tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאב, במיוחד כאב חריף, הוא גורם דחק המוביל לעוררות ולתגובה גופנית אופיינית המתבטאת למשל, בעליית לחץ הדם והדופק.
על אף ההבנה שכאב נקשר בפגיעה גופנית, ובשל העובדה שכאב הוא תחושה סובייקטיבית, קיים פעמים רבות קושי לתאר או לכמת את הכאב במילים.
נוסף על כך, קיימים הבדלים תרבותיים בתפישת הכאב אשר משפיעים על חוויית הכאב.
דוגמאות לכך הן היעדר תחושת הכאב בקרב ספורטאים בתחרויות או לוחמים בקרב, גם בהינתן פציעות משמעותיות, ומנגד חרדה ממחטים המגבירה את עצמת הכאב בעת בדיקת דם.
כמו כן, באמצעות סוגסטיה ניתן לשכך את עצמת הכאב, עיקרון שבא לידי ביטוי באפקט פלצבו.
כאב ממושך לאורך זמן רב, מכונה כאב כרוני, והשפעותיו עשויות להיות פיזיות, נפשיות, וארוכות טווח עד כדי פגיעה באיכות החיים.
כאב נוציצפטיבי הוא כאב הנובע מגירוי חריג בעצמתו של קצות העצבים ההיקפיים.
הגירוי יכול להיות גירוי של טמפרטורה (חום או קור), שינוי מכני (לחץ, קריעה וכו') או חומר כימי (כגון יוד או קפסאיצין).
הכאב הנוציצפטיבי נחלק בתורו לשלושה סוגים: סומטי שטחי, סומטי עמוק וקרבי (ויסצרלי).
הכאב הסומטי השטחי מושרה על ידי הפעלת קולטני חישת כאב בעור וברקמות שטחיות אחרות.
זהו כאב חד, מוגדר היטב וממוקם.
כאב סומטי עמוק מושרה על ידי הפעלת קולטני חישת כאב ברצועות, בגידים, בעצמות, בכלי הדם, בחיתוליות ובשרירים.
זהו כאב עמום שקשה למקמו במדויק, ומאפיין, למשל, נקעים ושברים.
כאב קרבי הוא כאב הנובע מן האיברים הפנימיים אשר רגישים למתיחה, איסכמיה ודלקת.
הכאב הקרבי הוא מפושט, קשה למקמו, ופעמים רבות הוא מושלך למבנים סמוכים, על פי רוב שטחיים יותר.
הוא יכול להיות מלווה בבחילות והקאות.
כאב נוירופתי הוא כאב הנובע מנזק או מחלה של הרקמה העצבית המוליכה תחושות.
על פי רוב כאב זה יתואר ככאב שורף, כזרמים חשמליים או כדקירות.
דוגמה לכאב נוירופתי הוא כאב בקצות הגפיים המופיע בשלבים מתקדמים של מחלת הסוכרת לאחר נזק לעצבים המוליכים את הכאב.
כאב פסיכוגני הוא ביטוי בצורת כאב של מצוקה נפשית.
הוא נובע או מוחמר מגורמים נפשיים, רגשיים או התנהגותיים.
אף שלכאב פסיכוגני נדבקה הסטיגמה, הן בקרב רופאים והן בציבור הכללי, כאילו אין מדובר בכאב אמיתי, מומחים לכאב מתייחסים לכאב זה כלא שונה או כלא פחות כואב מכאב ממקור גופני.
כאב מתפרץ הוא כאב המופיע בפתאומיות לפרקי זמן קצרים ואשר אינו מטופל באמצעות משככי הכאבים הרגילים.
כאב מתפרץ נפוץ בקרב חולי סרטן, שסובלים מכאב כרוני שמטופל כדרך שגרה, אולם חווים מחזורים קבועים של "התפרצות" כאב מבעד לתרופות.
תהליך חישת הכאב, נוציצפציה, מתבצע בקצותיהם של שני סיבים עצביים המוליכים את תשדורת הכאב מן ההיקף אל חוט השדרה.
סיבי Aδ הם סיבים מצופי מיאלין בעלי הולכה מהירה אשר מוליכים כאב חד, ולעומתם סיבי C הם סיבים שאינם מצופים מיאלין, ההולכה בהם איטית והם מוליכים כאב עמום ומתמשך.
מהירות הולכת הדחפים העצביים בסיבים בעלי המיאלין היא כ-20 מטרים בשנייה ואילו בסיבים החשופים היא נמוכה מ-2 מטרים לשנייה.
מאחר שסיבים אלה מוליכים תשדורת המפורשת ככאב, הם מכונים קולטני כאב (נוציצפטורים).
קולטני הכאב רגישים לחום וקור, לגירוי מכני, לשינויים ברמת החומציות ולנוכחות חומרים כימיים מגרים, כגון: ATP, סרוטונין, ברדיקינין והיסטמין.
גרעיניהם של התאים המוליכים תחושת כאב נמצאים בגנגליון השורש האחורי הסמוך לקרן האחורית בחוט השדרה.
תאים אלה יוצרים סינפסה בקרן האחורית, כאשר האקסונים של התאים המוליכים יוצרים סינפסות עם מספר תאי עצב בחוט השדרה, וכמו כן, העצבים בחוט השדרה מקבלים תשדורת ממספר אקסונים.
המוליך העצבי העיקרי המופרש מסיבי חישת הכאב הוא גלוטמט, אך הם גם מפרישים חומר P ופפטיד קשור קלציטונינגן, אשר מאטים ומאריכים את גירוי תאי הקרן האחורית.
מהקרן האחורית מועברת תשדורת הכאב במערכת העצבים המרכזית, לאחר שחצתה את קו האמצע, לאורך המסילות הספינותלמיות, דרך החלק הצדי של גזע המוח לכיוון התלמוס.
מהתלמוס, לאחר סינפסה נוספת, עוברת התשדורת אל קליפת המוח הסומטוסנסורית, שם מעובדים היבטי הזמן, המקום והאופי של הכאב, וכן אל פיתול החגורה הקדמי והאינסולה, שם מעובד ההיבט הרגשי של הכאב.
זהו הנתיב העולה של חישת כאב.
ברקמה מודלקת יורד סף הגירוי של חישת הכאב, כך שגירוי קל יותר משרה אף הוא תדירות הולכת כאב גבוהה ועצמה גבוהה יותר של כאב.
תהליך זה מתווך על ידי חומרים המופרשים בזמן דלקת, כגון: ברדיקינין, גורם הגדילה העצבי וכן מספר פרוסטגלנדינים ולויקוטריינים.
לקולטני הכאב תפקיד גם בעידוד התהליך הדלקתי.
בעת הפעלתם הם מפרישים חומרים, כמו הנוירופפטיד חומר P, אשר גורם להרחבת כלי דם, שחרור תכולתם של תאי פיטום, משיכה של תאי דם לבנים ועידוד הפרשה של מתווכי דלקת.
כאב מושלך נובע מקבלת קלט עצבי בתאי העצב בחוט השדרה ממספר סיבים מוליכי כאב ופירושה במוח ככאב הנובע ממקום סמוך.
כך, תא העצב המקבל עצבוב ממרכז הסרעפת, מקבל גם עצבוב מן הכתף והצוואר, ולכן דלקת או נזק לרקמה באזור מרכז הסרעפת, או בחלקו התחתון של הלב הסמוך לה, מפורשת במוח ככאבים בכתפיים ובצוואר.
אחד המודלים המחקריים לוויסות של עצמת כאב מתאר מערכת של "שערים" בחוט השדרה, שבאמצעותה יכול הגוף עצמו לעצור את העברת הכאב הלאה.
קלט מקליפת המוח המצחית ומההיפותלמוס מפעיל תאים במוח האמצעי ששולטים, דרך תאים במוח המוארך על הולכת הכאב בחוט השדרה.
זהו המסלול היורד בהולכת כאב.
כך, רק כאב מסוג מסוים יוכל להגיע אזור התלמוס, ומשם להמשיך אל קליפת המוח, שם הכאב יופיע בתודעה.
עוד לפי מודל זה, הסיבים התחושתיים המהירים, המעבירים תחושות של מגע, הם בעלי השפעה מעכבת על הכאב.
יש בכך כדי להסביר מדוע שפשוף אצבע או ליקוקה מהווים תגובה אינסטינקטיבית לדקירה.
אין דרך אובייקטיבית למדוד את עוצמת תשדורת הכאב אל המוח, על כן צוות רפואי מסתמך על דיווחים כמותיים של המטופל בעזרת שיטות שתוקפתן נחקרה ונמצאה גבוהה.
שיטות אלה לרוב משתמשות בהצגה של מספר אפשרויות לתיאור כאב כשהן מדורגות בסולם מדידה.
התיאורים יכולים להיות מספריים, מילוליים, חזותיים או משולבים.
אחת הדרכים למדידת כאב היא שימוש בסולמות כאב חזותיים (דוגמת VAS), מילוליים או מספריים, אשר בנויים מסולם מדורג שעליו איורים או מספרים המייצגים את עוצמת הכאב או תיאורים מילוליים הקשורים לכאב.
סולם הכאב של מקגיל מאפשר למדוד כאב על מרכיביו התחושתיים, הרגשיים והקוגניטיביים.
המטופלים נדרשים לבחור מתוך רשימה את המילים המתאימות ביותר לתיאור תחושת הכאב שלהם.
נמצא שהדרך שבה מתוארים סוגי כאב שונים שונה במידה משמעותית.
נעשו גם ניסיונות לכמת דיווחים ספונטניים על כאב כמו בכי או תנוחות גוף המעידות על קיומו.
שיטת פרדיי למדידת עוצמת כאב כרוני - צילום וידאו לאורך שעות של מי שמתלונן על כאב כרוני כשהוא עסוק בעבודה הדורשת ריכוז, חלוקת ההקלטה לרווחי זמן זהים וספירת תנועות ספונטניות המדווחות על כאב בכל רווח זמן לשם השוואת רווחי הזמן.
שלא לצורך טיפולי, אלא לצורך מחקרי בלבד, הכאב נמדד גם בעזרת גירויים פיזיים מכומתים.
כך למשל ניתן למדוד בעזרת מד כוח צביטה בלחץ המקסימלי שיכול לשאת נבדק או בעזרת תרמומטר את הטמפרטורה המקסימלית הנסבלת.
במשך מאות שנים היה ידוע שסמים ממשפחת האופיום מסוגלים להפחית כאב (כמו המורפין), אם כי לא כל מטופל יפיק מהם תועלת שווה.
