tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדובר במשפחה, שנכללים בה סוגים חשובים עבור האדם, שחלקם משמשים למטרות נוי (כדוגמת היביסקוס ואבוטילון), למטרות תעשייה (הסוג כותנה שמשמש להכנת בדים), למטרות מאכל (הסוג היביסקוס, קקאו, אגוז קולה ועוד), ובהיקף קטן גם ליקוט של צמחים נוספים.
מספר סוגים גדול במיוחד משמשים כמקור לסיבים לתעשייה.
להמשך הפירוט ראה "סוגי המשפחה".
סוגים הגדלים בר בארץ ישראל
אַבּוּטִילוֹן (.Abutilon Mill) – ראו ערך מורחב הכולל גם מידע על מיני התרבות.
אָנוֹדָה (Anoda) – בסוג זה 23 מינים ולו נציג אחד בארץ – אָנוֹדָה מְצֻיֶּצֶת (Anoda cristata), שהיא צמח חד-שנתי, זקוף, גר, ולעיתים קרובות הוא נחשב לעשב רע בשדות כותנה.
המין אנודה מצוייצת הוא מין אמריקאי במוצאו המהווה מין פולש בארץ, גדל בעיקר בעונת הקיץ.
אנודה בדומה לאבוטילון, חסר גביעון, אך נבדל ממנו בשערותיו הפשוטות ולא בשערות כוכביות כבאבטליון, ובצבע הכותרת שהוא ורוד עד ארגמני ולא צהוב כבאבטליון.
עלה השחלה של אנודה מכיל ביצית ולאחר הפרייתה זרע יחיד, בעוד אלה של אבוטילון מכילים 2 עד 9 ביציות ולאחר הפרייתה מספר זרעים.
הפרי זיפני, דמוי-דיסק, בעל 9 עד 20 פרודות.
בכל פרודה זרע אחד בלבד.
בַּת-חֶלְמִית (Malvella) – בסוג זה 4 מינים, שלושה מהם האמריקה ואחד במזרח הים-התיכון ובספרד – בַּת-חֶלְמִית שְׂרוּעָה (Malvella sherardiana).
מין זה, המוכר בשמו הערבי חוּבֵּייזֵה, הוא עשב רב-שנתי שרוע, כולו שעיר בצפיפות בשערות כוכביות.
עליו מסורגים, פשוטים, משוננים צבע הפרח ורוד.
סוג הנבדל מחלמית בשלושה מאפיינים עיקריים: בעליו שאינם מחולקים, בעלי הכותרת שאינם מפורצים בראשם ובפרודות תפוחות לעת הבשלה.
הוא נפוץ בחבלים הים תיכוניים, בשדות בור ושדות תרבות בהר, בשפלה, בצפון הנגב, בעמק יזרעאל, בעמק החולה ובגולן.
גְּרוּיָה (Grewia) סוג מרובה מינים (321) המקיף שיחים ועצים קטנים.
ולו נציג בר אחד בישראל - גְּרוּיָה שְׂעִירָה (Grewia villosa).
מין זה הוא שיח נדיר ובסכנת הכחדה הצומח בבקעת ים המלח.
בעבר הסוג שויך למִשְׁפַּחַת הַטִּילְיָתִיִּים (Tiliaceae).
היביסקוס (Hibiscus) – לסוג זה גביעון בן 5 ויותר חפים מפורדים, ולא 3 חפים כבסוגים מעוג, חלמית ובת חלמית.
הפרי הלקט ולא מפרדת כבסוג חטמית.
חוטמית (Alcea) – ראו ערך מורחב.
חלמית (malva) – סוג בינוני במשפחה המונה כ־40 מינים של עשבים חד שנתיים או רב שנתיים, בעלי עלי לוואי קטנים.
צבע הכותרת הוא בגווני ורוד, אך גם סגול ולבן.
שמו העממי באנגלית: mallow, מעלי צמח זה נהגו להכין סוכריות (וזה מקור השם "מרשמלו" לסוכריות דביקות בצבע בהיר).
בארץ גדלים שישה מינים האופייניים לבתי גידול מופרעים ועתירי חנקן.
להמשך הפירוט ראו בערך חלמית.
מַלּוּכְיָה (Corchorus) – סוג המונה 77 מינים ומקיף עשבים ובני-שיח, ולו שני נציגים בישראל מלוכיה נאכלת (Corchorus olitorius) ומלוכיה משולשת (.Corchorus trilocularis L) שהיא מין נדיר ובסכנת הכחדה.
מעוג (Lavatera) הוא סוג קטן, שכלל עד לאיחודו עם הסוג חלמית 10 מינים של עשבים או שיחים מתוכם 5 מיני בר גדלים בישראל.
הסוג מעוג בוטל מבחינה טקסונומית ואוחד עם חלמית (Malva) בעקבות מחקרים גנטיים ומורפולוגיים שפורסמו ב-1998 על ידי הבוטנאי מרטין פורבס ריי (Martin Forbes Ray) והוכיחו שלשני הסוגים מאפיינים משותפים רבים ולא הייתה סיבה להפריד ביניהם.
הבוטנאים בישראל עדיין נוהגים לא להכליל את המינים של מעוג בסוג חלמית והם מציינים מספר מאפיינים המבדלים בין שני המינים.
המינים של הסוג מעוג שעירים לרוב בשערות פשוטות ולא כוכביות.
עלי הגביעון של המעוג מאוחים בחלקם התחתון, בעוד שבחלמית עלי הגביעון מפורדים.
בישראל מצויים חמישה מינים, והם מפורטים תחת הסוג חלמית.
נטופית (Althaea) – סוג זה מונה 31 מינים של עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים זקופים, שעירים, בעלי עלים תמימים.
הגביעון בעל 6 עד 9 חפים לעיתים רחוקות 12 שמאוחדים בבסיסם.
הגביע פעמוני בעל 5 אונות.
הכותרות, בדומה לחוטמית, גדולים ובולטים עלי הכותרת, אינם נכונים וקודקודם מפורץ.
יוצרים צינור אבקנים קירח שבחלקו העליון מקבץ של מאבקים צהובים וקומפקטיים, ובקודקודו צלקות דקיקות וכפופות.
בישראל גדלים רק 3 מיני בר וכולם נדירים: נְטוֹפִית רְפוּאִית (Althaea officinalis) נדירה מאוד ובסכנת הכחדה חמורה, אך לא בעולם; נטופית המדבר (Althaea ludwigii); נטופית שעירה (Althaea hirsuta).
עוגית (השם העברי הקודם כשם הלטיני – לחמית או "קיטבליה" – Kitaibelia) – זהו סוג של עשבים רב שנתיים שכותרתם ורודה.
המין עוגית חרמונית (Kitaibelia balansae) הוא מין נדיר ביותר הגדל בחרמון הגבוה.
מין זה מסופק במיון העכשווי.
סידה (Sida) – סוג גדול המונה כ־156 מינים.
בני סוג זה הם עשבים או שיחים בגובה בינוני, בעלי פרח צהוב חיוור.
בסוג זה גדל מין אחד נדיר מאוד בישראל, סִידָה מְחֻדֶּדֶת (Sida acuta Burm.f), שנחשב לעשב רע.
סידה מחודדת היא עשב-בן שיח רב-שנתי זקוף וגבוה (לעיתים רחוקות עד 3 מ') שגדל בעמקים, בביצות ומקומות לחים.
ענפיו ירוקים ומעוצים רק בבסיסם.
עליו מחודדים ושפת העלה משוננת, הפרח חסר גבעון.
נדיר מאוד בבקעת חולה בבקעת בית שאן ובעמק עכו.
בארץ גדל מין גר – סידה קוצנית (Sida spinosa).
עליו פשוטים משוננים, הלוואים דמויי מחט מופרדים מהפטוטרת ארוכה.
צבע הפרחים צהוב-בהיר, לעיתים רחוקות לבן, ועל הפקעים (הכפתורים) חמישה פסים חומים כהים.
מינים וסוגים המשמשים כצמחי תרבות בישראל
הסוגים מובאים לפי סדר הא"ב.
המידע מתייחס למינים וזנים הגדלים כצמחי תרבות ולא לסוג כולו
אבוטילון (Abutilon) בסוג זה שני מינים משמשים כצמחי נוי משום יופי עליהם (קיימים זנים בעלי עלים שצבעיהם מגוון) ובשל יופי פרחיהם.
ראו ערך מורחב הכולל גם מידע על מיני הבר.
אבלמוסקוס (Abelmoschus Medik.) – המין אבלמוסקוס המושק (Abelmoschus moschatus Medik.) הוא עשבוני רב שנתי זקוף המגודל משום יופי פרחיו, בצבע אדום בהיקף ולבן במרכז.
אליוגינה (Alyogyne) – שני מינים מסוג זה שמקורם במערב אוסטרליה משמשים כשיחי נוי.
בְּרָכִיכִיטוֹן (.Brachychiton Schott & Endl) – סוג של עצי נוי בעל פרחים צהובים אדמדמים שהובא מאוסטרליה.
בעבר הסוג שויך למשפחת הסְטֶרְקוּלִיִּים (sterculiaceae).
גּוּאַזּוּמָה – גּוּאַזּוּמָּה בּוּקִיצִית (Guazuma ulmifolia Lam.) עץ ירוק-עד גבוה.
מין יחיד בסוגו בישראל, שמוצאו מאיי הודו המערבית.
דְּבוּקִית (Malvaviscus) הוא סוג הכולל 10 מינים של שיחים, מטפסים ועצים הגדלים בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אמריקה.
המאפיינים של הסוג הם: הגבעולים זקופים, שעירים או קירחים, לא דביקים.
הלוואים נושרים, צרים או דמויי מרצע; הטרף אליפטי עד דמוי ביצה רחבה, ללא אונות או עם 3 עד 5 אונות, הבסיס מעוגל עד דמוי לב.
הפרי דמוי ענבה, המורכב מ-5 פרודות בשרניות, זקופות, לא נפוחות, פחוסות וקירחות, אך במשך הזמן הוא הולך ומתייבש ונפרד לפרודותיו.
הפרודות בעלות מגורה אחת, אינן נפתחות, והן חלקות בגבן, ללא בליטה או דורבן כלשהו.
בכל פרודה יש זרע אחד שצורתו היא אליפסואידית אך מתחדדת בצד אחד, כמו יתד.
הנציג התרבותי של דבוקית בישראל הוא המין דְּבוּקִית מְעֻצָּה (Malvaviscus arboreus), שהוא שיח בינוני ירוק-עד שמשמש לנוי בישראל, לרוב כגדר חיה.
