tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1827, וגם באגודה החדשה לציירים בצבעי מים משנת 1841 ובאגודת הציירים הוותיקה לצבעי מים משנת 1848, שם הציג בסופו של דבר 580 עבודות.
הוא נפטר בביתו בסטריאת'ם, דרום לונדון, ונקבר בבית העלמין וסט נורווד.
דייוויד פקארד קורנסווט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי ממוצא יהודי.
נודע בזכות תפקידו בתור ג'ק קסטלו במיני-סדרה התקופתית של נטפליקס ומבית היוצר של ראיין מרפי "הוליווד".
ביולי 2025 החל לככב כקלארק קנט/סופרמן בסרט גיבורי-העל "סופרמן".
קורנסווט גדל בפילדלפיה, פנסילבניה שבארצות הברית.
אביו, ג'ון קורנסווט, היה עורך דין אמריקאי יהודי ממוצא אשכנזי, שהיה גם שחקן תיאטרון בניו יורק במשך שנים רבות, אך נפטר בשנת 2019, כשהלווייתו התקיימה בבית הכנסת סיני שבניו אורלינס, לואיזיאנה.
אמו, קרוליין פקארד, היא ממשפחה נוצרית ממוצא אנגלי ואירי, והיא, כמו אביו המנוח עוסקת בעריכת דין.
סבו מצד אמו הוא סופר הילדים אדוארד פקארד, וסבתו מצד אמו הייתה נוצרית-קווייקרית.
סיים את לימודיו במכינה הקדם האקדמית של בית ספר שיפלי.
בוגר בתואר באמנות לשנת 2016 בחוג הדרמה של בית הספר ג'וליארד שבניו יורק.
כשמועמדותו לג'וליארד נענתה בחיוב, במהלך שנתו הראשונה כסטודנט באוניברסיטת פנסילבניה.
כשחקן הופיע קורנסווט עוד בילדותו, בהפקות תיאטרון רבות, כולל בהצגה של תיאטרון ארדן בשנת 2002 של "כולם היו בניי", מחזה מאת ארתור מילר.
לאחר מכן השתתף בפסטיבל שייקספיר בפילדלפיה בשנת 2003, בהצגה המבוססת על המחזה "מקבת'".
תפקידו הקולנועי הראשון לאחר שסיים את לימודי הדרמה בג'וליארד, היה בסרט המותחן הפוליטי "ענייני המדינה" בשנת 2018; כשבסרט מככבים גם ת'ורה ברץ', מימי רוג'רס ואדריאן גרנייה.
ה"לוס אנג'לס טיימס" תיאר את הסרט כ"משוחק היטב".
שיחק בתפקידי אורח בסדרות שונות, כגון "בית הקלפים", "אלמנטרי" ו"אינסטינקט".
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת דרמת הסאטירה "הפוליטיקאי" מבית נטפליקס מפרי היוצר של ראיין מרפי.
הוא גילם את ריבר ברקלי, אהובו ויריבו הפוליטי מהתיכון של פייטון הובארט, בגילומו של בן פלאט.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד מרכזי בתור ג'ק קסטלו במיני-סדרה התקופתית "הוליווד" גם-כן מבית נטפליקס ומפרי היוצר של ראיין מרפי, העוסקת בתעשיית הבידור ועסקי השעשועים האמריקאית; כשבסדרה מככבים לצדו גם ג'ים פרסונס, דילן מקדרמוט והולנד טיילור.
בשנת 2022 שיחק בסרט "כך או כך" ששודר לראשונה בנטפליקס.
בהמשך שנת 2022, שיחק בסרט האימה הפסיכולוגי "פרל", שבוים ונכתב על ידי הבמאי טיי וסט על פי סיפור מקורי שכתב הבמאי יחד עם מיה גות' שקורנסווט מככב לצדה; כשהסרט משמש כפריקוול עבור הסרט "X".
ביוני 2023 דווח רשמית על קורנסווט וליהוקו לתפקיד סופרמן/קלארק קנט כחלק מהאתחול ליקום DC (זיכיון) ובשנת 2025 כיכב בסרט גיבורי-העל "סופרמן" שבוים על ידי ג'יימס גאן ועלה לאקרנים ביולי 2025.
במרץ 2023, קורנסווט נישא לג'וליה וורנר, נוצרית-קתולית.
החתונה נערכה על ידי כומר ורב.
לזוג יש ילדה שנולדה בשנת 2024. קורנסווט אמר שהוא גודל כבודהיסט "אבל לא מבחינה דתית", ושהמשפחה שלו הייתה נוסעת לשבוע במחנה מיינדפולנס למשך שבוע בכל קיץ.
שנה סרט תפקיד הערות 2018 ענייני המדינה מייקל לוסון2019לילה שטוף שמשסקוט גלן2021Project Pay Dayמציל2022כך או כךג'ייקפרלהמקרין2024הלהיטים הגדולים (אנ')מקס אנדרסטוויסטרססקוט2025סופרמןקלארק קנט / סופרמןTBAMr.
גם מפיק בפועל2022העיר הזאת שלנודייוויד מקדוגל6 פרקים2024האישה באגםאלן דרסט4 פרקים
דייוויד מקנדרי קיי היה סנאטור אמריקאי מטעם טנסי, המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, ושופט פדרלי במחוז המזרחי ובמחוז המרכזי של טנסי.
דייוויד קיי נולד בגרינוויל, טנסי.
הוא התחנך בבתי ספר מקומיים וב-1850 סיים את לימודיו בקולג' היוואסי ולמד משפטים באופן עצמאי.
הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת מזרח טנסי (כיום אוניברסיטת טנסי).
ב-1850 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בשנתיים הקרובות במדיסונוויל.
בשנים 1852–1853 הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בקינגסטון ולאחר מכן ועד 1861 בצ'טנוגה.
בבחירות לנשיאות של 1856 ובזו של 1860 הוא היה אלקטור מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בשנים 1861–1865, במהלך מלחמת האזרחים, הוא שירת בצבא הקונפדרציה והגיע לדרגת לוטננט קולונל ברגימנט הרגלים ה-43 של טנסי.
לאחר המלחמה הוא המשיך את עיסוקו בעריכת דין בצ'טנוגה עד 1880. ב-1870 הוא היה חבר בוועידה החוקתית של טנסי.
בשנים 1870–1875 הוא היה נגיד משרד הרשומות של בית המשפט של המחוז השלישי של טנסי.
ב-1873 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1875 נבחר קיי לסנאט של ארצות הברית מטעם הדמוקרטים במקומו של הנשיא לשעבר אנדרו ג'ונסון שנפטר באמצע תקופת כהונתו בסנאט.
הוא כיהן בסנאט מאוגוסט 1875 ועד ינואר 1877. בבחירות של 1876 לא עלה בידו להיבחר לתקופת כהונה נוספת.
בשנים 1877–1880 כיהן קיי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא רתרפורד הייז.
הוא היה הדמוקרט היחידי בקבינט של הייז, זאת על פי תנאי "פשרת 1877" .
ב-19 במאי 1880 מינה הנשיא הייז את קיי כשופט בית המשפט הפדרלי במחוז המזרחי של טנסי ובמחוז המרכזי של טנסי, תפקיד שהתפנה בעקבות פטירתו של השופט קונלי פיינדלי טריג.
ב-27 במאי אושר מינויו על ידי הסנאט והוא החל לכהן בתפקיד בו ביום.
קיי כיהן בתפקיד עד להתפטרותו בינואר 1895.
דייוויד קיי נפטר בצ'טנוגה ב-3 בפברואר 1900. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
דייוויד קייד הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ומפיק אמריקאי.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ללא קרדיט, בסרט מילק משנת 2008. שנה לאחר מכן הופיע בסרט הקולנוע "Lament to Roswell".
בשנת 2010 התארח בסדרות הטלוויזיה סקראבס ו-"Steam Room Stories".
באותה שנה שיחק בסרט "טיק".
בשנת 2011 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה שקרניות קטנות.
באותה שנה התארח בפרק בסדרה "Futurestates".
בשנת 2011 דיבב את קולו של ג'קסון בסדרת האנימציה "וונדי".
בין השנים 2010–2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה ביג טיים ראש.
בין השנים 2013–2017 התארח במספר סדרות טלוויזיה.
בשנת 2017 גילם את המפיק המוזיקלי טרי מלצ'ר בסרט הקולנוע "Bigger Than the Beatles".
באותה שנה שיחק בסדרות הטלוויזיה "NCIS: לוס אנג'לס" ,"Training Day", בסרט הטלוויזיה "Fatal Defense" ובסרט הקולנוע "אורות הבמה".
בשנת 2019 שיחק בסרט אל תוך האפר.
בשנת 2021 גילם את באגסי סיגל בסרט הקולנוע לנסקי שביים איתן רוקוואיי.
באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Heart of Champions".
קולונל דייוויד קולינס היה קצין נחתים בריטי ופרקליט ניו סאות' ויילס.
הוא הפליג, כחלק מהצי הראשון לאוסטרליה, עם המושל ארתור פיליפ, כדי להקים מושבת עונשין במקום (כיום, סידני).
מאוחר יותר, הוא נהיה מזכיר מושל ניו סאות' ויילס, וכיהן כסגן מושל ארץ ואן דימן (כיום, טסמניה), שבמהלכה הקים את העיר הובארט.
דייוויד קולינס נולד ב-3 במרץ 1756, כבנם השלישי של ארתור טוקר קולינס (1718–1793), קצין נחתים (לימים מייג'ור גנרל) והנרייטה קרוליין לבית פרייזר (נפטרה ב-1807).
הוא שירת על הסיפון של מספר אוניות, בין היתר על הסיפון של .
ב-1775, קולינס נסע לאמריקה הצפונית, ולחם בקרב גבעת בנקר.
בנובמבר 1776, הוא הוצב בהליפקס, נובה סקוטיה.
