tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנית, כשצורכים כורכום באופן אוראלי, הזמינות הביולוגית שלו נמוכה, ורק מעט ממנו מגיע לזרם הדם.
שלישית, קיימת שונות גבוהה בהרכב החומרים של מוצרי כורכום וכורכומין.
הכורכומין נחקר בהקשר לפעילותו האפשרית נגד דלקת וכטיפול לסרטן ושימושים רפואיים נוספים.
חרף מספר הרב של המחקרים בתחום, לא נמצאו ראיות ליעילות מספקת של הכורכומין לטפל בבעיות אלה.
מחקר שנערך בבית החולים שיבא מצא כי כורכומין מסייע בטיפול במחלת קוליטיס כיבית, אולם שותף למחקר הדגיש כי ריכוז הכורכומין בכורכום, 5%, נמוך מכדי שצריכת כורכום תהווה טיפול במחלה.
צריכת כורכום במינונים גבוהים מהנמצא בדרך-כלל במזון, עלולה להיות מסוכנת לנשים בהיריון.
עדיין לא ברור אם השימוש בכורכום בטוח בתקופת ההנקה.
כורוס מוזיקוס קלן היא מקהלה קאמרית מקלן, גרמניה.
המקהלה נוסדה ב-1985 בידי כריסטוף שפרינג (Christoph Spering), והתחילה את דרכה כמקהלת הכנסייה במילהיים (הרובע הפרוטסטנטי של קלן הקאתולית).
כיום המקהלה מפורסמת בעולם בשל ביצועיה האותנטיים, שזכו להקלטות רבות, בעיקר עם דאס נויה אורקסטר, התזמורת שגם אותה הקים כריסטוף שפרינג.
במקהלה חברים זמרים מקצועיים, סטודנטים לזמרה וחובבים ברמה גבוהה.
כורוס מוזיקוס קלן מופיעים בקביעות בארץ, בעיקר עם תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים.
ציבה בקבוקית או כוריזיה בקבוקית (שם מדעי: Ceiba insignis, בעבר Chorisia insignis), הוא עץ נוי שפרחיו גדולים וצהובים בסוג צֵיבָּה (לשעבר שויך לסוג כּוֹרִיזִיָּה שבוטל) ממשפחת החלמיתיים (עבר שויך למשפחת הַבּוֹמְבַּקִּיִּים (Bombacaceae)), מסדרת החלמיתאים (Malvales).
הוא גדל בר בעיקר באזורים טרופים יובשניים עונתיים באמריקה הדרומית מדרום אקוודור ועד צפון פרו.
עץ המגיע לגובה של 10 עד 15 מטר ויותר.
הפרחים גדולים בצבע צהוב בהיר.
העץ מאופיין בגזע עבה לא אחיד, דמוי-בקבוק ומכאן שמו.
הגזע גם אינו ישר ומראהו כמו של אדם בגילופין, לכן נקרא העץ במקום מוצאו גם "העץ השיכור" (בספרדית: "palo borracho").
על הגזע קוצים גדולים וקשים.
במקומות ציבוריים משתדלים להסיר אותם.
העלים מסורגים, מורכבים כעין כף יד.
העלעלים 7, מוארכים או דמויי-ביצה הפוכה, מחודדים באופן פתאומי, משוננים כמשור, אורכם עד 12.5 ס"מ.
הפרי הוא הלקט גדול דמוי אגס אורכו עד 12.5 ס"מ..
עם ההבשלה הוא נפתח ב-5 קשוות ומתגלים זרעים העטופים בציצה לבנה ארוכה ואז הזרע נראה כגוש של צמר גפן.
שורשו שיפודי הצומח מטה מבלי לפגוע במדרכות ולכן הוא מתאים לשמש כעץ נוי בעיר.
עליו גדולים ומאוצבעים נושרים כיחידה אחת שלה, גזעו מורחב ירוק ומכוסה בקוצים גדולים וחדים כמו בן-משפחתו הכוריזיה הבקבוקית.
העלים מסורגים, מורכבים כעין כף יד, מספר העלעלים 5, מחודדים ומשוננים.
השינון הולך ופוחת לקראת הקודקוד.
הפרחים דו-מיניים, גדולים ומרשימים בצבע ורוד-אדמדם, דומים לפרחי ההיביסקוס.
הפרחים, שקוטרם 7.5 ס"מ, בודדים או באשכולות מלווים ב-2 או 3 חפויות.
עטיף הפרח והאבקנים מאוחים לחוד מתחת לשחלה העילית.
הגביע בעלי 5 אונות בלתי שוות, והוא מבריק מבחוץ, ומשיי מבפנים.
עלי כותרת 5, אורכם 4.8 ס"מ ויותר.
צינור האבקנים בעל 5 שיניים בראשו וסביבו אבקנים עקרים.
השחלה עילית, השליה זוויתית עמוד שחלה אחד.
הפריחה מתרחשת בין החודשים פברואר למאי (בחצי הכדור הדרומי שהוא אזור גידולו המקורי), ובישראל, בין סוף חודש אוגוסט לאוקטובר.
הפרי הוא הלקט בעל זרעים רבים, אורכו עד 20 ס"מ.
ההלקט מכיל שערות רבות דמויות-משי (באנגלית, העץ מכונה "floss silk tree").
בדרום אמריקה משמשים השערות הרכות שבפרי בתעשייה למילוי כרים, חגורות הצלה, מזרנים ובידוד תרמי.
כורכומין (Curcumin) הוא החומר הפעיל העיקרי בכורכום.
הוא מופק מקנה השורש (rhizome) של צמח הכורכום.
הכורכומין נמנה עם הכורכומונואידים, פיגמנטים המקנים לכורכום את צבעו הצהוב-כתום ומשתייכים לקבוצת הפוליפנולים.
פוליפנולים הן תרכובות כימיות טבעיות המיוצרות על ידי צמחים כתוצרי משנה של תהליכים שונים בצמח.
במשפחת הפוליפנולים קיימות מעל 5,000 תרכובות שונות.
קיימות ראיות מעטות בלבד לתועלת הרפואית שבצריכת כורכומין, ולא נמצאה לו יעילות רפואית קלינית.
מחקרי מעבדה מצאו כי לכורכומין תכונות אנטי-דלקתיות, אולם לא נמצאה תועלת בשימוש בכורכומין במחקרים ראשוניים או קליניים.
סקירה מערכתית של מחקרים שבדקו את השימוש בתוספים מבוססי כורכומין לטיפול בפצעים סוכרתיים לא מצאה תוצאה חיובית בשימוש עבור בני-אדם.
במחקרים שבדקו את ספיגתו של כורכומין שנצרך דרך הפה גילו כי 40% עד 85% מהכורכומין עובר דרך מערכת העיכול ללא שינוי.
כלומר, ספיגתו דרך המעי מוגבלת.
מחקרים נוספים שבדקו כיצד ניתן להגביר את ספיגתו במעי, מצאו שתוספת של פפרין, המרכיב הפעיל בפלפל שחור, מגבירה את ספיגת הכורכומין במעי.
בכמויות צריכה רגילות עבור מבוגר בריא, הכורכומין נחשב כבטוח לשימוש.
צריכת כמויות גדולות עלולה לגרום לבחילה, בעיות עיכול או שלשול.
מומלץ לסובלים ממחלות כיס המרה להימנע מצריכה כורכום כתוסף מזון, כי הוא עלול להחריף את מצבם.
פרובינציית כורדסתאן (בכורדית: پارێزگهی کوردستان/Parêzgey Kurdistan בפרסית: استان کردستان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר סננדג'.
שטחה 29,173 קמ"ר, כ-1.7 אחוזים משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מערב המדינה.
ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-1,574,118 תושבים, רובם כורדים.
כוֹרוֹבַּאטֵס (מיוונית: χωροβἀτης) הוא מכשיר מדידה רומי ששימש למדידה מדויקת של שיפועים לצורך בנייה.
תוצאות המדידה בכורובאטס נחשבות מדויקות יותר משניתן להשיג באמצעות פלס.
הכורובאטס מתואר בספר "על אודות האדריכלות" שכתב המהנדס והאדריכל הרומי ויטרוביוס לפני כ-1900 שנה, בפרק העוסק בבניית אמות מים.
חוקרים סבורים שזהו הכלי המרכזי ששימש למדידת שיפועים בעת בניית אמות מים, כמו בניית האמה התחתונה בירושלים, שנבנתה על ידי החשמונאים תוך שימוש בטכנולוגיות רומיות.
רמת הדיוק של הכורובאטס קריטית לשמירת שיפוע קבוע לאורך האמה, במיוחד כשהפרש הגבהים בין שני קצות האמה קטן.
במקרה כזה יש לבנות את האמה בשיפוע מתון מאוד, דבר המצריך תכנון קפדני ושימוש בכלי מדידה מדויקים.
הכורובאטס מורכב ממסגרת עץ ארוכה, שקרוב לשני קצותיה תלויות שתי משקולות.
כאשר מעמידים את המכשיר על גבי שיפוע, המשקולות שבקצותיו נוטות ומגיעות לגבהים שונים.
ההפרש בין הגבהים מלמד על זווית השיפוע.
ויטרוביוס מציין שכדי לכייל את המכשיר ולהבטיח ששתי המשקולות בגובה זהה לגמרי, יש להעמיד את הכורובאטס מעל כלי מלא מים, שכן לפי חוק הכלים השלובים גובה המים בשני צדי הכלי יהיה תמיד זהה.
עם זאת, מציין ויטרוביוס שעל פי ארכימדס פני השטח של המים אינם שטוחים, ושיש להתחשב גם בעקמומיות כדור הארץ, אך מסביר שמדובר בסטייה מזערית, מכדי שתשפיע על רמת הדיוק של המכשיר.
כורסה (בכתיב ארכאי: כורסא) היא כיסא ישיבה מרופד.
הכורסאות המרופדות פותחו לראשונה בצרפת בה נקראו Fauteuil confortable - "כורסה נוחה".
הכורסאות של ראשית המאה ה-20 הכילו קפיצים הן בכיסא והן במשענת הגב, וצופו בכותנה, קטיפה ועור בעלי חיים.
הכורסה מהווה לרוב רהיט המשמש בחדר המגורים, לצד הספה.
סידור אופייני של חדר מגורים כולל שולחן קפה נמוך, שמצדו הרחב ספה בה ניתן להושיב שנים או שלושה אנשים, ומצדו הצר ממוקמת כורסה אחת.
