tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שאיפתה הייתה שבנה יישא לאישה את חברת ילדותו, אן דרלינגטון.
ב-1951 עקרו מילן ורעייתו לעיר דארטמות' שבמחוז דבון כדי להקים חנות ספרים.
החנות הפכה לסיפור הצלחה, אף על פי שאמו של מילן סברה שזה רעיון מוזר, משום שלא נראה היה שלמילן היה כישרון עסקי, וכן משום שכמוכר ספרים, היה צפוי להיתקל תדיר בחובבים של ספרי פו הדב השנואים עליו.
מילן ורעייתו ניהלו את חנותם במשך שנים ללא צורך בתמלוגים ממכירת ספרי פו הדב, על אף התסכול שגרמו להם בעיות אלו.
לאחר שמילן פרש מעסקי מכירת הספרים, פתחה אשתו יחד עם שותף לעסקים חנות למכירת ספרי יד שנייה.
מילן ביקר את אביו לפעמים לאחר שבריאותו נתרופפה, אך לאחר מותו הוא לא שמר על שום קשר עם אמו ב-15 השנים שחלפו עד מותה.
גם כאשר הייתה אמו על ערש דווי היא סירבה לראות את בנה.
ב-1956, חודשים ספורים לאחר מותו של מילן האב, נולדה למילן בת בשם קלייר.
קלייר מילן אובחנה כסובלת משיתוק מוחין, ולימים ניהלה קרן צדקה לסיוע לנכים שנקראה על שמה.
ב-1974 פרסם מילן את הראשונה מתוך שלוש האוטוביוגרפיות שלו.
בספר זה, "המקומות הקסומים" (The Enchanted Places), הוא סיפר על ילדותו ועל הבעיות בהן נתקל בקשר לספרי פו הדב.
מילן העביר את הבובות הממולאות המקוריות ששימשו כהשראה לספרי פו הדב למוציא לאור של הספרים, שתרם אותם לספריית העיר ניו יורק.
בספרה "חברים דמיוניים וכיצד ילדים יוצרים אותם", ציינה מרג'ורי טיילור שרבים היו מאוכזבים מצעדו זה של מילן, שהסביר כי הוא מעדיף להתרכז בנושאים המעניינים אותו.
מילן סלד מהמסחור של ספרי וסרטי פו הדב.
בשנותיו האחרונות סבל כריסטופר רובין מילן מתסמונת מיאסטניה גראביס ומת בשנתו ב-20 באפריל 1996, בגיל 75.
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי אודות משפחת מילן, המתמקד בדמותו של כריסטופר רובין מילן בשם "להתראות כריסטופר רובין" (Goodbye Christopher Robin).
כריסטופר רובין הוא סרט לייב אקשן אמריקאי, מסוגת דרמה קומית, אשר בוים על ידי מארק פורסטר והופק על ידי Walt Disney Pictures שבבעלות חברת וולט דיסני.
הסרט נכתב על ידי ג'ון אוגוסט, גאי ריצ'י וונסה טיילור, בהשראת סיפורו של א"א מילן, "פו הדב", וסדרת סרטי הנפשה של דיסני שמבוססים עליו.
בסרט מככבים יואן מקגרגור, היילי אטוול, ברונטה קרמייקל, מארק גאטיס, ג'ים קאמינגס, כריס או'דאוד, בראד גארט, טובי ג'ונס, ניק מוחמד, פיטר קפלדי וסופי אוקונדו.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-3 באוגוסט 2018.
כריסטופר רובין, הילד הקטן מספרי פו הדב, הוא כיום איש מבוגר שאיבד את כל הדמיון שלו.
פו הדב וחבריו נכנסים מחדש לחייו של כריסטופר ועוזרים לו למצוא מחדש את דמיונו.
יואן מקגרגור - כריסטופר רובין, איש עסקים שהיה פעם ילד קטן מלא דמיון
אורטון או'בריאן - כריסטופר רובין הצעיר
היילי אטוול - אוולין רובין, אשתו של כריסטופר
ברונטה קרמייקל - מדלין רובין, בתו של כריסטופר
מארק גאטיס - גילס וינסלו, הבוס של כריסטופר
ג'ים קאמינגס - פו הדב וטיגר
וייט דין הול - רו
הסרט יצא לאקרנים ב-3 באוגוסט 2018 על ידי סרטי אולפני וולט דיסני.
הכרזה הראשונה של הסרט יצאה ב-5 במרץ 2018. באותו יום פורסם הטיזר הראשון של הסרט.
כריסטופר קונדנט (באנגלית, Christopher Condent ; סביבות 1710, פלימות' שבדבון, אנגליה - 1770, צרפת) היה פיראט אנגלי, שהוביל את החזרה לים המזרחי.
שמו האמיתי של כריסטופר קונדנט אינו ברור.
הוא נודע בשמות המשפחה קונדנט, קונגדון, קודון, קונור או קונדל.
נקרא גם בשמות פרטיים שונים כולל ויליאם, כריסטופר, אדמונד, אדוארד או ג'ון.
לעיתים קרובות הוא מכונה כריסטופר קונדנט, אך ידוע בעיקר בכינוי "בילי עם יד אחת".
במהלך נסיעה ברחבי האוקיינוס האטלנטי, הרג קונדנט איש צוות הודי, שאיים להצית את מחסן אבקת השריפה של הספינה.
זמן קצר לאחר מכן הם השתלטו על ספינת סוחר, "הדוכס מיורק".
לאחר ההשתלטות הצוות התפצל בין שתי הספינות, כאשר כריסטופר קונדנט נבחר לקפטן ספינת הפיראטים.
סביב שנת 1718, כאשר וודס רוג'רס הפך למושל באיי בהאמה והוטל עליו התפקיד להשתלט על שודדי הים הקאריביים, עזבו קונדנט וצוותו את ניו פרובידנס.
באיי כף ורדה תפסו קונדנט ואנשיו ספינה עם יין פורטוגזי.
לאחר מכן הפליג קונדנט לברזיל, שם תפס ספינות נוספות, ומדי פעם כרת את אוזניהם ואת אפם של אסירים פורטוגזים.
לאחר מכן הוא חזר לאזור כף ורדה, שם כבש שיירה של עשרים אוניות קטנות וספינת מלחמה הולנדית ליד סנטיאגו.
קונדנט שמר על ספינת המלחמה, וכינה אותה ה"דרקון הלוהט".
קונדנט שם מצור על הספינה האנגלית "רייט", וכן על ספינה פורטוגזית וכלי שיט הולנדי עם 26 תותחים.
כשהוא השאיר את ה"רייט" מאחור, הוא הוביל צי של שלוש אוניות לחוף הזהב (גאנה) שם השתלטו על ספינות נוספות: "המלכה ההודית", "התהילה", וספינה הולנדית נוספת.
באפריל 1719 הגיע קונדנט למדגסקר והקים בסיס בסאנט-מארי.
שם הוא שילב כמה מהצוות הוותיק של ג'ון הלסי לשלו.
הוא ניצל את הידע שלהם על האזור לטובתו כשהוא שט לאורך החוף ההודי והים האדום בחיפוש אחרי שלל נוסף.
שודדי ים אחרים, כמו אדוארד אנגלנד וג'ון טיילור, שהיו על סיפונה של ספינת "הפנינה", עקבו אחר קונדנט מניו פרובידנס למדגסקר.
בניסיון לא להכעיס עוד יותר את "חברת הודו המזרחית", אסר קונדנט על הצוות שלו, להתעלל באנשי צוות או בנוסעים שהם תפסו.
באותה עת, הנוכחות הקבועה של הצי המלכותי, באוקיינוס ההודי, הגדילה את הסיכונים של שודדי הים באופן משמעותי.
קונדנט וצוותו חזרו לאי סיינט-מארי, וחילקו את השלל הגדול שתפסו, שכל אחד מהם קיבל בסביבות 3,000 ליש"ט כל אחד.
בשנת 1721 הפליגו קונדנט וארבעים מחברי הצוות האחרים שלו לאי בורבון ושם ניהלו משא ומתן עם מושל צרפת לקבל חנינה.
עשרים או יותר מהגברים התיישבו באי.
קונדנט התחתן עם גיסתו של המושל, ובשנת 1723 נסע לצרפת, שם התיישב עם אשתו בברטאן והפך לסוחר עשיר בסאן-מלו.
דגל ג'ולי רוג'ר המשויך בדרך כלל לקונדנט - היה מעוצב משלוש עצמות גולגולות וצלבי של עצמות על רקע שחור.
לא בטוח שאמנם זה היה דיגלו ותוארך ל־1704. עיצוב דומה הופיע בסרט "פריגטות בלאקוול" של באסיל לובוק בשנת 1922 וב"פיראטיות במערב הודו ודיכויה" של פ.
ברדלי בשנת 1923. צ'ארלס גריי ייחס לו את הדגל הזה ב־1933 בסרט "שודדי הים המזרחי" נראה כי אין מקורות תקופתיים המתארים את דגלו.
כריסטופר סקסון היה קרטוגרף אנגלי, שהפיק את מפות המחוז הראשונות של אנגליה ווילס.
סביר להניח שג'ון ראד, הכומר של דווסברי ותורנהיל, קרטוגרף נלהב פיתח את כישוריו של סקסטון.
סקסטון התחתן והיה אב לשלושה ילדים.
רוברט, יליד 1585, הפך לעוזרו של אביו בשנת 1601 וצייר מפה של Snapethorpe בוויקפילד, אזור שסקר אותו אביו.
רוברט הוזמן לסקר את סנדל מגנה בשנת 1607. כריסטופר סקסון נפטר בשנת 1610 או 1611.
יצירת מפות הפכה נפוצה יותר ויותר בתקופת אליזבת הראשונה, היא התאפשרה על ידי התקדמות בטכנולוגיות מדידות והדפסות מלוחות נחושת חרוטים.
מיפוי מדויק של המדינה כולה נעשה חשוב יותר ויותר.
לורד בורגלי סייע להבטיח כי פקיד החצר תומאס סקפורד מוודברידג' בסופוק, מימן את הוועדה.
בשנת 1574 החל סקסטון בסקר אנגליה.
בהתחשב בהוצאות הכרוכות בכך, המלכה אליזבת העניקה לו חוזה שכירות על אדמות באחוזת גריגסטון בסופוק.
