות" - אנשים החושבים כי בגלל שהוא לבן יפה תואר שלמד בבית ספר פרטי, בוודאי גדל עם כפית כסף בפה.
"גזע" - היותו לבן בספורט המורכב ברובו משחורים.
"בריונות" - משחקו הקשוח והפיזי שגלש לעיתים לבריונות.
"גדולה" - יכולתו הספורטיבית המשובחת ובמיוחד התעלותו ברגעי המאני טיים.
"מראה" - דמותו המצודדת שגרמה לקנאה שגררה הפצת שמועות שגויות אודותיו על היותו הומוסקסואל.
כריסטיאן טצלאף הוא כנר גרמני.
טצלאף נולד בהמבורג והחל את לימודי הכינור והפסנתר בגיל שש.
בגיל 14 הופיע לראשונה בקונצרט.
טצלאף למד אצל אובה-מרטין הייברג בבית הספר הגבוה למוזיקה בליבק ואצל וולטר לוין בקולג' למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי בארצות הברית.
טצלאף מבוקש מאוד כסולן עם תזמורות חשובות בעולם וזוכה לשבחים על הקלטותיו, ביניהן הקלטה מן התקופה האחרונה של יצירות מאת בטהובן, עם תזמורת טונהאלה מציריך, שווייץ בניצוח דייוויד זינמן.
הוא הקים את רביעיית המיתרים משלה בשנת 1994, ומוזיקה קאמרית חשובה לו כמו עבודתו כסולן עם התזמורת ובלעדיה.
רביעיית טצלאף קיבלה את פרס הדיאפסון ד'אור בשנת 2015, והשלישייה עם האחות טנג'ה טצלף והפסנתרן לארס ווגט הייתה מועמדת לפרס גראמי.
טצלאף מנגן בכינור מודרני שבנה סטפן-פטר גריינר, הנמצא ברשותו מאז 2002 ומעדיף כינור זה על פני הסטרדיוואריוס הקודם שלו.
הוא משתמש בקשת "פקאטה" ובמיתרי "ויז'ן" של תומאסטיק-אינפלד מווינה.
כריסטיאן ירווי (באסטונית: Kristjan Järvi, נולד ב-13 ביוני 1972 בטאלין שבאסטוניה) הוא מנצח, פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי אסטוני-אמריקאי.
כריסטיאן הוא בנו הצעיר של נמה ירווי.
אחיו, פאבו ומריקה גם הם מוזיקאים.
כאשר היה בן שבע היגר ירווי יחד עם משפחתו לארצות הברית, שם השתקעו בראמסון שבניו ג'רזי.
ירווי גדל בניו יורק, שם למד נגינה בפסנתר אצל נינה סווטלנובה בבית הספר מנהטן למוזיקה.
בהמשך למד ניצוח באוניברסיטת מישיגן אצל קנת קיסלר.
משנת 1998 עד 2000 שימש ירווי כעוזר מנצח לאסה-פקה סאלונן בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
הוא המייסד והמנהל המוזיקלי של האנסמבל האבסולוטי, השוכן בניו יורק.
בשנת 2007 קיבל ירווי עם האנסמבל האבסולוטי את פרס הבנק של גרמניה על הישג אמנותי יוצא דופן.
ירווי כיהן כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של תזמורת האופרה של ארצות הצפון באומה שבשוודיה בשנים 2000 עד 2004. בין השנים 2004 - 2009 הוא היה המנצח הראשי של תזמורת אמני הצליל בווינה, אוסטריה.
ירווי משמש גם כיועץ אמנותי לתזמורת הקאמרית של בזל, שווייץ.
ירווי היה מועמד לפרס גראמי, וכן קיבל את פרס מבקרי התקליטים הגרמנים ופרס גראמי שוודי על אלבום האופרה שלו "אי האושר".
ירווי עומד בקשרים כמנצח אורח עם מספר תזמורות, בהן התזמורת הסימפונית של לונדון (עמה יש לו חוזה בלעדיות הופעות), תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, התזמורת הסימפונית של קלן ותזמורת רדיו ברלין בגרמניה, התזמורת הסקוטית הלאומית, תזמורת ה-BBC הלאומית של ויילס והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול בבריטניה.
הרפרטואר של ירווי כולל יצירות מן התקופה הקלאסית והרומנטית, אך הוא מומחה גם למלחינים מן המאה ה-20 ולמוזיקה עכשווית, שהזמין יצירות אצל ארוו פרט, ה.
גריבר, ארקי-סוון טואור, אזקיאל וינאו ופטר ואהי.
במסגרת פעילותו הפילנתרופיות ייסד ירווי קרן להעשרה מוזיקלית בבית יתומים באסטוניה ואת האקדמיה האבסולוטית בברמן שבגרמניה.
לירווי בן, לוקאס, מנישואיו הראשונים לכנרת ליילה יוזפוביץ.
הוא ואשתו השנייה, החלילנית היילי מליטה הורים לבן, פין ביירון.המשפחה מתגוררת לסירוגין בווינה ובפלורידה.
כריסטיאן וילהלם אַלרס היה צייר ודפס גרמני.
אלרס, בנו של סוחר, נולד בשנת 1857 בהמבורג, ושם עבד בהדפס אבן.
בשנת 1877 עבר לקארלסרוהה והוסיף לעבוד במקצוע.
בהמשך למד באקדמיה לאמנויות "Kunstakademie Karlsruhe" אצל הצייר פרדיננד קלר (Keller).
בשנת 1880 הצטרף למשך שנתיים לצי הגרמני הקיסרי בעיר קיל שבצפון גרמניה, שם נתמך על ידי הצייר הפרוסי אנטון פון ורנר.
בקיל הכיר אלרס את המשורר הסקסוני קלאוס גרות (Groth), והשניים הפכו לחברים קרובים.
אלרס זכה להכרה רבה כאשר פרסם בשנת 1888 את אוסף הדפסיו, ""Club Eintracht"" ("מועדון איינטרכט").
לאחריו פרסם ספרים נוספים, בין היתר על אודות אוטו פון ביסמרק, שהצלחתם אפשרה לו תוך מספר שנים להקים וילה באי קאפרי, והוא חי שם מספר שנים, כמו כן בהמבורג וקארלסרוהה וטייל רבות בעולם.
בסתיו 1902 נקלע אלרס לשערורייה כאשר התעשיין הנודע פרידריך אלפרד קרופ, אשר התגורר גם הוא בקאפרי, הואשם על ידי כמה עיתונים איטלקיים בהומוסקסואליות ופדרסטיה.
שבועיים אחר כך הואשם בכך גם אלרס בבית משפט.
קרופ מת כמה שבועות לאחר מכן, ככל הנראה בעקבות התאבדות.
אלרס הצליח להימלט מהמדינה, מה שהביא להרשעה ולפסק דין של ארבע וחצי שנות מאסר, שניתן שלא בפניו.
בעיתון האיטלקי "Tito Fiorani", אשר סיקר את הפרשה, נכתב כי "אלרס היה במפורש בעל נטייה מינית הומוסקסואלית, והוא הקיף עצמו בנערים אשר שימשו לעיתים קרובות כמודלים לציוריו".
לאחר שעזב את קאפרי נדד אלרס בעולם, ושהה בין היתר בניו זילנד, אוסטרליה וסמואה.
במהלך תקופה זו נהג לעיתים קרובות להשתמש בפסבדונים "W.
Andresen", ועבד למחייתו כצייר דיוקנאות של בעלי הון.
הוא נפטר בשנת 1915, זמן קצר לאחר ששב לקארלסרוהה.
אלרס היה נטורליסט; רישומיו עשירים בפרטים ובעלי סגנון ריאליסטי, ולרוב חסרי הבעת רגש.
מבחינה טכנית הוא נהג להשתמש בעיפרון כבסיס לציור, ואת ציוריו הצבעוניים צבע בחומרים שונים כמו פסטל וצבע שמן.
למרות שהרישומים בסגנון ריאליסטי, אלרס נהג להוסיף לציורים דמויות פרי דמיונו.
הוא נהג לצייר תמונות מחיי היום-יום, דיוקנאות ותיעודי מסעות.
כריסטיאן טראש הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות המגן והקשר.
את דרכו בכדורגל החל טראש בקבוצת הנוער המקומית, MTV אינגולשטאדט ובשנת 2003 עבר לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל מינכן 1860, ושיחק בה במשך שלוש שנים.
בשנת 2006 החל לשחק בקבוצת המילואים של מינכן ולאחר עונה אחת בה הבקיע שני שערים ב-39 משחקים, החליטה אלופת הבונדסליגה, שטוטגרט להחתימו.
