tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נטע ברזילי - זוכת הכוכב הבא לאירוויזיון וזוכת אירוויזיון 2018
נעם הלפר - הפועל בכינוי AGE
איציק פצצתי - מפיק מוזיקלי שמשתמש בלופר בהופעותיו כ"להקה של איש אחד"
Ice Hokku - צמד אינדי פופ ישראלי
לופנגוזאורוס (שם מדעי: Lufengosaurus; משמעות השם: "הלטאה של לופנג") הוא סוג של דינוזאור הקרוב לזאורופודים שהשתייך למשפחת המסוספונדיליים.
הוא חי ביורה התחתון שלפני 190 מיליון שנה בדרום סין.
המאובנים שלו נמצאו בלופנג שביונאן, מהם קיבל את שמו.
מאובנים נוספים הופרדו לסוגים מסוספונדילוס וגיפוזאורוס (Gyposaurus).
דינוזאור זה היה מראשוני הזאורופודים והיה הולך על שתיים באורך 9 מטרים ומשקל 1.7 טון.
אורך הגולגולת הגיע ל-25 ס"מ והיא הייתה מצופה בחללים גבשושיים לצד הלחיים והנחיריים.
הוא היה בעל צוואר ארוך ומבנה שיניים פשוט יותר מהזאורופודים האמיתיים אך עדיין הותאם לאכילת עלים.
ייתכן שגם הכיל טפרים בקצוות רגליו הקדמיות.
ייתכן שגם שימשו להגנה מטורפים.
לוץ' מינסק הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מינסק, שנוסד בשנת 2012 ומוזג בשנת 2019 עם קבוצת דנייפר מוהילב.
ההישג הגבוה ביותר של המועדון הוא זכייה בליגה הראשונה בעונת 2017, שהעניק למועדון זכות העפלה לליגת העל הבלארוסית.
בשנת 2007, הוקם ALF - ליגת הכדורגל חובבים של מינסק, עצמאית מארגון BFF.
הליגה החדשה זכתה לפופולריות רבה, וב-2012 החליטה הנהגת הארגון להכריז על הקמת נבחרת הליגה באליפות הרשמית של מינסק.
בשנת 2013, ALF-2007 השתתפה בליגה השנייה בבלארוס.
בעונת הבכורה, הקבוצה סיימה במקום 12 מתוך 13. במקביל, הקבוצה הצליחה לזכות בגביע האזורי של בלארוס ובכרטיס העפלה לגביע האזורים של אופ"א.
בשנת 2014, המועדון חתם על הסכם חסות עם מפעל השעונים לוץ' שבמינסק" והמועדון שינה את שמו.
לוץ' נלחמה על מיקומה בארבעת המקומות הראשונים במשך זמן רב, והמשיכה את המאבק עד לשלב הסופי.
רק בסיבוב האחרון, בזכות ניצחון על אוסיפוביץ' (4:0), הקבוצה הבטיחה מקום בגמר.
לפני תחילת השלב הסופי, המועדון שיחק בטורניר במוקדמות גביע האזורים של אופ"א, שם סיים אחרון, לאחר שהפסיד בכל שלושת המשחקים.
בשלב הסופי בליגה השנייה לוץ' סיים עם מאזן של שני ניצחונות ובמקום השביעי.
את עונת 2015 פתחה הקבוצה לא בהצלחה אבל מאוגוסט לוץ' הציגה מאזן של 15 ניצחונות רצופים.
בתקופה זו הגיע המועדון לשלב הסופי מהמקום השני ובשלב הסופי, שמונה זכיות סייעו למועדון להבטיח את העפלתו לליגה הראשונה.
בסתיו 2015, לוץ' העפילה לגמר גביע האזורים הבלארוסי וניצחה את "ויקטוריה" (3:0) וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדותיה.
בשנת 2017 המועדון העפיל לליגת העל הבלארוסית, לראשונה.
במרץ 2019 הוחלט להתמזג עם דנייפר מוהילב, ליצירת מועדון דניאפרו מוהילב.
לוצ'אנו מיקליני (באיטלקית: Luciano Michelini) (נולד ב-1945) הוא מלחין, פסנתרן ונגב עוגב איטלקי.
לוצ'אנו מיקליני למד בקונסרבטוריו די סנטה ססיליה ולמד פסנתרנות אצל ורה גובי בלקרדי (1903–1999), הלחנה אצל ארמנדו רנצי (1915–1985) וניצוח על תזמורת אצל פרנקו פרארה.
משנת 1970 לימד בקונסרבטוריו די סנטה ססיליה, מאוחר יותר גם במכון הפונטיפי למוזיקה קדושה ובמכון ט'.
הוא הלחין פסקולים לסרטים רבים, כמו "La regina degli uomini pesce" של סרג'יו מרטינו.
בשנים 1993–94 ניצח על התזמורת "סינפוניקה אברוזה" ברומא.
הוא הופיע טלוויזיה בתוכניות "צ'או איטליה" ו-"Stradivari".
לוצ'אנו ידוע לרוב בשל היצירה המפורסמת ביותר שלו, "Frolic" (שיר הפתיחה מהסיטקום תרגיע).
לופנגפיתקוס (שם מדעי: Lufengpithecus; מילולית: "קוף האדם של לופנג") הוא סוג של פרימט נכחד משפחת ההומינידיים, אשר התקיים בסוף המיוקן שלפני 12 עד 6.2 מיליון שנה.
הוא תואר בידי החוקר Wu Rukang ונקרא על שם אזור לופנג שביונאן, סין.
הסוג הכיל 3 מינים שהכילו 5 פריטים מאובנים שנאספו מאותו אזור בין השנים 1975 עד 1983. זהו הסוג היחיד בשבטו (Lufengpithecini).
הלופנגפיתקוס היה פרימט הומיניד שקשה לחקור את קרבתו אך נראה שהיה בעל קירבה לאורנגאוטן ופחות לאדם המודרני.
הוא הגיע לאורך של ולמשקל של 55.4 עד 67.6 ק"ג, בהתבסס על גודל שיניו שנמצאו ונראה מהממצאים שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית.
הוא דומה ביותר לסוג סיוופיתקוס או לרמפיתקוס ומבנה הגולגולת מעלה זיקה לקופי האדם האפריקנים כמו הגורילה והשימפנזה וכן לראשוני האנשים.
עם זאת הוא נחשב ל"קוף מסתורין", שאולי היה אב קדמון משותף בין הסיוופיתקוס לקופי האדם האפריקנים.
הוא חי ביערות פתוחים ורחבי עלים שהשתרעו בסין הקדומה וניזון מפירות ועלים רכים.
היו בסוג זה 3 מינים:
בעבר היה בסוג גם המין L.
לוץ' היא סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות ודור שני שלה פותח ברוסיה.
השיגורים של הדור הראשון בוצעו בשנים 1985–1995, שיגורים של הדור השני החלו בשנת 2011. החלליות נוצלו בעיקר לצרכים צבאיים אך גם לצרכים אזרחיים.
תכנון הלוויינים בוצע ב"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב" בהתאם להחלטת הממשלה מ-17 בפברואר 1976 על הקמת דור שני של מערכת תקשורת לצרכים צבאיים (חלק נוסף של מערכת זו התבסס על לווייני סדרת "פוטוק").
המערכת הייתה צריכה לאפשר קשר אמין עם חלליות מאוישות ואוניות הצי.
מערכת אישפרה בין היתר להגדיל פי 2 משך הקשר עם תחנת החלל מיר.
משיבי החללית היו יכולים להעביר היקף גדול של מידע דיגיטלי.
חללית היה מצויד במנוע והייתה לו יכולת לשינוי מסלול.
מערכות הלוויין נשלטו על ידי מחשב מרכזי שהותקן בחללית.
במהלך בדיקות התברר שניתן להקצות ערוצי תקשורת לצרכים אזרחיים כולל העברת שידורי טלוויזיה.
פאנל סולארי בשטח 40 מ"ר סיפק כ-1750 ואט.
אורך חיים המתוכנן של הלוויין היה 3–5 שנים.
לאחר שבשנת 1998 לווייני הסדרה הפסיקו את פעילותם הוחלט לפתח סדרה נוספת "לוץ' 2".
מסדרה זו שוגרו 3 חלליות וחללית נוספת נמצא בייצור.
נכון לשנת 2023 כולם פעילים.
מתוכנן שיגור נוסף, מועד טרם נקבע.
לוצ'אנו רה צ'קוני (באיטלקית: Luciano Re Cecconi; 1 בדצמבר 1948 – 18 בינואר 1977) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
בין היתר שיחק בקבוצות לאציו ופוג'ה במסגרת הסרייה א', וכן בנבחרת איטליה.
רה צ'קוני החל את הקריירה המקצוענית שלו בפרו פטריה מהסרייה ג', במדיה ערך 36 הופעות ליגה.
לקראת עונת עבר לפוג'ה מהסרייה ב', ובתום העונה העפיל עם המועדון לסרייה א'.
בתום עונה אחת בסרייה א' נשר עם המועדון בחזרה לסרייה ב'.
בשנת 1972 חתם בלאציו מהסרייה א', והיה שחקן מפתח בזכייתה של לאציו באליפות איטליה בעונת 1973/1974, במהלכה ערך 23 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
רה צ'קוני נכלל בסגל נבחרת איטליה לטורניר מונדיאל 1974, אך לא שיחק בטורניר.
הוא ערך את שתי הופעותיו היחידות בנבחרת מאוחר יותר באותה השנה, במשחקי ידידות.
ב-18 בינואר 1977, בגיל 28, נורה רה צ'קוני למוות ברומא, לאחר שכחלק ממתיחה העמיד פנים שהוא שודד את חנות התכשיטים של חברו.
לודוויג גאורג היינריך הק, הידוע גם כלוץ הק (23 באפריל 1892, ברלין, האימפריה הגרמנית – 6 באפריל 1983, ויסבאדן, מערב גרמניה), היה זואולוג גרמני, חוקר בעלי חיים ומחבר ספרי חיות.
בשנת 1932 ירש מאביו את ניהול הגן הזואולוגי של ברלין.
לוץ הצטרף למפלגה הנאצית ב-1937 והיה חבר ציד קרוב של הרמן גרינג.
הוא נודע בפרויקט שחזור של בעלי חיים שנכחדו כמו אורוקס באמצעות הכלאה של גזעים מודרניים שונים שלהם תכונות דומות, בשיטה שנודעה כהכלאה לאחור.