הסקר הוולשי החל בשנת 1577. סקר המדינה היה התחייבות משמעותית אך הצלחות הראשונות הופיעו כבר עד שנת 1574 ובשנת 1578 הסקר הושלם.
ככל שהמשימה הסתיימה תוך זמן קצר הדבר אפשר לסקסטון גם להשתמש בחלק מהעבודות הקודמות שביצע ג'ון ראד.
גיליונות מחוזיים הונפקו לפני שהסקר שהושלם הוצא כ אטלס בשנת 1579. התוצאות הוצגו בפני הלורד בורגלי שחיבר אותם לאטלס משלו.
המפות הופקו באטלס המחוזות של אנגליה ווילס שפורסם בשנת 1579, האטלס הראשון של כל המדינה.
הוא הכיל 35 מפות, כשכל אחת מהן נשאה את סמלי אליזבת הראשונה ותומס סקפורד, פטרונו של סקסטון.
המפות מראות גבעות והרים אך אינן מספקות מידע מדויק לגבי מיקומן או גובהן.
מגוון סמלים מראים בניינים וישובים.
כל המפות מתוארכות למעט מפת נורת'מברלנד.
חמישה מחוזות, קורנוול, אסקס, הרטפורדשייר, מפות סופולק ונורפוק מציגות חלוקה לאזורים קטנים יותר.
האטלס זכה להצלחה מסחרית, מה שהניע את הקרטוגרפים האחרים כולל ג'ון ספיד, ג'ון נורטון ומייקל דרייטון לבצע מיפויים דומים, להוסיף ולפרט את עבודתו של סקסטון.
את המפות שצייר סקסטון חרטו אוגוסטין ריתר, רמיגיוס הוגנברג, ויליאם הול, ויליאם קיפ, לאונרד טרווארט מאנטוורפן, ניקולס ריינולד מלונדון, קורנליוס הוגיוס ופרנסיס סקרט.
החרטים היו ממוצא הולנדי או פלמי.
אין שום ראיות במפות שסקסטון חרט אותן בעצמו, אך לפי דיווח אחד הוא חרט את אלה של מחוזות וולש והרפורדשייר.
סאקסטון השיג רישיון למכירת המפות לתקופה של עשר שנים.
ג'ון די, ראש הכנסייה של מנצ'סטר, העסיק את סקסטון כדי לסקר את גבולות הקהילה של מנצ'סטר בשנת 1596 אך שום עותק לא שרד.
בספרייה של צ'ת'ם במנצ'סטר יש עותק של האטלס, וכך גם בספריית פולגר שייקספיר בוושינגטון,
כריסטופר שילז (נולד סביב שנת 1774 במאונט ורנון, וירג'יניה; שנת ומקום פטירה לא ידועים) היה עבד ששימש כמשרת־בית במטע של ג'ורג' וושינגטון, במאונט ורנון, בווירג'יניה, ארצות הברית.
בהיותו נער, עבד כ"משרת הגוף" של משפחת וושינגטון במשקי הבית הנשיאותיים בניו יורק: בשנים 1789–1790, ובפילדלפיה, בשנים 1790–1791. בספטמבר 1799, סיכל וושינגטון ניסיון בריחה של שילז ממאונט ורנון.
כעבור שלושה חודשים שילז נכח לצד מיטתו של הנשיא לשעבר כאשר היה על ערש דווי.
שילז היה רכוש אחוזתו של דניאל פארק קוסטיס (1711–1757), בעלה הראשון של מרתה וושינגטון.
כאלמנה, היא קיבלה שימוש לכל החיים בשליש מהעבדים של האחוזה של קוסטיס.
בזמן נישואיה בינואר 1759 לג'ורג' וושינגטון, העבדים שהועברו לידיה בירושה (dower" slaves") מנו לפחות 85 נפשות.
על פי החוק בווירג'יניה, מעמדו החוקי של עבד נקבע על פי האשה, כך שכל ילדיה של אם משועבדת נולדו משועבדים גם הם, לא משנה מיהו האב.
במאונט ורנון נולדו דורות מרובים של עבדים שעברו בירושה.
מפקד העבדים של מאונט ורנון ביולי 1799 מונה 153 עבדים כאלה.
בעוד שג'ורג' וושינגטון שחרר את 123 העבדים שלו באמצעות צוואתו בשנת 1799, העבדים שעברו לאשתו בירושה נותרו רכושה של אחוזת קוסטיס.
לאחר מותה של מרתה וושינגטון ב-1802, העבדים שעברו אליה בירושה, עברו עתה בירושה לארבעת נכדי קוסטיס.
שילז היה בנה של אליס (Alyce או Alce), טווה משועבדת באחוזה.
ייתכן שאביו היה כריסטופר שלדז (Sheldes), נהג עגלה לבן, שעבד במאונט ורנון עד דצמבר 1773. כריסטופר רשום כ"בן 11" במפקד העבדים במאונט ורנון בפברואר 1786. סבתו, "Old Doll", הייתה טבחית באחוזה, והייתה בין העבדים המקוריים שהועברו בירושה והובאו למאונט ורנון בשנת 1759.
ויליאם לי היה "משרת הגוף" של וושינגטון במהלך המהפכה האמריקאית, ועידת החוקה בשנת 1787, ובמאונט ורנון.
באפריל 1789, כשוושינגטון יצא לעיר ניו יורק כדי להישבע כנשיא הראשון של ארצות הברית, לי היה חולה מכדי לעשות את הנסיעה.
שילז בן הארבע עשרה הלך במקומו של לי, אף על פי שלי הצטרף לשילז בבית הנשיאותי כעבור מספר שבועות.
השניים נעשו מאוחר יותר קרובי משפחה: אחיו של לי היה נשוי לדודה של שילז.
לאחר אישור החוקה האמריקאית, העיר ניו יורק שימשה כבירה הלאומית מדצמבר 1788 עד דצמבר 1790. וושינגטון הושבע ב-30 באפריל 1789. בית הנשיאות הראשון כלל כעשרים משרתים, בהם שבעה עבדים ממאונט ורנון: אוני ג'אדג' , אוסטין, ג'יילז (Giles), פאריס, מול (Moll), כריסטופר שילז וויליאם לי.
על פי חוק המגורים ביולי 1790, הקונגרס העביר את הבירה הלאומית לפילדלפיה לתקופה של עשר שנים, בזמן שבירת המדינה הקבועה הייתה בבנייה במחוז קולומביה.
לבית הנשיא בפילדלפיה היה משק־בית גדול יותר, בתחילה כעשרים וארבעה משרתים, כולל שמונה עבדים ממאונט ורנון: אוני ג'אדג', אוסטין, ג'יילז, פאריס, מול, הרקולס פוזי , ריצ'מונד וכריסטופר שילז.
ויליאם לי מעולם לא היה חלק ממשק הבית הנשיאותי בפילדלפיה.
הוא הוחזר לצמיתות למאונט ורנון, שם הפך לסנדלר של המטע.
לאחר מותו של אוסטין בשנת 1794, הצטרף "פוסטיליון ג'ו" ריצ'רדסון ("Postilion Joe "Richardson) לבית הנשיאות בפילדלפיה.
חוק לביטול הדרגתי של עבדות
עם החוק לביטול הדרגתי של עבדות ב-1780, ממשלת פנסילבניה הייתה הראשונה שהחלה בביטול העבדות.
אך חוק המדינה היה מאוד הדרגתי ומכבד מאוד את זכויות הקניין של בעלי העבדים.
החוק שחרר רק את הילדים העתידיים של אמהות משועבדות.
כל אדם שהיה משועבד בפנסילבניה לפני כניסת החוק לתוקף נותר משועבד לכל החיים.
בעלי עבדים שאינם תושבי פנסילבניה, יכלו להחזיק את עבדיהם במשך שישה חודשים בעודם במדינה.
אך אם העבדים הללו הוחזקו בפנסילבניה יותר מחצי שנה, חוק המדינה העניק להם את הסמכות לשחרר עצמם באופן חוקי.
פילדלפיה תפקדה כבירה הלאומית במהלך מלחמת העצמאות.
כאשר גובש החוק לביטול הדרגתי, הייתה לממשל הפדרלי זרוע אחת - הקונגרס - שהתכנס בעיר.
פנסילבניה פטרה במיוחד חברי הקונגרס ואת העבדים האישיים שלהם מחוק המדינה של 1780. עשר שנים לאחר מכן, כאשר חזרה הבירה הלאומית לפילדלפיה, אושרה החוקה האמריקנית ולממשל הפדרלי היו שלוש זרועות.
חברי הקונגרס נותרו פטורים מחוק הביטול ההדרגתי של פנסילבניה, אולם השפעות החוק על מחזיקי משרות מחזיקי־עבדים ברשות השופטת וברשות המבצעת נותרו לא ברורות.
וושינגטון טען, באופן פרטי, כי נוכחותו בפנסילבניה היא רק תוצאה של היותה המושב הזמני של השלטון הפדרלי, שהוא נשאר אזרח וירג'יניה, ושחוק פנסילבניה לא אמור לחול עליו.
בעצתו של התובע הכללי, אדמונד רנדולף, הוא ערך באופן שיטתי סבב בין עבדי בית הנשיא, פנימה והחוצה מפנסילבניה, כדי למנוע מהם תושבות רצופה של שישה חודשים.
בשנת 1788 תיקנה פנסילבניה את החוק, כדי לחסל את הפרצה הזו, וסבב עבדים זה שערך וושינגטון היה כנראה הפרה של החוק המתוקן, והוא נותר ללא עוררין במשך תושבותו של וושינגטון בפילדלפיה.
עם התקרבות המועד האחרון של ששת החודשים הראשונים במאי 1791, מרתה וושינגטון לקחה את שילז ואת אוני ג'אדג' לטיול בן יומיים לטרנטון, ניו ג'רזי, ובכך ביטלה את תוקף מגוריהם בפנסילבניה.
שילז הוחזר לצמיתות למאונט ורנון בינואר 1792, שם עבד כמלצר והגיש את הארוחות המשפחתיות.
וושינגטון השלים את כהונתו השנייה כנשיא במרץ 1797, וחזר לווירג'יניה.
בספטמבר 1799 גילה וושינגטון פתק המתווה תוכנית בריחה ממאונט ורנון עבור שילז וארוסתו (פתק זה מוכיח כי שילז ידע לקרוא) וסיכל את הבריחה.