בעונתו הראשונה במועדון, , שיחק בעיקר בקבוצת המשנה של שטוטגרט, אולם לקראת סיום העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כאשר נכנס כמחליף ללודוביק מאנין בדקה ה-59 של משחק הליגה נגד שאלקה 04, בו הובסה שטוטגרט 1–4.
גם את עונת החל טראש בקבוצת המשנה של שטוטגרט, אולם לאחר שבעה משחקים הועלה רשמית לקבוצה הבוגרת וכבר במשחקו הראשון בבונדסליגה בעונה זו, נגד ורדר ברמן, כבש את שער הבכורה שלו בליגה ואף בישל שער נוסף והוביל את קבוצתו לניצחון 1–4 מרשים.
עד סיום העונה ערך 18 הופעות נוספות והוביל את שטוטגרט למקום השלישי בבונדסליגה.
במקביל סייע לקבוצתו להעפיל לשלב 32 האחרונות בגביע אופ"א, אך זו הפסידה 2–4 בסיכום שני המשחקים נגד האלופה היוצאת, זניט סנקט פטרבורג והודחה מהטורניר.
בעונתו השלישית בשטוטגרט, , החל טראש להשתלב יותר ויותר בהרכב הפותח של הקבוצה ועם שלושה שערים ושלושה בישולים ב-29 משחקים הוביל אותה למקום השישי בבונדסליגה ולשמינית גמר ליגת האלופות, בו הפסידה לברצלונה.
ב-25 ביולי 2011 עבר לוולפסבורג.
ב-30 באוגוסט 2017 חתם באינגולשטאדט 04.
עם זאת, כחודש לאחר הטורניר, זומן למשחק ידידות נוסף נגד ואף פתח בהרכב לראשונה בקריירה.
כריסטיאן לל (גרמנית: Christian Lell; ) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.
כריסטיאן לל נולד ב־29 באוגוסט 1984 במינכן.
הקריירה המקצוענית של כריסטיאן לל החלה בעונת 2001/2 בקבוצת המילואים של באיירן מינכן מהליגה השלישית בגרמניה.
בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק לל בעשרה משחקים.
אחרי שלוש עונות ערך לל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה במשחק הניצחון (1:4) על הרטה ברלין ב-4 באוקטובר 2003 כשהחליף בדקה ה-84 את מיכאל באלאק.
באותה עונה שיחק לל שלוש פעמים במדי הקבוצה בבונדסליגה.
בעונת 2004/5 עבר לל בהשאלה לשנתיים לקבוצת פ.צ.
קלן מהבונדסליגה השנייה באותה עת תמורת 25,400 אירו.
בעונה זו נטל חלק לל בשישה עשר משחקי ליגה.
עם עליית הקבוצה לבונדסליגה הראשונה קיבל לל הזדמנויות רבות יותר ושותף ב-26 משחקי ליגה.
עם סיום תקופת ההשאלה חזר לל לבאיירן מינכן ונכלל בסגל הקבוצה בשנים עשר משחקים.
שמונה משחקים נוספים ערך במדי קבוצת המילואים בליגה השלישית.
2007/8 הייתה עונת הפריצה של כריסטיאן לל.
אוטמר היצפלד, מאמן באיירן מינכן, העלה את לל להרכב על חשבונו של המגן הימני הפצוע ווילי סניול.
באותה עונה שיחק לל בעשרים ושמונה משחקי ליגה, הבקיע שער אחד ובישל ארבעה.
עם הגעתו של המאמן לואי ואן חאל לקבוצה בעונת 2009/10 נופה לל מהסגל וירד שוב לליגה השלישית, לקבוצת הבת, במסגרתה הופיע במשחק אחד בו הורחק בדקה ה-38.
בקיץ 2010 חתם לל על חוזה לעונה אחת בשורות הרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, כאשר במידה ותעלה הקבוצה בתום העונה לליגה הראשונה יוארך חוזהו בשנתיים נוספות.
בשנת 2012 עבר לקבוצת לבאנטה, בה שיחק שתי עונות.
בשנת 2015 שיחק לל מספר משחקים בקבוצת החובבים הגרמנית ויארן.
במרץ 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל..
כריסטיאן לל השתייך לכל סגלי נבחרות הנוער והנבחרת הצעירה של גרמניה.
בשנת 2003 הופיע לל באליפות העולם לנבחרות עד גיל 20 שנערכה באיחוד האמירויות הערביות.
משחקו האחרון במסגרת לאומית נערכה בספטמבר 2004, במשחק הניצחון של הנבחרת הצעירה על סרביה 3:5.
כריסטיאן לה סקר (נולד ב-30 בספטמבר 1962) הוא שף צרפתי שמסעדתו "לדואיין" בשאנז אליזה ברובע השמיני של פריז מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום החל משנת 2002 (נכון לשנת 2011).
הוא נולד במורביאן בברטאן, בן לאם שלא ידעה לבשל.
הוא גדל כילד בלוריאן, בגיל 8 רצה להיות דייג, בגיל 14 נעדר מבית הספר כדי להצטרף לספינת דיג במשך חמישה עשר ימים, כאשר מלח הציג בפניו את נפלאות הבישול הוא גילה את תשוקתו לכך.
הוא נשלח לעבוד במאפייה בפריז עם חברים של המשפחה.
הוא החל ללמוד בבית ספר למלונאות ואחר-כך עבד במסעדות ידועות כמו "לה דיוולק", "לוקא קרטון" של אלן סנדרנס, "טיוואן", "מלון ריץ", "אופרה".
ב-1999 הוא נעשה לשף המסעדה המפורסמת "לדואיין" שבשאנז אליזה וב-2002 זכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.
המסעדה מחזיקה היום (2011) בשלושה כוכבי מישלן.
הוא עזב את המסעדה בשנת 2014 ובמקומו הגיע יאניק אלנו שאיתו המסעדה קיבלה כוכבים במדריך מישלן האדום נוספים.
המבנה בו שכנה מסעדת לדואיין היה במקור בית שתייה צנוע בשם Le Dauphine ושכן בכיכר הקונקורד.
ב-1792 שכר אותו אנטואן-ניקולה דואיין, בין באי המקום הקבועים היו פול בארא, מקסימיליאן רובספייר, נפוליאון בונפרטה.
ב-1848 עברה המסעדה למקומה הנוכחי, היא נקראה "דואיין", על שם אנטואן-ניקולה דואיין, היא הוקמה בקומה הראשונה של בית אחוזה יפהפה על שדרות שאנז אליזה.
המבנה מעוצב בסגנון הקיסרות השנייה, המשקיף על גני שאנז אליזה.
כריסטיאן ורז'ה או כריסטיאן ורז'ה בוברי מכונה גם Maud Lélih (מוד ללי) היא מלחינה צרפתיה של מוזיקה קלה.
כריסטיאן ורז'ה נולדה בשנת 1903 בעיירה קרון (Crosne), במחוז אסון באיל דה פראנס, לא רחוק מפריז.
למדה מילדות פסנתר אצל מרגריט לונג.
ב-20 באפריל 1910 בגיל 7 ביצעה באולם גאבו בפריז (לפי מקורות אחרים הייתה זו ז'אן ללה Leleu) יחד עם ז'נבייב דירוני (או עם ז'רמן דיראמי, תלמידה אחרת של לונג) את היצירה אמא אווזה ("Ma mère l'oye" ) (5 קטעים לילדים לפסנתר ב 4 ידיים) מאת מוריס ראוול .
ידידת ילדות של המשורר ז'אק פרוור, הייתה הראשונה שהלחינה שאנסון על מילות שיר שלו, שנכתב בשנת 1928:
שנסונים שלה נכנסו לרפרטואר של זמרים כמו קורה ווקר (למילים של ז'אן פלרן - La grosse dame chante), קתרין סובאז', ברברה, ז'אק דואה (Triste Privilège, מילים:ז'אן רוז'ל), ז'רמן מונטרו, מריאן אוסוואלד (Évidemment bien sûr) ואחרים.
כריסטיאן ורז'ה הייתה נשואה לאדריכל והתפאורן אנרי בּוברי ואמה של שחקנית התיאטרון והקולנוע נדין אלארי
(2016- 1927) (בשמה האמיתי ברנאדט פרקדריק ניקול בוברי).
בישראל ידועה גרסה עברית של חיים חפר לז'אווה Totor têtu ("טוטור העקשן") על מוזיקה של כריסטיאן ורז'ה (המילים הצרפתיות של פביין לוריס): "אין כמו יפו בלילות".
