tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יאן סובייסקי מלך פולין נולד בעיירה זו בשנת 1629. בשנת 1772 אוכלוסיית העיר מנתה 2,623 תושבים בעיקר רותנים, גרמנים גולים ופולנים.
המשורר הפולני אלכס זלצקי הוא יליד עיירה זו.
בשנת ה'תכ"ח (1668) היו רשומים 12 בתים ובניינים בבעלות יהודית.
ועד ברצלאו - אחד מוועד ארבע ארצות, התכנס כאן.
בשנת ה'תקכ"ה (1765) נרשמו 771 יהודים משלמי מיסים בעיירה וגרורותיה.
בכ"ד בסיון ה'תר"ן (12 ביוני 1890) פרצה שרפה שכילתה 50 בתים והזיקה לבתים נוספים, והותירה 70 משפחות יהודיות ללא קורת גג.
רב מפורסם בעיירה זו היה ה"לב שמח" - רבי חנוך העניך דב מאייר מאלעסק.
ערב מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, נמנו 832 בתי אב יהודים בעיירה, כ-20% מן האוכלוסייה, אך מספר זה ירד במהלך המלחמה לכדי 636 בשנת 1920. בית ספר של חברת כי"ח נפתח לאחר מאבק קשה עם מנהיגי החסידים, וכן קהילת המתנגדים ובראשם הרב זאב וולף בן שמואל, מחבר הספר חידושי הרז"ה.
בספטמבר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, העיירה נכבשה בידי הצבא האדום.
ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים יחד עם כל מחוז לבוב.
בעיירה נותרו 472 יהודים, מתוך כ-600 לפני הכיבוש.
בסוף אוגוסט 1942 הועברו רוב יהודי העיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מחנה עבודה לגברים שהיה בתחום העיירה חוסל בסוף יוני 1943.
אחד מניצולי העיירה העיד על משפחת חסידי אומות העולם מעיירה סמוכה, אשר ביתה נשרף עליה בידי שכניהם.
אולניב (באוקראינית: Уланів, ברוסית: Уланов, בפולנית: Ułanów) היא עיירה במחוז ויניצה באוקראינה, ממזרח ללוצק, ובה כ-2,500 תושבים.
שמה המקורי של אולניב נובע ככל הנראה ממקור טטרי ופירושו "מטיל חנית", "נסיך" או "מלך".
אזכורה הראשון של העיירה הוא בתיעוד מתקופת המלך זיגמונט השני אוגוסט מהמאה ה-16.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 בוצרה העיירה כדי להגן עליה מפני פשיטות הטטרים מהערבה האסייתית, אך העיירה ניזוקה עם פלישת הקוזאקים ב-1648.
במאה ה-18 נבנו בעיר כנסייה וטירה.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו באולניב כ-1,200 יהודים מתוך כ-1,800 תושבים.
הגרמנים כבשו את העיירה ביולי 1941, וריכזו את תושביה היהודים בגטו.
עד לאביב 1942 הועברו לעיירה כ-450 יהודים מיישובים סמוכים.
בקיץ 1942 רצחו הגרמנים את יהודי הגטו בבית קברות סמוך.
אולנוב (בפולנית: Ulanów, בפי היהודים: אולינוב, ביידיש: אוליאנאוו) היא עיירה במחוז ניסקו בפולין, ובה כ-1,500 תושבים (2009).
בעיירה יש בית ספר תיכון ושתי כנסיות (אחת מהן נשרפה ב-2004 ונפתחה לאחר שיפוצים).
אחת הכנסיות הייתה בית כנסת לפני השואה, אך עקב רצח יהודי העיירה בתקופת השואה על ידי הגרמנים, שונה ייעודו של בית הכנסת והוא הפך לכנסייה קתולית.
קהילת העיר משתייכת לדיוקסיית לובלין.
בכל שנה בחודש יוני מתקיים בעיירה פסטיבל קיץ ובו טקסים בהם יש דגש על תלבושות מקומיות, שירים וצמחייה, בעיקר פרחים ועצי אורן.
במסגרת הפסטיבל מתקיים שיט רפסודות מסורתיות על נהר הסן.
העיירה נוסדה בשנת 1616 על ידי סטניסלב אולין אולינסקייגו (Ulińskiego) במפגש הנהרות סן וטנב .
במאה ה-17 פעלו במקום סנדלרים וחייטים, והעיירה הייתה מרכז לבתי מלאכה ומספנות.
במאה ה-17 סבלה העיירה מפלישות הטטרים, הקוזקים והשוודים.
בסוף המאה ה-18, עם חלוקת פולין, נכללה אולנוב בשטח רוסיה.
במלחמת העולם הראשונה נהרסה העיר, ורבים מתושביה היגרו לארצות הברית.
קיומו של בית כנסת בעיירה נזכר כבר בשנת 1672, ונראה שהיהודים היו בין מייסדי העיירה, אך נטבחו בגזרות ת"ח ות"ט.
בתחילת המאה ה-18 כיהן כרב הקהילה רבי אליהו ב"ר יעקב, בעל "ברכת אליהו", אשר עסק בקבלה.
בשנת 1765 נמנו בעיירה קרוב ל-400 יהודים.
יהודי העיירה התפרנסו ממסחר זעיר וממלאכה, בעיקר בענפי ההלבשה, המזון והעץ.
בסוף המאה ה-18 כיהן כרב הקהילה, זמן קצר, "יצחק חריף" (הייזלבק), שהיה מאוחר יותר אב"ד סאמבור.
בתחילת המאה ה-19 כיהן כאב"ד הרב אברהם בן הרב יצחק חריף, מחבר "זרע יצחק" ו"תולדות אברהם".
אחריו כיהן כאב"ד הרב גרשון טייכר (בן אחיו של הרב אברהם).
הרב גרשון כיהן כרב הקהילה היהודית באולנוב מ-1825 עד פטירתו שם ב-1857. אחריו מילא את מקומו שנים אחדות בנו הרב אליעזר-יצחק טייכר.
רבנים אלו כיהנו אף באדמו"רות משושלת מעליץ.
בשנת 1905 נערך פוגרום ביהודי העיירה, לאחר שהופצה שמועה לפיה יהודים פגעו בצלב שעמד בצד הדרך.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פגעו הרוסים ביהודי העיירה בעת נסיגתם ממנה בשנת 1915, תוך הצתת בתיהם וביזת רכוש.
בנובמבר 1918 חזרו ונשנו הפרעות ביהודים, ורבים מהם הוכו ונשדדו.
לאחר המלחמה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה, ולנותרים סייע ארגון הג'וינט.
לפני השואה חיו באולנוב כ-900 יהודים מתוך כ-2,000 תושבים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין שנמלטו מפני הצבא הגרמני, ובני הקהילה המקומית התגייסו לעזרתם.
ביום 10 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את אולנוב והחלו להתעלל באוכלוסייה היהודית, אך נסוגו, והצבא האדום כבש את העיירה למשך כחודש.
בתקופה זו ברחו יהודים רבים מזרחה.
באוקטובר 1939 שבו הגרמנים להחזיק בעיירה, תפסו את דירות היהודים שנמלטו לשטחי ברית המועצות, והחרימו את הרכוש שבהן.
כמו כן, התעללו הגרמנים בפומבי ביהודים חרדים, תוך גזיזת זקנים ופיאות.
בשלהי 1939 הובאו לעיירה יהודים שגורשו מעיירות וכפרים בסביבתה.
בשנת 1940 הוקם בעיירה יודנרט, בראשות משה רייך, אשר עליו הוטל לספק יהודים לעבודות כפייה.
בסוף ינואר 1940 נצטוותה כל האוכלוסייה היהודית בעיירה להתרכז בכיכר השוק, ולאחר התעללות קשה נלקחו הגברים לעבודות כפייה בשיפוץ גשר שנהרס במהלך המלחמה, שבמהלכן נרצחו מספר מהעובדים היהודים.
בינואר 1942 הוקם בעיירה גטו, בו רוכזו כ-1,400 יהודים.
באוקטובר 1942, בחג שמחת תורה, גורשו רוב יושבי הגטו לזקליקוב, ומשם גורשו ככל הנראה ביוני 1943 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
כמה עשרות יהודים ניסו להסתתר ביערות ובכפרי הסביבה, אך רובם המכריע נתפס, והוצא להורג.
אולף האקונסון האוגה (בנורווגית: Olav Håkonson Hauge; 18 באוגוסט 1908 – 23 במאי 1994) היה משורר נורווגי.
האוגה נולד בחווה באולוויק (Ulvik) שעל גדות פיורד הרדנגר שבנורווגיה.
אביו היה מהנדס רכבות, ואמו בת כפר מקומית.
עד גיל 60 התגורר ועבד כגנן בחווה מבודדת, הצופה אל הפיורדים של מערב נורווגיה שהייתה סמוכה לבית הוריו.
בגיל 70 נישא לאהובתו הראשונה - האמנית בודיל קאפלן שהייתה צעירה ממנו בשנים ספורות.
האוגה פרסם שירים בביטאונים חקלאיים, עד שהתגלה על ידי המשורר הנורווגי יאן אריך וול והפך לאחד מבכירי המשוררים בארצו.
מלבד כתיבת שירים עסק בתרגום שירים של אלפרד טניסון, ויליאם באטלר ייטס, רוברט בראונינג, ארתור רמבו, פרידריך הלדרלין, ברטולט ברכט ואחרים.
ספרו "הנהר שמעבר לפיורד", תורגם לעברית על ידי סבינה מסג וחנה מאי-סוונדל, בהוצאת קשב לשירה.
על מצבת האבן שעל קברו באולוויק חקוקות המילים:
אולסטייט ארנה (באנגלית Allstate Arena) הוא היכל ספורט רב-תכליתי הממוקם בכפר רוזמונט, הסמוך לשיקגו.
האולם מכיל 17,500 מקומות ישיבה.
עבודות הבנייה של האום החלו ב-1978 ובנייתו הסתיימה ב-1980. עלות הבנייה אז עמדה על כ-20 מיליון דולר.
החל מ-2010 משחקת באולם שיקגו סקיי עד לפני כן שיחקה ב-UIC פביליון שהכיל 6,000 מקומת ישיבה.
