tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד 1850 אזור האינרה שטאדט היה מוקף בחומה ומחולק לארבעה רבעים, אשר נקראו על שם שערי העיר - "Stubenviertel" בחלק הצפון מזרחי, "Kärntner Viertel" בחלק הדרום מזרחי, "Widmerviertel" בחלק הדרום מערבי, ו-"Schottenviertel" בחלק הצפון מערבי.
שדרת הרינגשטראסה מקיפה את אזור האינרה שטאדט באותו התוואי בו עברו חומות העיר.
בשנת 2017 נכנס המרכז ההיסטורי של וינה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון.
בית העירייה של וינה (הראטהאוס) וכיכר בית העירייה
אינרציה של אי-פעולה היא תופעה בתחום קבלת החלטות
ובתחום הכלכלה ההתנהגותית, המתארת מצב שבו החמצת הזדמנות פעולה אטרקטיבית מעלה את ההסתברות של החמצה עתידית של הזדמנויות פעולה דומות, אך אטרקטיביות פחות.
מקורה של התופעה ברצון של מקבל ההחלטה להימנע מתחושה לא נעימה של חרטה בעקבות החמצה של הזדמנות אטרקטיבית ולכן מסבירה את העדר הרצון לפעולה של פרט, שהחמיץ הזדמנות טובה אמיתית, לפעול בהזדמנות נוספת באותו התחום.
המונח נטבע ב-1995 על ידי אורית טיקוצינסקי, פיטמן וטאטל.
אינרציית אי-פעולה מתרכשת כאשר ההזדמנות העוקבת להזדמנות שהוחמצה, היא באופן ניכר פחות טובה מההזדמנות המוחמצת למרות שלזו יש עדיין ערך חיובי.
לדוגמה: לקוח שניכנס לחנות מגלה שמבצע שכלל הנחה של 50% על מוצר שחשק בו הסתיימה, הסבירות שירכוש את המוצר המדובר ב-10% הנחה נמוכה ביותר וזאת למרות העובדה כי הנחה של 10% עדיין אטרקטיבית עבור לקוח שלא היה מודע לקיום המבצע הקודם.
במהלך העשור האחרון אינרציית אי הפעולה נחקרה על ידי חוקרים רבים ובתחומי חיים מגוונים.
כיום נעשה שימוש הולך וגובר באינרצית אי הפעולה להסבר התנהגות צרכנים, בנושאים כמו שינוי מיתוג וסיום של מבצעי קידום מכירות.
לאינרצית אי הפעולה יש השלכות חשובות על קידום מכירות ואסטרטגיות תמחור במגוון תחומים.
כמו כן, נעשה שימוש באינרצית אי הפעולה להסביר איך בונוסים יכולים לתוצאה הפוכה ממטרתם ואיך ניתן לעודד דחיינות אקדמית.
אינרציית אי הפעולה בהצטרפות ל"מועדון נוסע המתמיד": סטודנטים נשאלו אם יצטרפו ל"מועדון הנוסע המתמיד" לפני טיסה לטיול שהם מתכננים לצאת אליו.
כאשר לחלק מהסטודנטים נאמר גם שהם שקלו בעבר, לפני טיול קודם שלהם, להצטרף למועדון אך לבסוף לא עשו זאת.
כלומר, מידע בלבד שניתן על הזדמנות שהוחמצה גרם לבחירה שלא לפעול בתחום זה.
אינרציית אי הפעולה בשוק המניות: משקיעים בסימולציה של שוק המניות שפיספסו הזדמנות למכור את המניה ברווח צנוע הראו פחות רצון למכור את המניה גם כאשר עמדו בפני הפסד חמור, בהשוואה למשקיעים שלא הייתה להם כלל הזדמנות למכור או בהשוואה למשקיעים שעמדו בפני הפסד נמוך.
כלומר, ההזדמנות שהוחמצה השפיעה על התנהגותם של המשקיעים בהשוואה למשקיעים שכלל לא קיבלו את ההזדמנות.
בשונה מהמחקר הקודם פה הניבדקים נחשפו להפסד ממשי ולא רק למידע על הפסד.
בני אדם נוטים לחשוב על ההזדמנות המוחמצת כהפסד ממשי ולא רק כאי רווח.
נראה שבמוחנו החמצה של הזדמנות אטרקטיבית משמעותה תוצאה שלילית של הפסד ממשי ולא שמירה על המצב הקיים או העדר של תוצאה חיובית.
התודעה הפסיכולוגית הזאת, גורמת לתחושות של האשמה עצמית וחרטה.
למעשה, נמצא שתחושת חרטה היא גורם משמעותי בהופעת אינרציה של אי הפעולה- אינרציית אי הפעולה נובעת מרצונו של הפועל להימנע מתחושת חרטה על ההחמצה הראשונית, תחושה שמובילה לכאב פסיכולוגי.
קיימים בעולם הפסיכולוגיה סוגים רבים של חרטה, במקרה של אינרציית אי הפעולה החרטה שמעורבת היא חרטה שמצפים להרגיש בעתיד ("anticipated regret").
השפעת החרטה על הופעת אינרציית אי הפעולה הוכחה במיספר ניסויים, באחד מהם ניבדקים התבקשו לדמיין את התרחיש הבא: "אתה רואה מודעה של חברת נסיעות שמפרסמת טיול לאיטליה במחיר מבצע של 60% הנחה מהמחיר בשוק, אך מסיבה זו או אחרת לא הגעת בזמן וההרשמה נסגרה.
חברת הנסיעות מציאה לך חבילה אחרת לאיטליה בה עדיין יש מקומות ויוצאת פחות או יותר באותם המועדים, רק ששם המחיר הוא ב-10% הנחה".
כמו שציפו החוקרים הופיעה אינרציית אי הפעולה ורוב הניבדקים בחרו שלא לרכוש את החבילה.
בשלב השני, ביטלו אצל הניבדקים את תחושת החרטה על ידי מידע שהמדריך הקבוצה הראשונה חלה ומחליפו הוא מדריך משעמם ומונוטוני.
כתוצאה מכך, הופיעה עלייה בנכונות של משתתפי הניסוי לרכוש את החבילה החלופית (החבילה בה ניתן הנחה של 10%).
כלומר, מידע לא רלוונטי אליהם (מידע על מדריך של קבוצה אחרת) ביטל את תחושת החרטה ובכך ביטל את אפקט אינרציית אי הפעולה, שהתבטא בעליה ברכישת חבילה לאיטליה בהנחה פחותה (רק של 10%) .
אִינְקוּבָּטוֹר (בעברית גם חֲמָמִית) הוא עריסה שקופה, מעין חממה, המשמש פגים שנולדו טרם עת או תינוקות הלוקים במחלה כלשהי.
מערכת החיסון של פגים ותינוקות מסוימים חלשה למדי, ולכן מכניסים אותם לאינקובטור שהוא מעוקר (סטרילי), מונע זיהומים מלחדור למרחבם, ושומר על טמפרטורה ולחות מתאימים.
לעיתים מוזרם חמצן אל תוך האינקובטור, כדי לסייע לריאותיו החלשות של הרך הנולד בנשימה.
אינרום תעשיות בנייה בע"מ היא חברת החזקות ישראלית בתחום מוצרי הבנייה, השולטת בחברות "איטונג", "נירלט" וב"כרמית מיסטר פיקס".
החברה כלולה במדד תל אביב 125.
אינרום נוסדה במקור בשנת 1959 בשם "אורלייט הנדסה" ועסקה בייצור מוצרים מפלסטיק משוריין כדוגמת קסדות קפלס"ט (קסדה מפלסטיק קשיח), ארגזי תחמושת למערכת הביטחון וארונות סעף לחברת החשמל ובזק.
בשנת 1965 רכשה התעשייה האווירית מחצית ממניות החברה וב-1977 רכשה את מלוא הבעלות על החברה.
בשנת 1981 נרכשה הבעלות על ידי חברת אמפל מקבוצת בנק הפועלים, פועלים השקעות ומספר משקיעי חוץ.
בשנת 1992, הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וב-1995 שינתה את שמה ל"אורלייט תעשיית (1959) בע"מ" (וב-2008 ל"אינרום תעשיות (1959) בע"מ").
בשנת 1997, רכשה חברת "אורדן תעשיות" את השליטה בפועלים השקעות שהייתה בעלת השליטה ב"אורלייט", שהפכה לחלק ממבנה פירמידת שליטה של קבוצת דוברת-שרם-קלנר (בבעלות אנשי העסקים אהרון דוברת, יצחק שרם ואביגדור קלנר).
בהמשך שינתה הקבוצה את מבנה פירמידת השליטה שלה, שהיה בו ארבע שכבות, כך ש"אורלייט תעשיית" הוחזקה ישירות על ידי "אורדן תעשיות".
במקביל הפכה "אורלייט תעשיית" לחברת החזקות, שרכשה את השליטה במספר חברות אחרות, ובמרץ 2000 הועברה גם הפעילות התעשייתית שלה לחברה בת חדשה "אורלייט תעשיות מילניום 2000".
בשנת 1998, רכשה מאריסון השקעות 50% ממניות מפעל הצבעים "נירלט" תמורת כ-4 מיליון דולר.
בסוף אותה שנה רכשה גם את חברת הצבעים "אוניברקול" ואיחדה אותה לקבוצה אחת עם "נירלט".
בשנת 2001, רכשה "אורלייט תעשיות" את השליטה בחברת "איטונג תעשיות".
ובשנת 2002, רכשה "איטונג תעשיות" את השליטה בחברת "שיש אלוני".
בדצמבר 2007 השלימה קרן פימי רכישת מחצית ממניות השליטה ב"אינרום תעשיות (1959) בע"מ" מ"גרינסטון תעשיות" (לשעבר "אורדן תעשיות" שהייתה בשליטת חברת "לידר אחזקות"), בנובמבר 2008 רכשה את מלוא הבעלות על החברה.
במקביל, רכשה את מניות הציבור ומחקה אותה מהמסחר בבורסה והחברה הפכה לשלד בורסאי.
בנוסף רכשה את מניות הציבור בחברת הבת "איטונג תעשיות בע"מ", שגם הייתה חברה ציבורית באותה עת.
