tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ליאורה ויניק ניגנה בקונצרטים על במות בארץ ובעולם: נגינה בפסטיבלי מוזיקה בגליל, ימי מוזיקה ביפו, שבוע המוזיקה הישראלית, בטקסי חלוקת פרס ראש הממשלה ואירועים ממלכתיים נוספים בישראל ומחוצה לה.
הייתה בין המייסדות והשתתפה בנגינה באנסמבל "שירולי", שכלל זמרים ונגנים, בהדרכת ד"ר דוצ'י ליכטנשטיין.
השתתפה במופע "ארלקינו וקולומבינה בארמון המלך" בהדרכת גרסיאלה זנדבנק, מופע שצפו בו ילדים ובני נוער בכל רחבי הארץ, בגנים, בבתי ספר ועוד.
השתתפות בהרכב מוזיקלי "ויוה בארוק" - קונצרטים רבים ברחבי ישראל
בפסטיבלי מוזיקה בכרמיאל, יפו, עכו ובאולמות קונצרטים:
זהבה סימון - פסנתר וצ'מבלו
בהשתתפות נגנים נוספים מהתזמורת הפילהרמונית.
השתתפות בפרויקט מיוחד של הכוריאוגרפית גולדמן ורה, מחלוצות הריקוד האתני בישראל והראשונה שהכניסה את הריקוד ההודי לישראל.
ורה חיפשה פסקול מקורי שילווה את תלמידותיה אשר ייצגו את ישראל בתחרות מחול בהודו.
הפסקול היה מורכב מנגינה בחליליות שונות, אתניות ובארוקיות ובהשתתפות נגן דרבוקה וזמרת תימנייה.
ורה דקלמה בהנגנה מיוחדת פסוקים נבחרים משיר השירים.
המוזיקה הייתה אלתורית והחלטות ביצוע חשובות נקבעו במספר חזרות של 3 הנגנים והדקלום של ורה, זאת תוך כדי התחשבות בתנועות המחול.
התוצאה המוזיקלית הוקלטה באולפן הקלטות.
להקת הייצוג של ורה יצאה לתחרות בהודו עם הקלטה זו ולהקתה זכתה לתשואות רמות, להערכה גבוהה ולפרס גבוה.
הפסקול היה מרשים וזכה לפרסום בעיתונות ובקרב הכוריאוגרפים שהשתתפו בתחרות.
2008-2009 - סדרות קונצרטים עם נגני התזמורת הפילהרמונית:
נגנה כסולנית בלווי תזמורות (תזמורות חדרה והרצליה).
שלישיית אאולוס: ליאורה ויניק, חליליות ; קוסטין קנליס, גיטרה ; אבי רן, מספר.
קונצרטים רבים ומגוונים לחליליות (ליאורה ויניק) וגיטרה (יוסי לוי)
חלילית וצ'מבלו (או פסנתר) יחד עם זהבה סימון, ליאורה זיו-לי וברט ברמן.
טריו ז'יל: חליליות (ליאורה ויניק), ויולה (ז'אנין בן-עמי) וגיטרה (יוסי לוי).
טריו: חליליות (ליאורה ויניק), זמרה (עמליה יצחק) וגיטרה (אורלי לבן-טוביה).
מספר יצירות נכתבו על ידי הגר קדימה עבור ליאורה ויניק:
"שביבי שאלה ממדבר רחוק" לחלילית ולפסנתר (בהזמנת ליאורה ויניק וזהבה סימון).
"אשה היא לא" לזמרת, 2 חליליות.
"חידלי" לזמרת מצו סופרן, חלילית וגיטרה.
כמו כן נכתבו עיבודים מיוחדים עבור הרכבים בהם השתתפה ליאורה על ידי מעבדים שונים.
ליאורה ויניק שרה במקהלת האיחוד בניצוחו של מאסטרו רונן בורשבסקי ובמסגרת זו מופיעה בקונצרטים רבים.
השתתפה בחבר השופטים בתחרות הבינלאומית השנייה לחליליות אשר הייתה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב בתאריכים 8-12 באפריל 2019. לתחרות זו הגיעו 86 מתחרים מ-18 ארצות.
כמו כן השתתפה כשופטת בתחרויות הבאות בשנים 2020-2023.
איתן אראל - זמרה, פעמוניות; ליאורה ויניק - חליליות בארוק; אורלי לבן-טוביה – גיטרה.
תל אביב: מזמרת הארץ, תשס"א 2001
ליאורה ויניק, חליליות; יוסי לוי, גיטרה
קולו של הלב 2 : משירי סשה ארגוב
חלילית ומיתרים בניגונים שנוגעים רמת השרון/תל אביב: אקום, 2016
ליאורה ויניק, חליליות ; יוסי לוי, גיטרה
שתיקה עתיקה מאד / הגר קדימה
מנגנות: ליאורה ויניק, חליליות ; מרתה קלמפנר, חליל ; ליאורה זיו-לי, פסנתר
מדריכים לסדרות הקונצרטים לנוער של התזמורת הפילהרמונית
כתיבת מאמרים בחוברות: מדריך לסדרת הקונצרטים לנוער של תזמורת הסינפונייטה הישראלית בניהולו של מנדי רודן
פרסום מאמרים בכתב העת "חליליטון" של ארגון נגני החליליות פאן איל"ה
הקלטת קלטות הצמודות למערכי שיעור של אוניברסיטת בר-אילן, החוג למוזיקולוגיה
החשיבה והחשיבות הקאמרית בנגינת אנסמבל חליליות / [מלוקט על ידי] ליאורה ויניק
השתתפות בספר: מדריך להאזנה ליצירות ישראליות / דליה גולומב, בן-ציון אורגד
שרה זאבי - חלילית הקסם של ליאורה: העיתון הקהילתי של רמת-השרון מגוונים, מאי 2014, אייר תשע"ד, גיליון מספר 21
צילה דגון - חליליות או לא להיות: מגזין דורות, מנהל גיל הזהב, רמת השרון, גיליון מספר 36 ספטמבר 2018
ליאורה חשין (10 בפברואר 1949 – 22 באפריל 2023) הייתה צלמת ועיתונאית ישראלית.
הייתה מוכרת בעיקר כמתעדת של אמנות רחוב בערי ישראל.
אביה היה הסופר והחוקר בנימין יפה.
אמה הייתה מלכה לבית קליינזינגר.
סבה, אריה לייב יפה, היה סופר, משורר ומנהל קרן היסוד.
הוא נהרג ב-11 במרץ 1948, במהלך מלחמת העצמאות, בפיגוע בבית המוסדות הלאומיים בירושלים.
שמה משמר את שמו הרוסי "ליאו".
חשין סיימה לימודי לשון ובלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובהמשך למדה צילום ואמנות במסגרות שונות, ביניהן מוזיאון ישראל ובצלאל.
הייתה כתבת ראשית בשבועון שער למתחיל, צלמת של המגזין "עלי כותרת", כתבת בעיתון פשוש ועורכת משנה של כתב העת כמעט 2000.
משנת 1971 ועד פטירתה הייתה נשואה לשופט דוד חשין ולהם בן ובת.
2001 – הלוך ושוב אל ילדותי, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2008 – המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2009 – Befriend Your Demon, בית האמנים בירושלים
2012 – במרכז הבינתחומי הרצליה
Do Not Disturb – אמנות רחוב בישראל, 2012
ליאורה יצחק (נולדה ב-27 בספטמבר 1974) היא זמרת ישראלית, השרה בעברית, מראטהית, אנגלית ובהינדי.
ליאורה יצחק (פזרקר) נולדה בלוד כבת הזקונים ולה אח בכור, להורים יואל ונורין שעלו לישראל בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 מהודו, בת לקהילת בני ישראל.
שם משפחתו המקורי של אביה היה פזרקר, אך הוא לקח את שמו הפרטי של סבו יצחק שלום פזרקר (1877-1963) כשם משפחתו החדש.
בנוסף דרך סבתה מצד אביה, ליאורה היא צאצאית לנשיא קהילת הבני ישראל מהודו הראשון שמואל יחזקאל דיווקר.
בילדותה החלה לשיר באירועים של יוצאי הודו בישראל.
בגיל 15 נסעה עם אביה למומביי שבהודו על מנת ללמוד מוזיקה ושירה הודית, ונשארה שם כשמונה שנים.
תחילה למדה מוזיקה הודית קלאסית, לאחר מכן הצטרפה לתעשיית הסרטים בבוליווד, הקליטה פסקולים לשירים המבוצעים בסרטים אלה, ובגיל 24 שבה לישראל.
לאחר שובה לישראל העלתה ליאורה יצחק מופע עם הנגן משה מליאנקר, וביצעה דואט עם הזמר יואב יצחק.
יצחק שיתפה גם פעולה עם "הפרויקט של עידן רייכל" בשיר "מילים יפות מאלה" ועם להקת "הדג נחש" בשירם "חליפות".
בשנת 2014 חידשה את השיר "פזמון ליקינתון" שהופיע באלבום "בייבי אוריינטל 2", אותו ביצעה בסגנון המוזיקה ההודית.
בשנת 2016 חידשה את השיר "גלי" במסגרת האלבום "בייבי אוריינטל 3".
בהמשך הוציאה את הסינגל "מעלה מעלה" שנחל הצלחה וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו וכן את השירים "בואי מהלב" ו"הלילה חתונה".
בשנת 2017, בעת ביקורו בישראל של ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, הופיעה בפניו ובפני ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
ב-2018 השתתפה בקליפ לשיר "נמסטה", של סטטיק ובן-אל תבורי.
בדצמבר אותה שנה גילתה יצחק כי ביצוע לשיר שהקליטה למטרת אירוע בר מצווה פרטי, הושמע באירועי "פריסטייל פסטיגל", מבלי לקבל את הסכמתה ומבלי ששולמו לה תמלוגים עבור השימוש בביצוע שלה לשיר.
ב-2019 השתתפה בעונה השביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון".
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, פתחה ביוזמתה בהסברה למען מדינת ישראל בתקשורת ההודית בעיקר בשפה ההינדית וברשתות החברתיות בהודו.
יצחק נשואה ל-ירון לוי (במקור אשטמקר) ואם לשתי בנות.