לרוב הן הכורסה והן הספה פונים למערכת הבידור הסלונית (הטלוויזיה ועזריה הנלווים).
כורסאות אפיינו מועדוני ג'נטלמנים באנגליה ומכאן שמה של הכורסה באנגלית: Club chair - "כיסא מועדונים".
ניתן לראות כורסאות במבואות (לובי) של בתי מלון, ובטרקליני עסקים בשדות תעופה.
ניקוי כורסא מתחלק לשתי קטגוריות, כורסת בד וכורסת עור.
ניקוי כורסת בד מתבצע בעזרת מכונת קיטור אשר מבצעת הזרקה ויניקה של חומרי ניקוי.
בתהליך ניקוי כורסא ניתן להסיר כתמי שומן,אוכל ועוד.
מקורה של הכורסה במצרים העתיקה בה ישבו הפרעונים על כיסאות מרופדים.
כיסאות מעין אלה התגלו בקברי הפרעונים, והיוו פיתוח של הכיסאות המקוריים, כאשר הכורסאות כללו גם משענת גב, ומשענות יד.
כורסאות אלה היו עשויות עץ או נצרים, והריפוד נוסף לכורסאות אלה לפני כ-2,500 שנים.
הסימפוזיון היווני - משתה שנערך בשכיבה, הביא ליצירת רהיט שהוא בין מיטה לבין כורסה, עליו שכב או ישב אדם אחד.
הספה היוותה פיתוח של הכורסה, ואפשרה לשני אנשים לשבת זה לצד זה.
ציורים מתקופת ראשיתה של האימפריה הרומית מראים אנשים יישובים זה לצד זה על כורסה או ספה.
סגנונות האמנות המקומית השפיעו על עיצוב הכורסאות והספות, כך בתקופה הביזנטית שובצו ברהיטים אלה פסיפסים, והאמנות הגותית יצרה כורסאות גבוהות וצרות.
בתקופת הרנסאנס עוצבו כורסאות כרהיטים יקרי ערך, ושובצו בהם אבנים יקרות, זהב, כסף ושנהב.
המהפיכה התעשייתית הביאה להפיכת הכורסה מחפץ יוקרה בבעלות אצילים בלבד, לחפץ שגם מעמדות הביניים יכלו לרכוש.
שיטות יצור תעשייתיות ושיטות עיבוד וכיפוף עץ מודרניות הביאו לייצור תעשייתי של רהיטים ובהם כורסאות.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התפתח עיצוב הכורסה באיטליה ובסקנדינביה והכורסאות הפכו שוב ליצירות אמנות, תוך שימוש בחומרי ריפוד חדשים (כגון קצף הגומי).
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכה הכורסה לחלק מתרבות הפופ, ועוצבה בהתאם תוך שימוש בצבע, בצורות לא שגרתיות (כגון כורסה בצורת כף יד) ובחומרי גלם לא שיגרתיים (כגון אבן, ברזל, סוגי פלסטיק, קרטון ונייר).
כוריקיוס מעזה היה סופיסט ונואם, תלמידו של פרוקופיוס מעזה, שחי בעזה בין סוף המאה ה-5 ומחצית המאה ה-6.
הוא ירש את מקומו של פרוקופיוס כראש בית הספר לרטוריקה בעזה במחצית הראשונה של המאה ה-6.
כוריקיוס פעל בעיקר בתקופתו של קיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון.
נשמרו מספר מועט של דרשות שנשא, של חיבורים שכתב ויש אזכורים לחיבורים נוספים.
בין היתר כתב "פנגיריקוס" (נאום הספד) על פרוקופיוס, יצירה שהפכה למופת של רטוריקה.
כוריאוקרצינומה הוא סרטן ממאיר המתפתח מתאי טרופובלסט, בדרך כלל של השליה.
סרטן זה מאופיין בשליחת גרורות למספר איברים מרוחקים, במרבית המקרים אל הריאות והנרתיק, ובאחוזים נמוכים יותר מופיעות גרורות גם בכבד ובמוח.
מכיוון שהגידול עשיר מאוד בכלי דם, עיקר הפיזור של המחלה הוא דרך כלי הדם כבר בשלב מוקדם של הגידול.
הוא שייך לקבוצת מחלות ממאירות הקשורות להיריון (GTD).
בנוסף, הוא מסווג כגידול תא נבט והוא עשוי להתעורר באשכים או בשחלה.
תכונה אופיינית היא זיהוי של תאי סינסיטוטרטפובלסט ותאי ציטוטרופובלסט הקשורים באופן אינטימי ללא התהוות שליה מסוג ווילי.
מכיוון שכוריאוקרצינומה מאופיינת בהימצאות סינסיטוטרטפובלסטים (תאים מייצרי הורמון beta-HCG) נראה עלייה ברמת ההורמון גונדוטרופין כוריוני אנושי בדם.
סינסיטוטרטפובלסטים הם תאים רב-גרעיניים גדולים.
בכוריאוקרצינומה הם מקיפים את הציטוטרופובלסטים, בדומה לקשר האנטומית הנורמלי שלהם בווילי כרוני.
ציטוטרופובלסטים הם תאים חד-גרעיניים עם פלזמה שקופה.
כוריאוקרצינומה של השליה במהלך היריון נובע כתוצאה מקיום:
לעיתים נדירות כוריאוקרצינומה מתפתחת במקומות שאינם השליה, ולעיתים רחוקות מאוד היא מתפתחת באשכים.
אף על פי שתאי טרופובלסט הם רכיב משותף לגידולים של תאי נבט תאיים מעורבים, כוריאוקרצינומה באשכים בוגרים נדירה למדי.
כוריאוקרצינומה טהורה של האשכים היא הסוג האגרסיבי ביותר של גידולי נבט תאיים אצל מבוגרים, סוג זה של סרטן מאופיין בפיזור המטוגני והתפשטות גרורתית דרך הלימפה כבר בשלב מוקדם.
בגלל ההתפשטות המוקדמת וההתנגדות הטבועה של הגידול לתרופות נגד הסרטן, לחולים פרוגנוזה גרועה.
דימום רחמי לא תקין – דימום אבנורמלי מהרחם שיכול לנבוע משלל סיבות.
קוצר נשימה – תחושה של היעדר אוויר וקושי לנשום.
גניחת דם – ליחה דמית שיוצאת ממערכת הנשימה, נראה כמו שיעול דמי.
כאבי חזה – אי-נוחות בבית החזה.
בגברים יכולים להופיע תסמינים של סרטן האשכים כגון היפר-פיגמנטציה (עקב עודף הורמון beta-HCG שמגיב עם רצפטור אלפא-MSH), גינקומסטיה, ירידה במשקל ותסמינים נוספים של יתר פעילות בלוטת התריס (עקב עודף הורמון beta-HCG שמגיב עם הרצפטורים LH, FSH ו-TSH)
עלייה ברמת ההורמון הגונדוטרופיני שלייתי אנושי (-הורמון הbeta-HCG)
בצילום רנטגן ניתן להבחין בתסנינים ריאתיים בגדלים שונים בשתי הריאות
ירידה ברמת התירותרופין (TSH) עקב פעילות יתר של בלוטת התריס
תאי הגידול מכילים דנ"א ואנטיגנים אבהיים, אי לכך הגידול רגיש מאוד לכימותרפיה.
לכן, אף על פי שמדובר בגידול גרורתי עם פיזור ברחבי הגוף, הפרוגנוזה של החולים טובה מאוד בהשוואה לגידולים ממאירים אחרים והסיכוי להירפא מהמחלה גבוה מאוד ונע בין 90-95%.
נהוג לחלק את החולים לשתי קבוצות סיכון-חולים בדרגת סיכון נמוכה, וחולים בדרגת סיכון גבוהה.
חולים בדרגת סיכון נמוכה מוגדרים כחולים שגילוי מחלתם הייתה לפני ארבעה חודשים לכל היותר, בעלי רמות נמוכות של ההורמון beta-HCG, וגרורות לריאות ולנרתיק בלבד.
חולים כאלה יטופלו במתוטרקסט-כימותרפיה חד-תרופתית.
אם הגידול הוא ברמת סיכון גבוהה, הטיפול כולל משלב של מספר תרופות כימותרפיות בניהם אתופסיד, מתוטרקסט, אקטינומיצין D, ציקלופוספמיד ווינקריסטין.
לעיתים, כאשר הופיע בבדיקת אולטרה-סאונד עדות לשאריות שלייה ברחם, או כאשר רמת ההורמון Beat-HCG גבוהה במיוחד, נכון לבצע גרידה כחלק מהטיפול הראשוני במחלה.
בחולות מבוגרות יותר שאין להן עניין בשימור הפוריות, אפשר לערוך ניתוח לכריתת רחם (היסטרקטומיה) כטיפול יעיל.
מכיוון שהמעקב אחר החולות נעשה באמצעות ההורמון beta-HCG, לחולות מומלץ להימנע מכניסה להריון בחודשים שלאחר הטיפול.
כורסת טלוויזיה היא רהיט שמשמש לישיבה, בדומה לספה או כיסא, אך יש בו פונקציות נוספות של נוחות, המותאמות לצפייה בטלוויזיה.
משענת כורסת הטלוויזיה גמישה, כך שאפשר להטות אותה כלפי מעלה ומטה בהתאם לרצונו של היושב.
לרוב כוללת הכורסה גם משענת רגל שניתן להגביה באמצעות ידית מובנית בכורסה.
בסביבות שנת 1850 הציגו הצרפתים מיטת שכיבה, שיכולה לשמש הן ככיסא והן כספת שכיבה.
הכורסה הייתה בנויה ממוטות ניידות מרופדות עם מסגרת פלדה.
בסוף המאה ה-18 כבר נוצרו עיצובים רבים עבור כיסאות שנעשו מעץ עם מושב מרופד, שהמשענת שלו יכולה לנוע קדימה ואחורה.
כיסא מסוג זה השכיח ביותר היה בבעלות נפוליאון השלישי.
בשנת 1928 שני בני דודים, אדוארד קנבוש ואדווין שומק, בנו את הכורסא הראשונה בעיר מונרו במישיגן.
הם רשמו את פטנט מסחרי על הכורסא, והקימו חברה בשם "פלורל סיטי פורניטור קומפני".
בשנת 1931 הם קיבלו תעודה שמאשר להם לייצר את הכורסה.
אחר כך הם שינו את שם החברה ל"זד-בוי".
בשנת 1959, דניאל קלדמייר רשם פטנט על כורסא כבעלים על ריהוט לאומי.