דבוקית מעוצה מזכירה את קרובתה היביסקוס במראה הכללי, אך עליה קטנים יותר ופרחיה, שאורכם כ-2 ס"מ, נראים כאילו הם "לא נפתחים", כאשר עלי הכותרת נשארים גלולים ושזורים, ומתוכם בולטים צינור האבקנים והצלקות בכ-2 ס"מ נוספים.
הפריחה מתחילה בקיץ ונמשכת לאורך הסתיו ועד החורף.
ראו הרחבה בערך דבוקית מעוצה.
דּוֹמְבֵּיאָה – בעבר הסוג דומביאה שויך למשפחת הסְטֶרְקוּלִיִּים (sterculiaceae).
בסוג זה 3 מינים שהוכנסו לישראל.
דּוֹמְבֵּיאַת בּוּרְגֶס (Dombeya burgessiae) – מוצאו מקניה ועד אפריקה הדרומית.
הוא הובא לישראל בשנת 1990. דומביאת בורגס הוא שיח גדול ירוק-עד שמסתעף בקרבת בסיסו.
העלים גדולים, דמויי לב, על פי רוב בעלי 3 אונות בחצים העליון.
הטרף קטיפתי ומכוסה בשערות עדינות וצבעו ירוק כהה בחלק העליון, וירוק בהיר בחלק התחתון.
התפרחות עגולות, גדולות, ושמוטות כלפי מטה.
הפריחה הריחנית חלה בחורף ונמשכת באביב.
התפרחות מתייבשות על השיח, הם משנות את הצבע לחום.
צבען של עלי הכותרת מלבן עד ורוד חזק (בישראל) ובעלי עורקים ורודים-אדמדמים.
הגביע משתייר ובעל אונות המופשלות לאחור.
הפרי הלקט, שקוטרו כ-1 ס"מ, נפתח ב-5 קשוות.
דומביאת וליך (Dombeya wallichii) – שיח גדול ירוק-עד בעל תפרחת ורודה וריחנית, גדולה וצפופה, ושמוטה כלפי מטה.
דומביאה עגולת-עלים (Dombeya rotundifolia) – עץ נשיר קטן בעל גזע יחיד.
היביסקוס (Hibiscus) – ראו ערך הסוג.
חטמית (Alcea) – ראו ערך הסוג.
טִלְיָה אֵירוֹפִּית (Tilia platyphyllos) – היא עץ נשיר וגבוה, שמוצאו מאירופה וכנראה הוא מין יחיד בסוגו בישראל.
העלים מעוגלים או דמויי-ביצה, בסיסם דמוי לב בלתי שווה, ראשם מתחדד באופן פתאומי, שפתם משוננת, צידם העליון כהה, צידם התחתון ירוק בהיר ושעיר מעט.
וקבוצות של שערות מצויות בפינות העורקים.
הפרחים קטנים, צופניים, ריחניים וערוכים בתפרחות שמוטות.
הפרי מסוג דמוי אגוז בלתי נפתח.
סיבי הקליפה הפנימית משמשים ביצור סלים וחבלים, הפרחים המיובשים משמשים לתה רפואי.
בעבר הסוג שויך למשפחת הטיליתיים (Tiliaceae).
כותנה (Gossypium) – ראו ערך הסוג.
העלים גדולים דמויי לב והפרחים הלבנים גדולים.
הפרי הלקט ארוך ואורך הזרעים לרבות הכנף 1.8 עד 6.2 ס"מ.
לגונריה (Lagunaria) – העץ לגונריית פטרסון היה מין יחיד בסוגו עד 2006. בשנה זו הוגדר למדע הסוג השני Lagunaria queenslandica Craven שמוצאו קווינסלנד.
לגונריית פטרסון משמש בישראל כעץ נוי גבוה וירוק-עד.
מוצאו בקרבת החוף המזרחי של מדינת קווינסלנד, באוסטרליה ובאיים אחדים הסמוכים אליה.
לוהיאה מפושקת (Luehea divaricata) – עץ או שיח גדול שמוצאו ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי,
מעוג (Lavatera) – השיח מעוג ימי הוא בעצם מין חלמית (Malva subovata) שמוצאו מאגן הים התיכון משמש כצמח נוי בהיקף קטן.
והשיח מעוג שיחני אף הוא מין חלמית (Malva arborea).
פִירְמִיאָנָה (Firmiana Marsili) – המין פִירְמִיאָנָה פשוטה (Firmiana simplex (L.) W.Wight) – עץ נשיר, שמוצאו מיפן ומסין, ודומה לברכיכיטון ונבדל ממנו בעיקר בפרי הקרומי, שנפתח על פי רוב לפני הבשלתו ב-4 קשוות דמויות עלים, והזרעים כדוריים ומקומטים מצויים בשפתותיהן של הקשוות.
בסוג ברכיכיטון הפרי מעוצה, נפתח עם הבשלתו בתפר הבטן, והזרעים צמודים לדופן המפוחית.
העלים עגולים, דמוי לב, שסועים ל-3 עד 5 אונות עם חוד.
העטיף פשוט (עלי כותרת נעדרים) עלי הגביע מופרדים קרוב לבסיסים וראשם מופשלים לאחור.
בעבר הסוג פירמיאנה שויך למשפחת הסְטֶרְקוּלִיִּים (sterculiaceae).
ציבה (.Ceiba Mill) – סוג עצים גדולים ונשירים, שמוצאם ממקסיקו עד אמריקה הטרופית (אמריקה הדרומים).
בישראל 3 מינים המשמשים כעצי נוי בגינות: ציבה מחומשת, כוריזיה הדורה וכוריזיה בקבוקית.
שני האחרונים שויכו בעבר לסוג כוריזיה, וכולם שויכו למשפחת הבומבקיים שבוטלה ושולבה במשפחת החלמיתיים.
קינף (Hibiscus cannabinus) – מינים מסוג זה משמשים כצמחי סיבים לייצור נייר.
מדובר בעשבים זקופים בעלי פרח צהוב.
קליאנת'ה (Callianthe) הוא סוג הכולל כ-50 מינים שמקורם באזורים הטרופיים של מקסיקו ודרום אמריקה.
בישראל מוכרים שני מינים מסוג זה: אבוטילון דו-גוני (Abutilon megapotamicum), שיח מטפס-נשען, ואבוטילון מצויר (Abutilon pictum), שיח או עץ קטן.
בשנת 2012 הועברו שני מינים אלו לסוג קליאנת'ה במסגרת עדכון טקסונומי.
ראו הרחבה ראו הרחבה בערך אבוטילון בפרק מאפיינים מבדילים של קליאנת'ה מאבוטילון ובייקרידסיה.
שנויית (נקרא בעברית בעיקר בשם הלטיני – "אניסודונתיאה", Anisodontea) – השיח שנויית מחוספסת שמקורו בדרום אפריקה משמש לנוי.
מדובר בשיח בגובה בינוני בעל פרחים קטנים יחסית למשפחה בצבעי ורוד.
הפרחים מרובים, והפריחה חלה במשך כל השנה.
חֶלְמְנוֹ על הנֵר (בפולנית: Chełmno nad Nerem; בגרמנית: Kulmhof an der Nehr) הוא כפר על גדת נהר בגמינה דומביה (Dąbie), במחוז קולו שבפרובינציה פולין גדול במרכז פולין.
הכפר שוכן כ-19 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קולו (Koło), וכ-135 ק"מ ממזרח לבירת החבל פוזנן.
בקרבת הכפר פעל בתקופה השואה מחנה ההשמדה חֶלְמְנוֹ.
חִלְף הוא מונח המתאר קונפדרציה של מספר שבטים, מדיניות שהייתה נפוצה בחצי האי ערב בתקופה הטרום אסלאמית.
החיים במדבריות חצי האי ערב היו קשים מאוד ושבט יחיד התקשה לשרוד לבדו.
לכן מדי פעם היו מספר שבטים מתאחדים ביחד וכורתים ברית.
הברית הייתה יכולה להיות מבוססת על אינטרסים כלכליים משותפים כמו סיוע הדדי במסחר, או על אינטרס ביטחוני כמו אויב משותף.
קונפדרציית השבטים המאוגדים בחלף נקראה בשם המיוחד לה, בדרך כלל על שם אב קדמון משותף.
סיבה נוספת לקיום קונפדרציה הייתה רצונו של שבט חלש יותר לקבל חסות משבט חזק ובעל השפעה.
בגלל שינויים פנימיים במבנה השבטים, במסחר ובעוצמתם, הבריתות האלה לא היו קבועות ולא נמשכו תקופות ארוכות.
כאשר מוחמד עלה לשלטון בעיר מדינה וניסח את עקרונות האסלאם, הוא קבע כי כל המוסלמים הם אומה אחת ואסר על חלף.
הוא טען כי אין צורך בבריתות בין שבטים, משום שאין יותר שבטים באסלאם.
חלמיש כור-אש הוא אחת הדמויות המרכזיות בסדרת הספרים המרכזית של ספרי רומח הדרקון.
חלמיש הוא גמד גבעות מזדקן, לוחם חזק וידידו הטוב ביותר של תניס חצי-אלף.
חלמיש (203–352 אחה"ח) נולד כבן שני למשפחה בת שלושה-עשר ילדים והוא צאצא למנהיג כפר בית-גבעות בשם רֶגהָר כור-אש, אחד השבטים הגדולים באותו הכפר.
שם אמו אינו ידוע, ואביו היה דוּרְגָר כור-אש, אשר נלחם יחד עם אביו במלחמת שער-הגמדים, דבר אשר ביסס את שנאתו של חלמיש לשבט גמדי ההרים.
אחד מאחייניו של חלמיש הוא גַ'סְפֶר כור-אש, אשר היה מחסידיה של סהר-פז בעידן החמישי.
חלמיש היה אומן נגרות ונהג לייצר צעצועי עץ לילדים, אותם העניק במתנה ללא כל תמורה.
בנוסף היה גם חרש מתכות מהמעלה הראשונה, ורבים מתושבי אבנסיניה ביקשו לעצמם את יצירותיו.
סימן ההיכר שלו היא קסדת רעמת הגריפון שלו.
חלמיש נולד בחוות משפחתו בבית-גבעות, בה עבד ברגע שיכול היה לעשות זאת.
כאשר היה צעיר, שנא לעשות זאת, ובתחבולות גרם לאֶחיו הקטנים ממנו לבצע את מטלותיו במקומו.
אחיו הגדול, אַיְילְמַאר כור-אש, הביא אותו בסוד אומנות הנפחות ובמשך זמן זה, התקרב חלמיש לאחיו הגדול.
