tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על שמו רחובות בשכונת בית וגן בירושלים, בשכונת קריית הרצוג בבני ברק, בנתניה (תחת השם הרב משולם ראט) ובקריית שמואל (על שם ספרו "קול מבשר").
שו"ת קול מבשר, הוצאת מוסד הרב קוק, ה'תשט"ז (מהדורה חדשה יצאה בשנת ה'תש"ף על ידי הרב אלקנה סג"ל, ר"מ בישיבת נתיבות ישראל, נשוי לנינתו של הרב ראטה).
מבשר עזרא, על פירוש אבן עזרא לתורה, כולל הקדמה עם קורות חיי המחבר.
לסוף הספר מצורף תוכנית הלימודים של הישיבה בחרסקוב.
מבשר ירושלים על התלמוד הירושלמי.
רגלי מבשר על משנה תורה להרמב"ם.
משולם עמית (1935 – 3 ביולי 2024) היה ניצב במשטרת ישראל, כיהן כמפקד משמר הגבול.
ב-1963 התגייס למשמר הגבול ושירת כמפקד מחלקה.
בשנים 1964–1966 שירת באתיופיה במסגרת צוות ההקמה של המשטרה המקומית.
לאחר שובו לישראל שירת כסגן מפקד פלוגה ח', מפקד פלוגה ח', מפקד פלוגה י"ג, קצין הדרכה וקצין מבצעים.
לאחר לימודים בפו"ם מונה ב-1974 לסגן מפקד מחט"ב בדרגת סגן-ניצב, בשנים 1975–1978 שירת כראש מחלקת הדרכה במטה הארצי, החל מאוגוסט 1976 בדרגת ניצב משנה.
ב-1978 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לעוזר ראש אג"ם במטה הארצי, ב-1981 מונה למפקד מרחב הנגב ובשנים 1981–1985 כיהן כמפקד מרחב חיפה.
ב-1985 מונה לראש אגף מבצעים בדרגת ניצב.
לאחר פרישתו מפיקוד על משמר הגבול היה בין השנים 1994–1999 נציג בוועדה העירונית לענייני חינוך, תרבות וספורט מטעם סיעת "ירושלים מלוכדת" בראשות ראש העיר אהוד אולמרט.
בבחירות בשנת 1996 הוצב במקום השלישי ברשימת מולדת לכנסת, אולם מולדת זכתה רק בשני מושבים והוא לא נכנס לכנסת.
עמית נפטר ב-3 ביולי 2024. היה בעלה השני של הסופרת גלילה רון־פדר-עמית.
משולש הוא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הצפון, אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, וכיום היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
למרות שאין בקבוצה כוכבים בהירים, קל למדי לזהותה בשל צורת המשולש.
α במשולש הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
זהו כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-64 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.4. הכוכב נקרא "Caput Trianguli" - "ראש המשולש" בלטינית.
מדידות ספקטרוסקופיות העלו שלכוכב יש בן זוג עמום שמקיף אותו במרחק קטן של כ-0.04 יחידות אסטרונומיות בזמן מחזור של יום אחד ו-18 שעות.
β במשולש הוא ענק לבן - כחלחל במרחק של כ-125 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.0. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ במשולש הוא כוכב הסדרה הראשית לבן - כחלחל במרחק של כ-120 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.0.
M33 או גלקסיית המשולש היא גלקסיה ספירלית, השלישית בגודלה מבין הגלקסיות של הקבוצה המקומית (השתיים האחרות הן שביל החלב וגלקסיית אנדרומדה).
היא נמצאת במרחק של כ-3 מיליון שנות אור משביל החלב ובהירותה היא מדרגה 6.3, כך שכמעט בלתי אפשרי לצפות בגלקסיה ללא ציוד עזר.
במשקפת היא נראית ככתם אליפטי מעורפל בקוטר של כחצי מעלת קשת (כקוטרו של הירח המלא).
3C 48 - הקוואזר הראשון שהתגלה נמצא בקבוצת משולש.
בעבר נקראה הקבוצה סיציליה בשל צורתו המשולשת של האי.
משולש דרומי הוא קבוצת כוכבים קטנה אך בולטת בשמי הדרום, שהופיעה לראשונה בשנת 1603 באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.
שלושת הכוכבים הבהירים בקבוצה יוצרים משולש שהוא בקירוב שווה-צלעות ולכן קל לזהות את הקבוצה.
α במשולש דרומי (אטרייה) הוא ענק כתום במרחק של כ-415 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 1.9. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β במשולש דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-40 שנות אור.
הזוג מורכב מענק לבן - צהבהב עם בהירות מדרגה 2.8 ובן זוג עמום מאוד עם בהירות מדרגה 14.
γ במשולש דרומי הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-180 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.9.
NGC 6025 הוא צביר פתוח על הגבול עם קבוצת סרגל במרחק של כ-2000 שנות אור הכולל כ-30 כוכבים עם בהירויות מדרגות 7-9 שקל לאתר בעזרת משקפת.
משולש או שָׁלִישׁ הוא כלי נגינה אידיופוני, ממשפחת כלי ההקשה.
המשולש הוא פיסת מתכת, לרוב פלדה, המעוצבת בצורת משולש עליה מקישים בפיסת מתכת נוספת.
יש הקוראים לכלי זה גם בשם "שליש" על שם כלי נגינה קדום, אך אין לדעת אם היה זה כלי זה, או כלי בעל שלושה מיתרים.
בצורתו הנוכחית הכלי מוכר מאנגליה מסביבת המאה ה-16.
איקונוגרפיה היא המקור העיקרי למידע על ההיסטוריה של המשולש, ומספקת תובנה לגבי ההקשר המוזיקלי והחברתי שבו הכלי התפתח.
חוקרים רבים מאמינים שהמשולש הוא צאצא ישיר של הסיסטרום, כלי נגינה מצרי קדום.
חוקרים אחרים מתייחסים למשולש כ"בעל ברית" עם הסיסטרום לאורך ההיסטוריה, אך לא צאצא ישיר.
נהוג לחשוב שאם המשולש היה צאצא ישיר, אי שם בהיסטוריה אפשר היה לצפות למצוא קשר ישיר בין הסיסטרום למשולש המודרני - "חוליה חסרה" המראה את התפתחות הסיסטרום למשולש.
עם זאת, קשר ישיר אינו ידוע.
כמו הסיסטרום, המשולש, כפי שניתן לראות באיקונוגרפיה, מקורו בהקשרים דתיים.
עד היום משמש המשולש ככלי ליטורגי בטקסים של הכנסייה הקופטית שבסיסה במצרים ושל הכנסייה הסורית-מלברית שבסיסה בקרלה, הודו.
במאה ה-14, תיאורים מוקדמים של המשולש צצים מתוך האיקונוגרפיה הנוצרית המערבית.
מאותו זמן ואילך, המשולש נראה באיקונוגרפיה לאורך מאות שנים, במגוון גדלים, ולעיתים עם טבעות מצלצלות תלויות מצדו.
משולשים מתוארים כבעלי פינה פתוחה כשהקצוות אינם נוגעים, וגם כבעלי פינות סגורות לחלוטין; הצדדים לפעמים מעוקלים מעט.
משולשים מסוימים נראים גם בצורות שאינן ממש משולשות, כמו טרפזים וצורות אחרות.
השימוש הראשון הידוע במונח הכתוב "משולש" מתרחש ברשימת מלאי של כלי הנגינה שבבעלות הקאפלה בוירטמברג, גרמניה.הרשימה נערכה על ידי בלדווין הויול בשנת 1589, למעלה ממאתיים שנה לאחר הופעתו האיקונוגרפית של המשולש במאה הארבע-עשרה.
בסביבות המאה השמונה עשרה החל השימוש במשולש להתרחב.
צלילו החל להביא לקונוטציות ואסוציאציות מוזיקליות חדשות.
בהשפעת שגרירות, דיפלומטיה, אופנה טורקית באירופה, והצלילים החדשים של הלהקות הצבאיות שלהם, החלו מלחיני אופרה ותזמורת אירופאים לשלב את המשולש כאמצעי לחקות את צלילי המהטרן (התזמורת הצבאית העות'מאנית) - הצלילים המתכתיים של הזיל והסבגן, כלי נגינה טורקיים מסורתיים, בשילוב עם הדופק הקצבי של כלי ההקשה העות'מאניים.
לעיתים קרובות לא נכתבו תווים למשולש כלל, וביצוע הנגינה בוצע לפי שמיעה בלבד.
כאשר חלק מוזיקלי נכתב בתווים, הוא היה כמעט תמיד בצליל שמיניות ושש-עשריות רפפטטיבי.
בתחילת המאה התשע-עשרה, מלחינים מהתקופה הרומנטית החלו לחקור את התכונות של המשולש.
ניתנה העדפה לצליל ארוך ומתמשך שרק משולשים ללא טבעות יכולים לספק.
לפיכך, הטבעות המצלצלות הקשורות למשולש במשך חמש מאות שנים לפני כן, יצאו מכלל שימוש.
רבי משולם פֶייבוּש הלוי הֶלֶר מזְבַּרַז (בכתיב שנהג בזמנו: העליר, זבריזא; לפני תק"ב, 1742 – כ' בכסלו תקנ"ה, 1794) היה מאדמו"רי החסידות בתקופתה הראשונה.
מחבר אחד מספרי החסידות הראשונים - יושר דברי אמת.
משולם פייבוש הלוי הלר נולד בשנת תק"ב (1742) או קודם לכן למשפחה מכובדת בקרב יהדות גליציה שבניה כיהנו כרבנים ופוסקים מפורסמים.
היה מיוחס לרבי יום טוב ליפמן הלר (מחבר "תוספות יום טוב") מצד אביו, ונכדו של המקובל רבי שמשון מאוסטרופולי.
אביו, רבי אהרן משה, שימש אב בית דין בסניאטין.
אחיו המבוגר, רבי אברהם נח הלוי הלר (מחבר הספר "זריזותא דאברהם"), ודודו מצד אביו, רבי יהודה הלוי הלר מאלקסניץ, הסמוכה לברודי, נמנו עם חברי הקלויז המפורסם של ברודי.
רבי משולם פייבוש הלר נישא פעמיים, אך ידוע לנו רק שם אשתו השנייה, ינטל.
