tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם ב-23 במרץ 1939 הוא נהרג על ידי הצבא הבריטי, ולאחר מותו מינתה הוועדה המרכזית לתפקיד המפקד הכללי את אחמד מוחמד חסן ("אבו בכר"), שהגיע לארץ באפריל.
ב-13 באפריל עזב עארף עבד אל-ראזק את הארץ.
במאי 1939, לאחר שהוועד הערבי העליון דחה את "הספר הלבן", נעשה מאמץ אחרון לחדש את המרד, והוועדה המרכזית השתמשה בכל משאביה הכספיים כדי להמריץ מורדים לשוב מסוריה לארץ ישראל ולגייס אנשים חדשים בארץ ישראל עצמה.
כאשר תמריצים כספיים לא הועילו לכך, הופעלו על הגולים בדמשק איומי רצח, או שנאמר להם שהם עלולים להיעצר על ידי שלטונות המנדט הצרפתי אם יישארו בסוריה.
אולם סימני התחדשות המאבק דעכו במהירות.
אבו בכר נכשל בהטלת מרותו על המורדים ועזב את הארץ.
הוועדה המרכזית ניסתה למצוא מפקד כללי שיהיה מוסכם על המורדים, אך נכשלה בכך, והמרד הלך ודעך.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה (בתחילת ספטמבר 1939) הגבילו השלטונות את תנועותיהם ופעולתם של חברי הוועדה המרכזית ופעיליה בדמשק.
הוועדה השלישית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות (המוכרת גם בכינוי הוועדה החברתית, ההומניטרית והתרבותית או C3) היא אחת משש הוועדות העיקריות של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
היא עוסקת בזכויות אדם, עניינים הומניטריים ועניינים חברתיים.
מקום מושבה של הוועדה בניו יורק, ארצות הברית.
עבודת הוועדה מתמקדת בזכויות אדם, עניינים הומניטריים ונושאים חברתיים.
בנוסף, הוועדה בוחנת גם סוגיות כגון:
הגנה על אוכלוסיות ילידים ונושאים קשורים
הטיפול בפליטים ונושאים הקשורים לכך כמו גזענות ואפליה
זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות
הסחר הבינלאומי בסמים ונושאים קשורים
הוועדה השלישית מתכנסת מדי שנה בתחילת אוקטובר ולרוב מסיימת את עבודתה עד אמצע נובמבר (שבוע לפני חג ההודיה בארצות הברית).
כל 193 המדינות החברות באו"ם יכולות להשתתף ולהצביע על החלטות הוועדה.
בנוסף על דיונים כלליים בעניינים בהם עוסקת הוועדה, היא מקיימת דיונים לשם דו-שיח עם נציב האו"ם לזכויות אדם ומומחי מועצת זכויות האדם, בין היתר.
דיונים אלה, כמו גם נוסחי החלטות הוועדה, מתבססים במידה רבה על דו"חות של המומחים ושל גורמים נוספים באו"ם, בפרט נציבות האו"ם לזכויות אדם.
+מדינהשםתפקידאלכסנדר מארשיקיו"ר הוועדהנלי באנאקן אללסגנית יו"רמוסאמאט שאהאנארה מוניקהסגנית יו"רתומאש גרונוואלדסגן יו"ררוברט אלכסנדר פוודה בריטודווח
ישראל חברה פעילה בוועדה ובעלת זכות הצבעה ככל המדינות.
יחד עם זאת, היא מיוחדת לרעה מזה עשרות שנים באמצעות החלטה עומדת בנושא הפלסטיני.
יתרה מכך, ב-1975 אימצה הוועדה החלטה שקבעה שציונות זו גזענות.
החלטה זו אומצה באותו מושב על ידי העצרת הכללית כהחלטה 3379 והיא בוטלה רק ב-1991.
הוועדה הציבורית לענייני החולה הנוטה למות (מכונה גם ועדת שטינברג), היא ועדה ציבורית שהתכנסה בין השנים 2000–2004 הוועדה הורכבה מאנשים בתחומי הרפואה, דת, משפט, פילוסופיה ואתיקה שיחד ניסחו את הצעת החוק 'חוק החולה הנוטה למות'.
בראש הוועדה עמד פרופסור אברהם שטינברג.
במקביל להתפתחות הטכנולוגית, עבר העולם המערבי מהפך מוסרי ביחסי חולה-רופא, מגישה פטרנליסטית, שעל פיה הרופא הוא המחליט מה טוב לחולה ופועל בהתאם להבנתו בלבד, לגישה אוטונומיסטית, שעל פיה החולה הוא המחליט עבור עצמו, גישה זו הובילה לא אחת להתנגשות בין רצונותיו של החולה (או בני משפחתו) להכרעתו המקצועית של הרופא.
סוגיא כבדת משקל נוספת, הינה אופן חלוקת המשאבים בין החולים.
המשאבים המוגבלים ברפואה אינם מאפשרים לתת את כל הטיפול הרפואי האפשרי לכל נזקק, ומהווים לעיתים אחד השיקולים בתהליך קבלת ההחלטות ביחס לחולים הנוטים למות.
בישראל היחס המעשי לחולים הנוטים למות טרם חקיקת החוק הייתה שונה ממרכז רפואי אחד למשנהו, ממחלקה אחת לאחרת, ולעיתים מרופא אחד לחברו.
בשנת 2000 מינה שר הבריאות שלמה בניזרי ועדה ציבורית בראשות פרופ' הרב אברהם שטינברג, לשם בחינת סוגיות הטיפול בחולה הנוטה למות.
הוועדה מנתה 59 חברים, ובהם אנשי רפואה, דת, משפט, פילוסופיה ואתיקה.
דיוני הוועדה הניבו הצעת חוק, שאותה הניחה הממשלה על שולחן הכנסת בדצמבר 2004. הצעה זו הצטרפה להצעת חוק דומה של חבר-הכנסת רומן ברונפמן וקודמה יחד עם הצעה זו.
בסיום עבודת הוועדה, הציגו חבריה את הצעת החוק שהכילה כ-20 הגדרות רלוונטיות, וכ-115 סעיפים וסעיפי-משנה.
הצעת החוק שהוצגה ביקשה לקבוע מערכת נורמות מוסריות ומשפטיות, שעל פיהן יש להתייחס לחולה הנוטה למות.
הצעת החוק התייחסה לכל סוגי החולים הנוטים למות (כשירים ושאינם כשירים, יילודים, קטינים או בגירים), לכל סוגי הטיפולים הנוגעים אליהם, להנחיות רפואיות מקדימות ולמינוי מיופי-כוח, וכן למעמדם של מטפלים מקצועיים (בני משפחה או ידידים ויועצים).
