tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על הבמה בהופעה זו הופיעה אף להקת Free עם הסולן פול רוג'רס, אשר בשנת 2005 יצא למסע הופעות עולמי עם טיילור ומיי כאשר הם מבצעים מהמיטב של שירי קווין - "Queen + Paul Rodgers - Return of the Champions".
ב-19 באפריל 1969 הופיעה הלהקה במועדון הלונדוני "Revolution", שם נצפו על ידי המפיק לו ריזנר מחברת התקליטים "Mercury".
הוא החתים את הלהקה על חוזה ב-1969 והלהקה הקליטה שלושה שירים באולפני "Trident" בלונדון, בהפקתו של ג'ון אנתוני: "Step on Me" (מיי), "Earth" (סטאפל), "Doin' All Right" (סטאפל ומיי).
שני השירים הראשונים יצאו בסינגל הרשמי היחיד של הלהקה, בארצות הברית בלבד, באוגוסט 1969. הסינגל לא זכה להצלחה.
השיר השלישי הוקלט מחדש ב-1973 על ידי קווין וצורף לאלבומה הראשון, Queen.
הוא הצטרף ללהקה בשם "Humpy Bong".
במקביל, התפרקה להקתו של פארוק בולסרה (לימים פרדי מרקורי), "Sour Milk Sea".
הייתה זו הזדמנות נהדרת עבור פרדי להצטרף ללהקה ואף השם שונה על פי הצעתו לקווין.
בתחילת הדרך הייתה זו להקה קטנה, שביצעה בעיקר גרסת כיסוי ללהקות אחרות, במועדונים באזור הקמפוס.
ב-27 ביוני 1970 הם ביצעו הופעה ראשונה עם מייק גרוס כבסיסט.
לאחר שהחליפו שני נגני בס נוספים, נפלה החלטה לקבל ללהקה את ג'ון דיקון, סטודנט צעיר ושתקן לאלקטרוניקה.
באלבום הראשון של להקת קווין, Queen, נכלל השיר שנכתב על ידי מיי וסטאפל - "Doing All Right" ואף קיבל קרדיט בהתאם.
23 שנים לאחר התפרקותם, הלהקה התאחדה באופן חד פעמי.
ההופעה התקיימה ב-21–22 בדצמבר 1992 במועדון מרקי בלונדון, בו הופיעו פעמים רבות בתחילת דרכם.
בערב הראשון הופיעו על הבמה טים סטאפל ורוג'ר טיילור וביצעו את השירים "Earth" ו-"If I Were A Carpenter", להיט של בובי דארין מ-1966. בערב השני הצטרף אליהם בריאן מיי והשלישייה ניגנה את שני השירים פעם נוספת.
בוטלגים של ההופעה הזו נחשבים לנדירים ביותר כיום.
Earth (סטאפל) (יצא כסינגל בארצות הברית בלבד, 1969).
Step On Me (סטאפל/מיי) במקור מלהקתם של מיי וסטאפל, 1984. (יצא כסינגל בארצות הברית בלבד, 1969).
Doin' Alright (סטאפל/מיי) שיר שהוכנס לאלבומה הראשון של להקת קווין המאוחרת יותר.
April Lady (לוקאס) - שיר שהוצג ללהקה על ידי חברת התקליטים "Mercury Records".
ששת שירים אלו יצאו לשוק מספר שנים אחרי שהוקלטו.
Gettin' Smile - יפן, 1982. אלבום לא רשמי שעטיפתו הכילה את מילות השירים בשגיאות רבות וכן קרדיטים שגויים.
Ghost Of A Smile - הולנד, 1997. עטיפה מושקעת הכוללת גם הערות מאת טים סטאפל.
כל השירים עברו עריכה דיגיטלית מחודשת.
כמו כן האלבום מכיל שתי גרסאות לשיר The Man from Manhattan של אדי האוול (האוול ומרקיורי), אשר הקשר היחיד שלו לסמייל עצמה הוא בריאן מיי המלווה את השיר בגיטרה.
כמו כן גרסאות מ-2003 לשני השירים Earth ו-Doin' Alright שהקליט טים סטאפל בעזרתו של בראין מיי.
סמיון מואיסייביץ' קריבושיין היה גנרל יהודי בצבא האדום.
מפקד הקורפוס הממוכן הראשון, אשר חטיבה 219 שלו (חטיבת "ברלין"), בפיקודו של יבסיי גריגורייביץ' ויינרוב כבשה את ברלין מידי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
סמיון (שמעון) קריבושיין נולד למשפחה יהודית בעיר וורונז', שבמרכז רוסיה.
לאחר סיום בית ספר התנדב לצבא האדום והשתתף במלחמת האזרחים.
בעת המלחמה היה תחילה טוראי ולאחר מכן מונה לקצין פוליטי פלוגתי, בארמיית הפרשים ה-1.
לאחר תום המלחמה נשאר קריבושיין לשרת בצבא קבע ועשה הסבה מתפקידים פוליטיים לתפקידי פיקוד.
היה מפקד מחלקה ומפקד פלוגה באוגדת פרשים.
בשנים 1928–1931 למד באקדמיה צבאית במוסקבה, במסגרת הלימודים עבר הסבה לשריון ובסיום הלימודים מונה לראש מטה של רגימנט שריון.
בשנת 1934 מונה למפקד רגימנט שריון.
בשנת 1936, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד נשלח לשם, כדי להיות יועץ לענייני טנקים בצבא הרפובליקנים.
בפועל פיקד קריבושיין על יחידת שריון שהורכבה מאנשי צבא סובייטים בעת הדיפת ניסיון של צבא הגנרל פרנקו לכבוש את מדריד.
בשנת 1937 נקרא קריבושיין לשוב חזרה לברית המועצות.
בשובו למולדת הוא עוטר בעיטור הדגל האדום ונשלח לפקד על חטיבת שריון במזרח הרחוק.
בשנת 1938 השתתף בקרב אגם חסן.
על תפקודו בקרב זה עוטר קריבושיין בעיטור הכוכב האדום.
בעת הפלישה הסובייטית למזרח פולין בספטמבר 1939 היה קריבושיין מפקד חטיבת שריון ה-29. חטיבתו פרצה את הגבול באזור גרודנו והגיעה לפאתי העיר ברסט ליטובסק, שם נתקלה בכוחות הצבא הגרמני, אשר הספיקו לכבוש את העיר.
הפיקוד הגרמני החליט לערוך מצעד צבאי, במהלכו כוחות גרמניים, העוזבים את העיר וכוחות סובייטים הנכנסים יעברו דרך הרחוב המרכזי של העיר.
השניים הכירו אחד את השני עוד מקודם - בשנת 1931 למדו שניהם בקורס שריון משותף לקציני הצבא האדום ולקציני הצבא הגרמני, אשר נערך בעיר קאזאן.
בדצמבר 1939 נשלחה חטיבתו של קריבושיין לאזור לנינגרד, שם נטלה חלק במלחמה נגד פינלנד.
לאחר המלחמה מונה למפקד דיוויזיה ממוכנת וביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל.
באפריל 1941 - מונה למפקד קורפוס משוריין.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, לחם באזור בלארוס וסמולנסק.
באוקטובר אותה שנה, לאחר שיחידה עליה פיקד ואשר ספגה אבדות כבדות פורקה, מונה קריבושיין לראש אגף הדרכה במטה חיל השריון הסובייטי.
בפברואר 1943, לאחר בקשות חוזרות ונשנות לחזור לתפקיד פיקודי, מונה סמיון קריבושיין למפקד הקורפוס הממוכן ה-3. ביולי 1943 נטל קורפוס זה חלק חשוב בקרב קורסק, שהיה אחד הקרבות המרכזיים של מלחמת העולם השנייה, בה נחלו הגרמנים תבוסה קשה.
לאחר מכן ניהלו הכוחות בפיקודו של קריבושיין קרב חשוב נוסף בגזרת בלגורוד-חרקוב, במהלכו התקדמו כוחותיה כ-120 ק"מ ותקעו טריז בתוך מערך ההגנה הגרמני ופיצלוהו לשני חלקים ואף ניתקו את ציר נסיגתם העיקרי מערבה.
בקיץ 1944 מונה קריבושיין לפקד על הקורפוס הממוכן ה-1, עמו השתתף במבצע בגרטיון, במהלכו שוחררו בלארוס ומזרח פולין מהנאצים.
במהלך המבצע התקדם הגיס של קריבושיין למעלה מאלף ק"מ ויחד עם כוחות נוספים שחרר כ-1,200 ערים ועיירות ונגרמו אבדות קשות לגרמנים.
לאחר מכן השתתף הקורפוס של קריבושיין בצליחת נהר אודר ובקרב על ברלין.
על תפקודו בעת כיבוש ברלין הוענק לסמיון קריבושיין אות "גיבור ברית המועצות".
לאחר המלחמה מונה קריבושיין לראש פקולטה לטקטיקה באקדמיה צבאית של חיל שריון.
בשנת 1950 מונה למפקד כוחות השריון במחוז הצבאי של אודסה, שבדרום ברית המועצות.
בשנת 1952 נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי, לקראת מינויו לתפקיד מפקד מחוז צבאי.
במאי 1953 שוחרר מן הצבא במפתיע והוצא לפנסיה.
לאחר שחרורו מן הצבא התגורר במוסקבה ועסק בכתיבת ספרי זכרונות.
הוא כתב ארבעה ספרים, כאשר כל אחד מהם עוסק במלחמות, בהן השתתף: מלחמת האזרחים ברוסיה, מלחמת האזרחים הספרדית, מלחמת החורף ומלחמת העולם השנייה.
סמיון קריבושיין נפטר ב-16 בספטמבר 1978 ונקבר במוסקבה.
סמיות כפולה היא שיטה מחמירה לעריכת ניסויים מדעיים, שמטרתה להפחית במידת האפשר את ההטיות הסובייקטיביות המודעות והבלתי מודעות העלולות לנבוע מכך שהמדען והנחקר (במקרה של נחקר אנושי) יודעים את מטרות הניסוי ואת מרכיביו.
בניסוי סמיות כפולה, החוקרים והנחקרים כאחד אינם יודעים מי מהנחקרים משתייך לקבוצת הניסוי (שבה מחולל המדען שינוי יזום ומשמעותי) ומי לקבוצת הביקורת (שבה המדען לא עורך שינוי).
