tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באיטליה הסרט יצא לאקרנים ב-15 בדצמבר 1972, אולם שבוע לאחר מכן המשטרה החרימה את כל העותקים, בהוראת תובע שכינה את הסרט "פורנוגרפיה", וברטולוצ'י הועמד למשפט באשמת "הפצת תועבה".
לאחר שנדון בערכאה ראשונה ובערכאת ערעור, גורלו של הסרט הוכרע על ידי בית המשפט העליון של איטליה ב-26 בינואר 1976. בית המשפט העליון הורה על השמדת כל העותקים של הסרט (אם כי מספר עותקים נשמרו בספריית הסרטים הלאומית).
על ברטולוצ'י נגזר עונש של ארבעה חודשי מאסר על תנאי ושלילת זכויותיו האזרחיות לתקופה של חמש שנים, לרבות זכותו להצביע בבחירות.
ב-1987, 15 שנים לאחר האיסור המקורי על הקרנת הסרט, פסיקה חדשה של בית המשפט איפשרה את הקרנתו באיטליה.
טנגו הוא הרכב רוק ישראלי שפעל בשנים 1982–1987. סולן הלהקה והבסיסט היה מיקי שביב, בגיטרה ניגן נאור דיין והמתופף היה ז'אן פול זימבריס.
שביב וזימבריס הכירו לראשונה בג'אם סשן בתל אביב בסוף שנות ה-70. הם שיתפו לראשונה פעולה ב-1981, בהקלטת האלבום "חתונה לבנה" של שלום חנוך.
בהמשך ניגנו יחד כיחידת קצב בהקלטות של אמנים נוספים, בהם דויד ברוזה, אבנר גדסי, גידי גוב, יוני רכטר, הזמרת שרי, נורית גלרון, שלום חנוך וקובי רכט.
בעקבות סיבוב ההופעות שליווה את "חתונה לבנה" הקליטו השניים, עם הקלידן משה לוי, כמה שירים.
אחד השירים, "אל תעזבי את תל אביב", הופץ גם כתקליט שדרים ב-1982, ובו הזדהו שביב וזימבריס לראשונה בשם "טנגו".
טכנאי הקול והקלטות גלעד קרן, שבאותה עת בנה את אולפני רולי, אהב את השיר והציע להם את האולפן חינם בכל לילה להקלטת אלבום.
במשך תשעה חודשים הקליטו שביב וזימבריס את האלבום הראשון של הלהקה, "סידור קבוע", שהופק באופן עצמאי.
שביב כתב והלחין את כל השירים באלבום, שכלל, פרט ל"אל תעזבי את תל אביב", גם את השירים "עיניים ירוקות" ו"ריקוד לאור ירח".
שביב גם ניגן ברוב הכלים, כולל בס, גיטרות וקלידים.
בחלק מהשירים ניגנו לצד הצמד גם משה לוי, ירוסלב יעקובוביץ' ונאור דיין.
האלבום יצא לאור בספטמבר 1984, שנאור דיין הצטרף באופן רשמי להרכב והוא מופיע על עטיפת התקליט לצד שביב וזימבריס.
עם צאת האלבום הופק וידאו קליפ לשיר "אל תעזבי את תל אביב", שביים מיקי בהגן, קליפ שהיה איכותי ומתקדם לזמנו בישראל.
לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות יחד עם אלון אולארצ'יק במופע שנקרא "אלון וטנגו, טנגו ואלון".
אולארצ'יק עבד באותה עת על אלבום הסולו הראשון שלו והוציא לאור זמן קצר קודם לכן את הסינגל, שהפך ללהיט, "בא לשכונה בחור חדש".
איתן גדרון שעבד עם אולארצ'יק באותה עת, הצטרף לסיבוב ההופעות כנגן גיטרה נוסף.
הופעת הבכורה של סיבוב ההופעות נערכה בינואר 1985. עם אולארצ'יק הקליט ההרכב את השיר שהפך ללהיט "או שאתה שר...
(או שלוקחים אותך מפה)" והם ביצעו אותו בהופעותיהם.
במצעד הפזמונים של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985) נבחרה "טנגו" ללהקת השנה, וכמה משיריה דורגו במצעד: "עיניים ירוקות" במקום ה-17, "או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה" במקום ה-30 ו"ריקוד לאור ירח" במקום ה-38. בנוסף, מנכ"ל "הד ארצי", יאיר ניצני, קישר בינם לבין חברת ההפקות הבינלאומית וורנר אלקטרה אטלנטיק.
ההרכב הקליט כמה מהשירים באנגלית, והסינגלים הופצו באירופה ובארצות הברית ובפסטיבל המוזיקה "מידם" (MIDEM) בקאן, אך לא זכו להצלחה.
במקביל באותה שנה המשיכו חברי ההרכב לעבוד כנגני אולפן.
בין השאר הפיקו שביב וזימבריס בישראל אלבום לזמר כריס ג'ונס, אחיה של הזמרת גרייס ג'ונס.
ב-1986 הקליטה "טנגו" את אלבומה השני, "אמונה שלמה".
שביב כתב והלחין את כל השירים פרט לשניים (אחד מהם היה גרסת כיסוי ל"לי ולך" שכתב דידי מנוסי וביצע במקור אריק איינשטיין).
בחלק מהשירים ניגנו גם נאור דיין ורמי קלינשטיין, בשיר אחד השתתפה מקהלת העבריים מדימונה ובשיר אחר דורי בן זאב.
אחד מהשירים באלבום, "שפוי מלחמה", הוקלט מאוחר יותר גם בערבית ובגרסה משולבת ערבית-אנגלית.
האלבום יצא לאור בספטמבר 1986, וזמן קצר קודם לכן עזב נאור דיין את הלהקה.
באותו שנה ניגנו שביב וזימבריס גם בהקלטות האלבום "אמצע ספטמבר" של גלי עטרי ובאלבום הבכורה של דפנה ארמוני.
בדצמבר 1986 השתתפה הלהקה בהקלטה של תוכנית המוזיקה של ערוץ 4 הבריטי "The Tube" על תעשיית המוזיקה בישראל, לצד אמנים ישראלים נוספים.
בתוכנית ביצעה את השיר "כשהלב אומר".
במהלך 1987 הופיעה הלהקה עוד כמה פעמים והתפרקה.
שביב וזימבריס המשיכו לשתף פעולה באותה שנה בהפקת האלבום הבכורה של דני אמיר.
בסוף 1988 הקים שביב להקה חדשה, "אחוות כחולי העין", עם רע מוכיח, איל קליין ויוראי אורון.
הלהקה פעלה זמן קצר, ואחר כך עבר שביב לקנדה.
בשנת 1990 הצטרף זימבריס כמתופף ללהקה החברים של נטאשה לקראת הקלטות אלבומם השני "שינויים בהרגלי הצריחה", ונשאר בה כחבר קבוע.
סידור קבוע (1984) ובו השירים "ריקוד לאור ירח", "עיניים ירוקות" ו"אל תעזבי את תל אביב".
אמונה שלמה (1986) ובו השירים "שפוי מלחמה", "מעיד בשבועה" ו"אמונה שלמה".
טנאקה גיאיצ'י (ביפנית: 田中 義一; 22 ביוני 1864 - 29 בספטמבר 1929) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-26.
טנקה נולד למשפחת סמוראים בעיר האגי שבנחלת נאגטו (כיום מחוז ימאגוצ'י).
הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ובמכללת הלוחמה ב-1892, ושירת בצבא יפן במלחמת סין–יפן הראשונה.
לאחר סוף המלחמה שימש טנאקה נספח צבאי במוסקבה ובפטרוגרד, ואף דיבר רוסית באופן שוטף, אותה למד מהשתתפותו במיסה מדי יום ראשון בכנסייה.
במלחמת רוסיה–יפן שימש טנאקה עוזרו האישי של גנרל קודמה גנטארו במנצ'וריה.
טנאקה סייע בכתיבת תוכניות הגנה עבור הצבא היפני הקיסרי, ותוכניות אלה זכו להערכת המטה כללי של הצבא הקיסרי והגנרל יאמגאטה אריטומו, עד שנעשה בהם שימוש במהלך מלחמת העולם הראשונה.
באפריל 1906 קיבל טנאקה את עיטור מסדר דיית הזהב.
טנאקה קיבל קידום לדרגת מייג'ור-גנרל ב-1911, והתמנה למנהל האגף לענייני צבא במשרד המלחמה, שם תמך בהרחבת הצבא ובחיזוקו.
בספטמבר 1918 קיבל את עיטור מסדר האוצר הקדוש.
ב-1920 הפך טנאקה לגנרל, וכיהן כשר המלחמה בממשלותיהם של הארה טקאשי ושל ימאמוטו גונבאה, במהלכן תמך בהתערבות בסיביר.
בספטמבר 1920 קיבל את עיטור מסדר השמש העולה.
לאחר פרישתו מהצבא, קיבל טנאקה הזמנה להיות נשיא מפלגת ריקן סייוקאי, וקיבל מושב בבית האצילים של הדיאט של יפן.
לאחר מכן אף קיבל קידום בתואר הקזוקו שלו, כשהפך לדאנשוקו (ברון).
לאחר פרישתו מהצבא אמור היה טנאקה לקבל את דרגת הפילדמרשל, אך לאחר שהתברר במשרד המלחמה שטנאקה קיבל 3 מיליון ין עבור הצטרפותו לריקן סייוקאי, נדחה הקידום.
טנאקה התמנה לראש ממשלת יפן ב-20 באפריל 1927, ובמקביל החזיק בתפקיד שר החוץ.
לאחר מכן לקח על עצמו גם את תפקיד שר הפנים והשר לענייני מושבות.
בנושאי פנים, ניסה טנאקה לדכא את תנועות השמאל, את הקומוניסטים ואת תומכיהם על ידי מעצרים המוניים.
בנושאי מדיניות החוץ, המשיך טנאקה בקו התוקפני בו החל כקצין בסין, במנצ'וריה ובמונגוליה.
בשלושה מקרים שונים הוא שלח כוחות כנגד כוחות הקוומינטנג של צ'יאנג קאי שק, שניסו לאחד את סין.
על אף תמיכתו בהתפשטות צבאית, לא הצליח טנאקה לשלוט בצבא קוואנטונג היפני ששהה בסין.
