tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיכומו של דבר ניכר כי ההשכלה יכולה להגביר את המוטיבציה ליזמות ולהצלחתה.
ניסיון קודם בענף מספק ליזם הפוטנציאלי מידע חשוב שנדרש על מנת להכיר בהזדמנות ולהעריך את הסיכון הכרוך בה.
הכרת הנורמות בתעשייה, מרכיבי התמחור, אופני העסקה המקובלים, והקשר עם הספקים כמו גם ניסיון קודם בשיווק בענף תורמים לכניסה ליזמות ולהצלחתה.
ביזמות מתקיים "עיקרון המסדרון" שעל פיו ניסיון קודם ביזמות בדרך כלל מנבא כניסה ליזמויות נוספות בעתיד כך שברגע שיזם עלה על דרך היזמות אחד "המסדרונות" להצלחה.
בניגוד למצופה, כישלונות קודמים ביזמות אינם מהווים חסם או עכבה לניסיון נוסף ליזום אחרים משמעותיים יכולים להוות מודלים לחיקוי ליזמות ובכך להקנות ליזם למידה עקיפה על הקמה וניהול מיזמים ולהניע אותו להקים עסק בעצמו.
מודלים אפשריים לחיקוי יכולים להיות מסביבתו הקרובה של היזם כמו הורים ומכרים קרובים, מעסיקים קודמים.
יזמים אחרים שיכולים לספק השראה ולמידה מקורם מהסביבה הרחוקה יותר כמו מהעיר, מהמדינה ומחוצה לה.
מרבית המחקרים התייחסו להורה כמודל חיקוי משמעותי ומצאו כי יזמים אשר אביהם היה יזם היו אחר כך גם כן יזמים
יזמות עסקית היא תהליך של הקמה של עסק חדש הפועל לשם רווח.
יזמים יוצרים ומציעים סוג חדש של מוצר, שירות, משאב או טכנולוגיה בעלי ערך בשוק.
ייזום הוא תהליך של עיבוד תשומות כמו כסף, חומרי גלם ורעיונות לתוצרים בדמות מוצרים ושירותים שנמכרים בשוק.
המונח "יזם" לעיתים מתחלף עם המונח "עסק קטן" (Small Business).
בעוד שרוב המיזמים מתחילים כעסק קטן, לא כל העסקים הקטנים הם מיזמים (Ventures) חדשים במובן המחמיר של המונח.
עסקים קטנים רבים מנוהלים על ידי היזם/המנהל בלבד או שיש להם מספר מועט של עובדים.
רבים מהעסקים הקטנים הללו מציעים מוצר, תהליך או שירות קיימים והם אינם מכוונים לצמיחה.
לעומת זאת, קיימים מיזמים המציעים מוצר, תהליך או שירות חדשניים והיזם בדרך כלל שואף להגדיל את החברה באמצעות הוספת עובדים, חיפוש מכירות בינלאומיות וכן הלאה, תהליך הממומן על ידי הון סיכון או על ידי משקיעים פרטיים (אנג'לים Business Angels).
באופן זה, המונח "יזם" עשוי להיות קשור גם במונח "סטארט־אפ".
ליזמים מצליחים יש את היכולת להוביל עסק בכיוון חיובי על ידי תכנון נכון, להסתגל לסביבות משתנות ולהבין את נקודות החוזק והחולשה של עצמם.
יזמות פנים ארגונית מתמקדת בהגברת היכולת של הארגון לרכוש יכולות חדשניות ומיומנויות במטרה לשפר את המיצוב התחרותי של העסק ורמת הביצוע שלו.
יזמות פנים ארגונית היא סך הפעולות ברמה הפורמלית והבלתי פורמלית שמטרתן ליצור עסקים חדשים בפירמות ותיקות באמצעות חדשנות במוצר ובתהליכים.
פעולות אלה יכולות להתרחש ברמת הארגון או בחטיבה בתוכו.
יזמות פנים ארגונית היא אסטרטגיית צמיחה של עסקים שהתפתחה כתוצאה ממגוון גורמים וביניהם: גידול במספר המתחרים וברמת התחכום שלהם, כניסת מתחרים חדשים עם פתיחת שווקים נוספים וגלובליזציה, צורך מתמיד לשיפור היעילות הארגונית.
כדי לעודד יזמות פנים ארגונית, ארגונים צריכים לספק מידה של חופש ועידוד לעובדים ולאפשר להם לפתח רעיונות וליישמם בתוך סביבת הארגון.
לשם כך על הארגון להטמיע מטרות ברורות וערכים שמעודדים יזמות ותקשורת בינאישית, להיות סבלניים כלפי כישלונות, לרתום יחידות ארגוניות כמו שיווק וייצור כדי לתמוך במיזמים חדשים שפותחו בארגון, לתגמל על חדשנות ושיפורים במוצר בשירות ובתהליכים חדשים, ליצור מסלול עוקף בירוקרטיה ארגונית.
בעת המודרנית, לצד היזמות העסקית, מתבסס מונח חדש בשם "יזמות חברתית".
זוהי יזמות המשתמשת בשיטות שמאפיינות את היזמות העסקית, במטרה ליזום וליצור ארגונים והתאגדויות חדשות, שמטרתן להוות מענה לבעיות חברתיות וסביבתיות.
בניגוד ליזמות העסקית, היזמות החברתית ככלל איננה מונעת משיקולים של רווח, אף שיזם חברתי עשוי לייצר רווח כספי כתוצאה מפעילותו.
יזמות חברתית מנסה בדרך כלל לקדם יעדים חברתיים, תרבותיים וסביבתיים רחבים הקשורים לתחום ההתנדבותי בתחומים כגון סיוע לאוכלוסיות ברמה חברתית כלכלית נמוכה, מתן שירותי בריאות משלימים, וקידום וטיפוח קהילתי
המונח "יזמות אתנית" מתייחס לבעלי עסקים עצמאיים המשתייכים לקבוצות מיעוט גזעיות או אתניות שנחקרו בעיקר בארצות הברית ובאירופה.
מסורת ארוכה של מחקר אקדמי בוחנת את חוויותיהם ואסטרטגיות הכניסה ליזמות של יזמים אתניים כאשר הם שואפים להשתלב כלכלית בחברה המרכזית בארצות הברית או באירופה.
מקרים קלאסיים כוללים סוחרים ואנשי סחר יהודים בערים גדולות בארצות הברית במאה ה־19 ובתחילת המאה ה־20, כמו גם בעלי עסקים קטנים סיניים ויפנים (מסעדות, חקלאים, בעלי חנויות) בחוף המערבי.
בשנות ה־20 של המאה העשרים נחקרה יזמות אתנית במקרה של בעלי עסקים קובניים במיאמי, בעלי מוטלים הודים של ארצות הברית ובעלי עסקים סיניים בצ'יינה טאונס ברחבי ארצות הברית.
היזמות אמנם מציעה לקבוצות אלה הזדמנויות רבות להתקדמות כלכלית, העסקה עצמית ובעלות עסקית בארצות הברית נותרות מפוזרות בצורה לא אחידה בקווים גזעיים / אתניים.
למרות סיפורי הצלחה רבים של יזמים אסייתים, ניתוח סטטיסטי עדכני של נתוני מפקד האוכלוסין בארצות הברית מראה כי לבנים יש סיכוי גבוה יותר מאסייתים, אפרו־אמריקאים ולטינים להיות עצמאיים בתעשיות רווחיות יוקרתיות גבוהות.
יזמות תרבותית היא התנהלות של פרטים ויישויות חברתיות המאופיינת בייזום שילוב ומעבר בין מקצועות תרבות ואופני ייצור תרבותי.
יזמות תרבותית מתייחסת לפעילויות ומגזרים בתעשיית התרבות והיצירה התרבותית.
ניתן לזהות שלושה סוגים של יזמים תרבותיים.
הראשון, אישים תרבותיים – המוגדרים כאינדיוידואלים שבונים את מותג היצירתיות האישי שלהם כסמכות תרבותית וממנפים אותו ליצירתם כדי לקיים מפעלים תרבותיים שונים.
השני, טייקונים – יזמים שהשפעתם המרכזית בתחום התרבות נוצרת על ידי שילוב סינרגטי בין האינטרסים התעשייתיים, תרבותיים פוליטיים ופילנתרופיים שלהם.
הסוג האחרון הוא ארגונים קולקטיביים, העוסקים ביצירת תרבות למטרות רווח ושלא למטרות רווח.
בשנות ה־2000 תחום בניית הסיפורים ואופן סיפורם התהווה כתחום לימוד חדש ביזמות תרבותית.
יש הטוענים כי יזמות תרבותיים משתמשים בסיפורים כדי לבנות נרטיב לקבל לגיטימציה ולנסות בכך לנצל הזדמנויות חדשות בשוק ולגיוס הון.
יזמות נשים גדלה בהתמדה במהלך המאה ה־20 וה־21. במדינות בעלות שוויון הזדמנויות רחב יותר עולה בהתאמה השתתפות הנשים בפעילות היזמות.
נשים מנהלות בממוצע עסקים קטנים יותר ונוכחותן בולטת בקרב עסקי השירותים יותר מאשר בעסקי הייצור.
נשים יזמיות מנהלות עסקים קטנים יותר מאשר גברים אך דומות לגברים מבחינת מניעי הכניסה ליזמות.
יזמית פמיניסטית היא אינדיבידואל שמיישם ערכים וגישות פמיניסטיות באמצעות יזמות, במטרה לשפר את איכות החיים והרווחה של ילדות ונשים.
רבים עושים זאת על ידי יצירת מפעלים שמיועדים לנשים.
יזמות פמיניסטית בכניסה לשווקים מסחריים מונעת מרצון ליצור שינוי חברתי ומבוססת על אתיקה של שיתוף פעולה, שוויון וכבוד הדדי.
יזמות של בני דור המילניום
יזמות של בני דור המילניום (המכונה גם דור ה־Y), מתייחס לאלה שנולדו בין השנים 1981–1996. דור זה גדל באמצעות טכנולוגיה דיגיטלית וכלי תקשורת המונים.
יזמים בני דור ה־Y מצוידים היטב בידע של טכנולוגיה חדשה ומודלים עסקיים חדשים.
עסקים פורצי דרך רבים מיוחסים לבני דור זה כמו מארק צוקרברג, שיצר את פייסבוק.
