tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כריסטי נכלל בסגל נבחרת אירלנד לטורניר יורו 2016, אך לא שיחק בטורניר.
סיירוס לושר היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו חבר המפלגה הדמוקרטית.
ייצג את אוהיו בסנאט של ארצות הברית.
לושר נולד ב-8 במרץ 1878 ב שבאוהיו.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
הוא גם למד לזמן קצר באוניברסיטת מישיגן.
לושר שימש בתפקידים שונים כתובע וכעורך דין ציבורי, כמו גם כפרופסור למשפטים בקליבלנד, אוהיו במהלך העשור השני של המאה ה-20 ושנות ה-20 של המאה ה-20. הוא מונה לסנאטור מטעם מדינת אוהיו ב-4 באפריל 1928, עם מותו של הסנאטור פרנק ויליס.
הוא כיהן עד 14 בדצמבר 1928, לאחר שהפסיד במועמדות בבחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של ויליס.
הוא מת כמה חודשים אחר כך, ב-17 באוגוסט 1929.
סיירוס הול מק'קורמיק היה ממציא ואיש עסקים אמריקאי שהקים את חברת המקצרות מק'קורמיק, שלימים הפכה לחלק מחברות המקצרות הבינלאומית (International Harvester Company) ב-1902. נולד בהרי בלו רידג' בווירג'יניה, אך בהמשך הוא ורבים מבני משפחתו היו לתושבים בולטים של שיקגו.
מק'קורמיק ידוע כממציא היחיד של המקצרה.
עם זאת, הוא היה אחד מכמה מהנדסי תכנון שייצרו דגמים מוצלחים בשנות השלושים של המאה ה-19. לפני המצאתו, אביו, רוברט מק'קורמיק ג'וניור, בסיועו של ג'ו אנדרסון, עבד אפרו-אמריקאי של המשפחה, עבדו על פיתוחים במשך כשני עשורים.
בנוסף להמצאתו הקים חברה מודרנית, עם ייצור, שיווק וכוח מכירות לשיווק מוצריו.
סַיָּרָן (שם מדעי: Anax) הוא סוג של שפירית ממשפחת השומרניים.
בישראל מצויים ארבעה נציגים מהסוג: סיירן נודד, סיירן מפואר, סיירן קיסרי וסיירן נסיכי.
השם המדעי Anax, מגיע מיוונית עתיקה, מהמילה (ἄναξ (ánax, מלך, מצביא או שליט.
השם העממי העברי חודש על-ידי האקדמיה ללשון העברית יחד עם שאר שמות השפיראים בישראל בשנת 2015. השם "סיירן" נבחר כיוון ששפיריות אלו בולטות בגודלן ביחס לשאר השפיראים בארץ, ובשל מעופן המאופיין בדפוס של "הלוך ושוב" הדומה לסיורי משמר.
הסיירנים הם שפיריות גדולות בעלות צבעים בולטים, לרוב עם חזה בהיר יותר ובטן כהה עם דוגמה בהירה.
צבעם בעיקר כחול או ירוק, וכנפיהם שקופות וחסרות צבע; רק לעיתים נדירות הכנפיים בעלות גוון מעט חום או צהבהב.
המינים מחוץ לאירופה מגוונים יותר, והבטן עשויה להיות אדומה, כחולה, ירוקה או חומה.
לסוג כמה מאפיינים מורפולוגיים מובהקים, במיוחד אצל הזכר.
הפינה האחורית הפנימית של הכנף האחורית מעוגלת אצל הזכר (כמו אצל הנקבה), ולא זוויתית כמו כמעט בכל שאר השומרניים (חריג נוסף הוא הסוג Andaeschna).
המקטע הראשון והשני של הבטן רחב ומסיבי, כך שהוא נראה שהוא מופרד מעט מבית החזה.
לנימפות יש רגליים ארוכות למדי ושפה תחתונה (לביום) מוארכת.
הסיירנים נפוצים כמעט בכל העולם, במיוחד באזורים הטרופיים של העולם הישן והחדש (פנטרופי), ועוד יותר במזרח אסיה.
מינים מעטים לקווי הרוחב הממוזגים.
מינים מסוימים, במיוחד סיירן קיסרי וסיירן נודד, נפוצים מאוד ומגיעים לקווי הרוחב הממוזגים הצפוניים והדרומיים כאחד.
חמישה מינים מופיעים בעולם החדש (צפון ודרום אמריקה), וארבעה באוסטרליה.
חמישה מינים תועדו באירופה, אחד מהם, Anax junius הצפון אמריקאי, נצפה רק פעם אחת בשנת 1998 בקורנוול ובאיי סילי (מה שמראה שהשפיריות מסוגלות לחצות את האוקיינוס האטלנטי בתעופה).
לסיירן המפואר יש רק תצפית אחת מהאי קרפאתוס בים האגאי (עם עדויות לרבייה).
המינים סיירן קיסרי וסיירן נסיכי היו בעבר נפוצים רק בדרום ובדרום-מרכז אירופה, אך כיום הם מתפשטים במהירות צפונה.
סיירן נודד (לשעבר תחת הסוג Heminanax) חי בעיקר באזורים הסובטרופיים ומתפשט רק באופן ספורדי צפונה.
ארבעת המינים האחרונים (למעט Anax junius) הם גם הנציגים היחידים של הסוג בטורקיה והמזרח התיכון.
הסוג Anax מאופיין היטב מבחינה מורפולוגית, והטקסונומיה שלו כמעט ולא הייתה במחלוקת.
יוצאי הדופן הם שני המינים סיירן נודד (Anax ephippiger) ו-Anax papuensis, שסווגו בעבר תחת סוג נפרד Hemianax, שהובחן על פי כמה מאפיינים של עורקי הכנפיים וצורת התוספתנים של הזכרים.
מובחנותו של הסוג הוטלה בספק על-ידי ההרפטולוג הגרמני גינתר פיטרס, ו-Hemianax נעשה לשם נרדף של Anax; רוב העורכים עקבו אחר מסקנה זו, אם כי יש הרואים את הצעד כמוקדם מדי.
כשהם מופרדים, שני המינים מאוחדים בשבט Anactini.
הקשר בין Anax ו-Hemianax תמיד הובחן, גם על-ידי מאפיינים גנטיים.
מעט מדי טקסונים נבדקו כדי להצהיר אמירות מהימנות לגבי הסיסטמטיקה הפנימית (ולפיכך קשר אפשרי של קבוצות אחיות) ומיקומה של Anactini ביחס לטקסונים האחרים בתת-המשפחה.
הסוג אנקס תואר על ידי ויליאם אלפורד ליץ' בשנת 1815, כשפורסמה האנציקלופדיה של אדינבורו .
סַיָּרָן מְפֹאָר (שם מדעי: Anax immaculifrons) הוא מין של שפירית ממשפחת השומרניים.
כמעט כל אזור תפוצתו הוא במערב ובדרום אסיה (האוכלוסייה מדרום-מזרח אסיה מוכרת כיום כמין נפרד, A.
aurantiacus); זהו מין השפירית הגדול ביותר באירופה אך עם נוכחות דלה מאוד ביבשת, שם הוא מוגבל לכמה מאיי האגאי וקפריסין.
בישראל הוא נדיר בצפון הארץ.
הסיירן המפואר הוא שפירית ענקית, הגדולה ביותר באזורנו.
הוא בעל מראה בולט, עם חזה וראש בצבע כחול-ירקרק (ירוק צהבהב אצל הנקבות) ועיניים בצבע כחול-טורקיז (חום-ירוק אצל הנקבות).
הבטן חומה-אדמדמה בהירה ומסומנת בדוגמת טבעות עבות ושחורות בסוף כל מקטע.
על החזה פספוס שחור בולט, המתחבר בצידו התחתון.
הכנפיים שקופות עם מעט גוון צהוב-ענברי.
מקטע S1 של הבטן שחור לחלוטין.
התוספתנים של הזכר אירועים ובעלי צורה משולשת
צורה אדמדמה יותר מדרום מזרח אסיה ודרום סין נכללה בעבר במין זה, אך בשנת 2022 היא הוכרה כמין נפרד, A.
עונת התעופה של הבוגרים היא ממאי עד ספטמבר.
הזכרים מסיירים על פני נחלים ארוכים במהירות רבה.
תפוצתו משתרעת מיוון עד לסין, אך בעיקר בתת-היבשת ההודית, סרי לנקה, דרום-מזרח אסיה וסין הטרופית.
הוא נפוץ בהרים שמדרום לבומביי אך פחות בהרי ההימלאיה.
עם זאת, תיעודים מקשמיר הפקיסטנית מצביעים על כך שהוא נפוץ בהרי ההימלאיה המערבית וסביר להניח באזורים סמוכים כמו אפגניסטן, שם ישנן מעט תצפיות.
במזרח הים התיכון, הוא מופיע בכמה מהאיים האגאיים, קפריסין ובאזורי הים התיכון של טורקיה, סוריה ולבנון.
קיים קיטוע משמעותי בין התיעודים המזרחיים ביותר שלו בטורקיה לבין התיעודים המערביים ביותר באפגניסטן, כאשר רק שלושה מיקומים ידועים בהרי זגרוס של איראן.
סקרים נוספים בהרים הנמוכים של אזור זה עשויים לחשוף תפוצה יותר רציפה.
נמצא ליד נחלי גבעות או הרים בעלי זרימה איטית שבהם הוא מתרבה.
בשונה מסיירנים אחרים, הוא נמנע מגופי מים עומדים, ומעדיף נהרים פתוחים וסלעיים.
באופן ייחודי לבני המשפחה, הזכר שומר על הנקבה במהלך הטלת ההטלה על ידי ריחוף מעליה.
הביצים מוטלות בקנים היוצאים מהמים.
סַיָּרָן קֵיסָרִי (שם מדעי: Anax imperator) הוא מין של שפירית ממשפחת השומרניים.
זוהי שפירית גדולה וצבעונית עם נוכחות בולטת בשטח, הנוהגת לפטרל הלוך ושוב בטריטוריה שלה.
בישראל זהו מין נפוץ בכל חלקי הארץ.
הסיירן הקיסרי הוא מין גדול ומרשים, השני בגודלו מהשפיראים באזורנו, רק אחרי הסיירן המפואר.
ניתן לזהות מין זה גם לפי דפוס התעופה שלו: הןר עף לעיתים קרובות כאשר בטנו משתפלת מעט כלפי מטה.
♂ לזכרים יש בטן בצבע תכול או טורקיז המסומנת בפס עליון שחור בולט.
עם זאת, צבעם הכחול עשוי לדהות במהלך תקופות של מזג אוויר קר.
