tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רק שם אחד מספריו של טימגנס נזכר במפורש, בלקסיקון הגאוגרפי של סטפנוס בערך "מיליאי" (Μιλύαι): "אנשי מיליאי נקראו קודם לכן סולימים, לפי טימאגנס בספר הראשון של 'המלכים'".
אולם מתקבל על הדעת שאין זה שמו המלא של החיבור, שהיווה היסטוריה אוניברסלית ובמרכזה שושלות המלכים בממלכות היווניות-מוקדוניות.
מעט מאוד קטעים נשתמרו מהחיבור של טימגנס.
המאורע הקדום ביותר הנזכר בהם מתייחס לפלישת אלכסנדר הגדול להודו (אצל קורטיוס רופוס) ואילו המאורע המאוחר ביותר קשור לנטישת תלמי אאולטס את מצרים בשנת 58 לפנה"ס.
לא ניתן לדעת עד היכן הגיע התיאור בחיבור.
סנקה מכנה את טימגנס "סופר היסטוריה".
פליניוס הזקן השתמש בו כמקור לנתונים גאוגרפיים.
קווינטיליאנוס, הרטור הלטיני המהולל של התקופה הפלאווית (המחצית השנייה של המאה ה-1 לספירה), מבליט רשימה של סופרים יוונים, שמסתימת בטימגנס ומפליג בערכו של טימגנס כמחדש פניה של ההיסטוריוגרפיה (שבח שמכוון בעיקר לכישרונו הספרותי וסגנונו) לאחר ששקעה במשך תקופה ארוכה מאז ימי קלייטרכוס, ההיסטוריון האלכסנדרוני שקדם לו.
במקום אחר הוא מצטט את טימגנס באומרו שמוזיקה היא האמנות העתיקה ביותר הקשורה לספרות.
ההיסטוריון אמיאנוס מרקלינוס מהמאה ה-4 לספירה משבח את טימגנס על חריצותו האופיינית ליוונים ואומר עליו ש"יווני הוא גם בדקדוקו במלאכה גם בלשונו, וליקט מן הספרים למיניהם את הדברים הללו, שזמן רב נעלמו מעיני הבריות".
טימגנס הוא הסופר האלכסנדרוני-יווני היחיד שיחסו ליהודים לא היה עוין.
שלושה קטעים של טימגנס שמתייחסים לתולדות היהודים מצוטטים אצל יוסף בן מתתיהו:
בספר "נגד אפיון", מזכיר יוסף בן מתתיהו את טימגנס בין ההיסטוריונים שדנו בביזת בית המקדש בירושלים בשנת 169 לפנה"ס על ידי אנטיוכוס אפיפנס וטענו שאנטיוכוס אכן בזז את המקדש משום שהיה לו מחסור בכסף ובכך הפר ברית שהייתה לו עם היהודים.
בספר "קדמוניות היהודים", מצטט אותו יוסף בן מתתיהו מתוך ספרו ההיסטורי של סטראבון, לגבי גיור היטורים על ידי אריסטובולוס הראשון: "הוא היה איש ישר והביא תועלת רבה ליהודים.
ארסיטובולוס ומדיניותו מוצגים על ידי טימגנס באור חיובי, וזאת בניגוד לדברים האחרים האמורים עליו אצל יוספוס, סיפורים שליליים שניקולאוס איש דמשק היה מקורם.
נראה כי מבחינת טימגנס, מילה נחשבת יהודית בעליל והייתה האמצעי המכריע והטבעי לגמרי להטמעת בני עם לא יהודי בתוך העם היהודי.
אין באפיון האוהד של אריסטובולוס שום נימה עוינת ובדומה לכך גם דעתו על המילה.
ב"קדמוניות היהודים", מזכיר אותו יוסף בן מתתיהו גם כאחד ממקורותיו שמציין שבמלחמתו של אלכסנדר ינאי בתלמי התשיעי, נהרגו 50 אלף איש מהצבא היהודי של אלכסנדר, בניגוד לדיווח של מקורות אחרים, שנקבו במספר 30 אלף.
ההגזמה של טימגנס במספר החללים תואמת את נטייתו לסנסציוניות, המוכרת מתיאורים אחרים שלו.
ייתכן וניתן לגלות את עקבותיו גם בקטע הקודם למניין ההרוגים, בו יוספוס מספר שאלכסנדר אסף כ-50 אלף חיילים יהודים, אולם "לדברי אחרים" 80 אלף.
מכיוון שטימגנס טען בהמשך שנהרגו 50 אלף, יש להניח שגם כאן הוא היה זה, או מאלה, שנקבו במספר הגדול יותר.
הרושם המתקבל מקטעים אלה על היהודים הוא שהם קשורים להיסטוריה הלניסטית כללית.
לא נמצאים בהם סימני אי אהדה ליהודים וכך בעצם טימגנס הוא הסופר היווני-אלכסנדרוני היחיד שאינו מדבר בגנות היהודים, אם כי בניגוד לסופרים האחרים ממצרים, לא היה טימגנס ממוצא מצרי, אלא יווני.
טימו ורנר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ר.ב.
ורנר ערך את הופעת הבכורה שלו בשטוטגרט ב-1 באוגוסט 2013 במשחק נגד באייר לברקוזן.
ב-22 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק נגד איינטרכט פרנקפורט.
ב-10 בנובמבר 2013 הבקיע צמד שערים במשחק קבוצתו נגד פרייבורג והפך לשחקן הצעיר שעושה זאת בהיסטורית הבונדסליגה.
ביום ההולדת ה-18 שלו חתם ורנר על חוזה מקצועי בשטוטגרט עד ליוני 2018. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 95 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים.
ב-20 באוגוסט ערך ורנר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את נבי קייטה בדקה ה-89 בהפסד לדינמו דרזדן בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת הגביע הגרמני.
ב-28 באוגוסט ערך ורנר את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 86 דקות בתיקו 2-2 נגד הופנהיים במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-17 בספטמבר הבקיע ורנר את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–4 על המבורג במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בעונת 2019/2020 ורנר כבש 28 שערי בונדסליגה והיה לסגן מלך השערים בליגה, שני לרוברט לבנדובסקי.
יכולת מצוינת זו עזרה ללייפציג לסיים במקום השלישי בליגה.
ב-18 ביוני 2020 צ'לסי מהפרמייר ליג קנתה את טימו ורנר תמורת 50 מיליון אירו, העברה שתצא לפועל ביולי 2020 לאחר סיום העונה בבונדסליגה.
ורנר חתם על חוזה לחמש שנים בצ'לסי.
את הופעת הבכורה ערך ב-14 בספטמבר בניצחון קבוצתו 1–3 על ברייטון אנד הוב אלביון.
את שעריו הראשונים בקבוצה כבש ב-17 באוקטובר כאשר כבש צמד והוסיף בישול בתיקו 3-3 נגד סאות'המפטון.
בסיום העונה זכה עם צ'לסי בליגת האלופות, כשהוא כובש ארבעה שערים ב-12 הופעות.
לייפציג לאחר שנתיים בצ'לסי וחתם על חוזה ל-4 שנים.
במרץ 2017 ערך ורנר את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 0–1 על נבחרת אנגליה, במשחק הפרישה של לוקאס פודולסקי.
במשחק זה נפצע ורנר כשקרע שריר.
ורנר הופיע במדי נבחרתו במסגרת מונדיאל 2018.
מדליית זהב במסגרת פרס פריץ ואלטר עד גיל 17: 2013
מדליית כסף במסגרת פרס פריץ ואלטר עד גיל 19: 2015
טימוֹ סוֹיני (בפינית: Timo Juhani Soini, נולד ב-30 במאי 1962) הוא פוליטיקאי פיני.
ייסד את מפלגת הפינים ועמד בראשה כעשרים שנים.
שימש בתפקידים סגן ראש הממשלה ושר החוץ.
הוא נבחר לחבר מועצת העיר אספו ב-2000 ולפרלמנט פינלנד ב-2003. בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 2009, הוא זכה במושב בפרלמנט עם החלק הגבוה ביותר מהקולות הפינים (10%), והיה לפיני הראשון בפרלמנט האירופי.
בבחירות הפרלמנטריות של 2011 נסקה מפלגת הפינים בראשותו וקיבלה 19.1% מהקולות, הקפיצה הגדולה הוגדרה כמפתיעה וחריגה בכלי התקשורת הפינים.
סויני התפרסם כאחד המבקרים הקשים של מנגנון הערבות ומנגנוני הביטחון של האיחוד האירופי.
לאחר הבחירות של 2015, נכנסה המפלגה לקואליציה וסויני מונה לסגן ראש הממשלה ושל החוץ.
סויני אמר כי"ודאי שיש לישראל זכות קיום" וכי הוא "ידיד ישראל".
טימו הילדברנד הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בתפקיד השוער וזוהה בעיקר עם שטוטגרט, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 2006/07. הילדברנד שימש שוער ראשי גם בוולנסיה, עמה זכה בגביע המלך בספרד, הופנהיים, שאלקה 04 ונבחרת גרמניה.
הילדברנד מחזיק בשיא הבונדסליגה לדקות של שמירה על רשת נקייה, שנרשם בעונת 2003/2004, אז לא ספג שער במשך 884 דקות רצופות.
הילדברנד גדל בנוער של שטוטגרט, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1999. כעבור זמן קצר הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
עם חתימתו של פליקס מגאת כמאמן בשטוטגרט, עברה הקבוצה מהפכה שבה צעירים קיבלו הזדמנויות, עקב המצב הכלכלי הבעייתי ששרר בקבוצה באותו זמן.
מהפכה זו הצליחה מעל המשוער, והילדברנד כשוער צעיר נהנה מההזדמנות שקיבל.
בעונת 2003 סיימה שטוטגרט במקום השני אחרי באיירן מינכן, והשיגה מקום בליגת האלופות לעונת 2003/04. בעונה זו הצליחה הקבוצה לעבור את שלב הבתים, והודחה בשמינית הגמר מול צ'לסי.
