tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה עונה החל לשלב בקבוצה הבוגרת את ראול גונזלס, אז בן 17, מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
בנו הבכור של ראול, חורחה, קרוי על שמו של ולדאנו.
בעונה שאחריה, לא הצליח ולדאנו לשחזר את ההצלחה, והוחלף במהלך העונה על ידי פאביו קאפלו.
משרת האימון האחרונה שלו הייתה בולנסיה בעונת .
הוא הוביל את הקבוצה למקום ה-10 בטבלה, ופוטר בשלבים הראשונים של עונתו השנייה בתפקיד.
בשנת 2000 חזר ולדאנו לריאל מדריד, הפעם כמנהל מקצועי.
הוא כיהן בתפקיד כ-4 שנים, עד התפטרותו בחודש יוני 2004, בעקבות כישלונה המקצועי של הקבוצה בעונת .
הוא חזר לקבוצה ביוני 2009, כדי לשמש שוב בתפקיד, וכן כעוזרו של הבעלים פלורנטינו פרס.
בעת ששימש בתפקיד, ספג ביקורת מחברו לזכייה במונדיאל 1986 ומאמן נבחרת , דייגו מראדונה, שזעם על התנכלות לכאורה של ולדאנו לשחקנים הארגנטינאים של ריאל מדריד.
ולדאנו עצמו התנגד למינויו של חברו מראדונה למאמן הנבחרת שנתיים קודם לכן.
ב-25 במאי 2011 הוא פוטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות ממושכים עם הצוות המקצועי, ובמיוחד עם מאמן הקבוצה דאז, ז'וזה מוריניו.
ולדאנו שימש לאורך תקופתו כמאמן נוער וכן מאז פיטוריו מריאל מדריד ב-2011, משמש ולדאנו כפרשן כדורגל במגוון תחנות טלוויזיה ועיתונים בספרד ובמקסיקו.
בנוסף, ולדאנו פרסם מאז פרישתו חמישה ספרים העוסקים בכדורגל.
בפברואר 2014 פורסם כי ולדאנו ישתתף בכתיבת תסריט לסרט שיעסוק בכוכב נבחרת ארגנטינה וברצלונה, ליונל מסי.
למרות שמסי מככב ביריבה המרה של הקבוצה איתה מזוהה ולדאנו, הדמיון בחיים המוקדמים בין השניים, במיוחד בארגנטינה, הוביל את ולדאנו לקחת חלק בפרויקט.
פרס דון בלון לזר המצטיין בליגה הספרדית: 1985/1986
חוֹרֹנַיִם (במואבית: 𐤇𐤅𐤓𐤍𐤍, חורנן; גם: חֹרוֹנָיִם או חֹרֹנַיִם) הייתה עיר מקראית במואב, בקרבת צוער שלדרום מזרח ים המלח.
העיר נזכרת ב"משא מואב", שנשאו הן ישעיהו הנביא והן ירמיהו הנביא על ערי מואב: ; .
העיר נזכרת גם במצבת מישע, בתיאור קרב שערך בה מישע מלך מואב: .
חורנים מוזכרת בקדמוניות היהודים ספר י"ג, ט"ו ו' כ-Ορωναιμ באחת מהערים המואביות שכבש אלכסנדר ינאי, ובשיבוש קל (Ώρωναι) בקדמוניות היהודים ספר י"ד, א', ד', ברשימת הערים שהבטיח הורקנוס השני לחרתת מלך הנבטים אם יעזור לו לעלות על כס המלוכה.
החוקר אלואיס מוסיל הציע לזהות את העיר הקדומה עם חורבה בשם "אלעראק" (המצודה), כעשרה ק"מ דרומית מערבית לקיר מואב.
חורחה בלנקו (בספרדית: Jorge Blanco; 19 בדצמבר 1991) הוא שחקן, זמר, רקדן ומוזיקאי מקסיקני.
בלנקו נולד ב-19 בדצמבר 1991 בגוודלחרה, מקסיקו.
ב-2007 השתתף בתוכנית המציאות המקסיקנית "High School Musical: La Selección", שאפשרה לו לשחק בסרט "High School Musical: el desafío" (2008) שזכה להצלחה.
הסרט הוא גרסת ספין אוף לסרט האמריקאי "היי סקול מיוזיקל".
למרות שלא זכה בתוכנית, בלנקו נתן את קולו לאלבום הפסקול של התוכנית, והשתתף בסיבוב ההופעות לקידום הסרט והתוכנית בין השנים 2007 ל-2008. בסרט גילם בלנקו את חורחה, חברו הטוב ביותר של גיבור הסרט כריסטובל רודריגז, שיצא לאור בשנת 2008 במקסיקו ובשנה שלאחר מכן באיטליה.
בשנת 2012 החל להשתתף בטלנובלה הארגנטינאית "ויולטה" שזכתה להצלחה בין לאומית, שם גילם את לאון ורגאס.
בין השנים 2013–2015 יצא לסיבוב הופעות עולמי יחד עם שאר צוות השחקנים מוויולטה.
בשנת 2016 השתתף בסרט "טיני: השינוי הגדול של ויולטה" שהוקרן באירופה, אסיה, ואמריקה וזכה להצלחה רבה.
ב-12 במרץ 2021, בלנקו הופיע בשיר "Say O" מתוך אלבום הבכורה Original של התקליטן והמפיק הברזילאי ברונו מרטיני.
ב-19 במרץ 2021, בלנקו הוציא את הסינגל "Polvo De Estrellas", שיתוף פעולה עם הצמד המוזיקלי AtellaGali.
ב-26 במרץ 2021, שיתף פעולה עם זמרת אנה צ'ייס בשיר "Antídoto" אשר שוחרר כסינגל.
ב-24 בספטמבר 2021, בלנקו הוציא שיר בשם "Hot Damn" כסינגל.
ב-29 באוקטובר 2021, בלנקו הוציא שיר בשם "Bad Karma" כסינגל ההמשך.
בלנקו דיבב את נוח בגרסה הלטינית-אמריקאית של סרט האנימציה "הבאג של רון" שיצא לאקרנים באוקטובר 2021.
ב-5 בנובמבר 2021, בלנקו הופיע ברמיקס של השיר "La Culpa" של לאלו בריטו.
בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה המקסיקנית "Papás por encargo" שעלתה לשידור בשירות דיסני+.
בלנקו גילם את מיגל, אחד משלושת האבות המאמצים של הדמות הראשית.
העונה הראשונה של הסדרה שוחררה ב-13 ביולי 2022. בלנקו שר לצד שותפיו לסדרה מייקל רונדה, לאלו בריטו ופארה יוסטיניאני את שיר הנושא של הסדרה, "Vivo", שיצא ב-24 ביוני 2022 כדי לקדם את התוכנית.
מאז 2007, בלנקו נמצא במערכת יחסים עם השחקנית והזמרת סטפי קאירה, אותה הכיר באותה שנה על סט הצילומים של תוכנית המציאות "High School Musical: La Selección".
באוגוסט 2016, בלנקו וקאירה התארסו.
בינואר 2021, בלנקו חשף באמצעות המדיה החברתית שלו שהוא נישא לקאירה לפני מספר שנים.
בלנקו התגורר בבואנוס איירס, ארגנטינה במשך שלוש שנים בזמן שהצטלם לסדרה "ויולטה".
לאחר סיום הסדרה, בלנקו עבר להתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית, שם התגורר כמה שנים לפני שחזר למולדתו מקסיקו.
בלנקו דובר ספרדית, אנגלית, איטלקית, פורטוגזית וצרפתית.
+שנהסרטתפקידהערות2008High School Musical: el desafíoחורחה 2016טיני: השינוי הגדול של ויולטהלאון ורגאס2021הבאג של רוןנואהדיבוב בגרסה הספרדית
תפקיד אורח (עונה 2); 42 פרקים2012 - 2015ויולטהלאון ורגאסתפקיד ראשי (3 עונות); 240 פרקים2022Daddies on Requestמיגלתפקיד ראשי; 10 פרקים
חוֹרוֹל (באוקראינית: Хорол; ביידיש: חאראל) היא עיר במחוז פולטבה באוקראינה.
בסמוך לעיר נמצא נהר חורול.
בעיר התקיימה עד השואה קהילה יהודית והיה בה מחנה השמדה גדול.
היא ידועה בין היתר בהיותה עיר הולדתם של חתני פרס ישראל השר פרופ' בן-ציון דינור ופרופ' אריה דבורצקי.
המקום מוזכר לראשונה בכתבי ולדימיר השני, נסיך קייב ב-1083. העיר הייתה עדה לעימותי הדמים של הסלאבים עם הנוודים.
בשנת 1362, הקרקע שעליה התבססה העיר הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא.
בשנת 1654 הצטרפה חורול לשטח רוסיה הצארית.
ב-1782 קיבלה חורול מעמד של עיר.
במהלך המאה ה-19 התגוררו בעיר מאות אצילים ודוכסים.
בתחילת המאה ה-20 היו 990 משקי בית ו-9,199 תושבים בחורול.
בספטמבר 1941 הקימו הנאצים מחנה של שבויי מלחמה, אשר היה מיועד בעיקר ליהודים.
נתונים מדויקים על מספר ההרוגים במחנה חורול לא ידועים, אבל ההערכה היא על כ-91,000 איש.
היהודים התיישבו לראשונה בחורול בתחילת המאה ה-17. בשנת 1648, במהלך ההתקוממות של בוגדן חמלניצקי, נראה כי הקהילה הושמדה במסגרת גזירות ת"ח-ת"ט.
ב-1905 וב-1919 היו פוגרומים בעיר, ומאוחר יותר בוצעו שוב על ידי הצבא של דניקין.
בעיר נפטר הרב משה נחום ירושלמסקי.
קהילת יהודי חורול בתקופה זו הייתה בעלת אופי חב"די.
רב העיר היה הרב אברהם מדייבסקי, סבו של השר בן ציון דינור, יליד העיר.
את מקומו מילא בנו, הרב אליעזר משה מדייבסקי.
אב"ד העיר היה הרב שמואל גוראריה.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941. באוקטובר (נובמבר 1941) נורו למוות 460 יהודים בדרך ללובנסקוי, מחוץ לעיר.
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-19 בספטמבר 1943.
חורד (במונגולית: Хурд) היא להקת רוק מונגולית.