בשנת 2014 הונפקו שוב מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אך לצורך ההנפקה הקימה קרן פימי חברה חדשה בשם "אינרום תעשיות בנייה" כחברת החזקות בתחום מוצרי הבנייה.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך התקפת חמאס על קיבוץ ניר עוז, נהרס מפעל "נירלט" של החברה, בעקבות שריפה שהתלקחה במפעל.
בינואר 2024 הודיעה אינרום על ביטול עסקה שהיא תכננה לבצע באמצעות נירלט לרכישת פעילות חברת "דקוליין" המתחרה תמורת כ-63 מיליון שקל ולחדש את ייצור מוצריה במפעל זה.
זאת עקב הגבלות משמעותיות שהטילה רשות התחרות שגרמו לירידת כדאיות העסקה.
במהלך 2024 החברה החלה בשיקום המפעל בניר עוז וחידוש הייצור בו באופן חלקי, ובמקביל שכרה אתר חלופי באזור התעשייה עמק שרה והחלה גם ביבוא של מוצרים ממפעל ביוון.
בספטמבר 2024 רכש בני ברון 21.3% ממניות החברה, ובנובמבר נבחרו ארבעה דירקטורים מטעמו.
חברות מוחזקות על ידי אינרום תעשיות בנייה
חברת כרמית מיסטר פיקס בע"מ
אינקליסירן (מלועזית: inclisiran), הנמכרת תחת שם לקוויו (מלועזית: leqvio), היא תרופה הניתנת בזריקה לטיפול באנשים עם מחלה טרשתית של לב וכלי דם (טרשת עורקים), סיכון לטרשת עורקים והיפרכולסטרולמיה משפחתית הטרוזיגוטית (HeFH).
זהו משתיק RNA המעכב את התרגום של חלבון PCSK9.
בדצמבר 2020 לקוויו אושרה לשימוש באיחוד האירופי.
באוגוסט 2021 קיבלה את אישור NICE לשימוש על ידי שירות הבריאות הלאומי בבריטניה.
בדצמבר 2021 אושרה על ידי ה-FDA לשימוש רפואי בארצות הברית.
בארצות הברית, הוא מותווה כתוספת לתזונה ולטיפול נסבל-מרבי-בסטטינים לטיפול במבוגרים עם היפרכולסטרולמיה משפחתית הטרוזיגוטית (HeFH) או מחלה טרשתית קלינית, הדורשים הפחתה נוספת ברמת כולסטרול של ליפופרוטאין בצפיפות נמוכה (LDL-C).
הזכויות לשימוש באינקליסירן נרכשו מחברת Alnylam Pharmaceuticals על ידי חברה בשם The Medicines Company, שהיא חברה בת של נוברטיס.
בשנת 2019, הכריזה The Medicines Company על תוצאות חיוביות ממחקר שלב III מרכזי (כל נקודות הסיום הראשוניות והמשניות הושגו ביעילות תואמת למחקרי שלב I ו-II).
היעילות של אינקליסירן נחקרה בשנים 2017-2019 בשלושה מחקרים אקראיים מבוקרי פלצבו, כפולי סמיות, אשר כללו מבוגרים עם HeFH או טרשת עורקים קלינית .
המשתתפים שנרשמו נטלו רמה מרבית נסבלת של סטטינים, אך נזקקו להורדה נוספת של LDL-C בהתבסס על הסיכון לאירועי טרשת עורקים (בלב ובכלי דם).
בכל שלושת המחקרים, מדד היעילות העיקרי היה אחוז השינוי ב-LDL-C מתחילת הניסוי ועד ליום 510 (חודש 17).
בכל ניסוי, המשתתפים קיבלו זריקות מתחת לעור של 284 מ"ג אינקליסירן או פלצבו בארבעה ימים נפרדים: יום 1, יום 90 (חודש 3), יום 270 (חודש 9) ויום 450 (חודש 15).
במחקר "ORION-10" נרשמו 1,561 מבוגרים עם טרשת עורקים.
ביום ה-510, לקבוצת האינקליסירן הייתה ירידה ממוצעת ב-LDL-C של 51% ואילו בקבוצת הפלצבו הייתה עלייה ממוצעת של 1%.
במחקר "ORION-11" נרשמו 1617 מבוגרים עם טרשת עורקים.
ביום 510, נמצאה בקבוצת האינקליסירן ירידה ממוצעת ב-LDL-C של 46% ואילו בקבוצת הפלצבו נמצאה עלייה ממוצעת של 4%.
במחקר "ORION-9" נרשמו 482 מבוגרים עם HeFH.
ביום 510, בקבוצת האינקליסירן נמדדה ירידה ממוצעת ב-LDL-C של 40%, בעוד שבקבוצת הפלצבו נמדדה עלייה ממוצעת של 8%.
אישורי שיווק התרופה והכנסתה לסל התרופות ניתנו למרות שההשפעה של אינקליסירן על תחלואת לב-ריאה ועל תמותה (אירועי מוות) לא נקבעה.
במטא-אנליזה של שלושת מחקרי האינקליסרן המבוקרים השתתפו 3660 מתנדבים, מתוכם נפטרו 27 איש בקבוצת זריקת אינקליסרן (לקויו) ו-27 איש בקבוצת זריקת הפלסבו.
בשנים 2019 עד 2023 נערך מחקר קליני "ORION-8" אודות השפעה ארוכת טווח (4 שנים) של התרופה.
אינר הרבור הוא אזור הנמל ההיסטורי של העיר בולטימור אשר במדינת מרילנד שבארצות הברית.
אזור זה מכיל כיום את החלק העיקרי של האטרקציות התיירותיות בעיר.
מרכז הסחר העולמי של בולטימור
USCGC Taney - ספינת המלחמה האחרונה שעדיין קיימת אשר השתתפה בלחימה במהלך המתקפה על פרל הארבור
USS Torsk - צוללת שנבנתה עבור הצי האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה
USS Constellation - הספינה האחרונה שקיימת ממלחמת העצמאות האמריקאית
אינשאללה הוא ביטוי בערבית ובפרסית, שמשמעותו "אם ירצה אלוהים".
הביטוי הוזכר בקוראן שדרש שימוש בביטוי כשמדברים על אירוע עתידי.
הביטוי מדובר בדרך כלל על ידי מוסלמים, ערבים נוצרים, ודוברי ערבית אחרים כתוספת לאירועים שיתרחשו בעתיד.
הביטוי מביע את האמונה שדבר לא יכול להתרחש ללא רצון האל.
באדיגה, המונחים тхьэм ыIомэ (בכתב לטיני: thəm yı'omə) ו-иншаллахь (בכתב לטיני: Inshallah) משמשים באופן נרחב את הצ'רקסים, עם משמעות זהה לאינשאללה הערבי.
המילה oxalá בגליסית (המילה ogallá נמצאת בשימוש לעיתים רחוקות) ופורטוגזית.
בספרדית נמצאת בשימוש מילה דומה (המילה ogallá).
מקור המילים האלו הוא מהאינשאללה הערבי, מהזמן שבו המוסלמים שלטו בחצי האי האיברי.
משמעות הביטויים הם "אנחנו מקווים", "אני מקווה", "אני מקווה", ו"אנחנו מקווים".
בניב היווני המדובר בקפריסין, משמעות המילה ίσσαλα (בכתב לטיני ishalla) היא "בתקווה".
המונח משמש בשפות אינדונזית ומלאית עם משמעויות ואיות דומים מאוד, כלומר (אינדונזית) (מלאית), ובעלת משמעות זהה, כלומר "אם ירצה אלוהים".
זהו ביטוי נפוץ מאוד בשתי השפות.
בטורקית, המילים או משמשות במשמעותן המילולית, כלומר "אם אלוהים ירצה וייתן", אך לביטוי יש משמעות אירונית כשהדובר לא נותן הרבה אמון בדבר-מה.
באורדו משתמשים במילה במשמעות "אם ירצה אלוהים", אך כמעט אף פעם לא נעשה בה שימוש בהקשר אירוני כמו בטורקית.
אינקרטינים הם קבוצה של הורמונים מטבוליים המזרזים ירידה ברמות הגלוקוז בדם.
האינקרטינים מופרשים לאחר אכילה ומגבירים הפרשה של אינסולין מתאי ביתא של הלבלב, בתהליך שתלוי ברמת הגלוקוז.
האינקרטין GLP-1 גם מעכב הפרשת גלוקגון מתאי אלפא של הלבלב.
בנוסף, הוא מאט את קצב הספיגה של חומרי מזון לדם על ידי האטת התרוקנות הקיבה ועשוי לדכא אכילה.
האינקרטינים העיקריים, המופרשים במערכת העיכול, הם GLP-1 ו-GIP ושניהם מנוטרלים במהירות על ידי האנזים DPP-4. אינקרטינים אלו הם חלק ממשפחת-על של פפטידי הגלוקגון.
תרופות המבוססות על אינקרטינים משמשות לטיפול בסוכרת מסוג 2.
פותחו מספר אנלוגים עמידים לטווח ארוך של GLP-1 בעלי פעילות מעוררת אינסולין, וכמה מהם, כולל dulaglutide (טרוליסיטי Trulicity), exenatide (ביאטה Byetta), liraglutide (ויקטוזה Victoza), semaglutide (אוזמפיק Ozempic, Wegovy ו-Rybelsus) ו-exenatide שחרור מורחב (ביידוראון Bydureon), אושרו לשימוש בארצות הברית ובישראל.
גישה נוספת היא עיכוב האנזים DPP-4, שהוא החלבון המשבית את GLP-1 ו-GIP.
ואכן, פותחו מספר מעכבי DPP-4 שניתן ליטול דרך הפה כטבליות.
בשם אפקט האינקרטין מכונה תופעה בה צריכת גלוקוז דרך הפה מעוררת תגובת אינסולין גבוהה יותר מזו שמעוררת החדרת גלוקוז בעירוי תוך ורידי, כאשר מתקבלות אותן רמות של גלוקוז בסרום.
בשנת 1932, הפיזיולוג הבלגי ז'אן לה בר השתמש במילה "אינקרטין" להורמון מעי, הגורם לגירוי הלבלב האנדוקריני ולשחרור אינסולין.
הוא גם הציע שאינקרטינים כאלה יוכלו לשמש כטיפול בסוכרת.