שמו היה מבוסס על העובדה שהוא פיתח את הכיסא שלו אשר התמקד והשתמש במדע של קינטיקה בעת שירותו בחיל האוויר האמריקני.
העיצוב שלו שימש את נאס"א עבור המושבים בפרויקטים מרקורי, ג'מיני ואפולו.
הכיסאות שלו שימשו בחדר מוכן למשימות אלה כפי שניתן לראות בסרט אפולו 13.
השירות החשאי קנה 50 מהם לנשיא לינדון ביינס ג'ונסון כמתנה לחג המולד.
לאחר ניתוח בכיס המרה של הנשיא ג'ונסון, הועלה תצלום במגזין "LIFE" עם הנשיא, מרים את חולצתו ומראה את צלקת הניתוח בזמן ישיבתו על אחד הכיסאות.
כיום קיימים מגוון גדול של סוגי כורסאות.
כורסאות לשימוש מוסדי או לשירות צרכים רפואיים, כורסאות לשימוש ביתי המותאמות לאנשים עם בעיות תפקוד, כורסאות נוחות וכורסאות עיסוי למנוחה מפנקת מול הטלוויזיה.
בנוסף, יש אפשרות לעצב כורסה בהתאמה למבנה הגוף, סוג החדר בו רוצים להציב אותן, עם סוגי ריפוד מגוונים וגדלים שונים.
כורסאות פיזיותרפיה - בעל מאפיינים מיוחדים המותאים להליך הטיפול הפיזיותרפי.
כורסאות קשישים - בעלי תכונות ייחודיות להקלה על ההתיישבות והקימה מהם.
כורסאות חשמליות - בעל הנעה חשמלית למשענת או לרגלית או לשניהם.
כורסאות רפואיות - מותאם לצרכים הרפואיים הנדרשים.
כורסאות בעיצוב אישי - הזמנות פרטיות של כורסאות בהתאם לבקשות אישיות.
כורסאות מסאז' - מותאם לעריכת מסאז'.
החוויות הייחודית של הכורסא היא הישיבה הנעימה והנוחה מול הטלוויזיה, כאשר המבנה המיוחד של הכורסא מאפשרת לפרוס את הרגליים קדימה, ולצפות במצב של מנוחה.
במהלך השנים, התפתחו הכורסאות וחלקם נבנו כך שיהיה אפשר לשבת עליהם במשך שעות רבות מבלי תופעות הלוואי המלוות לישיבה ממושכת על כיסא רגיל.
אחת ההמצאות בתחום זה הן כורסאות קימה לקשישים.
מדובר בכורסאות קימה חשמליות שמונעות מאנשים מבוגרים את הצורך להפעיל כוח בשביל לקום מהכורסא.
על הקשיש היושב בכורסא, נדרש רק ללחוץ על כפתור שמשנה את הכורסא למצב קימה נוח.
שכלול זה חוסך לבצע את התנועות החדות והכוח הנדרש כדי לעבור באופן רגיל ממצב של ישיבה לקימה וההפך.
כורוגרפיה היא אמנות התיאור או מיפוי של אזור או מחוז, ובהרחבה תיאור או מפה של מקום.
המונח נובע מכתבי הגאוגרף הקדום פומפוניוס מלה ותלמי, אצלם הכוונה הייתה לתיאור הגאוגרפי של אזורים.
עם זאת, משמעותו של המונח השתנתה בזמנים שונים.
ריצ'רד הלגרסון קובע כי "הכורוגרפיה מגדירה את עצמה כהיפוך למונח כרונולוגיה.
זהו הז'אנר המוקדש למקום, והכרונולוגיה היא הז'אנר המוקדש לזמן".
דארל רוהל מעדיף הגדרה רחבה של "ייצוג חלל או מקום".
בטקסט שלו "הגאוגרפיה" (המאה השנייה לספירה) הגדיר תלמי את הגאוגרפיה כחקר העולם כולו, ואת הכורוגרפיה כחקר חלקיו הקטנים יותר - מחוזות, אזורים, ערים או נמלים.
מטרתו הייתה "התרשמות מחלק עולם, כמו שעושים תמונה רק של אוזן או עין".
הכורוגרפיה על פיו, עסקה ב"איכויות ולא בכמויות של הדברים שהיא מתארת ".
תלמי רמז שמדובר בטכניקה גרפית, הכוללת יצירת תצוגות (ולא סתם מפות), שכן הוא טען שהיא דורשת מיומנויות של צייר או אומן נוף, ולא מיומנויות טכניות יותר של רישום.
עם זאת, המתרגמים האחרונים של תלמי, משתמשים במונח כ"קרטוגרפיה רגיונלית".
הטקסט של תלמי התגלה למערב בראשית המאה החמש עשרה, והמונח "כורוגרפיה" קם לתחייה על ידי חוקרים הומניסטים.
דוגמה מוקדמת היא מפה בקנה מידה קטן של בריטניה בכתב יד של המאה החמש עשרה, שכותרתו טבולה כורוגרפיה.
ג'ון די בשנת 1570 ראה בפועל את המקצוע כ"ענף של גאוגרפיה", שבאמצעותו מוצג המישור [בתוכנית או ברישום] של מקום מסוים.
המונח בא לשמש לתיאורים כתובים של אזורים ומקומות.
באזורים המתוארים ביקר הכותב בהרחבה, ושילב בכתיבתו תיאור טופוגרפי מקומי, סיכומי המקורות ההיסטוריים הידע והסיפורים המקומיים לכדי טקסט שלם אחד.
דוגמה חשובה ביותר (לפחות בבריטניה) הייתה ככל הנראה הספר "בריטניה" של ויליאם קמדן (מהדורה ראשונה 1586), שהגדיר את עצמו במבוא כתיאור כורוגרפי של בריטניה.
ויליאם האריסון בשנת 1587 תיאר באופן דומה את "תיאור בריטיין" כתרגיל בכורוגרפיה, והבדיל אותו מהטקסט ההיסטורי / הכרונולוגי של דברי הימים של הולנשד.
פיטר היילין בשנת 1652 הגדיר את הכורוגרפיה כ"תיאור המדויק של ממלכה, חבל ארץ או מחוז מסוים".
הוא נתן כדוגמאות את תיאור יוון של פאוזניאס (המאה השנייה לספירה); בריטניה של קמדן (1586) וה- Describzione d'Italia של ליאנדרו אלברטי (1550).
בריטניה של קמדן עסקה בעיקר בהיסטוריה ובעתיקותיה של בריטניה, ונראה שכתוצאה מכך המונח כורוגרפיה באנגלית נקשר במיוחד לטקסטים עתיקים.
ויליאם למברד, ג'ון סטאו, ג'ון הוקר, מייקל דרייטון, טריסטראם ריזדון, ג'ון אוברי ורבים אחרים השתמשו במושג בדרך זו.
תיאוריהם נובעים מטופופיליה חזקה ותחושת קרבה למקום או לעיר, עד שלבסוף הוחל לעיתים קרובות להשתמש בז'אנר כתולדות המחוז.
דוגמה מאוחרת הייתה הכורוגרפיה של ויליאם גריי (1649), סקר העתיקות בעיר ניוקאסל על נהר הטיין.
עוד לפני שהופיעה עבודתו של קמדן, אנדרו מלוויל ב-1574 התייחס לכורוגרפיה וכרונולוגיה [שני אורות] של ההיסטוריה.
עם זאת, המונח המשיך לשמש גם במפות וייצור מפות, במיוחד באזורים תת-לאומיים או מחוזיים.
ויליאם קמדן שיבח את יוצרי המפות האנגליים כריסטופר סקסון וג'ון נורדן כ"כורורוגרפים המוכשרים ביותר".
רוברט פלוט ב-1677 וכריסטופר פאק ב-1743 התייחסו למפות המחוז שלהם ככורוגרפיות.
בתחילת המאה השמונה-עשרה המונח הפסיק להיות בשימוש בכל ההקשרים הללו, והוחלף לרוב הצרכים על ידי המושגים "טופוגרפיה" או "קרטוגרפיה".
סמואל ג'ונסון במילון שלו (1755) עשה הבחנה בין גאוגרפיה, כורוגרפיה וטופוגרפיה, וטען כי הגאוגרפיה עסקה בשטחים גדולים, טופוגרפיה עם אזורים קטנים, אך כורוגרפיה עם אזורי מתווך, היותה מתארת "פחות מגודל הגאוגרפיה, וגדולה מטופוגרפיה".
אולם בפועל, המונח נמצא רק לעיתים רחוקות באנגלית עד לתאריך זה.
בספרות גאוגרפית טכנית יותר, המונח ננטש ככל שתצפיות על העיר ומפות העיר הפכו מתוחכמות יותר ויותר ודרשו מערך מיומנויות שדרשו לא רק יכולת שרטוט, אלא גם ידע בסקר מדעי.
עם זאת, השימוש בו קם לתחייה בפעם השנייה בסוף המאה התשע עשרה על ידי הגאוגרף פרדיננד פון ריכטהופן.
הוא ראה בכורוגרפיה התמחות בגאוגרפיה, הכוללת את התיאור באמצעות תצפית שדה בתכונות הספציפיות של אזור מסוים.
המונחים משמשים בהווה באופן נרחב על ידי היסטוריונים ומלומדי ספרות כדי להתייחס לז'אנר המודרני הקדום של הספרות הטופוגרפית והעתיקה.
כוריסטודרה (שם מדעי: Choristodera) היא סדרת זוחלים ימיים נכחדת, שהמינים המשתייכים אליה חיו בין היורה התיכון עד לתקופת המיוקן שלפני 175 עד 20 מיליון שנה.
כמה חוקרים סוברים שהם התקיימו אף מסוף הטריאס.
הסדרה הוגדרה בידי אדוארד קופ ב-1884, והמאובנים של המינים המשתייכים אליה התגלו באמריקה הצפונית, אירופה, אסיה, מזרח טימור ובצפון אפריקה, כשמרבית המאובנים מתוארכים במשך הקרטיקון עד האאוקן הקדום, אז הם החלו להיעלם.
בני סדרה זו היו קטנים יחסית לזוחלי ים אחרים, כשחלקם עלו על אורך של 3.5 מטרים ואחרים היו יותר קצרים ממטר אחד.
במראם הם הזכירו תנינים שטוחים בעלי רגליים דקות וחרטום צר ומחודד.