הוקמה בשנת 1987 על ידי המתופף דמבין גאנבייר, חורד נחשבת ללהקה הראשונה שהציגה את ז'אנר הבי מטאל בנוף המוזיקלי המונגולי.
וכן נחשבים "הוותיקים" של סצנת הפופ של מונגוליה, וככאלה, הם תרמו רבות לגיוון שלה ועודדו את הופעתם של מופעי רוק חדשים רבים.
חורד פרסמה שמונה אלבומי אולפן, אלבום אחד חי, אלבום קומפילציה אחד ושני אלבומי וידאו.
הלהקה זכתה במספר רב של פרסים במונגוליה.
Монголд төрсөн (2004) - מונגולד טורסון
חורחה הרנן ברמודס קרדונה (בספרדית Jorge Hernán Bermúdez Cardona) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל עבר קולומביאני, ששיחק בתפקיד הבלם וכיום פרשן ספורט.
בין היתר היה גם קפטן הנבחרת קולומביה ושיחק במונדיאל 1998. היה מוכר גם בכינויו "אל פטרון" (El Patron) ברמודס, שפירושו הבוס, עקב יכולת המנהיגות שלו במרכז ההגנה.
ברמודס החל את דרכו המקצוענית בקבוצת דפורטס קינדיו בשנת 1988 כשהוא בן 16 בלבד וכעבור שנתיים העביר אותו גבריאל אוצ'ואה אוריבה, אז מאמנה של אמריקה קאלי, לשורות קבוצתו.
ברמודס תפס את מקומו בהרכב הראשון במהרה והיה שותף לאחת התקופות הטובות של המועדון, שכלל זכייה באליפות קולומביה בשנת 1991 וכן הגעה עד לגמר הקופה ליברטדורס בשנת 1996, שם הפסידה אמריקה לריבר פלייט.
לאחר שש שנים באמריקה, ביצע ברמודס את המעבר לאירופה והצטרף לשורות קבוצת הפאר הפורטוגלית, בנפיקה ליסבון.
אף על פי שרשם עונה סבירה, חזר ברמודס לאחר עונה אחת לאמריקה הדרומית והצטרף לקבוצה גדולה לא פחות, בוקה ג'וניורס, שם חבר לעמיתיו לנבחרת, אוסקר קורדובה ומאוריסיו סרנה.
בבוקה חווה את תקופתו הטובה בקריירה, שם זכה בשישה תארים: אליפות ארגנטינה (אפרטורה 1998, קלאוסורה 1999 ואפרטורה 2000), קופה ליברטדורס בשנת 2000 ו-2001 והגביע הביניבשתי ב-2001 אחרי ניצחון על ריאל מדריד.
הפך במהרה לקפטן הקבוצה וליקיר האוהדים, הרבה בזכות סגנון משחקו הנוקשה והלחימה הבלתי מתפשרת במגרש, והמנהיגות השקטה שהשרה על הקבוצה, שאפיינו אותו כשחקן.
שיתף פעולה עם וולטר סמואל בחוליית ההגנה ששמרה על רצף של 40 משחקים ללא הפסד.
אחרי התקופה בבוקה הגיעה גם הירידה בכושרו והמעבר התכוף בין קבוצות.
תחילה שיחק שנתיים באולימפיאקוס והציג יכולת טוב.
אחר כך עבר חזרה לארגנטינה ולניואל'ס אולד בויס, שם שיחק שנה ואחר כך עוד חצי שנה בברצלונה ספורטינג קלוב לפני שחזר לקולומביה ולאמריקה קאלי.
משך את הקריירה עוד קצת בין אקוודור לקולומביה, עד שפרש סופית ב-2007 במדי דפורטס קינדיו, הקבוצה שבה הכל החל.
לאחר פרישתו, החל ברמודס את קריירת האימון שלו שעד כה לא צלחה.
ב-2008 אימן את דפור חמונדי מהליגה השלישית עד לסיום הטורניר ובאותה שנה מונה למאמנה של דפורטיבו פאסטו למשך כמה חודשים.
באפריל 2010 מונה למאמנה של אמריקה קאלי ועזב לאחר ארבעה חודשים.
בספטמבר של אותה שנה מונה למאמנה של דפנסה וחוסטיסיה מהליגה הארגנטינאית השנייה, אך פוטר בנובמבר בגלל יכולת לא טובה.
כיום עובד כפרשן בערוץ ESPN.
ברמודס זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת בשנת 1995 אך קודם לכן היה חלק מהנבחרת הצעירה שהגיעה לרבע גמר המונדיאליטו ב-1989. את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת עשה בטורניר הקופה אמריקה 1995, שם הגיעה קולומביה למקום השלישי.
בטורניר הקופה אמריקה 1997 שימש כקפטן הנבחרת בהיעדרו של קרלוס ולדרמה, כשאת הטורניר סיימה קולומביה ברבע הגמר, מקום אותו שחזרה שנתיים מאוחר יותר בקופה אמריקה 1999, בו שיחק ברמודס גם כן.
ב-56 הופעות כבש שני שערים, שניהם במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, בניצחון על 1-4 ובניצחון על 0-2. נכלל בסגל הסופי של המאמן הרנן דריו גומס למונדיאל בצרפת ושיחק בשלושת משחקי הבית המוקדם, מבלי שהצליח לעזור לנבחרת להתקדם לשמינית הגמר.
שיחק בחלק הראשון של מוקדמות מונדיאל 2002 אך בסופו של דבר קולומביה לא העפילה לטורניר עצמו וברמודס פרש מהמדים הלאומיים.
אליפות קולומביה עם אמריקה קאלי (1990)
אליפות האפרטורה עם בוקה ג'וניורס (1998)
אליפות הקלאוסורה עם בוקה ג'וניורס (1999)
אליפות האפרטורה עם בוקה ג'וניורס (2000)
הסופר-קאפ היווני עם אולימפיאקוס (2001)
הסופר-קאפ היווני עם אולימפיאקוס (2002)
הקופה ליברטדורס עם בוקה ג'וניורס (2000)
הגביע הביניבשתי עם בוקה ג'וניורס (2000)
הקופה ליברטדורס עם בוקה ג'וניורס (2001)
נבחרת אמריקה הדרומית לאורך כל ההיסטוריה (2012)
חוֹרְחֶה בּוֹלֶט (בספרדית: Jorge Bolet; 15 בנובמבר 1914 – 16 באוקטובר 1990) היה פסנתרן וירטואוז ומורה אמריקאי יליד קובה.
בין מוריו היו לאופולד גודובסקי ומוריץ רוזנטל, (מי שהיה תלמידו המובהק של פרנץ ליסט).
בולט נולד בהוואנה ולמד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, שם לימד בעצמו משנת 1939 עד 1942. עוד היו בין מריו יוזף הופמן, דייוויד סאפרטון ופריץ ריינר.
בשנת 1937 זכה בולט בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג והופיע ברסיטל הבכורה שלו.
בשנת 1942 התגייס בולט לצבא.
הוא נשלח ליפן כחלק מצבא הכיבוש.
בעת שהותו שם, ניצח על הבכורה היפנית של המיקאדו.
הקלטותיו הראשונות היו לחברת "בוסטון", שהוציאה הקלטות רסיטלים בשנת 1952. הוא הצטיין בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 אופוס 16 של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי, בהקלטה של חברת רמינגטון.
עוד ניגן את ארבעת הסקרצי של שופן, שהוקלטו גם הן בחברת רמינגטון.
הקלטות אלה נעשו בסתיו 1953.
בולט סיפק את פסקול הפסנתר לסרט הביוגרפי"שיר ללא סוף", בכיכובו של דירק בוגרד כווירטואוז הפסנתר האגדי בן המאה ה-19, פרנץ ליסט.
הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול הסרט הטוב ביותר.
עם זאת, מבקרי מוזיקה אמריקאים גינו במשך עשרות שנים את נגינתו של בולט כממוקדת מדי בווירטואוזיות רומנטית.
מ-1968 עד 1977 כיהן בולט כפרופסור לפסנתר באוניברסיטת אינדיאנה.
ב-1977 התמנה לראש מחלקת הפסנתר במכון קרטיס, כמחליפו של רודולף סרקין, אך פרש ממשרה זו כדי להתרכז בקריירת הביצוע שלו.
בשנת 1984 שידרה רשת A&E סדרה של שלוש תוכניות תחת הכותרת "בולט פוגש את רחמנינוב, שבה הגיש הפסנתרן כיתות אמן בנושא הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של רחמנינוב.
בהמשך לכיתות אמן אלה הגיש הפסנתרן ביצוע מלא של הקונצ'רטו בנגינתו.
חברת ההקלטות דקה/לונדון החתימה אותו על חוזה בשנת 1978,ובכך העניקה לבולט בן ה-64 את חשיפתו הראשונה לחיים בחברת הקלטות בינלאומית חשובה.
חלקים חשובים מתוך הרפרטואר שלו הוקלטו משנת 1978 עד מותו, אבל יש גם סרטי הקלטה של הרבה קונצרטים חיים מתקופה זו, שלא יצאו מעולם למכירה אבל אפשר למצוא אותם בארכיונים, בעיקר בארכיבי הפסנתר הבינלאומיים במרילנד.
ביצועים אלה כוללים ביצוע מיוחד לו, "פאראפרזות קונצרטיות על נושא מתוך העטלף מאת יוהאן שטראוס" של לאופולד גודובסקי, שאותן למד אצל גודובסקי כסטודנט.
בריאותו של בולט החלה להתערער בשנת 1988 וכעבור שנה עבר ניתוח מוח, שממנו לא התאושש לגמרי.
התקשורת הודיעה על מותו מהתקף לב באוקטובר 1990, בביתו במאונטיין ויו, קליפורניה.
בולט זכור בעיקר בביצועיו והקלטותיו למוזיקה רומנטית בקנה מידה גדול, בעיקר יצירות משל פרנץ ליסט, סזר פרנק ופרדריק שופן.
הוא התמחה גם בעיבודים לפסנתר וברפרטואר יוצא דופן, בין השאר היצירות הקשות להחריד של גודובסקי, שרבות מהן למד עם המלחין עצמו.
בריאיון שנתן לאליז מאך, מדבר בולט בהרחבה על קטע נשכח מאת יוזף מרקס, שהיה, במילים של בולט עצמו, חביב עליו במיוחד מבין הקונצ'רטי הווירטואוזיים בשל תצוגת הכוח הכבירה הנדרשת מן הסולן.