ליאור קינן (נולדה ב-25 ביולי 1989) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית המשמשת ככתבת הפוליטית ומגישת חדשות בחדשות 13.
סבה, גיורא רם-פורמן, היה תת-אלוף בצה"ל, סגן מפקד חיל האוויר ומזכ"ל הקיבוץ הארצי.
שם משפחתה הוא עברות של "קלינמן".
היא בוגרת "קריית החינוך דרור" ותנועת הנוער העובד והלומד.
את שירותה הצבאי עשתה קינן ביחידת דובר צה"ל.
לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 2010, החלה לעבוד בערוץ 10 - תחילה כתחקירנית ולאחר מכן, כרכזת כתבים.
ב-2013 מונתה ככתבת לענייני תחבורה בערוץ, וב-2015 מונתה ככתבת לענייני כלכלה, בנוסף לתפקידה בתחום התחבורה.
קינן סיקרה את פרשת ענבל אור וחשפה את הוצאותיה האישיות של אור על חשבון כספי הלקוחות.
בחודש מאי 2018 החלה להגיש את תוכנית הבוקר "בוקר אור" בערוץ עשר, לצד אור הלר, בימי שישי וערבי חג.
החל מחודש יוני 2018 ועד ינואר 2019, עת נסגר ערוץ 10, השניים הגישו את התוכנית גם בימי רביעי, לאחר עזיבתם של אורלי וגיא את תוכנית הבוקר בערוץ.
מאז מיזוג "רשת" וערוץ עשר, היא משמשת מגישה-מחליפה של התוכנית "ברקוד", במקביל להמשך עבודתה בחדשות 13 ככתבת לנושאי צרכנות ותחבורה.
בשנת 2020 החלה לשמש ככתבת ב.
לאחר שובה מחופשת לידה באוקטובר 2024, מונתה לכתבת הפוליטית של הערוץ, תפקיד אותו מילא קודם לכן בעלה, ספי עובדיה.
בשנת 2023 החלה להגיש באופן זמני את תוכנית החדשות "שישי" לאחר עזיבתה של אילה חסון את חדשות 13.
במאי 2023, במשפט שמצא את העיתונאים אביעד גליקמן ואיילה חסון אשמים בהוצאת לשון הרע, שיבח השופט את עבודתה העיתונאית של ליאור קינן.
הוא קבע שהדיווח של קינן "עולה בקנה אחד עם האמת העובדתית", ושלעבודתה עומדות הגנות אמת בפרסום ותום הלב.
"היא ערכה ריאיון פרונטלי עם התובע ושלחה לו לאחר מכן שאלות בשני סבבים, ואפשרה לו לענות בכתב, לאחר קבלת ייעוץ, לרבות ייעוץ משפטי", ציין השופט דלוגין.
"רק אז, כשלושה שבועות לאחר הריאיון עם התובע, בו חשפה בפניו לראשונה את המידע שברשותה, פרסמה את הכתבה." "אולי לא בכדי, לא נמצאו בכתבה שלה חריגות כלשהן ביחס לאמת בפרסום".
לקינן תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
היא נשואה לעיתונאי ספי עובדיה, הכתב הפוליטי של חדשות 13 לשעבר וכיום עיתונאי "עובדה" ברשת 12. השניים הורים לבת.
ליאור רוזנטל (רוזי) (נולד ב-1971) הוא קצין צה"ל במילואים שכיהן כמפקד אגד ארטילרי בדרגת אל"ם בחיל התותחנים.
ליאור רוזנטל נולד לחיה ואילן רוזן-טל, ולו שתי אחיות צעירות ממנו.
הוא גדל והתחנך בבת-ים עד 1979 ואז עבר עם הוריו לתל אביב.
רוזנטל הוא בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה".
רוזנטל התגייס בקיץ 1989, והתנדב לקורס טיס.
בתחילת 1990 נשר מהקורס, והמשיך את מסלולו הצבאי בחיל התותחנים.
היה לוחם בגדוד 55, מפקד צוות, ולאחר מכן יצא לקורס קצינים.
בתחילת 1991 סיים את הכשרתו כקצין חת"ם, והוצב בגדוד 404 כקצין סוללה בסוללת "גברילי".
בהמשך הועלה לדרגת סגן, ומונה לתפקיד קצין עמדת תותחים בסוללה "בועז".
בקיץ 1992 ביצע תפקיד הדרכה כמד"כ ב"יסוד", ומשם יצא לקורס מ"פים ומונה למסו"ל "בועז" בגדוד 404. במקביל שימש כקס"מ (קצין סיור ומדידות) גדודי.
במהלך תפקידו פיקד על הסוללה במהלך מבצע דין וחשבון, אשר סייעה לפעילות עומק של כוחותינו באזור אגם קרעון ממרחב קדומני וחודר - "אבו קמחא".
במהלך המבצע הועלה לדרגת סרן וצוין כ"קצין מצטיין לרמטכ"ל".
בקיץ 1993 יצא שוב לתפקיד הדרכה ושימש כממ"ח ב"יסוד".
בתחילת 1994 השתחרר מצה"ל ועבד בחברת "אוניקס" כמנהל תוכן ופרויקטים.
בין היתר, היה שותף לבניית מערך סיפרות התו"ל לתותח ה"דוהר".
באביב 1995 חזר לשירות, לאור פנייה של קתמ"ר דאז, תא"ל שוקה דורפמן.
ביצע מחזור בתפקיד ממלא מקום מפקד "יסוד", ובקיץ התמנה לתפקיד סמג"ד "שפיפון" 404. במהלך תפקידו כסמג"ד, השתתף עם הגדוד בלחימה במבצע ענבי זעם ממרחב ש.א 150 בגזרה המערבית של גבול הלבנון.
בקיץ 1996 סיים את תפקידו ויצא ללימודי תואר ראשון והוא בוגר לימודי מדעי ההתנהגות, ניהול וניהול משאבי-אנוש, במכללה למנהל בתל אביב.
בקיץ 1999 הועלה לדרגת רס"ן והתמנה למד"ר מרכז-חת"ם במרכז לאימוני יחידות מילואים - באלי"ש בצאלים.
בקיץ 2000 יצא ללימודי פו"מ "ברק" והוסמך בקורס מג"דים.
בקיץ 2001 הועלה לדרגת סא"ל, ומונה למג"ד "שפיפון" 404.
כחודש אחרי כניסתו לתפקיד ועם סיום אימון הגדוד, הוקפץ הגדוד לגזרת חברון - "תלם-אדורה" והשתתף באופן רציף במבצע חומת מגן.
בין היתר, הגדוד תחת פיקודו, גיבש ובנה גזרת-קו חדשה בגב-ההר המערבי בואכה ציר 90. המפג"ד התמקם בבקעות ושתי סוללות החזיקו את גזרת "חמרה" ואת גזרת "מחולה".
עם ה"כיבוש מחדש" של שטח A, סייע הגדוד לחטיבת הנח"ל בכיבוש מרחב "תייסיר - טמון - תובאס", הסיוע ניתן הן בהיבט החי"רי והן בהיבט הארטילרי בירי תאורות להטעייה.
במרץ 2002 הועלה הגדוד לתפוס קו בגזרת אביבים ושימש כמפג"ד חי"ר כאשר הסוללות האורגניות תופסות קו ארטילרי על גבול הלבנון ("זעורה", "רקפת", "ש.א 150") בקיץ 2002 תפס הגדוד קו בגזרת צופים / קלקילייה ובין היתר ניטרל את משטרת קלקיליה במבצע גדודי עצמאי.
בקיץ 2003 רוזנטל סיים את תפקידו כמג"ד 404 והתמנה למפקד יסוד - השלמת הקצונה החילית.
בקיץ 2004 נקרא על ידי תא"ל גל הירש לשמש כמפקד גדוד דקל במגמת להב בבה"ד 1. בקיץ 2005 מונה לתפקיד קצין אג"ם מקתמ"ר.
באביב 2006 נקרא רוזנטל על ידי קצין תותחנים ראשי לורנס מועלם, למלא מקום כמפקד גדוד 402, לאור פער נקודתי שנוצר.
בקיץ 2006 פרצה מלחמת לבנון השנייה, והגדוד הוקפץ צפונה והחל את הלחימה במרחב קריית שמונה בסיוע למרכז הסיוע החטיבתי של חטיבה 769, כמו כן, היה שותף לסיוע לכוחות חטיבת גולני בקרבות על "בינת-ג'בל".
בהמשך, הגדוד דילג מערבה למרחב "גרנות-הגליל" וסייע למאמץ עוצבת האש באיגוף העומק.
כמו כן, היה שותף לסיוע לכוחות חטיבת הצנחנים וחטיבת אלכסנדרוני במאמצי ההתקדמות שבקו הראשון.
עם תום המלחמה ולאור הערכת מצב מטכ"לית, הוקפאו כלל המינויים בצה"ל לאור הצפי להמשך לחימה, כך ביצע תפקיד מג"ד נוסף ורק בקיץ 2007 סיים את תפקידו.
בקיץ 2007 יצא ללימודי תואר שני וסיים בהצלחה בחוג ל"ניהול ויישוב סכסוכים, משא ומתן וגישור" באוניברסיטת בר-אילן.
כמו כן, סיים התמחות כמגשר בקבוצת "גבים".
בקיץ 2008 התמנה לתפקיד סגן מפקד אגד ארטילרי 215 - עוצבת עמוד האש.
ובחורף 2009 פיקד על מפקדת-הסגן של האגד, במסגרת הלחימה במבצע עופרת יצוקה בעזה.
בקיץ 2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד אגד ארטילרי 632 - עוצבת שלהבת.
במקביל שימש כמפקד-צוות בקורס מ"פים-מג"דים וכמפקד מגמת חת"ם בקורס.
בקיץ 2010 הוביל את האגד לביצוע "תרגיל אגד" במתכונת אוגדתית, המדמה לחימה במתאר "חוצה גדר".
בקיץ 2012 זכה האגד, תחת פיקודו, בפרס הרמטכ"ל לחטיבות מילואים.
ב-2013 נאלץ רוזנטל לפרוש מצה"ל, לאחר שבית הדין הצבאי הרשיע אותו בהתנהגות שאינה הולמת, לאחר שלקח ללא רשות קונסולת משחקי Wii מחנות מחשבים איתה היה מסוכסך, וגזר עליו חודשיים של עבודות שירות והורדה בדרגה.