בעונתו האחרונה של הילדברנד בשטוטגרט, זכה השוער עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כשהקבוצה מציגה את ההגנה השלישית בטיבה בליגה עם שחקנים כסרדר טשצ'י וארתור בוקה, והגיעה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 3-2 לנירנברג.
עם זאת, סירב הילדברנד להאריך את החוזה, ובתום עונת 2007 עזב את הקבוצה לאחר שבשמונה עונות צבר 221 הופעות בבונדסליגה.
הילדברנד חתם בוולנסיה בקיץ 2007, והצהיר שהוא מוכן לעשות הכל עבור המועדון.
הוא נכנס לנעליו הגדולות של השוער שהיה מועמד לפרוש בתום העונה, סנטיאגו קניסארס, ותפקד כשוער הראשון.
הילדברנד השתתף עם הקבוצה בליגת האלופות באותה שנה, אך קבוצתו סיימה את שלב הבתים במקום האחרון והודחה.
הכישלון של הקבוצה הביא לפיטוריו של המאמן רונאלד קומאן, ולמינויו של מאמן חדש, אונאי אמרי.
המאמן החדש הדיח את הילדברנד מהרכב הקבוצה והעדיף על פניו את השוער רנאן בריטו.
הילדברנד סירב לשבת על ספסל הקבוצה, ובמשך מספר חודשים לא שיחק כלל.
בפגרת החורף של עונת 2008/09, הגיעו שני הצדדים להסכם בו שוחרר הילדברנד מהקבוצה, לאחר עונה וחצי, בהן צבר 26 הופעות בליגה הספרדית.
עם זאת, להילדברנד היו שלוש הופעות בגביע המלך, בו זכתה הקבוצה בעונת 2007/08, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על חטאפה.
בחצי הגמר עזר לוולנסיה לגבור על ברצלונה לאחר שהדף מספר רב של בעיטות של הקבוצה היריבה.
בדצמבר 2008 חתם הילדברנד בהופנהיים, ובינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 2-0 על אנרגי קוטבוס.
הילדברנד נפצע במשחק זה והוחלף בדקה ה-60. הילדברנד נשאר בהופנהיים במשך עונה וחצי, בהן ערך 38 הופעות, ועזב את המועדון בקיץ 2010, ובאוקטובר באותה שנה חתם בספורטינג ליסבון, שם שיחק במפעל הגביע בלבד, עזב את המועדון בתום העונה, ונבחן במנצ'סטר סיטי, שם הוחלט לא להחתים אותו.
הילדברנד חתם בשאלקה 04 בפגרת החורף של עונת 2011/12, בעקבות פציעתו של השוער הבכיר ראלף פאהרמן.
הוא נשאר בקבוצה עד לקיץ 2014, ושיחק מספר משחקים גם בקבוצת המילואים.
בספטמבר 2014 חתם באיינטרכט פרנקפורט, בעקבות פציעתו של השוער הבכיר קווין טראפ, ושיחק בקבוצה עונה אחת, בה צבר שלוש הופעות בבונדסליגה, בתומה עזב את הקבוצה.
ב-29 במרץ 2016, לאחר שפתח את עונת 2015/16 ללא קבוצה, הודיע הילדברנד על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 36.
הילדברנד שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וערך בכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת בשנת 2004, כאשר החליף במחצית את אוליבר קאן במשחק ידידות מול נבחרת רומניה.
הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2004 ולגביע הקונפדרציות בשנת 2005, בו שיחק משחק אחד.
בנוסף, הילדברנד נכלל בסגל למונדיאל 2006, בו היה השוער השלישי בהייררכיה אחרי ינס להמן ואוליבר קאן.
לאחר פרישתו של קאן מכדורגל לאחר מונדיאל 2006, הפך הילדברנד לשוער השני בהיררכיה אחרי ינס להמן, אך לקראת יורו 2008, נופה הילדברנד מהסגל על ידי המאמן יואכים לב, שהעדיף על פניו את רוברט אנקה ורנה אדלר.
לב הצהיר אז שהילדברנד נחשב מבחינתו עדיין כאופציה עתידית, אך הוא לא זומן יותר לנבחרת מאז שנת 2007, וסך הכל הופיע שבע פעמים במדים הלאומיים.
טימו הורן הוא כדורגלן גרמני המשחק כשוער בבוכום.
הורן החל את קריירת הנוער שלו במועדון SC רונדורף והצטרף לקלן בשנת 2002. בעונות 2010/11 ו-2011/12 הוא נכלל בסגל הקבוצה הבכירה של המועדון, ובו זמנית בקבוצת המילואים החובבנית של קלן.
אולם, הוא שותף רק במשחקי קבוצת המילואים במהלך עונות אלו.
הורן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של קלן בעונת 2012/13 והפך לשוער הראשי, כשקבוצתו שיחקה בבונדסליגה השנייה.
בעונה הראשונה שלו בקבוצה הבכירה לא הצליח הורן להעפיל עם הקבוצה אל הבונדסליגה, אך הצליח לעשות זאת בעונת 2013/14. בעונת 2014/15 הפגין הורן יכולת גבוהה בשערה של קלן, וסייע לקבוצה לסיים במקום ה-12, במרחק סביר ממאבקי התחתית.
בעונות 2015/16 ו-2016/17 הציג הורן יכולת טובה מאוד ואף סייע רבות להצלחתה של הקבוצה בעונת 2016/17, אותה סיימה במקום החמישי והשיגה כרטיס למפעל הליגה האירופית.
עם זאת, הורן היה שותף לנשירתה של קלן אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2017/18. למרות ירידת הליגה, הורן החליט להישאר בקבוצה ולהאריך את חוזהו.
ביולי 2023 שוחרר הורן מהקבוצה לאחר 21 שנה.
בינואר 2024, לאחר שלא שיחק כדורגל במשך מספר חודשים, חתם הורן ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
הורן ערך שלוש הופעות עד לתום העונה, בה שימש שוער שני לאלכסנדר שלאגר.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השני בליגה.
בקיץ 2024 חתם הורן בבוכום מהבונדסליגה הגרמנית.
הורן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, וערך ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
בשנת 2016 השתתף הורן עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה במדליית כסף, לאחר שנבחרתו הגיעה לגמר, והפסידה בבעיטות הכרעה לנבחרת ברזיל האולימפית, שזכתה במדליית הזהב.
הורן היה השוער הראשון של גרמניה בטורניר זה, ופתח בכל המשחקים.
טימוטה אטובה הוא כדורגלן עבר קמרוני אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי.
אטובה שיחק בעבר במועדונים כפ.צ.
בזל, טוטנהאם הוטספר והמבורג, ובנבחרת קמרון.
אטובה החל את הקריירה שלו באוניון דואלה הקמרונית, ובשנת 2000 עבר לשחק בליגת העל השווייצרית כאשר חתם בנשאטל גזמאקס.
אטובה היה שחקן הרכב במועדון זה ושיחק בו שנתיים, בהן הבקיע שני שערים ב-46 הופעות.
בקיץ 2002 עבר אטובה לפ.צ.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון 6–0 בגמר על קבוצתו הקודמת, נשאטל גזמאקס.
בעונת 2003/04 זכה אטובה עם בזל באליפות שווייץ.
את עונת 2004/05 החל אטובה בבזל, אך לקראת סוף חלון ההעברות עזב את בזל, בה שיחק 72 משחקי ליגה, וחתם בטוטנהאם הוטספר, שם שיחק עונה אחת בלבד, בה צבר 18 משחקי ליגה והבקיע שער אחד.
בקיץ 2005 חתם אטובה בהמבורג, שם שיחק ארבע שנים, והפך לשחקן משמעותי בקבוצה, כאשר הוא משתף פעולה בהגנה עם קולין בנג'מין, הייקו וסטרמן ודוד יארולים.
אטובה העפיל עם המבורג פעמיים לגביע אופ"א דרך זכייה באינטרטוטו בקיץ 2005 וקיץ 2007, והשתתף עם הקבוצה בליגת האלופות בעונת 2006/07, בה סיימה הקבוצה במקום האחרון בשלב הבתים.
כמו כן, זכה אטובה עם המבורג פעמיים בגביע האתגר של דובאי בשנים 2007 ו-2008, ובגביע האמירויות בשנת 2008. לאורך כל תקופתו של אטובה בהמבורג, הקבוצה הייתה חלק מצמרת הבונדסליגה.
בעונת 2008/09 אטובה מיעט לשחק עקב פציעה, ובתום עונה זו עבר אטובה לאייאקס בהעברה חופשית.
גם באייאקס אטובה סבל מפציעות וכמעט שלא שיחק, אך זכה עם המועדון בגביע ההולנדי בעונת 2009/10, ובאליפות הולנד בעונת 2010/11 ובסופו של דבר איבד את מקומו בהרכב לטובת פורנון אניטה הצעיר.
אחרי עונה זו הוא חתם בלאס פאלמס הספרדית.
אטובה נכלל במשך שתי עונות בסגל לאס פאלמס אך מיעט לשחק, ושוחרר מהמועדון בקיץ 2014.
אטובה החל לשחק בנבחרת קמרון בשנת 2000, בה זכה עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות.
אטובה לא נכלל אמנם בסגל קמרון למונדיאל 2002, אך השתתף עם הנבחרת הקמרונית בגביע הקונפדרציות 2003, שם סיימה קמרון כסגנית לאחר הפסד 0–1 לנבחרת צרפת בהארכה משער זהב של תיירי הנרי.
אטובה פתח בגמר זה ושיחק עד להכרעתו בדקה ה-97. אטובה השתתף גם בגביע אפריקה לאומות 2004 וגביע אפריקה לאומות 2006, אך כשל להעפיל עם נבחרתו למונדיאל 2006. הטורניר הגדול האחרון בו אטובה השתתף היה גביע אפריקה לאומות 2008, בו סיימה קמרון כסגנית, לאחר הפסד 0–1 בגמר לנבחרת מצרים.
אטובה שיחק בגמר זה 90 דקות.
