tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתגובה לירי הפציץ חיל האוויר מספר מטרות חמאס ברצועת עזה.
ב-31 בינואר ההסלמה בדרום נמשכת: בצהריים ירו מחבלים פלסטינים 3 פצצות מרגמה לעבר ישראל (אחת יורטה על ידי כיפת ברזל).
כשעה וחצי לאחר מכן טנק של צה"ל ירה על עמדה של חמאס.
ב-20:20 נשמעה אזעקת צבע אדום בשדרות ובעוטף עזה כתוצאה משיגור רקטה שיורטה.
בתגובה צה"ל תקף ברצועה מטרות חמאס.
ב-22:38 שוגרו רקטות ופצמ"רים לעבר אזור סופה.
בתגובה צה"ל תקף שוב ברצועה.
ירי הפצמ"רים נמשך לתוך הלילה אך ללא אזעקות.
ב-1 בפברואר טרור הבלונים נמשך: משעות הבוקר אותרו בלוני נפץ במספר יישובים בדרום בהם בשדרות וקריית גת.
מחבל פלסטיני נהרג ב"תאונת עבודה" כשניסה לשגר זר בלונים עם מטען חבלה אך פוצץ את עצמו למוות.
בשעות הערב שוב התחדש ירי הרקטי כשנשמעה אזעקת צבע אדום בנחל עוז ובעלומים כתוצאה משיגור רקטה שנפלה בשטח פתוח ללא נפגעים או נזק.
בתגובה בישראל החליטו לעצור את כניסת המלט לרצועה וגם על הורדה של 500 מכניסת הפועלים לשטח ישראל.
בנוסף, במהלך הלילה, תקף חיל האוויר מספר יעדי טרור של חמאס בצפון הרצועה.
ב-2 בפברואר טרור הבלונים המשיך: משעות הבוקר הופרחו לישראל עשרות זרי בלוני נפץ לשטח ישראל כאשר אותר בשעות הבוקר צרור בלוני נפץ במועצה אזורית שער הנגב.
זר בלוני נפץ אותר ליד נתיב העשרה במועצה אזורית חוף אשקלון כאשר שם המטען התפוצץ ללא נפגעים או נזק.
ב-3 בפברואר טרור הבלונים המשיך ואף התגבר: במהלך יום זה 9 זרי בלוני נפץ אותרו בדרום וחלקם התפוצצו, באחד המקרים נחת בלון נפץ בחצר בית בכפר עזה בנס לא היו נפגעים, הבלונים שאותרו היו בשדרות קריית גת נתיבות ובמועצה אזורית אשכול בכל האירועים לא נפגע איש.
במהלך לילה זה רקטה ששוגרה מרצועת עזה נפלה בסמוך לגדר המערכת בשטח עזה.
ב-4 בפברואר טרור הבלונים המשיך: משעות הבוקר הופרחו עשרות רבות של זרי בלוני נפץ לכיוון עוטף עזה כמה מהם התפוצצו באוויר בשמי שדרות, ואותרו בלוני נפץ במרחבים נתיבות וכיסופים.
בכל האירועים לא נפגע איש.
ב-5 בפברואר סמוך לחצות נשמעה אזעקת צבע אדום בעיר נתיבות ובקיבוץ עלומים בעקבות מטח של 3 רקטות ששוגרו מצפון הרצועה ונפלו בשטח פתוח, אדם אחד נפצע קל שנחבל בזמן ריצה לממ"ד.
בתגובה מטוסי קרב של חיל האוויר תקפו מספר יעדי חמאס ברצועה.
משעות הבוקר כמו בכל יום טרור הבלונים המשיך, לפחות 10 זרי בלוני נפץ אותרו בעוטף.
סמוך ל-21:30 שני פצמ"רים נורו לעבר שער הנגב ונפלו בשטח פתוח ללא נפגעים ונזק.
בתגובה לאירועים הללו חיל האוויר תקף מטרות חמאס ברצועה.
ב-6 בפברואר טרור הבלונים המשיך: במהלך יום זה לפחות 10 זרי בלוני נפץ חצו את שטח רצועת עזה לשטח ישראל כאשר בלוני נפץ אותרו במספר יישובים בעוטף עזה.
בשעות הערב זר בלוני נפץ אותר בבית שמש המרוחקת מעזה.
לראשונה מזה זמן רב גם טרור בלוני התבערה חזר: שרפה פרצה בשטח פתוח בנתיב העשרה כתוצאה מבלון תבערה.
ב-7 בפברואר טרור הבלונים המשיך: משעות הבוקר אותרו בלוני נפץ במספר מוקדים בדרום בהם בשדרות מועצה אזורית חוף אשקלון מרחבים וגם ברוחמה בנוסף זר בלונים שחובר לראש של RPG (טיל נ"ט) נחת בשטח פתוח ברוחמה במרחק יחסית גדול מעזה.
בכל האירועים לא נפגע איש והבלונים נוטרלו, בערב רקטה ששוגרה לעבר שטח ישראל מעזה נפלה בשטח עזה.
ב-11 בפברואר טרור הבלונים המשיך גם ביום זה: משעות הבוקר הופרחו עשרות זרי בלוני נפץ מעזה שאותרו גם בשטחים חקלאיים במועצה אזורית אשכול ובעוד מקומות ביישובי הדרום.
לשעה 23:00 מחבלים בעזה שיגרו פצצת מרגמה למועצה אזורית שער הנגב והיא התפוצצה בשטח פתוח ללא נפגעים או נזק.
ב-12 בפברואר טרור הבלונים המשיך: משעות הבוקר הופרחו עשרות רבות של זרי בלוני נפץ לכיוון העוטף, כמה מהם חצו לשטח ישראל והתפוצצו בשמי מועצה אזורית חוף אשקלון וגם בשמי העיר אשדוד.
אותרו בלוני נפץ במספר מוקדים ביישובי הדרום, לא היו נפגעים בכל האירועים ולא נגרם נזק.
ב-13 בפברואר טרור הבלונים המשיך: משעות הבוקר הופרחו עשרות רבות של זרי בלוני נפץ לכיוון העוטף, לפחות 8 מהם התפוצצו בשטח ישראל ועוד 2 נפלו בתוך בתי ספר יסודיים.
חיל האוויר תקף במהלך הלילה מספר יעדי טרור של חמאס במרכז הרצועה.
ב-16 בפברואר טרור הבלונים התחדש לאחר יומיים שקטים מהבחינה הזאתה כ-23 זרי בלוני נפץ הופרחו במהלך יום לעבר העוטף והדרום, בלוני נפץ נצפו בשמי באר שבע שדרות, בלוני נפץ התפוצצו באוויר במועצה אזורית חוף אשקלון וגם בעיר שדרות.
בשעות הערב התפוצץ בלון נפץ ביישוב צוחר במועצה אזורית אשכול.
בכל האירועים לא היו נפגעים ולא נגרם נזק.
ב-17 בפברואר טרור הבלונים המשיך: לפחות 15 זרי בלוני נפץ שהופרחו מעזה חצו לשטח ישראל, בבוקר אותר צרור בלוני נפץ באחד היישובים במועצה אזורית אשכול כמו כן בלוני נפץ נצפו באשקלון ובעוד מספר יישובים בדרום, גם בלוני נפץ התפוצצו מעל יישובים במועצה אזורית שער הנגב.
ב-19 בפברואר בצהריים חוליית צליפה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ביצעה ירי אל עבר שטח ישראל, כוח של הימ"מ וצה"ל השיב אש וזיהה פגיעה.
ב-23 בפברואר בשעות הבוקר המוקדמות 2 מחבלים חמושים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני התקרבו לגדר המערכת בדרום הרצועה וניסו להטמין מטען חבלה.
טנק של צה"ל ירה לעברם והרג את 2 המחבלים במקום.
לאחר התקרית מחבלים התקרבו לגדר יידו אבנים לעבר הכוחות וגם הדליקו צמיגים, כוחות צה"ל פתחו בירי חי לעברם ופצעו לפחות 4 מחבלים במצב קל-בינוני.
בתגובה לחיסול המחבלים, שיגרו הפלסטינים מטח רקטות כבד בשעות הערב אל עבר ערי ויישובי הדרום ביניהם: אשקלון, שדרות, מועצה אזורית אשכול, מועצה אזורית שער הנגב והמועצה האזורית חוף אשקלון.
כיפת ברזל יירטה 13 מתוך 21 שיגורים.
בלילה תקף צה"ל מטרות של הג'יהאד האסלאמי ובין השאר פגע בחוליית משגרי רקטות, 2 מחבלים נהרגו.
בנוסף תקף צה"ל בסיסים ומרכזי פיתוח וייצור אמל"ח של הג'יהאד האסלאמי בסוריה, ומההפצצה נהרגו 2 מחבלי ג'יהאד ועוד 4 פעילי מיליציות פרו-איראניות.
כתוצאה מההסלמה בוטלו הלימודים באשקלון, שדרות, נתיבות ועוטף עזה.
ב-24 בפברואר אחרי לילה שקט, ב-12:00 בצהריים המחבלים בעזה חידשו את מטחי הרקטות לכיוון שדרות ואשקלון.
המחבלים שיגרו כ-14 רקטות בתוך חצי שעה ו-12 מהן יורטו על ידי כיפת ברזל.
בערב תקף צה"ל 7 עמדות של הג'יהאד האסלאמי ומטרות טרור נוספות.
ירי הרקטות נמשך לאורך כל היום עד לשעה 23:30 שבה הוכרזה על הפסקת אש.
סך הכול נורו ביום זה יותר מ-50 רקטות ופצצות מרגמה ומתחילת סבב ההסלמה יום קודם לכן נורו כ-100 רקטות ופצצות מרגמה.
ב-27 בפברואר מטוסי קרב מדגם F-15I רעם של חיל האוויר הישראלי הפילו כלי טיס בלתי מאויש של מחבלי חמאס שטס באופן חריג בגובה משטח רצועת עזה לאזור הים התיכון.
הצעדות לגבול ישראל-עזה הופסקו עם פרוץ מגפת הקורונה באזור.
ב-1 במרץ סמוך ל-21:00 מחבלים שיגרו רקטה מדרום הרצועה ח'אן יונס לעבר מועצה אזורית אשכול כתוצאה מכך הופעלה אזעקת צבע אדום בשטח פתוח אך הרקטה התפוצצה בשטח הרצועה בסמוך לגדר.
ב-6 במרץ בשעות הערב מחבלים מעזה שיגרו רקטה לעבר שטח ישראל כתוצאה מכך הופעלה אזעקת צבע אדום בשטח פתוח אך הרקטה התפוצצה בשטח הרצועה.
