tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פולקסגרנדיר הוא השם הניתן ליחידות חיל רגלים של הצבא הגרמני, שהוקמו במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
השם מורכב מהמילים "פולקס" (Volks): של העם, או למען ביטחון העם; ו"גרנדיר" (Grenadier): שם שניתן ליחידות חיל רגלים מובחרות בצבאות אירופאים במאות ה-18 וה-19, שנעשה בו שימוש גם ביחידות הפאנצרגרנדיר.
השם פולקסגרנדיר נועד להעלות את המורל בעזרת שימוש במונחים השאובים מהמסורת הלאומית הגרמנית.
יחידות הפולקסגרנדיר הוקמו בעקבות הצורך הדחוף למלא את שורות הצבא הגרמני, כתוצאה מהאבדות הכבדות שהוא ספג במהלך הלחימה בחזית המזרחית ובמערכה נגד צבאות בעלות הברית בצרפת.
יחידות אלו יועדו יותר לתפקידי מגננה ופחות לתמרוני תקיפה מורכבים.
תקן כוח האדם שלהן היה נמוך ב-18 אחוז מהתקן המקובל בדיוויזיות חיל הרגלים הרגילות של הוורמאכט (הן כללו בדרך כלל פחות מעשרת אלפים חיילים), כדי לאפשר הקמת דיוויזיות רבות יותר מסוג זה, ובנוסף לכך, עוצמת האש שלהן הייתה פחותה ב-16 אחוזים בהשוואה לדיוויזיות התקניות.
יחידות הפולקסגרנדיר לחמו לצד יחידות הצבא הרגילות בלחימה החזית המזרחית והמערבית, במיוחד בקרבות שנערכו בשטח גרמניה הנאצית עצמה בשלבי הסיום של המלחמה.
כמעט כל דיוויזיות חיל הרגלים, שנטלו חלק במתקפה הגרמנית בארדנים בדצמבר 1944, למשל, היו דיוויזיות פולקסגרנדיר.
לעיתים השילוב בין החיילים המנוסים, שנכללו בדיוויזיות הפולקסגרנדיר, לבין המגויסים החדשים חסרי הניסיון, היה מוצלח, והן תיפקדו באופן טוב למדי בשדה הקרב.
אולם במקרים רבים, הן נשלחו למערכה לאחר תקופת אימון קצרה ושטחית, וסבלו ממוטיבציה נמוכה, ולכן לא תיפקדו ביעילות בשדה הקרב, במיוחד כשהופעלו במשימות התקפה, ונשברו בקלות יחסית.
בסך הכל בין סתיו 1944 ועד לכניעת גרמניה בתחילת מאי 1945, הוקמו או הוקמו מחדש (עברו הסבה) 78 דיוויזיות פולקסגרנדיר.
פלוגת פוסיליירים - פלוגת סיוע וסיור הכוללת מחלקות סיור, סיוע כבד ומרגמות.
3 רגימנטי גרנדיירים - הרגימנט הרגלי הלוחם העיקרי של הדיוויזיה, כולל שני גדודי רגלים, פלוגת ארטילריה ופלוגת נ"ט.
רגימנט ארטילריה - הכולל גדוד ארטילריה 75 מ"מ, שני גדודי 105 מ"מ וגדוד 150 מ"מ.
גדוד נגד טנקים - הכולל פלוגת נ"מ ושתי פלוגות נ"ט, אחת ממוכנת (עם תותחי נ"ט נגררים) ואחת על בסיס משחיתי טנקים.
גדוד אספקה - הכולל מחלקות רפואה, חימוש, תחזוקה ואדמיניסטרציה.
פולקסדויטשה או גרמנים אתניים היה כינוי בגרמניה הנאצית ובמחשבה הנאצית לאנשים ממוצא אתני גרמני שחיו מחוץ לגבולותיה של גרמניה כפי שהוגדרו בהסכם ורסאי של תום מלחמת העולם הראשונה.
מקורו של המונח הוא במילים הגרמנית Volk, שפירושה "עַם", וכן במילה völkisch, שפירושה "שייך למוצא אתני מסוים".
המושג הופיע עוד בהתחלת המאה ה-20 ובפי הנאצים קיבל משמעויות גזעניות ולאומניות קיצוניות.
המושג "הפולקסדויטשה" התכוון לאותם הגרמנים שאינם "רייכסדויטשה", זהות המציינת גרמנים אתניים אזרחי הרייך הגרמני והחיים בגבולות גרמניה ("הרייך הישן" מלפני 1937) ואוסטריה.
באופן נדיר יותר המושג התייחס לאזרחי ליכטנשטיין, לגרמנים השווייצרים ולאזרחי לוקסמבורג.
המושג "פולקסדויטשה" היה מושג מרכזי בחשיבה הנאצית, שכיוונה לרכז את הגרמנים האתניים כולם במדינת-הלאום שלהם, לחתור ל"פתרון של גרמניה רבתי" (Großdeutsche Lösung), שנדחה עוד באספה הלאומית של פרנקפורט, כתשובה לשאלה הלאומית הגרמנית ומעבר לכך.
מיליוני פולקסדויטשה ישבו מחוץ לגרמניה ואוסטריה (הן בשטחים שנמסרו בהסכם ורסאי והן בשטחים שלא השתייכו להן מעולם) בהם כחצי מיליון בפולין, ועוד מאות אלפים בחבל הסודטים שבצ'כיה, בהונגריה, באוקראינה ובמדינות אירופאיות נוספות.
הגרמנים הגיעו למזרח אירופה כמתיישבים מאז המאה ה-11 ומאוחר יותר וחיו באזורים אלו מאות בשנים.
הרצון להחזיר לשליטת גרמניה שטחים מחוץ לגרמניה שבהם ישבו פולקסדויטשה היווה יסוד מרכזי בתעמולת ההתפשטות של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית.
גם בקרב הפולקסדויטשה היו דרגות.
פולקסדויטשה שהתחתן עם פולנייה נחשב נחות מבחינת השתייכותו לגרמניה מאשר פולקסדויטשה שהתחתן עם גרמני או גרמניה.
כמו כן, פולקסדויטשה שהצהיר על נאמנותו לרייך הגרמני עוד לפני פלישת גרמניה לפולין ב-1939 נחשב נעלה על פולקסדויטשה שלא עשה כן.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו הפולקסדויטשה נאמנים ברוב המקרים לגרמניה הנאצית.
עם כניסת הצבא הגרמני לחבל הסודטים הם סייעו לגרמנים בהשתלטות על אזורים אסטרטגיים ומפעלים.
בימי המערכה בפולין הם ניהלו קרבות נגד הצבא הפולני הנסוג.
רבים מהם היו משתתפים באופן פעיל בשוד רכושם של יהודים באזורים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, וכן בפגיעה פיזית ביהודים באזורים אלה.
עם כיבושו של כל אזור על ידי גרמניה הנאצית היו הפולקסדויטשה באותו אזור תחת אחריותו של משרד הרווחה הראשי לגרמנים אתניים בגרמניה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו מיליוני פולקסדויטשה מהאזורים שבהם חיו באוקראינה, הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה אל גרמניה.
פולקוביצה (פולנית: Polkowice; גרמנית: Polkwitz; בין 1937 ל-1945: Heerwegen) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
העיר ממוקמת בסביבה של כריית נחושת תעשייתית ומפעל לעיבוד נחושת פועל באזור.
שמה של העיירה הוא מילה בשפה הסלאבית בולסלב, שפירושה "תהילה גדולה".
שם זה היה נפוץ בבית המלוכה של שושלת פיאסט.
פולקוביצה הוזכרה כבר בכתבים מ-1276 בתור עיירה.
ב-1365 היא הייתה חלק מבוהמיה.
ב-1457 נהרסו חלקים עתיקים בעיירה משריפה.
אסונות נוספים התרחשו בפולקוביצה במהלך מלחמת שלושים השנים, וכתוצאה ממגפת הדבר שפרצה בה בשנת 1680. בשנת 1742, לאחר מלחמת העולם הראשונה, סופחה העיירה לפרוסיה.
בשנת 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין.
לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדם, היא חזרה לפולין.
התושבים הגרמניים גורשו והוחלפו בפולנים.
העיירה שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז קלודצקו.
בשנים 1975-1998 הייתה פולקוביצה חלק ממחוז לגניצה.
היא ממוקמת באזור של מכרה נחושת ומפעל לעיבוד נחושת פועל בקרבת מקום.
הפולקטינג (בדנית: Folketinget, אספת העם) הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת של ממלכת דנמרק (דהיינו: דנמרק היבשתית יחד עם איי פארו וגרינלנד, על אף שאלו מחזיקים גם בבתי מחוקקים מקומיים).
הפולקטינג נוסד בשנת 1849, ועד 1953 היה הבית התחתון של הפרלמנט הדני שנקרא ריגסטאג (לצד בית עליון שנקרא לנדסטינגט).
משכן הפולקטינג הוא בארמון כריסטיאנבורג, שמשכן בתוכו גם את המונרך, משרד ראש הממשלה ובית המשפט העליון.
בפולקטינג חברים 179 צירים הנבחרים לכהונה של ארבע שנים.
175 מהם מייצגים את דנמרק האירופית, 2 נוספים מייצגים את איי פארו ו-2 נוספים מייצגים את גרינלנד.
135 מהצירים הדנים נבחרים ב-10 אזורי בחירה בשיטה רשימתית: בכל אזור זוכות מפלגות למספר מושבים מסוים ולפיו היא שולחת נציגים בהתאם לרשימה.
שאר 40 הצירים הנותרים נבחרים בשיטה ארצית-רשימתית בדומה לבחירות בישראל, עם אחוז חסימה של 2%.
זכות ההצבעה לפולקטינג ניתנת לכל אזרח-תושב דני בן 18 ומעלה.
פיזור הפולקטינג לפני גמר כהונתו נעשה או בהחלטתו שלו או על-ידי המונרך לפי בקשת ראש הממשלה.
ראש הממשלה מתמנה לפי החלטת המונרך, בהתאם לתוצאות הבחירות ולהרכב הבית.
אין חובה לראש הממשלה להתבסס על מפלגת רוב, ולמעשה מאז שנת 1901 לא קמה ממשלה על בסיס של מפלגת רוב בדנמרק.
