tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות יתרונותיהם הרבים של הסיבים התזונתיים, אין להגזים בצריכתם.
כמויות גדולות של סיבים עלולות לגרום לאי-נוחות קשה במערכת העיכול ואף לחסימת מעיים.
סִיבּוֹרְגְּיוּם (Seaborgium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר שסמלו הכימי Sg ומספרו האטומי 106. זהו היסוד ה-3 בקבוצת היסודות העל-כבדים וה-14 בסדרת היסודות הטרנס אורניים.
למשך תקופה מסוימת לפני, וקצת לאחר שנתגלה בשנת 1974, נקרא היסוד Unnilhexium וסמלו היה Unh כשם הספרות 1, 0, 6, בלטינית.
שמו נגזר משמו של המדען גלן תיאודור סיבורג, והוא אחד משני היסודות היחידים ששמם ניתן להם על שם אדם בעודו בחיים.
הסיבורגיום נוצר לראשונה ביוני 1974 על ידי קבוצת מדענים במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ביניהם אלברט גיורסו, על ידי הפצצת אטומי 249Cf ביוני 18O ב"מאיץ יונים על-כבדים".
מההפצצה נוצרו כמה אטומי 263Sg ו-4 נייטרונים חופשיים.
שלושה חודשים לפני שקבוצת המדענים מברקלי הודיעה על תגליתם, קבוצת מדענים בראשות גאורגי פליורוב מהמכון המאוחד למחקר גרעיני בדובנה שברוסיה, טענו שיצרו כבר 259Sg על ידי הפצצת 207Pb ו-208Pb ביוני 54Cr במאיץ חלקיקים.
בשנת 1993 אושרה התגלית של קבוצת המדענים מברקלי והקרדיט לגילוי ניתן להם.
לסיבורגיום אין שימושים מיוחדים מלבד שימושי מחקר בשל זמן מחצית החיים הקצר שלו.
בשנת 2014 דווח על הצלחה ראשונה ליצור תרכובת של יסוד על-כבד ופחמן כאשר שמונה עשר אטומים של סיבורגיום הומרו לתרכובת של הקסא-קרבוניל סיבורגיום, הכוללת שש מולקולות של פחמן חד-חמצני המחוברות לאטום משותף של סיבורגיום.
לסיבורגיום יש עד כה כ-11 איזוטופים שונים 10 הידועים שבהם:
258 - בעל זמן מחצית חיים של 2.9 מילישניות.
260 - בעל זמן מחצית חיים של 3.6 מילישניות.
262 - בעל זמן מחצית חיים של 6.9 מילישניות.
271 - בעל זמן מחצית חיים של 2.4 דקות (היציב ביותר).
סיבית זוגיות או סיבית ביקורת זוגיות היא סיבית המשמשת כספרת ביקורת, שערכה מסמן האם מספר הסיביות באוסף נתון שערכן 1 הוא זוגי או אי־זוגי.
קיימים שני סוגים של סיביות זוגיות – סיבית זוגיות זוגית, ששווה ל־1 אם ורק אם מספר האחדות בסיביות הנבדקות הוא אי־זוגי (וביחד איתה משלים לזוגי), וסיבית זוגיות אי־זוגית ששווה ל־1 כאשר מספר האחדות בסיביות הנבדקות הוא זוגי (וביחד איתה משלים לאי־זוגי).
סיבית הזוגיות קובעת האם המספר המתאים (בעל ייצוג בינארי זה) הוא זוגי או אי־זוגי – היא שווה 1 אם ורק אם המספר אי־זוגי.
הוספת סיבית ביקורת לרצף של סיביות מאפשר לגלות שגיאה אחת בהעברת המידע, אך לא מאפשר לתקן אותה.
בתקשורת מחשבים, סיבית זוגיות משמשת כשיטה פרימיטיבית לאיתור שגיאות.
כאשר צד אחד משדר לצד השני נתונים על פני ערוץ תקשורת, קיימת הסתברות מסוימת שהצד השני יקבל את המידע עם שגיאות, כאשר מספר השגיאות, ביחס לכמות המידע המשודר, תלויה באיכות הערוץ.
על ידי חישובה ושידורה של סיבית זוגיות לאחר מספר שנקבע מראש של סיביות מידע, מאפשר הצד הראשון לצד השני לגלות האם התרחשה שגיאה במעבר המידע ולהתעלם מהמידע השגוי.
שיטה זו אינה מושלמת – כאשר מספר הסיביות השגויות במידע שהתקבל הוא זוגי לא ניתן לגלות שהתרחשו שגיאות לפי סיבית הזוגיות.
יתר על כן, גם כאשר מגלים לפי סיבית הזוגיות שהתרחשה שגיאה, אין אפשרות לזהות באיזו סיבית השגיאה התרחשה ולתקן אותה, כמו שניתן לעשות בקודים חזקים יותר.
למעשה, ייתכן שהשגיאה התרחשה בסיבית הביקורת עצמה והמידע הרלוונטי נותר ללא פגע, אך אין אפשרות לגלות זאת.
ניתן לשכלל את השיטה ולרשום את המידע כמטריצה כך שלכל עמודה ולכל שורה מוסיפים סיבית זוגיות משלה.
כך אם התרחשה טעות אחת במטריצה נוכל לזהות את העמודה והשורה של אותה שגיאה ולתקן אותה, אך אם התרחשו שתי טעויות כבר לא ניתן לתקן אותם.
על ידי סיביות הזוגיות הנוספות ניתן לזהות קיום שגיאות עד שלוש שגיאות, אך ייתכן שיתרחשו ארבע שגיאות ולא יהיה ניתן לזהות זאת על פי הסיביות הנוספות.
שימוש חשוב של רעיון סיבית הזוגיות מיושם דווקא בתחום אחסון המידע הממוחשב, במערכות RAID.
סיביו (ברומנית: Sibiu, בגרמנית: Hermannstadt; בהונגרית: Nagyszeben; ביידיש: סעבען או הערמאנשטאט) היא עיר ברומניה, בעלת אוכלוסייה של כ-155,000 איש.
היא אחת מהערים החשובות בטרנסילבניה, ובירת מחוז סיביו.
מקור שמה של העיר הגיע בעקבות שמו הלטיני של הנהר החוצה את העיר הנקרא צ'יבין.
סיביו נוסדה בימי הביניים על ידי סקסונים טרנסילבנים, ומאוחר יותר הוקפה בחומה חזקה.
היא ידועה בזכות הנקניק שיוצר בה (נקניק סיביו).
עם האתרים החשובים בעיר נמנה המוזיאון הלאומי ברוקנטל, הכולל שישה מוזיאונים באתרים שונים בעיר, כל אחד בתחום אחר (מוזיאון אמנות, ספריית ברוקנטל, מוזיאון להיסטוריה, מוזיאון לפרמקולוגיה, מוזיאון להיסטוריית הטבע ומוזיאון לכלי נשק וציד).
מוזיאון ברוקנטל נפתח לקהל עוד בשנת 1817, והוא הראשון מסוגו ברומניה.
בכל שנה נערך בסיביו פסטיבל ג'אז בינלאומי.
בין השאר התארחו בו גם אמנים ישראליים כמו J.Viewz והדרה לוין ארדי.
משנת 2004 ואילך, מארחת העיר ברציפות את מרוץ הראלי-אנדורו המפרך לאופנועי שטח, ה-"RedBull Romaniacs", כשמסלולי כל ארבעת ימי התחרות מתחילים ומסתיימים בשולי העיר.
העיר נבחרה לבירת התרבות של אירופה לשנת 2007, ביחד עם לוקסמבורג.
קבוצת הכדורגל ווינטה סיביו, משחקת בליגת העל הרומנית.
קבוצת הכדורסל אטלסיב סיביו, משחקת בליגת העל הרומנית.
סיביסקיט (Seabiscuit) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2003 המבוסס על ספרה המצליח של לורה הילנברנד: "סיביסקיט: אגדה אמריקאית".
הסרט עוקב אחר הצלחתו של סוס המרוצים סיביסקיט, שזכה להצלחה ענקית למרות שזלזלו בו ובסיכוייו.
העלילה מתרחשת בארצות הברית שלאחר השפל הגדול.
הסרט נאמן לספר עליו הוא מבוסס במידה רבה, אולם על מנת להקל את העיבוד נערכו שינויים קלים.
דרכו של המספר דיוייד מק'קאלוו נותן לסרט איזשהוא גוון דוקומנטרי, שהוא ערך נוסף לעלילה הדרמטית.
עוד נספח בסרט הוא שבסצנות תחרות הרכיבה המצלמה הוצבה בין הרוכבים על מנת לשוות לצופים מעין תחושה שהם כאילו רוכבים עם הצופים.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, ביניהם לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-76.
הסרט מספר על שלושה אנשים-ג'וני רד פולארד, עלם צעיר שרוחו שבורה, צ'ארלס הווארד-מיליונר מרושש, וטום סמית - קאובוי שעולמו הולך ודועך.
שלושתם מוצאים תקווה בסוס חסר סיכויים שנקרא סיביסקיט.
טובי מגווייר - ג'ון "רד" פולארד
ג'ף ברידג'ס - צ'ארלס ס.
כריס קופר - טום סמית
אליזבת' בנקס - מרקאלה זאבאלה הווארד
מייסי - "טיק טוק" מק'גלאווין
מייקל אנגרנו - פולארד בצעירותו
גארי סטיבנס - ג'ורג' וולף
אדי ג'ונס - סמואל ד.
כריס מק'קארון - צ'ארלי קרטסינגר
פופקורן דיליטס - סיביסקיט (הסוס)
סיבילה דה נורמנדי הייתה המלכה הרעיה של ממלכת סקוטלנד בשל נישואיה למלך סקוטלנד אלכסנדר הראשון.
סיבילה נולדה באורן שבנורמנדיה, בתו מחוץ לנישואים של מלך אנגליה הנרי הראשון ושל פילגשו ליידי סיבילה קורבט מאלקסטר (נולדה ב-1077 באלקסטר שבווריקשייר ונפטרה בשנת 1157 לערך).
בשנת 1107 נישאו סיבילה ואלכסנדר, אולם לא הביאו ילדים לעולם.
סיבילה נפטרה ב-12 או ב-13 ביולי 1122 בעת שהותה באי נאם באן (Eilean nam Ban - "אי הקדושות") שבלוך טיי.