בשנת 2010 ערך אטובה את הופעתו ה-42 והאחרונה בנבחרת קמרון, ולא נכלל בסגלים לגביע אפריקה לאומות 2010 ומונדיאל 2010.
אליפות ליגת העל השווייצרית: 2003/04
אליפות ליגת העל ההולנדית: 2010/11
טימו ברנהרד הוא נהג מרוצים גרמני הנוהג כיום עבור קבוצת פורשה.
בין השנים 2009–2011 נהג עבור קבוצת אאודי, עמה זכה במרוץ 24 השעות של לה מאן לשנת 2010. בשנת 2015 זכה באליפות העולם במרוצי סיבולת תחת חברת פורשה.
טימו ברנהרד נולד ב-24 בפברואר 1981 בעיר הומבורג בחבל הסאר.
בשנת 1991, בהיותו בן 10 שנים, החל להתחרות בתחרות מרוצי הקארטינג CIK אשר תחת פיקוח הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
בסוף עונה זו סיים במקום החמישי באליפות העולם והוכתר לאלוף גרמניה לנערים.
בשנתיים שלאחר מכן הגיע אל המקומות השישי והשלישי באליפות גרמניה.
בשנת 1998 החל להתחרות במרוצי פורמולה כאשר התחרה בסבב פורמולה פורד - תחרות הפורמולה הבסיסית ביותר של מרוצי מכוניות חד-מושביות.
בעונה זו סיים במקום השישי הן בסדרה הארצית בגרמניה ובתחרות הגביע האירופי.
עונת 1999 הייתה עונתו האחרונה של ברנהרד במרוצי מכוניות חד-מושביות ובסופה סיים במקום השלישי בסדרה הארצית של גרמניה בפורמולה פורד.
בשנת 2000 החל ברנהרד להתחרות בסבב המרוצים פורשה סופרקאפ כאשר נהג עבור קבוצת UPS פורשה ג'וניור אשר נוסדה בשנת 1997 על ידי חברת פורשה כדי לקדם כישרונות נהיגה צעירים.
בסוף עונה זו סיים ברנהרד במקום השלישי באליפות.
בשנת 2001 החל להתחרות בסבב הלה מאן האמריקני כאשר את הופעת הבכורה ערך במרוץ 12 השעות של סברינג בו נהג עבור קבוצת המרוצים הפרטית אלכס ג'וב רייסינג.
במרוץ זה סיים במקום השני בקטגוריית ה-GT בה השתתף יחד עם צמד הנהגים השותפים לו במכונית הפורשה 911 רנדי פובסט וכריסטיאן מנזל.
בנוסף בסוף עונה זו זכה באליפות הפורשה קאררה קאפ.
עונת 2002 נפתחה עבורו עם ניצחון קטגוריה במרוץ 24 השעות של דייטונה עבור קבוצת רייסר'ס גרופ במכונית הפורשה 911, כאשר לאחר מכן סיים במקום השני בדירוג הכללי במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג כאשר נהג עבור קבוצת אלזן מוטורספורט.
בעונה זו גם זכה בהישג הגדול ביותר שלו עד אז בקריירה כאשר זכה עבור קבוצת רייסר'ס גרופ בניצחון קטגוריית ה-GT במרוץ 24 השעות של לה מאן לצד הנהגים השותפים קווין באקלר ולוקאס לוהר במכונית הפורשה 911.
בשנת 2003 זכה ברנהרד במרוץ פתיחת העונה בסבב הלה מאן האמריקני במרוץ 24 השעות של דייטונה ובהמשכה זכה בשלושה מרוצים נוספים בסדרה כולל בפטי לה מאן.
בנוסף בעונה זו סיים במקום השלישי במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג.
בשנת 2004 זכה באליפות קטגוריית ה-GT בלה מאן האמריקני כאשר ניצח יחד עם צוותו 6 מרוצים בהם 12 השעות של סברינג ופטי לה מאן.
בנוסף סיים ברנהארד רביעי בדירוג הכללי ושני בקטגוריית ה-GT במרוץ 24 השעות של ספא.
בנוסף בעונה זו סיים שלישי במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג תחת קבוצת מנטי פורשה ובכך זכה בפודיום שלישי ברציפות במרוץ זה.
בשנת 2009 הצטרף טימו ברנהרד לצוות השני של קבוצת יואסט רייסינג המתחרה באליפות העולם תחת חברת אאודי בה נהג במכונית האאודי R15 TDI החדשה של החברה בקטגוריית LMP1 הבכירה.
ברנהרד וצמד הנהגים הצרפתים השותפים לו במכונית האאודי R15 מס' 3 רומן דיומא ואלכסנדרה פרימה סיימו במקום ה-17 בדירוג הכללי מרוץ 24 השעות של לה מאן לשנת 2009 וזאת כאשר צוות מס' 1 של הקבוצה ניצח במרוץ.
בשנת 2010 זכה בהישגו הגדול ביותר כאשר זכה בניצחון הכללי של מרוץ 24 השעות של לה מאן יחד עם הנהגים השותפים רומן דיומא ומייק רוקנפלר.
במהלך ניצחון זה קבעו הנהגים ברנהרד ושותפיו שיא חדש של כל הזמנים במרחק שהושג במרוץ לה מאן לאחר שכיסו 5,410 ק"מ במהלך 397 הקפות של המסלול על ידי מכונית האאודי R15 שלהם, ובכך שברו את שיא 5,335 הק"מ של מכונית הפורשה 917 משנת 1971.
בשנת 2011 החל להתחרות גם באליפות הראלי הגרמנית במכונית פורשה 911 GT3 קאפ תחת קבוצת Penske בניהולו של אביו רודיגר ברנהרד עמה זכה להצלחה.
עונה זו הייתה פושרת מבחינת תוצאות עבור ברנהרד ושותפיו כאשר סיימו במהלכה רק שלוש פעמים בפודיום במקום השלישי במרוצים בסילברסטון, פוג'י ובחריין, וסיימו במקום התשיעי בדירוג הכללי באליפות בסוף העונה.
בשנת 2015 שוב התמודד ברנהרד באליפות העולם יחד עם הצוות וובר/הארטלי אך זו נפתחה לא טוב עבורם לאחר שנאלצו לפרוש ממרוץ פתיחת העונה שנערך בסילברסטון כבר בהקפה ה-44. במרוץ הבא בספא סיימו בפודיום במקום השלישי.
המרוץ הבא שנערך היה מרוץ 24 השעות של לה מאן בו סיימו הצוות ברנהרד/וובר/הארטלי במקום השני לאחר שהקיפו את המסלול 394 פעמים, הקפה אחת פחות מהצוות השני של חברת פורשה במכונית ה-919 מס' 19 אשר ניצחו במרוץ.
המרוץ הבא באליפות העולם היה מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג בו ניצחו ברנהרד וחבריו וסיימו במקום הראשון, כמו גם בשלושת המרוצים הרצופים אחר כך בארצות הברית, פוג'י ושאנגחאי.
במרוץ סיום העונה האחרון שהתקיים בבחריין סיימו ברנהרד וחבריו במקום החמישי ולבסוף זכו באליפות העולם לשנת 2015.
טימבאלו (איטלקית: Timballo) היא מנה מהמטבח האיטלקי המכילה פסטה אפויה, אורז או תפוחי אדמה וכן תוספות שונות כגון בשר, גבינה, דגים, ירקות או פירות.
וריאציה של המנה נקראת טימבאלו אלברוני ("timballo Alberoni") על שם הקרדינל האיטלקי גיולו אלברוני.
מנה זו כוללת מקרוני, פטריות, חמאה וגבינה.
מקור שם המנה הוא מהמילה הצרפתית לטימפני ("timbale").
באזורים מסוימים באיטליה יש למנה שם אחר, כגון בומבה, טורטינו, סרטו או פסטיצ'יו.
הטימבאלו דומה מאוד לפשטידה ובשפת האנגלית הוא מכונה "עוגה".
את המאכל מכינים בכלי בצורת כיפה כאשר הביצים והגבינה משמשות כחומר מאגד.
במחוז אמיליה-רומאניה, שם נקרא המאכל "בומבה", נהוג להוסיף למנה אורז, גבינה מקומית ופסטה יבשה.
במחוז אברוצו בסיס המאכל הוא יריעות קרפ, בעוד שבאזורים אחרים משתמשים ברביולי או בניוקי.
בסיציליה נהוג להכין את המאכל עם פסטה וחצילים.
בחבלים אחרים באיטליה מוסיפים למנה רוטב פטריות, תבשיל גבינה פיימונטית וכן רוטב בשאמל.
טימואה באקאיוקו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפאוק סלוניקי ב' מליגת המשנה היוונית.
באקאיוקו גדל במחלקות הנוער של פריז 15ème O., של פריז-שארנטון ושל מונטרוז' FC 92, עד שבשנת 2008 הגיע אל מחלקת הנוער של סטאד רן.
בעונת החל באקאיוקו לשחק בסטאד רן ב', קבוצת המילואים של המועדון.
ב-24 באוגוסט 2013 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על אוויאן במסגרת המחזור השלישי בליגת העל הצרפתית.
ב-26 באוקטובר הבקיע באקאיוקו את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-34 בניצחון 0–5 על טולוז במסגרת המחזור ה-11 בליגה.
בסך הכל ערך באקאיוקו 24 הופעות ליגה במועדון.
לקראת עונת חתם באקאיוקו במונקו מליגת העל הצרפתית.
ב-10 באוגוסט 2014 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 32 דקות והוחלף על ידי ואלר ז'רמן בהפסד 1–2 ללוריאן במסגרת המחזור הראשון בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך באקאיוקו 12 הופעות ליגה.
בתחילת עונת באקאיוקו היה שותף להעפלה של מונקו לליגת האלופות 2016/2017 דרך המוקדמות.
ב-14 בספטמבר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של המפעל, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון.
ב-15 במרץ 2017 הבקיע באקאיוקו את שער הבכורה שלו במפעלים האירופיים, שער בדקה ה-77 בניצחון 1–3 על מנצ'סטר סיטי במסגרת משחק הגומלין של שלב שמינית הגמר של ליגת האלופות.