הממשלה יכולה להמשיך ולכהן כל עוד אין רוב נגדה, ולא בהכרח בהתבסס על רוב בעדה.
מפלגת השלטון כיום היא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והיא נשענת על קואליציה של מספר מפלגות שמאל סוציאליסטיות.
הפולקטינג רשאי לדון בדלתיים סגורות, אך מדובר באירוע נדיר שקרה בפעם האחרונה בשנת 1940 עם פלישת גרמניה הנאצית לדנמרק.
בשנת 1849 כוננה בדנמרק חוקה, שהקימה פרלמנט (ריגסטאג) המורכב משני בתים: לנדסטינגט ופולקטינג.
עד תחילת המאה ה-20 נבחרו חברי הפולקטינג (שהיה בית חלש ביחס לבית העליון) לפי ענפי מקצוע, כאשר רוב החברים נדרשו להיות חקלאים.
בשנת 1915 ניתנה זכות הצבעה לנשים וגיל ההצבעה עמד על 25. בתחילה הוקצה חבר אחד לכל 14 אלף איש, בשנת 1866 שונה המספר ל-16 אלף.
בשנת 1953 כוננה חוקת דנמרק הנוכחית, שביטלה את הלנדסטינגט, והקצתה מושבים עבור גרינלנד ואיי פארו.
בשנות ה-90 החלו שידורי טלוויזיה ישירים מדיוני הפרלמנט בערוץ Dk4.
פולקסוגן 411 הייתה מכונית משפחתית שייצרה חברת פולקסווגן הגרמנית בשנים 1968–1972. הפולקסווגן 411 הורכב גם בדרום אפריקה משנת 1969. דגם הפולקסווגן 411 התחרה בדגם הפולקסווגן K70.
פולקסווגן 411 - 2 דלתות
פולקסווגן 411 - 4 דלתות
פולקסווגן 411 - 2 דלתות סטיישן
פולקסווגן 411 - 2 דלתות קבריולה
מנוע אחורי, קירור אוויר, 4 צילינדרים, 1,679 סמ"ק המפתח 51 כ"ס
תמסורת אוטומטית 3 מהירויות (משנת 1969)
בלמים דיסק מקדימה, תוף מאחור
מערכת הזרקת דלק אלקטרונית Bosch D-Jetronic (בשנים 1969–1972)
קיבולת דלק - 50 ליטר
פולקסוגן 412 (Volkswagen 412) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת פולקסווגן הגרמנית משנת 1972–1973. מאוגוסט 1972 החליף דגם הפולקסווגן 412 את דגם ה-פולקסווגן 411.
פולקסווגן 412 שווק במדינת ישראל.
פולקסווגן 412 - 2 דלתות
פולקסווגן 412 - 4 דלתות
פולקסווגן 412 - 2 דלתות סטיישן (Volkswagen 412 Variant )
פולקסווגן 412 - 2 דלתות קבריולה
מנוע אחורי, הזרקת דלק, קירור אוויר, 4 צילינדרים, 1,679 סמ"ק המפתח 60 כ"ס
מערכת הזרקת דלק אלקטרונית Bosch D-Jetronic
במיתולוגיה הנורדית, פולקוואנג (בנורדית עתיקה: Fólkvangr) הוא שדה או אחו המשמש כמשכנה של פריה.
אל פולקוואנג מגיעים חצי מכל בני האדם שמתו בכבוד במהלך קרב, כאשר החצי השני מגיעים להיכל ולהאלה.
אלו שמתו בצורה רגילה מגיעים אל כהלהיים.
ממקורות שונים ניתן להניח שההיכל היה פתוח גם לנשים שמתו מוות אצילי.
במרכז פולקוואנג נמצא ההיכל ססרומניר ("היכל המושבים הרבים") אשר בו גרה פריה עצמה.
השם "פולקוואנג" משמעותו "שדה הצבא" או "שדה הקרב של האנשים".
התיאורים של פולקוואנג מעטים יחסית לתיאורים של ולהאלה, אולם חוקרים בני זמננו מניחים ששני המקומות דומים באופי.
לא ברור מדוע יש במיתולוגיה הנורדית שני גני עדן הרואיים.
פולקוואנג מתואר בספרו של ריק ריירדן "להב הקיץ", אשר הוא הספר הראשון בסדרת מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד.
פולקסווגן Delivery היא סדרת משאיות בעלי כושר מטען של 5–8 טון מתוצרת Volkswagen Caminhões e Ônibus בשיתוף Volkswagen Commercial Vehicles , חברות בת של קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן אשר מיוצרים משנת 1998 ועד היום.
בשנת 2018 פיתחה פולקסווגן משאית חשמלית בברזיל.
פולקנתוס (שם מדעי: Polacanthus; מילולית: "מרובה קוצים") הוא סוג של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים.
הוא חי בתקופת הקרטיקון, 130-125 מיליון שנה לפני זמננו.
הוא חי בחלק המערבי של אירופה ובעיקר באנגליה.
יצור זה הגיע לאורך של אפשרי של ולמשקל של טונה אחת.
חוליותיו היו חזקות וחופפו על גבו אך היו חסרות קוצים.
הזנב היה דק וחשוף יותר משאר גופו והגוף היה מכוסה לוחות גדולות עד לראשו.
יצור זה היה צמחוני בעל לסתות חלשות ושיניים קטנות.
ככל הנראה הוא רעה במישורים של אנגליה בקרטיקון, ייתכן שלצד אוכלי צמחים נוספים.
הפולקנתוס התגונן מטורפים באמצעות מראהו המאיים ושריונו וגם היה יכול לתקוף אותם עם זנבו, אך הזנב לא היה בעל אלות כמו האנקילוזאורוס שחי בתקופה מאוחרת יותר.
הוא נכחד לפני 125 מיליון שנה.
דינוזאור זה תואר בשנת 1865 על ידי הפלאונטולוג הבריטי ריצ'רד אוון.
דינוזאור זה הופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים ובמשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
פולקסווגן EA489 בסיס-טרנספורטר הוא טנדר מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית פולקסווגן אשר יוצר בין השנים 1975–1979 בגרמניה, ובמקסיקו בין השנים 1977-1979.
מקסיקו - הדגם היה קרוי "Volkswagen Hormiga"
הפיליפינים - הדגם היה קרוי "Volkswagen Trakbayan"
טורקיה - הדגם היה קרוי "Volkswagen EA489"
אינדונזיה, הורכב על ידי "P.T.
פולקסווגן ARVW היא מכונית קונספט ניסיונית אשר נבנתה על ידי קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים והוצגה בשנת 1980.
דגם ה-"פולקסווגן ARVW" נבנה כמטרה של מחקר אווירודינמי של חברת "פולקסווגו" כדי לעקוב אחר המתאם בין צורת גוף הרכב לצריכת הדלק במהירות גבוהה.
הדגם עבר בדיקה במנהרת רוח במשך 400 שעות בתקופה של 18 חודשים.
ב-1980 הוגדר מנוע ה-"פולקסווגן ARVW" כמנוע הדיזל המהיר בעולם, אשר הגיע למהירות של 362.07 קמ"ש.
מנוע 2.4 ליטר טורבו דיזל
גוף הרכב בנוי מאלומיניום וחומר מרוכב
פוֹלְקסגמיינשאפט הוא ביטוי גרמני שפירושו "קהילת העם" ואשר מבטא תחושת אחדות וסולידריות גרמנית.
המונח הפך לפופולרי במקור במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים התלכדו סביב שותפות הגורל בזמן המלחמה.
הרעיון קרא לפירוק האליטיזם ולאיחוד בין גרמנים ממעמדות שונים כדי להשיג מטרה לאומית משותפת.
בגרמניה הנאצית נעשה שימוש מחודש בביטוי, בעבור גרמנים אשר על פי האידאולוגיה הנאצית השתייכו לגזע הארי.
הנאצים ניסו ליצור סדר חברתי חדש.
הם ערערו את המעמדות הישנים וקיטלגו את החברה הגרמנית על בסיס גזעי, בניסיון לצמצם את הפערים הכלכליים בתוך האומה הגרמנית.
באופן אירוני, המילה "פולקסגמיינשאפט" שימשה ככל הנראה לראשונה בתרגום של גוטלוב אוגוסט טיטל משנת 1791 לטקסט שנכתב על ידי ג'ון לוק, וסינתזה של הביטוי "בכל מקום [מסוים], בדרך כלל".
בין החוקרים מהמאה ה-19 שהשתמשו במילה זו היו פרידריך שליירמאכר, פרידריך קארל פון סאביניי, קרל תאודור ווקר, יוהאן קספר בלונצ'לי, הרמן שולצה, וילהלם דילתיי, ווילהלם וונדט.
המשפיעה ביותר הייתה אולי התיאוריה של פרדיננד טניס ביצירתו "Gemeinschaft und Gesellschaft" ("קהילה וחברה") משנת 1887. עשרות שנים אחר כך, בשנת 1932, הצטרף טנס למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה כדי להתנגד לעליית הנאציזם וכמחאה נגד השימוש שלהם במושג שלו.
הוא הסיר את התואר פרופסורה לשם כבוד שלו עם עליית אדולף היטלר לשלטון.
בשנת 1914 הכריז הקיסר וילהלם השני לפני הרייכסטאג על "בורגפרידן" ("השלום בטירה שבמצור").
הוא הודיע כי מכאן ואילך כל ההבדלים האזוריים בין מדינות הרייך השונות; ההבדלים בין עשירים, המעמד הבינוני והעניים; בין הקתולים לפרוטסטנטים; ובין הכפר לעיר - לא קיימים עוד.
העם הגרמני כולו אחד בזמן המלחמה.
במהלך המלחמה, הבורגפרידן חיזק בקרב גרמנים רבים את תחושת האחדות.
השראה זו נותרה גם אחרי המלחמה ואת הבורגפרידן של ימי המלחמה ירש הפולקסגמיינשאפט בימי השלום.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הרעיון של פולקסגיימינשט שימש כדי לפרש אסונות כלכליים שעברו גרמנים בתקופת רפובליקת ויימאר כחוויה משותפת של האומה הגרמנית, ולטעון כי האחדות הגרמנית תביא לחידוש ולסיום המשבר.