מלבד כדורסל, מארח מספר תחרויות ספורט נוספות כגון כדורסל, הוקי קרח, היאבקות, פוטבול באולמות בעוד.
אולן ווקר הייתה פוליטיקאית אמריקאית והאישה היחידה שכיהנה כמושלת יוטה.
היא הושבעה לתפקיד המושלת ב-5 בנובמבר 2003, כמה ימים לפני יום הולדתה ה-73. ווקר הייתה חברת המפלגה הרפובליקנית.
אולן ווקר נולדה ב-15 בנובמבר 1930 בשם אולן סמית' בעיר אוגדן .
לאביה קראו תומאס אול (Ole) ולאמה קראו נינה (לבית הדלי).
את השכלתה התיכונית רכשה בתיכון "וובר".
ווקר קיבלה תואר ראשון, תואר שני, ודוקטורט מאוניברסיטת בריגהאם יאנג, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת יוטה בהתאמה.
ווקר הייתה חברה בבית המחוקקים של יוטה במשך שמונה שנים.
במהלך כהונתה בבית המחוקקים, ווקר שימשה כמצליפה.
היא הייתה סגנית מושל יוטה במשך עשור, בשנים 2003-1993. היא ייסדה את קרן החינוך "סולט לייק" והייתה המנהלת שלו.
היא הייתה מנהלת המחלקה לפיתוח הקהילתי ביוטה ויושבת ראש NLGA, איגוד מקצועי ללא כוונת רווח של סגני מושלים מכלל ארצות הברית.
כמו כן, היא כיהנה בעוד מספר תפקידים פוליטיים זוטרים.
בשנת 2003, מינה נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש את מושל יוטה מייק לויט לתפקיד ראש הסוכנות להגנת הסביבה.
לשם כך עזב לויט את תפקידו כמושל, וסגניתו, ווקר, החליפה אותו בתפקיד.
היא השלימה את כהונתו וכיהנה עד ה-3 בינואר 2005. זמן קצר לאחר שנבחרה לתפקיד מושלת יוטה, בחרה ווקר בחבר בית המחוקקים של יוטה לשעבר, גייל מקקני לתפקיד סגן המושל.
היא הושבעה לתפקיד ב-5 בנובמבר 2003 על ידי נשיאת בית משפט העליון של יוטה, כריסטין דורהאם.
ווקר היא האישה הראשונה והיחידה (נכון לגבי 2017) שכיהנה בתפקיד זה.
בשנת 2004 ווקר לא הצליחה להיבחר למועמדת הרפובליקנית למושלות יוטה.
במקומה נבחר ג'ון האנטסמן למועדות הרפובליקנית למושלות יוטה.
חברי הוועידה הרפובליקנית שבחרו את נציגם למושלות יוטה הגנו על בחירתם בטענה שרבים מהם כבר התחייבו להצביע למועמדים אחרים, שכן ווקר לא כיהנה זמן רב כמושלת יוטה לפני ועידת המפלגה.
האנטסמן הצליח להיבחר למושלות יוטה ברוב של 57% מכלל הקולות, כשהוא מביס את המועמד הדמוקרטי לתפקיד סקוט מת'סון הבן.
בשנת 2012 ווקר הקימה את מכון מחקר על שמה העוסק בפוליטיקה ובשירות ציבורי באוניברסיטת וובר.
ווקר הייתה נשואה למיירון ווקר, להם היו שבעה ילדים.
אולן ווקר מתה ממוות טבעי בסולט לייק סיטי ב-28 בנובמבר 2015.
אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה (בהונגרית: II.
Jagelović;), היה מלך בוהמיה בין השנים 1471–1516, ומלך הונגריה בין השנים 1490–1516. נמנה, דרך אביו, עם בני השושלת היגלונית, ממוצא ליטאי-פולני.
מצד אמו היה ממוצא אוסטרי-גרמני.
אולסלו נולד ב-1 במרץ 1456 בקרקוב בשם ולדיסלב, לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג.
בשנת 1457 מת דודו לסלו החמישי, מלך הונגריה, והוריו תבעו כיורשיו את הכתר, אולם בהונגריה נבחר מתיאש הוניאדי, ואילו בבוהמיה נבחר גאורגה פודבראדי.
אביו רצה להכינו לקראת שלטונו בממלכה, והטיל על ההיסטוריון יאן דלוגוש לחנכו.
בסוף 1466 הטיל האפיפיור פאולוס השני נידוי על ייז'י פודבראדי, וקרא לאצילים הבוהמיים להדיחו.
האצילים הבוהמיים פנו למתיאש הראשון, מלך הונגריה לעזרה, ובמרץ 1468 פלש מתיאש למוראביה.
גאורגה פודבראדי פנה לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והציע לו להכיר בבנו ולדיסלב כיורשו, בעד לתמיכתו נגד מתיאש הוניאדי.
בתחילת 1469 הכריח ייז'י פודבראדי את מתיאש הוניאדי לחתום על הסכם שלום, אולם בתגובה הכתירו האצילים הבוהמיים את מתיאש למלך בוהמיה.
ייז'י פודבראדי חזר על הצעתו לקז'ימייז' הרביעי, והוא פתח בדיונים על כך עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם ב-22 במרץ 1471 מת לפתע ייז'י פודבראדי.
לאחר שאישר ולדיסלב את קיומן של שתי דתות בבוהמיה; קתולים והוסיטים, כפי שנקבע בהסכם בזל בשנת 1462, הוא נבחר ב-28 במאי בדיאט הבוהמי למלך בוהמיה.
הכס הקדוש סירב להכיר בבחירתו של ולדיסלב, ותמך בטענתו של מתיאש הוניאדי לכתר, אולם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך בוולדיסלב.
מכיוון שוולדיסלב נסמך על כוחם של האצילים ולא על כוח צבאי כלשהו, הדיאט הבוהמי קיבל כוח רב, ואף היה ממונה על חקיקת חוקים.
קזימייז' הרביעי שתמך בבנו, הרשה לבנו קז'ימייז' הקדוש לפלוש להונגריה העליונה, לאחר שאצילים הונגריים הבטיחו לו את הכתר.
אולם, עד לסוף שנת 1471 הביס מתיאש הוניאדי את קז'ימייז', והאפיפיור סיקסטוס הרביעי הורה לשליחו מרקו ברבו לפעול להדחת ולדיסלב ואביו אם ימשיכו להילחם במתיאש.
כתוצאה מכך ב-31 במאי 1472 חתמו קזימייז' וולדיסלב על הפוגה, וב-21 בפברואר 1474 חתמו על הפסקת אש לשלוש שנים.
אולם, עד מהרה נפגש ולדיסלב עם פרידריך השלישי בדיאט הקיסרי בנירנברג וכרת עמו ברית נגד מתיאש, ובנוסף קז'ימייז' הרביעי הצטרף לקואליציה.
הצבאות הפולנים והבוהמיים פרצו לשלזיה וצרו באוקטובר אותה שנה על מתיאש בוורוצלב.
אולם, הכוחות ההונגריים ניתקו את נתיבי האספקה של הפולשים, ואילצו את ולדיסלב וקז'ימייז' לחתום ב-8 בדצמבר על שביתת נשק חדשה.
בשנת 1476 התחתן ולדיסלב על ידי שליח עם ברברה מברנדנבורג, בתו של אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואלמנתו של הנריק האחד עשר, דוכס גלוגוב שירשה את נחלות בעלה בשלזיה.
עד מהרה פלש יאן השני, דוכס ז'אגאן, שהיה אחיינו של הנריק האחד עשר, לדוכסות גלוגוב בתמיכת מתיאש וכבש אותה, ובעקבות זאת אסרה המועצה המלכותית הבוהמית על ברברה מברנדנבורג להגיע לבוהמיה.
בעקבות הניסיון של ולדיסלב לתפוס את דוכסות גלוגוב, פרץ סכסוך חדש.
ולדיסלב ופרידריך השלישי אישרו את בריתם נגד מתיאש ב-5 בדצמבר 1476, אולם נציג האפיפיור, בלדזארה דה פישיה, איים על ולדיסלב בנידוי, אם יפלוש לתחומי הונגריה.
ב-10 ביוני 1477 נתן פרידריך השלישי לוולדיסלב את התואר נסיך בוחר של האימפריה הרומית הקדושה, ויומיים לאחר מכן הכריז מתיאש מלחמה נגד הקיסר ופלש לאוסטריה.
ולדיסלב שלח תגבורת לפרידריך שהיה בעל בריתו, אך הוא החזיר את חייליו מאוסטריה בסוף יולי, ובעקבות כך נאלץ פרידריך ב-1 בדצמבר להכיר במתיאש כמלך החוקי של בוהמיה.
ב-15 בינואר 1478 בלדזארה דה פישיה נידה את ולדיסלב ותומכיו, ובעקבות כך נציגי ולדיסלב ומתיאש החלו במשא ומתן חדש, והם הגיעו לפשרה שהתקבלה על ידי שני המלכים; לשניהם ניתנה הזכות להשתמש בתואר מלך בוהמיה, אך רק מתיאש נדרש להתייחס כך אל ולדיסלב בהתכתבותם.
אדמות הכתר הבוהמי נחלקו: ולדיסלב שלט בבוהמיה ומתיאש שלט במוראביה, שלזיה ולוסאטיה.
הפשרה גם הסמיכה את ולדיסלב לפדות את שלושה המחוזות עבור 400,000 פלורינים זהב לאחר מותו של מתיאס.
מתיאש וולדיסלב אשררו את הסכם השלום בכבוד רב ובפגישה רשמית באולומואוץ ב-21 ביולי 1479.
בעקבות הסכם השלום הותר לאצילים הקתולים שתמכו במתיאש לחזור לבוהמיה, ומכיוון שוולדיסלב שהיה קתולי בעצמו החליט לשפר את יחסיו עם הכס הקדוש, הוא החל להחליף את חברי המועצות העירוניות ההוסיטים בחברים קתולים.
בספטמבר 1483 פרצה מרידה בפראג, במהלכה נרצחו אנשי דת ואצילים קתולים, והיהודים והגרמנים בעיר נרדפו.
ולדיסלב ברח מהעיר, ולאחר שהבין שאינו יכול לדכא את המרידה בכוח צבאי, אישר מחדש את זכויות ההוסיטים.
