tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסביבות שנת 1992 הופסקה עצירת הרכבות בתחנה וכיום זו תחנת רכבת תפעולית בלבד ובה ארבע מסילות תקניות, המשמשות למפגשי רכבות בקווים תל אביב — באר-שבע ותל אביב — בית שמש — ירושלים.
רכבת ישראל מבצעת עבודות שיחזור במבנה ההיסטורי.
התחנה ממוקמת בשדות בין קיבוץ נען לבין מושב יציץ, קרוב לשמורת הטבע עיינות גיבתון.
תחנת הרכבת סג'ד היא תחנת רכבת היסטורית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
מיקומה של התחנה בקטע המסילה בין נען לבית שמש בסמוך לנחל שורק, כשניים וחצי ק"מ ממזרח לתחנת הרכבת נחל שורק, בסמוך לכפר סג'ד שהיה במקום עד למלחמת העצמאות.
התחנה הוקמה בשלהי המאה ה-19 במיזם מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
מי מעיינות שנבעו בסמוך לתחנה נשאבו למכל אגירה גדול ושימשו כמקור מים לדודי הקיטור של הרכבות שהיו עוצרות בתחנה, ובתקופות שהמעיינות התייבשו הובאו למקום מים ממעיינות בתיר ברכבות היורדות מירושלים ליפו.
מלבד מתקן השאיבה ומכל המים, נבנה במקום מבנה תחנה דו-קומתי בדומה למבני התחנה של תחנת הרכבת בית שמש ותחנת הרכבת בתיר שנבנו באותה תקופה, למרות שבניגוד לתחנות האחרות לאורך הקו, לא היו במקום יישובים של ממש.
על פי דברי הקונסול האנגלי ג'ון דיקסון, הסיבה להקמת תחנת הנוסעים הייתה אחוזה של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני ששכנה במקום.
ב-1915, במסגרת הקמת המסילה מעפולה לחצי האי סיני כחלק מהמאמץ המלחמתי הטורקי במלחמת העולם הראשונה הוקמה תחנה חדשה בנקודה בה נפרדו המסילות, שנקראה תחנת ואדי צראר, במרחק של 2.5 ק"מ ממערב לתחנת סג'ד.
כתוצאה מכך נסגרה התחנה ועם הזמן מבני התחנה, הרציף ומגדל מים, התפוררו ונהרסו.
בשנות התשעים של המאה ה-19 הוקם בסמוך לתחנה הכפר סג'ד שהתפתח שם בזכות מיקומו ליד המסילה לירושלים.
בשנות האלפיים, כאשר חודשה מסילת הרכבת לירושלים, נהרסו לחלוטין השרידים האחרונים של התחנה וכיום לא נשאר לה זכר.
תחנת הרכבת נמל התעופה רמון היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את נוסעי נמל התעופה רמון ולקשר בינו לבין העיר אילת ובין מרכז הארץ.
התחנה צפויה לסייע בפיתוחו של נמל התעופה וכן תעמיד אותו בתחרות לנמל התעופה בן-גוריון, שכן משך הנסיעה ברכבת מתל אביב לנמל התעופה צפוי לעמוד על פחות משעתיים.
ומפני שהנסיעה באמצעות רכבת נחשבת לבטוחה יותר מהחלופות האחרות בדרך האוויר או היבשה.
ותעבור בה מסילת נוסעים כפולה ומחושמלת ובנוסף גם מסילת מטענים.
נכון למרץ 2025, תחנת הרכבת בנמל התעופה רמון טרם נבנתה או תוקצבה.
בעבר נבחנה תוכנית לבניית קו רכבת קלה אשר יקשר את שדה התעופה לעיר אילת ושר התחבורה אף הכריז על תוכנית זו.
תוכנית זו הוקפאה עקב אי היתכנות כלכלית.
תחנת נמל התעופה ע"ש רמון, צפויה להיבנות כחלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040. נכון ל-2022, תחנת הרכבת אינה מתוקצבת לא לתכנון ולא לביצוע אך עם תכנון השדה בוצעה התייחסות והכנה למבנה תחנת הרכבת.
עם זאת בנובמבר 2020 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות, את קידום התוכנית למסילות ברזל מהירות מתל אביב לבאר שבע.
תחנת הרכבת נתניה – ספיר היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת החוף ליד קריית ספיר בנתניה.
התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו בנימינה - רחובות - אשקלון.
את התוכנית להקמת התחנה יזמה עיריית נתניה, ובמרץ 2001 הוסכם עקרונית על הקמתה.
התכנון הראשוני היה שהתחנה תוקם על ידי יזם פרטי שיקים בסמוך מרכז מסחרי (בדומה למודל שבה נבנו תחנות חוצות המפרץ ולב המפרץ).
זאת במטרה כי בארבע המסילות רכבת ייסעו במקביל רכבות פרווריות ובינעירוניות.
תוכנית התחנה אושרה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ביוני 2012. במרץ 2014 פורסם המכרז להקמת התחנה, התחנה נפתחה ב-5 בנובמבר 2016. עלות הקמת התחנה עומדת על כ-70 מיליון ש"ח.
בתחנה עוצרות רכבות בקו בנימינה–אשקלון.
התחנה ממוקמת מערבית לפסי הרכבת, בפינת הרחובות יד חרוצים והבונים, ונבנתה על שטח של 5.2 דונם, עם שטח בנוי של 1,750 מ"ר, ו-650 מקומות חניה לכלי רכב.
עם פתיחתה משרתת את עובדי אזור תעשייה קריית ספיר ותושבי דרום העיר, וניתן שירות רכבות סדיר לתל אביב.
התחנה צפויה להשתלב במערך ההיסעים ההמוני המתוכנן בנתניה.
כל הרציפים מחוברים לגשר להולכי רגל, והוא מהווה את הקשר היחיד ביניהם לבין אולם הנוסעים.
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים שממערב לתחנה.
ביו אולם הנוסעים לרציפים נשמר מקום לשתי מסילות נוספות, העתידות להיבנות במסגרת התוכנית להכפלה של מסילת החוף לארבע מסילות.
רכבת ספיר - עיר ימים - רמת פולג - החוף הירוק♿62עין התכלת - קריית צאנז - פרדס הגדוד - כוכב הצפון - נאות הרצל - רמת אפרים - א.
רכבת ספיר♿🚆63/63אעין התכלת - קריית צאנז - פרדס הגדוד - כוכב הצפון - נאות הרצל - מרכז העיר דרום - ת.
מרכזית נתניה - רמת חן - כוכב הים - גלי הים - נאות שקד - אגמים - קריית המדע - גבעת האירוסים - קריית נורדאו - א.
רכבת ספיר♿🚆64עין התכלת - קריית צאנז - צפון מערב מרכז העיר - מרכז העיר דרום - רמת חן - כוכב הים - גלי הים - רמת ידין - נאות שקד - אגמים - קריית המדע - א.
רכבת ספיר♿🚆66בי"ס שי עגנון - נאות הרצל - צפון מזרח מרכז העיר - מרכז העיר דרום - רמת חן - כוכב הים - גלי הים - רמת ידין - נאות שקד - אגמים - קריית המדע - א.
רכבת ספיר - קריית נורדאו - קריית המדע - אגמים - רמת ידין - נאות שקד - גלי הים - נוף הטיילת - מרכז העיר דרום - ת.
מרכזית נתניה - צפון מזרח מרכז העיר - נאות הרצל - רמת אפרים - ת.
מרכזית נתניה - רמת אפרים - רמת חן - כוכב הים - רמת ידין - גלי הים - נאות שקד - אגמים - קריית המדע - א.
רכבת ספיר♿🚆69בי"ס שי עגנון - נאות הרצל - צפון מזרח מרכז העיר - רמת אפרים - מרכז העיר דרום - רמת חן - נוף השרון - קריית השרון - משכנות זבולון - קריית רבין - א.
רכבת ספיר♿🚆133קוויםנתניה - צומת השרון - באקה אל-גרבייה - אום אל-פחם139נתניה - צומת השרון - קלנסווה - שער אפרים - טייבה - טירה
טרמינל הרכבת סנט פנקראס הוא תחנת רכבת ברובע קמדן שבלונדון.
המבנה ידוע בעיצוב הוויקטוריאני שלו, ונמצא ליד הספרייה הבריטית ותעלת ריג'נטס.
בשילוב עם תחנת קינגס קרוס הסמוכה, תחנה זו מהווה עורק תחבורה ראשי בלונדון.
לפני שנות השישים של המאה התשע עשרה לחברת הרכבות "מידלנד" הייתה רשת ענפה במרכז בריטניה ובדרום-מערב יורקשייר ולנקשייר, אך ללא חיבור משלה ללונדון.
היא הייתה תלויה בחברות אחרות להגעה לשם.
היריד העולמי, שנערך בשנת 1862, יצר עיכובים בקטע הקו שהוביל ללונדון, וחברת מידלנד התחילה בתכנון קו מבדפורד ללונדון, שכלל יצירת תחנה חדשה.
בשנת 1868 החלה בניית בית מלון ליד התחנה.
בעקבות האיחוד של חברת מידלנד עם חברת הרכבת "לונדון וצפון מערב", התחנה העיקרית בלונדון של החברה החדשה הייתה תחנת יוסטון, וסנט פנקראס נחשבה ללא נחוצה.
המלון "מידלנד גרנד הוטל" נסגר בשנת 1935 והפך לבניין משרדים.
ב-2011 נחנך במקומו מלון "סנט פנקראס רנסאנס לונדון הוטל".
במקור תוכניות מסילת "מסילה מהירה 1" כללו מנהרה שתוביל לתחנה תת-קרקעית מתחת לתחנת קינגס קרוס, אך בעקבות הצעתו של מייקל הזלטיין לביצוע התחדשות עירונית במזרח לונדון המסילה תוכננה מחדש, ואפשרה שימוש בסנט פנקראס כתחנת קצה באמצעות שימוש בקו צפון לונדון כנקודת גישה.
ג'ון מקגרגור טען שרעיון זה "קשה לביצוע ופוגע באיכות הסביבה", אך הרעיון לשימוש בסנט פנקראס כתחנת קצה נשאר, אך הקו יגיע לתחנה דרך דגנהאם וסטרטפורד.