בעלה, אלכסנדר, ייסד באי מנזר לזכרה.
סיבילה נקברה במנזר דנפרמליין שבפיף, מקום קבורתם המסורתי של מלכי סקוטלנד ורעיותיהם.
בתורת הקריפטוגרפיה, סיבית קשה של פונקציה חד-כיוונית , היא פונקציה בעלת פלט של סיבית אחת (זוהי הסיבית ה"קשה") שקשה לנחשה גם כאשר הערך ידוע.
הפונקציה נקראת "סיבית קשה" של אם מתקיימים התנאים הבאים:
הפונקציה ניתנת לחישוב בזמן פולינומי.
לכל מכונת טיורינג הסתברותית , ההסתברות לנחש את בהינתן זניחה,
(כאשר , ו- היא פונקציה הקטנה מ- לכל , עבור גדול דיו.
ההסתברות היא על מרחב כלל הקלטים האפשריים, והטלת המטבעות של A.)
ביט-קשה של פונקציה חד-חד ערכית חד כיוונית, יכול לשמש עבור פרוטוקול התחייבות לביט, בו משתמש מתחייב לביט מסוים, מבלי לגלות מהו הביט.
למשל, כאשר שני משתמשים (אליס ובוב), שאינם נמצאים זה ליד זה, רוצים להטיל מטבע יחדיו באופן אקראי, מבלי שאחד הצדדים יוכל לרמות.
פתרון אפשרי הוא שאליס תתחייב לביט מסוים על ידי שליחת הערך .
כיוון שהביט הנ"ל הוא קשה בוב אינו יודע מהו הביט אליו אליס מחויבת.
בוב ממשיך על ידי בחירת ביט אקראי .
כעת אליס מגלה את הערך , ובוב בודק שאכן הוא הערך שאליס שלחה בהתחייבות, ומחשב את הביט שאליו אליס מחויבת, .
הביט שהוגרל בשיטה זו הוא .
שני הצדדים אינם יכולים לרמות: בוב אינו יודע את הערך של , ולכן אינו יכול להטות את התוצאה על ידי בחירת .
אליס אינה יכולה לשנות את התחייבותה, מכיוון שהפונקציה חד-חד ערכית ולכן, לפי הגדרה, לא קיים כך ש-.
מכאן נובע ששני הצדדים בחרו ביט מבלי לדעת מה האחר בחר, ולכן הביט הסופי הוא "הוגן".
שימוש נוסף עבור ביט-קשה הוא בניית מחולל פסבדו אקראי קריפטוגרפי.
בהינתן גרעין מפעילים עליו שוב ושוב את הפרמוטציה החד-כיוונית, ועבור כל הפעלה מחשבים את הביט-הקשה.
המחרוזת הנוצרת מהביטים הקשים מהווה פלט פסבדו אקראי במובן הקריפטוגרפי.
באופן פורמלי, המחולל ניתן לתיאור עלי-ידי
כאשר הוא פולינומי באורך הקלט , ו- משמעותו הפעלת הפרמוטציה פעמים, לדוגמה .
בשנת 1989, הוכיחו מדעני המחשב עודד גולדרייך ולאוניד לוין, שכל פונקציה חד-כיוונית ניתן לשנות לפונקציה חד-כיוונית בעלת סיבית קשה (חישובית).
בהינתן פונקציה חד-כיוונית , נגדיר את הפונקציה עבור .
פונקציה זו היא חד-כיוונית והסיבית היא סיבית קשה של .
ההוכחה מתבססת על כך שאם קיים אלגוריתם לניחוש הסיבית הקשה, ניתן להשתמש בו על מנת להפוך את הפונקציה החד-כיוונית : בהינתן האלגוריתם "מנחש" את ערך הביט-הקשה עבור כמות קטנה של ערכי , (נאמר, קלטים כנ"ל).
בעזרת ניחוש זה ניתן לבנות קבוצה גדולה של ערכי שהם בלתי-תלויים בזוגות.
אם קיימת מכונה אשר מגלה את הביט הקשה בהסתברות בלתי-זניחה, ניתן להפעיל את המכונה על הקבוצה הגדולה של ה-ים, ולהשוות אל הערכים שניחשנו.
משיקולים הסתברותיים, ניתן יהיה לזהות מהו הניחוש הנכון של הביטים הקשים עבור הקבוצה ההתחלתית הקטנה, בהסתברות בלתי-זניחה.
מכיוון שכל ערך הוא פונקציה ליניארית של סיביות , מספיקה ידיעת ערכים בלתי-תלויים על מנת לחשב את כלל הסיביות של .
סיביל לין שפרד היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, זוכת שלושה פרסי גלובוס הזהב.
ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של החוקרת הפרטית מאדי הייז בסדרת הטלוויזיה "בלשים בלילה".
שפרד נולדה בממפיס, טנסי, לוויליאם (ביל) ג'נינגס שפרד, שניהל עסק למכשירים ביתיים, ולאשתו פאטי, שהייתה עקרת בית.
היא נקראה על שם סבה סי ועל שם אביה ביל.
ב-1966, בהיותה בת 16, זכתה בתחרות היופי לנערות של ממפיס והחלה לדגמן.
בגיל 18 זכתה בתואר "דוגמנית השנה" של ארצות הברית.
הופעת הבכורה הקולנועית של שפרד הייתה ב-1971, בסרטו של פיטר בוגדנוביץ' "הצגת הקולנוע האחרונה".
בוגדנוביץ' ליהק את שפרד לתפקיד לאחר שראה את תמונתה על שער המגזין "גלאמור".
הסרט, סיפורם של שני צעירים הגדלים יחדיו בעיר בטקסס, היה מועמד לפרס האוסקר בשמונה קטגוריות וזכה לבסוף בשני פרסים.
הופעתה של שפרד זכתה לתשומת לב רבה, בין היתר בשל סצנת העירום שלה בבריכה, ובשל כך שתמונות מתוך סצנת העירום התפרסמו במגזין "פלייבוי" ללא הסכמתה.
שפרד תבעה את המגזין, והצדדים הגיעו בסופו של דבר לפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט, ובכך נוצר תקדים לגבי שימוש בצילומים של דמויות ציבוריות.
על הופעתה בסרט קיבלה שפרד שכר של 5,000 דולר בלבד, וכן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית החדשה המבטיחה ביותר".
במהלך צילומי הסרט החלה לנהל רומן עם בוגדנוביץ', שהיה נשוי באותה עת.
הרומן בין השניים נמשך לסירוגין במשך שמונה שנים.
בסרטה הבא, "אשת החלומות" (1972), שהתבסס על תסריט של ניל סיימון, שיחקה לצדו של צ'ארלס גרודין.
היא גילמה את דמותה של קלי, האישה הצעירה והיפה שבה מתאהבת הדמות שגילם גרודין בזמן שהוא נמצא בירח הדבש שלו במיאמי.
הסרט זכה הן לשבחים מצד מבקרי הקולנוע והן להצלחה מסחרית.
עוד באותה שנה, שפרד דגמנה כ"נערת קודאק" ופרסמה את המצלמה החדישה של החברה.
ב-1974 חזרה לשתף פעולה עם הבמאי פיטר בוגדנוביץ', והופיעה בתפקיד הראשי בסרט "דייזי מילר", שהתבסס על נובלה של הנרי ג'יימס.
הסרט, דרמה תקופתית המתרחשת באירופה, נכשל מבחינה מסחרית, ושפרד קיבלה ביקורות גרועות על משחקה בו.
גם הפרויקט המשותף הבא של בוגדנוביץ' ושפרד, הסרט המוזיקלי "At Long Last Love" מ-1975, שהתבסס על שיריו של קול פורטר, נחל כישלון חרוץ.
שפרד חזרה לקבל ביקורות טובות על תפקידה בסרטו של מרטין סקורסזה "נהג מונית" מ-1976. היא גילמה את דמותה של בטסי, בחורה יפה ושברירית ששובה את לב הדמות הראשית טראוויס ביקל, שגולמה על ידי רוברט דה נירו.
לאחר מספר תפקידים פחות מוצלחים, לרבות הופעה בעיבוד מחודש לסרטו של אלפרד היצ'קוק מ-1938 "הגברת נעלמת", עשתה הפסקה בקריירה בין השנים 1978–1982, במהלכן חזרה להתגורר בממפיס.
ב-1983 חזרה להוליווד, וכיכבה לראשונה בסדרת טלוויזיה.
היא הופיעה לצדו של סם אליוט בסדרת הדרמה "הוורד הצהוב", שזכתה לביקורות חיוביות אך ירדה מהמרקע לאחר עונה אחת בלבד.
ב-1985 לוהקה שפרד לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC "בלשים בלילה", שהפך לתפקיד המשמעותי ביותר בקריירה שלה.
היא גילמה את דמותה של החוקרת הפרטית מאדי הייז, שביחד עם דייוויד אדיסון (בגילומו של ברוס ויליס) הייתה הבעלים של משרד החקירות "בלו מון" ("ירח כחול").
מפיקי הסדרה היו מודעים לכך שהכימיה שתיווצר בין שני כוכבי הסדרה תהווה את המפתח להצלחתה, ולכן שפרד הייתה מעורבת בתהליך בחירתו של ברוס ויליס להופיע לצדה בסדרה.
שפרד וויליס הפכו במהרה לאחד מהצמדים הטלוויזיוניים המוכרים והמצליחים ביותר.
הסדרה, שילוב של מתח וקומדיה, זכתה להצלחה בארצות הברית וברחבי העולם, במיוחד בעונות 3 ו-4 שלה, וירדה מהמרקע ב-1989, לאחר חמש עונות.
על הופעתה בסדרה זכתה שפרד בשני פרסי גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אמי.
לאחר סיום הסדרה השתתפה בסרט "רוב הסיכויים" (1989), לצדם של רוברט דאוני ג'וניור וראיין אוניל, וזכתה לביקורות מצוינות על משחקה בסרט.
ב-1990 הופיעה בסרט "טקססוויל", סרט המשך ל"הצגת הקולנוע האחרונה", שבו התאחד הצוות המקורי, כולל בוגדנוביץ' הבמאי, 20 שנים לאחר צילומי הסרט המקורי.
באותה שנה השתתפה גם בסרטו של וודי אלן "אליס".
בין השנים 1995–1998 כיכבה בקומדיית המצבים של רשת CBS, "סיביל", בה גילמה את דמותה של סיביל שרידן, שחקנית שזוכה לקבל תפקידים רק בסרטי בי מובי ובאופרות סבון כושלות.
