tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקו העירוני חצץ בין הרובע הנוצרי בצפון-מערב העיר העתיקה לבין מוסדות הדת במתחם הצרפתי ועבר בצמוד לחומה הצפונית של העיר העתיקה והשער החדש לעבר אזור שער שכם (הקטע הקרוי כיום רחוב הצנחנים), ומשם נטה שוב צפונה דרך בתי שכונת מוסררה, לאורך התוואי הידוע כיום כ"דרך חיל ההנדסה" ו"שדרות בר-לב".
צה"ל הפקיע לצרכיו את האגף המזרחי, אשר מגגו ניתן לתצפת על העיר העתיקה.
האכסניה הוחזרה לבעליה ומדינת ישראל הסכימה להשתתף בהוצאות שיקום המבנה.
חלק מהבניין המשיך לשמש כאכסניה לצליינים, אך גם יהודים התגוררו בו באופן זמני.
גג המלון שימש נקודת תצפית לתיירים לעיר העתיקה.
לאחר מלחמת ששת הימים, ב-18 ביולי 1967, נערך במקום טקס צנוע, שבו החזיר מפקד חטיבת ירושלים את האגף המופקע לידי נציג המנזר.
בסיום הטקס נמסר לידי הנזירים שי, קופסת עץ זית ועליה כתובת: "לאבות הכנסייה נוטרדאם דה פראנס, בהוקרה ובברכה מצבא ההגנה לישראל".
בתוך הקופסה היה מפתח, שסימל את החזרת האגף שהופקע לידי בעליו.
בשנת 1970, לאחר שהבניין עמד נטוש מספר שנים, מכר אותו מסדר האבות האסומפסיוניסטים ל"הימנותא", חברת בת של הקרן הקיימת לישראל.
פעולה זו נעשתה ללא אישור הכס הקדוש ברומא, והביאה מייד למאבק משפטי להחזרת הנכס.
הכס הקדוש טען שלמסדר אין סמכות למכור את הנכס השייך לכלל הכנסייה הקתולית.
בינתיים העבירה הימנותא את הבניין לרשות האוניברסיטה העברית, וזו עמדה להופכו למעונות סטודנטים.
לאחר שנה וחצי של דיונים הושגה פשרה, הבניין הושב לידי הכנסייה הקתולית, והושב סכום הכסף ששולם עבורו בתוספת ריבית.
הבניין שופץ כמלון צליינים יוקרתי, בבעלות הוותיקן, במשך כעשר שנים, ונפתח בשם "נוטרדם דה ג'רוזלם" בשנת 1978. משנת 2004 מנוהל המקום על ידי "הלגיונרים של ישו" (Legionaries of Christ) .
המתמחה היא תוכנית מציאות אמריקנית ששודרה ברשת NBC החל משנת 2004. מנחה ומפיק התוכנית בגרסת הסלבריטי, בעונתה האחרונה ב-2017, היה מושל קליפורניה לשעבר, ארנולד שוורצנגר.
לפניו, ובמשך שנים רבות, מי שהיה הכי מזוהה עם הובלת התוכנית (בגרסתה המקורית ובגרסת הסלבריטי) היה דונלד טראמפ, יזם בנייה, איש עסקים, מיליארדר, ומאוחר יותר גם נשיא ארצות הברית.
בתוכנית מתמודדים המתחרים זה בזה במשימות שונות הקשורות למהלכים כלכליים כשהזוכה יקבל משרה באחת מחברותיו הרבות של טראמפ במשכורת נדיבה.
במהלך התוכנית מתחלקים ביניהם המתחרים לשתי קבוצות המתחרות זו בזו בפרויקט שונה.
בכל פרק הקבוצה המפסידה בתחרות צריכה להגיש את המלצותיה לטראמפ בדבר מי מחבריה יש להדיח עקב הכישלון.
טראמפ, בשילוב עם יועציו, "מפטר" את המתמודדים הכושלים לפי ראות עיניו עד שנותר רק אחד - הזוכה.התוכנית ספגה ביקורת עקב הדגש הרב שהיא שמה על קפיטליזם, המניפולציות אליהן היא דוחפת את המתחרים הנאבקים להשאיר את עצמם על חשבון חבריהם לקבוצה ועוד.
במסגרת התוכנית טראמפ קידם מספר ממוצריו בהם בין השאר היו המותגים טראמפ סטייקים וטראמפ וודקה.
לתוכנית צולמו עד כה 15 עונות והיא אף הולידה ספין אוף, בו מחליפה מרתה סטיוארט את מקומו של טראמפ.
כמו כן נוצרו מספר רב של גרסאות זרות לתוכנית, בארצות כמו בריטניה, בלגיה, ברזיל, קולומביה, דנמרק ועוד.
סדרות ושעשועונים אחרים שאפו את השראתם מהתוכנית, כך לדוגמה הקומיקאי האמריקאי אנדי דיק יצר תוכנית דומה משלו, "העוזר" ("The Assistant"), בו מתחרים מתמודדים על ההזדמנות להפוך להיות העוזר האישי של דיק תוך כדי השפלות רבות.
בעונה השביעית השתנה מעט פורמט התוכנית ברשת NBC, כשהמתחרים הם מפורסמים שונים המנסים לגייס כספים עבור צדקה.
כך גם בעונה השמינית, התשיעית והאחת-עשרה.
במשך השנים השתתפה איוונקה טראמפ (בתו של דונלד טראמפ מנישואיו הראשונים לאיוונה טראמפ) לצד אביה, גם כן כחלק מצוות ההנחיה והשיפוט, של "המתמחה".
העונה העשירית עלתה לשידור בספטמבר 2010, ובה שבה התוכנית לפורמט הרגיל של מתחרים אלמוניים לראשונה מאז העונה השישית.
עונת סלבס נוספת עלתה לשידור במרץ 2011, ועונות סלבס נוספות עלו ב-2012, 2013 ו-2015. עונת סלבס נוספת עלתה בינואר 2017, הפעם בהנחיית ארנולד שוורצנגר, זמן קצר בטרם כניסתו של מנחה הוותיק והנודע של "המתמחה", דונלד טראמפ, לתפקיד נשיא ארצות הברית.
שוורצנגר הודיע על פרישתו מהתוכנית בתום עונה זו, ולאחר מספר חודשים הודיעה רשת NBC על ביטול התוכנית.
לא פעם האשימו יוצרי התוכנית את זכיינית ערוץ 2, קשת, על העתקה של הפורמט ושידורו בתוכנית "השגריר".
בישראל שודרה התוכנית האמריקאית המקורית תחילה בערוץ 10, מאוחר יותר בערוץ אקסטרה הוט ולאחר מכן בערוץ הוט 3.
המתיישבים של קטאן הוא משחק קופסה שנוצר בידי קלאוס טויבר.
המשחק יצא לראשונה בגרמניה ב-1995 והופץ ברחבי אירופה, ארצות הברית ומדינות אחרות.
בשנת 2008 תורגם המשחק לעברית על ידי חברת "הקוביה".
המשחק המתיישבים של קטאן נחשב למשחק Gateway, כלומר משחק לוח שמשמש כהיכרות של התחביב עבור הקהל הרחב.
המיומניות הנדרשות במשחק הן חשיבה אסטרטגית, ניהול משאבים ויכולת מסחר (מסחר במשאבים ועסקאות שונות הוא האלמנט האינטראקטיבי העיקרי בין המשתתפים במשחק).
מטרת המשחק היא לצבור ראשון 10 נקודות ניצחון.
המשחק משוחק על מפת משושים כאשר כל משושה מייצג סוג קרקע שונה, המניב משאבים (Resources) שונים המיוצגים על ידי קלפים אותם מחזיק השחקן ביד:
נמל מסחר - מאפשר סחר במשאבים בשערים נמוכים יותר.
יער – מניב עץ (משאב)
גבעות – מניב לבנה (משאב)
אדמה חקלאית – מניב חיטה (משאב)
שדות מרעה – מניב כבשה (משאב)
הרים – מניב ברזל (משאב)
מדבר – לא מניב שום משאב.
בבניית הלוח כל משושה מקבל מספר בין 2 ל-12, לא כולל המספר 7.
בשלב ההקמה, כל שחקן מקים שני יישובים ושתי דרכים, כל השחקנים מטילים את הקוביות והשחקן עם התוצאה הגבוהה ביותר מתחיל שאר השחקנים ימשיכו על פי כיוון השעון.
השחקן הראשון מניח יישוב אחד במקום לבחירתו ודרך בשביל צמוד ליישוב.
כל שחקן מתחיל את המשחק עם קלפי משאבים בהתאם למיקום היישוב השני בו הניח יישוב.
יש לבחור את מיקום היישובים בחכמה תוך שיקולים של שליטה על מרב סוגי המשאבים ותדירות ההשגה של כל משאב (שתלוי במספר שעל המשושה, כאשר המשושים עם המספרים 2 ו-12 שכיחים פחות בהשוואה למשושים עם הספרות 5,6,8,9).
שחקן מגלגל שתי קוביות בנות 6 פאות.
משושה שעליו מספר הזהה להטלת הקוביות מניב משאבים, וכל שחקן בעל יישוב או עיר הסמוכה לו מקבל אותם (קלף משאב אחד עבור כל יישוב ושני קלפים מהמשאב עבור כל עיר).
שחקן יכול לסחור במשאבים עם המשתתפים האחרים.
ניתן להחליף גם קלף יחיד במספר קלפים, אך לא ניתן לתת קלף ללא תמורה של קלף אחר.
חוקי בית שונים מגדירים את גבולות המשא ומתן (למשל: יש גרסאות בהן מותר לשלם לשחקן כדי שלא יפעיל את השודד נגדך, ויש גרסאות בהן זה אסור).
ההתקדמות במשחק מתבצעת על ידי בניית דרך (תמורת שני קלפי משאבים: עץ ולבנים) או יישוב Settlement (תמורת ארבעה קלפי משאבים: עץ, צמר, חיטה ולבנים) ועל ידי שדרוג יישוב לעיר City (תמורת חמישה קלפי משאבים: 2 חיטה ו-3 ברזל).
שדרוג היישוב לעיר מעניק נקודת ניצחון נוספת לשחקן אשר בנה עיר זו.
שחקן יכול לקנות קלף פיתוח (תמורת שלושה קלפי משאבים: ברזל, חיטה וצמר).
