tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'ונסון בנאומו ב-17 במרץ 1965, עבר בסנאט ב-26 במאי, למחרת סיומה של צעדת מחאה בת ארבעה ימים בהנהגת קינג ו-25,000 צועדים מסלמה (Selma) למונטגומרי, ואושר על ידי בית הנבחרים ב-2 באוגוסט.
בשנת 1968 ארגנה ההתאחדות את מצעד האביונים לוושינגטון.
סוכנות ה-FBI עקבה אחרי פעילי התאחדות ההנהגה הדרומית נוצרית על פי הוראה ישירה מרוברט קנדי, התובע הכללי של ארצות הברית.
האזנות סתר בוצעו החל מסתיו 1963 על רקע חשש לא מבוסס כי פעילים קומוניסטים חדרו לשורות הארגון ועלולים להשתמש בו לצורכי תעמולה והסתה מאידך ולפגוע בניסיונות הממשלה הפדרלית לקדם את חוקי זכויות האדם.
באוגוסט 1971 יוסף לאורי ממנהגי הארגון נפגש עם הנהגת אש"ף והפציר בהם להכיר בישראל ולגשת לפתרון של שלום.
התאחדות הכדורגל הצרפתית היא הגוף הממונה על ענף הכדורגל בצרפת.
ההתאחדות נוסדה רשמית ב-1919, כשהחליפה את הגוף הקיים CFI (הוועדה האינטר-פדרלית הצרפתית).
ההתאחדות היא מהגופים המקימים של התאחדות הכדורגל העולמית פיפ"א, וחברה בהתאחדות הכדורגל האירופית אופ"א מאז הקמתה.
ההתאחדות אחראית בין היתר למינוי מאמנה של נבחרת צרפת בכדורגל וכן על מינוי הנהלתן של כל הנבחרות הלאומיות של צרפת.
כמו כן היא האחראית בעקיפין על שתי הליגות הבכירות בצרפת (ליגה 1 וליגה 2) ועל מפעל הגביע הצרפתי, והאחראית במישרין על ניהולן של כל הליגות החל מהליגה השלישית ומטה, כל ליגות הנשים, וליגות הכדורגל במחוזות צרפת מעבר לים.
ההתאחדות נוסדה רשמית ב-7 באפריל 1919, מאחר שעד אז היו קיימים בצרפת שני גופים שונים ששררו ביניהם חילוקי דעות רבים, שאף הובילו לשליחת שתי נבחרות צרפת (צרפת א' וצרפת ב') לאולימפיאדת לונדון (1908), כשרק אחת מהן מוכרת על ידי פיפ"א.
הגביע שחולק עד מונדיאל 1970 נקרא על שמו, גביע ז'יל רימה.
המזכיר הראשון של ההתאחדות היה הנרי דלוניי אשר כיהן בתפקיד גם בגלגולו הקודם כ-CFI.
נשיא ההתאחדות המכהן הוא נואל לה גרה, מנהלה לשעבר של קבוצת גנגאן.
התאחדות הכדורגל הצרפתית אחראית באופן עקיף לניהול שתי הליגות הבכירות במדינה, וניהול טורניר הגביע הצרפתי וגביע הליגה.
על שתי הליגות הבכירות ועל גביע הליגה אחראי גוף הניהול הנקרא "הליגה לכדורגל מקצועני" (LFP).
גוף זה כפוף ישירות להתאחדות.
על הגביע הצרפתי אחראית הוועדה הפדרלית של הגביע הצרפתי, והיא כפופה ישירות למועצה הפדרלית של ההתאחדות.
בנוסף, אחראית ההתאחדות באופן ישיר לניהול הליגה השלישית ומטה, ליגות הנוער, מינוי מאמן הנבחרת הצרפתית ומינוי הנהלותיה של כל הנבחרות הלאומיות, וניהול ליגות הכדורגל של מחוזות צרפת מעבר לים - גוודלופ, ראוניון, גיאנה הצרפתית, מרטיניק, טהיטי, קלדוניה ומיוט.
ההתאחדות מגדירה את תפקידיה באופן הבא:
לארגן, לפתח ולעקוב אחר לימוד ותרגול הכדורגל על כל צורותיו בצרפת ובמחוזות צרפת מעבר לים.
ליצור ולתחזק את הקשר בין חבריה, המועדונים הרשומים בה והליגות האזוריות, ובין הליגה לכדורגל מקצועני.
להגן על האינטרסים החומריים והמורליים של הכדורגל הצרפתי.
לשמור על הקשרים הראויים עם פיפ"א והתאחדויות הכדורגל הכפופות לה, וכן עם ארגוני הספורט שבהן וממשלותיהן.
כמו כן, הגוף ממונה על ענף הקטרגל במדינה.
ההתאחדות נוסדה ב-1 בספטמבר 1895, והיא מהגופים המייסדים של פיפ"א ואופ"א.
ההתאחדות מנהלת את נבחרת בלגיה בכדורגל, וכן את הנבחרת הצעירה וכלל נבחרות הנשים והנוער במדינה.
כמו כן, ההתאחדות מנהלת ומארגנת את כל מבנה הליגות וטורנירי הגביע, טורנירי הנשים וטורנירי הקטרגל במדינה.
בלגיה נחשפה למשחק הכדורגל בשנות ה-60 של המאה ה-19, דרך פועלים אנגלים בנמל העיר אנטוורפן, סטודנטים בבתי ספר אנגלים בערים ברוז' ובריסל ומהנדסים ועובדים בריטים ממפעלי הפחם והמתכת שבאזור התעשייה בעיר ליאז'.
במהלך שנים אלו גברה הפופולריות של המשחק ברחבי המדינה, וקבוצות בלגיות ראשונות קמו לצד קבוצות בריטיות במדינה.
ב-1 בספטמבר 1895 התאחדות הכדורגל הבלגית הוקמה באופן רשמי.
ההתאחדות הייתה מהגופים המייסדים של התאחדות הכדורגל העולמית פיפ"א בשנת 1904.
בשנת 1948 ייסדה ההתאחדות בית ספר למאמנים וכן ייסדה ועדה רפואית ראשונה לארגון.
שש שנים אחר כך, ב-1954, נוספה ההתאחדות לגופים המייסדים של התאחדות הכדורגל האירופית אופ"א.
בשנת 1972 ארגנה וניהלה ההתאחדות את טורניר יורו 1972 שהתקיים במדינה.
בלגיה המארחת סיימה את הטורניר במקום השלישי.
הייתה זו תחילתה של תקופה מצוינת לכדורגל הבלגי, כשבשנת 1976 זכתה אנדרלכט בגביע אירופה למחזיקות גביע, התואר האירופי הראשון בו זוכה קבוצה בלגית, ושחזרה את ההישג שנתיים מאוחר יותר.
הנבחרת הבלגית גם היא רשמה את הישג השיא שלה באותן שנים, כשסיימה במקום השני בטורניר יורו 1980.
ב-1985 נערך גמר גביע אירופה לאלופות בין ליברפול ליובנטוס באצטדיון הייזל (כיום אצטדיון המלך בודואן) בבריסל.
משחק זה זכור עקב אסון הייזל, שגבה את חייהם של 39 אנשים במשחק.
על אף שהתאחדות הכדורגל לא נשאה באחריות ישירה לאירועים, בעקבות חקירתם התפטר נשיא ההתאחדות כשנתיים מאוחר יותר.
ב-4 ביוני 1989 חנכה ההתאחדות סמוך לאצטדיון הייזל את בניינה הנוכחי.
במונדיאל 1986, שהתקיים במקסיקו, בו השיגה נבחרת בלגיה את הישגה הטוב ביותר בתולדות המפעל - העפלה לחצי הגמר, נחשפו הצוות המקצועי והמנהלים של הנבחרת לעוני הרב השורר באזור, והחלו בפרויקט הומניטרי הנקרא Accion Diablos rojos Casa Hogar, המעניק לצעירים מקומיים חינוך ומקום נוח ומזמין.
על פעילות זו, ביוזמת ההתאחדות ובמימונה, זכתה ההתאחדות לפרס המשחק ההוגן של פיפ"א לשנת 1992.
ב-1995, כתוצאה מפסיקה בית הדין האירופי לצדק, חוקק חוק בוסמן, ששינה כליל את פני הכדורגל המקצועני באירופה.
החוק נגע להעברות חופשיות של שחקנים לאחר תום חוזיהם, וכן למניעת הגבלת מספר השחקנים הלא מקומיים בקבוצות המקצועניות באירופה.
החוק נקבע לאחר שז'אן-מארק בוסמן הבלגי, קשרה של RFC ליאז' מליגת העל הבלגית, רצה לעבור לקבוצה צרפתית עם תום חוזהו, אך זו לא הסכימה לשלם את הסכומים שדרשה קבוצתו.
בין הנתבעות, בנוסף לקבוצה הבלגית ולאופ"א, הייתה גם התאחדות הכדורגל הבלגית.
ב-15 בדצמבר פסק בית הדין אירופי לטובת בוסמן ונגד הנתבעות, וחייב את מוסדות הכדורגל ביבשת לבטל את התקנות הלא חוקיות.
בשנת 2000 ארגנה ההתאחדות, בצוותא עם התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, את טורניר יורו 2000. הנבחרת הבלגית אמנם הודחה בסיבוב הראשון, אך הטורניר אורגן ונוהל בהצלחה, ובעקבות הרווחים מהטורניר שנאמדו בכ-10 מיליון אירו, הוחלט להקים מרכז לפיתוח שחקנים צעירים.
התאחדות הכדורגל הבלגית אחראית לארגון וניהול כל טורנירי הכדורגל במדינה, הכוללים את המפעלים הבאים:
כל טורנירי הליגה והגביע לנשים
כל טורנירי הליגה והגביע בקטרגל
כמו כן אחראית ההתאחדות לארגון וניהול כל נבחרות הכדורגל בבלגיה, הכוללות את הנבחרת הבוגרת, הנבחרת הצעירה, נבחרת הנשים ושאר הנבחרות בשכבות הגיל השונות הנוטלות חלק בטורנירים המאורגנים על ידי פיפ"א ואופ"א.
התאחדות הכדורגל הסקוטית היא מנהלת הכדורגל בסקוטלנד והיא האחראית לשליטה ולפיתוח של הכדורגל בסקוטלנד.