Tu te moques (אתה עושה צחוק)
La grosse dame chante (הגברת השמנה שרה) (מילים - ז'אן פלרן, ביצוע:קורה ווקר)
Quand tu dors (כשאתה ישן) (מילים:ז'אק פרוור)
1932 - Les animaux ont des ennuis (לחיות יש בעיות) (מילים:ז'אק פרוור)
Funèbre (שיר אבל) (מילים:פיליפ סופו, ביצוע: קתרין סובאז')
1953 - Chanson de la Lune (שיר הירח) (מילים:ז'אק פרוור) - ב"אופרת הירח"
1965 - Les Saintes Maries de la mer (מילים:פייר מק אורלאן, ביצוע: ז'רמן מונטרו)
1955 - La chanson de bagatelle (מילים:פייר מק אורלאן, ביצוע: ז'רמן מונטרו)
Le grand duc Cyrille - (הדוכס הגדול קיריל) לפסנתר
Un elephant se balançait (פיל היה מתנדנד) (מלי:פייר קאמי)
Le Poulailler (מילים: אנדרה טריפר)
Devoir de vacances (שיעורי חופש, מילים:ביירן יוהנסן)
Les Koalas (דובי קואלה)(מילים:אנדרה טריפר)
Monsieur Cithare (אדון סיטאר, מילים:פביין לוריס, בשמו האמיתי - פביין דומיניק טרראן)
Le Pélican (השקנאי, מילים: רובר דנו)
Trois et trois font six (שלוש ועוד שלוש שווה שש, מילים:א.
Évidemment bien sûr (כמובן בוודאי) (מילים:ז' ואריו, ביצוע:מריאן אוסוואלד)
Triste privilege (פריבילגיה עצובה) (ביצוע:ז'אק דואה)
1952 ינואר -קומדיית-בלט Le Coeur de Docker הלב של דוקר" על מלים של ז'אק פרוור
1953- :Tour de chant - שירי פרוור ומשוררים אחרים, מערכונים מאת פביין לוריס, על מוזיקה מאת כריסטיאן ורז'ה וארתור הונגר
1953 - l 'Opéra de la lune (אופרת הירח) - על שירי ז'אק פרוור, מערכונים מאת ז'קלין דיאם (Duhême) - מוזיקה מאת כריסטיאן ורז'ה
כריסטיאן לגראן , הייתה זמרת צרפתייה שהתמקדה בעיקר בתחום הג'אז.
לגראן נולדה באקס לה בן שבמחוז סבואה, בת למלחין המוזיקה לסרטים והמנצח, ריימון לגראן ואחות למלחין מישל לגראן.
השתתפה בהרכב הג'אז הצרפתי "Les Double Six" וב-1963 הצטרפה להרכב המוזיקלי הסווינגל סינגרס והייתה אחת משתי זמרות הסופרן בהרכב המקורי והסולנית בחלק גדול מהקטעים המוזיקליים שביצע ההרכב.
במקביל, המשיכה בשנים הראשונות של הסווינגל סינגרס לשיר גם ב"Les Double Six".
בביקורם של הסווינגל סינגרס בישראל ב-1970 כתבה המבקרת המוזיקלית של מעריב, אוליה זילברמן, על שירתה:
לאחר שעזבה ב-1972 את הסווינגל סינגרס, המשיכה לגראן לעבוד כזמרת אולפן ובין היתר, נטלה חלק באלבומה של להקת הרוק המתקדם הבריטית, פרוקול הארום, "Grand Hotel".
היא ליוותה בקולות סופרן גבוהים את השיר "Fires (Which Burn Brightly)".
לאורך השנים ביצעה, בין היתר, גם יצירות של לוצ'אנו בריו, מריוס קונסטנט (Marius Constant), מורטון סובוטניק (Morton Subotnick) ואדגר וארז.
לגראן הייתה נשואה למנהל הטכני של הסווינגל סינגרס.
אחייניתה, ויקטוריה לגראן, חברה בלהקת האינדי רוק ביץ' האוס (Beach House).
ב-1964 ביצעה לגראן את שירת הדמות המרכזית (מרי) בדיבוב הצרפתי ללהיט הקולנועי מרי פופינס.
באותה שנה היא שרה בסרטו המוזיקלי המצליח של ז'אק דמי, מטריות שרבורג, את תפקידה שלאן ורנון כ"מאדאם אמרי", למוזיקה שהלחין אחיה הצעיר, מישל לגראן.
כמו כן, היא שרה ב-1967 את תפקיד "ז'ודית" בסרט נוסף של דמי, "העלמות מרושפור" (Les demoiselles de Rochefort).
כריסטיאן טיילור הוא אתלט אמריקאי.
הוא בעל התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בקפיצה משולשת 18.21 מטר.
טיילור נולד בפאייטוויל, ג'ורג'יה להורים מברבדוס.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה באוסטרבה, צ'כיה בשנת 2007 זכה טיילור בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.98 מטר ומדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.29 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 הוא סיים במקום שביעי קפיצה לרוחק בתוצאה של 7.41 מטר ובמקום שמיני בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.61 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה טיילור במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.96 מטר, לפני פיליפס אידוו מבריטניה (17.77 מטר) ובן ארצו ויל קליי (17.50 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה טיילור במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.63 מטר, אחרי ויל קליי (17.70 מטר) ולפני ליוקמן אדמס מרוסיה (17.36 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה טיילור במדליית זהב בתוצאה של 17.81 מטר, לפני ויל קליי (17.62 מטר) ופבריציו דונאטו מאיטליה (17.48 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה, רוסיה 2013 סיים טיילור במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.20 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
לראשונה קפיצה מעל 18 מטר
בתחרות שנערכה בדוחא, קטר ב-15 במאי 2015 זכה טיילור במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 18.04 מטר (התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים), אחרי פדרו פאבלו פיצ'רדו שקבע שיא קובה חדש של 18.06 מטר, תוצאת השנה בעולם והתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה טיילור במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים ובשיא אמריקה חדש של 18.21 מטר, לפני פדרו פאבלו פיצ'רדו (17.60 מטר) ונלסון אבורה מפורטוגל (17.52 מטר).
כריסטיאן טייו הררה (בספרדית: Cristian Tello Herrera; נולד ב-11 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ או הקיצוני באל-אורובה מליגת העל הסעודית.
נולד בעיר סבאדל הסמוכה לברצלונה.
בגיל 8 החל לשחק כדורגל בקבוצת "קאן רול" השכונתית, בעיר הולדתו.
לאחר שלוש שנים, עבר לאקדמיית הכדורגל של קבוצת הכדורגל ברצלונה.
בשנת 2008 הוא חתם במועדון הכדורגל אספניול ושיחק בקבוצת המילואים שלה הנמצאת בליגה השלישית.
בשנת 2010 טייו חזר לקבוצתו ברצלונה אתלטיק ששיחקה בליגה השנייה בספרד בה שיחק במשך העונה והצטיין בה.
את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת הוא ערך ב-28 בינואר 2012 במשחק שנערך מול ויאריאל כאשר החליף את אדריאנו בדקה ה-75 של המשחק.
שבוע לאחר מכן הבקיע טייו את שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת במשחק שנערך מול ריאל סוסיאדד.
ב-7 במרץ 2012 ערך טייו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במסגרת שלב שמינית הגמר של המפעל מול באייר לברקוזן.
טייו כבש שני שערים ועזר לקבוצתו לנצח בתוצאה 1–7.
ב-31 באוגוסט 2013 טייו האריך את חוזהו בברצלונה עד 2018. וסעיף השחרור שלו הועמד על 25 מיליון אירו.
ב-16 ביולי 2014 טייו חתם על חוזה השאלה בפורטו ל-2 עונות.
ב-22 בינואר 2016 הושאל לפיורנטינה עד לסוף העונה.
לקראת עונת חודשה השאלתו של טייו לפיורנטינה לעונה נוספת.
ב-30 ביוני 2017 חתם טייו בריאל בטיס.
ב-26 באוגוסט 2022 חתם לשלוש שנים בלוס אנג'לס.
ב-25 בינואר 2023 טייו חתם במועדון אל פאתח מליגת העל הסעודית.
טייו שיחק עבור הנבחרת האולימפית של ספרד באולימפיאדת לונדון בה הודחה נבחרתו בשלב הבתים.
כמו כן, נכלל בסגל הנבחרת הצעירה של ספרד לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013.
ב-14 באוגוסט 2013 זומן לראשונה למשחק ידידות של נבחרת ספרד נגד נבחרת אקוודור.
כריסטיאן לופה (בפולנית: Krystian Lupa; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא במאי תיאטרון פולני, תפאורן, גרפיקאי ומתרגם.
לופה מכהן כפרופסור בבית הספר הלאומי הגבוה על שם לודוויק סולסקי בקרקוב.
לופה נולד ביסטשמביה-זדרוי, שלזיה עילית בעיצומו של הכיבוש הנאצי בפולין, כבנם של מנהל בית ספר ביישוב, לודוויק לופה, ואשתו ורוניקה.
