tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למשמר האזרחי יכולים להתנדב לאבטחה בוגרים בגילאי 18 עד 65, ליחידות המיוחדות גילאי 21 עד 60 (ליחידות המדים) וליחידות הבילוש והנוער גילאי 21 עד 57.
בנוסף, תלמידי בית ספר תיכון יכולים להתנדב במסגרת פרויקט מעורבות קהילתית חברתית, באמצעות בית ספרם.
בני ובנות 17 יכולים להתנדב כמתנדבים מן המניין, ללא קשר ללימודים במסגרת חינוכית כלשהי, אך נדרשים לאישור הורים.
להתנדבות קטינים מגבלות רבות וסמכויותיהם מזעריות.
חל עליהם איסור מוחלט לשאת נשק בהתנדבות.
נתוני הסף לגיוס: אזרחות – אזרחי מדינת ישראל או תושב במעמד קבע.
עברית – 10 שנות לימוד וידיעת השפה העברית, לרבות קרוא וכתוב.
מילוי פרטי המועמד להתנדב במשמר האזרחי - המועמד ימלא את פרטיו האישיים בטופס ההצטרפות למשמר האזרחי ויתבקש לחתום על טופס ויתור על סודיות רפואית, לצורך קבלת אישור ממשרד הבריאות לנשיאת נשק (כפי שנדרש מכל מי שמבקש רישיון לשאת נשק).
בנוסף יידרש המועמד לחתום על הצהרת בריאות ולהציג אישור רופא המעיד על מצבו הבריאותי וכשירותו הרפואית.
קבלת אישור מהרישום הפלילי - המתנדב יופעל רק לאחר שנערכה בדיקה, כי אינו מופיע ברישום הפלילי.
בדיקת ביטחון שדה בהתאם לחוק התאמה תעסוקתית.
הצהרת אמונים וקבלת תעודת מינוי זמנית - בתום רישום פרטי המתנדב ובדיקתם, יתקיים טקס הצהרת אמונים, הכולל שיחה על מהות המשמר האזרחי ומחויבויותיו של המתנדב לארגון, הסבר על חובות המתנדב וזכויותיו, קריאת "אני מצהיר" וחתימה על ההצהרה.
לאחר החתימה יקבל המתנדב תעודת מינוי זמנית.
הדרכה - לאחר הצהרת האמונים יעבור המתנדב הכשרה בסיסית ואימון בסיסי להכרת הנשק והפעלתו, כולל מטווח ראשוני.
פעילות ראשונית במסגרת המשמר האזרחי - ביצוע הפעילות בשלב זה יהיה ללא נשק.
המועמד יידרש לביצוע שתי פעילויות לפחות טרם קבלת תעודת המינוי הקבועה.
קבלת תעודת מינוי קבועה ומעמד של חבר מן המנין במשמר האזרחי.
סמכויות המתנדב בזמן שהוא נמצא במשמרת ולצורך מילוי תפקידו, הן כשל שוטר.
החל מ-2018, באפשרות מתנדבים להגיש בקשה לקבלת רישיון להחזקת נשק בעקבות הרפורמה של השר לביטחון פנים גלעד ארדן, וזאת במידה שהם עומדים בשורת תנאים שנקבעו ובבדיקות המשרד לבט"פ.
לאחר רפורמה שנערכה בנושא ויישור קו, הוחלט כי במקביל לשוטרים, גם למתנדבים יהיו דרגות.
עם זאת, להבדיל מדרגות השוטרים, דרגות המתנדבים הן סמליות בלבד, ועיקר תפקידן לתגמל את המתנדבים.
כל מתנדבי המשטרה מתחילים בדרגת סמל שני (סמ"ש) סמלית.
קידום בדרגה נעשה בפרק זמן מינימלי (פז"ם) של שנתיים לכל דרגה עד לדרגת רס"ר, וכולל.
לאחריה פז"ם של שלוש שנים עד לדרגת רס"ם.
דרגת רס"ב ניתנת לאחר חמש שנות ותק בדרגת רס"ם, ולפי הקצאה של שלושה רס"בים מתנדבים לתחנה.
במרחבים בתחנות, במג"ב ובאת"ן - אחת לכל בסיס הפעלה.
המתנדבים רשאים לענוד את הדרגות רק לאחר שקיבלו אישור ללבוש מדים.
באפשרות המתנדבים הנמצאים בתפקידי פיקוד ביחידות המשטרה שלהם ולאחר שעברו בהצלחה קורס סק"מ (סגל קבע מתנדב) ותיפקדו כסק"מ ביחידה לפחות שנה, לצאת לקורס קצינים ייחודי למתנדבים וזאת בהתאם לתפקידם ותקן הדרגה של התפקיד.
עם זאת, דרגות הקצונה הניתנות למתנדבי משטרה אינן מקנות סמכויות בחוק, אך מתוקף התפקיד, הם נמצאים בתפקידי פיקוד ביחידות המתנדבים שלהם ומשמשים כמפקדים ומקבלי החלטות לגבי היחידה והמתנדבים.
מתנדב במעמד סק"מ (סגל קבע מתנדב) נדרש לוותק של שנה אחת לפחות בתפקידו, סיווג ביטחוני מתאים לפי קביעת יחב"מ ודרישות היחידה.
כמו כן, על המתנדב לעבור ועדות מיון הן ברמת המרחב והן ברמת המחוז, מבחני התנהגות בממד"ה (מרכז מדעי ההתנהגות בלשכת הגיוס של משטרת ישראל), גיבושון ומבחן קבלה לקורס הקצינים.
בסיום הקורס המתנדבים מקבלים דרגת קצין במשטרה, מרבית החניכים מקבלים דרגה סמלית של מפקח משנה (ממ"ש).
בעבר החניך המצטיין שהיה נבחר על ידי הסגל היה מקודם לדרגת סמלית של מפקח (בוטל החל משנת 2019).
הדרגות מחולקות בטקס חגיגי במעמד ראש אג"מ, רח"ט שיטור, רמ"ח מתנדבים, רע"ן מקצועות אג"מ במכללה הלאומית לשוטרים, סגל הקורס ומשפחות החניכים.
מתנדבים בוגרי קק"צ צבאי שדרגתם בצבא היא רס"ן לכל הפחות, מקבלים דרגת פקד, מתנדבים שדרגתם הצבאית היא אל"ם, יקבלו פקד במעמד סיום הקורס ובהגיעם ליחידה יקבלו דרגות רפ"ק.
קצב ההתקדמות בדרגות הקצונה הוא שנה אחת מדרגת ממ"ש לדרגת מפקח, שלוש שנים מדרגת מפקח לדרגת פקד, ושלוש שנים נוספות מדרגת פקד לרפ"ק, בהתאם לתקן ביחידה בה משרת המתנדב.
במשך עשרות שנים רובה השירות של המתנדבים היה M1 קרבין, שהיה רובה קל, מדויק, אמין ונוח לשימוש.
סיבה נוספת לבחירה הייתה שרבבות רובי M1 קרבין סופקו לישראל בחינם מארצות הברית.
צלפי המשמר האזרחי השתמשו (בזמן שהיחידה הייתה קיימת) ברובי M1 קרבין, M1 גאראנד, מאוזר K98 צ'כי ורמינגטון מודל 700 עם כוונת טלסקופית כרובי צלפים.
בשנת 2010 החלה הוצאת ה-M1 קרבין משירות המשטרה, ובהדרגה הוחלפו הרובים ב-M16 מקוצר וב-M4.
כיום, מתנדבים בעלי רישיון נשק פרטי או ארגוני, יכולים להשתמש באקדח האישי שלהם לצורכי ההתנדבות בכפוף לאישור מתאים ועמידה במגבלות ותקנים (כגון קליבר וסוג התחמושת).
המשמר האזרחי (הראשון) היה ארגון לשמירה על הסדר ולהגנה אזרחית שפעל ביישוב בימי מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות.
המשמר האזרחי נוסד על ידי עיריית תל אביב בשנת 1938, כגוף של מתנדבים לשעות חירום ומצוקה.
למשמר האזרחי התנדבו אזרחים רבים שמילאו תפקידים של שמירה על הסדר בכנסים ובלוויות וכמו כן טיפלו בעולים ובמעפילים.
בראש המשמר האזרחי בהיווסדו עמד איש הגדודים העבריים, המפקד הראשון של משטרת תל אביב, חיים אלפרין.
בעקבות התפרעויות בתל אביב לאחר תלייתו של שלמה בן יוסף בסוף יוני 1938, בקשה עיריית תל אביב מהשלטונות הבריטיים להקים משמר אזרחי שיטפל בעניינים פנימיים של יהודי תל אביב ובכך ימנע חיכוך עם שוטרים בריטיים.
כבר ביולי 1938 גויסו 42 איש למשמר האזרחי מקרב אנשי כיבוי האש ואגודות הספורט, והם עסקו בהכוונת תנועה בתוך העיר והוצבו ליד בתי קולנוע.
בתחילת ספטמבר 1938 הרשו השלטונות הבריטים להגדיל את המשמר האזרחי ל-224 איש שישמרו עם רובים על גבולה המזרחי של תל אביב.
בנובמבר 1938 החליטה מועצת עיריית תל אביב על גיוס על אזרחי העיר בגילאי 30-50 למשמר האזרחי.
בהנהלת המשמר האזרחי היו סעדיה שושני וזברסקי מטעם עריית תל אביב, חיים אלפרין, המהנדס רפפורט והאדון לופט.
דרישת חוגים רוויזיוניסטיים שיכלול בהנהלה נציג מטעמם נדחתה והם הודיעו שלא ישתפו עמו פעולה.
בקורת על הרכב ההנהלה הופיעה גם במאמר מערכת של הצופה שטען שיש צורך בייצוג של כלל הציבור כדי להביא לגיוס המוני והדיונים בעניין הביאו להפסקה זמנית בפעילות המשמר האזרחי, יחד עם המחסור במימון מכיוון שהסוכנות לא הסכים להעביר אליו כסף מכופר היישוב.
באמצע פברואר 1939 אישרה הממשלה את תוכנית עיריית תל אביב למשמר האזרחי להתמודדות עם תקיפות אוויריות.
למשמר האזרחי נרשמו כ-8,000 איש בגילאי 30-50, שהיוו כ-40% מאותה שכבת גיל בתל אביב.
מחציתם נחשבו לכוח פעיל והשאר כאנשי מילאוים.
העיר חולקה ל-20 אזורים ולכל אזור הוקמה מפקדה אזורית.