היא אומצה על ידי המפלגה הנאצית כדי להצדיק פעולות נגד יהודים, מרקסיסטים מדינות ההסכמה, ותאגידים שהרוויחו מן המלחמה.
הנאצים האשימו את כל אלה בשיבוש ההתחדשות הלאומית הגרמנית, בהתפוררות הלאומית בשנת 1918 ובתבוסת גרמניה במלחמה.
בין ההיסטוריונים ישנו ויכוח מתמשך האם פולקסגמיינשאפט יושם בצלחה או לא בין 1933 ל-1945. זהו נושא במחלוקת היסטורית, במיוחד מסיבות אתיות ופוליטיות, וכן בגלל השפה הדו-משמעית ששימשה את היטלר והנאצים כשדיברו על פולקסגמיינשאפט.
בעקבות המהפכה הגרמנית בנובמבר 1918, שציינה את שקיעת הקיסרות הגרמנית והחלפתה ברפובליקת ויימאר, הייתה איבה בקרב גרמנים רבים כלפי רפובליקת ויימאר והסוציאל-דמוקרטים, שבחסותם היא קמה.
זאת, בשילוב עם החרדה מהמשבר הכלכלי העולמי בשנות ה-30. המשבר היה קשה במיוחד בגרמניה לאור האבטלה הגואה והתשלומים שנכפו עליה בחוזה ורסאי, מה שהביא לפופולריות גוברת בקרב המפלגה הנאצית.
עובדים רבים ציפו שהמפלגה הנאצית תציל אותם מן המשבר הכלכלי החמור.
בעת עלייתו לשלטון, הבטיח היטלר להשיב את האמונה בעם (פולק ) ולהביא לשלמות, תוך שהוא מאשים פוליטיקאים אחרים בקריעת האחדות הגרמנית.
עם עלייתם לשלטון בשנת 1933, הנאצים ביקשו להשיג תמיכה בחלקים שונים של החברה.
הרעיון שלהם בנושא פולקסגמיינשאפט אוחד באופן גזעי ומאורגן באופן היררכי.
הוא כלל אחדות מיסטית, סוג של נשמה גזעית המאחדת את כל הגרמנים, כולל אלה החיים מחוץ לגרמניה.
עם זאת, נשמה זו נחשבה כקשורה לארץ, בתורת "דם ואדמה".
אכן, אחת הסיבות ל"דם ואדמה" הייתה האמונה כי בעלי אדמות ואיכרים חיו בהרמוניה אורגנית.
גרמנים אריים שקיימו יחסי מין עם לא גרמנים הורחקו מקהיליית העם.
הנאצים גיבשו את התמיכה בקרב הלאומנים והשמרנים בכך שהציגו עצמם כבני ברית עם הנשיא פאול פון הינדנבורג, שנחשב לגיבור מלחמת העולם הראשונה.
הנאצים ביקשו להשיג תמיכה בעובדים בכך שהכריזו על יום מאי , יום שנחגג על ידי העבודה המאורגנת, כיום חופשה בתשלום, וקיימו חגיגות ב-1 במאי 1933 לכבוד העובדים הגרמנים.
הנאצים הדגישו כי על גרמניה לכבד את עובדיה.
היטלר שיבח לא פעם את סגולות העבודה, והצהיר בפלקישר באובכטר כי "אני רק מכיר באצולה אחת - זו של העבודה".
המשטר סבר כי הדרך היחידה להימנע מחזרה על האסון ב-1918 הייתה להבטיח את תמיכת העובדים בממשלת גרמניה.
המשטר התעקש באמצעות תעמולה שכל הגרמנים ישתתפו בחגיגות יום מאי בתקווה שזה יעזור לשבור את האיבה המעמדית בין עובדים לאנשי האוניברסיטה.
שירים לשבח העבודה והפועלים הושמעו על ידי הרדיו הממלכתי לאורך כל יום מאי, כמו גם מופעי אוויר בברלין וזיקוקים.
היטלר דיבר על פועלים כפטריוטים שבנו את חוסנה התעשייתי של גרמניה ושירתו בכבוד במלחמה וטען כי דוכאו תחת הליברליזם הכלכלי.
העיתון ברלינר מורגנפוסט שהיה קשור מאוד לשמאל הפוליטי בעבר, שיבח את חגיגות יום מאי.
בנוסף הודלקו מדורות עשויות מכובעים של ילדי בית הספר בצבעים שונים, כסמל לביטול ההבדלים המעמדיים.
הנאצים המשיכו במדיניות הרווחה החברתית שיזמה ממשלות רפובליקת ויימאר וגייסו מתנדבים כדי לסייע לגרמנים העניים, "ראויים לגזע" באמצעות ארגון הרווחה העממי הנאציונל-סוציאליסטי .
ארגון זה פיקח על פעילויות צדקה, והפך לארגון האזרחי הגדול ביותר בגרמניה הנאצית.
הנאצין פתחו בקמפיין מוצלח שהוביל נשים ממעמד הביניים להיות מעורבות בעבודה סוציאלית ובסיוע למשפחות גדולות.
בנוסף, הפעילו את קמפיין ההקלה בחורף פעל כריטואל כדי ליצור תחושה של ערבות ציבורית.
הפולקסגמיינשאפט נועד ליצור תחושת שוויון בין חבריו; פריץ ריינהרדט, מזכיר המדינה במשרד האוצר, הציג מספר רב של הקלות מס עבור גרמנים מהמעמד הנמוך והמעמד הבינוני, צמצם את פערי הפנסיה בין עובדי צווארון כחול לצווארון לבן והוריד את תקני הכניסה לבחינות לשירות המדינה.
המדים הנאצים האחידים, שנמצאו בכל מקום, נועדו לדכא הבדלי מעמדות גלויים בלבוש וליצור מראה של שוויון.
סביר להניח שהמוביליות החברתית כלפי מעלה בין השנים 1933–1939 הייתה כפולה מאשר בין השנים 1927–1933. מלחמת העולם השנייה סייעה בכך, מכיוון שהמעמד החברתי והמעמד הכלכלי לא השפיעו כלל על קבלת שירותי הרייך.
הקיצוב בימי המלחמה בוצע באופן שוויוני, מה ששימח מאוד את מעמד הפועלים הגרמני.
דו"ח סודי של הסוציאל-דמוקרטים בזמן המלחמה קבע כי "מעמד העובדים מברך בשמחה על כך שה'מועדפים', חדלו להיות כאלה מבחינה מעשית".
הנאצים נתנו בולטות רבה ל"קהילה העממית" (פלקוורדונג) זו בתעמולה שלהם.
המתארים את אירועי 1933 כפלקוורדונג, או כעם שמגשים את עצמו.
הפלק לא היה רק עם; זו נשמה מיסטית המאחדת אותו, והתעמולה תיארה ללא הרף אנשים כחלק מכלל גדול, ששווה למות עבורו.
מנטרה נאצית נפוצה הצהירה שהם חייבים לשים את "הצורך הקולקטיבי לפני החמדנות האינדיבידואלית" - סנטימנט נרחב בעת ההיא.
כדי להמחיש ולעודד השקפות כאלה, כאשר הנוער ההיטלראי ואגודת הנערות הגרמניות אספו עבור קמפיין החורף, לא דווח על סיכומים עבור כל פרט, אלא רק מה שהענף העלה.
קמפייני ההקלה בחורף (Winterhilfswerk) עצמם פעלו כטקס כדי ליצור תחושה ציבורית.
ארגונים ומוסדות כמו ההיטלריוגנד, אגודת הנערות הגרמניות אך גם שירות העבודה של הרייך, ומעל הכל, המפלגה הנאצית הוצגו כמופת והגילויים המוחשיים של הפולקסגמיינשאפט.
היטלר הצהיר שהוא לא יודע דבר על בורגנים או על פרולטריון - הוא מכיר רק גרמנים.
הפולקסגמיינשאפט הוצג כהתגברות על ההבדלים המעמדיים, החברתיים והמפלגתיים בין המעמד המפלגתי והחברתי.
תחושת השותפות חוצת המעמדות הייתה בין הגורמים המושכים ביותר בנאציזם.
לאחר כישלונו של הפוטש במרתף הבירה, היטלר, במשפט, השמיט את האנטישמיות הקדם-פוטש הרגילה שלו ומרכז את הגנתו בדבקותו האנוכית לטובת הפולק ואת הצורך בפעולה נועזת להצלתם.
חוזה ורסאי בגד בגרמניה, אותה הם ניסו להציל.
לאחר מכן נאומיו התרכזו בדבקותו הבלתי מוגבלת לפולק, אם כי לא ביטלו לחלוטין את האנטישמיות.
אפילו פעם אחת בשלטון, נאומיו המיידים דיברו על שירות גרמניה.
בעוד שרפת הרייכסטאג שימשה כדי להצדיק אלימות אנטי-קומוניסטית ואנטישמית, היטלר עצמו דיבר על חיים חדשים של כבוד ואחדות בגרמניה.
באופן דומה, ליל הסכינים הארוכות היה מוצדק כסכנה כה גדולה לעם, שרק פעולה מכרעת תציל אותם.
גבלס תיאר את היטלר לאחר אותו אירוע כסובל "מבדידות טראגית" כפי שזיגפריד (סיגורד) נאלץ לשפוך דם כדי להציל את גרמניה.
דבקות בפולק זה נפוצה בתעמולה הנאצית.
תיאור, למשל, על קטטה של SA, תיאר את המנהיג שלו כלא-פשע ולכן איש פשוט, חזק וישר של העם.
דוברי האס אה שימשו, בחלקם, לערעור באורח שלהם העממי.
אחד המרכיבים בחייו של הורסט וסל היה פיקטיבי מהסרט האנס ווסטמר היה ההתגרות בכוונה לסכסוכים אלימים עם קומוניסטים; ווסטמר מטיף פיוס כיתתי, ומותו מאחד סטודנטים ועובדים.
שינויים אלה הופצו גם לסטורמבטאילונג, שעברם האלים, המרדני והעימותי היה צריך להפוך לארגון קהילתי כדי להועיל בגרמניה בה נאצים החזיקו בשלטון רשמי.
אחדות זו הצדיקה את התעמולה הנאצית; הקונוטציה הרוחנית שלו נבעה אך ורק מהשימוש האנוכי שלה, והמטרה המכובדת של הנאצים, אחדות העם הגרמני, הפכה אותו לכבוד עבורם.