ב-1928 התנקשו חיילים יפנים בחייו של הגנרל הסיני ג'אנג דזוו-לין, וטנאקה קרא להעמידם למשפט צבאי על רצח.
הממסד הצבאי, שעתה הפנה עורף לטנאקה בשל הביקורת שהשמיע, סירב להעמידם לדין וניסה להסתיר את פרטי המקרה.
לאחר שכרע תחת ביקורת מצד הממסד הצבאי, מפלגות אחרות בדיאט של יפן, ואף מצד הקיסר הירוהיטו, נאלצו טנאקה וממשלתו להתפטר ב-2 ביולי 1929.
המאגוצ'י אוסאצ'י החליף את טנאקה בראשות הממשלה, והאחרון נפטר מספר חודשים לאחר התפטרותו.
לאחר מותו הוענק לו עיטור מסדר פרחי הפאולוניה.
טנגו וקאש הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1989 מז'אנר סרטי הפעולה בכיכובם של סילבסטר סטאלון וקורט ראסל.
זהו סיפורם של שני שוטרים מתחרים המפילים את ברוני הסמים ונאלצים לעבוד יחד אחרי שהופללו ברצח.
את הסרט ביים אנדריי קונצ'לובסקי ולוקחים בו חלק גם השחקנים ג'ק פאלאנס וטרי האטצ'ר.
ריי טנגו (בגילומו של סילבסטר סטאלון) וגבריאל קאש (קורט ראסל) הם שני שוטרים שעובדים במחלק הסמים ומפילים בזה אחר זה את ברוני הסמים והבלדרים.
הסרט מתחיל כשטנגו מצליח לעצור משאית מלאה קוקאין ואילו קאש נמצא בתחנת המשטרה יחד עם עבריין אחר ומאלץ אותו תחת עינויים לספר לו על עסקה גדולה המתוכננת להתקיים.
אלא שה"עסקה" המתוכננת היא להפיל את השניים ומי שאחראי להפללתם הוא ברון הסמים איב פרט.
פרט מצליח להקליט את קולם של השניים ובעריכת סאונד מקצועית משנה דברים כך שיישמע כאילו הם מתכננים את העסקה הגדולה.
הם נעצרים, מורשעים לפי הודאתם בעסקה עם הפרקליטות ומובלים לבית מעצר השונה מזה שסוכם בעסקה, שם נאסרים עם רבים מ"לקוחותיהם".
אף על פי שאין אהבה גדולה בין שניהם, הם מבינים כי הופללו ואין להם ברירה מלבד לשתף פעולה כדי להציל את עצמם.
הם מצליחים לברוח מהכלא בעזרת סיוע שהם מקבלים מאחד הסוהרים.
הם יודעים כי יש להם 24 שעות למצוא את פרט ולנקות את שמם לפני שייעצרו מחדש על בריחה מהכלא.
שני הבלשים מצליחים להגיע למקום מושבו של פרט תוך שהם נעזרים גם באחותו של טנגו, קיקי (האטצ'ר).
בדרך הם מגיעים לאיש הסאונד שערך את קולותיהם והוא מודה בביצוע העבירה.
הם ממשיכים לתקוף ולהרוג את כל חייליו של פרט עד שהם מגיעים אליו ישירות ויורים בראשו.
בסצנת הסיום חוגגים השניים את ניצחונם כשהם רואים את כותרות העיתונים המפרטת את הפרשה, ההפללה והאמת שיצאה לאור.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותסילבסטר סטאלוןריי טנגוקורט ראסלגבריאל קאשטרי האטצ'רקיקי טנגואחותו של רייג'ק פאלאנסאיב פרט
הסרט נכשל בקופות וגם המבקרים לא ממש התלהבו.
באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 39% מתוך 33 ביקורות.
בתחרות פרס פטל הזהב שנערכה בשנת 1990 קיבל הסרט שלוש מועמדויות.
סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה, קורט ראסל היה מועמד לפרס שחקן המשנה הגרוע של השנה ורדני פלדמן היה מועמד בקטגוריית התסריט הגרוע.
אף אחד מהם אמנם לא זכה אך סטאלון נבחר לשחקן הגרוע של העשור באותה תחרות.
טנא נגה הייתה חברה ישראלית לייצור מוצרי חלב שהוקמה ב-1953 על ידי משה פרנקנטל ואגודת "טנא", אגודה שיתופית לשיווק תוצרת חקלאית.
החברה נקלעה לקשיים בסוף שנות ה-60 ונמכרה במחיר סמלי ליגאל הורביץ.
הורביץ מכר את החברה ל"תנובה" בשנת 1981.
בשנת 1939 הקים משה פרנקנטל את מחלבת "נגה" בכפר שמריהו.
פרנקנטל היה הראשון שייצר חלב שעבר תהליך עיקור, במכונה שייבא לשם כך.
"טנא" הייתה אגודה שיתופית מרכזית לשיווק תוצרת חקלאית של מושבי רסקו והוקמה על ידי יהודה בכר, ממייסדי אבן יהודה.
בדצמבר 1953 הוחל בייצור חלב מעוקר, המוצר העיקרי של המחלבה והיצרנית היחידה בישראל אז של חלב מעוקר.
בנוסף יוצרו גם חלב מפוסטר, שוקו וגבינות קשות (אילת, ערד ומצדה).
המחלבה קיבלה ציוד ייצור רב מארגון יוניצף.
מאוחר יותר מכר פרנקנטל את חלקו בטנא נגה לרסקו.
בשנת 1957 ייצרה המחלבה כחצי מיליון ליטר בשנה (כ-700,000 בקבוקי חלב בחודש).
בשנת 1958 רכשה טנא נגה את "המחלבות המאוחדות" ברמת גן, שהעסיקו בין 60 ל-70 עובדים.
בסוף 1963 העסיקה המחלבה כ-100 עובדים.
באוקטובר 1967 הוחלט על מיזוג שני המפעלים (בכפר שמריהו וברמת גן) ומעבר לרמת גן.
חברת רסקו הפכה לבעלת טנא נגה (שעד אז החזיקה ב-65 אחוזים מן המניות), כיוון שהמשקיעים סירבו לכסות את חובות החברה.
המחלבה נקלעה לקשיי נזילות ויגאל הורביץ רכש אותה בתחילת שנת 1970 תמורת לירה אחת.
טנא נגה נכנסה לתחום הגלידות כאשר בסוף 1972 רכשה את מפעל הגלידות "אדניר", שהוקם ב-1964 ופעל באזור התעשייה באר טוביה, אחד ממפעלי חברת המושבים בדרום.
במאי 1981 הוחלט להעביר את המחלבה מרמת גן לקריית מלאכי.
טנא נגה נמכרה ל"תנובה" בספטמבר 1981. חלק מציוד הייצור נמכר למחלבות גד.
בשנות השמונים יוצרו תחת המותג טנא נגה גבינות רכות, חלב ושוקו, מעדני חלב וגלידות.
שיווק המוצרים תחת המותג נמשך עד סוף שנות ה-80. בקריית מלאכי פעלו מפעל לגלידות ומחלבה לייצור מוצרי חלב.
לאחר הרכישה הפרידה תנובה בין שני המפעלים - מפעל הגלידה הפך לחברה בפני עצמה - "גלידות טנא נגה".
בשנת 1996 הוקמה "גלידות נסטלה", מיזם משותף (Joint Venture) של תנובה ואסם, כיוון שמפעלי הגלידה לא הניבו את הרווחים המצופים.
אסם ונסטלה רכשו 50% מסנוקרסט (מפעל בפתח תקווה) וגלידות טנא נגה.
בשנת 1999 הוקם מפעל חדש בקריית מלאכי, שבו מוזגה פעילותם של שני המפעלים הישנים.
החברה נמצאת כיום בבעלותה המלאה של חברת אסם.
טנאט נוסרבייב (בקזחית: Таңат Нөсербаев; נולד ב-1 בינואר 1987) הוא כדורגלן קזחי המשחק בעמדת הקשר התוקף בטוראן טורקיסטן.
נוסרבייב התחיל את הקריירה שלו באורדבסי שימקנט ובשנת עלה לקבוצה הבוגרת ועד מהרה הפך לשחקן הרכב.
יכולתו הטובה של נוסרבייב במדי אורדבסי עוררה עניין מצידה של יאנג בויז ברן השווייצרית, אך בסופו של דבר הוא נשאר בקזחסטן.
במאי נפצע בגבו וסיים את העונה.
ב-12 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו באסטנה בניצחון 0-1 נגד אורדבסי, קבוצתו הקודמת.
במשחק זה אף כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
בעונת זכה עם המועדון באליפות הראשונה שלו, ואף היה שותף להעפלה ההיסטורית שלו לשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-19 בינואר 2017 חזר לאורדבסי שימקנט.
ב-20 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של קזחסטן במשחק ידידות נגד פולין, בו אף בישל שני שערים.
באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד באצטדיון ומבלי.
ב-10 ביוני 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 נגד .
טנבריזם, מאיטלקית: tenebroso (אפל, מעומעם, מוסתר), הוא סגנון ציור המשתמש בקיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת מעברים מהירים בין אור בהיר וצל עמוק.
לאפלה מרכיב חשוב בציורים המשתמשים בסגנון זה.
הסגנון נפוץ בציורי הבארוק ופותח כדי להוסיף דרמה לציור באמצעות יצירת אפקט של אור זרקור.
טנבריזם מעצים את תחושת המסתורין והדרמה בדרך תואמת לזו של תאורת במה.
כמו קיארוסקורו, טנבריזם בדרך כלל משמש את האמן ליצירת אשליה של תלת-ממד, אבל קיארוסקורו
הוא מושג רחב יותר המתאר גם שימוש בניגודי אור וצל עדינים.
המונח מעט מעורפל, וחוקרים מודרניים של תולדות האמנות נוטים להימנע ממנו.
המצאת הסגנון מיוחסת בדרך כלל לקאראווג'ו, אם כי טכניקה זו שימשה אמנים קודמים כגון אלברכט דירר, טינטורטו ואל גרקו, אשר צייר שלוש גרסאות של קומפוזיציה עם ילד, גבר וקוף המקובצים באפלה סביב להבה יחידה.
ארטמיזיה ג'נטילסקי, אחת הציירות הבולטות של איטליה בתקופת הבארוק וחסידה של קאראווג'ו, עשתה שימוש יוצא דופן בטנבריזם.
