tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החומה נועדה להקיף את רוב העיר, ואורכה 19 קילומטר בקירוב ובתוכה שטח של 12.3 קילומטר, עוביה 3.65 מטר וגובהה 6 מטר בערך.
לאורך החומות היו 18 שערים ו-382 מגדלים.
העבודות על החומה החלו בשנת 271 ונמשכו כעשר שנים, גם לאחר מותו של אורליאנוס.
החלטה נוספת שנבעה משיקולים ביטחוניים הייתה לוותר על דקיה, שהפכה לפרובינקיה בשנת 106 לספירה בידי הקיסר טראיאנוס.
הכוחות הרומאיים נסוגו דרומה והתמקמו מדרום לדנובה, שם הוקמה פרובינקיה שנקראה דקיה, ששטחיה הורכבו מחלקים של מואסיה, דרדניה ותרקיה.
באביב המאוחר בשנת 272 יצא אורליאנוס למלחמה נגד הגותים בבלקן.
בתקופה זו גם פינה את דקיה.
המלחמה נגד זנוביה מלכת תדמור
בשנת 272 הסב אורליאנוס את תשומת לבו לפרובינקיות המזרחיות שהיו תחת שלטון האימפריה של תדמור בשליטת המלכה זנוביה.
בדרכו לאסיה הוא השמיד צבא של 5,000 גותים סמוך לדנובה, והוסיף לרשימת תאריו "גותיקוס מקסימוס".
כשאורליאנוס הגיע לביזנטיון נסוג הצבא התדמורי לסוריה.
רוב הערים פתחו את שעריהם לפני אורליאנוס, העיר טיאנה שבדרום קפדוקיה סירבה לפתוח את שעריה ונכבשה בכוח, בניגוד למנהגו ולמסורת הרומית לא נהרסה העיר, האגדה מספרת כי חיזיון שראה אורליאנוס מנע את ההרס.
זבדס, המצביא של צבא תדמור, החליט לרכז את צבאו באנטיוכיה, בקרב שנערך בין חילות הפרשים של הצבא התדמורי והצבא הרומי נוצחו הפרשים התדמוריים, אורליאנוס נכנס לעיר כמשחרר והודיע על חנינה לכל אלה שתמכו בתדמורים.
הקרב המכריע נגד צבא תדמור נערך במבואות העיר אמסה, בסיכומו של יום הקרב הוכה צבא תדמור אך במחיר כבד לצבא הרומי.
בגלל האבדות הקשות הציע אורליאנוס לזנוביה תנאי כניעה נדיבים, אך היא דחתה אותם.
בצעד של יאוש, כאשר תדמור נמצאת תחת מצור רומאי, ניסתה זנוביה לצאת מהעיר בדרכה לכוון האימפריה הססנית כדי לבקש עזרה, היא נתפסה בידי פלוגת פרשים רומיים והובאה לפני אורליאנוס.
לאחר חצי שנה של לחימה בלתי פוסקת נכבשה כל האימפריה התדמורית.
העיר פתחה את שעריה וחיל מצב רומאי הוצב במקום.
אורליאנוס הוסיף לשמו את התואר "פרתיקוס מקסימוס", שמציין את הניצחון על הפרתים.
בחורף 272 שהה אורליאנוס בביזנטיון.
באביב 273 נלחם נגד הקרפים בגדה הצפונית של הדנובה, ובעקבות זאת הוסיף לשמו את התואר "קרפיקוס מקסימוס".
באותו זמן הגיעו אליו ידיעות על המרד בתדמור.
חיל המצב הרומי בעיר נטבח, וצעיר בשם אנטיוכוס הוכתר כמלך תדמור.
המרד התפשט למצרים, אדם בשם פירמוס, שהיה אחד מעשירי אלכסנדריה, הכיר במלכותו של אנטיוכוס והפסיק את משלוחי התבואה לרומא, תוך מספר שבועות החל המחסור בלחם להיות מורגש ברומא עצמה.
בקיץ 273 ערך אורליאנוס מסע שני נגד תדמור.
הוא חזר לסוריה וכבש את תדמור, העיר נבזזה וחומותיה נהרסו.
אורליאנוס המשיך מסוריה למצרים ולאחר מצור קצר על אלכסנדריה הצליח להביס את המורדים להשתלט על מצרים, ולהשיב את הפרובינקיות המזרחיות לשליטתה המלאה של האימפריה הרומית, לאחר פרישה של עשר שנים.
הוא דיכא את ההתקוממות במצרים בסתיו 273. מאוחר יותר בסתיו ערך טריומף ברומא.
ככל הנראה שני השליטים הגיעו להסכמה ועל פיה נפגשו שני הצבאות בשאלון-אן-שמפאן (Châlons-en-Champagne), בצפון מזרח צרפת ואז ערק טטריקוס לצד הרומאי אירוע שנתן אות להתקפת פתע על המחנה הגאלי, למרות הבגידה הברורה המשיכו החיילים הגאלים להילחם עד הסוף המר.
טטריקוס לעומת זאת הובל לרומא וזכה להתמנות למושל דרום איטליה.
ניצחון זה אירע בקיץ 274, והביא את קצה של הממלכה הגאלית.
בסתיו 274 ערך אורליאנוס טריומף לכבוד חיבורה מחדש של גאליה לשלטון רומא.
ב-25 בדצמבר 274 הקדיש היכל לאל השמש (Templum Solis).
אורליאנוס קיבל מידי הסנאט את התואר "מציל העולם" (לטינית: Restitutor Orbis), ולא בכדי.
בתוך 4 שנים של לחימה עיקשת הוא הצליח להכות בכל אויבי רומא, להדוף אותם מחוץ לגבולות האימפריה ולאחד את הטריטוריות שנקרעו מגופה.
בפרספקטיבה היסטורית, מעשיו של אורליאנוס היו בעלי תרומה מכרעת לעובדה שהאימפריה הרומית התקיימה במשך 200 השנים שלאחר מותו.
בשנת 275 ערך אורליאנוס מסע דרך גאליה, ארץ הווינדליקים (הגובלת בנהר הדנובה בצפון הפרובינקיה רייטיה) ולאורך מחוזות הדנובה.
הוא יצא למערכה צבאית חדשה, תחילה בגאליה שם הוא הכניע מרידה של שבטים גרמניים ולאחר מכן הוא יצא למלחמה כנגד בהרם הראשון מלך האימפריה הססנית המוחלשת.
הקיסר הרומאי לא זכה לחצות את הגבול בין אירופה לאסיה.
הוא התעכב בקיינופרוריום (Caenophrurium) על חוף תראקיה (צ'ורלו בטורקיה), בין ביזנטיון לפרינתוס.
אחד ממזכיריו, שידוע בשם ארוס, חשש לחייו מאחר שנתפס בדבר שקר ולפיכך זייף מסמך ובו רשימת חיסול לכאורה של קצינים ופקידים בכירים שהקיסר חפץ במותם וניסה לשכנע את האנשים האלה כי אורליאנוס מתכנן לרצוח אותם.
החשש מידו הקשה של הקיסר הביאה את מפקדי המשמר הפרטוריאני לחשוש כי המסמך אכן מסמן אותם כמטרה לחיסול והם רצחו את אורליאנוס בספטמבר 275.
אויביו של אורליאנוס דאגו שיוכרז על זכרו דיראון (damnatio memoriae), אולם כעבור זמן קצר העלה אותו הסנאט לדרגת אל.
ככל הנראה תפסה אשתו של אורליאנוס, אולפיה סברינה, את מושכות השלטון ואף שלטה באימפריה לתקופה קצרה לאחר הרצחו, ובין יתר פעולותיה היא יזמה את ההכרזה עליו כאל.
אורליאנוס אחראי למספר רפורמות ברומא, הוא היה ידוע כמנהלתן קפדן שאיננו סובל שחיתות ואוזלת יד ואדם קשוח שמעניש את העבריינים בחומרה.
הוא ארגן מחדש את מערכת אספקת המזון ברומא, וקבע מערכת מחירים למוצרים בסיסיים.
אך שמו נקשר בעיקר ל 2 רפורמות אחת בתחום הדת והשנייה בתחום המוניטרי.
אורליאנוס הציב בשנת 274 במקום מרכזי של הפנתיאון של האלים הרומאיים את סול אינוויקטוס, אל השמש "הבלתי מנוצח" ככל הנראה על בסיס האל הרומאי סול והאל הסורי אלגבל (שהיה ידוע בתקופה הרומית כ"אלגבלוס").
תפיסה זו שכרכה אל אחד עם אימפריה באה לידי ביטוי במוטו על גבי מטבעות שנשאו את דיוקנו עם הכיתוב "אל ושליט מלידה" (לטינית: deus et dominus natus) ושוכללה לאחר מכן על ידי קונסטנטינוס.
אל השמש סול המשיך להיות אלוהות רומאית מרכזית עד לאימוץ הנצרות כדת הרשמית של האימפריה הביזנטית.
רפורמה חשובה נוספת שיזם אורליאנוס הייתה רפורמה בתחום הטבעת מטבעות של האימפריה, רפורמה זו נועדה לעצור את ההידרדרות בתקן של תכולת המתכות היקרות במטבעות רומאיים, שבעקבות מצבה הכלכלי של האימפריה הכילו פחות זהב או כסף ממשקלם הנקוב.
אורליאנוס עמד על הנפקת מטבעות העומדים בתקן ויזם הנפקת מטבעות מסוג אנטוניניאנוס המכילים 5% כסף והשאר ברונזה.
על מנת לקדם את הרפורמה פקד אורליאנוס על איסוף המטבעות הישנים בטרם הונפקו המטבעות החדשים.
אורליאן (צרפתית: Orléans, בעבר: אורליינש, או: אורלינס) היא אחת הערים העתיקות בצרפת, נמצאת כ-200 ק"מ מדרום מערב לפריז.
בירת חבל סאנטר-עמק הלואר ובירת המחוז לוארה שבצרפת.
העיר יושבת על גדת נהר הלואר.
תחילתה של אורליאן ביישוב קנאבום של שבט הקרנוטים (מהחשובים שבשבטים הגאלים) שנהרס לאחר שנכבש בידי יוליוס קיסר ב-52 לפנה"ס.
