tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הוא סירב להשיב לשאלות בנוגע לזהות האחראי על המדינה במקרה של היעדרות המושל.
בסופו של דבר, שופט דרש מקרצ'ירי לפרסם מסמכים המצביעים על הוראותיו בשרשרת הניהול במצבים כאלה.
ב-27 במרץ 2008 חתם קרצ'ירי על צו מושל שדרש מסוכנויות המדינה ומהספקים שלה לוודא את הסטטוס המשפטי של עובדיהם, והנחה את משטרת רוד איילנד ואת מחלקת בתי הסוהר לפעול בשיתוף פעולה עם הסוכנות הפדרלית לאכיפת המכס וההגירה כדי לוודא שחוקי ההגירה הפדרליים נאכפים.
קרצ'ירי הוא חבר בארגון הלאומי לנישואים , שמקדם נישואים מוגדרים בחוק כאיחוד בין גבר לאישה.
בנובמבר 2009 הטיל קרצ'ירי וטו על הצעת חוק, שאם הייתה עוברת, הייתה מאפשרת לבני זוג לפקח ולטפל בסידורי הלוויה של בן זוג מאותו המין.
התמריץ להצעת החוק הונע מאירוע בו המדינה סירבה לאפשר לבן זוגו בין ה-17 של גבר שנפטר לטפל בקבורתו.
במסר שצורף להחלטת הווטו, כתב קרצ'ירי את הדברים הבאים: "הצעת חוק זו מייצגת מגמה מטרידה בשנים האחרונות של שחיקה הדרגתית בעקרונות הנישואים המסורתיים, וזו לא הדרך המועדפת לגישה לפתרון בעיה זו".
בינואר 2010 עקף בית המחוקקים את הווטו של קרצ'ירי על החוק.
בשנת הכספים 2010 עמדה רוד איילנד להתמודד עם גירעון תקציבי.
כדי למנוע זאת, החליט קרצ'ירי על 12 ימי חופשה ללא תשלום.
היום הראשון היה אמור להתקיים ביום שישי 5 בספטמבר 2009. האיגודים המקצועיים שייצגו את עובדי המדינה הצליחו להשיג בשעה 11 צו מניעה שהוצא על ידי שופטת בית המשפט העליון של רוד איילנד, מורין מקנה גולדברג, ונקבע דיון על כך ב-12 בספטמבר.
כמעט מיד לאחר מכן הוציא קרצ'ירי הודעה לעיתונות שלא נותרה לו אז ברירה אחרת אלא להכריז על השבתת ממשל.
הוא המשיך ואמר, "זה אמור להטריד מאוד כל אחד מעובדי המדינה וכל אחד מתושביה שמנהיגי האיגודים המקצועיים מוכנים להקריב את מקומות העובדה של האנשים כדי שהם יוכלו להמשיך באחיזת החנק שלהם על אזרחי מדינה זו".
דונם (בטורקית: dönüm), היא יחידת מידה עות'מאנית לשטח.
היא אינה שייכת למערכת היחידות הבין-לאומית, בה יחידת השטח היא מטר רבוע.
מקור השם הוא מהמילה הטורקית העות'ומאנית ﺿﻨﻤﻕ (dönmek) שמשמעותה "להפוך" או "לעבד".
פירוש המילה הוא שטח שאדם יכול לחרוש ביום אחד.
בעבר, לא הוגדרה המידה במדויק, וגודל השטח המוחלט השתנה משמעותית ממקום למקום.
במדינות רבות שהיוו חלק מהאימפריה העות'מאנית, המונח נמצא עדיין בשימוש.
במדינות אלו המונח מוגדר בצורה מדויקת, אם כי באופן שונה ממדינה למדינה.
מידת השטח הנהוגה ביוון, הסטרמה (Stremma), שקולה בגודלה לדונם.
גודלו של דונם אחד במדינות שונות:
1,000 מטרים רבועים, "דונם מטרי": בישראל, ירדן, לבנון, בוסניה והרצגובינה (נקרא דולום dulum), סרביה (дунум, dunum) וטורקיה.
בתקופת השלטון העות'מאני בארץ ישראל ובתחילת המנדט הבריטי (עד שנת 1928) הוגדר הדונם כ-919.3 מ"ר.
בצפון קפריסין דונם הוא 1,337.8 מ"ר.
דונם ביחס ליחידות מידה אחרות
דונם מטרי אחד שווה ל:
ריבוע שאורך הצלע שלו הוא בקירוב 31.62 מטר.
10 ארים (אר שווה ל-100 מטרים רבועים.
4 אבלק (evlek) - מידת שטח הנהוגה בטורקיה.
דוֹנֵצְק (באוקראינית: Донецьк; ברוסית: Донецк, מבוטא "דוֹנְיֶצְק") היא עיר באוקראינה, בירת מחוז דונצק, אשר שימשה בפועל משנת 2014 ועד שנת 2022 כבירת המדינה הלא מוכרת הרפובליקה העממית של דונצק, עד שזו סופחה חד- צדדית לפדרציה הרוסית.
בעיר מתגוררים קרוב למיליון תושבים והיא מהווה מרכז תעשייתי חשוב במזרח אוקראינה.
במקום שהיום שוכנת העיר שכנו מספר כפרים קוזקיים, שנקראו בשמות: אלכסנדרובקה, אבדוטינו, גריגוריבקה, ליובימובקה, ניקוליבקה ויקטרינובקה עד שנת 1867. הצאר פיוטר הגדול, גילה שהאזור עשיר בפחם וברזל, וניבא שבעתיד "בנינו יפיקו את מרב התועלת מהפחם".
בשנת 1867 המהנדס הבריטי ג'ון יוז (John Hughes) קנה קרקע מהנסיך קוצ'וביי, מושל המחוז והקים ליד הכפר אלכסנדרובקה בית חרושת לייצור פלדת מבנים למסילות רכבת.
בית החרושת נהיה במהרה מרכזי מסוגו ברוסיה ומסביבו התחילה להתפתח עיר מודרנית, שנקראה על שם יוז יוזובקה ונהפכה לקראת מלחמת העולם השנייה לעיר הרביעית בגודלה באוקראינה.
בין 1924 ל-1961 נקראה העיר בשם סטלינו על שם יוסיף סטלין.
בשנת 1978 עלה לראשונה מספר התושבים בדונצק מעל למיליון אך בסוף המאה ה-20 החלה ירידה בגודל האוכלוסייה והיא ירדה מתחת למיליון.
בהתאם לתוצאות מפקד אוכלוסין משנת 2001 רוסים מהווים כ-48% מתושבי העיר ואוקראינים כ-47%.
ב-7 באפריל 2014, כחלק ממלחמת האזרחים באוקראינה, הכריזו מפגינים פרו-רוסים על הקמת הרפובליקה העממית העצמאית של דונייצק..
בשנת 2022 בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה האזור סופח לרוסיה.
מאז שנוסדה הגיעו לעיר יהודים רבים שהועסקו במפעלי פלדה.
מ-1903 היהודים קיבלו אישור רשמי להתגורר בעיר.
ב-1910 מספרם הגיע ל-25% מהאוכלוסייה הכללית.
עד למהפכה הקומוניסטית בעיר פעלו 18 בתי כנסת, תלמוד תורה, ישיבה ושני בתי ספר יהודיים.
בשנות ה-20 וה-30 כיהן כרב העיר הרב שמואל קוטקין, שהוגלה בסוף לסיביר ושם נפטר.
בשואה הוקם בעיר גטו ובו נרצחו ונספו כ-3,000 יהודים.
ליד העיר שכנו שלושה אתרי רצח ובהם נרצחו 92,000 יהודים.
לאחר המלחמה סירבו השלטונות לאשר את פתיחת בית הכנסת והמתפללים קיימו מניין בבית פרטי.
בסתר המשיכה לפעול חברה קדישא.
ב-1989 חודשה הפעילות הקהילתית על ידי פתיחת המרכז התרבותי "אלף".
ב-1990 נרשמה מחדש הקהילה היהודית וקיבלה בחזרה את בית הכנסת.
בראש הקהילה עומדים כיום נציגי חב"ד.
בין המוסדות המשרתים את הקהילה: ועד הכשרות האוקראיני, ישיבת ערב, כולל ערב לזקנים, חברה קדישא, מקהלת ילדים "פרחי דונצק", מרכז קהילתי, בית ספר יהודי, מקווה טהרה ומסעדה כשרה.
בין בניה המפורסמים של קהילת היהודים בדונצק נמנים יבגני חאלדיי, זלמן ארן ונתן שרנסקי.
בעיר הוקם פסל לכבודו של הזמר הרוסי יהודי הידוע יוסף קובזון שנולד באזור.
עד 2014 בעיר פעלו כמה מועדוני כדורגל.
הראשון והגדול שבהם, הוא שחטאר דונצק שנחשב לאורך שנים כאחד המועדונים הגדולים, הן בתקופת ברית המועצות והן בתקופת אוקראינה והשתתף כמעט בכל עונה בליגת האלופות או בגביע אופ"א, אך בעקבות משבר אוקראינה מארח את משחקי הבית בחרקוב.
מועדון שני הוא אולימפיק דונצק המשחק אף הוא בליגת העל האוקראינית ומארח את משחקיו בעיקר בקייב, בעקבות מלחמת האזרחים בדונצק.