בהצעת החוק גם הוצגו דרכים ומנגנונים לפתרון בעיות אינדיבידואליות, הסדרה של נהלים שונים הנוגעים לקבלת החלטות, וכן דרכי תיעוד ודרכי בקרה הנוגעים לחולה הנוטה למות.
כשנה לאחר הגשתה של הצעת החוק, בדצמבר 2005, אושר החוק בכנסת, והוא נכנס לתוקף ב-15 בדצמבר 2006, שנה מיום פרסומו.
מאז אישורו תוקן החוק ארבע פעמים, בתיקונים טכניים בלבד.
יו"ר הוועדה היה פרופ' אברהם שטינברג.
הוועדה חולקה ל-4 ועדות משנה:
יו"ר ועדת המשנה הרפואית/המדעית היה פרופ' צ'רלס ספרונג
יו"ר ועדת המשנה הפילוסופית/ערכית היה הפרופסור אסא כשרחברי הוועדה
יו"ר ועדת המשנה המשפטית היה השופט בדימוס פרופ' אמנון כרמי
יו"ר ועדת המשנה ההלכתית היה הרב יעקב אריאל
הוועדה הציבורית לחוקי העיתונות, הידועה בכינויה ועדת צדוק, הייתה ועדה ציבורית שהוקמה ב-6 בפברואר 1996 כדי לבחון את ההסדרים החוקיים בענייני העיתונות הכתובה בישראל.
הוועדה מונתה על-ידי שר המשפטים דוד ליבאי ושר הפנים חיים רמון, ולאחר חילופי השלטון המשיכה לפעול תחת שר המשפטים יעקב נאמן ושר הפנים אליהו סויסה.
בראש הוועדה עמד שר המשפטים לשעבר פרופ' חיים יוסף צדוק, שכיהן אז כנשיא מועצת העיתונות, וחבריה היו המשפטנים פרופ' רות גביזון, משה נגבי, פרופ' זאב סגל ופרופ' עמוס שפירא, וכן מומחה האתיקה פרופ' אסא כשר.
הגדרת המונח "חופש העיתונות" שנויה במחלוקת בספרות המקצועית, וישנם הבדלים באופן עיגונו בחוק במדינות שונות.
במדינות מסוימות קיימות תקנות מגבילות עד כדי כך שחופש העיתונות מוטל בהן בספק, בעוד בדמוקרטיות ההגבלות מוטלות לרוב על היבטים אתיים הנוגעים לפגיעה בפרטיות או בשמו הטוב של אזרח.
באשר לישראל, נשיא בית המשפט העליון בדימוס אהרן ברק קבע כי "איש אינו חולק על כך כי מרכיב מרכזי של מסורת חופש הביטוי בישראל הוא חופש הביטוי של העיתון כלפי השלטון".
היבט נוסף בשיח על חופש העיתונות בישראל הוא המשקל הרב הניתן להיבטי ביטחון וצנזורה, מה שהביא את משה נגבי לטעון שמקור ההגבלות על חופש העיתונות הוא באינטרס של ביטחון המדינה.
אולם, הוועדה החליטה שלא לדון בסוגיות הללו, בהתבסס על כך שבית המשפט העליון פסק בבג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי ב-1988 כי הגבלת חופש הביטוי היא בבחינת "אמצעי אחרון", ושבמסגרת הפסיקה צומצמה משמעותית סמכות הצנזור הצבאי.
שורשיהם של חוקי העיתונות בישראל נטועים בפקודת העיתונות המנדטורית שנקבעה על-ידי שלטונות המנדט הבריטי ב-1933. החוק הבריטי הגביל את פעילות והיקף החופש העיתונאי שניתן לתקשורת, ולעיתונות הכתובה כמדיום מרכזי בפרט.
ב-1953 הפסיקה המכוננת של בג"ץ בפרשת קול העם, אשר מנעה את סגירת העיתון, היוותה הדבר הקרוב ביותר לעיגון חופש העיתונות בישראל, והפכה למעין חלופה בהיעדר הסדר חקיקתי.
שופט בית המשפט העליון בדימוס יצחק זמיר טען שבית המשפט נתן לחקיקה המגבילה את חופש העיתונות פרשנות כה צרה, כך שהיא למעשה נותרה כמעט אות מתה, לדבריו.
חוק נוסף הנוגע להסדרת העיתונות הכתובה ובו דנה הוועדה הוא חוק התחרות הכלכלית (אז חוק ההגבלים העסקיים) מ-1988, שמטרתו להסדיר דיני תחרות ולפקח על ריכוזיות השוק.
לדברי הוועדה, השנים טרם הקמתה התאפיינו במגמה מדאיגה של צמצום מספר העיתונים וריכוז השליטה בהם בידי מעטים, ועל כן ראתה לנכון לעסוק גם בהיבט זה.
אתיקה עיתונאית ומועצת העיתונות בישראל
מעבר לטענה לפיה מתן רישיונות לעיתונאים ושלילתם בעקבות הפרות אתיות מהווים צעדים דרקונים ואנטי-דמוקרטיים, נטען כי בהינתן כל סוג של מנגנון משמעתי להסדרת ההתנהלות בתחום העיתונות, דווקא תהיה לקוד אתי השפעה מהותית על בקרת איכות.
המועצה היא גוף וולונטרי ללא סמכות משפטית, אשר ברשותה כלים כגון ועדות בירור ובתי דין, והיא עומדת כערכאה בלתי רשמית הן עבור עיתונאים והן עבור הציבור.
לצד זאת, עולות נגדה טענות באשר לתדירות הנמוכה של פגישותיה, חוסר התייחסותה לסוגיות אתיות מהותיות שעל סדר היום הציבורי וחוסר עקביות בפסיקות בית הדין.
ברקע הנסיבות הללו, מונתה בפברואר 1996 "ועדה ציבורית לבדיקת ההסדרים החוקיים בענייני העיתונות בישראל", שנתבקשה לבדוק את "מידת ההתאמה של החקיקה הקיימת להתפתחויות החברתיות, המשפטיות והכלכליות שחלו מאז הקמת המדינה, תוך שימת לב להסדרים הנוהגים בתחום זה במדינות דמוקרטיות אחרות", בין אם באמצעות שינוי החקיקה הקיימת או חקיקה חדשה.
לצד חברי הוועדה שהוזכרו מונו גם העיתונאי אמנון אברמוביץ' והסופר סמי מיכאל, אולם הם פרשו מסיבות אישיות ואינם חתומים על הדו"ח שהגישה הוועדה בתום עבודתה.
