tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחסי סיישל–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין קנדה.
היחסים הדיפלומטיים שבין סיישל לקנדה כוננו ב-1976, מיד לאחר קבלת עצמאותה של סיישל.
שתי המדינות הן בילינגואליות, דוברות אנגלית וצרפתית ושתיהן חברות בארגון לה פרנקופוני, בו זוכות לשתף פעולה בנושא הבלשנות והלשון הצרפתית.
שתי המדינות הן חברות בחבר העמים הבריטי, אך אין לשתי המדינות ריבון משותף.
סיישל מהווה יעד שסובל מהתקפות שודדי ים, לצד כל מזרח אפריקה.
קנדה במסגרת האומות המאוחדות פועלת למיגור הפיראטים בסיישל ובקניה.
קנדה היא יעד פופולרי מאוד לסטודנטים מסיישל הנהנים מתוכניות שונות המאפשרות להם ללמוד בקנדה.
הנציבות הגבוהה של קנדה בטנזניה מחלקת לאזרחי סיישל מלגות אקדמאיות מיוחדות במסגרת תוכנית היהלום של המלכה אליזבת השנייה למנהיגים האפריקאים של המחר, ולה פרנקופוני מסבסד את הלימודים בקנדה של הסיישלים המעוניינים ללמוד את הלשון הצרפתית.
קנדה אינה מיוצגת בסיישל הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קנדה האמינה את נציבותה הגבוהה שבדאר א סלאם שבטנזניה על סיישל.
סיישל אינה מיוצגת בקנדה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סיישל האמינה את שגרירותה ל שבניו יורק על קנדה.
יחסי סיישל–סין הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של סיישל.
היחסים דיפלומטיים בין סין לסיישל החלו ב־30 ביוני 1976. סין החלה לספק לסיישל סיוע דיפלומטי בשנת 1977, שכלל דברים כמו הקמת בית ספר פוליטכני ופיתוח דיור בלה ממל .
בשנת 2002 ייצאה סין סחורות בשווי 1.48 מיליון דולר, תוך ייבוא של 100,000 דולר בלבד מסיישל.
השגריר הסיני הנוכחי בסיישל הוא ואנג וייגואו, העומד בראש השגרירות בסן לואי, באי מאהה.
השגריר הנוכחי בסין מסיישל הוא פיליפ לה גאל.
בשנת 2011 ממשלת סיישל הציעה לסין את האפשרות להקים נמל בסיישל שיספק אוניות שנלחמות בפיראטיות מול חופי סומליה.
בין השנים 2000–2011 כ-16 פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו בסיישל באמצעות דוחות תקשורתיים שונים.
פרויקטים אלה נעים בין הלוואת זיכוי בסך 300 מיליון יואן סיני בשנת 2007, עד לסכום של 321 מיליון תשלומי חוב בשנת 2011, ומענק סיוע בפיתוח בשווי 8 מיליון דולר בשנת 2011.
יחסי סיישל–קוריאה הצפונית מתייחס ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין קוריאה הצפונית לסיישל.
לאף אחת משתי המדינות אין שגרירות במדינה השנייה.
בין השנים 1977–2004 בזמן שלטונו של הנשיא פראנס אלברט רנה הסוציאליסטי, ממשלת סיישל - מדינה קטנה באיי האוקיינוס ההודי האפריקני - שמרה על קשרים הדוקים עם הרפובליקה הדמוקרטית של קוריאה, המכונה בדרך כלל צפון קוריאה.
המדינה קיבלה סיוע התפתחותי משמעותי מצפון קוריאה כשחלק גדול משיתוף הפעולה היה צבאי.
דוגמה לשיתוף פעולה צבאי בשנת 1983 הייתה פריסתם של 55 מדריכים ומתורגמנים צפון קוריאנים לסיוע לצבא סיישל.
בתקופת שלטונו ביקר הנשיא רנה בפיונגיאנג מספר פעמים ונפגש עם קים איל-סונג.
במהלך פגישה אחת ב-1988, הוא הביע תמיכה באיחוד קוריאה, ותמך ברעיון הרפובליקה הקונפדרלית של קוריאה.
בסוף אותו ביקור חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי.
בשנת 2012 הואשמה ממשלת סיישל (יחד עם זו של קיריבטי) במתן דרכונים לצפון קוריאנים המעורבים בהברחת נשק בלתי חוקית.
יחסי סיישל–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין ממלכת ספרד.
היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת סיישל לממלכת ספרד נחשבים מצוינים.
הם הצטמצמו מעט ב בעקבות דיג מוגבר ספרדי באזור.
נכון ל-2019, שלושים ספינות ספרדיות (עליהן מתנוסס דגל ספרד או שבעל הספינה בעל אזרחות ספרדית) משתמשות בנמלה של ויקטוריה בירת סיישל כבסיס לפעילותן.
ספרד עוזרת לסיישל בלחימה נגד שודדי הים.
ספרד וסיישל משתפות פעולה בתחום המים והאנרגיה המתחדשת ואף נערך ביקור בספרד של נשיא תאגיד המים של סיישל לצורכי התרשמות.
סיישל אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות.
סיישל מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות הנמצאות בערים: מדריד (עיר הבירה של ספרד), ברצלונה, וולנסיה.
סיישל האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת, על ספרד.
ספרד אינה מיוצגת בסיישל בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת בסיישל בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בויקטוריה, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבאדיס אבבה, בירת אתיופיה, על סיישל.
יחסי סיישל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין סיישל לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1976.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בסיישל אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן אלא מנפיקים אחת בעת ההגעה למדינה.
לעומת זאת, אזרחי סיישל שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בסיישל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סיישל אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סיישל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סיישל לבין הקונפדרציה השווייצרית.
רפובליקת סיישל והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים שבין שתי המדינות הם מוגבלים ומתונים יחסית ומתמקדים בעיקר בתחום התיירות.
סיישל היא יעד פופולרי לתיירים שווייצרים בזמן תקופות החגים, ובכלל, חלק גדול מהכנסותיה של המדינה הן הכנסות מתיירות.
בשנות השמונים ושנות התשעים של המאה העשרים, חתמו שווייץ וסיישל על הסכם תחבורה אווירית ועל הסכם בנושא שיתוף פעולה טכנולוגי ותרבותי.
מלבד זאת, לא נערכו חילופי מידע מיוחדים בין שווייץ לסיישל והיחסים בין שתי המדינות היו מוגבלים מאז ומתמיד.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף 2015 התגוררו בסיישל מאה ועשרה אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת בסיישל בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בסיישל בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בויקטוריה, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבאנטננריבו, בירת מדגסקר, על סיישל הסמוכה.
סיישל אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
סיישל מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
יחסי סיירה לאון–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סיירה לאון לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת סיירה לאון לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, "היחסים שבין רפובליקת סיירה לאון לקונפדרציה השווייצרית הם יחסים המתמקדים בחיסול חובותיה של סיירה לאון ובעזרה הומניטרית".
בסוף המאה התשע עשרה, הקולוניה הבריטית של סיירה לאון חוותה התפתחות כלכלית חדה ביותר שהביאה עמה חברות שווייצרית.
שווייצרים עבדו בסיירה לאון עבור חברות מסחריות, מותגים קטנים ומלונות.
במהלך השפל הגדול העולמי בשנות השלושים של המאה העשרים ואי היציבות הפוליטית בעולם, עזבו חברות שווייצריות את המדינה.
השווייצרים בסיירה לאון ניהלו מכרה בוקסיט שמצאו בשנת 1963 וזה היה הדבר שמנע מהם מלעזוב.
במלחמת האזרחים של שנות התשעים נמכר המכרה והתרחשה ירידה בכמות התושבים השווייצריים בסיירה לאון.
שווייץ פתחה קונסוליה בפריטאון ב-1920, ולאחר העצמאות זו שודרגה לקונסוליה הכללית שקיימת במדינה.
בראש הקונסוליה הכללית עומד קונסול כבוד.
שווייץ הכירה בעצמאותה של סיירה לאון ב-17 באפריל 1961 ושתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים לאחר כשנה, בשנת 1962. שווייץ וסיירה לאון חתמו על מספר הסכמים לחיסול החובות ולעזרה הומניטרית בין השנים 1984–2007.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בסיירה לאון שבעה עשר אזרחים שווייצרים.
בשנת 1920, בשיא צמיחת המדינה, התגוררו בה כמאה אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת בסיירה לאון בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בסיירה לאון בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפריטאון, בירת המדינה.
סיירה לאון אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
סיירה לאון מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי סיישל–צרפת הם יחסי החוץ בין סיישל וצרפת.
הבריטים נאבקו עם הצרפתים על השליטה בסיישל בין השנים 1794–1811 עד שלבסוף האיים עברו אליהם בשנת 1814.
היחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסיישל נחשבים למצוינים.
כאשר התקפות פיראטיות על סיישל החלו בתחילת 2009, תגובתה המהירה והיעילה של צרפת, שכללה סיוע של כוחות הצבא הצרפתי באזור האוקיינוס ההודי הדרומי (FAZSOI) למשמר החופים של סיישל זכתה להערכה רבה.
בממוצע, הצי הצרפתי מגיע לוויקטוריה פעמים רבות, כחלק משיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות.
יחסים אלו מתקיימים במידה רבה בשל קרבתה של ראוניון, המהווה טריטוריה צרפתית.