החזה, מקטע S1 של הבטן והראש של הזכר בצבע ירוק-תפוח ועיניהם בצבע כחול-ירוק.
♀ לנקבות יש דוגמה דומה אך הן בעיקר בגווני ירוק עמומים יותר (אם כי חלקן כחולות בדומה לזכר), עיניהן ירקרקות והבטן שלהן עבה משל הזכר.
אצל חלק מהנקבות הדוגמה בבטן אדמדמה.
ככל שהנקבות מתבגרות, כנפיהן הופכות חומות יותר.
מיד לאחר ההגחה, לשני הזוויגים צבע ירוק בהיר עם סימונים חומים.
עונת התעופה של הבוגרים היא בין סוף אפריל לתחילת אוקטובר אך בעיקר בין יוני לאוגוסט (על-פי נתונים מטורקיה).
לסיירן זה תפוצה רחבה ברחבי אפריקה; הוא נמצא ברחבי אפריקה וברוב אירופה, חצי האי ערב, ודרום-מערב ומרכז אסיה.
מאז שנות ה-90, תפוצתו התרחבה באירופה, הן צפונה והן לגבהים גבוהים יותר.
לדוגמה, התצפית הסקנדינבית הראשונה הייתה בשנת 1994 בדנמרק; בשנת 2002 הוא נצפה לראשונה בשוודיה ובשנת 2004 לראשונה בסקוטלנד; כיום הוא נצפה בקביעות בשלוש המדינות הללו.
התפשטותו של המין צפונה נקשרה להתחממות כדור הארץ, והוא מבין השפיראים הראשונים שעשו זאת.
לעיתים קרובות הם עפים גבוה בחיפוש אחר טרף, הכולל פרפרים, שפיראים אחרים וראשנים.
אם הציד שלהם מצליח, הם אוכלים את טרפם הקטן יותר תוך כדי תעופה.
הם מתרבים במגוון בתי גידול מימיים, החל מבריכות גדולות ועד סכרים ונהרות איטיים, אך חובבים במיוחד אזורים עם צמחייה עשירה.
הם מתרבים לפעמים גם בגופי מים מליחים.
הזכר הבוגר טריטוריאלי מאוד, וקשה להתקרב אליו.
הנקבות מטילות את הביצים על צמחי מים, ותמיד מטילות לבד.
הנימפות אגרסיביות מאוד וסביר להניח שישפיעו על הרכב המינים המקומי של מערכות אקולוגיות של מים מתוקים בו הן חיות.
הן גם גדולות מאוד - אורכן כ-46 מ"מ.
שם הסוג Anax מגיע מהמילה היוונית העתיקה , "לורד"; שם המין הספציפי imperator הוא המילה הלטינית שמשמעותה "קיסר", מ-imperare, שמשמעותה לפקד.
הסיירן הקיסרי מסווג במצב שימור "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
המין נפוץ ויש לו אוכלוסייה יציבה.
הגנום המיטוכונדרי של הסיירן הקיסרי הוא הארוך ביותר מבין כל רצפי השפיריות הידועים.
לשם השוואה, למיטוגנום האנושי יש 16,569, ולמין הקרוב סיירן נסיכי יש 15,366.
סַיָּרָן נְסִיכִי (שם מדעי: Anax parthenope) הוא מין של שפירית ממשפחת השומרניים, המצוי בדרום אירופה, צפון אפריקה ומערב אסיה.
בישראל זהו מין נפוץ ובולט.
זוהי שפירית גדולה, אך קטנה במעט מהסיירן הקיסרי והמפואר.
יש לו עיניים ירוקות, כחלחלות בפרטים מזדקנים; ופניו ומצחו (frons) צהבהבים, ועל המצח יש פסים צבעוניים ייחודיים.
הבטן ישרה, ומקטעי S2–S3 כחולים, עם טבעת צהובה בין S1 ל-S2. מקטעים S3–S9 כהים עם פס שחור לא אחיד על החלק העליון.
יש פרטים מסוימים עם יותר צבע כחול בבטן.
לזכר יש היצרות במקטע S2 שאין לנקבה.
הסיירן הנסיכי קטן יותר ופחות צבעוני מאשר הסיירן הקיסרי.
במראה הכללי, במיוחד כאשר נראה במעוף, הנסיכי דומה לקיסרי, אך נוטה להחזיק את בטנו ישר יותר, ולא כפופה מטה כמו הקיסרי.
לנסיכי אוכף כחול ב-S2 וב-S3 שניתן לראותו בתעופה, בניגוד לשאר הבטן החומה.
בנוסף, יש טבעת צהובה בבסיס S2. העיניים ירוקות.
הוא גם דומה לסיירן הנודד, אם כי הנודד מעט קטן ודק יותר והאוכף הכחול שלו אינו עוטף את מקטע S2, אלא כחול בעיקר בחלקו העליון.
לנודד גם יש עיניים חומות.
עונת התעופה של הבוגרים היא ממרץ עד נובמבר באזור הים התיכון, אך מצומצמת יותר באזורים הצפוניים של תפוצתו.
מין זה נפוץ בחלק גדול מדרום ומרכז אירופה, כולל רוב איי הים התיכון, ברחבי אסיה דרך תת-היבשת ההודית ועד חצי האי הקוריאני וסין, ומערבה לצפון אפריקה.
הוא נמצא באיים הקנריים ובארכיפלג מדיירה.
הוא בתהליכי התפשטות צפונה ונראה לראשונה בבריטניה בשנת 1996, שם הוא מתרבה מאז.
לעיתים קרובות נראה מסייר סביב בריכות, אגמים ומים שקטים או עומדים אחרים.
הוא מופיע לצד סיירנים קיסריים, אך בדרך כלל פחות נפוץ.
כאשר שני המינים מופיעים באותן בריכות, הקיסרי הוא הדומיננטי יותר.
הביצים מוטלות בצמחים או בבוץ ובוקעות תוך חודשיים.
סַיָּרָן נוֹדֵד (שם מדעי: Anax ephippiger) הוא מין נודד של שפירית ממשפחת השומרניים, שתפוצתו משתרעת על-פני מרבית אפריקה ודרום אירופה, מזרחה דרך החצי האי ערב עד תת-היבשת ההודית.
בישראל זהו מין נפוץ, הנצפה בנדידה גם באזורים צחיחים.
זוהי שפירית גדולה ככל הסיירנים, אם כי הוא הקטן מביניהם; באורך של 61–70 מ"מ (מתוכם הבטן 43–56 מ"מ), מוטת כנפיים של 9 עד 10.5 ס"מ, ואורך כנף אחורית 43–48 מ"מ.
פחות צבעוני משאר הסיירנים, עם חזה בצבע חום-צהבהב, בטן בצבע חום עם פס גב כהה.
בחלק העליון של מקטעי הבטן הראשונים של הזכרים יש כתם כחול בצורת אוכף.
זכרים צעירים, בדומה לנקבות, חסרים את הכתם הכחול הזה.
דומה בצבעיו לסיירן נסיכי, הגדול ממנו במעט, אך נבדל בצבע העיניים.
אצל הסיירן הנודד העיניים חומות בחלק העליון וירוקות-צהובות בתחתון, ואילו לעומתו לנסיכי עיניים ירוקות.
בנוסף, אצל הסיירן הנודד הכתם הכחול במקטעי הבטן הראשונים מוגבל רק לחצי העליון, ולא מקיף את כל המקטע כמו אצל הנסיכי.
בשונה מהסיירנים האחרים, אצלם הבטן ארוכה מהכנף האחורית, אצל מין זה שתיהן לרוב באותו אורך.
באזורנו עונת התעופה של הבוגרים היא כל השנה.
נוהג להתלהק בנדידה וישנן תצפיות בנחילים בהם נספרו אלפי פרטים בשעה.
הסיירן הנודד הוא מין אפרוטרופי, שכפי ששמו מרמז, הוא שפירית נודדת הידועה ביכולות תעופה למרחקים ארוכים.
הוא נודד באופן קבוע בין אפריקה לדרום אירופה, וחוצה מכשולים טבעיים משמעותיים כמו מדבר סהרה והים התיכון — דבר שאינו שכיח בקרב חרקי מים מתוקים.
הוא אף תועד באיסלנד, שם הוא נחשב לשפיראי היחיד שנצפתה אי פעם.
קיימות עדויות לכך שהגיע גם לאיים הקריביים ואולי אף לדרום אמריקה, כנראה בעזרת רוחות מזרחיות חזקות.
חלק מהאוכלוסיות באגן הים התיכון מקומיות, ואילו אחרות נודדות — כנראה בתגובה לצפיפות יתר באזורים כמו הסאהל.
לרוב פרטים נודדים הם כאלה שטרם הגיעו לבגרות מינית, והם נושאים מאגרי שומן המשמשים כמקור אנרגיה לתעופה, בדומה לעופות נודדים.
מין זה חובב גופי מים רדודים וחמים, זמניים וקבועים, כמו שלוליות, אגמים, וביצות המתוחמים בצמחייה מועטת.
כמצופה ממין החי בעיקר במים עונתיים, לנימות סתגלנות טובה גם לגופי מים מליחים.
כמין נודד, זהו מתרבה אופורטוניסטי שהנימפות שלו מסוגלות להתפתח במהירות (חודשיים עד שלושה חודשים), מה שמאפשר לו לנצל מקורות מים חולפים וחדשים, במיוחד באקלים חם.
ביצים מוטלות בדרך כלל בצימוד של הזוג, כאשר הנקבה מטילה את הביצים בצמחייה צפה או בבוץ.
משוטט למרחקים ארוכים ועשוי להימשך לאורות, כולל מלכודות עש, בעת נדידה בלילה.
הרפובליקה של סיישל ובקיצור סיישלס (מאנגלית: Seychelles) או סיישל היא מדינת איים באוקיינוס ההודי, 1,600 ק"מ מזרחה מיבשת אפריקה.
מדינות איים סמוכות: מאוריציוס, וראוניון (שייך לצרפת) מדרום, האיים המלדיביים מצפון מזרח ומדגסקר מדרום ומדרום-מערב.
סיישל חברה באיחוד האפריקאי ובחבר הלאומים הבריטי.
האיים קרויים "סשל" (Séchelles) על שם ז'אן מורו דה סשל (1690-1760), שר האוצר של צרפת הטריטוריאלית בתקופת האימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
מזג האוויר בסיישל הוא טרופי ומכיל לחות רבה מהאוקיינוס.
עונת המונסונים היא בדרך כלל הקרה והגשומה יותר והיא נמשכת ממאי עד ספטמבר.