רק לאחר סיום הניסוי וניתוח התוצאות מתבררת השייכות לקבוצות אלו.
באופן זה מוקטנת השפעתן של דעות קדומות, שיפוט מוקדם, קטיף דובדבנים, הטיית אישור, תוצא הפלצבו ורמזים גופניים (אף בלתי מודעים, ראו הנס החכם).
השמה אקראית לקבוצות הביקורת והניסוי חיונית, והמפתח המשייך כל משתתף בניסוי לאחת הקבוצות נשמר על ידי צד שלישי עד גמר הניסוי.
ניסויים המבוקרים על ידי מחשב נחשבים גם הם לעיתים לניסויים בסמיות כפולה, שכן לתוכנת המחשב אין הטיה כלשהי (אלא אם כן התוכנה מבוססת בינה מלאכותית), כב.
סֶמֶיי לוּאַקִילנֵזִי קָאקוּנגוּלו, , היה מצביא והצ'יף הראשי של הפרובינציה המזרחית באוגנדה הקולוניאלית.
קאקונגולו הקים את קהילת האבאיודאיה - "בני יהודה" - שקיבלה על עצמה רבות ממצוות היהדות.
סֶמֶיי קָאקוּנגוּלו נולד ב-1868 בממלכת קוקי השוכנת בדרום מערב בוגנדה ושסופחה לבוגנדה בסוף המאה ה-19. אביו של סמיי היה בן שבט הבוגנדה ושימש כאיש הקשר לשבט הבוגנדה בחצרו של מלך קוקי.
סמיי התפרסם כבר בצעירותו כצייד פילים וכסוחר שנהב מצליח.
בשנת 1884 עזב סמיי את קוקי והחל לשרת בחצרו של מלך בוגנדה.
הוא קודם במהרה לתפקיד מושל (צ'יף) באחד ממחוזות הממלכה.
בשל הצלחתו בהשלטת החוק והסדר במחוזו מונה לתפקיד בכיר בצבא ולקח חלק פעיל במלחמות שניהלה בוגנדה נגד שכנותיה.
בסוף שנות השמונים קיבל על עצמו קאקונגלו את הדת הנוצרית הפרוטסטנטית.
בסוף שנות השמונים החלו מאבקים קשים בין שבטים וקבוצות שהמירו את דתם לנצרות לבין אלו שהתאסלמו ונעזרו בסוחרי נשק ועבדים ערבים שהגיעו מזנזיבר.
בשנים 1888–1890 הצליחו המוסלמים להשתלט על ממלכת בוגנדה, והמליכו את אחד מבניו של המלך מוטסה הראשון, קלמה ראשיד שהתאסלם וכפה את האסלאם על הממלכה.
קאקונגולו לקח חלק משמעותי מאוד במאבק לגירושם של הגורמים המוסלמיים מהממלכה וניצח בקרבות רבים מולם.
עם שובו לשלטון הורה המלך הנוצרי מוונגה לערוך לכבוד קאקונגולו חגיגת ניצחון מיוחדת, ומינה אותו לתפקיד צ'יף בכיר.
במהלך 1892 פרצה מלחמה בין הקבוצות הקתוליות לקבוצות הפרוטסנטיות.
קאקונגולו הנהיג את הפלג הפרוטסטנטי במלחמה וניצח פעם נוספת.
כאות הוקרה והערכה על ניצחונותיו ניתנה לו בת המלך, הנסיכה קלמה, לאישה.
נוכחות בריטית באוגנדה החלה כבר ב-1890 עם הגעתם של נציגי חברת מזרח אפריקה הבריטית.
תחת פיקודו של קפטן פרדריק לוגרד נכבשו כל השטחים השייכים כיום לאוגנדה.
יורשו, קפטן ג'יי אר מקדונלד, פנה לקאקונגולו ב-1893 בבקשה לסייע לו מול המוסלמים.
קאקונגולו גייס אלפי לוחמים בני הבוגנדה והביס את המוסלמים.
קאקונגולו מונה לתפקיד שר הטקסים בין השנים 1892–1895. ב־1894 הכירה האימפריה הבריטית באוגנדה כמדינת חסות.
הבריטים נעזרו באליטות הקיימות כדי לשמור על הסדר ועל שליטתם באזור, כמנהגם במושבות ובמדינות חסות אחרות.
גם קאקונגולו השתייך למעמד חברתי גבוה מסוג זה.
תחת הבריטים כבש את השבטים במזרח ובצפון עד לגבול סודאן.
בשנת 1902 נכבשו אחרוני השטחים של שבטי הבוקדי (Bukedi) והבוגישו (Bugishu) במזרח אוגנדה וקאקונגולו מונה כמושל המחוז המזרחי של אוגנדה.
קאקונגולו ייסד באזור זה את העיר מבאלה, לימים העיר הרביעית בגודלה באוגנדה.
קאקונגולו לא הסתפק בתפקיד מושל הפרובינציה וארגן את הפרובינציה המזרחית כממלכה שתחת מרותו.
הוא מינה צ'יפים תחתיו והעניק להם קרקעות מבלי שהבריטים מנעו זאת.
כאשר התבקש על ידי הבריטים ב-1901 לכבוש את שבט הלנגו (Lango) בצפון אוגנדה ולדכא את מרד החיילים הסודאנים באזור דרש קאקונגולו כי יוכר רשמית כמלך הממלכה המזרחית (קבקה) בתמורה לסיועו.
במכתבו של השליח הבריטי המיוחד, סר הארי ג'ונסטון, השיב הלה לקאקונגולו כי: "הבטחתי לעשותך מלך בוקדי והדבר יעשה..." למרות זאת, סירבה הממשלה הבריטית להכיר בקאקונגולו כמלך בוקדי.
זאת בין היתר מאחר שלא היה בן שבט הבוקדי וכיוון שלא היה בן לשושלת מלכים.
בעקבות סירובם של הבריטים גברה המתיחות בין קאקונגולו לבריטים, עד שבשנת 1913 הפנה קאקונגולו את מרצו ללימוד פילוסופיה ותאולוגיה, על חשבון עיסוקיו הצבאיים.
קאקונגולו החל להתעמק בחקר כתבי הקודש.
הוא קרא את הברית החדשה והתנ"ך והתפלא על כך שהפרוטסטנטים לא מקיימים כמה מהמצוות הבסיסיות במקרא, ובהן שמירת שבת ואיסור אכילת חזיר.
הוא הצטרף אל כת הבאמאלכי - כת נוצרית שפרשה מהכנסייה הפרוטסנטית לאור אי קיום המצוות המקראיות.
כנהוג בכת הבאמאלכי, נמנע קאקונגולו משימוש בתרופות ובחיסונים.
לטענת הבאמאלכי, האל הוא המושיע את האדם בעת מחלה ואסור לנסות להשפיע על תוצאות מעשיו.
עיקרון זה נשען על פרק ג' בספר דניאל, בו מציל הקב"ה אדם מאש התופת.
מכאן גזרו כי בידי האל היכולת להציל גם את החולים הקשים ביותר, ללא סיוע תרופתי.
חיזוק להשקפה זו, אותה הורה קאקונגולו בהמשך גם לבני האבאיודאיה, מצאו בדברי הנביא ירמיהו:
סירובם של הבאמאלכי לחסן את עדרי הבקר שלהם הובילו לעימותים רבים עם השלטונות הבריטים, עד אשר הוגלה מנהיגם בשנת 1926.
ברית המילה והקמת קהילת אבאיודאיה
בשנת 1919 פרש קאקונגולו מהבאמאלכי, לאחר שמצא כי גם כת זו לא מקפידה על קיום כל המצוות המקראיות ובעיקרן את מצוות המילה.
מאז הצהיר קאקונגולו כי הוא יהודי.
הוא נימול ככל הנראה בידי מוסלמי בן שבט אחר ובמו ידיו מל את בניו.
קאקונגולו שידל גם את בני ביתו ואת אנשי חצרו לעבור מילה.
בני הבוגנדה אוסרים מכל איסור פגיעה בגוף האדם ויצירת צלקות, מומים או פגמים.
נכונותו של קאקונגולו, בן הבוגנדה, לעבור את ברית המילה העידה לפיכך על כוונתו ללכת בדרך דתית חדשה, גם במחיר הפניית עורף למורשתו השבטית.
כך שימשה ברית המילה כמבחן נאמנות לתומכיו, בתהליך גיבוש זהותם כקבוצה נבדלת באורח חייה מן השבטים הקיימים.
לקבוצה זו קרא קאקונגולו בשם "אבאיודאיה" - "שבט היהודים".
לקהילה הצטרפו מאות מחייליו ומתומכיו ממגוון שבטים - בוגנדה, בוקידו, בוסוגה ובוגישו.
בשנת 1923 בנה קאקונגולו בית כנסת ליד ביתו בגבעת גנגמה המשקיפה על מבאלה.
באותה שנה פרש רשמית מתפקידו כצ'יף ראשי של בוקדי.
למרות קיום המצוות ההדוק המשיך קאקונגולו להאמין במשיחיותו של ישו ובברית החדשה.
בשנת 1926 פגש קאקונגולו סוחר יהודי בשם יוסף.
קאקונגולו למד מיוסף רבות על ההפרדה שבין הברית החדשה לתנ"ך (שבאוגנדה היו כרוכים יחדיו).
יוסף שהה בכפר האבאיודאיה כחצי שנה ולימד תורה ויהדות.
פגישה זו הובילה להתנתקות מן המסורות הנוצריות בהן דבקו בעבר, והנהגת חלק ממצוות ההלכה היהודית.
בעוזבו, השאיר יוסף לקאקונגולו את ספר התנ"ך שלו, הכתוב באנגלית ובעברית.
קאקונגולו מת ב-24 בנובמבר 1928 ונקבר בסמוך לביתו החולש על העיר מבאלה.
על פי רישומי הנציג הבריטי במקום סיבת פטירתו הייתה דלקת ריאות, שהחמירה כיוון שקאקונגולו סירב לקבל טיפול רפואי ולקחת תרופות.
תושבי אזור מבאלה מספרים כי קאקונגולו נפטר מעקיצת קרציה שהרעילה את דמו במהלך סיור יומי באדמותיו הרבות וכי כאשר חזר לביתו קודח מחום סירב להתפנות לטיפול רפואי.
קאקונגולו הותיר אחריו ארבעה בנים ושש בנות.
בעת מותו מנתה קהילת האבאיודאיה כאלפיים חברים.