באוקטובר 1786, התנדב קולינס לשרת במושבת העונשין הבריטית בניו סאות' ויילס.
ב-29 בנובמבר, אל עף היעדר הכשרה משפטית, הוא מונה לפרקליט ניו סאות' ויילס של החדשה ולנשיא בית המשפט הצבאי של .
במאי 1787, הפליג על סיפון הצי הראשון, והגיע למפרצון סידני בינואר 1788.
ביוני או ביולי 1788, מינה המושל פיליפ את קולינס למזכיר המושל.
הוא שירת במושבה עד ל-1796.
דייוויד קולינס היה אדריכל אירי שהתמחה בעיצוב פנים של ברים ומסעדות בלונדון.
דייוויד קולינס נולד בדבלין, אירלנד ב-1 במרץ 1955. הוא למד אדריכלות בבית הספר לארכיטקטורה ברחוב בולטון בדבלין.
הוא הקים את סטודיו דייוויד קולינס, משרד לעיצוב פנים שבסיסו בלונדון, ב-1985. אחד מעיצובי הפנים הראשונים שלו היה לה טאנטה קלייר של השף פייר קופמן בצ'לסי.
לאחר מכן עיצב את מסעדת הארוויס של השף מרקו פייר וייט ב-1988. מאוחר יותר, הוא עיצב את מלון סנט פנקראס, מסעדתו של השף מרקוס ורינג במלון סנט פנקראס רנסאנס.
מסעדה נוספת של ורינג שהוא עיצב הייתה הבלו בר בבלגרביה.
הוא המשיך ותכנן את וולסלי , מלון דלאוני, ג'יי שיקי, בראסרי זדל, קולברט, גורדון רמזי ברויאל הוספיטל רואד, ורחוב נובו ברקלי.
הוא גם עיצב עבור ג'ימי צ'ו, אלכסנדר מקווין והרודס.
בנוסף לכך, הוא תכנן את הצ'ארלס , בניין דירות באפר איסט סייד בניו יורק.
בנוסף לכך, הוא היה חבר קרוב של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה: הוא עיצב את דירותיה בלונדון ובניו יורק והיא השתמשה בפואמה שכתב כבסיס לשירה הידוע "Drowned World/Substitute for Love" משנת 1998, שעליו קיבל קרדיט לכתיבה משותפת.
לעיצוב ולאסתטיקה של דייוויד קולינס הייתה השפעה עצומה, שהייתה חלק ממה שהוביל אותו להיבחר לרשימת AD100 לשנת 2012. מגזין אמר כי "אין זה מוגזם לומר שמהפכת המסעדות והמלונאות בלונדון בשני העשורים האחרונים לא הייתה זהה בלעדיו".
קולינס נפטר בלונדון ב-17 ביולי 2013 ממלנומה שלושה שבועות בלבד לאחר שאובחן.
ספר שקולינס עבד עליו פורסם לאחר מותו במאי 2014 והסטודיו חגג 35 שנה להיווסדו ב-2020.
דייוויד קופ היה מלחין, מדען וסופר אמריקאי, פרופסור למוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז (UCSC) ופרופסור כבוד למדעי המחשב באוניברסיטת שיאמן שבסין.
דייוויד קופ נולד ב-1941 בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
למד נגינה בפסנתר ובצ'לו והופיע כפסנתרן.
קיבל תואר ראשון בהלחנה מאוניברסיטת המדינה של אריזונה ותואר שני מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
תחום המחקר העיקרי שלו עוסק בבינה מלאכותית ומוזיקה; הוא כותב תוכניות ואלגוריתמים שיכולים לנתח מוזיקה קיימת וליצור יצירות חדשות בסגנון של מוזיקת הקלט המקורית.
הוא לימד סדנת קיץ ב-Workshop in Algorithmic Computer Music (WACM) שהייתה פתוחה לקהל, כמו גם קורס השכלה כללי בשם "בינה מלאכותית ומוזיקה" לתלמידי UCSC.
הוא גם מייסד שותף ו-CTO לשעבר של , חברת טכנולוגיית מוזיקה.
על שמו רשום פטנט "אלגוריתם חיבור מוזיקה רקומביננטי ושיטת השימוש בו", אותו הגיש ב-2006.
קופ חיבר יותר משבעים יצירות מוזיקליות במגוון סגנונות - מהמסורתי ועד לאוונגרד - וטכניקות, כגון אופני נגינה לא שגרתיים, כלי נגינה ניסיוני וסולמות מיקרוטונליים, כולל מערכת של 33 צלילים של אינטונציה טהורה שפיתח.
יצירותיו נוגנו כל ידי תזמורות סימפוניות ותזמורות אוניברסיטאיות.
פיתח תוכנה בשם Experiments in Musical Intelligence - EMI (ניסויים באינטליגנציה מוזיקלית) שהפיקה יצירות בסגנון של מלחינים שונים, על פי דפוסים בולטים במכלול יצירתם.
חלק מיצירות אלה הוקלטו מסחרית - החל מקטעים קצרים ועד לאופרות באורך מלא.
האופרה "עריסה נופלת", שחיבר בעזרת EMI בשנת 1987 זכתה לשבחי המבקרים.
תוכנה בשם Emily Howell שפיתח לאחר מכן מדגימה יצירתיות מוזיקלית בהתבסס על סוגי היצירתיות שהתוותה מרגרט בודן בספרה The Creative Mind: Myths and Mechanisms.
בשנת 2009 קופ התראיין לתקשורת לקראת יציאתו של תקליטור המכיל מוזיקה שהולחנה בשיתוף פעולה עם תוכנה זו.
כל היצירות המקוריות המאוחרות שלו נכתבו בשיתוף פעולה עם המחשב - על סמך הקלט של יצירותיו הקודמות.
הוא מחפש סינרגיה בין יצירתיות מלחין לבין אלגוריתם מחשב בתור הכיוון היצירתי העיקרי שלו.
קופ פרסם מגוון רחב של ספרים, המשמשים לעיתים קרובות כספרי לימוד.
New Directions in Music, שפורסם לראשונה ב-1971, נמצא כעת במהדורה השביעית שלו והוא הטקסט הסטנדרטי למוזיקה עכשווית.
פרסם גם סדרה של רומנים בלשיים.
בשנת 2022 פרסם את הספר Ethics of Computer-Assisted Music (אתיקה של מוזיקה נתמכת-מחשב).
לדבריו, כמו שיש הבדלים ביישום האתיקה והמוסר בין תרבויות מגוונות ברחבי החברה, ישנן מורכבויות אתיות דומות שקיימות בתחום מוזיקת המחשב.
דייוויד קמפבל היה סוחר, איש צבא, חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1820–1824, וכמושל וירג'יניה ה-27 בשנים 1837–1840.
דייוויד קמפבל נולד בחלק של מחוז וושינגטון בווירג'יניה, שבהמשך היה למחוז סמית', כבנם של קפטן ג'ון קמפבל ושל רעייתו אליזבת מקדונלד, שניהם ממוצא סקוטי.
היו להם גם שתי אחיות, מרי קמפבל קמינגס, ואלייזה קמפבל.
ב-1800 נשא קמפבל לאישה את מרי המילטון, והשניים גידלו את אחיינו ואחייניתו, דייוויד ה.
קמפבבל היה סוחר מצליח באבינגדון, וירג'יניה.
במלחמת 1812 הוא שירת בצבא ארצות הברית והיה קפטן במיליציה של וירג'יניה ושלישו הצבאי של המושל ג'יימס ברבור במהלך מלחמה זו.
הוא היה בריגדיר גנרל בבריגדה השלישית של המשמר הלאומי של וירג'יניה וקולונל ברגימנט הפרשים השלישי של וירג'יניה.
בשנים 1802–1812 שימש קמפבל כסגן פקיד המחוז של מחוז וושינגטון.
בהמשך הוא נבחר כפקיד המחוז ושימש בתפקיד עד 1837.
לאחר מפקד האוכלוסין של 1820, נבחר קמפבל כנציג מחוזות וושינגטון, לי, סקוט, ראסל וטאזוול בסנאט של וירג'יניה, שם הוא החליף את פרנסיס פרסטון.
הוא שירת בסנאטר תקופת כהונה אחת עד 1824 והוחלף על ידי ג'ון ד.
בשנים 1837–1841 כיהן קמפבל כמושל וירג'יניה.
כמושל, הוא קידם ללא הצלחה את יצירתה של מערכת חינוך חובה כלל מדינתית.
הוא כינס מושב מיוחד של האספה הכללית של וירג'יניה לסייע למדינה להחזיק מעמד לנוכח .
לאחר תום כהונתו כמושל, כיהן קמפבל כשופט שלום במחוז וושינגטון.
דייוויד קמפבל נפטר באבינגדון ב-19 במרץ 1859, חצי שנה לפני רעייתו.
השניים קבורים בבית הקברות סינקינג ספריג שבאבינגדון.
דייוויד אלן קושנר השני הוא זמר-יוצר אמריקאי.
קושנר נולד, גדל והתחנך בשיקגו, אילינוי.
בסוף כיתה י"ב החל לכתוב שירים עם חבר קרוב, בזמן שהתגורר בפלורידה.
הוא ניגן בגיטרה ולימד את עצמו מוזיקה.
קושנר הוציא את הסינגל "Merable Man" בינואר 2022, שהפך לוויראלי בטיקטוק.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעדים בנורווגיה ובמקום ה-19 באירלנד.
בנוסף, הגיע ל-40 הראשונים במצדעים באוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה.
ב-14 באפריל 2023 הוציא את הסינגל "Daylight".
הוא יצר "טרנד" טיקטוק, הנקרא "You look happier; what happened", כדי "ללוות" את שחרור השיר.
