tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1960 הוצגה האופרה בבית האופרה המלכותית שבקובנט גארדן וזכתה להצלחה רבה, ומאז הועלתה שוב, בין היתר על ידי המטרופוליטן אופרה בשנת 2008.
האופרה כמעט זהה למחזה של שייקספיר, למעט מספר הבדלים - בעוד שבמחזה ישנן שלוש מכשפות, באופרה של ורדי שרה מקהלה שלמה של מכשפות (בהרמוניה בת שלושה קולות - המיצגת את המכשפות במחזה).
ורדי בחר להציג את חבורת המכשפות כנערות כפר עליזות, הנהנות בכל לבן מן התעלול שצלח בידן בהעברת המסר למקבת' ובנקו.
על אף הזקנים הצמודים לפניהן, אין במכשפות בנוסח ורדי שום דבר מבעית או על-טבעי.
כשהן חוזרות ומופיעות לאחר תגובת מקבת' ובנקו על הדברים ששמעו מהן, בתמונה שאיננה קיימת במחזה, עומד מחול הטרנטלה העולץ שלהן סביב הקלחת הרוחשת בסתירה גמורה לטקסט מעורר החלחלה, שהן מזמרות במשובה ילדותית כמעט.
במערכה השלישית מתקבצים פליטים ליד הגבול האנגלי-סקוטי, ולסיום הוסיף ורדי בגרסה המאוחרת מקהלה ששרה שיר ניצחון על הרודנות.
העלילה מתרחשת בסקוטלנד במהלך המאה ה-11.
קבוצה של מכשפות מתאספת ביער בסמוך לשדה קרב.
אל היער מגיעים מפקדי הצבא המנצחים מקבת' ובאנקו.
המכשפות מברכות את מקבת' כשליט קוואדור וכמלך סקוטלנד, את באנקו כראש שושלת של מלכי סקוטלנד, ועוזבות את המקום.
שליחים מגיעים מטעם המלך למנות את מקבת' לשליט קוואדור.
תמונה שנייה - טירת מקבת'
לידי מקבת' מקבלת ממנו מכתב ובו תיאור פגישתו עם המכשפות.
היא מחליטה להביא לעלייתו לשלטון של מקבת', וכשהיא מגלה שדאנקן, מלך סקוטלנד יהיה בטירתם באותו לילה, היא מחליטה להביא לרציחתו.
כאשר מקבת' שב משדה הקרב היא מנסה לשכנע אותו לרצוח את המלך.
מקבת' מתחיל במעשה הרצח אך מפחד להמשיך בו ("Mi si affaccia un pugnal?" - "האם אני רואה פגיון לפני?") ליידי מקבת' לועגת לפחדנותו ומשלימה בעצמה את הפשע, מפלילה את שומריו בכך ששופכת עליהם את דמו של המלך בשנתם, ומניחה לידם את הפגיון.
בבוקר מקדאף מגלה את הרצח, והמקהלה קוראת לנקמה מאת האלים ברוצחים.
ורדי מציג את ליידי מקבת' כאישה חזקה, החלטית ואופטימית, נטולת מצפון וממוקדת כל כולה בשאפתנות שאיננה יודעת גבולות.
במכתב אל הלבריתן סלבטורה קמאראנו מ-23 בנובמבר 1848 כתב ורדי, "אני רוצה שלליידי יהיה קול חריף, חנוק וחלול", תביעה קשה מזמרת בל-קאנטו.
הזמרת מארה זאמפיירי מהווה דוגמה לפרשנות מוצלחת לדמות, כיון שהיא מצליחה ליישב את הסתירה בדרישותיו הקוליות של המלחין.
תמונה ראשונה - חדר בטירה
מקבת' הומלך על סקוטלנד, אולם הוא מודאג מנבואה האומרת שבאנקו, ולא הוא עצמו, יקים אחריו שושלת מלוכה.
על מנת למנוע את הנבואה, הוא ואשתו מחליטים לרצוח את באנקו ואת בנו בבואם לנשף בטירה.
תמונה שנייה - מחוץ לטירה
קבוצה של רוצחים מחכה לבאנקו, באנקו מגיע בלווית בנו פלאנזיו, וחושש מפני מה שעלול לקרות (Come dal ciel precipita, הו איזו חשכה נופלת ממרום).
הרוצחים מנסים לתפוס אותו, אך הוא נלחם ומאפשר לפלאנזיו להימלט.
הרוצחים תופסים את באנקו, ורוצחים אותו.
תמונה שלישית - אולם הנשפים בטירה
מקבת' נמצא באולם הנשפים של הטירה ופוגש את אנשי האצולה, אורחי הנשף.
האווירה חגיגית, וליידי מקבת' שרה "Si colmi il calice" - "מלאו את הכוס".
הרוצחים מדווחים למקבת' על הרצחו של באנקו, אולם אז מופיע בכיסאו רוחו של באנקו.
מקבת' מקלל את הרוח, ומתמלא חרדה ממנה, האורחים בנשף חושבים שאיבד את שפיות דעתו.
ליידי מקבת' מנסה להרגיע אותו, אך ללא הצלחה.
מקבת' ממשיך להשתולל נגד הרוח, והנאספים עוזבים בבהילות את הנשף.
כאשר מקבת' מגיע ודורש מהן לגלות לו את עתידו, הן קוראות לשלוש רוחות.
הראשונה, מזהירה אותו ממקדאף, השנייה אומרת כי לא יפגע אלא על ידי "שאינו ילוד אישה"י והשלישית אומרת שהוא לא יובס עד שיער בירנם יצעד לעברו.
מקבת' שמח, מאחר שעצים אינם יכולים לצעוד (O lieto augurio, הו, סימן משמח!).
לאחר מכן מופיעות רוחותיהם של באנקו ושמונה צאצאיו עם כתרים על ראשיהם, המאמתים את הנבואה המקורית.
מקבת' מתעלף, ומתעורר שוב בטירתו.
הוא מספר לאשתו מה אירע, והם מחליטים לרדוף את משפחותיהם של באנקו ומקדאף ולרצוח אותם ("Ora di morte e di vendetta" - "שעת המוות והנקמה").
תמונה ראשונה - על גבול אנגליה - סקוטלנד
מקהלה של פליטים על הגבול בין אנגליה וסקוטלנד, בסמוך ליער בירנם שרה על "Patria oppressa" - "הארץ המדוכאת".
מגיע ומיודע על רצח אשתו וילדיו בידי מקבת', מקדאף מבכה את מותם ואת העובדה שלא היה עמם להגן עליהם (Ah, la paterna mano, הה, יד אבהית), ונשבע לנקום את מותם.
מלקולם, בנו של דאנקן מצטרף אל מקדאף.
מלקולם מורה לחיילים לחתוך את ענפי יער בירנם ולשאת איתם את הענפים, והם צועדים לקרב ("La patria tradita" - "הארץ הנבגדת").
רופא נקרא לטירה, לעזור לליידי מקבת' שרגשי האשם מוציאים אותה מדעתה, היא הולכת בשנתה ומנסה לנקות מידיה את כתמי הדם.
תמונה שלישית - שדה הקרב
מדווחים למקבת' על ההתקפה נגדו ועל התאבדותה של אשתו.
באוספו את חייליו הוא מגלה שיער בירנם צועד לעברו.
בגרסה הראשונית של האופרה מקבת' מובס ומקדאף מגלה לו שהוא לא נולד אלא הוצא מבטן אמו בניתוח קיסרי, ובמותו מקבת' שר "Mal per me che m'affidai" - "האמנתי בנבואות הגהנום".
בגרסה המאוחרת יותר, מקדאף נלחם במקבת', ומספר לו שהוא לא נולד מבטן אישה אלא הוצא בניתוח.
את מותו של מקבת' לא רואים הצופים, אולם מקהלה שרה שיר ניצחון לאחר שמסופר לה על מותו, ומלקולם מוכתר למלך.
מקבת' (Macbeth) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין ארנסט בלוך לליברית מאת אדמונד פלג.
עלילת האופרה מבוססת על המחזה של שייקספיר, כאשר חמש המערכות במחזה מאוחדים לשלוש מערכות בלבד באופרה.
בלוך הלחין את האופרה בין השנים 1904–1906 אולם היא הועלתה לראשונה ב-30 בנובמבר 1910 על ידי האופרה קומיק בפריז.
האופרה הוצגה 15 פעמים בלבד עד ינואר 1911, והורדה מהבמה.
האופרה הועלה בשנת 1938 בנאפולי אולם הורדה בהוראת המפלגה הפשיסטית האיטלקית בשל יהדותו של בלוך.
בשנת 1953 הועלתה האופרה ברומא ובטריאסט לרגל 75 שנה להולדתו של בלוך.
מקבת היא כלי פרהיסטורי ששימש לסיתות כלי אבן, מעין פטיש חסר ידית.
המקבות נחלקות לשתי קבוצות עיקריות, מקבות אבן ומקבות קרן.
מקבת אבן (hammer stone), הנקראת גם מקבת קשה, עשויה לרוב מחלוק נחל או חלוק חוף.
ישנן גם מקבות קשות העשויות מגרעין צור משומש, שעבר הסבה למקבת על ידי סיתות במכות רבות מול אבן אחרת עד שנעשה מעוגל.
המקבות נבדלות בקשיות הסלע ממנו הן עשויות, מידת חספוס פניו, משקל הפריט וצורתו הכללית.
אלה - ביחד עם מיומנות הסתת - קובעים את אופיים של הנתזים והלהבים המופקים.
בתעשיות כלי האבן הקדומות היה שימוש במקבות קשות בלבד.
אולם כבר אז נעשה שימוש במקבות קטנות ושטוחות לשִׁבְרוּר וקטימה של או להב אבן במהלך התקנתם לכלי.
השימוש במקבות אבן נמשך לאורך כל התקופות הפרהיסטוריות.
בראשית ההיסטוריה עשו בהן שימוש אף לסיתות אבני בנייה עד שנכנס השימוש בברזל לתפוצה רחבה בתקופת הברזל בערך 1000 לפני הספירה.
מקבת קרן מותקנת מקרן אַיָּל (deer antler hammer) ששויפה ולוטשה, והיא נקראת גם מקבת רכה.
לרבות ממקבות אלו יש ידית אך היא עשויה מחטיבה אחת של אותו חומר, יחד עם הקצה הפעיל.