תפקידה בסדרה זיכה אותה בפרס גלובוס הזהב בפעם השלישית וכן בשלוש מועמדויות נוספות לפרס אמי.
הספר, אותו כתבה ביחד עם איימי לי בול, הפך לרב-מכר.
ב-2007 הצטרפה לצוות סדרת הדרמה המצליחה של רשת שואוטיים, "ישנן בנות", וגילמה בסדרה את דמותה של פיליס קרול.
קלמנטיין פורד, בתה במציאות, גילמה בסדרה את תפקיד בתה של קרול.
ב-2008 הצטרפה גם לצוות הסדרה של רשת USA Network "בניחוש חוקר".
בין השנים 1971–1978 הייתה שפרד בת זוגו של הבמאי פיטר בוגדנוביץ'.
לאחר פרידתם חזרה להתגורר בממפיס, שם הכירה את דייוויד פורד, סוחר מקומי של חלקי חילוף לרכב.
השניים נישאו וב-1979 נולדה להם בת, קלמנטיין פורד, שהפכה אף היא לשחקנית.
נישואיהם הסתיימו ב-1982. ב-1987 הרתה לכירופרקט ברוס אופנהיים ונישאה לו.
לשניים נולדו תאומים, בן ובת.
הם התגרשו ב-1990. היא הייתה מאורסת למוזיקאי רוברט מרטין, איתו חיה בין השנים 1994–1998, אך הוא נפרד ממנה בטרם התחתנו.
באוטוביוגרפיה שפרסמה בשנת 2000 התוודתה שפרד כי בצעירותה היו לה רומנים קצרים עם אלביס פרסלי, ג'ף ברידג'ס ודון ג'ונסון.
ב-2002 אובחנה כחולה בסרטן המלנומה.
היא טופלה בהצלחה, ומאז הפכה לתומכת פומבית בעידוד המודעות לסרטן העור ולזהירות מחשיפה לקרני השמש.
בתה, קלמנטיין, היא ביסקסואלית מוצהרת, נשואה לשחקן סירוס וילקוקס .
לאורך הקריירה שלה הייתה שפרד פעילה בנושאים כגון זכויות להט"ב וזכותן של נשים לבצע הפלה.
ב-2009 הוענק לה פרס מטעם "הקמפיין לזכויות אדם", קבוצת האינטרס הגדולה ביותר להומואים ולסביות בארצות הברית, על פעילותה לקידום נישואים חד-מיניים וזכויות הורות הומו-לסבית.
אהבה, איך שלא תסתכלו על זה (2020)
הקיץ הארוך והלוהט (סרט טלוויזיה, 1985)
גברים ממאדים, נשים מנגה (תוכנית אירוח, 2000–2001)
מרתה בע"מ: סיפורה של מרתה סטיוארט (סרט טלוויזיה, 2003)
Detective (2005) - סרט טלוויזיה של הולמרק
רשימת הלקוחות (2010) - סרט טלוויזיה
סיבילה, (סיביל) מלכת ירושלים הייתה אצילה צלבנית ממשפחת המלוכה של ממלכת ירושלים.
בתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים ואשתו הראשונה אגנס מקורטניי.
הסכם הגירושים בין הוריה העניק לאימה ולאחר מכן לה את הנחלה והתואר של רוזנת יפו ואשקלון בו החזיקה משנת 1176, ומשנת 1186 ועד למותה בשנת 1190. היא הייתה מלכת ירושלים ביחד עם בעלה השני גי דה ליזיניאן.
סיביל הייתה דמות מפתח בחצר הירושלמית, אחותו של בלדווין הרביעי, מלך ירושלים אחות למחצה של איזבל הראשונה, מלכת ירושלים ואמו של בלדווין החמישי, מלך ירושלים.
בשנת 1157, בהיותו בן 21, נשא אביה של סיביל - אמלריך לאישה את אגנס מקורטניי, ביתו של ז'וסלין השני רוזן אדסה, אשר התגוררה בירושלים החל משנת 1150 לאחר נפילת מרביתה של הרוזנות בידי המוסלמים.
לאחר מותו של הפטריארך התחתנו השניים, והביאו לעולם שני צאצאים, סיביל מלכת ירושלים ובלדווין הרביעי, שניהם עתידים למלוך בממלכה לאחר מותו של אמלריך.
בשנת 1162, לאחר מותו של בלדווין השלישי, מלך ירושלים החלו תהליכי המלכתו של אמלריך למלך, וזאת חרף התנגדותה של המועצה הפיאודלית להמלכתו לפני שיבטל את נישואיו.
ההיסטוריון אנרול, שנחשב לממשיך דרכו של ויליאם, כתב על אגנס: "אין זה ראוי כי מלכה שכזו תמלוך בעיר קדושה כירושלים".
סיביל גדלה בפיקוח אחות סבתה מליסנד, מלכת ירושלים שהייתה אם המנזר בבֵיתָני ובו למדה סיביל קרוא וכתוב ולימודי דת.
עתה התגבשה באופן ברור מפלגת החצר ובראשה סיביל ובעלה גי דה ליזיניאן שעתה נשא את התואר רוזן יפו ואשקלון, אנייס ואחיה ז'וסלין (רוזן אדסה וסינישאל הממלכה) דה קורטניי, הקוניטאבל אמלריך דה ליזיאן ורנו (ריינולד) משטיון רוזן עבר הירדן.
בלדווין שמצבו הידרדר ועתה היה עיוור ומרותק למיטתו העביר את השליטה והפיקוד על הצבא לידי גיסו גי דה ליזיניאן.
הצבאות היריבים נערכו זה מול זה סמוך למעיין חרוד, אך המוסלמים, שלא העזו להיכנס לעימות ישיר עם הצלבנים, נסוגו לבסוף חזרה לדמשק.
בשנת 1184 תוקף גי דה ליזיניאן מאהל של בדואים שהיו תחת חסות המלך, האספה מכונסת שוב ובה מתקבלות החלטות בנוגע לסדרי העוצרות בממלכת ירושלים ריימון השלישי הוכרז כעוצר בשמו של בלדווין החמישי הקטין והאפוטרופסות על הילד נמסרה לידי ז'וסלין דה קורטני, דודו של המלך מצד האם.
למרות החלטת מועצת האצילים שחייבה החלטה של ועדת שליטים אירופאים לגבי המלך החדש של ממלכת ירושלים פעלה מפלגת החצר - המתנגדת להחלטה ובהפיכת בזק בוטלו כל סדרי הממשל שנקבעו בעבר.
מפלגת החצר בראשות ז'וסלין דה קורטני אפוטרופוסו של המלך המנוח תפסו את ירושלים וניהלו בה מהלכים להכתרת גי דה ליזיניאן ומתנגדיהם בראשות ריימון מטריפולי שהתכנסו בשכם והציע להכתיר את איזבל בתה של מריה קומננה ובעלה אונפרוא הרביעי כשליטים של ממלכת ירושלים.
מפלגת אצילי הממלכה בראשות ריימון מטריפולי התפרקה, והם הופיעו זה אחר זה בפני גי וסיביל ונשבעו אמונים.
באלדווין ד'איבלין אדון רמלה העדיף לעזוב את ממלכת ירושלים מלשרת את גי דה ליזיניאן באמרו: "רבותי, עשו כמיטב יכולתכם כיוון שהארץ אבודה.
תקופת שלטונם של גי דה ליזיניאן וסיביל, קצרה נמהרת ועומדת באופן מוחלט בצל השואה של קרב קרני חיטין.
צלאח א-דין דרש ממלך ירושלים את חזרת השבויים ותשלום פיצוי על הנזק, אך פניית גי דה ליזיניאן לרינו משטיון נתקלה בסירוב מוחלט - בטענה כי למלך ירושלים אין כל סמכות חוקית ברוזנות של עבר הירדן.
בשעת צהריים פקד המלך על ריימון מטריפולי לערוך התקפת נגד, על מנת לאפשר לכוח העיקרי של הצבא הצלבני לפרוץ את טבעת הכיתור המוסלמית ולהגיע למעיינות חיטין, במטרה להציל אותו.
טאקי א-דין, שפיקד על הכוחות המוסלמים שהוצבו מולו, פקד לפתוח את השורות, והפרשים הצלבניים עברו דרכם מבלי לגרום לנזק ממשי לצבא המוסלמי.
לאחר שעברו הפרשים של ריימון, שבו המוסלמים וסגרו את טבעת הכיתור שלהם.
במקום להסתובב ולהכות באויב בעורפו, בחר ריימון להציל את עצמו ואת פרשיו מהשמדה, והורה להם להמשיך לנוע צפונה הרחק משדה הקרב.
ביום 2 באוקטובר נמסרו מפתחות העיר ירושלים לידי צלאח א-דין והחלה יציאת הנוצרים הלטיניים מירושלים כאשר הם נספרים בעת צאתם משער יפו.
עיקר הכספים הוצאו מהעיר על ידי הפטריארך הלטיני שלא מצא לנכון להקדיש את אוצרות הכנסייה לפדיון שבויים אלא העביר אותם בלווית פרשי המוסלמים לצור.
חלק מעניי העיר שלא נמצא להם גואל מצאו מושיע בדמותו של צלאח א-דין ששחרר אלפים מהם ללא תמורה.
בין המשוחררים ללא דמי פדיון הייתה המלכה סיביל אשתו של מלך ירושלים השבוי שהורשתה לבקרו במקום מאסרו בשכם.
המצור על עכו ומותה של סיביל
גי דה ליזיניאן חזר לטריפולי למשך החורף ובאפריל 1189 חזר והופיע מול חומות צור בלווית אשתו סיביל, מלכת ירושלים ושוב סירב קונרד להכניס את המלך לשעבר ופמלייתו לתוך העיר.
בשלב זה ובתמיכת אבירים אירופאיים שהגיעו לצור החליט גי דה ליזיניאן לצאת לכוון עכו המוסלמית במטרה לכבוש מחדש את ממלכתו.
ביום 26 באוגוסט הגיע הכוח הצלבני שכלל ככל הנראה 600 פרשים וכ-7000 חיילים רגלים למישור עכו, ובחסות החשיכה עלה גי דה ליזיניאן על תל עכו (הידוע גם בשם "תל אל-פחאר") והתבצר עליה.
