tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברייתא תלמודית מנמקת את ההבדל בין הימים שבהם קוראים שלושה עולים לתורה לבין ימים שבהם מעלים ארבעה עולים כגון ראש חודש וחול המועד, בכך שבאחרונים ממילא העם בטל ממלאכה ולכן אפשר להאריך בזמן הקריאה יותר מהרגיל.
מברייתא זו ניתן ללמוד שבראש חודש לא עשו מלאכה, אך אין זה אומר שראש חודש הוא חמור ממועדים אחרים אלא שהוא כמו חול המועד שאינו בין הימים הקרואים "יום טוב".
בתקופת האמוראים קבע אביי – אמנם אגב דרשה שאינה הלכתית – כי ראש החודש נקרא מועד.
מנגד, מדרש הלכה מבחין במפורש בין חול המועד האסור במלאכה לבין ראש חודש המותר במלאכה, וכך גם בכמה מקומות בתלמוד הבבלי כתוב שראש חודש מותר במלאכה ושאף זאת הסיבה לכך שאין אומרים הלל שלם בראש חודש.
נראה כי אפשר ליישב את כל המקורות הנ"ל על פי הסבר היסטורי: כל זמן שבית המקדש היה קיים ראו את החודש כמועד שאסור לעשות בו מלאכה, אולי משום קורבנות המוספים שהקריבו במיוחד בראש החודש.
אחרי החורבן, בארץ ישראל איסור המלאכה הלך והצטמצם, ובבבל, שהייתה פחות מושפעת מחורבן הבית הצטמצם האיסור בקצב איטי יותר.
על פי צוואת רבי יהודה החסיד אין להסתפר ואין לגזוז ציפורניים בראש חודש.
איסור זה הובא במשנה ברורה שכתב שיש נוהגים שלא להסתפר וליטול הצפורניים בר"ח אף כשחל בערב שבת כי כן צווה ר' יהודה החסיד, וכן מנהג רבים מהאשכנזים.
אולם מנהג הספרדים שלא לחוש לזה.
ראש חודש נחשב ביהדות כחגן של הנשים, ולכן נכתב בהלכה שמנהג טוב של הנשים להימנע ממלאכה.
הימנעות מסויגת ממלאכה בראש חודש נמצאת בתלמוד הירושלמי, שם מובא כי ישנו מנהג של הנשים שלא לעשות מלאכה בראש חודש.
בפרקי דרבי אליעזר נאמר שמנהג זה של נשים הוא שכרן על שלא פרקו את נזמי הזהב שלהן למעשי העגל ועל כן הן עתידות להתחדש כמו ראשי חודשים.
יש שסברו שמספיק לבצע שינוי ספונטני מיום חול רגיל.
בכמה קהילות (למשל אצל יהודי גאורגיה ובכמה קהילות בצפון אפריקה ותימן) המנהג הוא שהנשים מדליקות נרות בליל ראש חודש.
כיום נראה כי עדיין נשארו שרידים מאותו מנהג שלא לעשות מלאכה, ואף כיום יש נשים שנוהגות שלא לעשות מלאכה בראשי חודשים.
הלכות ראש חודש מתבטאות בעיקר במספר שינויים בתפילה:
אין אומרים תחנון, בו ובמנחה שלפניו.
יש האומרים את הפרק "ברכי נפשי" במסגרת התפילה של היום: בקצת קהילות הספרדים (כגון יהודי צפון אפריקה וגאורגיה ועוד) אומרים אותו לפני תפילת ערבית של ראש חודש, ובהרבה קהילות אשכנזיים, אומרים אותו במקום או בנוסף לשיר של יום.
התימנים נוהגים להוסיף לפני כן את הפיוט "שער הרחמים".
בתפילת עמידה ובברכת המזון מוסיפים את תפילת יעלה ויבוא.
ובמהלך תפילת שחרית מוסיפים חצי הלל וקריאה בתורה.
אחרי תפילת שחרית מתפללים תפילת מוסף.
כשחל ראש חודש בשבת, בנוסף להוספות הנ"ל מוציאים ספר תורה שני ובו קורא המפטיר מפרשת פינחס את קרבנות שבת וקרבנות ראש חודש ().
ההפטרה נקראת מספר (בנוסח רומניא הפטירו ב), והטעם העיקרי לקריאתה הוא שבסופה מוזכרים הן שבת והן ראש חודש.
בתפילת מוסף מחליפים את ברכת קדושת היום מתכנת שבת (או למשה צוית) לאתה יצרת.
במקרה שראש חודש יחול ביום ראשון, בשבת הסמוכה לו מפטירים "מחר חודש" ().
בקצת קהילות אשכנז, אומרים פיוטים בברכות קריאת שמע בשבת ראש חודש; בקהילות איטליה, אומרים פיוט יוצר בין קדיש לברכו.
ראש חודש טבת תמיד חל בתוך חג החנוכה.
בעקבות כך ביום זה אומרים הלל שלם בניגוד לראש חודש רגיל שבו אומרים חצי הלל בלבד, מפני שבכל שמונת ימי חג החנוכה אומרים הלל שלם.
ביום זה מוצאים שני ספרי תורה הראשון לקריאת ראש חודש המתחלקת לשלושה עולים בלבד, העולה הרביעי עולה בספר התורה השני לקריאת הנשיאים הנקראת בגלל חנוכה.
אם חל ל' בכסליו בשבת, אז מוציאים שלושה ספרי תורה הראשון לפרשת השבוע, השני לקריאת ראש חודש, השלישי לקריאת הנשיאים הנקראת בגלל חנוכה.
יש הנוהגים לצום בכל ערב ראש חודש, ולעשות מעין "יום כיפור" ומכאן כינוי המנהג – תפילת "יום כיפור קטן".
במקור אמורים לצום בראש חודש עצמו אולם מפאת העובדה שזהו יום שמחה, הנהיג רבי משה קורדובירו (מקובל צפתי, ורבו של האר"י) להתענות בערב ראש חודש.
ראש חודש אופיין כיום כפרה מהעובדה שיש להביא בו קרבן חטאת, וכן מהמדרש המובא במסכת שבועות (ט ב), שבו מבקש הקב"ה לכאורה, שיביאו עליו כפרה שמיעט את הירח.
בנוסף לתענית יש הנוהגים לומר את "סדר יום כיפור קטן" המובא בסידור וכולל קטעי תפילה ותחינה שונים.
ראש ישיבה (בארמית: ריש מתיבתא; על הקיצור ר"מ) הוא תוארו של רב המנהיג ישיבה.
תפקיד ראש הישיבה קיים עוד מתקופת התנאים והאמוראים והיו שינויים רבים באופיו ובפרטיו בקהילות ישראל השונות ובדורות השונים עד ימינו.
המונח "ראש ישיבה" מופיע פעם אחת בתלמוד, אך השימוש הסדיר בו החל כנראה רק בתקופת הגאונים, משהורחבה משמעות המילה "ישיבה" למובן המשמש כיום.
בתקופת הגאונים עצמה נקרא ראש ישיבה גם "גאון יעקב".
בדרך כלל ראש הישיבה נדרש להיות סמכות תורנית חשובה ובעל ידע מקיף ויכולת לימוד בתלמוד.
בישיבות רבות השיעור שמעביר ראש הישיבה נחשב השיעור הקשה ביותר ומיועד לבחירי התלמידים.
ראש הישיבה גם קובע את סדר היום האידאולוגי והרוחני בישיבה ולעיתים עוסק גם בניהול האדמיניסטרטיבי שלה.
במשך הדורות היו שינויים במעמדו ובסמכויותיו של ראש הישיבה.
לעיתים הייתה חפיפה בין תפקיד רב הקהילה לתפקיד ראש הישיבה, ובמקרים אחרים הייתה הפרדה גמורה בין ראש הישיבה לבין דמות פוסק ההלכה.
אצל החסידים ראש הישיבה בכל חסידות הוא בדרך כלל השני בחשיבותו אחרי האדמו"ר.
ראש ישיבה נבחר כמעט תמיד לכל חייו.
מינוי ראש הישיבה נעשה לעיתים בידי הקהילה התומכת בישיבה, לעיתים על ידי התלמידים ולעיתים על ידי ראש הישיבה הקודם; בישיבות חדשות, פעמים רבות ראש הישיבה הוא זה אשר הקים אותה.
במקומות ובזמנים שונים היה משקל משתנה למעמד הירושה האישית מאב לבן בראשות הישיבה, ולעיתים הועברה משרת ראש הישיבה לחתנו של ראש הישיבה הקודם (מקובל מאוד שראש הישיבה משיא את בנותיו לתלמידים מצטיינים בישיבה).
סכסוכי ירושה מצויים מאוד, ומביאים פעמים רבות לפיצול של ישיבה לשתי ישיבות או למצב שבו יש שניים או שלושה ראשי ישיבה בישיבה אחת ואף יותר מכך, אם כי פעמים רבות יש טעמים אחרים לריבוי ראשי ישיבות (כמו בישיבת הר עציון).
דוגמה לסכסוך ירושה שהדיו הגיעו לציבור הרחב ושנמשך שנים רבות נותנת ישיבת פוניבז'.
תלמידי הישיבה נוהגים כבוד מופלג בראש הישיבה, קמים בכניסתו לחדר ופונים אליו בגוף שלישי.
בישיבות רבות נחשב שימוש של ראשי הישיבה בעניינים מעשיים יומיומיים לפעולה המקרבת את התלמיד לרב ומהווה זכות הניתנת לתלמידים מצטיינים.
ישנן ישיבות כמו הישיבה יוניברסיטי אשר מחלקות תואר ראש ישיבה ב' שמשמעות התואר היא ר"מ חשוב.
בישיבות אחרות כמו ישיבת פוניבז' או ישיבת סלבודקה קיים תואר משני בחשיבותו לראש הישיבה: מראשי הישיבה.
תואר זה ניתן בדרך כלל לראשי ישיבה צעירים יותר.
ראש השנה האזרחית או יום השנה החדשה הוא היום הראשון של השנה בלוח הגרגוריאני ובלוח היוליאני אשר מתקיים ב־1 בינואר.
ראש השנה האזרחית נחוג בחגיגות, שתחילתן ב־31 בדצמבר והמשכן ב־1 בינואר.
בלילה זה נהוגות חגיגות במדינות רבות בעולם.