מקבת הקרן חיונית לסיתות שטוח של כלים כגון אבן-יד, גרזן וכמה טיפוסי ראש חנית.
טכניקה זו נכנסה לשימוש כבר בתעשיית אבני יד של האשלית המאוחרת כפי המשוער לפני 600 אלף שנה.
לא ניתן היה להשיג את רמת הדיוק והסימטריה בעיצוב המוצר ללא כלי זה.
ישנו הבדל ביעילות מקבות הקרן בהתאם למיני האיילים שבקרניהם נעשה שימוש.
מקבות קרן שימשו גם להפקת נתזים דקים, לשיברור מדויק ולעיתים גם לסיתות להבונים עדינים.
מקבות רכות מתאימות במיוחד לסיתות חומר גלם בעל פצילות גבוהה כגון אובסידיאן – סוג של זכוכית געשית ששימש אף הוא לייצור כלים.
לעיתים השתמשו גם באלה מעץ קשה כמקבת.
מקבילית הכוחות היא שיטה לחישוב כוח שקול בהינתן שני כוחות הפועלים על הגוף בו זמנית.
הכוחות מיוצגים בעזרת וקטורים: קווים בעלי אורך וכיוון.
השיטה משתמשת בכלל המקבילית: משרטטים את הווקטורים כך שיצאו מאותה נקודה.
מעתיקים אותם מהקודקודים, לקבלת מקבילית.
הכוח השקול הוא הווקטור שנמתח לאורך אלכסון המקבילית, מקצה לקצה.
ניתן גם למצוא את השקול הכוחות על ידי חיבור הווקטורים (פירוק רכיבים לצירים X;Y) והתשובה צריכה להיות זהה בגודל ובכיוון של השקול.
דוגמה: אם נתונים וקטורים A + B שזוויותים בהתאמה , אז רכיבי הכוח השקול יהיו:
מקבילים מדורגים הם אחד מארבעת המכשירים עליהם מתחרות נשים בהתעמלות מכשירים.
זהו המכשיר השני, אחרי שולחן קפיצות, בסדר המכשירים האולימפי.
המקבילים המדורגים עשויים מסגרת ברזל עם שני בדים עשויים פיברגלס ומצופים בעץ.
המרחק בין הבדים במקבילים המדורגים ניתן לשינוי בתוך מגבלות החוקה הבינלאומית.
המידות של המכשיר מובאות כפי שנקבעו בחוקת ההתעמלות על ידי פדרציית ההתעמלות הבינלאומית (Fédération Internationale de Gymnastique - FIG):
רוחב המקבילים (אורך הבדים): 240 ס"מ
תרגיל המקבילים צריך להכיל את המרכיבים הבאים:
אלמנט מעבר במעוף מהבד העליון לתחתון ולהפך
אלמנט עם מעוף שמתחיל ומסתיים באותו הבד
אלמנט עם סיבוב קרוב לבד
אלמנט ללא מעוף שמשלב סיבוב (לדוגמה סיבוב בעמידת ידיים)
החוקים ודרגות הקושי נקבעים על ידי פדרציית ההתעמלות הבינלאומית, ומשתנים אחת לכמה שנים, בדרך כלל אחרי אולימפיאדה.
לכל שגיאה יש טווח הורדות מותר.
השופט הוא שקובע על פי ראות עיניו, בהתאם לגודל השגיאה, כמה להוריד.
מותר למתעמלות לשים עוריות או לחבוש את הידיים.
על הבד מותר למרוח מגנזיום או מים ומגנזיום כדי למנוע החלקה.
בניגוד למכשיר המתח והטבעות אצל הגברים, על המתעמלת לעלות ללא עזרה למכשיר.
העלייה יכולה להיות מפשוטה ועד קשה, לבד העליון או התחתון.
לצורך העלייה מותר להשתמש במקפצה ואף לרוץ כדי לקבל תנופה.
העלייה נחשבת לחלק מהתרגיל, כלומר נשפטת.
מרגע שהתחיל התרגיל אסור למאמן להיות על הפודיום (סביבת המכשיר), אלא במקרה והמתעמלת מבצעת אלמנט עזיבה.
במקרה של נפילה מאלמנט כזה, מותר למאמן לתפוס את המתעמלת.
בכל נפילה מהמכשיר, יש למתעמלת 30 שניות לעלות ולהמשיך את התרגיל, אם לא עלתה בפרק זמן זה, התרגיל מופסק.
בזמן 30 השניות, מותר למתעמלת לסדר את העוריות או למרוח מגנזיום על הידיים או על הבדים.
הזוכות בתרגיל המקבילים המדורגים במשחקים האולימפיים
תרגילי המקבילים המדורגים הם חלק מתחרויות האולימפיות מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952).
האלופה האולימפית הראשונה הייתה מרג'יט קורונדי מהונגריה.
גוליאן מקנמארה אולימפיאדת סיאול (1988) דניאלה סיליבאש אולימפיאדת ברצלונה (1992) סין לו לי אולימפיאדת אטלנטה (1996) סבטלאנה חורקינה אולימפיאדת סידני (2000) סבטלאנה חורקינה אולימפיאדת אתונה (2004) אמילי לה-פנק אולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיןחה קשין אולימפיאדת לונדון (2012) אליה מוסטפינה אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) אליה מוסטפינה
בהתעמלות מכשירים, המקבילים הם מתקן המורכב משני מוטות עץ אופקיים מקבילים, המיוצבים באמצעות חיבור לקרקע.
בדומה לתרגילי הטבעות, המתח וסוס הסמוכות, על המקבילים מתחרים גברים בלבד, מאחר שמדובר במתקן הדורש כוח פיזי רב בפלג הגוף העליון.
ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות קבעה תקן למידות המקבילים:
פרמטר תקן סטייה מותרת אורך המוטות 350 ס"מ 1 ס"מ רוחב המוטות 4 ס"מ 1 מ"מ גובה מעל פני הקרקע 2 מטר 1 ס"מ מרחק בין המקבילים 42 עד 52 ס"מ
המקבילים נכללו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896) והאלוף האולימפי הראשון היה היהודי הגרמני אלפרד פלאטו.
שני מתעמלים זכו פעמיים בתואר האולימפי - היפני סוואו קאטו באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מונטריאול (1976), והסיני לי שיאופנג באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
מקבל שופנייה (נולד ב-21 באוקטובר 1963) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי דרוזי, חבר נבחרת ישראל בבדמינטון לנכים ובעבר חבר נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
ב-1982 נפצע במלחמת שלום הגליל כשעלה עם רכבו על מוקש, רגלו האחת נקטעה והשנייה רוסקה.
לאחר תקופת שיקום הצטרף לבית הלוחם חיפה.
ב-1985החל לשחק כדורסל בכיסאות גלגלים ובשנים 1986–1999 היה חבר נבחרת ישראל והשתתף במספר אליפויות אירופה ואליפויות עולם.
בשני העשורים החולפים מאז המשיך לשחק בנבחרת בית הלוחם חיפה והוא מאמן קבוצות לאומית א' וב' בכדורסל כיסאות גלגלים.
התחרה עם הנבחרת ב וב והיה הדרוזי הראשון שייצג את ישראל במשחקים.
ב-2001 החל שופנייה לשחק בדמינטון וצורף לנבחרת ישראל לנכים.
כמתחרה יחיד הגיע למקום השני באליפות אירופה שנערכה בשווייץ ב-2010 ובתחרות הזוגות היה עם שותפו אלוף העולם ואלוף אירופה: ב-2006 זכו באליפות אירופה בבדמינטון לנכים שנערכה בהולנד, ב-2007 זכו במקום הראשון באליפות גרמניה הפתוחה וב-2010 זכו באליפות אירופה בשווייץ.
ב-2008 הגיע למקום השלישי בתחרות הזוגות באליפות אירופה שנערכה בגרמניה.
באליפות העולם 2011 שנערכה בגואטמלה שונו חוקי המשחק ודרגת הנכות של שופנייה הועברה למשחק בעמידה.
ב-2011 זכה שופנייה בפרס שרת התרבות והספורט לספורטאים מצטיינים.
מקבץ דיור (שם כולל למקבצי דיור של משרד העלייה והקליטה ול בית גיל הזהב של משרד הבינוי והשיכון) הוא נכס המשמש כמרכז מגורים מסובסד לאוכלוסיות הזכאיות לכך על פי הגדרות הגוף המסבסד.
במדינת ישראל הזכאות למגורים במקבצי דיור נקבעת על ידי משרד העלייה והקליטה ומשרד הבינוי והשיכון, וכוללת בעיקר עולים חדשים וקשישים מחוסרי אמצעים שאינם סיעודיים (עצמאיים בתפקודם).
מקבצי הדיור הם חלק מהדיור הציבורי ונמצאים באחריות משותפת של משרד העלייה והקליטה ומשרד הבינוי והשיכון.
בשנת 2025 פועלים בישראל 124 בתי גיל זהב באחריות משהב"ש ובהם כ-13,500 יחידות דיור, ובאחריות משרד העלייה והקליטה כ-11,000 יח"ד.
בשנת 2008 הייתה ההוצאה על מקבצי דיור ומרכזי קליטה של משרד הקליטה בלבד כ-371 מיליון ש"ח, ששיעורם כ-30% מתקציב משרד הקליטה לאותה שנה.
בשנת 2011 הסתכמה ההוצאה של משרד הקליטה על מקבצי דיור בכ-778 מיליון ש"ח, 412 מיליון ש"ח מתוכם יועדו להשלמת שכר דירה לנזקקים, ו-366 מיליון ש"ח יועדו למקבצי דיור ואתרי קליטה לעולים.
מספר יחידות הדיור במקבצי דיור עולה מדי שנה ומקבצי דיור מתוכננים ונבנים על בסיס קבוע כחלק מענף הבניה בישראל.
בממוצע כוללים מקבצי הדיור 50–100 דירות.
מקבצי דיור גדולים מגיעים גם עד 350 דירות.
שליש מהדירות במקבצים הן דירות שני חדרים בשטח כ-40 מ"ר המיועדות לזוגות, ושני שלישים דירות חדר או חדר וחצי בשטח כ-25 מ"ר המיועדות ליחידים.
בנוסף, בכל מקבץ קיימת דירת 3 חדרים בשטח כ-70 מ"ר המיועדת לאם הבית.