שחקן יכול להפעיל קלפי פיתוח כגון מונופול על משאבים, סילוק אבירים, שליטה בגנב, נקודות ניצחון ועוד בתורו.
את קלף האביר יכול שחקן להפעיל לפני הטלת הקוביות בתורו.
השחקן מכריז על סוף התור והתור עובר לשחקן הבא.
יישובים וערים מקנים לשחקנים נקודות ניצחון (נקודת ניצחון 1 לכל יישוב ו-2 נקודות ניצחון לכל עיר).
בנוסף, שחקנים מקבלים נקודות ניצחון על הישגים כגון הדרך הארוכה ביותר, הצבא הגדול ביותר או באמצעות קלפי פיתוח.
המנצח הוא הראשון שמגיע לרף של 10 נקודות ניצחון (אלא אם כן לא שם לב ואז ממשיך המשחק עד ששחקן אחר ינצח או עד שהוא ישים לב בתורו).
יתרה מזו, לקטאן הבסיס עצמו יצאו מגוון של תרחישים כמו "קדחת הכדורגל", "מעיינות שמן" ועוד..
רובם לא תרגמו לעברית, למעט תרחיש מיוחד שייצא בימי הקורונה הנקרא "נשארים בבית" התרחיש כלל חוקים פשוטים ושני משושים מיוחדים להדפסה בבית.
שני תרחישים נוספים מפורסמים הם קטאן: אגדת הכובשים וקטאן: אגדת שודדי הים, שניהם לא תרגמו לעברית אך לכבוד שנות העשרים לקטאן (2015) אגדת שודדי הים יצאה במהדורה מיוחדת בתוך קופסאת המשחק קטאן: יורדי הים.
בנוסף יש כמה גרסאות עצמאיות לקטאן שהן משחקים שעומדים בפני עצמם, כגון קטאן: משמר הלילה, קטאן: עליית שבט האינקה, קטאן: גיבורי החלל, וקטאן: שחר האנושות שאינם דורשים את משחק הבסיס.
קטאן ג'וניור הוא גרסה לילדים, שמפשט את המשחק משמעותית.
חוץ מכל זה בגלל הצלחתו הפופולרית של המשחק, שחקנים ומעריצים רבים יצרו בעצמם תרחישים, הרחבות וגרסאות לא רשמיות למשחק.
ב-1995 נבחר כ'משחק השנה' (Spiel des Jahres) בגרמניה, וכן זכה בפרס הראשון בתחרות המשחקים Deutscher Spiele Preis.
ב-1996 זכה בפרס אוריגינס עבור משחק השנה המבוסס על פנטזיה או מדע בדיוני.
ב-2005 התקבל להיכל התהילה של games, כתב עת אמריקני המוקדש למשחקים.
בישראל נערכים במהלך השנה מספר טורנירים של קטאן.
אליפות קטאן שמתבססת על המשחק הרגיל מתקיימת כל שנה באוגוסט בדרקוניקון החל משנת 2012 ואירוע חנוקטאן שמאורגן בידי הקוביה שאירע לראשונה בפסח 2018, אך היום מתרחש בחנוכה בגני התערוכה, ובו משתמשים בגרסה מיוחדת של קטאן - Catan Big Game.
המתיישבים 4 הוא משחק מחשב מסוגת משחקי האסטרטגיה שפותח על ידי Ubisoft, הרביעי בסדרת המתיישבים.
במשחק השחקן שולט על שבט ועליו לבנות ציוויליזציה, לאגור משאבים, לפתח כלכלה ולהביס את השבטים היריבים.
השבטים במשחק מבוססים בצורה חופשית על תרבויות מהעולם המציאותי - רומא העתיקה, בני המאיה והוויקינגים.
שבט נוסף הוא "שבט האופל" - חיזרים מכוכב אחר אשר גורשו לכדור הארץ.
סדרת משחק זה מציגה גישה עדינה והומוריסטית לבניית אימפריה תוך השמת דגש על אסטרטגיה כלכלית.
על אף שיש לשחקן אפשרות לבנות צבא, והוא אף צריך לבצע זאת כדי לכבוש את יריביו, רמת האלימות במשחק נמוכה יחסית למשחקים אחרים בז'אנר.
המתיקות שאחרי הוא סרט קולנוע קנדי מסוגת דרמה, שיצא ב-1997 בבימויו של אטום אגויאן, על פי רומן בעל אותו שם מאת ראסל בנקס.
הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל קאן, והיה מועמד לשני פרסי אוסקר – לבימוי ולתסריט המעובד הטובים ביותר.
מישל סטפנס (איאן הולם) הוא עורך דין הנודד בין עיירות, שבהן אירעו אסונות בהם מעורבים ילדים, ומתפרנס משכנוע ההורים להיעזר בו בתביעות משפטיות כספיות.
עם בתו שלו (קרטן בנקס), הוא מקיים קשר מרחוק ושולח לה כספים, במקום לגלות מעורבות ממשית בחייה האישיים, וזו מתדרדרת לזנות ולסמים ונדבקת באיידס.
הסרט מתקדם בשני קווי עלילה המתרחשים בזמנים שונים: באחד סטפנס טס לעזור לבתו אחרי שנים של הזנחה, ומתוודה בפני נוסעת אחרת על כישלונו כהורה; במישור העלילה המרכזי הוא מגיע לעיירה בה התרחש אסון, ונערה שהפכה לנכה באסון זה, מכשילה את התביעה הכספית שהוא מנהל בשם הוריה ובשם הורים שכולים רבים.
הטרגדיה שמזעזעת את תושבי העיירה הקטנה בקולומביה הבריטית בקנדה, אליה מגיע סטפנס, היא תאונת דרכים של אוטובוס תלמידים.
האוטובוס סטה במפתיע מנתיבו ונפל לתוך אגם קפוא.
בתאונה נהרגו ארבעה עשר תלמידים.
תחילה ההורים מסרבים לתבוע בעזרת סטפנס פיצוי נוסף מלבד זה שיועבר ממילא מחברת הביטוח, אך בהמשך הם משתכנעים.
התביעה היא נגד העירייה, שכביכול לא ארגנה ביטוח מספק לאוטובוס.
התביעה מתבססת על עדותן של הנהגת ושל התלמידה הניצולה היחידה מהתאונה, ניקול (שרה פולי) בת ה-15, שבעקבות התאונה הפכה משותקת בפלג גופה התחתון.
ההורה היחיד שמסרב להצטרף לתביעה זו הוא הורה אלמן ששכל באוטובוס את כל ילדיו, והוא יודע היטב מי אשם בתאונה – הוא עצמו, מכונאי העיירה, אשם בה.
במהלך עדותה של ניקול מחוץ לדיון המשפטי בתביעה, היא טוענת במפתיע כי נהגת האוטובוס דולורס (גבריאל רוז) הגבירה את מהירות נסיעתה ולפיכך היא זו שגרמה לתאונה.
בעקבות זאת נגוזה כל תקווה להצלחת התביעה ולפיצוי כספי להורים.
חלק מהמעורבים יודעים שניקול משקרת, אך לא יכולים לעשות דבר בעניין.
וכך חוזרים תושבי העיירה לשגרת ההתמודדות עם אסונם.
במהלך הסרט נעשית אנלוגיה שוב ושוב בין סיפורה של העיירה לבין סיפור "החלילן מהמלין".
בסרט מתוארים גם חטאיהם המוסריים של ההורים, בעיקר מתחום גילוי העריות והניאוף.
הסרט זכה לביקורות נלהבות ממבקרי קולנוע רבים.
הוא זכה ל-98% ביקורות חיוביות באתר ביקורת הקולנוע Rotten Tomatoes.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן, שם זכה הסרט בשלושה פרסים: פרס הפדרציה הבין-לאומית של מבקרי הקולנוע (FIPRESCI), פרס חבר השופטים הגדול ופרס חבר השופטים האקומני .
בנוסף היה הסרט מועמד לשני פרסי אוסקר – פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
בטקס פרסי ג'יני, האוסקר הקנדי, זכה הסרט בשבעה פרסים, בהם פרסי הסרט, הבמאי, הצילום והשחקן (איאן הולם) הטובים ביותר.
המתיקות שאחרי הוא רומן מאת הסופר האמריקאי ראסל בנקס, שיצא בשנת 1991. הוא מתרחש בעיירה קטנה על רקע אסון שאירע בה - תאונת אוטובוס בה נהרגו מרבית ילדי העיירה.
הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, שיצא ב-1997 בבימוי אטום אגויאן הקנדי, וזכה בפרסים ושבחים רבים.
עלילת הספר מתרחשת בעיירה קטנה בצפון מדינת ניו יורק, ששגרת חיי תושביה השלווה נקטעת באחת בעקבות טרגדיה קשה, בה אוטובוס תלמידים סוטה מנתיבו ומדרדר לתהום, ורוב ילדי העיירה נהרגים.
במהלך הספר מספרות ארבע דמויות שונות את האירועים, כל אחת מנקודת מבטה:
דולורס דריסקול, נהגת האוטובוס, שמתגעגעת לילדי העיירה אותם הסיעה יום יום לבית הספר.
בילי אנסל, אלמן שאיבד את שני ילדיו היחידים בתאונה.
מיצ'ל סטיבנס, עורך דין שמגיע מניו יורק ומנסה לשכנע את הורי הילדים לתבוע פיצויים כספיים בעקבות התאונה; הוא מתמודד במקביל עם קשייו כהורה המזניח את בתו, המדרדרת לזנות וסמים ומגלה שהיא חולה באיידס.
הספר מתאר מפי ארבע הדמויות את מערבולת הרגשות הקשים המציפה את תושבי העיירה בעקבות התאונה, את הניסיונות להבין מי אשם בה, ואת ההתמודדות עם החיים שאחרי האסון.
במקביל מתוארים סודות וחטאים מוסריים שונים של בני משפחות - אלכוהוליזם, ניאוף, גילוי עריות ועוד.
האירועים מבוססים בחלקם על תאונת אוטובוס שאירעה בעיירה אלטון שבדרום טקסס ב-21 בספטמבר 1989. בתאונה פגעה משאית באוטובוס תלמידים והוא הידרדר לבור חצץ.
21 תלמידים נהרגו ו-49 נפצעו.
המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה קבעה כי נהג המשאית הוא האשם בתאונה, וכי גורם נוסף שתרם לתוצאותיה החמורות היה מיעוט דלתות יציאת חירום באוטובוס.