חברי ההתאחדות כוללים מועדונים בסקוטלנד, עמותות לאומיות ועמותות מקומיות.
היא הוקמה בשנת 1873, מה שהופך אותה להתאחדות לכדורגל הלאומית השנייה בעולם (הראשונה היא התאחדות הכדורגל האנגלית).
התאחדות הכדורגל הסקוטית חברה בוועדת הכדורגל הבינלאומית, המועצה האחראית על קביעת החוקים של משחק הכדורגל.
התאחדות הכדורגל הסקוטית היא חברה מייסדת של אופ"א וחברה בפיפ"א.
מקום מושבה הוא בהאמפדן פארק בגלאזגו.
בנוסף, מוזיאון הכדורגל הסקוטי נמצא גם הוא שם.
ההתאחדות הכדורגל הסקוטית אחראית לתפעול של נבחרת סקוטלנד בכדורגל, הגביע הסקוטי ולמספר מפעלים נוספים של הכדורגל בסקוטלנד.
בעקבות היווצרות מועדוני הכדורגל המוקדמים של סקוטלנד ב-1860, ענף הכדורגל בסקוטלנד צמח במהירות אך ללא מבנה פורמלי, ומשחקים לעיתים קרובות היו נקבעים באופן אקראי ולא סדיר.
קווינס פארק, מועדון מגלאזגו שנוסד בשנת 1867, נטל את ההובלה, ולאחר פרסום בעיתון של גלאזגו בשנת 1873, נציגים משבעה מועדונים - קווינס פארק, קליידסדל, עמק לוואן, דומברק, ת'רד לאנארק, המזרח וגרנוויל - השתתפו בפגישה ב-13 במרץ 1873. יתר על כן, קילמרנוק שלחה מכתב וקבעה את נכונותם להצטרף.
באותו יום, שמונת מועדונים אלה יצרו את התאחדות הכדורגל הסקוטית, והחליטו על הקמת עמותה לקידום הכדורגל לפי הכללים של ההתאחדות לכדורגל.
המועדונים הקשורים לעמותה זו נרשמו לשחק בגביע האתגר שהתקיים באותה שנה.
הוחלט גם על ועדה שתציע את חוקי התחרות.
מנכ"ל ההתאחדות הכדורגל הסקוטית מפקח על הפיתוח הכדורגל בסקוטלנד והממשל בעניינים משמעתיים, והוא גם אחראי על הארגון הכללי של הצד הלאומי.
אחד התפקידים הבולטים של המנכ"ל הוא לשכור ולפטר מנהלים בנבחרת סקוטלנד בכדורגל.
יש כבר שמונה מנכ"לים מאז 1882:
התאחדות הכדורגל הסקוטית מארגנת את הגביע הסקוטי וגביע הנוער הסקוטי.
למרות שההתאחדות אינה מעורבת בפעילות היום-יום של SPFL או תחרויות ליגה אחרות, היא ממנה את השופטים למשחקים בליגות אלה.
התאחדות הכדורגל הסקוטית מעודדת את איכות הממשל במועדוני כדורגל באמצעות מערכת של רישיונות מועדונים.
כל המועדונים החברים בהתאחדות נבחנים מדי שנה בארבעה תחומים (טענה, תמיכת הקבוצה הראשונה, תמיכת קבוצת הנוער, וממשל), ואם הוא מתאים, יוענקו לו רישיון לפי רמות: בזהב, כסף וארד.
החל מינואר 2015, רישיונות רמה-זהב זכו רק שני מועדונים, סלטיק והיברניאן.
כל המועדונים ב-SPFL נדרשים להיות מורשים מרמת ארד ומעלה.
נכון למרץ 2015, 84 מועדונים חברים בהתאחדות הכדורגל הסקוטית, הכוללים:
כל 18 המועדונים בליגת כדורגל היילנד
12 מועדונים בליגת כדורגל השפלה (כולם מלבד BSC גלאזגו ואוניברסיטת סטירלינג)
4 מועדונים בליגת הכדורגל מזרח סקוטלנד: המספנה בורנטיסלנד, עגלות שיירות מדינה, קולדסטרים ו־Hawick רויאל אלברט
3 מועדונים בליגת הכדורגל דרום סקוטלנד: ניוטון סטיוארט, St Cuthbert Wanderers ו־Wigtown & Bladnoch
3 מועדונים זוטרים: הבנקים אוו' די, גירבן ולינלית'גוו' רוז
2 מועדוני חובבים: אוניברסיטת גלאזגו וגולספי סאתרלנד
התאחדות הכדורגל השוודית (בשוודית: Svenska Fotbollförbundet, או בקיצור SvFF) היא הגוף האחראי על הליגות השונות בשוודיה, בהן ליגת העל בכדורגל לגברים ולנשים (אלסונסקאן ודמאלסוונסקאן, בהתאמה), משחקי הגביע השונים, נבחרת שוודיה בכדורגל לגברים ונשים והנבחרות הצעירות.
מקום מושבה של ההתאחדות לכדורגל הוא באצטדיון פרנדס ארנה שבסולנה, סטוקהולם.
התאחדות הכדורגל השוודית היא חברה בארגונים פיפ"א ואופ"א, והיא המנהלת של 24 אזורי-הספורט השוודים (22 המחוזות + שתי הערים סטוקהולם וגטבורג הנפרדות).
דיוויז'ון 2 - (Division 2)
דיוויז'ון 3 - (Division 3)
התאחדות הכדורגל האוסטרית היא הגוף המנהל את הכדורגל באוסטריה.
היא מנהלת את כל תחרויות הכדורגל באוסטריה בהם גם: הבונדסליגה האוסטרית, הגביע האוסטרי ונבחרת אוסטריה בכדורגל, כמו גם את נבחרת הנשים האוסטרית.
מטה ההתאחדות נמצא בעיר הבירה וינה.
בשנת 1894, פירסט וינה, קבוצת הכדורגל הראשונה באוסטריה, שנוסדה בווינה.
מגרעין זה, התאחדות הכדורגל האוסטרית הוקמה בשנת 1904. שנה אחת לאחר ההקמה, אוסטריה הפכה לחברה בפדרציית הכדורגל הבינלאומית פיפ"א ואירחה את קונגרס פיפ"א החמישי בשנת 1908.
הוגו מייזל היה אחד האישים הידועים ביותר בשנים הראשונות של התאחדות הכדורגל האוסטרית, הוא היה מאמנה של נבחרת אוסטריה משנת 1919, ובשנת 1927 הוא גם הפך למזכ"ל התאחדות הכדורגל האוסטרית.
באולימפיאדת ברלין בשנת 1936, נבחרת אוסטריה בהנהגתו זכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה 2-1 לאיטליה בגמר, זה הגמר הבינלאומי היחיד של אוסטריה.
נבחרתו של מייזל, שזכתה לכינוי "נבחרת הפלא", נותרה ללא הפסד מ-12 באפריל 1931 עד 23 באוקטובר 1932, במשך 14 משחקים רצופים.
רגעי השיא של סדרה זו היו בניצחונות 0-6 (בברלין) ו0-5 (בווינה) על גרמניה.
בשנות ה-50, הם ראו יותר הישגים עם גדולי הכדורגלנים הידועים שלהם כגון: ארנסט אוקווירק (פעמיים הקפטן של קבוצת העולם שבחרה פיפ"א), ארנסט האפל, גרהרד הנפי וולטר זמאן.
מונדיאל 1954 מדורג להיות בין המוצלחים ביותר בהיסטוריה של התאחדות הכדורגל האוסטרית.
עשרים שנה לאחר המקום ה-4 במונדיאל 1934 שנערך באיטליה, אוסטריה חזרה למעגל הנבחרות הטובות שוב.
הווה - 2009: ליאו ווינדטנר
התאחדות הכדורגל הפלסטינית היא הגוף המרכזי לכדורגל ברשות הפלסטינית והמנהלה של נבחרת פלסטין בכדורגל.
יושב ראש ההתאחדות כיום הוא ג'יבריל רג'וב.
פדרציית הכדורגל החדשה פלסטין נוסדה בשנת 1952. מחליפתה, התאחדות הכדורגל הפלסטינית, הוקמה בשנת 1962, היא הייתה חברה באיגוד התאחדויות הכדורגל הערביות מאז הקמתה ב-1974.
היא התקבלה כחברה בפיפ"א ב-1998, לאחר הקמתה של הרשות הפלסטינית.
ההתאחדות נעשתה חברה גם בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) באותה שנה ובהתאחדות הכדורגל של מערב אסיה.
ב-11 בפברואר 2011, התאחדות הכדורגל הפלסטינית הקימה את ליגת הנשים הראשונה.
הליגה התקיימה באופן לא סדיר ולא רשמי גם בתקופת המנדט ולאחרי כן זמן מה.
ידוע על מספר ליגות שאורגנו גם בשנות ה-70, ה-80 ושנות ה-90 המוקדמות אולם באופן לא תדיר ולא מוסדר רשמית.
רק ב-1998 עם הקמת ההתאחדות הפלסטינית באופן רשמי, הוקמה ליגת הכדורגל החצי מקצוענית שהופרדה לשתיים: הגדה המערבית ורצועת עזה.
כמו כן רק בעונת 2010/2011 החלה הליגה סטנדרטים מקצועניים בליגה והפכה לליגה מקצוענית מוסדרת.
בגדה המערבית וברצועת עזה יש ליגות כדורגל לגברים ולנשים וברצועה ישנה רק ליגת כדורגל לגברים, בכל ליגה ישנם 12 מועדוני כדורגל.
התאחדות הכדורגל האוקראינית (באוקראינית: Федерація футболу України; ידועה גם כ"FFU") היא הגוף המנהל את הכדורגל באוקראינה.
האיגוד מארגן את ליגת העל האוקראינית, מערכת ליגות הכדורגל במדינה, ואת הנבחרת הלאומית של אוקראינה.
מקום מושבה בקייב והיא נוסדה ב-13 בדצמבר 1991. ההתאחדות חברה בפיפ"א משנת הקמתה וחברה באופ"א מאז 1991.
מטה ההתאחדות שוכן במבנה המכונה "בית הכדורגל" ונמצא במתחם מרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי שבקייב.