לקראת סוף 1939 בקשה הסוכנות היהודית להכפיף אליה את המשמר האזרחי.
בימי מלחמת העולם השנייה התרבו תפקידיו של המשמר האזרחי והוא מילא תפקיד של ארגון הג"א, הפיץ הוראות להתגוננות אזרחית ופיקח על ביצוען.
המשמר האזרחי תיאם את שירותי כוחות ההצלה בעת ההתקפה האווירית האיטלקית על תל אביב ב-9 בספטמבר 1940, בה נהרגו כ-100 אזרחים, רבים נפצעו ונגרמו נזקים רבים.
במרוצת הזמן נתגלעה מחלוקת על השליטה על המשמר האזרחי בין עיריית תל אביב לבין ארגון "ההגנה" ולבסוף הפך המשמר האזרחי לזרוע של ההגנה, שנחשבה חוקית בעיני שלטונות המנדט הבריטי.
בעת מלחמת העצמאות מילא המשמר האזרחי תפקידי שמירה במחסומי הדרכים ובהכנת ביצורים.
המשמר האזרחי מילא תפקידי הג"א בעת הפצצות האוויר המצריות על תל אביב.
המשמר האזרחי פעל לפינוי הריסות, שמירת הסדר הציבורי וארגון תחבורה ומגורים לתושבי שכונות הספר שבין תל אביב ליפו.
במשמר האזרחי שירתו אזרחים שאינם בשירות צבאי סדיר ושחררו חיילים סדירים לתפקידי לחימה.
בפברואר 1939 הוחל בהקמת משמר אזרחי בראשון לציון בדוגמת תוכנית המשמר האזרחי בתל אביב.
במועצת המשמר האזרחי של ראשון לציון כיהנו זרובבל חביב, גרשון מינקוב, ד"ר רוזנברג, שלמה בולקין, יהודה פרוס, בנימין רפפורט, יואב דוידזון, זכריה פנחס ונתן קמינסקי.
בירושלים עלתה דרישה בדצמבר 1939 להקים משמר אזרחי.
יחידת המשמר האזרחי של משטרת ישראל שהוקמה בשנת 1974 שמרה על השם "המשמר האזרחי" ועל המורשת של הארגון הראשון.
עיריית תל אביב קבעה לוח זיכרון במקום בו היה מטה המשמר האזרחי של ההגנה, ברחוב גורדון 49.
המשמר הנע (או "המשמרות הנעים" JSP שכונתה גם "הפלוגה הנודדת" או בקיצור "הנודדת") היה זרוע ניידת של משטרת היישובים העבריים.
המשמר הוקם בשנת 1936 בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט ככוח משטרה לגלי, ממסדי ומזוין בחסות שלטונות המנדט הבריטי, אולם השליטה בפועל הייתה של ארגון ההגנה.
עד סוף שנת 1938 הגיע מספר המגויסים במשטרת היישובים (נוטרים שנקראו גם גפירים) ל-14,000 איש.
המשמר הנע היווה חלק מגוף זה.
עד אותה שנה הגיע מספר הָמָּ"נָים ל-60. בדרך כלל הם פעלו ביחידות קטנות של 3–5 איש לכל משמר.
לא לכל היישובים היו מ"נים, ואלה שהיו, נהנו לרוב ממשמר נע אחד בלבד.
כך למשל היה צוות אחד עם טנדר עליו היה מותקן מקלע לואיס אחראי לכל אזור ראשון לציון ורחובות.
צורת התפעול הייתה בסיורים רכובים על גבי טנדרים עם ארגז פתוח.
שניים ישבו בתא הנהג ואחד ישב על כיסא מיוחד שהותקן על ארגז הטנדר.
בשלב ראשון הם חומשו ברובים בלבד, ובהמשך הפעיל השומר השלישי שבארגז הטנדר מקלע קל מסוג לואיס.
אנשי המשמר הנע ביצעו סיורים בסביבות היישובים, בשדות, ובאזורי הספר, כשהם נוסעים בטנדרים בלתי משוריינים, שנמסרו לרשותם על ידי הסוכנות היהודית.
הטנדרים על צוותיהם החמושים הוזעקו במהירות לכל מקום סכנה.
במרוצת הזמן שוריינו הטנדרים בלוחות פלדה.
בסוף שנת 1938 הגיע מספר אנשי הארגון לכ־400 איש.
המשמר הנע היה פזור בכל רחבי ההתיישבות העברית ומשך אליו את טובי הנוער.
עד ייסוד הפלמ"ח בשנת 1941 היו אנשיו הכח המגויס הקבוע היחיד של היישוב, והם אף חיפו על פעולות ההגנה השונות בהתיישבות ובמערכה הצבאית.
כאשר הונחו קווי המים בנגב ל-11 הנקודות, הותקנו בקווים יציאות מיוחדות לבדואים ולערבים שחיו באזורים בהם עבר.
למרות זאת הם חיבלו ופרקו מדי יום קטעים שלמים.
על מנת להבטיח את שלמות ופעילות הקווים, הופעלו צוותי משמרות נעים שסיירו מדי יום לאורך הקווים.
הקו המערבי נשמר על ידי צוות שחנה בניר עם והקו המזרחי על ידי צוות שחנה במשמר הנגב.
למשמר הנע הייתה הילה של רומנטיות וגבורה, כדוגמת זו שהייתה בזמנו לארגון השומר.
דוגמה להילה רומנטית זו אודות המשמר הנע היה השיר "הטנדר נוסע", למלים של יעקב אורלנד ולחן של משה וילנסקי, שנכתב והולחן בשנת 1939 והושר באותה עת בפי אסתר גמליאלית ולימים גם בפי שושנה דמארי, יונה עטרי ועפרה חזה:
המשמר האזרחי היא תוכנית טלוויזיה, דוקו אקטיביסטית, ישראלית בהנחיית גיא מרוז ואורלי וילנאי, ששודרה במסגרת "שידורי קשת" בערוץ 2. העורך הראשי הוא גידי יהושע.
התוכנית שמה לה למטרה לתת שירות ולסייע לאזרח הישראלי מול הרשויות והבירוקרטיה, של גופים וחברות, באמצעות כלים עיתונאיים, ולקבל פתרונות ראויים לבעיות האזרח.
התוכנית ממומנת ופועלת לצד עמותת "ידיד", שפועלת לזכויות הציבור.
לצד הסיפורים האישיים, מציגה התוכנית מידע חיוני, עמותות משמעותיות, חוקים ותקנות.
וילנאי, אשר משמשת ככתבת "עובדה", ומרוז, שהגיש בעברו את "בולדוג", מביאים שניהם מניסיונם לנסות ולהביא לשינוי.
כמו כן, מגישים יחד את "יהיה בסדר" בגלי צה"ל, על פי אותו עיקרון של "המשמר האזרחי".
המשלט המשותף הוא משלט שהיה פעיל בזמן מלחמת העצמאות, במקום שבו הוקמה מאוחר יותר העיר בית שמש.
המשלט נקרא "המשלט המשותף" מכיוון שבסיום מבצע דני, ב-18 ביולי 1948, שלטו בחלקו הצפוני של הרכס אנשי חטיבת הראל, ואילו בחלקו הדרומי החזיק כח מצרי, כאשר המרחק בין חטיבת הראל לכח המצרי היה 60 מטרים בלבד.
היישוב היהודי היחיד שהיה קיים ב-1948 באזור בית שמש של היום הייתה המושבה הר-טוב, ששכנה סמוך למושב נחם של היום.
לאחר נפילת גוש עציון הוחלט על פינוי המושבה המבודדת כדי למנוע אירוע דומה.
הפינוי בוצע בלילה שבין 15 ל-16 במאי, מהמושבה לכפר אוריה הסמוך (שבעצמו ניטש בהמשך).
חודשיים לאחר מכן השתלטו מחדש כוחות מחטיבת הראל על המושבה בלילה האחרון של מבצע דני, בלילה שבין 17 ל-18 ביולי.
הכוחות הישראליים התבססו במשטרת הרטוב ובגבעה שעליה נבנתה מאוחר יותר בית שמש.
הגבעה משתפלה ממערב למזרח, לכיוון הכפר דיר אבאן, מקום שבו שוכן כיום המושב מחסיה, ובו היו מחופרים כוחות מצריים.
לאחר הערכות ופגיעות בכוחותיה, בתחילת מבצע ההר כבשה חטיבת הראל את "המשלט המשותף" בלילה שבין 18 ל-19 באוקטובר בסיום הקרב, בשלב ההתארגנות, נהרג מכדור תועה הקמב"ץ ומפקד הפלוגה, אהרן (ג'ימי) שמי.
בסוף 1950 הוקמה במתחם המשלט מעברת הר-טוב, שלימים הפכה לעיר בית שמש.
על שם המשלט קרוי רחוב בבית שמש, במקום שבו שכן, שנקרא "רחוב המשלט".
יש הטוענים כי על המשלט הזה כתב חיים חפר את השיר היו זמנים, בלחן של משה וילנסקי:
המשמר הלאומי של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს ეროვნული გვარდია) הוא משמר לאומי - מחלקה בצבא גאורגיה.
מטרות המשמר הלאומי: הכנה-הכשרה לעתודה צבא גאורגיה, ניהול משאבי גיוס; ביצוע פעולות תמיכה ואבטחה במהלך פעולות צבאיות; תמיכה לרשויות אזרחיות במצבי חירום וגיוס חיילי מילואים.
המשמר הלאומי של גאורגיה הוקם ב-20 בדצמבר 1990 לאחר שהנשיא זוויאד גמסחורדיה הורה על הקמת כוחות ההגנה של גאורגיה .
בינואר 1991, נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, באמצעות יו"ר הסובייטי העליון , אנטולי לוקיאנוב , אסר על גמסחורדיה את הקמת המשמר.
העיתון הרשמי של הצבא הסובייטי , הכוכב האדום, פרסם מאמר שלועג למשמר הלאומי שכותרתו "מיסטר מושלמים ומיסטר שומרים".
המצעד הצבאי הראשון של המשמר בהשתתפות חטיבות המשמר הראשון והשני נערך באצטדיון בוריס פאיצ'דזה ב-30 באפריל 1991, שם נשבעו לראשונה לאחר 70 שנה אמונים למולדתם.
גמסחורדיה קרא אישית את שבועת הנאמנות למולדתם.
את המצעד הוביל קולונל אַבְתַּנְדִּיל צְכִּיטִישְׁווִילִי , וראה מחלקת פרשים קטנה במצעד.
