tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השלטון הגרמני ערך מפקד תושבים ורכוש והקים יודנראט שבין תפקידיו היה צריך ליצור גטו ליהודי העיר והסביבה.
כל בעלי החיים, אמצעי התחבורה ומכשירי הרדיו שהיו ברשות יהודים הוחרמו.
בספטמבר 1941 לקחו הגרמנים 30 מנכבדי העיר ודרשו מהיודנראט כופר גבוה עבורם.
יהודי העיר התגייסו למצוות "פדיון שבויים" ומסרו את רכושם – אולם הגרמנים לא שחררו את בני הערובה, לקחו אותם ליער הסמוך, הכריחו אותם לחפור בור והרגו את כולם.
במהלך השואה הושמדה הקהילה על ידי האוקראינים בפיקוח הגרמנים, במחלות רעב וצמא, בבורות ירי, בבלזץ ודרך גירוש שארית אנשי הקהילה (בספטמבר 1942) לסטניסלב (איוואנו-פרנקיבסק) והריגתם שם או שליחתם למחנות השמדה.
מכ-3,300 יהודי העיר שרדו את השואה 15 איש.
סֵנְיוֹרַאז' הוא הפער בין עלות הנפקת הכסף לבין ערכו הנקוב.
פער זה מייצג את הרווח של המדינה מהטבעת המטבעות.
בעבר, הזכות לטבוע מטבעות הייתה שמורה למלך או לאריסטוקרטים ופרובינציות או ערים שקיבלו סמכות זו מהשלטון המרכזי.
מכאן מקור המילה סניוראז' — פריבילגיה השמורה לאדון (סניור).
בצורתו הטהורה, סניוראז' מתקיים בעת הנפקת שטרות נייר.
ערכו הפנימי של שטר כסף הוא כמעט אפסי (עלות ההנפקה שלו בלבד), בעוד שערכו הנקוב של השטר גבוה בהרבה מערכו הפנימי.
לדוגמה, שטר של 100 שקלים מאפשר למדינה לקנות שירותים וסחורות בשווי זהה, כשבפועל המדינה משלמת תמורת אותם סחורות או שירותים בפיסת נייר צבעונית שרק היא רשאית להנפיק.
אם עלות ההנפקה של שטר 100 שקל היא 2 שקלים, הסניוראז' הנגזר מכל שטר כזה הוא 98 שקלים.
בהנפקת מטבעות, הסניוראז' הוא הפער בין עלות הטבעת המטבע והערך הנקוב.
לדוגמה, מטבע 5 שקלים העשוי סגסוגת של ניקל ונחושת מכיל 10 גרם מתכת ששוויה בשוק הסחורות הוא 60 אגורות.
אם נניח שעלות הייצור היא של 5 אגורות נוספות לכל מטבע שהוטבע, הסניוראז' במקרה הזה הוא 4.35 ש"ח, שהם הפער בין הערך הנקוב לעלות ייצור מטבע חדש.
בתקופות קדומות, מטבעות היו עשויים ממתכות יקרות כזהב וכסף.
לכאורה, ערכם של המטבעות נקבע אז לפי שווי תכולת המתכת היקרה שבהם (זהו בעצם בסיס הזהב), ולכן לא התקיים סניוראז'.
בפועל, שליטים ומדינות נהגו לדלל בהדרגה (לעיתים בסתר) את כמות המתכת היקרה במטבע בין אם באמצעות הקטנת משקל המטבע ובין אם באמצעות הפחתת אחוז המתכת היקרה בסגסוגת.
לדוגמה, הסובריין הבריטי הראשון שהונפק בשנת 1489 על ידי הנרי השביעי שקל 15.6 גרם זהב בטוהר 23 קרט (958 אלפיות).
הסובריין הבריטי מ-1817 מכיל רק 7.98 גרם זהב בטוהר 22 קרט, למרות שערכם הנקוב של שני המטבעות זהה.
דוגמה נוספת: שילינג בריטי משנת 1910 הכיל 5.7 גרם של כסף סטרלינג.
ב-1920 הופחת טוהר הכסף מ-925 אלפיות ל-500 אלפיות, וב-1947 הוחלף שילינג הכסף בשילינג העשוי סגסוגת ניקל ונחושת.
למרות השינויים בהרכב המתכת, ערכו הנקוב של המטבע לא השתנה.
במדינות שבהן נעשה שימשו במטבעות ממתכת יקרה הייתה נהוגה שיטה נוספת לגביית סניוראז' — הנפקת שטרות נייר שווי ערך למטבעות זהב, כשלכאורה בעל השטר יכול היה להמיר אותו בזהב בכל רגע נתון.
בפועל, חלו מעת לעת מגבלות שונות שמנעו המרה של שטרות נייר למטבעות זהב — השעיה זמנית עקב מצב חירום, פשיטת רגל של הבנק או איסור על החזקת זהב בידי אזרחים.
בכך בעצם הבנק או המדינה נהנו מסניוראז' הנגזר מהפער בין שווי המתכת היקרה שהופקדה אצלם לבין שוויו הפנימי של שטר הנייר המצוי בידי בעל הפיקדון.
כשעלות חומרי הגלם של מטבע עולה משמעותית על ערכו הנקוב, נוהגים סוחרים להתיך את המטבעות למטילי מתכת גולמית ולמכור אותם בשוק הסחורות, על אף שפעולה זו אסורה לרוב בחוק.
על מנת להבטיח רווח למדינה, ולצמצם את תופעת התכת המתכות ברווח בידי אזרחים, נוהגות מדינות רבות להוציא מהמחזור מטבעות שבהן הסניוראז' אפסי או שלילי, להקטין את משקל המטבעות או לעבור לייצר את המטבעות מחומרים זולים אף יותר.
שימוש בשטרות (העשויים לרוב מפולימר זול כלשהו) עוזר לכך לרוב גם הוא.
סניוראז' מתקיים גם באמצעות הנפקת סטים של מטבעות ושטרות לאספנים.
סט של שטרות ממהדורה מוגבלת נמכר לאספן שלא יעשה שימוש בשטרות, ובכך בעצם המדינה סופגת כסף מציבור האספנים.
גם מטבעות ושטרות שהושחתו, אבדו או בוטלו כהילך חוקי מעניקים למדינה המנפיקה סניוראז'.
סנטרם (בפורטוגזית: Santarém; מבוטא "סַנְטָרֵיְין") היא עיר במדינת פארה שבצפון ברזיל, בסמוך לשפך נהר טפז'וס לאמזונאס.
זוהי העיר החמישית בגודלה לאורך האמזונאס, אחרי מנאוס, בלם, איקיטוס (שבפרו) ומקאפה, ובשנת 2011 התגוררו בה כ-297 אלף תושבים.
העיר נוסדה ב-22 ביוני 1661, והייתה העיר השנייה שהקימו הפורטוגלים בצפון ברזיל, אחרי בלם.
היא נקראה בתחילה אלדיאה דוס טפז'וס (Aldeia dos Tapajós, "כפר טפז'וס").
בשנים הבאות הגיעו לאזור מיסיונרים ישועים, שהחלו לפעול בקרב התושבים האינדיאנים באזור.
ב-1697 הושלמה בניית מבצר לשם הגנה על היישוב.
מבצר זה אינו קיים עוד.
ב-14 במרץ 1758 העניק לה מושל גראו פארה מעמד של עיירה, ושמה שונה לסנטרם, על שם העיר סנטרם שבפורטוגל.
ב-24 באוקטובר 1948 הוכרזה כעיר.
מיקומה של סנטרם, במפגשם של שני נהרות המהווים עורקי תחבורה חשובים, ובאמצע הדרך בין מנאוס לבלם, הפכו אותה למרכז כלכלי ותעבורתי חשוב.
עיקר כלכלתה מבוססת על מסחר ושירותים, ואולם יש בה גם תעשייה (בעיקר עץ ומוצריו ומוצרי מזון המבוססים על תוצרת חקלאית ודגים).
בסביבתה של העיר גידולים חקלאיים רבים כאורז, סויה ומניהוט מצוי.
העיר מהווה גם יעד תיירותי, בשל מספר מוקדי משיכה לתיירים המצויים בסביבתה.
בתחום שיפוטה נמצאת העיירה אלטר דו שאו הידועה בשל חוף הנהר שלה, המזכיר במראהו חוף ים.
חופים נוספים מצויים הן לאורך נהר האמזונאס והן לאורך נהר טפז'וס.
סנטרם היא גם שער הכניסה ליער הלאומי טפז'וס, המשתרע על פני כ-5,450 קמ"ר ולפארק הלאומי אמזוניה, המשתרע על פני 9,940 קמ"ר.
במרחק הפלגה של שעות ספורות מהעיר מצויות העיירות מונטה אלגרה, שבסמוך לה ציורי הסלע הקדומים ביותר שנמצאו בברזיל, והם בני כ-11 אלף שנים, ואלנקר, שבסביבתה מפלים מרשימים ותצורות סלע נאות.
פרט לנמל, משרת את סנטרם גם נמל התעופה סנטרם-מאסטרו וילסון פונסקו, בו פועלות חמש חברות תעופה המקיימות טיסות סדירות לערים שונות בברזיל.
כבישים מחברים את סנטרם עם כמה מהערים הסמוכות לה, וכביש 163 מחבר אותה עם העיר קויאבה, 1,780 ק"מ דרומית ממנה.
עם זאת, רק 44% מהכביש סלולים, ובעונה הגשומה הדרך בלתי עבירה עקב הבוץ.
סניגליה (באיטלקית: Senigallia; עד לתחילת המאה ה-20 נקראה סיניגגליה [Sinigaglia]) היא קומונה ונמל דיג קטן היושבת על חופי הים האדריאטי וממוקמת בנפת אנקונה שבמחוז מארקה, איטליה, במרחק של 25 ק"מ מהעיר אנקונה.
סניגליה היא אחת מאתרי הנופש שעל חוף הים המתוירים ביותר במחוז, ובאים אליה תיירים (בעיקר משפחות) מכל רחבי אירופה.
נהר המיסה זורם בתוך העיר וממנה נשפך אל הים האדריאטי.