בכל עונות השנה הטמפרטורה המקסימלית באי המרכזי היא בין 28 ו-30 מעלות צלזיוס והטמפרטורה המינימלית היא 24 מעלות צלזיוס.
ההתחממות הגלובלית גורמת לחריגות לא צפויות במזג האוויר, בעשר השנים האחרונות.
מכיוון שסיישל נמצאת צפונית לחגורת הטייפונים, הים בה רגוע ברוב עונות השנה, והטמפרטורה שלו מתאימה לרחצה ולא יורדת מתחת ל-24 מעלות.
הארכיפלג של סיישל מכיל 115 איים, מתוכם 33 מאוכלסים.
האי הראשי הוא מאהה (Mahé) ובו מצויה הבירה ויקטוריה ומתגוררת רוב האוכלוסייה.
לצידו ישנם מספר איים קרובים כמו פראלין (Praslin) ולה-דיג (La Digue).
כל האיים הללו הם איי גרניט ובהם גבעות המתנשאות לגובה של עד 914 מטר.
האטולים אינם מאוכלסים, חלקם שמורות טבע וחלקם אתרי תיירות וצלילה.
בשנת 1982 הכריזה אונסק"ו על אטול אלדברה כאתרי מורשת עולמית.
בשנת 1983 הכריזה אונסק"ו על שמורת הטבע ואלה דה מה שבאי פרלין כאתרי מורשת עולמית.
בסיישל יש מגוון בעלי חיים אנדמיים כמו תוכי ואסא סיישלי , שועל-מעופף אלדברה ושועל-מעופף סיישל.
באטול אלדברה חיה אוכלוסיית צבי הענק הגדולה ביותר בעולם וגודלה מוערך בכ-152,000 פרטים.
בוואלה דה מה גדלים עצי הדקל בעלי הזרע הגדול ביותר בעולם.
אף שסביר להניח ששייטים ערבים נתקלו באיים עוד קודם, העדות המתועדת הראשונה על האיים היא של שייטים פורטוגזים בשנת 1505. האיים שימשו במשך שנים בעיקר כנקודת עגינה לשודדי ים בין אסיה לאפריקה.
בשנת 1756 השתלטו הצרפתים על האיים.
בשנים 1794–1811 נלחמו הבריטים בצרפתים על השליטה בסיישל.
בשנת 1814 השתלטה האימפריה הבריטית על סיישל והפכה אותה לקולוניה בריטית.
בשנת 1976 ניתנה עצמאות לאיים שנשארו חלק מחבר הלאומים הבריטי.
בשנת 1977, לאחר הפיכה, הפיל ראש הממשלה הסוציאליסט-קומוניסט פראנס-אלברט רנה את הנשיא הימני ג'יימס מנצ'אם.
הנשיא רנה הוציא את המפלגה הדמוקרטית מחוץ לחוק, והקים שלטון סוציאליסטי תחת מפלגה אחת.
בשנת 1992 נפל השלטון הסוציאליסטי ומאז סיישל היא דמוקרטיה.
נשיא סיישל שהוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה נבחר אחת לחמש שנים.
הנשיא הנוכחי הוא ואוול רמקלאוואן (מאז ה-26 באוקטובר 2020).
הקבינט, שאותו ממנה הנשיא, זוכה לאישור בית המחוקקים.
בית המחוקקים מורכב מ-34 חברים ש-25 מתוכם נבחרים ישירות והשאר נבחרים לפי חלוקה מפלגתית.
הממשל בסיישל ריכוזי מאוד והוא שולט גם ברוב הקרקעות, המפעלים והיצוא והיבוא של המדינה.
הכוחות המזוינים של סיישל כוללים כ-650 אנשים.
התוצר הלאומי הגולמי גדל מתוצר לנפש של 3,000$ בשנות השבעים של המאה העשרים ועד לכ-$21,500 בשנת 2010.
המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 פגע קשות בכלכלת סיישל, אך זו התאוששה תוך שנתיים.
בשנים 1998–2001 חלה האטה בצמיחה של כלכלת סיישל עקב המשבר בתיירות, האטה בשוק הטונה, מדיניות מטבע החוץ והמדיניות המוניטרית והפיסקלית שפגעו בצמיחה של כלכלת סיישל.
הממשלה החלה לפתח את הסקטור התעשייתי ואת הסקטור החקלאי ולהרחיב את סקטור הדיג כך שלא יושתת על דיג טונה יתר על המידה.
ערך הדולר והאֵירוֹ בשוק השחור הוא פי שניים משערם הרשמי.
לסיישל חוב לנפש לבנק העולמי שהוא מהגבוהים בעולם וכלכלתה נמצאה בדירוג סיכון גבוה.
על פי מדד הפיתוח האנושי, נכון לדו"ח של 2024, סיישל היא המדינה הכי מפותחת באפריקה עם HDI של 0.802.
בשנות השבעים של המאה העשרים החליט הנשיא הסוציאליסט-קומוניסט פראנס-אלברט רנה להפוך את מדינתו לאתר תיירות לעשירי העולם.
לצורך זה עודדה הממשלה גופים תיירותיים בינלאומיים להשקיע במלונות והכשירה כח אדם מתאים.
הגידול בתמ"ג הוא תוצאה של הפיכת כלכלת האיים מכלכלה המבוססת על חקלאות לכלכלה מודרנית המבוססת על תיירות בכלל ועל תיירות יוקרה בפרט.
כיום סיישל מושכת אליה תיירים אמידים והיא יקרה מיעדים דומים.
התלות הגדולה בתיירות פגעה בסיישל בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה ושוב בעקבות המשבר הכלכלי שלאחר פיגועי 11 בספטמבר.
כלי רכב בסיישל נוסעים בצד שמאל של הכבישים.
מרבית התחבורה בסיישל מתנהלת באמצעות מעבורות.
באי מאהה קיים נמל תעופה בינלאומי.
חברת התעופה המקומית "אייר סיישל" ומספר חברות תעופה אירופיות וישראליות מקיימות טיסות סדירות למאהה וממאהה.
כל תושבי סיישל הגיעו אליה ב-500 השנה האחרונות.
יש ביניהם אירופים, צאצאי אפריקאים שהובאו כעבדים, הודים וסינים.
בגלל האינטגרציה שהתרחשה באי לאורך השנים אין בו קבוצות אתניות נפרדות אלא רוב האוכלוסייה היא קריאולית מעורבת.
ההשפעה הצרפתית הביאה לכך שרוב תושבי סיישל הם נוצרים קתולים.
השמרנות הדתית מקבלת עידוד מהשלטון.
לדוגמה, קמפיין המלחמה באיידס של הממשלה כלל עלונים שמסבירים שהשיטה הטובה ביותר להימנע מאיידס היא התנזרות ממין לפני הנישואין.
לא קיימת קהילה יהודית בסיישל.
עדויות שונות מצביעות על מספר קטן של מהגרים יהודים שהגיעו לאיי סיישל במאה ה-18 כחלק מהמושבות הצרפתיות והבריטיות, אך הם לא הקימו קהילה יהודית, ונטמעו לחלוטין באוכלוסייה המקומית.
ב-2022 נפתח בסיישל בית חב"ד הממוקם באזור חוף בו ואלון, בית חב"ד נסגר בשנת 2023, כיום אין בית חב"ד בסיישל.
המטבח המקומי הקריאולי כולל בעיקר דגים ופירות ים עם רטבים פיקנטיים כגון צ'אטני כריש .
בבירה ויקטוריה ישנם מספר מוזיאונים בוטניים.
באי מאהה ישנה מושבת אמנים שפועלים באי, בעיקר אמנים אירופאים ואמריקאים.
סיירת מטכ"ל (יחידה 767; בעבר יחידה 269 ויחידה 262) היא יחידת עילית של אגף המודיעין בכוחות המיוחדים של צה"ל, ומהווה אחת מיחידות העילית של צה"ל.
היחידה מאומנת בכל סוגי הלחימה, ומתמחה בסיור מיוחד, לוחמה בטרור, ואף מוסמכת גם כיחידת השתלטות.
מבחינה ארגונית, היחידה כפופה למערך המבצעים המיוחדים באגף המודיעין ומקיימת שיתוף פעולה מבצעי עם מעגל היחידות המובחרות ומערכת הביטחון, בשלל הגזרות והחזיתות של מדינת ישראל, ולעיתים אף מעבר לכך בזירות מבצעיות ולחימה רחוקות יותר.
ייעודה המרכזי של הסיירת הוא, איסוף מודיעין מעבר לקווי האויב בעומק החזית.
גאוגרפית, ייעוד זה בא לידי ביטוי בעיקר בזירת המזרח התיכון, ובאמצעות הטמנת מכשירים לאיסוף מודיעין אותות, ולוחמה מיקרו-זעירה שקטה המתבצעת במהלכו של סיור מיוחד.
לפיכך, בהתאם לייעודה, לוחמי 'היחידה' מאומנים ומיומנים בכל סוגי וזירות הלחימה: ביבשה, באוויר ובים.
במשך שנים רבות הייתה סיירת מטכ"ל יחידת ההשתלטות הבכירה של מדינת ישראל כחלק מרכזי מייעודה, ומעצם כך תפקידה היה להגיב על אירועי טרור ופיגועי מיקוח באופן מיידי.
בעקבות זאת, סיירת מטכ"ל זכתה לתהילה בין-לאומית בזכות פעולת החילוץ באנטבה ופעולות אחרות.
על אף זאת, מאוחר יותר, ירדה בכורתה בתחום זה, בעקבות כישלון החילוץ בפיגוע במעלות, וחוסר הצלחה באירועי השתלטות נוספים בהמשך.
לאור זאת, עברה הבכורה לימ"מ, כיחידת ההשתלטות המיוחדת של משטרת ישראל, שהוקמה ב-1974 במיוחד לתפקיד זה.
מהקמתה של היחידה ועד שנת 2021, בסיס הקבע של היחידה היה מחנה סירקין בפתח תקווה.
ב-31 במאי 2021, התקיים אירוע פרידה של סיירת מטכ"ל מבסיסה הוותיק, ובאותה שנה, היא עברה לבסיס קבע בדרום ישראל.
סיירת מטכ"ל הוקמה בשנת 1957, ביוזמתו של רב-סרן אברהם ארנן ובתמיכתו של אלוף-משנה דוד אלעזר (לימים הרמטכ"ל), שהיה חבר קרוב של ארנן וסגן מפקד גייסות השריון באותה עת.
היחידה הלכה למעשה, נבנתה בהשראתה המבצעית של יחידה 101 הישראלית, ויחידת הקומנדו הבריטית SAS.