היישוב נבנה מחדש במאה השלישית לספירה על ידי אורליאנוס קיסר רומא בתקופת האימפריה הרומית ומכאן השם אורליאן.
ידוע כי כבר בשנת 451 ניסה אטילה ההוני לכבוש את העיר, אך נכשל.
ב-498 נכבשה העיר בידי כלוביס הראשון מלך הפרנקים.
בתקופת השושלת הקאפטינגית שימשה העיר כבירת רוזנות אורליאן.
ב-1108 הוכתר לואי השישי למלך צרפת בקתדרלת אורליאן.
בתקופת שלטון בית ולואה היא שימשה כבירת דוכסות אורליאן שהוחזקה כנחלתם של מלכי צרפת.
העיר הייתה תמיד בעלת חשיבות אסטרטגית בהיותה ממוקמת בנקודה הצפונית ביותר של הנהר לואר, שהיא הקרובה ביותר לפריז.
בימי הביניים הייתה אורליאן אחת משלוש הערים העשירות בצרפת (האחרות היו פריז ורואן).
האוניברסיטה של אורליאן שנוסדה ב-1309 תרמה רבות לחשיבותה של העיר.
במלחמת מאה השנים (1337–1453) הייתה אורליאן ציר מרכזי בהתפלגות בין תומכי אורליאן לתומכי בורגונדי.
הניצחון הצרפתי ההירואי על האנגלים, בראשות הלוחמת ז'אן ד'ארק, המכונה גם "הבתולה מאורליאן", שינה את מפת צרפת ואת ההיסטוריה שלה.
אחרי מלחמה זו, שהסבה נזקים גדולים לכלכלתה, נהנתה אורליאן משגשוג כלכלי.
המלך לואי האחד עשר תרם לפיתוח החקלאות בסביבותיה שמהן שאבה את כוחה.
בתקופת הרנסאנס נהנתה העיר מן העובדה שמלכי צרפת קבעו את מושבם בטירותיהם שבעמק הלואר.
המלך פרנסואה השני מת באורליאן (5 בדצמבר 1560), ואספת המעמדות הצרפתית התכנסה בעיר (13 בדצמבר 1560 - 31 בינואר 1561).
במלחמת צרפת–פרוסיה העיר נפלה בידי הגרמנים ב-13 באוקטובר 1870 ושוחררה ב-11 בנובמבר של אותה שנה.
במלחמת העולם השנייה העיר נפלה בידי הנאצים שהפכו את תחנת הרכבת שלה למרכז אספקה.
אורליאן סבלה הרס ניכר כאשר חיל האוויר של ארצות הברית הפציץ את העיר ואת תחנת הרכבת.
לאחר המלחמה נבנתה העיר מחדש במגמה לשמור על צביונה העתיק.
פסל של ז'אן ד'ארק רוכבת על סוס ניצב ב-Place du Martroi (כיכר המרטיר).
בעיר אזורים תיירותיים רבים, עקב היותה משופעת במבנים עתיקים בגלל היותה אחת מערי צרפת הוותיקות וחשיבותה בימי הביניים.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל שנקראת בשמה, אורליאן באסקט, המשחקת בליגת העל הצרפתית בכדורסל.
על שם העיר הוקמו ערים בקוויבק (איל ד'אורליאן ), אונטריו (אורלינס ) ולואיזיאנה (ניו אורלינס, בעבר תחת לואיזיאנה הצרפתית).
במחצית השנייה של המאה ה-6, בתקופה המרובינגית, הרס המון נוצרי משולהב את בית הכנסת בעיר.
ברוזנות אורליאן פרחה קהילה יהודית חשובה מתקופת הראשונים עד לגירוש צרפת הגדול, שגדע את החיים היהודיים בצרפת.
מבין הרבנים הבולטים שצמחו באורליאן בתקופה זו, במאה ה-12:
רבינו יוסף ב"ר יצחק מאורליאנש, הוא רבי יוסף בכור שור, מבעלי התוספות, פרשן מקרא ותלמוד, פייטן ותלמיד-חכם; מתלמידיו של רבנו תם.
יש המייחסים את משפחת שור כצאצאיו.
רבי אברהם ב"ר יוסף מאורליאנש, מבעלי התוספות; ככל הנראה היה בנו של רבי יוסף בכור שור.
חותנו של רבי יהודה שירליאון.
רבי יעקב מאורליינש, הקרוי גם "רבנו תם דאורליאנש"; מבעלי התוספות ומתלמידי רבנו תם.
היגר לאנגליה, שם נרצח במהלך הפרעות האכזריות כנגד יהודי לונדון ביום הכתרתו של המלך ריצ'רד לב הארי, ב-3 בספטמבר 1189.
רבינו שלמה ב"ר יצחק מאורליאנש, מרבני צרפת בדור שאחרי רש"י.
עמד בקשרי הלכה עם רבנו תם.
בנוסף, לפי אחת המסורות, מוצאה של משפחת לוריא (שמבניה היו המהרש"ל, האר"י, הרד"ל ועוד) הוא מאורליאן, ומקור השם "לוריא" הוא בנהר הלואר הזורם בעיר.
אורלי קסטל-בלום (נולדה ב-26 בנובמבר 1960) היא סופרת ישראלית.
כלת פרס ספיר לשנת 2015 על ספרה "הרומאן המצרי".
אורלי קסטל נולדה בתל אביב למשפחה יהודית שעלתה ארצה ממצרים בשנת 1949, אב שעבד בחברת "אל על" ואם שעבדה בבנק אגוד.
פטירתו של אביה, סלבו קסטל, ממחלת הסרטן באה לידי ביטוי בספרה "דולי סיטי".
קסטל-בלום דוברת צרפתית מגיל צעיר.
אחרי לימודי תיכון בגימנסיה הרצליה שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בסיני.
למדה שנה אחת קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן עוד שנה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי ברמת גן.
התחילה לפרסם את יצירתה בשנת 1987. היא "התגלתה" על ידי העורך הספרותי חיים פסח, שעבד אז בהוצאת עם עובד, שם פורסם קובץ הסיפורים הראשון, "לא רחוק ממרכז העיר".
ב-1990 וב-1991 פרסמה חמישה סיפורים בכתב-העת 'סימן קריאה', שנכללו אחר-כך בספרה 'סיפורים בלתי-רצוניים'.
את פריצתה הגדולה לזירת הספרות המקומית עשתה עם פרסום הרומן "היכן אני נמצאת".
ספר נוסף שזכה להערכה רבה הוא הרומן "דולי סיטי", שעוסק באמהות בישראל.
חוקר הספרות גרשון שקד ראה באורלי קסטל-בלום סופרת אשר שינתה את פניה של הספרות העברית בחדשנות תוכנם של ספריה.
דוד גורביץ' תיאר את יצירתה כפוסטמודרנית:
מבקר התרבות יונתן גת הגדיר את כתיבתה של קסטל-בלום בתוכניתו "גיבור תרבות" באופן הבא:
הייתה נשואה לגדי בלום, אותו הכירה בעת לימודיה בבית צבי, ולזוג נולדו שני ילדים.
בשנת 1990 הוענק לה פרס תל אביב
בשנת 1993 הוענק לה פרס אלתרמן
בשנת 2003 קיבלה את פרס ניומן.
ספרה "הרומאן המצרי" זיכה אותה בפרס ספיר לשנת 2015.
לא רחוק ממרכז העיר, סיפורים, עם עובד תל אביב 1987. ראה-אור מחדש בעריכת מנחם פרי בסדרת הספריה החדשה, 2007.
סביבה עוינת, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, 1988.
היכן אני נמצאת, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, תל אביב, 1990.
דולי סיטי, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, תל אביב, 1992. ראה אור מחדש בעריכת מנחם פרי בסדרת הספריה החדשה, 2007. עובד גם למחזה בשם "דולי סיטי".
סיפורים בלתי-רצוניים, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, 1993. ראה אור מחדש בעריכת מנחם פרי בסדרת הספריה החדשה, 2024.
המינה ליזה, בעריכת חיים פסח, הוצאת כתר, 1995.
שנינו נתנהג יפה: שיחות עם בני, לילדים, איורים - כרמית גלעדי-פולארד, כתר, 1997.
הספר החדש של אורלי קסטל-בלום, בעריכת חיים פסח, הוצאת כתר, 1998.
חלקים אנושיים, עורכת - פביאנה חפץ, כנרת 2002.
טקסטיל , בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2006.
חיי חורף, בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2010.
הרומאן המצרי, בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2015.
ביוטופ, בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2022.
אורלי פרל (נולדה ב-4 באוגוסט 1972) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
זוכת פרס אופיר ופרס מסך הזהב.
פרל למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
בשנת 1994 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע "עץ הדומים תפוס" לצד גילה אלמגור, הסרט השתתף במספר פסטיבלים לקולנוע.
בשנת 1997 שיחקה לצד ליאור אשכנזי ואורנה בנאי, בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "מרחב ירקון" בערוץ השני.
באותה שנה שיחקה תפקיד משמעותי בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס" לצד צביקה הדר ואסתי זקהיים.
"עפולה אקספרס" גרף שישה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם עבור הסרט, הבמאית, המשחק ועבור פרל עצמה על משחק משני נשי.
בשנת 1998 שיחקה בסרט "הטרמפיסטים" לצד אורנה פיטוסי וב-1999 בסדרה נוספת של חיים בוזגלו, "זינזאנה", לצד טינקרבל ואלברט אילוז.
"זינזאנה" זכתה בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנת 2000 זכתה לצד הסדרה עצמה, בפרס מסך הזהב על משחקה הדרמטי בסדרה.
בשנת 2001 דיבבה בסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה" של וולט דיסני.
בשנת 2002 שיחקה בסרט "טאהרה" לצד ג'וליאנו מר, ובסרטו של מנחם גולן "השיבה מהודו" לצד אקי אבני ואסי דיין, שהשתתף במספר פסטיבלים לקולנוע וזכה בפרסים מיוחדים.
בשנת 2003 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" לצד אריה אליאס ושרה פון שוורצה, הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על סדרה דרמטית, שידרה שתי עונות, ועונה שלישית שלה עלתה בנובמבר 2009. ב-2016 השתתפה בסרט הקולנוע "ההר".