הטרנד, שהציג לראווה אנשים שמפרסמים תמונה שלהם מחייכים ומסתכלים על תוכן, ואז מכוונים את המצלמה לעבר בן הזוג שלהם כדי לציין שהם הסיבה לכך, תפס תאוצה.
קושנר שימש כ"מערך הפתיחה" בסיבוב ההופעות של דין לואיס "העתיד הוא מאיר" באפריל, והיה אמור להיפתח עבור לואיס קפלדי ב-1 ביולי 2023, תאריך סיבוב ההופעות שלו ב-"Broken by Desire to Be Heavenly Send" בצ'פסטו, מונמות'שייר.
קושנר היה אמור לצאת לסיבוב הופעות באוסטרליה וניו זילנד בפעם הראשונה בנובמבר 2023, אך נאלץ לבטל את הסיור בהתראה קצרה עקב "נסיבות בלתי צפויות".
קושנר הוא נוצרי, ותוכן המוזיקה שלו מושפע מאמונתו.
דייוויד ריציו (David Rizzio; 1533–1566) היה איש סודה של מרי מלכת הסקוטים, ממוצא איטלקי.
דייוויד ריציו נולד בשנת 1533. הגיע לסקוטלנד בשנת 1561 כמוזיקאי שנלווה לשגריר ממלכת סבויה.
התוודע למרי מלכת הסקוטים ונתמנה כמזכיר שלה לענייני צרפת.
הפך להיות לאיש אמונה וסודה של המלכה ועורר קנאה ואיבה בקרב בני האצולה, שגברו גם בשל היותו זר וקתולי.
יריביו אלה שכנעו את בעלה של המלכה, הנרי סטיוארט, לורד דרנלי, כי ריציו הוא המאהב של המלכה.
ב-9 במרץ 1566 פרצו הבעל ותומכיו לחדרי המלכה בארמון תפסו את ריציו ולעיני המלכה דקרו אותו 56 פעמים וגרמו למותו.
דייוויד לורנס שווימר הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי.
מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של רוס גלר בקומדיית המצבים המצליחה "חברים".
שווימר נולד בקווינס שבניו יורק וגדל בלוס אנג'לס למשפחה יהודית.
כל משפחתו ממוצא יהודי-אשכנזי שבאה מאוקראינה, אוסטריה, רוסיה, גרמניה, בלארוס וגליציה.
הוא למד בתיכון "בוורלי הילס", ומורה שם עודד אותו להצטרף לתוכנית לימודי משחק בקיץ באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
לאחר שהוקסם מהחוויה, עשה את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה, וסיים תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1988. ייסד, יחד עם שבעה בוגרים נוספים של נורת'ווסטרן, את קבוצת התיאטרון Looking glass בשיקגו.
הפרסום העיקרי שלו הגיע לאחר שהחל לגלם את דמותו של "רוס גלר" בקומדיית המצבים המצליחה "חברים".
על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לשנת 1995. שווימר שיחק בכל עשר עונות הסדרה (1994–2004) ואף ביים עשרה פרקים ממנה.
בנוסף, הופיע במספר סדרות טלוויזיה אחרות, בהן "שנות הקסם", "פרקליטי אל איי", "רוק 30" ו"אחים לנשק".
ב-1998 ביים שווימר את סרטו הראשון, סרט הטלוויזיה "מאז שנפרדנו" (בו גם שיחק), וב-2007 ביים שווימר את סרט הקולנוע "Run, Fat Boy, Run".
באוקטובר 2008, שווימר שימש לראשונה כבמאי בהצגה "Fault Lines" בתיאטרון צ'רי לין בניו יורק.
באוגוסט 2009, שיחק שווימר בתפקיד אורח בעונה השישית של הסדרה "הפמליה" בתפקיד עצמו.
ב-2010 ביים את הסרט "אמון", אשר זכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2012 שיחק ב־4 פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בהמשך שב לככב בסרט האנימציה "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה".
ב-2016 גילם את דמותו של עורך הדין רוברט קרדשיאן ב"אמריקה נגד או.
סימפסון", במסגרת הסדרה "סיפור פשע אמריקאי".
באותה שנה כיכב בסדרה "להאכיל את המפלצת", דרמת פשע ברשת AMC, אשר בוטלה אחרי עונה אחת.
ב-2018 ציוץ תמים בטוויטר של משטרת העיירה בלאקפול ב הפך לויראלי במיוחד עם מיליוני צפיות ומאות אלפי שיתופים.
הסיבה לכך היא שהציוץ ביקש את עזרת הציבור בזיהוי חשוד שגנב מארז של פחיות בירה ממרכול מקומי, אלא שהחשוד בסרטון נראה זהה לשווימר, וליתר דיוק לדמותו של רוס גלר.
שווימר הגיב לסערת הרשת בציוץ הומוריסטי עם "אליבי" שבמרכזו סרטון שלו גונב מארז פחיות בדיוק כמו בסרטון המקורי, רק שהוא צולם בארצות הברית.
בשנת 2020 החל לככב בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "סוכן חשאי", הפקה של רשת "סקיי" הבריטית.
במרץ 2022 נבחר להיות פרזנטור של בית ההשקעות "מיטב דש", ששינה את שמו ל"מיטב".
בתחילת שנות ה-2000 יצא שווימר עם הזמרת האוסטרלית נטלי אימברוליה ועם השחקנית הישראלית מילי אביטל.
ביוני 2010 נישא שווימר בחשאי לחברתו מאז 2007, הצלמת היהודייה-בריטית זואי באקמן .
במאי 2011 נולדה לזוג בת בכורה.
אולם ב-2017 הודיעו על פרידתם, והתגרשו בהמשך אותה שנה.
שווימר הוא מנהל פעיל של המרכז לטיפול באונס בסנטה מוניקה, המתמחה בסיוע לקורבנות אונס בדייטים ואונס ילדים.
הוא גם פעל למען חקיקה לאיסור סמים כמו רוהיפנול ו-GHB.
בנובמבר 2011, הוא נתן לארגון הצדקה הסקוטי Children 1st אישור להקרין את סרטו "אמון" לציון היום העולמי למניעת התעללות בילדים ואלימות נגד ילדים.
שווימר ביקר בארץ מספר פעמים והתראיין לתקשורת הישראלית בזמן מערכת היחסים עם מילי אביטל ואף יודע לדבר מעט עברית.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, החל שווימר לפרסם את דעתו בפומבי בעד ישראל ונגד האנטישמיות בארצות הברית.
באוקטובר 2023, שווימר, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
ב-30 בדצמבר 2023 פרסם פוסט בעקבות תחקיר של הניו-יורק טיימס על אלימות מינית של החמאס: .
באפריל 2024 פרסם פוסט ובו מחה על האנטישמיות והצביעות בקמפוסים בארצות הברית: .
בפברואר 2025 כתב באינסטגרם בהתייחס לציוץ אנטישמי נוסף של קניה וסט ברשת X כי "אנחנו לא יכולים למנוע מגזען מטורף להקיא דברי שנאה בורים ומלאי ארס… אבל אנחנו כן יכולים להפסיק לתת לו מגפון, מר מאסק.
לקניה ווסט יש 32.7 מיליון עוקבים בפלטפורמה שלך, X.
זה פי שניים ממספר היהודים בעולם.
דברי השנאה החולניים שלו מובילים לאלימות אמיתית כלפי יהודים".
+שנהסדרהתפקידהערות1982מחלק משטרהלקוחפרק: "A Substantial Gift (The Broken Promise)"1989A Deadly Silenceרוב קוקיוסרט טלוויזיה של ABC1991 - 1992שנות הקסםמייקל4 פרקים1992 - 1993פרקליטי אל איידאנה רומני5 פרקים1993NYPD Blueג'וש גולדשטיין4 פרקיםבלוסוםסוני קאטאלנו2 פרקים1994מונטיגרג ריצ'רדסוןתפקיד ראשי; 13 פרקים1994 - 2004חבריםרוס גלרתפקיד ראשי (10 עונות); 236 פרקים
לוויטסרט טלוויזיה של ABC; גם במאי2001התקוממותיצחק צוקרמןסרט טלוויזיה של NBCאחים לנשקהרברט סובל (אנ')מיני-סדרה2003מד טי.ויעצמופרק: "9.3"2004תרגיעעצמו3 פרקיםThe Tracy Morgan Showבמאי הפרק: "Miracle Street"2004 - 2005ג'ואיבמאי 2 פרקים2007רוק 30גרינזו/ג'ראדפרק: "Greenzo"2008Little Britain USAבמאי 6 פרקים2009מדגסקר שמחמלמן הג'ירףדיבוב; סרט טלוויזיה קצר של NBCהפמליהעצמופרק: "Running on E"2012טיפול אונלייןנוואל אל.
מילר4 פרקים2014Growing Up Fisherמפיק בפועל ובמאי הפרק "Pilot"2015אפיזודסעצמופרק: "Episode Five"2016אמריקה נגד או.
סימפסון: סיפור פשע אמריקאירוברט קרדשיאןתפקיד ראשי; 10 פרקים
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2016)Feed the Beastתומאס "תומי" מוראןתפקיד ראשי; 10 פרקים2018 - 2019גרייס ופרנקינוח ברודר7 פרקים2020–2023סוכן חשאיג'רי ברשטייןתפקיד ראשי (2 עונות); 13 פרקים
גם מפיק בפועל2023אקסטרפולציות (אנ')האריס גולדבלאטפרק: "2047: The Fifth Question"קפטן פוֹל (אנ')ג'ואל מוןדיבוב; פרק: "Boner Medicine"2025צמרמורת אנתוני בראוורתפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים
דייוויד רוברטס , צייר וטייל סקוטי, ממובילי האוריינטליזם האנגלי.
הוא לא זכה להכשרה פורמלית באמנות, והחל את הקריירה שלו כצייר תפאורות.
ב-1830 בעקבות הצלחתו, הפך לאמן במשרה מלאה.
