tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא עודד פוליטיקאים להתרכז בשיפור שמחתם ורווחתם של האוכלוסייה במקום להתרכז רק ב"הון הכספי" שלהם.
ישנם דיווחים כי קמרון תיאר את עצמו לעיתונאים במהלך הבחירות בתור "היורש של בלייר".
זמן קצר לאחר שהפך למנהיג השמרנים, קמרון נתן נאום בוועידת המפלגה השמרנית ב־2006 שבו הוא תיאר את שירות הבריאות הלאומי הבריטי (ה־NHS) בתור "אחד ההישגים הגדולים של המאה ה־20".
הוא אמר גם כן כי "טוני בלייר פירט את סדר העדיפויות שלו בשלושה עולמות: חינוך, חינוך חינוך.
אני יכול לעשות זאת בשלוש אותיות: NHS".
הוא גם דיבר על הבן שלו אשר נכה באופן רציני וסיכם כך "עבורי זאת לא רק שאלה האם ה־NHS בטוח בידיי, כי התשובה היא כמובן שכן.
משפחתי נמצאת כל כך הרבה פעמים בידי ה־NHS, כי ברור שרצוני הוא שמשפחתי תהיה בטוחה שם".
קמרון התבטא בתור אחד שמאמין שלמוסלמים ישנה החובה להיכנס לתוך התרבות הבריטית, אבל מודע לכך שהם מוצאים עובדות כמו אחוזי גירושין גבוהים ושימוש בסמים כלא מעוררי השראה.
על עובדה זאת קמרון אמר כי "זאת לא הפעם הראשונה שמצאתי את עצמי חושב שהתרבות הבריטית המרכזית היא זאת שנדרשת להיכנס לתוך התרבות הבריטית האסייתית, ולא בכיוון ההפוך." ב־2010 קמרון מינה את המוסלמי הראשון לקבינט הבריטי, סעידה ורסי, להיות שרה ללא תיק.
ב־2012 קמרון מינה אותה להיות שרה מיוחדת לענייני מדיניות חוץ.
ורסי התפטרה באוגוסט 2014 לאחר התנהלות הממשלה הבריטית סביב מבצע צוק איתן.
דניאל פינקלשטיין, העורך הראשי של הטיימס, אמר על התקופה שהובילה לבחירתו של קמרון כמנהיג מפלגת השמרנים ש"קבוצה קטנה מאיתנו (פינקלשטיין עצמו, קמרון, ג'ורג' אוסבורן, מייקל גוב, ניק בולס, ניק הרברט) היינו נוהגים להיפגש במשרדים של Policy Exchange, לאכול פיצה ולדון בעתידה של מפלגת השמרנים".
Policy Exchange הוא מכון מחקר של מדיניות הידוע בדעותיו הימניות-שמרניות.
באוקטובר 2011 הודיע קמרון בנאומו בוועידת המפלגה השמרנית על תמיכתו בנישואים חד-מיניים ועל כוונתו לפעול להפיכתם לחוקיים בבריטניה.
ב־2013 הועברה חקיקה בפרלמנט הבריטי אשר הפכה את הנישואין החד-מיניים בבריטניה לחוקיים.
חקיקה זאת קרתה על ידי שרים תחת ממשלתו של קמרון.
בנאום שנשא קמרון בוועידת הביטחון הבין-לאומית במינכן בפברואר 2011 הוא טען כי המדיניות הרב־תרבותית של בריטניה משנות ה־60 של המאה ה־20 נכשלה, ומדיניות כושלת זו גרמה לקיצונים איסלמיים לפרוח בבריטניה.
דבריו גררו תגובות בעד ונגד ברחבי אירופה.
במהלך נובמבר 2001 קמרון הצביע לשינוי חקיקתי אשר צמצם את היכולת של המשטרה לקחת טביעות אצבע ולחפש על גופם של עצורים סימני לידה רק למקרים של חקירה בהקשרי טרור.
במרץ 2002 הוא הצביע נגד איסור ציד של יונקי בר עם כלבים, זאת יחד עם העובדה כי קמרון הוא צייד חובב בעצמו.
באפריל 2003 הוא הצביע נגד הצעת חוק שאוסרת על עישון במסעדות.
ב־2003 קמרון הצביע לשמור את סעיף 28 בחוק הממשל המקומי, סעיף זה קבע כי ממשל מקומי "בכוונה תחילה לא יעודד הומוסקסואליות או יפרסם חומרים עם כוונה ברורה של עידוד הומוסקסואליות" או "יעודד את הלימוד של הקבלה של הומוסקסואליות בבתי ספר ציבוריים".
במרץ 2003 קמרון הצביע נגד קריאה אשר קבעה כי עדיין אין מספיק עדויות כדי לתמוך במלחמת עיראק ולאחר מכן תמך בשימוש ב"כל האמצעים הנדרשים כדי להבטיח את התפרקותה של עיראק מנשק להשמדה המונית".
באוקטובר 2003 לעומת זאת קמרון הצביע בעד הקמה של ועדת חקירה של מלחמת עיראק.
באוקטובר 2004 קמרון הצביע בעד הצעת חוק הממסדת נישואין אזרחיים.
בפברואר 2005 הוא הצביע בעד שינוי לשוני בחוק מניעת הטרור מ"לשר החוץ היכולת להוציא צו מעצר כנגד אדם בודד" ל"לשר החוץ היכולת להגיש בקשה לבית המשפט כדי להוציא צו מעצר...".
באוקטובר 2005 קמרון הצביע נגד חוק תעודות הזהות.
ביקורת של מפלגות ופוליטיקאים אחרים
קמרון ביקר את גורדון בראון (כאשר בראון היה שר האוצר של בריטניה) על כך שהוא "פוליטיקאי אנלוגי בעידן דיגיטלי" וכן כינה אותו בתור "מחסום בדרך לרפורמה".
הוא גם אמר שג'ון פרסקוט "בבירור נראה כמו אדיוט" לאור האשמות כנגדו על התנהגות בלתי הולמת.
בזמן נאום שנשא בוועידת המדיה האתנית בנובמבר 2006, קמרון תיאר את קן ליווינגסטון, ראש עיריית לונדון באותה תקופה, כ"פוליטיקאי קיצוני שמאלי מזדקן", כשהוא מתייחס לעמדותיו של ליווינגסטון בנוגע לרב־תרבותיות.
מאז התמנה להיות ראש ממשלה, קמרון הגיב לפרסומים בתקשורת כי גורדון בראון עשוי להתמנות לראש קרן המטבע הבין-לאומית על ידי כך שרמז לזאת שהוא עשוי למנוע מבראון להתמנות לתפקיד, כשהוא מצטט את החוב הלאומי העצום שבראון השאיר לבריטניה בתור סיבה לכך שבראון לא מתאים לתפקיד.
קמרון האשים את UKIP בכך שהם "משוגעים, מטורפים ואסופה של גזענים בארון, ברוב המקרים" דבר אשר הוביל את נייג'ל פרג', מנהיג המפלגה, לדרוש התנצלות מקמרון על דבריו.
ההערות של קמרון גונו על ידי שמרנים ימנים כמו גם על ידי הדיילי טלגרף.
קמרון עודד חברי פרלמנט שמרנים להצטרף לקימת כבוד עבור טוני בלייר בסוף סבב השאלות לראש הממשלה האחרון שלו.
הוא נתן כבוד ל"מאמצים הכבירים" שבלייר עשה ואמר כי לבלייר ישנם "הישגים גדולים לזכותו, בין השלום בצפון אירלנד או עבודתו במדינות מתפתחות, אשר יעמדו לעוד זמן רב".
ב־2006, קמרון ערך נאום שבו הוא טען כי ארגונים מוסלמים קיצוניים והמפלגה הלאומית הבריטית הם בבואות מראה אחד של השני, מכיוון ששניהם מטיפים ל"אמונות של שנאה טהורה".
קמרון רשום בתור תומך של תנועות לחץ פנים בריטיות המתנגדות לפשיזם.
לקראת סוף 2009 עודד קמרון את המפלגה הליברל-דמוקרטית הבריטית להצטרף למפלגת השמרנים וליצור "תנועה לאומית" חדשה, כשהוא טוען ש"בקושי יש דף נייר" המפריד ביניהם במספר גדול של עמדות פוליטיות.
ניק קלג, מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית.
קלג דחה את ההזמנה ותקף את קמרון בוועידת המפלגה שלו באותה שנה ותקף את השמרנים בטענה שהם שונים לחלוטין מהמפלגה שלו וכי המפלגה הליברל-דמוקרטית היא המפלגה "הפרוגרסיבית" היחידה בפוליטיקה הבריטית.
בעודו מנהיג מפלגת השמרנים קמרון הותקף על הישענותו על Old-boy networks, מעגלים חברתיים תכופים בבריטניה השייכים לגברים אשר למדו יחדיו בפנימיות בתקופת התיכון.
מנגד קמרון גם ספג ביקורת על קידום מיעוטים ונשים ברשימות פנימיות למועמדות מטעם מפלגת השמרנים למושבים בפרלמנט.
שני המינויים הבכירים ביותר שקמרון ביצע, זה של ג'ורג' אוסבורן להיות צל שר האוצר ואת בוריס ג'ונסון להיות מועמד מפלגת השמרנים לראש עיריית לונדון, היו של חברים לשעבר במועדון הבולינגדון.
הגארדיאן האשים את קמרון על הישענותו על "מועדון החברים היוקרתי ביותר בניסיונו להשיב את השמרנים לשלטון", כשהם מצביעים ששלושה מתוך קבינט הצללים שלו וחמישה עשר חברי פרלמנט מהמושב הקדמי שלו למדו באיטון קולג'.
באופן דומה הסאנדיי טיימס העיר כי "לדייוויד קמרון יש יותר בוגרי איטון מסביבו מאשר לכל מנהיג מאז מקמילן" ושאל האם הוא יכול "לייצג את בריטניה מבסיס כה צר".
הייזל בליירס, שרה לשעבר בקבינט הבריטי, אמרה על קמרון כי, "חייבים לתהות בנוגע אדם אשר מקיף את עצמו בכל כך הרבה אנשים אשר למדו באותו בית ספר.
אני סבורה שאינני רוצה שבריטניה של המאה ה־21 תנוהל על ידי אנשים שלמדו רק בבית ספר אחד".
