tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות שכוכב השביט התקרב לצדק לפני כן, נראה שהמפגש ב-7 ביולי היה הקרוב ביותר והתפרקות השביט התרחשה בזמן זה.
כל שבר של השביט סומן באות האלפבית, מ"פרגמנט A" ועד ל"פרגמנט W", אופן סימון שהפך למקובל בתצפיות קודמות של שביטים שהתפרקו.
באותם ימים העלו חישובי המסלול הטובים ביותר כי כוכב השביט יעבור כ-45,000 קילומטרים ממרכז צדק, מרחק קטן יותר מרדיוס כוכב הלכת; כלומר, הייתה סבירות גבוהה ביותר ששומייקר-לוי 9 יתנגש בצדק ביולי 1994. מחקרים העלו ש"רכבת" הגרעינים תיכנס לאטמוספירה של צדק במשך תקופה של כחמישה ימים.
הסבירות הגבוהה שהשביט יתנגש בצדק גרמה להתרגשות רבה בקהילה האסטרונומית ומחוצה לה, שכן אסטרונומים מעולם לא ראו שני גופים משמעותיים במערכת השמש מתנגשים.
מחקרים מרובים נעשו על השביט, וככל שמסלולו התבסס בצורה מדויקת יותר, כך הסבירות להתנגשות הפכה לוודאית יותר.
הציפייה הייתה שההתנגשות תספק הזדמנות ייחודית למדענים לצפות אל תוך האטמוספירה של צדק, שכן ההתנגשויות היו צפויות לגרום להתפרצויות ולעלייה של חומר מהשכבות המוסתרות בדרך כלל מתחת לעננים.
התחזית האופטימית ביותר הייתה שכדורי אש בליסטיים גדולים וא-סימטריים יעלו מעל צדק אל אור השמש כך שייראו מכדור הארץ.
השפעות חזויות נוספות שהוצעו היו גלים סייסמיים שינועו על פני כוכב הלכת, עלייה באובך הסטרטוספרי בכוכב הלכת עקב אבק שיעלה מהפגיעות, ועלייה במסה של מערכת טבעות צדק.
עם זאת, בהתחשב בכך שהתבוננות בהתנגשות כזו הייתה חסרת תקדים לחלוטין, האסטרונומים היו זהירים בתחזיותיהם לגבי מה שהאירוע עשוי לחשוף.
בציפייה להתנגשות החזויה הכשירו אסטרונומים טלסקופים יבשתיים לתצפיות על צדק.
הסיבוב המהיר של צדק הביא את אתרי הפגיעה לעיני התצפיות היבשתיות כ-20 דקות לאחר ההתנגשויות.
שתי גשושיות חלל נוספות ביצעו תצפיות בזמן הפגיעה: יוליסס, שתוכננה בעיקר לתצפיות שמש, הופנתה לכיוון צדק ממיקומה במרחק של 2.6 יחידות אסטרונומיות (390 מיליון קילומטרים), והגשושית הרחוקה של וויאג'ר 2, שנמצאה כ-44 יחידות אסטרונומיות (6.6 מיליארד קילומטרים) מצדק.
לאחר המפגש עם נפטון ב-1989 הייתה וויאג'ר 2 בדרכה אל מחוץ למערכת השמש והיא תוכנתה לחפש פליטות רדיו מההתנגשויות, בטווח 1–390 קילו-הרץ, ולבצע תצפיות באמצעות הספקטרומטר העל-סגול שבה.
האסטרונום איאן מוריסון תיאר את ההתנגשויות כך:
"הפגיעה הראשונה התרחשה ב-16 ביולי 1994 בשעה 20:13 זמן אוניברסלי מתואם, כאשר שבר A של הגרעין [של השביט] הוטח בחצי הכדור הדרומי של צדק במהירות של כ-60 קילומטרים לשנייה.
מכשירים על גלילאו זיהו כדור אש שהגיע לטמפרטורת שיא של כ-23,700 מעלות צלזיוס (24,000 מעלות קלווין), בהשוואה לטמפרטורת ענני צדק האופיינית של כ-143- מעלות צלזיוס (130 מעלות קלווין).
לאחר מכן הוא התקרר והתרחב במהירות לכ-1,230 מעלות צלזיוס (1,500 מעלות קלווין).
ענן הפגיעה מכדור האש הגיע במהירות לגובה של למעלה מ-3,000 קילומטרים ונצפה על ידי טלסקופ החלל האבל".
דקות ספורות לאחר זיהוי ענן הפגיעה של כדור האש מדדה גלילאו התחממות מחודשת, כנראה עקב נפילת חומר שחזר לצדק.
תצפיות בכדור הארץ זיהו את כדור האש עולה מצדק זמן קצר לאחר הפגיעה הראשונית.
למרות התחזיות שפורסמו, אסטרונומים לא ציפו לראות עליית ענני עשן מההתנגשויות ולא היה להם מושג עד כמה ההשפעות האטמוספיריות האחרות מההתנגשויות יהיו גלויות לצופים מכדור הארץ.
לאחר הפגיעה הראשונה נגלה עד מהרה בתצפיות כתם חשוך עצום.
אסטרונומים סברו כי כתם כהה זה ואלו שנצפו אחריו נגרמו על ידי שפוכת מהפגיעה.
צורתם הייתה א-סימטרית ודמתה לסהר מול כיוון הפגיעה.
במהלך ששת הימים הבאים נצפו 21 פגיעות ברורות, כאשר הגדולה ביותר הגיעה ב-18 ביולי בשעה 07:33 זמן אוניברסלי מתואם, בעת ששבר G פגע בצדק.
פגיעה זו יצרה נקודה כהה ענקית באורך של יותר מ-12,000 קילומטרים (כמעט כקוטר כדור הארץ), וההערכה היא ששוחררה אנרגיה שוות ערך ל-6,000,000 מגה-טון TNT (פי 600 מהארסנל הגרעיני בעולם).
שתי פגיעות בהפרש של 12 שעות ב-19 ביולי יצרו סימני פגיעה בגודל דומה לזה שנגרם על ידי שבר G, והפגיעות נמשכו עד 22 ביולי, כאשר שבר W פגע בכוכב הלכת.
עורכי התצפיות קיוו שההתנגשויות יעניקו להם הצצה ראשונה לצדק שמתחת למעטה העננים, שכן חומר תחתון עולה ונחשף עקב חדירת שברי השביט, שהכו באטמוספירה העליונה.
מחקרים ספקטרוסקופיים הראו קווים ספקטרליים מהספקטרום של צדק הכוללים גופרית דו-אטומית (S2) ופחמן דו-גופרי (CS2).
זה היה הזיהוי הראשון של מולקולות אלה בצדק והזיהוי השני של גופרית דו-אטומית בגרם שמיים כלשהו.
מולקולות נוספות שהתגלו כללו אמוניה (NH3) ומימן גופרי (H2S).
כמות הגופרית המשתמעת מכמויות התרכובות הללו הייתה גדולה בהרבה מהכמות שעשוי להכיל גרעין של שביט קטן, מה שמוכיח כי החומר שנגלה עלה מתוך צדק.
להפתעת האסטרונומים, לא זוהו מולקולות נושאות חמצן כמו גופרית דו-חמצנית.
בנוסף למולקולות אלו, זוהתה פליטה של אטומים כבדים כמו ברזל, מגנזיום וסיליקון, בכמות תואמת למה שעשוי להימצא בגרעין השביט.
למרות שמבחינה ספקטרוסקופית זוהתה כמות ניכרת של מים, היא לא הלמה את שחזו, כלומר או ששכבת המים הנמצאת מתחת לעננים הייתה דקה יותר מהצפוי, או ששברי השביט לא חדרו מספיק עמוק.
כצפוי, יצרו ההתנגשויות גלי פגיעה עצומים, ששטפו את צדק במהירויות של 450 מטר לשנייה ונצפו במשך יותר משעתיים לאחר הפגיעה הגדולה ביותר.
תחילה חשבו המדענים כי הגלים נעים בתוך שכבה יציבה הפועלת כמוליך גל, ומספר מדענים אף שיערו כי השכבה היציבה חייבת להיות בתוך ענני המים הטרופוספריים המשוערים.
עם זאת, עדויות אחרות הצביעו על כך ששברי השביט לא הגיעו לשכבת המים והגלים התפשטו במקום זאת בתוך הסטרטוספירה.
לאחר ההתנגשויות הגדולות ביותר הראו תצפיות רדיו עלייה חדה בפליטת הרצף באורך גל של 21 סנטימטרים, שהגיעה לשיא של 120% מהפליטה הרגילה שנמדדה מכוכב הלכת.
מדענים סברו שזה נובע מקרינת סינכרוטרון , שנגרמה ממעבר אלקטרונים רלטיביסטיים – אלקטרונים בעלי מהירויות קרובות למהירות האור – למגנטוספירה של צדק עקב ההתנגשויות.
כשעה לאחר כניסת שבר K לצדק תיעדו תצפיות פליטת אורורה סמוך לאזור הפגיעה, כמו גם בנקודה האנטיפודית לאתר הפגיעה ביחס לשדה המגנטי החזק של צדק.
היה קושי בקביעת הגורם לפליטות אלו בשל חוסר ידע על השדה המגנטי הפנימי של צדק והגאומטריה של אתרי הפגיעה.
הסבר אפשרי אחד היה שגלי הלם, המואצים כלפי מעלה מהפגיעה, האיצו חלקיקים טעונים שגרמו לפליטת אורורה.
תופעה זו קשורה, בדרך כלל, יותר לחלקיקי רוח שמש הנעים במהירות ופוגעים באטמוספירה של כוכב לכת ובסמיכות לקוטב המגנטי שלו.
מספר אסטרונומים טענו כי לפגיעה עשויה להיות השפעה ניכרת על הטורוס של איו, טורוס של חלקיקים בעלי אנרגיה גבוהה המחבר את צדק עם הירח הוולקני שלו.
