tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 1981 השתתף בתחרות הקדם האירוויזיון עם השיר "אתמול" שהלחין למילים של סמדר שיר ולעיבוד של אילן מוכיח.
השיר הגיע למקום השביעי בתחרות.
שיר זה נכלל באלבומו מאותה שנה "אני אוהב את החיים האלה", שכלל את שיר הנושא (מילים: אילן גולדהירש) ואת "בואי הביתה" (מילים: סמדר שיר).
בסוף השנה השתתף בפסטיגל הראשון בארץ עם השיר "בכיס האחורי" (עיבוד: אלדד שרים).
עוד באותה שנה הלחין שני שירים לאלבומו השני של נסים גרמה "להיות כוכב", בהם את שיר הנושא.
ב-1982 זכה מייק בורשטיין במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים, בשיר "שלום על העולם", שהלחין איתן מסורי למילים של ניסן פרידמן.
בשנת 2015 הקליט מסורי גרסה חדשה לשיר.
עוד באותה שנה הלחין את השיר "הכל יודעת", שביצעה שולה חן בפסטיגל השני.
ב-1983 יצא האלבום "לפני שנה", שממנו הצליחו שיר הנושא ו"כל ההתחלות קשות" (בשניהם - מילים: ניסן פרידמן) וכן "הלו הלו" (מילים: סמדר שיר).
מלבדם בלט גם השיר "שומר ישראל", אותו ביצע בפסטיבל הזמר החסידי.
מסורי עיבד את מרבית שירי האלבום, כשבנוסף אליו שותפו גם בעיבודים גם דוד קריבושי, אלדד שרים, אילן מוכיח ואורי קריב.
באותה שנה השתתף בסרטו של ג'ורג' עובדיה "נורית 2" (המשך לסרט "נורית"), שלא זכה להצלחה, ושר שם את להיטיו הגדולים, ביניהם "אלוהים נתן לך במתנה".
ב-1984 הוציא מסורי אלבום בשם "שיר השדה", בו הוא חידש להיטים ישראלים ישנים.
לאלבומו של זוהר ארגוב "כך עוברים חיי", שיצא באותה שנה, הלחין את השיר "יסמין".
ב-1985 הוציא מסורי את האלבום "אנאבל", מתוכו בלט במיוחד השיר "חאפלה", למילים של יוש גרנות, שדורג במקום ה-31 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה של רשת ג'.
עוד כלל האלבום את השירים "חפיף" "מזכירה אלקטרונית", ו"הכל כרגיל" (בשלושתם - מילים: יוש גרנות).
ב-1986 הוציא מסורי את האלבומים "שירי כחול לבן 1" ו"שירי כחול לבן 2", שכמו "שיר השדה", גם הם כוללים גרסאות של מסורי ללהיטים עבריים ידועים.
עוד באותה שנה הוציא שיר מקורי "תמונות של זכרונות" (מילים: ניסן פרידמן, עיבוד: דוד קריבושי).
לסרט המתיחות של יגאל שילון ויהודה ברקן "ניפגש בסיבוב".
ב-1987 הוציא את השיר "כשהילדים שרים" שהלחין למילים של אילן גולדהירש.
ב-1988 הוציא לרדיו את השיר "סיפור האהבה".
ב-1989 הוציא את "חתונה בשכונה", שכתב יוש גרנות בעקבות חתונתו של מסורי עם בת זוגו ענת.
את השיר עיבד ננסי ברנדס.
ב-1990 הוציא לרדיו את "ינואר פברואר", שכתבה אשתו ענת מסורי, ועיבד יהודה (יוג'י) גבאי.
ב-1991 יצא אוסף הלהיטים הראשון של מסורי, ובו 20 מלהיטיו הגדולים.
ב-1992 הקליט מסורי את שיר הנושא של סרט המתיחות של יהודה בארקן "גברת תפתחי זה אני", שכתב אילן גולדהירש.
ב-1993 הוציא מסורי את האלבום "המלה של העולם" שכלל את שיר הנושא, "שם המשחק" ו"למה" (בכולם - מילים: יוש גרנות),"גברת תפתחי זה אני", "משיח", "אני מלא אהבה" (לחן: משה וילנסקי) וביצוע של מסורי ל"יסמין" שהלחין במקור לזוהר ארגוב.
ב-1996 הוציא מסורי אלבום חריג משאר אלבומיו, "שאו שערים", אשר כלל שירים חסידיים, שרובם הולחנו על ידי שייקה פייקוב.
אלבומים נוספים שהוציא מסורי בסגנון זה הם "וגלתי בירושלים" (2003) ו"משיח" (2004).
ב-1998 הוציא מסורי את האלבום "החיים מחייכים אלי", ובו שירים של יוש גרנות שהלחין מסורי.
האלבום, שיצא במהדורתו השנייה בשם "קפה לשניים", נחל כישלון חרוץ, על אף הלהיט "אל תיקחו ממני את הטנגו".
באלבום הופיע חידוש לשיר "גברת תפתחי, זה אני" ומחרוזת בשם "חפלה דאנס", ובה להיטים של מסורי במקצב דאנס.
ב-1999 הקליט מסורי במיוחד לאלבום האוסף "עוד שבת של כדורגל" את השיר "שלום לך ליגה ארצית", שאותו הוא ביצע עם שחקני קבוצת הכדורגל של הפועל רמת-גן עם מילים חדשות שכתב על פי הלחן של להיטו "שלום לך ליידי שלי"
ב-2001 הוציא מסורי את "השירים היפים" - אוסף מרובע עם להיטיו משנות השבעים, השמונים והתשעים.
ב-2005 הוציא מסורי את האלבום האינסטרומנטלי "15 נעימות לשירי ארץ ישראל היפים", ובו גרסאות פסנתר לשירים ידועים, שניים מהם של מסורי.
באפריל 2008 הוציא מסורי אוסף להיטים נוסף, אשר נקרא בפשטות "הלהיטים".
ב-2009 יצא לאור האלבום "מאז שבאת".
את שיר הנושא הלחין מסורי למילים של ניסן פרידמן.
בט"ו באב 2016 הוציא איתן מסורי לאור את השיר "שיר אהבה בשבילך".
ב-2018 גילם מסורי יחד עם ישראל גוריון את "צמד הדקלאים" המוזיקלי, כחלק מקמפיין פרסומי עבור הדקלאים, קואופרטיב מגדלי ומשווקי תמרים.
לאחר פטירת אשתו, ענת, הוא הנציח אותה, כאשר הלחין וביצע את השיר "קור ינואר פברואר", למילים שהיא כתבה.
בנו, עידן מסורי, השתתף בעונה השנייה של התוכנית "אהבה חדשה" ופרש ביום החמישי.
בתו דנה מסורי מעצבת תכשיטים ובעלת המותג "DUSHI".
אני אוהב את החיים האלה (1981)
החיים מחייכים אלי (1998) - יצא גם בשם "קפה לשניים"
השירים היפים (2001) - אוסף מרובע
השירים הקלאסיים של ארץ ישראל - חלק א' (2004)
השירים הקלאסיים של ארץ ישראל - חלק ב' (2004)
15 נעימות לשירי ארץ ישראל היפים (2005) - אלבום אינסטרומנטלי
איתן נאוה (י' בסיוון ה'תש"ד, 1 ביוני 1944 – כ"ז באייר ה'תשכ"ז, 6 ביוני 1967) היה צנחן מחטיבה 55 שנהרג בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים.
על לחימתו בקרב הוענק לו עיטור הגבורה.
איתן נאוה נולד במושב השיתופי מולדת ב-1 ביוני 1944 לוולטר וקלרה נאוה, יוצאי גרמניה שעסקו בחקלאות.
בנעוריו למד בבית-הספר היסודי במושב וסייע להוריו בעבודות המשק ובכל עבודה אחרת, בייחוד בכלים ממונעים ובטרקטורים, יש לו 4 אחים.
נאוה התגייס לצה"ל בפברואר 1962 והתנדב לחטיבת הצנחנים.
כעבור שבעה חודשי אימון עבר ניתוח ברגלו, נפסל לצניחה וסווג כבעל בריאות לקויה.
הוא הועבר להיאחזות הנח"ל אלמגור ושם הכיר את אשתו לעתיד.
על חלקו בכיבוי שרפה שהתחוללה באוגוסט 1963 באזור אלמגור, קיבל צל"ש ממפקד החטיבה.
לאחר השירות חזר למושב מולדת ונולד לו בן, כשנה לפני מלחמת ששת הימים.
בתקופת ההמתנה לקראת מלחמת ששת הימים, גויס והתאמן יחד עם חטיבתו בדרום לקראת צניחה באזור אל-עריש.
עם פרוץ המלחמה התברר שאין בכך צורך והחטיבה הועלתה לירושלים לתגבר את הכוחות של פיקוד מרכז, כחלק מהקרב על ירושלים.
ביום השני למלחמה, בקרב על גבעת התחמושת, גילה אומץ-לב ונהרג בקרב תוך חיפוי על חבריו הנלחמים בתעלות הקשר.
על מעשה זה קיבל משר הביטחון את עיטור הגבורה.
סיפור גבורתו הונצח בשיר גבעת התחמושת כשהבית השני מספר כיצד המפקד שולח את נאוה לחפות במקלע על הכוח המתקדם, ונאוה, אף שידע שהמעשה כרוך בפגיעה בלתי נמנעת, אינו מהסס לרגע ויוצא למשימה.
בארכיון גבעת התחמושת נמצא במהלך מחקר סרטון שציין כי היה אירוע באלמגור שבגינו זכו חיילים בצל"ש, ביניהם נאוה.
לאחר מחקר בארכיון המושב מולדת נמצא מקור המוכיח כי נאוה זכה בצל"ש מח"ט משום שסייע בכיבוי שריפה בכורזים.
צל"ש זה נשכח ונמצא לאחר שנים רבות.
בספר "מאריות גברו" של מפקדת הצנחנים הוקדש עמוד לתיאור תולדות חייו ולתיאור הקרב במהלכו נפל.
בנו הקריא את תפילת יזכור בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-69 של מדינת ישראל לזכרו, בטקס שנערך בנושא ירושלים - לציון 50 שנים לשחרורה, שבו לקח נאוה חלק.
