tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספר ערוך הקצור, הגיה לדפוס: מאיר קהאן ביסטריטץ, וינה (וויען), ה'תרכ"ד 1863, (412 עמודים).
ספר ערוך הקצר, (יצא לאור על ידי השותפים: מנחם מנדל זעגיל ומרדכי ראבינשטיין) (אדר תרל"א, זאלקווא)
(מוציא לאור: שמואל דוד קרויז, דפוס האחים גרויס), ברוקלין תשל"ו.
הערוץ הסלאבי הבין-לאומי הוא ערוץ טלוויזיה, אשר נועד ליידע את הסלאבים ברחבי העולם ואת הקהילה העולמית על היבטים שונים של פעילות החיים של הסלאבים, על ההיסטוריה הסלאבית הייחודית ועל מסורות עשירות, תרבות, הישגים ותרומה משמעותית של הסלאבים בהתפתחות הציוויליזציה העולמית.
אוקראינה, רוסיה, בלארוס, חבר המדינות, גאורגיה, האיחוד האירופי, קובה, מקסיקו, קנדה, ארצות הברית, אסיה, המזרח הקרוב, אפריקה.
שידורי הניסיון החלו בשנת 1994 והחל משנת 2008 הערוץ משדר באופן סדיר.
השידור מבוצע בשפה הרוסית, אוקראינית, אנגלית ובשפה בה נערכה התוכנית הספציפית.
פרויקט המחברים: ולדימיר אלכסנדרוביץ' איוואננקו ו ולריה וולודימירובנה איוואננקו.
הערוץ היהודי (The Jewish Channel) הוא ערוץ טלוויזיה בכבלים ייעודי לציבור יהודי אמריקאי המשודר באמצעות הספקים: Cablevision, Time Warner Cable, Verizon FiOS, and Cox Cable.
הערוץ הוקם ביוזמתו של אלי זינגר והוא משדר משנת 2007.
הערוץ הים תיכוני (נקרא בעבר "ערוץ 25" ו-"25 ים תיכוני") הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי שהושק ב-12 בפברואר 2013 ללקוחות חברת הטלוויזיה בלוויין yes.
בערוץ משודרים תכנים המוגדרים כ"ים תיכוניים".
אלה כוללים מידע על מאכלים ים תיכוניים, מוזיקה ים תיכונית ואירוח כוכבים מסוגה זאת.
הקמת הערוץ החלה ביוזמת חברת "רשת", בסוף 2009, ובתחילת 2010 הוכרז על הקמתו, תחילה בשם "ערוץ אחלה", בשיתוף חברת הלווין yes.
במרץ 2010 הגישו בקשה ל לאשר את שידורו, כערוץ בתשלום.
הערוץ הוקם כמתחרה לערוץ 24 שהיה בבעלות זכיינית ערוץ 2 שידורי קשת, ושידר בהצלחה באותה עת בעיקר תכנים ים תיכוניים ומוזיקה מזרחית.
ערוץ 24 עתר לבג"ץ נגד מועצת הכבלים והלוויין, בניסיון למנוע את עליית הערוץ, אך העתירה נדחתה.
קודם להקמתו של הערוץ, פעל ב-yes בין אוקטובר 2000 לדצמבר 2003 ערוץ בעל אופי דומה בשם ערוץ "בריזה".
כמנהל התוכן של הערוץ מונה גיל ריבה, ולצורך הפקתו נחתם הסכם עם החברות "ניהול פלוס" ו"אבי גואטה הפקות" של הארמגן אבי גואטה.
בנוסף גויס השדרן אליקו ופורסם שהערוץ יפיק תוכנית "כוכב נולד" בסגנון ים תיכוני, אלא שערוץ המוזיקה 24 הקדים אותו וההעלה את התוכנית "אייל גולן קורא לך", ובערוץ החדש החליטו לרדת מהרעיון.
מועצת הכבלים והלוויין אישרה את עליית הערוץ באפריל 2011, שבמקביל אישרה המועצה לשנות את רישיון ערוץ 24, כך שניתן לו לשדר עד 30% תוכניות שאינן תוכניות מוזיקה.
באותה עת גם אושר האפיק שלו - 25.
ההכנות להקמת הערוץ נמשכו עוד שנה וחצי ובינואר 2013 הוכרז על לוח השידורים שכלל תוכניות מוזיקה, תוכניות סגנון חיים, אירוח, בישול ורכש של טלנובלות ומוזיקה מטורקיה ויוון.
הערוץ עלה לשידור ב-12 בפברואר 2013. יום השידורים הראשון כלל שידור קטעי מוזיקה ששודרו קודם בתוכנית "המעגל עם דן שילון" (אותו הופיקה "רשת"), שיעור ריקודי בטן, טלנובלה טורקית ווידאו קליפים יווניים.
החל מ-4 בינואר 2017, הערוץ משודר גם ללקוחות HOT.
באוקטובר 2017 רכש אבי בר כשליש ממניות מהערוץ.
בקיץ 2018 הערוץ שינה מיקוד, ממוזיקה ים-תיכונית לטלנובלות טורקיות.
בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 36.
החל מ-17 בפברואר 2020 הערוץ עלה גם בסלקום TV.
בקיץ 2020 שינה את שמו לערוץ הים תיכוני כחלק מהמיתוג המחודש של "ערוצי הדרמות הטורקיות".
לערוץ ישנה ספריית SVOD ייעודית בתשלום נוסף אשר זמינה בחברות: yes+, STING+, HOT, NEXT TV, סלקום TV+, ופרטנר TV+.
הערוץ זמין ללקוחות חברת yes+, שם הערוץ "25" הוא גם מספר האפיק שלו.
קיומו של הערוץ היה נתון כבר שנה לפני כאשר רשת הודיעו שהם עובדים על הערוץ, אולם השקתו נדחתה לשנת 2013. בינואר 2017 הערוץ החל לשדר בנוסף בהוט.
בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV+ באפיק 25.
הערב אימפרוביזציה (באיטלקית: Questa sera si recita a soggetto) הוא מחזה פרי עטו של לואיג'י פיראנדלו.
בדומה למחזה היותר ידוע שלו, "שש נפשות מחפשות מחבר", הוא חלק מ"טרילוגית התיאטרון בתוך התיאטרון".
הוא הציג לראשונה ב-1930 בתרגום לגרמנית בקוניגסברג, והצגת הבכורה שלו באיטלקית הייתה בטורינו ב-14 באפריל 1930.
המחזה תורגם לאנגלית בידי סמואל פוטנאם (1932), מריה אבה (1959) וג'יי דאגלס קמפבל ולאונרד סרוצ'י (1987).
להקת שחקנים בבימויו של דוקטור הינקפוס עומדת להעלות אימפרוביזציה על בסיס הנובלה "לאונורה אדיו!" של פיראנדלו.
הינפקוס מספר לקהל לפני ההצגה שתוכניתו היא שהשחקנים יאלתרו, כפי שירגישו, בניסיון לגרום לעבודה להציג את עצמה, עם דמויות במקום שחקנים.
אולם, שחקניו מתוסכלים מהקונפליקט הגלום בהוראותיו של הינקפוס: להיהפך להיות הדמויות, אבל גם לעלות לבמה לפי ההוראות ולסגל עצמם להחלטותיו של הינקפוס לגבי מה יקרה מתי.
לאחר מספר ויכוחים בין השחקנים להינקפוס, המחזה מתחיל.
הוא מספר על משפחת לה קרוצ'ה – אדון סאמפונייטה, אשתו השתלטנית, סניורה איגנאציה, וארבע בנותיהם, מומינה, טוטינה, דוריה וננה – שהעתיקו את מקום מגוריהם מהעיר נאפולי לאי סיציליה, השמרני יותר מבחינה חברתית.
המשפחה מתיידדת עם קבוצה מקומית של קציני חיל האוויר האיטלקי, שאוהבים את האמא ומפלרטטים עם בנותיה.
ברם, התנהגות זו אינה מתקבלת בעין יפה בידי יתר תושבי העיר, בהם גם ריקו וורי, אף הוא קצין.
לילה אחד, סאמפונייטה מגיע לביתו כשהוא מדמם מלווה בזמרת קברט בה הוא מאוהב, אחרי שהוא נדקר על מנת להגן על כבודה, ומת.
התקרית אירעה לאחר שהשחקנים התקוטטו ביניהם על כמה הם צריכים להיצמד לטקסט הכתוב, כניסת השחקנים נהרסה, והשחקנים, שזועמים על כך שהינקפוס נותן להם הוראות תוך כדי ההצגה, משליכים אותו מהתיאטרון שלו.
הסצנה הבאה מתרחשת כעבור מספר שנים.
מומינה התחתנה עם ריקו וורי, הקנאי שמדמה חזיונות שווא על עברה המיני המופקר כביכול עם הקצינים האחרים.
אחרי שהוא מתעלל בה ועוזב, מומינה – בעידודם של קולותיהן של אמה ואחיותיה הנמצאות מחוץ לבמה – מוצאת עלון פרסום במעילו המספר על הפקת האופרה "הטרובדור", שבה טוטינה, כיום זמרת בעלת שם, מופיעה.
היא מתארת את התיאטרון לשני ילדיה, שמעולם לא צפו בו, ומספרת להם את סיפורה של האופרה, שרה קטעים ממנה, כשליבה פועם מהר יותר ויותר, ונשימתה הולכת ונחלשת, עד שהיא שרה את שורתה של מנריקו במערכה הרביעית, דואט הפרידה – "לאונורה אדיו!" (היה שלום לאונורה), מתמוטטת והולכת לעולמה.
השחקנים האחרים מסיימים את המחזה ומוצאים את מומינה מתה.
הם מאמינים שהשחקנית הראשית התעלפה, אולם היא מתעוררת.
אחרי שהשחקנים מתעקשים לשחק את התפקידים הכתובים להם, שלומדים אותם בעל פה ומשננים אותם, כפי שכתב הסופר.
דוקטור הינקפוס, שב, משבח את השחקנים על כך שעשו בדיוק כמו שאמר להם, דברים שאינם כתובים בסיפור.
הינקפוס מתנצל בפני הקהל על השגיאות שנפלו בהצגה.
לואיג'י פיראנדלו, הערב אימפרוביזציה, "בית צבי" – בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, בשיתוף "פרוזה" חנות ספרים דיזנגוף סנטר ת"א.