הוא הרבה בנסיעות, וביקר בספרד ובמרוקו ב-1833, בבלגיה, צרפת, ובאיטליה.
הוא אף היה אחד האמנים הבריטיים הראשונים שנסעו למזרח התיכון, שם שהה 11 חודשים בשנים 1838-1839. את מסעו הוא החל באוגוסט 1838 כשהוא יורד בנמל אלכסנדריה שבמצרים.
לאחר ששהה בה כחצי שנה, יצא ב-7 בפברואר 1839 אל ארץ ישראל בשיירה בת 21 גמלים ומלווה ב-15 שומרי ראש ערביים.
הוא עצר בדרכו בסיני, שהה בה ארבעה ימים, ובתום מסע בן מעל חודש הגיע אל חברון, והמשיך משם אל שאר חלקי הארץ, ומשם אל סוריה ולבנון.
במהלך המסע צייר רוברטס כמעט כל מה שנקרה על דרכו, ובסופו החזיק באמתחתו 272 רישומים.
רישומיו עובדו לליתוגרפיות צבעוניות בידי לואי האג וראו אור במשך השנים 1842–1849 בכרכי "ארץ הקודש, סוריה, אדום, ערב, מצרים ונוּבּּּיה" .
הרישומים שימשו בסיס לרבים מציורי השמן שלו.
ציוריו של רוברטס זכו להצלחה רבה, וב-1841 נבחר לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות.
דייוויד מוריס רובינסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך כל הקריירה שלו בעמדת הסנטר בקבוצת סן אנטוניו ספרס.
רובינסון נחשב לאחד מהשחקנים הטובים בתולדות סן אנטוניו, ולאחד מגדולי כדורסלני ה-NBA בשנות ה-90. לקראת סיום הקריירה שלו, כאשר שיתף פעולה עם טים דאנקן, הוא זכה עם סן אנטוניו בשתי אליפויות (1999 ו-2003).
כמו כן, רובינסון השתתף בשלוש אולימפיאדות ובאליפות עולם אחת עם נבחרת ארצות הברית.
בעקבות שירותו בצי האמריקני רובינסון נודע בכינוי "האדמירל".
דייוויד רובינסון נולד בקי וסט שבפלורידה לאמברוסה ולפרדה רובינסון, והיה בנם השני.
משפחתו עברה מקומות מגורים פעמים רבות כאשר אביו שירת בצי האמריקני, אך לאחר שאביו פרש מהצי, היא התיישבה בווירג'יניה.
כתלמיד בבית הספר ניסה רובינסון, שהיה גבוה מאוד כבר כנער, את יכולתו במשחק הכדורסל, אך לבסוף עזב את המשחק.
הוא נעשה לבוגר בית הספר התיכון אוסבורן פארק במנאסאס שבווירג'ינה, קצת ליד וושינגטון די.
סי., שם עבד אביו כמהנדס לאחר פרישתו מהצבא.
עד לשנתו האחרונה בתיכון, רובינסון לא שיחק כלל כדורסל בצורה מאורגנת.
גם כשצורף לנבחרת הכדורסל של בית הספר שלו על ידי מאמן הקבוצה, והגיע במדי הקבוצה למספר הישגים אישיים, לא משך את התעניינותם של מאמני קבוצות בליגת המכללות האמריקאית.
כדורסל לא היה כלל תחום ההתעניינות העיקרי שלו באותו זמן, ולאחר שהתקבל לאקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בחר בלימודי מתמטיקה.
במקביל ללימודיו באקדמיה הימית שירת רובינסון בצי האמריקני.
עם הזמן הוא החל לפתח יותר ויותר את משיכתו לתחום הכדורסל, ושיחק בנבחרת המכללה לאורך כל ארבע שנותיו בה.
רובינסון הצטיין במיוחד ככדורסלן במסגרת האקדמיה - בשתי עונותיו האחרונות בה הוא נכלל בחמישיית ה"אול-אמריקן", שהיא נבחרת המצטיינים של ליגת המכללות, וזכה ב-1987 בשלושה פרסים של כדורסלן השנה במכללות: פרס נייסמית', פרס ג'ון אר.
וודן וכן הפרס מטעם התאחדות עיתונאי הכדורסל האמריקאית.
לאחר שנעשה לבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית הציע רובינסון את מועמדו לדראפט ה-NBA ב-1987, ונבחר במקום הראשון על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס.
אף על פי כן, הוא לא יכול היה לעבור לשחק מיידית בסן אנטוניו, מאחר שנותרו שנתיים עד לסיום שירותו הצבאי בצי האמריקני.
שירותו בצי הקנה לו את הכינוי "האדמירל", שבו נודע לאורך כל הקריירה המקצועית שלו.
על אף שלרובינסון הייתה אפשרות לבחור שלא לחתום על חוזה בסן אנטוניו ולהפוך לשחקן חופשי בליגת ה-NBA עד לסיום שירותו הצבאי, החליט רובינסון לבסוף לחתום בסן אנטוניו, והצטרף לקבוצה ב-1989.
בעונת הבכורה שלו ב-NBA, , הפגין רובינסון יכולת מרשימה במיוחד, והוביל את סן אנטוניו למאזן של 56 ניצחונות ו-26 הפסדים במהלך העונה הסדירה.
בכך סייע לקבוצה לשבור את שיא השיפור הגדול ביותר של קבוצה מסוימת במאזן העונתי לעומת העונה הקודמת, לאחר שבעונת סיימה הקבוצה עם מאזן של 21–61. סן אנטוניו העפילה למשחקי הפלייאוף ואף הגיעה לסדרת חצי גמר המערב, שם הפסידה בשבעה משחקים לפורטלנד טרייל בלייזרס.
בעקבות הצלחתו, זכה רובינסון בתואר רוקי השנה ב-NBA.
לאחר מכן הוביל רובינסון את סן אנטוניו להעפלה לפלייאוף במשך שבע עונות רצופות, אך מעולם לא עבר עמה את סדרת גמר המערב.
באותן שנים הוא השתתף בקביעות במשחק האולסטאר של הליגה, וכן זכה בפרס שחקן ההגנה של העונה ב-1992. רובינסון אף היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית, שכונתה "דרים טים", לאולימפיאדת ברצלונה ב-1992. הוא היה שותף להצלחתה ולזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב.
בעונת גבר רובינסון על שאקיל אוניל וזכה בתואר מלך הסלים של ה-NBA, לאחר שקלע 29.8 נקודות בממוצע למשחק.
במשחק נגד לוס אנג'לס קליפרס באותה עונה הוא קלע 71 נקודות, ובכך שבר את שיא הנקודות של שחקן בודד במשחק בתולדות סן אנטוניו (השיא הקודם היה שייך לג'ורג' גרווין ועמד על 63).
רובינסון אף זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA בעונת , ובאוקטובר 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בהיסטוריית הליגה.
על אף הישגיו האישיים הרבים בקריירה, בשנות השיא שלו (בין 1991 ל-1996) רובינסון לא הצליח לזכות באף אליפות NBA.
הקבוצות שעל ידן הודחה סן אנטוניו פעם אחר פעם במשחקי הפלייאוף היו גולדן סטייט ווריורס, פיניקס סאנס, יוטה ג'אז ויוסטון רוקטס.
ב-1995, עונה בה זכה בתואר ה-MVP, הצליח רובינסון להגיע עם קבוצתו עד לסדרת גמר המערב מול יוסטון.
סדרה זו הייתה מרגשת במיוחד, שכן רובינסון התמודד מול האקים אולאג'ואן, שיחד איתו נחשב לאחד משני הסנטרים הטובים בליגה.
סן אנטוניו הפסידה באותה סדרה לאחר שישה משחקים.
לפני תחילת עונת נפצע רובינסון בצורה רצינית, כשנפגע בגבו במהלך אימוני ההכנה שלפני העונה.
רובינסון הצליח לשוב לשחק, אך שישה משחקים לאחר מכן סבל מפציעה חמורה אף יותר, כאשר שבר את רגלו במפגש עם מיאמי היט.
פציעה זו גרמה לו להיעדר עד לסיום אותה עונה.
במהלך השנים הבאות, רובינסון ודאנקן שיתפו פעולה בצורה מוצלחת בקו הקדמי של סן אנטוניו, והשילוב ביניהם כונה "מגדלי התאומים", בשל גובהם הרב של שני השחקנים והיכולת ההגנתית הטובה שלהם.
לפני עונת אירעה שביתת שחקנים גדולה ב-NBA לאחר שנוצר סכסוך בין ארגון השחקנים לבין הנהלת הליגה.
העונה נפתחה לבסוף רק בפברואר 1999, ונמשכה 50 משחקים בלבד.
רובינסון סייע לסן אנטוניו לסיים עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה (13–37), ולעבור במשחקי הפלייאוף את מינסוטה טימברוולבס, לוס אנג'לס לייקרס ופורטלנד.
בסדרת הגמר של ה-NBA, מול ניו יורק ניקס, היו רובינסון ודאנקן יעילים במיוחד עבור קבוצתם, שניצחה בחמישה משחקים וזכתה באליפות.
בכך השיג רובינסון את האליפות הראשונה בקריירה שלו.
ב-2001 זכה רובינסון בפרס הספורטיביות של ה-NBA.
במהלך עונת , הודיע רובינסון כי עונה זו תהיה האחרונה בקריירה שלו.
הוא סיים את אותה עונה עם זכייה באליפות שנייה בקריירה, לאחר שסייע לסן אנטוניו לנצח בשישה משחקים את ניו ג'רזי נטס בסדרת הגמר.
במשחק השישי והאחרון בסדרה קלע רובינסון 13 נקודות והוריד 17 ריבאונדים.
לאור הקריירה הגדולה שלו והזכייה באליפות באותה עונה, קיבל רובינסון בסוף 2003 את פרס "ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד", במשותף עם טים דאנקן.
