tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הברקת הייתה ידועה עוד מימי קדם, וכבר אז הייתה מוערכת מאוד.
היא מוזכרת אצל תאופרסטוס ופליניוס.
על פי הרודוטוס, טבעת פוליקרטס הייתה משובצת בברקת.
לברקת יוחסו תכונות שונות, בעיקר סגולות מרפא: נגד מחלות הכיפיון (מחלת הנפילה) והדיזנטריה ונגד פגיעות בעיניים.
נשים האמינו כי הברקת תסייע להן לעבור את הלידה בשלום.
האצטקים ובני האינקה האמינו כי הברקת היא אבן קדושה והוודות ההודיות מספרות על סגולותיה של הברקת כמשרת מזל ורווחה.
לאורך ההיסטוריה ייחסו לברקת השפעות מיסטיות, כגון היכולת להגן על העונד אותה מרוחות רעות.
במקומות שונים נחשבת הברקת אבן ההולדת של חודש מאי.
בָּרֶקֶת הוא מושב דתי לאומי במחוז המרכז בישראל ליד היישוב שוהם המשתייך למועצה אזורית חבל מודיעין.
המושב נמצא בגבול השפלה ולרגלי הרי יהודה, 5 ק"מ צפונית-מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון.
מערבית לברקת נמצא היישוב טירת יהודה.
דרומית לו נמצא היישוב שוהם.
מזרחית לברקת נמצא כביש 444. מזרחית לברקת, ליד ח'רבת אל-בירה, ישנה מערת עתיקות.
המושב נוסד בשנת 1952 בידי חברי "הפועל המזרחי" יוצאי העיר חבאן, שבדרום-מזרח תימן.
בברקת פועלים שני מעונות יום לגיל הרך, מספר גני ילדים וסניף פעיל של תנועת הנוער בני עקיבא.
בנוסף, פועל במושב מרכז למידה בשם "מטאור", המספק תמיכה לימודית לתלמידים במגוון גילים.
המושב מתאפיין בפעילות תרבותית ענפה לאורך השנה, כולל חגיגות קהילתיות, ערבי שירה, סדנאות, הרצאות וטיולים.
פועלים בו חוגים לילדים, נוער ומבוגרים במגוון תחומים, ובהם ספורט, אמנות, מוזיקה, יצירה, מחול ועוד.
במושב פועלים סופר יישובי גדול, קופת חולים (שירותי בריאות כללית), בית כנסת מרכזי ומבני ציבור נוספים.
בית העם משמש כאולם לאירועים, מופעים והתכנסויות קהילתיות.
במושב קהילת חב"ד גדולה של יוצאי תימן, ורב הישוב הוא הרב סעדיה מעטוף המשמש גם כשליח חב"ד.
בעבר התבססה כלכלת המושב על חקלאות, אולם כיום עוסקים רוב התושבים במקצועות חופשיים מחוץ ליישוב.
חלק מהמשקים המשפחתיים עדיין פעילים, וישנם גם עסקים קטנים בתחומי המזון, החינוך והשירותים.
תחילה נקרא המושב "כפר חוצבים" וכן "טירת יהודה ב'", אך אך בשנת תשי"ג נבחר השם "ברקת".
שם זה מציין את שמה של אחת מאבני החושן, שכן המושב נבנה כחלק מהקמתם של שני יישובים סמוכים – נופך ואחלמה (כיום, בית עריף) – שאף הם שמות אבנים מהחושן.
את הסדרה המשיך היישוב שוהם הסמוך, שאף הוא נושא את שמה של אחת מאבני החושן, ומערך רחובותיו רומז לצורת החושן.
ביוני 1992 התקשר המושב עם חברת קש"ת - קריית שדה התעופה בע"מ (היום חברת איירפורט סיטי בע"מ) בהסכם לתכנון, לפיתוח ולבנייה על קרקעות של המושב, שיועדו בעת ההתקשרות לצרכים חקלאיים.
לאחר שינוי הייעוד של הקרקעות הוחל בהקמת פרויקט האיירפורט סיטי באפריל 1997, ובשנת 2001 החל אכלוס הפרויקט.
פארק העסקים איירפורט סיטי מאכלס חטיבת קרקע בשטח של כ-757 אלף מ"ר ומיועד לשימושים שונים: משרדים, היי-טק, מלונאות, מסחר ומבנים לוגיסטיים ,בשטח כולל של כ-404 אלף מ"ר.הוא הוקם על פי הסכם קומבינציה בין קש"ת למושב ברקת, לפיו אחראית החברה להקמת הפרויקט ותפעולו השוטף.
ברקת זכאית לקבל שני בנייני משרדים, ארבעה בניינים לוגיסטיים ו-7% מהכנסות השטחים המסחריים ושטחי המלונאות.
במשך שנים רבות התנהלה בוררות בין המושב לחברת איירפורט סיטי.
לטענת המושב הוא היה זכאי לתמורה כספית נוספת מאירפורט סיטי בגין יתרת הזכויות המגיעות לו בפרויקט.
בשנת 2021 הגיש מושב ברקת לבית המשפט המחוזי בלוד תביעה על 152 מיליון שקל נגד החברות איירפורט סיטי וקשת מלונאות על הפרת התחייבות בנייה.
התביעה הוגשה לאחר שנים של סכסוכים בין אנשי המושב לשתי החברות.
בשנת 2006 חנך מושב ברקת מבנה לוגיסטי בשטח של 5,800 מ"ר.
המבנה, הממוקם סמוך לכניסה למושב, הושכר לחברת "סולתם רדד".
מבנה זה מצטרף למבנה לוגיסטי אחר של מושב ברקת באזור התעשייה של חבל מודיעין בשטח של 3,200 מ"ר ואשר הושכר לחברות "מזרח – מערב" ו"טלגל".
בָּרֶקֶת היא האבן השלישית בטור הראשון בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט לוי.
מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
תרגום אונקלוס מכנה אותה "ברקן" ותרגום ירושלמי קורא לה "ברקתא".
תרגומים יווניים מוקדמים לתנ"ך גורסים כי מדובר בקוורץ או באבן מבריקה ממשפחת הבריל.
תרגום המלך ג'יימס נשען על שורש ב.ר.ק כאשר הוא מתרגם אותה Carbuncle – בלטינית: "ברק" או "ניצוץ".
לעניין Carbuncle – מילון מרים ובסטר גורס כי מדובר באבן חן אדומה כהה, אחרים מזהים אותה עם גארנט, עם ספינל ואף עם רובי האדומות.
תרגומים אחרים לתנ"ך גורסים כי הברקת היא בעצם אגט (Agate).
בשל הברק המיוחס לברקת, קיימת סברה מסורתית כי מדובר ביהלום.
והחריטה לא נעשתה על ידיו, אלא על ידי מה שמוכר בתנ"ך כתולעת השמיר שנכחדה מהעולם והייתה מקרינה קרינה, ובעזרתה נחרטו שמות השבטים על האבנים, וזו גם הדרך בה סותתו אבני בית המקדש.
בתרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 מופיעה הברקת כ-Smaragd (אזמרגד) המזוהה עם אמרלד (Emerald), אבן ירוקה.
אמרלד הוא מינרל קשה לעיבוד ולגילוף, ולכן הוצע בעבר לזהות את הברקת במינרל מלכיט הנוח לעיבוד ולגילוף והמצוי בשפע באזור הים התיכון.
בעברית המודרנית משמש אמרלד כתרגום מקובל לברקת המקראית.
מכון המקדש זיהו את האבן עם אגט.
אבני חן ומינרלים המיוחסים לברקת
ברקשייר הוא מחוז בדרום-מזרח אנגליה, המוכר בכינויו "המחוז המלכותי" בשל ריבוי בתי המגורים של משפחת המלוכה הבריטית בתחומיו (הבולט שבהם היא טירת וינדזור).
סביב לו מצויים מחוזות אוקספורדשייר, בקינגהאמשייר, סארי, וילטשייר, המפשייר ולונדון רבתי.
עיר הבירה של המחוז היא רדינג.
המחוז כולל את העמקים של אמצע נהר התמזה ואת קנט.
הוא מחולק לשש רשויות יחידניות: יער ברקנל, רדינג, סלו, וסט ברקשייר, וינדזור ומידנהד.
ב -1998 בוטל המחוז המינהלי עצמו, וסמכויותיו המינהליות הוקצו לשש הרשויות היחידניות.
ברשה קלצ'ו (באיטלקית: Brescia Calcio) היה מועדון כדורגל מברשה שבאיטליה.
המועדון נוסד ב-1911 וצבעי תלבושת הבית של הקבוצה היו כחול ולבן.
אצטדיון הקבוצה, סטאדיו מריו ריג'מונטי, מכיל 16,308 מושבים.
המועדון הוקם בשנת 1911 בשם "Brescia Football Club" - מועדון הכדורגל ברשה כשנה לאחר הקמת המועדון, העפילה הקבוצה לסרייה א' בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשבעים השנים הקרובות שיחקה ברשה בשתי הליגות הראשונות לסירוגין, כשהישגה הגדול ביותר בליגה היה מקום רביעי בעונת .
ב-1982 ירדה לליגה השלישית באיטליה.
הקבוצה חזרה לסרייה ב' כעבור שלוש שנים.
אחת ההצלחות הזכורות ביותר של הקבוצה הייתה ב-1994, עת זכתה בגביע האנגלו-איטלקי.
המועדון זכה לפרסום רב כשהחתים את כדורגלן השנה בעולם בעבר, רוברטו באג'ו, שהיה שחקן מפתח בהגעת הקבוצה למקום השביעי בסרייה א' לעונת .
בזכות כך העפילה הקבוצה לגביע האינטרטוטו לראשונה.
ברשה הצליחה להגיע עד לגמר הטורניר אך הפסידה בגמר לפריז סן-ז'רמן בגלל חוק שערי החוץ לאחר שמשחק החוץ נגמר בתוצאה 0-0 והמשחק הביתי הסתיים בתיקו 1-1. בארבע השנים שבאג'ו שיחק בקבוצה, היא נודעה בשם "ברשה של באג'ו".
בעונה הראשונה שלאחר פרישתו, עונת , ירדה הקבוצה לסרייה ב'.
בעונת הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר הגביע האיטלקי.
