tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברוקן נולדה בעיר ברדה, בהולנד.
היא זכתה בתחרות האירוויזיון לשנת 1957, כשייצגה את הולנד מדינתה בשיר "Net als toen" ("בדיוק כמו אז").
השיר נכתב על ידי וילי ון המרט והולחן על ידי חוּס ינסן.
כמו כן, השתתפה בשתי תחרויות אירוויזיון נוספות:
אירוויזיון 1956 – האירוויזיון הראשון במספר בו השתתפה כנציגת הולנד, והופיעה עם השיר "Voorgoed voorbij" ("נגמר לתמיד"), אשר נכתב והולחן על ידי יֶלֶה דה פְרִיס.
פרט לשיר הזוכה, לא דורגו השירים באירוויזיון הראשון, ולכן המיקום אליו הגיע השיר אינו ידוע.
אירוויזיון 1958 – בתחרות זו ייצגה שוב את מדינתה, והפעם בשיר "Heel de Wereld" ("העולם כולו"), שנכתב והולחן על ידי בני פריידן.
שיר זה הגיע למקום האחרון בתחרות.
הסופר וההיסטוריון ג'ון קנדי או'קונור ציין בספרו "תחרות האירוויזיון – ההיסטוריה הרשמית", כי קורי ברוקן היא הזמרת היחידה בתולדות התחרות שסיימה גם במקום הראשון וגם במקום האחרון.
בנוסף לכך, ברוקן הנחתה את אירוויזיון 1976 שנערך בהאג, ובאירוויזיון 1997 היא הגישה את תוצאות ההצבעה של הולנד.
בשנת 1976 הפסיקה ברוקן את הקריירה המוזיקלית שלה כדי להתפנות ללימודי המשפטים, ובשנת 1988 הפכה לשופטת.
החל משנת 1996 שוב הופיעה והקליטה כזמרת, עסקה במשחק וכתבה שתי אוטוביוגרפיות.
קוריאה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת החורף באינסברוק (1964).
בשל אי ההשתתפות באולימפיאדת טוקיו החליט הוועד האולימפי הבינלאומי להשהות את הוועד הצפון קוריאני עד לשנת 2022 ולכן הוועד לא יוכל להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2022) ולא יקבל כספי תמיכה מהוועד הבינלאומי.
הוועד האולימפי של קוריאה הצפונית נוסד ב-1953 והוכר ב-1957. לאורך השנים צברו הספורטאים הצפון-קוריאנים 55 מדליות, מהן 16 מדליות זהב.
הענפים הבולטים הם הרמת משקולות (18 מדליות, מהן 5 מדליות זהב) והיאבקות (10 מדליות, מהן 3 מדליות זהב).
במשחקי החורף זכו הצפון-קוריאנים בשתי מדליות.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) בקוריאה הדרומית, הורכבה נבחרת הוקי קרח נשים מספורטאיות משתי הקוריאות תחת דגל מפת חצי האי כולו והקוד האולימפי "COR".
באולימפיאדת מינכן (1972) זכו הצפון קוריאנים ב-5 מדליות.
הקלע רי הו-ג'ון זכה במדליית זהב בירי מ-50 מטר בשכיבה, המתאגרף קים או-גיל זכה במדליית כסף, והמתאבק קים גוונג-היונג והג'ודוקא קים יונג-איק זכו במדליות ארד.
נבחרת הנשים בכדורעף זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שהפסידה לברית המועצות בחצי הגמר, וגברה על קוריאה הדרומית במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) פחתו הישגי הצפון קוריאנים, והסתכמו בשתי מדליות, שתיהן באגרוף.
גו יונג-ג'ו זכה במדליית זהב ורי ביונג-אוק זכה במדליית כסף.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכו הצפון קוריאנים בחמש מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
המתאבקים סה-הונג ג'אנג והו-פיונג לי זכו שניהם במדליות כסף.
בהרמת משקולות, זכה בונג-צ'ול הו במדליית כסף, וגיונג-סי האן זכה במדליית ארד.
המתאגרף רי ביונג-אוק זכה אף הוא במדליית ארד, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלו.
לאחר שהחרימה את שתי האולימפיאדות הבאות, שבה קוריאה הצפונית והשתתפה באולימפיאדת ברצלונה (1992), שהייתה המוצלחת בתולדותיה, עם 9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
המתאבקים קים איל ורי האקו-סון זכו במדליות זהב, וקים-יונג סיק זכה במדליית ארד.
באגרוף זכה צ'וי צ'ול-סו במדליית זהב, ורי גוואנג-סיק זכה במדליית ארד.
במדליית הזהב הרביעית זכה המתעמל פה גיל-סו, בתרגיל על סוס הסמוכות.
טניסאית השולחן רי פון-הוי זכתה בשתי מדליות ארד, בתחרות היחידות ועם הנבחרת הצפון קוריאנית בתחרות הקבוצתית.
במדליית ארד נוספת זכה מרים המשקולות קים מיונג-נאם.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו הצפון-קוריאנים בחמש מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
המתאבק קים איל זכה במדליית זהב שנייה ברציפות, ורי-יונג סאם זכה במדליית ארד.
במדליית הזהב השנייה זכתה הג'ודאית קיה סון-הי, שהייתה לאישה הצפון קוריאנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית.
מרים המשקולות קים מיונג-נאם שיפר את הישגו מברצלונה וזכה במדליית כסף, ומרים משקולות נוסף, ג'ון צ'ול-הו, זכה במדליית ארד.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני (2000), צעדו הספורטאים הצפון קוריאנים יחד עם עמיתיהם הדרום קוריאנים, ונשאו את דגל האיחוד הקוריאני, כאקט סימבולי של פיוס.
מבחינה ספורטיבית, ירדו הישגיה של צפון קוריאה ל-4 מדליות, ללא מדליות זהב.
את ההישג הגבוה ביות רשמה מרימת המשקולות רי סונג-הוי, שזכתה במדליית כסף.
הג'ודאית קיה סון-הי איבדה את תוארה וזכתה במדליית ארד, ובמדליות ארד נוספות זכו המתאגרף קים און-צ'ול והמתאבק קאנג גיון-יונג.
גם בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה (2004) צעדו הצפון קוריאנים והדרום קוריאנים יחדיו, וגם במשחקים אלו לא הצליחו הצפון-קוריאנים לזכות במדליית זהב אולימפית.
הג'ודאית קיה סון-הי זכתה במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית השלישית שלה.
מרימת המשקולות רי סונג-הוי זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות.
במדליות כסף נוספות זכו טניסאית השולחן קים היאנג-מי והמתאגרף קים סונג-גוק.
הקלע קים ג'ונג-סו זכה במדליית ארד בירי באקדח.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) עלו הישגיה של צפון קוריאה ל-6 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
מרימת המשקולות פאק היון-סוק זכתה במדליית זהב, ואו ג'ונג-אה זכתה במדליית כסף.
במדליית הזהב השנייה זכתה הונג און-ג'ונג, בתרגיל הקפיצות.
יתר המדליות הושגו בג'ודו: אן קום-אה זכתה במדליית כסף, וון אוק-אים זכתה במדליית ארד, ופאק צ'ול-מין זכה אף הוא במדליית ארד.
הקלע קים ג'ונג-סו זכה במדליית כסף בירי באקדח ובמדליית ארד בירי באקדח אוויר, אך אלו נשללו ממנו לאחר שנמצא כי השתמש בפרופראנולול.
גם באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הצפון קוריאנים ב-6 מדליות, אך מספר מדליות הזהב עלה ל-4. בשלוש ממדליות הזהב זכו מרימי משקולות: אום יון-צ'ול וקים און-גוק אצל הגברים, ורים ג'ונג-סים אצל הנשים.
קים און-גוק עשה זאת עם שיא עולם חדש לקטגוריית המשקל של עד 62 ק"ג - 327 ק"ג.
מרימת משקולות נוספת, ריאנהג צ'ון-הווה, זכתה במדליית ארד.
במדליית הזהב הרביעית זכתה הג'ודאית אן קום-אה, ששיפרה את הישגה מבייג'ינג.
במדליה השישית, מדליית ארד, זכה המתאבק יאנג קיונג-איל.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הצפון קוריאנים ב-7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
מרימת המשקולות רים ג'ונג-סים שינתה את קטגוריית המשקל שלה, אך בכל זאת זכתה במדליית זהב שנייה ברציפות.
לעומתה, אום יון צ'ול איבד את תוארו וזכה במדליית כסף.
שתי מרימות משקולות נוספות זכו במדליות כסף, צ'ו היו-סים וקים קוק-היאנג.
במדליית הזהב השנייה זכה המתעמל רי סה-גוואנג, בתרגיל הקפיצות.
הונג און-ג'ונג סיימה שישית בתרגיל המקביל לנשים.
טניסאית השולחן קים סונג-אי זכתה במדליית ארד, והודחה בשלב רבע הגמר יחד עם הנבחרת הצפון קוריאנית.
במדליית ארד נוספת זכה הקלע קים סונג-גוק, בירי באקדח.
צמד הקופצות למים קים קוק-היאנג וקים מי-רה דורג רביעי בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטרים.
קים און-היאנג סיימה שביעית בתחרות הקפיצות המקבילה ליחידות.
המתאבקת ג'ונכ מיונג-סוק סיימה במקום השביעי, ויאנג קיונג-איל דורג שמיני.
קוריאה הצפונית בחרה שלא להשתתף באולימפיאדת טוקיו (2020) לאחר שזאת נדחתה בשנה בטענה שהיא מגנה על ספורטאיה מפני מגפת הקורונה.
ייתכן שסיבה נוספת היא היחסים הרעועים והעוינים בין המדינות.