ֹאִינֶש דֶה קַסְטְרוֹ (בפורטוגזית: Inês de Castro בספרדית: Inés (נהגה אִינֶס); 1325 – 7 בינואר 1355) הייתה אצילה ואשת חצר מגליסיה, הידועה בעיקר כפילגשו של פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ואשתו שהוכרה ככזו לאחר מותה.
הנסיבות הדרמטיות של מערכת היחסים שלה עם פדרו (בזמנו נסיך פורטוגל), שנאסרה על ידי אביו, אפונסו הרביעי, מלך פורטוגל, רציחתה בפקודת אפונסו, נקמתו העקובה מדם של פדרו ברוצחיה, והאגדה על הכתרת הגופה שהוצאה מקברה על ידי פדרו, הפכה את אינש דה קסטרו לנושא נפוץ באמנות, במוזיקה ובמחזות לאורך הדורות.
אינש הייתה בתם הטבעית של , אדון למוס (Lemos) וסאריה (Sarria), ושל פילגשו הפורטוגזית האצילה אלדונסה לורנסו דה ואלאדרש (Aldonça Lourenço de Valadares).
שמקורה הן מהאצולה של גליסיה והן מהאצולה הפורטוגלית.
היא גם הייתה מקושרת היטב למשפחת המלוכה בכתר קסטיליה, ממוצא לא לגיטימי.
אמה החורגת הייתה אינפנטה ביאטריקס מפורטוגל, בתם הצעירה של ו.
סבתה הייתה , גבירת אוסרו, בתו הבלתי חוקית של סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה.
סבא רבא שלה היה רודריגו אלפונסו דה לאון, אדון אליחר, בנו הבלתי חוקי של אלפונסו התשיעי, מלך לאון.
היא גם צאצאית של האינפנטה סנצ'ה הנריקש מפורטוגל, בתו של אנריקה, רוזן פורטוגל.
אינש הגיעה לפורטוגל בשנת 1340 כבת הלוויה של , שנישאה זמן קצר לפני כן לפדרו, יורש העצר של כס המלכות הפורטוגלי.
הנסיך התאהב בה והחל להזניח את אשתו החוקית, תוך סיכון היחסים החלשים ממילא עם כתר קסטיליה.
יתרה מכך, אהבתו של פדרו לאינש קירבה מאוד את האצולה הקסטיליאנית הגולה לשלטון, כאשר אחיה של אינש הפכו לחבריו וליועציו המהימנים של הנסיך.
אפונסו הרביעי, מלך פורטוגל, אביו של פדרו, לא אהב את השפעתה של אינש על בנו וחיכה שהתאהבות ההדדית שלהם תיגמר, אבל זה לא קרה.
קונסטנסה מקסטיליה מתה בשנת 1349. אפונסו הרביעי ניסה מספר פעמים לארגן שבנו יינשא בשנית, אך פדרו סירב לקחת אישה פרט לאינש, שלא נחשבה כשירה להיות מלכה.
בנו הלגיטימי של פדרו, לעתיד פרננדו הראשון, מלך פורטוגל, היה ילד חולני, בעוד שילדיהם הבלתי חוקיים של פדרו ואינש הלכו והתפתחו; זה יצר אי נוחות עוד יותר בקרב האצילים הפורטוגזים, שחששו מההשפעה הקסטיליאנית הגוברת על פדרו.
אפונסו הרביעי גירש את אינש מחצר המלכות ב-1344, אבל פדרו נשאר איתה, והכריז עליה כאהבתו האמיתית.
לאחר מספר ניסיונות להרחיק את האוהבים, אפונסו הרביעי הורה על רציחתה של אינש.
פרו קואליו (Pêro Coelho), אלוורו גונסלווש (Álvaro Gonçalves) ודיוגו לופס פאשקו (Diogo Lopes Pacheco) הלכו למנזר סנטה קלרה-א-וליה בקוימברה, שם הייתה אינש כלואה, וערפו את ראשה לעיני ילדה הקטן.
כשפדרו שמע על כך הוא חיפש את הרוצחים והצליח ללכוד שניים מהם ב-1361. הוא הוציא אותם להורג בפומבי בכך שקרע את ליבם החוצה, בטענה שלא היה להם אחד לאחר שריסקו את ליבו שלו.
פדרו הפך למלך פורטוגל בשנת 1357 (פדרו הראשון, מלך פורטוגל).
לאחר מכן הוא הצהיר שהוא נישא בסתר לאינש, שהייתה כתוצאה מכך המלכה החוקית, אף על פי שהטענה שלו הייתה, ועודנה, ההוכחה היחידה לנישואין.
במהלך , הביא המשפטן ראיות המוכיחות לכאורה כי האפיפיור אינוקנטיוס השישי סירב לבקשתו של פדרו להכיר בנישואיו לאינש ולהעניק לגיטימציה לילדיו ממנה.
לבכור שבהם, , תהיה תביעה פוטנציאלית חזקה לכס המלכות של פורטוגל.
על ידי שלילת הלגיטימציה הנטענת של ילדים אלה, חיזק ז'ואאו דאס רגראס את תביעתו של ילד בלתי חוקי אחר של פדרו הראשון מפורטוגל: ז'ואאו, מבית אביש, שבסופו של דבר תפס את כס המלוכה ושלט כז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל.
מאוחר יותר היא נקברה במנזר אלקובאסה, שם עדיין ניתן לראות את ארונה, מול זה של פדרו, כך שלפי האגדה, ביום הדין פדרו ואינש יוכלו להסתכל זה על זו כשהם קמים מקברם.
שני ארונות השיש מפוסלים להפליא עם סצנות מחייהם והבטחה של פדרו שהם יהיו ביחד até ao fim do mundo (עד סוף העולם).
לאינש דה קסטרו ולפדרו הראשון נולדו הילדים הבאים, שקיבלו לגיטימציה מפדרו הראשון ב-19 במרץ 1361:
אפונסו, מת זמן קצר לאחר הלידה.
, טוען לכס במהלך .
ביאטריס, נישאה ל והייתה בכך לסבתא רבתא של פרננדו השני, מלך אראגון, ובכך היא האם הקדמונית של כל המלכים הספרדים.
אינש דה קסטרו בספרות ובמוזיקה
Inês de Castro הוא רומן מאת בספרדית ובפורטוגזית.
יצירות שנכתבו באנגלית כוללות את הרומן של אפרה בן: Agnes de Castro, or, the Force of Generous Love ("אגנס דה קסטרו, או, כוח האהבה הנדיבה"; 1688); והמחזה אגנס דה קסטרו של (1695).
גם כתבה דרמה מהסיפור בשם Inez de Castro.
האי שלא התגלה"), רומן באנגלית מאת דארל קסטין (Darrell Kastin), מציג גרסה של צאצא לאירועים בטרגדיה של אינש דה קסטרו ודום פדרו.
הפואמה The Coronation of Inez de Castro ("ההכתרה של אינז דה קסטרו") פרי עטה של פלישה הימנס הופיעה לראשונה בירחון ב-1828.
אינס דה קסטרו היא דמות חוזרת בפואמה "" של עזרא פאונד.
היא מופיעה לראשונה בסוף הקנטו השלישי, בשורות "איגנז דה קסטרו נרצחה, וחומה/כאן מופשטת, כאן עשויה לעמוד".
על אינש דה קסטרו נוצרו יותר מ-20 אופרות ובלטים.
אופרות מהמאות ה-18 וה-19 כוללות:
"אינס די קסטרו" מאת ברנהרד אנסלם ובר (1790, הנובר)
"אינס די קסטרו" מאת ניקולו אנטוניו זינגרלי (1798)
"אינס דה קסטרו" מאת וולטר סאבאג' לנדור (1831)
"אינז דה קסטרו "מאת ג'וזפה פרסיאני לליברית מאת סלבטורה קמאראנו (1835)
"אינס די קסטרו" מאת פייטרו אנטוניו קופולה (1842, ליסבון)
בתקופה המודרנית המשיכה אינש דה קסטרו להוות השראה ליצירות אופראיות, כולל:
"אינס דה קסטרו" מאת המלחין הסקוטי ג'יימס מקמילן.
יצירה זו הוצגה לראשונה בפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו בשנת 1996.
"זעם" (Wut) אופרה בגרמנית מאת המלחין השווייצרי אנדריאה לורנצו סקרטאציני.
הבכורה העולמית של יצירה זו נערכה בתיאטרון ארפורט, גרמניה, ב-9 בספטמבר 2006.
"אינס דה קסטרו" מאת המלחין האמריקאי תומאס פאסטיירי.
יצירה זו הועלתה לראשונה ב-1976 באופרה של בולטימור.
"אינס" מאת המלחין הקנדי ג'יימס רולף.
הצגת הבכורה הייתה בשנת 2009 על ידי קבוצת תיאטרון המוזיקה של מלכת הפודינגים בטורונטו.
בנוסף, המלחין הפורטוגלי (נולד ב-1979) הלחין את הרקוויאם לאינש דה קסטרו, שבוצע לראשונה ב-28 במרץ 2012 בקתדרלה החדשה של קוימברה לרגל 650 שנה להובלת גופתה של אינש דה קסטרו מקוימברה למנזר אלקובאסה.
כריסטופר בוכמן (Christopher Bochman), הפיק אופרה עם תזמורת הנוער של ליסבון, "Corpo E Alma" (גוף ונפש) המתמקדת במעבר של פדרו מאהבה חושנית לרוחנית בעקבות מותה, תוך הסתמכות על היבטים שונים של הסיפור.
סדרת הטלוויזיה Pedro e Inês שודרה בערוץ הטלוויזיה הפורטוגלי RTP1 בשנת 2005 וסיפרה את סיפור האהבה.
הסרט Pedro e Inês משנת 2018 (יצא לאקרנים בעולם כ"המלכה המתה"), המבוסס על הרומן מאת מגולל מחדש את סיפורם של אינש דה קסטרו (בגילומה של ) ושל מלך פורטוגל פדרו הראשון ().
אינרציה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2015 בכתיבה ובימויו של עידן חגואל, עם אילנית בן יעקב בתפקיד הראשי.
העלילה היא על אישה המתעוררת מחלום בלהות בו רצחה את בעלה, מגלה שהוא נעלם והיא נאלצת להמשיך בכוח ההתמד ולהתמודד עם המציאות של אישה בודדה.
הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין 2016, במסגרת הפורום, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה וזכה בציון שבח בפסטיבל אוטופיה 2015.
