tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1959 הועמד וין לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר כל הופעתו בתפקיד פליט השואה היהודי אלברט דיסל בדרמה "יומנה של אנה פרנק", הופעתו של ווין בדמותו של דיסל בסרט זכתה להערכה מצד המבקרים אך גם לביקורת שלילית מצד משפחתו של דיסל.
בשנות ה-60 התפרסם וין בעיקר לקהל ילדים בפנטזיית הילדים המוזיקלית "תינוקות בטויילנד" בתפקיד יצרן הצעצועים ובסרטים "סינדרפלה" בתור הסנדק של הפיה, "מרי פופינס" בתפקיד הדוד אלברט[ בפרופסור המפוזר ו"בנו של פלאבר".
סרטו האחרון היה "ברולס-רויס לקראת האושר" שיצא לאקרנים לאחר מותו.
לוויין נולד ילד אחד, השחקן קינן וין משלוש מערכות נישואיו.
וין היה סבם של השחקן נד וין ושל התסריטאי זוכה שני פרסי האמי טרייסי קינאן וין.
וין נפטר ב-19 ביוני 1966 בבוורלי הילס ממחלת סרטן הוושט כשהוא בן 79, נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל.
הבלש בעל רגלי הקטיפה (1965)
אדוארד ג'ון "אד" מרקי הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס מאז שנת 2013. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1976–2013.
מרקי נולד במלדן, מסצ'וסטס, פרוור של בוסטון.
הוא בנם של כריסטינה לבית קורטני וג'ון אי.
ב-1968 סיים תואר ראשון בבוסטון קולג', וכן תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה ב-1972. הוא שירת בכוחות מילואים של צבא ארצות הברית בשנים 1968–1973, והשיג את הדרגה מומחה (Specialist).
בשנת 1972 נבחר לייצג את המחוז ה-13 בבית הנבחרים של מדינת מסצ'וסטס, המכסה את פרברי בוסטון.
לאחר שבמאי 1976 חבר הקונגרס, הדמוקרט טורברט מקדונלד, מת בעודו מכהן, התמודד מרקי בפריימריז הדמוקרטים, והביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות בניצחון גורף.
מאז שירת עד 2013 בנציג ה-26 של מסצ'וסטס, המייצג בעיקרו את מחוז מידלסקס שבמדינה.
הוא אותגר שלוש פעמים בפריימריז הדמוקרטים לאורך כהונתו הארוכה בבית הנבחרים, ובשני המקרים, למעט אחד, הביס את יריביו כשגרף יותר מ-80% ממניין הקולות.
בשנת 2013 מינה הנשיא ברק אובמה את ג'ון קרי לתפקיד מזכיר המדינה, וכך נותר מושב ריק בסנאט, שאותו ייצג קרי.
בבחירות המיוחדות שנערכו ביוני באותה שנה, אשר יועדו למילוי מושבו של קרי בסנאט עד תום כהונתו בשנת 2015, הביס מרקי את יריבו הרפובליקני גבריאל גומז ונבחר לסנאט.
בבחירות בנובמבר 2014, נבחר מרקי לכהונה מלאה וב-2020 נבחר בשלישית.
לאורך כהונתו בבית הנבחרים וגם בסנאט, מרקי נחשב לאחד מחברי הקונגרס הליברלים ביותר בבית המחוקקים.
הנושאים עליהם הוא שם דגש הם איכות הסביבה ומאבק בשינוי האקלים, וכן הוא קורא לארצות הברית להכיר בשואת הארמנים, עוד מתקופת כהונתו בבית הנבחרים.
בסנאט הוא חבר בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, וכן בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, הנחשבת יוקרתית.
בנובמבר 2024 היה אחד מ-19 סנאטורים דמוקרטים ועצמאים שתמכו באמברגו נשק על ישראל.
ב משמש מרקי כחבר הבכיר בוועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט.
מרקי נשוי מאז 1988 לד"ר סוזן בלומנטל, רופאה במקצועה.
צ'ארלס אדוארד "אד" מקאולי היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA.
מקאולי, שכונה "איזי אד" ("Easy Ed"), שיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד והתבלט בזריקת וו מדויקת.
בשנת 1960 זכה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
מקאולי, יליד סנט לואיס שבמדינת מיזורי, נבחר כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1949 על ידי קבוצת סנט לואיס בומרס.
לאחר עונת הרוקי, בה קלע 16.1 נקודות בממוצע למשחק, התפרקה קבוצתו ושחקניה הועמדו לבחירה על ידי שאר קבוצות ה-NBA.
מקאולי נבחר בידי קבוצת בוסטון סלטיקס, במדיה שיחק במשך שש העונות הבאות.
בבוסטון שיתף פעולה עם בוב קוזי וביל שרמן, אך לא הצליח להוביל את הקבוצה לסדרת גמר ה-NBA, למרות שהציג יכולת אישית טובה.
בכל עונותיו בסלטיקס שותף מקאולי במשחק האולסטאר, ובעונת אף זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר שחולק בפעם הראשונה.
כמו כן נבחר מקאולי שלוש פעמים לחמישיית העונה ב-NBA (-) ופעם אחת לחמישייה השנייה ().
לפני עונת הועבר מקאולי בטרייד לסנט לואיס הוקס, יחד עם זכויות הדראפט על קליף הייגן, בתמורה לזכויות הדראפט על ביל ראסל.
מקאולי וראסל נפגשו פעמיים בסדרת גמר ה-NBA; בעונת זכו הסלטיקס של ראסל באליפות, וב- נקמו ההוקס, בהובלת מקאולי, הייגן ובוב פטיט, וזכו באליפות היחידה בתולדות המועדון.
מקאולי שיחק עם ההוקס במשך שלוש עונות, עד אמצע עונת , אז הודיע על פרישתו ממשחק בגיל 30.
עם פרישתו עבר מקאולי לתפקיד המאמן של ההוקס, אותם הדריך במשך שנתיים.
בעונות אלו העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי של 89-48 והעפילה פעמיים לפלייאוף.
בעונתו השנייה, , הגיעו ההוקס עד לגמר ה-NBA, שם הפסידו לסלטיקס בתוצאה 4-3. לאחר קריירת הכדורסל עבד מקאולי כבנקאי ולאחר מכן כשדר ספורט.
ב-1989 הוסמך כדיאקון בכנסייה הקתולית והוציא לאור ספר העוסק בכתיבת דרשות.
בנובמבר 2011 מת מקאולי בביתו שבסנט לואיס, בגיל 83.
ממוצעיו של מקאולי לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 17.5 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק.
בעת פרישתו דורג מקאולי במקום השלישי ברשימת קלעי ה-NBA בכל הזמנים (אחרי דולף שייז ובוב קוזי) עם 11,234 נקודות בסך הכול.
בשנת 1960 נבחר מקאולי להיכל התהילה של הכדורסל.
בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שהוצג כחבר בהיכל התהילה, בגיל 32. כהוקרה על תרומתו למועדון, הועלתה בשנת 1963 גופייתו של מקאולי עם המספר "22" לתקרת אולמה הביתי של הבוסטון סלטיקס.
בשנת 2003 שובץ כוכב לכבודו ב"שדרת הכוכבים של סנט לואיס".
"אד" מארי הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כראש עיריית סיאטל ה-53, מינואר 2014 ועד ספטמבר 2017. כמו כן, הוא כיהן בסנאט של וושינגטון (2013-2007) וחבר בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון (2007-1995).
מארי נולד באברדין, וושינגטון, בן למשפחה אירית קתולית.
בעל תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת פורטלנד.
באוקטובר 1995 נבחר מארי לראשונה לבית הנבחרים של מדינת וושינגטון במחוז 43 ושימש בתפקיד זה עד ינואר 2007 כשהתמנה לכהן כסנטור בסנט של מדינת וושינגטון.
מארי שימש במשך שנים רבות כיושב ראש ועדת התחבורה של בית הנבחרים.
הוא פעל לקידום זכויות להט"ב.
בשנת 2006, לאחר שלושה עשורים של דיונים, הוא הצליח להעביר את החוק, נגד אפליה והגנה על הומואים ולסביות.
בשנת 2007 הוא קידם חוק שותפות ביתית (domestic partnerships) המעניקה זכויות לזוגות חד-מיניים.
בשנת 2009, הוביל מארי את הצעת החוק למימון בניית מנהרה באורך שני מייל שתעבור מתחת לעיר סיאטל ושתחליף את "גשר דרך אלסקה", כביש עילי לא בטיחותי שניזוק ברעידת האדמה בשנת 2001, בעלות של 2.4 מיליארד דולר .
הוא תמך באופן עקבי בפרויקט, למרות חששות כבדים לגבי כדאיותו.
המנהרה נפתחה לציבור בתחילת 2019.
ב-5 בנובמבר 2013 נבחר מארי לראשות עיריית סיאטל (ראש העיר ה-53), לאחר שניצח את ראש העיר המכהן, מייקל מקגין.
הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2014.
ביוני 2015 הגיע מארי לביקור בישראל, כאורח של משרד החוץ הישראלי וצעד במצעד הגאווה בתל אביב עם בן זוגו ונגד החרם של ה-BDS נגד ישראל.
הוא ידוע באהדתו ותמיכתו בישראל.
בן זוגו של מארי משנת 1993 הוא מייקל שיוסאקי.
הם נישאו בשנת 2013. מסע הבחירות שלו לסנט מדינת וושינגטון כמו יתר פעילויותיו נתמכה על ידי הקרן "לניצחון ההומואים והלסביות".
אדוארד אדם "אד" דייוויס הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
אביו, טרי דייוויס שיחק ב-NBA, בין השנים 1989–2001.