חלק מהתומכים של מפלגת השמרנים האשימו את ממשלתו של קמרון בסיוע למקורבים במושבים הקדמיים.
טום קאוי, המייסד ממעמד הפועלים של Arriva, חברת תחבורה ציבורית בין-לאומית המבוססת בבריטניה, ותורם מרכזי של מפלגת השמרנים לשעבר, הפסיק את תרומותיו באוגוסט 2007 לאור התפכחותו מהנהגתו של קמרון, באומרו "עושה רושם שהמפלגה השמרנית מנוהלת עכשיו על ידי בוגרי איטון והם לא מבינים לחלוטין כיצד אנשים אחרים חיים".
בתגובה, צל שר החוץ ויליאם הייג, בעצמו בוגר החינוך הציבורי בבריטניה, אמר שכאשר מפלגה משנה את המבנה שלה "תמיד יהיו אלה אשר מרגישים לא בנוח עימה".
בתגובה לקמרון בסשן של השאלות לראש הממשלה בדצמבר 2009, גורדון בראון התייחס למדיניות של מפלגת השמרנים בנוגע למס ירושה כשהוא אומר בנוגע אליה ש"עושה רושם שהיא נבדתה מהדמיון במגרש המשחקים של איטון".
האמירה הזאת הובילה לדיון ציבורי בנוגע ל"מלחמת מעמדות" בהשתתפות התקשורת ופוליטיקאים מרכזיים בשתי המפלגות הגדולות בבריטניה.
היו הערכות כי בבחירות הכלליות בבריטניה בשנת 2010 קמפיין מפלגת הלייבור ידגיש את הרקע האישי של הבכירים במפלגת השמרנים.
בהשקת מניפסט החינוך של מפלגת השמרנים בינואר 2010, קמרון הכריז על הערכה מרובה לגישה "האליטיסטית הנחושה" לחינוך של מדינות כגון סינגפור וקוריאה הדרומית והביע רצון "להעלות את סטטוס החינוך במדינה".
קמרון הציע לאמץ קריטריונים מחמירים יותר לכניסה למקצוע ההוראה וכן להציע החזר על הלוואות של בוגרי תואר ראשון של מתמטיקה ומדעים מאוניברסיטאות "טובות".
ווס סטירינג, נשיא אגודת הסטודנטים הבריטית אמר כי "המסר שהשמרנים שולחים למרבית הסטודנטים הוא שאם לא למדת באוניברסיטה שלמדו בה חברים בממשלת הצללים אז הם לא מאמינים כי אתם שווים משהו".
כריס קיטס, ראש איגוד המורים NASUWT, הגיב למניפסט כולו באומרו שהמורים נותרו "המומים, מיואשים ושבורים" והזהיר משביתה עתידית כתוצאה מכך.
באפריל 2009, האינדפנדנט דיווח שב־1989, בזמן שנלסון מנדלה נותר בכלא תחת משטר האפרטהייד, דייוויד קמרון הסכים לקבל טיול בדרום אפריקה במימון לובי שהתנגד לסנקציות כנגד משטר האפרטהייד באותה תקופה.
דובר בשם קמרון הגיב באומרו שמפלגת השמרנים באותה תקופה התנגדה לסנקציות כנגד דרום אפריקה ושהטיול שלו היה מסע לחקר העובדות.
לעומת זאת, העיתון דיווח שהאחראי על קמרון במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית באותה תקופה כינה את הטיול "עליז", באומרו ש"הוא כולו היה באווירה רגועה, פינוק קטן, בונוס של העבודה.
משטרו של בותה ניסה לעשות לעצמו שם פחות נוראי, אבל אני לא מייחס לכך כל השפעה פוליטית".
קמרון הרחיק את עצמו מההיסטוריה של המפלגה שלו של התנגדות לסנקציות כנגד המשטר.
הוא ספג ביקורת מצד פיטר היין, חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור, פעיל אנטי-אפרטהייד בעצמו.
בריאיון טלוויזיוני ב־23 ביוני 2006, קמרון אמר שהוא תומך בהחלטה של הממשל דאז של מפלגת הלייבור לצאת למלחמה בעיראק ואמר שהוא חשב שתומכים היו צריכים "לתמוך בזה לאורך כל הדרך".
הוא גם תמך בקריאה של המפלגה הלאומית הסקוטית ושל המפלגה הלאומית הוולשית ב־31 באוקטובר 2006 לפתיחת חקירה של המעורבות של הממשל הבריטי במלחמת עיראק.
ב־2011 קמרון השגיח על הנסיגה של חיילים בריטים מעיראק.
ב־2013, דווח כי קמרון חסם את הפרסום של דו"ח על עיראק.
לעומת זאת, בתחילת מאי 2014 דווח שקמרון דרש שהדו"ח יפורסם לפני סוף השנה.
בנוסף דווח שהוא אמר לשר בממשל שלו כי "הסבלנות שלו מתחילה לאבד".
בנוסף עלתה הטענה כי ראש הממשלה לשעבר, טוני בלייר, ומפלגת הלייבור בכלל "רוצים לעכב את פרסום הדו"ח לאחר סיום שנת הבחירות כדי להימנע מביקורת אשר תשפיע על הקמפיין שלהם".
מאוחר יותר באותו החודש, דווח כי העיכובים בפרסום הדו"ח הן בגלל משא ומתן על הפרסום של תשדורות פרטיות בין טוני בלייר ונשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש.
דווח כי דייוויד קמרון אמר לסקיי ניוז כי "למיטב הבנתי הם יוכלו לפרסם את הדו"ח ואני כולי תקווה שהם יוכלו לספק את הסחורה בלוח הזמנים הזה.
הציבור רוצה לשמוע את תשובות הדו"ח ואני חושב שאין לנו לחכות עוד זמן רב".
קמרון חזר על קריאות קודמות לחקירה עצמאית של האשמות על פשעי מלחמה במלחמת האזרחים במדינה.
הוא קבע כי "יש צורך בחקירה ראויה של מה שקרה בסוף המלחמה, צריכים להתקיים זכויות אדם ודמוקרטיה עבור המיעוט הטמילי בסרי לנקה".
הוא קבע בנוסף שאם החקירה הזאת לא תתקיים עד מרץ 2014 הוא ידחוף לחקירה בין-לאומית עצמאית.
לאחר מכן בא ביקור לג'פנה, העיר קרועת המלחמות בצפון סרי לנקה.
קמרון היה המנהיג הזר הראשון לבקר בג'פנה מאז שהאי זכה לעצמאות ב־1948 מהיותו קולוניה של בריטניה.
קמרון הוקף במפגינים, בעיקרן נשים, אשר חיפשו סיוע באיתור קרובי משפחה נעדרים.
בנאום שנשא באנקרה ביולי 2010, קמרון הצהיר ללא השגות את תמיכתו בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
הוא גייס לאמירתו טיעונים כלכליים, ביטחוניים ופוליטיים וטען שאלה שמתנגדים להצטרפותה של טורקיה מובלים על ידי "מגננה, לאומנות צרה ודעות קדומות".
בנאום הזה, שהיה גם ביקורתי כלפי הפעילות של ישראל בנוגע למשט לעזה במאי 2010 וכלפי המדיניות של ישראל בעזה בכלליות.
קמרון טען כי ישראל הפכה את עזה ל"בית כלא", כאשר בעבר כבר התייחס לעזה בתור "בית כלא ענק הפתוח לשמיים".
עמדות אלה של קמרון התקבלו באופן מעורב.
בסוף מאי 2011, קמרון הפסיק את מעמדו בתור פטרון של קרן קיימת לישראל, ובזאת הפך לראש הממשלה הבריטי הראשון שאינו פטרון של הקרן ב־110 שנים של קיומה.
בנאום ב־2011 קמרון אמר כי "יש ראש ממשלה שהמחויבות והנחישות שלו לעבוד עבור שלום בישראל הן חזקות ועמוקות.
בריטניה תמשיך לדחוף לשלום אבל תמיד תעמוד לצד ישראל כנגד אלה החפצים לפגוע בה".
הוא אמר כי הוא רוצה לחזק את אמונו "הבלתי ניתן לערעור" בישראל באותו מסר.
הוא גם התנגד לדו"ח של ועדת גולדסטון בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
קמרון אמר שהוועדה הייתה מוטה כנגד ישראל ולא מספיק אשמה הונחה כנגד החמאס.
במרץ 2014 נאם קמרון בפני הכנסת, בעת ביקורו הראשון בישראל כראש ממשלה.
בנוסף קמרון הביע תקווה שניתן להגיע לפתרון שתי המדינות.
לצד זאת קמרון תיאר בבירור את התנגדותו לחרמות אקדמיים או צרכניים, בהכרתו בזכות של ישראל להגן על אזרחיה כ"זכות אשר מעוגנת בחוק הבין-לאומי".
בנאום זה קמרון ביצע אזכור להצהרת בלפור משנת 1917 בתור "הרגע שבו מדינת ישראל עברה מסטטוס של חלום לסטטוס של תוכנית, בריטניה היוותה תפקיד גאה ומרכזי בסיוע להבטיח את ישראל בתור בית לאומי לעם היהודי".
במהלך ביקורו בן היומיים הוא נפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ועם ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
קמרון קיבל ציון של 36% של תמיכה בשוויון של להט"בים על ידי Stonewall, ארגון השוויון לקהילה הגאה הגדול באירופה ב־2010. קמרון הצביע לשמור על סעיף 28 השנוי במחלוקת שאסר על רשויות מקומיות לעסוק בחינוך לסובלנות כלפי הקהילה הגאה.
בנוסף קמרון הצביע נגד הזכות לאימוץ של זוגות חד-מיניים אבל הוא תמך בזוגיות חד-מינית בנאום שלו ב־2005. באוקטובר 2011 קמרון דחק בחברי פרלמנט שמרנים לתמוך בנישואים חד-מיניים.
בנאום מרכזי של קמרון במנצ'סטר קמרון אמר שהוא תמך בנישואים חד-מיניים לא על חרף היותו פוליטיקאי שמרן, אלא מכיוון שהוא שמרן ומדובר בתחום של שוויון.
לעומת זאת קמרון התנגד לשוויון של הטרוסקסואלים להיכנס לנישואים אזרחיים.