בסוף עונת 2009/2010 חזרה לליגה הראשונה לעונה אחת שלאחריה לא שבה עוד לליגה הבכירה.
הייתה אמורה לרדת לליגה השלישית לאחר 9 עונות בליגה השנייה, אך לבסוף נשארה בליגה השנייה בעקבות פשיטת הרגל של פארמה.
בעונת 2018/2019 ברשיה זכתה באליפות הסרייה ב' וחזרה לסרייה א' לאחר 7 עונות רצופות בסרייה ב' אך ירדה בחזרה לאחר עונה אחת בלבד.
בתום עונת 2024/2025 ירדה לסרייה ג' בעקבות קשיים פיננסיים, אך המועדון לא הצליח להעמיד תקציב וחדל מלהתקיים.
מלבד באג'ו, שיחקו בקבוצה שחקנים אחרים מקדמת הכדורגל באירופה כגון לוקה טוני, אנדראה פירלו, מתיאס אלמיידה, ז'וזפ גוארדיולה, מריו באלוטלי, סנדרו טונאלי, מארק האמשיק, סטפן אפיה וגאורגה חאג'י.
כמו כן שיחק בקבוצה מי שהיה בעבר קפטן נבחרת ישראל, טל בנין, במשך שלוש עונות מהן שתיים בליגה האיטלקית השנייה.
גם השחקן הברזילאי-ישראלי גוסטבו בוקולי זומן לסגל הקבוצה בראשית דרכו.
ברקשייר האת'וויי בע"מ הוא קונצרן אמריקאי-רב לאומי בבעלות המיליארדר וורן באפט, שמשרדיה ממוקמים באומהה, נברסקה, ארצות הברית.
לקונצרן כ-80 חברות בנות בתחומי הביטוח השונים, ובכלל זה בעסקי ביטוח משנה.
לחברה החזקות גדולות גם בענפי הקמעונאות, ריהוט לבית, ממתקים, שואבי אבק, תכשיטים, הוצאה לאור של עיתונים, והנעלה.
החברה מחזיקה מעת לעת סכומים גדולים במזומן, בהיקף של עשרות מיליארדי דולרים, אשר בחלקם מתעתדת החברה להשתמש לרכישת חברות נוספות, על פי האסטרטגיה של וורן באפט – השקעת עודפי הכספים של החברה בחברות ציבוריות ופרטיות, כאשר השיקולים בבחירתן הם בעיקר עוצמת החברה הנרכשת ודרך ניהולה.
וורן באפט הוא בעל השליטה בחברה ומחזיק בכ-38% מהון המניות של החברה, ונחשב לאחד מעשירי העולם בזכות החזקתו.
באפריל 2016 חצה מחיר המניה (BRK-A) את רף 215,000 הדולר ושווי השוק שלה הגיע לכ-352 מיליארד דולר, ובפברואר 2022 כבר היה שוויה מעל 792 מיליארד דולר.
ב-28 באוגוסט 2024, ברקשייר האת'וויי חצתה לראשונה את רף הטריליון דולר בשווי השוק שלה, והפכה לחברה הלא-טכנולוגית הראשונה שהגיעה להישג זה.
ייסוד החברה והיסטוריית רכישות משמעותיות
ב-1955 התמזגו שתי החברות ויצרו את חברת Berkshire Hathaway.
לאחר המיזוג החזיקה החברה ב-15 מפעלי טקסטיל והעסיקה 12,000 עובדים.
מכירות החברה הגיעו בשיאן ל-120 מיליון דולר.
עד סוף שנות החמישים של המאה העשרים סגרה החברה מחצית ממפעליה.
ב-1962 החל וורן באפט, שהתרשם ממאזני החברה וממחירה הזול יחסית, לרכוש את מניותיה, בתחילה במחיר של 7.6 דולר למניה.
ב-1964 השתלט באפט על החברה.
שווי השוק של החברה אז היה 22 מיליון דולר.
באפט הגדיר לעצמו יעד צמיחה של 15% בשנה.
בתחילה המשיך באפט בעסקי הטקסטיל המסורתיים, אך ב-1965 עלה ההפסד התפעולי לכדי 10 מיליון דולר.
החברה התקשתה לגבות מחירים עודפים על מוצריה, ובאפט נוכח כי ענף הטקסטיל הוא ענף תחרותי מאוד, המתחרה במפעלים בחו"ל ששכר העבודה בהם נמוך, ואשר ההון המושקע בו רב.
ברקשייר המשיכה להפעיל את המפעלים 20 שנים נוספות, עד שבאפט החליט לסוגרם ולצאת מעסקי הטקסטיל ב-1985.
הבעייתיות בעסקי הטקסטיל הביאה את באפט לרכוש גם עסקים אחרים.
ב-1967 רכש שתי חברות ביטוח מעיר מגוריו, אומהה.
רכישה משמעותית יותר בתחום הביטוח בוצעה בשנות השבעים עם רכישתה של GEICO – חברת ביטוח שכיום מהווה את ליבת עסקי הביטוח של ברקשייר האת'אווי.
ב-1978 מיזגה ברקשייר לתוכה את Blue Chip Stamps, חברה לסחר בתלושי הנחה ("קופונים"), שבאפט החל לרכוש ממניותיה כבר ב-1970. בעקבות המיזוג צורף יו"ר מועצת המנהלים שלה, צ'ארלי מאנגר, להנהלת ברקשייר, והוא שימש כסגן יושב ראש הקבוצה וכשותפו הפעיל של באפט עד למותו ב-2023.
החברה המשיכה במסע קניותיה, כשהקו המאפיין אותן הוא תורתו של בנג'מין גראהם, ובפרט "שולי הביטחון" המפורסמים שלו, קרי רכישת מניות ששווין בשוק היה נמוך משמעותית משווין האמיתי לטווח ארוך.
החברה ידועה בהשקעותיה הסולידיות יחסית בתעשיות מסורתיות ובעובדה שאינה מעורבת בחברות רבות בתחום ההיי-טק, הטכנולוגיה והתקשורת.
אחת ההשקעות הגדולות של החברה היא חברת קוקה-קולה.
גם בהשקעות שמרניות אלה יש לעיתים כישלונות: ב-2011 רכשה ברקשייר האת'וויי מניות IBM בסך 10.7 מיליארד דולר, שערכן ירד במיליארד דולר לאחר פרסום דוח מאכזב של IBM, וירד בעוד 750 מיליון דולר לאחר פרסום דוח מאכזב נוסף.
במאי 2006 ברקשייר האת'וויי רכשה 80% מהמפעל הישראלי ישקר מבעליו, משפחת ורטהיימר, בסכום של 4 מיליארד דולר.
במאי 2013 הודיעה בקשייר האת'ווי כי היא השלימה את רכישת ישקר כשקנתה את 20% הנותרים בסכום של 2 מיליארד דולר.
בשנת 2007 החברה קיבלה שליטה על חברת TTI.
בשנת 2011 השקיעה החברה 5 מיליארד דולר בבנק אוף אמריקה בתמורה למניות בכורה, וביוני 2017 הגיע שוויין ל-17 מיליארד דולר.
ב-10 באוגוסט 2015 דווח כי ברקשייר האת'וויי תרכוש את פרסיז'ן קאסטפרטס (Precision Castparts) תמורת כ-37.2 מיליארד דולר.
בתחילת מאי 2019 דווח לתקשורת שהחברה תקנה מניות מענקית הקמעונאות אמזון.
נכון למאי 2024, מחיר המניה של ברקשייר מסוג (BRK-A) עומד על 603,000.00 דולר, ובמשך שנים היא המניה הבודדת בעלת השווי הגבוה ביותר בבורסה של ניו יורק, וככל הנראה בעולם כולו.
מחירה הגבוה של המניה, מעבר להצלחת החברה, נובע ממדיניות החברה של השקעת הרווחים בהמשך התפתחות החברה, מבלי לחלק דיבידנדים למחזיקי המניות, ושלא לבצע "ספליט" במניות (פיצול שנועד להנגיש את סחירות המניה).
מדיניות זו של וורן באפט נועדה להגביר את יציבות שווי השוק של החברה כדי להקשות על ספקולנטים להשפיע על שווי זה ולמנוע שינויים חדים במחיר המניה בזמן קצר לצורך השגת רווח מהיר.
בְּרֵ֫שָׁה (באיטלקית: Brescia) היא עיר במחוז לומברדיה שבצפון איטליה.
העיר נמצאת למרגלות הרי האלפים, ובה קרוב ל-200,000 תושבים.
ברשה היא העיר השנייה בגודלה במחוז לומברדיה לאחר בירת המחוז, מילאנו.
ברשה ידועה בכינויה "לביאת איטליה" (Leonessa d'Italia), כינוי בו זכתה לאחר עשרה ימים של התקוממות עממית בעיר כנגד השלטון האוסטרי, ואשר פרצה ב-23 במרץ 1849.
העיר מהווה את המרכז המנהלי של נפת בְּרֶ֫שָׁה, אחת הנפות הגדולות באיטליה ובה כ-1.2 מיליון תושבים.
העיר, אשר בימי קדם נודעה בשם Brixia, היוותה עוד בטרם קמה האימפריה הרומית מרכז אזורי חשוב, ועד היום שרדו בה מבנים מימי רומא העתיקה ומימי הביניים, בהם הטירה הבולטת בנוף העיר.
העיר נמצאת במרכז האזור התעשייתי השלישי בגודלו באיטליה ובולטת בו תעשיית הרכב וכלי עבודה, וכן בית החרושת לנשק ברטה.
רוב מפעלי התעשייה באזור הם בגודל קטן או בינוני, רבים מהם בניהול משפחתי.
רבים באזור אף מועסקים במגזר הבנקאי ותעשיית התיירות נהנית מן הקרבה לאתרי תיירות ידועים, בהם: אגם גארדה, אגם איזאו והרי האלפים.
גבולות העיר העתיקה של ברשה הם מלבניים והרחובות עשויים במתווה שתי וערב, זאת על פי התכנון הרומי המקורי, אף שתחומי העיר שבין החומות גדולים מאלה של העיר הרומית, אשר שכנה רק ברבע הצפון-מזרחי של "העיר העתיקה" הנוכחית.
קיימות גרסאות מיתולוגיות שונות על אופן היווסדה של ברשה.
