tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1903 העלו Peters ו-R.Sevastos את הרעיון שעמק קאראסו היה בעבר נתיב של הדנובה או תעלה שנחפרה על ידי השלטון הרומאי - חוקרים אחרים דחו זאת.
ידוע בוודאות שסירות דיג השתמשו בנתיב זה במאה ה-18. נתיב מים זה היה למעשה תעלה צנועה שנקראה Lama או Laman וחיבר את צ'רנוודה עם צפון קונסטנצה - נתיב זה נסתם בתחילת המאה ה-19.
לפני כריית התעלה בעמק היו ביצות רבות והיתושים הפיצו את המלריה.
עמק קאוניץ' הוא עמק ביצות עשב של הנהר קולורדו בסמוך למקורותיו.
העמק שוכן בצד המערבי של הפארק הלאומי הרי הרוקי במדינת קולורדו בארצות הברית.
כיוונו של העמק מצפון לדרום.
אורכו כ-24 קילומטרים ורוחבו כ-16 קילומטרים.
פירוש השם קאוניץ' בשפת אראפהו הוא "עמק זאב הערבות" וזה גם מקור השם לשביל למטיילים הקרוי "שביל עמק זאב הערבות" שתחילתו בכביש 34 במחצית המערבית של הפארק.
זאבי ערבות עדיין חיים בעמק, כמו גם אייל קנדי, אייל פרדי (שהושב בחזרה לטבע ב-1978 לתוך הפארק הצפוני), אייל קורא ופומת ההרים.
לאורך החלק העיקרי של העמק עובר כביש 34, בחלק התחתון של הקטע בכביש המכונה כביש שביל הפסגה (Trail Ridge Road) הכביש הרציף הגבוה ביותר בארצות הברית המכוסה אספלט.
בניית תעלת ההטיה, תעלת גרנד, בין שנות ה-90 של המאה ה-19 לשנות ה-30 של המאה ה-20 גרמה להנמכת מפלס מי התהום והפחיתה את תדירות ועוצמת השיטפונות בעמק קאוניץ'.
תעלת גרנד היא תעלת הטיה באורך 26 קילומטרים שמעבירה מים מרכס הרי נוור סמר (Never Summer Mountains) בהרי הרוקי, שבאופן טבעי היו מתנקזים לעמק קואניץ', על מנת לתגבר את אספקת המים לרצועת הערים שקמו ממזרח להרי הרוקי.
התעלה נבנתה בעיקר על ידי פועלים יפנים ומקסיקנים ונחשבה לפלא הנדסי כשהושלמה חלקית ב-1890, והעבירה 21.8 מיליון מטרים מעוקבים של מים כל שנה מעבר לקו פרשת המים של אמריקה אל הנהר קש לה פודר (Cache La Poudre River) דרך מעבר לה פודר.
ב-30 במאי 2003 נפרצה גדת תעלת ההטיה והזרם שסחף איתו עפר וצמחים גרם לנזק נרחב לחלקו העליון של עמק קאוניץ'.
הבעלים של תעלת גרנד - "חברת אספקת ואגירת מים" (Water Supply and Storage Company) - חויבה לפצות את הפארק הלאומי הרי הרוקי בסכום של 9 מיליון דולרים.
זהו סכום הפיצויים הגדול ביותר ששולם על בסיס חוק הגנת משאבי מערכת הפארקים (Park System Resource Protection Act).
לתעלת גרנד יש גם השפעה אסתטית שלילית על העמק.
אייל קנדי (Cervus canadensis) הושב לטבע לאתרי המרעה הישנים החביבים עליו בעמק נהר הקולורדו באמצע שנות העשרה של המאה העשרים.
אייל קורא (Alces alces) הושב לטבע (או נכון יותר הוכנס לראשונה) לפארק הצפוני של קולורדו, השכן הצפון-מערבי הקרוב של הפארק הלאומי הרי הרוקי בשנות ה-70 של המאה ה-20 באמצעות מחלקת חיות הבר של מדינת קולורדו (Colorado Division of Wildlife).
עם זאת, אוכלוסיות שלמות של האייל הקורא קרוב לוודאי שמעולם לא שכנו בקולורדו.
ב-1978 ו-1979 הועברו ארבעה זכרים ו-13 נקבות בוגרים, ארבעה בני שנה ושלושה עגלים מהרי יואינטה (יוטה) והפארק הלאומי גרנד טיטון (ויומינג) לאזור סמוך לרנד, מערבית לרכס הרי נוור סמר (Never Summer Mountains) (עמק קאוניץ' שוכן מזרחית לרכס הרים זה).
עמק קאוניץ' הפך מאז לבית גידול מרכזי לאייל הקורא, אם כי הוא נצפה אפילו במקומות אחרים, מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה.
אוכלי-צמחים גדולים התרבו כל-כך בעמק קאוניץ', שהם גרמו לנזק ניכר לחורשות עצי הערבה (הסוג Salix) וצמחים אחרים, שאורגניזמים רבים תלויים בהם.
האייל הקנדי התרבה יתר על המידה, אבל את הבעיה מהווה האייל הקורא הנדיר יותר שכמעט כל תזונתו (91.3%) בתקופת הקיץ מבוססת על שישה מיני ערבה.
לכך נלווה גם בצורת (שנגרמה בשל הטיית המים על ידי הגרנד דיץ', מחסור בבונים, והתחממות העולמית) והתרבות הפטריות המקומיות המתפשטות בעזרת נקרים מהסוג נקר מוצץ (Sphyrapicus).
מין הפטרייה העיקרי הוא Grosmannia clavigera (באנגלית blue stain fungus), אבל קיימות גם פטריות מהסוג Ophiostoma.
הפטריות הורגות את הגזע מעל לחורים שקודחים הנקרים בגזע.
מכלול גורמים אלו החלישו את יכולתם של עצי הערבה בעמק לחדש צמיחה, והאוכלוסיות שלהם הצטמצמו.
רק צמחי ערבה בודדים על הרכס מייצרים זרעים.
עקב כך, הבונה הקנדי (Castor canadensis) התלוי לחלוטין בענפים ובקליפת גזע העץ, ולמעשה חי בסימביוזה עם עצי הערבה, שהצליח להתאושש משמעותית באמצע המאה ה-20 ממאות שנות ציד בשל פרוותו, נטש כמעט לחלוטין את עמק קאוניץ'.
מיני החיפושיות המזיקות החשובים ביותר ממשפחת הקמביתיים (Scolytidae חיפושיות קטנות, המתפתחות מתחת לקליפת הגזע) בעמק קאוניץ' כוללים את חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae) וחיפושית האשוחית (Dendroctonus rufipennis).
תודות למאמצים של אקולוגים ומדענים בתחום הדיג מתאושש תת-המין של נהר קולורדו של טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki pleuriticus), אבל דגים שהוכנסו למימי הנהר, כדוגמת Salvelinus fontinalis, טרוטת עין-הקשת (Oncorhynchus mykiss) ותת-המין של ילוסטון של טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki bouvieri) ממשיכים להתחרות בהצלחה על מקורות המזון כנגד תת-המין המקומי.
הגרנד דיץ' אפשר לדגים לשחות בין שני האגנים ולערבב את מאגר הגנים של שני תת-מינים מקומיים של טרוטה - Oncorhynchus clarki stomias מהמורדות המזרחיים של הרי הרוקי ו-Oncorhynchus clarkii pleuriticus מהמערב.
עמק פרדוקס הוא אגן במחוז מונטרוז במדינת קולורדו בארצות הברית.
העמק קיבל כינוי זה בשל המסלול הפרדוקסלי לכאורה של הנהר דולורס – במקום לזרום במורד לאורך העמק, הנהר חוצה את העמק במרכזו.
העמק צחיח, מיושב בדלילות, בעיקר בחלקו הצפון מערבי, שם מעיינות מאפשרים קיום חקלאות שלחין.
לאורך הנהר בעמק מפעילה לשכת הטיוב של ארצות הברית מתקנים שנועד לצמצם בצורה משמעותית את מליחות המים בנהר, שהוא חלק מאגן הניקוז של הנהר קולורדו, במחיר של רעידות אדמה רבות בעמק, כמו כן מוצע להקים בעמק מפעל עיבוד אורניום, הראשון שנבנה בארצות הברית במשך מעל ל-25 שנים.
עמק פרדוקס משתרע מצפון-מערב לדרום-מזרח לאורך 40 קילומטרים וברוחב ממוצע שבין 5 ל-8 קילומטרים.
הוא שוכן בקצה המערבי של קולורדו, כ-80 קילומטרים דרומית לעיר גראנד ג'נקשן.
רכס לה סאל ביוטה מתנשא בצפון-מערב.
כביש מדינתי 90 של קולורדו עובר לאורך העמק בדרכו מהיישוב הקטן נאצ'ריטה (Naturita) לגבול עם מדינת יוטה, כשהוא חוצה את הגשר ההיסטורי מעל הנהר דולורס סמוך לנקודת היישוב הקטנה בדרוק (Bedrock).
היישוב הקטן פרדוקס שוכן כמה קילומטרים צפונית לכביש.
גובהה של קרקעית העמק הוא בין גובה 1,500 מטרים מעל פני הים בנהר דולורס לכמעט 1,800 מטרים בקצה הדרום-מזרחי.
מצוקי אבן חול ופצלים תלולים תוחמים את העמק מצפון מזרח ומדרום מערב.
הגאולוג והסוקר האמריקני אלברט צ'ארלס פיל (Albert Charles Peale; 1914-1849) העניק לעמק את כינויו ב-1875, לאחר שהבחין שלנהר דולורס יש "רצון לבצע דברים מוזרים ובלתי צפויים" באזור.
במקום לזרום במורד העמק, הנהר מגיח מפתח צר באחד מקירות העמק, חוצה את העמק במרכז במאונך, ויוצא מהעמק דרך פתח צר בקיר הנגדי.
כתוצאה מגאוגרפיה יוצאת דופן זו לא ניתן להשקות את העמק בקלות ממימי הנהר דולורס, אלא רק ממימי מעיינות ופלגים הניזונים מהפשרת השלגים ברכס לה סאל, המאפשרים חקלאות שלחין בשליש הצפון-מערבי של העמק.
הטמפרטורות הממוצעות הגבוהות ביותר בנקודת היישוב בדרוק בסמוך למרכז העמק נעות מ-7 מעלות צלזיוס בדצמבר ל-36 מעלות צלזיוס ביולי.