מלבד זאת, יעילותם קטנה כאשר מרבים להשתמש בהם.
המחקר החדש גילה כי הגוף עצמו יודע להפיק חומרים הפועלים על אותם קולטנים ובעלי השפעה דומה.
מעריכים שלחומרים אלו, האנדורפינים, יש השפעה, לפחות חלקית, על כמה תופעות מעניינות הקשורות ברגישות לכאב.
למשל, יכולתם של בעלי חיים (ובכללם בני אדם) להתעלם מתחושת הכאב במצבי חירום.
ליכולת זו יש תועלת אבולוציונית ברורה.
באופן דומה, נמצא כי היפנוזה יעילה למדי בהפחתת הרגישות לכאב, ככל הנראה על ידי הפחתת הקשב לקלט חושי.
עוד תופעה הקשורה בחומרים האופיים היא יעילותן המפתיעה של תרופות אינבו (פלצבו) בהפחתת כאב.
נראה שהן מעודדות הפרשת חומרים אלו בגוף.
בשל חשיבותו של עמוד השדרה ביצירת הכאב, מעדיפים להזריק משככי כאבים לאזור זה, וכך נמנעים מתופעות הלוואי הקשורות להתפשטותם של המשככים לזרם הדם.
כאב גרון, הוא כאב או גירוי של הגרון.
בדרך כלל, הגורמים לכאב גרון כוללים:
רוב כאבי הגרון נגרמות על ידי וירוס, שאנטיביוטיקה לא מועילה לו.
מחקרים הוכיחו קשר חזק בין הפרזה בלקיחת אנטיביוטיקה ועמידות לאנטיביוטיקה.
עבור כאב גרון הנגרמת על ידי חיידקים (סטרפטוקוקוס), טיפול באנטיביוטיקה עשוי לעזור לאדם להחלמה מהירה, להפחית את הסיכון שהזיהום החיידקי יתפשט, למנוע מורסות רטרו-לועיות, ולהפחית את הסיכון לסיבוכים אחרים כגון קדחת שגרונית ומחלת לב מסתמית ברוב המדינות המפותחות, סיבוכים מזיהום חיידק הסטרפטוקוקוס הפכו הרבה פחות שכיחות.
מסיבה זו, ישנם יוזמות לקידום מזעור השימוש באנטיביוטיקה לזיהומים ויראליים.
כ-35% מכאבי הגרון בילדות ו-5-25% מכאבי הגרון של המבוגרים נגרמות על ידי זיהום חיידקי מקבוצת סטרפטוקוקוס A מניחים שכאבי גרון שנמצאו שליליים לסטרפטוקוקוס מקבוצה A נגרמו מזיהום ויראלי.
כאב גרון הוא סיבה נפוצה עבור אנשים לביקור רופא המשפחה והסיבה העיקרית למרשמים לאנטיביוטיקה על ידיהם .
בארצות הברית, כ-1% מכלל הביקורים במחלקה לרפואה דחופה ומרפאות, הם עבור כאבי גרון (מעל 7 מיליון ביקורים למבוגרים ו-7 מיליון ביקורים לילדים בשנה).
כאב גרון הוא כאב המורגש בכל מקום בגרון.
תסמינים של כאב גרון כוללים:
הסיבה השכיחה ביותר (80%) היא דלקת לוע ויראלית אקוטית, זיהום ויראלי של הגרון.
סיבות אחרות כוללות זיהומים חיידקיים (כגון סטרפטוקוקוס מקבוצה A או דלקת לוע סטרפטוקוקלית ), גידולים .
מחלת רפלוקס קיבתי-ושט יכולה לגרום לחומצת הקיבה לחדור לגרון וגם לגרום לכאבים בגרון.
בילדים, דלקת הלוע סטרפטוקוקלית היא הגורם ל-35-37% מכאבי הגרון.
הסימפטומים של זיהום ויראלי וזיהום חיידקי עשויים להיות דומים מאוד.
הנוהל הרפואי הוא לבדוק את הסיבה לכאב הגרון לפני מתן מרשם לטיפול אנטיביוטי וההמלצה על אנטיביוטיקה היא רק לילדים שנמצאים בסיכון גבוה לסיבוכים שאינם מוגלתיים .
ניתן לאבחן זיהום בסטרפטוקוקוס מקבוצה A על ידי תרבית גרון (משטח גרון) או בדיקה מהירה
בתרבית גרון נלקחת דגימה מהגרון כדי לאשר את נוכחות סטרפטוקוקוס מקבוצה A בדיקות אלו יעילות לאנשים שיש להם ספירת חיידקים נמוכה (רגישות גבוהה), עם זאת, בדיקה זאת לוקחת בדרך כלל כ-48 שעות עד קבלת התוצאות מהמעבדה.
בדיקות מהירות לאיתור חיידק הסטרפטוקוקלי נותנות תוצאה חיובית או שלילית המבוססת לרוב על שינוי צבע על גבי רצועת בדיקה המכילה משטח גרון (דגימה).
רצועות בדיקה מזהות פחמימה בדופן התא הספציפית באמצעות תגובה חיסונית.
ניתן לבצע בדיקה מהירה במרפאה, ובדרך כלל לוקח 5–10 דקות עד שרצועת הבדיקה מעידה על התוצאה.
עם זאת דיוק הבדיקה לא מושלמת, הספציפיות (שיעור השליליים האמיתי) הוא כ-95% אך הרגישות (שיעור החיוביים האמיתי) הוא רק כ-85%
רופאים מקבלים לעיתים קרובות גם החלטות טיפוליות על סמך התסמינים של האדם בלבד.
בארצות הברית, כשני שלישים מהמבוגרים וחצי מהילדים עם כאב גרון מאובחנים על סמך תסמינים בלבד וללא בדיקות לנוכחות חיידק הסטרפטוקוקלי כדי לאשר זיהום חיידקי.
כמו כן, פותחו מערכות ניקוד קליניות רבות ( כלי החלטה ) כדי להגיע להחלטות בנושא.
לעיתים קרובות נעשה שימוש במערכת ניקוד קלינית יחד עם בדיקה מהירה.
מערכות הניקוד משתמשות בתסמינים שנצפו על מנת לקבוע את הסבירות לזיהום חיידקי.
ניתן להקל באופן זמני על כאב גרון או גרון על ידי גרגור תמיסה של רבע או חצי כפית מלח (1.3 עד 2.5 מ"ל) מומס בכוס מים (240 מ"ל).
תרופות נגד כאבים כגון נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) ואקמול (פרצטמול) עוזרות בניהול הכאב .
ישנם אינדיקציות מחקריות שהשימוש בקורטיקוסטרואידים מגביר מעט את הסבירות להחלמה ולהפחתת הכאב, אך יש צורך במחקר נוסף כדי לבסס זאת ולהבטיח שהתועלת המינימלית הזו גוברת על הסיכונים.
אנטיביוטיקה כנראה מפחיתה כאב, ויכולה למנוע כמה סיבוכים של כאב גרון, אך מכיוון שהשפעות אלו קטנות, יש לקחת בחשבון את הסיכון של פיתוח עמידות לאנטי-מיקרוביאלית ולהפחית ככל האפשר בלקיחתה.
לא ידוע אם אנטיביוטיקה יעילה למניעת כאב גרון כרונית .
יש רק עדויות מוגבלות לכך שמשקה חם ואכילת דבש יכול לעזור להקל על כאב גרון, תסמיני הצטננות ושפעת.
אם דלקת הגרון אינה קשורה להצטננות והיא נגרמת על ידי, למשל, דלקת שקדים, משקה קר עשוי להועיל.
ללא טיפול פעיל, הסימפטומים נמשכים בדרך כלל יומיים עד שבעה ימים.
כאב ראש הוא תופעה נפוצה יחסית, המתרחשת אצל כ-1% עד 2% מחולים המגיעים לחדר המיון ואצל כ-4% מכלל האוכלוסייה.
באופן כללי, כאב ראש יכול להיות שפיר כגון כאב ראש כרוני מסוג מיגרנה, אולם לעיתים כאב ראש מרמז על תהליך כגון גידול, דימום תת-עכבישי ותהליכים נוספים, שיש לטפל בהם במהירות היות שחלקם מסכני חיים.
חלוקה עיקרית לסוגי כאב ראש
כאב ראש עם התפתחות חדה וחריפה
כאב הראש יכול להיות חריף (אקוטי) - כאב זה מתפתח בפתאומיות והוא סוער.
הסיבות השכיחות לכאב ראש מסוג זה הן דימום תת-ארכנואידלי (דימום מוחי תת-עכבישי), מחלות צרברו-ווסקולריות שונות, דלקת קרום המוח או דלקת מוח (אנצפליטיס), וכן מצבים כגון גלאוקומה.
כאב ראש עם התפתחות תת-חריפה
כאב ראש זה מתפתח תוך ימים ובאופן פחות סוער.
הסיבות השכיחות לכאב מסוג זה כוללות בין היתר דלקת עורק הצדע (temporal arteritis), תהליך של גידול תוך מוחי, דמם (המטומה) מוחי או מורסה מוחית, עלייה בלחץ תוך-גולגולתי משנית לגידול מוחי מדומה, נאורלגיה של העצב הטריגמינלי, יתר לחץ דם ועוד.
מוגדר ככאב ראש המופיע מעל 15 ימים בחודש ולפחות במשך 3 חודשים.
נוהגים לחלק את כאב הראש הכרוני לשתי קבוצות:
כאב ראש כרוני משני כגון:
משני למחלות כלי דם כמו דלקת עורק הצדע, דלקת דופן כלי דם (וסקוליטיס), דמם תת-דורלי כרוני.
קרע בתוך דופן של עורק צוואר (בתירה, או דיסקציה), חסימה של סינוסים ורידיים תוך-גולגולתיים ועוד
משני לעלייה של הלחץ התוך-גולגולתי כתוצאה מגידול או גידול מדומה (פסוידוטומור).
משני לתת לחץ תוך-גולגולתי (כמו לאחר ניקור מותני - בחלק מהמקרים).
מחלות זיהומיות כרוניות כמו שחפת או HIV.
מחלות של עמוד השדרה הצווארי.
מחלות של פרקי לסת ושיניים.
כאב ראש כרוני ראשוני כגון:
מיגרנה כרונית המתרחשת יותר מפעם בשבוע.
כאב ראש כתוצאה משימוש יתר בתרופות נוגדות כאב והתמכרות לחלק מתרופות אלו.
ראשית, יש לברר את אופן ההתחלה של כאב הראש.