ב-6 במרץ 1991 ויקטור באניקוב פעל להקמת פדרציית כדורגל אוקראינית, כחלק מהתאחדות הכדורגל הסובייטית ובתחילה הייתה כפופה להתאחדות הסובייטית.
לאחר הכרזת העצמאות האוקראינית ב-24 באוגוסט 1991 התאחדות הכדורגל האוקראינית החלה בהליכי היפרדות מעשיים ובתחילת ספטמבר 1991 הוחלט להקים מוסדות ניהול עצמאיים מההתאחדות הסובייטית ובאוקטובר ויקטור באניקוב נפגש עם נשיא אופ"א לנהארט יוהנסון שהבטיח את תמיכתו ובצירוף התאחדות הכדורגל האוקראינית לאופ"א.
ב-13 בדצמבר 1991 הוחלט על הקמת התאחדות כדורגל עצמאית.
לנשיא הראשון של ההתאחדות נבחר ויקטור באניקוב.
ההתאחדות הפכה לגוף הניהולי העיקרי של הכדורגל במדינה והייתה הגוף העיקרי האחראי לארגון יורו 2012 שאוקראינה אירחה יחד עם פולין.
שם שנים בתפקיד ויקטור באניקוב 13 בדצמבר 1991 - יולי 1996 ולרי פוסטובוייטנקו יולי 1996 - אוגוסט 2000 גריגורי סורקיס אוגוסט 2000 - ספטמבר 2012 אנטולי קונקוב ספטמבר 2012 - מרץ 2015 אנדריי פאבלקו מרץ 2015 - ינואר 2024 אנדריי שבצ'נקו ינואר 2024 -
התאחדות הכדורגל השווייצרית היא הגוף האחראי על ניהול ליגות הכדורגל והנבחרות הלאומיות של שווייץ.
משרדיה של ההתאחדות נמצאים בעיר ברן.
ההתאחדות הוקמה בשנת 1895, הייתה חלק מהגופים שייסדו את פיפ"א בשנת 1904 והצטרפה לאופ"א בשנת 1954, שנת הקמת הארגון.
ראשי התיבות של ההתאחדות ASF-SFV מהווים את קיצור שמה של ההתאחדות בשלוש השפות הרשמיות של המדינה.
התאחדות הכדורגל הקפריסאית ) היא הגוף המנהל את הכדורגל בקפריסין.
ההתאחדות אחראית על קיום משחקי ליגת העל הקפריסאית, משחקי הגביע הקפריסאי, משחקי הסופר קאפ הקפריסאי ומשחקי נבחרת קפריסין.
בנוסף, אחראית ההתאחדות גם על משחקי הקטרגל במדינה הכוללים את משחקי הליגה, משחקי הגביע ומשחקי הסופר-קאפ.
הכדורגל הובא לקפריסין בתחילת שנות העשרים של המאה הקודמת על ידי הבריטים ששלטו באי.
המשחק שהחל בבתי הספר באי צבר פופואריות וקבוצות שונות החלו להתגבש במקומות שונים.
בספטמבר 1934 נוסדה ההתאחדות בה היו חברים באותה עת שמונה מועדונים, שהיוו את הבסיס לליגת העל הקפריסאית שהחלה לפעול במקביל.
בשנת 1948 הצטרפה ההתאחדות לפיפ"א ובשנת 1962 הצטרפה לאופ"א.
משרדי ההתאחדות נמצאים בעיר ניקוסיה, במבנה שנחנך בשנת 2007.
התאחדות הכדורגל של אסטוניה (באסטונית: Eesti Jalgpalli Liit, ר"ת: EJL) היא הגוף המנהל את כל פעילות הכדורגל הכולל את הליגות הסדירות, משחקי הגביע האסטוני ופעילות הנבחרת הלאומית.
בנוסף, אחראית ההתאחדות על הפעילות בענפי הקטרגל וכדורגל החופים.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1921 ושנתיים לאחר מכן הצטרפה לפיפ"א.
לאחר כיבוש המדינה על ידי ברית המועצות בשנת 1940 פורקה ההתאחדות.
היא שבה ונוסדה מחדש בשנת 1992, לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות.
התאחדות הוצאות ספרים בישראל הוא ארגון שהוקם בשנת 1939 כדי לעזור להוצאות ספרים בישראל במתן שירותים מקצועיים, בייצוגן מול רשויות המדינה, בעידוד מכירת ספרים בישראל ובארגון רוב הוצאות ספרים הפעילות בישראל.
קיימות הוצאות ספרים מסחריות, הוצאות לא-מסחריות של האקדמיה, מוסדות, עמותות, ארגונים והוצאות עצמיות.
התאחדות הספרים בישראל הציבה לעצמה יעדים במטרה להגביר את מכירות הספרים והפצתם ולעודד את הקריאה בקרב הציבור בכללו ובקרב בני הנוער בפרט.
לשם כך מקיימים מדי שנה בשנה את האירועים הבאים:
ההתאחדות יוזמת, מפיקה ומנהלת את "שבוע הספר העברי" המתקיים בישראל מדי שנה בערים המרכזיות, בעיירות הפיתוח ובישובים רבים אחרים בכל רחבי ישראל.
בשבוע זה מוקמים ירידי ספרים ובהם מיוצגות מרבית הוצאות הספרים בישראל המוכרות את ספריהן במחירים מוזלים.
גם בחנויות נמכרים הספרים בהוזלה בתקופה זו, ויש בהן המאריכות את המכירה המוזלת על-פני כל החודש.
אות "ספר זהב" ואות "ספר פלטינה"
לקראת שבוע הספר העברי מפרסמת התאחדות הוצאות ספרים בישראל את רשימת הספרים שזכו באות 'ספר זהב' המוענק על מכירת ספר מעל 20,000 עותקים ואות 'ספר פלטינה' על מכירת ספר מעל 40,000 עותקים.
האותות הללו מוענקים (כל אות בהתאם להיקף המכירה) הן למחבר הספר והן להוצאת הספרים.
רשימות הספרים מפורסמות באתר התאחדות הספרים בישראל
האגודה להענקת פרסים מעניקה פרסים ספרותיים ליוצרים צעירים עד גיל 50 ב-
תחום הפרוזה- לסופר/ת, שכתב/ה רומן מובחר ומקורי מחיי ישראל.
תחום השירה- לספר שירה עברי מקורי שנכתב בעברית על ידי משורר/ת הגר/ה בישראל.
תחום ביקורת ספרותית- לסופר/ עיתונאי/מבקר, הכותבים ביקורת ספרות
בעברית באחד מהמוספים לספרות בעיתונות היומית על ספר עברי מקורי בתחום הספרות היפה.
המידע המפורסם במאגר המו"לים מבוסס בעיקר על מידע שנמסר מההוצאות לאור המוסרות עותקי חובה ומאתרי האינטרנט שלהן ומידע מהעיתונות הכתובה והאלקטרונית המאומת עם המו"לים.
במאגר רשומות הוצאות לאור של ספרים, עיתונים, כתבי עת, מוזיקה ומאגרי מידע.
המאגר כולל בין היתר מו"לים קטנים ובלתי מוכרים, גופים ציבוריים ומוסדות חינוך שמוציאים לאור כחלק מפעילותם, וכן מו"לים שאינם פעילים עוד, החל מתחילת הפעילות המו"לות בארץ ישראל.
זהו המאגר המקיף ביותר בתחום זה בישראל, והוא מתעדכן באופן שוטף.
המידע הניתן כולל את תולדות ההוצאה, כתובתה, שם המנהל או הבעלים, שינויי שם ושותפויות בין מו"לים, שפות הפרסום, סוג המדיה ולגבי חלק מהמו"לים הערה קצרה על תחומי הדעת שבהם הם עוסקים.
כמו כן, ניתן מידע על זכויות היוצרים של מו"לים שחדלו להתקיים
התאחדות היהודים של משתתפי המאבק המזוין נגד הפשיזם (פולנית:Związek Żydów byłych Uczestników Walki Zbrojnej z Faszyzmem) היה ארגון של ותיקי מלחמת העולם השנייה.
הארגון איחד בפעילותו את כל מרכזי הפעילות היהודית הגדולים בפולין.
ראש הארגון היה הרש סמולר.
ב-1949 כאשר אוחד הארגון עם עוד 10 ארגוני ותיקי מלחמת העולם השנייה דומים ל'ברית הלוחמים למען החופש והדמוקרטיה' (ZBoWiD), הוא הצהיר על 5,000 חברים בארגון.
למרות שנציגי מפלגות שונות היו חברים בו, הארגון נוהל בעיקר על ידי 'מפלגת הפולנים הפולנית' (PPR) ומפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (PZPR).
בנוסף, לארגון היה נציגים בוועד המרכזי של יהודי פולין.
התאחדות הכדורגל בלארוסית (בבלארוסית: Ассоциация „Белорусская федерация футбола"», בראשי תיבות: АБФФ) הוא הארגון המנהלתי של הכדורגל בבלארוס.
המטה ממוקם במינסק והוא עוסק בארגון האליפות הלאומית, הנבחרות הלאומיות, תמיכה, פיתוח והעלאת הפופולריות של הכדורגל בכללותו.
התאחדות הכדורגל של בלארוס נוסדה בשנת 1989. בשנת 1992, צורפה לפיפ"א, מה שאפשר לנבחרת הלאומית של בלארוס לקבל את הזכות להשתתף בטורנירי גביע העולם.
ב-1993 הצטרפה לאופ"א ומעתה הותר לנבחרת הלאומית להשתתף גם באליפות אירופה ולמועדונים הבלארוסיים נפתחה האפשרות להתמודד בתחרויות האירופיות.
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית (בהולנדית: Koninklijke Nederlandse Voetbalbond או KNVB) היא הגוף המנהל את ענף הכדורגל בהולנד.
ההתאחדות מנהלת את ליגת העל ההולנדית, ליגת המשנה ההולנדית, ליגות החובבים, הגביע ההולנדי והנבחרת הלאומית לגברים ונבחרת הנשים.
מטה ההתאחדות נמצא בעיר זייסט ורשומים בה 1.2 מיליון חברים.
בשנת 1889 הוקמה התאחדות הכדורגל והאתלטיקה ההולנדית (Nederlandsche Voetbal en Athletiek Bond).