בצעירותו, נהגו חלמיש ואיילמאר לצאת להרפתקאות באזור הרי כרוליס בחפשם אחרי אוצרות.
באחת מן ההרפתקאות הללו גילו חלמיש ואחיו מערת הובגובלינים.
לאחר שהרגו את רוב יושבי המערה, גילו את חדר האוצר של שבט ההובגובלינים.
בפסגת ערימת האוצרות ניצב לו גרזן נוצץ, אותו לקח איילמאר לעצמו בעוד חלמיש מילא כיסיו באבני חן ומטבעות.
הם קראו לגרזן בשם הגרזן התַרְקָני, מאחר שהמערה הייתה קרובה למצודת פקס תרקס.
שנים לאחר מכן, ביום מִילוֹא הזקן של חלמיש, איילמאר העניק את הגרזן התרקני לחלמיש כמתנה.
איילמאר אולץ לפרוש מחיי הרפתקנות בגיל צעיר ואמר לחלמיש כי "בגלל שנלחמת כמו נערה, אתה 'צטרך ת'גרזן הזה יותר ממני".
חלמיש איבד גרזן הזה יותר מאוחר בזמן בו נלחם כנגד גמדי אופל.
במרוצת השנים הבאות חלמיש ביסס את חייו בעיירה מרגוע.
באביב שנת 288 אחה"ח, ניגש אליו אלף קאלינסטי.
דובר השמשות סולוסטרן קנן רכש אחת מיצירות המתכת של חלמיש קודם לכן, וביקש מחלמיש להגיע לבירת הממלכה, קאלינוסט, על מנת לבצע עבודות עבור דובר השמשות.
חלמיש, שהיה בתחילה חשדן, ראה את חותם היוצר שלו על גבי החפץ אותו הראה לו האלף, והסכים להגיע לאומת אלפי המערב.
כאשר הגיע לקאלינוסט, התיידד במהרה עם חצי-אלף אותו פגש בשם תניס.
במשך השנים, כאשר חלמיש נהג לצאת ולשוב לממלכה האלפית, נעשו חלמיש ותניס חברים קרובים מאוד, וחלמיש אף לימד את תניס מעט מאומנות המתכת.
הוא גם התיידד מאוד עם דובר השמשות עצמו.
במשך עשרים שנה נהג להגיע בקיץ לקאלינסטי.
הוא השיג לעצמו פרדה לה קרא קלת-רגל.
בשנת 308 אחה"ח הותקף חלמיש על ידי יצור דרקוני, ובזמן מנוסתם של חלמיש ופרדתו, הוא נתקל בסְלָא מוֹרִי אשר הובילה היישר אל מגדל השמש.
הוא סיפר על תקיפתו לשליט, אשר ארגן משלחת ציד.
חלמיש ותניס התנדבו אף הם לצאת למשלחת זו, ובזמן החיפוש, נתקלו ביצור, אשר הרג אציל אלפי ובסופו של דבר היצור נהרג על ידי קוסם החצר, מִירָאל.
לאחר הקרב, נתגלו חיציו של תניס בגופו של האציל והוא נלקח למעצר, אך שוחרר.
כאשר נרצחה גם המיילדת של הממלכה, הואשם תניס בשנית ברצח.
סולוסטרן הטיל על חלמיש למצוא את הרוצח האמיתי.
לאחר מספר ימים, נתגלה כי הרוצח האמיתי היה קוסם החצר, שלמעשה היה אחיו של דובר השמשות, אשר תכנן להשתלט על הממלכה.
חלמיש ותניס הצליחו לסכל את מזימתו ולטהר את שמו של תניס.
בתום כל זאת, חלמיש חזר למרגוע, ותניס החליט לעזוב את ממלכתו ולגור עם חלמיש בעיירה.
לאחר מספר שנים שבהן גר במרגוע, אסף לביתו חלמיש את הנערה טיקה ויילן.
הוריה של טיקה לא היו עוד חלק מחייה, וחלמיש דאג לייצר עבורה צעצועים עד שאוטיק סנדאת' אימץ אותה.
חלמיש פיתח פחד אימתני מחציית מים כלשהם, לאחר שבאחד מהרפתקאותיו עם חבורת הרומח בהם חנתה החבורה לחופיו של אגם הבדולח, קרמון בעודו על סירה, החליט לתפוס דג ללא חכה או עזרה.
הוא נשען קדימה יותר מדי, והפיל את הסירה על יושביה למים.
חלמיש, שלא ידע לשחות, נפל תחת קרמון אל תוך המים, וכאשר לא צף מעלה, גדיל צלל ומָשָׁה את חלמיש אל פני המים.
מאז נשבע חלמיש לא להיכנס לסירה או כלי שיט אחר לעולם.
בשנת 345 אחה"ח נסע חלמיש לאי קרתאי עם בני החבורה למנוע השתלטות של המינוטאורים על יבשת אנסאלון.
במהלך מסעם, עוגית למחצה בשם קִירְסִיג התאהבה בחלמיש, והוא עצמו חיבב אותה.
אולם היא נהרגה על ידי מינוטאור, דבר שהעציב את חלמיש מאוד.
טרם תחילת החורף של אותה השנה, תכנן חלמיש להישאר במרגוע.
בעת שרכש דברים לשם הכנת ביתו לחורף, פגש חלמיש בסוחר גמדאי בשם הָנוּק, אשר סיפר לחלמיש על עסקה שנרקמה בין עיר מולדתו של חלמיש, בית-גבעות לבין שבט גמדי הת'ייוואר.
חלמיש החליט לשנות את תוכניתו ולהגיע לבית-גבעות.
בדרך לשם, נתקל בעגלות סוחר משבט הת'ייוואר והבין כי הסיפור אשר סיפר לו הנוק היה נכון.
כאשר הגיע לכפרו, חלמיש שם פעמיו לפונדקו של גמד בשם מוֹלְדוּן כדי לעמוד יותר על טיב העסקה עם גמדי האופל.
הוא למד כי ראש-הכפר הוֹלְדֶן רקם עסקת מסחר טובה עם הת'ייוואר אשר אפשרה להם לנוע בדרך החוצה את הכפר תמורת סכום מכובד ויותר מהוגן.
חלמיש רתח מזעם למרות שהעסקה הייתה יותר מהוגנת.
כאשר עמד לצאת מהפונדק, שוטה הכפר, גמד בשם גַארְת', נכנס לפונדק וחשב כי חלמיש הוא איילמאר כור-אש, אחיו הבכור של חלמיש.
חלמיש למד מבעל הפונדק כי אחיו הבכור נהרג מהתקף לב בעת שעבד על מרכבה של שבט הת'ייוואר במחצבת דֶלְוָּאר.
חלמיש חזר לבית משפחתו בדיוק כאשר אספה מאולתרת של משפחתו התכנסה מחוץ לבית.
בכנס זה החל חלמיש חושד במותו של אחיו והחל לתהות מדוע אחיו, שתמיד תיעב את שבט הת'ייוואר, הסכים לעבוד עבורם.
באותו כנס, בנו של איילמאר, בַּסָאלְט, האשים את דודו חלמיש, אשר לא דאג למשפחתו והעדיף את מחיצת בני האנוש.
למחרת, ביקר חלמיש בשנית בפונדק מולדון ולמד עוד על העסקה בין שבטי הת'יוואר והניידאר (השבט אליו השתייך חלמיש).
הוא הבין שבסאלט העדיף להיות בפונדק מאשר בבית אביו.
מולדון הסביר לחלמיש כי בסאלט הרגיש אשם בשל מותו של אביו.
בעודם דנים בנושא, הגיע בסאלט לפונדק והאשים בשנית את חלמיש על היותו אח רשלן.
הוויכוח ביניהם הפך לתגרת אגרופים, וחלמיש הטיח ארצה את אחיינו.
חלמיש הסב אל מולדון והמשיך לחקור מדוע הת'ייוואר הגנו על מחצבת דלואר ומדוע היו זקוקים להגן עליה.
בהמשך, פרץ חלמיש לתחומי המחצבה וערך חיפוש בתוך המרכבות לגלות מהו תוכנם האמיתי.
הוא איתר התקן סודי באחת מן המרכבות וגילה כי הוא מכיל כלי נשק.
גארת', שוטה הכפר, גילה אותו שם, וחלמיש שיטה בו וגרם לו לחשוב כי הוא איילמאר וגירש אותו משם.
אולם אז, גילתה אותו קבוצת גמדי אופל.
חלמיש נלחם בחבורה זו והרג אחד מהם, ואף איבד את מגפיו תוך כדי מנוסתו מהם.
את הלילה בילה חלמיש הרחק מבית משפחת כור-אש כדי להחליט מהו צעדו הבא.
לאחר מכן, שב בכל זאת לבית המשפחה, שם אלמנתו של איילמאר, ברטינה כור-אש, העניקה לחלמיש את מגפיו הישנים של בעלה.
אחיו של חלמיש, טיבאלט, הגיע לבית המשפחה זמן קצר לאחר מכן וסיפר לו כי הוא מוכרח לעזוב או שיעצרו אותו.
חלמיש החליט לעזוב את הכפר ולהגיע לתורברדין כדי להבין מהי הסיבה האמיתית להברחת כלי הנשק של הת'ייוואר.
בדרכו לתורברדין, הותקף חלמיש על ידי טרול וניצל בעזרתו של בסאלט.
השניים המשיכו יחד לעבר לתורברדין, אך כאשר התקרבו לשם, פקד חלמיש על אחיינו להישאר מאחור.
כאשר היה חלמיש בתוך ממלכת גמדי ההרים, נלכד חלמיש על ידי גמדי ת'ייוואר ונכלא באשמת ריגול.
אחד מהם, גמד אופל בשם פּיטְרִיק ניסה להיפטר מחלמיש על ידי השלכתו לבור המפלצות.
ברגע האחרון, מפקדת בית המשמר בתורברדין, פֶּרִיאָן צִיפְּרִיוּם ניסתה להניא את פיטריק מלעשות כן.
אולם פיטריק לא השתכנע והשליך את שניהם לבור.
בתחתית הבור נתקלו בתולעת פגרים, אשר חלמיש הניס.
הם אף מצאו שם מושבה של גמדי מחילות בשם כוך-בוץ.
גמדי המחילות החליטו כי חלמיש תואם למושא נבואה עתיקה שלם והכתירו אותו כמלך פְלוּנְק השני ואת פריאן כמלכה חוד-פרווה הראשונה - מלכי המושבה שלהם.
תחילה, סלדו חלמיש ופריאן מהרעיון, אולם שינו דעתם כדי להשתמש בגמדי המחילות נגד מזימות הת'ייוואר.
