tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מלחמת ששת הימים הוצעה אזרחות ישראלית לתושביה תמורת ויתור על הדרכון הירדני בו החזיקו רוב התושבים.
תושבי מזרח העיר העדיפו לקבל מעמד של תושבי קבע הן מתוך התנגדות עקרונית והן בעקבות העובדה שהחזקת דרכון ישראלי משמעותה איסור כניסה לכל מדינות ערב.
שלטון ישראל במזרח ירושלים אפשר הקמת שכונות יהודיות חדשות כמו גילה, פסגת זאב, נווה יעקב ועוד.
בשכונות אלו מתגוררים קרוב ל-200,000 ישראלים.
ישראל הייתה ועודנה מעוניינת לשמור על רוב יהודי בירושלים.
במשך שנים רבות ישראל נמנעה מיישוב יהודי בתוך שכונות ערביות מתוך תפיסה שהדבר עלול להוביל לחיכוכים מיותרים.
אולם, מאז שנות ה-90 השתנתה מגמה זו וגופי השלטון העירוניים והממשלתיים מסייעים להתיישבות מסוג זה.
יש הטוענים שאחד הגורמים המשמעותיים שהובילו לשינוי המגמה הקודמת הייתה האפשרות שירושלים תחולק בעקבות תהליך השלום של שנות ה-90.
אף על פי שהשליטה הישראלית חלה הן על מזרח העיר והן על מערבה ועיריית ירושלים מחויבת לשני חלקי העיר, קיימים פערים משמעותיים ביניהם בנושאי תעסוקה, חינוך, תשתיות ועוד.
על פי חוקי מדינת ישראל, מערב ירושלים ומזרחה שייכים שניהם לעיר אחת ועל שניהם חלים חוקי המדינה, ולכן אין להבדיל ביניהם.
לפיכך, ועדות התכנון אמורות לדון בכל תוכנית המובאת להן ללא הבחנה בזהותו של המגיש, יהודי או ערבי, וללא הבחנה בין מזרח העיר למערבה.
למרות זאת, עולות טענות על אפליה בין יהודים לערבים, לטובה או לרעה, במזרח ירושלים.
ישנם גורמים הטוענים כי קיימת מדיניות אפרטהייד אנטי יהודית במזרח ירושלים וכי אישורי הבנייה ניתנים רק לערבים.
ישנם פערים משמעותיים בין התשתית במזרח העיר לבין מערבה: 50% משטחי ירושלים הם בלי רשת מים וניקוז.
בנוסף, ל-50% אין תוכניות מתאר מתואמות, מפורטות ומאושרות, דבר הגורם לקושי בתכנון מערכות כבישים ותשתיות.
למעשה, באופן עקבי הקצתה עיריית ירושלים בממוצע פחות מ-10% מתקציבה העירוני לשכונות הערביות, אף על פי שמתגוררת בהן שליש מהאוכלוסייה.
עם זאת, מערכות התשתית של מים, חשמל, ביוב וטלפון משותפות לכל חלקי העיר, וכבישים עורקיים ומשניים חוצים את העיר לאורכה ולרוחבה ומקשרים בין כל חלקיה.
לצד חברת התחבורה הערבית של מזרח העיר, קווי אגד בכל חלקי העיר והרכבת הקלה משרתים את כלל תושבי העיר בהם גם רבבות ערבים.
תוצאות סקר שערך האיחוד האירופי בשכונות הערביות על אודות שביעות הרצון מהרכבת הקלה, החמיאו לפרויקט.
אף על פי שלכוח העבודה הערבי ישנה גישה חופשית לשוק התעסוקה היהודי בירושלים, הרי שבעיר מתקיימים בפועל שני שוקי תעסוקה סקטוריאליים בשני חלקי העיר.
מבחינת אבטלה ישנו פער של 3% באחוזי האבטלה בין מזרח ירושלים למערבהּ, כשהפער הוא לטובת מערב ירושלים.
בנוסף, 70% מתושבי מזרח העיר חיים מתחת לקו העוני, בשעה שבציבור היהודי בירושלים כ-22.7% חיים מתחת לקו זה.
אולם, למרות טענות שונות על אפליה לאומית המובילה לעוני רב בציבור הערבי-ישראלי הרי שהעדפות דתיות ותרבותיות שונות בקרב הציבור המוסלמי המובילות לריבוי ילדים, הימנעות יציאת האישה לעבודה ויחס תלות (היחס בין המפרנסים באוכלוסייה לתלויים בהם כלכלית) גבוה הם גורמים מרכזיים לתחולת העוני הגבוהה בקרב ערביי-ישראל ובכללם גם תושבי מזרח ירושלים.
לאחר החלת ריבונותה של ישראל על מזרח ירושלים דרשה ישראל לאכוף בבתי הספר את תוכנית הלימודים הנהוגה בבתי הספר הערביים בישראל.
בעקבות התנגדות חזקה מצד התושבים ויתרה ישראל ונסוגה מכוונה זו.
משרד החינוך ברשות הפלסטינית הוא זה שאחראי על תוכנית הלימוד במזרח ירושלים כך שהתלמידים, לדוגמה, נבחנים בסוף לימודיהם במבחן הבגרות הפלסטיני (תוג'יהי) ולא במבחן הישראלי, אף על פי שממשלת ישראל היא זו שמממנת את מערכת החינוך שם.
מאז תחילת המאה ה-21 הרשות הפלסטינית, באמצעות האחראי מטעמה עדנאן חוסייני, מזרימה כספים למאבק נגד הכנסת תוכנית הלימודים הישראלית לבתי הספר.
עם זאת, חלק מהתלמידים הערביים לומדים בבתי ספר עירוניים לפי תוכנית הלימוד הישראלית (המותאמת לערבים) ובעשור השני של המאה ה-21 חל זינוק מ-300 תלמידים במערכת החינוך העירונית לכ-5,000 תלמידים וכ-40% מכלל התלמידים במגזר הערבי בירושלים הביעו רצון לעבור למערכת החינוך העירונית.
עוטף ירושלים הוא קטע בגדר ההפרדה באזור ירושלים, שמשאיר אזורים מסוימים בעלי אוכלוסייה פלסטינית מופרדים מהעיר.
גם האזורים שנמצאים מעבר לעוטף ירושלים שייכים לעיריית ירושלים, זכאים לשירותיה ותושביהם משלמים ארנונה.
ההחלטה על בניית גדר ההפרדה התקבלה בתחילת הקדנציה של אריאל שרון כראש הממשלה, שנתיים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בשנת 2000. בניית הגדר הייתה חלק מהמאבק בטרור הבא מהגדה המערבית ותפקידה הוא למנוע ולעכב כניסה בלתי מבוקרת של פלסטינים תושבי הגדה המערבית לתוך תחומי ישראל.
עוטף ירושלים הוא למעשה חלק בגדר בן 202 ק"מ שרובו חומת בטון.
תוואי גדר ההפרדה הותיר מחוצה לו מספר שכונות ירושלמיות בעלות אוכלוסייה ערבית כמו כפר עקב או חלק מאל-ולג'ה.
תושבים אשר נמצאים בצד הפלסטיני של הגדר צריכים לעבור מחסומים כדי להיכנס לירושלים.
ישנם 13 מחסומים פעילים, אולם פלסטינים בעלי תעודות זהות של הגדה המערבית רשאים לחצות בשלושה מחסומים בלבד: קלנדיה שבצפון, בית לחם שבדרום ומעבר הזיתים שבמזרח.
אף על פי שמטרת הגדר הרשמית היא ביטחונית הרי שגורמים שונים טוענים ששיקולים נוספים כמו התרחבות טריטוריאלית ושיקולים דמוגרפיים היו קווים מנחים בשרטוט התוואי.
ראש עיריית ירושלים לשעבר אהוד אולמרט התבטא בנושא זה כי השארת מחנה הפליטים שועפאט ואזור כפר עקב, מעברה השני של הגדר, נועדה לשפר את המאזן הדמוגרפי בעיר.
גדר ההפרדה הוכיחה את יעילותה לאחר סיום בנייתה בירושלים, ובאזוריה האחרים.
באזור השומרון, לדוגמה, צנח מספר הפיגועים והנפגעים ביותר מ-80%.
צניחה ניכרת חלה גם בירושלים.
טענות שונות באשר לאופי הענקת השירותים המוניציפיאלים שעיריית ירושלים חייבת לספק לאזורים שמחוץ לעוטף ירושלים עולות פעמים רבות.
יקיר שגב, מחזיק תיק מזרח ירושלים הודה בעבר כי "לעיריית ירושלים אין כל תפקיד בניהול אותן שכונות שמעבר לגדר ההפרדה".
דהיינו, אף על פי שתושבי שכונות אלו משלמים את סכומי הארנונה עיריית ירושלים מקצה תקציב זניח לטיפול בשכונותיהם ובכך נמנעים מהם שירותים עירוניים כמו תברואה, רפואה דחופה וחינוך.
עיריית ירושלים מצידה טוענת שקשיים ביטחוניים הם שמקשים על העירייה להעניק שירותים עירוניים לאזורים אלו.
על פי ראש מנהל התפעול של ירושלים ארז לזובר, חוסר משאבים לליווי נציגי העירייה לא מאפשר נוכחות שוטפת של גורמי אכיפה מה שמקשה על האכיפה.
מתוך מטרה לפתור בעיה ביטחונית זו הפריטה עיריית ירושלים את שירותי הניקיון עקב חששם של עובדי העירייה לעבוד בשכונות הערביות שמעבר לגדר ההפרדה.
בתגובה להאשמות כי היא אינה מספקת שירותים בסיסיים הגיבה העירייה כי "העירייה מספקת שירות לשכונות עוטף ירושלים בתחומי הניקיון, התשתיות, החינוך והתברואה כבכל שכונות העיר" וכי נבחן תהליך שיאפשר מענה שוטף יעיל יותר באמצעות המנהל הקהילתי עוטף ירושלים.
מרבית היהודים והערבים בירושלים חיים בשכונות הומוגניות, יהודיות וערביות בהתאמה.
עם זאת, גידול האוכלוסייה מוביל להתרחבות השכונות, דבר שלעיתים גורם להיווצרות "שכנות גאוגרפית" חדשה בין שכונה יהודית לשכונה הערבית.