בישראל, כמו במספר מדינות נוספות, השתרש הכינוי "ליל סילבסטר" לציון ראש השנה האזרחית.
כינוי זה הוא על שמו של סילבסטר הראשון, הקדוש הנוצרי ש־31 בדצמבר מוקדש לו (האפיפיור ה־31) – מצב אירוני, שכן בימיו של סילבסטר הראשון עדיין התנגדה הכנסייה מאוד לחגיגות לציון השנה הגרגוריאנית/יוליאנית.
למרות היותו ציון קלנדרי אזרחי ולא דתי, שקדם לנצרות ושאין לו בבסיסו כל קשר אליה, חלק מהעולם הנוצרי אימץ את ראש השנה האזרחית וכיום יש הקושרים אליו את הפולחן לציון סעודת השם והמילה של ישו, מועד שנחוג בקרב הכנסיות האנגליקנית והלותרנית.
ברומא שלפני הנצרות, היום היה מוקדש לאל המיתולוגי יאנוס שאחראי על השערים וההתחלות, שעל שמו גם נקרא החודש ינואר.
במרבית מדינות העולם ראש השנה האזרחית הוא יום חג.
בישראל זהו יום מנוחה לתושבי המדינה הנוצרים, ויום בחירה (כהגדרתו בסעיף 6(ב) לחוק חופשה שנתית) לכל תושבי המדינה.
1 בינואר הונהג לראשונה כתחילתה הרשמית של השנה עם הנהגת לוח השנה היוליאני ברפובליקה הרומית ב־45 לפנה"ס, ונותר ככזה עד לקריסת האימפריה.
אוגוסטינוס הקדוש אמר בדרשה בקרתגו ב־404: מועצת טולדו הרביעית ב־633 הכריזה על שלושת ימיה הראשונים של השנה כימי צום.
במאמץ דיכוי נוסף הונהג חג נוצרי מקביל ב־1 בינואר: בתחילה היה זה "חג מרים, אם האלוהים", ובהדרגה אומץ "חג המילה של המושיע", שהרי זהו היום השמיני להולדת ישו.
הוא עודנו נפוץ, אם כי הכנסייה הקתולית השיבה את חג מרים ב־1960.
כל הנוצרים המאמינים מחויבים להשתתף ביום זה במיסה.
מאחר שאת מיסות החגים ניתן לקיים גם בערב שלפני החג, נהגו בקהילות נוצריות רבות לקיים את המיסה בערב 31 בדצמבר, כשבחלקן היא נמשכת עד לאחר חצות, וכוללת תפילות הודאה על השנה היוצאת ובקשות לשנה החדשה.
תפילות בליל הסילבסטר נהוגות בכנסיות נוצריות מזרמי הנצרות הקתולית, הפרוטסטנטית, האנגליקנית, המתודיסטית, הבפטיסטית, הלותרנית ועוד.
במהלך המאה ה־16 הוכרז 1 בינואר ברוב מדינות אירופה המערבית כתחילתה הרשמית של השנה החדשה, וזאת עוד לפני המעבר ללוח השנה הגרגוריאני.
רוסיה, שחגגה את תחילת השנה ב־1 בספטמבר, עברה לתאריך זה על פי הוראתו הישירה של פטר הגדול בשנת 1700, 218 שנה לפני אימוץ הלוח הגרגוריאני.
ראש השרים הוא תואר בריטי לראשי הממשלות של מדינות או מחוזות אוטונומיים הכפופים למדינה ריבונית (לרוב פדרציה).
התואר נועד להבדיל בין ראשי ממשלות אלה ובין ראש הממשלה העומד בראש ממשלת המדינה הריבונית.
בתואר האנגלי המקורי נעשה שימוש כשמם של ראשי ממשלות הישויות המדיניות הבאות:
כל המדינות ומספר טריטוריות איחוד של הודו.
שלוש הטריטוריות האוסטרליות הבאות: טריטוריית הבירה האוסטרלית, הטריטוריה הצפונית וטריטוריית האי נורפוק.
טריטוריות בריטיות מעבר לים בעלות שלטון עצמי: גיברלטר ואנגווילה, ובעבר גם סינגפור (עד 1959), ג'מייקה (עד 1962) ומונטסראט (עד 2011).
מדינות מלזיה שבראשן אינו עומד סולטאן: מלאקה, פינאנג, סבה וסאראוואק.
באוסטרליה, ראשי הממשלות של מדינות אוסטרליה נקראים באנגלית "פְּרֵמִיר" (Premier) כדי להבדילם מראש ממשלת אוסטרליה (Prime Minister).
בעברית משתמשים בתואר "ראש השרים" גם בעבורם.
בבריטניה, ראשי הממשלות המקומיות של ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד נקראים "השר הראשון" (First Minister) כדי להבדילם מראש ממשלת בריטניה (Prime Minister).
ראו השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו.
בגרמניה, ראשי ממשלות המדינות נקראים בגרמנית "שר-נשיא" (Ministerpräsident) על מנת להבדילם מראש הממשלה הפדרלי הנקרא קנצלר.
בעברית מכנים אותם "ראש ממשלת המדינה".
ראש חבר העמים הבריטי הוא תואר מלכותי של העומד בראש חבר העמים הבריטי בו חברות 53 מדינות, שהוא באופן מסורתי (אך לא בהכרח) מלך הממלכה המאוחדת.
המלך ג'ורג' השישי היה הראשון לשאת בתואר זה, כיום מחזיק בו צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ראש חבר העמים הבריטי אינו משמש כראש המדינה של מדינות חבר העמים הבריטי (בניגוד לממלכות חבר העמים הבריטי בראשן עומד מלך הממלכה המאוחדת), אולם בעל התואר נושא תואר זה לכל חייו ומסמל את חבר העמים הבריטי על מדינותיו.
אין לנושא התואר סמכות ממשית בקביעת המדיניות של חבר העמים הבריטי.
תואר זה אינו נתון לבית המלוכה הבריטי, אלא ניתן אישית לאליזבת השנייה, והיה יכול להינתן, תאורטית, לאחר מותה של אליזבת, לאדם אחר (שאינו בהכרח המונרך של הממלכה המאוחדת), אולם בעקבות ועידת אדינבורו הוא ניתן עם מותה לבנה - צ'ארלס השלישי.
בדיון שנערך בוועידת אדינבורו של חבר העמים הבריטי בשנת 1997 הגיעו ראשי המדינות להסכמה, שהתואר צריך להינתן לאותו אדם הנבחר כמונרך בממלכות חבר העמים הבריטי.
ראש חבר העמים משמש למעשה סמל של חבר העמים הבריטי, ומשתתף בוועידות החבר, במשחקי חבר העמים הבריטי (הנערכים מדי ארבע שנים), וביום חבר העמים הבריטי (יום שני, השני בכל חודש מרץ) הוא נושא נאום לאזרחי מדינות חבר העמים הבריטי.
נהוג שראש חבר העמים נוכח בפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי (CHOGM).
בשנת 1952 עם עלייתה לשלטון של אליזבת השנייה, היא הפכה לראש חבר העמים.
רק בשנת 1953 הוסף התואר לתארה הרשמי של אליזבת השנייה, ובאותה שנה הועבר חוק בשבע ממלכות חבר העמים באותה עת אשר קבע כי לתארה של המלכה יתווסף התואר "מלכת ממלכת [שם הממלכה] והארצות והטריטוריות האחרות שלה.
בדצמבר 1960 עוצב דגל המלכה אליזבת השנייה אשר נועד לסמל את המלכה בתפקיד זה (ולא בתפקידה כמלכת הממלכה המאוחדת).
בדגל זה נעשה שימוש בעת שאליזבת השנייה ביקרה במדינות חבר העמים או ממלכות חבר העמים, ואף כאשר הייתה בבית מארלבורו שבלונדון - הבניין הראשי של חבר העמים הבריטי, הונף עליו דגל זה ולא הנס המלכותי (דגל אליזבת השנייה כמלכת הממלכה המאוחדת).
ראש יהודי היא עמותה ציונית-דתית שמטרתה על פי הצהרתה היא הפצה, העמקה והנכחה של הזהות היהודית בישראל והחזרה בתשובה.
יושב ראש ומקים הארגון הוא ישראל זעירא.
לארגון מועצה ציבורית, שבראשה עמד יעקב נאמן, והיו חברים בה הרב מוטי אלון, ד"ר יעקב ויינרוט, פרופ' יהודה סקורניק ופרופ' יהודה פרידלנדר.
רב הארגון הוא הרב אסף טבצ'ניק.
בין הרבנים הבולטים הפועלים במסגרת התנועה נמצא הרב אורי שרקי.
משרדי "ראש יהודי" שוכנים במשרדי חברת הנדל"ן "באמונה" שבעליה הוא ישראל זעירא.
בשנת 2024 החלה עיריית ת"א בהליכים כנגד זעירא והעמותה בגין שימוש שלא כדין בנכס.
בשנת ה'תשנ"ד (1994), לאחר טבח מערת המכפלה, חששו תושבי היישוב היהודי בחברון שעלולים לפנותם.
כדי להשפיע על מקבלי ההחלטות, החליטו אנשי היישוב, בהם אנשי ישיבת שבי חברון, לצאת במסע ההסברה 'חברון מאז ולתמיד'.
בעקבות הצלחת הקמפיין החליטו מנכ"ל הישיבה, ישראל זעירא, והאברך גיא עשת, להעביר את מרכז הפעילות מחברון לתל אביב, כדי להפיץ שם את תורת הרב קוק.
בעקבות פגישה עם מוטי קרפל, פרסומאי שחזר בתשובה, הוחלט על השם 'ראש יהודי'.
ישראל זעירא, מייסד העמותה, פרסם בשנת 2002 מאמר בכתב העת "אסיף" שבו סקר את ארגוני החזרה בתשובה הפועלים בתל אביב וקרא לעידוד פעולה זו.
במאמר הזכיר את אורי זוהר כדוגמה להצלחת מפעל החזרה בתשובה.
זעירא מכהן גם כיושב ראש עמותת "התנועה למדינה יהודית ודמוקרטית" שנוסדה בשנת 2014 בשם "התנועה למדינה יהודית", המוגדרת כעמותה הקשורה לעמותת "ראש יהודי" ופעולותיה העיקריות הן הגשת תביעות משפטיות "למטרות ציבוריות וציוניות" ומאבק נגד התפילות של נשות הכותל ברחבת הנשים בכותל המערבי ונגד התפילות המעורבות בעזרת ישראל בכותל הדרומי.