דוגמה לשימוש כזה הוא הציור "יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס".
בין אמני הטנבריזם הבולטים ביותר אפשר למנות גם את חוסה דה ריברה.
טנבריזם בדרך כלל מיוחס לאמנים ספרדים מהמאה השבע עשרה.
לפעמים הוא מיוחס גם לאמנים אחרים מהמאה השבע עשרה שציירו בסגנון אשר נודע בכינוי "מסורת אור הנר", כגון ז'ורז' דה לה טור, שצייר יצירות רבות אשר הוארו בנר יחיד, חרארד ואן הונטהורסט ורמברנדט.
הצייר אדם דה קוסטר זכה להכרה כאמן טנבריזם מוביל, אשר הצטיין בסצנות בהן אורו של נר יחיד חסום על ידי חפץ.
הציירים הצפוניים השתמשו לעיתים קרובות בטנבריזם כדי ליצור אווירה של שקט ושלווה, ההפך מן הרושם שניסו ליצור הציירים הספרדים.
קומפוזיציות דומות צוירו בתקופה הרומנטית בידי ציירים כגון ג'וזף רייט מדרבי, אך רק לעיתים נדירות נעשה שימוש במושג כדי לאפיין את עבודתם.
טנארונגה או טנאניה, לפני כן נארונגה ובעבר האי מינטו הוא אטול נמוך, מיוער ולא מיושב בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית.
זהו חלק מאיי גמבייה מבחינת הממשל.
טנארונגה ממוקם 15 קילומטרים צפונית-מערבית למאטוריוואבו, 6 קילומטרים מערבית לוואהנגה ו-1,375 קילומטרים דרום-מזרחית לטהיטי.
יש לו שטח אדמה של 2.3 קמ"ר ושטח כולל (כולל הלגונה) של 5 קמ"ר.
ישנם כמה בניינים ומזח הממוקמים בצד הצפון-מזרחי של האי, המצביע על מגורים קודמים או עונתיים.
הלגונה של האטול אינה נגישה מהים.
התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן.
ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד.
הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה.
האי הוא ביתם של מינים נדירים רבים, כולל הביצנית הפולינזית.
טנאררו הוא האטול הקטן ביותר בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית.
האטול, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מאיי גמבייה.
טנאררו ממוקם 6 ק"מ מערבית לוואהנגה, האי הקרוב ביותר, 115 ק"מ מערבית לאיי גמבייה ו-1,370 דרום מזרחית לטהיטי.
זהו אטול מעגלי עם שטח קרקע של 1.6 קמ"ר ושטח לגונה של 2 קמ"ר.
לאטול מנחת בצד הצפון-מערבי בין הסלעים הקטנים שמקיפים את השונית.
במאה ה-19, הפך טנאררו לטריטוריה צרפתית, עם אוכלוסייה של כ-20 אנשים אבוריג'ינים בשנת 1850.
האטול הוא בית גידול חשוב עבור מינים רבים בסכנת הכחדה.
על האי חיים מינים כמו יונת הקרקע הפולינזית (שנותרו בה פחות מ-120 פריטים בטבע), יונת פירות אטול, ביצנית פולינזית, חרמשון טהיטי ויסעורון מרפי.
האטול נקי מטורפי יונקים שהוכנסו אליו, מה שהופך אותו לבית גידול חיוני לשמירה.
"טנא" (1992) היא יצירת אמנות מאת אסתר קנובל.
העבודה "טנא" היא מבנה תלת-ממדי של סלסלה, עשויה מאלפקה.
המבנה עשוי ממוטות צרים, המולחמים זה.
המוטות בתחתית הסלסלה מחוברים במין צורה של ספירלה.
סביב שפת הסלסלה מקובעים עמודי פרחים דמויי גבעול, אף הם עשויים מאלפקה, שבראשם גביע שבתוכו מונחים פרחי ורדים מיובשים, או חומרים אורגניים אחרים.
העבודה עוצבה לראשונה בשנת 1992. היא מבוססת על המבנה של "סיכת ורד", המאפשרת לבעל העבודה להחליף את התפרחת שבעבודה, ובכך להיות שותף לפעולה היצירתית.
המבנה שיצרה קנובל הוא מבנה חסר-הרואיות, בעל אופי "שביר" או "חלש".
השימוש במונח "טנא" (בהולנדית תורגם שם העבודה ל-Rozenmand, שפרושה סלסלת ורדים), מרמז לזיכרונות ילדות או אל גיוס חג השבועות כחלק מן הכינון של הלאומיות הציונית-ישראלית.
אחד מן העותקים של העבודה מצוי באוסף מוזיאון סטיידלק שבאמסטרדם.
טנגו הפרשים השחורים, הנקרא גם הגנה מקסיקנית והגנת קוויץ-טראז'קוביץ', הוא פתיחת שחמט המתחילה במהלכים הבאים:
קוד ה-ECO שלה הוא A50.
מקורה של הפתיחה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר שוחקה גם על ידי רב-האמן המקסיקני קרלוס טורה (מכאן השם "ההגנה המקסיקנית") והמאסטר האמריקאי אלכסנדר קוויץ.
טורה השתמש בה כדי להביס את אלוף ארצות הברית בשחמט פרנק ג'יימס מרשל בשבעה מהלכים בלבד.
בהמשך שיחקו אותה המאסטר היוגוסלבי מיכאילו טראז'קוביץ' ורב-האמן הסובייטי אנטולי לוטיקוב.
לאחר עשרות שנים של שכחה, התחדשה הפתיחה על ידי רב-האמן הבין-לאומי ג'ורג'י אורלוב, שפרסם חוברת וספר אודותיה בשנים 1992 ו-1998, בהתאמה.
אורלוב נתן לפתיחה את השם "טנגו הפרשים השחורים".
מאז 1992, הפתיחה אומצה על ידי מספר רבי-אמן חזקים, ביניהן ויקטור בולוגן, ג'ואל בנג'מין, לארי כריסטיאנסן ואלכס ירמולינסקי.
ירמולינסקי אפילו העז להשתמש בה נגד גארי קספרוב.
אף על פי שה"טנגו" נדירה למדי, יש לה בסיס טוב יותר מאשר לרוב הפתיחות האקסצנטריות האחרות: השחור מתפתח במהירות, בעל מבנה רגלים גמיש, והוא מוכן להכות חזרה במרכז עם 3. ...
ד5. לפתיחה יש כמה וריאציות מובהקות, אך היא מאוד ורסטילית, והיא עשויה להפוך להגנה הודית של המלך, הגנה נימצו-הודית, הגנה בוגו-הודית, הגנת צ'יגורין, מערכת רגוזין, פתיחה קטלאנית ופתיחה אנגלית.
המהלך הנפוץ ביותר, מונע 3 ..
ד6, סוג של הגנה הודית ישנה, אפשרי גם כן.
ה6, הלבן יכול לשחק 4. פ-ג3 ר-ב4 (העברה להגנה נימצו-הודית).
זהו המהלך השני הפופולרי ביותר של הלבן.
ה5, אפשרות אחת עבור הלבן היא 4. פ-ו3, מעבר לפתיחה אנגלית.
בתגובה, בעוד אורלוב מעדיף 4 ...
גישה נוספת אך לא נפוצה היא הוא 3. ...
מהלך שאפתני זה ניתן לשחק אך לעיתים רחוקות נעשה בו שימוש.
חורבת טנא א-תחתא הוא אתר ארכאולוגי הממוקם בדרום מזרח השומרון.
האתר נסקר בידי צוות סקר הר מנשה ולא נערכה בו חפירה מסודרת.
בסקר תועדו שרידי אתר רב־תקופתי שהוצע לזהותו עם תאנת שילה המקראית ועם העיר "תאנה" הנזכרת במקורות מהתקופה הרומית כעיר ששימשה כבירה מִנהלית במאה השנייה לספירה.
זהותם האתנית של תושבי המקום לא ברורה, וישנה השערה שהיו אלו שומרונים או שהייתה זו עיר מעורבת של שומרונים ונוכרים.
האתר השתרע על שטח של למעלה מ־100 דונם – על פני הכיפה המרכזית וגם על המדרון שמצפון לה.
שרידים משמעותיים באתר הם: מבנה ציבור (שהוצע לזהותו כבית כנסת שומרוני), מערכות תת־קרקעיות, מערות קבורה ומערכת אספקת מים (נקבה גדולה בעין אל־פוקא הסמוך).
אלברטו קוטה רמוסינו (באיטלקית: Alberto Cotta Ramusino; נולד ב-8 במאי 1995), ידוע בשם הבמה טנאנאי (Tananai), הוא זמר-יוצר ומפיק איטלקי.
בשנת 2017 הוא התחיל את קריירת המוזיקה שלו, אז הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק איטליה, והוציא לאור את אלבום האולפן הראשון שלו, To Discover and Forget, תחת השם האמנותי Not For Us.
אחרי הוצאת אלבומו הראשון, הזמר החל להופיע תחת שם הבמה טנאנאי (Tananai), ועבד בעיקר כמפיק מוזיקלי של שירים באיטלקית.
בינואר 2020, הוא הוציא לאור את הסינגל "Giugno", וב-21 בפברואר באותה שנה הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Piccoli Boati.
במרץ 2021, הזמר הוציא לאור את הסינגל "Baby Goddamn", שהפך לוויראלי בפלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי.
בהמשך הוא הוציא את הסינגלים "Maleducazione" ו-"Le madri degli altri" בשיתוף הראפר האיטלקי פדץ.
בנובמבר 2021, טנאנאי היה מבין 12 האמנים שהתחרו בתחרות המוזיקה Sanremo Giovani, ממנה נבחרים שלושה משתתפים נוספים לפסטיבל סן רמו שנערך באותה שנה, אשר במסגרתו נבחר הנציג האיטלקי לאירוויזיון.
טנאנאי הגיע למקום השני בתחרות, עם השיר "Esagerata", וזכה למקום בפסטיבל סן רמו 2022. בפסטיבל הוא הופיע עם השיר "Sesso occasionale" והגיע למקום ה-25 והאחרון בגמר התחרות.
טֵנֶאפלַיי הוא רובע במחוז ברגן , במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית.
למעשה, זהו פרבר של העיר ניו יורק.
הרובע הוא אחת מהקהילות בעלות ההכנסה הגבוהה ביותר במדינה.
