tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סיווג זה הוא אחד מארבעת הסיווגים העיקריים של כלי הנגינה לפי שיטת החלוקה המקורית של הורנבוסטל־זקס.
שיטת הורנבוסטל־זקס מפצלת סיווג זה לשתי קבוצות עיקריות:
אירופוניים חופשיים – כלים בהם האוויר הרועד אינו נמצא בתוך הכלי עצמו.
כלי נשיפה – כלים בהם האוויר רועד בתוך גוף הכלי.
בקבוצה זו נמצאים כמעט כל כלי הנשיפה המערביים.
לדוגמה – חליל או אבוב.
בנוסף לכך, גם משרוקית הקיטור המשמשת באוניות ובקטרי קיטור עשויה להיחשב כלי אירופוני.
אירי, אינדיאנה היא סדרת מדע בדיוני ומסתורין אמריקאית אשר מכוונת לנוער.
הסדרה שודרה בערוץ הטלוויזיה NBC בין השנים 1991–1992.
בישראל הסדרה שודרה בשנות ה-90 בערוץ 2.
עלילת הסדרה מתמקדת במרשל טלר (אותו מגלם השחקן הישראלי עמרי כץ), נער בן 13 אשר עבר עם הוריו ואחותו הגדולה מניו ג'רזי לאירי - עיירה מרוחקת, מסתורית ומפחידה במדינת אינדיאנה שבארצות הברית.
בעת המעבר לביתו החדש הוא פוגש את סיימון הולמס, אחד האנשים הנורמליים המעטים באירי.
לאורך הסדרה טלר והולמס עדים לאירועים מסתוריים רבים המתרחשים בעיירה.
למרות שהסדרה נועדה לילדים ובני נוער, לעיתים רבות היה לה טון רציני בסגנון של תיקים באפלה.
בסדרת הספין אוף "Eerie, Indiana: The Other Dimension" מככבים שני נערים אחרים.
סדרת הספין אוף שודרה במקור בשנת 1998 בין פברואר למאי בערוץ הטלוויזיה Fox Kids ובוטל אחרי עונה אחת של 15 פרקים.
אירופה סנטר הוא מרכז משרדים ומרכז קניות בכיכר ברייטשייד שבברלין.
המרכז נבנה בשנות ה-60 והפך לאחד מסמלי מערב ברלין.
כיום המבנה מוגדר כמבנה בעל חשיבות היסטורית שנועד לשימור.
במקום בו עומד כיום מרכז הקניות עמד מאז שנת 1916 ה"רומאנישס קפה" - "הקפה הרומאי" - אתר מפגש פופולרי לאנשי ספרות, אמנים ואנשי תיאטרון בתקופה זו.
המבנה בו עמד בית הקפה נהרס בהפצצות חיל האוויר המלכותי בנובמבר 1943 במלחמת העולם השנייה.
לאחר חלוקת ברלין והקמת חומת ברלין בשנת 1961 עודדה עיריית מערב ברלין את שיקום מערב העיר ובניית בניינים מרשימים ורחבי היקף על מנת להפגין כלפי גרמניה המזרחית את עוצמתה של גרמניה המערבית.
סביב כיכר ברייטשייד החלו עבודות שיקום נרחבות (שכלל בין היתר בניית כנסייה חדשה במקום בו עמדה כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם ששרידי מגדל הפעמונים ההרוס שלה הפכו לסמל של העיר ברלין).
איש העסקים הברלינאי קארל היינץ פפר מונה לפקח על עבודות השיקום.
פפר פנה להוברט פטשניג (Hubert Petschnigg) ולהלמוט הנטריך (Helmut Hentrich) בבקשה לתכנן מרכז קניות ומשרדים בסגנון אמריקאי.
בתכנון המרכז השתתף גם אגון איירמן - מתכנן כנסיית הזיכרון החדשה.
עבודות ההקמה החלו בשנת 1963 ומרכז הקניות והמשרדים נחנך ב-2 באפריל 1965 בנוכחות ראש עיריית ברלין המערבית וילי ברנדט.
מבני מרכז הקניות והמשרדים השתרעו על שטח של 80,000 מ"ר הכוללים מרכז קניות בן שתי קומות מעל הקרקע, קומת מרתף ושתי חצרות פנימיות, בית קולנוע, בית מלון, בניין מגורים, ומגדל משרדים בן 21 קומות בגובה 86 מטרים ששטחו 13,000 מ"ר.
בעת בנייתו היה זה בניין המשרדים הגבוה בברלין.
במבנה כ-100 חנויות ומסעדות, בהן מבקרים למעלה מ-20,000 מבקרים מדי יום.
בראש מגדל המשרדים ניצב לוגו חברת מרצדס בנץ - כוכב בתוך עיגול.
הסמל מסיים שתי הקפות בדקה וזוהר בלילה באמצעות 68 שפופרות פלואורסצנטיות המאירות אותו.
אורכן הכולל של שפופרות אלה מגיע ל-680 מטרים.
בתוך המבנה שלוש יצירות אמנות מרשימות:
שעון הזמן הזורם שעון זה נמצא בחצר המערבית של המבנה, ומציג את השעה באמצעות מים צבעוניים הזורמים בתוך כדורי זכוכית וצנורות זכוכית.
כל המים יוצאים מהמערכת מדי יום בשעה 13:00 בצהרים ו-1:00 בלילה, למעט הכדור המסמל את השעה אחת, ומים נוספים הזורמים דרך כדורי השניות, הדקות והשעות מראים את השעה תוך ניצול חוק כלים שלובים.
מזרקת הלוטוס - בחצר המזרחית של המבנה.
נבנתה על ידי האמנים הפריזאים ברנרד בשה ופרנסואה בשה.
יצירת אמנות זו הוזמנה עבור הגלריה הלאומית החדשה בשנת 1975 אולם בשנת 1981 הוחלט להוציאה מהגלריה, והיא הושאלה בלא הגבלת זמן לאירופה סנטר בשנת 1982. יצירת אמנות זו כוללת רכיבים נעים בתוך בריכה.
מזרקת העולם - מזרקה פיסולית בכניסה למבנה המציגה את התרבויות השונות שעל כדור הארץ.
בכניסה למבנה מוצב שעון ברלין.
האירוקוי שוכנים בעיקר בצפון מזרח ארצות הברית במדינות ניו אינגלנד, ניו יורק, ופנסילבניה, ובדרום קנדה בפרובינציות קוויבק ודרום אונטריו.
בקנדה, האירוקוי הם חלק מהאומות הראשונות.
לפי מפקד אוכלוסין אמריקאי משנת 2010 של ילידי ארצות הברית ואלסקה, שבטי האירוקוי בארצות הברית מונים מעל 42,000 אירוקואים לא מעורבים, ועוד מעל 39,000 אירוקואים מעורבים, בסך הכל מעל 81,000 אירוקואים.
משוער שבקנדה חיים עוד כ־45,000 אירוקואים, איך אין מפקד אוכולוסין קנדי שמאשר את הנתון הזה.
האירוקוי מכנים את עצמם הוֹדֶנוֹשוֹנִי .
מקור השם אירוֹקוֹי (בצרפתית ובאנגלית: Iroquois) אינו ידוע, אך הוא ככל הנראה קולוניאלי.
שם עתיק יותר ופחות ידוע לאירוקוי הוא אונגוו'אוו'י .
השם הוֹדֶנוֹשוֹנִי (בסנקית: Hodínöhšö:ni:h) הושאל מהשפה הסנקית, ומשמעותו היא אנשי הבית הארוך.
השם הודנושוני הופיע לראשונה בשפה האנגלית בעבודתו של האנתרופולוג לואיס הנרי מורגן בשנת 1851. הופיעו תעתיקים נוספים לשם הודנושוני כגון הוטינוסיוני וגם מהשפה המוהוקית גנונסיוני .
בשפה המוהוקית, קיים גם השם המקביל רוטינונשוני .
מקור השם אירוֹקוֹי לא ברור.
השם אירוקוי הופיע לראשונה ביומן המסע מטדוסק בקנדה של חוקר הארצות הצרפתי סמואל דה שמפלן בשנת 1603 בצורה "Irocois".
קיימת הסכמה שמקור השם אירוקוי הוא לא ילידי, אלא קולוניאלי.
בשנת 1978 הבלשן איבס גודארד טען שלא נמצא באף שפה ילידית באמריקה הצפונית השם "אירוקוי" עבור אף שבט אירוקואי.
בשנת 1744 המיסיונר הצרפתי פייר דה שרלבואה כתב שמקור השם אירוקוי הוא צרפתי, ושהאיטמולוגיה שלו היא במילים האירוקואיות "hiro" שבתרגום חופשי פירושו "אמרתי" ו־"kone" שבתרגום חופשי פירושו "עצב" או "שמחה", תלוי באורך ההגייה.
עם זאת, בשנת 1883 הבלשן האמריקאי-קנדי הורטיו הייל טען שהאיטומולוגיה של שרלבואה היא מפוקפקת וש"אף שבט ילידי לא מכנה את עצמו באופן כה גחמני" (תרגום מאנגלית).
במקום זאת, בשנת 1833 הייל הציע מקור אחר לשם אירוקוי מהשפה ההורונית (גם היא שפה אירוקואית) ומהשפה המוהוקית במילה "ierokwa" שמשמעותה "אלה שמעשנים".
עם זאת, בשנת 1888 הבלשן האמריקאי ג'ון נפוליאון ברינטון היואיט הטיל ספק שהמילה אפילו קיימת באותן שפות.
במקום, הוא הציע שמקור השם אירוקוי אולי בשפות האלגונקיות במילים "irin" שפירושה "אמיתי" ו־"ako" שפירושה "נחש" והסיומת הצרפתית "ois".
בשנת 1968 האנתרופולוג גורדון דיי הרחיב את התאוריה של הכומר צ'ארלס ארנו משנת 1880. בשנת 1880, ארנו טען שמקור השם אירוקוי מהשפה המונטנית (שפת אלגונקית) מהמילה "irnokué" שפירושה "אדם קטלני".
לפי ארנו, השם אירוקוי ניתן על ידי השבטים האלגונקים האויבים ששכנו בחוף המזרחי.
לעומת זאת, דיי טען שמשמעות השם אירוקוי במונטנית היא "אדם דובר שפה אירוקואית" ולא "אדם קטלני".
לא קיימת הסכמה על תאריך הקמת הקונפדרציה.
ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים כי שבט האונונדאגה חיו בדיוק באותה נחלה עוד מהמאה ה־10 לספירה.
בירת הקונפדרציה הייתה כפר האונונדאגה.
הכפר נדד מספר פעמים למקומות שונים בתוך נחלת שבט האונונדאגה.
דקאנאווידה הותיר אחריו מספר חוקי יסוד שהיוו לחוקת האירוקוי.
הקונפדרציה הוקמה בתקופה בה התרחשה אלימות קשה בתוך השבטים.
לוחמים היו הורגים זה את זה בנקמת דם על קרובים אחרים שנהרגו, וכך היה מחזור אינסופי של שפיכות דמים ונקמת דם.
היאוואתה , שהיה המנהיג של שבט האונונדאגה, איבד שלוש מבנותיו בתקופה זאת.
נאמר שהיאוואתה פגש לראשונה את דקאנאווידה "" ביער כשנדד באבל על בנותיו.
זהותו של דקאנאווידה לא ברורה; בגרסאות מסויומות הוא משתייך לשבט הורון ששכן בצפון, בגרסאות אחרות הוא אומץ על ידי שבט מוהוק, ועוד בגרסאות נוספות הוא התגלמותה של רוח בגוף אדם.
על פי המסורת האירוקואית, הקמת הקונפדרציה הייתה אירוע נבואי ואלוהי.
לפי האגדה, אמו של דקאנאווידה הייתה בתולה, והרוח הגדולה מסרה לשבטים האירוקואים את בשורת השלום דרך נבואה שניתנה לדקאנאווידה מתוך חמלה ודאגה של הרוח הגדולה לשבטים שעסקו בשפיכות דמים.
דקאנאווידה הצליח לשכנע את היאוואתה להקים את הקונפדרציה על פי ערכי שלום.
לאחר מכן, דקאנאווידה והיאוואתה נדדו בין כפר לכפר ולימדו את חוקי וערכי השלום החדשים ועודדו את האנשים להתפייס זה עם זה.
הצ'יף האחרון שהסכים לאמץ את ערכי השלום החדשים היה טדודאהו .
חמשת השבטים הסכימו לשמור על שלום בינם ולהתאחד בברית צבאית כדי להגן על עצמם מפולשים חיצוניים.
השבטים המשיכו להתנהל באופן ריבוני על ענייני פנים, אך התכנסו ב באונונדאגה כדי לדון בסוגיות משותפות וענייני חוץ.
הקונפדרציה הייתה פתוחה להצטרפות עבור שבטים חדשים.
המוהוק שהגנו על הגבול המזרחי של הקונפדרציה כונו "שומרי הדלת המזרחית", והסנקה שהגנו על הגבול המערבי של הקונפדרציה כונו "שומרי הדלת המערבית", והאונונדאגה שהיו בירת הקונפדרציה כונו "שומרי אש המועצה".
אחד הדימויים החשובים לברית בתרבות האירוקואית היה אגד של חצים.
לפי דימוי זה, כל שבט היה מייצג חץ, והחצים יחד היו קשים לשבירה, אבל כל חץ בנפרד היה קל לשבירה.
האירוקואים קיבלו בידיים פתוחות הרבה פליטים ונהגו לשלב את השבויים שלהם בשבטים עד כדי שהישועים היו משוכנעים שבקונפדרציה היו יותר תושבים בעלי מקורות זרים מאשר אירוקואים ילידים.
חמישים צ'יפים שהיוו את הדרג העילי ביותר כונו סאצ'מים (לשון יחיד: סאצ'ם, באנגלית: sachem).
הסאצ'מים נבחרו כל אחד על ידי המטרוניות של הקלאנים (תת שבטים) שלהם.
שמותיהם של הסאצ'מים המקוריים עברו מדור לדור כשסאצ'מים חדשים תפסו את מקומם של קודמיהם.
הסאצ'מים היוו לסוג של נבחרי ציבור במועצה הגדולה של הקונפדרציה.
למוהוק היו 9 סאצ'מים, לאונידה גם 9 סאצ'מים, לאונונדאגה 14 סאצ'מים, לקאיוגה 10 סאצ'מים, ולסנקה 8 סאצ'מים.
דקאנאווידה דרש שהסאצ'מים יהיו חסונים לעלבונות, שימנעו ממאבקי כוח בינם לבין עצמם, ושיהיו מוכנים לספוג ביקורת קשה.
המועצה הגדולה התכנסה כל שנה.
במהלך הכנסים, הסאצ'מים הביעו את התלונות מצד השבטים שלהם והמענה לתלונות היה במשא ומתן של מתנות בין הצדדים בוויכוח.
המועצה הגדולה התחלקה לשני צדדים, הצד הבכיר הורכב מהשבטים מוהוק, אונונדאגה, וסנקה, והצד הזוטר הורכב מהשבטים אונידה וקאיוגה.
המועצה הגדולה הייתה מקום לדיון והחלטות, אך לא היה ניתן לכפות החלטה כלשהי על אף אחד מהסאצ'מים.
סאצ'מים שהתנגדו לדעת הרוב היו חופשיים לפעול בדרכם, כל עוד הם לא סיכנו את הקונפדרציה כולה.
אוכלוסיית האירוקוי בתקופה הקולוניאלית הייתה משוערת בכ־12,000 נפשות, ומתוכם כ־2,200 היו לוחמים.
עד שנת 1628, חמשת שבטי הקונפדרציה של אירוקוי נשארו בגבולותיהם המקוריים שכיום נמצאים בתוך מדינת ניו יורק.
ממזרח שכנו שבט המוהיקן , ממערב שכנו שבט הוונרו ושבט האירי , מצפון שכנו שבט ההורון , ומדרום שכנו שבט הסוסקהאנוק .
חוץ משבט המוהיקן שהיו שבט דובר שפה אלגונקית, כל אותם שבטים היו דוברי שפות אירוקואיות.
השבטים האירוקואים עסקו בחקלאות ובעיקר בגידול תירס.
אך סוחרים אירופים לא היו מעוניינים בתירס תמורת סחר ברובים, צמר, וכלי עבודה שהאירוקוי היו זקוקים להם כדי להבטיח את הישרדותם.
במקום זאת, הסוחרים האירופים היו מעוניינים בפרוות בונה, סוג של מכרסם, שהיו בביקוש גבוה באירופה.
האירוקוי צדו וסחרו בפרוות בונה עם סוחרים הולנדים ואנגלים תמורת רובים עוד בתחילת המאה ה־17, מה שהוביל לחיסול אוכלוסיית הבונים באזור על ידי הציידים האירוקואים.
מכיוון שלא נותרו עוד בונים באזור, האירוקוי החלו לפשוט על סחר הפרוות בין הצרפתים להורונים, ומאוחר יותר האירוקואים פלשו וכבשו את כל שאר השבטים ששכנו מסביבם לאורך כל המאה ה־17 בסדרת מלחמות שכונו מלחמות הבונה.
מלחמות אבל ועינויים של שבויי מלחמה
במחקרים בתולדות האירוקוי נטען שהגורם המרכזי למלחמות הבונה לא היה ניסיון להרחיב את שטחי הציד עבור פרוות בונים, אלא במה שכונה .
מלחמות אבל היוו ניסיון לשלב כמה שיותר שבויי מלחמה באוכלוסייה האירוקואית כדי להחליף את האוכלוסייה שמתה ממלחמות ומהתפשטות אבעבועות שחורות עם בואם של המתיישבים והסוחרים האירופים.
לפי ההיסטוריון האמריקאי דניאל ריכטר , שילוב זה התאפיין במילוי מקומם של בני זוג, ילדים, ואחים שנפטרו בשבויי מלחמה.
מנהג זה תועד בכתב גם על ידי המיסיונרים הישועים מאותה תקופה.
במקרים אחרים, שבויי מלחמה עברו עינויים ומוות טקסי שהסתיים באכילת גופותיהם בידי אירוקואים אבלים שאיבדו קרובים כתוצאה ממלחמה או מהתפשטות מחלה.
ממצאים מחפירות ארכאולוגיות מוכיחים שעינויים וקניבליזם היו חלק חשוב ובלתי ניתן להכחשה בתרבות האירוקואית.
במסגרת העינויים וההשפלה של שבויי המלחמה, שבדרך כלל כוונו נגד גברים, אך לעיתים גם כלפי נשים ואף ילדים, השבויים היו תחילה מוכים בכלים ומקלות באופן שלא פצע אותם קשות.
לאחר מכן, הם היו נלקחים פנימה לתוך הכפר, הועמדו על במה, והופשטו מבגדיהם.
נשים זקנות עודדו את בני הכפר לצאת ולהתעלל בהם בדרכים שונות, כגון עקירת ציפורניים ותקיעת מקלות עץ במקומות רגישים בגוף.
לאחר כמה שעות של עינויים, שבויי המלחמה נחו ואכלו, ואז הוראו לרקוד בפני השובים בזמן החלטת גורלם.
המטרוניות החליטו את מי לשלב במשפחות האבלות, ואת מי להרוג.
בהמשך חייהם של השבויים, אם הם לא עשו מאמץ ניכר כדי להשתלב בקלאן, הם היו נרצחים באופן שקט.
במקרים של החלטה על הרג השבויים, הם עברו טקס דתי של עינויים איטיים ושיטתיים נוספים לרבות צילוק עם מתכות רותחות, קטיעת אצבעות, וקרקוף בעודם בחיים.
על פי עדויות כתובות של מיסיונרים ישועים, האירוקואים לאחר מכן הסירו את הבשר מהגופה של השבוי, בישלו את הבשר, ואנשי הכפר אכלו את בשר הגופה.
על פי עדות ישועית כתובה של אישה אלגונקית שנפלה בשבי, האירוקואים צלו ילדים פעוטים באש מול עיניה.
האימהות התחננו לאירוקואים שישימו סוף לחייהם של התינוקות בזמן שבערו, אך האירוקואים השיבו בצחוק ומאוחר יותר אכלו את בשר הילדים לעיני האמהות השבויות.
לטקסי העינוי והקניבליזם הייתה חשיבות דתית רבה עבור האירוקואים, אך הישועים לא היו מסוגלים לפענח את המשמעות הדתית של הטקסים האלה.
טקסים דתיים אלה עיצבו את לוחמת האירוקוי בכך שהם העדיפו ללכוד שבויי מלחמה ולהביא אותם בחיים בחזרה לכפרים שלהם מאשר להרוג את האויבים שלהם בקרב.