על שמו של נאוה נקרא רחוב בקריית גת.
איתן (אוטו) לוּסְטִיג (14 בפברואר 1905 – 2 בנובמבר 1974) היה מנצח תזמורת ומקהלה ישראלי.
איתן (אוטו) לוסטיג נולד בשנת 1905 בברנו בירת מוראביה, אוסטריה (לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה; לימים בצ'כיה).
למד מוזיקה בקונסרבטוריון של פראג, בין היתר אצל אלכסנדר זֶמְלינסקי ופִידֶליוֹ פִינקֶה .
משנת 1926 עבד כמנצח בתיאטראות ובבתי אופרה ביַבּלוֹנֶץ , באוסטי נַד לבֶּם ובעיר הולדתו.
עם כניסת הנאצים לצ'כוסלובקיה ב-1938 נמלט ממנה עם משפחתו, ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל באונייה "פרוסולה" שיצאה מנמל קונסטנצה ברומניה.
האוניה הופגזה על ידי הבריטים וכל 650 נוסעיה הועברו לאונייה "טייגר היל", והגיעו לארץ כעולים בלתי-לגאליים (באותה הפלגה עלה ארצה גם המנצח גאורג זינגר).
בשנת 1941 הקים בתל אביב את המקהלה הקאמרית תל אביב, שרוב חבריה היו יוצאי גרמניה, אנשים שעזבו את אירופה ועלו ארצה עם עליית הנאצים לשלטון.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה לו לוסטיג שם בין חובבי המוזיקה הנלהבים כשהדריך זמרים בביצועי מוזיקה מתקופת הבארוק במפגשי ה"קוֹלֶגיוּם מוּזיקוּם" – חוג מוזיקלי שמשתתפיו היו זמרים מחברי המקהלה הקאמרית, בליווי הרכבים קאמריים קטנים.
בשנת 1954 היה שותף להקמת "האופרה העממית החדשה", עם ד"ר א' רייך והבמאי רוברט שטיין.
בין תלמידיו בלימודי ניצוח: המלחין עמי מעייני.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הדריך לוסטיג בין השאר את המקהלה בבית הספר לאמנויות רננים ובשנת 1964 הקים מקהלה מקצועית, ששימשה סניף תל אביבי למקהלת קול ישראל הירושלמית.
שני חלקי המקהלה עבדו במקביל על היצירות המיועדות לביצוע ונפגשו פעם או פעמיים לפני הקונצרט לחזרה משולבת.
בין היתר הופיעה המקהלה בחנוכת משכן הכנסת בספטמבר 1966.
איתן לוסטיג נפטר בתל אביב בנובמבר 1974 בתום מחלה ממושכת, בגיל 69. נקבר בבית העלמין הדרום.
איתן פרץ (נולד ב-26 בפברואר 1942) הוא סופר, משורר, מורה דרך ופזמונאי ישראלי.
במקצועו הוא עובד סוציאלי ומרפא הוליסטי.
פרץ נולד בירושלים למשפחה שהיא דור שישי בעיר.
משפחתו היא נצר לאנוסי ספרד.
הוא גדל במוצא עילית ולמד בבתי ספר בירושלים.
בשנת 1959, כשהיה בן 16 וחצי, יצא עם חבריו מבית הספר התיכון ל"שירות לאומי" בקיבוץ עין גדי.
היה זה כארבע שנים לאחר הקמת יישוב הקבע במקום.
ההתפעמות וההתרגשות מהמקום, הביאו אותו לכתוב את השיר "עין גדי", כשהוא בחיק הטבע, ליד המעיין.
השיר הולחן על ידי חברו לכיתה, דב אהרוני, שבחר בשם העט "ש.
ביצוע הבכורה של השיר נערך במסיבת הסיום של בני השירות בקיבוץ.
הוא הפך במהרה ללהיט בכל ישראל והופיע בשירוני ארץ ישראל רבים.
השיר הוקלט לראשונה על ידי טובה בן צבי ושמואל בר זכאי, ומאוחר יותר זכה לביצועים רבים נוספים; בין היתר של אריק איינשטיין, יהודית רביץ, "שלישיית קצה השדה" ויגאל בשן.
פרץ שב לקיבוץ עין גדי כחבר בגרעין הנח"ל.
בתום השירות הצבאי יצא לשליחות וריכז במשך שנתיים את קן יד אליהו בתל אביב.
לאחר שהתחתן עם שולמית, עבר לקיבוץ דגניה א'.
ריכז והדריך את גיל-הנעורים, שימש בתפקידים ציבוריים בקיבוץ ומחוצה לו, הוא למד הוראה לחטיבת הביניים והתמחה בהוראת נוער טעון טיפוח.
ובמשך עשר שנים ריכז את פרויקט "חברות-הנוער" בקיבוצו כמורה, כמדריך וכמרכז חברתי.
מאוחר יותר למד עבודה סוציאלית, והתמחה בטיפולים של אחד על אחד, הנחיית-קבוצות, ייעוץ-זוגי וייעוץ ארגוני.
ארבע שנים שימש פרץ כמלווה חברתי של הקיבוצים הצעירים באזור הצפון בהתהוותם, ובמשך שמונה שנים שימש כמנהל המכינות הקדם-אקדמאיות של אוניברסיטת בר-אילן במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
בשנת 1997 נפל בנו, סגן , באסון המסוקים.
ערן נקרא על שם דודו, אחי אמו, סרן , שמטוסו הופל בשמי מצרים במלחמת יום הכיפורים.
לזכרו של הבן כתב פרץ את השיר "עקדת ערן", שהולחן ובוצע על ידי נירה ספיר.
מאמצע העשור השני של המאה ה-21, עובד פרץ במרפאה פרטית בקיבוצו, בעבודה סוציאלית וכמרפא הולסטי.
הוא מתגורר בקיבוץ דגניה א' ונשוי לנועה אילן פרץ.
"זאת ירושלים" - הולחן על ידי נחום היימן, זכה להצלחה רבה בביצוע להקת ה"גבעטרון".
"רק הד קולך" - הולחן על ידי נחום היימן, נכתב בעברית וזכה לגרסה צרפתית, מפיה של הזמרת היווניה-צרפתייה ננה מושקורי, ומהווה דוגמה לשאנסון.
השיר זכה לביצועים רבים אך הראשונה שביצעה אותו הייתה הזמרת הדסה סיגלוב.
"פיתחו את כל החלונות" - הולחן על ידי אפי נצר.
בשנת 1970. שרה את השיר להקת פיקוד צפון בתקליטה "מהצפון באהבה", הייתה זו תקופת הזוהר שלה כשבין כוכביה היו יגאל בשן ועדנה לב.
"אולי אם נאמין" - לחן: נחום היימן, ביצוע: "הפרברים"
"אלפוהרה" - לחן: נחום היימן, ביצוע: צמד דרום - נכתב בהשראת קונרד ולנרוד מאת אדם מיצקביץ'
"ביתי" - לחן: נחום היימן, ביצוע: ריקה זראי
"בלי מילים" - לחן: אפי נצר, ביצוע: אבי טולדנו
"דגניה שלי" - לחן: מוני אמריליו, ביצוע: כרמל אקמן - נכתב בשנת 2010 לקראת חגיגות ה-100 שנים לדגניה
"סיפור חיים" - לחן: נחום היימן, ביצוע: מיטל טרבלסי - נכתב לזכרו של חיים רותם מגמלא, שנפטר מדום לב
"עיר השלום שלי" - לחן: רחל גרוס, ביצוע: צליל גליל (להקת המועצה האזורית מרום הגליל)
"שבת בעמק" - לחן: נחום היימן, ביצוע: ריקה זראי
"שולי האור" - לחן עממי רוסי, ביצוע: "הגבעטרון"
"שיר ערש לבן" - לחן: נחום היימן, ביצוע: "צמד דרום"
"בנוף-כנרת" - לחן: חיים ברקני, בביצוע חבורות זמר מעמק הירדן
"רחל" (נוחי בשלום) - לחן: נורית הירש, ביצוע: ורדינה כהן.
ביצוע נוסף בפסטיבל עין-גב 2017 על ידי תום כהן והחבר'ה הטובים - חבורת-זמר בהדרכת נורית הירש.
השיר נכתב לזכרה של רחל ולורט, חברת קיבוץ דגניה א', ניצולת השואה, חלוצה ואצילת נפש; אמו של יורם רותם.
"לביאות בורוד" - לחן חנן יובל ובביצועו - המנון לחולות סרטן ואלה שהחלימו ממנו שחותרות בסירות דרגון להחלמתן.
"חמצן נקי" - רומן בהוצאת "סער"
המשפחה המיוחדת שלי - ספר ילדים המיועד למשפחות יחידניות
כשההורים שלי רבים - ספר ילדים
איתן כהן הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי-ישראלי.
כהן נולד בישראל וגדל ביישוב אפרת למשפחה חילונית.
בגיל 14 התקרב לדת במקביל להוריו.
בהמשך עברה משפחתו לארצות הברית והוא גדל בעיירה שרון במסצ'וסטס.
סיים תואר בקולג' הרווארד שבאוניברסיטת הרווארד.
התסריטים הראשונים שלו שהופקו לסרט, היו עבור סדרת האנימציה של מייק ג'אדג', "ביוויס ובאטהד", בשנים 1995–1997. בסוף שנות ה-90 כתב גם עבור סדרת האנימציה "Recess" וקומדיית המצבים "It's Like, You Know...".
הוא המשיך לכתוב עבור פרויקטים של ג'אג', בהם הסדרה "המלך היל" (2001-2005), והסרט "אידיוקרטיה: הטמטום שולט".
לאחר מכן כתב פרק עבור סדרת האנימציה הפופולרית "אבא אמריקאי" (2006).
בשנת 2007 כתב את הסרט הקצר 'אשתי מפגרת'.
ב-2008 כתב לצד בן סטילר וג'סטין ת'רו את התסריט לסרט הפעולה הקומי "רעם טרופי".
באותה שנה כתב גם את התסריט לסרט "מדגסקר 2".
ב-2012 היה שותף לכתיבת התסריט ל"גברים בשחור 3".