בהתבסס על נתונים מסקר הקהילה האמריקאית לשנים 2013–2017, לתושבי טנאפליי הייתה הכנסה חציונית של משק בית של 153,381 דולר, המקום ה-13 במדינה מבין עיריות עם יותר מ-10,000 תושבים, יותר מכפול מהחציון במדינה של 76,475 דולר.
הרובע גובל ברשויות אלפיין, ברגנפילד, קרסקיל, אנגלווד וצוקי אנגלווד במחוז ברגן, כמו גם ברובע הברונקס של העיר ניו יורק שמעבר וממערב לנהר ההדסון.
תוכנית הרחובות והפיתוח הכוללת של טנאפליי נקבעה במידה רבה על ידי הגבעות והעמקים שלה.
החלק המזרחי של הרובע מכונה "הגבעה המזרחית" בשל גובהו הגבוה יותר ביחס לשאר הרובע.
שם, השטח עולה באופן דרמטי מזרחה לאזור מרכז העיר, ומסתיים בניו ג'רזי פאליסיידס, המשקיף על נהר ההדסון.
בקרבת מקום נמצא מרכז הטבע טנאפליי, הממוקם בשדרות הדסון 313.
המתיישבים האירופאים הראשונים בטנאפלי היו מהגרים הולנדים, שהחלו לאכלס את האזור בסוף המאה ה-17. השם "Tenafly" הוא ממקור השפה ההולנדית.
כמה התייחסויות היסטוריות מצטטות קשר בשפה ההולנדית למיקומה על "אחו" או ב"אחו".
נגזרות אחרות מצטטות את הביטוי ההולנדי הקדום-מודרני "Tiene Vly" (שפירושו 10 ביצות) אשר ניתן על ידי מתיישבים הולנדים ב-1688.
טנאפליי התאגדה כרובע ב-24 בינואר 1894, על ידי חוק של בית המחוקקים של ניו ג'רזי, והורכבה מחלקים מהעיירה פאליסאדס שנכחדה.
זאת בהתבסס על תוצאות משאל עם שנערך ביום הקודם.
הרובע היה הראשון שנוצר במהלך תופעת ה"בורואוהיטיס" ש"תקפה" אז את מחוז ברגן, שבה נוצרו 26 רבעים במחוז, בשנת 1894 בלבד.
חלקים מהעיירה פאליסיידס נרכשו על סמך חקיקה שאושרה ב-8 באפריל 1897.
טנאפליי נשלטת תחת אמנה מיוחדת שהוענקה על ידי בית המחוקקים של ניו ג'רזי.
אמנה זו שומרת על רוב ההיבטים של צורת הממשל המחוזית, עם תוספת של מאפיינים של יוזמה, משאל עם ומסורת.
הרובע הוא אחד מ-11 רשויות בלבד, מתוך סכ"ה 564 רשויות ברחבי המדינה, המשתמשות באמנה מיוחדת שהוענקה על ידי המדינה.
הגוף המנהל מורכב מראש עיר ומועצת רובע המונה שישה חברי מועצה, כאשר כל התפקידים נבחרים באופן כללי על בסיס מפלגתי במסגרת הבחירות הכלליות בנובמבר.
ראש עיר נבחר ישירות על ידי הבוחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים, והוא כשיר להיבחר מחדש.
מועצת הרובע כוללת שישה חברים שנבחרו לכהן בתקופת כהונה של שלוש שנים באופן מדורג, כאשר שני מושבים עומדים לבחירה בכל שנה במחזור של שלוש שנים.
כגוף המחוקק, מועצת הרובע מאמצת תקנות והחלטות, מחליטה על ההקצאות, מאשרת מינויים של ראש העיר, קובעת מדיניות וקובעת את תפקידי המחלקות השונות בשלטון המקומי.
כל חבר מועצה הוא יו"ר אחת משש ועדות קבועות.
ראש העיר מנהל את ישיבות המועצה, אך מצביע רק במקרה של שוויון, ויכול להטיל וטו שניתן לעקוף על ידי שני שלישים קולות של המועצה.
לרובע נציגים ברובד המחוזי, המדינתי והפדרלי, חלקם באופן ישיר על ידי נציג מהרובע, וחלקם באופן עקיף על ידי נציג במחוז והמדינה.
כבר במפקד של שנת 2000 היו קצת למעלה מ-3 אחוזים מן האוכלוסייה דוברי עברית.
בסקר משנת 2010 הגדירו עצמם 64.46% מהאוכלוסייה כבעלי שייכות דתית, מתוכם 4.2% הגדירו עצמם יהודים.
לאחר התפשטות מגפת הקורונה, משנת 2020, עברו ישראלים רבים לטנאפליי ולרבעים שכנים בניו ג'רזי מהעיר ניו יורק.
בשנת 2000 ביקש השלטון המקומי של טנאפליי לאסור הקמת עירוב בקהילתם.
עמותת עירוב הגישה תביעה בתגובה לפעולת הרובע.
לאחר שש שנים של ליטיגציה בבתי המשפט הפדרליים, טנאפליי חויבה בשמירת העירוב בשלמותו, ושילמה סך של $325,000 משכר הטרחה המשפטי של התובע.
מי שייצג את הרובע והפסיד בסופו של דבר, היה המשפטן היהודי נוח פלדמן.
הרובע עלה לכותרות בשנת 2021, בעקבות הופעה של תלמידה לבושה ומסורקת כמו אדולף היטלר, בעקבות עבודה שכתבה עליו, כחלק מפרויקט בבית ספרה, במסגרתו בחר כל תלמיד דמות פופולרית מהעבר ותיאר אותה.
היא צירפה לעבודה כרזה שאומרת: "הייתי די גדול - לא כן?".
המקרה זכה לתהודה שם ובארץ.
עידן אלכסנדר, חייל גולני שנחטף במתקפת ה-7 באוקטובר על ישראל, ושוחרר לאחר 584 יום בשבי, גדל בעיירה.
טנאדיס פארק הוא אצטדיון כדורגל בעיר דנדי, סקוטלנד.
האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של דנדי יונייטד מאז 1909. האצטדיון מכיל 14,223 מקומות, וממוקם כ-180 מטרים בלבד מהאצטדיון של היריבה העירונית, דנדי, דנס פארק.
ב-25 באוגוסט 1894 שוחק לראשונה באצטדיון משחק במסגרת ליגת העל הסקוטית בין דנדי וונדרס למאת'רוול.
ב-1909 הפך האצטדיון למגרשה הביתי של דנדי יונייטד, שם היא משחקת עד היום במסגרת ליגת העל הסקוטית.
נכון ל-2025 שיא הצופים באצטדיון הוא 28,000 צופים שנכחו במשחק הבכורה של דנדי יונייטד בזירה האירופית במסגרת גביע ערי הירידים מול ברצלונה.
טנאבל אחזקות היא חברת אבטחת סייבר שבסיסה בקולומביה, מרילנד.
תוכנת סורק הפגיעות שלה Nessus, שפותחה ב-1998, היא אחד מפתרונות הערכת הפגיעות הנפוצים ביותר בתעשיית אבטחת הסייבר.
טנאבל נוסדה בספטמבר 2002 בשם Tenable Network Security, Inc על ידי רון גולה, ג'ק האפרד ורנו דראזו.
באפריל 1998, בגיל 17, יצר דראזו את תוכנת סורק הפגיעות של נסוס (Nessus), אותה הכניס לתוך טנאבל עם הקמת החברה.
גולה, שעבד בסוכנות לביטחון לאומי בשנות ה-90, מכר בשנת 2002 חברה שהקים לאנטרסיס נטוורקס ורצה להקים חברה אחרת.
בשנת 2004, מרקוס ג'יי רנום נשכר לתפקיד מנהל אבטחה ראשי (Chief Security Officer).
באוקטובר 2005, כדי לייצר הכנסה לחברה וכדי להפסיק להעצים את התחרות, נסגרה נסוס והפכה מתוכנת קוד פתוח (לפי הרישיון הציבורי הכללי של גנו) לתוכנה קניינית.
התוכנה פוצלה: OpenVAS הפכה לגרסת הקוד הפתוח של התוכנה הקניינית.
בספטמבר 2012, טנאבל קיבלה 50 מיליון דולר במימון סבב סדרה A מ־Accel Partners.
באותו חודש, החברה נכנסה לשותפות במטרה לספק שירותי אבטחת סייבר עבור קהילת המודיעין של ארצות הברית, בשותפות עם In-Q-Tel.
בשנת 2015, טנאבל קיבלה 250 מיליון דולר בסבב סדרה B בהובלת Insight Partners.
בשנת 2016, התפטר גולה מתפקיד המנכ"ל והפך ליו"ר.
בינואר 2017, הפך עמית יורן למנכ"ל החברה ובהמשך אותה שנה שונה שם החברה ל- .Tenable, Inc.
ביולי 2018 הפכה החברה לחברה ציבורית באמצעות הנפקה ראשונית.
באוקטובר 2022 השיקה החברה את Tenable One, פלטפורמת ניהול חשיפה.
בינואר 2023 השיקה החברה חטיבת הון סיכון, בכוונה להשקיע עד 25 מיליון דולר.
בדצמבר 2024, יצא יורן לחופשה רפואית כיוון שאובחן כחולה סרטן וסמנכ"ל הכספים סטיבן וינץ וסמנכ"ל הכספים מארק ת'רמונד מונו למנכ"לים משותפים זמניים.
יורן נפטר בגיל 54 בינואר 2025. ארט קובילו מונה ליושב ראש.באותו חודש רכשה החברה את וולקן סייבר.
טנג'ירו קמאדו (ביפנית: 竈門 炭治郎; בכתב : Kamado Tanjirō) הוא דמות בדיונית ופרוטגוניסט המאנגה "קוטל השדים" מאת קויהארו גוטוגה.
טנג'ירו יוצא למסע במטרה להשיב את אנושיותה של אחותו, נזוקו, שהפכה לשדה לאחר שמוזן קיבוצוג'י תקף והרג את משפחתם.
בעקבות מפגש עם גִיוּ טומִיוֹקָה, קוטל שדים והאשירה, מגויס טנג'ירו על ידי גיו לחיל קוטלי השדים – במטרה לנסות להשיב את נזוקו למצבה האנושי ולנקום את מות משפחתו.
בנוסף להופעתו בעיבוד האנימה של "Ufotable" למאנגה, הופיע טנג'ירו גם ברומן קל המשמש כפריקוול לעלילת המאנגה.
