tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנשים המחפשים עבודה מגיעים פעמים רבות לאזור בלא הודעה מוקדמת והדבר מעלה את עלות הלינה בבתי ההארחה השונים.
אזור זה מבודד, ורק כביש אחד בן שני נתיבים מקשר אותו עם שאר המחוז, וישנו כעת לחץ על ממשלת אלברטה לשפר את הנגישות, וכן את בתי החולים ושאר התשתיות.
למרות מאמציהם הנמשכים של החברות לבצע את העבודות הקמת המערכות ככל האפשר מחוץ לפורט מקמרי ואפילו מחוץ לאלברטה, המחסור בעובדים מיומנים מתפשט לשאר המחוז.
גם ללא חולות הזפת, הכלכלה של אלברטה הייתה מאוד חזקה, אך פיתוח חולות הזפת מתרחש בתקופת פריחה כלכלית ובצמיחה הגבוהה ביותר של מחוז קנדי מאז ומעולם, והדבר הוביל את שיעור האבטלה באלברטה לרמות הנמוכות בהיסטוריה.
חוֹלוֹפּ (מרוסית: Холоп) היה מעמד של אנשים לא-חופשיים ברוסיה בתקופה שבין המאה ה-10 וה-18. שבוי במעמד זה נקרא צֵ'לִיאַד (מרוסית: Челядь).
בתקופה מאוחרת יותר הם כונו "אנשי-" עם ציון השייכות (למשל: "אנשי הנסיך יורי").
המונח "חולופ" נזכר לראשונה בכרוניקה לשנת 986.
מעמד חולופ היה בין המושגים הבסיסיים והחשובים של המשטר ברוסיה בימי הביניים.
מעמדם היה גבוה במעט ממעמדו של עבד אבל נחשבו כרכוש האדונים ולכן היה מעמדם נמוך עוד יותר מאשר מעמדו של צמית ביתר העולם הפיאודלי.
להסדרת נושא החולופיות הוקדשו פרקים רבים ברוסקיה פרבדה - קובץ החוקים של רוס של קייב מהמאה ה-11. בהתאם לחוקים אלו, הריגת חולופ לא הייתה נחשבת להריגת בן אדם, אלא שוות ערך לנזק לציוד בלבד.
גובה הקנס היה זהה לקנס על הריגת סוס.
כמו כן, החולופ לא יכול היה להיענש בגין עבירה על החוק.
במקרה זה האחריות הייתה נופלת על בעל החולופ.
בן אדם היה יכול להפוך לחולופ ממספר סיבות:
בשני המקרים האחרונים היה ניתן למנוע הפיכה לחולופ באמצעות חוזה מיוחד.
תנאי המחיה של החולופ לא היו חלק של מערכת החוקים.
המחזיק בחולופ היה יכול לעשות בו ככל שעלה על רוחו כולל הריגתו.
אנשים אחרים נשאו באחריות על הריגת חולופ רק כאשר זה התרחש "ללא סיבה".
במידה וחולופ ברח מבעליו, הבעלים היה יכול להחזיר אותו גם כעבור תקופה ארוכה וגם במקרה שחולופ כבר חי אצל בן אצולה אחר.
מצד שני, המחזיק בחולופ היה אחראי על כל פעולותיו כולל נזק לצד שלישי.
עבודת החולופים הייתה הבסיס של משקי הבית ומשקי המנזרים.
היו לא מעט כפרים שכל תושביהם היו חולופים.
כך למשל קיימות עדויות הכרוניקה שלפיה בזמן המלחמה נתפשו בחצר נסיך צ'רניגוב מעל 700 חולופים והועברו לאציל אחר.
חלק מהחולופים עברו הכשרה מקצועית והפכו לבעלי מלאכה בתחומים שונים.
חולופים היו חלק חשוב של המסחר הרוסי עם המערב.
קיימות עדויות בכרוניקות על מכירת אנשים לאיטליה וליוון גם במאה ה-16.
עם התחזקות נסיכות מוסקבה וריכוז הנסיכויות סביבה השתנה בהדרגה מעמד החולופ.
הדבר מצא ביטוי בקובצי החוקים שפורסמו החל מסוף המאה ה-14. כך למשל, שבויים כבר לא הפכו באופן אוטומטי לחולופים אלא נוצלו בדרך כלל לחילופי שבויים.
בוטל המעבר למעמד חולופ כעונש על עבירות פליליות.
אי-יכולת להחזיר חוב הייתה מעבירה את האדם למעמד חולופ רק לתקופת החזר החוב על ידי עבודה לטובת בעל החוב.
עם התפתחות המשק החלו לערוך מסמכים כתובים שפירטו את רשימת החולופים וסוגיהם אצל כל מחזיק בחולופים.
כמו כן היו ניסיונות לשפר את חיי החולופ ולהגדיר את זכויותיו.
בשנת 1603 בוריס גודונוב פרסם צו על חובת האכלת החולופ.
בשנת 1607 פורסמה הוראת הצאר המסדירה את חיי המשפחה של החולופ.
כמו כן הוסדר, שחולופ שנלקח בשבי אך ברח ממנו או חולופ שבעליו בגד במדינה היו יכולים להשתחרר ולהיות אנשים חופשיים.
עם התפתחות המשק השתרשו מספר סוגי החולופים
חולופים גדולים – חולופים שהיו במעמד מיוחד אצל הבעלים עקב כישוריהם.
הם היו בעלי רכוש, היו יכולים לעסוק במסחר ואף להיות בעלים של חולופים אחרים.
אבל מעמדם לא היה יציב והיה תלוי ברצון בעל הבית.
חולופים קטנים – הרוב המוחלט של החולופים.
הם עבדו ב"עבודות השחורות" במשקי הבית של האצולה הרוסית.
בשנת 1677–1678 נערך ברוסיה מפקד אוכלוסין.
לאחר המפקד, בוצעה בשנת 1679 רפורמה במיסוי.
החל ממועד זה המס היה נגבה מ"חצר", בהתאם למספר אנשים המתגוררים בה.
כתוצאה מכך נוצר הבדל בין החולופים שהתגוררו בחצר נפרדת, שהתחילו לשלם מיסים, לבין יתר החולופים.
מצד שני, נשחק ההבדל, שהיה ברור עד אז, בין החולופים לבין אכרים חסרי קרקע, שעבדו בחלקות האדמה של האציל.
במהלך ביצוע הרפורמות של פטר הגדול בשנים 1718–1722 נשחק הבדל זה עוד יותר.
כתוצאה מכל המהלכים בשנת 1723 תושבי העיר החלו לשלם מיסים באופן עצמאי ללא יוצא מן הכלל.
מעמד החולופ בוטל מעשית ואיבד את התוקף המשפטי.
המשק הרוסי עבר לשיטת הצמיתות.
חולות סָמָר הם שטח המכוסה בחולות נודדים הנמצא בערבה ממזרח לקיבוץ סמר ומדרום למלחת יטבתה, כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית לקיבוץ אליפז.
במשך השנים השטח עבר כרייה מסיבית והסבה לגידולים חקלאיים; בעשור האחרון מתנהל מאבק מתמשך למניעת חציבת חול בשטח הנותר.
מקור החול בחולות סמר כנראה מאזור תמנע, והוא נוצר ככל הנראה מבליה של אבני חול נוּבּיות שנסחפו על ידי נחל נחושתן.
החולות עשויים גרגירי קוורץ בעלי חללי אוויר גדולים המאפשרים לכידה של מי גשמים ולחות ומכאן ייחודיותו של המקום במגוון הגדול של הצומח והחי.
באזור נתגלו מספר מינים נדירים ואנדמים, ביניהם מין העכביש הגדול ביותר שהתגלה במזרח התיכון, מברישימון הערבה (Cerbalus aravaensis), גרביל דרומי וישימונית תמנע – כולם בסכנת הכחדה.
בעבר השתרעו החולות על כ-15 קמ"ר היום בעקבות כרייה והסבה לגידולים חקלאיים נותרו 2.3 קמ"ר בלבד.
גוש חולות גדול נוסף, ימת החול של גרופית, נמצא מצפון למלחת יטבתה, אך הוא נמצא כמעט כולו בתחומה של ירדן והמגוון הביולוגי בו שונה.
הצמח השולט בשמורה הוא עציון פרסי.
המאבק על החולות החל בשנת 1998 כשכמה תושבים מקיבוץ סמר קשרו את עצמם לכלים כבדים שעסקו בגנבת חול מחוץ לשטח החוקי שהוקצה למטרה זאת באזור.
הבעיה בגנבת החול היא שהיא מסירה את החלק העליון של הדיונה המכילה את שכבת החיים הכוללת בעלי חיים וצמחים המקיימים מערכת אקולוגית.
במהלך שנות ה-90 הכינו רשויות התכנון תוכנית לכריית חול ממספר אזורים בחולות סמר, לצורך חומרי בנייה לעיר אילת.
התוכנית נתקבלה בשנת 1997 ואושרה סופית בינואר 1999. על פי התוכנית הותר לכרות חול מאזור חולות סמר במשך שבע שנים.
במהלך שבע השנים, נעשתה כרייה של חול בחלק מהמגרשים שהוגדרו בתוכנית.
לקראת תום תחולת התוכנית הופקדה תוכנית נוספת שאושרה בינואר 2007, והסדירה כרייה לשבע שנים נוספות.
במאי 2008 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז לכריית חול על פי התוכנית.
בשלב זה פנתה אגודת אדם טבע ודין לבית המשפט בבקשה לעצור את הכרייה, אולם הבקשה נדחתה בגלל שיהוי.
ערעור על ההחלטה נדחה בינואר 2011. ביוני 2011 בעקבות מחאה משותפת של תושבי האזור בהובלת עמותת סבב"ע -סביבה בריאה בערבה נדחו עבודות הכריה שתוכננו.לקראת סוף שנת 2011 הצטרפה רשות הטבע והגנים למאבק נגד הכרייה בחולות סמר.
בצפון החולות אושרה כבר שנים קודם לכן שמורת טבע בשטח של כ-1,275 דונם.
לפי הצהרת דובר מינהל מקרקעי ישראל בסוף דצמבר 2011, יתווספו לשמורה עוד 200 דונם, אך שאר השטח יעבור כרייה.