אין מחלוקות טריטוריאליות ריבוניות בין צרפת לסיישל והנושא השנוי במחלוקת הנוגע להחלטת משרד הכלכלה והאוצר ב-6 בינואר 2020 להוסיף את סיישל לרשימת המדינות והשטחים שאינם משתפים פעולה (NCCT) ביחס לנושאי מס, הידועים לרוב רשימת מקלטי המס, עקב אי-החלפת מידע.
צרפת היא שחקנית כלכלית מרכזית בסיישל והייתה הלקוחה השלישית בגודלה במדינה והספקה השנייה בגודלה בשנת 2018. בשנת 2019 הסתכם הסחר בין צרפת לסיישל ב-159 מיליון אירו, בהשוואה ל-178 מיליון אירו בשנת 2018. הייצוא הצרפתי לסיישל בשנת 2019 הסתכם ב-57 מיליון אירו (61 מיליון אירו בשנת 2018).
היבוא הצרפתי מאיי סיישל עמד על 102 מיליון אירו בשנת 2019 (117 מיליון אירו בשנת 2018), ומהווה גירעון סחר צרפתי של 46 מיליון אירו לשנת 2019. יבוא צרפת מסיישל מורכב כמעט כולו מטונה משומר (90 מיליון אירו).
אולם האינטרסים הצרפתיים נותרים מוגבלים בהתחשב בגודל השוק.
מבחינת המניות, צרפת הייתה המשקיעה הזרה השנייה בגודלה בסיישל בשנת 2018, לאחר מאוריציוס.
הנוכחות הצרפתית מתרכזת בכמה מגזרים כמו ציי דיג (SAPMER), קייטרינג לחברות תעופה (SERVAIR), הובלות בינלאומיות (AGS) וטיפול במים (Eiffage / Hydrotech).
כמה מפעילים צרפתים נוכחים באופן פרטני בתיירות (אירוח, קייטרינג, השכרת סירות, מועדוני צלילה וכו') ובפעילויות שירות אחרות (ייעוץ, נדל"ן, מולטימדיה וכו').
במאי 2016 נחתם הסכם בין משרד התיירות והתרבות של סיישל לבין מוזיאון הצי הלאומי הצרפתי אשר יספק לממשלת סיישל את המומחיות שלה (למשל הכשרה) להקמת מוזיאון ימי של סיישל.
סיישל מצידה תתמוך במוזיאונים הלאומיים של חיל הים הצרפתי על ידי מתן מומחיותה בתיקון ושיפוץ דגמים ימיים.
שיתוף פעולה פורה נערך גם עם מוזיאון הטבע בפריז.
לאוניברסיטה החדשה של סיישל (שנוסדה בשנת 2011) יש שותפויות עם האוניברסיטאות בורדו, פריז וראוניון, כאשר ההסכם אמור להיחתם בקרוב עם האחרונה להכשרת רופאים מתמחים.
סיישל מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בסיישל שגרירות בוויקטוריה.
יחסי סין–קוריאה הצפונית הם היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לבין קוריאה הצפונית.
שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטים מלאים, כאשר לסין יש שגרירות רשמית בפיונגיאנג ולקוריאה הצפונית ישנה שגרירות רשמית בבייג'ינג.
סין וקוריאה הצפונית נהנו בעבר מקשרים דיפלומטיים הדוקים, אך במשך השנים היחסים ביניהם ירדו במידה ניכרת בעקבות דאגה הולכת וגוברת של סין מתוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית.
ב-6 באוקטובר 1949 החליפו המדינות הכרה דיפלומטית.
במאי 1950 ביקר קים איל-סונג בחשאי בבייג'ינג במטרה להפיץ להנהגה הסינית את תוכנית הלוחמה שלו.
בעקבות חציית קו הרוחב 38, על ידי כוחות האומות המאוחדות בעת מלחמת קוריאה, באוקטובר 1950, נכנסה סין למלחמה בתמיכתה בקוריאה הצפונית.
בנוסף להתערבותה הצבאית של סין במלחמת קוריאה, קיבלה סין גם פליטים וסטודנטים מקוריאה הצפונית בעת המלחמה וסיפקה סיוע כלכלי לקוריאה הצפונית.
בעקבות חתימת הסכם שביתת הנשק במלחמת קוריאה ב-1953, סין ביחד עם חברות הגוש המזרחי בראשות ברית המועצות סיפקה סיוע כלכלי נרחב לקוריאה הצפונית על מנת לתמוך בשיקומה ובפיתוחה הכלכלי.
שנות השישים של המאה העשרים התאפיינו בעיקר בהרעה ביחסי סין וקוריאה הצפונית, בעיקר עקב ביקורת מצד צפון קריאה על המהפכה התרבותית בסין, כאשר סין תיארה את קוריאה הצפונית כ"רוויזיוניסטית".
הסכם שיתוף הפעולה בין סין לקוריאה הצפונית
ב-1961 חתמו שתי המדינות על "הסכם הידידות הסינית" לשיתוף פעולה בין סין לקוריאה הצפונית, אשר תוקפו פג בשנת 2021.
במסגרת ההסכם התחייבה סין להגיש מיד סיוע צבאי לקוריאה הצפונית במסגרת כל התקפה חיצונית עליה.
ב-1 בינואר 2009 הכריזו שתי המדינות על שנת 2009, כעל "שנת הידידות בין סין לקוריאה הצפונית", לציון 60 שנות יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-5 במאי 2013 תפסה קוריאה הצפונית סירת דיג סינית ועליה 16 אנשי צוות.
על מנת להחזיר את הסירה ואת אנשי הצוות עמה לסין, דרשה קוריאה הצפונית 600 אלף יואן.
לפי מאמר בניו יורק טיימס, היחסים בדצמבר 2014, הגיעו לנקודה נמוכה ביותר.
בשנת 2018 נשיא סין שי ג'ינפינג פגש את מנהיג קוריאה הצפונית במרץ ושנית במאי - שני הביקורים נערכו בסין.
סין היא בפועל שותפת המסחר היחידה של קוריאה הצפונית, כאשר כ-90% מהיבוא ו-86% מהיצוא של קוריאה הצפונית הם מסין.
ביולי 2024 דיווח האתר "אינטליג'נס אונליין" כי רוסיה וקוריאה הצפונית הסכימו לאפשר לסין גישה ישירה לים יפן ולצפון האוקיינוס השקט, דרך נהר טומן.
יחסים בינלאומיים בין הרפובליקה העממית של סין וקוריאה הדרומית כוננו באופן רשמי ב-24 באוגוסט 1992. לאורך שנות ה-1950, 1960, 1970, ו-1980 סין הכירה באופן רשמי רק בקוריאה הצפונית, וקוריאה הדרומית בתורה הכירה רק ברפובליקה של סין (טאיוואן).
קוריאה הדרומית הייתה למדינה האסייתית האחרונה שכוננה יחסים עם הרפובליקה העממית של סין.
בשנים האחרונות, סין וקוריאה הדרומית הכריזו פעמים רבות על כוונה לשפר את השותפות האסטרטגית והקואופרטיבית במגזרים שונים.
מסחר ותיירות היו היעדים החשובים ביותר לחיזוק.
למרות מחלוקת קשה בין המדינות בנוגע להצבת טילי THAAD אמריקאים בשטחה של קוריאה הדרומית, בסוף אוקטובר 2017 סיימו המדינות תקופה בת כשנה של קשיים דיפלומטיים ומאז ניכרת עבודה משותפת לחיזוק שיתוף הפעולה בכל התחומים תוך הגדרת הרמוניה של אינטרסים ביניהן המתבטאים בכמה תחומים.
מאז 1980, קיימת עלייה בכמות המסחר בין שתי המדינות, ובכך הפכה סין לשותפת הסחר הגדולה ביותר של דרום קוריאה, בעוד דרום קוריאה הפכה לאחת מהיבואניות המרכזיות של סין.
קשרים אלה מושפעים מהתרבות הקונפוציאנית המשותפת, המדגישה ערכים כמו כבוד הדדי ויציבות, מה שסייע לחיזוק האמון הכלכלי והתרבותי בין המדינות.
חדירת התרבות הדרום קוריאנית לסין, במיוחד בתחומי המוזיקה, הקולנוע והטכנולוגיה מייצגת את הקרבה ההולכת וגדלה בין העמים המשפיעה על יחסיהן העסקיים .
בנוסף, לסין ודרום קוריאה יש אינטרס ביטחוני משותף המאחד את שתיהן מול איום הגרעין מצפון קוריאה.
מבחינת דרום קוריאה, החשש המרכזי הוא לאומי, שכן המשטר הצפון-קוריאני, תחת מנהיגותו של קים ג'ונג און, משתמש באיומי נשק גרעיני להרתעה וביסוס כוחו הפוליטי.
סין, מנגד, רואה ביציבות באזור גורם מכריע עבור האינטרסים האסטרטגיים שלה- היא חותרת למנוע התפרצות עימותים צבאיים, שיכולים לגרור מעורבות אמריקאית מוגברת במזרח אסיה ולפגוע במאזן הכוחות באזור.
לפיכך, למרות שסין מהווה בעלת ברית היסטורית של צפון קוריאה ומגנה עלייה לעיתים במועצת הביטחון של האו"ם, היא שואפת לפירוז צפון קוריאה ושלום בינה לבין דרום קוריאה.
יחסי סין – סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-8 במאי 1971 אך שיתופי פעולה לא היו בין שתי המדינות עד שנת 2011.
בין הרפובליקה העממית של סין לבין סן מרינו נחתם הסכם בנוגע לחילופי מידע בנוגע למיסים ומניעת כפל מס, ההסכם העניק דחיפה לשיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחום המיסוי.