אם מספר כפרים היו יוצאים לקרב, נתח שבויי המלחמה עבור כל כפר הוחלט מראש.
הבדל נוסף בין הלחימה האירוקואית ללחימה האירופית התבטא בהימנעות מאבדות בקרב, מכיוון שמטרת מלחמות האבל הייתה לאזן את האוכלוסייה האירוקואית ולא לגרום לעוד תמותה.
במקרים מסוימים, אפילו בקרבות שהיה נדמה שהאירוקואים מנצחים באופן מוחץ, אירופים דיווחו שהאירוקואים לפתע היו נסוגים ברגע שספגו מספר אבדות בודדות.
במסורת הלחימה האירופית מוות בקרב היה נחשב למוות אצילי, ולוחמים שמתו בקרב זכו להספדי גבורה.
לעומת זאת, במסורת הלחימה האירוקואית מוות בקרב היה נחשב לגורל גרוע מאוד שהוביל לניכור הלוחם המת ממשפחתו ולקבורתו מחוץ לכפר מחשש שהרוח שלו תטריד את בני הכפר מתוך רצון לנקמה.
הלחימה האירוקואית השתנתה באופן הדרגתי עם התפשטות הרובים בקרב השבטים הילידים השונים באזור, מכיוון שרובים הגדילו את הסיכויים למוות בקרב באופן משמעותי.
בהמשך העשורים, הטקסים הדתיים של העינויים האיטיים והקניבליזם התדרדרו באופן ניכר והפכו להיות אירועים אלימים גרידא ואיבדו את המשמעות והסמליות המקורית שלהם.
בשנת 1682, ישועי צרפתי בשם ז'אן דה למברויל דיווח על אירוע שלוחמים אירוקואים הרגו ואכלו במקום מעל שש מאות לוחמים.
בתחילת המאה ה־17, הקונפדרציה בקושי שרדה בעקבות רובים שסוחרים הולנדים מכרו לשבטי המוהיקן וההורון.
בשנת 1626, שבט המוהיקן הביסו את המוהוק בקרב על מבצר על נהר המוהוק.
בשנת 1628 התרחשה נקודת מפנה ושבט המוהוק פלשו והביסו את שבט המוהיקן במזרח והכניעו שבטים נוספים באזור ניו אינגלנד לספק לאירוקוי סחורה ווואמפומים , סוג של חרוזים וחגורות בד ששמשו כמטבע ילידי באותה תקופה.
עם זאת, לא היה שלום יציב עם המוהיקן עד ניצחון בקרב שהתרחש בשנת 1669. בשנת 1675, המוהוק והמוהיקן הסכימו על חוזה שלום תחת לחץ שהופעל עליהם מצד האנגלים.
בשנת 1647, שבט ההורון מצפון ושבט הסוסקהאנוק בדרום נכנסו לברית צבאית נגד האירוקוי.
ההורון והסוסקהאנוק התכוונו קודם כל לפרק את הקונפדרציה בשיטת הפרד ומשול בהצעת חוזה שלום עם שניים משבטי האירוקוי: האונונדאגה והקיוגה, ואז לפלוש ולהביס את שבטי המוהוק והסנקה בנפרד.
לוחמי המוהוק והסנקה מיהרו לקטוע את המשלחות של ההורון הסוסקהאנוק לאונונדאגה וקיוגה כדי למנוע כל סיכוי לפירוק הקונפדרציה.
בשנת 1648 התרחשו רק קרבות קטנים ולא החלטיים בין הברית והאירוקוי.
בשנת 1649 בחודש מרץ המוהוק והסנקה פלשו עם כוח של אלף לוחמים לעבר שטחי שבט ההורון בצפון, אך ההורונים הדפו אותם.
למרות שהאירוקוי עצרו בפלישה, ההורונים נטשו ושרפו את הכפרים שלהם, חלקם נסוגו לתוך שטחים בשליטה קנדית ומתו מרעב ואחרים השתלבו בשבטים שונים באזור, כולל בתוך האירוקוי.
שבט הסוסקהאנוק בדרום היו מבוצרים היטב ומצוידים ברובים וארטילריה שמכרו להם המתיישבים של מרילנד והייתה להם מסורת צבאית חזקה.
בשנת 1663, הסוסקהאנוק הביסו בקרב כוח של 800 לוחמים סנקים.
הסוסקהאנוק המשיכו לפשוט על האירוקוי באופן חוזר ונשנה.
הכיבוש של הסוסקהאנוק לקח כמה שנים, ולא ידוע כיצד האירוקוי הביסו אותם, אך ידוע ששבט הסוסקהאנוק התפרק וחלקם התבולל עם האירוקוי, וחלקם נסוגו לתוך מדינות וירג'יניה ומרילנד ואף דרומה.בשנת 1675 האירוקוי כבר היו נחשבים לכוח הצבאי החזק ביבשת, ושטחם השתרע על רוב מדינת ניו יורק, אוהיו, מרילנד, וירג'יניה, ודלוור.
למרות הניצחונות והכיבושים הרבים של האירוקוי, מלחמות הבונה לא הניבו את התוצאות הרצויות של האירוקוי בסחר עם האירופים.
לאחר כיבוש הורון בין השנים 1648–1650 האירוקוי ביצעו פשיטות במשך שנים על צרפת החדשה, שהייתה בברית עם שבטים שהיו אויבי האירוקוי.
בתגובה, הצרפתים יצאו לשני מסעות צבאיים נגד האירוקוי בשנת 1666. בשנת 1667, הצרפתים והאירוקוי חתמו על הסכם שלום.
בשנת 1684, הצרפתים פלשו לתוך שבט הסנקה, אך נהדפו.
בשנת 1687, הצרפתים פלשו פעם נוספת עם כוח של אלפיים חיילים בהובלת המרקיז דנונבוויל .
הפלישה של דנונבוויל הסבה נזק עצום לסנקה, הצרפתים שרפו כפרים שלמים וכמויות גדולות של תירס.
בשנת 1689, האירוקוי פשטו שוב על צרפת החדשה בקוויבק כדי לנקום את הנזק כלכלי שהצרפתים הסבו להם על שרפת מאגרי התירס שלהם.
הפשיטה האירוקואית נודעה בתור טבח לאשין , מכיוון שהלוחמים של אירוקוי לא הצליחו לאתר את מאגרי המזון של הצרפתים ובמקום זאת הרגו את עובדי היבול.
כוחם של האירוקוי להדוף את הפלישות של הצרפתים הלך ודעך, והם פנו לאנגלים ממזרח במושבת ניו יורק כדי לבקש חסות והגנה מפני הצרפתים.
בשנים 1690–1691 האנגלים ספגו תבוסות ואבדות מול הצרפתים בקנדה ונטשו את האירוקוי להתמודד עם הצרפתים לבדם לאחר שמנעו מאירוקוי להגיע להסכמי שלום עם צרפת.
בין השנים 1690–1692 האירוקואים מצאו את עצמם נלחמים נגד אירוקואים שהיו נאמנים לצרפת אחרי שהתנצרו והיגרו לקנדה.
בשנת 1693, המושל של צרפת החדשה לואי פרונטנק פלש והביס את שבט מוהוק ושרף את הכפרים שלהם.
בשנת 1696, לאחר ניסיונות כושלים להגיע להסכם שלום, פרונטנק פלש שוב לתוך שבט אונונדאגה ושרף את הכפרים ואת היבול שלהם.
בשנת 1697, לאור סדרת התבוסות של האירוקוי ונטישתם של האנגלים, האירוקוי והצרפתים הגיעו להסכם שלום.
מוערך כי בין השנים 1689–1698 האירוקוי איבדו כמחצית מהלוחמים שלהם בעקבות המערכה מול צרפת החדשה ובני בריתה.
הן הצרפתים והן האנגלים החשיבו את האירוקוי כנתיניהם ולא ראו בהם כמדינה ריבונית.
הישועים הם מסדר קתולי של מיסיונרים צרפתים.
הם היו פעילים באופן ניכר בשטחי האירוקוי והיו אחראים על כתיבת חלק ניכר ממה שידוע כיום על ההיסטוריה של האירוקוי מנקודת מבט אירופית.
בשנת 1667, צרפת והאירוקוי חתמו על חוזה שלום, לפיו האירוקוי יאפשרו למסיונרים ישועים לפעול בתוך הקונפדרציה.
הישועים הצליחו להמיר מספר לא מבוטל של אירוקואים לנצרות הקתולית, וגם בדרגים הבכירים הם הצליחו להמיר צ'יפים ומטרוניות.
במהלך סוף המאה ה־17, אירוקואים רבים שהמירו את דתם לנצרות הקתולית היגרו לתוך קנדה.
המלחמות הבין קולוניאליות בין בריטניה לצרפת
בשנת 1701, האירוקוי השתתפו בשני כנסים של משא ומתן בו זמנית, מול צרפת במונטריאול, ומול אנגליה באולבני.
נציגי השבטים של סנקה, קאיוגה, אונונדאגה, ואונידה היו במשלחת במונטריאול, בזמן שנציגי השבט של מוהוק היו באולבני, ומאוחר יותר הצטרפו גם לכנס במונטריאול.
הצרפתים הזמינו את האירוקוי לסחור אתם בדטרויט תמורת הבטחה שבמקרה שתהיה מלחמה בין אנגליה לצרפת, האירוקוי יישארו נטרלים.
בו זמנית, נציגי מוהוק הבטיחו למושל בניו יורק שהאירוקוי יישארו תמיד נאמנים לאנגליה ושלכנס במונטריאול אין שום חשיבות בנושא.
גם הצרפתים וגם האנגלים הסכימו על שטחים שישמשו לציד עבור האירוקוי.
לאורך המחצית הראשונה של המאה ה־18, מדיניות החוץ של האירוקוי הייתה למצוא מאזן בין הצרפתים והאנגלים באמצעות הסכמים על מנת לשמור על הנייטרליות שלהם.
האוכלוסייה של אירוקוי הלכה והתייצבה בתחילת המאה ה־18 תודות להסכמי השלום עם צרפת, ההפסקה בהתפשטות המחלות, דעיכת הפעילות של הישועים שגרמו להגירת אירוקואים קתולים לתוך קנדה, והגירה של פליטים משבטים אחרים לתוך האירוקוי.