היא גם הצדיקה את מדינת המפלגה האחת ככל מה שצריך בחברה בעלת רצון מאוחד, שם היטלר מימש את רצון הפולק באופן ישיר יותר מאשר בדמוקרטיה.
ההתקפות על בריטניה כפלוטוקרטיה הדגישו גם כיצד הגרמני, היכול להשתתף בפולק שלו, הוא חופשי יותר מהבריטים.
קרל שמיט העלה בקונטרס שלו, State, Volk and Movement, את גירוש היהודים מהחיים פוליטיים, מבלי להשתמש במונח "יהודי" והשתמש ב"לא-ארים".
רק לעיתים רחוקות, על ידי שבח את ההומוגניות של העם והפוליקסגמיינשאף שגרם לו; רק שלא היה די האחדה, אך עקרונות הנאצים חייבים להמשיך ולהפוך את העם הגרמני לטהור.
אפילו "הלא מודע הקולקטיבי" של קרל גוסטב יונג הועדף על פני המושגים הפרוידיאנים בגלל היסוד הקהילתי שלו.
הפולקסגמיאנסיאט הוצגה גם בסרטים בעורף הביתי במהלך מלחמת העולם השנייה, כשהמלחמה איחדה את כל רמות החברה, כמו בשני הסרטים הפופולריים ביותר של התקופה הנאצית, די גרוס ליב וונשקונצר.
תוכנית הרדיו של קונצרט הבקשה, עליה התבסס הסרט האחרון, השיגה פופולריות רבה על ידי שידור מוזיקה שנטען כי התבקשה על ידי גברים בכוחות המזוינים.
ניסיונות לגרום לנשים מ"כיתות טובות יותר "לקחת עבודות מפעל הוצגו כפרסום מחסומי מעמדות וכך עוזרים ליצור קהילה של אנשים אמיתיים.
כישלון התמיכה במלחמה היה מעשה אנטי-חברתי; תעמולה זו הצליחה להביא את ייצור הנשק לשיא בשנת 1944.
מראשיתו השלטון הנאצי חיי היומיום בגרמניה טופלו על ידיו והתעמולה שלטה בתרבות ובבידור.
היטלר והמפלגה הבינו את הצורך בהנחלת האידאולוגיה שלהם לצעירי גרמניה כאמצעי להמשך הרייך.
מכיוון שרצו שדור הגרמנים ילך אחריו ייקדש לחיזוק ושימור הפולק של "הרייך הגרמני הגדול".
לשם כך הקים היטלר קבוצות נוער נאציות בהן השתתפו הפימפפן , נערים וילדים מגיל 6–10, בדומה לחניכי הצופים.
נערים מגיל 10–14 השתתפו בדויטשס יונגפולק , ובנים בני 14–18 השתתפו ב"היטלר יוגנד".
שתי הקבוצות הגדולות טיפחו ערכים צבאיים כמו חובה, ציות, כבוד, אומץ, כוח וחוסר רחמים.
מדים ותרגילים צבאיים רגילים נוספו לטקסים לכבוד הרוגי המלחמה.
והכי חשוב, ההיטלר יוגנד עשה את מרב המאמצים כדי להטמיע בנערי גרמניה את הערכים האידאולוגיים של הנאציזם.
מנהיגי ההיטלר יוגנד הנחילו בבני הנוער תחושה של פטריוטיזם נלהב והתמסרות מוחלטת להיטלר, כולל אימונים צבאיים כדי להיות מוכנים להצטרף לוורמאכט.
עד שנת 1939, כשחברות בהיטלר יוגנד הפכה לחובה, נדרש כל חבר חדש ב"יונגוואלק" להישבע שבועת אמונים מוחלטת לפיהרר במילים: .
זאת באופן דומה לדינסטייד, שבועתם של חיילי הוורמאכט והנושאים במשרות ציבוריות.
נערות צעירות היו גם חלק מההיטלר יוגנד.
בנות מגיל 10 ועד 14 היו חברות ביונגמיידלבונד , בעוד שבנות 18–14 השתייכו לאגודת הנערות הגרמניות.
בנות ההיטלריוגנד קיבלו הוראה בעקרונות השירות, הגדוד, הציות והמשמעת.
ילדות למדו להיות נשים ואמהות צייתניות.
חברות אגודת הנערות הגרמניות התחנכו בכישורים הדרושים למטלות ביתיות, סיעוד והיגיינה.
צימרמן משה, הרייך השלישי: מאזן היסטורי, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, 1999, עמ' 66–82.
אדורד בנש, הדמוקרטיה היום ומחר, ספריית רמון.
פולקסווגן ID היא משפחת מכוניות חשמליות מתוצרת חברת פולקסווגן.
המכוניות מיוצרות על בסיס פלטפורמת MEB (ראשי תיבות של: Modularer E-Antriebs-Baukasten) שנבנתה במיוחד עבור המכוניות החשמליות של פולקסווגן ושאר חברות הבית שלה.
משמעות השם ID הם ראשי תיבות של "Intelligent Design" (בתרגום לעברית: תכנון חכם).
הדגם הראשון במשפחה הוצג כמכונית קונספט בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016. במהלך השנים הוצגו מגוון רכב של דגמים בקטגוריות שונות.
הדגם הראשון שעבר לייצור סדרתי הוא הפולקסווגן ID.3.
+ דגם קטגוריה / תצורה תאריך השקה הערות מקורותID.3 קומפקטית / האצ'בק ספטמבר 2020 מבוסס על דגם הקונספט פולקסווגן I.D.ID.4 קומפקטית / SUV ספטמבר 2020 מבוסס על דגם הקונספט פולקסווגן I.D.
CrozzID.6D / SUVאפריל 2021מבוסס על דגם הקונספט פולקסווגן I.D.
RoomzzID.5קומפקטית / SUVנובמבר 2021מבוסס על ה-ID.4I.D.
באזזM / ואןמרץ 2022מבוסס על פולקסווגן T6.1ID.
דגם קטגוריה / תצורה תחילת ייצור הערות מקורות ID.1A / האצ'בק{2023(מתוכנן)מחליף את דגם E-אפ!
ID.2B / SUV{2023(מתוכנן) דומה בממדים לדגם פולקסווגן טי-רוקID.5 סדאןD / סדאן2022(מתוכנן) מבוסס על דגמי הקונספט פולקסווגן I.D.
Space VizzionID.5 אסטייטD / סטיישןID.7M / ואן(מתוכנן) מבוסס על דגמי הקונספט I.D.
דגם סגמנט/ תצורה תמונה מעבר לייצור הערות מקורות ID.
C / האצ'בק נובמבר 2020(ID.3) הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016; מתוכנן לייצור ב-2020 ID.
Crozz C / קרוסאבר 2020(ID.4) הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי בשנת 2017; מתוכנן לייצור ב-2020 ID.
Vizzion D / סדאן 2022(טרם נקבע) הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2018; גרסת ייצור מתוכננת לשנת 2022. מתוכנת לכלול יכולות נהיגה אוטונומיות.
Space Vizzion D / סטיישן 2022(טרם נקבע)הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בשנת 2019; גרסת ייצור מתוכננת לשנת 2022. I.D.
Roomzz J / SUV 2021(ID.6) הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי בשנת 2019. מתוכנן להיכנס לייצור בשנת 2021 I.D.
באזז M / ואן 2022(טרם נקבע) תערוכת הרכב של דטרויט בשנת 2017; מתוכנן לייצור בשנת 2022. ID.
R — קבע את שיא המסלול במרוץ הטיפוס פייקס פיקס בשנת 2018;.
באגי באגי — הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2019. ID.
לייף מכונית קטנה 2024 או 2025 הוצג לראשונה בתערוכת IAA מוביליטי במינכן בספטמבר 2021
פולקסווגן ID.3 היא מכונית קומפקטית חשמלית, המבוססת על פלטפורמת MEB של החברה.
הדגם הוא הראשון ממשפחת פולקסווגן ID.
הוא הוצג לראשונה כמכונית קונספט בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016. גרסת הייצור נחשפה בספטמבר 2019 בתערוכת הרכב של פרנקפורט.
מכוניות ראשונות נמסרו ללקוחות שנה לאחר מכן.
הדגם הוצג לראשונה כמכונית קונספט בתצורת האצ'בק בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016 בשם פולקסווגן I.D.
במאי 2019 הוכרז על גרסת הייצור המבוססת על רכב הקונספט בשם ID.3., תוך הכרזה שזהו הדגם הראשון מתוך חמישה דגמים המיועדים לייצור, ומבוססים כולם על פלטפורת ה-MEB, שפותחה בפולקסווגן עבור כלי רכב חשמליים.
באותו החודש נפתחה מכירה מוקדמת של הדגם, שצפוי היה להימסר במהלך שנת 2020. למעלה מ-10,000 יחידות הוזמנו תוך 24 שעות מרגע פתיחת המכירה.
בספטמבר הוצגה גרסת הייצור לראשונה בתערוכת הרכב של פרנקפורט.
ייצור הרכב החל במפעל החברה בצוויקאו.
ביולי 2020 דיווחה החברה על בעיה בתוכנה שעיכבה את מסירת הרכבים ודחתה את תאריך היעד לספטמבר אותה שנה.
הפולקסווגן ID.3 מיוצר בשלוש רמות גימור, הנבדלות בהספק ובטווח הנסיעה המרבי.
שני המפרטים הבסיסיים הם בעלי חמישה מקומות, בעוד דגם ה-Pro S מיועד לארבעה נוסעים.
מחיר הגרסה הבסיסית הוא כ-30,000 אירו.
במהלך שנת 2020 נמכרו כ-57,000 מכוניות, נתון שהכניס את ה-ID.3 לרשימת עשרת הרכבים החשמליים הנמכרים בעולם באותה שנה, אף על פי שהרכב נמכר רק במשך ארבעה חודשים.
באוקטובר 2021 החל שיווק ה-ID.3 בסין.
פולקסווגן ID.4 הוא SUV חשמלי מתוצרת חברת פולקסווגן.
הדגם הוא השני שהגיע לייצור סדרתי מתוך משפחת דגמי פולקסווגן ID והוא מבוסס על פלטפורמת MEB, שבנתה החברה לרכבים החשמליים מתוצרתה.