בשנתו האחרונה כתלמיד ב"תיכון בנדקטין" אשר בריצ'מונד, וירג'יניה, הוביל דייוויס את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של וירג'יניה עם ממוצעים של כ-22 נקודות, 14 ריבאונדים ו-7 חסימות למשחק.
בסיום העונה זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של העונה בווירג'יניה ("Mr.
Virginia Basketball "), ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בשנת 2008 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיתף פעולה בקבוצת הכדורסל שלה (ה"טאר הילס") עם שחקני ה-NBA לעתיד טיי לוסון, ויין אלינגטון, דני גרין, טיילר האנסברו וטיילר זלר.
בעונתו הראשונה קלע 6.7 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת המכללות החמישית בתולדותיה.
במשחק הגמר של הטורניר, מול מישיגן סטייט, קלע דייוויס 11 נקודות והוריד 8 ריבאונדים.
בעונה העוקבת כלל לא העפילו הטאר הילס לטורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 7 עונות, בין היתר בשל עזיבתם ל-NBA של השחקנים לוסון, אלינגטון, גרין והאנסברו.
דייוויס עצמו הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 13.4 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק, אך בפברואר 2010 נפצע בשורש כף היד ונאלץ להחמיץ את המשך העונה.
באפריל 2010, לאחר שנתיים בקרוליינה הצפונית, הודיע על החלטתו לעזוב את האוניברסיטה ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2010 נלקח דייוויס בבחירה ה-13, על ידי טורונטו ראפטורס.
לאורך עונת הרוקי שלו העמיד ממוצעים של 7.7 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק, ונשלח במהלכה לשחק בקבוצת אירי בייהוקס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לאחר 45 משחקים בעונתו השלישית עם הראפטורס, , הועבר בטרייד לממפיס גריזליס.
במסגרת הטרייד נשלחו לממפיס גם טיישון פרינס ואוסטין דיי, בעוד רודי גיי וחאמד חדאדי נשלחו לטורונטו, וחוסה קלדרון נשלח לדטרויט פיסטונס.
בפלייאוף של אותה עונה העפיל דייוויס עם הגריזליס לגמר האזור המערבי, בו הפסידו לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 0–4.
לקראת עונת חתם על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס.
כשחקן הלייקרס קבע דייוויס שיאי קריירה בממוצעי נקודות (8.3), אסיסטים (1.2) וחסימות (1.2) למשחק, אך קבוצתו רשמה מאזן ניצחונות שלילי 21–61 (25.6%).
ביולי 2015 חתם על חוזה ל-3 עונות בפורטלנד טרייל בלייזרס, עבור כ-20 מיליון דולר.
בכל 3 עונותיו בקבוצה העפיל עמה לשלב הפלייאוף, וקלע במדיה 5.6 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2018 חתם על חוזה לעונה אחת בברוקלין נטס, עבר כ-4.5 מיליון דולר.
לקראת עונת חתם דייוויס על חוזה ביוטה ג'אז.
בעונתו היחידה ביוטה מיעט לשחק, וקלע 1.8 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בנובמבר 2020 הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, ומיד לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף למינסוטה טימברוולבס.
באוקטובר 2021 חתם דייוויס על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
אדוארד וורן מיני (7 בספטמבר 1926 – 23 באוגוסט 2006) ולוריין ריטה וורן (לבית מוראן; 31 בינואר 1927 - 18 באפריל 2019) היו זוג חוקרים אמריקאיים אשר עסקו בחקירת תופעות על טבעיות שונות.
בנוסף לכך, לוריין שאפה להיות מגדת עתידות.
בשנת 1952, הזוג וורן ייסד את האגודה למחקר פסיכולוגי בניו אינגלנד; קבוצת ציד הרוחות הוותיקה ביותר בניו אינגלנד.
כמו כן, הם חיברו ספרים העוסקים בעולם העל-טבעי, תוך שהוציאו ספרים אשר התבססו על מקרים על-טבעיים שקרו להם.
הם טענו כי במהלך הקריירה שלהם, נחקרו על ידם למעלה מ-10,000 מקרים שונים.
חלק מן המקרים של הזוג וורן זכו לסיקורים בכל אמצעי התקשורת, תוך שיצאו עשרות סרטים אשר התבססו עליהם.
בין היתר, 17 מסרטי "אימה באמטוויל" התבססו על מקרים שקרו לזוג וורן.
בשנת 2013, קם היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, שהתבסס על סיפוריהם של הזוג וורן, ואף הפך לזיכיון סרטי האימה הרווחי ביותר בכל הזמנים.
לאורך הקריירה של הזוג וורן, קמו כאלה שהטילו ספק בסיפורים שלהם, כדוגמת פרי דיאנג'ליס וסטיבן נובלה, אשר חקרו כמה מסיפוריהם תוך שכינו אותם כלא אמינים.
ג'ו ניקל ובנימין רדפורד שהטילו ספק בזוג וורן גם כן, הגיעו למסקנה כי הרוחות המפורסמות אותם חקר הזוג הן לא יותר מהמצאה.
לדברי הזוג וורן, בשנת 1968, שני שותפים לחדר טענו כי בובת ראגדי אן משליטה בחייהם טרור וכי היא רדופה על ידי רוח של ילדה בשם אנאבל היגינס.
הזוג וורן החרים את אנאבל, תוך שננעלה מאחורי חלון זכוכית, אשר נמצא במוזיאון הנסתר שלהם.
כמו כן, הצהירו אד ולוריין וורן כי "הבובה נשלטת על ידי ישות לא אנושית".
סרטי האימה "אנאבל", "אנאבל 2", "אנאבל חוזרת הביתה" ו"לזמן את הרוע" מבוססים על הסיפור.
בשנת 1971, טען הזוג וורן כי בהאריסוויל שברוד איילנד, יש בית רדוף רוחות.
באותה התקופה שכנה בבית משפחת פרון.
על הסיפור מתבסס אחד מסרטי האימה המצליחים ביותר בכל הזמנים; "לזמן את הרוע", שיצא בשנת 2013.
בשנת 1977, חקרו אד ולוריין וורן מקרה של משפחה אשר שכנה בפרבר באנפילד שבצפון לונדון.
במקרה נטען כי בבית המשפחה מתקיימת פעילות פולטרגיסטית.
מספר חוקרים טענו כי המקרה הוא בסך הכל מתיחה של ילדים.
מנגד, טענו אד ולוריין וורן כי מדובר בפעילות שטנית.
על הסיפור התבסס סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע 2" שיצא בשנת 2016.
Ghost Tracks מאת שריל איקס וויקס עם אד ולוריין וורן
The Haunted: The True Story of One Family's Nightmare מאת רוברט קאראן עם ג'ק סמורל וג'נט סמורל ואד ולוריין וורן (הוצאת סנט מרטין, 1988)
Satan's Harvest מאת מייקל לסלנדרה ומרק מרנדה, עם מוריס וננסי תריאוט ואד ולוריין וורן
היקום הקולנועי של לזמן את הרוע
על גבי סיפוריהם של אד ולוריין וורן קם היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בשנת 2013, יצא לאור הסרט הראשון ביקום "לזמן את הרוע".
הסרט התבסס על מקרה אותו חקרו אד ולוריין וורן בשנת 1971. במהרה הפך הסרט לשובר קופות, ולאחד מסרטי האימה הרווחיים בהיסטוריה.
בהמשך, יצא הסרט "אנאבל", אשר התבסס על מקרה אותו חקרו אד ולוריין וורן בשנת 1968. הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים, ואף הצליח לשחזר את הצלחת קודמו.
בשנת 2016, עלה לאקרנים הסרט "לזמן את הרוע 2", אשר התבסס על אחד מסיפוריהם המוכרים ביותר של אד ולוריין וורן; "אנפילד פולטרגייסט".
הסרט גרף למעלה מ-320 מיליון דולר, ובעקבות הצלחתו הרבה הוחלט להוציא את הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן".
לאחר הצלחת הסרט "אנאבל", אשר התבסס על בובת אנאבל, עלה לאקרנים בשנת 2017 הסרט "אנאבל 2", אשר גרף למעלה מ-305 מיליון דולר.
לאחר שנה יצאה הסרט "הנזירה" שהפך לאחד מחמשת סרטי האימה המכניסים ביותר בכל הזמנים, כאשר גרף קרוב ל-400 מיליון דולר.
הסרט התבסס על מקרים שונים אותם חקרו אד ולוריין וורן.
בשנת 2019, יצא הסרט "מקוללת", אשר מתבסס על דמותה של לה יורונה, ומתקשר לאד ולוריין וורן.
הסרט זכה להצלחה רבה כאשר גרף למעלה מ-122 מיליון דולר, מתקציב של תשעה מיליון דולר.
בעקבות הצלחת שני סרטי אנאבל, עלה לאקרנים בשנת 2019, הסרט "אנאבל 3", אשר מתבסס על המפגש של אד ולוריין וורן עם אנאבל.
אד וינטרס , המוכר בשם ארת'לינג אד (Earthling Ed), הוא יוצר תוכן, מחנך ומרצה טבעוני אנגלי.
בתור ילד, אד וינטרס התייחס לצמחונות בעיקר כבדיחה.
בסביבות גיל 13 במהלך שיעור ספרות אנגלית כשעלה נושא הצמחונות, הוא טען שכל הצמחונים חיוורים, חלשים ורזים, בעוד, באופן אירוני, הוא עצמו היה כזה.
תחילת השינוי בתפיסתו החלה בשנת 2013 כאשר הוא וחבר צמחוני שלו אכלו פיצה, ווינטרס רצה להוסיף בייקון, אך חברו סירב בטענה שחיות לא צריכות להיהרג בשביל תוספת לפיצה.
וינטרס לא הצליח להבינו משום שתפיסתו הייתה שחזירים מגיעים לעולם למטרה זו, שאנו נותנים להם חיים ושהם נותנים לנו בתמורה בייקון.