שער זה הבטיח למונקו את התוצאה 6-6 בסיכום שני המשחקים, והעפלה לשלב רבע הגמר בזכות חוק שערי חוץ.
מונקו ובאקאיוקו הגיעו עד לשלב חצי הגמר של הטורניר, בו הודחו על ידי יובנטוס.
בליגה ערך באקאיוקו 32 הופעות והבקיע שני שערים, כשהוא שותף מלא לזכייתה של מונקו באליפות צרפת.
ב-15 ביולי 2017 בקאיוקו חתם בצ'לסי תמורת 32.5 מיליון ליש"ט שהועברו למונקו.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על טוטנהאם הוטספר.
ב-12 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–6 על קרבאך בליגת האלופות.
ב-14 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בהפסד 1–2 לקריסטל פאלאס.
ב-14 באוגוסט 2018 הושאל בקאיוקו למילאן לעונה אחת תמורת 5 מיליון ליש"ט עם אופציית רכישה ב-35 מיליון ליש"ט.
ב-20 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד F91 דודלאנג'.
ב-17 במרץ 2019 הבקיע את שערו הראשון בהפסד 2–3 בדרבי לאינטר מילאנו.
ב-31 באוגוסט 2019 חזר בקאיוקו למונקו והושאל עד לסוף העונה.
בעונת ההשאלה כבש שער אחד ב-23 הופעות בכל המסגרות.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל באקיוקו לנאפולי לעונה אחת.
ב-17 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–4 על אטאלנטה.
ב-10 בינואר 2021 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על אודינזה.
ב-30 באוגוסט 2021 חזר למילאן והושאל לעונה אחת.
ב-31 באוגוסט 2023 חתם בלוריאן בהעברה חופשית.
ב-31 באוגוסט 2024 חתם בפאוק סלוניקי היוונית לעונה אחת.
באקאיוקו זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת לוקסמבורג ומשחק ידידות נגד נבחרת ספרד בחודש מרץ 2017, במקומו של פול פוגבה הפצוע.
ב-28 במרץ 2017 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את אדריאן רביו בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 0–2 לנבחרת ספרד.
טימו סונינן (בפינית: Teemu Suninen; נולד ב-1 בפברואר 1994) הוא נהגי מרוצי ראלי פיני המתחרה עבור קבוצת אם-ספורט באליפות העולם בראלי.
סונינן ערך את הופעת הבכורה באליפות העולם בראלי בעונת 2014 כשהשתתף בראלי פינלנד.
הוא סיים כמנצח בקטגוריית ה-WRC3 ודורג במקום ה-17 בדירוג הכללי.
בעונת 2015 לקח חלק בשלושה מרוצים בקטגוריה, והשיג ניצחון נוסף בראלי סרדיניה.
בנוסף, התחרה בחמישה מרוצים בקטגוריית ה-WRC2, וניצח את ראלי ווילס, מרוץ סיום העונה.
בעונת 2016 השיג שלושה ניצחונות ושני פודיומים, ודורג במקום השלישי בקטגוריה.
לקראת עונת 2017 עבר להתחרות בקבוצת אם-ספורט.
הוא ניצח את ראלי ספרד, הגיע שלוש פעמים למקום השני ובסיומה דורג שוב במקום השלישי.
בעונת 2018 עבר להתחרות בקטגוריה הבכירה.
טימותי מארק "טים" תומאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2010. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.5 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
תומאס נולד וגדל בעיר פטרסון שבניו ג'רזי.
בעונת 1995/1996 קלע 25.3 נקודות בממוצע למשחק כשחקן קבוצת הכדורסל של "התיכון הקתולי בפטרסון", ובסיום העונה השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 1996 החל ללמוד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 16.9 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1997 נלקח תומאס על ידי ניו ג'רזי נטס בבחירה השביעית, ומיד הועבר בטרייד לפילדלפיה 76'.
במהלך עונת הרוקי שלו תפס מקום קבוע בחמישיית הקבוצה, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה לאחר שקלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק.
במרץ 1999, לאחר כעונה וחצי בפילדלפיה, נשלח תומאס בטרייד למילווקי באקס בתמורה לטיירון היל.
בשנים הבאות הפך לחלק אינטגרלי משלד הקבוצה, לצד גלן רובינסון, ריי אלן וסם קאסל, עם ממוצע כולל של 12.2 נקודות למשחק במשך כ-5 שנים.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה במילווקי ל-6 עונות נוספות עבור כ-66 מיליון דולר, ובפלייאוף של אותה עונה סייע לה להעפיל לגמר האזור המזרחי, לראשונה מזה 15 עונות.
בפברואר 2004 הועבר תומאס לניו יורק ניקס, כחלק מטרייד משולש בו השתתפה גם אטלנטה הוקס.
עד סיום עונת היה הקלעי השלישי של הניקס, עם ממוצע של 15.8 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת המשיך לשמש כשחקן חמישייה בניו יורק ותרם 12.0 נקודות למשחק.
לקראת עונת נשלח בטרייד לשיקגו בולס, אך כבר לאחר שלושה משחקים במדיה שוחרר מהקבוצה.
במרץ 2006 חתם תומאס על חוזה בפיניקס סאנס עד לסיום העונה.
לאורך פלייאוף תרם רבות להעפלתה של פיניקס לגמר האזור המערבי, כאשר קלע 15.1 נקודות ואסף 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק כשחקן חמישייה.
בגמר המערב הפסידו הסאנס מול דאלאס מאבריקס, בתוצאה 2–4.
בקיץ 2006 חתם על חוזה ל-4 עונות בלוס אנג'לס קליפרס, עבור כ-24 מיליון דולר.
בשתי עונותיו הראשונות עם הקליפרס פתח בכמחצית ממשחקי הקבוצה, ותרם 11.6 נקודות בממוצע למשחק.
בנובמבר 2008 נשלח תומאס בטרייד לניו יורק ניקס, ומאוחר יותר באותה עונה הועבר לשיקגו בולס.
לקראת עונת חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס, אך לאורך מרבית העונה נעדר ממשחקי הקבוצה על מנת לטפל באשתו שחלתה.
באוגוסט 2010 חתם על חוזה נוסף בדאלאס, אך כחודש לאחר מכן ביטל את החוזה ולמעשה פרש ממשחק, כדי שיוכל לטפל באשתו.
טימו צ'אהיאנטו (באינדונזית: Timo Tjahjanto; נולד כטימותי צ'אהיאנטו; יליד 1980) הוא במאי קולנוע אינדונזי המתמחה בסרטי אימה והידוע ביותר מחוץ לאינדונזיה כבמאי הסרט "עם רדת ליל".
יחד עם קימו סטמבויל הוא היה חבר בצוות להכנת הסרטים "האחים מו".
טימו הקים גם את בית הפקת הסרטים Merah Production.
טימו התחתן עם השחקנית סיגי וימאלה ב-7 בנובמבר 2009 בפולומה, מזרח ג'קרטה.
יחד יש להם שתי בנות.
טִימַאיוֹס (ביוונית Τίμαιος, בלטינית Timaeus היגוי: טימַיאוּס) הוא אחד מהדיאלוגים של אפלטון משנת 360 לפני הספירה, שרובו עוסק בנאום של טימאיוס מלוקרי על המציאות, הטבע וההתנהגות האנושית בעולם החומר.
דיאלוג זה מקדים את הדיאלוג של קריטיאס משלושים הטיראנים איש אתונה, המדבר על אטלנטיס.
רוב כתבי אפלטון רשומים כדיאלוגים - ויכוח ודיון ברב-שיח שבמסגרתו מוצגים דעות וטענות הדוברים ועורך הכתבים (או מחברם).
בעבר נטען שלא בצדק שאפלטון שאב את רוב דבריו בטימאיוס מספרו של פילולאוס "על הטבע" (או: "על העולם"), העוסק בדעותיו של פיתגורס, אך חוקרים וביניהם קארל הופמן הוכיחו שהרעיונות עברו עיבוד ושימשו רק כתב משני להאיר היבטים מקוריים של הדיון בתוך טִימַאיוֹס.
המשתתפים בדיון זה הם סוקרטס, טימאיוס מלוקרי, הרמוקרטס, וקריטיאס.
יש הסבורים שקריטיאס המדבר כאן הוא סבו של קריטיאס המספר על אטלנטיס בדיאלוג הבא.
סוקרטס הציג בפני שומעיו את המדינה הרצויה והאידיאלית, כפי שמופיע בכתבי אפלטון בדיאלוג המדינה (הרפובליקה).
הוא מבקש להבהיר את ההגדרה ולדייק יותר, ואומר בדרך אגב שהיה שמח לשמוע כיצד עיר בשלטון מיטבי כזה הייתה נוהגת עם ערים אחרות.
הרמוקרטס מציג את קריטיאס המכיר סיפור כזה.
קריטיאס מספר על מסע סולון למצרים, שם הוא שומע על מלחמת אתונה העתיקה שהייתה אז מדינה אידיאלית, נגד אטלנטיס.
הוא מביא את דברי כהן העיר המצרית צאיס על מחזורי הטבע ארוכי הטווח ועל מחזורי החורבן והתקומה הצפויים לאנושות.
לאחר דברי קריטיאס, טימאיוס פותח בנאום מונולוג על העולם החמרי, מטרתו ואופיו.
עולם חמרי לעומת שכלי: קיימת הבחנה בין העולם החמרי המוחש המשתנה והמתכלה כלומר העולם הסופי, אשר קיימים לגביו היבטים לא שכלתניים ותחושות שגויות, לבין העולם הקבוע, האינסופי, הנתפש באמצעות המחשבה בלבד, וניתן לברר את אמיתותה.
אחת מטענותיו בעניין זה היא שבעולם החמרי "אין לחתור למצוא אלא סיפורים מסתברים".(29:4)
השינוי הפנימי הנצחי מאליו, והשינוי החיצוני הנובע ממניע: טימאיוס קבע שכל שינוי בהכרח נובע מגורם המשנה אותו, ומכאן מסיק שקיים גורם אשר הביא לקיום העולם המשתנה תדיר, והנע.