בדצמבר 2012 קמרון התבטא כי הוא רצה לתת לקבוצות דתיות את היכולת לערוך טקסי נישואין חד-מיניים וכי הוא לא רצה למנוע מהקהילה הגאה גישה ל"מוסד נהדר".
בנובמבר 2012 קמרון וניק קלג הסכימו על חקיקה במסלול מהיר עבור נישואים חד-מיניים.
ב־2013 החוק הוצג לבית הנבחרים ופחות מ־50% מחברי הפרלמנט השמרנים תמכו בהצעה של קמרון לנישואים חד-מיניים, ביניהם גם שרים בקבינט שלו עצמו.
באוגוסט 2013 קמרון דחה קריאות של סטיבן פריי, אקטיביסט של הקהילה הגאה בבריטניה, לשלול מרוסיה את הזכות לארח את אולימפיאדת החורף של 2014 לאור החוקים האנטי-הומוסקסואלים.
קמרון לא נכח במשחקים האולימפיים אבל הכחיש שזה קרה בגלל החרם לאור החקיקה הרוסית, זה מכיוון שהוא העלה את עניין של הזכויות של הקהילה הגאה ברוסיה עם ולדימיר פוטין.
קמרון אמר כי צריך להגביל הגירה מחוץ לאיחוד האירופי במכסה שנתית.
הוא אמר כי "...בעשור האחרון הייתה לבריטניה מדיניות הגירה רגועה לחלוטין.
הלחץ שהיא שמה על השירותים הציבוריים והקהילות שלנו גדול מדי".
ב־2007 קמרון מינה את אנדי קולסון להיות יועץ התקשורת הבכיר שלו.
קולסון היה העורך הראשי של News of the World, צהובון דובר האנגלית בעל התפוצה הרחבה ביותר בעולם.
קולסון התפטר מתפקידו כעורך העיתון לאחר הרשעתו של עיתונאי ביחס לפריצה בלתי חוקית לטלפונים, על אף שקולסון התבטא כי לא ידע על כך דבר.
ביוני 2010 רחוב דאונינג אישר כי המשכורת השנתית של קולסון של 140 אלף פאונד היא המשכורת הגבוהה ביותר של יועץ לממשל הבריטי.
בינואר 2011 קולסון עזב את תפקידו כשהוא אמר שהסיקור של סקנדל הפריצה לטלפונים הקשה עליו לעשות את הטוב ביותר בתפקידו.
ביולי 2011 הוא נעצר ותוחקר על ידי המשטרה בהקשר להאשמות נוספות בנוגע לפעילויות בלתי חוקיות נוספות של News of the World ושוחרר בערבות.
על אף קריאות שנשלחו לקמרון להתנצל על שכירתו את קולסון מצד מנהיג האופוזיציה אד מיליבנד, קמרון הגן על המינוי באומרו שהוא קיבל החלטה מודעת לתת הזדמנות שנייה למישהו שפישל.
ב־20 ביולי בסשן פרלמנטרי מיוחד בבית הנבחרים, אשר אורגן כדי לדון בסקנדל הפריצה לטלפונים של News of the World, קמרון אמר שהוא "מתחרט על ההמולה" שאירעה בעקבות מינויו של קולסון, ועם "ראייה לאחור" הוא לא היה שוכר אותו.
קולסון נעצר והואשם בעדות שקר ב־30 במאי 2012. קולסון הורשע בקשר לפריצה לטלפונים ביוני 2014. עוד קודם להצגת העונש של חבר המושבעים, קמרון פרסם התנצלות "מלאה וכנה" על כך ששכר אותו, באומרו "אני לחלוטין מצטער ששכרתי אותו, זאת הייתה ההחלטה הלא נכונה".
השופט אשר היה אמון על התיק של קולסון היה ביקורתי כלפי ראש הממשלה, כשהוא תהה האם ההתערבות של ראש הממשלה נעשתה מתוך בורות או בכוונה תחילה ודרש הסבר.
מזכיר המדינה לענייני חוץ בממשלת סונאק
ב־13 בנובמבר 2023, במסגרת סבב תפקידים שביצע ראש הממשלה רישי סונאק לאחר שהדיח את מזכירת הפנים סואלה ברוורמן, הוא מינה במקומה את ג'יימס קלברלי, ששימש עד אותה עת כמזכיר המדינה לענייני חוץ, ומינה את דייוויד קמרון למזכיר המדינה לענייני חוץ במקום קלברלי.
המינוי נחשב מפתיע הן מכיוון שמדובר בראש ממשלה לשעבר, והן מכיוון שקמרון איננו חבר בית הנבחרים מאז שהתפטר מראשות הממשלה ביולי 2016. לקמרון הוענק תואר לורד לימי חייו, כך שיהיה חבר בבית הלורדים (חלק אחר מן הרשות המחוקקת).
ראש הממשלה האחרונה שזכתה לתואר כזה הייתה מרגרט תאצ'ר, וזאת בשנת 1992, כשנתיים לאחר פרישתה מראשות הממשלה וזמן קצר לאחר סיום תפקידה כחברת בית הנבחרים.
כמו כן, הפעם האחרונה שבה ראש ממשלה לשעבר מונה לתפקיד שר הייתה 53 שנה קודם, בשנת 1970, כשאלק דאגלס-יום מונה לתפקיד מזכיר המדינה לענייני חוץ על ידי ראש הממשלה דאז אדוארד הית'.
ב־23 בנובמבר 2023 ביקר בקיבוץ בארי שנפגע ממתקפת הפתע על ישראל.
ב-5 ביולי 2024, לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, סיים את תפקידו והוחלף על ידי דייוויד לאמי.
קמרון נשוי לסמנתה גוונדולין שפילד, בת למשפחת אצולה בריטית.
סמנתה היא חברה מתקופת התיכון של קלייר קמרון, אחותו של דייוויד.
דייוויד וסמנתה נפגשו כאשר סמנתה נאותה להזמנתה של קלייר להצטרף אליה ולמשפחתה בחופשה בטוסקנה איטליה.
בני הזוג התחתנו ב־1 ביוני 1996, כחמש שנים לפני שנבחר להיות חבר פרלמנט.
בנם הבכור איוון נולד ב־2002 כשהוא סובל ממום נדיר, שילוב של אפילפסיה ושיתוק מוחין הנקרא תסמונת אותהרה, אשר דרש טיפול מסביב לשעון.
בעת מאוחרת יותר נשאל קמרון על תגובתו כאשר שמע שבנו סובל ממום זה הוא נזכר ואמר כי "הידיעה פוגעת בך כמו קטר של רכבת משא...
אתה מדוכא לעת קצרה בזמן שאתה מתאבל על הפער בין התקוות שלך והמציאות.
אבל אז אתה מתגבר על כך כיוון שהוא נהדר".
איוון נפטר בשנת 2009 בגיל שש.
לבני הזוג קמרון שתי בנות, ננסי גוון (נולדה ב־2004) ופלורנס רוז אנדליון (נולדה ב־24 באוגוסט 2010) וכן בן, ארתור אלווין (נולד ב־2006).
קמרון לקח חופשת לידה כאשר בנו השני נולד.
החלטה זאת שלו זכתה לסיקור נרחב.
היו דיווחים על כך שייקח חופשת לידה לאחר הולדת בתו השנייה.
בתו השנייה נולדה ב־24 באוגוסט 2010, כאשר היא מקדימה את התאריך הצפוי בשלושה שבועות, בזמן שהמשפחה הייתה בחופשה.
שמה השלישי, אנדליון, לקוח מהכפר סיינט אנדליון אשר שוכן קרוב למקום שבו המשפחה הייתה בחופשה.
השפעת אירועים משפחתיים על פעילותו הפוליטית
בתחילת מאי 2008 קמרון החליט לרשום את בתו לבית ספר ציבורי.
בני הזוג קמרון נוהגים ללכת לכנסייה המחוברת לבית ספר זה אשר קרוב לבית מגוריהם במערב לונדון.
ב־8 בספטמבר 2010 יצאה הודעה כי קמרון יפספס סבב של שאלות לראש הממשלה כדי לטוס לדרום צרפת כדי לראות את אביו, איאן קמרון, שקיבל שבץ מוחי.
מאוחר יותר באותו יום, נפטר איאן קמרון, כשדייוויד ובני משפחה אחרים נמצאים לצידו.
ב־17 בספטמבר 2010 הוא נכח באירוע פרטי שבו אביו נקבר.
מאחר שנכח באירוע זה הוא נעדר מנאום האפיפיור שנערך בארמון וסטמינסטר, אירוע שאילולא הקבורה הוא היה נוכח בו.
קמרון הוא אוהד של קבוצת הכדורגל אסטון וילה.
נוסף על כך הוא חובב קריקט מושבע ואף הופיע בתוכנית רדיו בריטית פופולרית המכסה את אירועי הקריקט.
לצד זאת הוא רץ באופן תכוף וב־2009 גייס כסף לצדקה על ידי כך שרץ במרוצי צדקה ברחבי בריטניה.
בטרם התמנה קמרון לראש הממשלה הוא נהג לרכב על אופניו לעבודה.
בתחילת 2006 צולם רוכב על אופניו בדרך לעבודה, עם נהגו הפרטי עוקב אחריו במכונית נושא את דבריו.
דוברו מטעם מפלגת השמרנים הגיב על כך שזה היה סידור רגיל עבורו באותו הזמן.
בריאיון באוגוסט 2013, קמרון הצהיר שהוא אנגליקני מאמין ופעיל.
הוא הוסיף "אני סבור שדת מאורגנת אכן יכולה לטעות, אבל הכנסייה האנגליקנית וכנסיות אחרות משחקות תפקיד משמעותי מאוד בחברה".
הוא אמר שהוא מחשיב את הביבליה כמדריך שימושי בשאלות מוסר, רואה את בריטניה כ"אומה נוצרית", ומקווה להשיב את הדת לתוך הפוליטיקה.
דייוויד רולנד קוק הוא זמר רוק אמריקאי וזוכה העונה השביעית של "אמריקן איידול".
קוק נולד ביוסטון, טקסס וגדל בבלו ספרינגס, מיזורי.
האמצעי מבין שלושה בנים למשפחה ממוצא אירי, אנגלי וגרמני.
עניינו במוזיקה החל בגיל צעיר; את הגיטרה הראשונה קיבל בגיל שנתיים.