ארגון ראש יהודי מצהיר על עצמו כארגון "שבא להפיץ תורה ואהבה בעם ישראל", והוא מקדם אידאולוגיה יהודית־אורתודוקסית הרואה בחילוניות דבר שלילי ופועל לקידום הדתה במרחב החילוני.
ראש הארגון, ישראל זעירא, הצהיר זאת בדבריו שצוטטו בתחקיר של תוכנית הטלוויזיה "הצינור":
הארגון מקיים מגוון פעילויות תורניות: שיעורים, הדרכת כלות וחתנים, ליווי זוגות הנמצאים בתהליך חזרה בתשובה, לימוד קריאה בתורה לילדים לקראת בר מצווה, קבלות שבת חגיגיות בבית הכנסת ובכיכר דיזנגוף, ארוחות שבת, ימי עיון, פעילויות התנדבות, סמינרים, והחל משנת 2020 גם תפילת נעילה המונית ביום הכיפורים בכיכר דיזנגוף.
בתשס"ט (2009) חנך הארגון מדרשה לחוזרות בתשובה בתל אביב.
הארגון מוציא לאור ספרים וספרונים רבים, בעיקר של כתבי הרב קוק, בתוספת פירושים וביאורים המותאמים לציבור הרחב, בעיקר מאת הרב יובל פרוינד.
בשנים 2007–2014 (תשס"ז–תשע"ד) פרסמה העמותה עלון שבועי שנקרא "בראש יהודי", שנסגר מסיבות כלכליות.
הארגון מוציא לאור גם ספרי קומיקס לילדים שנכתבו ואוירו בידי נתנאל ובת-אל אפשטיין, ובראשם סדרת "הגיע הזמן".
הארגון סייע בהקמה של גרעין תורני ביפו המורכב ממספר משפחות, שמטרתו לחזק את האוכלוסייה היהודית במקום.
בשנת 2016 נהגו להיפגש אנשי ציבור דתיים וחילונים דוגמת הרב אורי שרקי ויריב אופנהיימר באולם של עמותת "ראש יהודי" במרכז תל אביב, לשיח במסגרת סדרת מפגשים שיזם העיתונאי והקולנוען נדב גדליה, ואשר נועדו לחבר בין קצות העם וליצור הידברות.
בשנת 2017 עבר יו"ר העמותה, ישראל זעירא, יחד עם משפחתו, מההתנחלות מעלה חבר לדירה ליד כיכר דיזנגוף שיועדה להיות בית כנסת או כולל, ולא יועדה למגורים.
מטרת המעבר הייתה הדתה של חילונים, "אנחנו רוצים להיות חב"דניקים ציוניים.
ב-2023 התגלה השימוש הלא חוקי בדירה והעירייה החלה בהליכים משפטים בנושא.
עמותת ראש יהודי קיבלה את אישור משרד החינוך להפעיל ארבע תוכניות בבתי ספר ממלכתיים לא דתיים, בהן הרצאה של חוזר בתשובה.
הורים התלוננו במשרד החינוך, ובתגובה נאמר שהתוכניות "ייבחנו מחדש".
אירועי יום כיפור וסוכות ה'תשפ"ד-2023
בשנת 2018 הוציאה עיריית תל אביב-יפו הנחיה לפיה אין לקיים במרחב הציבורי אירועים בהפרדה מגדרית.
בשנת 2020 אישרה העירייה לקיים תפילות במרחב הציבורי, מפני שבתי הכנסת היו סגורים עקב מגפת הקורונה, והתפילות המשיכו גם בשנה שאחרי המגפה.
בשנת 2023, לקראת יום כיפור ה'תשפ"ד ביקשו חברי "ראש יהודי", והתארגנויות אחרות בהן צהר וחב"ד, לקיים תפילה בכיכר דיזנגוף ובמקומות נוספים בת"א.
עיריית תל אביב-יפו אישרה את הבקשה, אך הדגישה את האיסור להקים הפרדה פיזית בין מתפללים למתפללות.
פורום חירות וכבוד האדם בישראל עתר לבית המשפט על החלטת העירייה, בית המשפט החליט לדחות את העתירה, והאיסור על הפרדה פיזית נשאר על כנו.
בערב יום כיפור הגיעו אנשי "ראש יהודי" לכיכר דיזנגוף, ובנו מחיצה מגדרות מתכת ודגלים, בטענה שאינן מהוות הפרדה לפי פסיקת בג"ץ.
מאות אנשים אחרים שבאו לתפילה התעמתו עם אנשי ראש יהודי, שלבסוף עזבו את המקום.
גם במקומות אחרים בתל אביב מנעו אזרחים קיומה של תפילה עם הפרדה.
בעקבות האירועים הודיעה עיריית תל אביב שהיא מבטלת את ההיתרים לעמותת "ראש יהודי" לקיים אירועים במרחב הציבורי.
העמותה ערערה על החלטת העירייה לבית המשפט, וזה דחה את הערעור כשהשופט ציין בפסק הדין שלא מצא שעיריית תל אביב פעלה משיקולים זרים.
בפסק הדין התייחס גם לעילת הסבירות וכתב: .
עיריית תל אביב דחתה את בקשתה של "ראש יהודי" לבצע אירוע הקפות שניות בכיכר דיזנגוף בתל אביב.
בעקבות כך העמותה הגישה עתירה לבית המשפט המחוזי.
העתירה נדחתה, והשופט ציין ש"העותרת הפרה את תנאי ההיתר שניתן לה לאירוע יום הכיפורים, בכך שהציבה במה בלא היתר, אשר יצרה חציצה והיוותה בפועל הפרדה מגדרית".
"ראש יהודי" ערערו לבית המשפט העליון, שבו הושגה פשרה לפיה יתקיימו הקפות שניות בכיכר דיזנגוף, אך ללא מחיצה ובהתאם להנחיות של משטרת ישראל.
בסופו של דבר ההקפות לא התקיימו מחמת טבח שבעה באוקטובר שהחל בבוקר החג.
אירועי יום כיפור וסוכות ה'תשפ"ה 2024
לקראת יום כיפור התשפ"ה פנו מספר גורמים לעיריית תל אביב בבקשה להקצאת מתחמים לאירועים קהילתיים ותפילות בהפרדה מגדרית.
בתגובה, העירייה הודיעה כי כלל לא תקצה מרחב ציבורי לאירועים מסוג זה ותשוב למדיניותה שלפני מגפת הקורונה.
בעקבות זאת עתרה עמותת "ראש יהודי" לבית המשפט העליון בדרישה להורות לעיריית תל אביב להקצות חלק מכיכר דיזנגוף לתפילות בהפרדה.
לקראת יום כיפור ה'תשפ"ו 2025
לקראת יום כיפור תשפ"ו, הארגון הכריז על כוונתו לקיים תפילה בגן מאיר.
ראש הרשות המבצעת של הונג קונג הוא נשיא המועצה המבצעת של הונג קונג, והעומד בראש ממשלת האזור המיוחד של הונג קונג.
משרה זו באה להחליף את תפקידו של מושל הונג קונג בעקבות העברת השליטה במושבה מבריטניה לידי סין העממית.
סמכויות נושא משרה זו נקבעו בחוק יסוד הונג קונג אשר נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 עם העברת השליטה.
בהתאם לסעיף 44 לחוק היסוד, ראש הרשות המבצעת חייב להיות אזרח סין, שגילו מעל גיל 40, וכן הוא חייב להיות תושב קבע של הונג קונג, ללא אזרחות זרה, וכן עליו להתגורר בהונג קונג במשך תקופה רצופה העולה על 20 שנים.
סעיף 47 לחוק היסוד קובע כי על ראש הרשות להיות אדם ישר המוקדש לביצוע חובותיו.
ראש הרשות המבצעת נבחר בבחירות על ידי גוף של 1,500 אלקטורים, הנבחרים מתוך 28 מחוזות בחירה פונקציונליים.
בבחירות הראשונות שנערכו, בשנת 1996 כלל חבר האלקטורים 400 אלקטורים בלבד.
בהתאם לסעיף 46 לחוק, ראש הרשות מכהן 5 שנים, ואינו רשאי לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
ראש הרשות המבצעת עומד בראש ממשלת הונג קונג.
עליו להנהיג את ממשלת הונג קונג, לבצע את חוקיה, לחתום על החוקים ולדאוג להציע ולהביא לאישור תקציב האזור במועצה המחוקקת של הונג קונג.
ראש הרשות ממנה את המועצה המבצעת של הונג קונג ובעלי משרות נוספות - כגון שופטים.
כמו כן ראש הרשות נותן חנינות ומקצר עונשים של מורשעים.
במקרה בו ראש הרשות המבצעת אינו יכול למלא את תפקידו באופן זמני, משמשים כממלא מקומי המזכיר הכללי לענייני מנהלה של הונג קונג ( Secretary for Administration of Hong Kong), מזכיר האוצר (Financial Secretary of Hong Kong) ומזכיר המשפטים (Secretary for Justice) ברוטציה ביניהם, בהתאם לסעיף 53 לחוק היסוד.
במקרה בו ראש הרשות אינו יכול למלא מקומו באופן קבוע, נערכות בחירות ביום הראשון הראשון, 120 ימים לאחר המועד שבו ראש הרשות לא היה יכול היה לבצע את תפקידו.
משרדו של ראש הרשות ממוקם בקומה החמישית של בניין משרדי הממשלה המרכזי.
ראש הרשות הראשון, טונג צ'י הווא העדיף להתגורר בביתו ולא להתגורר בבית הממשלה בו התגורר מושל הונג קונג.
ראש הרשות השני, דונלד צאנג שב להתגורר בבית הממשלה.
ראשי הרשות של הונג קונג
ראש השנה הסינית הוא חג המקובל בסין ובמדינות אחרות בהן יש רוב סיני או אוכלוסייה גדולה של סינים, כמו סינגפור או טאיוואן.
התאריך שבו נחוג החג משתנה משנה לשנה, מפני שלוח השנה הסיני נחוג על פי הירח; החג נחוג בין 21 בינואר ל-21 בפברואר.
מנהג מקובל בחג הוא קניית מתנות למשפחות ולמכרים, כגון קישוטים, מזון ובגדים.