סיפור מיתולוגי אחד מייחס את יסודה להרקולס, בעוד שעל פי סיפור אחר מייסד העיר היה פליט שנמלט מן המצור על טרויה.
סיפור מיתולוגי נוסף מייחס את יסודה למלך הליגורים, סידנוס, אשר פלש למישור פאדן בשלהי תקופת הברונזה, ועל שמו נקראת הגבעה שעליה ניצבת היום טירה מימי הביניים, Colle Cidneo (גבעת סידנוס).
היסטוריונים מייחסים את יסודה של העיר לאטרוסקים.
במאה ה-4 לפנה"ס פלש לאזור השבט הגאלי סנומני והפך את ברשה לבירתם.
בשנת 225 לפנה"ס הפכה ברשה לעיר רומית, כאשר שבט הסנומני נכנע לרומאים.
בתקופת המלחמות הפוניות בריקסיה (Brixia) (כפי שנקראה אז) הייתה בדרך כלל בעלת בריתה של רומא.
בשנת 202 לפנה"ס היא חברה לאיחוד הקלטי נגד רומא, אולם כתוצאה מהסכם חשאי, עברה לצידה של רומא, התקיפה את שבט האינסוברים בהפתעה והביאה להתמוטטותם.
בתקופה שלאחר המלחמות הפוניות הייתה העיר חלק מן האימפריה הרומית וזכתה למידה מסוימת של עצמאות מינהלית.
בשנת 89 לפנה"ס הוכרה בריקסיה כ"עיר" ובשנת 41 לפנה"ס זכו תושביה לאזרחות רומית.
בשנת 27 לפנה"ס יסד אוגוסטוס קיסר מושבה אזרחית בעיר ואילו טיבריוס בנה אמת מים אל העיר.
בימי רומא העתיקה היו בעיר לפחות שלושה מקדשים, אמת מים, תיאטרון, פורום רומאי ובו מקדש נוסף שבנה אספסיאנוס, וכן מרחצאות.
בשנת 312 כאשר כוחותיו של קונסטנטינוס התקדמו לעבר צבאו של מקסנטיוס נערך קרב בבריקסיה שבו האויב נסוג עד ורונה.
בשנת 402 נבזזה העיר על ידי ויזיגותים מכוחותיו של אלאריק הראשון.
בשנת 452 הטילו ההונים ובראשם אטילה מצור על העיר והכניעוה, כארבעים שנה מאוחר יותר הייתה העיר אחת הראשונות שנפלו לידי המצביא הגותי תאודוריך הראשון.
בשנת 568 (או 569) עברה ברשה מידי האימפריה הביזנטית לידי הלומברדיה שהפכה אותה לבירת אחת מן הדוכסויות העצמאיות למחצה שבשליטתם.
הדוכס הראשון בברשה היה אלאכיס שנפטר בשנת 573. חלק מדוכסיה של ברשה היו אחר כך למלכי לומברדיה.
בשנת 774 נפלה ברשה לידי קרל הגדול שסיים את קיומה של ממלכת לומברדיה בצפון איטליה.
בין השנים 855 ל-875, בעת שהייתה תחת שלטונו של לואי השני מלך איטליה (825-875), ברשה הפכה דה פקטו לבירת האימפריה הרומית הקדושה.
בתחילת מאה ה-12 הפכה ברשה לקהילה עצמאית ולאחריה התפשט תחום שלטונה לאזורים סמוכים, על חשבון בעלי אדמות מקומיים, ואף על חשבון קהילות עצמאיות סמוכות, בהן ברגמו וקרמונה.
במאות ה-12 וה-13 בין הערים הלומברדיות לבין הקיסרים הגרמנים, ברשה הייתה בין הערים המתקוממות.
בקרב לגאנו, ב-29 במאי 1176, היה הכוח מבני העיר ברשה השני בגודלו לאחר הכוח ממילאנו.
בשלום קונסטנץ (1183) (ע"ש העיר קונסטנץ בה נחתם) אשר סיים את המלחמה עם פרידריך ברברוסה נקבע באופן רשמי מעמדה של ברשה כקהילה עצמאית.
בשנת 1201 הפודסטה רמברטינו בובאללי כרת הסכם שלום והקים ליגה עם הערים קרמונה, ברגמו ומנטובה.
בשנת 1238 הטיל פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מצור על העיר, זאת לאחר שכוחות העיר השתתפו בקרב קורטנובה (27 בנובמבר 1237).
לברשה תפקיד בולט בהיסטוריה של התפתחות הכינור.
ממסמכי ארכיון רבים ניתן ללמוד כי בין השנים 1585 ל-1895 פעלו בעיר נגני כלי מיתר ובוני כלי מיתר בולטים.
בתחילת המאה ה-16 הייתה ברשה אחת הערים העשירות בלומברדיה, אולם היא הקשתה להתאושש מתוצאות כיבושה ובזיזתה על ידי הצרפתים בשנת 1512. העיר נכבשה בידי נפוליאון בונפרטה והייתה חלק מממלכת איטליה הנפוליאונית לאחר שזה היה לקיסר צרפת.
בשנת 1769 ידעה העיר חורבן לאחר שמבצר סן נזרו ספג מכת ברק ועלה באש.
כתוצאה מן השריפה התפוצצו 90 טון אבק שרפה שהיו מאוחסנים במקום.
כשישית מן העיר נהרסה וכ-3,000 תושבים נהרגו.
עם תום התקופה הנפוליאונית, בשנת 1815, ברשה סופחה למדינת החסות האוסטרית ממלכת לומברדיה-ונציה.
בשנת 1848 פרץ מרד בברשה.
מרד נוסף פרץ במרץ 1849, לאחר שצבא פידמונט פלש לממלכת לומברדיה, ובני ברשה סילקו את אנשי המינהל האוסטרי ויחידת הצבא האוסטרית שהייתה בעיר נסוגה לתוך המבצר.
לאחר שצבא פידמונט נסוג לאחור בלחץ צבא אוסטריה, נותרו בני ברשה ללא תמיכה, אולם הצליחו למנוע מצבא אוסטריה להשתלט מחדש על העיר במשך עשרה ימים של קרבות רחוב עקובים מדם, אותם מציינים בעיר עד היום כ"עשרת הימים בברשה".
גבורת בני העיר היוותה השראה למשורר ג'יוזו קרדוצ'י כאשר כינה את העיר "לביאת איטליה".
בשנת 1859 הצביעו תושבי ברשה ברוב גדול בעד הצטרפות לממלכת איטליה.
פיאצה דלה לוג'יה (Piazza della Loggia) כיכר מתקופת הרנסאנס שבה בולט מבנה בניין העירייה, אשר נבנה בשנת 1492.
דואומו וקיו (Duomo Vecchio, מילולית "הקתדרלה העתיקה"), היא כנסייה בסגנון רומנסקי.
המבנה המרכזי נבנה במאה ה-11 על חורבות כנסייה קודמת.
דואומו נובו (Duomo Nuovo, מילולית "הקתדרלה החדשה").
כנסייה שבנייתה החלה בשנת 1604 ונמשכה עד לשנת 1825.
טירת ברשיה הידועה גם בשם פלקונה ד'איטליה (מילולית "בז איטליה") ממוקמת בראש גבעת צ'ידנאו בפינה הצפון-מזרחית של העיר.
הטירה נבנתה בין המאה ה-13 למאה ה-16, והיא בין הטירות הגדולות ביותר באיטליה.
בשטחה שני מוזיאונים: מוזיאון הנשק המכיל אוסף של כלי נשק מימי הביניים ואילך ומוזיאון ריסורג'ימנטו, המוקדש למלחמות העצמאות האיטלקיות של המאה ה-19. במקום גם מצפה כוכבים אסטרונומי.
העיר ברשה הייתה נקודת הזינוק והסיום למרוץ אלף המילין, מרוץ מכוניות שנערך מדי שנה בחודש מאי בין השנים 1927–1957 בנתיב בין ברשה לרומא.
לזכר המירוץ ההיסטורי נערך מדי שנה בברשה מרוץ נוסטלגי בהשתתפות מכוניות מרוץ עתיקות, המושך אליו אלפי צופים.
בברשה אף נערך, לאחרונה בשנת 1921, מרוץ המכוניות "גביע פלוריו", אחד ממרוצי המכוניות הראשונים בהיסטוריה, שהחל בשנת 1900.
בברשה פועלת קבוצת הכדורגל ברשה קלצ'ו, אשר שיחקה שנים רבות בסרייה א', הליגה הבכירה באיטליה.
כיום היא משחקת בסרייה ב'.
ברקת באהיה היא אבן תלכיד (קונגלומרט) ברקת הגדולה בעולם שהתגלתה עד היום.
משקלה של האבן כ-360 ק"ג (כ-1,900,000 קרט), היא הוערכה בכ-400 מיליון דולר, אך הערך האמיתי שלה אינו ידוע.
האבן נכרתה בברזיל במדינת באהיה, ומכאן שמה.
האבן נכרתה במכרות ברלי במדינת באהיה שבמערב ברזיל.
נטען כי האבן הוחזקה על ידי המאפיה הברזילאית, שניסתה למכרה ללא הצלחה.
לאחר מספר שנים היא הועברה לארצות הברית, כאשר בלואיזיאנה האבן אוחסנה בכספת בנק שטבעה למשך מספר חודשים בעקבות הוריקן קתרינה בשנת 2005. בשנת 2010 היה ניסיון למכור אותה דרך eBay תמורת 75 מיליון דולר.
בהמשך, האבן הגיעה לידי דילרים של אבני חן בלאס-וגאס, בעסקה שהסתבכה בעקבות חטיפת אחד המעורבים.
מאז האבן נמצאת במאבק משפטי מתוקשר בנוגע לבעלות בה, במהלך המשפט שמונה אנשים שונים טענו לבעלות באבן.
כיום, ברקת באהיה מוחזקת על ידי משרד השריף של לוס אנג'לס, עד גמר המשפט וקביעת הבעלים החוקי של האבן.
ברשקה (בספרדית: Bershka) היא רשת חנויות הבגדים הצעירה ביותר של קבוצת האופנה הספרדית "אינדיטקס".
הרשת היא בבעלותו של אמאנסיו אורטגה, הבעלים של המותגים: פול אנד בר, זארה ומאסימו דוטי.
חברת-אחות של זארה ופול אנד בר.
