tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ועטיף כפול, מאוחי עלי כותרת, גלגליים וסימטריים, בקוטר של 3.5 עד 4 ס"מ, וצבעם סגול או כחול.
הגביע הוא מאוחה עלים וללא אונות.
צינור הגביע דמוי-ספל, עם שפה עליונה שלמה וקטומה.
הגביע משתייר לאחר ההפריה ובמהלך התפתחות הפרי, הגביע מתרחב מעט ומגיע לקוטר של כ-9 מ"מ.
לגביע הקטום יש 10 תוספות דמויות שיניים: 5 שיניים בולטות משפת הגביע ו-5 נוספות מתחת לשפת הגביע, ממוקמות לסירוגין בין השיניים הארוכות.
הכותרת גלגלית, מאוחת עלים בקוטר של 3.5 עד 4 ס"מ.
עלי הכותרת מחוברים זה לזה ברקמת חיבור ברורה ורחבה, היוצרת מראה של יחידה שלמה.
צבע הכותרת סגול-כחול עמוק או כחול-סגול, ולעיתים נוטה לגוון ורוד.
במרכז הכותרת, בלוע הפרח, מצוי אזור צהבהב-קרמי בהיר, המהווה סימן זיהוי אופייני למין זה.
קצות אונות הכותרת הן דמויות ברדס (cucullate), מאפיין ייחודי לצורת הכותרת.
האבקנים במין זה הם חמישה, כמספר עלי הכותרת, אך לעיתים אחד מהם או יותר עשוי להיות מנוון או חסר.
האבקנים מורכבים ממאבקים צהובים וארוכים בהרבה מהזירים הלבנבנים.
האבקנים צמודים זה לזה, אך אינם מאוחים זה לזה, והם צמודים לעמוד השחלה ומקיפים אותו, כך שהם יוצרים סביבו מבנה יציב דמוי קונוס.
מבנה זה פחות הדוק ופחות סימטרי בהשוואה למבנה הקונוס האופייני לסוג סולנום.
האבקנים מקיפים בדּוּר אחד את עמוד ההשחלה והם מסודרים לכאורה בשתי שורות: השורה החיצונית כוללת שלושה אבקנים ארוכים באורך 2.5 עד 4 מ"מ.
השורה הפנימית כוללת שני אבקנים קצרים יותר באורך 0.8 עד 1.5 מ"מ.
מבין שני האבקנים הקצרים מבצבץ עמוד שחלה כפוף עם צלקת כדורית ירוקה בקודקודו.
הזירים מאוחים לצינור הכותרת, ומחוברים לבסיס המאבק.
על פני השטח הפנימי של הזירים (בתוך צינור האבקנים) נמצאות שערות דלילות, וסבוכות, פשוטות, דקות ובעלות דפנות דקות וחלשות.
המאבקים צהובים, בעלי צורה אליפטית, אך כפופים מעט.
המאבקים מורכבים משתי לשכות צמודות זו לזו, ללא מרווח ביניהן על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
המאבקים נפתחים דרך נקבים קודקודיים המכוונים תמיד כלפי חוץ, תכונה ייחודית לפרחים המותאמים להאבקה ברטט (buzz pollination).
השחלה עילית, מורכבת משני עלי שחלה ושתי מגורות עם שיליה זוויתית.
השחלה קירחת וצורתה לרוב קונס עד כדור.
השיליה נושאת ביציות מרובות חסרות אריל (non-arillate) והפוכות כיוון (anatropous).
ביציות הפוכות כיוון מתאפיינות בכך שקודקוד גוף הביצית מופנה אחורה לכיוון בסיס עוקץ הביצית.
עמוד השחלה מעוקל בצורה ניכרת, אורכו 3.5 עד 5.5 מ"מ, והוא מסתיים בצלקת קטנה אחת.
עמוד השחלה יוצא מראש השחלה אך אינו בולט מעבר למאבקים הגדולים.
הפרי של ליסיאנתס רנטונט הוא ענבה אדומה בבשלותה וירוקה בצעירותה, בעלת צורה כמעט כדורית עד אליפסואידית, בקוטר של 1 עד 2.5 ס"מ.
במין המתורבת, כמעט ואינם נוצרים פירות בתנאי גידול תרבותי, אך כאשר הם נוצרים, פירות היער בצבע צהוב-מלוכלך ומכילים כמות רבה של תאי אבן.
בתחום תפוצתו הטבעי של הליסיאנתס, הענבות גדולות ואליפסואידיות יותר ובצבע אדום בוהק.
מבחינה אנטומית, בפרי מצויים תאים מיוחדים הנקראים תאי אבן (sclerids או brachysclerids), אשר מעורבבים עם הזרעים ומעניקים לפרי קשיחות ומרקם גרגרי.
תאי האבן הם תאי סקלרנכימה (תא תמך) קצרים ורחבים, בעלי אורך ורוחב דומים, וללא שלוחות או התארכויות.
הם מאופיינים בדפנות מעובות ומעוצות, אשר מעניקות לפרי את הקשיחות האופיינית.
תאים אלו מהווים חלק מרקמת סקלרנכימה – רקמת תמיכה בצמח המורכבת מתאים מתים בשלב הבוגר, המספקים לצמח חוזק מכני והגנה מבנית.
הזרעים מרובים (3 עד 12), לרוב עגולים ושטוחים וקוטרם נע בין 2 ל-4 מ"מ בקירוב.
לרוב מיני Lycianthes (באמריקה) יש פרחים המכילים גם איברים זכריים וגם נקביים מתפקדים (היינו 'cosexual'), ממחקרים אחדים עולה שיש מינים שבעלי אי-תאימות עצמית (Self-Incompatible), אך עדיין לא נבדק ברבים מהם אם הם בעלי תאימות עצמית או אי-תאימות עצמית.
ליסיאנתס רנטונט אינו חונט פירות בתנאי גידול מסוימים (למשל, גינות או חממות) ללא האבקה מבחוץ, מה שמרמז כי ייתכן שהוא בעל אי-תאימות עצמית כלומר, הוא זקוק לפרט אחר (גנטית) על מנת ליצור פירות וזרעים.
במשפחת הסולניים (Solanaceae) המנגנון הנפוץ ביותר של אי-תאימות עצמית הוא אי-תאימות גמטופיטית (Gametophytic Self-Incompatibility, GSI).
במנגנון זה אי-תאימות התלויה בתגובה ההדדית בין פני השטח של הצלקת או רקמת השחלה לבין נחשון הנביטה נובע מהגנים של גרגר האבקה עצמו (הגמטופיט).
מתוך הידע הקיים כיום על מנגנוני אי-תאימות עצמית במשפחה זו, עולה כי אם ליסיאנתס רנטונט אכן מפגין אי-תאימות עצמית, סביר להניח שמדובר במנגנון גמטופיטי.
נכון לעכשיו, לא ידוע על תיעוד מדעי מוצק המעיד שליסיאנתס רנטונט פועל במנגנון של אי-תאימות עצמית ספורופיטית.
אי-תאימות עצמית ספורופיטית (Sporophytic Self-Imcompatibility, SSI) היא אי-תאימות התלויה בתגובה בין דופן גרגר האבקה (אקסינה) לבין פני השטח של הצלקת.
אי-ההתאמה נובעת מתוצרי גנים המצויים בדופן גרגר האבקה שמקורם ברקמות צמח האם שממנו הופצה האבקה (הספורופיט).
מנגנון זה מוכרת במיוחד במשפחת המצליבים (Brassicaceae) ובמשפחות נוספות, אך כמעט אינה מתועדת בסולניים.
האבקה בליסיאנתס רנטונט מתבצעת באמצעות מנגנון של האבקה ברטט (buzz pollination), המכונה גם האבקת זמזום, שבו דבורים מגודל מסוים, כמו בומבוס האדמה, אוחזות בקונוס האבקנים ומפעילות רטט באמצעות שרירי התעופה שלהן.
רטט זה גורם לשחרור אבקה דרך נקבים בקודקודי המאבקים.
עם זאת, בשל המבנה הייחודי של חרוט האבקנים בליסיאנתס רנטונט, השונה ממבנה האבקנים בסוגים אחרים במשפחת הסולניים, ייתכן שהאבקה מתבצעת גם על ידי מאביקים אחרים שאינם משתמשים במנגנון הרטט.
גמישות זו במנגנון ההאבקה מרחיבה את טווח המאביקים הפוטנציאליים של המין ומאפשרת לו הסתגלות טובה יותר לסביבות שונות.
במהלך ההאבקה ברטט, הדבורה אוחזת בקונוס המאבקים באמצעות לסתותיה ורגליה, ומפעילה את שרירי התעופה העקיפים שלה מבלי לפרוש את כנפיה.
תנועה זו יוצרת רטט מכני (ויברציה) שגורם לאבקה היבשה להתנער מלשכות המאבק ולהיפלט החוצה דרך הנקבים הקודקודיים.
הרטט מאפשר שחרור מדויק ומבוקר של כמויות קטנות של אבקה, ובכך מונע איבוד אבקה, מעלה את הסיכוי להאבקה מוצלחת, בנוסף, המאבקים הסגורים מגינים על האבקה מפני פיזור ברוח או אכילה על ידי חרקים לא יעילים להאבקה.
לאחר פליטת האבקה, גרגרי האבקה נצמדים לגוף הדבורה, בעיקר לאזורים כמו החזה, הבטן והרגליים.
דבורים המבצעות האבקה ברטט, כמו בומבוסים ודבורי בר אחרות, מותאמות לתהליך זה בזכות יכולתן ליצור רטט בתדירות הדרושה לביצוע התהליך, ובנוסף שערות צפופות על גופן, המסייעות להן לאסוף ולשאת את האבקה.
האבקה ברטט היא תהליך ייחודי ומתוחכם, הממחיש את ההתאמה ההדדית בין מבנה הפרח, הכולל מאבקים נפתחים בנקבים קודקודיים, לבין המאביקים הייעודיים, אשר פיתחו מנגנונים ייחודיים להשלמת תהליך ההאבקה.
הסוג ליסיאנתס: מגוון, תפוצה וקרבה אבולוציונית
הסוג ליסיאנתס (Lycianthes (Dunal) Hassl) ממשפחת הסולניים (Solanaceae) הוא הסוג השלישי בגודלו במשפחה, לאחר הסוגים סולנום (Solanum) וצסטרום (Cestrum).