שתי המדינות מקיימות מדי פעם תיאום הצבעות בפורומים בין-לאומיים, וסן מרינו תמכה במועמדים סינים למספר תפקידים בארגונים בין-לאומיים.
מ-26 בספטמבר עד ל-28 בספטמבר 2013, נשיא אגודת העם הסיני לידידות עם מדינות זרות לי שיאוולין ביקר בסן מרינו ונפגש עם קפטני המחוז של סן מרינו אנטונלה מולרוני ודניס אמיצ'י.
הנשיא לי שיאוולין ונשיא אגודת הידידות סן מרינו-סין, ג'יאנראנקו טרנזי, השתתפו במסיבת יום ההולדת ה-25 של אגודת הידידות סן מרינו-סין.
ב-27 באוקטובר באותה השנה ביקר שר החוץ הסיני וונג יי בסן מרינו.
הוא נפגש עם קפטני המחוז וקיים שיחות עם שרת החוץ הסן מרינזית פסקואלה ולנטיני.
סן מרינו אינה מיוצגת בסין בדרג השגרירות.
סן מרינו מיוצגת בסין בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בהונג קונג.
סין אינה מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה ברומא, בירת איטליה.
יחסי סין–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדיפלומטיים הרפובליקה העממית של סין לבין המדינה העצמאית של פפואה גינאה החדשה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוסדו ב-1976, זמן קצר לאחר שפפואה גינאה הפכה למדינה עצמאית.
כיום שתי המדינות מקיימים יחסים צבאיים, דיפלומטיים וכלכליים, והיחסים בין שתי המדינות הם לבביים; סין משקיעה משמעותית בפיתוח פפואה גינאה.
בין סין לבין טאיוואן נערכת תחרות דיפלומטית מתמשכת על מדינות יבשת אוקיאניה.
שמונה מדינות באוקיאניה מכירות בסין ושש מדינות מכירות בטאיוואן.
מספרים אלו משתנים מדי פעם בפעם כשמדינות אלו מעריכות מחדש את מדיניות החוץ שלהן, ומשנות לעיתים את ההכרה הדיפלומטית שלהן בין בייג'ינג לטייפה.
בשל מדיניות "סין אחת" מדינה לא יכולה לנהל יחסים דיפלומטיים עם סין ועם טאיוואן בעת ובעונה אחת.
מדיניות זו הביאה את סין וטאיוואן לחזר אחר מדינות באוקיינוס השקט על מנת שיבחרו להכיר בהן ולא בשנייה.
בשנת 2003 הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי בכוונתה לקדם את הקשרים הדיפלומטיים שלה עם פורום האיים הפסיפיים ולהגדיל את חבילת הסיוע הכלכלית שהיא מספקת לארגון זה.
במקביל אמר נציג הרפובליקה העממית של סין ג'ואו וונג-ג'ונג כי "על הפורום להימנע מכל שותפות רשמית או דיאלוג עם טאיוואן".
כמו מדינות אחרות באוקיינוס השקט, פפואה גינאה החדשה מחוזרת על ידי בייג'ינג וטייפה.
עד שנת 1999 היא נותרה קשורה באופן חד-משמעי לבייג'ינג אם כי בעשור הראשון של המאה ה-21 האפשרות של קשרים רשמיים בין פורט מורסבי לטייפה גרמה לממשלת סין להדק את היחסים את קשריה עם פפואה גינאה.
בשנת 1999 ממשלת פפואה גינאה בראשות ביל סקייט, הכירה לזמן קצר בטאיוואן.
שבוע לאחר מכן הפסיד סקייט בבחירות במדינה וההכרה של פפואה גינאה שבה לסין.
במאי 2008 התפטר שר החוץ של טאיוואן, ג'יימס הואנג, לאחר שבזבז למעלה מ-19 מיליון אירו בניסיון כושל לזכות בהכרה דיפלומטית של פפואה גינאה החדשה בטאיוואן.
השימוש לרעה בכסף גרם לזעם ציבורי, ואילץ את הואנג להתפטר מתפקידו.
שר החוץ של פפואה גינאה החדשה הבהיר לאחר מכן כי לארצו אין כל כוונה להכיר בטאיוואן.
יחסי סין–סנט לוסיה הם היחסים שבין הממשלות והעמים של הרפובליקה העממית של סין ושל סנט לוסיה.
בין שתי המדינות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2020.
הרפובליקה העממית של סין וסנט לוסיה כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים לראשונה ב-1 בספטמבר 1997. ב-30 באפריל 2007 חשפה סנט לוסיה כי היא החליטה לכונן יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן.
היחסים בין הרפובליקה העממית של סין וסנט לוסיה שרדו חמישה ימים עד שנותקו לחלוטין ב-5 במאי 2007.
היחסים שבין שתי המדינות במישור הכלכלי ובמישור התרבותי המשיכו להתקיים, אם כי היקפם התדרדר בצורה דרסטית.
הרפובליקה העממית של סין מנהלת את האינטרסים שלה בסנט לוסיה ומעניקה שירותים קונסולריים לאזרחי המדינה דרך השגרירות שהיא מחזיקה בברידג'טאון שבברבדוס.
ביולי 2018 סנט לוסיה העניקה לאזרחי הרפובליקה העממית של סין אפשרות להיכנס למדינה ללא אשרת כניסה.
הרפובליקה העממית של סין אינה מיוצגת בסנט לוסיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
הרפובליקה העממית של סין מעניקה שירותים קונסולריים לאזרחי סנט לוסיה דרך השגרירות שהיא מחזיקה בברידג'טאון, בירת ברבדוס.
סנט לוסיה אינה מיוצגת ברפובליקה העממית של סין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סין–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה העממית של סין לממלכת ערב הסעודית.
הפגישה הרשמית הסינית–סעודית הראשונה התקיימה בעומאן בנובמבר 1985, לאחר מספר שנים של קשר מוגבר בין שתי המדינות.
שתי הממשלות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-21 ביולי 1990. לפני שנות ה-90 לא התקיימו יחסים דו-צדדיים בין סעודיה לרפובליקה העממית של סין (PRC).
בשנת 1975 סירבה סעודיה להכיר ב-PRC כמדינה, למרות רצונה של PRC לכונן יחסים וקבלת מדיניות ערב הסעודית.
נאמר כי "נפט הוא עמוד השדרה של היחסים", בעוד סעודיה הסתמכה זה מכבר על סין למכירת נשק, כולל כלי נשק שהראשונים לא יכלו להשיג בשום מקום.
נכון לעכשיו סין וסעודיה הן בעלות ברית קרובות ואסטרטגיות, כאשר היחסים מתחממים משמעותית בין השניים.
בסקר דעת קהל בשנת 2015 61.3% מהסעודים הביעו דעה חיובית על סין, כאשר 34.2% היו חיוביים מאוד, בעוד שרק 28.5% היו שליליים.
בשנים האחרונות סין וערב הסעודית מרחיבות את שיתוף הפעולה בענפי האנרגיה והפיננסים, יוזמת החגורה והדרך, וחתמה על עסקאות רבות בכמה תחומים.
סלמאן, מלך ערב הסעודית ונסיך הכתר מוחמד בן סלמאן אאל סעוד רמזו גם הם כי סין יכולה להגביר את טביעת הרגל הדיפלומטית שלה במזרח התיכון, תוך שהם מציינים כי "סעודיה מוכנה לעבוד קשה עם סין כדי לקדם שלום עולמי ואזורי, ביטחון ושגשוג".
מסעות האוצר של ג'נג חה שלחו כמה גברים למכה ומדינה.
בשנת 1989, ערב הסעודית הייתה המדינה הערבית היחידה שעדיין לא יצרה קשרים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין (אף שסעודיה אכן קיימה יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן).
לאחר הפגנות כיכר טיאנאנמן בשנת 1989 אשר התרחשו בבייג'ינג ביוני אותה שנה, שודרגו יחסי סעודיה עם סין.
למרות האירוע, סעודיה לא מתחה שום ביקורת על האירוע.
למעשה, באוגוסט 1989 הציג גורם משרד החוץ הסעודי בסעודיה את שר החוץ של סין.
פחות משנה לאחר מכן ב-21 ביולי 1990, הגיע הנסיך בנדר בן סולטאן אאל סעוד, שגריר סעודיה בארצות הברית לביקור בבייג'ינג עם הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים.
כעבור כמה ימים כוננו יחסים דיפלומטיים בריאד.
בשלב זה, סעודיה סיימה למעלה מארבעים שנה של קשרים דיפלומטיים עם טאיוואן.
לאחר מלחמת העולם השנייה קיימה הרפובליקה הסינית (טאיוואן) יחסים דיפלומטיים עם מעט מדינות מזרח תיכוניות בלבד, אחת מהן הייתה ערב הסעודית.
הגנרל המוסלמי הוי מא בופאנג מונה לשגריר הרפובליקה הסינית הראשון בסעודיה.
מה צ'נגקסיאנג ומא בופאנג התיישבו בערב הסעודית משתי סיבות.
הסיבה הראשונה הייתה בעיקר מ"צורך כלכלי", שכן סעודיה הייתה הספקית הגדולה ביותר של נפט לטאיוואן, כאשר חברת הנפט הסינית הממשלתית של טאיוואן ייבאה בערך 40% מהנפט שלה מסעודיה.
הסיבה השנייה למדיניות החמימה של ממשלת ROC בטאיוואן כלפי סעודיה היא מכיוון שמאז 1949, ערב הסעודית הייתה אחת ממדינות בעלות השפעה שהכירו ב-ROC כסין בלבד, גם לאחר ש-ROC איבדה את מקומה במועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1971 ציון כבוד לדת האסלאם היה דבר אחר.