בשנת 2014, הוא ראה כתבה על משאית שנשאה 7,000 תרנגולים בדרך לבית מטבחיים שעשתה תאונה על הכביש M-62 במנצ'סטר שהובילה למותן של מאות מהציפורים.
הוא מספר שבנקודה זו הרגיש צבוע והבין שהסיבה שהציפורים האלו היו על המשאית היא כי אנשים כמוהו שילמו עבור זה.
בעקבות זה, הוא נעשה צמחוני באותה שנה.
שמונה חודשים מאוחר יותר, בעקבות צפייה בסרט התיעודי "ארת'לינגס", (Earthlings) הוא נעשה טבעוני.
פעילות למען זכויות בעלי חיים וטבעונות
זמן לא רב לאחר הפיכתו לטבעוני בשיחה על טבעונות, התקיל אותו אדם עם הטיעון שגידול חקלאי של סויה מאוד מזיק לסביבה.
וינטרס לא ידע כיצד להגיב לטיעון וחש שאכזב את החיות ואפשר לבן שיחו להמשיך לאכול מוצרים מהחי עם מצפון שקט יותר.
בעקבות השיחה, החל וינטרס לחקור באמצעות ספרים, סרטים תיעודיים, מקורות אינטרנטיים ואקטיביזם טבעוני, על טבעונות וטיעונים בעד צריכת מוצרים מהחי וניצול בעלי חיים — כל זאת עשה על מנת שלא תהיה שיחה נוספת בה לא ידע כיצד להגיב לטיעון נגד טבעונות.
בדצמבר 2015, בעודו סטודנט באוניברסיטה, בעידודו של חברו, יצר וינטרס את ערוץ היוטיוב שלו "Earthling Ed", שבו החל להעלות תוכן בנושא טבעונות, שבמסגרתו הוא העלה בעיקר דיבייטים בנושא טבעונות המתנהלים עם עוברי אורח ברחוב.
במסגרת פרויקט "ואן האקטיביזם הטבעוני הגדול" (The Big Vegan Activism), שהתקיים בין השנים 2017 ל-2018 על ידי הארגון "סרג'", הרצה וינטרס בשליש מהאוניברסיטאות שבבריטניה.
מחוץ למסגרת זו, הוא הרצה בשש אוניברסיטאות מליגת הקיסוס, וביניהן אוניברסיטת הרווארד, ובתחילת שנת 2019, הוא הרצה פעמיים בוועידת Ted.
ב-1 בינואר 2018, וינטרס הוציא לאור את ספרו "Thirty Non-Vegan Excuses & How to Respond to Them" (בעברית: שלושים תירוצים לא טבעוניים & איך להגיב להם), שניתן להורדה בחינם בתור ספר אלקטרוני וזכה למעל 50,000 הורדות, ותרגומים לארבע שפות.
ספר זה כתב וינטרס במטרה לעזור לטבעונים להתמודד עם טיעונים נפוצים נגד טבעונות, והוא מבוסס על הידע שצבר וינטרס מאז החל לחקור וללמוד על טבעונות והטיעונים נגדה.
הספר בעיקרו מחולק לשלושים הסברים מופרטים שכל אחד מהם מתמודד עם טיעון אנטי טבעוני נפוץ אחר ומפריך אותו.
בספר מסביר וינטרס שיישום השיטה הסוקרטית יעיל בשיחות על טבעונות.
וינטרס מציע בספר מגוון רחב של שאלות מסוג זה ומסווג אותן לפי טיעונים אנטי-טבעוניים שנגדיהם יש להשתמש בשאלות.
באוקטובר 2018, וינטרס פתח את המסעדה הלונדונית הטבעונית "יונייטי דיינר" (Unity Diner), שכל רווחיה מוכוונים למימון הארגון "סרג'" וההקמה של בית מחסה שימוקם ליד לונדון וייקרא "בית המחסה סרג'" (The Surge Sanctuary).
לאב היה אנימטור אמריקאי שעבד באולפנים שונים בתור הזהב של ההנפשה האמריקאית.
הוא ידוע בזכות הנפשת הסרטים הקצרים של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
לאב נולד ב-24 במאי 1910 בטרמונט, פנסילבניה.
בשנת 1930, לאב הגיע ללוס אנג'לס ועקב ההשפעות מהשפל הגדול הוא החל לחפש עבודה בשנת 1931. הוא ראה מודעה המחפשת קרטוניסט לדיסני בעיתון המקומי.
לאב התעניין, השתמש בספר טלפונים כדי למצוא אנימטור, ולמד איך להנפיש תוך ארבעה חודשים.
מלבד כמה ציורים כילד, כל ניסיון ההנפשה שלו כלל רק את אותם ארבעה חודשי למידה.
לאב נכנס למשרדו של וולט דיסני, ללא תיזמון מראש, והראה לו דגימת הנפשה בסטופ מושן של מיקי מאוס מנגן בכינור.
וולט דיסני היה מרוצה ושכר אותו לעבוד בדיסני בתור אנימטור כבר באותו יום.
לאב קיבל בתחילה 18 דולר לשבוע והנפיש את גופי ופלוטו בתדירות גבוהה יותר מאשר דמויות אחרות.
דיסני נתנו לאנימטורים שלהם הרבה חופש בכך שנתנו להם את האפשרות אם הם רוצים להוסיף פריימים נוספים.
לאב עבד עם ניהול האפקטים אבל לא עם אנימטורים אחרים.
לאב עזב את האולפן לאחר שהשתתף בשביתת האנימטורים של דיסני בשנת 1941. באותה תקופה לאב הרוויח 50 דולר לשבוע.
לאב, יחד עם עובדי דיסני לשעבר אחרים, הוצעו משרות בסטודיו להנפשה של מטרו גולדווין מאייר.
שם הוא עבד ביחידה של טקס אייברי עד 1946. ב-MGM, לאב היה מנפיש של עד 5,600 מתוך סך 8,800 הפריימים לסרט קצר, שהם בערך 4 מתוך 6 דקות של הנפשה.
הוא ואנימטורים אחרים הוגבלו ל-480 פריימים בשבוע בלבד, מגבלה שאפשרה ל-MGM לספק פתיחות לאנימטורים חדשים.
זה גם הגביל את האנימטורים הנוכחיים מלקבל שכר גבוה יותר, ללא קשר אם הם מייצרים יותר פריימים או לא.
לאחר שהוא פוטר על ידי פרד קווימבי, לאב עבד בסטודיו וולטר לאנץ הפקות שם התמקד בהנפשת וודי הנקר.
עם זאת, ב-1948, מצב הסטודיו של לאנץ ירד במהירות מכיוון שללאנץ לא היה מימון לאולפן, מה שאילץ אותו לסגור אותו ב-1949. לאב לא חזר לאחר פתיחתו מחדש של האולפן.
לאב עזב את תעשיית ההנפשה בשנות ה-50, אך חזר לעבוד בהאנה-ברברה הפקות בשנת 1959 עבור תוכניות הטלוויזיה שלהם, כמו "יוגי דב", "משפחת קדמוני" ו"משפחת סילוני".
הוא גם שימש כאנימטור עבור "DePatie-Freleng Enterprises" בשנות ה-60 וה-70. לאב המשיך לעבוד בתעשייה עד שנות ה-90, כשהוא שימש בעיקר כבמאי הנפשה.
לאב נפטר ב-6 במאי 1996 בולנסיה, קליפורניה בגיל 85.
1992 – הרפתקאותיו של סוניק הקיפוד (פרק פיילוט)
אדמונד סון-ונג יונג הוא עיתונאי מדע בריטי יליד מלזיה.
הוא חבר צוות בעיתון "האטלנטיק", אליו הצטרף ב-2015. בשנת 2021 הוא קיבל פרס פוליצר לדיווח רקע (Explanatory Reporting) עבור סדרה על מגפת הקורונה.
יונג יצר וכתב את הבלוג Not Exactly Rocket Science, כחלק מרשת הבלוגים של נשיונל ג'יאוגרפיק.
יונג נולד במלזיה והיגר לבריטניה ב-1994. הוא הפך לאזרח בריטי בשנת 2005.
יונג השלים תואר ראשון ושני במדעי הטבע (זואולוגיה) במכללת פמברוק, קיימברידג', בשנת 2002. הוא סיים לימודי תואר שני ביוניברסיטי קולג' לונדון, שם הוענק לו תואר שני (MPhil) בשנת 2005 בביוכימיה.
גישתו של יונג לכתיבת מדע פופולרי תוארה כ"עתיד חדשות המדע", והוא זכה בפרסים רבים על עבודתו.
יונג קיבל את פרס התקשורת הלאומית של האקדמיות הלאומיות, מהאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2010 כהוקרה על העיתונות המקוונת שלו, אז חלק מקבוצת הבלוגים של Discover.
באותה שנה קיבל שלושה פרסים מ-ResearchBlogging.org, התומך בעיתונאות מדעית מקוונת המתמקדת בסיקור מחקרים שכבר פורסמו בכתבי עת מדעיים שעברו ביקורת עמיתים, מחקרים שניתן להתאים לקהל הרחב.
בשנת 2012 קיבל את פרס איגוד העיתונאים הלאומי (NUJ) על שם סטפן וייט (Stephen White).
הבלוג שלו קיבל את הפרס הראשון בתור בלוג המדע הטוב ביותר, מאגודת סופרי המדע הבריטיים (Association of British Science Writers) בשנת 2014.
קשרי של יונג עם בלוגרים מדעיים אחרים ועם המגיבים בבלוג שלו שימשו תיאורי מקרה לעבודה אקדמית בלימודי מדיה.
טוריו ומאמריו פורסמו בין היתר בכתבי העת המדעיים ובאמצעי התקשורת הבאים: Nature, סיינטיפיק אמריקן, BBC, סלייט, הגרדיאן, הטיימס, New Scientist, Wired, הניו יורק טיימס והניו יורקר.