ועדת צדוק עסקה בארבעה נושאים מרכזיים: סמכויות רישוי וסגירה של עיתונים, שקיפות מצד העיתונים ומוציאיהם לאור, ריכוזיות השליטה בשוק העיתונות הכתובה ובעלות צולבת באמצעי התקשורת, ומעמדם של כללי האתיקה העיתונאית בישראל ושל מועצת העיתונות.
עם מינויה הזמינה הוועדה את הציבור לפנות אליה בנושאים בהם היא עוסקת, והתקבלו עשרות פניות.
כמו כן, הופיעו בפני הוועדה מומחים מתחומים שונים: עיתונאים, עורכים, מוציאים לאור, אקדמאים ומשפטנים, ביניהם העיתונאים אילנה דיין, נחום ברנע ומוטי קירשנבאום, מו"ל ידיעות אחרונות ארנון (נוני) מוזס ומו"ל הארץ עמוס שוקן, נשיא בית המשפט העליון בדימוס מאיר שמגר, ועוד.
תאריך היעד להגשת המסקנות נקבע בתחילה לאפריל 1996, אולם משמצאה הוועדה את התאריך כבלתי ישים, ביקשה הארכה.
בסופו של דבר, הגישה ועדת צדוק מסמך דין וחשבון שהכיל את סיכום עבודתה והמלצותיה בספטמבר 1997.
המסמך כולל התייחסות לנקודת המוצא המקצועית והנורמטיבית של הוועדה, בדגש על תפקיד העיתונות בחברה דמוקרטית, ככזו שמאפשרת את מימוש זכות הציבור לדעת, מימוש חופש הביטוי ומתן שירותי פרשנות וביקורת.
בהמשך מוצגים הגורמים המאיימים על חופש העיתונות: רשויות השלטון, ריכוז שליטה ובעלות צולבת, חשש לניגוד עניינים וסטיות אתיות.
אז סוקרת הוועדה את ארבעת הנושאים המרכזיים בהם עוסקת, ומסבירה מדוע לא עוסקת בנושאים אחרים, ככלל כאלה שמערכת המשפט אמונה על הטיפול וההכרעה בהם, או שקמו ועדות ציבוריות אחרות שעסקו בעניינם.
לב המסמך מכיל דיון בכל אחת מהסוגיות המרכזיות תוך הדגשת ההמלצות בנושא.
סיכום המלצות הנוגעות להגבלת כוחה של המדינה ומוסדותיה, בדגש על סמכויות רישוי וסגירה של עיתונים
עיגון מפורש של הזכות לחופש הביטוי והפרסום וחופש העיתונות באמצעות חקיקת יסוד.
ביטול פקודת העיתונות המנדטורית מ-1933 ואת תקנות ההגנה 94-96 לשעת חירום מ-1945, על בסיס הטענה לפיה "ההסדר החקיקתי הקיים בנושא העיתונות, מורשת הממשל התקופה המנדטורית, אינו הולם שיטת ממשל דמוקרטית".
ביטול הדרישה להנפקת רישיון ממשלתי כתנאי מוקדם לצורך הוצאה לאור של עיתון בישראל, בהיותה בלתי הולמת, הן עקרונית והן מעשית.
שלילת הסמכות של כל גוף מנהלי, צבאי או משפטי לסגור עיתון, בין אם באופן זמני או לצמיתות, כנדבך משמעותי בשמירה על חופש העיתונות.
קידום שקיפות באמצעות מתן גילוי נאות על מידע, כך שכל עיתון יהיה חייב לפרסם על גבי הגיליון את כתובת המערכת, שמו, אזרחותו וכתובתו של העורך, שמו וכתובתו של המוציא לאור, זהות הגורם האמון על בירור תלונות וביקורת ופרטי יצירת קשר עימו.
בנוסף לפרסום פרטים בגיליון, מוציאים לאור יעבירו את הגיליון הראשון של כל חודש לרשם מאגרי המידע במשרד המשפטים, מלווה בתצהיר המאמת את הפרטים בו, ויהיו חשופים לקנסות באם לא יעשו כן.
רשם מאגרי המידע ינהל פנקס עיתונים שיכיל את כלל הפרטים ויהיה נגיש לעיון הציבור.
הצבת תנאי כשירות לכהונת עורכים ובעלי שליטה של עיתון רב תפוצה, כך שבית המשפט יוכל לפסול בתנאים מסוימים אדם שהורשע בעבירה שיש עמה קלון מלמלא את תפקידו במערכת.
סיכום המלצות הנוגעות לריכוזיות השליטה ובעלויות צולבות
עיתונים רבי תפוצה יחויבו פעמיים בשנה לפרסם בגליונותיהם פרטים באשר לתאגידים ובעלי שליטה המחזיקים במניות העיתון.
בנוסף, יחויבו המוציאים לאור לעדכן את רשם מאגרי המידע במשרד המשפטים גם במידע זה, כחלק מהגילוי הנאות.
חקיקת הסדר להגבלת הריכוזיות בעיתונות הכתובה כתוספת לחוק ההגבלים העסקיים משנת 1988. במסגרת ההסדר המוצע, לא יאושרו מיזוג או הסדר כובל של עיתונים רבי תפוצה, אלא אם אחד מהם בסכנת קריסה, או שהוכח כי הצעד טומן בחובו תועלת ציבורית.
הומלץ לכונן הסדר דומה באשר לבעלויות צולבות.
סיכום המלצות הנוגעות למעמד כללי האתיקה העיתונאית ומועצת העיתונות
הימנעות מעיגון בחוק או הטלת סנקציות בעקבות הפרת כללי אתיקה עיתונאית, זאת בכדי לשמר את מעמדם הנורמטיבי ולא להפקידם בידי העוסקים בפוליטיקה.
כל עיתון ועיתונאי יהיו כפופים לכללי האתיקה של מועצת העיתונות ולפסיקות בית הדין של המועצה, מתוך התפיסה שמעמדה הוולונטרי פוגע בכוחה ויכולתה לאכוף כללי אתיקה.
בהגישה את מסקנותיה, הכירה הוועדה בכך ש"נושא העיתונות הינו כה מורכב וכה רגיש עד כי לא ניתן להציע הסדר משפטי כולל ושלם שייתן מענה מתאים לכל הסכנות ולכל הבעיות המתעוררות בתחום העיתונות", אך סברה כי אימוץ המסקנות יכול לשפר משמעותית את פני העיתונות בישראל ולבצע תפקידה טוב יותר.
לשם כך המליצה הוועדה לקבל את ההמלצות ככל הניתן כמקשה אחת.
