tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך סצנות רבות, טיילר דרדן עוטה משקפי שמש המיועדים לרוב לסובלים מנדודי שינה, אשר חוסמים אור כחול, המפחית את כמות המלטונין שהגוף מייצר כרמז על הקשר בין המספר לטיילר.
לאחר שמרלה לוקחת מנת יתר של קסאנקס היא ניצלת על ידי דרדן ובעקבות כך מתפתחת בין השניים מערכת יחסים מינית.
דרדן מבקש מהמספר שלא ידבר לעולם עם מרלה עליו.
תחת הדרכתו של דרדן, מועדון הקרב הופך ל"פרויקט מהומה" (Project Mayhem), אשר מתמסר לביצוע פעולות ונדליזם אנטי-קפיטליסטיות הרסניות ברחבי העיר.
מועדוני הקרב הופכים לרשת עבור "פרויקט מהומה", ואילו המספר נותר מחוץ לפעילות הפרויקט.
לאחר ויכוח, דרדן נעלם מחייו של המספר ולאחר שבוב (מגולם על ידי מיט לוף), חבר ב"פרויקט מהומה", נהרג בעת ביצוע משימה, המספר מנסה לעצור את פעילות הפרויקט.
בהמשך המספר מגלה כי מועדון הקרב גדל ונוספו לו סניפים רבים בכל ערי ארצות הברית, בהם החברים מזהים אותו כטיילר דרדן.
בהמשך הסרט הוא מבין, בעקבות שיחה עם מרלה, כי טיילר דרדן הוא למעשה האלטר אגו שלו עצמו אשר נוצר כתוצאה מאוטוסוגסטיה בעקבות רצונו להשתנות.
דרדן מופיע בפניו ומסביר לו כי הוא שולט בגופו בזמנים מסוימים בחייו - כשהוא ישן, וכשהוא מדמיין שהוא נמצא עם דרדן, אך בעצם עושה את מה שדרדן עושה.
הסרט נוגע בנושאים כמו פסיכואנליזה, זהות מגדרית, וגבריות בעולם המודרני.
במהלך העלילה, מתגלה שהמספר סובל מדיסוציאציה חמורה, וטיילר הוא למעשה היבט סכיזופרני של נפשו.
כאן עולה הדיון על אלטר אגו והפרדת התודעה מהגוף.
לאורך הסרט ישנו עיסוק משמעותי בדינמיקה קבוצתית ובמערכות יחסים, תוך שהוא בוחן את השפעת טראומה ואת הקשר בין תאגידים לעיצוב התנהגותם של אנשים.
המספר נאבק בפער בין המציאות לבין מה שתופס כאמיתות חייו, מה שמוביל לכך שהצופה נחשף לעלילה מנקודת מבטו של מספר בלתי מהימן.
לאורך הסיפור, האירועים מוצגים דרך עיניו של המספר באופן חלקי ומעוות, מה שמקשה להבחין בין אמת להזיה.
רק לקראת הסיום מתגלה לצופה האמת המלאה, וחושפת את המאבק הפנימי של הדמות הראשית בינו לבין האלטר-אגו שלו, טיילר דרדן, ובכך מעניקה משמעות חדשה לאירועים שהוצגו במהלך הסרט.
הסרט, המשלב אלמנטים של פוסטמודרניזם, סוריאליזם, ופרדוקסים, מסתיים בפיצוץ של בניין משרדים – סמל להתמוטטות המבנה הכלכלי והמעמד החברתי המודרני.
דרך ההרס והכאוס, הסרט מותיר את הצופה עם שאלות מהותיות על פסיכולוגיה, פילוסופיה, ומערכת הערכים המניעה את העולם המודרני.
אדוארד נורטון מגלם את המספר - מתאם החזרות של יצרנית רכב.
שמו של המספר לא נאמר במפורש בסרט.
במהלך הסרט, מאמץ המספר כינויים שונים לצורך מאוד מסוים, בזמן שהוא משתתף בקבוצות תמיכה כדי להילחם בנדודי השינה שלו.
בראד פיט מגלם את טיילר דרדן - מוכר סבונים שהמספר פוגש באחת מנסיעות העסקים שלו.
הוא והמספר הופכים לחברים טובים ופותחים מועדון קרב מחתרתי, שאותו טיילר הופך בסופו של דבר לארגון טרור אנרכיסטי שנקרא "פרויקט מהומה".
הלנה בונהם קרטר מגלמת את מרלה סינגר - אישה ניהיליסטית שהקריין פוגש בזמן שהיא הולכת לקבוצות תמיכה.
לה ולטיילר יש מערכת יחסים מינית לאורך כל הסרט.
מיט לוף מגלם את רוברט "בוב" פאולסון - אדם שהקריין פוגש בקבוצת תמיכה לסרטן האשכים.
מאוחר יותר הוא מצטרף למועדון קרב והופך לחבר ב"פרויקט מהומה" על מנת למצוא סיפוק.
ג'ארד לטו מגלם את פני מלאך - מגויס צעיר למועדון קרב וחבר ב"פרויקט מהומה".
זאק גרנייה מגלם את ריצ'רד צ'סלר - הבוס של המספר בעבודתו בחברה שממנה המספר מנסה להשתחרר.
הולט מק'קלני מגלם את המכונאי - חבר בפרויקט מהומה שמבצע משימות סודיות ומפחידות למען טיילר דירדן.
איון ביילי מגלם את ריקי - אחד מחברי מועדון הקרב.
בשנת 1996, הסופר צ'אק פלאניוק הוציא לאור את הרומן "מועדון קרב".
פלאניוק הגה את הרעיון לספר לאחר שחטף מכות בטיול מחנאות.
כשהוא חזר לעבודה, עם חבלות גלויות, אף אחד מעמיתיו לעבודה לא שאל אותו מה קרה.
במקום זאת, שאלו אותו שאלות בנאליות כמו 'איך היה סוף השבוע שלך?' הוא הבין שזה מפני שלא היה להם מספיק אכפת ממנו כדי לרצות לתקשר איתו.
לפני פרסום הספר, גרסה מוקדמת שלו הגיעה למפיק קווין מק'ורמיק, אשר שלח אותה לבחינה באולפני פוקס.
הבוחן דחה את הרעיון לעבד את הספר לסרט.
מק'ורמיק העביר את הגרסה המוקדמת גם למפיקים לורנס בנדר וארט לינסון, אך גם הם דחו את הפרויקט.
המפיקים ג'וש דונן ורוס בל זיהו את הפוטנציאל בספר והתעניינו בעיבודו לקולנוע.
כדי לאמוד את אורכו של הסרט, הם ארגנו קריאה של התסריט עם שחקנים, אשר נמשכה שש שעות.
בעקבות כך הם השמיטו קטעים מהתסריט המקורי והשתמשו בתסריט המקוצר להקלטת הדיאלוגים.
רוס בל שלח את ההקלטה לראש מחלקת פוקס 2000 , אשר האזינה להקלטה והחליטה לרכוש את הזכויות על הספר "מועדון קרב" מפלאניוק עבור סכום של 10,000 דולר.
זיסקין שקלה בתחילה לשכור את באק הנרי לכתיבת העיבוד הקולנועי לאחר שמצאה דמיון בין "מועדון קרב" לבין הסרט "הבוגר" משנת 1967, אותו עיבד הנרי.
עם זאת, כאשר התסריטאי ג'ים אולס פנה לדונן ובל בבקשה לכתוב את התסריט, העדיפו המפיקים לבחור בו על פני הנרי.
רוס בל פנה לארבעה במאים בבקשה לביים את הסרט כאשר המועדף עליו היה פיטר ג'קסון, אולם ג'קסון היה עסוק בצילומי הסרט "רוחות רפאים" בניו זילנד.
גם הבמאים בריאן סינגר ודני בויל קיבלו את הספר אך לא הביעו מספיק עניין להתחייב לפרויקט.
הבמאי דייוויד פינצ'ר קרא את הספר עוד לפני שזיסקין רכשה את הזכויות עליו ואף ניסה בעצמו לרכוש אותן.
הוא נפגש עם זיסקין לשוחח על בימוי הסרט, ולאחר השיחה החליט לביים את הסרט, אף על פי שהיסס בהתחלה בעקבות חוויה שלילית שחווה עם אולפני המאה ה-20 בהפקת הסרט "הנוסע השמיני 3".
לאחר שפינצ'ר לקח על עצמו את בימוי הסרט המפיק ארט לינסון ראה את הפונטציאל והחליט להיכנס לצוות המפיקים.
המפיק רוס בל נפגש עם השחקן ראסל קרואו כדי לדון במועמדותו לתפקיד טיילר דרדן.
המפיק ארט לינסון, שהצטרף לפרויקט בשלב מאוחר יותר, נפגש עם השחקן בראד פיט בנוגע לאותו תפקיד.
לינסון, שהיה המפיק הוותיק מבין השניים, השפיע על ההחלטה של האולפן לבחור בפיט במקום בקרואו.
פיט חיפש פרויקט חדש לאחר הכישלון המסחרי שחווה עם "לפגוש את ג'ו בלאק", והאולפן האמין ש"מועדון קרב" יזכה להצלחה גדולה יותר עם כוכב ידוע.
האולפן חתם עם פיט על חוזה בסך 17.5 מיליון דולר.
לתפקיד "המספר" חסר השם האולפן חיפש "כוכב בעל שם" בין השמות שעלו היו מאט דיימון ושון פן, במטרה לשפר את הפוטנציאל המסחרי של הסרט.
עם זאת, פינצ'ר העדיף את אדוארד נורטון בהתבסס על הופעתו בסרט לארי פלינט: האיש והסקנדל מ-1996. באותה תקופה, אולפנים אחרים פנו לנורטון לתפקידים ראשיים בסרטים מתהווים כמו "הכישרון של מר ריפלי" ו"איש על הירח".
אולפני המאה ה-20 הציעו לנורטון 2.5 מיליון דולר עבור השתתפותו ב"מועדון קרב", אך הוא לא יכול היה לקבל את ההצעה מיד בשל התחייבות קודמת לסרטי פרמאונט.
כדי לפתור את המצב, נורטון חתם על הסכם עם פרמאונט, בו התחייב להופיע באחד מהסרטים העתידיים שלהם תמורת משכורת מופחתת.
נורטון מילא מאוחר יותר את ההתחייבות הזו עם תפקידו בסרט "הג'וב האיטלקי" משנת 2003.