הטמפרטורות הממוצעות הנמוכות ביותר נעות מ-11- מעלות צלזיוס בדצמבר ל-12 מעלות צלזיוס ביולי.
ממוצע המשקעים הוא 280 מילימטרים בשנה, מתוכם 230 מילימטרים שלג.
הפרדוקס לכאורה של עמק פרדוקס ניתן להסבר על ידי טקטוניקת מלח.
העמק הוא קמר שהתמוטט, סוג של קמט.
לפני כ-300 מיליון שנים, במהלך אמצע הקרבון הפנסילבני, גרמו לחצים כבדים בשטחים שמצפון-מזרח למשקעי המלח הקבורים מתחת לקרקע לזרום לכיוון המקום בו שוכן העמק כיום.
המלח נתקל ברכס קבור והוסט כלפי מעלה, תוך חדירה לשכבות הסלע העליונות ויצירת כיפת מלח.
ייתכן שהמלח לא נחשף בפועל על פני השטח, אבל מי תהום שזרמו מתחת לפני השטח המסו בהדרגה את שכבות המלח שמתחת לפני השטח, ובסופו של דבר המרכז התמוטט, ונוצר עמק פרדוקס.
תהליך זה ארך 150 מיליון שנים, זמן מספיק ארוך על מנת שהנהר דולורס יתחתר לעומק וישמור על מסלולו.
תהליך דומה יצר את עמק מואב (ספניש ואלי (העמק הספרדי) במערב, שנחצב באופן דומה על ידי נהר הקולורדו.
תצורת פרדוקס, תצורה גאולוגית הכוללת מלח, גבס, אנהידריט, פצלים, אבן חול ואבן גיר.
קרויה על שם העמק משום שזוהתה לראשונה בשכבות שנחשפו בעמק פרדוקס.
גם אגן פרדוקס, חבל גאולוגי, שבכולו מצויה תצורת פרדוקס, קרוי על שם העמק.
עמק פרדוקס היה בתחומי השליטה ההיסטורית של בני היוט.
הסכם שנחתם ב-1868 יצר שמורה עבור קבוצה אתנית זו על פני מרבית מערב קולורדו, כולל עמק פרדוקס.
בוקרים פלשו לעמק החל ב-1877, תוך הפרה של תנאי ההסכם שנחתם עם היוט.
עד 1881 גורשו בני היוט מהאזור, וב-1882 התיר קונגרס ארצות הברית את ההתיישבות על האדמה.
המעיינות והפלגים בקצה הצפון מערבי של העמק אפשרו לפתח חקלאות במקום.
גילוי נחושת באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 באתר העתידי של מכרה קשין (Cashin Mine), בסמוך לנקודת היישוב "בדרוק", גרם לגל נוסף של מתיישבים.
העמק והרמה סביבו הפכו במהרה למקור חשוב לחומרים רדיואקטיביים, כולל רדיום ואורניום.
ב-1913 תיאר הניו יורק טיימס את מכרות הקרנוטיט סמוך לעמק פרדוקס כמקור ל"מרבצי עפרת הרדיום הגדולים ביותר בעולם".
הפקת הרדיום הופסקה ב-1922, אז התגלו מרבצים עשירים יותר בקונגו הבלגית, אבל הפקת ונדיום ואורניום נמשכה במהלך המאה ה-20.
שכבות מלח בעובי עד 4,300 מטרים שוכנות עדיין מתחת לעמק פרדוקס.
מי תהום הזורמים מתחת לפני השטח ממיסים את המלח ועולים אל פני השטח כתמלחת המכילה 26% מלח, פי שמונה ממליחות הים.
תמלחת זו מצטרפת למי הנהר דולורס, יובל של נהר הקולורדו, דרך מעיינות וחלחול ותורמת בין 100,000 ל-200,000 טון של מלח מדי שנה לנהר בנתיבו דרך העמק.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה לשכת הטיוב של ארצות הברית לבנות מתקן שאיבה המכונה "יחידת עמק פרדוקס" (Paradox Valley Unit) או בראשי תיבות PVU.
יחידה זו, חלק ממיזם רחב יותר של "בקרת המליחות של אגן נהר הקולורדו" (Colorado River Basin Salinity Control Project), הפכה מבצעית ב-1996. מי התהום המלוחים נשאבים מ-12 בארות רדודות משני צדי הנהר דולורס.
המערכת מדללת את התמלחת בתוספת מים ומעכב קורוזיה ומעבירה אותה לבאר הזרקה הפועלת בלחץ גבוה ומשקיעה את התמלחת המדוללת בעומק 4,300 עד 4,900 מטרים לתוך שכבות הסלע מהפרקמבריון והפלאוזואיקון.
מחקר שנערך ב-2001 מצא שכמות המלח בנהר דולורס פחתה עקב מתקנים אלו ב-90%, אם כי ייתכן שזו תוצאה של כמות משקעים נמוכה בתקופת המדידה.
על פי נתוני לשכת הטיוב מסיר ה-PVU כ-128,000 טון מלח מדי שנה מעמק פרדוקס בעלות תפעולית של 2.8 מיליון דולרים, או כ-71 דולר לכל טון מלח.
באר ההזרקה של יחידת עמק פרדוקס גרמה לפעילות סייסמית שבעטיה נגרמו אלפי רעידות אדמה.
מרביתן מתחת לסף שבני אדם חשים בו, אבל לפחות 15 היו מעל לדרגה 2.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט, ואחת הגדולות שבהן הייתה בעוצמה 4.3 ב-27 במאי 2000. ה-PVU עצרה את הפעלת המתקן ל-28 יום בעקבות רעידת אדמה זו, אבל מאוחר יותר המשיכה את ההזרקה בקצב נמוך יותר.
עקב כך נמשכות רעידות האדמה.
ב-2004 התרחש אירוע בעוצמה של 4.1, ובינואר 2013 התחוללה רעידת האדמה בעוצמה של 4.4, החזקה ביותר נכון ל-2015.
ב-2009 הציעה חברת אנרג'י פיולס רסורסס (Energy Fuels Resources Corporation), חברת בת של חברת אנרג'י פיולס (Energy Fuels Incorporated) שמושבה בטורונטו, להקים מפעל לעיבוד אורניום בקצה הדרום-מזרחי של עמק פרדוקס.
המפעל, המכונה "מפעל רכס פיניון" (Piñon Ridge Mill), יהיה מסוגל לעבד 500 טון עפרת אורניום ביום.
החברה קיבלה את כל האישורים הדרושים לאחר תהליכים בירוקרטיים ממושכים ב-2011, ושוב ב-2013, אבל החליטה למכור את זכויותיה להקמת המפעל לחברה אמריקנית ב-2014. אם ייבנה המפעל בסופו של דבר, יהיה זה מפעל עיבוד האורניום הראשון שנבנה בארצות הברית מזה 30 שנים.
עמק עשר הפסגות הוא עמק בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
העמק מוקף עשר פסגות נישאות, המקיפות את אגם מוריין.
העמק נחשב לאחד האתרים היפים ביותר בשטח הפארק הלאומי באנף.
שמן של הפסגות ניתן להם על ידי מגלה הארצות סמיואל אלן, מראשוני החוקרים האירופאים באזור.
אלן קרא לפסגות בשמות הספרות מ"אחת" עד "עשר" בשפת הסטוני (אחת משפות האומות הראשונות).
לימים שונו שמות שבע מהפסגות והם נקראו על שם אישים ידועים (ובהם אלן עצמו).
פסגות נוספות מקיפות את העמק וניתן לראותן מן האגם ובהם: הר טמפל, הר באבל, ופסגת אייפל.
העמק הפך אתר תיירות אטרקטיבי.
שביל הליכה פופולרי מוליך מאגם מוריין לפסגת הר פרן, דרך בקתת ניל קולגאן.
העמק הופיע בצידו ההפוך של שטר 20 דולר קנדי, בסדרות של שנת 1969 ו-1979, ולכן כונה העמק "עמק 20 הדולרים" (Twenty Dollar View).
עמק פירס הוא עמק חשוף (שאינו מכוסה קרח), הנמצא ממערב לקרחון קטספו, בצידו הדרומי של רכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של העמק 4.8 קילומטרים.
העמק נקרא על שם ג'ון ס.
Pearse), ביולוג שפעל בתחנת מקמרדו בשנים 1961–1962.
עמק פנריר הוא עמק קטן בין קרחון הימדל וקרחון רון ברכס אסגארד שבאנטארקטיקה.
גובהו של העמק 1,768 מטרים מעל פני הים.
שמו של העמק ניתן לו בהתייעצות משותפת של ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד בהתייעצות עם הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
בדומה לאתרים אחרים ברכס אסגארד, שם העמק מקורו במיתולוגיה הנורדית.
פנריר היה זאב שנכבל על ידי טיר.
עמקיא (Amqia) היא ישות בבלית מקודשת עתיקה, אשר ממנה נוצרו שמים וארץ על פי המסורת הבבלית.
פירושה המילה בארמית הוא ה"מצולה העמוקה" "העמוק" או "מעמקים".
הישות הזאת קשורה לחושך ולירח.
בסיפור הבריאה הבבלי המקביל לסיפור אנומה אליש, בגרסה שנכתבה ביוונית על ידי ההיסטוריון, הסופר והכוהן הבבלי-הלניסטי ברוסוס (Berossus) במאה ה-3 לפני הספירה מוסברת המילה עמקיא בפירושים: "המצולה העמוקה", "העמוק", "מעמקים", "האוקיינוס", ומוסבר שפירוש המילה הוא גם "הירח".
מידע זה מופיע בספר "הספרים הסודיים והספרות המוקדמת של המזרח" שיצא לאור בשנת 1917, ועליו חתומים מיטב האשורולוגים בשלוש יבשות.
לרוב התרגום באנגלית הוא: The Deep.
על פי התיאור של ברוסוס, האל באלוס (Belus) הבבלי, שעמד בראש פנתאון האלים חילק את הישות העתיקה הזאת לשניים את חציה הפך לאדמה ואת חציה הפך לשמיים.
המלחמה של האל באלוס היא מול עמקיא ומול אלמנטים של המהות הנשית, שכן כל האלמנטים האלה של אוקיינוס, מים ומעמקים, חושך וירח מוגדרים כאלמנטים הקשורים לצד הנשי.
