tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרויקט "South Pacific Rim International Tectonic Expedition" בקיצור: SPRITE (המשלחת הטקטונית הבינלאומית לחקר דרום האוקיינוס השקט) חקר את חוף הובס בשנים 1990– 1993. חברי הפרויקט היו מארצות הברית, בריטניה וניו זילנד.
בקיץ האוסטרלי בין השנים 1989–1990 ו -1990–1991 חקר משלחת גאולוגית מאוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה (UCSB) כמה מרכסי ההרים הנמצאים באזור הרי פורד הצפוניים "Ford Ranges Crustal Exploration" בקיצור: FORCE expd.
משלחת החקר GANOVEX VII - משלחת רב לאומית שהובילה גרמניה סקרה את חצי האי אדוארד השביעי בשנים 1992– 1993.
שמו של האזור ניתן לו בשנת 1929. בירד קרא לאזור על שמה של אשתו.
ארץ מרי בירד היא המיקום של אקדמיית ברייקביל, בספרו של לב גרוסמן משנת 2009 "הקוסמים".
תחנת בירד שימשה השראה לתחנות האנטארקטיות:
בסרט האימה "היצור" (משנת 1982)
בנובלה "ההכחדה השישית" - הספר העשירי בסדרת כוח סיגמה של ג'יימס רולינס.
ארץ ישראל הציורית (Picturesque Palestine) היא סדרת ספרים בעריכת צ'ארלס וילסון שראתה אור בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19. הסדרה כללה מאמרים שנכתבו על ידי כמה מהחוקרים הבולטים של ארץ ישראל ושכנותיה, בהם קלוד קונדר, הנרי בייקר טריסטראם, צ'ארלס וורן, אדוארד הנרי פאלמר ומרי אליזה רוג'רס.
רוב דפיהָ של סדרת הספרים הוקדשו לכ-650 ציורי נופים, אתרים ודמויות שנבחרו ברוב המקרים בהקשר לעָבר המקראי.
הסִדרה הופקה בהוצאת 'אַפְּלְטוֹן' בארצות הברית לאור הצלחתן הגדולה של סדרות קודמות – "אמריקה הציורית" (1870) ו"אירופה הציורית" (1875–1879).
עריכת הסִדרה הופקדה בידי צ'ארלס וילסון בעקבות הישגיו במפעל המיפוי המדעי הראשון של ירושלים ב-1864–1865 ובמיזמי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
שלושת הספרים הראשונים בסדרת "ארץ ישראל הציורית" ראו אור ב-1881–1883, ואילו הספר הרביעי פורסם ב-1884. הכרך הראשון הוקדש כולו לירושלים וסביבותיה – בית לחם, מנזר מר סבא, יריחו.
בכרך השני נדפסו מאמרים הנוגעים לצפון הארץ – שומרון, עמק יזרעאל, הרי הגליל והר חרמון וכן לאתרים בסוריה ובלבנון – דמשק, תדמור ובעלבכּ.
הכרך השלישי נפתח במאמר על "פניקיה ולבנון", נמשך במאמרים על עכו, הר הכרמל, יישובי החוף, לוד, רמלה ושפלת פלשת, דרום יהודה וים המלח ומסתיים במאמר על "הֹר ההר וצוקי אדום" בעבר הירדן ועל מנזר סנטה קתרינה בסינַי.
בהפקת "ארץ ישראל הציורית" הועסקו שני ציירים – הארי פֶֿן הבריטי וג'ון דאגלס וודוורד האמריקני.
ווּדווֹרד ופֶֿן ביצעו רישומים וציורים בשני מסעות שערכו למצרים וללבנט בעונות החורף 1877–1878 ו-1878–1879, ואלה שועתקו לחיתוכי עץ ולתחריטי פלדה.
שמותיהם של הציירים לא נזכרו בספרי הסִדרה אלא במשפט קצר בדפי ההקדמה – "האיורים מדברים בעד עצמם".
יהושע בן אריה, הרואה בהפקה זו את "ספר האיורים החשוב ביותר של תקופת המאה ה-19 [בארץ ישראל]", מציין כי "עם השנים התברר שלא הטקסט הוא העיקר, אלא מאות הציורים - - - הם שנותנים חשיבות לספר אף בימינו".
לסדרת "ארץ ישראל הציורית" הייתה תפוצה רחבה, והציורים שלה חזרו ונדפסו לא אחת בספרי אחרים ובכתבי-עת.
ב-1884 יצא לאור בלונדון ובמקביל גם בארצות הברית ספרו של המזרחן והארכאולוג הבריטי סטנלי לֵיין-פּוּל "חיים חברתיים במצרים: תיאור של הארץ ואנשיה".
לֵיין-פּוּל תרם מאמרים אחדים לכרך הרביעי בסִדרת "ארץ ישראל הציורית" וספרו זה מהווה תוספת לה, מעין כרך חמישי, אם כי האיורים הממלאים אותו לא נעשו על ידי פֶֿן או ווּדווֹרד.
ב-1882 וב-1884 נדפסו איורים רבים מתוך "ארץ ישראל הציורית" בשני כרכי ספרו של ויקטוֹר גֵרֵן, "הארץ הקדושה", שהיוו מהדורה מקוצרת לחיבורו המלומד בן שבעת הכרכים מ-1868, "תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ-ישראל".
סִדרת "ארץ ישראל הציורית" הופיעה ב-1884 בתרגום חופשי לגרמנית בשם "ארץ ישראל בתמונה ובמִלה" בעריכת הסופר והאגיפטולוג גאורג אברס וחוקר המקרא הרמן גותה, ושובצו בה איורים מהמהדורה המקורית.
ב-1886 ראתה אור בברצלונה מהדורה בספרדית של סִדרת ארץ ישראל הציורית תחת הכותר "הארץ הקדושה, תולדותיה, אתריה ומסורותיה, זיכרונות עברהּ ומצבהּ בהווה".
האיורים, העימוד ואף גופני הדפוס זהים לאלה של המהדורה המקורית, אך תוכן הכתוּב נעשה על ידי ההיסטוריון הקטאלני ויקטור גבהרדט.
ארץ לאבקראפט היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת-אימה שנוצרה על ידי מישה גרין על פי רומן משנת 2016 בשם זהה מאת מאט רוף.
הסדרה עלתה לשידור ברשת "HBO" ב-16 באוגוסט 2020. בישראל, הסדרה משודרת ב-HOT HBO, yes ו-סלקום tv.
הסדרה קיבלה מועמדות לפרס אמי ה-73 בשמונה עשרה קטגוריות.
הסדרה עוקבת אחרי אטיקוס בלאק וחברתו לטישה שיוצאים, ביחד עם דודו של אטיקוס – ג'ורג', למסע ברחבי ארצות הברית בתקופת שנות ה-50 כדי למצוא את אביו הנעדר של אטיקוס.
המסע, שמתרחש בתקופה בה חוקי ההפרדה הגזעית עוד היו בתוקף ונאכפו ברחבי הארץ, הופך למסע הישרדות כאשר השלושה נאלצים להתגבר גם על אימת הגזענות האלימה של אותה תקופה בארצות הברית וגם על מפלצות מפחידות שיצאו מתוך כתביו של ה.פ.
למרות שנמסר על פיתוח עונה שנייה לסדרה, ביולי 2021, הודיעה רשת "HBO" על ביטול הסדרה.
בארצות הברית של שנות ה-50, לאחר שהגיע לשיקגו, ותיק מלחמת קוריאה אטיקוס פרימן מגלה מכתב מאביו הנעדר, מונטרוז, המזמין אותו לגלות את מורשת המשפחה בארדהם, מסצ'וסטס.
אטיקוס, דודו ג'ורג' (הכותב מדריך מסע בסגנון מדריך גרין לנהג השחור) וידידתו לטיסיה יוצאים למסע דרכים.
קבוצת אנשים לבנים בעלי כוונות רעות רודפים אותם בתחנה הראשונה אך הם מצליחים להימלט הודות למעורבותה של אישה לבנה מסתורית שהצליח בדרך מוזרה לבלום את רכבם של הלבנים האחרים.
מיד לאחר מכן, נטפל אליהם שריף המחוז שנחוש לאכוף את שעת העוצר.
זמן קצר לאחר השקיעה שוטרי השריף מאלצים אותם להיכנס ליער מתוך מטרה לחסלם, אך החבורה כולה מותקפת על ידי מפלצות קטלניות (מעין שוגות').
אטיקוס, ג'ורג' ולטי נלחמים בהם בעוד קציני המשטרה נרצחים.
בבוקר, השלישייה צועדת ביער עד שמגיעה לאחוזה גדולה בה הם מתקבלים בחמימות על ידי איש לבן.
האיש הלבן, ויליאם, מסביר כי האחוזה היא האכסניה של ארדהם שעוצבה על ידי טיטוס בריית'וואיט, סוחר עבדים ומייסד כת חשאית של מכשפים הידועים בשם "בני אדם".
ג'ורג' מבין שאטיקוס הוא צאצא של טיטוס ולכן גם חבר בכיר בכת.
בשל המורשת האיתנה, סמואל בריית'וואיט, הבעלים הנוכחי של האחוזה ומנהיג הכת, מתכנן להשתמש באטיקוס ולהקריבו לקראת טקס.
האישה הלבנה שעזרה לחבורה מוקדם יותר נחשפת כבתו של סמואל, כריסטינה.
לאחר שהיא מספרת לאטיקוס שלא כל הלבנים הם רעים, היא לוכדת אותם בחדריהם בשדות כח קסומים.
הם מצליחים להימלט ולחלץ את מונטרוז, שג'ורג' גילה שהוא הוחזק בשבי בכפר הסמוך.
סמואל עוצר אותם ויורה בלטי למוות ופוצע קשות את ג'ורג'.
אטיקוס מסכים לקחת חלק בטקס כדי להציל את חיי חבריו, אך הקסם מתהפך והופך את סמואל ושאר חברי הכת לאבן והאחוזה כולה עולה באש.
אטיקוס נמלט רק כדי לגלות שלטי שבה לחיים, אך ג'ורג' מת מפצעיו.
שלושה שבועות לאחר הלווייתו של ג'ורג', לטי משתמשת בירושה לא צפויה מאמה כדי לרכוש אחוזה ויקטוריאנית רעועה בשכונה בחלק הצפוני של שיקגו ללבנים בלבד ומשכירה אותה לשחורים.
השכנים הלבנים לא מקבלים אותה ואת חבריה ושורפים צלב בחצר האחוזה.