מקבצי הדיור כוללים שטחים ציבוריים, חלקם במסגרת מרחבים מוגנים, הכוללים מועדון, חדרי חוגים, ספרייה ומשרד.
בחלק ממקבצי הדיור גם גינות ומדשאות.
בכל בית גיל זהב יש צוות הכולל אם בית, כונן, עובד סוציאלי, איש תחזוקה, רכז חברתי, מטפל בקשישים וגנן.
מקבצי הדיור בישראל מתופעלים על ידי חברות ממשלתיות ופרטיות.
בין החברות המתפעלות מקבצי דיור:
אריאל - המרכז לקיום וחקר הגיל השלישי
לחברה המתפעלת מקבץ דיור הסכם מול המשרד הרלוונטי.
ההסכם קובע את הסכום אותו ישלם המשרד בגין כל יחידת דיור.
על פי משרד המשפטים התשואה הראויה למפעילים היא 8% לשנה, אולם בפועל במקרים רבים מושגת אף תשואה גבוהה יותר.
באופן כללי, זכאים לגור במקבצי דיור עולים חדשים עד 15 שנה מעלייתם לישראל וקשישים.
ברוב המקרים הזכאים הם מחוסרי אמצעים ומקבלים קיצבת זיקנה והשלמת הכנסה.
מקג'ורג' "מאק" באנדי היה מומחה אמריקאי במדיניות חוץ וביטחון, ששימש יועץ לביטחון לאומי בשנים 1961–1966 תחת הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון.
למרות הקריירה של באנדי כאינטלקטואל, מחנך ופילנתרופ, הוא זכור במיוחד כאחד האדריכלים המרכזיים של הסלמת של המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם במהלך ממשל קנדי וג'ונסון.
באנדי נולד בשנת 1919 וגדל בבוסטון, מסצ'וסטס.
בונדי היה הבן השלישי מתוך חמישה במשפחה אמידה ומעורבת בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית.
אביו היה עורך דין בולט בעיר אשר מונה בשנת 1931 לעוזרו של מזכיר המדינה הנרי סטימסון.
בהתבגרותו, למד באנדי באוניברסיטת ייל מתמטיקה, שם סיים את לימודיו בשנת 1940.
במלחמת העולם השנייה כיהן בונדי כקצין מודיעין.
הוא התעקש להתגייס, למרות ראייתו הלקויה.
ב-1946 הוא שוחרר בדרגת סרן וחזר ללימודיו לתואר שני באוניברסיטת הרווארד.
בתקופה סייע להנרי סטימסון (אשר זה עתה סיים את כהונתו כמזכיר המלחמה) לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו.
בשנת 1948 עבד עבור המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית תומאס דיואי.
בשנת 1949 באנדי היה חלק מצוות אשר חקר את יישומה של תוכנית מרשל.
הוא התמנה לפרופסור לממשל בהרווארד.
שם, באנדי הרצה על ההיסטוריה של מדיניות החוץ של ארצות הברית והיה פופולרי בקרב התלמידים.
בשנת 1953,כאשר היה בן 34, הפך באנדי לדיקן הצעיר ביותר בפקולטה לאמנויות ומדעים.
כשנה לאחר מכן, בשנת 1954, הוא נבחר להיות עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
באנדי נכנס לחיים הציבוריים בשנת 1961, כאשר מונה על ידי ג'ון קנדי לשמש כיועץ לביטחון לאומי.
באנדי שימש כעמוד תווך מרכזי בקביעת מדיניות החוץ והביטחון של ממשל קנדי.
הוא היה מעורב לעומק במשבר הטילים בקובה, הפלישה למפרץ החזירים ובתחילת מלחמת וייטנאם, אשר בה הוא תמך נחרצות.
בשנת 1966 עזב את הממשל על מנת לשמש כנשיא קרן פורד.
לאחר סיום כהונתו כנשיא הקרן בשנת 1979, חזר באנדי לאקדמיה כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1950 התחתן עם מרי בוקמינסטר לות'רופ, שהגיעה ממשפחה בוסטונית בולטת ועשירה.
במהלך השנים נולדו להם ארבעה בנים.
הוא נפטר בגיל 77 בשנת 1996 מהתקף לב.
מקביל הוא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג מדע בדיוני ומותחן שנוצרה על ידי ג'סטין מרקס.
הפרק הראשון בוים על ידי מורטן טילדום.
Starz הזמינה שתי עונות בנות 10 פרקים.
פרק הבכורה שודר ב־10 בדצמבר 2017. בסדרה מככב זוכה פרס אוסקר השחקן ג'יי קיי סימונס בתפקיד כפול.
הווארד סילק (משי) עובד כביורוקרט בסוכנות ריגול של האו"ם בברלין במשך שלושים שנה; עם זאת, סיווג התחנה שלו נמוך מדי עבורו מכדי שיספרו לו במה העבודה שלו באמת כרוכה.
למעשה, הסוכנות מפקחת על מעבר לעולם מקביל, שנראה זהה אך שונה מהעולם שלנו ונחשף במהלך סוף המלחמה הקרה.
סילק "האחר" הוא המקביל שלו מהצד השני והוא, בין היתר, סוכן שטח אשר באופן קבוע חוצה את המעבר על מנת להשיב "אחרים" שחצו ובגדו בסוכנות.
המאבק בבוגדים מהצד השני זולג גם ל"עולם פריים" ומסכן את סילק עצמו ואת אשתו שבתרדמת.
ג'יי קיי סימונס, הווארד סילק, עובד במשרד האו"ם בברלין.
אוליביה ויליאמס, אמילי סילק (לבית ברטון), אשתו של הווארד.
הארי לויד, פיטר קוויל, מנהל האסטרטגיה בעולם אלפא.
נזאנין בוניאדי, קלייר, אשתו של פיטר קוויל, אישה חידתית וצעירה.
שרה סראיוצ'ו, נדיה פיירו / בולדווין, מתנקשת מסתורית.
אולריך תומסן, אולדריץ, מנהל משק הבית בעולם אלפא.
ניקולס פינוק, איאן שו, חוקר מבצעי אגרסיבי, כלב שמירה בעולם פריים.
מידו חמאדה, סיירוס, פעיל משק בית.
בטי גבריאל, נאיה טמפל (עונה 2), סוכנת FBI לשעבר שנשכרה על ידי האו"ם.
קנת' צ'וי, בוב דווייר, מנהל האסטרטגיה בעולם פריים.
גאי ברנט, קלוד למברט, שגריר פריים בעולם אלפא.
סטיבן ריאה, אלכסנדר פופ, קצין התיק של הווארד בעולם פריים.
ברנהרד פורצ'ר, אנדריי, שותף הגו של הווארד.
שרה בולג'ר, אנה ברטון-סילק, בתם של הווארד ואמילי בעולם פריים.
ביורן ג'ונסון, היינריך, גולה מעולם פריים.
ג'יימי במבר, אריק ברטון, אחיה של אמילי.
כרים סאלח, מרסל, עובד משק הבית בעולם אלפא.
ריצ'רד שיף, רולנד פנצ'ר, מנהל הדיפלומטיה וחמיו של קוויל.
נולן ג'רארד פאנק, "עיני מלאך".
ז'קלין ביסט, לידיה ברטון, אמה של אמילי.
סטפן קפשיץ', ליבר, יד ימינו של איאן שו.
ז'קלין אנטראמיאן, אווה פנצ'ר, אשתו של רולנד.
כריסטיאנה פאול, מירה, מנהיגת קבוצה חשאית.
אינגו ראדמאכר, פרידריך, חברו הטוב של קוויל.
מרקו חאן, ראאש, יד ימינו של הווארד בעולם פריים, פעיל נאמן ואמין.
הסדרה הוזמנה באפריל 2015 עם ג'יי קיי סימונס ככוכב הסדרה.
ההפקה החלה בדצמבר 2016 בלוס אנג'לס ונודע שהסדרה תצולם במקומות נוספים ברחבי ארצות הברית ואירופה ב־2017, כולל ברלין, שם מתרחשים גם אירועי הסדרה.
הביקורות לסדרה היו חיוביות ושיבחו את סימונס על תפקידו.
נכון לאוגוסט 2021, ציון העונה הראשונה באתר Rotten Tomatoes הוא 100%, ובאתר Metacritic ציון העונה הראשונה הוא 76 מתוך 100 בהתבסס על 22 ביקורות.
מקגייוור היא סדרת טלוויזיה פעולה והרפתקאות אמריקאית, שפותחה על ידי פיטר מ' לנקוב ובכיכובו של לוקאס טיל בתפקיד הראשי.
זהו אתחול של סדרת טלוויזיה באותו השם של ABC שיצר לי דייוויד זלוטוף, ושודרה משנת 1985 עד 1991.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-23 בספטמבר 2016 ברשת CBS, וכללה 21 פרקים.
העונה השנייה, אשר כללה 23 פרקים עלתה לשידור ב-29 בספטמבר 2017. באפריל 2018, רשת CBS חידשה את הסדרה לעונה שלישית, אשר עלתה לאוויר ב-28 בספטמבר 2018, וכללה 22 פרקים.
במאי 2019, חודשה הסדרה לעונה רביעית, אשר עלתה ב-7 בפברואר 2020. ב-22 בינואר 2021 חודשה הסדרה לעונה חמישית.
ב-7 באפריל 2021 פורסם כי הסדרה, שתוכננה לה עונה שישית, תסתיים בסוף העונה החמישית/ הפרק האחרון שודר בארצות הברית ב-30 באותו חודש.
בפרק הסיום התמודדו מקגייוור (לוקאס טיל) וריילי (טריסטין מייס) עם קונספירציית שטיפת מוח הגורמת להם לפקפק במחויבותם לסוכנות "קרן פניקס".
בישראל התכנית שודרה בערוץ Yes Action.
אנגוס "מק" מקגייוור הוא חבר בארגון ממשלתי סודי בארצות הברית, שם הוא משתמש בכישרונו יוצא הדופן לפתרון בעיות וידע נרחב במדע כדי להציל חי אדם.
"עם כישורים שמוגבלים רק על ידי היצירתיות שלו, מק מציל את היום באמצעות מהדקים במקום אקדחים, נרות יום הולדת במקום פצצות, ומסטיקים במקום רובים".