בין השנים 2013–2015 שימש כראש מנהלת הביצוע של פרויקט ה"מורשת" הלאומית בחמ"ת (חברה ממשלתית לתיירות) מטעם משרד ראש הממשלה.
כיום, לאחר שביצע הסבה מקצועית בטכניון לתחום הגיאודזי, מתמחה לקראת הסמכתו כ"מודד מוסמך".
ליאורה הרצל (נולדה ב-1954) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס.
כיהנה כשגרירה בנורווגיה וסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ.
הרצל נולדה בשנת 1954 בתל אביב, ישראל.
היא בעלת קשר משפחתי לבנימין זאב הרצל.
הרצל היא בוגרת תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ובוגרת תואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978, הצטרפה הרצל למשרד החוץ השתתפה בקורס הצוערים וכיהנה מאז בתפקידים רבים, וביניהם כראש החטיבה הבינלאומית במרכז החקר של משרד החוץ, כנציגת משרד החוץ לאגף התכנון של צה"ל, וכמנהלת המחלקה לפירוק נשק.
היא שירתה בשגרירות ישראל בהאג, הולנד כנספחת תקשורת ומידע וכסגנית קונסול ביוסטון, טקסס.
כמו כן, הייתה מדריכה במכללה לביטחון לאומי.
הייתה שגרירת ישראל בנורווגיה ושגרירה לא תושבת לאיסלנד בשנים 2001 עד 2005. כיהנה כסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ בשנים 2012 עד 2019
ליאור רייטבלט (נולד ב-8 בינואר 1958) הוא משקיע ואיש עסקים ישראלי.
כיהן כמנכ"ל רשת בתי המרקחת סופר-פארם במשך כ-20 שנים ולאחר מכן כיהן במשך 3 שנים כיו"ר החברה.
כיום מכהן כבעלים של חברת האופנה Wilde Vertigga כמשקיע במספר חברות, ביניהן חברת התרופות Amorphical ,וחברת "איבנה" העוסקת בפתוח טכנולוגיות בתחום הטרפנים בעולם צריכת הקנאביס, ושותף כללי בקרן הנדלן West4. בנוסף מכהן כדירקטור בחברת כימיקלים לישראל.
רייטבלט נולד וגדל בעיר תל אביב-יפו.
בתום לימודי חשבונאות וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר סיום התמחות כרואה חשבון, נסע לארצות הברית והשלים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1988, שב רייטבלט מארצות הברית והצטרף לחברת סופר-פארם, שם כיהן במספר תפקידי מטה טרם מונה למשנה למנכ"ל בשנת 1993.
הרשת מנתה אז 27 סניפים עם מחזור מכירות של 60 מיליון דולר ארהב.
בשנת 1994,כשהוא בין 36 מונה רייטבלט כמנכ"ל רשת סופר-פארם.
בתקופת כהונתו נוספו לרשת 200 סניפים בישראל.
בנוסף, הרחיבה את פעילותה מחוץ לישראל כאשר החלה לפעול בפולין בשנת 2000 ובסין בשנת 2004. באותן השנים הוקמו גם חברות "לייף סטייל מועדונים" ו "לייף סטייל מימון".
כשנת 2007 מימש רייטבלט חלק ממניותיו בעת כניסת בנק לאומי בשותפות בחברת סופר פארם, באמצעות חברת לאומי פרטנרס.
לאחר 20 שנות כהונה כמנכ"ל החברה, מכר רייטבלט את יתרת מניותיו לבנק דיסקונט, והפך ליו"ר רשת סופר-פארם - תפקיד אשר כיהן בו שלוש שנים עד שפרש סופית מחברת סופר-פארם.
בשנת 1993, עת כניסתו לתפקיד המנכ"ל, לחברת סופר-פארם היו 27 סניפים ומחזור המכירות שלה עמד על 300 מיליון שקל.
בתחילת 2016, בעת פרישתו מתפקיד יו"ר החברה, לחברה היו 280 סניפים, מתוכם 220 בישראל והשאר בפולין ובסין.
מחזור המכירות של סופר-פארם עמד על 1.5 מיליארד דולר ארצות הברית (5.35 מיליארד שקל), והחברה העסיקה כ-10,000 עובדים.
מאז פרישתו מסופר-פארם, משמש רייטבלט במגוון תפקידים עסקיים, ביניהם משקיע ודירקטור, בחברות פרטיות וחבר דירקטוריון בחברות ציבוריות.
בין היתר, רייטבלט הוא בעל מניות, דירקטור ועומד בראש הוועדה המייעצת של חברת אמורפיקל, חבר מועצת המנהלים בחברת כימיקלים לישראל בע"מ ומשקיע בחברת "איבנה" העוסקת במחקר טרפנים ומכירתם לשוק הקנאביס.
בנוסף, רייטבלט חבר למעצבת שרון עזרא והקים עמה את חברת האופנה Wilde Vertigga, המייצרת בגדים פרי עיצובם.
בשנת 2006 נבחר רייטבלט כאחד מהמנהיגים העסקיים של ישראל מטעם דן אנד ברדסטריט.
בשנת 2010 זכה רייטבלט בפרס "קמעונאי השנה" של מגזין הקמעונאות האמריקאי Chain Drug Review, ובאותה שנה סופר-פארם נבחרה על ידי המגזין כרשת הדראג-סטור הבינלאומית הטובה ביותר.
ליאור שילת (לשעבר: שוינקלשטיין; נולד ב-21 בדצמבר 1978) הוא מנכ"ל ג'וינט-תבת.
לשעבר מנכ"ל משרד האנרגיה, מנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות ועוזרו של ראש הממשלה אריאל שרון.
שילת נולד בהרצליה בשם ליאור שוינקלשטיין.
שני סביו היו לוחמים באצ"ל.
בצעירותו היה פעיל פוליטי במפלגת צומת וחניך בתנועת הנוער העובד והלומד.
בשירותו הצבאי התגייס לנח"ל כחלק מגרעין של תנועת הנוער בית"ר.
לימים אימץ את שם הגרעין, ראשי תיבות של "שנית יהודה לא תיפול", כשם משפחתו.
לשילת תואר בוגר בגאוגרפיה ויהדות מהאוניברסיטה העברית בירושלים ושני תוארי מוסמך – הראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טאפטס בארצות הברית, והשני בתוכנית המשותפת לאנרגיה וגאופוליטיקה של בתי הספר סיינס פו ו-IFP בפריז.
שילת מתגורר בירושלים ונשוי לנעה היימן, שהייתה סגנית ראש אגף תקציבים במשרד האוצר.
בשנת 2000, לאחר שחרורו מהצבא, החל לעבוד בלשכת ראש האופוזיציה, אריאל שרון.
לאחר שנבחר שרון לראשות הממשלה הצטרף אליו שילת ושימש לאורך כל תקופת כהונתו (2001-2006) כעוזרו וככותב נאומיו.
במסגרת זו טיפל בנושאים שהיו קרובים לליבו של שרון, כגון גדר הביטחון, גיור וירושלים, והיה ממקימי פרויקט 'מסע' לחיזוק הקשר בין ישראל לתפוצות.
בשנת 2006, בעת כהונתו של אולמרט כראש הממשלה, מונה שילת לראש אגף תיאום, מעקב ובקרה (כיום אגף פנים, תכנון ופיתוח) במשרד ראש הממשלה.
בנוסף, כיהן שילת כדירקטור במספר חברות סטארט-אפ ישראליות, ביניהן חברת Secure Islands, שנמכרה למיקרוסופט בשנת 2015.
בשנים 2016–2021 היה מנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות.
באוקטובר 2021 נכנס לתפקידו כמנכ"ל משרד האנרגיה, לאחר שנבחר לתפקיד על ידי השרה קארין אלהרר.
אחיו, יניב שוינקלשטיין, הוא מנהל בחברת רפק אנרגיה, ולכן שילת נדרש לחתום על הסכם ניגוד עניינים לפיו יזדקק לאישור יועץ משפטי כדי לעסוק ב"כל עניין שיש לו השפעה מיוחדת על תחום ייצור החשמל מגז טבעי על ידי יצרנים פרטיים".
בתקופת כהונתו פותח שדה הגז כריש ויצא ההליך הרביעי לחיפושי גז טבעי במים הכלכליים של ישראל.
שילת שם דגש על נושא האנרגיות המתחדשות ובתקופת כהונתו חל גידול משמעותי בחיבור מתקנים של אנרגיות מתחדשות לרשת החשמל.
במקביל תמך בקידום השימוש באנרגיה גרעינית לייצור חשמל בישראל.
הוא הוביל את המשא ומתן בין ישראל למצרים ולאיחוד האירופי על הסכם הגז המשולש שנחתם בקהיר ביוני 2022, והיה יושב ראש ועדת ההיגוי להסכם השגשוג ("חשמל תמורת מים") בין ישראל, ירדן ואיחוד האמירויות.
בספטמבר 2022 החליף את אודי אדירי בראש צוות המשא ומתן לשיחות בין ישראל לבין לבנון לקביעת גבול המים הכלכליים ביניהן.
במסגרת זו הוביל את המשלחת הישראלית לטקס החתימה על ההסכם בנקורה.
כמהלך משלים להסכם עם לבנון ניהל את המשא ומתן עם חברות טוטאל הצרפתית ואני האיטלקית כדי להבטיח את קבלת חלקה של ישראל בשדה הגז שנמצא משני עברי הגבול הכלכלי.
בינואר 2023, לאחר השבעת הממשלה ה-37, סיים את תפקידו במשרד האנרגיה, ובמקומו מונה לתפקיד קובי בליטשטיין.
בשנים 2023–2024 הוביל יחד עם אהוד פראוור את פרויקט "עתידים לישראל: החממה לפיתוח הצעות לסדר חברתי-ממשלי חדש".
בספטמבר 2024 דורגו עורכי הספר אהוד פראוור וליאור שילת, מיכל טביביאן מזרחי, עמיחי דנינו, יואב הלר וישראל פיקרש, במקום ה-73 ברשימת '100 המשפיעים 2024' של עיתון דה-מרקר.