בשנת 2017 התגוררו כ-2,500 יהודים באזורים שבהם התיישבות ערבית צפופה, ובמקביל כ-3,500 ערבים התגוררו באזורים צפופי אוכלוסייה יהודית.
בשכונה עיר דוד-סילואן, לצד פיגועים ואירועים אלימים, התפתחו לאורך השנים יחסי שכנות בין יהודים לערבים.
קיימות נקודות ממשק בין יהודים וערבים בירושלים: בבתי החולים ובבתי המרקחת בירושלים עובדים יחד רופאים ואחיות יהודים וערבים שמטפלים בחולים יהודים וערבים.
גם בתחומי הבנקאות, המסחר והתעסוקה, במרכזי הבילוי וההסעדה, בבתי קפה, בקניונים ואף בגני שעשועים באזורי התפר קיימת מציאות של "ערבוב" בין יהודים לערבים.
בעיר העתיקה קיים שיתוף פעולה בין סוחרים וגורמים תיירותיים יהודים וערבים.
קבלנים יהודים רוכשים ציוד וחומרי בניין בשכונות ערביות, ויהודים ירושלמים מגיעים לשכונות הערביות לקבלת שירותי מוסך ולקניות במרכז המסחרי ברחוב צלאח א-דין.
ערבים מהווים 66% מהפועלים בענף הבנייה ברחבי העיר, 52% מהמועסקים בענף התחבורה, 38% מהמועסקים בשירותי אירוח והסעדה, 32% בענף התעשייה, וכ-20% בענפי הבריאות והרווחה.
לפי החוקר מריק שטרן ממכון ירושלים למחקרי מדיניות, שיעורם הגבוה של עובדים ערבים בענפי תעסוקה שונים ברחבי ירושלים, הפך אותם לכוח עבודה מכריע בגודלו ובחשיבותו למערכת הכלכלית של ירושלים.
לפי נדב שרגאי: "חמאס וגורמים קיצוניים אחרים רואים גם במרקמי החיים המשותפים בין יהודים לבין ערבים בירושלים איום קיומי כמעט על עתידו של "המאבק".
הנורמליות וגילויי השכנות שהתקבעו בירושלים לאורך חמישים שנה הפכו גם הם לאויב שיש להילחם בו ולפגוע בו".
לכן הרכבת הקלה, בהיותה סמל לשירות משותף עבור יהודים וערבים, הפכה מטרה מרכזית לאלימות בתקופת "האינתיפאדה הירושלמית" (ב-2014).
מיד אחרי מלחמת ששת הימים הוסיפה הכנסת סעיף לפקודת סדרי השלטון והמשפט (סעיף 11ב), המסמיך את ממשלת ישראל להחיל בצו את החוק הישראלי על שטחים בתחומי ארץ ישראל (בגבולות המנדט הבריטי).
הממשלה החליטה להחיל את החוק הישראלי גם על השטח המכונה מזרח ירושלים, כלומר - על שטח עיריית ירושלים הירדנית, ובנוסף על כפרים, עיירות ושטחים פתוחים שנמצאו מעבר לקו הירוק, מצפון, ממזרח ומדרום לירושלים.
ישראל רואה בירושלים המאוחדת את "בירת הנצח של מדינת ישראל ושל העם היהודי".
לעם היהודי יש קשר רוחני איתן לירושלים."
מרבית הקהילה הבינלאומית אינה מכירה בהחלת החוק הישראלי ורואה במזרח ירושלים חלק מהשטחים המוחזקים, ובשכונות היהודיות שהוקמו בה - התנחלויות.
ממשלת ישראל טענה במספר פורומים בינלאומיים כי החלת החוק על השטח אינה סיפוח, אולם לפי פסיקת בית המשפט העליון, חוקי מדינת ישראל חלים במלואם גם על מזרח ירושלים, ולכן דינו כסיפוח.
ב-10 ביולי 1980 עבר בכנסת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל.
חוק זה קבע כי ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל ומקום מושבם של הנשיא, הכנסת, הממשלה ובית המשפט העליון.
על פי חוק היסוד יוענק לירושלים מענק מיוחד הנקרא מענק הבירה שיועבר לפיתוח העיר, תשתיותיה, רווחת תושביה ושמירת צביון העיר.
על פי סקר של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה 75% מהציבור היהודי בישראל מתנגד להעברת השליטה בהר הבית לפלסטינים במסגרת הסכם שלום.
סקר דעת קהל שפרסם מכון ירושלים לחקר ישראל בשנת 2006 קבע כי 63% מהיהודים בישראל מוכנים לוויתורים במסגרת שלום אמת, אך עם זאת, 75% מבין אלה שמוכנים לוויתורים אינו מאמין שאפשר להגיע לשלום אמת עם הפלסטינים.
עם איחוד ירושלים פוזרה מועצת העיר הירדנית והוצע לתושבים להשתלב במועצת עיריית ירושלים המורחבת, אולם הם הצהירו כי הם רואים בשלטון הישראלי שלטון כיבוש כמו בכל שאר השטחים שנכבשו לאחר 1967. במזכר מטעם ההנהגה המוסלמית נאמר כי "אין אנו מכירים באיחוד ירושלים".
באותה שנה, שלושה מנהיגים ערבים שהכריזו על אי הכרה באיחוד ירושלים הורשעו בעוון הסתה ופעילות חתרנית.
בהצהרת העצמאות של אש"ף מ-1988 מוגדרת ירושלים כבירת פלסטין.
הבסיס להצהרה זו היא החלטה 181 של העצרת הכללית של האו"ם.
תביעותיהם של אש"ף והרשות הפלסטינית מישראל בנוגע לירושלים מכוונות אל ירושלים המזרחית, אולם התבטאויות שונות של גורמים פוליטיים פלסטינים עשויות לרמז על דרישות גם בנוגע לירושלים המערבית.
כך לדוגמה על פי פייצל אל חוסייני, 70% מן הקרקעות בירושלים המערבית שייכות לפלסטינים.
מבחינת הפלסטינים, הבנייה היהודית במזרח ירושלים היא עוד הוכחה כי ישראל אינה מעוניינת להגיע להסדר קבע הכולל, שאחת מדרישותיו, מבחינתם, הוא חלוקת ירושלים.
למרות כל זאת, בסקר שנערך בקרב תושבי מזרח ירושלים נקבע כי במקרה שירושלים תחולק כחלק מהסכם שלום בין פלסטינים יעדיפו רוב תושבי 19 השכונות הערביות בירושלים להעתיק את מקום מגוריהם לתחומי ישראל.
הסיבות לכך הן: תעודת זהות ישראלית מעניקה חופש תנועה ברחבי מדינת ישראל ואפשרויות להכנסה גבוהה יותר.
פרופסור דורי גולד מציין כי בקרב תנועות פלסטיניות רדיקליות, קיימת אמונה ששלטון איסלאמי בירושלים מבשר את תחילת "קץ הימים" בו ילחמו המוסלמים ביהודים ובנוצרים וישמידו אותם.
ממשלת ישראל החילה את הריבונות הישראלית על מזרח ירושלים מיד בתום מלחמת ששת הימים.
מתוך ידיעה שייתכן והקהילה הבינלאומית תתנגד, נעשה הסיפוח בצורה מהירה על מנת לקבוע עובדות בשטח.
כך לדוגמה התבטא בן-גוריון: "איני מזלזל במעשי הגויים, אך איני מחשיב את דבריהם.
אם ניצור עובדות בירושלים, אינני מאמין שיבוא כוח זר להוציאנו משם".
בהלך רוח זה התנהל התהליך של החלת הריבונות על מזרח העיר.
הקהילה הבינלאומית מכירה בריבונות הישראלית על מערב העיר, ואינה מכירה בריבונות הישראלית על מזרח ירושלים.
החלטה 478 של מועצת הביטחון קובעת שחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל הוא הפרה של החוק הבינלאומי ומביעה דאגה משינוי אופייה ומעמדה של העיר.
למעשה, רוב מדינות העולם אינן מכירות בירושלים כבירת ישראל ולכן רק שבע שגרירויות זרות ממוקמות בה, נכון ל-2025. על פי תוכנית החלוקה (החלטה 181 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות), אליה מתייחסת גם מגילת העצמאות, ירושלים הייתה צריכה להיות חלק משטח בינלאומי, הכולל גם את בית לחם.
שלטון ישראלי באזור זה הוא הפרה של ההחלטה כמו גם השלטון הירדני במזרחה של העיר אולם, כמו כל החלטות העצרת הכללית גם החלטה זו היא בגדר המלצה בלבד והיא אינה מכשיר משפטי בינלאומי מחייב, ובפועל לא יושמה בגלל מלחמת העצמאות.
ב-14 במאי 2018 (תאריך סמלי, 70 שנה להכרזת העצמאות), עברה שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים.
מבחינת רוב הקהילה הבינלאומית דין מזרח ירושלים כדין כל שאר השטחים שמחוץ לקו הירוק והיא רואה בשניהם שטחים כבושים, ורואה בניית שכונות ומעבר תושבים ישראלים אליהן כהתנחלות.
הקהילה הבינלאומית רואה כבסיס למשא ומתן את חלוקת ירושלים לבירות פלסטין וישראל.
עקב כך, בנייה בשטחים שמחוץ לקו הירוק בירושלים גוררת לרב גינויים נרחבים מרחבי העולם.
כך לדוגמה, לאחר פרסום בניית 1,600 יחידות דיור חדשות בשכונת רמת שלמה מסר ג'ו ביידן, סגן נשיא ארצות הברית שביקר בישראל כי "העיתוי של ההודעה, זה בדיוק הצעד שפוגע באמון שאנו זקוקים לו".
בנייה נוספת בהר חומה גררה גינויים נרחבים נוספים, כך גם בניות בשייח ג'ראח, ופסגת זאב.
צרפת כינתה את הבנייה "התנחלות".
במסמך שפורסם בעיתון הבריטי 'אינדיפנדנט' הזהירו 25 קונסולים השוהים בירושלים מטעם האיחוד האירופי כי פעילות ההתנחלויות היהודיות במזרח העיר מסכנת את פתרון שתי המדינות והופכת את הקונפליקט באזור למורכב יותר.
ביוני 2007 נערך בפרלמנט האירופי אירוע לציון 40 שנה למלחמת ששת הימים.