בשנת 2015 ביים את סרטו הראשון "נראה אותך אסיר".
בשנת 2018 כתב וביים את הסרט הקומי "הולמס & ווטסון".
הסרט היה כישלון ביקורתי ומסחרי ומאוחר יותר זיכה אותו בפרס פטל הזהב לבמאי הגרוע ביותר.
באפריל 2022 יצא סרט "לא רעים בכלל" בו היה שותף לכתיבה.
כיום עובד על תסריט לסרט הקומי "Brothers" לצד מייקון בלייר; בו ישחקו ג'וש ברולין וגלן קלוז.
שנהשם הסרטבמאיתסריטאיהערות2006אידיוקרטיה: הטמטום שולטנכתב בשיתוף עם מייק ג'אדג'2008רעם טרופיכתב יחד עם ג'סטין ת'רו ובן סטילר2008מדגסקר 2: הבריחה לאפריקהכתיבה משותפת עם אריק דרנל וטום מקגראת'
מועמדות לפרס אנני לכתיבה הטובה ביותר בהפקת אנימציה 2012גברים בשחור 32015נראה אותך אסירסרט הביכורים של כהן, אותו כתב יחד עם ג'יי מרטל ואיאן רוברטס2018הולמס & ווטסוןפרס פטל הזהב לבמאי הגרוע ביותר2022לא רעים בכללנכתב בשיתוף יוני ברנר והילרי וינסטון
כהן שימש גם כמפיק בפועל עם אהרון בלביי ופטריק יוז2022החתול של שרק 2: משאלה אחת ודיבשיתוף תסריטאי נוסף2024אחים (אנ')
שנהכותרתהערות1995–1997ביוויס ובאטהד1999It's Like, You Know...
Recess טימון ופומבה2001–2005המלך הילפרס אנני לכתיבה הטובה ביותר בהפקת אנימציה טלוויזיונית2006אבא אמריקאי!
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2005פרס אנניכתיבה בהפקת אנימציה טלוויזיוניתמלך הגבעה2007פרס פסטיבל הקומדיה לסרט הקצר הטוב ביותראשתי מפגרת2009פרס אנניהכתיבה הטובה ביותר בהפקת אנימציה עלילתיתמדגסקר 22019טקס פרסי פטל הזהב ה-39הבמאי הגרוע ביותרהולמס וווטסון
איתן מזרחי (נולד ב-28 בפברואר 1954) הוא עובד סוציאלי, איש ציבור ויזם קהילתי-חברתי, שכיהן כמנכ"ל החברה למתנ"סים בשנים 2008–2013 וכמנכ"ל אלו"ט בשנים 2016–2017.
נולד בירושלים וגדל ברמת גן.
בנעוריו היה פעיל בתנועת הצופים, שם החלה להתעצב תפיסת עולמו החברתית-קהילתית וההתנדבותית.
שירת בצה"ל בחיל האוויר, ובמקביל לשירותו החל להתנדב עם בני נוער במסגרת "חבורות רחוב" בבת ים.
לאחר שחרורו מהצבא, היה העובד הראשון בתפקיד זה בבת ים.
למד לתואר ראשון בעבודה סוציאלית בתחום עבודה קהילתית באוניברסיטת בר-אילן, ולתואר שני במינהל ותכנון חברתי.
במהלך לימודיו עבד כעובד קהילתי בשכונת תל כביר (שכונת התקווה) בתל אביב; הקים את יחידת רונ"ן בבת ים – היחידה לרווחת הנער והנערה; וכיהן כמנהל היחידה לחבורות רחוב בעיריית תל אביב-יפו.
ב-1985 מונה למנהל מתנ"ס קריית עקרון, תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים.
במהלך תפקידו פיתח פעילויות, חוגים ותוכניות קהילתיות לקבוצות מגוונות באוכלוסיית היישוב, ובעיקר לבני נוער, בהן תוכניות בתחום המנהיגות והלמידה, יום חינוך ארוך בבתי הספר היסודיים ותוכנית ליצירת קשר עם התעשייה (כולל קשר עם מפעל תדיראן סוללות).
על עבודתו בקריית עקרון זכה במספר פרסים: בשנת 1987 – פרס יקל למתנ"ס מצטיין בעבודה קהילתית מטעם התאגדות המרכזים הקהילתיים בישראל; בשנת 1988 – מתנ"ס מצטיין מטעם החברה למתנ"סים; ובשנת 1989 – מתנ"ס מצטיין מטעם התאחדות התעשיינים בישראל והחברה למתנ"סים.
בשנים 1990–1997 הקים וניהל את המחלקה לילדים ולנוער בחברה למתנ"סים.
במהלך תפקידו פיתח תוכניות חדשניות כגון נח"ל קהילתי, מרכזי אתגרים לנוער, מרכזי מוזיקה ויזמות עסקית לנוער.
הוא קידם התמקצעות של עבודת מדריכי הנוער, ובניית תוכניות הכשרה והדרכה, מרכזי מיון והערכה לעובדים.
את תפיסתו החברתית בתחום הנוער תיאר בספר "בדיאלוג מתמיד" שיצא לאור על ידי החברה למתנ"סים בשנת 2000. במהלך תקופת כהונתו כמנהל המחלקה זכה בפרס הצטיינות מטעם החברה למתנ"סים.
בשנים 1997–2000 ניהל את אגף אוכלוסיות בקהילה בחברה למתנ"סים, שכלל את המחלקות לגיל הרך, לילדים ולנוער, לאזרחים בוגרים, לקשישים ולאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.
הוא הרחיב את תחומי העיסוק של המחלקות ויזם פרויקטים כגון "קהילה נגישה", חופשות וקייטנות לילדי החינוך המיוחד, עבודה עם נפגעי נפש, התגייסות קהילתית כוללת בגיל הרך, מעונות יום קהילתיים, תוכניות "אמצע החיים" לאזרחים בוגרים, ועוד.
לאחר מכן ניהל עד שנת 2008 את מחוז הדרום בחברה למתנ"סים, שכולל 35 מתנ"סים.
בתפקידו עסק בייעוץ, בגיוס משאבים, בגיוס מנהלים והשמתם לעבודה, בהבראת מתנ"סים ובפיתוח תוכניות כגון "ועידת אזרחי הנגב" – תהליך אזרחי שבו שותפים נבחרי ציבור, אנשי עסקים, אנשי מקצוע ואזרחי הנגב, במטרה לקדם את איכות החיים של תושבי הנגב.
באותה תקופה מונה לעמוד בראש ועדת המשנה לחינוך הבלתי פורמלי במסגרת התוכנית הלאומית לנגב והיה יו"ר מינהלת היישום.
במאי 2008 מונה למנכ"ל בפועל של החברה למתנ"סים, ובאוקטובר אותה שנה מונה כמנכ"ל החברה.
במהלך כהונתו עברה החברה למתנ"סים תהליך אסטרטגי, מיתוג מחדש, גידול במספר המתנ"סים (כולל ביישובים בפריפריה, בחברה החרדית והערבית).
במהלך שנים אלה פותחו כלים לניהול קהילתי בחברה, ביניהם "מדד המא"ה" – מדד איכות החיים הקהילתיים.
לאורך השנים היה מזרחי פעיל גם במסגרות התנדבותיות שונות.
כמעט עשרים שנה היה פעיל במשלחות הנוער לפולין מטעם משרד החינוך.
ב-2007 קיבל תעודת הערכה משרת החינוך יולי תמיר, על התנדבות ותרומה "לזיכרון השואה ולהבטחת העתיד במסעות תלמידי ישראל לפולין".
איתן היה נשוי מעל 30 שנה לשפרה שנפטרה מסרטן בגיל מוקדם, הוא אב לשלוש בנות ומתגורר בגדרה.
– ספר על מעורבות ויזמות של בני נוער בקהילה – 2000, בהשתתפות שמחה ליבוביץ, עדנה בוסטין, נירית איציקסון.
"" – תוכניות חדשניות לנוער במתנ"סים, 1994.
– קייטנות ומחנות – המלצות חדשניות ליישום, קיץ 2000.
"" – לטיפול במתנ"סים במצבי משבר – דו"ח אבחון והמלצות, נובמבר 2004.
שירותי ליבה – השירותים שהחברה למתנ"סים צריכה למקד כלפי המתנ"סים – יו"ר הצוות.
במסגרת צוות "פני החברה לאן" - מרכז הצוות – דצמבר 2002.
החברה למתנ"סים: כיצד עליה להיערך אל מול המגמות והתופעות המתפתחות בה ובסביבתה?
תוכנית הח"ן – יום חינוך ארוך, קריית עקרון, 1990.
"שחור בעיניים" – הכוח בחבורות הרחוב.
מפגש, כתב עת לעובדי נוער במצוקה, 1990.
כיהן כשגריר ישראל בבחריין, בטורקיה ובאזרבייג'ן וכממונה על היחסים בשגרירות ישראל באיחוד האמירויות הערביות.
נאה נולד בישראל וגדל בקריית ביאליק.
סיים את לימודיו בתיכון אורט קריית ביאליק.
בנערותו היה בין מקימי קיבוץ תובל שב והיה שליח התנועה הקיבוצית בצפון אנגליה.
לאחר מכן למד במחלקה למדעי המדינה ב באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1991 הצטרף למשרד החוץ במסגרת קורס הצוערים.
תפקידו הראשון בשירות החוץ היה עוזר למנכ"ל משרד החוץ.
בין השנים 1993–1997 שירת בשגרירות ישראל באנקרה.
בשנים 1997–1999 שירת כקונסול מדיני בקונסוליה הישראלית בשיקגו, ולאחר מכן שב לישראל ושירת במחלקת לענייני אירופה במשרד, כראש הדסק לענייני קפריסין ויועץ מיוחד לענייני טורקיה ויוון.
בשנת 2001 מונה לשגריר ישראל באזרבייג'ן.
בשנת 2005 סיים את שירותו באזרבייג'ן והיה מנהל האגף למדיניות חוץ במטה לביטחון לאומי.
ב-2013 מונה לציר וממלא מקום השגריר בשגרירות ישראל בלונדון.
החל מיולי 2015, לאחר סיום כהונתו של השגריר דניאל טאוב ועד לכניסתו לתפקיד של מארק רגב, כיהן כממונה על היחסים.