פרופ' מרדכי קרמניצר, שבהמשך ירש את צדוק כנשיא מועצת העיתונות, הגדיר את הוועדה כ"זהירה, מפוכחת ומתוחכמת" ואת מסקנותיה כ"משב רוח מרענן", בזכות כך שאיננה רואה בחוק פתרון לכל סיכון חברתי.
אולם, קרמניצר ביקר את אי התייחסות הוועדה לסמכויות הנוגעות למניעת פעילות ארגוני טרור, ואת ההסתפקות בחובה אתית ולא חוקית להודאה בקיום ניגוד עניינים מצד עיתונאים.
באשר למעמד מועצת העיתונות ציין קרמניצר כי "יש משהו לא הוגן בהפיכת התארגנות וולונטרית להתארגנות כפויה", וכי הזדקקות של האתיקה לגיבוי בחוק גורמת להפחתה מערכה.
גם זמיר הגדיר את ההצעה כ"זהירה ונקודתית" וטען כי "ייתכן כי בשעת צרה לא יהיה מנוס אלא ללכת בדרך של חקיקה מוגבלת ברוח ההצעה של ועדת צדוק, במטרה להגן על הציבור, ובעקיפין - גם על חופש העיתונות.
אך גם חקיקה זאת - מוגבלת ככל שתהיה - לא תהיה דבר טוב, אלא רק הרע במיעוט".
בעוד שבקרב התומכים בקידום הצעות חוק כנגזרת מההמלצות סברו שחיזוק מועצת העיתונות תעניק לה משנה תוקף, היו מי שהביעו סקפטיות שהכנסת תקדם את החקיקה.
ואכן, מסקנות הוועדה לא יושמו.
אורן טוקטלי, מומחה למדיניות תקשורת, הצביע על דפוס בגיבוש מדיניות תקשורת בישראל ולפיו ישנה נטייה להקים ועדות שאמנם מבצעות בדיקה מעמיקה של סוגיות שעל סדר היום, אך בחינתן אורכת זמן וגוררת קיפאון חקיקתי.
מעבר לכך, לעיתים מסקנותיהן נגנזות ועבודתן מסתכמת בלא כלום, כפי שקרה בוועדת צדוק, האחרונה מבין ארבע ועדות שפעלו בשנים 1997–1993 שאותן מנה טוקטלי.
ב-2008 עלתה על שולחן ועדת הכלכלה בכנסת הצעת חוק העיתונות.
לדבריו של עו"ד יהושע שופמן, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דאז, ההצעה באה ליישם את המלצות הוועדה, לצד שינויים.
על אף הטענה לפיה ההצעה היא אכן "ברוח ועדת צדוק", הבדל מהותי הוא חתירה לשמירת הסמכות לסגירת עיתון בידי בית משפט מחוזי.
הצעת החוק נתקעה בשלב ההכנה לקריאה שנייה ושלישית.
ב-29 במאי 2017, כעשרים שנה לאחר הגשת מסקנות הוועדה ומספר ניסיונות חקיקה לאורך השנים, בוטלו פקודת העיתונות המנדטורית ותקנות 94-96 לשעת חירום, שההמלצות לבטלן היוו נדבך מרכזי במסקנות הוועדה.
הוועדה הצבאית של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית היא הגוף הצבאי העליון של נאט"ו האחראי לייעוץ צבאי ל ולקבוצת התכנון הגרעיני.
הגוף מורכב מראשי ההגנה של המדינות החברות, הקצינים הבכירים ביותר בכוחות המזוינים של כל מדינה.
הוועדה הצבאית מורכבת מראשי ההגנה של המדינות החברות בנאט"ו, אך במרבית הזמן המדינות מיוצגות בה על ידי הנציגים הצבאיים הקבועים (MILREP) שלהן, לרוב קצינים בדרגת גנרל או אדמירל.
ראשי ההגנה של המדינות נפגשים בדרך כלל שלוש פעמים בשנה, פעמיים במטה נאט"ו בבריסל, בלגיה ופעם נוספת בעיר בירה של אחת המדינות.
יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו מנהל את הוועדה, פועל מטעמה ומשמש כנציגה במועצה הצפון-אטלנטית וכדוברה.
בנוסף, הוא משמש כיועצו הצבאי הראשי של מזכ"ל נאט"ו.
יו"ר הוועדה הצבאית נבחר מבין ראשי ההגנה של נאט"ו ומתמנה לתקופת כהונה של שלוש שנים.
הוא חייב לשרת כראש ההגנה (או תפקיד מקביל) במדינתו, ובאופן מסורתי הוא קצין לא אמריקאי בדרגת גנרל ארבעה כוכבים או מקבילה לכך.
יושב הראש הנוכחי, נכון ל-2024, הוא אדמירל רוב באואר, לשעבר ראש ההגנה של הכוחות המזוינים של הולנד, שנבחר לתפקיד ביוני 2021.
הוועדה הצבאית מסייעת ומייעצת למועצה הצפון-אטלנטית ולקבוצת התכנון הגרעיני בנושאי מדיניות ואסטרטגיה צבאית ואחראית על ההתנהלות הכוללת של העניינים הצבאיים של הברית.
הגוף המבצע של המועצה, המטה הצבאי הבין-לאומי .
הוועדה הוקמה ב-1949, והייתה הגוף השני שהוקם במסגרת נאט"ו אחרי המועצה הצפון-אטלנטית.
תפקידה המקורי היה לייעץ ל.
עד 2008 הוועדה הצבאית לא כללה את צרפת, שהחליטה ב-1966 להסיר את עצמה מהמבנה הצבאי המשולב של נאט"ו, אליו הצטרפה מחדש ב-1995. אי-ייצוגה של המדינה בוועדה לתכנון ההגנה הוביל לסכסוכים בינה לבין חברות נאט"ו, למשל לפני מלחמת עיראק.
