tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החברות היו מודעות לכך שסיגריות הן ממכרות מאד ופעלו במשך עשורים כדי להפוך את הסיגריות לממכרות יותר על ידי מניפולציה בניקוטין.
בניגוד למסר של הסתמכות עצמית ואוטונמיה המעשנים, שרובם הפכו למכורים לניקוטין בטבק, הפכו תלויים בטבק ושילמו סכומים ניכרים של כסף לחברות הטבק.
בניגוד למסר של אינדיבידואליזם, הפרסומת הצליחה להשפיע על אנשים לעשן מוצר שיהיה להם קשה להפטר ממנו, יפגע בבריאותם ויהרוג חלק משמעותי מבין המעשנים.
ג'יימס טוויצ'ל, מחבר "עשרים מודעות שזעזעו את העולם", אמר ל-BBC שאיש המרלבורו היה הישג, מכיוון שהוא הצליח שיווקית בתקופה בה אמריקאים למדו שסיגריות הן מוצרים מסוכנים וממכרים שיכולים להרוג אותך.
"איש המרלבורו היה חזק, חזק.
הוא אף פעם לא מדבר.
הוא כל כך קשוח," אמר מר טוויצ'ל.
"גאונות המודעה היא שבאותה עת הייתה הבנה גוברת שהדבר הזה יהרוג אותך.
זה היה מזוהה עם דמות שהייתה, על פניו, בלתי ניתנת לשינוי."
בעקבות מספר חוקים שנחקקו ושונו בארצות הברית באישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי, הוחלט בשנת 1997 להפסיק את הפרסום דרך איש המרלבורו.
לטענת מנהל המזון והתרופות האמריקאי הפרסומות משכו את הקהל הצעיר בגילאי תיכון וגרמו באותה התקופה לנזק רב.
הצעירים רצו לאמץ את הדמות שאותה איש המרלבורו מייצג ובכך התחילו לעשן ולפגוע בבריאותם..
דבר זה ייצג היבט מתמשך של תעשיית הטבק - מיקוד הפרסום והשיווק בקהלים צעירים ואף פרסום המכוון לקטינים.
דוגמאות נוספות לדבר זה היו פרסום סיגריות בהפלינטסטונס ובדיעבד התגלו מסמכים פנימייים רבים שבהם אנשי תעשיית הטבק מנסים למקד את הפרסום בגילאים צעירים.
ארבעה מתוך 'אנשי המרלבורו', ויין מקלארן, דייוויד מקלין, אריק לוסון ודייוויד מילר, נפטרו מסרטן הריאות שנגרם עקב העישון הרב.
בסרט תודה שעישנתם בבימויו של ג'ייסון רייטמן מוצגת דמות נוספת של איש המרלבורו, גם הוא חולה סרטן סופני, אשר מככב בקמפיין נגד עישון.
איש השיש (בפולנית: Człowiek z marmuru) הוא סרט פולני משנת 1977 בבימויו של אנדז'יי ויידה.
הסרט מתעד את נפילתו הבדיונית של גיבור תרבות פולני, בנאי בשם מתיאוש בירקוט, אשר הפך לגיבור העמל הסוציאליסטי בעיר (האמיתית) נובה הוטתה, שליד קרקוב.
אגניישקה, סטודנטית לקולנוע, מנסה לתעד את סיפורו של בירקוט בסרט הגמר שלה, שני עשורים לאחר שנעלם מעיניי הציבור.
הכותרת מתייחסת לפסלי השיש התעמולתיים שנעשו בדמותו של בירקוט.
לא מובן מאליו שוויידה הצליח, תחת השלטון הקומוניסטי בפולין, לבקר את הריאליזם הסוציאליסטי של נובה הוטתה, לחשוף את השימוש בתעמולה, ושחיתות פוליטית בתקופת הסטליניזם.
הסרט מנבא את התרופפות האחיזה הסובייטית שהגיע עם תנועת הסולידריות.
ויידה ניסה לפתח את הסרט במשך 15 שנה, מאז 1962.
בסרט נעשה שימוש רב בצילומי ארכיון ממצלמות הבנייה של נובה הוטתה ונושאים אחרים של פולין בתחילת העידן הקומוניסטי, כמו גם את מוזיקת התעמולה/מעוררת השראה של פולין הסטליניסטית, צילומים שייתכן ועברו עריכה בידי ויידה.
איש הניסים היא סדרת מותחן אמריקאית, שנוצרה על ידי מייקל פטרוני.
סוכנת CIA מנהלת חקירה סביב טיפוס כריזמטי שמייסד תנועה רוחנית ומעורר סערה פוליטית.
הסדרה מתמקדת בתגובתו של העולם המודרני לגבר, המופיע לראשונה במזרח התיכון בטענה שהוא מייצג את חזרתו האסכטולוגית של עיסא (ישו).
הופעתו הפתאומית וניסים לכאורה שמרחשים בסביבתו מעוררים עניין בינלאומי הולך וגובר ומעוררים ספקות מי הוא באמת, מקרה שנחקר על ידי קצינת ביון אמריקאית.
צילומים עיקריים לעונה הראשונה נערכו בעמאן, ירדן וכן בירושלים, ישראל.
בנוסף, אלבקרקי, מאונטיינאייר, אבסטנסיה, בלן, סנטה פה וקליינס קורנרס, בניו מקסיקו מיוני 2018 ועד אוגוסט 2018. הסדרה מראה סצנות בהר הבית ובכניסה למסגד אל אקצא, אך הן צולמו באולפן בעזרת מסך ירוק.
הטריילר ספג תגובות שליליות בטוויטר מכמה מוסלמים סונים, בשל קווי דמיון כביכול בין הדמות שגילם מהדי דהבי, "אל-מסיה" והתפיסה האסלאמית של האנטיכריסט, אל-מסיח א-דג'ל.
משתמש אחד טען שנחסם על ידי חשבונות הטוויטר הרשמיים של הסדרה ונטפליקס משום שהציע שהדמות היא עד-דג'ל.
חלק ממשתמשי הטוויטר ראו בכך אינדיקציה לחוסר היכולת של נטפליקס לספק בידור של ממש לקהל שאינו דובר אנגלית.
בדצמבר 2019 הוכרז במסיבת עיתונאים כי נציבות הקולנוע המלכותית של ירדן ביקשה מנטפליקס להימנע מלשדר את הסדרה בירדן בגלל הנושא הפרובוקטיבי והתוכן הדתי השנוי במחלוקת המכוסה בסדרה.
"איש השוקולד" הוא שיר שכתבה אלונה קמחי והלחין יזהר אשדות.
אשדות ביצע את השיר שיצא לאור בשנת 1992.
השיר נכלל באלבום הסולו הראשון של יזהר אשדות שנקרא בשמו.
הוא נכתב לזכרו של הזמר האמריקאי מרווין גיי אף ששמו לא מוזכר במפורש, שהיה אחד מהמוזיקאים הבולטים בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, ונרצח על ידי אביו בשנת 1984.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ב (1992) של רשת ג' דורג השיר במקום ה-11.
באחד מפרקי תוכנית הטלוויזיה "גור ואוח" בוצעו מספר גרסאות פארודיה לשיר עם מילים שונות, לחן זהה וסוגים שונים של עיבודים.
איש הציפורים מאלקטרז הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1962 בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר, עם ברט לנקסטר בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן הביוגרפי "איש הציפורים מאלקטרז" מאת תומאס גאדיס שיצא לאור ב-1955 ומתאר את סיפורו של האסיר רוברט סטראוד.
הספר הביא לפרסומו של סטראוד ברחבי ארצות הברית ולהקלה בתנאי מאסרו.
בסרט מגלם את דמותו של גאדיס, אדמונד או'בראיין, המופיע בתחילת הסרט ובסופו ומלווה בקולו את התפתחות העלילה.
הפרטים בספר ובסרט לא חופפים במלואם את המציאות.
שנת 1912, רכבת מובילה אסירים לבית הכלא הפדרלי לוונסוורת' בקנזס.
ברכבת נמצא רוברט סטראוד (ברט לנקסטר) המרצה מאסר ממושך על רצח שביצע באלסקה.
חום גבוה שורר בקרון וסטראוד שובר חלון.
בהגיעם לבית הכלא מורה המנהל הרווי שומייקר (קרל מלדן) להעבירו לתא בידוד.
בחדר האוכל מסתכסך סטראוד עם אחד השומרים ודוקר אותו למוות.
אימו, אליזבת סטראוד פונה לדרגים הגבוהים ביותר בוושינגטון די.
ונפגשת עם אשתו של הנשיא וודרו וילסון שלבסוף ממיר את עונש המוות במאסר עולם.
יום אחד בעודו הולך בגשם שוטף בחצר הכלא הוא מבחין בדרור קטן, חומל עליו ומטפל בו.
הוא יצר קשר טוב עם הסוהר שלו רנסום (רוברט ברנדון) שעוזר לו בפרטים שונים.
לבסוף הוא מקבל אישור ממנהל הכלא להחזיק את הציפור.
שכנו הקרוב, פיטו גומז (טלי סוואלס) מקבל גם כן אישור להחזיק קנריות אך מוסר לו אותן לטיפול.
תוך זמן קצר מתמלא תאו של סטראוד בכלובי ציפורים.
הוא גם מקבל כתבי עת על ציפורים וכאשר מתפשטת בהן מחלה ורובן מתות, הוא מצליח לרקוח להן תרופה.
הוא מפרסם את ממצאיו ומחקריו בעיתוני צפרות ומתפרסם.
יום אחד מבקרת אותו בכלא אלמנה חובבת ציפורים בשם סטלה ג'ונסון (בטי פילד) היא מתרשמת ממנו ולא אכפת לה שהוא אסיר שפוט למאסר עולם.
היא מציעה לו שותפות בעסק לתרופות לציפורים והוא מסכים.
בינתיים נחקק חוק של הממשל הפדרלי שאוסר על אסירים להחזיק חיות מחמד בתאיהם.
סטלה ואליזבת מעוררות את דעת הציבור וסטראוד מורשה באופן חריג להמשיך בפעילותו.
אליזבת לא סובלת את סטלה ודורשת מסטראוד להינתק ממנה.
כשהוא מסרב היא מנתקת את הקשר איתו.
סטראוד מציע לסטלה נישואים כדי שבתור נשוי לא יעבירו אותו למדינה אחרת.