עם זאת מבנה הלסתות ושריון האוסטאודרם שלהם שונה מאוד מהשריון המחוזק של התנינים האמיתיים, כך שהדמיון ביניהם הוא תוצר של אבולוציה מתכנסת.
החוקרים נחלקו על שיוכם של בני הסדרה, אך מבנה עצמות הגולגולת מרמז על קירבה לאבות הארכוזאורים, מה שמשייך אותם לקבוצה ארכוזאורומורפה, בה גם הפייטוזאוריים.
מינים אלה דמו באורח חייהם אולי לגוויאליים האסייתים וחיו בקרבת ביצות או נהרות רדדים ובהם שלו בעזרת חרטומם בעל עשרות השיניים החרוטיות דגים ויצורי מים קטנים.
ככל הנראה הם עלו להטיל ביצים על היבשה.
כורורפיתקוס (שם מדעי: Chororapithecus; מילולית: "הפרימט של תצורות כורורה"), הוא סוג נכחד של קוף אדם ממשפחת ההומינידיים, אשר התקיים באפריקה במשך המיוקן שלפני 8 ואולי אף 10 מיליון שנה מזמננו.
פרימט זה הוא אחד מקרוביה של הגורילה המודרנית, כשבתחילה אף נחשב לגורילה נכחדת, אך בדיקה מחודשת הראתה שהיה אב קדמון משותף לה, ייתכן שבעל קשר למוצא האדם.
בהמשך עבר לסוג נקאליפיתקוס (Nakalipithecus) ובהמשך סווג כעצמאי.
לפי ההערכות היה זה העתיק מבני שבט הגורילניים (Gorillini), אם כי כמה חוקרים רואים בו קרוב יותר לדריופיתקוס.
הסוג תואר ב-2007 בידי גן סווה ועמיתיו, לאחר שנחפר מתצורות כורור ("Chorora Formation") שבעפר, אתיופיה בין 2005 ל-2007. הסוג הכיל מין אחד - Chororapithecus abyssinicus.
המאובנים שלו כללו תצורה בודדת של מספר שיניים עבות כשל גורילה מודרנית, אשר הותאמו ללעיסת צמחייה קשיחה והיה דומה בגודלו לגורילה מערבית.
אלה כללו 9 שיניים, חלק טוחנות וניבים מגודלים יחסית לפרימט, דומים ביותר לאלה של גורילה והשתייכו לשלושה עד שישה פרטים שחיו יחדיו לאורך גדות אגם קדום באתיופיה.
ככל הנראה היה אוכל צמחים שניזון בעיקר מקנים, פירות וזרעים.
כושר נשיאה מסומן באות הלועזית K והוא מדד המציין את המספר המרבי של פרטים ממין מסוים היכולים להתקיים לאורך זמן בסביבה נתונה.
מספר זה ייקבע על ידי זמינות משאבים כגון: מזון, מקומות מחסה, מים, בני זוג זמינים.
אם רמת המשאבים קטנה, האוכלוסייה תתמעט עד התחדשות המשאבים.
מקור המונח הוא הכינוי שנתנו הספנים למשקל המשא שאותו אוניה יכולה הייתה לשאת בבטחה.
הקשר בין גודל אוכלוסייה של מין כלשהו בטבע לבין המשאבים הדרושים לקיומו מתקיים לפי שני מודלים: 1. מודל הריבוי המעריכי, כאשר המרחב והמשאבים בלתי מוגבלים.
לפי מודל זה, בכל דור קצב הריבוי עולה, עד אין סוף.
2. המודל השני הוא מודל הריבוי הלוגיסטי (תרשים מס' 1).
לפי מודל זה ריבוי האוכלוסייה מוגבל על ידי זמינות המשאבים.
כאשר האוכלוסייה גדלה והמשאבים מתדלדלים, גודל האוכלוסייה מתייצב ותוספת הפרטים שווה בגודלה להיקף התמותה של פרטים באוכלוסייה.
בגלל התלות במשאבים, אוכלוסיות בטבע מקיימות את המודל הלוגיסטי.
כאשר האוכלוסייה נמצאת בראשיתה, הריבוי מעריכי משום מיעוט הפרטים ושפע המשאבים.
ככל שהאוכלוסייה גדלה יש צימצום במשאבים וקצב הריבוי יורד עד הגיעו לאפס.
זו הנקודה בה גודל האוכלוסייה משתווה לכושר הנשיאה של האקוסיסטמה.
בתרשים מס' 1 מצב זה מופיע בצורת קו אופקי בצד העליון.
כושר הנשיאה איננו קבוע ויכול להשתנות על בסיס עונתי או כתוצאה מפעילות האדם או בעקבות אסון טבע.
כושר הנשיאה של כדור הארץ לגבי אוכלוסיית האדם
לאדם יש מספר מאפיינים המבדילים בינו לבין יצורים אחרים.
הוא יכול לקבוע את רמת צריכת המשאבים, את פיזור המשאבים באוכלוסייה וכן את מספר הצאצאים במשפחה.
בנוסף, בני האדם ממציאים ומשנים טכנולוגיות המאפשרות לשנות את הסביבה.
לאור זאת, יש צורך בהתייחסות שונה לכושר הנשיאה של כדור הארץ לאוכלוסיית האדם.
במשך 100,000-200,000 שנה, האוכלוסייה של האדם המודרני נותרה מצומצמת, ובעלת השפעה מינימלית על כדור הארץ.
לפני כ-4000 שנה היקף האוכלוסייה העולמית החל לעלות.
ההרחבה הראשונה באוכלוסייה באה כתוצאה מהמהפיכה החקלאית (המהפיכה הנאוליתית), כאשר האדם החל לביית חיות בר וצמחים והפך מצייד-לקט לחקלאי.
שינוי זה הגדיל את זמינות משאב המזון ועודד ילודה ללא שינוי זה, כושר הנשיאה של כדור הארץ מוערך לכ- 10 מיליון בני אדם.
המהפיכה השנייה הייתה המהפיכה התעשייתית, במחצית המאה ה-18. זו הביאה להוזלה של מוצרים מועילים והפיכתם לנגישים לשכבות נרחבות באוכלוסייה, כלומר עליה ברמת החיים ועליה בילודה.
לכן, המהפיכה התעשייתית גרמה לעליה בצריכת משאבים כדוגמת נפט ופחם, גם בתעשייה וגם במשק הבית.
היא גרמה בעיות סביבה כגון: זיהום אוויר וזיהום מים, מידבור, כריתת יערות ופגיעה בפוריות הקרקע.
חלק מהמשאבים אינם מתחדשים, כמו דלק מאובנים, וכמותם בעולם הולכת ופוחתת.
גם משאבים מתחדשים כגון מים, אוויר ויערות מוגבלים בכושר התחדשותם.
עוד שינוי משמעותי חל בעשור הראשון של המאה ה-21, כאשר ההכנסה לנפש בהודו וסין ובמדינות מתפתחות נוספות, עלתה במהירות והעלתה בתלילות את הדרישה למוצרים ושירותים.
באותה תקופה תוחלת החיים, בממוצע עולמי, עלתה בכמעט 20 שנה.
האוכלוסייה של כדור הארץ עלתה ממיליארד איש ב-1804 ל-8 מיליארד ב-2022 -תרשים מס' 2.
בסוף המאה ה-18, הריבוי המהיר של אוכלוסיית כדור הארץ החל לעורר דאגה והתייחסות מדעית.
הכומר תומאס מלתוס, אשר היה גם סטטיסטיקן, פרסם בשנת 1798 ספר בשם An Essay on the Principle of Population.
בספר זה הוא העלה את התיאוריה שהמשך התרבות אוכלוסיית כדור הארץ בקצב מהיר תכלה את המשאבים העומדים לרשותה.
הוא צפה תהליך מעגלי בו ההתפתחויות הטכנולוגיות יגדילו את כמות המשאבים, בעיקר מזון, ויעלו את רמת החיים.
התוצאה תהיה עידוד הילודה, דבר שיחזיר לרמתה הקודמת את כמות המשאבים העומדים לרשותו של היחיד הוא טען שהאוכלוסייה האנושית גדלה בטור גאומטרי בעוד כמות משאבי המזון גדלה בטור חשבוני.
על פי תיאוריה זו, כאשר עקומת ייצור המזון ועקומת הילודה יצטלבו, צפויה קטסטרופה של מחסור במזון, מחלות ומלחמות- תרשים מס' 3.
נעשו ניסיונות שונים לחשב את כושר הנשיאה של כדור הארץ.
התוצאות נעו בטווח רחב ביותר, בין מספר שהוא מתחת לגודל האוכלוסייה הנוכחית לבין מספר של טריליון הטווח הרחב מוכיח שההערכות מושפעות מהבדלים מתודולוגיים והנחות רקע.
אחת התיאוריות מציעה חישוב של כושר הנשיאה של כדור הארץ דרך התייחסות אל המשאבים כמכלול אנרגטי.
המצב הקדם תעשייתי: כל האנרגיה שנצרכה על ידי אדם הייתה האנרגיה שהוא ייצר בכוח שריריו וכוח הבהמות.
מערכות אשר ניצלו אנרגיה שמקורה בטבע (טחנות רוח, גלגלי מים וכו') היוו מקורות אנרגיה לא גמישים ולא אמינים.
שימוש יעיל בכוח בהמות, לעומת זאת, העלה את רמת האנרגיה הזמינה לנפש.
מכאן ניתן להסיק כי הדבר החשוב ביותר להגדלת כושר הנשיאה של הסביבה בתקופה זו היה הקרבה למקורות האנרגיה, הנגישות לקרקע נוחה לעיבוד ולגידול בהמות.
בגלל דרישות אלו היו אזורים על פני הכדור אשר לא היו ניתנים לאכלוס.
תומכי גישה זו חישבו את כושר הנשיאה של הסביבה כתומכת במיליארד נפש בצריכה מינימלית של 20,000 קילו קלוריות ליום לנפש.
תוצאות תרחיש זה מראות בבירור כי ללא עזרת פיתוחים טכנולוגיים, כבר היום לא היינו יכולים להתקיים על פני כדור הארץ בצפיפות האוכלוסייה הנוכחית וברמת החיים הנוכחית.
התבססות על ניצול מקורות האנרגיה הסביבתית - מצב היפוטטי בו כל האנרגיה הנצרכת על ידי האדם (ברמה הטכנולוגית העכשווית) מקורה יהיה באנרגיה בלתי מתכלה מהשמש, רוח, מים וכו'.