במהלך השנים ביצעה פרל מספר שירים מוזיקליים, הן כסולנית והן כנגנית גיטרה.
בשנת 1998 שרה באלבום ההופעה "חברים שרים אלאל" את שירה של קורין אלאל "קשר הירח".
באותה שנה שרה באלבומה של ענבל פרלמוטר את השיר "לילות בלי מילים", אך שירה המפורסם ביותר היה "זה כל הקסם" שאותו שרה בשנת 1998 עם בן-זוגה דאז נימרוד לב.
השיר זכה בתואר "שיר השנה" הן במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' והן במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל, והביא לשניהם פרסום רב.
ב-2003, במסגרת השתתפותה בסדרה מעורב ירושלמי ביצעה עם להקת התינוקות גרסת כיסוי רוקיסטית ל-"אהבה בת 20" של ז'אק ברל, וכן ל"שבתות וחגים" של יהודית רביץ, ול"עד מתי" של אתי אנקרי.
את כל הגרסאות האלה הפיק ועיבד מלחין הסדרה יונתן בר גיורא.
בנוסף, הופיעה במספר הצגות תיאטרון, ביניהן "פופקורן", "המסיבה", "סוחרי התהילה" ובמופעו המיוחד של יהונתן גפן "רק דגים מתים שוחים עם הזרם".
כמו כן, שיחקה תפקידי אורח בתוכנית הטלוויזיה "רק בישראל" ובסדרות "הפוך" ו"שירות חדרים".
אורלי שחם (נולדה ב-5 בנובמבר 1975) היא פסנתרנית ילידת ישראל, המופיעה ברסיטלים ובכסולנית בקונצרטים עם תזמורות ידועות שם ברחבי העולם
בגיל חמש קיבלה מלגת לימודים מקרן אמריקה-ישראל ובגיל שבע נסעה עם משפחתה לארצות הברית, שם המשיכה בלימודי הפסנתר.
כעבור שנה התקבלה ללימודים בג'וליארד.
אורלי שחם היא בוגרת בית הספר למוזיקה על שם הוראס מאן בריברדייל, ניו יורק, ואוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה את התואר במקביל ללימודי המשך בג'וליארד.
בשנת 1995 קיבלה את פרס גילמור לאמן הצעיר ובשנת 1997 הוענקה לה מלגת קריירה מטעם קרן אברי פישר.
בין התזמורות שעמן ניגנה תזמורת פילדלפיה, התזמורת הלאומית של ליון, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של יוסטון, תזמורת סנט לואיס, תזמורת פלורידה, התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, תזמורת לה סקאלה במילאנו ותזמורת טוסקנה בפירנצה.
היא הופיעה עם מנצחים רבים, ביניהם הישראלי יואב תלמי, ובנגינת דואטים עם אחיה, הכנר גיל שחם.
היא נשואה למנצח דייוויד רוברטסון, המנהל המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס ושל התזמורת הסימפונית של סידני.
אורלי לוי-אבקסיס (נולדה ב-11 בנובמבר 1973) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה בעבר כחברת הכנסת מטעם הליכוד וכן מטעם מפלגת גשר וישראל ביתנו.
כיהנה בעבר גם כשרה לחיזוק וקידום קהילתי.
נולדה בשם אורלי לוי בבית שאן שם גדלה, ולמדה בתיכון מקיף כללי אורט בעיר.
היא בתם התשיעית מתוך 12 ילדים, של רחל (רשל) ושל חבר הכנסת וסגן ראש הממשלה לשעבר דוד לוי.
אחיה השני הוא ז'קי לוי, שכיהן כראש עיריית בית שאן וכחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.
בן דודה הוא יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל, חיים ביבס.
את שירותה בצה"ל עשתה לוי-אבקסיס בחיל האוויר.
לאחר שירותה הצבאי בשנת 1993, החלה לעסוק בדוגמנות, כשהשתתפה בפרסומת לחטיף השוקולד "מקופלת".
בהמשך הייתה דוגמנית הבית של מעצב השיער שוקי זיקרי ושל המאפר ירין שחף.
לוי-אבקסיס בעלת תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
בראשית המאה ה-21 החלה להנחות תוכניות טלוויזיה, ובהן "בלה בלה" בערוץ 33 ו"החיים בסטייל" בערוץ 1. בשנת 2008 הנחתה את תוכנית הבוקר של ערוץ 10 "על הבוקר", כחלק מפאנל הכולל גם את גד שמרון, אפרת רייטן ודן מנו.
בשנת 2009 נבחרה לוי-אבקסיס לראשונה לחברת הכנסת.
היא ניהלה מגעים על אפשרות להצטרף לחיים הפוליטיים עם אישים מצדה השמאלי של המפה הפוליטית, כבנימין בן-אליעזר ממפלגת העבודה ויוסי שריד ממרצ, אך לימים הכחישה כי התכוונה להתמודד בבחירות במסגרת מרצ.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצע לה להצטרף למפלגת "ישראל ביתנו".
היא נענתה להצעה, הוצבה במקום השישי ברשימה לכנסת ה-18, ונכנסה לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-15 מנדטים.
עם היבחרה לכנסת החלה לשמש חברה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולעמוד בראש השדולה לטיפול בילדים ובבני נוער בסיכון.
כמו כן שימשה כחברה בוועדה המשותפת לנושאי סביבה ובריאות וכסגנית יושב ראש הכנסת.
מיוני 2012 לוי-אבקסיס כיהנה גם כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד של הכנסת.
במסגרת תפקידים אלה יזמה בכנסת ה-18 הצעות חוק רבות שאושרו והפכו לחוקים.
בהן תיקון בעניין הרחבת תחולת המוסדות לחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, תיקון לחוק בתי המשפט שאוסר פרסום שמות קטינים בהליכים אזרחיים, תיקון להצעת חוק עבודת נשים שעניינו הארכת חופשת הלידה בגין אשפוז ילדים וחוק שמבקש תיקון של פקודת הרופאים בסימון ייעוד תרופה על אריזה.
כמו כן יזמה בכנסת זו הצעת חוק להפיכת מוקד סיוע טלפוני לנפגעות תקיפה מינית כמוקד חירום טלפוני חינמי בדומה לקווי חירום כמשטרה ומכבי אש, שעברה אף היא בקריאה שלישית.
עיקרה של הצעת חוק זו הוא מתן אפשרות להתקשר למוקדים אלה כאשר מספרם יהיה חסוי ולא יופיע בדף פירוט השיחות של הלקוח, וכן שהמימון יוכר כתרומה לצורכי מס, עבור חברות הסלולר שקיבלו על עצמן את מימון השיחות.
על פועלה בכנסת ה-18 זכתה לוי-אבקסיס באות הפרלמנטר המצטיין של הכנסת לשנת 2013 מטעם המכון הישראלי לדמוקרטיה, יחד עם חבר הכנסת ניצן הורוביץ ממפלגת מרצ.
בשנת 2012 ספגה משפחתה ביקורת כשלוי זכתה, כמו גם ארבעה מאחיה ושניים מאחייניה, בהגרלת קרקעות זולות בבית שאן, שניהלה העירייה בראשות אחיה, עבור מינהל מקרקעי ישראל.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, עם איחודן של מפלגות הליכוד וישראל ביתנו, שובצה לוי-אבקסיס במקום ה-16 ברשימה המשותפת הליכוד - ישראל ביתנו ונכנסה לכנסת בשנית לאחר שהרשימה זכתה ב-31 מנדטים.
בכנסת זו המשיכה לוי-אבקסיס לכהן כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, וכן שימשה כחברה בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
במהלך תקופת כהונתה זו יזמה לוי-אבקסיס את הקמת השדולה לעסקים קטנים ובינוניים בכנסת.
היא שימשה יושבת ראש משותפת של שדולת השוכרים אותה הקימה יחד עם חברי הכנסת חיליק בר וסתיו שפיר מהעבודה.
בנוסף, יזמה יחד עם דב חנין, עפר שלח וקבוצת חברי הכנסת מצטרפים תיקון לחוק זכויות התלמיד האוסר על אפליה מטעמים של זהות או נטייה מגדרית במערכת החינוך שעבר אף הוא בקריאה שלישית ושימשה כחברה בשדולה למען קידום הנוער בפריפריה.
בכנסת זו ניהלה גם מאבק מתוקשר לקידום הצעת חוק לשילוב דיור ציבורי במתחמי בנייה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים שובצה לוי-אבקסיס במקום השני ברשימת ישראל ביתנו ונבחרה לכנסת בשלישית, לאחר שהרשימה זכתה בבחירות ב-6 מנדטים.
לוי-אבקסיס שימשה עד לפרישתה ממפלגתה בכנסת זו כחברה בוועדת הכספים ובוועדה לזכויות הילד.
לאחר הודעתה על הפרישה הועברה לוועדת המדע והטכנולוגיה וועדת הרפורמות.
המשיכה לעמוד בראש השדולה לקידום שכירות ההוגנת ועומדת בראש השדולה לדיור, השדולה לצדק חלוקתי ושדולת הגיל הרך.
היא קידמה במהלך הכנסת ה-20 מספר נושאים:
חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (שקיפות של החברות המשכנות מול הדיירים) של ח"כ דב חנין ושלה אושר במושב הזה.
במהלך הדיונים על תקציב המדינה חשפה את כוונת משרדי האוצר והבריאות לבטל את מתן המענקים לרופאים מתמחים שעוברים לגור בפריפריה, מענקים עליהם סוכם בתום שביתת המתמחים הגדולה לפני מספר שנים.
בעקבות התנגדויות לכך משרדי האוצר והבריאות חזרו בהם מהחלטתם וימשיכו להעביר מענקים בגובה 75 מיליון שקל מדי שנה לרופאים מתמחים בפריפריה.
עוד חשיפה במהלך דיוני התקציב את כוונת משרד האוצר לבטל את התקצוב לפרויקט שיקום השכונות במסגרת תקציב המדינה 2015–2016. בעקבות התנגדויות לכך האוצר חזר בו מביטול התקציב ותקצב אותו בעשרות מיליוני שקלים.