מזמורי קודש שומריים ל"מצולה העמוקה"
סיפור הבריאה השומרי הקדום מתחיל ומספר על ה"מצולה העמוקה" (deep abyss).
בשומר המים וה"מצולה העמוקה" היו ישויות מקודשות.
ג'ורג' אהרון ברטון תרגם ב-1918 גליל בכתב יתדות שומרי המכונה "גליל ברטון" שהתגלה בעיר ניפור.
ממצא זה מתוארך ל-2400 לפני הספירה.
ובמזמור אחר באותו מקור נאמר:
כלומר "המצולה העמוקה" הייתה ישות או אלוהות שאליה התפללו וביקשו עזרה והגנה, ישות שהייתה קשורה למים ולבאר המוזכרת בשיר.
הממלכות המסופטמיות יושבות על הנהרות הפרת והחידקל באזור בעל אקלים חם, וניתן להבין מדוע מקורות המים היו מקודשים בתרבות הזאת.
יש אלוהות עתיקה נוספת הקשורה למי המעמקים.
אבזו (בשומרית Abzu) נכתב באכדית אפסו (Apsu).
האבזו - המים מתחת לפני הקרקע שמקושרים אל בארות, מעיינות ומקווי מים מתוקים, מקושר גם לחושך.
מים אלו קשורים גם לטקסי הטהרה.
במקדשים הייתה בריכת מים מקודשים המיועדת להיטהרות ששמה היה 'אבזו'.
האל אאה היושב באבזו הוא פטרון המים המתוקים, אלוהי הטיהור הפולחני.
על פי המתואר על מקדש אסגילה בבל, היה בו אגם קטן ששמו "אָבְּזוּ" (השם ניתן לו על ידי הכהנים במקדש).
במיתוס אנומה אליש, (לוח 6 שורות 60–64), נאמר:
בנו את המגדל בגבה האפסו (הרקיע)
למרדוך אנליל ואאה הכינו מושב ביתם
מציטוט זה ניתן לראות כי על פי התפיסה השומרית-בבלית המים שמתחת והמים שברקיע הם מכלול אחד שלם.
הקשר בין עמקיא לאלה תיאמת
במיתולוגיה המסופוטמית, תיאמת היא אלת הים הקדומה ואם הדור הראשון של האלים.
באפוס אנומה אליש מסוף האלף השני לפני הספירה מתוארת תיאמת כאם כל האלים.
כתוצאה ממיזוג מימיה עם מימיו של אַפְּסוּ, אל המים המתוקים.
באפוס מתוארת המלחמה שניהלה נגד צאצאיה האלים, ובראשם מרדוך בן האלים, אשר יוצא להילחם בה.
מגופתה המבותרת יצר מרדוך את השמים ואת הארץ.
מעיניה הדומעות של תיאמת נוצרו נהרות הפרת והחידקל וזנבה היה לשביל החלב.
השם "תיאמת" קשור, ככל הנראה, למילה האכדית תאמתו "tâmtu", ובצורתה הקדומה יותר תי'אמטום "ti'amtum" המציינת ים ומקבילה למילה העברית "תהום".
בסיפור המבול בבראשית ז י"א כתוב "נִבְקְעוּ כָּל מַעְיְנֹת תְּהוֹם רַבָּה", פירוש המילה רבה הוא "גדולה" (כמו סבתא רבה שהיא הסבתא הגדולה).
יש אשורולוגים וחוקרי מקרא הטוענים כי המושג המקראי "תהום" והביטוי המקראי תהו ובהו קשורים אל האלה תיאמת.
באלוס (Belus האל בל מרדוך) חתך את האישה לשניים מתוך מחצית אחת שלה הוא יצר את האדמה ומתוך החצי השני הוא יצר את השמיים".
מסיפור זה עולה כי הישות הקדומה תיאמת-תהום, היא זהה או דומה לישות הקדומה עמקיא-מעמקים.
הקשר בין עמקיא לאלה באהו
"באהו (BaU) – אפשר שהאלה הבולטת ביותר בתקופה הבבלית הקדומה הייתה באהו." כך מתאר את האלה מוריס יאסטרוב ג'וניור (Morris Jastrow Jr.) פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה בספרו "הדת של בבל ואשור." בכתביו הוא מגדיר אותה "אם האלים" "האם הגדולה" אשר ילדה את האנושות.
יש גרסאות רבות של תיעתוק שמה של האלה המסופוטמית באהו (BaU) במחקרים שונים היא מופיעה בתעתוק: Bao Bahu ועוד.
האשורולוג ארצ'יבלד הנרי סייס (Archibald Henry Sayce) מסכם ואומר: "אם באהו, לכן, הייתה אי פעם מזוהה עם ה"עמוק" במוחו של הבבלי הדרומי, זה היה חייב להיות כאשר ה"עמוק" חדל להיות תהום מימי של כאוס והפך לביתו של הבורא אהה, המביא מימיו מהרקיעים שממעל."
בהמשך, בעלה של באהו, האל הבורא אהה (Ea) אל האוקיינוסים הוא שמוצג בתור "האל של המעמקים" (god of the deep)
במקורות מסופטמים אחרים באהו מופיעה כאמא של האל אהה
דמותו, כמו דמותה של האלה באהו מופיעות פעמים רבות יחד עם דגים.
בנוסף לדגים באהו מופיעה פעמים רבות עם ברווזים וצפורי מים.
במזמורים לאלות ממשיך הקשר למקור המים הקדום.
למשל במזמור לנינסינה נאמר שנינסינה היא האם באהו (Bau), אשר כוחותיה האלוהים הם אדירים, אשר יושבת בתוך האבזו (abzu) מקור המים הראשוני הקדום.
בנוסף, הישות עמקיא הוגדרה כישות של מים ושל הירח וגם האלה באהו, האם הגדולה, מזוהה עם מים ועם הירח המהווים חלק מהייצוגים הקבועים שלה.
הן האם הגדולה באהו והן תיאמת, קשורות אל הישות הקדומה עמקיא ושומרות על מאפייניה.
עמק תלוי הוא עמק צדי המתחבר אל אחד הקירות הזקופים של עמק ראשי, כשפתח העמק מצוי גבוה מעל לקרקעית העמק הראשי.
הוא קשור בדרך כלל לעמק קרחוני כאשר קרחון משני זורם לתוך קרחון גדול יותר.
הקרחון הראשי שוחק את הסלע תוך יצירת עמק אופייני בצורת האות U כשקירות העמק זקופים כמעט לגמרי.
גם הקרחון המשני מחולל עמק בצורת האות U, אבל משום שנפח הקרח בו קטן יותר, העמק פחות עמוק מהעמק שמחולל הקרחון הראשי.
משום שפני השטח של הקרחונים היו במקור באותו גובה, נראה העמק הרדוד יותר כאילו הוא "תלוי" מעל העמק הראשי.
לעיתים קרובות נוצרים בקצה של העמק התלוי מפלי מים.
עמקים תלויים מתרחשים גם מתחת למים במערכות של פיורדים.
לדוגמה, השלוחות הצדדיות של סוגנפיורד (Sognefjord), הפיורד הארוך ביותר בנורווגיה, רדודות הרבה יותר מהפיורד הראשי.
הפתח של פיארלנדספיורד (Fjærlandsfjord) הוא בעומק 400 מטרים בעוד שעומקו שהפיורד הראשי באותה נקודה הוא 1,200 מטרים.
הפתח של איקאפיורד (Ikjefjord) הוא בעומק 50 מטרים בלבד בעוד שהפיורד העיקרי בעומק 1,300 מטרים באותה נקודה.
אף שמקורם של רוב העמקים התלויים הוא קרחוני יכולים להיווצר עמקים תלויים גם כתוצאה מסחיפה באמצעות מים כתוצר של שיעורי שחיקה שונים של העמק הראשי ועמקי היובלים.
שיעורי השחיקה השונים קשורים להרכב הסלעים הסמוכים במקומות שונים בעמק.
עמקי היובלים נסחפים בקצב איטי יותר מאשר העמק הראשי, וכך ההבדל בעומק של שני העמק הולך וגדל במהלך השנים.
עמקי היובלים בנויים מסלע עמיד יותר ותלויים לכן מעל העמק הראשי.
עמק סקוקי הוא עמק בפארק הלאומי באנף, באלברטה, שבקנדה, בסמוך לעיירה לייק לואיז.
בעמק שוכנים אגמים ומעברים רבים כמו אגם הידן, אגם פטרמיגן ומעבר דספשן.
העמק פופולרי בקרב מטיילים, גולשים ומטפסים בזכות השלג הצח והנופים המדהימים.
כדי להכיל גולשים בשנות השלושים של המאה הקודמת נבנו שם בקתת הסקי סקוקי ובקתת האפווי (Halfway) באמצעות בולי עץ על ידי סוחרים מקומיים.
אגמי רד דיר (Red Deer; "הצבי האדום") המהווים את שפכי הנהר של נהר רד דיר ממוקמים בסמוך לעמק למרגלות הר סקוקי.
עמק פרידמן הוא אחד מהעמקים היבשים מקמרדו, בהרי קוורטרמיין, באדמת ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם ממערב לרכס רקטור, בראשו של עמק ביקון.
שמו של העמק ניתן לו בשנת 1992, על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
העמק נקרא על שמו של אי.
Imre Friedmann), ביולוג במרכז לחקר הקטבים באוניברסיטת מדינת פלורידה, בעיר טלהסי, במדינת פלורידה שבארצות הברית.
פרידמן הוביל בכל קיץ אוסטרלי בין השנים 1976- 1987 משלחות חקר של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, לחקר מיקרואורגניזמים בסלעי העמקים היבשים של מקמרדו.
עמק קוננט הוא עמק בחלק הדרומי של הרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם בין מצוק דנקן, ורמת קומיוניקיישן.
העמק נמצא בגובה של 1,232 מטרים מעל פני הים.
העמק נקרא על שמו של ניל קוננט (Neil Conant), מפעיל מערכות תקשורת במשך 15 עונות מחקר (קיצים אנטארקטיים) בין השנים 1984–2001, מהם שלושה קיצים שירת בתחנת סיפל, וביתרה שירת בתחנת הקוטב הדרומי (תחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט).
עמק סקרמנטו הוא אזור בעמק המרכזי של מדינת קליפורניה בארצות הברית השוכן מצפון ל והמנוקז על ידי הנהר סקרמנטו.
