tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר זכה בפרס דףדף לספרות ילדים, בעיטור הצטיינות של כתב העת המקוון "הפנקס", בפרס "גריפון הזהב" של אתר "הספרייה הפנטסטית" ובפרס גפן לשנת 2016.
יערה - אחותה התאומה של תמר, בת 13, ג'ינג'ית, קנוקנות הכנפיים שלה בצבע ירוק.
אייר - אחיהן הגדול של התאומות יערה ותמר, בן 16.
נגה - אימם של יערה, תמר ואייר.
אליה - אימה של נגה, מלכת בני הסהר הקודמת.
יפתח - אביהם של יערה, תמר ואייר.
טל - ידיד של יערה.
סיוון - ידידה של יערה.
נרי - אחיה של נגה, בנה של אליה.
יש שבר קטן בקצה העליון של כנפו השמאלית.
עפרי - ידידה של אייר ולומדת בכיתתו, מתלמדת אצל ספרן הלילה על מנת להיות הספרנית הבאה.
צופית - מורתן של תמר ויערה.
חבצלת - יריבתה של יערה והתלמידה המועדפת על צופית.
תמר - אחותה התאומה של יערה, בת 13, ג'ינג'ית, קנוקנות הכנפיים שלה בצבע זהב
שחף - בן 16. הילד האחרון של השבט נכון לזמן הספר (חוץ מתמר).
ענת - מנהיגתם של בני רשף.
ננסי נשייה - גובהם פחות ממטר, פניהם דמויות אנוש אבל ללא חוטם.
חסרי זיכרון לטווח ארוך וזיכרונם נמחק לאחר שהם ישנים בכל יום.
כולם שווים, אין להם מנהיג.
רואים בכולם אויבים פוטנציאלים ולכן תוקפים את כולם.
רפאים - מתנאים לגובה שלושה מטרים.
הכשפים בספר מבוססים על משפטים מתוך שירה עברית מודרנית.
לדוגמה, הכשפים הבאים של בני סהר:
"כי סערת עליי" - כישוף היוצר סערה.
"ומה שרתח ובער בבת אחת הוקרר" - מבטל את הסערה.
"זה כבד העולם באגל טל.
זו רשת" - כישוף כובל.
"שוא חומה אצור לך, שוא אציב דלתים!" - כישוף המתיר את הכישוף הכובל.
"והיה בדברי אבק של שקר" - שבועת בני סהר.
"כל שנבקש לו יהי" - כישוף שמגשים מה שמישהו מייחל שיקרה.
"התשמע קולי, רחוקי שלי" - לחש המקרב חפצים.
"ושקט שקט, הס" - לחש הגורם לדממה.
"בתכול השמיים, בגובה כי רב, כבר שטו אלפיים דגים של זהב" - לחש הגורם להופעה של דגים בשמיים.
אגם דונגטינג (בסינית: 洞庭湖, פין-יין: Dòngtíng hú) הוא אגם המים המתוקים השני בגודלו ברפובליקה העממית של סין, לאחר אגם פו-יאנג, שבמחוז ג'יאנגשי, אגם דונגטינג שוכן בצפון-מזרח מחוז חונאן בדרום המדינה.
האגם מהווה אגן ניקוז של נהר היאנגצה, כך ששטחו ונפחו משתנים עם זרימות הנחלים, בהתאם לעונה (3,000-20,000 קמ"ר).
הפרובינציות חוביי וחונאן נקראות על שם המיקום שלהם ביחס לאגם: בסינית, חוביי משמעו "צפונית לאגם" וחונאן, "דרומית לאגם".
לדונגטינג ישנה משמעות רבה בתרבות הסינית.
הוא נחשב מקום המוצא של מרוצי סירות הדרקון.
באגם האי המיתולוגי "אי הנסיכות" (君山島, Junshan Island) האגם גם בית גידול של הדולפין "Neophocaena phocaenoides" שנמצא בסכנת הכחדה.
בתקופת יולי-ספטמבר, שיטפונות מנהר היאנגצה ממלאים את האגם, ומגדילים אותו מאוד.
שטח האגם, שבדרך כלל הוא 4,350 קמ"ר, עשוי לגדול ל-20,000 קמ"ר, בעונת השיטפונות.
האגם ניזון גם מארבעה נהרות עיקריים: שיאנג, זי, יואן ולישווי.
האגם מהווה אזור חורף חשוב לעופות נודדים.
שדות האורז הקדומים ביותר שהתגלו עד כה בעולם היו במישור ליאנג, שהיה אז בקצה המערבי של האגם.
ההתיישבות החקלאית באזור החלה עוד בימי קדם, ובמאה ה -19 נהרסו הרבה מהאזורים הרדודים יותר של האגם כדי ליצור אדמות חקלאיות.
בשנת 1949, רוב האגם יובש בשביל אדמות חקלאיות, מה שהפך אותו רק לאגם המים המתוקים השני הגדול ביותר בסין.
האגם הוגדר כאתר מוגן, בשנת 1992.
המשמעות המילולית של "דונגטינג" היא "חצר המערות".
האגם נקרא על שם אולם גדול (או מערה) אשר לפי אמונה עממית נמצא מתחתיו, ובו שולטות רוחות שתי נשותיו של הקיסר האגדי שון.
על פי אמונה זו יוצאים מאולם זה מעברים תת-קרקעיים אל כל חלקי האימפריה.
אגם הורנינדל (בנורווגית: Hornindalsvatnet) הוא האגם העמוק ביותר בנורווגיה ובאירופה.
עומקו של האגם הוא 514 מ'.
גובה פני האגם הם 53 מ' מעל פני הים וקרקעיתו בעומק 461 מטרים מתחת לפני הים.
הכפר גרודאס שוכן בקצה המזרחי של האגם בנפת וולדה שבמחוז מרה ורומסדל והכפר Mogrenda ממוקם בקצה המערבי של האגם בנפת סטאד שבמחוז וסטלן.
הכביש המהיר E39 עובר בסמוך לאגם.
נפחו מוערך בכ-12 קילומטר מעוקב ושטחו הוא 50 קמ"ר.
הוא מדורג במקום ה-19 מבחינת שטח באגמים הנורווגיים.
רוב מימי האגם נשפכים אל נהר איידסלבה, אשר זורם אל איידספיורדן.
הנקודה העמוקה ביותר של האגם נחקרה באמצעות ROV בשנת 2006. בקרקעית האגם התגלה דג לבן קטן - ככל הנראה מין חדש של שריטה ארקטית (Salvelinus alpinus).
בעבר הוא היה קיים גם באגם טין, האגם השלישי העמוק ביותר בנורווגיה.
האגם הוא גם אתר לריצת מרתון "Hornindalsvatnet", המתקיים מדי שנה ביולי.
אגם האורוקו הוא האגם העמוק ביותר בניו זילנד - עומקו 462 מטרים, והוא חלק מהפארק הלאומי פיורדלנד.
האגם הוא ה-16 בעומקו מבין אגמי העולם.
עד שנת 1930 האגם נקרא "אגם האורוטו".
במאורית, פירוש השם האורוקו הוא "אוושת הרוח".
באגם האורוקו קיימים שני איים; האי הקטן בצדו הדרומי של האגם, והאי מארי.
בצדו המזרחי של האי מארי התגלה אתר קבורה מאורי, המתוארך לשנת 1660 לערך, הכולל מערה ובתוכה שלד אישה.
אגם גרינל הוא האגם הממוקם בשטח בפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר, שבמדינת מונטנה שבארצות הברית.
לאגם צבע טורקיז, שמקורו בסחף טין, הנשפך לאגם גרינל מקרחון גרינל.
אגם גרינל ממוקם 5.1 קילומטרים ממלון מני גליישר (שביל הליכה מקשר בין המלון לאגם - ההופך את האגם ליעד טיול פופולרי).
האגם ממוקם לרגלי המדרונות הצפוניים של הר איינג'ל וינג.
אורכו המקסימלי של האגם 710 מטרים (בחלק הארוך ביותר), ורוחבו המקסימלי של האגם 530 מטרים.
שטחו של האגם 321 דונמים (0.321 קילומטרים רבועים).
האגם ממוקם בגובה של 1,507 מטרים מעל פני הים.
נחל גרינל (Grinnell Creek) נשפך אל האגם ומזין אותו, וכן האגם נשפך אל המשכו של נחל גרינל, הנשפך בהמשך אל נחל קטרקט ( Cataract Creek).
אגם גרינל נקראת על שמו של ההיסטוריון, האנתרופולוג וחוקר הטבע, ג'ורג' בירד גרינל (George Bird Grinnell), אשר יזם את הקמת הפארק הלאומי גליישר.
שמו של האגם ניתן לו רשמית בשנת 1929.
אגם המלח של לימסול הוא אגם מים מליחים הסמוך לעיר לימסול שבקפריסין.
זהו גוף המים היבשתי הגדול ביותר בקפריסין ובאיי קפריסין.
האגם שוכן מדרום-מערב לעיר לימסול, וגודלו 10.65 קמ"ר.
הנקודה הנמוכה ביותר שלו היא 2.7 מטר מתחת לפני הים ובנקודה העמוקה ביותר עומק המים הוא כמטר אחד.
גאולוגים משערים שהאגם נוצר בעקבות חיבור הדרגתי של אי קטן מול החוף הדרומי של קפריסין.
האגם נחשב לאחד מאזורי הביצות החשובים במזרח הים התיכון.
רדידות האגם (יותר ממחצית האגם בעומק של פחות מ-30 סנטימטרים) מושכת אלפי ציפורי שכשוך המשתמשות בו כתחנת ביניים במהלך עונות הנדידה בין אפריקה לאירופה.
לפי ארגון BirdLife International בין 2,000 ל-20,000 פריטי פלמינגו (מסוג: Phoenicopterus roseus) מבלים את חודשי החורף באגם.
אגם מלח זה שוכן בתוך הבסיס הבריטי אקרוטירי ודקליה שבאי קפריסין, המנוהל כאזור בסיס ריבוני.
הוא ממוקם באזור הבסיס המערבי.
המחלוקת סביב בניית עמדות ההאזנה
בשנת 2003 משרד ההגנה הבריטי עורר מחלוקת לאחר שבנה באי שתי אנטנות ענק כחלק מרשת עמדות האזנה לרדיו שבנה במזרח התיכון.