שלושה חודשים לאחר מכן, שילז היה ליד מיטתו כאשר וושינגטון נפטר ב־14 בדצמבר 1799.
בהיותו עבד שעבר בירושה לאלמנה מרתה, שילז לא היה בין 123 העבדים ששוחררו על ידי ג'ורג' וושינגטון בצוואתו בשנת 1799. לאחר מותה של מרתה וושינגטון בשנת 1802, הפך שילז לאחד מ-153 העבדים שירשו ארבעת נכדי קוסטיס.
אין תיעוד למקום מגוריו בשארית חייו או למועד בו הוא נפטר.
כריסטופר אנטוניו פיסרידס הוא כלכלן בריטי-קפריסאי.
מכהן כפרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון.
זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2010 עם דייל מורטנסן ופיטר דיאמונד.
מחקריו מתמקדים במדיניות כלכלית, שוק העבודה ובמקרו-כלכלה.
פיסרידס נולד בניקוסיה שבקפריסין למשפחה יוונית-אורתודוקסית.
בשנת 1970 סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1970 בכלכלה באוניברסיטת אסקס.
בשנה לאחר מכן סיים את לימודי התואר השני באותה האוניברסיטה.
בשנת 1973 סיים פיסרידס את הדוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון.
מאז 1976 וא מלמד בבית הספר.
בעבר הרצה באוניברסיטת סאות'המפטון (1974–1976), אוניברסיטת הרווארד (1979–1980) ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1990–1991).
מאז 1997 פיסרידס חבר בחברה האקונומטרית ובשנת 2002 נבחר לכהן כעמית באקדמיה הבריטית.
כריסטופר רודי הוא חוקר וסופר אמריקאי.
הוא מייסד ומנכ"ל חברת התקשורת ניוזמקס מדיה, המאגד את ערוץ Newsmax.com ואת רשת Newsmax TV.
כריסטופר רודי גדל בלונג איילנד וקיבל השכלה בהיסטוריה וממשל ציבורי, בין היתר הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים.
כריסטופר רו המכונה כריס רו הוא מפיק מוזיקלי, מהנדס הקלטה וגיטריסט אמריקאי המתמחה במוזיקת קאנטרי רוק.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
רו החל את הקריירה שלו כגיטריסט פולק וניו-אייג', לפני שעבר לעסוק במוזיקת קאנטרי כטכנאי קול ועורך.
הוא היה חלק מצוות ההפקה של האלבום של דיקסי צ'יקס, Fly.
בשנת 2021, עבד רו עם טיילור סוויפט על שני אלבומי ההוצאה החוזרת שלה, ו-, אותם הפיק, הנדס וערך ביחד עמה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025אלבום השנהThe Tortured Poets Department (בתור טכנאי/מיקסר)
כריסטופר אנדרו סליז היה סמל מדרגה ראשונה בצבא ארצות הברית.
לאחר מותו הוענקה לו מדליית הכבוד על ידי הנשיא ג'ו ביידן ב-16 בדצמבר 2021, על מעשיו ב-12 ביולי 2018. המדליה הוענקה למשפחתו של סליז במהלך הטקס.
סליז הוא היהודי הראשון שהוענקה לו מדליית הכבוד במלחמה העולמית בטרור.
סליז נולד בעיר סאמרוויל שבדרום קרוליינה ב-1986. למד בתיכון סאמרוויל שם הכיר אשתו קתרין ובשנת 2010 נולדה להם בת.
הוא התגייס לצבא ארצות הברית בספטמבר 2006 והוכשר כמהנדס קרבי.
לאחר הכשרתו הוצב בדיוויזיית הפרשים הראשונה שבסיסה בפורט הוד טקסס ומונה למפקד צוות.
בהמשך שובץ בדיוויזיה השלישית שבסיסה שוכן בפורט סטיוארט ג'ורג'יה, שם שירת כסמל מחלקה.
ב-2013 נבחר לשרת ברגימנט הריינג'רס ה־75, הגדוד ה־1, שבסיסו בשדה התעופה האנטר ג'ורג'יה ושירת כמומחה הנדסה גדודי, במרץ 2017 שובץ לתפקיד סמל מרגמות מחלקתי באותו הגדוד.
סליז השתתף במלחמת עיראק בין השנים 2008–2009, ובין 2011–2012 במסגרת מבצע חירות מתמשכת.
הוא היה בשליחותו החמישית כאשר נהרג בפעילות מבצעית בפכתיא שבאפגניסטן ב-12 ביולי 2018.
הלווייתו התקיימה ב-18 ביולי בבית הכנסת מקווה ישראל בסוואנה שבג'ורג'יה.
ביום ההלוויה הוציא הנרי מקמסטר, מושל מדינת דרום קרוליינה, צו המורה להוריד את הדגלים במדינה לחצי התורן לזכרו של סליז.
מיד לאחר מותו הוענקו לו עיטורי לב הארגמן, כוכב הארד ומדליית השירות הראוי לשבח.
ב-16 בדצמבר 2021 הוענקה לו מדליית הכבוד על ידי הנשיא ג'ו ביידן בטקס שנערך בהשתתפות אלמנתו ובתו.
סליז הוא היהודי ה-18 שהוענקה לו מדליית הכבוד.
סליז הפגין מעשה מעשי גבורה בעת התקלות באויב בבפכתיא שבאפגניסטן ב-12 ביולי 2018. זמן קצר לאחר שהגיע עם צוותו לביצוע משימתם הסופית, הכוח הותקף על ידי כוח אויב גדול אשר ריתק את הכוח של סליז.
כאשר סליז הבין זאת הוא בחר לחשוף את עצמו בפני כוח האויב על מנת להגיע לנשק כבד ובכך לאפשר לכוחות ארצות הברית ובני בריתם להשיג יתרון.
כאשר הגיע מסוק לפינוי רפואי הוא נתקל מיד באש כוחות האויב.
סליז ידע שקריטי להעלות את הנפגעים כמה שיותר מהר וחשף את עצמו לאש האויב וכאשר הפצועים הועברו ממקום המחסה לכיוון המסוק, השתמש סליז בגופו על מנת להגן עליהם.
כאשר כל הפצועים הועלו למסוק, צוותו של סליז חזר לתפוס מחסה והוא נשאר להגן על המסוק והחזיר אש לעבר מקורות הירי.
לאחר מכן התמקם בין תא הטייס לכוח האויב ובכך הבטיח כי המסוק יוכל להמריא, בשלב זה נפצע מאש האויב ועל אף זאת סימן למסוק להמריא במקום לעלות עליו.
במעשיו אלה הציל את חייהם של חבריו והפצועים שהיו על המסוק ומנע אבדות נוספות בקרב חבריו לצוות והצוות האווירי.
במהלך כל הקרב סליז היה חשוף לסכנה על מנת להגן על צוותו, להביס את האויב ולבסוף שילם על כך בחייו.
כְּריסטופר פֿאוּלֶר היה סופר מותחנים אנגלי.
הוא חיבר למעלה מחמישים רומנים ואוספי סיפורים קצרים, כולל סדרת בְּראיינט ומֵיי, המתעדת את הרפתקאות שני בלשים מתקופת תור הזהב של ספרות הבלש בלונדון של ימינו.
הוא זכה ב"פרס הפגיון בספרייה" של איגוד מחברי ספרי הפשע לשנת 2015 (על כלל יצירתו), פרס הצחוק האחרון (פעמיים) ופרס הפנטזיה הבריטית (מספר פעמים), פרס אדג' היל ופרס הציפורן הירוק.
יצירתו כללה גם תסריטים, משחקי מחשב, רומנים גרפיים, תסכיתים ומחזות.
עד כה, לא תורגמה יצירתו לעברית.
עיקר פרסומו של פאולר כמחבר מותחני בראיינט ומֵיי, שבהם שני הבלשים, ארתור בראיינט וג'ון מיי, חברים ביחידה הבדיונית "היחידה לפשעים מוזרים", המבוססת על יחידה שבה עבד אביו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסדרה זמינה גם בפורמט ספרי שמע, בקריינות של טים גודמן.
דמויות מסדרה זו מופיעות גם בספריו "Fowler's Roofworld", "Rune", "Darkest Day", ו־"Soho Black", אם כי ספרים אלו אינם נחשבים לחלק מהסדרה.
הסדרה מתרחשת בעיקר בלונדון, והסיפורים מתרחשים בשנים שונות בין מלחמת העולם השנייה לעשורים הראשונים של שנות האלפיים.
על אף שיש גם עלילה מתפתחת בין הספרים, כל ספר עומד בפני עצמו כסיפור נפרד.
יוצאי הדופן הם: "Full Dark House", סיפור ראשית, המתמקד בהיזכרות של ג'ון מיי במקרה הראשון של הצוות ביחד במהלך הבליץ; "Seventy Seven Clocks", שבסיפור המסגרת שלו מספר מחדש ארתור בראיינט על מקרה מ־1973; ו־"On the Loose" ו־"Off the Rails", שממשיכים דמויות ואירועים על פני שני ספרים.
הספר "Hall of Mirrors" מתרחש בשנת 1969; בשלב מסוים דנות הדמויות באירועים של אותו קיץ: פסטיבל המוזיקה בוודסטוק, הנחיתה על הירח ומעשי הרצח של כת צ'ארלס מנסון.
כמו כן חיבר פאולר שני כרכים של מקרים חסרים (סיפורים קצרים), בשם "London's Glory" ו־"England's Finest".
פאולר טווה רבדים עובדתיים רבים מההיסטוריה והדמויות של לונדון לאורך הסדרה.
רוב האתרים הם ציוני דרך בלונדון, כמו קתדרלת סנט פול, גלריית טייט ותיאטראות שונים.
מאפיין עיקרי של "The Water Room" הוא רשת המנהרות והנהרות התת־קרקעיים שמתחת לעיר.
ב־"Off the Rails" הם חוקרים את רשת הרכבת התחתית של לונדון.
הסדרה גם משופעת בהרמזים ליצירות ספרותיות אחרות.
בספר "Seventy Seven Clocks" משובצים הרמזים לגילברט וסאליבן לאורך כל העלילה, וב־"Victoria Vanishes" יש קווי דמיון מכוונים לספר "The Moving Toyshop" מאת אדמונד קריספין.
