tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדברים המופיעים בספרות ההיכלות והמרכבה מתארים מציאות של חזון ולא של סמלים.
כמו כן, אין התייחסות לאותו עולם נעלם, שניתן למצוא מאוחר יותר אצל המקובלים.
בנוסף, כמעט ואין פרשנות איסוטרית או מיסטית של פסוקי המקרא, או גילוי סודות על ידי התעמקות בדברי המקרא, אלא אמירת דברי תפילה ושירה דתית הקשורה בחזון יורדי המרכבה, בעת צפייתם במרכבת האל.
המדובר, לדעת שלום, בשירה דתית כדוגמת הפיוטים הראשונים, אלא שפיוטים אלה נתחברו לפני הופעת הפיוטים הראשונים.
שמו הקדום של ספר יצירה היה ככל הנראה "הלכות יצירה".
שלום דן בספר ובתורתו בספרו ראשית הקבלה וספר הבהיר ובמקומות נוספים.
הוא סבר כי הספר נכתב באותה תקופה בה נכתבה ספרות ההיכלות והמרכבה, ככל הנראה במאה השנייה או השלישית, עם זאת נבדל ממנה במספר פריטים.
אומנם, כבר בפרק הראשון (משנה ה') של ספר יצירה, נעשה שימוש במילים וביטויים השאולים מחזון יחזקאל וספרות המרכבה, אך תוכנו איננו כולל תיאור חזיוני של יורדי המרכבה, אלא תורה עיונית, פילוסופית בחלקה, בקשר ליצירת העולם ויסודותיו.
כמו כן, שלא כמו בספרות המרכבה, אין בו תביעה מפורשת לשמירת סודיות.
הספר נכתב בצורת משניות, בעברית, ונוסח בתמציתיות רבה (בן כ-1500 מילים בלבד) ולא תמיד באופן ברור.
על אף קוצר יריעתו ישנם מקומות בהם בחר המחבר דווקא להאריך ולהרבות במילים, בפרט בולט הדבר בפרק הראשון (והחשוב ביותר) של הספר.
שלום סבר כי אחת הסיבות לחוסר הבהירות של הספר היא העובדה שלרשות המחבר לא הייתה טרמינולוגיה קבלית שבה יכול היה להשתמש בעת שכתב את הספר, והוא צריך היה ליצור אחת כזאת בעצמו.
ייתכן גם שאת חלק מהדברים הוא כתב על בסיס התבוננות מיסטית.
זהות המחבר לא נמסרה לקוראים, אם כי בסוף הספר נזכר אברהם אבינו, מה שהוביל מקובלים בדורות הבאים לייחס לו את הספר או לתלות בו גילויי סודות בריאה.
מפרשים אחרים ייחסו את הספר לרבי עקיבא, משום שהיה ידוע כמי שאהב לדרוש באותיות.
הספר התבסס הן על דברי פילוסופים יוונים על סוד המספרים והן על דברי המסורת היהודית על סוד האותיות, ולפיכך בנוסף למקובלים, זכה לפרשנויות או התייחסויות גם מצד הפילוסופים של ימי הביניים.
לדעת מחבר הספר, יסודות העולם הם עשר ספירות בלימה וכ"ב אותיות הא"ב העברי ויחד הן מהוות את ל"ב נתיבות פליאות החכמה.
בהן גנוז הכוח הנסתר ועל ידי צירופיהן נבראים הדברים בעולם, בשנה ובנפש.
בהן או דרכן של הספירות והאותיות חקק האל את העולם ומה שגם עתיד לבוא לעולם.
הספירות הן מספרים, אך לא מספרים רגילים אלא מספרים קדמונים, המהווים כוחות גנוזים.
לכל אות ישנה משמעות אצל האדם, בעולם ובזמן.
דרך כתיבה זו, המפרידה בין הספרות לאותיות, הובילה חלק מהפרשנים בימי הביניים לטעון כי בספר ישנם שני תאורים של יצירת עולם: התיאור האחד, מתייחס לבריאה אידיאלית באמצעות עשר הספירות, והתאור השני ליצירה גשמית באמצעות 22 האותיות.
כנגדם, עמדו הפרשנים שסברו כי תחילה הייתה היצירה הראשונית, שנעשתה באמצעות הספירות והאותיות יחד, וממנה נולדו הן העולם הנסתר והן העולם הנגלה.
אחד הפירושים הראשונים שנשתמרו לספר, משנת 931, הוא פירושו בערבית של רב סעדיה גאון, המחזיק בדיעה הטוענת שבספר מתוארות שתי בריאות.
דעה דומה לרס"ג הביע גם רבי יהודה הלוי, בספר הכוזרי.
שלום ציין כי ישנה קבוצה נוספת שראתה בספר לא רק טקסט עיוני אלא גם טקסט מאגי, וטענה כי אם העולם נברא מלשון ואותיות, אזי השולט ברזי הלשון (תרתי משמע), יוכל, על ידי צרוף של אותיות ושמות, להתערב ביסודות הבריאה.
היהדות מתנגדת למאגיה מכל וכל ורואה בה עבודה זרה והתערבות בעבודת האל לפי גישה אחת או הולכת שולל לפי גישה אחרת.
אף ספר הזוהר נוקט בגישה זו ואוסר, למשל, על שבועה במועל יד.
ואולם על אף האיסור החמור לעסוק במאגיה התפרסמו במהלך הדורות חיבורים יהודים בתחום זה.
שלום עצמו הקדיש לחקר המאגיה והדמונולגיה, ולמקורות בתחומים אלה, מספר מאמרים, שלאחר מותו עודכנו בהתאם להערות שהוסיף בשולי המאמרים, וכונסו בספרו שדים, רוחות ונשמות.
רבים ממחקריו של שלום דנים בראשי השדים (בילאר, סמאל, אשמדאי ולילית) ובנוסחות מאגיות הכוללות שמות אלו ושמות שדים ומלאכים אחרים.
במחקרים אלו מנסה שלום לברר את משמעות השמות ולהתחקות אחר מקורותיהם ביהדות, באסלאם, בנצרות ובבבל הקדומה.
ספרות מאגית נוספת אותה חקר שלום עוסקת בתורת הגלגול וגורלן של נשמות צדיקים, וכן חיבורים העוסקים בהכרת אופיו של אדם וגורלו על פי פניו וידיו (הכרת הפנים וסדרי שרטוטין).
במחקריו נשען שלום על ספרי כישוף, מילונים על שדים ומלאכים, ספרי סגולה וקטלוגים מאגיים, שאסף בספרייתו, וכן על ספרי מקובלים, כתבי יד רבים בתחום וכתבי קמיעות.
תורת הסוד של חסידות אשכנז
רבי אלעזר מוורמייזא וספר הרוקח.
ראשית הקבלה בספרד ודרום צרפת.
רבי אברהם אבולעפיא וזרם הקבלה האקסטטית.
פרסומיו של שלום על הזוהר
שלום לא חיבר חיבור מיוחד על ספר הזוהר, אך עסק בו במספר ספרים ומאמרים שחיבר, בהם לא משתקפת תורה קבועה ואחידה, אלא התפתחות רעיונית שהשתנתה במהלך השנים.
במהלך השנים נהג שלום לכתוב הערות בקשר לזוהר בספר הזוהר הפרטי שלו, אותו רכש בשנת 1915, בהיותו בן 18 בלבד.
לא מיד ולא בקלות עלה בידי שלום להבין את האמור בספר.
תחילה ניסה לקרוא בספר הזוהר בכוחות עצמו אולם אז גילה כי על אף שהיה תלמיד חרוץ לעברית ולתלמוד מזה מספר שנים, הוא איננו מסוגל להבין את הטקסט.
פנייתו למורהו לתלמוד, בבקשה שידריכוֹ וילמדוֹ, נענתה בשלילה, בטענה כי גם הוא איננו מבין את הכתוב בזוהר.
משלא עלה בידו למצוא מורה הוא חזר ללימוד עצמי, ורק לאחר מספר שנים עלה בידו לפצח חלק מסודות הזוהר והוא אף החל ללמד את הספר לחבריו.
במשך השנים הגיע מספר ההערות בספר למאות רבות.
משמלאוּ הדפים בהערותיו הביאוֹ לכורך שהוסיף בין דפיו דפים ריקים וכרכוֹ מחדש.
גם דפים אלה התמלאו בהערות רבות.
בשל חשיבות הערות אלה, הוציאה הוצאת מאגנס, בתאריך 14 באוגוסט 1992, כעשר שנים וחצי לאחר מותו של שלום, מהדורת צילום מוגדלת של הספר, בשישה כרכים, והיא כוללת את כל הערותיו הנ"ל של שלום.
חלק מן ההערות עסק בבירור שאלת מחברו של הספר וחלק אחר כלל הפניות למאמרים מקבילים של ר' משה די ליאון (רמד"ל) בחיבוריו האחרים ובספר הזוהר עצמו, או הפניות לחיבורים של מקובלים אחרים.
בנוסף, הוא נהג לציין חילופי נוסח בהתאם לכתבי יד או לדפוסים אחרים.
הערות אחרות של שלום כללו בירורים לגבי מוצא המילים הייחודיות לספר הזוהר, במדרש, בספרות ימי הביניים, בשפות אחרות או בכתביו העבריים של רמד"ל, וכן הערות הקשורות לתחביר, הדקדוק ותורת הצורות של הספר.
כמו כן, היו הערות שהכילו פירושים שכתב שלום לחלק מהמאמרים של הזוהר.
שלום סירב לתרגם את הזוהר לעברית, והדבר עורר מחלוקת ואף גרם לקרע בינו לבין תלמידו, פרופ' ישעיה תשבי, אשר הוציא לאור שני כרכים על הזוהר, משנת הזוהר, הכוללים: מבוא כללי ומפורט לספר הזוהר ותרגום המאמרים החשובים ביותר שבספר הזוהר לעברית, מסודרים לפי נושאים ולצידם הערות חשובות, וכן מבוא לכל נושא.
פרופ' יוסף דן, אף הוא תלמידו של שלום, מציין כי הסיבה להתנגדותו של שלום נבעה מכך ש"שולם היה אליטיסט מובהק והוא שנא את הרעיון של הפופולריזציה של הטקסטים...
הוא חשב שלפחות קהל של דוברי עברית יכול להתמודד עם הזוהר כשלעצמו".
