tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם רלב"ג בפירושו למלכים הסביר שזהו מין של ארז, כלומר עץ מחטני, והוסיף שזהו "קדי בלע"ז או פין", שזהו כאמור, עץ האורן.
רבי עובדיה מברטנורא פירש: "האילן שקורין לו בלע"ז פינ"ו ובערבי צינוב"ר", כלומר, לפי זיהויו מדובר באורן הסלע שזרעיו הנאכלים נקראים בערבית צנוברים.
רבי אברהם בן שלמה רואה ב"עץ השמן" את האלה ארצישראלית או אלה אטלנטית.
יהודה פליקס מקבל את הזיהוי הקדום של עץ השמן עם האורן, בשל התאמתו לבניין ולבעירה, ובשל השמן הריחני המופק ממנו, ולדעתו מדובר במין אורן ירושלים, בשל העובדה שמספר נחמיה משמע שהעץ היה נפוץ בהרים שסביבות ירושלים, וזיהוי זה מקובל גם על שמואל אחיטוב.
שמואל וזאב ספראי זיהו בשמו של פליקס את עץ השמן דווקא עם המין אורן הסלע, זיהוי ההולם את פירושו של רבי עובדיה מברטנורא.
היו שזיהו את עץ השמן המקראי עם הצמח יצהרון מכסיף (Elaeagnus angutifolia), והוא אך זכה לכינוי העברי המודרני עץ שמן שהשתרש עד היום, אך ככל הנראה אין מדובר בעץ השמן המקראי, שכן מין זה לא גדל בהרי ירושלים כלל והוא אינו מתאים לבנייה ולבעירה, ושמו שונה בעקבות כך.
זיהוי נוסף שהועלה ולא התקבל הוא הזיהוי עם הער האציל (דפנה).
עץ תפוחים I הוא ציור נוף של האמן האוסטרי גוסטב קלימט, שנוצר בשלב המאוחר של יצירתו.
בציור זה בולט המעבר של קלימט מסגנון אימפרסיוניסטי רך אל סגנון פסיפסי ודקורטיבי יותר, מבלי להגיע לנוקשות הגאומטרית והצבעוניות המטאלית שאפיינה את דיוקנאותיו.
נופי קלימט, ובהם עץ תפוחים I, מציגים פיתוח אורגני של שפה ציורית שהלכה ונעשתה אבסטרקטית, תוך שמירה על תחושת עומק מדומה.
בציור ניתן להבחין בארבע שכבות מרחב: פרחים גדולים בקדמת הציור, שדה פתוח, עץ התפוחים עצמו, ורקע ירוק-עלוותי.
אך באמצעות תבנית משיחות אחידה, קלימט מערער את תחושת העומק, וחושף את פני השטח כשטוחים.
כך נוצרת מתיחה בין ייצוג ריאליסטי לבין הפשטה צורנית.
עץ תפוחים I מדגים את חירותו של קלימט בציורי הנוף, אשר איפשרו לו לעסוק בצבע, מרקם וקומפוזיציה ללא מגבלות של נאמנות לפסיכולוגיה או לרצון המזמין, כפי שנדרש ביצירותיו הפיגורטיביות.
ציור זה נחשב לאחת מהיצירות המופשטות ביותר של קלימט, ויש הרואים בו ביטוי מוקדם לרוח המודרניסטית שעמדה לפרוץ באירופה של ראשית המאה ה־20.
הציור עץ תפוחים I נרכש מהאמן גוסטב קלימט על ידי פרדיננד ואדלה בלוך-באואר בווינה.
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938, הוחרם הציור במאי אותה שנה על ידי הרשויות בווינה.
לאחר מכן הועבר לידי ד"ר אריך פירר, שמונה על ידי המדינה כאפוטרופוס על נכסי בלוך-באואר.
באוקטובר 1941 נרכש הציור על ידי הגלריה האוסטרית (Österreichische Galerie) בווינה.
לאחר מאבק משפטי מתוקשר, הוחזר הציור במרץ 2006 ליורשיהם של אדלה ופרדיננד בלוך-באואר על ידי ממשלת אוסטריה.
עצב זיגומטי-טמפורלי (zygomaticotemporal nerve) הוא עצב עורי-תחושתי של הראש.
הוא הענף הגדול של עצב העול שהוא ענף מעצב הלסת העליונה (Nervus maxillaris שנהוג לסמנו V2), אחד מעצבי הגולגולת (קרניאליים).
עצב הזיגומטי-טמפורלי הוא ענף של עצב העול (zygomatic nerve) שהוא ענף של עצב הלסת העליונה (Nervus maxillaris).
עצב הלסת העליונה, הוא סעיף של העצב המשולש שהוא, העצב מספר 5 מעצבי הגולגולת.
הענף הזיגומטי-טמפורלי, מתחיל בארובת העין ויוצא ממנה דרך פתח הזיגומטי-טמפורלי (zygomaticotemporal foramen) בעצם הלחי zygomatic bone ונכנס לגומה הטמפורלית (temporal fossa).
הוא מתפזר על העור בצד המצח.
הענף העצבי עובר לאורך הדופן הצידית של ארובת העין בחריץ בעצם הזיגומטית.
הוא עובר דרך הפתח הזיגומטי-טמפורלי של עצם הזיגומטית ויוצא בחלק הקדמי של הגומה הטמפורלית.
שם הוא עובר בחלק העליון בין שתי השכבות של מחתלת טמפורלית  בין עצם הרקה לשריר הצדע (temporalis muscle).
הוא חודר את מחתלת הטמפורלית כ-2 ס"מ מעל קשת העול, שהיא עצם עדינה המגשרת בין עצם הלחי לעצם הרקה.
כאשר הוא חודר את השכבה העמוקה של המחתלת, הוא מוציא ענף קטן העובר בין שתי שכבות המחתלת ומגיע עד לזווית הצידית של ארובת העין .
העצב מספק עצבוב תחושתי לאזור קטן של עור מעל לקשת העול-הזיגומטית.
הוא מכיל גם רכיב פארא-סימפתטי (parasympathetic) פרה-מוטורי עבור בלוטת הדמעות, אותו הוא מעביר לעצב הדמעות שלאחר מכן מעביר אותו לבלוטה.
אצל רוב האנשים העצב הזיגומטי-טמפורלי מתקשר עם עצב קרניאלי מספר 7, עצב הפנים (CN VII)הוא מתקשר גם עם עצב הדמעות (lacrimal nerve)  ועצב האוריקולו-טמפורלי שהוא ענף של עצב הלסת התחתונה.
העצב הזיגומטי-טמפורלי מספק מערכת פרה-סימפתטית סיקרו-מוטורית  תקשורת ענף (המכיל סיבים פוסט-גנגליוניים עבור בלוטת הדמעות מהגנגליון הפטריגופלטיני לעצב הדמעות בחלק העליון של הדופן הצידית של ארובת העין.
באופן מסורתי, ידוע שהעצב הלקרימלי אינו נושא סיבים פרה-סימפתטיים לבלוטת הדמעות, אך ה-ZTb כן, ולכן קיים ענף מקשר בין ה-ZTb לבין ה-LN (Lacrimal Nerve-עצב הדמעות, ברוב המקרים.
סקוט ועמיתיו דיווחו כי ענף מקשר נמצא בפחות מ-40% מהמקרים.
מסלולי הסיבים הפרה-סימפתטיים המתוארים בספרי לימוד אינם מסבירים את העצבוב, כיצד במצבים שבלוטת הדמעות קיבלה את אספקת העצבים שלה רק מה-LN וזה אמור לשאת את הסיבים הפרה-סימפתטיים.
נדרשת אימונוהיסטוכימיה כדי להוכיח זאת.
לעיתים, העצב הזיגומטי-טמפורלי מחליף את עצב הדמעות ולהפך.
מחקרים אנטומיים קודמים של ה-ZTF-נקב העצם הזיגומטי-פנים(Foramen Zygomaticofacial) חשפו מאפיינים מורפולוגיים של הנקבים על פני השטח הצדע של עצם הלחי.
קים ועמיתיו חקרו את ה-ZTF באמצעות מיקרו-טומוגרפיה ממוחשבת (micro-CT) ומצאו כי תעלת העצם לעיתים קרובות מתפצלת בתוך עצם הלחי.
עם זאת, תעלות העצם שזוהו בגולגולות יבשות או בבדיקות CT כוללות לא רק עצבים אלא גם כלי דם, במקרים מסוימים.
ממצאים אנטומיים ותצפיות על העצב הזיגומטי-טמפורלי
זה מראה שניתן לזהות את ה-ZTFIN ליד השוליים הצידיים של ארובת העין, כמעט במרכז ארובת העין מבחינת גובה.
לעצם הלחי האנושית יש אחד עד שלושה מרכזי התגרמות.
אלו מופיעים בשבוע השמיני להיריון ומתאחים בסביבות השבוע ה-22 .
המקור האמבריולוגי לשונות של ה-ZTF עשוי לנבוע מהשונות של מרכזי ההתגרמות שלו, וזה עשוי לגרום למספרים משתנים של נקבים.
בהתבסס על מחקרים אנטומיים של הלסת התחתונה, איוונאגה ועמיתיו שיערו כי הנקב המנטלי נוצר על ידי תוספת עצם סביב צרורות העצבים המקורבים לנקודת הפיצול, ונקבים מנטליים אקראיים נוצרים על ידי תוספת עצם היקפית לנקודת הפיצול.
ניתן ליישם זאת על היווצרות של מספר ZTFINs.
אם תוספת העצם מתרחשת סביב צרורות ה- (Zygomaticotemporal branch) ZTb לפני יצירת סעיפים, תאורטית, רק ZTFIN אחד ייווצר.
עם זאת, אם תוספת העצם מתרחשת לאחר יצירת סעיפים, היא עשויה ליצור נקב זיגומטי-טמפורלי נוסף.
לעיתים, ה-ZTb לא עיצבב את בלוטת הדמעות, כאשר העצבוב היחיד שלה היה דרך ה-LN.
כעת נדרשת בדיקה אימונוהיסטוכימית לזיהוי סיבים פרה-סימפתטיים בתוך ה-ZTb וה-LN כדי להבין טוב יותר את העצבוב של בלוטת הדמעות.
עצור כאן חושבים הוא פורום אינטרנטי ישראלי שבאתר "בחדרי חרדים", המתמקד בדיונים בנושאי יהדות.