על אף שלכאורה יש בספרים יסודות מוזרים, אין הם מתארים התרחשויות על טבעיות או פנטסטיות.
ספרו של פאולר "Rune" הוא עדכון לסיפור של מונטגיו רודס ג'יימס "Casting the Runes".
הוא כולל גם את בראיינט, מיי וכמה דמויות מאותה סדרה.
סיפורו "The Master Builder" עובד לסרט בשם "Through the Eyes of a Killer", בכיכּוב ריצ'רד דין אנדרסון, מארג הלגנברגר וטיפי הדרן.
אוסף הסיפורים הקצרים העשירי שלו, "Old Devil Moon", זכה בפרס הקהל של Edge Hill לשנת 2008. גם סיפוריו "On Edge" ו"The Most Boring Woman in the World" עובדו לסרטים.
הנובלה שלו "Breathe" זכתה בפרס אגודת הפנטזיה הבריטית לנובלה הטובה ביותר בשנת 2005.
הממואר שלו, "Paperboy", על ילדות בודדה בשנות ה-60, זכה בפרס הציפורן הירוק, המוענק לספרות ולזיכרונות שנכתבו על ידי הומוסקסואלים.
ספר המשך, "Film Freak", תיאר את מסעותיו בתעשיית הקולנוע הבריטית.
פאולר כתב טור קבוע בעיתון "אינדפנדנט" ושמו "Invisible Ink" ("דיו בלתי נראה").
כל טור הוקדש לסופר/ת שיצירותיו/ה, שפעם היו פופולריות, נעלמו וכבר כמעט שאינן נקראות.
לדוגמה, בטור מס' 68 עסק בסופרת ברברה פים.
הטורים נאספו לספר בשם "The Book of Forgotten Authors" (ספר הסופרים הנשכחים), שראה אור בהוצאת Quercus.
פאולר נפטר במרץ 2023. התגורר בברצלונה ובקינגס קרוס, לונדון.
כריסטופר ג'יי סקרבר האב (נולד ב-6 ביולי 1969) הוא רוצח מורשע אמריקאי הידוע ברצח ג'פרי דאהמר, רוצח סדרתי, ורצח ג'סי אנדרסון.
כריסטופר רצח את שניהם באמצעות מוט מתכת בגודל 51 ס"מ שמצא באולם הספורט במוסד הכליאה של קולומביה ב-1994. סקרבר נידון לשני מאסרי עולם נוספים בגין רציחתם של דאהמר ואנדרסון.
סקרבר הוא השני מבין חמישה ילדים, והוא נולד וגדל במילווקי, ויסקונסין.
הוא למד בתיכון ג'יימס מדיסון לפני שנשר בכיתה י"א, ולבסוף סולק מבית אמו לאחר שהתמכר לאלכוהול ולמריחואנה.
סקרבר התקבל לעבודה כנגר מתלמד בתוכנית עבודה של חיל השימור של ויסקונסין.
הוא אמר שהובטח לו על ידי הממונה עליו, אדוארד פטס, שעם השלמת תוכנית זו הוא יתקבל לעבודה במשרה מלאה, אך פטס פוטר, וכתוצאה מכך, המשרה המלאה שהובטח לסקרבר מעולם לא התממשה.
זה הביא לכך שסקרבר שתה בכבדות, ובעודו שיכור, הוא החל לשמוע קולות המכנים אותו "הנבחר".
מאוחר יותר הוא אובחן כחולה סכיזופרניה ונאמר שהוא סבל מאשליות משיחיות.
ב-1 ביוני 1990, סקרבר הלך למשרד תוכנית ההכשרה של חיל השימור בוויסקונסין ומצא את מנהל האתר ג'ון פיין והעובד סטיב לוהמן.
הוא כפה על לוהמן לרדת על ברכיו באיומי אקדח, סקרבר דרש כסף מפיין.
לאחר שקיבל ממנו 15 דולר בלבד, סקרבר הזועם ירה על לוהמן פעם אחת בראשו והרג אותו.
על פי הרשויות, סקרבר אמר אז, "עכשיו אתה חושב שאני צוחק?
אני צריך עוד כסף.", וירה בלומן פעמיים נוספות, גם לאחר מותו, לפני שפיין כתב צ'ק בסך 3,000.00 דולר לסקרבר, שלאחר מכן גם ניסה לירות בו, פספס וברח למכוניתו.
סקרבר הורשע ונידון למאסר עולם ונשלח למוסד הכליאה קולומביה בפורטג', ויסקונסין, בשנת 1992.
רצח ג'סי אנדרסון וג'פרי דאהמר
בבוקר 28 בנובמבר 1994, סקרבר נשלח לעבודה ביחד עם שני אסירים נוספים, ג'סי אנדרסון, המרצה עונש בכלא על רצח אשתו וג'פרי דאהמר, רוצח סדרתי קניבל; העבודה הייתה לנקות את השירותים באולם ההתעמלות בכלא.
כאשר שוטרי המוסד השאירו את השלושה ללא השגחה, סקרבר תקף את ג'פרי דאהמר עם מוט מתכת שהוציא ממכשיר כושר מחדר המשקולות של הכלא, ואז הוא הכה את ג'סי אנדרסון באמצעות מקל עץ בחדר המקלחות.
הוא חזר לתאו והודיע לקצין "אלוהים אמר לי לעשות את זה.
ג'סי אנדרסון וג'פרי דאהמר מתים".
שני הגברים נפצעו אנושות מהמכות.
דאהמר הוכרז כמת שעה לאחר שהגיע לבית החולים ואנדרסון מת יומיים לאחר מכן.
לאחר שהכריזו כי סקרבר כשיר לעמוד לדין, הוא נידון לשני מאסרי עולם נוספים בשל רציחתם של דאהמר ואנדרסון.
אנשים מאמינים כי סקרבר רצח את דאהמר ואנדרסון כי שניהם היו לבנים והפלילו או רצחו אנשים שחורים.
דאהמר רצח אנשים שחורים ואנדרסון דקר את אשתו למוות וניסה להפליל שני גברים שחורים כמבצעי הרצח.
סקרבר אמר בעצמו כי "כל מה שאנשים לבנים עושים לשחורים הוא לא צודק".
בשנת 2005, סקרבר הגיש תביעה פדרלית נגד פקידי מוסד הכליאה בוויסקונסין.
בתביעה טען כי הוא נתון לעונש אכזרי ויוצא דופן, בניגוד לזכויותיו החוקתיות.
סקרבר טען כי הוא בילה 16 שנים בבידוד כתוצאה מרציחותיהם של דאהמר ואנדרסון.
שופט בית המשפט המחוזי דחה את התביעה נגד כמה מהנאשמים וקבע כי מעשיהם של הפקידים לא היו בלתי חוקיים.
סקרבר ערער ללא הצלחה על ההחלטה ב-2006. מאוחר יותר, שופטת בית המשפט המחוזי הפדרלי, ברברה קראב, הורתה להעביר את סקרבר ועוד כשלושה אסירים מתמודדי נפש ממוסד הכליאה בוויסקונסין.
סקרבר הועבר בסופו של דבר למוסד הכליאה קנטניאל בקולורדו.
בשנת 2012, סוכן המייצג את סקרבר הודיע כי סקרבר מוכן לכתוב ספר על רצח דאהמר.
כריסטופר צ'יקוני היה אמן, מעצב פנים ומעצב אמריקאי בניו יורק, מיאמי ולוס אנג'לס.
הוא אחיה הצעיר של הזמרת-יוצרת מדונה.
צ'יקוני החל את הקריירה שלו כרקדן עם לה גרופ דה לה פייס רויאל.
הוא רקד עבור אחותו הגדולה מדונה בתחילת הקריירה שלה.
בסופו של דבר, הוא הפך למנהל האמנותי של סיבוב ההופעות העולמי שלה ב-"Blond Ambition World Tour" מ-1990 והוא היה המנהל של סיבוב ההופעות שלה, "The Girlie Show World Tour", מ-1993. צ'יקוני גם ביים קליפים עבור דולי פרטון וטוני בנט בין היתר.
ב-2008 הוא הוציא את הספר "החיים עם אחותי מדונה" שתפס חלק ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2012, הוא השיק קו הנעלה, Ciccone Collection.
צ'יקוני נולד ב-22 בנובמבר 1960 בעיר ביי סיטי, מישיגן, להורים הקתולים מדונה לואיז צ'יקון (לבית פורטין) וסילביו "טוני" צ'יקוני.
הוריו של אביו היו מהגרים איטלקים מפאצנטרו ואילו אמו הייתה ממוצא צרפתי-קנדי.
בשנת 1963, אמו של צ'יקוני נפטרה מסרטן השד בגיל שלושים.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, צ'יקוני למד באוניברסיטת מערב מישיגן ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת אוקלנד , שם לקח שיעורי ריקוד.
ב-1980 החל את דרכו כרקדן בלה גרופ דה לה פייס רויאל באוטווה.
בשנת 1982, הוא עבר לניו יורק כדי לתמוך בקריירה של אחותו מדונה כרקדן הליווי שלה.
צ'יקוני השתתף בקליפ לסינגל שלה "Lucky Star" ב-1984 והשתתף בהופעותיה המוקדמות בטלוויזיה.
בערך בזמן הזה, הוא עבד בבוטיק האיטלקי, פיורוצ'י .
לצ'יקוני היה עניין באמנות ובשנת 1984 הוא התקבל לעבודה כפקיד קבלה בגלריית דיאן בראון בסוהו, מנהטן.
ככל שהתהילה של מדונה הלכה וגדלה והיא יצאה לסיבובי הופעות בין-לאומיים, צ'יקוני היה "המלביש" שלה.
צ'יקוני החל לעבוד כמעצב פנים כשמדונה ביקשה ממנו לקנות רהיטים לדירתה החדשה ב-1985. הוא גם עיצב את דירת האפר וסט סייד של מדונה במנהטן, שהוצגה על השער של Architectural Digest ב-1991. בנובמבר 1991, הוא ערך את תערוכת הסולו הראשונה שלו בניו יורק בגלריית Wessel + O'Connor Fine Art בסוהו.
הוא העמיד למכירה שבעה-עשר ציורים במחירים החל מ-3,500 דולרים.