האירוע אורגן על ידי מרכז הקהילות היהודיות באירופה, בשיתוף גורמים נוספים.
מתוך 785 חברי פרלמנט, רק כ-20 השתתפו באירוע.
חלק מהנמנעים ציינו שהסיבה היא "הסכסוך המתמשך בין ישראל לפלסטינים בנוגע לשליטה במזרח ירושלים." מתוך אלה שהשתתפו, בלט נציג פינלנד האנו טאקולה, שהכריז בטקס כי "ירושלים מאוחדת, והיא שייכת לישראל." בעקבות הכרזת טראמפ ב-6 בדצמבר 2017 הודיעה גם צ'כיה כי היא מכירה בירושלים המערבית כבירת ישראל.
בדצמבר 2017 נשיא צ'כיה הודיע כי יעביר את השגרירות לירושלים ואף הורה בפועל להיערך לכך.
ואולם באפריל 2018 הודיע ראש ממשלת צ'כיה שהשגרירות לא תעבור.
ב-6 באפריל 2017 הודיע משרד החוץ הרוסי כי הוא מכיר במערב ירושלים כבירת ישראל, וכי מזרח ירושלים צריכה להיות בירתה של המדינה הפלסטינית.
הסכמי אוסלו: בהסכמים אלו הצהירה ישראל על נכונות לנהל משא ומתן בסוגיית ירושלים.
עם זאת, ראש הממשלה יצחק רבין עמד בתוקף על שמירת הריבונות הישראלית ואף הצהיר ב-1995 בפני תלמידי תיכון כי "אילו אמרו לנו שמחיר השלום הוא ויתור על ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל הייתי עונה, הבה נוותר על השלום".
התחייבות זו הועברה גם לאש"ף.
הכרה זו באש"ף היוותה שינוי במדיניותה של ישראל בנושא המקומות המוסלמים בירושלים והייתה מנוגדת לסטטוס קוו שהיה קיים עם ירדן במשך שנים רבות בנושא זה.
הצהרת וושינגטון: ערב הסכם השלום בין ישראל לירדן נחתמה הצהרת וושינגטון בין ירדן לישראל שמטרתה הייתה להצהיר על 'תום מצב הלוחמה בין ישראל לירדן'.
בהצהרה זו חזר בו רבין מעט מהשינוי בסטטוס קוו שיצרה ההכרה באש"ף בהסכמי אוסלו.
ההצהרה הישראלית-ירדנית אמרה כי "מדינת ישראל מכבדת את מעמדה הנוכחי המיוחד של הממשלה ההאשמית של ירדן במקומות החשובים לאסלאם בירושלים.
כאשר יתקיים משא ומתן על מעמד הקבע, תעניק מדינת ישראל קדימות גבוהה לתפקידה ההיסטורי במקומות אלה".
דהיינו, העמדה הישראלית קבעה כי ירושלים המאוחדת תישאר בריבונות ישראלית, ביחס לפלסטינים הכירה ממשלת רבין באש"ף כבן שיח בכל הנוגע לנושאים המשפיעים על האוכלוסייה הפלסטינית ואילו לירדן הועידה ישראל קדימות בכל הקשור למקומות החשובים לאסלאם בלבד.
בליכוד יזמו אז הצבעה בכנסת שתוכנה הוא חזרה על ההצהרה כי ירושלים המאוחדת בריבונות מדינת ישראל תישאר "בירתה הנצחית והבלעדית" של מדינת ישראל.
ההצעה נתמכה בידי הממשלה וכל שריה, כולל שרי מרצ.
הבנות ביילין – אבו מאזן: באוקטובר 1995 התנהל דרך ערוץ סטוקהולם ניסיון לנסח מסמך הבנות באשר להסדר קבע כולל עתידי בין ישראל למדינה פלסטינית שתקום.
מנסחי מסמך זה היו יוסי ביילין ומוחמד עבאס כנציגי ישראל והרשות הפלסטינית.
המסמך המשותף של השניים הציע בירה פלסטינית באבו דיס, אך לא הכיר בריבונות ישראלית במזרח ירושלים.
מעמדה הסופי של ירושלים היה אמור להיקבע במשא ומתן נוסף.
עוד נקבע כי דגל פלסטיני - ולא ירדני - יתנוסס בשטחו של הר הבית.
אולם, ימים אחדים לאחר השגת ההבנות נרצח רבין והמהלך נקטע.
בסופו של דבר, הן ערפאת והן ממשיכו של רבין, שמעון פרס, לא קיבלו את תנאיו.
ועידת קמפ דייוויד: ועידה זו שנערכה בשנת 2000 היוותה חידוש בשיחות השלום בין ישראל לפלסטינים משום שלראשונה מאז 1967 הסכים ראש ממשלה ישראלי לשקול הצעות מפורטות לחלוקה מחדש של ירושלים.
אולם אף על פי כן היווה הוויכוח על ירושלים את סלע המחלוקת העיקרי בוועידה זו.
בעוד שאהוד ברק, ראש הממשלה, הציע שישראל תעביר לריבונות פלסטינית כפרים או ערים קטנות שסופחו לירושלים אחרי 1967, הרי שהפלסטינים תבעו שכל מזרח ירושלים תעבור לריבונות פלסטינית כשהרובע היהודי והכותל המערבי יהיו תחת סמכות מדינת ישראל, אך לא ריבונותה.
ירושלים ליונס (אריות ירושלים) היא קבוצת פוטבול מירושלים המשחקת בליגת הפוטבול הישראלית.
הקבוצה משתתפת בליגת הפוטבול הישראלית מאז עונת והיא אחת ממייסדות הליגה.
כבר בעונת הבכורה ירושלים זכתה באליפות אחרי ניצחון על חיפה אנדרדוגס.
בעונת 2007–2008 סיימה הקבוצה במאזן 1–7 העפילה לגמר וזכתה באליפות הליגה הראשונה.
בעונת 2008–2009 סיימה הקבוצה במאזן 3–5 העפילה לגמר והפסידה למודיעין פיונירס.
בעונת 2009–2010 סיימה הקבוצה במאזן 4–6 העפילה לגמר והפסידה לתל אביב סייברס.
בעונת 2010–2011 סיימה הקבוצה במאזן 1–9 העפילה לחצי גמר והפסידה למורדי יהודה.
בעונת 2011–2012 סיימה הקבוצה במאזן 0–10 העפילה לחצי גמר והפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2012–2013 סיימה הקבוצה במאזן 4–6 העפילה לווילד קארד והפסידה למורדי יהודה.
בעונת 2013–2014 סיימה הקבוצה במאזן 2–7 העפילה לגמר והפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2014–2015 סיימה הקבוצה במאזן 4–5 העפילה לווילד קארד שם הפסידה לרמת השרון האמרס.
את עונת 2015–2016 החלה הקבוצה עם שינויים נרחבים בסגל האימון והשחקנים כאשר גני מידד מתמנה רשמית למאמן הראשי, BJ וייס למאמן ההגנה ודוד אבל מקבל את תפקיד הקוורטרבק ולוקח את הנהגת ההתקפה.
משחקי הקבוצה עברו בעונה זו למגרש הכדורגל במישור אדומים עקב התרחבות הליגה למגרשים גדולים יותר ואי התאמתו של מגרש הפוטבול ע"ש קראפט.
את העונה סיימה הקבוצה במקום השני עם מאזן 2–8 הודחה מהפלייאוף לאחר הפסד צמוד לחלוצי תל אביב.
עונת 2016–2017 החלה במקום בו הפסיקה קודמתה, עם חיזוקים משמעותיים לסגל השחקנים בדמות מספר שחקני מפתח משני צדי הכדור - ליאור מרקוס, אזי ג'סקי ועוד.
לאחר מספר משחקים בהם הקבוצה התקשתה למצוא את עצמה וניצחה בניצחונות דחוקים וצמודים, החלה לגבש ולעצב את עצמה.
את העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון עם מאזן של תשעה ניצחונות והפסד אחד.
בפלייאוף פגשה בחצי הגמר את היריבה הוותיקה מורדי יהודה וניצחה אותה.
בגמר פגשה את הפיינסליטית של ארבע השנים האחרונות, חלוצי תל אביב, אשר גם ניצחה את המפגש הקודם ביניהן בגמר.
בתום משחק צמוד ומותח, הגיעו הקבוצות להארכה.
הכדור ניתן תחילת לתל אביב אך לאחר מאמץ הגנתי נעצרו החלוצים והתקפת האריות הצליחה להבקיע וניצחה את גמר הישראבול 10.
בעונת 2024/2025 העפילה לגמר ליגת הבוגרים.
ירושלים החדשה הוא מחזה פרי עטו של דייוויד אייבס העוסק בחרם נגד ברוך שפינוזה בידי פרנסי הקהילה היהודית באמסטרדם באמצע המאה ה-17. המחזה זכה ב-2008 בפרס של גילדת המחזאים האמריקאית.
ההצגה מתארת את החקירה של שפינוזה שנערכת בבית הכנסת של קהילת "תלמוד תורה" באמסטרדם, שמביאה בסוף להחרמתו.
המחזה נפתח כשאברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם מגיע לבית הכנסת
מספר לשאול לוי מורטרה, רבה הראשי של אמסטרדם וגאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס הקהילה היהודית, על מעשי הכפירה של ברוך שפינוזה ודורש מהם לערוך נגדו חקירה.
המחזה נשען במידה רבה על הביוגרפיה של שפינוזה שכתב סטיבן נדלר ועל ביוגרפיות ידועות נוספות.
המחזאי, דייוויד אייבס, הגה את כל התמליל של מה שהתרחש בין כותלי בית הכנסת, מכיוון שאין לכך שום עדות.
ישנן סברות ששפינוזה כלל לא נכח במקום בזמן הטלת החרם וכן שהוטל חרם על אדם נוסף.
המחזה נכתב על ידי נוצרי, שמציג ומנתח אספקטים שונים של היהדות, בין היתר את משנתו של הרמב"ם.
הוא מציג סוגיות פילוסופיות וחברתיות שונות כגון הקשר והזיקה בין דת למדינה, סמכות הקהילה וחופש היחיד.
המחזה הוא גם הומאז' לאינטלקטואל מורד, הוא עוסק בצעיר (ברוך שפינוזה) שמרד ברבו (הרב מורטרה).
המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון החאן הירושלמי, ב-12 במאי 2012, בבימויו של סיני פתר.
זהו המחזה השני העוסק בשפינוזה שעלה בישראל, הראשון היה "סולו", מאת יהושע סובול, שהוצג בתיאטרון הבימה, בבימויה של עדנה סובול ב-1991.
הבמאי, סיני פתר, ערך את חלקו הראשון של המחזה.
במחזה המקורי העלילה מתרחש מראשיתה ועד סיומה בבית הכנסת, כשישנם פלשבקים לאחור ואילו פתר ביים בצורה נרטיבית והכניס את המאורעות הקודמים בתור פרק פתיחה למתרחש בבית הכנסת.
פתר גם הוסיף להצגה את פרקי הקומדיה דל'ארטה, שלא היו קיימים במחזה במקור.
תרגום לעברית – איתן בלום
מעצבת תלבושות: דליה פן הלר
הלחנת המוזיקה – נעמה רדלר
קומדיה דל'ארטה – צבי פישזון
מעצב תאורה – רוני כהן
ויטלי פרידלנד – ברוך דה שפינוזה, סוחר באמסטרדם
יוסי עיני – אברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם
אבי פניני – גאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס קהילה
אריה צ'רנר – שאול לוי מורטרה, הרב הראשי של אמסטרדם
איתי זבולון – סימון דה פריס, צייר
כרמית מסילתי-קפלן – רבקה דה שפינוזה, אחותו למחצה של ברוך
אורטל אבנעים/ אורית גל – קלרה ואן דן אנדן, מורה למוזיקה
ירושלים הנצורה הייתה אוניית מעפילים.
זו הייתה אוניית משא דו-תרנית עשויה עץ, בעלת מבנה רחב המגיעה לעומק של עד 4 מטרים.
במקור, נקראה האונייה "Ambrosiana" אך שמה שונה בעקבות המצור על ירושלים במלחמת העצמאות.
האונייה נרכשה על ידי עדה סרני והמוסד לעלייה ב' באיטליה, באמצעות איש קשר מקומי במילאנו.
היא הוכנה על ידי מפקד המשימה, יהודה צפתי, אנשי המוסד לעלייה ב' אנשי פלי"ם וגדעונים והצוות המקומי שכלל מכונאי אוסטרי, רב מלחים ושלושה מלחים.
כחלק מארגונה לשייט סודרו מקומות לעולים, נבנה מטבח בצריף עץ, נבנו סליקים בחרטום.
בספינה היו שתי סירות הצלה ל-20 איש כל אחת.
כן הוטען מזון שאמור היה להספיק ל-5–10 ימים ו-5 טון מים.
מבחינת התקשורת, הגדעוני הכין את האונייה שבועיים לפני ההפלגה.
היה בה משדר קריסטל ונמתחה אנטנה מראש התורן האחורי אל הגשר.
נבנה סליק למכשיר בחדר המכונות, בין מכל הדלק לדופן התא, ובו היו ארבעה מכשירי שידור והקלטה תוצרת ארצות הברית.
לא היה מכשיר "SOS" על האונייה.
ב-3 בפברואר 1948 בשעה 03:00 יצאה מנמל פשיה רומנה באיטליה ההפלגה של אוניית "ירושלים הנצורה", כשעל סיפונה 670 מעפילים, והצטרפה לצי הצללים.
ב-10 בפברואר בשעה 10:00 הגיח מטוס "ליברייטור" בריטי, וחג מספר פעמים מעל הספינה, אשר הייתה במרחק 80 מיל מחופי הארץ.
כעבור מספר שעות הגיע מטוס נוסף.
כדי להקשות בזיהוי הספינה, האנשים הסתתרו בבטן האנייה ומבני השירותים והמטבח הושלכו לים.
לפנות ערב, הופיעה משחתת של הצי הבריטי, אשר ליוותה את הספינה במשך כל הלילה.
למחרת, 11 בפברואר, הופיעו שתי משחתות נוספות אשר חסמו את נתיב השיט לתל אביב.
מפקד האונייה הורה למעפילים שלא להתנגד בכוח לפינוי.
מפקד המשחתת הודיע שלא יעשה שימוש בנשק אם לא יתנגדו.
בשעות לפנות בוקר של 12 בפברואר הגיעה הספינה לפתח נמל חיפה, וניסתה להיכנס בכוחות עצמה.
במרחק 600 מטר מהחוף, ניסו הבריטים להשתלט עליה ולהכניסה לנמל.
כדי למנוע מהם להשתלט על האונייה, חיבלו המעפילים במכונות.
לבסוף נאלצו הבריטים לגרור את הספינה למעגן צדדי בנמל חיפה.
בנמל חיפה הורדו העולים והועברו באמצעות ספינת משמר בריטית לספינת הגירוש "אושן ויגור".
אחראי הספינה משה דפני העיד כי לא היה טעם להתנגד והמעפילים אף הגישו מים ומזון לחיילים ועזרו להם לעלות לגשר.
רב החובל והצוות הונחו להיטמע בין המעפילים והמלווים הסתתרו בסליק ואחר כך הצליחו להתחמק.
מפקד האונייה סגן יהודה צפתי עבר עם המעפילים לספינת הגירוש.
לאחר שסיימה את שירותה נמכרה האונייה לגריטה.
ירושלים קינגס היא קבוצת פוטבול ישראלית, אשר משחקת בליגת ה-IFL.
משחקי הבית של הקבוצה מתקיימים באצטדיון קראפט בירושלים.
הקבוצה לובשת מדים בצבעים סגול וצהוב.
בעונת 2008-2009 בעונתה הראשונה בליגה סיימה הקבוצה במקום הרביעי במאזן 1-7 עלתה לחצי גמר והפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2009-2010 סיימה הקבוצה במאזן 6-4 העפילה לחצי גמר והפסידה ליריבה אריות ירושלים.
בעונת 2010-2011 סיימה הקבוצה במאזן 1-9 במקום האחרון ולא העפילה לפלייאוף.
בעונת 2011-2012 סיימה הקבוצה במאזן 4-6 עלתה לווילד קארד שם הפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2012-2013 סיימה הקבוצה במאזן 5-5 ניצחה את רמת השרון בווילד קארד והפסידה בחצי גמר לתל אביב סייברס.
בעונת 2013-2014 סיימה הקבוצה במאזן 4-5 סיימה במקום השביעי ולא עלתה לפלייאוף.
בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 0-9 סיימה במקום האחרון ולא עלתה לפלייאוף.
לאחר עונה איומה נטולת ניצחונות התפרקה הקבוצה וכל שחקניה עברו למורדי יהודה ומייסד הקבוצה עבר לשחק באריות ירושלים.
ירושלים שבלב הוא שיר ישראלי על העיר ירושלים, מתוך האלבום "כמה טוב שנפגשנו" של הזמר החסידי-אמריקאי אברהם פריד.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-820 אלף צפיות ביוטיוב.
פריד ביצע לראשונה את השיר במופע "ירושלים בלב" במסגרת אירוע הקיץ השנתי של עיתון בשבע בבריכת הסולטן בשנת 2015 מול כ-7,000 משתתפים, שם אירח גם את קובי אפללו וישי ריבו.
מילות השיר נכתבו על ידי אברהם פריד והיוצר תומר הדדי שהלחין את השיר.
הסינגל הופק על ידי יובל סטופל.
השיר זכה לפרסום רב ולהצלחה במגזר הדתי והחרדי.
הוא נבחר לשיר השנה החסידי לשנת תשע"ה ברדיו קול ברמה ולשיר השנה של רדיו קול חי והיה מהשירים המושמעים בתחנות אלו, בעיקר בתוכניות סופי שבוע.
ב-2020 זכה השיר במקום השני במצעד שירי ירושלים מכל הזמנים לכבוד יום ירושלים, ששודר בכלי התקשורת ואתרי האינטרנט החרדיים.
"ירושלים האחרת" הוא שיר שכתב יוסי גמזו, הלחין עמוס מלר וביצע יזהר כהן.
יזהר כהן ביצע את השיר בפסטיבל הזמר המזרחי בשנת 1974. השיר עובד על ידי ירון גרשובסקי.
שנתיים לאחר מכן נכלל השיר באלבומו של כהן "חלומות שמורים".
הדובר מכנה את ירושלים "אהובתי", ומייחל לראות ירושלים אחרת מזו המוכרת, ירושלים של שלום.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ה (1974) דורג השיר במקום העשירי.
ירושלים ממתינה בתור הוא סרט תיעודי של במאי הסרטים אמיר הר-גיל, שיצא בשנת 2015. זהו סרט מעקב שהופק 13 שנים אחרי צילומי הסרט "התור באיבן שדאד 2" (Line Up) שהתמקד בפלסטינים במזרח ירושלים, בעלי תעודת זהות כחולה, ישראלית.
הסרט הדוקומנטרי "ירושלים ממתינה בתור" מביא את סיפורם של ישראלי ופלסטינית שחברו יחד כדי לחזור למזרח ירושלים ולברר מה השתנה.
לפני 13 שנים, מדי לילה התקבצו עשרות מתושבי מזרח ירושלים, מצוידים במזון ושתייה, כדי לתפוס מקום טוב בתור למשרד הפנים.
הסרט עוסק בשלושה גיבורים בתור למשרד הפנים במזרח ירושלים: עיסאם, חולה אנוש הזקוק לתרופות, ראנה, נערה הזקוקה להכרה של הרשויות וגאלב, המתחנן לאישורי בניה עבור ביתו ההרוס.
בסרט "ירושלים ממתינה בתור", חזרו אספהאן בהלול, ערביה ישראלית, תושבת עכו, ואמיר הר-גיל, יהודי, חבר קיבוץ ובדקו מה קרה לגיבורי הסרט, האם המצב והיחס אליהם השתנה והאם צילומי הסרט והקרנתו בבית המשפט העליון ובכנסת ישראל תרמו במשהו לשינוי.
הסרט החדש משלב חומרים מהסרט הישן עם חומרים חדשים.
הסרט עורר הדים רבים, הוקרן בכנסת ישראל ובבית המשפט העליון ותרם לשינוי ולבניית מבנה חדש למשרד הפנים במזרח ירושלים.