מצד שני, מספר פרופ' ליבס, גם הוא מתלמידיו של שלום, כי שלום העניק לו את הכרך הראשון של משנת הזוהר כמתנת בר מצווה (ליבס מציין כי שלום היה חבר קרוב של אביו), כדי לקרבו, כבר בהיותו נער, לעולם הזוהר, ומכאן שראה בספר מקור חשוב להבנת ספר הזוהר.
ייתכן אפוא שתגובתו הראשונית החריפה של שלום לתרגומו של תשבי, נבעה גם היא מקנאת סופרים, אותה קנאה שייחס פרופ' ליבס לשלום, כאשר דן בתגובתו החריפה לספרו של הרב ראובן מרגליות וניסה לברר את פשרה.
בניגוד לשלום, סבר הרב מרגליות כי הזוהר הוא מדרש קדום, ולדעת ליבס, אין די היה בדעות המנוגדות של השניים בשאלת מחבר הספר, כדי לפגוע בחשיבות המהדורה שהוציא מרגליות לספר הזוהר, ואשר לה הוסיף אף הוא מקבילות רבות מספרות חז"ל וספרות ההלכה, וכינן ניצוצי זהר.
שלום עצמו תרגם מספר פרקים מספר הזוהר הן לגרמנית והן לאנגלית ולהם הוסיף מבואות והסברים.
חלק מממצאיו על ספר הזוהר, כעבור כ־20 שנות מחקר, סיכם שלום בשפה האנגלית, בספרו הידוע: Major trends in Jewish mysticism, שגם אותו לא הסכים לתרגם לעברית, ובשני ערכים אנציקלופדיים.
בנוסף, פרסם בשנת תש"ו מאמר על מדרש הנעלם.
למעשה, כמעט בכל מאמריו של שלום מוזכר ספר הזוהר, אך רק במספר פרסומים, כמפורט לעיל, היה ספר הזוהר נושאם העיקרי.
לדעת תשבי, הרצאותיו של שלום בחוג "ארנוס" ובמקומות אחרים, החלו שלב חדש בחקר הזוהר אצל שלום, והוא "בירור ענייניה (של קבלת הזוהר) במסגרות היסטוריות רחבות, החל במקורות קדם קבליים עד שלוחותיה המאוחרות של הקבלה".
בירור מחברו וזמן חיבורו של הספר
שנים רבות קודם שרכש את ספר הזוהר, קרא שלום את דברי ימי ישראל של צבי גרץ, ושם התוודע לראשונה לתנועת הקבלה ולספר הזוהר.
דעתו של גרץ על ספר הזוהר הייתה שלילית והוא כינה אותו 'ספר כזבים' ואת רמד"ל הציג כרמאי.
עם זאת, לאחר שהחל לחקור את הזוהר ולשונו חזר בו מקביעה זו וקבע כי רמד"ל הוא אכן מחבר הספר (למעט הרעיא מהימנא ותיקוני הזוהר ומספר תוספות קטנות), כפי שכתב שלום עצמו, באוטוביוגרפיה שלו:
בנושא זה הוא עבר מקיצוניות אחת לקיצוניות שנייה, וסבר כי לא רק שהספר איננו מכיל שרידים קדומים אלא שמרבית חלקי הספר חוברו על ידי רמד"ל בלבד.
הוא גם סבר כי רמד"ל כתב את הספר בשנים 1280 עד 1286 לערך, ורק לאחר מכן החל לכתוב את ספריו העבריים, תוך שהוא מכליל בהם רמזים שנועדו להכשיר את הקרקע לפרסומו של הזוהר.
חלק גדול מהחוקרים מסכימים עם שלום בקשר לזהות מחבר הזוהר אולם יש הטוענים כי רמד"ל לא חיבר את הספר לבד אלא עם חבר אנשים.
כמו כן קיימת מחלוקת לעניין השנים שבהן נכתבו חלקי הספר וספריו העבריים.
עבודתו על מילון לשון ספר הזוהר
כאמור כוללות חלק מהערותיו של שלום, שהוסיף בספר הזוהר שלו, דיון במקורן של המילים הייחודיות שבספר הזוהר וכן הערות הקשורות לתחביר, הדקדוק ותורת הצורות שבספר.
במקביל לכך, עבד שלום על הכנת מילון הכולל את כל המילים שבספר הזוהר.
צורת עבודתו כללה רישום כל מילה המצוייה בספר בכרטסת מיוחדת, המסודרת באופן כרונולוגי לפי אותיות הא"ב.
ליד המילה הוא הוסיף פירוש, מראה המקום שלה בספר הזוהר והערות נוספות.
הוא המשיך לעדכן את הכרטסת במהלך כל חייו, ולאחר מותו המשיכה תלמידתו, רבקה ש"ץ, להוסיף מילים מהמדרש הנעלם.
פרופ' ליבס מציין כי נעזר בכרטסת של שלום במהלך כתיבת עבודת הדוקטורט שלו, פרקים במילון ספר הזהר, משנת תשל"ז, שאף היא נועדה להיות חלק מהמילון שעתיד היה לצאת לאור, עם זאת, נכון לשנת 2012, הוא טרם ראה אור.
תפוצתה והשפעת של קבלת האר"י.
מצווה הבאה בעבירה - ערך מורחב.
שבתי צבי ותנועת השבתאות בימי חייו - ערך מורחב.
אברהם מיכאל קארדוזו, כתביו ותורתו.
שאלת זיקתה של השבתאות לקבלה הלוריאנית.
מידת השפעתה של השבתאות, על כל גלגוליה, על החסידות, על תנועת ההשכלה ועל הציונות.
שלום טען כי היסודות המשיחיים נוטרלו בחסידות והפכו לסמלים בלבד.
בנושא זה, נפל מחלוקת בינו לבין בן-ציון דינור ואחרים (לרבות תלמידו הראשון של שלום, ישעיה תשבי).
אפשרותה של מיסטיקה יהודית בעתיד.
פעילותו של שלום בחוג "ארנוס".
שלום קיים שתי מחלוקות עם חנה ארנדט בקשר לדעותיה על התנועה הציונית ועל השואה.
המחלוקת הראשונה הייתה משנת 1946, בעקבות מאמרה Zionism Reconsidered ("הציונות, הערכה מחדש"), בקשר לדעותיה על פועלה של התנועה הציונית בארץ ישראל, ולטענותיה כנגד הנטייה הגוברת של הציונים לצד הימיני של המפה הפוליטית וכן לחתירתם למדינה בכל מחיר, תוך התעלמות מהמיעוט הערבי.
שלום, שהיה ממקימי ברית שלום, הגן על שאיפת הציונים למדינה והאשימהּ ב"תסביך אנטי פלשתינה".
ארנדט הכחישה טענה זו והביעה את פליאתה על תמיכתו של שלום ברעיון הלאומיות, תמיכה שלדעתה עלולה להוביל בסופו של דבר לגזענות.
המחלוקת השנייה התעוררה בשנת 1963, ונסבה סביב הדברים שכתבה ארנדט בספרה "אייכמן בירושלים: דו"ח על הבנאליות של הרוע", הכולל את רשימותיה של ארנדט ממשפט אייכמן, אותו סיקרה כשליחה מטעם הניו יורקר.
ארנדט העלתה בספר שאלות נוקבות בקשר למשפט, בין היתר, בקשר לחלקו של העם הגרמני בשואה מול חלקו היחסי של אייכמן, שיתוף הפעולה של היודנראטים עם הנאצים, הפאסיביות וחוסר ההתקוממות של היהודים כנגד רוצחיהם.
היא ראתה בשואה פשע כנגד האנושות ולא פשע מלחמה, שכן היהודים לא היו צד לוחם בה.
שלום שלל את דעותיה של ארנדט על המשפט ודרך ניהולו בישראל, ואף האשימהּ בשל הדברים שכתבה שם בחוסר אהבת ישראל.
על כך השיבה ארנדט כי מעולם לא אהבה קבוצת אנשים כקולקטיב אלא רק את חבריה כאינדיבידואלים.
עוד טענה כי איננה 'אוהבת' יהודים אלא היא פשוט חלק מהם.
בשנת 2010 יצא, בגרמנית, ספר המתאר בהרחבה את מערכת היחסים ביניהם, לרבות המכתבים שהחליפו במהלך השנים.
המבקר וחוקר מדעי היהדות ברוך קורצווייל טען כי בלתי אפשרי להיות אובייקטיבי לחלוטין בכתיבת ההיסטוריה היהודית, וביקר את ספרו של שלום "שבתי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו", באומרו כי הספר נגוע בכתיבה מגמתית במסווה של טיעונים אקדמיים.
שלום סירב להגיב לביקורתו של קורצוויל, אך פרופסור ישעיה תשבי הגיב לה במאמר וכן פרופסור יעקב כ"ץ, אשר הותקף אף הוא באותו העניין, מספר שנים אחר כך.
על אף הביקורת של קורצוויל כנגד שלום, הוא בחר בספרו הנ"ל כספר החשוב ביותר שנכתב במדעי הרוח בעשר השנים מאז קום המדינה.
החוקר והביבליוגרף החב"די הרב חיים ליברמן, יצא בסדרת מאמרים נגד דרכי החקירה וקביעותיהם של שלום ובית מדרשו בחקר החסידות.
את הסדרה פרסם בכתב העת בצרון, תחת הכותרת "כיצד "חוקרים" חסידות בישראל?".
ליברמן טען, כי "שורת הדין מחייבת שבמקצוע זה יטפלו בעלי המקצוע המומחים לדבר, כלומר: החסידים בעצמם", וכי שלום ותלמידיו חסרים את הכלים להבנת ספרי חסידות, מגמתיים וממהרים להסיק מסקנות שגויות, על בסיס מידע חסר.
עוד טען ליברמן כי בלהיטותם לתגליות חדשות ממהרים שלום ותלמידיו לזהות חכמים שונים כשבתאים, ללא הוכחות מוצקות.
בין השאר, התנגד ליברמן לזיהוי ביקורת המופיעה בספרי מוסר מדור ראשית החסידות כמכוונים נגד הבעל שם טוב ותלמידיו.
כך דחה את הפרשנות של ההיסטוריון שמעון דובנוב ואחרים לחלקים מספר "נזד הדמע" (לרבי ישראל מזמושץ', שהיה מהמשכילים המוקדמים) כהתנגדות מוקדמת לתנועת החסידות.
שלום פרסם מאמר תגובה, בו חלק על ליברמן ואמר שדבריו אפולוגטיים, וליברמן השיב לו במאמר נוסף בסדרה.