בינואר 1998 הודיעו אולפני המאה ה-20 כי בראד פיט ואדוארד נורטון לוהקו לסרט.
השחקנים התכוננו לצילומים על ידי שיעורים באיגרוף, טאקוונדו, גראפלינג וייצור סבון.
בראד פיט אכן בחר באופן יזום ללכת לרופא שיניים כדי לשבור חלקים משיניו הקדמיות כהכנה לתפקידו בסרט.
הוא עשה זאת כדי להבטיח שהדמות שלו, טיילר דרדן, תיראה יותר אותנטית ומתאימה לתדמית של לוחם במועדוני קרב מחתרתיים.
לאחר סיום הצילומים, הוא חזר לרופא השיניים כדי לשקם את השיניים שנפגעו.
בחירתו הראשונה של פינצ'ר לתפקיד מרלה סינגר הייתה ג'נין גרופלו.
בעוד שפינצ'ר טען בתחילה שהיא דחתה את התפקיד בשל תוכן הסרט המיני, גארופלו חשפה בראיון בשנת 2020 שהיא הסכימה לתפקיד אך הודחה ממנו כי נורטון סבר שהיא אינה מתאימה לתפקיד.
לאחר מכן פינצ'ר הציע את התפקיד לג'וליה לואי-דרייפוס.
יוצרי הסרט שקלו גם את קורטני לאב ווינונה ריידר כמועמדות מוקדמות לתפקיד.
לאב טענה שהיא לוהקה לתפקיד מרלה סינגר, אך פוטרה לאחר שדחתה הצעה מפיט להשתתף בסרט על בעלה המנוח, קורט קוביין.
האולפן רצה ללהק את ריס וית'רספון, אך פינצ'ר חש שהיא צעירה מדי לתפקיד.
שרה מישל גלר דחתה את התפקיד בשל לוח זמנים עמוס עם סדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים".
בסופו של דבר, פינצ'ר בחר להעניק את התפקיד להלנה בונהם קרטר, בהתבסס על הופעתה בסרט כנפי היונה משנת 1997.
ג'ים אולס החל בעבודה על טיוטה ראשונית של התסריט שבה לא נכללה קריינות רקע בשל התפיסה הרווחת בתעשייה באותה תקופה כי מדובר בטכניקה מיושנת ושחוקה.
עם הצטרפותו של דייוויד פינצ'ר לפרויקט הוא טען כי הסרט חייב לכלול קריינות שכן לדעתו ההומור נבע מקולו של המספר.
פינצ'ר ואולס עבדו על עיבוד מחדש של התסריט במשך כשבעה חודשים, ובשנת 1997 הגישו טיוטה שלישית אשר כללה שינויים בסדר העלילה והסרת מספר אלמנטים מרכזיים.
כאשר בראד פיט לוהק לתפקיד טיילר דרדן, הוא הביע דאגה כי אופי הדמות שלו הוא חד-ממדי וחסר מעוף.
בעקבות זאת, פנה פינצ'ר לבמאי והתסריטאי קמרון קרואו, שהציע להוסיף לדמות יותר עמימות.
בנוסף פינצ'ר שכר את התסריטאי אנדרו קווין ווקר איתו שיתף פעולה בסרט שבעה חטאים כדי לסייע בעיבוד, והזמין את בראד פיט ואדאורד נורטון לעזור בשכתוב התסריט.
במהלך כשנה הם יצרו חמש גרסאות שונות של התסריט.
צ'אק פלאניוק מחבר הרומן המקורי שיבח את עיבוד הסרט על נאמנותו למקור, והעריך את העובדה שהעלילה בסרט הייתה יותר ממוקדת ומעובדת מזו שבספר.
הוא נזכר כיצד התסריטאים התלבטו האם קהל הצופים יקבל את הטוויסט העלילתי מהספר.
פינצ'ר תמך בהכללת הטוויסט, וטען ש"אם הם קיבלו הכל עד לשלב זה, הם יקבלו גם את זה.
אם הם עדיין באולם הקולנוע, הם יישארו איתו."
הרומן של פלאניוק הכיל אלמנטים הומוארוטיים, אותם בחר פינצ'ר לשמר גם בעיבוד הקולנועי על מנת לעורר תחושת אי-נוחות בקרב הקהל ולהדגיש את ההפתעות בעלילה.
סצנת האמבטיה שבה טיילר דרדן מתרחץ ליד המספר ממחישה את השפעת רעיונותיו של טיילר על המספר.
השורה "אני תוהה אם אישה אחרת היא באמת התשובה שאנחנו צריכים" נועדה להציע אחריות אישית ולא הומוסקסואליות, כלומר השורה מציעה שהדמות צריכה להתמודד עם האתגרים והבעיות שלה בצורה ישירה וללא תלות בגורמים חיצוניים כמו מערכת יחסים רומנטית, מה שמבטא את הרעיון של אחריות אישית.
דוגמה נוספת היא הסצנה בתחילת הסרט שבה טיילר דרדן מכניס את קנה האקדח לפיו של המספר.
המספר מוצא גאולה בסוף הסרט על ידי דחיית הדיאלקטיקה של טיילר דרדן, מהלך המבדיל את הסיום מהגרסה הספרותית שבו המספר נשלח לאשפוז במוסד לחולי נפש.
נורטון השווה את הגאולה בסרט לזו שבסרט "הבוגר", כאשר ציין ששני הגיבורים מוצאים איזון בין שני צדדים מנוגדים של זהותם.
פינצ'ר סבר שהרומן מקדיש יותר מדי תשומת לב לטיילר דרדן, ושינה את הסיום כדי להרחיק את הסיפור מהדמות ונימק זאת "רציתי שאנשים יאהבו את טיילר, אבל גם שירגישו בנוח עם תבוסתו."
מנהלי הסטודיו, ביל מק'ניק ולאורה זיסקין הקציבו בהתחלה תקציב של 23 מיליון דולר להפקת הסרט אך עם תחילת ההפקה התקציב גדל ל-50 מיליון דולר.
חצי מהסכום מומן על ידי חברת ההפקות ניו ריג'נסי, אך כאשר הגיעו לימי הצילום התקציב טיפס ל-67 מיליון דולר.
ראש חברת ניו ריג'נסי והמפיק בפועל של הסרט, ארנון מילצ'ן, דרש מפינצ'ר להוריד את העלויות לפחות ב-5 מיליון דולר.
פינצ'ר סירב, ולכן מילצ'ן איים על מק'ניק בכך שנסיגת המימון של ניו ריג'נסי.
כדי להשיב את תמיכתו של מילצ'ן, שלח מק'ניק לו קלטות של צילומים יומיים מהסרט.
לאחר שצפה בשלושה שבועות של צילומים, השיב מילצ'ן את המימון של ניו ריג'נסי להפקה.
התקציב הסופי של ההפקה נע בין 63 ל-65 מיליון דולר.
הקרבות בסרט תוכננו ובוימו בצורה מדויקת מאוד, והשחקנים נדרשו להשקיע מאמץ מלא כדי להבטיח שהסצנות יראו ריאליסטיות, כולל רגעים שבהם איבדו את הנשימה כתוצאה מהמכות.
המאפרת ג'ולי פירס, שעבדה עם פינצ'ר בסרט "המשחק" מ-1997,צפתה באמנויות לחימה משולבות וקרבות אגרוף בשידורי שלם וצפה כדי לאפר את השחקנים בצורה מדויקת.
היא עיצבה לאחד הניצבים אוזן שנראה כאילו חסרה לה סחוס, בהשראת הקרב שבו מייק טייסון נשך חלק מאוזנו של איוונדר הוליפילד.
מאפרים השתמשו בשתי שיטות ליצירת זיעה על פי דרישה: ריסוס מים מינרליים מעל שכבת וזלין, ושימוש במים טהורים ליצירת "זיעה רטובה".
מיט לוף, ששיחק את דמותו של בוב בעל החזה גדול, לבש רתמת שומן במשקל 40 קילוגרם שנתנה לו חזה מאסיבי.
בנוסף, הוא השתמש בהגבהה לנעליים בגובה של 20 סנטימטרים בסצנות עם אדוארד נורטון, כדי להיות גבוה יותר ממנו.
הצילומים נמשכו 138 ימים, מיולי עד דצמבר 1998, שבמהלכם צילם פינצ'ר יותר מ-1,500 סלילי פילם, פי שלושה מהממוצע לסרט הוליוודי.
מיקומי הצילומים היו בלוס אנג'לס ובסביבותיה, וכן באולפנים שנבנו ב.
מעצב ההפקה, , בנה יותר מ-70 סטים שונים.
חזית הבית של טיילר דרדן נבנתה ב בעוד החלק הפנימי של הבית נבנה על במת סאונד במיקום האולפן.
הפנים עוצב במראה מתפורר כדי לשקף את העולם המפורק של הדמויות.
דירתה של מרלה סינגר עוצבה על בסיס צילומים של דירות במרכז העיר לוס אנג'לס.
בסך הכל, ההפקה כללה 300 סצנות, 200 אתרי צילום, ואפקטים מיוחדים מורכבים.
פינצ'ר השווה את "מועדון קרב" לסרטו הבא, "החדר" (2002), ואמר: "הרגשתי שאני מבלה את כל זמני בצפייה במשאיות מועמסות ונפרקות כדי שאוכל לצלם שלוש שורות דיאלוג.
הייתה יותר מדי תחבורה בכל זה."
לצילום הסרט פינצ'ר שכר את שירותיו של הצלם .
אביו היה הצלם של פינצ'ר בסרט "הנוסע השמיני 3" משנת 1992, אך נאלץ לעזוב את ההפקה באמצע הדרך בשל מחלת פרקינסון.
פינצ'ר חקר סגנונות חזותיים שבהם השתמש בסרטיו הקודמים "שבעה חטאים" ו"המשחק", שבמהלכם השתמש בטכניקות כמו תאורה כהה וצללים מודגשים, צבעים עשירים וקונטרסטים חדים, כדי ליצור אווירה מתוחה וקודרת, ולהדגיש את המסתורין והדרמה.
פינצ'ר וקרוננוות' אימצו סגנון חזותי מרהיב, כשהם בחרו להציג את הדמויות כ"מבריקות במקצת".
הסצנות שבהן המספר מופיע ללא טיילר דרדן היו בעלות מראה פשוט וריאליסטי.
לעומת זאת, הסצנות שבהן טיילר מופיע תוארו על ידי פינצ'ר כ"היפר-ריאליות במובן הרוס ומתפורר—מטאפורה חזותית למה שהמספר נכנס אליו".