כאב ראש חדש, שהחל בפתאומיות ושונה מכאב ראש בעבר, עלול להיות סימן לבעיה רצינית הדורשת התייחסות מיידית:
לעיתים רבות מטופל הסובל מכאב ראש עם התפתחות חדה ואקוטית יתארו כ"כאב הראש הכי גרוע שהיה לי בחיי", תלונה המרמזת לדימום תת-ארכנואידלי.
במידה וכאב הראש הפתאומי הוא מפושט, וכולל חום וקשיון עורף, יש לחשוד בדלקת קרום המוח.
במידה וכאב הראש כולל כאב עז בעין אחת, יש לחשוד בגלאוקומה.
עם זאת, לעיתים כאבי ראש חריפים יכולים לרמז גם עם מצבים שפירים יותר, כגון מחלה ויראלית או מחלות חום אחרות.
כאב ראש שהתפתח בהדרגה (תת-חריף) הוא כאב ראש שמתפתח לאורך ימים, שבועות ואף חודשים.
כאשר הכאב מתפתח באופן פרוגרסיבי (הולך ומחמיר) יש לחשוד במצבים כגון גידול תוך מוחי, (לברר האם הייתה ירידה במשקל ולחפש בעיות נוירולוגיות נוספות), וגם לברר האם לאחרונה הייתה חבלת ראש שהביאה לדימום תת-דוראלי.
יש לבדוק האם קיימות תלונות של הפרעת ראייה או סימנים היכולים לרמז על פגיעה ראומטולוגית (כדי לבחון האם מדובר בדלקת עורק הצדע).
כאב ראש כרוני יכול להיות לאורך שנים, ולהתאפיין במחזוריות, לדוגמה מיגרנה או כאב ראש שכתוצאה ממתח.
במידה והמטופל מתלונן על כאב ראש יש לבחון האם כאב הראש האמור דומה לכאב הראש המוכר לו מהעבר.
גורמים היכולים להביא להחמרת כאב הראש
קיימים גורמים שונים היכולים להביא להתחלת כאב ראש או להחמרתו, ויכולים לספק אינפורמציה באשר למקור כאב הראש.
גורמים אלו כוללים טיפול שיניים, ניתוחי עיניים או טיפול עיניים, סינוסיטיס חריפה או כרונית, מחלה ויראלית כללית, מתח, מצב רגשי, עייפות, מחזור, רעב, תרופות שונות, מאכלים מסוימים או אורות חזקים.
יש לבחון האם הכאב הוא בעל אופי מיגרנוטי (פועם, לרוב בצד אחד של הראש, מוחמר בפעילות ומלווה בתסמינים אחרים כגון בחילה או הקאה ורגישות לרעש ואור), האם קיים לחץ מסביב לראש, האם קיים כאב חד וכדומה.
יש לבחון האם היה איבוד משקל לאחרונה (יכול לרמז על גידול, דיכאון או דלקת עורק הצדע).
חום או צמרמורות בשילוב עם כאב הראש מרמזות על תהליך דלקתי כגון דלקת קרום המוח.
קוצר נשימה או סימנים לבביים אחרים יחד עם כאב הראש יכולים לרמז על אנדוקרדיטיס שהביא ליצירת אבצסים במוח, למשל.
בעיות בראייה יחד עם כאב הראש יכולות לרמז על גלאוקומה, מיגרנה, גידול תוך מוחי.
בחילה והקאה מקושרות עם מיגרנה או עם כאב ראש חבלתי או בתר-חבלתי, אולם גם כתוצאה מגידול.
פוטופוביה (רגישות ניכרת לאור) - יכולה להתרחש במיגרנה, דלקת קרום המוח וכן דימום תת-ארכנואידלי.
נזלת ודמעת חד צדדיות אופייניות לכאב ראש מקבצי.
כאב ראש חד צדדי – מופיע לרוב בכאב ראש מסוג מיגרנה או כאב ראש מקבצי.
כאב אוקולרי או רטרו-אוקולרי (מסביב לעין או מאחוריה) יכול לרמז על גלאוקומה, optic neuritis (דלקת של עצב הראייה), אולם גם יכול להופיע במיגרנה או בכאב ראש מקבצי.
כאב סביב האף הוא כאב המקושר לסינוסים, וביחד עם רגישות מעל הסינוסים עצמם, מרמז על סינוסיטיס.
כאב ראש המוגדר כ"לחץ" או "קסדה" על כל הראש אופייני לכאב ראש כתוצאה ממתח נפשי וחרדה (כאב ראש מתחי).
בבדיקת החולה יש לבחון ראשית סימנים חיוניים, הכוללים חום, דופק, לחץ דם ומאפייני נשימה.
לאחר מכן יש לבדוק את המטופל באופן כללי, ולבחון האם ירד לאחרונה במשקלו, האם קיימות אוושות לבביות, מה מצב הפנים, הצוואר, הראש והגולגולת ולמקם את הכאב.
בבדיקה נוירולוגית יש לבחון ראשית מהו המצב המנטלי, האם המטופל מבולבל (יכול לרמז על דימום תת-ארכנואידלי או דלקת המוח).
לאחר מכן יש לבחון עצבים קרניאליים - בבדיקת עצבים קרניאליים ניתן להבחין למשל בבצקת פטמות (papilledema) אשר יכולה לרמז על עליה בלחץ תוך-גולגולתי ותהליכים נוספים.
דימומים שטחיים ברשתית של הנבדק יכולים לרמז על דימום תת-ארכנואידלי.
כמו כן יש להעריך תגובה מוטורית ותגובה סנסורית.
תסמינים מוקדיים, כמו שיתוקים או הפרעת תחושה לסוגיה, יכולים להצביע על מהות הבעיה.
אותו הדבר לגבי ההליכה ושווי המשקל.
לאחר הבדיקה הגופנית, מבצעים, לרוב, בדיקות עזר כמו צילומים, בדיקות הדמיה אחרות, בדיקות מעבדה ועוד, במטרה להגיע לאבחנה הנכונה הקובעת את הטיפול בכאב הראש.
בסלנג, "כאב ביצים" הוא כינוי למצב של כאב באזור האשכים בעקבות גירוי מיני מתמשך שלא נגמר באורגזמה או בשפיכה.
נכון לשנת 2009, תופעה זו לא נחקרה דייה והמידע על אודותיה בלתי מספק.
לא כל גירוי שאינו בא על סיפוקו גורם לכך.
כאב ביצים נגרם מגודש באשכים ובערמונית ולעיתים מלווה בבצקת באשכים.
בסלנג אנגלי, התופעה מכונה Blue Balls - ביצים כחולות או דיכאון ביצים.
לתופעה זו אין כינוי מקצועי מוסכם, אולם האורולוגים רוקני ואלריו הציעו לכנות אותה "Epididymal Hypertension", ובתרגום לעברית, "יתר לחץ דם של יותרת האשך".
עוררות מינית של גבר מלווה בפעילות של המערכת הפאראסימפתטית הגורמת לזרימה מוגברת של דם לרקמות הפין וכן לאשכים ולערמונית, ובה בעת להאטת זרימת דם מאיברי המין בחזרה לגוף.
כך נוצר לחץ דם מקומי גבוה דיו ליצירת זקפה.
לאחר פורקן מיני המופעל על ידי מערכת העצבים הסימפתטית (האנטגוניסטית למערכת הפאראסימפתטית) מתאפשר פינוי מהיר של דם מרקמות איברי המין, ומופסקת זרימת הדם המוגברת אליהם.
לאחר זמן ממושך של עוררות מינית ללא שפיכה, נוטים הדם והנוזל הלימפטי להיקוות, ותכולת החמצן בדם יורדת, מצב המכונה "גודש של כלי דם".
גברים הסובלים מכאב אשכים כרוני או מזקפה ממושכת (זקפה ללא גירוי מעל לארבע שעות), וכן הסובלים מכאב ביצים חריף וממושך, עלולים להזדקק לטיפול רפואי.
הטיפול הפשוט ביותר בכאב ביצים הוא הגעה לשפיכה, בין בדרך של יחסי מין ובין בדרך של אוננות.
השפיכה גורמת לפעילות של המערכת הסימפתטית ולהפסקת הגודש על ידי זרימה מחודשת של נוזלים מאיברי המין בחזרה לגוף.
במקרים מסוימים, הגודש והכאבים המלווים נפסקים לאחר שעה קלה גם ללא שפיכה - אך במקרים אחרים ההקלה עשויה להגיע לאחר זמן רב יותר (עד שתים-עשרה שעות).
כאב ביצים כמעט ולא נחקר, אם כי יש אזכורים רבים שלו בספרות הרפואית, ונראה שאין מחלוקת בדבר קיום התופעה.
יוצא הדופן אולי היחיד הוא מאמרם של Chalett & Nerenberg שפורסם בשנת 2000 בכתב העת Pediatrics והתגובות שפורסמו למאמר.
שלט ונרנברג מציעים טיפול נוסף על שפיכה, הכולל את המאמץ הכרוך בהרמת חפץ כבד הגורם לפעולת וולסלבה (לחץ תוך בטני מוגבר).
כאב מתפרץ הוא כאב המופיע בפתאומיות לפרקי זמן קצרים ושאינו מטופל באמצעות משככי הכאבים הרגילים הניתנים לחולים.
כאב מתפרץ נפוץ בקרב חולי סרטן, שסובלים מכאב כרוני שמטופל כדרך שיגרה, אולם חווים מחזורים קבועים של "התפרצות" כאב מבעד לתרופות.
מאפייני הכאב המתפרץ משתנים מחולה לחולה.
כאב מתפרץ נחלק לשלושה תת-סוגים:
Incident pain - כאב הנובע מגורמים שונים כגון שינוי תנוחה
Spontaneous pain - כאב שמופיע ללא קשר לפעילות
End of dose failure - כאב הנובע מנטילת מינון לא מספיק או מרווחים גדולים מדי בין מנות.
בגלל שכאב מתפרץ שונה מהותית מכאב כרוני, הטיפול בו נפרד משגרת הטיפול הרגילה.
בעוד שהטיפול בכאב כרוני מתבסס על שחרור מושהה או אופיואידים הפועלים לאורך זמן, כאב מתפרץ מטופל בתרופות שנותנות מענה מיידי ומפיגות או מפחיתות את הכאב תוך דקות ספורות.
תרופות לכאב מתפרץ ניתנות בזריקה, תחת הלשון, דרך פי הטבעת או טרנס-מוקוזלית, כלומר נספגות בריריות הלחי.