על הבמה הציג ריכוז מלא בנגינה, שהתאפיין במינימום תנועות גוף.
ב-2018-1017 הוציאה חברת אאודיט סדרת תקליטורים ובהם הקלטות משידורי רדיו של בולט, שלא ראו אור עד אז, רובם משנות ה-70'.
רוב הרפרטואר זהה לזה של הקלטותיו המסחריות, אבל הביצועים מאתגרים יותר לקהל.
יוהאן סבסטיאן באך, "פסנתרנים וירטואוזים - ציפרה, מוישביץ' ובולט", ציפרה, מוישביץ' וחורחה בולט, תזמורת פילהרמוניה, צ'ארלס גרובס, מדיצ'י ארטס 1333 DVD
שופן, 24 פרלודים אופוס 28; בלדה מס' 2 בפה מז'ור אופוס 38; בלדה מס' 4 בפה מינור אווס 52; פנטזיה בפה מינור אופוס 49. חברת אלוקוונס 172-2 458. [בלדות ופנטזיה כמו לעיל; פרלודים הוקלטו ביוני 1987. יצא גם אצל דקה אקליפס]
שופן, קונצ'רטי לפסנתר מס' 1 ו-2. התזמורת הסימפונית של מונטריאול, שארל דיטואה, לונדון 859-2 425 [הוקלט בסנט יוסטאש, מונטריאול, מאי 1989]
אדוורד גריג, "קונצ'רטו לפסנתר בלה מינור אופוס 16", חורחה בולט, תזמורת רדיו ברלין, ריקרדו שאיי, תקליטור דקה 417 112 2
פרנץ ליסט, Études D'Exécution Transcendante, תקליטור אנסאיו 9711. [הוקלט בברצלונה, 1970.]
גראנד גאלופ כרומטיק; רפסודיה ספרדית; פתיחה לטנהויוזר.
(הוקלט באולפן A של RCA, 1972-73; כל הקטעים פרט לשניים האחרונים הוקלטו שוב לאחר זמן לדקה.
ליסט, "פארארפזות" תקליטור אנסאיו 9742 [הוקלט ב-1969]; שוברט, "דג השמך" ו-Ständchen von Shakespeare; שופן, "Meine Freuden" ו-Mädchens Wunsch; שומאן, "Widmung" ו-"ליל אביב"; ליסט, ליבסטראום מס' 3; דוניצטי, "זכרונות מלוצ'יה די למרמור" [ראו "פסנתרנים דגולים", כרך 10]; וגנר, "שפינר-ליד" מתוך ההולנדי המעופף; ורדי, פרפרזה על ריגולטו.
ליסט, "יצירות לפסנתר אלבום 1", תקליטור דקה 257-2 410: רפסודיה הונגרית מס' 12, ליבסטראום מס' 3; ואלס מפיסטו מס' 1; לוויות; ריגולטו - פרפרזה קונצרטית; לה קמפנלה.
(הוקלט בקינגסוויי הול, לונדון, פברואר וספטמבר 1982: פסנתר: בקשטיין]
ליסט, "יצירות לפסנתר אלבום 2", תקליטור דקה 575-2 410: עיבודים לשירי שוברט: "דג השמך"; "הטוחן והנחל"; "לאן?"; "Lebe wohl!" "הנודד"; "עץ התרזה"; "הסכת, הסכת, העפרוני"; "לשיר על המים"; ,הדואר"; "שהייה"; "בשבח הדמעות"; "שר היער"; [הוקלט בקינסוויי הול, לונדון, נובמבר 1981; פסנתר: בלדווין]
ליסט, "יצירות לפסנתר אלבום 3", תקליטור דקה 115-2 410: סונאטה בסי מינור; ואלס אימפרופטו; ליבסטראום מס' 3-1; "גראנד גאלופ כרומטיק".
[הוקלט בקינגסוויי הול, לונדון, ספטמבר 1982; פסנתר: בכשטיין]
רחמנינוב, "וריאציות על נושא של שופן, אופוס 22; פרלודים אופוס 3 מס' 2, אופוס 23 מס2 5 ו-10, אופוס 32 מס' 7 ו-12; "מלודיה" אופוס 3 מס' 3; "שיר אהבה" ו"שיר שמחה" (שני האחרונים מאת פריץ קרייזלר בעיבוד רחמנינוב).
לונדון 051-2 412. [הוקלט בכנסיית סנט בארנבאס, לונדון, ינואר 1986 (וריאציות) ובאולם וולטהאמסטו, לונדון, ינואר 1987 (כל השאר); פסנתר: בכשטיין)
שומאן, קונצ'רטו לפסנתר בלה מינור אופוס 54, חורחה בולט, תזמורת רדיו ברלין, ריקרדו שאיי, תקליטור דקה 2 112 417
ברהס; שומאן: קלאוס טנשטדט, חורחה בולט, התזמורת הפילהרמונית של לונדון; קלאוס טנשטדט, BBC לג'נדס, BBCL42512
"פסנתרנים דגולים במאה ה-20 אלבום 10: חורחה בולט I"
חי בקרנגי הול (25 בפברואר 1974): באך-בוזוני; שאקון; שופן, 24 פרלודים; שטראוס-טאוזיג, Man lebt nur eimanl ו-Nachtfalte; שולץ-אבלר, "ערבסקות על הדנובה הכחולה; וגנר-ליסט, פתיחה לטנהויזר; מושקובסקי, La Jongleuse; רובינשטיין, "אטיוד סטקטו".
נפת חורושובו-מניובניקי היא נפה במחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
יותר מ-30 חברות תעשייה גדולות של העיר ממוקמות בשטחה של הנפה.
בשטח הנפה ממוקם מרכז של מועדון זאבי הלילה.
תחנות המטרו: מניובניקי , ונרודנויה אופולצ'ניה
חורושיובסקי הוא ראיון של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
היכל הספורט האוניברסלי של צסק"א
חורחה אורלנדו בריטס (בספרדית: Jorge Orlando Brítez; נולד ב-2 בפברואר 1981) הוא כדורגלן עבר פרגוואי בעמדת הקשר.
בריטס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של קלוב פרסידנט הייס.
בקיץ חתם בריאל ואיאדוליד ב' מהליגה השלישית בספרד.
בקיץ , בספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגזית, במדיה מיעט לשחק ובמהלך העונה חזר לפרגוואי כאשר חתם בליברטד.
בעונת , בריטס כבש את שער הבכורה שלו ובסך הכל כבש 3 שערים ב-32 משחקי ליגה.
בסיום העונה זו, אף היה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות פרגוואי.
עונה לאחר מכן, חתם בטקוארי.
ב-18 ביולי 2003, בריטס חתם לארבע עונות במכבי חיפה מליגת העל.
בינואר , בריטס חתם במוריירנסה מליגת העל הפורטוגזית.
בהמשך הקריירה, שיחק באולימפיה, טקוארי, נסיונל, סרו פורטניו, קלוב רוביו נו, פאנסראיקוס, דפורטיבו פריירה, קלאב גוארני, ספורטיבו לוקניו, ספורטיבו קרפגואה ופרננדו דה לה אסונסיון.
ב-19 בספטמבר 2002, בריטס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, בתיקו 1-1 נגד .
בריטס השתתף עם הנבחרת בקופה אמריקה 2004, ואף רשם משחק אחד בקופה נגד .
לזכותו של בריטס, 11 הופעות בנבחרת.
חורוג (בטג'יקית: Хоруғ; ברוסית: Хорог; בפרסית: خاروغ, תעתיק מדויק: ח'ארוג) היא בירת המחוז האוטונומי גורנו-בדח'שאן בדרום-מזרח טג'יקיסטן.
העיר שוכנת באזור הרי פמיר במפגש הנהרות ו בגובה 2,123 מטרים מעל פני הים, על גבול אפגניסטן ומרוחקת כ-270 ק"מ דרום-מזרחית לבירה דושנבה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2024 אוכלוסיית העיר מנתה כ-31,400 בני אדם.
חורוג ידועה בעצי הצפצפה החולשים על צמחיית העיר.
במהלך המאה ה-19 היה אזור חורוג נתון למחלוקת בין אמירות בוכרה, אפגניסטן, בריטניה והאימפריה הרוסית.
בסופו של דבר רוסיה היא זו שהשתלטה על חורוג.
בתחילת המאה ה-20 החלה התיישבות רבה יותר שעודדה על ידי שלטונות ברית המועצות בשנות ה-20.
בשנת 2012 נהרגו עשרות בני אדם בעיר כתוצאה מהתנגשות בין כוחות גרילה לבין השלטונות הטג'יקיים.
כיום העיר נחשבת לאחת מן העניות במדינה.
זהו שם ספרדי, שם המשפחה מצד האב הוא אוביקו ושם המשפחה מצד האם הוא קסטנדה
חורחה אוביקו קסטנדה (בספרדית: Jorge Ubico Castañeda; נולד ב-10 בנובמבר 1878 - 14 ביוני 1946), שנודע גם בכינוי נפוליאון של מרכז אמריקה, היה גנרל בצבא גואטמלה והדיקטטור של המדינה בין 1931 ל-1944. הוא נבחר לנשיאות בשנת 1931, בבחירות בהן היה המועמד היחיד שהתקיימו בתמיכת ארצות הברית.
כחלק משרשרת ארוכה של דיקטטורים בגואטמלה, גם הוא המשיך במדיניות קודמיו ודיכא את עמו במשך שנים.
בנוסף, הוא תמך רבות בחברת הפירות המאוחדת והעביר לה קרקעות על חשבון האזרחים הכפריים, ובנוסף גם תמך בדרכי התעסוקה הנתונים למחלוקת שלה.
אוביקו תואר כ"אחד העריצים המדכאים ביותר שידע גואטמלה", ואף השווה את עצמו לאדולף היטלר.
הוא התפטר מתפקידו רק לאחר 14 שנים בשנת 1944, לאחר מחאות פרו-דמוקרטיות נרחבות שהובילו לבסוף למהפכה הגואטמלית ולמלחמת האזרחים בגואטמלה.
אוביקו נולד בשנת 1878 בגואטמלה סיטי, בן לפוליטיקאי במפלגה הליברלית.
דעותיו הימניות של אוביקו עזרו לו לטפס בסולם הדרגות של הצבא, ובנוסף ניחן ביכולות ניהול מרשימות.