היוצרים השתמשו בצבעים כבדים בתלבושות, באיפור ובעיצוב האמנותי.
הלנה בונהם קרטר השתמשה באיפור אופלסנטי - איפור שמאפייניו כוללים גוונים רב-צבעוניים וזוהר המשתנה בהתאם לזווית האור כדי להציג את דמותה הניהיליסטית הרומנטית במראה של "מכורה לסמים".
המראה היה בהשראת הסרט "אמריקן גרפיטי" משנת 1973.
הצוות ניצל הן את האור הטבעי והן את התאורה המעשית.
פינצ'ר חיפש גישות שונות לסידורי התאורה; לדוגמה, הוא בחר במספר מיקומים עירוניים כדי לנצל את אפקטי אורות העיר ברקע השוטים.
הצוות השתמש גם בתאורת פלואורסצנט במיקומים מעשיים אחרים כדי לשמור על אלמנט של מציאות ולתאורה של הפרוטזות שתיארו את פציעות הדמויות.
מצד שני, פינצ'ר גם דאג שהסצנות לא יהיו מוארות חזק מדי, כדי שעיני הדמויות יהיו פחות נראות, בהשפעת הטכניקה של הצלם .
הסרט צולם בעיקר בשעות הלילה וכאשר צולם בשעות היום פינצ'ר שם דגש על כך שזה יהיה במיקומים מוצלים.
הצוות צייד את מרתף הבר במנורות עבודה זולות כדי ליצור זוהר ברקע.
פינצ'ר נמנע מצילום סצנות הקרב המוקדמות במרתף עם עבודת מצלמה מעוצבת, והעדיף למקם את המצלמה במצב קבוע.
בסצנות הקרב המאוחרות יותר, פינצ'ר העביר את המצלמה מנקודת המבט של צופה מרוחק לזו של הלוחם.
הסצנות עם טיילר דרדן צולמו בצורה שנועדה להסתיר את העובדה שהדמות היא הקרנה מנטלית של המספר חסר השם.
טיילר לא צולם בשוטים זוגיים עם קבוצת אנשים, וגם לא הוצג בשוטים מעבר לכתף בסצנות שבהן טיילר נותן למספר רעיונות ספציפיים כדי לתמרן אותו.
בסצנות לפני שהמספר פוגש את טיילר, הכניסו היוצרים את נוכחותו של טיילר בפריימים בודדים להעברת מסר תת-ספי.
טיילר מופיע ברקע ומחוץ לפוקוס, כמו "שד קטן על הכתף".
פינצ'ר הסביר את הפריימים התת-מודעים באומרו: "הגיבור שלנו יוצר את טיילר דרדן במוחו, ולכן בנקודה זו הוא קיים רק בשוליים של תודעת המספר".
דייוויד פינצ'ר שכר את , מומחה לאפקטים חזותיים שעבד עמו בעבר על הסרט "המשחק", כדי להוביל את עבודת האפקטים החזותיים בסרט "מועדון קרב".
האוג פיזר את צוות האמנים והמומחים בין צוותים שונים כאשר כל צוות התמקד בסוג מסוים של אפקטים חזותיים: מידול ממוחשב, אנימציה, קומפוזיציה וסריקה.
האוג הסביר שהם בחרו את המומחים הטובים ביותר לכל תחום, ותיאמו ביניהם כדי לוודא שהעבודה תבוצע בצורה מיטבית, ללא ניצול של נקודות החולשה של המתקנים.סצנת הפתיחה של הסרט, באורך 90 שניות, מציגה את המוח של המספר ברמה מיקרוסקופית.
המצלמה נעה פנימה והחוצה, כשהיא מתחילה במרכז הפחד של המספר ועוקבת אחר תהליכי המחשבה שלו.
סצנה זו, שתוכננה בחלקה על ידי פינצ'ר, זכתה לתקציב נפרד מהסרט כולו ואושרה על ידי האולפן בינואר 1999. לצורך הסצנה, שכר פינצ'ר שירותיו של , שזכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
בנוסף, הסרט כולל אפקטים חזותיים נוספים כמו סצנה מוקדמת שבה המצלמה חולפת על פני רחובות העיר ומתמקדת בציוד ההרסני של "פרויקט מהומה".
סצנת הסיום, שבה נהרסים משרדי חברות כרטיסי האשראי, עוצבה על ידי ריצ'רד ביילי מחברת Image Savant, שעמל על הסצנה במשך למעלה מ-14 חודשים.
במהלך הסרט, ישנה סצנה שבה טיילר דרדן מסב את תשומת לב הצופים לסימן המעבר המכונה "כוויית סיגריה".
סצנה זו מסמלת נקודת מפנה עלילתית, שבה המציאות מתחילה להתעוות ולהפוך על פניה.
פינצ'ר הסביר שהכוונה הייתה להעניק לצופים תחושה של שינוי דרמטי במבנה הסרט, כאילו המקרין החמיץ את המעבר בין הסצנות, וכעת הצופים צריכים לראות את הסרט מזווית חדשה לחלוטין.
דייוויד פינצ'ר חשש שלהקות שכבר צברו ניסיון בכתיבת פסקול מקורי לא יצליחו להביא את החיבור הנכון בין הנושאים השונים של הסרט ולכן חיפש להקה שלא התנסתה בתחום הקולנועי בעבר.
תחילה פנה פינצ'ר ללהקת רדיוהד, אך הסולן תום יורק סירב להצעה משום שהלהקה הייתה בתקופת התאוששות לאחר קידום האלבום שלהם "OK Computer" מ-1997. בעקבות זאת, פינצ'ר פנה לצמד המפיקים Dust Brothers, שיצרו פסקול ייחודי בסגנון פוסט-מודרני, שכלל לופים של תופים, אפקטים אלקטרוניים, ודגימות ממוחשבות.
, אחד מחברי הדאסט בראדרז, הסביר שפינצ'ר ביקש ליצור "משהו פורץ דרך" בכל היבט של הסרט, ופסקול לא שגרתי תרם להשגת המטרה הזו.
השיר "Where Is My Mind?" של להקת פיקסיז מלווה את רגע השיא של הסרט ואת כתוביות הסיום.
הצילומים הסתיימו בדצמבר 1998, ופינצ'ר ערך את החומר המצולם בתחילת 1999 כדי להכין את 'מועדון קרב' להקרנה מול הנהלת האולפנים.
התגובה לסרט לא הייתה חיובית, וההנהלה חששה כי לא יהיה לסרט קהל יעד מתאים.
הסרט היה מתוכנן במקור לצאת ביולי 1999, אך שחרורו נדחה תחילה ל-6 באוגוסט 1999, ולאחר מכן נדחה שוב לסתיו, בטענה ללוח זמנים עמוס בקיץ ולתהליך פוסט-פרודקשן מזורז.
מחוץ לאולפן ייחסו את העיכובים לטבח בתיכון קולומביין שהתרחש מוקדם יותר באותה שנה.
מנהל השיווק של חברת פוקס סרצ'לייט פיקטורס עמד בפני אתגרים בשיווק הסרט, ובשלב מסוים שקלו לשווקו כסרט אמנותי.
הם סברו שהסרט פונה בעיקר לגברים בשל האלימות שבו, והאמינו שגם נוכחותו של בראד פיט לא תמשוך קהל נשי.
מחקרי עומק הראו שהסרט מושך בעיקר בני נוער.
פינצ'ר סירב לאפשר לפוסטרים ולקדימונים להתמקד בפיט ועודד את האולפן לשכור את חברת הפרסום Wieden+Kennedy לגיבוש תוכנית שיווקית.
החברה הציעה להשתמש בסבון ורוד עם הכיתוב "Fight Club" כתמונת השיווק המרכזית של הסרט; ההצעה נחשבה ל"בדיחה גרועה" על ידי הנהלת האולפנים.
פינצ'ר גם הוציא שני קדימונים מוקדמים בצורת הודעות שירות פומבי מזויפות שהוצגו על ידי פיט ונורטון, אך האולפן לא סבר שהקדימונים שיווקו את הסרט כראוי.
במקום זאת, האולפן מימן קמפיין גדול בהיקף של 20 מיליון דולר, שכלל מסיבות עיתונאים, פוסטרים, שלטי חוצות, וקדימונים לטלוויזיה שהתמקדו בסצנות הקרב מהסרט.
האולפן פרסם את הסרט בערוצי הכבלים במהלך שידורי הפדרציה העולמית להיאבקות (WWF), דבר שפינצ'ר מחה עליו, מתוך אמונה שמיקום זה יוצר הקשר שגוי לסרט.
האולפן ערך את הקרנת הבכורה העולמית של "מועדון קרב" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-56 בוונציה ב-10 בספטמבר 1999. לקראת יציאתו לאקרנים בארצות הברית, שכר האולפן את חברת מחקר כדי לבצע תחזית לגבי הכנסות צפויות, החברה חזתה שהסרט יכניס בין 13 ל-15 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
ב־15 באוקטובר 1999 הסרט יצא לראשונה בארצות הברית ובקנדה והכניס 11 מיליון דולר ב-1,963 בתי קולנוע במהלך סוף השבוע הראשון.
הוא דורג במקום הראשון בקופות באותו סוף שבוע, כשהוא גובר על הסרטים סיכון כפול והסיפור שלנו שיצאו גם הם באותו סוף שבוע.
על פי סקרי קהל של CinemaScore הסרט קיבל ציון ממוצע של "B−" בסולם של A+ עד F.
אחוז הגברים בקהל היה 61% לעומת 39% נשים; 58% מהקהל היה מתחת לגיל 21. למרות מיקומו בראש הקופות, הכנסות הפתיחה של הסרט נפלו מציפיות האולפן.
בסוף השבוע השני, הכנסות הסרט ירדו ב-42.6%, והסתכמו ב-6.3 מיליון דולר.
במהלך הצגת בכורה הוא הכניס 37 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-63.8 מיליון דולר בשאר העולם, בסך כולל של 100.9 מיליון דולר ברחבי העולם.
עם שחרורים חוזרים, ההכנסות העולמיות של הסרט עלו ל-101.2 מיליון דולר.
המועצה הבריטית לסיווג סרטים (BBFC) בחנה את "מועדון קרב" לקראת יציאתו בבריטניה ב-12 בנובמבר 1999, והסירה שתי סצנות שכללו "התרגשות מופרזת של הכאת פניו של גבר חסר הגנה עד לריסוק".