ולדיסלב דאג להתקרבות בין האצילים הקתולים להוסיטים, ובמרץ 1485 הועברה בדיאט בקוטנה הורה החלטה על חופש דת ברחבי הממלכה.
ב-16 בפברואר 1486 נבחר מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה למלך הרומאים בדיאט הקיסרי בפרנקפורט, אולם ולדיסלב ותיאש לא הוזמנו לשם.
בתגובה על כך כרתו ולדיסלב ומתיאש ב-11 בספטמבר אותה שנה ברית ביניהם, ובמהלך הפגישה דנו על עניינים נוספים שהיו ביניהם, ובעיקר על מחזור הכסף במדינותיהם.
ולדיסלב הבטיח למתיאש שישלח חיילים להילחם בפרידריך השלישי, אולם יועציו שכנעו אותו לא לקיים את ההבטחה.
ביוני 1487 הגיע ולדיסלב להסכם שלום עם פרידריך השלישי ועם הנסיכים הבוחרים, ולאחר מכן הכיר בו האפיפיור בוניפקיוס השמיני כמלך בוהמיה.
מתיאש הוניאדי החרים אחוזות גדולות בממלכתו, והעניק אותם לבנו הבלתי חוקי יאנוש קורבינוס, משום שרצה להפוך את יאנוש ליורשו.
בניו של ייז'י פודבראדי היו בין האצילים שאיבדו את אחוזותיהם ליאנוש קורבינוס, וב-23 באפריל 1488 הם כרתו ברית עם ולדיסלב שכעס על כך שחלק מהאחוזות היו ממוקמות בנחלות הכתר הבוהמי, וקיבל תמיכה מאביו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין.
באביב 1489 אילץ מתיאש את יאן השני, דוכס ז'אגאן לוותר על נחלותיו לטובת בנו יאנוש.
באותה שנה עשה ולדיסלב שלום עם פרידריך השלישי, אולם בנו של פרידריך - מקסימיליאן, מלך הרומאים פתח במשא ומתן לשלום עם מתיאש.
ב-6 באפריל 1490 מת במפתיע מתיאש הראשון, מלך הונגריה, ובמאי התכנסו אצילי הונגריה לבחור את המלך הבא.
רוב האצילים ההונגרים העדיפו את ולדיסלב כמלך, משום שכבר שלט על ממלכת בוהמיה, ובנוסף התחייב ולדיסלב להתחתן עם ביאטריצ'ה מנאפולי, בתו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי, ואלמנתו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה.
ב-4 ביולי הביסו אישטוואן החמישי באטורי ופאל קיניז'י את יאנוש קורבינוס, וב-15 ביולי בחר הדיאט ההונגרי בוולדיסלב למלך.
ב-9 באוגוסט הגיע ולדיסלב לבודה, שם פגש את אחיו יאן אולברכט שהגיע לפשט מעברה השני של הדנובה, אך השניים לא הגיעו לידי פשרה.
ב-18 בספטמבר הוכתר ולדיסלב בסקשפהרוואר כאולסלו השני, מלך הונגריה, והתיישב בבודה כפי שהבטיח לאחר בחירתו.
בהיעדרו מבוהמיה ניהלו את המדינה האצילים הבכירים, ובעקר רוזן העיר פראג וקנצלר הממלכה.
אף על פי שבשלום אולומואוץ נקבע כי מוראביה, שלזיה ולוסאטיה יהיו חלק מממלכת הונגריה עד שישולם עליהם 400,000 פלורינים זהב, צירף אותם אולסלו בחזרה לכתר בוהמיה ללא ששילם את הכסף האמור.
אחיו יאן אולברכט לא ויתר על טענתו לכתר, ובמהלך ספטמבר כבש את אגר והטיל מצור על קאשה.
ב-4 באוקטובר התחתן אולסלו עם ביאטריצ'ה מנאפולי, ואם כי הנישואים נשמרו בסוד, מימנה ביאטריצ'ה את מסעותיו בהונגריה.
בנובמבר פלש מקסימיליאן, מלך הרומאים אף הוא להונגריה, וכבש את הערים סומבטהיי, וספרם וסקשפהרוואר.
בתחילת דצמבר שחררו כוחותיו של אולסלו את קאשה, ובסוף השנייה עזב מקסימיליאן, מלך הרומאים את הונגריה, לאחר שלא הצליח לממן את מסעותיו.
ב-20 בפברואר 1491 ויתר יאן אולברכט על תביעתו לכתר הונגריה, בתמורה לדוכסות גלוגוב ומחצית שלזיה.
בסתיו אותה שנה פלש יאן אולברכט שוב להונגריה, אך נהדף על ידי אישטוואן זאפויה.
בינתיים כוחותיו של אולסלו הדפו את כוחותיו של מקסימיליאן, מלך הרומאים, ובשלום פרשבורג שנחתם ב-7 בנובמבר ויתר אולסלו על כל השטחים שכבש מתיאש הראשון, מלך הונגריה באוסטריה, ובנוסף הכיר בזכותו של בית הבסבורג לרשת את נחלותיו בהונגריה ובבוהמיה אם ימות בלא בן.
ב-24 בדצמבר הכה אישטוואן זאפויה את יאן אולברכט באפרייש, והכריח אותו לוותר על תביעתו לכתר הונגריה.
אף על פי שיאנוש פיליפץ', בישוף וואראד הזהיר את אולסלו, שההונגרים מצייתים רק לשליט תקיף וחזק, ולדיסלב לא המשיך במדיניותו של קודמו מתיאש הראשון, מלך הונגריה, אלא נהג להתחשב בדעתם של האצילים המועצה המלכותית העליונה, והושפע מאוד מיועציו אישטוואן זאפויה ותומאש באקוץ'.
בשנת 1492 מת אביו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ואולסלו טען לזכותו לכתר, אולם האצילים הפולנים בחרו באחיו יאן אולברכט למלך.
מכיוון שקופת האוצר הייתה ריקה, לא היה אולסלו יכול לממן את הצבא השחור, והם החלו לבזוז ערים, ומשום כך פיזר אולסלו ב-3 בינואר 1493 את שרידי הצבא, ורוב שכירי החרב הוצאו להורג.
באותה תקופה צבא האימפריה העות'מאנית החל לבצע פשיטות סדירות נגד הונגריה לאורך הגבול הדרומי, וב-11 בספטמבר 1493 הנחיל תבוסה מוחצת לאצילים הקרואטיים בקרב שדה קרבבה, וסיפח את החוף האדריאטי מצפון הנהר נרטבה עד לאומיש.
חודשים ספורים לאחר מכן, התאספו האצילים הקרואטים בביחאץ', וניסו לבקש עזרה מהאפיפיור אלכסנדר השישי וממקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
באביב 1494 הטיל אולסלו מס חריג ללא אישור מהדיאט, ועורר עליו את מחאת האצולה.
לורנס או'לאקי שהיה אחד האצילים העשירים בממלכה, הורה על רציחתו של גובה המיסים, וכינה את אולסלו שור - בהמה.
בתגובה האשימו אולסלו בשיתוף פעולה עם העות'מאנים, ופתח במבצע צבאי נגדו בתחילת 1495, שהסתיים רק לאחר בקשת רחמים מצד או'לאקי.
באפריל אותה שנה חתמו אולסלו ובאיזיט השני על הפסקת אש לשלוש שנים, אולם פשיטות העות'מאנים בקרואטיה נמשכו.
במאי 1496 האשימו האצילים בדיאט את ז'יגמונד ארנוסט, שהיה גזברו של אולסלו, במעילה בכספי האוצר, ובתגובה לכך נעצר ארנוסט עם סגנו, ושוחרר רק לאחר ששילם 400,000 פלורינים זהב.
בשנת 1497 ביקר אולסלו בבוהמיה, ובחזרתו ניסו חברי הדיאט להשפיע עליו לעצור את תומאש באקוץ', אולם אולסלו לא שהה לעצתם, ואף הפקיד את החותמת המלכותית בידי ג'רג' סאטמארי שהיה בעל בריתו של באקוץ', וב-20 בדצמבר אותה שנה מונה באקוץ' לארכיבישוף אסטרגום.
בשנת 1498 פקע תוקפו של הסכם השלום עם האימפריה העות'מאנית, וב-20 ביולי אותה שנה כרת אולסלו ברית עם יאן הראשון אולברכט, מלך פולין ושטפן השלישי, נסיך מולדובה נגד האיום העות'מאני.
בנוסף השלים אולסלו עם יאנוש קורבינוס, ומינה אותו לבאן של קרואטיה, והטיל עליו את הגנת קרואטיה.
שלטונו של אולסלו בהונגריה היה יציב, על אף התקפות העות'מאנים בגבול הדרומי, ואף עמד בהצלחה נגד המרד של ג'רג' דוז'ה.
ב-11 במרץ 1500 חוקק הדיאט הבוהמי חוקי קרקעות חדשים, ובשנת 1502 אישר זאת אולסלו.
בנוסף פיקח אולסלו על בניית הארמון המלכותי הישן (אולם ולדיסלאב) במצודת פראג.
ב-13 במרץ 1516 מת אולסלו בבודה, וכעבור 6 ימים נקבר בקתדרלת סקשפהרוואר.
במקומו של אולסלו עלה לשלטון בנו לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה, ומכיוון שהיה קטין נטלו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תחת חסותו, ולאחר מותו בשנת 1519 החליפו גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך.
בשנת 1476 התחתן אולסלו עם ברברה מברנדנבורג, בתו של אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואלמנתו של הנריק האחד עשר, דוכס גלוגוב, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1490 התחתן אולסלו עם ביאטריצ'ה מנאפולי, בתו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי, ואלמנתו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1502 התחתן אולסלו עם אן דה פואה, בתו של גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אנה, נסיכת בוהמיה והונגריה (1503–1547), התחתנה עם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה (1506–1526)
אולסליסקה (בהונגרית: Olaszliszka, ובפי היהודים ליסקא) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 הגיעה ליישוב משפחה יהודית ראשונה.
לאור היות היישוב משופע בכרמים ובתעשיית יין מפותחת, הגיעו יהודים שעסקו במסחר ביין ששיווקו את סחורת היישוב גם לרוסיה ופולין.