הנישואים שלהם נערכים בטקס אזרחי בכלא.
זה לא עוזר לסטראוד והוא מועבר לכלא אלקטרז שם הוא לא יכול להמשיך בפעילות עם הציפורים.
הוא מבקש מסטלה להפסיק לבוא אליו ולבנות את חייה מחדש, ומתחיל לכתוב ספר על מדיניות הכליאה אך השלטונות אוסרים עליו לפרסמו.
ב-1946 פורץ מרד אסירים בכלא וסטראוד לא מצטרף ומעביר לבסוף את כלי הנשק למנהל שומייקר.
לבסוף, בשנת 1959 מועבר סטראוד לכלא נוח יותר בספרינגפילד (מיזורי).
על הרציף בסן פרנסיסקו הוא נפגש עם הסופר גאדיס (אדמונד או'בראיין), מודה לו והם מתחבקים.
כל בקשותיו לשחרור על תנאי נדחות.
הוא מת שנה לאחר הפקת הסרט.
ברט לנקסטר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
טלי סוואלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
תלמה ריטר הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
כמו כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, שחור-לבן.
איש הנצח הוא סרט פעולה-הרפתקאות פנטזיה משנת 1986, בבימויו של ראסל מולקאי , המבוסס על סיפורו של גרגורי וויידן באותו השם ומלווה במוזיקה מקורית של להקת קווין, שאף כתבה במיוחד עבור הסרט שלושה שירים, הבולט מביניהם היה "מי רוצה לחיות לנצח" שנכתב בידי בריאן מיי.
מככבים בו כריסטופר למברט, שון קונרי, קלנסי בראון ורוקסן הארט.
הסרט מתאר את שיאה של מלחמה עתיקת יומין בין לוחמים אלמותיים, אנשי נצח, הנלחמים ביניהם למוות עד שיוותר רק אחד.
קונור מקלאוד (כריסטופר למברט) נולד ברמה הסקוטית במאה ה-16. לאחר שהתאושש מפציעה אנושה בקרב, מקלאוד מנודה משבטו על ידי אנשי הכפר שלו שטוענים כי החלמתו קשורה בכישוף.
מקלאוד, שמשוטט ומתיישב בכפר אחר, נמצא על ידי איש החרב הספרדי רמירז (שון קונרי) שמסביר לו כי שניהם ועוד אחרים נולדו בני אלמוות שלא ניתן להרוג אותם בשום צורה אלא אם כן נערף ראשם.
הסרט עוקב אחר מאבקו של מקלאוד בקורגן, בן אלמוות חזק ואפל כשמקלאוד מנסה למנוע מקורגן לנצח את אנשי הנצח.
איש הנצח זכה להצלחה מועטה עם יציאתו לאקרנים, והכניס קצת מעל 12 מיליון דולר ברחבי העולם כנגד תקציב הפקה של 19 מיליון דולר, וזכה לביקורות מעורבות.
אף על פי כן, במרוצת השנים הוא הפך לסרט פולחן פופולרי, והיווה השראה לזיכיון שהניב הפקות של 4 סרטים נוספים 2 סדרות טלוויזיה, ספר, עיבוד קומיקס ומשחק מחשב.
בשנת 1985 מתמודד קונור מקלאוד מול אויב ותיק שלו, אימאן פאסיל, בחניון של המדיסון סקוור גארדן.
לאחר דו-קרב חרבות, מקלאוד כורת את ראשו של פאסיל וחווה את ה"זירוז" (quickening) – שחרור אנרגטי רב עוצמה, בו כל האנרגיה שצבר בן אלמוות המובס מועברת לבן אלמוות המנצח.
האנרגיה המשתחררת בתופעה זו היא חזקה עד כדי כך שבעקבות הניצחון של מקלאוד הזירוז גורם למכוניות רבות להיהרס, נורות חשמל רבות נשרפות ומתזי כיבוי האש מופעלים ספונטנית ברחבי החניון.
מקלאוד מסתיר את חרבו בתקרת המוסך, לפני שהמשטרה תגיע ומנסה לצאת מהמקום.
שוטרי ניו-יורק מעכבים אותו בגלל הרצח שהתרחש בחניון, אבל בהמשך משחררים אותו עקב חוסר ראיות.
ההיסטוריה של מקלאוד נחשפת באמצעות סדרת פלאשבקים.
בהרי סקוטלנד בשנת 1536, קונור הצעיר עומד להיכנס לקרב הראשון שלו מול שבט פרייזר שנמצא במלחמה עם שבט מקלאוד.
הפרייזרים נעזרים בלוחם אימתני בשם קורגן (האחרון משבטי קורגן) אשר מתנה את סיועו לפרייזרים בתמורה לזכות להרוג את קונור מקלאוד הצעיר.
במהלך הקרב קורגן דוקר את קונור באורח אנוש ומתכונן לערוף את ראשו תוך שהוא מלמל "יכול להיות רק אחד", אך בני שבטו של קונור תוקפים את קורגן לפני שהספיק להנחית את חרבו על ראשו של קונור, ומצילים את קונור מעריפה.
לאחר הקרב, קונור בניגוד לכל התחזיות מתאושש לחלוטין מפציעה קטלנית בבטנו.
בני שבטו חושבים שמדובר בכישוף, ורוצים לסקול אותו למוות.
באמצע הלינץ', המפקד של קונור, אנגוס, מרחם עליו, ומצהיר בפני כולם שקונור לא ייסקל למוות אלא יוגלה מהשבט.
קונור המגורש, משוטט בהרי סקוטלנד, מגיע לעיירה אחרת, מדחיק את חייו הקודמים כלוחם, הופך לנפח ומתחתן עם אישה בשם הת'ר.
חייו החדשים של מקלאוד מופרעים על ידי הגעתו של דון חואן סאנצ'ז וילאלובוס רמירז, איש אלמוות ספרדי ממוצא מצרי שעוקב אחרי קורגן במטרה לעצור אותו.
רמירז מתחיל לחנוך את מקלאוד ולהסביר לו את מהותם של אנשי הנצח וכיצד עליו להשתמש בכוחותיו במקביל לאימוני חרב.
רמירז מסביר שבני אלמוות נולדים ללא הסבר או סיבה, ומיועדים להילחם אחד בשני עד שיוותר רק אחד.
מלחמתם הסודית נערכת במקום ה"התכנסות", אזור גאוגרפי אחד, שכל אנשי הנצח נמשכים אליו באותו הזמן.
בכל "התכנסות" הם נלחמים אחד בשני, (למעט ב"אדמה קדושה" בה הם נמנעים מלהילחם אחד בשני) וצוברים עוד כוח על חשבון יריבם.
רמירז מסביר שאנשי הנצח ימשיכו להגיע להתכנסויות ולהילחם עד ששני האחרונים מבני מינם יישארו, ויילחמו את הקרב האחרון כדי לקבל את "הפרס" המסתורי, שהוא סך כל הכוח שצברו כל אנשי נצח לאורך השנים – "בסוף יוכל להיות רק אחד".
מקלאוד לא מעוניין במלחמה או בפרס, הוא רק רוצה חיים שקטים ולהקים משפחה עם הת'ר.
רמירז מסביר לו כי בני אלמוות אינם יכולים להביא ילדים לעולם, ושעליהם להבטיח שאנשים מרושעים כמו קורגן לא יזכו בפרס, אחרת האנושות תסבול נצח של חושך.
לילה אחד, בזמן שקונור יצא מחוץ לבית לציד, קורגן מוצא את ביתו של מקלאוד ומתחיל להילחם עם רמירז.
קורגן הורג את רמירז ועוזב את האזור.
שנים רבות לאחר מכן, הת'ר מתה מזקנה, מה שגורם למקלאוד שבור הלב להתחיל לשוטט בכדור הארץ.
הוא מאמץ את חרב הקטאנה של רמירז, כלי נשק ייחודי שרמירז מסביר כי יוצרה היה "גאון" יפני מ-593 לפני הספירה שהשתמש בטכניקות חישול שהקדימו את זמנן, ומתחיל להילחם באנשי הנצח האחרים בזמן ההתכנסויות.
בשנת 1985, ה"התכנסות" מתרחשת בניו יורק, שם מתגורר מקלאוד ופועל כסוחר עתיקות תחת הכינוי "ראסל נאש", בחנותו עובדת כמזכירה, אישה מבוגרת בשם רייצ'ל אלנשטיין שיודעת את סודותיו ומסייעת לו לנהל את החנות.
בגרסת הבמאי, מתגלה שרייצ'ל היא בתו המאומצת של מקלאוד, אותה הוא הציל מהנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ברנדה וויאט, מומחית למתכות ועובדת במעבדה לזיהוי פלילי, מוצאת בצווארו של פאסיל את שברי חרבו של מקלאוד, ולא מבינה איך הם מגיעים מחרב יפנית שמתוארכת לסביבות 600 לפני הספירה, כשהפלדה של החרב נעשתה ככל הנראה בשיטות של ימי הביניים.
וויאט עדה להתקפה של קורגן על "נאש" שנכשלת עקב הגעת המשטרה, ומתחילה להבין שמשהו מוזר קושר את כל האירועים הללו.
היא נפגשת עם "נאש" פעמיים אחר כך בתקווה ללמוד יותר על החרב הפרדוקסלית ומפלרטטת עימו.
מקלאוד מחבב אותה, אבל מבקש ממנה להשאיר אותו לבדו.
קונור נפגש עם איש נצח בשם סונדה קסטגיר, הם שניהם חברים טובים שלא מעוניינים להילחם האחד בשני ומעלים זכרונות מהעבר יחדיו.
לאחר שהם נפרדים, קסטגיר נכנס לדו-קרב עם קורגן ומפסיד.
וויאט, שמשוכנעת שיש תעלומה בכל הסיפור של נאש חוקרת את עברו ומוצאת ראיות לכך שהוא חי במשך מאות שנים ומדי כמה עשרות שנים מאמץ זהויות בדויות של ילדים שמתו בגיל צעיר.
ביום ההולדת של הת'ר, מקלאוד מדליק נר לזכרה בכנסייה קתולית.
קורגן מגיע למקום, ומספר למקלאוד שהם כעת בני האלמוות האחרונים שנותרו.
קורגן גם מגלה למקלאוד שהוא אנס את הת'ר לאחר שהרג את רמירז.