בקר הק וסוסי הק נקראים על שם גזעי החיות שנוצרו.
לוץ היה בנם השלישי של מרגרט ולודוויג הק (1860–1951).
לודוויג היה מנהל גן החיות של ברלין בין השנים 1888 ל-1931. לוץ ואחיו היינץ גדלו בשטח גן החיות של ברלין והתעניינו מאוד בבעלי חיים ובזואולוגיה.
הוא הושפע גם מסיפוריהם מאפריקה של חוקרים קולוניאליים גרמנים שהיו חבריו של אביו.
לוץ רכש השכלה בתחום מדעי הטבע באוניברסיטת ברלין.
ב-1925 יצא לוץ למסע לאתיופיה כדי להשיג בעלי חיים לגן החיות של ברלין.
כסטודנט הצטרף לכוחות מתנדבים בברלין שנאבקו נגד מפגינים סוציאליסטים.
ב-1922 קיבל את הדוקטורט, ואחר כך עבד בהאלה.
ב-1927 הפך לעוזר מנהל של גן החיות של ברלין.
בשנת 1935 נסע לוץ לקנדה כדי להשיג ביזונים ואיילים לגן החיות.
הנסיעה שזכתה לתמיכתו של הרמן גרינג, הייתה גם תרגיל ביחסי ציבור.
הוא דיבר עם גולים גרמנים על יתרונות הנציונל-סוציאליזם.
לוץ נכנס לתפקיד מנהל גן החיות של ברלין ב-1932, אך לפני כן עבד עם אחיו היינץ הק, שהפך למנהל (ב-1928) של הגן הזואולוגי הגדול ביותר בדרום גרמניה, גן החיות הלברון במינכן.
יחד עם אחיו הוא פתח, משנות העשרים של המאה ה-20, תוכנית רבייה סלקטיבית, שניסתה "ליצור מחדש" מיני חיות בר שנכחדו בעבר כמו האורוקס, על בסיס הידע של הגנטיקה של בעלי חיים של אותה תקופה באמצעות הכלאה לאחור.
הם בחנו ציורי מערות וגזעים ברחבי אירופה על מנת להבין מה היו אבותיהם של האורוקס.
על ידי עבודתם הם יצרו גזעים של בקר וסוס - שנקראו מאוחר יותר " בקר הק " ו"סוס הק " בהתאמה, על שם יוצריהם - שאינם דומים מספיק לאבותיהם כדי להיקרא שחזור מוצלח, אף על פי שהיינץ ולוץ הק האמינו בכך.
לוץ התעניין בציד והוא בחר בגזעי לחימה עזים של בקר עבור ניסויי זה.
הוא תכנן לשחרר את האורוקסים המחודשים שלו לשמורות הציד הפרטיות של הרמן גרינג שתוכננו ביער ביאלובייסקה שבין פולין לבלארוס.
הק הצטרף לפטרון האס אס (Forderndes Mitglied der SS) ב-1933 ולמפלגה הנאצית ב-1937 (מספר חבר 3.934.018).
לרגל יום הולדתו של אדולף היטלר התמנה לפרופסור.
באפריל 1938 הוא מונה לראש הרשות להגנת הטבע במשרד יערנות הרייך (Oberste Naturschütz Behörde im Reichsforstamt) על ידי חברו הציד הרמן גרינג שאליו דיווח ישירות.
בתפקיד זה היה האחראי הבכיר לכל ניהול הטבע.
ב-1938 אסר הק על ביקור יהודים בגן החיות.
כחבר של הרמן גרינג, שלו היה עניין מיוחד באריות, עזר הק בגידול אריות עבורו.
להק היה חזון שגני חיות צריכים לאפשר מגע קרוב בין בעלי חיים לבני אדם.
הוא ראה בעיני רוחו גן חיות לילדים שבו יוכלו לגעת בבעלי חיים באופן ש"ישפיע על נשמתם".
הוא האמין שחוויה זו תאפשר להם להעריך את השקפת העולם הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נטל הק חלק בבזיזת גן החיות של ורשה, ולקח את בעלי החיים היקרים ביותר לגני חיות גרמניים.
חיות גן החיות של ורשה היו נתונות להתעללות מצד כוחות הכיבוש הגרמניים והפצצות בשנים האחרונות של המלחמה, ולוץ הבטיח לשומרי גן החיות בוורשה שהוא יגן על החיות.
הוא הוחלף על ידי ד"ר קתרינה היינרוט כמנהלת מדעית של גן החיות של ברלין.
בשנת 1984, שנה לאחר מותו, הוצב פסל של הק בגן החיות.
בשנת 2015, הוגשה עצומה להסיר את הפסל בגלל עברו הנאצי.
בתגובה לבקשה זו נוסף לוח מידע על עברו של הק.
בשנת 2016 נפתחה במתחם האנטילופות תערוכה על גן החיות בתקופת הנאצים.
עבודתו של לוץ הק הופיעה בסרט התיעודי The Quest for the Aryan Cow של BBC Radio 4, בהגשת השדרן והעיתונאי ג'ון רונסון.
הסרט התיעודי "מפלצות היורה של היטלר" שהוגש על ידי ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק עוסק בעבודתו ביער יאלובייסקה.
בסרט אשתו של שומר גן החיות (2017), המבוסס על ספר העיון של דיאן אקרמן באותו שם מגלם דניאל בריהל את הק.
לופרוסוכוס (שם מדעי: Luperosuchus; מילולית: "תנין קשה או מעצבן") הוא סוג של זוחל ארכוזאור נכחד מקבוצת הפסאודוסוכיה, אשר התקיים במשך הטריאס התיכון עד הטריאס העליון שלפני 236.7 עד 235.5 מיליון שנה מזמננו.
הסוג תואר בשנת 1971 בידי החוקר אלפרד רומר והוא כולל מין יחיד, Luperosuchus fractus.
סוג זוחל זה התגלה בתצורות צ'אנרס שבפרובנצית לה ריוחה בארגנטינה.
הממצאים נמאובנים שלו כללו שרידים קטועים של הגולגולת, עצם אטלס וכמה שכבות אוסטאודרם.
הגולגולת שהייתה ארוכה, באורך של 60 ס"מ מרמזת שאורך הפרט המתואר הגיע לאורך 4.4 עד 3.7 מטרים בקירוב, כך שהיה זה זוחל גדול יחסית בסביבתו.
במראהו הוא דמה לדמויי-תנין פסאודוסוכים כמו הפרסטוסוכוס והזאורוסוכוס וכמתום היו לו גולגולת רחבה, בליטה קדמית דומה מעט ל"אף רומאי", לסתות גדולות מלאות שיניים חדות, גפיים חזקות שהתאימו להליכה יבשתית וזנב עבה.
הזוחל היה טורף של זוחלים אחרים שחיו בסביבתו כמו דיצינודונטים, קיינודונטיים, רינצ'וזאורים וארכוזאורים מהמשפחה Erpetosuchidae.
לוצ'ה (באיטלקית: Luce, אור) הוא הקמע הרשמי של שנת היובל בכנסייה הקתולית (2025).
הקמע עוצב על ידי המייסדת של מותג הלייפסטייל האיטלקי בהשראה יפנית, טויקידוקי, סימון לגנו.
ללוצ'ה יש כלב מחמד בשם סנטינו וחברים בשם פה, שין וסקיי.
העיצובים מזכירים בסגנונם דמויות אנימה.
לוצ'ה היא דמות בעלת שיער כחול הלובשת מעיל גשם צהוב, שצבעו הוא רפרנס לדגל קריית הוותיקן וכן מסמל גם את ה"מסע בסערות החיים".
לוצ'ה נושאת בידה מטה צליינים, המייצג את העלייה לרגל אל הנצח, ונועלת מגפיים מוכתמים בבוץ כדי לייצג מסע ארוך וקשה.
בתוך עיניה יש הדגשות בצורת צדפה, סמל מסורתי של עלייה לרגל קתולית; עיניה הבורקות תוארו כמסמלות את תקוות הלב.
היא עונדת מחרוזת תפילה קתולית.
סימון לגנו המעצבת צוטטה שהיא מקווה ש"לוצ'ה תוכל לייצג את התחושות המהדהדות בלבם של הדורות הצעירים".
לוצ'ה הוצגה לראשונה על ידי הארכיבישוף רינו פיסיצ'לה ב-28 באוקטובר 2024. הוא אמר שהקמע נוצר בהשראת הרצון של הכנסייה הקתולית "לחיות גם בתוך תרבות הפופ האהובה כל כך על הנוער שלנו".
הקמע מייצג את קריית הוותיקן בכנס קומיקס 2024. זו הפעם הראשונה שהוותיקן משתתף באופן רשמי בכנס קומיקס.
לוצ'ה תייצג את הוותיקן גם ב־Expo 2025 ביפן.
לאחר חשיפת הקמע נוצרו הרבה ממים באינטרנט.
משתמשים באתרי אינטרנט כמו טוויטר למשל, התבדחו על כך שהכנסייה הקתולית מאמצת סגנון חזותי המזכיר את האנימה, וחלקם ערכו השוואות בין העיצוב של לוצ'ה לעיצוב של גיבורים אחרים בפרויקטים של אנימה.
לופן השלישי חלק 4: ההרפתקה האיטלקית (ביפנית: ルパン三世) הוא סדרת אנימה יפנית בת 26 פרקים בזיכיון לופן השלישי, אשר שודרה במקור באיטליה בין אוגוסט לנובמבר 2015 בערוץ Italia 1 ובהמשך שודרה ביפן מאוקטובר 2015 עד מרץ 2016 בערוץ Nippon TV.
עלילת הסדרה מתרחשת בעיקר באיטליה ובסן מרינו, ומתמקדת בהרפתקאותיו של הגנב ארסן לופין השלישי אשר לוקח חלק במעשי שוד מורכבים שונים ברחבי העולם.
אל לופן מתלווים שותפיו הנאמנים הצלף דיסוקה ג'יגן, הסמוראי בשם גואמון אישיקאווה ה-13, והפאם פטאל פוג'יקו.
לאורך כל הסדרה מפקח המשטרה קויצ'י זניגאטה נמצא בעקבותיו של לופן ומנסה ללכוד אותו.
כל פרק בסדרה זו מתמקד בהרפתקה שונה.
ארסן לופן השלישי - גנב מיומן, כריזמטי במיוחד, שנון וערמומי אשר הוא הגיבור הראשי בסדרה.