+תפקידדמותשחקןהגדרת תפקידעונותדמויות ראשיותאנגוס 'מק' מקגייוורלוקאס טילאמריקאי אינטליגנטי ובעל תושייה שעובד עבור קרן פיניקס, סוכנות סמויה הפועלת במסווה של צוות חשיבה.
למד פיזיקה ב-MIT אך עזב לפני הסיום כדי להתגייס ב-2008. התמקצע בחבלה ושירת באפגניסטן כשהוא מסופח ליחידת דלתא.
עם שחרורו בכבוד ב-2012 עבר לעבוד בסוכנות הממשלתית "לשירותים חיצוניים" (DXS) שעם תחילת הסדרה שונה שמה ל"פיניקס".
מעדיף להשתמש באמצעים לא קטלניים כדי לעצור את אויביו.
בסוף עונה 2, מק עוזב את פיניקס בגלל חוסר האמון שלו במנהיגותו, אך בסופו של דבר הוא חוזר כשהוא מבין עד כמה יש צורך במיומנות שלו.
אמו נפטרה כשהיה קטן ואביו עזב אותו כמה שנים לאחר מות אמו, הוא נשלח לגור עם סבו.
במהלך הסדרה מקגייוור מוצא את אביו ובעונה 4 אביו מקריב את עצמו בשביל להציל את בנו.
מק ודזי מנהלים מערכת יחסים שנקטעה כמה וכמה פעמים.
בעונה חמישית מנסה להציע לה נישואים אך ריילי מגלה לו על רגשותיה עליו ולאחר שהם מדברים על זה מק מציע לדזי נישואים שוב והיא מסרבת.1–5ווילט בוזרג'אסטין הירסחברו הטוב ביותר של מק אותו הכיר עוד מילדותו.
בתחילה הוא במאי קולנוע בעל כמה כישרונות אמנותיים.
היכולת שלו ליצור מסכות שדומות לפנים אנושיות גורמות לו להתקבל לקרן פיניקס לאחר שמגלה איפה מק עובד באמת.
בוזר הוא קליל וקומי ולעיתים קרובות עוזר לריילי תמורת הרווחת הספרות למספר הטלפון שלה.
כאשר בוזר מתאמן להיות סוכן במרכז ההדרכה האופרטיבית, הוא מתאהב באחת הסוכנות שם.1–5ריילי 'ריילס' דייוויסטריסטין מייסהאקרית קשוחה וסרקסטית, שוחררה מהכלא על ידי קרן פיניקס כדי להיות מומחית הסייבר שלהם.
היא ניהלה מערכת יחסים מתוחה עם ג'ק כיוון שהוא נעלם מחייה שלה ושל אמה לאחר מריבה עם אביה המתעלל, אך כעת רואה בג'ק דמות אב.
ג'ק הוריש לה את מכוניתו לאחר שנפטר, דבר אשר היה בעל משמעות ענקית בשבילה.
בעונה החמישית מתגלה שיש לה רגשות למק שמנסה להדחיק.1–5ג'ק דלטוןג'ורג' אידסשותפו של מק בתחום וצלף בכוח דלתא וב-CIA לשעבר.
יליד טקסס ומעריץ של דאלאב קאובויס וברוס וויליס.
בניגוד למק, הוא לא חושש להשתמש באקדחים בשטח.
יש לו היסטוריה גם עם ריילי, מכיוון שהיה פעם במערכת יחסים עם אמה.
בעוד שג'ק יכול להיות קליל ונינוח, הוא עלול להיות רציני כאשר המצב קורא לכך.
במהלך הסדרה ג'ק עוזב את פיניקס כדי לתפוס פושע נורא גדול.
בפרק הרביעי של עונה חמישית מגלים כי ג'ק נהרג במהלך ניסיון לתפוס את הפושע.1–3פטרישה ת'ורנטוןסנדרין הולטהמנהלת הראשונה של קרן פיניקס.
לרוב ת'ורנטון מקצה לצוות באופן קבוע את המשימות שלהם.
בפרק ה -12 היא מתגלה כ'חפרפרת' שעובדת בארגון ונעצרת.
שמה הוא גרסה נשית לפיטר ת'ורנטון, הבוס של מקגייוור המקורי.1מטילדה 'מאטי' וברמרדית' איטוןהחליפה את ת'ורנטון כמנהלת קרן פיניקס.
תיפקדה בעבר כהבוסית של ג'ק ב-CIA.
בעונה השלישית נחשף שהיא נשואה אך לא ענדה טבעת נישואין מאז שבעלה נשלח למשימה סמויה.1–5דזירה 'דזי' נגויןלוי טראןדזי התגייסה לפיניקס לאחר שג'ק עזב והחליפה אותו.
אף על פי שהיא עושה דברים אחרת מג'ק, נראה שהיא יעילה באותה מידה.
היא מיומנת בשש אמנויות לחימה.
דזי ומק מנהלים מערכת יחסים שנקטעה כמה וכמה פעמים.
בעונה החמישית מק מנסה להציע לה נישואים והיא מסרבת ומגלה שארוסה לשעבר מת והיא לא השלימה עם זה.4–5ראסל 'ראס' טיילורהנרי לאןקבלן צבאי לשעבר סוכן שהפך לסוכן SIS, ראס מיומן בזיהוי תעמולה ושקר, ומיומן באינטליגנציה רגשית גבוהה במיוחד.
באירועי העונה הרביעית מציגים את ראס כאובססיבי להשמיד את CODEX, כאשר מאוחר יותר גילה כי CODEX הרג רבים מחברי הצוות שלו לאחר שסירב להצטרף למשימתם.
בעונה החמישית מתגלה שראס מחפש אחר אוצר האינקה האבוד.4–5סמנתה קייג'איזבל לוקאסקצינה ב- CIA.
לאחר שהיא מפוטרת מה- CIA בשל מעשיה שעברו על הוראות מפקדיה, מאטי מגייסת אותה לקרן פניקס.
במהלך עונה 2 היא נורית על ידי המתנקש מרדוק בדירתה, אך שורדת וחוזרת למולדתה אוסטרליה כדי להחלים.2דמויות משניותניקי קרפטנרטרייסי ספירידקוספעילת CIA סמויה שעבדה בעבר כהאקרית בקרן פיניקס עד שזייפה את מותה.
היא גם חברתו לשעבר של מק.1מרדוקדייוויד דסטמלכיאןמתנקש מבריק ויריבו המושבע של מק.
תחילה חשדו שהוא נשלח על ידי ניקי, אך מאוחר יותר מתגלה שהוא נשלח על ידי ת'ורנטון.
הוא נשבע להרוג את קרן פיניקס אך לבסוף פיניקס עזרו לו בהצלת הבן שלו והוא עזב אותם לנפשם.1–3שרה אדלראיימי אקרפעילת CIA ובת זוגו לשעבר של ג'ק1גוונדלין "גוון" הייזג'רי ראייןדודתו של מקגייוור (אחות אמו); סוכנת בממשלה לשעבר שנחשבת למתה, אך כעת היא בכירה ב-CODEX.
הקריבה את עצמה כדי להציל את מקגייוור ואת העולם לאחר שהבינה שהמטרה של CODEX רעה.4
מַקְבֶּל טָאפֶשׁ הוא איש שירות בתי הסוהר בדימוס, ששימש מפקד מחוז צפון בשירות בתי הסוהר בדרגת גונדר, וקודם לכן כיהן כמפקד מחוז מרכז בשירות.
טאפש נולד וגדל בכפר הדרוזי בית ג'ן שבגליל והתחנך בתיכון כפר ירכא.
שירת בצה"ל בגדוד 299 והשתתף במלחמת לבנון הראשונה, בגדוד 906.
בשנת 1983 התגייס לשב"ס והחל לעבוד כסוהר ביטחון בבית הסוהר דמון.
בהמשך יצא לקורס קצינים ייעודי, ובסיומו שימש מפקד משמרת ומנהל אגף.
בשנת 1989 שובץ כקצין ביטחון וקצין מודיעין בבית המעצר קישון.
בהמשך מונה לקצין ביטחון בכלא כרמל, וכעבור שנה וחצי מונה לקצין ביטחון בבית הסוהר דמון.
בשנת 1994 מונה למפקד בימ"ר קישון בתקן רב-כלאי.
בשנת 1996 מונה לסגן כלא אשמורת.
בשנת 1998 מונה למפקד כלא אשמורת והועלה לדרגת סגן גונדר.
בשנת 2000 מונה למפקד כלא השרון, שבזמנו כלל בתוכו אסירים פליליים, כלא הקטינים "אופק", ואסירות ביטחוניות.
בשנת 2004 מונה למפקד בית המעצר הדרים, והתמודד בהצלחה עם שביתת הרעב ההמונית של האסירים הביטחוניים.
בשנת 2005 כיהן כסגן מפקד גוש צפון.
בתקופה זו ביצע בהצלחה את קליטת בתי המעצר ממשטרת ישראל בצפון הארץ - קישון, גליל ועמקים.
בהמשך הועלה לדרגת תת-גונדר ומונה לסגן מפקד מחוז צפון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה יזם התנדבות של סגל ואסירים לסייע ליישובים המותקפים, בשיפוץ מקלטים ובמתן תמיכה נפשית על ידי הסגל הטיפולי.
בשנת 2007 מונה לסגן מפקד מחוז דרום.
ליווה את פתיחת כלא סהרונים ובית סוהר אלה, שהיה אמור להיות כלא מופרט.
היה אחראי על קליטת בתי מעצר ממשטרת ישראל - בתי מעצר נגב, לכיש, ירושלים ואילת.
כמו כן מילא בהצלחה את משימת הרה-ארגון: הפיכת ארבעת גושי השליטה לשלושה מחוזות, על פי הנחיית נציב שב"ס רב-גונדר בני קניאק, תוך התמקדות על מיסוד המבנה הארגוני ברמת מפקדת המחוזות ובתי הסוהר.
בשנת 2011 מונה למפקד מחוז מרכז והועלה לדרגת גונדר.
עם כניסתו לתפקיד קיבל אחריות על שני מתקנים נוספים, כלא עופר ובית המעצר ירושלים, ובסך הכל נשא באחריות על 14 מתקני כליאה.
במהלך הקדנציה שלו כמפקד מחוז התמודד עם שני אירועים מורכבים ומכוננים – אירוע הירי של סמואל שיינביין בבית הסוהר רימונים, בגינו שקל לפרוש מהשירות.