9 אנשים שתולים בקהל משתתפים בתהלוכה (תפקידים ללא טקסט) – 4 נערי מקהלה, 4 נערות, יוסף הקדוש, מריה, רועה, רועה צעיר, חבורת איכרים, נגנים ומקהלה, 8 או 9 גברים ונשים.
יוצרים: מתרגם – נתן אלתרמן, במאי – מרסל לופוביצ'י, מעצב תפאורה ותלבושות – אריה נבון.
המחזה תורגם בידי עדה בן-נחום לצורך הצגת שנה ג' של בית הספר "בית צבי".
יוצרים: במאי – יורם פאלק, מעצבת תפאורה – מרים גורצקי, מעצבת תפאורה – ג'ודי קופרמן, מלחין מוזיקה – דניאל שוורצמן.
הערוץ הראשון באוקראינה, הנקרא רשמית בשם UA: הראשון (באוקראינית: UA:Перший) הוא ערוץ טלוויזיה ממלכתי אוקראיני המופעל על ידי רשות השידור האוקראינית (Національна телекомпанія України).
שידורו הראשון של הערוץ התקיים ב-1 בפברואר 1939 מתחנת טלוויזיה בקייב.
השידורים הסדירים החלו בנובמבר 1956 ובשנת 1969 החלו שידורי צבע.
מאז 2002 הערוץ משדר לכל העולם.
הערוץ משדר באמצעות לוויין עמוס 3 ומכסה כיום כ-97% משטח אוקראינה והוא ערוץ ממשלתי המנוהל על ידי רשות השידור הלאומית וממומן מתקציב המדינה.
הערוץ הוקם ב-1 בפברואר 1939, שידור הבכורה נמשך 40 דקות והציג את דיוקנו של סרגו אורדז'וניקידזה.
אך משדר ברציפות מאז 1956. בשנת 1992 אורגן כערוץ טלוויזיה ראשי במדינה ומאז 2015 מותג מחדש.
בשנת 1995 הערוץ החל לשרד תוכנית של דמיטרי גורדון.
התוכנית הורדה והוחזרה ללוח השידורים מספר פעמים מסיבות פוליטיות.
הערה פיקודית היא הערה הנרשמת בתיק האישי של קצין בצה"ל או במשטרת ישראל, בעקבות התנהגות שאינה הולמת או תפקוד לקוי כמפקד.
בצה"ל נרשמת ההערה הפיקודית על ידי קצין בכיר (הרמטכ"ל, אלוף הפיקוד וכדומה).
בדרך כלל נרשמת הערה פיקודית במצבים שאינם מצריכים העמדה לדין משמעתי.
להערה פיקודית עלולה להיות השפעה קלה על המשך קידומו של הקצין, אך קצינים רבים שבתיקם נרשמה הערה פיקודית המשיכו לשרת בצה"ל ובמשטרה ואף קודמו בתפקיד.
בעקבות ועדת בדיקה על התנהלות החטיבה המרחבית בנימין בפיקודו של אל"ם אילן פז בעת שצלף פלסטיני הרג עשרה אזרחים וחיילים בסמוך למחסום המשטרה הבריטית במרץ 2002, נרשמה לפז הערה פיקודית.
לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל.
ב-13 במרץ 2003 ארעה תקרית קשה של ירי דו-צדדי כאשר כוח מיחידת מגלן ומסוק קרב של צה"ל הרגו בשוגג קצין בחופשה ומאבטח נוסף ששהו בסמוך לפני חבר.
בשל כך אלוף פיקוד המרכז, משה קפלינסקי, רשם הערה פיקודית בתיקו האישי של מפקד יחידת מגלן דני קס לוין.
קס לוין המשיך לשרת בצה"ל, ועלה לדרגת אל"ם.
בספטמבר 2004 ספג מפקד אוגדת עזה, תא"ל שמואל זכאי, הערה פיקודית מהרמטכ"ל משה יעלון על תפקודו באירוע בו חדרו מחבלים למוצב "מורג"
לראש לשכת החקירות בתחנת המשטרה באשקלון, אורי מכלוף, נרשמה בשנת 1996 הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות.
מכלוף המשיך לשרת במשטרה, ובשנת 2014 הועלה לדרגת תת-ניצב.
בנובמבר 2004 הדיח השר לביטחון פנים, גדעון עזרא, את ניצב משה מזרחי, מתפקידו כראש אגף החקירות והמודיעין של המשטרה, בניגוד להמלצת צוות הבדיקה המשטרתי והמפכ"ל הקודם, שלמה אהרונישקי, להסתפק בהערה פיקודית.
הצעד ננקט לאחר שעלה כי מזרחי עשה שימוש פסול בהאזנות סתר בחקירות אותן ניהל כראש היאחב"ל.
מזרחי המשיך לשרת במשטרה בתפקידים אחרים ופרש כעבור שנתיים.
בנובמבר 2025 רשם הרמטכ"ל אייל זמיר הערה פיקודית לשלושה אלופים: מפקד חיל האוויר תומר בר, מפקד חיל הים דוד סער סלמה וראש אמ"ן שלומי בינדר (כראש חטיבת המבצעים) על תפקודם במהלך טבח שבעה באוקטובר או בתקופה שקדמה לו.
העקרונות של ליטלווד הם שלושה כללים היוריסטיים באנליזה מתמטית ממשית, המדגימים את חשיבותה של תורת המידה.
העקרונות מופיעים בספרו של ג'ון ליטלווד, "הרצאות על התאוריה של פונקציות", משנת 1944:
המונח "כמעט" בהקשר זה מתייחס להזנחה של קבוצה הקרובה כרצוננו לקבוצה ממידה אפס, ושלושה עקרונות אלה מבטאים עובדות מתמטיות מוצקות, כפי שבא לידי ביטוי בתוצאות המתמטיות המפורטות:
רגולריות של מידת לבג - הביטוי הפורמלי לעיקרון הראשון
משפט לוזין - הביטוי הפורמלי לעיקרון השני
משפט אגורוף - הביטוי הפורמלי לעיקרון השלישי
הערב יהיו כאן הייתה תוכנית האירוח המרכזית של ערוץ כאן 11, ושודרה בין נובמבר 2017 ליוני 2018. את התוכנית מנחה ירון ברובינסקי.
בתחילה התוכנית שודרה בימי שישי לאחר מהדורת חדשות השבוע, אולם בהמשך עברה לימי ראשון בערב ובשידור חוזר בערבי שבת.
בערב יום העצמאות 2018 שודר ספיישל חגיגי של התוכנית בהנחיית ירון ברובינסקי וליטל שוורץ.
נכון לנובמבר 2018 לא צפויה לעלות עונה שנייה לתוכנית.
כל תוכנית כוללת מספר פינות, ובהן:
- דב גליקמן נשאל בתוכנית על אירועים שונים שקרו במהלך השבוע שעבר, והוא צריך לענות האם האירועים אכן קרו או לא.
המפורסם הכי מהיר והכי חכם בעולם - מפורסמים שמתארחים בתוכנית נשאלים שאלות על נושאים שונים והם צריכים לענות על השאלות או לבצע משימות בפרק זמן קצוב.
ילדים - ילדים נשאלים שאלות על נושאים שונים.
העולות החדשות - שלוש עולות חדשות משוחחות עם ירון ברובינסקי.
העֵרומים והמתים הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1958 בבימויו של ראול וולש.
התסריט מבוסס על רב-מכר בשם זה מאת נורמן מיילר שהתבסס על ניסיונו כחייל לוחם בחזית דרום-מזרח אסיה במלחמת העולם השנייה.
הסרט צולם בפנמה בעזרת צבא ארצות הברית ובו קטעי קרבות של טנקים, ארטילריה, חי"ר וצי.
לוחמי מארינס מבלים בבאר בהונולולו לפני יציאה לקרב בפיליפינים ב-1943. מפקד המחלקה הוא סרג'נט סאם קרופט (אלדו ריי), לוחם קשוח וחסר עכבות שפקודיו שונאים אותו אך מפחדים ממנו.
הוא אנטישמי ועצבני לאחר שאשתו בגדה בו וכן חסר רחמים כלפי שבויים יפנים אותם הוא הורג ולוקח את שיני הזהב שלהם.
מפקד הדיוויזיה הוא גנרל קאמינגס (ריימונד מאסי), אדם בודד וקשוח.
הוא ממנה את לוטננט רוברט הרם (קליף רוברטסון) לעוזרו האישי.
הרם הוא בנו של ידיד שלו, והוא מתייחס אליו כבן, והוא היחיד שאיתו הוא משוחח על בעיות אישיות.
קאמינגס סבור שהחיילים צריכים לפחד ממפקדיהם ורק אז יהיו לוחמים טובים; הרם סבור שיש להתייחס אל הלוחמים באהבה ובאופן שווה, ללא הבדלי דרגות.
הוויכוח ביניהם מתחמם עד שהרם מבקש להשתחרר מתפקידו ולהעבירו לתפקיד קרבי.
קאמינגס ממנה אותו לפקד כקצין על מחלקתו של קרופט.
קרופט לא מרוצה מהמפקד שנכפה עליו, אך אין לו ברירה.
מטרת המחלקה היא לעבור דרך מעבר בהר, להגיע לצידו השני של האי ולדווח משם על תנועות היפנים.
הם נתקלים מדי פעם ביפנים וסובלים אבדות.
אחד הלוחמים מת מהכשת נחש.
הוא שולח את אחד הלוחמים, מרטינז, לבדוק את המעבר.
מרטינז נתקל ביפני והורג אותו.
הוא מדווח לקרופט על ההיתקלות, אבל קרופט אומר להרם שהמעבר פתוח.
הרם מתקדם למעבר ונורה על ידי היפנים.
שלושה לוחמים מפנים אותו באלונקה לעבר החוף.
בינתיים נפגע קרופט ונהרג, והלוחמים המעטים ששרדו מצליחים להגיע לקרבת החוף, שם הם מבחינים בצבא היפני הנסוג ומצליחים לדווח זאת למפקדה.
הם ניצלים על ידי נחתת ביחד עם הרם ומלוויו.
בעקבות הדו"ח שלהם על הנסיגה פותחים האמריקאים בהתקפה מוצלחת.
קאמינגס מבקר את הרם הפצוע וזה אומר לו כי את האלונקה נשאו חייל כומר וחייל יהודי, והם עשו זאת מתוך אהבה ולא מתוך פחד, וכי רוח האדם היא חזקה יותר מכל פחד וטרור הנכפה עליה.
הערב מחזמר הוא מחזמר בכיכובם של דודו פישר וריטה, שהופק על ידי התיאטרון הקאמרי בשנת 1991.
