tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא בודקת למה אנשים מתנגדים לשינוי, תומכים בסכסוכים, ונתקעים בחיים של עוני.
ומנסה לתת לשאלות תשובה מתוך עולם הפסיכולוגיה החברתית.
בעבודת הדוקטורט חקרה יפה את התפקיד וההשפעה של עוני בין היחסים של חילונים וחרדים והתפקיד של נשים כמפרנסות עיקריות בחברה החרדית.
בבתר-דוקטורט שלה באוניברסיטת פרינסטון פיתחה תאוריה של שינוי נורמה באמצעות מחקר שדה אקספרימנטלי, ומיפתה את הקהילה החרדית בארצות הברית באמצעות מנגנוני הצדקה שלה.
עם חזרתה לארץ פיתחה את מיפוי הסטיגמה בחברה החרדית כדרך לעיצוב נורמות חברתית ההולמת את אידאולוגיית החברה.
כמו כן את תפקידם של מטא-תפיסות ורגשות כגון קורבנות בסכסוך שבין חילונים לחרדים.
מחרדים לדרכם לחרדים בדרכם: סיפורו של נוער חרדי נושר, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2024 (עם ניצן פיישבין ואהוד פרבר).
יהודית חרדית ודמוקרטית: מדינת ישראל והדמוקרטיה בעיניים חרדיות, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2022 (עם ידידיה שטרן, גלעד מלאך ואסף מלחי).
המזרח התיכון שינוים ומגמות, 2017, (עם דבורה סורסקי).
נחומי יפה, ואחרים, בתוך המחנה.
מכון נתוני אמת, ירושלים, 2024.
נחומי יפה, ההיסטוריה של המזרח התיכון, 2010.
אם לשלושה ילדים וסבתא לנכדה.
נַחַל הוא מוביל מים טבעי, שגבולותיו הם קרקעית הנחל ושתי גדותיו.
נחל גדול מפלג וקטן מנהר.
לעיתים משתמשים בקהילה המדעית בביטוי נחל לציון כל מוביל מים טבעי, בלא התחשבות בגודלו.
מחקר הנחלים ונתיבי המים קרוי הידרולוגיה והוא נושא חשוב בגאומורפולוגיה.
את הנחלים מקובל לחלק לשלושה סוגים עיקריים:
נחל איתן – הוא נחל הזורם כל השנה, מוזן בדרך כלל על ידי מי מעיינות.
דוגמה לנחלים כאלה הם הירדן ומקורותיו.
נחל אכזב – הוא נחל הזורם רק זמן קצר אחרי הגשם, ומפסיק כעבור מספר ימים או אף שעות.
מרבית הנחלים בישראל הם נחלי אכזב.
בעברית מקראית ובלשון חז"ל משמש המונח נחל גם כביטוי לעמק, ולאו דווקא למקום בו זורמים מים, כמו המילה המקבילה אליו בערבית, ואדי.
אפיק – שקע הנושא את מי הנחל ושנוצר על ידי בליה מתמדת.
פשט – שטחים משני צדי הנחל הנתונים להצפה עונתית.
מעיין – הנקודה בה הנחל פורץ מנתיב תת-קרקעי בין שכבות או מתוך מערה.
הנחל יכול לזרום, בייחוד במערות, חלק מהדרך מעל לפני האדמה וחלק מתחתיה.
מפל מים – נקודה בה יש ירידה פתאומית באפיק הנחל, הנוצרת כאשר המים זורמים על שכבות עמידות לבליה שמיד אחריהם יש שכבה עמידה פחות.
בריכה – חלק הנחל בו המים עמוקים וזורמים לאטם.
יובל – נחל שאינו מגיע לים אלא מצטרף לנהר אחר (נהר האם).
שפך – הנקודה בה הנחל מרוקן את מימיו ישירות או בצורת דלתה לתוך גוף מים עומד כדוגמת אגם או ים.
כל האזור המנוקז על ידי הנחל מכונה אגן ניקוז או אגן היקוות.
כל אגן ניקוז בנוי מאגני ניקוז קטנים יותר, לדוגמה אגן הניקוז של נחל מורכב מאגני הניקוז של יובליו.
קו הגבול התוחם את שטח אגן הניקוז נקרא קו פרשת המים – אשר מגדיר מעבר בין אגני ניקוז שונים.
קו פרשת המים הארצי בישראל מחלק בין אגני ההיקוות של הנחלים הזורמים לים התיכון לבין אגני הניקוז של נחלים הזורמים לים המלח.
דרוג – הנחלים מדורגים לפי מספר היובלים הנשפכים אליהם.
נחל מדרגה ראשונה, הוא נחל אליו לא נשפך שום יובל.
נחל מדרגה שנייה הוא נחל הנוצר משני נחלי דרגה ראשונה, וכן הלאה.
שיפוע – שיפועו של הנחל הוא גורם משמעותי בקביעת אופיו, והוא נקבע על פי הפרש הגבהים בין ראש הנחל לבסיס הסחיפה שלו.
בסיס הסחיפה של הנחל הוא הנקודה בה נשפך הנחל למקווה – ים או אגם.
נפתול – נפתולים הם שינויים בכיוון הזרימה של הנחל שנוצרו בשל סחיפה והשקעת חומרים על הגדות.
צורתם הכללית דומה לגל סינוס.
במשך הזמן הפיתולים נודדים במורד הנחל.
עקמימות או פיתול הנחל נמדדת על ידי היחס בין אורכו הממשי של הנחל לבין המרחק בין ראש הנחל ושפכו.
אם חומר קשה כלשהו מאט או עוצר את תנועת הפיתול במורד הזרם הנחל יכול לשחוק דרך הצוואר שבין שתי הרגלים של הפיתול וזמנית הוא יהפוך ישר יותר כשהוא מותיר מאחריו גוף מים בצורת קשת המכונה אגם נפתול.
נחלי ישראל מתחלקים לשתי קטגוריות גאוגרפיות עיקריות.
רובם המוחלט של הנחלים זורם בכיוון מזרח-מערב / מערב-מזרח ואילו מספר מצומצם של נחלים זורם בכיוון צפון-דרום ולהפך.
הגורם המרכזי לכך שהרוב המוחלט של הנחלים זורם בכיוון מזרח-מערב הוא העתקי המשנה הרבים של השבר הסורי אפריקאי המרכזי.
במרכז ההעתק המרכזי זורם הנחל המרכזי ביותר (הירדן) שכיוון זרימתו הוא צפון דרום, הכיוון ההפוך לכיוון תנועת הלוחות, מכיוון שנוצר בקע רחב מאוד (הבקע הסורי-אפריקני) שבמרכזו נמצא ערוץ נחל המרכז את אגן הניקוז של שטח הבקע.
משום כך נוצרו מספר רב של העתקי משנה שכיוונם הפוך לכיוון ההעתק המרכזי, ובתהליך דומה נוצרו נחלים רבים בכיוון הנגדי להעתק, מזרח-מערב.
בצפון הארץ (לרבות רמת הגולן ועמק החולה) ולאורך מישור החוף והשרון נמצאים רוב נחלי האיתן של ישראל.
הנחלים הגדולים בישראל הם נהר הירדן ונחל הירקון.
נַחַל אוֹג הוא נחל בצפון מדבר יהודה, והצפוני בנחלי מערב ים המלח.
מוצאו בהר הצופים והוא נשפך לים המלח בסמיכות לקיבוץ קליה.
נחל אוג הוא נחל שטפוני בצפון מדבר יהודה.
מוצאו של הנחל בצפון מערב הר הצופים, בסמוך למחלף שער מזרח ולקו פרשת המים, בעמק שבין הגבעה הצרפתית למחנה הפליטים שועפאט.
תוואי הנחל חוצץ בהמשכו בין הר הצופים לבין ענאתא.
מוצאו של הנחל הוא בגובה של 750 מטר מעל פני הים, והוא יורד בתלילות אל ים המלח, בגובה של -401 מטר מתחת לפני הים.
תלילותו של הנחל מביאה לכך שבעונת החורף השיטפונות בנחל חזקים במיוחד, והוא סחף עמו בעבר שוליים מכביש 90. הנחל סוחף עמו בוץ רב ולעיתים בזמן שיטפון ניתן לראות שובל בוץ באורך של מאות מטרים בתוך ים המלח.
בקצה הנחל הוקם מאגר מים שאוצר את מי השיטפונות המשמש את אלמוג.
בכביש להורקניה ישנו גשר מעל נחל אוג.
"רודפי שיטפונות", שבאים לחזות בשיטפונות מי הגשמים מהרי ירושלים, נוהגים לצפות בשיטפון מעל גשר זה.
החלק המתויר של הנחל הוא קטע קניוני קצר ומאתגר הכולל בתוכו סולמות מתכת, יתדות מחוברות כמדרגות, וחבלים לעזר בירידה.
כשלאחריו נפתח הקניון מרוחב של כמטר לרוחב 40 מטר ואף יותר.
לאורך השנים התיישבו סמוך לנחל נזירים אשר הקימו בו מבנים, חפרו בורות מים ואכלסו מערות.
בתקופה הביזנטית, הקימו הנזירים אותימיוס ותיאוקטיסטוס, דמויות מפתח בתנועת הנזירות במדבר יהודה, מנזר מסוג קוינוביון בנחל אוג.
אותימיוס המשיך באורח חייו כמתבודד ותיאוקטיסטוס הפך לאב המנזר שאף נקרא על שמו.
הנחל עובר בסמוך גם לנבי מוסא.
הנחל נקרא בערבית ואדי מֻכַלִכּ בחלקו העליון, וואדי אל עָסְלה ווואדי דָבָּר בחלקו התחתון - אולי קשור לדִבְרָה המוזכרת בתנ"ך בגבול נחלת שבט יהודה (יהושע ט"ו פסוק ז').
שמו העברי של הנחל נגזר משמו של הצמח "אוג קוצני", שיח קוצני הגדל באזור הנחל ובמדבר יהודה כולו.
נחירה היא הפקת רעש בזמן שינה בעקבות היצרות דרכי האוויר בלוע ובגרון.
הרעש נוצר באחורי הפה, במקום שהלשון, הענבל, החלק העליון של הגרון והחך נפגשים.
תופעה זו קיימת בדרגות חומרה שונות: החל מנחירה קלה, האופיינית למצבי עייפות רגילים, ועד לנחירות בעוצמה של 50-60 דציבלים, בדומה לרעש הנשמע מאוטובוס נוסע, כאשר עומדים במרחק 3 מטרים ממנו.