במרץ 2025 מונה לתפקיד מנכ"ל ג'וינט-תבת.
ליאורה חביליו (נולדה ב-10 באפריל 1960) היא עורכת דין ישראלית המשמשת כנציבת קבילות שוטרים וסוהרים במשרד לביטחון לאומי.
בין השנים 2015–2023 שימשה כפרקליטת מחוז תל אביב (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
בעלת תואר ראשון ושני במשפטים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בוגרת תוכנית מכון אלכא למנהיגות וממשל של ג'וינט ישראל.
בשנת 1987 החלה לעבוד במחוז ירושלים של פרקליטות המדינה.
חביליו הייתה חברה בצוות המשולב לענייני הסתה והמרדה שהקימה ממשלת ישראל אחרי רצח רבין, במטרה לטפל בעבריינות אידאולוגית.
במסגרת זו טיפלה בפרשת סוכן שב"כ אבישי רביב, והגישה כתבי אישום כנגד חברי ארגון אי"ל שהקים.
ב-2003 הגישה כתב אישום בהסתה לגזענות נגד הרב יצחק גינזבורג, בעקבות פרסום ספרו "צו השעה – טיפול שורש".
מלבד עבודתה כתובעת מילאה תפקידים ניהוליים שונים.
בפברואר 2008 מונתה לפרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי).
במסגרת תפקידה עסקה בביטול הבחירות בעיר בית שמש, והייתה שותפה בהליכים משפטיים בעניינן של ועדת שישינסקי הראשונה והשנייה (בין השנים 2010–2014).
ב-2010 תבעה את פעיל הימין הקיצוני נעם פדרמן, בשל הוצאות המדינה על פינוי החווה בה התגורר.
כן הייתה מעורבת בהליכי מכרזים הנוגעים לסוכנות היהודית.
פרקליטת מחוז תל אביב (אזרחי)
באפריל 2015 מונתה לפרקליטת מחוז תל אביב (אזרחי).
בשלהי אותה שנה פורסם כי שכרה החודשי הממוצע היה הגבוה ביותר מבין פרקליטי המדינה.
ב-2016, בדיון בוועדת הכנסת אשר עסק בפרשת מאיה פורמן ובמעמדה של נציבות הביקורת על הפרקליטות, הבהירה חביליו כי הפרקליטות פעלה על פי הנחיותיו של היועץ המשפטי לממשלה.
הייתה מעורבת בהליכי תביעת הדיבה שהגיש נתן זהבי כנגד הדס שטייף.
בקיץ 2020 הייתה בין מגישי תביעת ענק של המדינה כנגד חברות פולקסווגן, אאודי וצ'מפיון מוטורס, לפיה ייבאו ארצה בתרמית ורשלנות מכוניות מזהמות.
בינואר 2020 הייתה בין המועמדים לתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה, ונפגשה לשם כך עם שר המשפטים אמיר אוחנה.
במאי אותה שנה הייתה בין בכירי הפרקליטות שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בפרשת הרפז נעשתה משיקולים שאינם עניינים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
במקביל לעבודתה המשפטית שמשה כחמש שנים כיו"ר ארגון הפרקליטים.
חביליו הובילה שינויים משמעותיים של הארגון, ביניהם קציבת כהונה לבכירי הפרקליטות, גיבוש תקני ניהול בדרגי ביניים, ועוד.
בקיץ 2022 קידם השר לביטחון הפנים עמר בר-לב את מינויה של חביליו לנציבת קבילות שוטרים וסוהרים במשרדו.
המינוי אושר בוועדת הפנים של הכנסת, אולם ארגון נשות השוטרים והסוהרים עתר כנגדו לבג"ץ, בטענה שבוצע בתקופת בחירות.
נשואה ליוסי חביליו, עו"ד, סגן ראש עיריית ירושלים ולהם שלושה ילדים.
מתגוררת בשכונת רמת שרת בירושלים.
אחיה הוא פרופ' יורם נבו, מנהל המכון לנוירולוגיה במרכז שניידר.
ליאור קררה (נולד ב-14 באוגוסט 1997) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בהפועל חולון מליגת העל.
קררה התחיל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי עירוני רעננה, עיר מגוריו, בה שיחק כל השנים עד לקבוצת הנוער.
הוא היה שותף לאליפויות של רעננה בליגת העל לנוער בשנים 2013 ו-2014. בשנת 2015 קררה נבחר לחמישיית העונה בליגת העל לנוער.
בנוסף זכה עם תיכון מור מטרו-ווסט רעננה באליפות ליגת העל לתיכונים ולאחר מכן גם במדליית ארד במסגרת אליפות העולם לתיכונים כשהוא קולע 22 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר.
באותה עונה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רעננה אשר שיחקה בליגה הלאומית.
במשחק האחרון של העונה, נגד א.ס.
רמת השרון, קרע קררה את הרצועה הצולבת ואת גיד הפיקה בברך מה שגרם לו להחמיץ את כל עונת .
עונה לאחר מכן חזר וסיים עם 9.6 נקודות ו-3.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת חתם קררה בהפועל גליל עליון שם שותף ב-37 משחקים והעמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בכמעט 34 דקות למשחק.
קררה הצליח להגיע עם הקבוצה עד לגמר הפלייאוף שם הפסידו 1–3 למכבי חיפה כשבניצחון היחיד שלהם, במשחק 2, קלע קררה שיא קריירה של 26 נקודות ו-5 שלשות.
לאחר העונה הטובה בגליל עליון, קיבל קררה הזדמנות ראשונה בליגת העל כשב-3 ביולי 2019 חתם לשנתיים בעירוני נס ציונה.
בעונתו הראשונה שותף ב-15 משחקים והעמיד ממוצעים של 6 נקודות ו-3.1 ריבאונדים ב-18.5 דקות.
קררה הצליח להגיע עם הקבוצה עד לרבע גמר הפלייאוף שם הפסידו 0–2 להפועל ירושלים.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי מפולין 74:82.
בתחילת עונת 2022/23, לאחר עזיבתו של טל דן, מונה ליאור קררה לקפטן המועדון.
לאחר משחק אחד בפתיחת הליגה וכמה משחקי אימון נפצע קררה בברך ולא שב לשחק עד תום העונה עקב הפציעה.
בעונת 2023/24 חתם קררה בהפועל גליל עליון וחזר לקבוצה לקדנציה נוספת.
בקבוצה זו שיחק שתי עונות רצופות.
בתחילת עונת 2025/26 היה להחתמה הראשונה בהפועל חולון.
קררה זומן לנבחרת הנוער במסגרת אליפות אירופה עד גיל 18 של דרג ב'.
קררה העמיד ממוצעים של 5.6 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק מה שעזר לנבחרת להגיע עד לשלב הגמר שם הפסידו לשוודיה וזכו במדליית הכסף דבר שהספיק לנבחרת כדי לעלות לדרג א'.
את כל שנותיו בנבחרת העתודה הפסיד קררה בעקבות פציעה.
בשנת 2019, זומן קררה לסגל האולימפי של נבחרת ישראל במסגרת האוניברסיאדה, שם תחת עודד קטש הצליחה הנבחרת להגיע למקום הרביעי.
ליאורה וייז (נולדה ב-1953) היא אמנית בינתחומית ישראלית, שיוצרת בתחומי הציור, ההדפס והמיצג (פרפורמנס).
נולדה בכפר אתא כליאורה רייך.
אמה, יהודית (לבית לוין), עלתה מפולין כילדה ב-1936 עם משפחתה הציונית.
בעלה הראשון נהרג במלחמת השחרור.
האם עבדה כמפרנסת יחידה בבית החרושת לטקסטיל "אתא", ושם הכירה את בעלה השני, ולטר רייך.
רייך נשלח לבדו מגרמניה, על ידי הוריו (שניספו מאוחר יותר בשואה), בשנת 1938, כדי ללמוד בטכניון.
הוא הגיע לעבוד בבית החרושת "אתא" כמהנדס גרוש.
יהודית ו-ולטר הכירו, נישאו, ומהנישואים השניים האלה נולדה וייז.
ב-1968 עברה וייז עם משפחתה לירושלים, ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה (סיימה בשנת 1971).
במקביל ללימודיה בתיכון, למדה וייז פיסול במוזיאון ישראל, אצל הפסל שמואל בר-אבן, וזכתה להערכה ולפרסים.
בשנת 1977 סיימה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בביולוגיה ותעודה בהוראת הביולוגיה.
בשנת 1980 סיימה את מכון חפ"ן, חינוך פתוח ניסויי בדגש על אמנות.
בשנים 1978–1979 - למדה פיסול אצל פנחס עשת ויעקב אפשטיין באקדמיה לאמנות בצלאל.
ב-1979 נישאה לסטיב וייז (בעל תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת ייל), ובין השנים 1981–1986 נסעה עם בעלה, לארצות הברית, לאוניברסיטת אורגון.
בעלה למד שם לתואר שני בארכיטקטורה, וליאורה וייז עצמה למדה בתקופה זו אומנות: צורפות, קרמיקה, זכוכית, ועץ, והרחיבה את מנעד הטכניקות האומנותיות שלה.
לאחר חזרתה לישראל, בין השנים 1991–1999, למדה אמנות אצל כמה מבכירי האמנים הישראליים: רישום אצל יוסף הירש, ציור בצבע אצל יאן ראוכוורגר ואצל ליאוניד בלקלב, וציור בזיקה לתולדות האמנות אצל צבי לחמן.
ב-1999 אחרי קורס בסדנת ההדפס ירושלים הצטרפה לסדנה, ומאז היא מתמחה בטכניקות שונות של תחריט והדפס.
משנת 2021 היא אוצרת תערוכות בגלריה "קיר 1" של בית הקפה הספרותי "תמול שלשום", שמשמש כאכסניה לאירועי תרבות מגוונים.
בגלריה היא מציגה עבודות אמנות המקיימות דיאלוג עם טקסט, כאשר במהלך כל תערוכה מתקיימים במקביל ערבי תרבות שבהם נוצר שיח בין אמנים, יוצרים ואורחים מעולם התרבות.