המחזמר מחולק לשניים: החלק הראשון של המופע נקרא "קול נדרי" והחלק השני של המופע נקרא "הערב מחזמר".
החלק הראשון של המופע הנקרא "קול נדרי" הוא מחזמר שנכתב על פי סיפורו של "זמר הג'אז" במיוחד עבור דודו פישר וריטה על ידי אבי קורן ולאלו שיפרין.
המחזמר היה אמור לעלות בנפרד כמחזמר באורך מלא, אך הדבר לא יצא לפועל.
החלק השני של המופע הנקרא "הערב מחזמר" הוא לקט של מיטב הלהיטים ממחזות הזמר "סיפור הפרברים", "גבירתי הנאווה", "מצחיקונת" ו"עלובי החיים".
מתוך המחזמר יצא לאור אלבום הופעה בשנת 1991, שתיעד את השירים מהמחזמר.
הערב והבוקר הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי הסופר הבריטי קן פולט.
הספר הוא פריקוול לספרו של פולט, "עמודי תבל".
הוא מתחיל בשנת 997 לספירה ומכסה תקופה בסוף ראשית ימי הביניים, על רקע פשיטות הוויקינגים על אנגליה, ועד שנת 1007. הספר מרחיב על ההיסטוריה ועל ייסודה של העיר הבדיונית קינגסברידג', אנגליה, אשר מהווה את מקור ההתרחשות העיקרי לכמה מספריו של פולט.
הספר מתאר את בניית הגשר והקתדרלה בעיר, ומסביר את מקור שמה.
פולט סיפר כי בחר בתקופה זו להתרחשות הסיפור כיוון שמדובר על "רגע לפני חילופי המילניום, במקום שבו אין פחד רב מקץ העולם כפי שהיה במקומות אחרים, כי הוא היה קצה העולם הנוצרי".
הספר שואב את שמו מ.
פולט סיפר כי בחר ציטוטים תנ"כיים לשמותיהם של כל הספרים בסדרת קינגסברידג' כיוון שהרגיש שהם מספקים תחושה עוצמתית ואפית.
סדרה המבוססת על הספר נמצאת בעבודה תחת אולפני לג'נדרי ו-Range Media Partners.
בחברה האנגלו-סקסונית המתוארת בספר, הכנסייה הקתולית עדיין לא השתלטה על הנישואים בממלכה.
למעשה, נישואים הם טקס אזרחי: אדם יכול "להזיז הצידה" את אשתו לפי רצונו ולהינשא לאישה אחרת, או שאדם יכול לבחור להינשא לשתי נשים.
אישה יכולה להתגרש מבעלה באופן לא רשמי כאשר היא עוזבת אותו.
זה אפילו אפשרי, אם כי נדיר, שאישה תינשא לשני גברים.
הכנסייה מסתייגת ממנהגים אלו, אך לא יכולה למנוע אותם.
תפניות עלילה רבות בספר היו בלתי אפשריות ללא הסיטואציה החברתית הזו.
תפקידו של המלך גם הוא שונה מזה של שליטים אחרים בספריו של פולט.
המלך אתלרד, שנמצא כבר שנים רבות בשלטון, לא מחזיק באותה רמת שליטה באנגליה שיש למלכים מאוחרים יותר.
אתלרד אומר כי תפקידו של המלך הוא לדאוג לביטחון הלאומי ולמטבע חזק, אם כי דמויות אחרות מציינות שתחום הפעולה שלו כולל מבחינה טכנית תחומים נוספים, כמו רווחתן של אלמנות אצילות.
תפקידו הראשי של אתלרד כמגן על המדינה מפני פלישות הוויקינגים יוצר מתח בינו לבין האצילים בממלכה, בהם הוא תלוי לשם גיוס והנהגת הצבא.
המלך מוצג כבעל יכולת מוגבלת לאכוף את החוק.
למשל, הוא יכול לקנוס את האצילים על התנהגות לא נאותה, אך האצילים יכולים לסרב לשלם את הקנס.
שער ראשון - החתונה (997 לספירה)
ביום שבו אדגר, בונה הסירות, מתכנן לברוח יחד עם אהובתו סוני, מתקיפים הוויקינגים את עיירת החוף קומב.
אדגר מנסה להזהיר את תושבי העיירה, אך לא מצליח להציל את סוני.
העיירה כולה נחרבת, ואביו של אדגר נהרג, לכן אדגר ומשפחתו עוברים יחד לכפר קטן בשם המעבורת של דרנג, הכולל בית מרזח, מינסטר קטן, ומנזר הממוקם על אי בנהר הסמוך ובו הנזירות מטפלות במצורעים.
בית המרזח והמעבורת מנוהלים על ידי דרנג, ואילו המינסטר מנוהל על ידי אחיו דגברט - שניהם דודניו של אילדורמן וילוולף משירינג.
אדגר, שני אחיו ואמו מקבלים לידיהם חווה קטנה, ולומדים לנהל אותה.
אחיו הבוגרים של אדגר מתאהבים שניהם בבתו של דרנג, קוונבורג, וכאשר היא נכנסת להיריון הם מתחתנים איתה שניהם.
בתמורה לכך, אדגר מתחיל לעבוד בשירותו של דרנג, שם הוא בונה מעבורת חדשה, ומתיידד עם בלוד, נערה ולשית ושפחתו של דרנג.
מאחר שדרנג מסרסר בה, היא נכנסת להיריון ויולדת תינוק.
דרנג משליך את התינוק לנהר למרות מחאותיהם של בלוד, של אדגר ושל שתי נשותיו של דרנג.
אדגר מעיד נגד דרנג בבית המשפט המקומי, אך דרנג יוצא מהמשפט ללא עונש.
בלוד מנסה לברוח בחזרה לוויילס בעזרתו של אדגר.
ראנה, אצילה נורמנית, היא בתו של הרוזן יובר משרבור.
כאשר אילדורמן וילוולף מגיע מאנגליה על מנת להיפגש עם אביה, השניים מתאהבים.
בסופו של דבר עוברת ראנה להתגורר באנגליה על מנת להתחתן איתו.
היא מביאה איתה את משרתותיה, קאט ואגנס, ואת שומר הראש שלה, ברן.
בעת חתונתה היא מקבלת לידיה את עמק אותן הסמוך ואת הכפרים שבו.
ראנה לומדת לשלוט במשק ביתו של האילדורמן.
מעשיה של ראנה מכעיסים את אמו של וינסטן, אמו החורגת של וילוולף, אשר הייתה השולטת במשק הבית עד אז.
לאחר החתונה היא מגלה כי היא למעשה אשתו השנייה של וילוולף.
הוא "הזיז הצידה" את אשתו הראשונה, ובכך הכעיס את המלך ואת הכמורה, למעט אחיו למחצה, הבישוף וינסטן.
הנזיר אלדרד מסיים את ביקורו בנורמנדי בעיר שרבור, משם הוא חוזר לביתו במנזר שירינג יחד עם מספר ספרים שרכש במהלך מסעו.
אלדרד הוא הספרן בסקריפטוריום של המנזר, והוא מתכנן להרחיב אותו ובכך לתרום להעשרת הידע האנושי.
בדרכו לשירינג הוא עובר במעבורת של דרנג, שם הוא פוגש את אדגר.
הוא מתארח במינסטר של דגברט, והוא נדהם לגלות את מצב הכנסייה ואת התנהלות הכמרים המתגוררים בה עם נשותיהם וילדיהם.
הוא חוזר לשירינג וכותב מכתב ל, אשר תומך בהצעתו לפזר את המינסטר ולהקים במקומו מנזר.
כאשר הבישוף וינסטן שומע על התוכנית הוא מתרגז ומאיים על אלדרד ועל אב המנזר, שנאלצים לזנוח את תוכניתם.
כאשר מגיעה ראנה לשירינג נפגש עמה אלדרד ומציע לה את תמיכתו ואת עזרתו.
השניים הופכים קרובים, ואלדרד מעודד את ראנה לבסס את מעמדה בעיר.
שער שני - המשפט (998 לספירה)
אילדורמן וילוולף יוצא למלחמה כנגד הוולשים, וראנה נשארת בשירינג ומנהלת את משק הבית.
אדגר מספר לה כי מנהל המחצבה שבבעלותה מרמה אותה בתשלומי המיסים, והיא מחליטה לצאת לביקור באדמותיה ולהסדיר את המצב.
בתמיכתם של אדגר, הנזיר אלדרד ושריף המחוז דן, היא פוגשת את התושבים ואף מתעמתת עם וינסטן, אשר התרגל לגרוף לעצמו חלקים מכספי השכירות על אותן אדמות.
בכך היא מבססת את המוניטין שלה בתור שליטה הוגנת ובעלת יכולות.
כאשר שב וילוולף ממסעו מזהה ראנה בין השבויים את בלוד, שפחתו הנמלטת של דרנג.
למרות ניסיונותיה נלקחת בלוד בחזרה אל אדונה.
כאשר אדגר מנסה להגן על בלוד מפני דרנג, הוא מפוטר מעבודתו ונאלץ לחזור עם אחיו ועם אמו בחווה שלהם.
כאשר החורף הקשה משאיר את המשפחה ללא מזון, מטביעה אמו של אדגר את עצמה בנהר, ואדגר נשאר אחראי לפרנס את משפחתו.
אלדרד מחליט לחקור את הקשר בין המינסטר של דגברט לבין הבישוף וינסטן.
הוא נעזר באדגר, והשניים עוקבים אחרי וינסטן ודגברט במהלך שהותם בעיירה קומב, שנבנתה מחדש לאחר תקיפת הוויקינגים.
הם מגלים כי השניים משתמשים בכסף מזויף, מה שמוביל אותם לגלות את מלאכת הזיוף המתרחשת במעבורת של דרנג.
אלדרד רותם לעזרתו את השריף דן, והם פושטים יחד על המינסטר בעת שהותו של וינסטן במקום.
הם עוצרים את דגברט ואת קאתברט, הכומר המשמש בתור צורף, אך וינסטן מצליח להתחמק מהם.
כאשר מגיע המשפט מצליחים וינסטן ודגברט לחמוק מעונש, בעזרתו של וילוולף, ויחד הם מאשימים את קאתברט, שנענש בסירוס ועקירת עיניו.
אלדרד מנצל את ההזדמנות כדי לדרוש העברה של המינסטר לידי המנזר, כמו בתוכניתו המקורית.
עד מהרה הוא מתחרט על בקשתו, כאשר הוא ממונה להיות אב המנזר החדש, וחלומו לשמש כספרן נגדע.