בשנת 2015 זכתה בפרס אבירת איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון בקטגוריית הרשות המחוקקת.
הפרס ניתן לה על תפקודה כמחוקקת, ובין היתר גם על עמדתה הייחודית מול הסיעה ויו"ר המפלגה בנושא מתווה הגז.
התנגדה לחוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון.
התנגדה לביטול חזקת הגיל הרך ולהורות משותפת, ולאימוץ מסקנות ועדת שניט לשוויון מיגדרי בתשלום המזונות בין אבות לאמהות.
ב-19 במאי 2016 הודיעה על פרישתה ממפלגת ישראל ביתנו, בעקבות הצטרפותה לקואליציה, ולאחר שאביגדור ליברמן העדיף להביא למינויה של סופה לנדבר כשרה בממשלה, במקום את לוי-אבקסיס, שהייתה לפניה ברשימה לכנסת.
היא נימקה את פרישתה: "האמנתי שהימים האחרונים סיפקו לנו הזדמנות אמיתית לקידום משמעותי של התחומים האלו (החברתיים), אך לצערי ההזדמנות שנקרתה כעת בפנינו כמפלגה העומדת לכניסה לממשלה, לא נוצלה בתחום החברתי בשום דרך." על אף הודעה על פרישתה מהמפלגה, נותרה לוי-אבקסיס באופן רשמי חלק מסיעת ישראל ביתנו בכנסת.
במרץ 2017 אישרה ועדת הכנסת את בקשת סיעת ישראל ביתנו להכריז על לוי-אבקסיס כפורשת מהסיעה.
בעקבות ההחלטה הודיעה לוי-אבקסיס כי היא אינה פורשת מחברותה בכנסת וממשיכה לכהן כחברת כנסת יחידה ללא זכויות של סיעה, שעמה היא מתכוונת להתמודד בבחירות הבאות.
ב-6 במרץ 2018 הכריזה על הקמת מפלגה חדשה בראשותה.
ב-25 בדצמבר 2018 לאחר ההחלטה לפזר את הכנסת, הקימה אבקסיס את מפלגת גשר, ששמה לקוח משם המפלגה שהקים אביה בשנת 1992. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת העשרים ואחת, אך הצליחה לזכות רק ב-74,701 קולות (1.73 אחוז מהקולות הכשרים) ולא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיעה לוי-אבקסיס ב-18 ביולי 2019 כי מפלגתה תרוץ ביחד עם מפלגת העבודה בבחירות.
היא הוצבה במקום השני ברשימת העבודה-גשר, ונבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוגשה רשימה לכנסת שכללה את מפלגת העבודה, מפלגת מרצ ומפלגת גשר.
כחלק ממסע הבחירות שלה התחייבה הרשימה שלא להצטרף לממשלה בראשות בנימין נתניהו, וגם לוי אבקסיס, שהוצבה במקום השני ברשימה, חזרה על התחייבות זו בראיונות שקיימה לקראת הבחירות.
למרות זאת, עם היוודע תוצאות הבחירות הודיעה לוי-אבקסיס כי לא תתמוך בממשלה הנשענת על תמיכת בל"ד והרשימה המשותפת וכי אינה רואה עצמה מחויבת לשותפות עם מרצ, והצטרפה למחנה התומך בנתניהו לראשות הממשלה.
עם התפשטות מגפת הקורונה קראה לממשלת אחדות.
ב-23 במרץ התפלגה מפלגת גשר לסיעה עצמאית, וב-14 במאי 2020 חתמה עם הליכוד על הסכם קואליציוני, במסגרתו מונתה לוי אבקסיס לשרה לחיזוק וקידום קהילתי, במשרד ממשלתי שהוקם במיוחד עבורה, בממשלה ה-35. היא החלה לכהן בתפקיד ב-17 במאי 2020.
על פי פרסומים בכלי התקשורת, הבטיחה מפלגת הליכוד ללוי אבקסיס שריון ברשימתה בבחירות לכנסת ה-24, בתמורה לתמיכתה בממשלה ה-35, ואכן, לקראת הבחירות לכנסת ה-24 שוריין ללוי אבקסיס מקום ברשימת הליכוד.
בפברואר 2021 שוריינה אורלי לוי במקום ה-26 ברשימת הליכוד ונבחרה לכנסת ה-24. מפלגתה נותרה באופוזיציה והיא סיימה את כהונתה כשרה עם הקמת "ממשלת השינוי" ביוני 2021. בהמשך פורסם תחקיר של "פייק ריפורטר" לפיו רשת פרופילים פיקטיביים הופעלה בפייסבוק לצורך לקידום דמותה במהלך כהונתה כשרה ובזמן קמפיין הבחירות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודדה בבחירות המקדימות בליכוד וקיבלה 11,242 קולות ושובצה במקום ה-50 ברשימת הליכוד לכנסת.
ב-6 באוקטובר 2022, על רקע כישלונה לזכות במקום ריאלי ברשימת הליכוד, הודיעה לוי-אבקסיס כי היא החליטה לקחת פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
בשנת 2023 השתתפה לוי-אבקסיס בתוכנית המציאות הישראלית "רוקדים עם כוכבים" והודחה חמישית.
החל מ-2024 היא משתתפת בתוכנית הישראלים וכן בפאנלים פוליטיים נוספים בערוץ i24news וכן בתוכנית פגוש את העיתונות בערוץ 12.
לוי-אבקסיס נשואה לליאור אבקסיס ולהם ארבעה ילדים, שהצעיר בהם נולד בעת כהונתה כח"כית.
היא מתגוררת בשלפים, הנמצאת בתחום הקיבוצים רשפים ושלוחות שבמועצה האזורית עמק המעיינות.
אורליאן לוארה באסקט היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר אורליאן, המתמודדת בPro B.
המועדון נוסד בשנת 1993. בסיום עונת 2005/06, זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה בצרפת והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל.
באותה שנה הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה בו לדיז'ון 66-58. מאז עונת 2006-07 אורליאן משחקת בליגת העל הצרפתית.
בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה בגביע הצרפתי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת גראבלין דנקירק 69-73.
בעונת 2009/10 השתתפה הקבוצה ביורוליג לראשונה בתולדותיה.
זו הפעם הראשונה בה התמודדה הקבוצה במסגרת אירופית מחוץ לצרפת.
בעונת 2010/11 השתתפה הקבוצה במסגרת היורוצ'לנג'.
ובעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
המגרש הביתי של אורליאן במשחקי הליגה הצרפתית הוא ארמון הספורט באורליאן המכיל 3,222 מקומות.
אך במשחקים הדורשים כמות רבה יותר של צופים, כדוגמת היורוליג, מארחת הקבוצה בזניט דאורליאן המכיל 6,900 מקומות.
אורליאן לינייה-פו, שמו בלידה אורליאן-פרנסואה-מארי לינייה (צרפתית: Aurélien- François-Marie Lugné, מאוחר יותר הפך ללינייה-פו Lugné-Poë,
יחד עם אנדרה אנטואן תרם להתחדשות פני התיאטרון הפריזאי בשלהי המאה ה-19.
בצעירותו, מתוך הערצה לסופר האמריקאי אדגר אלן פו, הוסיף לשם המשפחה את השם פּוֹ Poe .
אורליאן לינייה-פו נמשך לאמנות התיאטרון עוד בילדותו.
בשנת 1886, בימי לימודיו בתיכון "קונדורסה" היוקרתי בפריז, יחד עם ז'ורז' בורדון, לימים עיתונאי ב"לה פיגארו", הקים בעצמו להקה בשם "לה סרקל דז אקולייה" (Le Cercle des Escholiers - חוג התלמידים).
המחזה הראשון ששיחקו במסגרת החוג היה של מחזאי בן זמנם - "גבירת הים" מאת איבסן.
בגיל 19 נרשם לקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנויות הבמה בפריז ולאחר מכן נכנס ללהקת ה"תיאטר ליבר" Théâtre-Libre (התיאטרון החופשי) של אנדרה אנוטאן.
ב-1893 עבר ללהקת ה"תיאטר אר אר" ( Théâtre Art Art - תיאטרון אמנות מעורב) של פול פור שקמה על ידי מיזוג להקתו הקודמת של פור, "תיאטר אר מיקסט" עם להקת "תיאטר אר אידיאליסט" של לואי ז'רמן.
במאי 1893 ייסד לינייה-פו, יחד עם המשורר והמבקר קמיל מוקלר, המחזאי מוריס מטרלינק והצייר אדואר וייאר, את "לה מזון דה ל'אוור" (la Maison de l'Œuvre, בעברית: "בית היצירה").
פרויקט ששילב בתוכו ערבי תיאטרון, ספרות ותערוכות אמנות פלסטית.
הלהקה נקראה "תיאטר אר ל'אוור" (תיאטרון אמנות -יצירה) או בקיצור "תיאטר דה ל'אוור" (תיאטרון היצירה), והייתה מורכבת מאמנים וחובבי תיאטרון שדגלו בהפקות סימבוליסטיות כתגובה נגדית לנטורליזם שאפיין את התיאטרון אנטואן.
תיאטרון דה ל'אוור התאפיין בתפאורה מסוגננת (או חוסר תפאורה בכלל, כפי שציווה לינייה-פו ב-1896), בדיקלום מלאכותי ובאווירה כמו-חלומית.
מהשחקן דרש לינייה-פו שלא להבליט יתר על המידה את האינדיבידואליות שלו לטובת מה שמטרלינק הגדיר "השלכה מעורפלת של הצורות ההסימבוליות".
במקרים קיצונים, בהצגות שבוצעו בהתחלה, גרם משחק שכזה לצחוקים נוכח ההופעה הכמו הזויה או מטורפת של הפרוטגוניסטים.
לינייה-פו עצמו הופיע תמיד לבוש בפראק שחור ודיבר בקול איטי וחד-גוני, וזכה משום כך בכינוי "הכומר המונמנם".
הפקותיו שמרו על עקרונותיו של פול פור אבל ביצועיו נחשבו טובים יותר.
לפני כל הצגה שמע הקהל הרצאה מקדימה.