במאמר אחר של שלום, טען שקטע מהספר "משמרת קודש" לרבי משה מסטנוב מכוון ישירות נגד הבעל שם טוב.
גם כאן התנגד ליברמן לפרשנותו של שלום וטען כי בספר אין כל קטרוג כנגד הבעש"ט וחסידיו הראשונים אלא כנגד בעלי בתים, שאינם תומכים בתלמידי חכמים לומדי תורה.
חוקרי החסידות מנדל פייקאז' ועמנואל אטקס סברו כי אכן שגה שלום בהבנת דבריו של הרב משה מסטנוב, אך ציינו כי אף אם עדות ספציפית זו אינה עדות ישירה כנגד הבעש"ט וחסידיו, היא משקפת את מנהגי אותו הזמן, לרבות מנהגי החסידים הראשונים.
משען היא רשת דיור מוגן לקשישים.
החברה מנהלת 9 בתי דיור מוגן בפריסה ארצית רחבה, מעסיקה כ-1,400 עובדים ומשרתת כ-3,000 דיירים.
הרשת מנהלת גם שלושה כפרי ילדים המיועדים לילדים ונוער במצוקה.
הכפרים הם בית אפל הנמצא בגן יבנה, כפר אונים ועלומים בכפר סבא.
משען נוסדה בשנת 1931 בידי ההסתדרות הכללית בתל אביב במטרה לסייע לחברים הכושלים הזקוקים לעזרה.
לצורך כך נתבקשו חברי ההסתדרות לחתום על הוראת קבע למשען.
הדוחף להקמת משען היה משה בריינהנדלר, אליו חבר זלמן ארן.
פעילה מרכזית במשען בשנים הראשונות הייתה דבורה נצר.
בשנים הראשונות סייעה משען לנזקקים במימון טיפול רפואי, הבראה והכשרה מקצועית ולקשישים שכבר אינם יכולים לעבוד.
בשנה הראשונה חתמו כ-400 חברים על הוראת קבע למשען ובשנת 1935 הגיע המספר ל-600. בין התורמים למשען היו גם מאות אנשים שאינם חברי הסתדרות, במיוחד מבין עולי גרמניה.
בדצמבר 1935 הוקמה אגודת משען גם בחיפה.
החל בשנת 1937 קיימה משען מועדונים עבור ילדים למחוסרי עבודה וקייטנה בחופשת הקיץ.
באותה שנה גם החלה משען לחלק מזון לנזקקים.
לקראת סוף שנות ה-40 החלה משען לנהל כפרי ילדים לילדים ונוער במצוקה.
לאחר הקמת מדינת ישראל דנו במשען על הכיוון העיקרי שלו: האם יש לכוון בעיקר לסיוע לפרט או שיש לנהל מוסדות סיוע כמו כפרי ילדים ובתי אבות.
זאב ויינר הוביל קו של התרכזות בהקמת מוסדות לעומת חברים אחרים שדרשו להמשיך את הפעילות בסיוע לפרט.
עוד מספר שנים התטלטל משען בין שתי העמדות, אולם בסופו של דבר הקו של ויינר שהיה למנהל משען גבר ומשען נודעה בעשורים שלאחר מכן כרשת של בתי אבות וכפרי ילדים.
כבר בשנת 1935 עלתה הדרישה להקמת בית אבות של משען, אולם הדבר לא יצא אל הפועל ורק בשנת 1941 החליטה מועצת ההסתדרות להקים ועדה לצורך כך.
בראשית שנות ה-50 הוקם בחולון בית אבות ראשון של ההסתדרות שנבדל ממושבי הזקנים שנהגו עד אז בכך שלא היה מוסד צדקה, אלא מוסד מכובד שהזקנים שילמו עבור הכניסה אליו 300 לירות ותשלום חודשי של 30 לירות ומשען הוסיפה 20 לירות לחודש.
במהלך שנות ה-50 הוחל בהקמת בית אבות בחיפה בידי משען ובמקביל נרכש בית לצורך בית אבות בשכונת אחוזה והוא נפתח בינואר 1956. במקביל לפתיחת בתי אבות, ניהלה משען מערך של דירות בקומת קרקע עבור קשישים.
בשנת 1957 נפתח בית אבות שלישי של משען בקטמון בירושלים.
במשך שנים רבות נוהל משען על ידי זאב ויינר.
בשנת 1998 בוצע מהלך אסטרטגי של מעבר לניהול מרכזי דיור מוגן המציעים מערך שירותים נרחב יותר מבית אבות סטנדרטי.
נכון לשנת 2011 משען מנהלת 9 מרכזי דיור מחיפה ועד באר שבע.
רשת משען נמצאת עד היום בבעלות ההסתדרות החדשה.
ההתמקדות של הנהגת החברה היא במרכזי דיור מוגן והיא סגרה מספר בתי אבות סיעודיים או הסבה אחרים לפתרון דיור מוגן מקיף עבור בני גיל הזהב המבקשים לחיות חיים פעילים, חברתיים ומוגנים לצד תמיכה רפואית ומערך שירותים היקפי רלוונטי.
הרשת ממשיכה לספק שירותים סיעודיים לקשישים וגם שירותים רפואיים צמודים לתשושי נפש, פעילות זו מנוהלת במסגרת מחלקות ייעודיות במרכזי הדיור המוגן ולא במודל של בתי אבות סיעודיים מלאים.
ערבים זה בזה סיפורו של "משען", אליהו אגרס, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך-מרכז "משען"-ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל, 1989
בנתיבי מעשה, יצחק עילם, עמודים 171 – 177, הוצאת עם עובד תרבות וחינוך, 1974
"משען" פעולות ומעשים, יוסף אוליצקי, הוצאת מרכז משען 1956
האם החברה הישראלית ערוכה לטיפול בקשישים, פרופ' שמעון שטרית, הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל, משען.
שרגא נצר סיפור חיים, אהוד בן עזר, עמודים 111, 131, 187, הוצאת עידנים/ ידיעות אחרונות, תל אביב 1990
קיבוץ משעול הוא קיבוץ מחנכים עירוני בנוף הגליל (לשעבר נצרת עילית) שהוקם בשנת 1999 קיבוץ שיתופי שחבריו חיים בעיר פועלים ומתנדבים בתחומי החינוך, הקהילה והחברה, ויוזמים פרויקטים ותוכניות בעיר ובאזור.
הקיבוץ משתייך לתנועת "קבוצות הבחירה של המחנות העולים" והוא אחד משישה קיבוצים הפועלים ברחבי הארץ.
משעול הוא קיבוץ שיתופי המורכב מקבוצות חברתיות, מונה כ-70 חברים וכ-80 ילדים ונחשב לאחד מהקיבוצים העירוניים הגדולים בעולם.
מאז שנת 2013 גרים כלל חברי הקיבוץ בבניין שכור ששימש בעבר כמרכז קליטה של הסוכנות היהודית ושופץ בסיוע המשרד לפיתוח הנגב והגליל, הסוכנות היהודית וחברי הקיבוץ.
חברי וחברות הקיבוץ מפעילים מספר פרויקטים בעיר שמטרתם יצירת שוויון חברתי, חינוך ברוח מגילת העצמאות והעצמת ילדים, נוער וכלל הקהילה.
חברות וחברי הקיבוץ ובוגרי תנועה נוספים הקימו לאורך השנים רשת ענפה של מרכזים חברתיים חינוכיים.
הפעילויות מתקיימות בנוף הגליל וברחבי הארץ כולה.
בשנים האחרונות התיישבו בנוף הגליל שתי קבוצות מרכזיות של עולים, משפחות מקהילת 'בני מנשה' שעלו מהודו ומשפחות דוברות רוסית, פליטים-עולים מאוקראינה ועולים מרוסיה.
במסגרות החינוכיות נקלטו עשרות ילדי עולים.
עם פרוץ המלחמה באוקראינה וגל העלייה של פליטים-עולים בעקבותיה, חברי משעול לקחו תפקיד מרכזי בהתנדבות בקליטת העולים במרכזי חירום חינוכיים קהילתיים שהוקמו בנוף הגליל במלונות בעיר, ואירחו את העולים החדשים לליל הסדר בקיבוץ.
מעבר לפעולת הקליטה בארץ חברי משעול לקחו חלק גם במרכזי סיוע בחוץ לארץ, בלובלין ובבוקרשט.
עם המעבר מחירום לשגרת חירום (זרם הפליטים התמתן אבל הצרכים עדיין גדולים מאוד) מתמקדת פעולת קליטת העלייה בעיקר בהזמנתם ושילובם במרכזים החינוכיים שמפעילים ומובילים חברי וחברות הקיבוץ.
פעולה זו מתבססת ומצטרפת לעבודה ארוכת שנים עם ילדי משפחות עולים ותיקות, חיזוק הלכידות בין קבוצות שונות בעיר ותפיסה של זהות ישראלית מגוונת בעיר שקולטת עלייה לאורך שנים.
מזה 6 שנים מובילים חברי קיבוץ משעול יחד עם משרד החינוך, הרשות המקומית ועמותת תיקון את חידושו של בית ספר היסודי עצמון.
כחלק מתהליך התחדשות בבית הספר נבנה מודל חינוכי ייחודי שמטרתו לחולל שינוי בחינוך בשכונה ובעיר, ושממוקד בבניית כלים חינוכיים לעבודה עם תלמידים בעלי רקע רב-לשוני ורב-תרבותי.
המודל כולל תוכנית שפה ייחודית, מרחבי למידה מתוך משחק, החממה לקיימות: סביבת למידה טכנולוגית מתקדמת המתבססת על למידה מתוך ניסויים.
בשנת 2019 הוקמה בחצר "עצמון" החממה לקיימות, פרויקט לקידום לימודי מדעים, סביבה, חקלאות ותזונה.
החממה משתרעת על שטח של כחצי דונם, ונחשבת לגדולה בארץ מסוגה.
מאז הקמתה ילדי בית הספר והוריהם מתנסים בחקר וגידול של צמחים בשיטות המתאימות לסביבה אורבנית, תוך שימוש בטכנולוגיה חדישה, בדגש על גידול ובישול צמחי מאכל.
אופי הלמידה בחממה המבוסס על התנסות, הקניית מיומנויות חקר ויצירה בפועל על-ידי המשתתפים ובעבודת צוות.
בחממה פועל בית החולים לצמחים עבור צמחים שגדלים בחממה וחלו במחלות, וגם בריפוי צמחים של תושבי העיר שצמחיהם נבלו.