עם הזמן, חלמיש ופריאן החלו מתאהבים אחד בשני.
חלמיש הרכיב צבא גמדי מחילות אשר יצעד עמו יחד לבית-גבעות כדי להגן על הכפר.
לפני שעזבו, החלו חלמיש ופריאן לרקום תוכניות לעתיד משותף.
פריאן העניקה לחלמיש את הגרזן התרקני כמתנה, בארוחת ערב האחרונה שלהם לפני עזיבתם.
ביום המחרת הנהיגו את הצבא לעבר בית-גבעות.
בדרכם לשם, נתקלו בחלק מצבא הת'ייוואר והתקיפו אותם.
הת'ייוואר הניסו את גמדי המחילות לעבר אגם קפוא והקיפו אותם מכל עבר.
אולם אז, הקרח קרס תחת צבא הת'ייוואר והם טבעו.
גמדי המחילות, שמטבעם שורדים בכל מצב - שחו למקום מבטחים.
חלמיש הגיע לבסוף עם צבאו לבית-גבעות ולמד על מותו של מולדון, בעל הפונדק ומעצרם של בני שבט הת'ייוואר.
הוא עזר לתכנן תוכנית להגן על העיירה שכללו בניית מתרס כדי להאט את התקדמות הת'ייוואר לעברה.
הוא אף נעזר באחיו, רוּבֶּרִיק, כדי לסנוור את גמדי האופל.
בזמן הקרב על בית-גבעות, צפו עיניו של חלמיש במותם של כמה מתושבי העיירה כולל גמד המחילות גארף ואחיו בֶּרְנַרְד כור-אש אשר מת כדי להציל את חלמיש.
ההגנה לא צלחה לאורך זמן, וכוחות ההגנה של העיר נסוגו לעבר מבשלת הבירה של העיירה, שם פריאן חוסלה בידיו של פיטריק, אשר נהרג בעצמו בגרזן התרקני של חלמיש - דבר שגרם לגרזן להתחמם מאוד.
לפני שהגרזן נהרס, בעל המבשלה הִילְדִי תל-סלע פענח את השפה שהייתה חקוקה על הגרזן והסביר כי השימוש בגרזן יימשך עד אשר גמד ייהרג בידיו של גמד האוחז בגרזן.
שאריות הגרזן התפוצצו בחוצות העיירה בעוד חלמיש מתאבל על אהובתו, אחיו וכל הגמדים האמיצים שמתו במערכה.
גמד המחילות נוֹמְסְקוּל הדיח את חלמיש מכס שלטון של שבט כוך-בוץ כיוון שמלכתו אבדה לו.
פריאן נטמנה בחלקה בתחומי משפחת כור-אש כמו גם אחיו ברנרד.
לאחר זמן מה, החליט חלמיש לחזור למרגוע.
לאחר חמש שנים בהן לא התראו, חלמיש פוגש בתניס וגדילן מחוץ למרגוע לפני שנכנסו לעיר בה גרו.
בטרם כניסתם, התעמתו עם גובלינים בראשותו של שר-המעט טודי.
חלמיש וחבריו המשיכו לעבר פונדק הבית האחרון.
בעודם נחים בפונדק, הדריק, התיאוקרט העליון של מרגוע, שהיה שיכור, החל להתעמת עימם.
הדריק מעד, ונפל אל האח בטעות.
גדילן קוץ-רגל הקנדר ניסה למשוך אותו בעזרת מטה בדולח כחול אשר הוסווה כמטה רגיל.
מעשה זה גרם לכך שהדריק נרפא מכל פציעותיו וכוויותיו אך גם לכך שטבעו האמיתי של המטה נגלה.
איש זקן שנכח בפונדק, צעק והאשים צמד ברברים אשר היו בחברתו של סער בהיר-להב בכך שהשתמשו בכישוף וכי כוחותיו של שר-המעט תרים אחר המטה הזה.
לבני החבורה המורחבת לא הייתה ברירה כי אם להימלט מפני אלו שרצו לקחתם בשבי, כך החלו חלמיש וחבריו במסע שהחל מחוץ למרגוע, עבר באגם מי הבדולח, דרך היער הקודר ואל זק טרות, שם מי-נהר, אחד הברברים נזכר כי קיבל לידיו את המטה.
שם, בעיר החרבה, הדרקונית השחורה, קיסנת' כמעט והרגה את מי-נהר, אולם סהר-פז השתמשה במטה כדי להציל אותו מסף המוות.
חלמיש חזר עם חבריו למרגוע, אשר נכבשה ונחרבה כמעט עד היסוד בידי צבאות הדרקונים.
שם, נשבו על ידי כוחותיו של לורד טודי ונשלחו למכלאות פקס תרקס לשמש כעבדים.
חלמיש ובני חבורתו שוחררו מקרונות העבדים על ידי אלפי קאלינסטי, אשר הביאו אותם לממלכת האלפים המזרחית.
שם החליטו להתקיף את פקס תרקס כדי לשחרר את העבדים הכלואים במצודה.
הם הצליחו לחמוק אל תוך מתחם המצודה בעזרת דרך סודית (סְלָא מוֹרִי באלפית), ולבסוף גם לשחרר את העבדים מהמכרות.
הם אף הביסו את שר הדרקונים הנורא קטב מרירי ונמלטו עם הפליטים לעבר הרי כרוליס כאשר צבאות הדרקונים בעקבותיהם.
לאחר שהשיבו את מקבת כראס במעמקי תורברדין, בני החבורה ופליטי פקס תרקס הורשו להישאר בממלכת הגמדים התת-קרקעית למשך החורף.
בינתיים החליטו חלמיש וחבריו לשים פעמיהם אל טרסיס המעטירה כדי לראות אם יוכלו לשכור ספינות כדי להעביר את הפליטים לאבנסיניה.
אולם, כאשר הגיעו לשם, גילו כי טרסיס הייתה בלב יבשה (שינוי אשר נגרם בעקבות החורבן הגדול שאירע כ-350 שנה קודם לכן) ותחת שליטתם של צבאות הדרקונים.
זמן קצר לאחר הגיעם לעיר, התפצלה החבורה במהלך התקפה של צבא הדרקונים האדום (ואגף מצבא הדרקונים הכחול) בפיקודה של הגבירה הכחולה.
חלמיש המשיך עם גדילן, גילתנאס, לאורנה, סער ועם שלושת אבירי סולאמניה דרק שומר-הכתר, בריאן דונר ואראן ארוך-קשת אל עבר חומת קיר הקרח כדי למצוא את בועת דרקון האגדית.
בדרכם לשם, חוו חלמיש וחבריו את הסיוט אשר חוו תניס חבריו בסילבנסטי.
בחלום, חלמיש נהרג מהנפותיה חסרות השליטה של טיקה.
הוא אמנם לא מת, אך החותם שטבע בו החלום, היה ממשי עבורו.
בטירת קיר הקרח, התעמתה חבורתו של חלמיש עם שר הדרקונים הלבן, פאל תאס אשר אחז בבועת דרקון, והרגה אותו.
במהלך קרב זה, נהרגו בריאן ואראן.
הם עלו על ספינה ושמו פעמיהם אל האי סנקריסט.
במהלך מסע זה, חלה חלמיש מאוד והאמין כי הוא גוסס.
היה זה האות הראשון להחמרת מצבו.
ספינתם עלתה על שרטון בארגות בעקבות מרדף דרקונית לבנה אחריהם.
שם, חלמיש וחבריו נשבו על ידי אלפי סילבנסטי, אשר העבירו אותם לידיהם של אלפי קאלינסטי, אשר גם שהו על האי.
חלמיש, גדיל, סער ודרק הושמו במעצר.
לאורנה ואחיה הוחזרו לאביהם, ששהה באי יחד עם עמו הגולה.
לאורנה סייעה לחלמיש וחבריו להימלט מפני האלפים והם נסו אל ההרים ומצאו שם טירה סולאמנית בצידו השני של האי.
בעוד שסער ודרק לקחו עימם את בועת הדרקון, המשיכו חלמיש, גדילן, לאורנה, גילתנאס וסילברה, אלפית פרא שהצטרפה אליהם, לשטות ברודפיהם דרך ההרים.
הם הגיעו למקום מסתורי אשר כניסתו הייתה חצובה בדמות דרקון.
חלמיש והאחרים, מלבד גדילן, נפלו תחת השפעתו של לחש הרדמה זמן קצר לאחר כניסתם.
כאשר התעורר, כמעט התעלף חלמיש למראהו של פיזבן, הואיל ובעיני חלמיש וחבריו נחשב פיזבן למת.
כאשר התעורר, צפה בגדילן נעלם עם פיזבן.
הוא הסכים לשוב עם לאורנה לסייע לה לשכנע את מועצת האבירים כיצד להשתמש בבועית.
לאחר פגישת מועצת האבן הלבנה, חלמיש המשיך עם לאורנה, סער וגדילן לצריח הכהונה הראשי.
שם הקימו מגננה זריזה כנגד צבאות הדרקונים המאיימים לבוא.
חלמיש נלחם באומץ נגד כוחות הזדון, וכוחות ההגנה על הצריח הצליחו להדוף לבסוף את הצבאות כאשר לארונה השתמשה בבועת הדרקון אשר מצאה בצריח.
אך סער נאלץ להקריב עצמו בקרב יחיד מול שרת הדרקונים, קיטיארה.
לאחר הניצחון בצריח הכהונה הראשי, שב חלמיש עם לאורנה לפלנתאס, שם התקבלו כגיבורים.
לאורנה קודמה לתפקיד מצביאת צבא האבן הלבנה, וכאשר חזרו דרקוני הטוב, "ניתן" לחלמיש וגדילן, דרקון בשם קירסה להילחם על גבו.
חלמיש נרתע ופחד פחד מוות, אך קירסה הצליח להניח על אוכפו.
הם ששו אלי קרב, ובמערכה על וינגארד, הצליחו לשבות קצין מצבא הדרקונים בשם בקריס.
הם רכבו לעבר קאלאמן ואף שם נתקבלו כגיבורים ונערכו לכבודם חגיגות.
לאחר שלאורנה קיבלה מכתב סודי כדי לבצע חילופי שבויים בין בקריס לתניס, הסכים חלמיש ללכת איתה לבצע את ההסכם.
אולם, דבר זה נתגלה כמלכודת, ולאורנה נשבתה בידי כוחות הזדון ואולם חלמיש וגדילן הורשו לשוב לגבולותיה של העיר קאלאמן.
שם, התאחדו מחדש עם תניס וחבריו והסכימו לקחת ברם, איש הנצח.
בדרכם לנראקה, ברם נמלט מהחבורה וחלמיש החל לרדוף אחריו.