יזמי פרויקטים הם אנשים העוסקים בהרכבה או הקמה חוזרת של ארגונים זמניים המתפרקים במהירות עם סיום הפרויקט.
ענפים בהם מפעלים מבוססי פרויקטים נפוצים כוללים: הפקת סרטים, פיתוח תוכנה, הפקת טלוויזיה ובנייה.
הייחוד של יזמי הפרויקטים מתבטא בצורך "להרכיב מחדש" מיזמים זמניים אלה באופן שיתאימו להזדמנויות בענף.
יזם פרויקטים שהשתמש בגישה ובצוות מסוים עבור פרויקט אחד עשוי להידרש לשנות את המודל העסקי או הצוות לפרויקט אחר.
זכיינות היא קבלת הזכות להשתמש בשם של עסק או איגוד מסוים (Franchisor).
חברות בין לאומיות וגם אלה שפועלות במסגרת ארצית מאפשרות להשתמש בשמן על ידי מתן הזכות לאנשים שונים לעשות זאת.
ליזם, הזכיין (Franchisee), ניתנת הרשות להשתמש בשם העסק והלוגו של חברת האם, למכור את מוצריה ושירותיה תוך שימוש בשיטות הניהול והמכירה שלה.
חברת האם מספקת ליזם תמורת תשלום עבור הזיכיון גם שירותים כמו: הדרכה וביקורות תקופתיות, עזרה במיקום העסק וקשר עם זכיינים אחרים.
הזיכיון יאפשר ליזם למכור את שירותי החברה באזור גאוגרפי מסוים ולתקופה מוגבלת תמורת תשלום עבור הזיכיון, תמלוגים שנתיים מהמכירות ותשלומים נוספים שקשורים במבצעי מכירות של הרשת הזכיינית.
הזיכיון אמנם יכול מקטין את רמת הסיכונים של העסק בתחילת צעדיו אך כניסה לעסק זכייני כרוכה בסיכונים כלכליים רבים ולאופן שבו מנוהל המיזם על ידי היזם יש השפעה על מידת הצלחתו.
רשתות מזון מהיר, תחנות דלק, חנויות ביגוד וקימעונאות הן דוגמאות לתעשיות בהן מתקיימת זכיינות.
אופי והיקף צמיחת היזמות בישראל השתנו במהלך שנות המדינה ומידת המעורבות של גורמים ממשלתיים בה הושפעה מהמצב הכלכלי, הביטחוני ומהשינויים בערכים החברתיים לאורך זמן.
בראשית שנותיה התקיים בישראל דגם של "יזמים מתוצר מדינה" בעיקר בענפי תעשייה בעלי פוטנציאל לפיתוח מקורות תעסוקה כמו טקסטיל שתאמו את צורכי המדינה בראשית דרכה.
יזמים כאלה צמחו בעיקר בסקטור הציבורי ממשלתי אך רבים אחרים נבחרו וטופחו על ידי המדינה מקרב הסקטור הפרטי בישראל ומחוצה לה.
יזמים אלה זכו במשאבים תמורת פעילותם כמו אשראי זול, מענקים למפעלים.
דגם ייחודי של יזמים כאלה היו אמידים שגויסו מחוץ לישראל לשם הקמת מפעלים באזורי פריפריה בדרך כלל, ובכך זכו לחסות ממשלתית ואף השקעה ממשלתית משלימה שלעיתים הייתה גדולה בהיקפה מהשקעת היזם.
דוגמאות בולטות לכך היו מפעלים כמו כיתן דימונה, גיבור סברינה ואחרים שהוקמו באזורי פריפריה.
טרום מלחמת ששת הימים ובהמשך מלחמת יום הכיפורים העתיקו את דגש הסיוע לתעשייה הביטחונית והאלקטרונית באמצעות משרד התעשייה שפיתח קריטריונים מובנים לקבלת סיוע.
קבלת הסיוע התבססה על מדיניות הממשלה שעודדה פיתוח של תעשיות עתירות ידע ומיזמים עם פוטנציאל ייצוא.
סוכנות החדשנות הישראלית המכונה רשות החדשנות, הוקמה ב־1965 בשם לשכת המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר ועוצבה כגוף התומך בעיקר במו"פ שנעשה במסגרת מכוני מחקר ממשלתיים.
עם כניסת יצחק יעקב לתפקיד המדען הראשי באמצע שנות ה־70, החל המדען הראשי לתמוך במו"פ תעשייתי על מנת להגדיל את הייצוא התעשייתי של מוצרים עתירי־ידע.
המדען הראשי התמקד בהקטנת הסיכון באמצעות השתתפות במימון הפרויקט, אשר החברות הפרטיות בחרו והובילו.
בשנות השמונים של המאה ה־20 בדומה למגמות במדינות מפותחות בעולם, התגבשה אסטרטגיית פיתוח כלכלי אזורי המבוססת על עידוד ותמיכה במיזמים קטנים מקומיים.
התמיכה הממשלתית באה לידי ביטוי, בין היתר, בחקיקה, בהקניית תנאי עדיפות לענפים או אזורים שונים ובהקמת חממות עסקיות אזוריות.
במקביל, באמצע שנות ה־80 עוצב מבנה לשכת המדען הראשי מחדש ועוגן במסגרת החוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה, התשמ"ד, 1984. עיצוב המבנה על בסיס חוק המו"פ נועד לרתום את כלי המדע"ר להתמודדות עם המשימות הלאומיות עימם התמודדה ישראל באותה תקופה – קליטת עלייה המונית ומשבר כלכלי.
כלי המדען שעוצבו אז היו חדשניים ברמה העולמית וסייעו להזניק את התעשייה הישראלית לחזית הטכנולוגיה העולמית.
מדיניות מו"פ של מדינת ישראל הצליחה למעלה מהמשוער.
נוצרה תעשייה עתירת ידע עצמאית וחיונית, והתפתחה בה תרבות יזמית תוססת.
שמה של ישראל כאומת הסטארט אפ (Startup Nation) התבסס בעולם פעילות לשכת המדען הראשי הצליחה לתמוך בהתפתחות של המשק הישראלי לכדי משק מודרני המובל על ידי תעשיות עתירות־ידע.
תעשיית ההיי טק ששורשיה בתעשיות הביטחוניות הפכה לתעשייה אשר ענף טכנולוגיות המידע והתקשורת (ICT) הוא מרכזי בה.
לצד זאת, ניתן היום לראות ניצנים של ענפים אחרים דוגמת מדעי החיים ותחבורה.
ישראל ידועה בעולם כמדינה חדשנית ומובילה, ההוצאה הלאומית למו"פ אזרחי בשנת 2016 עמדה על כ־4.3% מהתמ"ג, כאשר משקל המגזר העסקי בתוך הוצאה זו הוא הגבוה ביותר ב־OECD.
ישראל אף ממוקמת במקום הראשון בעולם בהשקעות הון סיכון כשיעור מהתמ"ג, ומהווה מוקד משיכה ללמעלה מ־300 חברות רב־לאומיות מובילות אשר הקימו בה בעשורים האחרונים מרכזי מו"פ וחדשנות.
לצד הישגים אלו, החלו להתעורר אתגרים חדשים בפני המשק הישראלי אשר דרשו היערכות מחדש של מדיניות החדשנות בישראל.
ראשית, תעשיית ההייטק אמנם ייצרה לאורך השנים מעגל תעסוקה איכותית ובשכר גבוה, אולם בעשור האחרון משקלה בתעסוקה בישראל אינו גדל.
שנית, פערי הפריון של מרבית ענפי התעשייה והשירותים בישראל לעומת מדינות מפותחות אחרות מעידים שהחדשנות בתעשיית ההייטק אינה מחלחלת מספיק לענפים אחרים ואינה מוטמעת בהם.
במקביל, התחרות הגלובלית על הובלה טכנולוגית גוברת, וממשלות במדינות אחרות מאיצות את השקעתן בחדשנות.
נוכח אתגרים אלו חלחלה ההבנה שלא ניתן להשתמש באותם הכלים של שנות ה־90 אל מול משימות חדשות ומורכבות.
לפיכך, עברה רשות החדשנות למבנה ארגוני חדש של זירות חדשנות, שמבטיח קשר טוב יותר עם התעשייה, התמחות מעמיקה יותר בסוגים שונים של חברות והתמקדות במשימות המשרתות אוכלוסיות שונות של ענפים תוך פישוט תהליכים בירוקרטיים.
בסקר ארצי מייצג בקרב גילאי 18–64 בשנת 2019 על רמות היזמות בישראל זוהו מגמות ביזמות בישראל.
המחקר זיהה את נקודות החוזק והחולשה באקוסיסטם היזמי של ישראל על פי דירוגי מומחים ישראלים.
המחקר מצא יחס של 72.5% נשים ל-100% גברים שמשמעו: על כל 100 גברים יזמים יש כ-72 נשים בעלות עסקים בתחילת דרכם.
המחקר אף בדק הבדלי יזמות בקרב המגזרים היהודי הוותיק, המגזר הערבי, מגזר העולים מחבר העמים והמגזר החרדי, מצא הבדלים בין גברים לנשים במגזר החרדי באופן שאחד מכל 5 גברים מגדיר עצמו כיזם לעומת אישה אחת מכל 14 נשים.
שיעור הגברים החרדים המגדירים עצמם כיזמים הוא הגבוה ביותר מבין המגזרים.
במגזר הערבי והיהודי הוותיק, עולה רמת היזמות של הגברים על זו של הנשים אך היחס הבין־מגדרי מתון יותר.
יוצא דופן הוא מגזר העולים שבו עולה רמת היזמות בקרב נשים על זו של הגברים.
יזמים צעירים ישראל הוא ארגון המפעיל פרויקטים העוסקים בחשיפתם של בני נוער בגילאי תיכון לעולם העסקים והיזמות, במסגרתם הם מתנסים בהקמת מיזם עסקי והפעלתו במשך שנת לימודים אחת, בליווי של מורים ומנחים עסקיים מתנדבים מהקהילה העסקית והאקדמיה, וכן נחשפים לתחומי ידע נוספים.
בתוכנית "עושים עסקים", בעזרת מנחים פדגוגים ומנחים עסקיים, מקימים בני הנוער למעשה חברה ועוסקים בניהולה השוטף - קביעת בעלי תפקידים, כתיבת תוכנית עסקית, גיוס הון ושיווק המוצר לקהל היעד.