תחילת פעילותה של להקת תיאטרון זו, בדצמבר 1893, צוינה על ידי בכורת המחזה "פליאס ומליזנד" מאת מטרלינק על במת "התיאטרון דה בוּף פריזיאן" (Théâtre des Bouffes-Parisiens).
לינייה-פו ניהל את הלהקה עד שנת 1899, וביים בתקופה זו מחזות של גרהרט האופטמן, אוגוסט סטרינדברג ("האב" 1894) הנריק איבסן ("ברנד", "יאן גבריאל בורקמן", "רוסמרסהולם") וגבריאלה ד'אנונציו.
הפקת המחזה "המלך אובו", מאת אלפרד ז'ארי ב-10 בדצמבר 1896, עם פירמן ז'מייה בתפקיד הראשי עשתה היסטוריה, אם כי ההצגה ירדה מבמת התיאטרון לאחר יומיים.
להקת התיאטרון "דה ל'אוור" שיחקה באולם ברליוז, וגם על במות תיאטרון דה בוף-פריזיאן, תיאטרון דה מני-פלזיר (Théâtre des Menus-Plaisirs) (בימינו "תיאטרון אנטואן"), קומדי פריזיאן (היום תיאטרון דה ל'אתנה- לואי ז'ובה) ואולם ה"תיאטרון נובו" (לימים "תיאטרון רז'אן" ואחר כך "תיאטר דה פארי").
עזיבתו של לינייה-פו את הקו הסימבוליסטי ב-1898 גרמה לוויכוחים רבים, כולל בריחה של חלק מהקהל הנאמן.
סיבות כלכליות אילצו לבסוף את לינייה-פו לסגור את התיאטרון בשנת 1899.
אחרי סגירת ה"תיאטרון דה ל'אוור" ביים לינייה-פו, בפריז ובמהלך סיורים ארוכים בחו"ל, מחזות מאת שייקספיר, מטרלינק, ז'יד, גורקי, אוסקר ויילד ואמיל ורהארן.
בהצגות אלה שיחקה בת זוגו, השחקנית סוזן דפרה (Suzanne Desprès) (1875-1951) .
פעילותו חשפה את התיאטרון הצרפתי לקהלים רבים באירופה ובמקביל תרמה תרומה מכרעת להבאה לצרפת של המחזאות העולמית בת זמנו.
אחד התפקידים שגולמו על ידי לינייה-פו עצמו, ונחקקו בזיכרון בני זמנו, היה זה של ראש גזר מעיבוד סיפורו של ז'ול רנאר ב-1908 בלונדון.
ב-1909 הקים לינייה-פו את כתב העת לתיאטרון "רבו דה ל'אוור" (Revue de l'Œuvre) וכתב במקביל לעיתון "ל'אקלר" ("הברק").
תחייתו של תיאטרון דה ל'אוור
ב-1912 חזר לינייה-פו לנהל את התיאטרון דה ל'אוור, שנפתח מחדש עם בכורת המחזה "הבשורות שניתנו למארי" (L'Annonce faite à Marie) מאת פול קלודל, שהייתה אחד מציוני דרך בתולדות התיאטרון הצרפתי.
התיאטרון פעל בצורה לא סדירה עד 1929.
ב 1919 השיג את תמיכתה הכספית החשובה של השחקנית מרסל פראפּא (Marcelle Frappa).
בשנת 1929 העביר את השרביט ללוסיאן בר ופולט פאקס.
לינייה-פו נפטר ב-19 ביוני 1940 בביתו שבווילנב לס-אביניון (Villeneuve-lès-Avignon) ונקבר בבית העלמין הישן בסן-ז'רמן-אן-לה
אדמון סה (Edmond Sée) תיאר את לינייה-פו כ.
לינייה-פו עצמו הגדיר את עבודתו מול מחזאים ושחקנים כעבודה "של איש מעבורת" (passeur) המזין את כישרונם ועוזר להם לממש את גאוניותם.
יחד עם אנדרה אנטואן טיפח לינייה-פו את התיאטרון העצמאי בצרפת של "סוף המאה", תוך שהוא מחויב לערכים האמנותיים ולצביון ניסויי או אוונגרדי, בניגוד לתיאטרון ה"בולוואר" המסחרי.
לינייה -פו עודד את הכישרונות הצעירים מבין המחזאים והשחקנים.
כך, בשנת 1923, לפי הזמנתו מרסל אשאר, כתב את אחת הקומדיות הראשונות שלו - "המיסה נאמרה" (La Messe est dite).
בשנת 1935 הסכים לביים, במקום ז'ורז' פיטואף שרב עם המחזאי, את ה"אלמונית מאראה" שהייתה אחת ההצלחות הראשונות של המחבר ארמאן סלקרוּ.
אנטונן ארטו שהכיר את לינייה-פו בשנת 1920 קיבל ממנו את תפקידו הראשון - אמנם קצר ביותר - של משפט אחד בלבד - במחזה "Les Scrupules de Sganarelle" (לבטיו של סגאנארל) מאת אנרי דה רנייה, על במת התיאטר דה ל'אוור.
אחת התגליות הגדולות של לינייה-פו היה שחקן התיאטרון והקולנוע פייר בראסר שהתחיל גם הוא את דרכו בתיאטרון דה ל'אוור בשנת 1924.
קשריו עם אמני "תנועת הנאבי" (ה"נאביסטים")
אורליאן לינייה-פו שיחק תפקיד גם בתולדות האמנות הפלסטית הצרפתית, כשעודד את חבריו הציירים שלמדו איתו בתיכון "קונדורסה" והקימו מאוחר יותר את הזרם שנקרא "נאבי" או נאביסטים (מהמושג העברי תנ"כי "נביא").
הזרם כלל את מוריס דני, פול סריזייה, אדואר וייאר וקר-קסווייה רוסל ואמנים נוספים שהצטרפו אליהם.
לינייה-פו נהג להשתתף לעיתים קרובות במסיבותיהם, ולפקוד את הסטודיו של הצייר פול רנסון, שנמנה גם הוא עם חברי הקבוצה.
זמן מה אף היה לו סטודיו משותף עם הציירים בונאר, וייאר ודני.
בנובמבר 1890 עיצבו בונאר, איבלס וסריזייה תפאורה ותלבושות בשביל התיאטרון "ד'אר" שבניהולו של פול פור, ובדצמבר 1891 אירח לינייה-פו, ב"תיאטר-ליבר", ערב התרמה למען גוגן בפריז.
האמנים איבלס, סריזייה, ודֶני ציירו לרגל אירוע זה תפאורות למחזות מאת רמי דה גורמון ומאת מטרלינק.
במאי 1893 השתתפו וייאר יחד עם קמיל מוקלר בהפקת "פליאס ומליסנד" מאת מטרלינק ב"מזון ד'אוור" שבניהולו של לינייה-פו.
ציירים מבין ה"נאבי" - סריזייה ובונאר - יצרו את התפאורה בבכורה של "המלך אובו" בדצמבר 1896.
וייאר אף צייר בשנת 1891 דיוקן בשמן של אורליאן לינייה-פו, חברו, הנמצא כיום באוסף פלצ'ר-סטיל בפיטספורט, ניו יורק.
לינייה-פו ביים את המחזה הסימבולסטי הידוע של מטרלינק במסגרת תיאטרון ד'אר של פול פור (1872-1960).מטרלינק היה המחזאי הסימבוליסטי האולטימטיבי, השתמש בסמלים מיוחדים שחזרו על עצמם.
התפאורה הייתה מינימליסטית, פרי יצירתו של פול פגלר (ווגלר Voegler), ללא ריהוט וללא אביזרים, רק מסכים צבועים באפור.
התאורה הופנתה מלמעלה ולא מאורות במה רגילים שהיו משאירים בעבר צללים משונים.
התלבושות נתפרו לפי ציוריו של ממלינג מהמאה ה-15. העלילה התרחשה מאחורי פרגודי גזה כדי ליצור רושם של ערפל.
השחקנים דקלמו כמו מזמרים את הטקסט וליוו אותו במחוות "מסוגננים".
כשראה לינייה-פו כי לא קם עוד מחזאי סימבולסטי מזנו של מטרלינק, הצהיר בשנת 1898 כי אינו מתכוון להציג רק מחזות מסוג זה.
בכורת המחזה "שלומית" או "סלומה" של אוסקר ויילד, שהיה אסור לביצוע בבריטניה, הוצגה בצרפתית על ידי להקת התיאטרון ,"דה ל'אוור" בבימויו של לינייה-פו.
בגלל היותו של ויילד אסיר בכלא ומכיוון שחשש מפני עוינות הציבור, דאג הבמאי לקיים את החזרות בחשאי.
לינה מינץ שיחקה את סלומה והוא עצמו נחל הצלחה רבה בתפקיד של הורדוס.
שחקנית-אישה התבקשה לשחק במקום המשרת הצעיר של הורדיה כדי למנוע פירושים הומוארוטיים לחיבתו של המלך ל"נער הסורי".
דוגמה זו שרתה לאחר מכן גם במאים אחרים.
תגובת הקהל להצגה הייתה יחסית חיובית, דבר שניתן היה להתפרש גם כאהדה מסוימת למחזאי הכלוא.
כששמע על הצלחת המופע, אוסקר ויילד התרגש מאוד וביקש שימסרו את תודתו ללינייה-פו.
הניסוי ה"היפר-תיאטרלי" של הצגת המחזה "המלך אובו" של אלפרד ז'ארי שהקדים את תיאטרון האבסורד, את הסוריאליזם והדאדאיזם, היווה בשביל לינייה-פו חוויה מורטת עצבים.
המחזה ליגלג תוך שימוש באמצעים גרוטסקים על ההמוניות החייתית, על ההיסטוריה עתירת הרציחות ודיכוי של האנושות ובכלל על הצדדים המגעילים של בני האדם ושל החברה והשתמש בפארודיה ובאסוציאציות למחזה "מקבת'" של שייקספיר ואף למחזות אחרים כמו "המלט", "ריצ'רד השלישי" או "המלך ליר".
למרות שהוא עצמו אימץ בשלב מסוים סגנון סימבוליסטי והתרחק מהנטורליזם והריאליזם, נאלץ לינייה-פו להתמודד הפעם עם דרישות עוד יותר חריגות באנטי-הריאליזם שלהן מצד המחבר שהיה מעורב מאוד בהפקה.