מועדון נוסף היה מטאלורג דונצק שהתברג מדי פעם בצמרת הכדורגל האוקראיני ואף זכה לכרטיס לגביע אופ"א אך אינו בעל תואר אליפות, הן בברית המועצות והן באוקראינה.
בשנת 2015 פשט את הרגל ופורק.
מאז 2014 הרפובליקה העממית של דונצק מפעילה אליפות כדורגל עצמאית ובה מתמודדות הקבוצות פובדה דונצק, קבוצת גווארדייץ (שזכתה פעמיים באליפות הרפובליקה העממית של דונצק) ומועדון שחטיור דונבאס.
הקבוצות מארחות בדונבאס ארנה הענק.
אגרוף הוא תחום ספורט מאוד פופולרי בדונצק, מאז ימי ברית המועצות, ספורטאי העיר זכו באליפויות אגרוף רבות באוקראינה, אלוף ברית המועצות באגרוף ב-1980 ואלוף ברית המועצות באגרוף לנוער היה מתאגרף מדונצק, אלכסנד יגובינקה, ובעיר פועלים כ-12 מועדוני אגרוף רשמיים וזירת האגרוף "דונבס" הממוקמת בעיר מאחרת לא פעם כוכבי אגרוף בינלאומיים.
בעבר פעלה בעיר קבוצת הכדורסל דונצק, שזכתה באליפות אוקראינה בשנת 2012.
בעיר פעל בעבר מועדון ההוקי קרח "דונבאס" שמשחק בליגת ההוקי קרח האוקראינית ושיחק בליגת הוקי קרח הקונטיננטלית שמאורגנת על ידי פדרציית ההוקי קרח הרוסית, המועדון שהוקם ב-2001 זכה בגביע ליגת ההוקי הקונטיננטלית לעונת 2012\2013 ובאליפות אוקראינה מספר פעמים.
מאז קיץ 2014 הקבוצה משחקת בעיר דרוז'קובקה, שבגבול המערבי של מחוז דונצק.
בדונצק פועלים עשרה מוסדות להשכלה גבוהה ממשלתיים ו-13 מוסדות השכלה גבוהה פרטיים, האוניברסיטה הלאומית של דונצק, מונה 15,210 תלמידים ו-89 פרופסורים, והאוניברסיטה הלאומית הטכנולוגית של דונצק מונה 29,000 תלמידים ו-1,560 מרצים.
האוניברסיטה הלאומית לרפואה בדונצק בה לומדים 5,000 סטודנטים.
כמו כן פעילים בעיר, המכון הלאומי לאינטליגנציה מלאכותית, אקדמיה למוזיקה, המכון הלאומי לספורט ותרבות הגוף ועוד.
כמה בתי ספר ללימוד שפות פועלים בעיר, בהם המכון הצרפתי שמופעל על ידי ממשלת צרפת.
בעיר פעל נמל תעופה בינלאומי, ששירת טיסות בעיקר מרוסיה ובלארוס, במהלך קרבות באזור בשנים 2014/2015 הוא נהרס ולא שוקם.
העיר מחוברת לרשת הרכבות האוקראינית, וקווי אוטובוס פועלים בתוך העיר ובינה לבין כל הערים השכנות.
בעבר היה מתוכנן להקים הרכבת התחתית של דונצק אך פרויקט לא מומש.
כל רובע מנוהל על ידי מועצה שאת פעילותה מתאמת העירייה.
בדונצק שורר מזג אוויר יבשתי המקובל לרוב החלק המרכזי של רוסיה ואוקראינה, החודש הקר ביותר הוא פברואר שבו הטמפרטורות יורדות ל-5 והחם ביותר הוא יולי, שבו החום מגיע ל-21 מעלות בממוצע.
דונקי קונג הוא משחק ארקייד שנוצר בשנת 1981 על ידי נינטנדו.
דונקי קונג הוא אחד ממשחקי הווידאו הראשונים, בהם נעשה ניסיון לספר סיפור על פני המסך, באמצעים חזותיים.
גיבור המשחק הוא נגר, שנמצא באתר בנייה בניו יורק מטרתו היא להציל את חברתו פאולין מגורילה אימתנית בשם דונקי קונג.
בגרסה המקורית היה הגיבור חסר שם, ומאוחר יותר הוא כונה ג'אמפמן, ולאחר מכן מריו.
מריו ודונקי קונג היו לדמויות פופולריות במשחקי נינטנדו נוספים.
המשחק הוא דוגמה מוקדמת למשחקי הפלטפורמה בהם מטרת השחקן היא לתמרן את הדמות העיקרית דרך מספר מסכים (המכונים "פלטפורמות") תוך התחמקות ממכשולים שונים.
פיתוח המשחק היה מאמץ עיקרי של נינטנדו לחדור לשוק הצפון אמריקאי.
נשיא החברה, הירושי ימאוצ'י, שכר את מתכנן המשחקים חסר הניסיון שיגרו מיאמוטו, שתכנן את המשחק בהשפעת סרטוני פופאי וקינג קונג יחד עם מתכנן המשחקים הראשי, גונפיי יוקוי.
הצמד פרץ דרך בשילוב גרפיקה במשחקי מחשב, בתכנון שלבים מרובים במשחק ובקידום העלילה בסצנות ביניים מאוירות בסגנון קומיקס.
המשחק הצליח עד מאוד בצפון אמריקה וביפן, ופותחו עבורו גם גרסאות ביתיות למגוון מכונות משחק.
המשחק גם הועתק באופן פיראטי בהיקף נרחב ודמויותיו פורסמו על אריזות מזון, בגדים, צעצועים וכדומה.
יוניברסל סיטי סטודיוס הגישו תביעה נגד נינטנדו, בטענה כי המשחק מפר את סימנם הרשום "קינג קונג", אך תביעה זו נדחתה.
הצלחת משחק זה ביססה את מעמדה של נינטנדו כמובילת שוק משחקי הווידאו הביתיים בשנות השמונים והתשעים.
המשחק מהווה את אחת מההופעות הבודדות של מריו, במחשבים האישיים ובקונסולות שאינן של נינטנדו (כמו קונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך, וכן קונסולות ה-Colecovision וה-Intellivision), שכן המשחק הוסב אליהן.
מאז משחק זה מריו הופיע במחשבים האישיים גם במשחק האחים מריו שהוסב גם הוא למספר מחשבים וכן לקונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך, ומאז מריו הופיע רק בקונסולות של נינטנדו.
זאת, עד ליציאת המשחק Super Mario Run למובייל.
דונקי קונג, הגורילה, הוא הרשע במשחק.
הוא היה חיית המחמד של נגר בשם ג'אמפ-מן (למעשה מריו עצמו).
נגר זה התייחס אליו ברוע לב, לכן דונקי קונג ברח וחטף את חברתו של ג'אמפ-מן/מריו, שכונתה בתחילה פשוט "הליידי" (לאחר מכן שונה שמה לפאולין).
השחקן משחק את תפקידו של מריו בהצלתה של פאולין מידי דונקי קונג.
התמה של "עלמה במצוקה" הופיעה לראשונה במשחק זה בתחום משחקי הווידאו והייתה הנושא של אין ספור משחקי וידאו מאוחרים יותר.
המשחק משתמש בגרפיקה ואנימציה ככלים להנעת העלילה וזיהוי הדמויות: דונקי קונג מגחך לעיתים קרובות כלפי מריו, פאולין מזוהה בקלות על ידי שמלתה הוורודה, קריאות HELP!
המופיעות תדירות בקרבתה ושיערה הארוך.
מריו הוא טיפוס גוץ בסרבל אדום.
בשל מגבלות גרפיקה לא היה ניתן לצייר לו פה ושיער באופן מדויק, ולכן עוצב עם שפם וכובע.
כדי להבחין בתנועות ידיו צויד מריו בכפפות לבנות.
המשחק "דונקי קונג" הוא דוגמה ראשונה לנרטיב שלם המסופר במשחק וידאו: המשחק נפתח בסצנה המציגה את דונקי קונג מטפס במעלה סולמות לראש אתר בניה, מניח את פאולין ורוקע ברגליו שמעוותות את קורות המתכת ועומד בעמדתו.
אנימציה פשוטה זו מספקת את הרקע העלילתי למשחק, בפעם הראשונה בסוג משחק זה.
לקראת סוף כל שלב יש שוב קטע אנימציה בו מופיע לב בין האוהבים, אך מיד דונקי קונג חוטף את פאולין לשלב גבוה יותר והלב נשבר.
בסוף השלב האחרון ישנו קטע סיום והמשחק מתחיל מחדש ברמת קושי גבוהה יותר.
דונלד הנרי רמספלד היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי רפובליקני.
שימש כמזכיר ההגנה ה-13 תחת הנשיא ג'רלד פורד בין השנים 1975–1977 וכמזכיר ההגנה ה-21 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בין השנים 2001–2006. היה מזכיר ההגנה הצעיר ביותר (בגיל 43) והמבוגר ביותר (בגיל 74).
כמו כן, הוא האדם היחיד שהחזיק במשרה בשתי קדנציות לא רצופות והשני מבחינת משך הזמן ששימש בתפקיד, לאחר רוברט מקנמארה.
רמספלד נולד בשיקגו, אילינוי וגדל בפרבר המבוסס, וינטקה .