רוב שנותיו חי בעיירה זְבַּרַז' (Збараж) שבגליציה המזרחית, סמוך לעיר ברודי.
ככל הנראה לא כיהן במשרה רשמית.
לפי עדות עצמו, התקרב לחסידות עוד בחיי המגיד ממזריטש וביקר אצלו פעם אחת.
הוא למד גם מרבי מנחם מנדל מפרמישלן, אצלו ביקר כמה פעמים לפני מותו.
בסופו של דבר הצטרף לחבורה החסידית של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב והיה לתלמידו המובהק.
הלכה משמו הובאה בפתחי תשובה בעניין מקווה שמחובר לנהר שלא היו בו ארבעים סאה שרבי משולם פייביש אסר לטבול בו שלא כדעת השולחן ערוך והרמ"א.
עיקר כתביו הן שתי האגרות שנדפסו לראשונה כחלק מ"ליקוטים יקרים" ואחר כך יחד עם שאר שרידי כתביו בספר אחד.
בנוסף להן נשתמרו שרידים בלבד - קונטרס על שמירת הברית, קטעים מספר דרושים על התורה וציטוטים מרעיונותיו שהובאו בכתבי אחרים.
האגרות הן מהכתבים החסידיים המוקדמים ביותר, כבר משנות השבעים של המאה ה-18, והן למעשה החיבור הרצוף הראשון שמנסה להסביר את דרך החסידות (בשונה מקבצי רעיונות ודרשות).
גרשום שלום הגדיר אותו "אחד מסופריה המעולים של החסידות".
הספר "יושר דברי אמת" הוא אחד מספרי החסידות הראשונים שנכתבו.
רבי משולם פייבוש הלר תיעד את עקרונות החסידות לפי המקובל בחצר החסידית שהתקבצה סביב רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, בשתי איגרות ששלח לידיד נעורים בשנת תקל"ז (1777).
מכתבים אלו נדפסו לראשונה בהעלמת שם המחבר, בספר "ליקוטים יקרים" שרובו מתורת המגיד ממזריטש, בשנת תקנ"ב (1792).
בהמשך נדפסו האגרות גם בנפרד, ובשנת תרס"ה (1905) נדפסו תחת הכותרת יושר דברי אמת (הלקוחה מן הפתיח של האיגרת הראשונה) יחד עם קטעים נוספים מתורתו, שחלקם לא היו ידועים עד אז.
הקונטרס הראשון עוסק בבעיות יסודיות בעבודת ה', כמו גאווה, לימוד התורה, ודבקות.
ונוגע במה שלדעת המחבר מבדיל בין החסידים למתנגדים (אף שבזמנו עוד לא התקבעו השמות הללו, או שהוא בוחר במודע לא להשתמש בהם).
בקונטרס השני הוא עוסק בבעיות יותר פרטיות, בחלקו הראשון במלחמת היצר, בתפילה ובעצות מעשיות שונות, לאחר מכן הוא עוסק בהרחבה בנושא השבת, ולבסוף ישנה חטיבה העוסקת בחגי תשרי - מראש השנה ועד סוכות.
על לימוד תורה לשמה כתב: "ובאמת רבים מבני עמינו המדומים בעיניהם ובעיני העולם חכמים גדולים בתורה בנגלה ובנסתר ומדומים ביראה בכל הדברים וסוברים שבאו לקצת תורה ויראה אבל באמת עדיין לא זכו אפילו לידיעה קטנה מתורת אלהינו...
כי הם לומדים רק חיצוניות התורה, דהיינו שאין במחשבתם להדבק בהשי"ת ולהיות מרכבה לו ולירא ממנו ולאהבה אותו על ידי התורה...
כי הם אינם יודעים כלל מה זה דביקות השי"ת ומה זה אהבה ויראה, כי הם סוברים שזה בעצמו הלימוד שלומדים הוא הדביקות והיא האהבה והיראה, והאיך אפשר זה...
אלא ודאי אין צריך לפנים שעניין אהבת השי"ת ויראתו הוא עניין אחר שהוא בלב האדם שיהיה לבו מפחד וירא מהשי"ת תמיד ויהי' בוער אהבתו בלבו תמיד...
וזה אין האדם קונה ומתגבר בה כ"א על ידי התורה לשמה, ועיקר מקודם כל התפלה בדביקות ובהתלהבות הלב ובכפיות כל כוחותיו למחשבות זכות וטהורות להשי"ת תמיד ובפרישות כל התענוגים ואצ"ל פרישות עבירות קלות וחמורות וכל דקדוקים ובנקיון כל האיברים ושמירתם בהקדושה השייכה להם כמו שכתבו הספרי מוסר...
אבל כמו שהם נוהגים ומזלזלים בתפלה האיך יהיה להם דביקות בה' על ידי התורה ובאמת אינם לומדים רק מצות אנשים מלומדה למען יחכמו...
ועיקר התורה היא לשמה לבוא להתדבק במי שנעלם בה" (אות ח)
קונטרס "דרך אמת" הוא קצר יחסית.
הוא עוסק בפגם הברית וביצר תאוות המשגל, וכולל עצות שונות להינצל מתאווה זאת, כמו לימוד תורה, יראת חטא, ועבודה רבה על מידת הענווה.
בין תלמידיו של רבי משולם פייבוש נמנו:
רבי חיים מצ'רנוביץ, בעל ה"באר מים חיים"
רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה (שכנראה היה גם מחוּתנו)
רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב, בעל ה"אהבת שלום" ומייסד שושלת אדמו"רי קוסוב-ויז'ניץ
רבי דוד שלמה אייבשיץ בעל ה"לבושי שרד" ו"ערבי נחל".
יש המשערים כי גיסו יואל, הוא יואל בן משה שעלה בעליית החסידים לארץ ישראל וחתום על כמה ממכתבי החסידים.
בנו, הרב ברוך יצחק מוויז'ניץ.
הרב אברהם שמואל מבוזנאב חתן רבי פנחס בן רבי יהודה מאיר משיפיטובקא.
בנו, רבי שמשון מאוזיראן (תקמ"ב -ת"ר).
חתנו של רבי יוסף מזבריז' (-ט' בשבט תקס"ז) בנו של רבי אריה לייב מוואלטשיסק תלמידו של המגיד ממזריטש.
סירב לכהן באדמו"רות אך חסידים רבים נסעו אליו.
היה נוסע לרבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב כחסיד.
רבי יוסף יוסקה מאולשקביץ (לשקביץ) חתנו של רבי מאיר מפרמישלאן.
חתניו היו רבי יצחק מייער האדמו"ר מאלעסק, רבי אהרן משה מקאליש ורבי יעקב יצחק מזברז'.
משולש אהבה או משולש רומנטי הוא צירוף של קשרי זוגיות המתקיים בין שלושה אנשים, כלומר אחד מבין השלושה מקיים קשר זוגיות עם כל אחד משני האחרים.
בקרב בעלי נטייה מינית הטרוסקסואלית ייתכנו שני סוגים של משולשי אהבה:
גבר המקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים
אישה המקיימת במקביל קשרי זוגיות עם שני גברים.
בקהילת הלהט"ב ייתכנו וריאציות נוספות של משולשי אהבה.
מידת הידיעה של שלושת השותפים למשולש על קיומו של המשולש יוצרת אף היא וריאציות אחדות.
במשולש שבו גבר מקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים, ייתכנו הווריאציות הבאות:
שתי הנשים יודעות זו על קיומה של זו (ולכן מתקיימת תחרות גלויה ביניהן על לבו של הגבר), כמו למשל בביגמיה.
דוגמה לכך היא המשולש המקראי שנוצר בין יעקב ובין שתי נשותיו, רחל ולאה.
שתי הנשים אינן יודעות זו על קיומה של זו, כלומר הגבר מציג לכל אחת מהן שהוא מקיים זוגיות אך ורק אתה, ולמעשה בוגד בכל אחת מהן עם האחרת.
רק אחת מהנשים יודעת על קיומה של האחרת.
זהו המצב במקרה שבו גבר נשוי לאישה אחת ומנהל רומן עם אחרת, היודעת שהוא נשוי.
כאשר מונוגמיה היא המצב המועדף, משולש אהבה הוא מצב בלתי יציב, העלול להסתיים בשברון לב לפחות לאחת הצלעות במשולש, וכן לפירוק הקשר בין שתי צלעות במשולש.
משולשי אהבה הם נושא פופולרי בספרות, בקולנוע, באופרה, באופרת סבון, ברומן רומנטי ועוד.
"האחים קרמזוב" - רומן מאת הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שראה אור בשנת 1880, ובו גרושנקה מעוררת הערצה ותאווה באחים פיודור ודימטרי קרמזוב.
היריבות בין האחים על אהבתה של גרושנקה היא הסיבה העיקרית שגורמת להרשעתו של דימיטרי ברצח אביו.
"החומר האפל" - רומן מאת ענר שלו שראה אור בשנת 2004 ומתאר משולש אהבה בין גבר לשתי נשים.
"חוק התשוקה" - סרטו של הבמאי הספרדי פדרו אלמודובר משנת 1987 מתאר משולש רומנטי בין שלושה גברים הומוסקסואלים: אל אהבתם של פבלו וחואן נדחף אנטוניו, המתאהב בפבלו בעקבות מפגש שפבלו ראה כמין מזדמן.
"ז'יל וג'ים" - סרטו של פרנסואה טריפו לפי ספר מאת הנרי-פייר רושה, מספר על משולש אהבה בין שני חברים ונערה.
"סזאר ורוזאלי" - סרטו של קלוד סוטה, המתאר משולש אהבה בין שני גברים ואישה.
"האם את אוהבת את ברהמס?" - רומן של פרנסואז סאגאן - משולש אהבה בין אישה ושני גברים.
"השישה ביוני" - סרטו של הבמאי הנרי קוסטר על משולש אהבה בין שני גברים ואישה על רקע מלחמת העולם השנייה.
"כח משיכה" - סרטו של נפתלי אלטר משנת 1989, על משולש אהבה בין גבר ושתי נשים.
משולם פייביש לנגנר תרנ"ז (1897) - כ' בחשוון תשי"ג (8 בנובמבר 1952) היה האדמו"ר האחרון לשושלת לנגנר מסטרטין.