ראנה, כעת בהריון, ממנה את אדגר להיות מנהל המחצבה ברשותה, ומאשרת לו לחצוב אבנים כרצונו על מנת לשפץ את המנזר של אלדרד.
אלדרד ואדגר פוגשים את קאתברט, שעבר להתגורר באי המצורעים, ומציעים לו להצטרף למנזר.
דגברט ממונה לארכידיאקון והופך להיות יד ימינו של וינסטן.
ראנה יולדת תאומים, וכך לה ולווילוולף יש שלושה בנים.
וינסטן ואמו מודאגים מהשינוי במאזן הכוחות וזוממים להפריד בין וילוולף לראנה, לכן הם קונים עבור וילוולף שפחה, קארוון, שתפקידה לפתות אותו ולהרחיקו מראנה.
כאשר וילוולף יוצא להילחם בוויקינגים הפולשים, הוא משאיר את ראנה בתור האחראית על נחלתו.
לאחר גל של תקיפות באזור, נחושים ראנה והשריף דן לתפוס את "פני ברזל" - פושע ששודד את הנוסעים ביערות ומפחיד את התושבים מזה שנים רבות.
בעזרתו של אדגר הם תופסים את הפושע - למעשה פושעת - ואת שני עוזריה, אחד מהם הוא בעלה של אגנס, אחת ממשרתותיה של ראנה.
הפושעים מוצאים להורג, ואגנס נשבעת לנקום בראנה.
וינסטן מנצל את המצב ומתחיל להשתמש באגנס בתור מרגלת בביתה של ראנה.
כאשר מת אב המנזר של שירינג מפסיק אב המנזר החדש את הקצבה החודשית שניתנה למנזר החדש במעבורת של דרנג.
אלדרד נואש למצוא מימון אחר, שיאפשר את קיום המנזר, וכך הוא פונה אל המנזר בו חונך בגלסטונברי.
הוא פוגש שם את ליאופריק, אהובו בעבר, אשר נרתם לעזרתו.
יחד הם משכנעים את אב המנזר ואת האחראי על תשמישי הקדושה שיעניקו לאלדרד את עצמותיו של הקדוש אדולפוס.
אלדרד מקווה שעצמותיו של הקדוש ימשכו עולי רגל למנזר.
אלדרד מקיים מסע עם עצמותיו של הקדוש, ומגייס תרומות בערים ובכפרים השונים באזור, תוך שהוא מזמין את התושבים לבקר במנזר שלו בזמן הפנטקוסט.
וינסטן נחוש בדעתו למנוע מהמנזר של אלדרד להתפתח, וכך הוא משכנע את דרנג להיעלם יחד עם המעבורת שלו.
כאשר עולי הרגל הרבים מגיעים, אין מעבורת שתוכל להכניס אותם לכפר.
אדגר נחלץ לעזרתו של אלדרד ומוצא פתרון חלופי, אך הדבר גורם לעולי רגל רבים להתאכזב ולעזוב.
כתוצאה מכך, מחליטים אלדרד ואדגר על בניית גשר צף שיחליף את המעבורת ויאפשר למנזר לגבות אגרה על חצייתו.
הגשר החדש מוכן כעבור כחצי שנה, ואנשים רבים נהנים ממנו וחוצים אותו מדי יום, אך דרנג זועם על כך שאינו מרוויח כסף על השימוש במעבורת, ואילו וינסטן כועס על התפתחות המנזר הקטן.
השניים, יחד עם דגברט, שורפים את הגשר באישון לילה, ומביאים קץ על תקוותיו של אלדרד לפיתוח הכפר.
במקביל, שב צבאו של וילוולף לשירינג, ואיתם האילדרומן הפצוע בראשו.
ראנה ממהרת להעבירו לביתה ולקחת פיקוד על הטיפול בו.
בזכות טיפולה המסור וילוולף חוזר לתפקד, אך הנזק מפגיעתו המוחית ניכר והיא עושה כל שביכולתה להסתיר זאת.
היא מבינה כי מותו של וילוולף קרוב - אם לא באופן טבעי אז בעקבות רצח, והיא מחליטה לכתוב את צוואתו.
היא מכנסת במעבורת של דרנג שלושה עדים: אלדרד, השריף דן, והבישוף מודולף.
יחד הם חותמים על צוואתו, לפיה בנה הבכור של ראנה יירש את אביו, וראנה תשמש כעוצרת לפי הצורך.
הם מתכננים לפגוש את המלך לאחר שבועיים, כדי שיוכל לאשר את הצוואה ולהבטיח את קיומה.
אגנס המרגלת מדווחת על הפגישה לווינסטן, והוא מבין את חשיבות הצוואה ומחליט לעצור את התהליך.
הוא קורא לאחיו הצעיר, ויגלם, ויחד הם רוצחים את וילוולף בשנתו.
הם מתכננים להאשים את השפחה קארוון ברצח, לכן הם מורים לה לברוח.
כאשר מתגלה דבר הרצח, ראנה מזועזעת, וברגעי חולשתה וינסטן מצליח לגנוב את תיבות האוצר שלה ושל וילוולף.
בכך הוא משאיר את ראנה חסרת כל.
וינסטן מייעד את ויגלם לרשת את אחיו בתפקיד האילדורמן, למרות התנגדותה של ראנה.
ראנה פונה לשריף דן, אשר מנסה לעזור לה להוכיח את אשמתם של האחים ברצח.
הוא מצליח לתפוס את קארוון, אך וינסטן דואג לכך שהיא תירצח לפני שתספיק להעיד נגדו.
ויגלם מציע לראנה נישואים, בתקווה לפתור את משבר הירושה ולהבטיח את מינויו לאילדורמן, אך היא מסרבת בתוקף, מה שגורם לה להאמין שהיא עלולה להירצח.
הוא מתחיל להשתלט על נחלתו של האילדורמן, והוא כולל בכך את נחלתה של ראנה בעמק אותן.
אדגר, ששוהה באזור באותו הזמן, מבין את הסכנה שנשקפת לראנה וממהר להיפגש איתה.
השניים מתכננים לברוח יחד אל מנזר הנשים שבמעבורת של דרנג, שם ראנה תוכל לדרוש מקלט ולתכנן את מעשיה.
ערב טרם הבריחה, ראנה ואדגר נשארים לבדם, מה שמאפשר להם להתוודות על אהבתם זה לזו.
בבוקר הבריחה, ראנה לא מופיעה, ואדגר מגלה שהיא ומשק ביתה נעלמו.
הוא מבין שוויגלם אחראי להיעלמותה, ומתעמת איתו - אך בתגובה הוא מוכה קשות.
בחודשים הבאים עושים אדגר, אלדרד ודן כל שביכולתם למצוא את ראנה.
הם דורשים מוויגלם שישחרר אותה, והם אף פונים בבקשה למלך עצמו.
עם זאת, המלך עסוק במלחמה מול הוויקינגים ולא מתפנה לטפל במצב בעצמו.
ראנה נלקחת יחד עם המשרתת קאט ועם ילדיהן אל בקתת ציד ישנה ביער, שם הם מוחזקים במשך חודשים רבים.
ראנה מבינה שאגנס בגדה בה, אך כעת היא נעולה ונמצאת תחת שמירה מתמדת.
ויגלם חוזר ומציע לה נישואים, וכאשר היא מסרבת פעם נוספת הוא אונס אותה.
וינסטן מגלה שנדבק בעגבת, המכונה "צרעת הזונות", אך בוחר להסתיר את המידע ודואג שאיש לא ידע על כך.
צבאו של המלך מגיע אל המעבורת של דרנג, וכך ניתנת לאלדרד הזדמנות לשוחח עם המלך אתלרד.
המלך מתלונן על איטיותה של המעבורת, ואלדרד מבקש ממנו כתב זכויות שיבטיח את עצמאותו של המנזר ויאפשר לו לבנות גשר.
המלך מסכים לבקשתו, וכך מגן על הגשר החדש שעתיד להיבנות - הצתתו של הגשר תיחשב למעשה כפשע נגד המלך עצמו.
אדגר ואלדרד מצליחים סופסוף לאתר את בקתת הציד המבודדת, והם נתפסים על ידי השומרים כאשר הם מתצפתים על המקום.
הם מובאים בפני וינסטן, שמספר להם כי ראנה הסתגרה בבקתה מרצונה החופשי וכי בדיוק היום הוא הגיע כדי להחזיר אותה לשירינג ולאפשר גם לה להיפגש עם המלך, שעתיד להגיע לאזור בקרוב.
אדגר מבקש לדבר עם ראנה, והוא נכנס אל הבקתה.
בפנים, ראנה מסרבת להתקרב אל אדגר ובקושי מוכנה לדבר איתו.
היא מאמינה שהיא מלוכלכת ומכוערת, והיא נסערת מאוד.
אדגר מגלה כי היא בהריון, ומבין כי התינוק הוא ילדו של ויגלם.
ראנה חוזרת לשירינג, שם היא מבססת את מעמדה מחדש.
אדגר מגיע להיפגש איתה פעם נוספת, והיא מתנצלת על יחסה אליו ומבטיחה לו כי היא עדיין אוהבת אותו.
יחד עם אלדרד, ראנה מתכננת את פגישתה עם המלך, ומנסה להבטיח את עצמאותה, כך שהיא לא תוכרח להינשא לוויגלם.
המלך אתלרד מגיע לשירינג יחד עם צבאו ועם אשתו החדשה, אמה מנורמנדיה, חברה ותיקה של ראנה.
המלך מעניק לוויגלם את תואר האילדורמן, למרות בקשותיה של ראנה, אך הוא מחזיר לה את עמק אותן ומאפשר לה לעבור להתגורר במנזר הנשים עד ללידה, לפני שיחליט באשר לדבר נישואיה.
במהלך הפגישה ראנה מרגישה כאבים בבטנה, ומבינה כי הלידה התחילה מוקדם מהצפוי.
היא יולדת בן, והיא מבקשת מהמלך שירשה לה לעבור אל מנזר הנשים על מנת להתאושש מהלידה.
המלך מחליט לא לכפות נישואים על ראנה, ומאפשר לה לעבור למנזר הנשים, אך הוא מסרב לאפשר לראנה לקחת איתה את בנה התינוק.
ראנה מחליטה לנטוש את התינוק ולעזוב את שירינג יחד עם ילדיה הנותרים, על מנת לחיות עם אדגר בשלווה.