מחקרים ספקטרוסקופיים ברזולוציה גבוהה מצאו שהשונות בצפיפות היונים, מהירות הסיבוב והטמפרטורות בזמן הפגיעה ולאחר מכן היו בגבולות הנורמליים.
ניסיונות תצפית וזיהוי באמצעות מכשיריה של וויאג'ר 2 העלו חרס מאחר שכדורי האש היו מתחת לתחום הגילוי שלהם; לא נרשמו רמות חריגות של קרינת על-סגול או אותות רדיו לאחר הפיצוץ.
גם יוליסס לא הצליחה לזהות תדרי רדיו חריגים.
כדי לחשב את הצפיפות והגודל של שומייקר-לוי 9 פותחו מספר מודלים.
צפיפותו הממוצעת חושבה ונמצאה כ-0.5 גרם/סמ"ק; התפרקותו של שביט פחות צפוף לא יכלה להיות דומה לשרשרת השברים שנצפתה.
גודלו של שביט האב חושב ונמצא שהיה בקוטר של כ-1.8 קילומטרים.
תחזיות אלו היו בין הבודדות שאוששו בפועל על ידי תצפיות מאוחרות יותר בשביטים אחרים.
אחת ההפתעות של ההתנגשות הייתה כמות המים הקטנה שהתגלתה בהשוואה לתחזיות קודמות.
לפני הפגיעה הצביעו מודלים של אטמוספירת צדק על כך שהתפרקות השביט לשברים הגדולים ביותר תתרחש בלחצים אטמוספיריים של בין 30 קילו-פסקל לכמה עשרות מגה-פסקל.
מספר תחזיות צפו שהשביט יחדור לשכבת מים ויצור מעטה כחלחל מעל אזור הפגיעה בצדק.
אסטרונומים לא צפו בכמויות גדולות של מים בעקבות ההתנגשויות ומחקרים מאוחרים יותר של ההתנגשות מצאו כי שברי השביט התפרקו ונהרסו בפיצוץ אווירי שהתרחש, ככל הנראה, בגבהים גבוהים בהרבה ממה שציפו קודם לכן.
אפילו השברים הגדולים ביותר הושמדו כאשר הלחץ הגיע ל-250 קילו-פסקל, הרבה מעל העומק הצפוי של שכבת המים.
השברים הקטנים יותר הושמדו כנראה עוד לפני שהגיעו לשכבת הענן.
בעקבות הפגיעה, ניתן היה להבחין בכתמים על צדק במשך חודשים רבים.
הם היו בולטים מאוד, ותצפיות תיארו אותם כבולטים יותר מהכתם האדום הגדול.
חיפוש בתצפיות היסטוריות גילה כי הכתמים היו, ככל הנראה, הסימנים החולפים הבולטים ביותר שנראו אי פעם על פני צדק וכי לא תועדו לפני כן או מאז כתמים בסדר גודל ובגוון של אלה שנגרמו מפגיעות שומייקר-לוי 9.
תצפיות ספקטרוסקופיות מצאו כי אמוניה ופחמן דו-גופרי נשארו באטמוספירה לפחות ארבעה עשר חודשים לאחר ההתנגשויות, כאשר כמות ניכרת של אמוניה נמצאה בסטרטוספירה בניגוד למיקומה הרגיל בטרופוספירה.
בניגוד לשכל הישר, הטמפרטורה האטמוספירית ירדה לרמות נורמליות מהר יותר באתרי ההתנגשות הגדולים יותר מאשר באתרי ההתנגשות הקטנים יותר: באתרי ההתנגשות הגדולים יותר, הטמפרטורות עלו על פני אזור ברוחב של 15,000 עד 20,000 קילומטרים, אך ירדו בחזרה לרמות נורמליות תוך שבוע מאירוע ההתנגשות.
באתרים קטנים יותר, טמפרטורות גבוהות ב-10 מעלות צלזיוס מהסביבה נמשכו במשך כמעט שבועיים.
טמפרטורות הסטרטוספירה הכלליות עלו מייד לאחר ההתנגשויות ואז ירדו מתחת לטמפרטורות טרום ההתנגשות 2–3 שבועות לאחר מכן, לפני שהחלו לעלות אט-אט לטמפרטורות רגילות.
ב-1997 זיהו חוקרים באמצעות מצפה החלל בתת-אדום (ISO) של סוכנות החלל האירופית שקיימים אדי מים בסטרטוספירה של צדק.
החוקרים שיערו שהמים הם שרידים של הפגיעה, שכן שביטים נוטים להיות גופים עתירי מים.
עם זאת, לא ניתן היה לשלול בביטחון את הגעתם של המים ממקור אחר.
ב-2013 אישרו תצפיות רגישות יותר שבוצעו באמצעות טלסקופ החלל הרשל שהשביט הוא המקור לאדי המים שנצפו.
הן הראו שהמים נפוצים הרבה יותר באזור שבו התרחשה הפגיעה.
התצפיות הצביעו על כך ש-95% מאדי המים שנצפו הגיעו מהפגיעה.
מחקר נוסף שפורסם בשנת 2020 חיזק את ההשערה.
השביט אינו ייחודי בהקיפו את צדק במשך זמן מה; ידועים חמישה שביטים, (כולל 82P/Gehrels, 147P/Kushida–Muramatsu ו-111P/Helin–Roman–Crockett) שנלכדו זמנית על ידי כוח הכבידה של כוכב הלכת.
מסלולי שביטים סביב צדק אינם יציבים, מכיוון שהם אליפטיים מאוד וסביר שיופרעו במידה רבה מכוח המשיכה של השמש באפסיד (הנקודה הרחוקה ביותר במסלול מכוכב הלכת).
צדק, כוכב הלכת המסיבי ביותר במערכת השמש, יכול ללכוד עצמים בתדירות גבוהה יחסית, אך גודלו של שומייקר-לוי 9 הופך את האירוע לנדיר: מחקר אחד לאחר ההתנגשות העריך ששביט בקוטר 300 מטר פוגע בכוכב הלכת פעם ב-500 שנים ושביט בקוטר של 1.6 קילומטרים מתנגש בו פעם ב-6,000 שנים.
ישנן עדויות חזקות מאוד שבעבר הגיעו שברי שביטים והתנגשו בצדק ובירחיו.
במהלך משימות וויאג'ר לכוכב הלכת זיהו מדענים ואסטרונומים 13 שרשראות מכתשים על קליסטו ושלושה על גנימד, שמקורן הוגדר בתחילה כתעלומה.
שרשראות מכתשים הנראות על הירח יוצאות לעיתים קרובות כקרניים ממכתשים גדולים ומשוער שהן נגרמו מהתנגשויות משניות של הפליטה המקורית, אך השרשראות על הירחים של כוכבי הלכת הענקיים לא הובילו למכתש גדול יותר.
התצפיות בפגיעה של שומייקר-לוי 9 חיזקו את ההשערה שהשרשראות על הירחים נובעות משיירה של שברי שביט מפורקים שהתנגשו בהם.
ב-19 ביולי 2009, יותר מ-15 שנים לאחר פגיעת שומייקר-לוי 9, הופיע כתם שחור חדש, בגודל האוקיינוס השקט, בחצי הכדור הדרומי של צדק.
מדידות תת-אדום תרמיות הראו שמקום הפגיעה היה חם וניתוח ספקטרוסקופי זיהה ייצור של עודף אמוניה חמה ואבק עשיר בסיליקה באזורים העליונים של האטמוספירה של צדק.
מדענים הגיעו למסקנה שאירוע פגיעה נוסף התרחש, אבל הפעם עצם קומפקטי וחזק יותר, כנראה אסטרואיד קטן שלא התגלה, היה הגורם לכך.
הכחדת הדינוזאורים בסוף תקופת הקרטיקון מיוחסת, בדרך כלל, לאירוע התנגשות של מטאוריט בכדור הארץ, שהתרחש לפני כ-60 מיליון שנה, יצר את מכתש צ'יקשולוב והוביל להכחדת קרטיקון-פלאוגן.
הבנה של אירוע זה הובילה לסברה כי פגיעות מהוות איום רציני על החיים המתקיימים על פני כדור הארץ.
אסטרונומים משערים שללא צדק, ש"מנקה" איומים פוטנציאליים, ייתכן שאירועי הכחדה על כדור הארץ היו מתרחשים באופן תכוף יותר וחיים מורכבים אולי לא היו מסוגלים להתפתח.
זהו חלק מהטיעון המשמש בהשערת כדור הארץ הנדיר.
כדי לבחון את ההשערה שצדק מגן על כדור הארץ מפני פגיעות של אסטרואידים, בשנים 2008–2010 ערכו ג'ונטי הורנר וברי ג'ונס סדרה של מחקרים שכללו סימולציות של שטף פגיעת אסטרואידים ושביטים בכדור הארץ כתלות במסה של צדק.
הסימולציות הצביעו על השפעה מורכבת של צדק.
צדק אכן מגן על כדור הארץ מפני פגיעות של שביטים ארוכי-מחזור (מחזור ארוך מ-200 שנים), שמקורם המשוער הוא עננת אורט.
עם זאת, השפעתו על פגיעת אסטרואידים ושביטים קצרי-מחזור היא מעורבת: ככל שהגדילו בסימולציות את המסה של צדק, גדל שטף פגיעת האסטרואידים והשביטים קצרי המחזור בכדור הארץ, עד לשיא במסה השווה לכחמישית מהמסה האמיתית של צדק (); ככל שהגדילו בסימולציות את המסה של צדק מעבר ל- ירד שטף הפגיעה.
בשיא, שטף הפגיעה של אסטרואידים הוא כפול מזה שקיים במסה האמיתית של צדק ושטף הפגיעה של שביטים קצרי מחזור היה גדול פי 4.5; אולם, במסה האמיתית של צדק, שטף הפגיעה של אסטרואידים ושביטים קצרי-מחזור גדול פי 3.5 ו-1.4 בהתאמה מאשר במצב בו מסתו הייתה .