+ראשי ההגנה של המדינות החברות בנאט"ומדינהתפקידדיוקןראש ההגנהכוחות מזויניםזרועראש מטה ההגנהאדמירל ג'וזפה קאבו דראגונה
| הכוחות המזוינים של איטליה
אלנסוןראש המטה הכללימייג'ור גנרל ארבן קינגיי
| הכוחות המזוינים של אלבניה
|מייג'ור גנרל אנדרוס מרילו כוחות ההגנה של אסטוניה הצבא האסטונייושב ראש המטות המשולביםהכוחות המזוינים של ארצות הבריתראש ההגנהאדמירל אמיל אפטימוב
|אדמירל מישל הופמן הכוחות המזוינים של בלגיה הצי הבלגיהמפקח הכלליגנרל קרסטן ברויאר
|מייג'ור גנרל מייקל הילדגורראש ההגנהגנרל אונו אייכלסהיים
| חיל האוויר המלכותי ההולנדי
|קולונל גנרל גאבור בורונדי צבא הונגריה כוחות היבשה ההונגרייםראש מטה ההגנהאדמירל טוני רדקין
| הכוחות המזוינים של בריטניה
|גנרל מטין גוראק הכוחות המזוינים של טורקיה צבא טורקיהראש המטה הכללי של ההגנה הלאומיתגנרל דימיטריוס חופיס
| הכוחות המזוינים של יוון
|גנרל סטיב תול צבא לוקסמבורגמפקד הכוחות המזוינים הלאומייםלוטננט גנרל לאונידס קלנינש
| הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה
| המשמר הלאומי של לטביה
|גנרל ריימונדס ואיקשונראס הכוחות המזוינים של ליטא כוחות היבשה של ליטאראש המטה הכלליבריגדיר גנרל מילוטין ג'ורוביץ'
| חיל היבשה של מונטנגרו
|מייג'ור גנרל ואסקו גיורצ'ינובסקי צבא מקדוניה הצפונית רגימנט המבצעים המיוחדיםראש ההגנהגנרל אייריק כריסטופרסן
| הכוחות המזוינים של נורווגיה
|גנרל רוברט גלבאש הכוחות המזוינים של סלובניה כוחות היבשה הסלובנייםראש המטה הכלליגנרל דניאל זמקו
| הכוחות המזוינים של סלובקיה
|אלמירנטה חנרל תאודורו אסטבן לופס קלדרון הכוחות המזוינים של ספרד הצי הספרדיראש המטה הכלליגנרל וייסלב קוקולה
| הכוחות המזוינים של פולין
|גנרל ז'וזה נונס דה פונסקה הכוחות המזוינים של פורטוגל צבא פורטוגלראש ההגנהגנרל יאנה יאקולה
| כוחות ההגנה של פינלנד
|לוטננט גנרל קרל רהקה הכוחות המזוינים של צ'כיה צבא צ'כיהראש מטה הכוחות המזויניםגנרל תיירי בורקאר
| הכוחות המזוינים של צרפת
|גנרל ויין אייר הכוחות המזוינים של קנדהצבא קנדהראש המטה הכלליקולונל גנרל טיהומיר קונדיד
| הכוחות המזוינים של קרואטיה
|גנרל גאורגיצה ולאד הכוחות המזוינים של רומניה צבא היבשה של רומניההמפקד העליוןגנרל '''מיקאל בידן הכוחות המזוינים של שוודיה חיל האוויר השוודי
הוועדה המייעצת לבחינת היבטי ביטחון לאומי בהשקעות זרות היא מנגנון של ממשלת ישראל לפיקוח על השקעות זרות במדינה.
תפקידו של המנגנון הוא ייעוץ לגופים מאסדרים.
היא הוקמה ב-30 באוקטובר 2019 בהחלטת הקבינט המדיני-ביטחוני, לאחר לחץ מממשלת ארצות הברית ובפרט בתקופת ממשל טראמפ הראשון.
הוועדה פועלת בסמכות החלטה 41/ב של הקבינט המדיני-ביטחוני.
יושב ראש הוועדה הוא הכלכלן הראשי במשרד האוצר.
בין 2013 ל-2014 נערך תהליך בארגון משרד האוצר, המטה לביטחון לאומי והמועצה הלאומית לכלכלה, שעסק בבחינת הנחיות ביטחוניות כהכנה למכרז בין-לאומי למפעיל התשתית הלאומית החיונית ובפרט בהשלכות של זהות הגורם המפעיל שלהן.
ב-2016 פתח המטה לביטחון לאומי (מל"ל) בתהליך לבירור הצורך לכינון מנגנון שייבחן את מעורבותן של חברות זרות בכלכלת ישראל.
בפברואר נערך הדיון הראשון בנושא, בהשתתפות משרדי ראש הממשלה, הביטחון, החוץ, האוצר, המשפטים, הכלכלה והתעשייה, המועצה הלאומית לכלכלה וכן גופים ביטחוניים – מטה הסייבר הלאומי, שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
בספטמבר, המל"ל המליץ להסמיך מנגנון ייעודי לפיקוח על "השקעות הנוגעות לחוסן הלאומי" באמצעות חקיקה.
המועצה הלאומית לכלכלה, הכלכלן הראשי במשרד האוצר (יו"ר הוועדה) וגורמים במשרדי ראש הממשלה והכלכלה נמנעו מהקמת מנגנון מכמה טעמים: חשש שהוא יהפוך לסוגיה דיפלומטית, וייצור אסדרה עודפת.
ההליך תחת המל"ל הסתיים בספטמבר 2016.
בעקבות ההליך שהתקיים במל"ל, והעמדה של המועצה הלאומית לכלכלה שלפיה יש להימנע מלהקים גוף רשמי בנושא, המועצה ביקשה להוביל עבודת מטה מקבילה שנערכה בין אוקטובר 2016 לינואר 2018 בשיתוף גופים ממשלתיים החופפים חלקית עם אלו שנטלו חלק בהליך של המל"ל, ונציגים מהמגזר העסקי.
במאי 2018 המל"ל החל בשנית בהליך גיבוש הצעת החלטה, שלבסוף לא הובאה לשולחן הקבינט המדיני-ביטחוני.
ב-23 בנובמבר 2018 התקבלה בקבינט החלטה מספר ב/331 שמטרתה לקדם את הנושא, ובה נקבע שיש להקים צוות בראשות המל"ל, שעליו יוטל להציע תבחינים ומנגנון לתחום.
במקביל לעבודות המטה בראשות המל"ל והמועצה הלאומית לכלכלה, נערכה בנושא בדיקה של מבקר המדינה מדצמבר 2018 ועד יוני 2019 שפורסמה ב-2020.
ב-30 באוקטובר 2019 החליטה ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי של ממשלת ישראל השלושים וארבע על הקמת הוועדה (החלטה 372/ב).
זאת לאחר הפעלת לחץ מדיני מצד ממשל טראמפ, להקמת מנגנון המקביל לוועדה להשקעות זרות בארצות הברית .
זאת לאחר הבעת חשש מהשקעת חברות סיניות בישראל.
הוועדה מבקשת לאזן בין האינטרסים הכלכליים לאינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל, בעוד שגופי הביטחון והמועצה לביטחון לאומי דאגו שהשקעות זרות במדינה יפגעו ביחסים הבילטרליים עם ארצות הברית ויגרמו להשפעה זרה ולסכנות ביטחוניות – הרשויות הכלכליות חששו כי פיקוח הדוק מדי על השקעות יוביל למשיכתן.