התחנה עוצבה מחדש לשימוש יורוסטאר ויבלין בין 2001 ו-2007, כששירותי התיימז לינק הועברו לקינגס קרוס.
התחנה נפתחה מחדש כתחנת סנט פנקראס הבינלאומית ב-14 בנובמבר 2007, ורציפי רכבות תיימז לינק נפתחו ב-9 בדצמבר באותה שנה.
תחנת הרכבת מזכרת בתיה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל, הממוקמת על מסילת הדרום צפונית לכביש 411 ודרומית לנחל השלושה בסמוך לאזור התעסוקה העתידי של מזכרת בתיה, שתוכנית להקמתו אושרה במהלך שנת 2015.
במרץ 2016 פורסם המכרז להקמת התחנה.
ב-27 בדצמבר 2016 הניח שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כ"ץ אבן פינה לתחנת הרכבת.
לפי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, התחנה אמורה הייתה להיחנך באוקטובר 2018, אך המועד נדחה בכחצי שנה.
עלות הקמת התחנה עומדת על כעשרים מיליון ש"ח.
התחנה נפתחה ב-30 במאי 2019 ואדריכל התחנה הוא צבי מוססקו.
בתחנה יש שני רציפים: הרציף המערבי שצמוד לאולם הכניסה מאפשר לרכבות להמשיך צפונה ללוד, תל אביב, חיפה והקריות עד לנהריה, והרציף המזרחי שמאפשר לרכבות להמשיך דרומה לקריית גת עד לבאר שבע.
בין הרציפים מקשר מעבר תת-קרקעי.
ליד התחנה קיים חניון גדול לרכבים פרטיים ומסוף לאוטובוסים ומוניות המגיעים לתחנה.
אל תחנת הרכבת מזכרת בתיה ישנם ארבעה קווי אוטובוס: קו ותיק ותדיר הנוסע ממזכרת בתיה לרחובות, וחמישה קווים ייעודיים לתחנת הרכבת מהמושבים השונים, קריית עקרון ובית שמש.
כל קווי האוטובוס בתחנה מופעלים על ידי אגד.
תחנת הרכבת מגדל העמק – כפר ברוך היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל על מסילת העמק המשרתת את העיר מגדל העמק, היישוב כפר ברוך והסביבה.
התחנה נבנתה כחלק מהקמת מסילת העמק בסמוך לכפר ברוך.
לצורך הקמת התחנה נדרש היה לפרק מאגר מים.
עלות הקמתה הגיעה לכ-182 מיליון שקלים, בעיקר בגלל הצורך בסלילת כבישי גישה ארוכים ומורכבים.
בשונה משאר התחנות לאורך הקו, המסילה שקועה מתחת למפלס אולם הנוסעים.
טקס חנוכת התחנה נערך ב-29 באוגוסט 2016, ושירות הרכבת בה החל ב-16 באוקטובר 2016.
מדו"ח נוסעים לשנת 2017 שפרסמה חברת רכבת ישראל עולה כי בתחנת מגדל העמק – כפר ברוך נרשם מספר הנוסעים הנמוך ביותר מכל תחנות העמק (301,583 נוסעים לעומת 563,418 נוסעים בתחנת בית שאן ו-850,517 נוסעים בתחנת עפולה).
מיקומה של התחנה הוא כ־1.5 ק"מ צפונית-מזרחית מכפר ברוך, וכ־4 ק"מ מדרום למגדל העמק.
בעוד כפר ברוך נמצאת בגובה דומה לגובה התחנה, מגדל העמק שוכנת על גבעה המתנשאת כ־200 מטר מעליה.
בתחנה יש רציף אי שאליו מחובר מעבר עילי המוביל לאולם הכניסה מצפון לתחנה.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לעתלית דרך תחנות חיפה ופעם בשעה לבית שאן דרך עפולה, ובשעות השיא שתי רכבות בשעה (2 רכבות בבוקר לחיפה, ו-2 רכבות בערב לעפולה ובית שאן).
בצמוד לתחנה ממוקם מסוף אוטובוסים ובו שלושה קווי אוטובוס.
שניים מהקווים מקשרים את התחנה לכל השכונות במגדל העמק והשלישי מקשר את התחנה לאזור התעשייה הצמוד וישובי האזור ותדירותו פחותה משני הקווים האחרים.
כל הקווים מופעלים על ידי חברת סופרבוס.
רכבת מ.עמק-כ.ברוך - אזור תעשייה דרומי - נוף העמק - פנינת העמק - יערת העמק - מסוף מגדל העמק♿9ת.
רכבת מ.עמק-כ.ברוך - אזור תעשייה דרומי - שכונה מערבית - מסוף מגדל העמק - אזור תעשייה צפוני♿25ת.רכבת מ.עמק-כ.ברוך - כפר ברוך - אזור התעשייה שגיא 2000 - מגדל העמק - כפר החורש♿
תחנת הרכבת נשר היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל במסילת העמק העתידה לשרת את העיר נשר.
התחנה תמוקם מאחורי מתחם הקניות "מבנה תל חנן" בדרך בר יהודה.
בתוכנית המתאר החדשה של העיר נשר שאושרה במאי 2022 על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה מחוז חיפה, אושרה תחנת הרכבת כחלק מתוכנית המתאר של העיר.
באוקטובר 2018 החלה להיבנות תחנת רכבת תפעולית נשר ומבנה שליטה ובקרה באזור גשר של הרכבת סמוך לתחנת הדלק תפוז.
בתקופת רכבת העמק נמצאו מספר תחנות ונקודות עצירה בתחומה של העיר נשר.
תחנת הקילומטר ה-4.5 – או בעברית "תחנת המחצבה", בערבית "חוואסה", תחנה קטנה זו נבנתה כקילומטר ממזרח לצומת הצ'ק פוסט בסמוך לכפר הקטן חוואסה במרחק 4.621 קילומטרים מתחנת חיפה מזרח ומכאן נובע הכינוי שעיגל את הנתונים.
התחנה הזו הוקמה כדי לתת שירות למרכז מחסני הצבא הבריטי שהיו שם ולכן מבנה מגורי המסילאים הוא המבנה היחידי בה.
התחנה לא נועדה לשירות הציבור, אולם רבים השתמשו בה, לרווחתם של הקונדוקטורים שעשו פה כסף קל.
כיום ניצב במקום מבנה האבן בסמוך לשרידי הפסים, אשר שימש בעבר כמגורי הפועלים בתחנה.
תחנת בלד א-שייח' (היום תל חנן) – התחנה השנייה של רכבת העמק נבנתה בשנת 1904 כשם הכפר הערבי הסמוך.
הייתה תחנת חניה בלבד עם מבנה בנוי מלבני סיליקט.
תחנת נשר – היישוב – בעברית "נשר" בערבית "זיתון-אל-באסאטין", שימשה כחניה, במקום היה מבנה מלבני סיליקט.
תחנת נשר – המפעל – בעברית "נשר" בערבית "אל-יג'ור".
התחנה נפתחה לאחר שהמהנדסים הבריטים הוסיפו פס שלישי לפסי מסילת העמק הקיימים מחיפה וכך התאפשר לתפעל לתחנה הן ציוד נייד שמיועד לשימוש על מסילה צרה (כמו שאר פסי מסילת העמק) והן לציוד נייד שמיועד לשימוש על מסילה ברוחב תקני בהתאמה לרשת מסילות הברזל שהבריטים הקימו ברחבי הארץ.
המיוחדות בתחנה זו הייתה שהקטרים לא נכנסו לתחום המפעל אלא הביאו את הקרונות עד הכניסה למפעל ומשם נמשכו הקרונות פנימה באמצעות כבלים שהפעלתם הייתה מהתחנה בהתאם לצורך.
לתוך המפעל נכנסו שתי שלוחות, האחת לצורך פריקת מזוט שהמפעל נזקק לו לצורך הפעלת המכונות והשנייה לצורך העמסת התוצרת, שקי מלט "פורטלנט צמנט", וכך גם בשליפת הקרונות החוצה, באמצעות הכבלים בלבד.
התוכנית, בהסתייגויות מסוימות, אושרה בידי ועדות התכנון לקראת סוף 2005 והייתה אמורה להיבנות בין השנים 2005–2008, אך בפועל עבודות הסלילה בקו החדש-ישן התעכבו בשל מחלוקות על הכדאיות הכלכלית של הקו ובשל עדיפויות קודמות לתקציב.
החלטת ממשלה קבעה שמימוש המיזם, בנוסף לסלילתה של מסילת עכו – כרמיאל יתחיל במהלך שנת 2011 ויבוצע על ידי נתיבי ישראל – החברה הלאומית לתשתיות תחבורה, שעד אז עסקה בהקמת רשת הכבישים הבינעירונית בלבד, ולא על ידי רכבת ישראל, כפי שהיה עד אז.
כלל העבודות של קו הרכבת הושלמו עד קיץ 2016, והקו המחודש הופעל ב-16 באוקטובר 2016.
בין מחלף יגור לצומת העמקים עוברת המסילה בתוואי כמעט זהה לתוואי המקורי.
במסגרת תוכנית מסילת העמק תוכננה תחנה גם בנשר, אך עקב סיבות תקציביות ומחלוקת על מיקום התחנה בניית התחנה לא מקודמת.
מתכנני מסילת העמק טוענו כי המיקום היחיד שהתאים לתחנה, לאור תוואי המסילה, נמצא מצפון למתחם הקניות "מבנה תל חנן" בדרך בר יהודה, באזור התעשייה והמסחר של נשר.
מנגד, עיריית נשר טוענת כי היא מתנגדת לבניית התחנה במקום זה, כיוון שהיא רחוקה מדרך השלום, המתוכננת להיות מרכז העסקים הראשי (המע"ר) של העיר, ולא נגישה מספיק להולכי רגל ותחבורה ציבורית.
תחנת הרכבת מירון (נקראת גם "תחנת הרכבת מרום גליל") היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל בסמוך לצומת שבע בבקעת חנניה העתידה לשרת את היישובים באזור, ואת העולים לקבר הרשב"י במירון.
התחנה היא חלק מפרויקט קו הרכבת לקריית שמונה.