בשנים הראשונות של היחידה, השתלבו בה מסתערבים יוצאי הפלמ"ח, ותיקי חיל המודיעין, יוצאי יחידה 101 ויחידות שונות של חטיבת הצנחנים.
בהם ניתן למנות את יצחק שושן, יאיר הררי, אלי גיל ("דאוד"), סמי נחמיאס, שארל לוי ("סאלם"), משה לוין (קוקלה), שמואל בן צבי (שמיל), יצחק ג'יבלי ("הקטן"), יחיאל אמסלם אשר תפקד כמפקד הצוות הראשון ביחידה, מאיר הר-ציון, אבשלום אדם, אהרון אשל, מיכה בן-ארי קפוסטה ורמי כפכפי.
תחילה פעלה הסיירת כפלוגה ה' של יחידה 154, ובאוגוסט 1958 הוכרזה כיחידה עצמאית תחת המספר 269. עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עצם קיומה לא אושר רשמית.
זאת ועוד, המידור מהווה חלק מרכזי בשייכות ליחידה, לפיכך יכולותיה ופעולותיה מעצם תפקידה, נחשבות סודיות ביותר עד היום, הפרה של אלו פוגעת בביטחון לאומי.
הספר, "מפקד הרפאים", המספר על מפקד יחידת ה-SAS, דייוויד סטרלינג, השפיע עמוקות על ארנן ועל חזונו לגבי אופיה המבצעי של היחידה.
כך גם היה עבור מפקדים אחרים ביחידה אשר הושפעו מן הספר מאוד, ובהם אהוד ברק ועוזי דיין, וכן יוני נתניהו שעליו סופר כי ידע את הספר בעל-פה.
בעקבות השפעה והשראה זו על ארנן ומקורביו ביחידה, הסיסמה של היחידה היא "המעז מנצח", השאולה מיחידה זו, ומכאן גם הדמיון של הסיירת להיותה היחידה המקבילה ליחידת העילית בצבא הבריטי, SAS.
בהמשך לכך, בעקבות השראת הספר, הוחלט כי הספר יחולק ללוחמי היחידה, עם סיום מסלול הלוחם ופרק ההכשרה.
ולמעשה, כך נוצרה מסורת יחידתית עקבית בת שנים רבות, המציינת את הספר כסמל בקרב לוחמי הסיירת.
פעילות חוצת הגבול הראשונה של היחידה, התקיימה ב-5 בינואר 1959 ברמת הגולן.
כוח בראשותו של משה לוין (קוקלה) נשלח לסיור מקדים בין המוצבים הסורים לקראת אפשרות של חטיפת קצין סורי לצורכי מיקוח.
הפעילות השנייה הייתה חדירה לשם סיור של כוח בפיקודו של מיכה בן ארי (קפוסטה), לאזור הכפר חרבתא בנפת רמאללה.
בחורף 1960 בוצעה חדירת סיור באזור ג'נין בפיקודו של שמיל בן צבי.
בסוף קיץ 1960 הוביל אהרון אשל (ארול) סיור בירדן באזור הערבה.
במאי 1962 צוות בפיקודו של יעקב טל (טבול) השלים בהצלחה משימה ייעודית בלבנון, יעד שנחשב זירה קלה.
הצלחת משימה זו סללה את הדרך למבצע השני, והוא התקיים כעבור חמישה חודשים בסוריה, בפיקודו של אהוד ברק.
הסיירת השתתפה בפעולות התגמול ובהם ליל הבארות בספטמבר 1965 ובפעולת סמוע בנובמבר 1966.
בזמני מלחמה, בפרספקטיבה היסטורית, התקשתה היחידה למצוא את מקומה.
לפיכך, רוב פעילותה של היחידה בזמן שלום הוא איסוף מודיעין, או תגובה לפעולות טרור נקודתיות.
לדוגמה, במלחמת ששת הימים "רדפה" היחידה אחר המלחמה, וכמעט בכל מקום שהגיעה אליו הושגה כבר הכרעה.
במלחמת יום הכיפורים נלחמה היחידה בעיקר בסיני ובחרמון, אזורים הדורשים מומחיות רבה בזמן לחימה (מפאת מאפייניהם הטופוגרפיים-אקלימיים: הרריות, מדבריות ומזג-אוויר).
שנים אחדות לפני אותה מלחמה, התקין כוח של היחידה את "האמצעים המיוחדים" לאיסוף מודיעין אותות בעומק מצרים.
במלחמת לבנון הראשונה התעקש מפקדה, שי אביטל, שהיחידה תהיה יחידת חי"ר לכל דבר, וכך היה.
בשנים 1987–1989 פיקד על היחידה אלוף-משנה משה יעלון, לימים הרמטכ"ל ה-17 ושר הביטחון.
במהלך כהונתו פיקד על מבצע הצגת תכלית, ובמהלכו התנקשו בתוניס לוחמי היחידה באבו ג'יהאד, ראש הזרוע הצבאית של אש"ף.
פעולה אחרת הייתה מבצע בן-בליעל להבאת "קלפי מיקוח" לשחרורו של רון ארד, ובה נחטף בין השאר ג'ואד אל קצפי.
במלחמת לבנון השנייה בשיתוף פעולה עם יחידות עילית נוספות, ערכה היחידה פשיטות בעומק לבנון, ובמהלך אחת מהן נהרג סא"ל עמנואל מורנו ששימש קצין בכיר ביחידה.
בקרבות הבלימה בטבח שבעה באוקטובר נהרגו תשעה מלוחמי היחידה, בין השאר בקרב שחרור קיבוץ בארי.
מייסד היחידה אברהם ארנן שאב השראה ארגונית בעיקר מהכוחות המיוחדים הבריטים, דוגמת שירות האוויר המיוחד.
לפיכך, על פי השקפתו הארגונית של ארנן, לוחם ביחידה מוסמך בסוף מסלול בלבד, בשלב זה הוא הופך לחייל מבצעי מיוחד (Special Operator), נמנה עם מצבת הלוחמים וכשיר לפעילות מבצעית על פי ייעודה של היחידה.
קו הסיום של ההכשרה, של כל לוחם בסיירת, כולל תשתית רחבה של לחימת קומנדו וסיור מיוחד.
בהתאם לכך ארגון הלוחמים בסיירת נעשה בתחילה בצוותים אורגניים לאורך כל השירות הסדיר, ולעיתים קרובות גם לאורך כל שנות המילואים.
במקרים רבים צוותים פעלו עם אותו מפקד צוות לאורך שנות השירות הסדיר והמילואים.
מאוחר יותר, מסוף שנות ה-60, עם התמסדותה של היחידה בצה"ל, בנוסף לצוותים, היחידה אורגנה בפלגות ייעודיות.
החל מסוף שנות ה-70, המבנה הלוחם של היחידה לאחר סוף מסלול התייצב והוא מורכב מחוליות, צוותים ופלגות.
במקרים נדירים ישנה אף פעילות מבצעית של בודדים.
מבנה ארגוני זה מאופיין במידור מחמיר בין באי היחידה, כאשר חל איסור מוחלט בשיתוף מידע מבצעי בין הלוחמים.
לוחמים המפרים דממה מבצעית זאת, נענשים עד כדי הדחה מהיחידה, מטעמים של ביטחון המדינה וגם מטעמים ערכיים המדגישים את השתיקה והצניעות באשר לפועלה של היחידה.
אסטרטגית, הנחות היסוד של המבנה הארגוני הלוחם ביחידה מושתתות על פרופיל הלחימה בעומק החזית, ומדגישות את השאיפה לעצמאות מבצעית מלאה, כמו-גם בידול מבני בין הצוותים השונים (דיפרנציאציה אנושית).
זאת, בהתאם למשימה המרכזית של סיירת מטכ"ל, סיור מיוחד.
דהיינו, על פי הנחת עבודה זו, היחידה פועלת כמיקרוקוסמוס ובאופן אוטונומי, לפיכך היכולות המבצעיות כולן הן פנימיות, והיחידה חפה מכל סוג של תלות מבצעית חיצונית.
אשר-על-כן, באשר לאי-תלות, על כוח הלחימה בסיירת לבצע את המשימה באופן בלעדי ובאלמוניות, בצורה עצמאית, ללא שום עזרה מכוחות צבאיים חיצוניים.
לשם-כך, הכוח המבצע, אמור להיות מיומן בהתאם לאופי המשימה כדבעי.
כפועל יוצא מכך, באשר לבידול המבני, החותר לפונקציונליות ארגונית, הצוותים הלוחמים לאחר סיום המסלול, מיועדים טקטית לאופי משימות מגוונות בעלות מאפיינים ייחודיים, גאוגרפיים וטופוגרפיים שונים, ומפתחים את המיומנויות לכך בהתאם.
לדוגמה: צוות לוחמים שמשימתו איסוף מודיעין חזותי באזור הררי צחיח; צוות לוט"ר שמשימתו השתלטות על גופים עוינים בסביבה ימית; צוות ניוד מבצעי העוסק באיסוף נתונים ספציפי בעזרת לוחמה אלקטרונית בזירות אויב מרוחקות.
בנוסף לכך, צוותים אלו רוכשים מיומנויות ייחודיות למשימה, כגון: צלילה מבצעית, צניחה טקטית, יכולת ארטילרית אד הוק, חבלה וסילוק פצצות, התמודדות עם לחימת גרילה, ופיתוח רגישות תרבותית התנהגותית כלפי קבוצות שונות בזירת הקרב.
היחידה מאז הקמתה, על-אף החתירה המלאה שלה להיות אוטונומית ארגונית בצה"ל, בקהילת המודיעין ובמערכת הביטחון, שיתפה פעולה בעבר ומשתפת פעולה בהווה עם יחידות שונות בצה"ל, מערכת הביטחון וצבאות זרים.
זאת מסיבות ארגוניות מבצעיות שונות, ובעיקר מכיוון שהמודל של Self-Help, הואו בגדר טיפוס אידיאלי וקשה למימוש ויישום באופן מלא.
ובמיוחד, מפני שפעילויות מבצעיות רבות דורשות כוח אדם גדול במעגלים שונים של המודל המבצעי, שכן בסיירת מטכ"ל הכוח הלוחם קטן ומוגבל.
שיתוף הפעולה בא לידי ביטוי עם היחידות הבאות לדוגמה: שייטת 13, יחידת שלדג, יחידת הניוד המטכ"לית, סיירות הח"יר, יחידת 669, יחידות חטיבת המרום, יהל"ם, יחידות חטיבת עוז, הימ"מ, שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ב-2010, הוענק ליחידה צל"ש הרמטכ"ל על ביצוע פעילות מבצעית מורכבת.