בתוככי הבית, פעילות על טבעית מתלקחת.
ללטי נודע שהבעלים הקודם היה מדען לבן, היראם אפשטיין, שחטף, ערך ניסויים והרג שמונה אנשים שחורים לפני שקבר אותם מתחת לבית.
כל תשעת הרוחות לכודות שם.
בעזרת מדיום והרוחות השחורות, לטי מגרשת את רוח הרפאים המרושעת של אפשטיין.
מאוחר יותר, אטיקוס מוצא את כריסטינה בשיקגו, לאחר ששרדה את השריפה.
אטיקוס הסיק שהיא הייתה, בחשאי, מקור ה"ירושה" שקיבלה לטי ובאמצעותה רכשה את הבית.
כריסטינה מסבירה שהבית נבנה על ידי הוראסיו וינת'רופ, חבר ב"בני אדם" שגורש לאחר שגנב דפים מתוך "ספר השמות" בשנות 1800 וכי אפשטיין היה חסיד של וינת'רופ.
היא מבקשת מאטיקוס שיעזור לה למצוא את הדפים החסרים, שעשויים לסייע בפענוח "שפת אדם".
אטיקוס מנסה לירות בה, אך אינו מצליח.
יחד עם לטי ואביו מונטרוז הם יוצאים למוזיאון של NACA בבוסטון ששם הם מבינים כי נמצאת הכספת שבנה טיטוס ובה יכול היה להחביא את הדפים החסרים.
כשהם מוצאים את הכספת, הם מגלים בה עצמות של אינידיאנים שנרצחו על ידי טיטוס ולבסוף נתקלים באינדיאנית שמספרת להם כיצד הם נהרגו ומצליחים להיחלץ משם, אך בביתה של לטי בשיקגו, מונטרוז הורג אותה לפני שתוכל לפענח את הדפים.
ג'רני סמולט-בל – לטישה "לטי" לואיס
ג'ונתן מג'ורס – אטיקוס פרימן
אונג'אנו אליס – היפוליטה פרימן, דודתו של אטיקוס שנלהבת לצאת להרפתקאות.
ואנס – ג'ורג' פרימן, דודו החם, המצחיק והמלומד של אטיקוס.
וונמי מוסקו – רובי בפטיסט, אחותה למחצה של לטי.
אבי לי – כריסטינה בריית'ווייט, בתו היחידה של מנהיג הפולחן הסודי המכונה "בני אדם".
ג'יימי צ'אנג – ג'י-אה, סטודנטית לסיעוד תמימה לכאורה, שמסתירה סודות אפלים.
ג'דה האריס – דיאנה פרימן, בתם של ג'ורג' והיפוליטה.
מייקל קנת' ויליאמס – מונטרוז פרימן, אביו הנוקשה והמסתורי של אטיקוס.
ג'ורדן פטריק סמית' – ויליאם, יד ימינה ואהובה של כריסטינה.
אריקה טזל – דורה פרימן
טוני גולדווין – סמואל בריית'ווייט, מנהיג הפולחן הסודי "בני אדם" והפטריארך של משפחתו, הרואה את שאר אנשי העולם - כולל בתו כריסטינה – כנחותים ממנו.
ג'יימי האריס – יוסטה האנט, השריף המחוזי.
דמטריוס גרוס – מרווין בפטיסט, אחיה למחצה של לטי.
מק ברנדט – קפטן שיימוס לנקסטר
ב-16 במאי 2017 הוכרז כי רשת "HBO" הזמינה את הסדרה "ארץ לאבקראפט".
המפיקים הבכירים כוללים את מישה גרין, ג'ורדן פיל, ג'יי ג'יי אברמס ובן סטפנסון.
בנוסף, דווח כי במקור הביאה פיל הוא זה שהביא את הפרויקט לחברת ההפקות "Bad Robot Productions" וגייסה את גרין לעבוד על פיתוח הסדרה.
ב-5 במרץ 2018, הוכרז כי יאן דמאנג' יביים ויפיק את פרק הפיילוט.
ב-26 באפריל 2018, הוכרז כי ג'רני סמולט-בל לוהקה לתפקיד הראשי הנשי של הסדרה.
ב-2 במאי 2018, דווח כי ג'ונתן מג'ורס לוהק לצוות השחקנים הראשי בתפקיד הראשי הגברי של הסדרה.
יום לאחר מכן דווח כי וונמי מוסקו לוהקה לצוות השחקנים הראשי של הסדרה.
ב-19 ביוני 2018, הוכרז כי אונג'אנו אליס ואליזבת דביקי לוהקו ושקורטני ב.
ואנס לוהק לסדרה בתפקיד משני.
ב־10 באוקטובר 2018, דווח כי מייקל קנת' ויליאמס לוהק לתפקיד ראשי.
ב-14 ביוני 2019, דווח כי אבי לי תחליף את אליזבת דביקי, ואילו ג'יימי צ'אנג וג'ורדן פטריק סמית' לוהקו לתפקידים משניים.
ב-20 ביוני 2019 הוכרז כי ג'יימי נוימן, אריקה טזל ומאק ברנדט לוהקו לתפקידים משניים.
ביולי 2019, טוני גולדווין לוהק לצוות השחקנים.
צילומי הסדרה החלו ב-16 ביולי 2018 בשיקגו, אילינוי.
על פי הדיווחים, הצילומים התרחשו באולפני "שיקגו סינקספייס" באלבורן, אילינוי ובפארק סטייט ווייט פינס במאונט מוריס, אילינוי, ובמאקון, ג'ורג'יה.
הסדרה עלתה לשידור ברשת "HBO" ב-16 באוגוסט 2020, ועונתה הראשונה כוללת 10 פרקים.
היא הופצה גם בשירות הסטרימינג HBO Max.
ארץ לאבקראפט הוא רומן אימה ופנטזיה אפלה משנת 2016 מאת מאט רוף, הבוחן את הקשר בין בדיון האימה של ה.פ.
לאבקרפט לגזענות בארצות הברית בעידן חוקי ג'ים קרואו, כפי שחווה זאת חובב המדע הבדיוני השחור אטיקוס טרנר ומשפחתו.
הרומן פורסם על ידי HarperCollins ועובד לסדרת טלוויזיה מצליחה מבית HBO.
אטיקוס טרנר, איש שחור, חייל לשעבר שלחם במלחמת קוריאה
מונטרוז פרימן, אביו של אטיקוס
ג'ורג' ברי, דודו של אטיקוס (בעלה של היפוליטה)
היפוליטה ברי, דודתו של אטיקוס (אשתו של ג'ורג')
לטיציה דנדרידג', חברה מהשכונה בה גדל אטיקוס בשיקגו
רובי דנדרידג', אחותה של לטיציה
סמואל בריית'וואייט, גבר לבן, מתארח בבית הקברות של המכשפות של ארדהם
קיילב בריית'וואייט, בנו של סמואל
הרומן מורכב משמונה סיפורים הקשורים זה בזה:
אטיקוס טרנר, שעבד בפלורידה לאחר שעזב את הצבא, חוזר לביתו בשיקגו לאחר שקיבל מכתב מסתורי מאביו המנוכר, מונטרוז, האומר כי הוא עזב את שיקגו לנסוע לארדהם, מסצ'וסטס, שם האמין שהוא יכול למצוא מידע על משפחת אמו של אטיקוס (שלא היה ידוע להם בעבר).
אטיקוס, דודו, ג'ורג', וחברת הילדות שלו לטיצ'יה נוסעים לארדהם כדי למצוא את מונטרוז.
הם נרדפים, מאושפזים ומאוחר יותר כמעט נרצחים על ידי גזענים לבנים בדרך.
בהגיעם לארדהם הם מוצאים בית אחוזה גדול בשם ארדהם לודג'.
אטיקוס לומד שהוא צאצאיו של מייסד האכסניה, טיטוס בריית'ואיויט.
מונטרוז מוחזק כבני ערובה, כבול במרתף.
הבעלים הנוכחי של הבית, סמואל בריית'וואייט, מתכנן טקס עם כל חברי האכסניה שלו (כת מכשפים המכונה "מסדר השחר העתיק") במהלכו הוא זקוק לצאצא שיהיה צינור עבור חלק מהכוח העתיק.
בידיעה שזה יהרוג את אטיקוס, קיילב בריית'וואייט (בנו היחיד של סמואל) נוכח גם הוא ומורה בחשאי לאטיקוס להטות אמירה במהלך הטקס.
אטיקוס עושה זאת וזה גורם לכוח "לצרוך" את סמואל ואת כל חברי האכסניה ולהפוך אותם לאבק תוך הגנה על אטיקוס.
קיילב משחרר את אטיקוס, ג'ורג', מונטרוז ולטיציה ומאפשר להם לעזוב חזרה לשיקגו.
לטיציה מקבלת ירושה מאביה המנוח, מהמר הידוע לשמצה ומשתמשת בה כדי לקנות, בשכונה לבנה, בית גדול בן 14 חדרי שינה בשם "בית וינת'רופ" (על שם הבעלים המקורי, היראם וינת'רופ) שנמכר בזול בשל היותו רדוף.
לטיציה מתכננת לתקן ולשפץ את הבית ולהשכיר את החדרים.
לאחר שעברה לגור בו, היא מבינה שהבית רדוף ברוחות רפאים של וינת'רופ שלא שמח יותר מדי לחלוק את הבית עם תושבים חדשים.
הוא ולטיציה נאבקים והוא כמעט הורג אותה עד שהיא משכנעת אותו שאם היא תישאר ותהפוך לרוח רפאים היא תרדוף אותו חזרה.
לאחר מכן הם מגיעים להסכמה ואף מוצאים קצת שקט מאהבתם המשותפת לשחק במשחקים כמו שחמט, לטיציה מעולם לא ראתה את וינת'רופ אלא הכלים שלו נעים בעצמם.
בינתיים האנשים הלבנים בשכונה מתחילים במהרה להטריד את לטיציה מכיוון שהם לא רוצים שאנשים שחורים יגורו בשכנותם, הם מקללים אותה, משחיתים את מכוניתו של אחד מחבריה, מאיימים עליה וזורקים זבל על דלת הכניסה שלה.
לילה אחד פורצים שלושה צעירים מתוך כוונה לשרוף את הבית.
רוח הרפאים של וינת'רופ מתערבת ומובילה את הגברים למרתף בו הם נכלאים באימה עד להגעת המשטרה.
מאוחר יותר מגלה אטיקוס כי קיילב בריית'וואייט היה זה שסידר את מכירת הבית ללטיציה.