סניגליה נוסדה במאה ה-4 לפנה"ס על ידי שבט גאלי מהסנונים (Senones).
מעט לפני שנת 280 לפנה"ס (בקירוב), נכבשה סניגליה על ידי הרומאים והפכה לקולוניה הרומית הראשונה לחופי הים האדריאטי.
שמה של העיר (Sini) הוא ככל הנראה שיבוש של הרומאים את השם שניתן לה על ידי הסנונים, ואילו התוספת "Gallica" נועדה על מנת להבדיל בינה לבין העיר סיינה (Siena) שבאטרוריה.
סניגליה מוזכרת בהקשר של תבוסת עזרובעל ברקה בקרב מטאורוס שהתרחש באזור בשנת 207 לפנה"ס.
סניגליה הוחרבה על ידי פומפיוס בשנת 82 לפנה"ס ומתקופה זו אינה נזכרת לעיתים קרובות.
בהמשך הוחרבה העיר שנית על ידי אלאריק הראשון מלך הוויזיגותים, בוצרה על ידי הביזנטים והוחרבה על ידי הלומברדים במאה ה-8 ושוב על ידי הסרצנים במאה ה-9.
בסניגליה מתקיים אחד מהגדולים שבירידים באיטליה, ומקורו מתוארך לשנת 1200 כאשר קיבל סרגיוס (Sergius) דוכס סינגליה שרידים ודאיים של מריה מגדלנה מדוכס מרסיי, שאת ביתו הוא אירס.
ליריד מגיעים סוחרים מצרפת, הולנד, אוסטריה, גרמניה ובעיקר מהלבנט.
העיר ניזוקה באופן קשה כתוצאה ממלחמות הגואלפים והגיבלינים עד כדי כך שנבחרה על ידי דנטה כדוגמה אופיינית לעיר חרבה.
במאה ה-15 נכבשה ועברה מיד ליד בין בית מלטסטה ויריביהם.
בשנים 1450–1455 הקים סיג'יזמונדו פאנדולפו מאלאטסטה (Sigismondo Pandolfo Malatesta) מרימיני ביצורים חזקים סביב העיר.
האפיפיור פיוס השני העניק את העיר לאחיינו, אנטוניו פיקולומיני (Antonio Piccolomini), אך לאחר מותו של האפיפיור בשנת 1464 הסירו אותו אנשי העיר מעליהם.
בשנת 1742 ניסה ג'קומו פיקולומיני (Giacomo Piccolomini) לכבוש את העיר, אך נכשל.
האפיפיור סיקסטוס הרביעי העביר את השליטה בעיר למשפחת דלה רוברה (Della Rovere) ומהם הועברה השליטה בעיר בשנת 1516 לידי לורנצו דה מדיצ'י.
משנת 1624 הפכה סניגליה לחלק ממדינת האפיפיור ובדומה לשאר שטחי המארקה, היא נמסרה בשנת 1860 לממלכת איטליה.
על אף היותה עיר עתיקה העשירה בהיסטוריה, חזותה של סינגליה כיום היא מודרנית ורחובותיה רחבים.
פיאצה דל דוקה (Piazza del Duca) - כיכר נאה מהמאה ה-15 התחומה בין שני מבנים מפוארים.
פורטיצ'י ארקולאני (Portici Ercolani) - שדירת עמודים מונומנטלית המלווה את הנהר.
מצודת רוקה רוברסקה (Rocca Roveresca) - מצודה גותית שנבנתה על ידי האדריכל באצ'ו פונטלי (Baccio Pontelli) עבור משפחת דלה רוברה.
כנסיית דנטה מריה דלה גרציה (Santa Maria delle Grazie) - נמצאת מחוץ לעיר, היא אחת משתי הכנסיות היחידות שידוע כי נבנו על ידי באצ'ו פונטלי.
בנוסף, בכנסייה מוצג הציור "המדונה מסניגליה" (Madonna di Senigallia) שצייר פיירו דלה פרנצ'סקה.
ג'ובאני מריה מאסטאי פרטי, שבשנת 1846 נבחר לאפיפיור ונודע כפיוס התשיעי, נולד בסניגליה ב-13 במאי 1792.
גאטנו בדיני (1806 - 1864), קרדינל ודיפלומט של הכנסייה הקתולית.
סניטקיב (באוקראינית: Снітків; בפולנית: Śnitków, שניטקוב; ברוסית: Снитков, סניטקוב; ביידיש: סניטקיוו) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים.
ב-23 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור מספר ימים ביצעו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודיה.
לאחר מכן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, והם נצטוו לעבור לגטו מגודר קטן שהוקם בה בתוך שעתיים, תוך ביזת רכושם.
מהגטו נלקחו יהודי העיירה מדי יום לעבודות כפייה, ורבים מהם מתו מרעב וממחלות.
בתחילת 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים שגורשו מבסרביה, ויהודי העיירה התגייסו לעזרתם.
מעת לעת שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה.
ב-20 באוגוסט 1942 הועברו יושבי גטו סניטקיב למורובנייה קורילובצי, ונרצחו שם עם יתר יהודי הסביבה.
"סנטרל פרטנרשיפ" היא חברת הפקות והפצת סרטים רוסית שנוסדה בשנת 1995.
"סנטרל פרטנרשיפ" החלה את דרכה כמפיצת תוכן טלוויזיוני בשנים 1995–2000 ובהדרגה החלה להיות מעורבת גם בהפצת סרטי קולנוע וסרטי וידאו למדיה הביתית.
כיום היא מפיצת התוכן הטלוויזיוני הגדולה ביותר ברוסיה ומפיצה הסרטים העצמאית המובילה בתחומה.
החברה הייתה אחראית להפצתם ברוסיה של סרטי קולנוע מוצלחים כדוגמת ואן הלסינג, מר וגברת סמית', אמלי, אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה, הפסיון של ישו, אפוקליפטו, סדרת אגרוף הצללים, כלב זאב, טאראס בולבה והמגונדרים.
החברה אף השיקה מותג של הפצת סרטים עצמאיים.
בשנת 2002 החלה החברה בהפקה עצמאית של סרטים עלילתיים.
כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" היא מובילת השוק בתחום הפקות הסרטים.
מלבד יצירת תוכן קולנועי "סנטרל פרטנרשיפ" גם מפיקה סדרות טלוויזיה (כמו האמן ומרגריטה, דוקטור ז'יוואגו, עגל הזהב, האחים קרמזוב, איסאייב וליקווידציה).
"סנטרל פרטנרשיפ" עוסקת באופן פעיל בקידום הקולנוע הרוסי בחו"ל.
בנובמבר 2005 נרכשה "סנטרל פרטנרשיפ" על ידי ProfMedia, אחת מחברות החזקות התקשורת הגדולות ברוסיה.
ProfMedia מנהלת מספר מותגים ידועים, כולל: תחנות טלוויזיה כמו TV3', 'MTV רוסיה" ו-"2x2'; תחנות הרדיו 'Avtoradio', 'רדיו אנרגיה', 'רדיו Alla', 'Yumor FM'; רשת אולמי הקולנוע "סינמה פארק"; בית ההוצאה לאור Afisha; פורטלי האינטרנט Rambler.ru, Lenta.ru, Afisha.ru, 101.ru ואחרים.
בשנת 2007 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למחזיקת זכויות התוכן הגדולה ביותר במדינה ובכוונה החברה להקים ספריית סרטים משלה.
כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" בעלת הזכויות על יותר מ-1,400 כותרים ו-4,000 שעות של סדרות טלוויזיה.
בינואר 2009 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למפיצה הרשמית של פרמאונט ברוסיה ומדינות חבר העמים (לא כולל אוקראינה).
הסרטים ששוחררו לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט ו"סנטרל פרטנרשיפ" זוכים להצלחה קבועה בקופות.
שרק לנצח, סרט אנימציה קומית שובר קופות (שהופק על ידי דרימוורקס) צבר את הרווח הגדול ביותר בסוף השבוע הראשון אי פעם בהיסטוריה של הקולנוע הרוסי.
יתר על כן, זהו סרט האנימציה הרווחי ביותר של כל הזמנים ברוסיה.
סֶניה (בסלובקית: Seňa; בהונגרית: Abaújszina, אַבּאַאוּיסִינַה; בפי יהודי המקום: שעֶניעֶ) היא כפר ורשות מקומית במחוז קושיצה שבדרום-מזרח סלובקיה.
העיירה, שהייתה במקורה הונגרית, עברה לאחר מלחמת העולם הראשונה לחזקת צ'כוסלובקיה והוחזרה להונגריה ב-1938 בעקבות חבירתו של שליט הונגריה מיקלוש הורטי למדינות הציר של גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה שבה העיירה להיות חלק מצ'כוסלובקיה, ומאז פירוק המדינה בשנות ה-90 היא בשטח סלובקיה.
הקהילה היהודית המקומית התגבשה במחצית השנייה של המאה ה-18 מיחידים שהתיישבו בעיירה בראשית המאה, בשיאה מנתה הקהילה כ-300 משפחות.
בראשית המאה ה-20 התדלדלה הקהילה היהודית בתהליך העיור, ומספר יהודי העיירה עמד ערב מלחמת העולם השנייה על כ-90. עם הכיבוש הנאצי, ב-1944, הועברו יהודי המקום לגטו קאשה (בקאשה) ומשם נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
רבני הקהילה היו: הרב יצחק יהודה ליברמן, הרב שמעון ליברמן, והרב שמעון ארנפלד, שכיהן בהמשך כרבה של (בנו של הרב דוד צבי ארנפלד ונכדו של החתם סופר).
רבה האחרון של הקהילה היה הרב טוביה שווייגר, שכיהן בה קרוב לחמישים שנה, הוא המביא לבית הדפוס של הספר "אבן נזר" של דודו, וגיסו של הרב נחמיה יוסף בן עקיבא קורניצר.
הוא נספה בשואה בגיל 80.
סניה פפיץ' (בסרבית: Сања Папић; נולדה ב-25 ביוני 1984) היא דוגמנית סרבית.