בשנת 1711, שבט הטוסקארורה , שמנה כ־1,500 נפשות, גורשו מקרולינה הצפונית והיגרו לתוך האירוקוי, היכן שהתיישבו בין אונידה ואונונדאגה.
בשנת 1722, שבט הטוסקארורה הצטרפו לקונפדרציה בחסות האונידה, ובכך הפכו האירוקוי מ"חמש האומות" ל"שש האומות".
באופן מקביל למלחמת שבע השנים, בין השנים 1754–1763 התרחשה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים באמריקה הצפונית.
האירוקוי היו בין שבטי הילידים היחידים באזור שנלחמו לצד הבריטים נגד הצרפתים.
עם תום מלחמת שבע השנים, בחוזה פריז של 1763 כל השטחים של צרפת החדשה ממזרח לנהר המיסיסיפי הועברו לאימפריה הבריטית, והשטחים ממערב לנהר המיסיסיפי הועברו לאימפריה הספרדית.
זמן קצר לאחר מכן, המלך ג'ורג' השלישי הכריז על ההכרזה המלכותית של 1763, שקבעה גבול לאורך הרי האפלצ'ים בין שלוש עשרה המשובות לשמורת הילידים, ואסרה על מתיישבים לבנים להתיישב בשמורת הילידים.
חוזה סטנוויקס של שנת 1768
חוזה סטנוויקס הראשון נחתם ב־5 בנובמבר 1768 בין בריטניה לאירוקוי.
האירוקוי נבחרו על ידי הבריטים כדי לייצג את כל השבטים ממערב לשלוש עשרה המשובות, ובריטניה קבעה שנהר אוהיו יהיה הגבול החדש בין המתיישבים הלבנים ושמורת הילידים הבריטית.
לפי הגבול החדש, שבטים מדרום לנהר אוהיו איבדו את הריבונות שלהם לטובת המושבות.
הבריטים התחשבו אך ורק בדרישות של אירוקוי, אך לאירוקוי לא היה עניין להגן על הריבונות של השבטים הדרומיים.
ההפך, האירוקוי העדיפו שהמתיישבים הלבנים יתיישבו בדרום בקנטקי וטנסי בשטחים של צ'רוקי ושבטים אחרים, מאשר בשטחים שלהם בניו יורק ופנסילבניה, או בשטחי הציד שלהם באוהיו.
השבטים הדרומיים התנגדו לחוזה, אבל לא היה להם צד במשא ומתן, והאירוקוי היה תחת לחץ של חברות השקעה לחתום על החוזה.
כשנתיים לאחר מכן ב־18 באוקטובר 1770, נחתם חוזה לוצ'בר בין בריטניה לצ'רוקי כדי לשחזר את הגבול הדרומי.
חוזה לוצ'בר שיחזר בדרום גבול דומה לגבול הקודם עם וירג'יניה וקרוליינה שנחתם עם צ'רוקי בחוזה אהרד לייבור ב־17 אוקטובר 1768.
בשנת 1776 הכריזו שלוש עשרה המושבות על עצמאותן נגד בריטניה.
בתחילת המהפכה האמריקאית התפצלו שבטי האירוקוי לשני מחנות: שבטים שתמכו בארצות הברית ושבטים שתמכו בבריטניה.
השבטים שתמכו בארצות הברית היו אונידה וטוסקרורה.
מנגד, המדינאי והמצביא המוהוקי ג'וזף בראנט הוביל את השבטים מוהוק, אונונדאגה, קאיוגה, וסנקה לתמוך בבריטניה.
מקור השראה לחוקת ארצות הברית
חוקרים מסוימים טוענים שהקונפדרציה של אירוקוי הייתה מודל לחיקוי ומקור השראה לייסוד הממשל הפדרלי של ארצות הברית והחוקה האמריקאית בקרב האבות המייסדים.
תומכי הטענה הזאת מצטטים מכתב של בנג'מין פרנקלין משנת 1751 בו הזכיר את הקונפדרציה של אירוקוי לצורך השוואה לכך שהמושבות האנגליות תכנסנה לתוך "איחוד".
בנוסף, תומכי הטענה מצטטים צ'יף אונונדאגי בשם קנסטגו שנאם בפני נציגי המושבות בשנת 1744 וקרא להם להתאחד כפי שחמשת השבטים של אירוקוי התאחדו לקונפדרציה.
עם זאת, הטענה שהקונפדרציה של אירוקוי היוותה מקור להשראה עבור ייסוד ארצות הברית הופרכה מכיוון שלאירוקוי היו חסרים מאפיינים יסודיים של מדינה ממוסדת, כגון מיסוי, אכיפת חוק, ובירוקרטיה.
טענה נגדית נוספת היא הראיות החיוביות לכך שהאבות המייסדים סקרו שיטות ממשל של מדינות שונות בהיסטוריה של אירופה, אך לא נמצאו סקרים דומים עבור הקונפדרציה של אירוקוי.
בנוסף, חלוקת הסאצ'מים במועצה הגדולה לא הייתה ייצוגית ביחס לגודל האוכלוסייה בכל שבט.
זאת ועוד, לא נערכו בחירות דמוקרטיות עבור הסאצ'מים בקלאנים ובשבטים השונים.
במלחמת העצמאות של ארצות הברית לחמו האירוקוי לצד בריטניה נגד ארצות הברית, ותקפו והשמידו מספר יישובים של אמריקאים.
בשנת 1779, הגנרל ג'ון סליבן הביס את האירוקוי עם כוח של 4,000 חיילים ושרף את כל כפריהם במסע סליבן .
במהלך מסע זה התקדם סליבן לאורך אגמי פינגר ומחוז ג'נסי ושרף את כל בתי הילידים, יבוליהם ומטעיהם.
פליטים אירוקואים רבים ברחו לפורט ניאגרה, ושם מרביתם מתו ברעב בחורף.
כתוצאה מההרס של מסע סליבן היגר שבט אונידה לוויסקונסין והשבטים מוהוק וקאיוגה היגרו לקנדה.
בחוזה פריז של שנת 1783 לא הייתה כל התחשבות בריבונות של ילידי אמריקה, והם נחשבו לנתיני האימפריה הבריטית.
האימפריה הבריטית ויתרה על כל השטחים דרומה לקנדה לטובת ארצות הברית, כולל על שטחי אירוקוי.
החל משנת 1768, מעמדם החדש של האירוקוי ובכלל של שבטי ילידים בשטח ארצות הברית היה כפוף לשלטון הפדרלי, אך שונה ממעמד של מדינה באיחוד.
בתקופה זאת, הקונפדרציה של אירוקוי ויתרה על שטחים רבים באופן הדרגתי בסדרת חוזים שנחתמו עם ארצות הברית.
חוזה סטנוויקס של שנת 1784
חוזה סטנוויקס השני היה הסכם שלום שנחתם ב־22 באוקטובר 1784 בין אירוקוי לארצות הברית לאחר הניצחון של ארצות הברית במלחמת העצמאות.
שבטי המוהוק וקיוגה היגרו לאונטריו בקנדה לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית.
מאוחר יותר, חלקם חזרו לאוהיו.
עם הגעתם לאוהיו הם נתקלו שוב במתיישבים האמריקאים והתפתחו בינם עימותים אלימים.
מטרת חוזה סטנוויקס של שנת 1784 הייתה הסכם שלום בין ארצות הברית לאירוקוי וסיפוח אדמות נוספות של האירוקוי, בפרט אוהיו, לתוך מדינות באיחוד.
האירוקוי התנגדו לחוזה נחרצות, וגם כל שבטי הקונפדרציה הצפון-מערבית התנגדו בטענה שלאירוקוי אין שום ריבונות ושליטה על שטחי אוהיו.
נציגי אירוקוי, בינם קורנפלנטר , בכל זאת חתמו על החוזה בלית ברירה.
לאחר חוזה סטנוויקס בשנת 1784, נחתמו מספר חוזים נוספים שבהם ארצות הברית ספחה את השטחים של ילידי אמריקה לתוך מדינות האיחוד באזור באופן הדרגתי תמורת תשלום לילידים.
חוזה העץ הגדול בשנת 1797 היה חוזה הסיפוח האחרון של האירוקוי, בו חלקת השטח האחרונה של שבט הסנקה סופחה למדינת ניו יורק תמורת תשלום שנתי לכל סנקי.
+חוזי סיפוח שטחים בין ארצות הברית לאירוקוי והקונפדרציה הצפון מערביתשנהחוזהשבטיםשטחיםמקור1784חוזה סטנוויקס אירוקויאוהיו, פנסילבניה, נהר הניאגרה1785חוזה מקניטוש הורון, דלאוור, צ'יפווה, אוטווהאוהיו1786חוזה פיני שוניאוהיו1789חוזה הרמר הקונפדרציה הצפון-מערבית הטריטוריה הצפון-מערבית1794חוזה קננדאיגואה אירוקוישטחים במדינת ניו יורק מזרחה לנהר ג'נסי שנרכשו ב־17881797חוזה העץ הגדול אירוקוישטחים במדינת ניו יורק מערבה לנהר ג'נסי - השטח האחרון
חוקת אירוקוי נקראה באופן רשמי והיא נמסרה לשבטים על ידי דקאנאווידה.
החוקה נמסרה מדור לדור בעל פה.
חוקת דקאנאווידה נכתבה ופורסמה בדפוס לראשונה על ידי לואיס הנרי מורגן בשנת 1851. בשנת 1900, מועצת האירוקוי באונטריו מינתה ועדה של עשרה צ'יפים כדי להכין גרסה רשמית של חוקת דקאנאווידה ושל מסורת האירוקוי.
הצ'יפים הודו שחלק מהמנהגים העתיקים אבדו או עברו שינויים במהלך ההיסטוריה, אבל המסורת העיקרית סביב ייסוד הקונפדרציה וחוקי מינוי הסאצ'מים נשמרה באופן קפדני ועברה מאב לבן לאורך כל הדורות החל מדקאנאווידה.
בחוקת דקאנאווידה, שמות צ'יפים מסוימים כגון טדודאהו, היאוואתה, ואודטשדה עברו מדור לדור מצ'יף קודם לצ'יף יורש, לכן הם בעצם שימשו בתור שמות תפקידים ציבוריים רשמיים לפי חוקת הקונפדרציה.
בחוקת דקאנאווידה חוקים שקשורים למינוי והדחת סאצ'מים, חוקים להגנת המולדת, חוקים למיגור שחיתות, והסבר מפורט על תהליך הדיון וקבלת החלטות במועצה הגדולה.