ב-2014, הוענק ליחידה צל"ש הרמטכ"ל על ביצוע פעולות אשר "הובילו לתרומה משמעותית לביטחון המדינה תוך סיכון חיי אדם".
ב-2015, הוענק לסיירת מטכ"ל צל"ש הרמטכ"ל על פעילותה במבצע צוק איתן.
ב-2016, קיבלה היחידה את צל"ש הרמטכ"ל פעמיים.
במרץ, על "פעולות מבצעיות, חשאיות ונועזות אותן ביצעה היחידה בשנתיים האחרונות".
ובנובמבר, על "יצירתיות תבונה ותעוזה".
במרץ 2018, קיבלה היחידה צל"ש רמטכ"ל נוסף, בשל "יכולת יוצאת דופן ברמה טקטית ואסטרטגית".
ב-25 בנובמבר 2021, הוענק ליחידה אות הערכה מבצעי על מבצע מסווג.
ב-2 ביולי 2023, הוענק ליחידה צל"ש מאת הרמטכ"ל הרצי הלוי על פעילות מבצעית משותפת עם שייטת 13.
פעולות היחידה אשר זכו לפרסום לאורך שנות קיומה
מבצע חלוץ – 11-10 באוגוסט 1963: מבצע משותף של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר.
המבצע התקיים במצרים, והוא היה מבצע "יבש" לפני מבצע שרקרק ואיסוף מודיעין;
מבצע שרקרק – 5-4 במרץ 1964: מבצע משולב של חיל האוויר ושל סיירת מטכ"ל, ומטרתו הייתה איסוף מודיעין במצרים;
מבצע שלדג – 14-13 בנובמבר 1964: מבצע משותף של חיל האוויר ושל סיירת מטכ"ל, ומטרתו הייתה איסוף מודיעין במצרים;
מבצע יבין – 25 בינואר 1965: מבצע קרקעי של סיירת מטכ"ל לאיסוף מודיעין בסוריה;
מבצע כחל – 2-1 בדצמבר 1965: מבצע של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר לאיסוף מודיעין במצרים;
מבצע נקר – 2-1 במרץ 1966: מבצע משולב של סיירת מטכ"ל ושל חיל האוויר על מנת לבצע פעילות מודיעינית במצרים;
מבצע ירגזי – 21-20 בפברואר 1967: מבצע משולב של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר.
כמו במבצעים קודמים הטיסה קבוצת מסוקים את לוחמי היחידה אל מצרים לביצוע פעילות מודיעינית;
מלחמת ששת הימים - 4-5 ביוני 1967: שלושה כוחות של היחידה הונחו בעומק סיני על מנת לשבש את אמצעי השליטה של הצבא המצרי ערב המלחמה, הם חתכו את עורקי התקשורת והניחו מוקשים נגד אדם, שניים מהכוחות פונו באותו הלילה וכוח שלישי פונה למחרת.
מבצע תשורה – 28 בדצמבר 1968: פשיטה על שדה התעופה הבין-לאומי בביירות;
מבצע בולמוס 3 – 11 במאי 1969: בזמן מלחמת ההתשה צוותים של סיירת מטכ"ל ושייטת 13 צלחו את תעלת סואץ צליחה שקטה בלי מנועים.
עם הגיעם לחוף ארבו לרכב של הצבא המצרי, פתחו עליו באש ופגעו בו.
הם הרגו שני חיילים מצרים ושבו לגדה המזרחית;
הפשיטה על האי גרין במלחמת ההתשה (1969);
מבצע מרילין – 16-15 במרץ 1970: פשיטה מוסקת של 20 לוחמי הסיירת בפיקודו של אמיתי נחמני ללב סוריה, דרומית לדמשק לשם מיקוש וחבלה ביעד;
מבצע רובינזון ומבצע ששת - 22-21 במאי 1970: פשיטה בפיקודו של גיורא זורע על מערך טילי קרקע-אוויר SA-3 במצרים במטרה להביא נתוני מודיעין.
הפשיטה נכשלה בשל טעות בניווט של טייסי המסוקים שהובילו את הכוח.
במקביל בוצעה פעולת הסחה בפיקודם של עוזי דיין ורפי בר לב לפגיעה בקווי טלפון ומיקוש דרכים;
מבצע איזוטופ – 9 במאי 1972: השתלטות על מטוס סבנה החטוף בנמל התעופה לוד;
מבצע ארגז – 21 ביוני 1972: פעולה בסביבות הכפר עייתא א-שעב שבלבנון ובמהלכה נחטפו חמישה קציני מודיעין בכירים סורים על מנת שישמשו קלף-מיקוח לשם השבתם של טייסים ישראלים מן השבי הסורי.
במהלך החטיפה נהרגו ונשבו כמה מחיילי הכוח הלבנוני שליווה את הקצינים הסורים.
במבצע נפצע לוחם אחד של היחידה;
מבצע אביב נעורים - 9 – 10 באפריל 1973: פעילות של כוחות הסיירת בביירות;
מבצע קונסוליה - 17 במרץ 1973: ארבעה מסוקים הנחיתו כוחות ממונעים של הסיירת על ג'בל עתקה מערבית לסואץ להתקין מתקן האזנה לצבא המצרי כחלק מהאמצעים המיוחדים
מלחמת יום הכיפורים – אוקטובר 1973:
ב-9 באוקטובר הוקפץ כוח מסיירת מטכ"ל בפיקוד רס"ן יוני נתניהו.
הכוח שימש פלוגת סיור מובחרת באוגדה 36, שהייתה בפיקודו של רפאל איתן.
הכוח הגיע למחנה נפח בעקבות הודעה על חדירת מסוקים המנחיתים לוחמי קומנדו סורים בקרבת הבסיס.
במהלך הקרב בין סיירת מטכ"ל לבין הקומנדו הסורי, בחיפוי כוחות מחטיבת גולני, נהרגו כארבעים לוחמים סורים ושני לוחמים מכוח הסיירת.
חילוץ סגן-אלוף יוסי בן-חנן: על המבצע ועל פעולות אחרות שביצע במלחמה, בהן הקרב כנגד הקומנדו הסורי במחנה נפח, הוענק ליוני נתניהו עיטור המופת לאחר המלחמה.
פשיטות על סוללות ארטילריה סוריות בעומק המערך הסורי בפיקודו של עוזי דיין.
ליל ה-18–19 באוקטובר - פשיטה על סוללת מרגמות כבדות 240 מ"מ, מזרחית לכריתא, אך הסוללה דילגה ממקומה.
בלילה ה-20–21 באוקטובר פשט כוח על סוללת תותחים 122 מ"מ - מזרחית לרפיד.
ליל ה-18–19 באוקטובר - סיור למצפה שלגים, בכוונה לחטוף שבוי מאזור החרמון הסורי לצורכי מודיעין.
במסגרת מבצע קינוח, המבצע של פיקוד הצפון לכיבוש רכסי החרמון – בליל 20–21 באוקטובר 1973 התמקם כוח שמנה 18 לוחמים בפיקודו של רס"ן יוני נתניהו לתצפית מוסתרת על נקודת-גובה 2,224 מצפון למוצב החרמון הישראלי.
מטרת המבצע הייתה לצפות על מערך הסורים בכתף החרמון ולכוון את הארטילריה ואת הפצצת מטוסי חיל האוויר כהכנה לתקיפות הקרקעיות של חטיבת צנחנים 317 וחטיבת גולני.
בלילה הבא עלתה למקום גם פלגת מילואים בפיקוד סרן עוזי דיין כדי לתגבר את כוחו של יוני נתניהו.
כאשר החלו הצנחנים הסורים לסגת מכתף החרמון מזרחה דרך עמק בולען בשחר 22 באוקטובר, ירדו לוחמי הסיירת לקראתם ופגעו בעשרות מהם.
בקרב זה נפצע עוזי דיין קלות.
ליל ה-23–24 באוקטובר, מארב של כוח על ציר מזרעת בית ג'ן-סעסע - ללא היתקלות בכוחות אויב.
מבצע פונטיאק – מסוקי יסעור הובילו כוח בן 22 לוחמים לג'בל עתקה במצרים.
הכוח היה בפיקוד סא"ל עמוס ירון ומנה תותחנים ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל שאיבטחו את התותחנים, והיה מצויד בשני תותחי M-102. כוח זה טיווח וירה 90 פגזים על מפקדות הארמייה השלישית ועל צומת חיוני באזור הק"מ ה-101 על ציר קהיר-סואץ.
הכוח הסב למצרים נזקים ואבדות בטרם התפנה ללא נפגעים;
מבצע "זנבר" – לוחמי הסיירת, בפיקוד מפקד הסיירת גיורא זורע וסגנו עמירם לוין הוטסו בעזרת שלושה מסוקי יסעור מרפידים לעומק כביש סואץ-קהיר.
על המסוקים היו ג'יפים ועליהם תול"רים, ובאמצעותם פגעו הלוחמים בשדה התעופה כותמיה.
כיבוש ג'בל עתקה – עם סיום המלחמה פשטו לוחמי סיירת מטכ"ל בפיקוד מוקי בצר על פסגת ג'בל עתקה, ההר הגבוה במערב התעלה.
גובהו כאלף מטרים מעל פני-הים, ועל פסגתו הוצב מכ"ם מצרי.
הכוח נחת במסוקים לילה קודם, במרחק עשרה קילומטרים מדרום להר, כדי שלא להתגלות על ידי המכ"ם.
עם שחר העפיל הכוח וכבש את ההר, תוך שהוא מנהל קרב קצר עם הכוח המצרי במקום.
לכוח הסיירת לא היו נפגעים.
הקרבות על שיא החרמון – ב-14 באפריל 1974 הוטל על היחידה לפעול בשיא החרמון בגובה של למעלה מ-2,800 מטר.
כוח בן שישים לוחמים מיחידת האלפיניסטים ומסיירת מטכ"ל, בפיקוד רס"ן עמירם לוין העפיל לפסגה וניהל קרב קשה כנגד הקומנדו הסורי.
בסוף הקרב כבשו לוחמי צה"ל את שיא החרמון.
שנים עשר סורים נהרגו בקרבות וכמה נשבו.
לימים טען לוין כי הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל, אך סיפורו נשכח בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
פריצה למלון סבוי בתל אביב – 5 במרץ 1975: מחבלים החזיקו בני ערובה במלון.
בפעולה זו נהרג אלוף-משנה עוזי יאירי.
מבצע יונתן – 3 ביולי 1976: מבצע חילוץ בני הערובה נערך כ-3,800 קילומטרים מישראל.