הוועדה החלה לפעול ב-1 בינואר 2020.
מטרת הוועדה היא להוות גורם מייעץ עבור גופים מאסדרים במדינת ישראל להם הסמכה כדין לאשר השקעה זרה, ולתת מענה להיבטי ביטחון לאומי שעשויים להתעורר בעקבותיה.
החלטת הקבינט שמתוקפה הוקמה הוועדה מגדירה "השקעה זרה" בתור עסקה או פעילות של גורם זר המצריכה אישור מטעם גוף מאסדר עבור ביצועה.
כמו כן, היא מגדירה את אינטרסי הביטחון הלאומי כלהלן:
עיסוקה העיקרי של הוועדה הוא ייעוץ לגופים מאסדרים בעניין השקעות זרות שבסמכותן כדין לאשר.
מלבד זאת, הוועדה מוסמכת גם לפנות באופן יזום למאסדר הרלוונטי ולהציע לו לבקש את חוות דעתה בהתקיים חשש ביטחוני, או לבקש מסירת מידע ממאסדר לקראת השקעה פוטנציאלית.
החלטות הוועדה מתקבלות פה אחד על ידי חבריה – נציגים בכירים מטעם המועצה לביטחון לאומי, משרד הביטחון ומשרד החוץ, והכלכלן הראשי או נציג מטעמו (בראש הוועדה).
כמו כן, ממשתפים בו משקיפים מטעם המועצה הלאומית לכלכלה, משרד הכלכלה והתעשייה וממשרד האוצר.
הוועדה מחויבת לדווח לקבינט המדיני-ביטחוני על פעילותה השוטפת, תוצריה והמלצותיה בתדירות שנתית.
באפריל 2022 קבוצת "אורבניקס" (המורכבת מ"שיכון ובינוי", "אגד אחזקות" ו-CRRC), שהתחרתה על ההקמה והתפעול של הקווים הירוק והסגול של "דנקל" במכרז של החברה הממשלתית "נת"ע" והפסידה, עתרה נגדה וכנגד הוועדה המייעצת לבית המשפט המחוזי בתל אביב בטענה לפסילה על רקע שיקול זר.
זאת, על רקע פרסומים בעיתונות על לחצים מדיניים של ארצות הברית למנוע את זכייתן של החברות הסיניות המועמדות, כחלק ממלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
באוקטובר 2022 הרחיב הקבינט המדיני-ביטחוני של ממשלת ישראל השלושים ושש את סמכויות הוועדה בהחלטה ב/41, .
ההחלטה הרחיבה את הפירוש של "אינטרסי הביטחון הלאומי", וקבעה כי היא רואה בתחומי העיסוק שלה כאינטרסים ציבוריים בני הגנה, שעל המאסדרים ללא קשר להחלטה על פנייה לוועדה.
כמו כן, שונתה ההגדרה של "גורם זר"; בהחלטה המקורית, "חבר בני אדם" הוגדר כזר אם התאגדה מחוץ לגבולות המדינה, ואינה נשלטת על ידי ישראלי (תושב או אזרח) או שישראלי מחזיק ב-25% ממנה.
ההגדרה החדשה הנמיכה את רף השליטה ל-20%, אך תוך חריג, לפיו המועצה יכולה להכיר ב'חבר' כבשליטה זרה אם הוועדה רואה בפעילותה גורם המעלה חשש לביטחון הלאומי.
באוגוסט 2024 פרסמה הוועדה מסמך מתודולוגיה שגובש על בסיס פעילותה מאז 2020, לאור המלצות "הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי" (OECD) בסוגיה.
הוועדה הציבורית לעדכון דרכי גיוס, מיון והכשרה של דירקטורים בחברות ממשלתיות (ועדת מידני), בראשות פרופ' אסף מידני, הוקמה באוגוסט 2024 ביוזמת השר דודי אמסלם, לאחר שרשות החברות הממשלתיות הועברה תחתיו.
תפקיד הוועדה היה לעדכן את שיטת בחירת הדירקטורים לחברות הממשלתיות, ובפברואר 2025 פרסמה את המלצותיה.
משמעותן העיקרית היא התרת מינוי מקורבים למפלגות השלטון כדירקטורים.
מצב זה נחסם קודם לכן בזכות "נבחרת הדירקטורים", שבה היה תנאי עיקרי שהמועמד יהיה נטול זיקה פוליטית לשר הממונה על החברה הממשלתית.
בשנת 2013 הוקמה "נבחרת הדירקטורים", מאגר מועמדים שנועד לייצר מינוי שוויוני ותחרותי, על סמך קריטריונים מקצועיים ראויים.
לפני הקמת הנבחרת, תהליך מינוי הדירקטורים בחברות הממשלתיות בישראל לווה במינויים פוליטיים, חוסר שקיפות וכשלים מקצועיים.
דוחות מבקר המדינה וביקורת ציבורית הצביעו על ניהול כושל ובזבוז כספי מיסים, עקב חוסר התאמה בין המועמדים לבין הצרכים של החברות.
ב־2022 מנה המאגר מעל 1,200 מועמדים, וכלל ייצוג שוויוני של נשים, אך ספג ביקורת על היעדר עיגון בחוק ועל ייצוג חסר לאוכלוסיות מיעוטים.
ניסיונות לבטל את הנבחרת נבלמו משפטית.
ב־2022 מונתה ועדה בראשות רקפת רוסק עמינח שהמליצה להחמיר את תנאי הסף בחברות גדולות, ולאפשר לשרים למנות עד 20% מהדירקטורים מחוץ לנבחרת, בתנאי שהם עומדים בתנאי הסף שלה.
השר דודי אמסלם, האחראי על רשות החברות הממשלתיות, מתנגד לנבחרת הדירקטורים.
בדיון שהתקיים בוועדה לביקורת המדינה, הביע תמיכה במינוי מקורביו לתפקידים ציבוריים.
אמסלם אף פעל יחד עם שר התקשורת שלמה קרעי להדחת יו"ר הדירקטוריון של דואר ישראל, מישאל וקנין, וניסה להחליפו בחבר מרכז הליכוד.
מדובר הליך בתקדימי, שכן בישראל יו"ר של חברה ממשלתית מעולם לא הודח במהלך כהונתו.
בפס"ד שניתן פה אחד עצר בג"ץ את ההדחה של וקנין, שטען שהליך ההדחה פוליטי ולא חוקי.
בשנת 2024 הועברה רשות החברות הממשלתיות ממקומה הקבוע במשרד האוצר למשרד לשיתוף פעולה אזורי שתחת השר דודי אמסלם.