מה בופנג ובנו מה ג'יואן הקימו קהילה מוסלמית הוי-חי באזור חג'אז בסעודיה.
היחסים בין טאיוואן לסעודיה החלו בסביבות שנת 1965 והתבססו בתחילה על קשר חקלאי.
טייוואן אף סיפקה לסעודיה מספר רופאים ואחיות.
טייוואן סיפקה גם סיוע טכני משמעותי לסעודיה.
בשנת 1973, חברת הבנייה הכבדה הגדולה בטייוואן, סוכנות ההנדסה Ret-Ser (RSEA), החלה לעבוד על הכביש המהיר ממכה להוואיה בסעודיה.
זה הביא לפרויקטים גדולים אחרים, כולל הכביש המהיר שאער (夏爾 降 坡 100) בסך 100.4 מיליון דולר, הקמת פארק תעשייה ומערכת ביוב, עבודות חוף ויבשה בתוכנית ההרחבה הימית הסעודית, ושיכון לאקדמיה הצבאית אבן סעוד והעיר הצבאית של המלך חאליד.
החל משנת 1984, הפרויקטים של RSEA בטאיוואן הסתכמו בשווי דולר כולל של 1.3 מיליארד דולר.
הביקור הדיפלומטי הראשון בין ערב הסעודית לרפובליקה העממית של סין התרחש בשנת 1999, כאשר נשיא הרפובליקה ג'יאנג דזה-מין ביקר בריאד, שהביא לחתימה הדדית על הסכם שיתוף הפעולה האסטרטגי לנפט משנת 1999. בהסכם נקבע כי סין תפתח את תחום בתי הזיקוק לנפט לסעודיה אם סעודיה תאפשר הזדמנויות חקירה ופיתוח למשקיעים סינים.
ההסכם אמנם שימש כנקודת מוצא ליחסים דו-צדדיים, אך תוצאות ההסכם היו קטנות, שכן סין לא הצליחה להשתמש ברוב הנפט הגולמי שמספקות העתודות החדשות של סעודיה במתקני זיקוק סיני.
היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין סין לסעודיה התקרבו בשנות האלפיים.
בשנת 2004, הרפובליקה העממית של סין וערב הסעודית יזמו סדרה של פגישות פוליטיות קבועות.
באותה שנה חתמה Sinopec, חברת הנפט הממלכתית בסין, על הסכם לבדיקת גז ברובע הריק (רוב אל חאלי) בסעודיה.
ואז, בדצמבר 2005, קיימה הרפובליקה העממית של סין וארגון המדינות המייצאות נפט (OPEC) את מערכת השיחות הרשמיות הראשונה שלהן.
בינואר 2006 היה המלך עבדאללה ראש המדינה הסעודי הראשון אי פעם שביקר בסין.
בהיותו בסין חתם המלך עבדאללה על חמישה הסכמים גדולים בנושא שיתוף פעולה באנרגיה.
הביקור שימש גם כדרך לדון בסחר כלכלי רחב יותר, הסכמי מיסוי וטכני, הסכם הכשרה מקצועית, וכן כדי לסיים הלוואה לפיתוח עירוני לבנק הסעודי לפיתוח בערב הסעודית במחוז שינג'יאנג בסין.
הנשיא הו קרא כי שיתוף פעולה דו-צדדי זה "יכתוב פרק חדש של שיתוף פעולה ידידותי בין סין לערב הסעודית במאה החדשה." ביקורו הוחזר על ידי נשיא סין חו ג'ינטאו ב-22 באפריל אותה שנה, כחלק מסיבוב הופעות עולמי.
הנשיא הו היה המנהיג הזר השני בהיסטוריה שקיבל אישור לפנות למועצה המחוקקת של סעודיה.
במהלך תקופה זו, חתמו שני המנהיגים על מספר הסכמים בנוגע לחיפושי אנרגיה ושיתוף פעולה ביטחוני.
נאמר כי ערב הסעודית רואה באור חיובי את הקשרים הכלכליים עם סין משום שהם מגיעים ללא "שום קשר" ומתמקדים בסוגיות כלכליות ולא פוליטיות.
אזכורו היחיד לעניינים שאינם כלכליים קשורים היה, "מלחמה וכוח צבאי הם אף פעם לא פתרון קבוע לבעיה", וייעץ "להתמיד בטיפול צודק והוגן בסכסוכים ובגישור ההבדלים באמצעים פוליטיים." הוא לא נגע בדמוקרטיה או בזכויות אדם.
בפברואר 2009 ביקר הו בסעודיה בפעם השנייה, כדי "להחליף דעות בנושאים בינלאומיים ואזורים שעניינם משותף" עם המלך עבדאללה.
במהלך ביקור זה הנציח הו את פתיחתו של מפעל מלט בסעודיה ופעל לחיזוק הקשרים הדו-צדדיים.
בפברואר 2019 ביקר נסיך הכתר הסעודי, מוחמד בן סלמאן, בסין שם פגש את נשיא סין ומספר פקידים בכירים.
יחד עם הנשיא פגש נסיך הכתר את ראש ממשלת סין, שר החוץ ואחרים, שם הם הסכימו לחיזוק הקשרים המסחריים החזקים כבר בין שתי המפלגות.
מכיוון שלשני הצדדים יש תוכנית אסטרטגית ארוכת טווח משלהם, יוזמת החגורה והדרך של סין וחזון 2030 של סעודיה, שניהם הביעו ברכות לשתף פעולה ביישום האסטרטגיות האמורות.
יתר על כן, שני הצדדים חתמו על הסכם שיתוף פעולה להעצמת מחקרים ומחקרים בענף התחבורה הימית.
נסיך הכתר הסעודי הסכים להקצות 10 מיליארד דולר להקמת מתחם זיקוק ופטרוכימיה בסין.
בשולי הביקור הודיע נסיך הכתר הסעודי על נכונותה של סעודיה ללמד את השפה הסינית בבתי הספר ובאוניברסיטאות הסעודיות.
בחודש יולי 2019, שגרירים באו"ם של 37 מדינות, כולל ערב הסעודית, חתמו על מכתב משותף של UNHRC בטיפול של סין באויגורים וקבוצות מיעוט מוסלמיות אחרות באזור שינג'יאנג.
ביוני 2020 הייתה סעודיה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
הסחר הסיני-סעודי גדל משמעותית מאז שנת 2000. רק בשנת 2005, המסחר גדל ב-59%, ואפשר לסעודיה לעקוף לראשונה את אנגולה כמקור הנפט הגדול ביותר בסין.
לאחר שתבע את כס המלוכה בשנת 2005, אימץ המלך עבדאללה מדיניות סחר פרו-אסייתית "מבט למזרח", כאשר יותר ממחצית הנפט הסעודי יעבור לאסיה.
תאגיד תעשיות היסוד הבסיסי של סעודיה (SABIC) שבבעלות סעודיה לבדו מייצא לסין יותר משני מיליארד דולר לסין על בסיס שנתי.
בשנת 2008 היה שווי הסחר הדו-צדדי בין סין לסעודיה 32,500,000,000 אירו, והפך את ערב הסעודית לשותפת הסחר הגדולה ביותר של סין בדרום-מערב אסיה.
ברבעון הראשון של 2010, יצוא הנפט הסעודי לסין הגיע ליותר ממיליון חביות, העולה על היצוא לארצות הברית.
עם הגידול העצום בסחר הסיני-סעודי, סעודיה התגלתה כמשקיעה משמעותית ברפובליקה העממית.
סעודים להוטים להשקיע בפרויקטים הקשורים לתעשיית הנפט הסינית כדרך להבטיח את מעמדם כספקית נפט גדולה לסין.
לדוגמה, בשנת 2004, חברת עראמקו הסעודית השקיעה כמעט 1/3 מתוך 3 מיליארד דולר בכספים הדרושים להקמת מתקן פטרוכימי במחוז פוג'יין שבדרום-מזרח סין, המתוכנן לעבד 8 מיליון טון נפט גולמי סעודי.
עם סיום פרויקט זה, בית הזיקוק יוכל לשלש את יכולתו ויהיה ביכולתו לעבד את הנפט הגולמי הסעודי שאחרת לא ניתן היה לזקק בסין.
יתר על כן, בשנת 2006 הסכימו סין וערב הסעודית להקים במשותף מתקן לאחסון נפט באי האינאן שבסין, וסעודיה הזמינו חברות סיניות להשתתף בפיתוח תשתיות בשווי 624 מיליארד דולר.
ב-6 באפריל 2012 הכריזה SABIC על תוכנית השקעה חדשה בסך 100 מיליון דולר להקמת מרכז טכנולוגי חדש באזור קנגקיאו בשנחאי.
שלושה ימים קודם לכן, ב-3 באפריל, השיקה SABIC את השלב השני של פרויקטים של בנייה של מפעלים פטרוכימיים בערים טיינג'ין וצ'ונגצ'ינג, שהיו חלק מהפרויקט של 11 מיליארד דולר עם קבוצת Sinopec הממשלתית להמשיך ולהגביר את התפוקה במתחמי ייצור פוליקרבונט.
מלבד חברות הקשורות לנפט, חברות סעודיות גדולות אחרות - כמו רשות ההשקעות הכללית של סעודיה (SAGIA) וסעודיאן איירליינס הקימו משרדים בסין.
בשנת 2006 סעודיה השקיעה 1.1 מיליארד דולר בסין, ההשקעה המשמעותית הראשונה מאז שנת 2000. כמו כן, בשנת 2006, יצרנית האלומיניום הגדולה ביותר בסין - Chalco שותפה עם חברות סעודיות להקמת מתקן אלומיניום של 3 מיליארד דולר בערב הסעודית.