במשחקי החורף היו הישגיה של קוריאה הצפונית פחותים, והיא נעדרה מהם מספר פעמים.
במשחקים הראשונים בהם השתתפה, באולימפיאדת אינסברוק (1964) זכתה המחליקה המהירה האן פיל-הווה במדליית כסף במרוץ ל-3000 מטר.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) זכתה הוואנג אוק-סיל במדליית ארד בהחלקה מהירה במסלול קצר, במרוץ ל-500 מטר.
אלו שתי המדליות היחידות בהן זכו ספורטאים מקוריאה הצפונית במשחקי החורף.
קורי טוד טיילור המוכר גם במספרו #8, הוא זמר אמריקאי, הידוע כסולן הלהקות סליפנוט ו-Stone Sour.
הוא מתאפיין בשירת הסקרים (Scream) המעורבת שלו.
טיילור נולד בדה מוין, איווה, כבכור מבין שלושה ילדים.
הוא גדל בבית אמו, בווטרלו, איווה, ולא הכיר את אביו עד סביבות גיל 30. בנעוריו עבר לגור בבית סבתו.
בילדותו למשפחתו לא היה כסף וקורי לבש את המכנסיים של בת דודתו.
קורי נאנס בגיל 10 על ידי השכן בן ה 16 שלו, בגיל זה גם התחיל לעשן, ובגיל 11 להשתמש בסמים.
בגיל 15 התנסה בפעם הראשונה בקוקאין ובבוקר שלמחר מצא את עצמו בתוך הזבל וגילה שחבריו חשבו שהוא מת וזרקו אותו לזבל.
הוא התאהב במישהי בסביבות גיל 17 וכאשר הוא נפתח אליה לראשונה היא החליטה שזה יותר מדי ממה שהיא יכולה להתמודד איתו ועזבה אותו, יום לאחר מכן קורי ניסה להתאבד, אך האמא של החברה שלו עברה ליד ביתו והחליטה לבדוק מה שלומו, היא לקחה אותו לבית החולים.
בנערותו, טיילור היה חבר בלהקה מקומית בדה מוין - Stone Sour, שאותה הוא ייסד ב-1992 וחזר אליה ביחד עם הגיטריסט המוביל ג'יימס רוט, בזמן התחדשות הלהקה ב-2002.
לטיילור יש בן, גריפין פארקר טיילור (נולד ב-17 בספטמבר 2002) מאשתו לשעבר (ארוסתו דאז) סקרלט סטון.
לשני ההורים יש קעקועים תואמים של גריפין לסמל את הלידה של בנם (פירוש שמו), שנעשו זמן קצר לאחר לידתו.
טיילור וסטון נישאו במרץ 2004, והתגרשו חמש שנים לאחר מכן.
בנובמבר 2009, טיילור נישא לסטפני לובי.
לפני שהצטרף לסליפנוט, טיילור עבד בחנות מין בדה מוין.
ב-1997 חברי הלהקה מיק תומסון, ג'ואי ג'ורדיסון ושון קראהאן ניגשו אליו, וביקשו ממנו להצטרף לסליפנוט כסולן.
זמן קצר אחרי כן, טיילור הצטרף לסליפנוט, משאיר את Stone Sour בפער- עד להתחדשות הלהקה, שלוש שנים מאוחר יותר.
טיילור החליף את מקומו של הסולן המקורי, אנדרס קולספני (Anders Colsefni), שהורד בדרגה לסולן רקע.
כאשר טיילור החליף את מקומו של אנדרס, אנדרס לא היה נחוץ ללהקה והיה מתוסכל ולכן עזב את הלהקה זמן קצר אחרי שטיילור הצטרף.
העבודה העיקרית של טיילור עם הלהקה החלה ב-1998, כאשר סליפנוט הקליטה דמו, בהכוונתו של המפיק רוס רובינסון, ועסקה עם חברת ההקלטה Roadrunner Records.
בשנת 2000 הגיטריסט המקורי של Stone Sour, ג'וש רנד, פנה אל טיילור עם שירים שרנד עבד עליהם באותה תקופה.
טיילור היה מעוניין בהקמה מחודשת של ההרכב, ובסופו של דבר הם היו מוכנים להפיק מערך הדומה לStone Sour המקורי.
בזמן שסליפנוט טיילו, טיילור ורנד עבדו ביחד במשך שנה וחצי על כתיבת שירים, עד שהם ראו את השירים שלהם כמספיק חזקים להפקה.
כשעבדו תחת "פרויקט X", הקליטו Stone Sour דמו בשנת 2000. פרויקט X הוחלף זמן קצר אחר כך ל-"סופר אגו" (SuperEgo), ומאז הלהקה הקליטה את הדמו Click Here to Exit.
לקראת סוף שנת 2000 ההרכב נאלץ שוב לעצור את תוכניותיו בגלל התחייבויותיהם של טיילור ורוט לסליפנוט, וההקלטה איווה (Iowa).
ב-2002 הלהקה עבדה תחת שמה המקורי Stone Sour, ובאוגוסט 27, 2002, יצא אלבום הבכורה של הלהקה שנקרא Stone Sour.
בזמן שטיילור "השאיל" ללהקה את כישורי השירה שלו, הוא גם ניגן בגיטרה בארבעה משירי הלהקה שהוקלטו, "Sillyworld", "Through Glass", "Zzyzx Rd." ושיר הבונוס מ-Come What(ever) May, "Wicked Game", שלא לדבר על השיר "Bother", שיר שהופיע בשנת 2002 בפסקול של "ספיידרמן", שתייג רק אותו בתור המבצע.
כמה מהשירים המוזכרים הוא מנגן לעיתים קרובות בהופעות חיות ובסולואים באתנחתות בהופעותיהם.
טיילור הופיע כאורח בכמה אלבומים, ביניהם הפרויקט ROADRUNNER UNITED- The All Star Sessions, שם תרם את קולו לשיר "The Rich Man".
הוא גם הופיע עם Audacious P, להקת קאברים ל- Tenacious D שכללה אותו לצד הגיטריסט המקורי של סליפנוט- ג'וש בריינארד.
בנוסף, תוכנן כי טיילור יתרום את קולו לכל שירי אלבום של אנתרקס אך כתוצאה מקונפליקטים הוא תרם את קולו רק לחלק מהשירים.
הוא גם התארח כסולן בשיר "I'm Not Jesus" של אפוקליפטיקה (Apocalyptica) וגם בשיר "A Different world" של להקת Korn.
קורי עכביש הם חוטי משי דקיקים עשויי חלבון שמייצר העכביש.
הקורים מתפקדים כרשת לתפיסת חרקים, המשמשים מזון לעכביש.
לא כל העכבישים מייצרים קורים למטרות טריפה, וישנם כאלה שלא מייצרים קורים כלל.
הקוּר הוא כה דקיק עד שקוטרו אינו עולה על מיקרונים אחדים.
קורי עכביש חזקים יותר מפלדה ומייצרים את עצמם.
הם מהווים נושא מרכזי במחקר החומרים.
למרות שהמכניזם המלא של התהליך שבו נוזל המופרש מהעכביש מתקשה והופך לקור העמיד נותר תעלומה, חוקרים מתקרבים להבנת התהליכים הכימיים המעורבים.
הם מצביעים על הפוטנציאל לייצור חומרים חדשים בעלי תכונות מיוחדות באמצעות ניצול תהליך ההרכבה העצמית של הקוּר.
ישנם מספר סוגי קורים, המשתנים לפי המשפחה אליה משתייך העכביש.
לכל משפחה הרשת האופיינית לה.
ישנם סוגים ואפילו מינים מסוימים שצורת הרשת שהם אורגים מיוחדת רק להם.
לדוגמה, רשתותיהם של העכבישים בני משפחת הגלגלניים הן עגולות, גדולות, עשויות קורים חזקים ופרוסות בניצב לקרקע.
במשפחה זו ישנם מינים המותחים את רשתותיהם רק בלילה, ואחרי הציד אוכלים את הרשתות.
חומר הגלם ליצירת הקור הוא נוזל שקוף, סמיך ודביק המורכב מחלבונים שונים.
בחלקו האחורי של גוף העכביש נמצאות בלוטות האחראיות לייצור חומר זה.
מן הפטמיות נמשכות צינוריות נימיות אל שלושה זוגות של פטמיות טווייה ואל משטח הטווייה, הממוקם בגחון.
שם נמצאים מאות ואף אלפי חרירים שופעי משי.
בקצה הבטן, קרוב למשטח הטווייה, נמצאות פטמיות הטווייה, שנראות כבליטות קטנות או כמחושים קצרצרים.
נוזל המשי זורם דרך הבלוטות אל הפטמיות ומשם החוצה.
הנוזל פורץ דרך כמאה חרירים הנמצאים בקצה הפטמית, ומצטמג למגע עם האוויר.
בעזרת טופרי רגליו ובעזרת מסרקות ומברשות זעירות העכביש הופך את הסיבים לקור שעוביו אינו עולה על מיקרונים אחדים, ומגיע לעיתים עד 0.02 מיקרון בלבד, אך חוזק המתיחה שלו גדול יותר מזה של חוט פלדה באותו עובי, והוא אלסטי יותר.
כל קור מיוצר על ידי זוג פטמיות אחד לפחות.
כאמור, בכל אחת מהן כמאה חרירים, ומכאן שכל קור מורכב מ-200 סיבים לפחות.
ישנם עכבישים המשתמשים בכל שלושת הזוגות לשם טוויית הקורים.
כל זוג פטמיות מפריש חומר שונה, והעכביש יכול לבחור בצירופים שונים להכנת תערובות שונות.
בדרך כלל הזכרים הבוגרים קטנים, ואין הם טווים רשתות ציד, אלא משאירים את המלאכה לנקבות ומסתתרים בשולי רשת הציד שלהן.