רבים מהמתדיינים בפורום הם חרדים, והוא מתאפיין בגישה שכלתנית ופתוחה.
הפורום נוסד בשנת 2002 על ידי קבוצת חרדים שדגלה בגישה שכלתנית יותר ליהדות מכפי שמקובל בציבור החרדי.
המוטיבציה הראשונה לפתיחת הפורום באה מתלמידי הרב אהרון מילר, חרדי בעל השקפה דתית שכלתנית.
למייסדי הפורום יש זיקה להשקפתו של הרב גדליה נדל ולדרך מחשבתו.
דמות בולטת ממייסדי הפורום היא זו של "מיימוני", חרדי שהשקפתו עוצבה על ידי הגישה הרציונלית של הרמב"ם.
מיימוני דוחה בין השאר את אמיתות ספר הזוהר.
הואיל והוא מעוניין להישאר בחברה החרדית, והואיל והוא יודע שהשקפותיו עלולות להפוך אותו למנודה, הוא אינו מביע אותן בפומבי.
באותה צורה נוהגים משתתפים רבים נוספים בפורום מאותן סיבות.
זמן מה אחר פתיחת הפורום משתמש נוסף בשם "רב סיינפלד" שימש כמנהלו.
"רב סיינפלד", חרדי אמריקני, הוא בעל דעה נחרצת בגנות הסגירות שהשתלטה על החברה החרדית בישראל.
באתר הייד פארק הייתה נוכחות חרדית עמוסה, ואל הפורום הזדמנו חרדים העוינים את דרכו, אשר הביעו חשש מהסכנה הטמונה בו שאותה כינו ריח ההשכלה החדשה.
בפורום השכן, "בחדרי חרדים", נאסר בהתחלה להזכיר את השם "עצור כאן חושבים", אך כיום הוא אף צורף ל"פלטפורמת המסורת" המאגד תחתיו את הפורומים החרדיים בהייד פארק.
בהמשך, כמו הרבה מהפורומים החרדיים האחרים, עזב גם פורום זה את הייד פארק ועבר לאתר בחדרי חרדים.
החל משלהי 2013 ההשתתפות בפורום כפופה לרישום ואישור מנהליו.
כיום משתתפים בפורום כותבים מגוונים מלבד מייסדיו – ביניהם חרדים יותר שמרנים, לא מעט אנשי אקדמיה, כותבים הקשורים לתנועה הרפורמית, כותבים השייכים לחברה הדתית לאומית, מעריצים של ישעיהו ליבוביץ וחילונים.
הפורום איבד במהלך השנים מהפופולריות לה זכה בשנותיו הראשונות, ורבים מהכותבים בו עזבו, עד שהוא קפא על שמריו כמעט לחלוטין.
בפורום נדונו בהרחבה נושאים שהדיון הציבורי החרדי בהם נדיר, גם עניינים הקשורים למין.
בין השאר התנהל דו-שיח עם ירון ידען, מייסד ארגון דעת אמת המעודד יציאה בשאלה.
מנהלי הפורום מעדיפים לשמור על אופיו ה"אליטיסטי" קצת, ומונעים אשכולות שאינם עוסקים בדיון שכלתני, אלא בהבעת תחושות ורגשות אישיים.
בפורום גם יש ניסיון להתרחק מפוליטיקה ככל האפשר.
לפורום נפתח אתר לוויין שפעילותו הופסקה אחרי זמן קצר.
מתקיימים גם מפגשי פורום שמקפידים בהם על דיסקרטיות מחשש לפגיעתם של קנאים.
עֵצָה (בלועזית: Xylem) היא אחת משתי רקמות ההובלה בצמחים וסקולריים (לצד השיפה).
תפקיד העצה הוא הובלת מים ומינרלים הנקלטים באדמה על ידי מערכת השורשים – אל כל חלקי הצמח.
תפקיד נוסף הוא חיזוק הצמח ותמיכה מבנית כנגד כוח הכבידה.
העצה מובילה בעיקר מים ומלחים המומסים בהם.
הכיוון הכללי של הזרימה הוא מלמטה כלפי מעלה.
מספר תאוריות מנסות להסביר את התופעה:
תאוריית הקוהזיה: קשרי מימן בין מולקולות המים גורמים להם להימשך זו לזו.
מים המתאדים מעלי הצמח יוצרים מתח שלילי בין מולקולות המים, המסודרות בעמודה הנמשכת מהשורשים ועד העלים שבקצות הענפים.
המתח השלילי גורם למשיכת עמודת מולקולות המים כלפי מעלה.
תאוריית האדהזיה (נימיות): קשרי מימן קיימים גם בין מולקולות המים לבין המולקולות המרכיבות את צינורות העצה עצמם; קשרים אלה תורמים לעליית המים בצינורות העצה.
לחץ בשורשים: המים החודרים לשורשים יוצרים לחץ המסייע בדחיפת המים אל מחוץ לשורשים, כלפי מעלה.
את העצה נהוג לחלק לשני סוגים, בהתאם למיקומם בצמח:
עצה ראשונית: מסודרת בצרורות וסקולריים, יחד עם השיפה.
העצה הראשונית נוצרת ידי הפרוקמביום, בגדילה הראשונית של הצמח.
בעצה הראשונית מבחינים בין זו הנוצרת מוקדם יותר, מפרוטוקסילם, לבין זו שמתפתחת אחריה, ממטאקסילם.
עצה שניונית: נמצאת בצמחים מעוצים בלבד, ועוטפת את העצה הראשונית.
העצה השניונית מתפתחת מרקמה עוברית הנקראת .
העצה נוצרת במשך כל חיי העץ, ונדחסת כלפי חוץ במשך השנים.
היא מהווה למעשה את המרכיב העיקרי של הגזעים וענפי העצים, ושל החומר המוכר לנו כעץ.
לרוב, עם יצירת העצה המשנית, העצה הראשונית נסתמת על ידי פסולת אורגנית של העץ ויוצאת מכלל שימוש.
העצה היא רקמה מורכבת המכילה מספר סוגי תאים, אך מורכבת ברובה משני סוגים של תאים:
טרכאידים: תאים מוארכים ומחודדים בעלי גמצים.
חוליות טרכאה: התפתחות אבולוציונית מאוחרת.
תאים אלו נמצאים בעיקר במכוסי זרע וכמעט שאינם קיימים בחשופי זרע.
חוליות הטרכאה מתחברות זו לזו ויוצרות מבנה צינורי.
הן הטרכאידים והן חוליות הטרכאה מתים בסמוך למועד היווצרם.
לאחר מותם נותרים בעיקר דפנות התאים העבים והמחוזקים בליגנין.
עֲצַבֵּי הגולגולת (בלועזית: עֲצַבִּים קרניאליים, TA: Nervi craniales) הם 12 זוגות של עצבים היוצאים ישירות מהמוח ולא מחוט השדרה.
עצבי הגולגולת נחשבים כחלק ממערכת העצבים ההיקפית, להוציא את העצב הראשון (ריח) והעצב השני (ראייה) העטופים בקרומים ומהווים חלק ממערכת העצבים המרכזית.
מעשית אלו שלוחות של המוח.
החל מעצב הגולגולת ה-3 והלאה יוצאים העצבים מגזע המוח.
עצבי הגולגולת מעבירים עצבוב תחושתי ותנועתי מהראש ועד חלל הבטן, כאשר ישנם שלושה עשר עצבים המתאימים להגדרה זו, אף על פי שרק שנים עשר מהם מוכרים לרוב.
חלקם עצבים תחושתיים, חלקם תנועתיים וחלקם מעורבים.
העצבים קיבלו שמות בספרות רומיות לפי הגובה בו הם יוצאים מהמוח, כך שעצב 2 (הראייה) יוצא במקום גבוה יותר מעצב 3 (מניע העיניים), וכן הלאה.
כל עצב גולגולת הוא זוגי, כלומר ישנם 12 זוגות- אחד בכל צד.
נהוג לחלק את העצבים הגולגולתיים ל-12 זוגות, שממוספרים I-XII.
מספרוסימוןשם העצב בעבריתושם בלטיניתתנועותרצוניותחושיםפעולת העצב1עצב הריח ריח עצב תחושתי, אחראי על העברת תחושת הריח מהאף2עצב הראייה ראייה עצב תחושתי, העברת תחושת הראייה מהרשתית שבעין3העצב מניע העיניים כן כן עצב תנועתי, שאחראי יחד עם עצבים 4 ו-6 על תנועת גלגל העין, ועצבוב פאראסימפתטי, שאחראי על היצרות האישון ומיקוד העדשה.
העצב שמרים את העפעף העליון.4עצב הסליל כן עצב תנועתי, שאחראי יחד עם עצבים 3 ו-6 על תנועת גלגל העין.
מעצבב את השריר האלכסוני העליון.5העצב המשולש כן מגע עצב מעורב, האחראי על תחושה מכל הפנים, וכן אחראי על תנועות שרירי הלעיסה והבליעה.6העצב הַמַּצְדִּיד כן עצב תנועתי, שאחראי יחד עם עצבים 3 ו-4 על תנועת גלגל העין.
מעצבב את השריר הישר הצדדי.7עצב הפנים כן כן טעם, מגע עצב מעורב בעל שני ענפים: הראשון תנועתי, האחראי על תנועת רוב שרירי הפנים.
השני- אחראי על תחושת הטעם משני השלישים הקדמיים של הלשון, ולתחושת מגע באוזן החיצונית ובריריות האף.
כמו כן, עוברים דרכו עצבים פאראסימפתטיים שמעצבבים את בלוטת הדמעות, ולגנגליונים בראש ובצואר.8עצב השמיעה ושיווי המשקל שמיעה, עצב תחושתי האחראי על שמיעה ותחושת שיווי המשקל.9עצב הלשון והלוע כן כן טעם, מגע, עצב מעורב, האחראי על הטעם מהשליש האחורי של הלשון ועל השרירים בלוע ובגרון.
מפעיל את בלוטת מיצד האוזן, ומוליך תחושה פנימית (ויסצרלית): קבלת נתונים המגיעים מגופי עורק התרדמה ומסינוס התרדמה (Carotid sinus), הכוללים לחץ חמצן, לחץ פחמן דו-חמצני ועוד10העצב התועה כן כן עצב מעורב, מעצבב פאראסימפתטית איברים פנימיים רבים: הלב, כלי דם, הריאות, אברי מערכת העיכול, בלוטות זיעה ועוד.