החנות הראשונה של הרשת נפתחה ב-1998, כקונספט של 'אופנה מהירה'.
בתוך חמש שנים נפתחו כ-100 חנויות נוספות.
כ-10 שנים אחרי הקמתה, מנתה הרשת יותר מ-700 חנויות ב-50 מדינות שונות.
בישראל קיימים כ-18 סניפים של ברשקה.
הקולקציה של הרשת פונה לקהל צעיר (מגיל 13 עד אמצע שנות ה-20).
הקולקציה בחנות מתבססת על טרנדים שונים, אשר מתעדכנים פעמיים בשבוע.
החנויות מכילות מחלקת נשים Bershka, מחלקת נערות Bsk, מחלקת גברים chico ומחלקת אביזרים ונעליים.
יבואנית זארה ישראל היא כיום המפעילה של רשת ברשקה בארץ.
ברת'ולומיו גוסנולד היה עורך דין, מגלה ארצות ופריבטיר אנגלי, ממייסדי חברת וירג'יניה הלונדונית והישוב ג'יימסטאון שבוירג'יניה, הנחשב ליישוב הקבע האנגלי הראשון בצפון אמריקה.
גוסנולד נחשב גם כאירופאי הראשון שגילה את קייפ קוד.
החברה ההיסטורית של וירג'יניה (Preservation Virginia) רואה בו את ה"כוח המניע" להקמת קולוניית וירג'יניה.
גוסנולד נולד בגראונדיסבורו שבסאפוק, אנגליה, ולמד משפטים באוניברסיטת קיימברידג' במידל טמפל, היה חברו של ריצ'רד האקלוט והפליג עם וולטר ראלי.
הוא נודע בתמיכתו בהרחבת האימפריה הקולוניאלית האנגלית ברחבי העולם החדש ב-1602 הוא הפליג יחד עם עוד 32 אנשים מפלימות' שבאנגליה לעבר צפון אמריקה.
במאי אותה שנה הגיע אל ניו אינגלנד (מאוחר יותר האזור יהפוך לחלק ממדינת מיין).
הוא גילה את האי מרתה'ס ויניארד (אותו קרא על שם אחותו).
לאחר כחצי שנה באזור, החליטה הקבוצה לחזור לאנגליה מחשש מפני חוסר אמצעים שיאפשרו להם להעביר את החורף במקום.
יומן מסעות שנכתב על ידי אחד מחברי המסע, ג'ון בררטון, התפרסם באותה השנה באנגליה.
היומן, שהפך לפופולרי, סייע בהפצת רעיון ההתיישבות באמריקה להמונים.
הקמת חברת וירג'יניה והקמת ג'יימסטאון
מספר שנים לאחר שובו לאנגליה, החליט גוסנולד להקים חברה להתיישבות נרחבת יותר וקבועה באמריקה.
לאחר אישורו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה הוא הקים את "חברת וירג'יניה" להתיישבות ברחבי קולוניית וירג'יניה.
ב-1607 התיישבו הנוסעים באי ג'יימסטאון (אז היה האי עדיין מחובר ליבשה, ולפיכך היה חצי אי), למרות התנגדותו של גוסנולד, שחשב שהמיקום הוא "לא בריא".
חודשים ספורים לאחר הגעתם, ב-22 באוגוסט אותה שנה, מת גוסנולד מדיזנטריה.
ב-2003 הכריזה הקרן לשימור וירג'יניה כי חשפה את קברו של גוסלנד, אולם ניסיונות לאשר את הממצאים באמצעות בדיקות DNA של קרובי משפחה לא צלחו.
בֶּרְת בֶּנישוּ-אַבּוּלקֶר הייתה סופרת, משוררת ומחזאית יהודייה-אלג'יראית בלשון הצרפתית ואמו של לוחם המחתרת היהודית באלג'יריה, ז'וזה אבולקר.
ברת בנישו נולדה באוראן, אלג'יריה הצרפתית בשנת 1886 למשפחה יהודית-אלג'יראית מיוחסת.
אחד מאבות המשפחה הקדומים הוא ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ), מגדולי רבני אלג'יריה.
אביה של ברת, מרדכי בנישו, היה ראש הקהילה היהודית באוראן שכיהן כסגן ראש עיריית אוראן.
אמה, אדילאיד בנישו (Adelaïde) לבית אזוביב, הייתה סופרת ומשוררת, שבין היתר חיברה ספר שירה בצרפתית בשנת 1917 ובו שיר לכבוד הצהרת בלפור.
אחיה הצעיר, ד"ר רֶמון בנישו, היה פילוסוף והוגה דעות בעל מעמד רם בקהילה היהודית באלג'יריה.
ברת קיבלה את חינוכה בבתי ספר צרפתיים באלג'יריה.
בשנת 1908, בגיל 22, נישאה לד"ר אנרי אבולקר, רופא ומנתח ידוע, מרצה באוניברסיטת אלג'יר, חבר ב"מפלגת הרדיקל" הצרפתית-אלג'יראית ומנהיג ציוני (ראש הפדרציה הציונית באלג'יריה), שכיהן לתקופה כסגן ראש עיריית אלג'יר.
ברת גילתה עניין רב באמנויות שונות מגיל צעיר, ועסקה במוזיקה, ציור וכתיבה.
היא הייתה פעילה בחוגים אינטלקטואלים שונים באלג'יר.
תחילה היא פרסמה את כתביה מעל עיתונים יהודים שפורסמו באלג'יריה, כגון "קול ישראל" ("La Voix d'Israël"; אוראן), ובשנת 1933 פרסמה את ספרה הראשון, מחזה בן שלוש מערכות בשם "לה קהינה, מלכה בֶּרבֶּרית" ("La Kahéna: reine berbère").
המחזה עוסק בדמותה של המלכה הבֶּרְבֵּרִית האגדית כאהינה בהשראת האגדות הרבות סביב דמותה.
ספרה השני היה מחזה בן שלוש מערכות בשם "לואיז דה לוואלייר" ("Louise de Lavallière", 1935), על אודות אשת האצולה הצרפתית בשם זה שהייתה המאהבת של מלך צרפת לואי הארבעה עשר.
בהמשך פרסמה מספר ספרי שירה בצרפתית ובהם "ארץ האש" ("Pays de flamme", 1936), "ריקודים, חזונות" ("Danses, visions", 1939) וקובץ שירה נוסף שמורכב ממספר מכתביה ("Balkis la Sabéenne, Poèmes à Rébécca et Le Stratagème", 1939).
ידוע שהיא חיברה עוד מספר יצירות אך אלו מעולם לא יצאו לאור וחלקם אבדו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ברת נחשבת לאחת הנשים הראשונות, ואולי הראשונה, שפרסמה יצירות ספרותיות באלג'יריה (נשים קודמות, כגון הסופרת היהודייה אליסה ראיס ואמה של ברת, אדילאיד בנישו פרסמו את ספריהן בהוצאות לאור בצרפת).
ברבות מכתביה עסקה בנשים ובדמויות של נשים חזקות.
ספר שיריה "ארץ האש" כולל שירי הלל לאלג'יריה הצרפתית, בה "רחל, פאטימה ואינס" יכלו לחיות יחדיו.
ברת נפטרה בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה.
בזמן המלחמה בנה ד"ר ז'וזה אבולקר הנהיג את המחתרת היהודית באלג'יריה שהשתלטה בהצלחה על אלג'יר כהכנה לפלישה של בעלות הברית במבצע לפיד.
בנה ז'וזה, בעלה אנרי ובתה קולט (שלימים עלתה לישראל) קיבלו כולם אותות כבוד על פעילותם המחתרתית במהלך המלחמה.
נפת בְּרֶ֫שָׁה (באיטלקית: Provincia di Brescia) היא נפה במחוז לומברדיה שבאיטליה.
בירתה של הנפה היא העיר ברשה.
הנפה היא החמישית בגודלה באיטליה (אחרי רומא, מילאנו, נאפולי וטורינו) והגדולה ביותר ללא הערים המטרופוליטניות (המטרופולינים מסביב ל14 הערים הגדולות באיטליה הן נפות בפני עצמן, מתוכן ה4 של הערים הגדולות במדינה יותר גדולות מברשיה)
נפת ברשה גובלת בנפת סונדריו בצפון-מערב.
במערב היא גובלת בנפת ברגמו.
בדרום-מערב היא גובלת בנפת קרמונה.
בדרום היא גובלת בנפת מנטובה
במזרח היא גובלת בנפת ורונה במחוז ונטו ובנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה.
נהרות בנפת ברשה הם: נהר אוליו באורך כ-280 קילומטרים, נהר קייזה (איטלקית Chiese) שאורכו כ-160 קילומטרים ונהר מלה (איטלקית Mella) באורך כ-96 קילומטרים.
אגם גארדה – משתרע על שטח של כ־370 קילומטרים רבועים.
זהו האגם הגדול בנפת ברשה.
קו החוף שלו מחולק בין נפת ורונה (בדרום־מזרח), נפת ברשה (בדרום־מערב) ונפת טרנטו (בצפון).
האגם עמוק מאוד – עומקו הממוצע 136 מטרים והנקודה העמוקה ביותר בו היא בעומק 346 מטרים.
אגם איזאו – משתרע על שטח של כ־65 קילומטרים רבועים.
עומקו הממוצע 122 מטרים ועומקו המרבי של האגם הוא 251 מטרים.
בסמל נפת ברשה מופיעים סמלי ערים הם: סמל ברשה, סמל קיארי (איטלקית: Chiari), סמל ברנו (איטלקית: Breno), סמל וְרוֹלָנוּאוֹבָה (איטלקית: Verolanuova), סמל סאלו (איטלקית: Salò).
ברשיר יאזואן "וי" גריי , המשתמש בשם הבמה Yazz The Greatest, הוא שחקן וראפר אמריקאי.
התפרסם בשל תפקידו בתור חאקים ליון בסדרת הדרמה המוזיקלית "אימפריה".
גריי נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה.
אמו, אנדריה מייברי, נכנסה להריון כשהייתה נערה, ובהיעדר אביו הוא גדל על ידי אם חד-הורית לצד אחותו הקטנה בריאנה.