בשנת 1994, עבר צ'יקוני ללוס אנג'לס שם החל לחיות לפי אורח חיים שכלל צריכת קוקאין.
צ'יקוני ביים את הקליפ לסינגל "Peace Train" של דולי פרטון ואת הביצוע של טוני בנט ל-"God Bless the Child" ב-1997. באותה שנה, הוא פיתח קשר עם השחקנית דמי מור והיה הדייט שלה לערב האופנה של גוצ'י שאירע במסגרת פרויקט APLA Health.
בהמשך, הסביר שמדונה הוציאה אותו מהארון בריאיון שלה לאדבוקט ב-1991. מערכת היחסים ביניהם התערערה כאשר זו נישאה לבמאי האנגלי גאי ריצ'י בשנת 2000. לפי צ'יקוני, הוא לא הסתדר עם ריצ'י, שלטענתו הוא הומופובי.
"זה היה [...] מאוד בולט בחתונה בסקוטלנד, בדיוק כמו שחבריו סיפרו בדיחות עם התייחסויות להומוסקסואלים.
הכוונה שלי היא שאם הייתה זו בדיחה על כל קבוצה אחרת, אתה יודע כמו יהודי או אדם שחור [...] כל אחד היה עושה מזה מהומה, אך יש לי עור עבה", אמר צ'יקוני.
עם זאת, הסכסוך הגדול ביותר של צ'יקוני עם מדונה היה על הכספים.
בנוסף, מדונה מינתה במאי וכוראוגרף אחר – ג'יימי קינג – לסיבוב ההופעות העולמי שלה "Drowned World Tour" משנת 2001 ולא סיפרה לצ'יקוני.
צ'יקוני התיידד עם השחקנית פארה פוסט והם התחברו בגלל אהבתם לאמנות.
הם השתתפו יחד במסיבת האוסקר של ואניטי פייר בשנת 2002.
בשנת 2008, צ'יקוני הוציא את האוטוביוגרפיה שלו, "החיים עם אחותי מדונה" , שדורג לראשונה במקום השני ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
הספר פירק את מערכת היחסים ביניהם וצ'יקוני טען שמדונה הכניסה אותו לרשימה השחורה של הוליווד.
צ'יקוני גם צילם פרק פיילוט לתוכנית עיצוב פנים בשם Pardon My Decor ב-2008. הוא גם השתתף בתוכנית הריאליטי, "הסוכנות של ג'ניס דיקנסון", במטרה לעצב אזור שינה חדש.
בספטמבר 2012, צ'יקוני הוציא לראשונה קו הנעלה, Ciccone Collection, במהלך שבוע האופנה בלונדון.
בעת מסע הפרסום של אוסף הנעליים שלו, צ'יקוני חשף שהוא ומדונה מתחילים לאחות את הקרעים שנוצרו ביניהם.
אני לא עובד בשבילה, ועדיף ככה", אמר.
ב-4 באוקטובר 2024, צ'יקוני נפטר בגיל 63 במישיגן.
הוא נפטר לאחר שאובחן עם סרטן.
כריסטופר פול פטרסון הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי בפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית.
פטרסון נולד וגדל בגטבורג, שוודיה.
לאחר שהחל לשחק כדורגל במחלקת נוער מקומית, ב-2011 עבר פטרסון למחלקת הנוער של ליברפול, ולקראת עונת 2013/2014 החל להתאמן גם עם סגל הקבוצה הבוגרת.
ב-28 בנובמבר 2013, יום הולדתו ה-19, הושאל לטרנמיר רוברס מהליגה השלישית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו יומיים לאחר מכן, בניצחון קבוצתו 2–1 על קולצ'סטר יונייטד.
בינואר 2014 חתם על הארכת חוזה, אך לא שיחק בקבוצה הבוגרת.
במשחקי קדם עונת 2014/2015 שיחק עם הקבוצה הבוגרת, ואף כבש פעמיים, אך ב-27 באוגוסט 2014 חתם על חוזה לארבע עונות באוטרכט מליגת העל ההולנדית.
ב-7 בינואר 2016 הושאל לרודה עד לתום העונה.
ב-26 בינואר 2017 חתם בהראקלס אלמלו על חוזה לשנתיים וחצי, עם אופציה לעונה נוספת.
בספטמבר 2018 נבחר לשחקן החודש בליגת העל ההולנדית.
ב-2 באוגוסט 2019 חתם בסוונסי סיטי מהצ'מפיונשיפ, אותה אימן סטיב קופר, שאימן אותו בקבוצת הנוער של ליברפול.
יום לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו, בניצחון 2–1 על האל סיטי, וב-28 באוגוסט 2019 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון קבוצתו 6–0 על קיימברידג' יונייטד בגביע הפוטבול ליג.
ב-20 בינואר 2020 הושאל לאוטרכט עד לתום העונה.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם לשלוש עונות בפורטונה דיסלדורף, היורדת הטרייה ל.
ב-21 ביוני 2023 חתם לשלוש שנים בהפועל באר שבע מליגת העל.
ב-9 בינואר 2024 חתם על חוזה לשנתיים וחצי בפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית
לאחר ששיחק בכל הנבחרות הצעירות של שוודיה, ב-16 באוקטובר 2018 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת הבוגרת, כשנכנס כמחליפו של אוסקר הילמרק בדקה ה-81, בתיקו 1–1 במשחק ידידות נגד .
שחקן החודש של ליגת העל ההולנדית (1): ספטמבר 2018
אדמירל משנה סר כריסטופר ג'ורג' פרנסיס מוריס קראדוק היה קצין בכיר אנגלי בצי המלכותי.
הוא זכה למוניטין של גבורה גדולה.
הוא מונה למפקד היאכטה המלכותית, והיה מקורב למשפחת המלוכה הבריטית.
לפני מלחמת העולם הראשונה, שירותו הקרבי במהלך המלחמה המהדית ומרד הבוקסרים היה כולו על החוף.
הוא מונה למפקד העליון של תחנת צפון אמריקה והודו המערבית לפני המלחמה, ומשימתו הייתה להגן על ספנות סוחר של מדינות ההסכמה על ידי ציד פושטות מסחר גרמניות.
בסוף 1914 הוטלה עליו המשימה לחפש ולהשמיד את שייטת מזרח אסיה של הצי הקיסרי הגרמני כשהיא פנתה הביתה סביב קצה אמריקה הדרומית.
בהאמינו שלא הייתה לו ברירה אלא להפעיל את השייטת בהתאם לפקודותיו, למרות נחיתותו המספרית והטקטית, הוא נהרג במהלך קרב קורונל מול חופי צ'ילה בנובמבר כאשר הספינות הגרמניות הטביעו את ספינת הדגל שלו.
קראדוק נולד בהרטפורת', ריצ'מונד, נורת' רידינג של יורקשייר, ב-2 ביולי 1862, והיה בנם הרביעי של כריסטופר וג'ורג'ינה קראדוק (לבית דאף).
הוא הצטרף לאוניית ההדרכה לצוערים של הצי המלכותי אה"מ בריטניה ב-15 בינואר 1875 והוצב על הקורבטה המשוריינת אה"מ פאלאס של תחנת הים התיכון ב-22 בדצמבר 1876. קראדוק הועלה לדרגת פרח קצונה ב-22 בדצמבר 1877 והיה נוכח כשהבריטים כבשו את האי קפריסין בשנה שלאחר מכן.
הוא הועבר לאונייה מחופת שריון אה"מ מינוטאור ב-25 ביולי 1879 ולאחר מכן לקורבטה אה"מ קלאופטרה בתחנת סין ב-24 באוגוסט 1880. קראדוק, שהועלה לתפקיד תת-לוטננט ב-21 בדצמבר 1881, חזר לאנגליה ב-6 במרץ 1882 כדי להתכונן לבחינות הלוטננט שלו שאותן עבר שנה לאחר מכן.
דרגתו אושרה, לאחר מכן עבר קורסי ירי וטורפדו מאוחר יותר ב-1883.
קראדוק הוקצה לאונייה מחופת שריון אה"מ סופרב בים התיכון לאחר שסיים את קורסיו ובשנת 1884 הוצב בחטיבה הימית שהוקמה לשירות במהלך המלחמה המהדית.
קראדוק בילה לאחר מכן שנה על הקורבטה אה"מ וולייג', שהשתייכה לשייטת ההדרכה.
במהלך תקופה זו, הוא פרסם את ספרו הראשון, "Sporting Notes from the East", על ירי בציד.
ב-6 בספטמבר 1890, קראדוק מונה לקצין ראשון של סלופ מלחמתי אה"מ דולפין שהגיע לים סוף זמן קצר לאחר מכן.
המלחמה המהדית התלקחה שוב והבריטים הקימו את כוח השדה של מזרח סודאן סביב חיל המצב בסואקין, על חוף הים האדום של סודאן.
קראדוק הוקצה לכוח ב-1891 והשתתף בכיבוש טוקאר.
לאחר מכן הוא הפך לעוזרו של קולונל צ'ארלס הולד סמית', המושל הכללי של הים האדום וקומנדנט סואקין.
על שירותו במערכה זו, הוענק לו מסדר המג'ידיה של האימפריה העות'מאנית, דרגה רביעית וכוכב החדיב עם אבזם טוקאר.
לאחר שחזר לדולפין, קראדוק עזר לחלץ את הצוות של הקורבטה הברזילאית אלמירנטה בארוזו, אשר נהרסה על חוף הים האדום ליד ראס זית ב-21 במאי 1893 במהלך שייט צוערים מסביב לעולם.
לאחר זמן קצר על חצי שכר וקורס ירי נוסף, קראדוק הוצב על היאכטה המלכותית ויקטוריה ואלברט ב-31 באוגוסט 1894 ופרסם את ספרו השני, "קמטים בימאות" או "עזרה לסוס מלוח".
הוא שירת כנושא הארון בהלוויה של הנסיך הנרי מבטנברג ב-5 בפברואר 1896. הועלה לדרגת קומנדר ב-31 באוגוסט, הוא הפך לסגן המפקד של אה"מ בריטניה.
לפני תחילת מלחמת הבורים השנייה באוקטובר 1899, קראדוק הועבר לזמן קצר לספינת הקידוח פרזידנט כדי לשרת כקצין תובלה, פיקוח על העמסת חיילים ואספקה לדרום אפריקה, והורד לחצי שכר לפני תום השנה.