דיסוקה ג'יגן - צלף מיומן.
גואמון אישיקאווה ה-13 - סמוראי מיומן אשר מתמחה בלחימה בחרב קטאנה.
פוג'יקו מינה - פאם פאטאל מסתורית וערמומית.
המפקח קויצ'י זניגאטה - מפקח משטרה מסוכנות האינטרפול אשר מנסה כל העת ללכוד את לופן השלישי.
רבקה רוסליני - אשת עסקים עשירה וכריזמטית אשר מתחתנת במהלך הסדרה עם לופן.
את הסדרה ביים קאזוהידה טומונאגה.
את הפסקול הסדרה, אשר כולל בעיקר מוזיקה בסגנון ג'אז, הלחין יוג'י אונו.
לופן השלישי חלק 6 (ביפנית: ルパン三世 PART6) הוא סדרת אנימה יפנית בת 24 פרקים בזיכיון לופן השלישי אשר שודרה במקור ביפן מאוקטובר 2021 עד מרץ 2022 בערוץ Nippon TV.
המחצית הראשונה של הסדרה מתמקדת בגנב המומחה לופן השלישי אשר בעקבותיו יוצא הבלש שרלוק הולמס לאחר שלופן הופך לחשוד העיקרי ברצח דוקטור ווטסון.
לופן מחפש במקביל גם אוצר שהוסתר על ידי ארגון מסתורי.
במחצית השנייה של הסדרה לופן מחפש את האישה המסתורית טומואה אשר לופין סבור שהיא אמו.
ארסן לופן השלישי - גנב מיומן, כריזמטי במיוחד, שנון וערמומי שהוא הגיבור הראשי בסדרה.
פוג'יקו מינה - פאם פאטאל מסתורית וערמומית ומושא האהבה של לופן.
שרלוק הולמס - הבלש הגדול בעולם אשר יוצא בעקבותיו של לופן לאחר שלופן הופך לחשוד העיקרי ברצח דוקטור ווטסון.
טומואה - אישה מסתורית הקשורה לעברו של לופן.
הופכת לדמות מרכזית במחצית השנייה של הסדרה.
הסדרה הופקה על ידי חברת TMS אינטרטיינמנט אשר הפיקה גם עיבודים נוספים לזיכיון.
הסדרה בוימה על ידי אייג'י סוגנומה.
את התסריטים של הפרקים 1 עד 12 כתב טאקהירו אוקורה ואת התסריטים של הפרקים 13 עד 24 כתב שיגרו מוראקושי.
לוצ'אנה מטלון (באיטלקית: Luciana Matalon; 21 בדצמבר 1934 – 2015) הייתה פסלת, ציירת ומעצבת תכשיטים איטלקייה.
פסלה המפורסם, "עיר השמש", עומד בכיכר בנימין מטלון, שדרות עובד בן עמי בנתניה משנת 2007.
בגיל צעיר עברה עם משפחתה למילאנו.
היא בוגרת אקדמיית בררה לאמנויות יפות .
משנת 1962 החלה להציג את עבודותיה בתערוכות לאומיות ובינלאומיות ברחבי אירופה, אמריקה וביפן.
בשנות ה-70 החלה להתמקד בפיסול.
בשנת 2000, ייסדה את "קרן לוצ'אנה מטלון" במילאנו, לאמנות עכשווית.
לוצ'אנה מטלון נפטרה בשנת 2015. כיום, הקרן שלה ממשיכה לקדם את יצירותיה ולטפח כישרונות חדשים, כפי שהתכוונה.
לופן השלישי חלק 1 (ביפנית: ルパン三世パートⅠ, באנגלית: Lupine the 3rd Part I) היא סדרת אנימה יפנית ששודרה במקור בין ה-24 באוקטובר 1971 עד 26 במרץ 1972. זהו העיבוד הטלוויזיוני הראשון בזיכיון של לופן השלישי.
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של ארסן לופן השלישי, נכדו של הגנב הנודע ארסן לופן.
לופן השלישי פועל בסיוע הצלף דאיסוקה ג'יגן, הסמוראי גואמון אישיקאווה ה-13, והפאם פאטאל פוג'יקו מינה.
ביחד החבורה אחראית על גניבת חפצים יקרי ערך מפושעים וארגוני פשע מושחתים שונים ברחבי העולם.
האנטגוניסט העיקרי בסדרה הוא מפקח המשטרה זניגאטה מהאינטרפול, אשר נחוש ללכוד את לופן בכל מחיר.
כל פרק בסדרה מתמקד בהרפתקה שונה.
דמותבגרסה היפניתבגרסה האנגלית לופן השלישי יאסואו יאמאדה טוני אוליברדאיסוקה ג'יגן קיושי קובאיאשי ריצ'רד אפקרפוג'יקו מינה יוקיקו ניקאיידו מישל ראף המפקח הייג'י זניגאטה השביעי גורו נאיה דאג ארהולץגואמון אישיקאווה ה-13 צ'יקאו אוטסוקה לקס לאנג נציב מחלקת משטרת המטרופולין של טוקיואיצ'ירו נגאי דרק סטיבן פרינס
הסדרה הופקה על ידי Tokyo Movie (כיום TMS אינטרטיינמנט) ובוימה בתחילה על ידי מסאקי אוסומי.
עם זאת, עקב רייטינג נמוך וחששות מכך שהסדרה הייתה אפלה מדיי, אוסומי הוחלף בהמשך על ידי הייאו מיאזאקי ואיסאו טקהאטה, אשר יצרו פרקים קלילים יותר עם יותר הומור.
לאורך השנים הסדרה יצאה לשווקים בפורמטים שונים, כולל ב-VHS, DVD ובלו-ריי.
לוץ דומברובסקי הוא אתלט עבר גרמני, אלוף אולימפי (מוסקבה 1980) ואלוף אירופה (אתונה 1982) בקפיצה לרוחק.
לוץ דומברובסקי נולד ב-1959 בעיר צוויקאו שבמחוז סקסוניה בגרמניה המזרחית.
בלידתו שימש נשיא מזרח גרמניה, וילהלם פיק, כסנדקו.
הקריירה הבינלאומית שלו נמשכה בשנים 1982-1979 כשבתקופה זו זכה במדליה אולימפית בקפיצה לרוחק.
לאחר 1982 המשיך להתחרות באירועי ספורט מקומיים.
היה פעמיים אלוף מזרח גרמניה בקפיצה לרוחק (1979, 1984), פעמיים סגן אלוף מזרח אירופה (1982, 1985), אלוף מזרח גרמניה באולמות (1980) וסגן אלוף מזרח גרמניה באולמות (1984).
במקביל לפעילותו הספורטיבית השלים דומברובסקי התמחות כמתקין מכונות ומתקנים וסיים קורס למידה מרחוק באוניברסיטת גלאוכאו (Glauchau) למדעים שימושיים לטכנולוגיית עיבוד מתכת.
בין השנים 1989 ל-1992 למד באוניברסיטת לייפציג למדעים שימושיים ואמנויות וקיבל תואר בחינוך גופני.
הוא עובד באיגוד הספורט העירוני של העיר שוואביש גמונד .
בתחרויות הגביע הבין יבשתי של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית , שנערכו המונטריאול, קנדה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.27 מטר אחרי לארי מיריקס מארצות הברית (8.52 מטר) ולפני דייוויד גירלט מקובה (8.22 מטר)
באולימפיאדת מוסקבה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.54 מטר לפני בן ארצו פרנק פסקק (8.21 מטר) וולרי פודלוז'ני מברית המועצות (8.18 מטר).
תוצאה זו, בעת שהושגה, הייתה השנייה בטיבה בעולם אחרי הישגו של בוב בימון (8.90 מטר) באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968. ברישום ההישגים בקפיצה לרוחק נהוג לרשום גם את השיאים שהושגו בגובה פני הים ולפי רשימה זו מוגדרת תוצאתו של דומברובסקי (8.54 מטר) כשיא עולמי.
ביוני 1981 שבר קרל לואיס שיא זה כשקבע תוצאה של 8.62 מטר בתחרות בסקרמנטו, ארצות הברית.
נכון ל-2025, תוצאתו של דומברובסקי עדיין מהווה שיא לאומי בגרמניה.
בתחרויות הגביע הבין יבשתי של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכו ברומא, איטליה סיים במקום השביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.33 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.41 מטר לפני אנטוניו קורגוס מספרד (8.19 מטר) ויאן לייטנר מצ'כוסלובקיה (8.08 מטר)
ב-2003 התקבל להיכל התהילה של ספורטאי גרמניה.
ב-1991, לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי, החלו להיחשף במזרח גרמניה רשומות הנוגעות לתמיכה הממשלתית בתוכנית למתן סמי מרץ לספורטאי המדינה לשעבר .
החוקרת והאתלטית לשעבר, בריגיט ברנדונק , חקרה מקורות אלו כשבין השאר ציינה ששמו של דומברובסקי נכלל ברשימת הספורטאים שהשתמשו בסמים.
בניגוד למקרים אחרים לא נשללה מדומברובסקי מדליית הזהב האולימפית שלו.
ב-1991 פורסם שהחל מ-1979, בתקופת פעילותו הספורטיבית, שימש דומברובסקי כסוכן של ארגון השטאזי ותפקידו היה להשגיח ולדווח על חבריו לנבחרת.
דאנקן מקלוכלין "לוץ'" פיירקלות' היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית במשך כהונה אחת בין השנים 1993–1999. במשך רוב הקריירה הפוליטית שלו בקרוליינה הצפונית היה חבר המפלגה הדמוקרטית, עד שעבר למפלגה הרפובליקנית בשנת 1991.
פיירקלות' החל את דרכו כיועץ פוליטי לסנאטור ויליאם קר סקוט ולמושל טרי סנפורד.
כסנאטור, פיירקלות' היה מבקר חריף של הנשיא ביל קלינטון, ומילא תפקיד מרכזי בחקירות "וייטווטר".
הוא גם ביקר את הגברת הראשונה הילרי קלינטון וקרא לה להעיד בפני הקונגרס.
בשנת 1997 עלה לכותרות כאשר נטל את סמכויותיו של ראש עיריית וושינגטון הבירה, מריון בארי, בטיפול בגירעון גדול בעיר.
החלטתו עוררה את זעמו של בארי, והובילה לצעדת מחאה של תושבי וושינגטון עד לקרוליינה הצפונית.