כאב בטן הוא תסמין המבטא אי-נוחות בבטן כתוצאה מתהליך פתולוגי אשר נובע מגירוי או מנזק בדופן הבטן, בחלל הבטן או באיברים סמוכים.
מדובר בתסמין של פתולוגיות רבות עם אבחנה מבדלת ארוכה.
כאב בטן קרבי (ויסצרלי) נובע מפתולוגיה באיברים פנימיים הגורמת למתיחה של הצפק הקרבי, שאיתם הוא בא במגע.
זהו כאב עמום, אשר בא והולך לסירוגין, ולפעמים שורף.
החולה מתקשה למקם באופן ממוקד את הכאב.
כאב סומטי הוא כאב חזק, חד וממוקד הנובע מגירוי של הצפק הדופני.
כאב זה משתנה בתנועה ובשיעול.
כאב מושלך נובע מפתולוגיות בבית החזה או באגן, אולם הוא מתבטא בבטן.
כאב בטן כרוני הוא כאב בטן הנמשך מעל שישה חודשים.
לכאב זה יכול להיות רקע אורגני או רקע תפקודי.
כאב אורגני נובע מתהליך פתולוגי באיבר וגורם לחולה להתעורר משינה.
כאב תפקודי, כמו בתסמונת המעי הרגיז, הוא יותר שכיח מבין הכאבים הכרוניים.
לרוב הוא מערב יותר מאיבר אחד והוא אינו מעיר משינה.
הוא שכיח יותר בנשים ובמקרי התעללות, למשל, דחק מגביר אותו וקיימת בעקבותיו נטייה לדיכאון.
אף שמיקום הכאב יכול שלא להיות ממוקד, ניתן להצביע באופן כללי על אזור הכאב, בין אם בחלוקה לפי רביעים ובין אם בחלוקה לפי גובה.
כמו כן, שינויים במיקום יכולים להצביע על הסיבה לכאב.
בירור של היסטוריה של כאבים, תרופות, רקע סוציאלי רקע רפואי משפחתי יכולים לסייע בבירור סיבת הכאב.
הופעה פתאומית חריפה של הכאב, בטן חריפה, דורשת אבחנה והתערבות באופן מיידי.
דוגמאות להופעה פתאומית מסכנת חיים: נקב של המעי או של כלי דם, אוטם של המעי וקרע של כלי דם גדול בעקבות מפרצת.
כאב גם יכול להתחיל לאט ולהתגבר, כמו בדלקת התוספתן, בגסטרואנטריטיס ובאבנים בכליות ובמרה.
כאשר תנועה מחמירה את הכאב, הדבר מעלה חשד למעורבות הצפק.
מאידך, כאשר החולה באי-שקט ואינו יכול למצוא מנוחה, הדבר מעלה חשד לפתולוגיה שמקורה בכליה.
אכילה לרוב מקלה כאבים שמקורם בכיב פפטי בתריסריון ומחמירה כיב פפטי בקיבה וכאבים שמקורם במעי הדק.
ארוחה שומנית מחמירה כאבים שמקורם בדרכי המרה.
בירור סימנים נלווים גם כן יכול לכוון את הרופא לאבחנה.
עם הסימנים האלה נמנים: חום, צהבת, שלשול ועצירות, צבע השתן והיריון.
סדר הבדיקה הגופנית בתלונות המערבות את הבטן מתחיל בבדיקת הסימנים החיוניים.
לאחר מכן, הרופא מתבונן בבטן, למשל על הסימטריה שלה, וממשיך בהאזנה לפריסטלטיקה של המעיים.
המישוש והניקוש מתחילים מהאזור המרוחק מהכאב ומתקרבים אליו.
מטרת המישוש היא למצוא אזורי רגישות, סימנים של התגוננות והגדלה של איברים או מציאת גושים.
נוסף על בדיקה של הבטן, מתבצעות גם בדיקה רקטלית ובדיקה וגינלית, וכן בדיקה של הלב ומערכת הנשימה.
בבדיקות מעבדה נבדקים בבדיקת דם ספירת הדם והדיפרנציאל.
ממצאים של אנמיה יכולים להעיד על דלקת מעי איסכמית, הרעלת עופרת או מחלת מעי דלקתית.
לויקוציטוזיס יכול להעיד על מחלה זיהומית או דלקתית.
כמו כן נבדקים בבדיקת דם תפקודי כבד לבירור דלקת כבד או חסימה בדרכי מרה, רמות עמילאז לבירור דלקת לבלב, HCG להיריון, אלקטרוליטים, גזים בדם לחמצת מטבולית ושקיעת דם, אשר מוחשת במחלות אוטואימוניות, מחלת קרוהן וקדחת ים תיכונית משפחתית.
בדיקת שתן משמשת לבדיקת זיהום או אבנים בדרכי השתן.
מבחינה רדיולוגית, צילום בטן וצילום חזה יכולים לתת מידע על התנקבות כיב ודלקת ריאות.
בדיקת אולטרה סאונד יכולה לזהות תסמינים במרה ובאגן, ואולטרה סאונד אנדוסקופי גם פתולוגיות בלבלב.
אולטרה סאונד גינקולוגי עשוי לאבחן בעיות באגן.
CT בטן הפך לבדיקה הראשונה בחדר מיון לאבחון כאבי בטן חריפים.
הוא מסייע בממצאים דלקתיים, בממצאים של כלי הדם ובאיברים מוצקים.
MRI גם כן יכול לשמש לפעולה זו, אך הוא אורך זמן רב יותר.
אלקטרוקרדיוגרם מסייע לברר בעיות לבביות שיכולות להתייצג בכאב ברום הבטן.
הטיפול בכאב בטן הוא בראש וראשונה לפי האבחנה של הגורם לכאב.
ללא אבחנה של הגורם, ניתן לטפל בטיפול תומך ומקל, למשל במשכך כאבים.
כאבי גב הם כאבים המופיעים באזור הגב.
הכאב מחולק לשלושה אזורים, כאב בגב האמצעי (האזור החזי), כאב גב תחתון (האזור המותני) או כאב בעצם העצה (קוקסידיניה).
כאב צוואר נחשב לפתולוגיה נפרדת, למרות שהוא יכול לכלול תהליכים דומים לתהליכים המופיעים כאב גב.
האזור המותני הוא האזור הנפוץ ביותר בו מופיע הכאב, כיוון שהרקמות באזור זה תומכת ברוב המשקל של פלג הגוף העליון.
התקפי כאב גב יכולים להיות חריפים, תת-חריפים או כרוניים בהתאם למשך הכאב.
תחושת הכאב יכולה להיות תחושת שרפה או דקירה, חדה או עמומה, ועוצמת הכאב יכולה להיות בעוצמה קלה עד קשה.
רובם של כאבי הגב המאובחנים ומטופלים במסגרת הרפואה הקהילתית, הם כאבים לא ספציפיים בלי אבחון של גורם לכאב.
סיבות נפוצות שניתן לאבחן הגורמות לכאבי גב כוללות שינויים ניווניים או טראומטיים לדיסקים הבין-חולייתיים או למפרקים בין זיזי החוליות, שיכולים לגרום לכאב שניוני בשרירים ובעצבים, וכן לגרום לכאב מושלך בעצמות, במפרקים ובגפיים.
מחלות ודלקות של כיס המרה, הלבלב, אבי העורקים והכליות יכולים גם לגרום לכאב מושלך בגב.
גידול סרטני בחוליות, ברקמות העצביות ומבנים סמוכים יכולים גם להתבטא ככאב גב.
כאב הגב יכול להיות מוקרן לאזורים אחרים כמו הזרועות, הידיים, הרגליים וכפות הרגליים ויכול לכלול תסמינים פרט לכאב.
תסמינים אלו כוללים בין היתר דגדוג, עקצוצים, חולשה וגם חוסר תחושה.
כאבי גב הם אחת התלונות הרפואיות הנפוצות ביותר בקרב בני אדם.
בארצות הברית, כאבי גב תחתון חמורים הם הגורם לכ-20% מהביקורים אצל רופאים.
כ-9 מכל 10 מבוגרים חווים כאבי גב בנקודה מסוימת בחייהם וחמישה מכל עשרה גברים עובדים חווים כאבי גב כל שנה.
עמוד השדרה הוא מבנה סבוך של עצבים, מפרקים, שרירים, גידים ורצועות שכולם יכולים לגרום כאב.
עצבי עמוד השדרה (העצבים הספינליים) הממשיכים לאיברים השונים, מהווים גורם מרכזי בהקרנת הכאב לאזורים אחרים.
ניתן לסווג את כאבי הגב על פי הגורמים הבאים:
על פי מיקומם האנטומי של הכאבים: כאבי צוואר, כאבי אמצע הגב, כאבי גב תחתון או כאבי עצם הזנב.
על פי משך הכאבים: אקוטי- עד 12 שבועות, כרוני- יותר מ-12 שבועות וסיווגים לתקופות ביניים.
על פי הגורם לכאבי הגב: כאבים ללא סיבה פרטנית, כאבים מסיבה של נזק עצבי או היצרות של מעברי העצבים וכאבי גב המיוחסים לסיבה פרטנית אחרת כמו סרטן או זיהום.
כאב שנובע מסיבה שאיננה פרטנית מרמז במקרים רבים על מעורבותם של רקמות רכות כמו שרירים, פאציות ורצועות בגרימת הכאב.
חלק גדול מהחולים מאובחנים עם כאב גב חמור ללא מחלה אחרת הגורמת לכך ופעמים רבות הסיבה הפרטנית המעוררת את הכאבים אינה מתגלה.
כאב גב משני, שהוא תוצר של מחלה או מצב רפואי אחר, הוא הסיבה לחלק מצומצם אחר של המקרים.
מצבים רפואיים הקשורים לכאבי גב
כאבי הגב בדרך כלל אינם מצריכים התערבות מידית.
מרבית כאבי הגב הם אפיזודות חולפות מעצמן המוגבלות בזמן ולא בהכרח מחמירות.
עם זאת, בחלק אחר של המקרים כאבי הגב עלולים להעיד על בעיות רפואיות אחרות ובמקרים אלו נדרש בירור מעמיק.
לפעמים כמו במקרה של מיוזיטיס מתחי הסיבות הם נפשיות.
סימני אזהרה טיפוסיים לבעיות רפואיות נלוות הם:
כאבי גב אצל אנשים במצבים רפואיים הגורמים להם להיות בסיכון גבוה יותר לשברים בעצמות, כמו אנשים עם אוסטאופורוסיס או מיאלומה.