עולה מכך שבהתקיים תנאי המודל של החוקרים, עד נקודה מסוימת, אם מסתו של צדק הייתה קטנה יותר, כדור הארץ אכן היה פגיע פחות, אך עצם קיומו של צדק הופך את כדור הארץ לפגיע יותר.
מודל זה ומודלים עדכניים אחרים מטילים ספק בטענה שצדק מהווה מגן מפני פגיעות מטאוריטים בכדור הארץ.
שומן רווי הוא סוג של שומן שהינו פחות בריא מאשר שומן בלתי רווי.
בשומן רווי, כל שרשראות חומצות השומן מכילות קשרים יחידים בלבד בין אטומי הפחמן.
שומן המכונה גליצריד מורכב משני סוגים של מולקולות קטנות יותר: שלד קצר של גליצרול, וחומצות שומן שכל אחת מהן מכילה שרשרת פחמן ארוכה, ליניארית או מסועפת.
לאורך השרשרת, חלק מאטומי הפחמן מחוברים בקשרים יחידים (-C-C-) ואחרים מחוברים בקשרים כפולים (-C=C-).
קשר כפול לאורך שרשרת הפחמן יכול להגיב עם זוג אטומי מימן ולהפוך לקשר יחיד (-C-C-), כאשר כל אטום מימן קשור לאחד משני אטומי הפחמן.
שומנים גליצרידיים ללא קשרים כפולים בשרשרת הפחמן נקראים רוויים, משום שהם "רוויים" באטומי מימן, ואין בהם קשרים כפולים הזמינים לתגובה עם מימן נוסף.
שומנים רוויים הם בדרך כלל מוצקים.
כל השומנים, הן הרוויים והן הלא-רוויים, מכילים 9 קילו-קלוריות לגרם, מה שהופך אותם לעשירים יותר באנרגיה בהשוואה לחלבונים ולפחמימות.
רוב השומנים מן החי הם רוויים.
השומנים ממקורות צמחיים ודגים הם בדרך כלל בלתי רוויים.
מזונות שונים מכילים פרופורציות שונות של שומנים רוויים ובלתי רוויים.
מזונות מעובדים רבים, כגון מזונות מטוגנים בשמן עמוק ונקניקיות, עשירים בתכולת שומן רווי.
גם חלק ממוצרי מאפים שנרכשים בחנויות, במיוחד אלה המכילים שמנים מוקשים חלקית, עשירים בשומן רווי.
דוגמאות נוספות למזונות נפוצים בתזונה הישראלית בעלי תכולה גבוהה של שומן רווי וכולסטרול תזונתי כוללות ממרח כבד, נקניקים ובשרים מעובדים כגון נקניקיות ומעדנים, בשר כבש, חלקי פנים (כמו מוח וכבד), וכן מוצרי חלב שמנים כגון גבינות צהובות, גבינת שמנת, שמנת מתוקה, חמאה וגלידות.
בנוסף, מנות מסורתיות הכוללות טיגון בשמן עמוק או שימוש בשומן מן החי – כגון קובה מטוגנת, ג'חנון ומאפים המכילים מרגרינה או שמאלץ – עשויות להכיל אף הן שיעור גבוה של שומן רווי.
גם שמנים צמחיים מסוימים, כגון שמן קוקוס ושמן דקל, הנמצאים לעיתים במוצרי מדף תעשייתיים (כמו חטיפים, עוגיות וממתקים), מהווים מקור מרוכז לשומן רווי.
המלצות שפורסמו על ידי ארגונים רפואיים, ובהם משרד הבריאות הישראלי וארגון הבריאות העולמי, מדגישות את החשיבות שבהפחתת צריכת השומן הרווי לשם שמירה על בריאות הלב וכלי הדם.
אף על פי שתוויות תזונתיות נוטות לשלב אותם יחד, חומצות שומן רוויות מופיעות בפרופורציות שונות בקבוצות מזון שונות.
חומצה לאורית וחומצה מיריסטית נמצאות לרוב ב"שמנים טרופיים" (כגון שמן דקל, שמן קוקוס) ובמוצרי חלב.
השומן הרווי בבשר, ביצים, קקאו ואגוזים מורכב בעיקר מטריגליצרידים של חומצה פלמיטית וחומצה סטארית.
כמה דוגמאות נפוצות לחומצות שומן רוויות:
חומצה לאורית עם 12 אטומי פחמן (נמצאת בשמן קוקוס, שמן דקל, חלב פרה וחלב אם)
חומצה מיריסטית עם 14 אטומי פחמן (נמצאת בחלב ובמוצרי חלב)
חומצה פלמיטית עם 16 אטומי פחמן (נמצאת בשמן דקל ובבשר)
חומצה סטארית עם 18 אטומי פחמן (נמצאת גם בבשר ובחמאת קקאו)
השפעות שליליות (על פי מרבית הגופים הרפואיים)
במשך שנים רבות נחשב שומן רווי כגורם מגביר סיכון למחלות לב וכלי דם, עקב השפעתו על העלאת רמות הכולסטרול ה-LDL ("הרע") בדם.
גופים כמו ה-American Heart Association ממליצים להגביל את הצריכה היומית של שומן רווי לפחות מ-10% מהקלוריות היומיות.
על פי ממצאים מדעיים עדכניים, הקשר בין צריכת שומן רווי לבין הסיכון למחלות לב וכלי דם אינו בהכרח חד-משמעי.
מחקרים מצביעים על כך שהשפעתו הבריאותית של שומן רווי עשויה להשתנות בהתאם למקור השומן, דפוסי התזונה הכלליים, הרכב התפריט, גורמים גנטיים ואורח החיים של הפרט.
למרות השיח המחקרי המתהווה סביב הנושא, ההמלצות הרשמיות של רוב ארגוני הבריאות ממשיכות להדגיש את הצורך בצמצום צריכת שומן רווי, תוך העדפה לשומנים בלתי רוויים כחלק מתזונה מגוונת ומאוזנת.
שומנים הם קבוצה גדולה של ליפידים שונים, המהווים מרכיב חיוני בתזונתם של יצורים שונים, נאגרים בגופם ומרכיבים מבנים חשובים בהם.
השומנים מורכבים לרוב מחומצות שומן הקשורות לגליצרול ונקראות טריגליצרידים.
נהוג להבדיל בין שֶׁמֶן לשומן, שֶׁמֶן משמש לתיאור חומצות שומן נוזליות ואילו שומן הוא בדרך כלל מוצק בטמפרטורת החדר.
שומן חיוני ליצירת קרומי התאים וקרומי אברוני התאים שבנויים בעיקר מפוספוליפידים, ומשומנים נוספים החיוניים לתפקוד, כמו הכולסטרול.
לשומנים שונים יש תפקיד חשוב בהעברת אותות בין תאים וחלקם מהווים ויטמינים, חומרים חיוניים הדרושים בתזונה בכמויות מזעריות – הוויטמינים השומניים הם A, D, E ו-K.
שומן משמש לגוף גם מקור אנרגיה חשוב כיוון שהוא מכיל אנרגיה רבה ליחידת מסה.
שומן נאגר בגוף האדם ושאר בעלי החיים ברקמת שומן המורכבת מתאים שתכולתם העיקרית היא שומן בצורת טריגליצרידים.
רקמות השומן משמשות גם כמבודדות חום ומהוות מעין ריפוד לאיברים פנימיים.
שומן רווי, שומן בלתי רווי ושומן טראנס
חומצות שומן מורכבות משרשרת אליפטית של קשרי פחמן שבקצה חומצה קרבוקסילית וניתן למיינן בדרכים שונות.
אם חומצת השומן מכילה קשר כפול אחד לפחות בשרשרת (-C=C-) היא נחשבת לחומצת שומן בלתי רוויה.
אם החומצה לא מכילה קשר כפול היא נקראת חומצת שומן רוויה.
לחומצות שומן רוויות נוטות להיות בעלות טמפרטורות היתוך גבוהה יותר, ולכן הן נוטות להיות מוצקות בטפרטורת החדר, בעוד שחומצות שומן בלתי רוויות נוטות להיות נוזליות.
ניתן למיין חומצות שומן בלתי רוויות על פי איזומריות ציס-טראנס.
חומצת שומן בלתי רוויה בקונפיגורציית טראנס ("שומן טראנס") קיימת במאכלים שונים, כגון חלב פרה, באופן טבעי בכמויות קטנות יחסית.
מוצרי מאכל תעשייתיים מסוימים מכילים ריכוז גבוה של שומן טראנס, כתוצאה מתהליך הידרוגנציה שמיועד להקשות את המוצר.
צריכה גבוהה של שומן טראנס היא גורם לבעיות בריאות שונות ולכן נעשים בעשורים האחרונים ניסיונות למנוע שיווק של מוצרים תעשייתיים עשירים בשומן טראנס ולהגביר את המודעות של הצרכנים.
השומן הוא אחד מאבות המזון, בהם גם חלבונים ופחמימות.
השומן הוא מרכיב חיוני בתזונה, מכיוון שהוא מספק חומצות שומן חיוניות ועוזר בספיגת ויטמינים שונים, המתמוססים בו ועוברים איתו דרך המעי הדק.
בניגוד לפחמימות ולחלבונים, מזון שומני מביא לעליית רמת אולאויל-אתנול-אמין (OEA) במעי הדק, עליה המביאה לתחושת שובע.
בקהילה המדעית מתקיים ויכוח רב-שנים בשאלה האם שומן רווי מזיק לבריאות.
המדריך של ארגון הבריאות העולמי לשנת 2023, שמבוסס על סקירה מדעית של המאמרים העדכניים בנושא, מונחה על ידי המסקנה שהפחתה של צריכת שומן רווי לרמה של 10% מצריכת הקלוריות היומית או פחות מזה מובילה להפחתה של הצטברות כולסטרול בצפיפות נמוכה בדרגת ודאות גבוהה.