למרות פגיעה במעמדו הפוליטי, התמודד פיירקלות' ב־1998 לכהונה שנייה – והפסיד לדמוקרטי ג'ון אדוארדס.
פיירקלות' נולד ב־14 בינואר 1928 במחוז סמפסון שבקרוליינה הצפונית.
הוא היה הצעיר מבין ארבעה בנים של ג'יימס ומרי פיירקלות'.
אביו היה בעל חוות כותנה של כ־2,500 אקר, שאותה ירש לאחר מות האב.
הוא למד בתיכון רוזבורו והשלים את לימודיו ב־1945. הוא למד באוניברסיטת היי פוינט אך נשר בשנתו הראשונה לאחר שאביו לקה בשבץ.
ב־1950 רכש 1,000 אקר במחוז סמפסון והפך אותם לחוות בקר וחזירים גדולה ומצליחה.
בנוסף עסק בענפי בנייה ובסוכנויות רכב.
אחד המניעים המרכזיים לפעילותו הפוליטית היה התנגדותו לרגולציה הגוברת על חוות חזירים גדולות, כמו שלו.
פיירקלות' החל את הקריירה שלו כחבר המפלגה הדמוקרטית.
לאחר שסייע לרוברט סקוט בבחירות למשרת המושל בשנת 1968, מינה סקוט את פיירקלות' ליו"ר הוועדה, במקום ג'ו האנט הבן, תפקיד שבו כיהן בין 1969 ל־1973.
כאשר ג'ים האנט נבחר למושל בשנת 1976, הוא בחר בפיירקלות' לכהן כמזכיר המסחר של קרוליינה הצפונית.
בתפקיד זה השתכר פיירקלות' 32,580 דולר בשנה.
בתקופת כהונתו עלה מספר משרות הייצור במדינה ב־8.4% – העלייה השלישית בגובהה בדרום־מזרח ארצות הברית.
השכר השבועי הממוצע עלה מ־170 דולר בעת כניסתו לתפקיד ל־297 דולר כשעזב, עלייה שקרובה לשינוי ברמה הלאומית.
התמודדות לתפקיד המושל בבחירות 1984
פיירקלות', ששאף בעצמו למשרת המושל, התפטר מתפקיד מזכיר המסחר ביוני 1983. ב־25 ביולי הכריז על מועמדותו למועמדות הדמוקרטית בבחירות לתפקיד המושל ב-1984.
ב־22 באוגוסט 1983, בעת שטס לאירוע קמפיין, התרסק המטוס הקל הדו־מנועי שבו טס אל נהר קטאובה.
על פי עדות אחד הנוסעים, פיירקלות' פרץ את דלת המטוס וחילץ את כל הנוסעים שניות לפני שהמטוס התפוצץ.
לאחר ההתרסקות הועבר פיירקלות' לבית החולים הכללי מריון עם כוויות קלות בידו הימנית.
בדצמבר 1983 זכה לתמיכתו של טרי סנפורד – מושל לשעבר ונשיא אוניברסיטת דיוק באותה תקופה – שמינה אותו לוועדת הכבישים הממלכתית עשרים שנה קודם לכן.
סנפורד אמר שפיירקלות' הוא "חבר ותיק ואמין" ו"המועמד המוכשר ביותר שיש לנו בקרוליינה הצפונית".
פיירקלות' הפסיד בבחירות המקדימות של 1984 לרופוס אדמיסטן, שהפסיד לאחר מכן בבחירות הכלליות לחבר הקונגרס ג'יימס מרטין.
על פי דו"חות רשמיים של ועדת הבחירות, הוציא פיירקלות' 2,100,605.70 דולר על הקמפיין שלו.
פיירקלות' נחשב למועמד פוטנציאלי למושב בסנאט שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור ג'ון איסט בשנת 1986. הוא סירב בתחילה להתמודד, אך בנובמבר 1985 אמר שהוא שוקל מחדש את החלטתו והקים ועדת בחירות.
בינואר 1986 הכריז שלא ירוץ לאחר שטרי סנפורד נכנס למירוץ; סנפורד אכן זכה בבחירות.
לאחר מכן הלך פיירקלות' והתקרב לסנאטור הרפובליקני ג'סי הלמס ותמך בבחירתו ב־1990. ב־14 בפברואר 1991 עבר פיירקלות' למפלגה הרפובליקנית, בטענה שהדמוקרטים הפכו "ליברליים מדי", ורמז על כוונה להתמודד לסנאט ב־1992 – נגד בעל בריתו לשעבר טרי סנפורד.
באפריל 1991 הכריז פיירקלות' כי יתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט בבחירות 1992. הוא נהנה מתמיכת הארגון הפוליטי של הסנאטור ג'סי הלמס – ה-National Congressional Club – וניצח בבחירות המקדימות את ראש עיריית שארלוט סו מייריק ואת חבר הקונגרס לשעבר .
הסנאטור המכהן טרי סנפורד סייע בעבר לפירקלות' לגייס כספים למסע הבחירות הכושל שלו למשרת המושל ב-1984, אך שנתיים אחר כך עורר את כעסו בכך שלכאורה זלזל ביכולתו של פיירקלות' לנצח בבחירות כלל־מדינתיות מולו.
שנה לפני הבחירות הצביע סנפורד נגד אישור שימוש בכוח צבאי במלחמת המפרץ, מה שפגע במעמדו הציבורי.
פיירקלות' תקף אותו כליברל שמגדיל מיסים והוצאות, ובבחירות הכלליות ניצח אותו ברוב של 50% (1,297,892 קולות) מול 46% (1,194,015 קולות).
פיירקלות' הושבע כסנאטור הזוטר של קרוליינה הצפונית ב-5 בינואר 1993. הוא התלוצץ כי הוא רוצה להיות "הסנאטור השמרן מקרוליינה הצפונית", בהשוואה להלמס שנחשב שמרני עוד יותר.
בתוך שבועיים מיום כניסתו לסנאט מונה לוועדות: איכות הסביבה ועבודות ציבוריות, בנקאות–דיור–פיתוח עירוני, והכוחות המזוינים.
בוועדת הכוחות המזוינים התנגד לשילוב הומואים בצבא וטען שמספר חולי האיידס בצבא רק יגדל.
הוא התנגד למדיניות "אל תשאל, אל תספר" של קלינטון וטען שהיא תוצאה של חוסר ניסיון צבאי של הנשיא.
קולין פאוול גינה את דבריו כבלתי הוגנים.
בוועדת איכות הסביבה ניסה להחליש תקנות נגד זיהום בחוות: הציע להוריד קנסות על זיהום ביצות, ולהפסיק מימון פדרלי לפיקוח סביבתי.
שתי ההצעות לא הועמדו להצבעה.
הצעה שלישית, שנועדה להקשות על העמדה לדין של חקלאים המזהמים את הסביבה, עברה בוועדה אך לא הפכה לחוק.
היו שטענו לניגוד עניינים, כי היה בעצמו חקלאי, אך הוא טען שהוא פועל למען כל החקלאים.
בינואר 1994 היה בין שמונה סנאטורים רפובליקנים שקראו לחקירה של הקונגרס לגבי מעורבות קלינטון בפרשת וייטווטר.
בפברואר היה הסנאטור היחיד בוועדת הבנקאות שהתנגד לאישור ריקי טיגרט לראשות FDIC, בטענה שלא תקדם את גילוי האמת בחקירה.
מאוחר יותר זכה לשבח מ־Wall Street Journal על מאמציו האגרסיביים.
ביוני 1994 הציע להוסיף לחוק הפיתוח הקהילתי דרישת "עבודה תמורת שכר דירה", אך דמוקרטים בסנאט דחו זאת.
הסנאטורית קרול מוזלי בראון כינתה את הצעתו "דיקטטורית" ואף קראה לו קומוניסט.
הוא ספג ביקורת על כך שקיבל אלפי דולרים מוועדות פעולה פוליטיות, על אף שב־1992 מתח עליהן ביקורת.
עם פתיחת הקונגרס בינואר 1995 מונה ליו"ר ועדת המשנה לאוויר נקי, אקלים ובטיחות גרעינית, וליו"ר ועדת המשנה לדיור, תחבורה ופיתוח קהילתי.
במאי 1995 ניסה יחד עם הסנאטור ג'ון וורנר לקדם את כניסת כביש I-73 לקרוליינה הדרומית, אך הסנאטור סטרום ת'ורמונד התנגד וחיסל את המהלך.
בספטמבר 1995 היה הרפובליקני היחיד שהצטרף ל־11 דמוקרטים שהתנגדו לחוק רווחה מרכזי, וכינה אותו "סיר פבלום" (מרק דל).
בינואר 1996 קיבל את פרס "ידיד משלמי המיסים" מאיגוד משלמי המיסים הלאומי.
באפריל 1995 האשים את ממשל קלינטון בכך שהדיח את הרפובליקנית שילה בייר מראשות ה־CFTC כדי להגן על רווחי המסחר של הילרי קלינטון.
הבית הלבן כינה זאת "טענה חסרת בסיס".
כשהוקמה ועדת ווייטווטר בסנאט ב-1995, דרש פיירקלות' לזמן את הילרי קלינטון לעדות וביקש מה-CFTC מסמכים משנים 1978–1980. ב-1996 עיכב את מינוי ברוקסלי בורן לראשות CFTC עד לקבלת התחייבות שהיא תפסול את עצמה מחקירת וייטווטר.
ב-1996 גם עיכב את מינוי המשפטנית סוזן אוקי מולווי לבית המשפט הפדרלי בהוואי, בטענה שהיא "ליברלית מאוד" ושאל על קשריה ל־ACLU.
העיכוב גרם לכך שמינויה נדחה ביותר משנתיים.
הסנאטור דניאל אינווי מתח ביקורת על כך.
בספטמבר 1997 הצביע לביטול המימון לקרן הלאומית לאמנויות – הצעה שנדחתה ברוב של 77 סנאטורים.
ב־1997, כיו"ר ועדת המשנה לתקציב מחוז קולומביה, שלל מראש העיר מריון בארי את סמכויותיו לניהול הגירעון ומסר אותן לוועדת ביקורת חדשה.
כמה סוכנויות עירוניות הועברו לניהול חיצוני.
בארי כינה זאת "אונס של הדמוקרטיה".
כ-600 מפגינים, מהם 400 שצעדו מוושינגטון, הקיפו את ביתו של פיירקלות' במחאה (הוא לא היה בבית).