לגורם המניע קרא אבי היקום או האמן היוצר - ביוונית δημιουργός דמיורגוס.
משמעותו המקורית של מושג זה היה במשמעות צר כלי חרס על ידי שינוי החומר שבהם, ולא במשמעות בורא.
הצורות והסדר הטוב וההוגן: מתוך התבוננות בעולם הטבעי ההוגן והמסודר כעת, שבוודאי היה חַסַר סדר קודם יצירתו וסידורו, הוא הסיק שהעולם נוצר בידי הגורם המסדר מתוך אי סדר, על פי התבניות ההוגנות הקיימות בעולם השכל להן קרא הצורות או אידיאות, ששימשו ליוצר העולם כתוכנית פעולה בה הביט.
הגורם המניע, בהיותו בעצמו טוב, שאף להביא לעולם את הטוב ביותר ככל האפשר.
מכיוון שתבניות הצורות הקבועות והאינסופיות הן הטוב ביותר האפשרי, שהרי הן לא כלות ואין בהן לא מוות ולא חסרון, הגורם המניע יצר את הסדר בחומר מתוך התוהו על ידי יציקת החומר לתבניות אלו, או הנעת החומר לפי הצורות.
הוא השתמש במושג Ἀνάγκη ("הכרח" ביוונית) לתאר את הגורל הקובע למעשה את הקורה בעולם, לאחר שנברא.
טימאיוס מתאר את ארבעת היסודות חסרי הצורה מהם עשוי היקום: אדמה, אוויר, אש ומים.
היסודות מכילים בתוכם תנועה פנימית עצמית שאינה נובעת מדבר, אך יכולה להניע את החומר איתה היא באה במגע.
כדי להבין את העולם יש להבדיל בין טוב לרע, ולהבין שהחומר המונע והמקבל צורה הוא תמיד במגמת שיפור לטובה.
עולם החי: הנפש המחשבתית והגוף החמרי
טימאיוס טוען שהמחשבה יושבת בנפש, הנפרדת מהגוף.
העולם כולו הוא יצור חי.
מכיוון שבעלי החיים המסוגלים לחשוב הם טובים יותר מחיות חסרי מחשבה, האמן היוצר "נתן את החכמה בנפש, ואת הנפש בגוף" (30:1-2) ובהמשך הדברים: "וכך כמסתבר, העולם הוא יצור חי ובו נפש וחכמה שניתנה בו בידי האמן.
תרגם מיוונית: דביר ילין, הוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת, 2026.
טימאיוס, בתוך: כתבי אפלטון כרך ג', תרגום: ליבס
טימברלייק ורטנבייקר היא מחזאית, סופרת, תסריטאית ומתרגמת אמריקאית-בריטית, שכתבה מחזות עבור תיאטרון רויאל קורט, הלהקה השייקספירית המלכותית ואחרים.
היא תוארה כ"דואיין של התיאטרון הפוליטי של שנות ה-80 וה-90".
אחת מיצירותיה המוכרות ביותר היא המחזה Our Country's Good שזכה ב-6 מועמדויות לפרס טוני על הפקת 1991. יש לה נטייה לכתוב על חשיבה פוליטית וקונפליקטית, במיוחד במקום שיש בו אורתודוקסיה מסודרת:
ורטנבייקר נולדה בעיר ניו יורק ב-1951 לעיתונאי צ'ארלס ורטנבייקר, ולסופרת ליל ורטנבייקר.
חלק ניכר מילדותה עברה בחבל הבסקים בכפר הדייגים הקטן סיבורה .
היא ציינה שהדבר עשוי לנבוע בין השאר מילדותה בסיבורה:
ורטנבייקר כתבה מספר מחזות בשיתוף פעולה עם Shared Experience ב-1983 ובשיתוף פעולה עם תיאטרון רויאל קורט ב-1984–1985.
היא הייתה מפיקה בפועל בתיאטרון רויאל קורט ב-1992–1997 ובוועד הפועל של PEN ב-1998–2001.
ב-2005–2006, היא הרצתה בפקולטה לתיאטרון באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ורטנבייקר נבחרה להיות חברת האגודה המלכותית לספרות ב-2006.
ב-2011, היא הייתה האמנית של חברת Leverhulme במוזיאון פרויד.
נכון לעכשיו, ורטנבייקר היא הדיקנית של הפקולטה לכתיבה באוניברסיטת מזרח אנגליה.
בנוסף, היא משמת כיועצת אמנותית של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובמועצה של האגודה המלכותית לספרות.
היא מתגוררת בצפון לונדון עם בעלה, הסופר ג'ון מן , ולהם בת אחת.
ב-1997, רכשה הספרייה הבריטית את הארכיון של ורטנבייקר המורכב מכתבי יד, התכתבויות וניירות הנוגעים ליצירותיה.
היא כתבה מספר מחזות עבור תיאטרון רויאל קורט, הלהקה השייקספירית המלכותית ובתיאטראות אחרים:
מספר תרגומים ועיבודים שלה כוללים מחזות אחדים שנכתבו במקור על ידי ז'אן אנוי אריאן מנושקין, פייר דה מאריבו, סופוקלס, אוריפידס, אדוארדו דה פיליפו, גבריאלה פריסובה וז'אן רסין.
The Children (בבימויו של טוני פאלמר , בעיבוד של אדית וורטון)
טימו סטאוויצקי (בפינית: Timo Stavitski; נולד ב-17 ביולי 1999) הוא כדורגלן פיני ממוצא רוסי, חלוץ מועדון הכדורגל הצרפתי "קן".
הוריו ניקולאי ונטליה הם ילידי ברית המועצות: אביו נולד באסטוניה ואמו בקזחסטן אך מוצאה מפינלנד, השניים הכירו במוסקבה ואחרי התפרקות ברית המועצות הם עברו לפינלנד וכך הוא נולד בקירקונומני שבפרברי להטי, בפינלנד.
אביו מתכנת במקצועו ואמו רואת חשבון.
הורי אביו חיים בקלין, שבמחוז מוסקבה, רוסיה.
סבו, ולדימיר סיטניקוב, היה קפטן קבוצת "פחטאאראל" מהליגה השנייה בקזחסטן.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2016 במועדון המילואים של ה.י.ק., Klubi 04, במדיו שיחק 14 משחקים וכבש 2 שערים בליגה הפינית השנייה.
בתחילת 2017 הוא חתם על חוזה במועדון RoPS מהעיר רוֹבַנְיֶימי, בו ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות פינלנד ב-12 באפריל אותה שנה, כשנכנס להרכב הפותח למשחק עם אינטר טורקו ואף כבש שער.
במדי הקבוצה שיחק תחת המספר 77.
בשנת 2018 חתם במועדון "קן" מהליגה השנייה בצרפת, שהציעה 600 אלף יורו לארבע שנים.
במדי קן הוא משחק תחת המספר 7. בקבוצה הכיר את רמי ורקוט בשנתו האחרונה כשוער.
באותה עונה הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו השמינית גמר הגביע הצרפתי מול מץ שבזכותו העפילה קן העפילה לרבע גמר הגביע לראשונה מזה 20 שנה.
לקראת עונת 2020/2021, אחרי ירידת הקבוצה לליגה 2 הוא הושאל למאסטריכט מהליגה השנייה בהולנד.
טימאר (בהונגרית: Timár) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטימאר מספר התושבים נמצא בירידה.
הכפר ככל הנראה נהרס בזמן הפלישה המונגולית לאירופה ויושב לאחר מכן על ידי בעלי קרקעות, ובשנת 1800 נשרף כולו ושוב נבנה מחדש.
בכפר קיימת כנסייה יוונית-קתולית שנבנתה בשנת 1795.
בטימאר חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי.
יהודים רבים מטימאר נרצחו בשואה.
טימאיוס איש טאורומניון (ביוונית עתיקה: Τιμαῖος; 356–260 לפנה"ס) היה אחד ההיסטוריונים היוונים הקדומים המשפיעים ביותר שכתבו על מערב הים התיכון עד לזמנו של פוליביוס (המאה ה-2 לפנה"ס).
טימאיוס נולד למשפחה יוונית עשירה בעיר טאורומניון (טאורמינה המודרנית), במזרח סיציליה.
אביו אנדרומכוס היה שליט שושלתי ששלט בטאורומניון מאז שנת 358 לפנה"ס לאחר שתפס את העיר מדיוניסיוס השני.
בשנת 316 או 315 לפנה"ס, נאמר כי טימאיוס גורש מסיציליה על ידי אגתוקלס, הטיראן של סירקוסאי, אולי בגלל עוינותו כלפיו, אם כי סביר להניח שהוא עזב את עיר הולדתו מוקדם יותר.
טימאיוס הצהיר כי בילה לפחות 50 שנה באתונה, שם למד מפיליסקוס איש מילטוס, תלמיד של איסוקרטס.
באותה תקופה הוא כתב את חיבורו ההיסטורי הגדול.
ייתכן שטימאיוס חזר לסיציליה בשנת 265 לפנה"ס לערך, בתקופת שלטונו של היירון השני.
הוא נפטר זמן קצר לאחר שנת 264 לפנה"ס, לכאורה בגיל 96.
בהיותו באתונה השלים את חיבורו ההיסטורי הגדול, ה"היסטוריות", שכלל 38 ספרים.
חיבור זה חולק לחלקים לא שווים, שהכילו את ההיסטוריה של יוון מימיה הראשונים ועד המלחמה הפונית הראשונה.
החיבור עסק בהיסטוריה של איטליה וסיציליה בתקופות מוקדמות, של סיציליה בלבד ושל סיציליה ויוון יחד.
חמשת הספרים האחרונים עסקו בפירוט בזמנו של אגתוקלס, וחיבור הסתיים ככל הנראה לפני שהרומאים עברו לסיציליה בשנת 264 לפנה"ס.