המועצה העניקה לסרט דירוג +18, שהגביל את הצפייה בו לקהל בוגר בלבד בבריטניה.
ה-BBFC לא צנזר מעבר לכך, לאחר שבחנה ודחתה טענות כי הסרט מכיל "מידע מדריך ומסוכן" ויכול "לעודד התנהגות אנטי-חברתית".
הוועדה קבעה: "הסרט בכללותו הוא - בצורה ברורה - ביקורתי ופרודי בחדות כלפי הפשיזם החובבני שהוא מציג חלקית.
דייוויד פינצ'ר פיקח באופן אישי על עיצוב אריזת ה-DVD של הסרט והיה בין הבמאים הראשונים שלקחו חלק במעבר סרטיהם למדיה ביתית.
הסרט יצא ב-DVD ב-6 ביוני 2000, בשתי גרסאות: גרסה עם דיסק אחד וגרסה מיוחדת עם שני דיסקים.
דיסק הסרט כלל ארבעה מסלולי פרשנות (commentary tracks) , בעוד הדיסק הנוסף כלל קטעים מאחורי הקלעים, סצנות שנמחקו, קדימונים, הודעות שירות לצופים, וידאו קליפ לשיר "This is Your Life", קטעי פרסום לאינטרנט, גלריות תמונות, ביוגרפיות של השחקנים, סטוריבורדס, וחומרי פרסום.
פינצ'ר ראה בעבודה על ה-DVD הזדמנות להשלים את חזונו עבור הסרט.
ג'ולי מרקל, סגנית נשיא לפיתוח יצירתי באולפני מאה ה-20, ציינה שהאריזה של ה-DVD משקפת את חזונו של פינצ'ר: "הסרט נועד לגרום לצופים לשאול שאלות.
האריזה, בהרחבה, מנסה לשקף חוויה שאותה יש לחוות באופן אישי.
ככל שתביט בה יותר, תמצא בה יותר." האריזה המיוחדת של מהדורת הדיסקים נראתה כמו עטיפת קרטון חומה, כששם הסרט "Fight Club" מופיע באלכסון על החזית והאריזה נראתה קשורה בחוט.
מרקל הוסיפה: "רצינו שהאריזה תהיה פשוטה מבחוץ, כך שתיווצר דיכוטומיה בין הפשטות של עטיפת הקרטון לחומרה והכאוס שבפנים"
מהדורת ה-DVD המיוחדת זכתה בפרסים של איגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנט לשנת 2000 עבור "ה-DVD הטוב ביותר", "הפרשנות הטובה ביותר ב-DVD", ו"התכונות המיוחדות הטובות ביותר ב-DVD".
מגזין אנטרטיינמנט ויקלי דירג את המהדורה בעלת שני הדיסקים במקום הראשון ברשימת "50 תקליטורי ה-DVD החיוניים לשנת 2001", תוך שהוא משבח את התוכן והאיכות הטכנית של התמונה והסאונד.
הסרט מכר יותר מ-6 מיליון עותקים ב-DVD ובווידאו בעשור הראשון ליציאתו, מה שהפך אותו לאחד ממוצרי המדיה הביתית הנמכרים ביותר בהיסטוריה של האולפן, בנוסף להכנסות של למעלה מ-55 מיליון דולר מהשכרות DVD ווידאו.
למרות הביצועים החלשים של הסרט בקופות בארצות הברית ובקנדה, הביצועים הטובים יותר בשאר העולם וההצלחה הגדולה במכירות ה-DVD, הסרט הניב רווח של 10 מיליון דולר לאולפן.
מהדורת הלייזרדיסק של הסרט יצאה לאור רק ביפן ב-26 במאי 2000 וכללה עטיפה שונה, וכן אחד מהפסקולים המעטים שיצאו בפורמט Dolby Digital Surround EX על לייזרדיסק.
בגרסה שהופצה בסין באינטרנט על ידי טנסנט, הצנזורה הסינית הסירה את סצנות הפיצוצים בסיום הסרט והחליפה את הסיום במסר לפיו "פרויקט חבלה" סוכל, וטיילר דרדן נעצר על ידי הרשויות ונשלח לבית חולים פסיכיאטרי עד שנת 2012, בהתאם לסיום המקורי של הספר "מועדון קרב".
מספר שבועות לאחר מכן, טנסנט הוציאה לאור גרסה מחודשת של הסרט שהחזירה 11 מתוך 12 הדקות שנחתכו במקור.
צ'אק פלאניוק ציין שהגרסה המצונזרת משקפת בצורה נאמנה יותר את הסוף של הספר בהשוואה לסיום שהוצג בסרט בגרסתו המקורית.
הסרט עורר דיונים נרחבים בקרב המבקרים כבר בהקרנת הבכורה שלו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-56 בוונציה, כאשר הדעות עליו היו קוטביות.
עיתונים דיווחו כי "רבים אהבו ושנאו אותו באותה מידה." חלק מהמבקרים הביעו חשש שהסרט יעודד התנהגות חיקוי, בדומה לתגובות שהתעוררו לאחר יציאת הסרט התפוז המכני בבריטניה כשלושה עשורים קודם לכן.
עם יציאת הסרט לבתי הקולנוע, הטיימס דיווח שהסרט נגע בעצב הרגיש של הפסיכולוגיה הגברית, ועורר דיון בעיתונים ברחבי העולם.
אף שהיוצרים טענו ש"מועדון קרב" הוא "תיאור מדויק של גברים בשנות ה-90", חלק מהמבקרים תיארו אותו כ"בלתי אחראי ומזעזע."
כריסטופר גודווין מהעיתון האוסטרלי האוסטרליאן טען ש'מועדון קרב' הוא אחד העיסוקים המשמעותיים ביותר של המיינסטרים ההוליוודי באלימות מאז 'התפוז המכני' של סטנלי קובריק.
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס שיבחה את הבימוי והעריכה של פינצ'ר.
היא כתבה כי הסרט נושא מסר על "הגבריות המודרנית", ואם לא יצפו בו בקפידה, ניתן לפרשו כתמיכה באלימות ובניהיליזם.
ג'יי קאר מהבוסטון גלוב סבר שהסרט מתחיל ב"באז מדהים ויצירתי", אך בסופו של דבר הופך ל"מגוחך בצורה נפיצה." דייוויד אנסן מניוזוויק תיאר את הסרט כ"ערבוב פרוע של טכניקה מבריקה, פילוסופיה ילדותית, סאטירה נוקבת ועומס חושי", וטען שהסיום היה יומרני מדי.
בביקורת באתר עין הדג נכתב כי הסרט מציע אידאולוגיה מגוחכת וילדותית, המשתמשת באמצעים צרכניים להעברת מסרים נגד תרבות הצריכה, וכי הטכניקה של פינצ'ר מצוינת אך האידאולוגיה בעייתית.
יוני בינרט מ־ynet מתאר את הסרט כ"סכין נוטפת ארס" ו"הומור מרושע" המכוונים ללב הקפיטליזם, אך גם כיצירה המציעה תקווה רומנטית בסופה, עם זוג המחזיק ידיים מול חורבן העולם.
אתר הביקורות Metacritic בחן 36 מבקרים ודירג 24 ביקורות כחיוביות, 10 כמעורבות, ו-2 כשליליות.
הוא העניק לסרט ציון כולל של 67 מתוך 100 בעוד אתר הביקורות Rotten Tomatoes סקר 185 מבקרים ודירג 148 ביקורות כחיוביות ו-37 כשליליות.
מהביקורות שנבחנו התקבל ציון ממוצע של 7.4 מתוך 10, והסרט קיבל דירוג של 80%, כשהסיכום הביקורתי היה: "משחק משובח, בימוי מדהים, ועיצוב הפקה מורכב הופכים את 'מועדון קרב' לנסיעה מטורפת."
הסרט "מועדון קרב" נחשב לאחד הסרטים המדוברים והמשפיעים ביותר של שנות ה-90. הוא זכה להכרה כפורץ דרך בקולנוע האמריקאי בזכות סגנונו הייחודי והחדשני, במיוחד בשימוש בטכנולוגיות קולנועיות מתקדמות.
לאחר יציאתו לבתי הקולנוע, הפך הסרט לפופולרי יותר באמצעות המלצות מפה לאוזן, ובזכות מכירות ה-DVD שלו הוא הפך לסרט פולחן, שזוכה להערכה תמידית מצד קהל המעריצים שלו.
הסרט גם תרם משמעותית לפרסומו הגלובלי של הסופר צ'אק פלאניוק, שכתב את הספר עליו מבוסס הסרט.
השפעת הסרט לא הוגבלה רק לתחום הקולנוע; בעקבות יציאתו דווח על הקמת מועדוני קרב אמיתיים בארצות הברית, כולל מועדון שנוסד בעמק הסיליקון בקרב אנשי תעשיית ההיי-טק, וגם מועדונים בקרב צעירים במספר מדינות בארצות הברית.
כמה מהמועדונים אף הובילו לפציעות ולמעצרים.
הסרט גם השפיע על אנשים בודדים לבצע פעולות אלימות בהשראתו, כמו במקרה של סטודנט במכללה שהטמין מטעני צינור בתיבות דואר ב-2002 קיבל השראה מהסרט.
המטרה של הלדר הייתה ליצור דפוס סמיילי על מפת ארצות הברית, בדומה לסצנה במועדון הקרב שבה בניין מושחת כדי שיהיה לו סמיילי בחלקו החיצוני.
ביולי 2009, צעיר בן 17 שהקים מועדון קרב משלו במנהטן הואשם בפיצוץ פצצה תוצרת בית מחוץ לבית קפה של סטארבקס באפר איסט סייד.
משטרת ניו יורק דיווחה כי החשוד ניסה לחקות את "פרויקט מהומה".
הוא בחר בסטארבקס משום שדייוויד פינצ'ר החביא כוס קפה של סטארבקס בכל סצנה בסרט הוא עשה זאת כדי להדגיש שורה בסרט על כך שיום אחד יהיה 'כוכב הלכת סטארבקס', כלומר סטארבקס משתלטת על העולם.
הסרט השפיע גם על תנועות נוצריות אוונגליסטיות בארצות הברית, בעיקר בתחום של חניכות גברית.
מספר כנסיות אימצו את נושא הסרט ובחרו לקרוא לקבוצות הבית שלהן "מועדוני קרב", במטרה להדגיש את ערכי הגבריות והמאבק הפנימי ברוח הסרט.
כמו כן, יצאו משחקי וידאו בהשראת הסרט, אך אלה נכשלו מבחינה ביקורתית ומסחרית.