ייצור הדגם החל לאחר שכבר הוחל בייצור הפולקסווגן ID.3, אך זהו הדגם הראשון שישווק גם מחוץ לאירופה (סין וצפון אמריקה), אמור להיות הדגם החשמלי הראשון מהמשפחה שמיובא לישראל.
ה-ID.4 מבוסס על דגמי הקונספט I.D.
Crozz II שהוצגו לראשונה ב-2017 בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי ותערוכת הרכב של פרנקפורט, בהתאמה.
גרסת הייצור הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פרנקפורט, לצד הפולקסווגן ID.3, כמחליף עתידי לדגם הטיגואן.
ייצור המכוניות החל במהלך חודש אוגוסט 2020 במפעלי החברה בצוויקאו.
המסירה ללקוחות הראשונים מתוכננת לתחילת שנת 2021.
שיווק ה-ID.4 החל עם שתי גרסאות: ה-1st וה-Max.
לשתי הגרסאות מנוע חשמלי המפיק 204 כ"ס ו-32 קג"מ מאפס סל"ד, תיבה בעלת הילוך אחד וסוללת 77 קילוואט והמהירות המרבית היא 160 קמ"ש.
טווח הנסיעה להטענה חלקית עומד על 320 ק"מ, בהטענה מלאה הטווח גדל עד ל-520 ק"מ.
היא הגרסה הספורטיבית לגרסה הבסיסית שהוצגה באפריל 2021. היא כוללת עיצוב יותר ספורטיבי ושני מנועים חשמליים היוצרים הנעה כפולה המספקים יחד 300 כ"ס.
התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 6.2 שניות והמהירות המרבית מוגבלת אלקטרונית ל-180 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 77 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 480 ק"מ.
באוגוסט 2021 הוצגה לראשונה גרסת SUV-קופה תחת השם ID.5. המכונית זהה לחלוטין מבחינת מאפיינים ל-ID.4 ונבדלת רק במראה החיצוני.
פולקטרוניקה היא סוגה מוזיקלית המורכבת מאלמנטים שונים של מוזיקת פולק ואלקטרוניקה, ולרוב מאופיינת בשימושים בכלי נגינה אקוסטיים – במיוחד כלי מיתר – ובמקצבים של מוזיקת היפ הופ, מוזיקה אלקטרונית או מוזיקת דאנס, אם כי היא משתנה לעיתים קרובות, בהתאם לשיר או האלבום.
ב-The Ashgate Research Companion to Popular Musicology נמצא כי "פולקטרוניקה היא סוגה מוזיקלית המאופיינת בסוגות כמו דאנס, רוק או פולק אקוסטי".
האלבום Every Man and Woman Is a Star מאת Ultramarine משנת 1991 תואר כאחד מבסיסי הסוגה המוזיקלית; הוא כלל צליל פסטורלי ושילב כלי נגינה מסורתיים כגון כינור ומפוחית עם אלמנטים של טכנו והאוס.
בתחילת שנות האלפיים אמנים כמו פור טט, איסאן וגרוונהרסט תוארו כמוזיקאים שהמוזיקה שלה מאופיינת בסוגת הפולקטרוניקה.
בשנת 2020 יצא לאור אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, Folklore, שאופיין בסוגת הפולקטרוניקה.
האלבום שבר מספר שיאים בשירותי הסטרימינג ונמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים בשלושת ימי המכירות הראשונים, שיא לאלבום בשנת 2020. Folklore נמכר בעולם בלמעלה מ-1.3 מיליון עותקים במהלך היממה הראשונה לצאתו, והוא אחד האלבומים היחידים בהיסטוריה שזכו להישג זה.
בארצות הברית נמכר בלמעלה מ-846,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו (מעל לכל אלבום אחר בשנה זו) ובכך הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, והיה לאלבומה השביעי ברציפות של סוויפט שזכה להישג זה.
הוא נחשב לפורץ דרך בסוגה הזו, שכן אלבומים שאופיינו בה ויצאו קודם לכן לא זכו להצלחה ולביקורות להן זכה Folklore.
פולקסווגן ID.6 היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת שבעה מקומות, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי ב-18 באפריל 2021. כרגע (שנת 2021) ה-ID.6 מיועדת לשוק הסיני בלבד.
ה-ID.6 הוא השלישי בסדרת ה-ID של פולקסווגן.
בשנת 2017 הציגה פולקסווגן דגם קונספט מקדים בשם פולקסווגן I.D קרוז קונספט.
היא כוללת מנוע חשמלי המספק 180 כ"ס או 204 כ"ס עם מומנט מרבי של 31.5 קג"מ, סוללת ליתיום-יון בקיבולת 58 או 77 קוט"ש המאפשרות טווח נסיעה חשמלי של 436 או 588 ק"מ.
או בגרסת הנעה כפולה, שני מנועים חשמליים המספקים 306 כ"ס.
התאוצה במנועים אורכת 9.3 שניות, 9.1 שניות ו-6.6 שניות בהתאמה, המהירות מוגבלת בכל המנועים ל-160 קמ"ש.
פולקסווגן ID.5 היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא נחשפה ב-3 בנובמבר 2021. היא מבוסס ברובה על הפולקסווגן ID.4.
העיצוה החיצוני מעוצה בהשראת ה-ID.4 אך עם גג משופע אשר מעניק לדגם מראה קופה וספוריבי יותר.
פנים המכונית מעוצת כמו ה-ID.4 כמעט ללא שינויים, אך בדגם הספורטיבי GTX העיצוה ספורטיבי יותר.
Pro: מנוע חשמלי אחורי המספק 174 כ"ס ומומנט מרבי של 31.6 קג"מ.
התאוצה אורכת 10.4 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-160 קמ"ש.
Pro Performance: מנוע חשמלי אחורי המספק 204 כ"ס ומומנט מרבי של 31.6 קג"מ.
התאוצה אורכת 8.4 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-160 קמ"ש.
GTX: שני מנועים חשמליים המספקים יחד 300 כ"ס ומומנט מרבי של 46.9 קג"מ.
התאוצה אורכת 6.3 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-180 קמ"ש.
בלגנדריום של טולקין, פוֹלְקָה (, משמעות ברוֹהִירִית: "מנהיג") היה מלך רוֹהָן ה-13.
וָּלְדָה נולד ברוֹהָן, כפי הנראה באֵדוֹרָס, בשנת 2619 לעידן השלישי, כבנם הבכור של וָּלְדָה ואשתו, ששמה לא ידוע.הוא ירש את כס אביו בשנת 2851, לאחר שאביו נהרג על ידי אורקים, ומלך כ-13 שנים.
הוא היה צייד מעולה, אבל נשבע שלא יצוד עוד חיות בר כל עוד נשאר אורק אחד חי ברוֹהָן.
לאחר שנכבש והושמד מאחז האורקים האחרון ברוֹהָן, יצא לצוד את חזיר הבר הגדול של אֶבֶרְהוֹלְט.
הוא הרג את החזיר, אך נפצע מניביו פצעים חמורים ומת.
במותו ירש אותו בנו, פוֹלְקְוַּין.
בלגנדריום של טולקין, פוֹלְקְוַּין (, משמעות ברוֹהִירִית: "ידיד־מנהיג") היה מלך רוֹהָן ה־14.
פוֹלְקְוַּין נולד ברוֹהָן, בשנת 2830 לעידן השלישי, כבנם של פוֹלְקָה ואשתו ששמה אינו ידוע, בימי שלטונו של אבי סבו, בְּרִיטָה.
כשהיה בן 12 השלטון עבר לסבו, שמת גם הוא אחרי 9 שנים והוריש את הכס לאביו של פוֹלְקְוַּין.
כשהיה פוֹלְקְוַּין בן 28 נולדו לו תאומים, פוֹלְקְרֵד ופַסְטְרֵד.
לאחר שאביו סיים לצוד את כל האוֹרְקִים ברוֹהָן, אביו צד חזיר בר, אך מת מפצעיו.
הוא ירש את כיסאו של אביו.
בתחילת שלטונו הרוֹהִירִים התאוששו מפלישתם של בני דוּן.
לאחר 6 שנים מאז תחילת שלטונו נולד בנו הרביעי, פֶנְגֵל.
הוא סידר את הצבא מחדש, כך ש"אֵאוֹרֶד" היה תואר ל־120 פרשים לפחות.
כאשר שמע שבני הָרָד תוקפים את גוֹנְדוֹר, שלח לעזרתה צבא גדול.
הוא רצה לצאת בעצמו בראש הצבא, אך יועציו שכנעו אותו שהצבא יהיה בראשות שני בניו, פוֹלְקְרֵד ופַסְטְרֵד.
שני הבנים נהרגו בקרב יִתִילְיֵן.
שליט גוֹנְדוֹר, טוּרִִין השני, שלח זהב רב לפיצוי על מותם.
הוא מת בשנת 2903 לעידן השלישי לאחר 39 שנות שלטון.
פֶנְגֵל, בנו הרביעי, ירש אותו במותו.
פולקלור יהודי הוא מכלול האגדות, המוזיקה, ההיסטוריה שבעל-פה, הפתגמים, הבדיחות, האמונות עממיות, המעשיות, הסיפורים, סיפורי גוזמאות ומנהגים המהווים את המסורת של היהדות.
סיפורי עם מאופיינים בנוכחותן של דמויות יוצאות דופן, בשינוי צורה פתאומי של בני אדם לחיות ולהפך, או באירועים לא טבעיים אחרים.
מספר סיפורי אגדה נושאים מאפיינים של סיפורי עם, במיוחד אלו הנוגעים לעוג מלך הבשן, הכוללים הגזמות דומות לאלו המצויות במעשיות הבדיה (lügenmärchen) בפולקלור הגרמני המודרני.
קיימות ראיות משמעותיות לכך שיהודים הביאו וסייעו להפצת סיפורי עם מזרחיים באירופה.
מלבד סיפורים אלו ממקורות זרים, יהודים אספו או חיברו סיפורים אחרים שסופרו ברחבי הגטאות באירופה, ונאספו ביידיש ב"מעשה בוך".
מספר סיפורי עם שנכללו באוספים אלו פורסמו גם בנפרד.