במשך שלוש שנים התחוללו קרבות במישור המקיף את עכו, על חומות העיר ובים כאשר הצבאות הנוצרים שולטים על נקודות אסטרטגיות אך מוקפים ונמצאים במצור חלקי של צבאות צלאח א-דין, במהלך יולי 1190 נפטרו סיביל ובנותיה במחנה הצלבני שלרגלי עכו.
מותה שמט הלכה למעשה את הבסיס מתחת לתביעתו של גי דה ליזיניאן לכתר אך הוא נאחז בתואר אף על פי שהשפעתו במחנה הצלבני הייתה מזערית ובסוף 1190 הועבר הפיקוד רשמית לאנרי משמפן - העתיד אף הוא להחזיק לזמן קצר את כתר מלכות ירושלים .
דמותה של סיבילה, בגילומה של אווה גרין, משמשת כדמות משנה בסרט "ממלכת גן עדן" משנת 2005. הסרט מציג את נישואיה של סיבילה כנישואים לא מאושרים, וכן מרמז על רומן בינה לבין באליאן מאיבלין.
על פי הסרט, לאחר כיבוש ירושלים על ידי צלאח א-דין בתום המצור על ירושלים, בשנת 1187 סיבילה שבה עם באליאן לצרפת (בעוד שבמציאות היא נותרה עם בעלה השבוי).
סיביל באואר הייתה שחיינית אמריקאית.
היא האלופה האולימפית הראשונה במשחה ל-100 מטר גב ושיאנית העולם.
באואר הייתה לאישה הראשונה בעולם ששיפרה שיא עולם של גברים.
היא בתם של מהגרים נורווגים.
היא התאמנה תחת הדרכתו של ויליאם "ביל" באכרך יחד עם ג'וני וייסמילר, נורמן רוס, רוברט סקלטון, אתל לאקי ואלופים אולימפיים נוספים.
בתחרות שחייה שנערכה בברמודה בשנת 1922 קבעה באואר במשחה ל-440 יארד גב שיא עולם חדש של 6:24.8 דקות, שיפור ב-4 שניות לשיא העולם של סטאבי קרוגר (שיא עולם לגברים).
באולימפיאדת פריז (1924) זכתה באואר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:23.2 דקות, לפני פיליס הרדינג מבריטניה (1:27.4 דקות) ובת ארצה איילין ריגין (1:28.2 דקות).
היא שיחקה בנבחרות הכדורסל וההוקי שדה של האוניברסיטה, בנוסף לנבחרת השחייה.
היא הייתה מאורסת לכתב ספורט בשיקגו אד סאליבן שמאוחר יותר התפרסם בעיקר כמנחה תוכנית אירוח ברשת CBS.
היא לא הצליחה להגשים את חלומותיה להתחתן ולסיים את לימודיה משום שחלתה במחלת הסרטן ממנה נפטרה בגיל 23.
בין השנים 1921–1926 קבעה באואר 23 שיאי עולם חדשים וזכתה ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית במשחה ל-100 מטר גב.
בשנת 1967 זכתה באואר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
סיביר נובוסיבירסק היא קבוצת כדורגל מקצוענית מהעיר נובוסיבירסק שברוסיה שמתמודדת בליגות הכדורגל ברוסיה.
בשיאה השתתפה במשך מספר עונות בליגת העל הרוסית, ליגת הכדורגל הלאומית ובליגת הכדורגל המקצוענית.
הישגי השיא שלה הן העפלה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2010.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1936 ולא הגיעה להישגים משמעותיים בתקופת ברית המועצות.
ב-1987 אף נשרה לליגה החובבנית.
המפנה החל לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-1992 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הרוסית הראשונה, אזור מזרח.
ב-1996 נשרה הקבוצה לליגה השנייה, בה התמודדה עד לשנת 2004, אז סיימה ראשונה והעפילה חזרה לליגה הרוסית הראשונה.
ב-2006 סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגת המשנה והגיעה עד לשלב שמינית גמר גביע רוסיה.
ב-2007 סיימה הקבוצה במקום השלישי, אך במשחקי פלייאוף ההעפלה כשלה בניסיונה להעפיל לליגת העל הרוסית.
את עונת 2008 סיימה הקבוצה במקום ה-14. בעונת 2009 העפילה הקבוצה לרבע גמר הגביע הרוסי וסיימה כסגנית אלופת הליגה הראשונה, מה שהעניק לה את הזכות להעפיל לליגה הבכירה.
את עונתה הראשונה בליגה הבכירה סיימה הקבוצה במקום ה-16 והאחרון ונשרה בחזרה לליגת המשנה.
באותה עונה הפסידה הקבוצה בגמר הגביע הרוסי לזניט סנקט פטרבורג, אך בעקבות הישג זה זכתה הקבוצה בכרטיס למוקדמות הליגה האירופית, והוגרלה בשלב המוקדמות השלישי של עונת 2011 מול אפולון לימסול הקפריסאית.
במשחק הראשון אשר נערך בנובוסיבירסק ניצחה הקבוצה 1:0, ובמשחק הגומלין בקפריסין הפסידה 2:1, אך העפילה לשלב הבא עקב שער החוץ שכבשה.
בשלב הבא הוגרלה סיביר מול פ.ס.וו.
איינדהובן ההולנדית; במשחק הראשון ניצחה סיביר בתוצאה 1:0, אך במשחק הגומלין הפסידה 1:5 והודחה מהמפעל.
בעונת 2018/2019 זכתה לתמיכה פיננסית מבנק אוטקריטיה ובנק Sibmost, ברם הציגה מאזן עגום של 17 הפסדים וירדה לליגה השנייה, אחרי 8 עונות בליגה הלאומית ופורקה בתום העונה.
את מקומה בליגה המקצוענית נטלה קבוצה חדשה בשם "נובוסיבירסק".
נובוסיבירסק הוקמה ב-10 ביוני 2019 ביוזמת ממשלת מחוז נובוסיבירסק, על בסיס משאבי קבוצת סיביר שפורקה בתום עונת 2018/2019.
ההחלטה על הקמת קבוצת כדורגל התקבלה בישיבה של ממשלת מחוז נובוסיבירסק שנערכה ב-10 ביוני 2019 ובה הוחלט על הקמת ארגון לא מסחרי אוטונומי בשם "מועדון הכדורגל נובוסיבירסק", בתמיכת המחוז ובמימון משרד הספורט של המחוז.
על פי היוזמה הקבוצה החדשה תתמודד באליפות המזרח של ליגת הכדורגל המקצוענית.
לדברי סגן מושל המחוז, אנדריי ז'וקוב, ההחלטה נובעת מחוסר היעילות של תפקוד הנהלת מועדון הכדורגל סיביר שעל משאביו נשענת הקבוצה החדשה.
בממשלת המחוז סבורים שההתנהלות החובבנית של הנהלת "סיביר" הביאה לכך שלראשונה משנת 2005 המחוז לא יהיה מיוצג בליגות הבכירות בכדורגל.
מטרת הקבוצה החדשה הוא לנהל בחוכמה את יחסי הקבוצה מול אוהדיה ולפתח בצורה נבונה את בתי הספר לכדורגל של המחוז.
את עונת הבכורה שלה (2019/2020), הקבוצה החלה בהתמודדות בליגה הכדורגל המקצוענית, השלישית בחשיבותה במדינה.
למאמן מונה איגור צ'וגאיינוב, לשעבר מאמן סיביר.
ברם, בתחילת 2020 הוחלף המאמן ובעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה טורניר הליגה המקצוענית נעצר והוחלט לקבוע את המיקומים בהתאם למצבם ביום הקפאת הליגה והקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות המזרח של הליגה המקצוענית.
במאי 2020 הנהלת הקבוצה הודיעה על תוכניות להקמת אקדמיה, 2 קבוצות-בת וקבוצת כדורגל נשים.
נובוסיבירסק הפעילה קבוצת נוער בשם "נובוסיבירסק-M" שהתמודדה באליפות סיביר והייתה בעצם קבוצת הנוער לשעבר של סיביר.
לקראת עונת 2024/2025 התמודדה על משחקי העפלה ל מול רוטור וולגוגרד והפסידה אך בהנהלה הוחלט להחזיר את מועדון סיביר ההיסטורי על סמליו.
ביוני 2024 נובוסיבירסק אורגנה מחדש כ"סיביר נובוסיבירסק", כשם הקבוצה ההיסטורית, לקראת השתתפותה בעונת 2024/2025.
עונה טורניר סיבוב מדינה יריבה משחק בית משחק חוץ בסיכום הכללי<center>2010/11<center>הליגה האירופית<center>מוקדמות<center>אפולון לימסול<center>1:0<center>1:2<center>2:2<center>2010/11<center>הליגה האירופית<center>שלב הפלייאוף<center>פ.ס.וו.
"קריליה סובייטוב" (1938-1956) - ע"ש חיל האוויר הסובייטי
"סיבסלמאש" - ע"ש המפעל החקלאי של נובוסיבירסק (1965-1957)
סאט"ם - ע"ש הבעלים, המפעל הסיבירי להנדסת חשמל כבדה (1970)
"צ'קאלובץ-פוקומי"ס", ע"ש מפעל שקאלוב לבניית מטוסים (1992)
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון ספרטק הממוקם ברחוב פרונזה 15 בעיר ומכיל 12,500 מושבים.
האצטדיון נבנה בשנים 1925—1927 ובעבר שימש את קבוצת "סיביר".
זהו אצטדיון רב תכליתי המשמש לאירוח משחקי כדורגל ותחרויות אתלטיקה.
במתחם האצטדיון ישנם אולמות לכדורסל, טניס, כדורעף ואימון סיף.
השיפוץ המקיף הראשון באצטדיון נעשה שנתיים לאחר חניכת האצטדיון ב-1927. ב-1952 נסגר שוב לשיפוצים ובשנת 2004 הוחלף הדשא הטבעי בדשא מלאכותי ובהתקני שמע מודרניים.
ב-2010 הוענק לאצטדיון דירוג של רמה 2 בדירוג האצטדיונים של אופ"א, שמאפשרים לאצטדיון לארח את משחקי הסיבוב הראשון והשני של מוקדמות ליגת האלופות והליגה האירופית.
ב-2011 הותקן לוח תוצאות מודרני.
במאי 2020 הנהלת הקבוצה הודיעה על כוונתה לבנות אצטדיון חדש בעיר, על פי עיצוב דומה לגזפרום ארנה בסנקט פטרבורג שיכיל עד 20,000 מושבים.