בתחילת ינואר 2012 נעשתה חבלה בציוד כרייה באזור סמר ועלה חשד שהדבר נעשה על ידי פעילי סביבה שהתנגדו לכרייה.
במאי 2015 הושגה הסכמה של מינהל מקרקעי ישראל להפסקת הכרייה בחולות סמר לאחר שהושגה הסכמה בין רשות הטבע והגנים לבין הקבלן, ומשנמצא שכמות הכרייה באזור קטנה ואינה נצרכת כדי לספק חומר גלם לבנייה באזור.
בשנת 2017 נעשו מהלכים להוספת 643 דונם שקודם יועדו לכרייה לשמורת הטבע.
ההכרזה הותנתה בכך שבעתיד לא תהיה התנגדות לפיתוח החקלאות באזורים הסמוכים לשמורה.
כן הבהירה מערכת הביטחון כי תיתכן הקמת מכשול גבול בשמורה.
חולות ראשון לציון או חולות יפו הוא מתחם חולות ודיונות שהשתרע מפאתי יפו ועד לנחל שורק.
לאחר בנייה מסיבית נותרו מהחולות כ-28,000 דונם באזור שבין חולון ועד נחל שורק, על חוף הים התיכון.
גושי החולות הגדולים ביותר שנותרו הם חולות ראשון לציון וחולות חולון.
בעבר השתרעו החולות על שטח רחב של 59,000 דונם, מפאתי יפו ועד לנחל שורק, גבולו המזרחי של האזור חופף בערך לתוואי של כביש 412 שהוקם על הדרך הישנה שעקפה את אזור החולות.
בסוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל הוענק שטח נרחב מהחולות לראשון לציון, שלא יכלה במשך שנים רבות לפתח שטח עצום כזה.
עם העלייה השלישית בשנות ה-20 החלו עולים להתיישב בצפון אזור החולות, בשכונות שהיוו את הבסיס לערים בת ים וחולון.
לאחר הקמת המדינה התפתחו מאוד בת ים וחולון ובת ים שנעדרה עתודות קרקע החלה לדרוש שיועברו לה כמה אלפי דונמים מאזור החולות לצורך פיתוחה של העיר.
דרישה זאת נתקלה בהתנגדות עזה של ראש עיריית ראשון לציון.
בספטמבר 1973 החליטה ועדה של משרד הפנים להעביר לידי בת ים 900 דונם, אולם ביצוע ההעברה התעכב במשך שנים רבות בגלל ערעורים של ראשון לציון.
באמצע שנות השבעים הוחל בהקמת שכונות בחולות על ידי עיריית ראשון לציון.
תחילה הוקמה גני יהודית, באמצע שנות ה-70, ולאחר מכן קריית כורש, שכונה של וילות של עולים מאיראן.
בתחילת שנות ה-80 החלה חברת קלרין לשווק דירות בשכונת פואבלו אספניול.
בראשית שנות ה-60 הוחל בהקמת השפד"ן באזור.
בעקבות הבנייה המסיבית באזור, רק פחות מ-50% מהאזור נותרו כחולות פתוחים.
בעתיד, עם מימוש תוכניות הבנייה העתידיות, ייוותר מהשטח רק כחמישית ממה שהיה בו בעבר, כ-12,500 דונם.
בחלק ניכר משטח החולות עתיד לקום אזור התעסוקה הגדול בישראל, מתחם האלף.
חלקים נרחבים מהחולות עשויים מכורכר, חמרה חולית ורכס כורכר חופי.
החולות המזרחיים של הגוש מיוצבים מכוסים בצמחייה בגובה בינוני עד גבוה, שאר החולות מיוצבים או מיוצבים-למחצה.
קו החוף של רוב האזור הוא נמוך.
בעבר גוש החולות היווה בית גידול פורה לצמחי חולות ובעלי חיים ושימש כמסדרון ביולוגי לאזורי החוף הצפוני ובמקרים מסוימים כגבול תפוצה צפוני למינים אחדים.
עם תוכניות הפיתוח של האזור נפגעו מינים רבים ואחדים מהם נכחדו מהשטח.
שמורת חולות ראשון לציון מגנה על 8,000 דונם אך רק 5,000 דונם מתוך גוש החולות הם חולות לא-מופרים.
באזור תועדו כ-774 מיני צמחים, מתוכם 118 מיני צמחי חולות.
הפגיעה בחולות תרמה לפלישת מינים זרים לאזור כגון שיטה כחלחלה וטיונית החולות, המפרים את המערכת הטבעית ומהווים איום על בית הגידול הטבעי.
גומא צפוף, ביקיה אנטולית, מגלית מצרית ואשל עב-שיבולת כנראה כבר נכחדו מהשטח.
למינים נדירים אחרים כגון קדד לביד, שסיע שעיר וכמה נפוצים יותר כגון קיפודן פלשתי זהו אזור תפוצה צפוני.
באזור צומחים 28 מינים אנדמיים.
החולות מהווים גבול תפוצה צפוני של מיני בעלי חיים חובבי חולות ופרוקי-רגליים רבים.
ביניהם הלטאה כוח אפור שנסוגה דרומה עקב הרס בתי גידול צפוניים במחצית המאה העשרים והנחש מטבעון מדבר.
בנוסף, בשטחי מטווח 24 והחולות הסמוכים קיימת אוכלוסייה של מריון החולות, מבין הבודדות שנותרו במישור החוף.
בחולות ניתן למצוא גם צב יבשה מצוי, תן זהוב, שועל מצוי, צבי ארץ-ישראלי וחזיר בר.
חולות ראשון לציון הם גוש החולות הגדול ביותר ששרד מהדיונה המקורית.
רוב שטחי החולות בחלקיו המזרחיים של הגוש מיוצבים אך כמה אזורים בשטח הצבאי הסגור נותרו שמורים.
באזור מוצעת שמורת טבע "חולות ראשון לציון", המשתרעת על כ-9,000 דונם.
במרכז האזור נמצא השפד"ן, מפעל לטיהור שפכי גוש דן.
חלק גדול מהשמורה הוא אזור צבאי סגור במסגרת מטווח 24. אתרים נוספים באזור הם מנחת ראשון לציון, מתחם פלאנט, אצטדיון הברפלד והסופרלנד.
חולות חולון הם מובלעת חולות בין העיר חולון לראשון לציון.
מבחינת מגוון ביולוגי אין הבדל מהותי בינם לחולות ראשון לציון אך האזור אינו מוגן ומיועד כולו לבינוי, פרט לרצועת חולות יחידה אשר נמצאת בנתיב הטיסה של המטוסים הממריאים מנמל התעופה בן-גוריון.
עקב מגבלות רעש, הבינוי ברצועה זו אסור, והיא תיועד לפארק חולות עירוני.
תוכנית ח-500 הנמצאת בשלבי תכנון סופיים לפני פרסומה, קובעת כי במרכז המתחם מתוכננת ליבה ירוקה בשטח של כ-1,200 דונם לפיתוח של פארק חולות מטרופוליני.
מרכז הפארק, המכונה 'הלב השמור', יכלול דיונות טבעיות בהיקף שלא יקטן מ-400 דונם, על-מנת לשמר מערכות אקולוגיות ייחודיות הכוללות מיני צמחים נדירים ומוגנים, שאין כמותם בשום מקום אחר במישור החוף.
הטבעת שתקיף את 'הלב השמור' תהווה מעטפת חיצונית של הפארק, ותיועד לפעילויות בילוי ופנאי כלל-עירונית.
חוליאן קסטרו הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית שכיהן כמזכיר השיכון והפיתוח עירוני תחת הנשיא ברק אובמה בשנים 2014–2017. קודם לכן כיהן כראש עיריית סן אנטוניו שבטקסס בשנים 2009–2014.
קסטרו נולד בסן אנטוניו למשפחה ממוצא מקסיקני.
אביו היה פעיל חברתי ומורה למתמטיקה ואמו הייתה פעילה פוליטית שנמנתה עם מקימי מפלגת ראסה אונידה, ואף ניסתה ללא הצלחה להתמודד למועצת העיר.
השניים לא נישאו, ונפרדו כשקסטרו היה בן 8. אחיו התאום חואקין אף הוא עוסק בפוליטיקה, ומאז 2013 הוא חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון התקבל קסטרו לאוניברסיטת סטנפורד, הודות למדיניות העדפה מתקנת, ולמד מדע המדינה ותקשורת.
בהמשך, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2001 נבחר קסטרו לראשונה למועצת העיר סן אנטוניו, ובגיל 27 היה לחבר המועצה הצעיר ביותר בהיסטוריה של העיר.
בשנת 2005 התמודד לראשונה על ראשות העיר, אך הפסיד בסיבוב השני לשופט פיל הרדברגר.
הוא בחר שלא להתמודד מול הרדברגר ב-2007, ובבחירות שנערכו ב-2009, בהן לא התמודד הרדברגר, ניצח, לאחר שזכה בכ-56% מקולות הבוחרים.
בשנת 2011 נבחר לכהונה נוספת, לאחר שזכה בכ-83% מקולות הבוחרים.
עוד באותה השנה, ביקר חוליאן קסטרו בישראל במסגרת שיתוף פעולה בנושא פרויקטים באנרגיה ירוקה בין עיריית סן אנטוניו לבין עיריית תל אביב.
במסגרת הביקור, נפגש קסטרו עם ראש עיריית תל אביב רון חולדאי וחתם עמו על אמנת ידידות.
קסטרו נשא את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה הדמוקרטית בשנת 2012. ביולי 2014 מונה למזכיר השיכון והפיתוח עירוני תחת הנשיא ברק אובמה, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2017.
ב-12 בינואר 2019 הכריז על עצמו כמועמד לנשיאות ארצות הברית.
הוא פרש מהמרוץ ב-2 בינואר 2020.
קסטרו מציע רפורמה כוללת בתחום ההגירה לארצות הברית, אותה פירט במאמר בשם "Putting people first" ("קודם כל אנשים").
בין השאר הוא מציע להפסיק לעצור מהגרים, למעט "מקרים חמורים".
חוליו היא אפליקציה המציעה מוצרי תיירות כגון טיסות, מלונות בישראל והופעות בישראל במחירים מוזלים ברגע האחרון - בהתרעה של ימים עד שעות אחדות לפני מועד הטיסה, ההופעה או מועד הצ'ק אין במלון.