כשנה קודם לכן טען ז'ארי באוזני לינייה-פו כי מדובר בקומדיה "קליטה" ומבדרת שתמצא חן בעיני הקהל.
מאוחר יותר כשלינייה-פו היה כבר אחוז חרדה מפני תגובת הקהל למחזה מחדש ופרובוקטיבי כזה, ז'ארי גייס כדי להרגיעו, את רשילד ואלט, אשת מנהל כתב העת "מרקור דה פראנס".
היא ניסתה לשכנע את הבמאי שזו תהיה הזדמנות פז להוכיח את גישתו האקלקטית ושכל הדור הצעיר ישתוקק לראות הצגה כזאת.
בציור התפאורה השתתפו, לפי התוכניה, הצייר ה"נאביסטי" סריזייה וז'ארי עצמו.
לפי עדותו של לינייה-פו לקחו בו חלק גם בונאר, טולוז לוטרק, וייאר וראנסון.
המוזיקה שבוצעה בפסנתר ותוף נכתבה על ידי קלוד טראס.
ההצגה התקיימה פעמיים בלבד - ביום החזרה הכללית ב-9 בדצמבר וביום הבכורה למחרת.
היא הוצגה באולם ה"נובו תיאטר" (Nouveau Théatre) ברחוב רו בלאנש (Rue Blanche).
הקהל שחלק ממנו שמע כבר על הפן הפרובוקטיבי של ההצגה התחיל להשתולל כששמע את המילה הראשונה והבעייתית שהגה השחקן הראשי (פירמן ז'מייה) "מרדר" ("merdre") - מילה חדשה שהמציא ז'ארי על בסיס המילה הצרפתית המפורסמת ל"חרא" ("merde"), שהייתה באותו זמן אסורה להבעה על במות התיאטרון.
מילה זאת חזרה פעמים רבות במהלך ההצגה בכל מיני מצבים.
צופים רבים שרקו וצרחו, זרקו כיסאות על הבמה וכינו את הבמאי לינייה-פו בשם "פו דה שאמבר" (pot de chambre) - כלומר "סיר לילה".
עם המתנגדים למחזה נמנו סופרים, אף הומוריסטים כמו קורטלין וההצגה הוקעה על ידי מבקריה כ"אינפנטילית" במקרה הטוב.
ברם, למרות השערורייה היו גם צופים שתמכו ביוצרי ההצגה ונופפו את אגרופיהם לעבר המשתוללים.
לפי ג'ורג' וולוורת (ב"תיאטרון המחאה והפרדוקס", בהוצאת ניו יורק יוניברסיטי פרס, 1964) 10 בדצמבר מציין למעשה את יום הולדתו של תיאטרון האבסורד.
מודאג מהניתוק של התיאטרון מהמציאות היומיומית, אחרי עזיבתו את הקו הסימבוליסטי הבלעדי, ביקש לינייה-פו להביא על במת התיאטרון דה ל'אוור מחזות ריאליסטים של רומן רולאן, שדנו בנושאים פחות או יותר אקטואליים.
למשל המחזה "הזאבים" על פרשת דרייפוס (1898), כמו כן "אארט" 1897 (Aert) ו"ניצחון ההיגיון" 1899 (Le triomphe de la raison).
עם המחזה האחרון שהוצג ביוני 1899 ביקש לינייה-פו לסיים את פעילות התיאטרון דה ל'אוור (בגרסתו הראשונה) בצורה מוצלחת ומכובדת.
בימי פרשת דרייפוס, היה לינייה-פו, כמו עמיתו אנטואן, בין התומכים של דרייפוס ותיאטרון "ל'אוור" נחשב למקום מפגש של ה"דרייפוסארדים".
הליצן עם קרש הקפיצה, זכרונות ורשמי תיאטרון; ב.
לוליינות, זכרונות ורשמי תיאטרון 1894-1902; ג.
(התכתבות בין רומן רולאן ובין לינייה-פו בין השנים 1894–1901, הוצאת ארש,1957)
(התכתבות בין פול קלודל ובין לינייה-פו בשנים ,1910-1928, הוצאת גלימאר 1964)
"הגלריות וושינגטון" Les Galeries Washington מאת אנדרה הוגון - 1930
"Partir" מאת מוריס טורנר - 1931
" אבא מבלי לדעת" Papa sans le savoir מאת רוברט ויילר - 1932
"הגברת עם הקמליות" La Dame aux camélias מאת אבל גאנס ופרנאן ריוור - 1934
(המדריך קיימברידג' לתיאטרון, מהדורה מעודכנת 1992)
(ז'אק רובישה - לינייה-פו, הוצאת ל'ארש, פריז 1955)
(ז'אק רובישה - הסימבוליזם בתיאטרון.
לינייה וראשיתו של תיאטרון דה ל'אוור, הוצאת ל'ארש, פריז 1957)
אורלי פלאי-ברונשטיין (נולדה ב-15 בדצמבר 1971) היא מחברת ספרי בישול, בעלת הבלוג סירפלא, מפתחת מתכונים, עיתונאית אוכל, עורכת קולינרית ולשעבר העורכת הגסטרונומית של כתב-העת "השולחן".
נולדה וגדלה בתל אביב ובבת ים.
היא למדה לבשל אוכל בולגרי במטבח של סבתה מריקה ביפו.
בתיכון למדה תקשורת, היסטוריה כללית וספרות, ותמיד אהבה לכתוב.
בצבא שירתה כמש"קית חוי"ה (חינוך וידיעת הארץ) בחיל הים, ובהמשך השירות יצאה לקורס קצינים והייתה קצינת חינוך בקורס חובלים, בבה"ד חיל הים בחיפה.
בתום שירותה הצבאי, לאחר שחזרה מהטיול הגדול במזרח הרחוק, מוקסמת מהניחוחות והטעמים החדשים פנתה ללמוד בישול ב"תדמור".
במסגרת הלימודים עשתה סטאז' במסעדת "לילית", ועבדה בכמה מסעדות כטבחית.
כשהבינה שהיא מעדיפה לכתוב על בישול על פני עבודת הטבחות במסעדות, פנתה ללימודים בבית הספר לתקשורת "כותרת".
לפני ובמהלך הלימודים עבדה לסירוגין במשך כחמש שנים בחברת הקייטרינג "מגי ותולי", שם התמקצעה במטבחים שונים, בסגנון (סטיילינג) ובצדדים הוויזואליים של ההגשה.
בתום לימודיה באוקטובר 1998, התחילה לכתוב בכתב העת "על השולחן".
בהמשך הפכה לסגנית עורכת, וכן עורכת המגזין.
החל משנת 2003 שימשה כעורכת גסטרונומית, כותבת ועורכת ספרי בישול בהוצאה לאור של "על השולחן".
החל משנת 2010 כתבה טור שבועי ב"וואלה", במגזין "שף" של לאישה ועוד.
במהלך השנים האחרונות היא כותבת ועורכת ספרי בישול בהוצאה לאור "מודן" ובהוצאת "מג'יקה" וכמו כן כותבת במגזין "שלומות" מבית גלובס.
ספרה "חומוס", שיצא לאור בשנת 2019 - אותו יצרה יחד עם אריאל רוזנטל (הקוסם) ודן אלכסנדר, זכה לתשבחות ולפרסים בינלאומיים רבים וביניהם: Gourmand IACP
אורלי פלאי-ברונשטיין נשואה ליוסי ברונשטיין, מנהל בחברת הייטק, להם שלוש בנות.
כל הספרים שכתבה (למעט השניים האחרונים) יצאו בהוצאת "על השולחן".
כתבה עם השף אבי שטייניץ.
ששת בישול לא רק מציג מתכונים, אלא מלמד בישול גם ברמה התאורטית.
הספר מחולק למשפחות של מאכלים ונותן הנחיות כיצד לבשל וגם לאלתר במידת הצורך ולאו דווקא לפעול לפי מתכון.
מהדורה מורחבת ומחודשת ראתה אור ב-2010, אותה צילמו מחדש והוסיפו פרקים עדכניים נוספים על פרגיות, קינואה, ריזוטו וכדומה והתמקדו יותר בחלופות לבישול בריא ומודע יותר.
כתבה יחד עם מירי גולדנפלד.
יין, אוכל, חברים: אירוח עם יין, בישול ביין, התאמת אוכל ליין (2005).
כתבה יחד עם השף בועז צאירי, שמתמחה במטבח היפני ועם השף שחף שבתאי שמתמחה במטבחים ההודי, אינדונזי, בורמזי.
החבירה לשותפים נבעה מניסיון להתקרב למקורות הבישול האסיאתי ולמתכונים האמיתיים.
כתבה יחד עם רות אוליבר.
פלאי-ברונשטיין כתבה את המתכונים הקלילים והמהירים ואוליבר את המתכונים העדתיים והמורכבים.
המטבח הבריא של על השולחן (2008).
ספר עב-כרס העוסק באוכל בריא, שנכתב על ידי פלאי-ברונשטיין בצוותא עם המתכונאית שי-לי ליפא ובייעוץ מיכל לנגברג, דיאטנית קלינית.
הספר פותח בפני הקוראים כר נרחב של חומרי גלם שכדאי להכניס למזווה, הוא מכיל חומר עיוני רב על המרכיבים התזונתיים של המאכלים השונים ומתכונים נלווים, כולל גרסאות טבעוניות.
המטבח הצמחוני של על השולחן (2009).
ספר מקיף העוסק באוכל צמחוני ססגוני ועשיר, מנות שנותנות מענה על הצורך למלא את מרכז הצלחת של הצמחונים במנה עיקרית.
הספר נכתב על ידי פלאי-ברונשטיין יחד עם ניר דודק (עורך וכותב בעל השולחן).
שבועות תנובה: חגיגה ישראלית בכל בית (2010).
קובץ מתכונים חלביים לכבוד החג שכתבה יחד עם שי-לי ליפא.
על השולחן אקספרס: מהיר, מרשים, טעים (2011).
מתכוני פטנט קלים ויישימים למנות אירוח מרשימות.