אחרי לימודי תיכון בעיר ז'ורי, בלחץ ההורים נרשם ללימודי פיזיקה באוניברסיטה היאגלונית של קרקוב, אולם לבסוף עזב והלך ללמוד באקדמיה לאמנויות של קרקוב.
סיים בשנת 1969 עם דיפלומה לגרפיקה ולחרטות.
למד אחר כך שנתיים קולנוע בבית הספר הלאומי לקולנוע בלודז', תקופה שבה היה פעיל בתיאטרון הסטודנטים בעיר.
בלט כצעיר לא קונפורמיסטי, בעל שיער ארוך ומנהגי "היפי" ועבודותיו לא מצאו חן בעיני הנהלת בית הספר לקולנוע.
בסופו של דבר סולק משם בטענות שהוא נרקיסיסט קיצוני וחסר תקנה.
לופה לא אמר נואש ונרשם ללימודי בימוי תיאטרון בבית הספר הלאומי הגבוה על שם לודוויק סולסקי בקרקוב.
בין השאר עבד כעוזר לצד הבמאי קונרד סווינרסקי.
ב-8 בינואר 1977 הציג בבימויו בתור עבודת הגמר את המחזה של ויטקאצי - "יפות וקופים", שזכתה בהצלחה.
את הקריירה שלו כבמאי התחיל בתיאטרון נורוויד בילניה גורה באזור הסודטים המערביים.
תקופת עבודתו לבשה אופי ניסויי מובהק.
אחרי שתי הצגות אישיות, ביים במיוחד יצירות מאת מחזאים פולנים בני זמנו כמו גומברוביץ' ("איבון, נסיכת בורגונדיה" (1978), "החתונה" (1984)) או יצירות ויטקייביץ', ("הפרגמטיסטים" (1981), "מציאיי קורבובה ובלאטריקס" (1986), "שובו של אודיסאוס" (1981)) נציג של תיאטרון האבסורד המטאפיזי.
באחד ממאמריו באותן שנים, תחת הכותרת "תיאטרון ההתגלות", הציג לופה את השקפת עולמו על התיאטרון ככלי לבדיקת גבולות האינדיבידואליות ולחצייתם.
בשנת 1985 בתיאטרון סטארי בקרקוב הוא הציג את התמצות הראשון של מחקריו - המופע "עיר החלום", לפי הרומן הפנטסטי "בצד השני" מאת אלפרד קובין
כעבור שנה הוא התקבל לעבוד בתיאטרון סטארי, כשהגעתו שם ציינה תפנית בניסוייו הבימתיים.
לופה התמקד יותר במימד האתי באמנות, ומרבית ההצגות שביים נלקחו מן הספרות הרוסית או אוסטרית.
עיבד או העלה לבמה יוצרים כמו מוזיל ("החולמים" (1988), "רישומים של איש ללא תכונות" (1990)), דוסטויבסקי ("האחים קרמזוב" (1990)), רילקה - ("מאלטה או טריפטיך הבן האובד" - לפי "הרישומים של מאלטה לאורידס בריגה" (1991)), תומאס ברנהרד (Kalkwerk - "המפעל לסיד" ו-Auslöschung "הכחדה" (2001), "עמנואל קנט", "המשפחה.
בשנת 2002 עיבד את "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגקוב וב-2006 יצר "זרתוסטרא" לפי ניטשה ואיינאר שלף.
אחרי "Factory 2" על חייו של אנדי וורהול, שהוצגה בתיאטרון הלאומי לה קולין בפריז, יצר את "פרסונה.
מרילין" ו"הגוף של סימונה", מחזות שהוקדשו לדמויותיהן של מרילין מונרו וסימון וייל, אחר כך ביים את "חדר המתנה", לפי "קטגוריה 3.1" מאת לארס נורן בתיאטרון פולסקי בוורוצלב, ושהוצגה שוב בתיאטרון הלאומי דה לה קולין בפריז בשנת 2012.
בעיני לופה, היוצר תכופות (פרט לתפאורה ולפעמים המוזיקה של הצגותיו) את העיבודים והתרגומים של הטקסטים מהם שואב השראה, משיכתו אל מחברי רומנים, באה מההשקפה לפיה המחזאים חושבים יותר מדי במושגים של תיאטרון במקום מושגים של החיים.
מהרומנים הפיק כריסטיאן לופה מופעים ארוכים ומרתקים (שלושה ערבים רצופים עבור "מלטה", ושש-שבע שעות - עבור "האחים קרמזוב" וה"רישומים של איש ללא תכונות".
החל משנת 1983 כריסטיאן לופה מלמד בימוי תיאטרון בבית הספר הלאומי לתיאטרון ע"ש לודוויק סולסקי, מ-1993 כפרופסור.
הוא כיהן כדקאן הפקולטה לבימוי בית הספר בשנים 1990–1996.
לפי כתב העת הפולני "Film" כריסטיאן לופה הוא הומוסקסואל מוצהר.
שותפו לחיים הוא השחקן פיוטר סקיבה.
בשנות ה-1960 היה לופה פעיל התנועות ההיפי והיה ידיד נפש של הצייר זביסלב מארק מצ'ייבסקי (1999-1946).
במרץ 2014 כאות מחאה נגד ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה ביטל לופה ביקור ברוסיה.
2001 - צלב אוסטריה להצטיינות
2002 - מסדר האמנויות ומדעי הרוח של צרפת
כריסטיאן טולסן דאהל (בדנית: Kristian Thulesen Dahl; נולד ב-30 ביולי 1969) הוא פוליטיקאי דני, כיהן כמנהיג מפלגת העם הדנית וחבר הפרלמנט הדני.
טולסן דאהל נולד בדנמרק, בנם של אנדרס ואינגה.
ב-1988 סיים את לימודי התיכון ולאחר מכן שירת עד 1989 בחיל התותחנים של הצבא הדני.
ב-1992 סיים תואר ראשון באוניברסיטת אולבורג וב-1995 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת אולבורג.
הוא היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית הדנית וב-1989 התמודד לראשונה לפרלמנט הדני, אך לא נחל הצלחה.
ב-1991 נבחר ליו"ר צעירי המפלגה וב-1993 מונה לחבר פרלמנט זמני מטעם מחוז וייל.
באוקטובר 1995 היה ממייסדי מפלגת העם הדנית ונבחר מטעמה ב-1995 לפרלמנט.
בספטמבר 2012 מונה ליו"ר מפלגת העם.
הוא הוביל את המפלגה להצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי בו הייתה למפלגה הדנית הגדולה ביותר ובבחירות הכלליות של דנמרק ב-2015 בו הייתה למפלגה השנייה בגודלה.
המפלגה לא נכנסה לקואליציה שהרכיב ראש הממשלה לארס לקה ראסמוסן.
במאי 2019 נחלה המפלגה תבוסה בבחירות לפרלמנט האירופאי ובבחירות לפרלמנט הדני שנערכו ביוני 2019 איבדה 21 מושבים מכוחה וזכתה ל-16 נציגים.
לאחר פרישתו מהפרלמנט באוגוסט 2022, מונה למנהל נמל אולבורג.
בשנים 1997 עד 2006 כיהן כחבר מועצת העיירה גיב, הסמוכה לוייל.
מ-2008 הוא מכהן כחבר במועצת המנהלים של הבנק המרכזי של דנמרק ומ-2011 חבר בוועדה המייעצת של אוניברסיטת אולבורג.
ב-2013 זכה לעיטור אביר מדרגה ראשונה במסדר דנמרק.
כריסטיאן לאסן (בדנית: Christian Lassen; 22 באוקטובר 1800 - 8 במאי 1876) היה היסטוריון ומזרחן נורווגי-גרמני.
לאסן נולד בעיר ברגן בנורווגיה.
הוא למד היסטוריה הודית באוניברסיטת אוסלו, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת היידלברג ואוניברסיטת בון בפרוסיה, ולמד את שפת הסנסקריט.
הוא בילה שלוש שנים בפריז, ובלונדון, ואסף תעודות העוסקות בספרות ובפילוסופיה ההינדית העתיקה.
בשנת 1826 פרסם יחד עם אויגן בורנוף את ספרו הראשון "Essai sur le Pâli".
בשובו לבון למד ערבית וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה עבודת הדוקטורט שלו נקראה בשם "Commentario geographica historica de Pentapotamia Indica", ועסקה בתרבות הערבית בהודו.
הוא עסק גם בתרגום יצירות הינדיות ללטינית, וחקר גם את כתב היתדות הפרסי.
בשנים 1831-1829 ביחד עם אוגוסט וילהלם פון שלגל הוא עבד על תרגום Hitopadesha שהודפסה ביחד עם הערות לספר עצמו.