כאשר המשיך אחר ברם אל בית האלים, ליבו של חלמיש הכזיב אותו והוא סבל מהתקף לב קטלני.
בעודו שוכב גוסס, הוא הביט בפיזבן וראה אותו כמי שהוא באמת.
חלמיש ביקש ממנו לעזור לו לעזוב את אנסאלון בכבוד.
פיזבן נשא את חלמיש אל הבריכה האפלה בבית האלים ונעלמו יחד.
סיפורים סופרו לאחר המלחמה, כי רוחו של חלמיש נחה תחת עץ ליד כבשנו של אל הגמדים ריאורקס ממתין לחבריו (במיוחד לגדילן) שישובו להתאחד עמו.
בתום מלחמת הנשמות, איחוד זה מושלם לבסוף.
גובהו של חלמיש הוא כמחצית גובהו של אלף, עם חזה רחב.
ידיים נוקשות ומחושלות הכפולות מזרועות אלף.
הוא בעל זקן שחור ועבה, ועיניים בצבע כחול פלדה.
חלמיש נודע כבעל פוביה חמורה ממים וספינות, וכן נוטה לבחילות בגבהים גדולים ואף אלרגי לסוסים.
חלמי רפלה היה במאי ומפיק מצרי.
רפלה עסק כמאפר לפני שהחל לביים ולהפיק סרטים.
הוא ביים את סרטו הראשון, "הדעה בחופשה" (العقل فى إجازة) בשנת 1947. במהלך פעילותו כבמאי, גילה רפלה שחקנים ושחקניות רבים, ביניהם השחקנית והזמרת שאדיה, מוחמד פאוזי ומהידה יוסורי.
ב-22 באפריל 1978 מת רפלה כתוצאה מהתקף לב, בגיל 68, בעת שנסע מליון לפריז, בחיפושו אחר מקום לצילום סרט על חייו של תאופיק אל-חכים.
חלפה-אנריקס (בספרדית: Xalapa-Enríquez או Jalapa-Enríquez), או בקיצור חלפה (), היא בירת מדינת וראקרוס במקסיקו.
במקום בו נמצאת כיום חלפה התקיימו מספר יישובים קטנים של ילידים מאות שנים לפני הכיבוש הספרדי במאה ה-16. באזור שנת 1313 היישובים התאחדו לכפר אחד גדול בשם שַׁלַפַּן.
באזור אמצע המאה ה-15 האזור נכבש על ידי שליט האצטקים מוקטסומה הראשון.
ב-1519 הרנאן קורטס כבש את הכפר בדרכו לכיבוש כלל האימפריה האצטקית.
הספרדים עיוותו את שם הכפר לשלפה, אך הצליל ש' נשמט מהספרדית המודרנית, ובמקרה זה, כמו במקרים אחרים, הוא שונה לח'.
כשהספרדים הגיעו לכפר הייתה בו אוכלוסייה קטנה יחסית, ובשנים שלאחר מכן התושבים התחילו לעזוב את המקום והאוכלוסייה קטנה עוד יותר.
המצב השתנה כשב-1720 המסחר באזור התחיל להתחדש, ובעקבותיו התיישבו מספר משפחות בחלפה וחשיבות היישוב גדלה.
ב-18 בדצמבר 1791 קרלוס הרביעי, מלך ספרד, העניק לחלפה מעמד רשמי של עיירה לבקשת התושבים.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת וראקרוס וחלפה הוכרזה כבירת המדינה.
ב-1830 חלפה קיבלה מעמד של עיר.
ב-1892 שם העיר שונה ל"חלפה-אנריקס" כהוקרה למושל מדינת וראקרוס באותו זמן חואן דה לה לוס אנריקס.
הכלכלה של חלפה מתבססת על מסחר, שירותים פיננסיים, דיג, חקלאות, הכוללת גידול תירס, קנה סוכר, תפוזים, צ'ילי, וקפה, גידול פרחים, גידול מקנה ותעשייה.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת וראקרוסנה ואוניברסיטת חלפה.
את העיר משרת נמל התעופה אל לנסרו, שמציע טיסות למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
חלמין חאבייר ריבאס בואדה (בספרדית: Gelmin Javier Rivas Boada; נולד ב-23 במרץ 1989 בקומאנה שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת די.סי.
ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בדפורטיבו אנסואטגי בשנת 2009, בגיל 20.
בקלאוסורה 2013 עבר לדפורטיבו טאצ'ירה.
לקראת עונת עבר לאל-איתיחאד, ובתום העונה עבר לא-שארג'ה.
ב-6 בספטמבר 2020, ריבאס חתם בדי.סי.
ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה ב-29 במאי 2010 במשחק נגד נבחרת קנדה, כשהחליף את מיקו בדקה ה-90.
X-Wing היא חללית קרב בדיונית בעולם של הזיכיון מלחמת הכוכבים.
היא משמשת את ברית המורדים והרפובליקה החדשה.
שמה ניתן לה בגלל כנפיה המיוחדות, שבמצב פתיחה יוצרות מבנה דמוי X.
היא חמושה ב-4 תותחי לייזר ו-2 טילי פרוטונים.
והיא בעלת שרידות גבוהה יחסית לחללית יירוט קטנה.
לוק סקייווקר השמיד את כוכב המוות באמצעות טיל פרוטונים שירה מחללית ה-X-Wing שהטיס.
חלליות קרב X-Wing הופיעו לראשונה ב"מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה", במהלך "קרב יבין".
ובהמשך הופיעו בשני הסרטים הנוספים של הטרילוגיה הראשונה, "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי".
X-Wing היא חללית קרב חד-מושבית, בעלת חרטום ארוך ומחודד ובירכתיה שני זוגות כנפיים, שכאשר הן נפתחות במצב תקיפה הן יוצרות מבנה דמוי האות X.
היא חמושה ב-4 תותחי לייזר ומספר טילי פרוטונים.
היא מצוידת במנוע על-חלל ומגיני אנרגיה המקנים לה שרידות מול החלליות קרב מסדרת TIE של האימפריה הגלקטית.
מאחורי הטייס ישנו שקע ובו יושב דרואיד מסוג אסטרו-מך (מכונה גם "אסטרו-דרואיד") המסייע לטייס בתפעול מערכות החללית ובתיקונה, אף תוך כדי קרב.
בטרילוגיה החדשה ("הכוח מתעורר", "אחרוני הג'דיי", "עליית סקייווקר") מופיעה ה-X-wing עם מבנה חדש ומשופר, שכולל בין היתר שינוי במנועים, שינוי הכנפיים וצביעתה בכחול.
ב-BBY 0 לברית המורדים היו לפחות שלוש טייסות מצוידות של חלליות X-Wing, הם שימשו את קבוצת המורדים של סו גררה ב"רוג אחת", שם הם לקחו חלק בלחימה בג'דה בקרבות בהן ברית המורדים שחררה את ג'ין ארסו ובמשימה לאידו.
ב"רוג אחת" הצוות התעלם מהפקודות שקיבל מברית המורדים, ונחת בסקריף בניסיון נואש לגנוב את המסמכים המפרטים את תוכניות "כוכב המוות" של האימפריה הגלקטית.
אליהם הצטרף צי של X-Wing עם טייסת אדומה, טייסת ירוקה, וטייסת כחולה.
הם לחמו יחד בניסיון להרוס את השער המגן על הכוכב.
ב"תקווה חדשה" שמתאר את המאורעות בסמיכות לאחר הקרב בסקריף, למדה האימפריה כי הברית ממוקמת בירח של הכוכב יבין 4 ושלחה את כוכב המוות כדי לחסלה.
הברית, שלמדה על פגם תכנוני קטלני בכוכב המוות, פרסה כוח של 30 חלליות קרב, בהן 22 חלליות X-Wing, כדי לנסות לבצע סדרת התקפות על תחנת החלל.
התוצאה הייתה ניצחונה של הברית, בעזרת לוק סקייווקר, טייס שירה זוג טילי פרוטון לתוך יציאת הפליטה התרמית של כוכב המוות, דבר שגרם לתגובת שרשרת בכור והרס אותו.
למרות הצלחת הקרב, הברית איבדה 27 חלליות, בהן 20 חלליות X-Wing, רבות מהן הופלו על ידי דארת' ויידר.
ב"האימפריה מכה שנית", לוק סקיווקר הגיע לכוכב הלכת הביצתי דגובה, במטרה למצוא את מאסטר יודה שהתיישב בו, לאחר עליית האימפריה הגלקטית, ונפילת מסדר הג'דיי.
בגלל הערפל הסמיך של דגובה, התרסק סקייווקר עם חללית ה-X-Wing שלו, ולא הצליח להוציא אותה מהביצה.
ב"שובו של הג'דיי", לוק סקייווקר השיג חללית X-Wing חדשה, איתה הוא טס לטטואין כדי להוביל את המשימה להצלתו של האן סולו.
ב"הכוח מתעורר", לוחמי מחתרת בחלליות X-Wing הצילו את האן סולו, צ'ובאקה ופין בקרב שהתנהל בטירתה של מאז קנאטה.
בהמשך, השלושה נשלחו לחסל את הגנות בסיס "מחסל הכוכבים" מבפנים, על מנת שלוחמי המחתרת יוכלו להתקרב עם חלליות ה-X-Wing כדי להשמיד את המתנד של מחסל הכוכבים, וכל זאת לפני שהמסדר הראשון יספיק להטעין אותו מחדש, ובהתקפה נואשת, הם אכן עשו זאת.
ב"עלייתו של סקייווקר", מעניק לוק, כרוח רפאים, את ה-X-Wing שלו לריי, המשתמשת בה כדי למצוא את פלפטין ולהוביל את המחתרת אל המסתור ושל הצי שלו.
בסוף הקרב, היא חוזרת בעזרת ה-X-Wing לבסיס מחנה המורדים.
חלמיש חברה ממשלתית עירונית לדיור לשיקום ולהתחדשות שכונות בתל אביב-יפו בע"מ היא חברה ממשלתית - עירונית בבעלות משותפת של מדינת ישראל ועיריית תל אביב-יפו העוסקת בדיור ציבורי בעיר תל אביב-יפו עבור משרד הבינוי והשיכון ומשרד הקליטה ופרויקטיים עירוניים עבור עיריית תל אביב-יפו.
החברה נוסדה בשנת 1961 בידי משרד השיכון ועיריית תל אביב–יפו, והן מחזיקות בה בבעלות של 50% כל אחת.
החברה נוסדה על מנת לפנות ולבנות מחדש אזורי מגורים בתל אביב שתנאי הדיור בהם היו גרועים.