כמו כן אחראי לתנועת שרירי בית הקול וקנה הנשימה11עצב הלוואי כן עצב תנועתי האחראי על כמה משרירי הצוואר והכתפיים, מקובל לראות בו שני עצבים - עצב הלוואי הגולגולתי ועצב הלוואי השדרתי12עצב תת-הלשון כן עצב תנועתי, מעצבב את השרירים הפנימיים של הלשון.
העצבים הגולגולתיים נקראים על שם תפקודם.
למשל, עצב הריח (Olfactory nerve -I) אחראי על חוש הריח, ועצב הפנים (Facial nerve VII) אחראי על עצבוב מוטורי של שרירי הפנים.
בתחומי מחקר רבים בעבר, שימשה הלטינית כלינגואה פרנקה.
כלומר, שפה מגשרת בין דוברי שפות שונות (כמו אנגלית, צרפתית או ספרדית בימינו).
כך גם בחקר האנטומיה, בזמן התיעוד הראשון של העצבים הגולגולתיים הייתה זו הלטינית או לפעמים היוונית.
לכן, עד היום מתבצע שימוש יומיומי בשמות ובמונחים הלטינים כמו למשל העצב IV Trochlear, שנקרא בעברית הסליל, נקרא לפי המבנה שלו מפני שהוא מספק עצבוב לשריר שמחובר לגלגלת העין .
העצבים הגולגולתיים ממוספרים כך שהעצב המקורי ביותר (קדמי-עליון או Rostral) יהיה הראשון, והעצב הזנבי ביותר (אחורי תחתון או Caudal) יהיה האחרון.
אם נבצע נתיחה של אדם, שבה נפתח את הגולגולת ונביט על חלל הגולגולת במנח עליון (Superior), נוכל להבחין בעצבים על פי סדרם כך שעצב I הוא הקדמי והעליון ביותר ומאידך עצב XII עמוק מאוד ונמצא אותו בתוך נקב העורף הגדול (Foramen magnum).
לעצבים הגולגולתיים מסלולים בתוך ומחוץ לגולגולת.
המסלולים הפנימיים נקראים "תוך-גולגולתיים" (intracranial) ואילו החיצוניים "חוץ-גולגולתיים" (extracarnial).
בנוסף, ישנם חורים או תעלות שמהם יוצאים העצבים אל החלל החוץ-גולגולתי שנקראים "נקבים" (Foramina).
כאמור, כל העצבים הגולגולתיים זוגיים לכן מסלולים וחורים אלה נמצא בשני צידי הגולגולת, ימין ושמאל, מבפנים ומבחוץ.
גופי התאים מקבלים מידע מקליפת המוח.
תאי עצב שנמצאים בקליפת המוח מעצבבים את גופי התא של העצבים הגולגולתיים כך שהם משפיעים על גרעינים שנמצאים בשני צידי גזע המוח.
מצב זה גורם לכך שגופי התא של העצב הגולגולתי בצד ימין לדוגמה, מושפעים משני צידי קליפת המוח.
אם נוצרת פגיעה בצד אחד של קליפת המוח עדיין נוכל לשלוט או לקבל מידע מהשריר או החיישן הפגוע.
אולם, בשרירי ההבעה בכל זאת יתרחש שיתוק מפני שחלק מהעצבים משפיעים בעיקר על הצד הנגדי.
גופי התאים של כל עצב גולגולתי מרוכזים בגרעין אחד או יותר בגזע המוח.
לגרעינים אלה יש חשיבות רבה ביחס להפרעות בעצבי הגולגולת.
נזק לגרעינים אלה כתוצאה משבץ או טראומה יכול לפגוע בענף אחד או יותר של העצבים.
הגרעינים נמצאים בשלושה מקומות: המוח האמצעי, המוח המוארך והפונס.
במוח האמצעי נמצאים הגרעינים של העצב מניע העיניים (III) ועצב הסליל (IV).
בפונס נמצאים הגרעינים של העצב המשולש (V), העצב המצדיד (VI), עצב הפנים (VII) ועצב השמיעה ושיווי המשקל (VIII).
במוח המוארך נמצאים הגרעינים של עצב הלשון והלוע (IX), העצב התועה (X), עצב הלוואי (XI), ועצב תת-הלשון (XII).
מתוך הגרעינים האלה יוצאים האקסונים מגזע המוח.
לעצבים גולגולתיים מסוימים יש גנגליונים תחושתיים או פאראסימפטתיים, כלומר ריכוזים של גופי תאים שנמצאים מחוץ למוח.
הגנגליונים התחושתיים דומים מאוד לגנגליונים של עצבי השדרה, שנמצאים בשורש הגבי (Dorsal root) של חוט השדרה.
הגנגליונים התחושתיים יוצאים מעצבים בעלי תפקוד תחושתי - V, VII, VIII, IX, X.
ישנם גם גנגליונים פאראסימפטתיים, שהם חלק ממערכת העצבים האוטונומית, עבור העצבים III, IX וX .
הגנגליון של העצב המשולש, שנמצא בתוך אזור של הקרום הקשה שנקרא המערה המשולשת (trigiminal cave), מכיל את גופי התא של תאי העצב התחושתיים של שלושת הענפים של עצב זה.
הגנגליון של עצב הפנים, שנמצא מיד לאחר כניסת העצב לתעלת הפנים (facial canal), מכיל את גופי התא התחושתיים של עצב הפנים.
הגנגליון העליון והתחתון של עצב הלשון והלוע, שנמצא מיד אחרי מעבר העצב דרך נקב הצוואר (jugular foramen), מכיל את גופי תאי העצב התחושתיים של העצב הלשון והלוע.
הגנגליון התחתון של העצב התועה (nodose ganglion), נמצא מתחת לנקב הצוואר, הוא מכיל את גופי התאי העצב התחושתיים של העצב התועה.
לאחר היציאה מגזע המוח, העצבים הגולגולתיים עוברים בתוך הגולגולת וחלקם צריכים לצאת ממנה על מנת להגיע ליעדם.
בדרך כלל העצבים עוברים דרך חורים בגולגולת, שנקראים "נקבים" (foramina).
עצבים אחרים עוברים דרך תעלות בגולגולת.
התעלות והנקבים הללו עשויים להכיל יותר מעצב גולגולתי אחד ולעיתים עוברים שם גם כלי דם.
כך למשל, עורק הראייה (ophtalmic artery) עובר בנקב הראייה (optic foramen) יחד עם עצב הראייה.
עצב הריח (I), מורכב למעשה מסיבי עצב רבים שעוברים דרך חרירים רבים הנקראים יחד "לוח המסננת" (cribriform plate) של עצם הכברה.
סיבים אלה מגיעים לחלק העליון של חלל האף ותפקידם הוא להעביר מידע למוח מקולטני הריח.
עצב הראייה (II) עובר דרך תעלת הראייה (optic canal) בעצם היתד על מנת להגיע לעין.
עצב זה מעביר למוח את תחושת הראייה.
העצב מניע העיניים, עצב הסליל, העצב המצדיד והאופטאלמיק (אחד הענפים של העצב המשולש) עוברים דרך הגת המחילתית (cavernous sinus) אל חריץ ערובת העיניים העליון (superior orbital fissure).
משם הם יוצאים אל ארובת העין על מנת לעצבב את השרירים שמזיזים את העין, האישון והעדשה וכדי לספק עצבוב תחושתי לעין ולארובת העין (האורביט).
עצב הלסת העליונה (maxillary nerve -חלק מהעצב המשולש) עובר דרך הנקב העגול (foramen rotundum) בעצם היתד על מנת להגיע לפנים כיד לעצבב את העור בחלק האמצעי של הפנים.
עצב הלסת התחתונה (mandibulary nerve-חלק מהעצב המשולש) עובר דרך הנקב הסגלגל (foramen ovale) בעצם היתד על מנת לספק עצבוב תחושתי לחלק התחתון של הפנים.
בנוסף, עצב זה שולח ענפים כמעט לכל שרירי הלעיסה.
עצב הפנים והעצב השמיעה ושיווי המשקל עוברים דרך תעלת השמיעה הפנימית בעצם הקודקוד.
לאחר מכן עצב הפנים עובר דרך נקב הסטיילומאסטואיד (stylomastoid foramen) על מנת להגיע לצידי הפנים.
הסיבים של עצב הפנים מתפצלים על מנת לשלוט בשרירי ההבעה.
עצב השמיעה ושיווי המשקל מגיע לאיברים ששולטים בשיווי המשקל ובשמיעה בעצם הקצה ולכן הוא אינו יוצא מן הגולגולת.
העצב הלשון והלוע, העצב התועה, ועצב הלוואי, יוצאים מהגולגולת דרך הנקב הצוואר על מנת להיכנס לצוואר.
עצב הלשון והלוע מספק עצבוב תחושתי ללוע, מעביר תחושת טעם ועצבוב תחושתי מהשליש האחורי של הלשון, העצב העצב התועה מספק עצבוב תנועתי ותחושתי של בית הקול ולאחר מכן הוא ממשיך לרדת על מנת לספק עצבוב פאראסימפטתי לחזה ולבטן.
עצב הלוואי מעצבב שני שרירים בצוואר ובכתף.
עצב תת-הלשון יוצא מהגולגולת דרך תעלת תת-הלשון שבעצם העורף והוא מגיע אל הלשון על מנת לשלוט בכמעט כל השרירים שמעורבים בתנועתו.
בתמונות הבאות ניתן לראות בתרשים את יציאת העצבים הגולגולתיים מהמערכת העצבים המרכזית אל החלק החיצוני של הגולגולת.
העצבים הגולגולתיים מספקים עצבוב תחושתי ותנועתי בעיקר לראש ולצואר.
העצבוב התחושתי כולל גם עצבוב תחושתי כללי (general sensation) כמו חום/קור ומגע, וגם עצבוב תחושתי מיוחד כמו טעם, ריח, שיווי משקל ושמיעה.
עצב הריח מעביר את חוש הריח.
חוש הריח הוא החוש העתיק ביותר בגוף.
אף על פי שאנו משתמשים בו פחות מבעלי חיים אחרים, הוא מאוד דומיננטי ובעל השפעה על חוש הטעם והמידע שאנו מקבלים מהסביבה.
נזק לעצב זה יכול לגרום לחוסר יכולת להריח (anosmia), הפרעה לחוש הריח (parosmia), או להפרעה ואפילו חסר בתחושת הטעם.