הוא פרסם בשנת 1845 אסופה של כל הכתובות הפרסיות שהתגלו עד לאותה תקופה.
הוא קיבל הצעה מפתה מאוניברסיטת קופנהגן לעבור לדנמרק ולהרצות בה, אולם נותר נאמן לאוניברסיטת בון.
הוא נפטר בבון ב-1876, כמה שנים לפני מותו הפך לעיוור.
רשימת ספרים שלו (במקור הגרמני):
כריסטיאן לקרואה הוא מעצב אופנה צרפתי, שיסד חברת אופנה ידועה הנקראת על שמו.
כריסטיאן מארי מארק לקרואה נולד בארל שבדרום צרפת.
מגיל צעיר החל לשרטט תלבושות היסטוריות.
סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1965 ועבר למונפלייה, שם למד היסטוריה של האמנות באוניברסיטת מונפלייה.
ב-1971 החל ללמוד בסורבון שבפריז.
במהלך עבודתו על הדיסרטציה שלו בתחום הלבוש בציורים צרפתיים מהמאה ה-18, למד לקרואה גם בבית הספר של מוזיאון הלובר, ושאף להיות אוצר במוזיאונים.
במהלך שנות ה-70 עבד כפרילנסר בתחום עיצוב נעליים, עוזר מעצב בבית האופנה הרמס, ועוזר מעצב עבור גאי פולי.
ב-1981 עבד עם ז'אן פטו, בתקופה בה זכתה החברה שלו להצלחה.
ב-1987 נפרד לקרואה מ"פטו" ופתח בית אופנה משלו, ובכך היה לבית האופנה להוט קוטור הראשון מזה שני עשורים שנפתח בפריז.
הבגדים שייצר כללו השפעות ממגוון תרבויות, ומבקריו טענו שהוא לא מייצר בגדים מתאימים עבור צרכיהן של נשים עובדות.
ב-1989 הוסיף לקרואה גם אביזרי לבוש בעיצובו - תכשיטים, תיקי יד, נעליים, משקפיים, צעיפים ועניבות.
ב-1990 שיווק את הבושם הראשון בקולקציה שלו, "C'est La Vie".
ב-1995 יצא הליין שלו "Bazar", בסגנון צעיר ויומיומי יותר, שזכה להצלחה.
באותה שנה יצא גם ליין הרהיטים ואביזרי הבית שלו.
ב-1996 החל לייצר גם קולקציית ג'ינס.
ב-2004 יצא ליין הלבשה תחתונה לנשים ולגברים.
באותה שנה עיצב גם עבור חברת התעופה אייר פראנס את המדים החדשים של אנשי הצוות שלה.
בשנים 2002–2005 עבד גם כמנהל האמנותי של בית האופנה האיטלקי של אמיליו פוצ'י.
ב-2007 שיתף פעולה עם חברת מוצרי הטיפוח Avon ויצר בושם על שמו, "Christian Lacroix Rouge" לנשים ו-"Christian Lacroix Noir" לגברים.
ב-2013 ולמשך עונה אחת בלבד היה המנהל האומנותי של סקיאפרלי .
לקרואה עסק גם בעיצוב פנים של בתי מלון בפריז, בהם "Petit Moulin" (2005), "Bellechasse" (2007) ו-"Notre Dame" (2010).
לאורך השנים הציג את עבודותיו בתצוגות אופנה רבות, והלביש דוגמניות ושחקניות רבות.
כיום מחזיקה החברה שבבעלותו בכ-1,000 נקודות מכירה ברחבי העולם (כולל בתוך חנויות כלבו), מתוכן כ-60 בצרפת.
ב-1986 זכה לקרואה בפרס "De d'or" על קולקציה של אופנה עילית שיצר.
ב-2006 תערוכת היחיד "דיאלוגים" (אוצר: איב סאבורן) שהוקדשה לכבודו בתחנת הכוח רידינג בתל אביב.
ב-2009 הוצגה תערוכה של התלבושות שיצר לאורך השנים עבור מופעי אופרה, תיאטרון, מחול ומוזיקה, במוזיאון הלאומי של סינגפור.
ב-2022 נערכו חגיגות ה-35 שנה לבית האופנה ,שממשיך לפעול עם קו אביזרי אופנה וטקסטיל לבית, ונערכה לכבודו תצוגת אופנה הוט קוטור לסתיו-חורף 2022-23 של סקיאפרלי
כריסטיאן ורנס הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובבורוסיה דורטמונד בעמדת הבלם.
ורנס לבש את מדי נבחרת גרמניה ביורו 1992, מונדיאל 1998, גביע הקונפדרציות 1999 ויורו 2004.
ורנס גדל בקבוצת הנוער של המועדון וולדהוף מנהיים, ממנה עלה בשנת 1989 לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה, והיה לשחקן הרביעי בדירוג השחקנים הצעירים ביותר ששיחקו בבונדסליגה.
ורנס ירד ליגה עם מנהיים בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, ובעונתו השנייה בקבוצה, בליגת הבונדסליגה השנייה, הפך לשחקן הרכב קבוע.
בשנת 1991, חתם ורנס בבאייר לברקוזן.
ורנס שיחק שבע עונות בבאייר לברקוזן, בהן הבקיע 13 שערים ב-211 הופעות בבונדסליגה, והפך לעוגן הגנתי, בצוותא עם ינס נובוטני ומרקוס הפה.
ורנס זכה בגביע בשנת 1993 עם באייר לברקוזן, לאחר ניצחון בגמר על הרטה ברלין, ובשנת 1997 הוביל את באייר לברקוזן למקום השני בבונדסליגה, אחרי באיירן מינכן.
בשנת 1998 עזב ורנס את באייר לברקוזן וחתם בפריס סן ז'רמן.
במועדון הצרפתי זכה ורנס בגביע האלופות שהוא הסופר קאפ המקומי, אך לא הצליח להתאקלם בקבוצה, ועזב כעבור עונה אחת, בה הבקיע שני שערים ב-28 הופעות.
בקיץ 1999 חתם ורנס בבורוסיה דורטמונד, שם שיחק תשע עונות ברציפות.
בעונת 2002 זכה ורנס עם בורוסיה דורטמונד באליפות הבונדסליגה.
בארבע עונותיו האחרונות בקבוצה, שימש ורנס כקפטן, תפקיד שנשמר עבורו כסמל וכשחקן ותיק, בתקופה שבה המועדון נקלע לקשיים כלכליים והיה מסובך במאבקי תחתית.
ורנס צבר בבורוסיה דורטמונד 240 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 14 שערים, ופרש ממשחק פעיל בשנת 2008.
ורנס שיחק בנבחרת גרמניה במשך 13 שנים, והשתתף במספר טורנירים גדולים.
ביורו 1992 שימש כשחקן ספסל בטורניר בו גרמניה הפסידה בגמר לנבחרת דנמרק.
את יורו 1996, בו זכתה גרמניה, החמיץ ורנס עקב פציעה.
ורנס זומן למונדיאל 1998, בו הודחה הנבחרת בשלב רבע הגמר לאחר הפסד 3:0 לנבחרת קרואטיה.
בעקבות משחק זה הפך ורנס מוקד לביקורת ציבורית בגרמניה ונתפס כאשם בתבוסה, מאחר שקיבל כרטיס אדום ישיר בדקה ה-40 לאחר שהכשיל את החלוץ הקרואטי דאבור שוקר במרחק גדול מהשער.
שלושת שעריה של קרואטיה הובקעו לאחר מכן.
ורנס ייצג את גרמניה גם בגביע הקונפדרציות 1999. את מונדיאל 2002 החמיץ ורנס בגלל פציעה.
ביורו 2004 ורנס חזר לסגל של גרמניה, שהודחה בשלב הבתים.
לקראת מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, ורנס היה מועמד להיכלל בסגל, אך הושעה ממנו לאחר שהעביר ביקורת גלויה על מאמן הנבחרת דאז יורגן קלינסמן.
הופעתו האחרונה של ורנס בנבחרת הייתה בשנת 2005, וסך הכל הוא צבר 66 הופעות, בהן לא הבקיע.
ורנס עסק באימון לאחר הפרישה, בעיקר בקבוצות ילדים ונוער, בין השאר בבוכום, בשאלקה 04 ובאונטרהאכינג.
כריסטיאן לינדברג (בשוודית: Christian Lindberg; נולד ב-15 בפברואר 1958) הוא טרומבוניסט, מוזיקאי, מלחין ומנצח שוודי.
בצעירותו, הוא למד לנגן בחצוצרה, ולאחר מכן למד לנגן בטרומבון בגיל 16. הוא הצטרף לקבוצת הג'אז של חבריו בדיקסילנד, בהשראת תקליטים של ג'ק טיגרדן.