בעקבות אי הסכמות מספר קבוצות פרשו מההתאחדות והקימו במקומה את התאחדות הכדורגל המלכותית הבלגית (Koninklijke Belgische Voetbalbond), שבהמשך שינתה את שמה לשם הנוכחי.
ההתאחדות הייתה אחת מהגופים המייסדים של פיפ"א בשנת 1904 והייתה אחת ההתאחדויות הלא-בריטיות הראשונות באירופה.
קבוצת הכדורגל הראשונה בהולנד נוסדה בהארלם בשנת 1879. הליגה ההולנדית התקיימה, באופן לא רשמי, כעשור לפני הקמת ההתאחדות.
בתחילת דרכה התנגדה ההתאחדות למקוצענות בספורט.
בשנת 1909 הצהירה כי "תמחה כנגד התופעה בכל האמצעים האפשריים".
התאחדות הכדורגל של בהוטן (בדזונגקה: འབྲུག་ ཡུལ་ རྐང་ རིལ ཁོངས་ གཏོགས; באנגלית: Bhutan Football Federation) הוא הגוף המנהל של הכדורגל בבהוטן, ששולט בנבחרת בהוטן בכדורגל, נבחרת הנשים הלאומית של בהוטן בכדורגל ואת נבחרת הפוטסל הלאומית של בהוטן.
כמו כן, היא אחראית על ארגון ליגת העל של בהוטן, בהוטן סופרליג, ליגת דזונגקאג, ליגת תימפו לנשים, ליגת הפוטסל הלאומית, וכן תחרויות נוער ופנאי שונות.
התאחדות הכדורגל של בהוטן הוקמה בשנת 1983 כחלק מהוועד האולימפי של בהוטן.
היא חברה בפיפ"א מאז שנת 2000 ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה מאז 1993.
נבחרת הכדורגל הלאומית של בהוטן נחשבה ל"נבחרת הכדורגל הגרועה ביותר" עד שנת 2015 אז זכתה במשחק מוקדמות גביע העולם נגד סרי לנקה.
בשנת 2016, הציגה ההתאחדות את תקנת הרישוי למועדונים כדי להביא סטנדרטים בסיסיים לכלכלת הכדורגל במדינה.
ביולי 2017, ועדת המשמעת של ההתאחדות השעתה את קבוצת הכדורגל Druk Pol FC למשך שנתיים לאחר ששחקן הקבוצה לא ציית לשופט במהלך משחק.
שם עמדה מקורדאשו אוג'יין טסהצ'פ דורג'י נשיאפמה דורג'י סגן נשיאאוגיאן וואנגצ'וק מזכיר כללי בי טי דורג'י גזברוינסנט סוברמאניאם מנהל טכניפמה דורג'י מאמן קבוצתי (גברים)דנקה נה מאמנת קבוצה (נשים) לא קיים מנהל מדיה / תקשורת פאסנג צרינג רכז פוטסל גוטאם קאר רכז שופטים
2016: התאחדות השנה השותפת של AFC
התאחדות הכדורגל העיראקית היא הגוף האחראי על ענף הכדורגל בעיראק, על נבחרת עיראק בכדורגל ועל ליגת העל העיראקית .
ההתאחדות נוסדה ב-1948 ופועלת באמצעות הנהלה מרכזית וועדות משנה.
בין השנים 1985–1988 ו-1990–2003 עמד בראש ההתאחדות עודאי חוסיין, בנו של נשיא עיראק סדאם חוסיין, שמזגו התוקפני והאלים פגע בהתנהלות ענף הכדורגל בעיראק.
התאחדות הכדורגל העיראקית הוקמה ב-8 באוקטובר 1948. הייתה זו התאחדות הספורט השלישית שהוקמה בעיראק, אחרי התאחדות האתלטיקה העיראקית והתאחדות הכדורסל העיראקית.
הרעיון להקים התאחדות כדורגל בעיראק התגבש במהלך אולימפיאדת לונדון 1948, כאשר התאחדויות האתלטיקה והכדורסל העיראקיות השתתפו במשחקים האולימפיים, אך התאחדות הכדורגל העיראקית טרם נוסדה, ולכן נבחרת כדורגל מעיראק לא השתתפה באולימפיאדה.
ההתאחדות העיראקית הצטרפה לפיפ"א ב-1950, לקונפדרציית הכדורגל של אסיה ב-1970, להתאחדות הכדורגל הערבית ב-1974, להתאחדות הכדורגל של מערב אסיה ב-2001 ולהתאחדות הכדורגל הערבית של גביע המפרץ לאומות ב-2016.
ההתאחדות העיראקית החלה לפעול לאחר שנציגים של 14 מועדונים השתתפו בפגישה בה נבחר עבדאללה אל-מדאיפי כנשיא ההתאחדות הראשון.
מטה ההתאחדות נמצא בקרבת אצטדיון הכדורגל הלאומי "א-שעב" , בשכונת א-זיונה שבבגדאד.
בישיבה זו הוקמו שלושה משרדים אזוריים להתאחדות: במוסול, בכירכוכ ובבצרה, וזאת משום שהן היו הערים הראשונות בעיראק שבהן התחילו לשחק כדורגל.
מוסול שהיוותה עורק כלכלי חשוב הפכה לשער הכניסה הכלכלי של עיראק לאירופה.
דרכה הועברו משלוחי צמר וכותנה לאירופה ולהודו.
בצרה היא עיר הנמל היחידה של עיראק, וכך למדו תושבי שתי הערים כדורגל ממלחים אנגלים.
בכירכוכ, העשירה בנפט, היו עובדים אנגלים רבים שהועסקו בחברת הנפט הבריטית שהעיר הייתה בסיס הפעולה החשוב שלה בעיראק.
באזור קורדיסטן מתקיימות תחרויות של ליגת העל של כורדיסטן שלא במסגרת ההתאחדות.
תקופתו של עודאי חוסיין כנשיא ההתאחדות
עודאי חוסיין, בנו הבכור של נשיא עיראק סדאם חוסיין, מילא תפקידים רבים בתחום הספורט בעיראק, והיה לנשיא התאחדות הכדורגל העיראקית בין 1985–1988 ובין 1990–2003. בנוסף, שימש כראש הוועד האולימפי העיראקי.
על פי עדויות, עודאי היה חסר רחמים וברוטלי כלפי אויביו כמו גם בפני חברים קרובים.
על פי עדויות שונות, קרובי משפחה ומכרים אישיים נפלו לעיתים קרובות קורבנות לאלימות ולהתקפי הזעם שלו.
עדים למעשיו האשימו אותו באונס, ברצח ובעינויים, כולל מעצר ועינויים של ספורטאים אולימפיים עיראקים ושל חברי נבחרת הכדורגל הלאומית בכל פעם שהפסידו במשחק.
כראש הוועד האולימפי העיראקי, עודאי פיקח על הכליאה והעינויים של ספורטאים עיראקים שנחשבו ככאלה שלא עמדו בציפיות שנתלו בהם, ונהג לעלוב בספורטאים שנכשלו ביחס לציפיותיו וכינה אותם בפניהם כלבים וקופים.
לאחר שעיראק הפסידה 4–1 ליפן ברבע גמר גביע אסיה שהתקיים בלבנון בשנת 2000, השוער האשם ח'מיס, המגן עבד אל-ג'באר האשם והחלוץ קחטאן צ'את'יר הואשמו בהפסד והוכו במשך שלושה ימים על ידי מאבטחיו של עודאי.
טורנירים ותחרויות מקומיות תחת ההתאחדות
הליגה העיראקית U19 (ליגת הנוער)
הליגה העיראקית עד גיל 17 (ליגת הנערים)
נבחרת עיראק הצעירה בקטרגל נשים (מתחת לגיל 17)
נבחרת הכדורגל האולימפית של עיראק (U-23)
נבחרת הנוער העיראקית בכדורגל (מתחת לגיל 20)
נבחרת הנערים העיראקית בכדורגל (מתחת לגיל 17)
מועצת הנהלת ההתאחדות מורכבת מ-13 נציגים (נשיא ההתאחדות, שני סגני נשיא ההתאחדות ועשרה חברי הנהלה) הנבחרים ישירות על ידי חברי הוועד הכללי של ההתאחדות לכדורגל.
מועצת ההתאחדות אחראית על ניהול הפעילות של ההתאחדות באמצעות ועדות טכניות, אדמיניסטרטיביות ופיננסיות.
התאחדות הצופים והצופות בישראל (ידועה גם בכינוי "הפדרציה"), היא הגוף המאחד את כל ארגוני הצופים הפועלים בישראל.
התאחדות הצופים והצופות בישראל מונה כ־100,000 בני־נוער, נתון ההופך אותה להתאחדות תנועת נוער הגדולה בישראל.
ההתאחדות שוכנת בבית פיליפס בתל אביב.
ההתאחדות מקיימת מפגשים שונים בין הארגונים, פועלת מול ארגוני צופים בינלאומיים ומוציאה משלחות אל מחוץ לישראל, מארחת משלחות, אחראית על הנציגים לג'מבורי העולמי ועוד.
ההתאחדות חברה הן ב־WOSM, הארגון העולמי של תנועת הצופים והן ב־WAGGGS, אגודת המדריכות והצופות העולמית.
ההתאחדות פועלת בחסות משרד החינוך.
נשיא הכבוד של ההתאחדות הוא נשיא המדינה והנשיא בפועל הוא מנכ"ל משרד החינוך.
בתקופת המנדט הבריטי, שימשה תנועת הצופים בארץ ישראל זירה מורכבת וטעונה פוליטית בין הקהילות השונות והשליטים הבריטים.
בראשית שנות ה-20 עודדו הבריטים את התפתחות תנועת הצופים בקרב הנוער הערבי, וראו בה אמצעי חינוכי-חברתי חשוב לקידום ערכי אזרחות, משמעת ושיתוף פעולה.
הצופים הערבים פעלו הן במסגרת בתי-הספר הממשלתיים והן בבתי-ספר פרטיים ונוצריים, וקיבלו הכרה ותמיכה מהמנהל החינוכי הבריטי.
הצופים היהודים, לעומתם, פעלו במקביל כארגון עצמאי, אך לא קיבלו הכרה רשמית מהשלטון הבריטי ולא נכללו באיגוד הבינלאומי של תנועת הצופים (שהפך מאוחר יותר לארגון הצופים העולמי).