אירוע נוסף הוא בריחת האסיר ירון סנקר מבית החולים, בגינו קיבל ראיון אזהרה.
בשנת 2016 מונה למפקד מחוז צפון, שהוא המחוז המוביל בפעילות שיקומית לאסירים.
בתקופתו נפתחו מסגרות טיפול ושיקום נוספות בכל יחידות המחוז, תוך הקפדה על ביטחון המתקנים והתנהלות נחושה אל מול האסירים הביטחוניים.
ביולי 2019 סיים את שירותו בשב"ס ופרש לגמלאות לאחר 36 שנות שירות.
בעל תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים.
הוא בוגר קורס לפיקוד ומטה, קורס בכירים במשטרת ישראל, וקורס דירקטורים.
מקבציאל הוא קובץ תורני שהתפרסם בין השנים תשמ"ה-תשע"ג על ידי מכון אהבת שלום, בקובץ התפרסמו מאמרי הלכה מחכמי ורבני חברת אהבת שלום וכתבי יד מרבני יהדות המזרח.
הקובץ יצא בדרך כלל פעם בחצי שנה, הקובץ כלל מספר מדורים:
גנזי נסתרות, כתבי יד מרבני יהדות המזרח, בחלק זה הובאו גם דוגמאות מספרים העומדים לצאת על ידי המכון.
חידושי תורה, מאמרים הלכתיים מאברכי ורבני כוללי אהבת שלום.
אוהב משפט, מאמרים הלכתיים מאברכי ורבני כוללי אהבת שלום בנושאי חושן משפט.
אור שלום, מאמרים בנושאי חושן משפט מאת בית דין אהבת שלום - הרב אליהו סופר והרב נפתלי נוסבוים.
אלון בכות, הספדים על רבנים שונים.
מילי דאגדתא, חידושים ומאמרים בנושאי אגדה.
מילי דדרשה, דרשות מאת אחרונים ותלמידי חכמים בני זמנינו.
הבן בחכמה, חידושים בתורת הקבלה.
שולחן ערוך המבואר, חידושים בספר שולחן ערוך.
עלי ספר, מאמרים בנושאי ספרים.
דלתי תשובה, תשובות הלכתיות מאת הרב יעקב הלל.
בעריכת הקובץ השתתפו א' ישראל, אברהם הלל ואחרים.
הכותב הבולט בקובץ הוא הרב יעקב משה הלל אשר בכל קובץ וקובץ התפרסמו מאמרים פרי עטו בנושאי הלכה ואגדה, רוב המאמרים כונסו לאחר מכן בספריו הרבים, כותבים נוספים בקובץ הם: הרב יעקב חיים סופר (הנין), הרב נפתלי נוסבוים, הרב אשר חנניה, הרב אליהו ציון סופר, הרב בצלאל דבליצקי ורבים אחרים.
הקובץ האחרון (מ') יצא בשנת תשע"ג, הקובץ הפסיק לצאת בעיקר בשל הוצאת הסדרות "אליבא דהלכתא" ו"מן הגנזים" אשר הפכו את הקובץ למיותר.
מקבל ההחלטות הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2010.
גדעון הראל (עודד תאומי) הוא ראש ממשלת ישראל המכהן בעת התרחשות העלילה.
בסדרה מתוארת ההכנה של הראל לעימות טלוויזיוני מכריע מול יריבו בבחירות הקרובות, בתקופה שבה הסקרים אינם מחמיאים, הישגיו הפוליטיים מוגבלים ומצבו הבריאותי מעורר דאגה.
העלילה מציגה את הצוות הפוליטי שלו מתכנס בחדר צדדי במטרה להכין את ראש הממשלה לעימות, בעודו מהרהר במצבו האישי והפוליטי.
במהלך הפסקה בהכנות לעימות, הראל משוטט במסדרונות האולפן ומגיע לארכיון הטלוויזיה, שם הוא נתקל בכתבה המסכמת את פועלו וחייו, כהכנה למצב שבו יפנה מהחיים הציבוריים.
צפייתו בכתבה משפיעה על ראייתו העצמית, מעוררת בו זיכרונות נשכחים ומובילה אותו להחלטה על יציאה לדרך חדשה.
עודד תאומי – גדעון הראל
גדי יגיל – בני ציגלמן
יוסי קאנץ – משה ארליך
יונתן בר-אור – גדעון הצעיר
תמר קינן – מיכל הראל
דן קיזלר – ירון תמיר
דני יגיל – מנהל אולפן
אבי בירנבאום – איתן יריב
הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ירושלים בשנת 2010 והוצג גם בפסטיבלים קולנועיים שונים בצפון אמריקה.
הרפובליקה קיבלה עצמאות ב-1991 בעקבות פירוק הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בארגונים בין-לאומיים היא נקראה "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה", ובשנת 1993 התקבלה לאו"ם בשם הזמני "the former Yugoslav Republic of Macedonia" (בראשי תיבות: FYROM).
"מקדוניה" הוא גם שמו של המחוז בצפון יוון הגובל ברפובליקה.
המחוז היווני נקרא על שם ממלכת מקדוניה העתיקה, שהתקיימה מצפון ליוון והתאחדה איתה באמצע המאה הרביעית לפני הספירה, בימי פיליפוס השני.
גם רפובליקת מקדוניה הצפונית ביקשה לאמץ סמלים הקשורים בממלכת מקדוניה העתיקה (דוגמת שמש ורגינה), אולם מחאה חריפה מצד יוון הביאה לשינוי דגל הרפובליקה.
יוון התנגדה לא רק לסמליה של הרפובליקה כי אם גם לשמה, ולפיכך כונתה המדינה בארגונים בין-לאומיים "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה".
החל מתחילת שנת 2018 ניהלה המדינה מגעים עם יוון בנוגע לשינוי שמה הרשמי.
ב-28 בפברואר של אותה שנה, הכריז הנשיא היווני פרוקופיס פבלופולוס כי מקדוניה הציעה ארבעה שמות חלופיים לשמה: הרפובליקה של מקדוניה הצפונית, רפובליקת מקדוניה העילית, הרפובליקה של ורדאר מקדוניה ורפובליקת מקדוניה (סקופיה).
ביוני 2018, הגיעו ממשלות מקדוניה ויוון להסכמה על השם הרפובליקה של מקדוניה הצפונית (במקדונית: Република Северна Македонија).
על מנת להיכנס לתוקף, שינוי זה הצריך שינוי בחוקה ומשאל עם.
משאל העם על שינוי שם המדינה נערך ב-30 בספטמבר 2018, אולם עקב קריאה לחרם של האופוזיציה אחוז ההצבעה עמד על כ-37% בלבד, ולא הגיע ל-50% הדרושים כדי שייחשב תקף.
ב-11 בינואר 2019 קיבל הפרלמנט המקדוני החלטה ברוב של 81 קולות לשנות את שמה של המדינה ל"מקדוניה הצפונית", וב-25 בינואר אישר בית המחוקקים היווני את שינוי השם.
ב-12 בפברואר 2019 השינוי הרשמי נכנס לתוקפו.
השטח הנשלט על ידי הרפובליקה המקדונית היה בעבר החלק הדרומי ביותר של יוגוסלביה.
גבולותיו הנוכחיים תוקנו זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר ממשלת יוגוסלביה ייסדה את הרפובליקה העממית של מקדוניה, ובכך הכירה באזור כשייך לאומה נפרדת בתוך יוגוסלביה.
האזור שבו שוכנת מקדוניה היה בעבר תחת שליטתן של מספר מדינות עתיקות ואימפריות לשעבר.
המדינה המתועדת הראשונה בטריטוריה זו הייתה ממלכת פאיוניה.
האזור עבר לשליטתה של ממלכת מוקדון העתיקה (שבמקור הייתה במקדוניה היוונית של ימינו), הרפובליקה הרומית, האימפריה הביזנטית, האימפריה הבולגרית, האימפריה הסרבית והאימפריה העות'מאנית.
בשלהי המאה ה-6 לספירה, התפוררה השליטה הביזנטית באזור, ושבטים סלאבים פלשו אליו מהצפון.
שבטים אלה הטמיעו בתוכם את תושבי האזורים דוברי היוונית, לטינית, אילירית ותראקית (אזורים אלה הם הרפובליקות של מקדוניה ובולגריה בימינו), והם יצרו את האימפריה הבולגרית הראשונה, שמרכזה היה בעיר אוחריד.
מספר תנועות שמטרתן הייתה עצמאות למקדוניה החלו לקום בשלהי המאה ה-19, כאשר המפורסמת שבהן הייתה הארגון המהפכני המקדוני הפנימי (IMRO).
לארגון לא הייתה זהות אתנית כלשהי, והוא היה פתוח רשמית "לכל אחד שחש את עצמו כמקדוני", אולם, רוב חבריו היו דוברי סלאבית/בולגרית.
ב-1903 ארגן IMRO את המרד האילינדני-פראובראז'ני נגד העות'מאנים, שלאחר ההצלחות הראשונות כולל הקמתה של רפובליקת קרושבו, רוסק במחיר דמים גבוה.
המרד והקמתה של רפובליקת קרושבו נחשבים כאבן הפינה להקמתה של הרפובליקה של מקדוניה.
בעקבות המלחמות הבלקניות מ-1912 ו-1913 והתפוררותה של האימפריה העות'מאנית, האזור המורחב של מקדוניה חולק בין יוון, בולגריה וסרביה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, סרביה הפכה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
ב-1929 נקראה הממלכה מחדש בשם האימפריה היוגוסלבית וחולקה למחוזות שנקראו Banovinas.
מגויסים מקומיים ומתנדבים יצרו את הארמייה הבולגרית ה-5, שבסיסה היה בסקופיה, והייתה אחראית לאיסוף והגירוש של 7,000 יהודים מסקופיה וביטולה, למשך חודש גם הוקמה מדינת בובות של גרמניה בשם "מקדוניה העצמאית" אך זו פורקה תוך פחות מחודשיים.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, כאשר טיטו התמנה לנשיא יוגוסלביה, נוסדה "הרפובליקה העממית של יוגוסלביה".
"הרפובליקה העממית של מקדוניה" הפכה לאחת משש הרפובליקות בפדרציה היוגוסלבית.