הסוג כולל כ-156 מינים, שרובם נפוצים באזור הנאוטרופי, במיוחד ממקסיקו ועד אמריקה הטרופית, עם מרכז גיוון עשיר במרכז אמריקה ובדרום מקסיקו.
מחוץ לאמריקה, שבה מצוי מגוון המינים הגדול ביותר, קיימים 24 מינים מקומיים של ליסיאנתס באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אסיה, החל מצפון הודו ועד יפן, הפיליפינים וגינאה החדשה, וכן באיי האוקיינוס השקט כגון פיג'י וסמואה, כולל אזורים טרופיים בצפון אוסטרליה.
מתוך מינים אלו, 19 מינים גדלים באוסטרליה, גינאה החדשה ובאיי האוקיינוס השקט.
מינים אלה מאכלסים אזורים מיוערים ומופרים כאחד, ונבדלים בצורת גידולם – מטפסים מעוצים, עצים קטנים ובינוניים, שיחים או עשבוניים.
חלקם נחשבים לצמחי בר פולשים בסביבות מופרות ומציגים שונות פולימורפית מורכבת (ochlospecies).
בעבר נחשב הסוג ליסיאנתס כתת-קבוצה של סולנום, בעיקר בשל תכונות משותפות כמו מאבקים הנפתחים דרך נקבים.
עם זאת, מחקרים גנטיים עדכניים המבוססים על רצפי DNA הראו כי ליסיאנתס קרוב יותר לפלפלת (Capsicum) מאשר לסולנום, למרות הדמיון המורפולוגי המובהק לסולנום.
תובנה זו מדגישה את ההבחנה בין דמיון חיצוני לקרבה גנטית, ומהווה דוגמה לכך שתכונות משותפות מורפולוגיות אינן מעידות בהכרח על קרבה גנטית, וכי יש כאן הפרדה בין דמיון חיצוני לקרבה אבולוציונית אמיתית.
מחקרים אחרונים המבוססים על ניתוח רצפי פלסטום מלאים ורצפים גרעיניים, תמכו במונופיליה ההדדית של פלפלת וליסיאנתס.
משמעות הדבר היא ששני הסוגים מהווים קבוצות אחות מונופילטיות, שכל אחת מהן כוללת את כל צאצאי האב הקדמון המשותף שלה, והן מופרדות בבירור זו מזו.
תובנה זו מחזקת את מעמדם הנפרד של שני הסוגים ומבהירה את הקשרים האבולוציוניים ביניהם.
ליסת' צ'אבז היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל תפקידה כסלינה חוארז בסדרה "הטירון".
צ'אבז התחילה את הקריירה שלה כדוגמנית.
היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתחרות יופי בשנת 2009, "יופי אמיתי".
היא שיחקה באופן מקצועי בפעם הראשונה בשנת 2011 בפרק של "התינוק".
צ'אבז הופיעה בפרקים בודדים של "סאות'לנד", "חסרי בושה", "לוציפר", "ריזולי ואיילס".
היא החלה לגלם תפקידים משמעותיים יותר החל משנת 2016 עם עבודתה ב"משמרת הלילה", ולאחר מכן הופיעה כדמות ראשית ב"משפחת פוסטר".
בשנת 2019 צ'אבז החלה לגלם את התפקיד הראשי של ונסה חוארז בזיכיון "שיקגו" של רשת NBC (שיקגו PD, שיקגו MED, ושיקגו FIRE).
אך תפקידה נגמר בשנה שלאחר מכן בעקבות מגפת הקורונה.
בשנת 2021 צ'אבז הצטרפה לעונה השישית של "אגדות המחר" של רשת CW.
החל משנת 2022, צ'אבז החלה להופיע בסדרת הדרמה המשטרתית של ABC, "הטירון", בעונתה החמישית בתפקיד חוזר, והחל מהעונה השישית היא קודמה לצוות השחקנים הראשי.
בסדרה היא מגלמת את השוטרת סלינה חוארז.
שנהפרויקטתפקיד הערות 2016 החברות הכי טובות בלה סרט קצר 2021עיני טרור רבקה
2"2019–2020שיקגו PDתפקיד ראשי; 19 פרקים2021–2022אגדות המחראספרנזה "ספונר" קרוזתפקיד ראשי; עונות 6–72022–הווההטירוןסלינה חוארזתפקיד חוזר (עונה 5); תפקיד ראשי (עונות 6–הווה)
ליסנקואיזם היה מסע תעמולה פוליטי-מדעי בברית המועצות שהובל על ידי טרופים ליסנקו ונתמך על ידי השלטון הסטליניסטי החל משנות ה-20 המאוחרות ועד אמצע שנות ה-60. הליסנקואיזם דחה את הגנטיקה המודרנית (המנדליזם) לטובת פסבדו-מדע המבוסס על "תורשה סביבתית", מה שהוביל לפגיעה אנושה במדע הרוסי ולהרעבה המונית.
לאחר המהפכה הבולשביקית, חיפש המשטר הסובייטי דרכים להאיץ את הייצור החקלאי ולהוכיח את עליונות האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית.
הליסנקואיזם התאים לאידאולוגיה זו משתי סיבות עיקריות:
דטרמיניזם סביבתי: הרעיון שניתן "לחנך" צמחים (כמו בני אדם) ולהוריש את התכונות הללו לדורות הבאים, תאם את השאיפה הסובייטית ליצור את "האדם החדש".
אנטי אליטיזם: הגנטיקה הקלאסית נתפסה כ"מדע בורגני" ומערבי, בעוד ליסנקו הציג את עצמו כ"מדען יחף" הצומח מן המעמד העובד.
התיאוריה של ליסנקו, שנודעה כ"ביולוגיה מיצ'וריניסטית" (על שם הבוטנאי איוואן מיצ'ורין), התבססה על גרסה מעוותת של הלאמארקיזם – התפיסה המיושנת הגורסת כי תכונות שנרכשו במהלך חיי האורגניזם כתוצאה מהשפעות סביבתיות עוברות בתורשה לצאצאיו.
ליסנקו טען כי ניתן "לחנך מחדש" את הטבע ולשנות את התכונות הגנטיות של גידולים חקלאיים בתוך דור אחד או שניים, רעיון שתאם את השאיפה הסובייטית לעצב מחדש את החברה האנושית.
ליסנקו זכה לפרסום ראשוני בזכות טכניקת הקיוט (ורנליזציה).
הוא טען כי באמצעות חשיפת זרעי חיטה של חורף ללחות ולקור מבוקר, ניתן "לאמן" אותם להפוך לחיטת אביב, המניבה יבול מוקדם יותר.
הכשל המדעי המרכזי שלו לא היה בעצם הטיפול (הקיוט הוא תופעה ביולוגית קיימת), אלא בטענה המופרכת כי השינוי הופך לקבוע במטען התורשתי.
ליסנקו הבטיח לשלטונות כי הצאצאים של זרעים אלו יהיו "חיטת אביב" באופן טבעי ללא צורך בטיפול נוסף, הבטחה שהתבררה כשקרית והובילה לאובדן יבולים אדיר כאשר הזרעים חזרו לתכונותיהם המקוריות בשטח.
ליסנקו שלל בבוז את קיומם של הגנים, הכרומוזומים וה-DNA (שנחשב אז למושג חדשני).
הוא כינה את הגנטיקה המנדליאנית "וייסמניזם-מנדליזם-מורגניזם" (בהתייחס לחוקרי האבולוציה והגנטיקה אוגוסט וייסמן, גרגור מנדל ותומאס הנט מורגן) ותיאר אותה כזרם "פשיסטי", "ריאקציונרי" ו"מטאפיזי".
לטענתו, הרעיון שישנו חומר תורשתי יציב שאינו מושפע ישירות מהסביבה הוא עלבון למטריאליזם הדיאלקטי, שכן הוא מרמז על מגבלות לשינוי הטבע.
הוא טען כי כל תא בגוף משתתף בתורשה וכי ה"פלזמה" של הצמח כולו היא שמעבירה את התכונות, ובכך החזיר את הביולוגיה הסובייטית עשרות שנים לאחור.
"סוציאליזם של צמחים" וצפיפות זריעה
אחד המרכיבים ההרסניים ביותר בתיאוריה שלו היה שלילת הברירה הטבעית והתחרות בתוך המין.
ליסנקו טען כי לפי עקרונות הקומוניזם, צמחים מאותו מין אינם מתחרים זה בזה על משאבים אלא "משתפים פעולה" למען הישרדות הכלל.
על בסיס הנחה אידאולוגית זו, הוא הורה לחקלאים לזרוע זרעים בצפיפות קיצונית ("זריעה באשכולות"), בטענה שהם יגנו זה על זה מפני עשבים שוטים ומזיקים.
בפועל, הצמחים התחרו על מעט חומרי ההזנה והמים הזמינים, מה שגרם לקמילה המונית ולכישלון חקלאי קולוסאלי שתרם ישירות לרעב הכבד בברית המועצות ובסין.
בשנת 1948 הגיעה הרדיפה לשיאה בוועידת אוגוסט של האקדמיה למדעי החקלאות (VASKhNIL).
בנאום מרכזי שזכה לאישורו האישי של יוסיף סטלין, הכריז ליסנקו כי הגנטיקה המנדליאנית היא "פסבדו-מדע בורגני" המשרת את האימפריאליזם המערבי.
בעקבות הוועידה, הפך הליסנקואיזם לדוקטרינה הרשמית והיחידה המותרת בברית המועצות; מחקרים גנטיים הופסקו לאלתר, מעבדות נסגרו, וספרי לימוד העוסקים בתורשה ובתאים נשרפו או הוצאו משימוש.
השלטון כפה על המוסדות האקדמיים ללמד אך ורק את עקרונות "הביולוגיה המיצ'וריניסטית" של ליסנקו, תוך הצגת הגנטיקה המודרנית ככפירה אידאולוגית המנוגדת לדיאלקטיקה המטריאליסטית.
הטיהור המדעי לא הסתפק בסגירת מוסדות, אלא גלש לרדיפה פיזית אלימה של אלפי מדענים.
כל מי שהעז להטיל ספק בשיטותיו של ליסנקו סומן כ"אויב העם" או כ"חבלן" המנסה להרעיב את הפרולטריון.