מנהגים נוספים בחג הם ניקיון וטיפוח הבית, ארוחת ערב משפחתית, וריקודים חגיגיים, בהם ריקוד האריה שעל פי המסורת מביא למזל טוב.
מאכלים כמו ברווזים, חזירים, עוף ומעדנים מתוקים מקובלים לאכילה בחג.
מאכל נוסף המסמל את החג הוא הג'יאוזי, המעוצב בצורת מטיל זהב ומסמל שפע.
הסינים מאמינים כי שנה חדשה מביאה עימה מזל טוב, ולכן אחת מהברכות המקובלות ביותר בראש השנה הסיני היא "מזל טוב".
את הברכות נהוג לכתוב על כרטיסי ברכה ולשלוח לאנשים קרובים ומכרים.
בינואר 2017, בחר משרד התרבות הסיני במדינת ישראל כאחת מחמש המדינות שיציינו את החג במסגרת 25 שנים לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
במסגרת אירועי התרבות לרגל "שנת התרנגול" התקיים טקס החג הרשמי במרכז סוזן דלאל, במעמד השגריר הסיני, סגן שר התרבות הסיני וראש עיריית תל אביב רון חולדאי.
ראש ופתין (head and stringer) הוא שיטת בנייה קדומה באבני גזית שנועדה לחזק קירות במבנה, ובעיקר באלה שנבנו בבנייה יבשה ללא מלט.
השיטה מבוססת על אבנים מלבניות, אשר לכל אחת מהן צד ארוך - הוא הפתין - וצד קצר - הוא הראש.
האבנים משולבות בקיר ב-90 מעלות לסירוגין, כך שבכל פעם נראה לעין הראש או הפתין, או שני ראשים ופתין בקצב אחיד.
הנדבכים בקיר יהיו תמיד אלה ביחס לאלה, כך שמעל ראש (או שני ראשים) יהיה תמיד פתין, ולהפך.
המקור לבטוי ראש ופתין מצוי במשנה במסכת נגעים בהקשר של צרעת הבתים.
הסבר המשנה: לדעת תנא קמא אם נמצא נגע צרעת על אבן שמשותפת לשני בתים אבל הנגע רק על בית אחד, אזי יש אפשרות לחלוץ את האבן היינו לעקור את כולו גם אם השכן נפגע מזה.
לדעת רבי אלעזר אפשרות זו קיימת רק אם הנגע בראש האבן אבל אם הוא בפתין אז צריך לנתוץ היינו לשבור רק את השטח שבו הנגע מבלי להזיק לשכן.
ייתכן ומקור הביטוי בפסוק "חֲמַת תַּנִּינִם יֵינָם וְרֹאשׁ פְּתָנִים אַכְזָר." ניתן להבין בפסוק זה את המילה פתנים במשמעות נחשים.
לפי פירוש זה, המשנה השתמשה במילה פתין כביטוי לחפץ ארוך, דהיינו: הצד הארוך של האבן.
ראש השרים של גיברלטר הוא מנהיג המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט של גיברלטר, והוא ממונה רשמית על ידי מושל גיברלטר, נציג הכתר הבריטי.
פביאן פיקארדו הוא ראש השרים המכהן מאז ה-9 בדצמבר 2011.
ראש העיר קסטרברידג' הוא סרט טלוויזיה בריטי משנת 2003, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי שיצא לאור ב-1886. את הסרט הפיקה ג'ורג'ינה לאו עבור "סאלי הד פרודקשנס" וביים דייוויד ת'אקר.
בתפקידים הראשיים הופיעו קירן הינדס בתפקיד הנצ'רד, ג'ולייט אוברי בתפקיד סוזן הנצ'רד, ג'ודי מיי בתפקיד אליזבת-ג'יין, ג'יימס פיורפוי בתפקיד פארפריי ופולי ווקר בתפקיד לוסטה.
הסרט הופץ על גבי DVD בשנת 2004.
קירן הינדס - מייקל הנצ'רד
ג'ולייט אוברי - סוזן הנצ'רד
פולי ווקר - לוסטה טמפלמן
ג'ין מארש - מוכרת הפורמיטי
טוני הייגארת' - סולומון לונגווייז
דייוויד בראדלי - חבר המועצה ואט
טרוור פיקוק - כריסטופר קוניי
ג'ודי קורנוול - אמא קוקסום
הנרי גודמן - ג'ושוע ג'ופ
בן קרומפטון - אייבל ויטל
אנט בדלנד - גברת סטנידג'
ראש זוהר (מכונה לעיתים גם מאגר זוהר) הוא שדה גז טבעי המצוי מדרום לעיר ערד.
מאגר "ראש זוהר" התגלה בשנת 1958, על ידי חברת הנפט לישראל (חנ"ל), חברה בת של חברת נפטא, שהייתה אז חברה ממשלתית גילוי הגז בשדה זוהר היה הראשון מסוגו באזור מזרח הים התיכון ובנוסף היה שדה הגז הגדול ביותר בישראל עד לגילוי שדות הגז הטבעי באגן הים התיכון בשנות האלפיים.
הערכת נפח הגז בשדה הייתה במקור כ-59 מיליארד רגל קוב (1.67 BCM).
בהמשך התגלו בסמוך שני שדות קטנים נוספים, שדה כידוד ושדה קנאים, שמהם גם הופק גז.
בשנת 1961, נוסדה חברת "מגל" – מפעלי גז לישראל בע"מ, על ידי מדינת ישראל, חברות לחיפוש נפט, משווקי מוצרי נפט ומשקיעים פרטיים.
החברה הוקמה במטרה לעסוק בשיווק והולכה של הגז טבעי.
החברה הניחה תשתית צינורות הולכת גז טבעי באורך של כ-300 ק"מ, ממאגר ראש זוהר אל לקוחות החברה.
הגז, שהופק בידי חנ"ל, נמכר באמצעות חברת מגל למפעלי ים המלח, למפעלי הפוספטים באורון, ולמפעלי תעשייה במישור רותם, בדימונה ובירוחם.
בשנת 1970, נוצר מחסור בגז טבעי עובר הצרכנים של שדה "ראש זוהר" לאחר שהביקוש עלה על יכולת ההספקה שלו.
בשנת 1979, הופסקה פעילות השדה, מאחר שגז בו עומד להיגמר.
עד להפסקת פעילותו בשנת 1979, הופקו בשדה זוהר כ-53 מיליארד רגל קוב גז טבעי.
בין השנים 1980 ו-1982 שימש להטמנה של גז טבעי שהופק בשדה הגז "שדות" בסיני עד החזרת שדות הנפט והגז שבסיני לידי מצרים בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, הגז משדות הובל למאגר זוהר באמצעות צנרת.
עד לשנת 1984 הופק מחדש הגז שהוחדר לשדה ונמכר לצרכנים, לאחר מכן חודשה ההפקה משכבות ההפקה המקוריות שבשדה הזיכיון.
הכנסות המדינה משדה ראש זוהר היו: 2.6 מיליון ₪ בשנת 2013, 2.1 מיליון ₪ בשנת 2014 ורק ₪443,00 בשנת 2015. הירידה בהכנסות נבעה מירידה בהיקף ההפקה ובמחיר המכירה, עד לכדי כך שבמחצית השנייה של 2015 סך ההוצאות לתפעול המאגר עלו על ההכנסות ממנו.
בשל הדלדלות המאגר, גז טבעי ממערכת חלוקת הגז הארצית יתחיל להחליף את הגז המסופק לדימונה ממאגר ראש זוהר החל משנת 2017. בנוסף, בשנה זו אמור להבנות צינור גז בעלות של 12 מיליון ₪ שיחבר גם את ערד למערכת חלוקת הגז הטבעי הארצית.
בשנת 2011, נמצא שדה ראש זוהר מתאים לתוכנית לאחסון גז טבעי לשעת חירום על פי הדו"ח למיפוי כיסים גאולוגים, שנערך על ידי חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל.
מדובר על כיסים תת־קרקעיים בהם ניתן לאחסן גז בכמות קטנה (0.5 עד 2 מיליארד מטרים מעוקבים).
שימוש נוסף שנבחן לשדה היה בתור כיס להטמנת גז פחמן דו-חמצני בכפוף לדרישות פרוטוקול קיוטו, המחייב מדינות לצמצם את פליטת הפחמן דו-חמצני שלהן לערכי הפליטה שהיו ב-1990. על פי הערכות המכון הגיאולוגי לישראל, בשדה הגז ראש זוהר ניתן יהיה להטמין בין 91 ל-548 מגה-טון פחמן דו-חמצני.
ראש וייר הוא לשון יבשה גבוהה, המכוסה שלג, והמהווה את הקצה הדרומי ביותר של חצי האי ג'ייסון, בחוף אוסקר השני - החוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה התגלתה על ידי סורן אנדרסן (Søren Andersen) הקצין הראשון של הספינה ג'ייסון בה הפליגו.
חצי האי נקרא על שם הספינה, ולארסן קרא ללשון היבשה "האי ויירואן" על שם ויירואן (Veierøen), עיר הולדתו בנוורגיה.
לארסן חשב כי מדובר באי ולא בלשון היבשה, וכאשר האזור מופה נשמר השם שנתן לארסן, וניתן לחצי האי.
ראש השנה למלכים ולרגלים חל בא' בניסן והוא אחד מארבעה ראשי שנים ביהדות.
על פי ההלכה, ביום זה מתחילה שנה חדשה במניין שנות מלכי יהודה וישראל, ויום זה מציין את תחילת הסדר של שלוש הרגלים, הבא לידי ביטוי למשל בזמן האחרון להבאתם של קורבנות נדר, ותרומות שונות לבית המקדש, במסגרת חובה הנובעת מאיסור בל תאחר.
חל בראשיתו של חודש בו התרחשו אירועי יסוד בהיסטוריה של עם ישראל, ואשר על פי המקרא הוא החודש הראשון בשנה.
במשנה נזכרו ארבעה ראשי שנים שנקבעו לציון תחילת השנה בתחומים שונים.
הבנת ציר השנה התואם לכל תחום, הכרחית לקיום מצוות מחזוריות-שנתיות, בעיקר מצוות התלויות בארץ ובכלל זה: שמיטה, יובל, ערלה, ביכורים, תרומה, מעשר ראשון, מעשר שני ומעשר עני.