בשנת 2009, חברת הרכבות הסינית זכתה בהצעה של 1.8 מיליארד דולר להקמת מסילה יחידה במכה כדרך לסייע בהעברת צליינים.
במאי 2019 עלה יבוא סין של נפט גולמי סעודי ב-43%.
זה הפך את ערב הסעודית לספקית המובילה לסין.
בעוד שיחסים דיפלומטיים רשמיים בין סעודיה לסין כוננו רק בשנות התשעים, יחסי ההגנה החלו לפני כן בשנות ה-80. כאשר ארצות הברית סירבה למכור מכלי דלק לטווח ארוך לסעודיה עבור מטוסי F-15 סעודים, נסע הנסיך חאליד בן סולטן לסין לרכישת טילים בליסטיים.
סעודיה ערכה עסקה עם סין בשנת 1988 להשגת בין חמישים לשישים טילים בליסטיים לטווח ביניים CSS-2 עם מטען גרעיני.
אחד הפרשנים טען: "הסינים בעצם סחבו את הסעודים לרכוש מערכת טילים עתיקה חסרת ערך חסרת ערך ללא ראש הנפץ הגרעיני שלה." לאחר אינטראקציה זו, אין יותר עדויות מתועדות לעסקאות דומות.
עם זאת, יש ספקולציות כי שיתוף הפעולה הצבאי האסטרטגי בין סין לסעודיה המשיך לגדול.
מומחים מאמינים כי סין ביססה יותר מאלף מיועציה הצבאיים במתקני טילים סעודיים.
דיווחים לעיתונות מצביעים על כך שסין הציעה לסעודיה אפשרות לרכוש מערכות טילים מודרניות.
סין היא אחת המדינות הבודדות המספקות טכנולוגיה מסוג זה וככזו מסוגלת לדרוש עסקה במזומן.
ערב הסעודית הציגה אותם בפומבי לראשונה בשנת 2014.
בינואר 2014 חשף "ניוזוויק" כי סעודיה קנתה בסתר מספר טילים בליסטיים לטווח בינוני CSS-5 בשנת 2007. הם גם אמרו כי ה-CIA האמריקני אפשר לעסקה לעבור כל עוד הטילים שונו כך שלא יוכלו לשאת ראשי נפץ גרעיניים.
לאחר מלחמת המפרץ, הסעודים וה-CIA עבדו יחד על מנת לאפשר באופן סמוי לרכוש CSS-5 סיני.
ה-CSS-5 מונע על ידי מוצק במקום על ידי נוזל כמו CSS-2, ולכן לוקח פחות זמן להכינם לשיגור.
לא ידוע כי הסעודים מחזיקים במשגרים ניידים, אך הם עשויים להשתמש באותם 12 משגרים שנקנו במקור עם הCSS-2. מספר הטילים CSS-5 שנקנו אינו ידוע.
ניוזוויק משער שפרטי העסקה המתפרסמים הם חלק מההרתעה הסעודית נגד איראן.
בספטמבר 2014 רכשה סעודיה טילים בליסטיים מסוג CSS-5 מסין כדי להגן על מכה ומדינה.
סעודיה משתמשת בתותחי הוביצר PLZ-45 ומזל"טי CAIG ווינג לונג להפציץ את המורדים החות'ים במהלך ההתערבות הצבאית בתימן.
רישיון לייצור מזל"טים CASC Rainbow (CH) מתוצרת סינית הוענק לסעודיה בשנת 2017.
סין וסעודיה קיימו תרגילי ים משותפים ראשונים בשנת 2019.
לאחר רעידת האדמה בסיצ'ואן בשנת 2008, סעודיה הייתה תורמת הסיוע הגדולה ביותר לסין, והעניקה סיוע כספי של קרוב ל-40,000,000 אירו, וחומרי סיוע בשווי של 8,000,000 אירו נוספים.
חברות סיניות בערב הסעודית העניקו מלגות לסטודנטים סעודים המאפשרות להם ללמוד בסין.
ממשלת סין גם מציעה מלגות ישירות לסטודנטים ואנשי מקצוע להמשך הכשרה.
ב-15 בינואר 2012 חתמו סין וערב הסעודית על הסכם המסמל את הגברת שיתוף הפעולה הגרעיני.
הסכם זה הוא הסכם הגרעין הרביעי של סעודיה, בעקבות עסקאות כאלה עם צרפת, ארגנטינה ודרום קוריאה.
ההסכם נחתם בסוף ביקורו הראשון של ראש הממשלה הסיני ון ג'יאבאו לסעודיה כחלק מסיור בן שישה ימים במזרח התיכון.
יחסי סין – סרי לנקה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה הסוציאליסטית הדמוקרטית של סרי לנקה.
קשרים היסטוריים ותרבותיים בין שתי המדינות נמשכים מאות שנים אחורה.
הקשרים הדיפלומטיים בין סרי לנקה לסין היו הדוקים מאוד, במיוחד במהלך ממשלות מפלגת החופש של סרי לנקה.
ב-7 בפברואר 1957 כוננו סין וסרי לנקה יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1996, נשיאת סרי לנקה, צ'אנדריקה בנדרנאיקה קומרטונגה, הגיעה לביקור ממלכתי בסין בהזמנתו של נשיא סין, ג'יאנג דזה-מין.
שני הצדדים חתמו על שני הסכמים להגברת שיתוף הפעולה הכלכלי.
היחסים בין שתי המדינות בתקופת שלטונו של נשיא סרי לנקה, מהינדה ראג'פקסה, הביאו להסכמים רבים ויחסים הדוקים יותר בשל עמדתה הפרו-סין של Rajapaksa.
תחת נשיא סרי לנקה, מייטריפלה סיריסנה, היחסים נותרו חזקים בשל רצונה לאזן בין ההשפעה הסינית וההודית במדינה.
למרות זאת, ההתפתחויות האחרונות הראו נטייה פרו-סין במדיניות החוץ הנוכחית של סרי לנקה, המתבטאת בהשקעה הסינית המתמשכת בסרי לנקה ובתמיכת המדינה במעמדה של סין בסכסוך בים סין הדרומי.
סרי לנקה היא מדינה מרכזית על מחרוזת הפנינים שהיא חלק מהיוזמה האסטרטגית הסינית באוקיינוס ההודי, המכונה דרך המשי הימית ומהווה חלק מאסטרטגיית הפיתוח הגדולה יותר המכונה "יוזמת החגורה והדרך".
פאשיין נסע לסרי לנקה בשנת 410 והתגורר במדינה שנתיים לפני שחזר לסין באוניית סוחר.
ה-Karanamudra Sutra ו-Vimuttimagga, שני טקסטים בודהיסטים בסרי לנקה, תורגמו לסינית ב-489 וב-505 בהתאמה.
Amoghavajra, נזיר בודהיסטי רב עוצמה בהיסטוריה הסינית נסע לסרי לנקה והיה אחראי על תרגום הסוטרה קרנדמודרה לסינית והחזרתה לסין במאה ה-8. נזירות בודהיסטיות מסרי לנקה, להפך, נסעו לסין בשנים 429 ו-433.
האדריכלות הסינית/מזרח אסייתית, לצד האדריכלות ההודית, הייתה אחת ההשפעות הזרות העיקריות על האדריכלות של סרי לנקה ומילאה תפקיד משמעותי בעיצובה.
צורת אמנות הלחימה הידועה בשם צ'ינה די מסרי לנקה נובעת מהשפעה סינית דרך נזירי שאולין שהגיעו לאי לרגל ולימדו זאת את העם הסינהאלי.
במהלך שלטונו של קיסר מינג יונגל, הצי של אדמירל ג'נג חה ביקר בסרי לנקה ונלחם במלחמת מינג-קוטה.
הכתובת התלת-לשונית של גאלה, משנת 1409, הוקמה בגאלה, סרי לנקה כדי להנציח את ביקורו השני של ג'נג-הה במדינה וגם כדי להכיר בלגיטימיות של קיסר מינג בקרב שליטים זרים.
כמו בחלקים רבים אחרים של מזרח, דרום ודרום מזרח אסיה, מהגרים סינים היגרו לסרי לנקה במהלך המאות ה-18 וה-19, אם כי במספרים קטנים בהרבה ביחס למדינות שכנות כמו הודו, מיאנמר או חלקים אחרים של דרום מזרח אסיה.
נכון למפקד 2001, הם מהווים פחות מ-0.20% מהאוכלוסייה והשתלבו בחברה הרחבה יותר בסרי לנקה.
סרי לנקה (אז ציילון) הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו ברפובליקה העממית של סין (PRC), לאחר שכוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1957. עם זאת, זה לא היה המקרה הראשון של היחסים בין שתי המדינות שכן הסכם הגומי-אורז ציילון–סין, שנחתם ב-1952, היווה את אבן היסוד של השנים הראשונות של היחסים הדיפלומטיים.
מאז כינון היחסים הפורמליים, החליפו שתי המדינות באופן קבוע ביקורים רמי דרג שהובילו למגוון הסכמים.
אלה הובילו לבניית אולם הכנסים הבינלאומי בנדרנאיקה, אשר הוענק לסרי לנקה במתנה על ידי סין לכבוד ראש הממשלה סולומון בנדרנאיקה ב-1973. בשנת 1996, נשיאת סרי לנקה, צ'אנדריקה בנדרנאיקה קומרטונגה, הגיעה לביקור ממלכתי בסין בהזמנתו של נשיא סין ג'יאנג דזה-מין.