ב-27 במרץ סמוך לשעה 21:00 הופעלה התרעת צבע אדום בשדרות ובניר עם.
החמאס ירה רקטה שנפלה בשטח פתוח.
בתגובה לירי הרקטה צה"ל תקף יעדי טרור ברצועת עזה.
בחודש זה לא היו אירועים חריגים – חודש יחסית שקט.
ב-6 במאי אחרי חודש וחצי שקטים: בסביבות השעה 1:00 בלילה מחבלים בעזה שיגרו רקטה לעבר המועצה אזורית אשכול הרקטה התפוצצה בשטח פתוח לא היו נפגעים ולא נגרם נזק, בתגובה טנקים של צה"ל תקפו 3 עמדות צבאיות של חמאס בצפון הרצועה.
ב-14 ביוני זר בלונים שחובר למטען נפץ אותר ביישוב תדהר שבאזור אופקים חבלני משטרה נטרלו את הזר בהצלחה, הזר הופרח מרצועת עזה.
ב-26 ביוני הופעלה אזעקה בגבים, במכללת ספיר ובמטווח ניר עם, בשעה 21:00 בדיוק שוגרו שתי רקטות מרצועת עזה, אחת נפלה בתוך רצועת עזה סמוך לעיר בית חאנון והשנייה נפלה בשטח פתוח בתוך ישראל.
לא היו נפגעים כתוצאה מהמקרה.
כתגובה לשיגור, חיל האוויר של צה"ל תקף סמוך לשעה 00:00 תשתיות לייצור רקטות של חמאס.
כתגובה לשיגורים שאירעו, חיל האוויר הישראלי תקף ברצועה.
בחודש זה לאחר רגיעה יחסית ארוכה מאז פברואר בזכות הקורונה: טרור הבלונים התחדש וגם חלה התגברות שיגורי הרקטות שנענו בתגובות יחסית משמעותיות של צה"ל.
הפרות הסדר הליליות חזרו לגדר.
ב-7 באוגוסט טרור הבלונים המשיך: שריפת קוצים פרצה באזור ניר עם במועצה אזורית שער הנגב כתוצאה מבלוני תבערה שהופרחו מעזה.
ב-11 באוגוסט טרור הבלונים המשיך והסלים: לראשונה ממרץ 2018 נשבר שיא בטרור הבלונים כ-68 שריפות פרצו משעות הבוקר במועצה אזורית חוף אשקלון, במועצה אזורית אשכול, במועצה אזורית שער הנגב ובמועצה אזורית שדות נגב כתוצאה מבלוני תבערה.
בלילה שבין 11 באוגוסט ל-12 באוגוסט תקפו מטוסי קרב, ומסוקי קרב וטנקים של צה"ל מספר יעדי טרור של החמאס ברצועת עזה, במהלך התקיפה הותקפו מתחם צבאי, תשתיות תת-קרקעיות ועמדות תצפית של החמאס, התקיפה בוצעה בתגובה להפרחות בלוני הנפץ והתבערה משטח רצועת עזה לשטח ישראל במהלך כל אותם ימים לפני.
ב-13 באוגוסט למרות תקיפות צה"ל טרור הבלונים לא פוסק: בלון חשוד נחת ביישוב יכיני שבמועצה אזורית שער הנגב, יותר מ-30 שריפות פרצו כתוצאה מבלוני תבערה-במועצות מועצה אזורית חוף אשקלון, מועצה אזורית אשכול, מועצה אזורית שער הנגב, ובמועצה אזורית שדות נגב.
בלילה שבין 13 באוגוסט ל-14 באוגוסט תקפו מטוסי קרב, מסוקי קרב וטנקים של צה"ל מספר יעדי טרור של החמאס ברצועת עזה, במהלך התקיפה הותקפו מוצב של מערך ההגנה האווירית של חמאס, תשתיות תת-קרקעיות ועמדות תצפית של החמאס, התקיפה הגיעה בעקבות המשך טרור הבלונים.
ב-17 באוגוסט טרור הבלונים המשיך: קרוב ל-40 שריפות פרצו במהלך היום בעוטף עזה כתוצאה מבלוני תבערה, בהם שרפה שפרצה במחסן בגן ילדים בעיר שדרות שנגמר ללא נפגעים אך נגרם נזק כבד למקום, בתגובה להמשך ההסלמה בלילה תקפו מטוסי קרב וכלי טיס של צה"ל תשתיות תת-קרקעיות של החמאס ברצועת עזה.
ב-20 באוגוסט טרור הבלונים המשיך להסלים: 42 שריפות פרצו באזורים שונים בעוטף עזה.
בלון תבערה נחת בחצר בית בניר עם וגרם לשרפה.
השרפה כובתה, והאירוע הסתיים ללא נפגעים.
בערב שוגרו 3 רקטות מצפון הרצועה לעבר המועצה אזורית שער הנגב.
שניים מהם נפלו בשטח ישראל בסמוך לגדר המערכת.
הרקטה השלישית נפלה בשטח הרצועה.
בתגובה להמשך ההסלמה תקפו מטוסי קרב וכלי טיס של צה"ל יעדי טרור נוספים של החמאס ברצועה.
בין השאר הותקף אתר לייצור בטון המשמש לבניית תשתיות תת-קרקעיות ומנהרות של החמאס.
בשעה 23:30 נשמעו אזעקות צבע אדום בכיסופים ובקיבוץ עין השלושה.
שלוש רקטות ששוגרו מצפון הרצועה יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, ולא היו נפגעים.
ב-21 באוגוסט ההסלמה בדרום נמשכה: בשעה 2:30 תקפו מטוסי קרב וכלי טיס של צה"ל יעדי טרור נוספים של החמאס ברצועה, במהלך התקיפה הותקף מתחם צבאי של החמאס, אשר כלל אתר לייצור אמצעי לחימה רקטיים וזאת בתגובה לירי הרקטות קודם לפני.
בזמן התקיפה נשמעו אזעקות צבע אדום בעיר שדרות ובניר עם כתוצאה ממטח רקטות נוסף.
בסביבות השעה 5:40 בבוקר תקף צה"ל תשתיות תת-קרקעיות בתגובה לשיגור 7 הרקטות לעבר שדרות בלילה.
בעקבות ההסלמה נאסרו עבודות חקלאים על גדר המערכת ובצה"ל תגברו כיפות ברזל בדרום.
ב-22 באוגוסט בשעה 5:00 בבוקר טנקים וכלי טיס של צה"ל תקפו מספר עמדות של חמאס ברצועת עזה בתגובה לירי לעבר העיר שדרות לילה לפני כן.
טרור הבלונים המשיך גם ביום זו: לפחות 44 שריפות פרצו בעוטף עזה כתוצאה מבלוני תבערה.
בשעה 19:30 שוב נשמעה אזעקת צבע אדום בעיר שדרות כתוצאה משיגור של רקטה שכשלה ונפלה בשטח הרצועה, בשעה 23:00 רקטה נוספת ששוגרה מצפון הרצועה התפוצצה בשטח עזה.
בנוסף בלון חשוד נחת בסמוך לגן ילדים באחד מקיבוצי מועצה אזורית אשכול בנס הילדים שנמצאים בחופש הגדול לא שהו בגן באותו הזמן.
ב-27 באוגוסט טרור הבלונים המשיך: במהלך יום זה פרצו 50 שריפות במועצה אזורית אשכול, מועצה אזורית חוף אשקלון, במועצה אזורית שער הנגב, ובמועצה אזורית שדות נגב כתוצאה מבלוני תבערה, בלון נפץ נחת בחצר בית במועצה אזורית שער הנגב ונוטרל בהצלחה, בלוני נפץ התפוצצו בשמי העיר שדרות.
ב-28 באוגוסט לפנות בוקר תקפו מטוסי קרב, כלי טיס וטנק של צה"ל תשתית תת-קרקעית ועמדה צבאית של החמאס ברצועת עזה בתגובה להמשך טרור הבלונים.
לאחר התקיפה בשעה 5:07 בבוקר נשמעה אזעקת צבע אדום בנחל עוז ובעלומים ו-6 רקטות ששוגרו מצפון הרצועה נפלו בשטחים פתוחים לא היו נפגעים.
בתגובה למטח הרקטות תקפו מטוסי קרב וכלי טיס של צה"ל יעדי טרור נוספים של החמאס ברצועה, במהלך התקיפה הותקף אתר לייצור אמצעי לחימה של החמאס, למרות תקיפות צה"ל בצהריים טרור הבלונים התחדש: לפחות 33 שריפות פרצו בעוטף עזה כתוצאה מבלוני תבערה.
ב-29 באוגוסט טרור הבלונים המשיך: 25 שריפות פרצו בעוטף עזה כתוצאה מבלוני תבערה שהופרחו מעזה.
שעה לאחר מכן למרות הדיווח בלוני נפץ התפוצצו בשמי העיר שדרות, בלון תבערה נחת באחד מחופי העיר אשדוד ונוטרל.
ב-1 בספטמבר טרור הבלונים נרגע אך בבוקר פרצה שרפה אחת בקיבוץ ארז כתוצאה מבלוני תבערה, אף על פי שדווח על הסכם הפסקת אש.
בערב התפוצץ בלון נפץ בעיר שדרות וגם בלוני נפץ התפוצצו בשמי מועצה אזורית שער הנגב לא היו נפגעים.
זה הגיע יממה וחצי לאחר שנכנסה לתוקפה הפסקת האש אחרי סבב הסלמת הבלונים והרקטות במהלך חודש אוגוסט.
ב-5 בספטמבר אחרי כמה ימים בלבד של שקט: בשעות הערב בלון נפץ שהופרח מצפון הרצועה התפוצץ בשמי אחד מיישובי מועצה אזורית שדות נגב לא היו נפגעים באירוע, לאחר מכן המשיכו המחבלים בהפרחות בלוני הנפץ לתוך הלילה שגרמו לפיצוצים בשמי העוטף.
האירועים קרו במקביל לחתימת הסכם השלום עם איחוד האמירויות הערביות ובחריין בוושינגטון הבירה.
ב-16 בספטמבר ההסלמה ממשיכה: בשעה 4:00 חיל האוויר תקף מטרות בעזה בתגובה לשיגורים לאשדוד ואשקלון ערב לפני כן, בתגובה לתקיפות המחבלים בעזה שיגרו מטחי רקטות לעבר שדרות ולמועצה אזורית אשכול בתגובה להמשך הירי חיל האוויר תקף מטרות טרור נוספות ברצועת עזה,סך הכול בהסלמה זו שוגרו 13 רקטות לעבר העוטף.
ב-23 בספטמבר לאחר שקט של חודש מטרור הבלונים – בשעות הצהריים פרצה שרפה ביער כיסופים שבמועצה אזורית אשכול כתוצאה מבלון תבערה שהופרח מעזה.