אם יש חשד לשינוי בחוש הריח, כל נחיר נבדק עם חומרים בעלי ריחות מוכרים לנבדק כמו קפה, פירות או בושם.
כך יוכל האדם לדעת האם חוש הריח שלו נפגע.
בנוסף, הרחה אינטנסיבית של כימיקלים, כמו למשל אמוניה, יכולים להפעיל חיישני כאב (קולטני אזעקה) שמעבירים מידע למוח דרך שלוחות של העצב המשולש שנמצאות בחלל האף.
עצב הראייה מעביר את תחושת הראייה.
נזק לעצב זה יפגע בראייה.
פגיעה בראייה תלויה בנקודת הפציעה.
ישנה פגיעה שבה הראייה בצד ימין או שמאל בשתי העיניים תפגע (המיאנופסיה הומונימית - homonymous hemianopsia), או, בשונה מהמיאנופסיה הומונימית שבה נפגע אותו צד בשתי העיניים, יכולים להיפגע החלקים החיצוניים של שדה הראייה (ביטמפוראל המיאנופסיה-bitemporal hemianopsia) אם נפגעת תצלובת הראייה במוח.
בדיקת ראייה יכולה להתבצע על ידי מספר בדיקות שונות, על ידי בדיקת שדה הראייה, או על ידי בדיקת הרשתית על ידי אופטלמוסקופ, בתהליך שנקרא אופטלמוסקופיה.
בדיקת שדה הראייה נעשית כדי לבדוק פגיעות מבניות בעצב הראייה או בהמשך מסלול הראייה.
העצב מניע העיניים, עצב הסליל, והעצב המצדיד מעצבבים את השרירים שמזיזים את העיניים.
נזק לעצבים אלה יכול להשפיע על גלגל העין.
נזק יכול להיגרם לשתי העיניים או רק לעין אחת כאשר כנראה יקרה כפל ראייה (diplopia) מפני שתנועות העיניים אינן מתואמות אחת עם השנייה.
בדיקה של עצבים אלה יכולה להיות על ידי בדיקה כיצד העיניים עוקבות אחר עצם בכיוונים שונים.
עצם זה יכול להיות אצבע או עיפרון, בדיקה זו מבוצעת על ידי הנעת העצם לכיוונים שונים כדי לבדוק את מהירות העקיבה של העיניים.
אם העיניים אינן מתפקדות ביחד, נראה שנגרם נזק לעצב או לגרעין של אחד העצבים שמעצבבים את השרירים שאחראיים לתנועת העיניים.
נזק לעצב הסליל יכול לגרום לכפל ראייה כאשר העין מבצעת תנועת קירוב והרמה.
התוצאה תהיה שהעין אינה יכולה לזוז מטה או פנימה בצורה נכונה.
בעיה זו מתרחשת כתוצאה מלקות בשריר האלכסוני העליון, שמעוצבב על ידי עצב הסליל.
נזק לעצב המצדיד גם יכול לגרום לכפל ראייה.
כפל ראייה יכול להיגרם כתוצאה מלקות בשריר הישר הצידי, שמעוצבב על ידי עצב זה.
עצב המשולש מספק עצבוב תחושתי לעור הפנים וגם עצבוב תנועתי לשרירי הלעיסה.
בעיות בעצב זה יכולות לגרום לכאבים עזים בפנים למשל, כאב עצבי של עצב המשולש- trigiminal neuralgia, וכאב ראש מקבצי.
כאבים בפנים כתוצאה מעצב זה נפוצים מ ובעיקר לאחר גיל 60, הוא מתבטא בעיקר בכאבי פנים חזקים מאוד שמתפשטים באזור שמעוצבב על ידי השלוחות של הלסת עליונה והתחתונה של עצב זה.
כלומר, באזור הלסתות ואמצע הפנים.
עצב הפנים 7-VII מספק עצבוב תנועתי לשרירי ההבעה, עצבוב תחושתי מיוחד ללשון לצורך העברת תחושת הטעם ועצבוב פאראסיפטתי לבלוטת תת-הלשון ובלוטת תת-הלסת.
פגיעה בעצב זה יכול להתבטא בשיתוק של שרירי ההבעה (שיתוק פנים- facial palsy), שיכולה להתבטא בחוסר יכולת להזיז צד אחד של הפנים או את שני הצדדים.
אם נפגע אחד הענפים הסופיים של העצב יכול להיגרם נזק קטן יותר לשרירי ההבעה שיתבטא בשיתוק או פגיעה במספר שרירים קטן יותר (שיתוק על שם בל-Bell's palsy).
אם עצב הפנים נפגע רק בצד אחד של הפנים, תוכל עדיין להתבצע הרמה של הגבות וקימוט המצח בצד זה.
הסיבה לכך היא ששריר המצח מעוצבב על ידי עצב הפנים משני הצדדים כך שאם נוצרת פגיעה באחד מהם השני יפצה על חוסרו של האחר.
שיתוק בשרירי ההבעה מתרחש בדרך כלל בצד אחד של הפנים, והוא מעיד על פגיעה בצד הנגדי לו במוח.
עצב השמיעה ושיווי המשקל מספק עצבוב תחושתי לחוש השמיעה ולשיווי המשקל.
עצב זה מתפצל לשני עצבים, פרוזדורי ושבלולי.
החלק הפרוזדורי אחראי על עצבוב תעלות האוזן והצינור הקשתי של האוזן הפנימית.
מבנים אלה אחראיים על שיווי המשקל ויש להם תפקיד חשוב ברפלקס הפרוזדורי-עיני (vestibuloocular reflex), רפלקס זה מאפשר לנו להתמקד בעצם מסוים בעת תנועת הראש או הגוף על ידי הזזת העיניים בהתאם.
העצב השבלולי מעביר מידע מהשבלול, שמאפשר לאדם לשמוע קול.
כאשר העצב הפרוזדורי נפגע, יכולה להיגרם תחושת סחרחורת וניסטגמוס (תנועה מהירה של העיניים) במיוחד כאשר העיניים מופנות קדימה.
ניתן לבדוק את תפקוד העצב הפרוזדורי על ידי בדיקת הרפלקס הפרוזדורי-עיני (caloric reflex test).
בדיקה זו כוללת הזרמת מים חמים או קרים דרך תעלת הקול החיצונית ובו בזמן בדיקת תנועת העיניים.
החום והקור של המים ישפיעו על תפקוד העצב וכתוצאה מכך גם על תנועת העיניים.
פגיעה בעצב השבלול יכולה לגרום לפגיעה חלקית בשמיעה או לחירשות באוזן הפגועה.
תחושה בחלל הפה, טעם, ריור
רוב הסיבים של עצב הלשון והלוע הם תחושתיים, ומספק עצבוב תחושתי ללוע התחתון ולחלק האחורי של הלשון.
בנוסף, עצב זה מספק עצבוב פאראסימפטתי לבלוטת מיצד האוזן שהיא בלוטת רוק מרכזית בפה.
בעת פגיעה של אחד מעצבי הלשון והלוע (כאמור, ישנם שני עצבים גולגולתיים.
אחד בכל צד), לא יתרחש רפלקס הקאה בעת נגיעה בלוע בצד הפגוע.
אולם, בעיה זו עשויה להעיד גם על פגיעה בעצב התועה.
העצב התועה מספק עצבוב פאראסימפטתי לאיברי הבטן והאגן חוץ מלבלוטת יותרת הכליה.
בנוסף לכך, הוא מעצבב שרירים שאחראים על הזזת בית הקול.
חוסר תפקוד של העצב התועה יגרום לאיבוד העצבוב הפאראסימפטתי למבנים רבים בגוף.
תוצאות קשות של פגיעה בעצב זה עשויים להיות עליה בלחץ הדם ובקצב הלב.
פגיעה בעצב זה בלבד היא נדירה.
אולם צרידות לדוגמה, עשויה להעיד על פגיעה בעצב התועה מפני שנוצרת פגיעה בשריר הקריקוטיירואיד שהוא אחד מהשרירים שאחראים על הזזת בית הקול.
בדיקת התפקוד של העצב התועה יכולה להתבצע על ידי בדיקת היכולת לשתות נוזלים.
שיעול ופגיעה ביכולת לבלוע (דיספגיה) יכולים להעיד על פגיעה בו.
עצב הלוואי מעצבב את שריר הטרפז ושריר הסטרנוקיילודמאסטואיד (sternocleidomastoid muscle).
אלה שרירים מרכזיים בסיבוב הראש, כיפופו והרמת הכתף.
פגיעה בעצב הלוואי עשויה לגרום לפגיעה בשריר הטרפז.
ניתן לבדוק זאת על ידי הרמת הכתפיים.
אם עצם השכם תצא החוצה ממיקומה למצב שנקרא "winged scapula" ניתן להניח ששריר הטרפז נפגע.
כמו כן, בעת חולשה בהרמת הכתף תוצאה מפעולה רק של השריר מרים הכתף ניתן להבחין בבעיה בעצב זה.
עצב תת-הלשון אחראי על עצבוב שרירי הלשון החיצוניים והפנימיים, הוא עצב ייחודי מפני שהוא מגיע משני החצאים של קליפת המוח התנועתית.
נזק לחלק התנועתי התחתון של העצב זה עשוי לגרום לפרכוסים או דלדול של שרירי הלשון.
כאשר נזק לחלק התנועתי העליון של העצב לא יגרמו לתופעות אלה, אלא רק לחולשה של השרירים.
כאשר העצב נפגע תיווצר פגיעה בצד אחד של הלשון ובעת ניסיון להוציא את הלשון החוצה מחלל הפה הוא יימשך לצד הפגוע.
רופאים, נוירולוגים ובעלי מקצוע פרא-רפואי עשויים לבצע בדיקה של העצבים הגולגולתיים כחלק מבדיקה עצבית של העצבים הגולגולתיים.
בדיקה זו כוללת שורת בדיקות לכל עצב, כאשר העצב הראשון שנבדק הוא עצב הריח ולאחריו שאר העצבים על פי סדרם.
בקיאות בתפקוד ומיקום העצבים הגולגולתיים היא בעלת תפקיד חשוב לבדיקה זו מפני שהיא עשויה להעיד על פגיעה בחלק מסוים של גזע המוח.
לאחר בדיקת עצב הריח, ממשיכה הבדיקה בהתבוננות במטופל, פגיעה בעצבים הגולגולתיים עשויה לגרום לעיוותים בפנים ופזילות.