השורש העברי "קור" מופיע בתנ"ך מספר פעמים בהטיות שונות.
פרשני התנ"ך קושרים בין המילה קור למילים שונות כמו "קורי", "קורה", ו"קיר".
קורי שינה או לִפְלוּף הוא מונח המתאר הפרשה רירית טבעית מהעיניים.
ההפרשה יוצרת קרום על העפעפיים או מצטברת בפינת העין במהלך השינה (בניגוד להפרשה מוגלתית).
ההפרשה נוצרת כתוצאה משילוב ריר (המורכב מרירן המופרש מהקרנית או מהלחמית), דמעות, תאי דם, תאי עור מהעפעפיים ואבק.
בדרך כלל פעולת המצמוץ גורמת לקורי השינה להישטף עם הדמעות.
היעדר המצמוץ במהלך השינה גורם לכמות קטנה של קורי שינה יבשים להצטבר בפינות העיניים גם בקרב אנשים בריאים, בעיקר ילדים.
עם זאת, היווצרות כמות גדולה של קרום או נוכחות של מוגלה בתוכו עשויה להעיד על יובש בעיניים או על בעיה יותר חמורה כמו זיהום או דלקת כדוגמת דלקת הלחמית או דלקת הקרנית.
מבוגרים וילדים בוגרים יכולים להסיר בקלות את קורי השינה באמצעות שטיפת העין במים או באמצעות שימוש באצבעותיהם.
בקרב ילדים צעירים, לעומת זאת, הצטברות קורי השינה עשויה להיות כל כך חמורה עד כדי קושי או חוסר אפשרות לפקוח את העיניים בתהליך ההתעוררות ללא שטיפת העין.
קורי קאר הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע, אימן את הפועל לב-חוף השרון מהליגה הארצית, וכיום משמש כמאמן פיתוח שחקנים במכבי תל אביב.
קאר מדורג במקום ה-92 בטבלת קלעי ליגת העל בכל הזמנים עם 2688 נקודות ב-12 עונות בליגה.
קאר שיחק ארבע שנים באוניברסיטת טקסס טק, בסיומן יצא לדראפט ה-NBA.
קאר נבחר בדראפט 1998 על ידי אטלנטה הוקס בבחירה ה-49. הוא הועבר בטרייד לשיקגו בולס ושיחק שם עונה אחת, בסיומה עבר לשחק בקוואד סיטי ת'אנדר מליגת ה-CBA ולאחר מכן בניו מקסיקו מליגת המשנה האמריקנית, ה-IBL.
בשנת 1999 עבר קאר לשחק בצרפת במדי פו אורטז, ובסיומה של אותה עונה חתם לראשונה בישראל כמחליפו של קלי מקארתי במכבי עירוני רעננה.
עונה אחת לאחר מכן חזר קאר לצרפת, שם שיחק בנאנסי, אך שוחרר טרם הסתיימה העונה וחתם בהפועל גליל עליון.
משם המשיך קאר להפועל חיפה־רמת השרון, מכבי גבעת שמואל, עירוני אשקלון, עירוני נהריה ולאחר עונה בליגת המשנה האיטלקית שב לישראל ושיחק במדי עירוני אשקלון וגבעת שמואל.
קאר נחשב לאחד הזרים המוערכים בארץ, ואף נבחר לשחקן העונה בליגת העל על פי בחירת השחקנים בתום עונת .
הוא מוכר הודות ליכולת הקליעה המצוינת שלו ורגליו החזקות והזריזות ההופכות אותו לשומר מצוין, גם בגילו המתקדם.
לאחר שנישא לישראלית, ניסה מאמן נבחרת הכדורסל הלאומית, צביקה שרף, לאזרח את קאר, אך ללא הצלחה.
לאחר שנתיים נוספות בארץ, קיבל לבסוף אזרחות ישראלית.
בעונת 2011/2010 חתם קאר באפולון לימסול שבקפריסין.
לאחר מכן חזר לקדנציה שלישית בישראל וחתם בעירוני אשקלון, ממנה שוחרר לאחר כחצי עונה.
בספטמבר 2011 חתם בהפועל תל אביב לשתי עונות, אך שוחרר כעבור עונה אחת.
באוגוסט 2012 היה חלק מנבחרת ישראל בכדורסל 3x3 שסיימה במקום הרביעי באליפות העולם בכדורסל 3x3.
בספטמבר 2012 חתם קאר במכבי חיפה, וזכה עמה לראשונה באליפות הליגה הישראלית בכדורסל, כן היה שותף להפסד הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב.
לאחר עונת אליפות היסטורית עם מכבי חיפה, ב-31 ביולי 2013 החתימה עירוני נס ציונה, העולה החדשה לליגת העל את קאר לעונה.
המנהל המקצועי עופר ברקוביץ' היה מעוניין להוסיף ניסיון ומנהיגות לקבוצה, וצירופו של קאר בן ה-37 נתנה מענה לכך.
קאר העפיל עם נס ציונה באותה עונה לפלייאוף.
ב-26 משחקי ליגה בעונה הסדירה שיחק קאר 11 דקות למשחק והעמיד ממוצעים של 2.4 נקודות, 1 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים.
ב-5 משחקי פלייאוף שיחק 16.2 דקות למשחק, קלע 3 נקודות למשחק, והשיג 1.2 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
בקיץ 2015 חתם באליצור רמלה מהליגה הארצית.
בקיץ 2016 חתם בהפועל עכו מהליגה הארצית.
לקראת עונת 2018/2019 חתם בהפועל חוף השרון מליגה א' שרון, אשר פעלה בניהול חברת שחקן אמיתי.
ב-2017 החל את עבודתו כמאמן במחלקת הנוער של מכבי הבילויים גדרה.
ב-15 במאי 2018 מונה למאמן בנות הרצליה.
והחליף בתפקיד את גלעד כץ.
סגל הקבוצה מנה בין היתר את השחקניות עדן כהן, ליעד אורבך, מאי דיין, אלה פינצי ושובל אור שלום.
המנהל המקצועי היה עמית הלמן.
באוגוסט 2020 מונה קאר כמאמן המחזור הבוגר של האקדמיה לכדורסל נשים בווינגייט.
באוגוסט 2021 החל לאמן את קבוצת הנוער של מכבי חדרה.
בעונת 2022/23 ניצחה קבוצת הנוער את הפועל גליל עליון והעפילה לליגת העל לנוער.
באוגוסט 2023 מונה למאמן הראשי של מכבי חדרה המשחקת בליגה הארצית.
זו עונת הבכורה של קאר כמאמן ראשי בקבוצת בוגרים.
ב-29 ביוני 2024 מונה למאמנה הראשי של קבוצת הפועל בני כפר קאסם מהליגה הלאומית.
ב-26 בדצמבר 2024 מונה קאר למאמנה הראשי של הפועל לב-חוף השרון מהמחוז הצפוני של הליגה הארצית.
ב-29 ביולי 2025 מונה למאמן פיתוח שחקנים של מכבי תל אביב.
קורי איאן היים היה שחקן קנדי-יהודי, שנודע בעיקר בשל מספר סרטים וסדרות טלוויזיה בהן כיכב כנער בשנות ה-80.
הוא בנם של ג'ודי, ישראלית לשעבר, וברני, איש מכירות קנדי ממוצא יהודי.
בילדותו למד בקורס למשחק, ובשנים 1982–1986 כיכב בסדרת הטלוויזיה הקנדית "The Edison Twins".
תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט "בן בכור" לצד שרה ג'סיקה פרקר.
ב-1985 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "קליע הכסף", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג, וגילם את מרטי, ילד נכה שהורג כומר שהפך לאיש-זאב.
באותה שנה הופיע בסרט "הרומן של מרפי", לצידה של סאלי פילד.
פריצתו הגדולה הייתה בסרט "לוקאס" ב-1986, בו כיכב בתפקיד הראשי וזכה לביקורות חיוביות.
ב-1987 כיכב בסרט הערפדים הנודע "נשיכות קטנות", בסרט הופיע גם קורי פלדמן, עמו שיתף פעולה במספר תפקידים בהמשך.
כן הופיע היים בסרטים: "מעריץ אלמוני" לצידה של קלי פרסטון, "נהיגה במבחן" (1988), "מעקב גורלי" (1988) ו"חלום שהתגשם" (1989).
בתקופה זו גם הוציא סרט וידאו תיעודי על חייו, בשם "Corey Haim: Me, Myself, and I".
בנוסף הופיע במספר סרטים שיצאו ישירות לווידאו, וכן במשחק הווידאו "Double Switch".
ב-1997 הכריז על פשיטת רגל.
בשנות ה-2000 ניסה לחזור לשחק בתפקידים משניים בסרטים, ובמקביל החל תהליך גמילה מסמים.
ב-2006 הקים עם ידידו קורי פלדמן את הצמד "The Two Coreys", ויחד העלו ב-2007 תוכנית ריאליטי-אימפרוביזציה בשם זה, שליוותה את חייהם של השניים.
ב-2008 החליטה רשת הטלוויזיה האמריקאית A&E, בה שודרה התוכנית, על הפסקת שידורה באמצע העונה השנייה; בתקופה זו סירב פלדמן להמשיך להופיע עם היים עד שלא יעבור גמילה מהתמכרותו החוזרת לסמים.
היים המשיך להופיע במספר סרטים, בהם תפקיד אורח בסרט "קראנק: מתח גבוה" (2009).
ב-10 במרץ 2010 אושפז עקב לקיחת מנת יתר של תרופות מרשם, שהתגלתה מאוחר יותר כדלקת ריאות שהחמירה עקב חוסר טיפול.