לאחר מכן הציג קולונל גּוֹגִי פָּפַדְזֶה (ראש החטיבה הראשית של המשמר הלאומי) הדגל החדש של המשמר הלאומי שנישא על ידי מפקד המצעד.
יום זה מצוין היום כיום הכוחות המזוינים של גאורגיה.
כמעט מיום הקמתו, המשמר הלאומי היה מעורב ישירות בפוליטיקה הגאורגית.
באוגוסט 1991, זמן קצר לאחר הקמתו, התפלג המשמר הלאומי בין תומכי גמסחורדיה ולבין תומכי קיטובאני.
הפילוג התרחש לאחר שקיטובני הודיע שהנשיא עומד לפזר את המשמר הלאומי.
קיטובני ותומכיו עזבו את הצריפים ותפסו עמדות ליד טביליסי.
הם הצטרפו לראש הממשלה תנגיז סיגואה ולמנהיג המיליציה החצי-צבאית, ג'אבא יוסליאני במהלך מלחמת האזרחים הגיאורגית שהחלה בדצמבר 1991. החלקים הנותרים של המשמר הלאומי שמרו על נאמנותם לגמסחורדיה.
המשמר הלאומי היה הכוח הפרלמנטרי העיקרי שנלחם במלחמת האזרחים הגאורגית, הסכסוך האוסטי-גאורגי והסכסוך האבחזי-גאורגי, בתחילת שנות ה-90.
כבר בשנת 1989 היה צורך בגוף שימנע את חוסר היציבות בסכסוכים האתניים בגאורגיה.
תחילת הסכסוך בדרום אוסטיה היה דרבן את הקמתו של המשמר הלאומי.
קבוצות גרילה חמושות רבו נהרו ספונטנית לאזור סמאצ'בלו, השם ההיסטורי של חלק מאזור דרום אוסטיה, במטרה להגן על האזור.
היה דרוש להם מקום מגורים, חימוש, אימונים ותחזוקה שוטפת.
במסגרת המשמר הלאומי הוקמו: ארגונים חצי-צבאיים כמו לגיון שוורדני, ועוד.
היחידה הראשונה של המשמר הלאומי נוצרה בסוף 1989 והמפקדה מוקמה במשטרת רובע גלאדני בטביליסי.
בשנת 1990 מינתה הממשלה הלאומית הראשונה של גאורגיה ועדת ביטחון בראשות תנגיז קיטובאני, שהעביר את ההחלטה על ייסודו של המשמר הלאומי - משמר שיגן מפני איומים פנימיים.
החלטת הוועדה יצאה לפועל ב-20 בדצמבר של אותה שנה.
בין היחידות של הצבא הרוסי שהיו עדיין מוצבות בגאורגיה הייתה יחידה של הרגימנט ה-8. היחידה שהוצבה בטביליסי השתייכה לשירותי הביטחון הפנימיים של רוסיה, ומטרתה העיקרית הייתה למנוע אסונות ציבוריים והגנה על בתי הסוהר.
המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה הייתה נחושה בדעתה להפקיע את משימות הרגימנט.
ההעדפה ניתנה למשמר הלאומי ושני המשימות החדשות נוספו לתפקידי המשמר הלאומי.
אויש בעיקר על ידי מתנדבים וקצינים גאורגים מנוסים יותר ששירתו בצבא האדום באותה תקופה ושבו לגאורגיה כדי לשרת ביחידות היבשה הגאורגים החדשות שנוצרו.
המשמר הלאומי הפך למערך הצבאי הלאומי הראשון בגאורגיה הסובייטית אשר היוותה מאוחר יותר את הבסיס לכוחות המזוינים הסדירים.
לאחר הקמת המשמר הלאומי החלו בגיוס אנשים.
הגיוס הראשון היה בפברואר 1991 ובאפריל של אותה שנה נגמר התהליך וכל היחידות היו מאוישות במלואן.
יום זה נחשב גם ליום היווסדו של הכוחות המזוינים של גאורגיה.
הוא היה הכוח הפרלמנטרי העיקרי שנלחם במלחמת האזרחים הגאורגית, הסכסוך האוסטי-גאורגי והסכסוך האבחזי-גאורגי, בתחילת שנות ה-90.
בעקבות המלצות פיקוד אירופה של ארצות הברית, הוקצו למשמר הלאומי תפקידים ומבנה חדשים.
מבנה המשמר הלאומי של גאורגיה:
חטיבת הרגלים הראשונה ( סנקי ) (מילואים)
חטיבת חי"ר 2 ( תלאווי ) (מילואים)
הלהקה הצבאית של המשמר הלאומי
המשימות העיקריות של המשמר הלאומי הן:
תמיכה בממשל האזרחי במצבי משבר (טבעי, טכנולוגי, אקולוגי);
לרשום משאבי גיוס, ללמוד ולהעביר;
לכנס, לבחור ואיש אזרחים על בסיס ההסכם, ליחידות, ליחידות המשנה ולבסיסי חיל החימוש;
לספק פעילויות טקסיות באמצעות משמר הכבוד והלהקה הצבאית .
המשמר האזרחי של וייטצ'אפל היה ארגון של מתנדבים ששם לעצמו מטרה לעצור את מעשי הרצח שפקדו את שכונת וייטצ'אפל בלונדון בסתיו של שנת 1888 ושבוצעו ככל הנראה על ידי הרוצח הידוע לשמצה ג'ק המרטש.
המשמר הוקם על ידי מספר אנשי עסקים מקומיים שהביעו דאגה מהשפעת הרציחות על עסקיהם.
בראש המשמר עמד, ג'ורג' לאסק, קבלן בניין במקצועו, שנבחר לתפקיד בישיבה הראשונה שעשה המשמר ב-10 בספטמבר 1888.
מתוקף תפקידו, שמו של לאסק הופיע רבות בעיתונים ועלונים מאותה תקופה.
בפרסומים אלה קרא לאסק לציבור הרחב למסור מידע שייתכן וקיים ברשותו אודות זהותו של המרטש והתרעם על כך שהרשויות לא הציעו פרס כספי למי שימסור מידע זה.
אנשיי המשמר פעלו רבות בניסיון לשכנע את הממשל הבריטי, ברשותו של ראש הממשלה רוברט ססיל, להציע פרס עבור מידע שיוביל לתפיסת הרוצח.
לאחר שניסיונות אלה כשלו החליט המשמר להציע פרס כספי משלו.
המשמר שכר גם שני חוקרים פרטים שחקרו את הפרשה בנפרד מהמשטרה.
בעקבות חוסר שביעות רצון שפשטה באוכלוסייה המקומית מרמת הביטחון שסיפקה המשטרה התקבלה החלטה במשמר להתחיל לבצע סיורים משלהם.
הסיורים החלו להתבצע החל מה-3 באוקטובר 1888, בעיקר על ידי אנשים מובטלים שנשכרו לצורך כך על ידי המשמר.
אנשים אלה עבדו ברובע המזרחי של לונדון בכל לילה בין השעות ארבע בצהרים לחמש בבוקר בתמורה לשכר קטן אותו קיבלו מהמשמר.
הסיירים סיירו באזורים קבועים תוך שהם מצוידים במשרוקית ואלה חזקה.
המשמר עצמו נפגש בכל ערב בשעה תשע בפאב מסוים ולאחר שזה היה נסגר נהגו לצאת ולבצע ביקורות לסיירים ולעיתים אף הצטרפו לסיורים עצמם.
ככל שחלף הזמן והרציחות לא פסקו החלו יותר ויותר אנשים להצטרף מיוזמתם לסיורים הללו.
בעקבות הפרסום הרב לו זכה לאסק בתקשורת הוא החל לקבל מכתביי איום רבים שנשלחו כביכול על ידי המרטש.
אחד המכתבים הללו זכה לפרסום רב כאשר נשלח ללאסק בצירוף קופסה המכילה חצי כליה אנושית וזאת שבועיים לאחר שהמרטש לקח איתו כליה מאחת הקורבנות.
למרות שקיימת הסכמה כי מכל המכתבים שנשלחו, מכתב זה הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להיות אותנטי, הטענה הרווחת היא שגם מכתב זה, בדומה לכל האחרים, היה מתיחה.
המשמר הסקוטי הוא רגימנט מבין חמשת הרגימנטים הרגליים של משמר המלוכה בצבא הבריטי, כחלק מדיוויזיית המשמר.
הרגימנט מורכב מגדוד אחד ופלוגה אחת.
הגדוד הראשון משרת מלבד בתפקידו הייצוגי, בתור גדוד חיל רגלים משוריין.
הגדוד השני פורק, אך פלוגה 'F' מתוכו ממשיכה לשרת והיא מוצבת באופן קבוע בתפקיד ייצוגי כפלוגת משמר בלונדון.
מבין חמשת הרגימנטים הרגליים במשמר המלוכה, המשמר הסקוטי הוא השלישי בסדר ההופעה והבכירות.
משום שיחידות המשמר באות לפני הרגימנטים הרגילים בצבא, המשמר הסקוטי נחשב גם לשלישי בבכירותו מבין הרגימנטים הרגליים בצבא הבריטי.
מלבד הסמל והמסורות הרגימנטליות, בהתאם למסורת בין הרגימנטים של המשמר, ניתן לזהות את חילי המשמר הסקוטי לפני הדרך בה מסודרים הכפתורים במדי השרד של החיילים.
בהיותו הרגימנט השלישי בבכירותו, הכפתורים מסודרים בקבוצות של שלושה כפתורים.
רגימנט המשמר הסקוטי הוקם לראשונה בשנת 1642 על ידי המרקיז הראשון מארגייל, בהוראתו של המלך צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה וסקוטלנד.
בשנים הראשונות שירת הרגימנט באירלנד ונקרא הרגימנט המלכותי של המרקיז מארגייל (התואר 'מלכותי' ניתן לרגימנט אשר הוקם בצו המלך).
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, עם הוצאתו להורג של המלך צ'ארלס הראשון, הגיע ב-1650 המלך צ'ארלס השני לסקוטלנד כדי לרשת את כתר סקוטלנד.
הרגימנט קיבל בשנה זאת את השם משמר החיים הרגלי ('Lyfe Guard of Foot'), כלומר המשמר האישי של המלך.
אוליבר קרומוול, השליט בפועל של אנגליה, יצא עם צבאו ביולי 1650 לסקוטלנד ולחם נגד כוחות המלך צ'ארלס השני, מה שהיה לניצחון אנגלי.
שנה מאוחר יותר, השתתף הרגימנט בניסיון של הכוחות הסקוטים לפלוש לאנגליה.