הוא מקיף את כל או חלקים של עשרה מחוזות בצפון קליפורניה.
אף על פי שאזורים רבים של עמק סקרמנטו הם כפריים, הוא כולל כמה אזורים עירוניים, כולל בירת המדינה, סקרמנטו.
מאז 2010, הבצורות ברחבי מדינת קליפורניה מקשות עוד יותר על אספקת המים של עמק סקרמנטו ושל אזור המטרופולין של סקרמנטו.
הנהר סקרמנטו ויובליו הם חלק משמעותי מהגאוגרפיה של עמק סקרמנטו.
מקורם ברכסי ההרים השונים (רכסי החוף הצפוני השונים ממערב, דרום הרי סיסקיו מצפון, וצפון סיירה נבדה ממזרח) המגדירים את צורת העמק, הם מספקים מים לחקלאות, לתעשייה, למגורים, ולפעילויות נופש.
יש סכרים על רוב הנהרות ומימיהם מוטים.
בעשור השני של המאה ה-21, הבצורות ברחבי המדינה בקליפורניה מקשות יותר ויותר על אספקת המים לעמק סקרמנטו.
פני השטח של עמק סקרמנטו הם בעיקר ערבות עשב שטוחות שהופכות ירוקות יותר ויותר כאשר נעים מזרחה מצל הגשם של רכסי החופים לכיוון הסיירה נבדה.
בניגוד לעמק סן חואקין שמדרום לעמק סקרמנטו, שבמצבו שלפני ההשקיה היה מדבר עם צמחייה מועטה, בעמק סקרמנטו המעט פחות צחיח היו שטחים מיוערים משמעותיים לפני בואם של מתיישבים ממוצא אירופי.
רוב היערות נכרתו במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה ובגל ההתיישבות האמריקנית בעקבותיו, אם כי יש עדיין כמה אזורים שבהם נותרו עצים, כמו אזור סקרמנטו רבתי.
גבעות נפוצות יותר מדרום ל ועד .
אלו ידועות בשם גבעות העמק ומתחילות מדרום לקו הגבול בין המחוזות טהמה וגלן ליד קורנינג.
יש גם כמה גבעות ב ובקורנינג.
ישנו רכס מרכזי אחד של גבעות בין קוטונווד (Cottonwood) ורד בלאף הידוע בשם גבעות קוטונווד (Cottonwood Hills) או גם גבעת ניין מייל, ויש את רכס קוטונווד (Cottonwood Ridge) בין אנדרסון (Anderson) לקוטונווד.
יש כמה גבעות ברדינג, כמה יותר מרד בלאף, ומצפון לרדינג זה בעיקר מרגלות הגבעות.
מאפיין גאוגרפי ייחודי אחד של עמק סקרמנטו הוא , המכונה "רכס ההרים הקטן" ביותר בעולם, הוא מורכב משרידים של הר געש כבוי ושוכן בצמוד ל, 70 קילומטרים צפונית לסקרמנטו.
פרדסי הדרים, מטעי אגוזים וחוות בקר משותפים לשני חצאי העמק המרכזי.
גם התעשייה החקלאית של עמק סקרמנטו דומה לזו של עמק סן חואקין מדרום.
לאגוזים, כמו לשקדים ואגוזי המלך, חשיבות רבה יותר מצפון לדלתה, ואורז, שאינו בר-קיימא בעמק סן חואקין הצחיח יותר, הוא גידול מרכזי.
באזור העיירה קורנינג מגדלים זיתים להפקת שמן זית ולצריכה כפירות.
המטה של איגוד המגדלים Sunsweet Growers Incorporated נמצא בעיר יובה.
העמק שולט ביותר משני שלישים משוק השזיפים המיובשים העולמי באמצעות למעלה מ-400 מגדלים בקליפורניה.
דפוסי מזג האוויר בעמק סקרמנטו דומים מאוד לאלו שבעמק סן חואקין שמדרום, אם כי הלחות והמשקעים נוטים להיות מעט גבוהים יותר.
הקיץ הוא העונה היבשה, עם טמפרטורות ממוצעות בשעות היום הנעות בין 32 ל-37 מעלות צלזיוס, אבל גם טמפרטורה מעל 40 מעלות היא תופעה שכיחה, במיוחד בצ'יקו, רדינג, רד בלאף וסקרמנטו.
ה"בריזה", שמגיעה מאזור המפרץ, מביאה לטמפרטורות קרירות יותר ולחות גבוהה יותר.
לפעמים רוח הדלתה סוערת עם מהירות רוח עד 50 קמ"ש בעמק ועד מעל ל-70 קמ"ש באזור הדלתה, שלעיתים קרובות הוא פרוץ לרוחות.
רוח זו יכולה גם להביא עננים נמוכים בשעות הבוקר לאזור, אבל העננים בדרך כלל מתפוגגים במהירות והטמפרטורות נשארות קרירות.
תנאים דמויי קיץ נמשכים עד מתחילת ועד אמצע ספטמבר, אך מזג האוויר מתחיל להשתנות למזג אוויר קריר, גשום וערפילי יותר במהלך אוקטובר, מה שגורם לעצים לייצר עלווה סתווית צבעונית.
החורף, המכונה גם העונה הגשומה, הוא בדרך כלל מתון עד קריר, מעורפל וגשום.
בצפון, הטמפרטורה הממוצעת היא סביב 7 מעלות צלזיוס והמינימום מגיע עד ל-12- מעלות צלזיוס, קר יותר בחלק הצפוני של העמק וקר יותר עדיין למרגלות הגבעות וקיפאון יכול להתרחש כמעט בכל מקום.
דרומה יותר ליד סקרמנטו, הטמפרטורות נוטות להישאר בין 10 ל-20 מעלות צלזיוס, כשהטמפרטורות בלילה יורדות בין 2 ל-7 מעלות צלזיוס.
העונה הגשומה נמשכת מנובמבר עד תחילת אפריל.
במהלך העונה הגשומה, מתחוללות בעמק סקרמנטו מדי פעם סופות רעמים חזקות וסופות טורנדו, בעיקר בעוצמה EF0 או EF1, במיוחד במחוז קולוסה ובאזורים סביב קורנינג ואורלנד (Orland).
שיטפונות מתרחשים לעיתים בתקופות גשומות יותר, בדרך כלל נובמבר עד מרץ.
שלג בעמק נדיר, אם כי העיירות רדינג ורד בלאף שנמצאות בקצה הצפוני של העמק, חוות לעיתים קרובות שלג קל פעם או פעמיים בשנה.
בצ'יקו יכול לרדת גשם מעורב בשלג כל כמה שנים, אבל בממוצע, שלג יורד רק פעם ב-5 שנים.
דרומה יותר בסקרמנטו, שלג אינו יורד.
במהלך חודשי הסתיו והחורף, יכול להיווצר בכל העמק המרכז ערפל סמיך המכונה "ערפל טולה" (tule fog) שהופך את הנהיגה למסוכנת, במיוחד בלילה, ובעיקר מדרום לקורנינג.
הערפל יכול להימשך שבועות תלוי עד כמה הרוח חלשה.
בשנים מאז 2010, הבצורות ברחבי מדינת קליפורניה מקשות עוד יותר על אספקת המים של עמק סקרמנטו ועמק סן חואקין.
כביש בין-מדינתי 5 הוא המסלול העיקרי דרך עמק סקרמנטו, שכיוונו מדרום לצפון לאורך הקצה המערבי של העמק.
עובר מצפון-מזרח לדרום-מערב דרך הקצה הדרומי של העמק, בעיקר דרך המחוזות סקרמנטו ויולו, ומסתיים בגשר המפרץ סן פרנסיסקו-אוקלנד.
מספר מסלולים משניים מחברים בין שני הכבישים, כולל ו.
באזור סקרמנטו יש רשת של כבישים מהירים עירוניים.
מסלולים עיקריים נוספים באזור כוללים את , העובר לאורך הקצה המזרחי של העמק, בערך במקביל לכביש בין-מדינתי 5, מסקרמנטו ועד לקצה הצפוני שלו ברד בלאף.
, שחוצה את העמק ממערב למזרח במסלולו מדרך מדינת קליפורניה מספר 1 במחוז מנדוסינו ל.
, הקרוי לכבוד הבהלה לזהב בקליפורניה ועובר דרך עיירות כרייה עתיקות רבות למרגלות העמק; ו, העובר לאורך מסלול הנהר סקרמנטו כ-20 קילומטרים מזרחית לכביש בין-מדינתי 5.
קו הרכבת של יוניון פסיפיק משרת את העמק, עם הקו העיקרי שלה מצפון לדרום מאוקלנד בקליפורניה לפורטלנד באורגון, דרך סקרמנטו, , ורדינג.
זהו גם המסלול של רכבת הנוסעים של אמטרק.
ליוניון פסיפיק יש גם שני קווים מזרח-מערב, דרך (מסילה של לשעבר), ודרך ערוץ הנהר (מסילה של לשעבר).
קו הרכבת קליפורניה זפר של אמטרק משתמש במסלול מעבר דונר.
לחברת הרכבת BNSF יש קו מקלאמת פולס באורגון, לצומת עם קו הנהר פדר של יוניון פסיפיק ב.
ל-BNSF יש זכויות שימוש בשני הקווים של יוניון פסיספיק ממזרח-למערב.
בנוסף, מפעילה את קו הרכבת לשעבר של סאות'רן פסיפיק בצד המערבי של העמק מדייוויס ל (ליד רד בלאף).
עמק תפארת הוא סרט קולנוע ישראלי שהועלה לאקרנים בשנת 2011 בבימויה של הדר פרידליך, עם בתיה בר, גילי בן אוזיליו ורות גלר בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא על חברת קיבוץ, אלמנה בת 80 שעולמה מתמוטט כאשר הקיבוץ שהקימה נמצא בתהליך של הפרטה.
את התפקיד הראשי מגלמת בתיה בר (1929–2022), חברת קיבוץ גשר, ולצידה משחקת גילי בן אוזיליו כבתה.
זהו סרטה האחרון של גילי בן אוזיליו, שנפטרה מסרטן לאחר תום הצילומים, והסרט הוקדש לזכרה.
הדר פרידליך זכתה בפרס בימויו של סרט ביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בתיה בר הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
טליה גלאון הייתה מועמדת לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס המבקרים בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה ובציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן.