באפריל 1998 טען שופט פדרלי מארקנסו כי עוזר של פיירקלות' ביקש את גילויי המידע הכספיים שלו בשנת 1995, שבועיים לפני שהיה עליו להכריע לגבי סמכותו של קנת' סטאר בפרשת וייטווטר.
השופט טען שזה היה ניסיון "גס להפחיד", וקרא לחקירה של משרד המשפטים.
בתקופה זו קידם פירקלות' תיקון לחוק הדיור הציבורי מ-1937 להגבלת מספר יחידות הדיור הציבורי הפדרליות.
קריקטוריסט ב-The Nation כינה אותו "עוזר נשכח של ג'סי הלמס" וטען שמניעיו גזעניים.
פיירקלות' התמודד על כהונה נוספת.
הוא ניצח את לאונרד פליילר וסטיב פרנקס בפריימריז הרפובליקנים, ובבחירות הכלליות התמודד מול הדמוקרטי ג'ון אדוארדס, פוליטיקאי חדש יחסית.
בסקר מאוגוסט 1998 שיעור התמיכה בו היה 50% מול 44% שהתנגדו.
לאחר ההפסד, עקץ אותו מריון בארי:
לאחר שעזב את הסנאט, חזר פיירקלות' לביתו בעיר קלינטון שבקרוליינה הצפונית.
כאשר הודיע ג'סי הלמס כי יפרוש מן הסנאט לאחר בחירות 2002, שקל פיירקלות' להתמודד על המושב שיתפנה.
בספטמבר 2001 הודיע שלא ירוץ.
הוא נישא והתגרש מליידי לין טולטון, וב־1967 נישא לננסי בריאן, ממנה התגרש ב־1986. לבני הזוג הייתה בת אחת.
פיירקלות' נפטר בביתו ממוות טבעי ב־14 בספטמבר 2023, בגיל 95, ונטמן בבית העלמין ספרינגווייל בעיר קלינטון.
לוצ'יה הקדושה מסירקוזה (באיטלקית: Santa Lucia di Siracusa; לפי המסורת 283 – 304) היא קדושה מעונה נוצרית, המקובלת על הכנסייה הקתולית והאורתודוקסית.
יום חגה במערב הוא ה-13 בדצמבר, בו חל הלילה הארוך בשנה לפי הלוח היוליאני.
לוצ'יה הקדושה היא אחת הקדושות היחידות שיום חגן נחוג על ידי כנסיות לותרניות סקנדינביות, בטקסים המשמרים יסודות פגנים של חגיגות אמצע החורף מהתקופה הפרה-נוצרית.
היא פטרוניתם של העיוורים, של העיר סירקוזה, של הארכיבישופות של סירקוזה ושל מספר יישובים נוספים באיטליה.
בתולדותיה של לוצ'יה הקדושה מעורבות מספר עובדות ואגדות מסורתיות רבות.
גבורתה וקדושתה כבר היו ידועות ומקובלות במאה ה-6, אך המקור הנפוץ ביותר לתולדות חייה הוא מקראת הזהב מאת יעקובוס דה וורג'ינה (1230-1298) , אשר פורסמה באמצע המאה ה-13 ותיארה את חייהם של מספר קדושים נוצרים.
לוצ'יה הקדושה נולדה בסירקוזה, סיציליה, בשנת 283 לספירה, או בסמוך לכך, ומקור שמה במילה "אור" (באיטלקית Luce, בלטינית Lux, lucis).
לפי אחת הגרסאות הייתה לוצ'יה הקדושה נצר לארכימדס בן סירקוזה, ומקובל שנולדה למשפחה אמידה ובעלת מעמד בעיר.
אביה מת בעת שהייתה צעירה והותיר אותה ואת אמה, אאוטיקיה, חסרות הגנה ותמיכה.
אמה, קידשה אותה לאישה לעובד אלילים מקומי, אך בטרם הנישואין פקדה לוצ'יה הקדושה את קברה של אגאתה הקדושה בקטניה, יחד עם אמה, ונדרה בפניה נדר כי תשמור על בתוליה.
עוד שטחו לוצ'יה ואמה את תחינתן בפני אגאתה הקדושה כי תביא מזור לאמה של לוצ'יה, אשר סבלה מדיזנטריה קשה.
השתיים התפללו סמוך לקבר משך כל הלילה עד אשר נרדמו.
בשנתה נגלתה אגאתה הקדושה בפני לוצ'יה והבטיחה לה כי תהיה לתהילת סירקוזה, כפי שהיא, אגאתה, נחשבת בקטניה.
לפי אגדה אחת, נרפאה אאוטיקיה ממחלתה באותו רגע ולפי גרסה אחרת קרה הדבר עם שובן של השתיים לסירקוזה.
לוצ'יה אשר החליטה שלא להנשא כלל ועיקר, שכנעה את אמה לחלק את הנדוניה אשר הובטח לחתנה המיועד לעניים (יש האומרים על מנת לסכל את הנישואין), ומשנודע הדבר לחתן, הוא פנה אל השופט פסקאזיו והלשין על לוצ'יה כי התנצרה.
פסקאזיו ציווה על לוצ'יה להקריב קרבן למען הקיסר דיוקלטיאנוס, אך היא השיבה כי נתנה את כל אשר היה לה וכי היא מעניקה את עצמה כקרבן לקיסר כדי שיעשה בה כרצונו.
לוצ'יה נדונה לשירות בבית זונות, ולפי המסורת משבאו השומרים לקחתה, מילאה רוח הקודש את גופה עד כי היה קשיח וכבד כהר.
השומרים לא הצליחו להזיזה ממקומה גם כאשר קשרו את גופה לקבוצת שוורים.
פסקאזיו הורה לנקר את עיניה של לוצ'יה, אך גם משנעשה הדבר, בדרך נס היא לא איבדה את מאור עיניה.
בניסיון אחרון, ניסה פסקאזיו לשלוח אש בגופה של הקדושה המעונה, אך זו לא שרפה אותו, ולכן ערף את ראשה.
לוצ'יה הקדושה מתה בשל אמונתה בשנת 304 לספירה.
לפי אחת האגדות השיב האל את עיניה של לוצ'יה למקומן.
לוצ'יה הקדושה הפכה בשל כך לפטרוניתם של העיוורים והחולים במחלות עיניים, רופאי העיניים והחשמלאים, והיא מתוארת פעמים רבות באמנות כאוחזת במגש זהב או כסף שעליו מונחות שתי עיניה או שלהבה עולה ממנו.
יום חגה הרשמי של לוצ'יה הקדושה הוא ה-13 בדצמבר.
בעבר נחוג בכל העולם הנוצרי המערבי, אולם כיום הוא מצוין בעיקר בסקנדינביה, באיטליה ובמספר ארצות נוספות בדרום אירופה.
ביום זה חל הלילה הארוך בשנה עד להנהגת הלוח הגרגוריאני ב-1582. אימוץ הלוח הגריגוריאני בארצות הצפון כ-200 שנה לאחר מכן, כמו גם הקשר בין התחדשות השמש לבין רעיון האור שבשמה של הקדושה ומוטיב העיוורון-ראייה שבעינוייה, הביאו לכך שללוצ'יה הקדושה וליום חגהּ נודעת חשיבות מיוחדת בכל ארצות סקנדינביה.
בשוודיה, דנמרק, נורווגיה ופינלנד נהוג לקיים תהלוכה ביום חגה של הקדושה.
הבת הבכורה צועדת כשכתר נרות על ראשה, ואחריה צועדות נשים נוספות בשמלות לבנות האוחזות בנר בידיהן.
הנרות מסמלים את האש אשר לא נטלה את חייה של הקדושה.
הנשים שרות את השיר הנפוליטני הנודע סנטה לוצ'יה "Santa Lucia", אף ששיר זה נכתב אודות רובע בעיר הנושא שם זה, ולא אודות הקדושה עצמה.
מילות השיר בשפות המקומיות מותאמות לאירוע.
בשוודיה הונהגה לראשונה תהלוכת לוצ'יה ציבורית ובחירת "לוצ'יה" בעקבות יוזמה של עיתון מקומי בסטוקהולם בשנת 1927. המנהג התפשט וכיום נבחרת לוצ'יה מדי שנה בבתי ספר, ערים, אזורים ואף ברמה הלאומית.
הלוצ'יה הנבחרת נוהגת לבקר בכנסיות, בבתי זקנים ולסייר ברחובות, תוך שירת שירים מתאימים וחלוקת עוגות זנגביל הנחשבות למאכל מסורתי של חג זה.
מאכל מסורתי נוסף ביום זה הוא "עוגיות לוצ'יה" המכילות זעפרן.
בתהלוכה משתתפים גם בנים השרים שירי חג מולד ובמיוחד שיר המוקדש לסטפן הקדוש.
בדנמרק נחוג החג באופן ציבורי לראשונה בשנת 1944. הוא יובא משוודיה "במטרה להפיץ אור ותקוה" בתקופת האפלה של מלחמת העולם השנייה וכמחאה שקטה כנגד שלטון הכיבוש הנאצי.
בדנמרק נודעת לחג משמעות דתית יותר מאשר בשוודיה והקשורה בעונת חג המולד.
נהוג להדליק נרות בבתים בערב החג ולכבות את תאורת החשמל.
בסירקוזה, עיר הולדתה של לוצ'יה הקדושה, נערכת ביום חגה תהלוכה מקתדרלת סירקוזה ועד לכנסיית קבר לוצ'יה הקדושה.
המאמינים צועדים בתהלוכה ברגליים יחפות, ובקצה התערוכה רוכבים פרשים בבגדים אופייניים למאה ה-18 ומושכים את "מרכבת הסנאט" מתקופת הבארוק.
על המרכבה מונח איקונין המוצג בציבור משך שמונה ימים לאחר התהלוכה, מועד בו הוא מושב בתהלוכה נוספת אל הקתדרלה.
בסירקוזה נחוג חג נוסף לזכר הקדושה ביום ראשון הראשון בחודש מאי, הוא יום "לוצ'יה הקדושה של השלווים" (Santa Lucia delle quaglie).
מקורו של יום זה ברעב שהכה בעיר במאה ה-17. התושבים פנו לקדושה בבקשת עזרה וקיימו תהלוכה תוך שהם נושאים איקונות.
להקת שלווים שעפה מכיוון הנמל בישרה את בואה של ספינה עמוסת דגן, ועל כן נהוג במהלך חג זה לשחרר שלווים לחופשי.