גוטוגה יצר את דמותו של טנג'ירו בעקבות הצעתו של העורך שלו, שביקש ליצור גיבור חיובי ואופטימי שיבלוט על רקע הסיפור האפל.
עיצוב הדמות הושפע בין היתר מדמותו של הימורה קנשין מהמאנגה "רורואוני קנשין" מאת נובוהירו ואטסוקי.
את דמותו של טנג'ירו מדבב ביפנית נאטסוקי האנאה, ובאנגלית, זאק אגילר.
הדמות זכתה לביקורות חיוביות רבות ממבקרי מאנגה ואנימה, במיוחד בשל אופיו האכפתי של טנג'ירו והקשר שלו לאחותו, כמו-כן, גם בשל התפתחותו כלוחם עוצמתי.
הפופולריות הרבה של הדמות הובילה לזכיית הדמות בפרסים שונים, כולל פרסים על הדיבוב של האנאה.
גם הדיבוב של אגילר באנגלית התקבלה באהדה על ידי המבקרים והמעריצים.
טנג'ירו קמאדו נוצר מתוך רעיונות של קויהארו גוטוגה, שהתבססו על יצירת ואן-שוט בעלת מוטיבים יפניים מסורתיים.
טצוהיקו קטאיאמה, העורך של גוטוגה, הביע חשש שהסיפור האפל אינו מתאים לדמוגרפיית הקוראים הצעירים, והציע שגוטוגה יכתוב דמות ראשית "אופטימית" יותר.
גוטוגה התמודד עם קשיים בפיתוח הדמות, בשל הניגודיות שבין אופיו החומל של טנג'ירו לבין האווירה האפלה של העלילה.
עבור עטיפת הפרק השביעי של המאנגה, צויר טנג'ירו כשהוא מחייך ומניף את חרבו, אך בשל חוסר ההתאמה האסתטית לעיצוב הכללי של הסדרה – הוחלף הציור בטנג'ירו כשהוא נושא על פניו הבעה רצינית.
בעיצובו הראשוני, טנג'ירו לא נשא צלקת ולא ענד עגילים, אך גוטוגה הוסיף אותם מאוחר יותר, מתוך מחשבה שהם מדגישים את אישיותו של הדמות.
טנג'ירו עוצב לצד ארבע דמויות משנה נוספות, שכל אחת מהן ניחנה בכישורים שונים ומשלימה את הדינמיקה הקבוצתית.
העורך תיאר את טנג'ירו כך: .
עיצובו הוויזואלי של טנג'ירו הושפע גם מהערות העורך, שהרגיש כי מראהו אינו בולט מספיק, והציע להוסיף אלמנט כמו הצלקת של הימורה קנשין מהמאנגה "רורואוני קנשין".
קטאיאמה הוסיף שהעגילים, על אף שהם "קצת נשיים", תורמים להדגשת אופיו של הדמות.
יומה טקהאשי, המפיק של עיבוד האנימה, ציין כי נהנה במיוחד מתפקידו של טנג'ירו, וכי הדמות תרמה לכך שהוא נמשך לקרוא את הסדרה.
סגנון "נשימת המים" של טנג'ירו עוצב בהשראת סגנון האוקיו-אה של האמן היפני קצושיקה הוקוסאי.
הקרב הראשון בין טנג'ירו לגִיוּ טומִיוקה קיבל טיפול מיוחד באיכות ההנפשה והכוריאוגרפיה מתוך מטרה מכוונת להותיר רושם עז על הצופים.
טכניקות הלחימה של טנג'ירו שולבו באנימציה מסורתית ובאפקטים ממוחשבים (CGI), והקרב שלו נגד רוי נחשב לאחד מהרגעים שהושקעו בהם הכי הרבה מאמצים במהלך הפקת האנימה.
טקהאשי ציין כי טנג'ירו הוא הדמות שהוא הכי מזדהה עמה, בשל מוסר העבודה הבלתי-פוסק שלו וההשראה שהוא מעניק לו.
הסדרה כוללת שיר רקע מיוחד בשם "Kamado Tanjiro no Uta", אשר מבטא את רצונו של טנג'ירו לקום מתוך הייאוש ולהגן על אחותו.
כאשר סדרת האנימה שודרה בסין, עיצובו של טנג'ירו שונה קלות: עגילי הנפודה שלו כללו עיצוב המזכיר את דגל השמש הזורחת, סמל שנחשב לפוגעני במזרח אסיה בשל הקונוטציות ההיסטוריות שלו.
בעקבות כך, עיצוב העגילים שונה בשידור על מנת למנוע פגיעה פוטנציאלית בצופים.
טנג'ירו מדובב ביפנית על ידי נאטסוקי האנהאה.
האנהאה ציין כי רבות מהתגובות שקיבל במהלך הקריירה שלו התייחסו לכך שהוא נוטה לגלם דמויות עצובות.
עם זאת, לטענתו, טנג'ירו הוא דמות שקל יותר לגלם, מאחר שהוא אומר את אשר על לבו ואינו מסתיר את מחשבותיו.
אקארי קיטוֹ, המדבבת את דמותה של נזוקו, אמרה שהאנהאה שימש לה כאח גדול באולפן – הוא תמך בה, ואם היו קטעים שהתקשתה להקליט, הוא נשאר וחיכה שתסיים, גם אם סיים את חלקו.
האנהאה עצמו אמר שהוא רואה בה אחות קטנה, וציין שקל לו יותר להשקיע כאשר הוא נמצא בקרבת אנשים שהוא מרגיש איתם בנוח.
הוא הוסיף כי נהנה במיוחד מתנוחות הלחימה של טנג'ירו, וכי לעיתים היה מחקה את קריאות הקרב שלו גם במהלך משחקי וידאו.
האנהאה הביע הערכה לפידבק החיובי שקיבל מהצופים באנימה.
בגרסה האנגלית, את דמותו של טנג'ירו מדבב זאק אגילר.
אגילר סיפר כי התרגש מאוד כאשר נבחר לדבב את הדמות, משום שהיה מעריץ של המאנגה עוד לפני כן.
הוא הודה כי קיבל תמיכה רבה מהמעריצים, והוסיף כי נקשר לדמות של טנג'ירו ולחבריו, ואף הביע רצון להשיג מרצ'נדייז שקשור לדמות.
המדבבת אלגרה קלארק דיבבה את דמותו של טנג'ירו כתינוק.
קלארק הודתה כי התרגשה מאוד במהלך ההקלטות, ואהבה במיוחד את הגרסה הצעירה של הדמות.
טנג'ירו קמאדו הוא גיבור המאנגה "קוטל השדים", בנם הבכור של סוחר פחמים בשם טנג'ורו, שנפטר לפני תחילת העלילה, ואשתו.
בפרק הראשון של המאנגה, משפחתו של טנג'ירו (אמו ואחיו הצעירים) נטבחת על ידי שד בשם מוזן קיבוצוג'י.
רק אחותו נזוקו, שורדת – אך היא עצמה הופכת לשדה.
לאחר שגיו טומיוקה, קוטל שדים בכיר, רואה את כישורי הלחימה של טנג'ירו ואת סירובה של נזוקו לפגוע באחיה, הוא שולח את השניים להר סאגירי להתאמן אצל סאקונג'י אורוקודאקי במטרה להפוך לקוטל שדים.
טנג'ירו נשבע להציל את אחותו, והכרזתו: קובעת את התמה המרכזית של עלילת המאנגה.
לאחר כשנתיים של אימונים גופניים ולימוד לחימה בחרב – בעזרתם של רוחות רפאים, כפי שיתברר בהמשך – טנג'ירו לומד את סגנון הלחימה "נשימת המים" (水の呼吸法, מיזו נו קוֹקיּוּ-הוֹ).
לאחר שהוא עובר את המבחן הסופי, הוא מצטרף לשורות "חיל קוטלי השדים".
כבר במשימותיו הראשונות מצליח טנג'ירו לאתר את מוזן, אך השד מסיט את תשומת ליבו על ידי הפיכת אדם לשד במקום.
מוזן מתרשם מהתגרותו של טנג'ירו, ומורה לכוחותיו לחסלו.
בהמשך, פוגשים טנג'ירו ונזוקו שני שדים ידידותיים, טאמאיו ויושירו, ומשתפים איתם פעולה בניסיון למצוא תרופה להשבת אנושיותה של נזקו.
לשם כך, טנג'ירו מתחיל לאסוף דגימות דם משדים שהוא מביס – ככל שהם חזקים יותר, כך טוב יותר.
במהלך הקרב נגד שד-העכביש רוי, נזכר טנג'ירו בריקוד המסורתי של אביו, טנג'ורו, "ריקוד אל השמש" (ヒノカミ神楽, הינוקאמי קאגרה), אותו ביקש שיעביר לדור הבא.
הוא מצליח לחקות את הריקוד ולשלב אותו עם נשימת המים, ובכך ליצור סגנון לחימה חדש ובר-קיימא.
מנהיג חיל קוטלי השדים מתיר לטנג'ירו להמשיך בפעולותיו, על אף טבעה השדי של נזוקו, והוא יוצא לחקור את מקורו של הריקוד ולברר אם אביו היה קשור לקבוצת לוחמים עתיקה.
חרבו של טנג'ירו שחורה, ולעיתים הופכת לאדומה בוהקת ומתחזקת כשמשולבת עם טכניקת "פיצוץ הדם" של נזוקו – טכניקה שהוא לומד להפעיל גם בעצמו.
לאחר תבוסתיהם של שדיו הבכירים של מוזן, מתאחדים הלוחמים לקרב האחרון מולו.
טנג'ירו מורעל ונפצע אנושות, אך מקבל חזיון על מפגש של אחד מאבות-אבותיו עם יוריאיצ'י סוגיקוני, ממציא סגנון הנשימה המקורי – נשימת השמש – שעבר בירושה במשפחת קמאדו כ"ריקוד אל השמש".
בעזרת הידע שקיבל, מוביל טנג'ירו את ההתקפה הנגדית.
נזוקו, שמרגישה שאחיה זקוק לה, ממהרת לעזרתו.
התרופה שפותחה עבורה משיבה לה את האנושיות.
טנג'ירו, שמצליח לנקום את מות משפחתו, מאבד יד ועין ונפצע אנושות, אך שורד – לאחר שמוזן, רגע לפני מותו, הופך אותו לשד האולטימטיבי.