פפיץ' נולדה ב-25 ביוני 1984 בנובי סאד שבסרביה.
בשנת 2003 הוכתרה כמיס סרביה ומונטנגרו, בתחרות מיס תבל 2003 שנערכה בפנמה נבחרה לסגנית השלישית מתוך 71 מתמודדות מרחבי העולם, בתחרות מיס אירופה 2003 שנערכה בפריז נבחרה לסגנית השנייה, בנובמבר אותה שנה עברה לניו יורק שם שימשה כמוזה של רוברטו קוואלי.
היא שימשה כשגרירה של שעוני אומגה ביחד עם סינדי קרופורד ואנה קורניקובה, זאת עקב חוזה שחתמה עם חברת אומגה, היא הייתה הפנים של מבשלת הבירה הסרבית "Apatin Brewery" בפרסומת, היא עובדת באגף יחסי הציבור באוניברסיטת ג'ון נייסביט בבלגרד.
סניה R9 הוא קרוסאובר מתוצרת יצרנית הרכבים הקטנים FAW Jilin חברת בת של קונצרן הרכב הסיני FAW Group אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום.
דגם ה-"סניה R9" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2018.
דגמי "סניה R9" משווקים בסין החל ממאי 2018.
סניאסניין ח'אן (בהינדית: সানিয়াসনাইন খান; נולד ב-10 בדצמבר 1959) הוא מנחה טלוויזיה הודי, וכותב ספרי ילדים, אשר כתב מעל 100 ספרי ילדים בנושא האסלאם.
סניאסניין הוא בנו של המורה הרוחני ההודי, וחידודין ח'אן.
נולד באוטר פרדש שבהודו בשנת 1959, ובשנת 1967 עבר לדלהי ביחד עם אביו.
חלק מספריו תורגמו לצרפתית, גרמנית, טורקית, דנית, הולנדית, פולנית, שוודית, בוסנית, נורווגית, רוסית, אוזבקית, ערבית, מלאית, בנגלית ואורדו.
הוא גם יצר משחקי לוח לילדים בנושאים אסלאמיים.
הוא נאמן של המרכז לשלום ורוחניות (CPS International) - ארגון ללא כוונת רווח, לא פוליטי, הפועל למען שלום ורוחניות.
הוא כותב מאמרים על האסלאם ועל רוחניות לעיתונים באנגלית.
הוא מנחה תוכנית טלוויזיה שבועית שנקראת "אסלאם לילדים".
הוא נכלל ברשימת "500 המוסלמים המשפיעים ביותר" של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
סניאסניין ח'אן כתב מעלב 100 ספרי ילדים, וביניהם ניתן למצוא את הספרים שלהלן:
Just for Kids Quran Stories ("סיפורים מהקוראן לילדים בלבד")
Quran Stories for Kids ("סיפורים מהקוראן לילדים")
More Quran Stories for Kids ("עוד סיפורים מהקוראן לילדים")
סנטש (בהונגרית: Szentes) היא עיר של כ-27,000 תושבים במחוז צ'ונגראד-צ'נאד, מקום מושבה של נפת סנטש.
העיר ממוקמת בדרום המישור ההונגרי הגדול, בחלק הצפוני של מחוז צ'ונגראד-צ'נאד, מזרחית לנהר הטיסה.
הנהר קורצה מפצל את העיר לשניים.
העיר הייתה מזמן עתיק נקודת חצייה של הטיסה.
גשר הטיסה הראשון נבנה בשנת 1903 (גשר הרכבת של ימינו, במשך תקופה ארוכה היה גשר-רכבת-כביש), ואז בשנת 1981 נבנה גם גשר כביש תחבורה עצמאי.
ניתן להגיע אל סנטש על הכביש הראשי 45 (מכיוון הודמזוושרהיי ומכיוון קונסנטמארטון) וכן מכיוון סרווש ועל הכביש הראשי 451 (מכיוון קישקונפלדיהאזה - צ'ונגראד).
בשנת 1998 הושלם קטע עוקף של כביש 451, ושחרר את מרכז העיר מתנועת משאיות.
ניתן להגיע אל העיר ברכבת מארבע כיוונים.
יותר ויותר יישובים נכנסו לזרם תנועת הרכבות, שהגדיל את תנועת המטענים והנוסעים ופיתח תעשייה ומסחר.
בשני העשורים האחרונים, עם התפתחות רשתות הכבישים, ריבוי משאיות ומכוניות ושירותי אוטובוס למרחקים ארוכים, פחתה חשיבותן של הרכבות.
עם זאת, תחנת הרכבת סנטש פועלת ברציפות, וניתן להגיע בקלות ליישוב באמצעות רכבת.
אף על פי שהיא אינה ממלאת תפקיד משמעותי בתחבורה ניתן להגיע לעיר גם דרך הנהרות.
האזור היה מיושב מאז התקופה הנאוליתית.
אחד הממצאים החשובים ביותר מסגוואר הסמוך מצא את מה שמכונה פסל "האל עם מגל", אשר מהתקופה הנאוליתית כמעט האלוהות היחידה המתוארת בצורת זכר.
במהלך מאות שנים של נדידת העמים ממזרח למערב (המאות 1–6), קבוצות אתניות שונות החליפו זו את זו לסירוגין, כפי שמעידים מאות קברים של יזיגים, סרמטים, גפידים, הונים ו אווארים שנמצאים באזור.
על פי כמה הנחות, עיר האוהלים של אטילה (433–453) ניצבה באזור סנטש, יש להניח כי גם קברו נמצא באזור זה.
הרשומה המוקדמת ביותר שנכתבה הנציחה את שמו של נהר הקורצה, שמופיע בצורת קוריקה מתקופת גזה הראשון, מלך הונגריה (1074–1077) מיום 1075. האזכור המוקדם ביותר של היישוב בקשר לחלוקת קרקעות נשמר באיגרת מיום 1332 בצורת סנטיש (Szentüs).
מקור שמו של סנטש טרם הובהר.
אגדה מקומית - ששרדה ב"כרוניקה של פטרק"- שמקור השם הוא מגנרל הונגרי בשם יאנוש זנדוש, שלפי המסורת בעל פה היה מייסד המקום ובאותה עת בעל הבית הראשון של סנטש; עם זאת, מדע היסטוריה אינו יודע על גנרל הונגרי כזה.
בית הכנסת בסנטש נבנה בין 1868 ל־1872 בסגנון רומנטי על בסיס תוכניותיו של איגנץ קנאבה.
המבנה שופץ בשנים 1997–1998 על בסיס התוכניות של האדריכל לאסלו טרניאי ופועל כיום כספריה עירונית שמופעלת על ידי העירייה.
בשואה נרצחו כשלוש מאות יהודים מסנטש במחנות ההשמדה.
נכון לעכשיו, רק קהילה קטנה מתגוררת בעיר.
ג'רג' סיגטי (1905–1978) פיזיקאי הונגרי-יהודי זוכה פרס קושוט, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ז'יגמונד פורייס (רופא, 1918–1846) רופא הונגרי-יהודי ברפואה פנימית, פרופסור.
ז'יגמונד פורייס (רופא, 1896-1845) רופא הונגרי-יהודי ברפואה פנימית, פרופסור.
איגנץ פורייס (1852– 1928) רופא יהודי-הונגרי, אחיו הצעיר של ז'יגמונד פורייס.
מור קארואי במקור מוריץ צוקרמן (1865–1945) היה רופא שיניים בעל שם עולמי יהודי-הונגרי.
אנטל בקפי, במקור נתן קאן (1858–1907) סופר ועיתונאי, אביו של הקומיקאי לאסלו בקפי.
לאיוש פרלאגי (במקור פורייס, 1877 – 1944) היה שחקן תיאטרון יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
הסניו (באיטלקית: Senio) הוא נהר באורך 92 ק"מ בחבל רומאניה שבאיטליה, יובל של נהר רנו .
מקור הנהר הוא בנפת פירנצה בהרי האפנינים - טוסקו-אמיליאנו.
הנהר זורם מצפון-מזרח למחוז רוונה וזורם ליד קאסולה ולסניו (Casola Valsenio), ריולו טרמה (Riolo Terme), קסטל בולונזה (Castel Bolognese), קונטיניולה (Cotignola), לוגו (Lugo), בניה קבלו (Bagnacavallo), פוסיניאנו (Fusignano) ואלפונסינה (Alfonsine) לפני שהוא מתמזג עם הנהר רנו.
לסניו יש יובל בשם סינטריה הזורם לתוכו מזרחית לריולו טרמה.
הנהר נמצא לאורך הדרך לאימולה.
בשפך הנהר יש זרימה של כ-10 מ"ק לשנייה אך הזרימה נעה בטווח שבין 0.3 מ"ק לשנייה ל-500 מ"ק לשנייה, לפי העונה וכמות המשקעים.
באזור הנהר התחוללו מספר קרבות קשים באביב 1945, במהלך השלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה באירופה.
חציית נהר הסניו על ידי בעלות הברית הייתה אחד המכשולים האחרונים לפני כיבוש עמק הפו הגדול לשם השלמת המערכה באיטליה.
המגינים הגרמנים היו ברובם יחידות צנחנים מובחרות, ובימים האחרונים של המלחמה באירופה, הארמייה השמינית הבריטית ספגה אבדות רבות בחציית נהר מוגן זה.
בקרבות אלה השתתפה גם הבריגדה היהודית.
סניה (בנורווגית: Senja) הוא האי השני בגודלו בנורווגיה באזור הטרומס, צפונית לחוג הארקטי.
האי מחובר ליבשת באמצעות גשר גיסונד (Gisundbrua) המגיע לעיירה פינסנס.
האי מאופיין בהרים הנישאים לגובה של 600 מטרים ויותר, וחלקם נישאים אף לגובה 900 מטרים מעל פני הים.
אחד ההרים המפורסמים באי הוא הר סגלה המתנשא לגובה 639 מטרים, ולו תצורה ייחודית.
ההרים ממוקמים בסמיכות לחוף האוקיינוס האטלנטי.