שמה הראשון היה "החברה לפינוי משכנות עוני ביפו".
חלמיש הרחיבה את פעילותה והיא מבצעת עבור עיריית תל אביב ומשרד הבינוי והשיכון, פרויקטים שונים בתחום הפיתוח והתשתית בשכונות העיר כגון שכונת התקווה, שכונת נווה צדק, שכונת שפירא וביפו.
החברה מסייעת במציאת פתרונות דיור לזכאי משרד הבינוי שיכון, והיא מנהלת יחידות דיור באזור תל אביב-יפו בהן מתגוררים זכאי משרד השיכון.
כנגד החברה הובעה ביקורת על כי היא מפנה דיירים בדיור הציבורי בעלי חוב, בלא התראה מספקת וללא ליווי של עובדי רווחה.
בשנת 2016 שיווקה החברה בשכונת נווה עופר שבדרום תל אביב, קרקע בבעלותה שמיועדת לפרויקט להשכרת דירות לטווח ארוך, ומהתמורה היא החלה לרכוש דירות עבור זכאי הדיור הציבורי בעיר.
עם הקמת החברה העביר לה מינהל מקרקעי ישראל את הטיפול בפינוי ושיקום שכונת כפר שלם.
כ-1400 משפחות גרו בשטחים שהועברו לניהול חלמיש, כשעם הזמן פונו חלק מהמשפחות והצטרפו דיירים מבחוץ, שכונו דיירים פולשים.
עד לשנת 2004 הועברו לניהול החברה כ-1030 דונם שהם 65% מכלל השטח של השכונה.
עד לשנת 2008 פונה רוב השטח שנמסר לניהול החברה.
חלק מן השטח פונה לצורכי בנייה מחדש והיתר לצורכי הציבור (כבישים, גנים, מבני ציבור).
חלם בהלם היא תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין 8 בדצמבר 2014 עד 12 בינואר 2015. הסדרה משודרת ב"כאן חינוכית" החל מחודש מרץ 2019.
רונה מספרת לאחיה גיא סיפורים על הרשל'ה ילד הכפר העני שמצליח לצאת מכל מצב כשידו על העליונה.
היא גם מספרת לו על חכמי חלם ועל הפתרונות המשעשעים שהם מוצאים לכל בעיה.
על גלי הדמיון הם מגיעים לכפרים נידחים, פוגשים בבני הכפר ולומדים מהם שיעור מצחיק לחיים.
הסדרה מלאת הומור ומשלבת בדיחות מוכרות מתוך עולמות שכבר אינם, וצצים ועולים שוב לנגד עיני הילדים - יש מאין.
מצד אחד היו שטענו שמדובר בסדרה ברמה נמוכה, שלעיתים מפספסת את קהל היעד שלה, אך מנגד היו שאהבו את הסדרה ואף כתבו כי מדובר בסדרה חתרנית, המתאימה לצפייה משותפת של כל המשפחה.
חֵלֶף הוא שמו של יישוב יהודי קדום בגליל התחתון, הנזכר בתנ"ך ובכתבי חז"ל.
היישוב נזכר בתנ"ך באופן יחידאי ברשימת ערי נחלת שבט נפתלי ששכנו באזור בקעת יבנאל: .
בתקופת התלמוד זוהתה העיר המקראית חלף בידי אמוראי ארץ ישראל עם העיירה בת זמנם "חלף", באזור בקעת יבנאל גם כן: .
חלף נזכרת בתלמוד הירושלמי גם לעניין הלכות עירובין, ונמסר כי רבי ירמיה הורה לעניין פסי ביראות בבארותיה: .
אתרו של היישוב הקדום טרם זוהה במחקר, ובניגוד ליתר היישובים המקראיים והתלמודיים שבסביבתו, שמו של יישוב זה לא השתמר.
החוקר הפיני סאריסאלו הציע בשנות העשרים של המאה ה-20 לזהות את מקומו של היישוב בח'רבת ערבית'ה, הסמוכה לחנות תגרים, מצפון מזרח להר תבור.
בחורבה זו נתגלו חרסים המעידים על רצף התיישבותי המתאים לתקופות בהן נזכר היישוב במקורות, והיא שוכנת במיקום המתאים לאזכור העיר חלף בספר יהושע ביחס ליתר ערי שבט נפתלי ששמותיהן השתמרו בחורבות האזור.
חלנקיה או אל-חלנקיה היא עיירה באל-אנבאר, בעיראק.
העיירה נמצאת באזור שזכה לחשיבות גאוגרפית ואסטרטגית, והפעילות הצבאית בעיראק רוכזה בו לא פעם, בפרט במהלך המעורבות האמריקאית שם.
בספירה שנערכה ב־2003, נרשמו בעיירה כ־30,000 תושבים.
חלמית קטנת-פרחים משויכת לסוג חלמית שנמנה עם משפחת החלמיתיים.
היא פזורה עד נדירה בחבל הים-תיכוני, ונפוצה ביותר ברחבי הנגב, בבתי גידול מופרים ובצדי דרכים ודומה מאוד לחלמית מצויה, שפרחיה גדולים, ולחלמית זנוחה הנפוצות יותר בחבל הים-תיכוני.
חלמית קטנת-פרחים נבדלת מחלמית זנוחה - האחת קירחת או מקריחה והשנייה שעירה ומכוסה בצפיפות שערות הדוקות והיא נבדלת מחלמית מצויה בגביעון - הגביעון בעל 3 עלים צרים וקטנים, דמוי סרגל לעומת גביעון בעל 3 עלים דמוי ביצה עד מוארכים פרחים הגדולים מס"מ אחד בחלמית מצויה.
חלמית קטנת-פרחים נבדלת מחלמית גדולה בגודל הפרח - ס"מ אחד לעומת 5 עד 7 ס"מ, והיא נבדלת מחלמית מצרית בצורת העלה והגביעון - עלה פשוט לעומת עלה מחולק לאונות עמוקות, הגביעון בעל 3 עלים צרים וקטנים, דמוי סרגל לעומת 2 עלים בלבד בחלמית מצרית.
העלים והפירות של כמו מרבית מיני החלמית נאכלים טריים או מבושלים (במקום עלי גפן החסרים בעונת החורף).
צמח עשבוני חד-שנתי שרוע או מזדקף, קירח או מקריח, גודלו 10 עד 45 ס"מ, בהתאם לזמינות המים, קירח או מקריח ובעל שערות כוכביות.
העלים פשוטים, מסורגים (עלה אחד בכל מפרק) וסדורים באופן לולייני (ספירלי) לאורך הגבעול.
הפטוטרת ארוכה ומחוברת לטבור הטרף ולא לבסיסו.
הלוואים נשירים, קטנים, יושבים וריסניים.
הטרף מעוגל, אינם מחולקים לאונות, ויש שהם שסועים (מפורצים) ל-5 עד 7 אונות קצרות, קהות, חרוקות או משוננות בשפתן בשניים קטנות ומשולשות.
העלים בעלי עורקים מאוצבעים היוצאים מבסיס הטרף.
הפרחים קטנים ונכונים (בעלי סימטריה רדיאלית) מסדורים בקבוצות צפופות בחיק העלים לאורך הגבעול.
קוטר הכותרת הפתוחה בין 8 עד 12 מ"מ (קטנים מפרחיו של חלמית מצויה).
אורך עלי-הכותרת של חלמית גדולה 18–25 מ"מ.
הגביעון בעל 3 עלים צרים וקטנים, דמוי סרגל שמופרדים לכל אורכם עד לבסיסם.
אורכם של עלי הגביעון 5 עד 9 מ"מ כאורך עלי הגביע או מעט ארוכים ממנו.
הגביע בעל 5 עלים והוא גדל ומשתייר ומתפרה - גדל בנפחו בעת הבשלת הפרי ועוטף את הפרי.
אונות הגביע הבשל דמויות ביצה רחבה עד עגולה, מסתיימות בפיטם (חוד פתאומי) והן נושקות האחת לשנייה.
הכותרת בעלת 5 עלי כותרת סגולים, ורודים או לבנים, מפורצים בראשם ואורכם 5 עד 9 מ"מ כאורך עלי הגביע או פי 1.5. עלי הכותרת מעורים בבסיסם לצינור האבקנים.
שערות בלוטיות של צוף מצויים בצד הפנימי של עלי הגביע ועלי הכותרת.
האבקנים מרובים, זיריהם מאוחים בתחתיתם ויוצרים את צינור האבקנים שמקיף את עמודי השחלה.
עמודי ההשחלה מאוחים על פי רוב בחלקם התחתון ומספרם על פי רוב כמספר עלי השחלה והוא מחולק לצלקות מרובות שמספרן כמספר עלי השחלה.
הפרי הוא מפרדת הגדולה מהפרח ובולטת ממנו.
היא נראית כמו עוגה המורכבת מפלחים (פרודות).
אונות הגביע שעוטפות את המפרדת, דמויות ביצה, רחבות ומסתיימות בחוד פתאומי קצר.
המפרדת בעלת פרודות מרובות חד זרעיות שאינן נפתחות והן ערוכות בדור מסביב לעמוד קונס (המשכה של מצעית הפרח).
הפרודות אינן תפוחות לעת ההבשלה והן מקומטות ועל פי רוב קירחות והן בעלות זוויות חדות, מכורבלות ושפתן משוננת או מכונפות.
חלמית קטנת-פרחים היא מין קוסמופוליטי רחב תפוצה ונפוץ מאוד בכל החבל המדברי (בנגב) בישראל, ופזור עד נדיר בחבל הים-תיכוני.
הוא גדל בבתי גידול מופרים בכל ישראל, בצדי דרכים, מרבצי עיזים ושטחים חקלאיים ובבמדבר ובאזור הספר הוא גדל במישורים ובמדרונות ובערוצי ואדיות שבהם הרעייה חזקה.
העלווה מתחילת נובמבר מינואר ועד סוף אפריל.
הפריחה מסוף ינואר ועד תחילת יוני ועיקרה בנגב הצפוני בחודש אפריל.
חלמי"ש - "חברים למען מעונות היום בישראל" ארגון המאגד ומייצג את מפעילי מעונות יום מפוקחים סמל על ידי משרד החינוך - מסובסדים שאינם רשתות.
הארגון הוקם בשנת 2022 לאור ההצלחה בבג"ץ נגד השר ליברמן, כיום הארגון מייצג למעלה מ-400 מעונות יום ובינוי הארגון הגדול בישראל.
לארגון שורת הישגים רבים בתחום הגיל הרך בישראל בהעלאת תעריף מעונות היום וללא השפעה על הכיס של ההורים, העלאת שכר המטפלות, ובעיקר העלאת מעונות היום לתודעה ולסדר היום בישראל.