בנובמבר 2016, לאחר הסכם פיוס בין ישראל לטורקיה, אליו הגיעו שתי המדינות לאחר משבר עמוק ביניהן שנבע מאירועי המשט לעזה, והחלטה להחזיר את דרג היחסים בין המדינות לקדמותם, מונה נאה לשגריר ישראל בטורקיה.
ב-5 בדצמבר 2016 הגיש את כתב האמנתו לנשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לאחר חמש שנים בהן פעלה השגרירות ללא שגריר.
טקס הגשת כתב ההאמנה התקיים בארמון הנשיאות הטורקי בהשתתפות צוות השגרירות, אשתו של נאה וילדיו.
הטקס, שבו הושמעה נגינת "התקווה", סוקר בהרחבה על ידי התקשורת בטורקיה ובישראל.
במאי 2018 גורש נאה מטורקיה כמחאה על הרג פלסטינים במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה.
בינואר 2021 מינה משרד החוץ את נאה לממונה על היחסים בשגרירות ישראל באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות.
ב-24 בינואר החל נאה בתפקידו, עם פתיחת השגרירות.
ב-11 באוקטובר 2021 סיים את תפקידו עם כניסת אמיר חייק לתפקיד השגריר.
ב-2 בספטמבר 2021 דווח על מינויו לשגריר ישראל בבחריין, בכפוף לאישור הממשלה.
ב-28 בדצמבר 2021 הגיש את כתב האמנה למלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה.
נאה היה נשוי לשריל ואב לשניים.
בשנת 2008 התמודד מטעם הרשימה המקומית "דורון למודיעין" למועצת עיריית מודיעין-מכבים-רעות, עיר מגוריו, אך לא נבחר.
איתן פרידלנדר (נולד ב-21 בספטמבר 1958) הוא שייט ישראלי בעבר.
הוא אלוף עולם במפרשית מדגם 420 (1980), אלוף אירופה (1979) ובעל מדליית ארד מאליפות העולם (1983) במפרשית מדגם 470. השתתף באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1984) במדי נבחרת ישראל במפרשית מדגם 470. כל הישגיו אלו התקיימו ביחד עם שמשון ברוקמן.
פרידלנדר גדל בבת ים לאמא מורה לפסנתר ולמשפחה של אנשי ים.
בשנת 1972 זכה פרידלנדר במדליית זהב ביחד עם שמשון ברוקמן, באליפות העולם לנוער עד גיל 16 שנערכה בטרוומונדה שבמערב גרמניה.
שנתיים לאחר מכן, באליפות העולם לנוער עד גיל 19 שנערכה בפאלמוס שבספרד בנובמבר 1974 הוא זכה במדליית ארד ביחד עם ברוקמן, אחרי האחים אסטלה מספרד (זהב) וצוות מארצות הברית (כסף).
שנה לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה בלארגס שבסקוטלנד באוגוסט 1975 הצמד סיים במקום חמישי.
באליפות אירופה בשיט לבוגרים שנערכה באוגוסט 1976 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית זהב לאחר שהקדימו שני צוותים מצרפת, הייתה זו הפעם הראשונה ששייטים מישראל השתתפו באליפות זו.
עקב החרם המערבי שהובילה ארצות הברית במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, החמיץ פרידלנדר את אולימפיאדת מוסקבה (1980) ולכן חזר להתחרות במפרשית מדגם 420. באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 שנערכה בקוויברון שבצרפת באוגוסט 1980 הוא זכה במדליית זהב עם שותפו ברוקמן לפני שני צוותים מצרפת.
באליפות אירופה בשייט מפרשיות מדגם 470 שנערכה באוסטריה ביוני 1977 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית ארד בשייט מפרשיות מדגם 470 אחרי צוותים מברית המועצות (זהב) ומזרח גרמניה (כסף).
שנה לאחר מכן, באליפות אירופה בשייט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בקסקאיז שבפורטוגל ביולי 1978 הוא זכה ביחד עם ברוקמן במדליית כסף, אחרי צוות מברית המועצות ולפני צוות מפולין.
באליפות אירופה בשיט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בספרד ביולי 1979 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית זהב, לראשונה בתולדות המדינה, לפני צוות ממערב גרמניה (כסף) וצוות מפולין (ארד).
באליפות העולם בשיט מפשיות מדגם 470 שנערכה בוויימות' שבבריטניה בשנת 1983 זכה פרידלנדר ביחד עם ברוקמן במדליית ארד, אחרי צוות מניו זילנד (זהב) וצוות ממערב גרמניה (כסף).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים פרידלנדר במקום שמיני עם שותפו ברוקמן בשיט מפרשיות מדגם 470. במהלך התחרות, סיים הצמד הישראלי במקום שני, בשיוט השישי והלפני אחרון ורביעי בשיוט החמישי.
לאחר שפרש מספורט תחרותי, אימן פרידלנדר את ענת פבריקנט ושני קדמי לאולימפיאדת אטלנטה (1996) ואת האחים שנטל.
עד לזכייה של גל פרידמן באולימפיאדת אתונה (2004) היה המנהל המקצועי של איגוד השיט בישראל.
כיום, פרידלנדר בעל חברה לציוד ימי בשם "ימית סחר" הממוקמת במרינה תל אביב.
איתן פריבר (1 באפריל 1926 - 19 ביוני 2006) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
נולד בטבריה לברוך ואידה פריבר וגדל בכפר סבא.
דודו היה הפסל אהרון פריבר.
הוא למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ושירת בפלמ"ח.
בשנים 1945–1947 למד במחזור הראשון של בית הספר הדרמטי של הבימה בניהולו של צבי פרידלנד ביחד עם שרגא פרידמן, שמואל סגל, מישה אשרוב, שושנה רביד ועוד.
לאחר סגירת האהל שיחק בהפקות שונות.
הוא השתלם בפריז בסדנת משחק מייסודו של ז'אן-לואי בארו ושיחק שם בהצגות בכיכובו ובביומו של בארו.
היה חבר הוועד המנהל של איגוד אמני ישראל, ונציב תלונות הציבור של האיגוד (אמ"י).
שמונה בעקבות אחד (1964) - בתור מרגל-מחבל המוסווה כמאמן כדורגל ומטמין פצצת השהיה במטוס מיראז' 3 של חיל האוויר.
פרידמן הוא הישראלי הראשון שצלח בשחיית סולו את תעלת למאנש.
איתן פרידמן נולד בתל אביב.
בשנת 1971 התגייס לצה"ל ושירת במסלול העתודה האקדמית.
סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1977.
ביולי 1981 (שנה לפני מלחמת לבנון הראשונה) שירת כרופא צבאי בחטיבת הצנחנים ונפצע קשה במבצע צלצל, בעת שניסה לטפל בפצועים במהלך קרב.
הוא ניצל בזכות טיפול שקיבל בבית החולים רמב"ם, בתא הלחץ, היחיד שהיה אז בישראל.
התמחה במחקר בתחום ביולוגיה מולקולרית במכוני המחקר הלאומיים של ארצות הברית בשנים 1987–1992, ובעל תואר דוקטור (PhD) בתחום זה, ממכון קרולינסקה בסטוקהולם שבשוודיה (1992–1994).
בשנת 1995 ייסד את היחידה לאונקוגנטיקה במרכז הרפואי שיבא תל-השומר, ומאז הוא משמש כמנהלה.
פרידמן מיסד את תהליך מתן הייעוץ האונקוגנטי, ויישם טכנולוגיה חדישה לאיתור המוטציות בגנים BRCA1 ו-BRCA2 שאחראים לנטייה המורשת לפתח סרטן השד וסרטן השחלה באוכלוסייה בישראל.
הקים מרכז למעקב אחרי נשים נשאיות של הגנים האלה, כדי לאפשר מעקב וטיפול מונע בהן.
התמחה בתחום רפואה פנימית בשנים 1982–1987 בבית החולים שיבא ובגנטיקה רפואית בבית החולים שיבא בשנים 1998–2000. תחום המחקר העיקרי שבו הוא עוסק הוא נטייה מורשת לפתח את מחלת הסרטן.
בשנת 1988 פרסם מאמר שהראה מה המנגנון שגורם למחסור בסודיום בדם אצל נשים מבוגרות, כתוצאה מנטילת תכשירים להורדת לחץ דם.
ב-1989 פרסם מאמר פורץ דרך ובו הראה כי גידולים הקשורים להתפתחות מחלה שנקראת "MEN-1 syndrome" מקורם בתא בודד ולא בכמה תאים.
בשנת 2015 עמד בראש צוות מחקר יחד פרופ' ג'מאל זידאן שביצע מחקר גנטי, שתוצאותיו מאשרות כי הגנום הדרוזי הייחודי משמר את עצמו מאז המאה ה-11.
משמש כמנהל הרפואי של המרכז לגנטיקה רפואית, "GNA Medical".
פרופ' פרידמן הוא יושב ראש עמותת "ברכה", שמטרתה העיקרית היא לספק כלים להתמודדות בכל ההיבטים הקשורים למצב נשאות של מוטציה בגנים BRCA1, BRCA2.
פרידמן הוא מהמובילים של "הקונסורציום הישראלי לסרטן שד", הפועל בחסות ובמימון האגודה למלחמה בסרטן.
ייסד ומנהל המרפאה לנשים בסיכון גבוה, מרכז מירב, בבית החולים שיבא תל השומר, וכן היה מנהל מרפאת "נאות - סרטן שד ושחלות" של מכבי שירותי בריאות ברעננה, ורופא מומחה בתחום הגנטיקה באותו סניף.
שימש מרצה ב"אסכולות", בית ספר ללימודים רב-תחומיים של האוניברסיטה הפתוחה.
הגיש את הפינה "חדר מיון" בתוכנית הבידור "זהו זה!" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בנוסף הגיש תוכניות בריאות בטלוויזיה בישראל, ובהן, תוכנית הבריאות "קו פתוח" בערוץ 2, "חוות דעת" בערוץ 10, "חיים טוב", מגזין הבריאות של ערוץ הבריאות, ומאז שנת 2011 הגיש פינה קבועה בתוכנית "העולם הבוקר".