אנשי סביבה מקומיים ואירופים הביעו דאגה מכך שקרבת עמדות ההאזנה למערכת האקולוגית באי יכולה להיות השפעה ופגיעה משמעותית על חיות הבר.
אגם ורדה (בפורטוגזית: Lago Verde – "אגם ירוק") הוא אחד האגמים לאורך נהר טפז'וס, נהר המוביל את מימיו לנהר האמזונאס ובדרך מזין אגמים אחדים.
על חופי האגם זרועים חולות לבנים וצמחייה עשירה וצפופה מפרידה בין הנופשים שמגיעים לרחוץ באגם היפה לבין היער הטרופי.
באגם חיים דולפיני נהרות, נחשי אנקונדה, דגי פיראנה, צלופחים מחשמלים, לוטרות נהר, קיימנים ויגוארים.
מוצא האגם אל הנהר היה מקום התיישבות של אינדיאנים, וכיום נמצא בו הכפר הברזילאי אלטר דו שאו.
מי האגם צלולים וטמפרטורת המים שלו חמימה לאורך כל ימי השנה.
אגם וולדן הוא מקווה מים בעומק של כ-31 מטר בקונקורד שבמסצ'וסטס שנוצר על ידי נסיגת קרחונים לפני 10,000 - 12,000 שנים.
הסופר, איש הטבע והפילוסוף הנרי דייוויד תורו התגורר לחופי האגם במשך שנתיים החל בקיץ 1845. התרשמויותיו וחוויותיו התפרסמו בספר הנושא את השם "וולדן או החיים ביער", והביאו לעולם את שמעו של המקום.
שמורת אגם וולדן מנוהלת כיום על ידי מדינת מסצ'וסטס ומהווה יעד תיירותי פופולרי בקיץ.
באביב ובסתיו נוהגים רבים לטייל בשבילים המקיפים את האגם ולבקר בבקתה של תורו, המכילה חדר אחד.
אגם חֶבְסְגֶל (במונגולית: Хөвсгөл нуур) הוא אגם מים מתוקים במחוז חבסגל במונגוליה.
אגם חבסגל הוא אחד העתיקים בעולם; החוקרים מעריכים את גילו בכמה עשרות מיליוני שנים.
המונגולים מכנים את האגם: "פנינה כחולה עמוקה" או "אמא".
עומקו המקסימלי 267 מטר, והוא שוכן בגובה של 1,645 מ', כ-900 ק"מ צפונית לעיר הבירה אולן בטור.
האגם הוא מאגר המים המתוקים השני בגודלו באסיה, והוא מכיל 0.4% מכמות המים המתוקים בעולם ו-70% מהמים המתוקים של מונגוליה.
סביב האגם, הוכרז הפארק הלאומי אגם חבסגל, אחד מאתרי התיירות הבולטים בצפון מונגוליה.
התיירות לאגם מתבצעת בחודשי הקיץ בלבד, מכיוון שבחורף האגם קופא ושכבת הקרח שלו מגיעה עד ל-120 ס"מ.
עד שנות ה-90 הצבא המונגולי הציב באגם כלי שיט בודד עם שבעה אנשי צוות, שהיה למעשה מהווה את כלל חיל הים המונגולי ובעיקר נועד למטרות תיירות.
אגם חובסגול ממוקם בצפון מערב מונגוליה ליד הגבול הרוסי, למרגלות הרי סייאן המזרחיים.
גובהו מעל פני הים, אורכו ועומקו .
זהו אגם המים המתוקים השני בנפחו באסיה, ומכיל כמעט 70% מהמים המתוקים של מונגוליה ו-0.4% מכלל המים המתוקים בעולם.
העיירה חטגל שוכנת בקצה הדרומי של האגם.
קו פרשת המים של אגם חובסגול קטן יחסית, ויש לו יובלים קטנים בלבד.
הוא מנוקז בקצה הדרומי על ידי עגיין גול, המתחבר לסלנג' ובסופו של דבר זורם לימת באיקל.
במעבר בין האגם לימה, המים נעים יותר מ-1,000 קילומטרים, ויורדים 1,169 מטרים, וזאת אף שמרחק קו הראייה הוא רק כ-200 ק"מ.
מיקומו בצפון מונגוליה מהווה חלק אחד מהגבול הדרומי של יער הטייגה הסיבירי הגדול, כאשר העץ השולט בו הוא הלגש הסיבירי (Larix sibirica).
האגם מוקף במספר רכסי הרים.
ההר הגבוה ביותר הוא Bürenkhaan / Mönkh Saridag (3,492 מטר), שפסגתו, מצפון לאגם, שוכנת בדיוק על הגבול הרוסי-מונגולי.
האגם קופא לחלוטין בחורף, ומכסה הקרח חזק מספיק כדי לשאת משאיות כבדות; נתיבי תחבורה על פניו מציעים קיצורי דרך לדרכים הרגילות, אשר משתמשי הדרך נוהגים לנצל.
עם זאת, נוהג זה אסור כעת, כדי למנוע זיהום של האגם הן מנזילות נפט והן מפריצות של הקרח על-ידי משאיות.
על פי ההערכות 30-40 כלי רכב פרצו את הקרח לתוך האגם במהלך השנים.
ישנו אי אליפטי בערך באמצע האגם, בשם Wooden Boy Island, בגודל 3 ק"מ מזרח–מערב ו-2 ק"מ צפון–דרום.
הוא ממוקם בערך 11 ק"מ מהחוף המזרחי של האגם, ו-50 ק"מ צפונית ליישוב חטגל .
אגם ויקטוריה או ויקטוריה ניאנזה הוא הגדול בסדרת האגמים הגדולים של אפריקה.
שטחו 68,870 קמ"ר, והוא האגם הטרופי הגדול בעולם ואגם המים המתוקים השני בגודלו בעולם מבחינת שטחו, אחרי ימת סופיריור.
אגם ויקטוריה הוא רדוד יחסית, יש בו 2,760 ק"מ מעוקב של מים, והוא אגם המים המתוקים התשיעי בנפח מימיו בעולם.
האגם הוא מקורו של הפלג הארוך ביותר של נהר הנילוס, הנילוס הלבן.
האגם שוכן על רמה בחלקו המערבי של הבקע הסורי-אפריקאי, ומפלס פני המים שלו הוא בגובה 1,134 מטר מעל פני הים.
לחופיו מצויות המדינות טנזניה, אוגנדה וקניה.
באגם ויקטוריה יש יותר מ-3,000 איים, רובם אינם מאוכלסים, בהם איי סאסא באוגנדה, שהם קבוצת איים גדולה בצפון-מערב האגם שהופכים בשנים האחרונות למוקד תיירותי.
אי מיגינגו מאוכלס על ידי דייגים.
האזכור הראשון לקיומו של אגם ויקטוריה מגיע מסוחרים ערבים שתרו באפריקה אחר זהב, שנהב, עבדים וסחורות יקרות אחרות.
במפה משנות ה-60 של המאה ה-12 הידועה בשם מפת אל-אדריסי, מצוין בבירור אגם ויקטוריה.
בנוסף, מצוין במפה כי האגם הוא אחד ממקורות הנילוס.
ברטון, זעם על חוצפתו של ספיק שטען כי הוא המגלה היחיד של האגם, על אף שהיה מדובר במשלחת חיפוש משותפת וטען שאין בתצפית החוף הדרומי הוכחה חד משמעית לכך שהאגם הוא אכן מקור הנילוס.
ויכוח ציבורי פרץ בעקבות המקרה שכלל לא רק את הקהילה המדעית באותו זמן אלא גם חוקרים אחרים שהיו נחושים לאמת או להפריך את גילויו של ספיק.
ספייק יצא שוב ב-1863 למסע מחקר בניסיון להוכיח את טענתו והפעם עם החוקר קפטן ג'יימס גראנט, אך כיוון שלא הצליחו לעקוב אחר מהלך הנילוס בין אגם ויקטוריה לאגם אלברט עדיין נותר הוויכוח בין ספייק לברטון לווינגסטון שריר וקיים.
החוקר והמיסיונר הבריטי הנודע דייוויד ליווינגסטון כשל בניסיונו לאמת את גילויו של ספיק מאחר שסטה מערבה והגיע למערכת נהר קונגו.
בסופו של דבר, היה זה החוקר האמריקאי הנרי מורטון סטנלי שאישר את גילויו של ספיק לאחר ששט סביב האגם ודיווח על מפלי ריפון שבקצהו הצפוני.
אגם ויקטוריה ממלא תפקיד משמעותי בקיום התושבים המתגוררים סביב חופיו, אזור שצפיפות האוכלוסייה בו היא מהגבוהות בעולם, ועם זאת המערכת האקולוגית שלו פגועה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הובא לאגם הדג נסיכת הנילוס (Lates niloticus), בניסיון לשפר את תנובת הדיג באגם.
אך הסתבר שדג טורף זה פגע פגיעה חמורה במערכת האקולוגית של האגם, בהיותו אחראי להכחדתם של מאות צורות חיים אנדמיות לאגם.
עקב דיג היתר של נסיכת הנילוס הצטמצמה האוכלוסייה באגם וכיום גדלות שוב אוכלוסיות הדגים האנדמיים.
בעיה אקולוגית נוספת באגם הייתה התרבות הצמח "איכהורניה עבת רגל" (Eichhornia crassipes), צמח שמקורו ביבשת אמריקה.
הצמח יצר מרבדים צפופים שהקשו על תחבורה, דיג, ייצור חשמל הידרואלקטרי וצריכת מים לשתייה.
ב-1995 90% מקו החוף של אוגנדה היה מכוסה בצמח.
פתרונות מכניים וכימיים של הבעיה נראו לא ישימים, והבעיה נפתרה לבסוף באמצעות החדרת החיפושית "חדקונית יקינתון המים המנומרת" (Neochetina eichhorniae) למים, שהביאה לתוצאות טובות מאוד.
במאה ה-20 ירד מפלס המים באגם מעומק של 120 מטרים ל-40 מטרים בלבד.
לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו.
היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba).
לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי.
מאז תחילת המאה ה-20 מעבורות אגם ויקטוריה היוו מקור תחבורה ותנועה בין אוגנדה, טנזניה וקניה.
הנמלים העיקריים לחופי האגם הם קיסומו בקניה, מוסומה, מואנזה ובוקובה בטנזניה, אנטבה, פורט בל וג'ינג'ה באוגנדה.
אגם טאופו (Taupo) הוא אגם במרכז האי הצפוני של ניו זילנד, הגדול באגמי ניו זילנד.