האפליקציה זמינה בכל שעות היום ומוצרים עולים לאוויר ומתעדכנים לאורך כל שעות היום.
האפליקציה עלתה לאוויר ביולי 2012, על ידי היזמים גיורא מנדל ודדי רשתי, האפליקציה מאפשרת לקבל התרעה מדי יום.
האפליקציה מציעה את המושבים האחרונים, שטרם נמכרו, ומציעה מחירים זולים שמתחילים לרוב בעשרות דולרים.
החל מדצמבר 2013 חוליו משווקת גם מלונות בישראל.
דילים על מלונות בארץ ניתן לראות באפליקציה 24 שעות ביממה.
החל משנת 2018 חוליו משווקת גם הופעות בישראל לתיאטרון, מוזיקה, הצגות ילדים וסטנד אפ.
האפליקציה מציעה טיסות לחו"ל לאורך כל שעות היום.
ניתן לבחור אילו טיסות ואיזה מחיר מעניין את המשתמש וניתן לקבל גם התרעה על הטיסות בטלפון.
לאחר בחירה ממלאים את שמות הנוסעים, מזינים פרטי התקשרות וכעבור דקות ספורות מקבלים אישור טיסה לאפליקציה, ב-SMS וגם במייל.
רוב הדילים של "חוליו" הם למקומות נופש שנמצאים מראש בטווח הזול יותר של החופשות לחו"ל, כגון: יוון, קפריסין, מאלטה וכן לערים אירופאיות מרכזיות, דוגמת רומא וברלין.
יש לא מעט טיסות גם ליעדים רחוקים יותר.
כשנה לאחר שעלתה לאוויר, רושמת "חוליו" יותר כ-350 אלף הורדות, ומתגאה בשיא של 60 אלף כניסות בלילה.
אולם בראיון שערך מפתח האפליקציה גיורא מנדל בדה מרקר סיפר, כי בשנה הראשונה לאפליקציה, בוצעו כ-2,000 הזמנות בלבד.
אולם בכוונתו להרחיב את היצע האפליקציה.
חולות נודדים הם חולות לא יציבים, העשויים מגרגרי קוורץ קשים, קטנים מ-2 מ"מ, בעלי נפח נקבובית גדול, שצבעם זהוב-צהבהב, בלתי תלכידיים בהיעדר הכוח הכימי, סוכן מליטה, או המבנה הפיסי, המאפשר משיכה חשמלית, שיקשור בינם לבין עצמם לבין הקרקע.
גרגירי החולות נודדים ממקום למקום עם זרם הים והרוח (בסחיפה אאולית), ובהעצרם יוצרים מבני חול משתנים בכפוף לעוצמת הרוח וכיוונה.
חולות הנודדים נודדים ממקום למקום, ולעיתים יכולים לכסות צמחים או לעקור אותם ממקומם.
במעופם עם הרוח בכמויות גדולות הם עשויים לגרום להרס ונזק כבד לשטחי חקלאות ולמבנים.
חוליות, סופות חול ועלעול חול הן תופעות גאולוגיות בהן מעורבת תנועתם של חולות נודדים.
במדבר לעיתים קרובות נושבות רוחות חזקות שעורמות את החול לחוליות גדולות, שגובהן יכול לעלות על 500 מטר, ואורכן אף יכול להגיע ליותר מ-100 קילומטר.
הרוח מעיפה את החול מעלה ומטה והחולות הנודדים יכולים להתקדם למרחק של 40 מטר בשנה, ולקבור כל מה שנקרה בדרכן.
אנשים רבים אבדו בחוליות הענקיות של מדבר טקלה-מקן שבצפון אסיה, ולכן הוא זכה לכינוי 'ארץ לבלי שוב'.
בישראל שרדו חברות חולות נודדים מעטות במישור החוף הדרומי, בנגב המערבי, חולות חלוצה ובערבה, חולות סמר משום בנייה על שטחי החול, כרייה לצורכי חומר גלם (זיפזיף) והעלמה של חקלאות מוואסי המונעת באמצעות רעייה, כריתה ושרפה של צמחייה מייצבת קרקע את התפתחות חברת חולות מיוצבים.
חולות לוהטים הוא סרט קולנוע משנת 1960 מסוגת הרפתקאות, בבימויו של רפאל נוסבאום , במאי ומפיק יהודי-גרמני.
בסרט, הפקה משותפת ישראלית-גרמנית, הופיעה השחקנית הישראלית דליה לביא לראשונה בקולנוע (אז בשם דליה לוינבוק).
הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן ובישראל בחג הסוכות של שנת 1960, סרט זה הוא הסרט הישראלי הראשון שצולם בצבע.
מרקו (עודד תאומי), החבר של דינה (דליה לביא), יוצא עם שלושה חברים ישראלים לחיפוש אחר המגילות הגנוזות, שעל פי השמועות מוסתרות בעיר העתיקה "סיטרה" (היא פטרה) שבירדן.
מבין הארבעה, רק לוקאס מצליח לשוב לישראל, בעודו בחיים, אולם פצוע קשה.
לפני מותו הוא מספיק לספר לדינה שמרקו נותר בסיטרה ומצא את המגילות הגנוזות.
דינה היא רקדנית יפת מראה והיא מפעילה את קסמיה לגיוס קבוצת צעירים וכסף לחילוצו של מרקו.
היא מבטיחה למצטרפים להתחלק בעושר הפוטנציאלי הטמון במכירת המגילות.
בנוסף לצדיק (אברהם איזנברג), בעל המועדון, שבו דינה מופיעה, מצטרפים עוד שלושה צעירים: דוד (אורי זוהר), רוזן (גרט הופמן) ויואב (מייק בגרסה האמריקאית; עודד קוטלר).
לכל אחד בקבוצה אינטרס משלו לצאת למסע המסוכן.
חברי הקבוצה קונים גמלים וחמורים בשוק הבדואי של באר שבע, מתחפשים לבדואים ויוצאים לדרך לגבול ירדן.
לאחר שהחבורה עוברת את הגבול, הם נתקלים בבדואים הפותחים עליהם באש.
חמורה של דינה עולה על מוקש ונהרג.
לאחר תלאות נוספות מצליחים הצעירים להגיע בשלום לסיטרה.
שם הם מוצאים את מרקו שמחזיק במגילות, אולם הוא פצוע קשה ומת זמן קצר לאחר מכן.
פסוקים עתיקים באתר מזהירים זרים כי כניסת זרים למתחם הקבר עונשה מוות.
בדרך חזרה צדיק לא רוצה לחלוק באוצר ונמלט עם המגילות, הצידה והמים ומבריח את הסוסים והגמלים., אולם עקרב עוקץ אותו למוות.
הרוחות מפזרות את המגילות לכל עבר.
שאר בני הקבוצה נרדפים על ידי בדואים ובמהלך חילופי אש עמם נהרגים כולם להוציא דוד הנושא את גופתה של דינה חזרה לישראל.
השיר "סוס עץ" בוצע לראשונה על ידי צמד העופרים בסרט והופיע גם בתקליטון שיצא בעקבות הסרט.
הסרט היה הקו-פרודוקציה הראשונה בתחום הקולנוע בין ישראל וגרמניה.
הסרט צולם בארץ, אולם הוועדה הבין-משרדית לעידוד הסרט הישראלי סירבה להכיר בו כ"סרט ישראלי" ונמנעה מלתמוך בו תקציבית בטענה שהוא "עלול להזיק למדינת ישראל ולשמה הטוב".
הבמאי קיבל אישור מירדן לצלם בפטרה.
הצילומים החלו בתחילת נובמבר 1959. הצלם הראשי ומהנדס הקול הגיעו מגרמניה, שאר העובדים היו ישראלים.
הסרט הופץ בארצות הברית בשנת 1960 תחת השם Blazing Sand.
בין השנים 1953 ל-1957, נהרגו 12 מן היוצאים הישראלים לפטרה, בארבעה מסעות שונים.
למרות שחלק מן היוצאים היו חיילים, צה"ל התייחס בסלחנות לתופעה.
גם השיר "הסלע האדום", שנכתב בשנות ה-50 על המסע לפטרה, נאסר להשמעה החל מיולי 1958.
משום שהסרט דמה לסיפורם של ארבעת הישראלים היחידים שיצאו לפטרה בשנות החמישים וחזרו חיים (מאיר הר-ציון, רחל סבוראי, כושי רימון וויקטור פרידמן), ניסה ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, לגרום למועצה לביקורת סרטים ומחזות לאסור על הקרנת הסרט בישראל.
לשם כך פנה לשר הפנים דאז, משה חיים שפירא, שהמועצה הייתה כפופה למשרדו.
השר טען שראה את הסרט ואין סיבה עניינית לפסלו מהקרנה.
זהו סרטה הראשון בקריירה של גילה אלמגור.
יובל אליצור, מעריב: "לא עוד עלילה 'ציונית מתקתקה'.
נחמן בן-עמי: "אמת נכון, אין בו 'אידיאה', הוא אינו מרומם 'אידיאל', איננו מביא 'בשורה' [...] התסריט הוא בינוני, אבל יש בו לעורר עניין.
הבימוי והמשחק הם בינוניים, אבל לא מצאנו בהם נקודות צורמות.
הליווי המוזיקלי הוא למעלה מבינוני, ועבודת הצילום – המציגה בפנינו את נופי הנגב – היא ממדרגה ראשונה.
ובסך-הכל, זהו סרט ללא ספק ישראלי, שמותר ואפשר להציג בעולם".
דוד בן-גוריון: הסרט "מנבל את המטיילים ומלא פורנוגרפיה ומחלל שם הנופלים".
חיים משה שפירא (שר הפנים): "סבורני כי אכן הסרט הוא למטה מבינוני".
חוליגן אמריקאי היא סדרה מוקומנטרית אמריקאית שיצרו דן פרולט וטוני יאסנדה.
הסדרה עלתה לראשונה ב-15 בספטמבר 2017, בנטפליקס.
הסדרה היא פרודיה על סדרות דוקומנטריות של "פשע אמיתי" כגון התוכנית "לעשות רוצח".
ב-26 באוקטובר 2018 פורסם כי נטפליקס ביטלה את הסדרה לאחר שתי עונות, אך דווח כי היוצרים מתכננים למכור את הסדרה לשידור בפלטפורמות אחרות, אולם נכון לשנת 2023 הסדרה טרם נמכרה לאף פלטפורמה אחרת.