הארגון פועל לקידום ענף מעונות היום 0–3 ומייצג את המעונות המפוקחים - מסובסדים שאינם רשתות.
ייצוג מול משרדי הממשלה והרשויות המקומיות.
שיפור תנאי ההעסקה של הצוות החינוכי.
קידום חקיקה להסדרת מעמד מעונות היום.
הקמת רשות חינוך לגיל הרך.
העלאת המודעות הציבורית לחשיבות מעונות היום בישראל.
הארגון הוקם לקידום ענף הגיל הרך בישראל אפס שלש.
ייצוג משפטי: משרד עו"ד ד"ר וינרוט ושות' מלווה את הארגון בעתירות ובהליכים משפטיים וכן בקידום חקיקה.
בנוסף לארגון קיימת מחלקה משפטית לסיוע למפעילי המעונות וקידום מטרות הגיל הרך בישראל.
קמפיינים ציבוריים:הארגון פועל בזירה התקשורתית בהעלאת קמפיינים, טלוויזיה, רדיו, עיתונות ואתרי חדשות, להעלאת המודעות הציבורית לאתגרים, הבעיות, והקשיים עימם מתמודדים מפעילי המעונות והצוותים החינוכיים וההורים.
יצוג בוועדות הכנסת: הארגון נוכח בוועדות חינוך, כספים, וכל ועדה הקשורה בגיל הרך ומעונות היום, ומביא את קולם של מנהלי המעונות והצוותים החינוכיים.
הטבות לחברים: הארגון מספק הטבות ושירותים לחברי הארגון, כגון הטבות מספקים והנחות על שירותים מקצועיים.
התמודדות עם דרישות רגולטוריות, אנומליה, ופיזור סמכויות בארבעה משרדי ממשלה שונים.
אפליה מהותית בין הצוותים בגני הילדים לבין צוותי המעונות.
אי שוויון בין מעונות קטנים לבין רשתות.
קשיים בגיוס כוח אדם בשל תנאי שכר נמוכים.
תשלומי שכירות למעונות שאינם בהקצאה.
חלמנו (בפולנית: Chełmno) היא עיירה בצפון פולין ליד נהר הוויסלה.
בשל חשיבותה האזורית בימי הביניים, העניקה העיירה את שמה לאזור כולו, , לבישופות הקתולית המקומית ול, המכונה גם חוק חלמנו.
יש בה עיר עתיקה היסטורית שמורה היטב, הרשומה כמונומנט היסטורי של פולין, עם כנסיות גותיות ובית עירייה מתקופת הרנסאנס.
זה היה מרכז חינוכי חשוב בעת החדשה המוקדמת, ומקום הניתוחים החלוציים של המנתח הפולני הנודע בן המאה ה-19 .
שמה של העיר חלמנו מגיע מ-chelm, המילה הפולנית העתיקה לגבעה.
לאחר שהאזור הוענק לאבירי המסדר הטווטוני כפייף פולני ב-1232, נעשה שימוש בשם הגרמני קולם במסמכים רשמיים הנוגעים לעיר, שכן העיר הייתה חברה בברית ערי הנזה וחלק ממדינת המסדר הטווטוני.
חלמנו סופחה לפרוסיה ב ב-1772 ושמה שונה לקולם.
כך גם במהלך הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה.
האזכור הכתוב הראשון של חלמנו ידוע ממסמך שהונפק לכאורה בשנת 1065 על ידי הדוכס , עבור המנזר הבנדיקטיני ב.
ב-1226 הזמין , את האבירים הטווטונים לארץ חלמנו.
ב-1233 הוענקו לעיר זכויות הידועות בשם "חוק קולם".
העיירה שגשגה כחברה בברית ערי הנזה.
במאה ה-14, פסקי דין של האפיפיור הורו להחזיר את העיר והאזור לפולין, אולם האבירים הטווטונים לא צייתו והמשיכו לשלוט בה.
העיירה נותרה חלק ממדינת האבירים הטווטונים עד 1454. ב-1440 הייתה העיר אחת החברות המייסדות של הקונפדרציה הפרוסית, שהתנגדה לשלטון הטווטוני ולבקשתה, קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, סיפח מחדש את השטח ל ב-1454. ב-28 במאי 1454 נשבעה העיר אמונים למלך הפולני בטורון.
לאחר תום ויתרו האבירים על תביעותיהם על העיירה והכירו בה כחלק מפולין, והיא הפכה לבירת מחוז חלמנו.
ב-1692 הפכה הגימנסיה המקומית לאקדמיית חלמנו, שהפכה ב-1756 לשלוחה של האוניברסיטה היגלונית בקרקוב.
בשנת 1772, לאחר החלוקה הראשונה של פולין, סופחה העיר לממלכת פרוסיה.
בין השנים 1807 ל-1815 הייתה חלמנו חלק מדוכסות ורשה הפולנית קצרת הימים, והיא סופחה מחדש לפרוסיה בתום המלחמות הנפוליאוניות.
בשנת 1776 ייסד בה פרידריך הגדול בית ספר לצוערים ששימש לגרמניזציה של האצולה הפולנית.
כחלק מהמדיניות האנטי-פולנית, גירשו הפרוסים את הפרופסורים מקרקוב מחלמנו, ביטלו את האקדמיה הפולנית המקומית, וסגרו מנזרים קתוליים והחרימו עיתונים פולניים.
המנתח הפולני הנודע לודוויק רידיגייר פתח את המרפאה הפרטית שלו בעיר בשנת 1878, ובה ביצע ניתוחים כירורגיים חלוציים.
רידיגייר מכר את המרפאה לאחד מעובדיו, ליאון פולבסקי, ב-1887, עקב התנכלויות מצד השלטונות הפרוסיים.
ב-22 בינואר 1920 התקבלו החיילים הפולנים בהתלהבות על ידי קהל גדול של תושבים וחלמנו שולבה מחדש עם פולין, שקיבלה מחדש את עצמאותה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 רצחו שלטונות גרמניה הנאצית 5,000 איש.
שאר האוכלוסייה הפולנית גורשה לגנרלגוברנמן בחלק המזרחי של פולין הכבושה, בהתאם למדיניות הלבנסראום.
ב-25 בינואר 1945 הציתו הכוחות הגרמניים מספר מבנים בעיר, כולל בית חולים, מסוף רכבת ומבשלת בירה, תוך כדי נסיגה.
בין השנים 1975 ל-1998 הייתה העיירה מבחינה מנהלית חלק מ.
מאז הקמתה הייתה בעיר אוכלוסייה מעורבת של פולנים וגרמנים, עם רוב פולני.
חלמנו כוללת מרכז מימי הביניים שהשתמר היטב, עם 5 כנסיות גותיות ובית עירייה יפהפה מתקופת הרנסאנס באמצע כיכר השוק.
העיר העתיקה היא אחד המונומנטים ההיסטוריים הלאומיים הרשמיים של פולין, כפי שהוכרז ב-20 באפריל 2005, ונמצא במעקב של מועצת המורשת הלאומית של פולין.
חֶלֶץ הוא מושב במישור החוף הדרומי, הממוקם כשבעה קילומטרים צפונית לשדרות.
המושב משתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
היישוב הוקם בשנת 1950 כמעברה על ידי עולים מתימן על אדמות הכפר חוליקאת ובסמוך לכפרים כאוכבה ובריר, עליהם התנהלו קרבות קשים במלחמת העצמאות.
שמו של המושב נגזר משמו של חלץ הפלטי, שהיה אחד מגיבורי דוד המלך.
בנובמבר 1950 ישבו במעברה 92 משפחות שנפגעו קשה מפגעי מזג האוויר, שהפך צריפים וקרע אוהלים.
שדה הנפט חלץ, הסמוך ליישוב, היה קידוח הנפט הראשון שהצליח במדינת ישראל.
הנפט פרץ מהקידוח ב-1955 והיווה סיבה לחגיגות ולכתיבת שירים במדינה הצעירה.
למשל, "שיר הנפט" מאת דן בליטנטל או "נפט זורם בחוליקת" מאת שלמה וייספיש.
השדה היה שדה הנפט המסחרי היחיד בישראל.
הופקו בו כ-100 חביות ביום.
בשנת 2020 שווקו קרקעות והחלה בניית ההרחבה במושב.
במושב התגורר, עד להירצחו, ראש ארגון הפשיעה בני שלמה.
בבלשנות, החלוקה לחלקי דיבר (או חלקי הדיבור), או במינוח מקצועי יותר לקטגוריות לקסיקליות, היא סיווג כל מילה בלקסיקון של שפה לפי מאפיינים מורפולוגיים.
בדקדוק עברי חלקי הדיבר העיקריים הם: שם עצם (או: שם), פועל, תואר (נקרא גם תואר השם או שם תואר), תואר הפועל, כינוי ומילת-יחס.
חלוקת המילים לפי חלקי דיבר יוצרת קבוצות פתוחות, כלומר שניתן בקלות להוסיף להן מילים, וקבוצות סגורות, שהרכבן לא משתנה.
לדוגמה, בעברית קבוצות שמות העצם והפעלים הן פתוחות ואילו קבוצת מילות הקישור היא סגורה.
קבוצת תוארי הפועל הייתה סגורה בעברית מקראית והפכה לפתוחה בעברית מודרנית, כנראה בהשפעת שפות אירופה.
מהראשונים לדעת רבים, אשר טבע את חלקי הדיבר הראשוניים הוא רבי יונה אבן ג'נאח.
לפי מה שהוא כותב בספר הרקמה ישנם שלושה חלקי דיבר עליהם כל שפה מושרשת – שם העצם, הפועל ושם התואר, או כדבריו "שמות ופעלים ומילות הטעם".
חלקי הדיבר הנפוצים ביותר הם שם העצם והפועל, ולצדם קיימים שמות תואר, תוארי פועל, כינויים, מילות יחס, מילות קישור ועוד.
בעבר היה נהוג לחלק את חלקי הדיבר לפי קריטריונים סמנטיים: שם עצם הוגדר כ"מילה המציינת חפץ או מושג", ופועל הוגדר כ"מילה המציינת פעולה".
ואולם אפיונים אלו לא תמיד נכונים, והגדרת המילה על פיהם אינה פשוטה.
הבלשנות המודרנית מעדיפה הגדרות המבוססות על מאפיינים מורפולוגיים-צורניים ותחביריים (כלומר, לאחר שהוגדרו כללים למבנה המשפט המדובר וצורותיה, כללים אלו יכולים לשמש להגדרת חלקי הדיבר באופן חותך וברור):
שם עצם – צורה הנוטה לפי מספר (יחיד, רבים, זוגי) ולפעמים גם לפי מין (זכר, נקבה, סתמי), ויכולה לשמש כנושא או מושא במשפט.