מקלאוד מתרגז, אבל לא יכול לפגוע בקורגן על אדמה קדושה, ולכן עוזב את המקום.
ברנדה מתעמת עם מקלאוד, שמסביר לה את זהותו האמיתית.
לאחר שבילו את הלילה יחד, הם נפרדים, (בגלל רצונו של מקלאוד להימנע מלגרור את וויאט למלחמה שלו עם קורגן) אך קורגן מוצא את ברנדה וחוטף אותה כדי לאלץ את מקלאוד להילחם קרב אחד אחרון.
מקלאוד מחליט שהגיע הזמן להשאיר אחריו את זהותו של "ראסל נאש", ללא קשר לתוצאות העימות עם קורגן.
הוא נפרד מרייצ'ל והולך להילחם עם קורגן באולפני סילברקאפ בקווינס.
לאחר דו-קרב ארוך, קונור מצליח להרוג את קורגן וזוכה בפרס.
קונור חוזר לסקוטלנד עם ברנדה, ומגלה שהוא עכשיו גבר בן תמותה שיכול להזדקן ולהביא ילדים לעולם.
ברנדה שואלת את מקלאוד מהו הפרס?
ועל כך הוא משיב כי הפרס הוא למעשה היכולת לקרוא את מחשבותיהם ורגשותיהם של אנשים ברחבי העולם ולהניע אותם כרצונו.
מקלאוד מקווה לעודד שיתוף פעולה, הבנה ושלום למין האנושי.
כריסטופר למברט בתפקיד קונור מקלאוד, בן אלמוות בן המאה ה-16 שנולד בגלנפינן, סקוטלנד ליד חופי לוך שיל.
תחת הכינוי ראסל נאש, ההיילנדר הסקוטי חי ועובד כסוחר עתיקות בניו יורק בשנת 1985.
שון קונרי בתפקיד דון חואן סאנצ'ז וילאלובוס רמירז, בן אלמוות ממוצא מצרי שחי תקופה מסוימת ביפן ואחר כך בספרד.
רמירז מזהה שקורגן רודף אחר מקלאוד, ומחליט לאמן אותו כדי שיהיה לו סיכוי להישאר בחיים.
קלנסי בראון כקורגן, האויב הראשי של מקלאוד, החבר האחרון בשבט קורגן הידוע לשמצה.
בשנת 1985 הוא נוסע לניו יורק בשם "ויקטור קרוגר" בכוונתו להרוג את בני האלמוות המעטים שנותרו ולקבל את "הפרס".
רוקסן הארט בתפקיד ברנדה וויאט, מדענית פלילית ומומחית מתכות שעוזרת לחקור את מקרי עריפת הראש שמתחילים לצוץ בניו-יורק.
ביטי אדני בתפקיד הת'ר מקלאוד, אשתו הראשונה של מקלאוד.
לאחר שמקלאוד מגורש מהכפר שלו, הוא מתחיל איתה חיים חדשים.
היא חיה עם מקלאוד שנים רבות עד שהיא מתה מזקנה.
אלן נורת' בתפקיד סגן פרנק מורן, עמיתה למעבדה של ברנדה במשטרת העיר ניו-יורק
ג'ון פוליטו בתפקיד הבלש וולטר בדסו, בלש ממשטרת העיר ניו יורק העובד לצידו של מורן.
שילה גיש בתפקיד רייצ'ל אלנשטיין, מזכירתו היהודייה בגיל העמידה של מקלאוד ובתו המאומצת.
מקלאוד הציל אותה כשהייתה ילדה קטנה מהנאצים בתקופת השואה, רייצ'ל היא בת התמותה היחידה שיודעת את זהותו האמיתית של מקלאוד.
יו קווארשי בתפקיד סונדה קסטגיר, איש נצח וחברו הטוב של מקלאוד.
כריסטופר מלקולם בתפקיד קירק מטונאס, יוצא מלחמת וייטנאם שחווה התפרקות עת הוא חוזה בדו-קרב בין קורגן לקסטיגיר.
פיטר דיימונד בתור אימאן פאסיל, איש נצח צרפתי.
פאסיל תוקף את מקלאוד לפני שהוא יכול להוציא את חרבו, בחניון של המדיסון סקוור גארדן.
סיליה אימרי בתור קייט מקלאוד, אהובתו של קונור בשנת 1536, לפני שפגש את הת'ר, אשר מעודדת את אנשי הכפר להוציאו להורג לאחר החלמתו הפלאית מפציעה אנושה בשדה הקרב.
בילי הרטמן וג'יימס קוסמו בתפקיד דוגאל מקלאוד ואנגוס מקלאוד, בני דודיו של קונור ומנהיגי שבט מקלאוד.
קורין ראסל בתור קנדי, זונה שקורגן שוכר.
המתאבקים המקצועיים גרג גאנה, ג'ים ברונזל, סם פאטו, מייקל הייז, טרי גורדי ובאדי רוברטס מופיעים כעצמם בסצנות הפתיחה של הסרט אשר מתארת קרב היאבקות במדיסון סקוור גארדן.
אף על פי שהאירוע בסרט מתקיים כביכול במדיסון סקוור גארדן, למעשה הוא צולם בברנדן בירן ארנה בניו ג'רזי.
גרגורי וויידן כתב את התסריט להיילנדר, כמשימה כיתתית בזמן שהיה סטודנט לתואר ראשון בתוכנית לתסריטאות באוניברסיטת UCLA.
וויידן השתמש בסרטו של רידלי סקוט, "הדואליסטים" מ-1977 כהשראה לסיפורו.
לאחר קריאת התסריט, המורה של ווידן המליץ לו לשלוח אותו לסוכן.
וויידן מכר את התסריט תמורת 200 אלף דולר.
התסריט שלו היה לטיוטה הראשונה של מה שיהיה בסופו של דבר התסריט לסרט "איש הנצח" מ-1986.
לדברי וויידן, "הרעיון של הסיפור היה בעצם שילוב של רעיון מ"הדואליסטים" – הבחור רוצה לסיים דו-קרב לאורך שנים – וביקור שערכתי הן בסקוטלנד והן בתצוגת השריון של מגדל לונדון, שם חשבתי, "מה אם היית הבעלים של כל זה?
מה אם היית לובש את זה לאורך כל ההיסטוריה והיית עושה למישהו סיור בחייך דרכו?" הסצנה הזו היא בעצם בסרט.
לדברי ויליאם פנצר, מפיק היילנדר: הסדרה, "וכאן הכול נפל על מקומו – הרעיון שיש בני אלמוות והם היו מסוכסכים זה עם זה, והובילו חיים סודיים שכולנו לא מודעים להם."
בריאיון שנערך בשנת 2006 עם "עלית הפעולה", העיר גרגורי וידן, "תמיד נדהמתי שפרויקט שכתבתי כסטודנט באוניברסיטת UCLA התפתח לחיים משל עצמו.
אני חושב שהמשיכה של הסיפור היא הייחודיות של סיפור שיש לו לב רגשי, ונקודת מבט מעניינת על חיי נצח."
הטיוטה המקורית של וידן לתסריט נבדלה משמעותית מהסרט.
הסיפור הראשוני היה אפל יותר ואלים יותר.
קונור נולד בשנת 1408, ולא בשנת 1518. הוא גר עם אמו ואביו.
הת'ר לא קיימת; קונור מובטח לילדה בשם מארה, הדוחה אותו כאשר היא מגלה שהוא בן אלמוות.
קונור עוזב את הכפר שלו ברצון, במקום להיות מגורש.
השם הבדוי שלו בציר הזמן של ההווה הוא ריצ'רד טופין וכלי הנשק שלו הוא חרב רחבה בהתאמה אישית.
רמירז הוא ספרדי יליד 1100, במקום מצרי קדום שנולד יותר מאלפיים שנה קודם לכן.
קורגן ידוע בשם האביר, המשתמש בכינוי קרל ויליאם סמית'.
הוא לא פרא, אלא רוצח בדם קר.
איש השנה של "העולם הזה" נבחר מדי תחילת שנה עברית על ידי עורך השבועון "העולם הזה", אורי אבנרי בעקבות הרעיון של איש השנה של המגזין "טיים".
כאיש השנה נבחר שלדעת אבנרי השפיע ביותר על השנה החולפת, לחיוב או לשלילה.
הגיליון שבו הופיע איש השנה הוקדש רובו ככולו לאישיות שנבחרה.
הוא נפתח במאמר מקיף של אבנרי על האיש שנבחר, הביוגרפיה שלו, עמדותיו ודעותיו.
בהמשך הובא ניתוח אירועי השנה שחלפה ושורת כתבות על אנשי השנה בתחומי החיים השונים בישראל ומחוצה לה.
לראשונה פורסם איש השנה לשנת תשי"א, בגיליון של 27 בספטמבר 1951. איש השנה הזה, העולה החדש האלמוני הוא המקרה היחיד שבו נבחרה קבוצה ולא אדם יחיד.
אריאל שרון נבחר שלוש פעמים לאיש השנה.
משפחת דיין תרמה שלושה אנשי השנה: משה דיין (תשכ"ז), בתו יעל דיין (תשי"ט) ובנו אסי דיין (תש"ל).
רק שלוש נשים נבחרו לאיש השנה: יעל דיין, גולדה מאיר (תשל"ב) וגאולה כהן.
שלושה שאינם ישראלים נבחרו כאיש השנה: גמאל עבד אל נאצר, אדולף אייכמן ורוחאללה ח'ומייני.
אריה דרעי, איש השנה תשמ"ט היה האחרון שנבחר על ידי אבנרי.
איש המערב הוא מערבון אמריקאי משנת 1958 בבימויו של אנתוני מאן, עם גרי קופר, ג'ולי לונדון ולי ג'יי.
הסרט ספג ביקורות אך ז'אן-לוק גודאר שהיה אז מבקר קולנוע קבע שזה הסרט הטוב ביותר של השנה.
עם השנים הוא הפך לסרט פולחן והמבקר פיליפ פרנץ' קבע שזאת יצירת מופת של אנתוני מאן.
התסריט נכתב בידי רג'ינלד רוז והוא מבוסס על הרומן "The Border Jumpers" של ויל בראון (1955).
בסרט יש כעין חזרה לסצנה בו עומד גרי קופר בקרב אקדחים נגד פושעים כמו בסרט בצהרי היום (1952) ולבסוף מחסל את כולם.