בספטמבר 2015 הצטרף יונג ל"האטלנטיק" ככתב מדע.
באוגוסט 2020 קיבל את פרס ויקטור כהן של המועצה לקידום כתיבה מדעית למצוינות בדיווח על מדעי הרפואה, תוך ציון הדיווח שלו על מגפת הקורונה ומחויבותו לכלול קולות שוליים וחסרי ייצוג בכתיבתו.
ביוני 2021 קיבל פרס פוליצר לדיווח רקע עבור סדרה על מגפת הקורונה.
בשנת 2022 יצא לאור ספרו השני של יונג, "עולם עצום: היקום המופלא והנסתר שמגלים לנו החושים של בעלי החיים" (An Immense World: How Animal Senses Reveal the Hidden Realms Around Us).
הספר הוצג כספר השבוע ברשת הרדיו 4 של ה-BBC ביוני 2022.
יונג נשוי לליז נילי, כתבת הועסקת גם היא בתקשורת המדע.
מדי פעם הם משתפים פעולה בכנסי תקשורת המדע.
עולם עצום - היקום המופלא והנסתר שמגלים לנו החושים של בעלי החיים, 2024, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, מאנגלית - ארז אשרוב, עריכה - תרזה איזנברג, עורך מדעי - נעם לויתן.
אדוארד "אד" רל מדיגן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית בשנים 1991–1993 תחת הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ולפני כן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במשך שמונה עשרה שנה.
מדיגן נולד בלינקולן שבאילינוי ב-13 בינואר 1936. בטרם ייסד עסק למוניות, למד במכללת לינקולן שבעיר הולדתו.
את תפקידו הציבורי הראשון מילא כחבר במועצת עיריית לינקולן לערעורי איזור מ-1965 עד 1969. באותה תקופה נבחר לבית הנבחרים של אילינוי, שם היה חבר בשנים 1967–1972.
בנובמבר 1972 נבחר מדיגן אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של אילינוי.
הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 1973, וייצג מחוז זה עד 1983. ב-1984 התמחה בלשכתו דון בייקון, לימים חבר הקונגרס מטעם נברסקה.
לאחר מכן עבר לייצג את מחוז הקונגרס ה-15. ב-1989 הפסיד בבחירות פנימיות של המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מצליף סיעת המיעוט לניוט גינגריץ', לימים יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
כאשר קלייטון יוטר התפטר מתפקידו כמזכיר החקלאות של ארצות הברית ב-1991, מינה אותו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש למזכיר מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
מדיגן מילא תפקיד זה עד 1993, והיה הקתולי הראשון בתפקיד.
ב-7 בדצמבר 1994 נפטר מדיגן במרכז הרפואי סנט ג'ון שבספרינגפילד בעקבות סיבוכים בסרטן הריאה ממנו סבל.
הוא ורעייתו, אוולין, חבקו שלוש בנות.
בשנת 1995 נקרא על שמו אזור מוגן דרומית ללינקולן.
אדוארד ג'וזף דרווינסקי היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הראשון של המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מ-15 במרץ 1989 ועד 26 בספטמבר 1992. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1959–1983, כנציג הפרוורים הדרומיים והדרום־מערביים של שיקגו.
דרווינסקי נולד בשיקגו שבאילינוי ב-15 בספטמבר 1926, בנם של סופיה זמיאבסקי (Zmijewski) ולקזימיר איגנשיוס דרווינסקי, שנפטר בשנת 1947. הוא למד באוניברסיטת לויולה שיקגו.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת דרווינסקי בצבא ארצות הברית במערכה באוקיינוס השקט, ולאחר המלחמה נמנה בין כוחות הכיבוש האמריקאי ביפן.
ב-1951 השלים את לימודיו הגבוהים, והיה לחבר מוערך באחווה אלפא דלתא גמא.
בשנת 1957 נבחר לבית הנבחרים של אילינוי, שם כיהן קדנציה אחת בלבד מינואר 1957 עד ינואר 1959. בנובמבר 1958 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס הרביעי של אילינוי.
ב-3 בינואר 1959 דרווינסקי הושבע לתפקידו בקונגרס האמריקאי.
הוא כיהן 12 תקופות כהונה בבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית, ייצג את אזור פרוורי מדרום וממערב לשיקגו, ובמהלך כהונתו הארוכה מונה לחבר הבכיר (ranking member) בוועדת החוץ של בית הנבחרים.
בנוסף על כך, שימש כנציגהּ של ארצות הברית בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בשנים 1971–1972, וכיהן כיושב ראש המשלחת האמריקאית לאיגוד הבין-פרלמנטרי בשנים 1970–1972 ו־1978–1980.
כאמריקאי ממוצא פולני, דרווינסקי נודע לאורך הקריירה שלו בפעילות הומניטרית למען מזרח אירופה.
בין היתר, הוא מילא תפקיד מרכזי בטיהור שמו של הגנרל הסרבי דראז'ה מיכאילוביץ'.
מיכאילוביץ' עוטר בלגיון ההצטיינות על לחימתו נגד מדינות הציר, אולם הענקת העיטור סווגה כ"סודית" ביוזמת מחלקת המדינה של ארצות הברית, כדי שלא לפגוע ביחסים עם המרשל יוסיפ ברוז טיטו, שליט יוגוסלביה באותה עת (סביבות 1967).
טיטו היה יריבו של מיכאילוביץ' במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר שכוחותיו של טיטו יצאו כשידם על העליונה, הואשם מיכאילוביץ' בשיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית והוצא להורג.
כאשר נפוצה השמועה על עיטורו של מיכאילוביץ', פנו לדרווינסקי טייסים אמריקאים שהשתתפו במבצע היילארד וניצלו בידי כוחותיו של מיכאילוביץ'.
דרווינסקי עמד על כך שמחלקת המדינה תפרסם את כתב ההוקרה של הנשיא הארי טרומן, ופרסום זה אישר כי מיכאילוביץ' לא שיתף פעולה עם הנאצים.
באוקטובר 1978 הסכים דרווינסקי להצטרף לחבר הקונגרס ליאו ראיין למסעו אל ג'ונסטאון שבגיאנה במסגרת חקירתו את כת "מקדש העם" של ג'ים ג'ונס.
צירופו של דרווינסקי נועד לעמוד בהנחיות ועדת החוץ של בית הנבחרים בנוגע לנסיעות, אשר המליצו על השתתפות של יותר מחבר קונגרס אחד.
בהמשך חזר בו דרווינסקי מהשתתפותו בנסיעה; במהלך הביקור נרצח ראיין, וחברי הכת ביצעו התאבדות המונית.
לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס באילינוי בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1980, התפרק למעשה מחוז הקונגרס הרביעי שייצג דרווינסקי: כ־15% בלבד משטחו המקורי נותרו על כנם, ואליהם צורפו אזורים שונים ממחוזות אחרים.
דרווינסקי וחבר הקונגרס הרפובליקני ג'ורג' מ.
או'בריאן שובצו באותו מחוז קונגרס, ואו'בריאן ניצח בבחירות המקדימות לייצוג המחוז שנערכו בקיץ 1982, בין היתר משום שחלק גדול יותר ממחוז הבחירה הקודם שלו נכלל במחוז החדש.
לאחר הפסדו של דרווינסקי, מינה אותו הנשיא רונלד רייגן ליועץ במחלקת המדינה של ארצות הברית.
בשנת 1987 מינה רייגן את דרווינסקי לתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני ביטחון בין-לאומי – תפקיד שבו כיהן עד תום כהונתו של רייגן.
זמן קצר לאחר מכן מונה לראש מִנהל החיילים המשוחררים (Veterans Administration).
בשנת 1989 הוחלט להפוך את המִנהל לאחד ממשרדי ממשל ארצות הברית, ובכך נוסדה המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.
דרווינסקי מונה לעמוד בראש המחלקה החדשה בידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ונהיה לראשון שנושא בתפקיד המזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.
בשנת 1996 ישב דרווינסקי בראש הארגון "אמריקאים ממוצא אתני למען דול/ג'ק קמפ", במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1996.
דרווינסקי התגורר בגלן אלין שבאילינוי עם רעייתו, בוניטה היקי, המוכרת בשם בוני.
מנישואיו הראשונים לפטרישיה דרווינסקי נולדו לו שני ילדים: מורין ומייקל.
ב-15 בינואר 2012 נפטר דרווינסקי בבית אבות, לאחר מאבק בקרצינומה של תאי מרקל.
הוא נטמן בית הקברות הלאומי ארלינגטון השוכן במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה.
אד סאליבן היה מנחה טלוויזיה אמריקאי.
התפרסם בעיקר כמנחה תוכנית האירוח "המופע של אד סאליבן" ששודרה ברשת CBS, וזכתה להצלחה משמעותית בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20.
בתחילת דרכו סאליבן היה כתב ספורט ותיאטרון בעיתון ניו יורק דיילי ניוז.
טור התיאטרון שלו עסק בהצגות ברודוויי וברכילות.
בהמשך הנחה תוכניות בידור ברדיו.
בשנת 1948 נבחר על ידי רשת CBS להנחות תוכנית אירוח שבועית, ששודרה בימי ראשון בשמונה בערב, וכונתה המופע של אד סאליבן.
בתוכנית הראשונה התארחו הקומיקאים ג'רי לואיס ודין מרטין.
התוכנית צולמה באולפן 50 של CBS בברודוויי שבניו יורק.
בשנת 1967 שונה שם האולפן לתיאטרון אד סאליבן, ומאז הוא המשיך לארח תוכניות טלוויזיה, כדוגמת תוכנית האירוח של דייוויד לטרמן.