לאורך קריירת ה-NBA שלו העמיד רובינסון ממוצעים סטטיסטיים של 21.1 נקודות, 10.7 ריבאונדים, 3 חסימות ו-2.5 אסיסטים למשחק.
בנוסף, הוא אחד ממספר מצומצם של שחקנים שקלעו בקריירה שלהם למעלה מ-20,000 נקודות במסגרת ה-NBA.
הוא גם אחד מארבעה שחקנים בלבד שהשיגו "קוואדרופל-דאבל" (34 נקודות, 10 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חסימות במשחק נגד דטרויט פיסטונס בפברואר 1994), ואחד מעשרה שחקנים שקלעו 70 נקודות ומעלה במשחק NBA.
רק אלג'ין ביילור, וילט צ'מברלין, דייוויד תומפסון, דווין בוקר, דונובן מיטשל, קובי בראיינט, לוקה דונצ'יץ', דמיאן לילארד וג'ואל אמביד הגיעו להישג זה חוץ ממנו.
להלן התארים האישיים בהם זכה רובינסון במהלך קריירת ה-NBA שלו:
MVP של העונה הסדירה: 1995
שחקן ההגנה של העונה: 1992
חמישיית הרוקיז של העונה: 1990
רובינסון הוא היחיד בהיסטוריה שזכה לאורך הקריירה בכל התארים: מלך הסלים, מלך הריבאונדים, מלך החסימות, רוקי השנה, שחקן ההגנה של העונה וה-MVP של העונה.
הוא נבחר ב-1996 לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, ובספטמבר 2009, הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל כאות הוקרה על הישגיו.
בנוסף לתאריו האישיים, זכה רובינסון בתארים הבאים במדי נבחרת ארצות הברית:
מדליית זהב במשחקים האולימפיים: ברצלונה 1992, אטלנטה 1996
מדליית ארד במשחקים האולימפיים: סיאול 1988
דייוויד רוברטסון הוא מנצח אמריקאי.
רוברטסון היה בעבר המנהל המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של סידני.
רוברטסון נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה ולמד נגינה בקרן יער, קומפוזיציה וניצוח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
מעט לפני התחלת כהונתו בתזמורת סנט לואיס, היה דייוויד רוברטסון המנהל המוזיקלי של התזמורת הלאומית של ליון, צרפת והמנהל האמנותי של אודיטוריום ליון.
הוא היה לראשון שכיהן בשתי משרות אלה במקביל.
כבן חסותו של פייר בולז, כיהן רוברטסון גם כמנהל המוזיקלי של אנסמבל אנטרקונטמפורן בפריז משנת 1992 עד 2000.
רוברטסון הקליט בחברות שונות, מוזיקה של בלה בארטוק, אנטונין דבוז'אק ואחרים.
רוברטסון מתגורר במרכז סנט לואיס ומחזיק דירות גם בניו יורק ובפריז.
יש לו שני בנים מתבגרים מנישואיו הראשונים.
כיום הוא נשוי לפסנתרנית אורלי שחם, אותה פגש כאשר היה מנצח אורח והיא פסנתרנית אורחת בקונצרט, שהיה לשניהם הופעה ראשונה עם תזמורת סנט לואיס, בינואר 1999.
דייוויד רייס אטצ'יסון היה עורך דין וסנאטור אמריקאי ממדינת מיזורי.
שימש כנשיא הזמני של הסנאט במשך שש שנים.
אטצ'יסון נכנס לסנאט באוקטובר 1843, ונבחר לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט לאחר שנתיים, כאשר המפלגה הדמוקרטית זכתה ברוב בסנאט.
הוא שימש בתפקיד זה עד סוף שנת 1849, ואחר כך שוב במשך שנתיים בין השנים 1852 ו-1854. אטצ'יסון סיים את שירותו בסנאט בשנת 1855. במלחמת האזרחים האמריקנית הוא שימש כגנרל במשמר הלאומי של מדינת מיזורי (Missouri State Guard) שתמכה בקונפדרציית המדינות של אמריקה אף שלא הייתה חברה בקונפדרציה.
בתקופתו של אטצ'יסון, בהיעדר נשיא וסגן נשיא מכהנים, היה הנשיא הזמני של הסנאט מתמנה לתפקיד נשיא ארצות הברית.
לאחר הבחירות של שנת 1848 הנשיא הנבחר זאכרי טיילור, וסגנו מילרד פילמור סירבו להישבע לתפקיד ביום המיועד לכך, 4 במרץ 1849, משום שהיה זה יום ראשון.
מכיוון שנשבעו רק למחרת, יש הטוענים כי דייוויד רייס אטצ'יסון בהיותו הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית שימש כנשיא ארצות הברית ליום אחד.
מאידך, מרבית המומחים טוענים כי על סמך חוקת ארצות הברית תקופת כהונתו של טיילור החלה בארבעה בחודש אף שלא הושבע כנהוג.
דייוויד קרלייל רוקאסל היה כדורגלן אנגלי ששיחק לאורך רוב הקריירה שלו בארסנל.
רוקאסל נולד בלונדון לזוג מהגרים קאריביים שהגיעו לאנגליה בשנות ה-50. אביו מת ב-1972, ואמו נישאה בפעם השנייה וילדה עוד ילד אחד.
רוקאסל הצטרף לארסנל בקיץ 1983 כשחקן מתלמד, ושיחק במשך שנתיים בקבוצת הנוער.
הוא חתם על חוזה המקצוען שלו זמן קצר לפני תחילת עונת 1985/1986. משחקו הראשון היה נגד ניוקאסל יונייטד, ולאחר מכן הוא היה לשחקן הרכב קבוע.
ב-1986 זכה רוקאסל בפרס שחקן השנה של האוהדים.
רוקאסל זכה עם ארסנל בגביע הליגה ב-1987, במשחק שנערך ימים ספורים לפני יום הולדתו, לאחר ניצחון על ליברפול בגמר באצטדיון ומבלי.
בשנה שלאחר מכן העפיל עם ארסנל לגמר גביע הליגה נגד לוטון טאון, אך המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל משער בדקה האחרונה.
רוקאסל זכה בשתי מדליות אליפות עם ארסנל.
הראשונה הייתה בעונת 1988/1989 שבה רוקאסל שיחק כמעט בכל משחק.
אולם, רוקאסל לא זכה לשחק בגביע אירופה כיוון שהאיסור על הקבוצות האנגליות לשחק בטורנירים האירופיים שנקבע לאחר אסון הייזל היה בתוקף.
המועדון סיים במקום הרביעי בעונת 1989/1990 והחמיץ את החזרה לאירופה.
בעונת 1990/1991 השתתף רוקאסל ב-18 משחקי ליגה בלבד בגלל פציעה, אך הצליח למרות זאת לתרום לזכייה הנוספת באליפות.
בעונה שלאחר מכן הוא החמיץ רק שלושה משחקי ליגה מתוך 42.
בזמן ששיחק בארסנל הוא שיחק גם ב-14 משחקים במדי נבחרת אנגליה, אך לא הבקיע בהם.
הנבחרת האנגלית לא הפסידה באף משחק שבו רוקאסל שותף.
רוקאסל הועבר ללידס יונייטד תמורת 2 מיליון לירות שטרלינג בסוף עונת 1991/1992. המאמן הווארד וילקינסון ראה ברוקאסל מחליף אפשרי לגורדון סטראכן, אך סטראכן המשיך לשחק במשך שלוש עונות נוספות.
רוקאסל הרבה לשבת על ספסל המחליפים כתוצאה מפציעה נוספת ומתחרות עם שחקנים אחרים.
הוא היה בלידס עד דצמבר 1993, אז הועבר למנצ'סטר סיטי תמורת 2 מיליון לירות שטרלינג ודייוויד וייט שעשה את הדרך ההפוכה.
רוקאסל לא זכה להצלחה רבה במנצ'סטר סיטי.
בסיום העונה הצליח המאמן בריאן הורטון להעביר למועדונו את הקיצוני ניקי סאמרבי מסווינדון טאון, והיה נראה כי ימיו של רוקאסל במועדון יהיו ספורים.
בתחילת עונת 1994/1995 הוא עזב את מנצ'סטר סיטי, והועבר לצ'לסי תמורת 1.25 מיליון לירות שטרלינג.
רוקאסל שיחק בעונה זו ב-40 משחקים במדי צ'לסי, והבקיע שני שערים בגביע המחזיקות.
רוקאסל הגיע עם צ'לסי לחצי הגמר, אך המועדון הודח על ידי המועדון ריאל סרגוסה שלבסוף גם זכה בטורניר.
רוקאסל נפצע שוב בעונה שלאחר מכן וכתוצאה מכך שיחק רק במשחק אחד (נגד בלקברן רוברס באוקטובר 1995).
אולם, הוא נותר ברשימת מקבלי המשכורות של צ'לסי עד שחוזהו הסתיים בקיץ 1998. רוקאסל נבחן בהרטה ברלין בקיץ שלפני עונת , אך לא התקבל אל הרטה והושאל לנוריץ' סיטי.
בעונת הוא הושאל למשך תקופה קצרה להאל סיטי, אך שתי התקופות לא היו מוצלחות והוא חזר לקבוצת המילואים של צ'לסי.
לאחר שחוזהו בצ'לסי הסתיים רוקאסל הצטרף למועדון המלזי סאבה בהעברה חופשית, אך לא הרבה לשחק כתוצאה מהפציעה ולבסוף פרש מכדורגל ב-1999.
בפברואר 2001 הכריז רוקאסל כי הוא סובל מלימפומה שאינה הודג'קין, שהיא צורה של מחלת הסרטן התוקפת את מערכת החיסון.
רוקאסל עבר סדרה של טיפולי כימותרפיה מתוך תקווה להחלים.
אולם, הוא מת בשעות המוקדמות של ה-31 במרץ 2001, כשהיה רק בן 33.