ההערכות מצביעות על כך שמעל ל-3,000 ביולוגים וגנטיקאים פוטרו מעבודתם, ורבים מהם נשלחו למחנות כפייה (גולאג) או הוצאו להורג ללא משפט תקין.
האווירה הציבורית עודדה הלשנות בתוך הקהילה המדעית, כאשר קרייריסטים צעירים ניצלו את המצב כדי לתפוס את מקומם של פרופסורים ותיקים ומנוסים שסירבו להתכחש לאמת המדעית, דבר שהוביל לקיפאון מוחלט במחקר הביולוגי והרפואי בברית המועצות למשך דור שלם.
הדוגמה הטרגית ביותר למדיניות זו היא גורלו של ניקולאי ואווילוב, שהיה אחד מחוקרי הצמחים והגנטיקאים החשובים בעולם.
ואווילוב, שהקים את מאגר הזרעים הגדול בתבל במטרה למגר את הרעב העולמי, הפך ליעד המרכזי של ליסנקו בשל סמכותו המדעית הבינלאומית.
בשנת 1940, בעת שהיה במסע מחקר באוקראינה, נעצר ואווילוב על ידי ה-נ.ק.ו.ד.
אירוניה מרה היא שמי שהקדיש את חייו לביטחון תזונתי, נידון למוות (עונש שהומתק מאוחר יותר למאסר עולם) ומת לבסוף מתת-תזונה ומרעב בכלא סראטוב ב-1943. בזמן שוואווילוב גווע בכלאו, השתלט ליסנקו על המכונים המפוארים שהקים והרס עשורים של פיתוח גנטי סיסטמטי.
היישום של שיטות ליסנקו בשדות ברית המועצות ובמדינות הגוש הקומוניסטי היה הרה אסון, והוביל לאחד המשברים החקלאיים הגדולים בהיסטוריה המודרנית.
הכפייה של דוקטרינה פסבדו-מדעית על מערכות ייצור המזון גרמה לקריסה של יבולים שלמים ולרעב כבד.
הניסיונות של ליסנקו ליישם את שיטותיו בקנה מידה לאומי הובילו לירידה דרסטית בפריון החקלאי.
הבטחתו להפוך את ברית המועצות לאסם תבואה עולמי באמצעות "חינוך" הזרעים התנפצה אל מול המציאות הביולוגית.
אחת הדוגמאות הבולטות הייתה הניסיון לגדל גידולים דרומיים, כמו חיטה ותירס, באזורים הקפואים של סיביר וצפון רוסיה.
ליסנקו טען כי באמצעות חשיפה הדרגתית לקור, הצמחים "ילמדו" לשרוד, אך בפועל היבולים קמלו והושמדו כליל.
בנוסף, שיטת "זריעת האשכולות" הצפופה גרמה לכך שהצמחים חנקו זה את זה, מה שהוביל לאובדן של עד 50% מהיבול בחלק מהאזורים שנבדקו.
הייצוא לסין ו"הקפיצה הגדולה קדימה"
ההשלכות הקטלניות ביותר של הליסנקואיזם התרחשו בסין תחת שלטונו של מאו דזה-דונג.
בסוף שנות ה-50, במסגרת תוכנית "הקפיצה הגדולה קדימה", אימצה המפלגה הקומוניסטית הסינית את שמונה העקרונות של ליסנקו לניהול החקלאות.
מאו הורה על זריעה צפופה מאוד ועל "חרישה עמוקה" (שיטה נוספת של ליסנקו שגרמה להרס שכבת הקרקע העליונה והפורייה).
התוצאה הייתה קריסה מוחלטת של משק המזון הסיני.
החקלאים נאלצו לדווח על יבולי שיא דמיוניים מתוך פחד מהשלטון, בעוד שבפועל המחסנים היו ריקים.
השילוב בין שיטות ליסנקו לניהול פוליטי כושל הוביל לרעב הגדול בסין (1959–1961), שבו מתו על פי ההערכות בין 15 ל-45 מיליון בני אדם.
נזק ארוך טווח למחקר המדעי
מעבר לאובדן החיים והמשבר הכלכלי, הליסנקואיזם גרמה לניוון של עשרות שנים במחקר החקלאי.
בזמן שבעולם המערבי התחוללה ה"המהפכה הירוקה" שהתבססה על הכלאות גנטיות ושיפור זנים מדעי, ברית המועצות נותרה מאחור עם זנים נחותים ושיטות עבודה מיושנות.
הפער הטכנולוגי שנוצר היה כה עמוק, שגם לאחר נפילת ליסנקו בשנות ה-60, נדרשו לרוסיה עשורים רבים כדי לשקם את המוניטין המדעי שלה ולחזור לרמות הייצור המקובלות בעולם המערבי.
תהליך דעיכתו של הליסנקואיזם היה ממושך ומורכב, ושזור בתמורות הפוליטיות שעברה ברית המועצות לאחר עידן סטלין.
בעוד שהמדע במערב רשם הישגים חסרי תקדים, כמו גילוי מבנה ה-DNA ב-1953, המדע הסובייטי מצא את עצמו בפיגור הולך וגדל בשל דבקותו בשיטותיו של ליסנקו.
לאחר מות סטלין ב-1953, החל תהליך של "דה-סטליניזציה" שהעלה תקווה לשינוי גם בקהילה המדעית.
עם זאת, ליסנקו הצליח לשמור על כוחו בזכות קשריו הקרובים עם היורש, ניקיטה חרושצ'וב.
חרושצ'וב, שביקש לבצע רפורמות חקלאיות נרחבות (כמו "תוכנית קרקעות הבתולה" ), הוקסם מהבטחותיו של ליסנקו לפתרונות פלא מהירים וזולים.
למרות התנגדות גוברת מצד מדענים, חרושצ'וב העניק לליסנקו גיבוי פוליטי שאפשר לו להמשיך ולדכא מחקרים גנטיים ולשלוט באקדמיה למדעי החקלאות עד תחילת שנות ה-60.
השינוי המשמעותי החל להגיע דווקא מכיוונם של הפיזיקאים הסובייטים.
בשל חשיבותם האסטרטגית לפיתוח נשק גרעיני וטכנולוגיית חלל, נהנו הפיזיקאים מחופש יחסי ומהגנה מפני רדיפות פוליטיות.
בשנת 1964, במהלך בחירות לאקדמיה למדעי המדינה, התייצב הפיזיקאי וחתן פרס נובל לעתיד, אנדריי סחרוב, ופתח במתקפה חזיתית נגד מועמדיו של ליסנקו.
סחרוב הכריז כי ליסנקו "אחראי לנסיגה המבישה של הביולוגיה הסובייטית ובמיוחד הגנטיקה, להפצת דעות פסבדו-מדעיות ולביזוי של מדענים אמיתיים".
הצהרתו של סחרוב, יחד עם התנגדותם של פיזיקאים נוספים כמו איגור תם, סדקה את חומת החסינות של ליסנקו.
נפילתו הסופית של ליסנקו נקשרה להדחתו של חרושצ'וב באוקטובר 1964. ההנהגה החדשה תחת ליאוניד ברז'נייב, שהייתה פרגמטית יותר וחששה מהמשבר החקלאי המתמשך, אפשרה לקהילה המדעית לבקר את ליסנקו באופן פומבי.
בשנת 1965, ועדה מיוחדת חשפה את זיופי הנתונים בניסוייו של ליסנקו, והוא הודח מראשות המכון לגנטיקה.
באותה שנה, הגנטיקה המודרנית הוחזרה רשמית לתוכניות הלימודים ולאוניברסיטאות, וספרי הלימוד נכתבו מחדש.
ליסנקו עצמו נותר בחיים ופרש לחווה ניסויית קטנה, אך שמו הפך בברית המועצות למילה נרדפת לשרלטנות מדעית ולעריצות אידאולוגית.
המונח "ליסנקואיזם" משמש בשיח המדעי והפוליטי לתיאור כפיפת המדע לאידאולוגיה פוליטית, ניסיון של המדינה להכתיב "אמת מדעית" בניגוד לראיות אמפיריות ופגיעה בחופש האקדמי על ידי פופוליזם.
ליעד מוּדְריק-דנן (נולדה ב-30 באפריל 1979) היא פרופסור חבר למדעי המוח בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה, אוניברסיטת תל אביב, ואשת רדיו וטלוויזיה ישראלית, מגישת הפודקאסטים "על החתום", "שעה היסטורית" ו"סיעור מוחות".
תחומי המחקר שלה – הבסיס המוחי והפונקציות של החוויה המודעת, השפעות של קוגניציה על תפיסה, ופעולות רצוניות.
ליעד מודריק גדלה בבני ברק ובכפר סבא, למדה בתיכון כצנלסון וכיהנה כיו"ר מועצת הנוער העירונית של כפר סבא וכיו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית.
שירתה בגלי צה"ל, שם שימשה ככתבת לענייני משפטים.
בין הסיפורים שסיקרה היה משפטו של השר אריה דרעי, שהורשע בקבלת שוחד.
שימשה גם עורכת החדשות ותוכניות האקטואליה בתחנה, ובנוסף הגישה בטלוויזיה החינוכית את תוכנית הרפואה "ביקור בית".
מודריק ערכה גם את תוכניתו של גורי אלפי "לצחוק או למות", ששודרה ב"רשת" ב-2008.
ביולי-ספטמבר 2008 הגישה מודריק בגלי צה"ל, לצד גורי אלפי, את "תוכנית מילוט", תוכנית צהריים קלילה ומבדרת ששודרה בימי הקיץ.
לאחר מכן, הגישה מודריק בגלי צה"ל מספר תוכניות במקביל: בימי חמישי ושישי את תוכנית הבוקר "יוצאים לאור"; בשבתות, יחד עם אסף ליברמן, את "תוכניות לשבת" ומדי יום שישי הגישה, לצד פרופ' מיכאל הרסגור, את התוכנית "שעה היסטורית".
בנוסף, הגישה את תוכנית ביקורת התקשורת "ביקורTV" בערוץ הראשון.
ביולי 2014 חזרה לשדר בגלי צה"ל, והיא נמנית עם מגישי התוכנית "אוניברסיטה משודרת".
בשנת 2015 החלה לככב בסדרה "רחוב סומסום", שמשודרת בערוץ הופ!, כמדענית שעוזרת לתושבי הרחוב כשהם רוצים לדעת דבר מה.