גואטמלה נשלטה כמעט מאז הקמתה על ידי דיקטטורים ועריצים שנמנו עם האליטה האירופאית ורמסו את המעמדות הנמוכים, ובעיקר את צאצאי המאיה שסבלו מדיכוי וגזענות.
אוביקו נמנה עם אותה אליטה לבנה ולכן, יחד עם דעותיו הפשיסטיות והגזעניות, הכסף שלו והקשרים שהיו לאביו, הוא מצא חן בעיני המפלגה הליברלית.
בנוסף, גם האמריקאים מצאו אותו פוליטיקאי נוח ובעל אינטרסים דומים, מה שעזר לו בעתיד להפוך למנהיג המדינה.
בדצמבר 1930 נאלץ הנשיא לזארו צ'אקון להתפטר מתפקידו לאחר שלקה בשבץ מוחי.
באותה תקופה גואטמלה הייתה בעיצומו של השפל הגדול וקופת המדינה נמצאה בגירעון הגדול בכל הזמנים; יורשו של צ'אקון, בודיליו פלמה, הודח בהפיכה מדינית בתוך ארבעה ימים מרגע כניסתו לתפקיד, ובמקומו נבחר הסוציאליסט מנואל מריה אורייאנה קונטררס.
עם זאת, ארצות הברית שהייתה בעלת השפעה עצומה על מרכז אמריקה באותה עת, התנגדה לממשלה החדשה ודרשה מאורייאנה להתפטר; הוא נאלץ לעזוב את הנשיאות לטובת חוסה מריה ריינה אנדרדה.
כדי להשיב את היציבות השלטונית, המפלגה הליברלית החליטה לחבור אל המפלגה הפרוגרסיבית ובכך ליצור למעשה מפלגה אחת בלבד, שבראשה יעמוד אוביקו - שאמור יהיה להפוך ליורש של אנדרדה.
בפברואר 1931 הוא נבחר עם 305,841 קולות בעדו, כאשר הוא המתמודד היחיד.
לאחר כניסתו לתפקיד חולל שלל רפורמות שנועדו להבטיח את הישארותו בתפקיד, ובכך הפך את גואטמלה רשמית לדיקטטורה.
שלטונו של אוביקו אופיין כטוטליטרי, מיליטריסטי וקפיטליסטי, ובעל תמיכה רבה מארצות הברית.
הסופר האמריקאי ג'ון גונתר, שביקר במדינה במהלך שנת 1941, תיאר אותה כ"מדינה שבמאה אחוז נשלטת על ידי אדם אחד".
הוא אף היטיב לתאר והוסיף כי "יש [לאוביקו] מרגלים וסוכנים בכל מקום, והוא מכיר את העניינים הפרטיים של כולם במידה מדהימה.
אף סיכה לא נופלת בגואטמלה מבלי שהוא ידע על כך מיד".
בשליטתו של אוביקו גואטמלה הושוותה לא פעם ל"כלא מודרני".
הוא העביר כמעט כל גוף מדיני לרשות הצבא, החל מבתי הספר, כלה בסניפי דואר ועד לתזמורות סימפוניות; אנשי צבא וגנרלים עבדו בכל עמדות המפתח הפוליטיות במדינה, ורבים מבני המעמדות הנמוכים גויסו בכפייה לצבא, בהם בעיקר צאצאי ילידים שנחשבו בעיני אוביקו לחיות שיש לחנך, והשווה זאת ל"ביות חמורים".
אוביקו ראה בגואטמלה את בת הברית הקרובה ביותר של ארצות הברית במרכז אמריקה.
לכן, הוא קידם כניסה של חברות אמריקאיות לגואטמלה, ונתן להן שטחים, עובדים (בכפייה) והקלות מס.
החברה הבולטת היותר הייתה חברת הפירות המאוחדת, שזכתה ליחס מיוחד מאוביקו והייתה פטורה לחלוטין ממס, כמו גם החזיקה במספר הרב ביותר של קרקעות בגואטמלה - יותר מכל גוף או אדם אחר, כולל ממשלת גואטמלה עצמה.
גם מסילת הברזל היחידה במדינה הייתה בבעלותה, וכמוה גם כל מפעלי החשמל במדינה.
ב-18 בספטמבר 1934, הוצאו להורג חמישה בכירים בצבא על ידי אוביקו, לאחר שהואשמו בקשירת קשר וניסיון הפיכה כנגדו.
בספרו, "גן הפרדוקס" (בספרדית: El Jardín de las Paradojas), שנכתב בשנת 1935, האשים הסופר הגואטמאלי אפריין דה לוס ריוס את מפקד המשטרה, הגנרל רודריקו אנזואטו ולנסיה, בכך שבדה את החשדות לקשירת קשר וקידם את הוצאתם להורג של הקצינים גם כשלא הייתה לו אף לא ראיה אחת.
כך או כך, היה זה הגל הראשון בדרך ל'צונאמי' של הוצאות להורג שביצע אוביקו, כשבוסופו של דבר אף השווה עצמו לאדולף היטלר ואמר כי "אני כמו היטלר.
קודם מוציא להורג, אחר כך שואל שאלות".
המדיניות המדכאת של אוביקו והתנהגותה השחצנית הובילו להתקוממות עממית רחבה שהובילה על ידי אינטלקטואלים, אנשי מקצוע וקציני צבא זוטרים ממעמד הביניים.
לכן, ב-1 ביולי 1944 נאלץ אוביקו להתפטר.
אולם הוא הותיר אחריו יורש - פדריקו פונסה, שהיה שליט בובה של אוביקו.
גם לאחר לכתו המשיך פונסה להשליט את משטר הטרור והעריצות שהתווה אוביקו, וימשיך ללוות את גואטמלה עוד שנים ארוכות.
לאחר שאובחן כסובל מסרטן הריאה ניצל את יחסו הטוב עם ארצות הברית ועבר להתגורר בגלות בניו אורלינס, שם זכה לטיפול רפואי הולם שלא היה קיים בגואטמלה.
עם זאת, לאחר שנתיים מפרישתו מתפקיד נשיא גואטמלה, נפטר מהמחלה ב-14 ביוני 1946.
אוביקו נודע גם בזכות ארמונו הענק שבפאתי גואטמלה סיטי.
הארמון נבנה בהוראתו על ידי מספר רב של עובדים בכפייה, והיה "מנקר את עיניהם" של העוברים והשבים, בהם הרבה פועלים ובני ילידים שלחלק גדול מהם לא היה כסף לחשמל.
השכר ששולם לפועלים עבור הבנייה היה זעום - 0.25 סנט ליום עבודה.
לאחר 4 שנים של בנייה, הושלם הארמון.
גג הארמון מעוטר בנחושת ירוקה, משום שירוק היה הצבע האהוב על אשתו.
חורחה לופז אסטורגה (בספרדית: Jorge López Astorga; נולד ב-30 באוקטובר 1991) הוא שחקן צ'יליאני, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
חורחה לופז נולד ב-30 באוקטובר 1991, בליי-ליי שבצ'ילה.
בשנת 2011 שיחק בסרט "ויולטה הלכה לגן עדן", ובשנה שלאחר מכן בסדרת הטלוויזיה "דציבל 110" בה גילם את חורחה ריוס במשך שמונה פרקים.
לאחר מכן, השתתף ב"שנות ה-80" ו-Mamá Mechona, ובשנת 2016 החל לגלם את רמירו פונסה בסדרת הטלוויזיה "סוי לונה" ב-215 פרקים.
בשנת 2018 השתתף בסדרת הטלוויזיה "תתעורר" בשישה פרקים, תוך שבשנה שלאחר מכן החל לשחק בסדרת הנוער הספרדית של נטפליקס; "אליטה", בתפקיד ולריו מונטסינוס.
בשנת 2022 החל לככב בסדרת הדרמה והנוער הברזילאית "העונה הלוהטת" מבית נטפליקס בדמותו של דיאגו.
באותה כיכב בסדרה האמריקאית "Now and Then" מבית אפל TV פלוס; בגילומו של אלחנדרו.
חורחה "קמפולו" אלקלדה (בספרדית: Jorge Alcalde; 5 בדצמבר 1916 – 25 ביוני 1990) היה כדורגלן פרואני, ששיחק בעמדת החלוץ.
אלקלדה נחשב לאחד החלוצים הגדולים בהיסטוריה של הכדורגל הפרואני, אם כי בוודאי נשכח על ידי השחקנים של הדורות האחרונים.
הוא היה חלוץ בעל איכות טכנית נהדרת ואלגנטי בתנועותיו, רבים תיארו אותו כשילוב בין המשחק השובב של אלחנדרו וילאנואבה לבין הסקורר העוצמתי תאודורו פרננדס.
אלקלדה אף היה מועמד על פרס כדור הזהב העולמי של פיפ"א בשנת 1939.
אחיו הבוגר, תאודורו אלקלדה, היה גם כן כדורגלן.
אלקלדה התחיל את הקריירה בספורט בויז מעיר הולדתו קייאו, שם נחשב לאליל וזכה עמה פעמיים בליגה הפרואנית בשנים 1935 ו-1937. הוא היגר לארגנטינה בשנת 1939 שם שיחק בריבר פלייט, וניתנה לו האפשרות לשחק לצד שחקנים ידועים כמו חוסה מנואל מורנו, אדולפו פדרנרה, קרלוס פאוצ'לה ואנחל לברונה.
אלקלדה כבש בה 12 שערים ב-25 הופעות, לפני שהמשיך את הקריירה שלו בארגנטינה עם באנפילד ולאחר מכן בטאלרס.
עד היום מחזיק בשיא השערים לשחקן פרואני בליגה הארגנטינאית עם 50 שערים.
אלקלדה עבר בשנת 1946 למועדון האורוגוואי ליברפול (מונטווידאו) בו שיחק מעט, ושנה לאחר מכן עבר לדפרוטיבו מוניסיפאל.
אלקלדה שיתף פעולה עם תאודורו פרננדס גם ברמת המועדונים באוניברסיטריו דה דפורטס ושניהם זכו בליגה הפרואנית ב-1949. הוא סיים את הקריירה בשנת 1950 בספורט בויז היכן שהתחיל.
במדי נבחרת פרו השתתף באולימפיאדת ברלין 1936, וכבש בניצחון רבע הגמר 2–4 על "נבחרת הפלא" האוסטרית.