בקרב ווסטר, נחלו הסקוטים תבוסה נוספת בידי כוחותיו של קרומוול וכתוצאה מכך ברח המלך צ'ארלס השני לצרפת והרגימנט שהיה משמרו האישי פורק.
משנת 1686 הפך הרגימנט רשמית לחלק מהצבא הבריטי.
בשנת 1688 החלה מלחמת תשע השנים יחד עם המהפכה המהוללת, שבה עלה לכס האנגלי-סקוטי המלך ויליאם מאורנג'.
הרגימנט השתתף במספר קרבות עקובים מדם בארצות השפלה, כנגד הצרפתים, ביניהם קרב סטינקרק וקרב לאנדן.
במצור על העיר נאמור בשנת 1695, הוכיח הרגימנט את גבורתו למרות אבדות רבות ויכולתו להמשיך להילחם ולנצח.
על המצור וההצלחה בכיבוש העיר מידי הצרפתים קיבל הרגימנט את תואר הקרב הראשון שלו.
בשנת 1707 נוסדה הממלכה המאוחדת, אם איחוד אנגליה וסקוטלנד.
שנתיים מאוחר יותר בשנת 1709, נשלח הרגימנט להילחם במלחמת הירושה הספרדית, בה השתתף בין היתר בקרב סרגוסה, וקרב בריחואגה.
בשנת 1713 הסתיימה המלחמה ובאותה תקופה שונה שם הרגימנט לשם; הרגימנט הרגלי השלישי של המשמר, שם שנשאר עד המאה ה-19. בשנת 1740, עם תחילת מלחמת הירושה האוסטרית, נשלח הרגימנט להילחם עם הצבא הבריטי כנגד צרפת.
ב-1743 בקרב דטינגאן, קיבל הרגימנט את תואר הקרב השני שלו.
שנתיים מאוחר יותר, הכוחות הבריטים הפסידו אל מול הצרפתים בקרב פונטנוי, בקרב זה הרגימנט ספג אבדות קשות עם כ-100 קצינים וחילים הרוגים.
בשנים הבאות, חזר הרגימנט לתקופה קצרה לסקוטלנד כדי להילחם במרד במרד היעקוביטי וחזר לקרבות בארצות השפלה בשנה האחרונה למלחמת הירושה.
מלחמת שבע השנים, בשנת 1756, ציינה את חידוש האיבה בין הממלכה המאוחדת לצרפת ובעלי בריתם.
הגדוד הראשון של הרגימנט נשלח להילחם בצרפת כחלק מהכוח הבריטי הפולש, כוח שלמרות הצלחות מסוימות, חזר לבסוף לאנגליה.
הגדוד השני של הרגימנט נשלח יחד עם 'חטיבת המשמר' להילחם בגרמניה, שם זכה הכוח להצלחות מול אויב עדיף מבחינה מספרית.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, בשנת 1776, הורכב כוח של 15 חיילים מכל פלוגה משלושת רגימנטי המשמר, ביניהם גם הרגימנט השלישי.
כוח זה נשלח להילחם כנגד המורדים הצפון אמריקאים.
הכוח השתתף בין היתר בקרב לונג איילנד, קרב ג'רמנטאון וקרב ברנדיווין, אשר כולם הוכרעו לטובת הבריטים.
כוח המשמר, חזר לבריטניה רק בשנת 1782 לאחר הכניעה הבריטית בקרב יורקטאון.
בשנת 1793, הורכבה הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה כנגד כוחות המהפכה הצרפתית.
בתקופה זאת, לחמו יחידות הרגימנט במספר קרבות, בין היתר בקרב אלכסנדריה בשנת 1803. במהלך הקואליציות השנייה, השלישית והרביעית, השתתף הגדוד הראשון של הרגימנט במספר קרבות בצפון אירופה.
מיד לאחר הניצחון של הקואליציה נגד נפוליאון בשנת 1815, הגדוד השני נשאר כחלק מצבא הכיבוש בצרפת, שם נותר למשך השנה.
בשנת 1824, שני גדודי הרגימנט נשלחו לאירלנד, עד שבשנת 1826, הגדוד השני נשלח לפורטוגל והראשון למנצ'סטר במהלך חוסר השקט האזרחי שם.
בשנת 1830, עלה לכס המלכות המלך וויליאם הרביעי ונתן לרגימנט את שמו החדש משמר הפוסיליירים הסקוטי (Scots Fusilier Guards).
הגדוד הראשון, המשמר הסקוטי: לגדוד הראשון תפקיד כפול; את שירותו המבצעי הגדוד מבצע בתור חיל רגלים משוריין, תחת פיקוד החטיבה הממוכנת הרביעית, אשר יושבת בקטריק, צפון יורקשייר.
מלבד התפקיד המבצעי, הגדוד משרת לסירוגין גם בתפקיד ייצוגי, בו הוא מבצע משמר כבוד באתרי הממלכה, כגון ארמון בקינגהאם ואירועים מיוחדים.
פלוגת F, המשמר הסקוטי: לאחר פירוק הגדוד השני בשנת 1994, פלוגת F היא הפלוגה היחידה מהגדוד שנותרה.
הפלוגה מוצבת דרך קבע בלונדון, שם היא מבצעת תפקיד של כוח משמר הכבוד.
הפלוגה ממשיכה לשמר את המסורות השונות של הגדוד השני.
למרות התפקיד התמידי שלה כפלוגת משמר, הפלוגה אמורה באופן תאורטי להיות מסוגלת להישלח בכל עת גם לשירות מבצעי.
| שם = המשמר הלאומי
| מוטו = תמיד מוכנים, תמיד שם
| כינוי = המשמר הלאומי
| שיוך = צבא ארצות הברית, חיל האוויר האמריקאי
| יחידת אם = לשכת המשמר הלאומי
| מפקדים = גנרל סטיבן נורדהאוס 2 באוקטובר 2024 – נוכחי
}}המשמר הלאומי של ארצות הברית (National Guard of the United States''') הוא כוח מילואים צבאי שמתחלק למשמר לאומי של הצבא ולמשמר הלאומי האווירי של חיל האוויר האמריקני.
המשמר הלאומי מכיל יחידות מיליציה אזרחיות שמשרתות כחלק מהמשמר הלאומי בכל אחת מ-50 המדינות בארצות הברית.
המשמר הלאומי מנוהל על ידי לשכת המשמר הלאומי הכפופה אדמיניסטרטיבית למחלקת ההגנה של ארצות הברית.
ראש לשכת המשמר הלאומי הוא מפקד המשמר הלאומי, ומ-2 באוקטובר 2024 עומד בראש הלשכה הגנרל סטיבן נורדהאוס.
לשכת המשמר הלאומי הוקמה לראשונה על פי חוק המיליציה מ-1903. עד 1947 פעל כוח המשמר הלאומי כחלק מלשכת המשמר הלאומי שגייס אנשי מיליציה אזרחיים.
במתכונתו הנוכחית הוקם המשמר הלאומי ב-1947.
חיילי המשמר הלאומי מחולקים למדינות השונות המרכיבות את ארצות הברית, וככאלה הם כפופים למרותה של כל מדינה בנפרד.
מצד שני הם כפופים גם למרותו של השלטון הפדרלי המרכזי ולמפקד העליון של צבא ארצות הברית, כלומר לנשיא.
דוגמה למתח האפשרי בין הפיקוד המדינתי המקומי לבין הסמכות הפדרלית אירעה בשנת 1957 במשבר ליטל רוק אז הורה מושל מדינת ארקנסו לחיילי המשמר הלאומי למנוע כניסת תלמידים שחורים לבית ספר תיכון של לבנים.
בתגובה, שלח הנשיא אייזנהאואר כוחות צבא הפדרלי למקום שיאפשרו את ביצוע האינטגרציה והפקיע את הפיקוד על המשמר הלאומי בקנזס לטובת הרמה הפדרלית.
יחידות המשמר הלאומי תרמו רבות למבצעי החילוץ והטיפול בנפגעי הוריקן קתרינה בספטמבר 2005. המשמר הלאומי גם נוטל תפקידי שיטור והכוונה בעת אסון טבע חמור או בחורף קשה במיוחד, כאשר היחידות מסייעות לכוחות משטרת המדינה (בכל מדינה ומדינה בארצות הברית) בעת מבצעי סילוק שלגים מצדי הדרכים, על מנת להקל על התנועה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר המשמר הלאומי הפך לכוח מילואים שחייליו מגויסים למאבק בטרור ורבים מחיילי המשמר אף השתתפו במבצעי לוחמה באפגניסטן, בעיראק ובפקיסטן.
המשמר הלאומי של ארצות הברית הוא כוח צבאי ייחודי הפועל בשני מישורים: פדרלי ומדינתי.
בהתאם למטרת ההפעלה והסמכות המאשרת, נקבעים תחומי האחריות, מגבלות הפעולה, ומשך השירות.
ההפעלה של המשמר הלאומי מוסדרת בחוק הפדרלי ובחוקי המדינות.
+אופן ההפעלההסמכות הפיקודיתהמשימותמימון ההפעלהדוגמאות שימוששירות פעיל במסגרת המדינה (State Active Duty - SAD)מושל המדינה סיוע באסונות טבע, טיפול בהפרות סדר, תגובה לאיומי טרור.תקציב המדינההתמודדות עם טורנדות בקנזס, שריפות יער בקליפורניה, והוריקנים בחופי ארצות הברית.
המשמר הולשי הוא רגימנט משמר החמישי והאחרון בסדר בכירותו מבין חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, כחלק מדיוויזיית המשמר בצבא הבריטי.
הרגימנט הוא גם האחרון שנוסד מבין החמישה, מתוך כוונה לכלול רגימנט משמר לכל אחת ממדינות הממלכה המאוחדת.
רגימנט המשמר מכיל רק גדוד אחד; הגדוד הראשון, המשמר הוולשי.
הגדוד משרת לסירוגין במשימות ייצוגיות בלונדון ובהצבות מבצעיות ברחבי העולם, בתור גדוד חיל רגלים קל.
כחלק מתוכנית "החייל העתידי" של הצבא הבריטי, הגדוד עתיד לשרת תחת החטיבה הרביעית (חי"ר קל).
רגימנט המשמר הוקם ב-26 בפברואר 1915 על ידי הרשאה מלכותית של המלך ג'ורג' החמישי, זאת כדי להקים רגימנט משמר ולשי בדומה לרגימנטים האחרים אשר מייצגים את שאר מדינות הממלכה המאוחדת.