עם זאת, קשה לכנות רבים מהם סיפורי עם במובן שהוזכר לעיל, שכן לא מתרחש בהם דבר פלאי או על-טבעי.
ישנן מספר אגדות יהודיות מובהקות מימי הביניים שנושאות אופי של סיפורי עם, כמו אלו של האפיפיור היהודי ושל הגולם מפראג, או זו הנוגעת לקיר בית המדרש של רש"י, שזז לאחור כדי להציל את חייה של אישה ענייה שהייתה בסכנת הימחצות על ידי כרכרה חולפת בסמטה הצרה.
וינר באותו כתב עת; ועל ידי פרידריך סלומון קראוס ב-Urquell, בשתי הסדרות.
אגדות היהודים: מאת הרב פרופ' לוי גינצבורג, הוא סינתזה מקורית של כמות עצומה של אגדות מהמשנה, שני התלמודים והמדרש.
לגינצבורג הייתה ידיעה אנציקלופדית בכל ספרות חז"ל, ויצירת המופת שלו כללה מגוון רחב של אגדות.
עם זאת, הוא לא יצר אנתולוגיה המציגה אגדות אלו באופן נפרד, אלא עיבד ושכתב אותן לנרטיב רציף אחד המשתרע על פני חמישה כרכים, ולאחריהם שני כרכי הערות שוליים המציינים את המקורות הספציפיים.
עין יעקב: הוא קובץ של החומר האגדי בתלמוד בבלי בתוספת פרשנות.
ספר האגדה: הוא קובץ קלאסי של אגדות מהמשנה, שני התלמודים וספרות המדרש.
הוא נערך על ידי חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי.
ביאליק ורבניצקי עמלו על יצירת סקירה מקיפה ומייצגת של האגדה; הם השקיעו שלוש שנים באיסוף יצירתם.
כאשר מצאו את אותה אגדה במספר גרסאות ממקורות שונים, הם בחרו בדרך כלל בצורה המאוחרת יותר, זו המצויה בתלמוד הבבלי.
עם זאת, הם הציגו גם אגדות רבות באופן סדרתי, תוך מתן הצורה המוקדמת מהתלמוד הירושלמי, וגרסאות מאוחרות יותר מהתלמוד הבבלי ומקובצי מדרש קלאסיים.
בכל מקרה, כל אגדה ניתנה עם מקורה.
במהדורה המקורית, הם תרגמו את האגדות הארמיות לעברית מודרנית.
"ספר האגדה" נדפס לראשונה בשנים 1908–1911 באודסה, רוסיה, ולאחר מכן הודפס פעמים רבות בארץ ישראל.
בשנת 1992 הוא תורגם לאנגלית ונקרא בשם "The Book of Legends" על ידי ויליאם ג.
ממקור ישראל: מאת מיכה יוסף ברדיצ'בסקי.
ברדיצ'בסקי התעניין באיסוף הפולקלור והאגדות של העם היהודי מהתקופות הקדומות ביותר ועד שחר העידן המודרני.
אוספו כלל מגוון רחב של אגדות, אם כי הן הוגבלו לאלו שלדעתו היו שייכות לתחום הפולקלור.
הפולקלור היהודי היווה נושא בציור היהודי.
ציירים בולטים שהשתמשו בנושאים מהפולקלור היהודי כוללים את מארק שאגאל, יצחק פרנקל פרנל ואחרים.
חלק מהנושאים שצוירו על ידי אמנים אלה כוללים סצנות מחיי היומיום היהודיים, המשולבות באלמנטים ונושאים פולקלוריסטיים.
הפולקלור היהודי בא לידי ביטוי באמצעות מיקרוגרפיה עברית, מגזרות נייר, גילופי עץ, עבודות אומנות ועוד.
במזרח אירופה, השטעטל היה לעיתים קרובות נושא מרכזי ביצירותיהם של אמנים יהודים, ששילבו פנטזיה עם מציאות בעבודותיהם.
פולקה המכונה לעיתים אוקטלי או יין אגבה, הוא משקה אלכוהולי העשוי מהמוהל המותסס של צמח האגבה (מגואי) .
זהו מוצר מסורתי במרכז מקסיקו, שם הוא מיוצר במשך אלפי שנים.
יש לו צבע של חלב, מרקם צמיג למדי וטעם חמוץ דמוי שמרים.
ההיסטוריה של המשקה משתרעת רחוק אחורה לתקופה המסואמריקנית, אז הוא נחשב קדוש, והשימוש בו הוגבל לקבוצות מסוימות של אנשים.
לאחר הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית, המשקה ירד מקדושתו וצריכתו עלתה.
צריכת הפולקה הגיעה לשיאה בסוף המאה ה-19. במאה ה-20, צריכת המשקה החלה לרדת, בעיקר בגלל עליית הפופולריות מצד בירה, שהפכה נפוצה יותר עם הגעת מהגרים מאירופה, אך פולקה נותרה פופולרית בחלקים רבים של מרכז מקסיקו, ונעשו כמה מאמצים להחיות את הפופולריות של המשקה במקומות אחרים על ידי תיירות.
משקאות דומים קיימים במקומות אחרים באמריקה הלטינית, כמו גואראנו באקוודור.
פולקה הוא נוזל בצבע חלב, צמיג במקצת, הכולל קצף קל.
הוא מיוצר על ידי תסיסת המוהל של סוגים מסוימים של צמחי האגבה.
לעומת זאת, מסקל עשוי מהלב המבושל של צמחי אגבה מסוימים, וטקילה עשויה כולה או ברובה מהאגבה הכחולה.
כשישה זנים של אגבה משמשים בצורה הטובה ביותר לייצור פולקה.
מקור השם "פולקה" הוא במילה משפת הנאוואטל.
השם המקורי של המשקה היה iztāc octli .
(פולקה לבן), המונח פולקה כנראה נגזר על ידי הספרדים באופן שגוי מהמילה octli poliuhqui , שמשמעותו "פולקה מקולקלת".
זהו אחד משני סוגים של משקה אגבה מותסס הידוע במקסיקו בתקופה בה נולדה בו אגבה באירופה: פולקה מיוצר עם מוהל שנלקח מהגבעול, בעוד שהמשקה השני מיוצר מגבעולים ובסיסי עלים שמעובדים על ידי קליה.
צמח המגואי, המכונה גם צמח המאה באנגלית, יליד מקסיקו.
הוא משגשג באקלים הקר והיבש של הרמות המרכזיות הסלעיות מצפון וממזרח למקסיקו סיטי, במיוחד במדינות הידלגו וטלקסקלה .
את הצמח גידלו לפחות מאז שנת 200 לספירה בטולה, טולאנסינגו וטאוטיווקאן, וצמחי בר נמצאים בשימוש זמן רב הרבה יותר.
לצמח היו מספר שימושים היסטורית.
ניתן להפיק סיבים מהעלים העבים כדי לייצר חבל או בד, ניתן להשתמש בקוצים כמחטים או כמחוררים ואת הקרום המכסה את העלים ניתן להשתמש כנייר או לבישול.
השם מגוי ניתן על ידי הספרדים, שאימצו אותו מהטאינו.
זהו עדיין שמו הנפוץ בספרדית, כאשר אגבה הוא שמו המדעי הגנרי או הטכני.
שמו של הצמח בשפת הנאוואטל הוא מטל.
את המשקה שותים כבר לפחות 2000 שנה, ומקורותיו הם נושא לסיפורים ומיתוסים שונים.
רובם כוללים את מאיהואל, אלת המגווי.
נהוג היה לחשוב שהאגואמיאל שהצטבר במרכז הצמח הוא דמה.
אלוהויות אחרות, כמו צנטזון טוטוכטין קשורות אליו, בכך שהן מייצגות את השפעות המשקה, והן ילדיו של מאיהואל.
גרסה אחרת הקשורה למאיהואל מתארת אותה כאישה בת תמותה שגילתה כיצד לאסוף אגואמיאל, אך מישהי בשם פנטקאטל גילה כיצד להכין פולקה.
הפולקסגארטן (גרמנית: Volksgarten;; מילולית: פארק העם) הוא פארק ציבורי בווינה המשתרע על פני חמישים דונם ברחוב הרינגשטראסה ברובע הראשון, האינרה שטאדט.
הפארק שנפתח בשנת 1823 הוא הפארק הציבורי הראשון של וינה.
חלקו הראשון של הפולקסגרטן הוקם סביב מקדש תסאוס ונפתח בשנת 1823. הוא הורחב לגודלו הנוכחי בשנים 1863 ו-1883. הפארק שוכן על שטח בו שכנו בעבר חלקים מביצורי הופבורג וביצורי העיר.
בין השנים 1596 ל-1597 נבנתה חומת מגן בצד המזרחי של הפארק של ימינו, וככל הנראה בין השנים 1639 ל-1659 נבנתה חומת הבורגס בצד הדרומי.
חומת זו פוצצה על ידי חיל המצב הצרפתי הנסוג בשנת 1809 ונהרסה ברובה בשנת 1817. עם בניית חומת המגן הורנוורק בין השנים 1817 ו-1821 בצד רחוב הרינגשטראסה של ימינו, האזור הגיע לתחום העיר.
הפארק שתוכנן לראשונה כגן פרטי עבור הארכידוכסים, נפתח לציבור בהחלטת פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לודוויג רמי היה אחראי על תכנון הגן, ועיצוב הגן בוצע על ידי גנן החצר פרנץ אנטואן האב.
במרכז המתחם נבנה מקדש תסאוס בין השנים 1819 ו-1823, על פי תכנונים של פיטר פון נובילה.
לאחר הריסת חומת המגן בסביבות 1860, הורחב הפולקסגארטן על ידי פרנץ אנטואן הצעיר בסגנון הבארוק הצרפתי כחלק מבניית רחוב הרינגשטראסה, ותחום בגדר שתוכננה על ידי מוריץ להר בשנת 1864. התוכנית המקורית לבנות שורת בתים לאורך רחוב לוולשטראסה נדחתה על ידי ראש העיר קאייטן פלדר.
כחלק מההופבורג, הפולקסגארטן היה שייך לקיסרות.
הוא נפתח לציבור בצו עליון וטופל על ידי ההופאראר (מנהל הבניינים והלטיפונדיה של הכתר האוסטרי).