במשחקים הבוליבריים של 1938 פרו זכתה ואלקלדה סיים ככובש המצטיין עם שישה שערים, כולל רביעייה בניצחון 1–9 נגד אקוודור.
אלקלדה לקח חלק חשוב בזכייתה של פרו בקופה אמריקה 1939 כששיחק בהתקפה לצד תאודורו פרננדס.
הוא כבש בכל משחקי הטורניר וסיים כסגן מלך השערים (אחרי פרננדס) לצד סברינו וארלה האורוגוואי.
משחקו האחרון במדיה הגיע באותו הטורניר בניצחון 1–2 על אורוגוואי, מאחר שלאחר מכן היגר לארגנטינה.
מלך השערים במשחקים הבוליבריים: 1938
חורול (באוקראינית: Хорол) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו העיקריים של הפְּסֶל.
אורכו של הנהר 308 קילומטרים, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-3,870 קמ"ר.
רוחבו נע בין 10 ל-60 מטרים, בטרם הוא נשפך לנהר הפסל.
הנהר קופא בסוף נובמבר – תחילת דצמבר, ומפשיר במרץ.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן חורול, מירהורוד וליפובה דולינה.
בעמק הנהר נמצא יישוב מתקופת הברונזה וכן יישובים סלביים מוקדמים ושטחי הקבורה.
חורון (באוגריתית: 𐎈𐎗𐎐 – "חרן") הוא אל כנעני, מקביל לאל חור ("הורוס") המצרי.
לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לחורון מוקדש הקטע האחד עשר והאחרון מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא "מצד" (כנראה מלשון מְצָד – מצודה).
מטבעו של הטקסט כלחש רבות בו הרמיזות והסתומות על הברור, אך ניכר שלאחר שמוזכר חורון חלה תפנית: אחר הקריאה לחורון לפעול בא, בניגוד לקריאות לאלים האחרים, קטע ובו חורון ככל הנראה מטהר את הארץ.
בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים המוזכרים (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכרים ראשונים אל וחורון – ייתכן שאזכורו ראשון מהזוגות, כמו גם אזכוריו בשורות המקוטעות בתחילת הלוח (שלא ניתן לשחזר מהן מעבר למלים בודדות), מעיד על חשדה של שמש בבגידתו.
חורון מוזכר בלוח אחר, במסגרת לחש הקשור בלויתן נחש מיתולוגי ובגירוש, וכנראה מכיל אזכור של נחשיו של חורון.
בשתי עלילות שונות, עלילות בעל וענת ועלילת כרת, מופיעה נוסחת קללה אלוהית: ; בעלילות בעל וענת מקלל כך בעל את אויבו ים, ובעלילת כרת מקלל כך המלך כרת את בנו הסורר.
בעלילת כרת מופיע מיד לאחר מכן "תקלנ בגבל שנתכ" (תמעטנה בגבל שנותיך), ובעלילות בעל מופיע, במרווח קל (מה שנאמר באותו מרווח לא שרד) "מט תפלנ בג[בל שנתכ...]" (מטה תיפולנה בגבל שנותיך).
הופעתו של חורון בקללה כשובר ראשים מבטא את היותו אל עיט, בדומה למקבילו המצרי חור.
היישוב המקראי בית חורון קרוי על שם האל הכנעני חורון; "בית חורון" הוא מקדש חורון, והיישוב נקרא ככל הנראה על שם המקדש בו.
בתל קסילה נמצא אוסטרקון ועליו כתובת (כלומר "זהב הבא מאופיר, לבית חורון"), כאשר בית חורון יכול להיות שם היישוב או כינוי למקדש חורון, שייתכן שהיה בתל קסילה עצמו.
על אחד מהקמעות מחדתו (ארסלאן טאש) מוזכר האל "חורן" (חורון).
בין הדמויות שעל הקמעות מופיע כרוב, ונפתלי טור־סיני זיהה אותו עם חורון.
בתל יבנה נמצא קליע עופרת עתיק מהתקופה ההלניסטית, המוקדש ל"ניצחון הרקלס והַוּרוֹנַס".
זוג אלוהי זה מוכר גם מכתובת מדלוס שהוקדשה על־ידי תושבים מיבנה או יבנה־ים לאלוהי העיר.
לאור היישוב הפיניקי בעיר, הרקלס מזוהה עם מלקרת הצורי, ו"האורונאס" מזוהה עם האל הכנעני חורון.
בתקופה ההלניסטית במצרים, זוהה אתום עם Ερο או Ηρων, המזוהה עם חורון.
חורחה דוד גלאס אספינל (בספרדית: Jorge David Glas Espinel; נולד ב-13 בספטמבר 1969) הוא פוליטיקאי ומהנדס חשמל אקוודורי.
כיהן כסגן נשיא אקוודור בין 24 במאי 2013 ל-13 בדצמבר 2017. בדצמבר 2017 גלאס נידון לשש שנות מאסר על ידי בית הדין הפלילי של בית הדין הלאומי לצדק, בגין קבלת שוחד של למעלה מ-13.5 מיליון דולר בפרשיית מבצע שטיפת רכב.
ב-5 באפריל 2024 נעצר על ידי משטרת אקוודור בפשיטה על שגרירות מקסיקו באקוודור.
חורחה גלאס נולד ב-13 בספטמבר 1969 בגואיאקיל.
הוא היה מיודד עם הנשיא רפאל קוראה מילדות.
גלאס בעל תואר בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה מה-ESPOL בגואיאקיל.
חבר האספה הלאומית מטעם מפלגת החברה הפטריוטית , גאלו לארה, דיווח ב-3 בינואר 2013 למשטרה על גניבת דעת של גלאס בעבודת התזה שלו ועל כך שמילא תפקידים ציבוריים מבלי להיות כשיר לכך.
לארה אמר שגלאס בתקופת כהונתו כמנכ"ל קרן הסולידריות נזקק לתואר שלישי, שלא היה לו.
התזה של גלס נסקרה על ידי חנובה גנקו, פרופסור מהרפובליקה הדומיניקנית, שמצא חשד לגניבת דעת בארבע עבודות על ידי פקידי ממשל בכירים בארצו, כולל הנשיא דאז דנילו מדינה.
גנקו מצא כי ב-35% מהעבודה של גלאס היו חשדות לגניבת דעת.
חקירה של ועדה שהוקמה על ידי ESPOL זיכתה את גלאס מגניבת דעת.
מאז 2007 גלאס מילא מספר תפקידים פוליטיים בממשלתו של רפאל קוראה.
לאחר מכן, גלאס היה שר התקשורת ולאחר מכן הפך לשר המתאם לעניינים אסטרטגיים.
כשר לעניינים אסטרטגיים, הוא היה אחראי על בניית מספר תחנות כוח הידרואלקטריות.
גלאס החל את כהונתו כסגן נשיא ב-24 במאי 2013.
ב-4 באוגוסט 2017, גלאס הושעה מתפקידיו כסגן נשיא על ידי לנין מורנו.
ב-15 בדצמבר 2017, גלאס נידון לשש שנות מאסר על נטילת שוחד של 13.5 מיליון דולר מהקונצרן הברזילאי אודברכט במסגרת מבצע שטיפת רכב בהובלת דיאנה סלזאר מנדס.
ב-2 בינואר 2018, על פי סעיף 146 של חוקת אקוודור, מאחר שגלאס לא כיהן בתפקידו במשך 90 יום, הוא פוטר מתפקידו.
ב-6 בינואר 2018, מריה אלחנדרה ויקוניה הושבעה רשמית לתפקיד סגנית נשיא אקוודור לאחר שהאסיפה הלאומית אישרה את המינוי.
באוקטובר 2019, בית המשפט העליון הלאומי לצדק אישר את העונש של שש שנות מאסר שהוטל על גלאס.
גלאס נכלא דרומית לקיטו בשנת 2017.
באפריל 2020 נידון גלאס ל-8 שנות מאסר בגין שוחד בנסיבות מחמירות על ידי בית משפט הארצי לצדק.
בנוסף, נשללה יכולתו לכהן בתפקיד פוליטי במשך 25 שנה.
בינואר 2021, בית המשפט העליון של אקוודור הוסיף וגדר על גלאס עונש נוסף של שמונה שנות מאסר בגין שימוש לרעה בכספי ציבור בחוזה נפט.
ב-10 באפריל 2022 הוענק לו הביאס קורפוס, מה שאפשר לו להשתחרר על-תנאי למשך 40 יום מאז שהופרו לכאורה ערבויותיו החוקיות וכן בשל חוסר היכולת לספק בכלא את הטיפול שהוא נזקק לו עקב מצבו הבריאותי.
השחרור בוטל על ידי בית משפט במחוז סנטה אלנה , וגלאס נכלא שוב.
בנובמבר 2022 גלאס שוחרר שוב, אך לא יכול היה לעזוב את הארץ בשל שאר הרשעותיו.
משרד התובע הכללי של אקוודור הצהיר שהוא יאשים את גלאס בתיק הקשור במעילה בכספי ציבור שנאספו כדי לסייע בשיקום מחוז מנבי לאחר רעידת האדמה באקוודור (2016).
בדצמבר 2023 נכנס גלאס לשגרירות מקסיקו בקיטו וביקש מקלט מדיני בטענה שהוא נרדף פוליטית.
ב-5 באפריל 2024, הוא נעצר על ידי משטרת אקוודור בפשיטה על שגרירות מקסיקו באקוודור.
לאחר תקרית זו ניתקה מקסיקו את היחסים הדיפלומטיים עם אקוודור.
ב-6 באפריל 2024, ניקרגואה ניתקה את הקשרים שלה עם אקוודור לאות סולידריות עם מקסיקו.
חורחה דה פְרוּטוֹס סבסטיאן (בספרדית: Jorge de Frutos Sebastián; נולד ב-20 בפברואר 1997) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בראיו ואייקאנו מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
דה פרוטוס נולד בנווארה דה אנמדיו שבקסטיליה ולאון, והחל לשחק כדורגל באקדמיות הנוער של ספולוודה, קנטלחו וראיו מחדאונדה.
הוא קודם לקבוצה הבוגרת של האחרונה לקראת עונת 2016/2017, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 באוגוסט 2016 כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בתיקו 0–0 בחוץ נגד ססטאו ריבר במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
הוא הפך לשחקן הרכב קבוע במהלך עונת 2017/2018, הופיע ב-34 משחקים וכבש תשעה שערים במסגרת הליגה כאשר קבוצתו העפילה לליגה הספרדית השנייה לראשונה בהיסטוריה שלה.