שלושה ימים לאחר ההקמה, הרגימנט צעד לראשונה במהלך האירוע הממלכתי של יום דוד הקדוש, היום שהפך ליום השנה הרשמי של הרגימנט.
ב-17 באוגוסט הרגימנט יצא לכיוון צרפת כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה, הקרב הראשון שהרגימנט השתתף בו היה מספר חודשים לאחר מכן בלוּס בספטמבר.
לאחר המלחמה, חזר הרגימנט לאנגליה ובמשך השנים הבאות הוצב בעיקר שם במשימות ייצוגיות ואימון.
ב-1929 נשלח הרגימנט לשירות במצרים שם הוצב לתקופה קצרה, לאחר מכן מספר שנים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב הרגימנט בגיברלטר שם נותר עד תחילת הלחימה.
ב-18 במאי 1939 נוסד הגדוד השני של הרגימנט ובמהלך המלחמה נוסד גם הגדוד השלישי.
במהלך המלחמה, השתתף הרגימנט בלחימה בצרפת שהסתיימה בחילוץ החיילים הבריטים מדנקרק, בהמשך לחמו יחידות המשמר בצפון אפריקה ובאירופה.
לאחר המלחמה, הוקפאו הגדוד השני והשלישי והגדוד הראשון נשלח בשנת 1947 לשירות בישראל המנדטורית, עד הקמת מדינת ישראל העצמאית שנה מאוחר יותר.
בשנות ה-50 שירת המשמר בגרמניה בתקופת המתיחות עם ברית ורשה, לאחר מכן במצרים ובמלחמת סיני.
בשנת 1960 חזר המשמר לגרמניה וב-1965 נשלח לעדן בתקופת הדעיכה של הקולוניה מידי האימפריה הבריטית.
בהמשך השנים שירת המשמר בגרמניה וצפון אירלנד בעיקר ובשנת 1976 נשלח לקפריסין לאחר הפלישה הטורקית לאי.
בשנת 1982 שירת המשמר במהלך מלחמת פוקלנד מבלי להשתתף בשיא הלחימה, למרות זאת קיבל הרגימנט תואר קרב עבור השתתפותו במלחמה.
באפריל 2009 נשלח הרגימנט לשירות באפגניסטן, שם ב-1 ביולי נהרג מפקד הגדוד לויטננט קולונל רופרט ת'ורנלו מפיצוץ מטען צד.
ת'ורנלו היה ההרוג בדרגה הגבוהה ביותר מאז מלחמת פוקלנד בשנת 1982. במאי 2010 השתתף הרגימנט במצעד הצבאי בכיכר האדומה, מוסקבה, בפעם הראשונה שחיילים בריטים משתתפים במצעד זה לציון 65 שנים לסיום מלחמת העולם השנייה.
מדים יצוגיים: במדי היצוג של הרגימנט, כפתורי מעיל המדים מסודרים בקבוצות של חמש (משום שהגדוד הוא החמישי בבכירותו).
סמל הצווארון הוא סמל הרגימנט (סמל הכרישה; סמלה הלאומי של ויילס) סמל זה נענד גם על הכותפות בקצוות הכתפיים.
נוצת מצנפת: נוצת המצנפת נענדת מצד שמאל של כובע הברסקין והיא מורכבת מפלומה בצבעי לבן-ירוק-לבן.
תוארי קרב: לרגימנט ישנם 47 תוארי קרב: 20 ממלחמת העולם הראשונה, 26 ממלחמת העולם השנייה ואחד עבור מלחמת פוקלנד (1982).
תוארי הקרב מופיעים על דגל הרגימנט ועל התופים של להקת הרגימנט, בדומה ליחידות אחרות בצבא הבריטי.
"המשמר החברתי" הייתה עמותה שקמה במהלך המחאה החברתית בישראל בסוף קיץ 2011. הכוונה הייתה לממש את התובנות החברתיות של המחאה הדוגלת באקטיביזם אזרחי ובלקיחת אחריות האדם על גורלו.
המטרות הראשוניות של "המשמר החברתי" היו, לפי הצהרותיה, קירוב הציבור אל הכנסת ודיווח ומעקב שוטף אחרי הנעשה בוועדות, מתוך רצון לחזק את הכנסת ואת חבריה אל מול לחצי ההון והלחצים הפוליטיים, ולהזכיר לנציגי הציבור את מחויבותם לבוחרים, ואת דרישת העם לצדק חברתי.
בתחילה היה "המשמר החברתי" קבוצה של פעילים חברתיים מתנדבים שנפגשו לראשונה בעקבות קריאה של הסופרת ליה נירגד ובן זוגה, ד"ר דניאל דור, בפייסבוק, להקים כוח אזרחי שישקיף, יפקח, וידווח לציבור מתוך דיוני הכנסת.
לאחר כחצי שנה של פעילות וולונטרית, נרשם המשמר החברתי כעמותה, בה פועלים מתנדבים (משקיפים בכנסת), ויש לה מנגנון בשכר.
משקיפי המשמר מגיעים לכל הדיונים המתקיימים בוועדות הכנסת והקשורים לצדק חברתי ולשוויון אזרחי, צופים, מדווחים, ולאחר שצברו ניסיון גם מתחילים להעלות שאלות בוועדה.
עדויות המשקיפים, ובהן מידע על תפקוד הכנסת, מתפרסמות באתר ובדפי הפייסבוק של הארגון, ואף מגיעות לתקשורת המסחרית.
פעילות שטח זו היא גם הבסיס לפרויקטים מיוחדים של המשמר החברתי, כמו "המדד החברתי" המדרג ח"כים ומפלגות לפי הצבעות בחוקים חברתיים וכלכליים.
המשמר החברתי מנהל מדיניות של שקיפות מלאה בכל הקשור להוצאותיו הכספיות.
תקציב "המשמר החברתי" בשנת 2013 עומד על 535 אלף שקל.
לארגון זה אין משרדים אבל יש לו 9 חברים שהם חברי ועד מנהל ושלושה חברים בוועידת הביקורת.
החל משנת 2019 הצטמצמה מאוד פעילות הארגון, עקב מערכות הבחירות התכופות וחוסר תפקוד הכנסת, ובהמשך מגפת הקורונה שמנעה את האפשרות להגיע לכנסת.
ביולי 2025 העמותה פורקה מרצון ונמחקה.
המשמידים היא קבוצה בדיונית של גיבורי-על חייזרים המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Thanos Imperative: Devastation #1 ממרץ 2011, ונוצרה על ידי צמד הכותבים דן אבנט ואנדי לאנינג והמאייר מיגל ספולוודה.
הקבוצה מורכבת ממספר דמויות חזקות מגזעים שונים ביקום מארוול, והיא פועלת ככוח הרתעה מפני מלחמה גלקטית.
לאחר התרחשותם של מספר איומים גלקטיים רב, ובראשם גל ההשמדה, כיבוש גזע הקרי בידי הפלנקס, מלחמת המלכים בין הקרי לאימפריית השי'אר ופלישת יקום הסרטן, כלב החלל קוסמו החליט להרכיב צוות גיבורי-על שיעצור איומים בטרם הם יעמידו את היקום כולו בסכנה, כהוקרה למנהיגם של שומרי הגלקסיה וחברו המנוח סטאר לורד.
לשם כך, קוסמו גייס את היצורים החזקים ביותר שהוא הכיר – קוואזר האנושי, רונאן מגזע הקרי, גלדיאטור מגזע השי'אר, בטא ריי ביל מגזע הקורביניטים והגולש הכסוף מבשרו של גלקטוס.
כל אחד מהם התנגד בתחילה לרעיון, אב הם הסכימו להתחבר לאחר שעבדו יחד בהגנה על טריטוריית הקרי מפני הנבל בלאסטאר.
בזמן הקצר שהקבוצה קיימת, היא מנסה לסיים סכסוך בין שתי סיעות של כנסיית האמת האוניברסלית.
אולם, חברי הקבוצה מגלים תחבולה להקים לתחייה את מאגוס המרושע.
הם עושים את דרכם לכדור הארץ שבו מתרחשת ההחייאה, אך אינם מסוגלים למנוע אותה עקב עימות עם קבוצת האוונג'רס, שטועה לחשוב שהמשמידים הם כוח פולש.
קוואזר, איקון וספיידרמן מגלים שמאגוס הגיח מתוך הפקעת שלו בדמותו של ילד צעיר.
לאחר מכן, המאגוס מנסה להשתלט על כל בני האדם על פני הארץ, אך גלדיאטור, קוואזר, רונאן ואיירון מן מצליחים להערים עליו לחזור לפקעת.
מאז, המשמידים שומרים על הפקעת פן תבקע שוב.
המשמר האירי הוא רגימנט משמר הרביעי בסדר בכירותו מבין חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, כחלק מדיוויזיית המשמר בצבא הבריטי.
הרגימנט מייצג את אירלנד מבין חמשת רגימנטי המשמר, מתוך כוונה לכלול רגימנט משמר לכל אחת מאומות הבית.
רגימנט המשמר כולל את הגדוד הראשון המשרת תחת פיקוד חטיבת הסיוע הביטחוני ה-11, בנוסף לפלוגה 9 ופלוגה 12 המשמשות למשימות ייצוגיות.
רגימנט המשמר האירי נוסד בשנת 1900, כדי להכיר בתרומת לוחמים אירים לצבא הבריטי במהלך מלחמת הבורים.
הגדוד הראשון של המשמר היה מהיחידות הראשונות שנשלחו לחזית המערבית עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, שם נלחמה במהלך כל המלחמה כאשר בהמשך הוקמו גדודים נוספים למשמר.
במהלך שנות המלחמה היו יחידות הרגימנט מעורבות בחלק מהקרבות הקשים ביותר בחזית המערבית בהם הקרב על הסום (1916), קרב פשנדל וקרב קמברה (1917).
לאורך המלחמה איבד הרגימנט מעל ל-2,300 חיילים וקצינים (בהם גם ג'ון בנו של רודיארד קיפלינג) והוענקו לחייליו 406 מדליות בסך הכל, כולל ארבעה צלבי ויקטוריה.
לאחר המלחמה הוצב הרגימנט במספר מוקדים ברחבי העולם בהם טורקיה, גיברלטר, מצרים ופלשתינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לחמו גדודי המשמר ברחבי החזית המערבית וצפון אפריקה, כולל המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, המערכה בצפון אפריקה והפלישה לנורמנדי.
בתקופה שלאחר המלחמה, הוצב הרגימנט בגרמניה המערבית כחלק מארמיית הריין הבריטית, ובשנות ה-70 הוא הוצב כחיל מצב בהונג קונג.