בשל מיקומו הגאוגרפי באזור הטרומס, קיימת בו תופעת שמש חצות וזוהר הקוטב.
באי מצוי פארק פולאר, שהוא הפארק הצפוני ביותר בעולם.
בפארק מצויים שועל, שועל שלג, דובים שונר, אייל הצפון, מוס ועוד.
סני טימותי דיאנג הוא כדורגלן סנגלי יליד שווייץ המשחק בעמדת השוער במידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת סנגל.
דיאנג שיחק בקבוצות הכוכב האדום ציריך, גראסהופרס ציריך, פ.צ.
ב-26 באוגוסט 2016 חתם בקווינס פארק ריינג'רס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
הוא הושאל מהמועדון לקבוצות וייטהוק, המפטון אנד ריצ'מונד בורו, סטיבנייג' ודונקסטר רוברס מהליגות הנמוכות באנגליה, וכן לדנדי מליגת העל הסקוטית.
בעונת חזר לשחק בקווינס פארק ריינג'רס.
ב-13 באוגוסט 2022 הבקיע שער בנגיחה בתוספת הזמן בתיקו 2-2 מול סנדרלנד במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
בסיום עונת 2022/2023 בחרו בו האוהדים כשער העונה.
ב-8 ביולי 2023 חתם לארבע שנים במידלסברו תמורת כשני מיליון פאונד.
ב-30 במרץ 2021 ערך דיאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אסוואטיני במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. הוא היה חלק מסגל נבחרת סנגל בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021, בו זכתה נבחרתו, וערך שתי הופעות בטורניר.
שער העונה של קווינס פארק ריינג'רס לעונת 2022/2023 (מול סנדרלנד ב-13 באוגוסט 2022)
סניווה (שם מדעי: Saniwa) הוא סוג נכחד של לטאה ממשפחת הכוחיים, אשר התקיימה במשך האאוקן שלפני 48 מיליון שנה.
היא הלטאה הראשונה מבני משפחתה שהתגלתה באמריקה הצפונית והיא תוארה ב-1870 למדע בידי החוקר ג'וזף ליידי.
משמעות השם שניתנה לליידי מהחוקר פרדיננד ונדביר היידן על שם הכינוי המקומי של כמה שבטי אינדיאנים למספר לטאות מדבריות: "Saniwa".
המאובנים של הלטאה התגלו בתצורות ברידגר ובתצורות הנהר הירוק בויומינג.
כיום כלולים בה 2 מינים, אשר תקפותם נתונה במחלוקת: Saniwa ensidens ו-Saniwa orsmaelensis.
זנבה של הסניווה היה ארוך ומייצב והיה כמחצית מאורכה שהגיעה ל-1.3 עד 2.1 מטרים.
היה לה חוטם מחודד, נחיריים מגודלות ושיניים מעוקלות רבות בלסת, דומות לשיני נחש וגפיים קצרות יחסית.
לפי מחקר מ-2018 Saniwa ensidens גם ניחנה בשתי עין הקודקוד אחת מאחורי השנייה, אחת מהן כמו של חולייתנים פרימיטיביים מתוך בלוטת האצטרובל, בעל החוליות ובעל הלסתות היחיד הידוע כבעל 2 עיני קודקוד.
לטאה זו כנראה חיה בדומה ללטאות כוח בינוניות כמו כוח הנילוס או כוח התחרה וייתכן שחיה בקרבת המים.
סנטרפייר הוא סוג של תחמושת המשמשת בכלי נשק, כאשר כיפת ההצתה הקרויה גם "פיקה" ממוקמת במרכז בסיס התרמיל של הכדור.
שלא כמו בתחמושת רימפייר כיפת ההצתה היא בדרך כלל רכיב נפרד המורכב לתוך חלל שקוע בכרכוב התרמיל וניתן להחלפה על מנת למחזר את התרמיל לשימוש חוזר.
במהלך המאה ה-19 עבר תחום הנשק תהפוכות משמעותיות שהביאו למעבר הדרגתי מכלי נשק הנטענים דרך לוע הקנה ושימוש בתחמושת המורכבת מאבק שרפה וכדור נפרדים לכלי נשק הנטענים מבית בליעה, מנגנוני ירי מורכבים המופעלים על ידי בריח ותחמושת אחודה בה הקליע והחומר נפץ ההודף הן יחידה אחת.
בשנת 1812, המהנדס שווייצרי סמואל יוהאן פאולי קיבל פטנט על תחמושת המורכבת מתרמיל מתכת שבו הורכב כיפת הצתה מכספית במגרעת מרכזית בתרמיל.
העיצוב עצמו היה מאוד מתקדם, אבל היו לו יותר מדי פגמים.
מצד אחד, מכסה כיפת ההצתה היה מוגן בצורה גרועה מפני הפעלה בשוגג, ומצד שני, אטם הגז בין התרמיל לפיקה היה חסר.
לקראת סוף מלחמת האזרחים האמריקאית, 1864 פותח ויוצר בפרנקפורד ארסנל אחת הכדורים הראשונים עם בשיטת סנטרפייר הידוע בשם "גוברמנט 50-70" שנועד לשימוש לשימוש ברובים בדרך כלל מוסקטים בעלי מערכת של טעינת לוע שהותאמו לשימוש כרובים בריחיים.
בדומה לתחמושת רימפייר היה לכדור הגוברמנט תרמיל עם כרכוב עשוי יריעת נחושת אך פיקת ההצתה הייתה ממוקמת במרכז בחלק הפנימי של בסיס התרמיל והוחזק במקומו על ידי שרוול פנימי.
בעת ירי, סיכת הירי הכתה בבסיס המארז, ומטען ההצתה שלפניו נמחץ אל השרוול הפנימי ונדלק, ניצוץ ההצתה הועבר למטען האבקה השחורה דרך חורים שנקדחו במארז הפנימי לשיטת הצתה זו ניתן השם "בנט" (Benét) על שם המפתח סטיבן וינסנט בנט.
הכדור הוכנס לשימוש על ידי צבא ארצות הברית בשנת 1866 והוחלף על ידי כדור "גוברמנט.45-70" בשנת 1873. הכדורים שימשו ברובה שארפס וכן באקדחים מסוג קולט סינגל אקשן ארמי אך בהמשך הוחלפו בכדורי סנטרפייר אמינים יותר.
אקדחי התופי סמית אנד וסון מודל 3 שירו כדורי רימפייר הנרי 44 הוסבו לירות כדורי "0.44 אמריקן" לבקשת סוכנות הרכש של הצבא האמריקאי.
בהמשך הוסבו אקדחי קולט מודל 1871–1872 Open Top לתחמושת זו.
לתחמושת סנטרפייר בנט ומרטין היו שני חסרונות עיקריים: התרמילים היו עשויים מיריעת נחושת דקה לא היו עמידים מספיק לשימוש בלחצים גבוהים והם התעוותו כאשר הנשק היה חם גרמו לתקלות בחליצת התרמיל הריק לאחר הירי, חיסרון נוסף היה שלא ניתן היה למחזר אותם.
לכן הם הוחלפו בכדורים עם חזקות יותר עם תרמילי פליז ופיקות הצתה שנלחצו אל תוך התרמיל במהלך תהליך הייצור.
התחמושת הראשונה עם פיקת הצתה חיצונית פותחה על ידי הירם ברדן בשנת 1866 עדיין השתמשה בתרמיל נחושת.
ושנת 1869 הוחלף התרמיל המחסנית לפליז והתוצאה הייתה כדור שעקרונות ייצורו מיושמות גם אל תוך המאה העשרים ואחת.
בערך באותו זמן, האנגלי אדוארד מונייר בוקסר פיתח כדור לרובה סניידר-אנפילד, הסניידר-אנפילד היה למעשה פיתוח של האנפילד דגם 1853 עם התאמה מהפכנית לשיטת נקירה מכנית וטעינה דרך בית הבליעה במקום מצת חלמיש וטעינת לוע שהייתה נהוגה ברובים שקדמו לו.
לכדור החדש ניתן השם סניידר 0.577 ולתרמיל הורכבה כיפת הצתה חיצונית.
כמו כדורי "ברדן", כדורי ה"בוקסר" מיוצרים אל תוך המאה העשרים ואחת.
בצבאות אירופה הועדפו תחמושת עם פיקת ברדן, אולי מטעמי מחיר, לעומת זאת, הצבא האמריקאי אימץ את תחמושת הבוקסר, שהוצגה גם באנגליה.
הסיבה לכך הייתה שניתן למחזר את התרמיל על ידי החלפת כיפת ההצתה גם בתנאי שטח, דבר שהיה חשוב לכוחות הפועלים במרחק משמעותי ממרכזים לוגיסטיים.
היתרון המשותף של כל התצורות של כדורי סנטרפייר הוא מקור ההצתה המרכזי, המאפשר למטען הנפץ לבעור באופן שווה יותר מאשר בהצתה שמקורה בשולי הכרכוב כמו במקרה של כדורי רימפייר.
יתרון נוסף הוא האפשרות לשימוש החוזר של תרמילים מסוג סנטרפייר בעוד שבתרמילים בתצורת רימפייר הכרכוב נדחס לצמיתות על ידי הנוקר.
בתרמילים שייוצרו על פי "ברדן", יש ללחוץ את הפריימר הנורה החוצה באופן הידראולי או להסיר אותו מאחור בעזרת כלי מיוחד עם תרמילים שייוצרו על פי בוקסר, כיפת ההקשה נפלטת מלפנים דרך התרמיל ותעלת ההצתה באמצעות סיכה המחוברת במרכז לכלי ייעודי.
בעוד שכיפת ההצתה בתרמילי בנט ומרטין מוגנות מפני חדירת מים ושמן על ידי התרמיל שאינו מחורר מאחור, יש לאטום את בסיס התרמיל "ברדן" ו"בוקסר" בלכה מתאימה למניעת נוזלים.
ניתן להשתמש בצבע הלכה גם כדי להבחין בין סוגים שונים של מחסניות מאותו קליבר ומראה.
מבחינה חיצונית, לא ניתן להבחין בין כדורי ברדן לבין כדורי בוקסר.