מודריק, בוגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן, היא בעלת תואר מוסמך מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "מוח ומודעות: חיפוש אחר הייצוג העצבי של התפיסה המודעת".
קיבלה תואר דוקטור למדעי המוח מהאוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "עיבוד חריגות קונטקסטואליות ראייתיות", בהנחיית פרופ' ליאון דעואל ופרופ' דומיניק לאמי, ותואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב על עבודה שכותרתה "בעיית הגוף והנפש בחקר המוח: חקירה תיאורית דקונסטרוקטיבית", בהנחיית פרופ' מרסלו דסקל.
בינואר 2012 עזבה את תפקידיה בגלי צה"ל לשם לימודי פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם התמחתה בחקר המודעות.
בהיותה בקליפורניה שימשה כתבת של חדשות ערוץ 2 מעת לעת.
החל מ-2015 היא מרצה בכירה וראש מעבדה בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה, אוניברסיטת תל אביב.
ב-2019 נבחרה לחברה באקדמיה הצעירה הישראלית.
כיום היא מנהלת-שותפה בתוכנית ה-Brain, mind & consciousness של CIFAR.
אלעזר ליפא שמלצר (ליפא) נולד בח' באדר ב' ה'תשל"ח, 17 במרץ 1978 הוא זמר-יוצר חסידי-אמריקאי.
מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, נחשב לאחד הזמרים הפופולריים ביותר במוזיקה החסידית.
שמלצר גדל במשפחה חסידית מרובת ילדים בשיכון סקווירא שבניו יורק, ארצות הברית, הוא הילד ה-11 מתוך 12. אביו ראובן, ניצול שואה - מנוסעי רכבת קסטנר, עבד ברשות הדואר.
אחיו, זושא שמלצר, ואחיינו, שרולי גרין משמשים אף הם כזמרים וכגראמערים מוכרים בקהילה החסידית בארצות הברית.
כילד סבל מהפרעת קשב וריכוז לא מאובחנת והתקשה להתרכז.
לדבריו, המלמדים בתלמוד התורה היכוהו רבות.
בבחרותו למד בישיבה של האדמו"ר ממאקווא בקריית אתא.
באוגוסט 1998 נישא למרים, ובמשך השנים נולדו להם 4 ילדים.
לאחר נישואיו חזר לגור בסקווירא.
החל לעבוד כ"בדחן" וזמר בחתונות ובר מצוות באזור ואף שר במקהלה של חסידות סקווירה ופעל רבות למען המוזיקה וכבוד החסידות (בין השאר הלחין עשרות שירים למען החסידות ואף שימש כזמר ו"גראמער" קבוע אצל השבע ברכות הגדולה שהקהילה עשתה כשהאדמו"ר חיתן את צאצאיו), ומאז המשיך בקריירה מוזיקלית.
לאורך השנים הוציא קרוב ל־15 אלבומים.
בעשור השני של המאה ה-21 עבר לגור בעיירה איירמונט שבהרי מדינת ניו יורק שם הקים בית כנסת.
הוא עזב את חסידות סקווירה אחרי שהרגיש שהוא לא מקובל שם ורודפים אחריו בקהילה, יצוין כי בחסידות עדיין שרים את השירים שלו.
שמלצר שר בסגנונות מוזיקליים מגוונים, אך בעיקר פופ.
כמקובל בענף, עיקר מילות השירים מן המקורות, עם תוספות ביידיש, בעברית או באנגלית.
הופעותיו תיאטרליות והוא מופיע לעיתים בתלבושות ססגוניות.
שמלצר משמש גם כגראמער ובדחן בחתונות ואירועים.
בערב חג הפסח 2010 יצאה לאור הגדה של פסח המיועדת לילדים ובה צילומים שלו, של גיסו הקומיקאי והשחקן מנשה לוסטיג ושל ילדיו של שמלצר המסובים לליל הסדר.
בריאיון עיתונאי אמר שליהודי מותר לעבוד לפרנסתו גם בתחומים חדשניים שאינם מקובלים בציבור החרדי.
בתש"ע החל שמלצר בבניית בית כנסת במונסי.
בשיר ביידיש באלבום "אמונה" הוא מתאר את הקשיים בפרויקט זה.
בבית הכנסת התנהלה קהילה קטנה וססגונית סביבו.
בשנותיו הראשונות שר שמלצר בסגנון המקובל בקרב זמרים חרדיים.
עם השנים החל לסגל אורח חיים "חרדי פתוח" וילדיו לומדים במוסדות חינוך אורתודוקסים מודרניים.
הוא סופג ביקורת על החדרת סגנונות מוזיקליים מודרניים, ו'תכנים שלילים' לקהילה החסידית והחרדית.
במרץ 2009 הופיע במדיסון סקוור גארדן במופע גדול במיוחד שעורר התנגדות של רבנים חסידיים בארצות הברית.
הדבר גרם לאחר מכן לביטול אירועים שאליהם הוזמן.
ביוני 2012 הוציא קליפ לשיר "Hang Up The Phone" מהאלבום "אמונה", ובו הוא מופיע מחופש לרובוט.
באוגוסט 2012 הצטלם בקליפ עם חיילי הנח"ל החרדי כשהוא במדי צה"ל לשיר "מזרח מזרח".
בדצמבר 2012 הוציא קליפ לחנוכה ובו שולבו צילומי נשים.
בתחילת 2014 ביצע מחזה שכתב ועיבד בברודוויי, באולם The Town Hall .
ביוני 2015 הוציא קליפ לשיר "בן פיגא" על רבי נחמן מברסלב.
גם שיר זה עורר טענות שהוא מחדיר שירים בסגנון "רחובי" לציבור החרדי.
באוגוסט 2015 הוציא שיר בשם "בו"ה בו"ה", שבו הוא שר: "כשנכנסתי לרב חיים קנייבסקי הוא אמר לי בו"ה בו"ה, מה זה בו"ה בו"ה, ברכה והצלחה".
השיר ספג ביקורת בציבור החרדי בנימוק שיש בו פגיעה בתלמידי חכמים.
שמלצר הגיב לטענות בסרטון שבו הוא משווה את הסצנה לשיר "בן בג בג".
בדצמבר 2015 הוזמן שמלצר למסיבה בטקס חנוכה בבית הלבן.
בשנת 2018 קיבל שמלצר תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת קולומביה.
באותה שנה פורסם ששמלצר עובר קשיים כלכליים ואישיים, ובין היתר העמיד למכירה את ביתו ואת בית הכנסת שבנה.
בתהליך פנימי שעבר חזר למראה החסידי.
במקביל גם הסגנון המוזיקלי של אלבומו "געוואלדיג" והאלבום הבא אחריו, בבליפא, הוא חסידי קלאסי.
בתקופת החזרה למראה החסידי התחיל לימודי ציור, אלבומו "געוואלדיג" מעוטר בציורים פרי ידיו.
ב-2020, הוציא את השיר סבא קדישא יחד עם יעקב שוואקי, בספטמבר הוציא את השיר גמרא במנגינה, השיר מלווה בקליפ אשר צולם בעיראק יחד עם העיתונאי האמריקאי והיוטיובר שלמה זיאונץ.
ב-2022 הוציא אלבום בשם בבליפא בו 20 רצועות שהן סוגיות תלמודיות שהולחנו ולכל שיר מהאלבום היה גם קליפ.
בחודש מאי 2023 יצא ביידיש השיר "שירה זינגט שירה", מילים שכתב שמלצר לשיר "יש לי סימפטיה", שהלחין שלמה גרוניך.
בחודש מאי 2023 פרסם סרטון בערוץ היוטיוב שלו, וסיפר שעבר תקיפה מינית בילדות.
בשנת 2024 ליפא חיתן את בנו בכורו.
לב אל הנשמה, משה חזקי' וייס, 2019
ליפארי או Λιπάρα (Lipára), באיטלקית ובסיציליאנית: Lipari) הוא הגדול מבין האיים הליפאריים הסמוכים לחוף הצפון-מזרחי של סיציליה וגם שם העיר הגדולה ביותר שבו.
האי ליפארי, יחד עם שאר האיים הליפאריים, הוכרז בשנת 2000 אתר מורשת עולמית.
ליפארי הוא האי הגדול ביותר בארכיפלג הגעשי של האיים הליפאריים.
שטח האי 37.6 קמ"ר, והוא מרוחק 30 ק"מ מסיציליה.
רוב האוכלוסייה, זו החיה באי כל ימות השנה, מתגוררת בעיר ליפארי ובארבעת הכפרים העיקריים שבו: פיאנוקונטה (Pianoconte), קוואטרופאני (Quattropani), אקווקאלדה (Acquacalda) וקאנטו (Canneto).
רוב החוקרים סבורים כי האי נוצר על ידי סדרה של ארבעה אירועים געשיים, אשר הראשון בהם החל כ-223,000 שנים לפני זמננו.
האירוע השלישי בסדרה היה החשוב שבהם ונמשך כנראה מהאלף ה-20 עד האלף ה-13 לפנה"ס.
אירוע גדול נוסף התחולל כפי הנראה בסביבות האלף ה-9 לפנה"ס.
ההתפרצות הגעשית האחרונה שאנו יודעים אודותיה ארעה במאה ה-5 לספירה, כאשר חפף (פומיס) כיסה את הכפרים הרומים באי.
הרי הגעש באי נחשבים פעילים, וניתן לראות קִטְרֵי-געש (פומרולה, fumarole) מיתמרים.
בשל מוצאו הגעשי, האי מכוסה חפף ואובסידיאן.
כריית החפף הפכה עם השנים לתעשייה חשובה באי ליפארי, ואבן החפף הבהירה שלו מיוצאת לרחבי העולם.
בשל מיקומו הגאוגרפי נודעה לאי ולנמלו חשיבות אסטרטגית רבה.
בתקופת האבן החדשה (הנאוליתית) היה ליפארי, יחד עם סרדיניה, אחד מקומץ מרכזי מסחר באובסידיאן, אותה זכוכית געשית קשה ושחורה, שערכה היה רב לבני התקופה הנאוליתית לייצור להבים וראשי חצים חדים.
תולדות ליפארי עשירות באירועים, כפי שמתחוור מחשיפתם לאחרונה של כמה אתרי קבורה וממצאים ארכאולוגיים נוספים.