נולד בעיירה סטרטין שבגליציה, לרב יצחק אייזיק לנגנר ולרבקה רייזל בת בנו של הרב משולם פייש מטאש.
בנערותו גדל אצל אביו, היה הוגה בתורתו בצנעה, עד כדי כך כשליצני הקהילה פגשו בו הם שאלו לשמו.
כך הסתגר בחדרו בראשית ימיו, ואף מסופר שלאחר נישואיו כשבאו בני משפחה לבקרו היה פונה אליהם באמירת שלום, ומתנצל כי עליו לעזוב באומרו "אין לי זמן, חייב אני לשוב ללימודי".
הרב לנגנר נישא ב-י"ט בחשוון תרע"ב לעלקא ביילא בתו של האדמו"ר רבי יוסף מאיר וורצברגר, רבה של אונטר וישוו.
אשתו זו נפטרה בצעירותה בעודה כבת 28, ב-א' באלול תרפ"ח.
הרב לנגנר נישא בשנית ב-תר"צ לחנה מלכה בתו של הרב יוסף הלפרין.
בי"ז באלול תרפ"ב הוא היגר עם אביו וחלק גדול מבני הקהילה לארצות הברית, והשתכנו בעיר ניו יורק.
שם יחד עם אביו הוא ייסד את הקהילה מחדש, ופעל רבות בהקמת מוסדות חינוך חרדי, לבני הקהילה כמו גם לחרדים מניו יורק כולה.
כבר בימי אביו פתח בית מדרש לחסידי סטרטין בבראונזויל, שבמזרח ברוקלין, והתפרסם כקדוש ופועל ישועות.
הוא הקפיד מאוד על המצוות, בפרט בהלכות שבת ופסח.
מיד לאחר פטירת אביו (כ"ב בתמוז תש"ז) החל ממלא את מקומו בהנהגת הקהילה, אך לא לזמן רב, כי הוא נחלה קשות וברחובות ניו יורק החרדית פורסמו מודעות הקוראות לכולם להתפלל לשלומו.
באותו זמן גם הוסיפו לו את השם "חיים" כסגולה לרפואה ואריכות ימים.
מחוליו זה הוא נפטר בכ' בחשוון תשי"ג, ונקבר בחלקת חסידות סטרטין בניו יורק.
מאשתו הראשונה עלקא ביילא נולדו:
אורי לאנגנר, נישא לסימא בת הרב אברהם משה רוזן.
יענטא רחל, אשת הרב שלמה גלמן, רב בניו יורק ומנהל מוסדות חינוך רבים.
(חותנו של הרב אליהו ברוך פינקל)
ומאשתו השנייה חנה מלכה נולדה:
שרה, אשת הרב חיים יואל לקס.
משולם (זוסיה) ריקליס (2 בדצמבר 1923 – 25 בינואר 2019) היה איש עסקים ישראלי-אמריקני.
ריקליס נולד באיסטנבול שבטורקיה להורים מיהדות רוסיה שהיו בדרכם לעלות לארץ ישראל.
אביו, פנחס ריקליס, היה איש "השומר" ושימש כקצין בצבא טורקיה.
משפחתו נמנית עם צאצאי הבעל שם טוב.
ריקליס גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה.
בשנת 1947 נסע ללמוד בארצות הברית יחד עם אשתו יהודית לבית שטרן ועם שני ילדיו.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ובשנת 1950 סיים תואר ראשון.
במהלך לימודיו לימד עברית ותלמוד בבית ספר במיניאפוליס.
לאחר סיום לימודיו למד במשך שנה וחצי בבית הספר הגבוה למסחר.
בשנת 1966 השלים באותה אוניברסיטה תואר שני במנהל עסקים.
בראשית שנות ה-50 החל לעבוד כאנליסט בחברת ההשקעות Piper Jaffray.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל לעשות את הונו מרכישה והשתלטות על חברות אמריקניות רבות שנסחרו בבורסה לניירות ערך, ומכירתן לאחר השבחת ערכן.
בעיתונות בישראל הזכירו בשנות ה-60 את הצלחתו, אך גם ציינו שנשאר בארצות הברית ולא הגיע להילחם במלחמת העצמאות.
ב-1974 מכר את החברה לשייט תענוגות, "קרניבל", לתד אריסון ב-16 מיליון דולר בלבד.
בסוף שנות ה-60 שימש כיו"ר מועצת המנהלים של החברה האמריקנית "רפיד אמריקן".
בשנת 1980 הקים את התאגיד "Riklis Family Corp", שבו עבדו למעלה מ-20,000 עובדים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה לאחד מהאנשים העשירים בארצות הברית ונכלל ברשימת 400 עשירי העולם של מגזין "פורבס".
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ירד ערך נכסיו, והוא שקע בחובות.
ריקליס הגיע לבקר בישראל פעמים רבות ותרם כספים למוסדות שונים.
בין השאר תרם לגימנסיה הרצליה ולאגף הנוער של הדסה על הר הצופים.
אליעזר פרדקין, ידיד ותיק של ריקליס, שהיה מזכיר עיריית רמת גן גייס את ריקליס לתרום לפרויקטים ברמת גן.
הוא תרם לבניית בית הצנחן ברמת גן ובהמשך ביקש להקים מרכז ספורט על שמו בעיר.
קידום התכנית התעכב לזמן מה בגלל התנגדות בעריית תל אביב לדרישתו של ריקליס שהמרכז ייקרא על שמו בעוד תרומתו מכסה רק חלק קטן מעלות ההקמה.
באוגוסט 1972 נחתם הסכם להקמת חברה שתקים את מרכז הספורט והסכם להקמת המרכז נחתם באוקטובר 1972.
ריקליס נודע כידיד קרוב של אריאל שרון.
בשנת 1972 העניק ריקליס לשרון, אז מפקד פיקוד הדרום שזה עתה השתחרר מצה"ל, הלוואה לצורך רכישת חוות שקמים.
בשנת 1983 עזר ריקליס לשרון, בעת שזה היה שר המסחר והתעשייה, לממן תביעת דיבה שהגיש שרון נגד המגזין האמריקאי "טיים".
ריקליס גם תרם לקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית של ג'ורג' ווקר בוש ולמפלגה הרפובליקנית בארצות הברית.
נישא בראשונה ליהודית בארץ ישראל בשנת 1944. לשניים שתי בנות ובן משותפים.
לאחר שהתגרש מאשתו יהודית, נישא בשנת 1977, כשהוא בן 53, לשחקנית והזמרת האמריקנית פיה זאדורה, אז בת 23. לבני הזוג בת (נולדה ב-1985) ובן (נולד ב-1987) משותפים.
בשנת 2009 נישא בשלישית לטלי סיני (ממנה היה מבוגר ב-35 שנים), גרושתו של הזמר אריק סיני.
בשנת 2010 חזר ריקליס להתגורר בישראל.
הוא השתתף, לצד אשתו טלי, במספר פרקים של סדרת המציאות הישראלית "מעושרות".
אחותו של ריקליס היא הציירת והפסלת אביבה נעמן.
ב-25 בינואר 2019 נפטר ריקליס בבית החולים איכילוב בתל אביב בגיל 95.
ד"ר משולם לֶיבונטין (כ' באייר תרמ"ד, 15 במאי 1885 – 18 בספטמבר 1957) היה רופא, מנהל בית החולים הדסה (תל אביב) ומייסד ארגון מגן דוד אדום בתל אביב.
ליבונטין נולד במוהילב שברוסיה הלבנה (אז חלק מרוסיה, כיום בבלארוס) למשפחה ציונית.
אביו, זלמן דוד ליבונטין, היה ממייסדי ראשון לציון והמנכ"ל הראשון של בנק אנגלו-פלשתינה.
אימו הייתה ציפורה-פייגה לבית הלל הכהן ממוהילב.
מאחר שהוריו חיו לסירוגין בארץ (ושבו לישיבת קבע ב-1903), גדל משולם ברוסיה אצל דודו, יחיאל יוסף ליבונטין, וקיבל חינוך מסורתי.
הוא החל לימודי רפואה באוניברסיטת מוסקבה, קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת מינכן והתמחה בהמבורג במכון לחקר מחלות טרופיות.
ב-1911 עלה לארץ ישראל וכמומחה למחלות טרופיות התמנה לרופא ציבורי בלוד וברמלה בשל מגפת הכולרה.
במקביל הועסק על ידי ההסתדרות הציונית כרופא בחולדה ובן שמן.
ב-1912 התמנה לרופא העדה היהודית בחברון ובטבריה, ושנה אחר כך החל לעבוד כרופא בבית החולים הממשלתי לדבר ביפו.
ב־1914 השתתף בוועידה בנושא מיגור הגרענת.
הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי" בירושלים, ונמשכה שלושה ימים, במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון".
בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, וביניהם: יהודה לייב פוחובסקי ודב מאיר קרינקין מיפו, אברהם אבושדיד, אריה גולדברג, משה וולך, חנה ונפתלי וייץ, מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אריה לייב שמעוני-מקלר, אריה פייגנבאום אהרן יוסף ירמנס וקורבקוב מירושלים.
בינואר 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, בגירוש יפו (1914) גורש מארץ ישראל כנתינים רוסיים אחרים והתנדב לגדוד נהגי הפרדות כרופא.
ליבונטין נשלח לגליפולי באפריל 1915. באניה בדרך לקרב נכתבו פקודות המלחמה העבריות הראשונות בשיבת ציון: "הספינה הימטוס על הים 18 אפריל 1915 – פקודות האניה מהקולונל ג'ון פטרסון הד"ר משולם ליבונטין נתמנה למפקד מדיקלי של הגדוד מ-15 באפריל במקום הד"ר בן זאב בתשלום של 20 ליום".
אחרי מערכת גליפולי שירת במצרים עד סוף המלחמה בדרגת סרן בצבא הבריטי.
לאחר המלחמה נשא לאישה את גניה בת נתן דוּנביץ (דונעוויטש, Duniewicz) (במקור מסראטוב) שגורשה מהארץ בשל היותה נתינה רוסית.