קיילב בריית'וואייט הונה את ג'ורג' ומונטרוז לפרוץ למוזיאון להיסטוריה של הטבע ולהשיג ספר סודי מוסתר מאחורי קסמים שנועדו להגן עליו.
הם מביאים לעזרה זוג מאנשי הבונים החופשיים של הנסיך הול (כת שג'ורג' ומונטרוז שייכים אליה): עבדאללה מוחמד וג'ו השודד, השדכן.
עבדאללה כמעט מת בניסיון, אך הגברים מצליחים להשיג את הספר.
קיילב מכבד את העסקה שלו עם הגברים.
ברגע שהם מפנים את הספר ("ספר שמות" שהיה בעבר בבעלותו של היראם וינת'רופ) הוא מוסר להם את הספר שגנב מהם יחד עם סכום כסף ניכר.
היפוליטה מוצאת תא סודי באחד החדרים בבית וינת'רופ ובו ספר ומפתח.
הספר נותן כתובת למצפה כוכבים בוורלוק היל, ויסקונסין.
היפוליטה, בעלת תשוקה ארוכת שנים לאסטרונומיה, מחליטה לצאת לטיול כדי לראות אותו.
היא מוצאת את המצפה ומצליחה להיכנס עם המפתח.
כשהיא בפנים היא מגלה שאין בה טלסקופ, רק מסוף בקרה המכיל 64 חלונות שכל אחד מהם מציג מספר בן שלוש ספרות וכפתור.
עד מהרה היא מגלה שעל ידי שינוי המספרים בחלונות ולחיצה על הכפתור, מוקרנת סצנה בתוך המצפה ממקומות אקראיים ביקום.
בצד השני של המצפה יש מסגרת דלת שהיא חושדת שתניח לה לצאת למקום האקראי הזה.
הספר שמצאה כלל 64 מספרים בני 3 ספרות, כך שהיא מחייגת ולוחצת על הכפתור.
הוא מציג חוף חולי לבן.
היפוליטה עוברת דרך מסגרת הדלת אל החוף ומגלה בית במרחק.
בחקירה, היא נלכדת על ידי אישה בשם אידה.
אידה מסבירה שהיא וכמה אחרים נלקחו לשם לפני כמעט 20 שנה על ידי היראם וינת'רופ, בזעם עליהם שבנו ברח עם אחת המשרתות, והוא מתכוון להחזיק את כולם שם עד שיאמרו לו לאן הבן נמלט.
כדי להראות להם שהוא רציני, הוא משאיר אותם שם ואמר שהוא יחזור בעוד כמה ימים.
(ההשלכה היא שהוא נהרג לפתע לפני שהספיק לחזור, אולי בידי סמואל בריית'וואייט, עמו היה מסוכסך).
אידה הורסת את הספר עם המיקום בן 64 הספרות והיא בסופו של דבר נותנת להיפוליטה לעזוב, אך מבטיחה להבטיח להשמיד את המפתח, בטענה שהיא רוצה להישאר לבד.
היפוליטה אכן עוזבת, אך לא הורסת את המפתח.
רובי (אחותה של לטיציה) פונה לקיילב בריית'וואייט עם הצעה.
הוא זקוק למישהו שיעשה עבודות מזדמנות עבורו וגם יפקח עין על בית וינת'רופ.
בתמורה הוא ייתן לה שיקוי שיהפוך אותה לאישה לבנה אדומת שיער ויפה לפרק זמן.
רובי מנסה זאת ומגלה שזה אמיתי.
היא חוקרת חלקים משיקגו כאישה לבנה עם חופש שמעולם לא הייתה לה כאישה שחורה.
היא מסכימה לעבוד עבור קיילב בצורה זו.
אחד התפקידים שהיא עושה אותה היא להשתתף בפגישה של נציגי אכסניות של מכשפות שונות מרחבי הארץ, בתחפושת כאדומת שיער (שרובי מכנה את עצמה הילרי).
שם מציע קיילב לכל בית אכסניה כי הם יאגדו כוחות, ייווצר מעין איחוד ביניהם, לחלוק ידע ולעזור זה לזה.
כשנשאל מי יוביל את האיגוד הזה, הוא מציע שכולם ייפגשו בשיקגו בעוד מספר חודשים ביום קיץ לצורך תחרות.
מי שיש לו את האלכימיה החזקה ביותר להציג בפני האחרים, זוכה בתואר המנהיג שלהם.
מאוחר יותר מגלה רובי שהשיקוי מיוצר מדמה של אישה בתרדמת שקיילב שומר כמעט קפואה בארון זכוכית במרתף שלו.
רובי אומרת שהיא לא רוצה יותר לשתף איתו פעולה, אך אינה יכולה להביא את עצמה לעזוב.
הסיפור מסתיים בכך שקיילב מבקש ממנה להיות בטוחה במה שהיא רוצה.
קיילב מבקש מאטיקוס ומונטרוז למצוא את הנרי וינת'רופ, בנו של היראם.
הנרי לוקח כמה מספרי אביו כשהוא בורח, כולל המחברות שלו וקיילב רוצה אותם.
אטיקוס ומונטרוז יוצאים למסע לאקן, אילינוי, שם על פי השמועות הנרי נמצא.
עם זאת, מהר מאוד הם מגלים שמאז שהנרי ברח עם אישה שחורה שנהגה לעבוד בבית אביו, הם נהרגו שניהם על ידי המון גזעני.
בביתם, מונטרוז פוגשת את רוח הרפאים של הנרי ומשפחת אשתו והם חיים מחדש את היום האחרון בחייהם מדי יום (כולל הרצח).
מונטרוז מוצאתאת ספריו של היראם, אך מחליט לספר לקיילב שהם לא מצאו שם דבר.
בן הדוד הוראס מופיע בפרק זה, לאחר שפנו אליו שני בלשים וקפטן לנקסטר.
ספר קומיקס שצייר נמצא ליד מצפה הכוכבים של היראם וינת'רופ והם דורשים מהוראס לשאול את אמו היפוליטה על כך ולדווח להם.
הוראס מסרב לשתף פעולה, ולכן לנקסטר מטיל כישוף כדי למנוע מהוראס לספר לאחרים על המצב, ולגרום לחפצים דוממים לנוע.
די מהר, הוראס מתחיל להבחין בכל מיני סרטים מצוירים ותצלומים מחייכים אליו ובובה תוקפת אותו.
הוראס מצליח להשתמש באריחים כדי להסביר לרובי את מה שקרה ורובי מספרת לקיילב.
קיילב הופך את הקללות, מתוך אמונה שלנקסטר חשב שקיילב הורה להיפוליטה להיכנס למצפה.
הוא חושב שלנקסטר ניסה להרוג את הוראס כדי להעניש את היפוליטה על כך שעבדה עם קיילב.
קיילב מציג תוכנית להרוג את קפטן לנקסטר.
כולם נפגשים כדי לחלוק את סיפוריהם על קיילב.
לקיילב יש תוכנית להיפטר מלנקסטר, אך המשפחה מחליטה שהם צריכים להיפטר משניהם.
הם מחליטים להעמיד פנים שהם עוברים עם התוכנית של קיילב, אך מבקשים את רוח הרפאים של וינת'רופ.
קיילב מושך את לנקסטר לחדר שבו מפלצת בולעת אותו בשלמותו, ואז אטיקוס משתמש בקסם כדי לשנות את חותם קין של קיילב.
החותם מונע מכיילב להיכנס למקומות מסוימים ולעשות קסמים.
הם משליכים אותו למשאית שלהם, מורידים אותו באינדיאנה ונוסעים משם.
בשנת 2020 הוציאה HBO עיבוד לרומן מאת הסופר והמפיק מישה גרין עם ג'ורדן פיל וג'יי ג'יי אברמס כמפיקים בפועל.
ארץ עיר הוא אלבום האולפן העשירי של להקת רוקפור, אשר יצא ב־19 במאי 2020, והראשון של הלהקה עם הסולן המקורי אלי לולאי, מאז עזב אותה בתחילת שנות האלפיים.
האלבום הוא אלבומם הראשון של רוקפור מאז "Too Many Organs", אשר יצא בשנת 2013. זה גם אלבומם הראשון בעברית זה עשור.
הוא היה אמור לצאת בחודש מרץ 2020, אך בשל מגפת הקורונה נדחה מועד יציאתו.
בסופו של דבר הוא שוחרר באתרים באינטרנט ועל גבי תקליטי ויניל בלבד בחודש מאי של אותה שנה.
האלבום, כשמו, עוסק בסוגיה של הגירה מהפריפריה לעיר הגדולה כדי להתפרנס ולחיות.
בריאיון לעיתון הארץ סיפרה הלהקה שהנושא הוא העיר תל אביב והמאבקים הממושכים לחיות בה.
אלי לולאי – גיטרות, שירה
ברוך בן יצחק – גיטרות, שירה
מרק לזר – גיטרה בס, שירה
יקי גני – קלידים, גיטרות
דני רכט – עיבוד והפקה מוזיקלית
ארץ מובטחת הוא ספר זיכרונות מאת נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה.
הספר פורסם ב-17 בנובמבר 2020. וזהו הראשון משני כרכים מתוכננים שכתב אובמה אודות כהונתו כנשיא ארצות הברית בין השנים 2009 ל-2017.
אובמה אמר בציוץ בטוייטר בעקבות ההכרזה על פרסום הספר כי הוא "מתכוון לספק מחשבות כנות על נשיאותי, על הכוחות שאנו מתמודדים איתם וכיצד אנחנו יכולים לרפא את המחלוקות שלנו ולגרום לדמוקרטיה לעבוד עבור כולם".
הגרסה המוקלטת של הספר קיבלה מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה אלבום הספוקן וורד הטוב ביותר.
בכרך ראשון זה של זיכרונותיו, ברק אובמה מספר על חייו, החל בימיו כצעיר שעדיין מחפש את זהותו ועד לשנותיו הראשונות כמנהיג העולם החופשי, הוא מתאר את התפתחותו הפוליטית ואת נקודות הציון החשובות בקדנציה הראשונה של כהונתו.
בספרו אובמה מביט לאחור על שנות נשיאותו ומשתף את הקוראים בהרהוריו האישיים בנוגע ליכולותיו של הנשיא, כמו גם בנוגע למגבלות כוחו, ובתובנותיו על הדינמיקה של המערך הפוליטי באמריקה ושל הדיפלומטיה הבינלאומית.