הוא למד במכללה המלכותית למוזיקה בסטוקהולם.
עד גיל 18, הוא קיבל תפקיד מקצועי בתזמורת האופרה המלכותית השוודית.
בגיל 20 הוא עזב את הקריירה התזמורתית שלו מאחור כדי ללמוד להיות סולן במשרה מלאה.
הוא למד אצל ג'ון אייבסון בקולג' המלכותי למוזיקה (1979–1980) ואצל ראלף סאואר ורוג'ר בובו בלוס אנג'לס (1983).
בשנת 1981 זכה לינדברג בתחרות הביאנלה של הסולנים הנורדיים.
הופעת הבכורה שלו בקונצרט הייתה ב-1984 עם הקונצ'רטו לטרומבון מאת אנרי טומאזי.
באותה שנה, הוא חתם על חוזה הקלטות ל-3 תקליטורים עם BIS רקורדס.
הקלטת הסולו הראשונה שלו הייתה "The Virtuoso Trombone".
לינדברג הקליט יותר מ-60 אלבומים, עבור BIS רקורדס ולעוד כמה לייבלים.
משתפי הפעולה המוזיקליים שלו בשוודיה כללו את הפסנתרן רולנד פנטינן והמלחין יאן סנדסטרום.
בין התזמורות עליהן הוא מנצח בקביעות נמנות תזמורת יומיורי מיפן, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, התזמורת הסימפונית של אנטוורפן, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, התזמורת הסימפונית של דיסלדורף, התזמורת הסימפונית הממלכתית של אירלנד ותזמורת אלסטר.
מ-2009 משמש כריסטיאן לינדברג כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הנורדית של נורווגיה, לאחר ששימש כמנצח ראשי של אנסמבל כלי הנשיפה השוודי (2005–2012) ולפני כן של התזמורת הקאמרית הנורדית (2004–2011).
חוזהו עם התזמורת הפילהרמונית הנורדית של נורווגיה חודש לאחרונה עד 2019 עם תוכניות להקלטות של הסימפוניות פרי עטו של צ'ייקובסקי ועוד, סיורי קונצרטים ביפן, באירופה וכן הופעות מספר באזור הארקטי.
כמלחין כותב כריסטיאן לינדברג יצירות על פי הזמנה למן יצירתו הראשונה "אָרָבֶּנֶה" לטרומבון ולכלי קשת משנת 1997–1998 שנוצרה כתרגיל בלבד.
הוא קיבל הזמנות מתזמורות רבות והוציא מתחת ידו למעלה מ-50 יצירות שהוזמנו מתזמורות כמו התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת הסן, התזמורת הקאמרית הסקוטית, תזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו, התזמורת הפילהרמונית המלכותית הפלמית והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול.
בין השנים 2016–2021 היה המנהל המוזיקלי האחרון של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
כריסטיאן יורגנסן תומסן (בדנית: Christian Jürgensen Thomsen; 29 בדצמבר 1788 קופנהגן – 21 במאי 1865 קופנהגן) היה אספן עתיקות, היסטוריון ואנתרופולוג ואוצר דני, מאבות הארכאולוגיה, שפיתח טכניקות ושיטות ארכאולוגיות ראשונות.
אף על פי שלא היה בעל תואר אקדמי, החל משנת 1816 התמנה תומסן בראש הוועדה המלכותית לשימור אוספי העתיקות שעל בסיסם קם ב-1819 תחת ניהולו מוזיאון "האוסף הסקנדינבי העתיק", לימים (1892) "המוזיאון הלאומי" של קופנהגן.
תוך כדי ארגונן וסיווגן של פריטים עתיקים לצורך תערוכה, החליט תומסן שיש להציגן לפי מערכת שלוש התקופות.
גם לפניו היו מדענים (למשל וידל סימונסן, 1813–1816), שסברו כי הפרהיסטוריה התקדמה מתקופת כלי אבן אל תקופות שבהן יוצרו כלי ברונזה וברזל, אך הנחותיהם הוצגו כמערכות אבולוציוניות בלבד, שלא אפשרו תיארוך של הממצאים העתיקים.
תומסן היה הראשון שקבע חלוקה מבוססת ראיות של הפרהיסטוריה לתקופות מוגדרות.
בהתבססו על מחקר אמפירי, אינדוקטיבי, תומסן שיכלל את מערכת שלוש התקופות כמערכת כרונולוגית, לפיה יכולים לחקור אילו סוגי חפצים נמצאים לצד סוגים אחרים ב"אתר סגור" אחד.
על מנת לקבוע את שייכותן של עתיקות לתקופות פרהיסטוריות והיסטוריות (תקופת האבן, תקופת הברונזה, תקופת הברזל) התבסס על צירופים אופייניים בין חפצים, שינויים סגנוניים, קישוטים ולהקשר.
ממצאיו פורסמו ב"מדריך לעת העתיקה בסקנדינביה" בשנת 1836.
הישגים אלו הביאו להגדרתו כממציא מערכת שלוש התקופות בנוגע לתיארוך הפרטים העתיקים שנמצאו באירופה ובאירואסיה.
השחרור מהצורך להסתמך על מקורות כתובים בלבד היווה מעין ציון דרך ללידת הארכאולוגיה כמדע.
תומסן כתב גם אחד מספרי הלימוד השיטתיים הראשונים על הברקטיאטים מזהב מתקופת נדידת העמים.
כריסטיאן יורגנסן תומסן נולד בקופנהגן בשנת 1788 כבן בכור בין שישה בנים של משפחה אמידה.
אביו, כריסטיאן תומסן, היה סוחר סיטונאי ובעל מספנה, כמו כן היה ליועץ משפטי וכיהן תקופה כמנהל הבנק הלאומי.
אמו הייתה הדוויג מרגרטה לבית יורגנסן, בת לסוחרים.
תומסן למד באופן פרטי שפות זרות אצל הפרופסור כריסטיאן ברורסון ובהמשך, בהשפעת אביו, בחר בקריירה מסחרית.
הוא ביקר בפריז ובשובו לדנמרק התחיל להתעניין באספנות מטבעות וחפצי אמנות – תחריטים וציורים.
עיסוק זה חידד אצלו את הרגישות לשינויים סגנוניים.
בשנת 1807 צורף תומסן לוועדה המלכותית לשימור העתיקות שהוקמה באותה שנה בראשות רסמוס ניירופ.
ב-11 בדצמבר 1816, אחרי התפטרותו של ניירופ הבא בימים, נבחר תומסן בראש הוועדה ובשנת 1819 התמנה לאוצר של האוסף המלכותי לעתיקות – "האוסף העתיק הסקנדינבי" (oldnordiske Musæum או Det Kgl.
המשרה, אותה החזיק עד שנת 1832 הייתה ללא שכר בצידה ומינויו של תומסן נסמך על אמצעיו הפרטיים ועל ניסיונו הרב כאספן מטבעות.
בשנים 1842-1832 כיהן כמפקח בקבינט המטבעות והמדליות של המלוכה והחל משנת 1842 היה למנהלו במקום פ.א.
תומסן התוודע למודל שלוש תקופות הפרהיסטוריה מתוך כתביהם של לוקרטיוס, ודל סימונסן, ברנאר דה מונפוקון וניקולא מהודל, והחליט למיין את האוסף לפי הכרונולוגיה.
לפני תומסן מיון החפצים העתיקים נעשה באופן מכני – לפי החומר שמהם הם עשויים או לפי רמת האומנות של בעלי המלאכה שייצרו אותם.
כשמקורם של חומרים רבים היה ידוע, הוא שם לב כי חפצים גסים נמצאו לפעמים יחד עם חפצים עדינים או ממתכת.
במקום לאמץ גישה טכנולוגית או "אבולוציוניסטית" גרידא, הבין תומסן כי חשוב לקבוע באילו תקופות נוצרו החפצים.
הוא החליט למפות את החפצים שנמצאו לפי צירופי תופעות שאפיינו מאגרים מסוימים.
בדרך זו הוא ביקש להבחין מגמות ואופנות שתאמו תקופות מסוימות בלבד.
כך הוא גילה שכלי אבן נמצאו במגע עם ענבר, כדים, חרוזי זכוכית.
הברונזה נמצאה יחד עם זהב וברזל, בעוד הכסף נמצא רק לצד הברזל.
הוא מצא שלצד כלי נשק מברונזה לא נמצאו אף פעם חפצי ברזל.
נראה כי כל תקופה מוגדרת על ידי כלי החיתוך שלה.