לאחר התאונה, עשרות עורכי דין מיהרו אל העיירה בניסיון לשכנע את המשפחות לתבוע פיצויים מגורמים שונים - חברת קוקה-קולה שהייתה בעלת המשאית, חברת האוטובוסים שלא יצרה דלתות יציאת חירום נוספות באוטובוס, והעירייה שלא כיסתה כראוי את בור החצץ.
חלק מהמשפחות שקיבלו פיצויים תבעו שוב לאחר שגילו שמשפחות אחרות קיבלו פיצויים גבוהים יותר.
לבסוף נקבע הסדר בסכום כולל של 150 מיליון דולר, מרביתו מחברת קוקה-קולה, ומתוכו 50 מיליון דולר קיבלו עורכי הדין.
המשפחות קיבלו 4.5 מיליון דולר עבור כל ילד שנהרג ו-500-900 אלף דולר על כל ילד שניצל.
המתים המהלכים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת-אימה שנוצרה על ידי פרנק דרבונט, והיא מבוססת על סדרת הקומיקס "המתים המהלכים" מבית אימג' קומיקס, אותה כתבו רוברט קירקמן, טוני מור וצ'רלי אדלרד.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-31 באוקטובר 2010, היא כוללת 177 פרקים ב-11 עונות, כאשר פרק סיום הסדרה שודר ב-20 בנובמבר 2022.
בסדרה מככב אנדרו לינקולן שריף בשם ריק גריימס, שמתעורר מתרדמת ומגלה שהעולם אותו הכיר השתנה ועליו השתלטו "מהלכים" – זומבים אוכלי בשר אדם.
לאורך הסדרה, מאתר גריימס את משפחתו, ויחד עם קבוצה קטנה של שורדים, הם מנסים לשרוד את העולם הפוסט-אפוקליפטי.
שם הסדרה אינו מתייחס כפי שנרמז למהלכים עצמם, אלא לקבוצת השורדים, שנאבקת לשמור על אנושיותה לאורך זמן.
אנדרו לינקולן עזב את הסדרה במהלך העונה התשיעית ושב להופעת אורח בפרק סיום הסדרה.
הסדרה זכתה לביקורות חיובית והייתה מועמדת למספר רב של פרסים, בהם לפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
היא זכתה בסך כולל של 11 מועמדויות, בהן שני פרסי אמי בקטגוריית איפור, חמישה פרסי סאטורן לעיבוד הטלוויזיוני הטוב ביותר (לשנים 2010–2015) ופרס היוצר (רוברט קירקמן), וכן פרס עורכי הקולנוע (פרס אד"י) לפרק הפיילוט.
הסדרה זכתה למדרוג גבוה, לפי מדד נילסן, היא קבעה שיא צפייה בתולדות שידורי הכבלים בארצות הברית, כאשר פרק הפתיחה של העונה הרביעית נצפה על ידי 16.1 מיליון איש, פרק הפתיחה של העונה חמישית שוב שבר שיא צפייה עם 17.3 מיליון צופים, ובפרק הפתיחה של העונה השישית צפו כ-19.5 מיליון אמריקאים.
החל מהעונה השביעית סבלה הסדרה מירידה חדה.
לסדרה יצאו שבע סדרות ספין אוף עד כה, כשהראשונה והארוכה שבהן היא "אימת המתים המהלכים", שעלתה לשידור ב-23 באוגוסט 2015, והסתיימה ב-19 בנובמבר 2023.
הסדרה עוקבת אחר חבורת ניצולים שעושה את דרכה באזורים הכפריים הנידחים של צפון ג'ורג'יה בחיפוש אחר בית חדש ובטוח הרחק מהישג ידם של עדר הזומבים (או "מהלכים").
העלילה מתמקדת בעיקר באלמנט האנושי שבמציאות הפוסט-אפוקליפטית ובדרך בה המין האנושי נלחם כדי לשרוד.
מנהיג החבורה הוא ריק גריימס (אנדרו לינקולן), שהיה סגן שריף בעיירה קטנה בג'ורג'יה לפני התפרצות המגפה שהחלה את התפשטותם של הזומבים.
כאשר המצב הופך למסוכן יותר, יאושה של הקבוצה להישרדות דוחפת אותם לכדי אי-שפיות.
בכל פניה הם ניצבים בפני מראות אימה של מתים מהלכים, בפני הדינמיקה המשתנה של קבוצת השורדים ומותם של חבריהם, ובפני העוינות הרבה בה הם נתקלים משאר השורדים אשר נלחמו לצורך הישרדותם, כעת כשהמבנה החברתי העולמי קרס.
אף על פי שהעלילה מתרחשת בעולם שורץ זומבים, המילה "זומבי" לא מופיעה פעם אחת בסדרה.
במקום זאת, הזומבים מכונים בשלל כינויים, כמו "מהלכים", "נשכנים", "חולים", "מתים" ועוד.
זאת משום שלמעשה העלילה מתרחשת במציאות חלופית, הדומה מאוד למציאות המוכרת לנו, למעט העובדה שבמציאות חלופית זו לא קיימים סיפורי זומבים, והפעם הראשונה שהדמויות בסדרה נתקלות במתים שקמים לתחייה היא עם התפרצות המגפה.
זירת ההתרחשות של העונה הראשונה היא באזורי הכפר הנידחים של אטלנטה, ג'ורג'יה.
העונה השנייה מתרחשת בחווה מבודדת, ואילו מקום ההתרחשות בעונה השלישית מתפצל לשתי זירות - הכלא ועיירה בשם וודברי.
העונה הרביעית מתחילה בכלא וממשיכה במחנה ניצולים בשם טרמינוס.
העונה החמישית מתחילה בטרמינוס וממשיכה בעיירה בשם אלכסנדריה, הממוקמת בווירג'יניה, לא הרחק מוושינגטון די.
העונה השישית מציגה קבוצת ניצולים נוספת שהשתכנה במקום שנקרא "ראש הגבעה" וניצוליה נאלצים לתת את רכושם למנהיג קבוצת "המושיעים" חסר הרחמים, ניגן.
העונות הבאות ממשיכות להתרחש באותן זירות, כאשר במהלך העונה השביעית מתגלות גם קבוצות "הממלכה", "המלקטים" ו"אושן-סייד", השוכנת לחופי האוקיינוס האטלנטי (ככל הנראה במפרץ צ'ספיק).
המאבק בין אנשי אלכסנדריה והקבוצות הנוספות לבין המושיעים מוכרע במהלך העונה השמינית.
העונה התשיעית מתחילה 18 חודשים לאחר תום העונה השמינית, ובין הפרק החמישי לשישי העלילה מדלגת על כשש שנים נוספות, במהלכן התרחשו שינויים בקשרים בין קבוצות הניצולים, המתבררים בדיעבד.
במהלך עונה זו מופיעה קבוצה חדשה, המכונה "הלוחשים", המאיימת על שלום הניצולים.
בעונה ה-11 מופיעה קבוצה חדשה בשם "הקוצרים".
לבסוף, הקבוצה מגיעה למקום חדש בשם "חבר העמים", הממקום באוהיו.
השחקנים הראשיים בעונה הראשונה אנדרו לינקולן(ריק גריימס) ג'ון ברנטל(שיין וולש †) שרה ויין קליס(לורי גריימס †) לורי הולדן(אנדריאה †) ג'פרי דמון(דייל הורבאת' †) סטיבן יאון(גלן רי †) צ'נדלר ריגס(קארל גריימס †)
השחקנים הראשיים בתחילת העונה האחרונה נורמן רידוס(דאריל דיקסון) (קרול פלטייר) לורן כהן(מגי רי) כריסטיאן סראטוס ג'וש מקדרמיט(יוג'ין פורטר) סת' גיליאם(גבריאל סטוקס) רוס מרקנד(אהרון) (איזיקיאל) (ג'רי) (אלדן †) (ניגן סמית')
ב-20 בינואר 2010, הודיעה רשת AMC באופן רשמי כי הזמינה פרק פיילוט לסדרה שתהיה מבוססת על סדרת הקומיקס "המתים המהלכים".
פרנק דרבונט וגייל אן הורד נבחרו לשמש בתור מפיקי הסדרה, ודרבונט נבחר גם לשמש בתור הכותב הראשי והבמאי.
כל העונה הראשונה הוזמנה עקב ההצלחה של סדרת הקומיקס, והרצון של AMC להפיק סדרה עם עלילה שונה מכל עלילה אחרת שנראתה על מסך הטלוויזיה.
ב-15 במרץ 2010 החלו צילומי פרק הפיילוט באטלנטה, ג'ורג'יה.
לאחר מכן, AMC הזמינה עונה של שישה פרקים.
צילומי חמשת הפרקים הנוספים החלו ב-2 ביוני 2010. בפברואר 2011 החלה הפקת העונה השנייה, שהפעם הכילה 13 פרקים.
בנובמבר 2015, הוכרז כי השחקן ג'פרי דין מורגן יגלם את דמותו של האנטגוניסט הראשי בעונה השישית בסדרה, ניגן סמית', מנהיג קבוצת ניצולים חסר רחמים.
המפיק בפועל דייוויד אלפרט אמר כי הקומיקס המקורי של המתים המהלכים סיפק להם מספיק רעיונות ל-7 השנים הבאות.
"יש לנו כבר רעיונות איך עונה 10 הולכת להראות" אמר אלפרט.
"אנחנו יודעים איפה יתקיימו עונות 11 ו-12...
אם יהיה לנו מספיק מזל נגיע לשם".
שלוש סדרות רשת המבוססות על "המתים המהלכים" שוחררו באמצעות האתר של AMC.
Torn Apart - מכילה 6 פרקים והופצה באוקטובר 2011.
Cold Storage - מכילה 4 פרקים והופצה באוקטובר 2012.
The Oath - מכילה 3 פרקים והופצה באוקטובר 2013.
בספטמבר 2013, הכריזה רשת AMC כי הם מפתחים סדרת ספין אוף ופריקוול ל"מתים המהלכים" עם סט אחר של דמויות שנוצרו על ידי רוברט קירקמן.
ב-9 במרץ 2015, הודיעה הרשת כי הם הזמינו את הסדרה, עם התחייבות לשתי העונות הראשונות.