בדיקת העיניים מתבצעת על ידי בדיקת סנלן.
בדיקת שדה הראייה מבוצעת על מנת לבדוק פגיעה בעצב הראייה או כדי לבדוק האם יש ניסטגמוס על ידי בדיקת העקיבה של העין אחרי עצם זז.
מתבצעת בדיקת תחושה בפנים, והמטופל מתבקש להזיז את שרירי הפנים ולבצע תנועות שונות של הפנים כמו הרמת הלחיים.
לאחר בדיקת הרמת הכתפיים וסיבוב הראש, נבדקת תנועת הלשון על ידי בדיקה האם המטופל מסוגל לבצע פעולות שונות של הלשון כמו הוצאת הלשון החוצה.
עליה בלחץ התוך-גולגולתי כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי או גידול עשויים לגרום ללחץ על העצבים הגולגולתיים.
עצבים אלה בדרך כלל הראשונים לסבול מפגיעות שונות במוח, הסיבה לכך נובעת מהרגישות הגבוהה של עצבים אלה ללחץ.
מונו-נוירופתיה (פגיעה עצבית של עצבים פריפריאליים) של עצב הגולגולתי עשוי לעיתים להיות הסימפטום הראשון של סרטן בתוך הגולגולת או בבסיס הגולגולת.
עליה בלחץ התוך-גולגולתי עשוי לגרום להתנפחות של עצב הראייה ולחץ שלו על כלי הדם שיכול לגרום לבצקת ראש עצב הראייה עקב יתר לחץ תוך-גולגולתי (פפילואדמה - papiloedema).
גידול סרטני בבלוטת יותרת המוח עשוי לגרום ללחץ על העצבים.
לחץ זה עשוי להיכנס אל הגת המחילתית (cavernous sinus), ללחוץ על העצב מניע העיניים העצב הסליל והעצב המצדיד שיכול לגרום לכפל ראייה ופזילה.
כאבי פנים כתוצאה מלחץ על העצב המשולש נגרם כתוצאה מלחץ של העורק המוחי העליון (superior cerebellar artery - אחד העורקים שמספקים דם למוח הקטן).
בנוסף, יכול להיווצר גידול בין הפונס למוח המוארך שילחץ על עצב הפנים ועצב השמיעה ושיווי המשקל שיכול לגרום לחוסר שמיעה באוזן של הצד הפגוע.
סתימה של עורק שמספק דם לעצבים או לגרעינים שלהם יגרום לפגיעה בעצבים אלה.
אם מתרחש שבץ במוח האמצעי, בפונס, או במוח המוארך, עצבים גולגולתיים מסוימים יכולים להיפגע ולגרום למספר תופעות, כמו חוסר יכולת להזיז את שרירי ההבעה, שיכולות לעזור להבין היכן התבצעה הפגיעה ואיזה עצב אינו מתפקד כראוי.
פקקת (תרומבוזיס), כמו פקקת בגת המחילתית (cavernous sinus), משפיעה על עצב הראייה, העצב מניע העיניים, עצב הסליל, הענף האופטאלמי של העצב המשולש והעצב המצדיד.
דלקת יכולה להיגרם כתוצאה מזיהום, לדוגמה וירוס, או לקרות באופן ספונטני.
דלקת של עצב הפנים יכולה לגרום לשיתוק על שם בל.
טרשת נפוצה, תהליך דלקתי שגורם לאיבוד ציפוי המיאלין העוטף אל העצבים הגולגולתיים, עלול לגרום לעצבים לאבד את היכולת להעביר מידע וכתוצאה מכך לפגיעה עצבית קשה.
לעיתים נדירות יותר, גם דלקות אחרות יכולות לגרום לפגיעה בעצבים הגולגולתיים כמו: סרקואידוזיס, שחפת, ודלקות עורקים כמו מחלת וגנר.
טראומה לגולגולת, מחלות עצמות (כמו מחלת פאג'ט של העצם) ופגיעה בעצב כתוצאה מסיבוך בניתוח יכולים לגרום לפגיעה בעצבים אלה.
העצבים הגולגולתיים מוספרו על ידי קלאודיוס גלנוס כבר לפני יותר מ-2000 שנה.
עד היום משתמשים במספור זה, מהחלק המקורי לחלק הזנבי.
מחלוקת לגבי עצב גולגולת 0
העצב הטרמינאלי, שנקרא לעיתים קרובות גם עצב אפס, בדרך כלל מודר מהספרות הרפואית אף על פי שהוא תואר כבר לפני כמאה שנה.
עצב זה נמצא לראשונה אצל כרישים כבר בשנת 1878, אך הוא קיים גם אצל בני אדם ויונקים אחרים.
למרות זאת, הוא נשאר במידת מה שנוי במחלוקת.
מחקרים רפואיים הראו כי עצב זה נפוץ במוחם של עוברים, תינוקות וגם במוחם של מבוגרים.
האקסונים של עצב זה יוצאים מהגנגליון כשהם אינם עטופים במיאלין.
מחקר נוסף מצא כי העצב הטרמינאלי מגרה שחרור של הורמון מחלמן.
מחקר אחר מצא כי העצב הטרמינאלי מהווה מקלעת (plexus) מיקרוסקופית של סיבים חסרי ציפוי מיאלין באונות המצחיות.
מחקר זה תומך במחקרים אחרים שטוענים כי עצב זה נפוץ במוחם של בני אדם.
עצבי גולגולת קיימים גם בחולייתנים אחרים וחיות בעלות שפיר עוברי.
בחיות ים ובדו חיים עצב הלוואי ועצב תת-הלשון אינם נמצאים בפני עצמם.
עצב הלוואי קיים יחד עם העצב התועה, תפקידו של עצב תת-הלשון מתחלק בין מספר עצבים שדרתיים.
עצבונית החורש (שם מדעי: Ruscus aculeatus) הוא שיח קטן, קוצני רב שנתי וירוק עד, מהסוג עצבונית שבו שבעה מינים.
ענפי העצבונית ירוקים, בדרך כלל אינם מסתעפים.
על גבי הענפים הראשיים, צומחים פילוקלדים - ענפים שטוחים דמויי עלה (בדומה לצמח הצבר או האספרג שגם בהם ה"עלים" פילוקלדים).
בקצות הפילוקלדים (פילו-עלה, קלדוס-ענף) קוצים חדים.
העלים עצמם הם קשקשים קטנים ושקופים - הצומחים הן על הפילוקלדים והן על הענפים הראשיים בעודם צעירים.
העלה צומח במרכז הפילוקלד, ומחיקו יוצאים הפרחים והפירות.
הצמח דו ביתי, הפרחים בהירים, בעלי שלושה אבקנים בפרחים הזכריים ועמוד עלי אחד בנקביים.
הפרי הוא ענבה אדומה, קוטרה עד כ-15 מ"מ.
גודלו של הפרי ביחס לצמח ומיקומו המוזר - במרכז ה"עלה", הופכים את הצמח לייחודי.
הגודל והצבע מעידים שהפצת הזרעים נעשית על ידי ציפורים האוכלות את הפרי.
הצמח הוא דו ביתי ולכן לא על כל שיח ניתן למצוא פרי.
כיוון שהפילוקלד אינו עלה אלא ענף, הוא סימטרי משני עבריו ולכן יש לו יכולת הטמעה טובה גם בחלקו התחתון, תכונה זו היא יתרון בתנאי האור של חורש הצפוף.
כיוון שה"עלה" הוא פילוקלד הוא אינו נושר ושורד זמן רב ולכן הפך לצמח נוי המשמש לקישוט זרי פרחים וכצמח נוי פופולרי בגינות, בעציצים, 'עצבונית גדולת עלים'.
תפוצתה של עצבונית החורש היא בכל האזור הים תיכוני.
בישראל צומחת העצבונית בחורשים בכרמל, בגליל ובגולן.
היא גדלה בעיקר בצל כבד בחורש הסבוך ומעדיפה חורשים של ער אציל בגליל, כרמל וגולן ואוהבת גם את קרבתו של ההדס.
עצבונית החורש היא ערך טבע מוגן בישראל.
מינים אחרים של עצבונית צומחים באזור הים תיכוני, ובמזרח התיכון עד פרס.
פירוש מקובל לשמה של העצבונית הוא על שם העצב, הכאב, שנגרם מקוציה.
באנגלית הצמח מכונה לעיתים Jew's Myrtle היינו 'הדס היהודים'.
שם זה נועד ללעוג ליהודים שכן זהו 'הדס' קוצני ובלא ריח.
שמה הערבי הוא 'אס ברי' שפירושו גם כן 'הדס הבר' ואכן מראהו מזכיר את ההדס ולעיתים הצמח מלווה את ההדס.
גם השם האחר באנגלית מציין את תכונתו של הצמח (צפוף וקשה ומתאים לטאטוא) אך בצורה הומוריסטית מעט: Butcher's Broom שפירושו הוא 'מטאטא הקצבים'.
באירופה נהגו קצבים לתלות לצד הדוכן מטאטא עשוי אגד עצבוניות ולכן הצמח הפך מזוהה עימם.
מטאטא עצבונית הוא נוקשה ומתאים לניקוי משטחים גסים.
העצבונית צומחת לרוב בחברת ההדס בעובי החורש הים-תיכוני.
את העובדה הזו ואת הדמיון והשוני בין שני הצמחים הציגו חכמי ארץ ישראל במדרש בראשית רבה.
מדרש על הפסוק "ויגדלו הנערים ויהי עשיו איש יודע ציד ויעקב איש תם יושב אהלים", ר' פינחס בשם ר' לוי אומר: "משל להדס ועיצבונות שהיו גדולים זה על גבי זה.
וכיון שהגדילו הפריחו זה ריחו וזה חוחו, כך כל שלוש-עשרה שנה שניהם הולכים לבית הספר ושניהם באים מבית הספר, לאחר שלש-עשרה שנה זה הולך לבתי מדרשות וזה הולך לבתי עבודה-זרה.
אמר ר' אלעזר: צריך אדם לטפל בבנו עד י"ג שנה ומכאן ואילך צריך שיאמר ברוך שפטרני מעונשו של זה" נראה שחכמי המדרש הציגו גם משחק מילים בין שמו של הצמח 'עצבונית' ובין השם 'עשו'.
חיים באר בספרו 'עת הזמיר' תיאר את העצבונית וההדס תוך שימוש במדרש זה.