תאריכי ראשי השנים צוינו במשנה, בפתיחת מסכת ראש השנה:
בתוספתא הוזכרו עניינים נוספים שא' בניסן הוא ראש השנה שלהם:
בגרסת הברייתא המובאת ב מוזכר גם "לעיבורים".
א' ניסן הוא ראש השנה למלכים ומציין את ראשית סדרי הזמנים של עם ישראל.
מרכזיותו של מנין החודשים מניסן על ידי עם ישראל במחשבת ישראל כה רבה, עד כדי כך שפירוש רש"י הראשון על המקרא שואל מדוע התורה לא התחילה במצווה זו.
כאמור, באחד בניסן מתחיל מניין שנות מלכותם של מלכי ישראל: .
משמעות תאריך זה נוגעת לספירת שנותיהם של מלכי ישראל: בתאריך זה מתחילים למנות שנה נוספת למלך, גם אם לא מלך שנה שלמה לפניה, והוא התאריך הקבוע לחילוף השנה הרשמית.
לדין זה ישנה משמעות במשפט העברי בכל הנוגע לכתיבת תאריכים בשטרות (חוזים), ושאר מסמכים ורישומים.
על מנת לאפשר כתיבת מסמכים מחייבים, על המסמך לשאת תאריך המציין את זמן חלותו של השטר.
והכלל הוא שהיו מציינים בכל השטרות והמסמכים את השנה למלכות.
הצורך ביום קבוע לחילוף מניין השנים, ללא תלות בתאריך ההכתרה, נובע גם מחשש שיום ההכתרה אינו ידוע לכותבי החוזה ואז עשויים לטעות בעת ניסוח החוזה, ולהתקשות להבדיל בין שטר (חוזה) מוקדם למאוחר.
דוגמה לציון אירועים היסטוריים בעם ישראל לפי ציר הזמן של מנין המלכים מניסן, אנו רואים למשל במקרא, בהתייחסות לזמן הקמת בית המקדש הראשון בימי שלמה המלך.
למרות שבית המקדש הראשון התחיל להיבנות בירח זיו (חודש אייר) והסתיים בירח בול (חודש חשוון) ונחנך בירח האיתנים (חודש תשרי), המקרא מציין את האירוע בהתאם למניין השנים ליציאת מצרים בניסן ולשנות מלכות שלמה מניסן:
את הדין של קביעת ראש השנה למלכים מניסן לומדים בתלמוד הבבלי מהפסוקים שבספר מלכים על שלמה המלך.
מאחר שבצורה הפשוטה היו צריכים לציין את שנות מלכותו כמו בדברי הימים: "וַיָּחֶל לִבְנוֹת בַּחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי, בַּשֵּׁנִי, בִּשְׁנַת אַרְבַּע, לְמַלְכוּתוֹ." אך המקרא נכתב במיוחד אחרת כדי להקיש את מלכות המלך לזמן יציאת מצרים.
הר"ן הסביר מדוע תקנו חכמים שמלכי ישראל ימנו את שנותיהם מחודש ניסן:
לעומת שיטת התלמוד הבבלי, ישנן שיטות לימוד נוספות לכך בתלמוד הירושלמי.
שיטה אחת לומדת הדין מפורשות מהפסוק בתורה: "החודש הזה לכם..." שיש להקפיד דווקא על חודש הזה - ניסן, כחודש המיוחד לסדרי הזמנים של עם ישראל במניין השנים למלכים ולרגלים.
כלומר שבניגוד למלכי אומות העולם המונים בזמנים אחרים הרי שלעם ישראל יש זמן ייחודי נבדל משלו בניסן.
בשונה מאופן הלימוד של התלמוד הבבלי לפיו ההלכה היא בגדר תקנת חכמים הרי שלפי שיטה זו מנין השנים למלכים מניסן חיובו מדאורייתא.
האמורא שמואל מציין במסכת ראש השנה שבתלמוד הירושלמי שניתן למנות באומה מניין היסטורי בדרכים שונות ולא חייבים להסתמך דווקא על שנות המלכים.
יש המבארים שלפי שמואל מנין השנים מסור בידי חכמי הדור להחליט על בסיס המאורעות ההיסטוריים המרכזיים שבדורם.
אלא שמאחר ואירעו בניסן אירועי יסוד בתולדות עם ישראל הרי שניסן נבחר לשמש לכך.
על אף שאין מונים כיום את מניין השנים לחנוכת המשכן במדבר, יש נוהגים לציין בבתי הכנסת את חנוכת המשכן שהייתה בא' בניסן, באמצעות קריאה בתורה מא' בניסן במשך 12 יום של הפסוקים המתארים את קורבנות הנשיאים, לפי מי שהקריב באותו יום משבטי ישראל במהלך חנוכת המזבח.
כך בחודש זה הצטרפו במהלך ההיסטוריה של עם ישראל אירועי יסוד מכוננים של התחלה, אשר נצרבו בתודעת האומה והשתמרו ביחסה אל חודש ניסן.
הגמרא מציינת מקרה חריג על מלך פרסי בזמן שיבת ציון ובניית בית המקדש השני, שאף על פי שלא היה ממלכי ישראל, מנו במקרא את שנותיו מניסן, בשל הנסיבות של התקופה והקשרה לשיבת ציון.
ולמעשה גם תחילת ההיסטוריה של שיבת ציון השנייה מיוחסת במקרא לתאריך א' בניסן, כפי שנכתב בספר עזרא:
ככלל בתקופת השלטון הפרסי בארץ ישראל מנו למלכי האימפריה.
לאחר שכבש אלכסנדר מוקדון את הארץ החלו להשתמש במניין השטרות אשר שימש במשך מאות רבות של שנים עד שהתחלף בהדרגה במניין לבריאת העולם אותו מונים מתשרי כמו המניין לחורבן הבית וכן מניין השטרות.
עם זאת בתקופת החשמונאים חזרו להשתמש גם במנין למלכי ישראל כפי שמוזכר למשל בספר מקבים א' בנוגע לשמעון המכבי:
זאת מאחר שקידוש החודש ונתינת תוקף לזמני הלוח העברי, יכולים להיעשות רק על ידי בית דין שבארץ ישראל ואם אין בית דין אז על ידי היהודים היושבים בה כפי שכתב הרמב"ם:
עם קום מדינת ישראל, היו שטענו שגם את שנות המדינה יש למנות מאחד בניסן:
תקופת שלושת הרגלים מתחילה בזמן האביב לאחר תום עונת הקרה והגשמים בארץ ישראל, ומתקיימת לאורך החודשים בשנה בהם נוח לצאת ולעלות לירושלים.
יש מרעה לחיות והבהמות המצטרפים למסע.
התקופה כולה היא תקופה של שמחה הניכרת גם בטבע.
ניצנים רבים פורחים בשדות ובאילנות כפי שמובע בשירה היהודית של התקופה ואף בשמו של החודש: ניסן-ניצן.
מבחינת רצף הרגלים נחשב חג הפסח לרגל הראשון ואילו סוכות-שמיני עצרת, לרגל האחרון כמובע גם בשמו הנוסף של סוכות, בשם חג האסיף.
ברם העלייה לירושלים איננה רק ברגלים שכן הביקור בבית המקדש כולל ענייניים אישיים רבים, ובמרכזם גם ההודאה על השפע שהצליח האדם להוציא בעמלו מן הארץ.
כך מביאים העולים למקדש גם בימות החול שלאורך השנה, תרומות ומעשרות, ביכורים, נדרים שהקדישו למקדש ועוד.
אך לכל אלו יש הגבלת תחום זמן במסגרת מעגל השנה במקרה ומתעכבים מלהביאם.
לדעת רבי שמעון בר יוחאי, א' ניסן משמש כראש השנה בנוגע לתחילת סדר שלוש הרגלים בהקשר של איסור בל תאחר.
זמן קיומן של מצוות שונות מושפעות מכך, כגון אדם שנדר להקריב קרבן בבית המקדש, מוטלת עליו מצוות עשה להביא את הקורבן לבית המקדש כבר ברגל הראשון מאז שנדר.
אם עיכב את הבאת הקרבן עד שעברו עליו שלוש רגלים, אזי עובר על איסור 'בל תאחר'.
לדעת רבי שמעון במקרה של נדר, אינו עובר על האיסור עד שיעברו עליו שלוש הרגלים 'כסדרן' כשההתחלה היא פסח, היינו שרק לאחר שיעברו עליו לפי הסדר 'פסח שבועות וסוכות' ולא הביא את נדרו יעבור על בל תאחר.
נמצא שמי שנדר קודם שבועות, לא יתחייב באיחור אלא כאשר יגיע סוכות של השנה שלאחר מכן (שבועות סוכות, פסח שבועות וסוכות).
אמנם לדעת רוב התנאים אין צורך בכך, אלא עובר על האיסור לאחר שלוש רגלים אף אם אינם כסדר.
בחג הפסח ישנה מצווה לקיים וידוי מעשרות, בה למעשה אומר כל אדם מישראל כיצד הוא קיים במהלך השנים החולפות את מתן התרומות והמעשרות ומבקש שתחול עליו על הארץ ועל העם ברכה.
(המצווה נעשית בשנה הרביעית ובשנה השביעית במחזור שנות שמיטה)
במקרא מכונה חודש ניסן בשם "החודש הראשון" וכן "ראש חדשים", בציווי מקראי מיוחד שנאמר למשה רבנו זמן קצר לפני יציאת מצרים, ציווי שכלל גם את מצוות קידוש החודש: , ולכן כאשר מופיע בתנ"ך החודש השלישי או כל מספר אחר הרי שזה ביחס לחודש ניסן שהוא הראשון.
לדוגמה שם זה מופיע גם במגילת אסתר "בחודש הראשון הוא חדש ניסן".
כמו כן, בלוח השנה במגילות קומראן החודשים נמנים החל מחודש האביב שבו חג הפסח.
רבי אברהם אבן עזרא כותב:.
הרמב"ן בפירושו למקרא נותן טעם לדבר.
שמנין זה נעשה כזכר לנס הגאולה משעבוד מצרים.
כך באותו צורה הוא מסביר שבימינו אנו מציינים את שמות החודשים בשמם הבבלי: תשרי, חשוון גם כן כזכר לגאולתינו מגלות בבל.
המדרש בשמות רבה מתייחס אל ראשיותו של חודש ניסן וכותב:
באומנות היהודית כפי שבאה לידי בעיטורי בתי הכנסת, ישנו מוטיב של ציור חודשי השנה ומזלות החודשים.