בשנים האחרונות, שירת המשמר האירי במלחמות יוגוסלביה, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק.
חיילי המשמר גם עסקו באבטחת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012).
המפקד הייצוגי הנוכחי של המשמר הוא ויליאם, נסיך ויילס אשר נוהג להופיע באירועים מלכותיים ורשמיים כשהוא לובש את מדי הרגימנט.
בספטמבר 2022, פלוגה 12 הוקמה מחדש והצטרפה לפלוגה 9 כחלק מהפלוגות הייצוגיות של משמר המלוכה.
פלוגה 12 מתבססת על המורשת של הגדוד השני שנסגר 75 שנים לפני כן בסוף מלחמת העולם השנייה.
מדים יצוגיים: במדי היצוג של הרגימנט, כפתורי מעיל המדים מסודרים בקבוצות של ארבעה (משום שהגדוד הוא הרביעי בבכירותו).
סמל הצווארון הוא סמל הרגימנט (סמל התלתן אשר סביבו מוטו המשמר, המוצג בתוך כוכב) סמל זה נענד גם על הכותפות בקצוות הכתפיים.
נוצת מצנפת: נוצת המצנפת נענדת מצד ימין של כובע הברסקין והיא מורכבת מפלומה בצבע כחול.
תוארי קרב: לרגימנט ישנם 56 תוארי קרב: 33 ממלחמת העולם הראשונה, 21 ממלחמת העולם השנייה ושניים עבור מלחמת עיראק (2003).
תוארי הקרב מופיעים על דגל הרגימנט ועל התופים של תזמורת הרגימנט, בדומה ליחידות אחרות בצבא הבריטי.
קמע: לרגימנט ישנו כלב מסוג וולפהאונד אירי המשמש קמע.
בדומה לחיות נוספות המשמשות קמעות ביחידות הצבא הבריטי, כלב זה נחשב חייל לכל דבר, הוא נושא דרגה ואף מקבל עיטורים.
הכלב הנוכחי של המשמר נקרא דומנול (Domhnall).
המשמר האזרחי של ספרד (בספרדית: Guardia Civil) הוא הז'נדרמריה של ספרד, כלומר משטרה חמושה לטיפול בנושאי ביטחון-פנים, שמירת-גבול ושמירה על הסדר ומתפקדת ככוח התערבות לאומי.
המשמר מקביל לז'נדרמריה הצרפתית ולקרביניירי באיטליה וחבר בז'נדרמריה האירופית.
מדי היום-יום של אנשי המשמר הם בצבע טורקיז כהה והם חובשים כומתה, בעוד מדי הייצוג שלהם כוללים כובע משולש מסורתי.
סימול כלי הרכב של המשמר הוא ירוק-לבן.
המשמר נוסד בשנת 1844, בימי מלכת ספרד איזבלה השנייה ומונה כ-80,000 משרתי קבע.
למשמר אחריות על לוחמה בטרור וסילוק פצצות, שמירת גבול ומניעת הברחות, שיטור תנועה בין-עירוני, שיטור ימי ומשמר חופים, חילוץ והצלה ואכיפת חוקי הגנת הטבע והסביבה.
המשמר נוסד בשנת 1844, בימי המלכה איזבלה השנייה כמשטרה לאומית.
עד אז האחריות על אכיפת הסדר הציבורי נעשתה באמצעות התארגנויות על בסיס מקומי התנדבותי-למחצה (Hermandad).
התארגנויות אלה נודעו, בעיקר באזורים הכפריים, כמושחתות ונאמנות פוליטית לאדון הפיאודלי של השטח ולאו דווקא לשלטון המרכזי.
הנושא הראשון בו טיפל המשמר היה שוד הדרכים, שהיה מכת-מדינה, בעיקר באנדלוסיה והנושא המשיך להעסיק אותו באופן מרכזי שנים רבות.
בנוסף היה המשמר הזרוע המרכזית של המלוכה בטיפול באיכרים צמיתים רפובליקנים (שתמכו בעקרונות המהפכה הצרפתית ופעלו נגד המלוכנות ונגד שיטת הפיאודליזם הספרדי) שניסו להתארגן נגד אדוניהם.
לפי הדוגמה הצרפתית, המשמר אומן וצויד ככוח צבאי-למחצה, בעל יכולת תנועה ומעבר מהיר מחזית לחזית.
חלק מאנשי הכוח פעלו כפרשים קלים.
בימי מלחמת האזרחים בספרד נתפס המשמר האזרחי, שפעל בעיקר במרחב הכפרי, כבעל זיקה לבעלי האחוזות העשירים, שהשתייכו למגמה המלוכנית ולפשיסטים.
הרפובליקה הספרדית השנייה הקימה בערים את משמרות ההסתערות (Guardia de Asalto) שאוישו באנשי מעמד הפועלים.
חלק ניכר מאנשי המשמר האזרחי פעלו בעת המלחמה לצד פרנקו ונגד "צבא העם" של הרפובליקה.
במקביל יצרה ממשלת הרפובליקה על סמך אנשי משמר ותיקים אנטי-פשיסטים ומגויסים חדשים את "המשמר הלאומי הרפובליקני" (Guardia Nacional Republicana - GNR).
בשלבי המלחמה האחרונים נלחמו אנשי המשמר אלה מול אלה משני צידי המתרס.
בימי ספרד תחת שלטון פרנקו חודש המשמר והיווה כוח לחימה ושיטור ביטחוני, בעיקר נגד לוחמי הגרילה והמחתרת הבסקית אט"א.
תחת שלטון פרנקו גדל הארגון והועצם.
הוכפפה אליו משטרת התנועה הארצית והוקמו בו מחלקת כלבנות ומחלקת מסוקים.
לאחר הקמת ספרד הדמוקרטית התמקצע הארגון כארגון ביטחון ואכיפת סדר מודרני במדינה דמוקרטית.
הקצונה נותרה מועסקת בשכר, אך שורות הארגון נפתחו גם למתנדבים.
במקביל פותחו במשמר מסלולים מקצועיים כלוחמה בטרור, סילוק פצצות (יחידת TEDAX), הגנה על שדות תעופה, סיוע חמוש לפעולות אכיפת מכס, חילוץ והצלה ושיטור ימי (משמר חופים).
מדי המשמר האזרחי שמירת סדרמדי ייצוג
המשלחת הראשונה של ריצ'רד בירד לאנטארקטיקה יצאה בשנת 1928, עם שתי אוניות ושלושה מטוסים: אוניית הדגל של ריצ'רד בירד הייתה "העיר ניו יורק" (אונייה נורווגית ששימשה לציד כלבי-ים ונקראה בעבר "סמסון".
מחנה בסיס בשם אמריקה הקטנה הוקם על מדף הקרח רוס וממנו יצאו משלחות מדעיות בנעלי שלג, מזחלות-כלבים, מזחלה ממונעת ומטוסים.
במשך כל אותו קיץ יצאו משלחות צילום וסקרים גאולוגיים, וב-28 בנובמבר 1929 יצאה לדרך הטיסה המפורסמת אל הקוטב הדרומי וחזרה.
בירד, עם הטייס ברנט בלצ'ן, טייס המשנה/אלחוטן הרולד ג'ון והצלם אשלי מקינלי, הטיסו את הפורד התלת-מנועי אל הקוטב הדרומי וחזרה ב-18 שעות, 41 דקות.
הם התקשו להתרומם לגובה מספיק, ונאלצו להשליך מכלי דלק ריקים, כמו גם את אספקת החירום שלהם, כדי להגיע לגובה רמת הקוטב.
על אף זאת, הטיסה הושלמה בהצלחה ובירד נכנס לספרי ההיסטוריה.
כתוצאה מן הפרסום שזכה לו, קודם בירד לדרגת סגן אדמירל בחקיקה מיוחדת של הקונגרס, ב-21 בדצמבר 1929. כיוון שהיה אז בן 41 בסך הכל, היה בירד לאדמירל הצעיר ביותר בתולדות הצי האמריקאי.
מקורות מסוימים טוענים, שציון זה של האדמירל הצעיר ביותר של צי ארצות הברית שייך לאלמו צומוואלט, אבל צומוואלט היה בן 44 כשקודם לדרגת סגן אדמירל.
אחרי עוד קיץ של מסעות חקר, חזרה המשלחת לצפון אמריקה ב-18 ביוני 1930. היא קיבלה את מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית האמריקאית.
בירד, שנהנה מהכרה בין-לאומית כחוקר וחלוץ בטיסות לקוטב, שירת תקופה מסוימת (1935-1931) כנשיא כבוד לאומי של "פי גאמה מו", אגודת הכבוד הבינלאומית במדעי החברה.
ב-1928 נשא את דגל האגודה במשלחת ההיסטורית לאנטארקטיקה, כדי להחדיר יתר דרמה לרוח ההרפתקה אל הבלתי נודע, שאפיינה הן את מדעי הטבע והן את מדעי החברה.
המשמר הלאומי של רוסיה הוא גוף דמוי-צבאי, המהווה מעין ז'נדרמריה ועוסק במגוון תפקידים לרבות לוחמה בטרור, בפשע מאורגן, שמירה על הסדר הציבורי, לוחמה בסחר לא חוקי בנשק, פיזור הפגנות ואבטחת מתקנים ממשלתיים רגישים.
חיילי המשמר מצוידים בנשק קל עד בינוני ובמגוון אמצעים לפיזור הפגנות ובעת הצורך מעניק גיבוי למשטרת רוסיה ולכוחות החילוץ והצלה של המשרד למצבי חירום.
בראש המשמר הלאומי עומד ויקטור זולוטוב, בעבר ראש מעגל האבטחה של פוטין.
המשמר נוסד באפריל 2016 ביוזמת הנשיא ולדימיר פוטין, על מנת ליצור גוף פדרלי חדש למטרות אכיפת חוק ושמירה על הסדר הציבורי.
ב-16 בינואר 2017 הוכרז כי יום חגם של אנשי המשמר הלאומי הוא ה-27 במרץ המהווה לחג המשמר הלאומי ולמעשה היום שבו הוקם משמר הפנים (Внутренняя стража) על ידי קיסר רוסיה, אלכסנדר הראשון, בשנת 1811.
המשמר מהווה גוף ניהול מרכזי של כוחות המשמר הלאומי של הפדרציה הרוסית, שנוצר על בסיס כוחות הפנים של משרד הפנים של רוסיה והוא אחד מהארגונים הממשלתיים המזוינים שיש להם את הזכות לרכוש נשק צבאי.