כשהיה בן חמש אובחן עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
אהבתו הגדולה הייתה כדורגל בתקופת לימודי התיכון, אך הוא עבר למוזיקה לאחר שנפצע כשהיה בן 16. הוא התחיל להשתמש בכישרון שלו כאמן רחוב כדי להרוויח כסף ולעזור לאימו לעמוד בהוצאות המשפחה.
הוא עבד גם בפיצה האט ואז השתמש בכסף שעשה שם כדי לשלם ולהכין את הקליפ הראשון שלו לפני שפוטר שם על התעסקות במוזיקה במקום עבודה.
מאמציו הובילו בסופו של דבר לשותפות עם האמרגן צ'רלי מאק.
ב-13 ביולי 2020, גריי נעצר על ידי המשטרה באריזונה בעקבות אירוע אלימות במשפחה לכאורה עם אשתו שהגיע לשיאו במצב של מתרס עם המשטרה.
גריי עומד בפני האשמות בגין תקיפה בנסיבות חמורות, אלימות במשפחה והפרת סדר.
מאז 2013, הופיע גריי במגוון רחב של פסטיבלי מוזיקה באזור פילדלפיה, כולל בפסטיבל Made in America Festival של הראפר ג'יי זי.
הוא גם היה מופע החימום בהופעות של הראפרים Fabolous ו-2 Chainz.
בשנת 2015, קיבל גריי את תפקידו הראשון בתור חאקים ליון, אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה המוזילית של רשת פוקס "אימפריה", לצד טראג'י פ.
הנסון, טרנס הווארד וג'סי סמולט.
הסדרה צברה קהל מעריצים ואף זכתה בפרסים בטקסי פרס גלובוס הזהבפרסי האמי, וגריי אף קיבל מועמדויות על משחקו בין היתר מפרסי ה-BET, בטקס פרסי NAACP Image וגם בפרסי בחירת הנוער.
הסדרה סיימה את שידוריה לאחת 6 עונות ב-2020.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בדרמת הריקודים "Honey: Rise Up and Dance" לצדה של טייאנה טיילור.
שיחק גם בסרט הספורט "Sprinter" ובתפקיד הראשי בסרט הפשע "Canal Street" לצידו של השחקן לאנס רדיק.
בשנת 2013 הוציא את הסינגל הראשון שלו "Respect".
במרץ 2015, אושר כי סמולט וגריי הוחתמו בחברת קולומביה רקורדס בתור אמני סולו.
ב-2015 כחלק מעבודתו בסדרה "אימפריה", הוציא מספר שירים שהצליחו ואף נכנסו למצעדי הלהיטים של בילבורד הוט 100, כמו גם למצעד שירי ה-R&B\היפ הופ ומצעד שירי ה-R&B.
בין השירים שנמנים "No Apologies" ו-"You're So Beautiful" לצד ג'סי סמולט ו-"Drip Drop" לצד סראייה כחלק מפסקול העונה הראשונה של הסדרה.
שנה לאחר מכן, כחלק מפסקול העונה השנייה; יצא השיר "Chasing the Sky" בו הוא שר לצד סמולט וטרנס הווארד.
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד שירי ה-R&B של מצעדי הבילבורד, והשיר "Good People" בוא הוא שר לצד סמולט והפעם הגיע למקום ה-20 באותו המצעד.
+שנהסרטתפקידהערות2018Honey: Rise Up and Danceטיירל2019Sprinterמרקוס בריקCanal Streetקולי סטיילס
שנה סדרה תפקידהערות 2020-2015 אימפריה חאקים ליוןתפקיד ראשי; (6 עונות); 102 פרקים2017The New Edition Storyמייקל ביווינסתפקיד ראשי; מיני-סדרה
ברשד (באוקראינית: Бершадь; בפולנית: Berszad) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון לברשד הוא משנת 1459, ובשנת 1795 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית בנפת פודוליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה סופח אזור העיר לרומניה.
בראשית המאה ה-20 חיו בברשד כ-7,000 יהודים, רוב תושביה.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נערך בעיר פוגרום, בו נרצחו כ-150 יהודים.
בתקופה הסובייטית פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
בשנות השלושים נסגרו רוב בתי הכנסת בעיר, ומספר התושבים היהודים בה הצטמצם לכדי כ-4,300 איש.
ב-29 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים והרומנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי, חובת מסירת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה.
עם סיפוח העיר לטרנסניסטריה הרומנית בספטמבר 1941, הוקם בה גטו, אשר יציאת היהודים ממנו נאסרה.
לגטו זה העבירו הרומנים כ-20,000 יהודים שגורשו מבוקובינה, מבסרביה ומאודסה, והוא הפך לגטו הגדול ביותר בטרנסניסטריה.
בגטו שררו תנאי מחיה קשים ביותר, בעיקר בחורף, ומתוך כ-25,000 יושביו, נותרו בו עד אוגוסט 1942 כ-10,000 יהודים בלבד.
בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת קטנה, אשר קיימה קשרים עם יחידות פרטיזנים בסביבת העיר.
אחדים מחבריה נתפסו מאוחר יותר, והוצאו להורג.
באביב 1943 הוקם סניף של הגסטפו בעיר, ו-1,203 מיהודי הגטו שולחו לעבודות כפייה במיקולייב, בהן מעטים שרדו.
ב-2 פברואר 1944 הוצאו להורג 148 מיהודי העיר, לאחר שהתקבל מידע כי הם או בני משפחותיהם קשורים ליחידות פרטיזנים.
80 יהודים נוספים מהגטו הוצאו להורג כעבור מספר ימים.
לפני שחרור העיר בידי הצבא האדום רצחו הרומנים בה עוד כמה עשרות יהודים.
בין יהודי העיר מפורסם רבי רפאל מברשד, תלמידו של רבי פנחס מקוריץ.
בָּרַש הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2015 אותו כתבה וביימה מיכל ויניק ובו מככבים סיון נועם שמעון, ג'ייד הדס סקורי ודביר בנדק.
הסרט מספר על נעמה ברש בת ה-17, שמפתחת מערכת יחסים עם תלמידה חדשה שמגיעה לבית ספרה, על רקע היעלמותה של אחותה החיילת.
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי ומפעל הפיס.
שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי להקת "העברית".
נעמה (סיון נועם שמעון) חיה עם משפחתה בפרוור ישראלי טיפוסי.
נעמה נוהגת להסתובב עם חברותיה במסיבות, לשתות אלכוהול ולקיים מפגשים מיניים אקראיים עם בנים.
היא חווה ניתוק מהוריה שלא מודעים כלל לאורח חייה, וחיה בצל אחותה החיילת שמעוררת את דאגת הוריה כל פעם שהיא מתחילה לצאת עם נער שוליים חדש.
יום אחד נעמה פוגשת בתלמידה חדשה בשירותים בבית הספר, ומרגישה כלפיה משיכה מיידית.
היחסים בין השתיים מתפתחים, ודנה (ג'ייד הדס סקורי) מכירה לנעמה את סצנת המועדונים והסמים של תל אביב, שם היא פוגשת את בעלת המועדון, "דרקולה", שולטת לסבית שמולכת על כל הסובבות אותה.
נעמה נסחפת לתוך אהבתה לדנה והעולם שהיא פותחת בפניה, במיוחד אל מול ההתנהלות הגסה של אביה, חוסר האונים של אמה, העצב של אחיה, ואחותה שנעלמה מהבסיס.
נעמה מצטרפת בעל כורחה לאביה בחיפוש אחרי האחות הנעלמה, ומגיעה איתו לכפר קאסם שם הוא מתפרץ בשטף גזעני על השוטרים המקומיים.
היא מנסה לברוח חזרה לזרועותיה של דנה, אך בביקור הבא בתל אביב, דנה נשארת עם דרקולה, ושולחת את נעמה הביתה לבד.
שם השחקן/ית שם הדמות סיון נועם שמעון נעמה ברש ג'ייד הדס סקורי דנה הרשקו דביר בנדק גדעון ברש
שנה פרס קטגוריה תוצאה 2015 פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה השחקנית הטובה ביותר - סיון נועם שמעון השחקן הטוב ביותר - דביר בנדק התסריט הטוב ביותר - מיכל ויניק 2016 פסטיבל הקולנוע הבינלאומי גוודלחרה הסרט הטוב ביותר (באורך מלא) -מיכל ויניק (במאית)
ברקציה (מאיטלקית: Breccia - "חצץ רופף" - ההיגוי במקור : ברצ'ה) הוא סלע, המורכב משברי מינרלים או סלעים שהתלכדו ממסת אם בעלת גרגרים דקים.
הברקציה יכולה להיווצר במספר תהליכים, ביניהם משקע, כתוצאה מפעולת הלוחות הטקטוניים, כתוצאה מתהליכים געשיים ואף כתוצר של מחזור הידרותרמי.
ברקציית משקע הוא סוג של סלע קלאסטי המורכב משברים זוויתיים של סלעי משקע אחרים בגודל 2 מ"מ ומעלה.
לעומתו, הקונגלומרט, המורכב משברי סלע בטווח גדלים זהה, מאופיין בשברים מעוגלים.
ניתן ללמוד ממידת זוויתיות הגרגרים כי ברקציית משקע לא עברה מרחק רב מסלע המשקע המקורי, היות שהגרגרים לא עברו בלייה רבה (שהייתה גורמת להם להיות יותר חלקים).
ברקציית העתק נוצרת משחיקה של שני בלוקים טקטוניים המחליקים זה לצד זה.
הדבקת הגרגרים יכולה להתבצע הודות לשקיעת המינרלים לתוך מאגרי מי תהום.
סלע המורכב משברים זוויתיים של סלעים פלוטוניים, כדוגמת פורפיר.
"ברקצית כיסוי" (מאנגלית pillow breccia) - סוג של סלע פירוקלסטי הנוצר בהתפרצות געשית, בה הלבה מפוצצת שברי סלע במהלך ההתפרצות ומלכדת אותם לתוכה תוך זרימה.
"ברקציה עצמית" (מאנגלית Autobrecciation) הוא תהליך שבו זרם הלבה מלכד לתוכו פיסות לבה שכמעט התמצקה משלב מוקדם יותר באותה ההתפרצות.
כאשר גוף שמיימי, כדוגמת שביט או אסטרואיד חודרים את האטמוספירה ופוגעים בפני כדור הארץ, שברי סלע המועפים עקב ההתנגשות עשויים להתלכד זה עם זה הודות לטמפרטורה הגבוהה, ותהליכים כימיים שונים.