בשנת 2022 נבנתה בחממה כיתת מחקר והדגמה למדעים וקיימות בעלות של רבע מיליון ש"ח.
מעל עשור גני עופרים פועלים בעיר ומעניקים חינוך איכותי לילדים בגיל הרך: גילאי לידה עד שלוש.
בעופרים מתחנכים יחד ילדים מקהילות מגוונות במסגרת שמעניקה לפעוטות סביבה חמה, מפתחת, ומעשירה, כמו גם מוקד למפגש קהילתי בין ההורים.
המסגרת מפגישה הורים וילדים מקהילות שונות: גרעין תורני, בני המנשה, בני העדה האתיופית, עולים מחבר העמים וילדי הקיבוץ.
'בית שוקו' הוא מועדון שכונתי לילדים הכולל הזנה, שנבנה על בסיס תפיסת החינוך ההומניסטית, השמה את הילד במרכז ורואה אותו כאדם ששייך למעגלים מתרחבים של משפחה, קבוצת שווים וקהילה.
בבתי השוקו, הילדים רוכשים מיומנויות חיים, יכולות חברתיות וחוסן רגשי בסביבה מצמיחה ואוהבת.
'השכונתית' – בית חינוך לנוער בשכונה הצפונית
'השכונתית' הוא מועדון חברתי לבני ובנות נוער הכולל קבוצות מנהיגות לנוער, מועדון פתוח הכולל פעילות חברתית, ריצ'ינג אאוט וקבוצות אמנות.
בבתי החינוך לנוער הנערים והנערות מתנסים בהדרכה והתנדבות.
הם יוזמים ומובילים אירועים בשכונה, מפתחים יכולת ביטוי אישי, מערכת ערכים וניסיון במגוון תחומים.
חניכי 'השכונתית' מצטרפים למסלולי ההדרכה הארציים ופעילויות ארציות נוספות במסגרת תנועת הנוער "המחנות העולים" כולל מסלול של יציאה לשנת שירות.
הבוסתן הוא מיזם שינוי חברתי, שהוקם ב-2018 על ידי קבוצת תושבים ערבים ויהודים מנוף הגליל.
חזון הבוסתן הוא להפוך את נוף הגליל מעיר מעורבת לעיר משותפת, עיר שבה יתקיים ממשק יומיומי חיובי בין האוכלוסיות השונות, עיר שבה כלל התושבים יחושו שייכות, גאווה ורווחה, ועיר שבה המשאבים החומריים והרוחניים יחולקו באופן שוויוני.
בנוסף מבקש המיזם להוביל שינויים תודעתיים בקרב התושבים, העירייה והאוכלוסייה הכללית באשר לחברה משותפת.
במרכז המיזם ניצבת קהילה משותפת, שבמסגרתה אנו פועלים כדי לפתח מנהיגות משותפת, מקיימים מגוון הזדמנויות למפגשים חד פעמיים ומתמשכים בין תושבים מכלל התרבויות בעיר, מובילים שיח חיובי ברשתות החברתיות ופועלים כנגד אלימות וגזענות.
מיזם הבוסתן פועל בתוך עמותת תיקון, השייכת לתנועת הבוגרים של המחנות העולים.
חברים מקיבוץ משעול נמנים עם מייסדי מיזם הבוסתן ושותפים בניהולו.
קיבוץ עירוני – חברי הקיבוץ בחרו לבנות את חייהם בתוך הסביבה העירונית, מתוך הבנה שזו סביבת החיים של הרוב המכריע בחברה הישראלית, ומתוך רצון לנסות ליצור אורח חיים קהילתי-שיתופי בעיר.
חברי הקיבוץ הם תושבי נוף הגליל, וילדי הקיבוץ מתחנכים במערכת החינוך הציבורי בעיר.
קיבוץ שיתופי – חברי הקיבוץ רואים באורח החיים השיתופי מימוש של עקרונות שוויון ערך האדם והערבות ההדדית ביניהם.
הכנסות חברי הקיבוץ מעבודתם נכנסות לקופת הקיבוץ, ונלקחת אחריות קיבוצית משותפת על הוצאות המחייה המרכזיות (דיור, תחבורה, תקשורת, בריאות וכדומה) של חברי הקיבוץ.
בנוסף, כקיבוץ-קבוצות, כל קבוצה מחליטה כיצד לנהל את חיי השותפות של חבריה בתחומי החיים הנותרים.
קיבוץ של מחנכים – מתוך תפיסה ערכית של תיקון העולם, החברה והאדם, הרוב המכריע של חברי וחברות הקיבוץ עוסקים בחינוך בפרויקטים עירוניים וארציים: תנועת הנוער והדרכת הגרעינים בתנועת המחנות העולים, הדרכת סמינרים בבתי ספר, הדרכה במסגרות לימוד תנועתיות, ריכוז והפעלת מועדוני נוער וילדים עירוניים, הוראה בבתי ספר תיכוניים ויסודיים ועוד.
קיבוץ-קבוצות – הקיבוץ מורכב מקבוצות, שבכל אחת מהן שותפים 14-6 חברים.
הקבוצות מהוות מעגל ביניים בין היחיד לקיבוץ, ובכך נותנות מענה לצורך בקשר עמוק ומרחב שיחה אינטימי על אורחות החיים, ומצמצמות את הניכור הפוטנציאלי בין היחיד לכלל הקיבוץ.
התנהלות לא היררכית – ההחלטות המשותפות מתקבלות בהסכמה ובשיחה.
את תפקידי ההובלה בקיבוץ נושאים צוותים המורכבים ממספר חברים (ולא יחידים).
ליבת הקיבוץ – בשנת 2005 ניסחו חברי הקיבוץ את "ליבת הקיבוץ": "קהילה שיתופית, סוציאליסטית ויהודית הבנויה מקבוצות אינטימיות – השואפת לתיקון עצמי ותיקון היחסים החברתיים דרך שותפות בלימוד, בשיחה, בתרבות, במעשה ובכלכלה.
כחלק מהיותם בתנועה, חבריה נרתמים לתיקון האדם החברה והעולם מתוך חזון של חברה סוציאליסטית מתרחבת".
ראשיתו של הקיבוץ בסוף שנות התשעים של המאה ה-20, כאשר חבורה של בוגרי תנועת הנוער 'קבוצות הבחירה' שלמדו במדרשה באורנים החליטו להקים קבוצה.
הם קבעו את מגוריהם בטבעון, רכזו את תנועת הנוער וקראו לבוגריה למסלול נח"ל.
בשנת 2000 עברה הקבוצה למגורים במגדל-העמק יחד עם קבוצה בוגרת נוספת שהשתחררה משירותה הצבאי.
יחד הן קראו לקבוצות נוספות של בוגרי התנועה, שהתבססו על גרעיני הנח"ל המשתחררים להצטרף אליהן.
חברי הקבוצות היו פעילים בריכוז ובהדרכה בתנועת הנוער, הקימו יוזמות בתחום החינוך הבלתי-פורמלי במגדל-העמק, שהופעלו במסגרת עמותת "תיקון" אותה הקימו כבית ליוזמות חינוכיות וחברתיות.
בשנת 2002 הצטרפה גם קבוצת יובל, קבוצת עולים מאנגליה, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה בוגרי תנועת הנוער העולמית 'הבונים דרור' שעברו מירושלים לגור לצד הקיבוץ הנבנה במגדל העמק כחלק מתהליך הקליטה שלהם.
בתחילה השתתפו במסגרות החברתיות, התרבותיות והלימודיות והמשיכו להקים את תנועת הבוגרים של הבונים דרור, המוכרת היום כ'קבוצות ע"מ'.
ובהמשך הצטרפו באופן מלא לקבוצות הבחירה.
החל משנת 2003 החלו קבוצות בוגרים של התנועה להתיישב גם בנוף הגליל, ולהרחיב את האזור הגאוגרפי בו פעילים ומקימים פרויקטים חינוכיים וחברתיים.
בשנת 2005 התאחדה תנועת קבוצות הבחירה, תנועת הנוער ותנועת הבוגרים, עם תנועת המחנות העולים, אשר בוגריה חידשו את קיבוץ נערן בבקעת הירדן, איחוד אשר השפיע על קיבוץ משעול ועל הרחבת הפעילות הארצית בליווי ובהקמה של קיבוצים עירוניים נוספים.
בשנת 2007 קיבלו חברי הקבוצות החלטה פנימית על הגדרה עצמית כקיבוץ עירוני.
בקיץ 2011, כחלק ממהלך ארוך של חיפוש מקום קבע עבור הקיבוץ, עברו חברי הקבוצות ממגדל-העמק לנוף הגליל, על מנת לאחד את כל חברי הקיבוץ בעיר אחת.
בשנת 2012 התאגד הקיבוץ באופן פורמלי כ"אגודה שיתופית – קיבוץ עירוני".
בשנת 2013 עברו חברי הקיבוץ להתגורר במבנה שכור ששימש בעבר כמרכז קליטה של הסוכנות היהודית ושופץ בסיוע המשרד לפיתוח הנגב והגליל, הסוכנות היהודית וחברי הקיבוץ.
ההתיישבות של חברי קיבוץ משעול בנוף הגליל החלה בשנת 2003. לאורך השנים הצטרפו להתיישבות זו קבוצות רבות נוספות אשר יחד יצרו את הקיבוץ.
השותפות עם הרשות המקומית ועם כלל תושבי העיר הלכה והעמיקה ויחד איתה העשייה למען העיר.
גם כיום קיבוץ משעול, כחלק מתנועת הבוגרים של המחנות העולים, ממשיך להזמין גרעיני התיישבות צעירים לעיר – כיום חיים ופועלים בעיר חברים רבים מתנועת המחנות העולים – מתנדבי שנת שירות, חיילים בפרק משימה לאומי במסלול נח"ל, וחברים בקבוצות צעירות לאחר השירות הצבאי.
לצד הפעילות החינוכית הקימו חברי הקיבוץ יוזמות עסקיות, הבולטת ביניהן חברת תוכנה משעול מערכות מידע.
"משנכנס אדר מרבין בשמחה" היא אמרת חז"ל הרואה בשמחה קו מאפיין של חודש אדר כולו ולא רק בחג הפורים החל בו.
השמחה נובעת מכך שבחג הפורים שחל בחודש אדר רואים שגזירות ודברים רעים יכולים להפוך בסוף לדברים טובים.