יהודים נוספים שהגיעו למקום היו בעלי מלאכה ופקידים.
הקהילה החלה להיווסד בשנת 1810 ובתחילת המאה ה-19 הקימו בית כנסת, חברה קדישא, בית ספר, ישיבה ומוסדות סיוע לנזקקים.
ביישוב הוקמה שושלת חסידות ליסקא על ידי הרב צבי הירש פרידמן שהקים בית מדרש ביישוב שמשך אליו עשרות תלמידים, בין תלמידיו היה גם ר' ישעיה'לה קערעסטירער שהיה משמשו וממשיך דרכו בקרסטיר.
לאחר מותו נקבר הרב פרידמן באולסליסקה ותחתיו שימש ביישוב, חתנו הרב חיים פרידלנדר.
בשנת 1942 גויסו מרבית הגברים היהודיים ביישוב עד גיל 42 לעבודות כפייה.
בסוף אפריל 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הועברו כל יתר היהודים לגטו בשאטוראליאויהיי, משם הובלו בחודש מאי לאושוויץ.
אולסון () היא עיירה במחוז מרה ורומסדל בנורווגיה.
לאולסונד נמל לים והיא ידועה באדריכלות אר נובו.
על פי האגדה מייסד השושלת הנורמנית רולו הוא יליד האי ייסקה שמצפון-מערב לאולסון.
פסלו של רולו מוצב בפארק באולסון.
ב־1835 מנתה אוכלוסיית אולסון 482 תושבים.
אולסון הוכרה כעיירה ב־1848. בשנים 1875 ו־1922 הועברה חלק מבורגונד הסמוכה לתחומי אולסון.
ב־1900 מנתה אוכלוסיית אולסון כבר 11,777 תושבים.
בלילה של 23 בינואר 1904 חוותה העיירה שרפה קשה.
העיירה שנבנתה בעיקרה במבני עץ, עלתה בלהבות ותושבי העיירה נאלצו לעוזבה בין לילה.
אדם אחד נספה בשרפה, ו־10,000 תושבים נותרו ללא קורת גג.
הקייזר וילהלם השני מגרמניה נהג לנפוש בסונמרה (Sunnmøre), ובעקבות השרפה שלח שלוש ספינות מצוידות להקמת מגורים זמניים לתושבים.
בהמשך נבנתה העיירה מחדש תוך שימוש באבן ובלבנים בסגנון אר נובו, בהתאם לאדריכלות שהייתה נהוגה באותה העת.
בשל כך בנויה העיירה ברובה בסגנון אחיד, כשרוב המבנים נבנו בין 1904 ל־1907.
במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה במלחמת העולם השנייה, זכתה אולסון לכינוי "לונדון הקטנה" בשל ההתנגדות לכיבוש.
180 מתושבי העיירה נהרגו במלחמה.
ב־1968 אוחדה רוב בורגונד לאולסון ובכך האוכלוסייה בעיירה יותר מהכפילה את עצמה והגיעה ל־38,589 תושבים.
ב־1977 הופרד האי סולה מאולסון.
העיירה בנויה על מספר איים.
מרכז העיירה בנוי על האיים אספויה (Aspøya) ונורוויה (Nørvøya), ובאיים הסה (Hessa) ואוקסנויה (Oksnøya) נמצאים בתי מגורים.
האי אלינגסויה מחובר באמצעות מנהרה תת-ימית באורך של כ-3.5 ק"מ (Ellingsøytunnelen).
שדה התעופה של אולסון (שסימול IATA שלו הוא AES) משמש למספר טיסות ביום לאוסלו, ברגן, טרונדהיים וקופנהגן.
אולסטייט היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קייזר-פרייזר אשר יוצרה בין השנים 1952–1954 בארצות הברית.
בין השנים 1952 – 1953 דגמי "אולסטייט" הוצאו למכירה על ידי רשת "סירס" באמצעות אולסטייט (מותג רכב).
דגמי "אולסטייט" היו גרסה משופרת של דגמי הנרי ג'יי.
את רעיון השיווק הגה הנרי ג'יי קייזר שראה את רשת הקמעונאות "סירס" כאמצעי שיווק המוני (רשת "סירס" הייתה עד שנות ה-80 של המאה העשרים רשת הקמעונאות הגדולה ביותר ב-ארצות הברית).
יצור הדגם התחיל ב-20 בנובמבר 1951.
2 דלתות - בתצורת קופה (של דגמים המיוצרים משנות ה-70), בשנות ה-50 הדגם הוגדר כמכונית משפחתית גדולה קומפקטית.
בניגוד ל-"הנרי ג'יי" המוקדמות שנבנו ללא מכסה תא מטען פנימי (כדי להפחית עלויות), דגמי "אולסטייט" הגיעו עם מכסה תא מטען פנימי.
ריפוד פנימי: וניל או עור.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 21.7 שניות (דגם בסיסי, מנוע 2.2 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית - 3 מהירויות).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 21.2 שניות (דגם בסיסי, מנוע 2.2 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית - 4 מהירויות).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 21.0 שניות (דגם דה-לוקס, מנוע 2.2 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית - 3 מהירויות).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 21.2 שניות (דגם דה-לוקס, מנוע 2.2 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית - 4 מהירויות).
דגם בסיסי - מחיר היחידה עמד על 1,594 דולר (שנת 1952, ארצות הברית).
אולסטייט (מותג רכב) היה מותג של כלי רכב אמריקאים ששווקו על ידי רשת סירס (שם רשמי: Sears, Roebuck and Company) אשר פעל בין השנים 1926 – 1995 בארצות הברית.
שווקו קטנועים, אופנועים, ומכוניות שהוצאו מכמה יצרנים ותויגו מחדש עם המותג "סירס אולסטייט".
בין המותגים ששווקו ברשת: קטנועי "Cushman (company)" , קטנועי וספה מתוצרת פיאג'ו האיטלקית, טוסטוסים, ואופנועים מתוצרת היצרנית האוסטרית "Puch" (שם רשמי: "Puch AG & Co KG") והיצרנית האיטלקית "Gilera" .
בנוסף שווקו מכוניות מתוצרת קייזר-פרייזר: דגם אולסטייט, שווק בין השנים 1952–1953 ודגם "אולסטייט דה-לוקס".
"סירס", היא רשת חנויות כלבו שהוקמה על ידי ריצ'רד וורן סירס ואלווה קרטיס רובוק בשנת 1893 בשם: "Sears, Roebuck & Company".
בשנת 1895 הצטרף לשותפות ג'וליוס רוזנוולד.
הפעילות מוקמה במגדל ויליס שיקגו, אילינוי, וב"Hoffman Estates, Illinois" באילינוי.
החברה הוגדרה כחברה לקטלוג להזמנת דואר והחלה לפתוח מוקדי קמעונאות בשנת 1925.
במהלך השנים השתמשה "סירס" בשם המותג "Allstate" במגוון רחב של מוצרים המיועדים לתחום המסחר, החל במצתים וכלה במנועי רכב שנבנו מחדש.
המותג "Allstate" החל בשנת 1925 כחלק מההתמודדות הלאומית לציון מותג הצמיגים החדש של "סירס".
הרשומות הגיעו מכל מדינה וב-25 שפות שונות.
הנס סימונסון מביסמרק, קיבל פרס כספי בסך 5,000 דולר עבור הצעתו לשם: Allstate.
בשנת 1926 אימצה "סירס" את הסימן המסחרי "Allstate" לשימוש ראשוני בצמיגים וצינורות רכב.
הצמיגים שהובטחו לנסיעה של 12,000 מיילים הפכו למותג בקטלוג ובחנויות הקמעונאיות החדשות "Sears, Roebuck and Co" (שנפתחו לראשונה בשנת 1925).
"סירס" הקימה את חברת הביטוח "Allstate" ב-17 באפריל שנת 1931. "Allstate" הציעה תעריפים נמוכים, הזמינים ללקוחות באמצעות מכירות באמצעות דואר ישיר (קטלוגים של "Sears") ובאמצעות דוכני מכירות בחנויות "Sears".
בסופו של דבר "Allstate" התרחבה לביטוח כנגד שריפות.
נקודת השיא של המותג "Allstate" הגיעה בשנות ה-50 של המאה ה-20 ובשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר המותג הופיע על מגוון רחב של מוצרים, כולל פתיחת דלתות מוסך, מטפי כיבוי אש, מנועי פגזים וחניונים.
במהלך השנים הללו חגורות הבטיחות הקדמיות, תנורי החימום, מכשירי הרדיו והמזגנים הפכו לציוד סטנדרטי במכוניות, סירס הציעה שורה שלמה של אביזרים נלווים תחת המותג "Allstate".
בשנת 1952 הציגה סירס את רכב האולסטייט.
הדגם שנבנה על ידי תאגיד קייזר-פרייזר, הגיע בדגם הסטנדרט (1,395 דולר) ודגם דה-לוקס (1,796 דולר), הדגמים הגיעו עם בחירה של מנועי ארבעה או שישה צילינדרים אופציונליים.
כל המכוניות הגיעו עם אחריות של 90 יום.
מכירות מאכזבות גרמו לדגמי אולסטייט להיעלם מחנויות "סירס" לאחר 1953.
בסוף שנות השישים של המאה ה-20, סירס הגדילה את שם המותג "Allstate" לביטוח, צמיגים וסוללות רכב (National Tire and Battery ).
עד שנות ה-70 של המאה ה-20, "סירס" כבר לא השתמשה במותג "Allstate" ברשת.
בשנת 1995, "Allstate" הפכה להיות עצמאית לחלוטין לאחר שסירס חילקה את יתרת המניות שלה לבעלי המניות של "סירס", והסתיים הקשר של 75 שנה לחברה עם המותג שיצרה.
ממותגי "דו גלגלי" ששווקו באמצעות "Allstate"
חברת "Puch" האוסטרית הייתה בבעלות התאגיד תעשייתי אוסטרי שטייר דיימלר פוך שבסיסו בעיר שטייר שבאוסטריה.
מטה ומפעל החברה מוקמו בגראץ אוסטריה.
היצרנית "Puch" ייצרה: מכוניות, אופניים, טוסטוסים ואופנועים.