ב-1918 נולדה לזוג בת, נתניה (נתה), הם שבו לארץ וליבונטין החל לעבוד בבית החולים הדסה בתל אביב, התמנה למנהלו ומסוף 1933, אחרי שביקש להתפטר, נשאר מנהל המחלקה הפנימית (75 מיטות) והמחלקה למחלות מידבקות (אפידמיות) ופתח פרקטיקה פרטית.
באפריל 1930 נפתח הקורס הראשון בעזרה ראשונה, בחדר צר במרתף ביה"ח הדסה, בהדרכתו של ליבונטין שהיה בעל ניסיון קודם בהדרכה.
בחודש ספטמבר הוסמכו 73 חברים וחברות והם צורפו לגדוד המתנדבים.
ב-7 ביוני 1930 התכנסו ליבונטין וחברים אחרים ביניהם הד"ר אריה אלוטין ומשה פרנקל והחליטו להקים את "מגן דוד אדום – תל אביב" (או בשמו הראשון "אגודה לעזרה מהירה בשעת אסון") אחרי שניסה לעניין את עיריית תל אביב בהצעה לרכישת שני זוגות אופניים שישמשו לעזרה רפואית דחופה.
ב-24 בינואר 1931 נחנכה נסיעת האמבולנס הראשון בתל אביב מביתו של ליבונטין עד ביתו של מאיר דיזנגוף.
ליבונטין יזם את איחוד ארגוני מד"א שפעלו בערים השונות (כגון זה שבחיפה בניהולו של ד"ר ברוך ניסנבוים), ובתרצ"ו נבחר לנשיא הארגון המשותף.
ב-1936 הקימו ליבונטין ואלוטין את ארגון תורמי הדם הראשון בישראל.
לפני מלחמת העולם השנייה הצטרף למרדכי נימצָביצקי (נמצא-בי) בארגון ההתגוננות האזרחית ובמסגרת ההכנות פרסם ב-1938 חוברת על דרכי ההתגוננות נגד התקפות מהאוויר: "סכנת המתקפה על היישוב האזרחי, מצד האוויר וארגון ההגנה הפסיבית נגדה", בהוצאת הוועד המרכזי של ארגון החיילים המשוחררים מצבאות ה.מ.
בארץ-ישראל מהגדודים העברים תל אביב.
ב-1940 פרסם ליבונטין את הספרון: "מגן דוד ותפקודי האישה בו", (מו"ל: דפוס שכלול).
במלחמת העצמאות ליבונטין היה ממקימי "השירות הרפואי", (19 בדצמבר 1947), במשותף עם ד"ר משה פלר, ד"ר יוסף מאיר, ד"ר משה קריגר וד"ר אברהם קצנלסון.
דוד בן-גוריון רשם ביומנו לאחר פגישה עם צוות ההקמה: "הוקמה ועדה רפואית לשעת חירום ונקבעו רופאים אזורים.
דרושים 76,600 לא"י לציוד – מיטות, שולחנות-ניתוח, ולתוספת מיטות"{{הערה| גרשון ריבלין, אלחנן אורן, (עורכים), דוד בן-גוריון מן היומן (מלחמת העצמאות, תש"ח–תש"ט), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו, 1986, עמ' 27, "הקמת שירות רפואי", 19 בדצמבר 1947}}.
ליבונטין היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1955 (פרס כבוד).
מתלמידיו: ד"ר נתן (וילהלם) וולף.
נטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ליבונטין היה אב לשניים, הציירת נתה דושניצקי-קפלן והמשפטן פרופ' אביגדור לבונטין.
משולם פייש סג"ל לאווי (בהונגרית: Lőwy Ferencz; ג' בניסן תרפ"א, 11 באפריל 1921 – כ"ז באב תשע"ה, 12 באוגוסט 2015) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות טאהש.
נולד בעיירה נירטאש (טאש בפי היהודים) לרב מרדכי סג"ל לאווי, בנו הבכור של האב"ד והאדמו"ר רבי אלימלך מטאש, ולאשתו השנייה צירל, בת הרב יעקב פעקעטע מנירבאטור.
בשנת תר"ץ התמנה אביו לאב"ד דֶמֶטְשֶער הסמוכה.
בגיל שתים עשרה נסע לקאלוב, לישיבתו של דודו, אב"ד העיר הרב אשר לאווי.
בכ"ג בכסלו תש"ג (2 בדצמבר 1942) נפטר סבו ואביו מרדכי ירשו כאדמו"ר.
בשנת תש"ג גויס לאווי הצעיר לשירות העבודה ההונגרי ונשלח למחנות בקושיצה ובמרגיטה.
לפי אמסעל, המפקחים התייחסו אליו כמשוגע בשל אדיקותו, והדבר אפשר לו לשמור במידת מה על אורח חיים דתי.
במרץ 1944 נכבשה המדינה על ידי גרמניה.
באפריל כונסו יהודי האזור, בהם שאר בני משפחת לאווי, לגטו בנירג'האזה, שממנו שולחו לאושוויץ.
מרבית משפחתו המורחבת אבדה שם; אביו האדמו"ר נרצח בר"ח אלול תש"ד (20 באוגוסט 1944).
לאחר שהצבא האדום נכנס למרגיטה שוחרר סג"ל לאווי ממחנה העבודה.
הוא נדד לארד, למאקו ולבסוף לקליינווארדיין ולא מצא בהן ניצולים רבים.
בתש"ו נשא לאישה את חוה, בתו של הרב יהודה ויינגרטן.
לבסוף הוזמן על ידי שרידי חסידות טאש לבוא לשמש כאדמו"ר בנירג'האזה.
הוא שהה שם כשנתיים וחצי, עד שחששו מהשלטון הקומוניסטי הביא אותו להורות לבני קהילתו לעזוב את הונגריה.
באדר תשי"א עקר הרב לאווי למונטריאול שבקנדה, שם התגורר אחיו הגדול, חיים יוסף.
גם אחותם פריידל, אשת הרב שמואל מאיר לייפער, שרדה את השואה.
לאחר פסח הקים בעיר את בית המדרש "אוהל אלימלך".
ב-3 באוקטובר 1952 התאגדה בעיר "קהילת טאש" .
עוד מראשית שהייתו במונטריאל החליט לבסס את קהילתו מחוץ לעיר, כדי להתבודד מהשפעות העולם החיצון.
בשנת 1963, באמצעות הלוואה בתנאים נוחים של 500,000 דולר קנדי שקיבל מהתאגיד הפדרלי למשכנתאות, הוא הקים שיכון חסידי בשם "קריית טאש" בפרבר בּוּאַבְּרִיאַן הרחוק כ-30 ק"מ ממונטריאול.
למקום עברו שמונה-עשרה משפחות של חסידיו.
הוא הקים שם ישיבה בראשותו.
עם השנים נאספו סביבו חסידים רבים, וישנן קהילות של טאש גם בברוקלין, בלונדון, בישראל ובבלגיה.
ב-1999 דיווח כתב ניוזוויק ג'ושוע האמר כי בקריה גרו כאלפיים נפש ועוד ששת אלפים איש היו פזורים בקהילות טאהש בעולם.
ב-1979 הובילו האדמו"ר וראשי הקהילה מהלך לקבלת מעמד מוניציפלי עצמאי ל"קריית טאש" והיפרדות מבואבריאן.
ממשלת קוויבק הודיעה כי תסכים אם העירייה תקבל זאת; ראש העיר תמך ברעיון משיקולי מיסוי.
עם זאת, המהלך סוכל לאחר שדעת הקהל והתקשורת יצאו כנגדו, מחשש שיתאפשר לחסידות לחוקק חוקי-עזר עירוניים בהתבסס על דת.
ב-1995, לקראת משאל העם על מתן עצמאות לקוויבק , נקט האדמו"ר בעמדה הפוכה מזו של מרבית היהודים בחבל ושל בני המיעוטים בכלל, שחששו מעלייתם לשלטון של הלאומנים דוברי-הצרפתית.
ב-12 בפברואר הופיע נציג מטעם "קריית טאש" בפני הוועדה הממשלתית שעסקה בנושא והביע בשם הרב תמיכה מלאה בעמדתם של הבדלנים.
בעקבות כך זכה רבי לאווי לאהדה רבה בשורותיהם.
ב-12 באוקטובר, שבועיים וחצי לפני המשאל, ביקר בקריה ראש ממשלת קוויבק, תומך העצמאות ז'ק פַּארִיזוֹ , ונכח בחנוכת בית כנסת.
לבסוף, מחשש לעורר איבה מצד הרשויות הפדרליות, חילקו התושבים בקריה את קולותיהם בין שני הצדדים במשאל.
בהשקפתו, היה קרוב לעמדת חסידות סאטמר ולעדה החרדית.
לאחר שהאדמו"ר מבעלז יצא נגד עמדת סאטמר בדרשתו במוצאי שמחת תורה התשמ"ב (20 באוקטובר 1981) ואמר כי חובה להשתתף בבחירות לכנסת, פרסם הרב לאווי הודעה שבה שיבח את ראב"ד העדה הרב משה אריה פריינד ושאר מנהיגיה והוסיף:
האדמו"ר התאלמן בכ"א באלול תשנ"ו (5 בספטמבר 1996).
בסוף תשס"ז נישא למלכה (בת רבי מענדל האס ממונטריאול), אלמנת הרב אברהם יצחק הויער.
ב-18 אוקטובר 2010 אושפז במצב אנוש בבית החולים היהודי במונטריאל בשל דלקת ריאות חמורה.
הוא שוחרר לביתו ב-14 בנובמבר.
דברי תורתו, שיחותיו וסיפורים בשמו כונסו לסדרת הספרים "עבודת עבודה", עה"ת ז' חלקים, שיחות ג' חלקים, תהלים, מכתבים, זמירות לחנוכה, זמירות לפסח, זכור אב (אשכבתיה דרבי), דער הייליגער פלאם ד' חלקים - קורות ימי חייו וסיפוריו.
פרופ' ויליאם שפיר התרשם כי עיקר חשיבותה של הסדרה "עבודת עבודה" היא הבאת המסרים של האדמו"ר לקהל חסידיו, בעיקר לילדיהם, מאחר שהוא הפסיק להופיע בפרהסיה באופן סדיר.
הרב לאווי התפרסם באורח שבו נהג להתפלל באריכות.
תמר רותם הגדירה אותו כ"מעין סלבריטי" בעולם החסידי.