בני אדם התיישבו באי כבר באלף ה-5 לפנה"ס, אם כי המסורות המקומיות מייחסות את השם האפונימי לליפארוס (Liparus), מנהיג המתיישבים שהגיעו לאי מקמפניה שבאיטליה.
ההתיישבות הרצופה בליפארי אפשר שנפסקה על ידי אירוע אלים בסוף המאה ה-9 לפנה"ס, אז הועלה באש מקום מושבם של האוסונים וכנראה לא שוקם לאחר מכן.
חפצי בית רבים נתגלו בשכבת השריפה.
מתיישבים מקנידוס, בהנהגת פנטתלוס (Pentathlos), הגיעו אל ליפארי ב-580 לפנה"ס, והתיישבו במקום בו שוכן כיום הכפר הנקרא קסטלו (Castello) או לה צ'יטאדה (La Cittade).
הם נאבקו באטרוסקים על השליטה במסחר הימי בים הטירני וניצחו.
בזמן התערבות אתונה במערב (427 לפנה"ס), הייתה העיר ליפארי בעלת ברית לסירקוסאי ועל כן הותקפה – ללא הצלחה – על ידי האתונאים ובעלי בריתם.
צבא קרתגי השתלט על האי והחזיק בו זמן קצר במהלך מלחמתם של הקרתגים בדיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי ב-394 לפנה"ס.
עם הסתלקותם כרתה הפוליס ברית משולשת עם דיוניסיוס ועם טינדאריס (Tyndaris), העיר החדשה שייסד בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה.
ליפארי שגשגה, אך ב-304 לפנה"ס השתלט בעורמה על העיר אגתוקלס טיראן סירקוסאי ובזז אותה.
שללו אבד בים בסערה, וחפצים רבים שנמשו מאוניותיו הטרופות מוצגים כיום במוזיאון האיים האאוליים בליפארי.
ליפארי היה בסיס ימי קרתגי במהלך המלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס) ונכבשה על ידי הרומאים ב-252 לפנה"ס.
בזמן מלחמת האזרחים שניהל אוקטביאנוס נגד סקסטוס פומפיוס שימש ליפארי כבסיס של ציו המלחמתי.
בתקופת האימפריה הרומית היה האי מקום נופש ומרחצאות וארץ גלות.
ליפארי הייתה כפי הנראה מקום מושבו של בישוף כבר מן המאה ה-3 (הבישוף הראשון היה אגטונה הקדוש, St.
Agatone), ומן המאה ה-6 לכל המאוחר נשמרו בקתדרלה שלה שרידיו של ברתולומאו הקדוש, אחד משנים-עשר השליחים של ישו.
במאה ה-9 נכבשה סיציליה על ידי הערבים האע'לבים מתוניסיה, וזמן קצר אחר כך החלו פירטים סרצנים (מוסלמים) תוקפים את האוניות השטות בים הטירני.
פעילות זו פגעה קשות בליפארי.
ב-839 טבחו הסרצנים את רוב האוכלוסייה, שרידי ברתולומאו הקדוש הועברו אל בנוונטו (Benvenetto), וליפארי כמעט וננטשה לגמרי.
בין השנים 1060 ו-1090 סילקו הנורמנים את הערבים מסיציליה, ויישבו מחדש את האי לאחר שהבטיחו את שלטונם בו.
בישוף חזר לשבת בליפארי ב-1131.
אומנם פשיטות הפירטים לא פסקו, אך מזמן זה ואילך הלכה אוכלוסיית האי וגדלה.
השלטון באי עבר מידי הנורמנים אל מלכי בית הוהנשטאופן (Hohenstaufen), אחר כך למלכי שושלת אנגווין (Angevin), מהם אל מלכי אראגון ולבסוף לידי קרלוס הראשון לבית אראגון, מי שיהיה לימים מלך ספרד וקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1544 השם ח'יר א-דין ברברוסה את ליפארי והגלה את כל תושביה.
קרל החמישי יישב את האי מחדש בנתיניו הספרדים, וב-1556 הקיף את העיר בחומות אדירות, שנבנו על גבי החומות היווניות העתיקות, ועדיין עומדות על כנן בימינו.
האקרופוליס, הגבעה המבוצרת המתנשאת מעל העיר הראשית, הייתה מקום המבטחים של האוכלוסייה בעת פשיטות הפירטים.
החיים בשאר חלקי האי נעשו בטוחים רק במאה ה-19, לאחר שהודברו הפירטים מן הים התיכון.
בתקופת השלטון הפשיסטי היה האי ליפארי מקום מאסרם של מתנגדי המשטר ובהם אמיליו לוסו, קרלו רוסלי וג'וזפה גטי.
בליפארי מצוי מוזיאון ארכאולוגי, המציג את התרבות החומרית של האיים הליפאריים מהתקופה הפרהיסטורית ועד התקופה הקלאסית, ובו גם תצוגות העוסקות בוולקנולוגיה, היסטוריה ימית ופלאונטולוגיה של האגן המערבי של הים התיכון.
הרוזן רוג'רו (Ruggiero) יסד מנזר בנדיקטי בפאטי (Patti) שבאיטליה, וב-1131 קבע האנטי-אפיפיור אנקלטוס השני את פאטי כמקום מושבו של בישוף ואיחד אותו עם המנזר של ליפארי.
האפיפיור אוגניוס השלישי (Eugenius) אישר ב-1157 את החלטת האנטי-אפיפיור, והבישוף הלגיטימי הראשון של בישופות זו היה גילברטוס (Gilbertus).
ב-1399 הופרדו בישופויות ליפארי ופאטי.
ליפא יהלום (1913 – 16 בספטמבר 2006) היה אדריכל נוף ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשנ"ח (1998).
יהלום נולד באנטופול שברוסיה הלבנה.
בגיל 20 עלה לארץ ישראל במסגרת תנועת השומר הצעיר.
עם עלייתו נמנה עם מייסדי קיבוץ כפר מנחם, ולאחר מכן יצא להכשרה מקצועית במשרדו של אדריכל הנוף יחיאל סגל.
יהלום היה שותפו של סגל עד לפתיחת משרדו הפרטי בשנת 1942, ובשנת 1953 חבר לדן צור וניהל עמו במשותף את המשרד, עד צאתו לגמלאות בשנת 1993.
במשך 60 שנות עבודתו היה יהלום ממייסדי אדריכלות הנוף המודרנית בישראל ויצק בעבודתו סממנים לאומיים וציוניים.
כעבור שנים הביע יהלום את הסתייגותו מהמאפיינים המוכרים שבעבודתו ומהתמסרותו לפולחן האתוס וההנצחה.
בשנת 1998 זכה יהלום, במשותף עם דן צור, בפרס ישראל לאדריכלות.
בן אחותו היה האדריכל אברהם אלואיל.
ליפאז הוא אנזים אשר מזרז הידרוליזה (פירוק) של שמנים ושומנים (ליפידים).
הליפאז הוא חלק מקבוצת אנזימים שנקראת אסטרזות - אנזימים המפרקים אסטרים.
בבני אדם, הלבלב משחרר ליפאז אל תוך המעי הדק, האחראי לפירוק השומנים שבמזון וספיגתם בגוף.
הלבלב משחרר אנזימים נוספים אל המעי הדק ובהם עמילאז ופרוטאז.
כמויות קטנות של האנזים מופיעות גם ברוק.
חוסר בהפרשת האנזים עלול לגרום להפרשת השומן בצואה, ריבוי שלשולים שומניים, עד לכדי תופעה המכונה סטיאטוריאה, תוך פגיעה ברירית המעיים.
שחרור פגום של אנזימי הלבלב עשוי להגרם למשל על ידי דלקת כרונית של הלבלב והטיפול הרפואי מתבצע באמצעות תחליפי אנזימים, המופקים מלבלב חזיר.
תחליפים אלה אינם מרפאים את המחלה, אך מחזירים את מחזור העיכול לסדרו.
השם הכללי לתכשירים אלה הוא פאנקריאטין.
ברוב המקרים ימליץ הרופא המטפל על תזונה דלת שומן ועשירה בחלבון ובפחמימות.
בעיה בהפרשת אנזים הליפאז ניתן לגלות באמצעות בדיקת דם.
לליפאז שימושים רבים בתעשיות המזון (מסומן על אריזות מזון במספר E E1104), הכימיה והביוטכנולוגיה.
מספר דוגמאות הן ייצור ביו דיזל (דלק חלופי משמן צמחי); בתעשיית המזון, שינוי הרכב ומיקום חומצות שומן למטרת ייצור תרכובת מזון לתינוקות, שימושים שונים בייצור מוצרי חלב, וכן ייצור חומרי טעם וריח; ייצור תרכובות כימיות שונות למטרות רפואיות, לחקלאות וכחומרי ניקוי.
חומרים כמו תרופות הם לעיתים קרובות תרכובות כירליות כאשר רק אחת מהצורות רצויה, והשימוש בליפאז מאפשר לייצר את הצורה הרצויה בלבד.
מקורם של אנזימי ליפאז תעשייתיים רבים הוא במיקרואורגניזמים כמו חיידקים או פטריות.
ליעד סואץ-קרני (נולדה ב-21 באפריל 1981) היא כדורסלנית עבר ישראלית, הייתה קפטנית נבחרת ישראל וקבוצת א.ס רמת השרון, אליצור מכבי נתניה ובנות הרצליה.
גובהה 1.87 מטר, והיא שיחקה בעמדת הפורוורד.
סואץ-קרני החלה את דרכה בא.ס.
רמת השרון, בעונת , ושיחקה לאחר מכן במשך שתי עונות במכבי רעננה, עמה זכתה בגביע המדינה בשנת 2000. בעונה שלאחר מכן שבה לשחק ברמת השרון, איתה זכתה באליפות המדינה והגיעה למעמד חצי גמר רונקטי.
בעונת 2001/2002 זכתה עם רמת השרון בדאבל - אליפות וגביע ושיחקה עם רמת השרון ביורוליג.
עד 1999 שיחקה במקביל גם בנבחרת הכדורסל של תיכון אוסטרובסקי, עמה זכתה בסגנות אליפות המדינה.
בסוף 2002 עברה לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וילאנובה.
בעונתה הראשונה בקבוצה לא הותר לה לשחק בקבוצה, אלא רק להתאמן בה, בשל דרישות צינון של ה-NCAA.