לפי הוגים אחדים אין מדובר בהכרח בהלכה מעשית, להרבות בשמחה בחודש זה, אלא תכונה שטבועה בזמנו של חודש אדר, שלפי מגילת אסתר היה .
במשנה במסכת תענית נאמר: .
בעקבות דברי המשנה אומרת הגמרא: .
בהתאם לזאת מוסיף רב פפא: .
רב פפא מורה שיהודי שיש לו סכסוך עם גוי, לא ילך להתדיין איתו בבית המשפט בחודש אב שכן מזלו גרוע, וישתדל ללכת בחודש אדר שמזלו טוב.
בשנה מעוברת, יש מן הפוסקים שכתבו כי הלכה זו נוהגת רק בחודש אדר השני, שהוא החודש הצמוד לפסח ושבו חל חג הפורים, אך יש שדייקו מדברי ה שהשמחה נוהגת אף באדר הראשון.
הגמרא מפרטת כמה דינים שמיעוט השמחה בחודש אב בא לידי ביטוי מעשי בהם, אך אינה מציינת כיצד מבטאים את ריבוי השמחה בחודש אדר.
המאירי מבאר שיש להודות בתפילה על המאורע המשמח שהתרחש באותו החודש: הרב חיים אלעזר שפירא, האדמו"ר ממונקאטש, קבע שיש להרבות בשמחה בכל דרך אפשרית.
הרב חיים קניבסקי אמר שמי שיש לו "סיום" או שמחה ראוי שיעשנה בחודש אדר, ואם אין לו, שישתה קצת יין בכניסת החודש.
הוא סיפר שאביו הרב יעקב ישראל קניבסקי נהג כל ראש חודש לשתות מעט יין, ובראש חודש אדר הוסיף קצת יותר.
רש"י מבאר את עניין השמחה בחודש אדר משום ש.
רבי מנחם מנדל שניאורסון ביאר זאת כך .
רבי אליהו שפירא סבור מדיוק לשון רש"י, שהריבוי בשמחה צריך להתמשך גם בחודש ניסן, שבחודש זה נעשו נסי יציאת מצרים.
השפת אמת טוען שעניין השמחה בחודש אדר הוא משום שבחודש זה היו מתנדבים עם ישראל מחצית השקל למשכן, כפי ששנינו "באחד באדר משמיעים על השקלים".
נתינה זו הייתה מלווה בשמחה גדולה בעולם, .
הרמב"ם והשולחן ערוך הביאו רק את חלקו הראשון של המאמר לגבי חודש אב, אך לא הביאו את המשכו העוסק חודש אדר.
החתם סופר מסיק מכך שאין הלכה כמימרה זו.
לדבריו בעל המאמר, רב סבור שקיימת מצוות שמחה בכל החודש כולו, וכמו שנאמר "והחדש אשר נהפך מיגון לשמחה", אך להלכה אנו סבורים שאין מצוות שמחה מיוחדת בחודש אדר.
עם זאת, פוסקים אחרים, כמו הרי"ף, הרא"ש וראשונים נוספים, הביאו בספריהם את המאמר בשלמותו, וכן את ההנחיה שבאה בעקבותיו שיש להשתדל לדון עם הגוי בחודש זה.
אף המגן אברהם ויתר האחרונים מביאים להלכה את הדין של "משנכנס אדר מרבין בשמחה".
כאמור לעיל, הוסיף רב פפא על דין זה .
המפרשים התקשו בהוראת הגמרא שיש להתדיין עם הגוי בחודש אדר "דבריא מזליה" (מזלו טוב), ממה שאמרו במסכת שבת "אין מזל לישראל".
ביישוב הקושיה נאמרו כמה הסברים:
הריטב"א מבהיר שמה שאמרו "אין מזל לישראל" נוגע לכל השנה מלבד שני חודשים אלו (אדר ואב), אז באמת יש מזל לישראל, "שכן נגזר עלינו מן השמים".
המהרש"א כתב שאף שאין השפעה ישירה של המזל על גורל האדם, מן השמים מכוונים את ההשפעה הטובה על האדם, בזכות מעשיו הטובים, בחודש טוב, ואת העונש שמגיע לו על מעשיו הרעים מגלגלים בחודש שמזלו רע.
זאת בדומה לכלל שקבעו חז"ל: "מגלגלין זכות על ידי זכאי וחובה על ידי חייב".
בעיה נוספת שמתעוררת בהקשר זה היא הקשר המאגי בהלכה זו שבין הזמן והגורל.
בתורה נאמר "לא תנחשו ולא תעוננו".
ופירשו במסכת סנהדרין: מעונן - רבי עקיבא אומר: זה המחשב עתים וימים ואומר יום פלוני טוב לצאת.
איסור זה נפסקה להלכה בכל הפוסקים, ואם כך תמוה איך הורו חז"ל לפעול בדרך זו.
החתם סופר מיישב על פי דברי הגמרא האומרת שבדברים שהתחזק מספר פעמים שהם פועלים אין לחוש לאיסור ניחוש שכן "אף על גב דאין ניחוש - יש סימן".
בהתאם לכך ניתן לומר שחודש אדר התחזק שפועל לטוב שכן נעשו בו נסים רבים לישראל.
הרב שלמה אליעזר אלפנדרי מיישב על פי דברי ספר החינוך שטעם איסור ניחוש הוא שעלול האדם לחשוב שהזמנים הם אלו שמשפיעים על גורל האדם ובהם תלוי גורלו ולא בקב"ה.
לפי זה אין לחשוש לדבריו לאיסור ניחוש בפעולות אלו שכן "אדרבא הוא סיבה שיאמין בהשם".
עם זאת, דעת הרמב"ם באיסור ניחוש היא שלא רק שדברים אלה אסורים, אלא גם אינם מועילים: "דברים בטלים כוזבים שהזהירה מהם התורה כמו שהזהירה מהשקר".
אך כאמור הרמב"ם לא הביא להלכה מימרה זו.
הביטוי "משנכנס אדר מרבין בשמחה" הולחן וזכה לביצועים רבים.
משנת עקביא בן מהללאל היא משנה בתחילת פרק ג' של פרקי אבות, שזו לשונה:
המשנה מציגה לאדם את אפסותו בעולם הזה לעומת גדולתו של הקדוש ברוך הוא, ובכך באה להרתיע את האדם מחטא.
באבות דרבי נתן מופיעה המשנה בגרסה שונה:
"עקביא בן מהללאל אומר, כל הנותן ארבעה דברים אל לבו, שוב אינו חוטא.
מאין הוא בא, ולאן הוא הולך, ומה עתיד להיות, ומי הוא דיינו.
מאין הוא בא, ממקום חושך.
לאן הולך, למקום חושך ואפילה.
ומה עתיד להיות, עפר רמה ותולעה.
ומי הוא דיינו, מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא:
רבי שמעון אומר, בא ממקום חושך וחוזר למקום חושך.
בא מטיפה סרוחה, ממקום שאין העין יכולה לראות.
שנאמר, (איוב כה) "אף כי אנוש רמה" ובן אדם תולעה.
רבי אלעזר בן יעקב אומר, רימה בחייו ובן אדם תולעה במותו.
איזה רימה בחייו, זה כינים.
ובן אדם תולעה במותו זה שמרחיש במותו."
מדרש ויקרא רבה מביא את משנת עקביא בן מהללאל ומוסיף: "ר' אבא בר כהנא אמר בשם רב פפי ור' יהושע דסכנין בשם ר' לוי שלשתן דרש ר' עקיבא מתוך פסוק אחד :
: טיפה סרוחה היא הזרע שממנו נוצר העובר.
רבי עובדיה מברטנורא מפרש "סרוחה" מלשון סירחון, ומסביר: "קרי לה טפה סרוחה מפני שהיא קרובה להסריח מיד כשהיא חוץ למעי האשה".
אביגדור שנאן מפרש שסרוחה פירושה משׂתרעת, כמשמעות המילה בפסוק , כלומר טיפה סרוחה היא טיפת זרע צמיגה וחסרת צורה.
: כלומר אתה הולך אל מותך וקברך.
תוספות יום טוב מפרש, בעקבות מדרש שמואל: "כי האדם הולך לבית עולמו ומתקרב אל המיתה כי יום המוות מיום היוולדו הוא.
שמיום שנולד הוא מתקרב והולך אל המיתה וע"כ נקט לשון הווה ולא לשון עתיד."
: עד כמה מטיל אימה מתן דין וחשבון לפני הקדוש ברוך הוא מלמד הסיפור התלמודי:
רבי עובדיה מברטנורא מציג את ההשפעה המשולשת של דברי עקביא בן מהללאל: "והמסתכל שבא מטפה סרוחה, ניצול מן הגאוה.
והמסתכל שעתיד לילך למקום עפר רמה ותולעה, ניצול מן התאוה והחמדה אל הממון.
והמסתכל שעתיד ליתן דין וחשבון, פורש מן החטא ואינו נכשל בעבירה".
בספר תורת חובות הלבבות מביא המחבר בשער הכניעה פרק ה שהדרך לקניית מידת הענוה היא ההתבוננות בשבעה דברים, שהם הרחבה של דברי המשנה.
הוא חותם את הפרק בדברי המשנה ששמהווים הוכחה לכך שאדם הזוכר דברים אלה אינו מתגאה.
בתחילת פרק ב' מוצגת דרך אחרת, מפי רבי, להימנעות מעברה: .
המבנה הדומה של שתי המשניות הביא את ישעיהו ליבוביץ לעסוק בהבדל שביניהן: "רבי אומר: תחשוב על הקדוש ברוך הוא, ואילו עקביא בן מהללאל אומר: חשוב על עצמך.
אפשר לומר שרבי מציג חשיבה תאולוגית, ועקביא מציג חשיבה אנתרופולוגית (שהיא איננה יותר פשוטה).
על כל פנים, המסקנה מדברי שניהם היא אותה מסקנה, דהיינו שאתה עתיד ליתן דין וחשבון."
המשנה נאמרת על ידי עורך הטקס במהלך הלוויה יהודית דתית.
את המילים "מטיפה סרוחה" יש הנוהגים לומר בלחש.
המשנה הוזכרה בהספדו של הרב יעקב שאול אלישר על הרב מאיר אוירבך בשנת 1878 ובשנת 1894 דווח שהיא נאמרה בהלוויה בירושלים כמנהג הספרדים.
המנהג מוזכר בסוף המאה ה-19 בספריו של הרב אליהו בכור חזן, מגדולי רבני לוב ומצרים: בספר "נוה שלום",, הכולל את מנהגי אלכסנדריה ומצרים בכלל, ובספר "תעלומות לב".