בעקבות שינוי שם הפדרציה ל"רפובליקה הסוציאליסטית הפדרלית של יוגוסלביה" ב-1963, שונה שמה של הרפובליקה העממית של מקדוניה בהתאם, ומאותו רגע היא נקראת הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה.
המילה "סוציאליסטית" הושמטה משמה ב-1991 כאשר היא נפרדה ללא מלחמה מיוגוסלביה.
המדינה מציינת באופן רשמי את ה-8 בספטמבר כיום העצמאות שלה, כאשר מציינים גם את משאל העם שתמך בעצמאות מיוגוסלביה, אף על פי שהוא התיר השתתפות עתידית באיחוד עם מדינות לשעבר של יוגוסלביה.
חג רשמי נוסף הוא היום של תחילת המרד האילינדני-פראובראז'ני ב-2 באוגוסט.
הרפובליקה של מקדוניה לא הייתה מעורבת במלחמות היוגוסלביות של ראשית שנות ה-90. הוסכם על מספר שינויים קלים בגבולותיה עם יוגוסלביה על מנת לפתור כמה בעיות שהתעוררו בסימון הגבולות.
אולם, יציבותה עורערה במידה רבה במהלך מלחמת קוסובו ב-1999, כאשר 360,000 (מספר משוער) פליטים אלבניים (אתניים) מקוסובו מצאו מקלט במדינה.
אף על פי שהם עזבו זמן קצר לאחר המלחמה, זמן לא רב לאחר מכן, רדיקלים אלבניים משני צידי הגבול דרשו לתת אוטונומיה או עצמאות לאזורים ברפובליקה המאוכלסים באלבניים.
בין מרץ ליוני 2001 פרץ עימות קצר בין הממשלה ומורדים אלבניים אשר התרחש ברובו בצפון ובמערב המדינה.
מלחמה זו הסתיימה עם התערבותו של כוח שמירת הפסקת אש מטעם נאט"ו.
בהסכם אוחריד, הממשלה הסכימה לתת כוח פוליטי גדול יותר והכרה תרבותית למיעוט האלבני.
הצד האלבני ויתר על דרישותיו להיפרדות טריטוריאלית והכיר באופן מלא בכל המוסדות המקדוניים.
בנוסף, לפי הסכם זה, המורדים יתפרקו מנשקם וימסרו אותו לכוחות נאט"ו.
ב-2005, המדינה קיבלה מעמד רשמי של מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי, בשם "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה".
הצטרפותה של מדינה חדשה לאיחוד האירופאי מותנית בהסכמת כל החברות הנוכחיות.
כל עוד לא הסכימו יוון והרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה על שם מוסכם – התנגדה יוון לצירוף.
עתה, משהושג הסכם בין שתי המדינות, נפתחה הדרך לצירוף מקדוניה הצפונית לאיחוד האירופאי.
בהמשך התנגדה בולגריה לצירוף בטענה שהעם המקדוני, ההיסטוריה שלו ושפתו אינם אלא חלק מהתרבות הבולגרית ועל מקדוניה הצפונית להכיר בכך.
לאחר כמה שנים, הצדדים הסכימו על פשרה.
מקדוניה חברה באו"ם, במועצת אירופה, בארגון המדינות הדוברות צרפתית, בארגון הסחר העולמי ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
מקדוניה מועמדת להצטרף לאיחוד האירופי מאז דצמבר 2005 ומאז 2019 היא גם חברה בברית נאט"ו.
הרפובליקה של מקדוניה היא דמוקרטיה פרלמנטרית עם ממשלה ביצועית המורכבת מקואליציה של מפלגות החברות בבית הנבחרים ורשות שופטת עצמאית עם בית משפט לחוקה.
באספת בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית יש 120 מושבים וחבריה נבחרים אחת לארבע שנים.
תפקידו של נשיא הרפובליקה הוא בעיקר טקסי, כאשר הכוח האמיתי נתון בידיו של ראש הממשלה.
הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מקדוניה והוא גם נשיא מועצת הביטחון של המדינה.
נשיא הרפובליקה נבחר אחת לחמש שנים והוא או היא יכולים להיבחר פעמיים לכל היותר (מצב דומה לזה שבארצות הברית).
הנשיא הנוכחי, שנכנס לתפקידו ב-2019, הוא סטבו פנדרובסקי.
עם העברת החוק החדש והבחירות שהיו ב-2005, התפקידים המקומיים של הממשלה התחלקו בין 78 עיריות.
עיר הבירה, סקופיה, נשלטת כקבוצה של עשר עיריות שמתייחסים אליהן ביחד כאל "העיר של סקופיה".
עירייה ברפובליקה של מקדוניה היא יחידה של ממשל עצמי.
עיריות שכנות רשאיות ליצור קשרי מסחר ושיתוף.
הכוח השיפוטי נמצא בידי בתי המשפט, כאשר בראש המערכת נמצא בית המשפט העליון, בית המשפט לחוקה ובית המשפט של הרפובליקה.
אספת הנבחרים ממנה את השופטים.
הנטייה הפוליטית העיקרית של המדינה היא בין המפלגות הפוליטיות הנשענות על הרוב האתני המקדוני לבין המפלגות המתבססות על המיעוט האלבני.
הנושא של איזון הכוח בין שתי הקהילות גרם למלחמה קצרה ב-2001, שלאחריה הושג הסכם על חלוקת הכוח.
באוגוסט 2004, הפרלמנט של הרפובליקה העביר חוק ששינה את הגבולות הפנימיים במדינה ונתן יותר אוטונומיה לאלבנים באזורים שבהם הם מהווים את רוב האוכלוסייה.
לאחר קמפיין קדם-בחירות בעייתי, המדינה עברה חילופי ממשלה דמוקרטיים בבחירות שהיו ב-5 ביולי 2006. תוצאת הבחירות הייתה ניצחון מכריע של מפלגת המרכז-ימין VMRO-DPMNE שבראשה עמד ניקולה גרואבסקי.
החלטתו של גרואבסקי לכלול את המפלגה הדמוקרטית של האלבנים בממשלה החדשה, במקום את השיתוף של מפלגת האיחוד הדמוקרטי לאינטגרציה עם המפלגה לשגשוג דמוקרטי, שזכו ברוב הקולות האלבניים, הציתה מחאות נרחבות בחלקים במדינה שבהם יש ריכוזים גדולים של אוכלוסייה אלבנית.
השיתוף בין שתי המפלגות הללו התפרק ב-2008, ומפלגת האיחוד הדמוקרטי לאינטגרציה נכנסה לקואליציה עם מפלגת השלטון VMRO-DMPNE במאמץ לפתור את המחלוקות בין שתי המפלגות ולתמוך בשאיפות של המדינה בנוגע להצטרפות לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
צבא מקדוניה הצפונית (APCM) הוא כוח ההגנה של מקדוניה הצפונית המורכב מצבא היבשה וחיל האוויר; היא אחראית על הגנת הריבונות הטריטוריאלית של צפון מקדוניה.
שתי זרועות הצבא העיקריות הן בסדר גודל של חטיבה (מקבילתה באוויר).
במרץ 2020, הפכה מקדוניה הצפונית לחברה מלאה בנאט"ו.
הדינר (denar) (ברבים: denari, מקדונית: денар ו-денар, קוד המטבע: MKD) הוא המטבע של הרפובליקה של מקדוניה.
מקורו של השם דינר הוא מהשם של מטבעות הכסף של רומא העתיקה, הדינאריוס.
הרפובליקה של מקדוניה נחשבת למדינה עם תעשייה מפותחת למחצה, בעלת צמיחה מתמשכת בייצור התעשייתי.
תהליך השינוי בכלכלה החל ב-1995 כאשר הממשלה חתמה על הסדרים עם קרן המטבע הבין-לאומית ועם הבנק העולמי.
כלכלת המדינה פתוחה ומשתלבת בתוך המסחר הבין-לאומי, עם יחס מסחר-תוצר מקומי גולמי כולל של 79.5%.
במבט לאחור, מקדוניה, ביחד עם מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה וקוסובו, השתייכה לאזורים הפחות מפותחים ביוגוסלביה לשעבר.
פריצתן של המלחמות היוגוסלביות והסנקציות שהוטלו על סרביה ועל מונטנגרו גרמו לנזק גדול לכלכלת המדינה, כיוון שבסרביה היו 60% מהשווקים לפני ההתפרקות של יוגוסלביה.
כאשר יוון הטילה אמברגו סחר על הרפובליקה בשנים 1994–1995, הכלכלה הושפעה גם כן.
עם סיום המלחמה הבוסנית בנובמבר 1995 וההסרה של האמברגו היווני הייתה רווחה מסוימת, אבל תחילתה של מלחמת קוסובו ב-1999 והמשברים האלבניים ב-2001 גרמו לאי יציבות נוספת בכלכלת המדינה.
מאז סופו של האמברגו היווני, יוון הפכה לשותף העסקי החשוב ביותר של מקדוניה.
חברות יווניות רבות קנו חברות ממשלתיות לשעבר במדינה.
שותפות עסקיות חשובות אחרות הן גרמניה, איטליה וסלובניה.
הכלכלה המקדונית התאוששה מאז באיטיות, אף על פי שהאבטלה הנרחבת, השוק האפור, השחיתות והמערכת המשפטית הבלתי יעילה באופן יחסי גורמים לקצב גידול נמוך ולבעיות משמעותיות.
לרפובליקה עדיין יש את אחד מהתוצרים המקומיים הגולמיים הנמוכים באירופה.
שיעור האבטלה הרשמי הוא 36%.
גודלו של כוח העבודה הוא בקירוב 900,000 אנשים כאשר 320,000 מתוכם הם מובטלים.
אולם, רבים מהמועסקים לא מדווחים.
דבר זה משתקף בשוק האפור, שיש כאלה המעריכים את נפח הפעילות שלו בכ-20% מהתוצר המקומי הגולמי.
הממשלה הנוכחית הודיעה על תוכניות להפעיל מערכת של שיעור מס קבוע עם כוונה להפוך את המדינה למקום יותר מושך עבור משקיעים זרים.
במקדוניה יש ארבע אוניברסיטאות לאומיות: אוניברסיטת הקדושים קירילוס ומתודיוס בסקופיה, אוניברסיטת הקדוש קלמנט מאוחריד בביטולה, האוניברסיטה הלאומית של טטובו ואוניברסיטת גוצ'ה דלצ'ב בשטיפ.