באזורים בהם שכבת קרום כדור הארץ דקה במיוחד, תהליכים סייסמיים עשויים לגרום להיפערות בור מים רותחים לתוכו נופלים שברי סלעים.
שברי הסלעים מתנגשים זה בזה בתוך המים הרותחים ובעזרת תהליכים כימיים שונים מתגבשים לברקציה.
בֶּרְקֵס (בהונגרית: Berkesz) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ברקס קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,105 תושבים בשנת 1990 עד 914 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בברקס בתקופות זמן שונות.
הקהילה קיבלה את שירותי הדת מקהילת נירדז' () עד ששתי הקהילות יחד עם שאר יהודי הונגריה גורשו ונרצחו בשואה
בְּרַקְסְטוֹן בְּרָאג היה גנרל אמריקאי בצבא ארצות הברית ומאוחר יותר בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
בראג שירת במלחמת הסמינול השנייה, מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובזירה המערבית במלחמת האזרחים האמריקנית שבמהלכה פיקד על ארמיית מיסיסיפי שמאוחר יותר אורגנה לכדי ארמיית טנסי.
בראג היה דמות מפתח בתבוסת צבא האיחוד תחת ויליאם רוזקרנס במסגרת קרב צ'יקמוגה.
בהמשך נדחקו כוחותיו של בראג לתוככי ג'ורג'יה לאחר תבוסה לצבא האיחוד בפיקודו של יוליסס ס.
עקב התבוסה, נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס העביר את בראג לייעוץ צבאי בבירת הקונפדרציה בריצ'מונד.
בראג בעל מורשת היסטורית של אחד מהחלשים במפקדיה הצבאיים של הקונפדרציה, חייליו וקציניו כאחד הביעו סלידה מדרך פיקוד והנהגתו בשנים המאוחרות למלחמה וחלק נכבד מהקרבות שפיקד עליהם הסתיימו בהפסד.
ברקסטון בראג נולד בשנת 1817 בוורנטון, קרוליינה הצפונית.
אביו, נגר מוצלח, פעל כדי שבנו יתחנך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט-פוינט).
דרך קשריו של אחיו הגדול, הצליח בראג להתקבל לאקדמיה הצבאית וסיים לימודיו מקום חמישי בכיתתו בשנת 1837. הוא סיים את הלימודים במקום גבוה יותר מג'וזף הוקר, ג'ובל ארלי, ג'ון ק' פמברטון ועוד.
במהלך מלחמת הסמינול השנייה נגד שבט הסמינול האינדיאני פיקד בראג על חיל הארטילריה במוצב מאריון בפלורידה, איפה שגילה משמעת חזקה.
במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו פעל בראג תחת פיקודו של זאכרי טיילור והועלה בדרגה מספר פעמים על אומץ הלב שהפגין.
במהלך הקרב על בואנה ויסטה פיקד בראג על הארטילריה האמריקאית שבלמה מספר מתקפות של חיילים מקסיקנים - רבים במספרם מהאמריקאים - תחת פיקודו של אנטוניו לופס דה סנטה אנה.
פיקודו במהלך המלחמה העניק לו אהדה ציבורית ברחבי ארצות הברית והכרת תודה רשמית ממפקד רגימנט המיסיסיפי, ג'פרסון דייוויס (לימים נשיא הקונפדרציה).
בשנת 1856 פרש בראג משירות פעיל בצבא ארצות הברית ופרש לחיים פרטיים בלואיזיאנה איפה שעסק בגידול מטעי סוכר בעזרת 105 עבדים אפרו-אמריקאים שהיו בבעלותו.
עם בחירתו של אברהם לינקולן בבחירות לנשיאות בשנת 1860 החלו מספר ממדינות הדרום תומכות העבדות להכריז על עצמאות וביחד הקימו של קונפדרציית המדינות של אמריקה.
משבר הפרישה של המדינות מהאיחוד הוביל לפריצתה של מלחמת האזרחים האמריקנית לאחר תקרית צבאית בפורט סאמטר.
אף על פי שהתנגד לפרישת הדרום, בראג גייס מתנדבים אשר השתלטו על מעוז צבאי פדרלי של האיחוד עוד לפני פרישתה הרשמית של מדינת לואיזיאנה.
לאחר פרישתה הרשמית של לואיזיאנה ב-11 בינואר 1861, בראג הפך למפקד הראשי של המיליציות הריבוניות של המדינה.
בהמשך, לאחר הצטרפותה של לואיזיאנה לקונפדרציה התגייס לצבא הקונפדרציה במרץ בדרגת מייג'ור גנרל.
בספטמבר אותה השנה הוצב לפיקוד מחלקת פלורידה המערבית ופיקח על פעילות חיילי הקונפדרציה במקום.
בפברואר 1862 בראג ביקש לעבור עם 10,000 חייליו לפעול תחת פיקודו של אלברט סידני ג'ונסטון בקורינת', מיסיסיפי, איפה שהאמין שיהיו לכוחותיו חשיבות גדולה יותר למלחמת האזרחים.
בראג היה מעורב בקרב שילה ולאחר כיבוש קורינת' בידי כוחות צבא האיחוד החליף בראג את פ.ג.ט.
בורגארד בפיקוד על ארמיית מיסיסיפי (מאוחר יותר אורגנה מחדש תחת השם ארמיית טנסי).
כוחות הקונפדרציה תחת בראג הביאו סדרת ניצחונות במהלך קרבות כגון קרב פריוויל והקרב על סטונס ריבר (אנ').
ניצחונו המרכזי של בראג בשדה הקרב היה מול כוחותיו של ויליאם רוזקרנס במהלך קרב צ'יקמוגה, כאשר כוחות הקונפדרציה הנחילו תבוסה משמעותית לצבא האיחוד במסגרת הקזת דמים שמנעה את התקדמות כוחות האיחוד לתוך מדינת ג'ורג'יה.
אף על פי כן, בכל הקרבות שעליהם הוא פיקד, בראג לא הנחיל מכה מוחצת לכוחות האויב, מה שגרם לפגיעה ביחס אליו מצד הפקודים שלו, בהם גם הקצינים שפעלו תחת פיקודו.
עקב תבוסתו, רוזקרנס הוחלף בפיקוד כוחות האיחוד במערכה על טנסי בידי יוליסס ס.
עוד קודם למאבק בגרנט היו בהנהגת הקונפדרציה שקראו להדחתו של בראג מהפיקוד.
הנשיא ג'פרסון דייוויס סירב להעביר את בראג אף על הצעות יועציו.
במהלך מערכת צ'טנוגה גרנט הורה לכוחותיו של ג'וזף הוקר לבלום מתקפה של הקונפדרציה תחת כוחותיו של בראג.
בהמשך גרנט הורה לכוחות האיחוד תחת ויליאם טקומסה שרמן לבצע מתקפת פתע על הגזרה הימנית של ארמיית טנסי.
לאחר שחצו כוחות האיחוד את נהר הטנסי צלחו במתקפת הפתע וגרנט הורה לכוחותיו של הוקר לנוע לעבר הגזרה השמאלית של ארמיית טנסי.
בראג כל אותה העת החליף טקטיקה למגננה שמוקדה בעיקרה על הגזרה הימנית של כוחותיו נגד אלו של שרמן.
גרנט שלח את כוחות האיחוד בפיקודו של ג'ורג' הנרי תומאס להסיט את ריכוז הכוחות של ארמיית טנסי של הקונפדרציה.
התקדמות כוחותיו של תומאס הובילה את בראג להסיג את כוחותיו דרומה לעבר ג'ורג'יה.
כוחות האיחוד נעו לעבר אנשי הקונפדרציה הנסוגים והביסו את הנותרים בארמיית טנסי במהלך קרב רינגולד גאפ.
המצב הנתון הותיר לצבא האיחוד דרך פתוחה לתוך צפון ג'ורג'יה.
בנובמבר 1863, לאחר התבוסה המחפירה במערכת צ'טנוגה, בראג הגיש את התפטרותו לנשיא דייוויס.
לבסוף קיבל הנשיא את התפטרותו של בראג.
ג'פרסון דייוויס מינה את בראג ליועץ צבאי במטה הפיקוד של הקונפדרציה בריצ'מונד, וירג'יניה, שהייתה אותה העת הבירה של הקונפדרציה.
בהמשך התמנה למפקד קורפוב תחת פיקודו של ג'וזף א' ג'ונסטון עד לסופה של המלחמה.
במסגרת תפקיד פיקודי זה היה בראג מעורב בקרב בנטוויל בקרוליינה הצפונית איפה שכוחותיו נחלו הפסד לדיוויזיית המיסיסיפי של צבא האיחוד בפיקודו של שרמן.
ב-9 במאי 1865 נכח בראג בישיבת הקבינט האחרונה של ממשלת הקונפדרציה ימים ספורים לפני שהממשלה הכריזה על התפזרותה.
בסוף המלחמה עיקלה הממשלה הפדרלית של ארצות הברית את ביתו של בראג בלואיזיאנה, מה שהוביל אותו ואת אשתו להתיישב מחדש באלבמה ומאוחר יותר עברו עקב עבודתו של בראג לטקסס.
בשנותיו האחרונות היה בראג מעורב במספר עבודות לכלכלת משפחתו.
בין לבין היה סוכן בחברת ביטוח חיים ומאוחר יותר מפקח בתפקוד מסילות ברזל.
ב-27 בספטמבר 1876 איבד בראג את הכרתו באותו צועד עם חבר ברחובות גאלבסטון, טקסס.
בתוך מספר דקות הוא מת ורופא שטיפל בו לאחר מותו העריך כי מותו נגרם עקב ניוון של כלי דם מוחיים.
פלקנסטרו ברשה (באיטלקית: Pallacanestro Brescia) היא קבוצת כדורסל איטלקית מברשה, לומברדיה, המשחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
הקבוצה הוקמה ב-2009 כברשה לאונסה, וב-2016 זכתה באליפות הסרייה א'2 לאחר ניצחון על פורטיטודו בולוניה בגמר הפלייאוף ועלתה לליגת העל האיטלקית בכדורסל לראשונה מזה 28 שנים.
ב-2018 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האיטלקי בכדורסל לאחר ניצחונות על וירטוס בולוניה ופלקנסטרו קאנטו, אך הפסידה בגמר 67–69 לטורינו.