בסקירה של אברהם שמואל הרשברג על מנהגי הספרדים בירושלים שפורסם בשנת 1908 כתוב:
"כשהחבורה יוצאת עם המת מביתו, וכן כשהיא באה לפני שערי בתי המדרש, עומדים כל המלוים ביחד עם המטה במקומם ואומרים משנת עקביה בן מהללאל ופסוקי "צדוק הדין"..."
ככל הנראה, המנהג חִלחל לבני יהדות ארצות האסלאם בארץ ישראל במהלך השנים שלאחר מכן; מתחילה ליחידים, ובהמשך, באופן רווח יותר.
בספר "גשר החיים" שיצא בשנת 1947, מזכיר רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי את הדבר כמנהג פשוט ורווח.
הספר משקף בעיקר את מנהגי ירושלים ובעיקר של קהילת הפרושים בירושלים, מהם השתרשו מנהגים רבים בכל הקשור ללוויות בשל ביסוסה של החברה קדישא בירושלים העתיקה.
עם התפשטות המנהג בירושלים ובשאר ארץ ישראל היו שהתלוננו על המנהג.
הרב אהרן קמינקא טען שאין מקום למנהג ואולי אף יש איסור באמירת דברי תורה בפני המת.
הרב יקותיאל יהודה גרינוולד בספרו "כל בו על אבלות", מתייחס למחלוקת ומצדד לביטול והימנעות מהמנהג מחמת שאין לו מקור וטעם של ממש.
הרב טוקצינסקי יצא להגנת המנהג.
כיום, במרבית ההלוויות שעל ידי ארגוני החברה קדישא השונים נהוג לומר את המשנה.
כך למשל נאמר המשנה בהלווייתו של הנשיא יצחק בן צבי, ושל ראשי הממשלה לוי אשכול וגולדה מאיר.
מנהג אנשי ירושלים בחתונה טרם ריקוד החתן עם הכלה (מצווה טאנץ) לשורר את המשנה הזאת לעורר את החתן ולהזכיר לו את "יום המיתה".
מספר לחנים חוברו על מילות המשנה והושרו על ידי גדולי החזנים.
חוקר הנגינה אברהם משה ברנשטיין מעיד כי בנערותו שמע מאחד מתלמידי ישיבת וולוז'ין שנהגו לשיר ניגון על מילים אלו בשמחת תורה.
הלחן של יהושע ווייסר יצא בתחילת 1931 בתקליטו של מרדכי הרשמן.
המפורסם ביותר הוא של ישראל אלטר, בביצועו של משה קוסביצקי.
לחן זה הושר במספר וריאציות על תקליטיו של קוסביצקי, מראשית ביצועו בוורשה (תחת חברת "סירנה") בשנת 1934, ועד ימיו האחרונים בארצות הברית, והיה ליצירת המבוקשת ביותר בקונצרטים שערך.
עקיבא צימרמן כותב כי שמע מאלטר שאת לחן השיר המפורסם חיבר בעת שנקלע למלון בווינה בו שהו גדולי ישראל שנאספו לשם הכינוס העולמי של אגודת ישראל ("הכנסייה הגדולה") שהתקיים באותה עת בעיר, והתבקש על ידי אחד האדמו"רים לשיר קטע חזנות כלשהו.
מאוחר יותר חבר אלטר לחן שני.
לחן נוסף הוא של יוסל'ה רוזנבלט.
מִשנן נשיר או מִשנן מתחלף , הידוע בכינויו שיני חלב או שיניים נשירות, הוא הסט הראשון של השיניים בגדילה אצל בני אדם ויונקים דיפיודונטים (בעלי שתי מערכות שיניים) אחרים.
השיניים מתפתחות במהלך שלב ההתפתחות העוברית ומתפרצות (הופכות לגלויות בחלל הפה) בגיל הינקות.
המשנן מתחלף בדרך כלל על ידי שיניים קבועות, אבל בהיעדר שיניים קבועות, שיניים אלו יכולות להישאר פונקציונליות במשך שנים רבות.
המשנן הנשיר מתחיל להיווצר בשלב האימבריולוגי של ההיריון.
ההתפתחות העיקרית של השיניים מתחילה בשבוע השישי להריון בשכבת הדנטל למינה (Dental lamina), מקטע בשכבת האפיתל ממנו תתחיל היווצרות השן.
כאשר העובר בן שמונה שבועות, כבר קיימים עשרה ניצנים על הקשת העליונה ועשרה ניצנים על הקשת התחתונה.
ניצנים אלו הם שיהפכו בסופו של דבר למשנן המתחלף (שיני החלב).
שיניים אלו ימשיכו להתפתח עד שיבקעו בפה.
במשנן המתחלף סך הכול עשרים שיניים: חמש בכל רבע ועשר לכל קשת.
ההתפרצות של השיניים מתחילה בגיל שישה חודשים ונמשכת עד גיל 23–33 חודשים.
בדרך כלל, השיניים הראשונות שיבקעו בפה הן השיניים חותכות התחתונות (המרכזיות מנדביולריות) והאחרונות הן הטוחנות השניות (השיניים האחרונות בפה בלסת העליונה).
הגיל השכיח של בקיעת השיניים הנשירות בפה:
שיניים חותכות מרכזיות: 6–12 חודשים
שיניים חותכות צדדיות: 9–16 חודשים
כל רבע במשנן המתחלף מורכב משתי שיניים חותכות, ניב אחד, ושתי שיניים טוחנות.
כל אלה יוחלפו בהדרגה בשניים הקבועות התואמות (לדוגמה: חותכת תחתונה נשירה, בחותכת תחתונה קבועה), למעט הטוחנת הראשונה והשנייה, הן יוחלפו על ידי קדם-טוחנות (המלתעות).
החלפת שיני החלב במשנן קבוע מתחילה בסביבות גיל שש, כאשר השיניים הקבועות מתחילות להופיע בפה, וכתוצאה מכך נוצר משנן מעורב.
שיני המשנן הקבוע מתפרצות וגורמות לספיגת שורשים, כאשר השיניים הקבועות דוחפות את שורשי השיניים הראשוניות, מה שגורם לשורשים להתמוסס ולהיאכל על ידי אודונטוקלסטים (אוסטאוקלסטים ייחודיים), אשר יספגו בשיניים הקבועות.
תהליך החלפת השיניים הנשירות והחלפתן בשיניים קבועות נקרא נשירה.
תהליך זה עשוי להימשך מגיל 6 עד גיל 12. בגיל 12 יש בדרך כלל רק שיניים קבועות.
עם זאת, זאת אינה תופעה נדירה כאשר אחת או יותר מהשיניים הנשירות נשמרות מעבר לגיל זה, לפעמים גם אל תוך גיל הבגרות.
מקרים כאלו עשויים להופיע עקב כישלון של השן הקבועה להתפתח.
ישנן מספר שיטות שונות למספור השיניים: ISO System (שאושרה על ידי WHO וה-FDI ונמצאת בשימוש נרחב במערכת), שיטת פאלמר סימון והשיטה האוניברסלית המסמנת שיניים באותיות A עד T.
שיני החלב הן חיוניות להתפתחות תקינה של חלל הפה.
השיניים הנשירות שומרות על אורך הקשת בתוך הלסת.
העצם והשיניים הקבועות מתפתחות גם הן מאותם אזורים של השיניים הנשירות אשר מאפשרות נתיב להתפרצות של השיניים הקבועות.
שורשי השיניים הנשירות הם אלו המספקים את הנתיב לשיניים הקבועות.
גם שרירי הלסת והיווצרות עצמות הלסת תלויות במשנן הנשיר, אשר מצליח לשמור על ריווח נכון שיאפשר בקיעה של שיניים קבועות.
בנוסף, שיני החלב חשובות להתפתחות דיבורו התקין של הילד, חיוכו האסתטי וללעיסת מזון, אם כי ילדים שאיבדו את שיניהם (בדרך כלל כתוצאה מעששת השיניים) עדיין יכולים לאכול וללעוס.
חבלות באזור הפה הן תופעה שכיחה באוכלוסייה, ומהוות 5% מכלל הפגיעות אשר בגינן ניגשים המטופלים לקבלת עזרה רפואית.
אצל ילדים עד גיל 6, התופעה נפוצה עוד יותר.
חבלות הפה מדורגות במקום השני בשכיחותן, ומהוות 18% מכלל הפגיעות הגופניות.
ישנן מספר חבלות בחלל הפה המתחלקות לפגיעה ברקמה הקשה (רקמת השן) וברקמה הרכה התומכות את השן.
פציעות ברקמה הקשה מערבות את השן בלבד וכוללות שברים בשן או בשורש.
פציעות ברקמה הרכה, ישנה פגיעה הן בשיניים והן ברקמה הסובבת, והן דווחו בייחוד בילדים בגילאים 1–3 שנים, ומתרחשות בדרך כלל כתוצאה מנפילה.
אצל ילדים לפני כניסתם לבית ספר, נפילה היא הגורם השכיח ביותר לחבלות, ולעומת זאת, בגילאי בית ספר הפציעות נגרמות לרוב במהלך ספורט או התנגשות באדם אחר.
במבוגרים, חבלות במשנן הנשיר נגרמות לרוב מתאונות דרכים או תקיפה.
מספר רב של גורמי סיכון קשורים לחבלות במשנן הנשיר:
שימוש לקוי בשיניים, לא למטרות אכילה
מצבי לחץ נפשיים (משפחה לא גרעינית, התעללות משפחתית)
לחבלות במשנן הנשיר יכולות להיות השפעות על המשנן הקבוע, על זמן ואופן בקיעת השיניים, תקינותן ותפקודן.
כמעט בכל השפות האירופיות השיניים הנשירות נקראות "שיני חלב" (Milk teeth) משום שהן מתחילות לבקוע בגיל בו תזונת התינוק מבוססת על חלב אם.
בארצות הברית וקנדה, המונח "שיני תינוק" (Baby teeth) הוא הנפוץ.
בכמה מדינות אסיה הם מכונים "שיניים נופלות" (Fall teeth), כיוון שהן תיפולנה בסופו של דבר.
לתרבויות שונות יש מנהגים הנוגעים לאובדן השיניים הנשירות.
בארצות דוברות האנגלית, מיתוס פיית השיניים הוא פופולרי, פיות שיניים מתגמלות את הילדים בפרסים כאשר שיני החלב נושרות והילד משאיר את השן מתחת לכרית במהלך הלילה.