בחודש זה חלה עלייה בשיגורי הרקטות מעזה לשטח ישראל, חודשו הפרחות בלוני התבערה והנפץ בסוף חודש זה, לא צוינו האירועים כי לא היה חריג במיוחד מבחינת בלוני הטרור.
ב-1 באוקטובר עצרו כוחות צה"ל שני פלסטינים שניסו להסתנן לישראל וחצו את גדר המערכת בצפון הרצועה.
הפלסטינים השליכו רימון רסס לא פעיל, שלא התפוצץ, על החיילים שבאו לעצרם.
ב-5 באוקטובר בשעה 20:30 נשמעה אזעקת צבע אדום בכרם שלום שבמועצה אזורית אשכול כתוצאה משיגור של רקטה מרצועת עזה שנפלה בשטח פתוח, לא היו נפגעים מהירי ולא נגרם נזק.
בשעה 22:20 בתגובה לירי תקף כלי טיס של צה"ל עמדה צבאית של החמאס בדרום רצועת עזה.
ב-16 באוקטובר בשעות הערב נשמעה אזעקת צבע אדום במועצה אזורית חוף אשקלון, רקטה ששוגרה מצפון הרצועה התפוצצה בשטח פתוח בסמוך לאחד היישובים, לא היו נפגעים ולא נגרם נזק.
ב-19 באוקטובר החל צה"ל לפעול לגילוי מנהר טרור חודרת גדר באזור דרום הרצועה.
עקב חשש מירי צלפים הורה צה"ל לחקלאים לא להתקרב לגדר ופרש צה"ל מחסומים.
הם הוסרו כמעט כולם ביום שלמחרת.
ב-20 באוקטובר צה"ל איתר מנהרת טרור שחדרה לשטח ישראל בדרום הרצועה מאזור חאן יונס.
בערב נשמעה אזעקת צבע אדום ביישובי מועצה אזורית שער הנגב בעקבות שיגור של רקטה מצפון הרצועה, הרקטה יורטה בהצלחה על ידי כיפת ברזל ולא היו נפגעים.
בתגובה תקף צה"ל תשתית תת-קרקעית ברצועת עזה.
ב-22 באוקטובר בשעה 22:15 נשמעו אזעקות צבע אדום באשקלון ובסביבה, בעקבות שיגור של 2 רקטות מצפון הרצועה, אחת מהן יורטה על ידי כיפת ברזל השנייה נפלה בשטח פתוח ללא נפגעים.
בתגובה לשיגור הרקטות תקפו מטוסי קרב וכלי טיס של צה"ל יעדי טרור של ארגון החמאס ברצועת עזה: במהלך התקיפה הותקפו אתר לייצור אמצעי לחימה ותשתיות תת-קרקעיות של ארגון החמאס.
ב-15 בנובמבר הסלמה: בשעה 1:50 בוצעו יירוטים מעל העיר אשקלון עקב ירי של רקטה אחת.
בשעה 2:07 בלילה נשמעו אזעקות צבע אדום באשדוד וגם בפלמחים שבמרכז כתוצאה משני שיגורים של רקטות מצפון הרצועה שנפלו בשטחים פתוחים.
כיפת ברזל הופעלה אך לא הצליחה ליירט את השיגורים, באירוע לא היו נפגעים מלבד כמה נפגעי חרדה.
בתגובה לאירוע, לפנות בוקר תקף חיל האוויר מוצבי חמאס ותשתית תת-קרקעית של חמאס ברצועת עזה.
ב-21 בנובמבר סמוך לשעה 21:30 הופעלה אזעקת צבע אדום באשקלון ורקטה אחת ששוגרה מצפון הרצועה נפלה במחסן במפעל בעיר אשקלון ובנס לא היו נפגעים אך נגרם נזק כבד.
במהלך הלילה בתגובה לירי הרקטה תקפו מטוסי קרב ומסוקי קרב של צה"ל מספר יעדי טרור של חמאס ברצועת עזה: במהלך התקיפה הותקפו מטרות התעצמות של החמאס, בהן שני אתרים לייצור אמצעי לחימה רקטיים, תשתיות תת-קרקעיות ומתחם אימונים צבאי של הכוח הימי של החמאס.
ב-25 בדצמבר אחרי חודש של שקט: בשעה 20:00 נשמעו אזעקות צבע אדום בעיר אשקלון ובסביבה, 2 רקטות ששוגרו מצפון הרצועה יורטו על ידי כיפת ברזל ולא היו נפגעים.
בתגובה לירי חיל האוויר תקף מאוחר יותר בלילה מטרות של חמאס ברצועת עזה.
ב-29 בדצמבר קצת אחרי השעה 00:00 נשמעה אזעקת צבע אדום בכרם שלום שבמועצה אזורית אשכול, רקטה אחת ששוגרה מדרום הרצועה נפלה בשטח הרצועה סמוך לגדר המערכת.
13 בינואר: בשעות הצהריים אש נפתחה לעבר דחפור D9 משוריין של צה"ל בדרום הרצועה ונגרם נזק קל, בתגובה תקף צה"ל עמדת חמאס בדרום הרצועה.
כשעה לאחר מכן בוצע ירי לעבר כוח סיור של צה"ל באזור, תקף צה"ל שתי עמדות נוספות של חמאס.
18 בינואר: בלילה שוגרו שתי רקטות מצפון הרצועה לעבר אשדוד, שנפלו בים ולא היו נפגעים.
בתגובה חיל האוויר תקף מטרות של חמאס ברצועת עזה בהם סדנאות לחפירת מנהרות של חמאס ברצועת עזה.
19 בינואר: בשעות הערב מחבלים בעזה שיגרו רקטה לעבר נחל עוז, שהתפוצצה בשטח פתוח ללא נזק.
בתגובה צה"ל תקף עמדות של חמאס.
23 במרץ ביום הבחירות לכנסת העשרים וארבע: רקטה שוגרה לעבר באר שבע במהלך ביקורו של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו בעיר.
הרקטה התפוצצה בשטח פתוח ללא נזקים.
בתגובה חיל האוויר תקף אתר לייצור אמצעי לחימה ועמדה צבאית של החמאס ברצועה.
באפריל התגברו שיגורי הרקטות מעזה וגם הפרות הסדר בגדר המערכת.
רובם על רקע המהומות בישראל (2021).
15 באפריל, מוצאי יום העצמאות ה-73: שוגרה רקטה אחת מצפון הרצועה שנפלה בשטח פתוח ללא נפגעים.
בתגובה לשיגור חיל האוויר תקף אתר לייצור אמצעי לחימה, מנהרת הברחת אמצעי לחימה ועמדה צבאית של ארגון החמאס ברצועה.
16 באפריל: שוגרה רקטה אחת מדרום הרצועה שנפלה בשטח פתוח ללא נפגעים.
בתגובה חיל האוויר תקף שורה של יעדי טרור ברצועת עזה.
ב-23 באפריל חלה הסלמה בדרום.
בשעות הלילה נשמעה אזעקת צבע אדום במועצה אזורית אשכול בעקבות שיגור של רקטות אחדות לאוויר.
רקטה אחת יורטה ושתיים אחרות התפוצצו בשטח פתוח.
ב-24 באפריל חלה הסלמה נוספת בדרום על רקע ההמהומות בירושלים.
בשעות הלילה המאוחרות חיל האוויר תקף מטרות חמאס ברצועה, בתגובה לשיגור הרקטות לאשכול כמה שעות לפני.
בתגובה לתקיפה שוגרו עוד כ-15 רקטות לעבר יישובי עוטף עזה שביניהם מועצה אזורית אשכול, שדות נגב, שער הנגב, ומועצה אזורית חוף אשקלון.
בשעה 5:00 בבוקר חיל האוויר תקף פעם נוספת ברצועת עזה בתגובה למטחי הרקטות, ותוך כדי התקיפה נורו מטחים כבדים נוספים לעוטף עזה.
בבוקר אותו היום חלה רגיעה.
בסך הכול שוגרו במהלך הלילה 36 רקטות ארטילריות לעבר העוטף, שש מהן יורטו על ידי כיפת ברזל ושתיים מהן נפלו בתוך יישובים וגרמו לנזק קל.
בשעות אחר הצהריים של יום זה, ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון גנץ, והרמטכ"ל כוכבי קיימו התייעצות ביטחונית מיוחדת בעקבות המתיחות אך בזמן הישיבה שוגר מטח רקטות מעזה לים.
בערב נשמעה אזעקת צבע אדום בעיר שדרות, כיפת ברזל יירטה רקטה אחת.
כשעה לאחר מכן שוב נשמעה אזעקת צבע אדום הפעם בנירים במועצה אזורית אשכול כתוצאה משיגור של רקטה אחת שנפלה בשטח פתוח בסמוך לגדר, לא היו נפגעים.
כעבור שעה פצצת מרגמה שוגרה לנחל עוז ללא צבע אדום ונפלה בשטח פתוח.
במקביל החלו הפרות סדר בגדר הגבול כאשר כ-700 מחבלים התפרעו במקום.
סך הכול ביממה זו שוגרו כ-40 רקטות לעבר העוטף.
ב-25 באפריל המתיחות המשיכה, כשבשעות אחר הצהריים החלו הפרות סדר של עשרות מחבלים מתפרעים בגבול הרצועה.
כוחות צה"ל השיבו בירי הרחקה לעברם אך המחבלים הצליחו להימלט בשלום לאחר שגנבו ציוד ששייך לצה"ל.
בערב סמוך לשעה 22:30 הירי לעוטף חודש.
רקטה שוגרה מצפון הרצועה ונפלה בשטח פתוח ליד שדרות ללא אזעקת צבע אדום.
לאחר מכן המשיכו הפרות סדר בגבול הרצועה של מאות פלסטינים, כוחות צה"ל השיבו באלפ"ה, בעזה דיווחו על מספר נפגעים מחנק של גז מדמיע.
בשעה 23:40 הירי הרקטי המשיך: רקטה שוגרה מדרום הרצועה ונפלה בשטח פתוח ליד הגדר במועצה אזורית אשכול.
בעקבות המשך ההסלמה החל מהשעה 6:00 בבוקר של למחרת ב-26 באפריל צומצם מרחב הדיג בעזה ל-9 מייל.
בשעה 3:19 לפנות בוקר נשמעה אזעקת צבע אדום בעיר שדרות.
שלוש רקטות נורו מצפון הרצועה, אך לא היו נפגעים.
שתיים מהן יורטו על כיפת ברזל והשלישית נפלה בשטח הרצועה.