יזמים צעירים ישראל J.A Israel
הארגון שמפעיל את הפרויקט בישראל, ארגון יזמים צעירים ישראל, הוא ארגון ללא מטרות רווח שהוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 1998 על ידי היו"ר אלה גליל.
מנכ"לית הארגון היא יעל חן נחמן.
הארגון חבר בארגון-הגג הבינלאומי Joniur Achievement מארצות הברית שבו חברות, נכון לעשור השני של המאה ה-21, 102 מדינות.
בתום כל שנה עסקית, אשר בה הקבוצה מתגבשת, עובדת, מתכננת מוצר ומוכרת אותו, משתתפים חברי הקבוצה בתחרויות מחוזיות וארציות, כשבסופן נבחרת הקבוצה הטובה מכולן אשר נוסעת לתחרות בינלאומית בה היא מציגה את מוצרה.
יזנוב קטן (שם מדעי: Rhinopoma hardwickii) הוא יונק ממשפחת היזנוביים מסדרת העטלפים.
המין קטן מהיזנוב הגדול ונפוץ ממנו.
אמתו קצרה מזנבו ואורכה פחות מ-61 מ"מ.
הוא חי בעיקר לאורך עמק השבר הסורי אפריקני, אך גם בגליל, בתוך מערות יבשות וסדקים.
הוא חדר לחבל הים תיכוני כנראה משהתמעטו שם עטלפי החרקים האחרים.
תפוצה בעולם: אפריקה (סביב הסהרה), ישראל, ערב ומשם מזרחה עד הודו.
פועל בלילה ומגיח עם דמדומים וניכר במעוף גלי, החותר וגולש חליפות.
הוא חי בקבוצות קטנות (4-10) שפרטיהן מרוחקים זה מזה.
הוא אוגר שומן לחורף בבסיס הגב, במפשעה וביד.
אין הוא פעיל בלילות חורף קרים, אך אינו חורף.
סביבות המחיה המועדפות על היזנוב הקטן הן סוואנות טרופיות וסבטרופיות, אזורים סלעיים, מערות, מדבריות חמים ואזורי מחיה תת-קרקעיים (לא רק מערות).
משתמש באקולוקציה במאפייני QCF בתדרים 30-35kHz.
העטלף חי במדינות: אפגניסטן, אלג'יריה, בנגלדש, בורקינה פאסו, צ'אד, דג'יבוטי, מצרים, אריתריאה, אתיופיה, הודו, איראן, עיראק, ישראל, ירדן, קניה, כווית, ליביה, מאלי, מאוריטניה, מרוקו, מיאנמר, ניגריה, ניז'ר, עמאן, פקיסטן, ערב הסעודית, סומליה, סודאן, תאילנד, תוניסיה ותימן.
יִזְרְעֶאל הוא קיבוץ שיתופי של התק"ם בעמק יזרעאל, למרגלות הגלבוע, ליד עפולה ומשתייך למועצה האזורית הגלבוע.
הקיבוץ הוקם בשנת 1948 בתור קבוצה, ומקימיו היו אנשי הפלמ"ח.
הוא שוכן סמוך לחורבות הכפר הערבי זירעין ולשרידי העיר המקראית יזרעאל שעל שמה הוא קרוי.
הכפר זרעין נכבש בידי חטיבת גולני במאי 1948 לאחר קרב עם "צבא ההצלה", ובתיו הנטושים שימשו את מקימי הקיבוץ בימים הראשונים.
בשנת 1950, במלאת שנתיים להקמת הקיבוץ הוא עבר לנקודת הקבע שלו, על גבעה במרחק כ-800 מטרים ממיקומו הראשוני.
ב-1956 הצטרפו לקיבוץ קבוצות עולים מדרום אפריקה ומאוסטרליה.
בחגיגות 25 שנים לקיבוץ צוין כי הוא הכפיל את אוכלוסייתו.
אחת הסיבות להצלחת הקיבוץ הייתה המעבר מלינה משותפת ללינה משפחתית.
בקיבוץ פועל בית המוזיקה יזרעאל גלבוע שבו לומדים ילדים מגיל גן ועד כיתה י"ב ומבוגרים.
קבוצת הרוגבי של קיבוץ יזרעאל מובילה ענף ספורט זה ב-50 השנים האחרונות ומחזיקה במספר האליפויות הגדול בליגה הישראלית.
בשנות ה-80 נקלע הקיבוץ לחובות של כ-120 מיליון שקלים (כפליים מההכנסה השנתית) וסבל מנטישת חברים לאחר עשור של הגדלת אוכלוסייתו.
הקיבוץ נחלץ מהמשבר בזכות הצלחת המפעל לייצור רובוטים לניקוי בריכות.
בשנת 1990 הקים הקיבוץ את חברת מיטרוניקס, המייצרת ציוד לבריכות שחייה, ובפרט רובוטים לניקוי בריכות שחייה.
כחמישים מחברי הקיבוץ מועסקים בחברה (בנוסף למאות שכירים).
בשנת 2017 הועברו לקיבוץ 22.6 מיליוני שקלים מהחברה (כדמי ניהול, שכר עבודה ושכירות).
יִזְכּוֹר היא תפילה יהודית של הזכרת נשמות ששורשיה קדומים, הנאמרת בחלק מהחגים בבתי הכנסת האשכנזים על ידי מי שנפטרו הוריו או אחד מהם.
התפילה היא למען יזכור אלוהים את נשמת הנפטר ולמען מנוחת הנשמה בגן עדן.
בנוסח התפילה אף נודבים צדקה כזכות לנפטרים.
בעקבות הטקסט של תפילת "יזכור", שאותו אומר המתפלל לזכרו של נפטר מסוים, חוברו גם טקסטים לזכרן של שתי קבוצות של נספים:
בטקסי זיכרון לחללי מערכות ישראל, בפרט אלה שנערכים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מושמע קטע "יזכור" מיוחד.
הנוסח המיוחד של "יזכור" לזכר הנופלים נכתב לראשונה לאחר מאורעות תל חי על ידי ברל כצנלסון.
במלחמת העצמאות נכתב ברוח זו טקסט אשר שימש לזכר חללי המלחמה, ולאחר מכן שונה כדי שיתייחס לכל הנופלים במערכות ישראל.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה נאמרת תפילת "יזכור" לזכר קורבנות השואה.
יזכור על שתי הקבוצות הללו נוסף גם בנוסח של הזכרת נשמות בתפילות המועדים בבתי הכנסת.
נוסח התפילה לאדם שנפטר אביו, הוא כך:
בקהילות איטליה נהוג לאמר יזכור בנוסח: "יזכור אלוהים לטובה את נפש כל שכבי עמו ישראל עם נפש אברהם יצחק ויעקב אבותינו אשר הניחו לנפשותם זכירה בהקדש ינוחו על משכבותם בגן עדן ונאמר אמן".
תפילת היזכור נאמרת בימינו ברוב מוחלט של קהילות האשכנזים ארבע פעמים בשנה: ביום הכיפורים, שמיני עצרת, שביעי של פסח (בחו"ל באחרון של פסח) ובשבועות (בחו"ל ביום השני) אחרי קריאת התורה לפני שמכניסים את ספר התורה לארון הקודש.
במנהג אשכנז המערבי, לא נוהגים לומר יזכור ברגלים כלל, אך הוא הונהג בכמה קהילות מנהג זה בתקופה מאוחרת.
בחלק מקהילות אשכנז המערבי, נוהגים לומר יזכור בשבת לפני שבועות ("שווארץ שבת") ובשבת לפני תשעה באב.
בבתי הכנסת הספרדיים לא נאמרת תפילת יזכור, ואין תפילה מיוחדת להזכרת נשמות בחגים, אך נהוג שאדם העולה לתורה יכול לבקש שתיאמר תפילת ה"השכבה" לזכר קרוביו שנפטרו כמו בכל יום בשנה.
עם זאת, יש נוהגים שביום כיפור אומרים תפילת "השכבה" לכל חברי הקהילה שנפטרו בשנה האחרונה ו/או לחכמי הקהילה, לאחר אמירת כל נדרי.
בניגוד לתפילות אחרות של הזכרת נשמות הנאמרות על ידי החזן או הגבאי, תפילת יזכור נאמרת על ידי הקרוב של הנפטר.
לאור זאת התפתח המנהג של אלו שיש להם אב ואם לצאת מבית הכנסת בעת אמירת יזכור.
ונוהגין כי מי שיש לו אב ואם יוצא מבית הכנסת בשעת הזכרת נשמות.
גם נוהגים שבתוך שנה ראשונה למיתת האב או האם, יוצא גם כן מבית הכנסת.
בספר כרם שלמה ניתן טעם ליציאה: כדי למנוע טעות אצל מי שיש לו הורים ויאמר את נוסח יזכור בטעות.
אולם ישנן קהילות בהן לא נהגו מי שהוריהם חיים לצאת מבית הכנסת.
יש מקומות בהם מקובל שמי שיש לו הורים נשאר יושב במקומו בעת אמירת יזכור שעה ששאר המתפללים עומדים.
הנוסח של "יזכור אלוהים נשמת ..." שימש בקהילות היהודיות בגרמניה כבר במאה ה-14 וככל הנראה החל השימוש בו בתקופה כלשהי לאחר גזירות תתנ"ו.
הקהילות היהודיות נהגו לנהל ספרים שנקראו מארמארביכער בהם נרשמו תפילות יזכור תוך ציון שמות הנפטרים ומעשיהם הטובים.
לשם הקיצור היו רושמים בספרים אלו את תחילת התפילה בראשי תיבות: יא"נ.
בתקופות קדומות נאמרו תפילות יזכור להרוגי תתנ"ו בשבת שלפני תשעה באב ובשבת שלפני יום השנה לפרעות.
תפילות היזכור הזכירו את אנשי הקהילה שנפטרו וכן את ההרוגים על קידוש השם.
במהלך השנים נוספו תפילות יזכור שונות לזיכרון ההרוגים על קידוש השם.
במחזורים של המאה ה-18 מופיע לצד תפילת היזכור להורים גם נוסח יזכור ל"נשמת כל קרובי וקרובותי ...
הן שהומתו הן שנהרגו הן שנשחטו ושנשרפו ושנטבעו ושנחנקו על קידוש השם".
בארץ ישראל נאמרו תפילות יזכור לזכר "אחינו ואחיותינו שנפלו על אדמת המולדת" ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאמרו תפילות יזכור לזכר ההרוגים בכיבוש פולין בידי הנאצים.