בספטמבר 2024 לרגל 25 שנה ליציאת הסרט הראשון ייצא סרטון לא רשמי שהוכן על ידי בינה מלאכותית בטכנולוגיית דיפ-פייק המציג כביכול טריילר לסרט מועדון קרב 2 בהשתתפות אדוארד נורטון ובראד פיט.
מועדון צרכנים הוא התאגדות של לקוחות שמטרתה קבלת הנחות והטבות בפעילות צרכנית, בזכות גודלה של ההתאגדות, המקנה לה כוח קנייה גדול.
ההתאגדות במועדון צרכנים נעשית על פי מאפיין משותף, כגון מקצוע או מקום עבודה.
מבחינת המשווק, מועדון הצרכנים מצדיק מתן הנחות לא רק בזכות גודלו, אלא גם בזכות המאפיין המשותף של חבריו, המאפשר פנייה שיווקית ממוקדת למאפיין זה.
להבדיל ממועדון לקוחות, שהיוזמה להקמתו היא של המשווק, היוזמה להקמת מועדון צרכנים היא של הצרכנים, ללא מחויבות לספק מסוים.
בדומה למועדון לקוחות, גם חברות במועדון צרכנים מלווה פעמים רבות בכרטיס מזהה.
לעיתים מונפק כרטיס אשראי ייחודי לחברי מועדון הצרכנים, המהווה כרטיס אשראי וכרטיס מועדון גם יחד.
יש מועדוני צרכנים שעובדים עם מנפיק כרטיסי אשראי אחד, ויש כאלו שמאפשרים לבחור בין כמה.
נכון לשנת 2023 פעילים בישראל למעלה מ-30 מועדוני צרכנות.
מועדון ספורט כפר כמא, היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב הצ'רקסי כפר כמא, המתמודדת בליגה ג' מחוז מפרץ.
המועדון נוסד בשנת 2006 על בסיס השחקנים של הפועל כפר כמא שהתפרקה.
הקבוצה משחקת במגרש הכדורגל המקומי בכפר כמא, המכיל 2,000 מקומות ישיבה
לאורך השנים קבוצת הכדורגל המקומית נקראה "הפועל כפר כמא".
כדורגל היה ענף הספורט הבולט בתחומי הכפר ובשבתות נהגו תושבים רבים לתמוך בקבוצה המקומית במשחקיה.
בעונת המשחקים 1967/77 הקבוצה העפילה לראשונה מליגה ג' לליגה ב'.
בעקבות זאת רצו צעירים רבים להצטרף לשורותיה, אולם מספר המקומות המוגבל לרישום שחקנים הוביל להקמת מועדון כדורגל נוסף בכפר בשם "בית"ר כפר כמא".
שני המועדונים סבלו מבעיות והתפרקו ובמשך שנים רבות לא הייתה קבוצת כדורגל בכפר.
בשנות ה-90 חודשה הפעילות של קבוצת הכדורגל הפועל כפר כמא אך היא לא הצליחה להעפיל בחזרה לליגה ב' עד לעונת 2004/5 שנה בה איש העסקים הצ'רקסי ניאז נפסו לקח את הקבוצה לניהולו.
כבר בשנה הראשונה תחת ניהולו של ניאז הקבוצה העפילה לליגה ב'.
אולם נקלעה לקשיים כלכליים ולא הצליחה להציג תקציב מאושר ובעקבות כך הקבוצה התפרקה.
לאחר מאמצים ורצון של קבוצת צעירים להשיב את הכדורגל לתחומי הכפר, הוקמה בשנת 2006 קבוצת כדורגל על בסיס תושבים מקומיים בלבד, והקבוצה נרשמה לליגה האזורית.
לאחר שנה של פעילות נענה ג'לאל נפסו ראש המועצה דאז, לבקשתו של אתשמוז קוג'אן שהיה אחד ממייסדי הקבוצה החדשה לרשום את הקבוצה בהתאחדות לכדורגל בישראל תחת השם מועדון ספורט כפר כמא.
הקבוצה החלה את דרכה בליגה ג' מחוז עמק יזרעאל, כאשר מטעם המועצה נבחר מנהל מחלקת הספורט של הכפר, שווג מוראד ללוות את הקבוצה ולפקח על ניהולה התקין של עמותת הקבוצה שנרשמה תחת השם העמותה לקידום הספורט הצ'רקסי בישראל.
בעונת המשחקים 2009/2010 הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה ב' אחרי התמודדות ארוכה ומתישה בליגה מול קבוצת מכבי עין מאהל/ג'אמל.
השמחה הייתה כפולה לאור העובדה כי בשורות הקבוצה שיחקו רק שחקני בית תושבי הכפר.
את הקבוצה אימנו שני שחקנים, תחאוכו נתי וגרכד מוסא.
אולם, אחרי שלוש עונות בלבד, הקבוצה ירדה לליגה ג' בעונת 2012/2013 למחוז יזרעאל.
אחרי ניסיונות רבים לחזור לליגה ב' ללא הצלחה, בעונת 2019/2020 הקבוצה התמודדה על העלייה לליגה ב' עם קבוצת אחי ביר אל מכסור, והאחרונה זכתה באליפות והעפילה לליגה ב' כאלופה ואילו מ.ס.
על פי החלטה של ועדת הליגה והגביע של ההתאחדות לכדורגל, ב-9 בספטמבר 2020, שובצה הקבוצה לעונת המשחקים 2020/2021 לליגה ב' צפון ב', ובכך העפילה בפעם השלישית בהיסטוריה של הקבוצה לליגה ב'.
בשנת 2022 ירדה הקבוצה חזרה לליגה ג', והיא משחקת במחוז מפרץ.
מחלקות הנוער והילדים של מ.ס כפר כמא עברו איחוד עם מחלקות הנוער והילדים של כפר תבור ומועצה אזורית גליל תחתון.
בשורות הקבוצות משחקים ילדים מהיישובים כפר כמא, כפר תבור, ושאר יישובי הגליל התחתון.
אחד העקרונות שנחרתו על דגלה של הקבוצה היא ליצור דו קיום בין העמים השונים במסגרת הספורט, קבוצה רב לאומית אשר בשורותיה משחקים ילדים צ'רקסים, יהודים, ערבים, בדואים ודרוזים.
הקבוצה נוטלת חלק בפרויקט כדורגל למען השלום - Football 4 Peace ומארחת במגרשה המקומי קבוצות ילדים מאזורים שונים כדי לגשר את הפערים החברתיים בין העמים השונים.
את הפרויקט מנהלים נציגים מאוניברסיטת ברייטון, אנגליה.
מועדון פפרמינט היה מועדון ריקודים בניו יורק (ברחוב 128 מערב) שפעל בשנים 1958–1965. המועדון היה אחד הדיסקוטקים הראשונים בארצות הברית וקידם את תופעת ריקודי הטוויסט.
המועדון נפתח ב-1958 על ידי מטי "הסוס" איטליאנו (Matty "The Horse" Ianniello), בן למשפחת הפשע ג'נובזה.
מאפייניו היו רחבת ריקודים מוקפת מראות ובאר גדול ממהגוני.
המועדון לא היה גדול ויכל לאכלס פחות מ-200 מבקרים.
בעוד מועדוני ריקודים אחרים בניו יורק דרשו דמי כניסה, כרטיס חבר או מינימום הזמנה, הכניסה ל"פפרמינט" הייתה חופשית.
לפיכך משך המועדון צעירים, פועלים, חיילים, מלחים, עובדים טכניים ופקידים רבים מהם הומוסקסואלים וכן פרחחים רוכבי-אופנועים ולובשי מעילי עור.
להקת הבית של המועדון הייתה Joey Dee and the Starliters אך מוזיקה לריקודים הושמעה גם מתקליטים (ולכן דיסקוטק, כלומר לפי הצרפתית, מועדון תקליטים).
המועדון צבר פופולריות בתחילת שנות השישים כמקום בו רוקדים את הטוויסט הטוב ביותר.
בשנת 1961 צילמו אולפני סרטי פרמאונט במועדון את הסרט "Hey, Let's Twist".
בשנת 1962 פרסמה להקת הבית של המועדון את השיר "Peppermint Twist" שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד.
בין באי המועדון נמנו באותן שנים קובעי דעת קהל בהם טרומן קפוטה, מרילין מונרו, אודרי הפבורן, ג'ודי גרלנד, ליברצ'ה, נואל קאוורד, פרנק סינטרה, נורמן מיילר וגרטה גרבו.
ב-1964, במסגרת ביקורה הראשון בארצות הברית, הופיעה במועדון להקת הביטלס.
כן הופיעו בו להקת The Ronettes, הביץ' בויז, צ'אבי צ'קר, ארבע העונות ועוד.
המועדון נחשב לשם נרדף לריקוד הטוויסט, עד כי עיתונאי שלא ראה בעין יפה את נשף ריקודי הטוויסט בבית הלבן שערכו הנשיא קנדי ורעייתו תהה האם הבית הלבן הפך למועדון פפרמינט.
ב-28 בדצמבר 1965 פקע תוקף רישיון המועדון לממכר משקאות חריפים, עיריית ניו יורק סירבה לחדשו בשל השתייכותו למשפחת פשע והוא נסגר.
השם פפרמינט שימש מאז מספר מועדונים בהם בלוס אנג'לס, ניו ג'רזי, מיאמי ביץ', גלאזגו (סקוטלנד), מינכן (גרמניה) ועוד.
מועדון ספורט שיכון המזרח ראשון לציון (בקיצור: מ.ס.
שיכון המזרח ראשון לציון), הוא מועדון כדורגל מהשכונה שיכון המזרח שבראשון לציון.
המועדון הוקם בשנת 1958, ונכון לעונת 2022/2023 המועדון משחק בליגה ב'.
המועדון נוסד בשנת 1958 בשם הפועל שיכון המזרח.
המועדון עלה בפעם הראשונה לליגה ב', (שאז הייתה הליגה השלישית), בעונת 1963/64.
לקראת עונת 1977/78 המועדון התאחד עם אגודת מכבי ראשון לציון ונקרא מכבי שיכון המזרח.
בסיום אותה עונה, העפילה הקבוצה המאוחדת לליגה ב'.
האיחוד עם אגודת מכבי ראשון לציון נמשך עד לשנת 1981, אך גם לאחר מכן המשיך המועדון להשתמש בשם מכבי שיכון המזרח.