כיום מונה הקהילה כאלף חברים, לאחר שעברה תהפוכות קשות עם מותו של קאקונגולו ועם עלייתו לשלטון של אידי אמין.
רבים מבני הקהילה התגיירו בעזרת פעילי היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית.
בית הספר התיכון של הקהילה נקרא על שמו של קאקונגולו והוא נמצא בגבעת נבוגויה, מרחק הליכה מביתו ומקברו.
סמיח ארדן (בטורקית: Semih Erden; נולד ב-28 ביולי 1986 באיסטנבול, טורקיה) הוא כדורסלן טורקי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פינאר קרשיאקה.
הוא נבחר במקום ה-60 בדראפט 2008 של ה-NBA על ידי בוסטון סלטיקס.
ארדן החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצה דרושפאקה מליגת העל הטורקית.
עונתו הראשונה שם הייתה עונת 2003/2004, בה הוא שיחק משחק אחד בלבד שבו קלע נקודה אחת וקלט שני ריבאונדים.
את רוב הזמן שלו בעונה זו הוא בילה בקבוצת הצעירים של קבוצתו.
בעונה הבאה עבר ארדן לשחק בפרטיזן בלגרד מהליגה האדריאטית.
ממוצעיו בליגה בעונה זו הגיעו ל-4.6 נקודות עם 3.2 ריבאונדים למשחק.
הוא קלע בדאבל פיגרס פעמיים, כששיא העונה שלו היה 17 נקודות.
ביורוליג הוא השתתף ב-10 משחקים בהם קלע 3.0 נקודות עם 2.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
שיא העונה שלו ביורוליג היה 10 נקודות, במשחק נגד אפס פילזן.
בעונת 2005/2006 חזר ארדן לשחק בליגה הטורקית, והפעם במדי פנרבחצ'ה אולקר.
בעונה זו השיג ארדן ממוצעים של 6.5 נקודות עם 5.4 ריבאונדים למשחק.
בנוסף הוא השיג 7 פעמים דאבל פיגרס.
בעונה הבאה המשיך ארדן לשחק בפנרבחצ'ה, ובליגה ממוצעיו הגיעו ל-6.4 נקודות עם 3.8 ריבאונדים למשחק.
שיא העונה שלו היה 10 נקודות נגד גלאטסראיי.
ביורוליג הוא קלע 4.5 נקודות עם 3.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2007/2008 קלע ארדן בליגה 7.1 נקודות עם 4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא קלע בדאבל פיגרס 6 פעמים במהלך העונה, ושיא הנקודות שלו היה 15. ביורוליג ממוצעיו הגיעו ל-6.7 נקודות עם 4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא השיג 3 פעמים דאבל פיגרס ושיא העונה שלו בנקודות היה 15 במשחק נגד פנאתינייקוס.
בעונת 2008/2009 קלע ארדן בליגה 8.2 נקודות עם 4.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביורוליג הוא קלע 6.6 נקודות עם 4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובנוסף הוא השיג את שיא הריבאונדים בקריירה שלו ביורוליג, 11 במשחק נגד צסק"א מוסקבה.
בעונת 2009/2010 קלע ארדן 6.2 נקודות עם 5.4 ריבאונדים בממוצע למשחק ביורוליג.
ארדן נבחר בבחירה מספר 60 של דראפט 2008 ב-NBA בידי הבוסטון סלטיקס.
למרות זאת הוא לא יכול היה לשחק איתם בעונה זו כי הוא היה עדיין תחת החוזה של פנרבחצ'ה אולקר.
ב-5 ביולי 2010 ארדן הצטרף רשמית לסלטיקס כשחתם על חוזה מינימום לשנה אחת עם אופציה לעונת 2011/2012.
ב-9 בדצמבר 2010 ערך ארדן את הופעת הבכורה שלו בחמישייה הפותחת במשחק נגד פילדלפיה 76' בו שלושה מהסנטרים של הסלטיקס, שאקיל אוניל, ג'רמיין אוניל וקנדריק פרקינס היו פצועים.
במשחק הזה הוא קלע 8 נקודות ב-18 דקות בניצחון הסלטיקס.
שני ימים לאחר מכן פתח ארדן בחמישייה בשנית, ובמשחק הזה הוא קיבל שיא של 41 דקות והוא תרם 10 נקודות, 7 ריבאונדים ו-4 חסימות.
ב-24 בפברואר 2011 נשלח ארדן בטרייד לקליבלנד קאבלירס ביחד עם לוק הרנגודי בתמורה לבחירת דראפט בסיבוב השני.
ב-14 ביולי ארדן חתם באנאדולו אפס עם סשה וויצ'יץ וג'ורדן פארמר.
ארדן חבר בסגל נבחרת טורקיה.
הופעתו הראשונה הגיעה כשהשתתף בנבחרת טורקיה לגילאי 20 ומטה באליפות 2005 במוסקבה.
הוא השיג ממוצעים של 10.4 נקודות עם 8.0 ריבאונדים למשחק.
באליפות 2006 לנבחרות גילאי 20 ומטה באיזמיר, טורקיה ארדן עזר לנבחרתו להשיג את מדליית הכסף כשקלע 5.4 נקודות עם 3.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באותה שנה הוא קיבל את המקום בנבחרת הבוגרים הלאומית של טורקיה, לקראת אליפות העולם בכדורסל 2006 שהתקיימה ביפן.
הוא קלע 2.2 נקודות עם 2.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל 2007 השיג ארדן ממוצעים של 1.0 נקודות עם 1.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באליפות העולם בכדורסל 2010 עזר ארדן לנבחרתו להשיג את מדליית הכסף כשקלע 9.1 נקודות עם 4.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
סמיח אל-קאסם היה משורר דרוזי ישראלי, יליד עבר הירדן.
הוא כתב בשפה הערבית וייצג קבוצה בציבור הדרוזי, אשר מעוניינת בחיזוק הזהות הערבית-פלסטינית של הדרוזים בישראל, ומתנגדת לגיוס החובה של הציבור הדרוזי לצה"ל.
אל-קאסם נולד ב-1939 בעיר זרקא (כיום בירדן).
אביו שירת בלגיון הערבי והגיע במקור מהכפר ראמה שבגליל.
לפני מלחמת העצמאות חזרה המשפחה לכפר ראמה, שם למד בבית ספר יסודי ובתיכון למד בנצרת.
לאחר מכן החל לעבוד בהוראה.
אל-קאסם הוא הצעיר הדרוזי הישראלי הראשון שסירב לשרת בצה"ל מטעמים ערביים-לאומיים.
ב-1965 פוטר ממשרתו כמורה עקב פעילותו הפוליטית.
אל-קאסם שימש כעורך עיתון המפלגה הקומוניסטית – אל-איתיחאד.
זו הייתה במת הפרסום הראשונה שלו.
עוד ערך את עיתון "האדא אל עאלם", המהדורה הערבית של העולם הזה, והתפטר מתפקידו ב-1966.
את שיריו הראשונים של אל-קאסם ניתן להגדיר כ"שירים קומוניסטיים".
שירתו חברתית ופוליטית - דבר שניכר גם בשירתו הלירית.
רבים משיריו הולחנו והם ידועים בכל רחבי העולם הערבי.
בערוב ימיו, שיריו הגותיים, בצל המחלה.
בינואר 1968 הטיל עליו אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר צו ריתוק שחייב אותו להתייצב פעמיים ביום בתחנת משטרה ואסר עליו לצאת את ביתו כל יום משעה 17:00 עד 05:00 בבוקר.
באוקטובר 1968 נעצר בשובו מהרפובליקה העממית של בולגריה, כאשר ברשותו חומר הסברה של פת"ח.
ב-1969 הביא פרסום קובץ שיריו "והיה כי תבוא ציפור הרעם" למעצרו בחשד להסתה למרד.
עותקי הספר נאספו על ידי המשטרה.
במאי 1978 נחשפה כוונה לצנזר שיר שלו שהודפס בכתב העת אריאל, בטרם הופץ.
במחאה על כך דרשו המשוררים דליה רביקוביץ', יהודה עמיחי ומאיר ויזלטיר לגזור גם את שיריהם מן החוברת.
בשנת 1992 החליף את מוחמד ותד כעורך השבועון "כל אל-ערב".
בין השנים 1986 ל-1988 פרסם יחד עם מחמוד דרוויש את הספר "מכתבים בין שני חלקי התפוז".
בשנת 1995 תרגם משירי רוני סומק לערבית.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה ולכנסת התשע עשרה הוצב אל-קאסם במקום סמלי ברשימת חד"ש.
בשנת 2001 היה אמור אל-קאסם לנסוע ללבנון בהזמנת הנשיא אמיל לחוד.
תוכננה לו גם פגישה עם המנהיג הדרוזי וליד ג'ונבלט אך גורמי ביטחון בישראל אסרו עליו לנסוע.
אל-קאסם נפטר בכפר ראמה ב-19 באוגוסט 2014, ממחלת הסרטן.
לפני מותו עבר אשפוז אחרון בצפת.
ב-2020 יצא לאור מבחר משיריו בספר "פני החירות", בתרגום לעברית של ששון סומך ועידן בריר (הוצאת קשב לשירה).
בנוסף, יצא במסגרת סדרת הספרים מכתוב הספר "אלרסאא'ל - האיגרות", ובו חלופת איגרות בינו לבין המשורר מחמוד דרוויש, בתרגום לעברית של חנה עמית-כוכבי.