מבני אברי הפה - נחירה יכולה להיגרם מענבל ארוך, חיך רפוי, חסימה באף, שקדים מוגדלים, לשון גדולה או צוואר קצר ושמן.
אם מבנה החלקים הללו גורם להם להתחכך זה בזה הרעש מהתנודות יוצר את הנחירות.
עישון אקטיבי ופסיבי – קיימות שלוש תאוריות להסברת הקשר בין עישון לנחירה:
עישון אקטיבי או פסיבי מגרה, גורם לדלקת ומצר את דרכי האוויר העליונות.
ירידה בכמות הניקוטין בזמן השינה יכולה לגרום לשינויים פיזיולוגיים שגורמים לנחירה.
מאחר שניקוטין הוא רעל לתאי העצב, העישון עלול לגרום לפגיעה רעלית בעצבים של שרירי דרכי האוויר העליונות.
השמנה – אחת הסיבות לקשר הדוק בין השמנה לעלייה בנחירות היא משום שכאשר חלה עליה במשקל, המעבר באף הופך צר יותר.
כיוון שעוצמת הרעש עולה ככל שמהירות האוויר עולה, הדבר גורם לעליה בעוצמת הנחירות.
גורמים נוספים: גודש באף/אף סתום, אלרגיות, הצטננות, אלכוהול, תרופות הרגעה המרגיעות את מעברי האוויר.
הנחירה עצמה אינה מסוכנת, אולם לעיתים, נחירות כבדות מאוד הן סימן לבעיות רציניות יותר, כמו דום נשימה בשינה – דבר העלול לסכן את חיי הנוחר.
במצב של דום נשימה, אנשים למעשה מפסיקים לנשום למשך מספר שניות.
הפרעה זו יכולה לתרום ללחץ דם גבוה ואפילו לגרום לשבץ.
אדם ממוצע אינו מסוגל להבחין בין נחירות 'כבדות' לבין נחירות 'רגילות' – מסיבה זו מומלץ לכל אדם הנוחר באופן קבוע לפנות למומחה שינה כדי שיאבחן זאת ויקבע האם הבעיה היא דום נשימה, או שהוא סובל מנחירות 'רגילות'.
עבור רוב האנשים הנחירות אינן מהוות סיכון בריאותי גדול, למרות שעל פי מחקרים, הנחירות פוגעות באיכות השינה, מה שעלול לגרום ליתר לחץ דם, לירידה באחוז החמצן בדם ולירידה בקצב הלב.
נזקים נוספים שעלולים להיגרם מכך הם עצבנות, דיכאון, עייפות וחוסר ריכוז.
רוב הרופאים ממליצים להתחיל תחילה בשינויים בסגנון החיים.
שינויים אלו כוללים ירידה במשקל, התעמלות רבה יותר, הגבלת כמות האלכוהול ותרופות הרגעה שונות לפני השינה והפסקת העישון.
דרכי המניעה בנחירות תלויים לעיתים קרובות בגורם עצמו.
לעיתים די בשינוי תנוחת השינה כדי למנוע את הנחירות.
כך למשל מומלץ להימנע משינה על הגב ולהעדיף שינה על הצד.
שריקה ליד הנוחר גורמת להפסקה זמנית בנחירות.
מי שסובל מעודף משקל יחוש בדרך כלל שיפור ניכר אם ירזה.
במידה והנחירות אינן חולפות על ידי דרכי המניעה שלעיל, קיימות כמה שיטות טיפול אחרות, חלקן מספקות מענה ממוקד וחד-פעמי, ואחרות מהוות פתרון לטווח הארוך.
מי שסובל מנחירות עלול לסבול גם מדום נשימה, ולכן צריך להיבדק במעבדת-שינה ולעבור בדיקה אצל רופא אף אוזן גרון:
מדבקות: הצמדת מדבקות חד פעמיות הנמכרות בבתי מרקחת ללא מרשם רופא, לאורך האף, כך שמרחיבות את פתחי הנחיריים ועשויות להקל על מעבר האוויר אל דרכי הנשימה.
מסכת אוויר בלחץ חיובי (CPAP) : מומלצת בעיקר לסובלים מדום נשימה.
מסכת פלסטיק המזרימה אוויר לאף ולפה, מה שמונע מן החיך לצנוח ולחסום את מעבר האוויר.
התקן לקידום הלסת - מכשיר פלסטי שמורכב על השיניים.
ההתקן דוחף את הלסת התחתונה קדימה, ויחד איתו נדחף קדימה גם בסיס הלשון, ובכך גדל המרווח של הלוע ומתפנה מקום למעבר אוויר דרכו.
ניתוח פלסטי: UPPP (Uvulopalatophryngoplasty) לכריתת החך הרך, הענבל והחגורה הלימפטית על שם ולדייר מה שיוצר קשת המאפשרת זרימת אוויר טובה יותר.
על פי רוב אדם הסובל מדום נשימה לא מודע לכך.
אדם החושד כי הוא סובל מבעיה זו צריך להיבדק במעבדת-שינה, וחייב לעבור בדיקה אצל רופא אף אוזן גרון, כדי לאבחן את הסיבה לדום נשימה ואת החומרה.
לרוב הטיפול בדום נשימה בשינה הוא בעזרת מכשיר CPAP (סיפאפ).
ההסתגלות ל-CPAP לעיתים לא נוחה כיון שהוא מזרים אוויר קר על הפנים ומשפיע על תנוחת השינה.
ההתקן דוחף את הלסת התחתונה לכיוון קדימה, ויחד איתו נדחף קדימה גם בסיס הלשון, ובכך גדל המרווח של הלוע ומתפנה מקום למעבר אוויר דרכו.
אפשרות נוספת היא ניתוח ה-UPPP כאמור לעיל.
נחיר הוא התקן מכני-הידראולי, המשפיע על זרימת הזורם בצינור באמצעות הצרת מעברו.
לנחיר יכולים להיות שימושים שונים.
אחד המרכזיים שבהם הוא כמד ספיקה.
הנחיר עשוי לשמש גם התקן לוויסות ספיקת הזורם על ידי כך שהוא גורם למפל לחץ או מפל עומד בזרימה.
דוגמה לשימוש בנחיר כמד ספיקה: הנחיר מותקן בתוך צינור, וצדו הפונה אל כיוון זרימת הנוזל חסום על ידי דיסקה בעלת חור במרכזה.
הקטנת שטח החתך גורמת להפסדים בזרימה ולכן למפל לחץ על פני הנחיר.
כדי למדוד את ספיקת הנוזל, יש למדוד את הפרש הלחצים משני צדי הדיסקה על ידי מנומטר, ועל ידי הצבת נתונים אלה במשוואת העומדים נקבל את מהירות יציאת הנוזל מהנחיר.
הנקודה בה שטח החתך של הזורם הוא הקטן ביותר נקראת: ונה קונטרקטה.
בנקודה זו המהירות היא מרבית והפרש הלחצים משני צידי הנחיר מקסימלי.
חשוב לבצע את המדידה בנקודה זו שכן השגיאה תהיה הקטנה ביותר.
המשוואות לזורמים דחיסים ולא דחיסים
הנוסחאות הבאות מפותחות עבור מצב מתמיד, בצינור אופקי ובהזנחת אפקטים של חיכוך (משוואת ברנולי):
אולם, מאחר שבנחיר קיימים הפסדים משמעותיים (העומד לא נשמר בין צידי הנחיר) נגדיר את פרמטר הפריקה המייצג את ההפסדים
כמו כן, נגדיר יחס קטרים:
וכך ניתן למצוא את הספיקה כאשר ידועים הפרשי הלחצים.
מדויק יחסית עבור גזים ומים
הנחיר ניתן להחלפה וכך ניתן לשנות בקלות את הקוטר בהתאם לספיקה הנדרשת.
לא יעיל בספיקות שונות מספיקת התכנון.
לא מדויק עבור נוזלים צמיגים.
נחיר הוא אחת משתי התעלות באף, מהנקודה שבה הן מתפצלות לכיוון הפתח החיצוני.
בציפורים וביונקים מכילים הנחיריים עצמות מסתעפות או סחוסים מסתעפים הקרויים קונכיות, שתפקידם לחמם אוויר בשאיפה ולספוח לחות בנשיפה.
דגים אינם נושמים דרך האף, אבל יש להם שני חורים קטנים המשמשים להרחה, ויכולים להיקרא נחיריים.
אצל בני אדם, המחזור האפי הוא המחזור היומי הנורמלי של כלי הדם של הנחיריים, התופחים ומתכווצים במחזור שאורכו נע בין 30 דקות לכמה שעות, כך שרק נחיר אחד מתפקד בכל זמן.
נחיתת חירום או נחיתת אונס היא נחיתה לא מתוכננת של כלי טיס בעקבות אירוע חריג המחייב נחיתה בשדה התעופה הקרוב ביותר.
נחיתת חירום עלולה להתבצע בשל אירוע שאינו מאפשר הטסה נורמלית של כלי הטיס, כגון תקלה טכנית, או מקרה חירום רפואי.
ישנם מספר סוגים של נחיתות חירום, מתוכננות או לא מתוכננות:
נחיתת אונס – כלי הטיס נאלץ לנחות בשל תקלה טכנית, מקרה חירום רפואי או תנאי מזג אוויר.
במקרה זה, הנחיתה הכרחית בהקדם האפשרי, לא משנה היכן.
נחיתת אונס נחוצה, לעיתים, גם כשכלי הטיס מסוגל עדיין לטוס, במיוחד במקרים בהם נדרשת עזרה רפואית, התערבות משטרתית, או כאשר יש להנחית את כלי הטיס בהקדם, לפני שתקרוס אחת ממערכותיו החשובות ותגרום לנחיתת התרסקות ביבשה או בים.
נחיתה זהירה – נחיתה מתוכננת באתר עליו חסרים פרטי מידע חיוניים, בשל שינויים בלתי צפויים במהלך הטיסה, או בשל מצבים לא רגילים אחרים.
ככל שיזהה ויבחן צוות הטיסה מהר יותר את אתר הנחיתה, כך יקטנו הסיכונים למגבלות נוספות כגון הרעת תקינותו של כלי הטיס, התדרדרות מזג האוויר או גורמים אחרים.
נחיתת התרסקות – אין מסלול נחיתה זמין ונדרש להנחית את כלי הטיס תוך מזעור הסכנה לפציעה או מוות של הנוסעים.