באירופה השתמשו בה כחומר משלשל ומשתן, טיפול בדרכי העיכול, רבייה ושתן על ידי הרתחת שורש או אבקת שורש במים או יין.
הרופא דיסקורידס דיווח על שימוש נגד אבנים בכליות, הרבליסט אנגלי השתמש במאה ה-17 בתחבושות פירות עצבונית לאיחוי עצמות שבורות.
ניסים קריספל מספר שלשם הרגעת תינוקות היו טובלים צמר גפן או מוצץ במרתח שורשים ומגישים לפיו של הינוקא.
ברפואה הסינית היא ידועה כמעצימה את כח הרחם ולכן שימשה לריפוי חוסר עניין מיני, תסמונת טרום ויסתית, תסמונות גיל מעבר, ליקוי פוריות ויובש וגינאלי.
עצי הסקה הם גזרי עץ המשמשים כחומר דלק.
הבערת עצי-הסקה היא הצורה הנפוצה ביותר כיום להפקת אנרגיה ממקורות ביולוגיים חיים, להבדיל מחומרי דלק מאובנים כגון נפט ומוצריו, ופחם אבן.
השימוש בעץ להסקה נחשב "ירוק", אף על פי שהוא משתמש בשריפה, מאחר שהדלק שלו מתחדש והעצים הנשרפים ספגו פחמן דו-חמצני בתקופת גדילתם.
השימוש בעצי הסקה לחימום ולבישול עתיק כימי התרבות האנושית: בממצאים ארכאולוגיים נמצאו עדויות להשתלטות האדם הקדמון על האש לפני כמיליון שנה.
ההנחה היא שחומר הדלק שלהם היה עצי הסקה.
כיום עדיין נפוץ בעולם השימוש בעצי-הסקה, אולם את מקומו הולכים ותופסים השימוש בפחם עץ, במוצרי נפט ובגז טבעי.
המצור הימי על ארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה גרם למחסור בפחם אבן להסקת קטרי רכבת העמק.
אחד הפתרונות של השלטון העות'מאני היה לעבור לשימוש בעצי הסקה.
לצורך כך החלה כריתה רחבת-היקף של יערות בארץ ישראל, שבסופה לא נותרו כמעט יערות טבעיים בארץ.
בשנים האחרונות חוזר לאופנה בישראל חימום בתים בעזרת עצי הסקה.
אחד הסוגים המבוקשים הוא עץ פרי הדר, שבעירתו מחזיקה זמן רב יחסית, והוא גם נחשב לבעל ניחוח טוב בעת הבעירה, בהשוואה לעצי מחט, למשל.
אחד המקורות לעץ הדרים להסקה הוא כריתת פרדסים ותיקים באזור המרכז, לצורך בניה.
מול כריתה זו התבצעה נטיעת פרדסי פרי הדר בדרום הארץ, ובמיוחד בחבל הבשור.
עץ ההסקה הנחשב למשובח ביותר הוא עץ הזית הסורי.
לאחרונה החלו לשווק בישראל עצי הסקה המיובאים מחו"ל, פחם אבן, בריקטים העשויים מסיבי עץ דחוס בלחץ ומוצרים המבוססים על גפת, שמקורם בשאריות מתעשיית שמן הזית.
השימוש הנפוץ בישראל להסקה בעץ מבוסס תנור סגור עשוי מתכת הנקרא קמין, ואח הבנוי מלבנים.
הקמין נחשב ליעיל יחסית לאח בגלל הבעירה המבוקרת ופיזור החום מהדפנות המתכתיות בניגוד לאח שנשאר פתוח ופולט חום רב לעבר הקיר.
מחקרים מקיפים ברחבי העולם העלו את הסכנה בשימוש בקמינים בעלי הסקה בעץ.
החימום הביתי בעץ (קמין) מייצר עשן המכיל חלקיקים מיקרוסקופיים מזהמים וכימיקלים שונים.
העשן עלול פגוע בבריאות של כל מי שחשוף לו באופן קבוע ובין היתר - להגביר את ההסתברות לתחלואה ממאירה ומסוגים שונים.
מעבר לפגיעה בריאות עקב חשיפה לאותם חלקיקים, ישנם גם חשש לפגיעה באיברים אחרים, חלק מן הכימיקלים המשתחררים לאוויר בעת השימוש בקמין, ידועים או חשודים כמסרטנים (כגון בנזן, פורמלדהיד, בנזואפירן, אקרוליאין ופחמימנים ארומטיים רב טבעתיים (PAH)).
בנוסף החלקיקים עצמם שמקורם עלול להיות בעירה חלקית, בלתי מושלמת, של העץ בנשרף בקמין סווגו לאחרונה על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO), כמסרטנים בבני אדם.
בהקשר זה, ארגון הבריאות העולמי ציין, כי בעירת עצים במתקני חימום ביתיים גורמת לפליטת שעומדת לפחות מ-14 חומרים ידועים או חשודים כגורמי סרטן.
עלייה דרמטית במקרי מוות בעריסה בימים בהם רמת הזיהום גבוהה (כשקמין דולק)
קמיני עצים פולטים לאוויר בישראל בשנה, פי 4 מסרטנים יותר מכל תחנות החשמל בישראל יחד (בתוך שכונות מגורים, כשהם פועלים רק בחורף)
עצבנות היא תחושת אי נחת שחש אדם כאשר הוא נמצא בלחץ או כאשר הוא מרגיש חסר אונים, בשפה היומיומית המשמעות תהיה בדרך כלל כעס גדול.
תחושת העצבנות יכולה להיגרם מסיבות שונות: חוסר אונים, עומס, עייפות ותסכול.
אדם החש עצבנות עשוי להרבות בסימנים של אי שקט, כגון פיגֶ'טינְג, מצמוצים, תנועות חדות והתפרצויות.
מקובל לראות בעצבנות תחושה שלילית, מכיוון שהיא עלולה לפעמים להביא את האדם לתגובות פזיזות ללא מחשבה וללא שקילה נכונה של הנתונים.
מקרים חריגים של עצבנות אף יכולים להביא לכדי אובדן עשתונות.
לחץ בעבודה יכול לגרום לתופעות שליליות.
מקומות עבודה ומוסדות מסוימים, כגון יחידות צבא בכירות, ארגוני מודיעין וארגוני עזרה ראשונה, דורשים מהעוסקים בהם מידה גבוהה של קור רוח ושיקול דעת במצבי לחץ, כדי להימנע ממקרים של תגובות חריגות אלו.
אנשים אשר העצבנות פחות מתבטאת אצלם מכונים "קרי רוח".
דפוס תגובה עצבני או עצבנות כרונית
הגורמים לכך הם ביולוגיים ופסיכולוגיים.
רבים מן החווים עצבנות, בין אם בחיי היום יום ובין אם בתקופות שונות, עלולים לנסות להיעזר בפסיכולוג, אשר יכוון אותם להתנהגות רגועה ושקולה יותר.
אפשר שהפסיכולוג ישתכנע שהגורמים לעצבנות במקרה מסוים אינם פסיכולוגיים, כי אם הורמונאליים או נוירולוגיים.
אפשר שהפסיכולוג בעצמו ישער על גורמים כאלה, ויפנה את מטופלו לטיפול חיצוני בהתאם, ועל גורמים אלה יורחב להלן.
בקרב אנשים מסוימים ישנו ייצור עודף ולא סביר של הורמוני עקה (כגון אדרנלין, נוראדרנלין, קורטיזול, ועוד), כך שהאדם נוטה לעצבנות כרונית ומוגזמת.
טיפול בבעיה זו הוא טיפול הורמונלי ומותחל לרוב כאשר בני המשפחה של אדם כזה דוחפים אותו ללכת לטיפול בעקבות התנהגותו הבעייתית.
אומדן הטיפול במצבים כאלה מתבצע אצל רופא אנדוקרינולוג, ואפשר שהוא יתחיל בהמלצת פסיכולוג.
היפרטרופיה (גדילת יתר) של אזור או אזורים מוחיים מסוים הקשורים ברגש (Emotion), או היפרפלזיה (פעילות יתר) באזור מוחי או אזורים מוחיים מסוימים רלוונטיים, עלולים לחולל נטייה לעצבנות.
אומדן הטיפול במצבים כאלה מתבצע אצל רופא נוירולוג.
השלכות העצבנות הן בדרך כלל שליליות בעליל.
נטייה לעצבנות שהיא חריפה עלולה להיות מסוכנת במיוחד.
אדם המגיב בעצבנות וחום רוח לאי-הבנות קטנות שעלולות להופיע בחיי היום יום או להקנטות קלות ואפילו לגילויים של ציניות קלה עלול להסתבך רבות, להפסיד אינטימיות, לאבד את מקום עבודתו, לפגוע באחרים, ולהסתבך בפלילים.
בפסיכולוגיה, אנשים אשר באופן עקבי מבטאים חוסר סבלנות טיפוסית, עצבנות הכוללת גם ציניות תוקפנית מוגזמת, נטייה לעוינות באופן כללי ואף להתקפי זעם קיצוניים.
וכו' מכונים בדרך כלל טיפוס אישיות A.
הקטגוריה מכילה אמות מידה ברורות לאבחון ולטיפול באלו השייכים אליה כביכול.
האנטונים של קטגוריה זו הוא טיפוס אישיות B, המאופיין בהיעדר מוחלט של תכונות אלה.
אנשי טיפוס A נתפסים כבעלי סיכון גבוה יותר למחלות לב, בעיות נוירו-פסיכולוגיות, ועוד, והם בעלי פוטנציאל גבוה יותר להסתבכות בפלילים.
עצבת אל-אנצאר הוא ארגון טרור פלסטיני הפועל בלבנון, בעיקר במחנות הפליטים עין אל חילווה ליד צידון ונהר אל-בארד ליד טריפולי.
הארגון הוקם בשנת 1982 על ידי השיח' השאם אל-שרידי, ורבים מפעילי ארגון אף השתתפו בלחימה באפגניסטן, בבוסניה, בצ'צ'ניה ובחבל קשמיר.
בסמלו של הארגון מופיע הביטוי "אין ממשל בלא ג'יהאד ואין ג'יהאד ללא דם".
מועצת הביטחון של האו"ם מחשיבה את עצבת אל-אנצר כמסונף לאל-קאעידה.
הקשר הראשוני בין ארגון עצבת אל-אנצאר ובין ארגון אל-קאעידה נוצר במהלך המלחמה באפגניסטן, בין השנים 1979 עד 1989, כאשר מוג'אהדין משני הארגונים הצטרפו למלחמה בסובייטים שפלשו לאפגניסטן.