כאשר מגיעה הרגע למסור את התינוק, ראנה מתחרטת ומחליטה להישאר בשירינג ולהתחתן עם ויגלם.
אדגר שבור הלב מחליט לעזוב את ביתו ולעבור לנורמנדי, שם הוא מקווה ללמוד מבעלי המלאכה המיומנים והחדשניים.
הוא נפרד מאלדרד על רקע הכפר המשגשג, שנקרא כעת על שם הגשר החדש שבו: קינגסברידג' - גשר המלך.
הארכיבישוף מקנטרברי גוסס, ווינסטן מתכנן את המצב לצבירת כוח נוסף.
הוא משכנע את הנזירים בקתדרלת קנטרברי שיבחרו בו לארכיבישוף החדש.
ראנה אומללה בנישואיה לוויגלם, אך מעסיקה עצמה בחינוך ארבעת בניה.
היא מקבלת הודעה מאגנס הגוססת, שמבקשת לפגוש אותה פעם אחת אחרונה.
ראנה מגלה כי אגנס נדבקה בצרעת הזונות, וכך היא מבינה כי גם וינסטן חולה.
היא מפחדת לשתף עם אלדרד את המידע, מחשש מפני נקמתו של וינסטן, לכן היא מסרבת לעזור לו לסכל את מינויו של וינסטן לארכיבישוף.
ראנה מלמדת את ילדיה לקרוא, אך ויגלם מסרב שראנה תחנך את בנו ולכן הוא לוקח אותו ממנו ומפריד אותו מאחיו הגדולים.
למרות צערה הרב, ראנה מבינה שאין לה יותר מה לאבד, לכן היא מפיצה את דבר מחלתו של וינסטן ומונעת את מינויו.
וינסטן מתחיל להרגיש את פעולתה של המחלה, ושם לב לבלבולו ההולך וגובר.
בשנים שחלפו המשיכה העיירה קינגסברידג' להתפתח ולמשוך עולים לרגל, ואלדרד מחליט שהגיע הזמן לבנות כנסייה חדשה וגדולה יותר.
הוא חולם שאדגר יחזור לאנגליה ויתכנן את הכנסייה, לכן הוא שולח שני נזירים שיחפשו אותו בנורמנדי.
לאחר זמן רב הם מוצאים את אדגר, בתפקידו כמשנה לרב הבנאים.
אדגר מסרב להצעתם של הנזירים, שכן הוא לא מעוניין לפגוש את ראנה בעודה נשואה לוויגלם.
וינסטן המבולבל והחולה חוזר לשירינג, שם הוא מגלה כי ראנה היא זו שהפיצה את השמועה על מחלתו.
הוא מגייס את ויגלם לעזרתו, והשניים מחליטים לנקום בה: וינסטן "מזיז הצידה" את ראנה ומגרש אותה משירינג.
ראנה עוברת לגור בקינגסברידג', בביתו הישן של אדגר, שם היא מקימה לה משק בית חדש וממשיכה לשלוט בעמק אותן.
ראנה מתיידדת עם בלוד, והשתיים משגיחות על השפחה החדשה של דרנג, מייריד, אותה דרנג מסרסר ללקוחותיו.
השתיים מבינות כי השפחה הצעירה בהיריון, זמן רב לפני שדרנג מבחין בכך.
כאשר אחד הלקוחות מבחין בכך שהשפחה בהיריון, דרנג זועם ומתחיל להכות אותה.
כאשר בלוד ואשתו של דרנג מתערבות, דרנג לוקה בהתקף לב ומת.
ראנה מוודאת שלא מאשימים את בלוד ברצח, ואילו אלדרד מצהיר שבית המרזח והשפחות שייכים כעת לאשתו של דרנג.
אשתו של דרנג מכריזה כי היא תשחרר את שתי השפחות בצוואתה, ומאוחרת יותר אלדרד דואג לנסח זאת בכתב בפני עדים.
כאשר היא מתה, מגלים תושבי העיירה כי היא הורישה את בית המרזח לבלוד.
בלוד ומייריד מחליטות להישאר יחד בקינגסברידג', כנשים חופשיות, ולנהל יחד את בית המרזח.
כאשר ראנה מגיעה לבקר בעמק אותן, היא פוגשת את ויגלם ואנשיו שעוברים במקום.
בלילה מגיע ויגלם השיכור אל ביתה של ראנה ומנסה לאנוס אותה שוב.
ראנה נאבקת בו, ובסופו של דבר מפילה אותו לרצפה.
היא סוגרת את פיו ואפו, עד שהוא נחנק מהקיא של עצמו ומת.
מבוהלת, היא גוררת את גופתו לתעלה שבנה אדגר, וחוזרת לישון.
בבוקר מובילה ראנה את החיפושים אחר ויגלם הנעדר, ומוודאת שאנשים מאמינים כי הוא נפל אל התעלה בטעות וטבע.
היא רוכבת בחזרה לשירינג, שם היא לוקחת בחזרה את בנה הקטן.
היא והשריף דן מכריזים על עצמם כשליטים החדשים של שירינג - ראנה תשמש בתור שופטת ותנהל את המחוז, ואילו השריף יגבה מיסים ויגייס צבא.
בצרפת מוזמן אדגר להיפגש עם הרוזן יובר, אביה של ראנה, אשר דורש ממנו להסביר את המנהג האנגלי של הזזת נשים הצידה.
אדגר לומד כי ראנה למעשה גרושה, ועל כן חופשיה כעת לחיות עמו.
ראנה מחליטה להיפטר מווינסטן, לכן היא מזמינה את הארכיבישוף החדש מקנטרברי לביקור בשירינג.
הארכיבישוף מזועזע למראה טירופו של וינסטן, מפטר אותו וכולא אותו בבקתת הציד ביער.
ראנה חוזרת אל ביתה בקינגסברידג', שם החלו העבודות על הכנסייה החדשה.
היא מאושרת לגור כעת עם ארבעת ילדיה ללא איומים.
הארכיבישוף נפגש עם אלדרד, ומציע לו להחליף את וינסטן בתפקיד הבישוף של שירינג.
אלדרד מסרב תחילה, אך לאחר מכן מבקש מהארכיבישוף שיאפשר לו להמשיך להתגורר בקינגסברידג' בתור בישוף, ולהשתמש בכנסייה החדשה שעומדת להיבנות בתור מושבו הרשמי.
הארכיבישוף מסכים, ואלדרד מאושר על ההזדמנות שקיבל.
ראנה עומדת על הגשר של אדגר ומביטה בשקיעה, כאשר היא מבחינה בסירה ששטה במעלה הנהר.
היא מזהה את אדגר על הסירה וממהרת לקדם את פניו.
השניים מתאחדים לאחר שלוש שנים, ומגלים כי אהבתם זה לזו שרדה.
הם מחליטים להתחתן, ומקבלים על כך אישור מהמלך אתלרד.
אלדרד מעביר את וינסטן להתגורר על אי המצורעים, בטיפולן של הנזירות.
הבישוף אלדרד מחתן את ראנה ואת אדגר בשירינג, והשניים יכולים לבסוף לחיות יחד כמשפחה.
אדגר - בנו של בונה סירות, בעל כישרון בסוגים שונים של בנייה.
ראנה - בתו של הרוזן יובר משרבור, עוברת לאנגליה כדי להתחתן עם אילדורמן וילוולף משירינג.
אלדרד - נזיר צעיר אשר חולם להפוך את שירינג למרכז של למידה על ידי יצירת ספרייה ענקית.
וינסטן - בישוף שירינג, רודף בצע וערמומי, אשר משתמש בחוכמתו כדי להגביר את עושרה ואת מעמדה של משפחתו.
אילדורמן וילוולף "וילף" - אחיהם-למחצה המבוגר של וינסטן ושל ויגלם, האילדורמן של מחוז שירינג.
מתחתן עם ראנה נגד רצונו של המלך, לאחר שהתאהב בה בזמן ביקורו בשרבור.
ויגלם - אחיו הצעיר של וינסטן ואחיו-למחצה של וילוולף, לוחם גס אך מוכשר.
דרנג - בעל מעבורת ובית מרזח עצלן ואנוכי, קרוב רחוק של וינסטן ושל אחיו.
בלוד - נערה ולשית משועבדת, אשר אדגר פוגש במעבורת של דרנג.
הספר עוקב אחריה דרך לידה, ניסיון בריחה ואירועים נוספים המשנים את מעמדה.
דגברט - אחיו של דרנג, מנהל המינסטר המושחת במעבורת של דרנג, ובעל האדמות בכפר.
קאתברט - כומר במינסטר של דגברט, משמש בתור צורף ומכין תכשיטים וחפצי קדושה.
השריף דן - שריף מחוז שירינג.
המתנגד המרכזי לשלטון משפחתו של וינסטן, ולפיכך בעל ברית מרכזי של ראנה.
המלך אתלרד - מלך אנגליה, עסוק בפשיטות הוויקינגים.
בעת התרחשות הספר, הוא מוצג כאדם בגיל העמידה, מלך בעל ניסיון אשר יכול להשתמש בכוחו המוגבל בצורה יעילה.
גיתה - אמם של וינסטן ושל ויגלם, ואמו החורגת של וילוולף.
קאט ואגנס - משרתותיה של ראנה, אשר עוברות יחד איתה לאנגליה.
ארמן ואידבולד - אחיו הבוגרים של אדגר, נישאים שניהם לבתו של דרנג, קוונבורג, ומנהלים יחד איתה את החווה המשפחתית.
בוגראן מה-"Washington Independent" תיאר את הספר כ"עוד מאותו דבר, עם שינויים קלים", ביחס לספריו האחרים של פולט מסדרת קינגסברידג'.
גזה טטרליי מ-"The New York Review of Books" כתבה כי "הספר נחקר היטב ונכתב היטב - בסך הכל, קריאה מצוינת וסוחפת".
"קירקוס ריוויוז" תיארו את הספר בתור ארוך וצפוי, אך הכירו בפולט בתור "מספר סיפורים רב עוצמה, אשר ימשוך את תשומת לבו של הקורא בכל מקרה".
ביל שיהאן מה"וושינגטון פוסט" ציין כי הספר הוא "תוספת מבורכת ביותר לסדרת קיימברידג', ובתקווה הוא לא יהיה האחרון".
הערוץ הראשון (בפרסית: شبکه یک) הוא אחד מ-40 ערוצי הטלוויזיה הלאומיים באיראן.