בשנת 2015 שימש כמגיש מחליף במקומו של פרופ' רפי קרסו בתוכנית "חיים בריא עם רפי קרסו" אשר שודרה בערוץ 10.
ב-2018 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "מכאן אני ממשיך לבד", בהוצאת מרום תרבות ישראלית.
במהלך מגפת הקורונה התבטא בחריפות נגד מדיניות הסגרים.
בפברואר 2021 הסתיימה ההתקשרות שלו עם בית החולים שיבא.
בחודש יולי של אותה שנה הצטרף לאסותא וייסד את המרכז לגנטיקה וגילוי מוקדם ועומד בראשו.
ב-2021 החל להנחות את מגזין הבריאות "סטטוסקופ" ברשת 13 לצד טלי מץ ואיתי גל.
באוקטובר 2021 התפטר מגוף מומחים העוסק בקורונה בטענה שהתנגד לחיסוני ילדים.
ב-30 ביולי 1993 היה הישראלי הראשון שצלח בשחיית סולו את תעלת למאנש.
ב-15 בספטמבר 2021 חזר וצלח את התעלה בגיל 68 במסגרת קבוצת שליחים מעורבת.
יונית וסודות הדי-אן-אי, הוצאת יסוד, 2007
שגיא ותאונת הסקי, הוצאת יסוד, 2007
מכאן אני ממשיך לבד, הוצאת "מרום תרבות ישראלית" 2018
איתן פוּנד (נולד בשנת 1990) הוא קצין במילואים בדרגת רב-סרן מחטיבת גבעתי שעוטר בעיטור המופת על לחימתו בקרב רפיח, במהלך מבצע צוק איתן.
איתן פונד נולד בשנת 1990 בשכונת רמות בירושלים.
בצעירותו היה חניך ומדריך בתנועת הנוער עזרא.
את לימודיו התיכוניים עשה בישיבת חורב ולפני גיוסו למד במחזור כ"א במכינה הקדם-צבאית בני דוד בעלי.
עם גיוסו במרץ 2010 שובץ בחטיבת גבעתי והתנדב לפלוגת הסיור החטיבתית.
לאחר סיום מסלול הלוחם יצא לקורס מ"כים וקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב ליחידה ושובץ כמפקד צוות.
בהמשך שירותו קודם פונד לסגן מפקד הפלס"ר ובתפקיד זה שימש עם פתיחת מבצע צוק איתן, תחת פיקודו של רס"ן , ביולי 2014. במהלך קרב רפיח נהרגו שראל, מפקד צוות לוחם – הדר גולדין, וקשרו – .
גופתו של הדר גולדין נחטפה.
החוטפים נמלטו באמצעות מנהרת לחימה ופונד יצא למרדף אחריהם.
במהלך המרדף מצא פונד ראיות למותו של גולדין, שלא היה ברור עד אז.
על תפקודו ואומץ ליבו במהלך הקרב והמבצע כולו הוענק לפונד עיטור המופת, העיטור הגבוה ביותר שהוענק בעקבות מבצע צוק איתן.
מיד לאחר המבצע טען במספר אירועים נפרדים כי רק ביצע את חובתו וכי הוא לא חושב שהוא ראוי לצל"ש.
לאחר מבצע צוק איתן המשיך פונד בתפקידו כסגן מפקד הפלס"ר.
בדצמבר 2014 זכה, יחד עם רסאן עליאן, באות הוקרה מטעם מרכז מורשת מנחם בגין.
בסיום תפקידו בפלס"ר, בתחילת שנת 2015, יצא פונד לקורס מפקדי פלוגות.
בסיום הקורס מונה למפקד פלוגת טירונים (מחזור אוג' 15) בפלוגת תומר.
על המינוי הורה מפקד חטיבת גבעתי, עופר וינטר, במטרה לתת לגדוד תדמית קרבית יותר.
בינואר 2016 הועבר לתפקיד מפקד פלוגה בקורס מ"כים של גדוד 906 (שועלי הנגב) בביסלמ"ח.
לאחר סיום הקורס שבו פיקד, השתחרר מצה"ל.
בשירות המילואים משרת בגדוד הסיור של חטיבה 828, הוא נבחר למצטיין קצין חי"ר וצנחנים ראשי לקראת יום העצמאות ב-2022.
במלחמת חרבות ברזל כיהן כסגן מפקד גדוד 6828 בחטיבה 828 בעקבות פציעתו של מפקד הגדס"ר איתמר איתם, אשר נפצע מירי צלף במהלך לחימה, מונה פונד למלא את מקומו למשך מספר חודשים.
פונד נשוי להדרה, שאיתה התארס מיד לאחר מבצע צוק איתן, ומתגורר בסנסנה.
איתן לידור הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין הנדסה קרבית ראשי.
לידור התגייס לצה"ל ב-1969 ושירת כלוחם וכקצין בחיל ההנדסה הקרבית.
במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין הנדסה בגדוד בפיקוד המרכז.
ב-1975 השתחרר משירות הקבע אך חזר לאחר שנתיים.
ב-1981 מונה למפקד גדוד 605 ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון הראשונה ועד 1983. בהמשך שירת במפקדת חילות השדה וכמפקד בית הספר להנדסה צבאית.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי שירת במרכז לאימוני יבשה.
בינואר 1992 מונה לקצין הנדסה קרבי ראשי וכיהן בתפקיד עד 1995.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת ההנדסה "רולידר".
ב-2006 הקים את חברת איתן לידור פרויקטים, העוסקת בניהול פרויקטים בתחומי הנדסה אזרחית, פינוי מוקשים וסילוק פצצות.
לידור בעל תואר ראשון בכלכלה, בוגר הקורס לפיקוד ומטה המשותף לכוחות המזוינים של ארצות הברית, בוגר המכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
היה חבר בוועדת זוהר לבדיקת הפגיעה באח"י חנית.
אחד מבניו, סגן אלוף עמית לידור, היה מפקד סיירת צנחנים במלחמת לבנון השנייה ועובד כר' תחום קטלניות החי"ר באלביט מערכות.
איתן סטיפל הוא רקדן בלט אמריקאי לשעבר, כוריאוגרף ומנהל אמנותי.
סטיפל היה רקדן ראשי בתיאטרון הבלט האמריקאי משנת 1997 עד יולי 2012. משנת 2011 עד 2014 היה מנהלה האמנותי של הבלט המלכותי ניו זילנד.
סטיפל נולד בטיירון בבלייר, פנסילבניה בארצות הברית.
סטיפל הוא בנו של המיניסטר הלותרני מניו יורק שהפך להיות סוהר.
משמעות השם 'סטיפל' בגרמנית הוא: מגף.
סטיפל החל את לימודי המחול שלו במדיסון, ויסקונסין, באקדמיה מונונה למחול בגיל 8. הוא החל לרקוד בלט קלאסי בעקבות אחותו, כשקודם לכן שניהם למדו התעמלות.
מורו הראשון של איתן, ג'ו ג'ון רטרום, רצה שילמד בלט קלאסי משום שבנים בעולם המחול הקלאסי הוא דבר נדיר.
סטיפל למד שנתיים בבית הספר לבלט של מילווקי במילווקי אצל טד קיביט ופול סות'רלנד ובמרכז הנוער לבלט בפנסילבניה לפני שעבר לניו יורק והצטרף לבית הספר לבלט האמריקאי במימוש מלגה בה זכה.
שם, צירף סטנלי וויליאמס את סטיפל לשיעורים המיוחדים לגברים בו רקדו בין השאר הרקדנים המפורסמים רודולף נורייב, מיכאיל ברישניקוב ופרננדו בוחונס.
הוא אף למד אצל ברישניקוב עצמו בבית ספר לבלט קלאסי על שמו של ברישניקוב, מוסד שפעל תקופה קצרה מאוד.
סטיפל הוא אופנוען בזמנו הפנוי.
בספטמבר 2015 נישא לרקדנית גיליאן מורפי.
הבלט האמריקאי בשבילי, זה סטנלי וויליאמס.
ברישניקוב היה ועודנו האליל שלי.
הוא האחד אליו שאפתי לאורך חיי.
כשאפסיק לרקוד בלט, אעבוד עם אופנועים, יש ברשותי שניים.
איתן מזרחי (נולד ב-22 בינואר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל בהווה, אשר שיחק בעמדת המגן.
מזרחי שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים.
לאחר פרישתו הפך למאמן בקבוצת הנוער וסקאוט של המועדון.
מזרחי נולד בשכונת ארמון הנציב בירושלים והיה שחקן צעיר בנוער של בית"ר כבר מגיל 7. היה חלק מנבחרת הנוער של ישראל, שמנתה את יניב כהן, אביבי זוהר ואייל ברקוביץ', שהעפילה לחצי הגמר במסגרת אליפות אירופה לנוער.
כבר בגיל 16 וחצי, בעונת 1989/1990, התחיל את הקריירה המקצוענית בבוגרים, כאשר עשה את הופעת הבכורה במשחק הגביע נגד בית"ר רמלה ואף הבקיע שער.
מזרחי תיפקד במגרש במגוון תפקידים החל מעמדת המגן הימני והמגן השמאלי ואף לפעמים תפקד כקשר הגנתי או קשר התקפי, אך את רוב הקריירה העביר בעמדת המגן הימני.
בעונת 1992/1993 איבד את אחיו, יחזקאל (חזי) מזרחי בפיגוע בתחנת האוטובוס הקרובה למקום מגוריו, כאשר מחבל דקר אותו ועוד מספר אנשים שהיו באזור.
למרות הטרגדיה הצליח איתן לחזור להרכב בית"ר ובאותה עונה שימש בורג משמעותי באליפות.
בעונת 1999 החליט מאמן בית"ר דאז אלי אוחנה להשאיל אותו למכבי הרצליה, ולאחר עונה חזר לבית"ר לעוד שנתיים.
את עונת הפרישה שלו עשה בהכח רמת גן.
מזרחי ששיחק כ-15 עונות במצטבר בבית"ר רשם לזכותו 299 הופעות ו-12 שערים בקבוצה והוא במקום ה-9 בשיאני ההופעות נכון ל-2016.