השחקן רוברט וילק שהיה גם אז בין האקדוחנים שנלחמו בו נלחם בו גם כעת.
ג'ולי לונדון הקליטה את השיר "איש המערב" שלא נכלל בסרט.
לינק ג'ונס (גרי קופר) מגיע רכוב על סוסו מהעיירה "התקווה הטובה" לעיירה קרוסקאט בטקסס.
הוא עולה על רכבת לפורט וורת' ובתיקו כסף שנאסף על ידי אנשי עיירתו למטרת שכירת מורה.
ברכבת הוא מכיר את סאם ביסלי (ארתור או'קונל) שמכיר לו את בילי אליס (ג'ולי לונדון), זמרת בסלונים שלדברי ביסלי המהמר והרמאי, תוכל לשמש לו גם בתפקיד מורה.
הרכבת נעצרת והנוסעים מתבקשים לעזור להעמיס גזרי עצים להסקה.
באותו רגע הם מותקפים על ידי ארבעה שודדים.
ויליאמס) שישב בקרון והאזין לשיחה, חוטף את תיקו של לינק.
שומר הרכבת מצליח להניס את ארבעת השודדים ולפגוע באלקוט.
הרכבת נסתלקת במהירות ובשטח נשארים לינק, בילי וביסלי.
הם מתחילים לצעוד ומגיעים לשורת צריפים.
שם הם מוצאים את השודדים.
מתברר שלינק היה בעבר חבר הכנופיה הזאת שבראשה עומד דוק טובין (לי ג'יי.
לפני 12 שנה הוא החליט לחזור למוטב, נטש אותם וכעת גר בקהילת "התקווה הטובה" נשוי עם שני בנים ומקובל בקהילה אף על פי שהם יודעים על עברו.
דוק טובין מקבל אותו בחמימות ומבקש ממנו להצטרף שוב לחבורה שכוללת את קולי טובין (ג'ק לורד) אחיינו של דוק, פונצ'ו (רוברט וילק) וטראוט (רויאל דנו).
קולי הוא האלים ביניהם, הוא מציית להוראתו של דוק להרוג את אלקוט הפצוע ולגאול אותו מיסוריו.
לינק וביסלי חופרים לו קבר וקולי רוצה לאנוס את בילי.
הוא מצמיד סכין לצווארו של לינק ומורה לבילי להתפשט.
רק כשלינק מסכים להצטרף לחבורה מורה דוק לקולי לשחרר אותו.
למחרת מגיע למקום אחיין נוסף, קלוד טובין (רוברט דהנר), שרוצה לחסל את לינק היות שהוא זוהה בתחנת הרכבת על ידי השריף של קרוסקאט.
דוק מסרב ומודיע לכולם שהם יוצאים לשדוד את הבנק בעיירה לאסו.
בדרך מתעמת לינק עם קולי ומתחיל להפשיטו, קולי יורה בו אך פוגע והורג את ביסלי ובתגובה הורג אותו דוק.
לינק וטראוט יוצאים ללאסו ומוצאים שם עיר רפאים.
הבנק נטוש ובתוכו נמצאת אישה שמאיימת עליהם באקדח.
טראוט יורה בה למוות ובעקבות זאת יורה בו לינק והורג אותו.
למקום מגיעים פונצ'ו וקלוד במטרה לחסל את לינק אך הוא מתגבר עליהם והורג אותם.
לינק חוזר לבסיס ומסתבר לו שבילי הוכתה ונאנסה על ידי קלוד.
הוא מוצא את קלוד ובדו-קרב אקדחים הוא מחסל אותו ומוצא בכיסיו את צרור הכסף של אנשי "התקווה הטובה".
לינק ובילי עוזבים את המקום.
בילי אוהבת את לינק אבל יודעת שהוא יחזור למשפחתו והיא תחזור להיות זמרת.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרי קופרלינק ג'ונסג'ולי לונדוןבילי אליסזמרתלי ג'יי.
קובדוק טוביןשודדארתור או'קונלסאם ביסליג'ק לורדקולי טוביןשודדרויאל דנוטראוטשודדרוברט וילקפונצ'ושודדג'ון דנרקלוד טוביןשודד
איש המערב הוא מערבון אמריקאי משנת 1940, בבימויו של ויליאם ויילר, עם גרי קופר, וולטר ברנן ודוריס דוונפורט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של סטיארט לייק והוא מתבסס על דמותו האמיתית של השופט רוי בין שהיה בעל מסבאה בו היה עורך את משפטיו כשהוא נעזר בחבר מושבעים יושבי המסבאה.
לפי התסריט הייתה לו "יד קלה" לחריצת גדרי דין של מוות בתלייה אף על פי שבמציאות היו רק שני מקרים כאלה.
קורות חייו בתסריט שונות מהמציאות פרט לעובדה שהיה מעריץ נלהב של השחקנית לילי לנגטרי שבמציאות לא נפגש אתה מעולם.
העיירה שנקראת בסרט וינגארון נקראת במציאות לנגטרי (על שם צ'ארלס לנגנטרי שלא קשור ללילי לנגטרי) ממערב לנהר פקוס ושם נמצא עדיין הצריף בו ניהל דין את המסבאה ואת המשפטים שלו.
הצריף נקרא "שושנת ג'רזי" לכבוד לילי לנגנטרי והוא משמש כיום אתר תיירות.
וולטר ברנן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור המקורי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
טקסס 1882, קיים מאבק קשה בין בוקרים לחוואים.
השופט רוי בין מצדד בבוקרים.
באחד מההתנגשויות נהרג בוקר על ידי חוואי.
החוואי מובא למשפט במסבאה של בין ולאחר משפט קצר והסכמה של "חבר המושבעים" הוא נתלה.
החוואית ג'יין מתיוס (דוריס דוונפורט) מגיעה למסבאה ומטיחה דברים קשים בשופט בין.
למקום מובא בוקר משוטט החשוד בגניבת סוסו של "צ'יקנפוט" (פול הרסט).
הבוקר הוא קול הרדן (גרי קופר) השופט עומד לחרוץ את דינו לתלייה והקברן לוקח כבר מידות לארון הקבורה...
הרדן שם לב ותמונות של לילי לנגטרי שמכסות את הקירות.
הוא אומר לבין שהוא מכיר אותה אישית.
היא נמצאת כעת באל פאסו והוא מוכן לרכב לשם ולהביא לו תלתל משיערה.
בין מתלהב ומשעה את גזר הדין מה עוד שגנב הסוס האמיתי (טום טילר) מגיע ובעימות עם השופט והרדן הוא נהרג.
הרדן שהתרשם מעמידתה של ג'יין מתיוס מגיע לחוותם ומתקבל בידידות על ידי אביה קליפט (פרד סטון).
הוא מתאהב בג'יין והיא מרשה לו לגזור תלתל משיערה.
את התלתל הזה הוא מביא לבין בתנאי שיפסיק לתמוך בבוקרים.
החוואים ובראשם הוד ג'ונסון (דיינה אנדרוז) מתארגנים כדי להרוג את בין והרדן מצליח להגיע ראשון ולמנוע זאת.
החוואים צוהלים אבל כעבור זמן קצר הם מותקפים על ידי הבוקרים, היבול והבתים נשרפים וקליפט נהרג.
החוואים נאלצים לנטוש את נחלתם.
הרדן מגיע לבין שלא מוכן להישבע בתלתלה של לילי לנגטרי ומודה שהוא תמך בהתקפה.
הרדן רוכב לפורט דייוויס מנגיש תלונה לשריף.
הוא ממונה מיד לסגן שריף.
לילי לנגטרי עומדת להופיע בפורט דייוויס.
בין מגיע לשם לא לפני שהוא קונה את כל הכרטיסים כדי שיהיה לבד באולם.
הרדן אורב לו ומיד לפני הפתיחה מתפתח ביניהם דו-קרב יריות.
בין נפצע קשה והרדן נושא אותו בידיו ומציג אותו בפני לילי לנגטרי.
בין מתעורר קצת, משאת חייו הוגשמה, הוא נפגש עם אלילתו.
כעבור זמן קצר הוא נופח את נשמתו.
כעבור שנתיים הרדן וג'יין כבר נשואים והם מתבוננים בשיירת החוואים החוזרים לנחלתם.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרי קופרקול הרדןוולטר ברנןרוי ביןשופטדוריס דוונפורטג'יין מתיוסחוואיתפרד סטוןקליפט מתיוסחוואידיינה אנדרוזהוד ג'ונסוןחוואיפול הרסטצ'יקנפוטליליאן בונדלילי לנגטרישחקניתטום טילרקינג אוונסגנב סוסים
איש המרתון הוא מותחן מ-1976 המתאר את התמודדותו של סטודנט תמים (דסטין הופמן) שהופך להיות מעורב, בעל כורחו, בפרשה שבה מעורבים סוכנים ממשלתיים, פושע נאצי (לורנס אוליבייה) ועוזריו, הרודפים אחרי יהלומים שנשדדו מיהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הסרט, בבימויו של ג'ון שלזינגר, התבסס על ספר שכתב ויליאם גולדמן.
הסרט זכה להצלחה רבה, ואוליבייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט.
גיבור הסרט, תומאס בבינגטון "בייב" לוי (דסטין הופמן), הוא סטודנט לתואר שלישי בהיסטוריה באוניברסיטה בניו יורק ורץ מרתון חובב.
לוי הלך בדרכי אביו, שעסק אף הוא בהיסטוריה והתאבד לאחר שנחשד בקומוניזם בתקופת המקארתיזם.
אחיו של לוי, הנרי "דוק" לוי (רוי שיידר), עובד באופן רשמי כמנהל בחברת נפט אך בפועל משמש כסוכן ממשלתי לתפקידים מיוחדים תחת פיקודו של פיטר "ג'ני" ג'נוואי (וויליאם דביין ).
במסגרת תפקידו הממשלתי מסייע "דוק" לפושע נאצי בשם ד"ר כריסטיאן זל (לורנס אוליבייה) על מנת שיסגיר פושעים נאצים אחרים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת ד"ר זל במחנה אושוויץ, שם כונה "המלאך הלבן" (der weiße Engel) בגלל שערו הלבן.
בתקופת שהותו במחנה הריכוז אסף זל יהלומים של יהודים שנרצחו שם וברח לאחר המלחמה לדרום-אמריקה לאחר שהיהלומים הופקדו בכספת בניו יורק.