רבים מבני הקהילות החסידיות השונות בארצות הברית, כמו גם מבקרים אחרים, נהגו לשבות אצלו לפרקים או לעלות אליו כדי לבקש ברכה.
בשנתיים האחרונות לחייו לקה בדלקת ריאות, ומאז הידרדרה בריאותו.
הרב מרדכי (תש"ז - י"ח בטבת תשנ"ח).
היה נשוי לרחל אסתר, בתו של הרב יחזקאל שרגא מערץ.
אביו הועידו להיות ממלא מקומו.
נפטר בשנות החמישים לחייו, בעקבות התקפת לב פתאומית.
צירל, אשת רבי אביגדור דניאל פיש, האדמו"ר מהאדאס בויליאמסבורג.
ברכה חנה (נפטרה בכ"ג באייר ה'תשס"ו) הייתה אשת רבי יוסף מאיר מאיער (ה' בתשרי תש"ח, 1947 - א' בסיוון תשפ"ב, 31 במאי 2022), האדמו"ר מליז'ענסק מונסי
פריידל שרה, אשת הרב אברהם כץ, אב"ד משכנות לאביר יעקב - טאהש מונסי
שאשא מלכה אלטא, אשת רבי יוסף ירחמיאל כהנא מספינקא מונטריאול, ראש הכולל בקריית טאש.
הרב אלימלך, האדמו"ר הנוכחי, נשוי לאסתר מלכה, בת רבי נפתלי צבי לאבין מזידיטשוב.
עד לפטירת אביו היה רב קהילות טאש.
משולם טוֹכנר (10 באפריל 1912 – 9 באוגוסט 1966) היה מחנך וחוקר ספרות ישראלי.
נולד בשנת 1912 בעיירה מינקוביץ שבאוקראינה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בגיל 4, עבר עם משפחתו לעיירה בריטשאן (בריצ'ני) שבבסרביה.
נפגע בעמוד השדרה כתוצאה מיידוי אבנים עליו.
בגיל 13 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בירושלים.
למד בבית הספר תחכמוני והמשיך בגימנסיה הריאלית.
למד ספרות עברית, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובגיל 25 סיים לימודיו וקיבל תואר שני.
בגיל 27 נישא לרחל לבית רבינוביץ, חברתו ללימודים.
עסק בהוראה בבתי ספר בטבריה, בעפולה ובירושלים.
את בית הספר בעפולה ייסד וניהל.
מגיל 36 ועד לפטירתו, הורה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים.
בשנותיו האחרונות עמל על דוקטורט, אך לא השלימו עקב מותו.
בצעירותו כתב סיפורים, שהתפרסמו, בין השאר, בעיתון "הארץ", ובהמשך התמקד בכתיבת ביקורת ספרות, בעיקר על יצירתו של ש"י עגנון.
נפטר באוגוסט 1966, בהיותו בן 54 שנים, ונקבר בהר המנוחות.
עם מספידיו נמנו אברהם אבן-שושן וש"י עגנון.
ספרו "פשר עגנון" יצא לאור בשנת 1968, לאחר מותו, ובו קובצו מאמריו ופרקים מהדוקטורט שלא זכה להשלים.
מְשֻׁלַּשׁ גְּבוּלוֹת הוא נקודת מפגש בין גבולות של שלוש מדינות או יחידות מנהליות.
לעתי, מסומן משולש גבולות, באופן מיוחד, על ידי הצדדים השותפים לו.
יש בעולם מקרים של מפגש של ארבעה גבולות ויותר.
בעולם יש 176 משולשי גבולות בינלאומיים, חלקם יבשתיים וחלקם על פני מקורות מים.
לישראל שני משולשי גבולות יבשתיים בינלאומיים ומשולש גבולות ימי אחד.
משולשי הגבולות היבשתיים מצויים סמוך להר דב בצפון רמת הגולן עם סוריה ולבנון ועל גדות נהר הירמוך בדרום רמת הגולן עם סוריה וירדן.
משולש הגבולות הימי עם ירדן ומצרים מצוי במפרץ אילת כ-2.5 מיל ימיים (4.63 קילומטרים) מנקודת הגבול היבשתי בין ישראל למצרים בטאבה.
המדינה עם המספר הגדול ביותר של משולשי גבול
הרפובליקה העממית של סין, גובלת ב-16 מדינות ויוצרת את מספר משולשי הגבולות הבינלאומיים הגדול ביותר בעולם:
סין – רוסיה – קוריאה הצפונית: בנהר טומן.
סין – רוסיה – מונגוליה (מזרח): בנקודה הנקראת Tarbagan-Dakh.
סין – רוסיה – מונגוליה (מערב): בהרי אלטאי.
סין – רוסיה – קזחסטן: "פסגת הידידות", סמוך להר חויטן.
סין – קזחסטן – קירגיזסטן: בפסגת חאן טנגרי.
סין – קירגיזסטן – טג'יקיסטן: בהרי פמיר.
סין – טג'יקיסטן – אפגניסטן: בהרי פמיר.
סין – אפגניסטן – פקיסטן: במעבר ווח'דג'יר.
סין – פקיסטן – הודו: באזור קו השליטה בסיאצ'ן (נתון במחלוקת טריטוריאלית).
סין – הודו – נפאל (מערב): במעבר ליפולח.
סין – הודו – נפאל (מזרח): סמוך להר קנצ'נג'נגה.
סין – הודו – בהוטן (מערב): באזור דוקלאם (נתון במחלוקת טריטוריאלית).
סין – הודו – בהוטן (מזרח): סמוך לעמק טוואנג.
סין – הודו – מיאנמר: סמוך למעבר דיפו.
סין – מיאנמר – לאוס: על נהר המקונג.
סין – לאוס – וייטנאם: בפסגת Shiceng Dashan.
משולש האלמוגים הוא כינוי לאזור שוניות אלמוגים בעל שטח דמוי משולש, הממוקם בשוליהם המערביים של מימי האוקיינוס השקט, סביב חלק מאיי דרום-מזרח אסיה.
שטח האזור הימי הוא כ-6 מיליון קילומטר רבוע, והוא מצוי בין המדינות הנכללות בתחום זה, שהן אינדונזיה, מלזיה, פפואה ניו גיני, הפיליפינים, איי שלמה ומזרח טימור.
האזור כולל שני אזורים ביוגאוגרפיים: האזור האינדונזי-פיליפיני, והאזור הדרום-מערב פסיפי.
במשולש האלמוגים חיים כ-500 מיני אלמוגים (76% מהמינים הקיימים בעולם) וכ-3000 מיני דגים.
האזור מוכר כמרכז עולמי של מגוון ביולוגי ימי, ובעל עדיפות עליונה בשימור הטבע בו.
האזור מכונה גם "האמזוניה של הימים", מכיוון שהוא מכסה 5.7 מיליון קילומטרים רבועים של מי אוקיינוס, ומשאבי הטבע בו מאפשרים פרנסה וכלכלה ליותר מ-120 מיליון בני אדם.
לאורך השנים נפגעים האלמוגים ובעלי החיים באזור המשולש, בין השאר בעקבות שינוי האקלים בעולם, המוביל להלבנת אלמוגים, וכן בשל חוסר פיקוח על ניצול משאבי הטבע בידי האדם (בנייה ופיתוח בחופים, דיג מוגבר ועוד).
מדינות וארגונים בינלאומיים רבים, כגון הקרן העולמית לשימור חיות הבר, משקיעים מאמצים רבים בשימור הטבע באזור זה, ובסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התאגדו שש המדינות הממוקמות באזור לפרויקט אזורי מקיף בתחום זה שיתנהל לאורך העשור הקרוב.
משולם כרמל (רטס; 14 במאי 1935 – 9 באוקטובר 1973) היה מפקד גדוד 71 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, במהלכם הוא נהרג.
על מעשיו ופיקודו במהלך הקרבות באזור הר חרמונית הוענק לו לאחר מותו עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
משולם רטס נולד ב-14 במאי 1935 בצ'רנוביץ, רומניה.
בשנת 1949 עלה לארץ עם משפחתו אשר עברה להתגורר בחיפה, בעוד שהוא החל ללמוד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.
לאחר מכן עבר ללמוד בבית ספר תיכון מקצועי "אורט", שם למד במגמת מסגרות מכנית.
הותיר אחריו אישה ו-3 ילדים.
מהגיוס ועד מלחמת יום הכיפורים
במרץ 1953 התגייס רטס לצה"ל ושירת בחיל השריון בימיו הראשונים ובכך היה נוכח להתהוות והתעצמות החיל במהלך השנים.
בשנת 1956 שירת רטס בתור מפקד מחלקת טנקים במהלך מלחמת סיני, לאחר המלחמה השתלם בקורס קציני מודיעין ושירת כקצין מודיעין וקצין מבצעים בגדוד שריון.
לאחר מכן השתלם גם בקורס מפקדי פלוגות שלאחריו הועלה לדרגת סרן וקיבל פיקוד על פלוגת טנקים.
בשנת 1961 הועלה לדרגת רב-סרן, שנתיים לאחר מכן קודם לתפקיד סגן מפקד גדוד 46. בשנת 1965 סיים רטס את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, שנתיים לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שירת רטס בתור סגן מפקד גדוד אשר נלחם בחצי האי סיני.
בשנת 1968 עבר רטס לשרת בתור מדריך ראשי במתקן אימונים של חיל השריון, שנה לאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף ובנובמבר 1969 מונה למפקד גדוד 46 ושירת בתפקיד במהלך מלחמת ההתשה עד מרץ 1971. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת שריון בסיני.
לאחר תקופת שירות ארוכה בסיני מונה רטס למפקד קורס מפקדי פלוגות ובשנת 1973 מונה למפקד קורס קציני שריון, שני הקורסים הבכירים בחיל השריון.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים קיבל רטס פיקוד על גדוד 71 שנוצר ערב המלחמה מחיילים מבה"ד 1, מדריכים מבית ספר לשריון ומדריכים מצאלים.
במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, בקרב באזור הר חרמונית ב-9 באוקטובר נהרג משולם תוך כדי הלחימה.
על פי הקלטה של הקרב, תוך כדי שרטס דיבר בקשר נפגע הטנק שלו והוא נהרג.