ייצור והחדרת חומר הנפץ אל כיפת ההצתה הם החלק המסוכן ביותר בייצור תחמושת לנשק קל.
תרכובות אלו שהן רגישות ללחץ וטמפרטורה גבו חיים רבים כולל מייסד חברת התחמושת הבריטית המפורסמת אליי לימיטד
כיפות הצתה מוקדמות מולאו בכספית רועמת ששימש בכובעי הקשה ששימשו כדורים בכלי נשק של המאה ה-19. עם המעבר לאבק שרפה נטול עשן התברר כי הכספית הרועמת לא הספיקה להצתה אמינה.
ירי מוקדם או ירי מאוחר ("אפיה" של הכדור בבית הבליעה) של כדורים הפכו נפוצות.
על מנת לפתור בעיות אלו וליצור תרכובת יעילה להצתת אבקות שריפה ללא עשן מערבבים מספר חומרים כימיים על מנת ליצור הצתה מהירה ויעילה.
אשלגן פחמתי ואשלגן כלורט מוספים לתערובות היסוד של כספית רועמת.
תערובות המכילות כספית משאירות משקעים של כספית מתכתית בקדח הקנה ובתרמיל הריק לאחר הירי ועלולה ליצור אמלגם עם המתכות סביבה (למשל, תרמיל הכדור העשוי פליז) ולהחלישן, כך שהוא הפך לא מתאים לטעינה מחדש.
צבא ארצות הברית הפסיק את השימוש בתערובות היסוד כספית ב-1898 ועברו להשתמש באשלגן כלורט כמחמצן לעופרת תיאוציאנט ואנטימון טריסולפיד עם כמויות קטנות של טרי-ניטרו-טולואן שרידי חומרים אלו הם בעלי תכונות מאכלות ומשאירים שאריות של מלח אשלגן כלורי בקנה לאחר ירי.
גבישי מלח היגרוסקופיים עלולים לגרום לנזק חמור לנשק ומחייבים תחזוקה וניקיון שוטף לאחר הירי.
יצרני תחמושת אזרחיים החלו לייצר חומרי נפץ לא מעכלים בשנות העשרים של המאה העשרים, אך רוב התחמושת הצבאית המשיכה להשתמש בתערובות נפץ אלו בעלות אמינות מבוססת.
אחידות בתרכובות הכימיות של חומר הנפץ בכיפות ההצתה החל כאשר משרד ההגנה של ארצות הברית הנפיק מפרט צבאי עבור תרכובות לא מעכלות לייצור כדורי 7.62x51 מ"מ נאט"ו תחת הקוד PA-101 השתמשו בכ-50% עופרת סטיפנאט עם כמויות קטנות של בריום חנקתי , אנטימון טריסולפיד, אבקת אלומיניום ותרכובת טטרזין .
סני פראמוט (בתאילנדית: หม่อมราชวงศ์เสนีย์ ปราโมช; 26 במאי 1905 – 28 ביולי 1997) שירת שלוש פעמים כראש ממשלת תאילנד, היה פוליטיקאי במפלגה הדמוקרטית, עורך דין, דיפלומט ופרופסור.
כצאצא של משפחת המלוכה התאילנדית, הוא היה נינו של המלך ראמה השני.
שתי כהונותיו האחרונות כראש ממשלה היו לפני ואחרי כהונתו היחידה של אחיו, קוקריט פראמוט.
סני פראמוט נולד ב-26 במאי 1905, בן לנסיך קמרוב ולאמו דאנג (בונאג), הוא התחנך בטרנט קולג' בדרבישייר לפני שקיבל תואר ראשון בהצטיינות במשפטים מווסטר קולג' שבאוקספורד.
הוא המשיך את לימודיו בגריי'ס אין, לונדון, שם קיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה.
לאחר שחזר לתאילנד, הוא למד משפטים ולאחר שישה חודשים כמתמחה בבית המשפט העליון, החל לעבוד בבית המשפט האזרחי.
מאוחר יותר, הועבר למשרד החוץ ובשנת 1940 נשלח לארצות הברית כשגריר תאילנד.
בבוקר ה-8 בדצמבר 1941, פלשו כוחות יפן לתאילנד, זמן קצר לאחר ההתקפה על ארצות הברית בפרל הארבור, הוואי.
ראש הממשלה, פילדמרשל פלק פיבונסונגרם (פיבון), הורה על הפסקת אש בצהריים, וחתם על הסכם שביתת נשק שאפשר ליפנים להשתמש במתקנים צבאיים תאילנדיים בפלישתם למלאיה ובורמה.
ב-21 בדצמבר נחתמה ברית צבאית רשמית עם יפן.
ממשלת פיבון הכריזה מלחמה על בריטניה וארצות הברית ב-25 בינואר 1942. למרות ששגריר תאילנד בלונדון העביר את הכרזת המלחמה של תאילנד לממשלת בריטניה, סני סירב לעשות זאת.
במקום זאת, הוא החל לארגן תנועת התנגדות בארצות הברית.
לאחר שיחה בשעות הבוקר המאוחרות עם מזכיר המדינה קורדל הול ב-8 בדצמבר, חזר סני לשגרירותו כדי להתייעץ עם צוותו.
השגריר וצוותו החליטו פה אחד לקשור את גורלם עם בעלות הברית.
מאוחר יותר אחר הצהריים, הוא חזר למחלקת המדינה כדי להציע את שירותיהם למען בעלות הברית.
הוא האשים גורמים פרו-יפניים בכניעה התאילנדית המוקדמת, דיבר עם הול על הפשרת נכסים תאילנדיים בארצות הברית להמשך ניהול המלחמה, והציע שהתאילנדים במדינה עשויים "לארגן ולשמר ממשלה של תאילנדים פטריוטים אמיתיים, אוהבי חירות, בעוד שממשלתו נתונה בציפורני יפן".
מחלקת המדינה החליטה לפעול כאילו סני המשיך לייצג את תאילנד.
זה אפשר לו לנצל את הנכסים התאילנדיים הקפואים.
כאשר התבקש לערוך רשימה של "אזרחים תאילנדים אמינים ומשפיעים הידועים כפטריוטים מובהקים ואנטי-יפניים" על ידי מחלקת המדינה, סני הגדיר מספר בכירים, ביניהם העוצר פרידי באנומיונג כ"אמינים".
הוא קידם תוכניות לגיוס מתנדבים תאילנדים לתמיכה בבעלות הברית.
מעבר לצוותי השגרירות ומשפחותיהם, רוב התושבים התאילנדים האחרים היו סטודנטים שנרשמו למכללות ואוניברסיטאות, כולל מוסדות כמו הרווארד, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וקורנל.
רבים בחרו להישאר לאחר הכרזת המלחמה התאילנדית בינואר, וסירבו לחזור למולדתם.
רובם, כמו סני, ראו את ארצם כקורבן לתוקפנות יפנית.
סני התמנה לראש ממשלה ב-17 בספטמבר 1945, ביום בו חזר לבנגקוק.
עם זאת, הוא מצא את מעמדו כראש קבינט עמוס בנאמני העוצר פרידי לא נוח למדי.
פוליטיקאים פופוליסטיים מצפון מזרח המדינה ופוליטיקאים חדשים בבנגקוק כמו סאנגואן טולאראק לא היו אנשים שהאריסטוקרט סני העדיף להתחבר אליהם.
הם, בתורם, ראו בסני אליטיסט שהיה מנותק לחלוטין מהמציאות הפוליטית של תאילנד.
פרידי המשיך להפעיל כוח מאחורי הקלעים כפי שעשה גם קודם לכן.
נוכחותו המתנשאת וסמכותו של העוצר עוררו את כעסו של סני הגאה ודק העור, והזינו איבה אישית שפגעה בפוליטיקה של תאילנד לאחר המלחמה.
האחים פראמוט הצטרפו לאחר מכן למפלגה הדמוקרטית שזה עתה הוקמה ב-1946, שהורכבה ברובה ממלוכנים ושמרנים.
סני בילה את השנתיים הבאות בניהול של קמפיין אישי ונמרץ נגד פרידי.
מוקדם יותר באותה שנה הוא קרא לחקירה על השימוש ב-500,000 דולר בנכסים תאילנדיים שהופשרו על ידי ממשלת ארצות הברית.
הוא רמז שהכסף הועבר למדינאי הבכיר, וקונן על כך ש"רוב הכסף לא נוצל למה שהוא נועד".
עם זאת, ועדת חקירה עצמאית לא מצאה כל פגם, וקבעה שהתנועה לשחרור תאילנד "פעלה בצורה יוצאת דופן" ושהעם התאילנדי "חייב להם הרבה".
התוצאה גרמה לראש הממשלה לשעבר להיראות טיפש ביותר.
עם זאת, סני נקם במהרה.
מיד לאחר מותו של המלך ראמה השמיני, סני ומפלגתו פתחו בהתקפות בלתי פוסקות נגד הממשלה והאשימו את פרידי באחריות להתנקשות במלך, למרות חוסר הסבירות של ההאשמה.
בנובמבר 1947 שיתפה פעולה המפלגה הדמוקרטית עם קציני צבא ממורמרים כדי להדיח את הממשלה.
כחלק מהעסקה, סני קיבל תיק בקבינט שהוקם אחרי ההפיכה.
ביום שלישי, 14 ביוני 1949, בהרצאה שנשא בפני אגודת סיאם, סני טען, "[אני] במקרה שייך למין המוזר הזה המכונה פוליטיקאים שיש להם הרגל בלתי ניתן לתיקון לנסות להשיג את הבלתי אפשרי".
הוא בחר לדבר על המלך בתפקידו כמחוקק, "כי חקיקה היא התחום שאני מכיר יותר מכל תחום אחר".
סני מספק "עדויות רבות כדי להראות שהמלך היה הדמוקרט הראשון והחשוב ביותר במדינה שלנו", ומצטט מחוק המכריז על בחירות לפיהן "כל אדם, אפילו אם הוא עבד, שמאמינים שהוא ניחן בחוכמה ובריסון מספיקים כדי להיות מסוגל לתת שיפוט ברור ומספק בהתאם לאמת, לצדק ולחוק, רשאי להיבחר כשופט".