דגם מנוע 1 צילינדרים, מחזור ארבע פעימות, 106 סמ"ק, משודך לתמסורת 4 מהירויות.
דגם מנוע 1 צילינדרים, מחזור ארבע פעימות, 124 סמ"ק, משודך לתמסורת 5 מהירויות.
דגמי וספה בשם "Allstate" שווקו בין השנים 1951–1966.
מבחר תמונות מכלי רכב "אולסטייט"
אוֹלָף הוא דמות בדיונית מהזיכיון "לשבור את הקרח" של חברת וולט דיסני.
אולף מוצג לראשונה בסרט "לשבור את הקרח" (2013) כאיש שלג שהאחיות אנה ואלזה יצרו בילדותן.
הוא חוזר כדמות מואנשת בהמשך הסרט בזמן שאנה מחפשת אחר אחותה שברחה, בתקווה להשיב את הקיץ לממלכה.
אלזה יצרה את אולף מחדש בעת שהפכה את ארנדל לאזור אסון חורפי בטעות.
אולף עוזר לאנה ולקריסטוף לאתר את אלזה ומצטרף למסעם כל הדרך חזרה לממלכה, שם הוא נותר חלק מחייהן של האחיות וחוזר בסרט "לשבור את הקרח 2" (2019).
אולפני דיסני ערכו ניסיונות ראשונים לעבד את "מלכת השלג" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן כבר בשנת 1943, אז שקל וולט דיסני להפיק סרט תיעודי על חייו של המחבר.
עם זאת התברר שהסיפור ודמויותיו היו סמליות מדי והציבו בעיות בלתי פתירות בפני דיסני והאנימטורים.
בהמשך ניסו בכירים אחרים בדיסני לעבד את הסיפור לקולנוע, אך כל הצעותיהם נגנזו בשל בעיות דומות.
בשנת 2008 הגיש כריס באק לדיסני את גרסתו שלו לסיפור, שנקראה "אנה ומלכת השלג" ותוכננה כהפקה בהנפשה מסורתית.
גרסה זו הייתה "שונה לחלוטין" מ"לשבור את הקרח"; עלילתה הייתה נאמנה יותר בהרבה לסיפור המקורי ודמותו של אולף הייתה אף היא שונה לחלוטין, כאשר תפקידו היה דומה יותר לשל מרשמלו (איש השלג הענק מהסרט הסופי).
עם זאת, הפרויקט בוטל בשנית בתחילת 2010. ב-22 בדצמבר 2011 הודיעה דיסני כי הסרט יקרא "Frozen" ויִצא ב-27 בנובמבר 2013, וכי הופקד עליו צוות שונה מהניסיונות הקודמים.
התסריט החדש, שעשה שימוש ב"אותו קונספט אבל עם שכתוב מוחלט", הביא סוף סוף פתרון לבעיה המתמשכת עם סיפורו של אנדרסן בכך שאנה ואלזה הוצגו כאחיות.
ג'וש גד, שחקן מועמד לפרס טוני שהתפרסם בזכות גילום קנינגהאם הזקן במחזמר "ספר המורמונים" (שבמקרה נכתב על ידי רוברט לופז, השותף לכתיבת פסקול "לשבור את הקרח"), לוהק לתפקידו של אולף.
בהמשך ציין גד שקבלת תפקיד בסרט דיסני הייתה מעין "חלום שהתגשם" עבורו, מאחר שהוא תמיד חיבב את סרטי החברה באופן כללי ואת ההפקות המונפשות בפרט.
"גדלתי בזמן תור הזהב השני של אולפני ההנפשה, שבו כל סרט שיצא היה אירוע בפני עצמו - 'בת הים הקטנה', 'היפה והחיה', 'אלאדין', 'מלך האריות'," הוא אמר.
גד התרשם מאופן גילומם של תפקידי הסיידקיקס הקומיים כגון טימון ופומבה ב"מלך האריות" והג'יני ב"אלאדין" והציב לעצמו את המטרה לגלם דמויות מסוג זה כבר בצעירותו: "אני זוכר איך אמרתי, 'אני רוצה לעשות את זה יום אחד.
ממש רוצה לעשות את זה'," סיפר גד.
לשבור את הקרח - ההרפתקה של אולף (2017)
אולן בטור (במונגולית: ФС Улаанбаатар) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר אולן בטור, מונגוליה המתחרה בליגת העל המונגולית ולרשותו שתי זכייה באליפות המדינה, הזכייה הראשונה באליפות שהתרחשה שנה בלבד לאחר הקמת הקבוצה.
קבוצת הכדורגל אולן בטור הוקמה בשנת 2010. בסגל הקבוצה נכללו החלוץ קים מיונג-ווון שהשתתף בגביע העולם 2010 וסין צ'ול-ג'ין מקוריאה הצפונית.
בשנת 2011 המועדון זכה בתואר הראשון שלו עם הזכייה באליפות מונגוליה.
בשנים הבאות המועדון התבסס כאחד ממועדוני הכדורגל החזקים במדינה, משהעפיל לשלבי גמר הגביע מספר פעמים והתמודד על הסופרקאפ ומספר פעמיים במקום השני.
בעונת 2018 אימן אותה מרקו ראגיני, מאמנה לשעבר של נבחרת סן מרינו בכדורגל.
אולן בטור סיטי (במונגולית: Улаанбаатар Сити клуб) הוא מועדון כדורגל מהעיר אולן בטור שבמונגוליה, המתמודד בליגת העל המונגולית.
המועדון העפיל לראשונה לליגה בעונת 2016 וזכה באליפות בעונת 2019.
סמל המועדון עד 19 באפריל 2017 היה עיט.
המועדון הוקם ב-19 במרץ 2016 ביוזמת קבוצת MT, שהייתה נותנת החסות העיקרית.
המועדון רכש את רישיון ההשתתפות בפרמייר ליג ממועדון "חנגאריד" שפורק.
קבוצת MT שילמה 15 מיליון טוגרוג עבור הרישיון.
אולן בטור סיטי זכתה לראשונה באליפות הפרמייר ליג בשנת 2019, מה שהעניק לה את הזכות להשתתף לראשונה במפעלי האסייתיים והיא התמודדה בגביע AFC בעונת 2020, בה השתתפה בשלב המוקדמות השני לפני שהטורניר הושבת בעקבות מגפת הקורונה.
הקבוצה שברה את רציף האליפות של ארצ'ים, שזכתה בארבע אליפויות רצופות קודם לכן.
בינואר 2020, למאמן הקבוצה מונה ווז'יסלאב בראלושיץ'.
לאורך עונת 2019, הקבוצה שיתפה את מרכז הכדורגל של התאחדות הכדורגל המונגולית כמגרש ביתי.
בהמשך חברת G-Mobile המונגולית מימנה בניית אצטדיון חדש עבור הקבוצה בסוף קיץ 2017, כאשר השלמתה המקורית הצפויה הייתה ברבעון השלישי של שנת 2018..
בסופו של דבר האצטדיון נחנך באפריל 2019.
שם לאום תקופת כהונה הערות רודריגו הרננדו יולי 2016 – אוקטובר 2016 מנואל רטמרו פראילה יולי 2017 – יוני 2018 סטיב ניקולס יוני 2018 – אוקטובר 2018 דונורובין לומבנגארב אפריל 2019 – ינואר 2020 ווז'יסלב בראלושיץ' ינואר 2020–
אולנה וולודימיריבנה זלנסקה (באוקראינית: Олена Володимирівна Зеленська; נולדה בשם אולנה קיאשקו ב-6 בפברואר 1978) היא הגברת הראשונה של אוקראינה, אשתו של הנשיא וולודימיר זלנסקי.
אולנה קיאשקו נולדה בקריבי ריה, מחוז דניפרופטרובסק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות, בפברואר 1978. היא ובעלה לעתיד היו תלמידי אותו בית ספר, אך הם לא הכירו.
זלנסקי אמר פעם שהוא הכיר רבים מבני כיתתה, אך לא את אולנה.
הם התוודעו זה לזה כאשר אולנה למדה בפקולטה להנדסה אזרחית באוניברסיטה הלאומית קריבי ריה.
הם יצאו שמונה שנים לפני שהתחתנו בשנת 2003. שנתיים לאחר מכן נולדה בתם אולכסנדרה.
זלנסקה היא אדריכלית בהכשרתה, אך התמקדה בעיקר בכתיבת טקסטים עבור אולפני רובע 95, שייסד בעלה.
בצעירותה ליוותה לעיתים קרובות את זלנסקי בהופעות ובחזרות.
בהמשך הפכה לתסריטאית מן המניין.
במאי 2019 הפכה לגברת הראשונה של אוקראינה, עם בחירת בעלה לנשיאות.
בדצמבר 2019 נכללה ברשימת מאה האוקראינים המשפיעים ביותר על ידי המגזין "פוקוס", כשהיא במקום ה-30.
ביוני 2020 נדבקה בקורונה, מה שגרם לנשיא להיכנס לבידוד ולבטל פגישות ממלכתיות.
היא אושפזה במשך חודש בשל סיבוך של המחלה.
בפברואר 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, דווח שהיא ובני ביתה התחבאו בבונקר בעוד בעלה מדרבן את הכוחות הצבאיים שנלחמים נגד הכוחות הרוסיים באזור קייב.
הנשיא זלנסקי טען בפני מנהיגי המערב כי בכוונת הרוסים לחסל אותה ואת ילדיהם, וכי היא השנייה על הכוונת לאחר הנשיא עצמו, שנמצא בראש רשימת החיסול.
2023 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
אולספלו (בהונגרית: Olaszfalu) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באולספלו מספר התושבים נמצא בירידה.
במהלך מלחמת העולם השנייה בוצע בתושבי הכפר טבח בו נהרגו 32 תושבים.
בשנת 1984 אוחד הכפר עם זירץ ובשנת 1993 קיבל מחדש את עצמאותו.
באולספלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ישנו תיעוד של יהודי יליד הכפר שנרצח בשואה.
חסידת אומות העולם אטלקה קונטיץ' הייתה הגננת הראשונה של אולספלו ואף קיבלה לאחר המלחמה תואר אזרחית כבוד של הכפר.
"אולסטאר וגופיות" הוא שיר של הזמרת הישראלית אנה זק והמפיק המוזיקלי והתקליטן איתי גלו.