בבית החולים ברבנק, קליפורניה היים נפטר באותו יום, בגיל 38.
קוריאה הדרומית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948).
היא נעדרה מהם מאז רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים צברו הספורטאים הדרום קוריאנים 287 מדליות, מהן 96 מדליות זהב.
באולימפיאדות החורף משתתפת קוריאה הדרומית מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), והיא השתתפה מאז בכולן, פרט לאולימפיאדת אוסלו (1952).
במשחקים אלה צברו הספורטאים הדרום קוריאנים 79 מדליות, בהן 33 מדליות זהב.
53 מהמדליות ו-26 ממדליות הזהב הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר, יותר מכל מדינה אחרת.
משחקי הקיץ האולימפיים נערכו על אדמתה של קוריאה הדרומית פעם אחת, באולימפיאדת סיאול (1988).
סיאול הועדפה אז על פני נגויה.
פיונגצ'אנג נבחרה לארח את משחקי החורף של 2018, לאחר שמועמדותה גברה על אלו של מינכן ואנסי.
הייתה זו הפעם השלישית בה התמודדה על אירוח משחקים אלה.
בהתמודדות על אירוח אולימפיאדת החורף של 2010, הפסידה לוונקובר על חודם של 3 קולות.
בהתמודדות נוספת, על אירוח המשחקים של 2014 הפסידה לסוצ'י על חודם של 4 קולות.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) בקוריאה הדרומית, הורכבה נבחרת הוקי קרח נשים מספורטאיות מקוריאה הצפונית והדרומית תחת דגל מפת חצי האי כולו והקוד האולימפי "COR".
בהופעת הבכורה של קוריאה הדרומית במשחקים, באולימפיאדת לונדון (1948), ייצגו אותה 50 ספורטאים.
שניים מהם זכו במדליות ארד: המתאגרף האן סו-אן ומרים המשקולות קים סונג-ג'יפ.
נבחרת הכדורגל, שהיה זה לה הטורניר הראשון בו השתתפה, העפילה לשלב רבע הגמר, אך הובסה בו בידי נבחרת שוודיה בתוצאה 12-0, התבוסה הגדולה בתולדותיה.
נבחרת הכדורסל העפילה אף היא לשלב רבע הגמר, וסיימה בסופו של דבר במקום השמיני.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) שחזרו הקוריאנים את הישגיהם, וזכו בשתי מדליות ארד.
קים סונג-ג'יפ שחזר את הישגו מלונדון, והמתאגרף קאנג ג'ונג-הו זכה במדליית הארד השנייה.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה המתאגרף סונג סון-צ'ון במדליית כסף, ומרים המשקולות קים צ'אנג-הוי זכה במדליית ארד.
רץ המרתון לי צ'אנג-הון סיים במקום הרביעי.
לאחר שבאולימפיאדת רומא (1960) אף ספורטאי דרום קוריאני לא זכה לעמוד על הפודיום, שלושה דרום קוריאנים עשו זאת באולימפיאדת טוקיו (1964).
המתאגרף צ'ונג סין-ג'ו והמתאבק צ'אנג צ'אנג-סון זכו במדליות כסף, ואילו הג'ודוקא קים אוי-טאי זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה המתאגרף ג'י יונג-ג'ו במדליית כסף, ועמיתו צ'אנג קיו-צ'ול זכה במדליית ארד.
נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) רק ספורטאי דרום קוריאני אחד זכה במדליה, הג'ודוקא או סונג-ליפ, שסיים במקום השני.
נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יפן, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לנבחרת קוריאה הצפונית.
המתאבק יאנג ג'ונג-מו היה הספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית, באולימפיאדת מונטריאול (1976).
שלושה ג'ודאים זכו במדליות אולימפיות במונטריאול - צ'אנג און-קיונג זכה במדליית כסף ופארק יונג-צ'ול וצ'ו ג'אי-קי זכו במדליות ארד.
גם המתאבק ג'ון היי-סופ זכה במדליית ארד.
נבחרת הנשים בכדורעף זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי.
לאחר שנעדרה מאולימפיאדת מוסקבה, שבה קוריאה הדרומית והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
משחקים אלה, שנערכו ארבע שנים לפני שאירחה את המשחקים בסיאול, סימנו את ראשית דרכה של קוריאה הדרומית כאחת המשלחות החזקות במשחקים.
הספורטאים הדרום קוריאנים זכו בלוס אנג'לס ב-19 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, וקוריאה הדרומית דורגה במקום העשירי בטבלת המדליות.
הענפים הבולטים ביותר היו ההיאבקות והג'ודו.
שבעה מתאבקים דרום קוריאנים זכו במדליות בלוס אנג'לס, ושניים מהם, יו אין-טאק וקים וון-קי זכו במדליות זהב.
חמישה ג'ודאים דרום קוריאנים זכו במדליות, וגם בענף זה שניים מהם זכו במדליות זהב, אן ביונג-קון והא היונג-זו.
הקשתית סו היאנג-סון הייתה לאישה הדרום קוריאנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית, ובת ארצה קים ג'ין-הו זכתה במדליית ארד באותה תחרות.
במדליית הזהב השישית זכה המתאגרף שין ג'ון-סופ.
בענפי הכדור זכו נבחרות הנשים להצלחה.
נבחרת הכדורסל זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית, וגם נבחרת הכדוריד סיימה במקום השני, אחרי נבחרת יוגוסלביה.
שתי נבחרות הכדורעף סיימו במקום החמישי.
באולימפיאדה אותה אירחה קוריאה הדרומית זכו ספורטאיה במספר שיא של מדליות, 33, 12 מהן מדליות זהב.
הם דורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, הגבוה אי פעם, אחרי ברית המועצות, גרמניה המזרחית וארצות הברית.
הקשתות הקוריאניות שלטו בענף ללא עוררין.
קים סו-ניונג זכתה במדליית הזהב, ואנג הי-קיונג זכתה במדליית הכסף, יון יונג-סוק זכתה במדליית הארד, ושלושתן ביחד זכו במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית.
בין הגברים בלט פארק סונג-סו שזכה במדליית הכסף, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב.
ענף נוסף בו בלטו הקוריאנים היה ההיאבקות, עם תשע מדליות, מהן שתי מדליות זהב בהן זכו האן מיונג-וו וקים יונג-נאם.
טניסאי השולחן יו נאם-קיו זכה במדליית זהב בטורניר היחידים, לאחר שגבר על בן ארצו קים קי-טאיק.
יו זכה גם במדליית ארד בטורניר הזוגות, יחד עם אן ג'אי-יונג.
בטורניר הזוגות לנשים זכו היונג ג'ון-הווה ויאנג יונג-ג'ה במדליית הזהב.
שלושה ג'ודאים דרום קוריאנים זכו במדליות, שניים מהם, קים ג'אי-יופ ולי קיונג-קון זכו במדליות זהב.
המתאגרפים קים סוואנג-סון ופארק סי-הון זכו אף הם במדליות זהב.
זכייתו של פארק, בניצחון בהכרעת שופטים (שלושה מול שניים) על האמריקני רוי ג'ונס ג'וניור הייתה שנויה במחלוקת, ובעקבותיה הושעו שלושת השופטים שהכריעו לטובתו של פארק ושונתה שיטת הניקוד.
הנבחרות הדרום קוריאניות זכו למספר הצלחות גם בענפי הכדור.
נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית הזהב, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית הגמר שכלל גם את נבחרות נורווגיה, ברית המועצות ויוגוסלביה.
מקבילתה הגברית זכתה במדליית הכסף, לאחר הפסד לנבחרת ברית המועצות במשחק הגמר.
נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת אוסטרליה.
מדליות נוספות הושגו בהרמת משקולות, ולראשונה גם בקליעה ובהתעמלות.
גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) הצטיינו הספורטאים הדרום קוריאנים.
הם צברו 29 מדליות, בהן 12 מדליות זהב, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
גם במשחקים האלה היו הצלחות בענפי הקשתות וההיאבקות.
הקשתית צ'ו יו-ג'ונג זכתה במדליית זהב בטורניר היחידות, וסגניתה הייתה קים סו-ניונג.
צ'ו וקים חלקו עם לי און-קיונג את מדליית הזהב בתחרות הקבוצתית.
המתאבקים זכו בחמש מדליות, ושניים מהם, פארק ג'אנג-סון ואן האן-בונג זכו במדליות זהב.
הבדמינטון הפך לראשונה לענף רשמי במשחקים, וקוריאה הדרומית זכתה בו להצלחה - 4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב, בשתי תחרויות הזוגות, לגברים ולנשים.
במדליות זהב נוספות זכו הקלעים לי און-צ'ול ויו קאב-סון, הג'ודוקא קים מי-ג'ונג, מרים המשקולות צ'ון ביונג-קוואן ורץ המרתון הוואנג יונג-צ'ו.
נבחרת הנשים בכדוריד שבה וזכתה במדליית הזהב לאחר שגברה על נבחרת נורווגיה, בעוד שנבחרת הגברים סיימה במקום השישי.
בכל אחת מתחרויות הטניס שולחן זכו ספורטאים דרום קוריאנים במדליית ארד.
מדליות נוספות הושגו באגרוף ובהתעמלות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו הספורטאים הדרום קוריאנים ב-27 מדליות, בהן 7 מדליות זהב, וקוריאה הדרומית דורגה במקום העשירי בטבלת המדליות.
הענף בו זכו הדרום קוריאנים במספר הרב ביותר של מדליות היה הג'ודו - 8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב (ג'ון קי-יונג וצ'ו מין-סון).
קים קיונג-ווק ניצחה בקשתות, והייתה שותפה לזכיית הנבחרת בתחרות הקבוצתית.