כשהחלה לשחק בסופו של דבר, בשנת 2003, הייתה לשחקנית בחמישייה הפותחת של הקבוצה.
במהלך התקופה בה שיחקה בווילאנובה סיימה את אחד ממשחקיה עם "טריפל דאבל" (מספר דו-ספרתי של נקודות, כדורים חוזרים ואסיסטים), והייתה לשחקנית הראשונה והיחידה בתולדות המכללה שמגיעה להישג כזה.
בעונה האחרונה בה שיחקה בווילאנובה, , נבחרה לחמישייה הראשונה של המזרח (ביג איסט).
סיימה את לימודיה בהצטיינות עם תואר בפסיכולוגיה וזכתה בתואר Scholar Athlete מטעם אוניברסיטת וילאנובה.
את עונת החלה סואץ-קרני בקבוצת ויסלה קרקוב מהליגה הפולנית, ובמהלכה עברה לניס מהליגה הצרפתית.
בעונה הבאה נשארה בליגה הצרפתית, הפעם בקבוצת פרובאנס.
ב-2008 שבה לרמת השרון, ומונתה לקפטנית הקבוצה.
בתחילת עונת חתמה בקבוצת אליצור מכבי נתניה.
בעונתה הראשונה באליצור מכבי נתניה זכתה בתואר ה-MVP הישראלית של הליגה.
ב-2011 פרשה זמנית מכדורסל והחלה לאמן קבוצות קט-סל ונערות במ.ס אבן-יהודה.
ב-2013 ילדה תאומים, בן ובת - אריאל ויהונתן.
באותה השנה שיחקה בקבוצת הפועל פרדסיה מהליגה הארצית והקבוצה סיימה במאזן מושלם, בסיום אותה העונה חזרה לשחק בנבחרת ישראל.
בספטמבר 2014 חזרה לשחק בליגת העל בקבוצת בנות הרצליה.
בינואר 2017 זכתה בפרס שחקנית הכדורסל של השנה מטעם משרד התרבות והספורט.
בפברואר 2018 הודיעה על פרישה ממשחק פעיל בתום העונה הקרובה.
סואץ-קרני היא נכדתם של כדורגלן מכבי פתח תקווה בעבר, ישראל בן דרור ושל זיוה בן דרור, שכיהנה כראש מועצת אבן יהודה.
היא נשואה לאמיר קרני ואם לשלושה, 2 בנים ובת.
בשנת 2023 הייתה סואץ-קרני ממובילות המחאה נגד הרפורמה המשפטית ועמדה מאחורי המיזם 'בונות אלטרנטיבה' במסגרתו נשים צעדו בדממה בגלימות אדומות בהשארת סדרת הטלוויזיה סיפורה של שפחה.
ליפ דאב הוא וידאו קליפ המשלב דיבוב שפתיים של המשתתפים לצלילי שיר מפורסם המושמע ברקע.
הז'אנר זכה לפופולריות רבה בשנים 2009–2010, בעיקר בשל התפתחות הפלטפורמות לשיתוף סרטוני וידאו ביתיים כשבראשן YouTube.
סרטוני הליפ דאב נחשבים לדוגמה לסרטונים ויראליים, שבמקרים מסוימים הגיעו תוך ימים ספורים לעשרות ואף מאות אלפי צפיות.
ליפ דאב נראה בדרך כלל כסרטון ביתי שהוכן על ידי חובבנים בהשקעה מינימלית ובספונטניות.
אולם למעשה, לצורך הכנת סרטון ליפ דאב איכותי נדרשת השקעה רבה ודיוק בפרטים.
הסרטון מצולם לרוב בשוט אחד, כאשר מצלמת הווידאו עוברת בין חדרים ומסדרונות שונים באתר הצילום ומתמקדת לסירוגין על השחקנים המדבבים בשפתיהם את השיר המושמע ברקע.
על פי רוב כל שחקן מדבב מספר שניות מועטות את השיר עד שהמצלמה עוברת לשחקן הבא.
סרטון הליפ דאב לשיר "I Gotta Feeling" של הבלאק אייד פיז, אשר צולם בספטמבר 2009 על ידי תלמידי החוג לתקשורת באוניברסיטת קוויבק שבקנדה, היה אחד הסרטונים הראשונים בתחום שהגיעו לתפוצת ענק, זכה ליותר מ-10 מיליון צפיות, נחשב לאחד מהבולטים בז'אנר.
סרטון הליפ דאב לשיר "Marry you" של ברונו מארס, אשר צולם במאי 2012 בשידור חי, זכה ליותר מ-24 מיליון צפיות, נחשב אף הוא לאחד הבולטים בז'אנר.
על אף שהז'אנר חובבני בעיקרו, ליפ דאבים מוצלחים ניכרים בדיבוב מדויק של השיר, בצילום יציב וכן בזויות צילום וליהוק מוקפד כך שזהות המדבב הבא טבעית אך מפתיעה את הצופה.
לדוגמה המצלמה מתמקדת על המדבב הנוכחי, חולפת על פניו של אדם המשוחח במכשיר סלולרי כמו במקרה, אך לפתע המצלמה מתמקדת עליו והוא זה הממשיך את הדבוב.
בנוסף יש יתרון לתיאום בין הדיבוב לתוכן השיר, בליפ דאב הקנדי למשל, המילה "לחיים" מלווה בהשקת כוסותיהם של המדבבים.
להלן טבלת הליפ דאבים הבולטים שהוסרטו בישראל עד כה על פי פופולריות (מעל עשרת אלפים צפיות, מסודר על פי מספר הצפיות):
אם אי פעם ניפגש שוב
אם אי פעם ניפגש שוב (מאנגלית: If we ever meet again) הוא קליפ ליפ דאב ישראלי מצליח, שזכה לתשומת לב בתקשורת המקומית והבינלאומית.
אתר הליפ דאב הוותיק באינטרנט, Lip Dub Hub, אף השווה אותו לליפ דאב הקוויבקי שנחשב לטוב ביותר עד כה, וכינה את ישראל "ארץ הליפ דאב".
הווידאו קליפ מוזכר במקומות רבים בטעות כליפ דאב הישראלי הראשון, כשלמעשה מדובר בליפ דאב הראשון שנעשה ברמה גבוהה ועל כן זכה לתשומת הלב הרבה.
כוכב נולד 9 - תראו מי שמדבב
בעונה התשיעית של התוכנית כוכב נולד נוהלה תחרות ליפדאבים של הצופים, שהעלו קליפים רבים של ליפדאבים לאתר התוכנית.
הבנים והבנות 2016 - ליפ דאב על הקרח
בעונה הרביעית של הבנים והבנות נוהלה תחרות ליפדאבים של המתמודדים, צולמו מספר קליפים של ליפדאבים על הקרח שאת דיבוב השפתיים עשו זוג מהתוכנית (בן ובת) ובגמר התוכנית מכריזים על הקליפ המנצח.
ליפ סינק הוא מונח טכני עבור התאמת תנועות השפתיים עם קול (שיר מושר, דיבור וכדומה).
המונח עשוי להתייחס לכל אחד ממספר תהליכים וטכניקות שונים, בהקשר של הופעות חיות, הקלטות ועוד.
במקרה של הופעות חיות, ליפ סינק הוא "קיצור דרך" נפוץ, אולם השימוש בו עלול להיחשב כשנוי במחלוקת.
בהפקת סרטים, ליפ סינק הוא חלק בשלב הפוסט-פרודקשן.
דיבוב סרטים בשפה זרה, וכן דיבוב של דמויות בסרטי אנימציה דורשים ליפ סינק.
משחקי מחשב עושים שימוש נרחב בליפ סינק של קובצי קול.
ליעד שהם (נולד ב-31 בדצמבר 1971) הוא סופר ישראלי.
ספריו תורגמו לשש שפות ועובדו לטלוויזיה ולתיאטרון.
במקביל, שהם הוא גם עורך דין פעיל ושותף במשרד עורכי דין, ואף מרצה באוניברסיטת תל אביב.
בילדותו שהה עם משפחתו בפריז, שם אביו עבד במשלחת מטעם משרד הביטחון.
מששבו לישראל התגורר בגבעתיים, והוא בוגר בית ספר תיכון ע"ש דוד בן-גוריון בפתח תקווה.
סבו, יצחק שהם, היה מנהל הוצאת הספרים של "דבר".
סבו וסבתו היו ממייסדי שכונת נווה עוז בפתח תקווה, בה נולד אביו.
אביו עבד שנים רבות במשרד הביטחון, וכיהן כמנהל הרכש של חברת 'אל-אופ' ואמו, חיה שהם, ניהלה את תיכון חדש בתל אביב.
שהם הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1992–1996) ובעל תואר שני במשפט מסחרי בינלאומי מבית הספר לכלכלה של לונדון (1998-1997).
הוא עשה התמחות בבית המשפט המחוזי וחבר לשכת עורכי הדין מאז 1997. שותף במשרד עורכי הדין גולן גולדשמידט ושות', בו הוא עובד מאז שנת 1999; מומחה במשפט מנהלי ומסחרי.
מאז שנת 2001 ועד 2020 יצאו לאור שמונה עשר ספרים פרי עטו.
שהם הוא גם מיוצרי סדרות הטלוויזיה "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי", המבוססת על ספרו "אבא בונה עוגה"; "עיר מקלט", המבוססת על ספרו "עיר מקלט"; ו"בת השוטר", בהשראת ספרו "סוף המשחק".
בשנת 2019 עלתה בתיאטרון "גשר" ההצגה "משפט חוזר" בבימויו של אמיר י.
וולף, המבוססת על ספרו ושהם נטל חלק בכתיבתה.
שהם כתב גם שני מאמרים אקדמיים בנושא משפט.
שהם לא כתב למגירה כילד ומעולם לא שאף להיות סופר.
כששב לישראל מתקופת לימודיו בלונדון התחיל להעלות על הכתב את חוויותיו ושלח את כתב היד להוצאות ספרים שונות.
כתב היד שלו נדחה על ידי כל ההוצאות, חוץ מכנרת; תמר פוקס, עורכת ההוצאה, שבדיוק שבה מביקור בעיר, החליטה להוציא את הספר לאור.
כך נולד ספרו הראשון "לונדון בפיתה".