במרכז המתחם נבנתה מזרקה בסגנון רנסאנס.
סתת אמן יוזף הסלאואר יצר את קערת המזרקה מחתיכה אחת של שיש אונטרסברג אדמדם.
את הבסיס יצר האומן אנטון וסרבורגר, ואת עבודת הברונזה אדוארד קיטשלט.
בשנת 1872 נהרסה חומת המגן בפאראדייסגארטל, ושערה המקורי הועבר לשנברון.
בהשנים 1883 ל-1884 הורחב הפולקסגארטן, שוב על ידי פרנץ אנטואן הצעיר, הפעם בצדו השני.
חלק זה של המתחם עוצב מחדש על ידי פרידריך אוהמן בין השנים 1903 ל-1907. מערכת האוורור של תיאטרון הבורגתיאטרון זורמת גם היא אל הפולקסגארטן, המחוברת אליו באמצעות מעבר תת-קרקעי.
השטח יועד במקור לפורום הקיסרי ואגף המראה של ההופבורג החדש היה אמור להיבנות בו.
בניין זה הפך למיושן עם מלחמת העולם הראשונה וקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
כתוצאה מכך, צדו האחד של הלדנפלאץ מאופיין באדריכלות מלכותית מפוארת, והשני בסמלי אוסטריה הבורגנית-רפובליקנית: הפולקסגארטן והפרלמנט.
הפולקסגארטן, שהיה בעבר בבעלות בית המשפט הקיסרי, הפך לרכוש הרפובליקה של אוסטריה וכיום הוא אחד משבעת הגנים הפדרליים, הכפופים למשרד החקלאות, היערנות, הסביבה וניהול המים הפדרלי.
גנים אלה מוגנים על בחוק משנת 2000, אך חלקים מהמתחם הוגדרו במיוחד על ידי משרד המונומנטים הפדרלי.
מאז שנת 2001, הפולקסגארטן הוא גם חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו: המרכז ההיסטורי של וינה .
בצד של הופבורג, גן הפולקסגארטן בנוי בצורת פארק אנגלי הכולל שדרות עם עצים רבים, בעוד שברינגשטראסה יש גן בסגנון צרפתי-בארוקי בתכנון מפורט.
העצים בפארק ניטעים מחדש באופן קבוע.
המאפיין הבולט ביותר, עם זאת, הוא הדולב המזרחי במרכז הגן.
גובהו וקוטר עלוותו הם 20 מטר והיקף גזעו של 3.6 מטר.
עץ זה מוגדר באופן ייחודי כאנדרטה טבעית מספר 376.
בין הכניסה לבורגתיאטר ואנדרטת גרילפרצר נמצא גן ורדים ובו למעלה מ-3,000 שיחי ורדים מיותר מ-200 זני ורדים.
במרכז הגן ערוגות הוורדים המוקפות בגדרות עץ תאשור, מכילות את רוב צמחי הוורדים.
עם זאת, ניתן למצוא זני וורדים רבים בהיקף הגן, הנוצר מאחורי שורת כיסאות על ידי מספר שורות של ורדים סטנדרטיים ואחריהם ורדים מטפסים.
בשנת 2000, שיח ורדים בן כ-80 שנה מגן מקום הולדתו של קרל רנר בדולני דונייוביצה נשתל בפולקסגארטן על ידי החברה האוסטרית-צ'כית לזכרו ולוח זיכרון הוצב עליו.
כיום, ניתן גם לתת חסויות על ורדים.
מקדש תסאוס: מקדש תסאוס נבנה בין השנים 1819 ל-1823 על ידי פיטר פון נובילה.
העתק קטן יותר זה של המקדש באתונה שיכן את פסל תסאוס שיצר אנטוניו קנובה.
קנובה גם השתתף בבניית המקדש.
הפסל עצמו הועבר למוזיאון לאמנות היסטורית בשנת 1890.
דיסקוטק פולקסגארטן: האולם בעל העמודים נבנה בין השנים 1820 ל-1823 כבית הקפה קורטיאן, גם הוא על ידי נובילה.
יוהאן שטראוס (האב) ויוזף לאנר הופיעו כאן.
ב-10 במרץ 1867, ניצח יוהאן שטראוס השני על הביצוע הראשון של ואלס הדנובה הכחולה בגרסתו האינסטרומנטלית הידועה כיום.
הקונסרבטוריון הסמוך, בסגנון מודרניסטי, מתוארך לשנות ה-50.
שירותים ציבוריים: מתקן השירותים נבנה בשנת 1884 על ידי חברת וילהלם ביטס מאחורי מקדש תסאוס והוא אחד המתקנים העתיקים מסוגו בווינה.
קפה מייריי: בניין זה נבנה במקור כמאגר מים בשנת 1890 והוסב לבית קפה בשנת 1924.
ביתן פולקסגארטן (לשעבר: מילכפאבילון): נבנה בשנת 1951 על ידי אוסוולד הרדטל.
אנדרטת גרילפרצר: פסל שיש, שהוקם בשנת 1889 על ידי קרל קונדמן, מאחוריו קיר מאת קרל פרייהר פון הסנאואר עם תבליטים מאת רודולף ויייר, עשויים בעיקר משיש לאזר, העמודים עשויים גרניט.
אנדרטת הקיסרית אליזבת: אנדרטה משיש מאת הנס ביטרליך המבוססת על עיצובים של פרידריך אוהמן.
נחנכה בשנת 1907 בנוכחות הקיסר פרנץ יוזף הראשון.
דמותה של הקיסרית גולפה מתוך גוש שיש Laaser.
הפסל, המוצב מול קיר חצי עגול, משקיף על בריכה עם שתי מזרקות המוקפות ספסלים ומזרקות.
ספורטאי צעיר: פסל ברונזה מאת יוזף מולנר (1921).
אנדרטת ראב: נוצרה בשנת 1967 על ידי טוני שניידר-מנזל.
האדריכלות תוכננה על ידי קלמנס הולצמייסטר, נתפסה כשער שלום רומי עתיק המוביל לפרלמנט ומשולב במתחם פולקסגארטן.
בשנת 2014 הוקמה האנדרטה לזכר הנרדפים על ידי המשפט הצבאי הנאצי בפינת הרחובות פולקסגארטן ובולהאוספלאץ, על שטח שכבר יועד לאנדרטה בשנת 1936 (ולידו ניצבה אנדרטה של אוטו וגנר בין השנים 1930 ל-1937) ולכן נותרה מחוץ לתחום הפארק.
מזרקת פולקסגארטן: מזרקה, נבנתה בשנת 1866 על פי דגם מאת אנטון דומיניק פרנקורן.
מזרקת טריטון ונימפה: נבנתה בשנת 1880 על ידי ויקטור טילגנר.
בורגתיאטרטור: פורטל עמודי האבן הפונה לבורגתיאטר
חיפושית הוא כינויו של דגם המכונית הראשון מתוצרת חברת פולקסווגן הגרמנית.
לאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, פנה אדולף היטלר למהנדס פרדיננד פורשה במפרט דרישות ליצור מכונית שתוכל להסיע חמישה אנשים, להגיע למהירות של כ-100 קילומטר לשעה, לצרוך לכל היותר ליטר דלק אחד ל-15 קילומטר ובעיקר לעלות פחות מ-1,000 רייכסמארקים.
פורשה הרים את הכפפה, חבר לתעשיין הגרמני ד"ר פריץ נויימאייר וכך נוצרה ה"חיפושית".
זוהי גם תחילתה של חברת פולקסווגן, שהוקמה כדי לייצר "מכונית עממית", במסגרת כוח באמצעות שמחה, תוכנית התרבות העממית של הנאצים.
המכונית במתכונתה זו יוצרה במליוני יחידות, בגרמניה, ברזיל ומקסיקו, ואפילו בדרום אפריקה וניגריה.
היא זכתה למעריצים רבים ואהדה רבה, ונחשבת לאחד מסמלי המאה ה-20. במהלך תקופת השואה התבססה החברה על עבודת כפייה של אסירים יהודים, שהיוו ארבעה מכל חמישה עובדים בה.
חברות מתחרות אחדות יצרו גם הן מכוניות לפי המפרט המבוקש כגון "טטרה" ו"רוייטר", אך דגמיהן זכו להצלחה מועטה ביותר ואף לא קיבלו את ברכתו של היטלר.
במאה ה-21 צצו עדויות שהיה זה מהנדס יהודי בשם שעיצב את החיפושית "המקורית", ופורשה לכל הפחות קיבל מהעיצוב השראה, אם לא העתיק אותו במלואו.
פורשה החל לעבוד על תכנון המכונית שסימנה היה v1. היטלר דרש גם מכונית פתוחת גג שסימנה נקבע ל-v2. הסדנה, שמוקמה במוסך של פורשה התקשתה לעמוד בלוח הזמנים ועד 1935 יוצרו שלוש מכוניות מטיפוס v1 בלבד.
על העיצוב החיצוני הופקד ארוין קומנדה, ממשרד התכנון ההנדסי של ד"ר פורשה.
ב-1936 הושק דגם v3 שהוא הגרסה ששימשה לייצור סדרתי של החיפושית.
לדגם זה נבחנו מנועים אחדים ולבסוף הוחלט על התקנת מנוע בוקסר בעל ארבעה צילינדרים, וארבע פעימות.
הורכבו מתלים נפרדים עצמאיים, סרן אחורי אינטגרלי, וקירור אוויר.
לשם ייצור דגם זה נעזר פורשה במפעלי דיימלר בנץ, בהם יוצרו 30 מכוניות שחולקו לבכירי המפלגה הנאצית, שהתבקשו לנהוג בהם ולדווח על חוויותיהם לצורך מקצה שיפורים במכונית.
ב-26 במאי 1936 הוקמו קווי היצור של החיפושית ב-וולפסבורג.
עד סוף 1944, עקב צורכי המאמץ המלחמתי שלא אפשרו הקצאת כוח אדם וחומרים לפרויקט, יוצרו פחות מ-1,000 מכוניות.
על בסיס דגם החיפושית נבנו מספר כלי רכב צבאיים שיוצרו בתקופת מלחמת העולם השנייה, הכוללים את הדגמים: פולקסווגן שווימווגן, פולקסווגן קומנדורסווגן, פולקסווגן קובלווגן.