זל משתמש בבלדרים כדי להעביר יהלומים מהכספת בניו יורק לשימושו בדרום אמריקה.
תחילה השתמש בשירותיו של אחיו קלאוס זל, ולאחר שנהרג החליף אותו הסוכן "דוק" לוי.
זל לא סומך על "דוק" ומחליט להפסיק את השימוש בבלדרים ולהגיע אישית לניו יורק כדי לאסוף את כל היהלומים.
"דוק" מעריך שזל יגיע לניו יורק, ותחת מסווה של ביקור אחיו "בייב" מגיע גם הוא לעיר.
הוא נפגש עם אחיו במסעדה שם הוא חושף שחברתו השווייצרית של "בייב", אלזה אופל, אינה מי שהתיימרה להיות וכי הוא חושד שהיא שליחתו של זל שמנסה לפגוע בשני האחים.
"דוק" נפגש עם זל ומבקש ממנו לא לערב את אחיו, אולם זל מנצל רגע של חוסר תשומת לב של "דוק" ודוקר אותו בלהב סכין המוסתרת בשרוול מעילו.
"דוק" הפצוע מצליח להגיע לדירתו של "בייב" שם הוא מת.
"בייב" נחקר על ידי המשטרה ובהמשך על ידי "ג'יין" (מפקדו של "דוק"), שלוחץ על "בייב" לגלות מה אמר לו "דוק" לפני מותו, אך "בייב" טוען שאחיו לא מסר לו כלום.
בהמשך נחטף "בייב" מדירתו על ידי שני גברתנים ונמסר לזל.
זל, שגם הוא מעונייין להוציא מ"בייב" את דבריו האחרונים של אחיו, משתמש בידע שלו בתחום רפואת שיניים כדי לענות את "בייב" על ידי קידוח חורים בשיניו.
על אף העינויים ממשיך "בייב" לטעון שאחיו לא דיבר לפני מותו, והעינויים נמשכים עד שהסוכן "ג'יין" מצליח לשחרר אותו.
"ג'יין" מנסה, שוב, להוציא מ"בייב" מה אמר אחיו לפני מותו.
כש"בייב" מתעקש שהוא לא אמר כלום חושף "ג'יין" את פרצופו האמיתי ומגלה שהוא בעצם סוכן כפול ומשרת למעשה את זל וארגונו הנאצי, ואז מסגיר את "בייב" לידיו של זל.
זל ממשיך לענות את "בייב" עד שהוא מצליח לברוח ברגל כשהכנופיה הנאצית בעקבותיו.
"בייב" מנצל את יכולות הריצה שלו ומצליח לחמוק מרודפיו, כשדמותו היחפה של אבבה ביקילה באולימפיאדת רומא עומדת מול עיניו.
"בייב" מטלפן לחברתו השווייצרית, אלזה אופל, ומבקש את עזרתה, וזו אוספת אותו לביתה, שם מתברר שבית זה שייך לקלאוס זל (אחיו של ד"ר כריסטיאן זל), מה שמבהיר ל"בייב" שחברתו שייכת גם היא לארגון הנאצי.
"ג'יין" והנאצים מגיעים לבית, ו"בייב" לוקח את אלזה כבת ערובה.
"ג'יין" הורג את שני עוזריו ולאחר מכן מנהל משא ומתן עם "בייב" ומסכם איתו ש"בייב" יהרוג את זל כנקמה על מות אחיו ו"ג'יין" יקבל את היהלומים.
אלזה מזהירה את "בייב" ש"ג'יין" מתכנן לבגוד בו, ואז "ג'יין" יורה בה למוות ו"בייב" יורה בו והורג אותו.
בזמן שקרב היריות מתחולל אוסף זל את היהלומים ומגיע לרובע היהלומים ברחוב 47 כדי להעריך את מחירם לקראת מכירתם.
שני ניצולי שואה מבוגרים מאושוויץ מזהים את זל ומתחילים לרדוף אחריו ולזעוק לעזרה.
אחת מהשניים נפגעת על ידי מכונית ברחוב והניצול השני נרצח על ידי זל בעזרת הסכין המוסתרת בשרוולו.
הפגישה הגורלית בין "בייב" לזל מתקיימת במתקן ויסות מים בדרום סנטרל פארק.
"בייב" משיג שליטה על היהלומים, ולאחר שזל מספר לו על מעורבותו ברצח אחיו ואביו זורק "בייב" את היהלומים לתחתית מאגר המים.
זל מנסה לקפוץ למים כדי לאסוף את היהלומים, אך מועד והלהב המוסתר בשרוולו נתקע בבטנו והורג אותו.
הדמותשחקן/שחקניתתפקיד בסרטתומאס "בייב" לוידסטין הופמןסטודנט לתואר שלישי בהיסטוריה באוניברסיטה בניו יורק ורץ מרתון חובב.
אחיו של "דוק" לוי.הנרי "דוק" לוירוי שיידראחיו של תומאס "בייב" לוי.
סוכן ממשלתי וסייען של כריסטיאן זלד"ר כריסטיאן זללורנס אוליבייהנאצי ששירת כרופא באושוויץ.
מנהל מרדף אחר היהלומים ששדד מיהודיםפיטר "ג'ני" ג'נוואיוויליאם דביין מפקדו של "דוק" לוי בארגון הממשלתי הפועל כסוכן כפול וכסייען של זלאלזה אופלמרתה קלר חברתו השווייצרית של "בייב" וסייענית של זל
הסרט התבסס על ספר בשם דומה שכתב ויליאם גולדמן ב-1974. ב-1975 התבקש גולדמן להפוך את ספרו לתסריט שהפך לסרט בבימויו של ג'ון שלזינגר ובהפקתם של רוברט אוונס וסידני בקרמן .
צילומי הסרט החלו באוקטובר 1975 והסתיימו בפברואר 1976. חלק מהסצנות צולמו ברחובות ניו יורק.
היה זה הסרט השני שבו נעשה שימוש בטכנולוגיית הצילום המתקדמת סטדיקאם בסצנות הריצה ברחובות העיר.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 באוקטובר 1976 וזכה להצלחה.
לורנס אוליבייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט זה.
כמו כן זכה אוליבייה בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט.
הופמן היה מועמד ב-1976 לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה; וב-1977 לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
דמותו של כריסטיאן זל דורגה במקום 34 בדירוג מאה שנים...
הסרט זכה להצלחה בקופות כמו גם בדירוגים של מבקרי הקולנוע והצופים (7.35/10 באתר Rotten Tomatoes).
יחד עם זאת, בעקבות ביקורת בהצגות הבכורה על עודף אלימות החליט הבמאי לחתוך כמה סצנות.
"איש הסתיו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1972 חברת התקליטים התקליט חיפה, כסינגל מתוך אלבום האולפן הראשון שלה למבוגרים, אילנית.
מילותיו של השיר חוברו על ידי דודו ברק לצד לחנו של בעז שרעבי.
ב-3 ביולי נכנס למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום ה-12 – הכניסה הגבוהה ביותר של שיר בשבוע זה.
ב-21 באוגוסט עלה למקום השני – המיקום הגבוה אליו הגיע.
ב-9 באוקטובר, לאחר 13 שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי.
על-אף הצלחתו במצעד השבועי, לא נכנס לדירוג השנתי של התחנה.
איש הקוף הוא סרט מותחן פעולה בבימויו של דב פאטל, ותסריט מאת פאטל, פול אנגנוולה, ג'ון קולי.
בסרט מככבים פאטל ושרלטו קופלי בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-5 באפריל 2024, ובישראל ב-4 באפריל 2024, תחת הפצת "סרטי יוניברסל".
בכפר מיוער בהודו, קיד מתגורר עם אמו נילה ושואב השראה מהסיפורים על הנומאן שהיא מספרת לו.
באבא שאקטי, גורו רוחני חסר רחמים בעיר הסמוכה יאטאנה, שולח את רנה סינג, מפקד המשטרה המושחת, לפנות את תושבי הכפר ולרכוש את אדמתם עבור פרויקט הנדל"ן שלו.
הכפר נטבח, אבל נילה מצליחה להסתיר את קיד לפני שראנה הורג אותה ומעלה את גופתה באש.
ניסיונותיו העקרים של קיד להציל אותה משאירים את ידיו שרופות ומצולקות.
שנים מאוחר יותר, קיד מתפרנס בשכונות העוני של יאטאנה כלוחם רעול פנים במקדש טייגר, מועדון אגרוף תת-קרקעי, שם הוא מקבל בונוסים כספיים כדי להפסיד.
הוא מתכוון לנקום בבאבא, היום דמות פוליטית רבת השפעה, ובראנה, שפוקד את קינגס, בית בושת יוקרתי בניהולה של קוויני קאפור.
הוא משיג עבודה במטבח, שם הוא משתמש בכינוי "בובי" מתוך מוצר ניקוי שראה ומתיידד עם אלפונסו, גנגסטר שעובד עבור קוויני.
קיד עוזר לאלפונסו לזכות בהימור גדול על קרב במקדש טייגר בתמורה לקידום לתפקיד מלצר כדי לקבל גישה לקומת האח"מים.
הוא קונה אקדח ומאלף כלב משוטט לשאת אותו לדלת האחורית כדי להימנע ממעגל האבטחה.
הוא מגיש לרנא קוקאין עם אבקת אקונומיקה כדי להתעמת ולירות בו בשירותים.
ניסיון ההתנקשות הזה נכשל ומאלץ את קיד להילחם בדרכו לצאת מהבניין.
נמלט בריקשה של אלפונסו, הוא מתרסק במהלך מרדף משטרתי ונעצר, אך נמלט תוך מאבק בשוטרים.
המרדף מסתיים כאשר הוא נורה על ידי המשטרה ונופל לנהר.
הוא ניצל על ידי אלפא, השומר של ארדהאנארישווארה, מקדש מקומי שקהילת ההיג'רה שלו מהווה מטרה לתנועה הפוליטית ההולכת וגדלה של באבא.
כשנודע לו שהוא כעת מבוקש נמלט, קיד מתאושש במקדש.
אלפא מנחה אותו בחוויית הזיה בה הוא מסוגל להתמודד עם טראומת מותה של אמו.
עכשיו עם מטרה חדשה, קיד מתאמן בקרב כדי להילחם גם למען עצמו וגם למען הנדכאים ואנשי המעמד הנמוך בחברה בקריאת תיגר נגד האליטה.