הקשת או קיו-מון זכה במדליית ארד, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף.
באנג סו-היון זכתה בתואר האולימפי בבדמינטון, ואילו גיל יונג-אה זכתה במדליית זהב בטורניר הזוגות המעורבים (יחד עם קים דונג-מון) ובמדליית כסף בטורניר הזוגות לנשים (יחד עם ג'אנג היה-אוק).
במדליית הזהב השביעית זכה המתאבק סים קוון-הו.
נבחרת הנשים בכדוריד איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה לנבחרת דנמרק.
גם נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד לנבחרת אוסטרליה.
מדליות נוספות הושגו באגרוף, התעמלות וטניס שולחן.
באולימפיאדת סידני (2000) הגיעה המשלחת הדרום קוריאנית להישג דומה - 28 מדליות, בהן 8 מדליות זהב.
הטאקוונדו, אמנות הלחימה הקוריאנית המסורתית, היה לראשונה ענף רשמי במשחקים.
אף שהדרום קוריאנים צברו את המספר הרב ביותר של מדליות, לא הייתה לקוריאה הדרומית שליטה מוחלטת בענף, ולוחמי הטאקוונדו שייצגו אותה הסתפקו ב-4 מדליות, בהן 3 מדליות זהב (קים קיונג-הון, ג'ונג ג'אי-און ולי סון-הי) מתוך 8 אפשריות.
בקשתות הפגינה המשלחת הדרום קוריאנית שליטה בולטת יותר.
יון מי-ג'ין, קים נאם-סון וקים סו-ניונג זכו בשלוש המדליות בתחרות הנשים, וגם היו שותפות לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב.
גם הגברים זכו בתואר הקבוצתי.
בשתי מדליות הזהב הנותרות זכו המתאבק סים קוון-הו, ששמר על תוארו מאטלנטה, והסייף קים יונג-הו.
בענפי הכדור בלטו הפעם נבחרות הגברים.
נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת הולנד.
נבחרת הבייסבול זכתה במדליית הארד לאחר שהפסידה בחצי הגמר לארצות הברית וגברה על יפן במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לארצות הברית, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לנבחרת ברזיל.
ענפים נוספים בהם זכו ספורטאים דרום קוריאנים במדליות היו ג'ודו, בדמינטון, התעמלות, קליעה וטניס שולחן.
באולימפיאדת אתונה (2004) עלו הישגיהם של הדרום קוריאנים ל-30 מדליות, בהן 9 מדליות זהב, והם דורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות.
בטקס הפתיחה של המשחקים צעדו הספורטאים הדרום קוריאנים יחד עם הספורטאים מקוריאה הצפונית ונשאו את דגל האיחוד הקוריאני, כאקט סימבולי של פיוס.
הקשתית פארק סונג-היון זכתה במדליית הזהב, וסגניתה הייתה לי סונג-ג'ין.
שתיהן זכו גם בתואר הקבוצתי, יחד עם יון מי-ג'ין.
גם הגברים זכו פעם נוספת בתואר הקבוצתי.
ארבעה לוחמי טאקוונדו זכו במדליות, שניים מהם, מון דאי-סונג וג'אנג ג'י-וון, זכו במדליות זהב.
בארבע מדליות הזהב הנותרות זכו שחקני הבדמינטון קים דונג-מון והא טאי-קוון (בטורניר הזוגות לגברים), הג'ודוקא לי וון-הי, המתאבק ג'ונג ג'י-היון וטניסאי השולחן ריו סונג מין.
שני מתעמלים קוריאנים סיימו במקומות השני והשלישי בקרב-רב, קים דיי-און ויאנג טאי-יונג.
תחרויות הקרב-רב במשחקים אלה נערכו בצלה של שערוריית שיפוט.
אחד האלמנטים בתרגיל המקבילים של יאנג נרשם בטעות כתרגיל פשוט יותר, ולפיכך ציונו ההתחלתי של יאנג היה 9.9 במקום 10, ובסופו של דבר קיבל את הציון 9.712. לו היה הציון ההתחלתי שלו 10, היה מסיים בציון 9.812, וזוכה במדליית הזהב במקום האמריקני פול האם שזכה בה.
נבחרת הנשים בכדוריד חזרה לצמרת, וזכתה שוב במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת צרפת והפסידה במשחק הגמר לנבחרת דנמרק.
נבחרת הגברים בכדוריד סיימה במקום השמיני, כמו גם נבחרת הגברים בהוקי שדה.
נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום השביעי.
נבחרת הנשים בכדורעף הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת רוסיה, ונבחרת הגברים בכדורגל הודחה באותו שלב בידי נבחרת פרגוואי.
מדליות נוספות הושגו בקליעה, הרמת משקולות ואגרוף.
לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008) ניהלו הוועדים האולימפיים של קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית משא ומתן במטרה לשלוח משלחת משותפת למשחקים.
בסופו של דבר נכשלו המגעים, בשל מחלוקות על הרכב המשלחת.
קוריאה הצפונית דרשה כי החלוקה בין המדינות תהיה יחסית, בעוד שקוריאה הדרומית חששה שהדבר יבוא על חשבון ספורטאים דרום קוריאנים שהישגיהם טובים יותר משל חבריהם מהצפון.
במשחקים עצמם זכו הספורטאים הדרום קוריאנים ב-31 מדליות, ב-14 ענפים שונים, בהן מספר שיא של 13 מדליות זהב.
קוריאה הדרומית דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
ארבעה לוחמי טאקוונדו דרום קוריאנים זכו במדליות זהב בבייג'ינג: סון טאי-ג'ין, צ'ה דונג-מין, לים סו-ג'ונג והוואנג קיונג-סון.
שתי נבחרות הקשתות שמרו על תואריהן, אך לראשונה אף קשת דרום קוריאני לא זכה בתואר ליחידים.
פארק קיונג-מו זכה במדליית הכסף בתחרות הגברים, ופארק סונג-היון זכתה בתחרות הנשים.
שחקני הבדמינטון לי יונג-דאי ולי היו-ג'ונג זכו במדליית הזהב בתחרות הזוגות המעורבים.
לי היו-ג'ונג זכתה גם במדליית הכסף בתחרות הזוגות לנשים, עם לי קיונג-וון.
ספורטאים דרום קוריאנים נוספים שזכו במדליות זהב בבייג'ינג כללו את מרימי המשקולות ג'אנג מי-ראן וסה ג'אי-היוק, הג'ודוקא צ'וי מין-הו, הקלע ג'ין ג'ונג-או, שניצח בירי מ-50 מטר באקדח וזכה גם במדליית כסף בירי מ-10 מ' באקדח אוויר.
השחיין פארק טאי-הוואן שבר את שיא אסיה כשניצח במשחה ל-400 מטר חופשי (3:41.86 דקות).
פארק גם זכה במדליית הכסף במשחה ל-200 מטר חופשי, שגם בו שבר את שיא אסיה (1:44.85 דקות).
מדליות נוספות הושגו בהתעמלות, סיף, טניס שולחן, אגרוף והיאבקות.
נבחרת הבייסבול סיימה את משחקיה ללא הפסד, וזכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון על נבחרת קובה.
נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת נורווגיה, וגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בכדורסל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ארצות הברית.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הקוריאנים ב-28 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
המשלחת דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, סין, בריטניה ורוסיה.
היה זה הדירוג הגבוה ביותר של קוריאה הדרומית מאז אירחה את המשחקים ב-1988.
בקליעה זכו הקוריאנים ב-5 מדליות, ודורגו בראש טבלת המדליות של הענף.
ג'ין ג'ונג-או שמר על תוארו בירי באקדח מ-50 מטר, וזכה גם במדליית זהב נוספת, בירי באקדח אוויר.
קים ג'אנג-מי זכתה במדליית זהב בירי באקדח מ-25 מטר, ושני קוריאנים נוספים זכו במדליות כסף: צ'וי יונג ראי בירי באקדח מ-50 מטר וקים ג'ונג-היון בירי ברובה אוויר.
גם בקשתות המשיכו הקוריאנים להיות דומיננטיים, וזכו ב-3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות.
קי בו-באי זכתה בשתיים מהן, בטורניר היחידות ובטורניר הקבוצתי לנשים.
או ג'ין-הייק זכה במדליית הזהב בטורניר היחידים, ובמדליית ארד עם הנבחרת בטורניר הקבוצתי לגברים.
בסיף זכו הקוריאנים בשש מדליות.
נבחרת הגברים בחרב זכתה במדליית זהב, וביחידים זכו ג'ונג ג'ין-סון וצ'וי בויונג-צ'ול במדליות ארד בדקר וברומח, בהתאמה.
קים ג'י-יאון זכתה במדליית הזהב בחרב ואילו נבחרות הדקר והרומח זכו במדליות הכסף והאחד, בהתאמה.
נאם היון-הי סיימה במקום הרביעי ברומח ושין א-לאם סיימה במקום הרביעי בדקר.
קרב חצי הגמר של שין, מול הגרמנייה בריטה היידמן הוכרע באופן שנוי במחלוקת לטובת הגרמנייה, לאחר שחל בלבול בחישוב הזמן שנותר לקרב בעת שנותרה שנייה לסיום, במהלכה צברה הגרמנייה נקודה מכריעה.
המשלחת הקוריאנית ערערה על התוצאה, ושין נותרה בזירה כשהיא ממררת בבכי במשך שעה ארוכה, אך הערעור נדחה.
התאחדות הסיף הבינלאומית הציעה לשין מדליה מיוחדת, אך היא סירבה לקבלה בנימוק שאין מדובר במדליה אולימפית אמיתית.