ממשלת המנדט בחרה לפתח מסגרות צופים נפרדות ולא חתרה לאיחוד התנועות, מתוך רצון לשמור על יציבות ולהפחית מתיחות בין יהודים לערבים.
בתחילת תקופת המנדט נעשו ניסיונות מצד השלטון הבריטי להקים תנועת צופים משותפת ליהודים ולערבים בארץ ישראל.
ביוזמת הנציב העליון הרברט סמואל ובתמיכת מייסד התנועה העולמית, רוברט באדן-פאוול, נערכו פניות לארגונים משני הצדדים להשתלב במסגרת אחודה ולפעול יחדיו תחת המטריה הבינלאומית.
עם זאת, מסיבות לאומיות ופוליטיות, הניסיון לא צלח וכל מגזר המשיך לפתח מערך צופים נפרד - הצופים הערבים פעלו בחסות הבריטים וקיבלו הכרה רשמית, בעוד הצופים היהודים פעלו כארגון עצמאי וללא גיבוי ממשלתי.
בביקורו של באדן-פאוול בארץ ישראל בשנת 1921 הוזמנו רק שבטי הצופים הערבים להשתתף בטקסים ובסקירות הרשמיות שערך בירושלים, ואילו הצופים היהודים לא הוזמנו ולא לקחו חלק באירועים, עובדה ששיקפה את מדיניות האפליה והפיצול הממסדית של השלטון המנדטורי.
נוהג זה קבע דפוס של שתי תנועות נפרדות - אחת ערבית-מוסלמית ונוצרית בראשות הבריטים, והשנייה יהודית-עברית שפעלה במנותק מהזרם הרשמי עד קום המדינה.
פיצול זה ליווה את תנועת הצופים לאורך כל שנות המנדט, והשלכותיו ניכרו גם בהתפתחות ארגוני הצופים לאחר קום מדינת ישראל.
במהלך שנות ה-20 וה-30, הצופים הערבים שהתבססו בתחילה על דגם בריטי, החלו לפתח סממנים לאומיים ערביים תוך התרחקות מהמודל הקולוניאלי.
חלק מהקבוצות אימצו סמלים, דגלים ופעולות מקומיות, ולעיתים אף שימשו בסיס לפעילות לאומית ופוליטית מובהקת: כגון הפגנות, צעדות ופיזור כרוזים.
בהדרגה נאבקו הקבוצות הערביות האופוזיציוניות על עצמאות ארגונית, ולעיתים אף נכנסו לעימותים עם השלטון המנדטורי.
ממש במהלך המרד הערבי הגדול, נאלצה ממשלת המנדט להגביל ואף לאסור חלק מהפעילות מתוך חשש לערעור הסדר הציבורי.
התקופה הסתיימה בפיצול עמוק: התנועות הצופיות פעלו במערכות נפרדות: ערביות ויהודיות, ובחלק מהמקרים הפכו לזירות של חינוך לערכים לאומיים ולהבעת מחאה נגד שלטון המנדט או הציונות.
עם תום המנדט, עברו מרבית השבטים הערבים והיהודים לארגונים נפרדים, שחלקם פעלו גם לאחר קום המדינה כמסגרות צופיות נבדלות.
לאחר מלחמת העצמאות לא נשארו בארץ ישראל צופים ערבים רבים.
לארגונים הלאומניים שנקראו בשם "צופים" לא היה מקום במדינת ישראל וכך שרדו רק גדודים בודדים של צופים, ועוד פחות מזה של צופות, רובם בחסות הכנסיות הנוצריות בישראל.
המועצה החינוכית של הסתדרות הצופים בחנוכה תש"ט (הראשונה אחרי קום המדינה) הטילה על מרכז הסתדרות הצופים לברר, בין השאר, את בעיית הקשרים עם הצופים הערבים בארץ.
טיפול מעשי בשאלה זו נדחה, גם מחוסר כוחות הדרכה, אך בעיקר משום שבשלב מוקדם זה שלאחר המלחמה קשה היה לצפות שדווקא הסתדרות הצופים תפתח בפעילות עצמאית בתחום הרגיש של יחסי יהודים־ערבים במדינה.
בישיבת ועדת המחלקה לצופיות ב־22 בנובמבר 1949, הכריז מרכז התנועה הלל ברזל כי פנו אליו ושאלו מדוע אין הצופים הערבים בארץ קשורים עם הסתדרות הצופים העבריים, אלא נשארים חשופים להשפעתם של ארגונים עוינים, כמו המפלגה הקומוניסטית, למשל.
כשהשיב שהסתדרות הצופים העבריים היא תנועה ציונית ומשום כך אין בה מקום לצופים לא־יהודים, הועלתה ההצעה להנהיג פיקוח של משרד החינוך על הצופים הערבים, דוגמת חסותו על התנועה העברית.
כבר באותה ישיבה הציע ד"ר בן־ציון גת (גטלר) להפריד בין תנועת הצופים העברית והציונית, לבין הסתדרות (או התאחדות) הצופים הישראלית, שתהיה כוללת ופתוחה לבני שני העמים - פתרון שאכן אומץ בסופו של דבר.
אבל לפי שעה התקבלה הצעתו של ד"ר משה אבידור, להיועץ תחילה במפקח על החינוך הערבי - שהיה לא אחר אלא י.
בנאור (בלום), מן האבות־המייסדים של הצופיות העברית בארץ ישראל וחבר המועצה הארצית לצופיות לשעבר, מיסודו של הנציב העליון הרברט סמואל.
נוסף לעניין שגילו השלטונות בנושא, הייתה להסתדרות הצופים סיבה משלה לחפש הסדר למעמדם של הצופים הערבים בארץ וליחסיהם עם התנועה העברית.
אחד התנאים היסודיים לקבלתה של הסתדרות צופים מכל מדינה שהיא לארגון הבינלאומי היה שכל צעיר, ללא הבדל גזע, דת או לאום באותה מדינה, יוכל ליהנות מן הזכות להיות צופה.
בישיבת ההנהגה הראשית בפברואר 1950 עמדו על סדר היום שני הנושאים, זה אחר זה: כניסתנו לארגון הבינלאומי והפדרציה של תנועות הצופים בישראל.
באותה ישיבה אמר אריה כרוך: .
באותה ישיבה מסר יוסף מיוחס את סיכום התייעצויותיו עם י.ל.
בנאור - להקים פדרציה של צופים ישראלים בעלת רקע כללי משותף, שתקיף את הצופים היהודים, המוסלמים והנוצרים.
יחד עם הלל ברזל, הוחל כבר בעיבוד הצעת חוקה לפדרציה כזאת.
בדיון שהתפתח הועלו שוב החששות והקשיים החזויים, ודעת הרוב הייתה, שאין להחפז בהקמת ההתאחדות המשותפת ומוטב להקים תחילה ארגון צופים ערבים ליד בתי־הספר, לעמוד בקשרים עמו ולהחליט על הצעדים הבאים לאור ההתפתחויות.
יצחק שפירא הציע לסכם שלושה עקרונות:
אין אנו מוכנים לותר על דרכנו כתנועה ציונית חלוצית.
יש להבטיח שהגוף שיוקם לא יתנגד למטרותינו.
יש לנהוג רוחב־לב בהגשת עזרה וסיוע לצופיות הערבית.
החלטה ברוח זו התקבלה גם במועצה הארצית ה־15 בפסח תש"י (אפריל 1950):
בפגישת ראשי התנועה עם מנהל המשרד הבינלאומי, קולונל ג'.ס.
וילסון, בעת ביקורו הראשון בישראל ב־9 באפריל 1950 (ביקור של כשעתיים, כחלק ממסע היכרות עם ארגוני הצופים במזרח התיכון), תפסה שאלת היחסים עם הצופים הערבים מקום נכבד בדיון.
קולונל וילסון הביע את שביעות רצונו מן הדברים ששמע מראשי התנועה והנחת היסוד הייתה כי אין כל כוונה להכניס את הצופים הערבים אל תנועת הצופים העברית ולהטמיעם בתוכה, אלא לספק בסיס איתן לארגון כללי של צופי ישראל, שיאפשר לצעיר הערבי להשתתף בו מבלי לחשוש פן יאבד את זהותו הלאומית.
הצופים העבריים יוסיפו לדבוק במטרתם החלוצית וההתיישבותית, בעוד שהצופים הערבים לא יחויבו בכך, אלא אם כן יגיעו בעצמם להכרה שגם הם מעוניינים לאמץ להם את הדרך החלוצית כאמצעי חינוכי לאזרחות טובה ולשירות עמם.
קולונל וילסון הוסיף כי הצופיות הישראלית כולה תצא נשכרת מכך שגם ערבים יוכלו ליהנות מיתרונות החינוך הצופי וסיים בתקווה, כי לא ירחק היום ובני שני העמים יהיו חלק מהסתדרות צופים ישראלית משותפת.
על סמך הדו"ח שחיבור קולונל וילסון אחרי ביקורו השני בארץ (שנה לאחר מכן, ביקור של עשרה ימים), התקבלה הסתדרות הצופים העבריים לארגון הבינלאומי, בתנאי מפורש שכל צעיר בישראל, ללא הבדל דת, גזע ומין, יהיה רשאי להצטרף לארגון הצופים.
אמנם בשלב זה (שנת 1951) עדיין לא הייתה ההתאחדות אלא תוכנית על גבי הנייר, אך למראה מה שכבר נעשה למען ארגונם של הצופים הערבים, שוכנע קולונל וילסון בכנות כוונותיהם של ראשי התנועה היהודים להגיע בעתיד הקרוב לפתרון כולל, ברוח הצופיות העולמית.
הארגון העולמי של הצופות, לעומת זאת, התנה את עצם הצגת מועמדותה של התנועה הישראלית לחברות בו בהקמת ההתאחדות הלכה למעשה ובהתאמת חוקתה לעקרונות המחייבים את כל התנועות החברות בארגון העולמי.
בשנים 1951 עד 1953 נמשכו ההכנות להקמת ההתאחדות, בישיבות משותפות של באי־כוח כל ארגוני הצופים בישראל: הסתדרות הצופים העבריים, הסתדרות הצופים הקתולית, הסתדרות הצופים הערבים (בני כל הדתות) והסתדרות צופי בתי־הספר הערביים הממשלתיים.