הסרט צולם באתרים שונים בחיפה - שכונת נווה שאן, הכרמלית רכבל חיפה, נמל חיפה וחוף הים בחיפה.
מירה סגל (אילנית בן יעקב) היא עקרת בית בת 40 המתגוררת עם בעלה בני (דודו ניב) בשכונת נווה שאנן בחיפה.
בני עובד במכס בנמל חיפה.
בוקר אחד היא מתעוררת בצעקה מחלום בלהות בו "הרגה" את בעלה ומגלה שבעלה יצא מוקדם מהרגיל לעבודה.
ככול שמתקדם היום מתגנב בה החשד שמשהו אירע לבעלה.
מודאגת, היא פונה למשטרה ומדווחת עליו כנעדר.
בתחנה מעודדת אותה החוקרת (פלורנס בלוך) לחזור הביתה ולהמתין.
החוקרת מביאה לה חסר בית (בני שיף) הדומה לתיאור של בני ומבטיחה להמשיך בחקירה.
אמה סלין (גליה ישי) מעודדת אותה אך המצב לא משתנה.
היא תולה כרזות על בעלה הנעדר ללא תועלת.
הימים הופכים לשבועות וחודשים, ומירה מבינה שעילה להסתגל למצב החדש בכוח ההתמד (אינרציה).
היא מתידדת עם השכן גידי (עמי ויינברג) שמובטל זמן ממושך ונמצא בדיכאון שבסופו הוא מתאבד.
מירה מנסה למצוא עבודה ללא הצלחה ולבסוף עובדת כמלצרית במסעדה.
בשיטוטיה בחיפה היא נפגשת במקס (מכרם חורי) שגם הוא בודד ולאחר לילה בדירתה הוא עוזב.
היא אוספת את בגדיו של בני כדי למסרם לחנות בגדי יד שנייה של ויצו אבל המוכרת (ג'יטה מונטה) מסרבת לקבלם והיא לבסוף שורפת אותם.
לבסוף היא חוזרת לדירת ומגלה בכניסה לבית את בני כשהוא רעב ומוזנח.
היא מכניסה אותו לדירה והוא אוכל ואחר כך מנמנם על הספה והם אינם מחליפים מילה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאילנית בן יעקבמירה סגלגליה ישיסליןאמא של מירהמוחמד בכרימקסעמי ויינברגגידישכןפלורנס בלוךחוקרת במשטרהג'יטה מונטהמוכרת בויצואבי טנג'יבעל פאבאיהאבלוטוף נוייסרידיד של בנידודו ניבבני סגלבעלה של מירהבני שיףחסר בית
אינשאאט היא שיטה עות'מאנית לרישום מקרקעין בה הזכויות בכל הבנוי והנטוע על פני הקרקע רשומות בנפרד מהזכויות בקרקע עצמה.
השיטה הונהגה על ידי חוק הקרקעות העות'מאני בשנת 1858, צומצמה במהלך השנים על ידי חקיקה עות'מאנית ומנדטורית ובוטלה בישראל באופן סופי עם חקיקת חוק המקרקעין בשנת 1969. עם זאת, אין עדיין פתרון חוקי מניח את הדעת למקרה של מקרקעין שעודם רשומים בשיטה זו והבעלות בבנוי ובנטוע שונה מהבעלות בקרקע עצמה.
הסעיף מתייחס לאדמת מירי שהיא בבעלות הממשלה, אלא שזכות ההחזקה והשימוש בה ניתנת לאדם פרטי.
הסעיף מאפשר במצב זה בעלות נפרדת לבעלי הזכות בקרקע ולבעלי הזכות בנטוע עליה, זכות הניתנת לרישום בנפרד.
כבר בשנת 1913 צמצם המחוקק העות'מאני את זכות האינשאאט, בחוק החזקת נדל"ן 1331 (שנת 1913 הייתה שנת 1331 להג'רה), שהרחיב מאוד את זכותם של בעלי אדמת מירי לנטוע ולבנות באדמתם, וכן שלל את אפשרות הרישום הנפרד, כשקבע -
"...דין הגפנים והעצים הנטועים או הבניינים המוקמים בקרקעות מירי או מוקופה, הוא כדין הקרקע שאליה הם מחוברים...""
קביעה זו הותירה את חוק הקרקעות העות'מאני בתוקף אף בימי המנדט הבריטי, וכך גם את חוק החזקת נדל"ן שנחקק ב-1913.
בשנת 1937 חוקק המחוקק המנדטורי תיקון לחוק המקרקעין העות'מאני, ובו קבע כי:
החל מיום קבלת התוקף של פקודת חוק הקרקעות לא יעשה כל רישום ולא תנתן כל תעודת קנין בנידון:
(א) הבעלות על עצים, או
(ב) הבעלות על בנינים, או
(ג) כל זכות לבנות או להוסיף על בנינים בנויים, על גבי קרקע;
ובתנאי שהוראות סעיף זה לא תחולנה על כל עץ, בנין או זכות, שביום קבלת התוקף של פקודת חוק הקרקעות (תקון), 1937 כבר היו רשומים במשרד רישום ספרי האחוזה, או שהיו נושא לפסק דין של ביתמשפט מוסמך או להחלטה של פקיד מסדר שניתנו לפני התאריך הנ"ל".
תיקון זה לא איפשר המשך הרישום בשיטת אינשאאט, אך איפשר המשך קיום הרישום הנפרד שנרשם לפני קבלת החוק.
הסדר זה היה הבסיס להחזקת המושבים והקיבוצים באדמות הקרן הקיימת ובאדמות אחרות המנוהלות על ידי רשות מקרקעי ישראל בעשורים שלאחר מכן.
בסעיף 12 לחוק קבע המחוקק במפורש כי "הבעלות בקרקע חלה גם על הבנוי והנטוע עליה ועל כל דבר אחר המחובר אליה חיבור של קבע, זולת מחוברים הניתנים להפרדה, ואין נפקא מינה אם המחוברים נבנו, ניטעו או חוברו בידי בעל המקרקעין או בידי אדם אחר."
באשר לרישום אינשאאט קיים קבע סעיף 157 לחוק כי אם רשומים מבנים או נטיעות בנפרד מן הקרקע, ושניהם בבעלות אותו אדם, הרי שירשמו על שמו כיחידה אחת, והרישום הנפרד יבוטל.
סעיף 157 (ב) קבע פרוצדורה סבוכה לקביעת הסמכות לקבוע את שווי הנכסים הרשומים בנפרד, ולאפשר לבעל הנכס שערכו גבוה יותר לרכוש את הנכס שערכו נמוך יותר.
אך לאחר שהסתבר כי הסעיף אינו ניתן לביצוע בשל הסיבוך השמאי והחוקי שהוא יוצר, בוטל הסעיף בתיקון מס' 4 לחוק המקרקעין, בשנת 1975..
שאלות הקשורות באינשאאט עודן רלוונטיות לדיני המקרקעין בישראל כיום.
בתחילת המאה ה-21 התברר כי מקרקעין יקרי ערך בחיפה, ובהם מבנים במתחם בניין הטכניון הישן רשומים בשיטה זו, והבעלות על הקרקע עצמה שייכת לקק"ל בעוד שהבעלות במבנים רשומה על שם קרן היסוד.
במסגרת זו התקיימה בין הצדדים התדיינות רבת שנים שבמהלכה נרשמו המחוברים ביחד עם הקרקע על שם קק"ל וקרן היסוד תבעה לפיצויים בגין אבדן המחוברים.
אינרציית שינה, המכונה גם "שכרות שינה", היא מצב של ערנות מופחתת ופגיעה בכושר השיפוט בשלב שלאחר ההתעוררות.
במצב זה האדם המקיץ מתנומה עייף אף יותר משהיה לפניה.
מצב זה יכול להימשך ממספר דקות ועד מספר שעות, ולעיתים קרובות מלווה בתחושת עייפות, בלבול וקושי לחשוב בצורה ברורה.
המצב יכול להתבטא גם בפגיעה בתפקוד הקוגניטיבי והמוטורי-חושי, המופיע מיד לאחר היקיצה.
מצב זה לרוב מופיע לזמן קצר יחסית במהלך מעבר ממצב של שינה למצב ערות, במהלכו אנחנו עלולים לחוות תחושות של נמנום, חוסר התמצאות וירידה בזריזות המוטורית.
לרוב המצב הזה מתרחש בבוקר ואורכו כ-15 עד 30 דקות לאחר היקיצה, אך יכולים להיות גם מצבים בהם לוקח מספר שעות עד ששלב זה חולף.
אינרציית שינה יכולה להשפיע לרעה על כמה אספקטים, בין היתר תהליכי קבלת החלטות, ביצוע של משימות קריטיות לבטיחות ויכולת לפעול ביעילות זמן קצר לאחר היקיצה.
במצבים אלו במסגרת ביצוע תפקידו של אדם הדבר עלול אף להוות מפגע תעסוקתי ולגרום לליקויים קוגניטיביים ומוטוריים.
התסמינים לרוב מופיעים בעוצמה גבוהה יותר בזמן הסמוך ביותר לעת היקיצה מהשינה או מהתנומה, ולרוב נעלמים לאחר תקופה של ערות.
הביטוי העיקרי של התסמינים הוא לרוב כ-15-60 דקות לאחר היקיצה ויכול להמשך מספר שעות.
כדי למדוד את הליקויים הקוגניטיביים והמוטוריים הקשורים לאינרציית שינה משתמשים בסוגים שונים של מבחנים: משימת ערנות פסיכומוטורית, משימת חיסור יורד (DST), משימת זמן תגובה שמיעתית ומשימת נקישות באצבע.
"תחושת ישנוניות", כפי שמוגדרת כמצב של ישנוניות או חוסר התמצאות שבו ישנה דעיכה בחדות החושית ובעיבוד המנטלי.
פגיעה ביכולת המוטורית וירידה ביכולת הקוגניטיבית.
ליקויים גסים אלה עשויים להיות אחראים לעלייה הנלווית בכרונומטריה מנטלית ולירידה בקשב.
ערנות מופחתת ורצון לחזור לישון
על פי תוצאות מחקרים, יקיצה פתאומית במהלך שלב 3 של השינה (שלב שינת גלים איטיים) גורמת יותר לאינרציית שינה מאשר יקיצה במהלך שלבי השינה האחרים כמו שלב 1, שלב 2 או במהלך שנת REM.