כאשר מקדש היג'רה מאוים, הוא חוזר להילחם במקדש טייגר, מהמר בגדול על עצמו.
הוא יוצא מנצח עם מספיק כסף כדי להציל את המקדש של אלפא, הקהל מעודד אותו בתור "איש הקוף".
במהלך פסטיבל הדיוואלי, המועמד של באבא נבחר בבחירות שנערכות ובכירי מפלגת הריבונות הלאומנית שלהם חוגגים במועדון קינגס.
קיד מלבין את מסכת הקוף שלו בלבן ומחבק את זהותו של הנומאן, נלחם פנימה עם כלי נשק מאולתרים, ואלפא והלוחמים שלה מצטרפים אליו.
קוויני מנסה לירות בקיד, אך נהרגת על ידי סיטה, אחת מהזונות המנוצלות ועמיתתו לעבודה של קיד.
באמצעות האגודל הכרות של קוויני הוא נכנס לפנטהאוז, מתעמת עם ראנה ומכה אותו למוות בקרב אגרופים.
הוא מגיע לבאבא שבקומה העליונה, זה האחרון פוצע אותו בלהבים חבויים בבגדיו.
אך לבסוף קיד הורג את באבא באמצעות אותם להבים.
לאחר שלבסוף נקם את מותה של אמו, קיד מתמוטט מפציעותיו, מעלה זיכרונות על נילה ועל מסירותו להנומאן.
ב-29 באוקטובר 2018, דווח כי דב פאטל יעשה את הופעת הבכורה שלו עם סרט מותחן פעולה בשם "איש הקוף".
ב-12 במרץ 2021, הוכרז שצילומי הסרט הסתיימו ו"נטפליקס" רכשה את זכויות הסרט, המתואר כ"ג'ון וויק במומבאי".
לאחר סיום הפקת הסרט בנטפליקס קיבלו רגליים קרות והחליטו לוותר על הפצת הסרט בטענה שהאלימות גבוהה מידי ושאינה תתקבל יפה בקרב הקהל ההודי אליו הסרט כיוון, אבל ייתכן שנטפליקס חששו יותר מהאמירות הפוליטיות של הסרט והביקורות הציבוריות שהן יגררו.
לאחר פרישת נטפליקס ג'ורדן פיל צפה בסרט, וציין שהוא ראוי לעלות לאקרנים, ורכש את הזכויות מנטפליקס תחת "Monkeypaw Productions" חברת ההפקה שלו, מאוחר יותר, נמסר כי "סרטי יוניברסל" תפיץ את הסרט ברחבי העולם.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס סאטורן2 בפברואר 2025הסרט הבינלאומי הטוב ביותרפרס הסופר של בחירת המבקרים7 באוגוסט 2025סרט האקשן הטוב ביותרהשחקן הטוב ביותר בסרט אקשןדב פאטל
איש השלג הוא מותחן פסיכולוגי משנת 2017 בבימויו של תומאס אלפרדסון ותסריט מאת פיטר סטרוג'ן והוסיין אמיני.
הסרט מבוסס על הרומן הפופולרי בעל אותו השם של יו נסבו, ועוקב אחר הבלש הארי הולה, בגילומו של מייקל פסבנדר, שמנסה לפענח סדרת רציחות בנורווגיה הקפואה.
בסרט משתתפים גם רבקה פרגוסון, שרלוט גינסבורג ו-ג'יי קיי סימונס.
הסרט הופק בתקציב מוערך של 35 מיליון דולר אך נכשל בקופות והכניס כ-43 מיליון דולר בלבד בכל העולם.
הבלש הארי הולה נאבק באלכוהוליזם ובחיים אישיים מסובכים בזמן שהוא נקרא לחקור רצח מזעזע בעיר אוסלו.
הקורבן נמצא עם ראש כרות וגוף מכוסה כולו בשלג.
כעבור זמן קצר, הול מגלה שייתכן שהוא עוסק ברוצח סדרתי אשר מתעורר שוב לאחר זמן ממושך, עם סימן מזהה של בובת שלג המזוהה ליד זירות הרצח.
בעזרתה של הבלשית החדשה, קטרין בראט, גוללים את מסכת הרציחות ומגלים קשרים מטרידים בין הקורבנות.
במרדף אחר פענוח עברו האפל של הרוצח, ובכל לחץ המכוון לתפוס אותו לפני שיעשה את המהלך הבא שלו, הול מתעמת עם רשת של שקרים, בגידות וסודות החפצים להישאר קבורים מתחת לשלג הקפוא.
מייקל פסבנדר בתפקיד הבלש הארי הולה - חוקר סדרת רציחות בנורווגיה
רבקה פרגוסון בתפקיד קטרין בראט - בלשית חדשה שאפתנית
שארלוט גינסבורג בתפקיד רקל פאוקה - בת זוג לשעבר של הארי
ואל קילמר בתפקיד גארט רפטו - בלש וותיק עם סודות
ג'יי קיי סימונס בתפקיד ארווה סטופ - יזם ומנחה טלוויזיה
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 7% בהתבסס על 184 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "איש השלג מתאמץ אך גורם לאכזבה במותחן מלא חורים עלילתיים ולא קוהרנטי." ובנוסף באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 23 מתוך 100, בהתבסס על 38 ביקורות.
בנוסף, הסרט ספג ביקורות קשות בעיקר על העלילה המבולבלת והביצוע החלש, למרות משחק טוב של הקאסט.
איש השנה של השבועון "טיים" הוא מהדורה שנתית של שבועון החדשות האמריקני "טיים", המציגה פרופיל של האיש, האישה, הזוג, הקבוצה, הרעיון, המקום או המכונה אשר "לטוב או לרע השפיע יותר מכל על אירועי השנה החולפת".
במשך שנים נקראה המהדורה "איש השנה" "Man of the Year", אף שבמהלך השנים נבחרו גם נשים ל"איש השנה", ובשנים האחרונות היא נקראת "Person of the Year" (אישיות השנה) על מנת להפוך אותה לנייטרלית מבחינת המגדר.
המונח "איש השנה" התקבל גם בשפה העברית, והפך לשגור.
המסורת של בחירת איש השנה החלה בשנת 1927 כאשר עורכי המגזין "טיים" שאלו את עצמם על מה יכתבו בשבוע שבו היו מעט חדשות מעניינות.
באותה הזדמנות ביקשו גם לתקן מחדל מערכתי מן השנה שעברה כאשר עורכי העיתון לא פרסמו את דיוקן הטייס צ'ארלס לינדברג על כריכת העיתון לאחר טיסתו הטרנס-אטלנטית.
הרעיון שהביא לפתרון שתי הבעיות היה להקדיש חוברת מיוחדת ללינדברג, בשל היותו "איש השנה".
מאז, אדם, קבוצת אנשים, או אף המצאה או מקום, נבחרו בסוף השנה על מנת להקדיש להם מהדורה מיוחדת של העיתון.
עד שנת 1999 הוכתרה המהדורה כ"איש השנה" אך כותרת זו שונתה על מנת להדגיש כי התואר אינו מוגבל לגברים.
עם זאת, מאז 1999 הנשים היחידות שזכו היו קבוצת נשים בשנת 2002 שחשפה שחיתויות בתאגידי ענק וב-FBI, וכן קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בשנת 2015, וכן טיילור סוויפט בשנת 2023. בשאר המקרים זכו גברים.
בין הנשים שזכו בתואר כאשר עוד נקרא "איש השנה" היו קורסון אקינו בשנת 1986, המלכה אליזבת השנייה בשנת 1952, סונג מיילינג בשנת 1937 וווליס סימפסון בשנת 1936. התואר אינו מוגבל לבני אדם.
"המחשב" ו"כדור הארץ המצוי בסכנה" זכו אף הם בתואר.
כל נשיא מכהן של ארצות הברית מאז פרנקלין דלאנו רוזוולט היה איש השנה לפחות פעם אחת, מלבד ג'רלד פורד, שהחליף את ניקסון אחר פרישתו, ולא נבחר.
חלקם רק בשל העובדה שנבחרו לתפקיד.
ישנה מחלוקת האם בחירה באדם כ"איש השנה" היא בעלת משמעות של תואר כבוד.
כך, לדוגמה, היה ויכוח ציבורי בארצות הברית על בחירתו של רוחאללה ח'ומייני לאיש השנה בשנת 1979. דיון דומה התקיים אחר בחירת אדולף היטלר כאיש השנה בשנת 1938. מאז 1979 נמנע "טיים" מלבחור במועמדים שנויים במחלוקת.
עם זאת, כאשר נבחר רודולף ג'וליאני לאיש השנה לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הייתה זו בחירה שנויה במחלוקת.
רבים חשבו כי ג'וליאני ראוי לתואר, בעוד אחרים חשבו כי ההגדרה "האדם או קבוצת האנשים שלהם ההשפעה הגדולה ביותר על החדשות בשנה החולפת" הפכה את אוסאמה בן לאדן לבחירה ההגיונית.
בגוף המהדורה הוקדש דיון לשאלה זו, שבו אוזכרה בחירתו של ח'ומייני לאיש השנה, כמו גם דחיית הרעיון להכריז על אדולף היטלר כאיש המאה (על אף שכאמור הוא נבחר לאיש השנה בשנת 1938).
רבים סברו כי בן לאדן היה בחירה מתבקשת יותר מג'וליאני לאיש השנה בשנת 2001, כמו גם שהיטלר הוא בחירה מתבקשת יותר מאלברט איינשטיין לאיש המאה, שכן הבחירה היא לא תמיד לשבח הנבחר, אלא מסמלת את השפעתו על השנה, גם אם הייתה זו שלילית.
אך שניהם לא זכו בתואר בשל תפקידיהם השליליים.
רבים סברו כי "טיים" לא הצליח לעמוד בסטנדרטים שהוא עצמו קבע לבחירת איש השנה.
בשנים האחרונות עלתה ביקורת על כי איש השנה הוא לרוב אדם מתחומי התרבות האמריקנית, וכי קיימת סטייה מן המסורת של הכרה בהשפעתם של מנהיגים והוגים מחוץ לאמריקה.
משנת 1994, בה נבחר האפיפיור יוחנן פאולוס השני, עד לשנת 2005, בה בין אנשי השנה היה גם הזמר האירי בונו, היו כל אנשי השנה אמריקאים.