בהתבסס על הטכנולוגיה הקיימת כיום לקליטת סוגי אנרגיה אלה לתמיכה באורח חיים מודרני, כושר הנשיאה תלוי ביכולת לקליטת אנרגיה סביבתית.
רוב האנרגיה הסביבתית המנוצלת היא אנרגיה סולארית, הדורשת שטח רב.
כדי שרמת הצריכה תעלה דרושים מתקנים רבים יותר ולכן צפיפות האוכלוסייה חייבת לרדת.
במודל חישובי זה הניחו החוקרים שכל הקרקע הפנויה על פני הכדור תשמש לקליטת האנרגיה ורק נתח שולי ישמר לגידול מזון.
בצפיפות נמוכה זו, לאדם לא תהיה השפעה שלילית בלתי הפיכה על הסביבה.
בחישובם גם הניחו החוקרים ניצולת מרבית של האנרגיה הנקלטת ולמרות זאת כושר הנשיאה של הסביבה בצריכה נמוכה של 20,000 קק"ל ליום לנפש (בדומה לתקופה הקדם תעשייתית) עומד על 825 מיליון נפש בלבד.
אולם, רמת הצריכה המערבית היא של 100,000 קק"ל לנפש/ ליום ובתנאים אלה ניתן יהיה לקיים 165 מיליון נפש בלבד.
רמת האוכלוסייה בעולם (מעל 8 מיליארד בראשית 2024) היא אפשרית רק בזכות תוספת האנרגיה מניצול דלק פוסילי.
חישוב זה מוכיח שעדיין לא ניתן להחליף את כל האנרגיה באלטרנטיבות נקיות, משום צריכת האנרגיה הגבוהה עליה מתבססת כרגע אוכלוסיית בני האדם.
מצב משברי- אשר דן בקיום האוכלוסייה האנושית בהנחה של המשך ניצול אותם אמצעים אשר מבססים עליהם כיום.
תרחיש זה מראה שהאדם אינו מקיים כרגע צריכה בת קיימא מול משאבי הטבע והתופעה, שעלולה להחריף ככל שהאוכלוסייה תגדל ותתעשר, יכולה להוליך לקריסה כללית של מערכות אקולוגיות על פני כדור הארץ..
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 וראשית שנות ה-70 התפתחה מודעות למגבלות כושר הנשיאה של כדור הארץ וזוהו החסמים העליונים והנזקים למשאבי הסביבה:
כריתת יערות, שהייתה מקובלת במשך אלפי שנים מבלי ליצור נזק לסביבה, הפכה להרסנית בניסיונה להפוך שטחי יער לשטחים חקלאיים.
זאת כדי לייצר כמויות גדולות יותר של מזון, עבור האוכלוסייה המתרבה.
ככל שקטנו שטחי היער, קטנה היכולת של האקוסיסטמה לנצל את אנרגיית השמש ואת הפחמן הדו-חמצני מהאוויר.
אחת התוצאות היא יצירת אפקט החממה והתחממות גלובלית.
החקלאות האינטנסיבית גורמת לניצול יתר של הנוטריינטים בקרקע ומביאה לכך שהפוריות תרד לאחר שנים מעטות של עיבוד כל חלקה.
מכאו הצורך בשימוש מוגבר בדישון, הגורם לזיהום של מי תהום, המלחת קרקע, וזיהום השדות וסביבתם.
נתונים אלה מרמזים שהמערכת החקלאית בימינו הפסיקה להיות בת קיימא, כדי לעמוד במשימה של אספקת מזון ל-8 מיליארד איש.
הגזע האנושי חי בעצם מעל הרמה הרצויה של אוכלוסייה.
דרך עדכנית לבחון את השינויים הקשורים להשפעה הנוכחית של האדם על כדור הארץ היא באמצעות בדיקת טביעת הרגל הפחמנית.
מונח זה מתייחס לקצב ניצול משאבים טבעיים וקצב יצירת פסולת לעומת קצב חידוש המשאבים וניטרול הפסולת על ידי האקוסיסטמה.
בראשית שנת 2023 החישוב הנ"ל הוביל למסקנה שאנחנו נמצאים ב"משיכת יתר" לגבי טביעת הרגל הפחמנית ויש צורך ביכולות של 1.75 "כדורי ארץ" כדי לקיים שנה אחת של פעילות אנושית, ללא נזקים לסביבה.
אם תימשך המגמה, בשנת 2050 היחס יהיה של 3 כדורי ארץ לכל שנה של פעילות האדם.
השינויים המהירים בטכנולוגיה מקשים על המודל להעריך זמן לקריסת המערכת אך אין ספק שהמערכת בהידרדרות ובעקה.
על פי הנחות תרחיש זה, מרבית הקרקעות הניתנות לעיבוד כבר מעובדות ולא ניתן להגדיל את תפוקתן בהרבה, (מה גם שיש לנטוש כל שנה קרקעות עקב ניצול יתר).
אם רוצים להגדיל את התפוקה בחקלאות מבלי להוסיף סיכון לכושר הנשיאה לאורך זמן, יש לייעל את הגידולים מבלי להגדיל את השטח המעובד.
על פי חישוב גס, על מנת לשמור על יציבות המערכת האקולוגית יש לשמור על כ-30% מהקרקע פראית.
מכיוון שבני אדם מתיישבים בעיקר על קרקע פורייה בעוד הקרקע שנותרת "פראית" היא בדרך כלל מדבר או פסגות הרים, סביר להניח שיש להשאיר שטח גדול אף יותר.
במסגרת המודעות למגבלות כושר הנשיאה של כדור הארץ, חוקר אוכלוסיות בשם פול ארליך תלה את האשם הבלעדי למצב המתדרדר בקצב הילודה.
ספרו, שפורסם ב-1968, חזה סכנה ליכולת הקיום של האוכלוסייה האנושית עד שנת 2000, מוות ברעב, זיהום נרחב והתמוטטות חברתית ואקולוגית.
ספר נוסף באותה רוח פורסם ב-1971, וגם בו המחבר התריע נגד הריבוי של אוכלוסיית כדור הארץ.
ספריו אלה גרמו לבהלה אצל ממשלות שונות.
התוצאה הייתה מדיניות דרקונית של הגבלת ילודה בעיקר במדינות מתפתחות, על ידי עיקור נשים וסרוס גברים, לפעמים תחת לחצים בלתי חוקיים.
גם מדיניות הילד האחד בסין נבעה מאותה בהלה מפני אכלוס יתר .
האוכלוסייה האנושית מציגה התרבות מעריכית מאז המהפכה התעשייתית.
כאשר התרבות מעריכית מתרחשת באוכלוסייה טבעית של מין כלשהו, התוצאה היא גלישה מעבר לכושר הנשיאה של השטח, ועליה בתמותת פרטים בגלל דילול משאבים והגברת התחרות.
לכן, סוג כזה של התרבות הופכת את האוכלוסייה לבלתי יציבה ופוגע בסביבה.
אולם, כאשר דנים באוכלוסייה האנושית יש לזכור שגודל האוכלוסייה איננו הפן היחיד המעורב, אלא גם התנהלות האוכלוסייה.
במבט לאחור, היצירתיות האנושית הגדילה בהתמדה את כושר הנשיאה של הסביבה.
כדי להמשיך את המגמה, יש להמשיך בהתקדמות הטכנולוגית לייצר יותר מזון, להקטין בזבוז ולנצל משאבים חדשים, בעלי יכולת התחדשות .
הביולוג החישובי מציע גישה בעלת שלוש רגליים: שיפור טכנולוגיות, האטה מרצון של קצב הילודה ושינוי בהחלטות גלובליות.
כבר היום (ראשית 2024) רואים פתרונות ישומיים, ברוח מסקנותיו של כוהן: שימוש באנרגיות מתחדשות, מיחזור (במשק הבית, ברמה ישובית, במפעלים), צימצום שימוש באריזות ומעבר לאריזות מתכלות, שימוש בשקיות רב פעמיות.
כיוון נוסף לשיפור כושר הנשיאה עשוי לבוא מחווה של ממציא מפורסם, בשם .
מהנדס זה,אשר המציא את שואבי האבק הנושאים את שמו, עובד כעת (שנת 2024) על פיתוח משק חקלאי מעגלי, שבו אין בזבוז .
החווה אותה הקים באנגליה מתבססת על טכנולוגיה מתקדמת והעיקר בה הוא מתקן לפירוק אנארובי, בו מפורק זבל אורגני ושאריות של גידולים חקלאיים ואלה הופכים לביוגז.
אנרגיה מתחדשת זו יכולה לספק את הצרכים האנרגטיים של אלפי בתים.
בשלב הנוכחי, הביוגז מנוצל לחימום חממות וליבוש דגנים.
שיטות החקלאות המיושמות בחווה עשויות לשמש פיילוט לשיטות עתידיות, אשר יאזנו בין תפוקה חקלאית גבוהה לשמירת הסביבה
(מרצון) אשר החל בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוריד את קצב גידול האוכלוסייה האנושית מ-2.05% ל-0.98%.
חידושים טכנולוגיים גלובליים מצביעים על צמצום בניצול משאבים פיזיים.
המחשוב על היבטיו צימצם את צריכת הנייר.
טכנולוגיות תקשורת מתקדמות צימצמו את הצורך בנסיעות וצריכת דלק פוסילי, וכך גם המעבר לתחבורה מונעת בחשמל., יש שימוש בפסולת להפקת דלק בר קיימא וגם פיתוח משאבות חום לניצול טוב יותר של אנרגיה במערכות שונות.
מכאן ניתן להסיק שקיימות סביבתית אינה נמצאת בהכרח בסתירה לפיתוח כלכלי וצמיחה, וזו גם טענתה של תיאורית הדה קפלינג אותה מקדמים במדינות ה-OECD, הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.
כורש השני (מוכר גם בשם כורש הגדול או בקיצור: כורש, באנגלית: Cyrus) היה המלך החמישי של ממלכת פרס האחמנית, בנו של המלך כנבוזי הראשון.
עלה לשלטון בחורף של 560–559 לפנה"ס ומת בשנת 530 לפנה"ס, במלחמה באסיה המרכזית.
במסורת היהודית זכור בעיקר בשל הכרזת כורש, אשר העניקה ליהודים הגולים בבבל את הזכות לשוב לארץ ישראל ולבנות בה את בית המקדש השני.
המקורות הקלאסיים לתקופה, מלבד הרודוטוס, הם הסופר קטסיאס מהמאה ה-5 לפנה"ס, שהיה רופא יווני בחצר מלכי פרס וכתב חיבור היסטורי בן 23 ספרים על ממלכת פרס.