בסיום העונה עברה הקבוצה לפאלאלאונסה החדש, שמכיל 5,200 אנשים ונבנה בעיר ברשה.
בעונת ערכה ברשה את הופעת הבכורה שלו באירופה כששיחקה ביורוקאפ.
את משחקה האירופי הראשון אי פעם הפסידה הקבוצה 68–80 למונקו בבית, ואת ניצחונה הראשון במסגרת האירופית השיגה ב-24 באוקטובר כשגברה 69–61 על הכוכב האדום בלגרד.
בעונת העפילה הקבוצה לראשונה לשלב הטופ 16, בו הודחה לאחר שסיימה במקום השלישי בבית ו'.
ביולי 2020 שינה המועדון שינה את שמו מבאסקט ברשה לאונסה לפלקנסטרו ברשה.
ב-2023 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה, לאחר שגברה 84–76 על וירטוס בולוניה בגמר הגביע האיטלקי, וב-2025 העפילה לראשונה לגמר אליפות איטליה, אך הפסידה לווירטוס 0–3.
עונהרמהליגהמקוםגביעתחרויות אירופיות2015/162סרייה א'212016/171סרייה א'10חצי גמר2017/181סרייה א'3סגנות2018/191סרייה א'12יורוקאפעונה סדירה2019/201סרייה א'3רבע גמריורוקאפטופ 162020/211סרייה א'9יורוקאפעונה סדירה2021/221סרייה א'5חצי גמר2022/231סרייה א'8זכייהיורוקאפשמינית גמר2023/241סרייה א'4רבע גמר2022/231סרייה א'2חצי גמר
ברקסטון בראג קומר היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-33 בשנים 1907–1911 וכסנאטור מטעמה ב-1920. כמושל, הגיע קומר להישגים כמו רפורמה במערכת הרכבות, תוך הורדת תעריפי ההובלה העסקיים באלבמה כדי ליצור תחרות עם מדינות אחרות.
הוא הרחיב את המימון למערכת החינוך הציבורית, וכתוצאה מכך נפתחו יותר בתי ספר כפריים ובתי ספר תיכוניים בכל אחד מהמחוזות עבור תלמידים לבנים, וכך עלה שיעור ידיעת קרוא וכתוב באלבמה.
קומר היה בעל מטעים ואיש עסקים לפני ואחרי שנכנס לפוליטיקה.
הוא ירש את אחוזת המטעים המשפחתית בשטח של 30,000 אקרים (120 קמ"ר), ששטחה הוקדש לגידול תירס וכותנה.
היה לו חלק במכרות קומר ליד ברמינגהאם שנודעו כמכרות יוריקה.
ב-1897 הוא השקיע 10,000 דולר בשותפות עם משפחתף טריינר, במטרה לפתח מפעל טקסטיל במדינה, והוא מונה כנשיא מפעלי אבונדייל, שהתפתחו בברמינגהאם, תפקיד בו הוא שימש עד מותו ב-1927.
ברקסטון בראג קומר נולד בעיירה ספרינג היל שבאלבמה כבנם הרביעי של ג'ון פלצ'ר וקתרין (לבית דרורי) קומר.
כבעלי חווה, צברו הוריו של קומר את הונם בהתבסס על עבדים לגידול כותנה.
קומר החל את לימודיו בגיל עשר בהנחייתו של א.
ב-1864 החל קומר את לימודיו באוניברסיטת אלבמה, אך באפריל 1865 הוא נאלץ להפסיק את לימודיו כאשר כוחותיו של הגנרל ג'ון ט' קרוקסטון העלו באש את האוניברסיטה.
הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ג'ורג'יה באת'נס, ג'ורג'יה, שם הוא הצטרף לאגודה הספרותית פי-קאפא.
בהמשך הוא עבר לקולג' אמורי והנרי בווירג'יניה, שם הוא סיים את לימודיו ב-1869 עם תואר בוגר אוניברסיטה ומוסמך אוניברסיטה.
ב-1872 נשא קומר לאישה את אווה ג'יין האריס מקאתברט, ג'ורג'יה.
הוא בנה בית גדול עבורם בקומר סטיישן שבמחוז ברבור.
השניים היו נשואים עד לפטירתה של אווה ב-6 במרץ 1920, יום לאחר מינויו לתפקיד סנאטור.
לאחר סיום לימודיו, שב קומר לספרינג היל וסייע בניהול האחוזה המשפחתית.
עיקר הגידולים באחוזה היו תירס וכותנה בשטח של 30,000 אקרים (120 קמ"ר).
הוא המשיך לנהל גם את אחוזתו במחוז ברבור, יחד עם אחיו ג'ון, וב-1885 הוא עבר עם משפחתו לאניסטון שבמזרח אלבמה, ואחיו, ג'ון ואלאס קומר, הפעיל את המטע המשפחתי במחוז ברבור.
מקור עושר מרכזי שלהם היה פיתוח מכרות יוריקה.
מיזם אחר של קומר היה מפעל הטקסטיל אבונדייל , שבסיוע בניו, היה לאחד ממפעלי הטקסטיל הגדולים ביותר באלבמה.
משפחת טריינר, שהיו לה עסקי טקסטיל בצ'סטר, פנסילבניה, תכננה להרחיב את עסקיה לדרום בעיר התעשייתית החדשה והמפתחת, ברמינגהאם.
היא הציעה השקעות לאנשי עסקים כמו פרדריק מיטשל ג'קסון הבן, שהסכים להשקיע 150,000 דולר כדי להעביר את מפעל הטקסטיל לברמינגהם.
ג'קסון, שהיה נשיא המועדון המסחרי של ברמינגהאם, קודמתה של לשכת המסחר של אזור ברמינגהאם, התחייב "לסייע ליצירת מקומות תעסוקה לאלה שזקוקים להם נואשות בעיר הצעירה והנאבקת של ברמינגהאם".
בנו של קומר, ג'יימס מקדונלד קומר, נזכר לימים שאביו היה חדור במניע לקחת חלק במיזם העסקי החדש באמצעות "תחושה שברמינגהאם זקוקה לתעשייה שתיצור מקומות תעסוקה הן לנשים והן לגברים".
כשהם קיבלו את המחויבות של איש העסקים לשותפות פיננסית, שאפו בני משפחת טריינר שמשקיע מקומי יקבל על עצמו את תפקיד נשיא החברה, וב-1897 הם פנו לקומר.
קומר קיבל את ההצעה והשקיע 10,000 מכספו במיזם.
מאז ועד 1927 הוא שימש כנשיא מפעל הטקסטיל אבונדייל, וניהל את הרחבתו לאתרים נוספים.
ב-1897 בנה קומר את המפעל הראשון באבונדייל, אזור שהיה לחלק מברמינגהאם.
במהלך שנת הפעילות הראשונה, עשה המפעל שימוש ב-4,000 חבילות כותנה.
ב-1898 כבר מנה המפעל 436 עובדים והפיק רווחים בהיקף של 15,000 דולר.
ב-1907, כאשר הושבע קומר כמושל, כבר עמדו רווחי המפעל על 55,000 דולר והוא ייצר כמעט 8 מיליון יארד של תוצרת.
כאשר צנחו מחירי הכותנה, איבדו החוואים הלבנים העניים את אדמותיהם ופנו לחכירה.
כמה מהם היו מוכנים לוותר על פעילות חקלאית ולעבור לערי הטקסטיל.
אחד מעובדי מפעל הטקסטיל הלבנים אמר ש"הרווחנו כסף טוב בהשוואה לחווה".
עובד אחר אמר, "אולי אין לנו הרבה, אבל בטוח שיש לנו יותר".
לפחות חוואי לבן אחד לשעבר נזכר במעבר בהתלהבות: "כן!
אנחנו רק חשבנו שכמעט הגענו לגן עדן כאשר הגענו לכאן.
לא הצטרכנו לקטוף כותנה או לקצור כותנה.
רק ללכת לעבוד ושוב, לא לעשות שום דבר נוסף.
ובאמת עשינו את זה כשבאנו לכאן.
אף על פי שהיה זה נהוג באותה תקופה, המפעלים עשו שימוש בהעסקת ילדים.
קולו של קומר היה בולט בקריאה לרפורמה במערכת הרכבות.
בעלי העסקים באלבמה סבלו מנחיתות כאשר התחרו עם עסקים שבסיסם היה בג'ורג'יה בשל תעריפי התובלה הנמוכים במדינה זו.
המועדון המסחרי של ברמינהגהאם ומשרד התובלה של ברמינגהאם, ארגונים שבהם היה לקומר תפקיד משמעותי, חשפו עדויות לתעריפים מפלים להובלה ברכבות.
קומר האמין שמתן כוח רב יותר לנציבות הרכבות של אלבמה יהיה הדרך הטובה ביותר לשים קץ לאפליה ולהוריד את התעריפים לרמה שתאפשר לחברות באלבמה להתחרות עם אלו של ג'ורג'יה.
אך בית המחוקקים של המדינה והנציגים לוועידה החוקתית של 1901 לא חיזקו את כוחה של הנציבות.
כאשר נציבות הרכבות לא ביצעה שינוי בתעריפים במשך שנתיים נוספות, שינה קומר את הטקטיקה והחליט להתמודד על מושב בנציבות, שזמן קצר קודם לכן הפכה לגוף נבחר.
הוא ניהל מערכה להגביל את כוחן של חברות הרכבות.
ב-1904 הוא נבחר כנשיא הנציבות, אך עד מהרה הוא הבין שבידיו הייתה סמכות מועטה מאוד בשל העובדה ששני חברי הנציבות האחרים צידדו בחברות הרכבת.
שלוש שנים לאחר שנבחר לנציבות, הבין קומר שהוא יכול היה ליזום רפורמה רק אם ייבחר כמושל.
טבח יופאולה ב-1874 ומעשי ההפחדה
קומר נטל חלק חשוב במערכת העליונות הלבנה שהובילה לשלילת זכות הבחירה מהאפרו-אמריקאים בשנות ה-70. יחד עם אחיו ואלאס הוא הביל את ההמון בספרינג היל לביצוע הטבח ביופאולה של 1874. .
ביום הבחירות, הוביל קומר את הליגה הלבנה לשבש את הבחירות וארב לקבוצה של כאלף שחורים שיצאו להצביע.