ב-1 בפברואר 1900 הוא מונה לפיקוד על סיירת הסדרה השלישית אה"מ אלקריטי, שהוצבה באותה שנה בתחנת סין במהלך מרד הבוקסרים.
הוא פיקד על תערובת של מלחים בריטיים, גרמנים ויפנים במהלך כיבוש מבצרי טאקו ב-17 ביוני, הוביל יחידת מלחים בריטים ואיטלקים לתוך הטינטסין ב-23 ביוני, ולאחר מכן הוביל את החטיבה הימית ששחררה את חייליו של תת-אדמירל אדוארד סימור הנצורים בארסנל פיי-יאנג שלושה ימים לאחר מכן.
קראדוק הועלה לדרגת קפטן החל מ-18 באפריל 1901 וקיבל גם את מסדר הכתר הפרוסי, דרגה שנייה עם חרבות על פעולותיו.
אלקריטי הגיעה בחזרה לבריטניה ב-31 ביולי 1901.
ב-24 במרץ 1902 הוא הוצב בסיירת המוגנת אה"מ אנדרומדה בתחנת הים התיכון, שם שימש מיוני אותה שנה כקפטן אוניית דגל של אדמירל משנה סר בולדווין וייק ווקר, שפיקד על שייטת הסיירות של הצי.
קראדוק מונה לעמית של מסדר האמבט ב-26 ביוני.
הוא קיבל את הפיקוד על הסיירת המשוריינת אה"מ בקצ'אנטה ב-20 בדצמבר כאשר וייק ווקר העביר את דגלו לספינה, ואנדרומדה חזרה הביתה.
כאשר המלך אדוארד השביעי ביקר במלטה ב-2 ביוני 1903, הוא מינה את קראדוק לעמית המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
מול חופי סרדיניה, קראדוק הציל את הנסיך Vudhijaya Chalermlabha, ששימש אז כחובש בצי המלכותי, מטביעה באפריל 1904. לאחר תקרית שרטון דוגר, וייק ווקר פיקד על השייטות, כולל בקצ'אנטה, ועקב אחר הצי הבלטי הרוסי בזמן שהפליג בים התיכון באוקטובר בדרך למזרח הרחוק.
ב-17 בינואר 1905 קיבל קראדוק את הפיקוד על הסיירת המשוריינת אה"מ לויתן, אך הושבת ב-17 ביוני.
הוא היה בחופשת מחלה עד ספטמבר ולאחר מכן הוכנס לחצי שכר.
קראדוק הפך לקפטן של אוניית המערכה אה"מ סוויפטשור ב-17 ביולי 1906 והוחלף ב-6 באוגוסט 1908. הוא פרסם את ספרו האחרון, "Whispers from the Fleet", ב-1907. במהלך תקופה זו הצי המלכותי נקרע בגלל הריב בין לורד הים הראשון, האדמירל ג'קי פישר והאדמירל המסורתי צ'ארלס ברספורד וחסידיהם.
אמנם עמדתו של קראדוק בסוגיות המחלקות את הצי אינה ידועה באופן חיובי, אך קטע מתוך "לחישות מהצי" עשוי להציע רמז: "...
אנו דורשים – ומהר מדי – איזשהו גוף אימפריאלי חזק של גברים שיחנוק מיד את האמירות הבלתי ניתנות לריסון.
של מעמד מסוים של יחידים, שלחרפתם, שואפים לשבור את הנאמנות השלמה ואת החברות הטובה הקיימת כעת בשירות בין הקצינים והגברים; ואשר מוכנים גם לבצע את הפשע הנתעב של זלזול עם חוקים קדושים של משמעת ימית".
לאחר שעזב את הפיקוד, הוא שוב קיבל חצי שכר.
הוא מונה לשליש הצי של אדוארד השביעי בפברואר 1909 אף על פי שנשאר בחצי שכר.
ב-1 ביולי קראדוק מונה לפיקוד על בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' והועלה לדרגת קומודור מדרגה שנייה תוך שמירה על חובותיו כשליש.
אדוארד השביעי מת ב-6 במאי 1910 וקראדוק נשאר עד סוף אוקטובר כדי לסייע לבנו החדש שהוכתר, המלך ג'ורג' החמישי.
בינתיים הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ב-24 באוגוסט 1910, ושוחרר מתפקידו באוקטובר.
עדיין בשכר של חצי שכר קראדוק התאשפז בבית החולים המלכותי האסלר ב-24 בפברואר 1911 עם בעיות בכליות ושחרר את עצמו ב-7 במרץ כדי להשתתף בקורס מטה במכללה המלכותית למלחמה של הצי בפורטסמות' שנמשך עד 23 ביוני.
הוא הגיע למקום השישי מתוך שבעה תלמידים, וצוין כ"קשוב מאוד, אבל חולה 1/3 מהקדנציה".
ב-24 ליווה קראדוק מבקרים על סיפונה של ספינת סוחר ל-Cronation Fleet Review בספיטהד.
הוא הפך למפקד הצי האטלנטי ב-29 באוגוסט, והניף את דגלו על סיפון אוניית המערכה פרה-דרדנוט אה"מ לונדון.
כאשר אוניית קו אוקיינית SS דלהי עלתה על שרטון במהלך הלילה של 12/13 בדצמבר ליד קייפ ספרטל, מרוקו, וריסקה את כל סירות ההצלה שלה, קראדוק קיבלה הוראה לקחת את לונדון ואת הסיירת המשוריינת אה"מ דיוק אוף אדינבורו כדי להציל את הניצולים בים סוער.
לקח חמישה ימים להוריד את כל הנוסעים ואנשי הצוות מהספינה, כולל אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון, אשתו, הנסיכה המלכותית, ונכדות המלך.
כהוקרה על מאמציו, הוא מונה לאביר מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-28 בפברואר 1912 ולאחר מכן הוענקה לו מדליית גאות הים.
במאי העביר קראדוק את דגלו לספינת הקרב אה"מ היברניה, שם הוא לקח אחריות על ניסויים שהצי המלכותי ערך בשיגור מטוסים מספינות.
המפקד צ'ארלס סמסון כבר טס מהספינה האחות אה"מ אפריקה בזמן שעגנה קודם לכן, והיא העבירה את ציוד הטיסה שלה להיברניה, כולל מסלול שנבנה מעל המצודה שלה מעל הצריח הקדמי שלה בגודל 12 אינץ', שנמתח מהגשר שלה אל החרטום.
סמסון המריא מהיברניה במטוס הדו-כנפי Short Improved S.27 שלו בזמן שהספינה נעה במהירות של מול ג'ורג' החמישי בסקירת הצי המלכותי במפרץ ויימות' ב-9 במאי, האדם הראשון שהמריא מספינה נעה.
קראדוק הוריד את דגלו ב-29 באוגוסט וקיבל חצי שכר.
ב-8 בפברואר 1913, הוא קיבל את הפיקוד על שייטת הסיירות הרביעית, לשעבר תחנת צפון אמריקה והודו המערבית (הבסיס העיקרי שנותר מהמחסנה המלכותית הצי המלכותי ובית האדמירליות במושבת המבצר הקיסרי הצפון-אטלנטי של ברמודה), והניף את דגלו בסיירות המשוריינות אה"מ דונגל ולאחר מכן אה"מ סאפוק.
פקודותיו מהאדמירליות היו להגן על חיי ורכוש הבריטים במהלך המהפכה המקסיקנית המתמשכת, אך להימנע מכל פעולה שעלולה להתפרש כהתערבות בריטית בענייני פנים של מקסיקו.
הנציג הבריטי למקסיקו, סר ליונל קרדן, לא הסכים בתוקף עם המדיניות הרשמית וטען להתערבות כלשהי.
המצב התבלבל עוד יותר בגלל החשד האמריקאי לפעולות הבריטיות, מתוך אמונה שדוקטרינת מונרו פירושה שהאמריקאים לבדם יכולים להתערב במקסיקו.
יחד עם האדמירל משנה האמריקני פרנק פריידי פלטשר, קראדוק תיאם את פינוי אזרחים בריטים ואמריקאים מטמפיקו, מקסיקו, כאשר העיר הזו הייתה מאוימת על ידי המורדים.
לאחר מכן הוא העביר את הדגל שלו לאה"מ אסקס ב-18 בפברואר 1914 והפליג לגלווסטון, טקסס, לשם הגיע בסוף החודש.
שם הוא ביקר כמה מהפליטים והתקבל בכבוד על ידי האמריקאים, כולל ביקור אצל מושל טקסס, אוסקר קולקוויט לפני שחזר לים מקסיקו.
קראדוק היה בטמפיקו, כאשר הצבא המקסיקני עצר לזמן קצר תשעה מלחים אמריקאים שרכשו דלק בעיר ב-9 באפריל.
מאיו, מפקד הכוחות האמריקנים מחוץ לחוף, דרש התנצלות, אך ממשלת מקסיקו סירבה.
התקרית תרמה להחלטה האמריקנית לכבוש את וראקרוס ב-21 באפריל.
קראדוק הצליח לפנות כ-1,500 פליטים מטמפיקו, מקסיקו סיטי ו-וראקרוס ללא תקלות.
כשהאזהרה המקדימה למלחמה עם הקיסרות הגרמנית הגיעה לקראדוק ב-27 ביולי, היו שתי סיירות גרמניות קלות באזורו, SMS קרלסרוהה הייתה בתהליך החלפה של SMS דרזדן.
קראדוק פיזר את הסיירות שלו כדי לחפש ולעקוב אחר הספינות הגרמניות, אך האדמירליות דאגה מנוכחותן של ספינות אוקייניות רבות בניו יורק, שלדעתה יכלו להפוך לסיירות סוחר חמושות והורתה לו לרכז שלוש מהסיירות שלו מול נמל ניו יורק.
הוא הצליח לשלוח זוג ספינות שלו צפונה והפליג בעקבותיהם עם סאפוק לפני הכרזת המלחמה ב-4 באוגוסט.
בבוקר 6 באוגוסט, הבחינה סאפוק בקרלסרוהה בתהליך של העברת תותחים וציוד לאוניית ה-SS קרונפרינץ וילהלם בערך מצפון לאי ווטלינג.
שתי הספינות יצאו במהירות לכיוונים שונים; סאפוק פנתה בעקבות קרלסרוהה וקראדוק הורה לסיירת הקלה בריסטול ליירט אותה.