המועדון עלה לליגה א' בפעם הראשונה בעונת 1987/88, אך חזר לליגה ב' בעונת 1990/91. לאחר ארבע שנים, בעונת 1994/95 המועדון עלה שוב לליגה א', אך בעונת 1996/97 המועדון חזר שוב לליגה ב', ונישאר בליגה זו עד שפורק לפני עונת 1999/00.
המועדון הוקם מחדש ב-2004 בשם מועדון ספורט שיכון המזרח או בקיצור מ.ס.
המועדון ממשיך להשתמש בסמל שהיה בתקופת מכבי שיכון המזרח עד היום.
בעונת 2007/08 המועדון עלה מליגה ג' לליגה ב'.
בעונת 2013/14 המועדון עלה מליגה ב' לליגה א' לאחר שסיים במקום הראשון, וזאת לאחר 19 שנים שלא היה בליגה א'.
בעונת 2014/2015 המועדון הגיע לשלב שמינית גמר גביע המדינה, אך הפסיד בתוצאה 1–5 למכבי יבנה.
מועדון ריתוק (באנגלית Detentionaire) היא סדרת הנפשה קנדית לנוער, ששודרה בישראל בערוץ זום בתרגום לעברית.
הסדרה מתארת את סיפורו של לי פינג, תלמיד תיכון אשר הופלל בעשיית המתיחה הכי גדולה בהיסטוריה של תיכון א' ניגמה ונכנס לריתוק לשנה.
בעזרת חבריו קאמיליו (קאם) מרטינז, הולגר הולגרט וביפי ט' גולדשטיין הוא מתחיל לחקור את התעלול בעת הריתוק ומגלים דברים חדשים ומוזרים על בית-הספר בו הם לומדים.
לי פינג - נער אשר הנאשם בריתוק, הדמות הראשית בסדרה.
הולגר הולגרט - בחור בעל מבטא אירופי וחבר של לי.
קמיליו (קאם) מרטינז - דיג'יי, רודף שמלות וחבר של לי.
טינה קווי - כתבת מועדון הריתוק אשר לי מאוהב בה.
ביפי טי גולדסטין - בריון אשר גם הוכנס לריתוק עם לי, עוזר לו לפתור תעלומות ובעל חתול מחמד.
הגנרל בראז' - מנהל מועדון הריתוק הרובוטי, הנבל הראשי בסדרה אשר חושד בלי.
ברנדי - נערה שווייצרית אשר לי נישק אותה באחד הפרקים כדי להתחמק מבראז'.
צ'אז מונרניאן - כתב מועדון הריתוק ויריב צמוד של טינה.
המנהלת ויקטוריה - סגנית המנהלת במועדון הריתוק.
מועדון ספורט כפר קאסם סוהיב, או בקיצור מ.ס.
כפר קאסם , היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר כפר קאסם, המשחקת בליגה הלאומית.
הקבוצה הוקמה בשנת 2002 כאיחוד של קבוצות מכבי כפר קאסם והפועל כפר קאסם.
הפועל כפר קאסם הוקמה בשנת 1959 והייתה הקבוצה הבכירה בעיר, כאשר שיחקה לרוב בליגה ב' והעפילה לליגה א' בשנת 1968, אך ירדה חזרה ושוב העפילה לליגה א' בשנת 1978.
לאחר האיחוד, סיימה הקבוצה את עונת 2002/2003 כאלופת ליגה ב' דרום א', והעפילה לליגה א'.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה ב' דרום א', והעפילה למבחני פלייאוף העלייה.
לאחר שניצחה את בני יפו אורתודוקסים, מ.ס.
שיכון המזרח והפועל בקעת הירדן, פגשה את הפועל ערד מליגה א'.
לאחר שוויון 1–1 בתום 120 דקות ניצחה הקבוצה בבעיטות הכרעה והעפילה לליגה א'.
בשנת 2015 נרצח כדורגלן הקבוצה סוהיב פריג'.
לזכרו שונה שם הקבוצה ל"מועדון ספורט כפר קאסם סוהיב".
ב-17 באפריל 2019 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית.
את עונתה הראשונה בליגה לאומית 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום השישי, מיקום השיא שלה בליגה כלשהי מאז הווסדה.
בעונה זו צברה הקבוצה 56 נקודות.
מלך שערי הקבוצה היה הקשר ירדן כהן שסיים את העונה עם 11 כיבושים בליגה ו-14 בסך הכל.
את עונתה השנייה פתחה הקבוצה ברגל שמאל כאשר יו"ר הקבוצה טארק סרסור התפטר מתפקידו, במקומו הגיע אחמד טאהא.
סיימה את הסיבוב הראשון במקום הלפני אחרון עם ניצחון אחד בלבד.
בנובמבר 2020 נפרדה הקבוצה מתומר קשטן, שאימן אותה למעלה משנה, וזאת לאחר רצף משחקים שלילי.
במקומו נכנס לתפקיד סאלח חסארמה, במקומו מונה שלומי דורה, שהוביל את הקבוצה להישארות בליגה, כאשר סיימה את העונה במקום ה-12 עם 42 נקודות, כאשר רק הפרש שערים טוב יותר מנע ממנה ירידה למשחקי המבחן נגד העולה מפלייאוף העלייה מליגה א'.
בדצמבר 2021 פיטרה הקבוצה את דורה למרות שהייתה במקום השני בהפרש נקודה מהמקום הראשון בדצמבר 2021 מונה עמיר נוסבאום למאמן וב-4 באפריל פוטר מתפקידו וב-5 באפריל מונה סלימאן אזברגה.
ב-2 בספטמבר 2022, לאחר שהקבוצה השיגה נקודה אחת בלבד בשלושת המשחקים הראשונים של העונה, פוטר אזברגה מתפקידו.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 שיחקה הקבוצה במגרשים שונים, בהם האצטדיון העירוני בלוד ואצטדיון וינטר ברמת גן.
מגרש הכדורגל הקיים בחלקה המערבי של העיר, אצטדיון עירוני כפר קאסם, עובר שדרוג ויכיל 8,000 מקומות ישיבה בארבעה יציעים מקורים.
מאמן ראשי – טאלב טוואטחהעוזר מאמןמאמן שועריםמאמן כושר
מועדון ספורט בני יפו אורתודוכסים היא קבוצת כדורגל מהעיר תל אביב-יפו המורכבת מאיחוד של קבוצות הכדורגל בני יפו המזוהה עם הקהילה המוסלמית-ערבית ביפו והפועל אורתודוקסים יפו המזוהה עם הקהילה הנוצרית-יוונית-אורתודוקסית ביפו.
הקבוצה הוקמה בשנת 2012 כאיחוד של הקבוצות "בני יפו" ו"הפועל אורתודוקסים יפו".
למעשה היא איחוד מלא של כל קבוצות הכדורגל ששיחקו ביפו למעט מכבי קביליו יפו, כולל: מכבי יפו (הקבוצה המקורית), בני יפו, צעירי יפו, חצרות יפו, אורתודוקסים יפו, וא.ס רמת אליהו המשויכת לראשון לציון.
המועדון הוקם בשנת 1963 בשם "הפועל איחוד צעירי יפו".
צעירי יפו שיחקו בליגה א' פעמיים, שלאחריהם נשרה הקבוצה לליגה ב',בעונת 85–1984 ובעונת 01–2000. מיקום השיא של הקבוצה היה המקום השלישי בליגה א' דרום בעונת 84–1983. המועדון נסגר בשנת 2001 בשל בעיות כלכליות והיה מזוהה עם הקהילה הערבית מוסלמית ביפו.
המועדון הוקם מחדש בשנת 2003, תחת שם חדש, "הפועל איחוד בני יפו", מכיוון שלא היה אפשר להשתמש בשם המקורי בשל החובות הכבדים של הקבוצה.
"הפועל איחוד בני יפו" שיחקו בשם זה עד עונת 08–2007, שבה הם סיימו במקום החמישי בליגה ג' תל אביב.
רמת אליהו" עצמה התאחדה עם "מכבי יפו" בעונת 1999–2000 ואחר-כך עם קבוצת "חצרות יפו".
לאחר איחוד זה שונה שם המועדון ל"בני יפו".
קבוצת "הפועל אורתודוקסים יפו" הוקמה בשנת 1970 בשם "הצופים האורתודוקסים", כחלק מפעילויות הספורט של אגודת הצופים הערבים האורתודוקסים של הקהילה הנוצרית-יוונית-אורתודוקסית של ערביי ישראל.
רוב שנות קיומה שיחקה הקבוצה בליגה ג' עד שבעונת 2006/2007 עלתה לליגה ב'.
באפריל 2004 שיחקה לראשונה הקבוצה ב"דרבי נוצרי" נגד קבוצת אורתודוקסים לוד.
לאחר האיחוד שיחקה הקבוצה בליגה ב'.
בסיום עונת 2015/2016 עלתה הקבוצה לליגה א', ושובצה בליגה א' דרום.
בעונה לאחר מכן סיימה הקבוצה במקום ה-15 וירדה חזרה לליגה ב' דרום א', שם סיימה במקום ה-12, ה-11, וה-12 בשלוש העונות הבאות בהתאמה.
בתחרות גביע המדינה בכדורגל 2025/2026 ניצחה 0:1 את מועדון כדורגל ירושלים בסיבוב ז', והעפילה לראשונה בתולדותיה לסיבוב ח', בו הפסידה למכבי נתניה.
לאחר האיחוד משחקת הקבוצה במגרש "צעירי יפו" בשדרות הבעש"ט (המשמש גם כמגרש אימונים ואין בו יציעים מסודרים לקהל) או באצטדיון הלוחמים בחולון.
רמת אליהו" עוד הספיקה לשחק מספר שנים באצטדיון גאון ביפו לפני שנהרס בשנת 2009.
מועדון תרבות הייתה מגזין תרבות יומי ששודר בערוץ כאן 11 שעלתה לשידור ב-15 במאי 2017. בהגשתן של שפרה קורנפלד, אסתר רדא, לוסי איוב ודפנה לוסטיג, ברוטציה של 2 מגישות מתחלפות בכל ערב.
התוכנית סיקרה את כל האירועים העכשוויים בתרבות הישראלית, ומדי תוכנית התארחו בה אומנים שונים שסיפרו על פרויקטים בהם הם משתתפים.
ב-18 בדצמבר 2017 השיקה התוכנית פרויקט שנקרא "מועדון קריאה" במסגרתו מוכרז מדי חודש על "ספר החודש" אותו קוראים הצופים במהלך החודש.