דרגת הוודאות של המסקנה כי הפחתה בצריכת שומן רווי על הסיכוי למחלות לב וכלי דם היא בינונית, והוודאות שהפחתת הצריכה של שומן רווי מובילה להפחתת הסיכוי למוות מגורמים שונים היא נמוכה.
עם זאת, לא נמצאה כל השפעה שלילית להפחתת הצריכה של שומן רווי, למעט כאשר הוא מוחלף בצריכה רבה יותר של חלבון מהחי או מעורב.
מסקנות הסקירה הן דומות בנוגע לשומן טראנס – הפחתה של צריכת שומן טראנס לרמה של פחות מ-1% מצריכת הקלוריות היומית גורמת להפחתה בהצטברות הכולסטרול בוודאות גבוהה ולהפחתת הסיכוי למחלות לב וכלי דם ולמוות בדרגת ודאות נמוכה.
לא קיימת כל עדות להשפעה שלילית של הפחתת צריכת שומן טראנס.
בעקבות מסקנות אלה המליץ ארגון הבריאות העולמי להפחית את צריכת השומן הרווי לרמה של 10% מצריכת האנרגיה היומית ואת צריכת השומן טראנס לרמה של 1% מצריכת האנרגיה היומית.
המלצה זו היא "חזקה", בעוד שהמלצה נוספת, להפחית את צריכת השומן הרווי ושומן הטראנס לפחות מ-10% ופחות מ-1% בהתאמה קוטלגה כ"מותנית", משום שהוודאות של המסקנות על התועלת בכך היא פחותה.
בנוסף, הארגון ממליץ בחוזקה על החלפת הצריכה של שומן רווי בשומן רב-בלתי רווי ובאופן מותנה על החלפתה בצריכת חומצות שומן חד-בלתי רוויות או פחמימות ממזונות שמכילים סיבים ממקור טבעי, כגון דגנים מלאים, ירקות, פירות וקטניות.
שומטן הוא אמצעי בטיחות המגן על מסילות בהן יש תנועת רכבות סדירה מפני כניסת ציוד נייד מסילתי שאינו מורשה לנוע עליה, על ידי שימוט.
על פי רוב, ממוקם השומטן במעבר בין מסילה פעילה למסילה הנמצאת בבניה או על שלוחה המחברת מסילה פעילה למתקן תחזוקה.
במקרה של ציוד נייד שאיבד שליטה ומדרדר לכיוון המסילה הפעילה, יגרום השומטן לציוד הנייד שעובר עליו להישמט מהמסילה ובכך הוא ימנע ממנו גישה אל המסילה הפעילה, שם הוא עלול לגרום לתאונת רכבת.
על מנת לאפשר מעבר של ציוד נייד מהמסילה הפעילה אל אזור העבודה בו הוא משמש או להפך, יש צורך בהסרה ידנית של השומטן, בדרך כלל על ידי אדם המוסמך לאשר את מעבר הציוד הנייד אל המסילה הפעילה.
שומן לבן הוא אחד משני סוגי רקמת שומן בגופם של יונקים (השני הוא שומן חום).
בבני אדם, שומן לבן מהווה 20% ממשקל הגוף של הגברים ו-25% ממשקל הגוף של הנשים.
משמש כמאגר אנרגיה, על ידי פירוק חומצות שומן, ולריפוד אזורים רגישים.
תאי שומן לבן הם תאי ענק ויכולים להגיע עד לגודל של 120 מיקרון.
כל תא מכיל טיפת שומן אחת ענקית (unilocular) הדוחפת את גרעין התא לשוליים.
לתאים קולטנים לאינסולין, הורמוני גדילה, נוראדרנלין וגלוקוקורטיקואידים.
בניגוד לרקמת חיבור, ברקמת שומן לבן, תאים סמוכים מוקפים בלמינה חיצונית המחברת ביניהם וכמות החומר החוץ-תאי מועטה.
בשנת 2019 פורסם בכתב העת Cell Reports מחקר שערכו קבוצת מדענים באוניברסיטה הטכנית של מינכן שבגרמניה בשיתוף עם המכון השווייצרי לביואינפורמטיקה.
במחקר המדענים רצו לבחון כיצד תאי השומן מתמיינים ואילו גנים פועלים בתא כדי ליצור אותם.
במחקר, המדענים גידלו תאי שומן לבן בתרבית תאים והפכו אותם באמצעות תרופה ייחודית לתאי שומן חום, כדי לבדוק מה התהליך הגני שמתרחש בהם תוך כדי השינוי.
צוין במחקר ניתן גם להפוך שומן לבן לשומן חום בתנאים טבעיים (שלא באמצעות תרופות) למשל כמו בחשיפה ממושכת לקור.
במחקר נמצאו 25 חלבונים שונים שהיו אחראיים בתהליך ההפיכה של תא שומן לבן לשומן חום.
החשיבות של הפיכת תא שומן לבן לשומן חום היא בעיקר בעבור אנשים שמעוניינים לרזות, זאת מכיוון שיותר קל לשרוף תאי שומן חום מאשר שומן לבן.
שוּמֶן (בבולגרית: Шумен) היא עיר בצפון מזרח בולגריה בירתו של מחוז שומן וממוקמת 301 קילומטרים מהבירה סופיה, כ-80 ק"מ מערבית לווארנה, 18 ק"מ מערבית למדרה ו-19 ק"מ דרומית לפרסלב.
מקור השם נגזר או מהמילה הטורקית Şumnu, שמשמעותה רחש, (רחש העלים הנושרים).
במשך השנים הגדילה העיר את שטחה לכיוון הגבעות הסובבות אותה, המהוות חלק מהרי הבלקן.
עדויות להתיישבות אנושית מאורגנת מתוארכות לתקופת הברזל המוקדמת.
שרידי מבנים הכוללים חומות וביצורים נתגלו באזור העיר ותוארכו למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
בראשית המאה ה-1 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרומית ובשלהי המאה ה-4 לאחר הפיצול באימפריה עבר השטח לחזקת האימפריה הביזנטית.
במהלך המאה ה-7 היגרו לאזור שבטים בולגארים וסלאבים שהיוו את הבסיס להקמת האימפריה הבולגרית הראשונה, אשר בחזקתה נכללה המצודה.
ב-811 נכבשה העיר בידי ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית והועלתה באש.
בראשית המאה ה-10 בתקופת שלטונו של הצאר סימאון הראשון הפכה העיר למרכז תרבותי ורוחני לאימפריה שאימצה את הנצרות האורתודוקסית.
מתחמי המגורים והמסחר של העיר התרכזו סביב המצודה.
ב-1388 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מורט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
לאחר מסע הצלב הכושל של ולדיסלב השלישי מווארנה מלך פולין ותבוסתו בקרב וארנה החריבו העות'מאנים את העיר העתיקה והקימו בסמוך אליה את העיר המודרנית לה קראו שומלה.
העיר בוצרה במהלך המאה ה-18 והפכה לאחת המצודות המוגנות בכל אזור הבלקן.
צבא האימפריה הרוסית נכשל מספר פעמים בניסיונו להבקיע את הביצורים ולכבוש את העיר, החל מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774), דרך מלחמת 1806–1812 וכלה במלחמת 1828–1829. בתקופה זו הייתה שומן אחת מתוך ארבע ערי המבצר העיקריות של העות'מאנים.
שלוש האחרות מוקמו בוארנה, סיליסטרה ורוסה.
ב-1854 הייתה שומן מפקדתו הראשית של עומאר פאשה מפקד הכוחות העות'מאנים במלחמת קרים.
שומן הייתה בסיס מרכזי לתנועת התחיה הלאומית הבולגרית הן בפן הרוחני והן בפן הלאומני.
ב-1813 הוקם בעיר תיאטרון, ב-1828 בית ספר דתי לבנות וב-1850 הוקמה לראשונה בשטחי בולגריה תזמורת פילהרמונית.
ב-22 ביוני 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה שומן בידי צבא האימפריה הרוסית ונכללה בשטחי הנסיכות הבולגרית החדשה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
בעשורים הראשונים שלאחר עצמאות בולגריה חוותה שומן משבר כלכלי חריף שנבע מאובדן השווקים העות'מאנים המסורתיים וכן מטרנספר האוכלוסייה שבוצע בקרב המוסלמים.
היציאה מהמשבר ופיתוח שווקים חדשים התרחשה רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
בין 1950 ל-1956 כחלק מהאינדוקטרינציה השלטונית הקומוניסטית בהשראת ברית המועצות שהנהיג ראש ממשלת בולגריה וולקו צ'רבנקוב, שכללה בין היתר שכתוב פרקי היסטוריה, שונה שם העיר לקולרובגרד כדי להתנתק היסטורית מהתקופה העות'מאנית.
שמה ניתן לה לזכרו של הפוליטיקאי והקומוניסט הבולגרי, וסיל קולארוב, שכיהן כנשיא וראש ממשלת בולגריה.
מבחינת תמהיל התוצר המקומי הגולמי עולה ש-42.6% מגיעים ממסחר, תיקון מכוניות ומוצרי צריכה ביתיים.
29.1% ממגזר התעשייה הקלה, בעיקר טקסטיל, מזון ומשקאות.
העיר מוכרת בבולגריה גם בזכות מבשלת הבירה המצויה בתחומה ונושאת את שם המותג "שומנסקו פיבו".
11.8% מהתמ"ג מגיעים מחקלאות, בעיקר חיטה, ענבים וסלק סוכר.
8.3% מהתמ"ג מגיעים מענף הבנייה.
העיר ממוקמת בצומת דרכים מרכזי בבולגריה.
בסמיכות אליה חולף קו מסילת הרכבת בין סופיה לווארנה וכן רשת כבישים מהירים המקשרים אותה לסופיה, ימבול, סיליסטרה, טרגובישטה ורוסה.
שיעור התמותה גדול אמנם משיעור הילודה, אך מאזן ההגירה חיובי.
38.17% מתושבי העיר הם בעלי השכלה תיכונית, 23.75% בעלי השכלה יסודית ו-13.82% הם בעלי השכלה אקדמית.