הג'ודאים הקוריאנים קים ג'ה-בום וסונג דה-נאם זכו במדליות זהב, וצ'ו ג'ון-הו זכה במדליית ארד.
חמישה ג'ודאים נוספים סיימו במקום החמישי.
בענף הקוריאני המסורתי, טאקוונדו, השתתפו רק ארבעה קוריאנים.
הוואנג קיון-סאונג זכתה במדליית זהב שנייה ברציפות, לי דאי-הון זכה במדליית כסף ולי אין-ג'ונג סיים במקום החמישי.
בהתעמלות, זכה יאנג האק-סאון במדליית הזהב בתרגיל הקפיצות.
קים ג'י-הון העפיל לגמר המתח וסיים במקום השמיני.
המתעמלת האומנותית סון יאון-ג'אי סיימה במקום החמישי.
המתאבק קים היאון-וו זכה במדליית זהב, וצ'וי גיו-ג'ין סיים במקום החמישי.
השחיין פארק טאי-הוואן זכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי, וסיים במקום הרביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי.
המתאגרף האן סון-צ'ול זכה במדליית כסף, וכך גם נבחרת הגברים בטניס שולחן.
נבחרת הנשים סיימה במקום הרביעי.
ג'ונג ג'אי-סונג ולי יונג-דאי זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות בבדמינטון, ולי היון-איל סיים במקום הרביעי בטורניר היחידים.
על הופעת נבחרת הבדמינטון העיבה הדחתם של שני זוגות מטורניר הנשים, בנוסף לזוגות מסין ומאינדונזיה, לאחר שהשופטים קבעו כי לא התאמצו מספיק כדי לנצח בשלב הבתים, במטרה לקבל הגרלה נוחה יותר בהמשך.
נבחרת הכדורגל, שגברה על נבחרת בריטניה ברבע הגמר, עלתה לחצי הגמר מול נבחרת ברזיל, בידיעה שניצחון יקנה לשחקניה פטור משירות צבאי.
עם זאת, הובסה הנבחרת 3-0. במשחק על המקום השלישי גברה קוריאה הדרומית על נבחרת יפן, וזכתה במדליית הארד.
שחקן הנבחרת פארק ג'ונג-וו הניף בסיום המשחק שלט בוא נכתב "דוקדו הם האדמה שלנו", בהתייחסו לקבוצת איונים שהריבונות עליהם במחלוקת בין קוריאה הדרומית לבין יפן.
בעקבות זאת, אסר הוועד האולימפי הבינלאומי על פארק ליטול חלק בטקס חלוקת המדליות, והוא לא קיבל מדליה כחבריו לנבחרת.
נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת נורווגיה והפסידה לנבחרת ספרד לאחר הארכה במשחק על מדליית הארד.
נבחרת הנשים בכדורעף סיימה אף היא במקום הרביעי, לאחר הפסדים לנבחרות ארצות הברית ויפן.
נבחרות ההוקי שדה סיימו שתיהן במקום השמיני.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ירדו הישגי הקוריאנים ל-21 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, ההישג הנמוך ביותר של המשלחת מאז 1984.
בקשתות זכו הקוריאנים בכל ארבע מדליות הזהב האפשריות.
קים בון-צ'ן ניצח בטורניר הגברים, והיה שותף לזכייתה של הנבחרת בטורניר הקבוצתי.
חברו לנבחרת, לי סונג-יון הודח בשלב רבע הגמר.
חבר הנבחרת השלישי, קים וו-ג'ין היה הספורטאי הראשון, בכלל הענפים, שקבע שיא עולם בריו (700 נקודות), בשלב הדירוג, אך הודח כבר בסיבוב השני.
בטורניר הנשים ניצחה צ'אנג היה-ג'ין.
בחצי הגמר גברה על האלופה היוצאת, קי בו-בה, וזו זכתה במדליית ארד.
קשתית שלישית, צ'וי מי-סון הודחה בשלב רבע הגמר, ושלושתן זכו יחד במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
חמישה לוחמי טאקוונדו דרום קוריאנים השתתפו במשחקים, וחמשתם זכו במדליות.
שתים הנשים, קים סו-הוי ואוה היה-רי, זכו במדליות זהב, ושלושת הגברים, קים טה-הון לי דה-הון וצ'ה דונג-מין, זכו במדליות ארד.
הקלע ג'ין ג'ונג-אוה זכה במדליית זהב שלישית ברציפות בירי באקדח, עם שיא אולימפי חדש (193.7 נקודות).
בנוסף, סיים במקום החמישי בירי באקדח אוויר.
קים ג'ונג-היון זכה במדליית כסף בירי בשכיבה והאם סונג-וו סיים במקום הרביעי בירי באקדח.
סייף הדקר פארק סאנג-יונג זכה במדליית זהב וסיים במקום החמישי עם הנבחרת.
סייף החרב קים ג'ונג-הוואן זכה במדליית ארד.
בטורניר הנשים סיימה נבחרת החרב במקום החמישי ונבחרת הדקר במקום השישי, וסייפת הדקר צ'וי אין-ג'ונג הודחה בשלב רבע הגמר.
אינבה פארק הוכתרה לאלופה האולימפית הראשונה בגולף מזה 116 שנים.
באותו טורניר סיימה איימי יאנג במקום הרביעי.
בג'ודו זכו הקוריאנים בשלוש מדליות.
אצל הגברים זכה אן באול במדליית כסף, גוואק דונג-האן זכה במדליית ארד, וקים וון-ג'ין סיים במקום השביעי.
אצל הנשים זכתה ג'ונג בו-קיונג במדליית כסף וקים מין-ג'ונג סיימה במקום החמישי.
מרימת המשקולות יון ג'ין-הי זכתה במדליית ארד, לי הוי-סול סיימה במקום החמישי וסון יונג-הי סיימה במקום השישי.
המתאבק קים היון-וו איבד את תוארו, אך זכה במדליית ארד, וריו האן-סו סיים במקום החמישי.
בבדמינטון, רק ג'ון קיונג-און ושין סונג-צ'אן זכו במדליית ארד, בטורניר הזוגות לנשים.
ביתר הטורנירים לא הצליחו הקוריאנים לעבור את שלב רבע הגמר.
נבחרת הכדורגל סיימה את שלב המוקדמות בראש הבית, אך הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת הונדורס.
נבחרת הנשים בכדורעף הודחה אף היא בשלב רבע הגמר, בידי הולנד.
נבחרת הגברים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי ונבחרת הנשים הודחה בשלב רבע הגמר.
המתעמלת האמנותית סון יון-ג'ה סיימה במקום הרביעי ורוכבת האופניים לי היה-ג'ין סיימה במקום השמיני בקיירין.
השחיין פארק טאי-הוואן לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות באף אחד מהמשחים בהם השתתף.
קוריאה הדרומית משתתפת במשחקי החורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), אך להישגים משמעותיים ראשונים הגיעה רק באולימפיאדת אלברוויל (1992).
בדומה למשחקי הקיץ, משהגיעו ההישגים, הצליחה קוריאה הדרומית לשמור עליהם, ובחמש מתוך שבע אולימפיאדות החורף שנערכו מאז 1992, היא דורגה בעשירייה הפותחת.
הספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית במשחקי החורף היה קים קי-הון.
קים ניצח בהחלקה מהירה במסלול קצר, במקצה ל-1,000 מטר, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים הדרום קוריאנית ל-5,000 מטר.
חברו לנבחרת, לי ג'ון-הו, זכה במדליית הארד במירוץ ל-1,000 מטר.
דרום קוריאני נוסף שזכה במדליה אולימפית באלברוויל היה קים יון-מאן, שזכה במדליית כסף בהחלקה מהירה ל-1,000 מטר.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) זכו הדרום קוריאנים ב-6 מדליות, בהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום השישי בטבלת המדליות.
כל המדליות היו בהחלקה מהירה במסלול קצר.
קים קי-הון שמר על תוארו במירוץ ל-1,000 מטר, וסגנו, צ'אי ג'י-הון, ניצח במירוץ ל-500 מטר.
בין הנשים, ניצחה צ'ון לי-קיונג במירוץ ל-1,000 מטר, וקים סו-הי זכתה בו במדליית הארד.
שתיהן היו שותפות לזכייתה של הנבחרת הדרום קוריאנית במדליית הזהב במירוץ השליחות ל-3,000 מטר.
גם באולימפיאדת נאגנו (1998) זכו הדרום קוריאנים ב-6 מדליות בהחלקה מהירה במסלול קצר.
3 מהמדליות היו מדליות זהב, וקוריאה הדרומית דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
צ'ון לי-קיונג ניצחה במירוץ ל-1,000 מטר, וזכתה במדליית הארד במירוץ ל-500 מטר.
וון היה-קיונג זכתה במדליית הארד במירוץ ל-1,000 מטר.
שתיהן היו שותפות לזכייה במדליית הזהב במירות השליחות ל-3,000 מטר.
בין הגברים, קים דונג-סונג ניצח במירוץ ל-1,000 מטר וזכה במדליית כסף במירוץ השליחים ל-5,000 מטר.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) ירדו הישגי המחליקים המהירים הדרום קוריאנים ל-4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
קו גי-היון ניצחה במירוץ ל-1,500 מטר, וזכתה במדליית הכסף במירוץ ל-1,000 מטר.
צ'וי און-קיונג זכתה במדליית הכסף במירוץ ל-1,500 מטר, והיה שותפה לזכייה שלישית ברציפות של נבחרת השליחות הקוריאנית ל-3,000 מטר.
באולימפיאדת טורינו (2006) עלו הישגי הדרום קוריאנים ל-11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, והם דורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
במשחקים אלה שלטו הדרום קוריאנים באופן כמעט מוחלט בענף ההחלקה המהירה במסלול קצר, כשזכו ב-10 מדליות, בהן 6 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
אן היון-סו ניצח במרוצים ל-1,000 ול-1,500 מטר, וזכה במדליית הארד במירוץ ל-500 מטר.