לכן, אדם שנמנעה ממנו שינה יהיה בעל סיכוי גבוה יותר לסבול מאינרציית שינה בעת יקיצה.
הרמות של תרכובת האדנוזין במוח עולות בהדרגה כאשר נגרם חוסר בשינה, וחוזרות לרמה תקינה במהלך השינה.
במצבי התעוררות מתנומה לא מספיקה, כמויות גבוהות של אדנוזין ייקשרו לקולטנים במוח, הפעילות העצבית תאט, ותופיע תחושת עייפות.
נערכו מחקרים רבים על שיטות להקלה באינרציית שינה.
הרצון להקל בתסמינים של האינרצייה נובעת מהסכנות התעסוקתיות הגלומות בכך בעיקר אצל עובדים במקצועות הדורשים שעות עירות ממושכת, בקרב כוחות הרפואה, כוחות חירום או אנשי צבא.
התפקוד המוטורי והיכולת הקוגניטיבית של אנשי מקצוע אלה, אשר חייבים להגיב מיד לקריאה, עלולים להוות סכנה בטיחותית במקום העבודה.
להלן כמה מהשיטות השונות להפחתת התופעה.
כאשר אדם סובל ממחסור בשעות שינה, תנומה יכולה להוות דרך טובה להפחתת העייפות הפיזית והנפשית אך היא עלולה גם לגרום לאינרציית שינה.
כדי להפחית את הסיכוי למצב זה, ההמלצה היא לנסות להימנע מיקיצה בשלבי שינה עמוקים, כמו בשלב השינה בגלים איטיים.
השלב הזה לרוב מתחיל רק כחצי שעה לאחר ההירדמות, לכן אם מגבילים את זמן השינה ומקפידיים שהוא יהיה קצר מחצי שעה, כך תמנע ההתעוררות בשלב הגלים האיטיים מה שיכול להפחית את הסיכון לאינרציית שינה.
בנוסף, הוכח שיקיצה טבעית מפחיתה את אינרציית השינה בניגוד ליקיצה כפויה, אך יש גם נתונים שטרם נחקרו כמו למשל אופי ההתעוררות.
קפאין הוא התרכובת הממריצה הנצרכת ביותר, הקיימת במגוון מאכלים ומשקאות, כולל תה, קפה, משקאות קלים ושוקולד.
הקפאין המצוי בקפה או בתה מפעיל את פעולתו המגרה על ידי חסימת קולטני האדנוזין במוח.
על ידי עיכוב קולטני האדנוזין, קפאין מגביל את השפעות הצטברות האדנוזין במוח ומגביר את הערנות והקשב.
מחקרים קודמים הראו כי בשילוב עם תנומה קצרה, צריכת קפאין לפני התנומה יכולה להקל על השפעות האינרצייה בשינה.
האור הטבעי המגיע מקרני השמש עשוי לתרום להפחתת השפעות האינרציה בשינה.
מחקר המדמה עלייה באור עם שחר הראה שיפור בתגובת ההתעוררות של הקורטיזול (CAR).
ישנם גורמים נוספים שיכולים למזער את ההשפעות של אינרציית השינה כמו רעש וטמפרטורה.
יש עדויות מתונות לכך שנוכחות של צלילים קלים וירידה חדה בטמפרטורת הגפיים עשויות לסייע בהפחתת תסמיני התופעה.
יש הסבורים כי צלילים, ובמיוחד מוזיקה, מגבירים את הקשב ומפחיתים את תחושת הנמנום הסובייקטיבית של אדם עם היקיצה.
ירידה בטמפרטורת הגפיים עשויה למנוע אובדן חום עם ההתעוררות, ובכך להקל על חזרת טמפרטורת הגוף הליבה לרמות הומאוסטטיות במהלך היום.
אינתיפאדה היא מונח ערבי המתאר מרד או התקוממות.
מונח זה שימש לציון התפרעות הבריונים בקהיר בינואר 1977, מעשי ה"פוטש" בצמרת הפלנגות הנוצריות בלבנון, הפילוג בארגון "פת"ח" ב-1983 ומרידות הכורדים בעיראק.
בישראל לרוב מזהים אינתיפאדה כתקופה אלימה, מאופיינת במעשי טרור, של הפלסטינים כנגד ישראל.
האינתיפאדות מהוות את אחד הפנים החשובים ביותר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני בעשורים האחרונים.
משמעותו המקורית של המונח "אינתיפאדה" היא צמרמורת האוחזת בחולה קדחת, רעידה מתמשכת הפושטת בגוף המתעוות בכאבים.
אולם בשימוש אחר, זוהי התנועה של הכלב, שבה הוא מרעיד את גופו בחוזקה כדי לנער ממנו קרציות ופשפשים.
משנת 1970 פרצו מספר התקוממויות אלימות עממיות כנגד שליטה זרה, המכונות אינתיפאדה.
הראשונה "אינתיפאדת זמלה" נגד השלטון הספרדי בשנת 1970. לאחר פלישת הכיבוש רב שטח לסהרה המערבית בידי מרוקו פרצו שלוש אינתיפאדות – הראשונה בשנת 1999, השנייה (ידועה גם כאינתיפאדת העצמאות ) בשנת 2005 והשלישית בשנת 2010.
ההבדלים המהותיים בין שתי האינתיפאדות הם צורת הארגון, הפעילים בהן, התחום שבו התבצעו וצורת השימוש בנשק.
בעוד שהאינתיפאדה הראשונה אופיינה בהשתתפות מאסיבית של האוכלוסייה, שימוש בנשק קר שכלל בעיקר יידוי אבנים ובקבוקי תבערה והוגבלה בעיקר לתחומי הקו הירוק, האינתיפאדה השנייה שהייתה הרבה יותר "מקצועית", הורחבה לכל תחומי ארץ ישראל, נעשה בה שימוש בנשק חם, מטעני חבלה והפעלת מחבלים מתאבדים.
עם זאת, אחוז מצומצם יותר מקרב האוכלוסייה הפלסטינית השתתף בפועל בפעולות כנגד מדינת ישראל.
גם מבחינת היקף הנפגעים יש שוני גדול.
באינתיפאדה הראשונה נהרגו (בין השנים 88 ל-92) בממוצע כ-456 פלסטינים וכ-24 ישראלים בשנה, בעוד שבאינתיפאדה השנייה נהרגו (בין השנים 2000 ל-2005) בממוצע כ-712 פלסטינים וכ-182 ישראלים בשנה.
השנה הקשה ביותר באינתיפאדה הראשונה מבחינת הרוגים ישראליים הייתה שנת 1992 שבה נהרגו 34 ישראלים, לעומת זאת באינתיפאדה השנייה השנה הקשה ביותר הייתה שנת 2002 שבה נהרגו 452 ישראלים.
לפי דו"ח של ארגון בצלם, באינתיפאדה הראשונה נהרגו 1,593 פלסטינים ו-84 ישראלים (ביניהם אזרחים ואנשי כוחות הביטחון), ובאינתיפאדה השנייה נהרגו 4,944 פלסטינים ו-1,011 ישראלים.
המחאות בלבנון (2019), המכונות גם אינתיפאדת הווטסאפ, הן סדרה של מחאות ברחבי לבנון בתגובה לכישלונה של הממשלה למצוא פתרונות למשבר הכלכלי במדינה בשנה שקדמה להן.
על פי החשד, הטריגר הישיר להפגנות הוא מיסים שהוטלו על בנזין, טבק ושיחות טלפון מקוונות, כמו שיחות באמצעות וואטסאפ, כיוון שההפגנות פרצו ברחבי הארץ מיד לאחר החלטת הקבינט על הטלת המיסים.
המהומות בצרפת שפרצו בסוף 2005 כונו על ידי רבים "האינתיפאדה הצרפתית" ואחרים אף קראו להן "אינתיפאדת אירופה" עקב התפשטות המהומות לערים במדינות אחרות באירופה.
משחק המחשב אינתיפאדה פותח על ידי מייק מידבד ויצא בשנת 1989 בעקבות האינתיפאדה הראשונה.
מפתח המשחק, מייק מידבד, עלה לארץ משיקגו בשנת 1987, לאחר שבזמן לימודיו באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין התוודע לאידאולוגיה של מפלגת כך והצטרף לליגה להגנה יהודית.
לדבריו, את המשחק פיתח בתגובה לתופעת היורים ובוכים במטרה להביע אג'נדה ימנית רדיקלית.
במשחק זה השחקן מגלם חייל ישראלי המתמודד עם הפרות הסדר בזמן האינתיפאדה.
בתחילת כל שלב אחד משרי הביטחון של אותה התקופה נותן לו הוראות שימוש בתחמושת בהתאם להשקפתו הפוליטית, ועל החייל להתמודד עם ההפרות בהתאם להוראות אלו, אחרת מופחתות לו נקודות.
כאשר השחקן מצליח בביצועיו, הוא מתוגמל בממשלה ימנית יותר ובהוראות מקלות יותר לפתיחה באש, עד כדי "להשתמש באש חיה נגד כל מתפרע" ו"לירות כדי להרוג".
דמויות שרי הביטחון במשחק מייצגות את רוב הקשת הפוליטית של אותה התקופה, ביניהם ניתן למצוא את: יוסי שריד, עזר ויצמן, שמעון פרס, משה ארנס, אריאל שרון ומאיר כהנא.
משרד החינוך לא החרים את המשחק בטענה שבישראל יש שוק חופשי, אך חנויות מחשבים רבות סירבו למכור אותו בטענה שהוא גזעני.
דורון שוחט ממשרד החינוך מתח ביקורת על המשחק וציין כי הוא יודע מילדיו שיש משחקים "יותר מעניינים מאשר להרוג ערבים".
חבר הכנסת דדי צוקר ממפלגת רצ פנה ליועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש, על מנת שיורה למשטרה למנוע את הפצת המשחק, שבו לפי ההוראות "מחסלים ערבים בכדורי גומי וגז מדמיע".
צוקר קרא לפתוח בחקירה גם נגד מפיצי המשחק, מועדון סי.סי.פי, בנימוק ש"חברה שבה חיסול בני אדם הופך למשחק מחשב, לא תוכל להסביר בעתיד שהריגת אדם משום שהוא ערבי, הוא פשע".