מבחינת התמהיל המגדרי עולה ש-52.12% הן נשים ו-47.88% הם גברים.
בשומן שורר אקלים ממוזג עם השפעות מקצינות מכיוון הרי הבלקן.
ערכי הקיצון הממוצעים של הטמפרטורה, נעים ממינוס 0.5oc בינואר ועד 32oc ביולי.
בשומן יש 35 עד 40 ימים מושלגים בממוצע מדי שנה.
החודשים הגשומים ביותר הם מאי ויוני והחודש השחון ביותר הוא ספטמבר.
מצודת שומן שידועה גם בשמה שומן העתיקה, ממוקמת על רמה המצויה בשטחה של הרשות המקומית שומן.
עדויות ליישוב מבוצר במקום מתוארכות למאה ה-12 לפנה"ס.
במהלך המאה ה-5 לפנה"ס בתקופת הממלכה התראקית נבנתה במקום חומה נוספת.
ב-15 נכבש המקום על הרומאים שהרחיבו את שטח המצודה והוסיפו צריחי שמירה.
במהלך המאה ה-3 הוחרבה המצודה על ידי שבטים גותים ובמאה ה-5 על ידי ההונים ותושביה נטשו אותה.
בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה נבנתה מצודה חדשה כ-300 מטרים מהריסות הישנה והיא שימשה חלק ממערך מצודות הדרכים שהגן על שטחי האימפריה.
ב-1001 נכבשה המצודה על ידי הביזנטים ו-40 שנים מאוחר יותר הוחרבה על ידי הפצ'נגים.
בהמשך נבנתה מחדש ושימשה חלק ממערך ההגנה של האימפריה הבולגרית השנייה.
ב-1444, לאחר קרב וארנה החריבו העות'מאנים את המצודה ומאז נותרה נטושה.
בימינו מהווה המצודה אתר תיירות וחפירות ארכאולוגיות.
מסגד טומבול נבנה בין 1740 ל-1744, תקופת שלטונו של הסולטאן מהמוט הראשון, והוא המסגד הגדול בבולגריה ואחד הגדולים בבלקן.
המסגד מוקם במרכזה העתיק של העיר והוא מכיל אולם תפילה, מדרסה וחאן.
הקומפלקס בנוי בתצורה גאומטרית משתנה החל ממסדרון הכניסה לאולם התפילה שבנוי בצורה ריבועית וכלה באולם עצמו שבנוי כמתומן.
הכיפה מתנשאת לגובה 25 מטרים מעל פני הקרקע.
על ראש אחת הגבעות המקיפות את שומן, בגובה 450 מטרים מעל פני הקרקע, מתנשאת אנדרטת אבות המדינה הבולגרית, שנבנתה ב-1981 לציון 1,300 שנות קיום לאומי בולגרי.
אל האנדרטה מובילות 1,300 מדרגות ויש כאלו הרואים בעלייה בהן סוג של עליית רגל.
האנדרטה נבנתה בסגנון אדריכלי קוביסטי המשלב מספר נקודות מבט עליה והיא מחולקת למקטעים שונים.
עדויות לקהילה יהודית שהתגוררה ברובע נפרד בעיר קיימות מאמצע המאה ה-18. התיעוד מופיע בתעודות עות'מאניות העוסקות בגביית מיסים מתקופת שלטונו של הסולטאן סלים השלישי.
מאחר שמתועדת קהילה מאורגנת ומשלמת מיסים, מניחים שנוסדה קודם לכן ייתכן בראשית המאה,.
בתקופה זו נודע כפוסק בקהילות בולגריה הרב נסים חיים שלום מרגונטו, בן העיר.
ב-1860 נחנך בית הכנסת בשומן.
ב-1869 הוקם בית ספר יסודי לבנות בעיר על ידי אליאנס והיה הראשון מסוגו באזור בולגריה.
מלבד לימודי קודש שלומדו בעברית ולאדינו, לומדו גם תכנים כלליים כגון מתמטיקה בשפה הצרפתית.
ב-1878, ציינה הוועדה הרומנית לקונגרס ברלין כי בשומן מתגוררת קהילה יהודית בת 1,000 נפשות.
ב-1872 נחנך בית הקברות "החדש" ואליו הועברו מספר מצבות של אמידי הקהילה מבית הקברות הישין, אשר נהרס לצורך פיתוח עירוני.
בעיר נולד הקולונל מורנו גרציאני, אחד משלושת היהודים היחידים שהגיעו לדרגת זו בצבא בולגריה.
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת שומן בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי נסים א.
לוי ורפאל יצחק רומאנו ראשי הקהילה.
בשומן הייתה פעילות ציונית ענפה.
ב-1923, ב-1926 וב-1932 זכתה הרשימה הציונית ברוב מוחלט של הקולות בבחירות לוועד הקהילה.
בעיר פעל בית ספר יסודי יהודי בן 4 כיתות ופרו-גמנסיה אחת.
ב-1920 למדו במערכת החינוך היהודית 175 תלמידים שהיוו 91% מכלל תלמידיה היהודים של העיר.
ב-1923 ירד מספרם ל-125 כאשר הממשלה הבולגרית מימנה 3% מתקציב מערכת החינוך ועיריית שומן עוד 6%.
ב-1927 למדו 118 תלמידים במערכת החינוך היהודית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה קהילת העיר 616 נפשות.
ב-9 במרץ 1943 נחתמו צווי גירוש ל-6,365 יהודים מ"בולגריה הישנה", כדי להשלים את מכסת 20,000 המגורשים עליה סיכמו הבולגרים עם הגרמנים.
ברישומי משרד הפנים הבולגרי נכללו 53 יהודים משומן במכסה ראשונית זו.
ב-10 במרץ לפנות בוקר נערכה אקציה בעיר במהלכה נאסרו עשרות רבות של יהודים.
צו הגירוש בוטל ובצהרי היום שוחררו התושבים לביתם.
ב-25 במאי נקלטו בעיר 1,262 יהודים שגורשו מסופיה והורשו לחזור בתחילת אוקטובר לעירם.
בסיום המלחמה מנתה הקהילה היהודית 1,000 נפשות.
לאחר המלחמה חודשה הפעילות הציונות ובשומן פעל תא של תנועת החלוץ הצעיר שנציגיו השתתפו בכינוסי הארגון שהתקיימו בסניף האזורי ברוסה ופעלו להכשרת בני הקהילה לקראת עלייה לישראל.
שומיי אוקאווה (ביפנית: 大川 周明; 6 בדצמבר 1886 – 24 בדצמבר 1957) היה סופר והוגה דעות לאומני יפני.
בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה היה ידוע בשל מאמריו שעסקו בהיסטוריה של יפן, בפילוסופיה של הדת, בפילוסופיה הודית ובקולוניאליזם.
נחשב כשייך לזרם הימני ביפן, אף כי הוא עצמו דחה הגדרה זו ותיאר את עצמו כאנטי קפיטליסט.
אוקאווה הואשם בביצוע פשעי מלחמה אך האישום נגדו בוטל לאחר חוות דעת פסיכיאטרית שקבעה כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין.
אוקאווה נולד ב-6 בדצמבר 1886 בעיר סוקטה שבמחוז יאמאגטה ביפן.
הוא למד ודות ופילוסופיה הודית קלאסית באוניברסיטת טוקיו וסיים את לימודיו ב-1911. עם סיום לימודיו החל לעבוד כמתרגם במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי.
לאוקאווה היה ידע בשפות גרמנית, צרפתית, אנגלית, סנסקריט ופאלי.
בצעירותו נטה אוקאווה לדעות סוציאליסטיות, אך בקיץ של 1913 קרא את ספרו של הנרי קוטון "הודו החדשה", שגרם לו לזנוח את הקוסמופוליטיות ולפתח דעות שתמכו בפאן-אסייתיות - כלומר, האמונה באחדותם של העמים האסייתיים, בערכים האסייתיים ובהתנגדות לקולוניאליזם המערבי והאסלאמי באסיה.
לאחר שנים בהן עסק בלימוד פילוסופיות זרות, הוא האמין כי הפתרון לבעיותיה החברתיות והפוליטיות של יפן טמון בברית עם תנועות העצמאות האסייתיות ובחזרה לערכים היפנים המסורתיים שקדמו להשפעות המערביות.
ב-1918 נסע אוקאווה לעבוד בחברת מסילת הרכבות הדרום מנצ'ורית.
ב-1919 הוא ייסד יחד עם קיטה איקי את האגודה הפוליטית "יוזונשה" ("הנותרים"), באמצעותה הטיפו השניים לדעותיהם.
ב-1920 החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת טקושוקו, שם הוא פעל להקמת קבוצות סטודנטים לאומניות ואנטי קפיטליסטיות.
ב-1926 פרסם אוקאווה את ספרו המשמעותי והמשפיע ביותר "יפן ודרך היפנים" ("Nihon oyobi Nihonjin no michi").
הספר זכה להצלחה גדולה ועד סוף מלחמת העולם השנייה הודפס ב-46 מהדורות.
בספרו טוען אוקאווה כי על יפן לעמוד בראש מדינות אסיה במאבקן כנגד האימפריאליזם המערבי.
הוא מכיר בקדמה ובטכנולוגיה המערבית ואינו שולל אותן, אך מזהיר מפני ההשפעות המוסריות השליליות שמביא עימו המערב.
בתחילת שנות ה-30 היה אוקאווה מעורב במספר ניסיונות הפיכה ביפן, ביניהן תקרית מרץ - ניסיון הפיכה שאירע במרץ 1931. על מעורבותו באירוע זה נשפט אוקאוה ונידון ל-5 שנות מאסר.
לאחר שריצה שנתיים בלבד מתוך תקופת מעצרו, שוחרר אוקאווה והצטרף שוב לחברת מסילת הרכבות הדרום מנצ'ורית.