בין היתר כבש צמדים נגד ז'ימנסטיקה סגוביאנה וראסינג דה פרול.
ב-1 במאי 2018, חתם דה פרוטוס על חוזה בריאל מדריד, שנכנס לתוקף ב-1 ביולי.
עם הגעתו, הוא שובץ בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה השלישית.
ב-25 ביוני 2019, הוא עבר לריאל ואיאדוליד מהלה ליגה בהשאלה לקראת עונת 2019/2020.
דה פרוטוס ערך את הופעת הבכורה שלו בוואיאדוליד ב-20 באוקטובר 2019, כשהחליף את חאבי מויאנו בתיקו 1–1 בחוץ נגד אתלטיק בילבאו.
ב-17 בינואר 2020, לאחר ששיחק שלושה משחקים בלבד במדי ואיאדוליד בליגה, הוא עבר לראיו ואייקאנו מהליגה הספרדית השנייה, גם כן בהשאלה.
ב-29 ביולי 2020, חתם דה פרוטוס על חוזה לחמש שנים בלבאנטה מהלה ליגה.
הוא כבש את שערו הראשון בלה ליגה ב-5 בדצמבר, בניצחון ביתי 3–0 על חטאפה.
ב-17 באוגוסט 2023, חתם דה פרוטוס על חוזה לחמש שנים בראיו ואייקאנו מהלה ליגה.
חורחה אֶרַאנְדוֹ אורוס (בספרדית: Jorge Herrando Oroz; נולד ב-28 בפברואר 2001) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם באוססונה מהלה ליגה.
אראנדו נולד בפמפלונה שבחבל נווארה, והוא בוגר מחלקת הנוער של אוססונה.
ב-6 בדצמבר 2017, בעודו שחקן נוער, חתם על חוזה מקצועני ראשון באוססונה עד 2019.
ב-13 במאי 2018, כשהוא בן 16 בלבד, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במדי קבוצת המילואים של המועדון, כשנכנס לשחק ב-16 הדקות האחרונות בהפסד חוץ 0–4 לדפורטיבו ויטוריה במסגרת הליגה השלישית.
ב-11 באוקטובר כבש את שער הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים, שער השוויון בתיקו 1–1 מול טצ'אנטראה.
ב-1 בנובמבר האריך את חוזהו עד 2022.
ב-15 בדצמבר 2020 ערך אראנדו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–6 על טומארס בגביע המלך הספרדי.
ב-15 ביולי האריך את חוזהו עד 2024 והושאל ללוגרונייס מהליגה השלישית.
לאחר שחזר מההשאלה, הוא שובץ מחדש בקבוצת המילואים.
ב-2 במאי 2023, ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשפתח בהרכב והורחק בהפסד חוץ 0–1 לברצלונה.
חורחה איברגואנגויטיה אנטיון (בספרדית: Jorge Ibargüengoitia Antillón; 22 בינואר 1928 – 27 בנובמבר 1983) היה סופר מקסיקני הידוע בכתיבתו הסאטירית.
מספריו תורגם לעברית הספר "שני פשעים".
איברגואנגויטיה עסק גם בכתיבת מחזות וסיפורים קצרים, וכן בכתיבה עיתונאית.
שמו מעיד על מוצאו הבסקי.
איברגואנגויטיה נולד ב-1928 בעיר גואנחואטו שבמקסיקו.
אביו אלחנדרו איברגואנגויטיה קאמינג מת בהיותו תינוק.
אמו, מריה דה לה לוז אנטיון, עברה לגור עם משפחתה במקסיקו סיטי, וגידלה שם את בנה.
איברגואנגויטיה החל ללמוד הנדסה באוניברסיטת UNAM במקסיקו סיטי ב-1945 אך נשר מן הלימודים ב-1949 ולא השלים את התואר.
לאחר נשירתו מהלימודים שב לגואנחואטו.
מפגש עם הסופר סלבדור נובו הביא אותו לשוב למקסיקו סיטי וללמוד פילוסופיה באוניברסיטת UNAM מתוך מטרה להתמסר לכתיבה.
הוא סיים את לימודיו והחל ללמד באוניברסיטה, ולפרסם מחזות, סיפורים קצרים ונובלות, וכן טור שבועי בעיתון הנפוץ "אקסלסיור".
הוא כתב מחזות רבים, וב-1960 אף זכה בפרס הספרותי החשוב "Ciudad de México" עבור המחזה "La conspiración vendida".
מספריו תורגם לעברית הספר "שני פשעים", וכן הסיפור הקצר "האישה שלא".
ב-1973 התחתן עם אשתו האמנית ג'וי לאוויל, וחי עמה בפרבר של מקסיקו סיטי הקרוי קויואקן.
ב-1983 הוזמן על ידי גבריאל גארסיה מארקס למפגש סופרים היספנו-אמריקנים בבוגוטה, ובדרך לשם התרסק מטוסו באזור מדריד והוא נהרג בהתרסקות, ביחד עם 177 קורבנות נוספים.
הוא נטמן בפארק אנטיון בגואנחואטו.
הפארק קרוי על שם אבי סבו, שהיה גיבור המלחמה הפרנקו-מקסיקנית באמצע המאה ה-19.
חורחה וילסטרמן (בספרדית:Club Deportivo Jorge Wilstermann) הוא מועדון כדורגל בוליביאני מהעיר קוצ'במבה.
המועדון נוסד בשנת 1949 וכיום משחק בליגת העל הבוליביאנית.
וילסטרמן הוא אחד המועדונים המצליחים בבוליביה, וזכה באליפות הליגה 15 פעמים.
המועדון נוסד בשנת 1949 על ידי קבוצת עובדים של חברת תעופה מקומית, ונקרא בתחילה San José de la Banda.
בשנת 1953 שונה שמו לכבודו של חורחה וילסטרמן, טייס בבוליביה ואחד מחלוצי התעופה במדינה.
בתחילת דרכה שיחקה הקבוצה בליגה השנייה.
בשנת 1958 זכתה באליפות הראשונה שלה בליגה העליונה, הישג שחזרה עליו גם בעונות 1959 ו־1960. בזכות הישגים אלו השתתפה "וילסטרמן" במהדורה הראשונה של גביע ליברטדורס.
תקופת זוהר נוספת נרשמה בתחילת שנות ה־70, אז זכתה הקבוצה בשתי אליפויות נוספות, וכן בשנות ה־80 המוקדמות, אז הוסיפה שתי אליפויות נוספות למאזנה.
בסך הכול זכתה הקבוצה ב־15 אליפויות ליגה.
בסיום עונת 2010 ירדה "וילסטרמן" לליגה השנייה, אך חזרה לליגה הבכירה לאחר עונה אחת בלבד.
בגביע ליברטדורס השתתפה הקבוצה 15 פעמים, והישג השיא שלה היה העפלה לשלב חצי הגמר בשנת 1981.
עונת החורף היא אחת מארבע עונות השנה.
זו העונה עם הימים הקצרים ביותר (יחד עם הסתיו) וטמפרטורות נמוכות ביחס לשאר עונות השנה.
באזורים המרוחקים מקו המשווה לרוב יורד שלג בעונת החורף.
תאריך תחילת החורף משתנה בהתאם למקום ולתרבות.
על פי המטאורולוגיה המודרנית החורף חל בחודשים דצמבר, ינואר ופברואר בחצי הכדור הצפוני.
עם זאת, באופן מסורתי בתרבויות אירופאיות רבות החורף מתחיל בחודש נובמבר.
על פי המטאורולוגיה המודרנית החורף הדרומי (החורף האוסטרלי) חל בחודשים יוני, יולי ואוגוסט בחצי הכדור הדרומי.
החורף המטאורולוגי הוא העונה שבה הימים הקצרים ביותר והטמפרטורות הנמוכות ביותר (עם שוני בקנה מידה גדול בהתאם לקו הרוחב הגאוגרפי).
שעות הלילה הן דומיננטיות בתקופת החורף ובמרבית האזורים הוא מאופיין בכמות המשקעים הגדולה ביותר.
מבחינה אסטרונומית החורף מתחיל ביום הקצר ביותר בשנה ובכל יום חורף יש יותר אור שמש מאשר בקודמו.
מחוץ לאזור המשווני החורף הוא קר ומושלג (בייחוד בחצי הכדור הצפוני).
ובאזורים בעלי האקלים הממוזג (צפונית לישראל) מתפתחות סופות שלג עזות הגורמות לשיבושים רבים.
תופעה מטאורולוגית נדירה המתרחשת בחורף היא "ערפילי קרח" – גבישי קרח קטנים המרחפים באוויר רק כאשר הטמפרטורות צונחות מתחת ל־30- מעלות צלזיוס.
על פי ההגדרה האסטרונומית החורף מתחיל ב"יום המפנה" (21 בדצמבר בחצי הכדור הצפוני, 21 ביוני בחצי הכדור הדרומי) ומסתיים ב"יום השוויון" (21 במרץ בחצי הכדור הצפוני, 23 בספטמבר בחצי הכדור הדרומי).
בלשון חז"ל תקופה זו נקראת תקופת טבת ובלוח השנה במגילות קומראן נקראת דשא.
במציאות הארץ־ישראלית תקופת 3 החודשים (המשויכת עם עונת החורף ובאופן מסורתי עם מזג אויר סוער וקריר יותר) מתחילה עם כניסת טבת (סוף נובמבר/תחילת דצמבר).
אם תקופת החורף אכן מוגדרת לפי חישוב סטטיסטי כרבעון הקר ביותר בשנה אזי ההגדרה האסטרונומית היא כמעט תמיד מאוחרת מדי על פי סטנדרטים אקלימיים אזוריים וההגדרה הבריטית המסורתית היא כמעט תמיד מוקדמת מדי.
החורף בעולם מאופיין בריבוי עננים כלומר, תחילת עונת החורף מאופיינת בעיקר בעננים מסוג צירוס בגובה רב, ובשיאו של החורף העננים מתנמכים ונקראים קומולוס, קומולונימבוס (עננים מפותחים ומאופיינים בגשמים וסופות ברקים) וענן הסטרטוס, אשר ממטיר שלגים, ולפעמים צונח לקרקע כאשר הלחות היחסית גבוהה וגורם לערפל במקומות נמוכים.
לנטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ באופן יחסי למישור הסיבוב שלו יש השפעה דרמטית על האקלים.
האמונה הפופולרית שהחורף נגרם בשל מרחק גדול יותר של כדור הארץ מהשמש בתקופת החורף (לעומת הקיץ) אינה נכונה.
למעשה בחצי הכדור הצפוני החורף מתרחש כאשר כדור הארץ נמצא במרחק הקצר ביותר מהשמש.
זווית הנטייה של ציר כדור הארץ היא 23 מעלות ו-27 דקות למישור הסיבוב, עובדה הגורמת לקווי רוחב שונים על פני כדור הארץ לפנות לכיוון השמש באופן ישיר כאשר כדור הארץ נע במסלולו.
בתקופת החורף בחצי הכדור הצפוני, חצי הכדור הדרומי מקבל יותר קרינת שמש ולכן הטמפרטורות בו גבוהות יותר.
בזמן החורף בשני חצאי הכדור אור השמש פוגע בזווית אלכסונית, ולכן אותה כמות של קרינת שמש מתפזרת על פני שטח גדול יותר.
לאפקט זה מתווספת העובדה שהאור צריך לנוע למרחק גדול יותר באטמוספירה שמסננת אותו ומכאן שהוא נחלש יותר.
על מנת לשרוד בתקופת החורף בעלי חיים רבים פיתחו מנגנוני הישרדות שונים:
אחד האפקטים השכיחים יותר בקרב בעלי חיים ובייחוד בקרב ציפורים הוא הגירה או נדידה.
בחורף הישראלי ניתן לצפות בנדידת ציפורים למדינות החמות יותר באזורי אפריקה המשוונית.
"שנת חורף" היא מצב של פעילות מטבולית מזערית, בעלי חיים כגון דובים, עטלפים, צפרדעים ונחשים נכנסים לתרדמת חורף ויוצאים החוצה רק בעונות החמות.
בעלי חיים מסוימים אוגרים מזון במיוחד לתקופת החורף: בונים, סנאים, בואשיים ועוד.
זנים מסוימים של בעלי חיים משנים את צבעם או את צבע פרוותם על מנת להיות מוסווים טוב יותר.
בעלי חיים פרוותיים מגדלים פרווה עבה וצפופה יותר בחורף, עובדה המשפרת את יכולת שימור חום הגוף שלהם, פרווה זו נושרת עם בוא האביב.
בעלי חיים מסוימים מנצלים את יתרונות השלג כגון יכולת הבידוד שלו ומתחפרים במחילות על מנת לשמור על חום גופם.
חלזונות ושבלולי יבשה מנצלים את התקופה הלחה והקרה לפעילות, אכילה והתרבות.
צמחים עונתיים לא שורדים את תקופת החורף ומתים.
עם זאת צמחים רב-שנתיים לרוב משילים את השכבה העליונה אך שורשיהם עדיין מוגנים.
יש זנים מועטים של צמחים המלבלבים בתקופת החורף.
בישראל, לעומת זאת, שבה החורף לא קר ומושלג כמו באירופה ואמריקה הצפונית, בחורף מתרחשת הפריחה הגדולה של הצומח והשדות מוריקים.
פרחים האופייניים לחורף: סביון, נרקיס מצוי, חמציץ נטוי, כלנית מצויה, רקפת מצויה ועוד.
חילופי העונות משנים את ההרגלים ומצבי הרוח של בני אדם.
בחודשי תחילת החורף בחצי הכדור הצפוני מצבי הרוח לעיתים קודרים יותר ובמקרים קיצוניים ביותר ב"הפרעה עונתית אפקטיבית".
הסימפטומים מתבטאים בעייפות, שעות שינה רבות וכאבים פיזיים.
לכך תורמים החשיפה המועטה לאור שמש, שכבות הבגדים הרבות שנאלצים ללבוש, והמחלות השכיחות שבחורף.
כיתר העונות, הפך החורף לסמלי ובעל ייצוג ייחודי ובולט בתקשורת ובאומנות בפרט.
במיתוסים שונים מסמל החורף מוות או היעדר תקווה וכך הפך לכלי אומנותי למשל בספרו של קלייב סטפלס לואיס – "האריה, המכשפה וארון הבגדים".
"חורף" הוא גם קונצ'רטו ביצירה "ארבע העונות" של ויולדי.
בסרטים רבים החורף יוצר אווירה ייחודית ומשמש כתפאורה לעלילת הסרט למשל בסרט "פארגו" מאת האחים כהן.
בסדרת ספרי הפנטזיה "שיר של אש ושל קרח", החורף הוא תקופה ממושכת בה גוברת הסכנה מהצפון ובמיוחד מאלו שנמצאים מעבר לחומה הגדולה.
המוטו של בית סטארק, בית האצולה הגדול של הצפון, הוא "החורף מגיע" - "Winter is coming".
1816 נחשבה ל"שנה ללא קיץ" בשל קיץ קר ביותר בעקבות התפרצות הר הגעש טמבורה באביב 1815.
החורפים ברוסיה בשנים 1812/13 ו-1941/42 נחשבו לקשים במיוחד.
האחרון היה אחד הגורמים לכישלון מבצע ברברוסה ולתבוסת הצבא הנאצי על אדמת ברית המועצות.
חׇרְמָה היא עיר עתיקה המוזכרת בכיבושי יהושע.
היא מוזכרת פעמים מספר בתנ"ך בעיקר באזור ערי הנגב.
יש הממקמים אותה בין באר שבע לעזה, יש הממקמים בין באר שבע לערד ויש הממקמים אותה בעבר הירדן המזרחי מעל הערבה.
יש חוקרים הטוענים ששני המיקומים בתחומי הנגב נכונים ומדובר בשתי ערים שנקראו בשם חורמה.
שמה הקודם (כנעני) הוא צפת וניתן לזהותה עם חורבות העיר סרתה הנמצאות על ההר העולה אל הר שעיר, מתחת לעיר טפילה (תופל המקראית).
החורבות נמצאות ליד מעיין "עין אל גרבנה" והיא צופה על הערבה.
מעליה ממוקמות הערים הראשיות של ממלכת אדום: תופל, סלע ובצרה.
לידה עוברת דרך המטפסת אל אדום שייתכן שהיא מעלה עקרבים המקראית.
במעלה זה נמלטו כנראה בני ישראל בבורחם מן הכנעני והאמורי והתבצרו בין ההרים שבשיפולי ממלכת אדום.
החוקרים הטוענים שהיו שתי ערים בשם חורמה ממקמים את העיר חורמה ששמה הכנעני צפת בצפון מערב הנגב ליד היישוב המקראי תדהר.
הארכאולוג יוחנן אהרוני, בהתבססו על פסוקים מהמקרא, הציע לזהות את חורמה באתר תל משוש.
העיר חרמה מוזכרת בספר יהושע כאחת הערים שכבש:
שבט יהודה, יחד עם שבט שמעון, כובשים גם הם את היישוב חורמה שנקראה אז צפת:
וכן העיר מוזכרת כאחת הערים להן שלח דוד המלך שלל:
על פי ספר דברי הימים וספר יהושע מצויה העיר בנחלת שבט שמעון:
בשלשת הפסוקים הללו מוזכרת צקלג, המזוהה כיום על ידי הארכאולוגים עם תל שרע שליד העיר הבדואית רהט, צפונית לבאר שבע.
מסיבה זו יש חוקרים המזהים את חורמה צפונית לבאר שבע, אולם התנ"ך מצביע על מיקום דרומי יותר:
במלחמה עם האמורי חורמה מוזכרת בגבול הר שעיר:
כיום מזהים החוקרים את כל הערים באזור הדרומי של כיבושי יהושע למעט חורמה.
הגבול הדרומי של יהושע מגיע גם הוא להר שעיר, אל הר הנקרא ההר החלק:
ועל כן יש חוקרים הממקמים את חרמה ליד ההר החלק.
כיום ממקמים את "ההר החלק" מערבית למעלה עקרבים, בקרבת הר צין ונחל צין.
אולם ככל הנראה "מעלה העקרבים" המוזכר בתנ"ך נמצא מזרחית לערבה.
חוֹרָן, חַוְרָן הוא חבל ארץ בדרומה של סוריה.
החורן הוא אזור בדרום סוריה הנמצא בין נוה דמשק בצפון לירמוך בדרום, ובין המדבר הסורי במזרח לנחל רוקד ורמת הגולן במערב - על אף שיש כאלו המחשיבים את רמת הגולן כחלק מהחורן.
במזרחו, כולל החורן את הר הבשן.
בימינו נמצא החורן בתחומי המחוזות קוניטרה, א-סווידא ודרעא של סוריה.
החורן נחשב לאחד החבלים הפוריים ביותר בסוריה, משמש כאסם התבואה הסורי וידוע בחקלאות בעל הנפוצה בו - כרמיו המושקים במי גשמים.
עם זאת, אזור החורן נחשב כעני וכמוזנח ביחס למחוזות בהם מצויות עריה הגדולות של סוריה.
תלותו של אזור חורן במי גשמים הביאה לכך שבימי בצורת הוא סבל מקשיים כלכליים.
הנוכחות היהודית בחורן מימי המקרא ועד תקופת המשנה והתלמוד
החורן מוזכר בשמו ב, בתיאור גבולותיה של ארץ ישראל.
משמעות שמו של החבל, היא "ארץ חלולה", "מחוררת", והוא ניתן לו על שום סלעי הבזלת הנקבוביים שמאפיינים את נופו.
בסיפורת המקראית, שטח החורן חפף לשטח הבשן.
משה הכה את עוג מלך הבשן באדרעי, ונתן את הארץ לחצי שבט מנשה.
רוב תושבי המקום נשארו במקומם, ובימי דוד נזכרים היישובים של הגשורי והמעכתי בגולן העליון.
בימי בית ראשון תקפה ארם-דמשק את החורן, ולפרקים השתלטה עליו.
יואש וירבעם השני היו מלכי ישראל האחרונים ששלטו בחורן.
השלטון האשורי שבא אחריהם חילק את ארץ החורן לשתי פחוות: "קרניני" (קרנים) ו"חורינה" (חורן), שהוסיפו להתקיים במתכונת זו גם לאורך השלטון הבבלי, הפרסי וההלניסטי שאחריהם.
הללו התייחסו באיבה למיעוטים היהודים.