סמיח אל-קאסם קיבל הרבה פרסים, תעודות הערכה והוקרה ואות כבוד ממוסדות רבים, כמו:
שני פרסים מצרפת על יצירותיו שתרגם לצרפתית הסופר והמשורר המרוקאי עבד אל-לטיף אל-לעבי
קיבל פעמיים את הפרס של התרבות הירושלמית מיאסר ערפאת
קיבל פרס נגיב מחפוז ממצרים
קיבל את "פרס השלום" מנווה שלום
קיבל את פרס השירה הפלסטינית
מוואכב אלשמס (مواكب الشمس) - שירה (בית דפוס אל-חכים, נצרת 1958)
אע'אני אלדרוב (أغاني الدروب) - שירה (בית דפוס אל-חכים, נצרת 1964)
דמי עלא כפי (دمي على كفي) - שירה (בית דפוס אל-חכים, נצרת 1967)
דח'אן אלבראכין (دخان البراكين) - שירה (חברת הספרייה העממית, נצרת 1968)
דיוואן סמיח אלקאסם (ديوان سميح القاسم) - שירה (דאר אלעוודה בירות, 1970)
הספר השחור - יום האדמה (الكتاب الأسود - يوم الأرض) (תיעוד עם סאליבא ח'מיס), (בית דפוס אלאתיחאד, חיפה 1981)
אלד'אכרה אלזרקאא' (الذاكرة الزرقاء) (ספר שירה מתורגם מהעברית, עם נזיה ח'יר), (עלוני מפרץ, 1991)
יסמין (ياسمين) (שירה לרוני סומיק, תרגום מהעברית, עם נזיה ח'יר), (בית דפוס, כרמל, חיפה 1995)
כתאב אלקדס (كتاب القدس) - שירה (עריכת בית השירה ראמאללה, 2009)
מנתצב אלקאמה אמשי (منتصب القامة أمشي) - אוסף שירה (מנשוראת אלאסוואר, עכו, 2012)
סמיחה ח'ליל הייתה פוליטיקאית פלסטינית.
סמיחה נולדה בשנת 1923 בענבתא, בין שכם לטולכרם, אביה של סמיחה היה ראש העיר.
את פעילותה הציבורית החלה בשנת 1952, עם ייסוד התאחדות הנשים הערביות באל-בירה, ובשנת 1965 את אגודת "إنعاش الأسرة " ("אינעאש אל-אוסרה" – תחיית המשפחה).
מאז 1965 הייתה סמיחה חברה במועצה הלאומית הפלסטינית.
היא הייתה מקורבת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, ובשנת 1978 נבחרה כאישה יחידה לוועדה להכוונה לאומית ונבחרה לנשיאות הארגון הכללי של נשים פלסטיניות GUPW.
היא נעצרה פעמים רבות על ידי השלטונות הישראליים, ישבה במעצר בית במשך שנתיים וחצי (1980-1983) ונגזר עליה גם איסור יציאה מהארץ למשך 12 שנים.
במרץ 1988 היא קיימה שביתת רעב נוכח שתיקת העולם המוסלמי על המתרחש בשטחים.
ביוני 1988 הורה אלוף פיקוד מרכז, עמרם מצנע, לסגור לשנתיים את האגודה לרווחת המשפחה באל בירה, בהנהלתה.
במשרדי באגודה נמצא חומר תעמולה שהוגדר על ידי צה"ל כמסית ואנטישמי וכן שירים שכתבה ח'ליל שקראו למאבק אלים נגד ישראל.
בשנת 1996 היא התמודדה מול יאסר ערפאת בבחירות על משרת נשיאת פלסטין וזכתה ל-12.9% מהקולות.
ב-26 בפברואר 1999 מתה סמיחה ברמאללה.
סמיי (; עד שנת 2007 נקראה סֶמִיפַּלַטִינְסְק, ברוסית: Семипалатинск) היא עיר במזרח קזחסטן השוכנת על נהר האירטיש כ-625 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אסטנה.
העיר מהווה את בירת המחוז החדש אבאי שפוצל ממחוז מזרח קזחסטן באמצע שנת 2022.
סמיי, שבעבר נקראה סמיפלטינסק, היא עיר בעלת היסטוריה עשירה ומגוונת בצפון מזרח קזחסטן, על גדות נהר האירטיש.
לאורך ההיסטוריה העיר הייתה נקודת מסחר, מרכז צבאי, אתר ניסויים גרעיניים משמעותי, וכיום היא מרכז תרבותי ואזורי.
העיר סמיפלטינסק הוקמה בשנת 1718 כמצודה צבאית של האימפריה הרוסית.
היא נבנתה כחלק ממערכת מבצרים שנועדו להגן על גבולות האימפריה הרוסית מפני שבטים נודדים באזור.
שמה של העיר נגזר ממנזר בודהיסטי נטוש עם שבעה מבנים (סמיפלטינסק ברוסית פירושו "שבעה חדרים").
עם הזמן, המצודה הפכה לעיירת מסחר מרכזית בין רוסיה למרכז אסיה, והייתה תחנה חשובה בדרך המשי.
סמיפלטינסק הפכה לנקודה חשובה במסחר עם שבטי הנוודים הקזחים.
התפתחות המסחר הפכה אותה למרכז כלכלי אזורי.
במהלך המאה ה-19, סמיפלטינסק התפתחה גם כמרכז תרבותי וחינוכי.
אחד המפורסמים שביקרו בעיר היה הסופר וההוגה הרוסי פיודור דוסטויבסקי, שהתגורר שם בשנות ה-50 של המאה ה-19 כחלק מעבודות הגלות שלו.
בשנות ה-40 של המאה ה-20, בתקופת ברית המועצות, סמיפלטינסק קיבלה משמעות אסטרטגית בתוכנית הגרעין הסובייטית.
בשנת 1949 הוקם בקרבת העיר אתר הניסויים סמיפלטינסק, שנחשב לאתר הניסויים הגרעיניים הראשון של ברית המועצות.
במשך 40 שנה נערכו בו יותר מ-450 ניסויים גרעיניים, הן מעל הקרקע והן מתחתיה.
הניסויים גרמו להשפעות הרסניות על האוכלוסייה המקומית והסביבה.
רבים מתושבי האזור סבלו ממחלות הקשורות לחשיפה לקרינה, כולל סרטן, בעיות גנטיות ומומים מולדים.
לאחר נפילת ברית המועצות, בשנת 1991, נשיא קזחסטן הראשון, נורסולטן נזרבייב, הכריז על סגירת אתר הניסויים הגרעיניים.
החלטה זו הפכה את קזחסטן למדינה המובילה בתחום פירוק נשק גרעיני.
בעקבות זאת, העיר החלה לשנות את זהותה.
שם העיר שונה מסמיפלטינסק לסמיי במטרה לנתק את הקשר ההיסטורי לניסויים הגרעיניים.
כיום סמיי היא עיר עם דגש על חינוך, תרבות ותעשייה.
היא משמשת כמרכז אזורי בקזחסטן, עם אוניברסיטאות, מוזיאונים ותשתיות מתקדמות.
עם זאת, זכרונות העבר הגרעיני עדיין מהדהדים, והעיר ממשיכה להתמודד עם ההשפעות הבריאותיות והסביבתיות של הניסויים שנערכו בסביבתה.
סמיי מסמלת את המעבר של קזחסטן מעידן הכיבוש הרוסי וההשפעה הסובייטית לעבר עצמאות ופיתוח בר-קיימא.
ההיסטוריה של העיר היא תזכורת לחשיבות המודעות להשפעות ארוכות הטווח של הכורים הגרעיניים.
סמיי היום היא עיר המסמלת התחדשות, אך עם זיכרון כבד של עברה הגרעיני.
הרכב אוכלוסיית העיר לפי לאום בשנת 2009:
סמיון פורמן היה שחמטאי יהודי סובייטי.
סמיון פורמן נולד בפינסק למשפחה יהודית.
הוא התחיל להופיע בתחרויות עוד לפני תחילת מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לשורות הצבא האדום וקיבל עיטור על השתתפותו בלחימה.
פורמן החל לשחק שחמט עוד בשנות ה-30, אחרי סיום המלחמה עבר בהדרגה להיות שחמטאי מקצועי במסגרת מועדון השחמט של הצבא.
באליפות ברית המועצות של שנת 1948 הוא סיים במקום השלישי (לאחר דוד ברונשטיין ואלכסנדר קוטוב).
בהמשך הוא המשיך להשתתף בתחרויות בתוך ברית המועצות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא היה ידוע כמומחה בתאוריית השחמט.
הוא היה מאמן של דוד ברונשטיין ומיכאל בוטביניק.
בשנת 1963 הוא הכיר את אנטולי קרפוב והחל לאמן אותו.
בשנת 1966 קיבל דרגת רב-אמן.
פורמן הכיר את אנטולי קרפוב כאשר הוא היה בן 12. בהמשך, כאשר קרפוב עבר להתגורר בלנינגרד, פורמן החל לאמן אותו.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה מאמנו הצמוד של קרפוב.
הוא השתתף במספר תחרויות בין לאומיות לצד תלמידו.
בסיום התחרויות קרפוב זכה במקום הראשון ופורמן במקום השלישי.
הוא חלה בסרטן הקיבה ונפטר בשנת 1978 לאחר ניתוח חוזר.
סמיון רוזנפלד (10 באוקטובר 1922 – 3 ביוני 2019) היה ממשתתפי המרד בסוביבור, ומאחרוני הניצולים ממנו שנותר בחיים.
בילדותו למד בבית ספר יהודי ביידיש.
ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא האדום, ליחידת ארטילריה.
ב-27 במאי 1942, בזמן שירותו, נרצחה משפחתו לצד כ-2,300 יהודים נוספים, ונקברה בקבר אחים סמוך לכפר בו גדל.
כשנה לאחר גיוסו נפצע ונפל בשבי הגרמני.
הוא הופרד מהחיילים שאינם יהודים, ונשלח עם עוד 230 חיילים שבויים יהודים למחנה עבודה במינסק, שם שהה כשנתיים.
בספטמבר 1943 נשלח עם עוד 80 יהודים ממינסק למחנה הריכוז וההשמדה סוביבור שבפולין.
עם הגעתו למחנה טען כי הוא בעל מקצוע - נגר, וחייו ניצלו.
כששאל היכן חבריו, השיב לו אחד השומרים במחנה כי עלו בעשן בארובה.
הוא התקשר עם אלכסנדר פצ'רסקי, אותו הכיר עוד מהמאסר במינסק, ולקח חלק בהתקוממות האסירים במחנה ב-14 באוקטובר אותה שנה.
על פי התוכנית אמור היה להרוג בגרזן את קצין ה-SS קרל פרנצל, שהיה אחד ממפקדי המחנות הפנימיים בסוביבור.
הנגרייה בה עבד תוכננה להיות נקודה אסטרטגית לתחילת המרד, כיוון שצפתה לשער מחנה מספר 1. אולם פרנצל, שאמור היה להגיע לאסוף הזמנה מהנגרייה, לא הגיע לבסוף על פי התוכנית, ורוזנפלד לא הרג אותו.
עם זאת, הצליחו המורדים לחסל כ-11 אנשי SS, וכ-300 אסירים הצליחו להימלט.
במהלך המנוסה נפגע רוזנפלד ברגלו.