על פי התוכניות, תשמש התחנה כתחנה משולבת רכבת-רכבל לקבר רבי שמעון בר יוחאי.
ביולי 2016 אושרה תוכנית להארכת מסילת עכו–כרמיאל הקיימת מזרחה וצפונה עד לקריית שמונה ובניית תחנות ביניים – תחנה זו, ותחנת הרכבת חצור הגלילית הצפויה לקום סמוך לחצור הגלילית ולשרת גם את תושבי צפת, ראש פינה ושאר תושבי גוש צפת.
תחנת הקצה בתוואי, תחנת הרכבת קריית שמונה, עתידה להיות התחנה הצפונית ביותר במדינת ישראל ולשרת את קריית שמונה והיישובים הסמוכים לה.
הדרך מהמסילה לכיוון תחנת הרכבת כרמיאל (הקיימת) תכלול מנהרות מתחת להר מצפה ימים, רמת פשחור ורמת רזים ובנוסף גשר מעל נחל עמוד בתוואי שבין כפר חנניה וראש פינה.
מהתחנה עתידות לצאת רכבות דרומה לתל אביב ובאר שבע דרך כרמיאל וחיפה ורכבות צפונה לראש פינה וקריית שמונה.
אחד מיעודי התחנה הוא שירות העולים לקבר הרשב"י מדי שנה בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר.
בעתיד, מתוכנן להיבנות רכבל אשר יצא מהתחנה ויסתיים בהר מירון.
בניית התחנה צפויה להקל על עומסי הכבישים באזור בקעת בית הכרם ובקעת חנניה אשר נוצרים באזור בשל ריבוי העולים להילולה, אך מהתחנה יידרש שירות משלים אל מקום ההילולה.
תחנת הרכבת לידס היא תחנת רכבת גדולה בממלכה המאוחדת ותחנת הרכבת המרכזית והגדולה ביותר בעיר לידס.
תחנת לידס היא התחנה הרביעית בעומסה בבריטניה (מחוץ ללונדון) ובשנת 2019 עברו בה מעל ל-31 מיליון נוסעים.
תחנת לידס היא מוקד חשוב ברשת הרכבות הבריטית.
ישנם גם שירותים בין עירוניים קבועים ליעדים מרכזיים ברחבי צפון אנגליה כולל מנצ'סטר, ליברפול, ניוקאסל ושפילד.
זהו גם הטרמינל של רכבות העוברות על "קו הנוף" ו"קו קרלייל".
ההרחבה העתידית שמתוכננת לשנים הבאות תחבר את התחנה לרשת המסילות במהירות גבוהה 2 (HS2).
תחנת הרכבת לנינגרדסקי היא אחד מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה.
זוהי התחנה העתיקה ביותר בעיר; בניין התחנה נבנה בשנים 1844–1851 על פי התכנון של קונסטנטין תון על ידי האדריכל רודולף ז'ליאזביץ'.
הבניין הוא אובייקט של מורשת תרבותית של עמי רוסיה בעל משמעות פדרלית.
שמה של התחנה שונה 4 פעמים:
1855-1851: תחנת פטרבורגסקי (על שם העיר סנקט פטרבורג)
1923-1855: תחנת ניקולאייבסקי (על שמו של צאר ניקולאי הראשון )
1924-1923: תחנת אוקטיאברסקי (על שם מהפכת אוקטובר)
1924-הווה: תחנת לנינגרדסקי (על שם העיר לנינגרד)
לדברי ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, בשנת 2013 עמד נפח התנועה הכולל על 650 מיליון נוסעים והייתה עלייה שנתית בתנועת הנוסעים בפרברים של 10–20%.
על פי נתוני 2016, התחנה שירתה מדי יום 23–25 זוגות של רכבות בינעירוניות, שהסיעו יותר מ-380 אלף איש מדי חודש.
תחנת הרכבת סביולובסקי היא אחד מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה.
היוזם של בניית קו סביולובסקאיה היה סאווה מאמונטוב, יו"ר מועצת המנהלים של חברת הרכבות מוסקבה-ירוסלב.
בשנת 1988 ליד התחנה, נפתחה תחנת המטרו סביולובסקאיה של קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה, ובשנת 2018 נפתחה תחנת מטרו באותו שם בקו הטבעת הגדול.
בשנת 2008 הושק שירות נוסעים ישיר של רכבות אארואקספרס בין תחנת סביולובסקי לנמל התעופה הבין-לאומי שרמטייבו.
בשנת 2019, תחנת הרכבת ומסוף הנוסעים שולבו בתוכניות התחבורה והלוגיסטיקה לשירות נוסעים של הקוטרים המרכזיים של מוסקבה בּקו D1.
תחנת הרכבת עזה היא תחנת רכבת היסטורית ממזרח לעיר עזה, על מסילת החוף של ארץ ישראל.
הקמת התחנה החלה על ידי העות'מאנים במרץ 1917, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
הרקע להקמת התחנה היה המאבק על השליטה בארץ ישראל, במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה.
מפקד הגזרה של הצבא העות'מאני היה פרידריך קרס פון קרסנשטיין והוא פעל במרץ לחיזוק קו החזית ובמסגרת זו מונה, במרץ 1917, היינריך אוגוסט מייסנר לבנות מסילת רכבת מנחל שורק לעזה:
העות'מאנים לא הספיקו לבנות תחנה בעזה והבריטים הם שהקימו אותה.
התחנה נבנתה לצרכים צבאיים מצפון מזרח לשטח הבנוי של העיר.
במאי 1929 ביקש ראש עיריית עזה מהנציב העליון להעביר את התחנה לנקודה קרובה יותר לעיר.
עם הקמת הרכבת המנדטורית הונהג בתחנה שירות רכבת סדיר לנוסעים צפונה עד חיפה דרך לוד, ודרומה למצרים.
בנוסף שימשה התחנה להעברת סחורות.
התחנה שימשה גם למפגש רכבות וחיוג רכבות באמצעות משולש מסילות.
בשנים 1936–1938, בזמן המרד הערבי הגדול התרחשו מספר תקריות וניסיונות חבלה בתחנה וסביבתה.
החל מחודש אפריל 1946 ובמשך שנת 1947, ידעה הרכבת המנדטורית רצף של חבלות במסילותיה ובמתקניה, שבוצעו על ידי האצ"ל, לח"י, הפלמ"ח.
במאי 1947 הודיעה הרכבת המנדטורית על הפסקת קו הרכבת ממצרים מהתחנה צפונה, ותחנת הרכבת עזה הפכה לתחנת הקצה שלו.
בעקבות מלחמת העצמאות ניתק הקשר המסילתי בין ישראל ורצועת עזה, ולאחר מלחמת סיני המצרים אף פירקו את המסילה בקטע שמצפון לתחנה.
ב־28 בפברואר 1955 תקף צה"ל את אזור התחנה, במסגרת מבצע חץ שחור, פעולת תגמול שנערכה ברצועת עזה.
במסגרת המבצע פשטו שתי פלוגות צנחנים על מחנה של הצבא המצרי שהיה צמוד לתחנה, השמידו מבנים ותקפו את הכוח שהיה במקום.
אבדות הצנחנים הסתכמן בשמונה הרוגים, ומספר ההרוגים של המצרים הגיע ל-28.
לאחר מלחמת סיני, בה כבשה מדינת ישראל את רצועת עזה למשך ארבעה חודשים, ב-13 בנובמבר 1956, נערכה נסיעה מיוחדת של רכבת משא מלוד עד תחנת הרכבת בעזה.
גם בעת נסיגת צה"ל מעזה במרץ 1957, נעשה שימוש ברכבת משא שיצא מרפיח דרך עזה לכיוון ישראל.
מיד אחרי מלחמת ששת הימים חודשה תנועת הרכבות בתחנה, ותוך פחות מחודש חודשה המסילה מהתחנה דרומה עד לצפון סיני.
בשנים 1972–1973 פעל קו נוסעים תל אביב-עזה, עבור פועלים מרצועת עזה וגם לנוסעים מתל אביב שהמשיכו מעזה לסיני.
הרכבת יצא בבוקר מעזה וחזרה בערב מתל אביב.
הקו חדל לפעול לאחר שישה חודשים, עקב מיעוט נוסעים והעלות הגבוהה של הפעלותו.
בספטמבר 1973, הכריז שר תהחבורה שמעון פרס על תוכנית לסלילת שלוחה של מסילת רכבת מתחנת הרכבת עזה לנמל עזה להעברת סחורה ברכבות משא מהנמל למרכז הארץ.
בסוף 1973, בעקבות מלחמת יום הכיפורים וסגירת קו הרכבת לסיני דרך עזה, נסגרה התחנה באופן סופי.
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת החוף בגבול בין פארק תעשייה קיסריה לבין המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור בקילומטר ה-44.450 של הקו הראשי.
בתקופת המנדט הבריטי הייתה פרדס חנה על קו הרכבת חיפה - לוד.
במשך תקופה קצרה בשנות ה-30 הוגדרה תחנה בפרדס חנה בה עצרה קרונית שנסעה בקו זה.
לאחר קום המדינה, בשנת 1949, עם הקמת מחנות העולים במושבה, ובעקבות פניה של המועצה המקומית פרדס חנה להנהלת הרכבת, חודשה התחנה ביישוב.
מיקומה היה מעט דרומית לתחנה של היום, מול בית-החרושת "איטונג".
בתחנה עצרו שתי רכבות ביום.
בשנת 1954 בוטלה עצירת הרכבת בתחנה, עד לפתיחת התחנה החדשה בשנת 2001.
הקמת התחנה החדשה החלה באוגוסט 2000, והיא נפתחה ביוני 2001, תחילה עם שערים ממערב בלבד - מהחלק הצפוני של פארק העסקים, ללא גישה מכיוון מזרח, מהיישוב פרדס חנה.
בהקמתה הושקעו 7 מיליון שקלים, עלויות מימון התחנה התחלקו באופן שווה בין רכבת ישראל והחברה לפיתוח קיסריה.
בשנת 2006, נפתחה הכניסה המזרחית עם כביש גישה וחניון מכיוון פרדס חנה.