העונה הראשונה, המכילה 6 פרקים, עלתה לשידור בארצות הברית ב-23 באוגוסט 2015. שם הסדרה "Fear the Walking Dead" (אימת המתים המהלכים) נחשף ב-27 במרץ 2015. העלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס, קליפורניה, ועוקבת אחר מורה גרוש, יועצת חינוכית ושני ילדיה, אשר עומדים בתחילתה של אפוקליפסת זומבים ועדים לתחילת התמוטטות הציוויליזציה.
לאימת המתים המהלכים סדרת רשת משלה הקרויה בשם "אימת המתים המהלכים: טיסה 462", שעלילתה מתחילה בפרק הראשון של אימת המתים המהלכים ומשתלבת בחזרה בפרק השלישי בעונה השנייה.
ל"טיסה 462" שישה-עשר פרקים בני דקה אחת.
היא שודרה ברשת וכן במקביל בהפסקות הפרסומות לאורך העונה השישית של "המתים המהלכים" החל מתאריך 4 באוקטובר 2015 ועד לסוף העונה.
עלילת הסדרה מלווה קבוצה של נוסעים בטיסה שממריאה בתחילת האפוקליפסה ועליה נוסע אחד שנראה חולה.
סדרת ספין אוף המתמקדת בריק ומישון גריימס, במסעם למצוא זה את זו ולחזור הביתה לאלכסנדריה.
שודרה לראשונה ב-25 בפברואר 2024, ונגמרה ב-31 במרץ של אותה השנה.
סדרת ספין-אוף המתמקדת בדאריל דיקסון ובמסע שלו בצרפת.
שודרה לראשונה ב-10 בספטמבר 2023. העונה השנייה שודרה לראשונה בספטמבר 2024, בה קרול פלטייר מככבת לצד דאריל.
העונה השלישית נמצאת בפיתוח וצפויה לצאת ב-2025.
סדרת ספין-אוף המתמקדת במגי רי ובניגן סמית' ובמסע שלהם בחיפוש אחר הרשל רי בעיר מנהטן.
שודרה לראשונה ב-18 ביוני 2023. עונה שנייה צפויה לצאת בשנת 2025.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ממבקרים ברחבי העולם.
אתר הביקורות Metacritic העניק לסדרה ציון של 82 מתוך 100. ננסי דיוולף סמית', מבקרת ה-Wall Street Journal, אמרה כי פרק הפיילוט כל כך טוב, שהוא גרם להתמכרותה, אפילו שהיא שונאת זומבים.
סמית' הוסיפה כי כל פרק נראה כאילו הוא הופק ובוים כסרט מלא ולא כפרק בטלוויזיה, וזה מה שעושה את ההבדל.
הת'ר הברילסקי מהאתר Salon.com כללה את "המתים המהלכים" כאחת מעשר הסדרות של שנת 2010 שאסור לפספס, ונתנה לסדרה ציון גבוה מאוד.
הפרק הראשון בעונה השביעית של הסדרה קיבל ביקורות שליליות רבות בשל מוות אכזרי של דמויות בו.
"המתים המהלכים" הייתה מועמדת בקטגוריית "הסדרה החדשה הטובה ביותר" בפרסי גילדת הכותבים של אמריקה.
הסדרה הייתה מועמדת בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב.
"הַמַּתְמִיד" הוא משיריו הידועים של חיים נחמן ביאליק, והוא פואמה היסטורית המתארת את דמות "המתמיד" בישיבה הליטאית של הימים ההם.
על יחסו של ביאליק לישיבת וולוז'ין
הפואמה מהווה צוהר ליחסו של ביאליק לישיבת וולוז'ין ולמדניה ולמסורת הלמדנות הליטאית בכלל.
הפואמה נפתחת ביחס של הערצה לעולם "ההוא", ומילותיו הראשונות הן:
בהמשך מתאר ביאליק את חיי הדוחק של "המתמיד":
יש דעות שונות אודות יחסו של ביאליק לישיבת וולוז'ין כמייצגת של טיפוס הישיבה הליטאית ויחסו למסורת בכלל.
לדוגמה: בן ציון יהושע כותב:
עם זאת, דן מירון ממעיט בחשיבות השפעתה של וולוז'ין על ביאליק:
הרב מבריסק - רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, בנו של רבי חיים מבריסק, טען כי דמות המתמיד האולטימטיבי שעמד לנגדו של ביאליק בכתבו את הפואמה, הייתה דמותו של הנצי"ב מוולוז'ין, שכיהן כראש הישיבה בזמן שהותו של ביאליק בוולוז'ין.
על פי עדות הרב יהודה ליב דון יחיא, הדמות שככל הנראה שימשה מודל לשירו זה של ביאליק היה תלמיד בישיבת וולוז'ין שכונה "המתמיד מלודז'".
תלמיד זה למד כ-20 שעות ביום, לא ישן במיטה אלא רק בבית המדרש כשעתיים או שלוש בלבד וכמעט שלא דיבר עם חבריו.
הפואמה כתובה במשקל שירי מסוג אמפיברכוס, שבו המקצב הוא תלת הברתי: הברה לא מוטעמת - הברה מוטעמת - הברה לא מוטעמת, וחוזר חלילה.
הגיית הקריאה היא הגייה אשכנזית מלעילית.
בדוגמה שלהלן מובאות שתי השורות הראשונות בפואמה, וההברות המוטעמות כתובות בהדגשה:
הפואמה "המתמיד" פורסמה בשני שלבים.
החלק העיקרי שלה פורסם בכתב העת "השלח", בשנת 1898 (תרנ"ח).
אל חלק זה צירף ביאליק כמחצית משירו "מבני העניים" שפורסם כשנתיים קודם לכן בכתב העת "הזמן" שבעריכת עזרא גולדין, והפואמה השלמה פורסמה לראשונה בשנת 1901.
חוקר הספרות אבנר הולצמן טוען כי הקשיים בהשלמתה של הפואמה וגיבושה לכדי יצירה אחת נראים בטיוטות וקטעים גנוזים שנמצאו בארכיונים של ביאליק.
ביאליק התקשה להחליט מי תהיה דמות הדובר הלירי של היצירה ואילו קטעים ביוגרפיים לחשוף מעברו של תלמיד ישיבה מתמיד.
בסופו של דבר הוא החליט לוותר על הרצף העלילתי הדרמטי, להשמיט את פרקי הביוגרפיה, ולהפוך את היצירה לפואמה תיאורית המתבוננת במתמיד.
הלכי הנפש של הדובר המתאר מתמזגים עם תיאורו של המתמיד.
זהו הדגם הטיפוסי שאימץ ביאליק בפואמות שלו, והוא מתבטא בעיקר ב"מתי מדבר" וב"הבריכה".
בכך תרם ביאליק לשירה העברית את המעבר מעולם השירה של המאה ה-19 אל תחום המודרניזם.
בהלכות כשרות, המתנה בין בשר לחלב היא תקנת חכמים המחייבת המתנה בין אכילת מאכלי בשר למאכלי חלב (במקרה הפוך שטיפת הפה והידיים, ואכילת דבר מה ביניהם, תספיק).
יסודו של דין זה הוא דרבנן, ובמהלך הדורות נוספו לו חלקים נוספים, חלקם מתוקף מנהג.
מדין התורה, נאסרה רק אכילת בשר וחלב שהתבשלו יחדיו, בעוד אכילת בשר וחלב שלא התבשלו יחדיו (ואינם חמים עד כדי כך שיחשבו כמבשלים זה את זה כעת) או אכילתם זה אחר זה - מותרת.
חז"ל אסרו אכילת בשר וחלב יחדיו גם כאשר לא התבשלו יחדיו.
בגמרא מובאות שתי סוגיות העוסקות באכילת מאכלי חלב לאחר אכילת מאכלי בשר, ולהפך.
הסוגיה הראשונה עוסקת בפעולות הנדרשות על מנת לאכול מאכלי חלב לאחר מאכלי בשר (ולהפך), ובה מובא כי אדם יכול לאכול בזה אחר זה (אך לא בבת אחת) בשר עוף ומאכלי חלב ללא צורך בניקוי ידיים ופה מהמאכל הקודם.
לעומת זאת, הרוצה לאכול בשר בהמה ומאכלי חלב בזה אחר זה, עליו לנקות את פיו ואת ידיו ('קינוח והדחה') משיירי המאכל הקודם.
סיבת ההחמרה בבשר בהמה נעוצה בכך שבשר בהמה אסור מהתורה להיאכל מבושל עם חלב, בניגוד לבשר עוף האסור רק מדרבנן (ולדעת ר"ת, סיבת ההחמרה בבשר בהמה היא, מפני שהוא שומני יותר וסיבי יותר, וממילא קשה יותר להסירו מהידיים והשיניים.
משום כך לדעתו החומרה שייכת גם בבשר של חיה שאיסורו מדרבנן).
דין זה מובא כדעת בית שמאי ובית הלל.
ניקוי הפה יכול להיעשות על ידי אכילת כל מאכל, למעט מאכלים רכים ודביקים כדוגמת קמח, תמרים, וירקות.
הסוגיה השנייה דנה בהמתנה בין אכילת מאכלי בשר למאכלי חלב, ובה מובאת דעת רב חסדא כי יש להמתין פרק זמן מסוים בין אכילת בשר בהמה לגבינה, בעוד אין צורך בהמתנה במקרה ההפוך של אכילת גבינה ואחריה בשר בהמה.
בהמשך הגמרא מובאים דברי מר עוקבא האומר כי הוא ממתין בין אכילת בשר לאכילת מאכלי חלב מרחק של סעודה, בעוד אביו המתין כיממה בין אכילת בשר למאכלי חלב.
בסוגיא מובא גם כי חתיכות בשר שנתקעו בין השיניים נחשבות לבשר.
בין שתי הסוגיות ישנה סתירה לכאורה, שכן בעוד לפי הסוגיה הראשונה יש צורך בניקוי הפה והידיים על מנת לאכול מאכלי חלב לאחר מאכלי בשר בהמה, ומנגד אין צורך בהמתנה, לפי הסוגיה השנייה יש צורך בהמתנה, ומנגד אין צורך בניקוי הפה והידים.
התוספות (שעוסק בשאלה אחרת, אך תשובותיו עונות גם על סתירה זו) מביא שני הסברים לסתירה:
על פי ההסבר הראשון, הסוגיה הראשונה בה מובא שדי בניקוי הפה והידים, עוסקת באכילת מאכלי חלב ולאחריהם מאכלי בשר, בעוד הסוגיה הדורשת המתנה, עוסקת באכילת מאכלי בשר ולאחריהם מאכלי חלב.