נגרמת לרוב בשל כשל או נזק במערכות חיוניות כגון מנועים, מערכות הידראוליות, או הגלגלים.
נחיתת התרסקות במים – מתבצעת על פני המים.
לאחר מגע כלי הטיס עם שטח פני המים, הוא ישקע בדרך כלל, אם לא תוכנן לצוף.
במהלך נחיתת אונס, במקרה של כשל בכל המנועים, כלי טיס מסוג "כנף קבועה" (מטוס) ימשיך לדאות אך קצב המהירות האנכית השלילית שלו יהיה גבוה יותר.
כלי טיס מסוג "כנף סובבת" (מסוק) יבצע אוטורוטציה כלפי הקרקע.
טייסים מתאמנים לעיתים בסימולציה של נחיתת אונס, המדמה כשל במנוע, בה הם נדרשים להנחית את המטוס בשלום בדאיה במהירות האופטימלית.
אם מאותר אתר נחיתה במרחק דאיה או אוטורוטציה של כלי הטיס, תסתיים בדרך כלל נחיתת החירום ללא פציעות או נזק משמעותי לכלי; זאת כיוון שכלי טיס ממונעים אינם צורכים בדרך כלל כח מנוע רב, או כלשהו בזמן הנחיתה.
מטוסים קלים יכולים לנחות בשלום, במקרים רבים, בשדות, כבישים, על שפת נהרות (או על פני המים, אם הם מצוידים במצופים).
לעומת זאת, כלי טיס בינוניים או כבדים דורשים, בדרך כלל, מסלול נחיתה ארוך בשל משקלם הכבד ומהירות הנחיתה הגבוהה הנגרמת, בין היתר, מכך שלא ניתן לפרוס את המדפים והספוילרים המסייעים להאטת המטוס בצורה משמעותית והיפוך הדחף המסייע לבלימה אינו פעיל (במקרה של כשל בכל המנועים או במערכת ההידראוליות).
למטוסים גדולים יש מספר מנועים ומערכות תומכות כפולות, כך שנחיתות אונס נדירות ביותר עבורם.
עם זאת מטוסים כאלה ביצעו מספר נחיתות אונס, לדוגמה:
ביוני 1982, בטיסה 009 של בריטיש איירווייז מקואלה לומפור לפרת', כבו כל ארבעת מנועי מטוס הבואינג 747. שלושה מהם חזרו לפעולה לאחר מכן והמטוס היטה את כוונו לג'קרטה.
תקרית דאון גימלי ארעה ב-23 ביולי 1983, בה בטיסת אייר קנדה 143, אזל הדלק למטוס נוסעים מסוג בואינג 767, והמטוס שהיה בגובה של 40,000 רגל מעל צפון קנדה, נאלץ לגלוש לנחיתה בשדה תעופה נטוש סמוך לעיירה גימלי במניטובה שבקנדה.
טיסה 243 של אלוהא איירליינס הייתה טיסה פנימית בין איי הוואי, שב-28 באפריל 1988 נאלצה לנחות נחיתת אונס לאחר פיצוץ שקרע חלק רחב ממעטה השדרה העליונה במטוס.
ב-24 במאי 1988 טיסה 110 של טאקא איירליינס נאלצה לנחות נחיתת חירום על רצועת דשא השייכת לנאס"א עקב השבתת שני המנועים.
טיסה 236 של אייר טראנסט בשנת 2001, בה מטוס מדגם איירבוס A330, בטיסה מטורונטו לליסבון, ביצע נחיתת חירום באיים האזוריים לאחר שמנועיו כבו במהלך הטיסה באמצע האוקיינוס האטלנטי, טיסה זו ביצעה את הדאייה הארוכה ביותר של מטוס נוסעים, ושל כל כלי טיס שלא תוכנן לדאייה.
טיסה 1549 של יו אס איירווייז יצאה מנמל התעופה לה גוארדיה בניו יורק ב-15 בינואר 2009, ובעקבות פגיעת ציפורים במנועי מטוס האיירבוס A320 הדו-מנועי נאלץ צוות הטיסה לבצע, 5 דקות לאחר ההמראה, נחיתת חירום בנהר ההדסון.
בזכות תפקודו יוצא הדופן של צוות הטיסה ניצלו כל 155 הנוסעים ואנשי הצוות.
נַחַל אַבּוּב הוא נחל אכזב מיובליו של נחל גורר ושמה של שמורת טבע ברכס זוהר שבדרום מדבר יהודה, כ-5 ק"מ מזרחית לערד.
שְׁמוּרַת נַחַל אַבּוּב משתרעת על שטח של 2,000 דונם לכל אורכו של הנחל.
בתחום השמורה נובע מעיין עין אבוב שזכה לשמו בשל כך שמימיו נובעים מתוך צינור (אבוב) הנמצא בנקרה קארסטית.
עוד שוכנים בשמורה מפל מים בגובה 20 מטרים ומצפה זוהר, הנקודה הגבוהה ביותר ברכס זוהר, שגובהה 626 מטרים מעל פני הים וממנה נוף לעבר דרום ים המלח וממלכת ירדן.
בשמורה גדל הצמח הנדיר יחסית יחנוק המלחות.
בנוסף צומחים במקום רותם המדבר, בלוטה גלונית, שלהבית קצרת-עלים ועוד.
ראש זוהר היא גבעה בגובה של 559 מטרים מעל פני הים וממנה תצפית לעבר ים המלח וירדן.
זהו המקום ממנו יצאו בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 מסעות הפלמ"ח ותנועות הנוער למדבר יהודה.
במקום שרידי מבנה בטון וגדר ששימשו כתחנת משטרה בריטית בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, וכן לוח זיכרון לפנחס סלע שנרצח באזור בסוף שנת 1950 וגלעד לנופלים בדרכי המדבר.
נַחַל אֶבְטַח הוא נחל אכזב שראשיתו ליד המושב השיתופי בית שקמה, מזרחית לאשקלון.
הנחל זורם צפונה, חוצה את המושבים ברכיה וניר ישראל, עובר מדרום לקיבוץ ניצנים וממשיך מערבה מתחת לכביש 4. הנחל נשפך לים התיכון מדרום לחוף ניצנים, בתחום שמורה ימית אבטח.
הנחל מהווה את הגבול הטבעי הדרומי של חולות ניצנים.
אפיק נחל אבטח חולי ורדוד ועובר בתוך צמחייה עשירה ומגוונת של עצים, שיחים וקנה וסוף.
בחורף (לאחר מספר ימי גשם) קיימת זרימה באפיק אל הים.
באפיק קיימת פעילות של בעלי חיים אופייניים לאזור.
בקיץ שפך הנחל חסום, ומי הנחל נאגרים סמוך לחולות החוף ויוצרים שלולית גדולה שסביבה צמחיית מים.
נחיתה היא השלב האחרון בטיסה, שבו כלי הטיס או חללית חוזרים לקרקע, והיא פעולה הפוכה להמראה.
הנחיתה היא החלק המורכב והמסוכן בטיסה, שדורש תשומת לב מקסימלית מהטייס, מכיוון שהנגיעה בקרקע מתבצעת במהירות נמוכה הקרובה למהירות ההזדקרות של המטוס, כאשר הגאי המטוס בעלי יעילות אווירודינמית נמוכה, וכתוצאה מכך טווח שגיאה נמוך יכול להוביל להתנגשות.
בצלע הסופית של ההקפה (הפיינל) לקראת הנחיתה, המטוס עובר לגלישה, שבה המטוס מנמיך במתינות במסלול הגלישה (עם כיוון מסלול הנחיתה).
בשלב הגלישה הסופי, קיימת חשיבות גבוהה לשמירת יציבות אף המטוס וזווית מסלול הטיסה ביחס לקרקע, הטסה שצפויה להיות מאתגרת במז"א סוער, מחותחת או בתנאי ראות קשים.
לקראת הנגיעה בקרקע הטייס מושך את הסטיק אחורנית על מנת שהמטוס "ירים אף" (קדמת המטוס מורמת) והגלישה נשברת, כך שהמהירות תהיה נמוכה ככל הניתן וקצב ההנמכה יהיה מזערי אף הוא.
שבירת הגלישה מביאה גם לכך שהנגיעה תהיה על כני הנסע הראשיים (המותקנים מתחת לחלקו האחורי).
בשלב האחרון הנקרא "הצפה" יש למשוך בעדינות בצורה רציפה עד לנגיעה בקרקע.
בשלב זה, במטוסי קרב מבצעים שלב עצירה ראשון שנקרא עצירה אווירודינמית.
כאשר כני הנסע הראשיים נוגעים בקרקע לא מורידים מיד את האף, בשביל להשתמש בגרר הנוסף שיוצר גוף המטוס המוטה מעלה כמעצור אוויר.
עצירה זו מושפעת מאוד מזווית האף של המטוס.
ככל שאף המטוס גבוה יותר, העצירה תהיה יעילה יותר.
עם זאת, אף גבוה משמעו זנב נמוך, והרמת אף מעל למותר יכולה לגרום לפגיעת הזנב בקרקע ולנזק למטוס.
עצירה זו מפחיתה את הצורך להשתמש בבלמים בהיקף נרחב, מה שמפחית את שחיקתם.
עצירה אווירודינמית רלוונטית במטוסי קרב בהם יכולת התמרון וההיגוי מאפשרים זאת, ובמקביל לכך מהירויות המטוס הגבוהות מצריכות הפחתה ראשונית של המהירות על מנת למנוע את עמיסת הבלמים בשגרה.
עם זאת, בחירום, הטייס יכול לוותר על העצירה האווירודינמית, או על חלקה, ולבלום בכל נקודת זמן.
במקרים אלה, יידרשו ככל הנראה פעולות אחזקה חריגות לאחר מכן לבחינת הבלמים, ובמקרים קיצוניים תידרש החלפת הבלמים.
לאחר הורדת האף למצב אופקי מתחילה הבלימה, באמצעות בלמים, היפוך דחף (שאינו קיים במטוסי קרב, אך קיים באופן נרחב במטוסים אזרחיים) או מצנחי בלימה (בעיקר במטוסי ניסוי או במטוסים ייחודיים).
בלימה טרם הורדת האף עלולה לגרום להפלת אף פתאומית ופגיעה בכן הנסע הקדמי.
ברוב המטוסים קיימת מערכת נגד החלקה, שמיועדת למנוע את החלקת המטוס בבלימה חזקה מדי, בעיקר כאשר המסלול חלק (למשל במסלול רטוב).