העקרונות החינוכיים והארגוניים שעליהם תושתת ההתאחדות נדונו בהרחבה ועובדה חוקת יסוד מחייבת לכל ארגוני הצופים העתידים להצטרף אליה.
עוד לפני הסיכום הסופי נתקבלו גם צופי ההתאחדות המתוכננת לארגון הבינלאומי של הצופים בשנת 1952.
הסכם סופי על הקמת התאחדות הצופים והצופות בישראל הושג ב־4 בינואר 1954. ביום זה התכנס בנצרת הכנס השני של נציגי כל ארגוני הצופים בארץ ובו הגיעו להסכם בסעיפים האחרונים של החוקה המוצעת.
אריה כרוך נבחר לראש הצופים, חמדה אסיאו נבחרה לראש הצופות ואריה לויא נבחר להיות מרכז ההתאחדות.
בסיום הפגישה הודיע אריה כרוך חגיגית כי "אנו מכריזים על עצמנו כפדרציה זמנית".
בסעיף האחרון של החוקה שאושרה נאמר: "החוקה תכנס לתוקפה לאחר שהמנהל הכללי של משרד החינוך והתרבות יודיע שנשיא המדינה נאות לקבל על עצמו את נשיאות הכבוד של ההתאחדות ולאחר שיאשר לפחות הצטרפותה של הסתדרות אחת להתאחדות".
עד התאריך הקובע - ה־20 בפברואר 1954 - הגישו שלוש הסתדרויות צופים את בקשותיהן להיכנס להתאחדות: הסתדרות הצופים העבריים (8,000 חברים), הסתדרות הצופים הקתולים (550 חברים) והסתדרות צופי בתי־הספר הערביים הממשלתיים (200 חברים).
על פי התקנון נחשבו שלוש אלה להסתדרויות המייסדות של ההתאחדות.
זמן מה אחרי־כן התקבלו בקשות כניסה גם מהסתדרות הצופים הערבים (מכל הדתות) (550 חברים), הסתדרות הצופים הדרוזים שאך זה נוסדה (200 חברים) והסתדרות צופי טרה סנטה, שהתפלגה מהסתדרות הצופים הקתולים.
ד"ר אליעזר ריגר, נשיא הסתדרות הצופים העבריים, והמיועד לכהן כנשיא ההתאחדות, נפטר בשנת 1954 וד"ר משה אבידור, שמונה אחריו למנהל הכללי של משרד החינוך, היה לנשיא הראשון של התאחדות הצופים והצופות בישראל.
נשיא המדינה, יצחק בן־צבי, קיבל עליו את נשיאות הכבוד.
ליום הצופה הארצי בל"ג בעומר תשי"ד (מאי 1954) ברמת־גן, כתב הנשיא אל ראש התנועה:
"...אני שמח לדעת שהפעם משתתפים בכנוסכם גם הצופים מבני המיעוטים בישראל.
זהו ביטוי נאמן לרוח הצופיות העולמית המחנכת לשלום, לרעות ולאחוה, אידיאלים המונחים ביסודה של מדינת ישראל.
הכנוס משמש הכנה הולמת לכינונה של התאחדות הצופים בישראל, שתכלול את הצופים היהודים והצופים הערבים כשווי חובות וכשווי זכויות במדינה.
בהזדמנות זו אני שמח להודיעך, כי מתוך הערכה לאידיאלים שהתאחדות צופי ישראל חרתה על דגלה: 'לחנך את חבריה ברוח המידות וההבטחה של הצופה, לפתח בהם את הרגש החברתי ולעצב את אופים...
להכשירם לעבודה ולחיים בטבע, לטפח בהם רגש כבוד למסורת דתית ולחנכם לנאמנות למדינת ישראל' - הסכמתי להענות לבקשת שר החינוך והתרבות ולכהן כנשיא הכבוד של התאחדות זו.
אחרי התייעצות עם ההסתדרויות החברות, מינה הנשיא את יוסף מיוחס, מנהל לשכת הנוער במשרד החינוך והתרבות, לתפקיד הנציב הכללי של ההתאחדות.
במהלך המאה ה-21 הופחתו תקציבי התנועה מטעם משרד החינוך.
בשנת 2020, עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוטלו מגבלות רבות על פעילויות התנועה.
חניכי התנועה ובוגריה קיימו ביולי 2020 עצרת מחאה בירושלים ובעקבותיה 160 הפגנות מקומיות בערים שונות בישראל.
בפדרציה חברים שישה ארגוני צופים (מסודרים להלן לפי גודלם):
תנועת הצופים העבריים - כ־85,000 חברים
ארגון הצופים הדרוזים - כ־5,000 חברים
ארגון הצופים הערבים הקתוליים - כ־3,000 חברים
ארגון הצופים הערבים האורתודוקסים (נוצרים) - כ־2,500 חברים
ארגון הצופים הערבים המוסלמים - כ־2,000 חברים
ארגון הצופים הערביים - 6,000 חברים
לאחרונה הצטרפו להתאחדות הצופים בישראל גם צופי בתי־הספר הערביים וצופי בתי־הספר הדרוזים, לאחר מספר שנים בהן הפעילות של אותם ארגונים הופסקה.
תנועת נוער ציונית-יהודית, אשר כיום היא תנועת הנוער הגדולה בישראל.
התנועה מושתתת על ערכי הציונות ועל עקרונות תנועת הצופים הבסיסיים, בנוסף לערכי הליבה: מעורבות חברתית, זהות יהודית, דמוקרטיה ורב-תרבותיות ומידות הצופה.
הארגון חבר בהתאחדות הצופים והצופות בישראל, ולוקח חלק בפעילויות משותפות רבות עם שאר ארגוני הצופים בארץ ובעולם.
ארגון הצופים הערבים הקתולים מיועד לחניכים מכיתה ד' עד כיתה י"ב ומורכב משלוש עדות הקתולים בישראל: העדה היוונית קתולית, העדה הלטינית והעדה המרונית.
שלושת הארכיבישופים הם נשיאי הכבוד של הארגון.
השבטים בארגון שייכים לכנסייה הקתולית והשאיפה היא להפיץ ולהעמיק את נושא הדת בין החניכים, לעבוד ולתרום בתחום הפעילות הקהילתית, כמו עזרה לזולת ולנזקקים.
לארגון יש מגוון פעילויות כגון: מחנות יער, קייטנות, צעדות למיניהן, טיולים, פעילות חברתית, תרבותית ושיתוף פעולה עם הצופים המוסלמים בצעדת חג הקורבן בנצרת ובמקומות אחרים.
הצופים האורתודוקסים (נוצרים) הוא ארגון ציבורי-ארצי-חינוכי, בלתי פורמלי ובלתי מפלגתי, המאגד בתוכו 13 שבטי צופים, כולם מהקהילה הנוצרית-יוונית-אורתודוקסית של ערביי ישראל.
הארגון נוסד בשנת 1968 והוא ארגון ארצי חינוכי בלתי פורמלי ובלתי מפלגתי, מאגד בתוכו 13 שבטים צופיים, מס' החברים 2500 מבני הנוער מגיל 7–18 החברים הבוגרים מעל 18 שנים עוזרים בהדרכה בהתנדבות.
הארגון חבר בהתאחדות הצופים והצופות בישראל בתנועת הצופים הערבים והדרוזים או בארגון הצופים האורתודוקסים (הנוצרים) העולמי (הדסמוס).
הארגון מאמין ומחנך לפי חוקת התאחדות הצופים והצופות בישראל ותנועת הצופים העולמית, אשר מושתת על תרומה לקהילה, התנדבות, נתינה ועזרה לזולת.
הארגון מהווה מקור לטיפוח בני הנוער והעצמתם למען דור מנהיג בעל השפעה חיובית בתוך מעגלי הנוער, הקהילה והמדינה.
הארגון רואה במרקם החברתי בישראל אתגר לחנך לחיי דו-קיום, אהבת הזולת וכיבוד חיי האדם באשר הוא.
הארגון מאמין בשליחות שלו בחברה הערבית במיוחד ובחברה הישראלית בכלל, לחנך ולגדל אזרח נאמן למדינה וחוקיה ולאמץ את הערכים הדמוקרטיים כדרך חיים.
צופי בתי הספר הערביים והדרוזים
הסתדרות צופי בתי-הספר הממשלתיים, שהוקמה בעידודו של משרד החינוך, פועלת בפיקוחו המלא ונהנית מתמיכתו.
בעבר הייתה פעילות שוטפת ומשותפת עם התאחדות הצופים והצופות בישראל ובתחילת המאה ה-21 חל ניתוק של הארגון מההתאחדות עד לשנים האחרונות בהן חזר הקשר עם צופי בתי-הספר.
תנועת הצופים הערבים בישראל היא תנועת נוער עצמאית, לא מפלגתית, ונחשבת לתנועת הנוער הראשונה בחברה הערבית במדינה.
התנועה פועלת ברוב היישובים הערביים והמעורבים ומיועדת לבני נוער מכל המגדרים, הדתות, הקהילות והרקעים החברתיים.
התנועה הוכרה על ידי משרד החינוך והתרבות בשנת 1999 וחברה במועצת תנועות הנוער כגוף המאגד תחתיו שבטי צופים ערבים נוצרים ומוסלמים.
מועצת ההתאחדות, המורכבת מ־66 חברים המייצגים באופן יחסי את התנועות השונות על פי גודלן, היא הגוף העליון של ההתאחדות (לתנועת הצופים העבריים רוב מוחלט במועצה).
הוועד הפועל, הגוף המנהל את ההתאחדות.
פורום הרכזים, המורכב ממרכז ההתאחדות וממרכזי התנועות השונות.
המזכירות, האחראית על הפעולה השוטפת.
חוקת ההתאחדות נוסחה בשנת 1954 והגדירה את תפקידי ההתאחדות ועקרונותיה, מידות הצופה ונוסח ההבטחה, החברות בתנועה, הארגון הפנימי, מועצת ההתאחדות ועוד, והיא במלואה מהווה את המסמך המחייב של כל ההסתדרויות החברות בהתאחדות.
כן, קבעה החוקה כי כל ארגון הוא אוטונומי ורשאי לנהל ענייניו כראות עיניו, כל עוד אין בהם משום פגיעה במפורש או במשתמע מהעקרונות המנוסחים בחוקת ההתאחדות.