הספר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2020, שבועיים לאחר הבחירות הארציות שנערכו בארצות הברית, הספר יצא לאור בפורמט של ספר, ספר דיגיטלי ואף ספר שמע, הניו יורק טיימס אמר כי ככל הנראה הספר יהיה הנמכר ביותר במהלך השנה, בנוסף לכך פורסם כי יודפסו כ-2.5 מיליון עותקים לקהלי קוראים בינלאומיים.
לצד המקור האנגלי, פורסמו לספר כ-24 תרגומים בשפות הבאות: אלבנית, ערבית, בולגרית, סינית, צ'כית, דנית, הולנדית, פינית, צרפתית, גרמנית, יוונית, עברית, הונגרית, איטלקית, יפנית, קוריאנית, ליטאית, נורווגית, פולנית, פורטוגזית, רומנית, ספרדית, שוודית ווייטנאמית.
הספר זכה לביקורות חיוביות רבות.
ארץ נוודים הוא סרט דרמה אמריקאי שנכתב, נערך, הופק ובוים על ידי הבמאית הסינית קלואי ז'או.
הסרט מבוסס על ספרה של ג'סיקה ברודר - Nomadland.
הוא זכה בשלושה פרסי אוסקר לרבות פרס הסרט הטוב ביותר.
בסרט מככבת פרנסס מקדורמנד כאישה שעוזבת את עיירת מגוריה אחר מות בעלה וסגירת מקור התעסוקה שלה.
היא הופכת לחסרת בית ויוצאת לנדוד ברחבי ארצות הברית.
הסרט הוקרן לראשונה ב-11 בספטמבר 2020 בפסטיבל ונציה, שם זכה בפרס אריה הזהב.
ב-4 בדצמבר 2020 הוקרן במהדורה מוגבלת של סטרימינג, ועלה בהולו ב-19 בפברואר 2021.
הוא קיבל ארבע מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-78, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
כמו כן, הסרט היה מועמד בשש קטגוריות לאוסקר ה-93, וזכה בשלושה פרסים: פרס הסרט הטוב ביותר, הבימוי ופרס השחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2011 נסגר מפעל גבס בעיירה אמפייר בנבאדה, ותוך מספר חודשים ננטשה העיירה על ידי כל תושביה, והפכה לעיירת רפאים.
פרן (פרנסס מקדרומנד) היא אישה בגיל העמידה, שבעלה עבד במפעל ונפטר זמן קצר לפני כן.
היא בין האחרונים שעוזבים, באין לה ברירה אחרת.
הקיצבה שתקבל בפרישה מוקדמת לא תספיק למחייתה, והיא מוכרת את תכולת הבית, קונה טנדר (ואן), שהיא מתקינה למגורים, ומתחילה לנסוע איתו באזור המערבי של ארצות הברית בחיפוש אחר עבודה.
היא מוצאת עבודה זמנית במרכז הפצה באמזון.
לינדה-מיי, חברה לעבודה, מזמינה את פרן למפגש מדברי שמארגן בוב וולס .
וולס הקים מסגרת קהילתית לנוודים (Nomad) ומספק להם תמיכה ככל יכולתו.
פרן מסרבת תחילה, אך לאחר שהיא מתקשה למצוא עבודה היא מגיעה למפגש, מכירה אנשים, לומדת מהם, וגם משוחחת עם בוב וולס.
מסתבר שהקהילה היא ידידותית ותומכת, למרות שחבריה נודדים ונפגשים רק במקרה בדרכים או במפגשים.
כאשר אחד מצמיגי הטנדר של פרן מאבד אוויר, היא נעזרת בנודדת נוספת בשם סוואנקי, והשתיים מתיידדות.
סוואנקי מספרת לפרן כי היא אובחנה כבעלת סרטן סופני, ובחרה לצאת למסע במקום להתאשפז בבית חולים ולחכות לסוף.
היא יודעת להכין "מתכון" שיביא למותה, וכך תוכל להתאבד בזמן שתבחר.
עד אז היא מטיילת בוואן ברחבי הארץ וצוברת זכרונות יפים.
בהמשך סוואנקי עורכת "מסירת חצר", בה היא פורשת מחוץ לוואן פריטי רכוש רבים, לשימושם של נוודים אחרים.
פרן בוחרת בכסא מתקפל, שמלווה אותה עד סוף הסרט.
לאחר מכן הן נפרדות ופונות אישה לדרכה.
פרן עוברת לעבוד במחנה בפארק הלאומי בדלנדס, שם היא נתקלת בדייוויד, נווד שהכירה במפגש של וולס.
דייוויד עובד גם הוא באופן זמני בפארק הלאומי, וכשהוא חולה מלווה אותו פרן לבית החולים שם הוא עובר ניתוח חירום.
אחר כך השניים עובדים במסעדה בדרום דקוטה.
לילה אחד בנו של דייוויד מופיע, מספר לאביו שאשתו בהריון ומבקש ממנו לבוא ולפגוש את נכדו העתידי.
פרן מעודדת את דייוויד ללכת, אך מסרבת להצעתו שתתלווה אליו.
פרן מקבלת עבודה זמנית חדשה במפעל לעיבוד סלק סוכר אך כשהטנדר שלה מתקלקל אין לה די כסף כדי לתקן אותו.
היא נוסעת באוטובוס אל אחותה הצעירה בקליפורניה.
אחותה המבוססת, שאוהבת ומעריכה את פרן, מציעה לה לגור בביתה, אך כשפרן דוחה את ההצעה היא מלווה לה את הכסף הדרוש לתיקון הוואן.
פרן מבקרת את דייוויד בבית משפחת בנו, ונודע לה שהוא מתכוון להישאר שם לאורך זמן.
דייוויד מודה ברגשות כלפיה ומבקש ממנה להישאר, אך היא עוזבת לאחר מספר ימים וממשיכה בדרכה בנסיעה לאורך חוף האוקיינוס השקט.
פרן חוזרת לעבודתה באמזון, ובהמשך למפגש באריזונה.
שם נודע לה שסוואנקי נפטרה.
פרן מספרת לבוב וולס על יחסיה האוהבים עם בעלה המנוח, ובוב מספר לה על ההתאבדות של בנו.
בוב סבור כי הפרידות בקהילת הנודדים אינן סופיות, כי חבריה מבטיחים להתראות תמיד שוב 'בהמשך הדרך'.
בסצנת הסיום חוזרת פרן לעיירה בה גרה.
היא מבקרת במפעל הנטוש, במשרדו של בעלה ובבית הריק בו חיו.
משם היא יוצאת שוב לדרך, ובכך מסתיים הסרט.
בוב וולס - בתפקיד עצמו
לינדה מיי - בתפקיד עצמה
באתר דירוג ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes מחזיק הסרט ב-94 אחוזים של ביקורות חיוביות.
באתר Metacritic הוענק לו ציון משוקלל של 94 מתוך מאה, בהתבסס על ביקורתם של 49 מבקרים.
בהקרנת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה זכה הסרט בפרס אריה הזהב, וזכה בפרס בחירת העם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
הוא קיבל ארבע מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-78 וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-93, בהם הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר באוסקר.
מבקר הסרטים של הגרדיאן, קסאן ברוקס, מתייחס בביקורתו לתופעת ה-"van-dwellers" המתוארת בספרה של ברודר ובסרטה של הבמאית ז'או.
הוא טוען שההקבלה שיוצר הסרט בין בוקרי המערב הפרוע ובין הנוודים החדשים קיימת בשטח בקרב אותם נוודים, אשר ממצבים את עצמם כפורעי חוק, כבוקרים, כחלוצים.
הם מדברים על חופש והזדמנות, אינדיבידואליזם והסתמכות עצמית.
רק מאוחר יותר, כשברודר התקרבה אליהם כפרטים עלתה האמת על העבודות האבודות, הגירושים ההורסים והבתים המעוקלים שהעלו אותם על הדרך מלכתחילה.
הוא מסכם את ביקורתו בהתייחסות להקבלה שעושה ברודר לספרו של ג'ון סטיינבק, "ענבי זעם" בצד החיובי שבו של תחושת החרות והתקווה בדרך שעושים הנוודים בדרכם מערבה אל קליפורניה.
אך המבקר מוצא הקבלה לחלק אחר בספרו של סטיינבק שבו הסב הנוהג בקרון תוהה מה יהיה לאחר שיגיעו לקליפורניה ולאוקיינוס, וטוען כי הסרט אינו אנטי-מערבון, כי אם מערבון "מתוסכל", שמבחינה קולנועית אם המערבון הוא גל הרי שהסרט לפנינו דומה לגל הנהדף מן החוף חזרה אל הים.
ארץ מריבה הוא רומן מתח משנת 2002 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה מיל.
זהו הרומן השני בהשתתפות הגיבור פול ברנר.
אחד הדברים האחרונים שרצה הסמל הבכיר פול ברנר לעשות הוא לחזור לעבוד בחטיבת החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית, ארגון שהודה לו על שירותו המסור רב השנים בכך שאילץ אותו לצאת לפנסיה מוקדמת.
אבל כשהבוס לשעבר שלו מזמין טובות בשווי הקריירה, פול מוצא את עצמו נאלץ לעשות את הדבר האחרון שאי פעם רצה – לחזור לווייטנאם.
המשימה שלו: לחקור רצח שהתרחש במהלך המלחמה, שלושים שנה לפני כן.
אבל כמעט ברגע שהוא חוזר לווייטנאם, מדינה שעדיין רודפת אותו, הוא מגלה שיש בחקירה הזו הרבה יותר מרצח שנשכח.
ברנר, לוחם לשעבר, שוב מוצא את עצמו בקרב על הישרדות כשהוא נכנס לעולם של שחיתות, שבו, בפעם השנייה בחייו, הוא אינו יכול להבחין בין חבר לאויב.
"ארץ ישראל יפה" הוא שיר עברי שחיבר דודו ברק.
השיר מתאר דברים נאים שקיימים בארץ ישראל.
השיר חובר בשנת 1972 הולחן בידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי להקת פיקוד דרום.
השיר מכיל מוטיבים רבים מהאמונה היהודית ומהמסורת היהודית, לצד תיאורים של נופי הארץ.
לצד העובדה שהשיר עוסק בארץ ישראל, ההקשר הכרונולוגי שלו וכמה מהמוטיבים שבו עוסקים במדינת ישראל.
הבולט שבהם הוא דגל ישראל, "בכחול לבן מונף הדגל".
בין המוטיבים הלקוחים מהמסורת היהודית שבשיר ניתן למנות את האמונה באל אחד, ההגדה של פסח, מגילת אסתר והעלייה לרגל.