בטבח נרצחו לפחות שבעה שחורים, נורו לפחות עוד 70, ומשאר ההמון נמנעה האפשרות להצבעה.
באותו ערב התפרצו כמה מהאנשים שהוביל קומר למשרד ספירת הקולות, העלו באש קלפיות, כך שמועמדים לבנים יכלו להכריז על ניצחונם, ורצחו את בנו בן ה-16 של המפקח על הבחירות.
כאשר היה אדם שהעיד שקומר הוביל את ההמון, אותו אדם הואשם לשווא בעדות שקר, וכך הורתעו אחרים מלהעיד בעצמם.
הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אלבמה ב-1906 עמדו בסימן "נטישת המונח 'שמרנות' משמה הרשמי של המפלגה, תוך המחשה שנוח לה עם מצע יותר פרוגרסיבי".
מועמדי המפלגה למשרת המושל היו פרוגרסיביים כמעט בכל תחום.
אף על פי כן, סגן המושל ראסל מ.
קנינגהאם מברמינגהאם לא תמך ברפורמה בתעריפי ההובלה ברכבות, שכן הוא זכה לתמיכה מצד חוגי הענף.
על קומר נמתחה ביקורת על התנגדותו הידועה לחוקי תעסוקת הילדים.
הוא טען שהמשפחות צריכות להיות אלו שיחליטו על ילדיהם.
מסע הבחירות של קומר ונאומיו היו טובים יותר מאלו של קנינגהאם, ומתקפותיו המילוליות על חברות הרכבות עוררו את הציבור באלבמה עד שהוא זכה ב-61 אחוזים מהקולות בבחירות המקדימות, ובבחירות הכלליות שהתקיימו בנובמבר הוא זכה ביותר מ-85 אחוזים מהקולות.
קומר, שייצג את האליטה של החקלאים ואת הקהילה העסקית המתפתחת, הביס בקלות את אסא א.
סטרטון שייצג את המפלגה הרפובליקנית ואת ג'.
אבוט שייצג את המפלגה הסוציאליסטית.
תוכניתו של קומר ליזום רפורמה בענף הרכבות, וכן בנושאים נוספים כמו החינוך, יצרו אפשרות שהדמוקרטים הפרוגרסיביים יעדיפו רפורמות שיתבססו על רוב בבית המחוקקים שנבחר אז ובו שלטה המפלגה הדמוקרטית.
את רובו של נאום ההשבעה שלו כמושל אלבמה הקדיש קומר לסוגיית הרפורמה בענף הרכבות וביקש מבית המחוקקים להעביר עשרים חוקים נפרדים כדי לתת לנציבות הרכבות סמכויות לקביעת תעריפים ואכיפתם.
בית המחוקקים, שהיה תמים דעים איתו, העביר את הרפורמה בשינויים קלים בלבד.
באמצעות חוקים חדשים אלו, השיג קומר לבסוף את הפחתת התעריפים שאפשרה למגזר העסקי באלבמה תנאי תחרות טובים יותר מול עמיתיהם במדינות השכנות.
בית המחוקקים הוסיף סעיף שישלול את רישיון העסק מכל תאגיד שיגיש תביעה בבית משפט פדרלי בכל סוגיה שכבר נדונה קודם לכן בבתי המשפט של המדינה.
חברת L&N וחברות רכבת נוספות קראו תיגר על חוקי הרכבת החדשים בבית משפט פדרלי.
חוסר ההסכמה בין ממשלת אלבמה לבין חברות הרכבות נמשך לאחר תום כהונתו של קומר כמושל.
ועדיין, הוא הסיג את מטרתו "לתת למדינה את הסמכות הרגולטורית המורחבת בנוגע לתעריפי ההובלה ברכבות".
ב-1908, פתחו כ-7,000 כורים, רובם לבנים, בחברת הפחם, הברזל והרכבות של טנסי (TCIRR) ובמפעלי כרייה נוספים באלבמה, בשביתה.
אליהם הצטרפו 500 אסירים אפרו-אמריקאים שהועסקו על ידי המדינה.
בכירי החברות עתרו למדינה כדי לשבור את השביתה באמצעות עשיית שימוש במיליציה של המדינה.
כדי להיות מסוגלים להמשיך ולפעול, אילצו בכירי החברה את האסירים השחורים לעבוד שעות ארוכות באופן משמעותי.
מנהלי העבודה הלבנים גייסו אסירים נוספים לעבודה.
ויליאם מילין, מנהיג עובדים אפרו-אמריקאי בולט, מחה נגד תנאים אלו ונעצר.
המון הוציא אותו מתוך הכלא וביצע בו מעשה לינץ'.
פעיל אפרו-אמריקאי נוסף נתלה במסגרת מעשה לינץ' שבוע לאחר מכן.
קומר הוציא הוראות לגיוס המיליציה המדינתית כדי לפזר את השובתים ואת המחנות שהם התארגנו בהם.
באמצע אוגוסט 1908, ביקרה משלחת של אזרחים חשובים מברמינגהאם את מנהיגי הכורים השובתים והביעה בפניהם איום מפורש.
הם אמרו שאם השביתה לא תסתיים, "תיראה ספרינגפילד, אילינוי (שבה 12,000 לבנים העלו באש את הפרבר האפרו-אמריקאי של העיר באש) כשישה סנטים".
קומר אמר, "אנו זועמים על הניסיונות ליצור שוויון חברתי בין הכורים השחורים לכורים הלבנים".
הוא הוסיף שהוא "לא יסבול 8,000 או 9,000 שחורים מבוטלים במדינת אלבמה".
הרפורמות של קומר לשיפור מערכת החינוך עבור הלבנים זכו למימון מוגדל מהמדינה.
מועצת שמאים מדינתית הוקמה כדי "להשוות מיסוי על ידי השוואת ערכי נכסים ברחבי המדינה ויצירת זיכיונות לעסקים".
אך רוב התוספות להכנסות המדינה ממיסים לא נוצרו מרפורמות במיסוי, אף על פי שאלו ככל הנראה ייצבו את ההכנסות, אלא באמצעות הגידול בהכנסות שנבעו מתעסוקת האסירים.
ממשלו של קומר עשה שימוש בגידול בהכנסות במיסוי בהוצאות החינוך עבור תלמידים לבנים בלבד.
קומר ניתב את הכספים למימון בניית בתי ספר כפריים ללבנים ובתי הספר התיכוניים המחוזיים (לפחות אחד בכל מחוז), ולהגדלת ההקצבות לאוניברסיטת אלבמה, למכון הפוליטכני של אלבמה, לתשעה בתי ספר חקלאיים, למוסדות חינוך ולבית הספר הטכני לבנות במונטבלו.
בנוסף לקחה המדינה על עצמה את השליטה בבתי הספר התעשייתיים לבנים.
הרפורמות החינוכיות של קומר השפיעו על מערכת החינוך של אלבמה במאה השנים הבאות.
יותר מרבע הכנסות המדינה ב-1910 נבעו מהתשלום עבור העסקת האסירים השחורים.
העיתונאי דאגלס בלקמון ציין שקומר ביסס את השיפורים עבור האוכלוסייה הלבנה על כספים שהגיעו מעבודתם של השחורים.
רמת הלימודים עבור התלמידים הלבנים עלתה, וכתוצאה בכך עלה שיעור ידיעת קרוא וכתוב, אך במערכת שהתבססה על הפרדה גזעית, לא זכו האפרו-אמריקאים למימון שווה למוסדות החינוך שלהם.
תחת ממשלו של קומר, הכספים שהוצאו על חינוך לכל תלמיד שחור היו בהיקף של שביעית מאלו שהוצאו על תלמיד לבן.
שיעור ידיעת קרוא וכתוב בקרב הלבנים עלתה באופן ניכר, אך ירדה באופן ניכר בקרב השחורים.
ב-1920 עמד שיעור זה בקרב השחורים באלבמה על 50 אחוז.
קומר טען בתוקף שהשקעה של המדינה בתשתית החינוך הייתה "בעלת החשיבות הגבוהה ביותר, וייעץ לבית המחוקקים "...להיות ליברלי יותר בהקצבותיהם למוסדות האקדמיים ולכל בתי הספר באלבמה ככל שמצבה הפיננסי של המדינה יאפשר זאת, שכן זוהי השקעה בטוב ביותר".
עדות להשפעתו של קומר על החינוך, הייתה אחד מצעדיו האחרונים להעביר הנחיה לבניית בית הספר על שם קתרין קומר במחוז ברבור.
בשל חובת ההפרדה הגזעית במוסדות החינוך באותה עת, רק ילדי הלבנים יכלו ללמוד בבית ספר זה.
כדי להבטיח גישה לחינוך לכל, הוא גם הנחה את בנייתו של בית הספר על שם בקי קומר, גם הוא במחוז ברבור.
הפרוגרסיביים היו חלוקם בדעותיהם בנוגע לחוק היובש, כשכמה מהם האמינו שההחלטה בעניין צריכה להתקבל על ידי הרשויות המקומיות ואחרים תמכו בהעברת חוקי מדינה נגד מכירת אלכוהול.
במהלך מסע הבחירות שלו ובשנתיים הראשונות לכהונתו כמושל, ראה קומר בחוק היובש כעניין מקומי.
החל מ-1908, 50 מתוך 67 מחוזות אלבמה החליטו בעד חוק היובש.
על אף זאת, דחפה הליגה נגד השתייה לקבלת חוק יובש מדינתי.
קבוצות אחרות לתמיכה בחוק היובש תמכו בעמדת הליגה, ואילצו את קומר לקרוא לבית המחוקקים להתכנס למושב מיוחד כדי להחליט בעניין.
המושב המיוחד של 1909 החליט על חוק יובש מדינתי, אך כדי לא להסתפק בחוק בלבד, הם גם הציעו תיקון לחוקת המדינה כדי לשים קץ למכירות משקאות.
קומר נסע ברחבי המדינה כדי להשיג תמיכה בתיקון המוצע, אך לא עלה בידו להשיג תמיכה מספקת.
קומר אמר, "כפי שנפריד את הכולרה מהחזירים, את הקרציות מהבקר, ואת חדקונית הכותנה מהכותנה, עליו להפריד את הנוער במדינה מכל מה שידרדר ויהרוס אותם".