רמספלד היה חניך בתנועת הצופים ואף קיבל את אות "צופה העיט" (Eagle Scout) בשנת 1949, ההישג הגבוה ביותר שניתן לקבל בתנועת הצופים של אמריקה.
במהלך שנת 1949 רמספלד התגורר והתנדב בחוות הצופים פילמונט.
הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת פרינסטון.
במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צי ארצות הברית והוסמך כסג"ם.
מיד לאחר סיום לימודיו בשנת 1954 התגייס לצי, השלים קורס טיס והוסמך כטייס קרב ושירת בין היתר כמדריך טיסה.
בשנת 1957 השתחרר משירותו בצי, אולם הוסיף לשרת במילואים.
בשנים 1963–1969 שימש כנציג המחוז ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר מכן שימש רמספלד כשגריר ארצות הברית לנאט"ו ובמגוון תפקידים תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון, ביניהם יועץ לנשיא.
תחת הנשיא ג'רלד פורד שימש כראש הסגל של הבית הלבן ובשנים 1975–1977 שימש כמזכיר ההגנה ה-13. ב-1977 הוענק לו תואר הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2001 מינה אותו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למזכיר ההגנה בממשלו.
רמספלד שימש בתפקיד במהלך פיגועי 11 בספטמבר ובהמשך לכך במהלך מלחמת אפגניסטן.
רמספלד נחשב לאחד מהוגיה, מעצביה ומוביליה של מלחמת עיראק.
כמזכיר ההגנה בכהונתו השנייה יזם רמספלד והוביל שורה של רפורמות בכוחות המזוינים של ארצות הברית במטרה להתאים אותם לעימותים המודרניים.
בין היתר פיטר את מפקד צבא היבשה והחליפו בפיטר סקומייקר, שחזר לשם כך מפרישה לשירות פעיל, ערך שינוי באופן הרכש וההצטיידות, המשיך את התהליך של צמצום והקטנת הכוחות המזוינים.
בשתי המערכות, באפגניסטן ובעיראק, דרש רמספלד כי המערכה תחל מהר ככל האפשר ומבלי להמתין עד לצבירת סדרי הכוחות שביקשו מפקדי הצבא, שנראו מוגזמים בעיניו.
רמספלד התנגד באופן תקיף לשחרורו או חנינתו של המרגל ג'ונתן פולארד.
בשנת 1998, כתגובה לדיווחים בתקשורת על כך שהנשיא קלינטון שוקל לתת חנינה לפולארד, ראמספלד שיגר מכתב לנשיא וביקש ממנו שלא להעניק את החנינה.
במכתב נטען ששחרורו של פולארד עומד בניגוד לאינטרסים של ארצות הברית והוא חתום על ידי שבעה מזכירי הגנה לשעבר כולל רמספלד עצמו.
בסופו של דבר, קלינטון החליט שלא להעניק חנינה לפולארד.
גם לאחר קביעת מועד שחרורו של פולארד בנובמבר 2015, דבק ראמספלד בהתנגדותו לשחרור, וטען כי מדובר ב"רעיון גרוע".
לפני מלחמת עיראק ובמהלכה טען רמספלד כי לעיראק יש תוכנית נשק פעילה להשמדה המונית - מאגרים שמעולם לא נמצאו, ולמעשה גם לא הייתה להם עדות של ממש בדו"חות המודיעין עת הכריז על כך.
פקידי ממשל בוש טענו גם כי התקיימו יחסים מבצעיים בין אל-קאעידה לסדאם חוסין.
דו"ח המפקח הכללי של הפנטגון מצא כי עוזרו המדיני של רמספלד, דגלאס פיית, "פיתח, הפיק ואז הפיץ הערכות מודיעיניות חלופיות בנוגע ליחסי עיראק ואל-קאעידה, שכללו כמה מסקנות שאינן עולות בקנה אחד עם הקונצנזוס של קהילת המודיעין, למקבלי ההחלטות הבכירים".
בשנת 2006 הוטחה ברמספלד ביקורת קשה עקב המצב הקשה במלחמה בעיראק.
רמספלד נחשב, מבין ראשי הממשל, מהתומכים העיקריים ביציאה למלחמה.
עיקר הטענות היו על התמקדות במלחמה ללא חשיבה מספקת על המצב שיבוא בעקבותיה ועל כך שקיצץ מתקציב מטוס הקרב ה-F-22. ביקורת הייתה גם בנושאים צבאיים ובמרכזה מכתב של שמונה גנרלים ואדמירלים לשעבר שקראו לרמספלד להתפטר.
בנוסף, נמתחה ביקורת רבה על האישור שניתן על ידי רמספלד לשיטות חקירה אלטרנטיביות, שנטען כי עלו כדי עינויים.
ידוע, בהקשר זה, מה שזכה לכינוי "מזכר רמספלד", שעמד במוקד ספרו הביקורתי של פיליפ סאנדס, 'צוות הטרור - מזכר רמספלד והבגידה בערכים האמריקאיים'.
הנשיא בוש הביע בו תמיכה.
גם בתקופה שלפני הבחירות לבית הנבחרים האמריקני בשנת 2006, טען הנשיא בוש במספר הזדמנויות שרמספלד יישאר בתפקיד מזכיר ההגנה כל עוד הוא משמש כנשיא.
אולם לאחר הבחירות בהן איבדו הרפובליקנים את השליטה בבית לטובת הדמוקרטים לאחר 12 שנים, בוש הודיע שרמספלד יתפטר מתפקידו כמזכיר ההגנה.
רפובליקנים רבים ראו את ההודעה על ההתפטרות כמאוחרת מדי, שכן היו סבורים שהיו זוכים בקולות רבים יותר לו המצביעים ידעו על ההתפטרות.
בוש מינה לתפקיד מזכיר ההגנה את ד"ר רוברט גייטס.
במסיבת עיתונאים בה הודיע הנשיא על התפטרותו של ראמספלד ומינויו של גייטס, הוא טען שאמריקה והעולם בטוחים יותר בשל שירותו ומנהיגותו של דונלד רמספלד.
בתרגום לעברית: "מהופך" או "מומר") היא כיתה דתית שבתאית בעלת מאפיינים מוסלמיים ויהודיים שחבריה מתגוררים ומנהלים את אורח חייהם הדואליסטי בעיקר באיסטנבול ובאנקרה שבטורקיה.
ראשוני הכיתה הדתית היו יהודים שהתאסלמו בעקבות התאסלמותו של שבתי צבי.
מאז המאה ה-20 רבים מהם התבוללו ונישאו עם בני עמים אחרים וכך נטמעו בחברה הטורקית.
"דונמה" הוא כינויים בפי הטורקים, אך הם עצמם מתנגדים לכינוי זה וקוראים לעצמם "מאמינים" (בטורקית: "Mamina".
ובלאדינו: "לוס מאמינימס") או "חברים" ("Haberim").
היהודים כינו אותם "מינים" או "יהודים ישנים" (ישנים במובן "לשעבר"), ובאדריאנופול נודעו בכינוי "דגים קטנים" ("Sazanicos").
מקורם של בני הדונמה הוא בכמה מאות משפחות מחסידי שבתי צבי מהעיר סלוניקי שביוון שהתאסלמו בשנת 1683 בעקבות התאסלמות משיחם.
יריביהם טענו שהתאסלמותם נועדה למנוע את האשמתם בעבירות מוסר.
במשך 250 שנה ישבו בני הקהילה בסלוניקי בשתי שכונות ייחודיות ותפסו עמדות חשובות בבנקאות ובמסחר.
הדונמה אסרה על בניה את הנישואים הן עם המוסלמים והן עם היהודים.
כשקמו בתוכה פלגים אידאולוגיים שונים נמנעו חבריהם אף מנישואין עם בני הדונמה שאינם נמנים עם הפלג שלהם עצמם.
כתוצאה מכך, רבו בדונמה נישואי קרובים.
אך עובדה זו לא השפיעה על הריבוי הטבעי הגבוה שלהם.
באמצע המאה ה-18 כבר מנתה הכת כ-600 משפחות (שלושת אלפים נפש) ולאחר שנאלצה לעזוב את סלוניקי, מנתה הכת 13–15 אלף נפש.
קונסול צרפת בסלוניקי, פליקס בוז'ור שכיהן בתפקידו בין השנים 1793 ל-1798 ראה בהם "חצי יהודים וחצי טורקים" והעריך את מספרם ב-2,000 נפש.
מספרם כיום אינו ידוע במדויק, והוא מוערך ב-15–20 אלף נפש.
החל מסוף המאה ה-19 חרגו משכילי הדונמה מתחומה של הכת.
כמה פרשנים הציעו שכמה מחברי הטורקים הצעירים, תנועה אנטי אבסולוטיסטית של מהפכנים מונרכיסטים חוקתיים, שבשנת 1908 אילצו את הסולטאן להעניק חוקה, היו דונמה.
אחד ממנהיגי מזימת הרצח נגד הנשיא מוסטפא כמאל אטאטורק באיזמיר לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית היה מהמט ג'וויד ביי שהיה מהדונמה, החבר המייסד של ועדת האיחוד והקידמה ושר האוצר לשעבר של האימפריה העות'מאנית.
לאחר חקירה ממשלתית נרחבת, ג'וויד ביי הורשע ולאחר מכן הוצא להורג בתלייה ב-26 באוגוסט 1926 באנקרה.
לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923, המדיניות הלאומנית הטורקית של אטאטורק, לוותה בתעמולה אנטישמית של מפרסמים לאומנים בשנות ה-30 וה-40. לאחר הגירוש מיוון התיישבו מרבית בני הדונמה באיסטנבול, באיזמיר, באנקרה, בבורסה ובקוניה.
חלק מעניי הכת התפזרו בערים קטנות יותר.
הפיזור הרחב הביא לידי משבר.
חלק מהמאמינים – בעיקר מפלג היעקוביים – התבוללו והתחתנו עם שכניהם.
גם העיתונות הטורקית תקפה אותם בשל המסתורין האופף את אמונתם.
ניסיון של חלק מהם לחזור ליהדות נדחה על ידי הרבנים בגלל חשש לממזרות ובגלל שנחשבו למומרים-להכעיס ולא לאנוסים.
כלפי חוץ נראו בני הדונמה כל השנים כמוסלמים לכל דבר.
בינם לבין עצמם האמינו באדיקות בשבתי צבי המשיח וקיימו בסתר מנהגים ותפילות משל עצמם.
הם מחזיקים ב-18 עיקרי אמונה, חלקם מצוות ומנהגים הנטולים מהיהדות (כמו מילת הבנים ביום השמיני ואמירת תהילים מדי יום).
לרבים מהם היה שם כפול – טורקי ויהודי, קיימו בתי קברות נפרדים, הקפידו על גידול זקנים וגילוח ראש.
לאחר עזיבת סלוניקי, כשהחלו חלק מסודות הכת לדלוף, נודע כי הם חוגגים את "חג הכבש" בכ"ב באדר.
עיקרו של חג זה הוא סעודת ערב חגיגית של שני זוגות או יותר, שבסיומה כיבוי אורות וקיום חילופי זוגות.
הנולדים מיחסי מין אלה נחשבים בדונמה למקודשים.
(יש לציין שאנשי הדונמה מכחישים את הטענות הללו, אך יהודים נמנעו מלקבלם חזרה ליהדות מחשש ממזרות).
כמו כן ידוע על נוסחים שונים של תפילות בדונמה, בהן משתקפים ניגודים גדולים בין שתי תפיסות באשר למעמדו של שבתי צבי, כשחלק מהדונמה מתפללים אליו כאל אלוהות וחלק רואים בו משיח בשר ודם בלבד.
בעבר היו פילוגים בדונמה, בעיקר על רקע מחלוקות בשאלה מי הם יורשיו ונושאי משיחיותו של שבתי צבי ועל רקע זה התפצלו לשלוש כיתות.
נקראו על שם מייסדה, יעקב קרידו (בטורקית שמו עבדאללה יעקוב), אחיה של יוכבד אשתו החמישית במספר של שבתי צבי ומי שלדעתם היה יורשו הרוחני.
לפי מסורתם, מת קרידו בדרכו למכה כדי לקיים בה את מצוות החג'.
זהו הפלג הוותיק ביותר בכת.
חבריו נהגו לגדל זקנים אך לגלח לחלוטין את שיער ראשם.
הם נחשבים כקרובים מאוד לטורקים וחלקם משמשים כיום כפקידי ממשלה.
עיסוקם המסורתי היה מכירת טבק וחברי פלג זה נחשבו לאמידים במיוחד.
קאראקאשלאר (בעלי הגבות השחורות) או ה"חוניוזוס".
חבריה מאמינים בעותמאן באבא (בשמו העברי: ברוכיה קירידו), גלגולו של שבתי צבי, ובברוך קוניו (הקרוי גם ברוכיה רוסו), נביא האמת של המשיח.
הפילוג התרחש ב-1690, בעקבות הופעתו של הנביא ברוכיה.
גם בני פלג זה מגדלים זקן, אך הם אינם מגלחים את שיער ראשם.
בתפילותיהם הם מזכירים בנשימה אחת את שבתי צבי ואת ברוכיה, שזכרו נתערבב במשך השנים עם זכר עותמאן באבא.
רוב בני ה"קאראקשאלאר" נחשבים אמידים, ובהם עורכי דין, בנקאים, סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים נוספים.
אחד ממנהיגי הכת, דרויש אפנדי, פעל בתקופתו של יעקב פרנק והוא שאחראי להנהגת שיתוף הנשים לכל בני הפלג, מנהג שאותו נימק בטקסטים מעורפלים מספר הזוהר ומספרות אחרת מתחום הקבלה.
באמצע המאה ה-19 עמד בראש הפלג הזה אמברג'י, אדם פיסח ועיוור, שניהל את עדתו ביד קשה וכונה "טימור לנג" (על שם המנהיג המונגולי ההיסטורי).
נולדה מתוך פירוד ב"קארקאקאשלאר" אחרי מותו של עותמאן באבא בשנות ה-20 של המאה ה-18. כת זו רואה את עצמה כשיבה לשבתאות הצרופה, והיא דוחה את משיחיותם של קרידו ושל עותמאן באבא כאחד.
חברי פלג זה של הדונמה הם מגולחי זקן ואינם מגלחים את שיער ראשם.
כיום הם מהווים חוג של משכילים, ועמם נמנים מורים, רופאים, וטרינרים, מהנדסים ובעלי מקצועות חופשיים.
שימוש בדונמה כתירוץ לאנטישמיות בטורקיה
האשמת יחידים או משפחות בהיותם דונמה היא חלק בלתי נפרד מהאנטישמיות הטורקית.
האנטישמיות הטורקית וחדשות הכזב כנגד היהודים מתבססות ומתמקדות רבות בדמות הדונמה החשאית.
לפי ההיסטוריון מארק דייוויד באר, לתופעה יש שורשים עמוקים בהיסטוריה העות'מאנית המאוחרת.
המורשת של האשמות קונספירציה נמשכה לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה של טורקיה ונשמרת שם בחיים היום.
האנטישמיות המודרנית מייצרת באופן גזעני את היהודי כיחידה הומוגנית בכל מקום הפועלת במסווה של קבוצות גלובליות שונות, הרודפת ללא הפוגה שליטה פוליטית וכלכלית גלובלית בערוצים חשאיים.
ככת שבתאית חשאית, הדונמה תמיד היו מטרה קלה להאשמות בשליטה פוליטית סמויה, ולהשפעה חברתית קלוקלת, בין אם הואשמו בהתקוממות פוליטית נגד הסטטוס קוו או בתמיכה במשטר מדכא.
לדברי באר, ההיסטוריה של הסודיות התאולוגית והפולחנית השבתאית בדונמה, המבוססת על המסורת היהודית, בשילוב עם הפרקטיקה הפומבית של האסלאם, הופכת האשמות של שליטה יהודית סמויה להגיוניות לכאורה.
ה"יהודי הנסתר", הוא מישהו שהוא גם יהודי בסתר וגם פועל בחשאי להפעלת שליטה.
בהיותו יהודי, הדבר מקבל משמעות כפולה; מעל לכל, זהותם הדתית הסודית, במיוחד כאשר אין להבחין ביניהם ממוסלמים טורקים רגילים שחיים בכל מקום, וכפי שבאר טוען, האנטישמי המודרני רואה ביהודי בהכרח "בכל מקום" עבור ממציאי תיאוריות קונספירציה בשל "השפעתם הנסתרת".
מצד אחד המעורבות לכאורה של חברים בכת דונמה בהפיכת הטורקים הצעירים נגד הסולטאן עבדול חמיד השני, פירוק הממסד הדתי העות'מאני והקמת רפובליקה חילונית.
תומכי הסולטן, ומוסלמים אדוקים מתארים את האירועים האלה כקונספירציה עולמית יהודית שבוצעה על ידי "יהודים נסתרים" בטורקיה.
מאחר שהם לא היו מרוצים מהרפורמות שלו, האיסלאמיסטים טענו שאתאטורק הוא דונמה כדי להכפיש אותו והפיקו עליו תיאוריות קונספירציה רבות אחרות.
מן הצד השני, קונספירציית ה"יהודים הנסתרים" ששימשה בדרך כלל לאורך ההיסטוריה הטורקית המודרנית אנשי ימין ואיסלאמיסטים כדי לערער את הלגיטימיות של המנהיגות הפוליטית המכהנת, באה לידי שימוש כיום דווקא על ידי שמאלנים וחילונים המבקשים לערער את מעמדו של ארדואן.
בעקבות המשבר ביחסי טורקיה–ישראל בתקופת רג'פ טאיפ ארדואן, הורגשה עלייה בתיאוריות הקונספירציה האנטישמיות.
העיתונאי בני ציפר הציג את שורשי האנטישמיות בטורקיה, כפי שתיאר באוזניו דניס אוז'לוו, חבר הקהילה היהודית:
בהמשך מאמרו מביא ציפר תאוריית קונספירציה נוספת המזינה את האנטישמיות בטורקיה:
טענות אלה, כמו קביעות אחרות בדבר שאיפות יהודיות לשליטה עולמית, המתגלמות בחלקן בהישגי הציונות, מצטרפות לשורה ארוכה של טענות שווא כנגד יהודים בטורקיה, בדומה לתיאוריות קונספירציה פוליטיות אחרות, המופצות לעיתים קרובות בו-זמנית על ידי גורמים פוליטיים שונים בתכלית.
דונליאלה (שם מדעי: Dunaliella) היא אצה ירוקית, יצור חד תאי המסוגל להתקיים בתנאים קיצוניים של חום ומליחות.