בקרבת האגם נמצאים העיר טאופו הממוקמת בצפון מזרח האגם והעיר טורנגי בדרומה.
בעיר טאופו האוכלוסייה מונה עשרים עד עשרים וחמישה אלף תושבים (2005) ובנוסף יש בה תיירים רבים בסופי שבוע ובעונת הקיץ.
אורך אגם טאופו כ-40 ק"מ, רוחבו כ-30 ק"מ ושטחו 616 קילומטר מרובעים.
הדרך המקיפה את האגם אורכה 161 ק"מ בערך, אך היקף האגם עצמו הוא כ-193 ק"מ בגלל פיתולים בשפת האגם.
עומקו המרבי של האגם הוא 186 מטר.
האגם משמש מקור מים לנהר הוואיקטו היוצא בחלקו הדרום מערבי.
האזור בו שוכן האגם מתאפיין בפעילות וולקנית המתבטאת בפעילות געשית ובהימצאות קיטור גאותרמי קרוב לפני הקרקע ואף כזה היוצא החוצה מן הקרקע.
בסביבה פועלות מספר תחנות כוח שמקור האנרגיה שלהם הוא גאותרמי - מים חמים וקיטור מן האדמה.
תחנת הכוח הגאותרמית הראשונה בניו זילנד הוקמה בוואירקאי, מספר קילומטר צפונית לאגם טאופו, בשנת 1958.
כמות הגשם השנתית הממוצעת באזור היא 1050 מ"מ.
גשמים יורדים בחורף וגם בקיץ והנוף נראה ירוק רוב השנה כשעיקר המשקעים יורדים בחורף בחודשים יוני עד אוגוסט.
טמפרטורות המקסימום בקיץ הן בממוצע 23 מעלות ובחורף 11.5 מעלות צלזיוס.
טמפרטורת המינימום בחורף עשויה לרדת לכדי מינוס 5 מעלות צלזיוס אך ברב הזמן אינה יורדת מתחת לאפס.
כמו אגם טובה, גם אגם טאופו שוכן בקלדרה שנוצרה מהתפרצות-על לפני כ-26,500 שנה, שפלטה טפרה בנפח של כ-1,170 ק"מ מעוקבים.
התפרצות זו הייתה הראשונה והעזה ביותר בסדרה של 28 התפרצויות מתועדות של טאופו עד ימינו.
היא הייתה בעלת מדד התפרצות געשית 8 והחומר נזרק לגובה חמישים קילומטר.
בהתפרצות לפני כ-1,800 שנים האש שרפה עצים למרחק של כשלושים קילומטרים והאפר כיסה אזור ששטחו כ 20,000 קילומטרים מרובעים.
ישנן עדויות שענן האפר כיסה את עין השמש לתקופה ארוכה ואף נצפה לאחר זמן הרחק מן המקור, ברומא מצד אחד ובסין בצד השני.
לאחר ההתפרצות קרסה הקרקע ויצרה את האגם שניקז את המים באזור בקלדרה.
המאורים הגיעו לאזור במאה השש עשרה.
מתיישבים אירופאים הגיעו לאזור במאה התשע עשרה, בסביבות שנת 1830, ועסקו בעבודות עץ וכריתת יערות.
תוך מספר עשרות שנים הכחידו החלוצים כמעט את כל היערות הטבעיים.
החלוצים עסקו גם בציד, דיג וחקלאות.
האירופיים גם החלו בפעילות מיסיונרית באזור.
ההתיישבות גדלה במהלך מלחמת האדמה של שנת 1860 שהתנהלה בין המתיישבים הבריטים בניו זילנד לבין התושבים המאוריים.
המאורים עמדו יפה בקרב נגד המתיישבים שגובו על ידי הצי הבריטי אך נאלצו לקבל את הסכם השלום שהוצע להם.
בשנת 1872 לאחר ההסכם והשכנת השלום הסכימו המאורים להקצות שטח בחלק הצפוני של האגם להקמת היישוב.
העיר הידועה כיום בשם טאופו הייתה כבר ישוב בשנת 1877. בשנים האחרונות נעשה מאמץ לשימור המורשת של החלוצים האירופים ושל התושבים המאורים הקדומים של ניו זילנד.
האזור סביב אגם טאופו החל מתפתח בעיקר בשנות החמישים של המאה העשרים סביב תחום היערנות והקמת תחנת כוח גאותרמית בוואירקאי הסמוכה.
כלכלת האזור מבוססת כיום על תיירות פנים ותיירות חוץ.
האגם והנהרות הנשפכים אליו וממנו משמשים לענפי ספורט המים השונים.
גם ענפי ספורט אחרים נפוצים באזור כמו הליכה, ורכיבת אופניים.
בחורף האזור הוא יעד מבוקש לחובבי הסקי והסנובורד.
הניו זילנדים מתגאים בכך שהאזור הוא מרכז עולמי לדיג של דגי טרוטה.
אגם טאהו הוא אגם מים מתוקים שנמצא בהרי הסיירה נבדה בין קליפורניה ונבדה שבארצות הברית.
כשני שלישים מקו החוף שייכים לקליפורניה.
גובה האגם הוא כ-1,899 מטר מעל פני הים.
אזור האגם משמש כאזור נופש לתושבים משתי המדינות, רבים מחזיקים בקתה באזור, ובחורף אתרי סקי באזור מושכים גולשים רבים (הגדול והמפורסם בהם הוא "הבנלי").
אגם ז'נבה או אגם למאן הוא אגם המים המתוקים השני בגודלו במרכז אירופה, אחרי אגם בלטון בהונגריה.
60% משטחו נמצאים בשווייץ (בעיקר בשטח קנטון ווֹ אך גם בשטח הקנטונים ואלה וז'נבה) ו-40% נמצאים בתחומי צרפת.
צורת האגם היא סהר באורך 73 קילומטרים.
רוחבו המרבי הוא 14 קילומטרים ועומקו המרבי 310 מטר.
הוא מכסה שטח של כ-582 קילומטר רבוע.
מקורו העיקרי ומוצאו הוא נהר הרון המנקז אליו את משקעי הרי האלפים ומתנקז ממנו לצרפת.
מלבד נהר זה מתנקזים אל האגם גם מים מהרי היורה ומהרמה השווייצרית בעיקר בשלושה נהרות נוספים.
חופי אגם ז'נבה מיושבים באוכלוסייה דוברת צרפתית ורצופים באתרי תיירות ובערים ועיירות שחלקן בעלות חשיבות בינלאומית בתחומים שונים כמו ז'נבה, לוזאן ומונטרה.
ניתן לעבור בין הערים באונייה בבעלות "החברה הכללית לשיט באגם ז'נבה" שנוסדה בשנת 1873.
אגם טה אנאו הוא האגם הגדול ביותר באי הדרומי של ניו זילנד והאגם השני בגודלו במדינה.
האגם נמצא בחלקו הדרום מערבי של האי הדרומי, בתחומי הפארק הלאומי פיורדלנד ומכסה שטח של 344 ק"מ רבוע.
האגם קרוי על שמן של מערות טה אנא-או (Te Ana-au) הנמצאות לחופו המערבי של האגם ומשמעות שמן בשפה המאורית היא - "מערת המים המתערבלים".
האזור בו שוכן האגם עוצב על ידי תנועת קרחונים במהלך עידן הקרח בתהליך הדומה לתהליך היווצרותם של פיורדים.
עקב כך האגם בנוי בצורה של רצועה צרה הנמתחת לאורך של כ-65 ק"מ מצפון לדרום וממנה יוצאות שלוש שלוחות, הנקראות "פיורדים" לכיוון מערב - הפיורד הצפוני, הפיורד הדרומי והפיורד האמצעי.
האגם נמצא בגובה של 210 מטרים מעל פני הים, ועומקו המקסימלי הוא 270 מטר.
האגם מוזן על די מספר נהרות, כשהבולט בהם הוא נהר אגלינטון הנשפך אל האגם בחלקו הצפון מזרחי.
נהר ואיאו מנקז את האגם מחלקו הדרומי וזורם אל אגם מאנאפורי.
העיירה טה אנאו הקרויה על שם האגם שוכנת לחופו של האגם, בפינה הדרום מזרחית, ופרט אליה אין בסביבתו של האגם נקודות יישוב גדולות.
התרגום האנגלי של השם המאורי טה אנאו שנוי במחלוקת.
רבים סברו שטה אנאו היה שמה של הנכדה של הקיה (Hekeia), ראש שבט ווייטאהה (Waitaha), ששמה ניתן גם להר בשרשרת הרים לונגווד.
כאשר מערות טה אנה-או התגלו מחדש בשנת 1948, הסברים קודמים לשם הוחלפו בפירוש של השם המלא טה אנה-או, מאורית עבור 'המערה של מים סוחפים'.
אגם וולטה הוא מאגר המים המלאכותי הגדול בעולם מבחינת שטח פניו (surface area).
המאגר נמצא בגאנה ואוצר את מימי נהר הוולטה הסכור על ידי סכר אקוסומבו שנבנה ב-1965.
שטחו של אגם וולטה 8,502 קמ"ר ומתנקזים אליו מים מאגן ניקוז של 385,180 קמ"ר.
עם היווצרות אגם וולטה היה צורך לשכן מחדש 78,000 תושבים ו-200,000 חיות משק השייכות להם.
הוא שוכן לאורך קו גריניץ', שש מעלות מצפון לקו המשווה.
הנקודה הצפונית ביותר של האגם קרובה לעיירה Yapei , והקצה הדרומי ביותר שלו הוא בסכר אקוסומבו , 520 ק"מ במורד הזרם.
סכר אקוסומבו מעכב הן את נהר הוולטה הלבן והן את נהר הוולטה השחור, שהתכנסו בעבר למקום בו נמצא אמצע המאגר כיום, ויוצרים את נהר וולטה היחיד.
נהר הוולטה הנוכחי זורם מהיציאה של תחנת הכוח של הסכר ומברצי המים, אל האוקיינוס האטלנטי בדרום גאנה.
האיים העיקריים בתוך האגם הם האי דודי , אי הגמדים וקורפה.
הפארק הלאומי דיגייה שוכן על חלק מהחוף המערבי של האגם.
האגם נוצר לצורך הפעלת סכר אקוסומבו .