עם ההתפתחות והצמיחה שצפו בסין, הקשר השתפר עם סין המספקת סיוע כלכלי, תרבותי, צבאי וטכני לסרי לנקה.
בשנות ה-2000 וה-2010 נרשמה זרימה משמעותית של השקעות זרות בסרי לנקה על ידי סין.
הפרויקט הגדול הראשון של סין היה התיאטרון הלאומי לאמנויות הבמה של קולומבו (המכונה גם תיאטרון נלום פוקונה).
תחת הנשיאות של מהינדה ראג'פקסה, היחסים בין שתי המדינות הוכיחו את עצמם קרובים יותר, שכן האומה שלאחר המלחמה חיפשה FDI חדשים, וסין הוכיחה את עצמה כאחת המשקיעות הגדולות ביותר.
פרויקטים אלה היו פרויקטים עצמאיים וחלקם קשורים ליוזמת החגורה והדרך של סין.
השקעות תשתית אלו כוללות את נמל המבנטוטה, נמל התעופה הבינלאומי המבנטוטה, תחנת הכוח נורוכולאי ופרויקט עיר הנמל השאפתני קולומבו שהשיק הנשיא הסיני שי ג'ינפינג בשנת 2014.
סין וסרי לנקה חולקות גם מערכת יחסים צבאית, כאשר סין מוכרת מגוון של חימוש מודרני לכוחות המזוינים של סרי לנקה.
ביולי 2019, שגרירי האו"ם מ-50 מדינות, כולל סרי לנקה, חתמו על מכתב משותף ל-UNHRC המגן על היחס של סין לאויגורים ולקבוצות מיעוט מוסלמיות אחרות באזור שינג'יאנג.
בהתבסס על כמה דיווחים, בין השנים 2004 ל-2014 סיפקה סין הלוואות והשקעות בסך 7 מיליארד דולר, כולל הלוואות לבניית נמל בהמבנטוטה.
עם זאת, יש חששות הן מקומית והן בתקשורת הבינלאומית שסרי לנקה לא יכולה להרשות לעצמה את ההלוואות הללו, מכיוון שלמדינה יש כיום חובות של 64 מיליארד דולר ומשתמשת בכ-95% מהכנסות הממשלה כדי להחזיר הלוואות.
נמל המבנטוטה מומן באמצעות הלוואות סיניות, ונבנה על ידי חברה סינית.
במקרה של הנמל בהמבנטוטה, שתי המדינות הגיעו לאחרונה לעסקה עם סרי לנקה למכירת 80% מהמניות באמצעות חוזה חכירה של 99 שנים בנמל ל-China Merchants Port Holdings שבניהול המדינה, בעוד שסרי לנקה שומרת על השליטה של אבטחת נמל.
שר החוץ של סרי לנקה, ראווי קארונאיאקי, אמר כי "זה בלתי אפשרי לפעילות שאינה מביאה שום תשואה כלכלית, אז זה מחייב אותנו לבחון אפשרויות".
סין גם בונה אזור תעשייה בשטח של 15,000 דונם ליד נמל המבנטוטה, שבו תהיה לה נתח גדול והוא גם יועבר לסין למשך 99 שנים.
שני הפרויקטים הללו הובילו לחשש בקרב האוכלוסייה המקומית שהאזור יהפוך ל"מושבה סינית".
זה הוביל להפגנות אלימות של מקומיים כולל נזירים בודהיסטים נגד הנמל ואזור התעשייה שעומדים לאבד את אדמותיהם.
פוליטיקאי מקומי שהביע את דאגתו אמר "כשאתה מוסר שטח אדמה כה עצום, אתה לא יכול לעצור את הפיכת האזור למושבה סינית".
פוליטיקאים מהאופוזיציה הצביעו על האופי האטום של עסקת המבנטוטה, ואמרו כי "נראה שאף אחד לא יודע מה ההסכם על נמל המבנטוטה בין הממשלה לסין" ו"אפילו כמה משרי הקבינט חסרי מושג לגבי העסקה".
ב-16 באוגוסט 2022, ספינת המחקר הסינית יואן וואנג 5 עגנה בנמל המבנטוטה עם המונים שברכו את ההגעה.
מדינות המערב והודו חששו מההגעה מכיוון שהם חוששים שהנמל יכול לשמש למטרות צבאיות.
סין מתעקשת שהספינה נמצאת במשימת מחקר ידידותית ולא צבאית.
סין הייתה מקור מתמשך של ציוד צבאי לסרי לנקה, והיא עוזרת למודרניזציה ולהרחיב את הכוחות המזוינים של סרי לנקה.
סין מייצאת ציוד צבאי לצבא סרי לנקה כולל: תחמושת, טילים מונחים נגד טנקים, משגרי רקטות וטילי קרקע-אוויר ירי כתף, פצצות חדירה עמוקה ורקטות, תחמושת מרגמה, מכשירי ראיית לילה, ארטילריה, שריון, מרגמות, ציוד אבטחה, טנקים, מטוסים, כלי שיט, מכ"מים וציוד תקשורת.
סין גם מסייעת בהכשרת אנשי צבא סרי לנקה.
כיום, תאגיד ייבוא-ייצוא טכנולוגיות התעופה הלאומי של סין מסייע לממשלת סרי לנקה בבניית מרכז תחזוקת מטוסים.
אף על פי שהמיקום עדיין לא נקבע סופית, Katunayake, Mattala ו-Trincomalee הם מיקומים אפשריים.
כאשר ארצות הברית סיימה את הסיוע הצבאי ב-2007 בגלל פסיעותיה של סרי לנקה בזכויות אדם, סין סיפקה לסרי לנקה מיליארד דולר (690 מיליון ליש"ט) והפכה לתורמת הגדולה ביותר של האי, והעניקה ציוד צבאי בשווי עשרות מיליוני דולרים.
צוללות גרעיניות סיניות ערכו מספר ביקורים בסרי לנקה בספטמבר ובנובמבר 2014, למרות מורת רוח עזה מצד ממשלת הודו.
באוקטובר 2016 הודיעה ממשלת סין כי תציע סיוע צבאי לסרי לנקה כדי לעזור להם לרכוש ציוד צבאי מתוצרת סינית.
תאגיד היבוא והייצוא הלאומי לאווירו-טכנולוגיה של סין (CATIC) סייע גם לחיל האוויר של סרי לנקה להקים את אגף שיפוץ המטוסים וסיפק מומחים סינים שסייעו והדריכו את ה-SLAF.
סטודנטים בינלאומיים סינים, מהגרי עבודה ואנשי עסקים עברו למדינה בשנות ה-20 וה-2000. בשנים האחרונות, חברות הנדסה סיניות שהתקשרו לפרויקטים בסרי לנקה הביאו גם מהגרי עבודה מסין.
העובדים המוקדמים ביותר מסוג זה הגיעו ב-1970 לעבוד באולם הכנסים הבינלאומי בנדרנאיקה.
לאחרונה הם עובדים על פרויקטי תשתית בהמבנטוטה, כמו נמל התעופה הבינלאומי של המבנטוטה ונמל המבנטוטה.
פרויקט הנמל, המנוהל על ידי China Harbor Engineering Co Ltd, דווח על מעסיקים של 328 עובדים סרי לנקים ו-235 סינים בשנת 2008. בשל זרם העובדים הסינים, המקומיים של המבנטוטה אפילו החלו לעשות עסקים בגידול ומכירת ירקות סיניים כגון כרוב סיני, צ'וי סאם וקייל למטבחים שלהם.
תחנת הכוח Norocholai, פרויקט בניית תחנת כוח בדלק מאובנים ליד פוטלאם, מעסיקה על פי הדיווחים 900 מהנדסים, עוזרים, רתכים ומתקנים סינים, בסיועם של סרי לנקה בודדים בלבד.
פרויקטי בנייה נוספים הידועים כמעסיקים עובדים סינים כוללים את התיאטרון הלאומי לאמנויות הבמה של קולומבו (על פי דיווחים מועסקים 1,000 עובדים סינים) ופרויקט שדרוג אספקת המים בקולומבו המנוהל על ידי תאגיד China Geo Engineering Corporation.
ביוני 2020, סרי לנקה הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
סין מחזיקה בסרי לנקה שגרירות בקולומבו.
סרי לנקה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
יחסי סין–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין קוסטה ריקה לסין.
בשנת 1855 הגיעה לקוסטה ריקה קבוצה של עבדים סינים ופועלים סיניים מגואנגג'ואו.
חלקם נסחרו לעבוד בחוות מקומיות, בעוד שאחרים עבדו כקולים לבניית מסילות ברזל; חלקם התחתנו עם נשים מקומיות אשר הפכו לסיניות המוקדמות ביותר מעבר לים בקוסטה ריקה.
הם התפרנסו בעיקר מחקלאות, והיו גם סינים שהפעילו חנויות מכולת, בתי מלון, מסעדות ובתי מסחר מקומיים.
קוסטה ריקה והרפובליקה של סין כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1941, ושתי המדינות שמרו על יחסים דיפלומטיים לאחר 1949, כשהרפובליקה של סין הצטמצמה לשטח טאיוואן בעוד הרפובליקה העממית של סין שלטה ברוב סין.
לאחר מכן, ממשלת הרפובליקה של סין סייעה לקוסטה ריקה בבניית תשתיות; דמויות פוליטיות כמו לי ז'אושינג ומאו רובאי נפגשו עם נשיא קוסטה ריקה.
הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה של קוסטה ריקה כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 2007. נשיא קוסטה ריקה, אוסקר אריאס, הצהיר כי המדינה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן כדי לחזק את קשריה עם סין ובכך למשוך השקעות זרות.