חנה מנדלסון (בתיה בר) היא אלמנה בת 80 באחד הקיבוצים בעמק בית שאן.
היא ממקימי הקיבוץ ועובדת שנים בגינון.
כעת מבקש ממנה מנהל הגינון (אלי טל) להפסיק לעבוד כי אין לו ביטוח עליה.
בתיה ממשיכה בסתר לעבוד בגינון בלילות עד שהגנן הראשי מחליף לאכזבתה את מנעול המשתלה.
הקיבוץ על סף פשיטת רגל.
בחדר האוכל גובה עודדה (הדס פורת) תשלום מהחברים.
בתהליך ההפרטה נאלצת בתיה לפתוח חשבון בנק ולקבל פנקס צ'קים.
כל זה פוגע ביסודות השוויון וההדדיות בקיבוץ, לו הקדישה את כל חייה.
בקיבוץ גרה גם בתה היחידה יעל (גילי בן אוזיליו) שמונתה ל"מנהלת הקהילה" ומקבלת החלטות קשות כמו סגירת חדר האוכל.
הדבר מביא לחיכוכים ביניהן, והיחס בין בתיה ליעל הולך ומתערער.
יעל מקבלת לבסוף משרת ניהול קיבוץ אחר והיא נפרדת מאמה.
את מקומה של יעל תופסת הנערה נעמה (הדר אביגד), שמתייחסת לבתיה כמו אמא שלה.
האדם היחידי בקיבוץ שאותו אוהדת בתיה הוא מנהל הארכיון שמעון (אלי בן רעי).
כשהוא מאושפז היא מבקרת אותו בבית החולים ואחר כך סועדת אותו בבית האבות בקיבוץ, עד שהוא נפטר.
בשכנות לבתיה גרה מרים (רות גלר) שנוטרת טינה לבתיה במשך שנים, על שמנעה ממנה המשך לימודי נגינה בפסנתר.
בתיה מקווה שהקיבוץ ישפץ את הארכיון אך מודיעים לה שזה לא רווחי והארכיון יחוסל.
בתיה נכנסת לדיכאון ובדיוק בזמן זה מתקרבת אליה מרים, מכינה לה מרק והן צועדות לבסוף ביחד בשבילי הקיבוץ לאחר עשרות שנות טינה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותבתיה ברחנה מנדלסוןגילי בן אוזיליויעלבתה של חנהרות גלרמריםקיבוצניקיתאלי בן רעישמעוןמנהל ארכיון הקיבוץהדר אביגדנעמהקיבוצניקיתהדס פורתעודדהקיבוצניקיתאלי טלמנהל הנוי
עמק פרגנה (באוזבקית: Фарғона водийси, Fargʻona vodiysi; בקירגיזית: Фергана өрөөнү, ברומניזציה : Fergana öröönü; בטג'יקית: водии Фарғона) הוא עמק המשתרע בעיקר במזרח אוזבקיסטן, אך גם לתוך דרום קירגיזסטן וצפון טג'יקיסטן.
העמק, שנמצא בשטחן של שלוש רפובליקות סובייטיות לשעבר, מגוון מבחינה אתנית והיחסים בין המדינות הנמצאות בו מתוחים.
במובלעות האתניות של אוזבקים בשטח הריבוני של קירגיזסטן, ישנה זכות תנועה מוגבלת, חוסר הסכמה לגבי תיחום גבולות וסכסוכים על גישה לבני משפחה ומקומות פעילים כלכלית התורמים למתיחות בגבולות.
כאזור הממוקם באזור צחיח, עמק פרגנה חייב את פוריותו לשני נהרות: הנרין והקארה דריה – הנמשכים ממזרח, מתחברים ליד נמנגן ויוצרים יחדיו את נהר הסיר דריה.
ההיסטוריה של העמק משתרעת אחורה על פני 2,300 שנים, כאשר אלכסנדר מוקדון (אלכסנדר הגדול) היה זה שהקים את אלכסנדריה אסחטה בקצהו הדרום מערבי.
כרוניקנים סיניים מתארכים את עיירותיה לפני כ-2,100 שנה.
עיירות אלו שימשו כשביל בין תרבויות יווניות, סיניות, בקטריות ופרתיות .
העמק היה ביתו של באבור, מייסד השושלת המוגולית, שקישר את האזור לאפגניסטן המודרנית ודרום אסיה.
האימפריה הרוסית כבשה את העמק בסוף המאה ה-19, והוא הפך לחלק מברית המועצות בשנות ה-20 של המאה ה-20. שלוש הרפובליקות הסובייטיות של העמק זכו לעצמאות בשנת 1991. האזור נותר ברובו מוסלמי, מאוכלס על ידי אנשים אתניים אוזבקים, טג'יקים וקירגיזים, לעיתים קרובות מעורבבים ואינם תואמים לגבולות מודרניים.
מבחינה היסטורית עולה כי היו בו גם מספר ניכר של מיעוטים רוסיים, קשגריים, קיפצ'קים, יהודים בוכרים וצוענים.
עמק פרגאנה הוא שקע בין-הרים במרכז אסיה, בין מערכות ההרים של רכס הרי טיין שאן בצפון ורכס הרי אלטאי בדרום.
אורכו של העמק כ-300 ק"מ והוא מגיע עד לרוחב של 70 ק"מ, כשנתונים אלו יוצרים שטח המשתרע על 22,000 קמ"ר.
העמק מושקה על ידי לנהרות הנארין והקארה דריה, המתאחדים בעמק ליד נמנגן, ויוצרים את הסיר דריה.
יובלים רבים אחרים של נהרות אלה קיימים בעמק כולל נהר סוך.
הנחלים, ושפכי ההרים הרבים המגיעים מהם, לא רק מספקים מים להשקיה, אלא גם מורידים כמויות אדירות של חול, שנותר לצד מסלוליהם – במיוחד לצד הסיר דריה, שם הוא חוצה את דרכו ברכס ח'וג'נד-אג'אר.
מרחב זה של חול טובעני, המשתרע על שטח של 1,900 קמ"ר (750 מ"ר), יוצר עמק הפולש למחוזות החקלאיים בעקבות השפעת רוחות דרום מערביות.
החלק המרכזי של השקע הגאולוגי שיוצר את העמק מאופיין בשקיעת גושים, במקור לעומקים הנאמדים ב-6 עד 7 ק"מ, מלא ברובו במשקעים שגילם נע עד לגבול הפרמיאן-טריאס.
חלק מהמשקעים הם קרבונטיים ימיים וחרסיות.
ההעתקים הן דחיפה כלפי מעלה ודחיסות יתר.
קימורים הנוצרים מתופעות אלו יוצרים מלכודות לנפט וגז טבעי, שהתגלו ב-52 שדות קטנים.
בדרום העמק, בשלוחות רכס טורקסטאן, יש את אתר המאובנים מאדיג'ן, בו התגלו למעלה מ-15 אלף מאובנים של צמחי טריאס (גינקואלה, ציקסאים, שרכנים) ובעלי חיים (חרקים, סרטנאים, דגים, דו-חיים).
הנפוצים ביותר בין המאובנים שנמצאו הם מאובני חרקים הכוללים את הגיגאטיטאן הגדול מהסדר הנכחד וטיטאנופטרה עם מוטת כנפיים של למעלה מ-20 ס"מ.
כמו כן, נמצאו גם זוחלים קטנים יוצאי דופן, לונגיסקואמה עם קשקשים ארוכים ושרוביפטריקס, שגלשו באמצעות קרום המתוח בין כפותיהם.
האקלים של עמק זה יבש ויבשתי, והוא בעיקרו צחיח קריר (שיטת קפן) או צחיח למחצה באזורים פחות מוגנים.
בחודש מרץ הטמפרטורה מגיעה ל-20 מעלות צלזיוס (68 פרנהייט), ולאחר מכן עולה במהירות ל-35 מעלות צלזיוס (95 פרנהייט) ביוני, יולי ואוגוסט.
במהלך חמשת החודשים שלאחר אפריל המשקעים נדירים, אך החל מחודש אוקטובר תדירותם עולה.
בחודשים דצמבר וינואר יורד שלג לעיתים ומזג האוויר יכול להיות קר עד כדי כפור, כשהמעלות נעות בין מינוס 20 מעלות צלזיוס (מינוס 4 פרנהייט).
עמק פרגנה, חלק מהנתיב לאגן טארים ממערב, השתייך למספר אימפריות בתקופה הקלאסית.
כבר בשנת 500 לפני הספירה היוו החלקים המערביים של עמק פרגנה חלק מאזור סוגדיאנה, שנשלט ממערב והיה חייב אמונים לאימפריה האחמנית בתקופתו של דריוש הגדול.
סוגדיאנה העצמאית והלוחמת יצרה אזור גבול המבודד את הפרסים האחמנים מהסקיתים הנודדים מצפון וממזרח.
אל אזור זה הוגלו בכוח מהחוף האנטולי יוונים שמרדו או עשו צרות בדרך אחרת לפרס, כך שבסופו של דבר נוצרה בו קהילה יוונית משמעותית.
בירת האזור נודעה ליוונים כקירופוליס, על שם כורש הגדול.
סלע סוגדיאן או סלע ארימזס, מבצר בסוגדיאנה, נכבש בשנת 327 לפני הספירה על ידי כוחותיו של אלכסנדר מוקדון; לאחר מסע ממושך שהפיל את ההתנגדות הסוגדית וייסד מאחזים צבאיים מאוישים על ידי יוצאי יוון, אלכסנדר איחד את סוגדיאנה עם באקטריה לכדי אחשדרפן אחד.
כלומר, אזור מאוחד עליו שלט.
בשנת 329 לפנה"ס ייסד אלכסנדר מוקדון את העיר אלכסנדריה אסחטה "הרחוקה ביותר", כנראה על ידי שינוי שמה של קירופוליס.
העיר נמצאת בחלק הדרום־מערבי של עמק פרגנה, על הגדה הדרומית של נהר סיר דריה (ג'קסארטס העתיק), במיקום של העיר המודרנית ח'וג'נד בטג'יקיסטן.
בנוסף ליורשיו של אלכסנדר, היא נשלטה מאוחר יותר על ידי הסלאוקים לפני הפרישה של באקטריה.