למרות שיש לקראת סוף השיר כמה אזכורים לבעיות השוררות בארץ, פרחחים, צרות ותוגה, בכללותו השיר מבטא אושר ואופטימיות.
בפזמון מתוארת ארץ ישראל כיפה ופורחת, כאשר דמות נשית שצופה בכך "זורחת", ביטוי לאושר.
ברק רואה בשיר זה את אחד השירים היקרים ללבו.
כאמור, בשיר הרמזים רבים לאמונה היהודית ולמסורת ישראל.
חלק מהרמזים אלה פיענח ברק עצמו בספרו.
לדבריו, היה אז בשנות העשרים לחייו, וכשהתבקש לכתוב שיר על ארץ ישראל, ליקט "תמונות ילדות ונעורים".
את השורה הפותחת את השיר, "נערה טובה יפת עינייים לנו יש בארץ ישראל" מספר ברק ששאב מהשיר "אליעזר ורבקה" של לוין קיפניס.
קיפניס מתאר שם את הבקשה שבסיפור המקראי במילים: "נערה טובה יפת עיניים / הטי כדך השקיני מים".
את הביטוי "ילד טוב ירושלים" כותב ברק שלקח מהכיפות של ילדי בית הספר הדתי "מעלה", שלמדו בסמוך לבית ספר בו למד ברק, בית הספר ע"ש חיים ארלוזורוב בירושלים.
על כיפות הילדים היה כתוב "ילד טוב ירושלים".
את הביטוי "תורה אורה" מספר ברק ששאב מהכותרת שנכתבה על לוח כיתה ב' שבה למד כשקיבל עם חבריו את ספר בראשית מידי המורה שלומית דקל.
נוסף להרמזים אלה, אותם פיענח ברק עצמו, ניתן לראות בשיר הרמזים נוספים:
"ומי מלל?" - רומז ללשון המקרא "מי מילל לאברהם הניקה בנים שרה".
"ואלוהים אחד שלנו" - הרמז רב פנים.
המונותאיזם, האמונה באל אחד, מקורה בעם ישראל ובתורת ישראל.
מלבד זאת, בפסוק המפורסם שמע ישראל מתואר האל כ"שלנו".
ייתכן שברק שאב גם מהפיוט אחד מי יודע, שהרפרן שלו הוא "אחד אלוהינו שבשמיים ובארץ".
"אתה ורק אתה גואל" - רומז למדרש המובא בהגדה של פסח, המתארת העובדה שהגאולה באה דווקא על ידי האל בעצמו.
לשון זו מופיעה גם בנוסח הברכה השביעית משבע ברכות שנאמרות בחתונה יהודית.
בשנת 1999 דורגה דמותו של ארצ'י בנקר על-ידי מדריך הטלוויזיה האמריקאי ה-TV Guide במקום החמישי מבין 50 דמויות הטלוויזיה הגדולות בכל הזמנים, ובשנת 2005 דורגה על-ידי ערוץ BRAVO, במקום הראשון מבין 100 דמויות הטלוויזיה הגדולות ביותר.
סדרת הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" עלתה לאוויר ב-1971 ובין לילה הפכה להצלחה מסחררת.
הסדרה סבבה סביב דמותו של ארצ'י - גבר לבן מבוגר, פועל צווארון כחול (מנהל עבודה במספנה), ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ולאחריה גר עם אשתו, בתו וחתנו בקווינס, ניו יורק.
תכונות האופי שלו שיקפו את דמות האמריקני השמרן - ארצ'י הוא טיפוס שמרני, נרגן, ציני, שוביניסטי, גזעני, פטריוטי ובעל דעות קדומות ביחס לקבוצות מיעוט רבות בארצות הברית.
יוצר ומפיק הסדרה, נורמן ליר, סבר כי ארצ'י יהיה דמות שהצופים יתעבו ויסתייגו ממנה.
כך סבר גם שחקן הקולנוע ההוליוודי הוותיק, מיקי רוני, לו הוצע התפקיד.
רוני דחה את ההצעה משום שחשב ש"הכל נשאר במשפחה" תכשל, אך גם כי חשש לדימויו בעיני הציבור.
ליר ורוני טעו: ארצ'י הפך לדמות פופולרית בקרב קהל שמרני, שראה בו מודל מוקצן מאוד, אך משעשע, של פטריוט שמרני וגאה, וגם בקרב קהל ליברלי, שנהנה מהסאטירה על דמות השמרן הטיפוסית.
מעבר לכך, נבעה החיבה חוצת הגבולות לארצ'י מהחירות הנדירה שהוענקה לדמותו: פועל המספנה הגזעני וצר האופק שנא ובז לכל, וביטא את הבוז שלו בשלל עלבונות גסים, שאף דמות טלוויזיונית אחרת לא הייתה חופשית לבטא.
עובדה נוספת שהוסיפה לחינו של ארצ'י הייתה העובדה שלמרות רגשותיו הגזעניים, ארצ'י בז לאלימות.
כך, בפרק "ארצ'י וה-KKK", הזמין חבר את ארצ'י ל"מועדון נוצרי" שהתגלה כסניף המקומי של הקו קלוקס קלאן.
ארצ'י דחה מיד את הקבוצה, באותו בוז בו דחה גם את שנואי נפשה, ואף ניסה למנוע ממנה לשרוף צלבים אל מול חלונו של מייקל.
האהדה לה זכה ארצ'י הובילה לריכוך הדרגתי בעמדותיו.
ארצ'י המשיך להעליב ולעקוץ, אך משהו מחריפות שנאתו הלך והתקהה עם הזמן.
בעונה התשיעית של הסדרה אימצו ארצ'י ואדית את אחייניתה היהודיה של אדית - אירוע שלא היה עולה על הדעת בעונה הראשונה של הסדרה.
בסדרת ההמשך, "המקום של ארצ'י בנקר" (פאב-מסעדה), שותפו של ארצ'י הוא יהודי בשם מארי קליין (השחקן היהודי מרטין בלזם) וארצ'י עצמו מעסיק אומנת שחורה לנכדו.
דמותו של ארצ'י עוצבה בהשראת הדמות "אלף גארנט" - גיבורה הגזעני וצר המוחין של הסדרה הבריטית "עד שהמוות יפריד ביננו", עליה התבססה הסדרה "הכל נשאר במשפחה".
ארצ'י בנקר עצמו שימש השראה לדמותו של אל באנדי מהסדרה "נשואים פלוס", לדמותו משולחת הרסן של אריק קרטמן מ"סאות' פארק" ולסדרה הישראלית "איצ'ה" בגילומו של ספי ריבלין.
שם הסדרה שימש השראה לסדרה הישראלית "הכל נשבר במשפחה" בכיכובם של ציפי שביט ודב רייזר.
ארצ'י הוא כלי לאינדוקס וחיפוש בשרתים של ארכיוני FTP, אשר מאפשר לאנשים למצוא קבצים מסוימים.
ארצ'י נחשב למנוע החיפוש האינטרנטי הראשון.
הוא נכתב לראשונה בשנת 1990 על ידי אלן אמטייג' ופיטר ג' דאוטץ', סטודנטים באוניברסיטת מקגיל יחד עם ביל הילן.
שירותיו של מנוע החיפוש ארצ'י החלו כפרויקט עבור סטודנטים ומתנדבים בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת מקגיל בשנת 1987, כאשר נתבקשו שלושת הממציאים לחבר את המחשבים של בית הספר לאינטרנט.
שמו של מנוע החיפוש "ארצ'י" נובע מן המילה "ארכיון" באנגלית (Archive).
הגרסה הראשונית של ארצ'י אשר נכתבה על ידי אמטייג' יצרה קשר באופן פשוט עם רשימה של ארכיוני FTP על בסיס קבוע (תוך חיבור של כל אחד אחת לחודש לערך, כדי לא "לבזבז" יותר מידי משאבים של השרת), וביקשה רישום אינדקס של הארכיונים.
רשימות אלה אוחסנו על קבצים מקומיים על מנת שאלו יוכלו לעבור חיפוש באמצעות פקודת ה-Unix grep.
האלין ודאוטץ' כתבו את הקוד בצורה אשר אפשרה לאנשים להתחבר, לחפש ולאסוף מידע באמצעות פרוטוקול הרשת telnet תחת הכתובת "archie.mcgill.ca", לצורך בקשת סריקה על פי שם הקובץ.
לאחר מציאת הקבצים היה צריך להפעיל שירות FTP כדי למשוך אותם למחשב היעד.
השירות, שנחשב איטי, לא אפשר פתיחת הקבצים במחשב המארח אלא רק את מציאתם.
מאוחר יותר, פותחו עזרים מקלים יותר כמו פונטים וסגירת קצוות נוספים, וכך המערכת התפשטה מכלי מקומי של האוניברסיטה למשאב רשת נרחב, עם שירות פופולרי שהיה נגיש גם מחוץ לרשת האוניברסיטאית.
הגישה לשרתים התאפשרה במספר דרכים: שימוש בלקוח פנימי (כמו ארצ'י או xarchie), שימוש בפרוטוקול הרשת telnet לחיבור ישיר לשרת, שליחת שאילתות באמצעות הדואר האלקטרוני, או מאוחר יותר, באמצעות ממשק ה-World Wide Web.
בשיאו של מנוע החיפוש, ארצ'י היווה כ- 50% מתעבורת האינטרנט במונטריאול.
ב-1992, יצרו אמטייג' ודאוטץ', באמצעות סיוע כלכלי של אוניברסיטת מקגיל, את Bunyip Informatiom Systems, החברה הראשונה בעולם אשר נוסדה במטרה לספק שירותי מידע אינטרנטי באופן בלעדי.
הפעם מנוע החיפוש יצא בגרסה עם רישיון מסחרי של מנוע החיפוש ארצ'י, אשר עשו בו שימוש מיליוני אנשים ברחבי העולם.
הילן עקב אחר השניים הראשונים לתוך הפרויקט מיד לאחר מכן, ויחד עם ביב עלי וסנדרו מאזוקאטו היה חלק מ"קבוצת ארצ'י".
הקבוצה עדכנה בצורה משמעותית את מסד הנתונים של ארצ'י ואינדקסה עמודי אינטרנט.
בשנות ה-90 המאוחרות מנגנון ארצ'י נדחק חלקית עד העלמתו הסופית, על ידי פרוטוקול תקשורת Gopher לחיפוש ואחזור מסמכים באינטרנט ומנוע החיפוש ורוניקה.