על פי המסורת האיקונוגרפית של בתי הכנסת במערב אירופה (המתבססת אף היא על מסורת יהודית מוקדמת יותר) מתחיל מחזור המזלות בחודש ניסן ובמזלו טלה.
כבר בא' באדר בכל שנה, היה בית דין שולח שליחים להזכיר לציבור כי הגיע זמן מצות מחצית השקל.
תאריך זה נקבע, מפני שמ-א' בניסן צריך לקנות את הקרבנות מכסף חדש שנתרם לשנה זו דווקא.
לכן שלושים יום קודם זמן זה, התחילו להכריז, (30 יום קודם החג).
בט"ו באדר היו מעמידים גובים בכל קהילות ישראל כפי שכתוב ב: "בחמישה עשר בו, שולחנות היו יושבין במדינה".
מ-א' בניסן קנו את קורבנות הציבור בבית המקדש, מאוצר הכספים השנתי החדש שנתרם במסגרת מצוות מחצית השקל ולא משיירי הכספים של השנה החולפת.
מאחר שקורבנות אלו כשמם חייבים לבוא בשם כל הציבור.
בין קורבנות הציבור נמנים קורבן התמיד שהוקרב בתחילת ובסיום כל יום במקדש, קורבנות מוספי השבת והרגלים וכיוצא בזה, פר העלם דבר של ציבור ועוד.
הכוונה לעיבור השנה, שבתקופה שהשנה נקבעת על ידי בית הדין ולא על פי לוח קבוע, הרי שלבית הדין ישנה האפשרות להחליט על עיבור השנה בהוספת חודש רק עד א' בניסן.
אבל משנכנס ניסן אינם יכולים להוסיף לאותה שנה חודש נוסף.
זאת אומרת שעל אף שבדרך כלל בית הדין היו מכריזים על עיבור השנה החדשה כבר בתשרי, הרי שתום זמן אפשרותם להוסיף חודש לאותה שנה הוא עד א' בניסן.
בית הדין עשוי היה להשתהות בקביעת העיבור מפני שהם היו בוחנים את סימני הטבע כדי לכוון שחודש ניסן שבאותה שנה יחול ממש בתקופת האביב.
זאת על פי מה שנדרש מהפסוק: , שיש לשמור שחודש ניסן יהיה תמיד באביב.
וזו גם הסיבה המרכזית שבגינה מעברים את השנה כל שלוש שנים או שנתיים.
גם לאחר שעברו ללוח העברי הקבוע, היו מחשבים את המולדות והדחיות על ניסן.
בלוחות השנה הקדומים ביותר שנמצאו בגניזת קהיר צוין יום קביעת ראש חודש ניסן / פסח ולא צוין ראש השנה, בלוחות מאוחרים יותר צוינו שניהם ובכמה לוחות הושמט ניסן לחלוטין.
על פי ההלכה אם נחתם חוזה שכירות בית בו נכתב לכך וכך שנים.
הרי שסופרים כל שנה מיום החתימה ועד לשנה שלמה עד לאותו תאריך.
אבל אם החוזה היה לשכירות ל-השנה הזו.
אזי היא מסתיימת ב-א' בניסן.
ביום זה עורכים יהודי תוניסיה ולוב את טקס הבסיסה.
הטקס כולל ברכות לשנה טובה ומעשה המזכיר את הקמת המשכן, שנעשתה בא' בניסן.
המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה הפועלת תחת משרד ראש הממשלה, עורכת את טקס האזכרה המלכתי השנתי המשותף לכל ראשי המדינה שנפטרו (נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה שהלכו לעולמם).
ברכת האילנות נהוגה החל מראש חודש ניסן ותקפה לשנה עד לראש חודש ניסן הבא.
ראש וילקוקס הוא לשון יבשה, באזור קאסואיצופ שבצפון-מערב גרינלנד.
לשון היבשה בולטת מהאי קיאטאסואק, התוחמת את הקצה הדרומי של מפרץ מלוויל; כאשר הקצה השני של מפרץ מלוויל הוא כף יורק - 297.5 קילומטרים לכיוון צפון-מערב, בצפון מפרץ באפין.
בחודשי החורף (ינואר עד אפריל) מכוסה מפרץ מלוויל במדף קרח מראש וילקוקס ועד כף יורק.
עוביו של מדף זה מתעבה ממטר בחודש ינואר, ועד שני מטרים בחודש מרץ.
החל מחודש יוני מתחיל הקרח להישבר, עד שנוצרת תעלה שניתן להפליג בה בין ראש וילקוקס לבין בסיס חיל האוויר תולה.
קבוצה של ארבעה איים קטנים, שגובהם נע בין 60 ל-120 מטרים מעל פני הים, מצויים במרחק של 60 עד 20 קילומטרים בכיוון צפון - צפון-מערב מראש וילקוקס.
ראש יאנג היא לשון יבשה סלעית בולטת, המהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרץ בואומונט, לחוף המערבי של מדף הקרח רוס, בחוף שקלטון שבאנטארקטיקה.
גובהה של לשון היבשה 350 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה נקראת על שמו של ויקטור יאנג (Victor Young) מצי ארצות הברית.
יאנג היה אחראי על יחידת הנדסה ובינוי ניידת (Mobile Construction Battalion) בתחנת אמריקה הקטנה V בחורף האנטארקטי 1956.
ראש ויליאמסון הוא לשון יבשה בולטת, בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 11 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מראש דרייק.
שיא גובהה של לשון היבשה 36 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה התגלתה בפברואר 1911 על ידי צוות הספינה טרה נובה, ספינת משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910- 1913), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
סקוט נתן לאתר את שמו.
סקוט קרא ללשון היבשה על שמו של תומאס ס.
Williamson), מהצי המלכותי, שהיה חבר המשלחת.
ראש העיר של קינגסטאון היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מותחן פשע שנוצרה על ידי טיילור שרידן ויו דילון.
הסדרה עלתה בבכורה ב-14 בנובמבר 2021 בשירות הסטרימינג Paramount+ וכללה 10 פרקים.
בפרק הבכורה צפו כ-2.6 מיליון צופים באופן ליניארי - ורבים נוספים בדיגיטל.
המספרים הפכו אותה לסדרה המתוסרטת הנצפית ביותר של רשת Paramount מאז 2018.
בפברואר 2022 הוכרז שהסדרה חודשה לעונה שנייה.
בספטמבר 2023 חודשה הסדרה לעונה שלישית ועלתה לראשונה ב-2 ביוני 2024. בדצמבר 2024, הסדרה חודשה לעונה רביעית.
הסדרה עוקבת אחר משפחת מקלסקי החזקה, המתווכת בכוח בקינגסטאון, מישיגן, שם עסקי הכליאה הם התעשייה המשגשגת היחידה.
בהתמודדות עם נושאים של גזענות מערכתית, שחיתות ואי שוויון, הסדרה מספקת מבט חד על הניסיון שלהם להביא סדר וצדק בעיירה שאין בה אף אחת מכל אלה.
הפרויקט הוכרז לראשונה בינואר 2020, כאשר רשת Paramount הזמינה את הסדרה.
עד פברואר 2021, הסדרה הועברה לשירות הסטרימינג Paramount+, כאשר ג'רמי רנר לוהק לככב בה.
בחודש שלאחר מכן, דיאן ויסט הצטרפה לצוות השחקנים, עם אמה לירד, דרק ובסטר וטיילור הנדלי שלוהקו באפריל אותה שנה.
באוגוסט נודע שקייל צ'נדלר הצטרף לצוות השחקנים בעקבות פרסום פוסטר טיזר לסדרה, בעוד איידן גילן והאמיש אלן-הדלי הצטרפו אף הם.
הצילומים לעונה הראשונה התקיימו מ-17 במאי עד 4 באוקטובר 2021, בטורונטו.
בדצמבר 2024, הסדרה חודשה לעונה רביעית.
בפברואר 2025, דווח כי אידי פאלקו, לני ג'יימס ו לוהקו לסדרה.
ראש העכביש הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי של נטפליקס, שעלה לשירות ההזרמה של החברה ב-17 ביוני 2022. הסרט מבוסס על הסיפור הקצר "Escape From Spiderhead" של ג'ורג' סונדרס.
במתקן כליאה חדשני המנוהל על ידי סטיב אבנסטי (כריס המסוורת'), נעשים ניסויים חדשניים בסמים משני תודעה.
בין שני אסירים נוצר קשר מיוחד, והם מנסים לנצל את הניסויים לטובתם.
כריס המסוורת' - סטיב אבסנטי
מארק פאגיו - מארק ורלייני
הסיפור הקצר "Escape From Spiderhead" פורסם לראשונה ב על ידי ג'ורג' סונדרס בשנת 2010, והודפס בספרו "העשירי בדצמבר" שיצא בשנת 2013.
בפברואר 2019 הוכרז על עיבוד קולנועי לסיפור, ובספטמבר 2020 לוהקו לסרט אנסמבל השחקנים הראשי.
באפריל 2022 פורסם כי הסרט יעלה לשירות ההזרמה ב-17 ביוני 2022.
ראש כוחות ההגנה הוא הקצין הצבאי בעל הדרגה הגבוהה והבכיר ביותר בכוחות ההגנה של אוסטרליה (ADF) והוא היועץ הצבאי הראשי של הוועדה לביטחון לאומי (NSC) ושר ההגנה.
ראש כוחות ההגנה הנוכחי הוא אדמירל דייוויד ג'ונסטון, שנכנס לתפקידו ב-10 ביולי 2024.
ה-CDF מפקד על ה-ADF בהנחיית שר ההגנה ומעניק ייעוץ בנושאים הנוגעים לפעילות צבאית, לרבות פעולות צבאיות.
בדיארכיה, ה-CDF משמש כיו"ר משותף של ועדת ההגנה, יחד עם שר ההגנה, בפיקוד ובשליטה של ארגון ההגנה האוסטרלי (ADO).
ה-CDF הוא העמדה המקבילה האוסטרלית של מה שבנאט"ו ובאיחוד האירופי ידוע בתור ראש ההגנה (CHOD), בבריטניה ידוע בתור ראש מטה ההגנה (CDS), ובארצות הברית ידוע בתור יושב ראש המטות המשולבים (CJCS), עם זאת, עם האחרון אסור על פי חוק להיות בעל סמכות פיקוד מבצעית על הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מבחינה חוקתית, המושל הכללי של אוסטרליה, הוא דה יורה המפקד העליון של כוחות ההגנה של אוסטרליה.