לאחר השואה תוקנו נוסחים שונים של תפילת היזכור לזכר הנרצחים בשואה, ולאחר הקמת צה"ל הופיעו נוסחי יזכור לזכר חיילי צה"ל.
תפילת יזכור זכתה להתקדש בקדושה עממית מיוחדת.
יש יהודים שהקשר היחיד שלהם למנהגי היהדות הוא אמירת יזכור.
תיאור מעמד תפילת היזכור מופיע בספרות העברית החדשה, למשל אצל דוד פרישמן בסיפור "הזכרת נשמות".
ב-1911 פורסם ביפו ספר "יזכור", שנחשב אבן יסוד למיתוס הגבורה של תנועת העבודה בארץ ישראל.
על כריכת הספר הוא תואר כמצבת זיכרון לחללי הפועלים העברים, שמונה במספר.
הספר שיקף ניסיון לעצב תרבות זיכרון לאומית וחילונית, ומילות התפילה "יזכור אלוהים" הוחלפו במילים "יזכור עם ישראל".
ימים ספורים לאחר מאורעות תל חי ב-1920 חיבר ברל כצנלסון, מראשי הציונות הסוציאליסטית, הספד להרוגי המאורעות.
ההספד הודפס בכתב העת "קונטרס".
הנוסח הופץ ברחבי היישוב היהודי בארץ ישראל, והוקרא על ידי אנשי תנועת העבודה בטקסים שנערכו כל שנה בי"א באדר.
בהספדו של ברל נכתב "יזכור עם ישראל".
יזכור עם ישראל את הנשמות הטהורות של בניו ובנותיו
שניאור שפושניקאהרון שֶרדבורה דראכלרבנימין מונטר
וריאציה של טקסט זה שימשה גם בטקסים לזכרם של חללים אחרים ביישוב, ובטקס לזכרם של קורבנות ההעפלה.
בחוגים דתיים המשיכו להשתמש בנוסח המסורתי של "יזכור אלוהים" גם לחללי ההתיישבות וההעפלה בארץ ישראל ואף התפלמסו עם הנוסח של "יזכור עם ישראל".
בחוברת "נרות שבת" שיצאה לקראת ראש השנה תש"ח (1947) מופיעה רשימה ארוכה של תפילות יזכור אלוהים לזכר מעפילים שנהרגו ואליהם מצורפים דברים המדגישים את חשיבות הזכירה של אלוהים:
נוסח "יזכור" לחללי מלחמות ישראל:
הנוסח המקורי של "יזכור" נכתב בזמן מלחמת העצמאות על ידי אהוביה מלכין, והתבסס על ההספד של ברל כצנלסון להרוגי תל-חי.
נוסח זה הודפס בספר יזכור הראשון שהוציאה היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
עם השנים נוספו ל"יזכור" חללי צה"ל שנפלו אחרי מלחמת העצמאות, וכן חללים ממחתרות עבריות בארץ ישראל, ארגוני מודיעין צבאי במערכת הביטחון הישראלית, משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, ונפגעי פעולות איבה.
הנוסח המקורי הסתיים במילים "יִהְיוּ חַלְלֵי מלחמות יִשְׂרָאֵל עֲטוּרֵי הַנִּצָּחוֹן".
בשנות ה-90 שונה הנוסח, ובמקום המילה "מלחמות" נכתב "מערכות", בעקבות לחצים שהפעילו הורים שכולים של חללי אסון הנ"ד ותאונות מבצעיות נוספות שלא אירעו במהלך מלחמה כלשהי.
נוסח זה, הנפתח במילים "יזכור עם ישראל", הודפס בספרי יזכור השונים עד שנת 1995. לאחר מלחמת ששת הימים הפיצה הרבנות הצבאית הראשית נוסח שונה, הנפתח במילים "יזכור אלוהים".
נוסח זה הוקרא בטקס פתיחת אירועי יום הזיכרון ברחבת הכותל, אף על פי שבטקס הדלקת המשואות הוקרא נוסח ה'יזכור' עם הפתיחה המקורית, על ידי הקריין עמיקם גורביץ'.
גרסת "יזכור עם ישראל" הייתה הגרסה הרשמית גם בפקודות המטכ"ל.
בשנת 2011, בעת כהונת הרמטכ"ל בני גנץ, התעורר דיון ציבורי באשר לנוסח הראוי.
את המחאה הציבורית הובילה יהודית ביאלר (אמו של יורם ביאלר שהונצח בשיר "יורם") והיא החתימה למעלה מ-60,000 איש על עצומה שקראה להשיב את הנוסח המקורי.
בעקבות הדיון מינה הרמטכ"ל ועדה בראשות האלוף ישי בר לבחינת נוסח תפילת "יזכור".
באוגוסט 2011 המליצה הוועדה לומר את נוסח "יזכור עם ישראל".
הרמטכ"ל בני גנץ אימץ את החלטת הוועדה.
באתר "יד ושם" מוצגים שני נוסחים לתפילת "יזכור" לזכר קורבנות השואה:
נוסח ארוך: נוסח זה תוקן בשנת 2019 ובמקום המילים "בגולת אירופה" בנוסח החדש מופיעה המילה "בגולה", וזאת כדי לכלול את קורבנות השואה מארצות נוספות, כולל ארצות צפון אפריקה.
בשנות החמישים של המאה ה-20 כתב אבא קובנר נוסח של "יזכור ליום הזיכרון לשואה ולמרד":
ב-2014 כתב רני יגר ממייסדי בית תפילה ישראלי ומנהל מיזם התנ"ך במכון שלום הרטמן תפילת "יזכור" ייעודית לחסידי אומות העולם.
יגר, בן לניצולת שואה מבולגריה ציין כי התפילה היא חלק מהחובה המוסרית שיש לעם ישראל כלפי חסידי אומות העולם.
יזידים, או אזידים על-פי המינוח המודרני הנהוג בפיהם (בכורדית-קורמאנג'י: Êzidî; סוראני: ئيزيدي), הם מאמיני דת אתנית מזרח-תיכונית בעלת שורשים עתיקים.
כל בני הדת היזידית הם כורדים ורובם מתגוררים בסביבות מוסול וסינג'אר שבעיראק, אך ישנן גם קבוצות בסוריה, טורקיה, איראן, גאורגיה וארמניה (בה הם מהווים את המיעוט הדתי הגדול ביותר).
קיימת מחלוקת בין המלומדים ובקרב חוגים יזידים אם הם מהווים קבוצה אתנו-דתית נבדלת, או תת-קבוצה דתית של כורדים.
מספרם הכולל נאמד בין שמונה מאות אלף למיליון.
רוב החוקרים כיום סבורים כי שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מעאויה.
תרבות היזידים היא תרבות כורדית מובהקת, ורובם דוברים קורמאנג'י (כורדית צפונית) בניב הבהדיני הייחודי להם, עם מיעוט דובר ערבית.
קורמאנג'י היא גם שפת הקודש היזידית.
על פי גישה זו, בעת הפילוגים שחלו בכת, נוצר זרם שדחה את שליחותו של מוחמד וציפה לנביא נוסף ולקוראן חדש ולכן חיפש חיזוקים רעיוניים בדתות אחרות.
הדת היזידית עצמה ממזגת מספר השפעות: המונחים הדתיים מושפעים מהסופיות, במיוחד בטרמינולוגיה של הספרות הדתית האזוטרית והמיסטית, אך רוב המיתולוגיה היזידית איננה מוסלמית ותפיסת היקום מזכירה במידה רבה דתות פרסיות קדומות.
חוקרים מוקדמים ניסו לתאר את היזידים כזרם באסלאם, כדתות פרסיות או אף כעובדי אלילים, אך החל משנות ה-90 של המאה ה-20 נחשבות גישות אלו לפשטניות יתר על המידה.
מאז נתפסת הדת היזידית כתוצאתו של תהליך סינקרטיסטי ארוך שבו אמונות ומנהגים מקומיים הושפעו ממסדר אדוויה הסופי השוכן בהרי כורדיסטן, הסיטו אותו מהאסלאם המסורתי ומוזגו בו זמן קצר יחסית לאחר מות מייסדו, שייח' עדי אבן מֻסַאפר, שהיה במוצאו מבית אומייה.
שייח עדי מת ב־1162, וקברו בעמק לאלש הוא מוקד עלייה לרגל ליזידים.
לאחר מותו, ובמהלך המאה ה-14 בעיקר, התפשטו שבטים כורדיים והפיצו את אמונת היזידים אל מה שכיום הוא שטחה של טורקיה.
בתמונת העולם היזידית, האל יצר את העולם וכעת הוא בהשגחתם של שבעה מלאכים הקרויים "הפט סיר" (שבעת המסתוריים).
הבכיר מביניהם הוא "מלאכּ טאוס", מלאך הטווס, המקביל לשטן בדתות אחרות (המקור לדעה זו היא שמו השני של ה"מלאכּ טאוס" בפי היזידים - שיטן, שם המוזכר לעיתים בקוראן כשמו של השטן (شيطان)).
היזידים מאמינים כי מלאכּ טאוס איננו מקור של רוע או של רשע, אלא מקור הרשע שוכן בלבו של האדם.
ה"כיתבה קליווה" ("כִּתאב אל-ג'לוה", "ספר ההתגלות היזידי"), העוסק ברובו בגלגולי נשמות, מספר כי מלאכ טאוס חילק את ההשגחה בעולם כראות עיניו בין המלאכים, וילוד אישה אינו יכול לערער עליו.
השייח עדי האמין כי הוא גלגולו של מלאכ טאוס בעולם הזה.
מסופר עליו בספר כי הוא אמר שנכח בעת שאדם הראשון חי בגן עדן ובשעה שנמרוד השליך את אברהם אל האש.
ספר תפילה יזידי נוסף הוא ה"מצחף ראש" ("הספר השחור" בכורדית) העוסק בבריאת העולם, האדם במלאכים, בשיח' עדי, ובאבות היזידים, בדיני פולחן, אישות ובאופן עבודת האל.
לפי אמונתם היו ספרים אלה מצויים כבר לפני בריאת העולם.
ספרים אלו הועלו על הכתב על ידי חוקרים חיצוניים לדת היזידית בראשית המאה העשרים, שכן עד אז הועברו ברובם בעל פה, בין היתר בגלל איסור לימוד קרוא וכתוב שחל על היזידים שאינם אנשי דת.
האמונה היזידית בנוגע לבריאת האדם שונה מזו של היהדות, הנצרות והאסלאם.