סופר נוסף הוא דינון, שאף הוא כתב חיבור על פרס.
סופר אחר הוא יוסטינוס, סופר רומי מהמאה ה-2 לספירה, שחיבר תקציר להיסטוריה עולמית.
מקור חשוב נוסף הם טקסטים וכתובות באכדית, פרסית, עילמית וארמית, שנתגלו באתרים ארכאולוגיים שונים, בארצות שהיו תחת שלטון האימפריה ביניהן הכתובת על גליל כורש.
על-פי הכתוב בכתובת על גליל כורש, כורש הוא בנו של כנבוזי הראשון, בן כורש הראשון, בן צ'ישפיש.
על-פי המסורות שהשתמרו אצל הרודוטוס וקסנופון, כנבוזי נשא לאישה את בתו של אסטיאגס מלך מדי וזו ילדה את כורש.
על-פי מסורת זו כורש היה יורשם של שני מלכים – מלך פרס ומלך מדי.
על-פי קטסיאס, כורש לא היה נכדו של אסטיאגס או בן משפחתו, אלא פרסי ממשפחה לא-מיוחסת.
נסיבות עלייתו של כורש לכס המלוכה אינן ידועות.
בשנת 558 לפנה"ס כורש הפך שליטם של השבטים הפרסיים, ביניהם שבט הפסרגדאי, שלו היה מעמד ראשון בממלכה.
יחד עם שני שבטים נוספים הם יצרו איגוד, כשמרכז מדינתם היה בעיר פסארגאדה, שהייתה כפופה לממלכת מדי.
מלך מדי אז היה אסטיאגס (553–550 לפנה"ס) ובשנת 550 לפנה"ס כורש מרד בו וטען על כתר ממלכת מדי.
הרודוטוס (א 107–130) מוסר את סיפור מוצאו של כורש, כפי ששמע מאנשים פרסיים שלא רצו לפאר את כורש:
לקטסיאס יש מסורת שונה והוא מצוטט על ידי ניקולאוס איש דמשק, היסטוריון החצר של הורדוס המלך:
כאן נקטעת הפסקה והסיפור ממשיך בפרק הזמן שבו כורש כבר ישב על כיסא אסטיאגס.
אחרי שכורש ניצח את המדים ב-550 לפנה"ס, הוא יצא למסעות כיבוש נוספים.
ב-549 השתלט על עילם ושושן במערב פרס.
שושן הפכה לבירת הממלכה הפרסית במערב, לצד הבירה המזרחית אקבטנה.
ב-548 עבר כורש להשתלטות על פרתיה במזרח ועל ארמניה בצפון-מערב פרס.
ב-546 יצא כורש למערב והשתלט על לידיה (טורקיה המערבית של היום).
היוונים הקימו על איי יוון ואסיה הקטנה (מערב טורקיה) שורת מושבות וכורש ביקש מהם לסייע לו בכיבוש לוד, אולם הם היססו ולכן הוא כבש גם את האזור שלהם.
בין השנים 539–545, הכניע כורש שורה של ארצות באסיה המרכזית והגיע עד אזור הודו.
כתוצאה מכך הגיע שלטונו לגבולות הצפון-מערביים של הודו והשלוחות הדרומיות של הודו-כוש.
בתום מסעות אלו פנה כורש לתקוף את האימפריה הבבלית החדשה.
בשנת 539 לפנה"ס הוא כבש אותה במהלך פתאומי ובלתי צפוי, אך השאיר את מעמדה כקודם, לא שינה את המבנה החברתי שלה והפך את בבל לאחת הבירות של הממלכה הפרסית.
הכהנים יכלו לחדש את פולחן האל בֵּל וכך התקבל שלטונו של כורש בצורה טובה על ידי הכהנים והאצולה ולא נחשב למלך זר, אלא למשחרר, ודבר זה בא לידי ביטוי בכתבי הבבלים.
כורש דאג להתנהג כמלך בבלי – הוא לא חידש דבר בפולחן ובמנהגים עתיקי היומין.
הוא השתתף באַכִּיתוּ (ראש השנה הבבלי, בתחילת חודש ניסן) והוא אף נשא בתואר "מלך בבל".
לאחר נפילת בבל, נכנעו לפניו מרצון כל הארצות שהיו תחת שלטון בבל ובכללן סוריה, ארץ ישראל ופיניקיה.
בהמשך הוא רצה להבטיח את הגבול הצפון-מזרחי של ארצו כדי לעצור את חדירת הנוודים ויצא לאמדסיה (טורקמניסטן של היום) אך הובס ונהרג בשנת 530 לפנה"ס במלחמתו בטומיריס מלכת המאסגטים.
ממלכתו התפרסה על השטח הגדול ביותר שידע העולם עד אותה עת.
הערכת המחקר המודרני ביחס לנסיבות מותו של כורש מטילה ספק באמינות התיאור שמסר הרודוטוס על תבוסתו בידי שבט המסגטים וראשתם טומיריס.
על פי מחקרים בני זמננו, תיאור זה אינו נתמך במקורות פרסיים, בבליים או ארכאולוגיים ואינו מתיישב עם התמונה הגאופוליטית שלאחר מות כורש, שבה ניכרת יציבות שלטונית והמשך התרחבותה של האימפריה האחמנית.
מרבית החוקרים כיום סבורים כי כורש נהרג או נפטר מפצעיו במהלך מסע צבאי בצפון-מזרח האימפריה, ככל הנראה כתוצאה מעימותים עם קבוצות או קואליציות של שבטים סקיתיים–איראניים באזור סיר דריה.
תרחיש זה נחשב סביר יותר מבחינה צבאית והיסטורית, מאחר שהוא מסביר את היעדרו של משבר ירושה ואת המשך פעילותה התקינה של האימפריה תחת כנבוזי.
בשנת 538 לפנה"ס אישר כורש לגולי בבל לשוב לארצם (שיבת ציון), לבנות את חומות ירושלים ולהקים מחדש את בית המקדש השני בירושלים, תוך העלאת כספי יהודים לבניית המקדש והבטחת סיוע כספי מאוצר המדינה.
כמו כן החזיר את כלי הקודש שנלקחו על ידי חיילות נבוכדנצר מלך בבל.
אישור זה, הידוע כהכרזת כורש, נזכר בספר עזרא בשתי גרסאות: בעברית () ובארמית ().
צו זה משקף את מדיניות כורש: התפייסות ובניית מקדשים.
יש גם חידוש בהחזרת כלי המקדש לירושלים ותרומות מהעם שחי בממלכה וזאת בניגוד לנוהג של האימפריות, שהכסף הוזרם מהפריפריה למרכז; כאן ההרשאה התירה זרימת כסף בכיוון ההפוך.
סיבה נוספת לתמיכתו בהחזרת היהודים ליהודה היא כנראה רצונו לחזק את הגבול עם מצרים וליצור חיץ אשר ימנע פלישה מצרית.
הנוסח הארמי שנקרא "דכרונא" (=זיכרון דברים), היה לצורכי הארכיון הפרסי וכלל מידות מדויקות של בית המקדש והוראות ביחס להוצאות הבנייה.
נוסח זה הגיע לפרסום עקב הפסקת העבודה וחידושה לאחר מכן, דבר שגרם להתנגדות מצד גורמים עוינים שפנו לדריווש והוא נתן הוראה לחפש את הנוסח בגנזכים של ערי הבירה השונות של פרס: פרסגדא, פרספוליס, אחמתא ובבל.
לבסוף נמצא המסמך באחמתא, משום שבשנה בה ניתן המסמך מתה אשת כורש, שהייתה בתו של אסטיאגס והובאה למדי לקבורה; כורש שהה שם לרגל האבל ובאותה שנה לא השתתף בטקס האכיתו בבבל ושלח את בנו כנבוזי למלא את מקומו וכך נשארה הכרזת כורש באזור מדי.
בספר ישעיה (פרקים ו), יש התייחסות להכרזת כורש.
כורש מוצג כמי שה' מחזיק בימינו, כלומר הוא מעניק לכורש הגנה וחסות; הוא נקרא "משיח" ("למשיחו לכורש"), בעוד מבין כל מלכי ישראל ויהודה רק דוד ושאול מכונים "משיח".
ישעיהו רואה בכורש, ולא בצאצאי המלך יהויכין, כעתיד לשקם את ירושלים ולהחזיר את הגולים (; ; , ).
יחסם של חז"ל לכורש היה יחס אמביוולנטי.
מצד אחד, חז"ל טענו כי כורש נשלח על ידי השם וכל פועלו של כורש כוון מידי שמיים.
מצד שני, היו טענות בחז"ל שאמרו שכורש לא היה צדיק, אלא מגדל שרצים שעודד את העם היהודי להקים את בית המקדש השני על מנת להאדיר את שמו.
כורש הפך בלאומיות היהודית בעת החדשה לסמל למנהיג חזק ומושיע שבכוחו ובמהלכיו הוא יכול לקדם את השאיפות של העם היהודי להגדרה עצמית ומולדת.
היה זה הלורד בלפור שהוכרז כורש בשנת 1917 אחרי הצהרת בלפור.
ב-1953 הכריז הארי טרומן נשיא ארצות הברית על עצמו כורש משום שהכיר במדינת ישראל מיד אחרי הכרזת העצמאות בה' באייר תש"ח.
זאת, למרות המלצת יועציו שלא לעשות כך, כי לא האמינו ביכולתה של מדינת ישראל להמשיך ולהתקיים.
בשל פעילותו למען שיבת ציון, נתפס כורש באור חיובי במסורת היהודית.
רחובות "המלך כורש" בתל אביב, בירושלים ובחיפה נקראים על שמו.
בספרו של יונתן ילון "כורש הנסיך האחרון" מתגלית לסבו של כורש נבואה המזהירה אותו מכך שנכדו, לימים המלך כורש, ירצח אותו וישלוט בפרס במקומו.
הספר מציג את כורש כבעל חוש צדק, המבטיח לעצמו שלא יהיה שליט עריץ כמו סבו.
כורש המלך הופך לאחד מחלוצי זכויות האדם והסובלנות הדתית.
הספר המבוסס על אירועים אמיתיים והוא בדיוני במהותו.
כושר גופני הוא מכלול היכולות של אדם לבצע פעילות גופנית במתארים שונים (בין אם מדובר בעצימות נמוכה או גבוהה, במשך זמן קצר או ארוך).