באותה שנה פתחו שתי המדינות שגרירויות זו אצל זו.
באוקטובר 2007 ביקר אריאס ברפובליקה העממית של סין; באמצע נובמבר 2008 ערך נשיא הרפובליקה העממית של סין חו ג'ינטאו ביקור ממלכתי בקוסטה ריקה ונפגש עם נשיא המדינה ונשיא האספה המחוקקת.
ב-1 ביוני 2012, נשיא סין חו ג'ינטאו ונשיאת קוסטה ריקה לאורה צ'ינצ'ייה החליפו מסרי ברכה כדי לחגוג את יום השנה החמישי לכינון היחסים הדיפלומטיים בין סין לקוסטה ריקה.
אחר הצהריים של 16 באוגוסט 2012, נשיא סין חו ג'ינטאו קיים שיחות עם נשיאת קוסטה ריקה לאורה צ'ינצ'ייה באולם הגדול.
נכון ליוני 2014, הרפובליקה העממית של סין הייתה שותפת הסחר השנייה בגודלה של קוסטה ריקה בעולם, בעוד קוסטה ריקה הייתה שותפת הסחר התשיעית בגודלה של סין באמריקה הלטינית.
נכון לשנת 2010, בסך הכל 93 חברות בקוסטה ריקה ייצאו סך של 160 סוגים של סחורות לסין.
מינואר עד נובמבר 2014, יצוא בשר הבקר של קוסטה ריקה לסין הסתכם ב-9.3 מיליון דולר, גידול משמעותי של 707% לעומת התקופה המקבילה אשתקד; נכון לפברואר 2015, סין הייתה שוק הייצוא השלישי בגודלו עבור בשר הבקר של קוסטה ריקה.
קוסטה ריקה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה בקוסטה ריקה שגרירות בסן חוסה.
יחסי סין–סנט קיטס ונוויס הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין ושל סנט קיטס ונוויס.
בין שתי המדינות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2022.
סנט קיטס ונוויס כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין מאז 1983 ושמרה עליהם עד היום.
על פי הנתונים הסטטיסטיים של המינהל הכללי של המכס של סין, בשנת 2017, נפח הסחר הדו-צדדי בין סין לסנט קיטס ונוויס היה 9.4 מיליון דולר, מתוכם הייצוא של סין היה 8.7 מיליון דולר והיבוא היה 0.7 מיליון דולר, צמיחה שנתית של 102.1%, 106.7% ו-58.2% בהתאמה לשנים שקדמו לה.
הרפובליקה העממית של סין אינה מיוצגת בסנט קיטס ונוויס, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
הרפובליקה העממית של סין מעניקה שירותים קונסולריים לאזרחי סנט קיטס ונוויס דרך השגרירות שהיא מחזיקה בסנט ג'ונס, אנטיגואה וברבודה.
סנט קיטס ונוויס אינה מיוצגת ברפובליקה העממית של סין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סין–סנט וינסנט והגרנדינים הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין ושל סנט וינסנט והגרנדינים.
סנט וינסנט והגרנדינים כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין מאז 1983 ושמרה עליהם עד היום.
הרפובליקה העממית של סין אינה מיוצגת בסנט וינסנט והגרנדינים, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
הרפובליקה העממית של סין מעניקה שירותים קונסולריים לאזרחי סנט וינסנט והגרנדינים דרך השגרירות שהיא מחזיקה בברידג'טאון, ברבדוס.
סנט וינסנט והגרנדינים אינה מיוצגת ברפובליקה העממית של סין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סין–פינלנד הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין רפובליקת פינלנד.
לסין שגרירות בהלסינקי, ואילו לפינלנד שגרירות בבייג'ינג.
יחד עם שוודיה ודנמרק, הייתה פינלנד אחת ממדינות המערב שהכירו ברפובליקה העממית של סין ויצרו קשרים דיפלומטיים עם המדינה הקומוניסטית בשנת 1950.
באפריל 1952 נפתחה השגרירות הפינית בבייג'ינג, והשגריר התושב הראשון של פינלנד בסין, הנרי פון קונרינג הגיש את כתב האמנתו למאו דזה-דונג ב-9 במאי 1952.
מאוחר יותר באותה שנה, נפתחה בשגרירות המחלקה הכלכלית במטרה לפתח את יחסי המסחר בין המדינות.
כתוצאה מכך פינלנד הפכה למדינה הקפיטליסטית הראשונה שחתמה על הסכם סחר דו-צדדי עם הרפובליקה העממית של סין ב-1953.
כתוצאה מצעדים אלו, כמו גם תמיכתה הנחרצת של פינלנד בסין בארגון האומות המאוחדות, נוצר בסיס מוצק ליחסים הטובים בין המדינות.
מאז שנות ה-90, מדי שנה מבקר בסין שר פיני אחד לפחות.
לשתי המדינות הסכמי שיתוף פעולה כלכליים, תעשייתיים, מדעיים וטכנולוגיים מאז 1973. העדכון האחרון להסכמים היה בשנת 2005.
אחד התחומים שצמחו בצורה המשמעותית ביותר ביחסים בין המדינות, היה נושא טכנולוגיות המידע.
לינוקס, קוד מקור פתוח הראשון שפותח על ידי פיני מהנדס תוכנה לינוס טורבאלדס, משחק תפקיד מרכזי בהתפתחות המגזר הסיני.
החוקרים, המשקיעים בקידום פלטפורמות קוד מקור פתוח סבורים כי לינוקס יצרה בסיס טוב עבור שיתוף הפעולה הפיני-סיני.
פרופסור גונג מין החל לסייע בפיתוח לינוקס, כאשר עשה זאת באמצעות חקר באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה, בתחילת שנת 1990, כאשר שב לסין בשנת 1996, הוא לקח עמו 20 דיסקים קשיחים.
אירוע זה נחשב כלידתו של קוד המקור הסיני ואילו הפרופסור נחשב לאחד מ-20 האנשים המשפיעים ביותר בסין.
נוקיה היא החברה הפינית הגדולה ביותר המשקיעה בסין.
- (שתי הערים שיתפו פעולה בכמה תוכניות, בין היתר בנושאי מדע וטכנולוגיה; פיתוח עירוני; תרבות; חינוך; בריאות והגנת הסביבה.
הפגישה רמת הדרג האחרונה בין שתי הערים נערכה ביוני 2012, כאשר ראש עיריית אספו, נפגש עם ראש עיריית שנגחאי, במהלך ביקורו של הראשון בסין.
בשנים האחרונות, התחזקו הקשרים בין סין ופינלנד, כתוצאה מפעולותיהן של שתי הערים.)
סין ורוסיה חשודות בריגול בקנה מידה גדול במשרד החוץ הפיני.
הריגול התמקד בתעבורת הנתונים בין פינלנד לבין האיחוד האירופי ויש המאמינים כי הוא נמשך ארבע שנים.
רשת הריגול נחשפה באביב 2013 והחל מחודש אוקטובר 2013, חוקרת את המקרה משטרת הביטחון של פינלנד (Supo).
יחסי סין–סינגפור הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של סינגפור.
היחסים בין סין וסינגפור החלו באופן רשמי ב-3 באוקטובר 1990. המשלחות הדיפלומטיות הוקמו בתחילת שנות ה-90 על בסיס התחממות היחסים של מדינות אחרות מ-ASEAN עם סין היבשתית.
סינגפור וסין שומרות על מערכת יחסים קרובה ארוכת שנים, בין השאר בשל ההשפעה של סין הגוברת באזור אסיה-פסיפיק.
בנוסף, סינגפור מיצבה את עצמה כתומכת איתנה במעורבותה הבונה של סין באזור.
המדינה שיתפה פעולה עם חברות ASEAN אחרות וסין כדי לחזק את הביטחון האזורי והמלחמה בטרור, תוך שהיא משתתפת בתרגיל הימי הראשון של הארגון עם סין.
אף על פי שהיחסים בין שתי המדינות נותרו חזקים, היו כמה חילוקי דעות במהלך השנים, כולל עמדתה של סינגפור נגד סין ביחס לסכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי, והתמיכה של סינגפור במערכת הנוכחות והברית הצבאית של ארצות הברית.
למרות המחלוקות, סינגפור ובייג'ינג מאשרות בעקביות את קשרי היחסים הדו-צדדיים הקרובים שלהם, העמקת שיתוף פעולה בתחומים שונים, ובכלל זה הגנה, כלכלה, תרבות וחינוך, כמו גם חגורה אחת, דרך אחת.
סינגפור התחייבה גם לתמוך באופן מלא ולקדם את מעמדה של סין ב-ASEAN, תוך ניהול ההבדלים בין המדינה הסינית לארגון.
הסחר הדו-צדדי בין סין לסינגפור התפתח במהירות בשנים האחרונות וסינגפור שמרה על המיקום הבכיר בקרב מדינות ASEAN ביחסיהן עם סין.
הפיכתה של סין לכוח כלכלי עיקרי במהלך המאה ה-21 הביאה לעלייה של השקעות זרות ב-Bamboo network, רשת של חברות סיניות בחו"ל הפועלות בשווקים של מזרח אסיה ויוצרות קשרים תרבותיים משותפות.
בשנת 1998, נפח המסחר הסתכם ב-8.154 מיליארד דולר.
בשנת 2009 היקף העסקות הכולל היה 58.4 מיליארד דולר.