הם מאמינים כי האל יצר את מלאכ טאוס בראשונה מההארה שלו עצמו, ולאחר מכן את יתר המלאכים שצוו להביא אבק ואדמה מהארץ ולבנות את גופו של אדם.
אז מלאכ טאוס נפח באדם נשמת רוח חיים ולימד אותו להתפלל לשמש, ייצוגו של האל העליון.
בתקופות מאוחרות ובשל השפעות נוצריות זוהה מאלכ טאוס, המלאך המסייע לאל ושותף בבריאה, עם לוציפר ונוצרה אגדה לפיה סירב מלאכ טאוס להשתחוות בפני מי שנוצר מאבק, כאשר הוא עצמו נוצר מאורו של האל.
היזידים מאמינים כי מלאכ טאוס הוא נציגו של האל בעולם ויורד אליו ביום רביעי הראשון של חודש ניסאן, הנחגג כראש השנה היזידי.
היזידים מאמינים כי הטוב והרע שוכנים שניהם בנפש האדם, ועליו לבחור ביניהם.
בתהליך הבחירה חשובה עבודתם למלאכ טאוס, שכן זה עמד בפני מבחן דומה אל מול האל והוא יוכל לכוונם.
לגבי בריאת העולם, הם מאמינים כי זה היה בראשיתו פנינה.
הוא נשאר במצב זה זמן רב, שבמהלכו נוצרו שבעת המלאכים שהופקדו על העולם.
המלאכים הם: מלאכ טאוס, שייח' עדי אבן מֻסַאפר, שייח' חסן, וקבוצה של ארבעה מלאכים נסתרים: שמס א-דין, פאח'ר א-דין, סאג' א-דין ונאסר א-דין.
שני מוטיבים מרכזיים בדת היזידית הם חשיבות הטהרה הדתית והאמונה בגלגול נשמות.
השמירה על הטהרה מתבטאת בהקפדה על מבנה חברתי נוקשה של קאסטות, חוקי מזון, הסתגרות קהילתית וטאבואים רבים.
האמונה בגלגול נשמות חשובה גם בשל האפשרות שבה מאמינים היזידים להתגשמות נשמתו של אחד המלאכים בצורת אדם.
היזידים מתפללים חמש תפילות ביום.
הם מתפללים כשפניהם אל השמש, ובתפילת הצהריים מתכוונים אל לאלש.
התפילה מלווה בתנועות טקסיות הכוללות נישוק הצווארון המעוגל של המלבוש העליון הדתי ("קיראס").
יום רביעי נחשב ליום הקדוש, אך יום המנוחה הוא יום שבת.
מנהג חשוב בקרב היזידים הוא עלייה לרגל הנמשכת 6 ימים לקבר שייח' עדי בלאלש, צפונית למוסול בעיראק.
האזור מכיל מקדשים רבים ואתרים מקודשים, גם לדתות אחרות, ובהם גשר סראט, הר ערפאת ושני מעיינות קדושים הקרויים זמזם והמעיין הלבן (כּאניא ספּי).
במידת האפשר, כל יזידי מצווה לעלות לרגל ללאלש לפחות פעם אחת בחייו.
אלו החיים קרוב יותר משתדלים להגיע פעם בשנה לסעודת ההתכנסות הסתווית הנערכת מ-23 בחודש אילול ועד 1 בחודש תשרין אל-אוול.
בהתכנסות זו רוחצים היזידים במעיין הלבן, טובלים בו דמויות של מלאכ טאוס ומדליקים מאות נרות בקבריהם של שייח' עדי ודמויות דתיות אחרות.
הם גם מקריבים פר, ועל כן נחשבו מושפעים מהמיתראיזם, גם בשל הימצאות כלב ונחש באיקונוגרפיה הדתית היזידית.
הקרבת הפר מסמלת את בוא הסתיו, ומיועדת לבקש רחמים בעת החורף כדי שיחלוף בקלות והחיים יחזרו לאדמה באביב.
ראש השנה היזידי נחגג בחודש ניסאן, ובו רוקדים וחוגגים בסעודות, ומקשטים ביצים.
בחג הטאוסגראן מבקרים הקוואלים, אנשי-הדת מן המעמד הנמוך, בכפרים היזידיים ומציגים את הסנג'אק, פסל ברונזה של הטווס המייצג את מלאכ טאוס.
בחג זה מביאים מנחות וצדקה.
אנשי הדת משמיעים דרשות ומחלקים מים קדושים.
החג החשוב ביותר הוא ג'המה ("עיד אל-ג'מעייה" - חג ההתכנסות) בלאלש, אירוע בן שבעה ימים.
חג זה הוא מוקד של עלייה לרגל, התוודעות חברתית וחיזוק השייכות לקהילה.
מרכזו הדתי של החג הוא האמונה בהתכנסות שבעת המלאכים הקדושים, ה"הפטאד" באותה עת, להם נהוג להקריב שור.
החשיבות שהיזידים מייחסים לטהרה דתית משתקפת לא רק במערכת המעמדות החברתיים שלהם, אלא במגוון איסורים בחיי היום יום.
חלק מהאיסורים, כגון איסור נישואי תערובת או העלבת אנשי דת, מכובדים כמעט תמיד.
מאיסורים אחרים, כאיסור על אכילת חסה או לבישת בגדים בצבע כחול מתעלמים בדרך כלל אלא אם כן אנשי דת נוכחים במקום.
משערים שהאיסור על אכילת חסה נובע מדמיון השם הכורדי לחסה "Koas" למילה "Koasasa" המתארת את התגשמות שבעת המלאכים בגוף אדם.
בראיון ל-BBC טען אחד מראשי העדה שהיזידים יכולים לאכול כל דבר, ורק אנשי הדת נמנעים מירקות מסוג מסוים, כגון כרוב, כי הם גורמים גזים.
ארבעת היסודות: אש, אוויר, מים ואדמה צריכים להישמר טהורים לתפיסת היזידים, ומספר איסורים מגנים על כך, למשל איסור על יריקה על האדמה או על אש.
מגע ממושך עם מי שאינם יזידים נחשב למטמא גם הוא, ולכן נהגו היזידים להתחמק מגיוס ולא לחלוק כלים ככוסות או תערים עם זרים.
היזידים מונוגמיים ברובם, אם כי הנכבדים עשויים לשאת יותר מאישה אחת.
הילדים נטבלים עם לידתם ומילה היא נפוצה, אם כי אינה הכרח.
המתים נקברים בקברים חרוטיים מיד לאחר מותם בתנוחת ידיים מוצלבות על החזה.
היזידים אינם נישאים לכורדים שאינם יזידים ואינם מקבלים מומרים אל דתם.
העונש החמור ביותר בקהילתם הוא חרם, אשר משמעותו גם גירוש מהדת והתרת דמו של המוחרם.
בחברה היזידית חלוקה מעמדית נוקשה ולפיה בני המעמד הנמוך הם חקלאים ורועים שנאסר עליהם לדעת קרוא וכתוב.
מעמד אנשי הדת הגבוה הוא בעל ידע זה ונחלק להנהגה דתית (שייח'ים) והנהגה אזרחית (אמירים).
בראייה היסטורית, היזידים היו מיעוט דתי בעם הכורדי מאז שנת 2000 לפנה"ס (לפי מקורותיהם).
היות היזידים קבוצה ייחודית בעם הכורדי נוצלה בידי משטר הבעת', על מנת לנסות ולבודד אותם אלו מאלו.
יש הטוענים כי סדאם חוסיין ניסה להשפיע על היזידים ולהחשיבם כערבים, על מנת להטות לטובתו את המאזן האתני בצפון עיראק, אך אין עדויות חד-משמעיות התומכות בסברה זו.
בדרך כלל ניסיונות אלו לא עלו יפה, והיזידים אף לחמו יחד עם הכורדים ביחידות ה"פשמרגה", כנגד תומכי הבעת'.
מאז הפלישה האמריקאית לעיראק ב־2003, מנסים הכורדים להביא לכך שהיזידים ייחשבו כחלק מהעם הכורדי על מנת להגדיל את מספרם וחשיבותם.
בקרב היזידים פועלת קבוצה עצמאית של משכילים, בשם "התאחדות המשכילים היזידים" (رابطة المثقفين الأيزيديين) בראשות עלי סידו רשו, הקוראת להיבדלות היזידים הן מן הערבים והן מן הכורדים.
הקבוצה טוענת כי גם הערבים וגם הכורדים השתמשו ביזידים ככלי משחק לניגוח פוליטי, בעוד שאף ראייה היסטורית אינה מוכיחה כי היזידים הם במוצאם אכן ערבים או כורדים.
פעילותה של הקבוצה עדיין מצויה בשוליים, אך קולות דומים לשלה כבר נפוצים מאוד בשיח היזידי, בעיקר בפורומים באינטרנט.
באביב 2007 נרצחה תושבת הכפר בעשיקה על ידי המון יזידי בשל "חילול כבוד המשפחה".
משערים שהיא התרועעה עם ערבי סוני ולבסוף התאסלמה.
ב-14 באוגוסט 2007 בוצע פיגוע טרור, שנחשב לקטלני ביותר מאז פלישת ארצות הברית, בשתי עיירות יזידיות בצפון עיראק.
מחבלים מתאבדים נהגו בשעות הערב בארבע מכליות עמוסות חומר נפץ אל תוך ריכוזי אוכלוסייה צפופים ופוצצו אותן בתחומם.
בהתפוצצות נהרגו למעלה מ-500 בני אדם, ושטח בנוי בן ק"מ רבוע בערך נהרס.
הפיגוע יוחס לארגון אל-קאעידה ובוצע מסיבות שונות.
ביניהן, ככל הנראה, הקושי של ארגוני הטרור לבצע פיגוע דומה בתוך ערים מרכזיות בעיראק, החשבתם של היזידים כלא מוסלמים, תגובה לאירוע סקילת הנערה שהתאסלמה, או כדי לגרום ליזידים לעזוב את עיראק.
באוגוסט 2014, במסגרת התקדמות כוחות המדינה האסלאמית בצפון עיראק, כבשו כוחות הארגון את העיר סינג'אר מידי הפשמרגה הכורדים.
כ-213 אלף פליטים כורדים, מהם כ-40 אלף יזידים נסו על נפשם, מפחד מחבלי הארגון, לכיוון טורקיה, לעבר הערים דהוק ואירביד.