כאבי גב אצל אנשים עם היסטוריה של סרטן- בעיקר סרטן הידוע בנטייה להתפשט לאורך עמוד השדרה (למשל סרטן השד, סרטן ריאות וסרטן הערמונית).
כאבי גב אצל אנשים לאחר טראומה כמו תאונת דרכים או נפילה.
אנשים עם כאבי גב החווים מתן שתן או צואה ללא שליטה, חולשה מתגברת באזור הרגליים, כאבים במקומות אחרים, כאבים במנוחה או כאב לילי.
אנשים החווים כאבי גב חזקים (עד כדי מניעת שינה) הקורים במקביל למחלות אחרות כגון שפעת ואובדן משקל מבלי סיבה ברורה.
בין הגורמים האפשריים לכאבי גב ניתן למנות:
מתח בשרירים, עוויתות וחוסר איזון של שרירי השלד באזור הגב.
נזקים, אי תקינות ומחלות של המפרקים הסינוביאלים של עמוד השדרה.
בעיות במפרקים אלו אותרו כגורם כאב עיקרי בשליש מהמקרים של כאבי גב תחתון כרוניים, וברוב המקרים של כאבי צוואר שקרו בעקבות פגיעת הצלפה צווארית (whiplash).הנזק למפרק עלול להיות בשלל מרכיביו השונים.
ייתכן נזק לקפסולה המפרקית (מבנה העוטף את המפרק), נזק לרצועות במפרק, ותזוזות של רקמות שונות במפרק העלולות להנזק.
דוגמה לכך הוא סינדרום פצטלי (facet syndrom) שבו נוצרת פגיעה ברקמה בתוך מפרק בעמוד השדרה.
מצב זה עלול לגרום להיצרות התעלה השדרתית וללחץ על העצבים.
כך למשל כאב גב סכיאטי הוא כאב הנובע מגירוי או דחיסה של העצב הסכיאטי.
ספונדילוליטסיס (spondylolitesis-החלקה של חוליה אחת על גבי השנייה) וספונדילוליסיס (spondylolysis- סוג של שבר מאמץ).
אוסטאוארטריזיס (osteoartisis- מחלה ניוונית של המפרקים), סטנוזיס (stenosis- הצרות התעלה השדרתית).
טראומה, סרטן, זיהום, שברים או דלקות.
גורמים פסיכולוגיים שונים כמו לחץ בעבודה ויחסים לא טובים בתוך המשפחה מקושרים גם כן לכאבי גב.
כאבי גב עלולים לנבוע גם מפעילות גופנית הכוללת עבודה לא מבוקרת עם משקלים גבוהים.
פעילות גופנית, במיוחד כזו הכוללת מתח רב על השרירים או פגיעות חוזרות ונשנות עלולה לגרום לפגיעה בגב התחתון ובצוואר.
תיתכן גם פגיעה בעמוד השדרה באזור בית החזה, אך אזור זה מוגן יותר בשל הצלעות המעניקות תמיכה נוספת וכן בשל חוסר התנועתיות היחסית באזור זה.
ריצה, למשל, גורמת ללחצי דחיסה חוזרים ונשנים על הדיסקים הבין חולייתיים בעת הנחיתה על הקרקע עם כל צעד.
כמו כן, שרירים רבים השומרים על יציבה נכונה מעורבים תוך כדי ריצה.
כאבי גב במהלך רכיבה על אופניים יכולים להיגרם כתוצאה מתנוחת רכיבה לא נכונה והקשתת הגב או זעזועים בעמוד השדרה כתוצאה מרכיבה בשטח לא סלול.
קיימת אפשרות של פגיעה גם כתוצאה מענפי ספורט כמו פיתוח גוף, הרמת משקולות, גולף, סקי, שחייה וטניס.
בהתאם לכך קיימות המלצות מקצועיות לעיסוק בכל ענף ספורט שמטרתן למנוע פציעות וכאבי גב.
המלצות אלו כוללות בין השאר זמני מנוחה מתאימים, אביזרי אימון מותאמים, ביצוע חימום, הנחיות פרטניות לאימון גופני ולענף הספורט הרלוונטי.
קיימים גורמים נוספים המגדילים את הסיכון לכאבי גב, למשל: עודף משקל, גיל מבוגר, עבודה הכרוכה במאמץ גופני, עישון ועבודה בישיבה.
ישנן סיבות שונות כפי שאוזכר לכאבי גב לפיכך הזיהוי של הסיבה הפרטנית ממנה נובע הכאב מהווה בעיה.
מכיוון שרקמות שונות בעמוד השדרה יכולות לעורר את הכאב, קשה לאתר את הרקמה הפרטנית האחראית לו.
נמצא קשר בין תנוחת השינה לבין כאבי גב וכאבי צוואר .
הטיפולים לכאב גב מגוונים וכוללים: טיפול תרופתי, פיזיותרפיה, שימוש באביזרים אורתופדיים וניתוחים.
באופן כללי, רצוי כי אדם הסובל מכאב גב ימשיך ככל האפשר באורח חייו הקודם כולל עבודה.
טיפולים מסוימים כוללים שימוש בחום, לדוגמה שהיה באמבט עיסוי או שימוש באביזרים מחממים שונים.
טיפולים אחרים עושים דווקא שימוש בקומפרסיות קרות על מנת להפיג כאבים.
הטיפול התרופתי בכאבי גב כולל תרופות מסוגים שונים כגון תרופות המרפות את השרירים ותרופות נוגדות דלקות.
ניתן להשתמש גם במשככי כאבים.
במקרים קשים יותר יעשה שימוש בתרופות הניתנות בהזרקה, למשל תרופות נוגדות דלקת ואף זריקות קורטיזול או תרופות אחרות לחלל האפידורלי או לרקמות באזור הכואב.
טיפולים אלו יאפשרו הקלה מסוימת בכאב.
בכל מקרה העדפה לביצוע ניתוח תהיה רק כמוצא אחרון ולאחר ששאר הטיפולים נוסו.
טיפול מומלץ נוסף הוא שחייה, אנשים רבים יעידו ששיעורי שחייה עקביים ותדירים הפחיתו משמעותית את כאבי הגב, כמו כן קיימים מחקרים רבים שתומכים בכך.
כך לדוגמה, מחקר שערך השוואה בין שיעורי שחייה לבין פעילות גופנית הנערכת ביבשה, מצא כי פעילות בתוך המים יעילה יותר ממקבילתה.
במטא-אנליזה של 300 ניסויים על השפעת טיפולים לא פולשניים נמצא, כי רק טיפול אחד — שימוש בתרופות נוגדות דלקת לא סטרואידיות (NSAIDs) היה יעיל בהפחתת כאב גב תחתון קצר טווח (אקוטי).
חמישה טיפולים נוספים היו בעלי ראיות מספיקות כדי להיחשב כיעילים בהפחתה קלה של כאב גב תחתון כרוני: פעילות גופנית, מניפולציה של עמוד השדרה (כמו טיפול כירופרקטי והדבקת טייפ קינזיולוגי), נוגדי דיכאון ומשיחת קרם המעניק תחושת חום.
בחלק מהטיפולים שנבדקו הראיות לא היו חד משמעיות (לדוגמה, כשמספר הנבדקים היה קטן).
ניתוח עשוי להיות מתאים בין היתר לחולים מסוימים עם:
פריצת דיסק באזור המותן או מחלה ניוונית של הדיסק.
היצרות של התעלה השדרתית כתוצאה מפריצת דיסק, התנוונות שלו, או ספונדילוליטסיס (החלקת חוליה אחת על השנייה).
Scoliosis - עקמת של הגב.
שבר לחיצה (compression fracture) שהוא בעצם התמוטטות של חוליה.
הניתוח מומלץ רק אם כל האפשרויות האחרות נוסו או כשמדובר במצב חירום.
סקירת מחקרים מדוקדקת מ-2009 מצאה שעבור מצבים מסוימים ניתוח גב איננו טוב בהרבה מטיפולים אחרים.
ההליכים השכיחים המבוצעים בניתוחי גב הם:
דיסקטומיה (discectomy) שבה מוסר חלק הדיסק שפרץ.
נועד לטפל בכאבים עקב דחיסה של עצבים על ידי הדיסק.
מבוצע בעיקר במבוגרים הסובלים מגירוי העצבים או לנזק בעצבים.
הוצאת חלק הדיסק שלוחץ על העצב נעשית דרך חתך קטן שנעשה במיקום החוליה הפרטני.
זהו אחד מההליכים הנפוצים עם שיעורי הצלחה גבוהים יחסית.
תקופת ההחלמה לאחר ניתוח זה היא כ-6 שבועות כאשר יש לשלב טיפול פיזיותרפיה במידת הצורך.
קיים הליך בו פיסת הרקמה מוצאת באמצעות שימוש באנדוסקופ (endoscope).
בהליך זה החיתוכים קטנים יחסית ומאפשרים זמן התאוששות קצר יותר.
בניתוח זה מוסר הדיסק הפגוע ובמקומו מניחים דיסק מלאכותי בין החוליות.
הניתוח צובר פופולריות כתחליף לניתוח לאיחוי חוליות.
זמן החלמה עשוי להיות מהיר יותר מאשר באיחוי חוליות.
ניתוח לאיחוי חוליות עמוד השדרה (spinal fusion).
זהו הליך המבוצע על מנת לחבר יחד מקטעי עצם בעזרת מתכות.
חיבורם של מקטעי העצם ימנע תזוזות או לחצים בכיוונים שונים שעלולים לעורר כאבים.
איחוי חוליות עמוד השדרה מבוצעות במקרים בהם הוסר הדיסק הבין חולייתי במלואו או במצב אחר הגורם לעמוד השדרה להיות בלתי יציב.
ההליך כולל קשירת 2 או יותר עצמות יחד באמצעות שתלי עצם או מתכות.
התאוששות לאחר ניתוח זה עלולה לקחת עד כשנה, תלוי בגיל המטופל.
ניתוח גב להסרת גידולים שפירים או ממאירים.
על מנת למנוע כאב גב וגם על מנת למנוע מהגידולים להתפתח או להתפשט.
משך ההחלמה תלוי בגורמים רבים.
הליך להזרקת דבק לחוליות על מנת למנוע לחץ של החוליות ולהקל בכאב (vertebroplastics).
זהו הליך להסרת חלק מסוים בחוליה על מנת להקל את הלחץ.
בדומה לכך קיים הליך פורמינוטומיה (foraminotomy) שגם בו מוסר חלק מהחוליה על מנת ליצור מרווח לעצבים.
חומרת המצב הרפואי ובריאותו הכללית של המטופל הם גורמים עיקריים המשפיעים על משך ההחלמה שעשוי להמשך בין 6 ל-8 שבועות.