הוא החל לשיר בכיתה ב' במסגרת מקהלת בית הספר.
בשנותיו בתיכון, קוק הופיע במחזות זמר כגון "איש המוזיקה", "סיפור הפרברים" ו-"שיר אשיר בגשם".
במהלך התיכון, קוק שיחק בייסבול.
קוק זכה במלגת תיאטרון באוניברסיטת מרכז מיזורי, אך פרש מהתיאטרון וסיים עם תואר בעיצוב גרפי.
הוא גם היה חבר בפי סיגמא קאפא.
לאחר סיום הקולג', עבר קוק להתגורר בטולסה, אוקלהומה בכוונה לבנות את קריירת המוזיקה שלו.
לפני פריצתו ב"אמריקן איידול" עבד כברמן.
ב-2007 ליווה את אחיו לבחינות לתוכנית, ונכנס להבחן בעצמו.
קוק שימש כגיטריסט וסולן להקת אקסיום בין השנים 1999-2006. הוא, יחד עם חברו המתופף בובי קר הקים את הלהקה בשנה השנייה בקולג'.
אקסיום נבחרה כלהקה הטובה ביותר בקנזס סיטי ב-2004. יחד עם אקסיום הוציא קוק ארבעה אלבומים.
ב-2006, לאחר פירוק אקסיום, הצטרף קוק ללהקת מידווסט קינגס , בתור גיטריסט ובסיסט וגם ביצע קולות רקע.
יחד עם "מידווסט קינגס" קוק הוציא מיני-אלבום אחד.
בין השנים 2004-2006, קוק עסק בכתיבת שירים לאלבום הסולו הראשון שלו, "Analog Heart", שיצא ב-2006. האלבום הגיע למקום הרביעי ברשימת האלבומים הטובים ביותר שיצאו בשנת 2006 באתר "Music Equals Life".
קוק הספיק להקליט אלבום שני לפני הופעתו באמריקן איידול, אך האלבום לא יצא.
קוק נבחן לראשונה לתוכנית עם השיר "Livin' on a Prayer" של בון ג'ובי.
בשלב האודישנים השני, קוק ביצע את "Everything I Do) I Do It for You)" של בריאן אדמס ואת "I'll Be" של אדווין מק'קיין.
במהלך התוכנית, קוק ניצל את האפשרות להשתמש בכלי נגינה.
קוק ליווה את עצמו בגיטרה חשמלית ולעיתים בגיטרה אקוסטית.
ניתן לראות בבירור את האותיות "AC" על הגיטרה החשמלית שלו.
קוק סיפר כי אלו ראשי התיבות של שמות אחיו, אנדרו ואדם קוק.
מאז השבוע הרביעי של התוכנית, קוק עונד צמיד כתום המביע תמיכה במעריצה בת שבע החולה בלוקמיה.
קוק זכה לשבחים רבים על העיבודים המקוריים לחלק מביצועיו ועל השימוש בעיבודים ייחודיים לאחרים.
ב-21 במאי 2008, קוק הוכרז כזוכה בתוכנית, לאחר שגבר על דייוויד ארצ'ולטה בהפרש של 12 מיליון קולות בלבד, מתוך 97 מיליון.
קוק הוא הזוכה החמישי בתוכנית שמעולם לא הגיע ל"תחתית הרשימה" ("Bottom 3").
ב-2008, זכה קוק ב"פרס נבחרי הצעירים" בקטגוריית "כוכב הריאליטי של השנה".
סינגל הניצחון של קוק, "Time Of My Life" מכר 236,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון ליציאתו.
בדצמבר 2008 הוא הגיע למעמד פלטיניום לאחר שמכר יותר ממיליון עותקים דיגיטליים.
השיר צורף לאלבום הבכורה של קוק בתור שיר בונוס.
אלבום הבכורה של קוק, אשר קרוי על שמו, יצא ב-18 בנובמבר 2008.
בפברואר 2009, יצא קוק לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית בשם "Declaration".
הוא הופיע מעל 130 פעמים, והגיע למקום השמיני במצעד "Top Tours" של VH1.
בארצות הברית האלבום מכר כ-1,390,000 עותקים וזכה בתואר אלבום פלטינה.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאתו עם מכירות של 279,000 עותקים.
בקנדה האלבום מכר כ-50,000 עותקים וזכה בתואר אלבום זהב.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Light On" יצא בספטמבר 2008. הוא נכתב בין היתר על ידי כריס קורנל.
הסינגל מכר 109,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון ליציאתו, ויותר מ-1,074,000 עד היום.
הוא הגיע למעמד פלטיניום בספטמבר 2009.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Come Back To Me" שוחרר במרץ 2009. הואמכר כ-442,000 עותקים בארצות הברית.
קוק הופיע עם הסינגל באחת מתוכניות התוצאות של "אמריקן איידול".
במאי 2009 נפטר אדם, אחיו הבכור של קוק כתוצאה מגידול סרטני במוחו.
בגמר אמריקן איידול 2009 קוק הופיע עם השיר "Permanent" מהאלבום לזכר אחיו שנפטר ממחלת הסרטן.
קוק שחרר גרסה מיוחדת לאייטונס, שכל ההכנסות ממנה נתרמו לארגון שפועל למען מחקרים למציאת תרופה לסרטן המוח.
מהגרסה המיוחדת נמכרו כ-61,000 עותקים דיגיטליים, ומגרסת האלבום המקורית 98,000 עותקים דיגיטליים.
דייוויד ג'ון קורט הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי בהווה.
קורט הצטרף לארסנל ב-1959 בזמן שהיה תלמיד בית ספר, וחתם על חוזה המקצוען בינואר 1962. בתחילת דרכו הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי או החלוץ השני, והבקיע שערים רבים עבור קבוצת הנוער וקבוצת המילואים של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה בסגל הבוגר בהפסד 1 - 2 לאסטון וילה ב-10 בספטמבר 1962, והשתתף ב-14 משחקים באותה עונה ובזו שאחריה.
בתחילת עונת 1964/1965 החליט בילי רייט (מאמן ארסנל) להעביר את קורט לעמדת הקשר הימני, ובאותה עונה השתתף קורט ב-35 משחקים בעמדה זו.
בעונת 1965/1966 הוא עבר לעמדת המגן הימני, והשתתף ב-38 משחקים.
בסוף העונה פוטר רייט ממשרתו, ובעקבות כך עזבו שחקנים רבים.
אולם, קורט לא היה ביניהם ונשאר בארסנל למשך שלוש עונות נוספות.
בתקופתו של ברטי מיי (מחליפו של רייט) שיחק קורט בכל העמדות האפשריות למעט שוער, אך זכה לזמן משחק יותר מצומצם ובשתי עונותיו הראשונות של מיי השתתף ב-31 משחקים בסך הכל.
אולם, בעונת 1968/1969 הוא חזר לשחק בהרכב באופן קבוע, והשתתף ב-51 משחקים בכל המסגרות כולל ההפסד לסווינדון טאון בגמר גביע הליגה באצטדיון ומבלי הישן.
הוא הרבה לשחק גם בעונת 1969/1970, אך באמצעה סבל מפציעה והחמיץ את שני המשחקים של גמר גביע ערי הירידים.
ביולי 1970 החליטה הנהלת ארסנל לקבל את הצעת לוטון טאון, ושחררה את קורט תמורת סכום של 30,000 לירות שטרלינג; בסך הכל הוא השתתף ב-203 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 18 שערים.
הוא שיחק בלוטון במשך שתי עונות, ולאחר מכן עבר לברנטפורד.
הוא סיים את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בארנט שמחוץ לליגה.
לאחר פרישתו הוא ניהל מאפייה ומעדנייה, עבד במגזר העסקי, וב-1996 חזר לארסנל בתפקיד עוזרו של ליאם בריידי (ראש התוכנית לטיפוח שחקנים צעירים).
דייוויד קרומהולץ הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי, ששיחק בסרטים "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך", "המקסיקני", "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו" "סרניטי" ובסדרת הטלוויזיה "מספ7ים".
קרומהולץ נולד ברובע קווינס, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה יהודית.
הוריו הם ג'ודי, סייעת לרופא שיניים במקצועה, שהיגרה לארצות הברית מהונגריה, ומייקל קרומהולץ, עובד דואר אמריקאי מקומי.
בגיל 13 החל קרומהולץ את קריירת המשחק שלו כשהצטרף לחבריו לאודישן בבימת ברודוויי בהצגה "שיחה עם אבא שלי", למרות שלא ציפה לקבל תפקיד לוהק לבסוף קרומהולץ לתפקיד משנה.
בשנת 1993 שיחק ב"החיים עם מייקי" ו"החיים לפי משפחת אדאמס" שם גילם את ג'ואל גליקר אהובה של וונדסדיי אדמס הצעירה.
בשנה שלאחר מכן שיחק קרומהולץ בדמות האלף ברנרד בקומדיה "סנטה במשרה חלקית".
בסוף שנות ה-90 השתתף קרומהולץ בדרמה של אנג לי "סופת קרח", בסרט קומדיית הנעורים "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך", ובדרמה של בארי לוינסון "ליברטי הייטס".
ב-2001 שיחק קרומהולץ בקומדיית הפשע "המקסיקני", ב-2002 שיחק בהמשך לקומדיית חג המולד "סנטה במשרה מלאה 2".
בשנת 2004 שיחק קרומהולץ בקומדיה הפרועה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", בסרט גילם קרומהולץ את גולדסטין חברם היהודי של גיבורי הסרט הרולד וקומר.
בנוסף שיחק בתפקיד זוטר בסרט "ריי" המבוסס על דמותו של הזמר ריי צ'ארלס.
בשנת 2005 לוהק קרומהולץ לשחק בתפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "מספ7ים", בסדרה מגלם קרומהולץ את דמותו של צ'ארלי אפס מתמטיקאי ויועץ של ארגון ה-FBI.
בנוסף ב-2005 שיחק גם במערבון החלל המפורסם של ג'וס וידון "סרניטי", שם גילם את מר יקום הנמצא ביחסים טובים עם שאר צוות ספינת החלל סרניטי.
ב-2008 שיחק גם בסרט השני (בסדרת סרטי "הרולד וקומר") "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו" בתפקיד גולדסטין.