בינואר 2018 פורסם כי התוכנית עתידה לרדת בשל נתוני צפייה נמוכים ועלות גבוהה.
בפברואר 2018 פורסם כי תעלה במקומה תוכנית תרבות דו-שבועית בשם "סוכן תרבות" בהגשת קובי מידן שהצליחה הרבה יותר ממועדון תרבות.
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 (ששודר ב-2018 לאחר ביטולה), בקטגוריית "תוכנית התרבות הטובה ביותר".
ב-28 בפברואר 2018 התוכנית בוטלה.
את התכנית החליפה סוכן תרבות שמנחה קובי מידן.
IK Sävehof (מבוטא סֵוֵוהּוֹ(בְ) אִי קוּהָ, מילולית "מועדון הספורט סווהו") היא קבוצת כדוריד שוודית מהעיר פטילה (פרוור של גטבורג שבוֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד).
המרכז הביתי של הקבוצה הוא פטילה ארנה שיש בה 4,000 מקומות ישיבה.
מועדון הספורט סווהו נוסד ב-20 באוגוסט 1950 על ידי קבוצת ילדי בית-הספר של סוודולן (שכונה/פרוור של יטבורי), ואלו שמותיהם: בו דאל, קלאס לונדגרן, ייסטה סאלין ויאן סמואלסון.
בשנה שלאחר הייסוד הצטרפו, בין היתר, סטיב מולין, יאן בטילפלד, ארני גוסטבסון, אסאר יוהאנסון והוקאן יונגרן.
שנת-התחרויות הראשון (העונה הראשונה) שבה שיחקה הקבוצה הייתה ה"ילדים 4B" (ליגת ילדים ונוער), אותה סיימה הקבוצה במקום השני, כסגניתה של קולן BK.
גונר קוויסט, ה"אולארואנדר" (משחק בכל התפקידים, גם שוער וגם מגן וחלוץ וכו'), שאפילו הקים את גביע פטילה ב-1963 (זה גביע העולם לנוער?; Partille Cup), הצטרף למועדון ארבע שנים לאחר היווסדו (ב-1954).
העונה ה"אמיתית" הראשונה (המירכאות במקור) שבה השתתף המועדון באופן פעיל היה בגביע ביטורפ (שנערך בבורוס ב-1954. ההוצאה (הכספית) הראשונה של המועדון הייתה קופה לגזבר אשר עודנה נמצאת בראשות המועדון, והיא עלתה 22 קרונות (סכום מגוחך במונחים של היום, מעט פחות מ-2 אירו.
בתקופה ההיא כנראה נחשב לסכום מכובד).
בשנת 1963 שוחק בפעם הראשונה גביע פטילה, ובשנת 1970 חודשה התחרות (אז אולי הייתה הפסקה באמצע?).
בשנת 1978 עזבה קבוצה גדולה של שחקני הקבוצה הבוגרת, כאשר 11 שחקנים עברו ל-היים IK (קבוצת כדוריד מיטבורי).
בשנת 1979 הצטרף לקבוצה מנהלה הנוכחי סטפן 'אבבה' אלברשטסון, מאמן כדוריד שזכה פעמיים ב-SM (אליפות שוודיה; svenska mästare) עם מעל 500 משחקים.
בשנת 1980 נפתחה הקבוצה הבוגרת (גברים) ובשנת 1983 כבר העפילה הקבוצה ל"ליגה א'" (division 1) ובשנת 1987 לעלית-סריאן ("ליגת העל"; השם שונה מספר פעמים בהיסטוריה והיום זה פשוט "ליגת העל בכדוריד").
בשנת 1989 זכתה בפרס כ"קבוצת השנה" מאת RF (אני מנחש שמדובר ב"התאחדות הכדוריד השוודית" או משהו כזה; אפשרות אחרת היא שהקבוצה זכתה באליפות, אבל זה לא מה שכתוב כאן).
בשנת 1991 גם קבוצת הנשים של המועדון העפילה לליגה העליונה ("ליגת העל") וכבר שנתיים לאחר מכן, בשנת 1993, זכתה ב-SM הראשון שלה (SM - אלופת שוודיה).
קבוצת הגברים שיחקה באותה השנה (1993) בגמר ה-SM נגד RIK (וכנראה הפסידה, כלומר סיימה במקום השני).
בשנת 2004 זכתה קבוצת הגברים בפעם הראשונה ב-SM.
בשנים 2004–2015 זכו שתי הקבוצות, הן הנשים והן הגברים, ב-SM מספר רב של פעמים.
(לפי הכתבה המצורפת, גם קבוצת הילדים זכתה ב-2011 במקום השני בליגה שלהם).
קבוצת הנשים של המועדון היא, נכון ל-2019, המעוטרת ביותר בשוודיה, עם 7 אליפויות שוודיה רצופות (2009–2015), ו-11 בסך הכל.
בין ה-15 בפברואר 2012 ועד ה-26 באפריל 2015 ניצחו השחקניות 95 משחקים רצופים ללא הפסד נגד יריבות מקומיות (לא כולל משחקים בין-לאומיים).
את המשחק ה-96 שהתקיים ב-26 באפריל הפסידה הקבוצה 25–26 (15-11 במחצית) בשער שהובקע 20 שניות לסיום המשחק על ידי מאיה אריקסון, שחקנית קבוצת לוגי (מהעיר לונד).
לסווהו יש גם את קבוצת הנוער הגדולה ביותר בעולם, עם מעל 2,000 שחקנים פעילים ופעילות בלא פחות מ-90 קבוצות שונות.
בשנת 2016 עברה הקבוצה לאצטדיונה החדש, פָּטילֶה ארנה, המכיל 4,000 מקומות ישיבה.
נבחרת הנשים מתחרה בליגת העל בכדוריד נשים בשוודיה.
ליגת 2016 הייתה הניצחון השמיני ברציפות.
הם מתחרים בליגת האלופות של EHF .
נינה דונו (מ טושלנדה (בשוודית))
טילדה אולסון (מ שוודה )
יוליה אריקסון (ל אנאס )
פיליפה נימאן (ל שוודה )
אמנדה ת'ור (ל סקורה )
נבחרת הגברים מתחרה בליגת העל בכדוריד בשוודיה.
התוצאה הבינלאומית הטובה ביותר הייתה כשהקבוצה זכתה בגביע ה-EHF בעונת 14–2013.
מועדון ספורט צבאי (ידוע בראשי תיבות ברוסית כ-СКА סק"א, שמשמעותו "מועדון ספורט של הצבא", Спортивный клуб армии) הוא שמם של מספר מועדוני ספורט שהיו חלק מ"ארגון תרבות גופנית וספורט של הכוחות המזוינים של ברית המועצות" (יחד עם צסק"א, צס"ק בב"ס [מועדון ספורט מרכזי של חיל האוויר] ועוד).
כיום, זהו שמם של כמה מועדוני ספורט בוועד הספורט של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, בלארוס, אוקראינה ומדינות ברית המועצות לשעבר, אף כי כיום רובם מועדוני ספורט מקצועיים פרטיים שירשו את השם הזה מימי ברית המועצות.
אצטדיון סק"א, רוסטוב על הדון
מועדון פטיש הוא מועדון לילה, בר, אתר חברתי או מרכז בילוי אחר, הפונה אל קהל לקוחות המעוניינים בפעילויות פטיש מסוימות או בפעילות של פטיש ספציפי, כמו גם בפעילויות סאדומאזוכיזם (BDSM) על גווניו.
בחלק מהמועדונים ישנה פעילות אקטיבית למימוש הפטיש, בעוד במועדונים אחרים המועדון משמש כמקום מפגש חברתי לאנשים עם פטיש דומה.
אירועי קהילת פטיש מתקיימים לעיתים קרובות באתרים ובמקומות ציבוריים שייעודם הרגיל בדרך כלל משמש לשימושים אחרים, כגון אולמות אירועים, מועדוני לילה או כל מקום ציבורי אחר, על ידי ארגון, הזמנת מקום וגביית תשלום מראש.
בישראל, מועדון הפטיש הפעיל היחיד הוא מועדון הדאנג'ן, המתמקד בפעילויות BDSM מגוונות כמו גם בפטישים מסוגים רבים.
מועדון ספורט דבורייה אוסמה (מכונה גם הפועל דבורייה בערבית: هبوعيل دبورية) הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהמועצה המקומית דבורייה שבגליל התחתון.
מאמצע שנות ה-60 התקיים מועדון בליגות הנמוכות בשם "הפועל דבורייה" שהתפרק בשנת 2006, ולא הגיע להישגים משמעותיים.
המועדון נוסד בשנת 2008 על תשתיות המועדון הישן ובמקומו, בשם "מועדון ספורט דבורייה" ולעיתים מכונה "מ.ס.
הפועל דבורייה" בגלל קבוצת העבר.
בעונתה הראשונה הצטרפה הקבוצה לליגה ג' מחוז עמק יזרעאל.
בעונת 2010/2011 עלתה הקבוצה לליגה ב' ובעונת 2018/2019 עלתה לליגה א' והצליחה להשלים ארבע עליות ב-6 שנים.
במהלך עונת 2019/2020 סבלה ממצב כלכלי רעוע, אך בזכות סיוע כספי חיצוני ניצלה מהתפרקות.
בסוף עונת 2020/2021, הקבוצה ירדה לליגה ב' אך התפרקה בשל חובות כבדים.
מועדון ספורט טירה הוא קבוצת כדורגל מהעיר טירה, המשחקת, נכון ל-2025, בליגה א' צפון.
הפועל בני טירה התפרקה בשנת 2004, בעקבות בעיות כלכליות ופוליטיות.
על בסיס שחקניה הוקמה קבוצת מכבי בני טירה שהתפרקה בשנה הבאה, ועל בסיס האחרונה הוקמה באותה השנה מ.ס.
טירה התפרקה בשנת 2009 בעקבות כישלונות מרובים בניסיון לעלות מליגה ג' לליגה ב'.
שנה לאחר מכן, עם הצטרפותם של עבד טיטי וחיים ירמיהו לצוות ניהול המועדון, שבה הקבוצה לפעילות והצליחה לסיים במקום הראשון ולעלות לליגה ב'.
בעונת 2012/2013 סיימה במקום הרביעי והעפילה למשחקי הפלייאוף, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון להפועל בקעת הירדן.
בעונת 2015/2016 מינתה הקבוצה את המאמן מוחמד סמארה.