טימאיוס כתב גם מונוגרפיה על המלך היווני פירוס, שבמרכזו עמדו כמעט בוודאות המלחמות נגד רומא.
טימאיוס הקדיש תשומת לב רבה לכרונולוגיה, והציג את מערכת חישוב הזמנים על ידי אולימפיאדות.
כדי לקשור כרונולוגיות, הוא השתמש בשנותיהם של ארכונים של אתונה, של אפורים של ספרטה, ושל כוהנות של ארגוס.
מערכת זו, אף כי לא אומצה בחיי היומיום, שימשה לאחר מכן בדרך כלל את ההיסטוריונים היוונים.
ייתכן שטימאיוס היה הראשון שזיהה בחיבורו את כוחה העולה של הרפובליקה הרומית, אם כי לא ברור אם הוא ראה ברומא חבר או אויב פוטנציאלי, וכיצד הבין את חשיבותה להיסטוריה של העולם הים תיכוני בכללותו.
נשמרו מעט מאוד חלקים מחיבורו הרחב של טימאיוס:
כמה קטעים מהספר ה-38 של ה"היסטוריות" (חיי אגתוקלס).
עיבוד מחדש של החלק האחרון ב"היסטוריות", "על פירוס", העוסק בחייו של מלך אפירוס עד שנת 264 לפנה"ס.
ההיסטוריה של הערים והמלכים של סוריה (אלא אם כן הטקסט של הסודא משובש).
התיאור הכרונולוגי (Ὀλυμπιονῖκαι, "אולימפיוניקיי", "המנצחים באולימפיה") היווה אולי נספח לחיבור הגדול יותר.
טימאיוס ספג ביקורת רבה מצד היסטוריונים אחרים, במיוחד על ידי פוליביוס, ואכן חוסר ההגינות שלו כלפי קודמיו, שזיכה אותו בכינוי "אפיטימאיוס" (Επιτίμαιος, מוצא טעויות), הציב אותו חשוף לתגובת תגמול.
פוליביוס היה מדינאי ובקיא בענייני צבא, ואילו טימאיוס היה תולעת ספרים ללא ניסיון צבאי או ידע איש אודות המקומות שתיאר.
האישום החמור ביותר נגד טימאיוס היה שהוא עיוות את האמת בכוונה, כשהוא מושפע משיקולים אישיים: כך הוא היה פחות מהוגן כלפי דיוניסיוס הראשון ואגתוקלס, בעודו רם בשבחו של טימוליאון חביבו.
מצד שני, כפי שאפילו פוליביוס הודה, טימאיוס התייעץ עם כל הסמכויות והרשומות הקיימות.
גישתו כלפי המיתוסים, שלטענתו שמר אותם בצורתם הפשוטה (ומכאן כנראה כינויו "גראוסילקטריה" γραοσυλλεκτρία, "אשת סחבות זקנה" או "אספן סיפורי נשים זקנות", רמז לחיבתו לפרטים טריוויאליים), עדיפה על פני הפרשנות הרציונליסטית שתחתיה נעשתה זו אופנה להסוות אותם.
קיקרו, שהיה קורא מתמיד של טימאיוס, ציין לשבחו את שפע החומר ומגוון הביטוי שלו.
טימאיוס היה אחד המקורות הראשיים ששימשו את פומפיוס טרוגוס, דיודורוס סיקולוס ופלוטרכוס (ב"חיי טימוליאון" שלו).
טימו פקה קיבינן (בפינית: Timo Pekka Kivinen; נולד ב-8 בדצמבר 1959) הוא גנרל פיני המשמש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד.
קיבינן נולד בלאפנראנטה ב-8 בדצמבר 1959, וב-1978 התגייס לצבא פינלנד.
הוא למד בקורסים צבאיים בפינלנד, שוודיה בריטניה וארצות הברית.
הוא השתתף במלחמת בוסניה ב-1997. ב-1998 הוא נשלח לאוסטריה כספח צבאי ולאחר מכן נשלח לשמש כנספח צבאי באוקראינה ובהונגריה.
ב-2011 הוא חזר לפינלנד ומונה למפקד גדוד יגרים.
ב-2004 הוא מונה סגן הנשיא של האוניברסיטה להגנה לאומית עד 2007. לאחר מכן מילא תפקידים בכירים במטה הכללי וב-2011 מונה למפקד בריגדת קרליה.
ב-2017 הוא מונה לסגן ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של פינלנד.
ב-1 באוגוסט 2019 הוא הפך לראש ההגנה במקום ירמו לינדברג.
טימותי פטריק שיהי הוא כבאי אוויר, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מונטנה מאז 2025. הוא נבחר לראשונה לסנאט האמריקאי ב-2024, כאשר גבר על הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון טסטר.
כאיש עסקים, הוא הקים את "Bridger Aerospace", חברה לכיבוי אש אווירית וניהול שריפות.
שיהי נולד במחוז רמזי שבמינסוטה, שבסמוך לסיינט פול.
הוא למד באקדמיית סנט פול, וסיים את לימודיו ב-2004.
לאחר התיכון, שיהי החל ללמוד באקדמיה הימית האמריקאית, וסיים את לימודיו ב-2008. והצטרף ליחידת אריות הים.
בעבר שיהי טען שכדור נתקע בזרועו במהלך קרב באפגניסטן ב-2012 וכי חשד שהפציעה נבעה מירי דו-צדדי.
לכן הוא לא דיווח על התקרית בזמן אמת כדי להגן על חבריו ליחידה.
אבל ב-2015 טען שהפציעה נבעה מתאונה בפארק הלאומי גליישר.
שיהי עזב את השירות הפעיל ב-2014 והשתחרר מהצבא ב-2019. הוא טען כי שוחרר בנסיבות רפואיות, אך אין לכך הוכחה רשמית.
בשנת 2015 הוענק לשיהי כוכב ארד ולב הארגמן, על ידי חבר הקונגרס ריאן זינקי.
בשנת 2014, שיהי הקים את חברת Bridger Aerospace.
המטה שלה שכן בבלגרד, מונטנה, והחברה סיפקה שירותי כיבוי אש אווירי ב-24 מדינות ובשני מחוזות קנדיים.
עם הקמת החברה, שיהי היה הטייס היחיד שלה, הפעיל מטוס אחד וסייע לחוואים במעקב אחר בקר.
בשנת 2024, שיהי התפטר מתפקיד המנהל הכללי, על מנת להתמקד בקמפיין שלו בסנאט.
בשלב זה החברה עמדה בפני מצב פיננסי קשה: היא הפסידה 77.4 מיליון דולר ב-2023 ו-20.1 מיליון דולר בארבעת החודשים הראשונים של 2024.
בשנת 2020, שיהי הקים את חברת בקר קטנה עם גרג פוטנם (אף הוא בוגר אריות הים), שעסקה סיוע לחקלאים.
שיהי כיהן במועצת המנהלים של המרכז לחקר נכסים וסביבה (PERC) שבבוזמן.
מרכז זה הוא צוות חשיבה ללא מטרות רווח ולמען "סביבת שוק חופשי".
הוא התפטר לפני שהתמודד לסנאט ולא חשף את המידע על כך, כנדרש על פי כללי האתיקה של הסנאט.
ביוני 2023 הודיע שיהי שיתמודד על מקום בסנאט מטעם המפלגה הרפובליקנית מול ג'ון טסטר מהמפלגה הרפובליקנית שכיהן כבר כשלוש כהונות.
שיהי כונה "כוכב עולה" בפוליטיקה של מונטנה.
הוא נחשב לאחד המועמדים העשירים ביותר שהתמודדו לסנאט.
הרפובליקנים התמקדו במונטנה כדי להשיג רוב בסנאט.
שיהי הוביל בסקרים לפני הבחירות, אם כי בהפרשים קטנים יותר ויותר.
ה"דיילי מונטנן" דיווח כי שלוש העדיפויות העליונות של שיהי הן הגירה, חינוך והמשבר בגבול ארצות הברית – מקסיקו.
שיהי אמר שנשים צעירות "עברו אינדוקטרינציה" בנושא הפלות הוא מתאר את עצמו כ"פרו-חיים מאוד" וגם "תומך חזק בהפריה חוץ גופית".
שיהי גם מתנגד לעצם קיומה של מחלקת החינוך של ארצות הברית.
הוא הציע לסגור אותה ובכך לחסוך עשרות מילארדי דולרים.
שיהי היה מעורב בתאונת מטוס ב-2019 בה היה תלמיד לטייס.
המטוס התרסק לתוך בית, והרג את מדריך הטיסה ופצע אדם נוסף שהיה בבית.
לאחר חקירה, המועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה קבעה שפעולות המדריך הובילו להתרסקות.
שיהי מתגורר עם אשתו, כרמן, קצינה לשעבר החיל הנחתים, וארבעת ילדיהם, הלומדים בבית, בחווה גדולה מחוץ לבוזמן.
טימבר סיקמור הוא שם הקוד של תוכנית חשאית של סוכנות הביון המרכזית (CIA) של ארצות הברית בשיתוף עם פיקוד המבצעים המיוחדים (SOCOM), שפעלה בין השנים 2012–2017, ונועדה לאמן, לחמש ולתמוך במורדים סוריים במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, במטרה להפיל את משטר אסד ולצמצם את השפעת איראן ורוסיה באזור.
התוכנית הושקה בתקופת ממשלו של ברק אובמה, ונוהלה בשיתוף עם מדינות ערביות, בהן ערב הסעודית, ירדן, איחוד האמירויות, קטר וכן טורקיה, הממלכה המאוחדת וצרפת.
מטרתה המוצהרת של התוכנית הייתה חיזוק כוחות בלתי סדירים "מתונים" ואופוזיציוניים כנגד משטרו של בשאר אל-אסד.
עם השנים התוכנית נחשפה בהדרגה וזכתה לביקורת חריפה בשל היותה תוכנית לא יעילה ויקרה.