הוא תוכנן במקור על ידי הגאולוג אלברט קיטסון במהלך התקופה הקולוניאלית הבריטית ב-1915, כדי לנצל את האנרגיה של הנהר להיתוך המינרל בוקסיט, עופרת האלומיניום, שמקורה במקום.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם סיום העידן הקולוניאלי, פעל קוואמה נקרומה, נשיא גאנה הראשון, למודרניזציה של הארץ.
גאנה התברכה במינרל בוקסיט (עופרת האלומניום) שהפקתו והתכתו מחייבת אנרגיה עצומה.
בניית תחנת כוח הידרואלקטרית בנהר וולטה, הייתה הדרך להפיק את האלומיניום ולקדם את כלכלת גאנה באופן משמעותי.
ועדת תכנון שהוקמה, הגיעה למסקנה כי על מנת ליצור סכר כה גדול, יהיה צורך בהרחבת דרום נהר וולטה לצורך ייצור אגם מלאכותי.
הדבר הצריך להציף אזור גדול שבו עשרות כפרים ויישובים, ולהעביר את התושבים למקומות אחרים.
עם זאת, מעבר לתועלת הברורה שבהפקת האלומיניום, האגם שייווצר יגדיל את הזדמנויות הדיג, ובכך יסייע להאכיל את האוכלוסייה באזור.
בהמשך התפתח גם תחום התיירות לאגם.
מצד שני, נחזו בעיות עם מחלות הקשורות לקיומו של מאגר מים פתוח ענק, כגון התפשטות מלריה ומחלות אחרות.
החברה הבריטית "אלומיניום לימיטד", נותנת החסות התעשייתית הראשית של הפרויקט, פרשה לאחר שגאנה הפכה לעצמאית ב-1957. חברת "קייזר אלומיניום" נכנסה לפרויקט בשלב זה ולאחר משא ומתן ממושך עם מדינת גאנה הצעירה, הובטח מימון לפרויקט, אך זאת ללא התחשבות בתושבי האזור המושפע, כצעד לקיצוץ עלויות.
בניית האגם והסכר החלה אפוא לפני שהממשלה החלה לתכנן את היישוב מחדש.
בסופו של דבר הוצף אזור שבו היו 740 כפרים, והדבר חייב יישוב מחדש של 78,000 בני אדם.
בסמוך לתחילת העבודה על האגם, הוקמה סוכנות ציבורית, וארגנה בנייה של 52 עיירות חלופיות, שהתיימרו לשמש מודל למודרניזציה ולשיפור פרנסת האוכלוסייה המקומית.
בדיעבד התברר, שהיישוב מחדש של התושבים בשנת 1964 היה כאוטי ולא יעיל.
ארגון לקוי גרם לבעיות להימשך זמן רב לאחר השלמת הפרויקט וגרם לקשיים משמעותיים לאוכלוסייה המקומית.
בטווח הארוך, היווצרות האגם שיבשה את שיטות הדיג והחקלאות המסורתיות באזור וגרמה לעלייה גדולה בשכיחות המחלות.
המודרניזציה בהנהגת הממשלה לא הצליחה, ואנשים נאלצו להסתגל לנסיבות החדשות בעצמם.
עם זאת, ייצור המזון האזורי, בעיקר בתחום הדייג, התגבר בעשרות השנים שלאחר בניית סכר אקסומבו, והאגם פתח גם נתיב גדול לניווט לצפון המדינה וסיפק הזדמנויות חדשות לפיתוח התיירות.
ההתחממות הגלובלית משפיעה גם על כמות המים בנהר וולטה, מה שהביא לירידת מפלס המים בשנים האחרונות, ולכן להפחתה ביכולת ייצור החשמל.
סכר אקוסומבו מייצר 912 MW של חשמל עבור המדינה, ובנוסף מאפשר ייצוא חשמל למדינות הסמוכות טוגו, בנין ומדינות אחרות, ובכך מאפשר לגאנה להרוויח מטבע חוץ.
אגם וולטה משמעותי גם לתחבורה, ומספק נתיב מים הן למעבורות והן לכלי שיט.
מכיוון שהאגם הענק שוכן באזור טרופי, המים נשארים חמים כל השנה באופן טבעי, ומאפשר לאוכלוסייה עצומה של דגים, כולל דגים גדולים, להתרבות במקום.
האגם מושך גם תיירות, כולל ספינות קרוז לביקור באי דודי, האי הגדול באגם.
ההתפתחויות האחרונות כוללות הקמת מפעל בקנה מידה גדול לקצירת עצים שקועים בבוץ, מהיערות המוצפים מתחת לאגם וולטה.
פרויקט זה מאפשר ייצוא של גזעי עצים טרופיים בעלי ערך גבוה מבלי לדרוש כריתה נוספת או הרס של יער קיים.
בנוסף להפקת מטבע חוץ עבור האזור והפחתת התלות של המקומיים בדיג כפעילות כלכלית עיקרית, הסרת העצים השקועים גם משפרת את הניווט באגם ומגבירה את הבטיחות לכלי השיט בו.
אגם טאנה (באמהרית: ጣና ሐይቅ) הוא מקור הנילוס הכחול, מקור המים החשוב של אתיופיה ומצרים.
הוא מספק 80% ממימי הנילוס.
זהו האגם הגדול באתיופיה ושטחו, הנע סביב 3,156 קמ"ר שמשתרע בין העיר בהר דר לבין העיירה הקטנה קונזלה, הוא השלישי בגודלו באגן הנילוס.
מחקר הידרולוגי העלה כי מפלס האגם צפוי להישאר יציב גם בתרחיש של בצורת קשה וממושכת: דרושה ירידה של 40-45% בכמות המשקעים הממוצעת באגן הניקוז של האגן למשך 7–8 שנים לפחות כדי שתקציב המים של האגם יצא משיווי משקל.
בראשית המאה ה-20 בריטניה בקשה להקים סכר באגם טאנה על מנת להסדיר את משטר המים באגן הנילוס, המשתרע על פני מצרים וסודאן, שהיו תחת השליטה הבריטית.
אתיופיה לא קבלה את ההצעה.
יש סברה, כי בריטניה גמלה לאתיופיה על כך, כאשר אפשרה לאיטליה את המעבר בתעלת סואץ בבואה לכבוש את אתיופיה.
מספרם משתנה בהתאם לגובה פני האגם.
ההנחה היא שגובה המים ירד בשני מטר בארבע מאות השנים האחרונות.
המיסיונר הפורטוגזי, מנואל דה אלמיידה, שהיה במקום במאה ה-17 מספר על 21 איים באגם, כאשר על שמונה מהם יש מנזרים.
הנוסע הסקוטי ג'יימס ברוס מעיד בספר אודות מסעותיו לגילוי מקור הנילוס בשנים 1768–1773 על אחד עשר איים מיושבים באגם.
יש גם מקור נוסף, המונה 37 איים, כאשר ב-19 מהם יש כנסיות או מנזרים.
באיים נמצאו שרידים מימי קיסרים אתיופיים מהעבר.
כן מניחים כי אוצרות של הכנסיות נשמרו באיים אלה.
יהודים התגוררו בעיירה הקטנה קונזלה ובכפרים סביב לה בהם סקלט, גבגביט, פורהה, סנקרה.
מרבית היהודים עלו לישראל עד שנת 2010.
החל משנת 1902 בריטניה, ששלטה במצרים ובסודאן, פנתה לממשלת אתיופיה העצמאית בהצעה להקים סכר ביציאה מאגם טאנה.
בריטניה ראתה בהקמת הסכר חלק ממשטר ויסות המים באגן הנילוס.
היה בסכר גם אמצעי להפקת די חשמל על מנת לחשמל את כל אתיופיה - דבר שעשוי היה לתרום רבות להעלאת הרמה הכלכלית והחברתית של אתיופיה.
בנוסף לכך, הציעה בריטניה לאתיופיה מענק כספי גדול ואפילו יציאה עצמאית לים סוף באמצעות נמל בתחום סומליה, לשעבר סומליה הבריטית.
היא חששה כי השתלבותה בתוכנית יגרור את צירופה לתחום השליטה הבריטית.
אתיופיה החליטה לשמור על העצמאות שלה מפני האימפריה הבריטית.
תחנת כוח הידרואלקטרית הוקמה לבסוף בשנת 2003 ומיתנה את ספיקת המים דרך מפלי הנילוס הכחול, שנותרה מרשימה רק בעונה הגשומה.
פרופ' חגי ארליך בהרצאה בגלי צה"ל ביום 28 אוגוסט 2007 מעלה את האפשרות כי בריטניה - אולי אפילו בתת-המודע - הזניחה או הקריבה את אתיופיה בשל סירובה להקים את הסכר על האגם.
עובדה היא שבריטניה אפשרה החל משנת 1934 למוסוליני להעביר את צבא איטליה, דרך תעלת סואץ דבר שהביא לתקיפת אתיופיה על ידי איטליה.
אגם חוּלוּן, המכונה גם אגם דאלאי, שוכן בקצה הצפון מזרחי של מונגוליה הפנימית, שהוא חבל ארץ אוטונומי בסין.
האגם נמצא ברמת בארגה, בגובה 539 מטר מעל פני הים, בנציבות העירונית חולונבויר ושטחו 2,315 קילומטרים רבועים, החמישי בגודלו בסין.
האגם מקבל את מימיו מנהר חרלן ועומקו בתקופות צחיחות נע בין 6 - 9 מטרים ובתקופות שופעות בגשם הוא נשפך מעל גדותיו והמים מתנקזים באפיק נחל ארגון.
באגם חיים לפחות 30 מינים של דגים, יש לו צמחייה עשירה ובאזור יש לפחות 200 מינים של בעלי כנף.
העיר הקרובה, חאילאר, נמצאת במרחק 150 קילומטרים ובאותו מרחק נמצא, מצפון מערב, נחל חלחין גול, מקום בו התנהל קרב חלקין גול ב-1939 בין ברית המועצות ובין יפן.
ויאריקה (בספרדית: Lago Villarrica) הוא אגם במחוז אראוקניה בדרום צ'ילה, דרומית-מזרחית לטמוקו וצפונית-מזרחית לוולדיביה.
האגם שואב את שמו מהר הגעש ויאריקה השוכן דרומית-מזרחית לאגם.
בשפת המפוצ'ה שמו מיולפקן (Mallolafquén).
האגם שוכן ממערב לרכס הרי האנדים, באזור רווי אגמים.
מצפון לו אגם קוליקו, מצפון-מזרח קבורגואה ומדרום קלפקן.