תוכניתו של סאליבן זכתה להצלחה רבה במיוחד בזכות הכוכבים הגדולים שהתארחו בה.
שתי הופעות בכורה בולטות ביותר היו הופעתו של אלביס פרסלי בספטמבר 1956 (סאליבן לא הנחה את התוכנית באותו יום כי החלים מפציעה בתאונת דרכים, והוחלף על ידי צ'ארלס לוטון), והופעתם של "הביטלס" בשנת 1964 - הופעתה הראשונה של הלהקה בארצות הברית.
ב-1963 הופיע בתפקיד עצמו בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי".
בעקבות ביקורת שפרסמה העיתונאית הארייט ואן-הורן, ובה תיארה את סאליבן כ"חסר אישיות לחלוטין, וביטוי מושלם למכנה המשותף הרחב ביותר" - הוא שלח אליה מכתב קצר ובוטה, בזו הלשון:
בשנת 1958 ביקר סאליבן בישראל ולאחר מבחנים בחר במספר אמנים ישראלים להופיע בתוכניתו במסגרת עשור לישראל.
בין האמנים היו הצמד רן ונמה, הכנר הצעיר יצחק פרלמן, הפסנתרנים ברכה עדן ואלכסנדר תמיר, להקת כרמון, אמן הצלליות אלברט אלמוזנינו ועוד, אחר כך יצא המופע לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, במטרה לגייס תרומות ל.
תוכניתו של סאליבן שודרה מיוני 1948 עד יוני 1971. הוא עמד בלחצים כבדים שהופעלו עליו, במטרה למנוע מאמנים אפרו-אמריקאים להופיע בתוכניתו.
הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1974 בניו יורק, ממחלת סרטן הוושט.
אדאמה (באמהרית: ኣዳማ, באורומו: Adaamaa, ידועה גם בשמה הקודם נצרת או נזארת' - באמהרית: ናዝሬት, על שם העיר המקראית נצרת) היא עיר באתיופיה ועיר הבירה הנוכחית של מחוז אורומיה.
היא ממוקמת כ-100 קילומטרים דרומית מזרחית לאדיס אבבה באזור מזרח שוואה שבמחוז אורומיה.
העיר ממוקמת מערבית לקו שבר גאולוגי, והשבר הסורי אפריקני ממזרח.
היא אחת הערים הגדולות באתיופיה, ואוכלוסייה בוורדאה (תת מחוז) שבו ממוקמת העיר כ-422,490.
אדאמה היא מרכז תחבורה חשוב.
היא ממוקמת על הכביש בין אדיס אבבה לדירה דאווה.
מספר גדול של משאיות משתמשות בכביש על מנת להעביר סחורות מנמלי העיר ג'יבוטי שבמדינת ג'יבוטי והעיר אסאב שבאריתריאה (לאחרונה אתיופיה אינה משתמשת בנמלים שבאריתריאה, בגלל מלחמת אריתריאה-אתיופיה).
העיר שוכנת גם על מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי, אך חלק זה של המסילה אינו פעיל בהווה.
בעיר ישנה גם אוניברסיטה (שבעבר הייתה מכללה טכנולוגית).
הקיסר היילה סלאסי קרא לעיר על שם העיר נצרת שבישראל, והשם הזה שימש את העיר עד המאה ה-20. שמה הרשמי של העיר שונה בשנת 2000 לשם "אדאמה" בשפת האורומו, אם כי השם הישן "נצרת" נמצא עדיין בשימוש.
בתחילת המאה ה-21, הממשלה האתיופית העבירה את עיר הבירה של מחוז אורומיה מהעיר פינפינה לעיר אדאמה, בצעד שנוי במחלוקת.
מתנגדי העברה טוענים שהממשלה האתיופית רוצה להפוך את העיר אדיס אבבה למובלעת בתוך מחוז אורומיה, אך תומכי העברה טוענים שמעבר זה יאפשר לפתח את התרבות, ההיסטוריה והשפה של עם האורומו.
אדאבאיו אדדג'י הוא פוליטיקאי ניגרי, ששימש כתת-המזכיר הכללי של האומות המאוחדות.
לאחר בית הספר, אדדג'י למד בקולג' האוניברסיטאי באיבדן באוניברסיטת לסטר, שם קיבל תואר ראשון במדעים (B.Sc.) בשנת 1958. הוא השלים קורס נוסף לתואר שני באוניברסיטת הרווארד בשנת 1961 עם תואר שני במינהל ציבורי (M.P.A.).
לאחר סיום לימודיו, הועסק בתחילה בשירות הציבורי הניגרי לפני שהפך לפרופסור למינהל באוניברסיטת איף בשנת 1966. בשנת 1967 קיבל דוקטור לפילוסופיה (דוקטורט לכלכלה) מאוניברסיטת לונדון.
בשנת 1971 מונה לשר לפיתוח כלכלי ושיקום בממשלתו של הנשיא יקובו גובון.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקיד זה היה פעיל במשא ומתן שהביא ליצירת קהילת מדינות מערב אפריקה (ECOWAS).
לאחר מכן החל אדדג'י בקריירה בשירות האומות המאוחדות ושימש כתת-המזכיר הכללי וראש הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה עד לשנת 1991. לאחר שובו לניגריה הקים אדדג'י מוסד מחקר בשם ACDESS (ראשי תיבות של - African Center for Development and Strategic Studies) ובמסגרתו הוא פעיל מאז.
המכון הוקם בעיר איג'בו-אודה, עיר בת חצי מיליון תושבים במדינת אוגון במערב ניגריה.
אדדג'י פרסם מאמרים רבים בשאלות הנוגעות לכלכלת מדינות אפריקה, לפיתוחן ולדמוקרטיזציה שלהן.
אדדג'י התבטא כי חובן החיצוני של מדינות אפריקה הרסני יותר מהמלחמות אותן הן חוות.
אדדג'י תומך בשיתוף פעולה אזורי בין מדינות אפריקה, והיה פעיל ביצירת הסכמי סחר אזוריים שהתגבשו לכלל ישות הקרויה COMESA - השוק המשותף למזרח ודרום אפריקה.
אדבאיו אדדג'י פרסם מספר רב של ספרי מומחים שעסקו במיוחד בהתפתחות אפריקה.
העבודות החשובות ביותר שלו כוללות:
אפריקה בתוך העולם: מעבר לנישול ותלות (1991)
דרום אפריקה ואפריקה: בתוך או בנפרד?
הבנה ושליטה בסכסוכים באפריקה - החיפוש אחר שלום בר-קיימא וממשל טוב (1999)
החיפוש אחר מערכות ממשל חלופיות (2000)
אדוארד ארווינג "אד" קוץ' היה פוליטיקאי, עורך דין ופרשן פוליטי יהודי-אמריקאי.
חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בשנים 1969–1977 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את מדינת ניו יורק, ובין השנים 1978–1989 כיהן במשך שלוש קדנציות כראש עיריית ניו יורק.
כראש עיר, הוא הצליח להעביר את העירייה ממשבר כלכלי עמוק, לפריחה כלכלית.
נוסף לכך עסק בביקורת סרטים, והיה שופט בתוכניות ריאליטי בטלוויזיה.
קוץ' נולד ב-12 בדצמבר 1924 בעיר ניו יורק, כילד שני מבין שלושה, להורים יהודים שהיגרו מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
אביו, לייב קוך, היה יליד כפר מגליציה המזרחית, ושינה באמריקה את שמו ללואיס קוץ'.
אמו, ייטה לבית סילפה, נולדה בעיירה קוזלוב, גם היא בגליציה המזרחית ובארצות הברית נקראה ג'ויס.
האב, שעסק בייצור מכנסיים, נקלע לקשיים כלכליים במהלך השפל הגדול, בהיותו בן שש, והמשפחה עברה להתגורר אצל קרובים בניוארק שבניו ג'רזי, ב-1931, ורק אחרי כעשר שנים הם חזרו להתגורר בגפם בעיר ניו יורק.
קוץ' סיים בהצטיינות את בית ספר התיכון ולאחר מכן המשיך ללימודים בסיטי קולג' בין 1941–1943, עד שהתגייס כחיל בחיל הרגלים בדיוויזיה ה-104 של המילואים של הצבא האמריקני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הושמה בשרבור שבצרפת וקוץ' זכה בעיטור גבורה בעל שני כוכבים.
לאחר המלחמה, לקח קורס מזורז בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק, סיים ב-1948, והחל לעסוק במשפטים.
עם קריירה משפטית שלא נסקה, קוץ' החל להיות מעורב בנבכי הפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית.
הוא עבד תחילה כמתנדב לקמפיין הבחירות הנשיאותי של עדלי סטיבנסון ב-1952 וב-1956 היה לחבר קולני של קבוצה למען רפורמה, שנקראה "הדמוקרטים העצמאיים של גריניץ' וילג'".
כליברל פעיל זכויות אדם וכרפורמיסט, קוץ' הוביל את המאבק על הדחתו של אחד המנהיגים הוותיקים והמשפיעים במפלגה הדמוקרטית ובניו יורק, קרמיין דספאיו, ב-1963. לאחר מכן, ניסה את כוחו במירוץ לבית הנבחרים של ניו יורק ב-1966, אך כשל.
שנתיים לאחר מכן, ב-1968, הפך לדמוקרט הראשון, מאז השפל הגדול, שנבחר לייצג את המחוז ה-17 של ניו יורק, בבית הנבחרים של ארצות הברית.
מאז נבחר שוב ארבע פעמים רצופות.
בבית הנבחרים, ישב בוועדות לבנקאות וכספים וכן בוועדת ההקצאות רבת ההשפעה, והיה בין ארבעת המשקיפים של חברי הקונגרס שישבו במועצת החרום לבקרה הפיננסית, אשר יוסדה על מנת להתמודד עם המשבר הכספי שפקד את ניו יורק ב-1975.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, קוץ' יצא כנגד מלחמת וייטנאם ובין השאר, פעל גם למען סיוע פדרלי ארצי לתחבורה ציבורית, ביטוח בריאות לאומי למבוגרים, וקצבאות פדרליות למשפחות נזקקות.