הוא מצא כי החפצים שנמצאו בקברות היו שונים לפי סוג הקבורה: כלי האבן נמצאו לצד גופות שלא נשרפו ובקברי חדר, לעומת זאת כלי נשק מברונזה וכלי נשיפה מסוג "לור" נמצאו בקברות צפחה וברזל נתגלה בקברות חדר ברגמים ("טומולוס" או "קורגאן").
כשיריבים שאלו אותו בצחוק "למה אין תקופת הזכוכית?" השיב תומסן שחרוזי זכוכית נמצאו בכל שלוש התקופות, אולם קערות זכוכית היו רק בתקופת הברזל.
עבור תומסן המפתח לתיארוך עמד בנסיבות התגלית.
כבר בשנת 1821 כתב לעמיתו, סוחר העתיקות שרדר: ובשנת 1822 העיר:
ניתוח זה, השם דגש על הימצאות מקבילה של עתיקות מסוגים שונים והמייחסת חשיבות להקשר הארכאולוגי אפשר לתומסן לבנות שיטת מיון כרונולוגי של החומרים שבאוסף ולסווג ממצאים חדשים בהתאם למערכת כרונולוגית זו אפילו בהיעדר מידע מספיק על מקורותיהם.
תומסן קבע את הכרונולוגיה שלו בסביבות שנת 1825 ונהג להסביר אותה למבקרי המוזיאון בקופנהגן.
הנושא נידון גם במאמרים וחוברות שפרסם באותה תקופה.
בשנת 1836 יצא לאור המונוגרפיה המאוירת שלו "מדריך לעת העתיקה בסקנדינביה" המוקדשת לתורתו הכרונולוגית.
חפירות שערך בשנת 1837 בקבר רוגם איששו את השערותיו.
תומסן השפיע על שורה של חוקרי הפרהיסטוריה בארצות הסקנדינביות.
ארכאולוגים כמו ינס יאקוב אסומסן וורסו, ברור אמיל הילדברנד ומאוחר יותר אוסקר מונטליוס היו תלמידיו.
בינו לסוון נילסון הייתה השפעת גומלין משמעותית.
ספרו של תומסן "מדריך לעת העתיקה בסקנדינביה" (1836) תורגם לאנגלית בשנת 1848 וספרו של וורסו, "העתיקות הבראשיתיות של דנמרק" פורסם באנגלית בשנת 1849. שני הספרים האלה השפיעו השפעה ניכרת על התפתחות התורה והפרקטיקה הארכאולוגית בבריטניה ובארצות הברית.
יחד עם נילס לוריץ היין מילא תומסן תפקיד חשוב בזירת האמנותית בקופנהגן.
הוא היה בשנות ה-1830 פעיל בהנהלת החברה לאמנות.
בשנת 1839 התמנה למפקח של אוסף הציורים המלכותי לצידו של נילס לוריץ היין.
אספנים רבים נהגו להתייעץ אתו.
1864 – חבר זר בהתכתבות של האקדמיה הרוסית למדעים
חבר האקדמיה המלכותית השוודית לספרות, היסטוריה ולעתיקות
חבר בחברה המלכותית הדנית לתולדות המולדת
יונסון נולד בחווה בצפון-מזרח איסלנד.
כריסטיאן יונסון היה חותנו של זיגרדור אגרז שמאוחר יותר כיהן גם הוא בתפקיד השר לענייני איסלנד.
כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין , היה דוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1747–1756.
כריסטיאן לודוויג נולד ב-15 במאי 1683 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטאדט.
בשנת 1688 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב, ובשנת 1692 מת דודו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין.
מכיוון שלא היו ילדים לדודו, ירש אותו אחיו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין, ולאחר מותו בשנת 1713 ירש אותו אחיו השני קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין.
בשנת 1747 מת אחיו קרל לאופולד ללא ילדים, וכריסטיאן לודוויג עלה לשלטון במקומו.
ב-30 במאי 1756 מת כריסטיאן לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין.
כריסטיאן לודוויג התחתן בשנת 1714 עם בת דודו גוסטבה קרולינה ממקלנבורג-שטרליץ, בתו של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ממנה נולדו לו ילדים:
פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין (1717–1785)
כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין , היה דוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1658–1692.
כריסטיאן לודוויג נולד ב-1 בדצמבר 1623 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לאדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ולמריה אנה מפריזיה המזרחית, בתם של אנו השלישי, רוזן פריזיה המזרחית ואנה מהולשטיין-גוטורפ.
בהיותו ילד קטן ייעד אותו אביו לבישוף שוורין, אך המינוי לבסוף לא יצא אל הפועל, משום שלאחר מות הבישוף אולריך מדנמרק בשנת 1633, צורפה הבישופות לדוכסות מקלנבורג-שוורין.
בשנת 1658 מת אביו אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, וכריסטיאן לודוויג עלה לשלטון במקומו.
ב-21 ביוני 1692 מת כריסטיאן לודוויג בהאג ללא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין.
גופתו של כריסטיאן לודוויג הושטה דרך הים לדמיץ, ומשם הועברה לשוורין ואחר כך לדובראן שם היא נקברה.
בשנת 1640 התחתן כריסטיאן לודוויג עם כריסטינה מרגרטה ממקלנבורג-גיסטרוב, בתם של יוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב ומרגרטה אליזבת ממקלנבורג, אך התגרש ממנה בשנת 1660 ללא שהיו להם ילדים.
בשנת 1664 התחתן כריסטיאן לודוויג עם אליזבת אנז'ליק דה מונמורנסי, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
כריסטיאן לונדברג (בשוודית: Christian Lundeberg; 14 ביולי 1842 – 10 בנובמבר 1911) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה מאוגוסט ועד נובמבר 1905.
לונדברג נולד בעיירה וולוו (Valbo) שבמחוז יבלבורג.
הוא היה בנם של יוהאן אולריק אוגוסט לונדברג, בעל טחנת קמח ושל רעייתו, מריה אקמן.
הוא למד באולטונה והמשיך את לימודיו בבית ספר צבאי.
בין השנים 1861 – 1874 הוא שירת כקצין בדרגת לוטננט ולאחר מכן עזב את השירות הצבאי.
הוא עבד במפעל ברזל בשם Forsbacka bruk ובין השנים 1885 – 1906 הוא שימש כמנכ"ל המפעל.
האו נבחר כחבר הבית העליון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) מטעם המפלגה השמרנית והמפלגה הפרוטקציוניסטית וב-1899 הוא נבחר להיות יושב הראש שלו.
לונדברג היה דמות מובילה במהלך דיוני הפרלמנט בנוגע לגורל האיחוד השוודי-נורווגי.
הוא כיהן כיושב ראש הוועדה שבסופו של דבר הובילה להתפטרותה של ממשלתו של יוהאן רמסטט.
ביוני 1905 הטיל עליו המלך אוסקר השני את מלאכת הרכבת הממשלה החדשה.
לונדברג הרכיב ממשלה קואליציונית שבספטמבר 1905 הגיעה להסכם שאפשר לנורווגיה לקיים משאל עם בנוגע לשאלת עצמאותה משוודיה.
בעקבות משבר פירוק האיחוד, ניסה לונדברג לחדש את המנדט להמשך כהונתה של ממשל הקואליציה כדי לפתור את בעיית זכות הבחירה.
כאשר עלו מאמציו בתהו, הוא התפטר ושב להיות חבר פרלמנט מן השורה ומ-1909 ועד מותו הוא כיהן כיושב ראש הבית העליון של הריקסדאג.
כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג היה דוכס דוכסות בראונשווייג-לינבורג, בנסיכות קאלנברג בין השנים 1641-1648, ובנסיכות לינבורג בין השנים 1648-1665.
כריסטיאן לודוויג נולד ב-25 בפברואר 1622 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג.
בשנת 1641 מת אביו גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, וכריסטיאן לודוויג ירש את נסיכות קאלנברג.
בשנת 1648 ירש כריסטיאן לודוויג את נסיכות לינבורג מדודו פרידריך הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומסר לאחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג את נסיכות קאלנברג.
בשנת 1642 הצטרף כריסטיאן לודוויג לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft), ובאוקטובר 1653 התחתן עם סופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג.
ב-15 במרץ 1665 מת כריסטיאן לודוויג ללא ילדים, ואחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.
אולם, בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על נסיכות קאלנברג, ומסר זאת לאחיהם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
כריסטיאן לובוטן הוא מעצב אופנה צרפתי.
ידוע בעיקר בעקבות נעלי הסטילטו (עקב גבוה וצר) עם הסוליה האדומה שהפכה לחותם האישי שלו.
לובוטן נולד וגדל ברובע השנים-עשר של פריז, בנם היחיד של רוג'ר, שעסק בריהוט ובבניית שידות, ואיירין, עקרת בית.