פקודת הצופים אף קובעת עונש מאסר חודש או קנס 150 לירות (אגורה וחצי) לעובר על הוראותיה, לרבות התחזות (מכירת או לבישת מדי התנועה ותגיה) או הפעלת סמכות שלא לפי חוקת ההתאחדות.
פקודה זו, לה אין אח ורע ביחס לסמלי תנועות נוער אחרות, היא מורשת מימי המנדט הבריטי.
יו"ר ההתאחדות (הנציב הכללי) - תפקיד בהתנדבות
נציב בינלאומי ונציבה בינלאומית - תפקיד בהתנדבות
גזבר ההתאחדות - תפקיד בהתנדבות
מרכז ההתאחדות - תפקיד בשכר בחלקיות משרה
מזכירת ההתאחדות - תפקיד בשכר במשרה מלאה
בנוסף קיימים בעלי תפקידים נוספים בהתאם לפרויקטים השונים של ההתאחדות.
בנובמבר 2007, הוקם פורום נציגות הצופות בשם "צופות ביחד למרחקים", הכולל נציגות בוגרות מהמגזרים השונים השייכים להתאחדות הצופים והצופות בישראל.
הצופות במדינת ישראל הן חלק מאגודת המדריכות והצופות העולמית, שייעודה לאפשר לבנות ונשים צעירות לפתח את מלוא הפוטנציאל שלהן כאזרחיות אחראיות בעולם בו הן חיות, לפתח את מעמדן ואת מנהיגותן, לגרום להן להיות בעלות השפעה ולאפשר להן להשמיע את קולן האישי על מנת לחולל שינוי, ליצור ולבנות עולם טוב יותר.
נציגות פורום הצופות פועלות כל אחת במגזר שלה וניכרת פעילות רבה ומעניינת בשבטים השונים.
סמל התאחדות הצופים והצופות בישראל כולל את:
עלה התלתן (מצד ימין), סמל הצופות העולמי
עלה החבצלת (מצד שמאל), סמל צופי הבנים העולמי
המנורה (באמצע), סמל מדינת ישראל
"היה נכון" סיסמת הצופים על המוטו
קשר שמינית (מתחת למוטו), סמל הצופיות המעשית.
פרויקט הדגל של התאחדות הצופים הוא פרויקט מעגלי דו-קיום, או בשמו השני "מפגשי קיום בצוותא".
הפרויקט מתקיים מדי שנה החל מחודש נובמבר ועד חודש יוני, ומטרתו לחבר בין שבטי צופים משני מגזרים ויותר, דרך 4–5 מפגשים הנערכים כל פעם אצל שבט מארח אחר.
בכל מעגל משתתפים בין 50 ל-200 חניכים וחניכות בכיתות ט' ו-י', תלוי בגודל המעגל ובכמות השבטים המשתתפים.
מאז הקמתה מפעילה התאחדות הצופים בכל כמה שנים את קורס תג היער, הקורס משלב בין כל תנועות וארגוני הצופים בישראל מתקיים ב"חוות הצופים" ומיועד למבוגרים התופסים תפקידי מפתח (שכירים ומתנדבים).
קורס תג היער קיים ברוב התאחדויות הצופים בעולם ונחשב לקורס היוקרתי והחשוב ביותר כיום בתנועת הצופים העולמית.
בשנת 2005 התקיים בפעם הראשונה קורס נוסף של ההתאחדות, קורס תג הצופיות הישראלי.
הקורס דומה בתכניו לקורס תג היער אך מיועד לצעירים בגילאי 17 מכל ההתאחדות.
הקורס נקרא לזכרו של אריה כרוך, ממקימי תנועת הצופים בישראל.
יוזמי הקורס היו חברי שנת שירות בגרעין המרכז הארצי לצופיות, כאשר אילן זילכה, ראש צופי ישראל באותה שנה, אימץ את הרעיון וקידם אותו.
מאז, מתקיים הקורס מדי שנה, כאשר הוא מתפתח וגדל, עם מבנה הנשאר קבוע - כ-60% משתתפים יהודים ו-40% משתתפים ערבים ודרוזים.
צוות הקורס בנוי מ-50% יהודים ו-50% ערבים ודרוזים.
החל משנת 2008 מפעילה התאחדות הצופים את קורס "תג הים" ע"ש יהודה ברקאי.
זהו קורס ייחודי לבכירי התאחדות הצופים, בוגרי קורס תג היער, המשלב חוויה ימית וחברתית יחד עם לימודים מעשיים ותאורטיים המקנים התמצאות כללית בים.
הקורס כולל מפגשים רבים במהלך השנה ושיאו הוא מפגש של ארבעה ימים רצופים בבית הספר לקציני ים בעכו.
מספר המשתתפים בכל קורס הוא 50 חניכים.
להעניק חוויה בלתי נשכחת לפעילי התנועה בארגונים השונים.
חיבור ההתאחדות אל אחד מהגבולות הטבעיים והארוכים של מדינת ישראל: הים התיכון ושילובו בסולם הערכים התנועתי.
הקניית כלי הדרכה נוספים להתאחדות הצופים ושימוש בים ובכלים הנמצאים ברשות הצופים, לצורך טיוב תהליכים.
עמידה בתוכנית הפעילות האינטנסיבית שבסופה יקבלו המשתתפים תעודת בוגר "תג הים" (תינתן האפשרות למשתתפים לסיים עם תעודת משיט).
יצירת "דו-קיום" ומפגשים בין הדתות והארגונים השונים.
בעקבות פנייתם של הצעירים בוגרי קורס תג הצופיות לפתיחת קורס דומה לקורס תג הים המיועד למבוגרים, הקימה ההתאחדות את קורס "תג הים" לצעירים, הקורס מתקיים במספר מוקדים: באזור הצפון – הפעילות מתמקדת בחיפה ובאזור המרכז והדרום – הפעילות מתמקדת בנמל יפו.
אות יקיר הצופים הוא פרויקט של התאחדות הצופים והצופות בישראל להצדעה, הכרה והוקרה בבוגרי תנועת הצופים לדורותיה.
האות מוענק לבוגרים בודדים של תנועת הצופים, חברי כל הארגונים, בגין הישגים אישיים הראויים להערכה מיוחדת, שעשייתם ותרומתם לחברה ולמדינה, מזוהה יותר מכל עם ערכי הצופיות עליה גדלו והתחנכו ולאחר שנמצאו ראויים לקבלת האות על ידי ועדה ציבורית שהוקמה לצורך בחירתם.
פרויקט "יקיר צופי ישראל" הושק לראשונה בשלהי שנת 2009.
התאחדות הצופים והצופות בישראל היא האחראית הרשמית על הוצאת משלחות מטעם מדינת ישראל למחנה הג'מבורי העולמי של תנועת הצופים המתקיים מדי ארבע שנים.
בשנים האחרונות כל מדינה אשר מארחת את אירוע הג'מבורי מקיימת גם אירוע "קדם-ג'מבורי" כשנתיים לפני האירוע הגדול, כהכנה לג'מבורי העולמי, וגם אליו ההתאחדות בוחרת לעיתים לשלוח משלחת ארצית.
כל משלחת למחנה ג'מבורי עולמי כוללת נציגים מכלל ארגוני הצופים בישראל, ערבים, יהודים ודרוזים.
מידי 3 שנים מתקיימת ועידת הצופים העולמית, אליה מגיעים נציגים בכירים מכלל ארגוני הצופים בעולם.
הנציב הבינלאומי של התאחדות הצופים והצופות בישראל אחראי לארגן משלחת ממדינת ישראל לאירוע.
בוועידה זו מתקיימות בחירות לוועד הצופים העולמי, נערכות הצבעות בנושאים שונים והחלטות בנוגע לקבלת מדינות חדשות לארגון הצופים העולמי.
ועידת הצופים העולמית האחרונה התקיימה בסלובניה.
מאז הצטרפותם של צופי ישראל לאזור אירופה של תנועת הצופים העולמית, משתתפים נציגי ההתאחדות גם בוועידת הצופים האירופאית המתקיימת אף היא מידי 3 שנים ובה מתקיימות בחירות לוועדת הצופים האירופאית, נערכות הצבעות בנושאים שונים ונקבעת האסטרטגיה של צופי אירופה ל-3 השנים הבאות.
בשנת 2013 התמודד מועמד מטעם צופי ישראל בבחירות לוועדה האירופאית אך לא זכה.
להתאחדות שיתוף פעולה הדוק עם תנועת הצופים בגרמניה, ובמיוחד עם ארגון הצופים והצופות הפרוטסטנטים בגרמניה (VCP-Verband Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder) הגרמני, הכולל חילופי משלחות ומפגשים בינלאומיים.
איגוד ארגוני הצופים בדרום-מזרח אירופה
באוקטובר 2015 הצטרפה התאחדות הצופים והצופות בישראל כחברה באיגוד ארגוני הצופים בדרום-מזרח אירופה, תת-אזור בארגון הצופים האירופאי.
כחלק משותפות זו, נציגי ההתאחדות לוקחים חלק באירועים שונים המתקיימים במדינות הבלקן ושאר המדינות בדרום-מזרח אירופה, וההתאחדות משתפת פעולה לקידום פרויקטים שונים יחד עם המדינות השכנות.
התאחדות הצופים והצופות בישראל מציינת מדי שנה ב-22 בפברואר את יום המחשבה הבינלאומי.
יום זה נחגג בתנועת הצופים בכל העולם, לעיתים בשם "יום המייסד" אך לרוב בשם "יום המחשבה" ובשיתוף עם אגודת המדריכות והצופות העולמית.
ההתאחדות מעבירה לארגוני הצופים בישראל מידע והצעות לפעילות בנושא המרכזי של יום המחשבה.
התאחדות הלשון ההולנדית (בהולנדית: Nederlandse Taalunie) היא גוף בין-ממשלתי, שמטרתו לקבוע מדיניות משותפת בתחום הלשון ההולנדית והוראתה.
היא נוסדה ב-9 בספטמבר 1980 על ידי ממשלות הולנד ובלגיה.
סורינאם הצטרפה להתאחדות ב-12 בינואר 2005. בהסכם המכונן של ההתאחדות נקבעה אפשרות לצירוף מדינות נוספות שבהן מדוברת הלשון ההולנדית (האנטילים ההולנדיים וארובה), אבל אלו טרם הצטרפו.