לאחר 250 לפנה"ס, העיר ככל הנראה נשארה בקשר עם הממלכה היוונית-בקטרית שבמרכזה באקטריה, במיוחד כאשר המלך היווני-בקטרי אותידמוס הראשון הרחיב את שליטתו לסוגדיאנה.
ישנן אינדיקציות לכך שמאלכסנדריה אסחטה היוונים-בקטרים הובילו משלחות עד לקאשגאר ואורומצ'י בטורקסטאן הסינית, מה שהוביל למגעים הידועים הראשונים בין סין למערב בסביבות 220 לפני הספירה.
מספר פסלונים וייצוגים של חיילים יווניים נמצאו מצפון לטיין שאן, על באזורי הכניסה לסין, והם מוצגים היום במוזיאון שינג'יאנג באורומצ'י (Boardman).
אזור פרגאנה, שנקרא בפי הסינים Dayuan, נותר חלק בלתי נפרד מהממלכה היוונית-בקטרית עד לאחר תקופתו של דמטריוס הראשון מבקטריה (בערך 120 לפנה"ס), כאשר התמודד עם פלישות של היואז'י ממזרח והסקיתים של סאקאס.
לאחר 155 לפנה"ס, היואז'י נדחקו לתוך פרגנה על ידי הברית של שיונגנו החזק והווסון השכנה מצפון וממזרח, פלשו לציוויליזציה העירונית של הדיואן, ובסופו של דבר התיישבו על הגדה הצפונית של האוקסוס באזור טרנסוקסיאנה בימינו.
יום טג'יקיסטן ואוזבקיסטן, ממש צפונית לממלכה היוונית-בקטרית ההלניסטית.
העיר היוונית אלכסנדריה על האוקסוס נשרפה ככל הנראה עד היסוד על ידי היואז'י בסביבות שנת 145 לפני הספירה.
דחופה על ידי כוחות תאומים אלה, הממלכה היוונית-בקטרית כיוונה את עצמה מחדש סביב אדמות במה שהיא כיום אפגניסטן, בעוד הפולשים החדשים נטמעו חלקית בתרבות ההלניסטית שנותרה בעמק פרגאנה.
אזור פרגאנה, שנקרא בפי הסינים דייוואן, נותר חלק בלתי נפרד מהממלכה היוונית-בקטרית עד לאחר תקופתו של דמטריוס הראשון מבקטאריה (בערך 120 לפנה"ס), כאשר התמודד עם פלישות של היואז'י ממזרח והסקיתים של סאקאס מהדרום.
לאחר 155 לפנה"ס, היואז'י נדחקו לתוך פרגאנה על ידי הברית של שיונגנו החזק ו-ווסון השכנה מצפון וממזרח.
כוחות אלו פלשו לציוויליזציה העירונית של הדיואן, ובסופו של דבר התיישבו על הגדה הצפונית של האמו דריה באזור טרנסאוקסאניה בימינו – טג'יקיסטן ואוזבקיסטן של ימינו – ממש צפונית לממלכה היוונית-בקטרית ההלניסטית.
כשהיא נדחקת על ידי כוחות תאומים אלה, הממלכה היוונית-בקטרית כיוונה את עצמה מחדש סביב אדמות שאנו מכירים כיום כאפגניסטן, בעוד הפולשים החדשים נטמעו חלקית בתרבות ההלניסטית שנותרה בעמק פרגאנה.
על פי רשומות ההיסטוריון הגדול סה-מה צ'יין בנוגע לשושלת האן, ובהתבסס על מסעותיו של ג'אנג צ'יאן שפורסמו בסביבות 126 לפנה"ס, אזור פרגנה מוצג כמדינת הדיואן (טא-יואן), וייתכן כי הם צאצאיהם של מתנחלים יוונים (Dayuan עשוי להיות תעתיק של "יונים גדולים").
האזור נודע בזכות סוסיו, אותם ניסו הסינים להשיג מהדיואן בהצלחה מועטה עד שניהלו מלחמה נגדם בשנת 104 לפני הספירה.
הפעילויות החקלאיות של הדייואן שדווחו על ידי ג'אנג צ'יאן כללו גידול של דגנים וענבים לייצור יין.
בנוסף, אזור פרגנה היה אפוא האזור שבו התרחשה האינטראקציה הגדולה הראשונה בין תרבות עירונית הדוברת שפות הודו-אירופיות לבין הציוויליזציה הסינית, מה שהוביל לפתיחת דרך המשי מהמאה ה-1 לפני הספירה ואילך.
מאוחר יותר כבשו בני האן הסינים את דיואן במלחמת האן-דיואן, הציבו שם מלך ומאוחר יותר הקימו את שטח החסות של האזורים המערביים .
אימפריית קושאן נוצרה מאותו יואז'י שכבש את פרגנה ההלניסטית.
האימפריה התפשטה במאה ה-1 לספירה מקונפדרציית היואז'י בשטחי באקטריה העתיקים משני צדי המסלול האמצעי של נהר האוקסוס הידוע גם כנהר אמו דריה במה שמוכר כיום כצפון אפגניסטן, ודרום טג'יקיסטן ואוזבקיסטן.
הקושאן כבש את רוב מה שנמצא כיום בצפון הודו ופקיסטן, ונסע מזרחה דרך פרגנה.
כוח קושאן גם גיבש סחר למרחקים ארוכים, וחיבר את מרכז אסיה הן לסין של שושלת האן והן לאימפריה הרומית באירופה.
הקושאנים שלטו באזור כחלק מהאימפריה הגדולה יותר שלהם עד המאה ה-3 לספירה, אז פלשה האימפריה הפרסית הסאסנית הזורואסטרית לשטח קושאן מדרום מערב.
פרגאנה נותרה תחת שליטים מקומיים ומשתנים לאחר מכן.
במשך תקופות במאות ה-4 וה-5, האימפריה הסאסאנית שלטה ישירות בטרנסוקסיאנה ובפרגאנה, בראשות כיבושיהם של שאפור השני וח'וסרו הראשון נגד הקושאנים והאימפריה ההפתלית.
השלטון הסאסאני של פרגנה נקטע על ידי ההפתליטים, שייתכן כי היו טורקים.
שלטון ההפטליטים הופסק על ידי הגקטורקים באמצע המאה ה-6. החאגנאטים הטורקיים שלטו בה עד הרבע הראשון של המאה ה-8, שלאחריה הוכפפה לשושלת טאנג.
ממלכת פרגאנה נשלטה על ידי האיחשידים, שנכנעו כוואסלים לשושלת טאנג הסינית בין השנים 659 ל-790. היא הותקפה על ידי האימפריה הטיבטית בשנת 715.
בשנת 715 הדיחה הח'ליפות האומיית את השליט האיחשידי והעמידה על כס המלכות מלך חדש בשם אלוטר.
הסינים שלחו 10,000 חיילים תחת ג'אנג שיאוסונג לפרגאנה.
הוא הביס את אלוטר ואת כוח הכיבוש הערבי בנמנגן והשיב את האיחשידים לכס המלכות.
במהלך המאה ה-8 הייתה פרגאנה מוקד של יריבות עזה בין שושלת טאנג לסין והתרחבות הכוח המוסלמי.
האומיים ניהלו מספר מלחמות נגד האוכלוסייה הסוגדית והטורקית.
הם הובסו על ידי התורג'שים ששלטו בעמק פרגאנה עד לתבוסתם על ידי טאנג בשנת 750. במקביל, העבאסים הביסו את האומיים ושלחו את כוחותיהם למרכז אסיה.
זה הוביל לקרב טלס בשנת 751, שהביא לניצחון של העבאסים ולהתנתקות של סין ממרכז אסיה.
שני קרבות קודמים ב-715 וב-717 הביאו את הסינים לגבור על הכוחות הערביים.
שורה של שליטים מוסלמים ערבים, פרסיים ומאוחר יותר טורקים שלטו על הפרגנה.
האימפריה הסמאנית, שקמה מהכיבוש הערבי המוסלמי של פרס, דחפה אל מה שנקרא אז ח'וראסאן רבתי, כולל טרנסאוקסאניה ועמק פרגאנה ממערב.
בשנת 819, אחמד בן אסד – בנו של אסד בן סמאן – קיבל את הסמכות על העיר פרגאנה על ידי מושל ח'ורסאן של הח'ליפה אל-מאמון, ע'סאן אבן עבד, כפרס על תמיכתו נגד המורד רפי בן לאית'.
לאחר מותו של אחיו נוח בן אסד, ששלט בסמרקנד, אחמד ואחד מאחיו בשם יחיא קיבלו את השלטון על העיר מידי עבדאללה, מושל ח'ורסאן.
עד מותו של אחמד ב-864 או 865, הוא היה שליט רוב טרנסאוקסאניה, בוכרה וח'ווארזם.
בסמרקנד ופרגאנה פנו לבנו, נאסר הראשון מסמניד, במה שהוביל לסדרה של מושלים הידועה בשם שליטי העמק המוסלמים של השושלת הסאמאנית.
לאחר מותם של הסמאנים במאה ה-10, עמק פרגאנה נכבש על ידי השושלת הקרא-ח'אנית.
חלקה המזרחי של פרגאנה היה מאוחר יותר תחת ריבונות של קרחיטאים.
השלטון הקרחנידי נמשך עד 1212, אז כבש חווארזמשה את החלק המערבי של העמק.
השליט המונגולי ג'ינגיס חאן פלש לטרנסוקסיאנה ולפרגאנה ב-1219 במהלך כיבוש ח'ווארזם.
לפני מותו בשנת 1227 הוא הקצה את אדמות מערב מרכז אסיה לבנו השני צ'אגאטאי חאן, ואזור זה נודע בשם חאנת צ'אגאטאי.
למרות זאת, לא חלף זמן רב עד שמנהיגי טורקיה טרנסאוקסית שלטו באזור, בנוסף לרוב מרכז אסיה כפאודלים של אורדת הזהב של האימפריה המונגולית.
הפרגנה הפכה לחלק מאימפריה טורקו-מונגולית גדולה יותר.
קונפדרציית נוודים מונגולית זו הידועה בשם בארלאס, היו שרידים של הצבא המונגולי המקורי של ג'ינגיס חאן.
לאחר הכיבוש המונגולי של מרכז אסיה, התיישבו בני הזוג בארלאס בטורקסטן (שנודעה אז גם כ-Moghulistan – "ארץ המונגולים") והתערבבו במידה ניכרת עם האוכלוסייה המקומית (עמים טורקיים) דוברת הטורקית, כך שבזמן של שלטונו של טימור, הבארלאס עבר טורקיזציה יסודית מבחינת השפה וההרגלים.