ב-2012 הצטרף לצוות השחקנים של קומדיית המצבים של רשת CBS "שותפים".
קרומהולץ התארס עם בת-זוגו השחקנית ונסה בריטינג ב-2008. הם נישאו ב-2010, ולהם בת שנולדה בשנת 2014, ובן שנולד בשנת 2016.
החיים על פי משפחת אדמס (1993)
10 דברים שאני הכי שונאת אצלך (1999)
איך להרוג את הכלב של השכן (2000)
וידויים של סוכן הימורים בקמפוס (2002) - סרט טלוויזיה
הרולד וקומר משתוללים באמריקה (2004) - גולדסטין
הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו (2008) - גולדסטין
הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד (2011) - גולדסטין
מסיבת נקניקיות (2016) - דיבוב
ספרינגסטין: הדרך משום מקום (2025)
סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה (2022)
מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "קצין וג'נטלמן", "U-571" ו"מאחורי קווי האויב".
קית' נולד בעיר נוקסוויל שבטנסי להילדה ארל וללמואל קית' ג'וניור.
לקית' תואר אומנויות בנאום ובתחום התיאטרון מ"אוניברסיטת טנסי".
התחיל את דרכו כשחקן בדרמות "טייס שב הבייתה", "רוז" ו"ברובייקר".
שידרג את מעמדו בדרמה הצבאית הרומנטית "קצין וג'נטלמן" בה שיחק בתפקיד סיד וורלי, המתגייס לקורס קציני חיל הים ביחד עם זאק מאיו (ריצ'רד גיר).
קית' קיבל על הופעתו שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולכוכב החדש של השנה.
ב-1984 שיחק במותחן הפסיכולוגי "יורקת האש" בתור אנדי, אביה של הילדה צ'ארלי מק'גי (דרו ברימור) המסוגלת להבעיר אש באמצעות כוח המחשבה.
ב-2000 הופיע קית' בדרמת המלחמה צוללת U-571 בתור מייג'ור מת'יו קונאן (דייוויד קית') מחיל הנחתים, מומחה בלוחמה בטווחים קרובים ובנשק קל, ובדרמת הגזענות הצבאית "גברים עם כבוד" בתפקיד קצין הצי האמריקאי קפטן הארטיגן.
ב-2001 שיחק בסרט המלחמה "מאחורי קווי האויב" בתור הרל"ש של מפקד הצי האמריקני טום או'מיילי.
ב-2003 שיחק בתפקיד ג'ק מרדוק, אביו של גיבור העל העיוור מאט מרדוק בסרט "דרדוויל".
ב-2004 הופיע בדרמת ההתבגרות המוזיקלית "בקול גדול" בתפקיד סיימון, אביה של הנערה טרי פלטצ'ר (הילרי דאף).
קית' נשוי משנת 2000 לסוכנת הנדל"ן ננסי קלארק.
דייוויד מרקט קופיי הוא שחקן פוטבול אמריקני בעבר.
בשנת 1975 היה קופיי לספורטאי המקצועני הראשון בעולם שיצא מהארון.
קופיי נולד בשיקגו, אילינוי וגדל למשפחה קתולית אדוקה.
הוא למד בתיכון נוטר דם בשרמן אוקס, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 1961 הוא למד באוניברסיטת וושינגטון.
בשנתו האחרונה זכה בתואר אול אמריקן בתפקיד ראנינג בק (רץ אחורי).
בשנת 1964 החל קופיי לשחק בסן פרנסיסקו 49'.
הוא שיחק ב-NFL (ליגת הפוטבול הלאומית והמקצוענית של ארצות הברית) עד לשנת 1972. לאחר שפרש הוא נחשב כמועמד מוביל לעסוק באימון פוטבול, אך לדעתו הוא נידחה בגלל זהותו המינית ולכן עבד אצל דודו במכירות בהוליווד.
הוא חבר במועצת המנהלים של הקרן למען אתלטים הומואים ולסביות.
בשנת 1977 יצא לאור ספר אודותיו בשם "הסיפור של דייוויד קופיי" שנכתב על ידי פרי דין יאנג.
בשנת 1986 חשף קופיי את הרומן הקצר שהיה לו עם שחקן הפוטבול המקצועני ג'רי סמית' (1986-1943) ששיחק אף הוא בוושינגטון רדסקינס בשנים 1977-1965 ונפטר מאיידס.
סמית' מעולם לא יצא מהארון בפומבי.
בשנת 2006 שימש קופיי בתור הקריין בטקס הפתיחה של הגיי גיימס שנערכו בשיקגו.
בשנת 2007 הודיע קופיי שהוא תורם מיליון דולר לקיו סנטר שבאוניברסיטת וושינגטון, מרכז מידע ותמיכה עבור תלמידים הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים ואנשי סגל.
בשנת 2008 שיחק קופיי את עצמו בסרט "Tru Loved".
דייוויד סטיבן קרוזו (; נולד ב-7 בינואר 1956) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
קרוזו ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה NYPD Blue בתפקיד הבלש ג'ון קלי וב-CSI: מיאמי כמנהל מחלקת הזיהוי הפלילי של מיאמי, הורשיו קיין.
קרוזו נודע במיוחד בתפקידו כהוריישיו קיין, בשל אופן משחקו הדרמטי אשר זכה לחיקויים
קרוזו נולד בפורסט היל, קווינס, ניו יורק.
אביו, צ'ארלס, היה עורך מגזין ואימו, ג'ואן הייתה ספרנית.
לאחר עזיבתו של אביו את ביתם, בהיות דייוויד בן שנתיים, נאלץ קרוזו הצעיר "לגדל את עצמו" כפי שסיפר בכתבה למגזין טלוויזיה אמריקאי ב-1994.
קרוזו חונך בבתי ספר אירים-קתולים, ועם סיום לימודיו ב-1974, החל לעבוד כסדרן בקולנוע.
לדבריו, בזמן עבודתו, היה רואה מס' רב של סרטים וממחיז סצנות יחד עם חבריו.
בתקופה ההיא, מצא קרוזו הצעיר את המודלים לחיקוי שלו בדמותם של השחקנים המפרי בוגרט, ג'יימס קאגני ואדוארד ג'י רובינסון.
שנות ה-80 - ללא חותם משמעותי
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט האימה מתמסטלים.
במהלך העשור הקרוב הוא הופיע בתפקידי משנה בסרטים רבים, ביניהם גם קצין וג'נטלמן ומשחק הדמים.
קרוזו סיפר בראיון מ-2009 שתפקידו ב'קצין וג'נטלמן', היה התפקיד שזיכה אותו לראשונה בהתעניינות.
אולם, בסיכום הכללי, הקריירה של קרוזו לא התקדמה, והתפקידים שקיבל לא נחקקו בתודעה הציבורית, עובדה שהשאירה אותו אנונימי למדי.
שנות ה-90 - הפריצה והנפילה הגדולה
בתחילת שנות ה-90, קרוזו שיחק בתפקידים קטנים בסרטים שלא זכו להצלחה גדולה, דוגמת הדסון הוק.
באותה תקופה הוא החל לאמץ גישת משחק טוטאלית, אשר התבטאה בסירובו לדבר עם אנשים בסט של הדסון הוק, מאחר שדמותו, קיט-קט, הייתה אילמת בסרט.
פריצתו הגדולה הראשונה של קרוזו החלה עם תפקידו כג'ון קלי בסדרת הדרמה המשטרתית NYPD Blue, עבורו זכה קרוזו בפרס גלובוס הזהב.
קרוזו הפתיע את קהל מעריצי הסדרה כאשר הודיע על פרישתו מהתוכנית עם תום העונה השנייה בשל מחלוקות שכר עם צוות ההפקה של התוכנית.
קרוזו לא הצליח לרתום את הצלחתו והפופולריות שזכה לה בסדרה NYPD Blue כדי לקדם את הקריירה שלו כשחקן קולנוע.
בשנת 1995 הוא השתתף בשני סרטים נשיקת המוות וג'ייד שנכשלו בקופות, ועד לשנת 1998 בה יצא הסרט השלישי שלו אשר נכשל בקופות מניין גופות, שמו נקשר עם חוסר הצלחה ועניין ציבורי.
בשנת 1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מייקל הייז" ברשת CBS בתפקיד ראשי, אך זו ירדה לאחר עונה אחת.
הדגמה למוניטין שיצא לקרוזו באותה תקופה ניתן למצוא בסדרת הטלוויזיה המצוירת סאות' פארק, אשר ניצלה את המוניטין המפוקפק של קרוזו בפרק הראשון של העונה הראשונה, כאשר קייל מבקש מאחיו הקטן אייק לקפוץ מספינת חייזרים הוא צועק אליו:
מגזין הטלוויזיה האמריקאי TV Guide דירג ב-2010 את החלטתו של קרוזו לעזוב את NYPD Blue במספר 6 ברשימת עשר הטעויות הקשות ביותר של הטלוויזיה.
שנות ה-2000 - ביסוס מעמדו ככוכב טלוויזיוני
בתחילת שנות ה-2000 השתתף קרוזו בשני סרטים, סימן חיים של ראסל קרואו וסרט עצמאי בשם מפגש 9. שניהם לא הצליחו בקופות, אולם מפגש 9 קיבל מעמד של סרט קאלט במרוצת השנים.
קרוזו זכה לקאמבק מפואר בזכות הצטרפותו ב-2002 לתוכנית בת של זיכיון סדרת המתח המשטרתית זירת הפשע, CSI: מיאמי.
קרוזו הצטרף בתור מנהל מחלקת הזיהוי הפלילי של מיאמי, הורשיו קיין.
למוד מניסיון העבר, קרוזו לא מיהר לעזוב את התוכנית, והוא הופיע בה בכל עשר העונות שהופקו (עד 2012).
כמו כן, קרוזו היה לשחקן הראשון אשר הופיע בכל שלוש הסדרות הקשורות להפקת CSI.
דייוויד קיז (נולד ב-1984) הוא איש יחסי ציבור ופעיל זכויות אדם ישראלי-אמריקאי.
שימש כמנכ"ל ארגון זכויות האדם האמריקאי Advancing Human Rights, מייסד שותף של ארגון CyberDissidents.org ומייסד פלטפורמת Movements.org לדמוקרטיזציה של זכויות אדם בעולם.