השיר נכתב והולחן בידי המוזיקאים רון ביטון ואיתי שמעוני, הופק בידי גלו ויצא לאור כסינגל ב-28 במאי 2023.
ב-24 במאי 2023 פרסמה זק סרטון טיזר בו חשפה כי תוציא סינגל חדש ב-28 במאי.
השיר נכתב והולחן בידי המוזיקאים רון ביטון ואיתי שמעוני, והופק בידי איתי גלו.
הוא עובד בידי גלו ועומר ענבר ויצא לאור כסינגל ב-28 במאי 2023, בחסות מותג האופנה הספרדי BROWNIE.
בריאיון לתוכנית "תרבות הערב" של כאן רשת ב' התבטאה זק על שירה החדש:
עם יציאת השיר הוא צבר פופולריות רבה ברשת החברתית המקוונת טיקטוק.
בראיון לאיריס קול ברדיו 103fm סיפרה זק:
בדצמבר 2023 יצאה גרסה חיה של השיר, מתוך המיני-אלבום "לייב סשן (Live)".
חוקר המוזיקה דודי פטימר מ"מעריב" כינה את "אולסטאר וגופיות" שיר פופ טהור, בעל פזמון קליט מאוד, שמתעלה על הלחן של הבתים.
מאידך, הוא כתב, זהו להיט משעמם שלא יגיע לרמה של קודמיו.
פטימר גם ציין כי הבתים של השיר אינם קליטים ואף גורמים לאיבוד סבלנות.
דור מאיר מועלם מאתר "מאקו" כינה את השיר מוצר פופ מהונדס וחסר נשמה.
הוא כתב כי אנה זק לא מתאימה להיות זמרת, על אף המאמץ שהיא מוכנה להשקיע על מנת להפוך לזמרת מצליחה; היא איננה מסוגלת להוציא שיר שלא נתפר בדיוק למידותיה הגנריות, וכל הצלחתה נובעת מהעובדה שהיא עובדת עם "מכונות הלהיטים" הגדולות בישראל: ג'ורדי, רון ביטון, איתי שמעוני, יובל מעיין ואיתי גלו.
שחר בן ימיני ממגזין "את" כתבה כי כדי שאנה תגשים את רצונה להיות יוצרת מן המניין, היא צריכה לקחת חלק בכתיבת השירים שלה, משום שבמקום שהשיר יתרום להעצמה נשית, נקודת המבט הגברית של כותבי ומלחיני השיר רון ביטון ואיתי שמעוני מורגשת היטב.
באוגוסט 2023, חברת ספוטיפיי פרסמה את נתוני ההשמעות שלה ביחס לחודשים יולי-אוגוסט, והשיר היה לשיר השמיני המושמע ביותר בחודשים אלו בישראל.
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי איתמר לידר שירי ויחד עם אנה זק השתתפו בו הרקדניות הדר שלום, רותם ברזני, עדן זינו, ליהיא פרויד, ודוגמניות ירין אנידג'ר, נויה מילר ומישקה איבנה.
נכון לאוגוסט 2023, מונה הצפיות של הסינגל עומד על מעל ל-8.8 מיליון צפיות.
באוגוסט 2023, פורסם כי השיר נמכר לחברת האשראי "כאל" בכ-300,000 שקלים וכי זק תוביל את קמפיין הפרסום של החברה לצד הזמר עברי לידר.
במסגרת הקמפיין, זק ולידר יקליטו לשיר גרסה חדשה.
אולנואידס (שם מדעי: Olenoides) הוא סוג נכחד של טרילוביט, אשר חי בקמבריון והוא תואר מממצאי מאובנים שהתגלו לראשונה בפצלי ברג'ס שבקולומביה הבריטית, קנדה.
הסוג תואר ב-1877 בידי סת יוג'ין מיק.
משמעות שמו מיוונית היא: "Olenus"- על שם אולנוס מהמיתולוגיה היוונית, אדם שלצד אשתו הפך לאבן ו-oides - דומה ל...
טרילוביט זה הגיע לאורך של 10 ס"מ בקירוב והיה מכוסה בשריון גרמי לאורך הראש, החזה העליון וסביב הבטן היו קוצים רבים.
הטרילוביט נע בזחילה על קרקעית הים ובה חיפש מזון, אותו אולי איתר עם מחושיו.
חלק מהפרטים שנמצאו היו שבורים, אולי לאחר שנטרפו בידי האנומלוקאריס, טורף-העל של תקופתו.
המאובנים שלו היו נפוצים בתקופתו במדינות רבות: ארצות הברית (יוטה, ניו יורק, איידהו, נבדה, פנסילבניה, וירג'יניה וויומינג) ובקנדה (קולומביה הבריטית וניופאונדלנד), גרינלנד, קזחסטן ורוסיה.
הממצאים הרבים מרמזים שהיה זה אחד מהנפוצים ומהשמורים ביותר מבין הטרילוביטים.
בעבר נכללו בסוג זה מינים רבים אך מרביתם בוטלו או הועברו לסוגים אחרים:
אוּלַס אולקסייביץ' סַמצ'וק (באוקראינית: Улас Олексійович Самчук; 20 בפברואר 1905 – 9 ביולי 1987) היה סופר, עיתונאי ופובליציסט אוקראיני, מראשי התנועה הלאומית האוקראינית וחבר בממשלה הגולה של הרפובליקה האוקראינית .
סמצ'וק נודע בעיקר בשל כתיבתו הספרותית ומאמריו הפובליציסטיים שניסו לעורר את התודעה הלאומית האוקראינית, אך גם בשל אנטישמיותו ושיתוף הפעולה שלו עם הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עבודתו הספרותית של סמצ'וק, ובמיוחד טרילוגיית "וולין" הנחשבת ליצירת המופת שלו, תרמה רבות לעיצוב הזהות והתרבות האוקראינית.
עם זאת, שיתוף הפעולה שלו עם הנאצים מעיב על מורשתו ומהווה כתם שחור בהיסטוריה האוקראינית.
סמצ'וק נולד בשנת 1905 בכפר דרמן () שבאוקראינה.
בצעירותו למד בגימנסיה אוקראינית פרטית ואחר כך באוניברסיטאות ברסלאו ופראג.
ספרו הראשון, "מריה" , שיצא לאור ב-1934, תיאר את הרעב הגדול (ה'הולודומור') באוקראינה והיה הראשון שהעלה את הנושא למודעות הציבורית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שיתף סמצ'וק פעולה עם הנאצים.
הוא שימש עורך ראשי של העיתון הפרו-נאצי "וולין" וקרא בכתביו ל"טיהור אתני" של אוקראינה מיהודים ופולנים.
ב-1944 נמלט מאימת הצבא האדום המתקרב לגרמניה הנאצית וב-1948 היגר לקנדה, שם המשיך בפעילותו הספרותית והעיתונאית עד מותו בטורונטו ב-1987.
אולנה הריהורישין (בלועזית: Hryhoryszyn Olena, נולדה ב-1877 - ?) הייתה אוקראינית חסידת אומות העולם, שהצילה יהודיה ממוות בתקופת השואה.
אולנה הריהורישין הייתה מעל גיל 60 בתקופת השואה והתגוררה בבקתה ליד היער עם אחיה סטפן בכפר מיקיטינצי שבאוקראינה.
במבצע ברברוסה, שבו פלשו הגרמנים לברה"מ, הנאצים פלשו לאוקראינה.
דוניה, נערה יהודיה, לימים דוניה רוזן, הייתה בת 12 כשקוסוב נכבשה על ידי הנאצים.
משפחתה לא שרדה אך היא הצליחה לברוח.
דוניה חיפשה מקום מסתור ומצאה את הבקתה ביער שבו התגוררה אולנה עם אחיה.
אולנה הסתירה את דוניה ושמרה עליה במשך כשנה וחצי עד שאחיה החליט שהסכנה גדולה מדי.
אולנה סירבה להיפרד מדוניה ונדדה איתה מכפר לכפר כשהיא מחפשת אחר דרכים לפרנס את שתיהן.
כשהקור גבר החליטה אולנה לחזור לבית אחיה.
היא המשיכה להסתיר את דוניה ללא ידיעת אחיה ודאגה להביא לה מזון.
אולנה הביאה לדוניה גם פיסות נייר ועפרון.
דוניה כתבה יומן ומסרה אותו לאולנה כדי שתמסור אותו לאחר המלחמה ליהודי הראשון שתפגוש.
במהלך ביקור של שוטר נתפסו שתיהן והוכו, אך הצליחו לברוח ליער, לאזור ששוחרר על ידי הצבא האדום.
דרכיהן של אולנה ודוניה נפרדו לאחר המלחמה והן לא נפגשו יותר לעולם.
דוניה העפילה לארץ ישראל בספינת המעפילים מדינת היהודים וגורשה לקפריסין.
ב-1956 התקבלה לעבודה ביד ושם ובהמשך ניהלה את המחלקה לחסידי אומות העולם ביד ושם.
ב-1955 מילאה דוניה דפי עד עבור בני משפחתה שנרצחו בשואה ומסרה את עדותה ליד ושם על הצלתה בידי אולנה.
ב-15 ביוני 1965 החליטה הוועדה לחסידי אומות העולם להכיר באולנה הריהורישין כחסידת אומות העולם.
בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים התקיים טקס נטיעת עץ לכבודה.
אולסיה קנטור היא סופרת, גמולוגית, פילנתרופית ויזמת חברתית ישראלית.
אולסיה קנטור נולדה בצ'ליאבינסק שברוסיה לראיסה ופיוטר בלבן.
אמה הייתה מנהלת תיאטרון, דיקנית פקולטה לבימוי ומרצה בכירה באקדמיה לתרבות, ואביה היה גאולוג בשירות המדינה ומרצה בכיר באוניברסיטת צ'ליאבינסק.
ב־1993 סיימה תואר שני בספרות ותקשורת מאוניברסיטת צ'ליאבינסק, ועוד במהלך התואר ב־1991 החלה לעבוד כעיתונאית ומגישת חדשות בערוץ הראשון ברוסיה.
בתקופה שלאחר הסרת הצנזורה ברוסיה קנטור הייתה חלק מ"הכוחות התקשורתיים החדשים" אחרי נפילת ברית המועצות שביקשו לדבר באופן חופשי על העבר וטראומות המשטר.