ספרו הבא, "החיים באלכסון", עסק בחייו כרווק.
אחר-כך כתב את "אקסטרה סמול", על החיים בישראל; ספרו הרביעי, "החברים של אלוהים", סיפר בצורה הומוריסטית סיפורים מהתנ"ך.
בשלב זה שהם הגיע למשבר כתיבה.
בפגישה עם העורך הראשי של ההוצאה, דב אלפון, העלה אלפון את האפשרות ששהם יתחיל לכתוב ספרי מתח, והכיר לו את הסופר אמנון ז'קונט, ששימש לשהם כמורה דרך.
כלי התקשורת בארץ ובעולם נוהגים לכנותו "ג'ון גרישם הישראלי", בין היתר מכיוון שגיבורי ארבעת ספרי המתח הראשונים שלו הם עורכי דין.
עד 2018 כתב תשעה ספרי מתח למבוגרים, כל אחד מהם נמכר בלמעלה מ-30,000 עותקים.
ספריו בסוגה זו נמכרו עד היום בכ-250 אלף עותקים.
כל אחד מספרי המתח שלו זכה בפרס "ספר זהב" מטעם איגוד המוציאים לאור.
זכויות התרגום בספריו "מסדר זיהוי" ו"עיר מקלט" נמכרו באמצעות סוכניו הספרותיים ('קרטיס בראון' שמייצגת את ג'ון לה קארה, טרייסי שבלייה ומרגרט אטווד), להוצאות ספרים בארצות הברית (הוצאת "הארפר קולינס"), אנגליה, גרמניה, צרפת, דנמרק, רוסיה, איטליה ועוד.
לונדון בפיתה, 2001: חוויותיו של סטודנט ישראלי שמגיע ללמוד בלונדון.
עוסק בהבדלים בין הישראלים לאנגלים מנקודת מבט הומוריסטית.
החיים באלכסון, 2002: החיים כרווק בישראל של ימינו.
אקסטרה סמול, 2003: סיפורים קצרים אודות חיי היום-יום בישראל הקטנה: ארוחת ליל הסדר, דייט בתקופת פיגועים, משחק כדורגל, אטימות בירוקרטית, החוויה של לקנות באיקאה.
החברים של אלוהים, 2005: 28 סיפורים מהתנ"ך, מסופרים מחדש בהומור ונקודת מבט עכשווית, חלקם מסופרים מפיהן של דמויות צדדיות.
הערעור האחרון (נכתב ביחד עם יובל אלבשן), 2020
אבא בונה עוגה, איורים - נעם נדב, 2012
הגול הראשון שלי, איורים - אביאל בסיל, 2014
תיק נוער: טרילוגיית ספרי מתח לבני נוער.
את ספריו של שהם ערכו אמנון ז'קונט, נועה מנהיים, יעל גובר, מיכל פז קלפ, תמר פוקס ושושי בריינר.
כל ספריו ראו אור בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן.
מיוצרי הסדרה לילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי" בהפקת ניק ג'וניור (2016).
הסדרה מבוססת על ספר הילדים פרי עטו "אבא בונה עוגה".
מיוצרי הסדרה "עיר מקלט" בהפקת Yes (2018).
הסדרה מבוססת על ספרו "עיר מקלט".
מיוצרי הסדרה "בת השוטר" המשודרת ב-TeenNick ב-Yes (2020).
הסדרה היא בהשראת ספרו "סוף המשחק".
כתב ביחד עם עוזי וייל לתיאטרון "גשר" את ההצגה "משפט חוזר" המבוססת על ספרו
ליפא גלנץ (נולד ב-1975) הוא חזן ישראלי.
ליפא גלנץ נולד ב-1975 לשמואל ולשושנה גלנץ.
את כישרונו בתחום רכש מאביו ועוד בהיותו נער צעיר החל את הקריירה המוזיקלית שלו.
את שירותו הצבאי עשה במקהלת הרבנות הצבאית.
במהלך שירותו הצבאי, הופיע יחד עם המקהלה בצרפת, שם הופיע לפני הקהילה היהודית והרב הראשי יוסף סיטרוק.
כמו כן, הופיע בפני משלחות יהודיות המבקרות בישראל ואף הופיע מספר פעמים במעונו של נשיא המדינה בכנסת ובחידון התנ"ך העולמי.
עם שחרורו מהצבא המשיך גלנץ את לימודיו במכון לחזנות בתל אביב בהנהגתו של החזן נפתלי הרשטיק.
כמו כן, הוא המשיך לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו תחת הדרכתם של החזנים משה שטרן, יצחק אשל ושמואל ברוך טאובה וספג חזנות מפיהם של החזן חיים פייפל והמנצח מרדכי סובול.
המינוי הראשון שלו בתור חזן היה בבית הכנסת הגדול בחדרה, שם כיהן במשך שנתיים.
לאחר מכן עבר לבית הכנסת "בית ציון" שבמונטראול, תפקיד בו החזיק במשך כעשר שנים.
במהלך שהותו במונטריאול, גלנץ נקרא לעיתים קרובות לתת הופעות ולהשתתף בשבתות חזנות ברחבי קנדה, ארצות הברית, אירופה וישראל.
גלנץ מרבה להופיע לצד חזנים ואמנים מפורסמים רבים כמו משה שטרן, בן ציון מילר, יעקב מוצן, ישראל רנד, נפתלי הרשטיק דודו פישר, רמי קליינשטיין, ישי לפידות וחזנים ואמנים נוספים.
לכבוד היובל לבית הכנסת בית ציון, הוזמן הרב הראשי לישראל ישראל מאיר לאו.
בהזדמנות אחרת, הוזמנה מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים להופיע יחד עם גלנץ בבית ציון תחת ניצוחו של המנצח אלי יפה.
בשנת 2005, גלנץ הוזמן להופיע בתוכנית טלוויזיה עם החזנים יצחק מאיר הלפגוט, דוד אולמן ואשר הינוביץ.
הרביעייה שרה יחד עם התזמורת הסימפונית יובל תחת ניצוחו של מרדכי סובול.
תוכנית זו שודרה במשך שלוש שנים ברציפות כתוכנית המרכזית לערב ראש השנה בישראל ובארצות הברית.
גלנץ נשוי לליאת ולהם חמישה ילדים.
האלבום "להודות לך", אלבום המשלב קטעי חזנות ושירים חסידיים (2007)
הקליט שיר שיצא באלבום "מלווה מלכה", אלבום שירי שבת (2008)
הופיע בדיסק "חזני העולם שרים קרליבך" (2009)
השיר "גדול ליהודים", הפסוק האחרון במגילת אסתר (2011)
אהרן ליפא אליעזר שווגר (ה'תרמ"ב, 1882 בהוסיאטין אוקראינה – כ"ב בשבט ה'תשכ"א, 9 בפברואר 1961, תל אביב ישראל) היה בעליה של הוצאת ספרים "דובב שפתי ישנים", וסוחר בכתבי יד ובספרים עתיקים.
נולד לר' יהודה שווגר שהיה מחסידיו ונאמניו של האדמו"ר מהוסיאטין, ולשרה לאה לבית רטר, שהייתה מיוחסת לרבי אלימלך מליז'נסק.
משפחתו של ליפא שווגר הגיעה להוסיאטין מהעיירה סקאלאט, אותה עזבה אחרי פטירתו של רבי אורי השרף מסטרלינסק.
ראש משפחת שווגר, היה הרב אהרן, שנמנה עם חבורת החסידים הקרובה לרבי ישראל מרוז'ין.
הוא גם היה מהסייענים שהוציאו לפועל את בריחתו הנועזת של רבו, מהכלא הרוסי אל החופש באוסטריה.
כשנחקר לאחר מעשה, ספג עינויים קשים ולא פתח את פיו, ומאז נתכנה "אהרן דער שוואגער" שפירושו: אהרן השתקן, ומכאן שם המשפחה שווגר.
בנו של אהרן, רבי דוד ("דודיא" בפי החסידים), נמנה עם עדת חסידי רוז'ין, ומאוחר יותר אף התמנה לגבאו המיתולוגי של הרבי מהוסיאטין.
הוא היה אביו של יהודה שווגר אביו של ליפא, בנה אכסניה בעיירה הוסיאטין, עבור העולים לרגל לביתו של הרבי.
בנעוריו נשלח ליפא לסקאלאט, עיר אבותיו, שם למד תורה אצל הרב מסקאלאט.
במלחמת העולם הראשונה ברחה משפחת שווגר לווינה.
בשנת תרנ"ט (1899), הוא נישא לבתו של שלמה ליבמן, ועבר להתגורר לצד חותנו בקולומיאה.
בראשית המאה ה-20, בהיותו בן 20, הקים ליפא, יחד עם גיסו, הרב דוד פרנקל, רבה של הוסיאטין, הוצאת ספרים בשם 'דובב שפתי ישנים' לכתבי יד ודפוסים נדירים, וכן בית מסחר לספרים.
מקום ההוצאה היה בהוסיאטין, והיא התקיימה משנת 1906 ועד לכניסת הרוסים להוסיאטין במלחמת העולם הראשונה.
דובב שפתי ישנים, היה בית המסחר לספרים הגדול ביותר בגליציה, שהתמחה בספרים עבריים עתיקים וכתבי יד נדירים.
בית המסחר נהרס במלחמת העולם הראשונה והועלה באש, ורק מעט כתבי יד וספרים ניצלו.
בית המסחר הדפיס קטלוגים ארבע פעמים בשנה.
הקטלוגים נערכו על פי מדורים: אוניקה, אינקונבולה וקלף.
הרשימות מלוּוֹת בתיאורים ביבליוגרפיים מקצועיים, מגלות ידע והבנה עמוקה בספרים עבריים עתיקים.
קטלוגים לא מעטים יוחדו לסוגה אחת: הגדות של פסח, ספרי קבלה, ספרי תפילות, ספרי שאלות ותשובות, ספרי דרוש, ספרי פוסקים ומפרשיהם, כתבי הקודש, כתבי יד בקלף, ובנייר, ועוד.
בשנות השלושים עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב.
לצד המשך עיסוקו בספרים ובכתבי יד, הרבה לשהות לצד רבו האדמו"ר מהוסיאטין.
שווגר נפטר ב-9 בפברואר 1961 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ליעד אגמון (נולד ב-11 במרץ 1977) הוא יזם, איש עסקים ואיש היי-טק ישראלי.