על מעשיו בקרב זה, פיקודו והבלימה העיקשת של כוח השריון עליו פיקד הוענק לרטס עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
רטס הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בבאר שבע.
משולש K הוא ארגון להענקת כשרות של הרב אריה רלב"ג, הממוקם בניו יורק שבארצות הברית.
סימנו המסחרי הוא האות הלטינית K בתוך משולש, ומכאן שמו.
הוא מקובל בקהילות רבות בעיקר בארצות הברית ונותן כשרות לתעשיות מזון מרכזיות בארצות הברית, ומופיע על מספר רב של מוצרי חלב המיובאים לישראל.
ההכשר שנוי במחלוקת בציבור האורתודוקסי.
אנשי משולש K מייחסים זאת ליריבות מסחרית בין ארגוני כשרות אחרים לבינם.
לנגרמן נולד בצום גדליה, שנת ה'תרע"א בעיירה רימנוב שבפולין, למשה יהודה לייב (לימים השו"ב של המושבה רעננה), מצאצאי רבי יצחק חיות, ולגיטל לבית זיסקינד, דור שישי לרבי מנחם מנדל מרימנוב ולרבי אלימלך מליז'נסק.
לנגרמן למד בחדר, ובבית הספר העממי שבשפה הפולנית, בעיר.
בהגיעו לגיל 12, בעקבות פוגרומים וקשיי פרנסה, עקרה המשפחה מפולין לגרמניה, תחילה לעיר ויסבאדן ואחר כך לפרנקפורט.
שם למד משולם בבית ספר כללי, השלים את השכלתו התיכונית, ואף למד זמן מה, בישיבתו של הרב יעקב הופמן.
בהיותו בן 20 הצטרף לחוות הכשרה ברוח תורה ועבודה, שהוקמה במסגרת בח"ד, בכפר רודג'ס, עבור נוער דתי ציוני המתעתד לעלות לארץ ישראל.
ובשנת ה'תרצ"ב - 1932 עלה ארצה והצטרף לקיבוץ רודג'ס שנוסד שנה קודם לכן, בפרוורי פתח תקווה, (אז נקודת ספר של היישוב היהודי).
בשנת 1934, ביחד עם אחדים מחברי הקבוצה, עבר למקווה ישראל.
שם הם השתלמו בחקלאות, ובערבים פנויים נהגו לצאת לבילוי או לסידורים בתל אביב.
באחת מיציאות אלו, פגש משולם את חנה בת משה יעקב ומייטע פליישר, מהעיירה סטז'יז'וב שבפולין, (בעקבות האנטישמיות בפולין וגירושה מבית הספר התיכון, ולאחר שהתרשמה מהרצאתו של נציג בית"ר, קיבלה חנה החלטה נועזת לעלות לישראל, תוך כדי ויתור על אפשרות שעמדה בפניה להגר לאמריקה, והתגוררה בתל אביב).
במהלך ההשתלמות במקווה ישראל, נישאו השניים זה לזה, ועם סיומה, עזבו את אזור המרכז והצטרפו למייסדי כפר יעבץ, שם הם חיו כארבע שנים.
היה זה בתקופת המרד הערבי הגדול, ולא אחת בעקבות התקפות של ערביי הסביבה, נאלצו משולם וחנה, לצאת עם בתם התינוקת, מהבית למקלט היחידי שהיה ביישוב.
בשלהי שנות ה-30 עברה משפחת לנגרמן להתגורר במושבה רעננה.
בשנים 1948–1953 עסק לנגרמן בקליטת עלייה במחנות העולים בפרדס חנה.
תחילה כמנהל מחנה עולים א', ובהמשך, עקב הצלחתו, ולבקשת ראש מחלקת העלייה בסוכנות, ד"ר גיורא יוספטל, התמנה למפקח על כל מחנות העולים והמעברות באזור.
בשנת 1956 נענה לפניית שר הסעד, חיים משה שפירא, להקים מעון לחריגים עם נכויות התפתחותיות (אז בשם: מעון למפגרים) ברעננה.
המעון שהקים - מעון "שקמה" - היה, תחת ניהולו, חלוץ ומורה-דרך בכל הקשור לטיפול בחריגים, בשיקומם ובקידומם.
בתפקיד זה שימש עד יום מותו ברעננה בשנת ה'תשל"ג - 1973.
בשנים 1948 – 1953 עסק משולם בקליטת עלייה במחנה העולים בפרדס חנה ובאזור כולו, תחילה – כמנהל מחנה עולים א' במושבה.
כבר אז השכיל לבנות צוות רב מקצועי (מונח שטרם נטבע באותן שנים) כדי לטפל באופן מיטבי בקליטת העולים.
הוא איתר ואלתר מקורות תעסוקה עבורם, הקים בתי מלאכה לעולים בתוך המחנה ודאג לסיפוק צורכיהם הבסיסים.
תשומת לב מיוחדת הקדיש לבית התינוקות שבמחנה ולהכשרת צוות המטפלות, כמו גם לטיפוחם של ילדי העולים.
בין השאר דאג שיהיו "מלובשים היטב" וגם רשם לעצמו לבדוק ש"אם נוכל להשיג [בגדים לילדים] הם ישתמשו בכך".
שהרי לעולים - שבאו ממזרח וממערב - היו מסורות לבוש שונות מאלה של הוותיקים.
באירוע השלג של 1950 בישראל שהה כל שעות היממה עם העולים, דאג לפינויים של הנשים והילדים למבנים (ובכלל זה לביתו), ועבד לצד הגברים והצעירים בפינוי השלג.
מחנה העולים בניהולו היה דוגמה לניהול מוקפד, מסור ואמפתי גם בתנאי מחסור קשים, ורבים באו לראות ולהתרשם, ובהם: ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שרת העבודה גולדה מאיר וד"ר גיורא יוספטל, ראש מחלקת העלייה בסוכנות היהודית, שהציע לו את תפקיד המפקח על כל המעברות ומחנות העולים באזור פרדס חנה – חדרה.
בחמש שנות עבודתו בקליטת עלייה היה, כהגדרת אחד ממכריו, , ודמותו הקרינה נחמה וביטחון לעתיד טוב יותר.
משולם לנגרמן היה כל ימיו איש תורה ועבודה, והקפיד לשלב יראת שמים ואהבת האדם, עם עבודה מתמדת למען הארץ והמדינה.
היה חבר פעיל בארגון ההגנה, לחם במלחמת העצמאות וקיבל את עיטור לוחמי המדינה.
בשנת 1945 הקים את סניף בני עקיבא במושבה רעננה, שימש מרכז ומדריך לחניכים (הדתיים – והחילוניים).
בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר במועצת רעננה וסגן ראש המועצה וכן יו"ר הוועדה הקרואה בהרצליה (1967 – 1969) .
בשנת 1965 הוזמן להצטרף למועדון רוטרי ברעננה, עמד בראש ועדות של המועדון, ובשנים 1972 – 1973, עד מותו, שימש כנשיא המועדון.
בשנת 1972 התמנה למנהל (בפועל) של השירות למפגר במשרד הסעד, אך התנה את מינויו – כמו את שאר פעילויותיו הציבוריות - בהמשך הניהול במקביל של מעון שקמה.
במהלך שנותיו כמנהל המעון היה יועץ בוועדות הקמה של מוסדות לחריגים ברחבי הארץ, וחבר מרכזי בהנהלת הקרן לקידום שירותים למפגר.
הרב משה צבי נריה כתב עליו: , הנשיא השלישי, זלמן שזר, הספיד אותו במילים נרגשות: .
מעון "שקמה" הוקם בשנת 1956 כמעון ציבורי ראשון מסוגו לילדים ולצעירים בעלי נכות התפתחותית שכלית.
(עד אז היו קיימים בישראל רק שני מעונות מסוג זה, ושניהם היו פרטיים.)
למשולם לא היה כל ידע קודם בטיפול בבעלי מוגבלויות, אך הוא נרתם למשימה בכל מאודו, מתוך אמונה בפוטנציאל של כל אדם, שנברא בצלם.
הוא נאבק להקים במעון בית ספר להקניית מיומנויות יסוד ומלאכה, והנהיג את עיקרון התעסוקה - בין כותלי המעון ובקהילה.
וכך הסביר בריאיון עיתונאי: .
משולם הקים מקהלה ותזמורת של חניכי המעון, יזם תערוכות שנתיות של עבודות החניכים, ופעל ללא ליאות לרווחתם: החל מאישור רחצה בחוף הים בהרצליה וכלה ביציאתן של החניכות הבוגרות לבית הקולנוע (היחיד במושבה באותם הימים).
גם טלפון ציבורי הותקן עבור החניכים, כדי שיוכלו להתקשר בכל עת למשפחותיהם.
משולם עשה רבות לשירוש דעות קדומות ויזם "פעולות הסברה בקרב קבוצות וציבורים שונים, באוניברסיטאות ובבתי ספר תיכוניים".
תחת ניהולו היה המעון חלוץ ופורץ דרך בטיפול בבעלי נכות התפתחותית ובקידומם.
כחודש לפני פטירתו קיבל משולם עם עובדי המעון את פרס קפלן (1973), על "מסירות ללא גבול בטיפול ובשיקום".
לאחר מותו וביוזמת משרד העבודה והרווחה (משרד הסעד) הוקמה לזכרו "קרן משולם", שפעלה במשך כ-15 שנה, והעניקה פרסים לעובדים מצטיינים במסגרות של החינוך המיוחד ברחבי הארץ, ובכלל זה במגזר הערבי.
"קרן משולם" גם סייעה בהוצאה לאור של ספרות מקצועית בעברית, ועם ראשי הקרן נמנתה אסתר הרליץ.
הרב משׁוּלם בן שלמה פינקלשטיין (בכתיב יידי פינקעלשטיין) היה רב, פוסק ומחבר ספרים בנושאים עיוניים, הלכתיים ובתחום המוסר.
הרב פינקלשטיין חי ופעל בווארשא, חיבוריו נתקבלו בציבור הרחב כהנהגות למעשה ואף נדפסו כתוספת להדפסות נפוצות של ספרים אותם פירש כגון "אלף המגן", בדפוסים פיעטרקוב תרס"ו, ווארשא תרע"ד, "תוספות חכמים" בדפוס משניות ווארשא תרע"ו, "מנחת שבת" בחק לישראל, ווארשא תרנ"ז ועוד.