עוד קודם לכך הוביל אמסלם בממשלה מהלכים הכוללים ניתוק יחסים עם מנהלת הרשות מיכל רוזנבוים ודרישה להדחתה, עד שלבסוף התפטרה רוזנבוים.
לדבריה, השר אמסלם אינו רואה בחברות הממשלתיות משאב ציבורי, אלא מקור ל"ג'ובים" לצבירת כוח פוליטי.
לכן, לדבריה, הוביל ללחצים למינוי מקורבים, חיסולי חשבונות פוליטיים, מכרזים "תפורים" וניסיונות לחלק בונוסים מופרזים בניגוד לנהלים.
היא הוסיפה כי אמסלם פעל לשיתוק מינוי דירקטורים ויושבי ראש, להקפאת מכרזים והתקשרויות, ועצר העברת דיבידנדים בהיקף של כשני מיליארד ש"ח למדינה.
הוא התמיד בסירובו גם לאחר טבח שבעה באוקטובר, מה שלדבריה פגע קשות ביכולת השירות הציבורי להתמודד עם אתגרי המלחמה.
בעקבות מדיניות זו, נכון ל־2023 נותרו מאות משרות דירקטורים לא מאוישות, ובחלק ניכר מהחברות חסרים דירקטורים ואף יושבי ראש.
בשנת 2025 לא יכלה התעשייה האווירית להגיש דו"חות כספיים במועד עקב חוסר דירקטורים.
ב־20 באוגוסט 2024 הקים השר אמסלם את הוועדה למינוי דירקטורים בחברות הממשלתיות.
בכתב המינוי הוטל עליה לבחון ולהמליץ על מינוי דירקטורים תוך שיקוף מגוון האוכלוסיות בישראל, חיזוק המשילות, קידום התמקצעות ושיפור הממשל התאגידי.
בהרכב הוועדה: פרופ' אסף מידני (יו"ר), פרופ' לימור עציוני, משה טרי (לשעבר יו"ר רשות ניירות ערך), חזי צאיג (לשעבר יו"ר דואר ישראל) וד"ר גרניט אלמוג-ברקת.
הוועדה פרסמה קול קורא לציבור וביקשה התייחסויות לנושאים הנבחנים, קיימה 12 ישיבות, ובתחילת פברואר 2025 פרסמה את הדו"ח המסכם שלה.
בהתאם לרצונו של השר אמסלם, המליצה הוועדה לבטל את נבחרת הדירקטורים.
בנוסף הציעה לבצע שינוי משמעותי במינוי דירקטורים.
לפי הוועדה, הדירקטור הוא תפקיד מדיניות ופיקוח, בשונה מתפקיד מקצועי מובהק שחייב במכרז, ועליו להתכתב עם מדיניות השר.
לכן, לטענתה, על השר לבחור את המועמד על מנת שיגשים מדיניותו.
זאת בכפוף לקריטריונים קשיחים שייקבעו בחוק ובתקנות שעניינן התאמה לסוג החברה, תמהיל החברה כללי ופרטני, ליבה ניהולית וגיוון.
הכול בכפוף לבדיקת ועדת מינויים בלתי תלויה והכשרות ייעודיות.
הוועדה המליצה לקבוע הגדרת קריטריונים לכל סוגי החברות הממשלתיות ולמטרותיהן, קביעת תמהיל דירקטוריון כללי, ותמהיל פרטני לכל חברה, עם אפשרות לשילוב נציגי עובדי החברה, משרדים ממשלתיים, צעירים ונציגי צרכנים.
הוועדה הדגישה את הצורך בשמירה על ייצוג הולם למיעוטים, בדגש על שילוב מזרחים, ולתת יתרון לנציגים מהפריפריות.
בנוסף, הומלץ לחזק את עצמאות ועדת המינויים ואי-תלותה, תוך הקצאת משאבים וכלים מתאימים, ולהבטיח שקיפות במינוי פומבי ושוויוני, כולל פנייה לשרים, בחירת מועמדים, בדיקת התאמה ואישור על ידי ועדת מינויים בלתי תלויה.
הוועדה המליצה על בחינה מחודשת של מינוי יושב ראש הדירקטוריון כך שימונה על ידי השרים, בכפוף לעמידה בקריטריונים ולאישור ועדת המינויים.
בנוסף המליצה הוועדה על הגברת הכשרות והתמקצעות בממשל תאגידי, כולל סטאז', מנטורינג וליווי מקצועי, וכן שימוש בכלי מחשוב ובינה מלאכותית לניהול מחזור חיי הדירקטורים ושיפור תהליכי המינוי.
העיתונאי שלמה טייטלבאום, כתב בכלכליסט שתנאי הסף שנקבעו לא מבטיחים שייבחרו הטובים ביותר לתפקיד.
העיתונאית מירב ארלוזורוב ביקרה את החזרת המינויים הפוליטיים, מינוי מקורבים על סמך קשרים ולא כישורים לתפקידי מפתח שדורשים ידע וניסיון, ואת הכנסת שיקול המוצא העדתי כקריטריון למינוי.
היא מתארת בגאווה את מוצאה המשולב, פולני מרוקאי ותימני, ולא מוצאת סיבה לתמוך במינויים לפי מוצא.
לעומת זאת פרופ' יפעת ביטון וד"ר סיגל נגר-רון התרשמו מההכרה במזרחים בישראל כקבוצת מיעוט הראויה למדיניות תיקון.
במענה לביקורת, פורסם ראיון עם פרופ' מידני, בו אמר כי הוועדה בדקה ברצינות את הנושא וממצאיה יעזרו להתייעלות המגזר הציבורי.
הוא אמר כי הוועדה קבעה עקרונות, והדרג המקצועי צריך לקחת את העקרונות ולעמוד עליהם כמקשה אחת, להבאת מצב שכל דירקטוריון מתמלא באנשים מגוונים, מוכשרים, מקצועיים.
כמו כן, הסביר את ההדגשה לגיוון בין הדירקטורים.
המלצות הוועדה זכו לברכתו של השר דודי אמסלם, שאמר כי בתוך חודש תוגש הצעת חוק על פי המלצות הוועדה.
ב-14 ביולי 2025 יצא קול קורא מטעם הוועדה המייעצת לרשות החברות הממשלתיות לעניין הכשרות דירקטורים לחברות הממשלתיות, להתייחסות של מוסדות אקדמיים וארגוני הכשרה לאופן בו יש לקיים את תהליך ההכשרה.
ב-20 ביולי 2025 פורסם תזכיר חוק לתיקון חוק החברות הממשלתיות, אשר כונה בתקשורת "חוק הג'ובים".