בשנת 2025, עודד פוירשטיין מתח ביקורת על כך שהמשחק עודד אלימות נגד ערבים, אך ציין כי "זה לא אומר שכל מי ששיחק ב'אינתיפאדה' נהפך פתאום לברוך גולדשטיין", בהתייחסות למבצע של טבח מערת המכפלה.
איסאני (בגאורגית: ისანი) הוא אחד מהפרוורים העתיקים בטביליסי, גאורגיה, הנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה.
מקור שם הרובע הוא מהמילה הערבית היסאני והתייחסה במקור למצודת איסאני שהגנה על העיר מהתקפה מצפון-מערב, במאות ה-11 וה-12.
הפרוור נזכר לראשונה במאה ה-11, בתקופת השלטון הערבי בעיר, כמקום המלא במעיינות.
בשנת 1045 ניסה בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, לכבוש את טביליסי.
הוא הצליח להיכנס לעיר אבל נתקל בהתנגדות נואשת של חיל המצב הערבי בפרבר המבוצר.
בשנת 1122, בנה דוד הבנאי, לאחר שכבש את העיר והפך אותה לבירת ממלכתו, את "הארמון המבוצר" על צוק לשפת נהר הקורה.
בשנת 1177, התקוממו אצילי הממלכה, כנגד גיאורגי השלישי, והכריזו על הנסיך דמנה, בנו של דוד החמישי, שהיה מוכר בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית כטוען החוקי לכתר.
גיאורגי נמלט ל"ארמון המבוצר" עד שהצבא המלכותי הכניע את המורדים.
מאוחר יותר נכלל ברובע מטחי.
בחלוקה המחודשת של טביליסי לרבעים אוחדה איסאני עם סאמגורי לרובע איסאני-סאמגורי.
אִיסָאיָס אַפְוֶרְקִי (בתיגרינית: ኢሳይያስ ኣፍወርቂ, נהגה: ; נולד ב-2 בפברואר 1946) הוא נשיא אריתריאה, המכהן בתפקידו מאז קבלת העצמאות ב-1993. לפני כן עמד בראש החזית העממית לשחרור אריתריאה.
אפוורקי נולד בעיר עדווה בתיגראי המרכזית, והוא נוצרי-אוריינטלי-אורתודוקסי.
בנו של אפוורקי אברחה, ונכדו של דאג'זמץ אברהה חגוס.
בתקופה בה הבריטים שלטו באריתריאה.
איסייאס נולד למשפחה תיגראינית בעלת שש נפשות והוא עצמו היה הילד השני, אב סבו היה ראס חגוס מירצ'ה, מירצ'ה עצמו היה בנו של שום תמביין דאג'זמץ מירצ'ה וולדה קידן, מכאן שאיסייאס משתייך לשושלת התיגראינית של השושלת הסולומונית.
איסייאס למד הנדסה באוניברסיטת היילה סלאסי.
ב-1962 עזב את הלימודים והצטרף לכוחות שנאבקו לעצמאות אריתריאה.
ב-1966 הצטרף לשורות ארגון החזית לשחרור אריתריאה, ב-1970 קיבל דרגת פיקוד.
היה בין מנהיגי הפילוג בחזית לשחרור אריתריאה וממייסדי החזית העממית לשחרור אריתריאה (EPLF) והפך למנהיגו.
יצר ברית עם שני פלגים קיצוניים אחרים - ה-PLF1 וה"אובל".
ב-1992 כמה חודשים לפני עצמאות אריתראיה, סבל אפוורקי ממלריה קשה.
הוא הוטס לישראל בתרדמת, וטופל על ידי אלי שוורץ בבית החולים שיבא.
בתקופה זו פיתח קשרי ידידות עם אפרים סנה.
באפריל 1993 האומות המאוחדות יזמו משאל עם בדבר עצמאות, בעקבותיו הכריזה אריתריאה על עצמאות.
איסאייס שינה את שם הארגון ל"חזית העממית לדמוקרטיה ושלום" (PFDJ) וקבע אותו כמפלגה החוקית היחידה באריתריאה ואת עצמו מינה כנשיא.
ב-2000 חמישה עשר שרים, בהם גם סגן הנשיא, פנו אליו במכתב פתוח וביקשו ממנו לפרוש.
בספטמבר 2001 סגר את כלי התקשורת הממשלתיים, ועצר את מנהיגי האופוזיציה.
באמצע 2018 הגיע להבנות עם ראש ממשלת אתיופיה אבי אחמד בנוגע לסכסוך הגבול בין המדינות, בעקבות זאת חודשו היחסים בין המדינות.
לאחר חתימת ההסכם, מדינות נוספות החלו לקיים יחסים עם אריתראיה בהן סומליה וג'יבוטי.
בנובמבר 2020 החזית העממית לשחרור תיגראי תקפה בסיסים של כוחות ההגנה של אתיופיה.
בעקבות זאת התפתחה מלחמת תיגראי, שבה לקחו חלק גם כוחות אריתראים נגד החזית העממית לשחרור תיגראי.
איסאן (באיסאן ובתאית: อีสาน) הוא האזור הצפון-מזרחי של תאילנד הכולל 20 מחוזות.
אזור זה גובל בנהר המקונג בצפון ובמזרח (לאורך הגבול עם לאוס), בקמבודיה ובהרי פרצ'ינבורי בדרום ובצפון ובמרכז תאילנד במזרח.
על פי מדדים שמפרסמת ממשלת תאילנד זהו האזור העני ביותר והכי פחות מתויר במדינה, תושביו מתפרנסים בעיקר מחקלאות ושטחו 160,000 קמ"ר.
מאזור זה באים רוב העובדים התאילנדים שמגיעים לעבוד בחקלאות בישראל.
השם "איסאן" נגזר מהשם "איסאנפורה", בירת ממלכת צ'נלה, ממלכה קמבודית קדומה.
השפות המדוברות הן איסאן (ניב של שפת לאו שנכתב באותיות תאיות) ותאית.
ארבעים אחוזים מתושבי איסאן מתגוררים במחוזות אובון רטצ'תאני, אודון תאני, קוראט וקון קאן.
מחוז נאקון ראטצ'אסימה שבירתו היא העיר נאקון ראטצ'אסימה, הקרויה גם קוראט.
מחוז אובון ראטצאתאני שבירתו אובון ראטצאתאני ובו שני פארקים לאומיים, הפארק הלאומי פה תם והפארק הלאומי פו צ'ונג ניוי.
מחוז בוריראם שבירתו היא העיר בוריראם.
מחוז קו קאן שבירתו היא העיר קון קאן.
אינתה עומרי הוא אחד משיריה המפורסמים של הזמרת המצריה אום כולתום.
השיר, שאת מילותיו כתב הפזמונאי אחמד שפיק כאמל, היה שיתוף הפעולה הראשון בסדרה של שיתופי פעולה פוריים בין אום כולתום למלחין מוחמד עבד אל-והאב.
הוא הושמע לראשונה בפברואר 1964 ומאז זכה להצלחה רבה בעולם הערבי ועובד, הולחן והושר על ידי רבים נוספים.
שיתוף הפעולה בין אום כולתום לעבד אל-והאב החל לאחר שידולים מצדו של הגנרל עבד אל-חכים עאמר, שפעל ככל הנראה בפקודתו של גמאל עבד אל נאצר, ועם חשש הדדי של האמנים כי נוכחותו של הצד השני ביצירה תהיה דומיננטית יתר על המידה.
על פי הסיכום, שהושג בתיווכם של אחד מנגניה של אום כולתום ושל בעלה, אום כולתום יכלה להתחיל לעבוד על היצירה רק לאחר שעבד אל-והאב סיים את עבודתו.
הליך יצירתו של השיר זכה לסיקור נרחב בעיתונות המצרית, סיקור שהלך וגבר ככל שהתקרב מועד ביצוע הבכורה.
מילותיו של השיר נכתבו בערבית מצרית ובלשון עממית.
השיר הוא מונולוג כיסופים ואהבה של הדוברת אל אהובה.
שיר זה, יחד עם שירים נוספים שהלחין עבד אל-והאב לאום כולתום, התאפיין בסגנון מודרני יותר משיריה המוקדמים.
זמן קצר לאחר השמעת הבכורה של השיר התגלע סכסוך בין השניים, לאחר שאום כולתום גילתה כי עבד אל-והאב הקליט גרסה משלו לשיר, ושבכוונתו לשחררה לרדיו המצרי.
היא איימה כי אם ייעשה הדבר היא לא תשיר עוד את השיר, לא תוציא הקלטה שלו ותתבע את הרדיו המצרי כדי למנוע את שידורו.
האיום הוביל לגניזת ההקלטה של עבד אל-והאב.
כנהוג בהופעותיה שירים רבים זכו להקדמה אינסטרומנטלית ותובלו באלתורים וחזרות על קטעים לפי בקשת הקהל.
כך גם השיר אינתה עומרי זכה להקדמה של כשבע דקות בהופעות, ובהופעה משנת 1972 נמשך ביצוע השיר שעתיים תמימות.
הדיוק עליו הקפידה בהקלטות הביא לכך שהקלטת הקדמה של ארבע דקות לשיר נמשכה כחמש שעות, ושאחת מהקלטות השיר כללה קטעים מהופעות שונות שלו, כשהמילה אינתה לקוחה מאחת ועומרי מאחרת.
הצלחתו המסחרית של השיר התבטאה בתשלומי התמלוגים בהם זכו כותבו ומלחינו ושהסתכמו בחלוף שנה ב-250 אלף לירות מצריות, כמו גם ברווחים ממכירתו בעולם הערבי מחוץ למצרים, שעמדו ביוני 1965 על סך של 80 אלף לירות שטרלינג.
למרות הצלחתו המסחרית, בקרב מלחינים מצרים זכה לחנו של השיר לביקורות שליליות ולטענות כי הוא דומה לשירים קודמים של עבד אל-והאב.
השיר בוצע מחדש גם על ידי זמרים ישראליים, (ואף נכתבו מילים בעברית ללחן על ידי הרב יצחק סונה) בהם זיו יחזקאל, זהבה בן, עופר לוי, שרית חדד, משה חבושה ויחיאל נהרי.