מאוחר יותר הוחלף ארצ'י על ידי מנועי חיפוש מתקדמים יותר.
שרתי ארצ'י נותרו פעילים לצורכי מורשת במרכז הבינתחומי למידול מתמטי ומחשבי באוניברסיטת וורשה בפולין.
שנה לאחר פיתוח מנוע החיפוש ארצ'י, פותח Gopher, אשר אפשר למשתמשים לחפש אונליין בתוכן של קובצי plain text.
ב-1993 פותחו מספר מנועי חיפוש מבוססי סריקה, תחת הכינויים "robots", "spiders" או "crawlers", כמו: "Wandex", "WebCrawler".
הבסיס של מנועי חיפוש אלה אשר עדיין פופולריים הוא לעקוב אחר קישורים מאתר אחד לשני ולשלוף את התוכן שלהם תוך בניית אינדקס.
ארץ שכוּחת-אל (במקור באיטלקית: Cristo si è fermato a Eboli; באופן מילולי: ישו נעצר באבולי) הוא רומן אוטוביוגרפי של הסופר היהודי-איטלקי מטורינו, קרלו לוי.
אבולי הוא שמה של העיר אליה הגיע הסופר מהעיר התעשייתית והמפותחת, טורינו, ברכבת שפעלה בשרות הרכבות של המדינה.
בבחירת שם העיר לרומן שלו הוא בקש להביע את דעתו כי עיר זו היא קצה העולם התרבותי - כאן ישו עצר, דהיינו הקִדמה לא עברה מעבר לעיר זאת.
בספרו הוא מתאר את ההווי של תושבי הכפר אליאנו בשנים 1934–1936, שאליו הוגלה בימי השלטון הפשיסטי.
כמקובל באותן השנים, "אויבי המשטר" נשלחו לאזורים מרוחקים ונחשלים בדרום איטליה, שכונו "אזורי הגבול".
את ספרו "ארץ שכוחת אל" הוא חיבר בשובו מהגלות בכפר.
הגולים זכו לחנינה בעקבות ניצחון איטליה במלחמת איטליה חבש.
קרלו לוי כתב את הספר בין דצמבר 1943 ליולי 1944, והוא יצא לאור בפירנצה בשנת 1945.
בימי גלותו בכפר לא הורשה לוי לצאת ממנו, אלא עד טווח מסוים.
הוא נהג להגיע לקצה המיושב של הכפר, בבית הקברות, ושם ציפו לו שוטרי הכפר שקיימו מעקב צמוד אחריו לפי הוראות ראש הכפר הפשיסטי.
תפקידם העיקרי של אנשי החוק היה לקיים מעקב גם אחרי שאר הגולים שהיו במקום.
בין השאר, הוטל על אנשי החוק להביא לכך שהגולים לא ייפגשו זה עם זה.
באחת ההזדמנויות הוא הורשה לצאת מהכפר אל העיר המרכזית של האזור, מטרה.
הוא הגיע אל מטה המשטרה ובקש להקל בתנאי גלותו.
בינתיים, היות שבכפר הוא נחשב לרופא, שכן הוא סיים את לימודי הרפואה אך לא הוסמך לכך, הוא החליט לנצל את ההזדמנות לקנות בבית המרקחת המקומי מד חום, שלא היה בנמצא בבית המרקחת בכפר.
אך גם כאן לא עלה בידו להשיג מד חום.
חשיבותו של המכשיר הייתה רבה שכן המחלה הנפוצה בקרב תושבי הכפר באותם הימים הייתה מלריה וחום גבוהה היה אחד מסימני המחלה המובהקים.
הוא תיאר את בירת האזור, מטרה, בצורה מעוררת חמלה.
אמנם במרכז העיר בנה השלטון הפשיסטי בנייני ממשל מפוארים, אך אלה לא עמדו בשום יחס לנחשלות העיר שחלק מתושביה חיו במערות.
בספר הוא תיאר את הווי החיים בכפרי דרום איטליה: העוני המרוד, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, העדר השכלה, והילדים - שהיו בטיפולו - אשר גדלו ללא תקוה לעתיד טוב יותר.
וכל זה בעולם מלא "אמונות טפלות", עריצות ובורות של הצמרת הכפרית ושרירות לבם של אנשי השלטון.
פרסום הספר לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הדים בדעת הקהל באיטליה.
ההדים מפרסום הספר הביאו להגברת תשומת הלב של הממשל המרכזי ברומא לנעשה בדרום איטליה.
בעיר מטרה קיים מוזיאון ובו מוצגים ציוריו מהימים היה בגלות בכפר אליאנו.
באליאנו שוחזר הבית בו התגורר וכן הגלריה בה הכין את ציוריו.
כן הוצבו בכפר שלטי הסבר על האתרים המתוארים בספר.
קרלו לוי בקש להקבר באליאנו ואכן הלוויה מכובדת נערכה לו בעיר.
בעקבות הספר, הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979 בבימויו של פרנצ'סקו רוזי.
בשנים האחרונות ננקטו פעולות לקידום כלכלת המקום, בייחוד בתחום פיתוח התיירות, שברובה נובעת מפרסומו של הכפר בספר.
ארץ קשוחה הוא מותחן פשע ומערבון, (המבוסס על רומן בעל אותו שם באנגלית, שנכתב על ידי הסופר האמריקאי קורמאק מקארתי שתורגם לעברית בשם "לא ארץ לזקנים") שנכתב ובוים על ידי האחים כהן, ובו מככבים טומי לי ג'ונס, ג'וש ברולין וחאווייר ברדם (שזכה בפרס אוסקר על תפקידו כשחקן המשנה הטוב ביותר).
עלילת הסרט מתרחשת במערב טקסס בשנות ה-80, ועוקבת אחר עסקת סמים שהשתבשה וגוררת את מותם של עשרות אנשים בידי רוצח סדרתי פסיכופת בשם אנטון שיגור, ולמרדף מתמשך ומורט עצבים בין הדמויות.
הסרט זכה לביקורות מחמיאות מהמבקרים.
רוג'ר איברט כתב במגזין שיקגו סן טיימס שהסרט הוא "הטוב ביותר שנעשה מעולם על ידי האחים כהן".
נוסף על כך זכה הסרט במספר רב של פרסים, בהם: פרס האקדמיה הבריטית, שני פרסי גלובוס הזהב, וארבעה פרסי אוסקר הכוללים את: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט נפתח במערב טקסס ביוני 1980, כאשר השריף אד טום בל (טומי לי ג'ונס) מביע את עמדתו על השינויים שחלו בעולם ועל שותפיו למקצוע - השוטרים והשריפים האחרים ברחבי ההיסטוריה.
לאחר מכן נראה לראשונה אנטון שיגוֹר (חאווייר ברדם), רוצח סדרתי פסיכופת, שנעצר על ידי שוטר תמים ונלקח לתחנת המשטרה.
בעוד השוטר הצעיר מדווח על העציר, ומתאר מכל גז שנמצא ברשותו (שבדיעבד הסתבר שהוא כלי נשק ייחודי) שיגור האזוק מצליח להרוג בחניקה את השוטר ולברוח בניידת משטרה.
במרחק רב משם, לואלן מוס (ג'וש ברולין) צייד, שעוסק למחייתו בציד חיות בר, יורה באנטילוקפרה אמריקנית בריו גראנדה, בעת שהוא הולך במסלול טיפות הדם שמותירה אחריה החיה שנפגעה, הוא מגלה באופן מקרי זירת פשע שבה נערכה עסקת סמים כושלת, מספר רב של גופות, וניצול אחד גוסס, המבקש ממנו מים לשתייה.
מוס מגלה במקום חבילות סם, וכן מזוודה שבה מיליוני דולרים שאותה הוא לוקח לעצמו.
מאוחר יותר באותו הלילה, המצפון של מוס מעיק עליו, והוא חוזר בטנדר שלו עם מי שתייה, לזירת הפשע.
כשהוא מגיע לשם הוא מתגלה על ידי כנופיה מקסיקנית שהייתה קשורה לעסקת הסמים, ואנשיה פוגעים בטנדר, ויורים לעברו.
מוס בורח רגלית כל עוד נפשו בו, ואנשי הכנופיה דולקים אחריו.
מוס מגיע לביתו, וממהר לשלוח את אשתו קרלה ג'ין (קלי מקדונלד) לביתה של אמהּ, על מנת להגן עליה.
הוא עצמו בורח עם הכסף ומתאכסן במוטל.
שיגור מתגלה כמתנקש שנשכר להחזרת הכסף האבוד, מיד לאחר ששיגור קיבל מהאנשים ששכרו אותו מכשיר איתור אלחוטי למעקב אחרי משדר קטן שהוטמן בין חבילות הכסף, הוא יורה בהם בו במקום למוות.
שיגור מזהה את כתובתו של מוס באמצעות מספרי הזיהוי של הטנדר של מוס שנשאר בשטח, ובמהרה הוא מתחיל לרדוף אחריו.
במהלך המצוד שמנהל שיגור הוא מתגלה כפסיכופת שאינו מהסס לרצוח באופן קר אנשים שחלקם תמימים ובלתי מעורבים.
שיגור מגיע למקום מגוריו של מוס, ומוצא אותו ריק.
באמצעות חשבונות הטלפון שהוא מוצא הוא מתחקה על מספר הטלפון של אמה של קרלה ג'יין ומקום מגוריה.
בשלב זה מגלה השריף בל את הטנדר של מוס באזור זירת הפשע.
בל, שאינו מודע למעורבותו של מוס ומודאג מעובדת היעלמו, מתחקה אף הוא אחר תנועותיו של מוס, ומנסה במקביל לעצור את מסע הרציחות של שיגור.
שיגור עוקב אחרי מוס בעזרת מכשיר האיתור האלחוטי שבידיו, ומזהה במדויק את מיקום המזוודה במוטל שבו שוהה מוס, אך לא את החדר בו הוא שוהה.
מוס מצליח לחמוק בעור שיניו משיגור ועובר למלון אחר, שגם אליו מגיע שיגור במרדף אחריו.
מוס, המופתע מהמעקב ההדוק, מחפש ומוצא את משדר האיתור מוסתר בתוך חבילות הכסף.
מוס מוציא את המשדר מהמזוודה, אך שיגור שנמצא כבר במקום, עומד לירות בו מבעד לדלת חדרו.
בהמשך למרדף יריות עקוב מדם שמתפתח בין השניים, מצליח מוס הפצוע להגיע למעבר הגבול למקסיקו.