בשני המרוצים בהם ניצח זכה לי הו-סוק במדליות הכסף.
בנוסף, זכו אן ולי במדליית זהב יחד עם נבחרת השליחים ל-5,000 מטר.
בין הנשים בלטה ג'ין סון-יו, שניצחה במרוצים ל-1,000 ול-1,500 מטר.
צ'וי און-קיונג זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות במירוץ ל-1,500 מטר.
ג'ין וצ'וי היו שותפות גם לזכייה רביעית ברציפות במירוץ השליחות ל-3,000 מטר.
בנוסף, זכה לי קאנג-סוק במדליית ארד בהחלקה מהירה ל-500 מטר.
באולימפיאדת ונקובר (2010) הגיעו הדרום קוריאנים להישג שיא של 14 מדליות, בהן 6 מדליות זהב.
הם דורגו במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי קנדה, גרמניה, ארצות הברית ונורווגיה.
8 מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר, אך רק שתיים מהן היו מדליות זהב, והפעם היו הספורטאים הסינים דומיננטיים יותר בענף.
סונג סי-באק זכה במדליית כסף במירוץ ל-500 מטר, ולי הו-סוק זכה שוב במדליית כסף במירוץ ל-1,000 מטר.
שלושתם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת הקוריאנית במדליית הכסף במירוץ השליחים ל-5,000 מטר.
בין הנשים, זכתה לי און-ביול במדליית הכסף במירוץ ל-1,500 מטר, ופארק סונג-הי זכתה במדליות ארד במרוצים ל-1,000 ול-1,500 מטר.
נבחרת השליחות איבדה את תוארה אחרי ארבע זכיות רציפות, בשל פסילה באחת ההחלפות.
על הנסיגה בהחלקה מהירה במסלול קצר חיפה שיפור בהישגים בהחלקה מהירה - 5 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
מו טאי-בום ניצח במירוץ ל-500 מטר וזכה במדליית כסף במירוץ ל-1,000 מטר.
לי סאנג-הווה ניצחה אף היא במירוץ ל-500 מטר.
במדליית הזהב השישית זכתה המחליקה האומנותית קים יו-נה.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) ירדו הישגי המשלחת הדרום קוריאנית ל-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בהחלקה מהירה במסלול קצר תפסה קוריאה הדרומית רק את המקום השלישי, אחרי רוסיה וסין, עם חמש מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
פארק סונג הי זכתה במדליית זהב במרוץ ל-1,000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-500 מטר.
שים סוק-הי זכתה במדליית כסף במירוץ ל-1,500 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1,000 מטר.
שתיהן היו שותפות לזכייתה של נבחרת השליחות במדליית הזהב.
לי סאנג-הווה קבעה שיא אולימפי חדש במרוץ ל-500 מטר (74.70 שניות), והגברים זכו במדליית כסף במרוץ המרדף.
המחליקה האמנותית קים יו-נה איבדה את תוארה, וזכתה במדליית כסף.
קורי אלן מייקל מונטית' היה שחקן ומוזיקאי קנדי, הידוע בזכות תפקידו בתור פין הדסון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Glee" (2009–2013).
קורי מונטית' נולד בקלגרי שבאלברטה וגדל בוויקטוריה, קולומביה הבריטית.
בנם הצעיר של אן מקגרגור, מעצבת פנים, וג'ו מונטית', איש צבא ששירת בחיל הרגלים של צבא קנדה.
אחיו הצעיר של שון מונטית'.
הוריו התגרשו כשהיה בן 7, והוא התגורר עם אמו.
בגיל 13 החל לצרוך סמים ואלכוהול, ולאחר שעבר בין 16 בתי ספר שונים, הוא נשר מהלימודים התיכוניים בגיל 16. בגיל 19 טופל במכון גמילה מאלכוהול.
לאחר מכן החל לעבוד ברשת הסופרמרקטים הקמעונאית וולמארט, כרוחץ מכוניות, כנהג מונית וכנהג אוטובוס.
בשנת 2004 התחיל מונטית' את קריירת המשחק שלו בתפקידים קטנים, בהופעות כשחקן אורח בפרקים בודדים של סדרות טלוויזיה שצולמו כולן בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
משנת 2009 התפרסם בעקבות השתתפותו בתפקיד ראשי בסדרה Glee, בה גילם את פין הדסון, קפטן נבחרת פוטבול בבית ספר באוהיו, שמצטרף למקהלת בית הספר, דבר שמערער את מעמדו החברתי.
במהלך הסדרה ביצע הדסון את רוב הסולואים הגבריים הראשיים.
ב-2010 וב-2011 יצא לסיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית לצד שחקני הסדרה, במופע שכלל להיטים מתוך הסדרה.
ב-2011 שיחק בסרט "מונטה קרלו", בתפקיד משנה.
בשנת 2013 הצטלם לסרטו האחרון, "McCanick", בו גילם את סימון וויקס לצד דייוויד מורס.
ושיחק בקומדיה "All the Wrong Reasons" לצד קווין זגרס.
הוא היה במערכת יחסים רומנטית עם השחקנית והזמרת ליאה מישל, שכיכבה לצדו בסדרה "Glee".
מונטית' ומישל היו מאורסים ועמדו להתחתן, מונטית' הציע לליאה ב-7 ביולי 2012 להתארס לו ותשובתה הייתה חיובית.
ב-31 במרץ 2013 נכנס לטיפול נוסף במכון גמילה מסמים, ממנו יצא ב-26 באפריל 2013. מונטית' נפטר ביולי 2013, ככל הנראה בשל נטילת מנת יתר של סמים בשילוב עם אלכוהול.
פין הדסון, הדמות שגילם קורי בתוכנית "Glee", הוזכר פעמיים בתוכנית לאחר מותו של מונטית' כמחווה לזכרו: בפרק השלישי בעונה החמישית שהוקדש כולו לפרידה ממנו ובפרק האחרון ששודר ב-20 במרץ 2015.
+שנהסרטתפקידהערות2006Bloody Maryפול צוקרמןלהאיר את השכונה (אנ')הדייט של מדיסוןיעד סופי 3חאליל2007White Noise: The Lightבחור על קטנועהנעלםג'ימיWhisperנער מתבגר2008The Boy Next Doorג'ייסון2011Wannabe Macksסטומונטה קרלואוון אנדרוזSisters & Brothersג'סטין2013All the Wrong Reasonsג'יימס אשר2014McCanickסיימון וויקס
קורי דוקטורוב הוא בלוגר יהודי-קנדי-בריטי, עיתונאי, וסופר מדע בדיוני המכהן כעורך משותף של הבלוג Boing Boing.
הוא פעיל למען ליברליזציה של זכויות יוצרים ותומך בארגון Creative Commons, ואף פרסם כמה מספריו תחת רישיונות CC.
דוקטורוב ביקר את תהליך השיטיפיקציה - הדעיכה של פלטפורמות אינטרנטיות הנגרמת לטענתו, כשחמדנות משתלטת על בעליהן על חשבון המשתמשים.
דוקטורוב נולד ב-בטורונטו, אונטריו, קנדה, וגדל בבית יהודי.
אביו נולד במחנה פליטי מלחמת העולם השנייה באזרבייג'ן.
בנעוריו היה מעורב בתנועה לפירוק נשק גרעיני ובגרינפיס.
הוא קיבל את תעודת הבגרות שלו מבית ספר ציבורי בטורונטו, ולאחר מכן נשר מארבע אוניברסיטאות שונות, בלי לזכות בתואר כלשהו.
בשנת 1992 הוא נסע להתנדב בקוסטה ריקה במסגרת ארגון "אתגרי נוער בינ"ל".
דוקטורוב עבר ללונדון ועבד כמנהל הסניף האירופאי של ארגון EFF, במשך כ-4 שנים.
הוא נשוי לאליס דוקטורוב ואב לבת.
קורי דניאל סטול הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור חבר הקונגרס פיטר רוסו בסדרת המותחן הפוליטי של נטפליקס "בית הקלפים" (2013–2016), עבורו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב ב-2013, ולאחר מכן בשל גילום הדמות ד"ר אפרים גודוות'ר בסדרת האימה "הנגיף" (2014–2017).
מאז 2020, הוא מגלם את מייקל פרינס, יריב עסקי של הגיבור בובי אקסלרוד, בסדרת הדרמה "מיליארדים" של רשת שואוטיים.
סטול גילם את יילוג'אקט / דארן קרוס בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "אנטמן" (2015) ובסרט ההמשך שלו "אנטמן והצרעה: קוונטומאניה" (2023).
סטול נולד בשכונת אפר וסט סייד, במנהטן, ניו יורק סיטי, בנם של הורים יהודים, ג'ודית וסטיבן סטול.
אביו, הוא שותף להקמתו של בית הספר ביקון (אנ') בהלס קיצ'ן, מידטאון מנהטן, ניו יורק.
הוא למד דרמה בסדנת המשחק Long Lake Camp for the Arts מ-1988 עד 1992, ולאחר מכן למד בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה במנהטן, ניו יורק.
בשנת 1998 הוא סיים את לימודיו במכללת אוברלין באוהיו, ולאחר מכן נרשם לחוג לדרמה באוניברסיטת ניו יורק, וסיים את לימודיו עם תואר ראשון באמנויות הבמה ב-2003.
בשנת 2004 זכה להכרה ראשונה כשחקן במחזה של אוף ברודוויי "Intimate Apparel", שם שיתף פעולה עם השחקנית ויולה דייוויס.