קיים סוג ניתוחים שמטרתו לתקן עיוותים מולדים או כאלה שנגרמו עקב טראומה.
בחלק מהמקרים ההליך כולל הסרת חלקי עצם או ייצוב עמוד השדרה באמצעים שונים.
מנוחה כזו איננה מומלצת כיוון שהיא יכולה להחמיר את התסמינים.
גם כאשר המנוחה הכרחית, יש להגביל אותה ליום או יומיים.
הקשיות בעמוד השדרה שנובעת מהמנוחה הממושכת עלולה להחמיר את הכאב.
טיפול באמצעות חשמל – אלקטרותרפיה (electrotherapy).
תוצאות מחקרים שנעשו בעניין זה נמצאו סותרות.
לפיכך אין עדות חד משמעית שתומכת בשימוש בסוג טיפול זה.
טיפול שבו המטופל נתלה כאשר רגליו למעלה למשך זמן מסוים.
באופן זה ניתן להקל את הלחץ על החוליות.
את האפקט של הפחתת המשקל ניתן להשיג גם בזוויות אחרות.
בדיקות שנעשו באמצעות אולטרה סאונד לא הראו תועלת בכך.
כ-50% מהנשים חוות כאבי גב במהלך הריון.
כמו כן, נשים שסבלו מכאבי גב לפני ההריון או מבעיות גב אחרות נמצאות בסיכון להחמרה.
בין הגורמים לכאב הגב בהריון ניתן למנות:
עלייה במשקל.במהלך הריון בריא מתרחשת עלייה במשקל של כ-11 עד כ-16 קילוגרם.מעבר ללחץ על עמוד השדרה שצריך לתמוך במשקל, קיים גם לחץ שהעובר והרחם מפעילים על כלי דם ועל עצבים באזור האגן והגב.
שינוי ביציבת הגוף.גדילת הבטן גורמת למעבר מרכז הכובד קדימה מה שמגביר את העומס על קשת הגב התחתונה, על הגב והאגן.
גדילת החזה.יוצרת מתח על השרירים כאשר הגוף מנסה לאזן את מרכז הכובד החדש.
שינויים הורמונליים.במהלך ההריון נוצר הורמון שנקרא רלקסין (relaxin).
הורמון זה מאפשר לרצועות ולמפרקים באזור האגן להתרפות כהכנה לתהליך ההריון.
בין היתר נרפים גם רצועות תומכות בעמוד השדרה דבר שגורם לחוסר יציבות וכאב.
הפרדות שרירים ולחץ על השרירים:יוצר תגובת שרשרת שמשפיעה על כל שרירי הגב ומעבירה את הכאב בכל שרירי הגב כולל הצוואר והשכמות.
לחץ נפשי.לחץ נפשי עלול לגרום למתיחות בשרירי הגב, דבר העלול ליצור תחושה של כאב או עוויתות.
ישנם גורמים המגבירים את הכאב במהלך ההריון כגון ישיבה ממושכת, עמידה ממושכת, הליכה ממושכת, לחץ של העובר על תאי עצב, מתח ועייפות.כאב הגב עשוי להיות קל וחולף, אך לעיתים עשוי להיות ממושך ואינטנסיבי ולגרום לפגיעה משמעותית באיכות החיים גם לאחר הלידה.
אבחון כאבי גב באמצעות צילומים איננו מותר במהלך הריון דבר שמקשה על האבחון.ניתן להפחית את כאב הגב על ידי חיזוק שרירים עוד לפני ההריון, ובזמן ההריון עצמו ביצוע מתיחות והקפדה על גב זקוף בעת הרמת משאות כבדים.
וכן, מעבר הדרגתי ממצב של שכיבה לישיבה ומישיבה לעמידה.
בין הטיפולים לכאבי גב בהריון ניתן למנות:
מנוחה על מזרן קשיח, הקפדה על תנוחת שינה נכונה ושימוש בנעליים נוחות.
טיפול כירופרקטי הכולל לחיצות על מפרקים בעמוד השדרה עשוי גם הוא להקל.
במקרים בהם הכאבים חזקים מאוד, מתגברים ואינם חולפים, נגרמו עקב טראומה, מופיעים בנוסף לשפעת
ובמקרים בהם ישנה תחושת נימול, עקצוץ, חוסר תחושה או חולשת שרירים, מומלץ לפנות לאורתופד.
כמו כן, במקרה של אובדן תחושה באזור האגן והמפשעה ואובדן יכולת איפוק,
במיוחד כזה המופיע בשליש או בחצי השני של ההריון, מומלץ גם כן לפנות לגורם רפואי.
ייתכן ששינויים אלו נובעים מלידה מוקדמת.
כאבי גב נפוצים מאוד בעולם המערבי ובעלי השפעה נרחבת ושלילית על המשק.
ממשלות מסוימות ביניהן אוסטרליה ובריטניה השיקו קמפיינים להגברת המודעות ולמאבק בבעיה.
בארצות הברית לדוגמה, נמצא כי חולים שסבלו מכאבי גב צרכו 90 מיליארד דולר, כאשר 26 מיליארד מתוכם שימשו לטיפול בכאבים עצמם.
במחקר בריטי שנערך בעניין נמצא כי הוצאות הכספים כללו בין היתר:
תאונות שנגרמו כתוצאה מכאבי גב.
הוצאות תרופות במרשם ותרופות שאינן במרשם.
סך כל ההוצאות מוערך בכ-6650 מיליון ליש"ט.
כְּאֵב חָזֶה הוא תסמין המבטא אי-נוחות בבית החזה כתוצאה מתהליך פתולוגי אשר נובע מגירוי או מנזק בדופן בית החזה, בחלל בית החזה או באיברים סמוכים.
זוהי אחת הסיבות הנפוצות ביותר לפנייה לטיפול רפואי ראשוני, אולם רק במיעוט המקרים הוא מתברר כביטוי של מצב רפואי מסכן חיים.
האבחנה המבדלת לכאבים בחזה היא רחבה, והמקור לכאב עלול לבוא ממערכות שונות: מערכת הלב וכלי הדם, מערכת הנשימה, מערכת העיכול, מערכת התנועה, מערכת העצבים וכן מסיבות נפשיות.
מחלת לב איסכמית, אשר הביטוי שלה הוא תעוקת לב, נובעת מהפרת האיזון בין אספקת הדם ללב לבין דרישת החמצן שלו.
כאשר תעוקת הלב יציבה, הכאב מופיע במאמץ גופני וחולף במנוחה.
לעומת זאת, בתעוקת לב לא יציבה ובאוטם שריר הלב הכאב מופיע גם במנוחה.
משך הכאב משתנה בקרב התסמונות הכליליות, כאשר בתעוקת לב יציבה הכאב נמשך מספר דקות, ואילו באוטם שריר הלב הוא יכול להימשך מעל חצי שעה.
בזמן זה עוצמת הכאב הולכת וגוברת.
אופי הכאב האיסכמי הטיפוסי הוא לוחץ, ורבים מהאנשים החווים איסכמיה לבבית מתארים אותו כלחץ בחזה או כסלע המונח על החזה.
עם זאת, הכאב יכול ללבוש אופי כשל צרבת.
מקום הכאב הוא לרוב מאחורי עצם החזה, והוא קורן לעיתים קרובות לזרועות, ללסת ולרום הבטן.
משערים כי הכאב האיסכמי נובע מגירוי של קולטנים מקומיים אשר מפרישים אדנוזין, ברדיקינין וחומרים נוספים.
חומרים אלה מגרים את קצות העצבים של מערכת העצבים הסימפתטית ושל מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
ההתכנסות בחוט השדרה של סיבים תחושתיים סימפתטיים מהלב עם סיבים תחושתיים סומטיים מהחזה והידיים נחשבת למנגנון שעומד מאחורי הכאב הקורן.
כאב בחזה המופיע במחלה ריאתית, כגון בעת דלקת ריאות או בשל ממאירות ריאתית, מופיע ברוב המקרים על רקע מעורבות של האדר.
כאב כזה, המכונה כאב פלאוריטי, הוא כאב חד המחמיר בשאיפה ובשיעול.
לרוב הוא גם ממוקם בצד אחד של בית החזה.
בתסחיף ריאתי יש שלושה מנגנונים שדרכם מופק הכאב בחזה: מעורבות של האדר בשל האוטם (איסכמיה) שיוצר התסחיף, ואז הכאב נושא אופי פלאוריטי, או מתיחה של דופן עורק הריאה והגדלת העומס על החדר הימני בלב כתוצאה מהתסחיף.
סיבה ריאתית נדירה לכאב בחזה היא חזה אוויר.
מלבד מחלת לב איסכמית, גם היצרות מסתם אבי העורקים וקרדיומיופתיה היפרטרופית עלולים לגרום לכאבים בחזה על רקע הפרת האיזון בין אספקת הדם לדרישת החמצן הלב.
דלקת שריר הלב היא מקור נוסף לכאב הנובע משריר הלב.
כאן הכאב יכול לנבוע מן הדלקת עצמה או מהירידה בתפקוד החדר שגורמת להגדלת הכוחות הפועלים עליו.
במחלות פריקרדיאליות הכאב בחזה נובע מגירוי של רקמת האדר הסמוכה, בעוד הפריקרד עצמו אינו רגיש לכאב.
משום כך, הכאב נושא אופי פלאוריטי.
כאב זה קורן לכתפיים ולצוואר משום שישנה חפיפה בין סיבי עצבים המעצבבים את הסרעפת, אשר סמוכה לפריקרד, לבין סיבים סומטיים המעצבבים אזורים בצוואר ובחלקו העליון של בית החזה.
בתירת אבי העורקים, שבה נוצר קרע בגלימה הפנימית של דופן אבי העורקים, גורמת לכאב עז, פתאומי המתואר כחד או כקורע.
מעורבות של אבי העורקים העולה תהיה קשורה בדרך כלל לכאב בחזה, בעוד שאבי העורקים היורד נקשר עם כאב בגב.
לעומת זאת, מפרצת באבי העורקים כשלעצמה לרוב אינה מביא לכדי כאב, אולם לחץ שלה על איברים סמוכים עלול להתבטא בכאב בחזה.
כאב זה יהיה קבוע ועמוק.
מחלות של מערכת העיכול הן הסיבה השכיחה ביותר לכאב חזה שאינו כתוצאה מחבלה.