כמו כן, במקדוניה יש מספר מוסדות אקדמיים פרטיים, כגון האוניברסיטה האירופית, האוניברסיטה הסלאבית בשבטי ניקולה האוניברסיטה המזרח אירופית ואחרות.
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי הכינה פרויקט הנקרא "מקדוניה מתחברת" (Macedonia Connects), ובמסגרת הפרויקט מקדוניה הפכה למדינה הראשונה בעולם שבה כל תשתית האינטרנט מסוג פס רחב היא אלחוטית.
משרד החינוך והמדעים דיווח כי 461 בתי ספר (יסודיים עד תיכוניים) מחוברים לאינטרנט.
בנוסף, ספק שירותי אינטרנט (On.net) הקים רשת אריג המספקת שירותי Wi-Fi ב-11 הערים/עיירות הגדולות במדינה.
שטחה של מקדוניה הוא 25,333 קמ"ר והיא נמצאת בדרום מזרח אירופה בקואורדינטות הגאוגרפיות 41°50′N, 22°00′E.
אורך הגבולות של מקדוניה הוא 748 ק"מ, אותם היא חולקת עם סרביה (221 ק"מ) בצפון, בולגריה (148 ק"מ) במזרח, יוון (228 ק"מ) בדרום ואלבניה (151 ק"מ) במערב.
מקדוניה היא פרוזדור מעבר עיקרי מאירופה המערבית והמרכזית אל הים האגאי ודרום אירופה ואל אירופה המערבית.
המדינה היא חלק מהאזור הגדול יותר שנקרא גם כן מקדוניה, שממנו היא קיבלה את שמה.
היא מנותקת מהים, אולם יש לה שלושה אגמים טבעיים: אגם אוחריד, אגם פרספה ואגם דויראן.
שטח האגמים שלה הוא 477 קמ"ר ולפיכך שטח היבשה נטו הוא 24,856 קמ"ר.
פני הקרקע של מקדוניה הם בעיקר מחוספסים, והיא ממוקמת בין ההר סאר ובין ההר אוסוגובו שיוצרים את עמק הנהר וארדאר שחוצה אותה (והוא גם האזור הנמוך ביותר במדינה).
שלושת האגמים שלה נמצאים ליד גבולות הרפובליקה הדרומיים, והם נחתכים על ידי הגבולות עם אלבניה ויוון.
אוחריד נחשב אחד מהאגמים ובתי הגידול העתיקים ביותר בעולם.
האזור פעיל מבחינה סייסמית והיו בו בעבר רעידות אדמה הרסניות, האחרונה שבהן ב-1963 כאשר סקופיה נפגעה קשות מרעידת אדמה חזקה, שבה נספו יותר מ-1,000 אנשים.
למקדוניה יש גם נוף של הרים, המשתייכים לשני רכסים שונים: דינארסקה ורודופסקה.
רכס דינארסקה הוא העתיק יותר וכתוצאה ממנו מתרחשת ארוזיה; הרכס רודופסקה הוא הצעיר יותר מביניהם ופני השטח שלו הם הרריים ומחוספסים.
בהרי מרכז מקדוניה ממוקמת מערה סלטינסקי איזבור.
האקלים במקדוניה נע בין אקלים ים-תיכוני לאקלים יבשתי.
במקדוניה ישנם שלושה אזורי אקלים עיקריים: ים-תיכוני, הררי ויבשתי.
האקלים לאורך עמקי וארדאר וסטרומיצה (הערים העיקריות הן גווגלייה, ואלאנדובו, דורייאן, סטרומיצה וראדוביש) הוא ים תיכוני מתון.
האזורים החמים ביותר הם דמיר קאפייה וגווגלייה, היכן שהטמפרטורה מגיעה עד ל-40 מעלות בחודשי הקיץ.
האקלים ההררי מאופיין בחורפים ארוכים ומושלגים ובקיצים קצרים.
במקדוניה יש 30 תחנות לבקרת מזג אוויר.
עונת הקיץ חמה ויבשה וכך גם עונת הסתיו.
הטמפרטורה באביב נמוכה מבעונת הסתיו.
בעונת החורף הטמפרטורה נמוכה במידה בינונית.
כמות המשקעים הממוצעת לשנה נעה בין 1,700 מ"מ באזור ההרים המערביים לבין 500 מ"מ בחלק המזרחי של המדינה.
אוכלוסייתה של מקדוניה מונה כ-2,055,915 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2002, כאשר 58% מהתושבים מתגוררים באזורים עירוניים.
להלן רשימה של הערים הגדולות ביותר במקדוניה לפי מפקד האוכלוסין משנת 1994 כיוון שמפקד האוכלוסין מ-2002 לא כלל את גודל אוכלוסיית הערים, אך כן כלל את גודל האוכלוסייה של האזורים המנהליים:
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדינה היא המקדונים, שהם עם סלאבי.
לפי מפקד האוכלוסין מ-2002, 1,297,981 תושבים הצהירו על עצמם כמקדונים, והם מייצגים 64.18% מכלל האוכלוסייה.
בערך 535,000 אנשים הצהירו שהם אלבנים, והם מייצגים 25.2% מהאוכלוסייה.
מפקד האוכלוסין המקדוני מתעד את רוב הקבוצות האתניות, אולם הקבוצות הקטנות ביותר לא מקבלות ייצוג מספרי בדו"ח הסופי.
מאז הקמת מקדוניה שוררת מתיחות אתנית בין התושבים ממוצא מקדוני שהם ברובם נוצרים אורתודוקסים לבין האלבנים שהם ברובם מוסלמים סונים.
ב-2001 מרדו בדלנים אלבנים בממשלה, במהלך העימות נהרגו 80 בני אדם והוא הסתיים רק בהתערבות כוחות נאט"ו.
במרץ 2012 פרצו עימותים נרחבים בין המקדונים הסלאבים לאלבנים ועשרות אזרחים נפצעו.
תושבי מקדוניה מדברים במגוון שפות, והדבר משקף את הגיוון האתני שבמדינה.
השפה הרשמית והנפוצה ביותר היא מקדונית, שמשתייכת לענף של קבוצת השפות הדרום סלאביות.
מבחינה מבנית, היא קרובה לבולגרית יותר מאשר לכל שפה סלאבית אחרת.
הצורה הנוכחית שלה נקבעה באופן רשמי לאחר מלחמת העולם ה-2 ומאז המלחמה הופיעה מסורת ספרותית משגשגת.
שפות אחרות שמדוברות במדינה הן אלבנית, בולגרית, רומאני (מדוברת על ידי צוענים), טורקית, סרבית, ולאכית (ארומנית ומגלנו-רומאנית), יוונית ושפות אחרות שמדוברות באופן יחסי לגודל הקבוצה האתנית הקשורה אליהן.
מקדונית היא השפה היחידה שמצוינת באופן רשמי בחוק כשפה הלאומית בחוקה של המדינה.
אולם, החוקה קובעת כי שפה שמדוברת על ידי יותר מ-20% מכלל האוכלוסייה תיחשב גם כן לשפה רשמית – כיום, רק השפה האלבנית ממלאת את הדרישה הזאת.
כמו כן, במחוזות שבהם לפחות 20% מהתושבים הם ממיעוט אתני מסוים, השפה של המיעוט הזה תשמש למטרות רשמיות בממשל המקומי.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 עלה כי רוב האוכלוסייה (69.6%) משתייכת לכנסייה המקדונית האורתודוקסית, 28.6% מהאוכלוסייה הם מוסלמים, וזרמים נוצריים אחרים מהווים 1.1% מהאוכלוסייה.
שאר האוכלוסייה (0.7%) מופיעה תחת הכותרת "לא מוגדר".
רוב הילידים האלבניים, טורקים ובוסניים הם מוסלמים, כמו גם מיעוט מקרב האוכלוסייה המקדונית האתנית שבמדינה, הידוע גם כמוסלמים מקדוניים.
בסך הכל, במדינה יש למעלה מ-1,200 כנסיות ו-400 מסגדים.
לקהילות הדתיות האורתודוקסיות והמוסלמיות יש בתי ספר משלהם בסקופיה שבה יש גם מכללה תאולוגית אורתודוקסית.
שיעור המוסלמים באוכלוסיית מקדוניה הוא השלישי בגודלו באירופה, אחרי אלבניה ובוסניה והרצגובינה.
הכנסייה המקדונית האורתודוקסית היא הכנסייה השלטת במדינה.
יש לה 10 מחוזות (שבעה במקדוניה עצמה ועוד שלושה מחוץ למדינה), 10 בישופים, ובערך 350 כמרים.
המקדונים, שהם רוב האוכלוסייה, הם נוצרים אורתודוקסיים.
30,000 אנשים בקירוב מוטבלים בכל המחוזות בכל שנה.
לכנסייה יש מספר מחלוקות עם הכנסייה הסרבית האורתודוקסית מאז שנפרדו וההכרזה העצמית על נטילת ההנהגה הדתית של המדינה (הכרזה שלא הוכרה על ידי אף כנסייה אורתודוקסית אחרת) ב-1967. אולם, מועצת הארכיבישופים של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, בהחלטה מס' 06/1959, הכירה בעצמאות (תלות עצמית) של הכנסייה המקדונית האורתודוקסית.
לאחר שהמשא ומתן בין הכנסיות הושעה, הכנסייה האורתודוקסית הסרבית הכירה בקבוצה שהובלה על ידי זוראן וראנישקובסקי (הידוע גם בשם הארכיבישוף יובאן מאוחריד, בישוף מקדוני בדימוס, כארכיבישוף האורתודוקסי מאוחריד.
התגובה של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית הייתה ניתוק כל הקשרים עם הכמורה של הארכיבישופות מאוחריד ומניעה מהבישופים של הכנסייה האותודוכסית הסרבית מלהיכנס למקדוניה.
הבישוף יובאן נכלא למשך 18 חודשים בעוון "הכפשה של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית ופגיעה ברגשות הדתיים של אזרחים מקומיים" כיוון שהפיץ לוחות זמנים ועלונים מטעם הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
הוועדה המקדונית לענייני דת מונעת מהקבוצה להירשם כקבוצה דתית, בטענה שרק קבוצה אחת יכולה להירשם עבור כל וידוי ושהשם לא שונה במידה מספקת מזה של הכנסייה המקדונית האורתודוקסית.