סטול קיבל מועמדות לפרס דרמה דסק (אנ') עבור הופעתו במחזה.
בשנת 2005 שיחק בסרטה עטור השבחים של ניקי קארו (אנ') "ארץ קרה" בדמותו של ריקי סנט.
בשנת 2006 שיחק במותחן הפשע "להרוג את המזל" על פי תסריט מאת ג'ייסון סמיילוביק ובשנת 2007 שיחק בסרט המתח של ג'ואל שומאכר "מספר 23".
לקראת סוף שנת 2010 התפרסם סטול בסדרת המשטרה "חוק וסדר: לוס אנג'לס" של רשת NBC, בתפקיד הבלש תומאס "טי ג'יי" ג'רוסזלסקי.
באותה השנה גם השתתף בסרט הפעולה "סולט" בתפקיד סוכן ה-KA הסמוי שניידר החובר לסוכנת החשאית הכפולה אוולין סולט (אנג'לינה ג'ולי) כדי לפגע בבית הלבן.
ב-2011 שיחק סטול בסרטו המצליח של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד הסופר ארנסט המינגוויי, על הופעתו הועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר.
כן כיכב, ב-2013 בסדרת הדרמה הפוליטית של נטפליקס "בית הקלפים" בתפקיד פיטר רוסו, חבר קונגרס מכור לסמים.
בשנת 2014 שיחק סטול בסרט "נון סטופ" לצד ליאם ניסן, בקומדיה "מכאן אני ממשיך" בבימויו של שון לוי, וגם בסרט הדרמה "השקר הטוב" לצד ריס ווית'רספון.
בשנת 2015, גילם את דמות הנבל הראשי בסרט "אנטמן" מהיקום הקולנועי של מארוול, ושיחק בסרט "חוקי הפשע" לצד ג'וני דפ.
בשנת 2018 שיחק את בוריס טריגורין, דמות מרכזית בסרט "השחף" על פי מחזהו של אנטון צ"כוב.
באותה שנה גילם את יאגו במחזה "אותלו" של שייקספיר, שהוצג ב"תיאטרון שייקספיר" בניו יורק.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד הראשי במיני-סדרה של נטפליקס "אל מעבר האוקיינוס" לצד שחקנים כמו גיליאן ג'ייקובס והישראלי עמית רהב.
באוקטובר 2014 סטול התארס לחברתו השחקנית נדיה באוורס.
הם נישאו ב-21 ביוני 2015. בנם הראשון נולד באוקטובר 2015.
תפקיד ראשי (עונה 6 ואילך);2021תמונות מחיי נישואיןפיטרמיני-סדרה2022–2023Pantheonג'ייק / מגיש חדשותדיבוב; 2 פרקים2023אל מעבר האוקיינוסגרהאם פטרסוןמיני-סדרה2025האחות הטובה יותר (אנ')אדם מקינטוש8 פרקיםTBAImperfect Womenהווארדסדרה עתידית של אפל TV פלוסדמדומי האלים
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2012פרס אינדפנדנט ספיריטשחקן המשנה הטוב ביותרחצות בפריס2013פרס בחירת מבקרי הטלוויזיהשחקן המשנה הטוב ביותרבית הקלפים2014פרס גלובוס הזהבשחקן המשנה הטובה ביותר בסדרה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיהפרס סטלייטשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה2024פרס טוניההופעה הטובה ביותר של שחקן משנה במחזהAppropriate
קורי סקוט פלדמן הוא שחקן קולנוע וזמר אמריקאי יהודי.
פלדמן נולד במחוז צ'אטסוורת' של לוס אנג'לס, קליפורניה, השני מבין חמשת ילדיהם של שילה (לשעבר גולדשטיין), המנהלת העסקית שלו בעת ילדותו, ובוב פלדמן, מוזיקאי, אשר בסופו של דבר הפך לבעלים של סוכנות כישרונות המתמקדת בגיבוש קריירה לילדים אחרים, לאחר בנו שלו.
פלדמן התחנך על פי הדת היהודית.
יש לו אחות גדולה, אחות צעירה ושני אחים צעירים.
פלדמן התפרסם בסרט "אני והחבר'ה" (1986), בו כיכב לצד ריבר פיניקס כשהיה רק בן 14. הסרט הפך במרוצת השנים לסרט פולחן.
בעקבות הצלחת הסרט לוהק, במהלך המחצית השנייה של שנות ה-80, לתפקידים שונים בסרטים הוליוודיים רבים, בהם: "יום שישי ה-13: הפרק האחרון", "הגוניס", "נשיכות קטנות", "נהיגה במבחן", "חלום שהתגשם", "גרמלינס", "צבי הנינג'ה" ו-"שכנים".
פלדמן הוא גם הסולן של להקת הרוק "Truth Movement".
בינואר 2002, פלדמן פגש בסוזי ספראג במועדון לילה.
הם נישאו ב-30 באוקטובר באותה השנה, על סט צילומי הפרק האחרון של העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "The Surreal Life".
הטקס נערך במשותף על ידי רב ועל ידי אם סי האמר, שהוא כומר מוסמך.
בחודש אוקטובר 2009, נפרדו בני הזוג לאחר שבע שנות נישואים.
עוד באותו החודש, ספראג הגישה תביעת גירושין, בטענה כי קיימות ביניהם מחלוקות שאינן ניתנות לגישור.
היא מבקשת משמורת מלאה על בנם, עם זכויות ביקור לפלדמן.
כמו כן היא מבקשת דמי מזונות.
בתגובה, פלדמן דרש משמורת משותפת, וכן ביקש מבית המשפט לפסול את בקשת המזונות של ספראג.
בראיון שהעניק באוגוסט 2011, טען פלדמן כי הסוד הגדול ביותר של הוליווד הוא פדופיליה, וכי אף הוא נפל קורבן לפדופילים בילדותו כילד-שחקן.
בריאיון למגזין הוליווד ריפורטר ב-2016, הוסיף גם כי חברו, השחקן המנוח קורי היים, נאנס בגיל 11 על ידי מפיק בתעשייה.
ב-2020 טען בסרט תיעודי כי מי שאנס אותו היה השחקן צ'ארלי שין.
לדברי שין, "ההאשמות החולות, המעוותות והמוזרות האלה מעולם לא התרחשו".
פלדמן הוא צמחוני מאז נעוריו ותומך בזכויות בעלי חיים, והשתתף בפעילויות לקידום צמחונות בשיתוף עם ארגון זכויות בעלי החיים PETA, ובפעילויות נוספות של ארגונים להגנת הסביבה ולהגנת בעלי חיים.
בשנת 2006 זכה בפרס מטעם שמורת בעלי החיים Wildlife Waystation על פעילותו למען בעלי חיים.
רשימה חלקית של סרטים באורך מלא בהם השתתף כשחקן ו/או מדבב.
קורי אנטואן מגטי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA.
מגטי, ששיחק מעמדת הסמול פורוורד, העביר את עונות השיא של הקריירה בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס (-).
בשנת 1999 קורי מגטי הגיש מועמדות לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-13 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אך זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לאורלנדו מג'יק בטרייד בין שתי הקבוצות.
מגטי שיחק עונה אחת בלבד באורלנדו שבסיומה הוא הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, במדיה שיחק לאורך 8 עונות רצופות.
בשנת 2001 הוא השתתף בתחרות ההטבעות של ה-NBA.
לאחר עונותיו המוצלחות בקליפרס הוא חתם על חוזה ל-5 עונות בגולדן סטייט ווריורס תמורת 50 מיליון דולר.
לאחר שתי עונות בגולדן סטייט, עבר מגטי למילווקי באקס בתמורה לדן גדזוריץ' וצ'רלי בל, ולאחר שתי עונות במילווקי הוא חתם בשארלוט בובקאטס.
את עונת העביר בדטרויט פיסטונס, ובסיומה הודיע על פרישתו ממשחק.
קליעות מהעונשין: 19 - (פעמיים)
זריקות עונשין: 24 - נגד לוס אנג'לס לייקרס (12 באפריל 2007)
ריבאונדים: 19 - נגד דטרויט פיסטונס (8 בנובמבר 2004)
ריבאונדים בהתקפה: 8 - נגד יוסטון רוקטס (8 במרץ 2001)
ריבאונדים בהגנה: 17 - נגד דטרויט פיסטונס (8 בנובמבר 2004)
מחוץ למגרש, מגטי עבד עם ילדים כשחקן הקליפרס ונהג לתרום לבתי חולים.
בשנת 1999 מגטי ארגן את "טיסת ה-50" שהיא טיסה של 50 ילדים (כמו מספר חולצתו) למחנה אימונים אותו מימן מגטי בעצמו.
לאחר כעשור מגטי מימן בעצמו טיסה של כ-600 ילדים לאותו מחנה אימונים, שזכה בתואר "מחנה האימונים הטוב ביותר של שחקן NBA".
קוריאה הצפונית השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד.
במשחקי החורף השתתפה קוריאה הצפונית לראונה ב אך נעדרה מהמשחקים הבאים ב-2022.
הספורטאי היחיד אותו שלחה קוריאה הצפונית למשחקים בלונדון (2012), ג'ו סונג רים, התחרה במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי (קטגוריה S6) וסיים במקום האחרון במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 47.87 שניות.
קורי גרדנר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
בשנים 2015–2021 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קולורדו, עד שהפסיד בבחירות לסנאט בקולורדו ב-2020 לג'ון היקנלופר.
גרדנר נולד ביומה שבקולורדו, דור חמישי למתיישבים במקום.
אביו היה נציג מטעם המפלגה הדמוקרטית במועצת העיר.
בצעירותו עבד בעסק המשפחתי בתחום המסחר בכלים חקלאיים.