את התחנה תכנן האדריכל שאול שפיץ ממשרד פלנקון תכנון אדריכלי והנדסי בחיפה, שתכנן גם את התחנות בעתלית, בנימינה, חדרה מערב, נתניה, ועוד.
בתחנה יש שני רציפים: רציף 1 המאפשר לרכבות להמשיך צפונה לבנימינה, ורציף 2 המאפשר לרכבות להמשיך דרומה לנתניה, הרצליה, תחנות תל אביב, לוד, רחובות ואשקלון.
בין הרציפים מחבר מעבר תת-קרקעי.
בנוסף ישנן שתי כניסות לתחנה: תחנה מערבית מפארק התעשייה קיסריה, ותחנה מזרחית מהיישוב פרדס חנה.
ליד כל כניסה קיים חניון לרכבים פרטיים ומסוף לאוטובוסים.
בכניסה לתחנה מוצב מאז 2006 פסל בשם "הסביבון הגדול בעולם" בתכנונו של האמן ערן גרבלר, הידוע ביצירתו בתחום הסביבונים, בעיקר סביבוני קרמיקה, ובמימון החברה לפיתוח קיסריה.
גובהו של הפסל, העשוי מברזל על בסיס בטון, הוא חמישה מטרים וחצי ורוחבו הוא חמישה מטרים, משקלו הוא חצי טון.
על אף שמו של הפסל, הוא אינו מסוגל להסתובב וגם אינו מוכרז באופן רשמי כסביבון הגדול בעולם בספר השיאים של גינס.
תחנת הרכבת קריית מוצקין היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בין קריית מוצקין לבין שכונת קריית שמואל בחיפה על מסילת החוף ועל הקו הראשי של רכבת ישראל כ-10 קילומטר מתחנת הרכבת חיפה מזרח.
מסילת הרכבת בין חיפה לעכו נסללה לראשונה מעט קודם למלחמת העולם הראשונה, על ידי השלטון העות'מאני.
הקו עבר דרך עמק זבולון השומם, כשלוחה קצרה ממסילת רכבת העמק לכיוון עכו, תוך שימוש במסילה צרה.
בשנת 1935, בעקבות כניסת המשפחות הראשונות למגורים בקריית מוצקין, הוגדרה נקודת עצירה (באנגלית, "Halt") בשם "תחנת סבִּינְיׇה" במקום בו שוכנת כיום תחנת קריית מוצקין.
היה זה מקום מוסכם לעצירת הרכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה, בקו חיפה - עכו.
נקודת העצירה אפשרה שימוש באמצעי התחבורה הרכבתי היחיד לתושבי קריית מוצקין והסביבה.
בשנת 1937, עם הקמת מחנות צבא בריטיים בשטח מצפון לתחנה, נסללה מחדש המסילה מחיפה למחנות כמסילה ברוחב רגיל.
אז, הוגדר המקום כתחנה רשמית, הוקם במקום צריף לשימוש מפעילי הרכבת ונפתח בו אשנב ששימש כקופה.
סככה עם מקומות ישיבה לצד הצריף שימשה את ציבור הנוסעים להמתנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נבנה המשך למסילת הברזל צפונית לעכו, והתחנה בקריית מוצקין צורפה לקו הרכבת ביירות-טריפולי-חיפה.
מהתחנה התפצלה מסילת שירות לבסיס אספקה צבאי צפונית-מערבית לתחנה, שהוקם בתקופת המנדט הבריטי ושימש גם את צה"ל עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה על ידי רכבת ישראל תחנה חדשה לצד המבנה מתקופת המנדט.
מבנה צריף העץ ההיסטורי, יועד מאז לשימור, ובאופן זמני, עבר לשמש כמחסן.
במתחם החדש נסללו מגרשי חנייה גדולים בחורשות האקליפטוס משני צידי התחנה, נהרס מבנה צמוד אליה ששימש כבית מגורים עבור מנהל התחנה, ונבנה מעבר תת-קרקעי המקשר בין הרציפים, והוסדרה הכניסה לתחנה משני צידיה.
במהלך בניית התחנה החדשה פורקה המסילה המערבית מבין שלוש המסילות שהיו בתחנה.
ב-16 ביולי 2006, ביום הרביעי למלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה יחד עם כל תחנות הרכבת מצפון לחיפה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל.
בעקבות הפעלת רכבות לילה בקו נהריה-נמל התעופה בן-גוריון בראשית העשור השני של המאה ה-21, החלה התחנה לפעול ברציפות 24 שעות ביממה.
באמצע אותו עשור, הורחבו מגרשי החנייה שסביב תחנת הרכבת והוכשר מגרש חנייה נוסף, בשטח שצפונית לכניסה אליה.
לאחר עבודת בנייה ושיפוץ, שנערכו בתחנה במשך מספר חודשים, במאי 2017 החל השימוש במבנה חדש לתחנה, בצידה של קריית מוצקין.
החידוש כלל את בניית המבנה חדש, בו אולם נוסעים גדול ורציפי המתנה משופצים וכן, העתקתו, לצורכי שימור, של מבנה העץ ההיסטורי ששימש את התחנה בעבר, אל האזור הצפון-מזרחי שלה.
התחנה היא תחנת הרכבת הראשית בקריות וכל רכבות הנוסעים העוברות, עוצרות בה.
זוהי תחנת הקצה של קו הרכבת הפרברי חיפה-קריות.
מצפון יש נקודת חנייה לרכבות המסיימות את נסיעתן בקריית מוצקין.
בין אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 ועד ראשית העשור השני של המאה ה-21 הייתה התחנה נקודת הקצה הצפונית של המסילה הכפולה בתוואי מסילת החוף.
בשנת 2011 נסללה מסילה כפולה צפונה מהתחנה, עד לעכו.
אף על פי ששם התחנה מגדיר את מקומה בקריית מוצקין, בפועל התחנה נמצאת בחיפה בשכונת קריית שמואל.
בתחנה שני רציפי צד (רציף 1 בסמוך לקריית מוצקין; רציף 2 בסמוך לקריית שמואל) המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי.
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך שני אולמות הנוסעים (אחד על כל רציף), בכל שעות היממה.
כל קווי האוטובוס בתחנה מופעלים על ידי חברת אגד.
תחנת הרכבת קריית חיים היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בשכונה החיפאית קריית חיים על מסילת החוף.
תוואי מסילת הברזל מחלק את הקריה לקריית חיים מזרחית ולקריית חיים מערבית.
מבחינה מוניציפלית, התחנה נמצאת בשטח העיר חיפה.
בשנות ה-30 התחנה הייתה נקודת עצירה בקו ביירות-טריפולי-חיפה, שהופעל בימי המנדט הבריטי ותחנה ברכבת הפרברית לקריית מוצקין.
נקודת העצירה חיברה את תושבי קריית חיים עם נמל חיפה, מקום העבודה הבלעדי באזור באותה תקופה.
במרוצת השנים הוקם בתחנה צריף קטן.
התחנה הפעילה כיום הוקמה על ידי רכבת ישראל באמצע שנות ה־90. שני הרציפים של התחנה חוברו במנהרה רק בשנת 2000, דבר שהפחית את הסיכון בחציית פסי הרכבת מהרציף האחד לרציף שמולו.
הקמתה מחדש של התחנה פגעה בחורשת האקליפטוס הסמוכה (ששימשה את קן הנוער העובד והלומד בשכונה) - חלק מעציה נכרתו לשם הקמת מגרש חניה.
בעקבות המרחק הקצר יחסית בין תחנת קריית חיים לתחנת קריית מוצקין, חלק מהרכבות החולפות אינן עוצרות בתחנה.
בתחנה שני רציפי צד (רציף 1 בסמוך לקריית חיים מזרחית; רציף 2 בסמוך לקריית חיים מערבית) המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי.
כניסה לתחנה אפשרית רק מקריית חיים מזרחית, אך היציאה ממנה אפשרית בשני חלקי התחנה.
תחנת הרכבת עתלית היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת החוף ומשרתת את היישוב עתלית וחלק מאזור מישור חוף הכרמל שבמחוז חיפה.
התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל, במערב היישוב עתלית.
היא הוקמה על ידי הבריטים בשנות ה-20 בסמוך למושבה עתלית, מפעל המלח ומחנות הצבא הבריטי.
בשנת 1943 הועלו ארצה ילדי טהראן, יהודים מפולין שהפכו פליטים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ומצאו מקלט בברית המועצות (הם נאספו על ידי ארגונים יהודיים והובאו לטהראן, ומכאן שמם).
ילדי טהראן עשו את דרכם באוניה למצרים ומשם המשיכו ברכבת לארץ ישראל.
הרכבת שהובילה אותם עצרה בדרכה בתחנת הרכבת רחובות ובתחנת הרכבת חדרה, שם קיבלו התושבים הוותיקים את פני העולים.
קבלת פנים חגיגית נערכה בתחנת הרכבת בעתלית, שם ירדו ילדי טהראן והועברו למחנה העולים הסמוך - לתחנה הגיעו תלמידי בתי ספר ובידיהם דגלים וכרזות וכשהרכבת התקרבה לרציף, הקהל פרץ בתשואות ובשירת "התקוה".
ב-5 ביוני 1947, בימי פעילותה של תנועת המרי העברי, האצ"ל פוצץ את תחנת הרכבת בעתלית ששימשה גם את הצבא הבריטי.
ב-6 בספטמבר 1961, התנגשה רכבת בכלי רכב שחצה את המסילה סמוך לתחנה, חמישה מנוסעי הרכב נהרגו.
בזמן מלחמת ששת הימים, הובלו לתחנה בקרונות משא, אלפי שבויים מצריים בדרכם למחנה המעצר בעתלית.
בשנות ה-90 התחנה ההיסטורית עברה תהליך שימור והוּסף רציף שני שחובר במעבר עילי לרציף הקיים.
התחנה עברה שיפוץ נרחב בשנת 2004, שכלל הריסת מחסנים מימי המנדט הבריטי וסלילת מגרש חניה.
פרויקט השיפוץ תוכנן על ידי האדריכל שאול שפיץ ממשרד האדריכלים פלנקון.