הערוץ הראשון היה ערוץ הטלוויזיה הלאומי הראשון באיראן שהחל לשדר בשנת 1958. לערוץ מגוון רחב של תוכניות כגון סדרות דרמה, בכורות טלוויזיה של סרטים איראניים גדולים ותוכניות אירוח.
גם תוכניות ילדים משודרות בשידורים חוזרים, אבל רובן משודרות בשידור ראשון בבלוק התוכניות לנוער של הערוץ השני.
לערוץ יש גם את משדר החדשות האיראני הנצפות ביותר והוא משדר גם את תפילות יום השישי.
הערוץ שידר אירועי ספורט גדולים עד שהערוץ השלישי השיג את הזכויות לשידורים אלה.
הערוץ מואשם בהשתתפות בהפרות זכויות אדם על ידי שידור וידויים כפויים בטלוויזיה בשידור חי.
התחנה נוסדה ב-1957 כישות פרטית על ידי משפחת סבט, משפחת סוחרים ידועה, שהפעילה את הטלוויזיה של איראן (TVI), חברת הטלוויזיה המסחרית הראשונה במזרח התיכון.
חביב סבט, שייצג את RCA באיראן, היה הבעלים שלה.
התחנה תכלול תוכן מקומי והפקות זרות מארצות הברית ואירופה.
שידוריו החלו ב-21 במרץ 1958 בערוץ 2 בטהראן.
הבניין נחנך על ידי השאה מוחמד רזא שאה פהלווי ב-3 באוקטובר 1958. המנהל הראשון שלו היה מהנדס RCA א.
ואנס האלאק, שניהל גם את הטלוויזיה של בגדד, הראשונה במזרח התיכון, ותחנות טלוויזיה בג'קרטה ובניו דלהי.
עד אוקטובר, התחנה העבירה תדרים, מערוץ 2 לערוץ 3, ושידור ארבע שעות בלילה.
TVI הפעילה שתי תחנות: TVI-T בטהרן ו-TVI-A באבאדאן.
בשנת 1964, למעלה מ-80,000 מכשירי טלוויזיה קיבלו את אותותיו, והאפשרות לפתוח ערוץ שני הגדילה את כמות התוכן הזר, שכבר היה קיים בשירות הקיים - רובם הגיעו מארצות הברית, שגם ציוד טלוויזיה מסופק.
TVI היה נתון גם לצנזורה על ידי המחלקה לפרסומים ורדיו.
בקיץ 1965, התחנה בטהרן קיבלה סיוע טכני מריצ'רד ל' ספירס כדי לשפר את היכולות הטכניות שלה ואת הכנסותיה מפרסומות.
הרפורמות שלו כללו תוכנית חדשות לילית חדשה וסיסמה חדשה ("מוקדשת להתקדמות איראן").
ממשלת איראן הייתה מודאגת מהאופי המסחרי של השירות, דבר שהוביל אותה להכניס תכנים חינוכיות.
בנוסף, היו מגעים להפוך לחלק ממחלקת הפרסומים והשידור, דבר שיבטל את הפרסום המסחרי.
TVI הולאמה בסוף אפריל 1969. בערך באותה תקופה, שטח הכיסוי שלה התרחב הרבה מעבר לשתי הערים הראשונות.
NITV בערוץ 3 שימר הרבה מההפקות של ה-TVI לשעבר, ושידור בשתי תקופות - תקופת צהריים ותקופת ערב שנמשכה מ-18:00 עד חצות בערך.
ב-1971 הוא הפך לחלק מהרדיו והטלוויזיה הלאומית של איראן.
המהפכה האיראנית ב-1979, רשות השידור האיראנית החליפה את הרדיו והטלוויזיה הלאומית של איראן, שהייתה רשות השידור בתקופת השאה, והערוץ עבר לניהולה.
במהלך ניהולו של עלי לאריג'אני, ערוץ זה שינה את מערכת השידור הצבעונית האנלוגית שלו מ-SECAM ל-PAL.
ב-9 בדצמבר 2019, לרגל 62 שנה להקמת הערוץ ולגרסת ה-HD שלו, עדכן הערוץ את זהותה החזותית והגרפיקה.
"הערב בבית" (במקור נקרא "נר חנוכה") הוא שיר לחנוכה שכתב המשורר אברהם ברוידס והלחין עמנואל עמירן.
השיר היה פופולרי בעיקר בשנות ה-60 וה-70, ובשנים לאחר מכן נעשה פחות נפוץ.
אברהם ברוידס, היה משורר ועורך עברי, המזוהה כ"משורר הנוער העובד".
עמנואל עמירן-פּוּגָצ'וֹב היה מלחין ישראלי ודמות מפתח בזמר העברי.
השיר נקרא במקור "נר חנוכה", אך שמו התקבע עם הזמן בשם "הערב בבית", על פי שורת הפתיחה שלו.
השיר אינו מן המוכרים שבשירי חנוכה, אך הוא הושר לאורך השנים בעיקר על ידי ילדי וחברי התנועה הקיבוצית.
בשיר מיטיב אברהם ברוידס לקלוע למהותו של חג החנוכה, כיצד עם הנצח נאלץ לעמוד על חירותו בכל דור ודור.
ברוידס ועמירן שיתפו פעולה בשיר נוסף לחג החנוכה בשם "כי תבוא אל מודיעין".
הערב הוא ציור שמן על בד משנת 1821 מאת הצייר הרומנטי קספר דויד פרידריך.
הציור נמצא באוסף המוזיאון הלאומי של סקסוניה התחתונה בהנובר.
היצירה היא חלק מסדרה המתארת את מחזור היום, לצד הציורים "הבוקר", "הצהריים" ו"אחר הצהריים".
הציור מציג יער אורנים צפוף, המשתרע על פני כל הבד.
קרקע היער מתוארת בגוונים ירקרקים-חומים, עם פרחים אדומים הפורחים בתוכה, ונקודות מגוז הנעלמות בצד השמאלי והימני של התמונה.
בחזית הציור ישנה קרחת יער ובה שיחי אורנים, ושביל המתפתל באלכסון מהשמאל אל המרכז.
במרכז הציור ניצבות שתי דמויות לבושות בתלבושת גרמנית מסורתית, מתבוננות בשקיעה הצובעת את השמיים בגווני אדום וצהוב.
ברקע נראים עננים בהירים וכהים, וקו אופק נמוך.
ציוריו של קספר דויד פרידריך משקפים את האידיאלים הרומנטיים, השואפים לפרש ולהעמיק את המשמעות של "ספר הטבע".
סדרת "מחזור היום", שנוצרה בין השנים 1821–1822, משקפת במקביל למחזור היממה גם את מחזור החיים: הילדות, הנעורים, הבגרות והשקט של הזקנה.
ביצירה, שני מטיילים מתבוננים ברצף הצבעים של השמש השוקעת.
האור האחרון עדיין חודר דרך גזעי האורנים, אך בעוד דקות ספורות הקסם יחלוף, והקור הלילי יזמן אותם לשוב על עקבותיהם.
ציור זה הוא אחד מהיצירות המרכזיות של הגלריה הלאומית של סקסוניה התחתונה בהנובר.
במשך למעלה ממאה שנים, סדרת "מחזור היום" מוצגת כאחת מגולות הכותרת של המוזיאון.
הציורים מציגים נופים אידיאליים, המזכירים את הרי ההארץ (Harz) או הרי הענק (Riesengebirge) שבאירופה.
בניגוד לציור האימפרסיוניסטי המאוחר יותר, יצירות אלו לא צוירו ישירות מהטבע, אלא נוצרו בסטודיו מתוך חזון אמנותי.
קספר דויד פרידריך נחשב לאמן החשוב ביותר של הרומנטיקה הגרמנית המוקדמת.
ציוריו אינם העתקה ישירה של הנוף, אלא יצירות בעלות עומק רגשי רב.
הערב: הניצול הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2002.
העלילה מתרחשת בשנת 1944, בבית קפה שכונתי בתל אביב של ימי "הפרוספריטי" תקופת השגשוג היחסי ביישוב היהודי בארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה.
לתוך שגרת היום-יום, המאופיינת בדיונים עגומים על מחסור במצרכים בסיסיים כדוגמת סוכר, פורץ אנדריי (קיריל ספונוב), שחקן תיאטרון פולני צעיר וניצול שואה שזה עתה נמלט ממחנה ההשמדה אושוויץ.
הופעתו המטלטלת מערערת את הסדר המוכר בבית הקפה ומשנה את מסלול חייהם של יושביו.
עלמה (ימית סול), בתם של בעלי המקום, נשבית בקסמו של אנדריי ומתאהבת בו, בעוד אהובתו מהעבר אף היא שחקנית יוצאת למסע חיפושים אחריו, מסע שמוביל אותה היישר אל תוך בית הקפה התל אביבי.
הסיפור מתפרש על פני יממה אחת בלבד, אך במהלכה מתרחשת מהפכה רגשית ורעיונית בקרב הדמויות, הנוגעת בשאלות של זיכרון, זהות, הישרדות ותקווה.
הסרט שודר בערוץ 2, והוקרן גם בפסטיבל חיפה, 2003.
שחקנ/יתתפקידקיריל ספונובאנדריידורי טפריענקל'הימית סולעלמהאגנישקה ואגנרכריסטינהיוסף פיצ'חדזהיורם וולקובסקיאלכס אנסקיאשכנזיישראל ברייטאהרוןאיילה ורטהגאולהסלומון שריקיאבא דשתיכוכבי בת ציוןאמא דשתיתם גלילד עיתוניםרפי בוקאיקצין נאצינתן ברנדקצין נאצידניאל ארליךז'נט סבג
הערביסטים היא תוכנית טלוויזיה בהגשת צבי יחזקאלי וצוות מזרחנים מומחים המסכמת את האירועים החשובים של השבוע במרחב הערבי והאיסלאמי ב ובמדינות המערב.
התוכנית משודרת מדי ערב של יום חמישי ומוצאי שבת בשעה 21:30.
התוכנית שודרה לראשונה בערוץ i24NEWS בעברית, בתאריך 6 ביולי 2024.
החל מאוקטובר 2025 הפרק השבועי הראשון של התוכנית מוקדש לנושאי המזרח התיכון והפרק השני מוקדש להתפשטות הג'יהאד ב ("המערביסטים").
במסגרת הזו מנתחים המומחים את התופעות והמהלכים האיסלאמיסטים באירופה ובשאר מדינות המערב ואת ההתמודדות של הממשלות בעבר ביחס אליהן.
פתיחה: כל תוכנית נפתח במונולוג של המנחה ותקציר תוכני היום, כאשר המונולוג נגמר לרוב בקטע הומור קצר.