האגם הוא אתר תיירות פופולרי, ומתקיימות בו פעילויות של ספורט ימי כגון סקי מים, שיט, קיאקים ודייג.
לחופיו שתי עיירות המבוססות על ענף התיירות, ויאריקה מדרום-מערב ופוקון מדרום-מזרח.
אגם חנרל קאררה (כפי שהוא מכונה בצ'ילה; בספרדית: Lago General Carrera) או אגם בואנוס איירס (כפי שהוא מכונה בארגנטינה; בספרדית: Lago Buenos Aires) הוא אגם בפטגוניה, בגבול צ'ילה וארגנטינה, שמקורו בקרחונים קדומים.
שטחו של האגם 1,850 קמ"ר, מהם 970 קמ"ר במחוז אייסן הצ'יליאני ו-880 קמ"ר בפרובינציית סנטה קרוס הארגנטינאית.
האגם הוא הגדול ביותר בצ'ילה והרביעי בגודלו בארגנטינה.
האגם מתנקז דרך נהר בייקר לאוקיינוס השקט, ואולם בשנים גשומות זורם ממנו נחל פניקס צ'יקו לנהר דֶסֶאָדוֹ, הנשפך לאוקיינוס האטלנטי.
הוא ממוקם באזור נמוך יחסית (217 מ' מעל פני הים), ומוקף בהרי האנדים.
לגדות האגם מספר יישובים קטנים.
בצד הצ'יליאני מצויים פוארטו אינחניירו איבאנייס, ריו טרנקילו וצ'ילה צ'יקו (היישוב הגדול ביותר, ובו כ-3,000 תושבים), ובצד הארגנטינאי לוס אנטיגואוס.
תושבי האזור מתפרנסים בעיקר מגידול כבשים, מתיירות ומדייג של דגי טרוטה וסלמון.
בסמוך לקצהו המזרחי של האגם עובר כביש 40 הארגנטינאי, ולאורך גדתו המערבית עוברת הקארטרה אאוסטרל הצ'יליאנית.
אגם ואלן (Walensee) הוא אחד מהאגמים הגדולים בשווייץ, הוא שוכן בין הקנטונים סנט גלן וגלרוס.
בצד הצפוני, שרשרת ההרים Churfirsten מתרוממת כמעט אנכית מהמים.
בצד השני של האגם נמצא אזור ספורט החורף והטיולים הפופולרי של Flumserberg.
שטחו של האגם הוא 24.19 קילומטרים מרובעים והנקודה העמוקה ביותר בו מגיעה לעומק של 104.7 מטרים.
על הגדה הצפונית של האגם שוכן כפר קווינטן, ועל הגדה הצפון מזרחית נמצא המפל Seerenbach, הנופל מגובה 22 מטרים.
האוניות של חברות הספנות של אגם וואלן פועלות כל השנה, אם כי בחורף השירות מוגבל לחיבור מ Murg לקווינטן הבלתי נגיש אחרת.
אגם ואנקה הוא אגם בחבל אוטגו שבאי הדרומי של ניו זילנד, הרביעי בגודלו במדינה.
שטח האגם 192 קמ"ר, עומקו מוערך בכ-300 מטרים, ופני האגם בגובה 300 מטר מעל פני הים.
משמעות השם – "המקום של אנקה", על שם אחד מהשבטים המקומיים.
האגם תועד לראשונה על ידי אירופאי בשם נתנאל צ'למרס בשנת 1853.
מקורות האגם הם שני נהרות, המאטוקיטוקי והמקרורה, הזורמים באי, הראשון מדרומו והשני מצפונו של האגם.
האגם הוא מקורו של נהר קלות'ה הזורם מדרומו של האגם.
האגם סמוך מאוד לאגם האווּה, השוכן בנקודה הקרובה ביותר רק כקילומטר אחד מן האגם.
באגם מספר איים קטנים, המשמשים בתי גידול לציפורים חסרות תעופה האנדמיות לאי.
האגם כולו מוגן בחוק מיוחד האוסר את הרס חופיו, ודואג לשימורו בצורתו הטבעית.
בסמיכות לאגם נמצאות העיירה ואנקה, הקרויה על שם האגם, והעיר קווינסטאון.
הזמרת קרן פלס הוציאה בשנת 2012 סינגל בשם "לייק וואנקה".
האגם גם נזכר בסרטון "משפחת שווץ פרק 3 - דוכן מיצים"
אגם השנאה או ימת השנאה הוא ימה ירחית קטנה באזור ארץ השלגים (Terra Nivium) של הירח.
אין מדובר בימה אלא, בדומה ליתר ימות הירח, ברמה נמוכה המכוסה בזלת.
קוטרה של הימה 70 קילומטרים, והיא ממוקמת בקואורדינטות 19.0° צפון, 7.0° מזרח.
שמה של הימה אומץ על ידי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי ב-1976.
אגם ויידמה (בספרדית: Lago Viedma) הוא אגם באורך 80 ק"מ בפטגוניה, בפרובינציית סנטה קרוס, ארגנטינה, סמוך לגבול עם צ'ילה.
זהו אגם מים מתוקים גדול ומוארך, הנוצר ממי קרחונים.
מקור שם האגם מהחוקר הספרדי אנטוניו דה ויידמה, שבשנת 1783 הגיע לחופיו, ובכך היה לאירופאי הראשון שעשה זאת.
העיירה אל צ'לטן והפסגות של הרי הפיץ רוי וסרו טורה שוכנים סמוך מאוד לאגם.
האגם ניזון בעיקרו מקרחון ויידמה בקצה המערבי שלו.
רוחבו של הקרחון 5 ק"מ ומקום השפך שלו הוא האגם.
הנוף החום שמסביב לאגם הוא תוצאה של הקרח, שלא השאירה שום צמחייה על העמקים שמסביבו.
מים מאגם ויידמה זורם לאגם ארחנטינו דרך נהר לה לאונה, ובסופו של דבר נשפך לאוקיינוס האטלנטי דרך הנהר סנטה קרוס.
למרות שרוב שטח האגם שוכן בשטח ארגנטינה, החופים המערביים מגיעים לשדה הקרח הפטגוני הדרומי, לאזור בו הגבול בין ארגנטינה לצ'ילה נותר לא ברור.
אגם ונדה הוא אגם בעמק רייט, אשר בארץ ויקטוריה, ביבשת אנטארקטיקה.
האגם הוא כנראה גוף המים הגדול הטבעי בעל רמת המליחות השנייה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ העומדת על יותר מ-35%.
האגם מכוסה בשכבת קרח של יותר משלושה מטר.
מי האגם משוכבים ומליחות המים והטמפרטורה שלהם עולה עם עומק המים.
האגם ניזון ממי הפשרת הקרחונים הזורמים בנהר אוניקס.
עם הגברת הפשרת הקרחונים יש גידול בזרימת המים לאגם.
מליחות האגם גבוהה יותר ממליחות אגם עסל (34.8%) שבג'יבוטי וים המלח (34.2%).
אולם, מליחותו נופלת מגוף המים הקטן הנמצא באגם דון חואן (44%) הנמצא אף הוא בעמק רייט.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת החקר של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון שבניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1958–1959).
האגם נקרא על שמה של כלבה שמפקד משלחת החקר של אוניברסיטת ויקטוריה השתמש בה למשוך מזחלת במהלך המשלחת הבריטית לחקר צפון גרינלנד.
אגם וָטֶרְן (בשוודית: Vättern) הוא אגם עמוק של מים מתוקים, הנמצא בארץ יטאלנד, בדרומה של שוודיה.
אגם וטרן הוא השני בגודלו בשוודיה (אחרי אגם ונרן), והחמישי בגודלו באירופה כולה.
במרכזו של האגם ניצב האי ויסינגאֶה.
האגם משמש עורק ראשי לתחבורה הימית (ובמיוחד מאז חציבת תעלת יטה ), וישנן ספינות העוברות דרכו בדרכן מדנמרק לפינלנד.
מעניינת העובדה שצורתו של האגם מזכירה את צורת שוודיה בהגדלה, ואת צורת האי שבמרכזה בהקטנה.
ישנן מספר תאוריות לגבי מקור שמו של האגם.
לכן, יש המניחים כי השם שובש מהמילה "vatten" (ללא הנקודות מעל האות), שפירושה "מים".
יש גם הגורסים כי המקור הוא דווקא משחק מילים: השם "vättren" בשוודית (מבחינת דקדוק) הוא "ה-vätter".
זאת, מאחר שסיומת ה-n בסיום שם עצם יכולה להתפרש כה"א הידיעה בעברית.
ולכן, אם השם נקרא "ה-vätter", בנורדית עתיקה (Old Norse) הוא יכול להיכתב כ"Vættir", שפירושו "רוח האגם", או "רוח הטבע".
אגם וטרן ממוקם בחבל הארץ יטאלנד, ומחולק בין ארבעה מחוזות; רוב רובו של האגם מחולק בין שני המחוזות העיקריים: אסטרייטלנד (=מילולית: מזרח גטלנד) במזרח, ווסטריטלנד (=מילולית: מערב גטלנד) במערב.
חלקו הצפוני נמצא במחוז אוברו, וחלקו הדרומי (הכולל את האי וויסינגאֶה (=מילולית "האי וויסינג")) ממוקם במחוז סמולנד.
האי ויסינגאֶה ("האי ויסינג") ממוקם בחלקו הדרומי של האגם.
האי ממוקם במרחק של 30 ק"מ צפונית לינשפין ו-6 ק"מ מערבית לגְרֵנַה, שתי הערים המרכזיות שמהן ניתן להגיע לאי.
אורכו של האי הוא 14 ק"מ, רוחבו 3 ק"מ, כך ששטחו הכולל הוא כ-24 קמ"ר.
במאות ה-12 וה-13, היוותה הטירה "נאס" (Näs) בקצהו הדרומי של האי את מקום מגוריהם של המלכים השוודים המוקדמים.
ארבעה מלכים נפטרו בטירה: קרל השביעי, אריק העשירי, יוהאן הראשון ומגנוס השלישי.
בנוסף, בשלהי המאה ה-17 קבעו את מיקומם משפחת האצולה באי, בטירה אחרת ושמה "ויסינגבורג", שנמצאת בחלקו המזרחי של האי.
כיום עומדות שתי הטירות בחורבתן, ועם זאת הן משמשות מקור משיכה עיקרי למטיילים ומקום ציון באי.