ביער התפצלו הבורחים לקבוצות קטנות.
לצד דב פרייברג, ברח רוזנפלד כשהוא נע ביערות לכיוון העיירה חלם, שם הצטרפו ליחידת הפרטיזנים של יוסף סרצ'וק.
בשלב מסוים הסתתרה הקבוצה בסיוען של שתי נשים פולניות, עד לשחרור העיר על ידי הצבא האדום.
עם הגעת הצבא האדום, ביקש רוזנפלד להתגייס מחדש, והוצב בחטיבה 315. בינואר 1944 נפצע בקרב, אך בפברואר 1945 חזר לשירות והשתתף בקרב על ברלין.
באוקטובר 1945 שב רוזנפלד לאוקראינה.
רק כ-50 מבורחי המרד בסוביבור שרדו את המלחמה ורוזנפלד ביניהם.
המפגש הראשון של שורדי המרד התקיים בביתו של רוזנפלד בהייבורון ב-1973, ובו פגש שוב בפצ'רסקי איתו לא התראה מאז 1943.
ב-24 במרץ 1990 עלה עם משפחתו לישראל והתיישב בתל אביב.
באוקטובר 2012 הוקמה ביוזמתו אנדרטה לזכרו של פצ'רסקי סמוך לבית עמיגור לגמלאים, בדרך השלום בתל אביב, בו התגורר רוזנפלד.
בטקס חנוכת האנדרטה השתתף שר העלייה והקליטה, יולי אדלשטיין.
ב-16 במאי קיבל משגריר אוקראינה בישראל, גנדי נדולנקו, אות מסדר ההצטיינות מהדרגה השלישית.
לאורך השנים מסר מספר עדויות, ושוחח עם תלמידים על אירועי המרד.
בשנת 2013 הדליק משואה בטקס הנעילה של אירועי יום הזיכרון לשואה ולגבורה בקיבוץ לוחמי הגטאות.
אחרי מותה של סלמה אנגל-וינברג בשנת 2018 הוא היה ניצול סוביבור אחרון שנותר בחיים.
ב-3 ביוני 2019 נפטר בבית החולים קפלן, ונטמן בבית העלמין בבני עי"ש.
סמיון סרגייביץ' סלפאקוב הוא מפיק יהודי-רוסי, תסריטאי וקומיקאי שהיה בעבר קפטן נבחרת פיאטיגורסק בתחרות KVN.
הוא יחד עם שני קומיקאים אחרים יצר את התוכנית "רוסיה שלנו", את הסדרה "המתמחים" וסדרות הטלוויזיה, "אוניבר", "אוניבר: מעונות חדשים", "סשה טניה", "מעצר בית" ועוד.
גילם תפקיד קומי בסרט "רוסיה שלנו: ביצי הגורל".
סרגיי נולד לסרגיי סמיונוביץ' סלפאקוב, כלכלן במקצועו, פרופסור במכון לשירות, תיירות ועיצוב בפיאטיגורסק (המהווה לסניף של האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז).
אמו — מרינה בוריסובנה סלפאקובה, פילוסופית ובוגרת אוניברסיטת פיאטיגורסק.
סבא רבה שלו הוא יעקב קוסטיוקובסקי, דרמטורג ותסריטאי סובייטי.
סרגיי הוא בוגר הפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת פיאטיגורסק והתמחה כמתרגם מצרפתית.
בשנים 2000–2004 היה קפטן נבחרת פיאטיגורסק ב-KVN.
ב-2004 נבחרתו זכתה באליפות ליגת KVN ומאז 2005 הוא מתגורר במוסקבה.
ב-2006 החל להופיע בקומדי קלאב יחד גם גאריק מרטירוסיאן, ומפיק ערוץ TNT אלכסנדר דולריין ביישום הפרויקט רוסיה שלנו, בהתבסס על בריטניה הקטנה הבריטית.
הופיע כשופט בתוכנית קומדי באטל.
ב-2008 כתב והפיק את הסדרה "אוניבר" והיה שותף בהפקת התוכנית "ח.ב." בכיכובם של גאריק חרלמוב וטימור בטרוטדינוב.
ב-2010 הופיע בהופעת קמע כמאבטח בסרט הקומי "רוסיה שלנו: ביצי הגורל" שגם הפיק.
באוגוסט 2018 הועלתה הסדרה "מעצר בית" בשרתי Premier, סדרה שנוצרה פרי מוחו של סלפאקוב עצמו וזכתה להצלחה ולפופולריות רבה בקרב הצופים.
היה שותף גם להפקת הסדרה "שנת התרבות", התוכנית "היו זמנים ברוסיה" ונחשב לאחד התסריטאים והמפיקים המוצלחים בשוק הטלוויזיה הרוסי.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה כתב את הסדרה "ימים מקוללים".
בינואר 2021 הביע תמיכה ב וספג ביקורת מבכירים בממשלת רוסיה.
בשנת 2022, בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה עלה לישראל.
בינואר 2023 פרסם שיר שבו אם בוכה על כך שבנה בן השלוש טרם הגיע לגיל גיוס, בנה האמצעי נמלט לאירופה ובנה הבכור נהרג בחזית המלחמה.
השיר עורר סערה ציבורית במהלכו ועדת החקירות של רוסיה פתח בחקירה נגדו.
מאז 30 באוגוסט 2012 נשוי לקרינה, משפטנית במקצועה.
סמיון שולומוביץ' (או, לפי תעודות אחרות: שלמוביץ') גורביץ' היה יהודי סובייטי לוחם במלחמה הפטריוטית הגדולה, מפקד מחלקת טלפון וכבלים של פלוגת התקשורת המעוטרת מס' 107 בחטיבת סיור מס' 78 של הארמייה השביעית של חזית הערבה, גיבור ברית המועצות, בדרגת לויטננט המעוטר.
נולד בעיר איגומן, גוברניית מינסק, במשפחת איכרים.
לאחר סיום שבע שנות לימודיו, עבד כנגר.
בצבא האדום מאז 1936. השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין באזור בלארוס בשנת 1939. בחזיתות של מלחמת העולם השנייה מאז יולי 1941. בשנת 1942 סיים את לימודיו בבית הספר לפרשים של טמבוב.
חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1943.
בלילה שלפני 25 בספטמבר 1943 חצה עם עוד ארבעה קשרים את נהר הדנייפר מצפון לכפר דומוטקן שבנפת ורחנפרובסקי במחוז דניפרופטרובסק ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וחיבר מפקדות בין הגדות.
כשקבוצה של חיילי ורמאכט ביצע תקיפה מן העורף הסובייטי ב-27 בספטמבר 1943, התקשורת עם הגדה השמאלית נותקה והוא הוביל את חיילי הקשר למתקפת נגד וחיסל באופן אישי יותר מעשרה חיילים גרמניים.
לאחר המלחמה - יצא לגמלאות, חי ועבד במינסק.
נקבר בבית העלמין המזרחי (המוסקבאי) בעיר.
האי סמיילי הוא אי המצוי למול חוף אינגליש בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 20 קילומטרים מצפון לאי קייס; בין מפרצון קרול ומפרצון סטיינג'.
האי מוקף כמעט כולו על ידי מדף הקרח סטיינג'.
האי הוא אחד מ-27 האיים שבארץ פאלמר.
אורכו של האי 61 קילומטרים; ורוחבו בין 13 ל-34 קילומטרים.
מצר פתח רון, שמצוי מצפון לאי, מפריד בין האי לבין האי אלכסנדר.
שיא גובהו של האי 291 מטרים מעל פני הים.
האי התגלה מהאוויר בדצמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
בשל העובדה שהאי מוקף כמעט כולו במדף הקרח סטיינג', אנשי השירות האנטארקטי חשבו שהאי הוא חצי אי המחובר לארץ פאלמר, וקראו לו "כף סמיילי" .
ב-1968 גילה הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כי מדובר באי ולא בחצי אי, ובמפת הסקר הגאולוגי שונה השם בהתאם.
במקור נקרא האזור "כף סמיילי" (לעיתים נכתב השם בשגיאת כתיב בצורה "כף סמייליס": Cape Smiley, במקום: Cape Smyley).
שמו הנוכחי של האי סמיילי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים לאחר שהתגלה שמדובר באי ולא בחצי אי; (לעיתים נכתב השם בשגיאת כתיב בצורה: Smiley Island, במקום: Smilies Island).
כף סמיילי נקראה על שמו של קפטן ויליאם ה.
Smyley), שהיה רב החובל של אוניית ציד כלבי הים "אוהיו", אשר שטה באזור בקיץ האנטארקטי 1841–1842.
סמיון שויחט (ברומנית: Semion Șoihet וברוסית: Семён Михайлович Шойхет; 1 בינואר 1931 – 24 בדצמבר 2010) היה אדריכל ופעיל ציבור יהודי בברית המועצות וברפובליקת מולדובה.
שויחט נולד במשפחה יהודית בעיר דובסרי, אז בברית המועצות וכעת במולדובה ובהמשך המשפחה עברה לוורונז'.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס אביו, מיכאיל, לצבא האדום ואימו עם שלושת ילדיה פונו למרכז אסיה.
פרט לאימו ואחיו כל בני משפחתו המורחבת מתו בשואה.
שויחט למד אדריכלות במכון הפוליטכני של טשקנט ולאחר סיום לימודיו עבד בבניית מסילות רכבת בנור-סולטן.
בסיומו של משא ומתן ממושך קיבל שויחט אישור לחזור למולדובה.
העבודה הראשונה שקיבל במולדובה הייתה פיתוח תוכניות בניין ערים עבור הערים לאובה, טירספול, ריבניצה, דובסרי, טיגינה, קומראט וקאחול.
ביצוע תוכניות אלה בהצלחה היקנתה לשויחט מוניטין טובים.
לאחר תקופת ניסיון של שלושה חודשים התקבל לעבודה ב-Urbanproiect, שם עבד יותר מחמישים שנים והגיע לדרגת מנהל הפרויקט.
בשנים 1993 - 2004 הנהיג את התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות ברפובליקת מולדובה.
סמיון שויחט קיבל תואר אדריכל אמריט, ב-1984 קיבל את פרס המדינה בתחום הספרות, האומנות והאדריכלות, ב-1995 קיבל את אות תהילת העבודה וב-2004 את אות הכבוד (מולדובה).
סמיון שצ'דרין היה צייר נוף רוסי, דודו ומורו של סילבסטר שצ'דרין.