לאחר פרישתו שימש מזרחי במספר תפקידים תחילה בנוער של בית"ר כמאמן, לאחר מכן מנהל האקדמיה לכדורגל, אחראי על מחלקת הנוער וסקאוט של קבוצת הנוער.
במסגרת תפקידו גילה כישרונות צעירים ומבטיחים, והביא אותם למחלקת הנוער של בית"ר, בין היתר אחראי להעברה של אלי דסה ועידן ורד למחלקת הנוער.
אותם שחקנים הפכו בהמשך לשחקני הרכב בבוגרים, ושיחקו במספר קבוצות בליגת העל.
לאחר מכן שימש גם סקאוט של הקבוצה הבוגרת.
כיום עובד איתן מזרחי כסוכן שחקני כדורגל באופן פרטי.
בנו של איתן, לי און מזרחי, כדורגלן אף הוא, אשר נכון לעונת 2024/2025 משחק בבית"ר ירושלים.
ב-15 בפברואר 1993 נרצח אחיו יחזקאל מזרחי בדקירות סכין על-ידי מחבל צעיר בן 17 בתחנת האוטובוס בשכונת תלפיות-מזרח בשעות הבוקר המוקדמות.
מזרחי הותקף ונדקר בפלג גופו העליון, המחבל הספיק לדקור גם אישה מבוגרת, ומזרחי אף ניסה להגן עליה, לאחר שהספיק לחצות את הכביש ולהזעיק עזרה, התמוטט, ומת מפצעיו לאחר זמן קצר.
איתן לוי (נולד ב-9 ביוני 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
לוי שחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 17, ב-1 באוקטובר 1983, כשעלה בהרכב הראשון נגד הפועל לוד.
את שערו הראשון בליגה הבכירה כבש במשחק נגד בית"ר תל אביב ב-17 באוקטובר 1987. לוי היה שותף בזכייה ב-2 גביעי מדינה ב-1986/1987 ו-1987/1988.
ב-1990 פרש לוי ממשחק פעיל לאחר פציעה.
במהלך הקריירה במכבי תל אביב שותף ב-164 משחקים וכבש 4 שערים, מתוכם 122 משחקים ו-2 שערים בליגה הבכירה.
בעל מדליית זהב מהמכביה השלישית.
פרויד בנם של יצחק, רופא מיילד ומנהל בית החולים ליולדות פרויד ופאולינה.
התאמן בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד.
התגייס לפלמ"ח, ושרת בחטיבת יפתח בגדוד השלישי ביחידת החבלנים.
במלחמת העצמאות לחם בקרבות בדגניה, צמח, עין גב, בקרבות לטרון ושער הגיא.
הוא השתתף בקרבות בצפת וכן בקרבות הקסטל.
בצה"ל שימש כמדריך ספורט בחיל האוויר.
בוגר הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
שימש כיו"ר ועד העובדים של תה"ל.
בשנת 1947 קבע פרויד במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה המהירה בארץ בשיא נוער חדש של 1:06.2 דקות, לאחר ניצחון על שלמה תנשמת ממכבי חיפה.
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה פרויד במדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ארנון טורין, ישעיהו אלבאום ונחום בוך בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו.
נוסף על כך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.6 דקות, שלישי מבין השחיינים הישראלים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1952, זכה פרויד במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.7 דקות, אחרי נחום בוך (1:04.5 דקות) וארנון טורין (1:05.5 דקות).
במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 סיים פרויד במקום חמישי במוקדמות במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 3:08.0 דקות ולא עלה למשחה הגמר.
פרויד נישא בשנת 1956 לאביבה ולהם נולדו שתי בנות, רחל ואפרת.
הוא נפטר ב-10 בנובמבר 1962 לאחר מחלה ממושכת, והובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול .
משנת 1963 נערכת אליפות תל אביב לזכרו במשך שנים רבות.
ארבעת נכדיו היו לשחיינים מצטיינים.
שלושה מצד הבת רחל, גיא ברנע, שחייין אולימפי, אלוף ושיאן ישראל, מקום שישי בעולם (שנגחאי 2011), ניר ברנע אלוף ישראל ואור ברנע ואחד מצד הבת אפרת, אייל פרויד.
איתן מנצורי (נולד ב-1975) הוא מפיק סרטי עלילה ישראלי.
בעל חברת ההפקות ספירו פילמס.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם.
בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול בימוי, 2004. במהלך לימודיו הפיק בפועל סרט תיעודי צרפתי שצולם בארץ.
כמו כן כתב וביים שני סרטים קצרים: "שוסטר" ו"חובו של בנג'י".
לאחר סיום לימודיו פנה לעבוד כעוזר במאי, כמנהל הפקה ומפיק בפועל בסרטי עלילה בישראל וכן בהפקות בינלאומיות.
ב-2013 הקים את חברת ההפקות 'ספירו סרטים'.
בשנים 2015-16 זכה פעמיים כמפיק במקום הראשון בתחרות פרס קרן פיצ'ר ראשון לבוגרי סם שפיגל: עבור "היום שאחרי לכתי" (במאי ותסריטאי: נמרוד אלדר), ו"דארוין" (במאי ותסריטאי: אורן אדף).
בשנת 2019 הפיק את סרט הקולנוע נולדתי בירושלים ואני עדיין חי ביחד עם יהונתן דובק ורוני לוי.
בשנת 2020 יצר והפיק יחד עם מריה פלדמן, עמית כהן ורון לשם את סדרת הטלוויזיה No Man's Land עבור ערוץ ארטה הצרפתי והולו האמריקאי
היום שאחרי לכתי (סרט עלילתי, במאי: נמרוד אלדר, 2019)
פוקסטרוט (סרט עלילתי, במאי: שמוליק מעוז, 2017)
הפורצת (סרט עלילתי, במאית: הגר בן-אשר, 2016)
אבוללה (סרט עלילתי, במאי: יוני גבע, 2015)
היורד למעלה (סרט עלילתי, במאי: אלעד קידן, 2015)
כנס העתידנים (סרט) (סרט עלילתי, במאי: ארי פולמן, 2013)
מנתק המים (סרט עלילתי, במאי: עידן הובל, 2013)
בשבילה גיבורים עפים- סדרת טלוויזיה תסריטאי ובמאי :עומרי גבעון, 2018
המורה לאנגלית- סרט עלילתי, במאי:יובל אדלר, 2019
הנה אנחנו [סרט עלילתי, תסריט: דנה אידיסיס, במאי: ניר ברגמן, 2020]
שטח הפקר [סדרת טלוויזיה, יוצרים: מריה פלדמן, איתן מנצורי, עמית כהן ורון לשם.
איתן פסן (נולד ב-30 באוגוסט 1961 בחיפה, ישראל) הוא פסנתרן ישראלי, מורה לפסנתר ופיתוח קול, כיום מלמד קול בבתי האופרה של אמסטרדם, פרנקפורט, פריז, ורשה, ציריך ופסטיבלים בינלאומיים.
תלמידיו שרים בקביעות בבסטיליה בפריז, במטרופוליטן אופרה, לה סקאלה, בית-האופרה של דרזדן, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, האופרה של שטוטגרט ובפסטיבלים ברחבי העולם.
פסן ניהל בעבר את בית-האופרה של דרזדן, מנהל הליהוק של האופרה של שטוטגרט, ויועץ אמנותי לתיאטרון-סן-קרלו בנאפולי ולתיאטרו-מסימו בפלרמו.
יליד חיפה, שם סיים את תיכון עירוני ה'.
למד פסנתר אצל נילי שילה בקונסרבטוריון דוניה ויצמן.
באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב למד אצל וולטר אופהאוזר, אירינה זריצקיה ודינה תורג'מן; קומפוזיציה עם אנדרה היידו ודני אופנהיים; גמר תואר שני בהצטיינות יתרה בשנת 1984. לימודי המשך במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה עם ולדימיר סוקולוף (פסנתר) ורוברט גרוטרס (זמרה) ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
בניו יורק עבד כפסנתרן לתוכנית האמנים הצעירים של ה-מטרופוליטן אופרה.
איתן פסן היה ראש מחלקת הפסנתרנים ומאוחר יותר מנהל הליהוק של האופרה של שטוטגרט בגרמניה, שם עבד (1991–2006) עם הדרמטורג קלאוס צהליין.
בהנהגתו של צהליין זכתה האופרה של שטוטגרט בפרס המבקרים האירופים "בית האופרה של השנה" שש פעמים במהלך חמש עשרה שנים.
בשטוטגרט עבד עם גבי שדה, יונס קאופמן, ברנדון ג'וונוויץ, ניקולה לואיזוטי, רובין טיציאטי ואחרים.
ב-2010 מונה פסן למנהל בית-האופרה של דרזדן, שם שיתף פעולה עם דור צעיר של מנצחים, זמרים ובמאים, וכן עם המלחין הנס-ורנר הנצה.
בדרזדן הזמין את המנצחים הישראלים אשר פיש ועומר וולבר, ויזם הפקה מחודשת של האופרה שוונדה של המלחין היהודי ירומיר ווינברגר.את ההפקה הזו הביא גם לפלרמו ב-2013.הוא היה גם יועץ אמנותי עבור תיאטרו-סן-קרלו, תיאטרו-מסימו בפלרמו וכן ל-Ruhr2010 שם עבד עם המנצח סטיון סלואן.
איתן פסן מלמד פתוח-קול ופסנתר באקדמיה לאופרה של התיאטרון הלאומי בוורשה (תיאטר ויילקי א אופרה נרודובה וורשאווי) וכן סדנאות רבות עבור ENOA.
מ-2007 הוא מלמד בתיאטר-אקדמי במינכן, מ-2008 באופרה של פרנקפורט ומ-2014 ב-IOS בציריך.
לעיתים קרובות הוא נותן שיעורי אמן לזמרים, פסנתרנים ומלווים באקדמיה של האופרה הלאומית בפריס, פסטיבל Les Azuriales, מייסטרסינגר אקאדמי (Meistersinger Akademie) בניומרקט, סקולה דֿאופרה (Scuola D'opera) בבולוניה, אוברלין באיטליה (Oberlin in Italy), בית האופרה בסן פרנסיסקו, תיאטרון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג והתיאטראות של שטוטגרט ודרזדן.