עם זאת, בפועל, ממשלת אוסטרליה מפעילה דה-פקטו, רשות מבצעת באמצעות המועצה המבצעת הפדרלית.
ה-CDF ממונה על ידי המושל הכללי בעצת שריו.
המינוי הוא נייטרלי מבחינה פוליטית, כמו כל התפקידים הצבאיים, ואינו מושפע מחילופי שלטון.
מאז 4 ביולי 2014, ה-CDF מונה לתקופת כהונה קבועה של ארבע שנים על פי חוק ההגנה (1903).
לפני מועד זה, המינוי היה לשלוש שנים.
תפקידו של CDF עובר באופן עקרוני בסבב בין הצי המלכותי האוסטרלי (RAN), הצבא האוסטרלי וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF).
אולם בפועל, זה לא היה המצב, מתוך עשרים מינויים, עשר היו מהצבא, שישה מהצי וארבעה מחיל האוויר.
בזמן שלום, ראש כוחות ההגנה הוא הקצין היחיד בדרגת ארבעה כוכבים ב-ADF (אדמירל, גנרל או מרשל אוויר ראשי).
ה-CDF נעזר בסגן ראש כוחות ההגנה (VCDF) ומשמש כיו"ר ועדת ראשי השירות, המורכבת מראשי הזרועות: ראש הצי (CN), ראש הצבא (CA) וראש חיל האוויר (CAF), כולם קצינים בדרגת שלושה כוכבים (תת אדמירל, לוטננט גנרל או מרשל אוויר), וכך גם ה-VCDF.
לפני 1958 לא היה CDF או מקבילה.
הייתה קיימת ועדת ראשי המטות (COSC) אך לא הוקם תפקיד נפרד כקצין הבכיר שלה.
במקום זאת, כיהן ראש השירות הבכיר כיו"ר ועד הראשים.
במרץ 1958 מונה לוטננט גנרל סר הנרי וולס ליושב ראש, ועדת ראשי המטות, תפקיד בלתי תלוי ובכיר באופן רעיוני במפקדי הצבא, הצי וחיל האוויר.
עם זאת, וולס וממשיכיו לא פיקדו על הכוחות המזוינים האוסטרליים בשום מובן משפטי, ליושב ראש היה רק תפקיד מייעץ בהפעלת הזרועות הנפרדים.
בפברואר 1976 פורק COSC ותפקידו החדש של ראש מטה כוחות ההגנה (CDFS) נוצר עם סמכות פיקודית על ה-ADF.
באוקטובר 1984 שונה שם התפקיד לראש כוחות ההגנה כדי לשקף בצורה ברורה יותר את התפקיד וסמכותו.
הרשימה הבאה מתעדת באופן כרונולוגי את מי שמילא את תפקיד ראש כוחות ההגנה או את תפקידיו הקודמים.
התואר הרשמי של התפקיד באותו פרק זמן רשום מיד לפני הקצינים שמילאו את התפקיד.
ראש השרים של ג'הרקאנד הוא ראש הרשות המבצעת של ג'הרקאנד ועומד בראש ממשלת ג'הרקאנד.
באופן רשמי ראש השרים כפוף למושל, אך בפועל הוא העומד בראשות הממשלה.
משרת ראש השרים של ג'הרקאנד נוסדה עם הקמת ג'הרקאנד כמדינה נפרדת בהודו בנובמבר 2000. נכון לפברואר 2024 שימשו שבעה אנשים במשרה, ב־12 ממשלות שונות, ובמשך שלושה תקופות לא כיהן ראש שרים ושלטון הנשיא הוחל במדינה.
ראש זאב הם מונחים שהיו בשימוש במערכת המשפט האנגלית והנגזרות שלה.
המונחים שימשו באנגליה של ימי הביניים כדי לציין אדם שהוכרז על ידי הרשויות כפושע מסוכן, שניתן להרוג אותו ללא עונש.
המונח הלטיני caput lupinum משמעותו המילולית היא "ראש זאב" ומתייחס לאדם הנחשב לעבריין נמלט, כמו, למשל, בביטוי caput gerat lupinum ("שיהיה ראש זאב" / "שיהיה ראשו ראש זאב").
מילון החוק של בלאק מגדיר זאת כ"עבריין נמלט שנחשב לנעדר – זאב בודד – פתוח להתקפה על ידי כל אחד" .
"ראש זאב" או "יהיה ראש זאב" היו בשימוש במערכת המשפט האנגלית.
המונחים שימשו באנגליה של ימי הביניים כדי לציין אדם שהוכרז על ידי הרשויות כפושע מסוכן שזכויותיו נשללו, שניתן לפגוע בו או להרוג אותו באופן חוקי ללא עונש על ידי כל אזרח.
המונח ראש זאב תועד לראשונה בטקסט חוקי אדוארד המודה כחוק המיוחס לשליט מהמאה ה-11 אדוארד המודה.
חוק זה קבע שאדם שמסרב לענות לזימון מצד הצדק המלכותי למשפט פלילי ייגזר עליו "ראש זאב" .
במאה ה-13 כתב על החוק, הנרי דה ברקטון, בספרו "החוקים והמנהגים של אנגליה" שהנמלטים "נושאים ראש זאב".
ברקטון הוסיף הסבר למשפט וכתב שזה אומר שהנמלטים יכולים להיהרג ללא חקירה משפטית .
ספר הלימוד המשפטי האנגלי מהמאה ה-14 "מראת השופטים" קבע שכל נאשם שסירב שלוש פעמים להגיע לבתי המשפט המחוזיים, יוכרז כ"ראש זאב".
ייקרא נגדו, כי הזאב היא חיה שנואה על כל האנשים; ומאותו זמן ואילך זה חוקי לכל אחד להורגו כמו זאב".
ראש הרשות המבצעת של מקאו (בסינית: 澳門特別行政區行政長官; באנגלית: chief executive of the Macao Special Administrative Region) הוא ראש הממשלה של מקאו, אזור מנהלי מיוחד בסין.
התפקיד החליף את משרדו של שהייתה בעבר מחוז מעבר לים של פורטוגל.
ראש הרשות הנוכחי הוא סם הו פאי שנבחר לתפקיד ב-13 באוקטובר 2024.
על פי החוק של מקאו תפקידיו הם:
להיות אחראי על יישום חוק זה וחוקים אחרים אשר בהתאם לחוק זה, חלים באזור המנהלי המיוחד של מקאו;
לחתום על חוקים שהתקבלו על ידי המועצה המחוקקת ולהכריז עליהם; לחתום על תקציבים שהתקבלו על ידי המועצה המחוקקת ולדווח על התקציבים והחשבונות הסופיים, ל"ממשלת העם המרכזית" לצורך רישום;
להחליט על מדיניות ממשלתית ולהוציא צווים מנהלתיים;
לגבש תקנות מנהליות ולהכריז על יישומן;
למנות ולדווח לממשלת העם המרכזית על איוש התפקידים הבכירים הבאים: מזכירי המחלקות, הנציב למאבק בשחיתות, מבקר המדינה, המנהלים הבכירים של המשטרה והמכס, וכן להמליץ בפני ממשלת העם המרכזית על פיטוריהם של הפקידים המוזכרים לעיל;
למנות חלק מחברי המועצה המחוקקת;
למנות או לפטר חברים במועצה המבצעת;
למנות או לפטר נשיאים ושופטים של בתי המשפט בכל הרמות וכן תובעים, בהתאם להליכים משפטיים;
להמליץ ולדווח לממשלת העם המרכזית על מינוי תובע כללי ולהמליץ על פיטוריו בהתאם להליכים משפטיים;
למנות או לפטר בעלי תפקידים ציבוריים בהתאם להליכים משפטיים;
ליישם את ההנחיות שהוציאה ממשלת העם המרכזית בנוגע לעניינים הרלוונטיים המוגדרים בחוק זה;
לנהל, בשם ממשלת האזור המנהלי המיוחד של מקאו, יחסי חוץ ועניינים אחרים, כפי שהוסמכו על ידי הרשויות המרכזיות;
לאשר את הגשת ההצעות הנוגעות להכנסות או להוצאות למועצה המחוקקת;
להחליט, לאור שיקולי ביטחון ואינטרסים חיוניים, האם פקידי ממשלה או אנשי צוות אחרים האחראים על ענייני ממשל צריכים להעיד או להציג ראיות בפני המועצה המחוקקת או ועדותיה;
להעניק מדליות ותוארי כבוד של האזור המנהלי המיוחד של מקאו בהתאם לחוק;
להעניק חנינה למורשעים בעבירות פליליות או להמיר את עונשם בהתאם לחוק;
במושב הראשון של הקונגרס הלאומי העממי ה-8 של הרפובליקה העממית של סין ב-31 במרץ 1993 הוכרז על יצירת משרת "ראש הרשות המבצעת של מקאו", ונכנס לתוקף ב-20 בדצמבר 1999.
ראש הרשות המבצעת נבחר בבחירות או באמצעות "התייעצויות מקומיות".
המינוי לתפקיד חייב להיות על ידי ממשלת סין.
השיטה לבחירת ראש הרשות המבצעת מפורטת בנספח א' לחוק הבסיסי: "שיטה לבחירת ראש הרשות המבצעת של האזור המנהלי המיוחד מקאו".
כל מועמד לתפקיד נדרש לעמוד בדרישות הבאות:
תושב קבע של מקאו, לפחות 20 שנה רצופות;
רשום כבוחר ומופיע במרשם הבוחרים.
תקופת הכהונה של ראש הרשות המבצעת תהיה חמש שנים והוא רשאי לכהן לא יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
למכהן בתפקיד לא תהיה זכות מגורים בכל מדינה זרה.
המכהן בתפקיד לא יעסוק בכל פעילות לרווח אישי.
עם כניסתו לתפקיד, המכהן יצהיר על נכסיו בפני נשיא בית המשפט העליון של האזור המנהלי המיוחד מקאו.
ראש ממשלה הוא הדמות הבכירה בממשלה, שהיא הרשות המבצעת במדינות דמוקרטיות.