חלק מהפליטים היזידים הוגלו על ידי פעילי המדינה האסלאמית להרי סינג'אר, והם סובלים שם מרעב וצמא.
יזידים אחרים שנותרו באזור סינג'אר נדרשו להתאסלם וחלקם הוצא להורג.
כמו כן, לוחמי המדינה האסלאמית לקחו בשבי מאות נשים מבנות היזידים.
היזידים נהלו מאבק ממושך על מנת להשיג הכרה בינלאומית בסבלם וברצח העם שנעשה בהם (דוגמת טבח סינג'אר).
לשם כך, נקטו היזידים בדרכים שונות להשגת ההכרה.
למשל, חברת הפרלמנט העיראקי ממוצא יזידי, ויאן דחיל, נאבקה ביו"ר הפרלמנט כדי לשאת נאום פומבי לחשיפת הטבח ותוצאותיו הקשות.
בנוסף, פליטים יזידים יצרו שיתוף פעולה עם כוחות סיוע אמריקאים להנחתת מזון ותרופות מהאוויר לנצולי הטבח שהסתתרו בהרי סינג'אר.
ועדה מיוחדת מטעם המועצה לזכויות אדם של האו"ם קבעה ביוני 2016 כי המדינה האסלאמית מבצעת בבני העם היזידי רצח עם.
פעילים יזידים ברחבי העולם, כנאדיה מוראד, קוראים לקהילה הבינלאומית להתערב ולפעול להצלתם, ואף מנסים לפעול כנגד המדינה האסלאמית במשפט הבינלאומי.
מדינת ישראל פועלת במישורים שונים על מנת לתמוך בבני העם היזידי, זאת בשל השתתפותה של ישראל באמנת האו"ם בדבר מניעת רצח עם.
דוגמה לתמיכה במיעוט זה היא הכינוס המיוחד שהכנסת קיימה ב-24 ביולי 2017 לזכרו של העם היזידי.
באירוע זה השתתפה נאדיה מוראד, שהצליחה לברוח משבי המדינה האסלאמית בעיראק אחרי שעברה עינויים קשים.
מלבד זאת, הגישו תשעה חברי כנסת מסיעות שונות הצעת חוק שקוראת להכיר ברצח העם היזידי, הכוללת קיום יום זיכרון ב-3 באוגוסט מדי שנה וכן, תוכניות לימוד ועצרת מרכזית לזכר ההרוגים.
כמו כן, "מטה הסיוע הישראלי ליזידים", הכולל ארגונים, תנועות נוער, חוקרים ופעילים חברתיים, הוא ארגון-גג ישראלי אשר הוקם לאחר הטבח, המרכז את פעולתם של מספר גופים ופרטים לצורך מתן סיוע מיידי ליזידים בעיראק ובפזורה.
מטרת מטה זה היא להגביר את המעורבות הישראלית להצלת העם היזידי, וזאת על ידי הגברת המודעות למצבו של העם היזידי, מתן סיוע ליזידים לצורך הצלת חיים וכן, דרישה מהמוסדות הבינלאומיים למצוא פתרון קבע בר קיימא לעם היזידי.
בנוסף לכך, מדינת ישראל, בעזרת ארגון "Dream Doctors" המכשיר ליצנים רפואיים, יחד עם ארגון "Road to Peace", בית החולים הדסה עין כרם בירושלים ובתמיכת משרד החוץ הישראלי אף פועלת להכשיר מטפלים יזידים בתחום הליצנות הרפואית.
זאת במטרה לסייע לילדים בני העם היזידי, הזקוקים לטיפול רפואי או סובלים מפוסט טראומה, בעזרת צחוק, מגע והסחת דעת.
ב-3 באוקטובר 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, נחשף כי מספר ימים לפני כן חולצה מרצועת עזה צעירה יזידית בת 21 בשם פאוזיה אמין סידו על ידי כוחות הביטחון הישראליים, זאת לאחר שנחטפה ונלקחה מעיראק לסוריה, שם נקנתה על ידי מחבל חמאס תומך דאעש עשור לפני כן.
דגל היזידים מייצג את העם היזידי ושאיפתו לעצמאות.
השמש המוזהבת במרכז הדגל היא סמל דתי ותרבותי עתיק של היזידים.
מתפללים יזידים מפנים את פניהם כלפי השמש.
האדום בדגל מסמל את דמם של הקדושים המעונים היזידים.
הצהוב מייצג את מקור החיים והאור של העם.
מאחר שהדת היזידית איננה מוכרת לזרים, ובשל זיהויו של מלאכ טאוס עם השטן, רבים כתבו אודותיהם עובדות וסיפורים בלתי מדויקים.
לאבקרפט כתב בסיפורו הקצר, "The Horror at Red Hook", על "שבט היזידים עובדי השטן".
ספרו של קרל מאי, "דרך כורדיסטן הפראית" מציג (בין היתר) תמונה מדויקת למדי של סבלם הרב של היזידים תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, אז נרדפו כעובדי שטן.
בספרו האוטוביוגרפי "פגישות עם אנשים מיוחדים" מספר גיאורג איבאנוביץ' גורדייף על מפגשיו עם היזידים בילדותו ומזכיר כיצד התייחסו אליהם כ"עובדי השטן".
בספרו של אלכסנדר פושקין, המסע לארזורום, פוגש המספר חייל יזידי בצבא הרוסי ושואל אותו על מנהגי דתו.
בסדרת הקומיקס Top 10 מאת אלן מור וג'ין הא, אחד מגיבורי הסיפור, ג'ון "המלך טווס" קורבו, הוא יזידי מאמין.
אמונתו מקנה לו כח פיזי על אנושי וגם את היכולת לתקשר ישירות עם מלאכ טאוס שמסייע לו לאתר כשלים ונקודות תורפה.
יזם הוא אדם היוזם, מחליט ומארגן עסק מסחרי או מיזם חדש או קיים, כדי להשיג מטרות עסקיות מסוימות.
כלכלנים מסוימים סבורים שכושר היזמות וניהול הוא גורם ייצור רביעי (בצד חומרי גלם, עבודה והון).
המונח הוגדר לראשונה, במשמעות השכיחה כיום, על ידי הכלכלן האירי בן המאה ה-18 רישאר קנטיון.
יזמים רבים מונעים משיקולים של רווח כספי, וחלקם בעלי רעיונות חברתיים שונים.
ישנם גם יזמים חברתיים הפועלים לקידום מיזמים חברתיים וסביבתיים, שמטרתם אינה ליצור רווח אלא שינוי חברתי.
לאנשים עם תסמינים של הפרעת קשב ישנה נטייה גבוהה יותר לפתח גישה ושאיפה ליזמות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
בהתאם לכך, לאנשים עם הפרעת קשב יש גם סיכוי גבוה יותר להיות יזמים.
אחת הסיבות המרכזיות לנטייה זו, היא שלהפרעת קשב יש השפעה חיובית על מאפיינים יזמיים כגון: צורך בהישגיות, עצמאות ואוטונומיה, נטייה ליצירתיות, ונטייה מתונה של נטילת סיכונים.
יזכור הוא אתר אינטרנט המשמש להנצחת חללי מערכות ישראל והוא מכיל את רשימת חללי מערכות ישראל ובדרך כלל גם את תמונתו וסיפור חייו של כל אחד מהם.
האתר נקרא בעבר "נזכור את כולם" בעקבות ציטוט מפזמון שיר "הרעות" שכתב חיים גורי.
האתר כולל גם חיילי צה"ל שנפטרו ממחלה, או נהרגו בתאונה במהלך שירותם הצבאי, וכן מי שנפטרו לאחר סיום שירותם הצבאי (ולעיתים שנים רבות לאחר סיום שירותם), אך הוכרו כחללי צה"ל משום שמותם נבע מפגיעה שנפגעו במהלך שירותם.
האתר הוקם ומתוחזק על ידי משרד הביטחון.
חללי מערכות ישראל הנכללים באתר הם לוחמי צבא ההגנה לישראל ושאר אנשי מערכת הביטחון שנתנו נפשם על הבטחת קיומה של מדינת ישראל, לוחמי המחתרות שנפלו למען תקומת ישראל (מאז 1860 - עת החלה היציאה מן החומות בירושלים) ולוחמי היישוב בצבא הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה.
החלל הראשון ברשימה זו הוא שנפל ב-5 בינואר 1873, ו' טבת תרל"ג.
חלקו העיקרי של האתר כולל דפי זיכרון אחדים לכל חלל:
פרטים מזהים: שם, דרגה צבאית, תאריך נפילה (עברי וגרגוריאני) וחיל.
דף זה מכיל קישורים לשני הדפים הנוספים המוקדשים לחלל זה.
סיפור חייו של החלל, כולל תצלומו (למעטים מהחללים לא מופיע דף זה).
מקום מנוחתו: מידע מדויק על מקום קברו של החלל.
את הנופלים ניתן לאתר לפי שמם, תאריך נפילתם והיישוב שממנו באו.
תפילת "יזכור" לחללי מערכות ישראל.
ארכיון של איגרות למשפחות השכולות ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, משנת 1952 ועד היום.
פרקי שירה רלוונטיים, החל מקינת דוד, דרך "מגש הכסף" מאת נתן אלתרמן וכלה ב"מה אברך" מאת רחל שפירא.
גַּלְעֵד אשר מתעד את האנדרטאות שהוקמו לזכר הנופלים במשך השנים.
אפשרות להדלקת נר וירטואלי עבור חללי מערכות ישראל, נר כללי או אישי.
יזמות סדרתית היא יזמות משמעותית של מיזמים, בדרך כלל של חברות הזנק, שנעשתה פעמים אחדות על ידי אותו יזם.
במחקרים שונים, נוהגים להגדיר יזם סדרתי, ככזה אשר הקים בעברו שלושה מיזמים, לפחות.
יזמות סדרתית היא מקצוע, אך גם ובעיקר דרך חיים.
הגם שיזמות יכול שתהיה נטולת חדשנות, הרי שמרביתן המכריע של היזמויות הן של חדשנות והנחשבות למנוע צמיחה של משקים כלכליים.
היזמים הסדרתיים אינם קבוצה הומוגנית אלא נחלקים לשתי קבוצות:
יזמים סדרתיים הפועלים בטור, או יזמי "קפיצות הצפרדע" – היזמים אשר יוזמים מיזם, מקימים אותו, מעלים אותו על דרך המלך ומממשים השקעתם בו ורק אז עוברים למיזם הבא.