הוא נולד בסנט פטרבורג למשפחה של מציל.
בשנת 1759, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג, וב-1765 סיים את לימודיו עם מדליית זהב ומענקים ללימודים באירופה.
שצ'דרין נסע לפריז, ואחר כך לרומא.
בפריז הוא למד את יצירותיהם של ציירים הקלאסיים.
בהשפעת הרעיון של ז'אן-ז'אק רוסו, שיופי קיים לא רק בדפוסים קלאסיים של אמנויות אלא גם בחיי היומיום ובטבע, שצ'דרין עבד הרבה באוויר הפתוח והתחבר עם זרם האמנות של ציור בסביבות חיצוניות.
ברומא, לעומת זאת, הוא הושפע מהקלאסיציזם, הרעיון שאמנות צריכה לשקף את יצירות העת העתיקה ובכך להאריך את הצלחותיהן.
שצ'דרין חזר לסנט פטרבורג ב-1776 והפך לפרופסור לציור נוף באקדמיה לאמנויות.
אחד מתלמידיו באקדמיה היה פיודור מטבייב.
על שצ'דרין הוטלה משימה לצייר נופים של הארמונות והפארקים של קתרינה הגדולה, שהביאו לידי ביטוי עבודות כמו נוף של האי בגני צארסקוסלסקי "(1777), "מבט על חצר החווה בצארסקויה סלו" (1777).
לאחר 1780 השתתף שצ'דרין גם בשחזור התמונות בארמיטאז', ובשנת 1799 עמד בראש מגמה חדשה של גרפיקת נוף.
פסגת קריירת האמנות שלו הגיעה בשנות ה-90. המפורסמות מבין יצירותיו מהתקופה ההיא הם נופי פארקים וארמונות בפבלובסק ופטרהוף.
הרכב כל יצירותיו זהה בהתאם לכללי הציור הקלאסי האקדמי.
"סמייל" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי פארקר פין, כאשר הוא מבוסס על סרטו הקצר "Laura Hasn't Slept" משנת 2020. הסרט הולחן על ידי כריסטובל טאפיה די ויר וחברות ההפקה שלו הן פרמאונט פליירס וטמפל היל אנטרטיינמנט.
בסרט מככבת סוסי בייקון בתור רוז קוטר, דוקטור שלאחר שהייתה עדה להתאבדות מוזרה של מטופלת היא עוברת חוויות מטרידות ומפחידות, דבר שגורם לה להאמין שמה שהיא חווה הוא על-טבעי.
בסרט מככבים גם ג'סי אשר, קייל גאלנר, קייטלין סטייסי, קאל פן ורוב מורגן.
העבודה על הסרט החלה ביוני 2020, כאשר הצילומים החלו באוקטובר 2021 בניו ג'רזי בצילומו של צ'ארלי סארוף.
תחילה הסרט היה אמור להיות מופץ דרך שירות הסטרימינג פרמאונט+, אך לבסוף הוחלט להוציא אותו לביתי הקולנוע לאחר הקרנות מבחן חיוביות.
הסרט הופץ על ידי סרטי פרמאונט, כאשר הקרנת הבכורה שלו הייתה ב-Fantastic Fest ב-22 בספטמבר 2022. בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2022, ובארצות הברית ב-30 בספטמבר 2022. אורך הסרט כ-115 דקות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את קטעי ההפחדות ואת המשחק של בייקון, אף על פי שחלקם ציינו קווי דמיון למדיות אימה אחרות, כמו "It Follows" ו"הצלצול".
הסרט נחשב להצלחה קופתית, כאשר הוא הכניס 215.8 מיליון דולר לעומת תקציב של 17 מיליון דולר.
באפריל 2023 הוכרז באופן רשמי שלסרט יופק המשכון, "סמייל 2", אשר יצא לאקרנים ב-18 באוקטובר 2024. בסרט ההמשך מככבת בתפקיד הראשי נעמי סקוט.
במחלקה פסיכיאטרית, הפסיכיאטרית דוקטור רוז קוטר נפגשת עם לורה וויבר, שכמה ימים קודם לכן חזתה בפרופסור שלה מתאבד לנגד עיניה.
לורה מצהירה שהיא נרדפת על ידי ישות שלובשת צורה של אנשים המחייכים אליה, ושאותה ישות אמרה לה שהיא הולכת למות.
לאחר שהיא אומרת פתאום לרוז שהישות נמצאת איתם בחדר (אך רוז לא רואה אותה), לורה מתמוטטת ומתחילה לפרכס.
רוז פונה לקרוא לעזרה, אך כשהיא מסתובבת לאחור היא רואה את לורה מחייכת אליה בשלווה בזמן שהיא חותכת לעצמה את הגרון עם חתיכת חרס, אותה לקחה מן אגרטל שנשבר כאשר עפה לאחור.
לאחר ההתאבדות, רוז רואה את קארל, מטופל אחר, מחייך אליה וצועק שהיא הולכת למות.
היא מורה לרסן את קארל, אבל פתאום רואה שקארל בכלל ישן לאורך כל הזמן.
מודאג לשלומה הנפשי של רוז, הממונה עליה, דוקטור מורגן דסאי נותן לה שבוע חופש בתשלום.
ההתרחשויות העל טבעיות נמשכות, ופוגעות במערכות היחסים של רוז עם ארוסה טרבור ואחותה הולי, שמאמינים שהיא יוצאת מדעתה.
לרוז הייתה מערכת יחסים מתוחה עם הולי, מאז מותה של אמן המתעללת וחולת הנפש, ממנת יתר וגופתה התגלתה על ידי רוז הצעירה.
במסיבת יום ההולדת של אחיינה, המתנה העטופה של רוז הוחלפה בדרך לא מוסברת בחתול המת שלה, שנעלם בלילה הקודם.
רוז מתחילה לראות דמות מחייכת אליה, שאחרים אינם רואים.
כשהיא מגלה שהפרופסור של לורה גם חייך אליה ברגע מותו, רוז מבקרת אצל אלמנתו ויקטוריה, שטוענת שבעלה התחיל להתנהג אחרת לאחר שחזה באישה מתאבדת.
רוז מבקרת את בן זוגה לשעבר, ג'ואל, בלש משטרה שאחראי על חקירת מותה של לורה.
כשהם עוברים על רישומי המשטרה, הם מוצאים שרשרת של מקרים שבהם בכל פעם מישהו סבל מרדיפות על טבעיות עד שהתאבד, תוך כדי חיוך, ולאחר מכן הרדיפות עברו למי שהיה עד להתאבדות.
ג'ואל מגלה שאף אחד מהקורבנות המקוללים לא החזיק מעמד יותר משבוע מלבד רוברט טאלי, שנמצא בכלא על הריגה.
רוז וג'ואל מבקרים את טאלי בכלא, שם הוא מסביר שהדרך היחידה לשבור את השרשרת היא להרוג מישהו אחר מול עד שלישי, שאליו תעבור הקללה.
מאוחר יותר, הישות לובשת את צורתה של המטפלת של רוז, דוקטור מדלין נורת'קוט.
היא תוקפת אותה בביתה במהלך פגישת טיפול מאולתרת, ואומרת לה שזה "כמעט הזמן".
מאוחר יותר בחניון בית החולים, לרוז יש חלום בו היא רוצחת את קארל מול דסאי.
דסאי אז, תולש את העור מפניו בזמן שקארל צורח בלעג על רוז הלחוצה.
במציאות, לאחר שגילה סכין בתוך המכונית שלה, דסאי מתריע למשטרה על רוז.
רוז נוסעת אל בית משפחתה לשעבר, שהוא מרוחק ונטוש, בזמן שג'ואל מנסה לאתר אותה.
רוז מתכננת לשלול מהישות עדים שאליהם תעבור הקללה.
היא מתחבאת בבית הישן שם היא מגלה את הישות לבושה בדמות אמה המתה.
בשלב זה מתגלה שרוז למעשה מצאה את אמה זמן קצר לאחר שלקחה מנת יתר, היא צפתה בה גוססת ולא קראה לעזרה, מפני שהיא לא רצתה להמשיך להתמודד עם ההתעללות והפחד שגרמה לה.
רוז מתעמתת עם הישות, אשר הופכת לגרסה גבוהה ומעוותת של אמה של רוז.
רוז מציתה את הישות עם פנס גז, לכאורה הורגת אותה ומסיימת את הקללה בזמן שבית ילדותה נשרף.
רוז נוסעת לדירתו של ג'ואל ומתנחמת אצלו עד שהיא מבינה שהישות לובשת את צורתו.
כשהיא בורחת, רוז מגלה שהיא עדיין בבית הישן בדיוק כשג'ואל האמיתי מגיע מבחוץ - כל מה שקרה מהרגע שנכנסה לבית היה הזיה.
בבהלה, רוז נועלת את עצמה בבית.
הישות מופיעה ותולשת את פניה מול רוז, חושפת את צורתה האמיתית - יצור חסר עור בעל צוואר ארוך ולסתות כפולות - ממש לפני שהיא פותחת בכוח את הפה של רוז וזוחלת לתוך גופה.
ג'ואל פורץ לבית ובסופו של דבר מוצא את רוז ספוגת בנזין.
רוז פונה אליו, מחייכת, מציתה את עצמה מולו, מעבירה אליו את הקללה.
סוסי בייקון - דוקטור רוז קוטר
מייגן בראון פראט - רוז בת העשר
קייטלין סטייסי - לורה וויבר
רוב מורגן - רוברט טאלי
קאל פן - דוקטור מורגן דסאי
רובין וייגרט - דוקטור מדלין נורת'קוט
ג'ודי ריס - ויקטוריה מוניוז
קווין קפי - האמא בסיוט
ג'ק סוצ'ט - קרל רנקן
ביוני 2020 פארקר פין החל לכתוב ולביים עיבוד עלילתי לסרט הקצר שלו, "Laura Hasn't Slept", אשר זכה להכרה מיוחדת מחבר השופטים ב-South by Southwest.
בספטמבר 2021 הסרט הוכרז תחת השם "Something's Wrong with Rose" ונודע שאת הדמות הראשית תגלם סוסי בייקון.
כמו כן, פורסם שהפקת הסרט תעשה על ידי פרמאונט פליירס וטמפל היל אנטרטיינמנט.