לאחר שמוס מצליח לזרוק את מזוודת הכסף אל תוך הסבך שמעבר לגדר, על מנת להסתיר אותה, וכדי לשוב ולאסוף אותה במועד מאוחר יותר, מתמוטט מוס הפצוע ברחוב, ומוצא את עצמו בבית חולים מקסיקני.
אנטון שיגור, שנפצע אף הוא מירי רובה הציד של מוס, מצליח להוציא את הקליעים ולתפור את פצעיו בעזרת ציוד שגנב בבית מרקחת.
קרסון וולס (וודי הארלסון), צייד פושעים שמכיר היטב את שיגור, ונשכר כדי למצוא אותו ואת הכסף, מצליח לעלות על עקבותיו של מוס, ומגיע לבקר אותו בבית החולים.
וולס מציע למוס עסקה שיכולה להציל את חייו, אם מוס יגלה לו היכן החביא את הכסף.
וולס נותן למוס לחשוב על הנושא וחוזר למלונו.
הוא מגלה במדרגות העולות לחדרו את שיגור בעקבותיו.
שיגור מלווה אותו לחדרו, ושם הוא מושיב את וולס בכורסא, ומתיישב מולו עם רובה טעון.
וולס המפוחד והמזיע מודע למצבו ומבין שגורלו נחרץ.
בזמן השיחה שמתפתחת בין השניים, מצלצל לפתע הטלפון.
שיגור יורה למוות בוולס, ומרים את שפופרת הטלפון; הוא מגלה שמוס הוא המטלפן, במטרה לסגור עסקה עם וולס.
שיגור מזדהה, ומציע אף הוא עסקה למוס, אך מעט שונה, לפיה שיגור יחסל את מוס בכל מקרה, אך אם מוס ימסור לו את הכסף - חייה של אשתו יינצלו.
מוס דוחה את ההצעה ואף מאיים על שיגור.
כשרק חלוק בית החולים לגופו, יוצא מוס מיד מבית החולים למעבר הגבול בחזרה לארצות הברית.
פקיד ההגירה מזהה את מוס כאזרח אמריקאי על סמך שאלות העוסקות בפרטי היחידה הצבאית בה שירת מוס כחייל בווייטנאם ומאפשר את כניסתו.
מוס אוסף את מזוודת הכסף מהסבך, ומטלפן מטלפון ציבורי לאשתו.
הוא מבקש ממנה להגיע עם אמה לעיר אל-פסו, שם הוא יפגוש אותן, ימסור להן את הכסף ויביא אותה למדינה אחרת, הרחק משיגור.
קארלה ג'ין, אשתו של מוס, ממהרת לספר לשריף בל (שמבטיח לה שהוא רק רוצה לעזור לבעלה) על תוכניתו של מוס, ובל ממהר להגיע לאל-פסו כדי להציל את חייו של מוס.
אך באופן טרגי, ברגע שבל מגיע לאל-פסו, הוא מוצא את מוס מת לאחר שנורה במוטל שבו שהה בידי כנופיה מקסיקנית.
באותו הערב חוזר בל לזירת הפשע בה נרצח מוס ומגלה ששיגור ביקר שם, ואף הצליח להשיג את כספו, שהיה מוחבא.
מספר ימים לאחר מכן, מבקר שריף בל את דודו אליס, שהיה אף הוא שריף אך נורה, וכעת מרותק לכיסא גלגלים.
אליס אומר לבל שהעולם מורכב מגורלות שאין שליטה עליהם, והוא איננו אשם במותו של מוס.
קארלה ג'ין חוזרת לביתה, אחרי שקברה את בעלה ואת אמה, ומגלה את שיגור ממתין לה בחדרה.
שיגור אומר שהוא עומד בהבטחה שלו לבעלה, להרוג אותה, וכעת בכוונתו לממש אותה.
לאחר חילופי דברים בהם מנסה קארלה ג'ין להניאו מכוונותיו, מחליט שיגור להטיל מטבע שיקבע את גורלה.
קארלה ג'ין מסרבת להיות כלי במשחקו החולני של שיגור, ואינה בוחרת צד, בטענה שזכות הבחירה נתונה לו, ולא למטבע.
שיגור יוצא מביתה של קארלה ג'ין, ולא ידוע אם הותירה בחיים או לא, אם כי רמז לתשובה נמצא בכך שבצאתו מהבית מקפיד שיגור לבדוק את סוליות מגפיו.
שיגור נוסע משם במכוניתו, באיטיות ובזהירות מופגנת, ובזמן שהוא עובר באור ירוק בצומת, מתנגשת בעוצמה רבה מכונית בצדה הימני של מכוניתו.
שיגור נפצע קשה בתאונה, אך הוא מצליח לשרוד, ומסתלק רגלית בצליעה מאזור התאונה.
בסצנת הסיום יושב השריף בל בביתו, אחרי שפרש מתפקידו.
הוא מספר לאשתו (טס הרפר) שחלם באותו לילה שני חלומות מוזרים על אביו המת.
בחלום הראשון הוא חולם שאיבד כסף שאביו נתן לו.
בחלום השני, בל ואביו רוכבים על סוסים בנקיק הרים קפוא.
אביו שנושא אש בקרן, עוקף את בל וממהר קדימה.
בל אומר שאביו מיהר קדימה כדי להכין את האש, וכשבל יגיע למקום הלא ידוע ההוא, אביו ימתין לו.
הסרט נגמר כשבל אומר "ואז התעוררתי", בדיוק באותן מילים בהן מסתיים הספר.
המפיק סקוט רודין, שקיבל את זכויות היוצרים לרומן המדובר מאת קורמאק מקארתי, הציע לעבדו לסרט בבימוים של האחים כהן, שבאותה עת ניסו לעבד את הרומן "לים הלבן" ("To The White Sea") מאת ג'יימס דיקי.
באוגוסט 2005 הסכימו האחים כהן לעבד לתסריט ולביים את הרומן "ארץ קשוחה", תוך כדי שימור תחושת המקום (מערב טקסס) והז'אנר (מתח) הקיימים בספר.
ג'ואל כהן טען כי "העבודה הייתה מוכרת ונוחה, נקשרנו בטבעיות לז'אנר המדובר, אהבנו את העובדה שה"החבר'ה הרעים" לעולם לא פוגשים את "החבר'ה הטובים".
מק'קארתי לא עקב אחר הנוסחה הטבעית של ז'אנר המתח".
האחים כהן מוסיפים ואומרים שהרומן למעשה הוא בעל "איכות חסרת רחמים".
איתן כהן מפרט: "זהו ספר איכותי, אשר קיימים בו ציורי נוף ודמויות מדהימים, אבל נוסף על כך, הוא על מציאת יופי – בלי להיות סנטימנטלי".
זהו הרומן השני מאת קורמאק מקארתי המעובד לסרט, הראשון הוא "כל הסוסים היפים" ("All the Pretty Horses"), שיצא לאקרנים בשנת 2000.
האחים כהן שימרו את התסריט נאמן לרומן, וחתכו רק קטעים הכרחיים.
איתן כהן תיאר את תהליך כתיבת התסריט כפשוטה ומתוחכמת כאחד, באומרו: "אחד מאתנו הקליד למחשב בזמן שהשני החזיק את הספר פתוח לרווחה".
נערה בגיל העשרה, שסיפור בריחתה הופיע בחלק מאוחר יותר של הספר, ובנוסף רקע דמותו של השריף (אד טום בל) הוסרו שניהם.
שינויים נוספים מהמקור נוגעים לקארלה ג'ין מוס, שבספר הגיבה בהרחבה למפגשה עם הרוצח אנטון שיגור.
קלי מקדונלד הסבירה למגזין קנמאג: "הסוף של הספר שונה.
היא מגיבה באופן נרחב יותר הזהה לאופן בו הדמות בסרט מגיבה.
בשלב מאוחר יותר בשיחתם היא למעשה מתמוטטת.
בשונה מן הספר, בסרט דמותה עברה כל כך הרבה, כך שכבר אין לה מה להפסיד, והיא מקבלת את סופה בהשלמה שקטה".
התסריט זכה לתשבחות רבות בעקבות תחכומו הרב, העושה שימוש פחות ומועט ביותר בדיאלוגים, בשילוב עם פסקול זעום, מגוון רחב של זוויות צילום ועריכה מתוחכמת – כל אלה יוצרים סרט בעל אספקט אותנטי ודרמטי.
השחקנים טומי לי ג'ונס (השריף אד טום בל) וחאווייר ברדם (אנטון שיגור) לוהקו בפברואר 2006, והיו למעשה הראשונים שצורפו לצוות השחקנים.
האחים כהן הרגישו שג'ונס מתאים לתפקיד מאחר שרצו להימנע מסנטימנטליות, ולא רצו שהצופים יבחינו בדמות רגשנית.
האחים שיבחו את ג'ונס באומרם: "הוא במקור מסן סבא שבטקסס, לא רחוק מהמקום בו הסרט מתרחש.
הוא 'הדבר האמיתי' בנוגע למוצאו".
ג'ואל כהן הרחיב באחד הראיונות:
ישנם מספר מאוד מועט של אנשים המסוגלים להתאים לסוג כזה של תפקיד[...] שריף בל הוא הנשמה של הסרט, ונוסף על כך, במישור הבסיסי, מוצאו הוא חלק נכבד מהדמות, רצינו מישהו שיבין זאת.
[...] זהו תפקיד שמחייב שנינות ועדינות, בצורה שרק שחקן יוצא מן הכלל יוכל לשחק זאת.
שוב, הרשימה של השחקנים המסוגלים לשחק את שריף בל מאוד מצומצמת, כך שאם משלבים בין שני הקריטריונים שהוזכרו יחדיו – מקבלים את טומי לי ג'ונס.
לאור העובדה שהסרט בטקסס, מוצאו של ג'ונס מהווה חלק מהעניין.
ג'וש ברולין הצטרף לצוות השחקנים לאחר חודש אפריל, לפני התחלת ההפקה.
רוברט רודריגז וקוונטין טרנטינו צילמו את האודישן הראשון של ברולין במשך הפסקת הצהריים בזמן צילומי הסרט "חסין מוות".
במקור, ברולין נפסל לשחק את לואלן מוס.
לפי דבריו של ברולין, האחים כהן הגיבו לקלטת האודישן בשלילה.
ברולין אמר שרק לאחר לחצים שהופעלו מצד סוכניו הוא הוזמן למבחנים נוספים: "זאת הייתה ישיבת הליהוק האחרונה שלהם, הם (האחים כהן) התמקדו במספר שחקנים.