הוא זכה לשבחים מהשמאל הליברלי האמריקני על פעולתיו לקידום הרעיונות הליברליים-דמוקרטיים.
בספטמבר 1977, אד קוץ' נכנס למרוץ של שבעה מתמודדים בפריימריס הדמוקרטים, על מועמדות לראשות עיריית ניו יורק מטעם המפלגה לבחירות הכלליות, וניצח.
במהלך הפריימריס, אנשי הקמפיין של אחד המתחרים העיקריים שלו, מריו קואומו, הפיצו שמועה לפיה קוץ' הוא הומוסקסואל.
כשהסתובבו בשטח שלטי בחירות עם הכיתוב: "הצביעו לקואומו ולא להומו".
למרות זאת, אד קוץ' ניצח בהפרש גדול של 713,000 קולות לעומת 587,000 של קואומו.
אחרי הבחירות אד קוץ' הכחיש את השמועה ואמר שהוא מאוד מקווה שאם באמת היה הומוסקסואל, היה לו האומץ לומר זאת בגלוי.
הוא תקף את קואומו שהפיץ את השמועה בכך שעצם השמועה ביזה את ההומוסקסואלים כאילו מדובר בדבר שיש להתבייש בו.
קוץ' הצליח לשבות את לב הניו יורקים על רקע קמפיין ונאומים קשוחים על מיגור הפשע, כמו גם הצורך באיזון תקציבי והיכולת שלו להתייצב כנגד איגודים מוניציפליים רבי עוצמה וקבוצות אינטרסים.
עם היכנסו לתפקיד ראש העיר, בינואר 1978, ניו יורק הייתה על סף פשיטת רגל, כשהיא שקועה בחובות של כמילארד דולר.
בד בבד עם הלוואות הערבון הפדרליות ותמיכה של תאגיד הסיוע המוניציפלי, הוא קיצץ במשכורות עתק, הוצאות מיותרות, ושירותי ציבור בלתי יעילים, וב-1983, הביא את העיר לידי מאזן תקציבי חיובי של 500 מיליון דולר.
הוא בלט בעמידתו כנגד כניעה לדרישות תקציבים גדולים בהסכמים מול האיגודים המוניציפליים, כחלק ממאבק זה.
ב-1981 נבחר מחדש לראשות העיר, כשהוא מהווה מועמד הן של המפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית.
שנה לאחר מכן, שוכנע בידי המוציא לאור רופרט מרדוק, לרוץ למשרת המושל של מדינת ניו יורק ב-1982. הוא נכנס למרוץ של הפריימריס הדמוקרטים, כשהוא פוגש שוב יריב מר מן העבר, מריו קואומו, והפסיד.
ראיון שנתן למגזין פלייבוי, ובו תיאר את החיים בפרברים כ"סטריליים" לעומת החיים הכפריים כ"בדיחה", ולעג לנהגי המשאיות, הפך לנשק בידי יריביו בבחירות וגרם למצביעים אלו, להם במיוחד היה זקוק כדי לנצח, לזנוח את הרעיון להצביע עבורו בפריימריס.
הוא נבחר בפעם השלישית לראשות עיריית ניו יורק ב-1985, בניצחון סוחף של 75% מקולות הבוחרים עם פופולריות רבה בקרב קבוצות אתניות, אנשי מעמד הפועלים ויהודים.
אף על פי שנחשב כבעל קשרים רעועים עם מנהיגי הקהילות השחורות בניו יורק, הוא הצליח לסחוף 37% מהמצביעים השחורים עוד בפריימריס, לעומת מועמד שחור שזכה ל-40% מהקולות ו-20% למועמד אחר.
אינסייט מגזין כתב על דמותו ב-1985, "אף ראש עיר, מאז פיורלו לה גוארדיה, לא השרה כל כך הרבה חיבה, כבוד ותיעוב מוחלט [באותה העת]".
קוץ' כינה פעם את אחת מדוברות הרווחה "זונה של עוני", ובמהלך כהונתו השנייה, כתב ספר רב-מכר בשם, "ראש העיר: אוטוביוגרפיה", שהביך כמה מיריביו וידידיו.
קוץ' היה ידוע כתומך נלהב של ישראל ואף עירב לא פעם מדיניות חוץ עם פוליטיקה מוניציפלית בהופעותיו הציבוריות.
הישגו הגדול, הוא בכך שהביא את ניו יורק שעמדה על סף אסון כלכלי, לידי פריחה ושגשוג.
בשל כך, וגם בגלל סיבות אחרות, אמר עליו פרופסור רוג'ר סטאר: "ראש העיר קוץ' היה המקדם האפקטיבי ביותר של ניו יורק ולעיתים קרובות חזר על כך שהוא היה רוצה להיות ראש העיר לכל החיים".
כמו כן, קוץ' ניסה את כוחו בכתיבה ספרותית וכתב בין השאר את הרומנים, "רצח בעירייה" (1995) ו"רצח בברודוויי" (1996).
ב-1 בפברואר 2013, בגיל 88, נפטר קוץ' בבית החולים הפרסבטריאני שבעיר ניו יורק.
לפני מותו, ביקש כי הכיתוב על מצבתו יכלול את הפסוק "שמע ישראל" בעברית, יחד עם המילים "אבי יהודי, אמי יהודייה, אני יהודי", מילותיו האחרונות של העיתונאי האמריקאי דניאל פרל, מעט לפני שנרצח ב-2002 על ידי טרוריסטים בפקיסטן.
אדאודטוס הראשון או דאודטוס הראשון כיהן כאפיפיור מ-13 בנובמבר 615 ועד מותו.
הכומר הראשון שנבחר לתפקיד מאז יוחנן השני.
אדאודטוס היה הראשון שחתם את הצווים שהוציא בבולה (חותמת אפיפיורית) ומאז נקראו הצווים בשם "בולות אפיפיוריות)".
אדאודטוס נולד ברומא שבאותה עת הייתה חלק מהאימפריה הביזנטית בתאריך לא ידוע, והיה בנו של תת-דיאקון.
אדאודטוס החל לכהן כאפיפיור ב-19 באוקטובר 615.
אדאודטוס כיהן ככומר 40 שנים בטרם נבחר (מאז שנת 575), והיה הכומר הראשון שנבחר לתפקיד אפיפיור מאז בחירתו של יוחנן השני בשנת 533, ובעת כהונתו התנגד לנוהגו של קודמו, בוניפקיוס הרביעי, למנות נזירים לתפקידי אדמיניסטרציה בכנסייה, והעדיף למנות כמרים.
לפי המסורת, אדאודטוס היה הראשון שחתם את הצווים שהוציא בבולה (חותמת אפיפיורית) ומאז נקראו הצווים בשם "בולות אפיפיוריות)".
בולה אחת מתקופת שלטונו נשמרה, כשעל צד אחד מוטבע רועה בין כבשיו עם האותיות אלפא ואומגה מתחת, ובצד השני הכיתוב Deusdedit Papæ.
אדאודטוס מת ב-8 בנובמבר 618 ולימים הוכרז כקדוש נוצרי.
יום חגו הוא ב-8 בנובמבר.
אדוארד כריסטופר "אד" שירן הוא זמר-יוצר אנגלי.
הוא נולד בהליפקס, מערב יורקשייר, וגדל בפרמלינגהאם, סאפוק, והחל לכתוב שירים בסביבות גיל אחת עשרה.
בתחילת 2011, שירן הוציא באופן עצמאי את המיני-אלבום הראשון שלו, No.
באותה שנה הוא חתם עם חברת התקליטים אסיילום רקורדס.
אלבום הבכורה של שירן, + ("Plus"), יצא בספטמבר 2011 והגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי.
הוא הכיל את הסינגל המצליח הראשון שלו, "The A Team".
בשנת 2012, שירן זכה בפרסי המוזיקה הבריטית בקטגוריית האמן הסולו הבריטי הטוב ביותר ופריצת הדרך הבריטית.
הסינגל, "Thinking Out Loud", זיכה אותו בפרסי גראמי לשנת 2016 בקטגוריית שיר השנה והופעת פופ סולו הטובה ביותר.
אלבומו השלישי של שירן, ÷ ("Divide"), יצא במרץ 2017, והיה האלבום הנמכר ביותר בעולם של שנת 2017. שני הסינגלים הראשונים מהאלבום, "Shape of You" ו-"Castle on the Hill", שברו שיאים במספר מדינות כאשר הופיעו לראשונה בשני המקומות הראשונים במצעדים.
הוא גם הפך לאמן הראשון שהופיע עם שני שירים בעשירייה הראשונה בארצות הברית באותו שבוע.
עד מרץ 2017, שירן צבר עשרה סינגלים מעשירייה הראשונה מ-÷ במצעד הסינגלים הבריטי, ושבר את השיא למספר הסינגלים הגדולים ביותר שהגיעו לעשירייה הראשונה במצעד מאלבום אחד.
הסינגל הרביעי שלו מ-÷, "Perfect", הגיע למקום הראשון בארצות הברית, אוסטרליה ובריטניה, שם הפך למקום הראשון בחג המולד בשנת 2017. כאמן הנמכר ביותר בעולם של שנת 2017, הוא נבחר לאמן השנה העולמי.
אלבום האולפן הרביעי והשיתוף פעולה הראשון, No.6 Collaborations Project, יצא בשנת 2019 והגיע למקום הראשון ברוב השווקים הגדולים, והוציא לאור שלושה סינגלים שהגיעו למקום הראשון בבריטניה: "I Don't Care", "Beautiful People" ו-"Take Me Back to London".