אליפות אזור מזרח של הליגה הרוסית השנייה:
סגנות: 2009 (העפילה לליגה הבכירה)
מחוז סיביו (ברומנית: Judeţul Sibiu – ז'ודצול סיביו) הוא מחוז במרכז רומניה, השוכן בדרום טרנסילבניה, על הרמה בעלת אותו השם, מצפון להרי הקרפטים הדרומיים.
המחוז גובל בצפון עם מחוז מורש, ממזרח עם מחוז ברשוב, מדרום עם המחוזות ארג'ש וולצ'ה וממערב עם מחוז אלבה.
בירת המחוז היא העיר סיביו.
חפירות ארכאולוגיות ביישוב רקוביצה מצאו גרזן מאבן צור ("סילקס") מתרבות אבני האדמה.
נמצאו שרידים מהתקופות הפרהיסטוריות הבאות – נאוליתית, תקופת הברונזה והברזל.
נתגלו בין היתר שרידים מתרבות הדאקים., למשל במדיאש, בואיצה וסלימניק, כמו כן ביישוב ביירטן נמצאו שרידי תרבות רומית
התיעוד ההיסטורי הראשון של המחוז נכתב ב-1191.
מדובר במסמך חתום על ידי האפיפיור צלסטינוס השלישי שהעניק אוטונומיה לאזור הכנסייתי הקרוי הפרפוזיטורה של ציבינום (סיביו בלטינית) – Praepositura Cibiniensis או Scibiensis, החלטה שעודדה את התפתחות האזור כמרכז דת
בהתחלת המאה ה-12 אחרי שילוב טרנסילבניה בממלכת הונגריה, התחליו מלכי הונגריה ליישב את האזור בגרמנים שנודעו כ"סקסונים טרנסילבנים".
ב-1366 צוין לראשונה השם הגרמני של העיר סיביו "הרמנשטאט" Hermannstadt.
הוזכרו בתעודות מן המאות מאה-ה-13-14 עוד יישובים כגון ביירטן, אגניטה, באזנה או אווריג.
לצד הסקסונים, חיו באזור גם רומנים וסקלרים דוברי הונגרית.
אזורי החיץ חבל פגראש וחבל אלמאש המאוכלסים במידה רבה ברומנים השתייכו תקופות ארוכות לנסיכות ולאכיה השכנה.
ב-1486 הפכה העיר סיביו לבירת "האוניברסיטס הסקסונית" – Universitas Saxonum – שהיה שם הארגון המדיני של הסקסונים הטרנסילבנים.
במאה ה-16 רוב רובה של האוכלוסייה הסקסונית טרנסילבנית אימצה את הרפורמציה בצורתה הלורתרנית ("אוונגלית").
ב-1572 עבר המושב הראשי של הכנסייה האוונגלית בטרנסילבניה ליישוב ביירטן , משם הועבר בחזרה לסיביו רק ב-1867.
בביירטן וביישובים אחרים הקימו הסקסונים מצודות וכנסיות מבוצרות, לצורך הגנה.
בכפר קרצה ישנם שרידי מצודה מרשימה.
בשנת 1600 כבש הצבא של השליט הוולאכי מיכאי האמיץ את טרנסילבניה ולזמן קצר טרנסילבניה, ואלכיה ומולדובה היו בשליטתו המאחדת.
הוא ניהל באזור קרבות קשים בטורנו רושו, טלמצ'ו ושלימבר.
ב-250 השנים הבאות המשיך שטח המחוז סיביו להיות אזור חשוב של טרנסילבניה.
האזור היה אחד ממוקדיה החשובים של מהפכת 1848 בטרנסילבניה.
באותה שנה קם בעיר סיביו "ועד הפיוס" שבו השתתפו מנהיגי הרומנים כמו אברם ינקו, סימיון ברנוציו, אקסנטה סוור ואחרים.
ב-1863 תחת השלטון האוסטרי התכנסה בסיביו הדיאטה של טרנסילבניה בהשתתפות 58 נציגים רומנים, 56 נציגים הונגרים וסקלרים ו-44 נציגים סקסונים טרנסילבנים ואישרו מספר שינויים כלכליים וחוק לגבי השוואת זכויות בין הרומנים לסקלרים והסקסונים.
במאה ה-19 איכר רומני בשם "באדיה קרצן" מן הכפר קרצישוארה הלך ברגל לרומא כדי להתוודע במו עיניו לעדויות למוצאם הרומאי של הרומנים.
בשנים 1861–1918 האזור ידע פעילות אינטנסיבית, כולל תרבותית, של האוכלוסייה הרומנית במטרה להשיג אמנציפציה.
עם פעיליה נמנה ג'ורג'ה באריציו שהוציא לאור כתבי עת בשפה הרומנית.
ב-1867 במסגרת הדואליזם האוסטרו-הונגרי, שויך האזור לממלכת הונגריה כחלק מאוסטרו-הונגריה .
בשלהי המאה ה-19 ובהתחלת המאה ה-20 חלה האצה בהתפתחות הכלכלית של מחוז סיביו .
ב-1871 הקימו גם הרומנים בסיביו את "בנק אלבינה", הבנק הרומני הגדול באותה תקופה.
ב-1876 כמחוז של הונגריה הוקם מחוז או רוזנות סיביו .
אחרי תבוסת אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה ב-1 בדצמבר 1918 כינסו הרומנים אספה ענקית בעיר אלבה יוליה, שבה השתתפו גם שמונת אלפים רומנים מאזור סיביו.
הם הכריזו על איחודם עם ממלכת רומניה.
ב-1920 נחתם חוזה טריאנון שלפיו אושרה העברת המחוז לממלכת רומניה, יחד עם כל טרנסילבניה.
ב-1925 הוקם המחוז הרומני סיביו.
ב-1950 בחלק הראשון של השלטון הקומוניסטי ברומניה נכלל המחוז בתוך מה שנקרא האזור סיביו (1952-1950) ואחר כך בין 1952–1968 באזור סטלין (מהמשך אזור בראשוב).
החל מ-1968 בימי שלטונו של צ'אושסקו הוקם מחדש המחוז סיביו הכולל חלק גדול מהמחוז סיביו ההיסטורי, להוציא את סבש הסקסונית שעבר עם כמה יישובים למחוז אלבה.
במחצית השנייה של ימי המשטר הקומוניסטי ואחרי נפילתו רוב האוכלוסייה הסקסונית הטרנסילבנית היגרה למולדת ההיסטורית, מערב גרמניה.
אחרי שנת 2000 התפתחה העיר סיביו וסביבתה כאזור תיירות.
מחוז סיביו משתרע על שטח של 5,432 קילומטרים מרובעים, כלומר 2.28% משטחה של רומניה.
בחלק המזרחי של המחוז מתרוממים הרי פגראש (Munții Făgărașului)
שהם הגבוהים ברומניה כולה, עם פסגותיהם – נגויו (Negoiu), צ'ורטיה (Ciortea), ורטופו (Vârtopu), ונטאוריה לוי בוטיאנו (Vânătoarea lui Buteanu
בקעת פגראש (Depresiunea Făgăraşului): שליש מתוכה הוא חלק ממחוז סיביו.
גובהה הוא בין 500 מטר ובין 350 מטר.
בקעת סיביו (Depresiunea Sibiului), מימין לנהר אולט
הוא חלק הרמה הטרנסילבנית, וכולל:
הנהר אולט עם יובליו: ארפאשו (Arpaşu), פורומבאקו (Porumbacu), קרצישוארה (Cârţişoara), צ'יבין (Cibin), פראול נואו (Pârâul Nou)
הנהר טרנאבה מארה (Târnava Mare)
הנהר צ'יבין עם יובליו: חרטיבאצ'ו (Hârtibaciu), סאדו (Sadu), סבש (Sebeș), רושצ'ור (Rușcior), סטרמבה (Strâmba), ראול ואדולוי (Râul Vadului)
הנהר סבש – המהווה הגבול המערבי של המחוז
האקלים של מחוז סיביו הוא יבשתי-ממוזג עם הפרשי טמפרטורות בהתאם לצורות התבליט.
הטמפרטורות הממוצעות השנתיות נעות בין C° 9.4 בעמק האולט ויורדות מתחת ל-C° 0 על פסגת נגויו.
כמויות המשקעים השנתיות הן בין 650 מילימטר באזור הבקעה ועולות מעל ל-1,300 מילימטר באזור ההר.
נכון ל-31 באוקטובר 2011, היו במחוז סיביו 375,992 תושבים וצפיפות האוכלוסין הייתה 69.2/קמ"ר.
ההרכב האתני של תושבי מחוז סיביו החל מ-1930
הכנסייה האורתודוקסית הרומנית – 90.9%
הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית – 2.3%
האיחוד הפנטקוסטלי של רומניה – 1.1%
מועצת מחוז סיביו, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-32 נציגים ("יועצים").
מפלגה חברים הרכב המועצה המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) 18 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) 5 הפורום הדמוקרטי של הגרמנים ברומניה (FDGR/DFDR) 5 האיחוד "הצילו את רומניה" (USR) 4
במחוז סיביו יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 9 ערים ו-53 כפרים גדולים (קומונות):
במחוז קיימים רשמית 187 יישובים.
מתוכם 11 ערבים, 53 "קומונות" (כפרים גדולים) והשאר כלולים מבחינה מנהלית בשטחי השיפוט של הערים או ה"קומונות".
Apoldu de Jos אפולדו דה ז'וס
Arpaşu de Jos ארפאשו דה ז'וס (קומונה)
Dealu Frumos דיאלו פרומוס Gura Râului גורה ראולוי
סיבי ביניים או קורי ביניים , הם חלבונים פולימריים השייכים למשפחת חלבוני הפילמנט בתא, שקוטרם נע בין 9 ל-11 ננומטר.
תפקידם הוא לשמור על חוזק מכני של התא והאברונים שבו, ולקשר בין סיבי האקטין ובין המיקרוטובולים.
יש כ-70 גנים המקודדים לחלבונים של סיבי ביניים.