מינוי סיי'צמים, תפקידיהם, וחוקי יסוד שונים
סאצ'ם שמת או הודח יוחלף בסאצ'ם אחר מאותה משפחה או קלאן.
סאצ'ם חדש ייבחר על ידי מטרונית הקלאן.
מועמדותו תיבחן על ידי לוחמי הקלאן, ולאחר מכן על ידי שאר הסאצ'מים מאותו השבט.
שבטי הקונפדרציה יהיו מחויבים להגן זה על זה, ואויבי האירוקוי ידעו על כך.
המועצה הגדולה תשמור על טוהר ערכיה והשלום הפנימי בין השבטים.
הסאצ'מים יזהירו ולאחר מכן יכריזו באופן ציבורי על מזימות ושחיתות במועצה הגדולה כדי לשמור על טוהר ערכיה.
המועצה הגדולה תחולק לשני צדדים, בצד אחד מוהוק וסנקה, ובצד השני אונידה וקיוגה.
יושב ראש המועצה הגדולה יהיה טדודאהו, והוא יפתח ויסיים כל דיון בדברי ברכות ושבחים למנהיג הקונפדרציה.
שטח הציד יהיה משותף לכל בני חמשת האומות.
איסור מוחלט על יריבות בין סאצ'מים.
כל סאצ'ם רשאי לקבל עוזר שישמש לו במשלוח מסרים ובמילוי מקומו במועצה הגדולה במקרה מחלה.
הליך קבלת החלטות במועצה הגדולה יתבצע באופן הבא:
היאוואתה הוא הצ'יף שמייצג את הצד הראשון "הבכיר" שמורכב מהסאצ'מים של סנקה ומוהוק.
אודטשדה הוא הצ'יף שמייצג את הצד השני "הזוטר" שמורכב מהסאצ'מים של קיוגה ואונידה.
טדודאהו הוא הצ'יף שמייצג את האונונדאגה, והוא זה שמאשר את החלטה הסופית.
בתחילת כל דיון, היאוואתה ועוזריו יהיו הראשונים שיקבלו החלטה ויביעו את דעתם בכל נושא ואז יעבירו אלאה את הנושא לדיון והחלטה בקרב הסאצ'מים של סנקה ומוהוק.
לאחר מכן, סאצ'מיי סנקה ומוהוק ידונו בנושא ויעבירו את החלטתם בחזרה להיאוואתה, ואז היאוואתה יכריז על ההחלטה לצד השני של המועצה הגדולה.
לאחר מכן, בצד השני, אודטשדה ועוזריו ידונו בנושא ויקבלו החלטה, ואז יביעו את דעתם לסאצ'מי קיוגה ואונידה.
סאצ'מיי קיוגה ואונידה ידונו בנושא ויעבירו את החלטתם בחזרה לאודטשדה.
ואז אודטשדה יכריז על ההחלטה לצד הראשון.
לאחר מכן, היאוואתה יעביר את הנושא אלאה לטדודאהו ועוזריו כדי לדון על סבירות ההחלטה.
אם טדודאהו יחליט שהנושא לא נידון מספיק או שההחלטה של שני הצדדים אינה סבירה, אז הדיון יתחיל מחדש וטדודאהו יציין בדיוק מה אינו סביר בהחלטה או בשיקולי הדעת שהצדדים לא התחשבו בהם במהלך הדיון.
לאחר הדיון המחודש, טדודאהו ועוזריו ידונו שוב על סבירות ההחלטה החדשה.
אם טדודאהו יחליט שהדיון היה מספק ושההחלטה החדשה סבירה, אז ההחלטה תאושר סופית.
במקרה שבצד הראשון סאצ'מיי סנקה לא מסכימים עם סאצ'מיי מוהוק על קבלת החלטה משותפת, אז היאוואתה יכריז על ההחלטות הסותרות של סנקה ומוהוק לצד השני.
לאחר מכן, אודטשדה ועוזריו ידונו בשתי ההחלטות, ואם גם דעותיהם חלוקות, אז יכריזו על כך.
אחרת, הדיון יעבור לצד השני, ואם סנקה ומוהוק מסכימים עם ההחלטה המשותפת של הצד השני, אז זאת תתקבל בתור ההחלטה המשותפת לשני הצדדים.
בכל אופן, הדיון יעבור לטדודאהו ועוזריו, והם יכריעו על ההחלטה הסופית.
במקרה שגם בצד השני סאצ'מיי קיוגה לא מסכימים עם סאצ'מיי אונידה על החלטה משותפת, וכך גם בצד הראשון, כלומר כשישנן ארבע החלטות שונות זו מזו, אז היאוואתה יעביר אלאה את ארבעת ההחלטות לטדודאהו ועוזריו, ועליהם יהיה להכריע את ההחלטה הסופית מכל ארבע ההחלטות.
דקאנאווידה נתן דימויים שונים כגון אגד החצים כדי להמחיש את אחדות הקונפדרציה והוא הדגיש שבענייני חוץ, הקונפדרציה תפעל כיישות פוליטית אחת: "לנו, קונפדרציית חמש האומות, יהיה בעתיד גוף אחד, ראש אחד, ולב אחד.
[...] אם יתרחש נגדנו כל רוע, אנחנו נעמוד או ניפול יחד כאדם אחד" (תרגום מאנגלית).
סאצ'ם שמערער את אחדות הקונפדרציה יודח לאחר אזהרה מהמטרונית של הקלאן.
סאצ'ם שאשם ברצח יודח ללא אזהרה.
סאצ'ם שאשם באונס יודח ללא אזהרה.
סאצ'ם שאשם בגנבה יודח ללא אזהרה.
סאצ'ם שמתנגד להחלטותיה של המועצה הגדולה באופן קבוע בלי סיבה יוזהר על ידי המטרונית של הקלאן, לאחר מכן על ידי לוחמי הקלאן, ולאחר מכן על ידי הקלאן כולו, ואז יודח.
סאצ'ם שהודח, לא יוכל לחזור לכהן באף תפקיד ציבורי בקונפדרציה.
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה הוא אזור גאוגרפי המהווה יחידה ניהולית אחת בתאגידים רב-לאומיים רבים, ובמיוחד כאלה שבסיסם בארצות הברית.
החלוקה המקובלת של העולם בתאגידים אלה היא:
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה (EMEA)
אסיה הפסיפית ויפן (APAC או APJ)
חברות רבות מפרידות את עסקיהן במערב אירופה לאזור נפרד, תוך שינוי שמו של אזור EMEA ל-EEMEA
ישראל, הנמצאת במזרח התיכון, נכללת אף היא ב-EMEA.
אירופה הוט 100 היה מצעד שהורכב בידי בילבורד ומוזיקה & מדיה ונערך מאז מרץ 1984 עד נובמבר 2010. המצעד היה מבוסס על מצעדי מכירות סינגלים לאומיים ב-15 מדינות אירופאיות: אוסטריה, בלגיה (פלנדריה וולוניה בנפרד), דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, הונגריה, אירלנד, איטליה, הולנד, נורווגיה, ספרד, שוודיה, שווייץ והממלכה המאוחדת.
נכון לאוקטובר 2010, למצעד הגיעו כ-400 סינגלים למקום הראשון.
במרץ 1984 הולנד פיתחה את המצעד תחת השם The Eurochart Hot 100, והחל מנובמבר 1986 הוא עבר לבעלות בילבורד ונקרא European Hot 100 Singles chart.
בנובמבר 2010, עם סגירת המשרד של בילבורד בלונדון, חדל המצעד מלהתעדכן.
הסינגל האחרון נכון להיום שהגיע למקום הראשון הוא: "(Only Girl (In The World" של ריהאנה.
האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד
החלפה עצמית של שירים בצמרת המצעד
האי אירופה הוא אי אטול טרופי בשטח 28 קמ"ר במצר מוזמביק.
האי לא מיושב ומהווה טריטוריה צרפתית, כחלק מאיי אפארסה.
האי תואר לראשונה ב-1764 על ידי אה"מ נורפוק.
עשר שנים מאוחר יותר האי נמצא על ידי אה"מ אירופה ומספר שנים מאוחר יותר ניתן לאי שמה של האונייה.
מ-1879 האי נשלט על ידי צרפת.
ב-1960 ניתקה ממשלת צרפת את איי אפארסה, בהם האי אירופה, מהטריטוריה של מדגסקר והעבירה אותם לניהול ישיר של השר הממונה על הטריטוריות מעבר לים.
בשנת 2007 האיים הצטרפו כאחת מחמש הטריטוריות שצרפת מאגדת תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ולכן אינה מחולקת לקומונות ואינה משתייכת לאיחוד האירופאי.
מאז שמדגסקר קיבלה את עצמאותה מצרפת בשנת 1968 היא טוענת לבעלות על האי ששיטחו אומנם קטן אך כולל אזור כלכלי בלעדי של מעל ל-127 אלף קמ"ר.
מספר פעמים בהיסטוריה האי היה מיושב, אולם ישנו תיעוד מועט על התיישבויות אלו.
העדות הראשונה היא משנת 1860 כאשר צרפתי מגיע מהעיר טוליארה.
לא ידוע מה הוא עשה על האי או כמה זמן הוא שהה שם אך החיות המבויתות שהוא הביא הפכו לחיות בר.
הארנבים שהוא הביא, לא נראו אחרי 1948, התרנגולים החזיקו מעמד מעל מאה שנה אך נכחדו והיום נותרו כמה מאות של עזים שחורות מהחיות שהוא הביא.
בתחילת המאה העשרים היו שני ניסיונות להקים יישוב באי.
ניסיון ההתיישבות הראשון הסתיים ב-1903 בגלל מחסור במי שתייה.
התושבים ניסו לחזור למדגסקר בפירוג אך רבים מצאו את מותם בים.
הניסיון השני התבצע על ידי שתי משפחות מאיי סיישל ושלושה פועלים שלהן ממדגסקר.
לאחר מסע של הגברים למדגסקר, הם האשימו את הפועלים באונס נשותיהם והוציאו אותם להורג.
הזוגות עצמם מתו במהלך 1910 והם נקברו בבית הקברות הקטן של האי שבו חמישה קברים בלבד.
במהלך השנים הגיעו בעיקר דייגים לאי שם צדו צבי ים ובעיקר את צב הים קרני שמטיל את ביציו על האי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות התפתחות ענף התעופה, עלה הצורך להקים תחנות מטאורולוגיות ברחבי העולם.