הסרט זכה בשישה פרסים ברחבי העולם:
בשנת 2015 זכה בפרס ציון לשבח בפסטיבל "I Film Maker Film Festival" במאלגה ספרד, ובפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל "the UK Film Festival" בלונדון אנגליה.
בשנת 2016 זכה בפרס הפלטינה בפסטיבל "The Filmmakers World Festival" בג'קרטה אינדונזיה, ובפרס הזהב בפסטיבל העולמי לזכויות אדם, "World Human Rights Film Festival" בג'קרטה, אינדונזיה.
בשנת 2017 זכה בציון לשבח בפסטיבל "The Impact DOCS Awards", לה - יולה, קליפורניה, ארצות הברית, ובפרס הפלטינה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בנבדה, לאס ווגאס, ארצות הברית.
בשנת 2018 זכה בפרס עשרת הסרטים המשמעותיים ביותר באזור אסיה ובפסיפיק בפסטיבל המקדם נושאים חברתיים ושלום, "Color Tape International Film Festival", בריצ'לנד, קוויזילנד, אוסטרליה.
בנוסף ב-2018 הסרט היה אחד מחמשת המועמדים הסופיים לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, בפסטיבל "SR Socially "Relevant (TM) Film Festival New York מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית.
ב-2017 נבחר לבין המועמדים הסופיים לפרס בסרט הדוקומנטרי, בפסטיבל "Social World Film Festival", נאפולי, איטליה.
וב-2016 היה מועמד חצי הגמר בפסטיבל הסרטים השוודי הבינלאומי בשוודיה.
ב-2017 הסרט "ירושלים ממתינה בתור" נבחר להיות הסרט הפותח את פסטיבל פקק, ישראל.
ירח (או לוויין טבעי) הוא עצם טבעי המקיף כוכב לכת, כוכב לכת ננסי או עצם אחר הגדול ממנו כתוצאה מהשפעת כוח הכבידה.
אף שלפי הגדרה זו ניתן לכנות בשם "ירחים" גם כוכבי לכת המקיפים כוכב וכן כוכבים המקיפים את מרכז הגלקסיה, שימוש זה במונח "ירח" אינו מקובל.
לוויין טבעי אשר מקיף את כוכב הלכת שלו מקרוב, במסלול מעגלי, נוצר ככל הנראה מאותו אזור קריסה של הדיסקה הקדם-פלנטרית שממנו נוצר כוכב הלכת עצמו.
ואולם, כאשר מדובר בירחים לא-שגרתיים – קרי, ירחים אשר מקיפים את כוכב הלכת ממרחק גדול, במסלול אקסצנטרי או נגד כיוון הסיבוב של כוכב הלכת – הם ככל הנראה אסטרואידים שנלכדו בכוח המשיכה של כוכב הלכת.
לעיתים מדובר אף בכמה ירחים שנוצרו עקב התפרקות של אסטרואיד יחיד.
בדרך כלל, ירחיו של עצם שמימי קטנים ממנו באופן ניכר.
מערכת כדור הארץ-הירח ומערכת פלוטו-כארון הן יוצאות דופן מבחינה זו: קוטר הירח של כדור הארץ הוא מעט יותר מרבע קוטרו של כדור הארץ עצמו, ואילו קוטרו של כארון הוא מעט יותר ממחצית קוטרו של פלוטו.
כל אחת משתי המערכות האלה נוצרה, ככל הנראה, מהתנגשות של שני גרמי שמיים.
צורתם של רוב הלוויינים הטבעיים הגדולים היא אליפסואידית.
בגלל גודלם, לעצמים אלה יש מספיק כוח משיכה כדי להתגבר על קשיחות החומרים שלהם ולקבל צורת כדור או ביצה.
אי לכך הם נקראים לעיתים "לוויינים עגולים/מעוגלים".
אולם על פי ההגדרות האסטרונומיות המקובלות, ירח לא חייב להיות כדורי.
למעשה היות שכל לווין טבעי של כוכב לכת הוא ירח, גם עצמים בעלי צורה בלתי סדירה נחשבים ירחים.
פרוטאוס, אחד מירחיו של נפטון, הוא הלוויין הטבעי הגדול ביותר בעל צורה לא סדירה, וכך גם הידרה, הירח הקטן של פלוטו.
לירחים קטנים אין מספיק מסה על מנת שכוח הכבידה שלהם ימשוך אותם לצורה כדורית (תהליך הנקרא שיווי משקל הידרוסטטי), אך הם עדיין נחשבים לירחים בשל מסלוליהם.
מרבית הירחים הרגולריים במערכת השמש מפנים תמיד צד אחד ויחיד אל כוכב הלכת שהם מקיפים.
זאת, כפי הנראה משום שאיבדו תנע זוויתי כתוצאה מפעולת כוח של כוכב הלכת על בליטת הגאות הפונה אל כוכב הלכת ועל כן נעים בהקפה סינכרונית.
יוצאים מכלל זה הירח היפריון המקיף את שבתאי ומסתובב באופן כאוטי בשל מגוון השפעות חיצוניות, כמו ירחי פלוטו הידרה וניקס.
בניגוד לכך, רוב הירחים החיצוניים של ענקי הגז רחוקים מהם מכדי להינעל באופן זה.
לדוגמה, הירח הימליה של צדק, הירח פיבי של שבתאי והירח נראיד של נפטון הם בעלי משך סיבוב של 10 שעות בהשוואה למשך הקפתם את כוכב הלכת שלהם הנמדדת במאות ימים.
מצב שבו שלושת הגופים (הירח, הכוכב וכוכב הלכת) נמצאים על קו ישר אחד יכול לגרום לליקוי מאורות (ליקוי ירח או ליקוי חמה).
ירחים שגרתיים הם ירחים שמקיפים את כוכב הלכת במסלול קרוב למעגל, בכיוון הסיבוב של כוכב הלכת.
מסלולם בעל מחזור הקפה קצר יחסית, זווית נטייה נמוכה יחסית.
ההשערה היא שירחים אלו נוצרו באותו זמן שבו נוצר כוכב הלכת.
יש לפחות כ-55 ירחים שגרתיים במערכת השמש.
ירחים לא שגרתיים הם ירחים קטנים יחסית (רובם בעלי רדיוס של 100–300 קילומטרים) המקיפים את כוכב הלכת במרחק גדול ממנו (מלבד ירחים כמו נראיד וטריטון המקיפים את נפטון במרחק קרוב מאוד), במסלולים אקסצנטריים, בדרך כלל באקסצנטריות הנעה בין 0 ל-0.5, או מקיפים את כוכב הלכת בנטייה מסוימת.
ירח הנע במסלול בעל נטייה קטנה מ-90 מעלות (עם כיוון סיבוב כוכב הלכת) נקרא prograde, וירח הנע במסלול בעל נטייה גדולה מ-90 מעלות (נגד כיוון סיבוב כוכב הלכת) נקרא retrograde.
במערכת השמש לא קיימים מסלולים בעלי נטייה בתחום 60–120 מעלות, מכיוון שמסלול כזה הוא מסלול לא יציב, וגוף הנמצא במסלול מסוג זה עלול לצאת ממנו.
ההשערה היא שירחים אלו הם אסטרואידים שנלכדו בשדה הכבידה של כוכב הלכת, או גופים אשר מסלוליהם הושפעו כבידתית על ידי גופים מסיביים אחרים ונהיו יותר אקסצנטריים או בעלי נטייה יותר גדולה.
במערכת השמש, יש לפחות 113 ירחים הנחשבים ירחים לא שגרתיים.
ירחים בעלי מסלול משותף אלו ירחים בעלי מסלול כמעט זהה, וכמעט אותו ציר ראשי.
כתוצאה מההשפעה הכבידתית של ירח אחד על השני, הירחים מחליפים מיקום מבחינת קרבה לכוכב הלכת.
הירח הפנימי מקבל תאוצה גבוהה יותר ותופס מסלול חיצוני ומכיוון שכך הוא מאט את תנועתו, ואילו הירח הפנימי מאט ו"נופל" למסלול פנימי יותר כתוצאה מכך מגביר את מהירותו.
במערכת השמש ירחי שבתאי אפימתאוס ויאנוס הם הירחים היחידיים המוכרים כירחים בעלי מסלול משותף.
ירחים רועים הם ירחים הנמצאים בקצוות של טבעת סביב כוכב לכת.
כתוצאה מכח הכובד שהם מפעילים ירחים אלו מונעים מהחלקיקים בטבעת הפנימית מלהתפזר.
במערכת השמש לירחים רועים הם קורדיליה ואופיליה השומרים על טבעת אפסילון סביב אורנוס, והירחים פרומתאוס ופנדורה השומרים על טבעת F סביב שבתאי.
במערכת השמש אין דוגמה ל"ירח של ירח".
אין ביטחון שמערכת כזו תוכל להיות יציבה בטווח ארוך.
במרבית המקרים, כוח הכבידה של כוכב הלכת יהפוך מערכת כזו לבלתי יציבה.
כאשר מחשבים את מסלולו של "ירח של ירח" יש לקחת בחשבון את כוחות הכבידה של הכוכב, של כוכב הלכת, של הירח ושל ירחים אחרים וכל אלו עלולים לשנות את מסלולו של העצם הנדון עד שהוא יתפרק, יתרחק או יקרוס לתוך כוכב הלכת.
לשני ירחים במערכת השמש ידוע שיש מלווים קטנים בנקודות לגראנז' L4 ו-L5, כלומר 60 מעלות לפני ואחרי העצם, באותו המסלול.
מלווים אלה מכונים ירחים טרויאניים, משום שמיקומם דומה לאסטרואידים טרויאניים ביחס לצדק.
הירחים שבהם מדובר הם הירחים של שבתאי טלסטו וקליפטו הנחשבים לירחים שבאים לפני ואחרי תטיס, וכן הלנה ופולידיקוס, החולקים את מסלולו של דיוני.
גילויו בשנת 1993 של ירחו של האסטרואיד 243 אידה, שזכה לשם דקטיל הוכיח כי לכמה אסטרואידים יש ירחים.
אחרים כמו אנטיופה, הם מערכות של אסטרואיד כפול המכילות שני אסטרואידים בגודל דומה.
לאסטרואיד סילביה יש שני ירחים.
במערכת השמש עשרות רבות של ירחים, ומדי שנה מתגלים מספר ירחים נוספים, בעיקר סביב צדק ושבתאי.