רפלוקס קיבתי ושטי גורם לתחושת צרבת, בעוד עווית ושטית מפושטת גורמת לכאב עז הלוחץ מאחורי עצם החזה ומזכיר את הכאב המופיע בתעוקת לב.
כמו בתעוקת לב, הכאב מוקל עם מתן ניטרוגליצרין או חוסמי תעלות סידן מסוג דיהידרופירידינים.
כאב בחזה מופיע גם במחלות ושטיות נוספות כקרע מלורי-וייס ותסמונת בורהאווה הנגרמות מהקאות מרובות.
מחלת כיב פפטי, וכן מחלות של הכבד ודרכי המרה, לרוב מתבטאות בכאב ברום הבטן, אולם לעיתים הכאב מרום הבטן קורן לחזה.
כאב בחזה מסיבות שריריות-גרמיות הוא על פי רוב כאב ממוקד ונקודתי.
הוא מוחמר במישוש האזור הכאוב, ולעיתים מופיע עם סימני דלקת מקומיים.
מחלה של דיסק בין-חולייתי באזור הצוואר גם כן יכולה להפיק כאב באזור הצוואר, הכתפיים והחזה.
שלבקת חוגרת מתבטאת בכאב שורף לאורך דרמטום אחד, ולאורך דרמטום זה מופיעה פריחה שלפוחיתית.
גם התכווצות שרירים של השרירים הבין-צלעיים יכולה לגרום לכאב בחזה לאורכו של דרמטום.
כ-10% מהאנשים המתייצגים עם כאב בחזה בחדר מיון לוקים בהתקף חרדה או מצב נפשי דומה.
הכאב מלווה בתחושת חרדה או קוצר נשימה, אולם אין לו משך, מיקום או אופי טיפוסי.
מאחר שמבין הסיבות הנפוצות לפנייה בשל כאב בחזה ישנן סיבות מסכנות חיים, מתחיל הבירור הרפואי של התלונה מהערכה של היציבות ההמודינמית ושל הסבירות שאכן מדובר בסיבה מסכנת חיים.
במיוחד הדבר נוגע לפניות לחדר מיון, שם אופי התלונה חריף יותר.
לתולדות החולה ולבדיקה הגופנית ערך רב בבירור הסיבה לכאב בחזה, והן המתוות את בחירת בדיקות עזר נוספות.
הריאיון הרפואי בבירור תלונה של כאב בחזה שם דגש על הופעת הכאב ודפוס התנהגותו מרגע ההופעה, על מיקומו, על אופיו, על גורמים מחמירים ומקלים, על תלונות נלוות ועל העבר הרפואי.
כאב מתגבר המגיע לשיא לאחר מספר דקות, מוחמר במאמץ ומוקל במנוחה מאפיין יותר כאב ממקור איסכמי לבבי.
לעומת זאת, כאב שמתחילתו עצמתו חזקה מרמז יותר על בתירת אבי העורקים, תסחיף ריאתי או חזה אוויר עצמוני.
כאב החולף תוך מספר שניות או כאב הנמשך לאורך שעות וימים, במיוחד בהיעדר ממצאים תומכים נוספים, הוא ברוב המוחלט של המקרים אינו איסכמי.
כאב מאחורי עצם החזה הקורן לזרועות, לכתפיים או לצוואר וללסת הוא תיאור טיפוסי של כאב ממקור איסכמי לבבי.
אולם, גם כאב ממקור ושטי יכול להתבטא ככאב מאחורי עצם החזה.
לעומת זאת, כאב הממוקד לנקודה אחת שניתן להצביע עליה עם האצבע אינו מתאים במיוחד לתעוקת לב.
כאב עז הקורן לגב, בין השכמות, מחשיד לבתירה של אבי העורקים.
הכאב המאפיין פריקרדיטיס נוטה לקרון לעבר שריר הטרפז.
אופי הכאב בחזה יכול לכוון במידה רבה לסיבת הכאב, אולם הוא איננו מספיק לאבחנה לבדו.
לחץ בחזה הוא התיאור הטיפוסי של כאב ממקור איסכמי לבבי.
עם זאת, איסכמיה לבבית יכולה ללבוש צורות נוספות, שאינן בהכרח כוללות כאב בחזה.
כאב פלאוריטי, המוחמר בשאיפה או השיעול, מכוון לאבחנה של מחלות כפריקרדיטיס, תסחיף ריאתי או מחלות של רקמת הריאה, שכן במחלות אלו יש מעורבות של האדר.
כאב חד כסכין או קורע מתואר פעמים רבות על ידי אנשים החווים בתירה של אבי העורקים.
צרבת יכולה לכוון למקור כאב ממערכת העיכול, כגון רפלוקס או כיב פפטי.
עם זאת, גם איסכמיה לבבית עלולה להתבטא בצורה זו.
כאמור, מאמץ ברוב המקרים מחמיר כאב ממקור איסכמי לבבי.
כשהמקור לכאב הוא שרירי-גרמי, הנעה של הזרועות או מגע בנקודה הכואבת עלולה להחמיר את הכאב.
בפריקרדיטיס הכאב לרוב מוחמר בשכיבה פרקדן ומוקל בישיבה וברכינה לפנים.
כאב ממקור רפלוקס מוחמר לרוב לאחר צריכת מזונות חומציים או אלכוהול ובעת שכיבה.
כאב המוחמר באכילה מכוון למקור של מערכת העיכול, למשל כיב פפטי או דלקת של כיס המרה, אולם לעיתים גם כאב ממקור איסכמי לבבי מוחמר לאחר האוכל בשל הגברת זרימת הדם למערכת העיכול.
לכאב בחזה עלול להתלוות קוצר נשימה, דבר המרמז על מעורבות של הלב והריאות אך אינו מכוון לאבחנה מסוימת.
אם קוצר הנשימה הוא פתאומי ומשמעותי, ייתכן שהסיבה לכך היא תסחיף ריאתי או חזה אוויר.
בעת איסכמיה לבבית הכאב יכול להיות מלווה גם בהזעה ובחילה.
כאב המלווה בעילפון מעלה חשד לאי-יציבות המודינמית שנובעת מתסחיף ריאתי נרחב, בתירת אבי העורקים או הפרעת קצב כתוצאה מאיסכמיה לבבית.
בירור העבר הרפואי יכול להצביע על גורמי סיכון למחלות מסוימות.
כמו כן, השוואה לכאבים בחזה בעבר אשר הוכחו כמגיעים ממקור מסוים, יכולה לסייע בגיבוש האבחנה הנוכחית.
מלבד הסיוע בגיבוש הסיבה לכאב בחזה, הבדיקה הגופנית גם מאפשרת לקבוע את חומרת המצב הרפואי של המטופל.
למרות זאת, בדיקה גופנית תקינה אינה שוללת כי מדובר במצב מסכן חיים.
הסתכלות כללית על המטופל מאפשרת גיבוש רושם ראשוני על חומרת מצבו של המטופל.
מלבד זאת, סימנים של חרדה, חיוורון, כיחלון והזעה יכולים לרמז על מקור לבבי-ריאתי או על רכיב נפשי.
הסימנים החיוניים נותנים תמונת מצב של היציבות ההמודינמית של המטופל, כאשר טכיקרדיה ותת-לחץ דם קשורים במצבים מסוכנים יותר ובסיבוכים.
יתר לחץ דם משמעותי נמצא בבתירה של אבי העורקים, למעט אם הבתירה גורמת לטמפונדה לבבית או לאיסכמיה.
גם הבדל בדפקים בין הגפיים יכול לרמז על בתירת אבי העורקים או על מחלה טרשתית בעורקים.
נשימה מהירה והיפוקסמיה מכוונים למקור ריאתי.
בדיקת הריאות יכולה להצביע על מחלות ריאתיות או על בצקת ריאות שמקורה באיסכמיה לבבית.
בבדיקת הלב ייתכן גודש ורידי צווארי במקרים של טמפונדה לבבית ותפקוד לקוי של חדר ימין, וכן ייתכנו קולות נוספים בלב או אוושות כתוצאה מפגיעה בשריר הלב או במסתמי הלב.
שפשוף פריקרדיאלי יכול להעיד על מחלה של הפריקרד.
כאב ממקור שרירי-גרמי יכול להיות מלווה באודם מקומי, נפיחות רגישות למגע.
בנוסף, בדיקת הבטן מאפשרת לזהות מחלות שמקורן במערכת העיכול.
נפיחות חד-צדדית בגפיים מעלה חשד לפקקת ורידים שגרמה לתסחיף ריאתי.
אלקטרוקרדיוגרפיה היא בדיקת מפתח בבירור תלונה של כאבים בחזה, מאחר שבאפשרותה לזהות מצבים לבביים כמו איסכמיה חריפה ופריקרדיטיס, וכן סיבוכים משניים לאיסכמיה או לסיבות אחרות, כגון הפרעות קצב.
גם צילום חזה הוא בדיקה שגרתית בהליך האבחנתי של כאבים בחזה.
הצילום מאפשר בעיקר לזהות בעיות ממקור ריאתי, אך לעיתים גם בתירה של אבי העורקים נראית בצילום חזה.
בדיקות המעבדה בהליך האבחנתי של כאבים בחזה מכוונות למציאת סמנים ביולוגיים לאוטם שריר הלב.
בראש הבדיקות נמצאת בדיקה של טרופונין בדם, אשר רמות גבוהות שלו בדם מעידות בסבירות גבוהה על נזק לבבי.
בדיקות דימות נוספות מתבצעות כתלות בחשד הקליני: אקוקרדיוגרפיה, טומוגרפיה ממוחשבת ודימות תהודה מגנטית.
מטופלים שתחת הבדיקות לעיל לא התקבלה עבורם אבחנה חד-משמעית, ושהסיכון שמדובר בתסמונת כלילית חדה הוא נמוך, עשויים לעבור מבחן מאמץ על מנת לעורר מחלה איסכמית חבויה או לשלול את האבחנה שמדובר באיסכמיה לבבית.
כאב אונקולוגי הוא כאב הנובע כתוצאה מתהליכים סרטניים בגוף האדם או מטיפולים והליכים הקשורים לסרטן.
הכאב יכול לנבוע ממקורות שונים, כמו העור, העצבים, חוסר איזון הורמונלי או תגובה חיסונית.
בדרך כלל נובע הכאב הכרוני מהמחלה עצמה.
הן הקרנות והן כימותרפיה עשויים להפחית את הכאב לטווח הארוך.
סוג הכאב ואופיו תלויים בעיקר במיקומו של הסרטן ובשלב המחלה.