חודש לאחר מכן הוכרז שישחקו יחד עם בייקון בסרט ג'סי אשר, קייל גאלנר, רוב מורגן, קאל פן, ג'ודי ריס, ג'יליאן זינסר וקייטלין סטייסי.
הצילום העיקרי של הסרט החל ב-11 באוקטובר 2021 בניו ג'רזי, והסתיים ב-24 בנובמבר באותה שנה.
העריכה והפוסט-פרודקשן של הסרט החלו ב-3 בדצמבר 2021, ונמשכו עד סוף מאי 2022. האפקטים החזותיים נעשו על ידי The-Artery בפיקוחם של ויקו שרבני ויובל לוי.
המוזיקה בסרט הולחנה על ידי כריסטובל טאפיה די ויר.
הסרט היה אמור להיות מופץ בהתחלה דרך שירות הסטרימינג פרמאונט+, אך לבסוף הוחלט להוציא אותו לביתי הקולנוע לאחר הקרנות מבחן חיוביות.
הסרט הופץ על ידי סרטי פרמאונט, כאשר הקרנת הבכורה שלו הייתה ב-Fantastic Fest ב-22 בספטמבר 2022. בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2022, ובארצות הברית ב-30 בספטמבר 2022.
פרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהפרסי הסרטים והטלוויזיה של MTVהסרט הכי טובסמיילההופעה הכי מפוחדתסוסי בייקוןפרס סאטורןסרט האימה הטוב ביותרסמייל
"סמייל 2" הוא סרט אימה על-טבעי שנכתב ובוים על ידי פארקר פין.
הסרט מהווה המשך רציף לאירועי "סמייל" משנת 2022, המבוסס על הסרט הקצר "Laura Hasn't Slept" משנת 2020. בסרט מככבים נעמי סקוט, רוזמרי דה ויט, לוקאס גייג', מיילס גוטיירז וקייל גאלנר ששב לגלם את דמותו מהסרט הקודם.
הסרט עלה לאקרנים ב-18 באוקטובר 2024, תחת הפצת "סרטי פרמאונט", זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים והכניס למעלה מ-130 מיליון דולר ברחבי העולם.
שישה ימים לאחר מותה של רוז קוטר, השוטר ג'ואל קולל בקללת החיוך ומנסה להעביר מעצמו את הקללה באמצעות רצח של פושע למול שותפו.
התכנית משתבשת וג'ואל הורג בטעות את השניים בירי, אך סוחר סמים בשם לואיס פרגולי עד למתרחש ובלי כוונה מעביר לעצמו את הקללה.
ג'ואל, כעת חופשי מהקללה, מנסה לברוח מהמקום, אך נדרס על ידי רכב חולף ומת.
בינתיים, כוכבת פופ בשם סקיי ריילי מופיעה ב כחלק ממסע יחסי ציבור עבור קאמבק אותו היא מתכננת.
שנה קודם לכן, סקיי נכחה בתאונת דרכים בה נהרג בן זוגה, השחקן פול ובעקבות התאונה, סקיי התמכרה למשככי כאבים.
למרות שהעוזרת שלה, ג'ואנה, ואמה, אליזבת', שהיא גם הסוכנת שלה משגיחות עליה לאורך היום, סקיי מצליחה להתחמק מהשתיים כדי לקנות מלואיס, שלמד איתה בעבר בתיכון, לאחר שפצעה את גבה במהלך חזרות.
בהגיעה, סקיי צופה בלואיס צורח בהיסטריה, חווה התקף ומתעלף.
לאחר מכן, פניו של לואיס משתנות והוא מחייך בצורה מפחידה, ולבסוף מרסק את פניו באמצעות משקולת, כל זאת בזמן שסקיי צופה באימה במתרחש.
כדי למנוע מעצמה תדמית ציבורית שלילית, סקיי בורחת מהמקום מבלי להתקשר למשטרה.
סקיי מתחילה להזות שאנשים מחייכים אליה בצורה מפחידה.
בעקבות זאת, בריאותה של סקיי מתדרדרת והיא מחדשת קשר עם חברתה, ג'מה עבור קבלת תמיכה.
סקיי מקבלת מסרון ממספר לא מזוהה, האומר לה שהוא יודע שהיא הייתה בדירתו של לואיס ושכעת היא בסכנה.
במהלך ריאיון באירוע לגיוס כספים בהנחייתו של מפיק מוזיקלי בשם דריוס, סקיי הוזה שהטקסט בטלפרומפטר משתנה ובמקומו נכתב שההצלחה של סקיי לא שינתה את חייה לטובה.
סקיי מבחינה בפול המחייך בקהל ונכנסת לחרדה, שבעקבותיה היא תוקפת בטעות אורחת מבוגרת על הבמה.
סקיי נפגשת עם מוריס, האדם שסימס לה קודם לכן, בפאב.
מוריס עוקב אחר הישות והקללה מאז שאלו גרמו למותו של אחיו.
מוריס מסביר לסקיי שהקללה עוברת אל כל אחד שהיה עד למותו של קורבנה האחרון ומסיק שהיישות היא טפילית ושהיא לא מסוגלת לשרוד בלי מארח.
מוריס מציע לעצור את לבה של סקיי ולאחר מכן להשיבה לחיים במטרה להסיר ממנה את הקללה, אך סקיי מסרבת עוזבת את המקום לאחר שקבוצת מבלים מזהים אותה.
לאחר שסבלה מהתמוטטות נפשית בביתה, סקיי מותקפת על ידי הישות, שנראית כמו הרקדנים שעובדים איתה.
סקיי מנסה לברוח, אך הישות מתקיפה אותה ולבסוף זרוע ענקית חודרת לגרונה של סקיי והיא מאבדת את הכרתה.
בפלשבק, מתברר שסקיי גרמה לתאונה שהרגה את פול בכך שהיא בטעות ריסקה את הרכב בזמן שהשניים היו תחת השפעת סמים.
בהווה, סקיי מתעוררת במתקן גמילה ומתווכחת עם אליזבת', שלובשת על פניה חיוך מפחיד, שוברת את המראה בחדר ודוקרת את עצמה עם זכוכית.
סקיי נכנסת להיסטריה ומתברר שהיא עצמה דקרה את אליזבת' למוות.
סקיי בורחת ממתקן הגמילה ונפגשת עם ג'מה.
השתיים גונבות את רכבו של הנהג של סקיי ונוסעות כדי להיפגש עם מוריס כדי להמשיך בתוכניתו.
סקיי מקבלת שיחה מג'מה ומתברר לצופים שהג'מה שהייתה עם סקיי לאורך השבוע היא הזיה ותו לא.
לאחר שהיא מחזירה את השליטה על הרכב, סקיי נפגשת עם מוריס בסניף נטוש של פיצה האט והם מתכננים להשתמש במקפיא תעשייתי כדי להאט את התהליך ולשמור על חייה של סקיי.
לאחר שמוריס עוזב את המקום לרגע, הישות מופיעה ונראית כגרסה צעירה של סקיי מתאונת הדרכים אשתקד ותוקפת אותה.
לאחר מאבק, סקיי מצליחה להבריח את הישות ודוקרת את עצמה עם מחט שאמורה לעצור את לבה של סקיי.
הישות צוחקת על סקיי וחושפת שכל האירוע היה הזיה, לאחר מכן הישות נועלת את סקיי במקפיא ומאחלת לה "" (ברכה שנותנים לשחקנים וזמרים כדי לאחל להם בהצלחה).
סקיי מוצאת עצמה על במה ענקית הממוקמת בהארלד סקוור גארדן.
סקיי מבחינה באליזבת', ג'ושוע ודריוס החיים מביטים בה מהקהל ומסיקה שכל אירועי הימים האחרונים היו רק הזיה.
הישות לובשת את צורתה של סקיי ועומדת מולה, לאחר כן חושפת את צורתה האמיתית: ייצור חסר עור, המכוסה בפיות מחייכים לאורך גופו.
סקיי צורחת באימה ולאחר מכן נכנסת לטראנס, שבסופו הישות פותחת את פיה של סקיי וחודרת אל גופה.
במקביל, הקהל חושב שסקיי נחנקה והתעלפה.
סקיי אחוזת הדיבוק קמה על רגליה, מחייכת ולאחר מכן דוקרת את עצמה באמצעות המיקרופון בעינה למול אלפי צופים מבוהלים, ובכך הם נדבקים בקללת החיוך.
נעמי סקוט – סקיי ריילי
רוזמרי דה ויט – אליזבת ריילי
לוקאס גייג' – לואיס פרגולי
ריימונד ניקולסון – פול הדסון
לאחר עלייתו והצלחתו בבתי הקולנוע של הסרט "סמייל" משנת 2022, במהלך ראיונות בשלהי השנה ציין הבמאי והתסריטאי פארקר פין שעשה בכוונה סצנות אפלות ומוזרות וסוף פתוח, ובנוסף פין הביע עניין בסרט המשך פוטנציאלי תוך כדי הדברים שציין על הסרט הראשון.
מאוחר יותר, ציין פין שסרט ההמשך יעקוב אחר סיפור הרקע של הישות ועל בריאתה.
פין הצהיר שסרט ההמשך יהיה שונה מהראשון, ואמר: .
במרץ 2023, פין חתם עם "סרטי פרמאונט" לפיתוח סרטי אימה נוספים.
באפריל 2023, ב-"CinemaCon", "פרמאונט" הכריזה על סרט המשך של "סמייל" שנכנס לקדם-הפקה, ופין חוזר כתסריטאי ובמאי.
בדצמבר, לוהקה נעמי סקוט לצוות השחקנים.
בינואר 2024, לוהק לוקאס גייג'.
בפברואר נמסר כי קייל גאלנר שב לגלם את דמותו מן הסרט הקודם, ורוזמרי דה ויט הצטרפה לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו בינואר 2024 ברחבי עמק הדסון, ניו יורק, ובמקומות כמו ניובורג, פוקיפסי, מפלי וופינגרס, אולבני וניו יורק.
צילומי הסרט הסתיימו במרץ 2024.
הסרט עלה לאקרנים ב-18 באוקטובר 2024, תחת הפצת "סרטי פרמאונט".
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס סאטורן2 בפברואר 2025סרט האימה הטוב ביותרהשחקנית הטובה ביותר בסרטנעמי סקוטמוזיקת הסרט הטובה ביותרכריסטובל טפיה דה וירהאיפור הטוב ביותר בסרטג'רמי סלנפרנד, סשה גרוסמן ואלק גיליס
הסמיטה (בספרדית: Cemita) היא טורטה (מונח קולינרי שיכול, בהתאם למטבח, להתייחס לעוגות, פשטידות, לחמים שטוחים, כריכים או חביתות) במקור מפואבלה, מקסיקו.