ניתן לחלק את חלבוני סיבי הביניים ל-6 קטגוריות שונות על פי מאפייני החלבון (רצף חומצות האמינו ומבנה החלבון):
סוג I - קרטינים בעלי מבנה חומצי שמצויים באפיתל
סוג II - קרטינים בעלי מבנה בסיסי שמצויים באפיתל
סוג III - כוללים וימנטין (מצוי במזנכימה), דסמין (בשרירים), GFAP (חלבון פיברילרי חומצי של תאי גליה), פריפרין
סוג IV - כוללים נוירופילמנטים (מצויים בריכוז גבוה באקסונים) ואינטרנקסין
סוג V - כולל חלבוני למין
סיבים אלו קיימים הן בציטופלזמה של התא והן בגרעין התא.
פגיעה בחלבונים אלו או מוטציה בהם גורמים למחלות קשות בשרירים, בעצמות, בעור, בעצבים ובין היתר גם מובילים למחלת הפרוגריה.
להפרעות אכילה, מצבים בהם הרגלי האכילה של האדם אינם נורמליים, עשויים להיות מגוון סיבות וגורמים פסיכולוגיים.
הפרעת אכילה מאופיינת בהרגלי תזונה לקויים, כלומר, באכילת יתר או באכילה שאינה מספקת, הפוגעת באדם במישור הפיזי או הנפשי.
בעשורים האחרונים חלו שינויים בהגדרות של הפרעות אכילה.
השינוי נובע מהשאיפה לקטלג אבחנות שונות בצורה מדויקת יותר.
השינויים גורמים לתנודות משמעותיות בשכיחות.
החולות מדלגות מאבחנה אחת לשנייה.
הדבר מקשה על ביצוע מחקרים ארוכי טווח.
הפרעות אכילה באות לידי ביטוי באופנים שונים.
תסמונת פיקה היא תופעה נדירה שבה ילדים או מבוגרים אוכלים חומרים שאינם מיועדים למאכל, לדוגמה חול, סיד, חצץ, עשב, בדלי סיגריות, פיסות נייר או פיסות זכוכית.
תופעה זו שכיחה אצל אנשים עם פיגור ואוטיזם ומופיעה גם אצל מבוגרים במצב פסיכוטי.
המשותף לקבוצות האלו הוא שתפיסת המציאות שלהם לקויה.
אכילה עקבית של חומרים לא מזינים במשך חודש לפחות.
אכילה של דברים לא מזינים שלא מתאימה לשלב ההתפתחותי של הילד.
התנהגות האכילה אינה קשורה למנהג תרבותי.
אם התנהגות האכילה מתרחשת רק בזמן הפרעה נפשית אחרת (למשל סכיזופרניה, פיגור שכלי, הפרעה התפתחותית מתמשכת), המצב חמור כדי לפנות להתערבות קלינית.
העלאת גירה היא הפרעת אכילה של הילדות המתבטאת בלעיסה ובליעה חוזרת של אותה כמות אוכל, הילדים הלוקים בהפרעה אינם סובלים מבחילות או מהפרעה גופנית במערכת העיכול, אך בעקבות ההפרעה הם עלולים לאבד ממשקלם ולא לעלות במשקל כמצופה, דבר אשר עלול לפגוע בהתפתחותם.
בזמן העלאת הגירה נראה כי התינוק נהנה מהפעולה, אך בין ההתקפים התינוק נראה עצבני ורעב.
העלאת גירה ולעיסה חוזרת של אוכל במשך חודש אחד לפחות.
את האוכל שהעלו יכולים לבלוע מחדש או לירוק החוצה.
ההפרעה לא מיוחסת לבעיות גסטרו (של הקיבה והמעיים) או לבעיות רפואיות אחרות (GERD- ליקוי בתפקוד הוושט או מעבר צר בין הקיבה למעיים אשר גורם להקאות).
הפרעה לא מתרחשת רק בזמן אנורקסיה, בולמיה ואכילה כפייתית.
אם הסימפטומים מופיעים רק בזמן הפרעות מנטליות אחרות (הפרעה אינטלקטואלית התפתחותית, הפרעה נוירו התפתחותית אחרת, המצב חמור כדי לפנות להתערבות קלינית).
החולים בהפרעה זו מדחיקים את תחושת הרעב שלהם באופן אובססיבי, עד כדי הרעבה עצמית.
המשותף לכל המקרים הוא שבנוסף לסימפטומים של חוסר תיאבון ואי יכולת לאכול, נלווה דימוי גוף מעוות וכיוון שישנו סימפטום של שיפוט לקוי, נולד הספק האם מדובר בנוירוזה או בפסיכוזה.
לסובלים מהתופעה חשיבה מאורגנת וללא בלבול, פרט לתפיסת הגוף.
אין סימנים אחרים לניתוק מהמציאות.
קיים פחד גדול מאוד מאכילה והשמנה.
חלק גדול מתשומת הלב, המחשבה וההתנהגות השגרתית יתמקדו באוכל, בדרכים להפחתת כמות המזון הנצרכת ובבדיקת מצב הגוף ומשקלו.
הנטייה של הלוקה באנורקסיה היא להסתיר ולהכחיש את המצב, להתנגד לטיפול, ולשמור את רוב הפעולות שקשורות לאוכל ולירידה במשקל בסתר, הרחק מעיני אחרים.
הרבה מהחולים מתאפיינים במניפולטיביות ותחרותיות.
בעלי אישיות אובססיבית, פרפקציוניסטים, מופנמים, תחרותיים.
בעיות בזהות מינית וביניהן דימוי גוף פתולוגי.
לפי חלק מהחוקרים, אנורקסיה נובעת מצורך עמוק באוטונומיה, שנובע מהימצאות במשפחה מגוננת יתר על מידה.
ההורים נוטים גם להגביל הצגה של אמוציות או קונפליקטים ודורשים מבנותיהן להיות מושלמות.
בסופו של דבר, אותן בנות יכולות לגלות שהן יכולות לשלוט לפחות על אספקט אחד בחייהן שהוא האכילה.
השגת שליטה מלאה על צריכת המזון הופכת להיות משמעותית כיוון שהיא תורמת להערכה העצמית של הנערות.
בנוסף חלק מהנערות הלוקות באנורקסיה, חוו טראומה מינית ולחלק מהן יש היסטוריה של ניצול מיני במשפחתן.
במקרה כזה אנורקסיה יכולה להתפתח כתוצאה מדימוי גוף מעוות או הערכה עצמית נמוכה שהתפתחה עקב הניצול, או גם מהצורך בשליטה לפחות על אספקט אחד בחיים.
בנוסף, איבוד המשקל יכול להוביל לתשומת לב מוגברת מצד ההורים, שהנערה לא יכולה לקבל בדרך אחרת.
חוקרים אחרים משוכנעים לעומת זאת כי ההשפעות החברתיות על הפרעות האכילה מקורן בתרבות הפופולרית, שגורמת לעיתים לראות בגוף כחלק החשוב ביותר של הזהות.
התאוריה הפסיכואנליטית של פרויד, על פיה קיים קשר בין הסימפטום לבין הקונפליקט.
בסימפטום באים לידי ביטוי שני ההיבטים או הכוחות של הקונפליקט, מצד אחד היצר (איד) ומהצד השני כוחות הריסון (הסופר אגו).
באנורקסיה שמופיעה בתחילת גיל ההתבגרות, נראה שהנערה המתפתחת מפסיקה לאכול למעשה כדי לעכב את ההתפתחות הנשית שלה.
בחוסר משקל, הגוף נראה כמו של בן, המחזור החודשי נפסק ובטיפולים הדינמיים מתברר שהנערות האלו חוששות לגדול ולהפוך לנשים.
התאוריות המשפחתיות גורסות ש הנערה האנורקטית או הנער האנורקטי הוא רק החולה המזוהה (IP) על פני השטח בעוד הבעיה היא המשפחה ומערכת היחסים בה.
המסמנת שיש בעיה ביחסים המשפחתיים.
למעשה, המצוקה שלה היא ביטוי מוחשי למצוקה של כל חברי המשפחה ולבעיות ביחסים בין כל בני המשפחה, שעד כה לא ניתן היה לבטא אותם.
אריקסון אומר שלאני (האגו) יש שני מניעים מרכזיים- האחד הוא הזהות העצמית ופיתוחה והשני תחושת שליטה.
כשהמתגבר מפסיק לאכול וההורים מתחילים להתערב בחייו, הם גם פוגעים בתחושת הזהות העצמית וגם בתחושת השליטה, דבר הגורם למאבק היכול להיות גלוי או סמוי ואז ישנה החלטה מצד המתבגר לעשות מה שהוא רוצה.
השליטה היא גם לגבי הגוף וגם לגבי הסביבה.
צריכת אנרגיה פחותה מהנדרש מובילה למסת גוף נמוכה באופן משמעותי בהקשר של גיל, מין התפתחות ובריאות פיזית.
מסת גוף נמוכה באופן משמעותי מוגדרת כמסה הפחותה מהמינימום הנורמלי, או פחות מהמינימום הצפוי עבור ילדים ומתבגרים.
פחד עצום בהעלאת משקל והשמנה, בהתנהגות עקבית המתנגשת העלאת המשקל, למרות מצב נתון של תת משקל.
הפרעה באופן שבו האדם תופס את משקלו ובאופן בו הוא רואה את עצמו, צורת גופו ומצבו, לתפיסה זו השפעה מוגזמת של על ההערכה העצמית, או על התכחשות למשמעות של תת-המשקל העכשווי.
בולימיה נרבוזה היא תופעה של התקפי אכילה בלתי נשלטים בהם האדם אוכל כמות גדולה בזמן קצר (בולמוס), ללא אבחנה מה הוא אוכל ובהמשך הקאה של מה שאכל או שימוש במשלשלים וחוקנים.
ההרגשה הנוצרת היא כמו מטהרת או משחררת.
התופעה מלווה בהסתרתה ובמניפולציות על הסביבה.
משקל הגוף נשאר תקין, אך ישנם נזקים מצטברים כתוצאה מההקאות.
חרדה מעלייה במשקל, דיכאון, חוסר אונים ורגשות אשמה נפוצות בקרב הבולימיות.
הדימוי העצמי הפגוע, יחד עם הבושה והאשמה על כל התקף זלילה, עשויים להיות הרסניים.
נערות בולימיות מנסות להסתיר את מחלתן, ובכך עשויות לצמצם מגע חברתי, ולהתרחק מפעילויות שאהבו לעשות בעבר.
גורמים פסיכולוגיים כמו הערכה עצמית ירודה, ריקנות וצורך בשליטה.