דוגמאות: "בית" (שם עצם כללי), "ירושלים" (שם עצם פרטי).
(אפשר להוסיף הא הידיעה או כינוי שייכות ה_______ שלי/ שלו/ שלהם כגון: הילקוט/ ילקוטי
שם העצם יכול להיות מוחשי או מופשט.
המוחשי מייצג חפץ שניתן להשיגו ולהכירו באמצעות החושים.
לדוגמה שולחן הנתפש בחוש המישוש והראיה, בושם הנתפש בשכלנו בחוש הריח, אוויר הוא מופשט כי אי אפשר לראות אותו או להחזיק אותו
לעומתו, שם עצם מופשט אינו ניכר באמצעות החושים.
לדוגמה: נשימה, רצינות, ידיעה, תובנה, צחוק, רעיון.
פועל – צורה הנוטה (בדרך כלל) לפי פעולה, גוף וזמן (פג"ז)
דוגמה: כתבנו – כתיבה, אנחנו, עבר.
משמש כנשוא במשפט ובחלק מהמקרים מקבלת מושא.
שם תואר (נקרא גם תואר, או תואר השם) – צורה המשמשת כלוואי לשם עצם או כנשוא במשפט שמני.
נוטה בדרך כלל לפי מין ומספר.
תואר הפועל (נקרא גם תיאור) – תואר שמתאר חלק דיבר שאינו שם-עצם.
המילה מהר מתארת את הריצה, שהיא הפועַל (בצורתה רץ – בבניין קל ובהטיה ליחיד בעבר).
מהפועַל נובעות נגזרות לשוניות נוספות ובהם שמות העצם:
שם פעולה – שם המגדיר את הפעולה.
דוגמאות: אכילה (מהפועל "אכל"), ריקוד (מהפועל "רקד"), התנתקות (מהפועל "התנתק"), הינתקות (מהפועל "ניתק") וכו'.
שם הפעולה משלים את הביטוי: הוא פעל את פעולת ה...
ניתן ליידע את שם הפעולה, להרבותו במספר, ולתת לו כינוי קניין (שייכות): האכילה, אכילתי, אכילות.
כמו השמות האחרים בעברית יש לו מין: זכר או נקבה.
ההבדל במשמעות בין שם פעולה לפועל או לשם פועל למעשה אינו קיים.
שם הפעולה אינו פונקציה דקדוקית, יישום של פועל כשם עצם, מה שמאפשר לדוברים אפשרויות התבטאות רבות שלא היו קיימות עבורם ללא זה.
צורת המקור לפעלים בעברית יש שתי צורות מקור, שהם שמות עצם הנגזרים מהפועל:
המקור המוחלט, כמו זָכוֹר (בביטוי המקראי זכור-תזכור, או הָיֹה כמו בביטוי שהשתמר גם בימינו הָיֹה-הָׁיָה)
שם פועל הנקרא גם המקור הנטוי, לדוגמה: לזכור.
שם הפועל שייך למערכת הפועל, אך אין לו זמן.
אי אפשר ליידע שם פועל, והוא תמיד יכלול את מילית היחס ל...
שם הפועל משלים תמיד את הביטוי: אני רוצה...
למעשה שם הפועל נובע ממילית היחס למ"ד השיוך המוצמדת לצורת המקור של הפועל (למשל בדוגמה שלנו: הוא רוצה ל...
שני חלקים אלו אוחו למילה אחת בעברית המקראית הנחשבת אצל החוקרים למאוחרת.
תהליך זה קרה אולי בהשפעת הארמית.
הבינוני – בצורתו השמנית, כלומר בשמשו כשם עצם, הוא נגזרת נוספת של הפועַל.
חלקי דיבר נוספים הם: מילות תפקוד וביניהם כינויים הכוללים :
כינוי גוף – מילה המייצגת את האדם שמתייחסים אליו במשפט (הגוף), בזכר ונקבה.
ביחיד: אני, אתה, את, הוא היא.
ברבים: אנחנו, אתם, אתן, הם הן.
מילות קישור: לדוגמה מילות יחס: על בתוך, אל, מאת, ומיליות כמו מ, כ, ל, ב.
וראו הרשימה הארוכה במילות קישור.
שם המספר''': מילה שבעזרתה מונים באופן מופשט ללא ציון החפץ הנמנה.
בזכר: אחד, שניים, שלושה, ובנקבה: אחת שתיים שלוש.
החלוקה לחלקי דיבר איננה זהה בכל השפות, אם כי מקובל לומר שבכל השפות יש פעלים ושמות עצם.
הגבולות בין הקטגוריות השונות אינם תמיד חדים.
בעברית למשל, צורות המקור והבינוני הן צורות פועליות על גבול שם העצם, ושמות הפעולה הם צורות שמניות שיש להם מאפיינים של פועל (למשל, מקבלים מושא).
לאורך התקופות ייתכן גם מעבר של צורה מחלק דיבר אחד לאחר (תזוזה קטגוריאלית); למשל, המילה "זָקֵן" היא במקור שם תואר, אך הפכה לשם עצם.
בהרלדיקה, חלקה היא פרט הנוסף מתחת למגן - לרוב תל ירוק, או סלעים או כל סוג אחר של נוף - ושעליו התומכים נראים עומדים.
יש הטוענים כי החלקה מסמלת את אדמתו של האדון.
לא כל משטח או פריט לרגלי התומכים הוא חלקה.
השימוש בחלקה כפרט רשמי בבלאזון החל בתקופה מאוחרת יחסית בהיסטוריה של ההרלדיקה, והוחל ככל הנראה בשל הצורך בתומכים שונים עבור משפחות אצולה, או ישויות ריבוניות שונות.
עם זאת, לעיתים מופרד בבלאזון תיאור החלקה מתיאור התומכים.
עיטור מסולסל אשר אמני הרלדיקה נהגו להוסיף תחת רגלי התומכים נפוץ בעיקר במאה ה-19 וזכה לכינוי מעורר המחלוקת בסיס גז (כנראה בשל הדמיון לענן).
כינוי זה לא זכה מעולם להתייחסות רשמית.
הבלאזון היחיד הכולל אזכור לפריט דומה מציין "ערבסקה" ירוקה אשר משמשת לאיזון הלווייתנים התומכים של מחוז זאנסטאט בהולנד.
החלקה מוענקת ביחד עם תומכים כתוספת לשלט, ובמקרים נדירים – כתוספת לשלט שמכיל תומכים ללא חלקה.
חלקה ללא תומכים היא תקנית, אולם למעט סמל אוסטרליה הדרומית, לא ידוע על מקרה מסוג זה.
חלקות מתארות לרוב נופים של יבשה (במקרה של ראשי שבטים סקוטים - בדרך כלל תל ירוק עטור בפרח הרשמי של השבט) או ים, ועשויות להיות מפורטות למדי - כגון חלק מההענקות הקנדיות האחרונות.
בחלקה של אוניברסיטת צפון קולומביה-הבריטית בקנדה (בעיצובו של רוב סבסטיאן) מתוארים דובה ואייל (תומכים) אשר דורכים על יער, פסגות הרים ושיבולי חיטה אשר מתנשאים כולם מתוך דוגמה של מים אשר עצמה טעונה בלוויתן אורקה.
חלקות יכולות לתאר אתר גאוגרפי מיוחד.
החלקה בסמל טנזניה היא הר הקילימנג'רו, והחלקה של היישוב ארבלאס היא גלובוס .
החלקה של התאחדות המכללות והאוניברסיטאות של קנדה היא חצר ריבועית.
למועצת מחוז קמברלנד חומה בתור חלקה, ולאקדמיה להנדסה של קנדה גשר שמתחתיו נהר בתור חלקה.
לסמל גיזברן חלקה יחידה במינה – סמל מאורי.
חלקי פְּנִים (וכן חלקים פנימיים או טפלי בשר) מתייחס בבישול לאיברים פנימיים של בעלי חיים הנצרכים כמזון.
לרוב הכוונה היא לכל החלקים שאינם רקמת שריר או עצם.
ההתייחסות לחלקי פנים ככלל או לחלקים מסוימים בפרט, שונה בין תרבויות.
מה שעשוי להיחשב מעדן יוקרתי בחברה מסוימת נחשב כמאכל עניים ואף כאשפה בחברה אחרת.
במטבח היהודי האשכנזי, שצמח בשטעטלים העניים, הכורח לנצל באופן מיטבי את הבשר הוליד מאכלים רבים מחלקי פנים, ביניהם כבד קצוץ, קישקע ועוד.
במטבח יהדות גאורגיה - חנגי: עשוי חלקי פנים של עוף ואגוזי מלך.
במטבח הישראלי - מעורב ירושלמי: נאכל לרוב כמאכל רחוב המוגש בפיתה.
עשוי בין היתר מכבד, טחול ולבבות צלויים על הפלנצ'ה (משטח צלייה).
מתכוני חלקים פנימיים מהמטבח הבריטי כוללים פגוטס (faggots) - בשר חזיר קצוץ (מחלקי לב, כבד ובטן), מעורב עם עשבי תיבול ופירורי לחם, הנעטף בקרום בטן ונאפה; פשטידת סטייק וכליות; האגיס הוא מאכל סקוטי העשוי קיבת כבש ממולאת חלקי פנים קצוצים (ריאות, כבד, לב).
מאכל דומה נאכל ברומניה בחג הפסחא.
פָּטֶה העשוי מבשר ראש וג'לטין ("גבינת ראש") נאכל בתרבויות שונות.
במטבח הבריטי הוא נעשה מבשר ראש חזיר ונאכל קר.
באיסלנד הוא עשוי מראש כבש ומוגש חם או קר.
מתכוני מרק קיבה קיימים במטבח הבולגרי, המטבח הטורקי, המטבח הרומני ואחרים.
ביוון ספליננטרו (splinantero) כולל כבד, טחול ומעי צלויים על המנגל.
גרסה חגיגית של המאכל, קוקורֶצי (Kokoretsi), הנאכלת מסורתית בחג הפסחא, מורכבת מחלקי כבש (כבד, לב, ריאות, טחול, כליות ושומן) המושמים על שיפוד גדול בדומה לשווארמה.
לאחר מכן כורכים מסביב חלקי מעי וצולים את השיפוד מעל פחם.
מאיִיריצָה (magiritsa) הוא מרק עשוי מטפלי כבש, עשבי תיבול, לעיתים ירקות ואבגולמונו.