כשהוא מאבד את הכרתו, טנג'ירו תוקף את חבריו והופך לאיום גדול אף יותר ממוזן עצמו, במיוחד בשל חסינותו לאור שמש.
אך בסופו של דבר, בזכות מאמצי חבריו, הוא חוזר לצורתו האנושית – אף ששינויים פיזיים נותרו בו: קשתית עינו הימנית נהפכת לאפורה-ורדרדה כהה עם אישון שחור ואילו ידו השמאלית מתנוונת ונותרת חסרת תנועה מהמרפק ומטה.
לאחר הקרב, שב טנג'ירו עם אחותו וחבריו לביתם.
בהמשך, הוא נישא לקאנאו צויורי, ונולדים להם שני נינים – קאנאטה וסומיהיקו.
ברומן הקצר "קוטל השדים: פרח האושר", מסופר על חייו של טנג'ירו יחד עם זניטסו לפני תחילת הסדרה.
בהפקה הבימתית "קוטל השדים: המחזה", את דמותו של טנג'ירו גילמו ריוטה קוביאשי ושוגו סאקאמוטו.
הדמות של טנג'ירו זכתה לפופולריות רבה.
הוא דורג במקום הראשון בסקר הפופולריות הראשון של "קוטל השדים" עם 6,742 קולות, בשנת 2020, ערך אתר "" סקר בו השתתפה דמותו של טנג'ירו – קוראים הצביעו על השימוש הראשון שלו בטכניקת האש כפעולת הקרב המרשימה ביותר שביצע, ואילו הקשר שלו עם נזוקו דורג כבעל אחת מהציטטות הזכורות ביותר מהמאנגה.
בטקס פרסי האנימה של "קראנצ'ירול" לשנת 2020, זכה טנג'ירו בפרס "Best Boy", והיה מועמד גם ל"Best Protagonist".
הקרב שלו ושל נזוקו נגד רוי זכה בפרס "Best Fight Scene".
סצנה זו זכתה לתגובות חיוביות נרחבות – אתר "IGN" תיאר אותה כאחת מהסצנות הטלוויזיונית הטובות ביותר בכל הזמנים בזכות האנימציה והביצוע, ו-"Manga.Tokyo" שיבח את הדרך בה נזוקו סייעה לטנג'ירו, תוך הדגשת ההיבט הרגשי של הסצנה.
טנג'ירו זכה בפרס Newtype עבור "הדמות הגברית הטובה ביותר", והשחקן נאטסוקי האנהאה, המדבב אותו בגרסה היפנית, זכה בפרס "מדבב השנה".
הוא נבחר גם כאחד מ"חמשת הבנים הטובים של העשור" בסקר מעריצים של "Funimation", הופיע במאמר של "TV Time" על הדמויות הטובות ביותר לשנת 2019, ובסקר שערכה חברת "Benesse", דורגה דמותו כדמות האמינה ביותר על ידי תלמידי בית ספר יסודי בקורס שינקנזמי.
בנובמבר 2020, משטרת הונג קונג פרסמה דמותג למאבק בהונאה שדמתה לטנג'ירו.
הפעילה הדמוקרטית אגנס צ'או הביעה חשש מהדמיון, וטענה כי על אף שאין מדובר בהפרת זכויות יוצרים, מדובר באכזבה יצירתית.
במהלך השבוע הראשון להקרנת הסרט "Gintama: The Final", חולקה לצופים גלויה מאוירת על ידי היוצר הידיָאקי סורצ'י ובה מופיעים טנג'ירו ולוחמי ההאשירה.
באוקטובר 2021 נדחתה עתירת הוצאת "שויישה" לרשום כסימן מסחרי את דגמי הביגוד של כמה מדמויות הסדרה, כולל זה של טנג'ירו.
הביקורות לדמותו היו חיובית מרגע הופעתו.
"Otaku USA" תיארו את טנג'ירו כסטייה מרעננת מדמויות שונן טיפוסיות, בשל כך שמניעיו אינם נובעים עבור קרבות לשמם, אלא מתוך רצון להציל את נזוקו, וציינו את אישיותו הידידותית בתוך עלילה אפלה.
מהאתר "Anime News Network" שיבחו את עיצוב הדמות ששידר עוני משפחתי ואת הדרך בה נבנה סיפורו עם בני משפחתו, ובהמשך עם נזוקו בלבד.
אתר "Comic Book Bin" ראה במסעו של טנג'ירו מסע מעורר השראה עקב הקורבנות שהוא מוכן להקריב עבור אחותו.
אתר "Anime Inferno" שיבח את יחסיהם של טנג'ירו ונזוקו, וכתב שהסדרה מגיעה לשיאה כשהשניים פועלים יחד.
"Comic Book Bin" ציינו כי אף שטנג'ירו הופך ללוחם כבר בכרך השני של המאנגה, צפויה לו דרך קשה, אך למרות הקשיים הרבים, הוא שומר על טוב לבו.
"Anime News Network" הוסיפו כי אף שבמהלך הסדרה טנג'ירו נותר טוב לב, הוא מפגין צד תקיף ואגרסיבי בעת קרב – מה שהופך אותו לדמות מורכבת.
ב-"IGN" השוו אותו לדמותו של אלן ווקר מסדרת "D.Gray-man" בשל תכונותיהם הדומות, והחמיאו לקשר שלו עם נזוקו, אותו כינו "לב-ליבה של הסדרה".
"The Fandom Post" ציינו את חמלתו של טנג'ירו גם כלפי אויביו, כולל שדים, וטענו שהכתיבה האמפתית היא חלק מהקסם של הדמות.
מ-"Manga.Tokyo" תהו האם טנג'ירו ישתנה בעקבות הצורך להתחזק, והאם יזכה לסוף הטוב שהוא מייחל לו.
בספר העיון "" מאת הירוקו סקטה, הושוו האחים קמאדו לדמויות מיתולוגיות יפניות – אלוהים נשכח בשם הירוקו, האוני קטאקו והילד קיי – תוך הקבלה למאבק במפלצת הפנימית כחלק מתהליך האבל וההתגברות, בדומה לדמויותיהם של יוטה אוקקוטסו וריקה אורימוטו מהמאנגה "Jujutsu Kaisen 0".
ביחס לעיבוד האנימה של אולפני "Ufotable", אתר "Manga.Tokyo" שיבח את עיצוב דמותו של טנג'ירו ואת הקרב שלו מול גיו, שתרם לאהדת הצופים כלפיו.
כמו כן, הסדרה זכתה לשבחים על האופן בו הציגה את התגובה האימתית של טנג'ירו למצבה של נזוקו.
"The Fandom Post" ציינה את הפתיחה החזקה של הדמות בסדרה, ואת הדרך בה עיבדו את הטראומה שחווה בקרב מול גיו כהצגה מוצלחת של פוטנציאל עתידי.
הסקירה באתר גם ציינה את התפתחות כישוריו של טנג'ירו בכרך העשירי של המאנגה כסיבה מצוינת להמשיך בקריאה.
גם המדבב באנגלית, זאק אגילר, זכה לשבחים על דיבוב דמותו של טנג'ירו.
חלק מהציטטות של טנג'ירו מתוך האנימה נכנסו לרשימת ביטויי האנימה של שנת 2019 של מגזין "Gadget Tsūshin".
"Manga.Tokyo" תיארו את אישיותו כייחודית בז'אנר השונן – בין היתר בסצנות שבהן הוא מעודד את עצמו ופועל למען האחרים.
אתר "IGN" תיאר את יכולות הנשימה שלו כאחת ההפתעות הבולטות של הסדרה.
בשלהי שנת 2019, העלה "IGN" השערות לגבי מותו האפשרי של טנג'ירו בעקבות פציעותיו מהקרב מול מוזן.
טוויטה טואמואלואה פטאיאקימואטה קולואמטאנגי פיפיטה הידוע יותר בשם הבמה שלו, טונגה לואה הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
לואה ידוע בעיקר בזכות תקופתו בארגון New Japan Pro-Wrestling (NJPW), שם היה חבר מייסד בקבוצת ההיאבקות הבולטת Bullet Club, וכן חלק מצמד הזוגות המצליח Guerrillas of Destiny (G.O.D.) לצד אחיו למחצה טאמה טונגה.
הוא זכה באליפות הזוגות של IWGP שבע פעמים, ובתארים נוספים ביפן ובארצות הברית.
לואה הוא בן למשפחת אנואי המפורסמת בעולם ההיאבקות, שבה נמנים מתאבקים ידועים כמו רומן ריינס ודה רוק.
טוויטה פיפיטה נולד בהונולולו, הוואי ב-7 במאי 1983, וגדל במשפחה בעלת שורשים עמוקים בעולם ההיאבקות המקצועית: משפחת אנואי הסמואנית המפורסמת.
אביו המאמץ הוא המתאבק האקו, ואחיו המאומץ (שנחשב כ"אחיו למחצה" בהיאבקות בשל קשר דם דרך האקו) הוא טאמה טונגה, איתו הקים בהמשך צמד.
קשרים אלה הניעו אותו להיכנס גם הוא לתחום.
לואה החל את אימוניו בהיאבקות בשנת 2008 תחת הדרכתו של אביו, האקו, וכן בבית הספר לאימוני היאבקות של WWE בפלורידה, Florida Championship Wrestling (FCW) (לימים NXT).
הוא חתם על חוזה פיתוח עם WWE באוגוסט 2008 והופיע תחת שמות במה שונים, כשהבולט ביניהם היה "דון האנט".
במהלך תקופה זו ב-FCW, הוא התחרה בעיקר בקרבות זוגות ולמד את יסודות המקצוע, אם כי לא זכה להצלחה משמעותית.
הוא שוחרר מחוזהו במאי 2009. לאחר שחרורו מה-WWE, פנה לואה לזירות עצמאיות בארצות הברית, שם התאבק בארגונים קטנים יותר וחידד את כישוריו, עד שבשנת 2010 הוא עשה את הקפיצה המשמעותית לזירה הבינלאומית, בעיקר ביפן.
פריצתו המשמעותית של טנגה לואה הגיעה עם חתימתו בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW) בשנת 2010. תוך זמן קצר, הוא הפך לחלק בלתי נפרד מקבוצת ה-Bullet Club – קבוצה של מתאבקים אשר שינתה את פני ההיאבקות המקצועית ביפן ובעולם.