עיקר התוכנית: התוכנית עוסקת בהנגשת מידע אודות העולם הערבי לקהל הישראלי, לצד סיכום אירועי אקטואליה שהתרחשו ברחבי המזרח התיכון באותו השבוע, ועריכת דיון על כך באולפן עם צוות מומחים בנושא ואורחים נוספים.
מרואיין מהעולם הערבי: בכל תוכנית מופיע אורח אחר מהעולם הערבי, פובליציסטים, חוקרים, עיתונאים, פעילים חברתיים ועוד.
האורח נותן מבט ייחודי מהתרבות ממנה הוא מגיע.
מרבית המרואיינים מגיעים דרך קשריו של המזרחן אדי כהן, חבר הפאנל.
שלבי סיום: כל תוכנית מסתיימת בשיחה אחד על אחד בין המגיש צביקה יחזקאלי לבין פָּאנֵלִיסְט נוסף (שמצורף לתוכנית מלבד הפאנל הקבוע), שמגיע לספר את סיפורו האישי הקשור בחברה ובתרבות המזרח תיכונית – כגון: אזרח ערבי ישראלי, מומחה למזרח התיכון, יהודי יוצא ארצות האסלם ועוד.
לעיתים מצטרפים לצוות התוכנית פאנליסטים נוספים במידה והיה אירוע אקטואלי רלוונטי לתחומי עיסוקם או שאחד הפאנליסטים הקבועים לא יכול היה להגיע לתוכנית:
בני סבטי - פרשן לענייני איראן.
עידית בר - מזרחנית ומומחית לעולם הערבי.
חי איתן כהן ינרוג'ק - פרשן לענייני תורכיה.
פינות המופיעות או הופיעו בתוכנית במשך מספר של לפחות עשר תוכניות.
"המדריך לאיראן" עם אליהו יוסיאן - הפינה הופיעה במשך כמה עשרות תוכניות.
במסגרתה הסביר יוסיאן על ההיסטוריה הפרסית והאיראנית ועל דרך החשיבה של המשטר האיראני.
הוצג מידע אינפורמטיבי רב על המדינה ואזרחיה ופרשנות על אירועים אקטואליים.
"דת השכונה עם דיב" - פינתו של זאב סולומון שמשמש כמומחה להלכה איסאלמית, בה הוא מציג בכל פרק נושאים הקשורים לקוראן, לפרשנות חכמי הדת המוסלמית ולעקרונות השבטים במזרח התיכון.
"חכייאת" (סיפורי עם) עם גיל רון שמע - בפינתו, מספר על מסעותיו בעולם ועל חיי התרבות במזרח התיכון, למשל על סיפור הקפה בתרבות המזרח התיכון, התעוררות תרבותית בסעודיה תחת יורש העצר מוחמד בן סלמאן ועוד.
"ארץ הצבי" - יחזקאלי מספר על אירועים ותופעות שהוא נתקל בהן בעקבות דיווחים אשר מגיעים לטלפון הנייד שלו.
סיפורים אשר מצביעים בעיקר על בעיות שאינה מטופלת עקב אוזלת ידה של הממשלה.
לתוכנית צופים גם בעולם הערבי, רבים ממרואייניה הערבים שוברים טאבו בעצם הופעתם בערוץ ישראלי ולכן לעיתים הם מותקפים בתקשורת הערבית.
התקשורת התימנית תקפה את אדי כהן לאחר שבספטמבר 2025 ראיין בתוכנית את האקטיביסט התימני, מנעא סולימאן.
בהופעתו, סולימאן שבר את הטאבו של תקשורת עם ערוץ ישראלי, וטען בין היתר ש"גם התימנים לא מכירים בחות'ים ורוצים בהפלתם".
הערכה חלופית היא גישה חדשה בתורת המבחנים.
המושג מתייחס לאופן הערכת המסגרת החינוכית את הפרט הלומד בה.
הערכה זו נקראת בשפה המקצועית "הערכה חלופית" מכיוון שהיא מהווה חלופה להערכה המסורתית והמקובלת, המבוססת על מבחנים.
ההערכה החלופית בודקת את יכולות התלמיד שאינן נבדקות במבחן רגיל.
בשיטת הערכה זו נבדקת מידת יכולתם של תלמידים ליישם את הידע, את המיומנויות ואת ההבנה שרכשו – בתנאים הקובעים של "העולם האמיתי" שמחוץ לבית הספר ולא רק באמצעות בחינות.
לגישת "ההערכה החלופית" יש ביקורת על הגישה המסורתית של מבחנים.
עיקר הביקורת היא על מבחנים בעלי שאלות סגורות.
הגישה שבה השתמשו בשנות ה-90 של המאה ה-20, טוענת כי מבחן בצורתו המוכרת, כלומר מבחן שבו נעשה שימוש במכשירי כתיבה כמו נייר ועיפרון, אינו מכסה את כל סוגי הלמידה שראוי שיוערכו.
ההערכה המסורתית באמצעות מבחן אינה מודדת את כל יכולות התלמיד, אלא לרוב את יכולת זכירת החומר ויציקתו לתשובה מובנית, שלא כמו ההערכה החלופית שדורשת מהתלמידים מיומנויות חשיבה גבוהות כמו: תכנון, ארגון ומיזוג מידע, הסקת מסקנות, ביקורתיות וכדומה.
בהערכה החלופית נעשה שימוש נרחב במטלות ביצוע ובעבודות כגון: כתיבת עבודת חקר, תלקיט עבודות, הכנת משחק, הכנת דגם ועוד.
עם זאת, אין היא זונחת לחלוטין את העקרונות הבסיסיים של ההערכה, כמו תוקף ומהימנות, שנעוצים בתורת המבחנים המסורתית.
בנוסף, ההערכה החלופית שלא כמו השיטה המסורתית מתמקדת בתהליך הלמידה ולא רק בתוצר.
ההערכה החלופית אינה זונחת עקרונות בסיסיים כמו תוקף ומהימנות, שמהווים את העיקר בתורת המבחנים המסורתית.
במסגרת רפורמת "ישראל עולה כיתה" של משרד החינוך שולבה גישה זו באופן נרחב.
במסגרת התוכנית נקבע כי על בתי הספר לגבש דרכים מגוונים להערכת התלמידים ולצד בחינות יונהגו שיטות הערכה כגון עבודות חקר, הצגה בעל פה של עבודות ונאומים.
ההערכה החלופית בתוכנית זו באה לידי ביטוי גם בבחינות הבגרות והיא מהווה 30 אחוזים מהציון הסופי.
מתכונת ההערכה נקבעת על ידי שיקולי בתי הספר.
בין היתר, מטרות שיטות ההערכה החלופיות הן להכין את התלמידים בתיכון לקראת אתגרים בלימודים האקדמיים בהמשך חייהם, וכן לספק להם כלים להתמודדות עם אתגרים חברתיים עכשוויים.
כפלטפורמה ייחודית להערכה חילופית יכול להוות אמצעי מיטבי:
לטובת קידום מטרות תחומי הדעת.
מטלות סינתטיות – הנושאים לא לקוחים מהחיים.
לצורך תשובה נדרשת אינטגרציה מועטה בלבד בין תחומים שונים.
תנאי הבחינה מלאכותיים – במציאות נוכל להתייעץ עם אנשים.
הערכה של התוצר בלבד – אין משוב על התהליך.
משוב מצומצם – אין מידע על מה בוצע טוב יותר ומה פחות.
הפרדה בין הוראה להערכה – ההערכה צריכה לשרת את ההוראה.
הפרדה בין הלומד לתהליך ההערכה – מוטב שהלומד יעריך את עצמו גם.
המונח הרווח בשנים האחרונות בתחום של הערכת הישגים בעולם המערבי ובעיקר בארצות-הברית הוא הערכה חלופית (alternative assessment) והוא כולל בתוכו מושגים כהערכת ביצוע, הערכה ישירה, הערכה שקולה, הערכה מעוגנת בהוראה, מטלות אותנטיות, תלקיטים (portfolios) ועוד.
המושג 'הערכת חלופית' נוצר כאמירה ששיטה זו היא חלופה להערכה המסורתית, שהתבססה על מבחנים סגורים מסוג ברירת תשובה, ששלטו בכיפה בארצות-הברית במשך חמישים השנים האחרונות.
בישראל כיום, ידועים מבחנים אלו בשם 'מבחנים אמריקאים'.
מבחנים אלו שימשו בעיקר להערכת התפקוד הלימודי של הלומדים ושל המערכת.
בעקבות הביקורת הרבה שספגה 'תרבות הבחינות', התפתחה תרבות הערכה אחרת שבמרכזה ניצבת ההערכה החלופית.
בתרבות ההערכה החדשה הושם הדגש בעיקר על שילוב ההערכה בתוך ההוראה עצמה.
במקום בחינות המנותקות מתהליך ההוראה בכיתה, נעשה שימוש בבחינות המחוברות לתהליכי ההוראה בכיתה ומקדמות אותם.
בחינות אלו משקפות את תהליכי החשיבה של הלומדים ואת תהליכי הקישור שהם מבצעים בין החומר הנלמד למציאות הקיימת.
כבר משנות השבעים, כתוצאה מאי שביעות רצון מהחינוך המסורתי ושיטת המבחנים הסגורה, עלה הצורך בהערכה חלופית ואיתו מה שמכונה 'החינוך החדש'.
עובדה זו בלטה במיוחד בארצות הברית, שם רווחה הדעה שמבחנים אלו מנותקים ואינם קשורים להוראה מפני שהם מחוברים על ידי גופים חיצוניים, מסחריים המעסיקים מומחים למדידה חינוכית שאינם מלמדים בכיתות.
במערכת החינוך הביזורית בארצות הברית, מבחנים אלה מהווים מקור חשוב לבקרה על איכות בית-הספר.
בתקופה זו, הציבור הפגין נגד המבחנים הסגורים.
עיקר הביקורת עליהם התמקדה בשאלת התוקף שלהם, בעיוותים בדיווח התוצאות ובאי שמירה על טוהר הבחינות.
הגישה המסורתית להוראה, למידה והערכה התפתחה לפני מאות שנים עם הקמת בתי הספר הפורמליים.
גישה זו מבוססת על ההנחה כי קיימת מציאות אובייקטיבית והלומד צריך לגלותה.
לאור גישה זו ההוראה נתפסת כדרך להעברה הידע אל התלמיד, ולכן היא קשורה בשינון החומר הנלמד.