סינגפור היא שותפת הסחר התשיעית בגודלה בסין, בעוד סין היא שותפת הסחר השלישית בגודלה בסינגפור, והיא כללה 10.1% מסך סחר החוץ של סינגפור בשנת 2019. היצוא של סין לסינגפור הוא טקסטיל, ביגוד, מוצרים חקלאיים, פטרוכימיה, מתכות, ציוד אלקטרומכני, מזון לבעלי חיים, פחם מתכות, משלוחים, ספק מכונות, ציוד תקשורת ורכיבים אלקטרוניים.
חברות כמו CapitaLand ו-Breadtalk ניסו לפלס את דרכן לתוך המשק המקומי של סין, בעוד חברות אחרות, כמו טמסק אחזקות וסינגפור איירליינס, השקיעו בצ'יינה איסטרן איירליינס.
סינגפור מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-4 קונסוליות ב צ'נגדו, גואנגג'ואו, שאנגחאי ושיאמן.
יחסי סין–פלאו הם היחסים שבין העמים והממשלות של הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה של פלאו, בין שתי המדינות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון ל-2021.
פלאו היא אחת מהמדינות המעטות בעולם שמכירות ב ומנהלות עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים, וזאת למורת רוחה של הרפובליקה העממית של סין שמצידה מחרימה את פלאו.
בשנת 2018 החלה הרפובליקה העממית של סין בלחץ אדיר על הרפובליקה של פלאו על מנת שתנתק את יחסיה עם הרפובליקה הסינית (טיוואן) ותכונן יחסים עמה.
הרפובליקה העממית של סין אינה מיוצגת בפלאו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פלאו אינה מיוצגת ברפובליקה העממית של סין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סין–ספרד קיימים מאז המאה ה-16. היחסים בין ספרד לרפובליקה העממית של סין כוננו בשנת 1973.
הקשר בין סין לספרד התרחש לראשונה בין שושלת מינג של סין לבין הפיליפינים בשליטת ספרד.
ספרד פנטזה על השתלטות על סין.
כאשר הפיראט הסיני Limahong תקף את מנילה ב-1574, פקידים בפוג'יין היו מוכנים לתת לספרדים להקים נמל סחר על האי הדרומי של שיאמן, בתמורה ללכידתו של Limahong.
עם זאת, מושל הפיליפינים לא הגיב על ההצעה, והיא בסוף התבטלה כשלימהונג נמלט ממנילה.
בשנת 1598 איפשרו פקידי קנטונזיה לספרד לסחור באל פיונל, נמל בדלתת נהר הפנינה שליד מקאו.
הפורטוגלים במקאו הגיבו באלימות והדיחו את הספרדים מהאזור בנשק בשנת 1600.
שושלת צ'ינג וספרד ניהלו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1927 נחתם הסכם המכיר באקס-טריטוריאליות בין ממלכת ספרד לבין ממשלתו הלאומית של צ'יאנג קאי שק.
הקונסול הכללי של ספרד בשאנגחאי היה גם ממלא מקום השר לסין.
הרפובליקה של סין ניהלה יחסים דיפלומטיים עם ספרד תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו.
יחסי המדינה הספרדית עם הרפובליקה העממית של סין החלו בשנת 1973 לאחר ששתי המדינות עדיין התאוששו בעקבות מלחמות האזרחים.
היחסים השתפרו בהדרגה, עם ביקורי מדינה רשמיים וחילופי דברים שונים.
ספרד אירחה את אקספו 2008, כאשר סין השתתפה בה, וסין אירחה את אקספו 2010 בה ספרד החזיקה ביתן.
היקף הסחר בין המדינות גדל משמעותית בשנים האחרונות.
הסחר שהסתכם בסך 7.2 מיליארד דולר בשנת 2004 גדל ל-22.7 מיליארד דולר באוקטובר 2008.
כתוצאה מכך, סין הפכה להיות שותפת הסחר השישית בגודלה בספרד.
ספרד החזיקה בנשיאות האיחוד האירופי בין ה-1 בינואר ל-30 ביוני 2010 והיא הודיעה כי היא תתמוך בהסרת אמברגו הנשק של האיחוד האירופי כדי לעודד את הסחר הדו-כיווני מכיוון שבשנת 2008 היצוא של סין לאיחוד האירופי היה 248 מיליארד יורו (357 מיליארד דולר), אך היבוא היה 78 מיליארד יורו בלבד.
זה עשוי לשפר את הסחר בין האיחוד האירופי לסין בכך שהוא יאפשר לסין לייבא סחורות טכנולוגיות גבוהות יותר שהאירופאים ידועים בהן.
ביולי 2019 חתמו שגרירי האו"ם מ-22 מדינות, כולל ספרד, על מכתב משותף ל-UNHRC המגנה את התעללות הסינים באויגורים כמו גם בקבוצות מיעוט אחרות, והפצירו בממשלת סין לסגור את מחנות החינוך מחדש בשינג'יאנג.
בעוד שמרבית המטענים נשלחים בין סין לאירופה (כולל ספרד) בדרך הים, ישנן רכבות מטען ישירות העוברות מיי-וו (מחוז ג'ג'יאנג) גם למדריד.
יחסי סין–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין פורטוגל.
מאמצע המאה ה-19 ועד העברתה לריבונות סינית בשנת 1999, הייתה מקאו מושבה פורטוגזית.
מקאו החלה להיות מיושבת בפורטוגזים בשנת 1557, והחל מ-1670 נחכר השטח מסין, על אף שלא הייתה העברת ריבונות רשמית.
מקאו שגשגה כנמל ועמדה בניסיונות של ההולנדים לכיבוש במאה ה-17.
לאחר חילופי השלטון בפורטוגל ב-1640 התקראה מקאו בתואר: "Cidade do (Santo) Nome de Deus de Macau, Não há outra mais Leal" [תרגום: "עיר שמו (הקדוש) של האל, אין נאמנה ממנה"].
עם היווסדה של הונג קונג כמושבת כתר בריטית, העדיפו הספנים את מימיו העמוקים של נמל ויקטוריה, ומקאו ירדה ממעמדה כמרכז סחר אזורי.
ב-1849 הכריזה פורטוגל על קולוניית מקאו כעצמאית מסין, הכרזה שזכתה להכרה סינית ב-1887.
בשנת 1955 הכריז שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזר על מקאו כפרובינציה של פורטוגל, יחד עם קולוניות פורטוגזיות אחרות.
ב-1966 הוכרז משטר צבאי בעקבות הפרות סדר על רקע חיכוכים בין תושבי מקאו הסינים לשלטונות הפורטוגזים.
בהמשך עברו התושבים הסינים לפעולות מחאה לא-אלימות לדרישת זכויותיהם, ובשנת 1967 נענו דרישותיהם.
בזאת החל עידן של הגמוניה תרבותית סינית, ושליטה דה-פקטו של סין במקום.
לאחר מהפכת הציפורנים הדמוקרטית בפורטוגל בשנת 1974, החליט השלטון הדמוקרטי החדש לוותר על כל הטריטוריות שהחזיקה פורטוגל מעבר לים, אך סין נמנעה מלקבל לידיה את הריבונות על מקאו.
בשנת 1976 הכריזה ממשלת פורטוגל על מקאו כעל "טריטוריה מיוחדת", והעניקה לה מידה רבה של עצמאות כלכלית ומנהלית.
כמו כן הסכימו פורטוגל וסין לראות במקאו "טריטוריה סינית תחת מנהל פורטוגזי".
בעקבות ההסכם בין הבריטים והסינים לגבי מעמדה של הונג קונג, הגיעו הפורטוגזים בשנת 1987 להבנה דומה עם הסינים לגבי מעמדה של מקאו כ"אזור אדמיניסטרטיבי מיוחד", הסדר שנכנס לתוקפו ב-20 בדצמבר 1999.
הסחר בין המדינות גבר מאז החלטה על עתידו של מקאו והרפורמות הכלכליות של דנג שיאופינג בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2002 הוערך הסחר בין שתי המדינות בכ-380 מיליון דולר.
היצוא של סין לפורטוגל כולל בעיקר מוצרי טקסטיל, בגדים, נעליים, פלסטיק, ציוד אקוסטי, חומרי פלדה, מוצרי קרמיקה וציוד תאורה.
סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של פורטוגל.
היצוא של פורטוגל לסין כולל בעיקר מעבים חשמליים וחלקי אביזר, פלסטיק ראשוני, נייר, תרופות, מוצרי טקסטיל ויין.
פורטוגל השתתפה בתערוכת אקספו בשנגחאי 2010 כדי להגביר את הסחר הבילטראלי בין המדינות.
סין מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה כללית בשנגחאי.
היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לפולין החלו באופן רשמי ב-5 באוקטובר 1949.
היחסים הדיפלומטיים בין סין לפולין החלו בשנת 1919, אך שתי המדינות לא פיתחו קשר חזק בגלל בידודן זו מזו.
היחסים החלו ב-5 באוקטובר 1949 בעקבות ההשתלטות הקומוניסטית על מדינותיהם והמשלחות הדיפלומטיות הוקמו זמן קצר לאחר מכן ב-7 באוקטובר 1949. פולין הייתה חלק מהגוש הסובייטי והייתה לה יחסי ידידות עם סין ושיתפה פעולה בסוגיות בינלאומיות כמו מלחמת קוריאה.
במהלך שנות ה-50 בגלל הפיצול הסיני-סובייטי, היחסים בין שתי המדינות התערערו.
אך פולין אכן תמכה בזכותה של הרפובליקה העממית של סין למושב הקבע של האומות המאוחדות.
ג'ואו אנלאי, ראש הממשלה בשנות ה-50, ערך שני ביקורים רשמיים בפולין.