כעבור כמה ימים חודשה תנועת הרכבות לתחנה ולתחנת הרכבת חוף הכרמל בעקבות לחץ ציבורי כבד.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התנהל מאבק ממושך על סגירת מפגש כביש–המסילה הצמוד לתחנה ("מפגש מספר 11"), בין רכבת ישראל למועצת חוף כרמל ומפעלי תעשיות מלח וכרמל כימיקלים.
המפגש המסוכן נבנה ללא אישור בשנות ה-60 ואירעו בו 8 תאונות קטלניות במהלך השנים.
המפגש נסגר בהוראת בית המשפט ב-8 בדצמבר 2010.
החל מאוקטובר 2016, התחנה משמשת כתחנת הקצה של קו הרכבת הפרברית עתלית - בית שאן (מסילת העמק), שמסתיים ומתחיל ברציף 3 בתחנה.
מסילה נוספת (צמודה לרציף 3) עוברת בתחנה - המסילה מסתעפת מהמסילה הכפולה מעט דרומה מהתחנה ומתכנסת בחזרה למסילה מעט צפונה מהתחנה.
רציפים 2 ו-3 הם אי רציפים, אליו ניתן להגיע באמצעות מעבר תת-קרקעי או באמצעות גשר הולכי רגל.
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך בניין התחנה, הצמוד לרציף 1.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו מודיעין מרכז - נהריה.
מהתחנה יוצאות רכבות פעם בשעה לבית שאן.
השירות המשלים לתחנה דל ביותר.
ישנו קו אוטובוס סיבובי בודד שמספרו 221 היוצא ממרכזית חוף הכרמל, עובר דרך כל השכונות בעתלית ואינו מסונכרן עם לוח הזמנים של הרכבת.
תחנת הרכבת פתח תקווה – סגולה, היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת הירקון בצפון העיר פתח תקווה בסמוך למתחם ירקונים ולמֶחלף ירקון.
התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו הרצליה - אופקים דרך טבעת השרון.
בחודשים הראשונים להפעלתה הופעלה התחנה ממבנה זמני כשרציף אחד בלבד משמש אותה.
במרץ 2001 הוכנסו לשימוש מבנה ורציף קבועים לתחנה ובקיץ 2002 החלו עבודות לבניית רציף חדש בתחנה, שהסתיימו לקראת סוף השנה.
מיקומה של התחנה בעייתי מאוד ונמתחו עליו ביקורות רבות: היא מצויה במרחק ניכר מכל שכונות העיר ואין אליה גישה אף לא מאזור התעשייה סגולה ומכפר אברהם הסמוכים יחסית.
התחנה הוקמה בצמוד למתחם מסחרי, שבית המשפט המחוזי מרכז הורה לפנותו עד 1 בינואר 2019, בשל הקמתו ללא היתר על קרקע חקלאית.
אל התחנה כמעט ולא ניתן להגיע רגלית מאחר שלא הוכשרו שבילים ומדרכות המגיעים לאזור.
כל אלו הביאו לתנועת נוסעים דלילה יחסית.
ב-2017, נדחתה עתירה להיתר לשימוש חורג בפאוור סנטר במתחם ירקונים הצמוד לתחנה, שנבנה ללא היתר בנייה.
בתגובה הודיע בעל המתחם עמוס לוזון, כי ביום שבו ייסגר הפאוור סנטר, בכוונתו לחסום את דרכי הגישה לתחנה העוברים בשטחו.
בינואר 2019 נסגר הפאוור סנטר, וביוני 2019 אכן נחסם החניון לנוסעי הרכבת.
בספטמבר 2019 נפתח כביש הגישה החדש לתחנה.
לתחנה שני רציפי צד ושתי מסילות המשרתות אותם כאשר אולם הכניסה נמצא מצפון לתחנה ומוביל לאזור התעשייה.
+קומפעילמסלולהערה5/5אאלקטרה-אפיקיםפתח תקווה - ראש העין - כפר קאסם42מטרופוליןפתח תקווה - הוד השרון - כפר סבא63אלקטרה-אפיקיםמסוף הספורטק - צומת עמישב - צומת סירקין - צומת גנים - צומת סגולה לצפון - ת.
תחנת הרכבת פתח תקווה – קריית אריה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת הירקון בצפון מערב העיר פתח תקווה באזור התעשייה קריית אריה ובסמוך לשכונת אם המושבות, ותוכננה על ידי האדריכל שלמה גרטנר.
הרעיון להקמת תחנת הרכבת באזור התעשייה קריית אריה עלה לראשונה בשנת 1972, במסגרת תוכנית "המטרו של תל אביב רבתי" שהגישה ועדת ממומחים שמינה שר התחבורה שמעון פרס.
מתחנת קריית אריה הייתה אמורה לצאת שלוחה לתחנת רכבת תת-קרקעית נוספת במרכז פתח תקווה (בסמוך לתחנת הרכבת ההיסטורית של פתח תקווה).
ב-1973 הוצגה תוכנית נתיבי איילון לכביש מהיר, רב־נתיבים, שיחצה את האזור המטרופוליטני של תל אביב רבתי מצפון לדרום לאורך נחל איילון, ויחבר את רשתות הכבישים הבין־עירוניים לירושלים, לחיפה ולאשדוד.
במסגרת הפרויקט הציגה החברה גם תוכנית לבניית מסילות במקביל לכביש - מסילות שיועדו לקשר את רשת המסילות הצפונית בישראל עם רשת המסילות הדרומית של ישראל.
כמו כן תוכננו המסילות לשמש כרכבת פרוורית, מערכת תעבורה להסעת המונים לכל האזור המטרופוליטני של תל אביב עם שלוחות בין-עירוניות.
העבודות על מסילת איילון החלו רק ב-1987, עם העתקת תחנת הרכבת תל אביב מרכז ממקומה המקורי אל ערוץ נחל איילון; הקו הראשון שתוכנן היה שירות רכבת פרוורית עד פתח תקווה, בדומה לתוכנית מ-1972 (אך ללא שלוחה תת-קרקעית למרכז פתח תקווה).
קידום התוכנית בפועל החל רק בשנת 1997, במסגרת פרויקט קו הרכבת תל אביב - פתח תקווה - כפר סבא, שהיה מבוסס כולו על שימוש במסילת הירקון הקיימת והמסילה המזרחית ההיסטורית, שהייתה לה שלוחה לכפר סבא שנבנתה כבר ב-1961. במסגרת תוכנית זו תוכננו שבע תחנות (כולל תחנה חדשה בקריית אריה).
המכרז להקמת התחנה פורסם מחדש ב-2004 והעבודות במקום החלו רק בתחילת 2005. אף על פי שעל פי תנאי המכרז העבודות היו צריכות להסתיים בתוך שנה, פתיחת התחנה נדחתה לשנת 2007, והיא אף הופיעה בלוחות הזמנים שפורסמו בשנה זו.
בפועל פתיחת התחנה נדחתה בכל פעם ולבסוף היא נפתחה במוצאי שבת ה-3 במאי 2008.
בין תחנת הרכבת לבין תחנת הנוסעים שתפעל בדפו קריית אריה של הקו האדום של הרכבת הקלה מתוכנן מעבר תת-קרקעי שיאפשר מעבר נוסעים בין התחנות.
בכך תהיה קריית אריה אחת ממספר נקודות קישור, הפזורות ברחבי גוש דן, בין שתי המערכות.
ברבעון השני של 2021 בוצעו עבודות להגבהת המבנה העליון של המסילות בתחנה במטרה לשנות את גובה הרציפים ולהתאימו לשימוש בציוד הנייד החדש - קרונועים חשמליים מדגם Desiro HC.
לאחר העבודות גובה רציפי התחנה הוא 76 ס"מ.
בתחנה שני רציפי צד משני צידי המסילה הכפולה, והמעבר ביניהם מתבצע בעזרת מעבר תת-קרקעי.
צמוד לאולם הנוסעים נמצא הרציף הדרומי, רציף 1, וממנו יוצאות הרכבות לכיוון תל אביב, ראשון לציון, אשקלון ואופקים.
מרציף 2 יוצאות הרכבות לכיוון ראש העין, רעננה והרצליה.
מחוץ לתחנת הרכבת יש עמדת חניון הולנדי לאופניים ומשאבה לניפוח גלגלים.
בין אוגוסט 2020 ל-19 בנובמבר 2021 הותקנה בתחנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית.
ב-27 בנובמבר 2022 נחנך מבנה התחנה המשופץ לאחר שנתיים של עבודות הרחבה, שכללו חיבור לתחנה הסמוכה של הרכבת הקלה באמצעות מעבר תת-קרקעי, ושיפורים במבנה התחנה עצמו.
בעבר יצאו גם 3 רכבות בקו כפר סבא - ת"א - הראשונים, הקו היה יוצא מכפר סבא, עובר דרך תחנות הירקון, בני ברק ותחנות ת"א, והיה עוצר בכפר חב"ד ובלוד, ומשם היה ממשיך כקו ישיר עד לתחנת הראשונים (ללא עצירה בתחנת באר יעקב).
שירות הקו עד להוד השרון מצפון הופסק מ-2011, עם החלטה על קיצור הקו מצפון לתחנת ההגנה.
בהמשך הזמן הקו שוב קוצר מצפון עד לתחנת לוד ב-2018, עם פתיחת קו ת"א- י"ם החדש.
הקו האדום של הרכבת הקלה
R3 - קריית אריה - גשר אם המושבות - אהרונוביץ - בן-גוריון - ביאליק - אבא הלל - ארלוזורוב - שאול המלך - יהודית - קרליבך - אלנבי - אליפלט
תחנת הרכבת קריית גת היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר קריית גת על מסילת הדרום בסמוך לאזור התעשייה של העיר.
התחנה המהווה כתחנת ביניים בקו נהריה - באר שבע מרכז ובקו כרמיאל - באר שבע מרכז.
מדרום לתחנה מתפצלת מסילת חלץ המגיעה לאשקלון ומשמשת רק לרכבות משא.
מסילת הברזל לבאר שבע הושלמה בתחילת 1956, כאשור נתיב המסילה נבחר כדי לעבור בתחנה בקריית גת.
הרכבות לבאר שבע החלו לעצור בקריית גת ביוני 1956 ועברו במקום בשנים 1958–1960 שתי רכבות בכל יום לכל כיוון ובשנת 1967 ארבע רכבות לכל כיוון.