עבודותיה הבולטות של וייז הן:
"השעיר לעזאזל" - סדרת תחריטים ופיסול גדול מימד בנייר ובבדים, בהשראת הכתוב בספר ויקרא, פרק ט"ז, ופרשנויות מאוחרות יותר בכתבים היהודיים.
בכתבים אלה, נקודת המבט של הקורבן נדחקה החוצה, וסיפור כפרת העם הוא העיקר.
השעיר לעזאזל של וייז קיבל מהלך חיים שונה ומעורר אמפתיה, דרך בית המקדש ומסעו במדבר עד להתרסקותו.
סדרת התחריטים כרוכה כספר אמן, ומקיימת שיח עם תחריטי לוס קפריצ'וס של גויה, שעניינם עוולות חברתיות.
"אליס" - דמותה של אליס (מספרו של לואיס קרול) מהווה השראה לאמנות של וייז במשך זמן רב.
וייז יצרה על פי הדמות, סדרות תחריטים, מיצבים ומופעי פרפורמנס, כולם אפלוליים.
ארץ הפלאות של לואיס קרול נצרבה בתודעה הציבורית כמשהו נכסף ופלאי, אך וייז מדגישה דווקא את חוסר האונים והמצוקה של אליס ושל היצורים שהיא פוגשת ונותנת ביטוי לחוסר ההגיון והתסכול שבעולם התת-קרקעי המתואר בספר.
במופעי הפרפורמנס של וייז היא משתפת פעולה עם אמני במה; וייז פועלת תחת מצלמת וידאו ויוצרת 'תיאטרון חפצים' מוקרן.
ההקרנה נוצרת בזמן חי תוך כדי שיח רב תחומי עם מוזיקאים ואמני מופע.
"מישהו לרוץ איתו" - מיזם שבו שיתפה וייז פעולה עם הסופר דויד גרוסמן, ביוזמת עיריית ירושלים ומינהל התרבות.
תערוכה קבועה של ציורים בשמונה תחנות במרחב הציבורי של מרכז העיר ירושלים באתרים בהם מתרחש הסיפור.
הציורים של וייז הודפסו על לוחות אלומיניום רחבים ונתלו על קירות האבן של הבתים הירושלמים.
בכל אחד מהם יש שיח ויזואלי עם דמויות מהסיפור ועם הסביבה בה מתרחשת העלילה.
לכל השלטים צבעוניות עשירה כדי שייראו מרחוק, והתוכן והצורה שלהם תורמים למרחב הציבורי המורכב של העיר ירושלים.
הדימויים בעבודותיה של וייז הם פיגורטיביים, ומבוססים לרוב על מיתוסים, אגדות, והיסטוריה משפחתית.
מאחורי מסווה תמים ופשוט לכאורה, היא שותלת מצבי נפש רגישים וביקורת חברתית ועצמית.
וייז גם יוצרת מיצגים על התפר שבין אמנות פלסטית לאמנות הבמה.
המיצגים עולים באירועי אמנות, במוזיאונים ובפסטיבלי תיאטרון בובות.
עבודות האמנות שלה מוצגות בחללי אמנות ובמרחבים ציבוריים בישראל ומחוצה לה, הן באוספים ציבוריים כמו במוזיאון ישראל, באוניברסיטת ייל ובסדנת ההדפס ירושלים, והן באוספים פרטיים כמו אוסף ג'רום ואלן שטרן ניו יורק.
נשואה לסטיב וייז, מעצב, יצרן, והבעלים של "תרמילי סטיב".
2001 - תערוכת ציורי שמן, גלריה ארטספייס, ירושלים
2002 - זכרונות ילדות, ציורי שמן, תיאטרון ירושלים
2004 - בין חתולים למלאכים תחריטים, בית האמנים בירושלים
2006 - ממרחק, תחריטים, אורלנדו פלורידה
2006 - הורה, תחריטים, גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות
2007 - סיפורי חתונה, תחריטים ופיסול, מרכז אומנות מוסררה, ירושלים
2009 - Wedding Tales, מיצב, מוזיאון השואה, אורלנדו פלורידה
2010 - היה נוף, תחריטים, בית האמנים תל אביב
2012 - אליס, תחריטים, טייפה, טיוואן
2013 - שעיר לעזאזל, תחריטים, פיסול בנייר, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2014 - קוקודמה (כדור טחב), הדפסים ומיצב צמחייה, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2014 - מרים הנביאה, תחריטים, אוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית
2015 - אליס בארץ הפלאות, תחריטים, "תמול שלשום", ירושלים
2020 - "מישהו לרוץ איתו", 8 ציורי קיר מלווים בפודקאסטים (שיתוף פעולה עם הסופר דויד גרוסמן), מרכז ירושלים
2021 - "מישהו לרוץ איתו", יריד הספרים הבינלאומי קייב, שגרירות ישראל באוקראינה
2021 - "מול המסך", רישומי ידוענים, הקפה הספרותי "תמול שלשום", ירושלים
1999 - תערוכת חברים חדשים, בית האמנים ירושלים
2001 - חלל פנוי: 7 ציירות, גלריה אנטיאה, ירושלים
2003 - ADOGI תערוכה נודדת של מיני תחריטים, ספרד, אנגליה, צרפת
2003 - מחווה ליוסף הירש, בית האמנים תל אביב, תיאטרון ירושלים, בית האמנים חיפה
2004 - רשמים, ביאנלה לרישום בישראל
2004 - עצמי דיוקן עצמי עכשווי, גלריה יקר, ירושלים
2005 - נוף מנותק, גלריה יקר, ירושלים
2006 - הטריאנלה השביעית להדפס, שמליה, צרפת
2007 - צרובים, תחריטים, הצוללת הצהובה, ירושלים
2009 - מסיבת התה של אליס, מיצב, פסטיבל אינדינגב
2009 - יומולדת שמח, מיצג, מה מסתתר מאחורי הפסטורליה, מרכז אמנות מעמותה
2009 - ירושלים - שברי פנים, בית האמנים ירושלים
2010 - רשמים נאחז בסבך, הביאנלה הארצית הרביעית לרישום, סדנת ההדפס, ירושלים
2010 - שבר ותיקון, קרן עדי במרכז אמנויות מעלות
2012 - שיחות – תערוכה מלווה, פסטיבל הסופרים הבינלאומי, משכנות שאננים, ירושלים
2015 - צא בחוץ, פסלי קיר ואוצרות, כיכר אבן ישראל, ירושלים
2015 - בוייס, בוייס, בוייס, גלריה משונע, תל אביב
2016 - נוף מנטלי, פסל תמר המקראית, הגלריה החדשה ב(אצטדיון) טדי, ירושלים
2016 - "גורל", רקמות השעיר לעזאזל, נווה שכטר, תל אביב
2017 - "השעיר לעזאזל", תחריטים, הביאנלה של ירושלים
2017 - "ננוארט" מיצגים ווידאו, שיתוף פעולה עם מדעני ננו מהאוניברסיטה העברית
2018 - "ילדותי השנייה", כדי קרמיקה מאויירים, פסטיבל האיור "אאוטליין", ימק"א ירושלים
2018 - "הדפס מקומי עכשווי", סדנת ההדפס ירושלים
2019 - "הגיעו מים עד נפש", הביאנלה של ירושלים, מוזיאון היכל שלמה ירושלים
2021 - "בית על הגשר", תחריטים מסדרת "סיפורי חתונה", מוזיאון קזסברט, דיסלדורף גרמניה
2021 - "יוצאות לאור", תחריטים, סדנת ההדפס ירושלים
2022 - "מה שצומח ומי שחי", תחריטי צמחים, מקום לאמנות בקרית המלאכה תל אביב
2006 - מופע אימפרו, ג'וליאן המילטון – ריקוד ושירה, ז'אן קלוד ג'ונס – מוזיקה, תיאטרון החאן
2006 - פטריסיה אודונובן – תיאטרון חפצים, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים
2006 - ענת שמגר – ריקוד, ז'אן קלוד ג'ונס – מוזיקה, הזירה הבין תחומית ירושלים
2007 - תעתועי האהבה, ענבל כהן – פלמנקו, עידן בלס – גיטרה, בית טיכו – מוזיאון ישראל
2007 - אליס בארץ הפלאות פסטיבל א-ז'אנר, תיאטרון תמונע
2007 - אליס אימפרוביזציה, מעיין רזניק – בובנאות, שירה וייז – בימוי, "הערה 11", ירושלים
2008 - אליס, אברהם דנא – בימוי, "ניסוי כלים 6#", פסטיבל אומנות רב תחומית, תל אביב
2009 - חנהל'ה ושמלת השבת, תיאטרון אנימציה, תיאטרון הקרון, ירושלים
2009 - ציפור קטן, ד"ר דיתי רונן – שירה, פסטיבל "מנופים", בית האמנים, ירושלים
2009 - להקת "רוצי בובה", פסטיבל הסרטים הבינלאומי סינמטק ירושלים
2010 - באלבסטה, עושים שוק תרבות, שוק מחנה יהודה
2010 - ג'ק והאפונים, תיאטרון אנימציה, תיאטרון הקרון ירושלים
2010 - פטר והזאב, תיאטרון אנימציה, תיאטרון הקרון ירושלים
2011 - שאטל קטן ומטריף, אומנות עם הנוסעים, אירוע פתיחת "מנופים"
2011 - אליס פותחת שולחן עם סטיב פסקוף, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות ירושלים
2012 - מסיבת התה, פסטיבל בינלאומי לתיאטרון בובות "Close to You", טייפה, טיוואן
2012 - אימפרוביזציה רב תחומית, ז'אן-קלוד ג'ונס – קונטרבס, ענת שמגר - ריקוד.
2013 - פנינה, יוזמה ואוצרות אירוע הנעילה של מנופים, מופעי אמנים מוקרנים במרחב הציבורי הרכבת לירושלים, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים
2014 - מתי הספקתם לנקות, סטיב פסקוף - מוזיקה.