בתגובה להמשך הירי הבלתי פוסק, ישראל החליטה לסגור לחלוטין את מרחב הדיג ברצועת עזה עד להודעה החדשה.
בשעות אחר הצהריים והערב התחדשו הפרות הסדר בגבול הרצועה כשמאות פלסטינים התפרעו וזרקו אבנים וגם מטעני נפץ לעבר כוחות ישראל.
כוחות צה"ל השתמשו באמצעים לפיזור הפגנות נגד המתפרעים, ומספר מתפרעים נפגעו.
בשעה 23:20, לאחר תקופה של שקט מטרור הבלונים, הופרחו בלוני תבערה ונפץ מדרום הרצועה, כמה זרים התפוצצו מעל גדר המערכת בצד העזתי ללא נפגעים.
ב-28 באפריל לאחר יממה שקטה: בשעה 00:18 נשמעה אזעקת צבע אדום בכיסופים שבמועצה אזורית אשכול כתוצאה משיגור של 2 רקטות מדרום הרצועה שנפלו בשטח הרצועה ליד הגדר, לא היו נפגעים.
הסלמת מאי 2021 (לפני מבצע שומר החומות)
ההסלמה בטרור שהחלה בחודש אפריל המשיכה גם בחודש זה עם חידוש טרור הבלונים שגרמו גם להצתות ושריפות בעוטף עזה.
ב-3 במאי לאחר תקופה שקטה יחסית מבחינת טרור הבלונים הוא חזר: אחר צהריים ביום זה שני בלונים עם חפצים חשודים, ככל הנראה מטעני חבלה שחוברו לבלונים, אותרו בשטח חקלאיים של קיבוץ כפר עזה.
בוצעו הפרחות של בלוני טרור מצפון הרצועה באותו הערב.
ב-6 במאי טרור הבלונים התחדש: 7 שריפות פרצו במועצה אזורית אשכול כתוצאה מבלוני תבערה שהופרחו מרצועת עזה.
ב-7 במאי טרור הבלונים המשיך: בצהריים פרצו 9 שריפות בעוטף עזה 8 במועצה אזורית אשכול 1 במועצה אזורית שדות נגב והכול כתוצאה מבלוני תבערה שהופרחו מעזה.
ב-8 במאי טרור הבלונים נמשך: 18 שריפות פרצו במועצה אזורית אשכול, במועצה אזורית שער הנגב ובמועצה אזורית שדות נגב והכול כתוצאה מבלוני תבערה שהופרחו מעזה.
בצהריים התפרעו בגדר המערכת עשרות מתפרעים, כוחות צה"ל השתמשו בעיקר בירי גז מדמיע לעברם: 2 מחבלים נפצעו מכדורי גומי, 1 מהם נפצע קשה.
בערב התחדשו הפרות הסדר הליליות "התיזוז הלילי" הזכור משנים קודמות: מאות מחבלים התפרעו ב-4 מוקדים לאורך גדר המערכת כשהם יידו אבנים ומטעני נפץ לעבר גדר המערכת והדליקו צמיגים.
כוחות צה"ל השתמשו בירי לפיזור המהומות, הפלסטינים דיווחו על 3 מחבלים שנפגעו מאש חיה בפלג גופם התחתון.
ב-9 במאי בשעה 1:00 בלילה, הפלסטינים שיגרו רקטה מדרום הרצועה לעבר מועצה אזורית אשכול ונפלה בשטח פתוח.
לא היו נפגעים, ואזעקת צבע אדום לא נשמעה.
בתגובה לירי, כלי טיס של חיל האוויר תקף עמדה צבאית של חמאס בדרום הרצועה, בצהריים התחדש טרור הבלונים שגרם ל-39 שריפות במוקדים שונים ורבים בהם ביערות עוטף עזה: אירועי השרפה המרכזיים התרחשו ביערות בארי, כיסופים, נחל אסף ותל גמה.
בערב קצת אחרי השעה 21:00 בערב נשמעו אזעקות צבע אדום בעיר אשקלון והסביבה: 2 רקטות ששוגרו מצפון הרצועה לעבר העיר, אחת יורטה על ידי כיפת ברזל והשנייה נפלה בשטח פתוח, לא היו נפגעים.
ב-10 במאי בשעה 00:00 שוגרו שתי רקטות מצפון הרצועה לכיוון מועצה אזורית שער הנגב ונפלו בשטח הרצועה ליד הגדר.
לא היו נפגעים ולא נשמעה אזעקת צבע אדום.
בתגובה לשיגור הרקטות ולהמשך טרור הבלונים טנקים של צה"ל תקפו מספר עמדות צבאיות של ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה.
בשעה 6:20 נשמעה אזעקת צבע אדום בעיר שדרות והסביבה – 3 רקטות שוגרו לאזור: 1 מהן יורטה, 2 נפלו בשטח פתוח, ולא היו נפגעים.
בעקבות המשך ההסלמה החליטה ישראל לסגור לחלוטין את מרחב הדיג בעזה וגם את מעבר ארז.
טרור הבלונים המשיך גם ביום זה.
כ-6 שריפות שפרצו בעוטף עזה כתוצאה מבלוני תבערה.
במקביל בצה"ל סגרו צירים לאורך הגבול וכן סגרו את תחנת הרכבת שבין שדרות לאשקלון כחלק מהיערכות להסלמה.
מבצע שומר החומות היה מבצע צבאי של צה"ל ברצועת עזה, שהחל ב-10 במאי 2021, יום ירושלים ה'תשפ"א, לאחר ירי רקטות מסיבי לעבר אזור ירושלים ועוטף עזה, במהלכו פרצו המהומות בישראל.
המבצע הסתיים ב-21 במאי בשעה 2:00 בלילה.
במהלך המבצע נערכו אלפי תקיפות של חיל האוויר הישראלי, חיל הים הישראלי וכוחות קרקע ברצועת עזה, וארגוני הטרור בעזה שיגרו יותר מ-4,360 רקטות ופצמ"רים לעבר שטח ישראל.
במבצע נהרגו בצד הישראלי 11 אזרחים וחייל אחד.
בצד הפלסטיני נהרגו למעלה מ-200 מחבלים ולפחות מאה אזרחים.
גרף ירי תלול מסלול לעבר ישראל
להלן נתוני ירי תלול מסלול מצד מחבלים פלסטינים מרצועת עזה נגד ישראל, מתחילת 2018 ומפרוץ העימותים בסוף מרץ.
הערה: ירי תמ"ס בלתי מזוהה מציין ירי תלול מסלול שלא זיהו או לא פרסמו האם הוא פצצת מרגמה או רקטת קרקע-קרקע.
בהתבסס על ראיות טקסטואליות וארכאולוגיות, מקובל לחשוב שאלפי אירופאים חיו בסין הקיסרית בתקופת השלטון המונגולי.
אלה היו אנשים ממדינות אירופאיות נוצריות, בתקופת ימי הביניים המאוחרים, שביקרו, סחרו או ביצעו פעילות מיסיונרית בסין.
התהליך התרחש בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-13 ובמחצית הראשונה של המאה ה-14, במקביל לשלטון האימפריה המונגולית בחלק גדול מאירואסיה, ובזכות הסובלנות הדתית של המונגולים.
המונגולים קשרו את אירופה עם שליטתם בסין בתקופת שושלת יואן (1271–1368).
לאימפריה הביזנטית שמרכזה באנטוליה, היו קשרים נדירים של התכתבות עם שושלות טאנג, סונג ומינג בסין.
גם מדינת האפיפיור שלחה כמה מיסיונרים ומשלחות אל המונגולים ואל חאנבאליק, בירת שושלת יואן המונגולית.
למגעים אלה עם המערב קדמו קשרים נדירים בין הסינים בתקופת האן לבין היוונים או הרומאים.
מיסיונרים וסוחרים אירופיים סיירו ברחבי האזור המונגולי במהלך תקופה המכונה על ידי היסטוריונים "השלום המונגולי".
הנוסע האירופי המפורסם ביותר בסין בתקופה זו היה מרקו פולו, וקדמו לו אביו ודודו ניקולו ומפאו פולו.
ייתכן שהתוצאה הפוליטית החשובה ביותר של מגעים אלה ושל הסחר המוגבר הייתה הברית הפרנקו-מונגולית, אם כי האחרונה מעולם לא התממשה באופן מלא, לפחות לא באופן עקבי.
חידוש שושלת מינג ב-1368 על ידי סינים ממוצא האן הוביל להפסקת תנועת הסוחרים האירופים והמיסיונרים שחיו בסין.
קשר ישיר עם האירופים לא חודש עד הגילויים הפורטוגזים ופעולות המיסיונרים הישועים שהגיעו לחופים הדרומיים של סין ב-1510, במהלך עידן התגליות.
מרקו פולו כתב תיאור של מסעותיו, וכך גם עשה אודוריקו מפורדנונה והסוחר פרנצ'סקו בלדוצ'י פגולוטי.
בחאנבאליק הוקמה הכנסייה הרומית על ידי ג'ובאני ממונטקורבינו, שלימים הוחלף על ידי ג'ובאני דה מריניולי.
אחרים כמו ג'ובאני מפיין קרפיני, ויליאם מרוברוק נסעו למונגוליה.
רבן בר צומה היה דיפלומט הראשון מסין שהגיע לחצרות המלכותיות של הנצרות במערב.
לפני המאה ה-13 לספירה, היו מקרים נדירים של אירופאים שהגיעו לסין או של סינים שהגיעו לאירופה.
ישנם עדויות ארכאולוגיות לקשרים בין יוון העתיקה לאגן טארים באסיה עוד מהתקופה ההלניסטית.
בבית העלמין בסמפול (במחוז לופ, שינג'יאנג), נבדקו קברים מהשנים 217 לפני הספירה עד 283 לספירה.
דנ"א מיטוכונדריאלי וניתוח של שרידי האדם גילה קרבה גנטית בין השרידים שם לעמים מהקווקז, ואזור הים התיכון.
מתוך דיווחים היסטוריים ידוע שאלכסנדר הגדול, עודד את חייליו ואת מפקדי צבאו להינשא לנשים ממקומיות.
כתוצאה מכך למלכים המאוחרים של האימפריה היוונית היה רקע מעורב אתני - פרסי - יווני.
ההשפעה היוונית הגיע עד לאגן טארים באותה העת.
הדבר אושר על ידי גילוי שטיח הסמפול, בצמוד לציורו של חייל כחול עיניים, אולי יווני.
כמו כן ידוע כי עמים הודו-אירופיים התיישבו באגן טארים לפני שנכבש על ידי אנשי האן הסיניים בתקופת שלטונו של וו, קיסר סין משושלת האן (141–87 לפני הספירה).