אביו שאצלו למד, רבי שלמה סופר פינקלשטיין היה רב מקובל בווארשא.
חיבורו "אלף המגן" משמש מקור להלכה למעשה בנושא מנהגי הימים הנוראים ומובא בספרי פסיקה רבים.
משולש הגבולות הוא מותחן סרט פעולה-שוד אמריקאי מ-2019 בבימויו של ג'יי.
צ'נדור, שהופץ על ידי נטפליקס.
בסרט מככבים בן אפלק, אוסקר אייזק, צ'ארלי האנם, גארט הדלונד, ופדרו פסקל.
נאמנויות נבחנות כאשר חמישה חברים, כולם יוצאי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, מתאחדים כדי לשדוד ברון סמים דרום אמריקאי, בפעולה שמובילה לשרשרת של השלכות בלתי נמנעות.
משולש הוא כלי שרטוט עשוי מפלסטיק (ובעבר עשוי מעץ), בצורת משולש ישר-זווית.
מקובלים שני דגמים של משולשים:
משולש שווה-שוקיים ("משולש הכסף"): שבו, בנוסף לזווית הישרה, שתי זוויות, כל אחת מהן בת 45 מעלות.
משולש שזוויותיו הן 90 מעלות, 60 מעלות ו-30 מעלות.
בצירוף עם סרגל T מאפשר המשולש שרטוט של קווים אנכיים וכן קווים אלכסוניים שהזווית שהם יוצרים עם קו הבסיס שווה לאחת מזוויות המשולש.
הצמדת שני משולשים משני הדגמים זה לזה מאפשרת גם שרטוט זוויות של 75 מעלות ו-15 מעלות.
פעמים רבות יש על אחד מניצבי המשולש שנתות של סרגל, לשם מדידה של אורך הקו המשורטט.
דגם נוסף של משולש הוא משולש ישר-זווית שווה-שוקיים, שחלקו הפנימי, לאורך היתר, הוא מד מעלות.
דגם זה נוצר לראשונה בשנת 1964 ונמכר בשם המסחרי Geodreieck.
משולש האנרגיה היא תוכנית להוצאת גז טבעי בישראל, יוון וקפריסין.
כחלק מהתוכנית, הסכימו שלוש המדינות על הוצאת הגז ממאגרי תמר, לווייתן ואפרודיטה, שנמצאו במהלך השנים 2009–2011. בשטח שבין קפריסין לישראל נמצאו כ-40 טריליון רגל מעוקב (TCF) של גז טבעי, דבר שמעניק לשתי המדינות יתרון בסחר באזור.
אירופה צורכת מדי שנה 19 TCF גז טבעי, ואילו ממשלת קפריסין מעריכה כי באזור הכלכלי הבלעדי שלה ישנם כ-60 TCF; עקב כך, קפריסין דחפה למימוש ההזדמנות, שמעניקה למשולש כולו רווח כלכלי בסיפוק אנרגיה לאיחוד האירופי.
המונח "משולש האנרגיה" הושמע לראשונה במהלך ועידת העסקים הישראלית–קפריסאית בניקוסיה בשנת 2010, עקב הסדרת האזור הכלכלי הבלעדי שבין קפריסין לישראל, שסימנה את תחילת שיתוף הפעולה המתחזק בין המדינות.
כך, הסכימו שתי המדינות על חיפוש משותף של גז טבעי בידי חברת נובל אנרג'י על מנת לצמצם את העלות הכספית של חיפושים אלו במימון המדינה.
יוון, מצידה, הצטרפה לתוכנית שתי המדינות לייצא גז טבעי לאירופה עד שנת 2015 על ידי הקמת תחנת הכוח בלימסול ב-2011.
העדויות לקיום גז טבעי התחזקו עם גילוי שמן באגן הים הלבנטיני.
בתוך כך, חברת נובל אנרג'י שפועלת בשדה לווייתן מאז גילויו ב-2010, החלה בקידוח ב-2017.
על פי ההערכות, היקף שדות הגז עומד על כ-122 טריליון TCF של משאבים שלא נחשפו באגן הים הלבנטיני.
בין החברות המרכזיות בתחום נמצאות נובל אנרג'י וקבוצת דלק שמתמודדות על רישיונות לחיפושי גז בקפריסין וישראל.
שתי החברות, יחד עם חוקרים נוספים, גילו 26 טריליון TCF גז בשדות לווייתן ותמר בשווי של כ-200 מיליארד אירו.
זוהי כמות גז שלפי ההערכות תכלכל את כל צרכיה של ישראל למשך 150 שנה, או 200 שנה בקפריסין.
באוגוסט 2015 התגלה באזור הכלכלי המצרי, במרחק 6 קילומטרים מהגבול עם קפריסין שדה זוהר המוערך ב-30 טריליון TCF.
בשנת 2011 הודיעו שרי האנרגיה של קפריסין וישראל כי המדינות ייצאו חלק מהגז שלהן, ולפי הדיווחים בחנו תוכניות לייצוא גז נוזלי.
כיום מאגרי הגז הטבעי בנורווגיה מתחילים להתרוקן והמקורות האחרים שנותרו הם של רוסיה, קטר ואלג'יריה.
מדינות אלו נמצאות במצב גאופוליטי לא יציב, דבר המביא לעידוד משולש האנרגיה מצד האיחוד האירופי.
באוקטובר 2015 דנו שר האנרגיה הקפריסאי ומקבילו המצרי על הסכמים דו-צדדיים בנושא הגז והנפט.
ב-19 באוקטובר 2015 הסכימו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על היתרים לגזפרום, חברת הגז והנפט הגדולה ברוסיה, לפתח את עתודות לווייתן.
עם זאת, זכויות הקידוח הורחבו מאוחר יותר לשותפים אירופים ואמריקאים בשל סנקציות בינלאומיות שהוטלו על גזפרום.
מאז 2016 מתקיים דיון בנושא מכירות אנרגיה בין ישראל, קפריסין ומצרים; זאת אחרי שמצרים נקלעה בעבר למשבר אנרגיה.
כשנמצא שדה זוהר בסמוך לחופי מצרים ב-2015, החלו שלוש המדינות לשקול תוכניות ייצוא ותחבורה בין שדות הגז.
עם זאת, ממשלת המעבר המצרית ביטלה את חוזה העברות האנרגיה עם ישראל בשנת 2012.
בינואר 2020 החלה הזרמת גז מישראל למצרים, צעד שיאפשר לישראל לייצא חלק מהגז לאירופה באמצעות מתקני הנזלת הגז המצריים.
תקרית המרמרה בשנת 2010 הותירה את היחסים בין ישראל לטורקיה בשפל.
טורקיה הסכימה להשיב את היחסים לקדמותם אם יוסר המצור על עזה.
דרישה זו הותירה את ישראל לא מעוניינת בקיום כל מערכת יחסים נוספת עם המדינה, עד יוני 2016, עת בוצעה נורמליזציה ביחסים לצורך האינטרס המשותף של חיפוש אחר צינור לייצוא גז לאיחוד האירופי.
בעוד טורקיה צמצמה את הקשרים עם שכנותיה בשנים 2010–2016, יוון וקפריסין היו המרוויחות העיקריות מסיטואציה זו, של מתח גובר בין ישראל לטורקיה.
בעבר היה הרעיון של ברית בין ישראל לקפריסין לא פופולרי מבחינה פוליטית, בעיקר בשל הדמיון בין הסכסוך בקפריסין והסכסוך הישראלי-פלסטיני.
כשטורקיה התנתקה מישראל, היא סייעה לגבש את הברית ואת רעיון משולש האנרגיה.
במהלך השנים עלה הרעיון להשתמש במערכת הובלת הגז הטורקית לייצוא הגז לאירופה, אולם בקרב הקפריסאים קיימת התנגדות למהלך מאחר שטורקיה נחשבת לא אמינה מאז פלשה לאי בשנות ה-70. כמו כן, טורקיה פלשה בעבר לאזור הכלכלי של קפריסין, מה שהפחית את אמינותה אף יותר.
ב-27 בנובמבר 2019 חתמו טורקיה ולוב על מזכר הבנות בדבר אזור כלכלי בלעדי (EEZ) של שתי המדינות, ולפיו תיווצר רצועה של אזורים כלכליים של שתי המדינות שתחסום עבור ישראל, קפריסין, מצרים ומדינות נוספות, את הגישה למערב הים התיכון.
משולש הזהב (אוניברסיטאות), ) הוא כינוי לא רשמי של קבוצת אוניברסיטאות מחקר ציבוריות שנמצאות בערים לונדון, אוקספורד וקיימברידג', בדרום מזרח אנגליה.
קודקודי המשולש נוצרים על ידי אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטאות שונות בלונדון.
המשולש מכונה לעיתים משולש הלוקסברידג' (מכונה באנגלית: Loxbridge triangle, חיבור London Oxbridge, בניגוד לכינוי אוקסברידג' שכולל רק את אוקספורד + קיימברידג' או הכינוי דוקסברידג' שכולל את אוניברסיטת דרהאם + אוקספורד + קיימברידג'.
בשני המקרים הכינוי מתייחס לאוניברסיטאות בערים שהכינוי הוא הלחם שלהן), הלחם של לונדון ואוקסברידג'.
מוסדות אקדמיים וותיקים אלו, הן עתירי מחקר, מימון ובעלי מוניטין עולמיים.
מימון: בבריטניה; גודל המימון למוסדות אלו נע בין 139 מיליון ליש"ט (2019) ועד 6.44 מיליארד ליש"ט (כולל מכללות) של קיימברידג', יתר על כן, כל אוניברסיטה מקבלת מיליוני פאונד במימון מחקר ומענקים אחרים מממשלת בריטניה.
בשנת 2013/14 קיבלו אוניברסיטאות אוקספורד, קיימברידג' ולונדון 46% ממימון המחקר בבריטניה, לעומת 42.6% עשור קודם.
דירוג אקדמי: אוניברסיטאות משולש הזהב מצליחות בדרך כלל בדירוג הבינלאומי, המשקפות היטב את ביצועי המחקר.