אירוע נעילת "מנופים" במחלקת התברואה
2014 - בשכנות טובה, אוצרות מוזיאון ישראל, בית אנה טיכו, מנופים
2014 - מפה רגשית של הצומח בהנסן, דניס סובולב – מוזיקה, בית הנסן, ירושלים
2015 - מטפורה מולקולרית, אירוע ננוארט עם מדעני ננוטכנולוגיה מהאוניברסיטה העברית
2015 - פזוזו מלך השדים, סטיב פסקוף - מוזיקה, מוזיאון ארצות המקרא
2018 - "מסיבת התה של הכובען המטורלל", פסטיבל תיאטרון בובות הבינלאומי, ירושלים
2019 - "יונה והדג", עם סטיב פסקוף סאונד, הביאנלה של ירושלים, מוזיאון היכל שלמה
2006 - "זכרונות ילדות" - ציורים, דימוי: כתב עת לספרות, אמנות, ביקורת ותרבות יהודית, גיליון 26
2013 - על עבודתה "אליס", דיאלוג בין טקסט לתמונה, "עוד אליס על המדף?", בצלאל, הפרוטוקולים, כתב עת לתרבות חזותית וחומרית, יולי 2013 https://journal.bezalel.ac.il/he/protocol/article/3472
2014 - "תמר" תחריט, רות קרא איוונוב קניאל, "קדשוֹת וקדוֹשוֹת: אימהות המשיח במיתוס היהודי", ספריית הלל בן חיים בהוצאת הקיבוץ המאוחד
2018 - "סלמה" תחריט רקום, מאזנים - דו ירחון לספרות, שער גיליון 2
2021 - על עבודתה "השעיר לעזאזל", בכתבה: חן מלול, למה רצוי להיזהר בפעם הבאה שתשלחו את השעיר לעזאזל?, בלוג הספרייה הלאומית https://blog.nli.org.il/sodot-azazel/?_atscid=3_2269_209769956_10075760_0_Txtjdwjjfjsh8pc8828
2022 - על עבודתה "צמחים מחצר הנסן", בתזה לדוקטורט, Jennifer Shutek, New York University
ליאור קליין (נולד ב-18 במרץ 1959) הוא פיזיקאי ישראלי, המכהן כפרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
כיהן כראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן בין אוקטובר 2017 ואוקטובר 2022.
קליין הוא בנם של צבי הרמן ורבקה קליין.
הוא גדל ולמד ברחובות ובשנת 1977 התגייס ליחידה 8200 בחיל המודיעין שם שרת כקצין.
במהלך שרותו בקבע ולאחר שחרור השלים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת תל אביב ואחר כך תואר שני ושלישי בפיזיקה תאורטית בתחום המצב המוצק בהנחיית פרופסור אמנון אהרוני.
לאחר השלמת לימודיו ב-1991 עבר לאוניברסיטת בר-אילן שם עשה כפוסט-דוקטורנט מעבר לפיזיקה ניסויית בתחום העל-מוליכות בטמפרטורות גבוהות תחת הנחייתו של פרופסור יוסף ישורון.
ב-1993, לאחר שנתיים של עבודה נסיונית, זכה במלגת רוטשילד ובמלגת וולפסון והוא יצא לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד תחת הנחייתו של פרופסור אהרן קפיטולניק שהיה חלק מקבוצה של 3 חוקרים שכללה מלבדו את מלקולם ביזלי וטד ג'אבל ואשר נודעה בשם KGB Group.
ב-1997 הצטרף לסגל המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן כמרצה בכיר ובשנת 2010 התמנה לפרופסור מן המניין.
מתגורר ברמת גן, נשוי לקליה, אב לשלושה.
בשנים האחרונות התמקד המחקר של קליין בתחום הספינטרוניקה שהוא ענף משגשג של ננו-אלקטרוניקה השונה מהאלקטרוניקה המסורתית.
באלקטרוניקה המסורתית נעשה שימוש במטען החשמלי של האלקטרון, ואילו בספינטרוניקה נעשה שימוש גם בספין – המומנט המגנטי שהאלקטרון נושא.
המחקר של קליין בתחום זה עסק בעיקר בפיתוח סוג חדש של זיכרונות מגנטיים ופיתוח חיישנים מגנטיים רגישים.
קבוצתו של קליין תרמה רבות בתחום הזיכרון המגנטי ובתחום החיישנים המגנטיים.
בתחום הזיכרונות המגנטיים תצוין במיוחד העבודה שהצביעה על אפשרות לזיכרון מגנטי רב מצבי.
בהתקנים ספינטרוניים המשמשים לזיכרון, מספר המצבים מציב חסם עליון לנפח הזיכרון שניתן לאגור.
לתאי זיכרון מגנטיים מסחריים הקיימים היום יש שני מצבים מגנטיים יציבים, אך הגדלת מספר המצבים עשויה להניב יתרונות כמו הגדלת צפיפות הזיכרון וסלילת הדרך לתכנון סוגים חדשים של זיכרון.
המחקר בהובלתו של קליין הראה שמבנים מגנטיים פשוטים יחסית עשויים לתמוך במספר אקספוננציאלי (מעריכי, כזה הגדל באחוז גידול קבוע) של מצבים.
המבנים שנחקרו עשויים משכבות מגנטיות דקות בצורה של שתיים, שלוש או ארבע אליפסות החותכות זו את זו והודגם שהם יכולים לתמוך ב-22N מצבים מגנטיים דיסקרטיים, כש-N מייצג את מספר האליפסות.
כמו כן, הודגמה האפשרות לעבור בין המצבים באמצעות יצירת זרמי ספין.
היכולת לייצב ולשלוט על מספר אקספוננציאלי של מצבים מגנטיים דיסקרטיים במבנים פשוטים יחסית היא תרומה משמעותית לספינטרוניקה, שכן היא עשויה לאפשר ייצור זיכרון מגנטי רב-מצבי (לדוגמה, מספיקות 4 אליפסות כדי לייצב 256 מצבים) שיוכל לאגור הרבה יותר אינפורמציה בשטח נתון, לתרום לפיתוח חישוב נוירומורפי, כזה המדמה את פעולת המוח, ועוד.
בתחום החיישנים המגנטים יצוין ההישג בפיתוח חיישנים מגנטיים מבוססי אפקט הול משטחי שהפגינו רגישות שיא במשפחת החיישנים המגנטיים המגנטו-רזוסטיביים הפועלים בטמפרטורת החדר.
לחיישנים מפותחים יחד עם קבוצה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב בראשות ד"ר אסף גרוס יש פוטנציאל שימוש בתחומים שונים כולל במערכות מיקרופלואידיות המשמשות ליישומים בתחום הביו-כימיה ובתחום הרפואה.
במאמר שפורסם לאחרונה יחד עם קבוצה מ-HZDR בראשות פרופסור דניס מקרוב הופגן זינוק של שני סדרי גודל ברגישות מערכת מיקרופלואידית כתוצאה משילוב חיישנים אלה.
ליאור שלו (נולדה ב-5 בינואר 1995) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת ומראיינת במגזין סוף השבוע של אתר "מאקו" מאז 2019. בשנת 2021 קיבלה אות הוקרה ממשטרת ישראל בגין תחקיר שערכה נגד עבריין מין בישראל.
שלו נולדה וגדלה בתל אביב ולמדה בתיכון עירוני י"ד.
כשהייתה בת 10 שפטה והנחתה את תחרות המוזיקה "כוכב העיר" ששודרה ב"ערוץ הילדים".
ב-2011 ניהלה בלוג אישי בנושא אופנה ובשנת 2012 כתבה וראיינה לאתר הנוער "פרוגי".
באותה שנה הוכתרה כ"האיט גירל" הראשונה של ישראל על פי מגזין האופנה "Go Style".
את שירותה הצבאי עשתה כמאבחנת ומראיינת פסיכוטכנית בלשכת הגיוס תל השומר.
לאחר שירותה הצבאי עסקה בסטיילינג והלבישה בהפקות אופנה שפורסמו במגזינים בארץ ובעולם.
בתחילת 2019 החלה לכתוב ב"מגזין סוף השבוע" של אתר מאקו, תחילה כמראיינת תרבות ובידור ובהמשך ככתבת תחקירים ופלילים.
עיקר עבודתה מתמקדת בתחומי המשפט והחברה בישראל, עבירות מין, אלימות, רכוש, יוצאי כתות וקידום זכויותיהם של מתמודדי נפש המאושפזים במחלקות הפסיכיאטריות בישראל.
בשנת 2020 פרסמה תחקיר שבמסגרתו התחזתה לילדה בת 13 ופעלה ברשתות החברתיות על מנת להציג תמונת מצב לקלות בהם מתבצעת פדופיליה ווירטואלית בישראל.
ביוני של אותה שנה ערכה מספר ראיונות עם יהודים שבחרו להתאסלם ולגור בשטחי הרשות הפלסטינית כדי לברוח מרשויות הרווחה בישראל.
באוקטובר 2020 חשפה את המתחזה הסדרתי "עומר הררי", שהתחזה לבנו של העבריין רוני הררי, ותחת שמו ביצע שורת עבירות אלימות, תקיפה ואיומים נגד נשים.
החשיפה הובילה לכתב אישום חמור של 26 סעיפים נגד הררי, שהורשע במעשים וקיבל עונש של 5.5 שנות מאסר.
במרץ 2021 פרסמה תחקיר נגד התרופה "פרופסיה", ובו חשפה לראשונה מקרה התאבדות של אדם שנטל את חייו לאחר השימוש בתרופה.
בנוסף חשפה כי בעלון הישראלי של התרופה מוסתר מידע שקיים במדינות אחרות אודות תופעות לוואי בלתי הפיכות בגין השימוש בתרופה.
חשיפת הפרשה הובילה לתביעה ייצוגיית על סך 7.5 מיליארד שקלים, נגד חברת Co & Merck, יצרנית התרופה, טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ היצרנית של תרופת 1MG Finasteride, וחברת אינטס בע"מ היצרנית של תרופת Proavenir.
בדצמבר 2021 חשפה את פרשת האנס הסדרתי חולה האיידס דקל ששונקר.
במסגרת עבודתה על התחקיר היא התחקתה אחר הפעולות הווירטואליות של ששונקר במשך שבועות, יצרה קשר עם נפגעותיו, ולאחר ששמעה את עדויותיהן הסיעה אותן באופן עצמאי לתחנות המשטרה למתן עדות.
לפני שחשפה את הפרשה בחרה שלו לשתף את המשטרה בממצאים ולהיחשב כעדה בתיק על מנת לא לשבש את החקירה.