ב-1939 הוא מונה לתפקיד פרופסור באוניברסיטת הוסיי (Hosei) שבטוקיו.
בשנים הבאות המשיך אוקאווה בפרסום ספרים ומאמרים רבים שעסקו בהתנגשות התרבויות הבלתי נמנעת לדבריו, בין המערב למזרח, ובתפקידה החשוב של יפן להגן ולשחרר את מדינות אסיה מהשפעתן המזיקה של ארצות הברית ושאר האומות המערביות.
בניגוד להוגי דעות אחרים ביפן, אוקאווה לא התנגד לתיעוש ולהתפתחות הטכנולוגית, אך הוא האמין כי על עמי המזרח ויפן בכללם להיזהר מההשפעות המוסריות השליליות שמגיעות עימם.
לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד אוקאווה לדין בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק שהוקם על ידי בעלות הברית בטוקיו, באישום של פשעי מלחמה מדרגה A (פשעים כנגד השלום).
הוא היה הנאשם היחיד באישום זה שלא היה קצין צבא או פקיד ממשלתי.
אוקאווה תואר בעיתונות המערבית כ"יוזף גבלס היפני" ונטען נגדו שהוא קידם ותמך במלחמה בין יפן לבין מעצמות המערב.
בשימוע שנערך לו לפני המשפט טען אוקאווה כי אמונתו בפאן-אסייתיות אינה אמונה במלחמה.
מתחילת המשפט כפר אוקאווה בסמכותו של בית הדין.
במהלך המשפט התנהג בצורה מוזרה שכללה הגעה לאולם בית המשפט כשהוא יחף ולבוש בפיג'מה והכאה בראשו של ראש הממשלה היפני הידקי טוג'ו, תוך שהוא צועק בגרמנית.
בעקבות התנהגותו זו נבדק אוקאווה על ידי הפסיכיאטר האמריקאי דניאל יפה, שקבע כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין.
בשל חוות דעת זו קבע ראש הרכב השופטים סר ויליאם ווב כי האישומים נגד אוקאווה יבוטלו.
רבים חושבים עד היום כי התנהגותו של אוקאווה הייתה לא יותר מאשר ניסיון לחמוק ממשפט.
לאחר שחרורו ממעצר, אושפז אוקאווה בבית חולים של הצבא האמריקאי, שם נקבע כי הוא סובל מחוסר יציבות נפשית שנגרם כתוצאה ממחלת העגבת.
הוא הועבר לבית חולים פסיכיאטרי בטוקיו, שם בילה את זמנו בכתיבת תרגום של ספר הקוראן ליפנית.
הוא שוחרר מבית החולים ב-1948.
באוקטובר 1957 ביקש ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו להיפגש עם אוקאווה במהלך ביקורו ביפן, אך בשל מצבו הבריאותי הקשה של אוקאווה לא יצאה הפגישה אל הפועל.
אוקאווה מת חודשיים לאחר מכן, ב-24 בדצמבר 1957, כשהוא בן 71.
מחוז (אובלסט) שׁוּמֶן (בבולגרית: Област Шумен) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, ממוקם בדרום-מזרח המדינה, ועיר הבירה שלו היא העיר שומן.
בנוסף לעיר שומן בעלת ההיסטוריה העשירה, מפורסם המחוז ביער שומן, במסגד טומבול על שם השריף ח'ליל פאשה, ובכנסיות שובות עין, כגון כנסיית Tri Svetiteli, והכנסייה הארמנית Saint Asvizazin.
כל האזור בעל מורשת היסטורית חשובה לבולגרים, שכן היה מרכזה של האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה.
בשטח המחוז ליד הכפר מדרה נמצא תבליט הרוכב ממדרה, אשר הוכרז כאתר מורשת עולמית.
המחוז ממוקם על אם הדרך בין סופיה לווארנה ובעל תשתית תחבורתית ענפה של רכבות ואוטובוסים ובכלל זה קו מסילת ברזל לאיסטנבול.
ייצור מזון מהווה 40 אחוזים מכלל התוצרת התעשייתית במחוז וכולל, בין השאר, מחלבות, מפעלים לעיבוד בשר ומוצריו ומפעלי שימורים.
כמו כן קיימים מפעלים לעיבוד מתכות, זכוכית ועץ.
במחוז קיימת מבשלת בירה המייצרת את המותג שומנסקו שנפוץ בבולגריה וכן מפעל לעיבוד טבק.
אדמת המחוז פורייה ומאפשרת את שגשוגו של ענף החקלאות.
הגידולים הנפוצים בו הם: חיטה, שעורה, תירס, חמניות וענבי יין.
כמו כן מופק מספוא לבהמות המשמש לתצרוכת פנימית ולייצוא.
האזור היה פרובינציה ביזנטית, עבר לחזקת האימפריה הבולגרית הראשונה, ובתקופה זו היווה מרכז תרבותי ודתי, שמרכזו העיר שומן עצמה.
ב-1388 נכבשו שטחי המחוז על ידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית והוא הפך את העיר שומן (שומלה) לעיר מבצר עות'מאנית מרכזית.
בעקבות עליית חשיבותה של העיר, חלה התפתחות משמעותית בכל החבל.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך בהמשך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
שומן חוּם הוא אחד משני סוגי רקמות השומן שיש בגופם של יונקים, יחד עם רקמת שומן לבן.
רקמה זו נפוצה במיוחד בתינוקות ובחיות הנמצאות בתרדמת חורף.
רקמה זו מחממת את גופם של יונקים להם יש את הרקמה, בדומה לתגובת הצמרמורת שיש ביצורים חיים אחרים, ובכך מגנה מפני היפותרמיה.
בשונה מאדיפוציטים (תאי שומן) של שומן לבן, הכוללים רק טיפת ליפיד אחת, תאי השומן החומים כוללים טיפות רבות וקטנות של ליפידים וכן מספר רב יותר של מיטוכונדריה, עובדה המקנה לרקמה את צבעה החום.
רקמת שומן חום כוללת גם יותר נימים מרקמת שומן לבן.
קיימת קורלציה בין פעילות הרקמה לבין רזון.
המיטוכונדריה שבתאים איקריוטיים מנצלת חומרים עתירי אנרגיה להפקת אנרגיה כימית בצורת ATP.
המיטוכונדריה עושה זאת באמצעות כוח פרוטומניע הגורם למעבר ספונטני של פרוטונים דרך ה-ATP סינתאז וליצירה של ATP.
בבעלי חיים בעלי דם חם, חום הגוף נשמר באמצעות מעבר פרוטונים בכיוון הגרדיאנט הכימי תוך שחרור אנרגיה ללא יצירת ATP, תהליך היכול להתרחש באמצעות UCP1 (Uncoupling protein 1) הנמצא בממברנה הפנימית של המיטוכונדריה, ומאפשר מעבר של פרוטונים אחרי שהללו נשאבו לתוך המיטוכונדריה מאמצעות שרשרת מעבר האלקטרונים.
תהליך זה משתמש באנרגיה שנוצרה בתהליך הזרחון החמצוני ומשחרר אותה כאנרגיית חום.
כל תאיהם של בעלי דם חם מספקים אנרגיית חום במידה מסוימת, בעיקר כאשר טמפרטורת הגוף צונחת אל מתחת לטמפרטורה הרגילה.
עם זאת, תאי השומן החום מתמחים בתהליך זה של ייצור אנרגיית חום.
לכל תא כזה יש יותר אברוני מיטוכונדריה וכן יותר מחלבון ה-UCP1 בממברנה הפנימית של המיטוכודריה.
בינקות, השומן החום מהווה 5% ממסת הגוף וממוקם באזור החלק העליון של עמוד השדרה ובאזור הכתפיים.
לשומן זה תפקיד חשוב לשמירה מהיפותרמיה של התינוק משום ששטח הפנים של התינוקות, ממנו הם מאבדים חום, הוא גדול יחסית לנפח הגוף שלהם ולכן מאבדים הרבה חום יחסית.
כמו כן, לתינוקות יש כמות פחותה יותר של רקמות שריר, ולכן הרעד של מבוגרים לשמירה על חום גוף לא קיים אצלם.
שומוג' (בהונגרית: Somogy) הוא מחוז בדרום טרנסדנוביה שבהונגריה.
גבולו הצפוני הוא חופו הדרומי של אגם בלטון, בדרומו זורם נהר הדראווה על הגבול הבינלאומי עם קרואטיה.
המחוזות השכנים הם זאלה, וספרם, פייר, טולנה ובאראניה.
מבחינה היסטורית, המחוז הוא מבין הראשונים שנוסדו בהונגריה, בתקופת ממלכת הונגריה, וגבולותיו נשארו כמעט ללא שינוי עד ימינו.
עם צפיפות אוכלוסין של כ-54 נפש לקמ"ר מחוז שומוג' הוא הדליל ביותר בהונגריה.
במחוז 16 ערים ובסך הכל 245 יישובים.
חלק חשוב בכלכלת המחוז מהווים שני מוקדי תיירות עיקריים:
אתרי הנופש הרבים הפזורים על גדתו הדרומית של אגם בלטון ובראשם העיר שיופוק.
אזור היין המפורסם עוד מהתקופה הרומית על הגבעות המשתרעים דרומית לאגם הבלטון.
כ-4000 משקים ב-16 יישובים שבאזור מגדלים ענבים לייצור יין.
סוּמו-אַבּ(ום) (באכדית: su-mu-a-bu-um), ובשמית מערבית שְׁמוּאָב, היה מלך אמורי, מייסד השושלת הראשונה ששלטה בבבל (הידועה גם בשם "השושלת האמורית").
הוא שלט ככל הנראה בין השנים 1877-1894 לפנה"ס.
שחרר את האזור הקטן של בבל שנשלט עד אז בידי עיר מדינה אמורית יריבה בשם כאזאלו.
מעט מאוד ידוע על תקופת שלטונו, שכן גובה מי התהום באזור פגע בממצאים הארכאולוגיים.