עיתון הניו יורק טיימס כינה את קיז "חלוץ באקטיביזם אינטרנטי".
בין השנים 2016–2018 כיהן כיועץ לתקשורת זרה של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
נתניהו שיבח את קיז על "תרומתו האדירה למאמצי ההסברה הישראלים" ועל ה-"קליפים פורצי הדרך" שהגה ונצפו על ידי מיליוני אנשים בעולם.
הפרשן הפוליטי עמית סגל אמר שקיז היה "אחראי לאחד מהישגי הניו מדיה הגדולים בהיסטוריה."
קיז נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא סיים בהצטיינות תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת UCLA ותואר שני בלימודי דיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב.
ב-2006 התגורר בקהיר ועסק בלימוד ערבית, ולאחר מכן עלה לישראל יחד עם משפחתו.
הוא למד בבתי הספר התיכוניים שלהבת ו-University High School.
בנעוריו דורג כשחקן טניס מוביל בקליפורניה, והתחרה במספר רב של תחרויות לאומיות בארצות הברית.
הוא התאמן במשך זמן מה על ידי אנדרה אגאסי, ושאף להיות שחקן טניס מקצועי.
קיז הוא בוגר בהצטיינות של תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס.
בזמן לימודיו בקולג' הקים קבוצת סטודנטים אשר כונתה "סטודנטים נגד דיקטטורים", ופרסם מאמרים בעיתון האוניברסיטה של UCLA.
לאחר שעלה לישראל, שירת קיז בחטיבה האסטרטגית של צה"ל וסיים תואר שני בדיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב.
קיז דובר אנגלית, עברית וערבית.
בזמן שעבד עם נתן שרנסקי בישראל, קיז הקים את פלטפורמת CyberDissidents, אתר שמטרתו הייתה "להשמיע את קולם של פעילים דמוקרטיים במזרח התיכון".
האתר היווה מאגר מידע ופלטפורמה למתנגדי משטר ממדינות המזרח התיכון שביקשו להגיע לקהלים רחבים בעולם.
בכנס שאורגן על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' בוש הבן, קיז נשא את הנאום המרכזי והסביר את מטרת הפלטפורמה שלו: "להפוך את מתנגדי המשטר לסלבריטאים".
ב-2008 קיז ארגן הפגנה מחוץ לשגרירות מצרים בתל אביב במחאה על מעצרו המתמשך של הבלוגר המצרי כרים עאמק.
סגן הקונסול המצרי שוחח עם המפגינים ואמר שכלל לא הכיר את סיפור מאסרו של עאמר.
בפברואר 2010, קיז פרסם מאמר ביקורתי כלפי האיסור על גלישה לאתר יוטיוב בטורקיה.
קיז כתב שהסטטוס לו זכתה טורקיה כ-"בירת תרבות אירופאית" צריך להישלל כל עוד האיסור על גלישה ביוטיוב עומד בתוקף.
המאמר יצר תנועת מחאה למען חופש הביטוי בטורקיה לאחר שפורסם בתקשורת הטורקית.
באוקטובר 2010 ממשלת טורקיה הסירה את האיסור, אף על פי שמדי פעם חוסמת את הגלישה אליו.
בשנת 2010 יצר עם קיז קשר מייסד ארגון זכויות האדם Human Rights Watch, רוברט ברנשטיין.
ברנשטיין היה מעוניין במציאת דרכים חדשות לפתיחתן של חברות סגורות, וראה פוטנציאל בעשייתו של קיז בנושא.
ב-2011 קיז הציע לארגן מרוץ גרנד פרי לנשים סעודיות, במחאה על האיסור על נשים לנהוג במדינה.
ע"פ קיז, מטרת הקמפיין הייתה לעודד את בית המלוכה הסעודי לחזק את זכויות הנשים במדינה.
במהלך ריאיון לרשת MSNBC קיז הציג שוט אשר שימש לדבריו את השלטונות בסעודיה להצליף בנשים שהורשעו בעזיבת ביתן ללא ליווי של קרוב משפחה.
העורך הבכיר של המגזין Commentary כינה את הקמפיין שהוביל קיז למען זכויות נשים בערב הסעודית "קמפיין זכויות האדם המתוחכם ביותר ב-2011".
ב-2012 החל לנהל קיז את Movements.org, פלטפורמה לקידום זכויות אדם שהוקמה ב-2008 על ידי ג'ארד כהן, מנהל Google Ideas.
כהן חיפש שותף שינהל את הפלטפורמה יחד עמו, וציין כי התרשם לטובה מ-"הרשת הווירטואלית יוצאת הדופן של מתנגדי משטר במזה"ת ובאפריקה" אותה הקים קיז.
בשנת 2013 ארגון Movements הכריז על קמפיין "חודש ההערכה לדיקטטורים", יוזמה שמטרתה לתת במה לפעילי זכויות אדם שהשתמשו בסאטירה כדי להגחיך שלטונות מדכאים.
בשנת 2014 הפך קיז את הארגון לפלטפורמה לדמוקרטיזציה של זכויות אדם.
בשנת 2013 התעמת דייוויד קיז עם שר החוץ של איראן, ג'וואד ט'ריף בניו יורק, בנושא זכויות האדם באיראן.
קיז שאל את ט'ריף מתי מאג'יד טוואקולי, אחד מפעילי זכויות האדם המובילים באיראן, ישוחרר מהכלא.
בתגובה אמר ט'ריף: "אינני מכיר אותו".
מיד לאחר מכן, אלפי איראנים פרסמו תגובות נסערות על כך ששר החוץ של מדינתם לא מכיר את אחד האסירים המפורסמים במדינה.
בהמשך לכך, זכה טוואקולי לחופשה נדירה מהכלא, וקיז אמר כי הוא "התמלא אושר" לשמוע שהיה שותף לתהליך.
בנובמבר 2013 פרסם קיז מאמר יחד עם גארי קספרוב, אלוף העולם בשחמט לשעבר ומועמד לנשיאות רוסיה.
במאמר הושקה יוזמתו החדשה של קיז, Dissidents Squared, שמטרתה שינוי שמם של רחובות וכיכרות מחוץ לשגרירויות של דיקטטורות במדינות בעולם, לשמם של מתנגדי משטר בולטים ממדינות אלה.
קיז הוא חבר ב-Disruptor Foundation, ארגון שמטרתו לעורר מודעות לחדשנות דיסרפטיבית, המעודדת אנשים לפעול באופן לא שגרתי כדי לקדם שינויים משמעותיים בחברה.
ב-2015 השיק קיז מספר קמפיינים הומוריסטיים בהם צילם עצמו "מותח" ומגחיך דיפלומטים איראניים וסעודים.
בחודש אפריל 2015, שר החוץ של איראן ט'ריף נשא דברים באוניברסיטת ניו יורק.
מחוץ לאולם בו דיבר, הוביל קיז אירוע אלטרנטיבי שבו "נחגג" ההישג האיראני של הוצאתם להורג של יותר מ-1000 בני אדם בתוך שנה וחצי.
קיז החנה אוו גלידה ברחוב מחוץ לאולם בו נאם ט'ריף, והציע גלידה חינם לעוברים ושבים לכבוד המאורע.
באביב 2015 שגרירות סעודיה בארצות הברית הודיעה על קיום הכנס המרכזי שלה במלון Gaylord National Resort And Convention Center.
קיז ניצל את ההזדמנות לציין את נושא זכויות הנשים והלהט"ב בסעודיה (בפרפרזה על המונח האמריקאי לקהילה ההומוסקסואלית, Gay), וארגן "מסיבת גייז" בלובי של מלון Gaylord.
באירוע נשא קיז נאום שכותרתו "עבדאללה: תן לנשות הממלכה לנהוג", בערבית שוטפת.
בקיץ של אותה שנה ארב קיז למשלחת הדיפלומטית האיראנית למשא ומתן עם המעצמות בווינה בנושא הסכם הגרעין, וביקש מהם "לבחור מי האסיר הפוליטי האיראני המועדף עליהם".
במסדרון בתוך המלון נתקל קיז בוונדי שרמן, הנציגה האמריקאית הבכירה למשא ומתן ואמר לה: "ברכות על הצלחתך בהפחתת קצב ההוצאות להורג באיראן לפעם בשעתיים וחצי בלבד".
בתגובה הפילה שרמן את תיקה.
דובר ראש ממשלת ישראל לתקשורת הזרה
במרץ 2016, קיז מונה לדוברו של ראש ממשלת ישראל לתקשורת הזרה.
הוא החליף בתפקיד זה את מארק רגב, אשר מונה לכהן כשגריר ישראל בבריטניה.
בכיר ישראלי המקורב לרה"מ נתניהו גייס באופן אישי את קיז לתפקיד, לאחר שהוא נודע בתור "ילד הפלא של האקטיביזם האינטרנטי".
קיז קידם את פעילותו של נתניהו ברשתות החברתיות, ובפרט ברשת החברתית פייסבוק.
בתוך כמה חודשים פרסם נתניהו סדרה של סרטוני וידאו אשר זכו ליותר מ-40 מיליון צפיות ברחבי העולם.
הג'רוזלם פוסט דיווח כי סדרת הסרטונים הויראליים של נתניהו "נושאת את חתימתו של דייוויד קיז."
אחד הסרטונים המפורסמים ביותר של נתניהו נכתב על ידי קיז, בתגובה לטבח שאירע באורלנדו ביוני 2016. בווידאו אמר נתניהו כי הנפגעים בטבח הם קורבנות הומופוביה וחוסר סובלנות, וקרא לאנשים לא להיכנע לשנאה ולפחד.
נתניהו קרא לצופיו לנחם את קהילת הלהט"ב: "נחמו אותם, תאמרו להם שאתם עומדים יחד איתם, ושתמיד נזכור את הקורבנות".
עיתון ה-Financial Times כינה את הסרטון "יצירת מופת של תגובה לטרגדיה", והוא זכה ליותר מ-22 מיליון צפיות.
סרטון אורלנדו הפך לסרטון הווידאו הנצפה ביותר של ראש הממשלה נתניהו בכל שנות כהונתו כראש ממשלת ישראל.
העיתונאי הישראלי עמית סגל כתב עליו בשנת 2016: "קיז אחראי לאחד ההישגים הכי גדולים בהיסטוריה של הניו מדיה, בטח של ראש ממשלה בישראל אבל גם מנהיגים בעולם.