בעקבות זאת הוקם הארגון המטאורולוגי העולמי ובמסגרת זו הקימה צרפת תחנות מטאורולוגיות באיים הלא מיושבים שהיו בשליטתה ברחבי האוקיינוס ההודי, דבר שחיזק את נוכחותה באוקיינוס ההודי.
בעקבות הקמת התחנה המטאורולוגית, הוקם גם מסלול טיסה באי שהחל לפעול ב-1950. בעקבות המהומות במדגסקר ב-1972, החליטה צרפת לחזק את אחיזתה באיים שבשליטתה הקרובים למדגסקר ויישבה מספר חיילים צרפתיים באי.
החיילים נמצאים שם עד היום, אף על פי שהיום התחנה המטאורולוגית אוטומטית לחלוטין.
האי אירופה נמצא בדרום מצר מוזמביק קרוב למרכז המצר.
כ-300 ק"מ מחוף מדגסקר וכ-500 ק"מ מיבשת אפריקה, האי ממוקם על הקו המחבר בין טוליארה שבמדגסקר לביירה.
האזור הכלכלי הבלעדי של האי כולל 127,300 קמ"ר והוא צמוד לאזור הכלכלי הבלעדי של באסאס דה אינדיה שנמצא צפונית אליו.
האי ממוקם 1,500 ק"מ מראוניון, מקום מושבו של מושל הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת שהאי שייך אליו.
וכ-8,700 ק"מ מדרום מזרח לפריז.
צורתו של האי הוא אליפסה כאשר הקוטר צפון דרום הוא 7 ק"מ, ומזרח-מערב הוא 6 ק"מ.
החלק הצפון מזרחי הוא לגונה שתופסת כחמישית משטח האי.
האי אירופה, כמו איים רבים במצר מוזמביק, הוא אי שנוצר מלוע געשי קדום שעליו התיישבו אלמוגים.
הסלעים העתיקים באי מתוארכים ב-96,000 שנים.
האי נוצר בין שתי תקופות קרח לפני 100,000 שנה, תקופה בה מפלס הים היה גבוה כך שאטול היה יכול להגיע לרום משמעותי.
נסיגת הימים ולאחר מכן עליית מפלס הים שהתרחשה לפני 6000 שנה עיצבו את האי לצורה הנוכחית שלו.
בצפון האי נמצאת הלגונה כאשר בגבהים מעט גבוהים יותר שבהם יש הצפות קיימים יערות מנגרובים, בשטחים פנימיים יותר שבהם אין הצפות ישנם סוקולנטים ומרבדים של דגניים.
בשטח הפנימי של האי שמגיע לגובה של מטרים בודדים נמצאת שכבת קרסטית שמקורה בקי קדום.
תופעה זו קיימת בחלק הצפוני והמערבי של האי וניתן לראות בו סלעים מחורצים שנוצרו בתהליך הבלייה של שכבת הקרסט.
בעקבות סופות הציקלונים שמאפיינות את האזור, על האי נוצרו דיונות בחופים.
בגלל הסלע הגירני והחול, עתידו של האי הוא כשל כל אטול וסופו שתהליך הבלייה ייצור מסגרת של שוניות ובמרכז תשתלט הלגונה כמו באסאס דה אינדיה.
האקלים באי הוא אקלים צחיח למחצה חם ובו רוחות הסחר.
התחנה המטאורולוגית שעל האי מספקת נתונים משנת 1951. כמות המשקעים האי יורדות ועומדות כיום על כ־540 מ"מ בשנה ומרוכזות בעונת הגשמים בין נובמבר למאי.
בדרך כלל המשקעים יורדים בפרקים מצומצמים אך משמעותיים בצורת סופת רעמים או ציקלון.
הטמפרטורה בעונה הגשומה גבוהה וסובבת סביב 30° ובעונה היבשה סביב ה־25° כאשר הטמפרטורה עלולה לרדת עד ל־10°.
האי מאוכלס במושבות של עופות ימיים.
המושבות הגדולות באוקיינוס ההודי של סולה אדומת-רגל, שחפית כהה, פריגט קטן, פתון אדום-זנב ופתון לבן-זנב, שבאי נמצא תת-מין אנדמי פתון לבן-זנב אירופה Phaethon lepturus europae.
בסך הכל באי מקננים 13 מינים של עופות, בהם 3 עופות יבשתיים (תנשמת לבנה, עורב צבוע ותת-מין אנדמי Zosterops maderaspatanus voeltzkowi).
בנוסף למינים שמקננים באי, באי חולפים מינים רבים של עופות נודדים ומינים שחורפים באי כמו ארנריה אדמונית.
הלגונה שבאי לעיתים מאוכלסת בפלמינגו מצוי.
האי הוא מקום חשוב לא רק לבעלי כנף.
האי משמש שמרכז הטלה עיקרי של צב ים ירוק שבכל שנה מגיעות בין 2,000 ל-11,000 צבות להטיל בו את ביציהן.
מהטלות אלו יוצאים לים בין 700 אלף ל-2 מיליון צבי ים.
הצבים שנולדו מתמודדים כבר בלידתם עם טורף.
הפרגטה טורף את צבי הים בדרכם לים, מכיוון שהפרגטה פעיל ביום, הצבים שיוצאים בלילה יגיעו לים בשלום.
לעומתם, צבים אשר יצאו מהחול בין הערבים או במהלך היום בעקבות עננות שעוברת שם, יותקפו על ידי הפרגטה ובדרך כלל לא יצליחו להגיע לים.
צבי הים שמגיעים לים נשארים בלגונה שם הם ניזונים מאצות ומרכיכות שנמצאות בין עצי המנגרובים, ושם הם מוגנים.
בנוסף למין זה, ניתן למצוא באי ובסביבתו גם את המין צב ים קרני.
באי קיימים שני מיני יונקים, שניהם הובאו על ידי בני האדם.
המין הראשון שהובא היה חולדה מצויה שככל הנראה הובאה על ידי ספינות שעגנו באי והמין השני הוא עז הבית שמאות פריטים בצבע שחור ממין זה חיים ברחבי האי.
אין יונקים ימיים בסביבות האי.
מדי פעם דווח על לווייתן גדול-סנפיר שנראה בסביבת האי וכן ב-1950 נמצאו שרידים של תחש המשכן בלגונה אך לא דווח על מופע חי שן מין זה.
בעל החוליות היחיד שמקורו באי הוא הלטאה.
לפחות שלושה מיני לטאות נמצאים על האי.
ומין של שממיתיים Lygodactylus verticillatus שנמצא באי ובדרום מדגסקר.
בנוסף ישנם כמה מיני שממית מהסוג Hemidactylus שככל הנראה הובאו על ידי האדם.
בתקופות הלחות והחמות, האי מוצף בלילה ביתושים מהמין Ochlerotatus fryeri.
בין השנים 1923–1948 היו דיווחים להימצאות המין Eretmapodites plioleucus אולם לא דווח לאחרונה על המצאות מין זה באי.
כמו כן, בחופי האי נפוץ המין Coenobita perlatus של סרטן נזיר.
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה (Europe of Freedom and Direct Democracy-EFDD) הייתה מפלגה פוליטית אירוסקפטית בפרלמנט האירופי.
המפלגה מהווה המשך לקואליציית החירות והדמוקרטיה (EFD) שהייתה בפרלמנט האירופי השביעי, עם שינויים משמעותיים בחברים שבמפלגה.
קואליציית "אירופה של חופש ודמוקרטיה"
"אירופה של חופש ודמוקרטיה" (EFD) הייתה קואליציה פוליטית ימנית אירופאית בפרלמנט האירופי.
הקבוצה הוקמה לאחר הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2009, והורכבה בעיקר מאלמנטים של שתי קואליציות מפלגתיות בין לאומיות, האחת נקראת "עצמאות / דמוקרטיה" (Independence/Democracy-IND / DEM) והאחרת נקראת "האיחוד למען אירופה של האומות" (UEN-Union for Europe of the Nations) - שתיהן התקיימו במהלך הפרלמנט האירופי ה-6.
ה- EFD הייתה קואליציה של עשר מפלגות פוליטיות - הגדולות שבהן הן מפלגת העצמאות הבריטית (UKIP) עם 11 מושבים, והליגה הצפונית האיטלקית, עם תשעה מושבים - יחד עם מושב אחד עצמאי.
ה-EFD התנגדה למגמת חיזוק האינטגרציה האירופית ותמכה בצמצום ההגירה לשטח האיחוד האירופי.
ב-24 ביוני 2014 קבוצת ה-EFD התארגנה למפלגת "אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה" (EFDD) עבור הפרלמנט האירופי השמיני, עם המשך החברות של רק אחת מתוך כל המפלגות הפוליטיות שיצרו את ה-EFD.
כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8
בעקבות הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014, נתקלה קבוצת אירופה של חופש ודמוקרטיה (EFD) בקשיים ברפורמה בפרלמנט האירופי ה-8, עם מפלגות שונות וחברי הפרלמנט האירופי של ה-EFD של המונח הקודם, או שגורמים לקבוצות פרלמנטריות שונות או שלא נבחרו מחדש.
ב-4 ביוני 2014, מפלגת העם הדנית ופינס (פינלנד) תמכו בשמרנים האירופיים והרפורמיסטים (ECR) ולכן לא היו קשורים עוד ל-EFD.
ב-12 ביוני 2014, תנועת חמשת הכוכבים (M5S) של איטליה, שנדחתה על ידי קבוצות הירוקים / EFA וברית של הליברלים והדמוקרטים לאירופה, הציעה לפעילים שלה משאל עם מקוון מוגבל לבחירה קבוצת הפרלמנט האירופי למפלגה, שבה 78% מהפעילים המשתתפים הצביעו בעד ה- EFD.
ב-16 ביוני 2014, חברת הפרלמנט הולנדית מס בלדר של המפלגה הרפורמית הפוליטית (SGP) עברה מ EFD לקבוצת ECR.
ב-24 ביוני 2014, שם הקבוצה EFD תוקן לאירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה (EFDD), ודייוויד בורלי מתנועת חמשת הכוכבים נבחר כנשיא החדש של הקבוצה הנכנסת.
אירטון ופרי - תלת אופן חשמלי הוא רכב חשמלי מונע מצבר, בתצורת תלת אופן, שיוצר באנגליה, בשנת 1882 על ידי 2 הפרופסורים "William Edward Ayrton" ו-"John Perry."