לואה היה חבר מייסד בקבוצת ה-Bullet Club, שהוקמה על ידי פרינס דוויט (לימים פין באלור ב-WWE) במאי 2013. הקבוצה, שכללה דמויות כמו AJ סטיילס, קני אומגה והיאנג באקס, הפכה במהרה לגורם דומיננטי ואנטי-גיבור ב-NJPW, ידועה באופייה המרדני והכאוס שיצרה.
במסגרת Bullet Club, לואה ביסס את מעמדו כדמות קשוחה ואמינה, והשתתף בפיודים בולטים מול מתאבקים וקבוצות מובילות אחרות.
בינואר 2016, חבר לואה לאחיו למחצה, טאמה טונגה, ויחד הם הקימו את צמד הזוגות Guerrillas of Destiny (G.O.D.).
הצמד הפך במהרה לכוח דומיננטי בחטיבת הזוגות של NJPW, ונודע בסגנונו האגרסיבי והכוחני.
GoD זכו באליפות הזוגות של IWGP שבע פעמים, שיא מרשים המעיד על שליטתם בזירה.
הם גם זכו בטורניר ליגת הזוגות העולמית בשנת 2020.
באפריל 2024, טנגה לואה חזר באופן מפתיע ל-WWE, הארגון שבו החל את דרכו המקצועית לפני למעלה מעשור.
הוא ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בתוכנית השבועית סמאקדאון ב-12 באפריל, כאשר הצטרף באופן רשמי לקבוצת הבלודליין (The Bloodline).
הצטרפותו של לואה לבלודליין סימנה הרחבה משמעותית של הקבוצה הדומיננטית, אשר נשלטת על ידי סולו סיקואה וכוללת גם את ג'ייקוב פאטו (שהצטרף מאוחר יותר) ואת המנג'ר פול היימן.
חזרתו של לואה ל-WWE והשתלבותו בבלודליין (קבוצה המורכבת מבני משפחת אנואי) מדגישה שוב את קשריו העמוקים למשפחת היאבקות זו, ואת הפוטנציאל שלו להפוך לדמות מרכזית בעלילות הדגל של הארגון.
מאז הצטרפותו, לואה היה מעורב במספר פיודים (יריבויות) לצד חבריו לקבוצה, כאשר תפקידו העיקרי הוא להגן על סולו סיקואה ולבסס את השליטה של הבלודליין.
טנגה לואה ידוע בסגנון היאבקות אגרסיבי ופיזי, המשלב כוח, מהירות וברוטאליות.
הוא פועל בעיקר כמתאבק "היל" (Heel) – דמות רעה במונחי היאבקות – מה שמאפשר לו להציג גישה קשוחה וחסרת פשרות בזירה.
סגנונו משקף את השתייכותו לקבוצת ה-Bullet Club בעבר ול"בלודליין" בהווה.
טנגה (בקזחית: теңге סמל: ₸) הוא המטבע הרשמי בקזחסטן מאז 1994. סימונו לפי תקן ISO 4217 הוא KZT.
טנגה אחד מחולק ל-100 טין.
טנגו השטן (בהונגרית: Sátántangó) הוא רומן פוסט-מודרני פרי עטו של הסופר ההונגרי לאסלו קרסנהורקאי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 2025. זהו רומן הביכורים של קרסנהורקאי, שהקנה לו מקום כאחד מגדולי הסופרים בהונגרית.
הרומן זכה לעיבוד קולנועי שיצא לאקרנים ב-1994 () בבימויו של בלה טאר.
הרומן תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור ב-2025 בהוצאת בבל.
הרומן מורכב מתריסר פרקים אשר תואמים למחול הטנגו – שישה צעדים קדימה ושישה צעדים אחורה.
שמות הפרקים בשפת המקור ובתרגום לאנגלית הם:
עלילת הרומן מתרחשת בכפר קטן, חסר שם ושכוח-אל בהונגריה.
לפנים היה המקום מושבה חקלאית שיתופית, אך מאז כשל הקולקטיב וננטש בידי הרשויות, וכעת בתיו מטים לנפול וכל שביב של תקווה אבד כליל.
ימיה הטובים של המושבה כבר מאחוריה, ומי שהיה יכול לעזוב כבר עזב.
הכפר מיושב בידי אנשים תמהוניים ומיואשים – איכרים חסרי תקנה מכלים את זמנם בניסיון להונות זה את זה ביד קשה; רופא הכפר מבושם כדרך קבע ותר אחר שכניו בכפייתיות; נשים צעירות מנסות למכור את גופן בטחנת קמח חָרֵבה; ילדה לוקה בנפשה מנסה להרוג את החתול שלה ללא הועיל.
בסיום הפרק הראשון, נפוצה שמועה בקרב התושבים בדבר בואם של שתי דמויות מסתוריות רבות־עוצמה – אירימיאס, ספק נביא וספק שרלטן, ושולייתו פטרינה.
אירימיאס חי בכפר לפני שנים רבות ונחשב מאז כמת, ומרבית הדמויות תולות בו תקוות ומייחלות שיושיע אותם.
העלילה נעה בין התככים והשנאות, החטאים והבגידות של תושבי הכפר, המתלבטים אם להישאר או לעזוב, כל עת שגשמי הסתיו ניתכים בארץ ללא מעצורים.
ההתרחשויות ברומן מוצגות מכמה זוויות שונות, כאשר העלילה נעה קדימה ואחורנית.
כל פרק כתוב כרצף מילים מתמשך ללא חלוקה משנית לפסקאות, עם משפטים גמלוניים המשתרכים לאורך שורות טקסט רבות:
הרומן נכתב בסגנון מודרניסטי ביותר, וניתן להבחין בהשפעתם של סופרים מן המאה ה-20 על קרנסהורקאי.
כתב עיתון "הגרדיאן" תאו טייט (Theo Tait) מצביע על ההשראה שדלה מחבר הרומן מהסופר והמחזאי האירי סמואל בקט בעיצוב דמויותיהם של אירימיאס ופטרינה.
בנוסף, האמירה המופיעה בראש הרומן ("In that case, I'll miss the thing by waiting"), אשר נחתמת בייחוס העלום "פ.ק.", למעשה לקוחה מהפרק השמיני של הרומן "הטירה" מאת הסופר היהודי פרנץ קפקא.
בדומה לכתביו של קפקא, מצייר קרנסהורקאי בספרו אלגוריה עגומה לחיים תחת שלטון דורסני ומדכא.
הרומן ראה אור ב-1985, עת שבהונגריה עדיין אחז הממשל קומוניסטי במוסרות השלטון, ועלילת הרומן מרמזת על ניסיונה הכושל של הקולקטיביזציה החקלאית במולדתו של המחבר.
עם יציאתו לאור ב-1985, עורר הרומן סנסציה ספרותית בהונגריה וזכה לאהדת המבקרים.
הרומן תורגם לשפות רבות, בהן אנגלית, צרפתית, גרמנית, שוודית ועברית.
הרומן זכה בפרס בוקר הבין-לאומי לשנת 2015.
לדברי מבקר הספרות מוטי פוגל, "טנגו השטן" הוא .
ב-1994 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי לרומן מאת הבמאי בלה טאר, בן ארצו של קרסנהורקאי.
הסרט אורך כ-450 דקות (מעל שבע שעות) והקרנתו על המסך הגדול היא מאורע נדיר.
משיקו-טֶנוֹצְ'טִיטְלָאן (בנאוואטל: México-Tenochtitlán ) או טנוצ'טיטלאן הייתה בירת ממלכת האצטקים אשר נוסדה בשנת 1325 באי קטן בלב אגם טשקוקו שבמקסיקו.
כאשר כבשו הספרדים את העיר חיו בה כ-300 אלף תושבים.
כיום ניצבת על חורבותיה בירת מקסיקו, מקסיקו סיטי.
האי המרכזי של העיר היה מוקף בכמה איים מלאכותיים שהיו מחוברים לעיר בגשרים.
העיר, רובה ככולה, קבורה מתחת לבנייני העיר מקסיקו סיטי המודרנית.
חורבותיו של "המקדש הראשי" (טמפלו מאיור) ניתנות כיום לצפייה לקהל הרחב, בכיכר העיר של מקסיקו סיטי.
הכיכר המרכזית, המכונה "סוקאלו" (בספרדית: Zocalo), בנויה על רחבת השוק של טנוצ'טיטלן.
טנוצ'טיטלאן השתרעה על פני 8 עד 13.5 קמ"ר בצדו המערבי של אגם טשקוקו.
כאשר כבשו הספרדים את אזור מקסיקו סיטי, היו במקום שתי ערי מדינה: טנוצ'טיטלאן וטלאטלולוקו.
טנוצ'טיטלאן הייתה מרכזה של ממשלת האימפריה האצטקית, ונקראה "אלטפטל" (āltepētl) מילה מקבילה לעיר-מדינה בשפה הנאוואטלית.
בטנוצ'טיטלאן חגגו מגוון טקסים דתיים של הדת האצטקית, ואף היו בה מבנים דתיים, ביניהם טמפלו מאיור (Huēyi Teōcalli), ששימש כמקדש הראשי לאנשי טנוצ'קה ומשיקה, אותו הקדישו לאויצילופוצ'טלי (Huītzilōpōchtli), אל המלחמה, ולטלאלוק (Tláloc), אל הגשם.
בטנוצ'טילאן גם היה ארמון מוקטסומה השני (Motecuhzoma Xocoyotzin), בו היה 2 בתים וגני חיות שבהם היו מטפלים 300 אנשים בכל יום.
נפילת טנוצ'טיטלאן היה האירוע המשמעותי ביותר בכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית.
ב-1519 ברח הקונקיסטאדור הרנאן קורטס מקובה עם 11 ספינות, 600 איש, ו-15 סוסים.
הוא עצר באזור חצי האי יוקטן.
קורטס למד כי האזור בו שהה נשלט בידי מנהיג גדול, בעיר טנוצ'טיטלאן.
בנובמבר 1519, הספרדים לקחו את מוקטסומה השני כבן ערובה, מחשש כי הוא בוגד בספרדים ומסכן אותם.
בשל אירוע זה, הספרדים ומספר ילידים ששיתפו איתם פעולה, ביניהם הטוטונקים והטלקסקלטקים, לא התקבלו בברכה בטנוצ'טיטלאן ולעיתים אף סולקו.