כושר גופני תורם לבריאות ומונע מחלות לב.
לכושר הגופני 10 מרכיבים: מהירות, זריזות, כוח, כוח מתפרץ, גמישות, סיבולת שרירית, סיבולת לב-ריאה, שיווי משקל, קואורדינציה ודיוק בתנועה.
כושר גופני גבוה משפר את הבריאות, מאפשר לבצע פעילות עצימה ספציפית כגון הרמת משאות כבדים בפרקי זמן קצרים, ויש לו השפעה טובה גם על היכולות המוחיות.
כך למשל נוהגים חלק מהשחמטאים הבכירים לבצע אימוני כושר קבועים כדי לשמור על רמת משחק גבוהה.
בישראל לימודי כושר גופני הם מקצוע חובה בבית הספר במסגרת שיעורי חינוך גופני.
לפעמים גם מקומות עבודה מעודדים את עובדיהם לעסוק בכושר גופני ואף מקימים מכוני כושר במקום העבודה או מממנים מנוי לחדר כושר במטרה לשפר את תפוקת העובדים.
אורח החיים משפיע על כושר גופני.
עיסוק בספורט, במיוחד עם שילוב של תזונה נכונה, יכול לשפר את הכושר הגופני.
גם לגיל השפעה ניכרת על הכושר הגופני.
אימון כושר הוא הדרך העיקרית לשפר את הכושר הגופני.
ניתן לקיימו ללא כל עזרים בבית, באמצעות מכשירים זמינים או בלעדיהם (תרגילים כגון כפיפות בטן), בשטח פתוח כמו במקרה של ריצת שטח ומסלולים ייעודיים לריצה או רכיבה על אופניים, או במתקנים ייעודיים כדוגמת חדר כושר, או מתקני כושר בפארקים.
על מנת שאימון הכושר יהיה יעיל, עליו להיות מורכב מסוגים שונים של פעילויות.
למשל, אימון אירובי – הליכה בקצב מהיר, רכיבה על אופניים, שחייה, התעמלות.
אופי האימון תלוי במטרותיו - ייתכן שהמטרה היא לשרוף שומן, לעצב את הגוף, לשפר סיבולת לב ריאה, או להגדיל כוח או מסת שריר.
בהתאם, ייתכן אימון שכולל הליכה לזמן מסוים בקצב כלשהו, אימון שעיקרו חזרה על תנועה מסוימת, אימון ריצה רציפה או אימון עם מקטעי ריצה ומנוחה, הרמת משקלים גדולים.
חלק בלתי נפרד מהאימון ולא פחות חשוב מהפעילות הגופנית הן ההכנות וההתאוששות מהאימון.
יש הממליצים כי תזונה לפני אימון תכלול בעיקר פחמימות כדי לספק אנרגיה למתאמן ומאידך כדי לא להכביד על הקיבה.
תזונה לאחר האימון מטרתה להחזיר אנרגיה ולספק חלבון לבניית השרירים שנהרסו באימון.
תזונה לא נכונה יכולה לגרום להחמצת מטרות האימון ולאובדן התועלת שלו (השמנה כתוצאה של אכילת יותר קלוריות מאלו שנשרפו באימון, חולשה באימון, אי שיקום של השריר לאחר האימון).
שינה בין אימונים חשובה להתאוששות.
לרוב, מתחיל אימון בחימום הדרגתי ומתיחות של השרירים כדי למנוע פציעות, לשמור על הגמישות ולהקל על ההתאוששות.
עם זאת, על פי מספר מחקרים, תרגילי חימום ומתיחות אינם מונעים כאבי שריר.
תדירות האימונים המומלצת ומשכם תלויים בעצימות האימון וביכולתו של המתאמן.
כדי להימנע מפציעות, נדרשת כניסה הדרגתית לשגרת אימונים (או חזרה לאחר הפסקה ממושכת), וכך גם העלאת רמת הקושי ומשך האימון.
זמן התאוששות בין אימון לאימון תלוי בסוג האימון.
ביצוע אימון ללא מתן זמן התאוששות מספק (כגון שני אימונים "שונים" באותו יום או אימון יום לאחר יום, עבור מי שאינו בכושר) עלול לגרום לפציעות ספורט.
מחקרים רבים שנערכו הוכיחו מעל לכל ספק, כי פעילות גופנית תדירה יכולה למנוע מחלות לב, סרטן, מחלות נשימה ומחלות מטבוליות כגון סוכרת וכולסטרול גבוה.
אימון הכושר יכול לתרום לירידה במשקל ולחיזוק מערכות הגוף.
המונח סיבולת לב-ריאה מתאר את היכולת להתמיד בפעילות לאורך זמן, תוך התגברות על מחסור באנרגיה זמינה ועל תוצרי לוואי של ביצוע הפעילות לאורך זמן העולה על 15 דקות.
סיבולת לב-ריאה נמדדת ביכולת הלב והריאות לספק חמצן לגוף בזמן פעילות מאומצת ומתמשכת.
לסיבולת זו שני מרכיבים עיקריים: יעילות ניצול האוויר הנכנס לריאות, ויכולת הלב להתמיד לאורך זמן בקצב גבוה.
סיבולת גבוהה מאפשרת מאמץ לאורך זמן ומאפשרת אימונים אירובים ארוכים.
גמישות היא יכולת התנועה של מפרקי הגוף בטווחי התנועה הפיזיולוגים.
גמישות מושפעת מהמבנה המרחבי של עצמות המפרק, ממבנה ואיכות הרקמות הרכות המעורבות במפרק (קופסית המפרק, רצועות, מחתלות ושרירים על גידיהם) ומתפקודה של מערכת העצבים.
הגורמים המשפיעים על טווחי התנועה הם:
גורמים תוך-מפרקיים, כמו המבנה האנטומי (גרמי) של המפרק, סחוסי המפרק ורצועות תוך-מפרקיות.
גורמים חוץ-מפרקיים, כמו אורך השריר והגידים, אורך הרצועות והקפסולות, נפח השרירים ואורך הפציות והעור.
גורמים גנטיים, כרונולוגיים ומורפולוגיים, כמו מין, גיל ומבנה גוף.
לאלה ניתן להוסיף גם גורמים פתולוגיים, שינויים ניוונים, נזקים טראומטיים, שינויים כתוצאה ממחלות מולדות, צלקות, עוויות (ספזם), התקצרות רקמות (Contractures) וכן גורמים סביבתיים כמו טמפרטורה חיצונית, אופיו של האדם הפועל וסוג עיסוקו.
מתיחת שרירים ורקמות רכות אחרות אפשרית, בתנאי שהמתיחה תבוצע בצורה נכונה ולאורך זמן.
מטרת תרגילי המתיחה להגמיש חלק מרקמות החיבור העוטפות את סיבי השריר ברמות השונות.
אין בכוונת תרגילי המתיחה להאריך את סיבי השריר, גידיו, או את רצועות המפרק.
רקמות החיבור העוטפות את השרירים כוללות את הפציות הבאות: הפציה השטחית המחוברת לעור והפציה האפונאורוטית שתיהן בנויות מרקמה אוורירית.
הפציה העמוקה, הצפופה והלא אלסטית והסרקולמה השקופה, האלסטית והחזקה, הנשארת שלמה בדרך כלל גם כשסיבי השריר נקרעים.
קואורדינציה באה לידי ביטוי במספר יכולות:
יכולת השילוב של מספר תנועות פשוטות לתנועה מורכבת.
שיווי משקל - שמירה על מרכז הכובד המשתנה ביחס לתנועות הגוף במרחב.
עיתוי תזמון תנועתי (דיוק או כושר תנועתי) - היכולת לבקר ולשלוט על ביצוע התנועות לעבר גורם חיצוני.
יכולת מצמוץ מבוקר - היכולת נובעת מקשר עין יד, ומהווה ביטוי לקואורדינציה.
כושרות הוא מכון מחקר תורני שהוקם בשנת תשס"ג (2003) וייעודו הוא העלאת המודעות לכשרות בקרב הציבור באמצעות פעילות ליישום, הסברה והדרכה בנושא הכשרות.
במכון פועלים רבנים, מדענים, ואנשי שטח מתחום הכשרות.
המכון אינו פועל כגוף כשרות, למעט הכוונה לכשרות באירועים ספציפיים כדלהלן.
המכון הוקם ומנוהל על ידי רבנים המזוהים עם הזרם הדתי לאומי, אך הוא מקיים קשרים גם עם רבנים מהמגזר החרדי.
בנשיאות המכון עומד הרב אליקים לבנון המתווה את דרכו של המכון.
הנהלת המכון פועלת ממשרדים באלון מורה.
ראש המכון הוא הרב משה כ"ץ, ופעילים בו גם הרב מרדכי וולנוב (רב היישוב אלון מורה), הרב יצחק דביר, הרב צבי בן ראובן והרב מרדכי אביצור.
פעילות המכון מתחלקת למספר תחומים:
חינוך - המכון מעביר שיעורים, סדנאות וקורסים בנושאי כשרות שונים.
כמו כן, המכון עורך קורס להכשרת משגיחי כשרות, על פי סילבוס של הרבנות הראשית לישראל, כהכנה למבחן חיצוני להסמכת משגיחי כשרות הנערך על ידי הרבנות הראשית.
מחקר - המכון מפרסם מחקרים בנושאי כשרות.
לרוב, המחקרים מתפרסמים לראשונה בכתב העת אמונת עתיך או באתר המכון, ואחת לכמה שנים, המחקרים שהצטברו מתפרסמים במרוכז בספרי 'כשרות כהלכה' בהוצאת המכון .
נכון לקיץ תשפ"ד, יצאו לאור שלושה כרכים.
ייעוץ והדרכה בכשרות - המכון מציע שירותי ייעוץ והדרכה בכשרות על ידי מדריכים מטעם המכון לאירועים חד־פעמיים (כגון חתונות באולמי אירועים) וכן ייעוץ והכוונה לכשרות באירועים שאינם מפוקחים על ידי המכון.
שירותים אלו נוספים לשירות ההשגחה הקבוע של הרבנות המקומית על אולמי אירועים המחזיקים בתעודת כשרות, כאשר המכון מתבקש בדרך כלל לוודא הקפדה על רמת כשרות ע"פ נוהלי הכשרות של הרבנות הראשית, ולבצע השגחה קפדנית יותר.
ייעוץ והכוונה - המכון מפעיל מוקד טלפוני ואתר אינטרנט לצורך בירורים ושאלות שונות בנושאי כשרות, לאנשים פרטיים ולבעלי עסקים.