תחנת הרכבת קריית גת נפתחה ב-21 ביולי 1960, בטקס בנוכחות שר התחבורה יצחק בן אהרן.
התחנה נסגרה אחרי 19 שנה (1979) ביחד עם סגירת קו נען - באר שבע לשירות נוסעים.
בתחנה יש ארבע מסילות ושני רציפי אי (ארבעה רציפים).
היציאה אפשרית באמצעות המעבר התת-קרקעי וגשר הולכי רגל.
זמן הנסיעה לתחנת תל אביב השלום הוא כ-40 דקות.
קומפעילמסלולהערות נוספות1דן בדרוםרכבת קריית גת - שוק - תחנה מרכזית- שד.העצמאות - שדרות גת - הרב עובדיה יוסף - אתרי המקרא - הבנים- מסוף כרמי גת♿2רכבת קריית גת - דרך הדרום- הכרמל- שבטי ישראל- שד.
מתחם ציוד הנדסי מסילתי ושלוחות תעשייתיות
ממזרח לתחנת נוסעים נמצא מתחם ציוד הנדסי מסילתי עם מבנה מסילאים.
דרומית לתחנת נוסעים יוצאות מספר שלוחות: למתחם ציוד הנדסי מסילתי, למסוף פלדה ולממגורות.
תחנת הרכבת פאתי מודיעין היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בפרברי העיר מודיעין-מכבים-רעות על מסילת מודיעין–ענבה בין נתיבי כביש 431 ומהווה כתחנת ביניים בקו נהריה - מודיעין מרכז ובקו מודיעין מרכז - ירושלים יצחק נבון.
בשנת 2000 החלה עיריית מודיעין לקדם תכנון של תחנה באזור מרכז העסקים הראשי של העיר כתחנת הקצה של קו הרכבת, במטרה שיחלו בבניית הקו מתל אביב למודיעין ושהוא יחנך בראשית שנת 2004. המכרז להקמת הקו פורסם בספטמבר 2002 והחברות טר-ארמה ודניה סיבוס זכו במכרזים להקמת תשתית המסילה.
ביוני 2003 פורסם המכרז להקמת התחנה והשימוש בה החל ב-1 בספטמבר 2007.
ב-2 בדצמבר 2020 התחנה נחנכה-מחדש במתכונת המשודרגת, לאחר שנתיים של עבודות הרחבה.
העבודות כללו הקמת חניון כלי הרכב הצמוד למרכז עינב ובו 700 מקומות חנייה וכן גשר הולכי הרגל המחבר בין החניון החדש לתחנה.
בנוסף, נבנו שני רציפים חדשים שישמשו קו רכבת פרברי ממודיעין לירושלים.
שני הרציפים החדשים מתחברים למסילת ירושלים–גנות דרך קשת מודיעין.
במהלך שנת 2021 ותחילת 2022 התבצעו בתחנה עבודות להצבת תשתית חשמול.
תשתית זו מאפשרת לציוד נייד חשמלי לנסוע בתחנה.
ב-31 במרץ 2022 התחיל לפעול ממנה קו פרברי אל תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון דרך קשת מודיעין.
ב-15 בספטמבר 2024 שברי יירוט טיל קרקע-קרקע שנורה לישראל בידי ארגון הטרור התימני "אנצאר אללה" (חות'ים) נפלו בסביבת כפר דניאל והתחנה, וגרמו לה נזק קל.
לתחנה 4 רציפים: 2 רציפי צד ואי רציפים ביניהם המשרתים 4 מסילות.
היציאה מהתחנה אפשרית מהרציפים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
סמוך לתחנה ממוקם חניון ללא תשלום לכ-300 כלי רכב.
בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית ב-2022. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ.
בתחנה עוצרות שתי רכבות בשעה לנהריה דרך תחנות תל אביב, חיפה והקריות, ושתי רכבות בשעה למודיעין מרכז.
משך זמן הנסיעה לתחנת תל אביב השלום הוא כ-27 דקות ולחיפה מרכז השמונה כשעה ו-35 דקות.
בחזור משך הנסיעה מתחנת תל אביב השלום הוא כ-31 דקות.
ב-31 במרץ 2022 נפתח הקו בין מודיעין מרכז לירושלים יצחק נבון, שעובר בתחנה זו.
זמן הנסיעה מתחנה זו לירושלים הוא כ-22 דקות ובחזרה זמן הנסיעה הוא כ-17 דקות.
למסוף האוטובוסים הנמצא דרומית לתחנה מגיעים שני קווי אוטובוס כאשר לשניהם מסלול כמעט זהה למעט שקו 56 נותן שירות מורחב במרכז עינב ובשכונות הציפורים ומשואה וקו 57 הוא קו מהיר.
קו שלישי למסוף יופעל החל מ-14 בפברואר.
בצמוד לכניסה לתחנה פועל קו 60 המקשר את התחנה לפארק הטכנולוגי ופועל בשעות העומס בלבד.
כלל קווי האוטובוס לתחנה מופעלים על ידי חברת "קווים", בדומה לשאר התחבורה הציבורית במודיעין.
עם סיום הקמת המסילה יחל לפעול קו נוסעים נוסף אשר יחל בתחנת מודיעין מרכז וימשיך מערבה דרך תחנה זו.
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בשטח המועצה האזורית יואב בסמוך לכפר מנחם וצמודה לכביש 6 על מסילת הדרום.
ב-1917 הקימו הטורקים במקום תחנת רכבת כחלק ממסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה.
התחנה נבנתה על ידי היינריך אוגוסט מייסנר, ובסמוך נבנתה תחנת מורס ורדיו.
המקום היווה מרכז לוגיסטי גדול של הצבא העות'מאני, שכלל מחסני תחמושת ונשק עבור החזית הדרומית.
ליד התחנה הוקם שדה תעופה בו חנו מטוסים גרמניים.
במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה קלטו הבריטים שידורי רדיו מהבסיס והפציצו את המטוסים על הקרקע וכן את מחסני התחמושת ותחנת הרכבת.
תחנת קריית מלאכי – יואב נמצאת על מסילת הדרום, בין תחנת הרכבת קריית גת מדרום ותחנת הרכבת מזכרת בתיה מצפון.
הקמת התחנה החלה בשנת 2011 כחלק מהפרויקט של רכבת ישראל להכפלת המסילה ויישור העקומות בקו הרכבת בין לוד לבאר שבע, הכולל בין השאר את שיפור התוואי בין קריית גת לבאר שבע באמצעות מנהרות וגשרים, הקמת התחנות קריית מלאכי - יואב ולהבים - רהט וכן, שדרוג תחנת רמלה.
על-פי נתוני רכבת ישראל, הקו המוכפל החדש קיצר את הנסיעה מבאר שבע לתל אביב ל-55 דקות והעלה משמעותית את מספר הרכבות היכולות לנוע בקו.
אורך התוואי שעבר שדרוג במסגרת הפרויקט הוא 87 ק"מ.
בשלב הראשון (שבוצע בזמן העבודות על הכפלת המסילה לבאר שבע) נבנו רק רציפי התחנה והמעברים ביניהם בעלות של 30 מיליון שקל, מאחר שלא אושר תקציב נוסף להשלמת התחנה על ידי משרד האוצר.
ביולי 2012 נחנך הקו המשופר ונסיעה מבאר שבע לתל אביב התקצרה לכ-55 דקות, אולם בניית תחנת הרכבת לא הושלמה והרכבת לא עצרה בתחנה.
בפברואר 2016 פורסם מכרז להשלמת הקמת התחנה ומאתיים מקומות חנייה.
הבנייה החלה באוגוסט 2016 לאחר שחברת י.ד.
על-פי אבני הדרך היה אמור להסתיים תוך 78 שבועות עד ינואר 2018. לפי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים אמורה הייתה התחנה להיפתח כבר במאי 2018.
ביוני 2018, לטענת משרד התחבורה, נתגלו עתיקות בסמוך לצומת הגישה לתחנה, ונמסר כי הרכבת תחל את עבודתה רק לאחר פינוי העתיקות על ידי רשות העתיקות.
בתחילת הפרויקט כונתה התחנה "תחנת כפר מנחם" בשל קרבתה של התחנה לכפר מנחם, אולם ב-2017 הוחלט - אחרי מאבק - לקרוא לתחנה "קריית מלאכי – יואב" על-שם המועצה האזורית יואב, שבתחום שיפוטה הטריטוריאלי היא שוכנת, ועל-שם קריית מלאכי, שהיא העיר הקרובה ביותר לתחנה זו.
טקס הפתיחה של התחנה נערך ב-17 בספטמבר 2018 בהשתתפות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר התחבורה ישראל כ"ץ, יושב ראש דירקטוריון הרכבת דן הראל ומנכ"ל הרכבת שחר איילון.
למחרת, ב-18 בספטמבר 2018, נפתחה התחנה לציבור.
לקידום השימוש בתחנה - במשך 90 ימים מיום פתיחת התחנה הנסיעה ממנה הייתה חינם, ובמשך שנתיים לאחר מכן הנסיעה הייתה בחצי המחיר, בתנאי "שהכרטיס ששימש לנסיעה הוא כרטיס לנסיעה בודדת, או הלוך ושוב, שנרכש בתחנת קריית מלאכי – יואב באמצעות כרטיס נסיעה שאינו כרטיס נייר, הנושא את תמונתו של הנוסע".
כיום מופעלים על ידי משרד התחבורה שאטלים - שרות אקספרס לרכבת - בהזמנה מישובי האזור: בעבר על ידי סופרבוס ומשנת 2022 על ידי תנופה - בהזמנה לפי קריאה.
התחנה, שנמצאת בין כפר מנחם וכפר הרי"ף, ממוקמת מצפון לכביש 383, משום שהאפשרות להסטת המסילה לכיוון קריית מלאכי קשה לבנייה.
למעשה, התחנה ממוקמת כשעתיים הליכה וכרבע שעה נסיעה מקריית מלאכי.
התחנה כוללת שני רציפים באורך של 300 מטרים, מעבר תת-קרקעי בין הרציפים, מגרש חנייה הכולל כ-200 מקומות חנייה ומתקני חנייה לאופניים.