ברובע סנטה לוצ'יה בנאפולי נפתחות החגיגות לכבוד הקדושה ביום שבת שלפני ה-13 בדצמבר, בתהלוכה בה נושאים המאמינים פסל מוכסף של גוף הקדושה (ללא ראש או גפיים) עד לכנסייה שעל שמה.
בערב שלפני ה-13 בדצמבר נערכת בעיר תהלוכת מאמינים מלווה בלפידים ונרות המסמלים את אור הקדושה הגובר על חשכת הליל.
במשך יום המחרת נערכות מיסות רבות עד שבשעה 18:30 ננעלים אירועי החג במופע זיקוקין די-נור.
בנוסף לחג לוצ'יה הקדושה ב-13 בדצמבר, חוגגים תושבי הכפר סבוקה בנפת מסינה חג נוסף לכבוד לוצ'יה הקדושה ביום ראשון השני בכל חודש אוגוסט.
לוצ'יה הקדושה מיוצגת על ידי ילדה מקומית לבושה בלבן הנישאת על כתפיו של גבר והאוחזת בידה דקל זהב, סמל המרטירים.
הילדה מוקפת בבני אדם מחופשים המנסים לפתותה.
ראשון להם הוא השטן הלבוש בבגד אדום ומסיכה, והאוחז בידיו קלשון מעוקל.
סביב מותניה של הילדה קשור חבל בו אוחזים משתתפים בתהלוכה המחופשים לרומאים, ובקצהו של החבל קשורים שני שוורים.
התהלוכה מקיפה את הכפר שלוש פעמים ובמהלכה אל לה לילדה לשים את ליבה לפיתויים המקיפים אותה.
בסיומה של התהלוכה בכיכר המרכזית בכפר, מורדת הילדה מכתפיו של הגבר שנשאה ורוכנת בפני הקהל; השוורים משוחררים, הרומאים נפוצים לכל עבר, וזהו האות לפתיחת החגיגות.
באזורים מסוימים בצפון איטליה נוהגים הילדים לכתוב מכתב ללוצ'יה הקדושה סמוך לפני יום חגה ולבקש ממנה את המתנה בה הם חפצים.
הם מציינים כי התנהגו כיאות במשך השנה החולפת ועל כן הם ראויים למתנה המבוקשת ולא לפחם השמור לילדים "רעים".
על מנת לשאת חן בעיני הקדושה והעוזרים לה לחלק את המתנות, נהוג להשאיר להם מאכלים שונים, הכוללים, בהתאם למסורת המשפחתית, לחם, פירות, מים, יין ועוד.
לוצאסקו לוצאסקי (באיטלקית: Luzzasco Luzzaschi, נולד בסביבות 1545, נפטר ב-10 בספטמבר 1607) היה מלחין, נגן עוגב ומורה איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס.
לוצאסקי נולד ומת בפרארה וסביר להניח, שחי שם כל חייו.
כילד למד אצל צ'יפריאנו דה רורה, וכבוגר שירת כנגן העוגב בחצר הדוכס אלפונסו השני, שם חיבר את רוב יצירותיו.
לוצאסקי חיבר שבעה ספרי מדריגלים לחמישה קולות, ביניהם המדריגלים המפורסמים לשירה בליווי כלי, לסופרן אחד, שניים ושלושה סופרנים משנת 1601. שלא ככותבי מדריגלים רבים מתקופתו, כלל קו סופרן מעוטר מאוד, כשצפה מראש כמה מן התמורות העתידות לבוא בראשית תקופת הבארוק.
עוד מאפיין ייחודי ליצירותיו של לוצאסקי הוא שילובם של תפקידי ליווי כתובים לכלי מקלדת.
לוצאסקי היה מנצח ומנהל ה"קונצ'רטו דלה דונה", מקהלת הנשים המפורסמת, וחיבר מדריגלים לזמרות, כולל המדריגלים שלו משנת 1601. עבודתו עם הנשים הווירטואוזיות הללו היוותה מן הסתם השראה לקווים הווקליים עתירי הקישוטים שכתב.
אף כי עיקר פרסומו היה כמחבר מדריגלים, לוצאסקי היה גם נגן עוגב ומורה מוכשר (הוא היה מורו של ג'ירולאמו פרסקובלדי).
הוא ייצג נאמנה את סגנון המדריגל האיטלקי המאוחר, יחד עם ג'ובאני פלסטרינה, ז'אק דה ורט, פיליפה דה מונטה, לאסוס, מארנציו, ג'זואלדו ואחרים.
נוסף למדריגלים, חיבר גם מוזיקת קודש (הוא הוציא לאור אוסף מוטטים לחמישה קולות בשנת 1598).
לוצ'יליו ואניני (באיטלקית: Lucilio Vanini; 1585 – 9 בפברואר 1619) היה איש מדע, פילוסוף ורופא ממוצא איטלקי, שנלחם בכנסייה הקתולית במאה ה-17 למען חופש מחשבה ודעה.
אתאיסט שנלחם על משנתו, עונה, נכלא, בסופו של דבר נרצח על ידי הכנסייה עקב דעותיו.
ואניני למד רפואה, משפטים ופילוסופיה.
הוא פרסם עשרות חוברות ברחבי אירופה בעד חופש מחשבה, חשיבה רציונלית ומדעית ונגד אמונות טפלות ואמונה עיוורת.
ואניני נהג לחשוף את התנהגותה האמיתית של הכנסייה והאינטרסים העומדים מאחורי פעולותיה.
במקרה מסוים פרסם בכל רחבי אירופה חוברת שתיארה את מקרה נס תמונת מרים הבתולה בפרפיציום שבאיטליה.
באירוע הזה שילמו נזירים בשליחות הכנסייה לנוכל שיטען כי הוא עיוור וכי ראייתו חזרה אליו, לאחר שנגע בתמונה של הבתולה הקדושה.
מאוחר יותר ברח מאיטליה לאנגליה מפחד האינקוויזיציה, אך באנגליה הושלך לכלא עקב האשמתו בכפירה, ועונה קשות בכלא על ידי הפרוטסטנטים.
ואניני זוכה בבית דין דתי לאחר שהראה כי בחוברות שכתב קיימות אזהרות מכופרים.
בשנת 1613 חזר לאיטליה ושוב ברח ב-1615 לליון שבצרפת.
שם נרדף שוב והחליט להתחזות לסופר ופילוסוף בשם יוליוס קיסר.
הוא עבר לפריז, שם התפרסם כסופר וכנואם מצוין בעל ידע רב בתאולוגיה, עד כדי כך ששגריר האפיפיור התייעץ עמו.
לאחר שפרסם ספר העוסק בבריאת העולם באופן לוגי והגיוני הוחרם ואניני על ידי האפיפיור וספרו נשרף.
הוא ברח לטולוז, שם עבד כרופא תחת השם פומפיאו אוצ'יליו.
הוא טיפל בעניים בחינם ועסק במחקר, בעיקר בתחום הרפואה.
בשנת 1618 הוסגר ואניני על ידי פילוסוף אחר לידי האינקוויזיציה.
הוא עונה בכלא ולאחר מכן הורשע בבית דין דתי במעשי כשפים.
האשמתו במעשי כשפים נבעה ממציאת קרפדה בביתו, שלמעשה נועדה למחקריו בתחום הרפואה.
הוא נתלה, לאחר שלשונו נתלשה מפיו כעונש על דבריו כנגד הכנסייה ואלוהים, שאותם אמר לפני מותו.
יש לבחון דברים בצורה הגיונית ומדעית.
יש לקיים חופש מחשבה ודעה.
כדור הארץ לא נוצר על ידי האל.
אין חיים לאחר המוות והנשמה אינה ממשיכה להתקיים.
טענת הכנסייה כי תתקיים תחיית המתים היא הבלים.
הוכחת ואניני לגבי חוזק האלוהים
בשנת 1605 הציג ואניני טיעון בדבר חוזקו של האלוהים מול השטן.
הטיעון כוון כנגד הטיעון הכנסייתי הקתולי כי האלוהים חזק מהשטן.
אלוהים הוא הישות החזקה ביותר.
אלוהים חפץ שכול בני האדם יהיו צדיקים.
השטן חפץ שבני האדם יהיו חוטאים.
הכופרים בכנסייה הם חוטאים (טיעון של הכנסייה).
רוב אוכלוסיית העולם לא קתולית ומכאן חוטאת.
אוכלוסייה זו גדולה לאין שעור מגודל האוכלוסייה המאמינה בכנסייה.
מכאן שהשטן חזק יותר מאלוהים.
בעת האשמתו לפני בית הדין הדתי אמר כי "אין אלוהים ואין שטן" וכי "אין אלוהים מבלעדי הטבע".
לפני שהוצא להורג הוצע לו לבקש מחילה וסליחה מהכנסייה ומאלוהים.
תשובתו של ואניני הייתה: "אשר לאלוהים, איני יכול לבקש סליחה מדבר שאינו קיים ולגבי הכנסייה, הרי היא יכולה ללכת לכל השדים והרוחות, אף על פי שאין אני מאמין שהם קיימים".
"גילויי הנבואה השמימית - פלאית - פיזית - אסטרולוגית - נוצרית נגד הפילוסופים הקדומים הכופרים והאפיקורסים"
"סודות הטבע - מלך בני התמותה ואלוהיהם"
לוצו (מלטית: Luzzu, רבים לוצי - Luzzi או לוצייט - luzzijiet) היא סירת דיג מלטזית מסורתית, ששורשיה מיוחסים בדרך כלל לפיניקים.
הלוצו עשויה מעץ, וצבועה בגוונים חזקים של אדום, חום, ירוק, צהוב וכחול.
דוגמת הצבעים עוברת מדור לדור במשפחה.
בחרטומה ציור או תבליט של זוג עיניים, המיוחסות פעמים רבות בטעות לעיניו של האל המצרי רע.
למעשה העיניים הן שריד לנוהג פיניקי קדום, והן משמשות כסגולה נגד עין הרע.
לעיתים אף תולים הדייגים בסירה ענפי דקל שבורכו ביום ראשון של הדקלים.
לעיטורי הסירה נוספים פעמים רבות גם מוטיבים מעולם הצומח.
בסיסו של הלוצו שטוח ומחודד בשני קצותיו, אך קיימות סירות שבסיסן האחורי רבוע, ואלה מכונות קייק (Kajjik).
בעבר הונע הלוצו בעזרת מפרשים, אך כיום הוא בדרך כלל ממונע במנוע דיזל.