המהירות הגבוהה יותר של קרלסרוהה אפשרה לה לחמוק במהירות מפני סאפוק, אבל בריסטול תפסה אותה באותו ערב וירתה לעברה ללא תוצאות לפני שהספינה הגרמנית התנתקה בחושך.
קראדוק צפה את התמרונים שלה והמשיך מזרחה, אבל לקרלסרוהה כמעט נגמר הפחם והיא האטה את המהירות החסכונית ביותר שלה ועברה מאחורי סאפוק למחרת בבוקר מבלי שזוהתה לפני שנכנסה לפוארטו ריקו עם של פחם שנותר.
קראדוק המשיך צפונה בציות לפקודותיו ולאחר מפגש עם הסיירת המשוריינת שזה עתה הגיע אה"מ גוד הופ במספנת הצי המלכותי הישנה (שנסגרה ב-1905 והועברה לממשלת הדומיניון כדי להפוך למספנה הקנדית המלכותית) במבצר הקיסרי לשעבר של הליפקס, נובה סקוטיה, קנדה, העביר את דגלו אליה כי היא הייתה מהירה יותר.
דרזדן קיבלה פקודות להיפגש עם שייטת מזרח אסיה באוקיינוס השקט וקרלסרוהה כדי ליירט את אוניות הסוחר של מדינות ההסכמה מול החוף הצפון-מזרחי של ברזיל, כך שהפסדי השילוח המדווחים הראו ששתי הספינות נעות דרומה.
בתגובה, האדמירליות הורתה לקראדוק להפליג דרומה ב-22 באוגוסט ומינתה אותו לפיקוד על התחנה הדרום אמריקאית בחודש שלאחר מכן תוך חיזוקו באוניית המערכה פרה-דרדנוט אה"מ קאנופוס.
גוד הופ הוטענה בפחם במספנה המלכותית הצי המלכותי בברמודה (על ידי תותחני ארטילריה של מיליציית ברמודה שסייעו בהעמסה).
ב-14 בספטמבר, קראדוק קיבל פקודות חדשות מהאדמירליות: נודע לו כי שייטת מזרח אסיה פונה כנראה לחוף המערבי של אמריקה הדרומית או למצר מגלן וכי עליו לנתק כוח מספיק כדי להתמודד עם דרזדן וקרלסרוהה.
תוך שהוא מרכז את שאר הספינות שלו כדי לפגוש את הגרמנים, תוך שימוש באיי פוקלנד לפחם מחדש.
כדי להשיג מטרה זו, הוא היה אמור לקבל חיזוק בסיירת השריון המודרנית אה"מ דיפנס אשר הגיעה מהים התיכון.
עד שהיא הגיעה קראדוק היה אמור לשמור על קאנופוס וסיירת אחת מונמאות' עם ספינת הדגל שלו, גוד הופ.
ברגע שיהיה לו כוח עדיף, הוא היה אמור לחפש ולהשמיד את הסיירות הגרמניות ולפרק את הסחר הגרמני בחוף המערבי תוך שהוא מוכן לסגת ולחפות על אזור ריבר פלייט.
ביום שבו הוציאה האדמירליות את פקודתה, הופיעה שייטת מזרח אסיה בסמואה הגרמנית הכבושה.
תנועתו לכאורה מערבה, והשפל המתמשך של הסיירת הקלה SMS אמדן במפרץ בנגל, גרמה לאדמירליות להגיע למסקנה שויצה-אדמירל גרף מקסימיליאן פון שפה, מפקד שייטת מזרח אסיה, התכוון להיפגש עם אמדן בדרום מערב האוקיינוס השקט וביטלה את העברת דיפנס לפיקודו של קראדוק.
יומיים לאחר מכן האדמירליות הודיעה לקראדוק כי פון שפה מתרחק מאמריקה הדרומית וכי עליו לחפש בחוף הדרום מערבי של אמריקה הדרומית אחר ספינות גרמניות מבלי לדאוג לשמור על ריכוז ספינותיו, אך לא הודיע לו שאה"מ דיפנס לא תהיה כעת.
עד סוף ספטמבר, התברר שדרזדן עברה לאוקיינוס השקט וספינותיו של קראדוק חיפשו ללא תוצאות כמה מעגנים שונים באזור טירה דל פואגו לפני שנאלצו לחזור לפורט סטנלי בפוקלנד כדי לחדש את מלאי הפחם ב-3 באוקטובר.
בהתבסס על אותות רדיו שיורטו, האדמירליות ייעצה לו יומיים לאחר מכן שכנראה שייטת מזרח אסיה פונה לעברו, אם כי הוא לא קיבל את ההודעה עד 7 באוקטובר.
המצוד אחר שייטת מזרח אסיה
בסוף אוקטובר היה לקראדוק מידע מודיעיני אמין כי שייטת מזרח אסיה הגיעה לחוף המערבי של אמריקה הדרומית.
הצי של קראדוק היה חלש משמעותית מזה של שפה, והיה מורכב בעיקר מכלי שיט קשישים מאוישים על ידי צוותים חסרי ניסיון ברובם.
עם זאת, הפקודות שקיבל מהאדמירליות היו דו-משמעיות; אף על פי שהם נועדו לגרום לו לרכז את ספינותיו יחד עם ספינת הקרב הישנה קאנופוס, קראדוק פירש אותם כהוראה עבורו לחפש ולהילחם עם כוחות האויב.
הנחיות הבהרה מהאדמירליות פורסמו רק ב-3 בנובמבר, לאחר שהקרב כבר נערך.
קראדוק איתר את הכוח של שפה ליד צ'ילה בשעות אחר הצהריים המאוחרות של 1 בנובמבר, והחליט להיכנס לקרב, מה שפתח את קרב קורונל.
מאחר שהייתה חסרת תועלת לשום דבר מלבד חיפושים, הוא שלח את סיירת הסוחר החמושה אוטרנטו.
הוא ניסה לצמצם מיד את הטווח כדי שיוכל לירות עם תותחי 6 אינץ' שלו מטווח קצר יותר וכדי שהשמש השוקעת תהיה בעיני האויב, אבל פון שפה החזיק את הטווח מספיק גדול עד רדת החשכה, כשהסיירות הבריטיות נראו בבירור באור הדמדומים, בזמן שספינותיו הוסתרו בחושך.
כוחו של קראדוק היה נחות מאוד מכיוון שהים הפתוח הפך את תותחי הסיפון הראשי של 6 אינץ' על גוד הופ ומונמאות' ללא שמישים, ועם צוותים מאומנים חלקית, שתי הסיירות המשוריינות של קראדוק הושמדו עם אבדן כל 1,660 אנשי הצוות, כולל קראדוק בעצמו; הסיירת הקלה גלאזגו הצליחה להימלט.
קרב זה היה התבוסה הראשונה של הצי המלכותי בפעולה ימית מזה יותר ממאה שנים.
ביציאה מפורט סטנלי הוא השאיר אחריו מכתב שיועבר לאדמירל הדוורת' מיו במקרה של מותו.
בכך הוא העיר כי אין בכוונתו לספוג את גורלו של האדמירל, ארנסט טרוברידג', אשר הועמד לבית משפט צבאי באוגוסט על כך שלא הצליח להעסיק את האויב על אף שהסיכויים היו גבוהים נגדו, במהלך המרדף אחר ספינות המלחמה הגרמניות גבן וברסלאו.
מושל פוקלנד ועוזרו של המושל דיווחו שניהם שקראדוק לא ציפה לשרוד את הקרב.
אנדרטה לקראדוק, שפוסלה על ידי FW Pomeroy, הוקמה ב-קתדרלת יורק ב-16 ביוני 1916. קיימת אנדרטה נוספת לקראדוק בחצר הכנסייה של קתרינגטון, המפשייר.
אנדרטה נוספת וחלון ויטראז' לזכרו של קראדוק קיימים בכנסיית הקהילה שלו בג'ילינג ווסט.
מאחר שאין לו קבר ידוע, הוא מונצח על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה באנדרטת הצי של פורטסמות'.
קראדוק מעולם לא התחתן, אבל החזיק כלב שליווה אותו בים.
הוא העיר שהוא יבחר למות במהלך תאונה בזמן ציד (הבילוי האהוב עליו), או במהלך פעולה בים.
כריסטופר פול ניל , הידוע בכינויו מיסטר סווירל (Mr.
Swirl; בעברית "מר מערבולת"), סווירל פייס (Swirl Face; "פני מערבולת") או ויקו (Vico; על שם המבצע שניהל האינטרפול בנוגע אליו), הוא עבריין מין קנדי.
הוא היה נתון לחקירת אינטרפול מתוקשרת בגין התעללות מינית בלפחות 12 ילדים צעירים בווייטנאם, בקמבודיה ובתאילנד, בעיקר בשל פרסום באינטרנט של תמונות פורנוגרפיות המציגות את ההתעללות.
באוקטובר 2007 נעצר על ידי משטרת תאילנד.
ניל נולד וגדל בניו וסטמינסטר, קולומביה הבריטית, קנדה.
הוא למד בבית הספר התיכון הנדסוורת' , שם סיים את לימודיו ב-1993. בהמשך למד בסמינר לכמרים שבמישן , קולומביה הבריטית, שם למד גם לתואר באומנויות, אותו סיים בשנת 1998, אך לא קיבל את האישור הנדרש כדי להפוך לכהן קתולי משום שהיה לא כשיר.
בעקבות זאת, הוא בחר לפנות לתחום ההוראה במקום.
בין השנים 1997 עד 2000 כריסטופר שירת כקצין דת במחנות צוערים צבאיים בנובה סקוטיה ובססקצ'ואן, שם ייעץ לבני נוער.
לאחר שירותו בצבא, עבר ניל לקוריאה הדרומית כדי ללמד אנגלית.
הוא נשאר במדינה מספר שנים, עד שבשנת 2003 עבר להתגורר בתאילנד.
בתאילנד, ניל החל לעבוד כמורה לאנגלית בבית ספר פרטי בבנגקוק.
כמו כן לאורך השנים הוא החל לנסוע לווייטנאם ולקמבודיה, שם צילם תוכני פורנוגרפיה של צעירים.