הפיה תיקח את השן שנפלה ותחליפה בפרס (מטבעות או מתנה) בזמן שהילד ישן.
בחלקים מסוימים של אוסטרליה, שוודיה ונורווגיה, על הילדים לשים את השן בכוס מים.
ראייה למנהג פיית השיניים אפשר למצוא כבר בסקנדינביה של ימי הביניים, שם הייתה מסורת דומה ששרדה עד היום באיסלנד.
tannfé (פיית השיניים), נותנת מתנה לילד כאשר נופלת השן הראשונה.
ארצות אחרות מקשרות את נפילת השיניים המתחלפות עם מיתוסים על עכברים או מכרסמים נוספים בגלל ששיניהם חדות וקבועות.
דמויות ממיתוסים אלו משמשות אף בשיווק, לדוגמה חברת קולגייט בהפצת משחת שיניים בוונצואלה.
באיטליה, פיית השיניים (Fatina), מוחלפת לעיתים על ידי עכבר קטן (topino).
בצרפת ואצל בלגים דוברי צרפתית, דמות הפייה, נקראת "לה פטיט סוריס" ("עכבר קטן").
בחלקים בסקוטלנד ישנה מסורת דומה: פיית-עכבר לבנה רוכשת את השיניים תמורת מטבעות.
משנת ארץ ישראל הוא פירוש בן זמננו למשנה המשלב מתודה מחקרית וגישה מסורתית לטקסט, בדגש על הרקע הארץ-ישראלי של המשנה.
את הפירוש חיבר זאב ספראי, יחד עם אביו שמואל ספראי ועם אחותו חנה ספראי.
הפירוש בעיקרו מופנה ללומדים בעלי רקע.
לעיתים מציג הפירוש כמה אפשרויות ללא ניסיון להכריע ביניהן.
הפירוש נמצא בתווך, בין הגישה המסורתית לגישה המחקרית.
בשונה מהפרשנות המסורתית הרגילה, המתמקדת בהלכות המעשיות העולות מן המשנה, הפירוש מבוסס על הגישה שרואה ברקע הריאלי והחברתי של המשנה אבן יסוד בהבנת הלכותיה.
כמו כן, בעוד הפרשנים המסורתיים מתייחסים למשנה כאל "השורה הראשונה בתלמוד", ומחשיבים את התלמוד לפרשן המוסמך שלה, הפירוש חותר למחקר ביקורתי של המשנה, ללא מחויבות לפרשנות מאוחרת שלה.
בתחום המחקר היא מתמודדת באופן עקיף מול זרם ביקורתי בולט בחקר המשנה, המיוצג על ידי יעקב ניוזנר, לפיו המשנה יצרה מצג שווא של התנאים כשכבת ההנהגה, בעוד שלמעשה היא לקט של לימוד בחבורות קטנות ומפוצלות במקומות שונים, ללא מארג משותף וללא השפעה על סביבתם.
"משנת ארץ ישראל" מאתגרת גם את חקר המשנה המיוצג ב"אסכולה הירושלמית", המתמקדת במציאת הנוסח המקורי של הטקסט והתפתחותו, בעוד משנת ארץ ישראל מציינת את שינויי הנוסח בעלי המשמעות, אך מתרכזת בפירוש הטקסט עצמו.
הכרך הראשון יצא לאור בשנת תשס"ח.
הנוסח – הפירוש מציג את כתב יד קופמן ודפוס נאפולי.
חילופי נוסח משמעותיים נוספים נידונים במהלך הפירוש.
המבנה – ביאור רצוף של המשנה, והרחבה של הדיון על פי הקשרים שונים של אותו נושא.
שימוש בספרות חז"ל ופרשנות מסורתית - הפירוש מתמקד במשנה כיצירה עצמאית ולא רק כפתיח לסוגיה תלמודית.
הוא משתמש בפרשנות לדורותיה כולל התלמודים על פי זיקתם הישירה לביאור פשט המשנה.
שימוש בידע הנצבר של מחקר אקדמי בן זמננו בתחומים ארכאולוגיה, סוציולוגיה, כלכלה, גאוגרפיה, היסטוריה ומשפט, וכן הצבת שאלות חדשות שלא נדונו בעבר.
מבואות – לכל מסכת יש מבוא הכולל את הרקע ההלכתי, הראלי וההיסטורי של אותה מסכת.
מבוא למשנה כולה מופיע במסכת שבת.
נספחים – לרוב המסכתות נוספו נספח אחד או כמה ובהם מחקרים מקיפים הקשורים למסכת, כגון לימוד התורה בשדה הפתוח; ל"ט אבות מלאכה; יחסם של חז"ל לתרבות הפנאי היוונית רומית; עברית וארמית בבית המקדש; ועוד רבים.
הרחבות – לעיתים נקטע הרצף הפרשני לטובת הרחבה במונח מסוים, כגון: חסידים, טבילה בים, דין גוסס ועוד נושאים רבים.
איורים – הפירוש מלווה בתמונות ואיורים רבים הממחישים את הקשר בין המשנה לבין ארץ ישראל והחיים בה בתקופת המשנה.
חריגה בהיקף הרב של התמונות היא מסכת כלים.
את כתיבת הפירוש החלו יחד פרופסור שמואל ספראי ובנו פרופסור זאב ספראי.
לפירוש סדר נשים הצטרפה הבת פרופסור חנה ספראי.
לאחר פטירתם של האב והבת, המשיך זאב ספראי בהשלמת המפעל.
הפירוש זכה להערכה והושווה ל"דעת מקרא" ולמפעל "התוספתא כפשוטה".
עם זאת, יצירה זו מאתגרת את לומדי בית המדרש, כפי שהגדיר זאת איתן אברמוביץ': "הפירוש חותר לשחזר תהליכים ועמדות של דורות שונים, וליצור כללים מתוך הדיונים המקומיים.
פרשני הדורות הקודמים התייחסו בדרך כלל למשנה כטקסט לכיד ואל-זמני, שיש להבינו מתוך ההיגיון הפנימי שלו; "משנת ארץ ישראל" משיבה את המשנה אל מקורה ההיסטורי.
אך הדינמיות של התהליכים ההיסטוריים מביאה לעיתים לפירוק הדימוי ההרמוני שדרכו נלמדה המשנה בעבר...
הפירוש הוא בבחינת "תורת ארץ ישראל", דהיינו לימוד תורה ציוני הקשור למקום ולזמן".
ד"ר מיכאל בן-ארי כתב כי "הפירוש משלב ומגשר בין בית המדרש הישיבתי לבין שולחנו של החוקר האקדמי ומקורותיו.
הפירוש מדלג בקלילות בין שני העולמות, הוא נושא ונותן עם שיטותיהם של רש"י ורמב"ם, מרכין ראש שוב ושוב לחוכמתו וידיעותיו של רבי שלמה עדאני בעל ה'מלאכת שלמה', ובתווך מסתייע במחקריו של קוטשר בלשון העברית או בציורי פסיפס ותמחישי קיר.
יש מן הסתם מי שיראה בשילוב, סוג של חילול הקודש, אך מי שמכיר את הנפשות הפועלות יסתייג מהערכה כזו--- באוירת 'חדש אסור מן התורה' בה אנו מצויים, אני צופה לפירוש זה דרך ארוכה ומפותלת עד שימצא את מקומו הראוי בסדרי הלימוד של המשנה, בקרב הלומד התורני, המורה והחוקר.
אך אין ספק שיש כאן אתגר ובשורה לאוהבי הדעת, אוהבי התורה ואוהבי ארץ ישראל".
הרב יואל קטן מבקר את העמדה של "משנת ארץ ישראל" כי ההלכות לפרטיהן לא נגזרו בשלבים הראשוניים מן הכללים, אלא נהפוך הוא – הכללים נוסחו לאורם של הפרטים.
לדבריו, "עובדה זו שמה את אופיו של הפירוש רחוק מהזרם התורני המרכזי".
בנוסף הוא מציין כי הפירוש 'מדלג' למעשה מתקופת חז"ל ישר למחקרי הדורות האחרונים, ו"עורכי הפירוש כנראה לא רואים בכך כל בעיה".
לדעתו, "המעוניינים ללמוד בשיטה כזו, וכן כל מי שיהיה מעוניין לברר פרט ריאלי או טקסטואלי זה-או-אחר במשנה, יפיקו תועלת רבה מהסדרה; לעומת זאת בישיבות ובבתי המדרש תהיה בעיה קשה 'לעכל' צורת לימוד כזו, שבה נקטעת רציפות לימוד התורה לדורותיו באופן כה חד".
טענות אלו של הרב קטן משתקפות ומובהרות על ידי המפרשים עצמם במבוא למשנה: "הפירושים הקדומים למשנה הם פירושים לתלמוד הדנים במשנה אגב סוגיית התלמוד.
בדרך כלל מי שכתבו פירוש רצוף, כמו הרשב"א או הריטב"א, לא פירשו כלל את המשנה אלא רק את ציטוטיה בתלמוד".
באותו מבוא משווים הספראים את הזיקה בין הפרטים לכלל לתהליך היווצרותם של כללי-הדקדוק.
כללים אלו נוצרו, לדבריהם, מתוך פרטים שיש להם מידה רבה של היגיון וסדר פנימי.
על פי הפרטים התנסחו הכללים ואִתם באו גם "היוצאים מהכלל".
פרופ' דניאל שפרבר מתייחס לפירוש בהיבט המחקרי.
לדבריו, "חלק מן הפירושים הם מחקרים שלמים שיכלו לעמוד ברשות עצמם.
למשל על משנת שבת י, א, יש דיון שלם בדרכן של נשים בכיסוי ראשן (עמ' 207 –217) ועל משנה ב שם – דיון בסנדלים של אותה תקופה (עמ' 218–221).
ועם זה, עם כל הדרישה, החקירה וההעמקה, הכול כתוב בסגנון בהיר ומובן השווה לכל נפש".
עם זאת, שפרבר חולק על פרטים פילולוגיים בפירוש.
עד תחילת שנת 2026 ראו אור כל מסכתות המשנה, ב־66 כרכים, מתוכם 32 כרכים הודפסו ו־34 ראו אור במהדורות מקוונות בלבד, באתר כותר.
להלן פירוט כרכי הפירוש מסודרים לפי סדרי המשנה.
בגופן נטוי סומנו הכרכים שראו אור רק באופן מקוון.