במטוסי קרב קיימות מערכות נוספות לעצירת חירום:
כבל עצירה בנקודות שונות על המסלול אליו ניתן להשתלב באמצעות וו עצירה במטוס.
רשת עצירה בסוף המסלול כמוצא אחרון, כאשר הרשת אמנם עוצרת את המטוס, אך היא מסבה לו נזק שעלול להיות משמעותי ככל שהמהירות השתלבות ברשת גבוהה יותר.
לקראת נחיתה מהירות המטוס נמוכה, וקרובה לנקודת ההזדקרות, שמתחתיה אובדת השליטה על המטוס.
במצב טיסה רגיל הטייס שולט על המהירות על ידי הגדלת או הקטנת כוח המנוע (באמצעות המצערת), ועל מהירות ההנמכה על ידי מצב האף.
כלומר, אם הטייס רוצה לנסוק הוא צריך להרים אף, אם הטייס רוצה לצלול הוא צריך להוריד אף.
בנחיתה, לעומת זאת, על המטוס להיות במהירות אוויר ומהירות הנמכה מתאימים.
במצב נחיתה בשיטת הניהוג הקלאסית, אם פתאום יש צורך בביטול נחיתה הטייס ירים אף בצורה חריפה, אך בשל המהירות הנמוכה המטוס עלול להזדקר.
אם הטייס רוצה פתאום להוריד מהירות הוא יוריד את המצערת, אך איבוד הדחף והמהירות יוביל לשיעור הנמכה גבוה יותר שידרוש זווית אף גבוהה יותר לתיקון, מה שיכול להוביל להזדקרות.
בשביל לשלוט במהירות הצלילה ובמהירות האוויר יש להשתמש בממשק השליטה של הטייס - (ההגאים והמצערת) בצורה הפוכה, כלומר במהירות ההנמכה לשלוט על ידי כוח המנוע, ובמהירות המטוס על ידי העלאת או הורדת אף (באמצעות זווית ההתקפה אותה מבקר הטייס).
ההגעה לקטע הנחיתה הסופי יהיה בדרך כלל במצב מצערת סרק (דחף מזערי מהמנוע) והשליטה על המטוס תהיה בעיקר באמצעות שמירת זווית ההתקפה, כאשר זווית גבוהה מדי תוביל להזדקרות ואילו זווית נמוכה מדי תוביל לנחיתה מהירה מדי.
מטוס שטס במהירות הולכת וקטנה יצטרך להעלות את האף יותר ויותר כדי לשמור על הגובה, שכן על ידי הגדלת זווית ההתקפה הוא מפצה על העילוי שאובד בהנמכת המהירות.
אם במצב זה מורד האף אזי המטוס יתחיל לצלול אך באותו הזמן לצבור מהירות.
אם מגדילים את הדחף באותו זמן שהמטוס מוריד אף, המטוס יכול לצבור מהירות על ידי הקטנת גרר (עקב הקטנת זווית התקפה) מבלי לאבד את הגובה.
כך אפשר לשלוט על המטוס בצורה הפוכה – במהירות נסיקה וצלילה על ידי כוח מנוע, ועל מהירות על ידי מצב אף.
בשלב זה מתחיל הטייס "להוריד" מדפים במטרה להגדיל את העילוי שחסר בעקבות הקטנת מהירות המטוס, מדפים אלו גם מוסיפים גרר למטוס, מה שמקטין את תאוצתו ומאפשר זווית גישה תלולה יותר למסלול.
בנחיתה במטוס קל, ישנן שתי אפשרויות להגיע לקראת נגיעה בקרקע, במצב הראשון והקלאסי יותר נוהגים להביא את המטוס למצב שבו המטוס לא יכול לטוס (כלומר לקראת הזדקרות).
דהיינו שמשלב הגעת המטוס לצלע הפיינל או מעט לפני מעביר הטייס את המצערת לסרק והמהירות פוחתת עד לנגיעה בקרקע, במצב זה גם אם תבוא רוח פתאומית הסיכוי שהיא תצליח להרים את המטוס לאוויר, או להעיף אותו מהמסלול, פוחת.
האפשרות השנייה היא נחיתה בכח מלא (כלומר מצערת אינה בסרק) בה המהירות גבוהה יותר והסיכון שהוזכר לעיל קיים יותר.
הבחירה בא' מהאפשרויות תלויה במספר משתנים כגון מצב הרוח משקל המטוס ועוד.
כיוון שבמטוסים כבדים אין סכנה שרוח פתאומית תצליח להרים את המטוס לאוויר, ומפני שמרווח הטעות של המטוס הכבד קטן יותר, בשל המסה וחוסר הזריזות של המטוס, נוהגים לנחות במהירויות מעבר למהירות ההזדקרות.
בשל כך יש צורך במסלול נחיתה ארוך יחסית.
כהכנה לנחיתה הטייס צריך להתחשב ב:
תנאי ראות – האם יש ראות ברורה של מסלול הטיסה והמטוסים האחרים בסביבתו.
למשל, שמירת קו הגלישה במקטע הנחיתה הסופי ניתן לבצע רק לאחר הנמכה מתחת לגובה העננים, כך שעננות נמוכה יכולה להוביל לקושי משמעותי בנחיתה.
רוח צד – האם יש רוח צד הדורשת תיקון, והאם התיקון מאפשר נחיתה בטוחה.
אף המטוס מכוון באופן טבעי לכיוון ממנו מגיעה הזרימה, כי כך מתוכנן מטוס לשמור על יציבותו.
כאשר נוחתים ברוח צד, הטייס נדרש להוציא את המטוס מיציבות זו בשלב האחרון לקראת הנגיעה ולכוון את אף המטוס לכיוון המסלול, שיהיה מורכב יותר ככל שרוח הצד גבוהה יותר ומהירות המטוס נמוכה יותר.
כמות דלק – כמה דלק יש במטוס, האם הכמות מאפשרת לבצע הקפה נוספת במקרה ויש צורך בביטול נחיתה או אם יש צורך בגישה למסלול או נמל תעופה אחר.
משקל דלק גבוה משמעו שהמטוס כבד ויהיה מאתגר יותר לנחות, ואילו מצב דלק נמוך מותיר מעט מרחב פעולה במצבי חירום, כגון מז"א חריג בשדה התעופה המתוכנן ואשר מצריך טיסה לנחיתה בשדה התעופה אחר.
משקל המטוס – פועל יוצא של כמות הדלק, הנוסעים והמטען על כלי הטיס.
הנתון משפיע על מהירות הגישה וההזדקרות של המטוס.
כלומר אם המטוס כבד יש לגשת במהירות גבוהה מהממוצע ולהפך, אם המטוס קל מהממוצע יש לשקול הנמכת המהירות.
מזג האוויר – האם תנאי מזג האוויר מאפשרים נחיתה בטוחה.
האם יש יותר מדי רוח צד, או משקעים כבדים על המסלול, או האם אפשר לראות בכלל את המסלול.
גובה מסלול הטיסה ואורכו – ידיעת גובהו של המסלול מאפשר תכנון גישה נכון יותר שכן הטייס מסוגל לזהות מתי הוא גבוה או נמוך מהרצוי.
אורך המסלול קובע האם המטוס יכול לנחות שם בבטחה, שכן מטוסים גדולים לא מסוגלים לנחות על מסלולים קצרים וכדומה.
הוראות ממגדל הפיקוח – מגדל הפיקוח הוא הגוף האחראי על השטח האווירי של מסלול הטיסה, תפקידו הוא לארגן ולתאם נחיתות והמראות של מטוסים והוראותיו נחשבות לקובעות, אלא אם יש חשש ממשי לטעות של הפקח.
מטוסים אחרים – יש להיות מודע למטוסים האחרים בתור לנחיתה, איפה הם, והאם הם מהווים סכנה, בדרך כלל מגדל הפיקוח יחלק מטוסים שונים במרחב לפי גבהים כדי להקטין את הסיכוי להתנגשות.
תקלות רלוונטיות במטוס – האם המערכות הקריטיות שמישות ומאפשרות נחיתה בטוחה.
אי התחשבות בנתונים אלו יכולה להביא לגישה לא נכונה לנחיתה ולתאונה שעלולה לעלות בחיי אדם.
ההקפה היא תבנית של מסלול הטיסה של כל כלי טיס סביב מסלול הנחיתה, ומטרתה היא ליצור סדר במרחב האווירי של המסלול.
ההקפה היא בעלת צורה של מלבן שאחת מצלעותיו הארוכות (הימנית בדרך כלל) נושקת למסלול והולכת לאורכה.
בנחיתה, כלי הטיס מקבל מספר ואת הצלע שהוא צריך להיכנס אליה.
ההקפה מורכבת מצלע מתה, צלע נגד הרוח, צלע צולבת, צלע עם הרוח, צלע בסיס, ופיינל.
נחיתת חירום היא נחיתה המתבצעת כאשר אין אפשרות להנחית את המטוס בצורה בטוחה, או כאשר יש להנחית את המטוס מיידית עקב תקלה חמורה או מחסור בדלק.
בנחיתה מסוג זה סיכונים רבים, על כן טייסים מתאמנים רבות בסימולציות שונות המדמות מצבי נחיתת חירום.
כדי להנחית מסוק יש להתחשב במספר רב של גורמים שמסוגלים להשפיע על בטיחות הנחיתה.
למרות יכולתו של המסוק לרחף בנחיתה יש לשמור על מהירות קדמית ולהאט בהדרגה.
הריחוף מתבצע שניות לפני נחיתה וזאת כדי להקטין את הסיכוי של כניסת המסוק למערבולות טבעת המופיעות בצלילה תוך כדי מהירות קדמית נמוכה וכן כדי לשמור על עתודה של עילוי הנוצר עקב התנועה קדימה.
בנחיתה בריצה, כלומר תוך כדי תנועה קדימה, הסיכון לכניסה למערבולות טבעת נמוך יותר וכן יש יותר עילוי על דיסקת הרוטור ולכן בנחיתת חירום שהיא לא באוטורוטציה, השאיפה היא לנחות על מסלול נחיתה של מטוסים.
מאז המרוץ לחלל נעשה שימוש במגוון רחב של כלי תעופה לחלל.
שלא כמו שלבי ההמראה הדומים לרובם, ישנה שונות גדולה בין שלבי הנחיתה, ובין תצורות הכלים השונים.