על פי הסבר זה אין מחלוקת בין הסוגיות, מאחר שכל אחת עוסקת במקרה אחר.
על פי ההסבר השני (מובא בשם רבינו תם ובעל הלכות גדולות), הסוגיה השנייה הדורשת המתנה היא במקרה שלא נעשה ניקוי הפה והידיים.
על פי הסבר זה, כדי לאפשר אכילת מאכלי בשר ולאחריהם מאכלי חלב יש צורך בניקוי הפה והידיים או בהמתנה, אך במקרה ההפוך מותר לאכול מאכלי חלב ולאחריהם בשר ללא כל הגבלה.
על פי הסבר זה הסוגיות אינן חולקות זו על זו על אף שהן עוסקות באותו מקרה, היות שאינן שוללות אחת את השנייה אלא מוסיפות אחת על השנייה.
הרמב"ם מקבל את החילוק העקרוני המובא בתירוץ הראשון בתוספות, לפיו בין אכילת בשר למאכלי חלב יש צורך בהמתנה, בעוד במקרה ההפוך יש צורך בניקוי הפה והידיים.
ישנה מחלוקת ראשונים לגבי סיבת הצורך בהמתנה בין אכילת בשר למאכלי חלב.
לפי רש"י הסיבה היא השומן הנמצא בבשר, הנדבק בפה ומחזיק את טעם הבשר בו.
לפי הרמב"ם, הסיבה היא חתיכות בשר הנשארות בין השיניים ואינן מוסרות באמצעות ניקוי הפה.
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב
מרבית הפוסקים קבעו את דעתו של מר עוקבא להלכה, לפיה יש צורך בהמתנה בין אכילת בשר בהמה למאכלי חלב "מסעודה לסעודה" , כאשר ישנה מחלוקת האם ניקוי הפה והידיים יכול לשמש כתחליף להמתנה, הנובעת מהמחלוקת בין שני ההסברים לגבי הסתירה בין סוגיות הגמרא.
ישנה מחלוקת לגבי שיעור זמן ההמתנה הנדרש בין אכילת בשר בהמה למאכלי חלב, המאוזכרת בסוגיית הגמרא כ־'מסעודה לסעודה'.
על כן, זמן ההמתנה יסתיים כאשר האדם ישב לאכול סעודה חדשה, אפילו כעבור זמן קצר מסיום הסעודה הראשונה.
המאירי בספרו מגן אבות מציין את המנהג להמתין 5 או 6 שעות, כאשר 5 שעות הוא הזמן שקבע שהבשר שבין השיניים התעכל ואינו נחשב בשר.
רבינו ירוחם בספרו איסור והיתר סובר שזמן ההמתנה הוא 3 שעות.
ויש מדקדקים להמתין שש שעות אחר אכילת בשר לגבינה וכן נכון לעשות".
מחד, מעיד הרמ"א שהמנהג הרווח להמתין רק שעה (נחלקו הש"ך והט"ז אם צריך קנוח והדחה) אולם כותב שנכון להחמיר לשש שעות.
ישנן דעות שונות בשאלה האם 6 השעות הן שעות קבועות או זמניות, ויש סוברים ששש השעות לא צריכים להיות שלמות, אלא מתירים בתחילת שעה הששית.
ישנה מחלוקת האם ניתן לחשב זמן 6 השעות מסוף אכילת הבשר בתוך הסעודה, או דווקא מסוף הסעודה שבה נאכל הבשר.
למחלוקת זו אין משמעות לגבי הדעות המצריכות המתנה של שעה, בהן הזמן נמדד בכל מקרה מסוף אכילת בשר.
בפוסקים דנו האם ניתן להקל לאכול חלב לאחר אכילת בשר כשישן באמצע.
בספר ויעש אברהם הביא מי שכתב שאם ישן לאחר אכילת בשר, יכול לאכול חלב מיד בקומו מהשינה.
וכן הובא בשם הרב אלישיב להקל חלב לאחר אכילת בשר עוף אם ישן שלוש שעות.
בספר דעת זקנים לרבי אברהם דוד מבוטשאטש כתב שאולי אפשר להקל לחכות פחות שעה או שעתיים, אם ישן.
באחרונים הביאו מעשה עם החת"ם סופר, שרצה להתיר אכילת חלב לאחר בשר אם ישן, מאחר שהשינה ממהרת את העיכול, אמנם בעת שבא לעשות מעשה בעצמו, ולאחר שאכל בשר הלך לישון, ובקומו בעת הכנתו כוס קפה עם חלב, נשברה הכוס וכל תכולת הכוס נשפכה.
לאחר מעשה זה התבטא שנראה שמן השמים אין מסכימים להקל בכך, וכנראה לא פלוג רבנן בגזירתם.
להלכה הובא בשם רבי שמואל וואזנר שהמנהג להמתין שש שעות גם לאחר שינה.
המנהג שהיה נפוץ במדינות אשכנז בימי הביניים, היה להמתין שעה אחת.
רבי ישראל איסרלן (בעל תרומת הדשן) סבור שאין לזה מקור הלכתי, וזוהי פשרה בין הדעות שאנשים עושים מדעתם.
אולם בספר הזוהר מופיע עונשו של מי שאוכל בשר וחלב בשעה אחת או בסעודה אחת וכנראה זה מקור המנהג.
כתב על זה המהרש"ל: "כל מי שיש בו ריח תורה ראוי לו להחמיר להמתין שש שעות".
המנהג הנפוץ ביותר כיום הוא להמתין שש שעות.
במוסדות רבים (ביניהם ישיבות) פער הזמן בין סוף ארוחת הצהריים לתחילת ארוחת הערב קטן משש שעות, והנוהג בהם הוא המתנה של חמש שעות ומשהו (או חמש שעות וחצי), בין השאר בהתבסס על הכלל ההלכתי "מקצתו ככולו".
מנהגים נוספים הממשיכים להתקיים באופן מצומצם הם המתנה של ארבע שעות, שלוש שעות (יוצאי יהדות גרמניה, רומניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה), שעתיים ושעה אחת (יוצאי יהדות הולנד).
המתנה לאחר אכילת בשר עוף
על פי סוגיות הגמרא המתירות אכילת מאכלי חלב לאחר בשר עוף ללא המתנה או ניקוי, הרמב"ן והרא"ה מתירים לאכול גבינה אחרי בשר חיה ועוף בלא נטילת ידיים וניקוי הפה.
דעת הרמב"ם היא שיש צורך בהמתנה בין בשר עוף למאכלי חלב כמו בין בשר בהמה לחלב, וכן דעות הטור, השו"ע והרמ"א, כאשר זמן ההמתנה לאחר אכילת בשר עוף הוא בהתאם לדעותיהם במחלוקת לגבי זמן ההמתנה לאחר אכילת בשר בהמה (המתנה 6 שעות או המתנה של זמן קצר / שעה).
עם זאת, גם במקומות בהם נקבע כי אין צורך בהמתנה לאחר אכילת בשר עוף (בהתאם לדעה המתירה), מוזכר כי מנהג העם הוא להחמיר ולהשוות אכילת בשר עוף לבשר בהמה.
בקרב יהדות תוניסיה נהוג לחלק בין בשר עוף לבשר בהמה, כאשר לבשר עוף ממתינים 3 שעות ולבשר בהמה ממתינים 6 שעות.
מקור המנהג הוא הכלל "אין עושים תקנה לתקנה", מאחר שאיסור אכילת בשר עוף וחלב הוא תקנה, והרחקה של 6 שעות היא תקנה, הרי שאיננו יכולים להחיל את התקנה על התקנה.
המתנה לאחר אכילת תבשיל בשר ללא הבשר
ישנה שאלה הנידונה בפוסקים לגבי אדם שאכל מאכל שנתבשל עם חתיכות בשר, אך לא אכל את חתיכות הבשר, אם נחשב כאוכל בשר או לא לעניין המתנה שלאחר האכילה עד לאכילת מאכל חלבי.
דעת השולחן ערוך היא שאין צורך בהמתנה במקרה זה (ורק דן שם אם צריך נטילת ידיים או לא), בעוד דעת הרמ"א היא כי יש להמתין במקרה זה כמו אחרי אכילת בשר, וכן דעת הרב עובדיה יוסף בילקוט יוסף (סימן פט' סעיף לג').
המתנה בין מאכלי חלב לבשר
על פי שני ההסברים ביישוב סוגיות הגמרא, המקרה של אכילת מאכלי חלב ולאחריהם מאכלי בשר הוא קל יותר מהמקרה ההפוך של אכילת מאכלי בשר ולאחריהם מאכלי חלב.
על פי ההסבר הראשון (שבעקבותיו הלכו הרמב"ם, הטור והשו"ע), די בניקוי הפה והידיים ('קינוח והדחה', ניקוי הידיים נדרש כאשר אכל בידיו וללא סכו"ם) משאריות מאכל החלב, על מנת להתיר לאכול בשר לאחריו.
על פי ההסבר השני, כלל אין צורך בניקוי.
הרמב"ם, ההולך לפי הסבר הראשון ביישוב הסוגיות ודורש ניקוי פה וידיים בין מאכלי חלב לבשר, פסק גם כי דין זה תקף לגבי בשר בהמה, אך אין צורך בניקוי קודם לאכילת בשר עוף, וכך גם דעת השו"ע.
מנגד, הרא"ש כתב כי המנהג הוא להשוות בין אכילת בשר בהמה לבשר עוף, ועל כן יש צורך בניקוי והדחה גם בין מאכלי חלב לבשר עוף.
פינוי שאריות אוכל והחלפת מפה
בנוסף יש צורך לפנות את כל המאכלים שאכלו ביחד עם הגבינה, וכן להחליף את המפה וכלי האוכל.
ניקוי הפה משאריות המאכל הקודם נעשה באמצעות אכילה ('קינוח') של מזון כל שהוא (כדוגמת פרוסת לחם), שעל ידו יתנקה הפה מהשאריות, ושתיית משקה כל שהוא ('הדחה') בנוסף לאכילה.
ה'קינוח' יכול להיעשות על ידי כל מאכל, למעט מאכלים רכים ודביקים.