רוקאסל הונצח על ידי אשתו, בנו ושלוש בנותיו.
שישה שבועות לאחר מותו שימש בנו ראיין בתפקיד הקמע של ארסנל בגמר גביע ה-FA נגד ליברפול, שהסתיים בהפסד משני שערים של מייקל אואן.
ה-1 באפריל 2006 (חמש שנים ויום לאחר מותו) הוכרז על ידי ארסנל כ"יום דייוויד רוקאסל", כחלק מהחגיגות שארגנה ההנהלה לכבוד העונה האחרונה באצטדיון הייבורי.
המשחק נגד אסטון וילה הסתיים בניצחון 5 - 0. האוהדים ערכו מחווה משלהם לזכרו של רוקאסל לפני המשחק.
הנהלת ארסנל החליטה להקים מתקן אימונים סגור לקבוצת הנוער, אותו קראה על שם רוקאסל והקדישה לתרומותיו למועדון.
דייוויד קריין הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי.
הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת ברנדייס והיה אחד מהיוצרים של קומדיית המצבים "חברים" ביחד עם שותפתו מרתה קאופמן.
הוא ידוע בעיקר בזכות התסריטים לקומדיות שכתב.
קריין חי עם בן זוגו, ג'פרי קלאריק.
ביחד הם יצרו את קומדיית המצבים "The Class".
1987 הכל יחסי (תסריטאי לפרק אחד)
1992–1993 בכוחות הקיימים (יוצר ותסריטאי)
1993 – אלבום משפחתי (יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל)
1994–2004 חברים (יוצר תסריטאי ומפיק בפועל)
1997–2000 הארון של ורוניקה (יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל)
2006–2007 הכיתה (יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל)
2011–2017 אפיזודס (יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל)
דייוויד לקוטה רודישה הוא אתלט קנייתי.
הוא פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (טגו 2011 ובייג'ינג 2015) ושיאן העולם הנוכחי בריצת 800 מטר.
אביו דניאל רודישה זכה במדליית כסף אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בריצת שליחים 4x400 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2006 זכה רודישה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.40 דקות.
באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה באדיס אבבה, אתיופיה בשנת 2008 זכה רודישה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.20 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים רודישה במקום 11 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.40 דקות.
הוא סיים שלישי במקצה חצי הגמר השלישי.
בתחרות אתלטיקה במסגרת גראנד פרי שנערכה ברייטי, איטליה בספטמבר אותה שנה קבע רודישה בריצת 800 מטר שיא אפריקאי חדש של 1:42.01 דקות, תוצאה הרביעית בטיבה בעולם בכל הזמנים, שיפור לשיא בן 25 השנים של סמי קוסקיי (1:42.28 דקות).
בתחרות שנערכה בסידני, אוסטרליה בפברואר 2010 קבע רודישה בריצת 400 מטר שיא אישי של 45.50 שניות.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בהוסדן בלגיה ביולי אותה שנה קבע רודישה בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1:41.51 דקות, תוצאה השנייה בטיבה בעולם בכל הזמנים.
שלושה שבועות לאחר מכן באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה ניירובי, קניה זכה רודישה במדליית זהב והגן על תוארו בריצת 800 מטר בשיא תחרות חדש של 1:42.84 דקות.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה קבע רודישה בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:41.09 דקות, שיפור בשתי מאיות השנייה לשיא בן 13 השנים של וילסון קיפקטר יליד קניה המתחרה עבור דנמרק (1:41.11 דקות).
שבוע לאחר מכן שבר שוב את השיא כשקבע תוצאה של 1:41:01 דקות בתחרות ברייטי שבאיטליה.
באולימפיאדת לונדון (2012) קבע רודישה שיא עולם חדש בתוצאה של 1:40:91
באליפות העולם שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכה רודישה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.91 דקות, לפני אבו בכר ח'מיס כאכי מסודאן (1:44.41 דקות) ויורי בורזקובסקי מרוסיה (1:44.49 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה רודישה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:40:91 דקות, לפני ניג'ל אמוס מבוטסואנה שקבע שיא לאומי חדש של 1:41.73 דקות ובן ארצו טימותי קיטום שקבע אף הוא שיא אישי חדש של 1:42.53 דקות.
כל יתר הרצים שברו בריצת הגמר את שיאם האישי.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכה רודישה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.84 דקות, לפני אדם קשצ'וט מפולין (1:46.08 דקות) ואמל טוקה מבוסניה והרצגובינה (1:46.30 דקות)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה רודישה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה 1.42.15 דקות, לפני תאופיק מחלופי מאלג'יריה (1.42.61 דקות) וקלייטון מרפי מארצות הברית (1.42.93 דקות) ובכך הגן על תוארו.
בשנת 2010 זכה רודישה בתואר אתלט השנה בעולם.
דייוויד ת'יוליס הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי.
תיוליס הוא זוכה פרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן לשנת 1993 על הופעתו בסרט "עירום".
התפרסם בתור רמוס לופין בחמישה סרטים מ"סדרת סרטי הארי פוטר" ובסרטים "הנער בפיג'מת הפסים", "שבע שנים בטיבט" ו"לב הדרקון".
ת'יוליס נולד בשם דייוויד וילר בעיר בלקפול שבצפון-מערב אנגליה, השני משלושת צאצאיהם של מורין לבית ת'יוליס ואלק ריימונד וילר.
הוריו עבדו בחנות הצעצועים שהייתה בבעלות אביו.
כנער היה ת'יוליס חבר בלהקת רוק בשם "QED" שהופיעה ברחבי בלקפול, לרוב במלונות, כדי לגייס כסף לקניית ציוד ולהפקת אלבום.
לאחר מכן שימש כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק (Punk rock) "Door 66".
בזמן שת'יוליס עסק בנגינה, לא העלה על דעתו להפוך לשחקן.
למד ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה", שם סיים בהצלחה ב-1984. כאשר ניסה לראשונה להירשם לאיגוד השחקנים בשמו המקורי "דייוויד וילר", גילה שישנו שחקן בעל שם דומה, לכן בחר להשתמש בשם הנעורים של אמו.
את ת'יוליס גילה הבמאי המוערך מייק לי, שנתן לו את תפקיד הבכורה שלו בקומדיה "מותק של חיים".פרץ לתודעת המבקרים והקהל העולמי בשנת 1993 בדרמה "עירום".
בסרט שיחק בתפקיד ג'וני, מובטל כריזמטי הנוסע ללונדון כדי להתגורר אצל חברתו לשעבר לואיס.
ת'יוליס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על הופעתו, והועמד לפרסי המבקרים הנחשבים בהוליווד.
ב-1995 השתתף לצידם של כוכבי קולנוע עולים בהוליווד, כדוגמת רוברט דאוני ג'וניור בדרמה התקופתית "התחדשות", ולאונרדו דיקפריו בדרמה הביוגרפית "ליקוי מאורות" בתפקיד המשורר הצרפתי פול ורלן.
לאחר שצפה בו בסרט "עירום", בחר הבמאי רוב כהן בת'יוליס לתפקיד המלך האכזר אינון בפנטזיית ההרפתקאות התקופתית "לב הדרקון".
בנוסף שיחק לצידו של מרלון ברנדו בסרט האימה "אי המסתורין של ד"ר מורו" בתור מנהל המשא ומתן מטעם האו"ם אדוארד דאגלס.
ב-1997 שיחק ת'יוליס בדרמת המסע "שבע שנים בטיבט" בתפקיד המדען ומטפס ההרים האוסטרי פיטר אופשנייטר, העושה את מסעו לטיבט בזמן מלחמת העולם ה-2, ביחד עם חברו מטפס ההרים המפורסם היינריך האראר (בראד פיט).
ב-1998 הופיע בתפקיד קטן בתור אומן הווידאו נוקס הארינגטון בסרט הקאלט של האחים כהן "ביג ליבובסקי".
בשנת 2000 שיחק בסרט הפשע "גנגסטר מס.
1" בתור הגנגסטר הלונדוני פרדי מייס.
ב-2003 שיחק בסרט ההרפתקאות הבדיוני "טיימליין".
ב-2004 שיחק ת'יוליס בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" בתור רמוס לופין, מורה בבית ספר "הוגוורטס" והחכם מבין חבורת הקונדסאים.
ת'יוליס זכה בתפקיד לאחר שלא קיבל את תפקיד המורה קוויריניוס קווירל בסרט הראשון "הארי פוטר ואבן החכמים".
ב-2005 הופיע ת'יוליס בסרטו התקופתי דתי של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן" בתפקיד האביר ההוספיטלרי.
ב-2006 זכה לכבוד מפוקפק כשהועמד לפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר, על תפקידיו בסרטים "אות משמיים" בתור הצלם קית' ג'נינגס ו-"אינסטינקט בסיסי 2" בתור הבלש רוי וושבורן.
ת'יוליס חזר לתפקיד רמוס לופין בסרטים "הארי פוטר ומסדר עוף החול", "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" ובחלק הסופי בסדרה "הארי פוטר ואוצרות המוות".
ב-2008 שיחק בדרמת השואה "הנער בפיג'מת הפסים" בתפקיד הקצין הנאצי ראלף, אביו של גיבור העלילה הילד ברונו (אייסה באטרפילד).
ב-2010 הופיע בסרט הפשע "לונדון בולווארד" בתור ג'ורדן מנהלה של השחקנית הצעירה שארלוט (קירה נייטלי).
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס.
הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC, שב לגלם את דמותו שוב בסרט ליגת הצדק: גרסת סניידר.
כמו כן, השתתף בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פארגו" בדמות הנבל הראשי, וי.
החל משנת 2018 דובב בסדרה "פה גדול" את הדמות "מכשף הבושה".