אלבום האולפן החמישי שלו, = ("Equals"), הגיע לראש המצעדים ברוב השווקים הגדולים בשנת 2021. אלבומו השישי, − ("Subtract"), יצא ב-5 במאי 2023, ואילו אלבומו השביעי, Autumn Variations, יצא ב-29 בספטמבר 2023 תחת חברת התקליטים שלו, Gingerbread Man Records.
שירן מכר 200 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד מאמני המוזיקה הנמכרים ביותר בעולם.
יש לו 119 מיליון יחידות מאושרות על ידי RIAA שבארצות הברית.
ושניים מאלבומיו נמצאים ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה של מצעדי הפזמונים בבריטניה.
בדצמבר 2019, חברת המצעדים הרשמית כינתה אותו לאמן העשור, עם ההצלחה המשולבת הרבה ביותר במצעדי האלבומים והסינגלים בבריטניה בשנות ה-2010. נכון ליולי 2024, הוא האמן השלישי הנעקב ביותר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
החל ממרץ 2017, סיבוב ההופעות שלו "÷ Tour" הפך לסיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים באוגוסט 2019. שירן, בוגר התיאטרון הלאומי לנוער בלונדון, משחק בין היתר את הופעתו בסרט "יסטרדיי" משנת 2019, שם גילם את עצמו.
בשנת 2025, מגזין טיים רשם אותו כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם.
שירן נולד בעיירה הליפקס, שבמערב יורקשייר, למשפחה נוצרית-קתולית.
אביו, ג'ון שירן, הוא אוצר אומנות ומרצה, ואמו, אימוג'ן לוק, הייתה בעבר מבקרת תרבות וכיום היא מעצבת תכשיטים.
הוריו ניהלו חברת ייעוץ אומנות בין השנים 1990–2010, שנקראה על שמות משפחותיהם - "שירן לוק".
אחיו הגדול, מת'יו, בעל תואר שני במוזיקה וכיום הוא מלחין מוזיקה קלאסית.
שירן החל לשיר בכנסייה המקומית בגיל ארבע, למד בגיל צעיר לנגן על גיטרה והחל לכתוב שירים במהלך התיכון.
זכרונות הילדות המוקדמים של שירן כוללים האזנה לאלבומים של בוב דילן ואריק קלפטון.
כשהיה בן אחת עשרה, הוא נסע עם אביו להופעה של דמיאן רייס באירלנד.
בנוסף לרייס, גם הביטלס, בוב דילן, Nizlopi ואמינם היו בין ההשפעות המוזיקליות הגדולות שלו.
שירן השתתף בקורס לפיתוח אמנים בלונדון, שם למד כישורים שעזרו לו בקריירה המוזיקלית ההולכת וגדלה שלו.
2004–2010: התחלת דרכו ומיני אלבומים
שירן החל להקליט ב-2004, וב-2005 הוציא EP (מיני-אלבום) בשם Orange Room והופיע בפני קהלים קטנים.
כשהיה בן 15, התחבר לזמר האנגלי פסנג'ר, ושניהם ניגנו יחד בהופעה בקיימבריג'.
הוא עבר ללונדון ב-2008, והחל להופיע במקומות קטנים.
באותה השנה הוא נבחן לסדרה של רשת ITV בשם "Britannia High".
בנוסף, שימש כמופע החימום בהופעה של להקת Nizlopi בעיר נוריץ' שבאנגליה, אחרי שהיה טכנאי הגיטרות שלהם.
ב-2009 הוציא שירן EP נוסף בשם You Need Me, זמן קצר לפני שיצא לסיבוב הופעות עם ג'אסט ג'ק.
בריאיון ל-Soulside Funk, אמר כי "עם ה-EP הזה אני מנסה להגיד שאני הולך לעשות משהו שונה, אני לא הולך לעשות מה שרוצים ומצפים שאני אעשה".
מאוחר יותר ב-2009, יצא הסינגל "You Need Me, I Don't Need You" מתוך אלבומו.
שירן הופיע ב-312 הופעות חיות, לאחר שקרא ראיון של הזמר ג'יימס מוריסון, שממנו שאב השראה בין היתר, ובו מוריסון טען שביצע 200 הופעות בשנה לפני שהוחתם על חוזה הקלטות.
גם הראפר אקזמפל הציע לו להצטרף אליו למסע הופעות.
בסתיו 2009, החל ללמוד ב"אקדמיה למוזיקה עכשווית", כסטודנט לתואר ראשון.
בפברואר 2010 יצא ה-EP השלישי שלו, Loose Change.
באפריל 2010 קנה שירן כרטיס טיסה ללוס אנג'לס ושם ניגן בהופעות יחיד במקומות קטנים בכל רחבי העיר.
הוא פגש את ג'יימי פוקס, שהתרשם ממנו מאוד, והציע לו להשתמש באולפן ההקלטות שלו ואף לישון בביתו בהוליווד.
במהלך שנת 2010 החלו שיריו של שירן להישמע על ידי יותר אנשים דרך האינטרנט באמצעות יוטיוב ומספר המעריצים שלו גדל באופן משמעותי.
בנוסף, נכתב עליו בעיתון האנגלי The Independent והוא קיבל הערכה מקפטן נבחרת אנגליה בכדורגל בזמנו ריו פרדיננד ומהמוזיקאי אלטון ג'ון.
שירן הוציא עוד שני אלבומי EP באופן עצמאי: "Ed Sheeran: Live at the Bedford" ו-"Songs I Wrote with Amy" - אוסף שירים שכתב עם הזמרת איימי וודג'.
2011–2013: אלבום הבכורה + והצלחה בינלאומית
ב-8 בינואר 2011, יצא המיני-אלבום No.5 Collaborations Project, בו שירן מבצע דואטים עם דבלין, סווי ואמנים נוספים.
ב-12 ביוני 2011, יצא הסינגל "The A Team", שזכה להצלחה והגיע למקום ה-2 במצעד ה-iTunes בבריטניה.
שלושה חודשים לאחר מכן ערך שירן מופע חינם למעריצים בשכונת קמדן טאון שבלונדון.
יותר מאלף מעריצים הגיעו להופעה, ושירן הופיע ארבע פעמים כדי לוודא שכל מי שהגיע ראה את ההופעה.
בהמשך החודש חתם על חוזה בחברת התקליטים אסיילום רקורדס.
ב-26 באפריל 2011, הופיע שירן בתוכנית האירוח Later...
השיר היווה את הסינגל המרכזי מתוך אלבום הבכורה של שירן, +, שיצא ב-12 בספטמבר 2011. "The A Team" הגיע למקום ה-3 במצעד הסינגלים הבריטי לאחר שמכר 58,000 עותקים כבר בשבוע הראשון ליציאתו.
השיר הגיע גם לעשירייה הפותחת במצעדים באוסטרליה, יפן, ניו זילנד, לוקסמבורג, נורווגיה, אירלנד והולנד.
ב-26 באוגוסט, יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "You Need Me, I Don't Need You" ׁ(שהופיע גם ב-EP שיצא ב-2009).
הסינגל הגיע למקום ה-4 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-11 בנובמבר 2011, יצא השיר "Lego House", כסינגל השלישי.
השיר הגיע לעשירייה הפותחת במצעדי הסינגלים של אוסטרליה, אירלנד, סקוטלנד וניו זילנד.
ב-20 בנובמבר 2011, יצא הווידאו קליפ לשיר, בו השתתף השחקן רופרט גרינט.
ב-29 בפברואר 2012, יצא הסינגל האחרון מתוך האלבום - "Drunk".
האלבום + זכה לביקורות אוהדות מצד מבקרי מוזיקה רבים, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה לאחר שמכר 102,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
בסוף 2011, מכירות האלבום בבריטניה עמדו על 791,000. הוא הפך לאלבום הבכורה הנמכר ביותר בבריטניה, ולאלבום התשיעי במצעד האלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2011. האלבום הגיע למעמד פלטינה משושת (פלטינה x6) בבריטניה על כ-1,800,000 עותקים נמכרים.
בנוסף, הגיע האלבום לחמישייה הפותחת במצעדים באוסטרליה, קנדה, אירלנד, ניו זילנד וארצות הברית.
בנוסף, השיר "Moments" מתוך אלבום הבכורה של להקת ואן דיירקשן, נכתב בשיתוף פעולה עם שירן.
ב-21 בפברואר 2012, בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, זכה שירן בפרס הזמר הטוב ביותר ובפרס פריצת השנה.
השירים Give Me Love"" ,"Photograph" ,"Thinking Out Loud" ו-"Kiss Me" הושמעו במספר מהפרקים של סדרות הטלוויזיה "יומני הערפד", "קוגר טאון" ו"האנטומיה של גריי".
בטקס פרסי איבור נובלו שנערך בחודש מאי 2012, זכה שירו של שירן "The A Team" בפרס השיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ולירית לאחר שעקף את "Rolling in The Deep" של אדל ואת "Shake It Out" של פלורנס אנד דה משין.
ב-4 ביוני הופיע ביובל היהלום למלכות אליזבת השנייה.
ולאחר מכן ב-12 באוגוסט 2012, הופיע בטקס הנעילה של אולימפיאדת לונדון וביצע את השיר "Wish You Were Here" של פינק פלויד.
באותה השנה, שיתף פעולה עם הזמרת טיילור סוויפט בשיר "Everything Has Changed" שנכנס לאלבומה של סוויפט, Red.
שירן גם כתב שני שירים לאלבום האולפן השני של הלהקה ואן דיירקשן "Take Me Home"; הראשון, "Over Again" והשני, "Little Things" שיצא כסינגל השני של הלהקה והגיע למקום הראשון במצעדים בבריטניה.