במהלך המאה ה-19 נטעו חיילי הצי השוודי עצי אלון רבים ברחבי האי, על מנת שניתן יהיה להשתמש בעץ כחומר בנייה איכותי לבניית ספינות בעתיד.
ואמנם עצי האלון נמצאים היום מוכנים לבניית ספינות, אך מאחר שכיום כבר לא בונים ספינות מלחמה מעץ, הם נותרו על האי.
לפיכך חלקו הגדול של האי מכוסה ביערות עצי אלון (שאר שטחו משמש לחקלאות).
בנוסף לאי המרכזי, ישנם מספר איים בחלקו הצפוני של האגם.
בדרום האגם, מעט מזרחית לינשפין, ישנם מפלי הוּסְקְוָוארְנַפוֹלֵן (Huskvarnafallen).
המפלים הם למעשה רצף של שמונה מפלים, המתפרשים לאורך של כקילומטר, כשהגובה המצטבר שלהם הוא גם הגבוה ביותר בשוודיה (116 מ').
הגבוה מביניהם נקרא מפל סְלִיפּסְטֶנְסְפוֹלֵט (Slipstensfallet), והוא מתנשא לגובה של 21 מ'.
לאורך המפלים ישנם מספר אזורים גאולוגיים מיוחדים, מערות תת-קרקעיות, שנוצרו מתקופת הקרח והלאה.
הידוע שביניהם הוא "הקומקום של הענק" (Giant's kettle).
אגם ויניפג הוא אגם בגודל 24,514 קילומטרים רבועים במניטובה, קנדה והוא שארית של ימת אגאסי הקדומה.
קצהו הדרומי נמצא כ-55 קילומטרים צפונית לעיר ויניפג.
הוא האגם הגדול ביותר בקנדה הדרומית.
הוא רדוד יחסית לאגמים אחרים, עם עומק ממוצע של כ-12 מטרים.
הוא בעל צורה מאורכת עם 416 קילומטרים מקצהו הצפוני לקצהו הדרומי.
הוא אגם המים המתוקים ה-11 בגודלו בעולם והשישי בגודלו בקנדה.
תחנת הכוח והגז "Manitoba Hydro" המספקת חשמל וגז טבעי, משתמשת באגם.
אגם טודוס לוס סנטוס (בספרדית: Lago Todos los Santos) הוא אגם הממוקם במחוז לוס לאגוס בדרום צ'ילה, 96 ק"מ צפונית מזרחית לבירה האזורית פוארטו מונט, ו-76 ק"מ מזרחית לפוארטו ואראס.
האגם שוכן בשטח מוגן בתוך הפארק הלאומי ויסנטה פרס רוסאלס בגובה של 198 מטר מעל פני הים.
גודלו של האגם הוא 178 קמ"ר, ועומקו המרבי 337 מטר.
צורתו הנוכחית של האגם היא כתוצאה מתזוזת קרחונים וולקנים.
שפת האגם מוקפת ביערות ממוזגים האופייניים לדרום צ'ילה, והאגם מוקף בעיקר בהרים תלולים ובמידה פחותה במישורים קטנים.
שלושה הרים מושלגים ידועים סביב האגם: הר הגעש אוסורנו במערב, הר פונטיאגודו בצפון, והר טרונדור במזרח.
על גדותיו של האגם שוכנות העיירות: פאולה, פטרוויי וקאיוּטוּ.
האגם כונה על ידי האינדיאנים ילידי המפוצ'ה: פוראילה, פיצ'ילאוקון וקיוצ'וקוי.
האירופאים הראשונים שביקרו באגם היו מסיונרים ישועים שהגיעו אליו בסביבות 1670, ועקב העובדה שהם השתמשו בו להטבלות האגם קיבל את השם "טודוס לוס סנטוס" (אגם "כל הקדושים").
האגם התגלה מחדש בשנת 1849 על ידי משלחת של ממשלת צ'ילה בראשות החוקר בנג'מין מוניוז גאמרו.
האגם כונה על ידי המשלחת "אגם אמרלד" עקב צבע האזמרגד של מימיו.
כיום, נעשה שימוש בשני השמות הללו עבור האגם.
האגן של אגם טודוס לוס סנטוס משתרע על כ-3,036 קמ"ר.
במרכז האגם ישנו אי קטן בשם מרגריטה שגודלו כ-2 קמ"ר.
היובל העיקרי של האגם הוא נהר פאולה וריו נגרו (הנהר השחור); שני הנהרות הללו מתאחדים יחד בסמוך לעיירה פאולה, ואז נשפכים יחדיו לתוך האגם.
נהר פאולה מנקז את האגף הצפוני של הר הגעש הרדום טרונדור, והנהר השחור מנקז עמק ארוך מכיוון צפון לדרום.
היובל השני בחשיבותו הוא הנהר הלבן אשר מנקז את האגף הדרומי של הר הגעש טרונדור.
הניקוז של מימי האגם החוצה ממוקם בסמוך לעיירה פטרוויי שבה נוצר נהר הקרוי על שמה, והזרימה של מימי האגם בנהר זה מגיעה למהירות של 270 מ"ק לשנייה.
במרחק קצר מהעיירה, נהר פטרוויי נופל דרך מפלי פטרווויי הקרויים על שמו.
גשמים כבדים באגן הניקוז של האגם עשויים להגביה את מימי האגם ב-3 מטרים נוספים, ועקב כך, הרמה שסביב האגם משמשת פעמים רבות כקו החוף שלו.
האגם מוקף בגבעות תלולות המותירות מקום מועט עבור מספר מישורים קטנים.
באגם יש שני נמלים: אחד בעיירה פטרוויי בקצהו המערבי, ואחד בעיירה פאולה בקצהו המזרחי.
לשתי העיירות יש שרותי תיירות, ועקב העובדה שאין נתיב יבשתי המחבר ביניהם סביב האגם, התנועה ביניהם היא על ידי שיט במימי האגם.
שיט זה מייצג חוליה אחת מתוך "מסלול האגמים" הנמשך מפוארטו מונט ופוארטו ואראס בצ'ילה, עד לסן קרלוס דה בארילוצ'ה על שפת אגם נאוול ואפי בארגנטינה.
אגם טובה (באינדונזית: Danau Toba) הוא אגם הלוע הגדול ביותר בעולם.
האגם ממוקם בחלק הצפוני של האי האינדונזי סומטרה והוא האגם הגדול ביותר באינדונזיה והקלדרה הגדולה ביותר שנוצרה בתקופת הרביעון, בגודל של 35 על 100 ק"מ.
האגם נמצא 904 מטרים מעל פני הים, והפסגה הגבוהה ביותר מתנשאת לגובה 2,157 מטרים מעל פני הים.
התפרצות-על האחרונה בו, לפני כ-74,000 שנים, גרמה לאסון טובה.
רוב האנשים שחיים באזור אגם טובה הם בני שבט הבאטאק (Batak).
בשנת 2020 הוכר אגם טובה כגאופארק עולמי של אונסק"ו.
אגם טובה נמצא בסביבה טקטונית של אזור הפחתה.
הוא הקלדרה של הר געש שכבתי (סטרטו-וולקן) אשר נוצרה במהלך ארבע התפרצויות געשיות משמעותיות בתקופת הפלייסטוקן, שהחלו לפני כ-1.2 מיליון שנים.
ההתפרצות יוצרת-האיגנימבריט האחרונה, שהתרחשה לפני כ-74,000 שנים, יצרה את הטוף הצעיר של טובה מפתחי געש בקצוות הצפון-מערבי והדרום-מזרחי של האגם הנוכחי.
זו הייתה ההתפרצות הגדולה ביותר הידועה מתקופת הרביעון, אשר פלטה כ-3,800 קמ"ק של אפר געשי, שכיסה שטח של כ-40 מיליון קמ"ר לעומק של יותר מ-5 מ"מ, וכן 1,500 קמ"ק של משקעי זרם פירוקלסטי.
התרוממות חוזרת לאחר ההתפרצות יצרה את האי סאמוסיר (Samosir) וחצי-האי אולואן (Uluan).
התפרצויות נוספות לאחר מכן כוללות יצירת סדרה של כיפות לבה, צמיחת הר הגעש פוסוקבוקיט (Pusukbukit) אשר פעילות גיאותרמית בו פולטת גזים חמים ואדים בשוליים הדרומיים של הקלדרה, ויצירת הר הגעש טנדוקבנואה (Tandukbenua) בקצה הצפון-מערבי ביותר של הקלדרה, שהיעדר הצמחייה עליו מצביע על כך שהוא עשוי להיות בן מאות שנים בלבד.
הסלעים העיקריים באגם טובה הם דקיט, ריוליט, טרכיאנדזיט או טרכיאנדזיט בזלתי, אנדזיט או אנדזיט בזלתי.
המגוון הביולוגי בתוך אגם טובה כולל פיטופלנקטון, דגים, צמחייה מימית ואורגניזמים בינתיים (Benthic animals, יצורים החיים בקרקעית של מקווי מים).
הצמחייה באגם כוללת צמחי מים טובלים כגון נהרונית, אלף עלה, קרנן, נאדיד, הידרילה ונאוונית, צמחי מים עולים כגון שושנת מים, וצמחי מים צפים כגון עדשת מים זעירה ויקינתון המים, סך הכל 14 מינים.
ידועים 25 מיני פיטופלנקטון מ-3 מחלקות במימי האגם, מספר הנחשב לנמוך יחסית.
מימי האגם נוטים להיות בוציים, חוליים וסלעיים - תנאים אידיאליים לרכיכות מים מתוקים.
עם זאת, נמצאו באגם רק 6 מיני חלזונות וצדפות, אשר אחת מהן - Corbiculla tobae - אנדמית לאגם טובה.
עם הנוכחות המופחתת של הפיטופלנקטון והאורגניזמים הבינתיים, המשחקים תפקיד חשוב בשרשרת המזון, גם המגוון של מיני הדגים באגם טובה נמוך יחסית.
מבין 14 מיני הדגים החיים באגם טובה, ביניהם קרפיון מצוי, אמנון מוזמביק, שפמנון מהלך, גורמי כחול, גורמי ענק, וגופי, רק מין אחד - Neolissochilus thienemanni - אנדמי לאגם טובה ונחשב נדיר.