עלות ההקמה של התחנה היא כ-55 מיליון ש"ח.
בתחנה זו עוצרות רכבות בקו באר שבע מרכז - נהריה מדי פעם בשעה לכל כיוון.
את התחנה משרתים ארבעה קווי אוטובוס אשר כולם מתוזמנים עם זמני הגעת הרכבת.
בנוסף, על כביש 383 הסמוך לתחנה עוצרים עוד 2 קווים (455 של אלקטרה-אפיקים מביתר עילית לאשדוד ו-33 של קווים מקריית מלאכי לנחם)
💺 - קו בהזמנה מראש בלבד
תחנת הרכבת עפולה על-שם רפאל איתן (רפול) היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר עפולה בסמוך לכביש 65 ולכביש 60. התחנה החדשה, שתוכננה על ידי אדריכל אליאסף בר, נבנתה כחלק ממסילת העמק.
בשונה מיתר התחנות על הקו, התחנה לא נבנתה על התוואי ההיסטורי או בקרבה אליו.
תחנת עפולה (אשר כונתה גם "פוּלֶה") הייתה התחנה הרביעית משמונה התחנות המקוריות שנבנו לאורכה של השלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית (המכונה רכבת העמק, על שמו של עמק יזרעאל אותו חצתה), ומאוחר יותר הייתה גם תחנת הקצה של מסילת השומרון.
התחנה נקראה בתחילה על שם הכפר הערבי הקטן שבתחומו הוקמה, ואשר התפתח במרוצת השנים לעיר עפולה של ימינו וזאת הודות לקישור התחבורתי שסיפקה רכבת העמק.
תחנת עפולה החדשה נבנתה כחלק מהקמת מסילת העמק.
התוכנית להקמתה אושרה ב-2005, אך הקמתה בפועל החלה בשנת 2011. שירות הרכבת בה החל ב-16 באוקטובר 2016. לאחר חנוכת הקו תושבי עמק יזרעאל ובית שאן זכו לנסוע בחינם למשך חצי שנה ולסבסוד הכרטיסים ב-50% למשך שנתיים נוספות.
תחנת הרכבת של עפולה היא התחנה החשובה והמרכזית ביותר בקו העמק.
רכבת ישראל פרסמה דו"ח נוסעים לשנת 2017 לפיו מספר הנוסעים הגבוה בקו נרשם בתחנת עפולה (850,517 נוסעים).
הסיבה לכך היא שעפולה היא העיר המרכזית בעמק יזרעאל עם מספר התושבים הגבוה ביותר (כ-50,000 תושבים) כמו כן, בעפולה התחנה קרובה לאזורי התעסוקה והמגורים בעיר בניגוד לתחנות כפר ברוך וכפר יהושע שלהן נדרשת תחבורה משלימה ולא ניתן להגיע אליהן ברגל.
ב-20 בפברואר 2018 נקראה התחנה על-שמו של רפאל איתן, שהיה ראש המטה הכללי האחד עשר של צה"ל ושר בממשלות ישראל.
איתן היה בן המושב תל עדשים, שנמצא במרחק קילומטרים אחדים מתחנת הרכבת.
בתחנה יש רציף אי ומעבר תת-קרקעי אשר מקשר בין אולם הנוסעים לרציפים.
חדר נוסף נבנה כמקלט, ומול אולם הכניסה לתחנה נבנתה "חצר היסטורית" בה מוצגים ממצאים שנאספו מקו רכבת העמק ההיסטורי.
התחנה נבנתה על ידי נתיבי ישראל ועלותה הכוללת 90 מיליון שקלים.
הבנייה כללה את התחנה ומבנה שרות וביטחון שצמוד אליה בשטח של כ-1200 מטר, חניון עם 690 מקומות חנייה ומפרץ אוטובוסים.
בצמוד לתחנה נבנה מסוף אוטובוסים שמשרת את עפולה והסביבה בו יוצאים קווים של חברת "סופרבוס" לשכונות העיר ולישובים הסמוכים.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לעתלית דרך תחנות חיפה ופעם בשעה לבית שאן, ובשעות השיא שתי רכבות בשעה (2 רכבות בבוקר לחיפה, ו-2 רכבות בערב לבית שאן).
בכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים מספר קווים אזוריים ליישובים באזור.
במקור מספר קווים נוספים היו אמורים להסתיים במסוף אך לבסוף הוצאו ממנו והועברו לרחוב דובנוב הנמצא בקרבת התחנה עקב מצוקת מקום במסוף.
כל הקווים במסוף מופעלים על ידי חברת סופרבוס.
ברחוב דובנוב אשר נמצא בקרבת התחנה עוברים כל קווי האוטובוס העירוניים ושאר קווי האוטובוס הבין-עירוניים.
הכפלת מסילת העמק - כיום מסילת העמק היא מסילה בודדת, כחלק מהתוכנית האסטרטגית של הרכבת לשנת 2040 מתוכננת הכפלתה, דבר אשר יאפשר להעביר רכבות נוסעים ומשא רבות יותר בקו ולשפר את השירות לנוסעים.
קיים תכנון עתידי לקישור מסילת העמק אל מרכז הארץ דרך מסילת מנשה והמסילה המזרחית, קישור זה יאפשר לרכבות מאזור העמק לנסוע ישירות למרכז ודרום הארץ ללא מעבר בחיפה.
הקמת מסילת מנשה היא חלק מהתוכנית האסטרטגית של הרכבת לשנת 2040.
סלילת מסילה נוספת כפולה מעפולה לטבריה המכונה "מסילת עפולה-טבריה", הפרויקט יכלול מספר מנהרות וגשרים, אך כרגע הקו אינו מתוכנן לביצוע נכון ל-2018.
תחנת הרכבת צומת חולון היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת תל אביב – פלשת בין חולון לתל אביב-יפו סמוך למחלף חולון אשר על נתיבי איילון, שמהווה את הכניסה הצפונית לחולון.
התחנה נפתחה ב-25 בספטמבר 2011 ואדריכל התחנה הוא שמוליק מיכאלי מברחנא אדריכלים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2024, התחנה נסגרה בעקבות מאבטחים שיצאו למילואים להילחם בצפון נגד ארגון חזבאללה.
התחנה נבנתה כך שרציפי התחנה ימוקמו מעל מבנה התחנה בדומה לתחנת רכבת הראשונים.
בתחנה יש שני רציפים: רציף 1 המאפשר לרכבות להמשיך לתחנות תל אביב, טבעת השרון והרצליה, ורציף 2 המאפשר לרכבות להמשיך לחולון, בת ים, ראשון לציון, יבנה, אשדוד ואשקלון.
בסמוך לתחנה זו הוקם חניון בהיקף של 120 מקומות חניה למכוניות וכלי רכב דו-גלגליים.
ישנם מספר קווים עירוניים העוצרים בשדרות לוי אשכול.
בצומת חולון ישנם מספר קווים אזוריים לראשון לציון ורחובות וקווים בין-עירוניים ליישובים שונים במרכז ודרום הארץ.
בעתיד צפויים לעבור בתחנה זו הקו הירוק וקו המטרו התחתי M1 של הרכבת הקלה בגוש-דן.
תחנת הרכבת פדינגטון הידועה גם בשם לונדון פדינגטון (London Paddington) היא תחנת רכבת ומתחם של הרכבת התחתית במרכז לונדון, ברובע וסטמינסטר.
תחנת הרכבת היא תחנה סופית אשר משרתת מספר קווים, בין היתר הקו המהיר לנמל התעופה לונדון הית'רו.
בנוסף מתחם התחנה כולל בתוכו שתי תחנות רכבת תחתית; פדינגטון רחוב פרייד ופדינגטון סברבאן (Suburban; פרברי).
התחנה התחילה את דרכה בתור תחנת רכבת זמנית של חברת הרכבת המערבית הגדולה (Great Western Railway), אשר נפתחה ב-4 ביוני 1838. התחנה הראשית נפתחה באופן רשמי ב-29 במאי 1856 בתור תחנה סופית למספר קווי החברה אשר חיברו את לונדון למערב אנגליה וויילס.
מבנה התחנה עוצב על ידי איזמבארד קינגדום ברונל.
אולם הרציפים של התחנה עוצב בסגנון ויקטוריאני והורכב מגג קשתות או קמרונות עשוי ברזל וזכוכית.
הגג עוצב במקור בשלושה חלקים (ארקדות) מקבילים ברוחב 31 מטרים לחלק האמצעי ו-21 מטרים לשני החלקים באגפיו.
אורך מבנה הקשתות היה 210 מטרים, כאשר שני טרנספטים מחברים את שלושת החלקים, אשר הסיבה לקיומם לא ידועה כיום.
חלק נוסף במתחם התחנה הוא מלון הילטון לונדון פדינגטון.
המלון עוצב על ידי האדריכל פיליפ צ'ארלס הארדוויק בין השנים 1851 - 1854, בתור מלון בבעלות רשת המלונות של חברת הרכבת המערבית הגדולה, בשם 'המלון המערבי הגדול המלכותי' (Great Western Royal Hotel).
המלון ניצב ברחוב פרייד ונמצא למעשה בראש מבנה התחנה (תוחם את מתחם התחנה מדרום-מזרח).
בשנת 1983 כחלק ממהלך ההפרטה של חברות הרכבת בבריטניה, נמכר המלון לידיים פרטיות ובשנת 2001 הוא שופץ כחלק מרשת מלונות הילטון וקיבל את שמו הנוכחי כמלון הילטון פדינגטון.
בתוך מתחם התחנה ניצבת אנדרטה לזכר הגברים והנשים ששירתו ונפלו במלחמת העולם הראשונה והשנייה, אשר שירתו בחברת 'הרכבת המערבית הגדולה'.
האנדרטה ניצבת לאורך הקיר הפנימי של התחנה ברציף מספר 1 ומורכבת מבסיס אבן, עליו ניצב פסל ארד בדמותו של חייל בריטי לבוש מדים וציוד ממלחמת העולם הראשונה.
בנוסף לאנדרטה, באחת מהכניסות לתחנה ברציף מספר 1, ניצב פסלו של מעצב התחנה ברונל.