כאמור בולימיה מאופיינת בצורך פתולוגי להפחית במשקל, ובהתעסקות כפייתית באוכל, בצורת הגוף ובמשקלו, בעיקר על רקע של דימוי עצמי וערך עצמי נמוכים מאוד.
הסובלים מהפרעות אכילה נוטים לשפוט את עצמם באופן כמעט מוחלט במונחים של צורת הגוף, משקלו ומידת יכולתם לשלוט עליהם.
האוכל מאבד את ערכו כמקור הנאה והזנה והופך לאמצעי להענשה, להיטהרות, ולמדד הערך העצמי ויכולת השליטה.
הידיעה כי את הנעשה יש להשיב, כי אפשר להחזיר את הגלגל לאחור, משחררת ומחזירה את הבולימית לתחושה מיידית של שליטה בחייה ובגופה; אך מדובר באשליה של שליטה, שכן האוכל הופך למרכז החיים ומשתלט לגמרי על התפקוד הרגשי, הקוגניטיבי והגופני בחיי היומיום של הפרט.
התניות ולמידה מחברות: לפי תאוריות חברתיות הפרעות האכילה הן סימפטום חברתי, המבטא נורמות חברתיות ותרבותיות, שעיקרן – חברת השפע המציעה כל טוב, שפע של מזון זמין וזול, אל מול הרזון כערך עליון המבטא בריאות, יופי והצלחה.
דבר זה יוצר קונפליקט, המתבטא במחלה.
גורמים משפחתיים וחברתיים, משולבים זה בזה ונעים על פני קשת רחבה - מנטייה למצוינות ופרפקציוניזם במשפחות הישגיות ועד תנודתיות במצבי הרוח ונטייה לתוקפנות במשפחות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, על רקע עימותים במשפחה, הזנחה בילדות וטראומות מהעבר כמו התעללות פיזית או מינית.
קיימים התקפים חוזרים של הילולות אכילה, המתאפיינים על ידי-אכילה בפרק רציף של זמן (לדוגמה- שעתיים) של כמות אוכל גבוהה באופן ניכר מזו שהיו צורכים רוב האנשים באותו פרק זמן, בסיטואציות דומות וחוסר יכולת שליטה על כמות וסוג המזון אותו אוכלים בזמן ההתקף.
התנהגויות מפצות חוזרות ונשנות שאינן הולמות על מנת למנוע העלאה במשקל- הקאה יזומה, שימוש לרעה בחומרים משלשלים ומשתנים או תרופות אחרות, צום ופעילויות ספורטיביות מוגזמות.
התקפי אכילה וההתנהגות המפצה מתרחשים פעם בשבוע למשך שלושה חודשיים.
הערכה עצמית מושפעת באופן מוגזם מצורת הגוף והמשקל.
ההפרעה לא מתרחשת רק בהתקפים של אנורקסיה נרבוזה.
בדומה לחולי בולימיה נרבוזה, התקפי הזלילה לרוב לא ייפסקו עד שהחולה ירגיש שאינו מסוגל להכניס עוד אוכל לגוף, אך חולי הפרעת אכילה כפייתית לא יביאו להתרוקנות.
האכלנים הכפייתיים משתמשים באוכל כדרך להתמודד עם לחצים ומתחים, קונפליקטים רגשיים ובעיות יומיומיות.
האוכל יכול לחסום רגשות ותחושות.
אכלנים כפייתיים לרוב מרגישים את עצמם חסרי שליטה, ומודעים לכך שדפוסי האכילה שלהם אינם נורמליים.
כמו הבולמים, הם מכירים בעובדה שיש להם בעיה.
אכילה כפייתית מתחילה לרוב בילדות המוקדמת, כשמתעצבים דפוסי האכילה.
רוב האנשים שנעשים אכלנים כפייתיים הם אנשים שמעולם לא למדו דרכים נאותות להתמודדות עם מצבים מלחיצים, ובמקום זה השתמשו באוכל כדרך התמודדות.
השמנה יכולה לשמש גם כפונקציה הגנתית עבורם, במיוחד לאלה שהיו קורבנות להתעללות מינית.
לעיתים הם מרגישים שאם יהיו במשקל-יתר, זה יעשה אותם פחות מושכים וישמור את האחרים במרחק בטוח.
ככל שהם עולים יותר במשקל, כך הם מנסים יותר לעשות דיאטה, והדיאטה בדרך כלל מביאה לזלילה הבאה, אשר יכולה להיות מלווה ברגשי חוסר אונים, אשמה, בושה וכישלון.
הסיבות הפסיכולוגיות הן תלויות תאוריה
לפי הביהביוריסטים, מתמקדת בגירוי ותגובה נצפים ומתייחסת לכל ההתנהגויות כאל תוצאה של התניה וחיזוק.
כל הפרעות האכילה הן התנהגויות המחוזקות באמצעות מגוון חיזוקים.
אנשים עלולים לפתח השמנת יתר בעקבות גירוי ספציפי- למידת הימנעות מגירויים- פתרון.
לפי פרויד, אכילת יתר נובעת מפיקציה בשלב האוראלי, המתמקד בהפקת סיפוקים באמצעות הפה.
הקיבעון האוראלי מתפתח אצל ילדים שמגלים הנאה רבה בפעולת המציצה בילדות, ושהצורך שלהם בקשר בינאישי ואהבה לא מסופק על ידי הדמות המטפלת.
אותם ילדים חשים תלויים, פסיביים ודחויים ונותר להם ליהנות רק מהזנה.
בלא מודע של אותם אנשים ההזנה והמיניות אינה מופרדת, והאוכל הופך להיות אהבה בשבילם.
האכילה מביאה לסיפוק אוראלי ישיר בעל טבע מיני, וכתאבון המוגבר מוביל לאכילת יתר.
לפי קרל רוג'רס – אכילת יתר היא התנהגות הנובעת מאהבה מותנית של ההורים (ילד טוב גומר הכול מהצלחת) ומהכחשת "האני האותנטי" (אני כן או לא רעב) כדי לזכות באהבת ההורים.
לפי תאוריית האוריינטציה הקוגניטיבית של קרייטלר וקרייטלר, שהיא תאוריה קוגניטיבית, האמונות לגבי השמנת יתר סובבות סביב הנושאים הבאים
בעיות של זהות ובעיקר זהות מינית.
פיצוי על רגשות רעים, חסכים, תסכולים
אכילה חברתית, עקב לחץ חברתי לאכול
צורך נפשי או רגשי בקבלת חיבה ואהבה, בתחושה של שליטה או בתחושה של ביטחון גופני.
דימוי עצמי הוא משמעותי ותיתכן אכילת יתר מסוג של פיצוי על דימוי עצמי נמוך ודחייה חברתית.
התקפים חוזרים של הילולות אכילה, המתאפיינים על ידי-אכילה בפרק רציף של זמן (לדוגמה- שעתיים) של כמות אוכל באופן ניכר גבוהה ממה שרוב האנשים היו אוכלים באותו פרק זמן, בסיטואציות דומות.
חוסר יכולת שליטה על כמות וסוג המזון אותו אוכלים בזמן ההתקף.
התקפי הזלילה מקושרים עם שלושה או יותר מהבאים: בדרך כלל אוכלים מהר מהרגיל, אוכלים עד שמרגישים מלאים באופן לא נוח, אוכלים כמויות גדולות של אוכל בזמן שלא רעבים פיזית, אוכלים לבד, מכוון שמובכים מהכמויות שאותן צורכים, נגעלים מעצמם, חווים דיכאון או תחושת אשמה גדולה לאחר ההתקף.
מופיעים סימנים של חוסר שמחה ודאגה כאשר ההתפרצות נוכחת.
התקפי הזלילה מתרחשים בממוצע פעם בשבוע למשך שלושה חודשיים.
התקפי הזלילה לא מקושרים עם התנהגויות מפצות, ולא מתרחשת בהכרח בזמן שיש בולמיה.
הסיבּילה (ביוונית עתיקה: Σίβυλλα, בלטינית: Sĭbylla או Sibulla) הייתה נביאה בימי קדם שמקבילה באמנות ובמסורת הנוצרית של ימי הביניים לנביאי ישראל.
כבר בתקופה הרומית נהגו להבחין בעשר סיבילות המנבאות במקומות שונים בעולם, וחלוקה זו מופיעה במקומות כמו רצפת הקתדרלה הגותית בסיינה.
בנוסף לסיבילות, היו מרכזי נבואה נוספים של נשים מתנבאות בעולם הקלאסי כמו הפיתיה בדלפי.
המסורת של הסיבילה הגיעה כנראה מהמזרח והיא בעלת מאפיינים ייחודיים.
בתקופות מאוחרות התערבב זיהוי מסורת נבואות הסיבילות עם הפיתיה בדלפי ומרכזי נבואה של אפולו.
הסיבילות מופיעות לראשונה בתקופת יוון הקלאסית, חשיבותן עולה בתקופה ההלניסטית, ונקשרת עם גורלה של רומא.
היו אלו הכותבים הרומאים ובמיוחד מרקוס טרנטיוס וארו וורגיליוס שהנחילו לעולם את מסורת הסיבילה הקומאנית, שהביאה לרומא העתיקה את ספרי הסיבילות.
כתיבת ספרות סיבילות פרחה בקרב קהילות יהודיות ובמיוחד זו של אלכסנדריה, והיא מוזכרת על ידי אישים נוצרים בכירים כמו קלמנס מאלכסנדריה (150–215 לספירה).
במאה ה-6 לספירה נאספו כל נבואות הסיביליות בכמה כרכים מונומנטליים (Sibylline Oracles).
לפי המסורת הנוצרית הסיביליות ניבאו את בואו של ישוע, בדיוק כמו הנביאים הגדולים ביהודה, ולכן הן מופיעות באמנות ימי הביניים והרנסאנס.
מקור השם ואופייה של הסיבילה
המילה היוונית העתיקה "סיבילה" משמעה נביאה, וזה אחד מההסברים למקור השם.
חוקרים מודרניים קושרים את השם לאלה קיבלה, שהייתה האלה אם של הפריגים באזורי אסיה הקטנה.
אך לפי וארו זה שם עתיק הנובע משיבוש לשוני של המילים: התייעצות באלוהים.
הסיבילה היא בת הנימפה ומכאן מתנת הנבואה שלה וחיים ארוכים.
לפי המסורת היא חיה זמן רב, עד אלף שנה, וצופה בנבואותיה מתגשמות.