העונה הראשונה עוקבת אחר מתיחה שהתרחשה בתיכון, שהותירה 27 כלי רכב של צוות בית הספר מושחתים, לאחר שרוססו עליהם ציורים של זרגים.
ליצן הכיתה, דילן מקסוול, שמיניסט, מואשם בביצוע הפשע על ידי הנהלת בית הספר ומושעה לצמיתות.
חקירה של המקרה, שמתבצעת על ידי התלמיד פיטר מלדונדו יחד עם חברו סאם אקלונד, מנסה להוכיח אם אכן דילן עומד מאחורי הפשע.
העונה השנייה עוקבת אחר פיטר וסאם שמתחילים לחקור סיפור של ונדליסט חדש, הפעם בתיכון קתולי יוקרתי בוושינגטון, בו בוצעו שלל "מעשי זוועה" הקשורים בצואה, ביניהם הכנסת חומר משלשל למכונת הלימונדה שבקפיטריה, על ידי אישיות מסתורית באינסטגרם שמכנה את עצמו "פורץ הגללים".
חוליה קאלבו (בספרדית: Julia Calvo; נולדה ב-2 במרץ 1961) היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית, מורה למשחק ומנהלת תיאטרון.
היא למדה במגמת תיאטרון בבית הספר הלאומי לאמנות דרמטית בבואנוס איירס עד שנת 1985, השנה שבה סיימה כשחקנית ואחר כך כמנהלת תיאטרון, היא נכנסה לעולם הקולנוע בשנות ה-70 אבל היא קיבלה תפקידים קטנים היא החלה את הקריירה שלה בשנת 1970 בסרט Los mochileros.
בשנת 2000 היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית ההומוריסטית בה היא מגלמת את דומתה של סטלה.
בשנת 2002 שיחקה בסדרה הארגנטינאית "מרכז 099" בה היא מגלמת את דמותה של כרמלה.
בשנת 2003 שיחקה בטלנובלה Soy Gittano בתפקיד קונפסיון.
בשנת 2004 שיחקה בטלנובלה Padre Corje וגילמה את דומתה של מסינה קורטזה דה טומיני.
בשנת 2005 שיחקה בטלנובלה Una familia especial בה היא מגלמת את דמותה של אלנה.
שיחקה בטלנובלה Mojeres Asesinas בה היא מגלמת את דמותה של סילביה.
שיחקה בטלנובלה של כריס מורנה "פלוריסיינטה" בה היא מגלמת את מרתה.
בשנת 2006 המשיכה לעבוד עם כריס מורנה ושיחקה בטלנובלה "אלמה פיראטה" בה היא מגלמת את דמותה של קרלוטה צ'רלי.
בשנים 2007–2009 שיחקה בטלנובלה המצליחה של כריס מורנה "כמעט מלאכים" בה היא גילמה את חוסטינה מררדה גרסיה\פליסיטס גרסיה לאורך שלוש העונות הראשונות.
לצד אמיליה אטיאס וניקולס ואקס ב-2010 חזרה לפרק האחרון של הסדרה.
בשנת 2009 שיחקה בטלנובלה Revelaciones בה היא מגלמת את דמותה של ויולטה.
בשנת 2010 חזרה לפרק הסיום של הסדרה "כמעט מלאכים".
באותה שנה שיחקה בטלנובלה Alguien que me quiera בה היא מגלמת את דמותה של ריטה.
בשנת 2011 שיחקה בטלנובלה Cuando vos me sonrisa וגילמה את דמותה של רוברטה ריוס.
בשנת 2012 שיחקה בטלנובלה La doena בה היא מגלמת את דמותה של קורה.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה Historia clínica בה היא מגלמת את פלורה.
באותה שנה שיחקה בסדרה הארגנטינאית Combatientes וגילמה את דמותה של אווה ריברו ושיחקה בטלנובלה הארגנטינאית Qitapenas בתפקיד מריכמן באותה שנה שיחקה בטלנובלה "סימנים" בה היא מגלמת את תרזה.
בשנת 2014 שיחקה תפקיד אורח בטלנובלה Junior Express בה היא מגלמת את דמותה של אינס.
בשנת 2016 שיחקה בטלנובלה La Leona בה היא מגלמת את דמותה של בטי.
בשנת 2017 שיחקה בטלנובלה "אגרוף בלב" וגילמה את דמותה של מרת'ה.
בשנת 2019 היא גילמה את הדמות של סרפינה בטלנובלה "ארץ אהובה" (אנ').
בשנת 2024 החלה לשחק בסדרה של כריס מורנה, "מרגריטה" (אנ'), בשירות הסטרימינג "Max", סדרה זו מהווה ספין אוף לטלנובלה המצליחה "פלוריסיינטה".
שנהסדרהתפקידהערות2000הטלוויזיה האמריקאיתסטלהמשתתפת2002מרכז 099כרמלהמשנית2003אני צועניקונפסיוןמשנית2004אבא אמיץמסינה קורטזה דה טומיניראשית2005משפחה מיוחדתאלנהמשנית2005נשים רוצחותסלביה2005פלורסיינטהמרתהראשית2006אלמה פיראטהקרלוטהראשית2010-2007כמעט מלאכיםחוסטינה מררדה גרסיה\פליסטיס גרסיה\אלמה וורגדמות ראשית; עונות 3-1
דמות אורחת; עונה 42009התגלותויולטהראשית2010מישהו שאוהב אותיריטהראשית2011Cuando me sonreísרוברטה ריוסתפקיד ראשי; 100 פרקים2012La dueñaקורהאורחת2013Historia clínicaפלורהמשתתפת2013לוחמיםאנה ריברומשנית2013Qitapenasמריכמן2013סימניםתרזהמשנית2014ג'וניור אקספרסאינסאורחת2016הלביאהבטי פרדומשנית2017אגרוף בלבמרתהמשנית2019ארגנטינה, ארץ של אהבה ונקמהסרפינהמשנית2024–הווהמרגריטה (אנ')אדהראשי
חולי מוח מתקדם רב-מוקדי (Progressive multifocal encephalopathy, ובראשי תיבות: PML) הוא מחלה זיהומית אופורטוניסטית של מערכת העצבים המרכזית הנגרמת על ידי הנגיף JC virus.
המחלה תוארה לראשונה על ידי אסטרום (Astrom) ושותפיו בשנת 1958 בשלושה מטופלים עם לימפומת הודג'קין ולוקמיה לימפוציטית כרונית.
עם העלייה בתפוצה של מחלת האיידס, עלתה גם השכיחות של חולי מוח מתקדם רב-מוקדי, עם שיעור היארעות של 1.3 ל-1,000 שנות אדם החולה באיידס.
עם כניסת הטיפולים האנטירטרוויראליים, חלה ירידה בשיעור המחלה בקרב נשאי HIV, אולם במקביל, עם כניסתן של תרופות מדכאות מערכת חיסון, תוארו יותר ויותר מקרים של המחלה באנשים הנוטלים תרופות אלו.
הנגיף JC virus הוא נגיף DNA דו-גדילי השייך לסוג Polyomavirus.
הנגיף נרכש במרבית המקרים בילדות, אז הוא גורם למחלה חסרת משמעות קלינית או פתולוגית שחולפת מאליה, והוא נמצא בשיעורים גבוהים באוכלוסייה הכללית.
דרך העברת הנגיף אינה ברורה לאשורה, אך הסברה היא שנקודת הכניסה שלו לגוף היא בחלל הפה והחגורה הלימפטית על שם ולדייר.
לאחר כניסתו נישא הנגיף בזרם הדם ומתיישב ברקמות שונות, בהן מערכת הלימפה, מערכת העיכול, הכליות ומח העצם, והוא מסוגל גם לחצות את מחסום הדם-מוח ולחדור למערכת העצבים המרכזית, שם הוא מדביק אוליגודנדרוציטים ואסטרוציטים.
הנגיף תואר ובודד לראשונה בשנת 1971, בדגימה מוחית של ג'ון קנינגהאם, אדם עם לימפומת הודג'קין שפיתח חולי מוח מתקדם רב-מוקדי, שעל שמו נקרא הנגיף.
המחלה מתקיימת כמעט אך ורק באנשים עם כשל חיסוני או באנשים המקבלים טיפול מדכא למערכת החיסון.
הכשל החיסוני הנקשר ביותר עם המחלה הוא איידס, עם כ-5% מכלל חולי האיידס המפתחים בסופו של דבר את המחלה, אולם המחלה נצפתה בשיעורים נמוכים יותר גם באנשים עם ממאירויות המטולוגיות, במושתלי איברים ובנוטלי תרופות ביולוגיות המדכאות את המערכת החיסונית, כגון נטליזומאב וריטוקסימאב.
מספר מנגנונים הוצעו כמעורבים בשפעול של הנגיף הרדום בזמן כשל חיסוני, חלקם מערבים לימפוציטים מסוג B ו-T ומיקרוגלייה.
הנגיף המשופעל מביא להרס של האוליגודנדרוציטים, האחראים על ייצור המיאלין, ולפגיעה באסטרוציטים, המשתתפים במגוון רחב של פעילויות מוחיות.
הרס זה גורם להיווצרות מוקדים רבים של היעדר מיאלין הנראים כנגעים המכילים גופיפי הסגר ואסטרוציטים חריגים בצורתם.
הפרעות ראייה, ובפרט עיוורון פלג הומונימי (עיוורון לשדה ראייה של צד מסוים), מתרחש ב-45% מהאנשים עם חולי מוח מתקדם רב-מוקדי.
ירידה קוגניטיבית ושינויי התנהגות מתוארים ב-38% מהמקרים.
עוד ניתן למצוא חולשת פלג או חולשת גף, וכן אטקסיה.
פרכוסים מתרחשים בכ-20% מהמקדים, בעיקר באנשים שמחלתם מערבת את קליפת המוח.
מדדי נוזל המוח והשדרה, כפי שמתקבל בניקור מותני, הם על פי רוב תקינים, אם כי תיתכן עלייה קלה בריכוז החלבון או האימונוגלובולינים, ובפחות מרבע מהמקרים אף ייתכן ריבוי של תאים, בעיקר מונונוקלאריים, שריכוזם אינו עולה על 25 תאים למיקרוליטר.