הלוצו משמש לעיתים גם כסירת נוסעים, והוא הופיע על מטבעות של שתי לירות מלטזיות בין השנים 1979-1989.
לוסיל "לוצי" מורטון-היטון הייתה שחיינית בריטית.
היא האלופה האולימפית הראשונה במשחה ל-200 מטר חזה ושיאנית עולם.
הייתה לאישה הבריטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בשחייה.
מורטון נולדה בניו טאטון, שבצ'שייר.
לאחר מכן, משפחתה עברה לבלאקפול, שבלנקשייר.
אביה אלפרד מורטון שימש כעוזר לראש העירייה.
בגיל 10 היא החלה להתאמן בשחייה במועדון המקומי בהדרכתו של ג'ורג' סוובריק.
בשנת 1916 קבעה מורטון במשחה ל-150 יארד גב שיא עולם חדש, אך היא לא הצליחה לממש את יכולתה מאחר שהמשחקים האולימפיים אותה שנה לא נערכו עקב מלחמת העולם הראשונה.
את סגנון הגב היא שחתה בסגנון "גב קלאסי" (ידיים ביחד מעל המים ורגליים בסגנון חזה).
מורטון נודעה גם כשחיינית מים פתוחים, לאחר שזכתה ב-5 משחים יוקרתיים בבריטניה.
בשנת 1920 קבעה מורטון במשחה ל-200 יארד חזה שיא עולם חדש של 3:06 דקות.
גם באולימפיאדת אנטוורפן (1920) היא לא יכלה לממש את יכולותיה מאחר שמשחי הגב והחזה לא נערכו בה.
באולימפיאדת פריז (1924) זכתה מורטון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:33.2 דקות, לפני אגנס ג'ראטי מארצות הברית (3:34.0 דקות) שקבעה את התוצאה המהירה בתחרות בשלב חצי הגמר (3:27.6 דקות) ובת ארצה גלדיס קרסון (3:35.4 דקות).
בת ארצה אירן ג'ילברט שיאנית העולם, שסבלה ממחלה סיימה במקום החמישי.
מיד לאחר המשחקים האולימפיים פרשה מורטון משחייה תחרותית, אך שימשה כמורה וכמאמנת שחייה, במשך 42 שנים.
בשנת 1927 נישאה מורטון להנרי היטון.
בשנת 1988 זכתה מורטון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
לוצ'ו פונטנה (באיטלקית: Lucio Fontana; ) היה צייר, פסל ותאורטיקן איטלקי.
הוא מוכר בזכות סגנון ה, שהוא נחשב למייסדו ובזכות קשריו לקבוצת הארטה פוברה.
לוצ'ו נולד ברוסאריו שבסנטה-פה שבארגנטינה להורים איטלקים.
אביו, לואיג'י, היה פסל, צייר וארכיטקט.
לוצ'ו בילה את ילדותו במילאנו שבאיטליה, אולם חזר לארגנטינה בשנת 1905, שם התגורר עד שנת 1922. בנעוריו החל לעזור לאביו בפיסול ואחר כך החל לפסל בעצמו.
בשנת 1926 השתתף לראשונה בתערוכה בארגנטינה.
בין השנים 1928 ל-1930 למד ב-Accademia di Brera שבמילאנו.
הוא למד שם אצל הפסל אדולפו ווילדט (Adolfo Wildt), והוא הושפע ממנו רבות.
במהלך מלחמת העולם השנייה חזר לארגנטינה והקים שם בית ספר לאמנות בשם Academia Altamira יחד עם כמה מחבריו.
הציג בביאנלה לאמנות בסאו פאולו ובביאנלה של ונציה.
לאחר מותו נערכו רטרו-פרספקטיבות לעבודותיו על ידי אוסף פגי גוגנהיים, במרכז ז'ורז' פומפידו,
לוצ'יאן בלאגה (ברומנית: Lucian Blaga , 9 במאי 1895 לאנקרם - 6 במאי 1961 קלוז') היה משורר, מחזאי, פילוסוף, פובליציסט, דיפלומט ומתרגם רומני.
בשנים 1936-1947 היה חבר באקדמיה הרומנית, ממנה סולק על ידי המשטר הקומוניסטי.
בעקבות חזרתה של רומניה לכללי המשטר הדמוקרטי חברותו באקדמיה הרומנית הוחזרה באופן סמלי לאחר מותו.
לוצ'יאן בלאגה נולד בכפר לאנקרם על יד העיר סבש- אלבה (בגרמנית - מיהלבאך) בדרום טרנסילבניה, אז חלק מהונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית כאחד מתבין תשעה ילדים של כומר.
הוריו, הכומר איזידור באלגה ואמו, אנה לבית מוגה, היו רומנים ממוצא ארומני.
התחיל לדבר רק בגיל 4.
את לימודיו הראשונות (1906-1902) עשה בלאגה בבית הספר היסודי הגרמני בסבש, לאחר מכן למד בשנים 1906-1914 בתיכון "אנדריי שאגונה" בבראשוב, שבו לימד קרוב משפחה שלו, יוסיף בלאגה, מחבר הטקסט הרומני הראשון בתחום תאוריית התיאטרון.
באותה תקופה התעמק בלאגה, בין השאר, ביצירותיו של פרידריך שילר.
אחרי מות אביו בשנת 1909 עברה המשפחה לגור בסבש.
בשנת 1910, בגיל 15, פרסם לוצ'יאן בלאגה את שירו הראשון "על החוף" בעיתון הרומני "טריבונה" ("הבמה") בארד.
בשנת 1914 פרסם העיתון "רומנול" ("הרומני") את מסתו "הרהורים על האינטואיציה אצל ברגסון.
בשנת 1911 טייל הצעיר באיטליה, שבו בילה את זמנו בחיפוש אחר כתבי פילוסופיים בספריות ובביקורים באתרים הארכאולוגיים.
בלאגה התכוון לנסוע כדי ללמוד באוניברסיטה בגרמניה, אך פריצת מלחמת העולם הראשונה מנעה זאת ממנו.
כדי להתחמק מהשרות הצבאי בצבא האוסטרו-הונגרי העדיף ללמוד בסמינר לתאולוגיה אורתודוקסית (1916-1914) בסיביו ובאוראדיה.
ההיבטים המעשיים של לימודי הכמורה לא התחבבו עליו ובלאגה לא הצטיין בהם.
אולם עלה על חבריו בלימודים בתחומים התאורטיים.
בתקופה זו נמשך יותר במיוחד על ידי תחום הפילוסופיה של הדת ועל ידי תולדות האמנות.
בתחילת שנת 1916 ביקר בווינה, בה התוודע לזרם האקסרפסיוניסטי.
בשנת 1917 סיים את לימודיו לתואר ראשון ואחר כך המשיך בווינה לימודי פילוסופיה וביולוגיה עד שנת 1920, כשגמר את עבודת הדוקטור שלו בתחומים אלה.
לעבודת הדוקטורט שלו בפילוסופיה נתן את הכותרת" תרבות וידיעה" (Kultur und Ertkentnnis).
בווינה הכיר בלאגה את קורנליה ברדיצ'אנו, שהפכה לאשתו.
המחזה הראשון שלו, "זמולקסה" פורסם לראשונה בעיתון "ווֹאִינצה" הוא זיכה אותו בפרס "אדמאקי" של האקדמיה הרומנית.
גם אוניברסיטת קלוז' במתכונתה הרומנית החדשה, אחרי איחוד טרנסילבניה עם רומניה (1918) ציינה מחזה זה לשבח.
באותה שנה פרסם בלאגה את תרגומו הראשון לשירים גרמניים בעיתון הרגמני די בריקה" (הגשר) בצ'רנוביץ.
ב-1924 ו-1925 התגורר בלוגוז', ערך את העיתונים "ווֹאִינצה" ו"פאטריה", היה חבר במועצת המנהלים של כתב העת "קולטורה" ותרם קבוע מאמרים לכתבי העת "גנדיריה", "אדוורול ליטראר וארטיסטיקז", ו"קובנטול"
בשנת 1937 נבחר לאקדמיה הרומנית ונאום הקבלה שלו בפורום זה היה "הוקרה לכפר הרומני".
ב-1939 התמנה לפרופסור לפילוסופיה של התרבות באוניברסיטת קלוז' בקתדרה שנוצרה במיוחד בשבילו.
ההרצאה הראשונה שלו הייתה Despre plenitudinea istorică ("על המלאות ההיסטורית").
לימד שם עד שנת 1948, כשסולק מן התפקיד על ידי השלטון הקומוניסטי.
כשבעקבות תכתיב וינה השני צפון טרנסילבניה סופח שוב להונגריה, ליווה בלאגה את האוניברסיטה הרומנית של קלוז' למקום הגלות שלה בסיביו (1946-1940).
בלאגה השפיע מאוד על ה"חוג הספרותי של סיביו" ועל הוגה יון דזידריו סרבו.
בשנת 1943 היה העורך של כתב העת "סקולום" (המאה, בלטינית).
בשנת 1926 צורף בלאגה לשירות הדיפלומטי הרומני ומילא תפקיד של נספח תרבות בוורשה, פראג, ליסבון, ברן ווינה.
בשנים 1936-1939 כיהן כתת-מזכיר במשרד החוץ הרומני ובשנים 1938-1939 היה ציר של רומניה בפורטוגל.
כפרופסור באוניברסיטת קלוז' פעל עד שנת 1948 כשסולק מן התפקיד על ידי הרשויות ה קומוניסטיות.
נאסר עליו ללמד ועד שנת 1960 הורשה לפרסם רק תרגומים בלבד.
אחרי הרחקתו מהקתדרה הועסק בלאגה בסניף בקלוז' של המכון למדעי ההיסטוריה של האקדמיה הרומנית.
בשנים 1961-1949 עבד כחוקר במכון להיסטוריה ופילוסופיה, בהתחלה כספרן ראשי (1954-1951) ואחר כך כמנהל שותף (1959-1954) של השלוחה בקלוז' של ספריית האקדמיה.
בתקופה זו השלים בלאגה תרגום לרומנית של המחזה "פאוסט" מאת גתה.
ב-1948 פרסם גם את הכרך א של יצירותיו של לסינג בתרגומו.
הוא תרגם גם טקסטים אחרים מן הספרות הקלאסית והמודרנית הגרמנית.
בשנת 1956 חוגים מחו"ל הציעו את מועמדותו לפרס נובל לספרות, אך ממשלת רומניה מחתה נגד הרעיון.