סרטון תנחומים של נתניהו לטבח באורלנדו, בקהילה הגאה, שזכה ל-24 מיליון צפיות, זה מספרים פסיכיים."
בשנת 2016 אמר קיז כי לישראל יש מידע קונקרטי ממקורות בעולם הערבי על כך שממשל אובמה סייע לניסוח הצעה של מועצת הביטחון של האו"ם המגנה את ישראל על בנייתה בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, וכי הממשל "לחץ בחוזקה" לקדם הצעה זו.
ביוני 2018, קיז היה מעורב ביצירת קליפ ויראלי שבו נתניהו הציע לחלוק טכנולוגיות מים עם איראן, אשר סבלה מתקופת בצורת.
הקליפ זכה לכמיליון צפיות בתוך חמישה ימים.
במקביל לכך כ-100,000 איראנים הצטרפו לחשבון הטלגרם בפרסית של ממשלת ישראל בתוך כ-24 שעות ממועד השקתו.
הקליפ של נתניהו זכה לסיקור נרחב באיראן, ולתגובות חיוביות מגורמים רבים במדינה.
העיתונאי אלי לייק ממגזין Bloomberg ציין לטובה את גישתו "המהפכנית" של קיז מתקופתו כפעיל זכויות אדם, אשר השפיעה על נתניהו לשוחח ישירות אל העם האיראני.
ביולי 2018 דווח כי קיז היה מועמדו של נתניהו להחלפת דני דנון כשגריר ישראל לאו"ם.
בדצמבר 2018 קיז פרש מתפקידו ועבר לשוק הפרטי.
ב-2025 פורסם בישראל היום כי קיז המשיך לייעץ לראש הממשלה נתניהו ואף סייע לו בהכנת נאומו לקונגרס ב-2024.
טרם תחילת כהונתו בלשכת ראש הממשלה, עבר קיז תהליך סיווג ביטחוני ארוך אשר כלל בדיקות לגבי היסטוריה פלילית, ביצוע עבירות ועוד.
כחלק מתהליך זה, אף עבר בדיקת פוליגרף שבה נשאל האם היה מעורב בביצוע פשעים כלשהם בכלל, ועבירות מיניות בפרט.
ב-4 באפריל 2016, יום לאחר מינויו לדובר ראש ממשלת ישראל לתקשורת הזרה, טענה צעירה אמריקאית אנונימית כי קיז תקף אותה מינית.
קיז הכחיש את הטענה, וטען שהמעשים היו בהסכמתה.
בספטמבר 2018 פרסמה ג'וליה סאלזאר, מתמודדת לסנאט של מדינת ניו-יורק, כי הותקפה מינית על ידי קיז.
מאז עלו טענות מצדן של נשים נוספות, רובן באנונימיות, אך לא הוגשה נגד קיז כל תלונה.
בעקבות פרשה זאת קיז יצא לחופשה מתפקידו כדובר ראש ממשלת ישראל לתקשורת הזרה.
אגף המשמעת בנציבות שירות המדינה הודיע בנובמבר 2018 כי אין בסמכותו לחקור את האירועים, שכן חלקם התרחשו טרם כניסתו לתפקיד, ואחרים התרחשו מחוץ למסגרת העבודה.
בדצמבר 2018 הודיע קיז על פרישתו מלשכת רה"מ.
עם פרישתו של קיז, אמר נתניהו: "אני מודה לדייוויד קיז על תרומתו למאמצי ההסברה של מדינת ישראל...
דייוויד היה חלוץ בתחום הווידאו, ומיליוני אנשים ברחבי העולם נחשפו וקיבלו באהדה את הסרטונים אותם יצר...".
דייוויד קופרפילד הוא סרט טלוויזיה משנת 2000 בהפקה אמריקאית ואירית, עיבוד לרומן "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס.
צילומי הסרט נערכו באירלנד והוא שודר ב-10 וב-11 בדצמבר 2000 בערוץ הטלוויזיה TNT כהפקה של הולמרק אנטרטיינמנט.
העלילה נאמנה למדי למקור הספרותי, למרות שבסרט מערכת היחסים שבין סטירפורת' ואמילי והקשרים עם בני משפחת פגוטי אינם נראים כמעט על המסך, בדומה לעיבוד של הספר משנת 1935. כמו כן סצנת "הסערה" המפורסמת הושמטה לחלוטין.
הסרט שם דגש על קו עלילה אחר שבו מופיעים האח והאחות לבת מורדסטון לאורך כל הסיפור, כך שדייוויד מתענה מנוכחותם כמעט כל חייו.
לקראת הסוף הוא מתעמת איתם בסצנה שאינה לקוחה מתוך הרומן.
קווי עלילה אחרים הפכו לפשוטים יותר מאשר בספר כמו למשל, המעילה המורכבת והערמומית שמתכנן אוריה היפ ברומן הופכת בסרט לגנבה פשוטה של יהלומים.
עם זאת, בסרט מודגשת מערכת היחסים שבית דייוויד, אגנס ואוריה היפ יותר מאשר בעיבודים הקודמים.
הסרט התקבל באהדה אצל הצופים והמבקרים גם יחד.
ב-IMDb זכה הסרט ל-7 כוכבים (מתוך 10), למרות שחלק מהצופים לא אהבו את הסטיות מהעלילה המקורית, מבקרים אחדים תיארו את הופעתו של יו דאנסי כחלשה.
ביקורת רבה נבעה מהבחירה של השחקנים האמריקאים סאלי פילד ומייקל ריצ'רדס כבטסי טרוטווד ווילקינס מיקובר בהתאמה.
סאלי פילדס לוהקה לתפקיד ברגע האחרון כמחליפה לאנג'לה לאנסברי.
יו דנסי - דייוויד קופרפילד
מקס דולבי - דייוויד קופרפילד הצעיר
סאלי פילד - בטסי טרוטווד
מייקל ריצ'רדס - וילקינס מיקובר
פול בטאני - ג'יימס סטירפורת'
איילין אטקינס - ג'יין מורדסטון
אנתוני אנדרוס - אדוארד מורדסטון
פרק מק'קסקר - אוריה היפ
אמילי המילטון - אגנס ויקפילד
אדוארד הרדוויק - מר ויקפילד
ג'וליה קוקס - דורה ספנלו
אוליבר פורד דייוויס - מר ג'ורקינס
נייג'ל דוונפורט - דן פגוטי
ג'ודי קורנוול - קלרה פגוטי
אנה מגוויר - אמילי הצעירה
דאדלי סאטון - מר דיק
שרה סמארט - קלרה קופרפילד
סיימון דילייני - תומאס טראדיס
פיטר וודתרופ - מר קריקל
לזלי מנוויל - גברת מיקובר
דייוויד קופרפילד היא דרמה תקופתית, עיבוד טלוויזיוני לרומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס שעיבד אדריאן הודג'.
הסרט שודר לראשונה בשני חלקים, הראשון בחג המולד (25 בדצמבר) והשני ביום הקופסאות (26 בדצמבר) של שנת 1999. זו הופעת הבכורה על המסך של השחקן של דניאל רדקליף מי שעתיד להיות כוכב סרטי הארי פוטר.
בסרט משתתפים שחקנים נוספים ששיחקו לצידו בסרטי הארי פוטר ובהם: מגי סמית', זואי ואנאמייקר, אימלדה סטונטון, דון פרנץ' ופול וייטהאוס.
הסרט הופק בשיתוף פעולה של BBC אמריקה ותחנת הטלוויזיה של בוסטון WGBH.
בארצות הברית שודר הסרט באפריל 2000 ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS.
דייוויד קופרפילד נולד כשלושה חודשים אחרי מות אביו.
הוא נולד בבלאנדרסטון שבסאפוק ושמו כשם אביו.
בערב לידתו של דייוויד מגיעה לבית המשפחה דודתו של האב, בטסי טרוטווד, ומצפה בשקיקה להולדת בת.
היא עומדת על כך שהתינוקת תישא את שמה, בטסי טרוטווד קופרפילד, ושהיא תהיה הסנדקית שלה.
כאשר מתברר שהרך הנולד הוא בן זכר, בטסי, שיחסיה בעבר עם גברים הסתיימו באופן טרגי, עוזבת את הבית בסערה כשהיא רותחת מזעם.
דייוויד הקטן גדל כשהוא מטופל באהבה בידי אמו, קלרה, והמשרתת פגוטי.
כשמלאו לדייוויד שמונה שנים, מתאהבת קלרה באדוארד מורדסטון, איש חמור סבר שמתעב את דייוויד הקטן, והילד מצידו חושש ממנו.
המשרתת פגוטי מציעה לקחת את דייוויד אתה לביקור ביארמות' אצל אחיה, דן פגוטי, ואצל בני משפחתו.
בין דייוויד לאחייניתו של דן, אמילי הקטנה, נוצר קשר חיבה.
כשהם חוזרים מהביקור דייוויד מגלה לחרדתו שאמו התחתנה עם מר מורדסטון, והוא הזמין את אחותו, ג'יין, לחיות אתם בבית.
עד מהרה האח והאחות לבית מורדסטון שולטים בניהול משק הבית בקשיחות אופיינית להם.
קלרה מביעה התנגדות רפה, אך מורדסטון מפעיל את סמכותו ומצווה על דייוויד ללכת לחדרו ללא ארוחת ערב.
בהמשך הוא נוקט בצעדים נוקשים יותר כלפי קלרה, דייוויד ופגוטי.
כאשר מורדסטון מכה את דייוויד בטענה שהוא נכשל בלימודיו, דייוויד נושך אותו.
כעונש על כך שולח מורדסטון את דייוויד לפנימייה, בית סיילם, שבבעלות חברו של מורדסטון, מר קריקל, המתעלל גם הוא בדייוויד.
חברו היחיד של דייוויד בבית הספר הוא ג'יימס סטירפורת', בחור מבוגר ממנו בן למשפחה אמידה ובעלת השפעה.
דייוויד מגיע לביתו לחופשה בחגים ויחסו של מורדסטון משתפר.
כשהוא חוזר לבית סיילם, מודיע לו קריקל שאימו ואחיו הקטן נפטרו.
פגוטי מפוטרת מעבודתה, והיא מתארסת למר בארקיס.