ב־2024 לוהק לגלם את שרלוק הולמס בסדרה מבית חברת דיסקברי, "שרלוק ובתו"; ואת האדס, אל השאול, בסדרה "כאוס".
בשנת 1992 התחתן עם השחקנית הוולשית סרה סוגרמן.
השניים היו נשואים במשך שנתיים.
לת'יוליס ילדה אחת עם השחקנית אנה פריל, שהייתה בת זוגו במשך תשע שנים.
בשנת 2007 פרסם את ספרו הראשון, הרומן "The Late Hector Kipling".
אי המסתורין של ד"ר מורו (1996)
הארי פוטר ומסדר עוף החול (2007)
הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (2009)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2011)
אני חושבת לגמור עם זה (2020)
המפקח בא (2015) - סרט טלוויזיה של BBC One
דייוויד קרקאואר (באנגלית; David Krakauer; נולד ב-22 בספטמבר 1956) הוא קלרניתן יהודי אמריקאי, אחד מנגני הכליזמר הבולטים ביותר כיום.
נוהג לשלב אלמנטים של מוזיקת כליזמר מסורתית עם סגנונות אוונגרדיים כגון רחבת ריקודים המקובלת במוזיקה הלטינית והאלקטרונית.
קרקאואר נולד במנהטן, ניו יורק למשפחה יהודית מתבוללת, דור שני של מהגרים מפולין.
אביו ויליאם היה פסיכיאטר, ואמו, ברברה, הייתה מורה לכינור.
הוא גדל במנהטן, ובגיל 10 החל ללמוד נגינה בקלרינט.
בגיל 14 החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד אצל ליאון רוסיאנוף, ושם סיים את לימודיו לתואר שני.
בהמשך למד במשך שנה בקונסרבטוריון בפריז.
בשובו מפריז שימש כנגן הקלרינט הראשי בסימפונית ניו הייבן ובבלט של מרתה גרהאם, והשתתף כנגן גם באנסמבלים מוזיקליים חדשים אחדים בניו יורק.
מתחילת שנות ה-90 לימד קרקאואר בשורה של בתי ספר, ביניהם בית הספר "בארד" (תולדות הג'אז), מכללת ואסר ובית הספר מנהטן למוזיקה.
למרות ההכשרה הקלאסית שקיבל פנה קרקאואר בסוף שנות ה-80 למוזיקה הכלייזמרית המקצועית, לאחר שכבר הופיע בחתונות כנגן חובב.
ב-1989 הצטרף להרכב האמריקאי המצליח "דה קלזמטיקס", והופיע בשני אלבומים של ההרכב: "Rhythm and Jews" ו"Jews With Horns", ובאלבום הכלייזמר הראשון של יצחק פרלמן שהוציא ההרכב: "In the Fiddler's House".
בשנת 1995 עזב את הקבוצה כדי להקים הרכב חדש, "כליזמר מאדנס!".
בהמשך הוציא מספר אלבומים במשותף עם מוזיקאים שונים, בהם שילב סגנון נגינה שמתאים לריקודים, עם מקצבים לא מסורתיים ובהם ג'אז, רוק, פאנק, בלוז, היפ הופ ותיפוף אפריקאי.
בשנת 1997 הוציא את התקליט "מחוות כליזמר לסידני בשה", לרגל יובל המאה להולדת נגן הקלרינט הנערץ עליו.
הופיע והקליט עם המלחין והסקסופוניסט ג'ון זורן, ואחדים מתקליטיו ראו אור בחברת התקליטים "צדיק" שייסד זורן.
כמו כן ניגן עם רביעיית קרונוס, עמה הקליט את "חלומותיו ותפילותיו של יצחק העיוור", יצירתו של המלחין הארגנטינאי אוסוולדו גוליחוב.
במוזיקה קלאסית קונבנציונלית ניגן ושיתף פעולה עם מבצעים כחמישיית ובר, רביעיית טוקיו, רביעיית לארק ושלישיית ארואיקה.
קרקאואר בלט גם כנגן ג'אז, והצטרף לחברת התקליטים הצרפתית היוקרתית בתחום הג'אז "Label Bleu Records".
בתחילת שנות ה-2000 החל לשתף פעולה עם אמן הדי ג'יי הקנדי ג'וש דולגין, המוכר בכינויו "סוֹ-קוֹלְד" (Socalled).
השניים הוציאו את הדיסקים "חי בקרקוב" (2003), ו"בובע מעיישעס (Bubbemeises), שקרים שסיפרה לי סבתי", וכן הקימו את הפרויקט "Abraham Inc" יחד עם נגן הטרומבון הנודע פרד וסלי.
במסגרת הפרויקט יצא בשנת 2009 האלבום "Tweet Tweet".
לאורך השנים ניגן בקונצרטים והופעות כליזמר רבים ברחבי העולם, כולל במזרח אירופה, שם זכתה מוזיקת הכלייזמר לעדנה מחודשת מסוף שנות ה-80, בייחוד לאחר נפילת חומת ברלין.
בשנת 2001 ניגן בפסטיבל הפרומס בלונדון.
מאז תחילת שנות ה-2000 הפך לאחד מסמלי תחיית מוזיקת הכליזמר.
קרקאואר רואה חשיבות בתפקידו כ"משמר צורת אמנות מסורתית", אך בד בבד מבטאים ניסוייו המוזיקליים חוצי התרבות את רצונו "לא לשמר את המוזיקה הזו במוזיאון".
הוא נמשך לכליזמר בהחלטה ספונטנית: "זה דרש מעט חוצפה, אך כשהתחלתי לנגן חשבתי: זה נשמע כאילו סבתא שלי מדברת.
זה הרגיש כל כך קל, כל כך טבעי"!
בראיון שנתן על הקשר שלו לכליזמר, אמר בין היתר: "...
זה המקום שאני צריך להיות בו.
אני יכול לכתוב מוזיקה בתוך כליזמר, לאלתר, לעשות דברים ניסיוניים, להיות מתורגמן ולשמר.
כל צד בי יכול להתגשם בתוך הצורה הזו.
ראיתי בכליזמר את הבית המוזיקלי שלי והוא נשאר עד היום".
קרקאואר הלחין מוזיקה לסרטים, ובכלל זה לדרמת הקומדיה "לקחת את וודסטוק" משנת 2009, והדרמה "The Tango Lesson" משנת 1997.
פרס המבקרים של התקליט הגרמני ("Preis der deutschen Schallplattenkritik") לשנת 2002: אלבום הג'אז הטוב ביותר של השנה עבור התקליט The twelve Tribes
דייוויד אוניל תומפסון הוא כדורסלן עבר ששיחק עבור הדנוור נאגטס, הן בליגת ה-ABA, הן בליגת ה-NBA, כמו גם בקבוצת הסיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA.
קודם לכן כיכב במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית אותה הוביל לאליפות ה-NCAA הראשונה שלה ב-1974.
תומפסון למד ב-Crest Senior High School ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של התיכון במשך ארבע שנים.
תומפסון הוא בן דודו של מאמן הכדורסל אלווין ג'נטרי.
לאחר שהוביל את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית לעונה בה לא הפסידו ולו במשחק אחד, עם מאזן של 0–27 ב-1973, הוביל אותה תומפסון גם לזכייה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ב-1974, כשהם מביסים את האלופה המכהנת, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
באותה התקופה הוצמד לתומפסון הכינוי "סקייווקר" (Skywalker) בשל הניתור האנכי המדהים שלו שהגיע, לכאורה, ל-48 אינץ'.
מסירת האלי הופ, כיום מרכיב עיקרי במשחק שמתקיים בגבהים של מעל לטבעת, "הומצאה" על ידי תומפסון וחברו לקבוצה בקרוליינה הצפונית, Monte Towe ולראשונה נעשה בה שימוש כחלק אינטגרלי מההתקפה של הקבוצה על ידי המאמן נורם סלואן כדי לנצל את יכולת הקפיצה של תומפסון.
המשחק בין קרוליינה הצפונית נגד המדורגת רביעית, אוניברסיטת מרילנד, בטורניר הגמר של ה-ACC ב-1974, בעידן בו רק אלופות ה-Conference הוזמנו לטורניר ה-NCAA, נחשב לאחד ממשחקי כדורסל המכללות הטובים בכל הזמנים.
תומפסון וחברו לקבוצה טומי בורלסון הובילו את הוולפאק המדורגים ראשונים לניצחון 100–103 בהארכה.
תומפסון והוולפאק המשיכו באותה השנה את כל הדרך לזכייה באליפות.
הדחתה של מרילנד מהטורניר עקב ההפסד, על אף הדירוג הגבוה של הקבוצה, הוביל להרחבת טורניר ה-NCAA בעונה שלאחר מכן, על מנת לכלול קבוצות נוספות פרט לאלופת ה-Conference.
תומפסון נחשב לאחד מהשחקנים הגדולים בתולדות ה-ACC, לצד כישרונות דוגמת מייקל ג'ורדן, רלף סמפסון, כריסטיאן לייטנר וטים דאנקן.
תומפסון שיחק בתקופה שההטבעה הייתה בלתי חוקית על פי "חוק לו אלסינדור".
ב-1975, בעת ששיחק במשחק ה-non-conference האחרון שלו נגד שרלוט 49', בתחילת המחצית השנייה עשה תומפסון את הדרך לאורך המגרש אל ההטבעה הראשונה והאחרונה שלו בקריירת המכללות, יעד שנאסר באופן מיידי על ידי עבירה טכנית.
המאמן נורם סלואן הוציא את תומפסון מהמשחק על רקע מחיאות כפיים סוערות.
השחקן המרגש ביותר של ה-ACC, שהופיע במשך שלוש שנים מבלי לבצע את הפעולה המרגשת ביותר של משחק הכדורסל, נכנס בכך להיסטוריה.
מייקל ג'ורדן, אשר גדל בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית, אמר כי תומפסון היה המודל שלו כשחקן כדורסל, כאיש צעיר.