הופעות בויגמור הול בלונדון, פסטיבל המוזיקה של ריינגאוָ, בתזמורת הסימפונית של בוכום ובתיאטראות של ורשה, דרמשטט, פרנקפורט, שטוטגרט ודרזדן, בפסטיבל-רוסיני Wildbad, פסטיבל מישקולץ בהונגריה וכן שידורי רדיו ב-NDR Hamburg, DeutschlandRadio Berlin, הפילהרמוניה של ברלין ושטוטגרט.
הוא שפט בתחרות 'אביב' בתל אביב, קונקורסו אינטרנשיונל די אסיזי, קונקורסו אסליקו בקומוֿ, תחרות סטניסלב מונישקו בוורשאו, אנטונינה קאמפי, תחרות הקול הבינלאומי בלובלין, קונקורסו ווצי ורדיאנא (VociVerdiane) בבוסטו ובתחרות Belvedere בווינה.
איתן פסן, שופן בשטוטגרט, ב- C.
איתן פסן "אלינה" בקובנט גארדן, 1735, בתכנות אלסינה, סמפרפר דרזדן, אוקטובר 2011
איתן פסן, סיומות והתחלות, ב- Anders, raumzeit3 Verlag, (2006)
שורה של מאמרים בתוכניות האופרה של סמפרופר דרזדן, מכתבים למלחינים (בחירה) מאסטרו האסה אוגוסט 2010, ליבר הנס ספטמבר 2010, קורט וייל היקר, יוני 2011, סומו מאסטרו מונטברדי, פברואר 2011
איתן סנה (נולד ב-7 במרץ 1970) הוא שחקן קולנוע ישראלי.
סנה נולד בשם איתן אנשל.
כנער בן 15 שיחק בסרט "אלכס חולה אהבה" בתפקיד הראשי כאלכס קופרובסקי.
סנה למד בימוי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אך עזב את לימודיו בתום שנת הלימודים השנייה.
עבד ברשת האוזן השלישית במחלקת הקולנוע, ולאחר מכן ניהל את ערוצי הסרטים של yes.
לאחר מכן חזר לעבוד באוזן השלישית.
בבגרותו מיעט לשחק, מלבד מספר תפקידים שביצע תחת הבמאי אורן בן סימון:
בשנת 2002 שיחק בתפקיד משנה בסדרה "בקצב הקצב" ששודרה בערוץ 3.
ב-2010 שיחק בסרט "מחוז השפיות".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מוריס".
איתן מדמון (נולד ב-23 בינואר 1966) הוא רואה חשבון המכהן כמנכ"ל איגוד הבנקים בישראל.
בעבר שימש מנכ"ל גלובס מוניטין, קבוצת חברות המוציאה לאור את העיתון הכלכלי "גלובס".
מדמון נולד בחדרה למשפחה שעלתה מתימן, והוא הצעיר מבין ארבעה אחים.
אביו, סעדיה, עלה לארץ ישראל בשנת 1937 בשיירה רגלית, התיישב בחדרה, הצטרף לאצ"ל וישב במחנה המעצר בלטרון, היה פעיל חברתי וזכה בתואר "יקיר העיר".
אימו, שרה, בת למשפחה חקלאית, הגיעה לישראל בשנת 1948 במבצע על כנפי נשרים ("מרבד הקסמים").
מדמון למד בישיבה התיכונית מדרשית נעם, ובשנת 1984 התגייס לחיל הים.
סיים בהצטיינות קורס חובלים ולאחר מכן קורס פיקוד ימי מתקדם בבית הספר לפיקוד ימי.
השתחרר מצה"ל בשנת 1990 בדרגת סרן.
הוא ממשיך לשרת במילואים כמפקד גיבושים בקורס חובלים, בדרגת סגן אלוף.
למד כלכלה וחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, בעל רישיון רואה חשבון מוסמך.
משנת 2010 מלמד בחוג לכלכלה במכללה למינהל קורס בניתוח דוחות כספיים והערכות שווי של חברות.
מדמון מתגורר עם משפחתו בקריית אונו.
נשוי לחני, מורה לאנגלית, ולבני הזוג שתי בנות ובן.
מדמון החל את הקריירה במשרד רואי החשבון ליובושיץ קסירר, שהיה חלק מרשת פירמת ראיית החשבון והייעוץ העולמית ארתור אנדרסן.
הוא ניהל צוותים שעסקו בתחומי הביקורת והמיסים, וכן בהכנת עבודות כלכליות.
בשנת 1999 הצטרף לקבוצת "גלובס מוניטין" בתפקיד סמנכ"ל כספים.
הקבוצה החזיקה באותם ימים במגוון של כ-20 חברות בתחומי תקשורת, אינטרנט וטכנולוגיה, ובכללן העיתון הכלכלי "גלובס", שבו היא מחזיקה עד היום, וכן קווי זהב, ערוצי זהב וחברות נוספות.
בתחילת 2006 מונה למנכ"ל הקבוצה, ובמשך 11 שנים כיהן בתפקיד.
תוך כדי כהונתו התמודדה הקבוצה עם התחרות שהתפתחה מול שני גופי תוכן כלכלי שהצטרפו לשוק התקשורת – "TheMarker" מקבוצת "הארץ", שעבר גם למהדורה מודפסת, ו"כלכליסט" מקבוצת "ידיעות אחרונות".
מדמון הוביל מהלכים להרחבת הפעילות של "גלובס" למתן שירותים נוספים, כמו גלובס מכרזים, שירותי דירוג בשיתוף עם "דן אנד ברדסטריט", שירותי הפצה של נתונים פיננסיים בשיתוף מערכת המסחר טרייד וואן – TradeOne – וכלים נוספים לגיוון מקורות ההכנסה של העיתון.
לאחר סיום עבודתו ב"גלובס", באפריל 2017, ניהל מדמון קבוצת נדל"ן פרטית שעסקה בייזום פרויקטים של מגורים, מלונאות ומסחר בתל אביב ובניו יורק.
במאי 2019 מונה למנכ"ל איגוד הבנקים בישראל.
מדמון חבר במועצה הציבורית של אלו"ט החל משנת 2017 וחבר במועצה הציבורית של קמפוס ביאליק-רוגוזין בתל אביב.
איתן ליפשיץ (6 באוקטובר 1944 – 21 בדצמבר 2019) היה עיתונאי ישראלי.
הגיש תוכניות רדיו בגלי צה"ל.
ליפשיץ נולד בשנת 1944 בתל אביב.
בנעוריו היה פעיל במסגרת "הנוער העובד והלומד".
את שירותו הצבאי עשה בגדוד 50 של הנח"ל בחטיבת הצנחנים.
במלחמת יום הכיפורים היה בצוות של אריאל שרון וצלח איתו את תעלת סואץ.
בראשית דרכו בעיתונות היה כתב העיתון הירושלמי "שער", ובהמשך הצטרף לצוות יומן החדשות "היום הזה" בקול ישראל.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20 היה כתב "הארץ" לכלכלה בירושלים.
ברשות השידור הגיש את התוכנית "שיחה בשניים".
ליפשיץ הגיש במשך שנים תוכנית שיחות עם מאזינים.
הוא היה ממייסדי, עורכי ומגישי התוכנית "שעה קלה על כלכלה", וממגישי התוכנית "707", ותוכנית המאזינים "יש עם מי לדבר".
את התוכנית "מחשבות בע"מ" הגיש עם משה שלונסקי ויעקב ברדוגו.
כיהן כחבר הוועד המנהל של "סדנת ההדפס ירושלים".
ליפשיץ היה נשוי לתמי גיבלי (בתו של ראש אמ"ן הראשון ומגיבורי הפרשה שכונתה "העסק הביש", בנימין גיבלי) ולשניים נולדו שלוש בנות.
מאוחר יותר היה במערכת יחסים עם ליהי חנוך (שהייתה נשואה לשלום חנוך).
איתן פטיגרו (נולד ב-16 ביולי 1981) הוא פוליטיקאי ישראלי.
שימש ראש מועצת שוהם מאז נובמבר 2018 ועד מרץ 2024.
נקרא על שם אחיה של אמו שנפל בקרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1994 עבר עם הוריו להתגורר בשוהם.
הוא היה יושב הראש הראשון של מועצת הנוער בשוהם, והיה בין מקימי שבט הצופים ביישוב.
התגייס לצה"ל בשנת 1999, התקבל לקורס טיס, ושירת כטייס תובלה, ובהמשך כמדריך בבית הספר לטיסה.
השתחרר בשנת 2007 בדרגת רב-סרן.
פטיגרו עבד כטייס באל על, והטיס מטוסי בואינג 737 ובואינג 747.
פטיגרו למד באוניברסיטה הפתוחה וקיבל תואר ראשון בניהול.
לאחר מכן המשיך לתואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
איתן כיהן כראש מטה מנכ"ל המשרד לפיתוח הנגב והגליל, המשרד לשיתוף פעולה אזורי, והמשרד לתשתיות לאומיות.
הוא אף שימש יועץ מקצועי לשר התשתיות הלאומיות לתחום הגז הטבעי.
בשנת 2008 החל לכהן כחבר במועצה המקומית שוהם ברשימת "שוהם שלנו" של ראש המועצה גיל ליבנה.
בשנת 2011 נכנס לתפקיד ממלא מקום וסגן ראש המועצה.
במסגרת פעילותו במועצה החזיק בתיק התכנון וההנדסה, והיה שותף לתכנון השכונות כרמים והדרים ביישוב.
פטיגרו עמד בראשות ועדת המשנה לכנון ובניה, וועדת הנוער והצעירים.
כמו כן כיהן כממלא מקום יו"ר החברה הכלכלית שוהם.
לקראת בחירות 2018 התמודד פטיגרו לראשות המועצה מטעם רשימת "שוהם שלנו", וזאת לאחר שליבנה פרש מראשות הרשימה והעביר את הנהגת הרשימה לסגנו פטיגרו.
בבחירות זכה פטיגרו ל-63.73% מהקולות, ובכך נבחר לראשות המועצה.
יריבו המוביל, גלעד רבינוביץ', קיבל רק כשליש מהקולות להן זכה פטיגרו.