PCR לדנ"א של נגיף JC virus מנוזל המוח והשדרה היא בדיקה סגולית, אך רגישותה אינה גבוהה.
בנשאי HIV המטופלים בטיפול אנטירטרוויראלי הרגישות נמוכה עד כדי 60%.
רגישות הבדיקה תלויה גם בערכות המסחריות השונות המגדירות ספים שונים לגילוי.
עם זאת, כימות דנ"א נמוך עשוי להצביע על עומס נגיפי נמוך, וכפועל יוצא פרוגנוזה טובה יותר.
תבחינים סרולוגיים לנגיף עשויים לנבא חשיפה לנגיף בעבר, ולשמש בהחלטה אם להתחיל בטיפול מדכא חיסון כמו נטליזומאב.
אולם, ערכם האבחנתי אינו גבוה בשל תפוצת הנגיף הרחבה באוכלוסייה הכללית.
בדימות תהודה מגנטית (MRI) של המוח ניתן לראות נגעים בחומר הלבן במוקדים רבים בצורה לא סימטרית, אשר לעיתים מתמזגים לנגעים גדולים יותר.
הנגעים נוטים להופיע סביב חדרי המוח, במרכז הסגלגל למחצה, באזור הקודקודי-עורפי ובמוחון.
לנגעים אות גבוה יותר בפרוטוקול T2 ובפרוטוקול FLAIR, ונמוך יותר בפרוטוקול T1. נגעים על רקע איידס נוטים שלא לעבור האדרה בעת מתן חומר ניגוד, בניגוד לנגעים על רקע אחר שעוברים האדרה טבעתית.
בטומוגרפיה ממוחשבת (CT) של המוח ניתן לראות נגעים תת-צפופים (היפודנסיים) בחומר הלבן שאינם עוברים האדרה עם חומר ניגוד.
אחד המרכיבים בטיפול בחולי מוח מתקדם רב-מוקדי הוא טיפול בכשל החיסוני המאפשר את הופעתה.
כך, טיפול אנטירטרוויראלי בחולי איידס עשוי למנוע את הידרדרות המחלה ובמקרים נדירים אף מביא לשיפור נוירולוגי.
באנשים שמחלתם נגרמה על רקע טיפול בתרופות המדכאות מערכת החיסון, מופסק הטיפול התרופות אלה ככל שניתן, ובמידת הצורך אף מבוצע פלזמפרזיס לסילוקן.
שחזור הכשירות החיסונית עלול להוביל לתסמונת דלקתית סוערת (IRIS), בפרט במערכת העצבים המרכזית, המתבטאת בהחמרה נוירולוגית הניכרת גם בנוזל המוח והשדרה ובדימות תהודה מגנטית.
הטיפול בתסמונת זו הוא בסטרואידים.
אף שלא הוכח טיפול יעיל למחלה, ישנם מספר תיאורי מקרה ומחקרים לא מבוקרים בספרות הרפואית שבהם דווח על תועלת מסוימת בטיפול במירטזפין ובאינטרפרון אלפא.
מירטזפין הוא אנטגוניסט לקולטן 2a לסרוטונין אשר עשוי למנוע את הקישור של הנגיף לאוליגודנדרוציטים.
לא נמצאה תועלת לטיפול במפלוקווין או לטיפול בציטרבין או בצידופוביר באנשים שמחלתם על רקע איידס.
שיעורי התמותה מחולי מוח מתקדם רב-מוקדי לאחר שנה מגיעים ל-20%–50% בחולי איידס ול-21% בנוטלי נטליזומאב.
מבין השורדים בנוטלי נטליזומאב, כשליש נשארים עם נזקים נוירולוגיים קלים, כשליש נשארים עם לקות בדרגה בינונית וכשליש נפגעים קשות.
הפרוגנוזה בחולי איידס טובה יותר תחת רמות תאי CD4 מעל 300 תאים למיקרוליטר ועומס נגיפי נמוך עד אפסי, ובנוטלי נטליזומאב הפרוגנוזה טובה יותר במטופלים צעירים יותר, שהתפקוד הנוירולוגי שלהם לפני המחלה היה טוב יותר, תחת עומס נגיפי נמוך יותר ובפעילות פחות מפושטת של המחלה.
חוליה מקשרת (MCS, Multiple Cloning Site), המכונה גם פולינלינקר ואתר בעל אתרי שיבוט מרובים, היא שמו של מקטע קצר של DNA מסונתז בפלסמידים מהונדסים המכיל אתרי קיטוע רבים של אנזימי הגבלה שונים (עד 20 אתרים).
החוליה המקשרת מסייעת בהחדרת מקטעי DNA לפלסמידים בהם היא נמצאת, לשימושים שונים.
בטבע, אנזימי ההגבלה לרוב נמצאים בחיידקים בחלק ממנגנון ההגנה שלהם כנגד נגיפים, כך שהם מזהים רצפי DNA ספציפיים של נגיפים שעברו איתם קו-אבולוציה.
לכל אנזים אתר קיטוע ייחודי המורכב מ-4 עד 12 נוקלאוטידים.
בפלסמידים מהונדסים מוסיפים את החוליה המקשרת המכילה מספר רב של אתרי קיטוע, המאפשרים לאנזימי הגבלה שונים לזהות את הרצף הספציפי שלהם ולקטוע בו את הפלסמיד.
קיטוע זה פותח את הפלסמיד הטבעתי, ומאפשר להחדיר את קטע ה-DNA הרצוי לאותו האזור.
החוליה המקשרת משמשת בתהליכים רבים הקשורים בחקר גנטי, ייצור חלבונים והנדסה גנטית, ונמצאת במגוון נשאים.
סטטיסטית, כל מולקולת DNA בטבע מכילה אתרי מטרה לאנזימי הגבלה, אך לעיתים הנשא (וקטור) הרצוי אינו כולל אתרי קיטוע מתאימים.
במקרים כאלו ניתן ליצור ולהחדיר לנשא חוליה מקשרת.
השלב הראשון כולל תכנון של רצפי DNA משלימים קצרים (אוליגונוקלאוטידים) המכילים את אתרי הקיטוע של אנזימי ההגבלה הרצויים, כשבקצותיהם בסיסים משלימים נוספים המתאימים לנשא המעוכל.
לאחר מכן ניתן לאחות את רצפי האוגלינוקלאוטידים אל תוך הנשא בעזרת האנזים DNA-ליגאז.
החוליה המקשרת מאפשרת הכנסת DNA זר לפלסמיד מבלי לפגוע בו, תכונה שהופכת אותה לשימושית במיוחד בתחומי הביוטכנולוגיה, הנדסת הביוטכנולוגיה והביולוגיה המולקולרית.
היא יכולה לסייע בין היתר בייצור תרופות, מחקר גנטי ובהכנת אורגניזמים טרנסגניים, המוכרים כאורגניזמים מהונדסים גנטית (GMO).
הוספת אנזים הגבלה מתאים לפלסמיד המכיל חוליה מקשרת מביאה לחיתוך הפלסמיד באתר הקיטוע ולהפיכת הפלסמיד למולקולה קווית.
הקיטוע לרוב יתבצע כך שייווצר חתך משונן, בו קטע חד גדילי קצר נמצא בכל צד של המולקולה הקווית (שני הקטעים החד גדיליים משלימים זה לזה).
כעת ניתן להוסיף לתמיסה המכילה פלסמידים קטועים רבים את הגנים אותם רוצים להחדיר אליהם.
חיתוך הגנים הרצויים עם אותו אנזים הגבלה יביא ליצירת חתך משונן זהה לחתך שנוצר בפלסמיד, כך שהקצוות ה"דביקים" של הגנים משלימים לאלו של הפלסמיד.
הוספת האנזים DNA-ליגאז לתמיסה המכילה את הגנים והפלסמידים החתוכים יביא לאיחוי של חלק מהגנים אל תוך חלק מהפלסמידים.
ניתן לאתר את הפלסמידים אליהם אוחה הגן בהצלחה בשיטות שונות.
החדרת הפסלמיד המאוחה עם הגן הרצוי לחיידק מארח תביא להכפלת מספר עותקי הגן פעמים רבות.
גנים שהוחדרו למיקום מתועתק בפלסמיד (לאחר פרומוטור) ושהרצף שלהם עבר התאמות נחוצות לאורגניזם המארח כגון הוצאת אינטרונים, יביאו ליצירת התוצר החלבוני אותו הם מקודדים, אותו ניתן לאחר מכן לסנן ולהפריד מהמארח לקבלת החלבון הנקי.
כך ניתן ליצר חלבונים שונים ובכללם חיסונים ותרופות, כגון אינסולין ואנטיביוטיקות שונות, בכמויות גדולות ובאיכות גבוהה.
תהליך זה משמש גם בטיפולים שונים של ריפוי גני.
במחקר גנטי ניתן להכפיל את הפלסמידים המכילים את הגן המוחדר בשיטות שונות, כגון PCR, ולייצר מספר עותקים רב מאותו גן.
pUC18 הוא פלסמיד חיידקי נפוץ המשמש בהנדסה גנטית כנשא שיבוט.
החוליה המקשרת שלו סונתזה מאתרי קיטוע של מספר אנזימי הגבלה נפוצים, כגון EcoRI ,BamHI ו-Pstl, שהונדסו יחד למקטע אחד.
נשא נפוץ נוסף הוא pUC19, הדומה ל-pUC18 אך בעל חוליה מקשרת הפוכה.
אורגניזם מארח (מאכסן) נפוץ הוא E.
coli, בעיקר בשל זמינותו, קצב הכפלתו המהיר והתאמתו למגוון רחב מטרות.
חוליאן אלברס (בספרדית: Julián Álvarez; נולד ב-31 בינואר 2000) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אתלטיקו מדריד ובנבחרת ארגנטינה.
אלברס מכונה לעיתים בכינוי "העכביש" (בספרדית: "La Araña").
הוא הגיע למקום השביעי בכדור הזהב 2023 לאחר שזכה בליגת האלופות, אליפות אנגליה, הגביע האנגלי (עם מנצ'סטר סיטי) והמונדיאל (עם נבחרת ארגנטינה).
אלברס הצטרף אל מחלקת הנוער של ריבר פלייט בשנת 2016, לאחר שיחק באקדמיה של אתלטיקו קלצ'ין.