בנוגע לרומן הביוגרפי למחצה משנת 1944 "אנה ומלך סיאם" ולסרט ההוליוודי משנת 1946 באותו שם, סני ציטט מספר חוקים ופסיקות משפטיות שהפריכו את הסיפורת
סני חזר לעבודתו כעורך דין, אך נותר פעיל במפלגה הדמוקרטית בתקופת השלטון הצבאי.
הוא כיהן שוב לזמן קצר כראש ממשלה מ-15 בפברואר עד 13 במרץ 1975, אז הובס והוחלף על ידי אחיו הצעיר, קוקריט פראמוט.
עם זאת, ממשלת אחי החזיקה מעמד רק עד 20 באפריל 1976, אז סני חזר לתפקיד הפוליטי הבכיר.
כהונתו האחרונה של סני הייתה בתקופה של משבר באומה.
לאחר תגובה ימנית נגד מפגינים סטודנטים שמאלנים שהגיעה לשיאה בטבח אוניברסיטת תמאסאט ב-6 באוקטובר 1976, הצבא אילץ אותו לסיים את תפקידו ומינה את תאנין קרייביצ'ין, איש מלוכה קיצוני, כראש ממשלה.
סני החליט להתפטר מראשות המפלגה הדמוקרטית ועזב את הפוליטיקה לצמיתות.
הוא עבד כעורך דין עד פרישתו.
פראמוט נפטר ב-26 ביולי 1997 ממחלת לב ואי ספיקת כליות בבית חולים בבנגקוק.
סניה מירזה היא טניסאית עבר הודית.
זכתה להצלחות בתחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים בהם זכתה 6 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
סניה מירזה נולדה בשנת 1986 במומבאי למשפחה מוסלמית.
תוך זמן קצר המשפחה עברה להיידראבד בה היא גדלה.
סניה מירזה החלה להתאמן בגיל 6. המאמן הראשון שלה היה האב.
היא ניצחה בתחרות לזוגות צעירות באליפות וימבלדון 2003. באותה שנה היא התחילה לשחק בתחרויות לנשים.
בתחרויות הנשים ב"גראנד סלאם" סניה מירזה לא זכתה להצלחה יתרה.
בתחרויות זוגות נשים הגיעה מירזה לגמר אליפות צרפת הפתוחה 2011 לצד ילנה וסנינה.
בהמשך היא שיחקה לצד מרטינה הינגיס והן ניצחו באליפות וימבלדון 2015, אליפות ארצות הברית הפתוחה 2015 ואליפות אוסטרליה הפתוחה 2016.
בתחרויות זוגות מעורבים הגיעה מירזה לגמר 8 פעמים וניצחה 3 פעמים.
היא ניצחה באליפות אוסטרליה הפתוחה 2009 ואליפות צרפת הפתוחה 2012 לצד מאהש בהופאטי.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2014 היא ניצחה לצד ברונו סוארס.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא הגיעה למקום הרביעי בתחרות זוגות מעורבים (לצד רוהן בופנה).
בתחרויות סוף השנה ניצחה מירזה פעמיים (בשנת 2014 לצד קארה בלאק ובשנת 2015 לצד מרטינה הינגיס).
הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של הודו.
סניה מירזה פרשה בשנת 2023.
בשנת 2010 היא התחתנה עם שחקן הקריקט הפקיסטני שואב מליק בחתונה מוסלמית מסורתית.
בשנת 2018 לזוג נולד ילד.
בשנת 2005 הוצאה פתווה נגד השתתפותה של מירזה בתחרויות.
בשנת 2007 היא שיחקה בזוגות עם שחר פאר.
סני מריאנה סלמינן (בפינית: Senni Marjaana Salminen; נולדה ב-29 בינואר 1996) היא אתלטית פינית, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון שבפולין במרץ סיימה במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.14 מטר.
בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 14.22 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.20 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 14 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.21 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.13 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום 30 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.50 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום 21 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.54 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.99 מטר, אחרי אנה פלטיירו מספרד (14.37 מטר) ודיאנה אנה מריה יון מרומניה (14.31 מטר).
סני מאיולו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
מאיולו גדל במחלקות הנוער של סן-דני US, AF אפינה-סור-סן ופריז סן-ז'רמן.
ב-7 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–9 על רוול במסגרת שלב 64 הגדולות של הגביע הצרפתי לעונת .
ב-20 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על אורליאן במסגרת שלב 32 הגדולות של הגביע הצרפתי.
ב-17 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 2–6 על מונפלייה במסגרת המחזור ה-26 לעונת 2023/2024. הוא ערך שמונה הופעות ליגה בעונה זו, וב-20 במאי חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון, לשלוש שנים.
ב-19 באוקטובר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2–4 על שטרסבורג במסגרת המחזור השמיני לעונת 2024/2025. ב-22 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד פ.ס.וו.
איינדהובן במסגרת שלב הליגה לעונת 2024/2025. ב-19 בפברואר 2025 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–7 על ברסט במסגרת שלב הפלייאוף.
הוא הבקיע את השער החמישי בניצחון 0–5 על אינטר מילאנו בגמר ליגת האלופות לעונה זו, והפך לכדורגלן הצרפתי הצעיר ביותר שמבקיע שער בגמר של טורניר אירופי, ולכדורגלן השלישי הצעיר ביותר שמבקיע שער בגמר גביע אירופה וליגת האלופות.
מאיולו נולד בצרפת למשפחה ממוצא קונגולזי.
אחיו הגדול הוא הכדורגלן פאלי מאיולו .
סנייק הוא משחק וידאו, שיצא באמצע שנות השבעים של המאה העשרים.
הפופולריות של המשחק גברה בשנות התשעים כאשר הוא הוסף לחלק ניכר מהטלפונים הסלולריים.
במשחק שולט השחקן על נחש דק ההולך ומתארך, המשוטט באזור מבודד, אוסף אוכל (או פריט אחר), ומנסה להימנע מלהתנגש בזנב שלו או בקירות המקיפים את אזור המשחק.
הנחש מתארך כשהוא אוכל, וכך קשה יותר להימנע מלהיתקע בזנב או בגוף עצמו.
השחקן שולט על כיוון תנועת ראש הנחש (למעלה, ימינה, למטה או שמאלה), ויתר גופו של הנחש עוקב אחרי ראשו.
הנחש נמצא בתנועה מתמדת ולא ניתן לעצור אותו במהלך המשחק.
קיימות גרסאות רבות ושונות של המשחק, ביניהן גרסאות שבהם ישנם מכשולים שונים שמקשים על המשחק כגון מוקשים ואוכל רעיל, וגרסאות שבהם יש יותר מנחש יחיד במסך אחד והנחשים השונים מתחרים על המזון.
נכון ל-2007, בגרסאות האחרונות ביותר של המשחק ניתן לשחק את הנחש בגוף ראשון ולא רק לראות אותו ממבט-על כמו ברוב הגרסאות האחרות.
בשנת 1994 יצא המשחק תולעת הפיצה שכלל מספר שינויים כגון אי יכולת של הנחש לפנות ב-90 מעלות.
בשנת 1997 נוקיה החלה לצרף גרסה של המשחק לטלפונים הסלולריים שלה, מה שהעלה מאוד את הפופולריות שלו (ובמקביל גם את מכירות הטלפונים הסלולריים של נוקיה) ברחבי העולם והקנה למשחק את שמו המוכר כיום "סנייק".
הגרסה של נוקיה תוכנתה בידי טאנלי ארמאנטו והמכשיר הראשון שלה שהכיל את משחק הוא הנוקיה 6110.
במדעי המחשב, סנכרון מתייחס לשני נושאים שונים אך קשורים: סנכרון תהליכים (תזמון) וסנכרון נתונים (תיאום).
סנכרון תהליכים מתייחס לרעיון שלמספר תהליכים קיימת נקודה משותפת בה הם חוברים יחדיו או נפגשים כדי ליישם סדר פעולות מסוים.
סנכרון נתונים מתייחס לרעיון של שמירת מספר עותקים של מבנה נתונים כך שיהיו עקביים זה לזה, או כדי לשמור על אמינות הנתונים.
סנכרון תהליכים משמש רבות למטרת סנכרון נתונים.
סנכרון תהליכים מתייחס לתיאום בו זמני של מספר תהליכים או תהליכונים לסיים משימה כדי לכפות סדר ריצה מסוים ולמנוע תחרות (Race condition).
יש מספר דרכים לסנכרן תהליכים, בהם:
סנכרון נתונים הוא נושא נפרד אך קשור לסנכרון תהליכים.
סנכרון נתונים עוסק בצורך לשמור על מספר עותקים של מבנה נתונים עקביים זה לזה.
סנכרון קבצים (למשל סנכרון קבצים בין מחשב כף יד למחשב שולחני)
סנכרון בין עותקים של בסיסי נתונים
RAID שבו מידע נרשם על פני מספר דיסקים, כך שאיבוד דיסק אחד לא גורם לאיבוד מידע
סניידרז מהנובר (Snyder's of Hanover) היא מאפייה וחברה להפצת חטיפים שבסיסה בהנובר שבפנסילבניה שבארצות הברית.
החברה מתמחה בכעכים והיא יצרנית הכעכים הגדולה ביותר בארצות הברית.
מוצריה נמכרים בארצות הברית ומיוצאים גם לקנדה, אירופה ואסיה (ובכלל זה גם לישראל).
החברה מייצרת מעל 25 סוגים של כעכים, וכן נגיסי כעכים, "כריכי כעכים", כעכים מצופים, חטיפי תפוחי אדמה וחטיפים נוספים.
החברה היא יצרנית בייגלה הגדולה בארצות הברית.
וורהיים את "חברת הכעכים הנובר", שהפכה לאחר מכן לחברת הנובר פודז.
בשנת 1923 יסדו הלן וויליאם סניידר חברה לאפיית כעכים ולהפצתם.
בתחילת שנות השישים רכשה הנובר את סניידרז ונוצרה "סניידרז מהנובר".