היחסים בין הספרדים לטנוצ'קנים ולאצטקים בכלל, החלו להחמיר בתחילת מאי 1520, כאשר האצטקים החלו להתכונן לפסטיבל טוקסקטל, לכבוד טזקטליפוקה, אחד מאלי הדת האצטקית.
הם כיבדו את כבודו של האל בשביל שהגשם ימשיך לשטוף את הנחלים.
בזמן זה, מוקטסומה השני אישר את הטקס, אך התחיל לחשוש ממלחמה עם הספרדים ושקל לברוח מהעיר.
פדרו דה אלוואראדו, קונקיסטאדור ספרדי ושליט גואטמלה במאה ה-16, הוזמן לטקס האצטקי, אך קיבל הנחיה מהרנאן קורטס לשמור על הסדר בין הספרדים למשיקנים.
למרות המאמץ לשמור על הסדר, הספרדים בפיקוד פדרו, שחלק ממטרתם הייתה כפיית הדת הנוצרית על המקומיים, נתקפו זעם בשל טקסי הקרבת קורבן האדם ועבודת האלילים, טבחו באצטקים וניתצו פסלים במקדשים.
בתגובה, התארגנו האצטקים בהנהגת אחיו הצעיר של מוקטסומה השני, ותקפו את הספרדים.
מוקטסומה השני ניסה לפשר, עלה על אחת הבמות בניסיון לקרוא לרגיעה, אולם נרגם באבנים על ידי הקהל ומצא את מותו.
בטבח טמפלו מאיור נהרגו מספר רב של אצטקים וייתכן שגם ספרדים, אך הסיפור נתון למספר פרשנויות ולא תועד באופן מקיף.
יש אף הטוענים כי הסיבה להרג ההמוני הייתה בשל כמות הזהב שבה החזיקו אנשי הדת האצטקית.
הספרדים ברחו מהעיר מייד לאחר הטבח.
ב-1520, האימפריה האצטקית בהנהגתו של קואיטלאואק, ארגנו מערך צבאי של מעל ל-20,000 אצטקים.
הם תכננו לתקוף את הספרדים ואת הטלקסקלטקים.
ב-30 ביוני 1520, התקבצו בנהר טקסקוקו והתכוננו למרד.
ב-1 ביולי 1520, הספרדים יצאו מאזוריהם ונתקלו באנשי צבא קאווטלי (בתרגום מנאוואטל: לוחמי הנשרים).
האצטקים החלו "לצפור" מטמפלו מאיור ולתקוף את הספרדים ואת שותפיהם מכל כיוון.
על פי תיעודים מאותה התקופה, השתמשו בסירות, חרבות, חניתות, חיצים ואבנים ממולאים שנזרקו בעוצמה באמצעות קלעים.
במרד, שהספרדים כינו מחדל ו-"La Noche Triste" (בתרגום לעברית: הלילה העצוב), בין 400 ל-800 ספרדים נהרגו, טבעו או נתפסו על ידי האצטקים, בעוד 4,000 ילידים טלקסקלטקים נהרגו.
עם זאת, גם מספר רב של אצטקים נהרגו, בנו של מוקטסומה השני, צ'ימלפופוקה, נהרג.
אך האצטקים ניצחו והשיגו שליטה גדולה על טנוצ'טיטלאן.
אף על פי שהתנהלו קרבות רבים בין האימפריה האצטקית לבין האימפריה הספרדית, שהורכבה בעיקר מספרדים וטלקסקלטקים, המצור על טנוצ'טיטלאן הוא שהוביל ישירות לנפילת הציוויליזציה האצטקית ולניצחון של האימפריה הספרדית.
האימפריה האצטקית זיהתה את הסכנה, ולכן בנתה מערך צבאי של 80,000 אצטקים ו-400 סירות מלחמה.
בשביל לעמוד בלחץ, האימפריה הספרדית שיתפה פעולה עם 200,000 ילידים, ביניהם ילידים מהקונפדרציה של טלקסקלה (Tlahtōlōyān Tlaxcallan), מטזקוקו, מצ'לקו ומעוד אזורים.
הכוחות האצטקים הושמדו והאצטקים נכנעו ב-13 באוגוסט 1521.
טָנְגְרָם הוא משחק סיני, בו יש להרכיב דגמים שונים בעזרת שבע צורות גאומטריות המתקבלות מחיתוך של ריבוע.
חלקי הטנגרם הם: ריבוע, מקבילית וחמישה משולשים ישרי זווית שווי שוקיים בגדלים שונים.
על פי רוב נהוג להתחיל את המשחק כאשר החלקים מסודרים בצורת ריבוע.
לאחר מכן יש להרכיב מהן צורות שונות.
זהו ככל הנראה המשחק הפופולרי ביותר שמבוסס על חידות חיתוך והרכבה.
הטנגרם הוא דוגמה למשחק פשוט, עם כללים מעטים אך האפשרויות בו רבות מאוד.
העיקרון הטמון במשחק הוא להרכיב משבעה חלקים (ריבוע, מקבילית וחמישה משולשים בגדלים שונים) צורות שונות.
אחרי שמפרקים את הריבוע למרכיביו, חייבים להשתמש בכל שבע הצורות.
יש מספר רב מאוד של אפשרויות בהרכבת הצורות וזה נתון ליד הדמיון של השחקן.
לעיתים מצורף לריבוע הטנגרם אוסף של צורות, ועל המשחק ליצור צורות הדומות לאלו שבאוסף.
ניתן לשחק בטנגרם לבד, בזוגות או בקבוצה.
בפורמט רב משתתפים המשחק יכול להיות שיתופי או תחרותי על פי החלטת השחקנים.
כלומר, בעוד שכל שחקן יכול לנסות לפתור צורה מסוימת בכוחות עצמו, מספר שחקנים יכולים לשתף פעולה במציאת פתרון שיוביל להרכבת הצורה הרצויה.
לא ברור מתי הטנגרם הומצא.
העדות הכתובה הראשונה למשחק מגיעה מספרון סיני המתוארך לשנת 1813, אך משערים שהספר נכתב כבר במאה ה-16. ייתכן מאוד שהחידה עתיקה אף יותר מזה, אך מכיוון שהיא שימשה בעיקר כמשחק לנשים וילדים היא לא נחשבה לחשובה מספיק בשביל תיעוד.
ייתכן שהטנגרם החל בתור מערכת ריהוט ומאוחר יותר הפך למשחק מעץ.
החידה זכתה להצלחה רבה גם במערב.
החידונאי סם לויד היה אחד הראשונים להציג את הטנגרם למערב, כאשר פרסם ספרון המכיל כ-4,000 צורות ליצירה מטנגרם (מאוחר יותר התברר כי לא כולן אפשריות).
לבד מהטנגרם הוא פרסם חידות חיתוכים רבות ומגוונות.
יש הטוענים שברשות נפוליאון בונפרטה היה סט של טנגרם, כולל ספר הוראות, בתקופת מאסרו בסנט הלנה.
גם לואיס קרול, מחבר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (וחידונאי מוכשר) היה חובב טנגרם מושבע.
האגדה עתיקה מספרת אודות חכם סיני זקן בשם טן.
לטן היה ריבוע יקר ערך שעבר מדור לדור (גרם) .
כאשר ביקש טן להעביר את הריבוע החרס לנכדו לפני מותו, נשמט הריבוע מידו ונשבר לשבעה חלקים גאומטריים שונים.
כאשר ניסה טן הזקן לחבק שוב את שבעת חלקי החרס, הוא גילה כי בכל ניסיון שעשה קיבל צורה הנדסית שונה.
זאת הייתה למעשה ראשיתו של המשחק טנגרם.
ככל משחקי החשיבה גם הטנגרם יכול לתרום להתפתחות הקוגניטיבית, במיוחד בתחום התפיסה המרחבית.
הוא מאפשר למידה על ידי ניסוי וטעייה יחד עם הסקת מסקנות.
באופן זה ניתן לפתח את יכולת פתרון הבעיות.
בהתאם לכך הטנגרם משמש רבות ככלי טיפולי מהנה ויעיל במסגרת הוראה מתקנת וריפוי בעיסוק.
הוא יכול גם לסייע בהוראת המתמטיקה, בעיקר בתחום הגאומטריה.
שימוש בטנגרם יכול לעודד למידה שיתופית כאשר מספר שחקנים מנסים למצוא את הפתרון לבעיה מסוימת יחדיו.
דוגמאות לצורות הרכבה של טנגרם
כאמור, ישנן צורות רבות אשר ניתן להרכיבן תוך שימוש בכל חלקי הטנגרם.
טנהויזר היא אופרה מאת ריכרד וגנר ודמות באגדה גרמנית.
אופרה בת שלוש מערכות זו שייכת לתקופת הביניים של יצירתו של וגנר.
הליברית של האופרה נכתב על ידי וגנר עצמו, כמו בשאר האופרות שיצר, ובהשראת שירו של המשורר היהודי גרמני היינריך היינה המבוסס על אגדה גרמנית מימי הביניים.
האופרה הועלתה לראשונה בשנת 1845.
צלילי הפתיחה של האופרה הושמעו בטקס הפתיחה של הקונגרס הציוני העולמי השני ב-1898.
הגיבור הראשי בעלילה הוא טנהויזר, אביר ומשורר אשר מצא את ונוסברג, משכנה התת-קרקעי של האלה הרומית ונוס.
לאחר ששהה שם במשך כשנה כמאהבה של ונוס, נמלא טנהויזר חרטה על מעשיו וגעגועים אל הארץ, והוא משתחרר מכבלי האהבה של ונוס.
ההר נמצא בגרמניה בסמיכות לטירת ורטבורג.
בהמשך המערכה, כשטנהויזר עוזב את ונוסברג, הוא שומע שיר של נער על בוא מאי, ואת שירת הצליינים היוצאים לעליית רגל לרומא, וכך הוא מתוודע שהגיע בבטחה אל הארץ.
טנהויזר מגיע אל טירת ורטבורג, מקום מושבה של אליזבת, בת המושל הרמן, שהייתה מאוהבת בו כל השנים.
אליזבת מקבלת בשמחה את טנהויזר ויחד אתו הולכת לתחרות שירה שנערכת במקום.
סצנת הכניסה לתחרות וקבלת הפנים למשתתפים מלווה בשירת מקהלה נהדרת.