לפני שחתם בריבר פלייט, נבחן בבוקה ג'וניורס ובריאל מדריד.
הוא לא הצטרף לריאל מדריד בשל מגבלת גיל.
ב-27 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על אלדוסיבי במסגרת המחזור העשירי בליגת העל הארגנטינאית לעונת .
השתתף לראשונה במשחק בינלאומי ב-9 בדצמבר כשנכנס כמחליף בגמר גביע ליברטדורס 2018 באצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד.
ב-17 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על אינדפנדיינטה במסגרת המחזור ה-23 בליגה.
בסך הכל ערך אלברס 22 הופעות ליגה בשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת, בהן הבקיע שלוש פעמים.
את עונת 2021 הוא סיים כמלך שערי הליגה עם 18 שערים (17 מתוכם ב-15 משחקים, החל מהמחזור השמיני), כשהקבוצה זוכה באליפות.
אלברס נבחר לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית לשנת 2021.
ב-31 בינואר 2022 חתם אלברס על חוזה לחמש עונות וחצי במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, והושאל בחזרה לריבר פלייט עד לתום העונה.
בהופעת הבכורה בקבוצה כבש שער בכורה בהפסד 1–3 לליברפול ב-30 ביולי במשחק מגן הקהילה.
ב-31 באוגוסט כבש את שעריו הראשונים בפרמייר ליג כשכבש צמד בניצחון 0–6 על נוטינגהאם פורסט.
ב-17 במאי 2023 עלה כמחליף במקומו של ארלינג האלנד בדקה ה-89 במשחק הגומלין של שלב חצי גמר ליגת האלופות נגד האלופה המכהנת, ריאל מדריד, ובדקה ה-91 כבש בנגיעתו הראשונה בכדור.
המשחק הסתיים בניצחונה של מנצ'סטר סיטי בתוצאה 0–4 ו-1–5 בסיכום צמד המשחקים, ובהעפלתה למשחק הגמר.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש תשעה שערי פרמייר ליג ב-31 הופעות.
ב-12 באוגוסט 2024 חתם באתלטיקו מדריד מהלה ליגה תמורת סכום של כ-75 מיליון אירו לא כולל 20 מיליון אירו בבונוסים, בחוזה לחמש שנים.
כ-4 ימים לאחר מכן, ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה כשעלה כמחליף ובדקה ה-78 למשחק ליגה מול ויאריאל מחזור ראשון שהסתיים בתיקו 2-2.
ב-15 בספטמבר באותה השנה, כבש את השער הראשון שלו במדי הקבוצה במסגרת המחזור החמישי של הליגה הספרדית כשעלה כמחליף בדקה ה-61 והבקיע בתוספת הזמן ועלה את קבוצתו ליתרון 3-0.
ב-3 ביוני 2021 ערך אלברס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, כשהחליף את אנחל די מריה בדקה ה-62 בתיקו 1-1 נגד נבחרת צ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אלברס היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך הופעה אחת בטורניר, בניצחון 1–4 על נבחרת בוליביה במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
נבחרת ארגנטינה זכתה בטורניר לאחר ניצחון 0–1 על נבחרת ברזיל בגמר.
ב־30 בנובמבר 2022 כבש את שער הבכורה שלו במונדיאל בניצחון 0–2 על , במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים של המונדיאל.
ב־3 בדצמבר, בשלב שמינית הגמר, כבש אלברס שער נוסף במדי הנבחרת, בניצחון 2–1 על .
ב-13 בדצמבר 2022 היה מעורב בבעיטת העונשין ולאחר מכן הבקיע שני שערים במשחק מול בחצי הגמר.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית: 2021
מלך שערי הליגה הארגנטינאית: 2021 (18 שערים)
חולופניצ'י (בבלארוסית: Халопенічы, חלופניצ'י; ברוסית: Холо́пеничи; ביידיש: חאלאפעניץ) היא עיר במחוז המשנה קרופקי שבמחוז מינסק, בבלארוס.
היישוב ממוקם כ-27 ק"מ צפונית לעיירה קרופקי.
22 ק"מ דרומית-מערבית לעיר נובולוקומל, ו-129 ק"מ צפונית-מזרחית לבירת המדינה מינסק.
באמצע המאה ה-15, העיר הייתה בשטח מחוז אורשה בדוכסות הגדולה של ליטא, ובבעלות הנסיך פיודור דובגובד.
לאחר מותו של דובגובד, עברה העיר לרשות הנסיך הגדול קז'ימייז' הרביעי.
האזכור הראשון בכתב של חולופוניצ'י מתוארך לשנת 1451, כאשר מסר אותה קז'ימייז' כמחוות הוקרה לקנצלר מיכאיל קזגילוביץ' יחד עם מספר כפרים במחוז לוקומל.
בשנת 1476 עברה חולופניצ'י לרשות אחיינו של קזגילוביץ', ניקולס ונותרה בידי צאצאיו.
לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772, שבעקבותיה הפכה אורשה לחלק מהאימפריה הרוסית, קיבלה חולופניצ'י זכויות עיר והיא הפכה להיות בירת שרידי מחוז אורשה.
כתוצאה מחלוקת פולין השנייה בשנת 1793, הפכה חולופניצ'י לחלק מהאימפריה הרוסית, והייתה אז למרכז חולופניצ'י ברובע בוריסוב.
בשנת 1844 היו בחולופניצ'י 586 צמיתים, 5 משפחות אצילים, 6 משפחות בורגניות, 105 משפחות יהודיות, 2 בתי ספר יהודיים, כנסייה, בית כנסת.
בשנת 1897 היו בחולופניצ'י 2,254 תושבים, היו בית כנסת וכנסייה, בית ספר ציבורי, בית חולים, משרד דואר וטלגרף, 15 חנויות ושני ירידים שנתיים.
בפברואר–נובמבר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר על ידי כוחות גרמנים.
ב-1 בינואר 1919 הפכה העיירה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, במחוז בוריסוב שבמחוז מינסק.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בין 1 ביולי 1941–29 ביוני 1944, הייתה חולופניצ'י תחת כיבוש גרמני.
היישוב שוחרר ב-29 ביוני 1944. בחזיתות נהרגו 137 בני אדם, במאבק הפרטיזני נהרגו 24. לאחר השחרור הוקם מחדש בית החולים.
בשנת 1944 נהרסה כנסיית ההנחה חלקית מירי ארטילריה של כוחות סובייטים.
לאחר המלחמה המשיכה הכנסייה להידרדר.
בשנות ה-50 החלו לפעול כבול ומאפייה.
מאז 20 בינואר 1960 כחלק ממחוז קרופסקי, מרכז מועצת הכפר וחוות המדינה "חולופניצ'י".
יהודי העיירה הוכנסו לגטו ובספטמבר 1941 נורו.
חולי אהבה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2017 בבימויו של מייקל שוולטר אשר מבוסס על תסריט שנכתב על ידי בני הזוג אמילי גורדון וקומייל ננג'יאני.
בסרט מככבים ננג'יאני, זואי קאזאן, הולי האנטר, ריי רומנו, אדיל אקטר ואנופם קר.
עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על הרומן האמיתי בין נאנג'יאני לגורדון, ועוקב אחר זוג ממוצא אתני שונה שנאלץ להתגבר על הבדלי התרבות לאחר שמצבה הבריאותי של אמילי מחמיר.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-20 בינואר 2017. הסרט יצא לאקרנים ב-14 ביולי 2017. הסרט הוגדר על ידי מכון הסרטים האמריקאי כאחד מ-10 הסרטים המובילים של שנת 2017 והוא היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט אשר הופק בתקציב של 5 מיליון דולר גרף 56 מיליון דולרים ברחבי העולם, והפך לאחד הסרטים העצמאיים המרוויחים ביותר של שנת 2017.
קומייל ננג'יאני – משחק גרסה בדיונית של עצמו, קומיקאי וסטנדאפיסט בתחילת דרכו
זואי קאזאן – בתפקיד אמילי גרדנר, חברתו של קומייל.
גרסה בדיונית של אשתו האמיתית של קומייל אמילי גורדון
הולי האנטר – בתפקיד בת' גרדנר, אמה של אמילי
ריי רומנו – בתפקיד טרי גרדנר, אביה של אמילי
אנופם קר – בתפקיד עזמט ננג'יאני, אביו של קומייל
זנוביה שרוף – בתפקיד שרמין ננג'יאני, אמו של קומייל
אדיל אקטר – בתפקיד נאביד ננג'יאני, אחיו של קומייל
מאטי קרדרופל - בתפקיד סטו
חוליאן ויסנטה אראוחו סונייגה (בספרדית: Julián Vicente Araujo Zúñiga; נולד ב-13 באוגוסט 2001 בלומפוק שבמדינת קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורגלן מקסיקני-אמריקאי המשחק בעמדת המגן הימני בסלטיק מהליגת העל הסקוטית.
אראוחו הגיע למחלקת הנוער של לוס אנג'לס גלאקסי בשנת 2018. ב-17 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-2 על מינסוטה יונייטד במסגרת ה-MLS.
ב 15 בפברואר 2023 חתם אראוחו בברצלונה בחוזה עד 2026. ב-1 באוגוסט 2023 הושאל ללאס פאלמאס.
באוגוסט 2024 חתם בבורנמות' מהפרמייר ליג.
אראוחו נולד בארצות הברית, והוא ממוצא מקסיקני.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2019.
אראוחו זומן לסגל נבחרת ארצות הברית בחלון הנבחרות בחודש ינואר 2022, אך לא ערך הופעה רשמית.
הוא זומן פעם נוספת לסגל הנבחרת בחודש דצמבר 2020 לקראת משחק ידידות נגד נבחרת אל סלוודור, בו גם ערך את הופעתו הראשונה והיחידה בנבחרת.
ב-18 ביוני 2021 נכלל אראוחו בסגל המורחב של נבחרת ארצות הברית לקראת טורניר גביע הזהב 2021, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי שפורסם ב-1 ביולי.
ב-13 באוגוסט 2021 דווח בתקשורת הספורט במקסיקו כי אראוחו הגיש בקשה לפיפ"א על-מנת לייצג את נבחרת מקסיקו.
ב-4 באוקטובר פיפ"א אישרה את בקשתו של אראוחו.