בנוסף, על ידי אימוץ האסלאם, אימצו הטורקים והמונגולים במרכז אסיה גם את התרבות הספרותית והגבוהה הפרסית ששלטה במרכז אסיה מאז ימי ההשפעה האסלאמית הראשונים.
הספרות הפרסית הייתה גורם מכריע בהטמעה של האליטה התימורית בתרבות החצר הפרסו-אסלאמית.
מייסד השושלת הטימורית והיורש של אחת הקונפדרציות הללו, טימור, הוסיף את העמק לאימפריה שהתגבשה לאחרונה בסוף המאה ה-14, ששלטה באזור מסמרקנד.
כעמק הממוקם על דרך המשי הצפונית, מילא עמק פרגאנה תפקיד משמעותי בפריחה של האסלאם במרכז אסיה בימי הביניים.
בנו המפורסם ביותר הוא באבור, יורש של טימור וכובש מפורסם ומייסד השושלת המוגולית בהודו של ימי הביניים.
מתגייסים אסלאמיים מעמק פרגנה כמו אל-פירג'אני אל-פירג'אני, אל-אנדג'אני אל-אנדג'אני, אל-נמנגאני, אל-חוג'י אל-ח'ואנדאי הפיצו את האסלאם לחלקים מרוסיה, סין והודו של ימינו.
עמק פרגאנה נשלט על ידי שורה של מדינות מוסלמיות בתקופת ימי הביניים.
במשך חלק ניכר מתקופה זו חילקו שליטים מקומיים ודרום-מערביים את העמק לסדרה של מדינות קטנות.
מהמאה ה-16 שלטה השושלת השאיבאנית של ח'אנת בוכרה בפרגאנה, ולאחריה, החל משנת 1599, שלטה שושלת ג'אניד של בוכרה.
בשנת 1709 הכריז האמיר השאיבאניד על יציאה לעצמאות מהאוזבקים המינגלרים על שבח'נאת בוכרה, והקמת מדינה במזרח המדינה של עמק פרגאנה.
הוא בנה מצודה שתהיה בירתו בעיירה הקטנה קוקנד.
במסגרת ח'אנות קוקנד, הייתה קוקאנד בירת טריטוריה המשתרעת על מזרח אוזבקיסטן וטג'יקיסטן המודרנית, דרום קזחסטן וכל קירגיזסטן.
פרגאנה הייתה פרובינציה של טורקסטאן הרוסית, שהוקמה בשנת 1876 מתוך החאנות לשעבר של קוקנד.
היא הוגבלה על ידי מחוזות סיר דריה בצפון ובצפון מערב, סמרקנד במערב וז'טיסו בצפון מזרח, על ידי טורקסטאן הסינית (קשגריה) במזרח, ועל ידי בוכרה ואפגניסטן בדרום.
גבולותיה הדרומיים, בפמירים, נקבעו על ידי ועדה אנגלו-רוסית ב-1885, מזורקול (אגם ויקטוריה) ועד לגבול הסיני; וחיג'נאן, רושאן ו-וואחאן הוקצו לאפגניסטן בתמורה לחלק מדרבאז (בגדה השמאלית של הפאנג'), אשר ניתן לבוכרה.
לא כל תושבי האזור היו מרוצים ממצב עניינים זה.
ב-1898 הכריז מוחמד עלי חלפה על ג'יהאד נגד הרוסים, אולם לאחר שכ-20 רוסים נהרגו, חלפה נתפס והוצא להורג.
כאשר מהפכת 1905 התפשטה ברחבי האימפריה הרוסית, היו מספר ג'דידים שפעלו בעמק פרגאנה.
כאשר המשטר הצארי הרחיב את הגיוס הצבאי כך שיכלול מוסלמים, החל מרד שהיה הרבה יותר נרחב מזה של 1898, ושלא דוכא לחלוטין בזמן המהפכה הרוסית.
ב-1924 ניתקו הגבולות החדשים המפרידים בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית את הקצה המזרחי של עמק פרגאנה, כמו גם את המדרונות המקיפים אותו.
מצב זה השתנה בשנת 1928 כאשר הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הטג'יקית הפכה לרפובליקה, כך שהאזור סביב ח'וג'נד הפך לחלק ממנה.
מצב עניינים זה חסם את המוצא הטבעי של העמק והנתיבים לסמרקנד ולבוכרה, אך לאף אחד מהגבולות הללו לא הייתה משמעות גדולה כל עוד השלטון הסובייטי נמשך.
האזור כולו היה חלק מכלכלה אחת שנועדה לייצור כותנה בקנה מידה עצום, והמבנים הפוליטיים הכוללים הביאו לכך שחציית גבולות לא היוותה בעיה.
עם התפרקות ברית המועצות ב-1991 והקמת רפובליקות עצמאיות, השתנתה מפת הגבולות בצורה משמעותית, אם כי ההשפעה של הגבולות הבין-לאומיים החדשים הייתה מינורית עד 1998–2000. אוזבקיסטן, לדוגמה, סוגרת בקביעות את גבולותיה עם טג'יקיסטן וקירגיזסטן.
אנשים מחוג'אנד שבטג'יקיסטן הנוסעים לבירה הטג'יקית דושנבה, אינם יכולים לקחת את המסלול הישיר יותר דרך אוזבקיסטן, נאלצים לחצות מעבר הרים גבוה.
התקשורת בין שתי הערים הערים בישקק ואוש בקירגיזסטן עוברת בדרך הררית קשה.
המתיחות האתנית התלקחה גם להתפרעויות ב-1990, בעיקר בעיירה אוזגון, ליד אוש.
לא הייתה אלימות אתנית נוספת, ונראה שהדברים נרגעו במשך מספר שנים.
עם זאת, העמק הוא אזור שמרני מבחינה דתית שנפגע במיוחד מחקיקת החילון של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב, לצד החלטתו לסגור את הגבולות עם קירגיזסטן בשנת 2003. הדבר הרס את הכלכלה המקומית על ידי מניעת יבוא מוצרי צריכה סיניים זולים.
הדחתו של נשיא קירגיזסטן אסקר אקייב באפריל 2005, יחד עם מעצר של קבוצת אנשי עסקים מקומיים בולטים העלו את המתיחות הבסיסית לרמה גבוהה באזור סביב אנדיז'ן וקוראסוב במהלך התסיסה באוזבקיסטן במאי 2005, בה נהרגו מאות מפגינים על ידי חיילים.
ב-2010 החלו שוב מאורעות שכללו אלימו בחלק הקירגיזי של העמק, בעקבות מתחים אתניים שנבעו מהחמרה בתנאים הכלכליים עקב המשבר הכלכלי העולמי, וסכסוך פוליטי בעקבות הדחתו של נשיא קירגיזסטן קורמאנבק באקייב באפריל 2010. ביוני 2010 דווח כי בערך 200 אנשים נהרגו במהלך עימותים באוש ובג'לאל-אבאד, בנוסף ליותר מ-2,000 אנשים שנפצעו.
בין 100,000 ל-300,000 פליטים, בעיקר ממוצא אתני אוזבקי, ניסו לברוח לאוזבקיסטן, וגרמו למשבר הומניטרי גדול.
האזור היה נתון גם להקצנה בלתי רשמית.
בתקופת הצאר היו מתוך 1,200,000 דונם של אדמה מעובדת, כשני שלישים תחת השקיה מתמדת והשליש הנותר בהשקיה חלקית.
האדמה נחשבה על ידי מחברי המאמר במהדורה ה-11 של אנציקלופדיה בריטניקה כמעובדת להפליא, כשהגידולים העיקריים בה היו כותנה, חיטה, אורז, שעורה, תירס, דוחן, אלפלפה, טבק, ירקות ופירות.
הגינון נערך ברמה גבוהה של מיומנות והצלחה.
הוחזקו כמויות גדולות של סוסים, בקר וצאן, וכן הרבה גמלים.
כמעט 400,000 דונם היו מכוסים ביערות.
הממשלה הקימה חוות ייעור במרגילן, שממנה חולקו 120,000 עד 200,000 עצים צעירים מדי שנה בחינם בין תושבי המחוז.
גידול טוואי המשי התרבותי, לשעבר תעשייה משגשגת, דעך למרות העידוד של חווה ממלכתית בניו מרגילן.
ידוע על קיומם של פחם, ברזל, גופרית, גבס, מלח סלעים (הליט) ונפטא (תזקיק), אך רק השניים האחרונים הופצו אי פעם בכמויות משמעותיות.
בסוף המאה ה-19 היו כמה בארות נפט קטנות בפרגאנה, אך אלה כבר לא מתפקדות.
בתקופה הצארית המפעלים התעשייתיים היחידים היו כשבעים או שמונים מפעלים שעסקו בניקוי כותנה.
עור, אוכפים, נייר וסכו"ם היו המוצרים העיקריים של תעשיות הבית.
מוצרים אלו לא התווספו לייצור הכולל בתקופה הסובייטית, כאשר התיעוש התרכז בערים סמרקנד ובוכרה.
מבחינה היסטורית עמק פרגאנה היה מעבר ביניים חשוב על דרך המשי עבור סחורות ואנשים שנסעו מסין למזרח התיכון ולאירופה.
לאחר חציית המעברים מקאשגאר בשינג'יאנג, מצאו הסוחרים הקלה מבורכת בשפע הפורה של פרגאנה, כמו גם את האפשרות לרכוש משי איכותי נוסף המיוצר במרגילן.
הייצוא המפורסם ביותר מהאזור היו הסוסים השמימיים 'מזיעי דם' שכבשו את דמיונם של הסינים בתקופת שושלת האן, אך למעשה גודלו כמעט בוודאות על הסטפה, ממערב לבוכרה או מצפון לטשקנט, ורק הובאו למכירה בפרגאנה.
במאה ה-19 התנהל סחר לא מבוטל עם רוסיה.
מסחר זה כלל כותנה גולמית, משי גולמי, טבק, עורות, עורות כבשים, פירות, כותנה, מוצרי עור, ייבוא סחורות מיוצרות, טקסטיל, תה וסוכר.
סחורה זו בחלקה יוצאה מחדש לאחר מכן לקשגאר ובוכרה.