הפסל נבנה מארד בדמותו של ברונל ישוב על כיסא.
בין השנים 1906–1915, מבנה התחנה שופץ והורחב באופן נרחב.
לשלושת מבני הקשתות הוסף מבנה שלישי דומה לקודמיו, ברוחב 33 מטרים אשר ניצב במקביל לקודמיו מכיוון דרום-מערב.
מבנה הקשתות נבנה באותו האופן כמו קודמיו, אך חלק מפרטיי העיצוב שונים במקצת.
התחנה משרתת בין היתר את קווי חברת הרכבת הרכבת המערבית הגדולה (GWR), אלו בדומה לקווי הרכבת המערבית הגדולה ההיסטוריים, מחברים את לונדון למספר יעדים לאורך מערב ודרום-מערב אנגליה וויילס, בהם: בריסטול, אקסטר, פלימות', קארדיף וסוונסי.
התחנה מכילה 13 רציפים המתחלקים בין ארבעת מבני הקשתות המקבילים של התחנה.
התחנה משרתת מספר קווי רכבת סדירים, בהם את קו אליזבת, קו אקספס לנמל התעופה לונדון הית'רו, וקווי חברת הרכבת המערבית הגדולה (GWR) המחברת את לונדון למספר יעדים במערב עד לתחנה הסופית בבריסטול, כמו גם מפעילה החברה רכבת לילה ('קו רביירת הלילה') אשר מגיע לפנזנס, קורנוול (הקצה הדרום-מערבי של אנגליה).
קוי הרכבת היוצאים מתחנת פדינגטון חברה קו רכבת תחנה הבאה תחנה סופית הערות הרכבת המערבית הגדולה הקו המערבי הגדול הראשי סלואו/רדינג בריסטול בימי ראשון פועל קו נוסף בתחנות שונות מעט.
הרכבת המערבית הגדולה קו רביירת הלילה רדינג פנזנס (קורנוול) רכבת לילה הית'רו אקספרס קו הית'רו ישיר נמל התעופה הית'רו נמל התעופה הית'רו קו אליזבת קו אליזבת תחנת רחוב בונד נמל התעופה הית'רו/רדינג
תחנת הרכבת התחתית נפתחה לראשונה ב-10 בינואר 1863 כתחנה של חברת "מטרופוליטן ריילוי" (Metropolitan Railway; MR) בשם פדינגטון (בישופס רואד) (Bishop's Road) על שם רחוב בישופ אשר תוחם את התחנה הראשית מצפון.
ב-1 באוקטובר 1868 פתחה החברה תחנה נוספת מדרום לתחנה הראשית בשם פדינגטון (פרייד סטריט) אשר ישבה על שלוחה חדשה של הקו לכיוון גלוסטר רואד.
בשנת 1913 נפתחה במקום תחנת קו עמוק כדי לשרת את קו "רכבת בייקר סטריט וווטרלו" (כיום קו בייקרלו).
כחלק ממתחם תחנת הרכבת כיום, קיימות שתי תחנות רכבת תחתית נפרדות אשר נמצאות משני צידי התחנה.
מדרום לתחנה הראשית נמצאת תחנת פדינגטון (פרייד סטריט) (Praed Street; רחוב פרייד), תחנה משולבת קו תת-קרקעי וקו עמוק אשר משרתת את קו בייקרלו, קו סירקל וקו דיסטריקט.
מצפון לתחנה הראשית נמצאת תחנת פדינגטון (סברבאן) (Suburban; פרברי), תחנת קו תת-קרקעי אשר משרתת את קו סירקל וקו האמרסמית' וסיטי.
למרות ששתי התחנות נמצאות כחלק ממתחם תחנת פדינגטון, הן מופרדות במרחק הליכה דרך מבנה התחנה הראשי.
בחלק ממפות הרכבת התחתית ניתן לראות הפרדה בין שתי התחנות, בעוד שבמפות אחרות הן נחשבות לאותה התחנה.
אחת הדמויות המוכרות יותר הקשורות לתחנת הרכבת פדינגטון הוא הדוב פדינגטון מהספר מאת מייקל בונד, שהתגלה בתחנה על פי עלילתו.
כיום ניצב פסל של הדוב בתוך אולם התחנה וישנה חנות מזכרות המוכרת מוצרים הקשורים לדמותו.
ספרה של אגאתה כריסטי "4:50 מפדינגטון" (כלומר, הרכבת היוצאת בשעה זו מתחנת פדינגטון), מתאר רצח המתרחש בתוך רכבת היוצאת מתחנת פדינגטון.
התחנה מתוארת במספר ספרים נוספים, בהם "סדרת הרכבות" והספר "שופר סכנת החיים".
תחנת הרכבת פריז-מזרח היא תחנת רכבת גדולה בצפון פריז, אחת משש תחנות הרכבת הגדולות של פריז המשמשות כתחנות קצה של ה-SNCF.
התחנה נמצאת ברובע העשירי של פריז, לא רחוק מתחנת הרכבת פריז-צפון (גאר די נור).
התחנה סוגרת את המבט לאורך הציר בכיוון צפון-דרום שיצר הברון אוסמן במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז.
שמה של התחנה נובע מהאזורים בצרפת אותם היא משרתת, ולא ממיקומה בתוך העיר פריז, בצפון העיר.
עם מעל ל-30 מיליון נוסעים בשנה, התחנה היא החמישית במספר הנוסעים בפריז.
התחנה כוללת 30 רציפים, המחולקים לצבעים לפי אופי ויעד הקווים אותם הם משרתים.
מהתחנה יוצאים הקווים לאזור גראנד אסט, ובעיקר קו ה-TGV לשטרסבורג וקו הרכבת למילוז.
מלבד קווים אלו יוצאים מהתחנה קווים אזוריים המשרתים ערים קטנות באזור שממזרח לפריז, וכן קווים בינלאומיים הנוסעים לרוסיה, פולין, בלארוס, גרמניה, שווייץ, הונגריה ומדינות נוספות.
בתחנה נמצאת גם תחנת מטרו בעלת שם זהה, המקשרת אותה לעיר ולשאר תחנות הרכבת בעיר.
באגף המערבי (הישן) של התחנה נמצאת נקודת הקילומטר אפס של רשת המסילות בצרפת.
התחנה נבנתה באמצע המאה ה-19, בתקופת הפיתוח של רשת המסילות בצרפת, כתחנת המוצא של הקו לשטרסבורג.
בניית התחנה החלה בשנת 1847 והיא נחנכה בשנת 1850 במעמד נשיא צרפת נפוליאון השלישי.
בתחילה כללה התחנה שתי מסילות בלבד.
בשנת 1854 נוסף אליה הקו למילוז וניתן לה שמה הנוכחי.
לאורך השנים גדל מספר המסילות והרציפים בתחנה והגיע ל-16, והרציפים כבר לא היו צמודים למבנה התחנה.
בשנת 1883 יצאה מהתחנה הרכבת הראשונה בקו האוריינט אקספרס, לכיוון איסטנבול.
בין השנים 1926-1930 שופצה התחנה ושטחה הוכפל, והיא קיבלה את צורתה הנוכחית.
בשנת 1984 קיבלה התחנה מעמד של מונומנט היסטורי בצרפת.
עם הופעת קווי ה-TGV בתחנה, בשנת 2007, חודשו מבנה התחנה והרציפים ונערך בהם שיפוץ מקיף.
התחנה בנויה בסגנון נאו-רומנסק, עם השפעות ומאפיינים נאו-גותיים.
החזית כוללת חלון גדול ומעוטר בצורת חצי רוזטה, ומעליו גמלון.
בראש הגמלון פסל אישה המייצג את העיר שטרסבורג.
כשהורחבה התחנה בשנת 1926 הפך המבנה הישן לאגף המערבי שלה, ונבנה אגף מזרחי במתכונת דומה.
הפסל שנבנה בראש האגף המזרחי מייצג את העיר ורדן.
בחזית המבנה ארקדה מקושתת ארוכה, ולפניה כיכר רחבה.
תחנת הרכבת פריז-צפון היא תחנת רכבת גדולה בצפון פריז, בצרפת.
תחנת הרכבת משרתת את כל צפון צרפת ואת המדינות הגובלות בה מכיוון זה - בריטניה, בלגיה, גרמניה והולנד.
זו התחנה העמוסה ביותר באירופה והשנייה בעולם במספר הנוסעים, עם כ-190 מיליון נוסעים בשנה.
התחנה נבנתה באמצע המאה ה-19, בתקופת הפיתוח הראשוני של רשת המסילות והרכבות בצרפת.
התחנה נחנכה בפעם הראשונה בשנת 1846, כתחנה קטנה ששירתה את הקו לגבול בלגיה דרך ליל.
כיום מהווה התחנה צומת תחבורה בינלאומי, ומקשרת מספר גדול של אמצעי תחבורה, החל בקווי רכבת בינלאומיים ומהירים דוגמת TGV, היורוסטאר וה־Thalys, קווים ארציים, רכבות פרבריות - RER, המטרו של פריז, אוטובוסים ומכוניות וכלה בשירות עירוני של אופניים להשכרה.
מאז 1975 רשומה התחנה כמבנה היסטורי.
מבנה התחנה הראשון נבנה על ידי חברת "Chemin de du Nord" ונחנך ב -14 ביוני 1846 באותה השנה שבה הושק הקו החדש בין פריז לליל.
תוך זמן קצר התחנה לא יכלה להכיל את כל הנוסעים ונאלצו להורסה חלקית על מנת להגדילה, חזית התחנה המקורית הוסרה והועברה לתחנת ליל.
ג'יימס מאייר דה רוטשילד, יו"ר חברת הרכבת "צ'מין דה-פר-דוארד", בחר באדריכל הצרפתי ז'אק איגנאס לעצב את התחנה הנוכחית.
הבנייה נמשכה ממאי 1861 עד דצמבר 1865, אבל התחנה החדשה נפתחה לשירות, בעודה בבנייה בשנת 1864. החזית עוצבה כדוגמת קשת ניצחון ולבנייתה השתמשו בלוחות אבן רבים.
לבניין יש את הצורה הרגילה של תחנת טרמינל כמו האות U.
קרן התמיכה העיקרית נעשית מתוך ברזל יצוק.