נחיתת גשושית תלויה בגורמים שונים של הגרם השמיימי, כגון: פני השטח, מהירות ההקפה, כח המשיכה, תנאי אטמוספירה, וכו'.
לפיכך כל נחיתת גשושית (נחתת) שונה מעצם שמיימי אחד לשני.
כמעט בכל נחיתות כלי תעופה חלליים ישנו שימוש במצנח, אלא אם כן מדובר בגרם שמיים חסר אטמוספירה, שם לא יכול להיווצר גרר.
הנְחוּתֵי (מילה ארמית שפירושה "היורדים", מכונים גם רבותינו היורדין מארץ) היו חכמים בתקופת התלמוד שהיו יורדים מארץ ישראל לבבל ועולים מבבל לארץ ישראל ומשמשים כשליחים ומגשרים בין שני המרכזים הגדולים של האמוראים יוצרי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי (רב אבינה, עולא ורב דימי).
קשר זה התקיים לפחות כמאה וחמישים שנה.
חז"ל מכנים את פעולת האדם היוצא מארץ ישראל לארץ אחרת בשם ירידה, על-פי העיקרון ההגותי ש"ארץ ישראל גבוה מכל הארצות".
עיקרון זה בא לידי ביטוי כבר בתורה בפסוק: "אנכי ארד עמך מצרימה ואנכי אעלך גם עלֹה".
המילה "ירד" בארמית היא: "נחת", וברבים "נחותי", וכן בעברית מודרנית "נוֹחת" פירושו יורד.
מרכזי התורה וההנהגה הגדולים של היהדות בתקופת התלמוד היו בבבל ובארץ ישראל, ובין מרכזים אלו התקיים קשר באמצעות אותם חכמים שחזרו ועברו בין המרכזים הנ"ל.
לכן יש מי שמכנה את ה"נחותי" בשם: "מקשרים".
יש חכמים שעברו לארץ ישראל אחרי תקופה ארוכה שבה למדו בבבל, וכן להפך.
גם מבין אלה היו שכונו 'נחותי', כי עם עוברם למרכז השני העבירו מסורת תלמודית רבה.
יש מקומות בגמרא שבהם מכונים הנחותי גם בשם "נחותי-ימא" - יורדי הים.
אך יש הטוענים כי זו שגיאת העתקה, עקב העובדה שבמקומות אחרים מדווחת הגמרא על שאלות אודות צמחים ובעלי חיים שנשאלו מנחותי ימא.
אכן, אפשר כי אין זו שגיאה, אלא הכוונה ב"ימא" איננו לים, אלא לכיוון ימה - למערב (כך מפרש רבנו חננאל בסוכה מג, א: "כל נחותי מערבא..."), והכוונה אפוא ליורדי מערב, שמוצאם מארץ ישראל שבמערב.
בין האמוראים המפורסמים שכונו בתואר זה ודבריהם צוינו בגמרא נמנים החכמים הבאים:
רב שמואל בר רב יצחק
חכמים שלמעברם מבבל לארץ ישראל או להפך הייתה השפעה רבה
חכמים נוספים המוזכרים שהיו במסעות תדירים מארץ ישראל לבבל
נַחַל אָבִיב הוא נחל אכזב הזורם במזרח הגליל העליון, מעט דרומית מגבול לבנון.
ראשיתו סמוכה לכפר מארון א-ראס הלבנוני.
לאחר מכן נכנס הנחל לתחום ישראל, ועובר בין קיבוץ יראון למושב אביבים.
הנחל היה בעבר נחל איתן עד לתפיסת המים לצורכי שאיבה.
כיום הנחל הוא נחל אכזב, הזורם בסוף החורף ובתחילת האביב לאחר גשמים משמעותיים.
הנחל נקרא על שם מושב אביבים, לידו הוא עובר.
נחל אביב נחשב לאחד הנחלים היפים בארץ ישראל, במהלכו ניתן להבחין בתופעות הקראסטיות שבגדות הנחל, ולראות מערות עתיקות שנוצרו בסלע הגירני שבני האדם עשו בהם שימוש בתקופות שונות.
הנחל עובר בוואדי עמוק, משני צדדיו מצוקים ובהם מערות המפורסמות שביניהן מערת חניה ומערות אביב, במערות נמצאו שרידים ליישוב מהתקופה הביזנטית.
בערוץ הנחל עמודי סלע המכונים "העלמות".
מנחם (נחיק) נבות (נובמבר 1931 – 20 ביולי 2019) היה איש מערכת הביטחון הישראלית, ראש אגף "תבל" והמשנה לראש "המוסד".
נבות נולד בהרצליה בשם מנחם ליפוביצקי, אביו היה אליהו נבות חקלאי.
בשנת 1944 התגייס לש"י ועסק בעיקוב אחר בית ששימש למפגשים של מנהיגי המחתרת לח"י.
במלחמת העצמאות לחם כאיש יחידת המבצעים 184, ובעקבות רצח ברנדוט ופרשת אלטלנה לקח חלק במעצר פעילי לח"י ואצ"ל.
בשנת 1952 מונה למאבטחו האישי הראשון של ראש הממשלה, דוד בן-גוריון.
בשנת 1955 עבר למוסד, ושירת תחילה באגף "צומת" כקצין איסוף בבריטניה.
לאחר מכן שימש כמזכיר ועדת ראשי השירותים וכעוזרו האישי של ראש המוסד, מאיר עמית.
בהמשך פעל בשירות אגף "תבל" במוסד וב-1969 מונה לנציג המוסד באיראן, בעת שלטון השאה מוחמד רזא שאה פהלווי.
היה מעורב במבצע חילוץ הישראלים מאיראן (1979).
בשנת 1972 עסק במבצע להעלאת יהודי עיראק לישראל דרך כורדיסטן ואיראן.
לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש נציג המוסד בארצות הברית.
בשנת 1977 מונה לראש אגף המינהל במוסד.
ולאחר שלוש שנים מונה לראש אגף "תבל".
היה מקורב למשפחתו של פייר ג'ומאייל הלבנונית, והוביל את הקשר עם הנוצרים בלבנון.
במסגרת תפקיד זה לקח חלק מרכזי בפעילות המוסד במלחמת לבנון הראשונה.
בין השאר ליווה את שר הביטחון, אריאל שרון, לפגישה בבית משפחת ג'ומאייל בכפר ביקפיה, יום לאחר הירצחו של בשיר ג'ומאייל.
על חלקו של המוסד במלחמה זו אמר: "המוסד עשה את המרב כדי שאפשר יהיה לסייע לצה"ל לממש את תוכניות המלחמה.
זה היה תפקידו: לספק מודיעין ולתחזק את הקשר עם הנוצרים.
אבל כאמור, המוסד אינו גורם עצמאי והוא פועל על פי הנחיות הממשלה, כדי לקדם את מדיניותה".
בתפקידו הבא שימש כמשנה לראש המוסד, יצחק חופי.
נַחַל אֲדוֹרַיִם הוא נחל אכזב הנובע בהר חברון, זורם מערבה לאורך כ-30 ק"מ עד שהוא חובר לנחל שקמה ומימיו נאספים למאגר שקמה שמצפון לרצועת עזה.
הוא נקרא על שם אדוריים המקראית.
בתקופת הגשמים יוצר הנחל, בזכות שטח הניקוז הגדול שלו, זרימה חזקה בערוצו.
לאורך הנחל מספר אתרים היסטוריים ובתקופת החורף מתאפיין המקום בפריחה (במיוחד של כלניות) המושכת מטיילים רבים.
נחל אדוריים מתחיל את מהלכו בגובה 800 מטר מעל פני הים, בחלקו הדרומי של כפר דורא שבנפת חברון כשבין מקורותיו ניתן למנות גם את הגבעות עליהן שוכנים הכפרים השכנים אל-קוסור, אל-מראג'ם, א-טבקה ואל-מאג'ור.
הנחל ממשיך לאורכו של כביש 3265 וסמוך לכפר בית עווא, הוא חותך את כביש 354, את הקו הירוק ואת כביש 358. בהמשך מתעקל הנחל בתוך יער אמציה, סמוך למושב אמציה.
באזור זה מתחברים אליו מכוון דרום נחל דומה ובהמשך נחל כלך.
לאחר מספר ק"מ עובר הנחל מתחת לכביש 6 (מצפון למחלף מאחז), סוללת הרכבת לבאר שבע, וכביש 40 (בין מושב אחוזם לשמורת פורה) ומתאחד עם נחל שקמה ליד תל חסי.
נחל שקמה ממשיך משם מערבה דרך הנגב הצפוני עד שמימיו נאספים למאגר שקמה שמדרום לקיבוץ זיקים.
לאורך הנחל מספר אתרים ומכיוון שהערוץ רדוד, ברובו הגדול, ניתן לטייל לאורכו ברגל או ברכב:
תל עֵיטוֹן (בקרבת הקו הירוק) - התל נחקר על ידי החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בראשות פרופסור אברהם פאוסט.
נחשפו מבנים רבים עם שכבת חורבן מהמאה השמינית לפני הספירה כולל חומת העיר בעובי 4.5 מטרים ומבנה גדול.
נתגלו בתל מאות כלים עם ממצא אורגנים כגון זיתים וענבים.
הסכר - נבנה ב-1963 על ידי קק"ל, בתחילת שמורת יער אמציה, ונועד לאגור את מי השיטפונות.
תל אַגְרָה - נמצא בשמורת יער אמציה.
הנחל מקיף את התל בעיקוף צפוני גדול.
על התל מערות מסתור ושרידי ישוב.
החפיר להטיית הנחל - למרגלות תל אגרה נמצאה פרצה בערוץ הנחל ובחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום חושבים החוקרים שערוץ הנחל הוסט כדי למנוע הצפת שטחים חקלאיים
מערות - במקום כ-250 מערות וחלקן הגדול טרם נחקר על ידי ארכאולוגים.
חלק מהמערות נחפרו עוד בתקופת מרד החשמונאים.
בתקופות מאוחרות שימשו המערות למסתור לנזירים שהיו בדרכם לאשקלון או למדבר יהודה.
לחלק מהמערות ניתנו שמות (למשל מערת האסורים - מערת הפעמון בחורבת "אל חבס" ועוד).
חורבת שלוּם - ממערב לתל אגרה.
כוללת מספר מערות אגירת מים.
תל חֲרָקִים - מצפון מערב לחורבת שלום - שרידי חומה, חפיר ומגדל.
באר כֶּלֵךְ - בנקודת המפגש עם נחל כלך שבא מדרום (לפני מעבר כביש 6).