הדיפלומט של הקיסר וו, ג'אנג קיאן, הביא דיווחים על מורשת יוונית הלניסטית באזור זה.
עוד הוצע כי חיילי הטרקוטה (פסלים המתארים את צבאותיו של צ'ין שי הואנג, הקיסר הראשון של סין; מתוארך ל ~ 210 לפני הספירה), באזור שיאן במחוז שאנשי, נוצרו בהשראת אמנות פיסולית הלניסטית, ההשערה גרמה למחלוקת מסוימת.
החל בעידן אוגוסטוס (27 לפני הספירה - 14 לספירה), הרומאים, כולל סופרים כמו פליניוס הזקן, הזכירו קשרים עם הסרים, שאותם הם זיהו כמפיקי משי במזרח אסיה הרחוקה.
אלה יכולים היו להיות סינים או אולי מספר עמים מתווכים בעלי רקע אתני שונה לאורך דרך המשי ממרכז אסיה וצפון מערב סין.
לאחר מכן, הייתה שורה של משלחות רומאיות בסין, שנמשכו מהמאות השנייה עד השלישית לספירה, כפי שתועדו במקורות סיניים.
בשנת 166 לספירה נכתב כי הרומאים הגיעו לסין מהים הדרומי והגישו מתנות לחצר של הקיסר הואן מהאן (146–168 לספירה), בטענה כי הם מייצגים את הקיסר הרומי מרקוס אורליוס אנטונינוס (161-180 לספירה.) קיימת השערה שאלה היו סוחרים רומאיים ולא דיפלומטים רשמיים.
מדליוני זהב רומיים מימי אנטונינוס פיוס ובנו המאומץ של מרקוס אורליוס נמצאו סמוך לעיר הו צ'י מין.
ישנו רמז על פעילות קודמת יותר - קערת זכוכית רומית שנחשפה בקבר מגואנגזו (לחופי ים סין הדרומית) המתוארכת למאה ה-1 לפנה"ס.
בנוסף נמצאו ממצאים מהים התיכון בתאילנד, אינדונזיה, ומלזיה.
הגאוגרף היווני-הרומי תלמי כתב על עיר נמל בחצי האי של מלאיה, שהתגלתה על ידי מלח יווני בשם אלכסנדר.
ההיסטוריון היווני הביזנטי פרוקופיוס כתב כי שני נזירים נוצריים נסטוריים חשפו בסופו של דבר כיצד נוצר משי.
בעקבות הגילוי הזה, נשלחו מרגלים על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון (527-565) בדרך המשי מקונסטנטינופול לסין ובחזרה, לגנוב את ביצי תולעי המשי.
הדבר הביא לייצור משי בים התיכון, במיוחד בתראקיה, בצפון יוון, והעניק לאימפריה הביזנטית מונופול על ייצור המשי באירופה של ימי הביניים.
ההיסטוריון הביזנטי תיאופילקט סימוחאטה, שכתב בתקופת שלטונו של הרקליוס (610–641), העביר מידע על הגאוגרפיה של סין וכתב כי סין חולקה בעבר פוליטית לאורך נהר היאנגצה לשתי מדינות נפרדות.
הסינים מזכירים מספר משלחות של פו לין (כלומר האימפריה הביזנטית), החל משנת 643. המלך בודולי (הוא הקיסר קונסטנס השני) שלח אל הקיסר טאיזונג של טאנג, מתנות כגון זכוכית אדומה.
הרשימות ההיסטוריות האלה, סיפקו גם תיאורים של קונסטנטינופול, חומותיה וכיצד היא נוסדה, ערביי חליפות אומיה, ואיך מושל סוריה הפך לח'ליף.
מתוך רשומות סיניות ידוע כי מיכאל השביעי דוקס של לין פו שיגר משלחת דיפלומטית אל שושלת סונג בסין, שהגיעה בשנת 1081, בתקופת שלטונו של הקיסר סאן זונג.
על פי ספר הדרכים והממלכות מהמאה ה-9 מאת אבן ח'ורדאדבה, סין הייתה יעד ליהודים רדהנים שקנו נערים, עבדים וסריסים עבור אירופה.
בתקופת סונג שלאחר מכן הייתה גם קהילה של יהודים בקאיפנג בסין.
הספרדי, בנימין מטודלה היה נוסע יהודי מהמאה ה-12, שבספרו מסעות בנימין ישנם תיאורים מלאי חיים של אירופה, אסיה ואפריקה, שקדמו במאה שנה לתאורים של מרקו פולו.
פולו, סוחר מהמאה ה-13 מרפובליקה של ונציה, מתאר את מסעותיו לסין אל שושלת יואן ולחצרו של השליט המונגולי קובלאי חאן, יחד עם המסעות הקודמים שביצעו ניקולו ומפאו פולו, אביו ודודו.
במסעו חזרה לפרס מסין, בשנת 1291, אמר מרקו פולו כי ליווה את הנסיכה המונגולית קוקוצ'ין לקראת נישואיה המיועדים לארגון, שליט האילחנת המונגולי, אך במקום זאת התחתנה עם בנו רזאן בעקבות מותו הפתאומי של הראשון.
[63] הסיפור שלו אושר על ידי ההיסטוריון הפרסי בן המאה ה-14 רשיד א-דין המדאני.
מרקו פולו תיאר במדויק מאפיינים גאוגרפיים של סין כמו התעלה הגדולה.
תיאוריו המפורטים והמדויקים של ייצור המלח מאשרים שהוא היה בסין.
מרקו תיאר מחצבות מלח בגבעות ככל הנראה ביונאן, ודיווח כי בהרים "האלה ...
אין אף אחד מכספי הנייר של החאן הגדול, אלא משתמשים במקום כסף במלח ...
יש להם מלח שאותו הם מרתיחים ומכניסים לתבנית ...".
בעת ביקור בזאנגזאנג, סין, מרקו פולו ציין כי נבנו שם כנסיות נוצריות.
תיאורו מאושר על ידי טקסט סיני מהמאה ה-14 שמסביר כיצד אדם בשם מר-סרגיס מסמרקנד הקים שש כנסיות נוצריות נסטוריות במקום, בנוסף לאחת שהייתה בהנגז'ו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-13. הנצרות הנסטוריאנית היה קיימת כבר בסין מוקדם יותר בזמן שושלת טאנג (618-907 לספירה).
בערך בשנת 1340 פרנצ'סקו באלדוצ'י, סוחר מפירנצה, ערך מדריך לסחר בסין, מדינה שכינה קתאי, בציינו את הגודל של חבאנאליק (בייג'ין) וכיצד סוחרים יכולים להחליף שם כסף עבור כסף נייר סיני שיכול לשמש אותם לקניית פריטי יוקרה כמו משי.
ג'ון מנדוויל, סופר מאמצע המאה ה-14 ואנגלי מסנט אלבנס, טען כי התגורר בסין ואף שירת בחצר החאן המונגולית.
עם זאת, חוקרים מודרניים, מחשיבים חלקים מסוימים בתיאוריו כמפוקפקים, משום שהוא העתיק את חלקם מדיווחים על סין שנכתבו על ידי מחברים אחרים כמו אודוריקו מפורדנונה.
פולו ציינו את הנוכחות הגדולה של האיטלקים מגנואה בטבריז (באיראן).
הוא חזר מסין דרך מצרי הורמוז ב-1293–1294. הנזיר הפרציסקני ג'ובאני ממונטקורבינו עבר את הדרך הזאת בכיוון ההפוך: בשנת 1291 יצא מטבריז להורמוז, ומשם לסין בעודו מלווה את הסוחר האיטלקי פייטרו דה לוקלונגו.
בזמן שמונטקורבינו הפך לבישוף בחאנאבליק (בייג'ינג), לוקלונגו המשיך לשמש סוחר בסין ואף תרם סכום גדול של כסף לשמירה על הכנסייה הקתולית המקומית.
בקואנז'ו, הנמל הראשון של סין, הייתה מושבה קטנה של אנשי גנואה, מידע המוזכר ב־1326 על ידי אנדרה דה פרוז.
התושב האיטלקי המפורסם ביותר בעיר היה אנדולו דה סביניון, שנשלח למערב על ידי החאן בשנת 1336 להשיג "100 סוסים ואוצרות אחרים".
בעקבות ביקורו של סביניון, שוגר שליח לסין עם סוס מעולה אחד, שהיה מאוחר יותר מושא לשירים וציורים סיניים.
ונציאנים אחרים חיו בסין, כולל אחד שהביא למערב מכתב מג'ובאני ממונטקורבינו בשנת 1305. בשנת 1339 נרשם ונציאני בשם ג'ובאני לורדנו שחזר לוונציה מסין.
מצבה התגלתה גם ביאנגז'ו, עם שם קתרין דה וילוני, בתו של דומיניצ'י, שמתה בשנת 1342.
החוקר והארכיבישוף האיטלקי ג'ובאני דה פיאן דל קרפין והנזיר הפולני בנדיקט פולק היו שליחי האפיפיור הראשונים שהגיעו לקאראקורום לאחר שנשלחו לשם על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי בשנת 1245. "היסטוריה מונגלורום" נכתב מאוחר יותר.
מאת פיאן דל קרפיני, מתעד את מסעותיו ואת ההיסטוריה של המונגולים.
באותה העת יצרו מיסיונרים קתוליים נוכחות לא מבוטלת בסין, בזכות הסובלנות הדתית של המונגולים.
ההיסטוריון האנגלי במאה ה-18 אדוארד גיבון העיר על הסובלנות הדתית של המונגולים והרחיק לכת והשווה בין "החוקים הדתיים" של ג'ינגיס חאן לרעיונות מקבילים שהציע הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק.
אוגול גאימיש, אלמנתו של גויק חאן, שלטה באזור המונגולי בין השנים 1249 עד 1251. בשנת 1250 הגיעו הדיפלומטים הצרפתים אנדרה דה לונג'ומאו, גאי דה לונג'ומאו, וז'אן דה קרקסון לחצר מלכותה, נושאים מתנות ומייצגים את ריבונם לואי התשיעי מצרפת ששאף לברית צבאית.
הקיסרית קאימיש ראתה במתנות אות כניעה מצד הצרפתים, ושלחה למלך הצרפתי מכתב עם דרישת שיהפוך לווסאל שלה.
המיסיונר הפרנציסקני ג'ובאני ממונטקורובינו נשלח לסין על ידי האפיפיור ניקולאוס השלישי בשנת 1279. מונטקורבינו הגיע לסין בסוף 1293, [91] שם תרגם לימים את הברית החדשה ללשון המונגולית, והמיר 6,000 איש.
אליו הצטרפו שלושה בישופים (אנדרה דה פרוס, ג'רארד אלבויני ופרגרינו דה קסטלו) והוא הוסמך לארכיבישוף של בייג'ינג על ידי האפיפיור קלמנט החמישי בשנת 1307.