בעוד שמרבית הירחים הסובבים את כוכבי הלכת החיצוניים (וגם ירחי מאדים) הם אסטרואידים שנלכדו, בסוף המאה ה-20 החלו להתגלות אסטרואידים רבים אשר להם גם ירחים.
מתוך כוכבי הלכת, לכדור הארץ יש ירח אחד אשר קרוי הירח, למאדים יש שני ירחים, לצדק (הנקרא גם יופיטר) 95 ירחים, בהם ארבעה גדולים שניתן לראות במשקפת הקרויים גם הירחים הגליליאניים, ובהם ל-50 יש שמות.
לשבתאי 274 ירחים ובהם ל-53 יש שמות, לאורנוס 28 ירחים ולנפטון 16 ירחים.
גם לכוכבי לכת ננסיים ולאסטרואידים יש ירחים: לפלוטו חמישה ירחים, להאומיה שני ירחים ולאורקוס, מאקה-מאקה, קווה-וואר, אריס, סדנה וגונגגונג ירח אחד לכל אחד.
חלק מהאסטרואידים מלווים גם הם בירח או במספר ירחים בעלי שמות.
לדוגמה, האסטרואיד 243 אידה מלווה בירח בשם .
נכון לשנת 2021, טרם נתגלו ירחים חוץ-שמשיים אף על פי שנתגלו הרבה כוכבי לכת חוץ-שמשיים.
מדענים משוכנעים שיש כוכבי לכת וירחים רבים מחוץ למערכת השמש, אלא שבשל תכונותיהם הפיזיות, קשה, לפי שעה, לצפות בהם אף שישנם כמה ירחים משוערים.
עד לגילוי ארבעה מירחי צדק בידי גלילאו בשנת 1610, הירח היחיד שהיה מוכר היה הירח של כדור הארץ.
ולפיכך לא זכו עצמים אלה לסיווג מיוחד.
גלילאו בחר להתייחס לעצמים שגילה פשוט כאל כוכבי לכת, אך מגלים מאוחרים יותר בחרו במונחים אחרים כדי להבדיל בין העצמים הללו מהגוף אותו הם מקיפים.
כריסטיאן הויגנס, מגלהו של טיטאן היה הראשון להשתמש במונח ירח לעצמים אלו, וקרא לטיטאן "הירח של שבתאי" משום שתנועתו מסביב לשבתאי דומה לתנועת הירח מסביב לכדור הארץ.
ככל שהתגלו עוד ירחים של שבתאי, נזנח המונח.
ג'ובאני קאסיני התייחס לעצמים שגילה כ"כוכבי לכת" (צרפתית: "planètes"), אך לעיתים תכופות יותר הוא השתמש במונח "לוויינים" שנגזר מהמונח הלטיני satelles, שמשמעותו שומרים, נלווים או מלווים.
קאסיני השתמש במונח זה משום שהלוויינים מתלווים לכוכב הלכת העיקרי עמו הם נעים ברחבי השמיים.
המונח לוויינים הפך לשם המקובל לעצמים המקיפים כוכב לכת וכך נמנע הצורך להשתמש במונח ירח, ולגרום בכך לבלבול בין הירח של כדור הארץ לבין ירחים של כוכבי לכת אחרים.
בעקבות שיגורו של העצם המלאכותי ספוטניק 1 בשנת 1957 היה צורך למצוא מונח חדש.
המונחים "לוויין מעשה ידי אדם" או "ירח מלאכותי" נזנחו במהרה לטובת המונח הפשוט יותר "לוויין".
כתוצאה מכך מונח זה נהיה מזוהה עם עצמים מלאכותיים החגים בחלל – לרבות, לעיתים, גם כאלו שאינם מקיפים אף כוכב לכת.
כמו כן עקב כך הוחלט לקרוא לכל העצמים הטבעיים המקיפים כוכבי לכת בשם ירחים וכך התפתח הנוהג גם במאמרים מדעיים.
לעיתים כדי להבהיר את הכוונה משתמשים במונח "לוויין טבעי".
בקהילה המדעית התקיים ויכוח אודות ההגדרה המדויקת של המונח ירח.
ויכוח זה נגרם בשל קיומן של מערכות היקפיות שבהן ההבדל במסה בין הגוף הגדול יותר והלוויין שלו קטן מהמקובל במערכות טיפוסיות.
שתי דוגמאות לכך כוללות את המערכת פלוטו-כארון ואת המערכת כדור הארץ-הירח.
קיומן של מערכות אלה גרם לוויכוח אודות השאלה היכן להעביר את הגבול בין מערכת כפולה לבין מערכת הכוללת גוף פלנטרי וירח.
המוסכמה המקובלת היא האם נקודת מרכז המסה של המערכת נמצא מתחת לפני השטח של הגוף הגדול או בחלל שביניהם.
קביעה זו אינה רשמית ושרירותית במידת-מה.
טרמינולוגיית שמות הירחים במערכת השמש אינה מקרית, והיא מבוסס רבות על שמו של כוכב הלכת סביבו הם חגים.
בעוד שכוכבי הלכת נקראים על שמותיהם של אלים מהמיתולוגיה הרומית (מלבד אורנוס), ומרבית הירחים נקראו על שמות של אלים מהמיתולוגיה היוונית (מלבד ירחי אורנוס).
מאדים קרוי על שמו של אל המלחמה הרומאי, ירחי מאדים נקראו על שמותיהם של דימוס, אל הפחד והאימה ופובוס, אל הטרור והאימה, בניו של ארס, אל המלחמה היווני.
צדק נקרא על שמו של ראש האלים הרומאי, ואילו ירחי צדק קיבלו שמות לא אחידים.
ארבעת הירחים הגליליאניים נקראו על שמות דמויות ונימפות יווניות, ירחים עוקבים נקראו לסירוגין על שמות של דמויות ונימפות שונות ללא מדיניות קבועה, דבר שעורר ביקורת לאורך השנים.
כיום, ירחים חדשים שמתגלים נקראים על שמן של המאהבות המיתולוגיות של יופיטר (זאוס) או בנותיו של זאוס.
שבתאי נקרא על שמו של אל הזמן הרומאי.
ירחי שבתאי נקראו תחילה על שמות גיגאנטים וטיטאנים ילדיהם של אורנוס, אל השמיים וגאיה, אלת האדמה היווניים.
ואולם ריבוי הירחים שהתגלה סביב שבתאי, והמחסור בשמות זמינים, הביא להסכמה כי הירחים יכולים להיקרא גם על שמותיהם של ענקים ומפלצות ממיתולוגיות אחרות.
אורנוס נקרא על שמו של שליט היקום, והוא הכוכב לכת היחיד שלא נקרא על שמו של אל במיתולוגיה הרומאית אלא על שם אל במיתולוגיה היוונית.
ירחי אורנוס קרויים על שמות דמויות מהספרות האנגלית, ביניהם דמויות ממחזותיו של ויליאם שייקספיר ושיריו של אלכסנדר פופ.
נפטון נקרא על שמו של נפטון, אל הים הרומאי.
כל ירחי נפטון נקראו על שמות של אלים, דמויות, ונימפות הקשורות לים ולאלי הים במיתולוגיה היוונית.
התכשיט ירושלים של זהב או עיר של זהב מופיע במספר מקומות בדברי חז"ל בהקשרים הלכתיים ואגדתיים.
את שמו קיבל מצורת העיר ירושלים שהייתה חקוקה בקדמתו.
לאחרונה התגלה בחפירות "חניון גבעתי" בירושלים תכשיט 'ירושלים של זהב' המלמד על עושר יחסי של העיר בתקופות קדומות, זאת בניגוד לטענה הרווחת אצל ארכאולוגים 'מינימליסטים'.
לדעת רוב המפרשים היה התכשיט מין עטרה (כתר) מוזהבת שהיו הנשים האמידות חובשות על ראשן, אך יש שהבינו שהייתה זו שרשרת המחוברת לבגד במין סיכה.
חז"ל מציינים את תרומתה של רחל, בתו של כלבא שבוע, להישגיו של רבי עקיבא בעלה בלימוד התורה.
לפי האגדה רבי עקיבא היה רועה את צאנו של כלבא שבוע, אחד מעשירי ירושלים, ורק בגיל ארבעים החל ללמוד תורה.
.(נדרים נ, א ודומה לו בכתובות סב, ב) .
לגבי אפיונו של התכשיט ניתן ללמוד מן המשנה בסוטה (פרק ט' משנה י"ד) "בפולמוס (במלחמה) של טיטוס גזרו על עטרות (כתרי) כלות" ובגמ' מסביר רבה בר בר חנה "מאי עטרות כלות?
מכאן משתמע שירושלים של זהב היה מין כתר מזהב בצורת ירושלים, שניתן על ראשי הכלות.
הרב מתתיהו שטרשון כתב שהמטרה בלבישת העיר של זהב הייתה במטרה לזכור את ירושלים תמיד.
בהלכות הוצאת תכשיט לרשות הרבים בשבת, כתוב במשנה כי אסור לאישה לצאת לרשות הרבים בשבת בתכשיט "עיר של זהב", ולפי מה שמסר רבה בר בר חנה בשם רבו רבי יוחנן הכוונה היא לתכשיט עיר של זהב כמו שעשה רבי עקיבא לאשתו.
בברייתא מובאת מחלוקת תנאים האם אישה שיוצאת בעיר של זהב לרשות הרבים חייבת להביא קרבן חטאת, או שמא מדובר באיסור מדברי חכמים, או שמא הדבר מותר.
רבי מאיר מחייב חטאת, חכמים אוסרים, ורבי אליעזר מתיר לכתחילה.
בתלמוד הוסבר, כי רבי מאיר סובר שעיר של זהב אינה נחשבת לתכשיט כלל (ככל הנראה מכיוון שהוא תכשיט לעשירות כלל ואינו לבוש ותכשיט מקובל), שאר החכמים סוברים שמדובר בתכשיט למרות שרק עשירות נושאות תכשיט כזה אבל אסור לנושאו בשבת ברשות הרבים גזירה שמא תוציא את התכשיט ותראה לחברתה.
שיטה שלישית היא של רבי אליעזר, המסכים לכלל שמדובר בתכשיט, אך סובר שלא קיים חשש שאישה עשירה, שרק לה יש תכשיט כזה, תוציא את התכשיט במקום ציבורי, דבר שאינו לפי כבוד אישה עשירה.