באר שיקמה - נמצאת ליד מעבר הנחל מתחת כביש 40.
תל קֶשֶת - ממערב למעבר הנחל מתחת כביש 40. בסקר שנעשה במקום נמצאו חרסים מתקופת הברונזה המאוחרת עד לתקופה הביזנטית.
שמורת נחל שקמה (לאחר החיבור לנחל שקמה)
בתקופת החורף מספיקה כמות הגשם לפריחה עשירה לאורך ערוץ הנחל (במיוחד של כלניות) שמושכת הרבה מטיילים.
לאורך חלקו המרכזי של הנחל (מכביש 6 עד תל קשת) עובר שביל ישראל.
השילוב של מדרונות נוחים, אדמה מתאימה ומזג אוויר נכון עודדו את ענף גידול הכרמים לאורך חלקים של ערוץ הנחל באזור אמציה.
נחיר רסס הוא מכשיר המאפשר פיזור של נוזל לתרסיס ומטרתו הגדלת שטח הפנים של הנוזל על פני המשטח המוצק.
נחירי רסס מתוכננים שיפעלו בהצלחה במצבים שונים.
יש להתחשב במאפיינים הבאים בעת בחירת הנחיר:
נַחַל אֲדָמִי הוא נחל אכזב בגליל התחתון, שראשיתו במושב שדה אילן, ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים, וסופו בנחל יבנאל שבבקעת יבנאל, אשר יוצר ערוץ קניוני באפיקו.
שמו של הנחל נגזר משם העיר המקראית והתלמודית אֲדָמִי - דמין, אשר מזוהה עם תל אדמי ועם חורבת דמין הסמוכים לערוץ הנחל (ח'רבת א-דאמיה).
אפיק הנחל בחלקו הקניוני הוא בזלתי, וכולל מספר מעיינות.
שטח הנחל והרכס שמדרום לו הוכרז כשמורת טבע בשם "רכס אדמי".
נַחַל אֶבְלַיִם הוא נחל אכזב במערב הגליל התחתון, שראשיתו במספר מעיינות למרגלות הר עצמון, וסופו בחיבור לנחל נעמן שבעמק זבולון.
הנחל מתחיל ברום של כ-400 מטרים מעל פני הים, ומתחתר בערוץ תלול וצר תחת היישובים כאוכב אבו אל-היג'א, מורשת ודמיידה.
בהמשך פונה אפיק הנחל לכיוון צפון מערב, והוא עובר מצפון מזרח לאעבלין, שם חובר אליו נחל שכניה, וחוצה תחת גשר את כביש 70 לעבר עמק זבולון.
הנחל נקרא על שם היישוב התלמודי אבליים, אשר מזוהה עם הכפר הסמוך אעבלין.
נחי (נחמן) אייל (נולד ב-15 ביולי 1962) הוא פעיל פוליטי ישראלי, מייסד והמנכ"ל הראשון של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל.
בעבר היה מנכ"ל מפלגת תקומה ומועמד מטעמה ובהמשך מטעם מפלגת הימין החדש לכנסת.
אייל, בנם של אברהם ופרידה גדל בירושלים.
למד בבית ספר דוגמה לבנים, בישיבה התיכונית אור עציון ושימש מדריך בתנועת בני עקיבא.
התגייס לגרעין נח"ל והיה ממייסדי היאחזות נח"ל שנהייתה למושב שדמות מחולה.
במלחמת לבנון הראשונה עסק בפינוי נפגעים.
בשירות המילואים שירת כסמג"ד הגמ"ר בחטיבת בנימין על אף שלא עבר קורס קצינים, ובתקופת הקורונה שירת במפקדת אלון.
לאחר שירותו הצבאי התגורר בירושלים, שימש רכז מחוז בבני עקיבא ומנהל בעיתון נקודה.
בהמשך עבר לשדמות מחולה, שם עסק בחקלאות, בהדרכה והקים מדרשת טיולים.
ב-1991 עבר לפסגות וכיהן כמנהל עיתון אותיות.
למד מדעי החברה והרוח באוניברסיטת אריאל.
שימש כמנכ"ל מפלגת תקומה מאז הקמתה ב-1999 ועד לשנת 2014. לשעבר מנכ"ל הפורום המשפטי למען ארץ ישראל.
סייע להקמת עמותת "ירוק עכשיו" וסוכנות הידיעות "תצפית".
הקים את בית הספר "עובדה" ללימודי עיתונות.
הקים וניהל את המכינה הקדם צבאית "אלישע", את ישיבת יריחו ואת הישיבה בקבר רחל.
היה ממקימי תנועת "אורות" ומשמש כמנכ"ל העמותה, ארגון "אורות חסד" והעלון "מעט מן האור".
בשנת 2006, במהלך פינוי עמונה, הוכה בנו יחיעם אייל על ידי שוטר, נפצע קשה, עבר החייאה, ולבסוף השתקם מהפציעה.
בעקבות מקרה זה, יזם אייל את הקמת תוכנית "מאמינים במשטרה" ואת פרויקט "מכינה לחיים" מכינה קדם-משטרתית.
מיזם המכינה המקדימה לא הצליח אבל פרויקט מאמינים במשטרה הצליח וממשיך מדי שנה בהתמדה, בגיוס בוגרי מכינות וישיבות הנמצאים לאחר שירותם הצבאי למשטרה, בתוכנית ייחודית המכשירה שוטרים דתיים לתפקידי קצונה במשטרת ישראל, תוך שילוב לימודים תורניים בבית המדרש, על מנת שלמתגייסים יהיה ליווי בתחום ההלכתי והרוחני לכל אורך המסלול.
היה יועצו של חבר הכנסת חנן פורת, ומקורב לשר אורי אריאל.
היה חבר דירקטוריון קק"ל מ-2012 ועד 2020 ואחראי על פיקוח ואכיפה על פלישות לקרקעות קק"ל.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב אייל במקום ה-15 ברשימה המשותפת של הבית היהודי ותקומה ולא נכנס לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-20 הוצב במקום ה-17 ברשימה המשותפת ולא נכנס לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פרש מתקומה ועבר למפלגת הימין החדש, שם הוצב במקום ה-16 ברשימה.
במערכות הבחירות הבאות לא התמודד לכנסת.
נחזיר לתקופת האבן (באנגלית back to the Stone Age) הוא ביטוי מטפורי המשמש אנשי צבא ופוליטיקאים כאמצעי הרתעה.
הביטוי מביע איום על האויב בחורבן כבד, כזה שיאפשר לו חיים רק ברמה שהתקיימה בתקופת האבן, איום עקיף לכך שתשתיות מודרניות כגון תחנות כוח וחשמל ייפגעו או יושמדו.
הביטוי נפוץ בעיקר בתור איום אך מתאר גם פעולה שגרמה נזק כבד לאויב כגון הרס מבנים ותשתיות חשמל ומים.
קרטיס לה מיי, ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית בשנים הראשונות של מלחמת וייטנאם אמר בספרו האוטוביוגרפי, "Mission With LeMay: My Story", שיצא לאור בשנת 1965, שיש לדרוש מצפון וייטנאם לחדול מתוקפנותה, אחרת תוחזר לתקופת האבן, באמצעות הפצצות אוויריות והפגזות מן הים.
מאוחר יותר הסתייג לה מיי מאמירה זו, וטען שנכללה בספר מחמת התלהבות יתר של סופר הצללים שליווה את כתיבתו.
ב-1 ביוני 1967, בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים, פרסם ארט בוכוואלד טור סאטירי בו הופיע הביטוי "bomb them back to the Stone Age" בפיו של "יונה" פוליטית שהפך את עורו, וקורא לארצות הברית להפציץ את מצרים ואת ירדן.
בשנת 2006 סיפר נשיא פקיסטן, פרווז מושארף, שלאחר פיגועי 11 בספטמבר איימה ארצות הברית על ארצו, במסר שהעביר סגן מזכיר המדינה, ריצ'רד ארמיטאג', ש"תוחזר לתקופת האבן" אם לא תשתף פעולה עם ארצות הברית במלחמתה באפגניסטן.
אהוד אולמרט, ראש ממשלת ישראל במלחמת לבנון השנייה, סיפר בספרו האוטוביוגרפי, "בגוף ראשון", על תחילתה של המלחמה: "'תן לי אישור, ונחזיר את לבנון לתקופת האבן', אמר לי חלוץ.
חשבתי שזה סלנג של חיילים.
שהוא מתכוון לומר שנַכֶּה בלבנונים מכת מחץ שלא במהרה יתאוששו ממנה, אך לא אהבתי את הביטוי וחששתי שהוא יפורש שלא כהלכה.
אמרתי שאיני מתיר להרחיב את גזרות הירי הארטילרי שלנו."
אורי זכי, יו"ר צעירי מרצ, הביע תמיכה עוד במהלך המלחמה, בפעולת צה"ל במלחמת לבנון השנייה, אך הסתייג מיעדים מתלהמים כגון "החזרת לבנון לתקופת האבן".
איום בסגנון "נחזיר את לבנון לתקופת האבן" התחבב מאוד על אנשי צבא ופוליטיקאים ישראלים במסגרת מלחמת האיומים בין ישראל ללבנון ולחזבאללה.
בין השאר השתמשו בו השר ישראל כ"ץ, השר יואב גלנט, דובר צה"ל רונן מנליס.
עמוס ידלין, ראש המכון למחקרי ביטחון לאומי וראש אמ"ן לשעבר, הסתייג מדיבורים אלה בכותבו: "ההתלהמות על 'החזרת לבנון לתקופת האבן' מיותרת.
יש לדבוק במעשים המדברים את המדיניות ולא לחמם גזרה רגישה."
ד"ר אלי כרמון, חוקר במרכז הבינתחומי הרצליה, הסתייג מהאסטרטגיה שאותה משקף האיום ב"החזרת לבנון לתקופת האבן", והציע להחליפו באיום על ערי איראן, בהתחשב בכך שחזבאללה פועל כשליח של איראן.
בתחילת מבצע צוק איתן קרא עורך "ישראל היום" להחזיר את עזה לתקופת האבן, אך מיד סייג את דבריו: "לא, לא במובן של למחוק כל בית, להרוס כל תשתית ולשלוח את התושבים לנדודים בין ההריסות.
אלא במובן של למחוק כל רקטה, לפוצץ כל מטען חבלה, ללכוד כל מקלע וכל רובה סער."