קהילה של ארמנים בסין צצה בתקופה זו.
הם הוסבו לנצרות הקתולית על ידי ג'ובאני ממונטקורבינו.
[92] [93] לאחר מותו של ג'ובאני ממונטקורבינו, ג'ובאני דה מריניולי נשלח לבייג'ינג כדי להפוך לארכיבישוף החדש בשנים 1342 - 1346 במאמץ לשמור על השפעה נוצרית באזור.מריניולי, אף על פי שלא הוזכר בשמו בתולדות יואן, מצוין באותו טקסט היסטורי כ"פרנק" שהעניק במתנה לחצר האימפריה של יואן סוס מלחמה מרשים.
ב־15במרץ 1314 התרחשו בסין הרציחות של פרנסיס דה פטרוליו, מונאלדו מאנקונה, ואנתוני ממילאנו.
לאחר מכן נהרג ג'יימס, הבישוף של קבאנשו, בשנת 1362.
בין השנים 1304 עד 1340, וחזר לראשונה לאירופה בשנת 1330. הפרנציסקאנים של סין הוזכרו בכתביו.
בשנת 1333, החליף ניקולאוס דה בנטרה באופן רשמי את ג'ובאני מונטקורבינו.
ניקולאוס נבחר על ידי האפיפיור יוחנן ה-12. היו תלונות על היעדרותו של הארכיבישוף בשנת 1338. טוגון טמור (השליט המונגולי האחרון בשושלת יואן בסין לפני נסיגתם למונגוליה) שלח מכתב לאפיפיור בנדיקטוס השני בשנת 1336 וביקש למנות ארכיבישוף חדש.
האפיפיור פעל לשליחת מנהיגים כנסייתיים לחאנאבליק בשנת 1342 שכללו את ג'ובאני דה מריניולי.
בשנת 1370, לאחר סילוק המונגולים מסין והקמת שושלת מינג הסינית, האפיפיור שלח משלחת חדשה לסין, בה היה התאולוג הפריסאי גיום דו-פרה כארכיבישוף החדש ו-50 פרנציסקנים.
עם זאת, משלחת זו נעלמה, ככל הנראה חוסלה על ידי הקיסר ג'ו יואנזאנג משושלת מינג.
בשנת 1371 שלח קיסר מינג מכתב דיפלומטי לאימפריה הביזנטית, במכתב הוא הודיע על הקמת שושלת מינג החדשה.
במהלך מסעותיו בין השנים 1253 ל־1255 דיווח הנזיר הפרנציסקני ויליאם מרוברוק על אירופאים רבים במרכז אסיה.
הוא תיאר אסירים גרמנים ששועבדו ונאלצו לכרות זהב ולייצר נשק ברזל בעיירה המונגולית בולט, ליד טאלאס, קירגיזסטן.
בקראקורום, בירת האימפריה המונגולית לתקופה קצרה, פגש פריזאי בשם גיום דה בוצייר, ופקט, אישה מהעיר הצרפתית מץ, אשר שניהם נלקחו בשבי בהונגריה במהלך הפלישה המונגולית לאירופה.
רבן בר צומה, נוצרי נסטוריאני ממוצא אויגורי שנולד בחאנאבליק, נשלח למערב בשנת 1287 כשגריר עבור ארגון שליט האילחנאט וסבו של קובלאי חאן.
עשור קודם לכן, בר צומה רצה לערוך עלייה לרגל לירושלים, עבר דרך גאנסו וחוטאן בצפון מערב סין, המשיך דרך ארמניה ושהה בה.
הוא רצה להימנע ממעורבות בסכסוכים מזוינים.
ליווה אותו רבן מרקוס, נוצרי נסטוריאן נוסף מסין שנבחר כפטריארך של הכנסייה המזרחית, והמליץ לארגון חאן כי בר צומה יוביל את המשלחת הדיפלומטית לאירופה.
בר צומה, שדיבר סינית, פרסית, וכן אויגורית, נסע עם קבוצה של איטלקים ששימשו מתרגמים משפות אירופה לפרסית.
בר צומה הוא האדם הידוע הראשון מסין שהגיע לאירופה, שם הוא נפגש עם הקיסר הביזנטי אנדרוניקוס השני פלאיולוגוס, פיליפ הרביעי מצרפת, אדוארד הראשון מאנגליה, והאפיפיור ניקולאוס הרביעי (זמן קצר לאחר מותו של האפיפיור הונוריוס הרביעי) כדי לכרות ברית נגד הסולטנות הממלוכית.
אדוארד לוטווק מתאר את הגעתם של שליחים נסטוריים אלה לחצרו של השליט הביזנטי אנדרוניקוס השני כמשהו הדומה ל"קבלת דואר מחותנו בבייג'ינג", מכיוון שקובלאי חאן היה נכד של ג'ינגיס חאן ולאנדרוניקוס היו שתי אחיות למחצה שהיו נשואות לנכדים של ג'ינגיס.
בנסיעה מערבה, בר צומה היה עד לקרב ימי במפרץ נאפולי, איטליה ביוני, 1287. מלבד רצונו לראות אתרים נוצריים, כנסיות ושרידים, בר צומה גילה גם עניין רב בחיי האוניברסיטה ותוכניות הלימודים בפריז.
אף על פי שהצליח להבטיח מפגש עם מנהיגי העולם הנוצרי והחליף אגרות איתם, אף אחד מהמלכים הנוצרים האלה לא היה מחויב באופן מלא לברית עם הקיסר.
חידוש הקשר עם שושלת מינג
בשנת 1368 קרסה שושלת יואן שמוצאה היה ממונגוליה עקב מרד פנימי נרחב, שהנהיגו אנשי האן הסיניים, וייסדו את המשך שושלת מינג.
חידוש רשמי של סחר ישיר וקשר עם אירופאים לא נראה עד המאה ה-16, שאותו יזמו הפורטוגלים בתקופת הגילויים.
מגלה הארצות הפורטוגזיות הראשון שהגיע לדרום סין היה חורחה אלבארס, אשר הגיע בחודש מאי 1513 לאי ליטאנין בדלתה של נהר הפנינה.
אחריו הגיע רפאל פרסטרלו, בן דוד של אשתו של כריסטופר קולומבוס, שנחת בגואנגזו בשנת 1516 לאחר מסע ממלאקה הפורטוגזית שנכבשה קודם לכן.
מתוך כתביהם של גספר דה קרוז, חואן גונזלס דה מנדוזה, ושל אנטוניו דה מורגה הגיע מידע לאירופה על סין, והשפיע על ההבנה המערבית של סין באותה תקופה, כולל פרטים רבים ביחס לחברה שלה והסחר.
הישועי האיטלקי מטאו ריצ'י היה האירופי הראשון שהוזמן לארמונו של מינג בעיר האסורה בבייג'ינג (בתקופת שלטונו של ואן-לי, קיסר סין).
ב-1602 מטאו פרסם את מפת העולם בסינית והציג את קיומן של יבשות אמריקניות לגאוגרפים סיניים.
הוא הגיע למקאו בשנת 1582, כשהחל ללמוד את השפה הסינית ולרכוש מידע על התרבות העתיקה של סין.
מאוחר יותר הישועים בסין פעלו רבות ליצירת קשרים בין אירופה והמזרח.
עם סיום המשלחות הפרנציסקניות באמצע המאה ה-14 והקמתה של שושלת מינג, הציב העולם האסלאמי מכשול בפני המערב בהגעה למזרח אסיה, ובמניעת המסעות הגדולים של האדמירל הסיני ג'נג חה.
שושלת מינג נקטה במידה רבה במדיניות של בידוד שמנעה אותה מלחפש וליצור קשרים דיפלומטיים.
ליגת ה-NBA, מעצם טבעה כליגת הכדורסל החשובה בעולם, עמוסה באירועים שונים, שמושכים תשומת לב בכל העולם.
ברוב המקרים כיום השחקנים מגיעים מכדורסל המכללות, אולם ישנם גם שחקנים שמגיעים מארצות שונות, בעיקר מאירופה.
ליגת הקיץ של ה-NBA הוא שם כולל לתחרויות כדורסל אמריקניות חצי מקצועניות אשר מאורגנות על ידי ליגת ה-NBA לאחר סיום העונה בליגה.
הליגות מתחילות לפעול בתחילת יולי, לאחר דראפט ה-NBA, וכוללות שלושה מפעלים רשמיים, שנערכים בשלוש ערים שונות ברחבי ארצות הברית: ליגת הקיץ של יוטה ג'אז שבה משתתפות ארבע קבוצות, ליגת הקיץ של סקרמנטו שבה משתתפות ארבע קבוצות, והמפעל המרכזי, ליגת הקיץ של לאס וגאס, שבה משתתפות כל 30 קבוצות ה-NBA.
ליגת הקיץ נחשבת בדרך כלל למקום בו יכולים שחקנים להוכיח את עצמם אחרי שלא נבחרו בדראפט.
משחקי ההכנה (Preseason) הם משחקי קדם עונה הנערכים בין כל קבוצות הליגה על מנת לבחון את הסגלים של הקבוצות, את בחירות הדראפט והרכש החדש.
בדרך כלל לא נערכים משחקים רבים, והם לא תחרותיים (לא במסגרת של ליגה).
כמו כן, לפעמים המשחקים נערכים נגד קבוצות מליגת אחרות, כמו ליגת העל האוסטרלית בכדורסל, ליגת הפיתוח או אפילו מכבי חיפה מליגת העל בכדורסל בעבר ומכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית.
משחקי פתיחת העונה הם המשחקים הראשונים הנערכים בליגה, משחקים אלו, שנערכים בדרך כלל בחודש אוקטובר, נחשבים למיוחדים וחגיגיים.
למשל, בעונת 2019/2020 נערך ביום זה הדרבי של לוס אנג'לס בין הלייקרס לקליפרס, בוסטון סלטיקס שיחקה נגד יריבתה ההיסטורית פילדלפיה 76' ומילווקי באקס שיחקה נגד יוסטון רוקטס.
רוב המשחקים בפתיחת העונה נערכים בין קבוצות עם השחקנים מהטובים בליגה או קבוצות שיש ביניהן קשר מיוחד.
משחקי חג המולד הם המשחקים שנערכים בערב חג המולד, ב-25 בדצמבר.
גם משחקים אלו נחשבים למיוחדים וחגיגיים.
למשל, בעונת 2019/2020 שוב נערך ביום זה הדרבי של לוס אנג'לס בין הלייקרס לקליפרס, יוסטון רוקטס שיחקה נגד גולדן סטייט ווריורס ומילווקי באקס שיחקה נגד פילדלפיה 76'.