הכנסייה המקדונית השיגה מסמכים הנותנים אישור על קיומה של מעורבות ישירה של הממשלה הסרבית במימון של פעילויות הקבוצה, ונשיא מקדוניה קרבנקובסקי ראה בדבר כהתערבות בעניינים הפנימיים של מדינה ריבונית.
כמו כן, נשיא מקדוניה דחה בקשה של ראש הכנסייה האורתודוקסית הסרבית לשחרר את זוראן וראנישקובסקי (שנקבע כתנאי עיקרי על ידי הפטריארך הסרבי לחידוש המשא ומתן בין שתי הכנסיות).
וראנישקובסקי הורשע בשימוש לא ראוי בסכום כסף גדול שנתרם לכנסייה האורתודוקסית המקדונית.
לכנסייה המקדונית הקתולית ביזנטית (ידועה גם בשם הכנסייה המקדונית הקתולית יוונית) יש בערך 11,000 מאמינים ברפובליקה.
הכנסייה נוסדה ב-1918, והקהל שלה הוא בעיקר אנשים שהמירו את דתם לנצרות קתולית ושל צאצאיהם.
סדרי התפילה בכנסייה הם לפי המנהג הביזנטי והיא נמצאת בקשר עם כנסיות רומאיות ומזרח קתוליות אחרות.
במדינה יש קהילה פרוטסטנטית קטנה.
הפרוטסטנט המפורסם ביותר במדינה הוא הנשיא לשעבר בוריס טראיקובסקי.
הוא היה מהקהילה המתודיסטית, שהיא הכנסייה הגדולה והעתיקה ביותר ברפובליקה, והיא מתוארכת לסוף המאה ה-19. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הקהילה גדלה, בין השאר בגלל מאמינים חדשים ובגלל עזרה מיסיונרית מבחוץ.
במאות ה-3 וה-4 הגיעו למקדוניה ראשוני המתיישבים היהודים.
היהודים ישבו אז בערים סקופיה, שטובי, ביטולה, סטרומיצה, דויארן ואוחריד.
בהמשך הצטרפו גם יהודים מגורשי ספרד.
הקהילה היהודית בשיאה מנתה מעל 10,000 איש, אך רובה המוחלט נספה בשואה.
בראשית המאה ה-21 מתגוררים כ-200 יהודים במקדוניה, רובם בסקופיה.
במרץ 2011 נחנך במרכז סקופיה מוזיאון לזכר יהודי מקדוניה שהושמדו בשואה.
בפינה הדרום-מערבית של טיילת ארמון הנציב בירושלים ישנה אנדרטה לזכר יהודי מקדוניה שנספו בשואה.
למקדוניה מורשת תרבותית עשירה באמנות, אדריכלות, שירה ומוזיקה, ויש בה אתרים ארכאולוגיים דתיים רבים הנהנים מהגנה חוקתית.
בכל שנה נערכים במדינה פסטיבלים בנושא שירה, קולנוע ומוזיקה.
סגנונות המוזיקה המקדוניים התפתחו תחת השפעתה החזקה של מוזיקת הכנסיות הביזנטית.
מקדוניה היא אחת המדינות עם ציורי הפרסקו המשומרים היפים ביותר, בעיקר מהתקופה שבין המאה ה-11 למאה ה-16. בסך הכל ישנם אלפי מ"ר של ציורי פרסקו שהשתמרו, רובם במצב טוב למדי, והם מייצגים את יצירות המופת של בית הספר המקדוני לציור של הכנסייה הנוצרית.
במקדוניה יש שילוב בין סגנונות אדריכליים עתיקים וחדשים.
רוב המנזרים המקדוניים, שנבנו בתקופות שונות לאורך ההיסטוריה של המדינה, ובייחוד אלו שנבנו בין המאה ה-11 למאה ה-16, השתמרו בצורה מלאה עד היום.
האוסף המקדוני של איקונינים, ובייחוד אלה שבאוחריד, נחשב לאחד האוספים היקרים ביותר בעולם, ומבחינת חשיבות אורתודוקסית הוא נמצא במקום השלישי לאחר האוספים שבסיני ומוסקבה.
לאוסף הזה יש ייחודיות מבחינה ביזנטולוגית.
אירועי התרבות החשובים ביותר במקדוניה הם פסטיבל הקיץ של אוחריד למוזיקה ודרמה קלאסיות, ערבי השירה של סטרוגה שבהם משתתפים משוררים מכ-50 מדינות ברחבי העולם, ערבי האופרה של סקופיה במאי, פסטיבל הצילום הבין-לאומי בביטולה, תיאטרון הצעירים הפתוח ופסטיבל הג'אז שבסקופיה.
בין הזמרים הבולטים ניתן לציין טושה פרואסקי.
בתחום הפולקלור בולטת להקה "טאנץ" והמלחין יונצ'ה חריסטובסקי שפעל איתה.
מַקֵּדָה הייתה עיר כנענית ולאחר מכן ישראלית בשפלת יהודה בתקופת המקרא.
היא נזכרת במקרא ובכתובות עבריות מן התקופה.
כל מופעיה במקרא בספר יהושע.
שמה נזכר בסיפור מלחמת יהושע בברית הדרומית של ערי הממלכה הכנעניות, בתיאור המרדף אחר צבאות הברית הנסים, בתיאור חיסול מלכי הברית שהסתתרו במערה שנמצאה במקדה.
היא נזכרה לראשונה בתיאור מסע הכיבוש שבא לאחר מכן.
וגם ברשימה המסכמת של כיבושי יהושע.
לאחר מכן, מופיעה מקדה ברשימת ערי נחלת שבט יהודה.
שמה נזכר גם בשתי כתובות עבריות מתקופת המקרא במסמך מנהלי-כלכלי שנרשם על אוסטרקון שנקנה בשוק, אך נמצא ככל הנראה בחורבת אלכום.
ואדם בשם "מכי בן הצליהו ממקדה" נזכר באוסטרקון - חרס אחיקם מסוף תקופת בית ראשון, שנמצא בחורבת עוזה.
שמה מופיע בצורה "מנקדה" באוסטרקונים אדומיים מתקופת המלך הפרסי ארתחששתא השני.
אולם אוסביוס אינו מסכים עם המידע המקראי בנוגע למיקום.
נראה כי הוא ממקם את מקדה מדרום-מזרח, בחורבת בית מקדום.
יש הסבורים שיש לקרוא בטקסט "מצפון".
תל א-צאפי נמצא מצפון-מערב במרחק זה, וייתכן שהוא מקדה העתיקה.
מכל הידיעות הללו עולה כי יש לזהות את מקדה כישוב בשפלת יהודה.
לפי התיאורים הצבאיים במקרא היא צריכה להיות דרומית לעזקה וצפונית ללכיש.
בתחום זה היא צריכה להיות קרובה יותר ללכיש, שכן ברשימת ערי נחלת יהודה היא מופיעה בקבוצה אחת עמה.
במאה ה-20 הוצע לזהות אותה באתרים שונים באזור:
השם מקדה גזור כנראה מן השורש נק"ד הקשור ברעייה ופירושו קרוב כנראה ל'מקום מרעה'.
מקדונל דאגלס הייתה יצרנית תעופה וחלל אמריקנית גדולה, שייצרה מספר כלי טיס מפורסמים, מסחריים וצבאיים.
היא נוסדה ב-28 באפריל 1967 כמיזוג של החברות מקדונל ודאגלס, ופעלה עד 1 באוגוסט 1996, אז התמזגה עם בואינג.
החברה נוסדה על בסיס חברות של ג'יימס סמית' מקדונל ודונלד ווילס דאגלס.
שנייהם היו בוגרי MIT ועבדו עבור יצרנית כלי הטיס חברת גלן ל.
דאגלס היה מהנדס ראשי בגלן ל.
מרטין טרם עזב כדי להקים את דייוויס-דאגלס קומפני בתחילת 1920 בלוס אנג'לס.
הוא ויתר על ציון שמו בשם החברה ושינה אותה לדאגלס איירקראפט קומפני ב-1921 חברת דאגלס איירקראפט נוסדה ב-1920 כיצרנית מטוסים דו-מנועיים, שקבעו שיאים תעופה עולמיים רבים, דוגמת הטיסה הראשונה סביב כדור הארץ ב-1924.
McDonnell & Associates) במילווקי, ויסקונסין ב-1928. הרעיון שלו היה לייצר כלי טיס פרטיים לשימוש משפחתי.
השפל הגדול של 1929 הרס את רעיונותיו והחברה קרסה.
הוא עבר לעבוד עבור גלן ל.
הוא עזב ב-1938 כדי לנסות שוב עם חברה משלו, מקדונל איירקראפט קורפוריישן, שהפעם מוקמה ליד סנט לואיס, מיזורי.
ב-1935 השיקה "איירקראפט קומפני" את ה-"DC-3 דקוטה", שחולל מהפכה בתחבורה האווירית.
יותר מ-10,000 מטוסי "דקוטה", שימשו את בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, שהייתה מקור רווח משמעותי עבור דאגלס.
החברה ייצרה מספר כלי טיס כולל ה-C-47 Skytrain (דקוטה) מטוס תובלה שהוא גרסה צבאית של ה-DC-3,
ה-DB-7 (ידוע כ-A-20, האבוק או בוסטון), הדאונטלס וה-A-26 אינווידר.
שתי החברות סבלו בסוף המלחמה, וניצבו בפני הפסקת ההזמנות של הממשל ועודף כלי טיס.
שתיהן קיצצו משמעותית את כוח העבודה שלהן, דאגלס פיטרה כמעט 100,000 איש.
כחלק מעבודתם בזמן המלחמה הקימה דאגלס צוות חשיבה של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, קבוצה שתיהפך בהמשך לראנד קורפוריישן.
דאגלס המשיכה לפתח כלי טיס חדשים, כולל מטוס ארבע-מנועי מוצלח DC-6 (1946) ומטוס הפרופ המסחרי האחרון, ה-DC-7 (1953).
החברה עברה להנעת סילון, וייצרה את הראשון עבור הצבא - ה-F3D סקיינייט ב-1948 ה-F4D סקיירי ב-1951 וכן את טיל האוויר-אוויר הגרעיני AIR-2 ג'יני (1957).
דאגלס ייצרה גם כלי טיס מסחריים, כגון ה-DC-8 ב-1958 שנועד להתחרות עם הבואינג 707 החדש.