במערכות פרלמנטריות הפועלות על פי שיטת וסטמינסטר שמקורה בבריטניה, ראש הממשלה הוא ראש הממשלה הנבחרת, בעוד תפקיד ראש המדינה (לדוגמה, המלך או הנשיא) הוא בעיקר טקסי.
במערכת זו ראש הממשלה הוא לרוב חבר הפרלמנט, ומצפים ממנו להעביר חוקים והחלטות ממשלה בפרלמנט.
מלבד תפקידם העיקרי, ראשי הממשלה מכהנים מדי פעם בתפקידים נוספים.
כך, לדוגמה, ראשי ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, לוי אשכול, אהוד ברק, יצחק רבין ובנימין נתניהו שהיו גם שר הביטחון בזמן כהונתם.
במהלך ההיסטוריה של אנגליה והממלכה המאוחדת, עוד מתקופת ימי הביניים, שימשו מספר שרים כיועצים ואנשי אמונם של מלכים.
ביניהם ניתן למנות את תומאס קרומוול, שייעץ להנרי השמיני מלך אנגליה וויליאם ססיל שייעץ לאליזבת הראשונה מלכת אנגליה.
כוחם של השרים האלו היה נתון לגחמותיהם של המלכים והמלכות אותם שירתו.
על אף שניהול הפרלמנט היה חלק מתפקידם של חלק מאותם שרים, הם לא היו זקוקים לרוב פרלמנטרי כדי לפעול בצורה זו אחרת.
על אף שהיה קבינט מדיני, חבריו מונו על ידי המונרך והוא זה שעמד בראשו.
כאשר המונרך לא רצה עוד באחד השרים חברי הקבינט הוא פשוט יכול היה לשחררו מתפקידו או אף יותר גרוע, להוציאו להורג (כפי שאכן נעשה לקורנוול, למשל).
המלכים מדי פעם חילקו את הכוח באופן שווה בין מספר שרים כדי למנוע התחזקות רבה מדי של אחד מהם.
נקודת המפנה בהתפתחות של ראשי הממשלה היה במותה של אן מלכת בריטניה בשנת 1714, אותה ירש ג'ורג' הראשון.
ג'ורג' לא דיבר אנגלית, בילה את רוב זמנו בביתו שבהנובר ולא ידע דבר ואף לא רצה לדעת דבר בכל הקשור לממשל הבריטי.
בנסיבות אלה היה זה בלתי נמנע שאחד משרי המלך יהפוך, הלכה למעשה, לראש הממשלה.
וכך בשנת 1721 כיהן לראשונה ראש ממשלה לא-רשמי בבריטניה, רוברט וולפול, אשר החזיק במשרה במשך 21 שנים.
וולפול כיהן כראש ישיבות הקבינט, מינה את כל השרים ואף הצליח לזכות באהדת הבית התחתון (בית הנבחרים) בפרלמנט הבריטי.
תחת וולפול התפתחה שיטת הקבינט הסולידארי.
וולפול דרש שאף שר מלבדו לא ינהל שיחות פרטיות עם המלך וכן תבע תמיכה מוחלטת של השרים בהחלטות הקבינט.
וולפול הכחיש שהוא ראש הממשלה ובמהלך כל המאה ה-18 אנשי פרלמנט ומלומדים רבים המשיכו להכחיש כי משרה כזו קיימת בכלל (שכן היא לא נקבעה רשמית, אלא נוצרה למעשה).
עד שנת 1905, אז עוגן התפקיד בחוק לראשונה, החזיקו אותם "ראשי ממשלה למעשה" בתואר "הלורד הראשון של האוצר".
מספר מלכים ניסו להחזיר לעצמם את סמכויותיהם העליונות אבל כיוון שניהול הממשלה הפך למסובך יותר ויותר ודרש את אהדת הבית התחתון, הדבר לא צלח.
הייתה זו כהונתו הארוכה של ויליאם פיט הבן (1783–1801), ביחד עם מחלתו הנפשית של המלך ג'ורג' השלישי, שמיסדה את התפקיד ואת הכוח שבו.
ראש הממשלה הפך לשולט הבלתי מעורער במדינה תחת המלכה ויקטוריה.
יוקרתו של הממסד הבריטי במהלך המאה ה-19 וגדילתה של האימפריה הבריטית גרמו להעתקת המודל הבריטי של קבינט מדיני ובראשו ראש ממשלה על ידי מדינות רבות, הן באירופה והן במושבות בריטיות, כאשר אלו זכו בעצמאות.
במקרים מסוימים שונה התואר, אך לקראת סוף המאה ה-20 לרוב המדינות הדמוקרטיות בעולם היה ראש ממשלה או מקביל לו, ומעליו מונארך או נשיא בעל תפקיד טקסי.
מדינות אחרות דגלו בשיטה האמריקאית, של ארצות הברית, הדוגלת ברפובליקה ובראשה נשיא - המהווה בעצמו את הרשות.
האישה הראשונה בהיסטוריה שנבחרה לראש ממשלה הייתה סירימאבו בנדרנאיקה מסרי לנקה, בשנת 1960.
משרת ראש הממשלה מתקיימת בצורות ממשל שונות:
במונרכיות, בהן ראש המדינה הרשמי הוא המונרך, אשר לרוב נושא בתואר מלך.
לדוגמה: אוסטרליה, בלגיה, דנמרק, הולנד, הממלכה המאוחדת, יפן, נורווגיה, ספרד וקנדה.
ברפובליקות, בהן ראש המדינה הרשמי נושא בדרך כלל בתואר נשיא, אך אינו נבחר על ידי הציבור (אלא לרוב על ידי הפרלמנט), כמו בגרמניה וישראל.
ברפובליקות ופדרציות נשיאותיות-למחצה, כמו צרפת, רוסיה ורומניה, ראש הממשלה נבחר על ידי הנשיא אך עליו לזכות לתמיכת הרשות המחוקקת.
במערכות אלה ראש הממשלה הוא האחראי על ביצוע הוראות הנשיא ועל ניהול השירות הציבורי.
במצב שכזה אף עלול להתרחש מקרה בו הנשיא וראש הממשלה הם ממפלגות שונות.
משרת ראש הממשלה אינה קיימת בחלק מהמשטרים הנשיאותיים, בהם הנשיא הוא גם ראש המדינה וגם הרשות המבצעת, כמו בארצות הברית.
במערכות פרלמנטריות ראש ממשלה נכנס לתפקיד במספר דרכים:
במינוי ראש המדינה ללא צורך באישור הרשות המחוקקת: ברוב המדינות הפועלות לפי שיטת וסטמינסטר, מינוי ראש הממשלה הוא פעולה של ראש המדינה, ואין צורך בהצבעה פרלמנטרית על זהותו.
על חבר הפרלמנט אותו בחר ראש המדינה להקים ממשלה, אך אם זו שיקים לא תצליח לתפקד ותתפזר, יהיה על ראש המדינה לבחור בחבר פרלמנט אחר כדי שיקים ממשלה.
אם אין חבר שכזה בנמצא, יש צורך בבחירות חדשות.
למרות האמור לעיל, ומכיוון שראש המדינה נדרש לבחור בחבר פרלמנט שהממשלה שיקים תזכה בתמיכת הפרלמנט, הרי שלרוב יבחר ראש המדינה בראש הסיעה הגדולה ביותר.
במינוי ראש המדינה לאחר שהרשות המחוקקת ממנה מועמד: לדוגמה, אירלנד, בה הנשיא ממנה את ראש הממשלה לפי הצעת המועמדות של הפרלמנט.
במינוי ראש המדינה ובכפוף לאישור הרשות המחוקקת: לדוגמה, ספרד, בה המלך שולח את המועמד שלו לאישור הפרלמנט.
במקרה זה הפרלמנט יכול להתנגד למועמד ובכך לכפות על ראש המדינה לבחור מועמד אחר.
במינוי ראש המדינה ובתנאי שהפרלמנט יצביע הצבעת אמון בתוך זמן נקוב: לדוגמה, איטליה.
בחירות ישירות: לדוגמה, מערכת הבחירות בשנים 1996 עד 2001 בישראל, בה נבחרו בנימין נתניהו, אהוד ברק ואריאל שרון.
במערכת בחירות זו בוחרים ישירות במועמד ולא במפלגה.
יש להעיר כי מבחינת הסיווג הקלאסי של מדעי המדינה, זה היה משטר נשיאותי ולא משטר פרלמנטרי.
העובדה שנתניהו, ברק ושרון נשאו להלכה בתואר "ראש הממשלה" ולא בתואר "הנשיא" אינה רלוונטית, שכן מבחינה מעשית, באותן שנים לא היה בישראל משטר פרלמנטרי, שמאפייניו הוא יכולת הפרלמנט לקבוע את זהות ראש הממשלה.
בחירות ישירות בתוך הפרלמנט: בשונה מבחירות ישירות כלליות, בבחירות אלה מצביעים רק חברי הפרלמנט.
במינוי בעל משרה ציבורית בכירה שאיננו ראש המדינה: בשוודיה, החל משנת 1974, הסמכות למנות ראש הממשלה הועברה מהמונרך לנשיא הפרלמנט.
בניגוד לתפיסה המוטעית, רבים מראשי הממשלות במערכות הפרלמנטריות אינם נבחרים לכהונות קצובות אלא יכולים לכהן במשך מספר שנים רב.
לדוגמה, מרגרט תאצ'ר מונתה לראשות ממשלת בריטניה רק פעם אחת, בשנת 1979, אך היא כיהנה בתפקיד עד 1990, על אף שההרכב עצמו של ממשלתה שונה.
ישנן מספר מדינות בהן ראש הממשלה כן נבחר לכהונה קצובה, אך אלה בדרך כלל קשורות ישירות למשך כהונת הרשות המחוקקת.
זאת כיוון שראש הממשלה ממונה או נבחר לרוב מבין המפלגה השלטת ברשות המחוקקת.
לדוגמה, בנימין נתניהו כיהן בתפקיד בשנים 2009–2021, אך מונה לראשות ממשלת ישראל לאחר מספר הליכי הרכבת ממשלה ב-2009, ב-2013, ב-2015 וב-2020.
ברוב המערכות הפרלמנטריות על הממשלה לזכות באמון הרשות המחוקקת.
אם זו מצביעה ומעבירה הצעת אי אמון בממשלה רוב המערכות החוקתיות דורשות אחד מהבאים: התפטרות ראש הממשלה או פיזור הפרלמנט.