ב-2007 רכשה החברה את חברת ג'ייז פודז משיקגו לאחר שזו הכריזה על פשיטת רגל.
סניידרז מהנובר ממשיכה להפיץ את מוצרי ג'ייז בשוקי המערב התיכון.
ב-2009 ניסתה החברה להשתלט על חברת החטיפים הפרטית אטס קואליטי פודז, אך המהלך נכשל.
ב-22 ביולי 2010 פורסם כי החל מהלך של מיזוג בין החברה לבין יצרנית החטיפים לאנס אשר יוביל ליצירת אחת מיצרניות החטיפים הגדולות בעולם.
סְנִיף (בשוודית: Sniff, בפינית: Nipsu) הוא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסון.
סניף מצטרף לראשונה למומינים ולהרפתקאותיהם בספר המומינים הראשון, "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945) ונמצא ברוב ספרי המומינים.
בספר הראשון לא צוין שמו והוא תואר רק בתור יצור קטן.
הוא כונה לראשונה סניף בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946).
סניף מתגורר בבית המומינים כאורח, בדומה למאי הקטנה.
סניף חומרני ופחדן, אך נעשה נועז יותר במידה ועולה הסיכוי שהוא יתעשר או יהפוך ומפורסם.
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, אסף כחולי דיבב את קולו של סניף.
סניף צעיר משאר הדמויות המרכזיות בסדרה, והדבר בולט במיוחד בספרים המוקדמים בסדרה.
רבים מן המאפיינים השליליים שלו דומים לאלה של ילד חסר התחשבות - הוא אנוכי, קמצן ובקלות יתרה תולה את האשם באחרים, אך איננו מרושע.
כמו כן, סניף נוטה לפחד ביתר קלות ולעיתים רחוקות נוהג לקחת סיכונים.
סניף אוהב לחקור דברים חדשים, אך מתעייף במהרה והוא תמיד הראשון בקבוצה לעזוב.
הוא אגואיסט, עצלן, משתעמם בקלות ולא טורח להתמיד בדברים לאורך זמן.
סניף הוא אחת הדמויות היחידות בספרי המומינים שמתעניינות בכסף.
הוא אוהב דברים יקרי ערך, ומתלהב כאשר נתקל בכאלה.
חפצים נוצצים ומבריקים מלהיבים אותו במיוחד.
סניף עסוק לעיתים קרובות בתכנון דרכים להתעשרות מהירה, אך בדרך כלל לא מצליח.
מאוד חשובה לו בעלות על דברים – בניגוד גמור לסנופקין.
הוא מאוד אנין טעם ואוהב לאכול.
אף על פי שהוא נלהב להצטרף לכל דבר שהמומינים עושים, חששו התמידי מונע ממנו לעשות כל דבר מסוכן.
הוא בעל אופי נוח ולעיתים קצת פחדן.
בניגוד לרוב התושבים של עמק המומינים, סניף אינו יודע לשחות ומבועת רק מהמחשבה על מים.
בשל כך נוהג להתנגד לעלות על סירתם של המומינים.
ניתן לזהות את סניף על פי אוזניו הגדולות והמחודדות, חוטמו המוארך וזנבו הארוך.
הוא מזכיר עכברוש חום, קנגורו קטן או אופוסום.
סניף הוא יצור קטן מגזע לא ידוע.
לפני שסניף אומץ על ידי משפחת מומין הוא חי במערה.
בספר "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950) מסופר בהרחבה על עברו ועל הוריו של סניף - הוריו, פאדלר ופאזי, איבדו אותו בילדותו.
בספר הראשון בסדרת המומינים, "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945), מסופר כיצד המומינים מצאו את סניף תוך כדי חיפושים אחר מומינאבא שנעלם באותה עת.
לאחר המפגש עם סניף המומינים אימצו את סניף.
סניקרס הוא סרט שוד אמריקאי משנת 1992 בבימויו של פיל אלדן רובינסון, אשר כתב את התסריט ביחד עם וולטר פ.
פרקס ולורנס לסקר, ובכיכובם של רוברט רדפורד, דן אקרויד, בן קינגסלי, מרי מקדונל, ריבר פיניקס, סידני פואטייה ודייוויד סטראתיירן.
הסרט צולם בסוף שנת 1991 ויצא לאקרנים במהלך שנת 1992.
בשנת 1969 פורצים מרטין ברייס (גארי הרשברגר) וידידו קוזמו (ג'ו מאר) למחשב של אוניברסיטה.
בעת שמרטין עוזב את החדר כדי לקנות פיצה, כוחות משטרה מגיעים לבניין ועוצרים את קוזמו.
מרטין, שחזר בינתיים וצפה במעצר, הופך לנמלט מהחוק ויורד למחתרת.
עשרים שנה מאוחר יותר, מרטין (כעת בגילומו של רוברט רדפורד), אשר שינה את שם משפחתו ל"בישופ", עומד בראש צוות של מומחי אבטחה אשר נוהגים להשתמש בשיטות לא שגרתיות כדי לבדוק את רמת האבטחה של מערכות מחשב שונות השייכות לחברות באזור בסן פרנסיסקו.
בהמשך, שני סוכני הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) פונים למרטין וחושפים כי הם יודעים כי עמד מאחורי פשע המחשב שביצע בצעירותו.
הסוכנים מציינים כי הם מוכנים להתעלם מעברו ולשלם לו כסף רב במידה בתמורה לכך שיעביר לרשותם מכשיר מסתורי המכונה "קופסה שחורה" אשר נוצר על ידי המתמטיקאי ד"ר גונטר יאנק, לכאורה עבור הממשל הרוסי.
מרטין והצוות שלו מצליחים בהמשך לאתר ולגנוב את הקופסה השחורה.
בינתיים ויסלר, רוסקו וקארל אינם עומדים בפיתוי ומחליטים לבדוק את היכולות של המכשיר.
הצוות מצליח לפרוץ ללא שום בעיה למערכות המחשב של מינהל התעופה הפדרלי, חברת החשמל האמריקנית, ורשתות מאובטחות רבות אחרות ולומד כי המכשיר מכיל למעשה אלגוריתם מתקדם שמאפשר למשתמשים בו לפרוץ כל קוד הצפנה של מערכות מחשב.
הצוות מבין כי כל הממשלות בעולם ירצו לשים ידיהם על המכשיר ובשל כך קריס מחליט לנעול את דלתות הבניין עד שהמכשיר יועבר ל-NSA.
כאשר מרטין וקריס פוגשים בהמשך בסוכני ה-NSA כדי להעביר לרשותם את המכשיר, קריס מגלה במקביל כי יוצר המכשיר נרצח בינתיים.
מרטין, אשר לא היה מודע לכך שיאנק נרצח, מעביר את המכשיר לרשותם של סוכני ה-NSA, ובמקביל קריס מיידע אותו בסתר בדבר והשניים נמלטים מהמקום.
עד מהרה הם לומדים כי אלו לא היו סוכני NSA, וכי המכשיר פותח במקור עבור ה-NSA.
מרטין פונה לחבר בקונסוליה הרוסית בשם גרגור, אשר מזה את סוכני ה-NSA לכאורה בתור סוכנים סוררים.
אף על פי כן, לפני שגרגור מצליח לחשוף בפניהם מי הם בדיוק, הוא נרצח ומרטין נחטף ומופלל ברצח של גרגור.
מרטין מתעורר בהמשך במשרד לא מוכר ומגלה כי חברו הוותיק קוזמו (כעת בגילומו של בן קינגסלי), אשר מרטין סבר כי מת בכלא, למעשה חי וקיים.
קוזמו, אשר היה ממורמר על כך שמרטין נטש אותו, פיתח קשרים עם ארגוני פשע שונים בעת ששהה בכלא.
קוזמו השתמש בכישורי ההאקינג שלו לטובת ארגוני הפשע, ובזכותם הצליח להימלט מהכלא ולהפוך לאדם עשיר למדי.
קוזמו חושף בפניו כי הוא האדם העומד מאחורי הסוכנים המזויפים, וכי הוא מעוניין ב"קופסה השחורה" כדי שיוכל לערער את כלכלת העולם ובכך להביא לאנרכיה מוחלטת.
קוזמו מציע למרטין לעבוד איתו, אך מרטין מסרב להצעה.
בתגובה קוזמו משתמש בקופסה השחורה כדי לפרוץ למסד הנתונים של ה-FBI על מנת לקשור את מרטין לפשעי המחשב שביצע בעברו.
לאחר מכן אנשיו של קוזמו נפטרים ממנו במרכז העיר.
מרטין נפגש בהמשך עם הצוות שלו אשר עוברים להתגורר בדירתה של ליז (מרי מקדונל), חברתו הקודמת של מרטין.
הם יוצרים קשר עם ה-NSA ומציעים לסייע להחזיר לארגון את המכשיר בתמורה לחנינה.
לאחר שהם מבינים שה-NSA לא יוכל להבטיח דבר מבלי שהקופסה תהיה בידיהם, הם מחליטים לגנוב את המכשיר בכל מקרה על מנת שישמש להם כקלף מיקוח.
בעזרתו של ויסלר, מרטין מצליח לשחזר היכן הוחזק לאחר שנחטף.
הצוות משכנע את ליז להשיג את הקוד הדרוש לצורך פריצה לבניין במהלך דייט עם ברנדס שיזמו, מהנדס העובד בחברה של קוזמו ואדם אפור ומשעמם, באמצעות אתר היכרויות.
בסופו של דבר, ברנדס מתחיל לחשוד בליז, ובשל כך מביא אותה אל קוזמו.
לאחר שליז כבדרך אגב מזכירה את חוסר שביעות הרצון שלה מאתרי היכרויות, מסיק קוזמו שהדייט עם ברנדס לא היה תמים כיוון ששום אלגוריתם ממוחשב לא היה משדך בין השניים.
קוזמו מבין כי מרטין זומם דבר מה, ובעקבות כך הוא נועל את המתקן.
קוזמו מאתר את מרטין ואת יתר חברי הצוות על הגג של הבניין עם המכשיר, ודורש כי יעבירו לרשותו את הקופסה השחורה באיומי אקדח.