בתום הקרבות, עם שובם לארצם, הביאו הלוחמים עמם את הרעיונות של ג'יהאד נגד ה"מערב", ואף החלו לבצע פיגועים נגד מטרות מערביות בלבנון.
לפי כמה דיווחים, בשלהי שנות התשעים של המאה העשרים, ארגון אל-קאעידה סיפק מימון כספי משמעותי לארגון עצבת אל-אנצאר, ופעילי עצבת אל-אנצאר אף התאמנו במחנות האימון של אל-קאעידה באפגניסטן.
כתוצאה משיתוף הפעולה בין הארגונים, עצבת אל-אנצאר התפתח והפך מארגון בעל שאיפות אזוריות לארגון בעל מטרות רחבות וגלובליות יותר.
עצומה (בלועזית: פטיציה) היא פנייה לגוף ציבורי (כגון גוף ממשלתי, או חברה ממשלתית), לאיש ציבור או לגוף פרטי בבקשה כי ישנה את התנהגותו או יפעל לקדם מטרה מסוימת שחפצים בה מארגני העצומה.
העצומה נחתמת על ידי אנשים רבים, במטרה שהמספר הרב של החותמים עליה יפעיל לחץ וישפיע על התנהגות הגוף הנבחר השואף לרצות את בוחריו, או החברה החוששת לפגיעה בשמה ורווחיה בשל חרם צרכני כנגדה.
פניות של אנשי ציבור למוסדות שלטון ידועות לכל אורך ההיסטוריה.
אנשים פנו אל גופי השלטון בבקשות שונות, אולם לרוב אלו היו חתומות על ידי הפונה בלבד.
ברפובליקה של ונציה ניתן היה לפנות למוסדות השלטון של הרפובליקה במעין "מלשינון" - תיבות אליהן יכלו להכניס הודעות אנונימיות.
מאמרו של אמיל זולא, "אני מאשים...!", הוא פנייה לציבור התוקפת את התנהלות מערכת המשפט בצרפת במהלך פרשת דרייפוס.
הזכות לפנות לשלטון בטענה כנגד מעשיו עוגנה באנגליה עוד בשנת 1215 במגנה כרטה.
עצומות במובנן המודרני - חתימה של אישים רבים על מסמך, הפכו מקובלות רק עם התפתחות שיטת הממשל הדמוקרטית המודרנית, במסגרתה אישי ציבור נבחרים מעת לעת, והעדר תמיכה ציבורית יכול להביא לתבוסה במערכת הבחירות.
שיטות אלה הפכו את העצומה לכלי פוליטי בר השפעה.
השימוש הפוליטי המודרני בעצומות החל במאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 בבריטניה.
עצומות הוגשו לחברי הפרלמנט הבריטי על מנת שאלה יוצגו במהלך דיוני הפרלמנט וישפיעו על הצבעת חברי הפרלמנט.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית מגן על הזכות להגיש עצומה לממשל כחלק מחופש הביטוי.
באמצע המאה ה-19, בין השנים 1836–1840, חתמו למעלה מ-2 מיליון מתנגדים לעבדות על עצומה שהוגשה לממשלת ארצות הברית.
ב-1891 הגיש הכומר הציוני נוצרי ויליאם יוג'ין בלקסטון את עצומתו למען השבת ארץ ישראל לעם היהודי לנשיא ארצות-הברית, בנג'מין הריסון.
דוגמה לעצומה אשר בעיקרה הייתה חסרת כוח פוליטי אולם הייתה בעלת השפעה רבה, היא העצומה שנחתמה על ידי מיליוני אנשים ברחבי העולם בפנייה לממשלת דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד לשחרר את נלסון מנדלה.
עצומה זו נחתמה על ידי אנשים שאינם בעלי זכות הצבעה בדרום אפריקה, ולכן לא היוותה השפעה פוליטית ישירה על ממשלת המדינה, אולם מספר החותמים הרב הביא לכך שממשלות זרות לחצו על דרום אפריקה לשחרר את מנדלה.
בעבר נחתמו עצומות על ידי מתנדבים שעברו מבית לבית והחתימו את התומכים בעצומה, או עמדו בקרנות רחוב והחתימו את התומכים בעצומה.
בעקבות פיתוח האינטרנט, התפשט הנוהג של חתימה על עצומות בפלטפורמה המקוונת, לעיתים בעמודי אינטרנט פשוט מאוד, ועדכון הציבור אודותיהם באמצעות דואר אלקטרוני והרשתות החברתיות.
אף שחתימה על עצומה היא זכות הנעללת בחופש הביטוי, לעיתים ננקטים צעדים נגד חותמים על עצומות.
במרץ 2021 החליטה ועדת פרס ישראל להעניק לעודד גולדרייך את פרס ישראל במתמטיקה ובמדעי המחשב.
בשנת 2025 קבעה ועדת פרס ישראל שיש להעניק לאווה אילוז את פרס ישראל לסוציולוגיה, אך שר החינוך יואב קיש הודיע שלא יעניק לה את הפרס, משום שב-2021 נמנתה עם חותמים על פנייה לבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג, שקראה שלא לסמוך על הרשויות הישראליות בחקירת האירועים ביהודה ושומרון, ולחקור זאת בעצמו.
בשנת 2025 הודחו קצינים אחדים משירות מילואים בחיל האוויר הישראלי לאחר שחתמו על עצומה הקוראת לשחרור כל החטופים במלחמת חרבות ברזל גם במחיר הפסקת המלחמה.
או שאמא שלי יורה היא קומדיית פעולה אמריקאית משנת 1992 שנכתבה על ידי בלייק סניידר, ויליאם אוסבורן וויליאם דייוויס, בבימויו של רוג'ר ספוטיסווד ובכיכובם של סילבסטר סטאלון ואסטל גטי.
ג'ו (סילבסטר סטאלון) הוא שוטר קשוח.
טוטי (אסטל גטי) היא אימו החלשה והשברירית לכאורה.
כאשר היא מגיעה לגור איתו היא מפריעה באופן הדרגתי לחייו.
היא קונה לעצמה אקדח, מתחילה לחטט בתיקים שהוא חוקר, ובסופו של דבר הופכים השניים לצוות והיא מסייעת לו בעבודתו המשטרתית.
הסרט זכה לביקורות שליליות באופן כללי ולציון 14% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות.
בנוסף לכך סילבסטר סטאלון טען שזה הסרט הגרוע ביותר שהוא אי פעם עשה.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1993 פרס פטל הזהב סילבסטר סטאלון - השחקן הגרוע ביותר אסטל גטי - שחקנית המשנה הגרועה ביותר התסריט הגרוע ביותר
עצי אשוח הוא סרט דרמה קומי רוסי בבימויו ובהפקתו של טימור בקממבטוב, בשיתוף פעולה עם דמיטרי קיסליוב, אלכסנדר ווייטינסקי, אלכסנדר אנדריושצ'נקו, יארוסלב צ'באשבסקי ואיגנס יונינאס.
הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2010 וצילומיו נעשו ב-11 ערים שונות ברחבי רוסיה.
זוהי קומדיה שהופקה במיוחד לכבוד חגיגות השנה האזרחית החדשה 2011. ילדה קטנה בבית יתומים בקלינינגרד משקרת לחבריה לכיתה שאביה האמיתי הוא נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב.
הילדים דורשים ממנה הוכחה – שהנשיא יגיד משפט מסוים בנאום ראש השנה שלו.
מרגע זה נכנס לפעולה חבר שמחליט להפעיל את שיטת "שש דרגות של הפרדה" המבוססת על הרעיון (נטול הבסיס העובדתי), לפיו כל שני אנשים בעולם מקושרים ביניהם על ידי חמישה אנשים אחרים לכל היותר.
הבמאי והמפיק הקזחי טימור בקממבטוב אכן הצליח לגייס את נשיא רוסיה להופיע בתפקיד עצמו בסרט.
העלילה מתרחשת ב-11 ערים שונות ברוסיה והיא נפתחת במשפט המסכם את הסרט כולו: "אין לנו כל כך הרבה חגים אותם חוגגת המדינה כולה, אלה - הופעות מוצלחות של נבחרת רוסיה בכדורגל וליל השנה החדשה, ומכיוון שהשני הוא חג נדיר יותר, עליו גם נדבר".
הסרט מתווה את סיפורן של שורת דמויות שונות שהקשר ביניהן הוא מקרי לחלוטין.
הדמויות מוצאות את עצמן בערב השנה החדשה במצבים קשים, שכדי להימלט מהם הם יכולים רק אם ימצאו עזרה או בדרך נס או באמצעות שש דרגות של הפרדה.
לפי תאוריה זו, כל האנשים על פני כדור הארץ מתקשרים בשישה לחיצות ידיים מוכרות.
הסרט מתחיל בקלינינגרד, העיר האחרונה ברוסיה שחוגגת את השנה החדשה.
הסיפור סובב סביב התארגנות הילדים בבית יתומים מקומי לקראת החג.
ילדה אחת מוקנטת וכל חבריה נטפלים אליה כי הם חושבים שאביה הוא נשיא רוסיה, הם מבטיחים להפסיק להיטפל אליה בתנאי ש"אביה" יברך אותה בנאום השנה החדשה המסורתי במסר מוצפן.
היא לא יודעת מה לעשות, והחבר שלה וובה, מנסה לעזור לה ומספר לה על תאוריית שש דרגות של הפרדה.
הדמויות בסרט הם סטודנט, גנב וקשריו עם השוטר שלכד אותו, נהג מונית המחפש את אהובתו, זמרת פופ שנכשלת למצוא זיווג, איש עסקים שממהר להגיע אל אהובתו, שני גולשי סנובורד, העוזר הנשיאותי ופועל.
וכך באמצעות מנקה השלג הקווקזי בכיכר האדומה בקשתה של ואריה מועברת לנשיא רוסיה שמבחין במסר המוצפן כתוב על גבי השלג בחצר הקרמלין.
בליל השנה החדשה, הביטוי "סנטה קלאוס עוזר למי שעוזר לעצמו" (На Деда Мороза надейся, а сам не плошай!) מופיע בנאומו של הנשיא (אותו משחק בהופעת קמאו דמיטרי מדבדב עצמו) ובכך מאמת למעשה את תאוריית שש דרגות של הפרדה.