שיריו שנכתבו בתקופה הקומוניסטית פורסמו רובם אחרי מותו.
כך גם הרומן בעל אפיונים אוטוביוגרפיים "סירתו של כארון"
מאז נפילת השלטון הקומוניסטי ברומניה פורסמו כתביו במלואם.
לוצ'יאן בלאגה הלך לעולמו בשנת 1961 בקלוז'.
שלושה ימים מאוחר יותר, ביום הולדתו ה-66 הובא לקבורה בכפרו לנקרם.
בלאגה היה נשוי לקורנליה ברדיצ'אנו ולזוג הייתה בת בשם דורלי.
1935 - הפרס הגדול של האקדמיה הרומנית, על שם ק.
המנג'יו - על יצירתו הדרמטית והלירית.
1949 - הופקד על ידי האקדמיה הרומנית על חיבור שני פרקים מתוך ההיסטוריה של הפילוסופיה הרומנית
1956 - לפי המלצתם של באזיל מונטיאנו ורוזה דל קונטה הוצגה מועמדותו לפרס נובל לספרות.
שלטונות רומניה הקומוניסטית שלחו משלחת לסטוקהולם על מנת למנוע את המהלך.
12 במאי 1995 - אוניברסיטת סיביו קיבלה את שמו
1943 – Nebănuitele trepte, (המדרגות הבלתי צפויות)
1925 – Învierea (התחייה), פנטומימה בארבע מערכות, ו- Fapta (המעשה)
1964 – Anton Pann (posthum) (אנטון פאן) (פורסם אחרי מותו)
יצירתו הפילוסופית פורסמה בשלוש טרילוגיות:
1943 – Trilogia cunoașterii (טרילוגיית הידיעה) בשלושה כרכים:
1944 – Trilogia culturii (טרילוגיית התרבות) בשלושה כרכים:
1946 – Trilogia valorilor (טרילוגיית הערכים), בשלוה כרכים
עבודה רביעית 'Trilogia gnoseologică - "טרילוגיה גנוסאולוגית" נשארה בשלב של תכנון.
אפרויזמים של בלאגה הופיעו בקבצים:
1926 – Ferestre colorate (חלונות צבעוניים), רשימות וקטעים
1977 – Elanul insulei, פורסם אחרי מותו
Hronicul și cântecul vârstelor, כתב אוטוביוגרפי, 1965 פורסם אחרי מותו
Luntrea lui Charon, הסירה של כארון, רומן אוטוביוגרפי, 1992 פורסם אחרי מותו
1936 – Elogiul satului românesc, (נאום קבלה לאקדמיה הרומנית)
1940 – Diferențialele divine (הדיפרנציאלים האלוהיים)
1968 – Zări și etape (אופקים ושלבים)
1977 – Ființa istorică (הישות ההיסטורית)
1956 נתן החכם מאת לסינג
1958 Din lirica engleză (מן הליריקה האנגלית)
1995 מכתבים לעלמה גרגינסקו-ואניה Domnița Nebănuitelor Trepte,פורסמו תחת הכותרת ("עלמת המדרגות הבלתי צפויות)
לוצ'נץ (בסלובקית: ; בהונגרית: Losonc, לושונץ) היא עיר במרכז סלובקיה.
לוצ'נץ וסביבותיה היו מיושבות עוד בתקופת האבן.
יש עדויות להתיישבות קבע ראשונה של סלאבים באזור זה במאות השישית והשביעית.
במאה העשירית הצטרפו להתיישבות זו גם הונגרים.
האזכור הראשון של יישוב במקום הוא במסמך משנת 1128, בו מתוארת הקמתה של כנסייה המוקדשת למרים, אם ישו.
היישוב מוזכר במסמך משנת 1247, בשם "לוצ'ונץ' (Luchunch).
עד המאה ה-15 היה זה כפר שהיה מרוחק מנתיבי מסחר.
ב-1442 נכבש היישוב על ידי כוחות הוסיטים ובשנת 1451 התחולל לידו-קרב בו ניצחו תומכי ההוסיטים את מתנגדיהם.
בין השנים 1554–1593 היה היישוב בשליטת האימפריה העות'מאנית וגם לאחר נסיגת העות'מאנים הם איימו על היישוב, עד סוף המאה ה-17.
במהפכות אביב העמים כבשו כוחות האימפריה הרוסית את לוצ'נץ.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 עברה לוצ'נץ מודרניזציה והוקמו בה תעשיות לבנים ועיבוד עור.
בשנת 1865 הונחו ביישוב קווי טלגרף ובשנת 1871 חובר היישוב לרשת מסילות הברזל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה לוצ'נץ בשטח צ'כוסלובקיה.
בשנת 1938 סופחה לוצ'נץ להונגריה כחלק מבוררות וינה הראשונה ובשנת 1945 הוחזרה לוצ'נץ לצ'כוסלובקיה.
כיום חיים בעיר כ-8% הונגרים.
לפני מלחמת העולם השנייה היו בלוצ'נץ כ-1,700 יהודים, שהיוו כשמינית מכלל תושבי העיר.
כ-80% מהם השתייכו לקהילה הנאולוגית והיתר לקהילה האורתודוקסית.
ב-1941 גויסו יהודים רבים לשירות העבודה ורבים מהם נספו.
מספר שבועות לאחר כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים במרס 1944, הוקם גטו בעיר ובו רוכזו יהודים מהעיר ומהסביבה.
ביוני 1944 גורשו תושבי הגטו למרכז שילוח בניירישטניה (Nyirjestanya), ומשם לאושוויץ.
בית הכנסת הניאולוגי המפואר עומד במרכז העיר.
בימים אלו (2015) הוא עובר שיפוץ מקיף בתקציב של שני מיליון אירו.
לוּצִיֶה שָפָרוֹבָה (בצ'כית: Lucie Šafářová, בפי דוברי עברית השתרש שמה כלוסי ספארובה); נולדה ב-4 בפברואר 1987 בברנו, צ'כיה) היא שחקנית טניס מקצוענית מצ'כיה.
דורגה בשיאה במקום חמישי בעולם (14 בספטמבר 2015).
לוציה שפרובה נמצאת בזוגיות עם שחקן ההוקי קרח הצ'כי טומאש פלקאנץ.
בשנת 2019 לזוג נולדה בת.
לוצ'ינץ (באוקראינית: Лучинець; בפולנית: Łuczyniec; ברומנית: Luciîneț; ביידיש: ליטשיניץ) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-700 יהודים, רוב תושביו, ופעל בו בית ספר יידי.
באמצע יולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר 1941 הועבר לשליטה רומנית כחלק מחבל טרנסניסטריה.
תוך מספר חודשים הועברו לכפר אלפי יהודים שגורשו מבוקובינה ומבסרביה, ואלו רוכזו יחד עם יהודי היישוב בגטו קטן שהוקם בכפר, אשר הוקף בגדר תיל, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-6,500 עד 7,000 איש.
בחורף 1942-1941 מתו רבים מיהודי הגטו שבכפר כתוצאה מקור וממגפת טיפוס הבהרות שפרצה בו, והוא נחשב לאחד מהגטאות עם תנאי המחיה הקשים ביותר בטרנסניסטריה.
מעת לעת שולחו יהודים מהגטו לעבודות כפייה מפרכות.
במרץ 1943 נותרו בגטו שבכפר 2,469 יהודים.
במרץ 1944 שוחרר הכפר בידי הצבא האדום.
לוצ'ו גטיקה, (Lucho Gatica) בשמו בלידה לואיס אנריקה גטיקה סילבה (בספרדית: Luis Enrique Gatica Silva; 11 באוגוסט 1928 – 13 בנובמבר 2018) היה זמר צ'יליאני של שירי בולרו ושחקן קולנוע שפעל בצ'ילה, במקסיקו ואחר כך בארצות הברית.
נמנה עם "זמרי הקסם" - crooners, ובקולו הטנור הקטיפתי והחם הפיח רוח חדשה בביצוע שירי הבולרו.
לכן כונה "מלך הבולרו".(el rey del bolero).
השפיע על זמרים דוברי ספרדית שבאו אחריו, לרבות חוליו איגלסיאס.
Sinceridad עד שנת 1966 מכר 22 מיליון תקליטים.
לוצ'ו גטיקה נולד בשנת 1928 בשכונת פובלסיון רוביו של רנקגואה, עיר כורים במחוז או'היגינס שבמרכז צ'ילה.
הוא היה החמישי מבין ששת הילדים (חמישה בנים ובת) של חוסה אגוסטין גטיקה, סוחר וחוואי קטן בעל שורשים בסקים, ושל חואנה סילבה סוטו, אישה בעלת כישורים מוזיקליים.
בגיל 5 התייתם גטיקה מאביו, שמת ב-10 בפברואר 1933. המשפחה נקלעה עקב כך למצוקה כלכלית משמעותית.
אחיו ארטורו הגדול ממנו ב-10 שנים, זמר בעל קול בריטון, דחף את לוצ'ו לכיוון קריירה מוזיקלית.
הוא למד בהתחלה ב"מכון היגינס" בעיר הולדתו, בחסות הקהילה הרומית-קתולית של הנזירים המריסטים.
כבר בגיל 13 הוא שר יחד עם אחיו במופעים בגימנסיה, בתיאטרון "אפולו" ובתחנת הרדיו של רנקגואה.
בשנת 1943 הקליט את תקליטו הראשון בליווי גיטרות של שניים מידידיו - אנטוניו מוניוס וארנסטו רוסון.
התקליט כלל שלושה שירים, כשאחד מהם נקרא Negra del alma.
החל משנת 1945 המשיך גטיקה את לימודיו בסנטיאגו במכון אלונסו דה ארסייה, גם כן של האחים המריסטים, שבו למד, בין השאר, לצידו של אנדריאס סלדיבר, לימים פוליטיקאי ידוע.
ב-1946 נרשם לבית הספר המקצועי מס.2 בסנטיאגו על מנת ללמוד טכנאות שיניים.
גם בסנטיאגו נעזר באחיו ארטורו, שהציג אותו בפני ראול מאטאס, מנחה תוכנית בשם "יריד המאוויים" ב"רדיו מינריה".
לוצ'ו בן ה-18 שר במסגרת תוכנית זו את השיר "Tú, dónde estás" ("את, היכן שאת נמצאת").
ב-1949 מאטאס הפיק את אלבומו הראשון, שבו שר עם אחיו ארטורו ובליווי דואו ריי-סילבה.