האלבום + הגיע למקום החמישי בבילבורד 200 והשיר "The A Team" הגיע למקום ה-16 בבילבורד הוט 100. בנוסף, השיר היה מועמד בקטגוריית שיר השנה בטקס פרסי גראמי 2013. אלטון ג'ון ביקש ממארגני הטקס לתת לאד להופיע, וכיוון שלא נתנו לו החליט ג'ון להופיע יחד איתו.
ממרץ ועד ספטמבר 2013 הופיע שירן באצטדיונים ברחבי צפון אמריקה כמופע החימום של טיילור סוויפט.
לפי דבריו של שירן, זה היה באותה התקופה סיבוב ההופעות הגדול ביותר שלו, והוא הוסיף קעקוע של המילה RED (השם של סיבוב ההופעות) על ידו כדי להנציח את החוויה.
באוקטובר הופיע שירן, לבדו, שלוש פעמים במדיסון סקוור גארדן ובשלוש ההופעות נמכרו כל הכרטיסים.
באותן ההופעות שר שירן כמה משיריו החדשים כמו "Tenerife Sea" שהופיע באלבומו הבא.
ב-5 בנובמבר 2013, ביצע שירן שיר לסרט "ההוביט: מפלתו של סמאוג", בשם "I See Fire", שהוא גם שיר הנושא של הסרט.
ב-24 במרץ 2014, הופיע שירן במופע צדקה של Teenage Cancer Trust (קרן טיפול ותמיכה בנוער החולה בסרטן בבריטניה) שהתקיים ברויאל אלברט הול בלונדון, שם הופיע עם השיר "Take It Back".
ב-7 באפריל 2014, יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "Sing", והשיר "One", בלדה אקוסטית, יצא ב-16 במאי 2014. אלבומו השני של שירן, "×" ("כפל"), יצא ב-23 ביוני 2014. בפרק זמן של שלוש שנים, כתב שירן יותר מ-120 שירים עבור האלבום.
אלה שהולחנו מעט לאחר שיצא האלבום "+" פורסמו.
באלבום מספר שיתופי פעולה וביניהם עם ריק רובין, פארל ויליאמס, ובני בלנקו.
האלבום הגיע למקום הראשון גם ברשימת האלבומים של בריטניה וגם בבילבורד 200 בארצות הברית.
ב-6 באוגוסט 2014, יצא שירן לסיבוב הופעות שהתחיל בעיר אוסאקה ביפן.
ב-2014 הוציא את הסינגל "Thinking Out Loud" מתוך האלבום.
השיר זכה להצלחה מסחררת והקליפ לשיר נצפה יותר ממיליארד פעמים.
באותה השנה, האלבום × הפך את שירן לאמן עם השירים הכי נמכרים ב-iTunes בבריטניה, אירלנד וניו זילנד.
באותה השנה, ביצע את השיר "All of The Stars", לפסקול הסרט "אשמת הכוכבים", המבוסס על ספר בעל שם זהה.
שירן היה מועמד לפרס האמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי 2014.
האלבום × היה מועמד לאלבום השנה בטקס פרסי גראמי ה-57 ב-2015. ב-25 בפברואר 2015, זכה שירן בפרס הזמר הטוב ביותר ובפרס אלבום השנה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית.
בטקס פרסי איבור נובלו שנערך ב-21 במאי, זכה שירן בפרס כותב השירים של השנה.
ב-27 ביוני 2015, הופיע שירן כמופע החימום של הרולינג סטונז באצטדיון ארוהד.
בין התאריכים 10–12 ביולי 2015, הופיע שירן באצטדיון ומבלי (שלושה ימים ברצף), ולכל שלוש ההופעות אזלו כל הכרטיסים.
שלוש ההופעות היו חלק מסיבוב ההופעות של האלבום ×.
ההופעה בוומבלי תועדה ולאחר מכן שודרה ב-16 באוגוסט 2015 בערוץ NBC.
נכללו גם מספר קטעים ממאחורי הקלעים של שלושת ימי ההופעות.
ב-26 בספטמבר 2015, הופיע שירן בפסטיבל האזרח העולמי, שאורגן על ידי סולן הלהקה קולדפליי, כריס מרטין, בסנטרל פארק שבניו יורק.
גם ביונסה, קולדפליי ופרל ג'אם הופיעו בפסטיבל.
הפסטיבל שודר ב-NBC ב-27 בספטמבר וב-BBC בבריטניה ב-28 בספטמבר 2015. שירן הנחה את טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה (EMA) שנערך ב-25 באוקטובר במילאנו, איטליה יחד עם רובי רוז.
הוא זכה בפרס ההופעה הטובה ביותר של השנה ובפרס הבמה העולמית על הופעתו בפסטיבל V באנגליה ב-2014. ב-13 בדצמבר 2015, הודיע שירן דרך חשבונותיו במדיה החברתית (טוויטר, אינסטגרם) שהוא לוקח הפסקה מהרשתות החברתיות כיוון שהוא מרגיש שהוא "רואה את העולם דרך המסך".
בנוסף, הסינגל "Thinking Out Loud", מתוך האלבום ×, זיכה את שירן בשני פרסי גראמי ב-2016: שיר השנה והופעת הפופ הטובה ביותר.
במאי 2016, נודע כי האלבום × הוא האלבום השני הנמכר ביותר בעולם לשנת 2015 לאחר האלבום "25" של אדל.
ב-13 בדצמבר 2016, שינה שירן את תמונות הפרופיל של כלל חשבונות המדיות החברתיות שלו לצבע כחול ובכך הכריז על חזרתו מההפסקה שלקח מעולם המוזיקה.
כיוון שלשני האלבומים הקודמים שלו היו צבעים שייצגו אותם (כתום ל"+" וירוק ל"×") הניחו כי הצבע הכחול יהיה הצבע של אלבומו החדש של שירן שעתיד לצאת.
לאחר מכן, ב-5 בינואר 2017, העלה שני שירים לערוץ היוטיוב שלו, שני הסינגלים הראשונים מתוך אלבומו השלישי, ÷ ("חילוק"); "Shape of You", שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 בשבוע הראשון ליציאתו, ו-"Castle on the Hill", שהגיע למקום ה-6 בבילבורד הוט 100.
ב-3 במרץ יצא האלבום המלא.
האלבום הגיע למקום הראשון בבריטניה, ארצות הברית, גרמניה, אוסטרליה, קנדה ושווקים מרכזיים אחרים.
הקליפ לשיר "Castle on the Hill", שמדבר על התבגרותו של שירן, צולם בעיר הולדתו של שירן שבסאפוק ויצא ב-23 בינואר 2017. ב-30 בינואר יצא הקליפ לשיר "Shape of You".
שירן אף קיבל תפקיד אורח כחייל בצבא לניסטר השר ליד מדורה בפרק בעונה השביעית של הסדרה "משחקי הכס".
ב-2017 זכה שירן בפרס זמר השנה בטקס ה-VMA של MTV.
אד שירן זכה בפרסים רבים נוספים.
ביניהם: מגזין Q הבריטי העניק לו ב-18 בנובמבר 2017 את הפרס "המופע הטוב ביותר בעולם כיום" ובצרפת שירן זכה ב-4 בנובמבר 2017 בשלושה פרסי מוזיקה של NRJ עבור "היוצר הבינלאומי של השנה (גברים)", "הווידאו של השנה" ו-"השיר הכי לוהט".
האלבום "÷" היה מועמד לאלבום השנה בטקס פרסי המוזיקה של ה-BBC לשנת 2017. באותה השנה כתב את "Your Song" ביחד עם סטיב מאק עבור ריטה אורה.
ב-7 בדצמבר 2017 קיבל אד שירן מהנסיך צ'ארלס מדליית MBE (חבר מסדר האימפריה הבריטית) בארמון בקינגהאם, עבור מוזיקה וצדקה.
במצעד השנתי של 2017 בגלגלצ נבחר ל"איש השנה" וזכה בשיר השנה עם השיר "Shape of you", בנוסף לשלושה שירים אחרים שלו שהיו בעשרת הגדולים ("Castle on the hill" במקום התשיעי, "Galway Girl" במקום השביעי ו-"Perfect" במקום השלישי).
ב-10 במאי 2019, הוציא לאור שירן סינגל בשם "I don't care", שיתוף פעולה עם הזמר ג'סטין ביבר, מתוך האלבום הרביעי שלו, No.6 Collaborations Project.
השיר הושמע בספוטיפיי מעל 10.97 מיליון פעמים בשידור הבכורה שלו, ובכך שבר את שיא ההשמעות בספוטיפיי.
ב-31 במאי הוציא את הסינגל "Cross me" בשיתוף עם צ'אנס הראפר.
באותה שנה הופיע שירן בתפקיד עצמו בסרט "יסטרדיי".
ב-28 ביוני 2019 הוציא את השיר "Beautiful People" עם הזמר חאליד שהגיע למקום השלישי במצעד השירים הבריטי.
ב-5 ביולי באותה השנה הוציא שירן שני שירים נוספים, "Best Part of Me" עם הזמרת Yebba ו-"Blow" עם ברונו מארס וכריס סטייפלטון.
ב-12 ביולי הוציא את אלבומו הרביעי, כמו כן את השיר "Antisocial" עם טרביס סקוט.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, האמריקאי והאוסטרלי.
ב-30 באוגוסט הוציא את הסינגל השביעי מתוך האלבום, "Take Me Back to London" בשיתוף עם הראפר סטורמזי, אשר הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד השירים הבריטי.
בשנת 2020 זכה שירו "Shape of You" בתואר שיר העשור.
ב-17 בינואר 2020 התארח בשירו של אמינם "Those Kinda Nights" הרצועה החמישית מאלבומו ה-11 של הראפר "Music to Be Murdered By".
ב-21 בדצמבר 2020, הוציא את הסינגל "Afterglow".
ב-25 ביוני 2021, הוציא שירן את הסינגל "Bad Habits".