מרטין בחוסר רצון מוסר את המכשיר לקוזמו.
מרטין והצוות עוזבים את המתחם ובהמשך קוזמו מגלה כי מרטין העביר לרשותו מכשיר מזויף.
כאשר מרטין והצוות שלו חוזרים למשרדיהם, הם מוקפים בסוכני NSA חמושים.
מרטין מבין כי המכשיר עובד רק על קודי הצפנה אמריקנים, וכי ה-NSA מעוניין במכשיר כדי לרגל אחר סוכנויות אמריקניות אחרות.
לפני שמרטין מוסר לידי ה-NSA את המכשיר, הוא מבקש שהארגון יחנון אותו ויעניק ליתר חברי הצוות את מבוקשם.
ה-NSA נענה בחוסר רצון לבקשתו של מרטין.
בעקבות כך המכשיר מועבר ל-NSA, אך לאחר שהסוכנים עוזבים מרטין מגלה שהוא הוציא ממנו את המעבד המרכזי המכיל את האלגוריתם החשוב ביותר אשר בלעדיו המכשיר חסר תועלת.
בסוף הסרט מתגלה כי הצוות השתמש במעבד של המכשיר כדי לגנוב כסף מהוועדה הרפובליקנית הלאומית, וכי הם העבירו את הכסף הגנוב באופן אנונימי לארגוני צדקה שונים, בהם גרינפיס ולארגון הפילנתרופי "United Negro College Fund" אשר ממוקד בגיוס כספים לצורך מימון שכר הלימוד של קבוצות מיעוט בארצות הברית.
שם השחקן/ית שם הדמותרוברט רדפורדמרטין "בישופ" ברייסדן אקרוידדריל "אמא" רוסקובן קינגסליקוזמומרי מקדונלליזריבר פיניקסקרל ארבוגאסטסידני פואטייהדונלד קריסדייוויד סטראתיירןארווין "ויסלר" אמורי
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 81% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 47 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1993 פרס אדגר הסרט הטוב ביותר
סניקרס הן נעלי ספורט לשימוש יומיומי.
הסניקרס הן נעליים שעשויות מחומר גמיש, לרוב בעלות סוליית גומי וחלק עליון עשוי מעור או מקנבס.
כיום נעלי הסניקרס נהנות מפופולריות רבה.
המונח "סניקרס" יכול גם לתאר נעלי ספורט מסוגים מסוימים שנועדו לפעילויות ספורט מסוימות, כמו נעלי כדורסל, נעלי טניס או נעלי קרוס טריינינג.
מותגים ידועים של הסניקרס כוללים את אדידס, קונברס (יצרנית נעלי אולסטאר), אסיקס, קדס, ניו באלאנס, נייקי, פומה, ריבוק, פילה, סאקוני, סקצ'רס וואנס.
ישנם כמה סוגים של סניקרס:
נעליים גבוהות עד מעל הקרסול.
נעליים נמוכות שלא מגיעות עד מעל הקרסול.
נעלי Mid-cut שגובהן בין נעליים גבוהות לנמוכות.
מגפי סניקרס שמגיעות עד לשריר הסובך.
זהו סוג של נעליים שמחקות את המראה האופייני של הסניקרס, אך מצוידות בעקב גבוה.
העקב למעשה לא מאפשר שימוש בהן כנעלי ספורט, אלא כנעליים אלגנטיות בלבד.
סניקרס הוא מותג של חטיפי שוקולד שמיוצר על ידי חברת מרס (Mars) מאז שנת 1930. החטיף עשוי מנוגט, מעליו קרמל, ציפוי בטעם שוקולד חלב ובפנים יש גם בוטנים.
מכירות החטיף מסתכמות בכ-2 מיליארד דולר בשנה בכל העולם.
בשנת 1930 השיקה חברת מרס את חטיף ה"סניקרס", שנקרא על שם הסוס החביב על משפחת מרס, בעלת החברה.
החטיף עשוי מנוגט, בוטנים וקרמל עם ציפוי שוקולד.
בבריטניה ובאירלנד החטיף נמכר בשם "מרתון" (Marathon) עד שנת 1990, אז החליטה חברת מרס ליישר קו בבריטניה עם המותג העולמי.
לאחרונה השיקה מרס חטיפי אנרגיה תחת המותג "סניקרס מרתון".
ישנם כמה סוגים נוספים של חטיפי סניקרס, מלבד החטיף הסטנדרטי, כדוגמת מיני סניקרס, סניקרס מריר (dark), שוקולד לבן סניקרס הדומה לחטיף הסטנדרטי בתוספת חמאת בוטנים במקום בוטנים וסניקרס הנמכר כחטיף גלידה.
בראשית שנות ה-2000 הפכו מנות חטיפי שוקולד מטוגנים בשמן עמוק (לרבות סניקרס ומרס, ממתק אחר של חברת מרס) למאכל פופולרי בארצות הברית, אם כי כבר ב-1995 המאכל התפרסם כחלק מתפריטה של חנות פיש אנד צ'יפס בסקוטלנד והיה ללהיט בחנויות פיש אנד צ'יפס בסקוטלנד ובאנגליה.
בסניקרס נעשה שימוש גם במנות אחרות.
כך למשל השף האנגלי אנתוני וורל תומפסון (Antony Worrall Thompson) יצר את המנה "סניקרס פאי", שמורכבת בין היתר מחמישה חטיפי סניקרס, ומכילה "מעל 1,250 קילו-קלוריות שמקורן בסוכר ובשומן בלבד" (יותר ממחצית מכמות הקלוריות היומית המומלצת לצריכה לאדם מבוגר ממוצע).
רשת המסעדות "צ'יזקייק פקטורי" מציעה מנה בשם "סניקרס באר צ'אנקס אנד צ'יזקייק" (מילולית: חטיפי סניקרס ועוגת גבינה), שמורכבת מעוגת גבינה שבתוכה נאפים חטיפי סניקרס שלמים.
המנה מלווה בציפוי בוטנים ומקושטת ברוטב שוקולד מסביב.
נוצרו גם מאכלים רבים המבוססים על הסניקרס, לדוגמה עוגת סניקרס.
סנכרון הוא יצירה של קואורדינציה בין אירועים לצורך הפעלת מערכת באופן אחיד.
מערכות שפועלות כך שכל החלקים שלהם נמצאים בסנכרון הן מערכות מסונכרנות.
לעומת זאת, מערכות שפועלות שחלקיהם אינם נמצאים בסנכרון, הן מערכות לא מסונכרנות.
במדעי המחשב, סנכרון מתייחס לשני נושאים שונים אך קשורים:
סנכרון של מערכות ביולוגיות - מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
מרכיביה השונים של מערכת החיסון קיימים יחסי גומלין ענפים, המאפשרים להם לפעול באופן מסונכרן ומתואם נגד פולשים זרים שמהם נשקפת סכנה לגוף.
לסנכרון בין תאי עצב יש תפקיד חשוב לאינטגרציה של יחידות תפקודיות במוח.
הסנכרון העצבי מושפע רבות מה"רעשים" של המוח.
סנכרון נדרש במקרים רבים של שיתוף פעולה בין בני אדם.
לעיתים מתבצע סנכרון עצמי בין המשתתפים בפעילות, ולפעמים מתייחסים כל המשתתפים לבסיס זמן המסופק על ידי סנכרון חיצוני.
במוזיקה, הרכבים קטנים יכולים לנגן תוך סנכרון עצמי, אך בהרכבים גדולים יותר משתמשים בסנכרון חיצוני - לדוגמה, מנצח העוסק בניצוח על הרכב מוזיקלי מספק בסיס זמן משותף לכל הנגנים.
פעילויות ספורטיביות קבוצתיות מחייבות תיאום זמן בין המשתתפים.
לדוגמה, שחייה צורנית דורשת סנכרון בין השחייניות.
ברוב סוגי הספורט מתבצע הסנכרון ללא מקור חיצוני.
בחתירה אקדמית יש בכל סירה הגאי שתפקידו לסנכרן בין החותרים.
בכבישים, במצב של עומס תנועה, נהגים נדרשים להתאים את מהירותם לנהגים אחרים, ולמעשה לבצע סנכרון עצמי של התנועה.
רמזור הוא מקור סנכרון חיצוני לתנועת כלי רכב בצומת.
זמן אוניברסלי מתואם הוא בסיס לסנכרון שעונים ברחבי כדור הארץ (ובחלל הקרוב אליו), ואליו מתואמים השעונים במדינות השונות.
אזורי זמן מסביב לעולם מתוארים כהיסטי זמן ביחס לשעון הזה.
על מנת שמערך לוויינים יפעל כראוי, יש צורך בסנכרון מלא בין כל הלוויינים במערך.
חלק מסנכרון זה נעשה באמצעות הרכיב האלקטרוני שעון אטומי שדרוש לדיוק המיקום הספציפי של לוויין, וסנכרון התקשורת בין הלוויינים.
סניילז'ייה היא בירת מחוז פראנש-מונטאן (Franches-Montagnes) שבקנטון ז'ורה שבשווייץ.
העיר הוקמה בימי הביניים וידועה בתעשיית שעוני היד שלה ובמרוץ הסוסים השנתי המתקיים בה.
סניילז'ייה מוזכרת לראשונה במקור משנת 1294 בשם Saignelegier.
קודם לכן הייתה ידועה העיר בשמה הגרמני Sankt Leodegar, אך כיום שם זה לא בשימוש.
במהלך ימי הביניים, הכפר סלנז'ייה היה חלק מהדיוקסיה של בזל.
במהלך המאה ה-15, החל הכפר לצמוח לעיר אזורית חשובה.
בעיר נבנתה קפלה וב-1428 החל לפעול בה יריד שנתי.
בערך באותה תקופה, עבר הכומר של מונפוקון, ראש כנסיית הרובע הראשית של אזור פראנש-מונטאן, לסניילז'ייה.
ב-1629 הוקמה כנסיית רובע עצמאית בעיר.
ב-1691 הייתה העיר למקום מושבו של הפוגט של הבישוף ששלט על האזור הסובב אותה.