ספרה האחרון בעברית ראה אור בהוצאת מודן:
שמחות קטנות - בראנץ', שש בערב, על האש, מסיבה, ארוחה עם חברים, אחר צהריים מתוק, נכתב ביחד עם עינת אביטל, 2014.
ספרה האחרון באנגלית ראה אור בהוצאה עצמית הוצאת "מג'יקה
דרך החומוס - מסע בין ערים, אנשים וחלומות, 2019. יחד עם אריאל רוזנטל ודן אלכסנדר.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) בראש השולחן: מאכלי בשר לאירוח, 2003.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) פסח: אוכל טעים לחג, 2004.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) קרין גורן, ששת מתוקים, 2005.
(ערכה יחד עם רונן גורן) קדרות, 2005.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) פשטידות, 2005.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) רות אוליבר, עוד שוקולד, 2007.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) רות אוליבר, עוגות גבינה, 2007.
(ערכה יחד עם ז'אנה גור) גיא פרץ ונסים קריספיל, קסם המטבח המרוקאי, 2008. אלבום שמגיש את המטבח המרוקאי, את בזאר האוכל במרקש ובין לבין מציג את הפולקלור של יהודי מרוקו
מכניסים שמחה לפסח: מתכונים חגיגיים לארוחת החג, 2009.
האוצר של "על השולחן": 400 המתכונים הטובים ביותר של מגזין האוכל המוביל בישראל, 2010.
עומר מילר, מטבח ישראלי, 2010.
חגית ביליה, לייזה פאנלים, ספר המטבח, 2016
חגית ביליה, לייזה פאנלים, יומן מטבח קטן של עקרת בית גדולה, 2018
אפרת ליכטנשטט, אז מה את עושה כל היום, 2019
יונית צוקרמן, מלכת המטבח, 2020
חגית ביליה, לייזה פאנלים, קל, קל, קל, 2020
שרי אנסקי, האוכל מוכן, 2021
קרן אגם, נשואה למאפיה, 2021
ספרים נוספים שערכה בהוצאה פרטית
רותם ליברזון, מטבח אישי, 2016
שרון בר-גיל, תשעים אחוז בריא, 2020
אורליאן ז'ואקים (בלוקסמבורגית: Aurélien Joachim) (נולד ב-10 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת החלוץ.
אורליאן הוא אחיו הצעיר של רוכב האופניים הלוקסמבורגי בנואה ז'ואקים.
ז'ואקים גדל במחלקת הנוער של וירטון ובשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת.
ב-2006 עבר לבוכום מהבונדסליגה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ושנה לאחר מכן עבר למילואים של אלמניה אאכן.
בשנת 2008 עבר ז'ואקים לדיפרדנג' 03 מליגת העל הלוקסמבורגית.
לאחר שזכה עימה באליפות בשנת 2012, זכה ז'ואקים להשתתף עם המועדון במוקדמות ליגת האלופות.
ב-2 המשחקים נגד טרה פנה מסן מרינו כבש 4 שערים, ב-2 משחקים והוסיף עוד שתיים בצמד המשחקים מול רד בול זלצבורג בסיומו עברה דודלאנג' שלב ונעצרה על ידי מריבור הסלובנית.
ב-29 באוגוסט 2012 הושאל לוילם II עד לסיום העונה.
בשנת 2013 עבר לשחלק בקבוצת וואלבייק ההולנדית.
בקיץ חתם בצסק"א סופיה הבולגרית, ב-17 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד זימברו קישינב.
בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים בינלאומיים של נבחרת לוקסמבורג כשהוא רק בן 19. את השער הראשון שלו כבש ב-7 בפברואר 2007 בניצחון 1-2 במשחק ידידות על כאשר ז'ואקים כבש את שער השוויון.
אורלי פורטל (נולדה ב-12 ביוני 1969) היא כוריאוגרפית, רקדנית, זמרת ומוזיקאית ישראלית.
חברה בעמותת הכוריאוגרפים משנת 2009.
פורטל נולדה וגדלה בקריית שמונה.
הוריה, דוד ומרסל, עלו ממרוקו ומהם ספגה את האהבה למוזיקה הערבית ולתרבות המרוקאית.
פורטל רקדה מגיל צעיר, בין היתר למדה ורקדה עם מורים מרחבי העולם במחנות קיץ ובחוגים שארגן מתא"ן (מפעל תרבות ואומנות לנוער).
כשהייתה בת 16 החליטה לעזוב את קריית שמונה כדי שתוכל להמשיך ולהתפתח כרקדנית.
היא החלה ללמוד במגמת המחול בתיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים, שם סיימה את לימודיה ב-1986.
את דרכה המקצועית החלה פורטל כרקדנית וסולנית בלהקת "קול ודממה" (1990–1997), להקה בניהולו של משה אפרתי המשלבת רקדנים שומעים וחירשים.
ב-1990 הצטרפה לאנסמבל בת-שבע ובמשך שנתיים רקדה, גם כסולנית, באנסמבל ובלהקת בת-שבע.
במסגרות אלה הופיעה בארץ ובעולם.
באותן שנים שיתפה פעולה עם כוריאוגרפים נוספים, בהם אריה בורשטיין וגליה פרדקין, ואף יצרה עבודות מחול למוזיקאים תימנה בראואר ואלי מאירי ולאחרים.
ב-1997 הופיעה בפסטיבל ישראל עם המוזיקאי עומר פארוק טקבילק ולהקת "בוסתן אברהם" במחול שיצרה.
באותה שנה (1997), בעיצומה של קריירת מחול מכובדת כרקדנית מחול מודרני, פרשה פורטל מהבמה לטובת מסע פנימי.
החיפוש אחר זהות ושייכות הוביל אותה לחקור גם את נופי הילדות של הוריה וללמוד מסורות עתיקות של שבטים מקומיים במרוקו.
היא נדדה בין תרבויות, חקרה את מסעותיה וכתביה של המיסטיקנית הסופית רביע (ראבעה) אל-עדוויה, למדה את סודותיהם של המסדר הסופי במרוקו, של שבט הגנאווה ושל שבט הברבר הפראי.
היא העמיקה במשך השנים בחקר הפולקלור הערבי, והקדישה שנתיים ללימודי מוזיקה ערבית שורשית ושירה ערבית קלאסית באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2000 יסדה עם שי דיין, מוזיקאי ואומן קול, שחר דור ואילנית תדמור את אנסמבל "אימפרוביזה", קבוצה שהתמקדה בחקר אומנות האלתור ושילבה בהופעותיה מוזיקה חיה ומחול.
כל אותה העת המשיכה פורטל לחקור את תרבות המחול המרוקאית, ובסופו של דבר עדכנה את המורשת העתיקה ויצרה ממנה שפת מחול חדשה ועכשווית שאינה תלויה בדבר מלבד בחוויה הגופנית.
השפה הזו העניקה לה חופש מוחלט ואמצעים ליצירת זהות חדשה.
ב-2009 הקימה פורטל את "להקת המחול אורלי פורטל" ויצרה עבורה עבודות מקוריות המחברות בין דיסציפלינת המחול המערבית למסורת הריקוד המזרחית תוך יישום תובנות ממחקריה.
יצירותיה של פורטל עוסקות במחקר וידע נרכש של תנועה אנושית אורגנית ובחיבור למחול עתיק ומחול עכשווי.
השפה התנועתית שלה שואבת את השראתה ממקורות רב-תרבותיים, המשלבים אלמנטים מהתרבות המרוקאית, הערבית והסופית.
הכוריאוגרפיה מקיימת דיאלוג בין מזרח ומערב, נעה על קו התפר שבין התרבויות, מעדכנת מסורות ויוצרת שפה חדשה בעולם המחול המודרני העכשווי.
חיבור העולמות ושילובם הייחודי הולידו שפה הרמונית המכבדת את המבנה הפיזי והנפשי של הרקדן.
הלהקה מנתה 15 רקדניות ופעלה בסטודיו "תנע" בעין שמר ובסטודיו "נעה דר" בתל אביב.
כל אחת מהרקדניות הגיעה מרקע שונה במחול וכולן עברו הכשרה מעמיקה בשפת המחול הייחודית של פורטל.
"שלוש יצירות" (הבכורה התקיימה בפסטיבל מחול כרמיאל ב-13 ביולי 2011).
ליצירה שלושה חלקים הנקשרים זה בזה, "לילת חוב" - כוריאוגרפיה לשיר המפורסם של אום כולתום, "גנאוויה" - יצירה בסגנון ברברי מרוקאי, "בין הגלוי לנסתר" - כוריאוגרפיה למוזיקה מקורית פרסית שהולחנה למילותיו של המשורר הסופי ג'לאל א-דין רומי.
"בין עולמות המחול" (הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל "מחולוהט" במרכז סוזן דלל בתל אביב ב-2011).
מופע משותף ללהקה יחד עם התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון והסולן אמיר שהסאר.
"רביע" (הבכורה התקיימה במסגרת "מחולוהט" במרכז סוזן דלל 2012).
יצירה בהשראת שיריו של המשורר הסופי ג'לאל א-דין רומי והתפיסה של המיסטיקנית הסופית רביעה אל אדוויה (על שמה קרויה היצירה), המתבססת על יצירתו המוזיקלית של המלחין הפרסי חאפז נאזרי.
המופע מבטא מחול נשי, המביא אל הבמה את הרוח הסופית – הזרם המיסטי של האסלאם, אך לפי חסידיה ומקורביה, נקרא גם "דת האהבה".
ביוני 2014 הועלתה היצירה "רביע" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "BITEI" בקישינב, מולדובה
במאי 2014 הועלתה היצירה "רביע" במסגרת פסטיבל מחול פרינג' בחיפה
בשנת 2013 הועלה מופע בשיתוף פעולה עם התזמורת האנדלוסית הים-תיכונית במסגרת הקונצרט "בין שני עולמות".