המסחר הכולל של פרגאנה הגיע לשווי שנתי של כמעט 3.5 מיליון ליש"ט ב-1911. כיום היא סובלת מאותו שפל שמשפיע על כל הסחר שמקורו באוזבקיסטן או כזה שצריך לעבור דרכה.
הייצוא הבין-לאומי המשמעותי היחיד הוא כותנה, על אף שמפעל דייהו באנדיז'אן שולח מכוניות לכל רחבי אוזבקיסטן.
עׇמְרִי היה מלך ישראל, שלפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 882 עד 878 לפנה"ס במקביל לתבני בן גינת, ומ-878 עד 871 לפנה"ס כמלך ישראל.
עמרי הוא אביו של אחאב מלך ישראל.
לפי הכרונולוגיה המקובלת במחקר האקדמי, שנות מלכותו הן בין 884 לפנה"ס ועד 873 לפנה"ס.
עמרי הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה היסטורית וארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
עמרי היה שר צבאו של אלה בן בעשא מלך ישראל.
בשעה שהוביל מצור על העיר הפלישתית גבתון, רצח זמרי את המלך בעיר הבירה תרצה; הצבא המליך מייד את עמרי, במחנה.
לפי המקרא זמרי הספיק במשך שבעת ימי מלכותו להשמיד את כל בית בעשא, לפי הנבואה על בעשא, בטרם עלו עמרי והצבא על תרצה וצרו עליה.
זמרי ראה כי העיר נלכדה, ושרף את ארמון המלוכה עליו.
המקרא מספר כי לעמרי היה מתחרה על המלוכה, תִבְנִי בֶן גִּינַת, והעם נחלק חצי בחצי ביניהם.
המקרא אינו מספר דבר על תבני פרט לכך.
המאבק בין תבני לעמרי נמשך 4 שנים, שכן לפי המקרא זמרי מלך שבוע בלבד בשנת 27 לאסא מלך יהודה, ואילו עמרי הומלך סופית בשנת 31 לאסא.
עם זאת, עמרי ספר את ימי מלכותו מאז הומלך על ידי הצבא, כלומר 12 שנים.
לממלכת עמרי עצמה מקדיש המקרא שישה פסוקים: .
הוא מלך 12 שנים, מתוכן 6 בתרצה, ואז בנה לעצמו עיר בירה חדשה, שומרון.
זה, אם כך, כל מה שידוע ישירות על עמרי וממלכתו מתוך המקרא.
הועלתה השערה כי שמר היה ממשפחת השמרוני שבשבט יששכר, ואולי גם עמרי היה משבט זה כקודמו בעשא, אך יש ספק בהשערות אלה.
לפי מידע מקראי עקיף ייתכן שבן הדד הראשון מלך דמשק כבש ערים מידי עמרי, שכן בדור הבא בן הדד השני מציע לאחאב בן עמרי כי את "הֶעָרִים אֲשֶׁר-לָקַח-אָבִי מֵאֵת אָבִיךָ אָשִׁיב".
עמרי ובית עמרי לאור המחקר ההיסטורי, הארכאולוגי והמקראי
מתוך המחקר עולה תמונה מרשימה הרבה יותר של עמרי, מאשר זו שמסופרת בקיצור נמרץ במקרא.
עמרי הוא המלך המקראי הראשון אשר נזכר במקור חיצוני, היא מצבת מישע מלך מואב, שם מסופר כי עמרי 'ירש' (כבש) את ארץ מידבא שבעבר הירדן, ושלט כל ימיו על מואב שמדרום לה.
העיר שומרון נבנתה כעיר בירה גדולה ומרשימה עם אבני גזית וכותרות עמודים מפוארות.
הארמון נבנה בסגנון "בית חילאני" בדומה לארמונות המלכים הגדולים בסוריה.
ישראל שלטה בעבר הירדן עד מואב המרוחקת, כעולה ממצבת מישע, וטוותה ברית שלום וקשרי מסחר עם ממלכת הצידונים, ברית שחוזקה על ידי קשרי נישואין בין חצרות המלוכה.
עם זאת, כאמור, ייתכן שעמרי איבד שטחים בצפון לממלכת ארם-דמשק.
הממצאים הארכאולוגיים בשומרון מצביעים על כך שעמרי בנה את עירו החדשה על חורבותיו של יישוב דל מהמאה ה-10 לפנה"ס.
במקרא לא נאמר מה היו מניעיו של עמרי בצעד זה.
מקובל להניח כי שיקול חשוב היה מיקומה האסטרטגי והגישה הנוחה יותר ממנה אל ערי החוף ודרכי המסחר, כמו גם אל בעלי בריתו החדשים הצידונים ועריהם המרכזיות צור וצידון.
כך, על ידי קניית הר שומרון ובנייתה של עיר חדשה במקום, הבטיח עמרי לעצמו גם עיר שהיא כולה שלו.
בנוסף, יש לזכור שזמרי שרף את הארמון בתרצה כך שבכל מקרה צריך היה לבנות מחדש את הבירה, בין שבתרצה ובין שבמקום אחר.
תופעה זו של החלפת מקום מושב המלוכה תוך העדפה לבניית עיר חדשה מתועדת גם במזרח הקדום: סרגון שייסד את אכד, שמשי אדד הראשון מלך אשור שייסד את שובת אנליל, אמנחותפ הרביעי/אחנאתון שהעביר בירתו לאל-עמארנה, סרגון השני מלך אשור שהעביר את בירתו אל העיר דור שרוכין (מילולית: מבצר סרגון), ועוד.
המקרא אינו מוסר מידע נוסף על פעולותיו של עמרי במשך 12 שנות מלכותו, להוציא את העובדה שהלך בעקבות ירבעם בכל הנוגע לחטאים הדתיים, ושנקבר בשומרון (מלכים א טז, כה-כז).
פסקה זו מעוררת את השאלה: אם הדובר הוא אכן בן-הדד המובס, כיצד הוא מצהיר "ואני בברית אשלחך"?
הצהרה המתאימה למי שמנצח במלחמה ויכול להכתיב את התנאים, אך איננה מתאימה להיות הצהרתו של המנוצח.
נראים דברי הפרשנים המסורתיים כי יש במהלך הפסוק חילוף דוברים ואחאב הוא שאומר את המילים האחרונות "ואני בברית אשלחך."
על כל פנים, מפסוקים אלו עולה לכאורה שבן הדד הראשון, שכבש את כל צפון ארץ ישראל מידי בעשא, כבש גם ערים מממלכת עמרי; נראה שהארמים קיבלו כתוצאה מכך זכויות מסחריות, "חוצות", בשומרון.
לעומת זאת ממצבת מישע ניתן ללמוד שעמרי 'ירש', כלומר כבש, את ארץ מידבא אשר במישור מואב, מצפון לארנון, ואף עלה בידו לשעבד את מואב.
נתון נוסף העולה מן המקרא אודות עמרי, הוא ההתקשרות בינו לצידונים.
עם זאת ניתן להניח שהקשר נוצר עוד בימי עמרי.
לדעת החוקרים השוללים את קיומה של ממלכה מאוחדת בימי דוד ושלמה, ממלכת עמרי הייתה הממלכה המפותחת הראשונה בישראל וביהודה.
ואכן, האשורים קוראים לממלכה על שם מייסדה, "בית עמרי", וזאת שנים לאחר שבית עמרי עצמו הוכחד.
זאת, בדומה לכך שממלכת יהודה נקראה "בית דוד" על שם מייסדה, כמופיע בכתובת הארמית מתל דן.
קשה לדעת איזה מפעולות הבנייה בעיר שומרון נעשו על ידי עומרי עצמו ואיזה על ידי אחאב, וכך גם לגבי הפאר הרב המתבטא למשל בשנהבי שומרון.
בכל מקרה, ברור שעומרי הוא שהניח את היסודות לפאר ועושר זה.
בכל מקרה, על דעת הכול תקופת בית עמרי מהווה פרק חדש בתולדות ממלכת ישראל.
תקופה זו עומדת בסימן של יחסי שלום עם השכנה הקטנה מדרום, ממלכת יהודה, ואף שיתוף פעולה בין השתיים.
הברית עם הצידונים התחזקה, והביא לידי שגשוג בממלכה.
לצד זאת נכנסה לישראל השפעה דתית מפיניקיה, אשר עוררה התנגדות עזה מצד נביאי ה'.
באותה תקופה התעצמה גם ממלכת ארם-דמשק, ועד מהרה התחדשו הקרבות בין ארם לישראל.
בנוסף על כך, גם אשור החלה להתפשט מערבה, ובימי אחאב, בנו של עמרי, התרחשה ההתנגשות הראשונה בין צבא אשור לבין צבא שמנה גם את צבא ישראל בקרב קרקר שאירע ב-853 לפנה"ס.
לדעת הארכאולוגית נורמה פרנקלין מאוניברסיטת תל אביב, שני קברים שנמצאו מתחת לארמון מלכי ישראל, בשומרון המקראית, הם קברי עמרי ובנו אחאב.
המקרא מציג את המלך עמרי באור שלילי כפי שמתואר בספר מלכים במפורש .
לאור זאת שואלים חז"ל מפני מה זכה עומרי שלא רק שהיה מלך אלא שאף העמיד כמה דורות של מלכים אחריו ?
חז"ל בתלמוד מוצאים סיבה לדרוש לשבחו.
עמרי אפק (נולד ב-31 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק גם בנבחרת ישראל.
כיום פרשן כדורגל בערוץ הספורט.
אפק גדל במחלקות הנוער של הפועל קריית אונו, עד שצד את עיניהם של אנשי הפועל תל אביב שרכשו את כרטיס השחקן שלו וצירפו אותו לקבוצת הנוער של המועדון.
במהלך עונת הושאל עמרי אפק מהנוער של הפועל לקבוצה הבוגרת של מכבי יפו, שנאבקה באותה עונה בתחתית ליגת העל.
חרף העובדה שיפו ירדה לליגה השנייה בסיום העונה, הפגין אפק יכולת טובה וכבש מספר שערים שהובילו את הפועל תל אביב להחזירו לשורותיה לקראת עונת 1999/2000.
אפק פתח את עונתו הראשונה בהפועל תל אביב כשחקן ספסל, אך ככל שהעונה התקדמה הוא זכה ליותר ויותר קרדיט, ובסיום אותה עונה זכה עם הקבוצה בדאבל.