אגמון הוא המייסד של חברת הטכנולוגיה "Dynamic Yield" (הגייה בעברית: "דיינמיק יילד"), אשר מפתחת פלטפורמה שמסייעת למשווקים להגדיל את הכנסותיהם על ידי התאמה אוטומטית של תוכן אתר האינטרנט ללקוחות.
החברה נמכרה בשנת 2019 למקדונלד'ס, באקזיט של כ-300 מיליון דולר.
ליעד אגמון נולד בקליפורניה ארצות הברית לזוג הורים אקדמאים.
בגיל 4 עלה לישראל עם הוריו.
הם התגוררו ברמת אילן, בה גדל ולמד.
למד בקולג' בין-לאומי באיטליה, השייך לרשת ה-United World Colleges.
אגמון שירת בצבא בחיל המודיעין.
בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב במסלול ללימודי קולנוע ומדעי המחשב בהצטיינות.
בזמן לימודיו השתלב בתעשיית הקולנוע, ועבד כעוזר במאי ראשון בסרטו המצליח של אבי נשר "סוף העולם שמאלה".
כשסיים את לימודיו, הקים אגמון את חברת הסטארטאפ הראשונה שלו "Onigma" בדצמבר 2004 יחד עם ישי גרין ואמיר שדה.
החברה גייסה כ-3 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים וקרנות השקעה ביניהן Proxima ventures ו-On Demand Partners.
החברה נמכרה באוקטובר 2006 לענקית אבטחת המידע "מקאפי" בסכום של כ-20 מיליון דולר.
לאחר מכירת החברה, בשנת 2007 הקים את חברת הסטארטאפ השנייה שלו "Delver" יחד עם אביטל יכין ושגיא דוידוביץ'.
החברה גייסה השקעה מקרן Carmel ventures ונמכרה בשנת 2009 לענקית הקמעונאות "Sears Holdings".
בעקבות הרכישה, הקימה Sears מרכז פיתוח בישראל שהתבסס על צוות העובדים של "דלבר", וליעד עבר לעבוד במטה החברה בשיקגו, שם שימש בתפקיד סגן נשיא לשירותים חדשים ודירקטור בחטיבות מוצרי האלקטרוניקה והאאוטלטים של החברה.
כשחזר לישראל הצטרף אגמון לקרן ההשקעות Bessemer, ועבד בה כיזם הבית אשר חיפש אחר חברות סטארטאפ ישראליות מעניינות להשקעה עבור הקרן.
בין לבין החל ליעד ללמד קורס יזמות בתוכנית "זל", תוכנית היזמים של המרכז הבין תחומי.
בנוסף, הוא מלמד מאז ועד היום בתואר השני במנהל עסקים של אוניברסיטת ת"א קורס יזמות עסקית.
בשנת 2012 הקים אגמון את חברת הסטארטאפ השלישית שלו "Dynamic Yield" יחד עם עמרי מנדלביץ'.
החברה גייסה הון ראשוני מקרנות ההון סיכון Innovation Endeavors של אריק שמידט, Bessemer, Marker, מה- New York Times ומגופי השקעה נוספים.
במרץ 2019 פורסם כי החברה נמכרה למקדונלד'ס ומוערכת בכ-300 מיליון דולר.
אגמון נשוי למנחת הטלוויזיה שי-לי שינדלר מאז 2013, ולהם שלושה ילדים.
בנובמבר 2025 הודיעו השניים שהם מתגרשים.
ליעד אלמליח (נולד ב-21 בפברואר 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אלמליח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וב-29 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול מכבי נתניה בגביע הטוטו.
בסך הכל ערך שתי הופעות בגביע הטוטו במדי מכבי חיפה, ובקיץ הושאל להפועל עכו.
במחזור הפתיחה של עונת 2009/2010 ערך אלמליח את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לקבוצת נעוריו מכבי חיפה, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בקריירה.
בסך הכל עד תום העונה כבש שלושה שערים ב-21 הופעות, ובעונת 2010/2011 המשיך בהפועל עכו וערך 29 הופעות אך לא כבש.
את עונת החל אלמליח ללא קבוצה, ובינואר חתם בפודבסקידזי ביילסקו-ביאלה מליגת העל הפולנית.
ב-18 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לווידזב לודז', ובסך הכל ערך במדיה חמש הופעות ליגה.
ב-15 באוקטובר 2012 חתם אלמליח בהפועל נצרת עילית.
ב-28 בדצמבר 2012 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 על הפועל רעננה בליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2013/2014 לא שיחק, ובינואר הושאל להפועל אשקלון, עמה ירד בתום העונה לליגה א'.
בתחילת עונת 2014/2015 חזר אלמליח להפועל נצרת עילית, אשר בשנת 2019 שינתה את שמה להפועל נוף הגליל.
ב-25 ביולי 2021, אלמליח חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-9 בינואר 2022 אלמליח חתם בהפועל כרמיאל מליגה ב'.
ליפאן X80 הוא קרוסאובר עם מאפייני SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), מתוצרת חטיבת ליפאן מוטורס ב-קונצרן הרכב הסיני ליפאן (שם רשמי: ליפאן תעשיות (קבוצה) בע"מ) אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום.
דגם ה-"ליפאן X80" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בעיר גואנגג'ואו בשנת 2016.
דגם ה-"ליפאן X80" הושק בסין בחודש מרץ, שנת 2017. שיווק הדגם התחיל בספטמבר 2017.
קיבולת מכל דלק: 72 ליטר.
ליעוז לוי (נולדה ב-6 בנובמבר 1984) היא שחקנית ואמנית דראג טרנסג'נדרית ישראלית.
לוי נולדה בפתח תקווה לאם מטפלת ולאב קבלן שיפוצים, בכורה ל-2 אחים ואחות.
בגיל 17 החלה תהליך להתאמה מגדרית תוך קבלת תמיכה ועידוד מצד משפחתה והסביבה הקרובה.
ב-2017 השתתפה ב"על הרצף - תנועה מגדרית חדשה בישראל", סדרה דוקומנטרית שיצרו זוהר מלינק עזרא ואפק טסטה לאונר.
הסדרה מציגה את עולמן הרגשי והחברתי של 10 דמויות שונות מהקהילה הטרנסג'נדרית בישראל.
הסדרה הייתה מועמדת בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי של פורום היצירה הדוקומנטרי לשנת 2017 והוצגה בפסטיבלים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב-2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "המדובב" בתפקיד שיי, אישה טרנסית קשת יום בשנות ה-30 לחייה המנהלת טמבוריה שהייתה בבעלות אביה שנפטר.
לוי היא אחת מהטרנסג'נדריות הראשונות בישראל שנבחרו לגלם תפקיד של אישה טרנסית, לאחר ביקורת שהועלתה כנגד הנטייה ללהק נשים סיסג'נדריות לתפקידים מסוג זה ביצירות ישראליות.
ב-2020 השתתפה בסרט העלילתי הקצר "ריקוד חסידי" שביימה בר כהן.
ב-2022 נבחרה לראשונה לגלם דמות ראשית בסדרה "מלאך משחית", ששודרה החל מאפריל 2023 בערוץ "כאן 11".
בנובמבר 2022 השתתפה בצילומי סרטו של דורון ערן "10 קילו קוקאין" בגואטמלה וגילמה את דמותה של טרי, טרנסג'נדרית צ'יליאנית.
הסרט היה מיועד להקרנה בסוף 2023 אך בשל מלחמת חרבות ברזל יצא רק בשנת 2025.
לוי הופיעה תחת שם הבמה Oz בערבי דראג ומסיבות של קהילת הלהט"ב ומופעיה עוסקים באתגור תפיסות מגדר ובנושאים חברתיים ופוליטיים.
היא מרבה לדבר בפתיחות על תהליך ההתאמה המגדרית שעברה ולהשתמש בסיפור חייה למטרות הסברה.
במסגרת מחאת הלהט"ב בקיץ 2018 לוי פעלה לרתום עסקים וחברות לתמוך בשביתה שיזמו ארגוני הקהילה, ונבחרה לשאת דברים בעצרת המרכזית בכיכר רבין בה השתתפו כ-80 אלף איש.
לוי מרצה ומנחה סדנאות הכשרה לאנשי מקצוע מתחום הרפואה מטעם ארגון "חוש"ן", ומלווה נערות ונערים הנמצאים בתהליך התאמה מגדרית.
ביוני 2025, הנחתה לצד ידידיה ויטל את מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים ה-23.
ליעד אריאלי אילני (נולד ב-7 במאי 1983) הוא פוליטיקאי מוניציפלי ישראלי המכהן כחבר מועצת עיריית רמת גן.
היה סגן ראש העיר וממלא מקומו.
ממייסדי מעבר לקשת - התנועה הציונית.
אילני נולד וגדל ברמת גן, הבכור מבין ארבעה ילדים.
אביו, עודד, נהג מונית, ואמו, דורית, מזכירה רפואית.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים ב"אוהל שם" ברמת גן.
השתחרר מצה"ל בשנת 2004, ומבצע שירות מילואים פעיל בחמ"ל הנפגעים של אכ"א.
הוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במנהיגות ציבורית ופוליטית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 החל לעבוד כיועץ לנבחרי ציבור.
ייעץ לחברת הכנסת ויו"ר האופוזיציה ציפי ליבני, לסגן יו"ר הכנסת שלמה מולה, ובשנת 2013 שימש עוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת דוד צור.
לקראת הבחירות לעיריית רמת גן בשנת 2013 ייסד את רשימת "הדור הבא", שהתמודדה יחד עם רשימת הירוקים תחת השם "הירוקים – הדור הבא" וזכתה בשני מושבים במועצת העיר.
לאחר הבחירות הצטרפה הסיעה לקואליציה העירונית.
לפי ההסכם הקואליציוני שימש אילני כיו"ר דירקטוריון חברת הפארק הלאומי, כחבר הנהלת העיר, והחזיק בתיק נוער, צעירים וסטודנטים.
במהלך כהונתו הוקמה לראשונה בעיר מנהלת נוער, צעירים וסטודנטים, הוקם מרכז הצעירים הראשון ברמת גן, ונחתם הסכם עם בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי, המזכה את תושבי העיר בהנחות ובכניסות מוזלות לתיאטראות.