בפעולה זו שהיא המפורסמת ביותר מבין פעולות היחידה, נהרג סא"ל יוני נתניהו.
הפיגוע במשגב עם – 1980: חילוץ בני ערובה מגן הילדים במשגב עם.
9 ביוני 1982 – במהלך מלחמת לבנון לחמה הסיירת בקרב על גבעה מיוערת כנגד כוח רגלי ורכוב של חיילי קומנדו הסורי.
לוחמי הסיירת כיוונו לעברו ירי ארטילרי שכלל פצצות מצרר והשמידה אותו.
12 באפריל 1984 – השתלטות על מחבלים שחטפו אוטובוס בפרשת קו 300.
מבצע הצגת תכלית – 16 באפריל 1988: חיסול ראש הזרוע הצבאית של אש"ף אבו ג'יהאד בביתו שבפרברי תוניס.
מבצע בן בליעל – 15 בדצמבר 1988: חטיפתו מלבנון של ג'וואד קצאפי, ממנהיגי ארגון "ההתנגדות המאמינה", במטרה לספק מידע על רון ארד.
מבצע עלם חמודות – 27 ביולי 1989: חטיפתו של שייח' עובייד, מנהיג החזבאללה בדרום לבנון.
30 במאי 1990 – השתלטות על מחבלים שהגיעו בסירה לחוף ניצנים, בפעולה זו הוענק צל"ש לנדב פדן.
מבצע עוקץ ארסי – 21 במאי 1994: חטיפת מוסטפא דיראני, חוטפו של הנווט רון ארד מלבנון, כדי להשיג מידע וכדי שישמש קלף מיקוח;
מלחמת עיראק 2002 - המגזין הבריטי ג'יינס דיווח כי לוחמים מסיירת מטכ"ל פעלו במערב עיראק לאיתור אחר אתרים לשיגור טילי סקאד של משטרו של סדאם חוסיין.
חילוץ נהג המונית החטוף אליהו גוראל – 15 ביולי 2003: פעולה משותפת עם יחידת דובדבן והימ"מ בכפר ביתוניא;
מלחמת לבנון השנייה – אוגוסט 2006
מבצע חד וחלק – 2 באוגוסט 2006: בשיתוף עם יחידת שלדג ובפיקודו של מפקד היחידה לשעבר ניצן אלון.
המבצע התקיים בעומק לבנון וכלל חדירה למפקדת חזבאללה בבית החולים בבעלבכ.
במהלך המבצע לוחמי היחידה אספו מודיעין ואמל"ח מהמפקדה, הרגו 19 מחבלים ושבו כמה לוחמי חזבאללה;
19 באוגוסט 2006 – כמה ימים לאחר הפסקת האש של מלחמת לבנון השנייה פעל כוח של היחידה בהשתתפות כמאה לוחמים באזור בעלבכ.
הכוח נחשף בשלב נחיתת המסוק, ואף על פי כן הוחלט בבור להמשיך בפעולה.
הפעולה הצליחה, ובדרך חזרה הכוח נתקל במארב של חזבאללה.
בקרב שהתפתח מכך נהרג סא"ל עמנואל מורנו ונפצעו שני קצינים;
מבצע מחוץ לקופסה - על-פי הפרסום של ה"סאנדיי טיימס" כשהם מחופשים לחיילים סורים כוחות מסיירת מטכ"ל אספו חומר גרעיני מהמתקן בדיר א-זוּר שבצפון סוריה לפני שהופצץ.
דצמבר 2012 - במלחמת האזרחים בסוריה, חדר כוח סיירת מטכ"ל לעומק השטח הסורי, יחד עם כוחות מיוחדים צרפתיים ואמריקאים מחשש לנפילת המשטר בדמשק ואובדן שליטה על מאגרי הנשק הכימי.
1 באוגוסט 2014 – חוליית מחבלי חמאס יצאה ממנהרה באזור חקלאי באזור רפיח והרגה חיילים מסיירת גבעתי, וחטפה את סגן הדר גולדין.
כוחות מסיירת מטכ"ל ויחידת יהל"ם הוקפצו והחלו בחיפושים אחר החטוף תוך ירי כבד מאוד של צה"ל בסביבה.
החייל לא נמצא אך בגדיו נמצאו במנהרה.
בפברואר 2017 - חשף נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי כוח סיירת מטכ"ל יחד עם המוסד פעל בעומק סוריה לסכל העברת נשק חדש וקטלני לידי דאעש.
הפעילות הישראלית גילתה את המזימה להפוך מחשבים ניידים לפצצות.
25 באוקטובר 2022 – במסגרת מבצע שובר גלים, פעלה היחידה בשיתוף הימ"מ, השב"כ וסיירת גבעתי לסיכול תשתית הטרור "גוב האריות" בשכם.
במבצע הלוחמים פוצצו מעבדת נפץ, הרגו 5 מחבלים ופצעו 21 מחבלים, חלק מהם בידי צלפי סיירת מטכ"ל שהשתמשו ברובה צלפים בארט MRAD.
7 באוקטובר 2023 - במסגרת בלימת טבח שבעה באוקטובר, כוחות רבים מהיחידה השתתפו בלחימה כנגד החמאס בקיבוץ בארי, בקיבוץ רעים ובכפר עזה ובזירות לחימה רבות נוספות.
באותו יום נהרגו בקרבות אחדים תשעה מלוחמי היחידה, ולוחם עבר שהיה בצוות השתלטות בלוט"ר ניצנה.
בכפר עזה נפלו , , ו.
בקיבוץ רעים נפלו ו, בצומת מגן נפל , ובאזור יתד נפל קצין היחידה לשעבר) מלוחמי היחידה.
בשעות המוקדמות של הלחימה, לוחמי היחידה התפרשו על שטח נרחב בעוטף עזה, כגון: צומת יכיני, שדרות, צומת שער הנגב, קיבוץ סופה ובסיס סופה.
בשטחים הללו, נפצעו לא מעט מלוחמי הסיירת.
בעקבות השעה המוקדמת שבה לוחמי היחידה הגיעו לעוטף עזה, נמנע טבח גדול יותר.
היחידה נוטלת חלק פעיל ומרכזי במלחמת חרבות ברזל, החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל ובתמרון הקרקעי בלבנון, בפעילות מבצעית המאפיינת את יעדי הסיירת.
לצד ההצלחות דלעיל, ועוד עשרות משימות אשר צלחו היטב ואשר לא נחשפו, היו גם כמה כישלונות, ובהם:
מבצע "בולמוס 4" - 13 במאי 1969: ניסיון כושל לפעול בצידה המצרי של תעלת סואץ, בשיתוף שייטת 13. הכוח נסוג לאחר שנפתחה אש כבדה אל הסירות.
מהאש נהרג קצין היחידה סגן .
ניסיון כושל לחלץ טייס שבוי שמטוסו הופל בחזית המצרית במלחמת יום הכיפורים.
בפעולה נהרג לוחם הסיירת ("ג'בל").
ב-2 בנובמבר 1973 נשלח כוח של היחידה לחלץ פלוגת צנחנים שנתקעה בשיא החרמון (2,814 מטר).
מזג האוויר הסוער ריתק את הצנחנים הנצורים לפסגה.
הוא קפא למוות קילומטר אחד בלבד לפני שיא החרמון;
הפיגוע במעלות: חילוץ כושל של תלמידים שנלקחו כבני ערובה;
18 בדצמבר 1984: אחד מהכישלונות המבצעיים הגדולים ביותר בתולדות היחידה, תחת פיקודו של עמר בר-לב מבצע שערכה הסיירת בשטח סוריה הסתבך, לוחם היחידה נהרג ומספר לוחמים נוספים נפצעו.
עם זאת, אופן החילוץ מההסתבכות עם מינימום אבדות ונזקים נחשב למוצלח.
הכישלון הביא לכמעט שיתוק מבצעי של היחידה במשך כשנה.
14 באוקטובר 1994: ניסיון חילוץ כושל של החייל החטוף נחשון וקסמן מידי פעילי החמאס.
בפעולה זו נהרגו וקסמן ומפקד הכוח סרן ניר פורז.
11 בנובמבר 2018: פעולת צה"ל בח'אן יונס, אשר בה נהרג סא"ל מחמוד ח'יר א-דין (הפעולה יוחסה לסיירת לפי הודעת חמאס שצוטטה בתקשורת הישראלית, אך דבר זה לא אושר רשמית בישראל).
8 בדצמבר 2023: ניסיון חילוץ כושל משבי חמאס של האזרח החטוף שנחטף מקיבוץ בארי בטבח שבעה באוקטובר.
במהלך המבצע פשט כוח של סיירת מטכ"ל על מבנה במחנה הפליטים נוסייראת שבמרכז רצועת עזה, בניסיון לחלץ את ברוך מהשבי.
הלוחמים נתקלו בהתנגדות עזה מצד מחבלי חמאס, ובחילופי האש נהרג ברוך.
יום לאחר מכן פרסם ארגון חמאס את דבר מותו, מה שאילץ את ישראל לאשר פומבית את המבצע ואת תוצאותיו.
ב-25 במרץ 1968 נהרגו שניים מלוחמי היחידה, ו, מפצצת מרגמה בקוטר 52 מ"מ בעת שהיו בהכנות למבצע צבאי.
ב-11 במרץ 1980 במהלך אימון מבצעי משותף עם שייטת 13 בנהר הירדן טבע למוות לוחם השייטת .
ב-18 בפברואר 1988 נהרג לוחם היחידה בעת תרגיל ניווט באזור מצפה רמון.
אסון צאלים ב': תרגיל שבמהלכו נהרגו חמישה מלוחמי היחידה עקב טעות במהלכה נורה טיל חי בשלב היבש.
התרגיל דימה התנקשות מתוכננת בחיי שליט עיראק, סדאם חוסיין.
ב-28 במאי 1992 אירעה תאונת אימונים, ובה שניים מלוחמי היחידה, ו, מתו ממכת חום באימון בסמוך להר יהורם שבהרי אילת.
בעקבותיה, מתוך הרגשת אחריות, פרש עמוס בן אברהם מפיקוד על היחידה.
ב-1 בינואר 2008 נהרג לוחם היחידה, סמל , לאחר שנפל ממצוק במהלך תרגיל ניווט.
דרגתו של מפקד הסיירת היא אלוף-משנה.
עד שנת 2013 הייתה דרגת מפקד היחידה, לפי התקן, דרגת סגן-אלוף.