כהתמודדות עם תנאי הסביבה הקשים מייצר תא הדונליאלה חומרים המסייעים לו לשרוד.
אותם חומרים מסייעים בשיקום עור האדם.
הדונליאלה התגלתה על ידי מישל פליקס דונל ב-1838.
בין מיני הדונליאלה נמנים: דונליאלה ווירדוס, דונליאלה סאלינה, דונליאלה פארווה, דונליאלה מדיה, דונליאלה מינוטה, ודונליאלה אחלורה.
הדונליאלה מצויה בישראל, איטליה, צרפת ועוד.
היא מצויה באגמים, בריכות, לגונות ומאגרי מים נוספים המכילים מים מלוחים או מתוקים.
האצה יכולה לשרוד גם בים ואפילו בים המלח על אף שמו הלועזי "ים המוות".
אף על פי שהאנזימים של הדונליאלה אינם עמידים למלח היא מצליחה לחיות גם בסביבות בעלות מליחות גבוהה שהרי היא יצור סביל למלח.
בשביל להתגבר על הלחץ האוסמוטי הדונליאלה אוגרת גליצרול.
האצה מווסתת את יצירת הגליצרול בהתאם לריכוזי המלח בסביבתה החיצונית.
בזכות התכונה המאפשרת לה לווסת את כמות הגליצרול, האצה מותאמת לסביבות מחיה שונות בעלות רמות מליחות מגוונות.
בעת גירוייה האצה מפרישה בטא-קרוטן עשיר במיוחד המשמש את תעשיית הקוסמטיקה והתרופות.
לאחר העקה האצה הופכת להיות עקרה, כלומר אינה מסוגלת להתרבות.
להפקה מרבית של בטא קרוטן מהדונליאלה נדרשים התנאים הבאים:
על מנת לספק לדונליאלה את התנאים הללו מכניסים אותה לבריכות רדודות שבהן נע גלגל פדלים הגורם לתזוזה מתמדת.
כיוון שהבריכות רדודות קרני השמש מגיעים עד הקרקעית, מכאן שכל תאי הדונליאלה מקבלים את קרני השמש הדרושים.
בנוסף בבריכות ישנם מי ים מלוחים.
בשנות ה-80 הובאה לישראל לראשונה אצת דונליאלה.
האצה שגדלה באופן טבעי בתעלת סואץ, הובאה למכון ויצמן בבקבוקי מים על ידי אנשי מילואים ששרתו בתעלה.
לאחר בדיקות שביצע פרופ' מרדכי אברון במכון ויצמן הוחלט להקים מפעל לגידול האצות והפקת הגליצרול.
הקמת המפעל נמסרה על ידי המדען הראשי של משרד התעשייה והמסחר לחברת כור, והוקצה לו שטח של ארבעים דונם צפונית לנמל התעופה של אילת.
המפעל הוקם על ידי ד"ר עמיאור (עמי) דולב, ולאחר שלוש שנות ניסיון כושלות בגידול האצות במכלי אזבסט, נכנס לניהול המפעל מלאכי אלמוגי, שהסב את הייצור לבריכות.
במקביל, החלו לגדל בברכות אצות ספירולינה.
דונלד רויאל הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA ובישראל, במכבי תל אביב.
רויאל שיחק בעמדת הסמול פורוורד ומתנשא לגובה של 203 סנטימטרים.
רויאל הצטרף למדי קבוצת הכדורסל אוניברסיטת נוטרדאם, ושיחק עימה במשך ארבע שנים.
אחרי כן, רויאל נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 1987 ונבחר בסיבוב השני, במקום ה-52 הכללי על ידי הקליבלנד קאבלירס.
אך בקדם־עונת 1987/88, הועבר לקבוצות מהליגות החצי מקצועניות כדי להתחשל ולצבור דקות משחק.
במשך שנתיים שיחק בפנסקולה טורנדוס ובראפיד סילבר בולטס.
לאחר מכן, חזר לקאבלירס שהעבירו אותו בעסקה למינסוטה טימברוולבס.
בעונתו היחידה בטיברוולבס רויאל שותף ב-66 משחקים ורשם ממוצעים של כ-6 נקודות ו-2.1 ריבאונדים.
לאחר עונה, שיחק רויאל במכבי תל אביב ושותף בזכייתה בדאבל המקומי (אליפות וגביע), למרות זאת, עזב את ישראל בסיום העונה.
עד לפרישתו, שיחק רויאל בסן אנטוניו ספרס, אורלנדו מג'יק, גולדן סטייט ווריורס ושארלוט הורנטס.
כאמור, בסוף 1998, פרש רויאל ממשחק פעיל.
בסך הכול, בקריירת ה-NBA שלו, רויאל שיחק 504 משחקים וקלע 3,161 נקודות.
רויאל המשיך לעבוד במסגרת הכדורסל.
רויאל עבד כעוזר מאמן במספר קבוצות מליגת המכללות.
וכיום משמש כמגלה כישרונות עבור מספר קבוצות מה-NBA.
נהר דונסקאיה צאריצה הוא נהר בדרום רוסיה, היובל השמאלי של דון.
הנהר זורם בשטח של מחוז וולגוגרד תחילה לכיוון צפון-מערב ולאחר מכן לכיוון דרום-מערב.
מקור המים העיקרי של הנהר הוא שלגים.
לאורך הנהר נבנו מספר כפרים.
הנהר נשפך למאגר מים "צימליאנסקי" שנבנה בשנת 1948 במסגרת בניית תחנת כוח הידרואלקטרית.
דונפזיל (Donepezil) היא תרופה המקלה על סימפטומים של מחלת אלצהיימר.
היא עובדת על מערכת העצבים המרכזית, מעכבת את האנזים אצטילכולין אסטראז, וגורמת לעלייה בכמות האצטילכולין שבסינפסה.
שמה המסחרי הוא "אריספט" והיא פותחה ומשווקת בעולם על ידי חברת התרופות Eisai ושותפתה, חברת פייזר.
תופעות לוואי שכיחות הן רגישות במערכת העיכול.
במתן התרופה דרך הפה הזמינות ביולוגית (Bioavailability) היא 100% והיא חוצה בקלות את מחסום הדם מוח.
זמן מחצית החיים של התרופה הוא 70 שעות ולכן היא ניתנת פעם אחת ביום.
מחלת אלצהיימר - נכון לאוקטובר 2013 לא הוכח באופן מוחלט כי השימוש בדונפזיל או תרופות דומות אחרות משנה את מהלכה או את התקדמותה של מחלת אלצהיימר.
עם זאת, מחקרים מבוקרים למשך 6 עד 12 חודשים הראו יתרונות מסוימים בהכרה והתנהגות.
מחקרים ראשוניים דיווחו שטיפול בדונפזיל עלול להיות בעל השפעות על היבטים שונים של התקדמות המחלה, כגון נפח ההיפוקמפוס.
לכן, נוירולוגים ופסיכיאטרים מרבים להשתמש בדונפזיל כטיפול במחלת אלצהיימר.
בשנת 2005, המכון הלאומי של בריטניה למצוינות קלינית (NICE), הסיר את המלצתו לשימוש בתרופה למחלת אלצהיימר בדרגה קלה עד מתונה, בהתבסס על כך שלא נצפה שיפור משמעותי בתוצאות התפקוד, באיכות החיים או בתסמינים התנהגותיים.
עם זאת, המכון תיקן את הנחיותיו בהמשך והורה על טיפול בדונפזיל בחולים בשלב בינוני של המחלה, שעבורם הצטברו ראיות חזקות יותר לשיפור.
ראיות משני ניסויים קליניים נוספים מציינות שהתרופה עשויה להיות יעילה למחלה בדרגה בינונית עד חמורה.
דוגמה לכך היא מאמר ממכון קרולינסקה שפורסם ב-Lancet בתחילת שנת 2006, שבו נקבע כי דונפזיל משפר תפקוד קוגניטיבי גם בחולים עם תסמיני AD חמורים.
ובאוקטובר 2006 מנהלת המזון והתרופות האמריקאים אישרה גם את Aricept לטיפול בשיטיון חמור.
בדרגה קלה עד בינונית של מחלת אלצהיימר, מינון התחלתי מומלץ הוא 5 מ"ג פעם ביום.
לאחר זמן של ארבעה עד שישה שבועות, מומלצת לעיתים עלייה במינון ל-10 מ"ג פעם ביום.
בדרגת מחלה בינונית עד קשה אותו המשטר נמצא בשימוש, אבל במינימום זמן של שלושה חודשים, חולה יכול לקבל מינון של 23 מ"ג פעם ביום.
חולי דמנציה צריכים לקבל 5–10 מ"ג, פעם ביום.
המינון היומי המרבי הוא 23 מ"ג פעם ביום והמינון הנהוג הוא 5–10 מ"ג.
יש להשתמש בזהירות בחולים עם מחלות לב, הפרעות הולכה לבביות, מחלת ריאות חסימתית כרונית, אסתמה, הפרעות חמורות בקצב לב ותסמונת הסינוס החולה.
חולים עם הפרעות במערכת העיכול צריכים להשתמש בזהירות כיוון שהתרופה עלולה לגרום לבחילות או הקאות.
תסמינים אלה עלולים להופיע באופן תכוף יותר בתחילת הטיפול או לאחר העלאה במינון.