גם בחג המולד, רוב המשחקים נערכים בין קבוצות עם השחקנים מהטובים בליגה או קבוצות שיש ביניהן קשר מיוחד.
אל הטורניר מעפילות 8 הקבוצות בעלות מאזן הניצחונות הגבוה ביותר בכל אחד מהאזורים – המזרח והמערבי.
כל אחת מסדרות הפלייאוף – רבע גמר אזורי, חצי גמר אזורי, גמר אזורי וגמר הליגה – נערכת בשיטת "סדרת הטוב מ-7".
תקרית ח'אן יונס (מכונה גם "טבח ח'אן יונס") הוא כינוי לסדרת עימותים שהתרחשו מ-3 בנובמבר עד 7 בנובמבר 1956 בעיר ח'אן יונס ברצועת עזה ובמחנה הפליטים הצמוד לה, במהלך מלחמת סיני.
בעימותים אלה נהרגו חיילים מצרים, אנשי פדאיון, וכן אזרחים תושבי העיר ומחנה הפליטים.
הגרסה של ישראל, כפי שנמסרה בידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון במענה לשאילתא בכנסת, היא שחיילי צה"ל נתקלו בחמושים במהלך חיפוש חשודים בבתי העיר, וחלקם נהרגו בעימותים.
מאיר פעיל, היסטוריון, ומי שהיה מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני ולחם בקרב רפיח במלחמה זו, אמר באשר לטענות על "טבח", בריאיון מ-2009 לסוכנות הידיעות AP: "זו הגזמה גדולה.
אף פעם לא היה הרג ברמה כזו.
אני הייתי שם, ואני לא יודע על שום טבח."
ב-29 באוקטובר 1956 פרצה מלחמת סיני בין ישראל ומצרים, וכעבור יומיים החלה ביוזמת מצרים מתקפת פדאיון נגד ישראל שהתחוללה בארבע חזיתות.
סדרת תקיפות הפדאיון לאורך גבול רצועת עזה החלה בלילה אור ל-1 בנובמבר 1956.
הכיבוש הישראלי של רצועת עזה החל ב-1 בנובמבר 1956. פלישת צה"ל לעיר רפיח ולעיר המצרית הסמוכה אל-עריש החלה בשעות המוקדמות של 1 בנובמבר.
בזיכרונותיו אודות מלחמת סיני כתב משה דיין על החשיבות האסטרטגית של כיבוש רפיח: "אם אל-עריש ורפיח יהיו בידינו, רצועת עזה תהיה מבודדת ולא תוכל לעולם להחזיק מעמד".
ההגנה הצבאית על רפיח קרסה בתוך זמן קצר, ובשעות הבוקר המאוחרות כבר הסתובבו ברחובות העיר חיילי צה"ל.
קציני צבא מצרים פשטו את מדיהם וניסו להשתלב באוכלוסייה המקומית.
הלחימה בין כוחות צה"ל לצבא מצרים פסקה ב-7 בנובמבר.
לאחר כיבוש הרצועה ניסו כוחות צה"ל לאתר חברי פדאיון ופלסטינים שסייעו לצבא מצרים.
פעילות זו נעשתה במספר ערים ברצועה.
בכל עיר, חיילי צה"ל ריכזו את כל הגברים בגילאי 15 ומעלה וניסו לאתר חשודים.
בח'אן יונס ובדיר אל-בלח נערכו חיפושים מסוג זה ב-3 בנובמבר, במועזי ב-4 בנובמבר, בנוסייראת ב-6–7 בנובמבר, בעיר עזה ב-10 בנובמבר וברפיח ב-12 בנובמבר.
החשודים שאותרו נשלחו למחנה המעצר בעתלית.
הטענות לקיומו של טבח בח'אן יונס
ב-1 בנובמבר נכנסו כוחות ישראליים לרצועת עזה, ורוב החיילים המצרים נכנעו.
ב-3 בנובמבר הגיעו כוחות צה"ל לח'אן יונס, ושם נתקלו בהתנגדות עזה של חיל המצב בפיקודו של הגנרל יוסף אל-עקרודי.
ישראל הגיבה בהפצצה ארטילרית על ח'אן יונס, שגבתה חיי אדם רבים.
מאות אנשים נפצעו, וגל של אימה ובהלה התעורר בקרב התושבים.
לאחר ההפצצה השתלטו כוחות צה"ל על העיר וריכזו את כל הגברים בגילאי 15 עד 60 במטרה לאתר חברי פדאיון או פלסטינים שסייעו לצבא מצרים.
לפי דיווחו של מארק גפן, "בשעות הבוקר עבר כרוז בעיירה והודיע בערבית לכל התושבים בזו הלשון: 'עד שעה 10 בבוקר, על כל הגברים מגיל 18 להתאסף בכיכר המרכזית של העיירה.
מי שיש לו נשק, עליו להביא אותו ולמסור אותו לחיילי צה"ל.
כל השאר - נשים וילדים - יישארו בבתיהם עד שייערך חיפוש.
כל המפר את הפקודות - ייענש.
כל מי שמסתובב בחוצות העיר אחרי השעה 10, דמו בראשו.
הוא יירה על ידי החיילים".
בתקריות שהתרחשו במעצרים אלה נהרגו רבים.
לפי מקורות פלסטינים, באחת התקריות אולצו החשודים לעמוד בשורה ליד חומה בכיכר המרכזית של העיר, והם נורו על ידי חיילי צה"ל במקלעי ברן.
לפי דיווחי האו"ם (להלן), באירוע זה נהרגו כ-100 בני אדם.
תקריות ירי נוספות המשיכו להתרחש עד 7 בנובמבר 1956. בתקריות שהתרחשו במעצרים אלה נהרגו, על פי הערכות שונות, בין 930 ל-1,200 בני אדם ברחבי רצועת עזה, מתוך אוכלוסייה של כ-300,000.
סיפורים אלו הוכחשו בידי צה"ל ומדינת ישראל.
לטענתם במהלך סריקות הנשק נפתחה אש לעבר חיילים מספר פעמים, והללו הגיבו באש, ולא היה מעולם טבח ורצח יזום.
בן-גוריון אמר בכנסת שמפגינים שהותססו על ידי המצרים תקפו את בנין אונר"א והובילו להתפתחות של קרבות אלימים, 48 נהרגו בלחימה שם ועשרות נוספים נפצעו.
מנגד, בפעולות אלו נלכדו 250 חיילים מצריים, שהסתתרו בין הפליטים, וכלי נשק ותחמושת רבים.
גם קולונל באיירד, יו"ר ועדת שביתת הנשק הישראלית־מצרית, קיבל גרסה זו במידת מה, וכתב בדו"ח שהעביר למרכז האו"ם: "כמובן, יש שמועות רבות על מעשי זוועה.
הרבה מהן אפשר לבטל, אבל נראה שאחוז קטן נכון עובדתית".
בין ההרוגים בח'אן יונס נמנו 8 מעובדי אונר"א, והארגון הביע מחאה על כך.
ב-15 בדצמבר 1956 הוצג באו"ם דו"ח של אונר"א על תקריות ח'אן יונס וטבח רפיח.
אנשי האו"ם מציינים בפתיח כי כוחות צה"ל מנעו מהם את הכניסה לח'אן יונס ב-3 בנובמבר.
עם זאת, הם מציינים כי קיבלו ממקורות אמינים רשימה של 275 פלסטינים שנהרגו בח'אן יונס על ידי חיילי צה"ל, מהם 130 תושבי עזה ו-140 פליטים פלסטינים.
אנשי הצלב האדום הורשו להיכנס לעיר ולטפל בפצועים.
לאחר האירוע ב-3 בנובמבר הוטל עוצר על ח'אן יונס, וגופות ההרוגים נותרו במקומן עד למחרת.
במרץ 1957, לאחר שישראל נסוגה מעזה, נחשף קבר אחים ליד ח'אן יונס ובו גופות של ארבעים גברים פלסטינים שהיו כבולים באזיקים ונורו בראשם מאחור.
המקורות הפלסטיניים תולים את חוסר הסיקור של האירועים בכך שצה"ל מנע כניסת עיתונאים לח'אן יונס לאחר הכיבוש.
איסאן ח'ליל אל-אגה, שהיה תושב ח'אן יונס ומרצה באוניברסיטה בעיר, הוציא לאור ספר בשם "חללי ח'אן יונס" המכיל רשימה של אנשים שלטענתו היו קורבנות הטבח, ובה 520 שמות של הרוגים.
שניים מההרוגים היו קרובי משפחה של סלמאן אבו סיתה.
לטענת מקורות פלסטיניים אחרים נהרגו 415 בני אדם, ובנוסף להם היו 57 נעדרים.
מנהיג חמאס, עבד אל-עזיז א-רנתיסי, יליד ח'אן יונס, סיפר שהיה ילד בן 8 בזמן האירועים, וראה כיצד דודו נרצח.
לדבריו, 525 תושבי עזה נרצחו על ידי חיילי צה"ל "בדם קר."
העיתונאי מארק גפן שירת בח'אן יונס באותה עת, ובשנת 1982 פרסם מאמר עם זיכרונותיו מאותה תקופה, ובו כתב: "מה שראו עיני כעבור שעתיים בחוצות ח'אן יונס זיעזע אותי.
בכמה קרנות רחוב מצאנו גופות שרועות על האדמה, מוכתמות בדם.
איש עדיין לא דאג לסלקם.
נעצרתי בפינה והקאתי את כל נשמתי.
עדיין לא הורגלתי למראה בית מטבחיים 'אנושי'".
האירועים מוזכרים בקצרה בספריו של בני מוריס "מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956" ו"קורבנות - תולדות הסכסוך הציוני-ערבי".
בשנת 2009 ראה אור בניו יורק רומן גרפי של ג'ו סאקו בשם "הערות שוליים בעזה".
בספרו הוא כותב כי לאחר כיבוש העיר ומחנה הפליטים, כחלק מהניסיון לאתר חיילים מצרים אנשי פדאיון ונשק, חיילי צה"ל ערכו סריקות בין הבתים.
בכמה מן הבתים הם הורו לנשים, הילדים והגברים המבוגרים לצאת מהבתים - וירו בגברים הצעירים שנשארו בתוכם.
בבתים אחרים הם הורו לגברים מגיל 15 ומעלה לצאת לרחוב, וחלקם הוכו או נורו.
בכמה מקומות בעיר ובמחנה הפליטים העמידו חיילים כמה עשרות גברים לאורך קירות, נעמדו מולם וירו בהם.