36 מאנשי השנה נולדו בארצות הברית, בעוד 29 מאנשי השנה הם מחוץ לארצות הברית.
בנוסף רוב הקבוצות שנבחרו, כגון מדענים או בני מעמד וגיל מסוימים הם אמריקאיים.
בדצמבר 1960 החליט המגזין טיים לכבד את "המדען האמריקאי".
מאז קיומו של פרס נובל ועד 1940 זכו מדענים אמריקאים ב-15 פרסים בלבד, בעוד שבשני העשורים שלאחר מכן זכו מדענים אמריקאים ב-42 פרסים.
כפרופיל משותף של המדען האמריקאי נבחרו חמישה-עשר מדענים בולטים מתחומים שונים, רובם קשורים לתחומי הרפואה, האלקטרוניקה, האטום וחקר החלל.
עמוד השער הראה תמונות של החמישה-עשר על רקע איור של אטום.
המדענים שנבחרו היו: אמיליו סגרה, לינוס פאולינג, ויליאם שוקלי, ג'ון פרנקלין אנדרס, ג'ורג' וולס בידל, דונלד גלייזר, צ'ארלס סטארק דרייפר, רוברט ברנס וודוורד, ג'יימס ואן אלן, צ'ארלס טאונס, אדוארד טלר, יהושע לדרברג, וילארד ליבי, אדוארד מילס פרסל ואיזידור רבי.
בין הזוכים בתואר נמצא ישראלי אחד, יצחק רבין בשנת 1993, אשר נבחר כחלק מקבוצה של "עושי שלום" שכללה גם את יאסר ערפאת וכן את נלסון מנדלה ופרדריק וילם דה קלרק מדרום אפריקה.
כאשר עורכו של השבועון "העולם הזה" היה אורי אבנרי, הוא הקדיש את גיליון ראש השנה העברית שלו לבחירת "איש השנה".
עם סגירת השבועון המשיך אבנרי בנוהג זה במשך שנה אחת בעיתון "מעריב".
אחרי שנת 1991 אין בישראל עיתון או שבועון המקדיש חוברת שלמה לבחירת "איש השנה".
אך רוב אמצעי התקשורת בוחרים את 'איש השנה', בדרך כלל מזווית הראיה הישראלית.
המאה ה-14: ג'וטו די בונדונה
איש משפחה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית מצבים מונפשת, זוכת 9 פרסי אמי, המאופיינת בהומור פרוע, אלים ולרוב בוטה, ועל-כן מיועדת לקהל בוגר, המשודרת מאז 1999. הסדרה נוצרה ופותחה על ידי סת' מקפרלן ודייוויד צוקרמן , עבור רשת הטלוויזיה Fox האמריקאית.
עלילת הסדרה סובבת סביב משפחת גריפין, משפחה בלתי מתפקדת המורכבת מזוג ההורים פיטר ולויס, מילדיהם מג, כריס, סטואי ומכלבם המואנש, בריאן.
מרבית עלילת הסדרה מתרחשת בעיר הדמיונית קוהוג, במדינת רוד איילנד שבארצות הברית.
בשל סצנות בהן יש אלימות גרפית ומילולית הכוללת לעיתים רצח וחלקי גופות, שימוש באלכוהול וסמים וכן עקב תוכן מיני שלעיתים גם כולל בדיחות על אונס ופדופיליה, הסדרה אינה מומלצת לצפייה לילדים ללא בקרת הורים, ומוגדרת ברמת סיווג הצפייה לבני 18 ומעלה במקומות מסוימים בעולם.
את הרעיון לסדרה הגה מקפרלן לאחר שפיתח שתי סדרות קודמות, "חייו של לארי", ו"המופע של לארי וסטיב".
מקפרלן עיצב מחדש את גיבורי הסדרות לארי וכלבו סטיב לפיטר ובריאן בהתאמה.
מקפרלן הגיש פיילוט בן 15 דקות עבור רשת פוקס, אשר עלה לאוויר ב-20 בדצמבר 1998. לאחר שידור הפיילוט, העניקה הרשת אור ירוק להמשך שידורה והחתימה את מקפרלן על חוזה של 2.5 מיליון דולר אמריקאי לעונה.
הפקת פרק אנימציה בן 30 דקות עלתה לפוקס ב-1999 כ-400,000 דולר אמריקאי.
אולם, במהלך העונה השלישית של הסדרה, בשנת 2001, החליטה הרשת על ביטולה.
ברם, לאחר שהוכח כי הסדרה אכן רכשה קהל מעריצים נרחב, מכירת תקליטורי DVD של הסדרה עלתה יפה, ובד בבד זכתה לנתוני מדרוג גבוהים ולשידורים חוזרים, החליטה הרשת לחדש את שידורי הסדרה.
בכך, הייתה "איש משפחה" לסדרה הראשונה שחודשה בעקבות הצלחת מכירות ה-DVD.
סדרה זו אף מוכרת כאחת מן הבודדות ששידוריה חודשו על ידי אותה הרשת אשר בחרה לבטלה.
הסדרה הייתה מועמדת ל-30 פרסי אמי לבידור בפריים טיים, מאז שנת 2000, ואף זכתה ב-9 מהם.
בשנת 2009 הייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית "סדרת קומדיה יוצאת דופן", והייתה לסדרה המצוירת הראשונה שזכתה למעמד זה מלבד "משפחת קדמוני" אשר הועמדה לקטגוריה זו בשנת 1961. הסדרה זכתה לביקורות רבות, אשר חלקן הלינו על דמיונה הרב ל"משפחת סימפסון", המשודרת אף היא באותה הרשת.
גיבור הסדרה הראשי הוא פיטר גריפין, אבי המשפחה ואיש המעמד הבינוני, אשר בחירותיו החפוזות העומדות בגבול הטיפשות מובילות את משפחתו לסיטואציות אירוניות וקומיות.
רוב מבנה ההומור של התוכנית בנוי על הפוגות אבסורדיות וקצרות, הכוללות התייחסויות לתרבות פופולרית ופלשבקים לנקודות שונות בהיסטוריה, בגאוגרפיה ובמציאות עצמה, שמערבות את הדמויות ואת מעשיהן המגוחכים.
בעקבות הסדרה נוצרו מותגים רבים הקשורים בה, כגון "סטואי גריפין: הסיפור שלא סופר" שזהו ספיישל אשר הופץ ישירות ל-DVD בשנת 2005, משחקי וידאו, ומשחק פינבול, אשר ראו אור שנה ושנתיים לאחר מכן.
כמו כן, שלושה פרקי ספיישל המהווים פרודיה לשלושת סרטי "מלחמת הכוכבים" המקוריים שודרו בעונות השישית, השמינית והתשיעית.
בשנת 2008 השיק מקפרלן סדרה-בת בשם "המופע של קליבלנד", ששודרה במשך ארבע עונות.
עונתה ה-21 של הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית, ב-25 בספטמבר 2022.
בישראל, הסדרה שודרה בערוצי הסדרות של yes מראשיתה, ועד לעונתה ה-21 שמשודרת כיום ב-yes TV COMEDY (כשלרוב כל פרק חדש שיוצא זמין לצפייה באופן זמני גם ב-yes VOD).
בנוסף, היה ניתן לצפות בעבר בעונות 12–18 דרך שירות הסטרימינג של נטפליקס.
החל מ-16 ביוני 2022, ניתן לצפות בסדרה גם דרך שירות הסטרימינג של דיסני+.
Peterbus Unum12 ביולי 20002619הכתבה בעמוד הראשוןThe Story on Page One18 ביולי 20002720כישרון מבוזבזWasted Talent25 ביולי 20002821אב קדמוןFore, Father1 באוגוסט 2000
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי291הקו הלבן הדקThe Thin White Line11 ביולי 2001302בריאן עושה הוליוודBrian Does Hollywood18 ביולי 2001313מר גריפין נוסע לוושינגטוןMr.
Griffin Goes to Washington25 ביולי 2001324אחד אם על ידי צדפה, שניים אם דרך היםOne If by Clam, Two If by Sea1 באוגוסט 2001335והמנקנק הוא......And the Wiener Is8 באוגוסט 2001346חיי מוותDeath Lives15 באוגוסט 2001357נשק קטלניLethal Weapons22 באוגוסט 2001368נשיקה שנראתה ברחבי העולםThe Kiss Seen Around the World29 באוגוסט 2001379מר אביר השבתMr.
Saturday Knight5 בספטמבר 20013810דג מחוץ למיםA Fish Out of Water19 בספטמבר 20013911פליטות בלתי אפשריותEmission Impossible8 בנובמבר 20014012לאהוב ולמות בדיקסיTo Love and Die in Dixie15 בנובמבר 20014113דפק את הופץ'Screwed the Pooch29 בנובמבר 20014214פיטר גריפן: בעל, אבא...
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי511צופן על ידי צפון קוהוגNorth by North Quahog1 במאי 2005522זמנים מהירים בתיכון באדי סיאנסיFast Times at Buddy Cianci Jr.
יוצר הסדרה סת' מקפרלן משמש לכל אורך הסדרה כמפיק בפועל, וכיועץ קריאטיבי.
המפיקים הראשונים בפועל היו דייוויד צוקרמן (שפיתח את הסדרה בצוותא עם סת' מקפרלן), לולי אריס, דייוויד פריטצ'ארד ומייק וולף.
מפיקים בפועל נוספים במהלך היסטורית הסדרה היו דניאל פלאדינו, קארה ואלו ודני סמית'.
גודמן הצטרף לסדרה בעונתה השלישית כמפיק-שותף בפועל ולבסוף נעשה מפיק בפועל.
אלכס בורסטיין, המדבבת את לויס, שימשה כמפיקה אחראית במהלך העונות הרביעית והחמישית.
צוות הכותבים הראשוני הורכב מכריס שרידן, דני סמית', גארי ג'אנטי, ריקי בליט, ניל גולדמן, גארט דונובן, מאט ויצמן ומייק בארקר.
תהליך הכתיבה של פרק מתחיל ב-14 כותבים, אשר כותבים, כל אחד בתורו, תסריטים שונים, כאשר בגמר תסריט הוא מוגש לעיונם של שאר הכותבים.
לרוב, התסריטים כוללים הרבה קטעי מעבר לא רלוונטיים לעלילה, אשר מהווים מוטיב חשוב בסדרה.