עם זאת, בעשור וחצי שקדמו לשינוי התקן, נהוג היה להעלות את דרגתו של מפקד הסיירת לדרגת אלוף-משנה בסיום התפקיד, דהיינו בטקס חילופי המפקדים.
כך היה אצל ניצן אלון, הרצי הלוי ועודד ראור.
בספטמבר 2009 הועלה לראשונה מפקד היחידה, סא"ל אורי גורדין, לדרגת אלוף-משנה תוך כדי תפקידו.
אחריו, בינואר 2013 הועלה לדרגה זאת מפקד הסיירת, סא"ל גיא שפרן, במהלך כהונתו.
בשני המקרים ניתנה הדרגה כ"אות הוקרה על פעולות מבצעיות וחשאיות יוצאות דופן".
בהמשך שנת 2013, עם כניסתו של שלומי בינדר לתפקיד מפקד הסיירת, החליט הרמטכ"ל, בני גנץ, שדרגת "אלוף-משנה" תהיה הדרגה הקבועה של מפקדי הסיירת.
שלב איתור הלוחמים, ושלבי הקבלה והמיון ליחידה, סלקטיביים במיוחד, מפאת אופייה המבצעי-משימתי של הסיירת, הדורשת איכות אנושית יוצאת דופן מלוחמיה.
כך גם לגבי שלב תהליך ההכשרה, הכרוך בדרישות גבוהות מאוד, פיזית-אישית-צוותית.
זאת לאור המשימות המבצעיות, הדורשות אימונים ארוכי-טווח ופיתוח מיומנויות ייחודיות להגשמתן, בשירות הסדיר ולאחר מכן גם בשירות המילואים.
מועמדים שנמצאו מתאימים לאחר הצו הראשון מקבלים זימון ליום סיירות, בו נערכים מבדקים גופניים.
אלה שעוברים מבדקים אלו, ובוחרים ללכת לסיירת מטכ"ל מקבלים זימון לבדיקות רפואיות ועיוניות לבדיקת התאמתם ליחידה, והמתאימים מוזמנים לגיבוש.
הגיבוש נמשך חמישה ימים ונערך בפלמחים, והעוברים אותו מקבלים זימון לבדיקות רפואיות מקיפות אחרונות (שלב ההמתנה) שבסופו נודע למלש"ב האם התקבל.
להלן זרימת השלבים וקריטריוני המיון של "היחידה" בהתאם:
דרישות מוקדמות – פרופיל 97 ללא סעיפים פוסלים, קב"א 52 ומעלה ודפ"ר 50 ומעלה.
יום סיירות – מועמדים מוזמנים ליום סיירות הנערך בבסיס פלמחים-ראשון לציון פעמיים בשנה, בינואר ובאוקטובר.
גיבוש – "גיבוש מטכ"ל", הגיבוש אורך כחמישה ימים, וממיין בראשית את המועמדים לשירות ביטחון בין סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג.
המתגבשים אשר לא נבחרו כמתאימים לשתי היחידות, עשויים להיבחר בשיטת דראפט ליחידות חטיבת הקומנדו (אגוז, מגלן ודובדבן) וליחידה 669. אלו שלא יבחרו לאף אחת מ-6 היחידות הממיינות בגיבוש אך יסיימו אותו, יהיו זכאים לשבוע ראיונות הכולל יחידות מיוחדות אחרות וסיירות חי"ר.
המתגבשים שנבחרו ליחידה מקבלים זימון לירפ"א – מעבר בדיקות רפואיות מקיפות ויסודיות, הכולל גם ראיון פסיכולוגי.
המתקבלים מגויסים לסיירת ומתחילים מסלול של סייר לוחם חי"ר, הנמשך שנה ושמונה חודשים, לעיתים אף יותר.
זמן המסלול, תלוי בדינמיקה הצוותית.
המסלול כולל סדרת אימונים בסיסית, אקלקטית ומגוונת.
בחצי השנה הראשונה, ההכשרה הבסיסית כוללת טירונות חי"ר וטירונות יחידה.
בפרק בסיסי זה של המסלול ביחידה, הלוחמים למעשה מוכשרים כחי"רניקים מן המניין.
לאחר מכן, מתחיל האימון המתקדם הייחודי לסיירת מטכ"ל, אשר בו מושם דגש מרכזי על ניווט מבצעי לקראת ביצוע סיור מיוחד, לוחמה בטרור ודינמיקה צוותית בתנאי לחץ, הפתעה ואי-ודאות.
להלן זרימת שלבי ההכשרה במסלול הסייר לוחם של "היחידה":
מסלול סייר לוחם – אורך המסלול נע בין 18–22 חודשים בהתאם לצוות, וכולל את ההכשרה הבסיסית של לוחמי סיירות החי"ר ויחידות הקומנדו בצה"ל: טירונות חיל רגלים במתקן אדם, טירונות יחידה, קורס צניחה.
הכשרה ביחידה – אורכת כ־4.5 חודשים, הייעודית לכל צוות ואסורה בפרסום בין הצוותים ביחידה.
שירות קבע – האורך 3 שנים, ומותאם לכל לוחם ביחידה בזיקה להכשרתו במערך המבצעי הלוחם, כאשר השנה האחרונה מוקדשת לתואר שנה א'.
בין בוגריה של סיירת מטכ"ל, נמנים כמה מהמפקדים והמנהיגים הבכירים של צה"ל ומדינת ישראל.
ראשי ממשלה אהוד ברק שהיה מפקד היחידה; בנימין נתניהו שהיה מפקד צוות; נפתלי בנט שהיה לוחם ביחידה
רמטכ"לים שר הביטחון לשעבר משה יעלון, הרצי הלוי ואהוד ברק שכיהנו כמפקד היחידה; שר הביטחון לשעבר שאול מופז שהיה סגן מפקד הסיירת
ראשי השב"כ אבי דיכטר ורונן בר
ראשי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים דני יתום, שבתי שביט, תמיר פרדו ודוד ברנע
חברי הכנסת עוזי דיין, דורון אביטל, יוחנן פלסנר, אבשלום וילן, אהוד יתום, מוטי יוגב, ינון מגל, רם בן ברק וטל רוסו
שרים בממשלות ישראל מתן וילנאי, מתן כהנא, עמר בר-לב, משה יעלון ושאול מופז
אלופים בצה"ל עמירם לוין, עוזי דיין, נחמיה תמרי, שי אביטל, מתן וילנאי, דני יתום, יצחק איתן, נעם תיבון, טל רוסו, ניצן אלון, דוד זיני, אורי גורדין, נדב פדן, אליעזר טולדנו, ליאור כרמלי, ושלומי בינדר.
תתי-אלופים בצה"ל דב תמרי, גיורא זורע, עוזי בן יצחק, רז גור אריה, אריאל היימן, מיכה טמיר, אסף כוחן, הרבצ"ר הרב אייל קרים, עופר וינטר, נדב צפריר, אבנר פז צוק, יפתח רייכר-עתיר, אייל שליין, אודי שלוי, שחר ארגמן, גיא שפרן, עמוס בן-אברהם, רן שחור, פנחס בוכריס, דני ארדיטי
מופעים של היחידה באים לידי ביטוי בסרטי קולנוע שונים, לדוגמה בעקבות מבצע אנטבה:
Victory At Entebbe "ניצחון באנטבה" (1976) - עם אנתוני הופקינס, ברט לנקסטר, אליזבת טיילור וריצ'רד דרייפוס, בבימויו של מרווין חומסקי (Marvin Chomsky).
Raid On Entebbe "הפשיטה על אנטבה" (1977) - עם צ'ארלס ברונסון, מרטין בלזם ויפת קוטו, בבימויו של ארווין קרשנר.
"מבצע יונתן" (1977) - עם יהורם גאון בתפקיד יוני נתניהו, בבימויו של מנחם גולן.
"שבעה ימים באנטבה" (2018) - עם רוזמונד פייק ודניאל בריהל, בבימויו של ז'וזה פאדיליה.
בשנת 2023, עלתה לאוויר ברשת 13 וב-8 HOT הסדרה "סיירת מטכ"ל" של עמרי אסנהיים וגלעד טוקטלי העוסקת ביחידה.
בדצמבר 2025, עלתה לשידור ב-yes הסדרה "מטכ"ליסטים".
הסדרה אשר נוצרה על ידי ערן זרחוביץ', מציגה דרמה-קומית ישראלית אודות היחידה בשנות ה-90.
"מסדר דורשי טוב", הוקם בשנת 1967 על ידי אברהם ארנן וחבריו מהגרעין המייסד של היחידה, כעמותה המאגדת ומאחדת את בוגרי היחידה.
במקביל למורשת והנצחה, העמותה חרתה על דגלה ושמה לעצמה מטרה לפעול למען החברה בישראל.
הפעילות החברתית אותה העמותה יוזמת, מובילה ומניעה היא על בסיס חברי העמותה במספר מיזמים.
זאת ועוד, העמותה מהווה מערכת תומכת ליוזמות חברתיות של חבריה ועוזרת להניע ולקדם כל פעילות שתורמת לפיתוח החברה במדינת ישראל.
גלריה - תמונות שהותרו לפרסום
טקס מעבר לבסיס סיירת מטכ"ל החדש, 1 ביוני 2021
אלוף-משנה י' מקבל פיקוד על סיירת מטכ"ל, 30 בספטמבר 2021
אלוף-משנה נ' מקבל פיקוד על סיירת מטכ"ל, 23 במאי 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל
סיירת "שקד" (ידועה גם כיחידה 424) הייתה סיירת פיקודית של פיקוד הדרום בצה"ל, שהוקמה בשנת 1955 לשם שמירה על גבולות המדינה במרחב הפיקוד מפני חדירת מסתננים ומבריחים.
שמה היה בתחילה שק"ד – ראשי תיבות של שומר קו דרום, אולם בהמשך הוסרו ראשי התיבות מהשם.
בנוסף לכך הייתה רצועת עזה תחת שלטון הצבא המצרי שניסה בדרכים שונות לאסוף מודיעין על הנעשה בישראל.
קציני המודיעין המצריים ניצלו את השאיפה של אותם כפריים פלסטינים לחזור לכפריהם ולקחת כל מה שאפשר יחד עם ההכרות הטובה שלהם את השטח, וניצלו את אותן חדירות שהיו בשלב ראשון למטרות גנבה בלבד, גם למטרות איסוף מודיעין ובהמשך לפעולות חבלה וטרור.
מסוף מלחמת העצמאות ועד שנת 1955 נספרו כ-3,000 תקריות בגבול מצרים שבחלקן גבו קרבנות לא מעטים.
כל המבצעים השונים של צה"ל היו פעולות תגמול ולא פעולות מנע.