העדרן הביא חוקרים למסקנה שבתקופתו בבל הייתה עדיין עיר קטנה וחדשה, וכי השפעתו כשליט, הייתה קטנה.
את מקומו כמלך ירש בנו שוּמוּ-לַ-אִיל.
סומוּ-לַ-אל (גם סומולאל או סומו-ל-אילו) היה מלך אמורי, המלך השני בשושלת הראשונה של מלכי בבל.
הוא מלך בין השנים 1880–1845 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1781-1817 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה, כ-36 שנה.
הוא היה בנו ויורשו של שומו-אבו מייסד השושלת.
שומו-ל-אל קבע את העיר בבל כבירתו.
הוא כבש את העיר כיש והרס את החומות שלה.
הוא נלחם כנגד העיר כאזאלו, ששלטה לפני כן בבבל.
הוא בנה את חומות העיר בבל ובנה בה תעלות.
הוא בנה גם את חומות של הערים סיפר דילבת וכותה
הוא עשה כס מפואר לאל מרדוך, מעוטר בכסף וזהב, ובנה מקדש לאל אדד, אל הסערה במיתולוגיה המסופוטמית.
את שומו-ל-אל ירש בנו סביום.
שוּמיאָצ'י (בפי היהודים: שומיאץ'; ברוסית: Шумячи; בפולנית: Szumiaczi) היא עיירה (יישוב בסגנון עירוני ) במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שומיאצ'י נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-16, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא.
במהלך המאה ה-18 הוענקו ליישוב זכויות אזרחיות וכלכליות שונות, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית (בפלך מוהילוב).
בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,523 יהודים, שהיוו רוב תושביה.
בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצם מספר היהודים בעיירה, וערב מלחמת העולם השנייה נותרו בה כ-700 יהודים, ופעל בה בית ספר יהודי.
ב-1 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו תוך כחודש גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת סימון בתיהם וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך רצח מספר יהודים קשישים מהעיירה מחוצה לה, לאחר שנאמר להם כי הם מועברים לבית הבראה.
באוקטובר 1941 רוכזו בין 400 ל-500 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה.
ב-17 עד 18 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי גטו זה.
אחר יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להסתתר בכפרי הסביבה ערכו הגרמנים מצוד ורצחו את כולם עד קיץ 1943.
כרבה של העיירה כיהן הרב צבי יהודה אדלשטיין מי שהיה לימים רבה של רמת השרון, ובעת כהונתו אף נולדו בעיירה בניו הרב יעקב, שלימים מילא את מקומו כרבה של רמת השרון, והרב גרשון, ראש ישיבת פוניבז' ומנהיג היהדות החרדית הליטאית ונשיא מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
שומובו (בפולנית: Szumowo) הוא כפר במחוז זמברוב שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1239, ושימש בתחילה כמרכז כנסייתי ליישובי הסביבה.
מהמאה ה-19 היה היישוב קשור מבחינה מנהלית לזמברוב הסמוכה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מתחילת המאה ה-19, ובשנים אלה כבר היה קיים בו בית כנסת.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 125 יהודים, כשליש מתושביו.
במחצית השנייה של אוגוסט 1941 רצחו הגרמנים כ-800 יהודים מסביבת הכפר בבורות ירי ביער הסמוך אליו.
יהודי הכפר עצמו גורשו ב-1 בנובמבר 1942 למחנה ריכוז בזמברוב, ומשם שולחו בינואר 1943 לאושוויץ.
שֻמוּ־יפוּע ( מלך בין השנים 1780–1810 לפנה"ס לערך על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה על פי התיעוד ההיסטורי, המלך הראשון של ממלכת ימחד, שמרכזה היה בעיר חלב.
הוא הקים את שושלת בית ימחד, שושלת ממוצא אמורי ששלטה בצפון סוריה בין המאות ה-18 וה-17 לפנה"ס והתקיימה גם במאה ה-16 לפנה"ס.
אין מידע על נסיבות עלייתו לשלטון של שומו־יפוע בחלב ועל חייו לפני ששמו הופיע לראשונה בטקסטים בארכיון מָרי.
באותה עת תחום שלטונו כלל גם את אללחֿ במערב, קרוב לים התיכון, ואת העיר Tuba ממזרח.
האזכור הראשון שלו הוא בטקסטים של יעדון־ליאְם מלך מרי, כאחד השליטים שנלחמו נגדו.
הקמת הממלכה והתגברותה על פני ממלכת אבלה, הממלכה הקודמת ששלטה במרחב, אינם ידועים.
אבל תהליך זה היה חלק מתהליך שהתרחש באותה עת, של התעצמות שושלות מלכים ממוצא שמי מערבי, שהקימו ממלכות ברחבי מסופוטמיה.
שומו־יפוע הקים את הממלכה והקים ברית עם יעדון־ליאם ממרי, שאתו היה בקשרי נישואים, אבל בהמשך יעדון־ליאם החל להתפשט צפונה וכבש את אמר ותותול וערים נוספות שהיו לפני כן בשליטת שבטי בני ימין, שהיו בני ברית של ימחד.
מסעות מלחמה אלה הביאו את שומו־יפוע לתמוך בשבטי בני ימין והוא יצא אתם לקרב כנגד יעדון־ליאם, שטען שניצח אותם.
יעדון־ליאם נהרג בסופו של דבר על ידי בנו שומו־ימם שעלה לשלטון בשנת 1800 לפנה"ס, ולאחר ארבע שנים, בשנת 1796 לפנה"ס, כבש שמשי־אדד הראשון מלך אשור את מרי.
שומו־יפוע תקף ממלכה באזור זַלמַקוּם, (אזור ביצתי בין הפרת ואזור מוצא הבליח שחרן במרכזו), תוך שהוא נעזר בעיר המדינה חשום, ששכנה מצפון לחלב.
חשום העבירה לאחר מכן את נאמנותה לשמשי-אדד הראשון.
עלייתו של שמשי-אדד הראשון בצפון מסופוטמיה ואשור היוותה איום גדול יותר על ימחד מאשר כוחה של מרי.
המלך האשורי היה בעל שאיפות כבוש והתפשטות, ותכנן להיות מלך מסופוטמיה והלבנט וקרא לעצמו "מלך העולם".
הוא צרף לבריתו, בנוסף לחשום, גם את כרכמיש ואורשום, ששכנו מצפונה של חלב והיו לפני כן בנות ברית של ימחד.
הוא כרת ברית עם קטנה, יריבתה של ימחד, ששכנה מדרומה.
ברית זאת נחתמה על ידי נישואים בין בנו ישמח-אדד, לנסיכה בלתום, בתו של איש-אדו מלך קטנה.
שומו־יפוע לא היה מרוצה מהברית הזאת ותקף את אזור הספר של קטנה, תוך שהוא ממריד ערים בדרום כנגד מלך קטנה.
לאחר כיבוש מרי, ברח זמרי־לים, היורש של מרי, לימחד.
הוא התקבל בברכה שם על ידי שומו־יפוע, שהכיר בו כיורש החוקי ותכנן להשתמש בו למטרותיו בעתיד, כיורש החוקי של מרי.
ברית המלכים של שמשי-אדד הראשון תקפה את חלב, אבל לא הצליחה לכבוש אותה.
שומו־יפוע כרת ברית עם שבטי הסותו והתוּרוּכּוּם , שבטים שחיו בצפון הרי הזגרוס ואזור ימת אורמיה, בשטח אירן של היום.
הם תקפו את צבא אשור ממזרח ומדרום.
בנוסף, הוא כבש את העיר דור־שמשי־הדו ושינה את שמה לדור־שומו־יפוע.
שומו־יפוע נהרג ב-1780 לפנה"ס, בעת מאבקו בשמשי־אדד הראשון.
יורשו היה בנו ירים־לים הראשון, בנו מאשתו שֻמו־־אבי (שם נקבי זה מופיע ).
השושלת של שומו־יפוע המשיכה להתקיים דרך מלכי אללחֿ.
שומון (צרפתית: Chaumont) היא קומונה ובירתו של מחוז אוט מארן שבחבל גראנד אסט.
העיר שוכנת על גדות נהר מארן ועוברת בה מסילת רכבת המקשרת בין פריז לבזל.
העיר הייתה מושבם של הרוזנים של בסיני ומאוחר יותר לשל שמפיין.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר בשנים 1940 ו-1944. בין השנים 1951 ל-1967 הפעיל חיל האוויר האמריקאי תחת נאט"ו את בסיס האוויר שומון-סמוטייר בפאתי העיר.
מחוז משנה שומילינה (בבלארוסית: Шумілінскі раён; ברוסית: Шумилинский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר שומילינה.
מחוז זה הוקם בשנת 1924 עם מרכז בסירוצינה.
לאחר מספר שנים מרכז הראשיון הוערב לעיירה שומילינה ושמה של יחידה מנהלית שונה בהתאם.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שומילינה 20,716 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה וב-2018 נמנו במחוז המשנה 17,808 בני אדם.
שומלוינה (בהונגרית: Somlójenő) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בשומלוינה מספר התושבים נמצא בירידה.
בשומלוינה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שומלוסלש (בהונגרית: Somlószőlős) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בשומלוסלש מספר התושבים נמצא בירידה.
בשומלוסלש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שומלובאשארהיי (בהונגרית: Somlóvásárhely) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בשומלובאשארהיי מספר התושבים נמצא בירידה.
בשומלובאשארהיי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ליד בית הקברות של הכפר עדיין קיימות מצבות, שאריות של בית הקברות היהודי
שומלובצ'ה (בהונגרית: Somlóvecse) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בשומלובצ'ה מספר התושבים נמצא בירידה.
בשומלובצ'ה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שומה סטו (ביפנית: 佐藤 翔馬; נולד ב-8 בפברואר 2001) הוא שחיין יפני, שיאן אסיה בשחייה, בעל התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים במשחה ל-200 מטר חזה.
סטו נולד וגדל במינאטו, טוקיו.