אכילת בשר לאחר גבינה קשה
ברמ"א מובאת דעה המחמירה באכילת מאכלי בשר לאחר גבינה קשה, ומחילה עליה את גדרי ההמתנה של אכילת מאכלי חלב לאחר בשר (הדעה החולקת מסתפקת בניקוי הידיים והפה).
הרמ"א ממליץ להחמיר כדעה הראשונה.
מותר לאכול בשר לאחר אכילת תבשיל חלבי (מאכל שהתבשל יחד עם חלב, אך אינו מכיל אותו כעת), גם לפי הדעה המחמירה במקרה ההפוך של תבשיל בשרי.
מאכל שבושל ללא בשר בכלי ששימש קודם לכן לבישול בשר (מאכל כעין זה מכונה "בחזקת בשרי"), אינו נחשב כבשר לעניין המתנה, ומותר לאכול אחריו מאכלי חלב ללא הגבלה.
דין זה נכון גם במקרה ההפוך, אכילת בשר לאחר אכילת מאכל "בחזקת חלבי".
המתנה האימפריאלית הייתה תרומה של מטוסים מעודפי חיל האוויר המלכותי הבריטי לאחר מלחמת העולם הראשונה שניתנה לחילות האוויר של הדומיניונים: קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה והודו.
ב-29 במאי 1919 החליטה ממשלת בריטניה להעניק 100 מטוסים לכל אחת מהמדינות הללו, בתוספת חלקי חילוף למטוסים, כאות תודה לאותן מדינות שתרמו תרומה משמעותית למאמץ המלחמתי.
מטוסים אלה היו הגרעין של חילות האוויר של הדומיניונים שהוקמו באותה תקופה.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה היו ברשות חיל האוויר המלכותי כמויות גדולות של מטוסים עודפים.
ההערכה מדברת על יותר מ-20,000 מטוסים, חלקם עוד היו בעיצומו של תהליך היצור, בסיום המלחמה.
סר יו טרנצ'רד, מי שנחשב ל"אבי חיל האוויר המלכותי" והיה אז ראש מטה החיל, דחף להקמתם של חילות האוויר של הדומיניונים.
טרנצ'רד טען שגישה אחידה ומשולבת של ארגונם וציודם של חילות האוויר היא חיונית כדי לאפשר את קיומו של המרכיב האווירי בהגנת האימפריה.
ההצעה אומצה על ידי מזכיר משרד האווירייה ג'ון סילי (John Edward Bernard Seely), שתיאר אותה כ"הזדמנות לסייע לדומיניונים שתזכה להערכתם ושתביא תועלת רבה לאינטרסים הביטחוניים האוויריים של האימפריה".
הקבינט הבריטי אישר את ההצעה ב-29 במאי 1919 והרחיב אותה גם לאפשרות להעניק מטוסים גם לממשלות המושבות בנוסף לדומיניונים.
ממשלות הדומיניונים קיבלו את ההודעה על התוכנית ב-4 ביוני.
שתי טייסות של חיל האוויר המלכותי הקנדי הוקמו בבריטניה באוגוסט 1918 ו"שרותי האוויר הימיים המלכותיים הקנדים" (Royal Canadian Naval Air Service – RCNAS) הוקמו בספטמבר לצורכי הגנת המולדת.
יחידות אוויריות קנדיות אורגניות הספיקו לבצע פעולות מבצעיות ממש בסוף המלחמה, אך לא השתתפו בקרבות של ממש.
ב-1919, כאשר התקבלה ההצעה למתנה האימפריאלית, היא נבחנה והקנדים ציינו כי הם מעדיפים מטוסים למטרות רב-תכליתיות יותר מאשר מטוסי קרב, שכן הם ראו לנגד עיניהם משימות שיותר מתאימות לזמן שלום שיוטלו על חיל האוויר שלהם: משימות סיור, כיבוי אש ומיפוי.
ואכן, מתוך 114 המטוסים שנשלחו לקנדה, רובם היו רב-תכליתיים וחלקם היו מטוסי קרב.
המטוסים שנשלחו לקנדה במסגרת המתנה האימפריאלית היו:
המשלוח הסופי כלל כמה מטוסים נוספים כמו שני מטוסי B.E.2, מטוס F.E.2 אחד ומטוס ויקרס F.B.5 אחד, בתוספת כמה שלדות מטוס כחלקי חילוף וסך כל המטוסים שנשלחו לקנדה עמד על 120.
בנוסף למטוסים נשלחה כמות גדולה של חלקי חילוף, כולל מנועים, וציוד נלווה כמו מצלמות, ציוד עגינה למטוסים הימיים ו-300 כלי רכב (משאיות, נגררים ואופנועים).
המתנה האימפריאלית היוותה את הבסיס להקמתו של חיל האוויר המלכותי הקנדי.
ב-1920, מועצת האוויר של קנדה מימנה פרויקט שבמסגרתו בוצעו לראשונה בקנדה טיסות מהחוף המזרחי לחוף המערבי כדי לבדוק את האפשרות להנחת יסוד לשירות נוסעים ודואר אווירי.
למרות שהמטוסים לא כל כך התאימו לאקלים הקנדי הקשה, הם היו בשירות עד שנות השלושים עד שהוחלפו בסוגי מטוסים חדישים יותר.
המטוס האחרון שיצא מהשירות ממשלוח זה היה מטוס אוורו 504 שפרש ב-1934.
המתנה האימפריאלית לאוסטרליה כללה במקור 100 מטוסים, מנועים חליפיים, כלי עבודה, כלי רכב ו-13 האנגרים יבילים שנשלחו ב-19,000 ארגזים.
28 מטוסים נוספים נשלחו לאוסטרליה כתחליף למטוסים שנתרמו על ידי העם האוסטרלי לבריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-30 ביוני 1919 "גיס שירות האוויר של צבא אוסטרליה" (Australian Army Service Corps) המליץ על הקמה זמנית של "גיס התעופה האוסטרלי" (Australian Air Corps – AAC) שבמסגרתו יוקמו שתי כנפיים (כנף אחת תפעל על פי צורכי הצבא והשנייה לפי צורכי הצי).
ב-1921 הוקם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ב-1921. המתנה האימפריאלית אפשרה את הקמתו.
מטוסי המתנה האימפריאלית נשלחו לאוסטרליה ב-1919, הורכבו בעת הגעתם ב-1920 והיו בשירות כ-10 שנים.
מטוס אחד מדגם אירקו DH.9 היה זה שהיה בשירות במשך הזמן הארוך ביותר והוצא משירות ב-4 בפברואר 1930. שניים מהמטוסים השתמרו עד היום, מטוס אוורו 504K שנמצא בתצוגה במרכז טכנולוגי בקנברה ומטוס SE.5a שנמצא באתר הזיכרון האוסטרלי (Australian War Memorial) ומוצג שם באולם אנזא"ק.
עם קבלת ההצעה סירבה ניו זילנד למתנה, אך לבסוף קיבלה 34 מטוסים ו-42 מנועי מטוסים:
סוג המטוס כמות אוורו 504 Avro 504 21אירקו DH.9 Airco DH.9 9 מטוס קרב בריסטול F.2 Bristol F.2 Fighter 2 אירקו DH.4 Airco DH.4 2
מטוסי הבריסטול, האירקו DH.4 ומטוס אוורו 504K אחד הוקצו לשימוש ממשלתי.
יתרת המטוסים הושאלו לצורכי תעבורה ואימונים לחברות תעופה אזרחיות בשנים 1920–1924. באמצע שנות העשרים כל החברות הללו קרסו והמטוסים שנותרו נלקחו חזרה על ידי הממשלה כדי ליצור את "חיל האוויר הקבוע של ניו זילנד" (New Zealand Permanent Air Force).
כל מטוסי המתנה האימפריאלית שקיבלה ניו זילנד ושירתו במסגרת צבאית התרסקו, נגרטו או נשרפו.
עד היום לא שרד אף חלק ממטוסים אלה.
דרום אפריקה הייתה המדינה השנייה אחרי בריטניה שהקימה ב-1 בפברואר 1920 חיל אוויר עצמאי ולא כפוף לצבא או לצי.
חיל האוויר הדרום אפריקאי קיבל את המטוסים הבאים:
מטוסי ה-DH-4 היו תחליפים למטוסים שהתרסקו במלחמה שנתרמו על ידי עמותה פרטית בלונדון.
מטוס DH-9 נתרם על ידי עיריית ברמינגהאם ושני מטוסים נוספים נתרמו על ידי גורם פרטי.
בנוסף נשלחו לדרום אפריקה ציוד עזר וחלפים: 20 האנגרים ממתכת, 30 האנגרים עשויים עץ וקנבס, ציוד קשר וצילום, סדנאות מנועים ומבני מטוסים על ציודן, משאיות, טנדרים, נגררים, 50,000 גלונים של שמן מנועים, 20,000 גלונים של צבע, לכות וחומרים נוספים.
ערך כל המשלוח לדרום אפריקה הסתכם בכ-2,000,000 ליש"ט.
הצעה לקבל 4 ספינות אוויר נדחתה עקב ספקות לגבי יעילותן ועקב העלות הגבוהה של החלפת המעטפת שלהן שהוערך שהן לא יחזיקו מעמד יותר משלושה חודשים עקב הבלאי שלהן שיגרם מהשמש הדרום אפריקאית.
המשלוח הראשון של המטוסים הגיע לדרום אפריקה בספטמבר 1919. שני מטוסים נמכרו לחברת תעופה פרטית.
שלא כמו המדינות האחרות, לא נועדו המטוסים שנשלחו להודו להקמת חיל אוויר.
חיל האוויר המלכותי הבריטי בהודו קיבל 20 מטוסי אוורו 504 לצרכים צבאיים.
שאר המטוסים יועדו לצרכים ממשלתיים שונים או נמכרו לגורמים פרטיים.
"המתים" הוא סיפור קצר מאת ג'יימס ג'ויס, האחרון בקובץ הסיפורים הקצרים "דבלינאים" (1914).
"המתים" הוא הארוך שבסיפורים בקובץ, והוא מכיל 15,672 מילים, ומסיבה זו לעיתים מוגדר כנובלה.
ג'ויס סיים את כתיבתו בספטמבר 1907.
הסיפור אומץ במדיומים אומנותיים שונים, כמחזה בשנת 1967 על ידי יו לאונרד, כסרט ("המתים") בשנת 1987 בבימויו של ג'ון יוסטון, ובשנת 1999 יצא מחזמר פרי עטם של ריצ'רד נלסון ושון דייבי בכיכובו של כריסטופר ווקן המבוסס על הסיפור.