המופע הועלה 13 פעמים ברחבי ישראל במסגרת עונת המנויים 2013/2014 של התזמורת
באוגוסט 2013 הועלתה היצירה "רביע" במסגרת פסטיבל "מחולוהט" 2013 במרכז סוזן דלל, תל אביב
במאי שנת 2013 ייצגו אורלי פורטל והרקדנית שלומית יוסף את הלהקה לראשונה בחו"ל עם דואט מתוך "רביע", בפסטיבל בינלאומי למחול ותיאטרון Black Box בבולגריה
בדצמבר 2012 הועלתה היצירה "רביע" בפסטיבל חשיפה בינלאומית במרכז סוזן דלל, תל אביב
ביולי 2011 הועלתה היצירה "שלוש יצירות" במסגרת פסטיבל מחול כרמיאל
ביולי 2010 הועלתה היצירה "שלוש יצירות" בהופעת בכורה בפסטיבל "מחולוהט" במרכז סוזן דלל, תל אביב
מאז פירוק הלהקה ב-2018 פורטל עובדת בהרכבים משתנים בכל פרויקט, כך ביצירות "פולחן האביב של פריד אל-אטרש" (מחול שיצרה בברזיל), "ארץ רחוקה", "פקרוני" (עם שלושה רקדנים גברים) ו"בלוק"(עבודת סולו בפסטיבל ישראל 2021).
במשך שלושה עשורים של יצירה עצמאית שיתפה פורטל פעולה עם אומנים מובילים מתחומים שונים, בהם: עומאר פארוק טקבילק, שי דיין, מארק אליהו, אלברט עמר, יאיר דלל, אייל סלע, "בוסתן אברהם", התזמורת האנדלוסית הים-תיכונית אשקלון ורבים אחרים.
לצד קריירת הריקוד והכוריאוגרפיה, פורטל מלמדת מחול.
היא החלה ללמד בבתי ספר למחול ברחבי הארץ בגיל 18 והכשירה תלמידות במגוון תחומי מחול: מחול מודרני עכשווי, אימפרוביזציה ועוד.
בבתי הספר הללו החלו להתפתח ניצני שיטת "פורטל לאגן".
בשנת 2017 הקימה את בית הספר למחול "אורלי פורטל" בעין שמר, והוא זכה להכרת מינהל תרבות ואומנות במשרד התרבות והספורט.
בבית הספר היא מכשירה רקדניות מקצועיות בשיטה שפיתחה והן מלמדות אותה בארץ ובעולם.
פורטל מתמחה גם באומנות אלתור וקונטקט, אימפרוביזציה ופלדנקרייז.
היא מלמדת בבית הספר בעין שמר קורס ייחודי לאימפרוביזציה דרך מחקר אנטומי של הגוף בהשראת שיטת פלדנקרייז ובשילוב שיטת "פורטל לאגן" וניסיונה בתחום המחול העכשווי.
בשנת 2022 הצטרפה לסגל ההוראה באקדמיה למוזיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים והיא מלמדת במסלול מיוחד את שיטת "פורטל לאגן" ואת הרפרטואר של "להקת המחול אורלי פורטל".
במסגרת חקר תנועת האגן והגוף שערכה פורטל במסעה בעולם המחול, החל בבלט קלאסי ומחול מודרני עכשווי, דרך ריקודי אגן צפון אפריקאיים (ברברים) בהשראת מסורות עתיקות משבטי הברבר והגנאווה מאזור מדבר הסהרה, וכלה במחול סופי, פרסי, טורקי, מצרי ועוד, היא פיתחה את שיטת "פורטל לאגן".
זוהי שיטת תרגול ייחודית המבוססת על תרגול מעמיק ומדיטטיבי של תנועת אגן הירכיים.
בעזרת סדרת תרגילים המכוונת את מקומו של האגן ומשקלו ביחס לגוף מתאפשרת תנועתיות ספונטנית ורבת חיוניות.
השיטה כוללת טכניקות מורכבות של אגן הירכיים במקצבים צפון אפריקאיים.
הקצב הוא אלמנט חשוב בארגון האנרגיה הגלומה באגן ובאיחודם של האינדיבידואל והקהילה.
בשיטת "פורטל לאגן" יש יסוד חזק של ריפוי – פצעי הגוף והנשמה מותמרים לשמחה ולתשוקה לחיים.
פורטל מלמדת את השיטה בישראל ומחוצה לה, ומכשירה מורות להוראה, למשל קהילה גדולה של נשים מרחבי דרום אמריקה לומדת במקסיקו את שיטת "פורטל לאגן".
פורטל היא גם מוזיקאית, זמרת ואומנית קול.
בעבודות המחול שהיא יוצרת היא משלבת קטעים קוליים ושירה בביצועה, בעיקר בערבית.
ב-2021, כחלק מהמחול "בלוק" שיצרה לפסטיבל ישראל, הקליטה את שירו של המשורר רוני סומק "4 עצות לילדה רוקדת" בתרגום לערבית מרוקאית ("סְטְחִי") ללחן של המוזיקאי אוריין שוקרון.
ב-2022 הוציאה עם המוזיקאית LALA Tamar את האלבום BEIJO.
ב-2023 הקליטה שיר עם המוזיקאי נטע וינר.
1986 סיום לימודי התיכון במגמת מחול באקדמיה למוזיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים.
1996–1998 לימודי מוזיקה ושירה ערבית בבית הספר למוזיקה שורשית, אוניברסיטת בר-אילן.
2008–2011 לימוד והכשרה מקצועית בטיפול בשיטת פלדנקרייז ובהוראת השיטה.
2020 זוכת מלגת מנדל ובוגרת תוכנית מנדל למנהיגות בתרבות יהודית.
ב-2018 הוענק לפורטל פרס שר התרבות לשימור ולטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון בתחום המחול.
במרץ 2023 זכתה יצירת המחול של פורטל "פקרוני" בפרס הקהל ב-Belgrade Dance Festival.
כוריאוגרפיה וריקוד למופע הפולקלור הבה נגילה של המוזיקאים תימנה בראואר ואלי מאירי (וינה, 1995).
כוריאוגרפיה וריקוד למופע עם עומר פארוק טקבילק ולהקת המחול הארמנית טאלר מאיסטנבול (אתונה, 1996).
כוריאוגרפיה וריקוד במופע עם עומר פארוק טקבילק ולהקתו ולהקת "בוסתן אברהם", פסטיבל ישראל, ירושלים (1997).
מהבטן של אורלי – כוריאוגרפיה וריקוד, עם המוזיקאים נסים דקואר, רמזי בשאראת וחוסאם חאייק.
בכורה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר (1996).
בדרך הביתה – מופע אימפרוביזציה משותף עם המוזיקאי שי דיין (ספרד וגרמניה, 2004–2008)
כוריאוגרפיה וריקוד קטעי סולו מחול למוזיקה מקורית של אייל סלע, פסטיבל EtnoSur, (ספרד, 2007).
3 יצירות: "לילַת חוּב", "גנאוויה", "בין הגלוי לנסתר" – כוריאוגרפיה: אורלי פורטל.
רקדנים: להקת המחול אורלי פורטל.
בכורה בפסטיבל מחולוהט, מרכז סוזן דלל, תל אביב (2010).
רקדנים: להקת המחול אורלי פורטל עם התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון.
בכורה בפסטיבל מחולוהט, מרכז סוזן דלל, תל אביב (2011).
רַבּיעַ – כוריאוגרפיה: אורלי פורטל, רקדנים: להקת המחול אורלי פורטל.
בכורה עם ההרכב המקורי בפסטיבל מחולוהט, סוזן דלל, תל אביב (2012), בכורה של היצירה בהרכב חדש, היכל התרבות פרדס חנה (2019).
סוויריה – כוריאוגרפיה: אורלי פורטל, רקדנים: להקת המחול אורלי פורטל.
בכורה במחסן 2 ומרכז סוזן דלל, תל אביב (2015).
ממים למים – שחקנית בהצגה על חייו של פאריד אל-אטרש בבימויו של יגאל עזרתי עם התיאטרון הערבי-עברי ביפו.
בכורה בפסטיבל מדיטרנה, אשדוד (2017).
פולחן האביב של פאריד אל-אטרש – כוריאוגרפיה: אורלי פורטל, רקדניות: אורלי פורטל, סנונית ברבן, מורן זילברברג, אלכסנדרה שמורק.
בכורה בפסטיבל "בין שמיים לארץ", ירושלים (2017).
בייז'ו BEIJO – כוריאוגרפיה: אורלי פורטל.
פרויקט המחול ברזיל-ישראל עם רקדני להקת המחול של פורטו אלגרה.
בכורה בפורטו אלגרה, ברזיל (2018).
ארץ רחוקה – מסע סיפור במוזיקה ובמחול – מפגש אישי עם היוצרת אורלי פורטל ויצירתה במופע חווייתי המשלב קטעי שירה, מוזיקה, ומחול.
בכורה בפסטיבל "בין שמיים לארץ" (2019).
פָקָרוּנִי כוריאוגרפיה: אורלי פורטל, רקדנים: ארתור אסטמן, אנדרסון בראז וארז זוהר.
בכורה במופע דיגיטלי בתיאטרון עכו 2020. בכורה חיה במרכז סוזן דלל, תל אביב 2021. זוכה פרס הקהל ב-Belgrade Dance Festival, סרביה.
יצירת מחול, שירה, מוזיקה ווידאו ארט.
בכורה בפסטיבל ישראל, ירושלים (2021).
בלוק בקהילה – העבודה אספלט, כוריאוגרפיה: אורלי פורטל, רקדניות: 50 סטודנטיות למחול מחמישה גופים שונים, פסטיבל נפגשות בכפר שלם (2023).
העבודה Darna במסגרת רזידנס באגדיר, מרוקו (2023).
געגועים לפריד – מופע הפתיחה של סדרת תרבות 2022 בתמיכת קרן מנדל ובניהול קרן ירושלים, גרסה מיוחדת ליצירה פולחן האביב של פריד אל-אטרש (2022).
"סְטְחִי", שירו של רוני סומק "4 עצות לילדה רוקדת" בתרגום לערבית מרוקאית.
נכתב עבור המחול "בלוק" בפסטיבל ישראל 2021.
BEIJO – אלבום משותף של אורלי פורטל והמוזיקאית Lala Tamar (2022).
אורלי שחם, שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה (1972) במשחים ל-100 מטר ול-200 מטר פרפר.
שחם גדלה בקיבוץ שער העמקים והתאמנה בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי ואחר כך בקבוצת הפועל העמקים, בהדרכתם של המאמנים אהרון בונה ונח רם.