על עדויות אלה משתף סאקו את הקוראים בתהיות ובספקות שלו ביחס לחלק מהעדויות (מוגזמות, לא הגיוניות, אומצו על ידי מישהו שלא היה).
הוא משתף אותם גם בהתייעצויות שלו עם חבריו - מה אמין, מה לא.
"איך אפשר לדעת שאנשים לא הוסיפו עם השנים פרטים שלא קרו?"
העיתונאי מירון רפופורט סייע לסאקו בתחקיר.
פרופסור חוזה אלינז, מאוניברסיטת וושינגטון ביקר את ספרו של סאקו וטען כי הוא לא אובייקטיבי, מזדהה עם גרסתו של הקרבן ומשתמש באמצעים ספרותיים להנמיך את דמותם של החיילים והאזרחים הישראליים.
סאקו בתגובה אמר שהוא אכן לא מנסה להיות אובייקטיבי במלוא מובן המילה, והוא מזדהה עם הצד הפלסטיני בסיפור.
תושבי עזה עורכים מדי שנה טקס זיכרון להרוגי התקרית.
אירועים אנטישמיים במהלך מבצע עופרת יצוקה התרחשו בעקבות מבצע עופרת יצוקה (דצמבר 2008 – ינואר 2009), מבצע צבאי נרחב של ישראל ברצועת עזה שהוביל לגל תגובות עולמיות.
במקביל ללחימה נרשמה עלייה חדה במספר האירועים האנטישמיים ברחבי העולם, כאשר יהודים וקהילות יהודיות הותקפו כאות תגובה לפעילות ישראל בעזה.
בתקופה זו דווח על עשרות ואף מאות מקרים של תקיפות, ונדליזם ואיומים נגד יהודים, שהיקפם הגיע לרמות שלא נראו במשך עשרות שנים.
ארגונים יהודיים ואנליסטים תיארו זאת כאחת ההתפרצויות האנטישמיות החמורות ביותר בזמננו.
מנכ"ל הליגה נגד השמצה אברהם פוקסמן, כינה את המתרחש "פנדמיה של אנטישמיות" ואת ההתפרצות כגרועה ביותר מזה עשרות שנים.
נתוני המעקב השנתי אחר אנטישמיות הראו כי שנת 2009, בעקבות אירועי אותה תקופה, הייתה השנה הקשה ביותר מאז תחילת המעקב בשנות ה-80 ועד לתקופת מלחמת חרבות ברזל, עם שיא במספר התקריות האלימות נגד יהודים ברחבי העולם.
גל האנטישמיות במהלך עופרת יצוקה בא לידי ביטוי במגוון צורות, החל מתקיפות פיזיות ישירות ועד ביטויי שנאה מילוליים בתקשורת ובהפגנות.
במקרים רבים הופיעו בקריאות המפגינים והשלטים מוטיבים אנטישמיים מוכרים, אך בעוצמה ובתדירות גבוהות מתמיד.
למשל, בהפגנות רבות באירופה נשמעו קריאות כמו "יהודים לתאי הגזים" ו"מוות ליהודים", והשוואות של מגן דוד לצלב קרס הפכו נפוצות בניסיון להקביל את פעולות ישראל לפשעי הנאצים.
למעשה, אחד המאפיינים הבולטים בגל זה היה שימוש בזיכרון השואה ובדימויי הנאצים כקריאה נגד ישראל והיהודים, תופעה המתוארת בדו"חות כאנטי-ציונות קיצונית שלובה באנטישמיות.
ארגוני מעקב ציינו כי עיקר המסרים האנטישמיים בתקופה זו התמקדו בדמוניזציה של ישראל: הצגתה כיורשת הנאצים והאשמת היהודים כולם בפשעי מלחמה.
במקביל, המשיכו להופיע גם מוטיבים אנטישמיים "קלאסיים" (כגון האשמות בדבר "יהודים רוצחי ילדים" ועוד), אם כי לעיתים במסגרת שיח אנטי-ישראלי.
ההתפרצות לוותה לא רק באלימות פיזית אלא גם בעלייה חדה בהטרדות, נאומי שנאה וגרפיטי אנטישמי בערים רבות.
כלי תקשורת בעולם הערבי ובאמריקה הלטינית פרסמו באותה עת כתבות וקריקטורות שהשוו בגלוי את צה"ל לנאצים, ומנהיגים קיצוניים הטיפו נגד יהודים בבתי תפילה (למשל, בדרשת אימאם בברלין נשמעה תפילה להשמדת היהודים).
מבחינת פרופיל המעורבים באירועים, דו"חות שפורסמו לאחר המלחמה ציינו שמעורבות נרחבת הייתה לקבוצות של מהגרים מוסלמים באירופה וכן לפעילים מן השמאל הרדיקלי, לעיתים תוך שיתוף פעולה ביניהם בארגון ההפגנות.
בחלק ממדינות מערב אירופה, גורמי אכיפה דיווחו כי מרבית התקריות האלימות החמורות בוצעו בידי צעירים ממוצא ערבי-מוסלמי שרתחו נוכח המתרחש בעזה.
עם זאת, גם גורמי ימין קיצוני ונאו-נאצים ניצלו את האווירה להפצת מסרים אנטישמיים, והמשיכו להתבצע פעולות אנטישמיות מצדם בתקופה זו.
במקרים מסוימים הצטרפו אפילו יהודים וישראלים לשעבר להפגנות אנטי-ישראליות, אם כי תופעה זו הייתה מצומצמת.
גורמי הביטחון בקהילות היהודיות ברחבי העולם הגבירו כוננות, ובמדינות רבות תוגברה האבטחה סביב בתי כנסת, מוסדות חינוך יהודיים ומרכזים קהילתיים, בשל החשש הגובר מפגיעה מכוונת.
ההתפרצות האנטישמית בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה השתקפה באופן ברור בנתונים כמותיים.
לפי נתוני המכון לחקר האנטישמיות (אונ' תל אביב) והקונגרס היהודי האירופי, ינואר 2009 לבדו נרשם כאחד החודשים האלימים ביותר נגד יהודים בהיסטוריה המתועדת של העשורים האחרונים.
למעשה, דווח כי במהלך חודש ינואר 2009 התרחשו כמעט כפול אירועים אנטישמיים מאלימים מאשר בכל שנת 2008 כולה.
אומדן כולל הצביע על כ-1,000 תקריות אנטישמיות (מכל הסוגים) בעולם כולו במהלך חודש זה, כאשר מספר המקרים האלימים (תקיפות, ונדליזם חמור וכדומה) היה פי שלושה ממספרם בינואר של השנה הקודמת.
בתום שנת 2009 התברר ההיקף החריג: סך אירועי האנטישמיות האלימים ברחבי העולם הגיע ל-1,129, יותר מפי שניים ממספרם בשנת 2008 (559).
זוהי עלייה של כ-102% בתוך שנה אחת העלייה השנתית הגבוהה ביותר שתועדה מזה כ-20 שנה.
לשם השוואה, בשנים שקדמו למבצע נרשמה דווקא מגמת ירידה מסוימת, אך הגל בראשית 2009 מחק ירידות אלו והקפיץ את הגרף לשיא חדש.
מחקרי המעקב מדרגים את 2009 כאחת השנים הקשות ביותר מבחינת אנטישמיות מאז תום מלחמת העולם השנייה, כשחוקרים מציינים במפורש את ההקשר של הלחימה בעזה כגורם מתניע עיקרי.
העלייה הדרמטית הייתה קצרת-טווח: מרבית האירועים התרחשו במהלך הלחימה ובסמוך לה.
לאחר תום המבצע (מאמצע ינואר 2009 ואילך) חלה ירידה חדה בתדירות התקיפות הפיזיות בפברואר–מרץ 2009, והן חזרו לרמות נמוכות בהרבה.
עם זאת, דווח כי ההתלהמות המילולית והעוינות הגלויה כלפי יהודים וישראל נמשכו גם בחודשים שלאחר מכן, אם כי בפחות מקרי אלימות של ממש.
דפוס דומה נצפה בעבר סביב עימותים אחרים של ישראל, למשל במלחמת לבנון השנייה (2006), שבה נרשמה עלייה חדה באנטישמיות בעיצומה של הלחימה ולאחר מכן דעיכה הדרגתית.
במערב אירופה נרשמה עיקר ההתפרצות האנטישמית, עם מספרי תקריות גבוהים במיוחד בכמה מדינות שבהן קיים ריכוז גדול של אוכלוסייה יהודית ומוסלמית.
בבריטניה ובצרפת שתי הקהילות היהודיות הגדולות באירופה תועד זינוק חסר תקדים במספר האירועים:
בבריטניה, ארגון הביטחון הקהילתי (CST) דיווח על למעלה מ-250 תקריות אנטישמיות (מכל הסוגים) שאירעו במהלך חודש ינואר 2009, לעומת 35 תקריות בלבד בינואר 2008. בסיכום השנה כולה, מספר האירועים האנטישמיים האלימים בבריטניה הגיע ל-374 בשנת 2009 יותר מפי שלושה מהשנה הקודמת (112 ב-2008).
נתון זה הפך את 2009 לשנת שיא באנטישמיות בבריטניה מאז תחילת הרישום השיטתי בשנות ה-80. רוב האירועים בבריטניה כללו תקיפות על רקע גזעני, יידוי חפצים על מטרות יהודיות, כתובות נאצה, וכן מספר מקרים של הצתת בתי כנסת ותקיפות פיזיות על עוברי אורח יהודים.
בצרפת חלה עליה דומה בהיקפה: במהלך שלושת שבועות הלחימה בעזה (סוף דצמבר 2008 אמצע ינואר 2009) תועדו בצרפת לפחות 6066 תקריות אנטישמיות, בהן התקפות על מסעדות כשרות ובתי כנסת, וכן ריבוי גרפיטי אנטישמי ברחובות.
בסך-הכול דיווח משרד הפנים הצרפתי וארגון הגג CRIF על כ-195 אירועים אלימים נגד יהודים בצרפת בשנת 2009, לעומת 50 בשנת 2008 כמעט פי ארבעה יותר.
נתונים אלה כוללים תקיפות פיזיות וישירות, כאשר פרשנים ציינו ש-42% מכלל אירועי האנטישמיות בצרפת באותה שנה אירעו בחודש ינואר לבדו, בעיצומו של המבצע.
במהלך ההתפרעויות בצרפת נשמעו קריאות כגון "מוות ליהודים", והמון זועם אף ניסה להצית בית כנסת בפרברי פריז (סרסל) באמצעות בקבוקי תבערה.
בתגובה גלויה, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי קרא אז למדיניות של "אפס סובלנות" כלפי תקיפות אנטישמיות והורה לרשויות אכיפת החוק לפעול ביד קשה נגד מבצעי פשעי שנאה.