האיום המרכזי על המגוון הביולוגי באגם טובה הוא זיהום המים הנגרם מפעילות אנושית כמו חקלאות, תעשייה ותיירות, אשר מוביל לירידה בכמות ובמגוון של פיטופלנקטון ובעלי חיים בינתיים, שהם מקורות מזון חיוניים לדגים.
בנוסף, דיג יתר והכנסת מינים פולשים מגבירים את התחרות עם מיני הדגים המקומיים ומקשים עליהם לשרוד ולהתרבות.
שינויים אקלימיים ופיתוח עירוני בסביבה משפיעים גם הם על בתי הגידול הטבעיים ועל המערכת האקולוגית של האגם.
בשנת 2020 הוכר אגם טובה כגאופארק עולמי של אונסק"ו, יחד עם 14 גאופארקים אחרים ברחבי העולם.
מועמדותו הוגשה לראשונה בשנת 2011, והוא נדחה פעמיים על ידי אונסק"ו ב-2014 וב-2017 עם הערות לשיפור, אך לאחר שיפור הסדרי הנגישות והגדלת מספר השירותים והאטרקציות בפארק, הוכר לבסוף בשנת 2020.
אגם טובה הוא יעד תיירותי משמעותי באינדונזיה, ובשנת 2018 תרם 65% מסך הביקורים בתיירות במחוז סומטרה הצפונית.
בין האטרקציות באזור נמנים הכפר טומוק (Tomok), הידוע בקברי המלכים שבו, כפרים מסורתיים של בני באטאק (Batak) באי סמוסיר (Samosir) שבמרכז האגם, ומעיינות חמים בפנגורורן (Pangururan).
אגדת עם מצפון סומטרה מתארת כך את יצירת אגם טובה:
על-פי הונסט אומי קאלטסום (Honest Ummi Kaltsum), מרצה באוניברסיטת מוחמדיה בסורקרטה, אינדונזיה, האגדה משקפת את הערכים והפילוסופיה של הקהילות המקומיות: ערכי מוסר אישיים כגון יושרה וכבוד, עבודה קשה, קיום הבטחות וזהירות בפעולה.
אגם ואפטה הוא אגם מי קרחונים הממוקם בפארק הלאומי יוהו, בהרי הרוקי הקנדיים במזרח קולומביה הבריטית, בקנדה.
אורכו המרבי של האגם 740 מטרים, ורוחבו המרבי 340 מטרים.
האגם מצוי בגובה של 1,600 מטרים מעל פני הים.
האגם ניזון ממימי נחל קאטארקט (Cataract Brook) ומימי בלו קריר (Blue Creek) והוא נשפך אל נהר קיקינג הורס.
הכביש הטראנס קנדי עובר לחופו הצפוני של האגם, והרכבת הקנדית פסיפית עוברת לחופו הדרומי.
אגם השמיים (בהנגול: 천지, תעתיק: צ'נג'י בסינית: 天池, בפין-יין: תעתיק: טיאנצ'י) הוא אגם קלדרה הנמצא בגבול בין מנצ'וריה שבסין לבין קוריאה הצפונית.
האגם שוכן בתוך לועו של ההר הוולקני פאקטו, חלקו נמצא במחוז רייאנגאנג בקוריאה הצפונית וחלקו במחוז ג'ילין בצפון-מזרח סין.
הקלדרה המכילה את האגם נוצרה בהתפרצות געשית בשנת 946 לספירה, המכונה "התפרצות המילניום" עקב כך שהייתה אחת משלוש ההתפרצויות הגעשיות הגדולות והאלימות שאירעו בהיסטוריה המתועדת.
רומו של האגם הוא 2,189.1 מטר מעל פני הים.
האגם משתרע על שטח של 9.82 קמ"ר עם אורך לכיוון דרום-צפון באורך 4.85 ק"מ ואורכו לכיוון מזרח-מערב 3.5 ק"מ.
העומק הממוצע של האגם הוא 213 מטר ועומקו המרבי 384 מטר.
בדרך כלל מכוסה האגם קרח מאמצע אוקטובר עד אמצע יוני.
האגדה על קים ג'ונג איל
התעמולה הצפון-קוריאנית טוענת כי קים ג'ונג-איל נולד על ההר ליד האגם.
על פי אגדה זו, ביום לידתו בפברואר הקפוא, זרחה השמש, הפציעה קשת בענן והאביב החל.
בהתאם לתפישה זו, סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית דיווחה שכאשר הוא מת, הקרח על אגם נסדק "בקול רם כל כך, זה היה נדמה כאילו השמים והארץ רעדו".
על פי האגדה, אגם השמיים הוא גם ביתה של מפלצת טיאנצ'י (Tianchi).
ב-6 בספטמבר 2007 צילם ז'ו יונשנג (מנהל מרכז החדשות של תחנת טלוויזיה המנוהלת בידי המשרד האחראי על שמורת הטבע על הר צ'אנגבאישאן, ג'ילין) סרטון באורך של כ-20 דקות שבו נראים 6 יצורים דמויי טורפים ימיים הדומים לתיאור המפלצת של אגם השמיים, ליד הגבול עם קוריאה הצפונית.
הוא שלח תמונות של היצורים דמויי המפלצת מלוך נס ללשכה המחוזית בג'ילין של השינחואה.
אחת מהתמונות הראתה את היצורים שוחים בשלושה זוגות במקביל.
תמונה אחרת הראתה אותם מעלים אדווה בתוך האגם.
אגם ויליסטון הוא מאגר מים שנוצר עקב הקמת סכר ו.
בנט הממוקם בצפון-מרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
האגם ממלא את האגן העליון של נהר פיס לכיוון בקע הרי הרוקי.
שטחו הכולל של האגם 1,761 קמ"ר והוא האגם הגדול ביותר בקולומביה הבריטית, ומאגר המים השביעי בגודלו בעולם (לפי נפח) – נפחו של האגם 70.3 קילומטר מעוקב.
עומקו המקסימלי של האגם 166 מטרים ועומקו הממוצע הוא 43.3 מטרים.
ישנם מספר פארקים פרובינציאליים לחופיו של האגם, ובהם הפארק הפרובינציאלי אגמי מוסקווייט, הפארק הפרובינציאלי רכס באטלר, הפארק הפרובינציאלי אגמי הת'ר-דינה והפארק הפרובינצילי אד ברד-אסטלה.
את האגם מזינים הנהרות הבאים:
האגם נוצר בשנת 1968 עקב הקמת סכר ו.
הקמת הסכר הציפה את האדמות של האבוריג'ינים (האומה הראשונה) ציי קה דנה.
המאגר נקרא על שם ריי גיליס ויליסטון, באותה עת שר האדמות, היערות ומקורות המים.
בחודשי הקיץ האגם משמש לדיג, ובחודשי החורף האגם קופא ומשמש לנסיעת אופנועי שלג והחלקה על הקרח.
אגם טאקלה הוא האגם הטבעי החמישי בגודלו בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
האגם הוא אגם פיורדי עמוק, שממזרחו נמצאים רכסי סוואנל, נהר דריפטווד זורם אל האגם מכיוון צפון, ונהר מידל מנקז את האגם.
אורכו של האגם 96 קילומטרים, ואורך חופיו 250 קילומטרים.
האגם נמצא בגובה 688 מטרים מעל פני הים.
בחצי האי שבאגם מצוי הפארק הפרובינציאלי הר בלאנצ'ט בו מצויים איילי צפון ודובי גריזלי.
בתוך האגם מצוי הפארק הימי הפרובינציאלי אגם טאקלה.
האגם הוא אתר שייט בקאנו פופולרי, וכן מצויים בו דגי סלמון רבים.
אגם וינדמייר הוא אגם של מים מתוקים באזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה.
וינדמייר הוא האגם הטבעי הגדול ביותר באנגליה.
האגם מהווה אתר תיירות ונופש פופולרי מאוד מאז שהרכבת הגיעה אליו ב-1847.
וינדמייר הוא אגם מוארך הנמצא בעמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון.
האגם מוזן על ידי מספר נהרות: ברטאי (Brathay),רותאי (Rothay), טרוט בק (Trout Beck) וקונסי בק (Cunsey Beck) הוא מנוקז על ידי נהר לוון (Leven)
האגם מהווה מוקד לספורט ימי: סירות חתירה, סירות מפרש וסירות מנוע ומרוץ.
קיימים סביב האגם 5 מועדוני שיט.
אלו מקיימים גם תחרויות שיט בסוגים השונים.
קיים שרות של אוטובוס מים לאורך האגם.
בנוסף קיימים שרותי מעבורות לרוחב האגם.
אגם ווסט ווטר הוא אגם של מים מתוקים הנמצא בעמק במערבו של אזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה.
עומק האגם הוא 79 מטר והוא האגם העמוק ביותר באנגליה.
ווסט ווטר הוא אגם מוארך הנמצא בקצה העליון של עמק וסדל (Wasdale), עמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון.
האגם הוא מקור המים של נהר אירט (River Irt) הזורם לאורך העמק עד מוצאו לאזור חוף הים האירי.
סביב האגם נמצאים כמה מההרים הגבוהים ביותר של אנגליה: סקייפל פייק (Scafell Pike), גרייט גייבל (Great Gable) ולינגמל (Lingmell).
בדרום מזרח האגם מתנוססים מורדות תלולים בגובה של כ-180.
אורך האגם 4.88 ק"מ, רוחבו המרבי 789 מטר, העומק המרבי 79 מטר.
אגם טאי או טאיחו (בסינית: 太湖), הוא אגם בדלתא של היאנגצה ואחד מאגמי המים המתוקים הגדולים בסין.
האגם שוכן במחוז ג'יאנגסו, כ-100 ק"מ מערבית לשאנגחאי, וחלק משמעותי מקו החוף הדרומי שלו מהווה את הגבול עם ג'ג'יאנג.
שטחו כ-2,250 קמ"ר ועומקו הממוצע כ-2 מטרים.
הוא אגם המים המתוקים השלישי בגודלו בסין, אחרי פו-יאנג ודונגטינג.
באגם כ-90 איים, בגדלים שונים, החל מכמה מטרים רבועים ועד כמה קילומטרים רבועים.
אף שהאגם מהווה אטרקציה תיירותית ומקור דיג עשיר, בשנים האחרונות עבר תהליך זיהום קשה מתמשך, עם תיעוש מואץ של כלל האזור הסובב אותו.
זאת למרות ניסיונות רבים לטיהור או מזעור של תהליך הזיהום שכשלו כולם.