ב-5 באפריל 2016, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגש עם ויקטור זולוטוב, מפקד כוחות הפנים של משרד הפנים הרוסי והודיע על פירוק הכוחות והפיכתן למשמר הלאומי של רוסיה, תוך הוצאת צו נשיאותי רשמי המורה על כך.
ב-6 באפריל מסר פוטין לדומה הממלכתית, הבית התחתון של האספה הפדרלית של רוסיה, טיוטה של הצעת החוק עבור הקמת הגוף בכותרת "אודות כוחות המשמר הלאומי", יחד עם תיקוני חוק מתאימים המכילים ומעניקים למשמר סמכויות שירותי שמירה ואבטחה על נשים בהריון, ילדים, אנשים בעל מוגבלויות וקהלים שונים.
בדומה לגוף שקדם לו (כוחות הפנים), המשמר מתמקד בביצוע משימות לגיבוי משטרת רוסיה, התמודדות עם הפרות סדר גדולות, הפגנות, עימותים פנימיים ואבטחת מתקנים ממשלתיים וביטחוניים אסטרטגיים.
בנוסף מוזגו אל תוך המשמר כל הכוחות המיוחדים המשטרתיים לרבות אומו"ן ויחידת SOBR.
בשנת 2017 נוספו לארגון סמכויות של הענקת שרותי אבטחה למושלי המחוזות ברוסיה.
הוא גם אחראי לאכיפת חוקי הנשק ברוסיה.
השירות הפדרלי של כוחות המשמר הלאומי של הפדרציה הרוסית כולל את הגופים הבאים:
מספר מקורות מערביים טוענים כי המשמר הלאומי מפעיל גם יחידה מיוחדת ללוחמת סייבר ולאיסוף מודיעין סייבר ונועדה לנטר ולנתח רשתות חברתיות, כך על פי פרסומיו של סרגיי סוחאנין מקרן ג'יימסטאון (Jamestown Foundation).
המפקד העליון של כוחות המשמר הלאומי של רוסיה הוא איש בעל רקע צבאי בדרגת גנרל הצבא, הממונה על ידי נשיא רוסיה.
דרגה שם תחילת הכהונה סיום הכהונה תיאור תפקיד1. גנרל הצבאויקטור זולוטוב 5 באפריל 2016 עדיין מכהן מנהל השירות הפדרלי של כוחות המשמר הלאומי של הפדרציה הרוסית — המפקד העליון של המשמר הלאומי
המשמר הנשיאותי הפלסטיני הוא גוף של מנגנוני הביטחון הפלסטינים תחת שליטה ישירה של נשיא הרשות הפלסטינית.
התפקיד העיקרי שלו הוא הגנה על הנשיא ובכירים אחרים ברשות הפלסטינית, כמו גם לבצע פעולות טקסיות.
הכוח אחראי גם על פעולות לחימה מיוחדות.
בראש המנגנון עמד מוניר א-זועבי עד 24 בנובמבר 2024, אז התמנה לשמש יועץ צבאי מיוחד לנשיא הרשות הפלסטינית ובמקומו כמפקד המשמר הנשיאותי הפלסטיני התמנה מוחמד דעאג'נה.
קודמו של המשמר הנשיאותי היה "הביטחון הנשיאותי", אשר הוקם בשנת 1994 על ידי נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת והורכב בעיקר מחברי כוח 17.
בשנת 2006, הביטחון הנשיאותי הוקם ככוח נפרד בשם "המשמר הנשיאותי".
המשמר הנשיאותי כולו הורכב מפעילי פת"ח הנאמנים לאבו מאזן.
ארצות הברית הייתה מעורבת מאוד בהכשרת הקצינים אשר תואמו מטעמה על ידי לוטננט גנרל קית' דייטון.
האימון היה חלק ממאמץ שיטתי לחזק את עבאס ואת נאמניו חברי הפת"ח כדי להתמודד עם ההצלחה המדינית של חמאס, שזכה בחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בשנת 2006 והרכיב את הממשלה הפלסטינית החדשה.
חמאס יצר שירות ביטחון בפני עצמו בתוך הרשות הפלסטינית.
המשמר מונה ארבעה גדודים ונכון לשנת 2006, ההערכה היא כי משרתים בו כ-3,500 לוחמים, אך הוא תוכנן לגדול משמעותית.
בית הספר של המשמר יושב ביריחו ובסיס האימונים והמטווחים נמצאים בנועיימה.
באפריל 2014 הצטרפו לראשונה 22 לוחמות קומנדו למשמר הנשיאותי.
המשלחת השוודית לאנטארקטיקה (1901–1904) הייתה משלחת מדעית אל חצי האי האנטארקטי בפיקודם של אוטו נורדנשלד וקארל אנטון לרסן.
אוטו נורדנשלד, גאולוג וגאוגרף שוודי, ארגן משלחת מדעית אל חצי האי האנטארקטי ועמד בראשה.
הפיקוד נמסר לחוקר אנטארקטיקה מנוסה, קארל אנטון לרסן, שמילא את תפקיד רב החובל של האונייה אנטארקטיק.
בעברו פיקד על משימת איתור לווייתנים בשנים 1893-1892. למסע יצאו גם שבעה מדענים נוספים ו-16 קצינים ומלחים.
ב-16 באוקטובר 1901, הפליגה "אנטארקטיק" בפיקודו של קארל אנטון לרסן מנמל גטבורג ועליה משלחתו של נורדנשלד ליבשת אנטארקטיקה.
על אף סופה והתלאות הקשות שהתנסתה בהן, תוכר המשלחת כהצלחה מדעית, שאנשיה חקרו חלק גדול מן החוף המזרחי של ארץ גרהאם, לרבות כף הגעגועים, האי רוס, קבוצת איי ג'וינוויל וארכיפלג פאלמר.
המשלחת, שגילתה והביאה עמה ממצאים גאולוגיים ודגימות של בעלי חיים ימיים, הקנתה לנורדנשלד תהילה רבת-שנים בארצו, אבל עלותה העצומה הותירה אותו שקוע בחוב כבד.
שני איים אנטארקטיים חשובים קשורים במשלחת זו.
הראשון הוא סנואו היל, שם עשו אוטו נורדנשלד וחמישה מעמיתיו שני חורפים (האחד מתוכנן והשני כפוי, עקב טביעתה של אוניית החילוץ "אנטארקטיק").
האי השני הוא האי פולט, שם נתקע צוות ה"אנטארקטיק" מפברואר 1903 עד נובמבר 1903.
בדרכו אל האי סנואו היל בשנת 1901, עבר נורדנשלד דרך בואנוס איירס, שם סיפקה לו ממשלת ארגנטינה צידה וסיוע אחר בתנאי, שיצרף לקבוצה החורפת שלו קצין צי ארגנטינאי צעיר, סגן חוסה סובראל.
גם הצייר האמריקאי פרנק וילברט סטוקס הצטרף למשלחת ועשה שנתיים עם נורדנשלד באי סנואו היל.
ב-1903 ארגנה ממשלת ארגנטינה שליחות הצלה עם הקורבטה "ארא אורוגוואי", שהחזירה בהצלחה את כל חברי משלחת נורדנשלד ששרדו בחיים.
אחרי טביעת אונייתם, שנמחצה בקרח במרחק כ-40 ק"מ מן האי, הגיעו עשרים האנשים שהיו על ה"אנטארקטיק" אל האי בסירת הצלה ובנו שם מבנה אבן איתן, כפול-קירות, ששרידיו עודם נראים לעין גם היום.
מלבד הצידה הזעומה שהביאו עמם מן האונייה, התקיימו האנשים על כאלף הפינגווינים שקטלו, כמו גם על ביציהם.
המשמר הלאומי של אוקראינה (באוקראינית: Національна гвардія України) הוא כוח ז'נדרמריה שכפוף למשרד הפנים של אוקראינה.
המשמר הלאומי של אוקראינה מנוהל על ידי לשכת המשמר הלאומי.
ראש לשכת המשמר הלאומי הוא מפקד המשמר הלאומי, ומיולי 2023 עומד בראש הלשכה הבריגדיר גנרל אולכסנדר פיבננקו, שמונה לתפקידו על ידי וולודימיר זלנסקי.
לשכת המשמר הלאומי הוקמה לראשונה על פי חוק מ-1991. עד 2000 פעל כוח המשמר הלאומי כחלק ממשרד הפנים ופורק בשנת 2000. במתכונתו הנוכחית הוקם המשמר הלאומי ב-2014.
יחידות המשמר הלאומי נטלו חלק נכבד במבצעי חילוץ שונים והוא גם נוטל תפקידי שיטור והכוונה בעת אסון טבע חמור או בחורף קשה במיוחד, כאשר היחידות מסייעות לכוחות משטרת המדינה בעת מבצעי סילוק שלגים מצדי הדרכים, על מנת להקל על התנועה.
לאחר משבר אוקראינה המשמר הלאומי הפך לכוח מילואים שחייליו מגויסים למאבק בטרור ורבים מחיילי המשמר נטלו חלק במבצעי לוחמה במלחמת האזרחים המתנהלת במזרח.
המשמר הלאומי של אוקראינה הוקם לראשונה ב-4 בנובמבר 1991 מכוח החוק "אודות המשמר הלאומי של אוקראינה" שהסמיך את הגוף החדש להגן על ריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה והגנת הסדר החוקתי ומאבק בפשעים חמורים ופעולות נגד אזרחי המדינה.
הגוף ניהל מבצעים לתמיכה במשטרה המקומית בעת ניהול מבצעי חילוץ והצלה וסיפק שירותי אבטחה למתקנים אסטרטגיים במדינה.
פעמים רבות שאנשי היחידה גויסו לסייע לשוטרי משמר הגבול האוקראיני במעצר מהגרים בלתי חוקיים ובסיוע לצבא.
ב-11 בינואר 2000 הוחלט על פירוקו.
בעקבות משבר אוקראינה, נשיא המדינה הזמני אולכסנדר טורצ'ינוב יזם במרץ 2014 את הקמתו מחדש של המשמר.
מפקד המשמר הלאומי הוא איש בעל רקע צבאי, הממונה על ידי נשיא אוקראינה.
המשלחת ללפלנד היה השם שניתן למסע משנת 1732 של קארולוס ליניאוס, הבוטנאי, הרופא הזואולוג ומייסד שיטת המיון המדעית המודרנית לעולם החי ואחד מאבות חקר האקולוגיה השוודי, לחלקה הצפוני ביותר של שוודיה, לפלנד.
המסע היה חלק משמעותי ממחקרו של ליניאוס.