מבצע חץ שחור גרם להתגברות פעילות החבלה והמודיעין המצרי מרצועת עזה.
אחת התוצאות הייתה הקמת יחידת הפדאיון ברצועת עזה באפריל 1955. את הפעילות שלהם ריכזה מפקדת המודיעין המצרית תחת פיקודו הישיר של קולונל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי ברצועת עזה.
בסוף שנת 1955 הוקם גדוד סדיר של פידאין, גדוד 141 שמנה 600 איש שפעלו במסגרת של 4 פלוגות משלושה בסיסים: עזה, ח'אן יונס ורפיח.
איש לא העז לנסוע לבדו בלילה מדרום לקו אשקלון–קריית גת.
מצב זה חייב את מפקדת פיקוד הדרום למצוא תשובה.
הפתרון הסתמן בדמות סיירת שקד שהוקמה על מנת למנוע ולבלום את שיטפון החדירות.
למעשה הייתה זו יחידה בודדת כמעט לגמרי מבין היחידות הצה"ליות שבתקופה של רוגע יחסי בשנים שבין מבצע קדש בשנת 1956 למלחמת ששת הימים, עסקה בפעילות מבצעית יום ולילה.
לכן גם לא היה קשה לגייס אליה כוח אדם שראה בפעילות זו אתגר, עניין ועיסוק בביטחון ובציונות לשמה, תוך שמירה על ביטחון המדינה.
בסיירת שקד פיתח אביה הרוחני הראשון, עמוס ירקוני, את תורת הטשטוש, הסריקות וגילוי החדירות.
את תורת החיתוכים, המרדפים ואיתור המחבלים.
כחלק מהסטטוס המיוחד, היה גם הצורך הפנימי בסמל יחידתי, כמו זה שהיה כבר בשימוש בשנות השישים ביחידות דומות אחרות.
הראשון שהחל לעסוק בציור ובהעלאת דוגמאות שונות לסמל היחידה היה שאול שלו, שהחל לייצר דוגמאות כבר בשנת 1964. המשיכו אחריו, בשנת 1966, עוד כמה מאנשי היחידה כמו אלי מלמד, יגיל הורוביץ (ששירת לפני כן בסיירת 525) וגבי שפיץ.
בסך הכל צוירו ארבע דוגמאות שהיו די דומות, כאשר בכולן הופיעו מוטיבים של כנפיים וסכין קומנדו.
בסופו של דבר, באפריל 1967 נבחרה הגרסה של הסמל הקבוע אותו צייר צביקה גן (גרומן) מ"פ ביחידה.
המחזור הראשון לו הוענק הסמל קיים את הטקס כחודש לפני מלחמת ששת הימים.
הסמל מראה שתי כנפיים פרושות ובמרכזו סכין קומנדו על רקע מפת ארץ ישראל.
בשנים 1958–1962, תקופת פיקודו של אברהם יפה על פיקוד הדרום, הוכנסו נוהלי עבודה קבועים ליחידה בהם חולקו גבולות הפיקוד לגזרות שנסרקו בצורה יומיומית לגילוי ואיתור חדירות.
את פיתוח הרעיון שהקל על גילוי וזיהוי עקבות החודרים ניתן לזקוף לזכותו של הקצין הצעיר נדב נוימן.
נוימן הכיר את שיטת גרירת מוט ברזל והשרשרת במסגרת עיבוד חקלאי כאשר המטרה הייתה לשבור את הרגבים שנותרו לאחר פעולת הדיסקוס בשדה והחלקת השטח.
הוא הוביל ניסיון שהוכיח את עצמו כאשר חיבר מוט ברזל ושרשרת מאחורי הקומנדקר.
כתוצאה מכך התקבלה דרך עפר חלקה שכל בעל חיים שחצה אותה השאיר את סימניו הברורים עליה.
לאחר החלקת הדרך באמצעי זה, ניתן היה לגלות בקלות יחסית כל סימן שהשאיר כל מי שחצה את הדרך, גם כאשר הרכב הבודק נסע במהירות.
שיטה זו נקראת עד היום שביל טשטוש ומשתמשים בה לכל אורך גבולות ישראל.
תחום האחריות של היחידה החל בחוף הים מדרום לאשדוד עד זיקים, ונמשך לאורך הגבול מול מצרים ברצועת עזה וגבול ישראל–מצרים.
בנוסף הייתה הסיירת אחראית לגבול ישראל–ירדן מאילת עד ים המלח.
היחידה פעלה כסיירת פיקודית של פיקוד הדרום כאשר באותן שנים פעלה תחת פיקודו הישיר של אלוף הפיקוד צבי זמיר (שירת כאלוף פיקוד בשנים 1962–1965).
הגזרות שבהן פעלה היחידה עד מלחמת ששת הימים:
לאורך הרצועה הוגדרו שתי גזרות:
"מערבית" – מאזור זיקים עד סעד
"מרכזית" – מסעד עד ניר יצחק
בגזרת גבול מצרים הוגדרו שלוש גזרות:
"דרומית" – מניר יצחק עד ניצנה
"דרומית רחוקה" – מניצנה עד הר חורשה מערבית למכתש רמון
בתחילת שנות ה-60 כאשר החלה בניית נמל אשדוד, התארך לפעמים הסיור של הגזרה המערבית צפונה עד שובר הגלים הדרומי של הנמל במטרה לאתר ניסיונות חדירה דרך הים.
כמו כן יצאו סיורים נוספים למספר נוסף של גזרות על פי מידע מודיעיני ספציפי, הערכות מודיעין וכן בעקבות אירועים שונים באותם אזורים.
הגזרות הנוספות היו: הערבה וגבול ירדן, אזור דימונה והכור, אזור בית גוברין ועוד.
היו מקרים שבהם חיילי היחידה הועברו מגזרתם הקבועה לבדיקת חשדות להסתננות באזורים אחרים בארץ.
כך למשל נקראה היחידה בשלהי שנות החמישים כאשר הוקם המכון הביולוגי בנס ציונה לבדוק חדירה אליו.
זה היה האתר הצפוני ביותר אליו נקראה היחידה.
אתר צפוני אחר שהצבא המצרי שלח אנשי מודיעין לרגל אחריו היה המרכז למחקר גרעיני - שורק ליד יבנה.
מספר אנשי מודיעין מצריים נתפסו בקרבתו.
מדי ערב נערכה פגישת מפקדי צוותים במשרדי היחידה.
בפגישה זו מסרו מפקדי הצוותים דו"חות על הסיורים שביצעו באותו היום.
אם הייתה חדירה או היתקלות, נותח הנושא באותה פגישה.
לסיום היו מקבלים מפקדי הצוותים כל אחד גזרת סיור ליום המחרת.
במקביל הכין סמל הרכב את סידור חלוקת הקומנדקרים לצוותים השונים.
מדי יום בשעות אחר הצהריים היו יוצאים שני צוותים מצומצמים שמנו 3 חיילים כל אחד לבצע טשטוש בגזרה המערבית והמרכזית.
מדי ערב לאחר חשיכה היו יוצאים שני צוותים מלאים לבצע סיור לגילוי חדירות באותן שתי גזרות.
במקרים שלא נתגלו עקבות כניסה, היה הקצין התורן ממלא טופס דו"ח סודי בשם קוד "א.מ.ל." שפרוש "אין מה להודיע".
הקצין התורן היה מכניסו למעטפה חומה, מדביק את שוליה בשעווה ומוסרו לסמל תורן כדי שזה ימסור אותה באופן אישי ידנית לקצין התורן באג"מ של פיקוד הדרום.
במקרה של גילוי חדירה ללא עקבות חזרה, היה מפקד הצוות שולח שדר בשם "אדום" למרכזיית הקשר שביחידה.
שדר זה הפעיל את יחידות התעסוקה הצבאיות, הציב אותן במארב בניצב לציר הכניסה כאשר הצוות של שקד היה בדרך כלל שוכב על ציר הכניסה ואילו כוחות התעסוקה משני הצדדים שלו.
זאת בהנחה שאם החודרים מתכננים לחזור לרצועת עזה באותו הלילה, הם ילכו חזרה בדיוק באותו הנתיב בו נכנסו.
במקרים בהם החוליה לא חזרה באותו הלילה היות שתכננה לעבור מהרצועה לירדן למשל, היה הצוות מתארגן עם אור ראשון להתחלת מרדף.
בשלב זה היה הצוות שולח שדר בשם "יהלום אדום".
השדר היה מזעיק מיידית מספר צוותים נוספים לתגבור כדי לחסוך זמן.
ברגע שהצוות הראשון התחיל לנוע על העקבות וזיהה את הכיוון הכללי של החודרים, הוא היה מדווח על כך לצוות השני שביצע "חיתוך" כלומר היה מנסה לגלות את העקבות על ציר רוחבי מסוים שחתך את קו ההתקדמות הדמיוני במרחק של מספר קילומטרים.
שיטת עבודה זו הביאה לחיסכון בזמן ולתפיסה מהירה יחסית של החודרים.
היו מקרים בהם החוליות החודרות התכוונו לעבור לירדן למטרות חיפוש עבודה וכדומה.
חוליות אלה לא יכלו להספיק לעבור מהרצועה לירדן בלילה אחד והיו בדרך כלל נעצרות ללינה עם אור הבוקר צפונית לבאר שבע, תוך כוונה לחדש את התנועה עם רדת החשיכה.
לא מעט מסתננים כאלה נתפסו.
היו מקרים בהם היו חברי החוליה החודרת מלווים אחד מהם שפעל כאיש ריגול לתחנת אוטובוס על אחד הכבישים הסמוכים לרצועה.
אותו איש שפעל בשרות המודיעין המצרי היה עולה על אוטובוס ראשון בבוקר בדרכו לכפרו.
היו מקרים בהם חברי החוליות הציבו תצפיות מוסוות על מתקנים צה"ליים ובאזורי אימונים של צה"ל בנגב לאסוף צילומים ומידע.
היו מקרים בהם יצאו חוליות מודיעין מצריות במטרה לתצפת על בסיס פלוג'ה שהיה שדה תעופה בריטי בתקופת המנדט תוך כוונה לאסוף מודיעין על פעילות של חיל האוויר הישראלי שם.
לימים התברר שפעולה זו הייתה אחת מהמשימות שהטיל הצבא המצרי על קורס קציני מודיעין שלו כפרויקט סיום הקורס.
היחידה תפסה מספר חוליות מודיעין מצריות שנשלחו בשנות ה-60 לצלם, לתצפת ולאסוף מידע על בסיסי צה"ל ומתקנים שנבנו באזור מצפה רמון.