בקרה - המכון מחזיק מאגר מידע ובו תיעוד עסקים המזייפים תעודת כשרות.
מעבדה לבדיקת הימצאות חרקים במזון - המכון מפעיל מעבדה העורכת בדיקות מדגמיות להימצאות חרקים בירק המשווק כירק נקי ללא תולעים, ולהימצאות שאריות חומרי הדברה בירקות אלו.
המכון ממפרסם מפעם לפעם דו"ח על תוצאות בדיקות אלו.
שו"ת ווטסאפ - לכושרות מספר רב של קבוצות בהן נענות על ידי רבני המכון שאלות רבות מדי יום.
חקיקה ומדיניות - המכון מפעיל מערך הסברה, שהציג מספר חוקים לקידום הכשרות במדינת ישראל, בנוסף המכון היה פעיל מאוד ודומיננטי בעת חקיקת חוק ייעול הכשרות של השר מתן כהנא בשנת 2021.
סרט לילדים - המכון הפיקה בשיתוף ערוץ מאיר לילדים פרק בסדרה הפופולרית 'אבא ליום אחד', הפרק זמין לצפייה ביוטיוב תחת השם 'אבא ליום אחד בכושרות'.
כושן ארסי (שם מדעי: Poekilocerus bufonius) הוא מין של חגב מתת-משפחת החרוטניים, הנכללת במשפחת החגביים.
על אף שמו, הוא אינו ארסי, אלא רעיל.
צבעו של הכושן הבוגר שחור (לעיתים נוטה לסגול כהה), ועליו פזורים כתמים בצבעי כתום-צהוב, צבעי אזהרה המעידים על רעילותו.
לכושן הארסי בלוטות רעל הממוקמות בין שני פרקי הגוף הראשונים.
בעת סכנה הוא נעמד על רגליו הקדמיות, מרים את פלג גופו העליון ומתיז את הריר הרעיל למרחק של כמה סנטימטרים.
הרעל גורם לצריבה חיצונית ולפגיעה במערכת העצבים של הטורף.
אורך גופו נע בין חמישים למאה מילימטרים.
מבנה גופו מוארך, ראשו מחודד ועליו זוג מחושים קצרים.
הכושן הארסי הוא בעל שלושה זוגות גפיים המתאימים לקפיצה, ושני זוגות כנפיים בצבעי כתום-ורוד, כאשר הכנפיים האחוריות מקופלות תחת הכנפיים הקדמיות.
עיקר תנועתו מתבצעת בעזרת קפיצה וניתור.
לכושן זוג עיניים מורכבות וגפי פה נושכות לועסות.
הוא ניזון מצמחים ממשפחת האסקלפיים, כמו פתילת המדבר הגדולה.
הפרטים הזכרים קטנים יותר מן הנקבות ונבדלים מהן בצורת הבטן.
הרבייה מתרחשת בין החודשים אפריל ומאי.
הנקבה מטילה ביצים בבור חפור באדמה שעומקו אינו עולה על 18 סנטימטרים.
הביצים מוארכות ומאוגדות בפקעות המצופות בקצף המופרש על ידי הנקבה.
בכל פקעת נמצאות 60 ביצים, ובסך הכול מטילה הנקבה כ-250 ביצים בכל תטולה.
בקיעת הביצים מתרחשת לאחר הגשם הראשון.
הכושן הארסי נפוץ באזורי מדבריות.
בישראל ניתן למוצאו באזור דרום ים המלח, בערבה ובנגב.
שמעון רימון (המוכר בכינויו כושי רימון; 1939 – 5 בדצמבר 2023) היה בעל פונדק בבאר מנוחה שבערבה.
הוא התפרסם כמי שהצליח להסתנן בשנת 1959, אל פטרה שבירדן, בעת ששרר מצב מלחמה בין ירדן לבין מדינת ישראל.
נקרא על שם אביו, שהיה סוחר בבשר וירקות, ושנרצח בכפר סומייל בעת מאורעות 1938, 8 חודשים לפני שנולד.
אמו, רחל, נפטרה ממחלת השחפת כמה חודשים לאחר מכן.
הוא היה הצעיר מבין אחיו, אהובה ודני.
לאחר מות אמו גדל במושב תל עדשים אצל הורים מאמצים.
בהמשך עבר לקיבוץ עין חרוד.
משחר ילדותו היה מוכר כהרפתקן וכפורץ גבולות.
בנעוריו הושפע רימון מרפול ומאיר הר-ציון ומלוחמים נוספים מיחידה 101 ומחטיבת הצנחנים שהיו חברים בקיבוצים בהם גדל.
כינויו כושי ניתן לו, לדבריו, כיוון שהיה "תימני קטן בין המון אשכנזים".
רימון שירת בסיירת צנחנים במחזור 1957, עם זאת, יש שסברו בטעות ששירת ביחידה 101 (שפורקה בכלל טרם גיוסו).
בלבול זה נבע מהעובדה שמפקדיו היו בין חיילי יחידה זו טרם פירוקה.
במהלך שירותו הצבאי השתתף בקרב על החווה הסינית.
עיקר פרסומו של רימון בא לו עקב הסתננותו לפטרה.
בשנות ה־50 הייתה פטרה יעד טיול לצעירים ישראלים שניסו את מזלם והסתננו לשטח ירדן.
12 מהם נהרגו בטרם הגיעו ליעדם במספר אירועים.
רימון וחברו, ויקטור פרידמן, היו מהמעטים שסיימו מסע זה בהצלחה וחזרו בריאים ושלמים.
ב־1959 גנבו השניים ג'יפ ומדי או"ם, וכשברשותם מעט כסף וצידה חצו את הגבול באזור הערבה, וטיילו בירדן במשך שלושה ימים.
בשובם לישראל נעצרו בנקודת הביקורת של האו"ם בארמון הנציב ונשלחו למאסר, אך התערבותו של בן-גוריון קיצרה את עונשם לחודשים ספורים.
ב־2005 יצא הסרט התיעודי "לראות את פטרה ולחיות", שהציג את סיפור המיתוס ואת אלו שחזרו, ובו השתתף גם רימון.
ב־1971 גזר בית המשפט המחוזי בתל אביב על רימון שנה וחצי מאסר על תנאי לאחר שהודה בפריצה למחסן צמיגים בהרצליה, בגניבת רכוש ובקבלת רכוש גנוב, וכן נעצר כחשוד בפריצה למחסן "הגרעין" בתל אביב.
באותה תקופה עבר לגור במושב רם־און.
לאחר מכן יצא רימון לטיול בעולם, שבמהלכו הגיע לגרמניה, שם נעצר באשמת סחר בסמים והועמד לדין.
בשנת 1976 נגזרו עליו תשע וחצי שנות מאסר.
ב־1981, שוחרר לאחר ששהה במאסר כמעט שש שנים מתוך תשע וחצי שנות מאסר שנגזרו עליו.
הוא ניסה לברוח ארבע פעמים מהכלא ולבסוף, כאמור, שוחרר ב־1981 הודות למאמציו של חרות לפיד.
מעט אחר כך, עם חזרתו לישראל, הקים מזנון דרכים על כביש 90 שבערבה, בקילומטר ה־101, כ־90 קילומטרים צפונית מאילת.
המקום זכה לכינוי "פונדק ה־101".
ב־2001 החרימו שוטרי משטרת אילת 30 מכונות מזל מהמתחם בשווי 5,000 דולר כל אחת, וכן 20 מחשבים שנועדו להימורים באינטרנט.
בסוף 2015 פשטה שוב המשטרה על המקום, ומצאה כסף רב ומכונות מזל לא חוקיות.
בפברואר 2016 נתפסו בפשיטה על המתחם 15 מכונות מזל, והוחרמו גם 195,778 שקל, 8,891 דולר ו־1,223 אירו, מצלמות, מסכים, אקדח זיקוקים ו־25 כדורים, 304 כדורי 5.56 מ"מ ו־4 מחסניות M-16. כמו כן נתפסה מריחואנה במשקל 1.5 גרם וחומר החשוד כחשיש במשקל 9.5 גרם.
ב־26 בפברואר 2007, כילתה שרפה חלק גדול מפונדק 101, ובכללו את גן החיות במקום.
ב־2015 נמלט מכלובו בחווה פיתון בורמזי, ובשל הסכנה נסגר המקום למספר ימים.
הפיתון נמצא מת לאחר חודש.
במרץ 2017 פשטו פקחי רשות הטבע והגנים על חוות הזוחלים שבפונדק והחרימו את כל חיות הבר במקום, משום שהחיות הוחזקו בניגוד לדרישות ולתנאים המתחייבים בחוק, וללא רישיון.
כמו כן נחשד רימון בהזנחת בעלי החיים ובסחר לא חוקי בהם.
ב־2013 לקה בגידול סרטני בבלוטת התריס והחלים.
רימון היה פעיל במפלגת "אדום לבן הבלתי משוחדים" של עמי פינשטיין, והוצב מטעמה במקום החמישי בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש במרץ 2020 הוצב רימון במקום השלישי ברשימה.
לרימון 13 ילדים משני פרקי נישואים שונים.
את זיכרונותיו פרסם בספרו "אני כושי".
כושר-וחסיס (באוגריתית: 𐎋𐎘𐎗𐎟𐎆𐎃𐎒𐎒 – כתֿר וחֿסס) היה אל האוּמנויות והטכנולוגיה הכנעני, היוצר דברים נפלאים.
נחשב כאל חיובי העוזר לבעל, אל החיים.
בשירה האוגריתית הוא מכונה "חכם חרשים" ו"הין".
כמו מספר אלים זוטרים נוספים במיתולוגיה האוגריתית, שמו הוא שם כפול, ומראה על שני צדדים באישיותו.
באגדת אקהת מסופר עליו שיצר קשת מופלאה שאקהת הגיבור משתמש בה, וענת אלת המלחמה והציד חומדת אותה.
בעלילות בעל וענת מסופר שהוא עוזר לבעל במלחמתו כנגד האל ים ויוצר עבור בעל כלי נשק מאגיים שמכריעים את ים לארץ.
עוד מסופר עליו שם שהוא בנה את ארמונו המופלא של בעל בפסגת צפון במשך שישה ימים.
כושר-וחסיס רצה ליצור לארמון חלונות וארובות, דבר שבעל התנגד לו, אך לאחר המעשה בעל השתכנע וביקש ממנו שיקרע בארמון חלונות.