הדגם הוצג לראשונה באוקטובר 1882, בנסיעה ברח' קווין ויקטוריה בלונדון.
אירטון ופרי - תלת אופן חשמלי
תלת אופן: גלגל קדמי זעיר, 2 גלגלים אחוריים סימטריים - גדולים
הסוללות היו מסודרות על לוח מתחת למושב
אירטיש אומסק הוא מועדון כדורגל מהעיר אומסק.
נוסד ב-9 ביוני 1946 ומתמודד בליגה הרוסית השנייה.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון גאולוג הממוקם בעיר טיומן.
הקבוצה הוקמה בשנת 1946 בשם קריליה סובייטוב אומסק.
שנה לאחר מכן קיבלה את חסות מפעל בראנוב המקומי ונקראה בשם "בולשביק".
ב-1957 כונתה "הכוכב האדום" וב-1958 קיבלה את שמה הנוכחי: אירטיש.
בשנים 2006–2008 נקראה "אירטיש-1946", אך משנת 2009 שוב חזרה להיקרא אירטיש אומסק וזהו שם הקבוצה כיום.
בתחילה אצטדיון דינמו בעיר אומסק היה לאצטדיון המרכזי, לימים נקרא אצטדיון קרסניה זבזדה עם קיבולת של 4,655 איש, שנפתח ב־12 במאי 1966 ושימש כאצטדיון הבית של אירטיש.
בתחילה, היציעים תוכננו להכיל 18 אלף צופים.
בתחילת שנות ה-90 הפך האצטדיון לחלק מ"מתחם הספורט קרסניה זבזדה" ובשנת 2002 החל שיפוץ ארוך באצטדיון.
בשנים 2003–2004 הותקנו מושבי פלסטיק ביציע המערבי והמזרחי, ב־2006 פורק היציע הצפוני (שהכיל 8 אלף מושבים).
מגרש האצטדיון שופץ בשנת 2008.
בשנת 2021 החלו עבודות הכנה לקראת בניית אצטדיון כדורגל חדש, במקום האצטדיון הישן שיכיל 15,000 מושבים.
מתקן האימונים של המועדון הוא אולם "קרסניה זבזדה", בה משחק המועדון בחורף ובמזג אוויר סגרירי.
נבנה בשנים 2006-2007 כחלק משיפוץ רחב היקף של מתקני הספורט בעיר.
מיועד גם לארח משחקי קטרגל, כדוריד ובדמינטון; בשטח במתחם יש גם מספר מגרשי דשא טבעיים ומלאכותי, שבהם מתאמנים לא רק שחקני המועדון, אלא גם תלמידי בית הספר לספורט.
אירופס (שם מדעי: Eryops; מילולית: "פנים מתפרשות החוצה") הוא סוג נכחד של דו-חיים יבשתי מסדרת הטמנוספונדילים אשר חי בין סוף הקרבון לפרם לפני 278–299 מיליון שנה.
מאובניו התגלו בטקסס ב-1887 וקיבלו את שמם בידי החוקר האמריקאי אדוארד דרינקר קופ.
יצור מוזר זה דמה במראהו לסלמנדרה שמנה והגיע לאורך 1.5-3 מטר ולמשקל 90 קילוגרם עם זנב רחב, ראש מגודל בעל לסתות גדולות וחזקות ורגליים מאוד קצרות.
הגולגולת הייתה רחבה ושטוחה עם עיניים קטנות במרכז הגולגולת.
מבנה הלסתות הזכיר לסת של תנין וייתכן שהיצור היה טורף בעל אורח חיים דומה.
הוא חי בביצות של טקסס לצידם של יצורים נכחדים אחרים כמו הסינאפסידים, שחלקם היו ענקיים כמו הדימטרודון.
האירופס חי כנראה בביצות באורח חיים אמפיבי וטרף דגים ודו-חיים ששרצו במים.
ייתכן שהיה בעל צורת ראשן, אך היה יכול לעלות ליבשה לזמן ממושך יותר מרוב הדו-חיים.
הוא נכחד סופית בהכחדת הפרם הגדולה שייתכן שבמהלכה התייבשו הביצות בהם חי.
אירופה תחילה (ידוע גם בשם גרמניה תחילה) היה הרעיון שעמד בבסיס המאקרו-אסטרטגיה של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
לפי רעיון זה, שהוסכם על ארצות הברית והממלכה המאוחדת, בריטניה וארצות הברית התמקדו בהכנעת גרמניה הנאצית, תוך ניהול קרבות בלימה נגד האימפריה היפנית באוקיינוס השקט ובניצול משאבים פחותים.
לאחר תבוסת גרמניה – בכפוף לכך שהאיום המרכזי על בריטניה יוסר – יופנו כל משאבי בעלות הברית למלחמה נגד יפן.
בדצמבר 1941, זמן קצר אחרי שארצות הברית הצטרפה למלחמה, החליטו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל על המדיניות של "אירופה תחילה".
עם זאת, מחקרים מראים שארצות הברית השקיעה בשלבים הראשונים של המלחמה משאבים רבים יותר בעצירת ההתקדמות של יפן באוקיינוס הפסיפי, כך שעד שנת 1944 לא הייתה עדיפות ברורה לכוחות שהוקצו לטובת הניצחון על גרמניה הנאצית.
לאחר נפילת צרפת בקיץ 1940, הייתה גרמניה, בסיועה של איטליה, האיום המרכזי על בריטניה, שנאלצה להתמודד עם מצב שבו שתי מדינות הציר כבשו את רוב אירופה המערבית.
לאחר נפילת צרפת, נעשה ניסיון מצד גרמניה לפלוש לבריטניה (מבצע ארי הים) שנכשל לאחר שגרמניה לא הצליחה לבסס עליונות אווירית בשמי בריטניה, וכן בשל נחיתות הצי שלה לעומת הצי המלכותי הבריטי.
במקביל, מלחמת עם יפן במזרח הלכה והפכה לאפשרות סבירה יותר ויותר.
על אף שארצות הברית עדיין לא הייתה חלק מהמלחמה, היא נפגשה עם בריטניה במספר מקרים, תוך ניסיון לגבש אסטרטגיות משותפות.
ב-29 במרץ 1941, דווח במהלך ABC-1 כי ארצות הברית ובריטניה הסכימו בנושאים הבאים: (1) "הבסתה המוקדמת של גרמניה כחברה הדומיננטית בברית מדינות הציר יעמוד במרכז המאמץ הצבאי של ארצות הברית באזור האטלנטי והאירופי" וכן (2) "הגנה אסטרטגית במזרח הרחוק".
לפיכך, האמריקאים שיתפו פעולה עם הבריטים באסטרטגיה של "אירופה תחילה" ובביצוע מבצעים צבאיים במהלך המלחמה.
הדבר לווה בחשש בריטי שבהיעדר התמקדות באירופה, ארצות הברית תסיט את מאמציה לאוקיינוס השקט, ובחסות מהלך זה היטלר ינצח את ברית המועצות וכך יהפוך למעשה לבלתי מנוצח.
מתקפת הפתע שהונחתה על ארצות הברית בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 לא הביאה לשינוי במדיניות ארצות הברית.
זמן קצר לאחר המתקפה ביקר וינסטון צ'רצ'יל בוושינגטון מתוך מטרה למנוע מהאמריקאים להרהר בדבר קיום המדיניות של אירופה תחילה.
שתי המדינות אשררו את המדיניות: "על אף כניסת יפן למלחמה, השקפתו נותרת בעינה והיא שגרמניה היא עודנה האויב המרכזי ושתבוסתה היא המפתח לניצחון.
כאשר גרמניה תובס, התמוטטות איטליה ותבוסת יפן יבואו בהכרח אחריה".
דעת הקהל האמריקאית נטתה לטובת פעולה נגד יפן.
באחד מסקרי דעת הקהל המעטים שנערכו במהלך המלחמה בפברואר 1943, בחרו 53% מהאמריקאים ביפן כ"אויב הראשי", בהשוואה ל-34% שבחרו בגרמניה.
סקר מאוחר יותר הראה כי 82% מהאמריקאים האמינו שהיפנים "יותר אכזריים בלבם" מאשר הגרמנים.
למרות המדיניות, כתוצאה מהאיום המידי והצורך לבלום את התקדמותה של יפן באוקיינוס השקט, הוקצו משאבים רבים יותר להבסתה של יפן לעומת גרמניה.
בששת החודשים הראשונים שבהם ארצות הברית הייתה חלק מהמלחמה, הציב הצבא האמריקאי 300 אלף חיילים בחזית הפסיפית, לעומת 100 אלף חיילים שנשלחו לאירופה.
המתקפה הגדולה הראשונה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה הייתה גם היא באסיה, במהלך הקרב הימי על גוודלקנל.
שלוש אוגדות צבא אמריקאיות נפרסו באוסטרליה ובניו זילנד בפברואר ובמרץ 1942 לבקשת ראש ממשלת בריטניה צ'רצ'יל, על מנת שהאוגדות שנשלחו מאותן מדינות יוכלו להמשיך להילחם במזרח התיכון.
באמצעות פריסה זו בחזית היפנית, סייעה ארצות הברית לקידום האסטרטגיה אירופה תחילה בעקיפין, כך שאפשרה לאוגדות להמשיך ולהילחם באירופה.
בשנים 1944 ו-1945, עברו רוב המשאבים האמריקאים לאירופה, והפכו את "אירופה תחילה" למציאות.
בסוף המלחמה באירופה היו לארצות הברית 47 אוגדות באירופה ו-21 אוגדות בחזית היפנית.
78% ממשאבי חיל האוויר והצבא הופנו נגד גרמניה לעומת 22% נגד יפן.
לפי תוכניות הפלישה ליפן, 15 אוגדות תוכננו לעבור מאירופה למזרח אסיה.
אירופזאורוס (שם מדעי: Europasaurus; מילולית: "דינוזאור אירופי") הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים ממשפחת הברכיוזאוריים שחי ביורה העליון לפני 154 מיליון שנה.
סוג זה התגלה בגרמניה, במחצבה בקרבת העיר הנובר ב-1998 ולאחר עבודת חוקרים שחילצו את עצמותיו עד לשנת 2000. הוא תואר ב-2006 בידי החוקר אוקטביו מתאוס ונכלל בו מין יחיד: Europasaurus holgeri.