חלק מהדירוגים העולמיים, כמו אלה שהופקו על ידי טיימס השכלה גבוהה (THE) ו- דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם (QS), מתאימים לגדלים של מוסדות בחישוב תוצאותיהם, אך אחרים, כמו הדירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם (ARWU) (הידוע בשם "דירוג שאנגחאי", אינם עושים התאמה כזו.
אוניברסיטאות משולש הזהב מצליחות בדרך כלל להיות במקומות הראשונים בדירוג האוניברסיטאות הבריטיות, כאשר קיימברידג' ואוקספורד נמצאות באופן קבוע במקומות הראשון והשני, ואימפריאל ויוניברסיטי קולג' לונדון מדורגים בעשירייה הראשונה על ידי כל המדרגים.
המוסדות הנחשבים בדרך כלל לחברים במשולש הם עם הכנסות המחקר הגבוהות ביותר מבין כל האוניברסיטאות הבריטיות ומשתפים פעולה הדוק באמצעות היוזמות הבאות: G5 (אוניברסיטאות) , אשכול המצוינות הרפואית העולמית , MedCity וקונסורציום SES (אוניברסיטאות) .
מחקרים שנערכו בשנת 2017 על ידי המכון ללימודים פיסקליים מצביעים גם על כך שבוגרי אוניברסיטאות משולש הזהב, מרוויחים בממוצע מעל 40,000 ליש"ט לשנה, 5 שנים לאחר סיום הלימודים, מה שהופך אותם למשתכרים ביותר 5 שנים לאחר סיום הלימודים בקרב בוגרי האוניברסיטאות הבריטיות- אוקספורד וקיימברידג'.
יתר על כן, שאר המוסדות החברים במשולש הזהב, יחד עם סנט ג'ורג' (אוניברסיטת לונדון) , מהווים 7 המובילים בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר.
משולש אלסקה הידוע גם כמשולש ברמודה האלסקי הוא אזור באלסקה בעל שטח של 320,000 קמ"ר, המשתרע על כרבע משטח המדינה.
המשולש משתרע מג'ונו ויקוטאט בדרום מזרח אלסקה, לאזור הצפוני של הרי בארו ועד לאנקורג'.
המשולש, ברובו, משתרע על אלסקה אך חלק קטן ממנו משתרע גם על קנדה.
האזור הוא מקום למספר רב של היעלמויות של אנשים, מטוסים ואוניות שמעולם לא נמצאו ולא נראו שוב.
תאוריות רבות הוצעו לגבי היעלמויות אלה, כגון יצורים מיתיים, או שהמדינה עצמה נמצאת על מערבולת.
בתוך המשולש, יש כמות עצומה של מדבר שלא נחקר, הכולל פסגות הרים, יערות נרחבים ושטחים מפוזרים של טונדרה צחיחה.
באזור יש כמות גדולה של תושבים מקומיים שנעלמו, כמו גם תיירים שביקרו במקום, ונעלמו באופן בלתי מוסבר.
היו גם מטוסים רבים שנעלמו או התרסקו ללא הסבר וללא זכר.
אחת מההיעלמויות המפורסמות ביותר שקרו במשולש אלסקה התרחשה באוקטובר 1972, כשמטוס שעליו היו שני פוליטיקאים חשובים - הייל בוגס וניק בגיץ', נעלם.
בנוסף, על המטוס היה יועץ בשם ראסל בראון, כמו גם הטייס של המטוס, דון ג'ונז.
המטוס, מסוג ססנה 310C, נעלם במהלך הטיסה מאנקורג' לג'ונו.
אחרי שהמטוס נעלם, היה חיפוש גדול שארך 39 ימים וכלל יותר מ-40 מטוסי צבא ו-30 מטוסים אזרחיים וסירות רבות, עם עזרה ממשמר החופים.
במהלך החיפוש, כוסה שטח של כ-51,500 קמ"ר.
אך גם לאחר החיפוש, לא היו סימנים למטוס או לנוסעים הנעדרים.
הייתה תאוריית קונספירציה שהופצה במשך זמן מה וטענה כי ההתרסקות הייתה מכוונת והוסתרה על ידי ה-FBI, במיוחד על ידי ג'יי אדגר הובר, שהיה מעורב במאבק כוחות עם הייל בוגס - שכאמור היה על המטוס.
תצפית העב"מים במהלך טיסה 1628
בשנת 1986 טס מטוס יפני מאיסלנד לאנקורג' שבאלסקה, כאשר פגע בשלושה עב"מים.
שלושת המטוסים המעופפים הלא מזוהים עקבו אחר המטוס למשך כ-400 קילומטרים.
אנשי הצוות דיווחו כי ראו אורות מהבהבים ובקרי האוויר צפו במשהו ברדאר שלהם, במרחק של כחמישה קילומטרים מהמטוס.
הטייס טען כי בנקודה אחת, שתי הספינות הקטנות יותר הופיעו מול המטוס בטווח די קרוב.
הוא טען כי "שתי הספינות, הספינה הקטנה וספינת האם, נעלמו במהירות והופיעו שוב", דבר שהוא בלתי אפשרי למטוס נוסעים רגיל.
לאחר כ-32 דקות, שלושת העב"מים נעלמו, אם כי הטייס טען כי המפגש כולו נמשך זמן רב יותר.
על פי ספירות שונות, מ-1988 עד 2018 מעל 16,000 איש במשולש זה נעלמו לחלוטין ולא נמצאו שוב.
באלסקה יש יותר דיווחים על נעדרים מדי שנה מאשר בכל מקום אחר בארצות הברית.
למעשה, ממוצע הנעדרים באלסקה הוא כפול מהממוצע הארצי.
לאלסקה יש גם את המספר הגדול ביותר של אנשים שנחשבו נעדרים ולעולם לא נמצאו.
לדוגמה, בשנת 2007, היו 2,833 אנשים שדווחו כנעדרים באלסקה.
באותה תקופה, האוכלוסייה של כל המדינה הייתה כ-670,000 איש.
ההיעלמויות יכולות להיות מוסברות על ידי מגוון רב של הסברים, חלקם קונבנציונליים וחלקם לא קונבנציונליים.
במדינת אלסקה יש כמויות אדירות של מדבר.
הנוף הקשה כולל לא רק את מזג האוויר הקשה, אלא גם שטח מסוכן וחיות בר מסוכנות.
בנוסף לכך, המדינה כוללת יותר ממאה הרי געש פעילים.
בגלל הכמויות הגדולות של מדבר, אם הולכים לאיבוד, קשה להתמצא באלסקה.
אפילו צוותי חיפוש והצלה מתקשים למצוא אנשים עם המדברים העצומים, ההרים הבלתי נגישים ומזג האוויר הבלתי צפוי.
לדוגמה, באזורים מסוימים הוא יכול להגיע לכ-40 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בחורף.
יש הסבורים כי משולש אלסקה ממוקם במרכזם של מערבולות, מה שאומר שמלבד מצבי האנרגיה שהם זרמים אלקטרומגנטיים, יש לו אנומליות מגנטיות, חשמליות ואלקטרומגנטיות קיצוניות.
דוגמה למקום הנמצא במרכז מערבולות הוא משולש ברמודה.
עם זאת, ישנן מערבולות גם במקומות אחרים על פני כדור הארץ, כמו הר הגעש המאקואה בהוואי, "ים השטן" ביפן וההקוטב הצפוני והדרומי.
מקומות מפורסמים אחרים שכנראה ממוקמים במערבולות הם אי הפסחא, סטונהנג' והפירמידות של מצרים.
למעשה, יש אנשים שמאמינים שהסיבה לכך שהמבנים הללו נבנו מלכתחילה היא שהם נמצאים במערבולת.
יש אומרים כי ל"אנרגיה מסחררת" יש השפעות שונות על גוף האדם, כמו על הבריאות נפשית, פיזית ורגשית, בנוסף להזיות, חזיונות, בלבול וחוסר התמצאות.
בנוסף, אנשים אלה אף הראו סימנים לכוחות ריפוי עצמיים.
לפעמים, במהלך מערבולות, מכשירים חשמליים, כמו מצפנים, עלולים להפסיק לעבוד.
תיאוריה לא קונבנציונלית מקובלת היא שביגפוט חי באזורים נידחים במדבר.
ישנם דיווחים רבים על תצפיות ביגפוט ברחבי הארץ.
בחלק מהדיווחים יש עדויות לאתרי קינון, שלד אפשרי של ביגפוט ודגימות שיער לא מזוהות.
כמה עדים דיווחו שראו את ביגפוט וחלק מהכפרים טוענים שהם ראו את ביגפוט.
תיאוריה אחת כוללת רוחות רעות הקשורות לילידי טלינגיט החיים באזור.
אלה נולדו כביכול לפני 11,000 שנה.
פירוש שמם, טלינגיט, הוא "אנשי הגאות והשפל".
אנשים אלה מאמינים כי קיים שד משנה צורה בשם קושטאקה (Kushtaka), שהוא שילוב בין אדם לבין לוטרה, והוא מביא אנשים אל מותם על ידי פיתוי אלה שאבדו על יד מקור מים בכך שהוא מדמה ילדים או נשים הבוכים לעזרה.
נאמר גם שכאשר קושטאקה (המכונה גם "איש-לוטרה", באנגלית: Otterman) לוכד את האנשים האבודים האלה, הוא גונב את נשמותיהם.
תאורטיקני קונספירציות רבים מאמינים כי אלסקה "מסתירה" פירמידה עצומה, אותה הם מכנים Black, המסוגלת לרתום את הכוח של כדור הארץ כולו.
איש הצבא לשעבר ברוס ל.
פירסון, טוען כי הרשויות האמריקאיות ניסו זה מכבר לשלוט בסוד הפירמידה השחורה והוא עצמו, כמומחה, השתתף בפרויקט זה, ולכן יכול לומר בביטחון שהמבנה לא נוצר על ידי הציוויליזציה לפני אלפים רבים של שנים.
ב-2014 יצאה סדרת טלוויזיה המבוססת על משולש אלסקה ועל החיות המסוכנות שחיות באזור.
הסדרה נקראת מפלצות אלסקה (Alaska Monsters) ועוסקת בצוות של שישה אנשי משמר הגבול מנוסים, החוקרים את השממה העצומה בתקווה למצוא יצורים מסוכנים ביער.