במסיבה השנתית בארגונן של האחיות קייט וג'וליה מורקן ובעזרתה של אחייניתן מרי ג'יין, לילי עוזרת הבית מקבלת את פני האורחים בחום.
המסיבה נערכת בשבוע הראשון של ינואר 1904, בליל חג ההתגלות (או בערב שלפניו) המציין את התגלותו של אלוהים בדמותו של ישו, אליה מוזמנים מספר קרובי משפחה וחברים.
קייט וג'וליה מחכות בציפייה לאחיין האהוב עליהן ביותר, גבריאל קונרוי, ואשתו גרטה.
בעת הגעתם, גבריאל מנסה לפתח שיחה עם לילי בזמן שהיא תולה את מעילו, אולם היא מסרבת לענות על שאלותיו בדבר חיי האהבה שלה, דבר היוצר חוסר נוחות.
גבריאל חותם את השיחה המטרידה בנותנו ללילי תשר נדיב, אך הסיטואציה מסבה לו אי נחת.
הוא נרגע כאשר הוא חובר לאשתו ודודותיו, ברם הצקותיה מתוך עליצות הדעת של גרטה בדבר הפצרתו מוקדם יותר באותו הערב, שתלבש ערדליים לכבוד המסיבה, מעצבנות אותו.
הם ממשיכים לשוחח על החלטתם לישון במלון בלילה ולא לעשות את הדרך הארוכה הביתה באותו היום.
השיחה מופרעת בעת הגעתו של פרדי מאלינס השיכור.
גבריאל מוודא שפרדי כשיר להצטרף למסיבה בזמן ששאר האורחים משוחחים בהפסקה בין הריקודים.
מר בראון, ג'נטלמן מבוגר, מפלרטט עם מספר נערות צעירות, אשר לא נענות לחיזוריו.
גבריאל מוביל את פרדי השיכור לכיוון הטרקלין כדי לבקש עזרה ממר בראון, המנסה לפכח את פרדי.
המסיבה ממשיכה בלוויית נגינתה של מרי ג'יין בפסנתר.
האורחים רוקדים, גבריאל וגברת איוורס רוקדים יחדיו.
גברת איוורס היא תומכת נלהבת של התרבות האירית, והיא מביכה את גבריאל כאשר היא מכנה אותו "בריטי מערבי" בגלל כתיבתו לעיתון אנגלי שמרני.
גבריאל מכחיש, אך גברת איוורס לא מוותרת ומתעמתת איתו על חוסר התעניינותו בארצו שלו.
גבריאל משיב לה שהוא כבר מאס באירלנד.
לאחר הריקוד גבריאל פורש לפינת החדר ומשתתף בכמה שיחות חולין.
ברם, העימות עם גברת איוורס עדיין מציק לו.
מעט לפני ארוחת הערב, ג'וליה שרה שיר לאורחים.
גברת איוורס עוזבת את המסיבה להפתעתן של מרי ג'יין וגרטה, ולרווחתו של גבריאל, משום שנפגעה מדבריו של גבריאל כלפיה, בלא ידיעתו.
לבסוף ארוחת הערב מוגשת, וגבריאל מתייצב בראש השולחן כדי לפרוס ולחלק את האווז הצלוי.
לאחר שכולם העמיסו בשר על צלחותיהם, הם מתחילים לאכול, וגבריאל נואם נאום (שלגבי תוכנו התלבט רבות במשך כל המסיבה) ובו הוא משבח את קייט, ג'וליה ומרי ג'יין על הכנסת האורחים הנדיבה שלהן.
גבריאל מייחס את הכנסת האורחים למעלה אירית, ומציין שזו כבר לא זוכה להערכה הראויה לה בזמנים המודרניים.
עם זאת, הוא מתעקש שאנשים לא צריכים לחיות על פי העבר והמתים, אלא לחיות בהווה עם החיים, ובכך הוא סותר את עצמו.
עם סיומו של הנאום, פורצים האורחים במחיאות כפיים רמות ומרימים כוסית לכבוד מארחותיהם.
מאוחר יותר האורחים מתחילים לעזוב, וגבריאל נזכר בסיפור על סוסו של סבו, שתמיד חג במעגל גם כאשר יצא מטחנת הרוח שבה עבד.
לאחר שהוא מספר לאורחים את האנקדוטה המשעשעת, הוא שם לב שגרטה עומדת כמהופנטת לשמע שירתו של ברטל בטרקלין השר את הבלדה "לורד גריגורי".
כאשר הוא מסיים לשיר, וכל האורחים מתאספים בפתח לקראת עזיבה, גרטה נותרת במקומה בארשת פנים מהורהרת.
גבריאל מתבונן בעניין רב במצב רוחה המסתורי של אשתו, ורגשות אהבה כלפיה מציפים אותו.
במלון, גבריאל מתחיל להתרגז כתוצאה מהתנהגותה של גרטה.
היא לא נענית לחיזוריו, ולפתע היא פורצת בבכי.
גרטה מתוודה שהיא לא הפסיקה לחשוב על השיר במסיבה משום שאהוב נעוריה היה שר לה שיר זה כאשר הייתה נערה צעירה בגולווי.
גרטה נזכרת בסיפורו העצוב של הנער, מייקל פיורי, שמת מקור לאחר שחיכה לה מחוץ לחלונה בעת סופת שלג.
בסופו של דבר, גרטה נרדמת, אולם גבריאל נותר ער, מהרהר בסיפור ששמע מפי אשתו.
הוא ממשיך להרהר על עצמו, על אשתו, בדבר החיים והמתים, ובעת הביטו החוצה דרך החלון נשקפת אליו סופת שלג, והוא מדמיין את השלג המכסה את קברו של מייקל פיורי ואת כל אירלנד.
גבריאל קונרוי - הדמות הראשית בסיפור
קייט וג'וליה מורקן - דודותיו של גבריאל, צמד אחיות מבוגרות המארגנות מסיבה פעם בשנה בעת חג המולד באופן קבוע.
מרי ג'יין מורקן - אחייניתן של קייט וג'וליה.
גרטה קונרוי - אשתו של גבריאל.
מולי איוורס - קולגה של גבריאל, אישה לאומנית ופטריוטית ביחסה לאירלנד.
מר בראון - הנוצרי הפרוטסטנטי היחיד מבין המוזמנים.
פרדי מאלינס - חברו האלכוהוליסט של גבריאל.
ברטל דארקי - טנור בדימוס בעל שם.
גבריאל קונרוי, גרטה קונרוי, קייט מורקן, ג'וליה מורקן וברטל דארקי מוזכרים ביצירתו המאוחרת יותר של ג'ויס, "יוליסס", אולם שום דמות אינה מופיעה באופן ישיר בנובלה.
גבריאל קונרוי מוצג כדמות זהירה ואחראית, הזוכה ליחסן המועדף של דודותיו.
אולם, שני מפגשים עם שתי נשים מערערים את ביטחונו.
הראשון, שאלותיו הלא הולמות בנוגע לחיי האהבה של לילי, אשר גוררות התנגדות מזו האחרונה כלפיו.
אך במקום להתנצל או להסביר את כוונתו, גבריאל ממהר לתת ללילי תשר גבוה.
הוא תולה באשם את החינוך היוקרתי שרכש כסיבה הבלעדית לחוסר יכולתו ליצור קשרים עם אנשים פשוטים כמו לילי, אולם רצונו לתת לה כסף כפיצוי מראה שהוא נהנה ממידה מסוימת של הבדלי מעמדות.
במקרה השני, בעת ריקודו עם גברת איוורס, הוא נשאל שאלות לגבי חוסר חיבתו כלפי הלאום האירי, והוא לא יודע כיצד לענות על כך כראוי.
ללא יכולת לספק תשובה הולמת, גבריאל פולט שהוא מאס לגמרי באירלנד, תשובה המפתיעה את גברת איוורס וכמו כן את עצמו בדבר היותה משולחת רסן.
במלון, גבריאל מגיב בזעם על עצמו ועל גרטה כתוצאה מהתוודותה של אשתו.
לאחר שגרטה נרדמת, ליבו מתרכך, הוא מבין שליבה אינו שייך לו, שגבר אחר הקדים אותו ושבה את ליבה, אולם הוא לא מקנא, אלא הוא מתמלא עצבות כלפי אהבתו של מייקל פיורי כלפי גרטה, שהוא עצמו מעולם לא חווה ולא יחווה.
הוא מגיע למסקנה שהחיים קצרים, ואלו שעוזבים את העולם כמו מייקל פיורי, במהלכה של סערת רגשות, למעשה חיים חיים שלמים יותר מאשר אנשים כמוהו.
גבריאל רואה עצמו כצילו של אדם, שלא שייך לא לחיים ולא למתים, ומבין שנאומו במהלך הארוחה בנוגע להפרדה בין השניים, למעשה אינו נכון, ושאותו מייקל פיורי המת בעל השפעה גדולה מאשר השפעתו שלו על אשתו.
אלגוריה לקשר בין החיים והמתים מופיעה בסוף הסיפור, כאשר גבריאל שוזף מבטו בשלג העוטף את כל אירלנד, את כל האנשים החיים וכל האנשים המתים, ובכך כולם כמו מחוברים תחתיו.
לסיפור סוף פתוח, כאשר לא ברור אם גבריאל הולך לעשות שינוי מהותי בחייו ולחבוק את החיים, או שיחסו כלפיהם לא ישתנה.
מייקל פיורי הוא בן דמותם של שני נערים, שנורה ברנאקל, בת זוגו של ג'ויס, הייתה מאוהבת בהם בנעוריה.
מייקל פיני (Michael Feeney), שמת מטיפואיד בהיותה בת 12, ו מייקל בודקין (Michael Bodkin), שמת ב-1900, בהיותה בת 16.
מסיבתן של האחיות מורקן מכילה מוטיבים קבועים: נאומו של גבריאל, הגעתו של פרדי השיכור, הריקודים הקבועים מדי שנה, האוכל המוגש בארוחה אשר זהה בכל פעם.
בדומה לסוס של סבו של גבריאל, אשר תמיד הסתובב במעגלים, כך גם האנשים מסתובבים במעגלים באופן קבוע.