בסיום העונה ניצחה בדו־קרב פנדלים בגמר משחקי הפלייאוף את מכבי עירוני "אלי" עמישב פתח תקווה, ועלתה לליגה א' צפון.
בעונת 2018/2019, סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה במשחק הראשון.
מועדון ספורט גונש (בטורקית: Güneş SK) היה מועדון ספורט טורקי שבסיסו באיסטנבול, טורקיה.
נוסד באוקטובר 1933 מתוך גלאטסראיי והיו להם אותם צבעים: צהובים ואדומים.
שמו של המועדון היה אטס-גונש (מטורקית: "להבת שמש") בתחילה, שהפכה במהרה לגונש.
הם היו אחת הקבוצות החזקות בשנות השלושים, לאחר שזכו את ליגת הכדורגל של איסטנבול בעונת 1937–1938 ובליגה הלאומית בעונת 1938.
סכסוכים בתוך המועדון של גלאטסראיי, שהחלו תחילה בשנים 1929–1930, הגיעו לשיאם בשנת 1933. לאחר שנאסר על גורם רשמי אחד מהמועדון, הוחמר מצב הדברים וכמה פקידים ואנשי מועדון נוספים התפטרו כתוצאה מכך.
בסופו של דבר התפטר יוסוף זייה אוניש, שכיהן כיו"ר המועדון, גם הוא באותה שנה מאותן סיבות.
25 החברים שעזבו את המועדון תכננו להקים מועדון חדש.
התוכנית יצאה לפועל באוקטובר 1935 עם מינוי סבת עבאס כנשיא הראשון.
השם גונש ("שמש") הוצע על ידי מוסטפא כמאל אטאטורק.
לאחר תקופה קצרה בלבד, מועדון גונש זכה להצלחה ניכרת והפך ליריב של המועדונים הגדולים באיסטנבול.
מכיוון שגונש כלל כמה מחברי גלאטסראיי לשעבר, התפתחה יריבות מיוחדת בין שתי הקבוצות.
הם חוו את תור הזהב שלהם בעונת 1937–1938, כשזכו גם באליפות איסטנבול ובאליפות הליגה הלאומית.
באותה שנה, רק חמש שנים לאחר הקמתו, המועדון התפרק באופן בלתי צפוי.
ב-20 במרץ 1938 השיגה גונש את הניצחון הגבוה ביותר של המועדון נגד גלאטסראיי כשהביסה אותם 7–0 באצטדיון טקסים.
זהו הפרש השערים הגבוה ביותר במשחק כדורגל בין שני המועדונים והתבוסה הגבוהה ביותר בתולדות גלאטסראיי בתחרויות ביתיות.
מועדון הכדורגל הרוסי "קרסנודאר" נוסד בשנת 2008, אך מאז 2014 מתמודד מדי שנה על מקום במפעלים האירופיים בחסות אופ"א והישגי השיא הם שמינית גמר הליגה האירופית (2016/2017, 2018/2019) ושלב הבתים בליגת האלופות (2020/2021).
עונהטורנירשלביריבתוצאת ביתתוצאת חוץסיכום כולל2014/2015הליגה האירופיתשלב המוקדמות השני קאלב סילאמיאה5–04–09–0שלב המוקדמות השלישי דיושגיור3–05–18–1שלב הפלייאוף ריאל סוסיאדד3–00–13–1שלב הבתים ליל1–11–1מקום שלישי וולפסבורג2–41–5 אברטון1–11–02015/2016הליגה האירופיתשלב המוקדמות השלישי סלובן ברטיסלאבה2–03–35–3שלב הפלייאוף ה.י.ק.
כתב מודגש מתייחס לשחקנים שעודנם פעילים.
מועדון ספורט דימונה, או בקיצור מ.ס דימונה, היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר דימונה, אשר משחקת בליגה א'.
בשנת 2003 מועדון הכדורגל הפועל דימונה אשר הוקם ב־1956 התפרק, ובמקומו קם מועדון ספורט דימונה.
הקבוצה הוקמה בשנת 2004 לאחר שהפועל דימונה התפרקה, אך היא עדיין הייתה ידועה בשם "הפועל דימונה".
הקבוצה עלתה לליגה ב' בעונת 2005/2006. הקבוצה העפילה (עם המאמן אהוד כחילה) בסיום עונת 2015/2016 לליגה א' דרום ושיחקה בה במשך שתי עונות עד שבתום עונת 2017/2018 ירדה חזרה לליגה ב'.
בסיום עונת 2019/2020 (עם המאמן שמעון ביטון) חזרה הקבוצה לליגה א' דרום לאחר שתי עונות בליגה ב', לאחר שניצחה ב-20 משחקים, סיימה 3 משחקים בתיקו, והפסידה במשחק אחד בלבד במהלך העונה שהופסקה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בישראל.
בעונת 2023/2024 במהלך משחק מול שמשון תל אביב בחצי גמר פלייאוף ליגה א', ניצחה בדו-קרב פנדלים בתוצאה 22–23 (הדו-קרב פנדלים הכי ארוך בהיסטוריה).
מועדון ספורט צעירי טייבה (נקראת גם: הפועל צעירי טייבה; בערבית: هبوعيل شباب الطيبة) הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טייבה.
החל משנות ה-60 המוקדמות הייתה קיימת קבוצה בשם הפועל טייבה, שהייתה גם קבוצת הכדורגל הראשונה מן המגזר הערבי בישראל שעלתה לשחק בליגה הבכירה במשך עונה אחת.
לאחר שירדה בסיום עונת הבכורה שלה, חזרה לליגת המשנה, והמשיכה להתדרדר עד שהתפרקה בשנת 2003.
בשנת 2008 הוקמה קבוצת מועדון ספורט צעירי טייבה (או בכינוייה "הפועל צעירי טייבה").
כבר בעונת הקמתה (2008/2009) התחילה לשחק בליגה ג' מחוז השרון, ובתום העונה החמישית של הקבוצה בליגה (2012/2013) ואף על פי שסיימה במקום ה-2 בליגה אחרי היריבה העירונית שמשון בני טייבה - שתי הקבוצות העפילו לליגה ב'.
אחרי 7 עונות נוספות בליגות ב', בסיום עונת 2019/2020 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה א', 12 שנים מהקמתו.
את עונת העלייה לליגה א' סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' דרום א', כשעשר נקודות מפרידות בינה לבין המקום השני, והיא השיגה בעונה זו 56 נקודות ליגה ב-25 משחקים שהיוו 74.66% הצלחה.
למשך רוב עונת עלייה זו התחרתה איתה קבוצת עירוני בית דגן, אותה הביסה טייבה פעמיים במשך העונה.
ב-25 משחקיה בעונה זו, ניצחה הקבוצה 17 פעמים, סיימה ב-5 תוצאות תיקו והפסידה 3 פעמים בלבד (הפסד בודד בבית).
כמו כן כבשה הקבוצה 77 שערים – ממוצע של יותר מ-3 שערים למשחק אחד (ולמעשה הקבוצה שכבשה את כמות השערים הגבוהה ביותר בעונה זו בליגה ב' דרום א') ובנוסף ספגה רק 24 שערים (פחות משער אחד, בממוצע, למשחק – הנתון הנמוך ביותר בליגה בעונה זו).
בעונת 2020/2021 שובצה צעירי טייבה בליגה א' צפון.בעונת 2024/2025 הקבוצה לא נרשמה לליגה ובכך פורקה.
מועדון ספורט עירוני כסייפה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהמועצה המקומית כסייפה.
הקבוצה שיחקה בשיאה בליגה א' דרום.
כסייפה היא אחת מקבוצות הכדורגל שייצגה את המגזר הבדואי בישראל.
הקבוצה הוקמה בשנת 2013, ובעונת 2013/2014 סיימה במקום ה-11 והאחרון בליגה ג' דרום, עם 6 נקודות בלבד.
בעונת 2014/2015 כסייפה סיימה בפעם השנייה במקום האחרון בליגה ג', וזאת גם לאחר שהופחתו לה 4 נקודות בתחילת העונה וסיימה עם (1-) נקודות, וללא ניצחון ליגה אחד (רק 3 תוצאות תיקו ויתר המשחקים הסתיימו בהפסד).
בעונת 2015/2016 מצבה של הקבוצה השתפר, בכך שסיימה במקום ה-13 מתוך 15 קבוצות וסיימה עם 23 נקודות.
בעונת 2016/2017 חל מפנה משמעותי ביכולת הקבוצה, כאשר סיימה במקום ה-3 בליגה ג' עם 40 נקודות.
בעונה שלאחר מכן, 2017/2018, סיימה הקבוצה במקום ה-2 בליגה ג' עם 47 נקודות, והעפילה לפלייאוף העלייה לליגה ב', שם נפגשה בסיבוב הראשון עם מועדון כדורגל ערד, וניצחה אותה 2–4 לאחר הארכה.
בסיבוב השני נפגשה כסייפה עם הפועל גדרה וניצחה אותה 2:3. בסיבוב הגמר נפגשה כסייפה עם קבוצת מועדון צעירי רהט, ניצחה אותה 0:2 ועלתה לראשונה בתולדותיה ליגה - לליגה ב' דרום ב'.
בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-12 מתוך 16 קבוצות בליגה ב', והצליחה לבסס מעט את מעמדה בליגה.
בעונת 2019/2020 אגרה הקבוצה 57 נקודות עם 79% הצלחה, וסיימה את העונה במקום השני בליגה.
אולם עקב התפרצות מגפת הקורונה העולמית לא התקיים פלייאוף עלייה לליגה א'.
בקיץ 2023 לא נרשמה הקבוצה לליגה א' והודיעה כי היא חדלה מלהתקיים, עקב חובות
מועדון קריאה הוא קבוצה של אנשים המתכנסת במטרה לדון בנושא מסוים או ברשימת קריאה מוסכמת.
מועדוני הקריאה נפגשים בקביעות, בדרך כלל פעם בחודש.
מועדוני הקריאה יכולים להתמקד בביקורת ספרותית או בנושאים פחות אקדמאים.
חלקם מתרכזים בז'אנר מסוים כמו רומנטיקה או אימה.
יש אף מועדוני ספרים המוקדשים לסופר או לסדרה.
לא ידוע בבירור מתי החלו לפעול מועדונים אלו.
המקדימים ביותר רואים את התלמידים שהתקבצו סביב סוקרטס ודנו בטקסטים פילוסופיים, ובדיאלוגים שניהל אפלטון עם תלמידיו את מועדוני הקריאה הקדומים.