בשנת 164 לפני הספירה חש יהודה המכבי לעזרתם, הכה את מושלי החורן, ורווח ליהודים.
אלכסנדר ינאי בסס את האחיזה היהודית בחורן.
בתקופת המשנה והתלמוד הייתה נוכחות יהודית ניכרת בחורן.
העיר נווה נזכרת בברייתא דתחומין, המפרטת שמות של עיירות יהודיות בתחום נווה לעניין מצוות התלויות בארץ, ובהן גשמי (כיום העיירה ג'אסם מצפון לנווה) וזיזיון (כיום הכפר זיזון מדרום לנווה).
בתחילה היו העיירות "מותרות", כלומר פטורות משמיטה ומעשרות, אך בהמשך "נאסרו", כלומר חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ, בשל ריבוי האוכלוסייה היהודית באזור.
בחורן ישבו תנאים מפורסמים, כגון רבי יוחנן החורני ורבי נחוניא דמן חוורן.
הר חוורן נמנה במשנה בין ההרים עליהם היו משיאים משואות להודיע על קידוש החודש.
יש הסבורים שחמר חיוורין עתיק, התחליף ליין קפריסין, אחד מסממני הקטורת, היה נלקח מבקעת בית חורתן, בה היו גפנים טובות.
בתקופה הרומית נודע החורן כחבל הרומי "אוראניטיס", שהיה החבל שמדרום לחבל הגולן ("גאולניטיס").
מראשית האסלאם ועד תום התקופה העות'מאנית
עם ראשית האסלאם במאה ה-7 נמשכה פריחת החבל שהיה אז בידי בית אומיה הערבי, בשל קרבתו למרכז התרבות של השלטון בדמשק.
בימי האימפריה העות'מאנית החלה הדלדלותו של החבל הזה, שהפך נחלת מרעה לבדואים.
בתקופה העות'מאנית הובלה חיטה מהחורן לעכו בדרך שנקראה דרב אל חורנה.
ניסיונות התיישבות יהודית בחורן בסוף המאה ה-19
בסוף המאה ה-19, ובמסגרת העלייה הראשונה, הייתה רכישת קרקע וניסיון התיישבות יהודית בחורן.
הוקמה מושבה בשם טוּשָאנְבָּאבְּשוּן על ידי קבוצת מתיישבים יהודים רומנים ובולגרים.
המתיישבים עלו לקרקע בשלהי שנת 1895, והתגוררו במרחב עד אמצע שנת 1898, אז עזבו את המושבה בעצת הברון רוטשילד.
בראשית המאה ה-20 התגוררו בחורן בעיקר דרוזים, סורים עובדי אדמה ובדואים נודדים.
רצף השנים השחונות שפקדו את החורן מאז 2004 דלדלו עוד יותר את מקורות המחייה של תושביו.
מהומות שפרצו במרץ 2011 בעיר דרעא אשר בחורן בהשראת האביב הערבי התדרדרו למלחמת האזרחים בסוריה.
החורים הם עם שחי בצפון מסופוטמיה החל משנת 2500 לפנה"ס לערך בתקופת הברונזה הקדומה.
היעלמם של החורים התרחש בסוף תקופת הברונזה המאוחרת בסוף המאה ה-13 לפנה"ס לערך.
ההערכה הרווחת היא שמקור העם הוא בקווקז.
מרכזם היה באזור שנקרא subartu באזור צפון החידקל ובאזור נהר החבור.
לאחר מכן הקימו החורים מספר ממלכות קטנות בצפון מסופוטמיה וסוריה של ימנו.
הממלכה הידועה ביותר שלהם נקראה ממלכת מיתני.
החורים נזכרים בתעודות אכדיות, תעודות שנמצאו באל-עמארנה, באוגרית, בחתושש ובתל תענך שבעמק בית שאן, בתעודות שנכתבו בחורית במארי, וכן במקרא.
בתחילת המאה ה-24 לפנה"ס החלו החורים להתפשט דרומה מאזור שלמרגלות הרי הקווקז.
במאות הבאות נמצאו עדויות להתיישבות של חורים באזורים שבצפון עיראק של ימינו ליד כרכוכ, בנוזי ובאורקש ובאתרים נוספים.
בסופו של דבר הם התיישבו באזור הפורה שבין נהר החבור בסוריה והרי הזגרוס.
אזור נהר החבור הפך למרכז ההתיישבות של החורים.
הממלכה החורית הראשונה התגבשה סביב העיר אורקש באלף ה-3 לפנה"ס.
נמצאו עדויות לברית שהתקיימה בינם לבין האימפריה האכדית.
אחת מאויבי הממלכה באורקש הייתה מארי, ממלכה אמורית אשר הפכה את אורקש למדינה וסלית.
במאה ה-18 לפנה"ס נמצאו חורים גם באזורים מערביים יותר, כגון באזור אללח' שבצפון סוריה.
הממלכה האמורית-חורית "ימחד", שהתקיימה באזור חלב, ניהלה בשנת 1600 לפנה"ס לערך מאבקים עם המלך החתי לברנש השני על שליטה באזור.
נמצאו גם התיישבויות חוריות באזור כיזוואתנה שבדרום אנטוליה ליד חוף הים.
ימחד הובסה בסופו של דבר על ידי החתים.
לאחר תבוסתה של ימחד, המשיכו החורים להתפשט דרומה.
המלך החתי מורשיליש הראשון המשיך במסעות כיבושיו לעבר ממלכת בבל שאותה החריב והביא בכך לסיום שלטון שושלת חמורבי ולקיצה של ממלכת בבל הקדומה.
נפילת ימחד וקץ בבל הביאו במאה ה-16 לעלייתה של ממלכת מיתני באזור נהר החבור.
נפילת הממלכה החתית הקדומה הביאה להשתלטות מיתני על האזור והפכה את מיתני במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס לממלכה החזקה ביותר בצפון מסופוטמיה.
מיתני ניהלה קרבות שליטה עם מצרים, עד שהושג איזון ביניהן.
בתקופת הברונזה המאוחרת ב חלה ירידה בכוחה של ממלכת מיתני ועליית כוחה של ממלכת החתים שלחצה את מיתני מהצפון.
שופילוליומש הראשון, שחי באמצע המאה ה-14 לפני הספירה, ערך מספר מסעות למיתני עד שכבש את בירתה "וַשוּכָני" .
ממלכה חורית נוספת שנהנתה מירידת כוחה של בבל הייתה הממלכה שמרכזה היה בארפחה, באזור כירכוכ מצפון לחידקל.
אחת מערי הממלכה הייתה נוזי.
החפירות בתל של נוזי סיפקו מידע חשוב על החורים.
באמצע המאה ה-15 לפנה"ס הפכה ארפחה למדינה וסלית של מיתני.
ארפחה נהרסה על ידי האשורים במאה ה-14 לפנה"ס.
עד המאה ה-13 לפנה"ס הובסו כל הממלכות החוריות על ידי עמים אחרים.
לב האזור החורי של עמק נהר החבור הפך לפרובינציה של אשור.
אין מידע ברור מה קרה לעם החורי לקראת סוף תקופת הברונזה המאוחרת.
יש חוקרים המציעים שהחורים המשיכו להתקיים בתקופת הברזל בסוברטו שמצפון לאשור.
האוכלוסייה החורית באשור ויתרה כנראה על שפתה לטובת הארמית או האשורית.
בתקופה זו בערך נוסדה ליד ימת ואן ממלכת אוררטו, שאציליה דיברו בשפה שמוצאה חורית.
החורים בממלכת מיתני דיברו את השפה החורית שהייתה שפה צירופית.
שפה זו אינה קשורה לשפות השמיות או שפות הודו-אירופיות, אבל נמצא קשר בינה ובין השפה שדוברה באוררטו, ממלכה קדומה ממוצא חורי ששכנה ליד ימת ואן באנטוליה באלף ה-1 לפנה"ס וכן לשפה שדוברה באזור ההררי של ארמניה.
ייתכן שלשפה יש קשר גם לשפות המדוברות היום בצפון הקווקז.
ישנם חוקרים שמקשרים את השפה גם לגאורגית.
נמצא גם דמיון בחלק מהמילים לשפה הארמנית.
בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס אימצו החורים את כתב היתדות האכדי לכתיבת שפתם.
נמצאו מעט טקסטים בשפה החורית.
והשימוש בכתב היתדות הקל על החוקרים לפענח את השפה, אף על פי שהיא עדיין לא פוענחה במלואה.
טקסטים בשפה החורית נמצאו באוגרית וחתושש.
במכתבי אל-עמרנה נמצא גם מכתב של המלך "תוּשרַתה" אל אמנחותפ השלישי.
זה היה הטקסט הארוך ביותר שנמצא בשפה החורית עד לגילוים של הטקסטים בחתושש בשנת 1983.
לדת החורית הייתה השפעה רבה על הדת החתית.
ממקום יישובם כיזוואתנה שבדרום אנטוליה התפשטה הדת לעם החתי, ואליהם מוזגו יחד לפנתאון האלים החתים.
ואף ידוע כי פודוחפה, אשת חתושיליש השלישי ובתו של כהן חורי, ייבאה מספר אלים חוריים.
נראה כי אחת ההשפעות החוריות החשובות על החתים הייתה באימוץ מספר גרסאות של מיתוס מלחמת אל הסער בים והפולחן הקשור אליו.
הדת החורית התפשטה גם בסוריה שם התמזג האל החורי "תֶשוּב" עם האל בעל.
אל זה היה החשוב באלים החורים והיה אל הסערה.
שמו כתוב באידאוגרמה המסמנת את הדד.
אל זה נעשה לאל הראשי ברבות מערי המדינה באנטוליה וסוריה, ויש להניח שבכל מקום התווספו לאל תכונות מקומיות.
רעייתו של תשוב הייתה האלה "חבת", היה לה פולחן משלה.
חבת וכנראה גם תשוב נזכרים בתעודות שנימצאו באללח'.
ראש האלים היה "קוּמַרבִּי" שהיה אביו של תשוב, שביתו היה באורקש.
בטקסטים הופיעו גם שמות של אלים הודו-אריים כגון: מיתְרה, וַרוּנה, אינדרה ועוד.
השפעתה של הדת החורית על דתות אחרות ניכרה במיוחד בהשבעות הטקסיות שהועתקו בכל מקום בלשונן המקורית.
העתקים מהשבעות אלה נמצאו במקומות מרוחקים זה מזה..