קבוצה זו כוללת את מרבית היזמים הסדרתיים.
יזמים סדרתיים הפועלים במקביל או יזמי "תיק השקעות" ("פורטפוליו"), או יזמי ה"להטוטנות" – היזמים המקימים אשכול של מיזמים ומנהיגים אותם כולם במקביל.
מספרם היחסי של היזמים הסדרתיים בקרב כלל היזמים מצוי בעלייה מתמדת במקביל להפיכתו של העולם לטכנולוגי יותר ולבגרות העסקית הכללית, מספרם גדל מכ־10% מכלל היזמים בשנות ה-80 לכ־30% בתחילת המאה ה-21.
מאפיינים אישיותיים של היזם הסדרתי
קווי האופי של היזם הסדרתי כוללים גם תכונות נרכשות אך בעיקר תכונות מולדות הטבועות בגנים.
חלק מקווי אופי אלה נחשבים לשליליים.
מחקר מתחום הפסיכולוגיה מצא קשר תדיר בין יזמים טכנולוגיים להפרעת היפומאניה
ככלל, היצירתיות היזמית היא תוצר של מיומנות, כשרון ואישיות (בונו, 1996).
מאפייני היזמים למיניהם נחקרו רבות.
ראייה ויכולת הפשטה רב ממדיות.
מידה בלתי מבוטלת של אלטרואיזם בעשייה ולא מונעות למען התועלת האישית בלבד.
יכולת לעקוף ביצירתיות ומקוריות כל מכשול בדרכם - הכישרון "לצאת מהקופסה".
היעדר יחסי של החשש מכישלון והכישרון להפיק ממנו לקחים לעתיד.
בעלי היכולת להוכיח את היעדר גבולות משאב הזמן וכי דווקא לאנשים עסוקים במיוחד יש די זמן לכול.
היותם מכורים לעשייה עד כדי כפייתיות.
הם שוברי מסגרות כרוניים ואלרגיים לסמכות מכל סוג ושואפים להיות מניעים ולא מונעים על ידי אחרים.
עקומת הלמידה של היזם הסדרתי
כאמור, היזם הסדרתי הוא בעל היכולת ללמוד מהכישלון ולהפיק לקחים.
מגזין היזמות INC מתווה את מסלול ההכשרה האופייני:
מהמיזם הראשון - לומד את תולדות עיתוי הפרישה האופטימאלי.
מהמיזם השני – לומד שאין להתאהב במיזם.
מהמיזם השלישי – השלמת מיומנות היצירתיות במינוף המשאבים.
מהרביעי-חמישי - מותר לעיתים גם להיכשל.
מהשישי-שביעי – שהוא אינו "מציאה" כל כך גדולה ושאל לו לגייס עובדים הדומים לו מדי.
לומדים בסוף - שהתהליך הופך קל ממיזם למיזם.
לא לומדים לעולם - מתי להפסיק/לפרוש.
רק כשליש מהיזמים הסדרתיים הן נשים.
מגמה זו היא בינלאומית וגם בישראל.
העם היהודי כעם הרוח, היצירה והחדשנות הטכנולוגית, הוא מקור בלתי נדלה של רוח היזמות – בכלל, ובתוכה תופעת היזמות הסדרתית – בפרט וממצב את מדינת ישראל במקום גבוה במרבית המשתנים והמדדים של היזמות והחדשנות.
עם זאת, יש להתייחס פרטנית למהות היזמות הישראלית ולא רק למידת קיומה.
כאשר ההתבוננות היא על עצם ומידת קיום היזמות בישראל באופן כללי, קיום התופעה אינו ממקם את ישראל במקום גבוה בין ארצות העולם (מקום 25 בלבד, בשנת 2008, עם עסק אחד לכל 24 תושבים, על פי סקירת D&B - דן אנד ברדסטריט).
שונה התמונה כאשר ההתבוננות היא על היזמות הטכנולוגית, אז ממוקמת ישראל במקום של כבוד במעלה הרשימה.
כיום בישראל ובעולם, יזמים סדרתיים ישראלים ויהודים רבים אשר "עשו זאת" – בעלי "מגע זהב" – מידאס, בהצלחה מספר פעמים והם חלק ותוצר התצרף של מדינת ישראל והיותה מובילת חדשנות ובכלל זה:
הראשונה בעולם ברישומי פטנטים (היחס בין מספר הפטנטים לאוכלוסייה).
הראשונה בעולם ביחס פטנטים - [קפיטה].
הראשונה בעולם בהוצאה למו"פ ביחס לתל"ג - 4.5% בשנת 2006 (אחריה שוודיה 3.7%).
הראשונה בעולם במספר המדענים והמהנדסים ביחס לכוח העבודה.
הראשונה בעולם במספר חברות ההזנק לנפש (מעל 4,000 ל־7 מיליון תושבים).
הראשונה בעולם במספר היחסי של חברות ההזנק בתחום הביוטק.
הראשונה בעולם במספר הפרסומים המדעיים לנפש.
המדינה מחוץ לצפון אמריקה אשר מספר החברות אשר מקורן ובסיס פעילותן מצוי בה ונסחרות בבורסת הטכנולוגיה נאסד"ק הוא הגדול ביותר בעולם.
השלישית בעולם אחרי ארצות הברית וקנדה במספר היזמים לנפש.
ממחקרם של דר' מירי לרנר ויואש אברהמי, אוניברסיטת תל אביב, פלטי 2000.
מספר הישראלים מקבלי פרס נובל בתחום המדע והטכנולוגיה (8 נכון לשנת 2007) גבוה ב־20% משיעור המדענים באוכלוסייה.
ממוקמים בה מרכזי פיתוח של 43 מתוך 50 ענקי הטכנולוגיה בעולם (2008).
מחקר כמותי אשר נערך על היזמים הסדרתיים הישראלים, מדד בקרבם במובהק רמת פטריוטיות גבוהה מאשר אצל אוכלוסיית אנשי העסקים הבכירים האחרים.
יזמות בנייה היא הפעילות הכרוכה בייזום ובניהול של פרויקט בנייה, מתחילתו ועד סופו.
ביזמות בנייה עוסקים גופים פרטיים (אדם, חברה פרטית וכדומה) וגופים ציבוריים (משרד השיכון, רשות מקומית).
פעילויות שיזם בנייה נדרש לבצע או לתאם במהלך פרויקט בנייה:
לעיתים רוכש היזם מלאי קרקעות לפרויקטים עתידיים, שאותם יבצע שנים לאחר הרכישה, ולעיתים הוא רוכש קרקע לבנייה מיידית.
רכישת הקרקע נעשית לעיתים מהונו של היזם, לעיתים באשראי בנקאי, ולעיתים בעסקת קומבינציה, שבה מובטח לבעלי הקרקע חלק מהמבנה שיוקם, בתמורה למתן הקרקע לפרויקט.
לשם הקמת מבנה יש לקבל היתר מהוועדה המקומית לתכנון ובנייה ומוועדות המוסמכות לכך.
בהיתר נקבעים אופי המבנה וגודלו.
על קבלת ההיתר אחראי האדריכל המכין תוכנית הגשה.
במקביל וכהמשך לבקשת ההיתר מבוצע תכנון אדריכלי והנדסי של הפרויקט במטרה להכין תוכניות עבודה לביצוע.
לשם כך מסתייע היזם בשירותיהם של מהנדסים, כגון מהנדס בניין, מהנדס חשמל ועוד, הפועלים יחד עם האדריכל.
בפרויקטים רבים, בעיקר בישראל, טרם התכנון ובקשת ההיתר מנסה היזם לשנות את תוכנית המתאר (לרוב ברמה של תוכנית בניין עיר) באופן נקודתי לקרקע בה הוא מתכנן לבנות, במטרה להגדיל את אחוזי הבנייה המותרים, היקף הבנייה ואף יעוד הקרקע במטרה להעצים רווחים.
שינוי התוכנית כרוך בנוהל חוקי של ביצוע תוכנית עירונית חדשה אשר כנגדה זכותו של הציבור להביע התנגדות.
לרוב מדובר במשימה מורכבת ולשם כך מסתייע היזם בעורך דין שהתמחותו בכך.
לעיתים מתחילה מלאכת השיווק והמכירה עוד לפני שהחלה הבנייה ("מכירה על הנייר"), ולעיתים היא נערכת במקביל לבנייה.
במקרים של ביקוש נמוך נמשכת המכירה גם לאחר סיום הבנייה.
לעיתים בונה הקבלן את הבניין למען עצמו, מתוך כוונה להשכירו ולא למכרו.
על מכירת דירות חל בישראל חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973, וחוקים נוספים שבאו להגן על קוני הדירות.
התקשרות עם קבלן בניין (או קבלני בניין אחדים, בעלי התמחויות מגוונות), לשם ביצוע מלאכת הבנייה.
קבלת היתר אכלוס מהרשות המקומית וחיבור המבנה לתשתיות העירוניות (חשמל, מים, ביוב, טלפון).
פעילותו של היזם נעשית בדרך כלל במסגרת חברה שבשליטתו.
לעיתים מוקמת חברה למימושו של פרויקט מסוים (בניין יחיד או שכונה מסוימת), ולעיתים משמשת את היזם חברה אחת לפעילותו במשך שנים רבות.
לעיתים עוסקת חברה אחת בשתי פעילויות הבנייה, זו של יזם הבנייה וזו של קבלן הבניין, לעיתים נעשות שתי פעילויות זו על ידי שתי חברות בעלות זיקה ביניהן (למשל יזם בנייה שלו חברה בת לקבלנות בניין), ולעיתים אלה חברות נפרדות, המתקשרות לפרויקט מסוים באמצעות חוזה.
יִזְכּוֹר הוא קובץ מאמרים ביידיש לזכרם של הפועלים והשומרים חללי היישוב היהודי בארץ ישראל, אשר נהרגו בתפקידי הגנה, שראה אור לראשונה בשנת 1916. בין המשתתפים היה הסופר יוסף חיים ברנר.
את הקובץ המקורי ערכו יעקב זרובבל, יצחק בן-צבי ואלכסנדר חשין, ונלוו לו איורים מאת הצייר והפעיל הסוציאליסט מיטשל לובּ (Loeb).
הוא יצא לאור על ידי ועדת ארץ-ישראל (פּאלעסטינא קאָמיטעט) של מפלגת "פועלי ציון" בניו יורק בחודש מאי 1916 (תרע"ו) והודפס בארבעת אלפים עותקים.