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-16 בדצמבר 2010, והכניס למעלה מ-700 מיליון רובל (כ-23.5 מיליון דולר), והפך לסרט המכניס ביותר באותה עת.
ב-13 בינואר 2011 הסרט שווק בגרסת DVD אשר יצאה בשתי גרסאות - גרסה פשוטה וגרסת מתנה.
גרסת המתנה כוללת דיסק בונוס עם מידע נוסף על יצירת הסרט, כגון סצנות שבעריכה לא נכנסו לסרט, חומרים ייחודיים מסצנות הצילום של הסרט, וגם פתית שלג מלאכותי.
עצי אשוח 2 הוא סרט דרמה קומי רוסי בהפקתו של טימור בקממבטוב והוא סרט ההמשך לסרט "עצי אשוח".
בדומה לסרט הקודם, הסרט סובב סביב 12 ערים ברוסיה כולה, בהן גם צולם הסרט, ומספר את המשך קורותיהן של הדמויות שהוצגו תחילה בסרט הקודם.
הפעם סרט מתפצל לחמישה סיפורים מקבילים:
עמה בתא המאסר נכלא גם "הדרקון" (גושה קוצנקו) הטוב, שנכלא על לא עוול בכפו ונאלץ להעביר את ערב השנה החדשה במאסר ומשמש הפוגה קומית במהלך הסרט.
הסרט מגולל במקביל את סיפורם של טייסים (אלכסיי פטרנקו גילם את הטייס הראשי, את טייס המשנה גילם פאבל ברשאק) שמנסים להנחית בנחיתת אונס מטוס נוסעים, בלב שדה תעופה נטוש, מבלי לדעת אם מישהו נמצא במגדל הפיקוח.
לשמחת הטייסים והנוסעים, בשדה התעופה הנטוש עובד אדם בודד, טייס לשעבר (המגולם על ידי ולדימיר מנשוב), שממשיך לעבוד בשדה התעופה הנטוש, מתוך תחושת שליחות, אף שכבר שנים שלא התייצב במגדל הפיקוח.
הסיפור הרביעי מגולל את סיפורם של זוג חברים (אלכסנדר דומוגארוב הצעיר ואלכסנדר גולובין), חובבי אקסטרים, שהופיעו גם בסרט הקודם - הפעם הם מנסים לגלוש בסנואובורד במורד המדרגות ברחוב, בעודם תרים אחר ספורט מאתגר.
במקביל לסיפור משולב גם סיפורה של בחורה צעירה (בגילומה של ויקטוריה ורג'ביצקאיה), שאינה מחבבת במיוחד את ליל השנה החדשה ומוצאת גבר חדש להרוס לו את החג, קצין משמר הקרמלין המאוהב בה נואשות.
הסיפור החמישי, המשתלב לאורך הסרט כולו, מספר את סיפורו של איש העסקים הפטרבורגי המוצלח, בוריס (איוואן אורגאנט) - שהופיע גם בסרט הראשון - שמנסה שוב את מזלו וזאת במאמץ להשיב לעצמו את הזיכרון שאבד לו, כשנחבל בראשו.
הוא פוגש ביבגני (סרגיי סבטלאקוב) - בחור שפגש שנה קודם ונפגשים כעת שוב ויחד עמו הוא יוצא למסע על מנת להשיב לעצמו את זכרונו, כשהדבר היחיד שיכול לסייע הם האותיות Z.G שכתובות בגב כף ידו.
עֲצַב תת-הלשון הוא זוג עצבי הגולגולת השנים עשר.
עצב תנועתי, המוביל אל הלשון
זוג העצבים יוצא מגזע המוח משני צידי המוח המוארך.
לאחר מכן יש סעיף קטן אל קרומי המוח.
לאחר מכן מתחבר לעָצָב סעיף שמקורו מחוט השדרה הצווארי הראשון (C1).
ממשיך במהלך מאחורי העצב התועה, בין העורק התרדמני הפנימי לבין וריד הצוואר הפנימי.
העצב חולף סמוך לשלוחה האחורית של השריר הדו-בטני, ומשם לאזור שמתחת ללסת התחתונה.
חולף מתחת לעצב הלשון (Lingual nerve - סעיף תחושתי של עצב הלסת התחתונה המתפצל מתוך העצב המשולש), ואף הוא מגיע אל הלשון.
העצב מניע כמעט את כל שרירי הלשון, רובם שרירים רצוניים, השולטים על תנועות הלשון השונות, ומסייעים לבליעה ולהשמעת קולות לשוניים.
עצבניות אש הוא סרט קומדיה-משטרה אמריקאי משנת 2013, שנכתב על ידי קייטי דיפולד ובוים על ידי פול פייג.
העלילה מתמקדת בסנדרה בולוק בתפקיד סוכנת ה-FBI שרה אשבורן ומליסה מקארתי בתפקיד הבלשית שאנון מולינס, החייבות לתפוס מאפיונר מבוקש.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה ב-28 ביוני 2013, בשתי המדינות הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית.
סוכנת מיוחדת שרה אשבורן (סנדרה בולוק) היא חוקרת מיומנת מאוד ויעילה מטעם ה-FBI, אבל היא זוכה ליחס לא טוב מצד עמיתיה לעבודה בגלל היהירות שלה והיחס המתנשא שהיא מפגינה.
הייל (דמיאן ביצ'יר), הבוס של אשבורן במשרד ה-FBI בשטח התיחום של ניו יורק, מקודם בתפקידו ושולח אותה לבוסטון כדי למצוא ברון סמים בשם סימון לרקין.
הייל מבטיח לאשבורן שתקודם לתפקידו אם תוכל לפתור את המקרה תוך כדי הצגת יכולת של שיתוף פעולה עם אחרים.
בבוסטון, היא עובדת בשותפות עם שאנון מולינס (מליסה מקארתי), קצינת משטרה מיומנת ומרדנית ממשטרת בוסטון.
הפילוסופיה של "עבודה לפי הספר" של אשבורן מתנגשת עם הסגנון האלים והמחוספס של מולינס בעבודתן יחד.
מולינס מגלה את פרטי המקרה על סימון לרקין על ידי גנבת מסמכים מאשבורן ומתעקשת לעזור לה.
אשבורן מסכימה בחוסר רצון, ומבינה כי היא צריכה את הידע הרב של מולינס על האזור.
אשבורן ומולינס עוקבות אחר בעלים של מועדון לילה ומגלות את המקום בהצלחה בעקבות באג בטלפון הסלולרי שלו שמוביל אותן למיקומו.
כאשר הן עוזבות את המועדון, הן מתמודדות מול שני סוכני היחידה ללוחמה בסמים, קרייג ואדם, שעובדים על התיק על לרקין במשך כמה חודשים וחוששים כי התיק שלהם יהיה בסכנה בעקבות התערבותן וכניסתן למועדון.
לאחר שראתה מולינס את אחיה, ג'ייסון, בתוך המסחרית של שני הסוכנים, אשבורן מגלה כי הוא שוחרר לאחרונה מהכלא לאחר שהוכנס לשם על ידי מולינס עצמה, והוא עשוי להיות קשור לארגונו של לרקין.
אשבורן משכנעת את מולינס ללכת לבית הוריה כדי לקבל מג'ייסון מידע על לרקין.
בהגעתם לבית, מתברר כי ההורים של מולינס ושני אחיה האחרים עדיין נוטרים טינה עמוקה למולינס על כך שהייתה מעורבת במאסרו של ג'ייסון.
ג'ייסון, שאין לו טינה כלפי אחותו, מוסר לה מידע על גופה של סוחר סמים שנרצח והוחבא בתוך רכב נטוש.
בנתיחה שלאחר המוות של הגופה, מתגלים כימיקלים בנעליו של הקורבן, שמובילים את אשבורן ואת מולינס למפעל צבעים נטוש, ששם הן עדות לסוחר סמים שנרצח על ידי חבר בארגון של לרקין ששמו ג'וליאן.
השתיים עוצרות את ג'וליאן ומנסות להוציא ממנו מידע בנוגע ללרקין, אולם הן אינן מסוגלות לחלץ כל מידע מהותי וחשוב בנוגע למקום הימצאו או לפועלו של לרקין.
סנדרה בולוק – שרה אשבורן
מליסה מקארתי – שאנון מולינס
מייקל רפפורט – ג'ייסון מולינס
ג'יין קרטין – גברת מולינס
הסרט זכה לביקורות מעורבות ולביקורות חיוביות.
האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 65% בהתבסס על 157 ביקורות.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 60 מתוך 100 בהתבסס על 37 ביקורות.
רוב הביקורות צינו לטובה את הכימיה בין שתי השחקניות הראשיות סנדרה בולוק ומליסה מקארתי.
בסוף השבוע הראשון לצאתו הסרט גרף 39,115,043 דולר.
הסרט נחל הצלחה כלכלית עצומה והוא אף היה לסרט הקומדיה הרווחי ביותר לשנת 2013 עד צאתו של הסרט "אנחנו המילרים".
עצומת בלקסטון או תזכיר בלקסטון היא עצומה שחוברה על ידי הכומר ויליאם יוג'ין בלקסטון והוגשה לנשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון ב-5 במרץ 1891, הקוראת להשבת ארץ ישראל לעם היהודי ולסיוע פעיל של ארצות הברית בכך.
על העצומה חתמו 431 אמריקנים בעלי עמדה: ראשי ערים, מושלים, חברי קונגרס, אנשי דת בכירים, שופטים, עיתונאים, עורכים ומוציאים לאור של עיתונים חשובים ואנשי עסקים חשובים.
הכומר בלקסטון השתייך לכנסייה הפרסביטריאנית והיה בעל השקפת עולם משיחית-מילינאריסטית.
הוא חיבר ספרים בנושא ביאתו השנייה של ישו ולפי חישוביו עמד העולם בסופו של העידן האחרון לפני בוא ממלכת אלף השנים (ימות המשיח).
לפי תפיסתו, מרכיב חשוב בהבאת העידן לקצהו הוא שובם של היהודים לארצם.
בשנים 1888–1889 סייר בלקסטון בארץ ישראל יחד עם בתו, פלורה.
הוא ראה בכך אישוש לתפיסתו ולחישוביו לפיו הגיע הרגע להשבת העם היהודי לארצו.
עם שובו כינס בנובמבר 1890 ועידה בין-דתית לחשיבה על עתיד העם היהודי.