הרמטכ"ל לשעבר בני גנץ השתמש בביטוי זה לתיאור הישגי צה"ל בפיקודו במבצע צוק איתן.
לסרטון תעמולה של מפלגתו, "חוסן לישראל", ניתנה הכותרת "6,231 מטרות הושמדו – חלקים מעזה חזרו לתקופת האבן", ובסרטון הוצגו בתים הרוסים ברצועת עזה.
שר הביטחון יואב גלנט השתמש בביטוי זה כדי להעביר מסר חריף לחזבאללה ולעומד בראשו חסן נסראללה, בעקבות מעשי התגרות של חזבאללה בקיץ 2023. נסראללה לא נותר חייב, ואיים אף הוא שבמלחמה ישראל תחזור לתקופת האבן.
נחיתת גשושית תלויה בגורמים שונים של הגרם השמיימי, כגון: פני השטח, מהירות ההקפה, כוח המשיכה, תנאי אטמוספירה וכו'.
לפיכך כל נחיתת גשושית שונה מעצם שמיימי אחד לשני.
כאשר לגרם השמיימי יש אטמוספירה, בעת תהליך החדירה לאטמוספירה נדרש לכוון את כלי התעופה להיכנס בזווית התקפה גבוהה, על מנת להימנע מחימום יתר עקב החיכוך, או מהקפצה מהאטמוספירה חזרה לחלל.
כמעט בכל נחיתות כלי תעופה חלליים משתמשים במצנח כדי להאט את הרכב, אלא אם כן מדובר בגרם שמיים חסר אטמוספירה, שם לא יכול להיווצר גרר.
באם מדובר במרחקים גדולים בין גרם שמים עליו הולכת לנחות גשושית (נחתת) לבין כדור הארץ, הרי שהפרש הזמנים בין קבלת אותות הרדיו יהיה ארוך, לכן נהוג לשלוח את רצף הנחיתה מבעוד מועד לגשושית, והוא מתבצע אוטומטית.
לעיתים, על כוכבי לכת ארציים, או על הירח ניתן לכוון שרצף הנחיתה יגרום לגשושית לנחות באזור מסוים, בו מניחים שפני השטח יהיו יותר נוחים לנחיתה או שיש שם שטח בעל עניין מחקרי.
הנחיתות על הירח כוללות, תהליך של כליאה בשדה הכבידה של הירח לאחר מספר הקפות שלו, הנמכת מסלול, ומיד לאחר מכן שלב הנחיתה המכונה בטרמינולוגיית נאס"א בראשי התיבות PDI - Powered Descent Initiation, הכולל הפעלת מנועים לשם האטת הנפילה עד לנחיתה.
על הירח נחתו עד היום 6 משימות מאוישות שהופעלו על ידי ארצות הברית בתוכנית אפולו.
הנחיתה נעשתה על ידי רכב נחיתה שהתנתק מהחללית בעת טיסתה במסלול סביב לירח, והביא שני אסטרונאוטים לנחיתה על הירח.
בנוסף למשימות המאוישות, נחתו על הירח כמה רוברים בלתי מאוישים תוצרת ברית המועצות, סין ויפן.
הגשושית הישראלית בראשית התרסקה על אדמת הירח ב־11 באפריל 2019, והגשושית ההודית צ'אנדריאן 2 התרסקה ב-2 בספטמבר 2019.
כל הנחיתות על הירח נעשות בצד הנראה כדי לאפשר תקשורת נוחה ורציפה עם הגשושיות, למעט נחיתה אחת של צ'אנג־אה 4 הסינית שנחתה לראשונה על הצד הרחוק של הירח.
כוכב הלכת מאדים הוא העצם השמיימי עליו נחתו המספר הרב ביותר של גשושיות ורוברים, ולכן נרכש ניסיון רב בטכניקת הנחיתה האופטימלית.
על מאדים, על אף שהאטמוספירה שלו דלילה הרבה יותר משל כדור הארץ, נעשה שימוש במצנח, והפעלת מבערים להאטת הנפילה (כמו עם הנחתות InSight ופניקס).
לעיתים נעשה שימוש גם בכבל הורדה כמו עם הגשושית קוריוסיטי, או באשכול בלוני נחיתה כמו שנעשה בתוכנית מארס רובר עם הרוברים ספיריט ואופרטוניטי.
נחיתות על אסטרואידים הן הקשות ביותר כיוון שלגופים אלו הכבידה החלשה ביותר, לעיתים אין מספיק נתונים על פני השטח, וכל פספוס במהירות הנחיתה, או בעגינה עצמה על פני השטח עלול להקפיץ את הגשושית חזרה לחלל, כמו שקרה לגשושית רוזטה, שנחתה לבסוף שלא במקום המתוכנן.
נחיתה חזרה על כדור הארץ
רצף הנחיתה של המעבורת היה אוטומטי.
המעבורות היו נוחתות ללא שימוש בדלק החל מהכניסה לאטמוספירה, ולמעשה היו 8 דקות בהן המעבורת טסה כדאון.
עם נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה המעבורת הייתה פותחת מצנח בלימה עד לעצירה מלאה.
נחיתת המאיצים של משגרי הפאלקון 9 מהווה פריצת דרך בכל הנוגע לשימוש במאיצים.
העיקרון הוא שהמאיץ נוחת אוטומטית על משטח נחיתה או אסדה בים ומשם נלקח לשימוש חוזר, שלא כמו במשימות מעבורות החלל או שיגורי כבודה בהן המאיצים נופלים לים ורק אז נלקחים לשימוש חוזר, או ממשיכים במסלול הקפה ללא יכולת להשתמש בהן שוב.
במשימות חזרה לכדור הארץ, לעיתים נעשה שימוש בקפסולות.
לקפסולות צורת חרוט קטום, או כדור רחב ופחוס.
הקפסולות יכולות להיות מאוישות וגדולות, כתאי פיקוד, או קטנות כקופסת נעליים.
הקפסולה צריכה להיכנס בזווית התקפה מאוד ספציפית, על מנת להימנע מחיכוך וחימום יתר שעלול לפרק את התא, ואם על מנת להימנע מהדיפה על ידי האטמוספירה חזרה לחלל.
מכוונים את הנחיתה של הקפסולות באזורים ללא אוכלוסייה, כים או מדבר.
תאי פיקוד מאוישים הם קפסולה בא יושבים אנשי החלל בשובם מפעילות מאוישת (למשל מתחנת החלל הבינלאומית או מן הירח).
תא הפיקוד הוא בעל צורת חרוט קטום.
גם חללית הדרגון בנויה כקפסולת פיקוד, אך היא גדולה יותר.
ב־2010 הודיע אילון מאסק כי חללית הדרגון
החללית היאבוסה שיגרה ב־2011 חזרה לכדור הארץ קפסולה ובה חלקיקים מהאסטרואיד איטוקוואה.
נחיתה שנעשית בים באמצעות מצנח נקראת Splashdown .
"נחכה לך" הוא סינגל שהקליטו המוזיקאים הישראלים נתן גושן וישי ריבו.
השיר יצא לאור ב-24 בנובמבר 2019 כסינגל הרביעי מתוך אלבומו החמישי של נתן גושן, באתי לחלום, על ידי חברות התקליטים יוניסל וטדי הפקות.
שיר זה יצא כחלק מקידום הופעתם של גושן וריבו בהיכל מנורה מבטחים.
השיר הוא בסגנון הרוק אשר משלב בתוכו את סגנון המוזיקה היהודית.
באוקטובר 2019 הושמע השיר בבכורה בהופעתם המשותפת של גושן וריבו באמפי לייב פארק בראשון לציון.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הרביעי במצעד השבועי של Noise Chart, ואל המקום השמיני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא לשיר, האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של גושן ב-24 בנובמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-32 מיליון צפיות ביוטיוב.
גל אוחובסקי סקר את השיר במאקו וטען שזהו שיר הדתה.
כנגד סקירה זו נמתחה ביקורת רבה.
יוסי חרסונסקי נתן לשיר ביקורת מעורבת תוך שהעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות בהם של יעקב שוואקי ודובי מייזעלס וגרסה ווקאלית של אודי דמארי.
נחי וייס (נולד בט"ז בכסלו ה'תשמ"ט, 24 בנובמבר 1988) הוא סופר, מוזיקאי, משורר, תסריטאי ואיש תקשורת ישראלי.
שיריו, כתביו ותערוכות שונות מיצירותיו מתפרסמים בארץ ובעולם ובכתבי עת שונים בעברית ובאנגלית.
עד כה פרסם שני ספרים.
וייס נולד ברובע היהודי בירושלים ובילדותו החל לכתוב, לנגן ולשיר במקהלות הילדים.
הוא למד ביידיש בתלמוד תורה תורה ויראה של חוג נטורי קרתא השמרנים – הידועים בהתנגדותם החריפה לציונות – בשוק מאה שערים.
ב-1999 עבר לתלמוד תורה אמשינוב בשכונת בית וגן בירושלים וזכה לקשר קרוב עם האדמו"ר הרב יעקב אריה מיליקובסקי.
בדרכו הלוך ושוב מבית הספר נחשף לפיגועי טרור קשים של האינתיפאדה השנייה.
במשך השנים שימש וייס כמרואיין ואורח בנושאי מיסטיקה יהודית, חרדים, צילום ותקשורת, ואף ייעץ באותם נושאים בהפקות ומחקר בגופים מסחריים ופרטיים.
הוא נלווה ולמד מהצלמים אלכס ליבק ומנחם כהנא, שבאו לסקר ולתעד התרחשויות בשכונות החרדיות וחצרות החסידים.
באותו זמן נמנה עם החלוצים שהסתננו בלילות לקבר יוסף בשכם במטרה להעלות את המודעות על נטישת המתחם המתמשכת והכמיהה לשוב לשם תחת ריבונות ישראלית.
הוא תיעד את הנסיעות הללו ביומנים וצילומי סטילס – מה שהפך בשנת 2018 לספר הראשון המקיף את כל מאורעות קבר יוסף וקורותיו, ומתאר את עולמם הרוחני של חסידי ברסלב המסכנים עצמם כדי להגיע לשם.
בשנת 2005 החל וייס רשמית לכתוב חדשות וכתבות מגזין לעיתון שעה טובה, בעריכתו של אשר צוקרמן, לצד העיתונאים אהרן קליגר, אריה ארליך ובנימין גרנות.