בכמה ממחנות הכדורסל שג'ורדן הפעיל מאוחר יותר, נהג ג'ורדן לומר תכופות למתאמנים "הוא היה הבחור שאליו נשאתי את עיני כשהייתי בגילכם".
מסיבה זו התבקש תומפסון על ידי ג'ורדן ב-2009 להציג אותו להיכל התהילה של הכדורסל.
מספר הגופייה של תומפסון, 44, היה המספר היחיד שאוניברסיטת צפון קרוליינה הודיעה כי לא יילבש לעולם על ידי אף שחקן כדורסל גברים בעתיד (אם כי מספרים מסוימים "כובדו").
תומפסון נבחר במקום הראשון בדראפט, הן בליגת ה-ABA על ידי וירג'יניה סקוויירס, הן בליגת ה-NBA, על ידי אטלנטה הוקס, בדראפטים של שתי הליגות ב-1975. בסופו של דבר הוא חתם בדנוור נאגטס ששיחקה באותה התקופה ב-ABA.
בהסבירו את הבחירה שלו בין ה-ABA שהציעה פחות כסף "ממשי", אבל יותר כסף שיידחה מאוחר יותר לאורך חיי החוזה, אמר תומפסון שכאשר ניפגש עם ההוקס, הארגון נראה כמעט חסר עניין עד כדי כך שטיפלו בו כאילו היה ארוחה במקדונלד'ס.
תומפסון גם אמר לדנוור נאגטס כי הוא רוצה שחברו מצפון קרוליינה, הרכז Monte Towe יזכה להזדמנות לשחק ב-NBA, והנאגטס החתימה את Towe לשנתיים.
תומפסון וג'וליוס אירווינג היו הפיינליסטים בגמר תחרות ההטבעות הראשונה שהתקיימה אי פעם, במשחק האולסטאר של ה-ABA שהתקיים ב-1976 בדנוור.
אירווינג זכה עם הדאנק הראשון אי פעם מקו העונשין, מה שהפך עד היום לסטנדרט של הטבעה עם הרבה תעוזה.
תומפסון, באופן בלתי מוסבר, ביצע הטבעה קשה אפילו יותר בשלב החימום - אך לא בתחרות עצמה - כולל דאנק שנקרא "עריסת התינוק", בו ערסל את הכדור בעיקול זרועו, העלה אותו מעל הטבעת ולחץ אותו דרכה.
תומפסון זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר ב-1976 וקיבל פרס על הצטיינותו.
לאחר האיחוד בין ה-ABA ל-NBA ב-1976, המשיך תומפסון עם הנאגטס עד עונת 1981–1982, אז עבר לסיאטל סופרסוניקס.
באותו המשחק קלע תומפסון גם שיא של 13 סלי שדה ברבע הראשון.
תומפסון גם הוביל את הנאגטס למשחקי פלייאוף ה-NBA שם הפסידה הקבוצה למי שזכתה בסופו של דבר באליפות האזור המערבי, סיאטל סופרסוניקס.
לאחר עונת 1978 חתם תומפסון על חוזה שיא של ארבעה מיליון דולר למשך חמש שנים.
סכום זה היה גבוה ממה שאי פעם שולם לכדורסלן כלשהו.
הוא ניסה לבצע קאמבק ב-1985, אך הניסיון הוכתר בכישלון.
לאחר סיום קריירת המשחק שלו, המשיך תומפסון בהידרדרות שלו במעורבות עם סמים ואלכוהול.
בעידודו של כומר הוא הפך נוצרי אדוק והכניס את חייו בחזרה למסלול.
כעת מקדיש תומפסון את זמנו לעבודה עם שחקני כדורסל צעירים, מסייע להם לשאוף להישגיו ולהימנע מהטעויות שלו.
האוטוביוגרפיה שלו, Skywalker, משרטטת את העליות והמורדות של חייו מרובי המאורעות.
תומפסון כבש את מקומו בהיכל התהילה של הכדורסל, כשחקן, ב-6 במאי 1996.
תומפסון חזר בסופו של דבר ללימודים באוניברסיטת צפון קרוליינה ובשנת 2003, כמעט 30 שנה לאחר משחקו האחרון עבור הוולפאק, סיים את התואר שלו בסוציולוגיה.
ב-2004 סייע תומפסון ליצירת סרט קולנוע על חייו בשם Skywalker.
ב-7 בספטמבר 2009 הכריז מייקל ג'ורדן כי בחר בתומפסון להציג אותו כשנבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
העונה הראשונה של תומפסון כמקצוען (1975–1976) שוחקה בליגת ה-ABA.
שאר הקריירה שלו עברה ב-NBA, לאחר האיחוד בין הליגות ב-1976.
תומפסון קלע 40 נקודות או יותר ב-17 משחקים במהלך העונה הסדירה, ופעם אחת במהלך הפלייאוף.
סטטיסטיקה שיא יריבה תאריך נקודות 40 אחוזי קליעה מהשדה קליעות מהשדה 16 ניסיונות קליעה מהשדה 30 קליעות מקו העונשין, ללא החטאה — קליעות משדה, החטאה אחת — קליעות מקו העונשין 12 ניסיונות קליעה מקו העונשין 14 ריבאונדים 8 ריבאונד התקפה ריבאונד הגנה אסיסטים 7 חטיפות חסימות איבודים דקות משחק
בחירה קונסנזואלית לשחקן החמישייה הראשונה של אול אמריקן בשנים 1973, 1974 ו-1975, על ידי Associated Press, United Press International, קודאק ו-The Sporting News.
שחקן השנה של Helms Foundation בשנים 1974 ו-1975.
הוביל את אוניברסיטת צפון קרוליינה לאליפות ה-NCAA ב-1974 עם מאזן 1–30 וניצחון על Marquette University בגמר, 76-64.
MVP של טורניר ה-NCAA ב-1974.
הוביל את הוולפאק למאזן 7–79 בשלוש עונותיו בקבוצה, כולל מאזן של 1–57 בעונותיו השנייה והשלישית בקבוצה, המאזן הטוב בתולדות ה-ACC.
קלע 2,309 נקודות (26.8 בממוצע למשחק) ב-86 משחקי קבוצתו, כולל שיא של 57 נקודות במשחק בשנתו האחרונה, 41 בשנתו השלישית, ו-40 בשנתו השנייה.
גרף 694 ריבאונדים (ממוצע של 8.1 למשחק) ב-86 משחקיו בקבוצה.
נבחר להיכל התהילה של אוניברסיטת צפון קרוליינה ב-1982.
נבחרת שנות ה-70 של ה-NCAA.
נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-ACC, ביובל ה-50 של ה-ACC.
רוקי השנה ב-ABA של הספורטינג ניוז ב-1976.
MVP של משחק האולסטאר של ה-ABA ב-1976.
השתתף בתחרות ההטבעות הראשונה, במחצית משחק האולסטאר של ה-ABA, סיים שני לאחר ג'וליוס אירווינג.
נבחר לחמישייה הראשונה של ה-NBA ב-1977 וב-1978.
השתתף ארבע פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA.
MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA ב-1979.
האדם היחיד בהיסטוריה שנבחר ל-MVP הן במשחק האולסטאר של ה-ABA והן במשחק האולסטאר של ה-NBA.
קלע שיא קריירה של 73 נקודות נגד דטרויט ב-9 באפריל 1978.
אחד מ-20 שחקני NBA שקלעו 60 נקודות או יותר במשחק.
קלע 32 נקודות ברבע השני נגד דטרויט פיסטונס, מה שהיווה שיא באותו היום, אך נשבר מאוחר יותר באותו היום על ידי ג'ורג' גרווין (קלע 33 נקודות נגד ניו אורלינס ג'אז) כאשר גרווין זכה בתואר מלך הסלים של ה-NBA, עם 63 נקודות באותו המשחק.
ב-2 בנובמבר 1992 תלתה הדנוור נאגטס את גופיית המשחק שלו, מספר 33.
ספורטאי השנה המקצועי של קולורדו ב-1977.
קלע 2,158 נקודות (26 בממוצע למשחק) בקריירת ה-ABA שלו.
קלע 11,264 נקודות (22.1 נקודות בממוצע למשחק) בקריירת ה-NBA שלו.
נבחר ראשון הן בדראפט ה-NBA (על ידי אטלנטה), הן בדראפט ה-ABA (על ידי וירג'יניה), באותה השנה (1975).
דייוויד קרקוב הוא צייר, אנימטור ופסל אמריקני הידוע במיוחד בזכות פסלי הלוני טונס הממוסגרים שיצר, ופסלי הקיר המתכתיים שלו.
דייוויד קרקוב נולד בבוסטון, מסצ'וסטס.
בגיל 12, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות יצירה, הפך קרקוב לאחד האמנים הצעירים ביותר להציג את עבודותיו במוזיאון בוסטון לאמנות.
ב-1990, לאחר קבלת תואר מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד, עבר קרקוב ללוס אנג'לס על מנת לפתח קריירה כאנימטור.
לאחר כמה שנות עבודה עבור אולפני דיסני, קיבל פנייה מאולפני וורנר ברד'רס בבקשה שייצור מהדורה מוגבלת של לוחות ודמויות שחמט תחת הכותרת "לוני-טריילס" עבור הגלריות של אולפני וורנר.
כל 50 הסטים, שיצירתם ארכה למעלה משבעה חודשים, נמכרו בתוך יומיים.
בעקבות הצלחתו הראשונית, קרקוב המשיך לעבוד עם אולפני וורנר, עד שבשנת 1998 רכש את הזכויות על כל דמויות הלוני-טונס, והפך לפסל המורשה הבלעדי שלהם.
כמו כן הוא בעל זכויות בלעדיות ביצירת פסלים המבוססים על דמויות של האנה-ברברה, בטי בופ, ודמויות מתוך חתונת הרפאים של טים ברטון.