זכתה בפרס הפדרלי על הגשת חדשות ערב ב־1994.
בשנת 1995, קנטור עלתה לישראל עם בעלה סרגיי, איש עסקים.
בשנת 1997 נולדה בתם קטיה.
בעקבות אירוע של אלימות מצד בעלה, קנטור ברחה מהבית עם בתה התינוקת ועברה למקלט לנשים מוכות של עמותת "אישה לאישה".
במקלט לנשים מוכות נפרדה קנטור מבעלה.
לאחר יציאתה מהמקלט (בתום שמונה חודשים) עבדה בשלוש משרות במקביל: כקופאית בחנות, כמחלקת עיתונים וכעוזרת בית.
ב־1999 התחילה לעבוד במפעל התכשיטים "קאפריס" בירושלים.
היא נשלחה מטעם המפעל ללמוד הערכת יהלומים בבורסת היהלומים ברמת גן באותה שנה.
בהמשך דרכה המקצועית עבדה כקניינית באפריקה, רוסיה ואמריקה.
ב־2005 קנטור פתחה ליין של תכשיטי גברים בשם "גט מקסימום" שחנות הדגל שלו מוקמה בכיכר המדינה.
בשנת 2011 עברה לגור בניו יורק.
ב־2014 סיימה לימודים ב־NYU ובסופם תעודה בינלאומית לשמאות לחפצים יקרים, במקביל לעבודתה כמדריכה ב־THE MET ובמכירות פרטיות בסות'ביס.
באותה שנה התקבלה קנטור לארגון פטרוני האומנות של מוזיאון הוותיקן.
במקביל קנטור החלה לעבוד כמומחית שימור והערכה במוזיאוני הוותיקן.
במהלך עבודה במוזיאוני הוותיקן יזמה תערוכה על המנורה היהודית ב־2017. התערוכה הייתה הראשונה והיחידה עד כה על הנושא היהודי בוותיקן בשיתוף פעולה עם הכנסייה הקתולית.ב־2019 נבחרה על ידי משרד התרבות האיטלקי להיות חלק מרשימת 100 הנשים של רומא, כמייצגת הקהילה היהודית.
ב־2024 קנטור זכתה להיכלל על ידי מגזין הג'רוזלם פוסט ברשימת 50 היהודים המשפיעים בעולם.
קנטור הקימה קרן פילנתרופית על שמה ב־2015 המסייעת לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות ולצעירים מאוכלוסיות מוחלשות.
הקרן מעניקה מלגות לסטודנטים ופועלת לקידום זכויות נשים במגוון תחומים - מנשים מוכות דרך נשים באקדמיה ועד אמהות לחיילים, ובשיתוף הקרנות "אישה לאישה" ו־"איתך לאורך כל הדרך" ייסדה קרן קנטור מסלולים למנטורינג לנשים יוצאות מקלטים.
במסגרת הקרן קנטור גם תורמת לפרויקטים בינתחומיים באוניברסיטת תל אביב, לרשות העתיקות לשימור חפצים ארכאולוגים, ומעניקה מלגות ללימודי מקצועות שימור למשמרים ישראלים בשיתוף פעולה עם רשות העתיקות.
ב־2020 השתתפה קנטור ביוזמה עם הג'וינט לקידום פרויקטים בשיתוף פעולה עם הקהילה היהודית והלא־יהודית בהונגריה.
קנטור משמשת כחברה בוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב משנת 2021.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, ובמיוחד הטבח בפסטיבל נובה, הקימה קנטור את מיזם "לב אש".
המיזם מעניק טיפול פרטני וקבוצתי ללא עלות לניצולים שהיו בקו האש ומתמודדים עם פוסט-טראומה וחרדות.
ספרה הראשון של קנטור, "לב אש", יצא לאור ב־2021 בהוצאת "ידיעות ספרים".
הספר זכה לתואר רב מכר.
ספרה השני, "בוגדת נאמנה", יצא לאור ב־2025 ב"ידיעות ספרים" וגם הוא זכה לתואר רב מכר תוך זמן קצר.
ב־2003 הכירה קנטור את בעלה השני איש העסקים לאוניד נבזלין.
הזוג התגרש ב־2013. ב־2021 נישאה לפרופ' אביעד קליינברג ומתגוררת עמו בהרצליה.
קנטור היא אם לארבע בנות.
מועדון כדורגל אולסן HD (בקוריאנית: 울산 HD FC), שנקרא עד 2023 מועדון כדורגל אולסן יונדאי (울산 현대 FC), הוא מועדון כדורגל דרום קוריאני מאולסן המתמודד בליגת הכדורגל של קוריאה הדרומית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1983 בשם יונדאי הוראנג-י כקבוצת הכדורגל של חברת HD יונדאי תעשיות כבדות.
הקבוצה זכתה באליפות הליגה חמש פעמים, בגביע הקוריאני פעם אחת ובליגת האלופות האסייתית פעמיים (2012 ו-2020), המועדון היחיד שזכה בטורניר פעמיים ללא הפסד.
המועדון נוסד ב-6 בדצמבר 1983 בשם יונדאי הוראנג-י (טיגריסי יונדאי), כשהאזור המקורי שלו היה באינצ'ון ומחוז קיונגי הסמוכים לסיאול.
ב-1984 הצטרפה הקבוצה לעונה השנייה של ליגת ה-K המקצוענית, וסיימה במקום השלישי כשחלוצה בק ג'ונג-צ'ול הוכתר למלך השערים עם 16 הבקעות.
ב-1986 זכתה הקבוצה לראשונה בטורניר אליפות הכדורגל המקצוענית, שלימים הפך לגביע הליגה הקוריאנית.
ב-1987 עבר המועדון למחוז קאנגוון, וב-1988 סיימה הקבוצה כסגנית אלופת הליגה.
ב-1990 עבר המועדון לאולסן, בה ממוקמים משרדיהם הראשיים של מספר חברות בנות של קונצרן יונדאי.
לאחר מכן נכנס המועדון לבצורת תארים בת 9 שנים, למעט הזכייה בגביע הליגה ב-1998.
לאחר מספר שנים של דשדוש, ב-2002 ו-2003 סיימה הקבוצה כסגנית האלופה והחל לחזור לקדמת הבמה.
ב-2005 זכתה הקבוצה באליפות השנייה שלה לאחר שגברה בחצי גמר הפלייאוף 2–1 על סונגנאם וניצחה את אינצ'ון יונייטד 6–3 בסיכום שני המשחקים בגמר.
ב-2006 זכתה הקבוצה גביע האלופות A3, בו מתחרות אלופות קוריאה הדרומית, סין ויפן, כולל ניצחונות 4–0 על דאליין שידה ו-6–0 על גמבה אוסקה.
בהופעתה הראשונה בליגת האלופות האסייתית הביסה הקבוצה ברבע את הגמר את א-שבאב ריאד מערב הסעודית לפני שהודחה בחצי הגמר 4–6 בסיכום שני המשחקים מול ג'ונבק יונדאי מוטורס, וההתקפה החזקה שלה באותה עונה העניקה לאולסן את הכינוי "הגנגסטרים של אסיה".
ב-2007 זכתה הקבוצה בגביע הליגה לאחר שגברה 2–1 בגמר על סיאול, וב-2008 שינתה את שמה הרשמי מאולסן יונדאי הוראנג-י לאולסן יונדאי FC.
ב-2008 מונה קים הו-קון, שהוביל את הנבחרת הלאומית לרבע גמר טורניר הכדורגל באולימפיאדת אתונה (2004), למאמן הקבוצה.
בשנותיו הראשונות הוא לא נהנה מתמיכה מלאה של אוהדי אולסן בשל סגנון המשחק ההגנתי שלו והתוצאות הלא מספקות, אך בעונת 2011 הוא הוביל אותה לזכייה בגביע הליגה החמישי שלה ולגמר הליגה.
הסגנון הייחודי של קים, בו שחקנים רבים דוחפים קדימה בהתקפות מתפרצות, כונה "כדורגל אלת הברזל".
בשנת 2012 זכה המועדון לראשונה בתולדותיו בליגת האלופות האסייתית לאחר ניצחון 3–0 על אל-אהלי ג'דה בגמר שנערך באצטדיון אולסן.
הקבוצה לא הפסידה משחק אחד מתוך 12 משחקיה בתחרות, וסיימה בתיקו רק פעמיים בשלב הבתים.
החל מהמחזור הרביעי של שלב הבתים ועד הגמר ניצחה הקבוצה תשעה משחקים רצופים, ובסך הכל כבשה 27 שערים.
בגביע העולם למועדונים 2012 סיימה הקבוצה במקום השישי לאחר שהפסידה ברבע הגמר 1–3 למונטריי ובמשחק על המקום החמישי 2–3 לסאנפצ'ה הירושימה.
לאחר חמש שנים ללא תארים, ב-2017 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ב לאחר ניצחון 2–1 בסיכום שני המשחקים על פוסאן אייפארק.
ב-2020 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה בליגת האלופות האסייתית שגברה 2–1 בגמר על פרספוליס האיראנית.
גם בטורניר זה לא הפסידה הקבוצה ולו פעם אחת, וסיימה עם תשעה ניצחונות ותיקו אחד.
בגביע העולם למועדונים 2020 סיימה אולסן במקום השישי לאחר הפסדים 1–2 לטיגרס ברבע הגמר ו-1–3 למועדון ספורט א-דוחייל במשחק על המקום השני.
לקראת עונת 2021 מונה כדורגלן הנבחרת לשעבר הונג מיונג-בו למאמן הקבוצה, והוא הוביל אותה לשתי זכיות רצופות באליפות בעונות 2022 ו-2023.
בדצמבר 2023 שינתה אולסן יונדאי את שמה לאולסן HD וחשפה סמל חדש לקראת עונת 2024. בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.
באפריל 2024 העפילה הקבוצה למהדורה המורחבת של גביע העולם למועדונים 2025 לאחר שניצחה את יוקוהמה פ.
מרינוס במשחק הראשון של חצי גמר עונת 2023/2024 בליגת האלופות האסיאתית (אף על פי שלבסוף הודחה בשלב זה).