מתוך רשימה ארוכה של תכשיטי מלכה אוגריתית נמצא תכשיט שלא זוהה בשמו משום ששם התכשיט נכתב בשומרית, ותרגומו המילולי היה "עיר של זהב".
חוקרי השפה לא הכירו מונח כזה.
שלום מ' פאול קישר את הפריט לתכשיט ירושלים של זהב והביא לזיהויו.
המושג "עיר של זהב" ידוע גם מתרבויות שונות מהמזרח התיכון הקדום, כסוג של עטרה של זהב, שנלבשת על ידי נשים אצילות או אלות, והייתה לה צורה של חומת עיר עם צריחים.
השם "עיר של זהב" מתגלה בניסוח שונה במדרש אבות דרבי-נתן.
שם מופיע "כתר של זהב", מכאן ניתן ללמוד שהתכשיט "עיר של זהב" הוא עטרה של זהב.
תכשיט זה, "ירושלים של זהב", הוא מקור הדימוי של ירושלים כעיר של זהב.
הדימוי התפרסם בעיקר בזכות שירה של נעמי שמר, "ירושלים של זהב", שהפך להיות כמעט להמנון שני של מדינת ישראל.
הביטוי "ירושלים של זהב" ונגזרות שלו מופיעים בשירים של משוררים נוספים.
תלמוד ירושלמי על סדר קדשים אינו מצוי בידינו כיום, אך שאלת קיומו בעבר נתונה במחלוקת.
יש הסבורים כי במקור התקיים תלמוד ירושלמי לסדר זה, שאבד במרוצת הדורות.
מהדורה שיצאה לאור בתחילת המאה העשרים התבררה לבסוף כמעשה זיוף.
קיומו של ירושלמי על סדר קדשים
בעת הדפסת דפוס ונציה של הירושלמי כתב המוציא לאור שאין תחת ידיו את הירושלמי לקדשים והוא מקווה שימצא.
החיד"א, במאה ה-18, סבר שהיה קיים ירושלמי על קדשים והוא נעלם.
בקרב אנשי חכמת ישראל ורבני המאה ה-19 ניטש ויכוח בנושא.
בין הסבורים שאכן חובר תלמוד ירושלמי על קדשים היו יום-טוב ליפמן צונץ, בער ראטנער, זאב וולף רבינוביץ מבריסק ואברהם אהרן רבינוביץ.
בין השוללים את קיומו נמנים זכריה פרנקל, יעקב רייפמן ושלמה בובר אשר פרסם בשנת 1872 מאמר הטוען שמעולם לא היה ירושלמי על סדר קדשים.
ההנחה הרווחת היום, במיוחד לאור ממצאי הגניזה הקהירית, היא שלא היה קיים ירושלמי לקדשים שהועלה על הכתב.
עם זאת, ישנן ראיות מתוך מקבילות בתלמוד הירושלמי עצמו וכן מהתלמוד הבבלי, שאמוראי ארץ-ישראל למדו את מסכתות סדר קדשים, ואף נערך תלמוד לסדר זה בעל פה.
ראיות הטוענים שלא היה קיים ירושלמי על קדשים:
כתב יד ליידן על כל הירושלמי, שנכתב בזמן הראשונים, אינו מכיל סדר זה.
בגניזה הקהירית, שנמצאו בה קטעי ירושלמי לכ-20% ממנו מכ-30 מסכתות שונות, חלקם מהמאה השמינית, לא נמצא אף קטע אחד מסדר קדשים.
בספרי הראשונים אין כמעט ציטוטים מסדר קדשים של הירושלמי.
מספר ציטוטים זעום שמיוחסים לירושלמי היווה מושא לדיונים.
מצד אחד היו שטענו שהם מוכיחים שבפני הראשונים היה ירושלמי לסדר קדשים.
לעומתם השוללים התייחסו לציטוטים וטענו שמדובר על אי הבנה או טעויות סופר.
הרמב"ם שמשמע מדבריו שכן היה תלמוד ירושלמי על סדר קדשים אינו מצטט ממנו אף לא פעם אחת, אף על פי שהוא מתייחס לירושלמי בסדרים האחרים.
באיגרת פרקוי בן באבוי, שהיה תלמיד תלמידו של רב יהודאי גאון מהמאה התשיעית, כתוב שלבני ארץ ישראל נשתכח תלמודם על קדשים וטהרות.
ראיות הטוענים שהיה קיים ירושלמי על קדשים:
הרמב"ם כתב בהקדמתו למשנה: "וכן עשו חכמי ארץ ישראל מה שעשה רב אשי וחיברו התלמוד הירושלמי ומחברו הוא רבי יוחנן, ונמצא מן הירושלמי חמישה סדרים שלמים, אבל סדר טהרות לא נמצא לו תלמוד בשום עניין לא בבלי ולא ירושלמי אלא מסכת נדה כמו שזכרנו".
מדברים אלו יש המסיקים שבפני הרמב"ם עמד כתב יד של הירושלמי על סדר קדשים.
כמו כן, מביאים התומכים מובאות של המאירי ושל הרשב"ץ, שמהן נראה שבפניהם היה ירושלמי על קדשים.
אזכורים של ירושלמי על מסכתות מסדר קדשים מובאים גם בהשגות הראב"ד ובחידושי הריטב"א.
מקבילות רבות במסכתות התלמוד הירושלמי על סדרים אחרים וכן סוגיות ארץ ישראליות רבות בתלמוד הבבלי לסדר זה מצביעות על לימוד מסודר ושיטתי של סדר קדשים על ידי אמוראי ארץ ישראל.
אך ככל הנראה התלמוד לסדר זה לא הועלה על הכתב מעולם.
שמועות על מציאת "ירושלמי על סדר קדשים" נפוצו מספר פעמים במהלך השנים.
בשנת 1872 נשאל ב"הלבנון" על שמועה שבוותיקן יש כתב יד של ירושלמי על סדר קדשים.
בירורים שנעשו עם ספריית הוותיקן העלו שאין בטענה ממש.
בתחילת תרס"ו (1905) החל אדם שהציג עצמו כ"שלמה אלגאזי המכונה פרידלנדר", אשר כתב לפני כן פירוש בשם "חשק שלמה" על מסכת יבמות של הירושלמי, ללקט משאר סדרי הירושלמי סוגיות וקטעים הקרובים לסדר קדשים.
פרידלנדר סיפר שלידי אחיו שבטורקיה נפל כתב יד עתיק של הירושלמי על סדר קדשים, והוא הורשה להחזיק בו אך זמן קצר, ולהעתיקו.
פרידלנדר גרם לבעל בית דפוס בעיירה סעאיני שבחבל סאטמר, טרנסילבניה, להאמין בתגלית ולהסכים להדפיס את הספר.
הוא פרסם "קול קורא" המודיע לרבני הגולה על מציאת כתב היד, ועל הדפסתו הצפויה בתרס"ז.
פרידלנדר ציפה שה'מציאה' תתקבל בזרועות פתוחות, והוא ירוויח כסף רב ממכירת הספרים.
אכן, רבנים ששמעו על 'גילויו' של הירושלמי האבוד, ובהם הרב שלום מרדכי שבדרון והרב אליעזר דייטש, הוקירו מאוד את הגואל, וכתבו המלצות חמות בשבחו של פרידלנדר.
בתחילת אותה שנה התפרסמו כרכים של הירושלמי המזויף על המסכתות חולין ובכורות שבסדר קדשים, מלווים בפירוש שכתב פרידלנדר, ובעלילותיו המומצאות של כתב היד.
הכרכים נרכשו על ידי אברכים ורבנים שהביעו שמחה על הוצאת הספר.
אולם, זמן קצר לאחר מכן התפרסם מאמר מאת החוקר בנימין זאב באכר, שטען לדברים תמוהים בסדר הירושלמי.
רבה של רוטרדם, הרב ד"ר דב אריה ריטר, כתב במפורש שהסדר מזויף.
הרוכשים שקודם שמחו על הוצאת הספר התלבטו כיצד להתייחס לספרים שרכשו.
הרב מנחם זמבה, התלבט האם לשרוף או לגנוז את הספר ולבסוף החליט שבכל זאת מדובר על ליקוט טוב, אך בהמשך מכר את הספר.
הרב ירוחם פישל פרלא כתב שאמנם רובו מזויף, אך בכל זאת נראה שמשולבים בתוכו כמה קטעים של ירושלמי קדשים אמיתי מכתב יד.
בהמשך התברר גם כי פרידלנדר, שהציג עצמו כ"ספרדי טהור", הוא יליד רוסיה ובעל כישרון לשפות, ואחרים, ביניהם הרב מאיר דן פלאצקי (בספרו "שאלו שלום ירושלים") הצטרפו לטענות.
בנוסף, פרידלנדר כבר הסתבך בשנים קודמות עם סיפורי רמייה וכחש.
פרידלנדר החל להפיץ, בשמות בדויים, ספרים המגנים על התגלית ותוקפים את הרבנים שטענו כי מדובר בזיוף.
אחד מהם הוא קונטרס "חרב נוקמת", שנתפרסם תחת השם "יוסף בן י.
הכהן", ובה אסף הסכמות רבות מגדולי ישראל (אחד מהם הוא החפץ חיים, שאף החל להניח תפילין דרבינו תם בעקבות הירושלמי, אך בהמשך חזר בו), שמעידים על כשרותו ואמינותו של הירושלמי סדר קדשים שלו.
עם זאת, בסופו של דבר סדר הירושלמי הובא לפני גדולי רבני אירופה, ובראשם הרוגוצ'ובר, הרב מאיר שמחה מדווינסק והאדמו"ר מגור, בעל ה"אמרי אמת", ואלו פסקו פה אחד שהספר מזויף מעיקרו; הפרשה דעכה בשנת תרע"ג.
גם לאחר מכן, היו מחברים שהמשיכו להאמין במהימנותו של הירושלמי ועשו בו שימוש בספריהם, בהם הרב יצחק שבדרון בחיבורו "מנחת יצחק" על התוספתא.
יש אומרים שמאוחר יותר הודה פרידלנדר על דבר הזיוף, והתוודה ששמו אינו שלמה אלא זוסיא, והוא יליד ביישינקוביץ.