בכל זמן נתון, בערך כמחצית מהחולים במחלות ממאירות סובלים כאב, ושני שלישים מאלה החולים בסרטן בשלב מתקדם חווים כאב בעצמה כזו שהוא מפריע לשנתם, מצב הרוח, יחסים חברתיים ופעולות היומיום.
עם ניהול נכון של הכאב, ניתן להפחית ואף לצמצם לחלוטין כאב אונקולוגי ב-80%–90% מהמקרים, אולם רק אחד משני חולים בעולם המפותח מקבלים טיפול אופטימלי בכאב.
ברחבי העולם, כמעט 80% מהחולים בסרטן מקבלים טיפול לא מספק או היעדר טיפול מוחלט במשככי כאבים.
הנחיות לניהול כאב אונקולוגי פורסמו על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO) וארגונים אחרים.
כאב עשוי להיות אקוטי (קצר מועד) או כרוני (ארוך מועד).
כאב כרוני יכול להיות רציף, עם עליות פתאומיות חדות בעוצמת הכאב.
או לחלופין, ייתכנו משכי זמן ללא כאבים, וביניהם תקופות של כאב.
גם במקרים של כאב המטופל בתרופות לטווח-ארוך, ייתכנו התלקחויות כאב חדות הנקראות כאב מתפרץ.
התלקחויות כאלה יטופלו במשככי כאבים לטווח קצר.
רובם המכריע של הסובלים מכאב כרוני סובלים כתוצאה מכך מקשיים בזיכרון וריכוז.
בדיקה פסיכולוגית מצאה בעיות הקשורות לזיכרון, תשומת לב, יכולת מילולית, גמישות מנטלית ומהירות המחשבה.
כאב קשור גם לעלייה ברמות של דיכאון, חרדה, פחד וכעס.
כאב מתמשך גורם לירידה בתפקוד החולים ומפחית את איכות החיים הכללית.
בנוסף, הוא גורם לתחושת ייאוש עבור החולים והמטפלים בהם.
תחושת אי-הנוחות הנובעת מהכאב נבדלת מהעוצמה שלו.
למשל, על ידי ניתוח מוח וסוגים שונים של טיפולים ותרופות, או על ידי היפנוזה או אפקט פלצבו ניתן להפחית או למנוע את תחושת אי-הנוחות, זאת מבלי להשפיע על עוצמתו.
לעיתים, כאב הנובע מחלק אחד של הגוף יורגש בחלק אחר שלו.
כאב כזה מכונה "כאב מוקרן".
כאב אונקולוגי יכול להיות כתוצאה מגירוי מכני או כימי (כמו דלקת), ויכול גם להיגרם מנזק לעצבים, ובמקרה זה נקרא כאב נוירופתי.
כאב כזה שכיח בקרב 20%–40% מחולי הסרטן, והוא מלווה לעיתים קרובות בתחושת נמלול.
המדד הטוב ביותר לעוצמת החולה הוא תיאורו על ידי החולה.
בדרך כלל יתבקש החולה להעריך את עוצמת הכאב בסולם של 0–10, כשאפס הוא היעדר כאב בכלל ועשר הוא הכאב הגרוע ביותר שאי-פעם חש.
כ-75 אחוזים של סרטן הכאב נגרמים כתוצאה מתהליכים הקשורים במחלה עצמה; השאר קשורים לפרוצדורות אבחוניות וטיפוליות.
כאבים הקשורים לגידול מתרחשים כתוצאה מלחץ על הרקמות או חדירה אליהן.
תהליכים אלו גורמים לזיהום או דלקת המשחררים כימיקלים הגורמים לתחושת הכאב.
גרורות לעצמות הן הסיבה הנפוצה לכאב אונקולוגי.
כאב זה מתואר כתחושת רגישות וכאב מתמיד ברקע לצד מקרים של החמרות ספונטניות או החמרה בכאב הקשורה בתזוזה.
לעיתים קרובות מתואר כאב זה כחמור.
שברי צלעות נפוצים במקרים של סרטן השד, הפרוסטטה וסרטנים אחרים שגרורות צלעיות נפוצות בהם.
מערכת כלי הדם יכולה אף היא להיפגע מגידולים מוצקים.
בין 15%–25% מהמקרים של פקקת ורידים נגרמים כתוצאה מסרטן (לעיתים קרובות בעקבות דחיסת הוריד על ידי גידול).
לעיתים זהו הסמן הראשון לקיומו של סרטן.
מצב זה עלול לגרום לכאב ונפיחות ברגליים, בייחוד בשריר התאומים ולעיתים רחוקות בזרועות.
הוריד הנבוב העליון עלול להימחץ על ידי הגידול, מה שיכול לגרום לתסמונת הוריד נבוב עליון, שכאב בקיר החזה הוא מבין תסמיניה.
גידולים או גרורות באזור מערכת העצבים (כמו המוח, חוט השדרה, עצבים, גנגליונים או הפלקסוס) יכולים לגרום לכאב ותסמינים רבים ושונים אחרים.
אף על פי שרקמת המוח אינה מכילה קולטני כאב, גידולים במוח יכולים לגרום לכאב על ידי לחיצה על כלי דם או קרומים העוטפים את המוח, או בעקיפין, על ידי הצטברות נוזלים ויצירת בצקת הדוחקת רקמות רגישות לכאב.
כאב של סרטן מאיברים בחלל הבטן, כמו הלבלב או הכבד, הוא דיפוזי (מפוזר) וקשה לאיתור, ולעיתים קרובות הוא מקרין לאתרים שטחיים יותר ורחוקים יותר בגוף.
פלישתה של רקמה רכה לתוך האיבר גורמת לכאב על ידי תהליך דלקתי או גירוי מכני של חיישני כאב, או כתוצאה של הרס של איברים כמו רצועות, גידים ושרירי שלד.
כאב הנובע מגידול באזור האגן משתנה בהתאם לרקמות שנפגעו.
הוא יכול להתמקד באתר הסרטן הראשוני, אך לעיתים קרובות הוא מקרין לחלק העליון של הירך, לחלק התחתון של הגב, לאיברי המין החיצוניים או לחיץ הנקבים.
הליכים אבחנתיים כמו ניקור מותני, פרצנטזיס או ניקור פלאורלי עלולים לגרום לכאב רב.
טיפולים אונקולוגיים העלולים לגרום לכאב כוללים:
אימונותרפיה - עלולה לגרום לכאב שרירים או מפרקים.
הקרנות - עלולות לגרום לתגובות שונות בעור, דלקת מעיים, פיברוזיס, אשר יכול לגרום תגובות בעור, נמק בעצם, נוירופתיה פריפרית.
כימותרפיה - עלולה לגרום לנוירופתיה היקפית על-רקע טיפול כימותרפי (CIPN), מוקוזיטיס (פגיעה ברירית הפה והלוע), כאבי פרקים, כאבי שרירים, כאבי בטן כתוצאה משלשול או עצירות.
טיפול הורמונלי - עלול לגרום לפעמים לכאב מתפרץ.
טיפולים ממוקדים- כמו הרצפטין וריטוקסימאב.
עלולים לגרם לכאבי שרירים, מפרקים או כאבים בחזה.
מעכבי אנגיוגנזה - כמו אווסטין.
ידוע כי לעיתים הוא גורם לכאבי עצמות;
ניתוח - עלול לגרום לכאבים פוסט-ניתוחיים שונים.
שינויים כימיים הקשורים לזיהום בגידול עצמו או ברקמה הסובבת אותו עלולים לגרום להסלמה מהירה בכאב.
עם זאת, בדרך כלל נוטים להתעלם מהאפשרות של כאב ממקור זיהומי.
מחקר אחד מצא כי זיהום היווה גורם לכאב ב-4% מבין 300 חולי סרטן שהשתתפו במחקר.
דו"ח נוסף דיווח על שבעה חולים שהיו מטופלים היטב בתחום הכאב, ושחלה אצלם החמרה משמעותית בכאב במשך מספר ימים.
טיפול אנטיביוטי גרם להקלה בכאב בכל החולים תוך שלושה ימים.
מטרתו של הטיפול בכאב אונקולוגי הוא להקל על הכאב עם מינימום תופעות לוואי, ולאפשר למטופל איכות חיים ורמת תפקוד טובה, ומוות חסר כאבים ככל האפשר.
אף כי ברוב המוחלט של המקרים ניתן לטפל ולצמצם את הכאב, מטופלים רבים אינם מנוהלים נכון בהיבט זה.
סרטן היא מחלה דינמית, ובניהול הכאב יש להתחשב בעובדה זו.
במהלך המחלה וככל שהיא מתקדמת ידרשו סוגים שונים של טיפול, ולעיתים השינוי בסוג ורמת הכאב הוא מהיר מאוד, ולפיכך נדרשת מודעות וגמישות בהתאם.
במהלך ניהול הכאב יש להסביר בבירור את סיבת הכאב וכן אפשרויות הטיפול השונות, ולהציע אלטרנטיבות טיפול שונות לצד הטיפול התרופתי, כמו התערבויות ניתוחיות להפחתת הכאב.
הגישה ההוליסטית תכלול תחומי נפש, חברה ורוח כרכיבי מפתח לניהול יעיל של הכאב.
במקרה של כישלון בניהול הכאב יישלח המטופל למומחה בטיפול פליאטיבי, מרפאת כאב או מומחה לטיפול בכאב.
על פי ההערכות, אחד משישה חולי סרטן סובל מדיכאון ואחד מארבעה חולי סרטן סובל מהפרעות מצב רוח במהלך קבלת טיפולים.
במחקר שנערך בקשר בין כאב לדיכאון נמצא כי לשיפור בתחושת הדיכאון אותה חווה המטופל יש השפעה על הקלת כאב.
לפיכך, ניהול יעיל של דיכאון בקרב חולי סרטן עשוי להיות כלי חשוב בניהול מיטבי של הכאב.
עובדה זו מדגישה את החשיבות בניטור והטיפול בתסמינים דיכאוניים בחולים בסרטן.
נוסף לכך, אבחון הסרטן, הטיפולים שמקבל המטופל והאשפוזים הממושכים עשויים להביא את המטופל להפרעת דחק פוסט-טראומטית.
בין 3% ל-22% עשויים לפתח הפרעת דחק פוסט-טראומטית לאחר אבחנה של סרטן.
נמצא כי כאשר ההפרעה הפוסט טראומטית אינה מטופלת הדיווחים על כאב מצד המטופל גבוהים יותר.
האופן בו מגיב אדם לכאב יכול להשפיע על עוצמת הכאב, רמת הקושי התפקודי שהוא חווה וכן רמת השפעת הכאב על איכות חייו.