בהיעדר אמצעי פיקוח יעילים, זרמו אמצעי לחימה לידי גורמים ג'יהאדיסטיים קיצוניים כמו דאעש ונשק אמריקאי הגיע לשוק השחור.
ביוני 2017, לאחר שקיבל עדכוני מודיעין מדאיגים, הורה דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית, על הפסקת התוכנית.
תוכנית "טימבר סיקמור" צמחה על רקע ההתפתחויות הגאופוליטיות של תחילת העשור השני של המאה ה-21, ובעיקר כתוצאה ממלחמת האזרחים בסוריה והשלכותיה על האינטרסים של ארצות הברית ובעלות בריתה באזור.
בשנת 2011, עם התפשטות גלי האביב הערבי וההתנגדות ארוכת השנים לשלטונו של בשאר אל-אסד, פרצה בסוריה התקוממות אזרחית שהתדרדרה במהירות למלחמת אזרחים.
אל המאבק הצטרפו עשרות קבוצות אופוזיציה מגוונות – החל מחוליות מקומיות מתונות ועד ארגונים סלפיים-ג'יהאדיסטיים דוגמת ג'בהת אל-נוסרה, וחלקם אף התפצלו והפכו לארגונים עוינים דוגמת דאעש.
החרפת האלימות, יחד עם התערבות ישירה של איראן וחזבאללה לטובת משטר אסד, הפכו את סוריה לזירת תחרות בין-מעצמתית: רוסיה ואיראן תמכו במשטר באמצעות סיוע צבאי ולוגיסטי, בעוד מדינות מערביות ומהמפרץ הפרסי – בהן סעודיה וקטר – סיפקו נשק ומימון למורדים.
הצלחותיהם הראשוניות של המורדים, שהושגו גם הודות לסיוע חשאי ממדינות המערב, עוררו דאגה עמוקה בקרמלין, אשר ראה באפשרות להפלת אסד איום אסטרטגי על האינטרסים הרוסיים באזור.
במקביל, עליית דאעש והשתלטותו על שטחים נרחבים בעיראק ובסוריה החריפו את תחושת הדחיפות בוושינגטון, שם התלבטו כיצד ארצות הברית יכולה להשפיע על תוצאות הסכסוך מבלי להיגרר להתערבות צבאית ישירה.
בפברואר 2012 הציע אסד לפרוש במסגרת הסכם בתיווך רוסיה – אך ההצעה נדחתה על ידי ממשלת ארצות הברית, שסברה שהוא ממילא עומד ליפול.
מפאת התנגדות לפעולה גלויה הכף נטתה לעבר פעילות חשאית.
בסוף 2012, נוכח לחץ גובר מצד מדינות האזור, ובעיקר ערב הסעודית וירדן, החליט ממשל אובמה לאשר את הקמתה של תוכנית חשאית – "טימבר סיקמור".
התוכנית הופקדה בידי ה-CIA בשיתוף פעולה הדוק עם שירותי מודיעין מערביים וערביים, ויועדה לאמן, לחמש ולתמוך בקבוצות מורדים סוניות שיילחמו במשטר אסד ויביאו את הפלתו.
ותוך כדי כך יחלישו את השפעת איראן ורוסיה בדמשק.
ההחלטה לא התקבלה בקלות: הנשיא אובמה הסתייג תחילה מתמיכה ישירה במורדים, והתוכנית הראשונית נדחתה.
עם זאת, כבר באותה שנה החלו פעולות מוקדמות לחימוש ואימון מורדים, בתיאום עם סעודיה, קטר, ירדן וטורקיה, ובסיוע לוגיסטי של ה-CIA.
נקודת המפנה הגיעה בעקבות התקיפה הכימית של משטר אסד בע'וטה באוגוסט 2013, שבה נהרגו לפי ההערכות האמריקאיות כ-1,400 אזרחים.
בעקבות האירוע גבר הלחץ הפוליטי על ממשל אובמה, והוא אישר את הפעלת התוכנית.
היישום הממשי של תוכנית "טימבר סיקמור" החל בראשית 2013, עם הקמת שני מרכזי מבצעים משותפים של ה-CIA ו-SOCOM בטורקיה ובירדן.
המרכז בטורקיה ריכז את הפעילות בחזית הצפונית של סוריה, בעוד המרכז בירדן פעל מול החזית הדרומית.
במרכזים אלו פעלו אנשי מודיעין וצבא מסעודיה, ירדן, קטר, הממלכה המאוחדת וצרפת, לצד כוחות מיוחדים אמריקאיים וקבלנים צבאיים פרטיים.
הכשרת לוחמי האופוזיציה התמקדה בטקטיקות של יחידות קטנות, כשירות גופנית בסיסית, טיפול בנפגעים, ולעיתים גם בלוחמה תודעתית ובהפצת תעמולה ברשתות החברתיות.
כל מחזור אימון נמשך בין שבועיים לשלושה, ולאחריו קיבלו הלוחמים תשלום של כ-200 דולר ונשק אישי.
קבוצה נבחרת עברה הכשרות מתקדמות, כולל שיעורי מדיה שנועדו לשפר את תדמית המורדים בעיני דעת הקהל המערבית; אחרים לשמש מדריכים בעצמם.
על פי הערכות שונות, בין השנים 2014 ל-2016, עשרות אלפי לוחמים קיבלו הכשרות או סיוע עקיף במסגרת התוכנית, ולפחות 10,000–15,000 מהם קיבלו נשק אמריקאי ישירות – כולל רובי סער, מרגמות, מטולי רקטה, טילי נ"ט מסוג TOW, משקפי ראיית לילה וכלי רכב.
טילי ה-TOW, שהפכו לסמל המעורבות האמריקאית, סופקו ל-14 ארגונים, בהם "חרכת חזם" (אנ') שנחשב לארגון מתון יחסית.
המשך התמיכה הותנה בהצגת הוכחות לשימוש מבוקר בנשק – תיעוד וידאו, קואורדינטות GPS והחזרת הרכיבים המשומשים - כגון מכל שיגור או מארזים.
את הנשק רכשו ארצות הברית וסעודיה בעיקר ממדינות מזרח אירופה, תוך שימוש בתעודות משתמש קצה של משרד ההגנה האמריקאי, שהסתירו את זהות היעד האמיתית – המורדים הסוריים.
ירדן וטורקיה שימשו כמדינות מעבר לנשק ולציוד.
המימון האמריקאי הגיע מה-CIA ומתקציבים שאושרו בקונגרס, והוערך בכמיליארד דולר בשנה בין 2014 ל-2015. סעודיה סיפקה מימון בסדר גודל דומה במקביל, מה שהפך אותה לשותפה דומיננטית בתקצוב.
בפועל, יישום התוכנית לווה בכשלים חמורים.
דו"חות מודיעיניים העלו כי חלק מהמורדים הנתמכים על ידי המערב פעלו בשיתוף פעולה עם קבוצות ג'יהאדיסטיות, מה שהוביל להעברת נשק, אימונים ומשאבים לידי גורמים אסלאמיים קיצוניים כמו ג'בהת א-נוסרה ואף המדינה האסלאמית (דאעש).
במקרים מסוימים נשק אמריקאי הופיע בשווקים שחורים במזרח התיכון, לרבות רקטות שנמצאו במאגרי דאעש בבגדד ונשק קל שנמצא בידי לוחמי דאעש בכורדיסטן העיראקית.
בנוסף לכך, גורמי ביטחון ירדניים נחשדו בגניבת נשק שמומן בידי ארצות הברית ומכירתו לגורמים פליליים.
תחקירים העלו שמערכות בקרת האספקה היו רופפות, והפרות שיטתיות אפשרו זליגת נשק מסוכנת.
לאורך חיי המבצע, ניסו ועדות הקונגרס מספר פעמים לעצור את המימון או להחמיר את הקריטריונים לסינון המורדים – אך ללא הצלחה.
עם התמשכות הלחימה בסוריה והתחזקות איום דאעש, החלה ממשלת ארצות הברית להפנות את משאביה למאבק בארגון, תוך דחיקת תוכנית "טימבר סיקמור" לשוליים.
בכך, הפך מבצע "נחישות טבועה" (Operation Inherent Resolve) למוקד המרכזי של הפעילות האמריקאית בסוריה והאפיל על התוכנית החשאית.
בשנת 2016 החלה התוכנית לאבד תמיכה בוושינגטון, בין היתר בשל התגברות המעורבות הצבאית הרוסית בסוריה, שמנעה מהמורדים להשיג הישגים משמעותיים והובילה להתחזקות משטר אסד.
ביוני 2017, לאחר שדיווחים מודיעיניים הצביעו על כשלי פיקוח חמורים ועל כך שנשק אמריקאי משמש בפועל ארגונים קיצוניים, הורה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על סיום תוכנית "טימבר סיקמור".
ההחלטה לסיים את התוכנית התקבלה על רקע ההכרה הגוברת בכישלונה להשיג את יעדיה האסטרטגיים – בראשם הפלת משטר אסד וצמצום השפעת איראן וחזבאללה בסוריה – וכן לנוכח החשש מהמשך זליגת אמצעי לחימה לידי קבוצות קיצוניות ואף ג'יהאדיסטיות.
לכך התווספה ביקורת ציבורית ופוליטית נרחבת בארצות הברית, שהתמקדה בעלויות הגבוהות של המבצע ובתפוקתו המוגבלת.
בנוסף, סיום התוכנית שיקף את רצון הממשל להפחית את הסיכונים הכרוכים בהתערבות עקיפה, להתמקד בלחימה בדאעש ולשפר את יחסיו עם רוסיה, שהתנגדה לפעילות האמריקאית ותמכה במשטר הסורי.
תוכנית "טימבר סיקמור" מהווה כיום דוגמה בולטת לאזהרה מפני מגבלותיהם של מבצעי חתרנות חשאית במלחמות אזרחים.
הניסיון לעצב תוצאות בזירה מורכבת ורוויית שחקנים באמצעות חימוש ואימון כוחות בלתי סדירים לא רק שנכשל בהשגת יעדיו האסטרטגיים, אלא אף תרם להעצמת קבוצות קיצוניות ולהגברת חוסר היציבות האזורית.