סדר זרעים (9 כרכים): ברכות, פאה, כלאים, דמאי, שביעית, תרומות, מעשרות-מעשר שני, חלה, ערלה-ביכורים.
סדר מועד (11 כרכים): שבת (2 כרכים כולל מבוא נרחב למשנה), עירובין, פסחים, שקלים, יומא, סוכה, ביצה, ראש השנה, תענית-מגילה, מועד קטן-חגיגה.
סדר נשים (8 כרכים): יבמות, כתובות (2 כרכים), נדרים, נזיר, סוטה, גיטין, קידושין.
סדר נזיקין (15 כרכים): מבוא למסכת נזיקין (שלוש הבבות), בבא קמא (2 כרכים), בבא מציעא (2 כרכים), בבא בתרא (2 כרכים), סנהדרין-מכות (2 כרכים), שבועות, עבודה זרה (2 כרכים), עדויות, אבות, הוריות.
סדר קדשים (8 כרכים): זבחים, מנחות, חולין, בכורות, ערכים-קינים, תמורה-מעילה, כריתות, תמיד-מידות.
סדר טהרות (14 כרכים): כלים (3 כרכים), אהלות, נגעים, פרה, טהרות, מקוואות, נידה (יחד עם דניאל רוזנק), מכשירין, זבים, טבול יום, ידיים, עוקצים.
הוצאת מכללת ליפשיץ: ברכות, פאה, דמאי, כלאיים, תרומות, מעשרות-מעשר שני, ערלה-ביכורים, שבת (שני כרכים), עירובין, פסחים, שקלים, ראש השנה, יומא, סוכה, ביצה, מועד קטן-חגיגה, כתובות (שני כרכים).
הוצאת אוניברסיטת בר-אילן: חלה, חגיגה-מועד קטן.
הוצאת מכללת הרצוג (תבונות): מסכתות נדרים, סוטה, גיטין, קידושין, כלים, נידה, וכרך מבוא למשנה.
מהדורה דיגיטלית בלבד למסכתות יבמות ונזיר באתר כותר.
הוצאת משנת ארץ ישראל (הוצאה עצמאית של המיזם): מסכת אבות.
מהדורה דיגיטלית בלבד לכל מסכתות נזיקין, קודשים וטהרות (למעט מסכתות כלים ונידה, כולל כרך מבוא למסכת נזיקין), וכן מהדורות מעודכנות ומורחבות למסכתות ברכות ושבת.
כיום מכללת הרצוג היא בעלת הזכויות על ההוצאה המודפסת.
היא מינתה עורך נוסף מטעמה, ובחסותה יצאו תשעה כרכים מודפסים ושניים מקוונים (נכון ל-2022).
חלק מהכרכים אזלו, אך עקב קשיים כספיים לא הודפסה מהדורה נוספת למעט מסכת שביעית.
כל הכרכים זמינים במהדורה דיגיטלית מלאה (כולל איורים) באתר כותר, ובמהדורת טקסט בלבד באתרים ספריא ועל התורה.
משפחה הוא סרט רוסי מז'אנר הקומדיה, שעלה לאקרנים ב־11 בפברואר 2021 ומככבים בו סרגיי בורונוב, אירינה פגובה, סמיון טרסקונוב ואחרים.
שודר בארץ בערוץ Yes VOD מ־7 באוקטובר 2021.
בוקר אחד מחליט אבי המשפחה להגשים את חלום חייו: ללכת עם משפחתו לפסטיבל גרושינסקי ולהופיע שם עם שירו.
על המשפחה להשלים עם רצונו של האב העריץ ולצאת לטיול ברחבי רוסיה כולה.
בדרך יהיו להם הרפתקאות, מבחנים שונים, יחסי כוח ופגישה חשובה שאביהם חיכה לה 20 שנה.
לריסה קרופינה – הדודה מאשה
הצילומים החלו ביולי 2020 והסתיימו באמצע אוקטובר.
הטריילר של הסרט יצא ב-10 בדצמבר אותה שנה.
משנת הרב הוא ספר מכתבי הראי"ה קוק בן עשרה פרקים, המקבץ פסקאות הגותיות שכתב הרב קוק בנושאים שונים, דוגמת עבודת ה' על היבטיה השונים, קורבנות, נבואה, הלכה ואגדה, ועוד.
החיבור נערך בידי הרב משה צבי נריה ויצא לאור לראשונה בשנת ה'תרצ"ו, לקראת יום השנה הראשון לפטירת הראי"ה.
הספר נערך בידי הרב משה צבי נריה, המכונה בספר בשם "נריה" בלבד (כינויו כמדריך בתנועת בני עקיבא באותה עת), לקראת יום השנה הראשון לפטירת הראי"ה, ג' באלול ה'תרצ"ו.
הספר יצא לאור בהוצאת ההנהלה הארצית של בני עקיבא בארץ ישראל, ונדפס בבית הדפוס "ציון – רוהלד" הירושלמי.
זהו אחד מחיבוריו הראשונים של הרב נריה, אשר היה באותה עת כבן 23 בלבד.
הספר הגיע תוך זמן קצר לאירופה, ונקלט בין השאר בספריות ארגון בני עקיבא.
בהתייחס לכך סיפר ניצול השואה הרב יהודה עמיטל:
בפתח הספר קבע הרב נריה הקדמה קצרה תחת הכותרת: "בראש מילין", אודות אישיותו של הראי"ה, סגנון כתיבתו, מקומו ההיסטורי ועוד.
כן נזכרים שני ניסיונות מוקדמים לקיבוץ שיטתי של תורת הראי"ה: "המחשבה הישראלית" בעריכת אלחנן קלמנסון (ירושלים תר"פ), ו"ארץ חפץ" בעריכת הרב ישעיהו שפירא ("האדמו"ר החלוץ") (ירושלים תר"ץ).
כן נזכרת עבודת העריכה של כרכי "אורות הקודש" בידי הרב הנזיר.
בשער הספר הוגדר החיבור: "פרקי-מחשבה בדעת-אלקים, תורתו, עבודתו ויראתו, ותחית עם-סגולתו על אדמת-קדשו.
לקוטי-אורות מספריו הקדושים של מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל".
הספר עשוי עשרה פרקים, פרק פתיחה תחת הכותרת "תורת ארץ ישראל" (4 פסקאות), ומכאן והלאה תשעה פרקים ממוספרים: א – קרבת אלוהים (פסקה אחת).
ב – עבודת אלוהים (9 פסקאות).
ד – תורה ומצוות (19 פסקאות).
ו – קורבנות (5 פסקאות).
ח – הלכה ואגדה (7 פסקאות).
ט – המחשבה הישראלית (7 פסקאות).
בסך הכל כולל הספר 95 פסקאות.
משנת הרב – ירושלים ה'תרצ"ו (קישור לספר באתר HebrewBooks)
משנת הרב – עם תוספות: קיצור תולדות הראי"ה ודברים לדמות, צילום מאמרים שונים ועוד, תל אביב ה'תש"ם
משנת הרב – מהדורה שלישית מתוקנת מורחבת ומנוקדת, בית אל ה'תשנ"ב
משנת הרב – מהדורה רביעית עם תיקונים ותוספות, בית אל ה'תשנ"ב
משעל עיסא ברשם הוא כדורגלן קטרי יליד סודאן המשחק בעמדת השוער בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
ברשם גדל במחלקת הנוער של א-סד מליגת העל הקטרית.
ב-11 באוקטובר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 5-1 לא-ריאן במסגרת גביע הליגה הקטרית.
ב-1 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 3-2 על אל-ח'ור במסגרת המחזור העשירי לעונת .
בארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון הוא ערך 35 הופעות ליגה.
ב-13 בנובמבר 2020 ערך ברשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות.
משנת יוסף (בשמה הרשמי קיי.טי.
יבוא ושיווק בע"מ) היא חברת קמעונאות ישראלית הפועלת בעיקר במגזר החרדי.
הרשת הוקמה ב-2010 על ידי יוחאי קוסובר מבית חלקיה, והיא פועלת באמצעות הזמנת מוצרים מראש ושליחתם לנקודות איסוף ללא מרכולים פיזיים.
בפרסומים אחדים שלה מציגה החברה את עצמה כ"קרן משנת יוסף".
בשנת 2010 החל יוחאי קוסובר - חקלאי מבית חלקיה, לשווק פירות וירקות ישירות לצרכנים בבית שמש כדי לחסוך את עלויות התיווך.
עם הזמן התפתחה המכירה למוצרים ומקומות נוספים.
נכון ל-2023 מפעילה משנת יוסף קרוב ל-300 נקודות איסוף בעיקר בריכוזים החרדיים בישראל, ומציעה כ-700 מוצרים למכירה לכ-50,000 לקוחות קבועים שמזמינים מוצרים בכל שבוע.
החברה משווקת תוצרת מחקלאים שמגדלים עבורה במיוחד, וכן הקימה משחטה שמייצרת עבורה מוצרי בשר.
על פי ההערכות, מכירות החברה הסתכמו ב-2023 ב-600 מיליון ש"ח.
קוסובר קרא לחברה k.t על שם בתו המשותקת תמר (קוסובר תמר).
לרשת קרא "משנת יוסף", על שם יוסף המקראי המשביר למצרים בשנות הרעב.
בינואר 2025 רכשה החברה את פעילות יבואנית הדגים והירקות הקפואים צ'ירינה שנקלעה לקשיים
מכיוון שרבים בחברה החרדית אינם משתמשים באינטרנט, הדרך העיקרית להזמנה ממשנת יוסף היא באמצעות מערכת IVR ייעודית.
בנוסף ניתן להזמין גם דרך אתר האינטרנט.
פעם בשבוע מגיעים המוצרים לנקודת האיסוף, הלקוחות מקבלים את רשימת המוצרים שהזמינו ומלקטים אותם עצמאית.
משעל בן חמד אאל ת'אני הוא פוליטיקאי קטרי, שגריר קטר בארצות הברית.
משעל בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די.
לאחר שירותו כשגריר קטר בבריסל, מאוקטובר 2007 עד יולי 2011, שימש כנציג קטר באו"ם עד אוקטובר 2013. בין 2013–2016 היה שגריר קטר בצרפת.
מאז 2016 משמש כשגריר קטר בארצות הברית.
משעל נשוי ואב לשלושה ילדים.
משעל אל-אחמד א-ג'אבר א-סבאח הוא אמיר כווית השביעי.
לפני עלייתו לשלטון היה נסיך הכתר המבוגר ביותר בעולם.