יֶרַח דְבַשׁ הוא פרק זמן קצר (ימים אחדים או שבועות מעטים) לאחר טקס הנישואים, אותו נוהגים בני הזוג לחגוג בנסיעה לאתר מרוחק, לרוב כזה הנחשב מיוחד ורומנטי, כדי שיוכלו לבלות באינטימיות.
בעבר היה מנהג לפיו נהגו לספק לבני הזוג הנישאים אספקה של תמד (שיכר דבש) לחודשיים על מנת להבטיח את פוריות נישואיהם - ומכאן הביטוי "ירח דבש" (מצרפתית: lune de miel).
הביטוי "ירח דבש" בא לציין את המתיקות המאפיינת את תחילת הנישואים, מתיקות המשולה למתיקות של דבש.
במקור, המונח שימש לשלילה, כרמיזה לכך שלאחר תקופה קצרה, המתיקות צפויה לפוג.
בימינו, נעשה שימוש בביטוי במשמעות חיובית, המתקשרת בעיקר לנופש רומנטי שנהוג לערוך זמן קצר לאחר הנישואים.
יֶרַח הוא שם נרדף לחודש, ולכן תקופה זו קרויה ירח דבש.
עם זאת, לפי מילון אוקספורד, מקור הביטוי אינו קשור לחודש אלא ליָרֵחַ: האהבה בין בני הזוג הושוותה לירח, שמיד לאחר מילואו הוא מאפיל.
בהשאלה משמש הביטוי ירח דבש גם לתיאור יחסים חדשים בתחומים שונים.
בעברית ישראלית הביטוי "זה לא ירח דבש" מתאר מצב שאין לצפות כי יהיה נעים.
"Honeymoon" (במקור: Hony moone) באנגלית - שהמונח "ירח דבש" הוא תרגומו בעברית, מתועד כבר משנת 1540, אולם נחשב לעתיק יותר.
בתרבות המערבית, המסורת בה נשואים טריים נוסעים לחופשה ביחד החלה בתחילת המאה ה-19 בבריטניה.
הרעיון הגיע מחוגי העשירון העליון בהודו, בשעה שזאת הייתה תחת הקולוניאליזם הבריטי.
זוגות מהשכבות העליוניות באוכלוסייה יצאו ל"מסע הכלה", כאשר לעיתים הם מלווים על ידי חברים ומשפחה, זאת על מנת לבקר קרובים שלא יכלו להגיע לחתונה.
מבריטניה המנהג התפשט לשאר אירופה משנות 1820 ואילך.
ירח הדבש המודרני הפך לכלל עולמי כאחד המקרים הראשונים של תיירות המונית מודרנית.
כאשר היעדים הפופולריים היו הריביירה הצרפתית וערים באיטליה, כדוגמת רומא, ורונה וונציה, וערים בעיקר לחופי הים התיכון.
לרוב הנשואים הטריים החלו בנופש בליל הנישואים כשהזוג עוזב מיד לאחר החתונה ברכבת או אוניה.
אולם במאה ה-21 מרבית הזוגות עוזבים 1–3 ימים לאחר החתונה, זאת בשל אילוצים וסדרי עדיפויות המחייבים לסדר את עלויות החתונה וכל מה שנדרש מסביב, לבקר אורחים ולצאת בראש שקט לחופשה הרומנטית.
המונח תורגם מלועזית, כך שלפי היהדות אין ירח דבש במתכונתו הנהוגה בדתות אחרות, אומנם לפי ספר דברים, לאחר הנישואים מחויב הבעל לקחת חופשה בת שנה, בה הוא משוחרר מהשתתפות במלחמה, זאת על מנת שיוכל לשמח את האישה שאותה נשא.
בנוסף, עוד בתקופת יעקב אבינו נהוג היה שהנושא אשה לוקח חופשה בת שבוע על-מנת להכיר ולהיות עם אשתו לבד ובלבד.
כך שלמעשה ניתן לראות זאת כמעין מקבילה יהודית לירח הדבש.
ירח (בכנענית אוגריתית: 𐎊𐎗𐎃) הוא אל הירח במיתולוגיה הכנענית.
הכנענים והפיניקים האמינו כי ירח הוא ראש צבא הכוכבים ומאורות הלילה, וכן אל הקציר (בשל צורת החרמש של הירח).
כמו כן ירח היה אחראי על הורדת הטל.
פולחן האל ירח היה נפוץ באזור עמק הירדן עוד בתקופת האבן החדשה - באלף השמיני לפנה"ס.
שמות הערים יריחו ובית ירח מעידים על פולחן האל.
במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי רים-סין הראשון או עמורפיא (חמורבי), מובא ירח (dia-ra-[ḫ]u-um) בטור המלים האמוריות כמקביל לסין (dEN.ZU) בטור המלים האכדיות.
האל ירח מוזכר בשמות אמוריים בצורות שונות (יַרַחֿ, יֶרַחֿ ואך יִרַחֿ), ולא ברור אם הצורה השמית המקורית הייתה (וממנה יָרֵחַ בעברית מקראית) או (וממנה יֶרַח בעברית מקראית ו־warḫum (חודש) באכדית).
ירח הוא דמות מרכזית ביצירה חתונת ירח ונכל, המתארת את נישואיו עם האלה נכל ואִב.
הלוח פותח בירח חובק את נכל בשעת דמדומים (והכושרות מסביב) העתידה ללדת לו צאצא, ומבקש מאביה חֿרחֿב לתת לו את בתו, תוך שהוא מבטיח מוהר רב.
בחלק הבא של הלוח, הנפרד מהקודם בקו אופקי, מופיע מזמור קצר לכושרות.
פולחן האל כלל מדי חודש, במילואו של הירח, חתונה טקסית בינו לבין נכל.
לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לירח מוקדש הקטע החמישי מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא "לרגת".
בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכר שוב ירח, הפעם יחד עם רשף.
בעלילת אקהת מזמינה האלה ענת את הגיבור אקהת היא לצאת לציד יחד ב"קרת אבלים, אבלים קרת ירח".
בלוח המתאר את אל במרזח, מתואר האל ירח במרזח כ"עודב/עוזב" (כנראה מכופף) גבו ומקתֿקתֿ (זוחל) תחת שולחנות, והאל אל שהכיר אותו הכין לו אוכל מן ה"מצד" (ממזון הציד) – כנראה כי לא היה בין הקרואים למרזח.
ירמיהו מספר שמלכי יהודה, שרי יהודה, כהני יהודה ואנשי ירושלים עבדו את שמש וירח וצבא השמים.
במקרא ובספרות הפיניקית מופיע הדימוי "להיות כשמש וירח" כמדמה נצחיות ויציבות.
"ירח" הוא האלבום ה-19 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי משנת 1992. האלבום ביסס את מעמדו של ארצי כאחד מהזמרים הפופולריים בישראל.
האלבום הקודם של ארצי, "כרטיס ללונה פארק", נחל כישלון מסחרי ולא השאיר להיטים רבים, אם כי לא גרם לחזרתם של הימים הרעים בקריירה של ארצי.
לאחר הוצאת אלבומי האוסף "השירים 1", "השירים 2" ו"השירים 3 - ביצועים אחרים", נסע ארצי ללוס אנג'לס.
כשחזר לישראל החל לעבוד על אלבומו "ירח" שיצא ב-1992. ארצי כתב והלחין את כל השירים באלבום בהפקתו המוזיקלית של יהודה עדר, בעלות שנאמדת בכ-200 אלף דולרים.
לראשונה מזה זמן רב לא עבד ארצי עם מעבד מוזיקלי אחד קבוע, אלא עם שלושה מעבדים: רביב גזית, יהודה עדר ויועד נבו.
באוגוסט 1993 האלבום זכה למעמד פלטינה כפולה על מכירת 80 אלף עותקים.
האלבום זכה להצלחה מסחררת עם מכירות של יותר מ-100 אלף עותקים והיה לאלבום השני הנמכר ביותר של ארצי עד אז, אחרי 'לילה לא שקט'.
באלבום היו להיטים רבים, והוא נחשב לאחד האלבומים המוצלחים של ארצי בקריירה.
האלבום סימן את תחילת תקופת השיא בקריירה של ארצי, שנמשכה לאורך כשני עשורים לפחות.
8 מתוך 12 השירים באלבום הפכו ללהיטים ברדיו.
השיר "ואלס בחמש ושלושים" שימש כפסקול בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר" (2010).
על עטיפת התקליט מצויר, בין היתר, הציור שעל דיסקית פיוניר.
עיבודים: רביב גזית, יהודה עדר, יועד נבו, יאיר מיכאל.
יהודה עדר: גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, מנדולינה, עיבוד לגיטרה אקוסטית (ב-"ירח"), קולות (ב-"כמו אז", "שאלתי מה קרה", "ואלס בחמש ושלושים").
רביב גזית: פסנתר, סינטיסייזרים, עיבוד כינורות (ב-"ערב בלי ירח").
יועד נבו: גיטרה חשמלית, תכנות תופים (ב-"אני בא"), אקורדיון חשמלי (ב-"אני בא").
יאיר מיכאל: גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית.
עוז נוי: גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית.
מאיר ישראל: כלי הקשה, תופים ותכנות תופים, שירה (ב-"שאלתי מה קרה").
משה לוי: עיבוד כינורות, אקורדיון, פסנתר.
נאור דיין: גיטרה חשמלית (ב-"כמו אז").
איתן גדרון: גיטרה חשמלית (ב-"פעם תורי ופעם תורך").
אלון נדל: גיטרה בס (ב-"כמו אז").
מישל עמר: תופים (ב-"כמו אז").
דרור בן גור: סקסופון (ב-"שאלתי מה קרה").
אמיר פרי: חצוצרות (ב-"אני בא").
הוקלט באולפני "המון" 1992-1991, הקלטות ומיקסים נוספים באולפני "טריטון" וקולינור" 1992-1991.
תכנון סאונד ומיקס: יועד נבו, תכנון סאונד ומיקס ל"שאלתי מה קרה" ו"אחרת אתה מת" וטכנאי הקלטה כללי: עמי איילי
טכנאי הקלטות נוספים והשלמות: שגיא גל ועודד פרח
מפיק: מיכאל תפוח - "המון הפקות"
ניהול ההפקה: לימור אל - עד
עיצוב עטיפת אלבום: שרון מורו