המאכל ידוע גם בשם cemita poblana, כיוון שמגיע כאמור מהעיר (והאזור) פואבלה.
המילה מתייחסת לכריך כמו גם ללחמנייה שהכריך כולו מוגש עליה בדרך כלל, לחמנייה שמכוסה בשומשום.
בנוסף, המרכיבים מוגבלים על פי רוב לפרוסות אבוקדו, בשר, גבינת ואחאקה, בצל, עשבי תיבול פפאלו וצ'יפוטלה אדובדו, או חלפניו.
האקדמיה המלכותית הספרדית אומרת ש-cemite מגיע מ"acemite" (בספרדית ארכאית מילה ל"סובין") אשר בתורה מגיעה מהארמית וקשורה ליוונית σεμίδαλις (semídalis) ("סולת").
האתר האינטרנטי The Daily Meal סקר את הסמיטה, וכתב כך: "ישנן וריאציות רבות, אבל זו תמיד מנה טעימה" במאמר בשם "12 כריכים משני חיים שלא שמעתם עליהם".
סמיח קיליצ'סוי (בטורקית: Semih Kılıçsoy; נולד ב-21 באוגוסט 2005 בגזיוסמאנפאשה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קליארי בהשאלה מבשיקטש ובנבחרת טורקיה.
קיליצ'סוי גדל במחלקת הנוער של בשיקטש.
בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הטורקית ואת הבקעת הבכורה שלו עשה במשחק נגד קיי אף טירנה.
ב-4 ביוני 2024 ערך קיליצ'סוי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת איטליה במשחק ידידות.
סמיון קוקס הוא מומחה לנפט ואיש עסקים יהודי סובייטי - אמריקאי - רוסי.
סמיון קוקס נולד בשנת 1946 בלנינגרד למשפחה יהודית.
לסמיון היה אח ולדימיר ואחות מינה.
לאחר סיום בית ספר קוקס החל ללמוד כימיה במכון לכימיה וטכנולוגיה במוסקבה אותו סיים בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא החל לעבוד בתעשיית הנפט הסובייטית ובתקופה זו קיבל פטנט ראשון על המצאתו.
הוא המשיך ללימודי תואר שלישי במכון של אקדמיה למדעים של ברית המועצות וסיים את עבודת התואר בשנת 1973.
בשנת 1977 קוקס קיבל אישור לעזוב את ברית המועצות, הגיע לארצות הברית והחל ללמד באוניברסיטת רייס.
בהמשך הוא עבר לתחום תעשיית נפט ועבד במספר חברות.
בשנת 1995 קוקס חזר לרוסיה והיה מנהל בכיר של סניף מקומי של חברת Amoco אמריקאית.
משנת 1998 ועד ליוני 2003 הוא היה נשיא שחברת נפט TNK-BP הרוסית שהייתה השלישית במדינה בהפקת נפט.
בנובמבר 2003, לאחר מעצרו של מיכאיל חודורקובסקי במשך כשנה הוא היה נשיא "יוקוס".
לאחר כ-20 שנים בעסקי נפט ברוסיה קוקס חזר לארצות הברית.
הוא יועץ של חברות שונות בתחום הפקה ועיבוד של נפט.
בנוסף לכך הוא השקיע בתחומים אחרים למשל בייצור תרופות.
בתחום התמחותו הוא פרסם כ-60 מאמרים מדעיים, כתב מספר ספרים ובעלותו 130 פטנטים.
בשנת 2016 קוקס תרם למערכת הבחירות של דונלד טראמפ.
בשנת 2017 הוא עבר חקירה של רוברט מולר בהקשר לקשריו עם ויקטור וקסלברג.
סמיון פאראדה (פרדמן) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
בשנת 1999 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
סמיון פרדמן נולד בשנת 1933 בכפר ליד מוסקבה (כיום נמצא בשטח העיר) למשפחה יהודית.
הוריו היו במקור מזוויאהל והגיעו למוסקבה ללימודים.
אביו עבד בתחום עיבוד עץ.
בשנת 1941 הוא גויס לשורות הצבא האדום וקודם לדרגת קצונה.
לאחר סיום המלחמה הוא עבד בצבא בתחום לוגיסטיקה.
בשנת 1948 בתקופת המאבק נגד קוסמופוליטיות הוא פוטר ממשרד, הועבר לבסיס נידח ונפטר ממחלה בשנת 1952. אמו של סמיון למדה רוקחות.
לאחר פטירת בעלה גידלה לבד את סמיון ואחותו (משנת 1992 התגוררה בחיפה עם משפחתה).
מגיל חמש סמיון היה ידיד של שכנו ולדימיר רסין.
הוא סיים בית ספר עם מדליית זהב.
סמיון רצה ללמוד משחק אך בלחץ הוריו הגיש מועמדות ללימודים באקדמיה צבאית, לא התקבל והחל לימודי הנדסה ב.
לאחר שלוש שנות לימוד הוא גויס לצי הבלטי ושירת בו ארבע שנים.
בתקופה זו הוא גם שיחק בתיאטרון ליד מועדון קצינים.
בשנת 1962 סמיון פרדמן (פאראדה) סיים לימודי הנדסה והחל לעבוד במקצוע במשך שבע שנים.
במקביל הוא שיחק בהצגות במסגרות שונות.
בשנת 1967 הוא לראשונה שיחק בסרט קולנוע.
בשנת 1971 לחצו עליו לשנות שם משפחתו לשם "פחות יהודי".
כך נולד שם במה "פאראדה".
בשנת 1972 יורי ליובימוב הזמין את השחקן הצעיר ללא השלכה פורמלית בתחום לסגל של תיאטרון טגנקה.
פאראדה שיחק בתיאטרון זה כ-30 שנים.
בתיאטרון הוא הכיר את השחקנית מריה פוליציימאקו.
הם החליטו להתגרש מבנות/בני זוגם ולהתחתן.
בנם מיכאיל פוליציימאקו נולד בשנת 1976.
בנוסף לעבודות רבות בתיאטרון פאראדה שיחק בסרטי קולנוע.
בסך הכול הוא שיחק בכ-130 סרטים, בעיקר בתפקידים קומיים משניים.
הוא חשב שבין העבודות הטובות בקולנוע נכללת דמות של חייט חיימוביץ' בסרט "תוקי שדיבר אידיש" של אפרים סבלה שצולם בשנת 1990.
בשנת 1988 אצל פאראדה הובחנו בעיות לב ובגופו הושטל מסתם לב מלאכותי.
ביוני 2000 שבוע אחרי פטירתו של חברו הקרוב גריגורי גורין הוא עבר שבץ מוחי ממנו לא השתקם.
במשך תשע שנים הוא זכה לטיפול מסור מצד אשתו ובנו.
בשנת 2009 הוא נפטר בבית חולים ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה.
על פעילותו רבה בתחום קולנוע ותיאטרון בשנת 1999 הוענק לפאראדה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
בשנים 2008 ו-2013 צולמו סרטי תעודה על פעילות של פאראדה.
סמיון קונסטנטינוביץ' קורקוטקין היה מרשל סובייטי שפיקד (בין היתר) על קבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה ועל יחידות העורף (לוגיסטיקה, הספקה ורפואה) של הכוחות המזוינים של ברית המועצות.
נולד בכפר זפרודניה שליד העיר ראמנסקויה במרכז ההאימפריה הרוסית (כיום נמצא הכפר בתחומי מחוז מוסקבה) למשפחת איכרים.
ב-1937 התנדב לשירות צבא האדום.
למד בבית ספר לקציני שריון בעיר אוריול.
בשנת 1939 סיים את הלימודים והועלה לדרגת לייטננט.
בתום הלימודים הוצב כפוליטרוק של פלוגת טנקים בדיוויזיה משוריינת מחוז צ'יטה.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות הדיוויזיה הועברה לחלק האירופאי של ברית המועצות.
בספטמבר 1941 נכנסה הדיוויזיה לקרבות באזור קרליה כחלק מהארמייה השביעית.
במאי 1942 הועבר קורקוטקין לחזית וורונז', שם מונה לקצין פוליטי של גדוד טנקים.
באוקטובר 1942 מונה למפקד גדוד טנקים.
כמג"ד נטל חלק בקרב חרקוב השלישי.
ביוני 1943 מונה לסגן מפקד חטיבת שריון מס' 14. השתתף ב: קרב קורסק, מתקפת בלגורוד-חרקוב, מבצע דנייפר-קרפטי, מבצע לבוב-סנדומייז' ובקרבות במעבר דוקלה.
בדצמבר 1944 מונה למפקד חטיבת שריון ה-13, עמה השתתף במבצע ויסלה-אודר, מתקפת שלזיה התחתית, כיבוש ברלין ושחרור פראג.
את המלחמה סיים ברגת פודפולקובניק (סגן אלוף).
לאחר תום המלחמה הוא פיקד על רגימנט טנקים.
בשנת 1951 מונה לסגן מפקד דיוויזיה משוריינת ובשנת 1952 מונה למפקד דיוויזיה.
בשנת 1955 הועלה לדרגת גנרל-מיור.
בשנת 1959 מונה למפקד גיס משוריין.
בשנת 1960 מונה למפקד ארמיית המשמר המשוריינת החמישית.
בשנת 1963 הועלה לדרגת גנרל-לייטננט.
בשנת 1965 מונה למפקד ארמיית המשמר המשוריינת השנייה, אשר הוצבה בגרמניה המזרחית.
בהמשך פיקד על ארמיית ההלם השלישית (אף היא במזרח גרמניה.
בשנת 1967 הועלה לדרגת גנרל-קולונל ומונה לפקד על המחוז הצבאי של עבר הקווקז.
ספטמבר 1971 מונה למפקד קבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה.
ביולי 1972 חזר לברית המועצות ומונה לראש שירותי העורף (יחידות, לוגיסטיקה, חימוש ורפואה) של הכוחות המזוינים של ברית המועצות.
בעקבות המינוי הועלה לדרגת גנרל ארמייה.
קורקוטקין מילא את התפקיד במשך 16 שנים.
במרץ 1963 הועלה לדרגת מרשל ברית המועצות.