ניל הופיע בלמעלה מ-200 תצלומים המראים התעללות מינית בילדים, אשר החלו להופיע ברשת האינטרנט והובילו למצוד עולמי בעקבותיו בהובלת האינטרפול, אשר היה ידוע בכינוי "מבצע ויקו" (Operation Vico).
פניו של ניל טושטשו על ידי מערבולת דיגיטלית שהוטבעה על ידו בתצלומים, אך מומחי מחשבים גרמנים במשטרת הפלילים הפדרלית הצליחו לשחזר את התמונה המקורית באמצעות טכניקות דומות לזו שבה השתמש ניל, אך בכיוון ההפוך.
כמה מאותן תמונות ששוחזרו פורסמו באתר האינטרנט של האינטרפול, ובעקבות כך יותר מ-350 אנשים פנו לארגון, כאשר חמישה מתוכם זיהו את האיש כניל.
ניל עבד באותה תקופה כמורה לאנגלית בבית הספר הזר קוואנגג'ו הממוקם בעיר קוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית, אך ברח לתאילנד בטיסה בכיוון אחד לאחר שזוהה על ידי הציבור.
ב-19 באוקטובר 2007, הוא נעצר במחוז נאקון ראטצ'אסימה שבאזור איסאן (צפון-מזרח תאילנד).
על פי הדיווחים, משטרת תאילנד איתרה את הנמלט באמצעות עקבות בטלפון הנייד של בן זוגו התאילנדי בן ה-25, אשר זוהה בעצמו בעיירת החוף פאטאיה על ידי מקומיים.
ב-11 בינואר 2008, נודע כי משפטו הראשון נקבע ל-10 במרץ.
ב-10 במרץ נמצא כי לניל אין עורך דין.
לאחר שהוקצה לו אחד, המשפט נדחה ל-2 ביוני באותה שנה.
עונשו המקורי, שהיה באורך שש שנים, הופחת בכמחצית מכיוון שלימים הודה במעשה.
ב-24 בנובמבר 2008 הוארך עונשו בשש שנים לאחר הרשעתו במעשים מגונים בילד שני.
בעקבות המקרה, משטרת תאילנד הרחיבה את המצוד אחר עברייני מין פוטנציאליים בילדים, על ידי פרסום תצלומים של 50 חשודים מערביים שזוהו על ידי הרשויות הבינלאומיות, רבים מהם אזרחים גרמנים.
בין הלאומים האחרים נמנים בריטי, אוסטרלי, איטלקי, פיני ואמריקאי.
ב-6 במאי 2008, האינטרפול השיק את מבצע IDent, שבמסגרתו הוא פנה לציבור בפעם השנייה לשם זיהוי חשוד אלמוני בהתעללות בילדים, אשר הופיע בכמעט 100 תמונות המציגות התעללות מינית בלפחות שלושה נערים בגילי 6 עד 10. בניגוד למקרה של ניל, לא היה ניסיון ברור לטשטש את פניו של העבריין בתמונות אלה.
לאחר שהרשויות קיבלו יותר מ-250 רמזים, אדם בשם ויין נלסון קורליס (Wayne Nelson Corliss) נעצר בניו ג'רזי על ידי סוכנות אכיפת המכס וההגירה של ארצות הברית והואשם בהפקת פורנוגרפיית ילדים.
הוא הודה כי אנס שלושה נערים, ובקשתו לשחרור בערבות נשללה.
ב-29 בספטמבר 2012, לאחר שריצה חמש שנות מאסר בתאילנד, חזר ניל לקנדה, ומיד לאחר מכן נעצר בנמל התעופה הבינלאומי ונקובר תחת סעיף 810.1 לדין הפלילי הקנדי.
ב-3 באוקטובר 2012 הוא שוחרר ממעצר בתנאים מחמירים.
ב-2 באוגוסט 2013, ניל נעצר בביתו בגין הפרת התחייבותו.
תוכני פורנוגרפיית ילדים נמצאו במחשב הנייד ובטלפון הנייד שלו.
ב-6 במאי 2014 נקבע גזר דינו, עונש מאסר של שלושה חודשים ועוד שלוש שנות מאסר על תנאי בגין הפרת תנאיו המגבילים, כלומר "החזקת מכשירים בעלי גישה לאינטרנט".
ניל כבר היה במעצר, לאחר שב-10 באפריל 2014 נשללה בקשתו לשחרור בערבות, כאשר באותה עת המתין למשפט פלילי בגין עבירות נוספות של התעללות מינית בילדים שביצע בקמבודיה על פי החשד.
בדצמבר 2015, הוא נידון לחמש וחצי שנות מאסר על ידי בית משפט בקולומביה הבריטית, כאשר בהמשך העונש צומצם ל-15 חודשים.
במרץ 2017 הוא שוחרר, ונכון ל-2023 מתגורר בוונקובר תחת מגבלות על פי צו בית משפט על התנהגויות מסוימות, בהן "קיום קשר עם קטינים באופן אישי או באינטרנט [...] [ו]החזקה או גישה לכל מכשיר אלקטרוני או בקשה מכל אדם אחר לעשות זאת בשמו."
כריסטופר פרגוסון הוא טייס חלל אמריקאי.
הוא השתתף ב-3 טיסות של מעבורת חלל.
לאחר פרישה מנאס"א הוא נקלט בפרויקט הסטארליינר של בואינג.
כריסטופר פרגוסון נולד בפילדלפיה, פנסילבניה וסיים לימודי בית ספר בשנת 1979. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת דרקסל ממנה קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות בשנת 1984. בשנת 1991 הוא סיים לימודי תואר שניב אווירונאוטיקה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
בשנת 1989 הוא למד קורס קיץ במכון למהנדסי תעופה במוסקבה.
לאחר קבלת תואר ראשון פרגוסון החל בשירות בצי ארצות הברית.
בשנת 1986 הוא סיים קורס טיס וכטייס F-14 טומקט הוצב בנושאת מטוסים USS Forrestal.
בשנת 1992 הוא קיבל הסכמה כטייס ניסוי.
בשנת 1995 הוא שירת על נושאת מטוסים נימיץ במפרץ הפרסי.
ב-1998 פרגוסון התקבל לקורס להכנת אסטרונאוטים במרכז החלל ג'ונסון.
לאחר סיום הקורס הוא כיהן במספר תפקידים בצוותי קרקע.
בספטמבר 2006 פרגוסון היה טייס במשימה של מעבורת החלל אטלנטיס STS-115 (ברנט ג'ט היה מפקד צוות).
זו הייתה המשימה הראשונה לאחר אסון קולומביה.
מעברות התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
בוצעו פעולות תחזוקה והרחבה של תחנת החלל.
באוקטובר 2008 פרגוסון היה מפקד צוות במשימה מעבורת החלל אטלנטיס STS-126 שהתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
במהלך עגינה בוצעו עבורות הרחבה ותחזוקה של תחנת החלל.
כמו כן בוצע החלפת צוות חלקית.
ביולי 2011 פרגוסון היה מפקד צוות במשימה מעבורת החלל אטלנטיס STS-135 שהתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
זו הייתה המשימה האחרונה במסגרת תוכנית מעבורת חלל האמריקאית.
בשנת 2011 פרגוסון פרש מנאס"א ונקלט בבואינג בפרויקט הסטארליינר.
הוא היה מתוכנן להשתתף בטיסה הראשונה אך לאור דחייתה לשנת 2024 הודיע על פרישה מהטיסה.
כריסטופר קסידי הוא איש אריות הים ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל ובמשימות נוספות לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS).
כריסטופר קסידי נולד וגדל סיילם, מסצ'וסטס.
לאחר סיום בית ספר במיין הוא התחיל לימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית (USNA) וסיים בשנת 1993 עם תואר ראשון במתמטיקה.
בשנת 2000 הוא השלים תואר שני בהנדסה ימית מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
קסידי התגייס ליחידת אריות הים ושירת כ-10 שנים.
במהלך השירות הוא השתתף בפעולות מבצעיות באפגניסטן ובים התיכון.
בשנת 2004 קסידי נבחר לצוות אסטרונאוטים.
ביולי 2009 קסידי טס לחלל כ (MS) במשימה STS-127 במעבורת החלל אנדוור (מארק פולנסקי היה מפקד צוות).
מטרות הטיסה היו להשלים הרכבת מודול "קיבו" של תחנת החלל, להחליף חלק מחברי משלחת מס' 20 לתחנת החלל בין-לאומית ולשחרר למסלול מספר לוויינים.
במהלך שהות בחלל הוא ביצע 3 פעמים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-20 שעות.
במרץ 2013 קסידי טס בפעם השנייה בחללית סויוז TMA-08M, כאיש צוות שהצטרף למשלחת מס' 35 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד כריס הדפילד.
לאחר סיום פעילותה קסידי המשיך שהותו בחלל במשלחת מס' 36 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פאבל וינוגרדוב.
במהלך שהות בחלל הוא ביצע 3 פעמים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-18 שעות.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 166 ימים ו-23 שעות.
כאשר פטריק פורסטר החליף אותו, הוא חזר להיות חבר ביחידה.
באפריל 2020 קסידי טס בפעם השלישית בחללית סויוז MS-16. הוא הצטרף כאיש צוות למשלחת מס' 62 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד אולג סקריפוצ'קה.
לאחר סיום פעילותה קסידי המשיך במשלחת מס' 63 לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד המשלחת.
במהלך שהותו השלישית בחלל הוא ביצע 4 פעמים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-24 שעות.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 195 ימים ו-19 שעות.
בשנת 2021 קסידי פרש משירות בנאס"א.
לאחר פרישתו קסידי מונה למנהל "" שנמצא בהקמה.
כריסטופר קרוס (נולד ב-3 במאי 1951 בשם כריסטופר צ'ארלס גפרט; Christopher Charles Geppert) הוא זמר-יוצר וגיטריסט אמריקאי, שזכה בשנת 1979, בחמישה פרסי גראמי על אלבום הבכורה שלו.
הסינגלים "Sailing" ו-"Arthur's Theme (Best That You Can Do)", מתוך הסרט "ארתור" משנת 1981, הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
השיר "Sailing" זכה בשלושה פרסי גראמי בשנת 1980, ואילו "Arthur's Theme" זכה בשנת 1982 בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (יחד עם המלחינים ברט בכרך, קרול באייר סאגר ופיטר אלן).