מחקרים עדכניים מראים שסיכויי ההצלחה של מבצעים כאלה – בין אם לשינוי משטר ובין אם להכרעה צבאית – נמוכים, ולעיתים קרובות התוצאה היא פגיעה באינטרסים של המדינות שיזמו את ההתערבות.
מבין 64 פעולות חשאיות שבוצעו על ידי ארצות הברית, ובפרט על ידי ה-CIA בין 1947 ל-1989, פחות מ-40% הצליחו לעמוד ביעדים המוצהרים שלהן, ולו בטווח הקצר.
"טימבר סיקמור" תואמת לממצאי מחקר זה והפכה, אפוא, לחקר מקרה מרכזי (case study) הממחיש את הסכנות והכישלונות הטמונים במדיניות התערבות חשאית בזירות סוערות.
המקרה גם מדגים כיצד שיקולים של יוקרה, שליטה ותדמית מדינית גברו על פתרונות דיפלומטיים זמינים וברי-השגה – גם כאשר אלה עשויים היו למנוע את ההסלמה ולהפחית את העלות האנושית והאסטרטגית של הסכסוך.
טים שְׁקַארְקֶה הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר באוניון ברלין מהבונדסליגה.
שקארקה החל את דרכו במחלקת הנוער של היידנהיים.
ב-27 בספטמבר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה השנייה.
ב-31 במאי 2019 הצטרף לדרמשטאדט 98, ששיחקה אז גם היא בבונדסליגה השנייה.
ב-31 במאי 2022 חתם באוניון ברלין.
ב-23 בינואר 2023 הושאל לשאלקה 04, ששיחקה אז בבונדסליגה.
ב-31 באוגוסט 2023 הושאל שוב לדרמשטאדט 98, ששיחקה בעונת 2023/2024 בבונדסליגה.
טימור או תימור-י לנג (במקור מטורקית צ'אגאטאי: Temür פירוש השם "ברזל"; 1336, שאהר-י סאבז – 17 או 18 בפברואר 1405. נקרא גם בשם "טמרליין") היה שליט וכובש מונגולי-טורקי, מגדולי הכובשים בכל הדורות, מייסדה של האימפריה הטימורית.
טימור קיליצ'י (ברזל בטורקית צ'אגאטאי ,"קיליצ'י" צולע) נולד בשנת 1336 בטראנסאוקסאניה בעיר שאחריסאבז ("העיר הירוקה"), כשמונים קילומטרים דרומית לסמרקנד, הנמצאת באוזבקיסטן של ימינו.
אביו של טימור היה טרע'אי (Taraghay), אחד מהאמירים המכובדים של שבט הברלס (Barlas).
הברלס היו שבט מונגולי, שמקורו היה ככל הנראה באחד הטומנים של צ'אגאטאי.
בני הברלס אימצו מנהגים טורקיים ובזמן היוולדו של טימור כבר היה האסלאם נפוץ למדי בקרבם.
טימור נולד בשנה בה מת האילח'אן אבו סעיד.
אחרי מותו של אבו סעיד חלה התפוררות מהירה של האילח'אנאת, והאילח'אנים הפכו לשליטי בובות של שושלות מונגוליות זוטרות ובעיקר הח'ובאנים (Chobanids) והג'אלאירים (Jalayrids).
ב-1346 התפורר גם האולוס של צ'אגאטאי והשלטון בטראנסאוקסניה עבר לידיהם של שבטים טורקיים וטורקו-מונגוליים, שכדי להשיג לגיטימציה לשלטונם המשיכו למנות שליטי בובות מבית צ'אגאטאי ולעיתים גם מבית אוגודיי.
בצעירותו הוכשר טימור בפרשות ובירי מקשת בדומה לכל צעיר מהשבטים הנוודים של הערבה.
בנוסף לטורקית למד טימור גם לדבר פרסית אף על פי שלא למד קרוא וכתוב.
כבר מצעירותו התבלט טימור כמנהיג וחלק מבני הברלס בחרו לשרת תחת פיקודו.
טימור הפך לאמיר חשוב בטראנסאוקסאניה ובזכות בריתות משתנות שכרת עם גורמי הכוח החזקים באזור החל לקבל תפקידים שלטוניים.
במהלך הלחימה שלו בתקופה זו נפצע טימור בירכו הימנית, מה שהביא את אויביו לכנות אותו טימור לנג, טימור הצולע.
באמצעות בריתות נישואין מוצלחות עם האריסטוקרטיה של מרכז אסיה, עלו יוקרתו של טימור ומעמדו.
נישואיו לסאראי מולכ ח'אטון (Sarai Mulk Khatun), שהייתה בתו של הח'אן הגדול האחרון מבית צ'אגאטאי, העניקו לטימור שיוך לשושלת הג'ינגיסית.
טימור לקח לעצמו את הכינוי קורגן (Kurgan) הלקוח מהמילה המונגולית קורוגן (Kuregen), שמשמעה בעל הבת.
אחרי מותו של טימור יוחס למשפחתו מוצא משותף לזה של משפחתו של ג'ינגיס חאן.
עם זאת בתקופת חייו לא טען טימור למוצא משותף עם המשפחה הג'ינגיסית ואף לא לקח את התואר ח'אן השמור לג'ינגיסים.
טימור הסתפק בתארים אמיר-י בוזורג (נסיך גדול בפרסית) ואל-אמיר אל-כביר (נסיך גדול בערבית) ובכינוי קורגן.
טראנסאוקסאניה או "טראנסאוקסיאנה" (פירוש מילולי בלטינית: "מעבר לנהר האוקסוס"; שמות נוספים: בערבית:ما وراء النهر Ma Wara' un-Nahr שפירושו "מעבר לנהר", בפרסית: فرارود "Varārud") הוא שטח נרחב במרכז אסיה הנפרש בין נהרות אמו דריה בדרום מערב לסיר דריה בצפון מזרח, כיום בין אוזבקיסטן, טאג'יקיסטן ודרום קזחסטן.
הנהרות נשפכים אל ימת אראל.
המושג נכנס לשימוש בזמן כיבושיו של אלכסנדר מוקדון אז נהיה לגבול צפון-מזרחי של האימפריה שלו במאה ה-4 לפנה"ס.
מאז ועד הכיבוש הערבי התרבות באזור נשארה שילובם של תרבויות יוון, פרס, סין ובודהיזם וקיבלה שם סרינדיאנית.
בתקופת הממלכה האחמנית באיראן חלק מן האזור קיבל את השם סוגדיאנה שבתקופת האימפריה הסאסאנית התפשט לכלל האזור על מנת להבדילו מן באקטריה הסמוכה.
בין תקופת הממלכה לאימפריה הוא נכלל בשליטת הממלכה הסלאוקית, הממלכה היוונית של באקטריה, האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן.
מגלה ארצות סיני ג'אנג צ'יאן היה הסיני הראשון המתועד שסיפר על האזור אותו הוא ביקר ב 126 לפנה"ס יחד עם ביקורו בבאקטריה ופרתיה.
אחד מיריביו הידועים של טימור היה טוכטמיש - הח'אן של אורדת הזהב.
טוכטמיש עלה לשלטון בסיועו הישיר של טימור, שסייע לו לנקום ברוסים את חרפת קרב קוליקובו.
טוכטמיש התחזק ופלש לאזור אזרבייג'ן וטראנסאוקסאניה ונוצח על ידי טימור ב-1391, פלש בשנית לקווקז בשנת 1395 עד שנהדף על ידי פלישת טימור לרוסיה, וברח אל נסיך ליטא ויטאוטס.
ב-1399 יצאו טוכטמיש וויטאוטס למאבק האחרון בטימור בראש צבא גדול של רוסים, ליטאים, פולנים ואף צלבנים מהמערב, והובסו בקרב על הנהר וורסקלה , בשטחי אוקראינה של ימינו.
בהגיעו לגיל שישים יצא טימור למערכה קצרה בהודו ב-1398, במהלכה שעטו כוחותיו לאורך נהר האינדוס דרך מדינת פנג'אב ועד לדלהי, בהותירם אחריהם שובל של ערים הרוסות ואת גופות תושביהן.
לאחר השיבה מהודו כוחותיו פרצו מחדש מערבה תוך מאבק נגד הסולטנות הממלוכית ונגד הטורקים העות'מאנים.
בנובמבר 1400 הגיעו צבאותיו של טימור אל שערי חלב.
לאחר קרב שנערך במישור בפתח העיר והוכרע בזכות בוגד מבין הממלוכים בתוך פחות משעה, נפלה העיר לידי הכוחות הטימוריים.
משם פנה טימור לדמשק אותה כבש ב-24 במרץ 1401 ובכך הושלם כיבוש סוריה.
ביוני 1401 כבש טימור את בגדאד, וטבח ב-20,000 מתושביה.
טימור תבע מכל אחד מחייליו לשוב כשבידיו לפחות שני ראשים כרותים מוצגים לראווה.
חייליו היו כה מפוחדים עד כי מסופר שטבחו שבויים שנשבו בקרבות מוקדמים על מנת לעמוד במכסה.
ב-1402 פלש לאנטוליה תוך שהוא מביס את באיזיט הראשון, הסולטאן העות'מאני, וכבש את סמירנה (איזמיר של היום) מידי הצלבנים של רודוס.
בדצמבר 1404 יצא טימור למסע מלחמה נגד סין אך הלוחם הזקן נתקף בשפעת בדרכו לשם ומת [במחנה צבאו] בסמוך לעיר אוטראר ב-18 בפברואר 1405. במותו השתרעה נחלתו מהוולגה והמפרץ הפרסי ועד האינדוס.
הדחף המניע של טימור ושיטות הפעולה שלו
טימור הצליח בימי חייו לכבוש את טראנסאוקסאניה, להתפשט בתוך הערבה ולכבוש חלק ניכר משטחי אורדת הזהב, להשתלט על איראן ועל אפגניסטן, ולערוך מסעות מלחמה לתוך אנטוליה, הודו וסין.