ב-27 בנובמבר 2021 נכלל אראוחו בסגל נבחרת מקסיקו לקראת משחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה ב-8 בדצמבר על-ידי המאמן חרארדו מרטינו.
במשחק זה, שנגמר בתיקו 2-2, ערך אראוחו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב ושיחק 90 דקות.
חוליאן סראטי (בספרדית: Julián Cerati; נולד ב-26 בינואר 1998) הוא שחקן ארגנטינאי.
סראטי נולד בשנת 1998. בשנת 2017 החלה קריירת המשחק שלו.
תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "Once" , ששודרה בערוץ דיסני XD, בה גילם את דמותו של פליפה אראגון במשך שלוש עונות.
בשנת 2020 נבחר סראטי לגלם את דמותו של רוקו בדרמת הנעורים הקולומביאנית "Noobees" , ששודרה בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2022 החל לשחק לצד מישל בראון בסדרת הדרמה והמתח הקולומביאנית "הלב המסומן" מבית נטפליקס, את דמותו של תומאס גומז.
החל מפברואר 2023 מופיע סראטי בסדרה "הפעם הראשונה" מבית נטפליקס.
שנהסדרה/סרטתפקידהערות2017–2019Onceפליפה אראגון2019Ando Cantandoלוצ'ו2020Noobeesרוקוגם כן קוסםסמואלגם כן חג מולד2022–2023הלב המסומן תומאס גומז20 פרקים2023Frágiles פדרו הויוס6 פרקיםהפעם הראשונה
חוליאן אסקיאל אאודה ברנרדי (בספרדית: Julián Ezequiel Aude Bernardi, נולד ב-24 במרץ 2003), הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כמגן בלוס אנג'לס גלאקסי.
אאודה החל את הקריירה הכדורגלית שלו בגיל חמש במועדון ניקולאס אבז'אנדה, שנה לפני שהגיע ללנוס.
בדצמבר 2019, לאחר שהתאמן עם הקבוצה הבוגרת של לנוס, אאודה ערך את הפריצה לקבוצה הבכירה לקראת סוף 2020. הופעת הבכורה של אאודה בקבוצה הבוגרת הגיעה זמן קצר לאחר מכן בליגה ב-29 בנובמבר 2020 נגד טאז'רס, כששיחק בשש הדקות האחרונות של המשחק.
ב-21 במרץ 2023, אאודה חתם בקבוצת ה-MLS לוס אנג'לס גלאקסי על חוזה לחמש שנים.
נכלל בסגל ארגנטינה עד גיל 20 על ידי המאמן חאבייר מסצ'ראנו לטורניר קופה אמריקה עד גיל 20 בקולומביה.
חולי אהבה היא סדרת דרמה רומנטית ישראלית בכיכובם של איילת זורר ועמוס תמם, העוסקת בסיפור אהבתם של רופאה מנתחת ופוליטיקאי החולים בסרטן השד.
הסדרה עוסקת בסיפור אהבתם של כירורגית מצליחה, אותה מגלמת איילת זורר ופוליטיקאי כריזמטי, אותו מגלם עמוס תמם.
בפרק הראשון עמליה בת ה-50 פלוס, מנתחת אונקולוגית עם ניסיון רב שנים שמעולם לא ביצעה בדיקת ממוגרפיה, מגלה גוש חשוד באזור בלוטת הלימפה שלה.
מיד לאחר מכן פונה אליה מנהל המחלקה בדרישה לקבל באופן דחוף מטופל מפורסם מעולם הפוליטיקה (מיכה), הסבור שהכל סובל דיחוי על מנת שהוא יתפנה לקמפיין הפוליטי שלו.
הסדרה צולמה בבית החולים איכילוב.
ד"ר עמליה לוי (איילת זורר) – רופאה מנתחת שמגלה שיש לה סרטן השד, ובו זמנית מטפלת במיכה.
גרושתו של אמיר ואמא של אלה ואיתמר.
מיכה חדאד (עמוס תמם) – יו"ר מפלגת "אופק לישראל" המתמודד לראשות הממשלה.
מאובחן כחולה בסרטן השד אצל גברים.
נשוי לרונית ואבא של מעיין ודניאלה.
אמיר לוי (זהר שטראוס) – הגרוש של עמליה שחוזר לחייה בעקבות מחלתה.
עדי לוי (נלי תגר) – אחותה של עמליה, סטנדאפיסטית כושלת ומוליכת כלבים.
מנכסת לעצמה את סיפור המחלה של עמליה בשביל להציל את קריירת הסטאנדאפ שלה ושאנדריי לא יפטר אותה מהמועדון.
אלה לוי (שיר ליבה) – בתם של אמיר ועמליה ואחותו של איתמר.
בת זוגו של יהלי, ממנו נכנסה להיריון.
איתמר לוי (לב רודינסקי) – בנם של אמיר ועמליה ואחיה של אלה.
יהלי (איתמר פרס) – בן זוגה של אלה שהכניס אותה להיריון.
מנחם לוי (ז'יל בן דוד) – נשוי לאביבה, אבא של עדי ועמליה, וסבא של אלה ואיתמר.
אביבה לוי (ליאת גורן) – נשואה למנחם, אמא של עדי ועמליה, וסבתא של אלה ואיתמר.
רונית חדאד (דנה סמו) – אשתו של מיכה שבגדה בו בעבר.
מעיין חדאד (שרון כהן רז) – בתם של מיכה ורונית ואחותה הגדולה של דניאלה.
טיילה בדרום אמריקה יחד עם בת זוגה ג'ו, וחזרה לארץ על מנת לתמוך באביה במהלך הטיפול.
דניאלה חדאד – בתם של מיכה ורונית ואחותה הקטנה של מעיין.
לבנה חדאד (רינה מצליח) – אמו של מיכה.
ג'ו – בת הזוג של מעיין.
נעצרת בשל קשריה עם בכיר ב שישב בעברו בכלא הישראלי.
ד"ר אביעד קוטלר (אמנון וולף) – קולגה של עמליה, המתחרה מולה על ניהול המחלקה.
פרופסור עדנה בלום (חנה לסלאו) – מנתחת ותיקה והמנטורית הרפואית של עמליה.
ד"ר אמנון פרץ (מתי סרי) – מנהל המחלקה של עמליה.
שירין סלאמה (שאדן קנבורה) – רופאה מתלמדת של עמליה.
אסתי (דוית גביש) – אחות בבית החולים.
ליאת גיל (שרה פון שוורצה) – פוליטיקאית ומקום 2 במפלגת "אופק לישראל".
מנסה לחתור תחתיו על מנת לתפוס את מקומו.
ירום הלוי (יואב לוי) – יועצו הפוליטי של מיכה.
יערה (הילה אברמוביץ') – אחת ממנהלות הקמפיין של מיכה.
אנדריי (אולג לוין) – מנהל המועדון בו עדי מופיעה.
מאיים לפטר אותה משום שאינה מצחיקה.
נתי דהן (גלית חוגי) – מגישה בחדשות 12 שראיינה את מיכה.
מספרפרקשם הפרקתאריך שידורמקורי נתוני צפייהמקור1הכל מתחיל19 בפברואר 202416.2%443,000ד"ר עמליה לוי (איילת זורר), רופאה מנתחת העוסקת בסרטן השד, מזהה גוש חשוד בחזה שלה.
לאחר מכן, היא נפגשת עם מיכה חדאד (עמוס תמם), היו"ר החדש של מפלגת "אופק לישראל", המתמודד לראשות הממשלה.
מיכה המום מהגילוי שהוא חולה בסרטן השד.
עמליה מחליטה לשמור בסוד את מחלתה מהמשפחה ומהקולגות שלה על מנת לשקול את צעדיה, אך הם מגלים על כך ולכל אחד מהם יש דעה בעניין.
עדי (נלי תגר), מנכסת לעצמה את סיפור המחלה של אחותה עמליה, ומעמידה פנים שהיא אובחנה בסרטן על מנת לנסות להציל את קריירת הסטנדאפ שלה.2משהו מתחבר26 בפברואר 202414%370,000עמליה מנתחת את מיכה, שמסתיר את מצבו מהציבור ומבנותיו.
את התאוששות מהניתוח הוא מסתיר תחת סיפור כיסוי של נסיעה להתרעננות במדבר, והוא מקבל סיוע מאשתו אורית (דנה סמו) ומאימו לבנה (רינה מצליח).
ירום הלוי (יואב לוי), היועץ הפוליטי של מיכה, מספר לו על שמועות בתקשורת על משבר זוגי בינו לבין אשתו, ולכן מיכה מחליט לכנס מסיבת עיתונאים ולחשוף לציבור את מצבו הרפואי.
המופע הקומי של עדי על היותה חולת סרטן זוכה להצלחה מפתיעה.
אלה (שיר ליבה), בתה המתבגרת של עמליה, מגלה שהיא בהריון.
עמליה דוחה את הניתוח שלה שוב ושוב.
היא מתלבטת מי צריך לנתח אותה: ד"ר אליעד קוטלר (אמנון וולף), המתחרה שלה על ניהול המחלקה, או פרופסור עדנה בלום (חנה לסלאו), מנתחת וותיקה שהייתה המנטורית שלה בתחום.
בעקבות זאת, משפחתה מתעמתת איתה והגרוש שלה אמיר (זוהר שטראוס) מסביר לה את ההשכלות של החלטותיה.
עמליה מחליטה לבקש מקוטלר שינתח אותה ומבקשת ששירין סלאמה (שאדן קנבורה), הרופאה המתלמדת שלה, תהיה מנתחת המשנה.3מתקרבים4 במרץ 202414.7%389,000עמליה מתמודדת עם תוצאות הניתוח, ומתקשה לוותר על השליטה בחייה ולקבל עזרה מסביבתה.
אמיר נכנס מחדש לחייה ולוקח על עצמו לטפל בה ובילדים.
ליאת גיל (שרה פון שוורצה), מספר 2 במפלגת "אופק לישראל", לא מרוצה מהחשיפה של מיכה ודואגת מההשפעות שלה על המפלגה.
היא מנסה לערר את מעמדו במפלגה ולהחליף אותו בתפקידו.
אלה שוקלת להמשיך את ההיריון, ומודיעה להוריה יחד עם בן זוגה יהלי שהיא צריכה עוד זמן לחשוב על ההפלה – דבר שמעורר התנגדות קשה אצל אמיר ועמליה.