ביצועה של זהבה בן זכה להצלחה גם בקרב הקהל הערבי בישראל, ברשות הפלסטינית ובמדינות ערב.
איסאייס וולף הלמן (Isaias Wolf Hellman; 3 באוקטובר 1842 - 9 באפריל 1920) היה יהודי אמריקאי ממוצא גרמני והבנקאי הראשון של לוס אנג'לס, אשר נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר בתקופתו בתחום הפיננסי בקליפורניה.
הלמן נולד ב-3 באוקטובר 1842 בבוואריה שבגרמניה למשפחה יהודית.
הוא ואחיו היגרו ללוס אנג'לס שבקליפורניה במאי 1859.
הלמן החל לעבוד בחנות של בני דודיו ובשנת 1865 הוא פתח חנות מוצר צריכה משלו.
הוא החל לעסוק בבנקאות כמעט במקרה, כאשר אחד מלקוחותיו הפקיד אצלו באופן קבוע זהב ודברי ערך, אותן הלמן שמר בכספת.
הוא התקדם בעסקיו ובשנת 1868 יחד עם שותף נוסף הוא פתח בנק.
הלמן נישא לאסתר ניוגס, תושבת ניו יורק, באפריל 1870. נולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1871, הקימו הלמן ומושל קליפורניה ג'ון דאוני , יחד בנק שהצליח במהרה.
להלמן היו מספר השקעות שונות בתחום הבנייה והחקלאות.
הלמן החל לרכוש שטחי אדמה בלוס אנג'לס ובשנת 1871 התעצמו שטחיו עם רכישת אדמה בשטח של 53 קמ"ר.
הוא רכש עסקים בתחילת דרכם וצבר כוח כלכלי רב.
בשנת 1879 תמך הלמן בהתארגנות של כמה צעירים והביא להקמת אוניברסיטת דרום קליפורניה, האוניברסיטה הראשונה באזור דאז.
בשנת 1890 עבר הלמן לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, כדי לרכוש את בנק נבדה.
שניים ממחזיקי המניות העיקריים שלו כללו את האחים ליהמן ואת לוי שטראוס.
הלמן מונה לנשיא הבנק בין השנים 1890 ל-1898, ולנשיא הבנק הלאומי של נבדה מ-1898 ועד 1905. באותה השנה בנק נבדה מוזג עם וולס פארגו.
לימים, בנו מונה ליו"ר חברת וולס פארגו, ונכדת-נכדתו כתבה עליו את הספר "איך מהגר יהודי בשם איסאייס ייסד את קליפורניה" (Towers of Gold: How One Jewish Immigrant Named Isaias Hellman Created California), אשר יצא לאור בשנת 2008 וזכה להצלחה אזורית רבה.
אינשי נוֹ היה (ביפנית: 因子の部屋; "חדרים של מחלקים") היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר, המחולקת ל"חדרים" על ידי גבולות עבים.
אחד מכל ממדי החדר יהיה בגודל תא אחד (או שורה או טור); האורך והרוחב של כל חדר משתנה בין חדר לחדר.
כל חדר יכול להופיע בטבלה או במאונך או במאוזן, ויש בו מספר קטן בפינתו השמאלית-עליונה.
החידה מתחילה כאשר כל התאים ריקים.
המטרה היא למלא את כל התאים עם ספרות בין 1 ל-9 כך ש:
כאשר מכפילים את כל הספרות בחדר, התוצאה תהיה שווה למספר הקטן שבפינת החדר.
שלא יופיע אותו מספר פעמיים בשורה או בטור.
המקום הקל ביותר להתחלת הפתרון הוא חדר המורכב מתא אחד בלבד; במקרה הזה הספרה שבתא תהיה זהה לספרה הקטנה הנמצאת בפינת החדר.
חיפוש תאים המשלימים את מכפלת חדרם לסכום השווה למספר הקטן שבפינת החדר.
כמו בסודוקו, אפשר לגלות את המספרים בתאים בעזרת שלילת המספרים המופיעים באותו טור או אותה שורה.
החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli מספר 92. אף על פי שהממציא קרא לחידה "אינסו בונקאי", שפירושה הוא פירוק לגורמים, העורך החליף את השם באינשי נו היה, שנשמע פחות טכני.
החידה מופיעה באופן לא סדיר בכתב העת מאז גיליון מספר 109.
איסאייס פלסי (בספרדית: Isaías Pleci; 27 באוקטובר 1907 בואנוס איירס – 27 בדצמבר 1979 בואנוס איירס) היה שחמטאי יהודי-ארגנטינאי
פלסי השתתף פעמים רבות באליפות ארגנטינה בשחמט.
ב-1929 וב-1930 איסאייס פלסי זכה באליפות.
במהלך הקריירה הוא השתתף בתחרויות בעיקר בדרום אמריקה.
בשנת 1935 איסאייס פלסי היה סגן-אלוף דרום אמריקה, ובשנת 1936 זכה באליפות.
לאחר שנות ה-40 של המאה ה-20 השתתף בתחרויות בודדות.
בשנת 1965 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
איסאייס פלסי במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1935 ל-1939 השתתף איסאייס פלסי ב-3 אולימפיאדות שחמט:
"אינתה דאיימן" (בעברית: "אתה החיים שלי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, מתוך אלבומה ה-22, שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-26 ביוני 2015, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הפך ללהיט חסר תקדים והגיע למקום הראשון במדיה פורסט, השישי ברדיו אמצע הדרך, והראשון ברשת ג'.
השיר נכתב על ידי מורן דוד וסהר חגי, הולחן על ידי דוד גם כן והופק על ידי עידו אוחיון.
ב-12 במרץ 2018, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה, רמיקס רשמי שנעשה על ידי דיוטיפרי (לירן כהן) כמה חודשים לפני כן.
בשנת 2016, ביצעו האחיות ג'משיד גרסת כיסוי לשיר.
טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את המילים של השיר וגם את עטיפתו בצורה חלקית.
האודיו זכה להצלחה רבה, ונכון ל-21 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-1.6 מיליון צפיות.
אִיסָאמוּ אָקַאסָאקִי (ביפנית: 赤崎 勇.; 30 בינואר 1929 – 1 באפריל 2021) היה מהנדס ופיזיקאי יפני, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2014 יחד עם הירושי אמאנו ושוג'י נקמורה על "המצאת ה-LED כחולה יעילה, שאפשרה ייצור מקורות אור לבן בהירים וחוסכי אנרגיה".
כיוון שוועדת הנובל התעלמה לחלוטין מעבודותיהם של הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס, שפיתחו הדיודה הכחולה הראשונה בפועל וכן ממאמצי הפיתוח הנרחבים של ניק חולונייק ואולג לוסב, שהובילו לפיתוח דיודת ה-LED הראשונה.
איסאמו אקאסאקי נולד ב-30 בינואר 1929 במחוז קגושימה.
סיים את לימודיו באוניברסיטת קיוטו בשנת 1952. בשנת 1964 סיים גם תואר באלקטרוניקה.
פרס נובל לפיזיקה - 2014
פרס צ'ארלס סטארק דרייפר - 2015
פרס המלכה אליזבת להנדסה -2021
אִיסָאאקוּס הָרִאשׁוֹן קוֹמנֵנוּס (ביוונית ביזנטית: Ισαάκιος Α΄ Κομνηνός; 1007 – 1060) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 1057–1059. איסאאקיוס היה מייסד שושלת קומננוס ששלטה על האימפריה הביזנטית עד מסע הצלב הרביעי.
שלטונו החל במרד צבאי ומאוחר יותר גם עממי, מוצלח נגד מיכאל השישי סטרטיוטיכוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
יחסיו עם הנהגת הכנסייה האורתודוקסית ידעו עליות ומורדות.
לאורך שלטונו הצליח להשיב לאימפריה יציבות כלכלית והגנה סדירה על הגבולות כפי שנראתה קודם לכן רק בתקופתו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית מהשושלת המקדונית.
כאשר נפל לחולי ולא היה ביכולתו לנהל עוד את האימפריה, איסאאקיוס שמע ליועצו מיכאל פסלוס והותיר את הכתר לקונסטנטינוס העשירי מבית דוכס.
יועצו מיכאל פסלוס שהיה גם הוגה דעות והיסטוריון, רשם בספרו "הכרונוגרפיה" אודות פועלו של הקיסר איסאאקיוס וספרו משמש לחלק נרחב מהרישומים בני התקופה על שלטונו של איסאאקיוס.
איסאאקיוס נולד בשנת 1007 והיה בן למשפחה בעלת מסורת צבאית ארוכת דורות.
אביו, מנואל ארוטיקוס קומננוס היה מפקד צבאי בשורות הצבא הביזנטי מימיו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
מנואל קומננוס הפך בשנותיו קרוב יותר ויותר אל המלוכה הביזנטית ובמותו בשנת 1020 הוא הותיר את בניו, איסאאקיוס ויוחנן, בשמירה של החצר הקיסרית הביזנטית.
לאורך ילדותם גדלו האחים לבית קומננוס בקירוב להנהגה הפוליטית של האימפריה הביזנטית.
מעמדם נשמר בעת השלטון של הקיסרים הבאים מהשושלת המקדונית גם לאחר מותו של בסיליוס השני.
איסאאקיוס, בדומה לאביו, החל לעסוק בקריירה צבאית אך עשה זאת על גבי התמיכה שניתנה לו בידי הקיסרות הביזנטית.
עם עלייתו בדרגות הצבא הוא מונה למפקד חלק נרחב מן הכוחות בגבול המזרחי של האימפריה, בין אסיה הקטנה וחבל כורדיסטן אשר נשלט בידי אמירויות מוסלמיות שונות.
מעמדו החברתי עלה במקביל וההערצה האזרחית אליו גדלה הודות לסדרת ניצחונות צבאיים נגד האמירויות המוסלמיות.
תמיכת השושלת המקדונית באיסאאקיוס הגיעה לסופה במותה של תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית, אשר לאחריה הגיעה השושלת לסופה.
תאודורה, בעודה על ערש דווי, מינתה גנרל בצבא הביזנטי לרשת את הכתר הקיסרי.
עם מותה בשנת 1056 מונה הגנרל מיכאל השישי סטרטיוטיכוס, לקיסר האימפריה הביזנטית.