ללובוטן יש שלוש אחיות והוא סיפר בראיון בשנת 2012 שבילדותו חשב שהוא מאומץ כי לא דמה לשאר בני משפחתו.
לאחר מכן גילה שאביו הביולוגי אכן היה מצרי ואמו ניהלה רומן.
לובוטן גורש מבית הספר 3 פעמים ולאחר מכן החליט לברוח מהבית בגיל 12 ובנקודה זו הרשתה לו אמו לגור אצל חבר.
לובוטן החל לצייר סקיצות של נעליים בגיל צעיר בעודו מתעלם מלימודיו האקדמאיים.
לאחר מכן עבר תקופה מרדנית ובשנת 1979 שיחק בכמה סרטים אמריקאים.
באותה תקופה היה חוגג במועדוני לילה לצדם של מפורסמים כמו מיק ג'אגר ואנדי וורהול.
לובוטן טוען שהאהבה שלו לנעליים החלה ב-1976 כאשר ביקר במוזיאון לאומנויות בפריז, המוזיאון נסגר ב-2003 והאומניות שבו אוחדו למוזיאון קה בראנלי.
לובוטן הוקסם על ידי תרבויות העולם, הוא בילה בנעוריו במצרים ואף נסע להודו לשנה.
הוא חזר לפריז ב-1981 והרכיב תיק עבודות של ציוריו ובעיקר של עקבים גבוהים.
הוא הציג את תיק העבודות שלו למיטב בתי האופנה, הוא החל לעבוד אצל המעצב צ'ארלס ג'ורדן ולבסוף הכיר את רוג'ר ויויאר והפך לשוליה שלו.
לאחר שהחליט לעצב באופן עצמאי לובוטן עיצב נעליים עבור שאנל ואיב סאן לורן.
בסוף שנות ה-80 הוא התרחק מעולם האופנה והחל לעבוד כצלם נופים וטבע עבור המגזין ווג אך לאחר שהתגעגע לעיצוב נעליים הקים רשמית חברה על שמו בשנת 1991.
עם כספים משני משקיעים הוא פתח את החנות שלו ב-1991 ולקוחתו הראשונה הייתה קרוליין, נסיכת הנובר היא החמיאה לחנות ליד עיתונאים שתיעדו אותה קונה בחנות ובכך תרמה לפרסומו ולהצלחתו של לובוטן.
בין לקוחותיו הידועים נמנים דיאן פון פירסטנברג וקתרין דנב.
לאחר מכן מפורסמות כריסטינה אגילרה, ג'ניפר לופז, מדונה, טינה טרנר, ניקי מינאז', גווינת' פלטרו, בריטני ספירס, בלייק לייבלי ושרה ג'סיקה פרקר הפכו ללקוחות קבועות ובכך עזרו לבסס את מעמדו כמעצב אופנה יוקרתי.
לובוטן תרם להחזרת עקבי הסטילטו לאופנה במהלך שנות ה-90 ושנות האלפיים והתמקד בעיקר בעיצוב עקבים בגובה 12 ס"מ ויותר.
הוא משתמש בעיצוביו ביהלומים, פפיונים, סרטים ואלמנטים עיצוביים ייחודיים ובמיוחד ידוע בכך שכל זוגות הנעליים שלו בעלי סוליה אדומה שהפכה לסימן ההכר שלו.
הזוג הראשון שיוצר עם סוליה אדומה היה ב-1993. לקוחה מפורסמת של לובוטן היא הסופרת דניאל סטיל וברשותה מעל 6,000 זוגות של נעליים בעיצובו.
הסוליה האדומה של לובוטן רשומה כפטנט ובחלק מהמדינות אסור למכור נעלי עקב עם סוליה אדומה מחשש להפרת זכויות.
לובוטן הגיש מספר תביעות נגד יצרנים שהפרו את הזכויות שלו בבלגיה, צרפת, הולנד, שווייץ ואף בארצות הברית נגד דגם מסוים של המעצב הידוע איב סן לורן.
בשנה הראשונה לפתיחת העסק שלו מכר לובוטן 200 זוגות.
לעומת זאת, ב-2012 לבד מכר למעלה מ-700 אלף זוגות.
החברה מרוויחה כ-300 מיליון דולר בשנה וכ-95 אחוז מהסכום הזה מגיע מנעליים לבד והשאר מגיע מתיקים וארנקים.
נכון למרץ 2012, החברה מעסיקה כ-420 עובדים.
מחיר של נעליים מתחיל ב-495 דולר וזוג משובץ יהלומים יכול להגיע עד ל-6,000 דולר.
למותג ישנן מעל ל-60 חנויות ברחבי העולם.
ב-2003 הרחיב לובוטן את עיצוביו מנעליים בלבד לארנקים ותיקים.
ב-2011 הוא החל את קו נעלי הגברים בעיצובו ובתחילה העיצובים נמכרו באופן אקסקלוסיבי בחנות הדגל שלו בפריז.
לאחר מכן לובוטן הציג עיצובים ייחודיים בעיצוב אישי שכל לקוח יכול לקעקע קעקוע משלו על הנעל ומחיר של זוג כזה הגיע אף ל-8,000 דולר.
ב-2012 שיתף פעולה לובוטן עם מותר היופי "Batallure Beauty LLC" על מנת ליצור קו קוסמטיקה הנושא את שמו.
ביולי 2014 השיק קולקציית לקים וביניהם נכלל הצבע האדום הייחודי לסוליות של לובוטן.
התחילה הצבע נמכר רק בחנויות של הכולבו האמריקאי היוקרתי "סאקס השדרה החמישית" וב-15 סניפים שלהם בארצות הברית.
חודש לאחר מכן החלו הלקים להמכר גם בחנויות כולבו יוקרתיות כגון ברגדורף גודמן, ניימן מרכוס, נורדסטרום ובחנויות נבחרות של מותג הקוסמטיקה ספורה.
ב-2015 השיק לובוטן גם קולקציית שפתונים ונכון ל-2017 יש לו כבר 3 קולקציות שמחולקות ל-38 גוונים שונים.
ב-2016 השיק לובוטן גם שלושה בשמים אשר עוצבו על ידי תומאס הית'רוויק.
אדריכל הנוף לואיס בנץ' הוא בן זוגו של לובוטן מאז 1997. לובוטן ובן זוגו מחלקים את זמנם בין בתיהם בפריז, ליסבון, חלב, ספינת מגורים על הנילוס, לוקסור ועוד.
כריסטיאן טיפרט הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
טיפרט החל את קריירת הבוגרים שלו בטניס בורוסיה ברלין, ובשנת 2000 עבר לשטוטגרט, שם שיחק בתחילה בקבוצת המילואים, אך השתלב במהרה בקבוצה הבכירה של המועדון.
בעונת 2001/2002 בבונדסליגה עשה טיפרט את הפריצה שלו, כאשר ערך 27 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, כששער הבכורה שלו היה בניצחון 1–2 על פ.צ.
טיפרט שיתף פעולה בקישור בעונה זו עם ינס טוט, אלכסנדר חלב וסילביו מייסנר, וסייע לשטוטגרט לסיים במקום השמיני.
בעונת 2002/03, טיפרט ערך 18 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום השני, שהבטיח לה מקום בליגת האלופות.
בעונת 2003/04 טיפרט ערך 27 הופעות והבקיע שני שערים, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
באותה עונה השתתפו שטוטגרט וטיפרט בליגת האלופות, צלחו את שלב הבתים והודחו בשמינית הגמר על ידי צ'לסי.
גם בשתי העונות הבאות טיפרט המשיך להיות שחקן חשוב בקישור של שטוטגרט, כשבעונת 2004/05 סיימה שטוטגרט חמישית, ובעונת 2005/06 סיימה תשיעית.
בעונת 2004/05 הבקיע טיפרט את שערו הראשון במפעלים אירופיים, בניצחון 1–2 על דינמו זאגרב במסגרת גביע אופ"א, שבמסגרתו שטוטגרט צלחה את שלב הבתים, אך הודחה על ידי פארמה כבר בסיבוב הנוק אאוט הראשון.
בעונת 2005/06 הודחו שטוטגרט וטיפרט באותו שלב בגביע אופ"א, והפעם על ידי שטרסבורג.
בתום עונת 2005/06 עזב טיפרט את שטוטגרט לאחר שש עונות, בהן ערך 188 הופעות בכל המסגרות והבקיע 15 שערים.
בקיץ 2006 חתם טיפרט ברד בול זלצבורג האוסטרית.
טיפרט שיחק במועדון עונה אחת בלבד, וזכה עמו באליפות הבונדסליגה האוסטרית.
טיפרט עזב את זלצבורג בקיץ 2007 ושב לגרמניה, כאשר חתם בדיסבורג מהבונדסליגה.