תופעות לוואי נפוצות כוללות קצב לב איטי, בחילה, שלשול, אנורקסיה, כאבי בטן, וחלומות מלאי חיים.
בשנת 2006, פרסם היצרן Eisai הצהרה כי מחקר אחד שעסק בדמנציה וסקולרית מצא הבדל בשיעור החולים שמתו לאחר שטופלו בדונפזיל (1.7%) לעומת קבוצת הפלצבו (0%).
זה יכול להיות בגלל שיעור תמותה נמוך מהרגיל בקבוצת הפלצבו.
ניתוח של כל שלושת ניסויי דמנציה וסקולרית, על פי Eisai, "לא מראה הבדלים מובהקים סטטיסטית בשיעורי תמותה שנצפו בין דונפזיל וקבוצת הפלצבו."
רופא דיווח על כמה מקרים של מאניה.
דונפזיל היא תערובת של 1:1 של שני האיזומרים
אננטיומר של דונפזיל אננטיומר-(R) אננטיומר-(S)
מחוז דונצק (באוקראינית: Доне́цька о́бласть – אובלסט דונצק) הוא מחוז במזרח אוקראינה, שבירתו היא העיר דונצק.
עד נובמבר 1961, המחוז נשא את השם מחוז סטלינו על שם יוסיף סטלין.
מבחינת כמות האוכלוסייה, מחוז דונצק הוא המחוז הגדול ביותר באוקראינה.
במחוז יש בו: 8 מחוזות משנה, 28 ערים, 131 יישובים במתכונת עירונית, ו-1,124 יישובים במתכונת כפרית.
המחוז מספק חמישית מהייצור התעשייתי ומוביל בגידול תוצרים חקלאיים בסיסיים במדינה.
כמו כן, המחוז מזוהה לעיתים קרובות עם תעשיית כריית הפחם באוקראינה.
כחלק ממשבר אוקראינה, השתלטו מורדים פרו-רוסיים על חלקים נרחבים מהמחוז.
לאחר נפילת המחוז בידי המורדים, הועבר ממשל המחוז לעיר מריופול ולאחר מכן לעיר קרמטורסק.
מחוז דונצק הוקם ב-3 ביוני 1938 תחת השם מחוז סטלינו לאחר שמחוז דונצק פוצל למחוז וורושילובגרד (מחוז לוהנסק המודרני) ולמחוז סטלינו (מחוז דונצק המודרני).
במהלך הכיבוש הנאצי מסתיו 1941 ועד סתיו 1943 שונה שמו של המחוז למחוז יוזיבקה.
בשנת 1961 במסגרת תהליך הדה-סטליניזציה שונה שמו של המחוז ממחוז סטלינו למחוז דונצק.
במהלך פירוק ברית המועצות, 83.9% מהמצביעים במחוז דונצק היו בעד הכרזת העצמאות של אוקראינה במשאל העם ב-1991.
במהלך שנות התשעים המחוז נודע בשל פעילות פלילית גבוהה שכללה הרג של אנשי עסקים בעלי פרופיל גבוה כמו היזם אחט בראגין ויבהן שצ'רבן.
מחוז דונצק היה גם בסיס לסיעה הפוליטית הפרו-רוסית הראשית של אוקראינה, מפלגת האזורים, שהפכה לחלק מהממשלה האוקראינית ב-2002.
ב-1994 התקיים משאל עם במחוז דונצק ובמחוז לוהנסק.
כ-90% תמכו בכך שהשפה הרוסית תזכה למעמד של שפה רשמית לצד השפה האוקראינית.
עם זאת, משאל העם בוטל על ידי ממשלת קייב.
לקראת סוף שנת 2004, מפלגת האזורים הייתה מעורבת בניסיון יצירת פרויקט פוליטי, הרפובליקה האוטונומית של דרום-מזרח אוקראינה, שהייתה אמורה לכלול את מחוז דונצק.
ב-6 באפריל 2014 חיילי מודיעין רוסים שהוסוו כתושבים מקומיים, מפלגת האזורים, יחד עם קומוניסטים מקומיים ופעילים פרו-רוסים בעיר דונצק השתלטו על בניין ממשלת מחוז דונצק והקימו במקומה "מועצה עממית" שהכריזה על ריבונות המחוז תחת ישות מדינית חדשה בשם "הרפובליקה העממית של דונצק".
"המועצה העממית" הפכה לגוף המחוקק של הרפובליקה וחבריה החליטו על עריכת משאל עם לכינון מדינה עצמאית בשטח המחוז והכרזת עצמאות חד צדדית מאוקראינה.
עד בוקר ה-12 באפריל השלטון העצמי של דונצק כבר היה מאורגן והתמקם בבניין ממשלת מחוז דונצק במרכז העיר דונצק.
בהמשך אותו היום, שאר ערי המחוז (כדוגמת סלוביאנסק, מאריופול, ינקייבו וקראמטורסק) הביעו תמיכה בממשל הבדלני.
בתגובה לכך השלטון המרכזי באוקראינה הכריז על תחילת מבצע צבאי נרחב ללוחמה בטרור באזורי מזרח אוקראינה, והחל במתקפות צבאיות כנגד מטרות במזרח אוקראינה.
הקרבות בין כוחות הממשלה והמורדים התפשטו לכל מחוז דונצק כאשר צבא אוקראינה ניסה להשתלט מספר פעמים על נמל התעופה הבינלאומי בדונצק, שב-18 באפריל נכבש על ידי מיליציית המורדים.
ב-12 במאי הוכרזה ריבונותה של הרפובליקה העממית של דונצק, בהתאם להכרזת עצמאות מ-7 באפריל ותמיכת הרוב במשאל עם שנערך יום קודם לכן.
כתוצאה מכך החלה המלחמה בדונבאס.
ב-21 בפברואר 2022 הכירה רוסיה בעצמאותה של הרפובליקה העממית של לוהנסק ושלחה כוחות צבא לאזור.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, כוחות קרקע רוסיים חדרו לאזור דונצק וכבשו שטחים שנמצאו עד אז בשליטת אוקראינה.
מחוז דונצק ממוקם בדרום מזרח אוקראינה.
שטחו הוא כ-26,517 קמ"ר והוא מהווה כ-4.4% משטחה הכולל של אוקראינה.
המחוז גובל במחוזות דנייפרופטרובסק וזפוריז'יה בדרום מערב, במחוז חרקוב בצפון, במחוז לוהנסק בצפון מזרח, במחוז רוסטוב ברוסיה במזרח ובים אזוב בדרום.
קו האורך שלו מצפון לדרום הוא כ-270 ק"מ, וממזרח למערב כ-190 ק"מ.
בשנת 2013 מנתה אוכלוסיית מחוז דונצק 4.43 מיליון תושבים, שהיוו כ-10% מכלל האוכלוסייה האוקראינית, מה שהופך אותה לאזור המאוכלס ביותר והצפוף ביותר במדינה.
זאת בשל נוכחותן של ערים תעשייתיות גדולות וכפרים רבים שהתאגדו סביבן.
כמו כן, המחוז מכיל גם 21% מהמוסלמים במדינה.
מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז דונצק מחולק ל-8 מחוזות משנה כדלהלן:
דונפלדוואר (בהונגרית: Dunaföldvár) היא עיירה במחוז טולנה שבהונגריה, על גדת נהר הדנובה, כ-150 ק"מ מדרום לבודפשט.
סמל העיירה משקף את הגידולים החקלאיים הנפוצים באזור - חיטה וגפנים.
מממצאים ארכאולוגיים עולה שעוד בתקופת האימפריה הרומית התקיים באזור יישוב.
המסמכים הראשונים בהם מוזכר היישוב הם משנת 1199 אך לפיהם נראה שהיישוב התקיים עוד בשנת 1131, בתקופת שלטונו של בלה השני, מלך הונגריה.
במקום התקיימו בתקופה זו מנזר בנדיקטיני וכנסייה שזכרה נשמר בכתובים.
ביישוב ניצב ככל הידוע אחד מהמבנים ששימשו את המלך בלה הרביעי בביקוריו באזור במאה ה-13. בתקופת שלטונה של האימפריה העות'מאנית באזור, לאחר קרב מוהאץ' ובהמשך המאה ה-16, נחרבו רוב מבני היישוב ושמו שונה עד ששבו ההונגרים לשלוט בו.
לאחר נסיגת העות'מאנים במחצית השנייה של המאה ה-17 התיישבו באזור סרבים וגרמנים רבים והעיירה הפכה לעיירת שוק, עקב מיקומה על הדנובה.
ב-1703 נתן לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היתר לקיום שלושה ירידי מסחר בשנה בעיירה, אך בשנים שלאחר מכן התחוללו קרבות בעיירה ובסביבותיה בין כוחות האימפריה הרומית הקדושה לבין מתנגדיה בהונגריה, כוחות הקורוץ, והעיירה ננטשה למשך מספר שנים.
עם שכוך הקרבות שבה ויושבה העיירה.
בין היתר הגיעו אליה סוחרים ואומנים, ואלה הקימו גילדות של בעלי מקצוע, בעלי מלאכה ואומנים.
בסוף המאה ה-18 הייתה דונפלדוואר העיירה בעלת מספר התושבים הגבוה ביותר במחוז.
נמל פנימי החל להתפתח בעיירה ב-1830, כשהגיעו ספינות הקיטור הראשונות לאזור.
בספינות אלה נעשה שימוש למסחר ולתחבורה על פני הדנובה.