כאשר יש מעט מדי קטעים מסוג זה, נדרשים הכותבים לספק רצפים נוספים או דומים בגרסאות שונות, כאשר חברי הצוות משמשים כשופטים המשבצים את הראויים בתוך הפרק.
מקפרלן הסביר כי הפקתו של פרק אחד אורכת בדרך-כלל עשרה חודשים כיוון שבסיסה הגרפי של הסדרה הוא ציורי-יד.
זו גם הסיבה שהסדרה אינה יכולה להיות עדכנית מאוד, ולהגיב מיידית לאירועים אקטואליים המתרחשים בעולם.
מרבית הכותבים הראשונים לא היו בעלי רקע בכתיבת תסריטים לסדרות מונפשות ורובם עסקו בעברם בתחום סדרות הסיטקום.
בראיונות ובהערות המופיעות ב-DVD של העונה הראשונה, מקפרלן הסביר שהוא מעריץ של תסכיתי רדיו משנות ה-30 וה-40, במיוחד מותחן הרדיו "השעיה", אשר הוביל לשמות הפרקים הראשונים אשר הכילו מוטיבים של רצח ומוות כמו "צילו של המוות" ו"מחשבה נעלית מרצח".
רעיון זה נזנח במהירות, היות שהיה קשה לקשור את עלילת הפרקים לשמותיהם.
בחודשי ההפקה הראשונים, ישב משרד הכותבים בחדר אשר הולווה להם על ידי צוות ההפקה של "המלך היל".
הכותב הפורה ביותר שלזכותו נזקפים 14 פרקים הוא סטיב קלאגהאן.
הרבה מן הכותבים שעזבו את הסדרה עזבו ליצור או להפיק סדרות מצליחות אחרות כגון "סקראבס" ו"אבא אמריקאי", אף היא מבית היוצר של סת' מקפרלן.
במהלך שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי בחורף 2007–2008, הופסקה ההפקה הרשמית של הסדרה.
למרות זאת, רשת פוקס המשיכה להפיק פרקים בלא הסכמתו של סת' מקפרלן, עובדה שהגדיר כ"צעד מחורבן ענקי" בראיון שהעניק בנושא.
אף על פי שסירב לעבוד בסדרה בזמן זה, חוזהו עם רשת פוקס אילץ אותו לתרום לכל פרק שהופק.
הפקת הסדרה נמשכה כסדרה בתום השביתה.
מקפרלן לראשונה הגה את רעיון הסדרה ב-1995 כאשר למד בבית הספר לאנימציה של רוד איילנד.
התזה שלו הייתה סרט שנקרא "חייו של לארי", אשר הוגש על ידי מורהו בבית הספר לרשת האנה ברברה, אשר בתורם, העסיקו את מקפרלן בחברתם.
שנה לאחר מכן, מקפרלן יצר סרט המשך בשם "המופע של לארי וסטיב", שבמרכזו עמדו דמות בגיל העמידה בשם לארי וכלב אינטלקטואלי, סטיב.
הסרטון הקצר שודר ב-1997 ברשת Cartoon Network.
מפיקים ברשת פוקס צפו בסרטונים והחתימו את מקפרלן על חוזה ליצור סדרה המבוססת על הדמויות בשם "איש משפחה".
פוקס הציעו שמקפרלן ייצור סרטון באורך 15 דקות והקציבו לו 50,000 דולר.
חלק מהרעיונות באיש משפחה באו בהשראת סרטי לארי.
כאשר עבד על הסדרה, הדמויות של לארי וכלבו סטיב אט אט התפתחו לפיטר ובריאן.
מקפרלן ציין שההבדל בין הסרט הראשוני, "חייו של לארי" לבין "איש משפחה" הוא ש"חייו של לארי נצפה בעיקר בחדר המעונות שלי ואיש משפחה - לאחר הסופרבול".
לאחר הפיילוט, ניתן אור ירוק לסדרה.
מקפרלן שאב השראות מכמה סדרות קומדיה כמו "משפחת סימפסון" ו"הכל נשאר במשפחה".
חלק מ"אתרי" הסדרה הגיעו מסרטים מצוירים בהם נהג לצפות כאשר היה ילד.
משפחת גריפין הופיעה לראשונה בפיילוט אותו הגיש מקפרלן לרשת פוקס והוא עלה לשידור בסוף שנת 1998, אשר הציג עלילה בת 15 דקות.
במקור, תוכננה הסדרה להתחיל כסרטונים לתוכנית המערכונים "MadTV", אך התוכנית שונתה בשל בעיות תקציב.
לבסוף, ב-15 במאי 1998, פוקס הזמינה 13 פרקים של "איש משפחה" לעלות לשידור באמצע העונה.
הקרנת העונה ה-17 החלה בספטמבר 2018.
הפרק הראשון בסדרה שודר בארצות הברית ברשת פוקס, ב-13 בינואר 1999, לאחר גמר הסופרבול ה-33. עשרים מיליון צופים צפו בפרק זה ("צילו של המוות"), שגרם למחלוקת על תוכן המבוגרים בו.
התוכנית הוצגה לראשונה כסדרה בחודש אפריל באותה שנה, ושובצה ביום ראשון בין "משפחת סימפסון" ל"תיקים באפלה".
עוד שישה פרקים שודרו, עד סוף העונה באמצע חודש מאי.
העונה הראשונה כללה 7 פרקים והציגה בפני הצופים את הדמויות הראשיות.
שידור העונה השנייה, שכללה 21 פרקים, החל ב-23 בספטמבר 1999, והסדרה שובצה ביום חמישי בשעה 21:00. ברשת NBC המתחרה שובצה הסדרה "פרייז'ר", דבר שגרם לירידה חדה בנתוני הצפייה שלה, דבר שהוביל להורדת הסדרה ממשבצת קבועה והפרקים שודרו.
הסדרה חזרה למשבצת קבועה ב-7 במרץ 2000 בימי חמישי בשעה 20:30, אך הובסה במדרוג מול "מי רוצה להיות מיליונר" והידרדרה למקום ה-114 במדד נילסן עם 6.32 מיליון צופים בלבד.
FOX כבר החליטה על ביטולה לאחר סוף העונה השנייה, אולם חזרה בה והודיעה ביולי של אותה שנה כי הוזמנו פרקים נוספים לעונה שלישית.
העונה השלישית חזרה לאוויר ב-8 בנובמבר 2001, וכללה 22 פרקים.
שיבוץ הסדרה המשיך להיות קשה: ימי חמישי בשעה 20:00 אשר גרם לה להתחרות עם הסדרות "חברים" ו"הישרדות" (בספיישל הסדרה, "סטואי גריפין: הסיפור שלא סופר" ישנה התייחסות לכך).
בעת שידורי העונה השנייה והעונה השלישית, שינתה פוקס את ימי ושעות השידור של הסדרה, כמעט ללא כל התראה, ולעיתים, ללא התראה כלל.
כתוצאה מכך, מדרוג הסדרה ירד.
למעשה, לאחר ששודרו שני פרקים בלבד של העונה השנייה, הפכה "איש משפחה" מתוכנית קבועה בלוח השידורים לתוכנית לא קבועה.
בזמן שידור העונה השנייה והעונה השלישית התקיימו דיונים רבים בנוגע לביטול התוכנית.
בסוף העונה השנייה הודיעה פוקס באופן רשמי כי התוכנית תבוטל.
בניסיון לשכנע את פוקס לחדש את התוכנית, הקימו מעריצים רבים אתרי אינטרנט, החתימו וחתמו על עצומות וכתבו מכתבים.
חלקם אף שלחו חיתולים ואוכל לתינוקות לרשת, כדי שיינתנו לסטואי (דמות התינוק).
לבסוף, כאשר הרשת הודיעה על לוח שידורי הסתיו של שנת 2002, הסדרה לא היוותה חלק ממנה, והרשת הודיעה על ביטול הסדרה זמן קצר לאחר מכן.
מעריצים רבים של הסדרה כעסו מאוד על ביטולה, ופתחו בניסיונות לשכנע את פוקס להחזיר את התוכנית לאוויר.
עצומה מקוונת הוקמה, עליה חתמו יותר מ-10,000 איש תוך שבועות בודדים.
על העצומה חתמו בסך הכול 100,000 איש - אך מספר זה, יחד עם המכתבים הרבים נשלחו אל פוקס ועם ההפגנות המאורגנות - לא הצליחו להציל את הסדרה.
פוקס ניסתה למכור את זכויות השידורים החוזרים של הסדרה, אך קשה היה למצוא רשתות שהיו מעוניינות בכך.
באותו שבוע, גם הופצו ב-DVD העונה הראשונה והשנייה והפכו לתופעת קאלט - בחודש אחד נמכרו מעל ל-400 אלף עותקים, ובסך הכול באותה שנה מעל ל-2 מיליון.
ה-DVD של העונה השלישית מכר יותר ממיליון עותקים.
נתוני המכירות המעולים, וכמו כן, נתוני הצפייה הגבוהים בשידורים החוזרים גרמו לרשת פוקס להתעניין בה חזרה, וב-20 במאי 2004 הזמינה הרשת 35 פרקים חדשים של הסדרה, ובכך הפכה את הסדרה לראשונה אשר חוזרת למרקע בעקבות נתוני מכירת תקליטורים.
הפרק הראשון בעונה הרביעית של "איש משפחה", "צפון צפון קוהוג" שודר ב-1 במאי 2005. הוא נכתב על ידי סת' מקפרלן ופיטר שין.
כבר בפרק הראשון של העונה נראה פלאשבק לשנת 2002, לפרק בו פיטר מונה את הסדרות שתבוטלנה לפני שתוחזר "איש משפחה".
מקפרלן אמר כי הסדרה תמשיך בדיוק מאותה נקודה בה הפסיקה.
בפרק זה צפו 11.85 מיליון איש והצדיקו את חזרתה לאוויר.
הסדרה החלה להיות משובצת מעתה בימי ראשון בלילה, משבצת השידור של סדרות האנימציה המצליחות של רשת פוקס כגון "משפחת סימפסון", "המלך היל" ו"אבא אמריקאי".
בנוסף, יצא לסדרה סרט ישירות ל-DVD: "איש משפחה מציג את סטואי גריפין: הסיפור שלא סופר".
סרט זה חולק, למעשה, לשלושה פרקים של הסדרה ולסצנות נוספות, ושודר בתום העונה הרביעית.