בשנת 2007 כוסה האגם בפריחת אצות עם כחוליות והוכרז כאזור אסון לאומי.
מי האגם, המהווים מקור מי שתייה לכ-30 מיליון תושבים נאסרו לשתייה ומחיר המים קפץ פי 6. בסוף אותה שנה הורתה הממשלה על סגירת 1,300 מפעלים בסביבה בניסיון נואש למנוע המשך הידרדרות הזיהום.
אגם ולנצה (בהונגרית: Velencei-tó) הוא האגם הטבעי השלישי בגודלו בהונגריה.
הודות לתנאים הטבעיים והגאוגרפיים הנוחים שלו, כמו גם בשל וויסות אפיקו, זהו אחד מאתרי הנופש הפופולריים ביותר בהונגריה, בדומה לאגם בלטון שקרוב מאוד אליו.
שטח האגם הוא כ-25 קמ"ר, שליש משטחו מכוסה קנים.
בשל קרינת השמש ועומקו הרדוד של 1.5 מ' בממוצע, זהו אחד האגמים החמים ביותר באירופה : טמפרטורת המים יכולה להגיע ל-26-28 מעלות צלזיוס.
המים המצוינים של אגם ולנצה, העשירים במינרלים (נתרן ומגנזיום), מרעננים ומחדשים את הגוף.
בנוסף לרחצה הוא מתאים גם להקלה על כאבים ראומטיים.
אגם ולנצה ממוקם במחוז פייר, בין בודפשט לבין סקשפהרוואר, למרגלות הרי ולנצה.
האגם נמצא באזור הגאוגרפי של מזהפלד (Mezöldföld), אזור נרחב במרכז הונגריה בצד של טרנסדנוביה.
אספקת המים של האגם היא בעיקר על ידי מי נחל הצ'אסאר שמקורו בהרי הוורטש ואוסף את מימי אגן זאמוי.
ניקוז האגם מובטח על ידי תעלת דינייש-קאייטורי המלאכותית.
באגם ישנם שני איים מלאכותיים: אי צ'רפש ואי ולנצה.
מנקודת מבט היסטורית האגם צעיר ויכול היה להיווצר רק לפני 12–15 אלף שנה, בין שני קווי שבר מקבילים.
שקע התעלה נשטף על ידי רוחות סוערות מצד אחד, ומשקעים, מים עיליים וגשמים מצד שני, כך שהאגם הוצף והתייבש פעמים רבות.
האגם התייבש ארבע עשרה פעמים במהלך האלף האחרון, בממוצע כל 100 שנה.
מקרה אחרון כזה היה בין השנים 1863 – 1866, כאשר גם אגם נויזידלרזה סבל מגורל זהה.
נכון לעכשיו מדובר בכמחצית מחייו הטבעיים של האגם.
ללא התערבויות חיצוניות האגם יתמלא סחף תוך כמה אלפי שנים ויתייבש.
גן כנסיית דינייש מרכז תיירות מסורתי
כיכר שרבייץ, נוף לאגם ולהרים
כאן נמצאת שמורת הטבע של אגם ולנצה עם חיות בר רבות:
באגם מצויים 26 מינים של דגים טורפים, כולל:
בגלל ויסות האגם, מספר הפרטים של מיני דגים רבים פחת מאוד.
האגם נמצא 40–50 ק"מ מבודפשט, 15–20 ק"מ מסקשפהרוואר, נגיש בקלות ברכב, אוטובוס ורכבת.
אגם וולפגנגזה הוא אגם הממוקם ברובו בתחום זלצבורג וחלקו הקטן ממוקם בשטח מדינת אוסטריה עילית, נחשב לאחד הבולטים באזור זאלצקמרגוט.
מקומיים מכנים אותו גם אגם "אבר" (Abersee).
היישובים הקיימים לחופו הם שטרובל, סנט גילגן וסנט וולפגנג.
האגם, כמו גם היישוב, קרויים על שמו של הכומר וולפגנג מרגנסבורג, אשר לפי האמונה העממית, בנה במקום את הכנסייה הראשונה במאה ה-10.
האגם מחולק באמצעות חצי האי די אנגה לשני חלקים.
באגם ובחופיו מתקיימים אירועי ספורט מגוונים, כמו שיט, גלישת רוח, סקי מים, צלילה וקייטסרפינג.
באגם קיימים מינים רבים של דגים, בין היתר שפמנון ארקטי, טרוטנית בלטית, טרוטת האגמים, זנדר, צלופח וספרוס זהוב.
נוכחותם של דייריים, משפחת דגי גרם מהסדרה צלופחי-קושק הנמצאים בסכנת הכחדה, מעידה על איכות המים הגבוהה באגם.
אגם ווטרטון הוא קבוצה של שלושה אגמים הממוקמים בין דרום פרובינציית אלברטה שבקנדה לבין צפון מדינת מונטנה שבארצות הברית.
לאגם שני חלקים, המחוברים ביניהם בתעלה רדודה.
שני חלקי האגם שבקנדה הם אגם ווטרטון האמצעי (Middle Waterton Lake), ואגם ווטרטון העליון (Upper Waterton Lake).
גבול ארצות הברית–קנדה חוצה את אגם ווטרטון העליון, ומחלק את האגם, כך ששני השלישים הצפוניים של האגם מצויים בקנדה, והשליש הדרומי מצוי בשטח ארצות הברית.
אגם ווטרטון התחתון (Lower Waterton Lake) ממוקם מצפון לאגם ווטרטון האמצעי.
על שפת האגם מצוי סימן הגבול האחרון של שביל ועדת הגבול, שהוצב באתר ב-8 באוגוסט 1874.
המחצית הצפונית האגם העליון, וכן האגם האמצעי והאגם התחתון מצויים בקנדה, בשטח הפארק הלאומי אגמי ווטרטון.
המחצית הדרומית של האגם העליון מצוי בארצות הברית, בשטח הפארק הלאומי גליישר.
שטחם הכולל של אגם ווטרטון העליון והאמצעי הוא 10.1 קילומטרים רבועים.
שטחו של אגם ווטרטון התחתון (המצוי כולו בקנדה) הוא 1.5 קילומטרים רבועים, וגובהו 1,274 מטרים מעל פני הים.
עומקם הממוצע של האגמים - 80 מטרים.
שיא עומקם של האגמים - 135 מטרים, והם מהווים את האגם העמוק ביותר בהרי הרוקי הקנדיים.
בשנת 1979 הקים ארגון אונסק"ו את שמורת הביוספרה ווטרטון (Waterton Biosphere Reserve) על מנת להגן על בתי הגידול המגוונים שסביב האגמים, והכוללים ערבה, יערות סב-אלפינים, טונדרה אלפינית, וצמחיית ביצות המקיפה את האגם.
בשנת 1932 הוקם פארק השלום הבינלאומי ווטרטון-גליישר.
בשנת 1995 הוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אגם טגל הוא האגם השני בגודלו בברלין.
הוא שוכן בצפון־מערב העיר, ברובע רייניקנדורף, בשכונת טגל (Tegel).
השם טגל תועד לראשונה בשנת 1322 בנוסח Tygel ומשמש בעיקר לתיאור שטח גדול יותר ובו השכונה טגל, האזור הרחב יותר של השכונה, כפר טגל (Tegelort), היישוב קונראדסהה (Konradshöhe) ונמל התעופה ברלין טגל.
האגם מחובר לנהר האבל הניתן לשייט, הזורם פנימה והחוצה מהאגם בקצהו המערבי.
האגם ניתן לשייט עד קצהו המזרחי, והניווט מנוהל כחלק מהנהר האבל-אודר-ואסרשטראסה.
רוב קו המים של האגם הוא בבעלות פרטית.
בתוך האגם נמצאים האיים הסלוורדר (Hasselwerder), לינדוורדר (Lindwerder), שרפנברג (Scharfenberg), רייסוורדר (Reiswerder), באומוורדר (Baumwerder), ולנטינסוורדר (Valentinswerder) ומיינוורדר (Maienwerder).
שרפנברג, ולנטינסוורדר ומיינוורדר נגישים באמצעות חלק משירותי המעבורת של ברלין.
אגם טולוס הוא אגם מים מתוקים גדול ברפובליקת קרליה, רוסיה, סמוך לגבול פינלנד.
הוא קופא בנובמבר ונשאר מכוסה בקרח עד מאי.
מימי האגם זורמים לנהר ליקסניוקי המתנקז לאגם פיילינן, צפון קארליה, פינלנד.
לאגם 141 איים בשטח כולל של 10.9 קמ"ר, ומימיו מכילים מינרלים בשעור של כ־10 מיליגרם לליטר, בעיקר סולפט הידרוקרבונט, Na.
אגן הניקוז של האגם הוא כ-832 קמ"ר ומכיל כ־500 אגמים קטנים ונחלים רבים המחברים אותם.
הכפר טולוס שוכן על גדותיו הצפוניים של האגם.
אגם חומס הוא אגם ליד חומס שבסוריה, הניזון מנהר אורונטס.
האורונטס הוא גם המוצא העיקרי של האגם.
האגם נמצא מהעיר חומס, ומשתרע על פני יותר מ-.
האגם הוא אגם מלאכותי, שנוצר על ידי סכר אגם חומס בקצהו הצפוני.
המבנה המקורי של הסכר היה אחת היצירות ההנדסיות העתיקות הבולטות ביותר בסוריה ובסהר הפורה.
הסכר, שנבנה על ידי הרומאים הקדמונים, יצר מאגר מים שמימיו הוזרמו לשדות סמוכים דרך רשת תעלות.
אגם ווּליסמני הוא אגם מים מתוקים קטן, שמאוחר יותר חובר לים, הממוקם במרכז העיירה אגיוס ניקולאוס באי היווני כרתים.
יש לו צורה עגולה בקוטר של 137 מטר ועומק של 48.8 מטר.
המקומיים מכנים אותו פשוט "האגם".
האגם מחובר לנמל העיירה באמצעות תעלה שחפרו חיילי הצבא הצרפתי בשנת 1907. ניתן לראות נוף פנורמי של האגם מפארק קטן הנמצא מעליו.
הסלעים באגם הם ברקציית גיר, תוצאה של מפולות תת-ימיות שקרסו מההרים מצפון-מערב לעיירה.
האגם עצמו אינו במקורו געשי.
הוא נוצר כבולען עמוק בצורת משפך, שנוצר מקריסת מערה עתיקה על העתק גאולוגי.