במהלך עבודתו העיתונאית סיקר בין היתר את אירועי פינוי גוש קטיף וההפגנות בירושלים, סיור בתוככי המוקטעה ברמאללה, סופת האיירן שפגעה בחוף המזרחי של ארצות הברית בסוף חודש אוגוסט 2011, וערך תחקירי פרופיל מעמיקים על דמויות כאריאל שרון, הרב יצחק דוד מורגנשטרן ואהוד בנאי.
עוד ראיין ניצולי שואה ודמויות במערב ומזרח אירופה, ביניהם את מי שהיה חברותא של הרוגוצ'ובר בלבוב ואת Majed el-Shafie שנמלט מגזר דין מוות במצרים והקים את הארגון הבינלאומי One Free World International, ואף פרסם לראשונה את פסק ההלכה של הרב יצחק יוסף המתיר להאזין למוזיקה בימי ספירת העומר.
בדצמבר 2005, בפריימריז על ראשות הליכוד בין בנימין נתניהו לסילבן שלום ומשה פייגלין, היה וייס פעיל ורכז פריימריז בתא החרדי למען נתניהו.
לקראת סוף היום ושעת ההכרעה הגיע נתניהו לחניון בנייני האומה בירושלים שם עודד את הפעילים החרדיים ודרבנם למאמץ אחרון להבאת מתפקדים.
נתניהו גרף 44.4% מהקולות – והקשר בין הפעילים החרדיים ונתניהו זכה לביקורות חריפות בעיתונות החרדית, בראשם עיתון משפחה שגינה את תופעת "השחורים בליכוד" בסדרת כתבות.
בפברואר 2006, בעת שהמתין וייס עם ארבעה מחבריו בטרמפיאדה של צומת אריאל לכיוון ירושלים, מחבל פלסטיני שהגיח מפורד טרנזיט ניסה לירות בהם מרובה סער קלשניקוב מטווח אפס, אך האירוע בנס לא הסתיים בטרגדיה בשל מעצור בנשק.
בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2007, היה בין פעילי השטח של מטה שלומי אמונים בביתר-עילית, שהביאו את מאיר רובינשטיין לראשות העיר ברוב של 60% בתום מערכת בחירות קשה וסוערת מול ראש העירייה המכהן יצחק פינדרוס.
ב-2011 התגורר וייס בניו יורק, משם כתב לעיתון בקהילה.
עם חזרתו לישראל הפך לכתב רשמי בעיתון בקהילה ובאתר האינטרנט החרדי החדש כיכר השבת.
במהלך השנים 2012 עד 2015 השלים וייס לימודי תקשורת מטעם מעריב-מקור ראשון תחת שרביטם של העורך אורי אליצור וערן בר-טל, לימודי דיפלומטיה והסברה במרכז הבינ"ל לדיפלומטיה ציבורית, ולימודי דוברות פוליטית ועזרה פרלמנטרית במרכז הישראלי להכשרה פוליטית שהקימה מיכל שיר, לימים חברת הכנסת מטעם סיעת הליכוד.
במהלך 2013 שימש כעורכו הראשי של העיתון היומי "נכון להיום", וביוני 2014 החל וייס לשמש כדוברה הפוליטי ועוזרה הפרלמנטרי של יו"ר ועדת הפנים של הכנסת חברת הכנסת מירי רגב.
וייס ליווה את רגב בתקופה הסוערת של חטיפת שלושת הנערים, מבצע צוק איתן ודיוניה הקשים של ועדת הפנים של הכנסת בסוגיות ערביי ישראל.
באחד הדיונים סילקה רגב את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מסיעת בל"ד ועוררה סערה.
באותה תקופה קראה רגב להשעות את חברת הכנסת חנין זועבי ממליאת הכנסת, להוציא את הפלג הצפוני של התנועה האיסלאמית מחוץ לחוק ולהטיל מאסר על מיידי אבנים.
במסגרת זו יזם וייס וקידם הצעת חוק להסרת מיסים מתושבי הדרום על בניית חדרי מיגון.
באפריל 2014 נמנה וייס עם מייסדי אתר האינטרנט חרדים10 שיועד להתחרות באתרים החרדיים הבולטים בחדרי חרדים וכיכר השבת.
וייס שימש כעורך, יחד עם כתב החרדים בערוץ הראשון, איציק הלפרין, שם פרסם כתבות חדשותיות, כתבות מגזין וטורים פובליציסטיים.
בסוף השנה פרשו שניהם בשל חילוקי דעות עם העורך הראשי דוד רוטנברג.
בשנת 2015 החל וייס להצטרף כמתופף וכצלם דוקומנטרי במסעות הכליזמרים הירושלמים לגרמניה, צ'כיה, סיביר ואוקראינה.
באותה שנה החל גם להופיע, לשיר ולנגן בגיטרה גרסאות כיסוי לבוב דילן ומאיר אריאל.
בשנת 2017 החל וייס לשמש כעורך תוכן באגף התקשורת במשרד ראש הממשלה בנימין נתניהו.
במהלך השנה נמנה עם החוג "אותיות פורחות" לספרות וקולנוע בהנחיית השחקן והמורה ברוך ברנר והמשוררת רבקה מרים.
בדצמבר 2018 הוציא לאור בהוצאה עצמית את הספר "קבר יוסף – כך נפרצה הדרך", מסמך דוקו-היסטורי בן 450 עמודים המתאר את כל אירועי קבר יוסף משחר ההיסטוריה ועד ימינו, בשילוב מאות תמונות ומסמכים, ובמרכזו פרופיל מקיף ומעמיק על עולמם הרוחני והמעשי של חסידי ברסלב החלוצים במאבק לסלילת הדרך לשכם מחדש.
בפברואר 2020 פרסם וייס, בערב השקה משותף עם הזמר אריאל זילבר, תערוכת צילומים דוקומנטרית וכתב עת מגזיני "בני חורין מוקפי חומה", על חייהם ועולמם של צעירים בני המגזר החרדי לשעבר.
ביולי 2020, לרגל שנת העשרים למאיר אריאל, הוציא וייס גרסת כיסוי בעיבוד חדש לשירו 'מדרש יונתי' (ירוקות, 1988), שבחיי אריאל הוחרם בתחנות השידור.
עוד פרסם הומאז' למאיר אריאל ובוב דילן ששופך אור חדש על "הנה ימים באים - חזון לישראל" וה-Rolling Thunder Revue.
במהלך 2021 ייסד וייס את הארגון Jews United בישראל ובלונדון, תנועה סוציו-תרבותית אקטיביסטית צעירה שהוקמה מתוך החזון לקידום תרבות יהודית קוסמופוליטית והפצת ערכים מיטיבים ביצירת גשרים בין-דתיים, חיבורים פנים קהילתיים, מעורבות חברתית, הפקות אמנותיות והוצאה לאור.
במהלך 2022 יצא לאור הספר האנתולוגי-אמנותי "מותק החושך" המקבץ כתבים, שירה והגיגים שכתב וייס במהלך השנים לצד תצלומים של הצלם הדוקומנטרי ריקו אורלנדו היאז ממרילנד ארה"ב.
הספר הופק על ידי היאז בפראג שבצ'כיה, ויצא לאור בישראל במהדורה עברית בנובמבר 2022 על ידי ספרי ניב.
קטעים מתוכו מתפרסמים בעברית ומתורגמים, ואחרים מופצים בשרבוטי גרפיטי על קירות בירושלים במסגרת "קירותיי אומרים שירה".
נחי וייס, קבר יוסף - כך נפרצה הדרך, 2018
נחי וייס, מותק החושך - שירים, געגועים ומסעות, 2022
נחיתת גחון היא נחיתה של כלי טיס כאשר כל או חלק מכני הנסע שלו בפנים.
נחיתת גחון יכולה להתרחש עקב תקלה טכנית או טעות אנוש.
הגורם הנפוץ ביותר לנחיתות גחון הוא טעות אנוש של צוות הטיסה, שעסוק מדי בגישה לנחיתה, לא מוריד את הגלגלים ולעיתים אף מתעלם ממערכת האהרה.
מחווני מיקום כני הנסע משתנים בין דגמים שונים של כלי טיס.
ישנם מחוונים המשתמשים באורות צבעוניים כדי לציין את תצורת כני הנסע.
סוג אחד כולל אור ירוק המציין כי כני הנסע למטה ואור צהוב המציין כי הם למעלה; סוג אחר כולל שלוש נורות המוארות בירוק כאשר כני הנסע למטה ונעולים במקומם.
נחיתה בזווית או במהירות לא תקינה
סוג אחר של נחיתת גחון עקב טעות אנוש הוא התקרבות לנחיתה בזווית או מהירות לא תקינה, מה שעלול לגרום לעומס יתר על כני הנסע ואף לשבירתם.
למשל, ב-7 במרץ 2007, טיסה 200 של גארודה אינדונזיה התקרבה לנחיתה בנמל התעופה אדיסוצ'יפטו שבמחוז מיוחד יוגיאקרטה בזווית תלולה ובמהירות של כ-409 קמ"ש, כ-161 קמ"ש יותר ממהירות הנחיתה הרגילה.
המטוס פגע במסלול הטיסה בחוזקה וכן הנסע הקדמי נשבר.
הטיסה התרסקה בשדה אורז סמוך ו-21 מתוך 140 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
העלאה בשוגג של כני הנסע
נחיתת גחון יכולה להיות תוצאה של העלאה בשוגג של מתג כני הנסע לפני נחיתה.
במקרים כאלה, צוות הטיסה עסוק לעיתים בבמשימות אחרות ומעלה בשוגג את מתג כני הנסע, וחושב שהוא נוחת עם כני הנסע למטה.
נחיתת גחון יכולה להיגרם גם עקב תקלה טכנית, המונעת הורדה של כני הנסע.
מערכת הורדת הגלגלים של כלי טיס כוללת חלקים ושלבים רבים ומונעת על ידי כוח חשמלי והידראולי, ותקלות במערכת עלולות למנוע מכני הנסע להיפרס כראוי.
פעמים רבות מחשבי המטוס מגלים את הבעיה עוד לפני ההנמכה לנחיתה ומודיעים עליה לצוות הטיסה.
במקרים כאלה, הצוות יצור קשר עם פיקוח הטיסה וינסה להוריד את הגלגלים.
בעבר היה נהוג לכסות את מסלול הטיסה בקצף לפני נחיתת גחון, אולם כיום נתפש הנוהל כלא יעיל וכמנהג שעלול לגרום לכלי הטיס להחליק.