ב-9 בספטמבר 2020 הודיע על הצטרפותו למפלגת דרך ארץ.
ביוני 2023, הודיע שלא יתמודד לכהונה נוספת, הוא המשיך בתפקידו עד הבחירות בפברואר 2024, עת שנבחרה דפנה רביד-רבינוביץ.
פטיגרו נשוי ללי-אור ואב לארבעה ילדים.
איתן עזריה (נולד ב־12 במאי 1983) הוא כדורגלן, איש עסקים, סופר, מגיש הסכת ומאמן מנטלי.
עזריה נולד וגדל במעלות-תרשיחא והחל את דרכו בעולם הכדורגל בשנת 1996, במחלקות הילדים והנוער של מכבי חיפה.
בעונת 2002/2003 עלה לקבוצה הבוגרת והושאל להפועל רמת-גן גבעתיים, עמה זכה בגביע המדינה בכדורגל.
בעונת 2003/2004 חזר למכבי חיפה, זכה עמה בשתי אליפויות רצופות ולקח חלק במשחקי הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א.
במהלך עונת 2004/2005 הושאל להפועל חיפה, עמה ירד לליגה הלאומית.
בעונת 2005/2006 עבר למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, עמה עלה בעונתו הראשונה לליגת העל מהמקום הראשון.
עזריה שיחק במכבי הרצליה במשך 3 עונות, שתיים מהן בליגת העל.
בעונת 2006/2007 זכה עם הקבוצה בתואר הראשון והיחיד בתולדותיה, גביע הטוטו, כקפטן הקבוצה.
בסיום עונת 2007/2008 ירד עם מכבי הרצליה לליגה הלאומית.
בעונת 2008/2009 שיחק בקבוצת בני סכנין.
ב־20 ביולי 2009, במסגרת אחד ממשחקי ההכנה לעונה של הפועל עכו נגד עירוני קריית שמונה, קרע את גיד אכילס והתבשר בבית החולים שלא יוכל לשוב ולשחק כדורגל.
עזריה ערך 41 הופעות בנבחרות ישראל הצעירות.
לאחר שפרש ממשחק פעיל בגין הפציעה בגיד אכילס, החל עזריה לשמש כיועץ מנטלי לספורטאים.
בשנת 2012 הקים את חברת המנטאליסט, העוסקת באימון מנטלי ושיפור הביצועים הספורטיביים בקרב ספורטאים, כדורגלנים, מאמני כדורגל ומועדוני כדורגל.
עזריה עובד לפי מודל המבוסס על מחקרים של פסיכולוגי ספורט ויועצים מנטליים בינלאומיים, כולל תוכניות עבודה שנבנו ביחד עם פרופסור מיכאל בר-אלי ועם ד"ר פטריק כהן, מומחים לפסיכולוגיית ספורט, לצורך מימוש הפוטנציאל האישי.
התוכניות הותאמו למנטאליות של הספורטאי הישראלי.
בעונת 2013/2014 מונה ליועץ המנטלי של מועדון הכדורגל עירוני קריית שמונה וליווה את המועדון במשך שנתיים, במהלכן זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה, סיימה במקום השני בליגת העל והשתתפה במוקדמות הליגה האירופית.
בעונת 2015/2016 מונה ליועץ המנטלי של הפועל באר שבע וליווה את המועדון במשך 4 עונות, במהלכן זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות, שני תוארי אלוף האלופים וגביע הטוטו, וכן העפילה פעמיים ברציפות לשלב 32 הגדולות של גביע אופ"א.
בשנת 2019 מונה לתפקיד היועץ המנטלי של הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל לקראת טורניר מוקדמות אליפות אירופה.
בנוסף, הוא אחד מאנשי המקצוע במערך המנטלי של פרויקט המצוינות "2022" מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל, לטיפוח הכישרונות של דור העתיד.
ביולי 2020 מונה עזריה לתפקיד היועץ המנטלי של מכבי חיפה.
כעבור פחות משנה זכתה הקבוצה באליפות המדינה הראשונה שלה בעשור האחרון.
לצד ליווי ספורטאים, עזריה מלווה ארגונים, משמש כמרצה וכראש חוג האימון המנטלי בבית הספר למנהלים של האוניברסיטה הפתוחה.
בנוסף, הוא כתב 4 ספרים העוסקים באימון מנטלי.
לעזריה פודקאסט העוסק בתהליכים מנטליים שונים.
כדורגלן חסר פחד: לשחק ללא מעצורים (2014).
מדריך מעשי להורים של כדורגלנים (2015), מחבר משותף עם אדר רוזנברג
נולדת אלוף: איך לפתח ערך עצמי ללא תלות בתוצאות (2019)
איתן דוד לדרר (נולד ב-11 במרץ 1961) הוא עורך דין ישראלי המכהן כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים.
איתן לדרר נולד ב-1961. הוא שירת בצה"ל בחיל המודיעין.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בוגר תוכנית מכון אלכא למנהיגות וממשל של הג'וינט.
בשנת 1991 החל להתמחות בפרקליטות הפלילית והאזרחית במחוז תל אביב, ועבד בפרקליטות המדינה במחוז.
בשנת 1997 עבר לפרקליטות מחוז חיפה (אזרחי).
בין היתר טיפל בתביעות הנזיקין של חברי המשלחת האוסטרלית שנפגעו באסון גשר המכבייה, במכלול תביעות ועתירות בנושא הקישון, בתביעות בעניין אירועי אוקטובר 2000, תביעות ייצוגיות שונות ועוד.
כן שימש חבר בוועדת ההיגוי ליישוב סכסוכים שהמדינה צד להם בדרך של גישור.
בשנת 2009 החל לשמש כפרקליט מחוז חיפה (אזרחי).
ב-2010 הוביל מהלך חסר תקדים, במסגרתו תתבע המדינה, אזרחית, נאשמים בתקיפת שוטרים.
בשנת 2015 העניקה נציבות שירות המדינה ללדרר את פרס המצוינות בניהול בדרג הבכיר.
ב-2016 נבחר בידי רדיו חיפה כאיש השנה בתחום המשפט ומניעת פשיעה.
בפברואר 2018 החל לדרר לשמש כפרקליט מחוז צפון (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
מינויו לתפקיד השלים מהלך ארוך שנים של הקמת פרקליטות אזרחית חדשה במחוז צפון של הפרקליטות, כחלק ממהלך של הפרדה בין התחום הפלילי לאזרחי.
במסגרת תפקידו התריע בשנת 2017 בפני פרקליט המדינה שי ניצן והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, על חשש לשחיתות לכאורה מצד בכירים במשרדי ממשלה, לטובת מפעל חיפה כימיקלים.
ב-2019 ייצג את עמדת פרקליטות המדינה, לצד עמדת היועץ המשפטי לממשלה, בתביעה כנגד עיריית עפולה אשר ביקשה לסגור פארק עירוני "משיקולים זרים".
בעקבות הדיון בבית המשפט חזרה בה העירייה.
מייצג את עמדת היועץ המשפטי לממשלה בעתירת מפלגת ש"ס בעניין המאבק על נחל האסי.
חבר בפורומים וצוותים שונים של הפרקליטות, ובעבר היה חבר בצוות שניסח קוד אתי לפרקליטות.
חבר ועד מחוז חיפה וחבר בוועדות שונות של לשכת עורכי הדין.
משמש מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ובבית הספר למשפטים במכללת צפת.
בפברואר 2020 הביע לדרר תמיכה במועמדות דן אלדד לתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה, ונמנה בין ארבעת בכירי הפרקליטות שנמנעו מלחתום על מכתב חבריהם אשר הביעו תמיכה ביועץ מנדלבליט, וביקרו את התנהלותו של אלדד.
ביולי 2020 ביקר שינויים מבניים שנערכים בפרקליטות, בהיעדר פרקליט מדינה קבוע.
לאחר אסון הר מירון, במייל ששלח לפרקליטיו, טען כי סירב שנה קודם לכן ליטול את האחריות על ההסדר הזמני שנקבע במקום, אשר לדבריו מעיד כי המדינה השלימה עם המצב הקיים במקום, וכינה אותו "ישראבלוף".
בדצמבר 2021 טען בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון כי היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לא גיבה את הליך הפקעת מתחם הקבר מידיים פרטיות לידי המדינה.
בינואר 2025 נבחר לדרר לשמש כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים, במקומה של אורית קוטב.
לדרר נשוי לדניה מיארה-לדרר, לשעבר מנהלת הפרסום בחברת החשמל, ואב לשניים.
איתן נחמיאס-גלס (נולד ב-6 באפריל 1968) הוא משורר, סופר, עיתונאי ופזמונאי ישראלי.
איתן גלס נולד בתל אביב בה גדל, בן לאב יליד גרמניה ואם ממשפחה ספרדית, שעלתה מיוגוסלביה.
כשהיה בן שמונה עשרה, פורסמו שיריו הראשונים בעיתון 77. בהמשך עבד כעיתונאי ופרסם טורי דעות, כתבות וביקורות בעיתונים ובכתבי עת: סימן קריאה, מוסף הספרות של הארץ, העיר, עיתון תל אביב, חדשות וגלובס.
בשנת 1995, פרסם את ספר שיריו "אני סימון נחמיאס" שזכה להצלחה.
גלס הנחה את תוכנית הרדיו ציפורי לילה בגלי צה"ל ותוכנית לילה ברדיו האזורי של ירושלים.
גלס חיבר את תפוחים ותמרים שהלחין וביצע רמי קלינשטיין לאלבום באותו השם.
בשנת 1995 זכה השיר בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים.
גלס נשוי בשנית,לסיגל עזריהו ואב לשני בנים ובת.
תפוחים ותמרים - רמי קלינשטיין
"אין לי חוץ ממך כלום" - רמי קליינשטיין
שיר הנושא לסרט שירת הסירנה - ריטה
"בערב יום העצמאות" - ריטה
"זה הכול או כלום" ו"אבק של החיים" - דייוויד ברוזה
"אור אדום כמו דם" ו"נאהב עד שנמות" אריק סיני
"אושר קטן" - שלמה יידוב.