הממצאים כללו שרידי גולגולת ולסתות וכן שרידי חוליות וצלעות.
סך הכל התגלו 10 פרטים משומרים.
ב-2012 עד 2014 החלה עבודת חפירה נוספת באזור שחשפה מעל 3,000 עצמות אשר השתייכו לכ-20 פרטים חדשים.
האירופזאורוס היה אחד מהקטנים שבבני משפחתו שכללה מינים גדולים מאוד, ביניהם הברכיוזאורוס והג'ירפטיטאן.
בהשוואה לעצמות קמרזאורוס נראה שהגיע בבגרות לגובה 6.2 מטר ולמשקל של 800–900 קילוגרם בקירוב ודומה בגודלו למגיארוזאורוס.
ממצאים נוספים הגיעו לגובה 3.7 מטר ואף ל-1.7 מטר.
הוא הצליח להשיג את הגמדיות עקב צמיחה איטית מהרבה של עצמות מאשר זאורופודים אחרים.
שני הדינוזאורים עברו גמדיות איים עקב הגעתם לאיים הקדומים של צפון גרמניה, אזור שכיום כולל הרים גבוהים והוא מזכיר מאוד את האי האצג מרומניה של הקרטיקון.
בעבר אירופה הייתה מלאה באיים בתוך ימים רדודים וייתכן שכמה מהברכיוזאוריים הענקיים נדדו לעברם ועברו תהליך של גמדיות עקב המחסור במזון באיים.
עדות נוספת לכך שהדינוזאור חי באיים הוא שנמצאו סביבו בעיקר שרידים של חיות ימיות.
עקב מצחו הגבוה ושיניו המחודדות דמויות המעוין הוא זוהה כקרוב לברכיוזאורוס.
מזונו התבסס על עלי עצים מחטניים.
הוא התקיים בשטחי איים רדודים של פחות מ-200,000 ק"מ.
מרבית הממצאים באזור כללו ממצאי חיות ימיות כמו צבי ים, תנינאים ודגים וכן פטרוזאורים מעופפים, אך התגלו גם כמה דינוזאור כמו סטגוזאוריים ודיפלודוקיים גמדיים ולפחות 4 משפחות של תרופודים: הטורווזאורוס ממשפחת המגלוזאוריים, ממצאי אלוזאוריים קדומים, צרטוזאוריים ושיניים של פרטי דרומאוזאוריים.
תרופודים אלה היו קטנים ולא עלו על אורך של 4 מטרים.
אולם ממצאים באזור לקראת סוף התקופה כללו עקבות רחבות של טורף גדול, ככל הנראה של אלוזאור נכחד, אשר כנראה הגיע עקב ירידת גובה פני הים והוא גרם אולי להכחדת הפאונה האנדמית.
אירוקאר (1905) , קרוי גם: Aerocar Model A) היא מכונית פתוחה מהודרת בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת "Touring car" מתוצרת יצרנית הרכב The Aerocar Company (בין השנים 1907–1908 החברה הייתה קרויה Aerocar Motor Company), אשר יוצרה בין השנים 1908–1905 בארצות הברית
דגם "אירוקאר" יוצר בגיבוי סוחר הפחם "Alexander Y.
Malcomson" השותף לשעבר של הנרי פורד
דגם "אירוקאר" יוצר במדינת מישיגן בעיר דטרויט
כיסוי גג "חלק עליון שחור סטנדרטי"
תאורה: שני פנסי גז וכן "ציוד מנורת שמן מלא".
מחיר היחידה בשנת 1905 בארצות הברית - 2,800 דולר
דגם "אירוקאר" יוצר בין השנים 1905–1906 במקביל לדגם פורד מודל F שמחירו עמד על 1,200-1,000 דולר, ובמקביל לדגם היוקרה פורד מודל K שיוצר בין השנים 1906–1908 ושמחירו עמד על 3,000-2,500 דולר
אירופה הקונטיננטלית או היבשתית (אפשר גם אירופה האדמתית) הוא מונח המתייחס ליבשת אירופה, כאך ורק ליבשת עצמה, ללא כל האיים הסובבים והמוגדרים כחלק מאירופה.
התפיסה הישנה של אירופה כמונח תרבותי התמקדה באזור אירופה המרכזית (Kerneuropa).
תחת תחומי השטח של האימפריה הקרולינגית ובפרט: אוסטרזיה.
כלומר, שטחיהן של מדינות ימינו: צרפת, איטליה, אירופה דוברת הגרמנית וארצות השפלה (בנלוקס).
ההגדרה הנפוצה ביותר של אירופה הקונטיננטלית אינה כוללת את האיים היבשתיים הבאים: איי יוון, קפריסין, מלטה, סיציליה, סרדיניה, קורסיקה, האיים הבלאריים, בריטניה הגדולה, אירלנד והאיים שמסביב.
נוביה זמליה והארכיפלג הנורדי, כמו גם איי האוקיינוסים הסמוכים, ובהם: האיים הקנריים, מדיירה, האיים האזוריים, איסלנד, איי פארו וסבלבארד.
לפעמים גם חצי האי הסקנדינבי אינו נכלל, שכן אף על פי שהוא טכנית חלק מאירופה הקונטיננטלית, בפועל, החיבורים לשאר היבשת הם על פני הים הבלטי או הים הצפוני (ולא דרך הנתיב היבשתי הארוך הכרוך בנסיעה לצפון חצי האי ואז דרומה דרך צפון-מזרח אירופה).
הן בבריטניה והן באירלנד, המונח "יבשת" משמש בדרך כלל לציון יבשת אירופה.
כותרת עיתון בריטי משעשעת כביכול כתבה פעם אחת, "ערפל בתעלה; יבשת מנותקת".
עוד נטען כי זו הייתה תחזית "מזג האוויר" הקבועה בבריטניה בשנות השלושים, מטפורה ליחסים העכורים אז.
בנוסף, המילה אירופה עצמה משמשת באופן קבוע גם לאירופה למעט האיים של בריטניה הגדולה, איסלנד ואירלנד (אם כי המונח משמש לעיתים קרובות כהתייחסות לאיחוד האירופי) .
אופן השימוש במונח והקשרו עשוי לרמז על יחסי אמון ופוליטיקה או תרבות.
אזרחי בריטניה הפרו-אירופאים נוטים פחות להשתמש במונח אירופה בדרכים שאינן כוללות את איי בריטניה ואירלנד.
שם התואר "יבשת" נגזר מההקשר לנורמות חברתיות או לאופנה של יבשת אירופה.
דוגמאות לכך כוללות ארוחת בוקר, שיזוף ונסיעות ארוכות טווח (לפני שלבריטניה היו כבישים מהירים) המכונות לעיתים קרובות גראן טוריסמו.
לעומת זאת, ההבדלים כוללים סוגי תקעים חשמליים שונים, אזורי זמן, הגה ממוקם בשמאל הרכב, מטבע והמשך השימוש ביחידות אימפריאליות מסוימות לצד השיטה המטרית שכבר זמן רב נהוגות ביבשת אירופה.
בריטניה מחוברת פיזית ליבשת אירופה דרך מנהרת התעלה (המנהרה התת-קרקעית הארוכה בעולם), המאכלסת הן את שירותי Getlink, המעבירה מטענים וסחורה והן ביורוסטאר המשמשת לתעבורת נוסעים.
שירותים אלה הוקמו כדי להסיע נוסעים וכלי רכב דרך המנהרה על בסיס 24/7 בין האי ליבשת אירופה, תוך שמירה על אמצעי בקרת דרכונים והגירה משני צידי המנהרה.
מסלול זה פופולרי בקרב פליטים ומהגרים המבקשים להיכנס לבריטניה.
במיוחד בפילולוגיה גרמאנית, המונח "היבשת" מתייחס ליבשת אירופה למעט חצי האי הסקנדינבי, בריטניה, אירלנד ואיסלנד.
הסיבה לכך היא שאף על פי שחצי האי הסקנדינבי מחובר ליבשת אירופה, ונגיש דרך דרך יבשתית לאורך חוג ה-66, בדרך כלל התחבורה אליו נגישה וחסכונית יותר דרך הים (מצרי ארסונד, קטגט, הים הבלטי והים הצפוני).
קונטיננטן ("היבשת") (בשוודית: Kontinenten) הוא ביטוי שוודי עממי המתייחס לאזור שאינו שוודיה, נורווגיה ופינלנד, אך כולל את דנמרק (ואפילו את איי הארכיפלג הדני שאינם חלק מהיבשת עצמה.) ושאר חלקי יבשת אירופה.
בנורווגיה, באופן דומה, מדברים על קונטיננט כישות נפרדת.
בדנמרק, יוטלנד מכונה "היבשת", כיוון חיבורה הגאוגרפי ליבשת אירופה.
היום, חצי האי הסקנדינבי מחובר כעת ליבשת הדנית (חצי האי יוטלנד) באמצעות גשר ארסונד.
המונח משמש מנקודת מבטם של תושבי האי בכל מדינה לתיאור החלק היבשתי של ארצם או את היבשת (או היבשת) כולה.
צרפת הקונטיננטלית מכונה גם l'Hexagone, "המשושה" בצרפתית.
המונח מתייחס לצורתה הבעלת הדמיון למשושה במפה.
ספרד הקונטיננטלית מכונה גם כן: "חצי האי ספרד".
אירופה פלוס היא תחנת הרדיו המסחרית הלא-ממשלתית הראשונה בברית המועצות וברוסיה.
החלה לשדר ב-30 באפריל 1990. מדינות שידור: רוסיה, אוקראינה, קירגיזסטן, קזחסטן, מולדובה וכן טג'יקיסטן.
אירופה פלוס תופסת עמדה מובילה בקרב רשתות הרדיו של רוסיה.
הקהל המרכזי של תחנת הרדיו הוא צעירים ופעילים מתחת לגיל 35.
הפרויקט הגדול ביותר מחוץ לאוויר הוא ה"Europa Plus Live" השנתי רב השעות ב-Open air .
ב-27 ביולי 2019, 400,000 איש ביקרו בכיכר של ליבת הספורט הדרומי "לוז'ניקי", ומספר הצופים הכולל עמד על כ-1.5 מיליון.
23 להקות זרות ורוסיות פופולריות השתתפו בקונצרט בן 7 שעות באוויר הפתוח.
אירורי (ביפנית :囲炉裏 ,居炉裏) הוא אח יפני מסורתי שמוזן בפחמי עץ.