בנמל דונפלדוואר הועמסה סחורה חקלאית שכללה בעיקר תירס, וכן מלח, ועץ.
עם ביטול נמל טולנה הואצה התפתחות נמל דונפלדוואר.
בשנת 1855 נספו רבים מבני העיירה במגפת כולרה, וכעבור שלוש שנים הרסה שרפה את רוב בתי העיירה, בכללם בית החולים והכנסייה.
בשנת 1896 הונחה מסילת ברזל בעיירה, וזו קישרה את העיירה עם פקש ועם פוסטאסאבולץ' .
בתחילת המאה ה-20 החלה בנייתם של מוסדות ציבור בעיירה, מספר מפעלים הוקמו בה, וכן השתקעו בה סניפים של מספר מוסדות פיננסיים.
בעיירה החלה בניית בתים בסגנון עירוני, אם כי רוב בתי העיירה נשארו בנויים בסגנון כפרי ובחומרים כגון עץ, קש ואף טיט, ורוב תושבי העיירה המשיכו בעיסוקים חקלאיים ובמסחר בתוצרת חקלאית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נמשך פיתוח העיירה והיא הפכה לעורק דרכים מרכזי בהונגריה, בעיקר עם שיפוץ הגשר מעל הדנובה בשנת 1925.
בשנת 1949 נפתחו בעיירה מפעל לייצור ברזל על שם סטלין, מפעל שסיפק מאות מקומות עבודה לתושבי העיירה.
בהמשך תקופת השלטון הקומוניסטי נפתחו בעיירה מפעלים נוספים וקואופרטיבים חקלאיים.
בשנת 1952 נפתח בעיירה בית ספר תיכון.
במשך תקופת שלטונה של ברית המועצות במדינות הלווין שלה במזרח אירופה, בהן הונגריה, היו כוחות סובייטיים אחראים על בסיס טילי קרקע-אוויר סמוך לעיירה.
כוחות אלה היו מוצבים בעיירה ושוכנו בה.
באביב 1990, עם התפרקות ברית המועצות, נטשו כוחות אלה את העיירה.
הבניינים בהם התגוררו החיילים הסובייטים הפכו לשמש זוגות צעירים ומשפחות צעירות.
בעיירה קיימות היום מספר כנסיות קתוליות, כנסייה אורתודוקסית וכן מרחצאות מרפא.
בשנת 1840 החלו להתיישב בעיירה יהודים ראשונים (מלבד עדויות בודדות להימצאות יהודים בעיירה כבר במאה ה-16 אך נראה שעזבו אותה בשנים שלאחר מכן).
בשנת 1851 החלה להתארגן כקהילה יהודים עצמאית ובתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 היו בעיירה כ-350 יהודים מתוך כ-9,000 תושבים.
רובם השתייכו לקהילה נאולוגית ובעיירה פעלה גם קהילה אורתודוקסית.
במאי 1944, כחודשיים לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית, (מבצע מרגרטה) הוקם בעיירה גטו ובו נכלאו גם יהודים מעיירות סמוכות.
ביוני 1944 הועברו יהודי הגטו לבסיס ממנו גורשו לאושוויץ בתחילת יולי 1944.
שאנדור באומגרטן (1864 – 1928) היה אדריכל יהודי-הונגרי.
הרב אברהם יצחק קליין, רבה של נירנברג, ובסוף ימיו בחיפה.
אמה האוזר (1886 – 1945) הייתה רופאה יהודייה-הונגרייה, אשתו של הוטרינר והסופר מיהאי רונאי, ואמו של מיהאי אנדראש רונאי.
דיולה אלפארי, במקור משה אדלר (1882 – זקסנהאוזן 1944) היה עיתונאי, סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי סגן קומיסר העם לענייני חוץ (סגן שר החוץ),
דּוּנָם פֹּה וְדוּנָם שָׁם הוא שיר ילדים שנכתב על ידי יהושע פרידמן ואומץ על ידי הקרן הקיימת כשיר המלווה את התרומות לקופסה הכחולה.
אביו של פרידמן שלח לקק"ל את מילות השיר שכתב בנו על פועלה של הקרן.
השיר, בלחנו של מנשה רבינא, היה לשיר ילדים פופולרי, שהושר בבתי הספר ובגני הילדים במשך עשרות שנים.
"על־פי המנהג, בימי שישי, בטקס קבלת שבת, ובערבי חגים וראש חודש היו הילדים ניגשים בזה אחר זה ביראת קודש לשולחן שעליו עמדה הקופסה הכחולה, משלשלים את מעותיהם ושרים את שירו של י' פרידמן".
השיר מתאר את הדרכים לתרומה לקרן הקימת לישראל: באמצעות רישום בספר הזהב, תרומה קטנה לקופסה הכחולה, רכישת בולים ועבודה חלוצית.
הפזמון החוזר (רפרן) בשיר הוא המילים המזכירות את האופן בו יירכשו אדמות הלאום, לאט לאט:
דונקוביוס שחור-כיפה (שם מדעי: Donacobius atricapilla) היא ציפור שיר החיה באמריקה הדרומית והיא הציפור היחידה ממשפחת הדונקוביוסיים (Donacobiidae).
אורכה של הציפור 22 ס"מ ומשקלה 30–40 גרם.
היא בעלת פלג גוף עליון שחור ובטן צהובה עם זנב מניפתי אפור וארוך.
המקור שחור וארוך מעט והעין צהובה.
הדונקוביוס מצוי ברחבי יערות האמזונאס והביצות סביבם.
הוא מצוי בעיקר בסביבות צמחי מים שסביב אגמים באזור.
בכמה אזורים הוא מצוי באזורים פחות לחים מהיער.
המיון שלו שונה פעמים רבות כשבתחילה שויך למשפחת הקיכליים ואחר כך לחקייניים, לגדרוניים ולסבכיים.
לבסוף סווג כמין היחיד במשפחה עצמאית.
דונלד אלן תומאס (באנגלית Donald Alan Thomas, נולד ב-6 במאי 1955) הוא מהנדס אמריקאי ואסטרונאוט לשעבר של נאס"א.
תומאס טס לחלל 4 פעמים וצבר למעלה מ-1040 שעות בחלל.
הוא למד בתיכון קליבלנד הייטס וסיים בשנת 1973.
הוא למד לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב באוהיו אותו השלים בהצטיינות בשנת 1977. בשנת 1980 השלים תואר שני במדעים מאוניברסיטת קורנל, והמשיך לתואר שלישי בהנדסת חומרים באותה אוניברסיטה, אותו סיים ב-1982. עבודת התזה שלו הייתה השפעת פגמים במבנה הגבישי וטוהר הדגימה על תכונות מוליכות-העל של ניוביום.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת קורנל ב-1982, תומאס הצטרף למעבדות AT&T בל בפרינסטון, ניו ג'רזי.
הוא עבד כחבר בכיר בצוות הטכני.
בין תפקידיו היה פיתוח חומרים מתקדמים ותהליכים בצפיפות גבוהה בקשרים של התקנים מוליכים למחצה.
הוא היה גם מרצה אורח במחלקה לפיזיקה במכללת טרנטון.
תומאס מחזיק בשני פטנטים וחיבר מספר מאמרים מדעיים.
בשנת 1987 תומאס עזב את AT&T ועבר לחברת לוקהיד שירותי הנדסה ומדע ביוסטון, טקסס (חטיבה של חברת לוקהיד) במסגרת תפקידו הוא בחן חומרים אשר שימשו למתעדים של משימות מעבורת החלל.
בשנת 1988 הוא עבר למרכז החלל ג'ונסון והחל לעבוד שם כמהנדס חומרים.
במסגרת תפקידו הוא בחן את אורך החיים של חומרים מרוכבים אשר נועדו לשימוש על תחנת החלל פרידום.
היה המדען הראשי במסגרת ניסוי הפרעות במיקרו כבידה - ניסוי לגידול גבישים במסגרת טיסת מעבורת החלל STS-32 בינואר 1990.
תומאס ניסה מספר פעמים להתקבל כאסטרונאוט בנאס"א.
רק בפעם הרביעית הוא התקבל.
תומאס נבחר להיות לכיתת האסטרונאוטים בינואר 1990, וסיים את ההכשרה ביולי 1991. לאחר מכן הוצב במשרד האסטרונאוטים והיה אחראי בפעולות הביטחון, תפעול, ופתוח מטעדים.
הוא היה CAPCOM (אחראי תקשורת במרכז הבקרה מול האסטרונאוטים בחלל) במסגרת משימות טיסת המעבורת STS-47, STS-52 ו-STS-53.
בין התאריכים יולי 1999 עד יוני 2000 הוא היה מנהל תפעול של נאס"א במרכז האימונים על שם יורי גאגרין בעיר הכוכבים .
תומאס היה 4 פעמים בחלל, וצבר למעלה מ-1040 שעות בחלל.
תומאס הוצב בהתחלה להיות חלק ממשלחת 6 לתחנת החלל הבינלאומית, אולם עקב בעיה רפואית אשר יכולה להשפיע על שהייה ממושכת בחלל הוא הוסר מהמשימה.
לאחר מכן עבר להיות המדען המפקח והאחראי על ניסויי נאס"א בתחנת החלל הבינלאומית.
ביולי 2007 הוא פרש מנאס"א.