המופע המוצלח של עדי מוביל אותה גם לקשר רומנטי חדש עם אנדריי (אולג לוין), הבעלים של המועדון, לאחר שרצה בעבר לפטר אותה.
עמליה ומיכה ממשיכים להתקרב, לאחר שמצאו את עצמם לבד בחדר הכימותרפיה בבית החולים.4אהבה חדשה או אהבה ישנה6 במרץ 202413.1%356,000לאחר המפגש בחדר הכימותרפיה, הקשר של עמליה ומיכה מעמיק והם מנהלים התכתבות במהלך הלילה.
עמליה מתעקשת לחזור לעבודתה בהקדם האפשרי, למרות שסבלה מתופעות הלוואי של הכימותרפיה.
הטיפול של אמיר בעמליה מכניס את שניהם לבלבול לגבי טיב היחסים בניהם.
אלה מחליטה לשמור על ההיריון ולא לעשות את ההפלה, ועוברת לגור בדירתה של עדי.
הדבר יוצר ויכוח משפחתי סוער בו עמליה משתלחת באלה ועדי.
מעיין, בתו הבכורה של מיכה, מחליטה לחזור לישראל מהטיול בדרום אמריקה כדי לתמוך באביה במהלך הטיפול.
אך הדברים מסתבכים כאשר ג'ו, בת הזוג של מעיין, נעצרת בשל הקשר שלה לבכיר ב שישב בעברו בכלא הישראלי – דבר שמשפיע לרעה על הקמפיין של מיכה.
מיכה מגיע לביתה של עמליה בלילה ללא הזמנה, בזמן שאמיר נמצא שם.
חוליגנים היא סדרת מתח ישראלית שנוצרה על-ידי לי גילת (שכתבה את התסריט וגם ביימה את הסדרה), יובל ברונשטיין, יזהר הר-לב ואסתר נמדר תמאם.
הסדרה נמכרה עוד לפני שידורה לשתי רשתות טלוויזיה אירופיות – CANAL+ בצרפת ו-SWR/ARD בגרמניה.
לאחר סיום העונה הראשונה והביקורות הטובות ההגיעו לסדרה, בסוף 2025 התרחש כנס של כאן 11 בו הוכרזו פרויקטים עתידיים כגון העונה השישית של הסדרה המצליחה "קופה ראשית" וסרט לה.
בכנס זה הוקרן סרטון קצר שמאוחר יותר עלה לעמוד היוטיוב של כאן, ובו נראית הכרזה רשמית לכך שתצא עונה שנייה לסדרה במהלך שנת 2026.
הסדרה מגוללת את סיפורו של מנחם "מני" אזולאי (בן סולטן), שמגיע מידי שבת עם עגלה של סופר לאצטדיון טדי אף על פי שבכלל אינו אוהב כדורגל.
מני הוא זאב בודד עם פתיל קצר, שלא מסתדר עם מסגרות ולא מתערבב.
כאשר הוא מציל את עובד חממי (שון סופטי), המתגלה כראש ארגון האוהדים הקיצוני של הקבוצה, המשטרה מחליטה להפעיל אותו כשתול שלה, בניגוד לרצונו.
להפתעתו, דווקא בסיטואציה הזאת הוא מוצא את דרכו ואת תחושת השייכות שהייתה כל כך חסרה לו בארגון האוהדים.
מנחם "מני" אזולאי (בן סולטן) – הדמות המרכזית בסדרה, צעיר ירושלמי אלים וקודר שבא מבית הרוס.
מופעל על ידי מדמוני כשתול בארגון האוהדים הקיצוני בניגוד לרצונו, מקורב לעובד אחרי שהציל אותו בקטטה.
מבצע דברי מנוגדים בתור שתול של המשטרה.
בפרק השביעי של העונה הראשונה, במהלך עסקת הסמים, מחליט מני להוציא את כל הסמים ולהחביא אותם במטרת הצלה לעובד.
מאוחר יותר נסלח על עובד, ולאחר שכנוע, מתוודה על כך שהבריח סמים ונכנס לבית סוהר לשנתיים.
עובד חממי (שון סופטי) – ראש ארגון האוהדים.
בעל חברת קבלן, זכה במכרז "עיר הקברים" בהר המנוחות, אך נתקל במקלות בגלגלים מצד העירייה והמשטרה.
בפרק השביעי של העונה הראשונה מבצע עסקת סמים קשה ולאחר מכן מגלה כי מני הוא שתול סמוי של המשטרה.
מאוחר יותר, לאחר שמתעמת עם מני בפרק האחרון, מחליט לסלוח לו ומשכנע אותו להתוודות על כך שהבריח סמים ולהיכנס לכלא.
כנרת חממי (דניאל מנוחין רודוי) – עורכת הדין של שומרי החומות, בת דודה של עובד.
יקיר סספורטס (תום זידנר) – מספר 2 של הארגון, צמוד לעובד.
לירן (דוד שאול) – חבר המעגל הראשון.
לשעבר איש גדר, דובר ארגון "שומרי החומות".
אסי (בן היינה) – מנהיג חברי המעגל השני, איש הגדר של הארגון.
יעקב "רשע" אלקובי (נהוראי קליפה) – חבר המעגל השני, חלק מהצמד "רשע ופשע".
נהרג בהתפרעויות ליד הר הבית.
מאיר "פשע" (עילאי אלמקייס) – חבר המעגל השניֿ, חלק מהצמד "רשע ופשע".
מתדרדר לסמים לאחר מותו של רשע.
שרק (יצחק מרציאנו) – חבר המעגל השני, שקט ורגיש.
פקקים (אוריאל גואטה) – חבר המעגל השני.
רב פקד אלינור "אלי" מדמוני (דיקלה דורי) – שוטרת במחוז ירושלים.
חוקרת תיק "שומרי החומות" בעיר שמנסה בכל יכולתה לסגור את הארגון ולהושיב אותם בכלא.
מפעילה את מני כשתול שלה בארגון בניגוד לרצונו.
ניצב אשר צרפתי (אברהם שלום לוי) – מפקד מחוז ירושלים.
דינה אזולאי (מורן ארביב) – אימו של מני.
שאול דהרי (שמעון מימרן) – בעלה של דינה ואביה של תמי.
מנסה לקרב אליו את מני ולחנך אותו, אך ללא הצלחה.
תמי דהרי (זוהר אלפסי) – אחותו הקטנה של מני.
אודי הירש (אסף הראל) - ראש עיריית ירושלים שרץ לראשות העיר בשנית.
מנהל מלחמת חורמה נגד שומרי החומות.
גליה סימן טוב (עירית קפלן) – מנהלת לשכת ראש העיר.
עקביה "עקיבא" הרמלין (רועי רביב) – דובר ראש העיר ומנהל היח"צ שלו.
סימה (ליאורה לוי) – אוהדת שרופה של "בני ירושלים".
בת-חן (ליהי לוי) – מלצרית במועדון שומרי החומות.
אשר סוויסה (אורן כהן) – פוליטיקאי חרדי מטעם מפלגת ש"ס, חבר בוועדת המכרזים של חברה קדישא.
אלי מויאל (מאיר תמם) – יו"ר קבוצת הכדורגל "בני ירושלים" מטעם פטריק חדד.
פטריק חדד (אדם אל שיר) – הבעלים של קבוצת הכדורגל "בני ירושלים".
ראובן ינקו (בצלאל בורכוב) – סוחר סמים ישראלי מקרואטיה, מפעיל את יקיר.
הסדרה צולמה ב-2023, ועלתה לשידור ב-9 ביוני 2025, והיא בת 8 פרקים.
הפרק השמיני והאחרון עלה ב-19 ביולי 2025. בכנס של כאן 11 בסוף 2025 הוכרזה עונה שנייה לסדרה, שכרגע בתהליכי כתיבה ודראפט ראשון.
הסדרה זכתה להצלחה חסרת תקדים ברשתות הדיגיטל והצפייה הלא ליניארית כשלכל פרק נרשמו מעל למיליון וחצי צפיות דרך יוטיוב, כאן Box ואתר התאגיד והיא סדרת הדרמה הנצפית ביותר מאז הוקם התאגיד
מחלוקת משפטית בין בית"ר ירושלים לכאן 11
ב-5 ביוני 2025 שלחה קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים באמצעות משרד עורכי הדין אורלנסקי, איזנברג, מוזסון ושות' מכתב התראה לתאגיד השידור כאן וליוצרי הסדרה (שנועדה לעלות לאוויר בתאריך 9 ביוני).
במכתב טענו כי הסדרה מציגה "קבוצת כדורגל ירושלמית" על רקע דרמות אלימות וחוגי אוהדים קיצוניים, תוך שימוש ברור בצבעי צהוב-שחור, סמל האריה, אצטדיון טדי והשם המאולץ "בני ירושלים" – מה שמוביל לטענת בית"ר לזיהוי מובהק של הקבוצה.
בית"ר טענה להפרה של סימני מסחר, לשון הרע ופגיעה במוניטין, וביקשה בין היתר צפייה מוקדמת בפרקים וצו מניעה לשידור.
בתאגיד כאן הגיבו כי הסדרה היא יצירה עלילתית בדיונית עם גיבורי קונפליקט, וכי היא נהנית מהגנות חופש הביטוי ואמנות, תוך הבהרה, שאין כוונה לפגוע בחובבי הקבוצה או להכליל את כולם.
הפרסום של מכתב ההתראה עורר סערה רחבה, הן בקרב אוהדי הקבוצה והן בתקשורת.
בית"ר הביעה אכזבה נוכח פרסום ההודעה לציבור כהחלטה "יחצנית", בעוד שהתגובה הרשמית של כאן נותרה במסגרת הזכויות הדרמטיות והאמנותיות של סדרה עלילתית.
גולשים רבים ברשתות החברתיות ומבקרי טלוויזיה הצביעו על הדמיון הרב בין קבוצת הכדורגל הבדיונית "בני ירושלים" למקבילתה "בית"ר ירושלים", כמו הארגון "לה פמיליה", והתייחסו בשעשוע לניסיון של "כאן" להתנער מהם.
עינב שיף מידיעות אחרונות כתב ש"חוליגנים" מנסה לשלב בין דרמה חברתית לריאליזם מעולם ארגוני האוהדים, אך נופלת בין הכיסאות.