מורדסטון מפסיק את לימודיו של דייוויד ושולח אותו לעבוד בבית חרושת בלונדון.
דייוויד מתגורר אצל וילקינס מיקובר, אשר מתייחס אליו בחיבה כאל בנו, אך עד מהרה הוא נכלא בבית הכלא לבעלי חוב.
אחרי שהוא משתחרר מיקובר ובני משפחתו עוברים לגור בפלימות' ודייוויד נותר חסר בית.
הוא מחליט לנסוע לדובר, למצוא את דודתו בטסי טרוטווד בתקווה שהיא תסכים לאסוף אותו אל ביתה.
בסופו של דבר דייוויד מוצא את דודתו, והיא מקבלת אותו לביתה, אך גם מודיעה למורדסטון על מקום המצאו.
דייוויד מתחבר למר דיק, הדייר של דודתו, וגם בטסי עצמה מתחילה לחבב את הילד.
כשאדוארד וג'יין מורדסטון מגיעים לקחת את דייוויד, בטסי שמודעת למסכת ההתעללויות שעברו דייוויד וקלרה, מסכימה לקחת אותו תחת חסותה.
היא מתעמתת עם מורדסטון ומסלקת אותו מביתה.
דייוויד, או בשמו החדש "טרוטווד קופרפילד", משלים את לימודיו בבית ספר בקנטרברי.
במהלך לימודיו הוא מתאכסן בביתו של מר ויקפילד, ומכיר את בתו אגנס, שגילה דומה לגילו.
השניים גדלים יחד כחברים קרובים.
עם סיום לימודיו דייוויד מחליט להיות פקיד והוא מתחיל את עבודתו כשוליה אצל עורך הדין מר ספנלו.
דייוויד פוגש את בתו של ספנלו, דורה, ומתאהב בה במבט ראשון.
דייוויד פוגש את אגנס במסיבה בלונדון, הוא פחות שמח לראות גם את אוריה היפ באותו מקום.
דייוויד מספר לאגנס על אהבתו לדורה, ואחר כך הוא פוגש סטירפורת', ידידו הוותיק.
אוריה מגלה לדייוויד על כוונתו לשאת לאישה את אגנס, אך מאיים עליו שלא יספר זאת לאגנס או לאביה.
זמן קצר לאחר מכן נהנה דייוויד מביקור לא מתוכנן מבני משפחת מיקובר, ואחרי כן הוא מבקר בבית אימו של סטירפורת'.
דייוויד נוסע ליארמות' בלווית סטירפורת' אל פגוטי ומר בארקיס שחולה מאוד.
כמו כן הם מתארחים אצל דן פגוטי ובני משפחתו המתגוררים עדיין בבית הסירה.
מתברר שאמילי וחם עומדים להתחתן בקרוב.
אמילי מתוודה בפני דייוויד שהיא אינה טובה מספיק להיות אשתו של חם, ומתעלמת מדבריו של דייוויד האומר שחם אוהב אותה יותר מכל.
שוב אצל קלרה פגוטי דייוויד מודיע על כוונתו להתארס לדורה.
כשדייוויד חוזר לביתו הוא מארח את מיקובר לארוחה, מיקובר מגלה שהוא עובד עבור אוריה היפ.
דייוויד מתוודה על אהבתו בפני דורה והיא משיבה לו אהבה.
כשהוא מגיע לביתו באותו ערב, הוא מוצא את דודתו טרוטווד המודיעה לו שמצבה הכלכלי בכי רע.
כיוון שאין לדייוויד תמיכה כלכלית מדודתו, הוא מתארס לדורה בסתר.
בקנטרברי מנסה דייוויד לדון עם ויקפילד במצבה של דודתו, אך נראה שאין מה לעשות עבורה.
דייוויד מגלה למיקובר, הגר כעת בביתו של ויקפילד, על חשדותיו לגבי אוריה היפ שמנסה להשתלט על רכושו של מר ויקפילד.
ומספר לאגנס על אירוסיו לדורה.
היפ מצהיר על כוונתו לשאת את אגנס לאישה ומעורר את זעמו של אביה.
למחרת ויקפילד מתנצל בפני היפ, כיוון שהוא תלוי בו כעת.
בביקורו של דייוויד אצל מר ספנלו, מתברר שנודע לו דבר האירוסים לדורה, והוא מתנגד להם.
דייוויד אינו מוכן לוותר על דורה, ומנסה להיפגש שוב עם מר ספנלו ולשכנע אותו, אך לפני שהוא מספיק לעשות זאת נפטר מר ספנלו מהתקף לב.
דייוויד מקבל מכתב מפגוטי המודיעה לו שמצבו הבריאותי של בארקיס החמיר.
הוא נוסע ליארמות' ועם מותו של בארקיס מתברר שהשאיר אחריו סכום גדול של כסף כ-3000 פאונד.
מתוכם דן פגוטי מקבל 1000 ואשתו קלרה מקבלת 2000 פאונד.
חם מספר לדייוויד שאמילי נטשה אותו וברחה עם סטירפורת' שפיתה אותה.
דן מנסה לחפש אותם באירופה.
דייוויד ודן פגוטי מיידעים את גברת סטירפורת' וידידתה, רוזה דארטל, על היעלמותם.
גברת סטירפות' מגיבה בזעם ואומרת שלא תרשה לבנה להתחתן עם אמילי.
דורה נשארת מחוסרת כל אחרי מות אביה שפשט את הרגל.
דייוויד מנסה לנחם אותה, הוא מתחיל לכתוב סיפורים ולמכור אותם לפרנסתו.
השניים מתחתנים, אך חייהם כזוג נשוי אינם קלים.
דורה, כ'כלה ילדה' אינה מסוגלת להשליט סדר בביתה, לתסכולו הרב של דייוויד.
אך לבסוף הוא מסתגל למצב וחיי הנישואים שלהם מאושרים.
עד מהרה דורה נכנסת להריון, אבל מפילה את עוברה, ונותרת חלשה ומרותקת למיטתה.
לבסוף מוצא דייוויד את אמילי בשכונת עוני בלונדון כשהיא מתעמתת מול רוזה דארטל.
סטירפורת' נטש אותה והיא הדרדרה לזנות.
דן פגוטי מבטיח לאמילי שהם יפתחו בחיים חדשים הרחק מיארמות ככל האפשר - באוסטרליה.
אמילי מתחננת בפני דייוויד שיתן לחם מכתב ממנה.
כשדייוויד מגיעה ליארמות' משתוללת בים סופה עזה.
סטירפורת' מתגלה במים אחרי שספינתו התהפכה, חם המנסה להצילו טובע יחד איתו.
מיקובר מצליח לחשוף את המזימה של אוריה היפ שגרם לפשיטת הרגל הן של מר ויקפילד והן של בטסי טרוטווד.
מר ויקפילד מזמין משטרה והם עוצרים את היפ.
מתוך הכרת תודה בטסי טרוטווד מממנת למשפחת מיקובר את הנסיעה לאוסטרליה.
בנמל מחכה למיקובר צו מעצר על חובות שלא שולמו, אך למרבה המזל נמצאת במקום בטסי טרוטווד כדי לפרוע את חובותיו.
גם דן פגוטי ואמילי מצטרפים למשפחת מיקובר למסע לאוסטרליה.
דן מסתיר מאמילי את הידיעה על מותו של חם עד שתתחזק מספיק כדי להתמודד עם הבשורה הרעה.
דן מציע לאחותו להצטרף אליהם באוסטרליה, אבל היא מחליטה להישאר באנגליה עם דייוויד ודורה.
אוריה היפ עולה אף הוא על הספינה, יחד עם אסירים אחרים שהורשעו בדין ושנלקחים למושבת עונשין.
אחרי מות דורה, דייוויד עוזב את אנגליה לשלוש שנים, בהן הוא ממשיך לכתוב ומפרסם את שני ספריו הראשונים.
כשהוא חוזר לקנטרברי מבין דייוויד שהוא אוהב את אגנס ויקפילד.
היא מודה שתמיד הייתה מאוהבת בו, וגם קיבלה את ברכתה של דורה כשזו הייתה על ערש דווי.
הם מתחתנים ונולדים להם שני בנים.
מר פגוטי מבקר באנגליה ומספר לדייוויד שאמילי התגברה כליל על הצלקות הנפשיות שנותרו בה מתקופת חייה כפרוצה.
עוד מספר פגוטי שמיקובר ביסס את מעמדו כשופט שלום וכמנהל בנק מצליח.
בסיום נולדת לאגנס ולדייוויד בת.
לאחר 30 שנה מתגשמת משאלתה של בטסי טרוטווד, והיא הסנדקית של התינוקת שנקראת על שמה.
בלאנדרסטון (Blunderstone) הוא כפר בסאפוק שם נולד דייוויד.
הבית בו גדל נקרא The Rookery, והוא חי עם אמו קלרה והמשרתת פגוטי.
כאשר קלרה קופרפילד התחתנה עם מר מורדסטון, הוא עבר לגור איתם ואליהם הצטרפה גם אחותו.
דייוויד סבל מנוכחותם ואכזריותם של אביו החורג ואחותו.
הוא נשלח לפנימייה בית סיילם אחרי שנשך את אצבעו של מר מורדסטון.
דייוויד עזב סופית את בלאנדרסטון אחרי מות אמו, כאשר מורדסטון שלח אותו לעבוד בלונדון.
יארמות' היא עיר חוף במחוז נורפוק.
שם גרה משפחתה של פגוטי בבית/סירה יחד עם חברת המשפחה גברת גאמידג'.
דייוויד ביקר במקום בילדותו וחזר שוב עשר שנים אחר כך לביקור אצל משפחת פגוטי.
אחרי מותו של חם, מהגרים דן אמילי וגברת גאמידג' לאוסטרליה ומתחילים בחיים חדשים שם - מה שמועיל במיוחד לאמילי המשאירה מאחור את חייה כפרוצה.
בית סיילם - פנימייה בלונדון אליה שולח מר מורדסטון את דייוויד קופרפילד.
מנהל בית הספר האכזר, מר קריקל, היה חברו של מורדסטון והוא מתעלל בדייוויד יותר מהרגיל.
אחרי מות אימו עזב דייוויד את בית הספר ונשלח לעבוד בבית חרושת למשחת נעליים.