נבואותיה הם שרשרת של אסונות, ברוח הנבואה היהודית, ורוח של בוז לבני האדם שמקורותיה הם ספרות יוון העתיקה.
לפי הגאוגרף היווני פאוסניאס הסיבילה קידשה עצמה במילים הבאות: .
בעולם העתיק היו שני סוגים של נבואות, האחת בתשובה לשאלה אישית, והשנייה התייחסות כללית לעתיד העולם, שנאמרה במעורפל, ולעיתים תכופות עברה שינויים שלאחר מעשה.
המודל המוקדם של נביאה מופיעה בספרות יוון העתיקה, לדוגמה קסנדרה.
אולם הדוגמה הבולטת ביותר היא זו של הפיתיה בדלפי, שנתנה תשובות לשאלות אישיות ולעיתים גם ממלכתיות, בצורה מרומזת ומשתמעת לשתי פנים.
בזמן הנבואה היא נהפכה לאל עצמו נכנסת לטראנס ונהייתה מדיום.
המלמולים שלה נרשמו על ידי כהן אפולו שנכח במקום.
בניגוד לפיתיה בדלפי, הסיבילה היא יותר קלֵרווֹיָנטית (Clairvoyante רואת-בהיר) מאשר מדיום, היא לא מאבדת את אישיותה בתהליך הנבואה, אלא רואה את העתיד.
בעוד שהפיתיה נתנה תשובות לשאלות, במיוחד איך לנהוג ולבחור, הרי שהסיבילה נתנה נבואות לגבי העתיד הכללי, ברוח הנביאים היהודים, חלקם אפוקליפטיות.
נבואות שהסתמכו על סיפור העבר שמתחיל הרחק בהיסטוריה.
הצורה של נבואות הסיבילה הייתה הקסמטר, כמו זו של הפיתיה בדלפי.
אך המהות והתוכן היו שונים.
במאה ה-7 לפני הספירה מרכזי אפולו לנבואה כבר היו מבוססים באסיה הקטנה וביוון, אלא שבד בבד החלה מסורת נבואה מסוג אחר, של הסיבילה, ייתכן והיו קשרים בינה לבין המרכזים של הנבואה האפולונית.
ההופעה של הסיבילה על בימת ההיסטורית קשורה כנראה לנפילה של ממלכת לידיה (לוּד) לידי הפרסים.
מלכה קרויסוס התייעץ בנביאות במקדש אמפיאראוס באורופוס ולפי הרודוטוס הסיבילה נכחה בעת עלייתו למוקד.
קרויסוס והמלכים הלידים לפניו היו התומכים העיקריים של מקדש אפולו בדלפי ושל מקדשי אפולו באסיה הקטנה, אלא שהנבואה של הסיבילה על נפילתו היא סטייה מהתמיכה המסורתית בו ובצאצאיו, וייתכן שזה הביא את הצורך למרכז נבואי אחר באסיה הקטנה.
Parke) טוען לשני מקומות אפשריים לצמיחת מסורת הסיבילה.
האחד באזור מרפסוס (Marpessus), ליד טרויה, החל מהמאה ה-6-7 לפנה"ס.
דווקא הריחוק של הכפר וחוסר החשיבות שלו מחזקים את הסברה הזו.
במרפסוס שהיא מקום בשם גרגיס על הר אידה שהייתה בשליטה פרסית, התחילו לטבוע מטבעות עם סיבילה בצד אחד וספינקס בצד השני במאה ה-4 לפני הספירה ושוב במאה ה-3, בטענה לבכורה ולהיותם ארץ המוצא של הסיבילה, הם גם טענו לקברה במקדש אפולו במקום.
המקום האפשרי השני הוא האי סאמוס, המקודש לאלה הרה, שם לפי טענתו קם מרכז מתחרה נבואי לזה של דלפי.
לאחר מכן הסיבילה עברה ליבשה לאזור אֵרֻתרָאי והמרכז בסמוס נעזב ונשכח עד למאה ה-3 לפני הספירה.
אריתראי היא עיר יוונית לחוף הים האגאי שהייתה חלק מ-12 הערים העיקריות של איוניה, הסיבילה נקראה הֶרוֹפילֶה (אוהבת הרה) והגיעה כנראה מסאמוס.
תושבי ארתראי טענו שהסיבילה נולדה ליד מעיין בארצם, לנימפה נאיס ולרועה בשם תאודורוס, וכבר מלידתה החלה לנבא נבואות.
האמונה בה מתחזקת במאה ה-2 לפני הספירה, אז גם מוטבעים מטבעות לכבודה ומוקרבים קורבנות.
זה המקום היחיד שבו הוקרבו קורבנות לסיבילה.
מספר כותבים מזכירים את שמה של הסיבילה: הפילוסוף הרקליטוס מאפסוס מזכיר את הסיבילה באחד הכתבים שלו.
אריסטופאנס מזכיר את הסיבילה בקומדיות שלו בהקשר של המלחמות הפלפונסיות.
אוריפידס מזכיר את הסיבילה במחזה הסאטירה בוסיריס, בו היא בת של פוסידון והשדה למיה דמות גרוטסקית שמוצאה מלוב.
גם אפלטון מזכיר את הסיבילה, אלא שבכל המקרים הללו מדובר על אישה אחת.
הראשון שמזכיר מספר סיבילות ולא מזהה את השם עם אישה אחת, הוא הרקלידס מפונטוס, שחי במאה ה-4 לפני הספירה והיה חבר באקדמיה של אפלטון.
הוא כתב חיבור על הפיתגוראים, ומרכזי נבואה בעולם העתיק שנקראים "concerning oracle centers".
הספר מתייחס למקדש דיוניסוס בתראקיה, מקדש זאוס בדודונאה, מרכזי אפולו אל הנבואה ומקומות נוספים ברחבי העולם הקלאסי הקשורים לחיזוי ונבואה.
הוא זה שנתן לעולם את תיאור מרכזי הנבואה והשיטות שלהם.
האחת בכפר מרפסוס ליד טרויה.
שנקראת הסיבילה ההלספונטית, על שם מצרי ההלספונט (דרדנלים) הקרובים.
הרקלידס אומר שהיא מזמן סולון האתונאי וניבאה לכורש הפרסי.
השנייה היא הסיבילה של אריתראי, שנקראה גם הרופייל, הקשורה לאפולו מצד אחד ולכשדים – בבלים מהצד השני.
השלישית היא הסיבילה של פריגיה, בתוך היבשה של אסיה הקטנה.
בתקופה ההלניסטית מתחילות מסורות הקושרות את הסיבילות למרכזי נבואה שונים כגון דלפי, לוב, ואחרים.
השם מופיע יותר ויותר, במיוחד בהקשרים של כיבושי אלכסנדר מוקדון והנבואות על כך.
על במת ההיסטוריה מופיעות סיבילות נוספת כגון המצרית, היהודית והבבלית, הנבואות מדברות על תופעות טבעיות, אירועים כלליים, ולא על קרבות ספציפיים.
בתקופה זו במקביל לה מתחיל להיות נפוץ גם סיפור הסיבילה הקומאנית והספרים הקדושים – ספרי הסיבילות ברומא.
הרומאים האמינו בחיזוי העתיד, קריאת קרביים של קורבנות, מעוף של ציפורים, ועל הרקע הזה מצאו מסורות הסיבילות קרקע נוחה להכות שורש, במיוחד מכיוון שהמסורת התחילה באזור טרויה שנחשבה לארץ המוצא של הרומאים וגם של הסיבילה.
וארו בספרו ליוליוס קיסר, טוען כי כל הנשים המתנבאות נקראות סיביליות ויש עשר מהן.
הוא מסדר אותן לפי סדר ומציין את המקורות של מי שכתב עליהן:
הסיבילה של הפרסים, שעליה כתב ניקנור, ההיסטוריון של אלכסנדר מוקדון.
הסיבילה של הלובים, שהמחזאי אוריפידס מזכיר אותה בהקדמה למחזה "למיה".
הסיבילה של דלפי, שכריסיפוס מזכיר בספרו על הנבואה.
הסיבילה הקימריאנית באיטליה, שפיסו מזכיר באנאלים.
דמות אגדית שמנבאת לאיניאס על העתיד המזהיר שצפוי לצאצאיו לאחר שהוא מגיע לאיטליה.
הסיבליה האריתראית באיוניה, שמזכיר אפולודורס מאריתראי, ניבאה ליוונים בדרכם לטרויה שהיא תיפול והומרוס יכתוב דברי הבל.
הסיבילה הסאמית, שהתגלתה בכתבים העתיקים הקשורים לאי סאמוס.
הסיבילה הקומאנית מאיטליה שהביאה תשעה ספרים למלך הרומאי טרקוויניוס, שלושה ששרדו מהם נשמרו במקדשי גבעות הקפיטול והפלטין והיו הספרים הקדושים של רומא.
וארו מתאר את הסיפור בפרוטרוט ומזהה אותה עם "הרופילה".
הסיבילה ההלספונטית, שעליה כותב הרקלידוס מפונטוס, מזמן סולון.
הסיבילה הפריגית – ניבאה באנקרה.
הסיבילה של הטיבר הקשורה לנהר האניו ולטיבר, הועברה לגבעת הקפיטולין.
מבין עשר הסיבילות החשובה ביותר לרומאים הייתה הסיבילה מקומאי, שנקשרה לעיתים לסיבילה הקימארית.
לפי האגדה הרומאית היה לה תפקיד חשוב בהיסטוריה.
היא הדריכה את איניאס – נסיך טרויה בדרכו לאיטליה ולמעמקי השאול, וניבאה לו את העתיד לבוא.
באגדה הרומית מסופר על אישה זקנה שמכרה ספרים קדושים למלך הרומאי טרקווינוס.
בתחילה הציעה לו תשעה ספרים במחיר מופרז והוא סירב, בתגובה היא שרפה שלושה והציעה לו שישה ספרים באותו מחיר והוא סירב, בתגובה היא שרפה עוד שלושה, לאחר מכן הוא קנה את שלושת הספרים הנותרים במחיר המקורי.
הספרים נשמרו במקדש יופיטר ברומא ונחשבו לכתובים הקדושים ביותר בממלכה ובהם נבואות על עתיד העולם.
התייעצו בהם בכל פעם שהיה צריך והם נקראו – ספרי הסיבילות.
וארו הוא זה שמקשר את הסיבילה מקומאי עם הסיפור על האישה הזקנה שמכרה ספרים למלך רומא.