ההערכה מתמקדת בכישורי השינון וביכולות של הלומד לזכור בעל פה, ומגדירה תלמיד טוב כמי שמסוגל לזכור ולשנן.
הערכה נעשתה בעיקר על ידי מבחנים הכוללים שאלות רבות ברירה.
תפקידו של המורה היה ללמד, וההערכה הייתה באחריותם של מומחים למדידה.
פאולו פריירה (1981), מחנך ברזילאי ידוע, תיאר את הגישה המסורתית להוראה: "היא הופכת את התלמידים לכלי קיבול שעל המורה למלאם תוכן.
ככל שהוא ממלא את כלי הקיבול הללו יותר, הוא מורה טוב יותר.
ככל שכלי הקיבול הללו מוכנים להתמלא בצייתנות רבה יותר, הם תלמידים טובים יותר"
חוקרים מתחום המוטיבציה טוענים כי ציונים גורמים לירידה באיכות הלמידה.
לפי דעתם, ציונים מעודדים למידה בשל מוטיבציה חיצונית – כלומר עשייה למען פרס או עונש חיצוניים.
דוגמה לכך היא לימוד לשם קבלת ציון 'עובר' או גבוהה, ולא לשם עניין, הבנה או רכישת ידע חדש.
ברגע שתלמידים אלו יסיימו להבחן, הם עלולים לאבד עניין ואף לשכוח את כל החומר הנלמד.
בנוסף, הציון המספרי אינו מספק לתלמידים משוב לפיו יוכלו להבין לעומק מה יש לשפר ומה יש לשמר.
יתרה מזאת, גם אם נכתב משוב מפורט, ברגע שיש ציון על העבודה או המבחן – תלמידים יתעלמו מהמשוב ברוב המקרים.
מאז שנות השמונים של המאה העשרים התפשטה במערכות חינוך ברחבי העולם, תופעה של מבחנים מערכתיים מסוגים שונים ובצדה דרישה מתמדת לשפר את ההישגים שמבחנים אלה מודדים.
מבחן עתיר סיכון הוא מבחן שתוצאותיו משמשות לקבלת החלטות חשובות המשפיעות על תלמידים, מורים, מנהלים, קהילות, בתי ספר ומחוזות.
מדובר על החלטות בדבר עלית כיתה, כניסה לתיכון ולפעמים משכורות מורים ומנהלים והחלטות לגבי קביעות במערכת החינוכית.
בנוסף לכך השפעותיהן של התוצאות גדלות מפני שהן מדווחות לציבור.
בפרדיגמה הרווחת כיום, במיוחד בארצות הברית ההערכה מתבצעת דרך מבחנים שתוצאותיהם מתבטאות בציון מספרי יחיד, בהצמדת סנקציות להישגים נמוכים ולעיתים גם במתן תגמול חיובי על הישגים גבוהים.
שאלת ההשפעה של מבחנים אלה על תוכניות הלימודים נידונה רבות בשדה המחקר החינוכי.
טיעון מרכזי נוגע להנחה שמבחנים אלו משפיעים על ההוראה בכיתה וכך פוגעים בחינוך.
הסיבה לכך היא שהניסיון הבית ספרי להצליח במבחנים, מצמצם את תוכניות הלימודים ומגביל את יכולתם של המורים להיענות לצרכים חברתיים-תרבותיים של תלמידיהם.
מכאן שלאנשי חינוך יש אינטרסים כבדי משקל בכל הכרוך בהתייחסות למבחנים.
לפיכך מקובל לומר כי המבחנים המערכתיים מהווים עבורם מבחנים עתירי סיכון, כלומר לתוצאות המבחנים יש השפעות מרחיקות לכת על עתידם.
לציונים נמוכים במבחנים עלולות להיות תוצאות לא נעימות.
החל בנזיפה, בושה או מעמד חברתי נמוך, עבור בסנקציה כספית וכלה בפיטורין.
לתוצאות גבוהות יהיו השפעות הפוכות: שבח, גאווה, הכרה חברתית המלווה במעמד גבוה, ובמקומות מסוימים אף פרס כספי.
הערכת הישגים לפי הגישה המודרנית התחילה בארצות-הברית בשנות העשרים של המאה העשרים והתבססה על מבחנים אובייקטיביים שכללו שאלות סגורות ומדדו תוצרי למידה ללא התייחסות לתהליך הלמידה.
המאה העשרים ואחת מאופיינת בשינויים מהירים ודרמטיים בתחומי הכלכלה, המדע, החברה והאמנויות.
חלק מהשינויים הללו הפכו לביטויי מפתח במערכות החינוך, במטרה להכשיר את הבוגר לתפקוד אישי וחברתי שיתאים לשינויים הצפויים.
כך למשל, גישות בהוראה שרווחו בשנות החמישים, שהיו מושתתות על תפיסות התנהגויות, פינו את מקומן לגישות מתקדמות, קונסטרוקטיביסטיות במהותן.
לפי הגישה הקונסטרוקטיביסטית, הלומד מטמיע בדרך אקטיבית ידע חדש בישן, מעבד, מאחסן, מרחיב ומפרש את הידע ולמעשה בונה את הידע שלו.
הגישה מדגישה את הלמידה בהקשר חברתי תרבותי.
לומד שנמצא באינטראקציה חברתית פעיל יותר, חושב, מגיב, שואל ועונה ומטמיע את החומר הנלמד בדרך משמעותית יותר.
התפיסה הקונסטרוקטיביסטית מחייבת שינוי משמעותי ביעדי בית הספר ובדרכי למידה והוראה חדשות, והערכות שונה גם בתחום ההערכה.
למידה בגישה של ההערכה החלופית מוגדרת כתהליך הכולל מגוון של שיטות איסוף, סינתזה ופרשנות של ראיות ומידע על הלמידה של התלמיד, ולשיפוט של התקדמותו בלימודים.
לפי גישה זו מעורבים המורים במידה רבה בתהליך ההערכה, וניתנת להם הזדמנות למתן משוב משמעותי.
כחלק מהלמידה על פי הגישה, תלמידים לוקחים חלק בפעילויות המעוררות מחשבה ורפלקציה.
תפקידם של המורים הוא לעודד אותם להתייחס לנקודות החוזק והחולשה של למידתם ולצייד אותם בכלים שיעזרו להם לערוך תכנון לטווח ארוך, לקראת פעילויות שיבואו מאוחר יותר.
במאה העשרים והעשרים ואחת העולם מתאפיין בשלטון דמוקרטי ולכן בית הספר צריך להכין את הילדים לחיים אזרחיים בעולם שכזה.
לפי גישה ההערכה החלופית, לא ניתן להתייחס לתלמידים כחסרי ידע, כחסרי יכולת החלטה וכחסרי אחריות.
כפועל יוצא, גישה זו מתייחסת לתלמידים כאחראים לתהליך הלמידה האישי שלהם.
ההערכה החלופית רואה בתלמיד שותף מלא לקביעת דרכי ההערכה והקריטריונים להערכה, ומאפשרת לו לפתח עצמאות מחשבתית ואחריות ללמידה.
מתוך הצורך להכשיר את הלומדים לאתגרי המאה העשרים ואחת, בה העולם הטכנולוגי משתדרג ומתקדם בקצב מהיר, הוגדרו מחדש הכישורים שיש לפתח אצל התלמידים.
להלן מספר כישורים בהם דנו:
כישורים קוגניטיביים: פתרון בעיות, חשיבה ביקורתית, חשיבה לוגית, הבעה בכתב ובעל פה, הגדרת נושא, שאילת שאלות, ניסוח שאלות מחקר, התבוננות, תצפיות, ניתוח נתונים, הסקת מסקנות, שיפוט והערכה.
כישורים מטה-קוגניטיביים: תכנון מהלך הפעולה, פיקוח על ההבנה, הערכה עצמית (רפלקציה), בחירת אסטרטגיה מתאימה.
כישורים בניהול משאבים: חיפוש מידע, ניהול לוח זמנים.
כישורים חברתיים: תקשורת עם הסביבה, ניהול דיון, עבודה בצוות, שיתוף פעולה, סובלנות, כיבוד הזולת.
כישורים אלו אינם כישורים שניתן להעריך באמצעות מבחנים.
מאחר שבעבר לא נמצאו אמצעים שיכולו להעריך נכונה את כישורים אלו עלה הצורך לפתח שיטות וכלים להקנייתם ולהערכתם.
חלק מהכלים שפותחו להערכת כישורים אלו, נכללים בסקלת ההערכה החלופית.
הבסיס העומד מאחורי ההערכה החלופית הוא שלא ניתן לקבוע על פי אמצעי הערכה אחד את רמת התלמיד מתוך קבוצה בגלל הבדלים רבים כגון: ביטחון, שליטה בנושא, הבדלי תרבות, יכולת לימוד ועוד.
לכן, על מנת לקיים שוויון בין כלל התלמידים דרכי הערכה חלופיות לוקחות בחשבון סגנונות למידה שונים של תלמידים ומציעות את הרעיון של מספר אמצעי הערכה שונים.
ההערכה החלופית תהיה חלק מתהליך הלמידה ותשולב במהלכה.
הערכה מסוג זה אינה חייבת להיות מסכמת, היא יכולה להתבצע כתהליך מתמשך שבו הלומדים משפרים את הישגיהם.
ההערכה החלופית עשויה לתת תמונת מצב לא רק על היכולות המחשבתיות ועל יכולות הלימוד של התלמיד, אלא גם על יכולות אחרות אותן לא היה ניתן לבדוק דרך אמצעי הערכה סטנדרטי, כמו: יחס בין אישי, יחס לזולת והיבטים רגשיים.
באמצעות הערכה חלופית ניתן להעריך את התהליך שעשו התלמידים לאורך השנה, התקדמותם, יכולתם הרפלקטיבית וביצועיהם, ולא רק על פי התוצר הסופי.
הערכה חלופית מתבצעת על ידי מספר גורמים: המורה, התלמיד, עמיתים, ועוד.
כמו כן, התלמידים שותפים פעילים, הנוטלים חלק בקביעת הסטנדרטים להערכה ובהערכה עצמה של מידת התקדמותם בלימוד.
הם עורכים רפלקציה עצמית, ומודעים לתהליך הלמידה שלהם, מקיימים דו-שיח מתמיד עם המורה בנושאי ההערכה, וכן משתתפים בהערכת ההישגים של חבריהם.
בדרך הערכה מסורתית התלמיד מקבל טופס בחינה ולאחר זמן מסוים חייב להחזירו למורה לבדיקה.