עוד בשנה שעלה לשלטון בוצע ניסיון כושל להפיל את מיכאל השישי מהכס, בהנהגת בן-דודו של קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
מיכאל עם זאת ניהל אורח חיים נהנתן ולא השקיע רבות בפיתוח הצבא הביזנטי.
יציבותה של האימפריה הייתה בהתערערות ממושכת מזה מספר עשורים (עוד משלטונו של קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית) ועם הזמן עלתה ההתנגדות לשלטונו.
איסאאקיוס הכין מרד נוסף שנועד להפיל את שלטונו של מיכאל השישי וריכז את כוחותיו ביחד עם כמה גנרלים נוספים שהתנגדו לממשל מיכאל השישי, בקירוב לגבול המזרחי של האימפריה באסיה הקטנה.
אל תכנון המרד של איסאאקיוס הצטרף הגנרל הביזנטי ניקפורוס בריניוס שהיה רב הערכה בקרב שורות הצבא הביזנטי כולו.
הצטרפותו לתמיכה במרד הובילה לכך שמפקדים שונים שהוצבו עם כוחותיהם באסיה הקטנה, החלו גם כן להביע את נאמנותם למרד של איסאאקיוס.
ב-8 ביוני 1057 הוכרז איסאאקיוס בהיותו קיסר האימפריה הביזנטית הלגיטימי.
הכתרתו נעשתה לצד נאמניו בעודם שוהים בחבל פפלגוניה.
לאחר הבסת הכוחות האזוריים שהיו נאמנים למיכאל השישי, צעד איסאאקיוס בראש צבאו לעבר קונסטנטינופול.
הקיסר מיכאל השישי כשל בניסיונו להכין את הצבא הביזנטי (או לפחות הכוחות שנותרו נאמנים לו) לקראת המרד העולה ובתוך זמן קצר בקיץ של שנת 1057, היו הכוחות בראשותו של איסאאקיוס קרובים לשערי קונסטנטינופול וקרבים אליה מצידם המזרחי של מצרי הבוספורוס.
בעוד התרחש מסע ומתן בין שליח הקיסר מיכאל השישי, מיכאל פסלוס, ונציגיו של איסאאקיוס, החל מרד עממי בתוך קונסטנטינופול עצמה שקרא להדחתו של מיכאל השישי.
מיכאל לבסוף ראה את הסיכויים וויתר על הכתר הביזנטי, לאחר מכן פרש לחיי נזירות אורתודוקסית והקדיש את שארית ימיו לדת.
עם ירידתו של מיכאל השישי מהכתר, המורדים הכריזו על איסאאקיוס פעם נוספת כקיסרם והוא הוכתר בצורה רשמית בקונסטנטינופול.
לאחר מכן הכריז איסאאקיוס על שושלתו, שושלת קומננוס, כשושלת השליטים הלגיטימית של האימפריה הביזנטית.
איסאאקיוס היה בן 50 כאשר ירש את הכתר והפך לקיסר האימפריה הביזנטית.
מיכאל פסלוס, שהפך ליועץ קרוב שלו, כתב מאוחר יותר על אופיו של הקיסר החדש והדגיש כי בעוד פנה לנושאים מחד באדיבות ובשמחה, ידע הקיסר גם לפעול ברצינות ובמרות עם כל כוחו השלטוני בנושאים מאידך.
איסאאקיוס דרש כי יולחמו מטבעות זהב בדמותו אוחז בחרב, הקיסר הראשון לדרוש דיוקן עם חרב שלופה על מטבעו מאז בסיליוס השני.
לאחר מכן מינה את אחיו, יוחנן, למפקד העליון של הכוחות בחציה המערבי של האימפריה.
קודמיו של איסאאקיוס העניקו מתנות רבות והבטיחו עלייה במעמדות לרבים בבירוקרטיה השלטונית במטרה לשמור על סמכותם בקרב ההנהלה המדינית אך בוא בזמן גרם הדבר לפגיעה באיסוף המס המדיני.
איסאאקיוס סיים מדיניות זאת והחל לפעול במטרה לחזק את הכלכלה המדינית ולייצב את ערך המטבע הביזנטי.
איסאאקיוס פנה למדיניות של שלטון סמכותני המדגיש את מעמדו במטרה למנוע את עלייתם של מורדים.
הנהגת הכנסייה תחילה תמכה בטענתו של איסאאקיוס לכתר הביזנטי אם כי החל קרע בינה לבינו כאשר הורה איסאאקיוס על העברת חלק מנחלות הכנסייה להיות לנחלות המדינה, בדומה למדיניותו של ניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית כמעט מאה שנים קודם לכן.
הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, קרולריו, איים על הקיסר איסאאקיוס שכפי שהוא הכתיר אותו לקיסר, ביכולתו גם להדיח אותו ממעמדו.
ב-8 בנובמבר 1058 הורה איסאאקיוס על משמרו הקיסרי (שהורכב משכירי חרב שמקורם ברוס של קייב) לכלוא את הפטריארך.
גם לאחר כליאתו, קרולריו סירב להתפטר מתפקידו כפטריארך.
איסאאקיוס תכנן להדיח את קרולריו בעצמו כאשר בינואר 1059 נפטר האחרון.
לאחר פטירתו של קרולריו בנסיבות טבעיות, איסאאקיוס מינה את קונסטנטינוס לייכודס להיות לפטריארך החדש.
חודש לאחר עלייתו של איסאאקיוס לשלטון, איוואן, חבר האצולה בממלכת גאורגיה, דרש תמיכה מצד האימפריה הסלג'וקית במאבקו נגד הביזנטים.
הכוחות הגאורגים והסלג'וקים המאוחדים בזזו ופשטו על גבי אסיה הקטנה והגיעו עד לעיר מלטיה, אותה בזזו גם כן.
בעת שהכוחות הגאורגים-סלג'וקים נעו חזרה לאזור הגבול, הכוחות הביזנטים בהוראת איסאאקיוס ארבו להם ותקפו את עורף המערך הצבאי שלה ופגעו בהם קשות באזור חבל ארמניה ההררי.
בשנת 1059 מאס איסאאקיוס בפשיטות ממושכות של ממלכת הונגריה על חבל הבלקן והנהיג את צבאו בצורה אישית בפלישה לתוכה.
לאחר שהפיל את ההונגרים והביא אותם לחתימה על הסדר, איסאאקיוס יצא נגד הנוודים הפצ'נגים וכלא חלק ממפקדיהם הצבאיים.
בדרכו של הצבא הביזנטי חזרה למוצבים במערב האימפריה, הכוחות נפגעו קשות בסופה.
בשנת 1059 חלה איסאאקיוס ונפל למיטתו כך שלא היה יכול לנהל את האימפריה.
לפי עצתו של מיכאל פסלוס, החליט איסאאקיוס לוותר על הכתר הביזנטי.
איסאאקיוס בחר ביורשו להיות גנרל בצבא הביזנטי העונה לשם קונסטנטינוס אשר תמך באיסאאקיוס במהלך ההפיכה נגד שלטונו של מיכאל השישי.
קונסטנטינוס ירש את הכתר הביזנטי והוכתר בתור קונסטנטינוס העשירי, קיסר האימפריה הביזנטית.
בנו של יוחנן, אחי איסאאקיוס, הוכתר מאוחר יותר בתור אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
לאחר יציאתו לגמלאות נפטר הקיסר לשעבר איסאאקיוס בשנת 1060. שלטונו הוביל להסדר הכלכלה הביזנטית לאחר שנים של אי יציבות וכמו כן גם להסדר של מעמד הצבא ויציבותן של גבולות האימפריה.
איסאאקיוס השני אנגלוס היה קיסר האימפריה הביזנטית במשך כעשור בין השנים 1185–1195 ולמשך כשישה חודשים נוספים בשנים 1203–1204, אז חלק את השלטון יחד עם בנו אלכסיוס הרביעי.
שלטונו עמד ברקע שורה של מרידות פנימיות, כמה מלחמות עם מדינות שכנות ושני מסעות צלב.
איסאאקיוס נולד בשנת 1156 בקונסטנטינופול למשפחת אצולה שהייתה קשורה בקשרי חיתון עם שושלת קומננוס ששלטה באימפריה באותה העת.
אביו, אנדרוניקוס אנגלוס , היה גנרל ודיפלומט שעבד בשירות בן דודו הקיסר מנואל הראשון.
אימו, אופרוסינה קאסטמוניטיסה , הייתה אשת אצולה אף היא.
בעקבות מות הקיסר מנואל בשנת 1180 והכתרת בנו אלכסיוס כקיסר כשהוא בן שלוש עשרה בלבד, פרץ מאבק על השליטה בחצר הקיסרית בין אנדרוניקוס אנגלוס לאנדרוניקוס קומננוס, בן דוד אחר של הקיסר המנוח מנואל.
המאבק הסתיים בניצחון זה האחרון.
בשנת 1183 הוא הוציא להורג את הקיסר אלכסיוס הצעיר והכתיר עצמו תחתיו.
מאחר שאנדרוניקוס, הקיסר החדש, מיהר לרדוף את מתנגדיו, נאלצה משפחת אנגלוס להימלט ולמצוא מקלט בממלכת ירושלים.
חודשים אחדים מאוחר יותר באותה השנה, לאחר מות אב המשפחה אנדרוניקוס אנגלוס, יחד עם תאודורוס אחיו, שב איסאאקיוס לאימפריה במטרה לתפוס את השלטון.
האחים עוררו מרד במערב אנטוליה, שם נעזרו בשכירי חרב טורקיים וחברו לתומכי המשפחה שנותרו באימפריה.
עד מהרה, יצא הקיסר אנדרוניקוס בראש צבאו לדכא את המרד, ובאביב 1184 הוא הטיל מצור על מעוזי המורדים בניקאה ובפורסה.
כעבור זמן מה, משלא עמדו עוד כוחותיו של איסאאקיוס במצור, הוא נעתר להצעת הקיסר ונכנע בעבור חסינות.
במקביל, תפסו כוחות הקיסר את פורסה, שבו את האח תאודורוס ועיוורו אותו.
לאחר כישלון המרד כיבד הקיסר אנדרוניקוס את ההתחייבויות שלו, ואיסאאקיוס ישב בקונסטנטינופול.
ברקע סדרת פלישות ומרידות, בקיץ 1185 הורה הקיסר אנדרוניקוס לעצור את איסאאקיוס.