אלו האחרונים חיים במין רוטינה, אין כל סימן לחידוש בחייהם, הם אדישים לעולם וחייהם ריקניים ונטולי ערך.
המתים המהלכים , שנקרא גם המתים המהלכים: המשחק (The Walking Dead: The Game), או המתים המהלכים: עונה ראשונה (The Walking Dead: Season One) הוא משחק וידאו מתמשך מסוגת ההרפתקאות-פעולה.
המשחק מורכב מחמישה פרקים, אשר יצאו בין אפריל לנובמבר 2012 במרווח של חודשיים, וכן גם מפרק ספיישל, שיצא ביולי 2013.
המשחק מבוסס על סדרת קומיקס בעלת שם זהה שכתב רוברט קירקמן, ואף מתרחש יחד איתה באותו יקום בדיוני, ומרחיב על אירוע אפוקליפסת הזומבים בג'ורג'יה שאירעה בקומיקס.
במרכז המשחק עומד לי אוורט, פרופסור באוניברסיטה שחשוד ברצח חבר סנאט, ושומר על ילדה קטנה בשם קלמנטיין שננטשה על ידי הוריה, כשברקע מתרחשת אפוקליפסת זומבים קטלנית.
בניגוד למשחקי הרפתקאות אחרים, "המתים המהלכים" לא מתמקד בפתרון פאזלים או חידות, אלא בפיתוח העלילה ואופי הדמות אותה משחקים.
המשחק מאפשר לשחקן לשנות את רצף האירועים בדרכים שונות ומגוונת, ובכך לגרום לאירועים אחרים בכל פעם.
"המתים המהלכים" הוא משחק הרפתקאות גרפי מנקודת מבט של גוף שלישי.
המשחק מציג את לי אוורט, פרופסור אקדמי חשוד ברצח, אשר מוצא ילדה קטנה בשם קלמנטיין שאבדה את הוריה, ויחד איתה ועם מספר מצומצם נוסף של אנשים, עליו לשרוד אפוקליפסת זומבים קטלנית.
השחקן יכול לחקור וליצור קשר עם הדמויות השונות וכן עם פריטים וחפצים שונים, דבר שיכול לעזור לו לפתח את עלילת המשחק ולהביאה לנקודות שונות.
בנוסף, השחקן יכול להביט אל דמות מסוימת, לשוחח עימה ואם השחקן נושא חפץ כלשהו, הוא אף יכול להביא את החפץ לדמות או לשאול לגביו.
דברים אלו גורמים למשחק להתרכז בעיקר בפיתוח אופי הדמויות והעלילה, ופחות בפעולה, בניגוד למשחקים כמו "Left 4 Dead".
ישנם קטעים במשחק אשר דורשים מהשחקן להגיב בפרק זמן מסוים, קצר לרב, דבר שלעיתים קרובות יכול להוביל להחלטות משמעותיות שישפיעו על הסיפור של המשחק, באופן דומה לזה של משחקי תפקידים.
עצי שיחה מסוימים דורשים מהשחקן לבחור באפשרות כלשהי בזמן מוגבל, אחרת, הדמות הראשי, לי, לא יאמר כלום, דבר שיכול להשפיע על תגובת הדמויות האחרות אליו.
בנוסף, בניגוד למשחקי תפקידים אחרים כמו "Mass Effect" ו-"Fallout" שבהם בחירות נופלות בצד של "טוב או רע", לבחירות ב"המתים המהלכים" יש תוצאות חד משמעיות, שלהן יש השפעה על יחסן של הדמויות האחרות כלפי השחקן.
כל פרק מכיל חמש נקודות שבהן השחקן חייב לקבל החלטה משמעותית, כשלפני השחקן מוצגות רק שתי בחירות אפשריות.
דרך השרתים של "Telltale", המשחק עוקב אחר בחירות השחקנים, ובכל סיום פרק כל שחקן יכול לראות כמה אחוזים מכלל השחקנים ששיחקו במשחק בחרו באפשרויות בהן הוא בחר.
המשחק מאפשר לשחקן לשמור בכל שלב בו הוא רוצה את המשחק, ולחזור לשחק בו מאוחר יותר, אם כי אפשרות השמירה מוגבלת לשלוש שמירות בלבד.
עלילת המשחק המתרחשת באותו יקום בדיוני בו מתרחשת גם סדרת הקומיקס, באפוקליפסת זומבים שהרגה את רוב החברה.
כמו בקומיקס ובסדרת הטלוויזיה, עלילת המשחק מתרחשת בג'ורג'יה שבארצות הברית.
הדמויות במשחק קוראים לזומבים "מהלכים" (Walkers), בשל הליכתם האיטית.
אף על פי שבתחילה השורדים חשבו שהדרך היחידה להידבק במחלה ההופכת אדם לזומבי היא על ידי נשיכה מנגוע, במהלך המשחק מתברר כי רק אדם שמת הופך לזומבי, מבלי סיבה נראית לעין, וכי הדרך היחידה למנוע מלהפוך לזומבים היא להסב נזק רב למוח האדם לפני שהוא מת.
לאורך המשחק מופיעות דמויות רבות.
לי אוורט (מדובב על ידי דייב פנוי), הגיבור הראשי של המשחק, פרופסור באוניברסיטה שחשוד ברצח חבר סנאט בנקמה על שקיים יחסי מין עם אשתו, פוגש בקלמנטיין (מדובבת על ידי מליסה האטצ'יסון), ילדה בת שמונה שהוריה נסעו לבילוי והשאירו אותה בבית, ולוקח אותה תחת חסותו.
בהמשך, לי וקלמנטיין פוגשים בניצולים נוספים, משפחה מפורט לודרדייל: קני (מדובב על ידי גאבין האמון), אב המשפחה, קאטיה (מדובבת על ידי קיסי ג'ונס), אם המשפחה, וקני ג'וניור (מדובב על ידי מקס קאופמן), הבן של קני וקאטיה, שידוע בכינויו "דאק" (Duck, ברווז).
כעבור זמן מה לחבורה מצטרפים עוד שני שורדים: מארק (מדובב על ידי מארק מידלטון), טייס לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית, ובן פאול (מדובב על ידי טרוור הופמן), תלמיד תיכון.
סיכום עלילת הסיפור הבא הוא סקירה כללית של העבודה, המתארת את האירועים העיקריים המתרחשים ללא קשר לבחירותיו של השחקן.
כמה אלמנטים ספציפיים לא מופיעים כאן כיוון שמשתנים בהתאם להשפעה של שחקן על המשחק.
לאחר שהורשע בבית משפט מקומי באטלנטה ברצח חבר סנאט כנקמה על שקיים יחסי מין עם אשתו, הפרופסור לי אוורט מובל למאסר במכונית סגן השריף המקומי.
במהלך הנסיעה, המכונית פוגעת במהלך, ומתדרדרת לשולי הכביש.
סגן השריף מוצא את מותו, ואוורט סופג פציעה בברכו, ובורח.
לאחר הליכה קצרה, אוורט מוצא מחסה בבית סמוך, בו הוא מוצא ילדה קטנה בשם קלמנטיין המסתתרת בבית עץ.
קלמנטיין מספרת כי הוריה נעלמו לאחר שנסעו לחופשה קצרה בסוואנה וכי היא לבדה, ואוורט מחליט לקחת אותה תחת חסותו.
אתר הסקירה "GameRankings" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 של הפרק הראשון, "יום חדש" (A New Day), ציון של 85.14%, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 83.87% ולגרסת המחשב האישי ציון של 83.38%.
אתר הסקירה "Metacritic" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 ציון של 84 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 79 מתוך 100 ולגרסת המחשב האישי ציון של 82 מתוך 100. בנוסף, האתרים "IGN" ו"-Gamespot" נתנו לפרק ציונים של 8.5 ו-8 מתוך 10, בהתאמה.
אתר הסקירה "GameRankings" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 של הפרק השני, "רעב לעזרה" (Starved for Help), ציון של 85.90%, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 86.26% ולגרסת המחשב האישי ציון של 86.53%.
אתר הסקירה "Metacritic" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 ציון של 84 מתוך 100, וכך גם לגרסאות ה-Xbox 360 והמחשב האישי.
בנוסף, האתרים "IGN" ו-"Gamespot" נתנו לפרק ציון של 8.5 מתוך 10.
אתר הסקירה "GameRankings" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 של הפרק השלישי, "ארוכה הדרך קדימה" (Long Road Ahead), ציון של 86.11%%, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 88.47% ולגרסת המחשב האישי ציון של 85.41%.
אתר הסקירה "Metacritic" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 ציון של 87 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 88 מתוך 100 ולגרסת המחשב האישי ציון של 85 מתוך 100. בנוסף, האתרים "IGN" ו-"Gamespot" נתנו לפרק ציונים של 9 ו-8.5 מתוך 10, בהתאמה.
הפרק הרביעי קיבל ביקורות חיוביות, אך מעט פחות משאר הפרקים.
אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת ה-PlayStation 3 ציון של 78.94% וניקוד של 87 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 82.50% וניקוד של 88 מתוך 100 ולגרסת המחשב ציון של 85.41% וניקוד של 85 מתוך 100.
הפרק החמישי זכה להמון ביקורות חיוביות.
אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת ה-PlayStation 3 ציון של 87.75% וניקוד של 88 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 88.15% וניקוד של 89 מתוך 100 ולגרסת המחשב ציון של 94.75% וניקוד של 89 מתוך 100.
פרק הספיישל קיבל ביקורות חיוביות.
אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת ה-PlayStation 3 ציון של 78.20% וניקוד של 78 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 76.88% וניקוד של 80 מתוך 100 ולגרסת המחשב ציון של 78.00% וניקוד של 78 מתוך 100.
בעקבות הצלחת המשחק, חברת "Telltale" החליטה לפתח לו המשך.
הפרק הראשון של משחק ההמשך, שקיבל את השם "המתים המהלכים: עונה שנייה" (The Walking Dead: Season Two), יצא ב-17 בדצמבר 2013 והאחרון יצא ב-26 באוגוסט 2014.
בכנס קומיק-קון שנערך בסן דייגו בשנת 2014, הכריזה חברת "Telltale" כי היא מתכננת להוציא משחק שלישי בסדרה, שיענה לשם "המתים המהלכים: עונה שלישית" (The Walking Dead: Season Third), ושנה מאוחר יותר נודע כי הוא ייצא במהלך 2016.