הם קראו לי לילה לפני ואמרו - לא נזק, לא מאוס".
ברולין שבר את עצם הבריח בתאונת אופנוע מספר ימים לפני שהצילומים החלו.
למרות זאת הצילומים החלו ללא דחיות, זאת לאחר שברולין והרופא שלו הסתירו את היקף הפציעה שלו על מנת שהאחים כהן יתנו לו להמשיך בתפקידו כמתוכנן.
פרויקט הסרט היה למעשה הפקה משותפת בין חברות ההפקה מירמקס ו-Paramount's classics-based division, בשותפות בחלקים שווים.
מועד תחילת הצילומים תוכנן למאי 2006 בניו מקסיקו וטקסס, בתקציב של כ-25 מיליון דולר.
הצילומים תוכננו להתבצע בלאס וגאס ובסנטה פה שבניו מקסיקו, ובטקסס.
חלק ניכר מהצילומים נערך בניו מקסיקו ובלאס וגאס.
ההערכות היו שבין 12$-17$ מיליון דולר הוצאו בזמן הצילומים בניו מקסיקו.
הצלם רוג'ר דיקינס, ששיתף פעולה עם האחים כהן בפעם התשיעית, דיבר על הגישה שלו בנוגע לסרט: "האתגר הגדול ב"ארץ קשוחה" היה לעשות את הסרט מאוד ריאליסטי, על מנת להתאימו לסיפור.
אלה ימים מוקדמים, אבל אני מתאר שאעשה זאת מאוד מתוח, חשוך ושקט.
אחד הדברים המשפיעים ביותר על האחים כהן היו עבודותיו של הבמאי סם פקינפה.
בריאיון למגזין הגארדיאן (The Guardian) האחים כהן אמרו "איש קשוח בדרום-מערב יורה לכל עבר – זה ללא ספק עבודה של סם פקינפה.
אנו מודעים היטב לאותם קווי הדמיון, בהחלט".
בריאיון לסידני מורנינג הראלד (The Sydney Morning Herald), האחים כהן דנו בכוריאוגרפיה הקולנועית ובבימוי הסצנות האלימות שבסרט:
"זה כל כך כיף לעשות את הדברים הללו", אמרו האחים, לאחר אזכור לחיבתם הידועה ל'הקזות-דם'.
"אפילו חוויאר (אנטון שיגור) הגיע בסוף הסרט, שפשף את ידיו זו בזו ואמר "אוקיי, את מי אני הורג היום?" הוסיף ג'ואל".
"זה כיף לחשוב", אומר איתן.
"זה כיף לפתח את הכוריאוגרפיה של זה, איך לצלם את זה, איך למשוך צופים לזה".
ג'וש ברולין (לואלן מוס) דן בסגנון הבימוי של האחים כהן, ואמר: "אומרים רק את מה שבאמת צריך להגיד.
הם לא יושבים שמה כמו במאים ומתמרנים אותך, עוברים עמוד אחר עמוד על מנת להביא אותך למקום מסוים.
אפשרי שהם יגידו מילה אחת או שתי מילים.
אני פשוט אצפה באיתן מזמזם ופוסע לו, אולי זה מה שגם אני צריך לעשות".
בניגוד למרבית סרטי המתח המסורתיים, האחים כהן צמצמו ככל האפשר את המוזיקה ואת אפקטי הקול בסרט.
המוזיקה המועטה בסרט הולחנה על ידי קרטר בורוול שהלחין את מרבית הסרטים של האחים כהן.
כלי הנגינה בסרט אינם קונבנציונליים ומנפקים צלילים מעטים, כגון: כדורי מצלול ופעמונים בודהיסטים.
הסרט כולל בתוכו רק 16 דקות של מוזיקה, כולל מוזיקת הכתוביות בסופו, אף על פי שבצורה חריגה מאוד – הסרט נגמר ונחתך מיידית לקרדיטים, ללא שום מוזיקה הנשמעת ברקע במשך מספר שניות.
עריכת הסאונד והאפקטים סופקו על ידי סקיפ לוונסקי, שגם הוא שיתף פעולה עם האחים כהן לא פעם.
לוונסקי ערך את הסאונדים של הרובים בסרט, ורעשים נלווים נוספים (רעשי מנוע, רוח וכדומה).
הסאונד של מתקן לחץ האוויר בו משתמש שיגור במהלך הסרט, הוא למעשה סאונד של אקדח סיכות פנאומטי.
השריף אד טום בל (טומי לי ג'ונס): שריף העיר, פילוסוף, אדם הממעיט במילים, ועומד לצאת לפנסיה.
לואלן מוס (ג'וש ברולין): רתך, יוצא צבא שנלחם במלחמת וייטנאם.
מצא וברח עם 2 מיליון דולר מעסקת סמים כושלת.
אנטון שיגור (חאווייר ברדם): האנטגוניסט הראשי של הסרט.
רוצח שכיר, פסיכופת אנטי חברתי, שנשכר על מנת להשיב את 2 מיליון הדולר לבעליהם.
הדמות מוגדרת כ"רוע בלתי ניתן לעצירה", אבטיפוס אופייני בעבודותיהם של האחים כהן, למרות שהם רצו להימנע מדמות חד-ממדית, שתעלה קונוטציה ל"המחסל".
האחים חיפשו ללהק מישהו אשר "היה יכול להגיע ממאדים", על מנת להימנע מכל סוג של הזדהות או אמפתיה.
קארלה ג'ין מוס (קלי מקדונלד): אשתו של לואלן מוס.
למרות דאגותיה החמורות בנוגע לשלומו של בעלה, ותוכניותיו לשמור על הכסף, היא עדיין תומכת בו.
מקדונלד אמרה שמה שמשך אותה לדמותה היה שהיא "לא הייתה ברורה.
היא לא הייתה דמות אופיינית-טיפוסית.
בהתחלה אתה חושב שהיא דבר אחד, ובסוף הסרט אתה מבין שהיא איננה נאיבית כפי שדמותה צוירה במהלך הסרט".
קרסון ולס (וודי הרלסון): צייד פושעים חצוף וקולונל משוחרר, נשכר על מנת לעצור את שיגור ולמצוא את כסף הסמים.
לורטה בל (טס הרפר): אשתו של השריף בל, משרה ביטחון על מצבי רוחו הקודרים של בעלה.
אליס (בארי קורבין): שריף בפרישה שנורה בעת מילוי תפקידו, וכעת מרותק לכיסא גלגלים.
הוא אדם ישר המקשיב ועוזר לאחיינו, השריף בפועל, בל.
אגנס (בת' גרנת): אמה של קארלה ג'ין מוס, ומכאן – חמותו של לואלן.
היא מספקת רובד קומי לסרט, למרות שהיא גוססת מסרטן.
האיש ששכר את קרסון ולס (סטיבן רות): דמות מסתורית, אשר כפי הנראה הייתה מעורבת במימון עסקת הסמים ובחיפוש אחר הכסף.
הוא שוכר את ולס, את שיגור ואת המקסיקנים.
תומאס ת'ייר (ג'ין ג'ונס): תושב כפרי מבוגר העובד בתחנת דלק כפקיד, שניצל מרצח על ידי שיגור בזכות מזלו, הודות לבחירתו בנוגע לצד המטבע אותו הטיל שיגור.
ונדל (גרט דילגונט): סגנו חסר הניסיון של השריף בל, ונדל מסייע בחקירה ומספק סוג של פורקן קומי.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-19 במאי 2007. הסרט הופץ מסחרית, חלקית בלבד, בכ-28 בתי קולנוע בארצות הברית 9 בנובמבר 2007 והכניס 1,226,333$ כבר בשבוע הראשון לפתיחה.
הסרט הופץ בצורה מלאה, ל-860 בתי קולנוע בארצות הברית ב-21 בנובמבר 2007, והכניס 7,776,773$ כבר בשבוע הראשון.
לאחר מכן הסרט הופץ ל-2,036 בתי קולנוע בעולם.
הפצת הסרט בגרסת DVD לצפייה ביתית החלה ב-11 במרץ 2008, בפורמט בלו-ריי (Blu-ray) בארצות הברית.
גרסת ה-DVD הכילה כשלוש תוספות של "אחורי הקלעים".
ב-19 במרץ 2008, הנתונים לפי Rotten Tomatoes היו כי 94% מתוך 189 ביקורות היו חיוביות.
לפי הנתונים שתפרסמו ב-Metacritic, כ-91% מתוך 37 ביקורות שנבדקו היו חיוביות.
רוג'ר איברט, מבקר נחשב בשיקגו סן טיימס וחתן פרס פוליצר, נתן לסרט ארבעה כוכבים (מתוך ארבעה) ואמר שהסרט היה: "שליט בנוגע לזמן, מקום, דמויות, מוסר, בחירות, אי-ודאות-מוסרית, טבע אנושי ואמונה".
שני קולות "מיעוט" מתנגדים היו ג'ונתן רוזנבם (Chicago Reader) וסטיבן הנטר, חתן פרס פוליצר (The Washington Post).
רוזנבם, התפעם מהעיבוד האסתטי של הסרט, אך הטיל ספק בהבט המוסרי שלו.
לטענתו, האחים כהן בזבזו אנרגיה רבה מדי על תיאורי הזוועה, בזמן שמנגד מעודדים אותנו "לטמון בצביעות את ידנו בעצבות של הכל".
הנטר גם כן הכיר בעיבוד הנהדר של האחים, אבל אמר על הסרט - "פשוט לא כל כך", "אף אחד לא הולך לסרטים בשביל האירוניה.
דייוויד סטרטון (David Stratton) ומרגרט פומרנץ (Margaret Pomeranz), מבקרים נחשבים, נתנו לסרט ציון מלא של חמישה כוכבים.
סטרטון הדגיש: "הסרט הנהדר הזה הוא למעשה העבודה הטובה ביותר של האחים כהן מאז פארגו [...] זהו מותחן אכזרי המלווה בהומור שחור".
והוסיף:" היצ'קוק לא היה מצליח לעשות זאת טוב יותר".
פומרנץ אמרה: "הסרט יצר תהודה בתוכי.
יש בו כל כך הרבה מחשבה בנוגע למקום ולשפה".
ריצ'רד קורליס, מבקר מטעם המגזין טיים טען שהסרט הוא אחד מעשרת הסרטים המובחרים של 2007, אשר מדורג לפי דעתו האישית במקום הראשון.
קורליס שיבח את משחקו של חוויאר ברדם וטען שהיה "מהפנט" ו"מדהים".