הוא שוחה במרכז השחייה שבו התאמן האלוף האולימפי, אלוף העולם ושיאן העולם, קוסוקה קיטאג'ימה.
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2019 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.56 דקות, אחרי ג'וש מתני מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 2:09.40 דקות ולפני בן ארצו יוטה אראיי (2:10.84 דקות).
באליפות יפן לסטודנטים שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש לנוער של 2:09.21 דקות.
בגביע קיטאג'ימה שנערך בינואר 2020 הוא זכה בגביע במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.58 דקות, לפני שיאן העולם איפיי ואטאנבה.
באליפות יפן לסטודנטים שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 2:07.02 דקות.
באליפות יפן שנערכה בדצמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה, אחרי איפיי ואטאנבה.
התוצאה השנייה בטיבה בעולם בכל הזמנים
בגביע קיטאג'ימה שנערך בינואר 2012 הוא זכה בגבי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:06.78 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות יפן הפתוחה שנערכה בפברואר, הוא קבע שיא חדש של 2:06.74 דקות, 7 מאיות השנייה איטי משיא אסיה.
חודשיים לאחר מכן, באליפות יפן שהיוותה את המבחנים היפנים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו בטוקיו באפריל הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אסיה חדש של 2:06.40 דקות, שיפור לשיא בן 4 השנים של בן ארצו איפיי ואטאנבה (2:06.67 דקות), תוצאה שהיוותה שיא עולם בעבר.
התוצאה שקבע היא תוצאת השנה בעולם והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים, אחרי שיא העולם של אנטון צ'ופקוב (2:06.12 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים סטו במקום 23 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.04 דקות.
שומוג'סיל (בהונגרית: Somogyszil) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.
הכפר בן כ-750 תושבים ממוקם 22 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר קאפושוואר ליד הכפר איגאל כ-5 ק"מ ממנו, לאורך כביש 6507 מקוצ'ולה.
בימי הביניים הכפר היה חלק ממחוז טולנה ולא שכן במיקומו הנוכחי, אלא בכרם בשם סיקאלו.
שמו מוזכר לראשונה בשנת 1138, במכתב אישור של בלה השני, מלך הונגריה (העיוור) שהוציא עבור הפרובוסט (תפקיד בכיר במספר כנסיות נוצריות) של דמש.
שמו מופיע מאוחר יותר, בשנים 1332–1337, בפנקס המעשרות של האפיפיורות.
לפי פנקס מס האוצר הטורקי משנת 1563 היו בכפר 10 בתים, ובשנת 1580 17 בתים.
שם היישוב היה סיל בסוף המאה ה-19. באותה תקופה היה זה כבר יישוב במחוז שומוג'.
בשנת 1891 היו בו 2,672 תושבים הונגרים וגרמנים.
הכנסייה הרומית-קתולית שנמצאת תחת הגנת שימור היא מימי הביניים.
היא נבנתה בסגנון גותי, אך בשנת 1726 שופץ בסגנון הבארוק.
מור סגפי, עיתונאי יהודי-הונגרי ומזכיר שר (1825–1896).
דיולה היידו, עד 1904 הירשפלד (בהונגרית: Hajdu Gyula; שומוג'סיל, 8 במאי 1886 – בודפשט, 21 באוגוסט 1973) היה משפטן בינלאומי עורך דין יהודי-הונגרי, פרופסור, דוקטור למדע המדינה ודוקטור במשפטים (1957), זוכה פרס המדינה (1970).
שומה בק (במקור שמואל בק; בהונגרית: Beck Soma; 3 באוגוסט 1872, קסטהיי – 26 באפריל 1930, פץ') היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עור, פרופסור באוניברסיטה, המנהל הראשון של הקליניקה לדרמטולוגיה של אוניברסיטת אליזבת המלכותית ההונגרית לשעבר של פץ'.
שמואל קורנל בק נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש בק ושל אדלין (קרולינה) ברוק.
לפי הנתונים האוטוביוגרפיים שלו, הוא למד בבית הספר היסודי בעיר הולדתו, בעוד את לימודיו התיכוניים סיים בחלקם בבית הספר התיכון בקסטהיי, בחלקם בבית הספר התיכון בסומבטהיי, לאחר מכן בבית הספר התיכון הלותרני בבודפשט ובשנת 1889 קיבל שם את תעודת בגרות.
הוא למד רפואה באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
סיים את לימודיו באוניברסיטה וקיבל את התואר בינואר 1895. כסטודנט שנה ב' לרפואה הפך למדגים עטור פרסים במכון לאנטומיה ושנה לאחר מכן במכון לפיזיולוגיה.
הוא היה בשנתו החמישית כשהפך למתמחה ללא שכר במכון להיסטולוגיה תחת ניהולו של אוטו פרטיק.
פרופסור אוטו פרטיק עסק באינטנסיביות לא רק בפתולוגיה, אלא גם בבקטריולוגיה שהתפתחה במהירות באותה תקופה.
פרופסור פרטיק היה מומחה מצוין ועסק גם בקידום צעירים מוכשרים ושילובם בעבודה מדעית.
כסטודנט, שומה בק סומה הפך למתמחה עטור פרסים גם במכון להיסטופתולוגיה מ-1 באפריל 1894, ולאחר השגת התואר ברפואה (1895) הפך למרצה באותו מכון.
הוא פעל שם מה-1 בפברואר 1895 עד ה-1 באוקטובר 1895. עבור שנת הלימודים 1895/1896, הוענקה לו מלגת נסיעה על ידי המנהל הנודע לשעבר של המכון לפיזיולוגיה, ז'יגמונד שורדן.
במהלך הסיור הלימודי בן השנתיים של שומה בק לחו"ל, הוא עסק בפתולוגיה, בהיסטופתולוגיה ובקטריולוגיה של כמה מחלות.
את הסמסטר הראשון של המלגה בילה בווינה, שם עבד במעבדתו של פרופסור ארמן (Ehrmann), אך גם ביקר במרפאותיהם של מוריץ קפושי ולאנג.
הוא פרסם שני מאמרים מתקופה זו.
לאחר מכן בילה זמן רב בפריז ושם בבית חולים סן לואי (l'Hopital St.
Louis) עבד במחלקות דארייה (Darier), פורנייה (Fournier) וגושה (Gaucher).
הוא גם השתתף באחד הקורסים במכון פסטר וקיבל עבודה קבועה במעבדה ההיסטולוגית של הקולג' דה פראנס, בראשות לואי-אנטואן רנווייה (Louis-Antoine Ranvier) ולואי-שארל מלאסה (Louis-Charles Malassez).
בשנה השנייה בילה כמעט 6 חודשים (מרץ-יולי) במרפאה ובמעבדה של אונה (Unna), המומחה הגדול לרפואת עור, בהמבורג, גם שם פרסם שני מאמרים.
בסתיו 1897, בתום מסע לימודיו, השתקע בבודפשט כמומחה למחלות עור וריאות (היום: מחלות עור ומין) ועסק בטיפוח המעשי והמדעי של תחום קליני זה.
בית החולים לילדים אדל ברודי קיבל אישור עבור שימוש מעשי ומדעי של החומר על המאושפזים, ואוטו פרטיק, מנהל המכון לפתולוגיה, התיר לו להיות עובד קבוע של המכון בראשותו וכן אפשר לו לשם כך עבודה נפרדת.
האגודה הצרפתית לרפואת עור בחרה בשומה בק כחבר נספח באפריל 1898, וב-1900 הוא הפך לחבר מערכת של Monatshefte f.
ב-1 במרץ 1900, מונה לרופא הראשי של בית החולים לילדים אדל ברודי ובדרך זו הייתה לו הזדמנות לבקר או לטפל בחולים עם מחלות עור וריאות שהיו מאושפזים בבית החולים באופן עצמאי.
הוא פרסם מספר מאמרים על תוצאות מחקר זה, ונתן מצגות בהסתדרות הרפואית ובפגישות של מחלקת העור.
באוגוסט 1900 השתתף בקונגרס הבינלאומי הרביעי לרפואת עור.
בשנת 1902, שומה בק וחברו, הפתולוג אדן קומפרכר, השתתפו בתחרות הבינלאומית בהמבורג שעליה הכריז אונה, ועם עבודת הגמר שלהם "הארכיטקטורה העדינה יותר של קרצינומות עור ראשוניותDie feinere Architektur der primären) " Hautcarcinome) הם זכו גם בפרס של 600 מרק גרמני.
עבודה זו פורסמה בשנת 1903 כמונוגרפיה קטנה (Verlag von L.
בשנת 1905, הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט הסמיכה את שומה בק כפרופסור חבר בתחום מחלות העור והריאות.
ב-17 בנובמבר 1906 נשא את אלזה, בתם של ז'יגמונד שטראסר ושל מלווין אאוש.
לאחר שירות קצר בשדה הקרב בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא עבד בבית החולים הצבאי למוסדות פיננסיים בבודפשט; אחר כך בשנת 1918, בשנה הקריטית של קריסת המלוכה, הוא הוזמן לעמוד בראש מחלקת העור בבית החולים זיטה בבודפשט.
הנהלת אוניברסיטת ברטיסלאבה, שברחה לבודפשט ב-1918, ביקשה מבק לתת הרצאות בנושאי עור וגינקולוגיה, וב-5 בינואר 1922 הוא הוזמן למחלקה לרפואת עור וגינקולוגיה כראש המחלקה.
הזעזוע שגרם חוזה טריאנון, המחסור בכסף והקשיים הארגוניים העצומים הולידו פעמים רבות צעדים סותרים זמניים.
האוניברסיטה כבר עברה לפץ', אך גורלה של מרפאת העור טרם נחרץ.
לבסוף פרופסור בק והמכון שלו עברו לפץ' בתחילת דצמבר 1924.
עד מהרה החל בק לארגן ולהצטייד במרפאת עור בבניין המוזנח לשעבר של בית החולים בפץ'.