בגביע העולם הוגרלה אולסן לבית ו', וסיימה במקום האחרון לאחר שהפסידה 0–1 לממלודי סאנדאונס, 2–4 לפלומיננסה ו-0–1 לבורוסיה דורטמונד.
אולסן משחקת באצטדיון הכדורגל אולסן מונסו באולסן, בו 37,897 מקומות, שאירח את מונדיאל 2002. המועדון שיחק בעבר באצטדיון אולסן שבמתחם הספורט אולסן.
קבוצת האוהדים העיקרית של המועדון נקראת לוחמי צ'אויונג (처용전사), שנוסדה בשנת 1997. צ'אויונג היא דמות אגדית בפולקלור הקוריאני הקשורה לעיר אולסן.
בסיס האוהדים של אולסן נחשב לאחר הגדולים בקוריאה הדרומית, כשבשנת 2024 צפו ב-19 משחקי הבית שלו 348,119 אוהדים בסך הכל, נתון שני רק לזה של פ.צ.
הפופולריות הגוברת של המועדון הובילה לעלייה מתמדת בהכנסות, וב-2024 הרוויח המועדון סכום שיא של 48 מיליארד וון דרום קוריאני.
מלבד בעיר אולסן עצמה, לקבוצה אוהדים בכל רחבי קוריאה הדרומית ובפרט באזור קיונגסאנג הסמוך.
אולסן מתחרה בדרבי הדונגאין (, בתרגום מילולי: "דרבי הים המזרחי") נגד פוהאנג סטילרס מהעיר הסמוכה פוהאנג.
היריבות מייצגת שתיים מהערים התעשייתיות העשירות ביותר בקוריאה הדרומית, כאשר אולסן היא מרכז עולמי לבניית ספינות, ייצור רכב וזיקוק נפט, בעוד שפוהאנג היא ביתה של ענקית הפלדה ובעלת הסטילרס, POSCO.
היריבות בין הקבוצות באה לידי ביטוי למשל בינואר 2025, אז מחו חברי קבוצת האוהדים לוחמי צ'אויונג נגד צעד של עיריית אולסן לשינוי צבעם של חלק מהמושבים באצטדיון הכדורגל מונסו לאדום, בטענה שזהו צבעם של היריבה פוהאנג.
יריבה נוספת של אולסן, בעיקר מאז סוף העשור השני של המאה ה-21, היא ג'ונבוק יונדאי מוטורס, שהמשחקים בינה לבין אולסן מכונים "הדרבי של יונדאי".
אף על פי שחברות האם של אולסן וג'ונבוק חולקות את המותג יונדאי, חברות האם (שלהן HD יונדאי של אולסן ויונדאי מוטור עבור ג'ונבוק) הן ישויות נפרדות מבחינה משפטית.
אולפור רגנר גרימסון (באיסלנדית: Ólafur Ragnar Grímsson; נולד ב-14 במאי 1943) הוא נשיא איסלנד החמישי, ששימש בתפקיד בשנים 1996–2016. מאז פרישתו מהנשיאות הוא עומד בראש ארגון ללא מטרות רווח שנקרא החוג הארקטי.
נולד ב-1943 בעיר איספיורור באיסלנד.
מ-1962 עד 1970 למד כלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטת מנצ'סטר.
היה מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת איסלנד.
היה חבר האלת'ינגי, בית הנבחרים האיסלנדי, ושר האוצר בשנים 1988–1991, כיהן כיו"ר תנועת השמאל של העם באיסלנד (הגוש המפלגתי הגדול של השמאל).
הוא הנשיא הראשון שהשתמש בזכותו הווטו המוקנית בחוקה על החלטות בית הנבחרים.
מהלך זה שנוי במחלוקת, ויש הטוענים כי פגע במעמדה הריבוני של הרשות המחוקקת.
הרקע לטענות היא העובדה שתפקיד הנשיא באיסלנד הוא תפקיד טקסי בעיקרו, בדומה לתפקיד הנשיא בישראל.
מכיוון שההתחממות הגלובלית והעלאת עלויות הדלק עמדו בראש סדר היום הבינלאומי, גרימסון היה מעורב באופן פעיל בקידום הפתרונות.
במהלך כהונתו הפכה איסלנד - עם אוכלוסייה של 310,000 איש בלבד - למרכז מוביל במחקר ופיתוח של אנרגיה חלופית, בעיקר גיאותרמית.
גרימסון משך תשומת לב בשנת 2007 כאשר תמך בפרויקט מחקר חדש ושאפתני מחוץ לרייקיאוויק, שם תכנן צוות מדענים בינלאומי להפחית את פליטת הפחמן הדו-חמצני על ידי הטמנת ה CO2 בסלע עמוק מתחת לאדמה.
בבחירות 2004 קיבל 67.5 אחוזים מן הקולות ושוב נבחר לנשיא.
עם זאת, הביקורת הציבורית על מהלכיו התבטאה כנראה בשיעור ההצבעה הכללי, שהיה נמוך מן הרגיל (63 אחוז לעומת 80 אחוז ומעלה בדרך כלל), ובכך ש-21 אחוזים מן הפתקים היו פתקים לבנים.
גרימסון נישא ב-1974 לגורן קתרין פורברגסדוטיר, שילדה לו תאומים שנתיים לאחר מכן.
רבים סבורים כי הפופולריות של אשתו תרמה מאוד לבחירתו לנשיא.
מותה ב-1998 הכה בהלם את האומה האיסלנדית.
הוא נישא בשנית לדורית מוסאיוף, ישראלית במוצאה.
לאחר שלוש שנות אירוסין נישא הזוג בשנת 2003 בארמון הנשיאות, בטקס פרטי וצנוע.
אולף השלישי גות'פרית'סון או בן גות'פרית' (גוטפריד) (בנורדית עתיקה: Óláfr Guðfriðarson; נפטר ב-941) היה בן השושלת הנורדית-גאלית ווי אימייר, היה מלך דבלין בשנים 934-941. אביו, גות'פרית', מלך על דבלין ועל יורק עד שגורש מיורק על ידי אתלסטאן, מלך אנגליה, בשנת 927.
אולף נשא לאישה את בתו של קונסטנטין השני, מלך סקוטלנד, וכרת ברית עם אוון הראשון מסטרתקלייד.
ב-937 הוביל את בעלי בריתו נגד אתלסטאן בקרב ברוננבורך, שבו נחל תבוסה מוחצת.
לאחר מותו של אתלסטן ב-939 פלש אולף פעם נוספת ליורק, ואילץ את אדמונד הראשון, יורשו של אתלסטאן, לחתום על חוזה שבו העביר לידי אולף את נורת'מבריה וחלקים ממרסיה.
הוא לא הספיק ליהנות מנחלותיו החדשות לאורך זמן, כיוון שנפטר שנתיים לאחר מכן.
אולף טריגבאסון (בנורווגית: Olav Tryggvason; שנות השישים של המאה העשירית – 1000) היה מלך נורווגיה משנת 995 ועד למותו.
הוא היה בנו של טריגבי אולפסון, מלך ויקן ועל פי סאגות מאוחרות יותר, הוא היה נינו של האראלד הראשון, מלך נורווגיה הראשון.
אולף לקח חלק חשוב בהנהגתה של הנצרות בנורווגיה.
עליו נאמר שהוא בנה את הכנסייה הראשונה בנורווגיה, ב-995 וייסד את העיר טרונדהיים ב-997. בכיכר המרכזית של העיר ניצב פסל שלו.
הוא מוזכר בכמה מקורות אנגליים מהתקופה ובכמה קטעי שירה.
המקור העתיק ביותר המזכיר אותו בקצרה הוא "מעשי הבישופים של המבורג" של אדם מברמן (1070 לערך).
בשנות התשעים של המאה ה-12, נכתבו באיסלנד שתי סאגות אודותיו על ידי אודר סנורסון וגונלאוגר לייפסון.
סנורי סטורלוסון נותן תיאור נרחב במחזור העולם שלו, בו הוא עושה שימוש בסאגה של סנורסון כמקור העיקרי לתיאורו.
המהימנות של מקורות מאוחרים אלו הוטלה בספק על ידי היסטוריונים מודרניים.
המידע בערך זה מבוסס ברובו על מקורות מסאגות מאוחרות.
קיימת אי ודאות בנוגע למקום ולתאריך הולדתו של אולף.
המקור הכתוב הנורווגי המוקדם ביותר, "ההיסטוריה הנורווגית" מסוף המאה ה-12, מציין שאולף נולד באיי אורקני לאחר שאמו נמלטה מפני רוצחי אביו.
מקור אחר מאותה תקופה, "ההיסטוריה של מלכי נורווגיה על פי אגריפ", מציין שאמו של אולף נמלטה מאותה סיבה לאורקני יחד עם אולף עצמו כשהוא היה בן שלוש.
כל הסאגות מסכימות שבסופו של דבר מצא אולף את עצמו ברוס של קייב, בחצרו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב.
הגרסה של מחזור העולם היא המפורטת ביותר, אם כי המאוחרת ביותר והיא מציגה מרכיבים בסיפור שלא מוזכרים במקורות מוקדמים יותר.
מקור זה מציין שאולף נולד זמן קצר לאחר רצח אביו ב-963, בעוד שהמקורות האחרים גורסים שהוא נולד במועד כל שהוא בין 964 לבין 969. עצם קבלת המועד המאוחר יותר מטיל ספק על היותו של אולף צאצא של האראלד הראשון ועל זכותו לטענה על כס המלכות.
סנורי סטורלוסון טוען בסאגה שחיבר אודות אולף שהוא נולד באיון שבו אמו, אסטריד, בתו של אריק ביודסקלה, התחבאה מרוצחי בעלה, שהונהגו על ידי האראלד השני, בנו של אריק "גרזן הדם".
האראלד השני ואחיו לקחו את כס המלכות מהוקון "הטוב".
אסטריד נמלטה לבית אביה באופלנד ועברה לשוודיה, שם היא הייתה סבורה שהיא ואולף ימצאו מקום מבטחים.
האראלד שלח שליחים למלך שוודיה וביקש את רשותו לקחת את הילד בחזרה לנורווגיה, שם הייתה אמורה לגדל אותו אמו של האראלד, גונהילד.