ליניאוס יצא לדרך מאופסלה שבמרכז שוודיה ונדד בכיוון השעון סביב המפרץ הבוטני, המפרץ הצפוני ביותר בים הבלטי, הנמצא בין פינלנד לצפון שוודיה (שבאותה תקופה היו כולן תחת שלטון שוודי), במשך כחצי שנה, כשהוא חולף בדרכו דרך אומאו, לולאו וטורנה (כיום בפינלנד).
תצפיותיו היוו את הבסיס לספרו "פלורה לפוניקה" שהודפס באמסטרדם בשנת 1737, שבו רעיונותיו של ליניאוס לגבי נומנקלטורה ושיטת המיון קיבלו לראשונה ביטוי ממשי.
ליניאוס כתב את ממצאיו שפורסמו לאחר מותו, בספר שתורגם לאנגלית בשם המסע ללפלנד .
באפריל 1732 זכה ליניאוס למענק מהאקדמיה המלכותית למדע באופסלה למימון מסעו.
אולוף רודבק הצעיר, אחד ממוריו לשעבר מאוניברסיטת אופסלה, הוציא משלחת ללפלנד עוד בשנת 1695, אך תוצאות המחקר אבדו בשרפה שבע שנים לאחר מכן.
ליניאוס קיווה למצוא צמחים חדשים, בעלי חיים ואף מינרלים יקרי-ערך.
הוא גם היה סקרן לגבי מנהגיהם של העם הלאפי (הנחשבים הילידים בלפלנד), שבאותה תקופה עוד נהגו לנדוד לאורכה ולרוחבה של ערבות הטונדרה של צפון סקנדינביה.
ליניאוס החל את מסעו מהעיר אופסלה במאי 1732. הוא נדד ברגל וברכיבה על סוסים לסירוגין, שבאמתחתו דפי מחקר בבוטניקה ואורניתולוגיה, שרטוטי צמחים ועוד.
לאחר 11 ימים הוא הגיע לאומאו, דרך יֵבְלֵה (לחוף הים הבלטי), שם מצא כמויות גדולות של ליניאה בוריאליס ) (מין צמח אשר לימים נקרא על שמו של לינאוס).
לעיתים ירד מגב סוסו כדי לבחון מקרוב פרח או סלע לאורך הדרך, והתעניין במיוחד בטחבי עלים וחזזיות, הנפוצות על הסלעים בכל רחבי סקנדינביה, ומהוות את המזון העיקרי לאייל הצפון בלפלנד, שם צומחים גם על הקרקע עצמה בגלל סוג האדמה (טונדרה).
מאומאו, ליניאוס התקדם אל ליקסלה שבמחוז וסטרבוטן, הממוקמת רחוק בהרבה מקו החוף שלאורכו צעד עד שלב זה במסעו, כשהוא בוחן עופות מים לאורך הדרך.
לאחר חמישה ימים הגיע אל העיר, ושם עצר למנוחה לצד אשתו והכומר המקומי.
לאחר מכן ניסה להעפיל אל סורשלה שממוקמת כ-500 מטרים גבוה יותר מליקסלה, אך נאלץ לשוב על עקבותיו ליקסמירן (מילולית: ביצת המזל) בשל תנאים קשים באופן קיצוני.
בתחילת יוני 1732 הוא שב לאומאו (על הים) לאחר שבילה מספר ימים נוספים בליקסלה, ולמד עוד אודותיו מנהגיהם של הלאפים.
מאומאו ללולאו וכניסה שנייה לפנים-הארץ
לאחר שובו לאומאו, המשיך ליניאוס צפונה לאורך חוף המפרץ הבוטני, דרך חלסטיו , פיטיו ולולאו, שם קיבל כובע לאפי נשי.
מלולאו הוא התקדם פעם נוספת הרחק מהים, לאורך נהר לולה ובדרך עבר ביוקמוק, שבחוג הארקטי ובקוויקיוק (שנקראה אז היטאן), כשפניו מועדות להרי סקנדינביה.
לאחר מכן הוא חצה את הגבול לנורווגיה והגיע עד סדפולד (לחוף אוקיינוס הקרח הצפוני).
לאחר שחצה כ-300 קילומטרים, הוא שב על עקביו וחזר ללולאו.
מלולאו לטורנה, כניסה שלישית לפנים-היבשת וחזרה לאופסלה
לאחר שחזר ללולאו, המשיך ליניאוס לאורך קו החוף לטורנה (כיום בפינלנד, אך עד 29 במרץ 1809 (במהלך המלחמה הפינית בין רוסיה לשוודיה) הייתה חלק משוודיה).
משם המשיך לאורך נהר טוֹרְנֶה, עד הגיעו לויטנגי שבצפון מחוז נורבוטן, כ-80 קילומטר מזרחית לקירונה.
הוא שהה באזור טורנה, כשבעת ביקורו בטליקס הוא קיבל הדרכה בעבודה עם מתכות.
באמצע ספטמבר 1732 הוא החל במסעו חזרה לאופסלה.
במהלך המסע הביתה הוא עבר דרך שמי (כיום בפינלנד) לטורקו לאורך המפרץ, שם הוא הפליג דרך אולנד (קבוצת איים בים הארכיפלג שבים הבלטי) לגריסלהם שבצפון מחוז סטוקהולם, כ-80 קילומטר מצפון-מזרח לאופסלה, אליה הגיע לבסוף לאחר כשישה חודשי מסעו המדעי ולאחר שחצה כ-2000 קילומטרים.
לאורך מסעו אסף וחקר ליניאוס ממצאים רבים של צמחים, ציפורים וסלעים.
אף על פי שלפלנד הייתה בעלת מגוון ביולוגי מוגבל, ליניאוס תיאר כמאה זני צמחים שלא היו ידועים למדע עד אז.
תיאורים אלו היוו את הבסיס לספרו "פלורה לפוניקה".
יומן המסע של ליניאוס תורגם לאנגלית על ידי ג'יימס אדוארד סמית', בוטנאי אנגלי, ופורסם בשם "המסע ללפלנד".
המשמר הלאומי של מקסיקו (בספרדית: Guardia Nacional de los Estados Unidos Mexicanos) היא ז'נדרמריה מקסיקנית עם סמכויות משטרה לאומיות שנוצרה בשנת 2019. המשמר הלאומי הוקם באמצעות קליטת יחידות וקצינים מהמשטרה הפדרלית לשעבר, המשטרה הצבאית ומשטרת הצי.
לפני שהתמנה לנשיא מקסיקו, הבטיח אנדרס מנואל לופס אובראדור להוריד את הצבא מרחובות מקסיקו.
זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, שחרר אוברדור תוכנית להקמת המשמר הלאומי בשליטת כוחות הצבא המקסיקנים אשר יהיה אחראי על "מניעת פשע ומלחמה בו".
אובראדור הצהיר כי המשמר הלאומי החדש יהיה קריטי לפתרון המשבר הביטחוני המתמשך של מקסיקו, בעקבות המלחמה בסמים.
ב-28 בפברואר 2019 הצביע הקונגרס של מקסיקו לאשר הקמת משמר לאומי בן 60,000 חברים.
ב-30 ביוני 2019 הוקם רשמית המשמר הלאומי החדש.
המשמר הלאומי החדש, ממשיך דרכו של מערך דומה שהוקם בשנת 1821 ובוטל בשנת 1935, מורכב כיום מאנשי צוות מ:
מחלקות הז'נדרמריה הלאומית והכוחות הפדרליים של המשטרה הפדרלית
חטיבת המשטרה הצבאית של משמרות הנשיא, שלוש חטיבות משטרה צבאיות אחרות וגדודי פרלמנט אזוריים של הצבא המקסיקני
גדודי משטרת הצי שתחת חיל הים המקסיקני
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, איים להעלות מכסים על מקסיקו אם זו לא תעזור לבלום את ההגירה לארצות הברית.
בתחילת יוני 2019, כחלק מהעסקה עם ארצות הברית, הסכימה מקסיקו לפרוס את המשמר הלאומי שהוקם בגבול שלה עם גואטמלה.
בעוד שבעבר המשמר נועד לאכוף את מדיניות ההגירה, הוא לא נועד לעשות זאת ברגע שהוכרז על הקמתו.
על פי החוק המקסיקני המשמר הלאומי כפוף למזכיר הביטחון וההגנה האזרחית.
על פי סעיף 12 לחוק המשמר הלאומי, המשמר הלאומי מאורגן בחמש דרגות פיקוד:
המשמר הלאומי של צרפת הוא כוח מילואים משטרתי, הפועל בצמוד לצבא, וקיים במתכונתו הנוכחית מאז 2016, אך יונק את שורשיו מהמשמר הלאומי הישן שנוסד בשנת 1789, בזמן המהפכה הצרפתית תחת פיקודו של המרקיז דה לה פאייט.
במרבית שנות קיומו היה המשמר נאמן למעמד הביניים בצרפת והוא נוסד בנפרד מן הצבא הצרפתי והחזיק ברשותו כוח מילואים צבאי וכוח מילואים משטרתי.
בשנים 1792–1795 התאפיין המשמר בטלטלות רבות בקרב חייליו, ואף חדל מלהתקיים בשנים 1827–1830, אך הוקם מחדש ומילא תפקיד מרכזי במהלך המרד הרפובליקני בפריז של יוני 1832. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 המשמר הפך למהפכני ומסוכן, מה שתרם לפירוקו הסופי בשנת 1871.
בשנת 2016 יזם נשיא צרפת פרנסואה הולנד את הקמתו מחדש של המשמר הלאומי, כתגובה לפיגועי נובמבר 2015 בפריז.
המשמר המלכותי (בספרדית: Guardia Real) הוא גדוד עצמאי של כוחות הצבא הספרדיים, המוקדש להגנת מלך ספרד ובני משפחת המלוכה הספרדית ובשירותו משרתים 1,500 חיילים.
המשמר אמנם משתתף במצעדים ובאירועים טקסיים אחרים, אך זוהי יחידת לחימה מתפקדת לחלוטין.
חבריה מגויסים משורות כל שלוש זרועות הצבא הספרדיים עוברים הכשרה קרבית זהה לזו של חיילים רגילים.
המשמר מכיל תמהיל מגוון של יחידות: יחידת חיל הנחתים המלכותי מהצי, צנחנים מחיל האוויר ויחידת חי"ר מהצבא, בין היתר.
כמה יחידות שירתו באפגניסטן ובבוסניה.
ההיסטוריה של המשמר המלכותי מתוארכת לתקופת ימי הביניים.