לאור העדויות במשטרה ששונקר נעצר ורק לאחר מכן פרסמה שלו את כתבתה.
לאחר החשיפה התקשורתיתבית המשפט המחוזי באר שבע הגיש כנגד ששונקר כתב אישום הכולל שבעה אישומים ביחס לשבע מתלוננות שונות, המייחס לו לגבי שש מהן עבירות של מעשה העלול להפיץ מחלה ואינוס, וכן עבירות נוספות של מעשים מגונים וקבלת דבר במרמה.
הוא הורשע בעבירות ונגזרו עליו 32 שנות מאסר ועשרה חודשים.
בשנת 2022 פרסמה סדרת כתבות אודות המחלקות הפסיכיאטריות בישראל.במסגרת הכתבות חשפה עדויות של מאושפזים מתוך בתי החולים הפסיכיאטרים בישראל, בין היתר היא חשפה את המתרחש ב"מרכז הדרכת הילד והמשפחה" בנהריה.
לאחר הפרסומים שלו לקחה חלק בדיון בוועדה לקידום מעמד האישה אשר דנה בהתמודדות מערכת בריאות הנפש עם סוגיות מגדריות, בכנסת ישראל.
בפברואר 2023 פרסמה תחקיר הכולל עדויות שונות כנגד רופא עור ומין, ד"ר אביגדור סרברניק, בגין פגיעה מינית של גברים מהקהילה הגאה שהגיעו אליו למרפאה.
לאחר פרסום הכתבה שלו חשפה כי הגיעו אליה למעלה מ-14 עדויות נוספות של גברים שתיארו בפניה כיצד נפגעו מינית מסרברניק בשלושת העשורים האחרונים.
בתום אותו חודש נודע כי סרברניק סגר את מרפאתו.
באוגוסט 2023 חשפה את פרשת "נוכל הנטפליקס", אברהם (אבי) אהרוני, עבריין מרמה סדרתי שבמשך שנתיים התחזה לזכיין נטפליקס, ותחת ההתחזות הונה עשרות אנשים.
כתוצאה מהונאתו הפסידו האנשים אותם הונה מאות אלפי שקלים.
שלו בוגרת תואר ראשון במדעי החברה והרוח בתוכנית המשלבת התמחות בקרימינולוגיה ואכיפת החוק, מטעם האוניברסיטה הפתוחה ומכללת בית ברל.
ותואר שני בקרימינולוגיה, במסלול פשיעה, משפט וחברה מטעם אוניברסיטת חיפה.
ליאורה בן-יצחק (נולדה ב־13 בינואר 1950) היא משוררת וסופרת ישראלית.
כתבה עד כה שישה ספרי שירה וספר ילדים אחד.
שיריה התפרסמו בכתבי עת, ביניהם "מֹאזנים", "שבו", "כרמל" ו"עתון 77".
מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת לילדים, לנוער ולמבוגרים.
כרית סביונים: שירים (ירושלים: כרמל, 1995)
גלה גלגולה (קריית גת: דני ספרים, 1996)
ידיים חולמות מילים (ירושלים: כרמל, 2004)
לו היה לי צ'לו (חיפה: פרדס הוצאה לאור ספרות עברית מתקדמת, 2015)
ליאור רוזנטל (נולד ב-2 באוגוסט 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
רוזנטל נולד בשכונת קריית אליעזר בחיפה לאב שעלה מרומניה ולאם שעלתה ממרוקו.
רוזנטל התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל חיפה וכעבור שנה עבר לזו של מכבי חיפה.
ב-1 בדצמבר 1984 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד שמשון תל אביב.
במהלך עונת 1987/1988 נפצע ברצועות ובגידים וגמר את העונה.
את שתי העונות שלאחר מכן העביר כשחקן מושאל בבני יהודה ומכבי תל אביב בהתאמה.
בקיץ חזר למכבי חיפה בה התאחד עם שלמה שרף שאימן אותו כשעלה לקבוצה הבוגרת.
בעונה זו רוזנטל היה שותף בכיר לזכייה בדאבל היחיד של המועדון.
שנה לאחר מכן קרע את הרצועה בשנית ונאלץ לעזוב את המועדון.
בקיץ הושאל לבית"ר תל אביב ובמהלך העונה להפועל חיפה.
בהפועל נפצע באחד מאימוני הקבוצה ועקב זאת הודיע על פרישה מכדורגל בגיל 29 בלבד.
ב-2 בדצמבר 1987 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת ישראל בתיקו 1-1 נגד .
ליאור הוא אחיו של כדורגלן העבר רוני רוזנטל.
ליאור נשוי בשנית ואב לשני בנים מאשתו הראשונה ולבת מנשואיו השניים.
לאחר הפרישה רוזנטל ניהל סוכנות ביטוח ביחד עם גילי אחיו של אלי גוטמן ובאותן שנים סבל מהתמכרות להימורים.
כיום הוא מדריך במכון לגמילה מהימורים.
ליאור שמחה (נולד ב-1976) הוא מזכ"ל התנועה הקיבוצית, ולשעבר מנכ"ל התאחדות יצרני החלב בישראל.
נולד בשנת 1976 בנצר סרני לאורי ועידית.
סבתו הילדה, הייתה ניצולת שואה, נגנית בתזמורת של אלמה רוזה במחנה ברגן בלזן וממקימות הקיבוץ.
לליאור ישנם שלושה אחים כאשר אחיו הוא תת-אלוף אורן שמחה אשר שימש כמפקד חטיבת הנח"ל.
בוגר תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 2004 הצטרף למשרד האסטרטגיה והפרסום 'אדלר חומסקי & ורשבסקי' ועבד במשרד בתפקידים בכירים.
בשנת 2009 ניהל את הקמפיין של מפלגת קדימה, בראשות ציפי לבני, אשר במסגרתו ניצחה המפלגה את הליכוד בראשות בנימין נתניהו, אך לא הצליחה לייצר קואליציה להרכבת הממשלה.
בשנת 2014 חזר לקיבוץ ובגיל 37 נבחר לכהן כיו"ר הקיבוץ.
במסגרת תפקידו ליאור הוביל תפיסה שונה מאד מהמקובל, במסגרתה בוטל שיוך הדירות, שיוך הנכסים, בוצעו איחודי סטטוסים, והונהגה פנסיה שיווינית מהגבוהות ביותר בתנועה הקיבוצית.
בנוסף הוביל שמחה פיתוח כלכלי משמעותי, חיזוק ענפי הקיבוץ, מעורבות בחברה הישראלית ועוד.
בדצמבר 2019 התמודד שמחה לראשות התנועה הקיבוצית מול היו"ר לשעבר ניר מאיר, והפסיד, לאחר שמאיר קיבל 55% מהקולות ושמחה 44%.
בשנת 2020 נבחר לכהן כמנכ"ל התאחדות יצרני החלב בישראל.
במסגרת תפקידו עסק שמחה בסיום המחלוקות בין הקיבוצים למושבים בתוך הארגון והוביל שלושה הסכמי חלב אל מול הממשלה, במטרה להבטיח את הייצור הישראלי ואת מנגנון משטר המכסות.
במסגרת ההתאחדות, יחד עם אופיר ליבשטיין, ראש מועצת שער הנגב ז"ל, הקים שמחה את החממה הטכנולוגית milktech להצמחת חברות טכנולוגיות במשק החלב במועצה האזורית שער הנגב.
שמחה נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים של עיתון מעריב לשנת 2021.
לאחר אירועי 7 באוקטובר הובילה ההתאחדות בראשותו את מיזם 'אחים לרפת' במסגרתו התנדבו כאלף רפתנים מכל רחבי הארץ לסייע לרפתני עוטף עזה ורתמה חברות גדולות כמו תנובה ושטראוס להקמת קרנות לשיקום וסיוע לרפתות העוטף.
כמו כן קידמה ההתאחדות את הגדלת מכסות החלב לרפתות העוטף.
ב-14 בפברואר 2024 התמודד פעם שנייה על ראשות התנועה הקיבוצית מול הדס דניאלי-ילין מקיבוץ יגור, וניצח לאחר שקיבל 54% מהקולות.
כמזכ"ל התנועה הקיבוצית פעל שמחה לחיזוק הקיבוצים הסמוכים לגבולות.
בין היתר יזם את הקמתם של 15 גרעיני נח"ל התיישבותיים לקיבוצים סמוכי גבולות, הוביל קמפיין לצירוף משפחות לקיבוצים אלו, וקידם תוכנית משותפת עם צה"ל לקליטת אנשי קבע ובני משפחותיהם בקיבוצים.
כמו כן, מקדם שמחה תהליך למיזוג התנועה הקיבוצית ותנועת הקיבוץ הדתי.
שמחה כהן גם כיו"ר חברת 'החקלאית' לשירותי ווטרינריה, כחבר דירקטוריון מועצת החלב ודירקטוריון חברת שיאון.
כמו כן הוא מכהן כחבר הוועד המנהל דרך לוטן מרכז לאומי מדברי לנוער בסיכון.
נשוי לכרמל, רופאה אונקולוגית, ואב לארבעה.
מתגורר וחבר קיבוץ בנצר סירני.
ליאור שטרנפלד (נולד ב-1979) הוא היסטוריון של איראן והמזרח התיכון המודרני, המשמש כפרופסור חבר להיסטוריה ולימודי יהדות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
הוא מחזיק במלגת William J.
שטרנפלד כיהן כחבר המועצה של האגודה הבינלאומית ללימודים איראניים, כפרופסור אורח באוניברסיטת דארטמות', כפרופסור קתדרת "אליאנץ" באוניברסיטת LMU במינכן, וכעמית במכון הישראלי ללימודים מתקדמים.
שטרנפלד גדל בחולון לאב עובד התעשייה האווירית לישראל ואם מנהלת חשבונות, ובצבא שירת כלוחם בחטיבת גבעתי.
קיבל תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
השלים לימודים לתואר דוקטור באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 2014. הוא פרסם מאמרים רבים בנושאים שונים הקשורים ליהודי איראן, מהפכת 1979 וההיסטוריה של יהודים ומיעוטים אחרים במזרח התיכון.