משימה זו קבעה שיא חדש לשהות של משימת מעבורת החלל.
המשימה הטיסה את המודול השני של המעבדה הבינלאומית למיקרו-כבידה (IML-2).
במהלך 15 יום הטיסה הצוות ביצע יותר מ-80 ניסויים שעסקו בתכונות חומרים וניסויי מדעי החיים במיקרו כבידה.
במהלך המשימה המעבורת הקיפה את כדור הארץ 236 פעמים, והמשימה נמשכה 353 שעות ו-55 דקות.
במהלך משימת STS-70 תומאס היה אחראי על שיגור לוויין הTDRS השישי והאחרון ממעבורת החלל.
המשימה נמשכה 214 שעות ו-20 דקות והקיפה את כדור הארץ 142 פעמים.
שיגור טיסת המעבורת נדחה מהתאריך המקורי שלו כיוון שנקר קינן על המעבורת ויצר 71 חורים בקצף בידוד.
במהלך טיסה זו התקשורת שמה לב שארבעה מתוך חמשת האסטרונאוטים נולדו באוהיו, אז מושל אוהיו ג'ורג' ווינוביץ' מינה את האסטרונאוט קווין קרגל "אזרח אוהיו של כבוד" כדי להפוך את הטיסה לטיסה שכולה מורכבת מאנשי מדינת אוהיו.
כמו כן תומאס מספר כי במהלך הטיסה הוא אכל את הפיצה הראשונה בחלל.
משימה זו נועדה לביצוע ניסוי מיקרו כבידה במסגרת מעבדת ספייסלאב MSL-1. המשימה הופסקה לאחר ארבעה ימים בגלל בעיות בשלושה מתאי החשמל של המעבורת.
משך המשימה היה 95 שעות ו-12 דקות, והיא הקיפה את כדור הארץ 63 פעמים.
STS-94 משימת מעבורת החלל קולומביה (1 ביולי 1997 – 17 ביולי 1997), משימה זו היה ביצוע מחודש של משימת MSL-1 ספייסלאב והניסויים שבה.
הפעם המשימה הצליחה בשלמותה ונמשכה 376 שעות ו-45 דקות.
המעבורת הקיפה את כדור הארץ 251 פעמים.
לאחר פרישתו מנאס"א תומאס היה ראש היחידה האקדמית על שם וילארד האקרמן למתמטיקה ומדע באוניברסיטת טאוסון במרילנד.
תומאס טייס פרטי עם ניסיון של יותר מ-250 שעות בהטסת מטוסים ודאונים, ולמעלה מ-800 שעות טיסה כמומחה משימה במטוסי T-38.
בשנת 2013 כתב תומאס את הספר "מסלול הדיסקברי - משימת מעבורת החלל המורכבות כולה מאנשי אוהיו" (Orbit of Discovery: The All-Ohio Space Shuttle Mission) בסיוע העיתונאי מייק ברטל.
ביולי 2014 הוצג תומאס במסגרת בסדרת הקומיקס Brewster Rockit, כסלבריטי המבקר בחללית R.
במסגרת ביקורו צוות החללית נזכר כי טיסת המעבורת של תומאס נדחתה בגלל נקר.
אותו נקר מופיע ומנסה לנקר בחלונות המעבורת, בזמן שתומאס מתוודה כי הוא חייב לציפור כסף.
תומאס מרבה להרצות על ניסיונו וזמנו בחלל.
ביולי 2017 ביקר בישראל כדי לעודד פעילות מדע וחקר חלל בקרב בני נוער ובינואר 2018 תומאס ביקר בישראל במסגרת שבוע החלל הישראלי.
פרס נאס"א לביצועים מעולים ב-1989.
תומאס היה חלק מקבוצה שזכתה בפרס נאס"א להישג קבוצתי, וקיבל פרס זה ארבע פעמים.
מדליית נאס"א לשירות יוצא דופן (פעמיים)
מדליית השירות המצוין של נאס"א (פעמיים)
מדליית נאס"א לטיסה בחלל (ארבע פעמים)
דונלד קאראן שופ היה פרופסור במחלקה לתכנון עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ככלכלן הוא מזוהה עם הזרם הג'ורג'יסטי.
בספרו משנת 2005, "העלות הגבוהה של חניה בחינם", סוקר שופ את ההשלכות השליליות של תקני החניה ומסתמך במידה רבה על תובנות "ג'ורג'יסטיות" לגבי שימוש אופטימלי בקרקע וצדק חלוקתי.
בשנת 2015 הוענק לו "פרס המצוינות הלאומי לתכנון פורץ דרך" מטעם האגודה האמריקאית לתכנון.
שופ נולד בלונג ביץ', קליפורניה, בשנת 1938. כשהיה בן שנתיים, משפחתו עברה להוואי בעקבות עבודתו של אביו בצי האמריקני.
הוא הגיע לניו הייבן, קונטיקט, בסוף שנות החמישים בזמן שהעיר הייתה בשיא הקמתם של חניונים גדולים ובעיצומה של בניית כביש מהיר בלב מרכז העיר וכן פרויקטים נוספים של התחדשות עירונית.
הוא קיבל את התואר הראשון מאוניברסיטת ייל בהנדסת חשמל וכלכלה ואת הדוקטורט בכלכלה בשנת 1968. לאחר סיום הדוקטורט שלו הוא עבר מערבה להמשך המחקר כבתר דוקטורנט בכלכלה במכון למדיניות ציבורית ב-UCLA.
ב-1970 הגיע לאוניברסיטת מישיגן ולאחר ארבע שנים כפרופסור שם חזר שופ ב-1974 ל-UCLA כפרופסור חבר לתכנון ערים.
ב-1980 הפך לפרופסור מן המניין.
בתחילת הקריירה האקדמית שלו התמקד שופ במימון ציבורי ומיסוי קרקעות.
בשנת 1975 החל שופ ללמוד את נושא החניה לאחר שנחשף לעבודת תזה שמצאה ששיעור העובדים במחוז לוס אנג'לס הנוהגים לבד ברכב לעבודה כפול משיעור העובדים במרכז לוס אנג'לס הנוהגים לבד ברכב לעבודה בעיקר בשל הזמינות של חניה בחינם.
שופ החל לבחון את מרכזיותה של החניה בקשר בין תחבורה לשימושי הקרקע והשלכותיה על הערים, הכלכלה והסביבה.
בשנת 2004, במאמר שכותרתו "המקור האידיאלי להכנסות הציבוריות ברמה המקומיות", טען שופ שיש ליישם מדיניות מס לחניה עירונית ולתחבורה.
לפי התאוריה של שופ, תפוסת מקומות חניה ברחוב בשיעור של 85 אחוז תאפשר את השימוש היעיל ביותר בחניה הציבורית.
כאשר התפוסה באזור מסוים עולה על 85%, כלי רכב המגיעים ליעד נאלצים לתור כמה דקות עד למציאת מקום חניה פנוי.
זמן החיפוש הקצר יחסית לכל מכונית יוצר באופן מפתיע עומס תנועה גדול, כי בדרך כלל בזמני שיא כלי רכב רבים מחפשים חניה בו זמנית.
עומס תנועה זה יוצר בזבוז זמן ודלק ומגביר את זיהום האוויר.
שופ מכנה את התופעה של נהיגה מיותרת בחיפוש אחר חניה במחיר נמוך כ"שיוט אחר חניה" (cruising for parking).
מחקרו על חניית עובדים הוביל לחקיקת חוק פדיון החניה בקליפורניה על מנת להפחית את שיעור הנוהגים לבדם למקום העבודה.
מחקריו על מדיניות החניה העירונית הובילו ערים רבות לגבות מחירי חניה המשקפים יותר את היחס בין הביקוש וההיצע ולהקדיש את ההכנסות מאגרת החניה למימון ושיפור שירותים ציבוריים אחרים.
לעיתים, ניסיונות להפוך את התאוריה של שופ הלכה למעשה, מעוררים מחלוקת.
שופ היה עמית המכון האמריקאי למתכננים מוסמכים.
הוא כיהן כמנהל המכון ללימודי תחבורה וכיו"ר המחלקה לתכנון ערים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הוא שימש כחוקר אורח באוניברסיטת הוואי, באוניברסיטת קיימברידג', ובבנק העולמי.
דונסג (בהונגרית: Dunaszeg) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
דונסנטפאל (בהונגרית: Dunaszentpál) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
בדונסנטפאל חיו 13 יהודים בשנת 1880.
דונקיליטי (בהונגרית: Dunakiliti) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בדונקריליטי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
בשנת 1869 היו שלושת היהודים בכפר חלק מקהילת ראיקה.
דונסיגט (בהונגרית: Dunasziget) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1969 על ידי איחוד של שני כפרים ציקולסיגט (Cikolasziget) ושרפניסיגט (Sérfenyősziget)
בכפרים כל בסיסם קם דונסיגט חיו בעבר יהודים בתקופות זמן שונות:
בשנת 1920 חיו בשרפניסיגט חמישה יהודים.
דונצק או דונייצק היא עיר במחוז רוסטוב, רוסיה, השוכנת על נהר סוורסקי דונץ בגבול עם אוקראינה.
העיר ממוקמת במרחק מערבית לוולגוגרד.
דונצק במרחק של קילומטר אחד בלבד מגבול אוקראינה-רוסיה.
עד 1955 העיר הייתה ידועה בשם "גונדורובקה".