המהדורה השנייה נערכה על ידי דוד בן-גוריון, שהוסיף לה הקדמה מפרי עטו.
מהדורה זו, שגם היא לוּותה באיוריו של לוב, נדפסה בשנת תרע"ז בארבעה-עשר אלף עותקים.
במהדורה זו, כמו בראשונה, נמכרו העותקים עד מהרה.
בשנת 1918 הודפסה בלודז' שבמזרח אירופה מהדורה נוספת של הספר, ובה הקדמה מאת שמריהו לוין.
מרטין בובר כתב הקדמה למהדורה נוספת בשפה הגרמנית (בתרגומו של גרשם שלום), שראתה אור בהוצאת "יידישער פערלאג" בברלין בשנת 1918 ובשנת 1920.
חלקים מן הספר הופיעו בתרגום לעברית.
[יעקב] זרֻבבל, י[צחק בן צבי] בן צבי און א[לכסנדר] חאשין (עורכים), יזכור: צום אנדענקען פון די געפאלענע וועכטער און ארבייטער אין ארץ ישראל, ניו יורק: פועלי ציון פאלעסטינא קאָמיטעט, תרע"ו.
א[לכסנדר] חשין, ד[וד בן-גוריון] בן-גוריון (עורכים), יזכור: (צום אנדענקען די געפאלענע וועכטער און ארבייטער אין ארץ ישראל); געצייכענט פון מ' לאעב, 2טע פערגרעסערטע אויפל', ניו יורק: פועלי ציון פּאלעסטינא קאָמיטעט, תרע"ז.
(הספר בארכיון האינטרנט; סריקה נוספת)
יזמות חברתית היא פעילות למציאת פתרונות חדשניים לבעיות חברתיות בתחומים שונים כגון: חינוך, רווחה, איכות הסביבה, צמצום עוני, זכויות אדם, ועוד, תוך שימוש בפרקטיקות של יזמות.
מרבית המיזמים פועלים כארגונים לא ממשלתיים וללא מטרות רווח, במסגרת עמותות או חברות לתועלת הציבור, אלו ידועים בשם "המגזר השלישי".
לצדם, ישנם ארגונים שפועלים שם ייצור רווח, אך זו אינה מטרתם היחידה – או אפילו העיקרית – ולצדה יש מטרות חברתיות.
ארגונים אלו נחשבים גם הם כמיזמים חברתיים, והם מוכרים גם בשם "המגזר הרביעי".
המונח "יזמות חברתית" אוזכר לראשונה בספרות בשנות ה-70, ונעשה נפוץ במהלך שנות ה-80 בעקבות פעילותו של ביל דרייטון, מייסד ארגון אשוקה - עולם של יזמות חברתית.
יזמות חברתית היא אמצעי לשינוי חברתי, אשר עושה שימוש בפרקטיקות של יזמות.
העוסקים במלאכה, היזמים החברתיים, מאתרים את הבעיות החברתיות בקהילה שלהם ומוצאים פתרונות לאותן בעיות.
בעוד שמטרת ארגון עסקי הוא לייצר רווח לבעלי המניות, הרי שמטרת ארגון חברתי היא לייצר השפעה חברתית.
הצלחת הארגון העסקי נמדדת באמצעות שורת הרווח הכלכלי בלבד ואילו הצלחת ארגון חברתי נמדדת באמצעות בדיקת ההשפעה החברתית שלו.
ישראל, בהיותה מדינה עתירה ביזמים מכל הסוגים, עשירה גם ביזמים חברתיים, ובארגונים אשר תומכים ביזמים כאלה.
בשנים האחרונות הולך ומתפתח התחום של השקעות הון סיכון במיזמים חברתיים אשר יכולים להגיע לקיימות עסקית.
גם בישראל יש מספר קרנות אשר עוסקות בתחום.
יזנוביים (שם מדעי: Rhinopomatidae) הם משפחת עטלפי חרקים בעלי זנב המזכיר עכבר ומכאן שמם האנגלי.
במשפחה זו, שקרובה גנטית למשפחת הפרספיים וגם למין עטלף הדבורה, ישנו סוג יחיד ובו 6 מינים.
עטלפי אלה נמצאים רק בעולם הישן - מצפון אפריקה לתאילנד וסומטרה בעיקר באזורים חמים ויבשים.
הם יוצאים בלילות וישנים ביום במערות, נקיקים או אפילו פירמידות.
אלו עטלפים קטני גוף עם גפיים קטנות אבל זנב ארוך ודק.
הם בעלי צבעים כהים או חיוורים והאף שלהם נראה פשוט.
כמו רוב עטלפי החרקים מזונם העיקרי הוא חרקים שונים כמו עשים, יתושים וחיפושיות.
בישראל מצויים 2 מינים מהמשפחה: יזנוב גדול ויזנוב קטן.
יזמות פנים ארגונית היא הופעה של התנהגות יזמית שמתחילה מעובד הארגון, ומתקיימת בתוך כותלי הארגון ולטובתו.
יזמים פנים ארגונים הם עובדים בעלי מאפיינים ייחודים כמו כושר התמדה, מוטיבציה פנימית חזקה, יכולת מנהיגות ונטייה ללקיחת סיכונים.
המבנה התאגידי בו הם פועלים, המאופיין לרוב בבירוקרטיה, היררכיה וכללים מוגדרים, עלול לחסום ולעכב אותם.
כדי להתמודד עם הפער ולקדם יזמות פנים ארגונית, על הנהלת הארגון לתמוך ביזמים, להקצות משאבים ולייצר אקלים המעודד ניסוי וטעייה ומבנה המאפשר תקשורת רוחבית.
בסביבה זו, יזמות פנים ארגונית תוביל לעלייה בביצועים, תתרום ליצירת יתרון תחרותי אסטרטגי, ותשפר את המוטיבציה ותפוקת העובדים.
המונח נטבע לראשונה ב-1978 על ידי גיפורד פינצ'ו השלישי ואליזבת פינצ'ו ומתייחס לחדשנות או יוזמה של עובד הארגון, אשר מזהה הזדמנות ומוביל פעילות עסקית חדשה (מוצרים, שירותים, טכנולוגיות ועוד) בגבולות הארגון.
פינצ'ו הגדירו יזמים פנים ארגוניים כעובדים בעלי חזון ליצירת חדשנות, אשר לוקחים עליהם את האחריות להוצאתו לפועל, בתוך כותלי הארגון.
יזמות פנים ארגונית תורמת להתחדשות ארגונית, הרפתקנות עסקית, גמישות ורווחיות, המתאפשרים כאשר פרויקטים מוטמעים (מעבר לשלב הרעיון) ויש להם השפעה משמעותית בארגון.
בשנת 1992, נוסף המונח למילון המורשת האמריקאית עם ההגדרה: "אדם בתוך תאגיד גדול אשר לוקח אחריות ישירה על הפיכת רעיון למוצר מוגמר ורווחי באמצעות לקיחת סיכונים אסרטיבית וחדשנות".
עם זאת, יזמות פנים ארגונית יכולה להתקיים גם בחברות קטנות ובינוניות, על אף שוודאי תראה אחרת.
ב-2010 עודכנה ההגדרה של יזמות פנים ארגונית כתופעה בעלת שתי פנים: מצד אחד, סט שיטות עסקיות המאפשרות לעובדים עם אישיות יזמית להוציא לפועל חדשנות בזריזות בתוך ארגונים גדולים, לטובת הארגון ולקוחותיו.
מצד שני, הפעולות של אדם או קבוצה, שפועלים באופן יזמי כדי לשרת את האינטרסים של הארגון ושרשרת האספקה שלו, עם או בלי תמיכה רשמית.
קיימים הבדלים בין היזם הקלאסי, אשר לוקח על עצמו את הסיכון והאחריות, לבין המקרה של היזם הפנים ארגוני, בו הארגון הוא שלוקח על עצמו את הסיכון.
עם זאת, היזם הקלאסי זוכה ליהנות מהחזקת זכויות המוצר, כאשר ביזמות פנים ארגונית, הארגון בדרך כלל מחזיק בזכויות לקניין הרוחני.
כשם שחדשנות בחברות הזנק דורשת יזמים, חדשנות בחברות גדולות דורשת יזמים פנים ארגוניים.
הסביבה הכלכלית הנוכחית הופכת תחרותית, תובענית ומאתגרת.
ההתפתחות הטכנולוגית, מגמות גלובליזציה ומשברים כלכליים מתמשכים, הופכים את היכולת של ארגונים להשתנות ולייצר מנועי רווח חדשים, לבעלת השפעה מכרעת על ביצועי הארגון.
ארגונים בחברה המודרנית נדרשים לשמור על איזון בין חדשנות ודינמיות, לייצר סביבת עבודה מעניינת ויצירתית כדי לשמר עובדים מדור ה-Y (בתוכם יזמים פנים ארגוניים רבים), ולהתמודד בתחרות מול חברות הזנק קטנות, אשר מצליחות לפתח מוצרים שנוגסים ואף משתלטים על נתח השוק של התאגידים.
מבחינה זו, יזמות פנים ארגונית היא בעלת חשיבות אסטרטגית, שכן היא מאפשרת לארגונים להישאר רלוונטיים, דרך מינוף הזדמנויות ויצירת חדשנות כדרך קבע.
היזם הפנים ארגוני מייצר שינוי מתוך כותלי הארגון בו הוא עובד כיום, תוך שימוש במשאבים והתשתיות שלרשותו.
בדומה ליזם הקלאסי, הוא יהיה לרוב בעל כישורי מנהיגות ויכולת לאתר הזדמנויות, מבלי שנתבקש לעשות זאת, ולפתח רעיונות לכדי מנוע רווח מגובש עבור הארגון.
יזמים פנים ארגוניים מתאימים למגוון פרופילים, אשר משותפות להם תכונות יזמיות, מוכוונות לפעולה, ביטחון עצמי, שאיפה לאוטונומיה, ראיה ביקורתית, יכולת קבלת החלטות בתנאי אי ודאות, מיומנויות ביצירת רישות מקצועי וחברתי, סובלנות גבוהה ללקיחת סיכונים, יכולת גבוהה לפתרון בעיות וזיקה חזקה לארגון בו הם פועלים.
המוטיבציה של יזמים פנים ארגוניים איננה להשתפר בעבודתם או לזכות בקידום, אלא ליצור משהו חדש.