בשנת 2022 שיתף פעולה עם חסן סרבכשיאן ופרוונה וחידמנש ביצירת הספר "Jews of Iran: A Photographic Chronicle".
תחומי ההתמחות של שטרנפלד כוללים את תולדות יהודי המזרח התיכון והמיעוטים השונים באזור.
ספרו הראשון, Between Iran and Zion: Jewish Histories of Twentieth-Century Iran (2018), מתמקד בהיסטוריות היהודיות של איראן במאה ה-20, ובוחן את השתלבותן של הקהילות היהודיות בתהליכי בניית האומה האיראנית, תוך התייחסות ללאומיות האיראנית, ציונות וחוקתיות.
פרסומיו כוללים מאמרים בנושא תולדות יהודי איראן בתקופת השאה, היחסים בין מצרים לאיראן, והשתלבות היהודים האיראנים בישראל ובתפוצות.
לפי שטרנפלד, איראן לא מהווה איום קיומי על מדינת ישראל, והשמדתה אינה יעד איראני.
יחד עם זאת הוא מציין כי גם איראן וגם ישראל קוראות להחלפת המשטר זו של זו.
לטענתו, ישראל מנפחת בכוונה את ממדי האיום האיראני על מנת להלבין את הכיבוש הישראלי.
הוא מתח ביקורת על האופן שבו העימות המתמשך עם איראן מסוקר בתקשורת הישראלית.
לדבריו, התקשורת הישראלית מביאה אנשים שאין להם ידע מספק, והיא לא עושה מאמץ לחפש את החוקרים שבאמת מושקעים בניתוח איראן ובהבנת החברה האיראנית.
במהלך מלחמת חרבות ברזל יזם עצומה משותפת של אקדמאים ישראלים ואיראנים שהופנתה אל נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להפסקת העברת נשק לישראל בטענה שהיא מבצעת רצח עם.
במאמר שפרסם לאחר מתקפת הטילים הראשונה של איראן על ישראל טען שטרנפלד כי איראן מתנהלת בצורה רציונלית יותר מישראל.
לאחר חיסולו של איסמאעיל הנייה ביום ההשבעה של מסעוד פזשכיאן לנשיא איראן טען שטרנפלד כי מטרת החיסול היא למנוע מפזשיכאן לממש את חזונו הרפורמיסטי.
בספטמבר 2024 השתתף במפגש-בין דתי באו"ם בראשות נשיא איראן מסעוד פזשכיאן יחד עם מנהיגים יהודים נוספים.
איראן: החיים עצמם, היסטוריה, פילוסופיה, תרבות, טראומה, הוצאת עברית, 2026
ליאור שמש (נולד ב-18 במאי 1978) הוא שחקן ישראלי.
שמש גדל ברמת השרון, שמש הוא בוגר הסטודיו למשחק חולון בהנהלת שולי כהן ודרור טפליצקי.
לשמש יש גם תואר ראשון בבימוי והוראת התיאטרון בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים.
שמש למד סדנת אימפרוביזציה בהנחיית רענן לוי.
בנוסף למד שמש בסדנאות הבמה 2 בבית ציוני אמריקה, קומדיה פיזית / סלפסטיק בהנחייתה ג'וס הובן.
וגם למד בסדנת משחק מול מצלמה בהנחייתה של השחקנית ליאת ביין.
בצבא שירת כשוטר אך שוחרר מוקדם בגלל אסתמה.
בשנת 2003 הופיע לראשונה בסדרת הטלוויזיה "קרב בדרך לירושלים" גילם את דמותו של יולק.
בשנים 2006–2009 זכה לחשיפה משמעותית כששיחק בטלנובלה של HOT "האלופה" במשך 3 עונות גילם את עובד חביה.
גילם גם את עובד בשנת 2006 בסדרת הספין אוף של "האלופה" שנקראת "האבודה" הסדרה הושקה על ידי חברת אורנג' ושודרה לאחר שירדה העונה הראשונה מהמסך.
בשנת 2009 שיחק שוטר בסרט "הזמן שנותר".
בשנת 2013 הופיע בסרט "הרועה האחרון".
בשנת 2015 התארח במספר פרקים בודדים בעונה השנייה של הסדרה הקומית של ערוץ 2 "שנות ה-80" שיחק את שמוליק, שוטר טיפש, חדש בטירה וקפדן יתר על המידה.
בשנת 2016 התארח בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ 2 "צומת מילר" שיחק את רפי, חבר של אדיר מהצבא, עובד כשומר אצל מלכת אנגליה.
בשנת 2017 הופיע בסדרה הקומית של ערוץ עשר "לה פמיליה" שיחק את דוד.
בשנת 2022 שב לגלם את דמותו של שמוליק השוטר בתפקיד אורח בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של רשת 13 "שנות ה-90".
שמש גם השתתף בכמה פרסומות בניהם: פרסומת ל"ווינר", "לאומי כארד-פוקס", "קלאבמרקט", "בזק בינלאומי", פרומו לערוץ "ביפ" ובפרסומת ל"לוטו" הולנד.
שמש נשוי, בנוסף לקריירת המשחק הוא עובד כקופירייטר ועובד עם לקוחות פרטיים ומשרדי פרסום.
ליאור צפריר הכהן שי (כ"ז בכסלו ה'תשל"א, 21 בדצמבר 1970 – ט"ו בחשוון ה'תשפ"ב, 21 באוקטובר 2021) היה מוזיקאי ישראלי, חוזר בתשובה חסיד ברסלב.
נולד בתל אביב לבן-ציון אליהו ואלישבע שי, ולו אח אחד.
כשהיה בן 3 וחצי, הוריו נרצחו בפיגוע בטיסה 841 של TWA והוא עבר – יחד עם אחיו הגדול – להתגורר אצל דודתו.
בשנת 1997 החל להופיע יחד עם אייל דוידוף במעגלי מתופפים.
לאחר נישואיו אובחן כבעל הפרעת דחק פוסט-טראומטית בעקבות שירותו בצה"ל, והוא החל בטיפול רגשי.
בעקבות הטיפול החל תהליך של חזרה בתשובה יחד עם אשתו, התקרב לחסידות ברסלב והחל לעסוק בתיפוף.
הוא הקים את "השטיבל – מרכז תופים ויהדות" ברחוב שטיבל בתל אביב.
במקום התקיימו גם הופעות חיות של אמנים.
עדי רן הופיע שם מדי שבוע במשך 6 שנים.
ב-2005 השתתף יחד עם אשתו בפרק "זכור את יום השבת" בסדרת הטלוויזיה "עשרת הדיברות" בבימוי יורם זק ובהגשת רונאל פישר.
רענן שקד כתב על הופעתם בסדרה: .
ידידיה מאיר כתב על הופעתם בסדרה: .
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לשנת 2007.
ב-2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, הוצב במקום הראשון במפלגת "כולנו חברים נ נח" (פץ) של זרם נ נח בחסידות ברסלב, אך פרש כשבועיים לפני יום הבחירות.
ב-2014 הבמאית רִבְקָטַל פיינה צילמה וביימה סרט תיעודי עליו בשם "מוכרח להיות שמח".
הסרט השתתף בפסטיבל קולנוע דרום באותה השנה, וזכה בפרס העריכה הטובה ביותר.
ב-2014 התגלה אצלו גידול ברגל (מלנומה) אך הוא החלים ממנו.
בשנת 2020 הגידול התגלה שוב, בראש (גליובלסטומה מולטיפורמה), והוא נפטר כעבר עשרה חודשים, בט"ו בחשוון ה'תשפ"ב.
במהלך הטיפולים הרפואיים החל לומר כמנטרה את המשפט "זה הרגע המאושר בחיי".
לאחר פטירתו הפיק יורם זק סרטון ובו כ-45 אמנים אומרים את המשפט "זה הרגע המאושר בחיי".
ביום השנה לפטירתו נערך "פסטיבל זה הרגע" בחצר ביתו במושב יושביה.
בין השאר התקיימו בו הופעות של שולי רנד, סיני תור, שמואל, ביני לנדאו ועוד.
ב-2022 הוקמה עמותה בשם "סיירת החישגוזים" העוסקת "בהתנדבות בהפצת שמחה בבתי חולים, בתי אבות, בסיסי חיילים, ברחוב ובכל מקום שיקראו לנו, כהמשך לדרכו של ליאור שי שכל עיסוקו היה להפיץ שמחה בכל אשר ילך".
הלהקות "גרוב סגול" ו"מוושינגטון" הוציאו יחד את השיר "חסיד של המציאות" בו משולבים מילותיו של ליאור שי.
עובדיה חממה כתב הלחין והפיק את השיר "מישהו" שביצע ארז לונברג, בהשארת דבריו של ליאור שי.
בהקלטת השיר השתתפו בין השאר שלומי שבן, אורן צור ועובדיה חממה.
המוזיקאי אליאב חורי כתב הלחין וביצע את השיר "זה הרגע המאושר בחיי" בהשראת חייו של ליאור שי.
המוזיקאי בן אוחנה (בןבן) הוציא את הסינגל "זה הרגע המאושר בחיי!" מתוך אלבומו "לוזר", בהשארת חייו של ליאור שי.
המוזיקאי בנצי מזרחי הוציא את השיר "הִרְהוּר תְּשׁוּבָה" בו משולבת הקלטה של ליאור שי.
זה הרגע המאושר בחיי, תיאטרון נקודה טובה, הצגת בכורה: 24 בנובמבר 2022 בתיאטרון החאן
יוצרים: מחזאי – שמואל הדג'ס, עמרי ורטש ואלחנן ניר (על פי רעיון של עמיחי חזן), במאי ודרמטורג – שמואל הדג'ס, תפאורה – עלי קפלן, מוזיקה – עמית בן עטר, תאורה – אדם רוטבליט, ניהול אמנותי – עמרי ורטש
שחקנים: ליאור – יאיר להמן, גברי – בצלאל בורוכוב
התיאטרון הרפרטוארי נקודה טובה העלה את ההצגה בהשראת חייו של ליאור שי.
בהצגה משולבים דיבורים ותפילות שהיו שגורים על פיו.
ההצגה עלתה בין השאר בתיאטרון החאן.
כשהיה בן 30 התחתן עם ליאת, אותה הכיר בפסיטבל ריינבו.