עם תום המלחמה הוגבר קצב הייצור.
זו הייתה השנה בה הורידה חברת פלקסווגן את קצב הייצור בגרמניה והעתיקה את מרכז הכובד לברזיל ומקסיקו.
ב-1974 נסגר פס הייצור בגרמניה ובמקום חיפושית החלו בייצור דגם הגולף.
בלוב שומרים את המכונית מסוג חיפושית, בה נסע מועמר קדאפי בימי המהפכה.
בשנת 1994 הציגה פולקסווגן את החיפושית החדשה ובשנת 1998 החלה במכירתה.
ב-30 ביולי 2003 נסגר סופית פס היצור של החיפושית הקלאסית (הישנה) במקסיקו, וזאת לאחר שיוצרו 21,529,464 יחידות של המכונית, שהיא מאבני הדרך בהיסטוריה של תעשיית הרכב העולמית.
בשנת 2011 הושקה גרסה של חיפושית 1.2TSI אוטומטית, Beetle.
כיום נחשבת החיפושית ברוב ארצות העולם המערבי כרכב אספנות.
יש המקשטים אותה בצבעים ססגוניים ואף מוסיפים לה קישוטים נוספים ייחודיים.
פולקספארקשטדיון הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר המבורג שבגרמניה.
האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל המבורג.
האצטדיון הוא אחד מ-12 האצטדיונים שאירחו את מונדיאל 2006. באצטדיון שוחקו ארבעה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד ברבע הגמר.
כמו כן, אירח האצטדיון מספר משחקים במסגרת מונדיאל 1974 ויורו 1988.
במקום בו נמצא האצטדיון הנוכחי עמדו בעבר אצטדיונים נוספים.
תחילה הוקם אצטדיון בשם Bahrenfelder שנחנך ב-13 בספטמבר 1925 במשחק שבו ניצחה אלטונה 3-2 את המבורג לעיני 25,000 צופים.
באותה התקופה האצטדיון היה ידוע גם בשם אצטדיון Altonaer.
בשנים 1951–1953 האצטדיון נבנה מחדש תוך שינוי שמו לפולקספארקשטדיון והוא נפתח באופן רשמי ב-12 ביולי.
מרבית החומרים ששימשו לבניית האצטדיון הגיעו מהריסות רובע Eimsbüttel בעיר שנחרב בהפצצות של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
האצטדיון החדש הכיל 75,000 מקומות ושימש לאירועי הספורט השונים בעיר.
עם הקמת הבונדסליגה ב-1963 עברה המבורג לשחק בפולקספארקשטדיון שהיה גדול ומודרני יותר מאצטדיונם הקודם שהכיל 27,000 מקומות.
מאז החלה המבורג לבסס את עצמה כקבוצת צמרת בגרמניה והיא זכתה באליפויות ב-1979, 1982 ו-1983.
ב-1998 החליטו בקבוצה להחליף את פולקספארקשטדיון באצטדיון חדש.
מלבד העובדה שצעד כזה יעזור לגרמניה לזכות באירוח המונדיאל, הסיבה העיקרית להחלטה הייתה הקושי ההולך וגדל לעמוד בתקני הבטיחות באצטדיון כה מיושן.
האצטדיון הישן נהרס כמעט לחלוטין ובמקומו נבנה אצטדיון הארנה החדש שניצב ב-90 מעלות ביחס לאצטדיון הישן כדי לאפשר זווית צפייה נוחה מכל היציעים וכדי לנצל טוב יותר את אור השמש.
אישור הבנייה התקבל ב-30 באפריל 1998. האצטדיון נבנה ללא מסלולי הריצה שהיו באצטדיון הישן והגדילו את המרחק בין היציעים לכר הדשא.
עלות הבנייה של האצטדיון החדש מוערכת ב-90 עד 100 מיליון אירו.
האצטדיון נחנך בשנת 2000 בהתמודדות בין נבחרות גרמניה ויוון שהסתיים בניצחון 2-0 של הנבחרת המקומית.
במשחקי הליגה בגרמניה מכיל האצטדיון 57,274 מקומות אולם במשחקים בינלאומיים מופחתת כמות הקהל המקסימלית ל-51,500 מפני שאזורי העמידה ביציע מוסבים למקומות ישיבה.
מלבד משחקי כדורגל משמש האצטדיון החדש לקונצרטים ולמופעים.
ב-2004 נפתח באצטדיון מוזיאון המוקדש להיסטוריה של קבוצת הכדורגל של המבורג.
ב-2001 חתמה חברת AOL על חוזה עם קבוצת המבורג כנותנת החסות של האצטדיון ולכן נשא האצטדיון את שמה כשנקרא AOL ארנה.
AOL שילמה 15.3 מיליון אירו תמורת החוזה שתוקפו פג ב-2006 אך הכיל אפשרות לחידוש.
ב-29 במרץ 2007 קנה הבנק הגרמני HSH Nordbank את הזכויות על שם האצטדיון תמורת 25 מיליון אירו לאחר ש-AOL בחרה שלא לחדש את החוזה.
ביולי 2010 רכשה חברת אימטק (Imtech) את הזכויות על שם האצטדיון למשך חמש שנים, ועד 2015 הוא נקרא "אימטק ארנה".
ב-12 במאי 2010 אירח האצטדיון את הגמר הראשון של הליגה האירופית בו ניצחה אתלטיקו מדריד את פולהאם בתוצאה 2-1.
בחודש יוני 2015 חזר שמו של האצטדיון ל"פולקספארקשטדיון".
החיפושית החדשה הוא כינויה של מכונית המוגדרת כ"מכונית רטרו", מתוצרת חברת פולקסווגן הגרמנית.
בשנת 1994 הציגה פולקסווגן, בתערוכת הרכב של צפון אמריקה, אב טיפוס של דגם חדיש ששואב את השראתו העיצובית מהחיפושית הקלאסית.
בשנת 1998 הופיע דגם החיפושית החדשה בסוכנויות המכירה.
זהו דגם מודרני (בעל מנוע מקורר-מים המותקן מקדימה), מתקדם, חזק ובטיחותי, שמלבד מראהו אין לו קשר של ממש לדגם הישן.
גם מחירו רחוק מלהיות עממי, כפי שנועד להיות הדגם המקורי של החיפושית.
מבחינה מכנית מבוססת החיפושית החדשה על פלטפורמת ה"גולף".
במקביל ירדו מאוד מכירותיה של החיפושית הישנה, שנראה שאכן זמנה חלף לאחר כ-70 שנה.
ב-30 ביולי 2003 נסגר סופית פס היצור של החיפושית הקלאסית (הישנה), וזאת לאחר שיוצרו 21,529,464 יחידות של המכונית, שהיא מאבני הדרך בהיסטוריה של תעשיית הרכב העולמית.
לחיפושית החדשה גם גרסה חשמלית.
זמן הטעינה ייקח לא יותר מ-35 דקות.
ב -13 בספטמבר 2018 הודיעה פולקסווגן כי תפסיק את ייצורה של החיפושית החדשה ביולי 2019.
פולקסמרינה (גרמנית: Volksmarine) היה הצי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
הוא היה חלק מצבא העם הלאומי.
עם פתיחת המלחמה הקרה והפסקת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית, הוחלט על חימושה מחדש של גרמניה והסובייטים החלו בהקמת צי מזרח גרמני.
בתחילת שנת 1950 קציני צי סובייטים עזרו בהקמתו של הארגון המרכזי של משטרת הימים (Hauptverwaltung Seepolizei) בשנת 1952 שונה שם הארגון ל-"משטרת הים העממית" (Volkspolizei-See) שהיה חלק מהפולקספוליציי הארגון החדש מנה 8,000 איש, באותו הזמן חלק מן הכוח הימי אורגן משמר הגבול הימי (Grenzpolizei-See) שהיה חלק מהגרנצפוליציי (משמר הגבול).
בשנת 1956 צבא העם הלאומי הוקם והמשטרה העממית של הים הפכה לחלק ממנו תחת השם "כוחות הצי של צבא העם הלאומי" (Verwaltung Seestreitkräfte der NVA) בשעה זאת הארגון מנה כ-10,000 איש.
בשנת 1960 שונה שמם לפולקסמרינה.
במשך השנים הבאות הצי התעצם בהדרגה, רוב הספינות שלו נבנו בגרמניה המזרחית.
רק הספינות להגנת החופים וספינות הטורפדו המהירות נקנו מברית המועצות, הליקופטרים וסיירות עזר נקנו מפולין.
אחרי בניית חומת ברלין בשנת 1961 הכוחות הימיים של הגרנצפוליציי שולבו בפולקסמרינה.
כוחות התקיפה של הצי אורגנו מחדש בשנת 1965 לשייטת אחת (השייטת השישית) והוצבו באי ריגן.
בשנות השבעים הפולקסמרינה המשיך לגדול ומנה 18,000 איש.
בשנות השמונים חלק מן הספינות הוחלפו בספינות סובייטיות חדישות.
הפולקסמרינה היה מעורב בעימות קצר עם הצי הפולני בשנת 1988 בעקבות מחלוקת על גבול ימי, המחלוקת נפתרה בסופו של דבר על ידי שתי הממשלות.
הפולקסמרינה, כמו שאר צבא העם הלאומי התאחד עם הבונדסוור בשנת 1990 אחרי איחוד גרמניה.
הספינות הכי חדשות של הפולקסמרינה נמכרו למדינות זרות, שאר הספינות נמכרו כגרוטאות להתכה.
אל השירות בצי המאוחד של גרמניה (שנקרא דויטשה מרינה) לא נכנסה אף ספינה מפולקסמרינה.
הפולקסמרינה פעל במסגרת "הצי הבלטי המאוחד" של מדינות ברית ורשה.
זירת הפעילות העיקרית שלו הייתה בים הבלטי ומשימתו במקרה של מלחמה הייתה לשמור על נתיבי השייט פתוחים לתגבורת סובייטית ולהשתתף בתקיפות על חופים של מדינות עוינות.
הפעילות בעיתות שלום התמקדה בסיורים שבוצעו על ידי שולות מוקשים וספינות מעקב אלקטרוניות.
בריגדת החוף השישית הייתה אחראית על אבטחת חופיה של גרמניה המזרחי ופיקוח על הספינות הנכנסות והיוצאות למדינה.