מוסדות ההתאחדות הן ועדת שרים (מורכבת משרי החינוך והתרבות של המדינות החברות), המזכירות הכללית, ועדה בין-פרלמנטרית, ומועצת הלשון והתרבות ההולנדית.
התאחדות הלשון ההולנדית היא גוף יוצא דופן, בהיותו גוף ממשלתי בינלאומי לקביעת מדיניות לשונית.
קביעת כללי איות משותפים ואחידים בשלוש המדינות
פיתוח משותף של אמצעי לימוד יקרים כגון ספרי יעץ
צבירת ניסיון והתמחות בתחום הוראת הלשון ההולנדית
העברת השתלמויות למורים להולנדית ולמתרגמים, בעיקר בהקשר האירופי
ההתאחדות תומכת גם בהוראת הלשון ההולנדית בגרמניה, בבלגיה ובצפון צרפת.
ההתאחדות שואפת לקשרים הדוקים עם דרום אפריקה, אף על פי שמדינה זו אינה חברה בארגון, וזאת בשל מספרם הגבוה של דוברי האפריקאנס, שהיא שפה קרובה מאוד להולנדית.
להתאחדות יש קשרים מיוחדים גם עם אינדונזיה, שאף בה עדיין מדוברת הלשון ההולנדית.
להבדיל מארגונים מקבילים, בהתאחדות אין חברים משקיפים.
עם הפרסומים החשובים של ההתאחדות נמנית "רשימת המילים בלשון ההולנדית" (Woordenlijst Nederlandse taal), הידועה יותר בכינויה "הסִפרון הירוק" (het Groene Boekje) בשל צבע עטיפת הספר.
"הספרון הירוק" הוא המקור הרשמי והמוסמך בענייני איות ודקדוק בלשון ההולנדית.
הוא בנוי כמילון, וכולל גם את צורות הריבוי של המילים, אבל אינו מכיל הגדרות.
המהדורה האחרונה של "הספרון הירוק" נתפרסמה בשנת 2005, והיא כוללת את רפורמת האיות, שלא נתקבלה היטב בציבור ההולנדי.
בדצמבר 2005 הכריזו אמצעי התקשורת בהולנד על חרם נגד הספרון הירוק, ובאוגוסט 2006 הוציאו את "הספרון הלבן" מטעמם, הכולל הנחיות שונות מאלו של "הספרון הירוק".
התוצאה היא שבשלהי העשור השני של המאה ה-21 קיימות שתי שיטות איות: ה"ירוקה", המשמשת בבתי הספר ואת פקידי הממשלה, וה"לבנה", המשמשת את אמצעי התקשורת.
לעומת זאת, בבלגיה התקבלה הרפורמה ללא התנגדות.
המילון של פן דָלֶה (Van Dale), הידוע בכינוי Dikke Van Dale ("פן דלה העבה") בשל גודלו, נחשב למילון הרשמי של הלשון ההולנדית.
הוא כולל שלושה כרכים ומהדורתו האחרונה, ה-14 במספר, יצאה בשנת 2005.
ההתאחדות עוסקת אך ורק בענייני לשון, ובכך היא שונה מארגונים בינלאומיים אחרים כגון התאחדות המדינות הדוברות פורטוגזית (Comunidade dos Países de Língua Portuguesa) או ארגון המדינות הדוברות צרפתית (La Francophonie), העוסקים גם בענייני תרבות.
ב-1998 פורסם "מדריך הכתיב של שפתנו" ("Spellingwijzer Onze Taal"), על ידי קבוצה של בלשנים מעמותת "שפתנו" ("Onze Taal"), יחד עם המחלקה ללשון של אוניברסיטת ברבנט.
המדריך מבוסס על חוקי הכתיב הרשמיים ההולנדיים, הוא ידידותי למשתמש, קל להבנה ונוח לשימוש.
מאז שנת 1986 מעניקה ההתאחדות את פרס הספרות ההולנדית (Prijs der Nederlandse Letteren).
הפרס קיים מאז שנת 1956, ומוענק פעם בשלוש שנים עבור פרוזה או שירה הולנדית מקורית.
ועדת השרים העומדת בראש ההתאחדות ממנה את חבר השופטים העצמאי, שתפקידו לבחור את הזוכה.
התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל ("התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית") היא הארגון היציג של הסטודנטים בישראל וכן מהווה את ארגון הגג של אגודות הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
נכון לשנת 2024, בהתאחדות חברות אגודות הסטודנטים של כל האוניברסיטאות בישראל ואגודות הסטודנטים המכללות בישראל מלבד אגודת הסטודנטים של הטכניון והאגודה של אוניברסיטת חיפה שפרשו מההתאחדות ב-2021. בסך הכול חברות בהתאחדות 46 אגודות המייצגות כ-350,000 סטודנטים בישראל.
תפקידה המרכזי של ההתאחדות הוא לשמור על זכויות הסטודנטים ומעמדם, כמו גם להעצים את יוזמות הסטודנטים ולעודדם להיות מעורים, פעילים ומובילים בחברה, מתוך שאיפה להשפיע על עתיד מדינת ישראל והחברה האנושית.
יושבת ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות מכהנת מתוקף תפקידה גם כחברה מן המניין במועצה להשכלה גבוהה.
החל מנובמבר 2024 מכהנת בתפקיד יו"ר ההתאחדות סיון קורן ששימשה לפני כן כיושבת ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
קורן היא האישה השנייה אי פעם שנבחרה לתפקיד, שכן האחרונה נבחרה בשנת 2002.
מקורות ההכנסה של ההתאחדות הם דמי חבר הנגבים מאגודות הסטודנטים החברות בה (10 ש"ח לסטודנט, נכון לשנת ה'תשע"ח), וכן כספים המתקבלים מחברת הבת אלחון אחזקות (המשמשת כחברת הכלכלית של ההתאחדות) וחברת איסתא ליינס.
תקציבה השנתי המלא של ההתאחדות מופיע באתר האינטרנט של ההתאחדות ומעודכן בהתאם לשנת הכספים הרלוונטית.
הארגון נוסד בחנוכה תרצ"ה (1–3 בדצמבר 1934) בשם "התאחדות הסטודנטים העברים בארץ ישראל", ואיגד בתחילה את הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, את אגודת הסטודנטים של הטכניון ואת אגודת הסטודנטים של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב (לימים המסד להקמת אוניברסיטת תל אביב).
לאחר קום המדינה שונה שמו של הארגון ל"התאחדות הסטודנטים בישראל", וכינוסה הראשון בשם זה נערך במרץ 1950. מקום מושבה של ההתאחדות בשנותיה הראשונות היה בירושלים.
החל בשנת 1995 ההתאחדות היא מלכ"ר ועמותה רשומה, ומקום מושבה בירושלים.
החל בשנת 2006 ההתאחדות היא חברה מלאה בארגון הסטודנטים האירופי (European Students Union – ESU).
בשנת 2009, לאחר כעשור של פעילות נפרדת, ארגון הסטודנטים בישראל, שייצג את הסטודנטים במכללות, התמזג עם התאחדות הסטודנטים בישראל, שייצגה את הסטודנטים באוניברסיטאות, וכך הפכה התאחדות הסטודנטים לארגון הגג המייצג את רוב אגודות הסטודנטים במוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל.
בשנת 2015 שינתה ההתאחדות את שמה באופן רשמי להתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
בשנת 2016 עבר בכנסת תיקון לחוק זכויות הסטודנט (תיקון – עיגון ארגון סטודנטים יציג) בהובלת ח"כ מירב בן-ארי וח"כ שולי מועלם.
מחלקת אקדמיה פועלת לקידום מערכת השכלה גבוהה נגישה ואיכותית – במישור האקדמי, המחלקה מסייעת ומייעצת לאגודות הסטודנטים ודואגת לטיפול פרטני בסוגיות אקדמיות של סטודנטים.
במישור החקיקתי, המחלקה מייצגת את ציבור הסטודנטים מול הרשויות ומקדמת חקיקה פרו-סטודנטיאלית.
לשם שמירה על זכויות הסטודנט הוקמה ועדה מיוחדת במועצה להשכלה גבוהה.
כמו כן, המחלקה שמה לעצמה למטרה לקדם במיוחד את זכויותיהם האקדמיות של סטודנטים במילואים, ובמסגרת זו פורסמה אמנת המילואים של התאחדות הסטודנטים בישראל.
במסגרת המחלקה פועל גם המדור לקידום סטודנטים ערבים שמטרתו להביא ליצירת מנגנונים באגודות הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות להעצמת הסטודנטים בני המיעוטים, לגישור על הפערים הקיימים ולקירוב בין-מגזרי.
המדור מפעיל תוכנית להגברת הנגישות של האוכלוסייה הערבית אל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל באמצעות הרחבת היקף המלגות האקדמיות לסטודנטים ערבים והכוונה מקצועית של תלמידי בתי ספר תיכונים במגזר הערבי.
מחלקת המלגות שמה לה למטרה לעודד ולהוביל שינוי חברתי ולהעצים את מעורבות הסטודנטים בקהילה ובנעשה בחברה הישראלית.
זאת מתוך ראייה שעל הסטודנטים יש ליטול חלק מרכזי בעיצוב המציאות שבה הם עתידים לחיות, נוכח הצרכים והאתגרים החברתיים אשר הולכים ומתעצמים.
בהתאם לכך המחלקה מפעילה פרויקטים של מעורבות חברתית בקהילה בתמורה למלגה בפריסה ארצית.
בנוסף, על מנת להקל את הנטל הכלכלי הכרוך בלימודים אקדמיים, מחלקת מלגות מספקת לסטודנטים מידע בנושא מלגות באמצעות מאגר המלגות האינטרנטי.
תוכניות המלגות של המחלקה כוללות מגוון רחב של אפשרויות התנדבות בתמורה למלגה.
מחלקת מעורבות חברתית מעודדת יזמות חברתית סטודנטיאלית מתוך שאיפה להעצים את כוחם של הסטודנטים והסטודנטיות ולעודד מנהיגות צעירה, על בסיס התפישה שתפקידו של הסטודנט בחברה לא יכול להסתכם ברכישת השכלה וקניית דעת, אלא שתפקידו הוא להיות חלק מהשינוי אותו הוא מבקש לראות.