בפועל, תזכיר החוק השמיט את מנגנוני הסינון החדשים עליהם המליצה הוועדה, במקום אלה של נבחרת הדירקטורים.
בניגוד למסקנות הוועדה, החוק לא קבע קריטריונים מבדלים או תנאי סף ברורים לחברות גדולות ורגישות.
הוא לא הגדיר קריטריונים ברורים לדירקטורים וליו"ר, על אף דרישת הוועדה, והשאיר פתח לגמישות.
בנוסף, החוק צמצם את הגדרת המונח "זיקה פוליטית", כך שרק חברי גוף בוחר של מפלגה מחויבים בצינון, ולא כל חברות במפלגה או עבודות פוליטיות הקשורות לשר.
החוק פגע בעצמאות ועדת המינויים והעניק לשר סמכות למנות את יושב ראש הוועדה.
בנוסף, למרות דרישת הוועדה לשמירה על "גרעין ניהולי" מקצועי של לפחות שליש מהדירקטורים, דרישה זו הוסרה מתזכיר החוק.
החוק כן אימץ הסדרת הכשרות לדירקטורים, תקופת ניסיון של חצי שנה וייצוג לפריפריה, אך אלו נחשבים לתוספות שוליות ביחס לפערים העיקריים.
פרופ' מידני הזהיר מפגיעה באיזון בין יכולת השר לקדם מדיניותו ובין שמירה על מקצועיות ואוטונומיה.
עיקר חששותיו: היעדר קריטריונים ברורים לכשירות דירקטורים, פגיעה בעצמאות ועדת דותן, חוסר הגדרת תמהיל מומחיות נדרש בדירקטוריון, וצורך בהארכת תקופות הצינון.
ב-7 באוקטובר 2023, חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני פתחו במתקפה מתואמת על דרום ישראל, שהביאה למותם של 1,182 בני אדם, למעלה מ-4,000 פצועים ולחטיפת 251 בני ערובה.
מתקפה זו נחשבת לטבח הקטלני ביותר בעם היהודי מאז השואה.
בין הקורבנות היו 18 אזרחי בריטניה, מספר הנפגעים הגדול ביותר של המדינה במתקפת טרור במזרח התיכון.
מעורבותם של האזרחים הבריטים, סיפורים אישיים ועדויות שחשפו, לצד עלייה במקרי האנטישמיות בבריטניה לאחר המתקפה, הובילו את הפרלמנט הבריטי לקרוא להקמת ועדה פרלמנטרית שתחקור את האירועים באותו יום.
הוועדה ביקשה לתעד את העובדות בלבד על מנת לשמר את האמת ההיסטורית, למנוע הכחשה או עיוות של האירועים, ולקדם את המודעות לסכנות האנטישמיות.
הוועדה הורכבה מנציגים של בית הלורדים ובית המחוקקים, מכל קצות הקשת הפוליטית בבריטניה.
לורד אנדרו רוברטס - יו"ר הוועדה.
פרופסור להיסטוריה שפרסם בעבר ביוגרפיות היסטוריות וכן ניתוח של אירועי מלחמת העולם השנייה.
לורד קן מקדונלד - לשעבר התובע הכללי באנגליה ובוויילס.
הברונית קלייר פוקס - עיתונאית וסופרת שהייתה חברה בעברה במפלגה הקומוניסטית וכן במפלגת הברקסיט.
לורד מייקל פארמר - איש עסקים ולשעבר גזבר במפלגה השמרנית.
הברונית ג'ולי סמית - חברת המפלגה הליברל-דמוקרטית.
הברונית מרגרט הודג' - חברת מפלגת הלייבור.
גרג סמית' - נציג המפלגה השמרנית.
שרון הודג'סון - נציגת מפלגת הלייבור.
הוועדה החלה את עבודתה בינואר 2024, ועבדה במשך כשנה.
ממצאיה פורסמו בדו"ח המשתרע על פני למעלה מ-300 עמודים במרץ 2025, ונחשב למקיף ביותר שפורסם עד אז בנושא.
בהקדמה לדוח כתב הלורד רוברטס, שעמד בראש הוועדה:
הדו"ח מתעד בקפדנות את הרצח ההמוני ואת הפגיעה באזרחים, ומציין כי 73% מההרוגים היו אזרחים, כולל תינוקות וקשישים.
הוא מפרט את ההכנות מצד חמאס במשך שנים לקראת המתקפה, ומדגיש את האכזריות חסרת התקדים שכללה הוצאות להורג, שריפות והתקפות רימונים על אזרחים.
הדו"ח כולל גם פירוט על אלימות מינית והשחתת קורבנות, וכן את השימוש במדיה חברתית מצד חמאס כדי להגביר את הטרור הפסיכולוגי באמצעות שידור מעשי הטבח בזמן אמת.
הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי (בסינית: 中华人民共和国全国人民代表大会 常务委员会) היא הגוף הקבוע של הקונגרס הלאומי העממי, הרשות המחוקקת הלאומית של הרפובליקה העממית של סין.
הוועדה המתמדת היא הגוף הפעיל בין המושבים של הקונגרס הלאומי העממי.
הוועדה מורכבת מיושב ראש, סגני יושבי ראש, מזכיר כללי וחברים קבועים, כולם נבחרים במושבים רגילים של הוועדה.
הפעילות היומיומית של הוועדה המתמדת מטופלת על ידי מועצת יושבי הראש, המורכבת מיושב ראש, סגני יושבי ראש ומזכ"ל.
למרות שלוועדה האם יש באופן רשמי עליונות על הוועדה המתמדת, וסמכויות מסוימות אינן מועברות, הוועדה המתמדת נתפסת בדרך כלל כבעלת כוח רב יותר בפועל, שכן הוועדה מתכנסת רק פעם בשנה למשך שבועיים, מה שמותיר את הוועדה המתמדת שלה כגוף היחיד שמנסח ומאשר באופן קבוע החלטות וחוקים.
בשנת 1954 התכנס בבייג'ינג הקונגרס הלאומי העממי הראשון, שהפך לפרלמנט של הרפובליקה העממית של סין.
הוועדה המתמדת הוקמה כגוף הקבוע שלו.
חוקת הרפובליקה העממית של סין משנת 1954 קובעת כי "הקונגרס הלאומי העממי הוא הגוף היחיד המפעיל את סמכות החקיקה של המדינה" וכי לוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי יש רק את הסמכות "לפרש חוקים" ו"לחוקק צווים".
עם זאת, מכיוון שמספר הנציגים בקונגרס הלאומי העממי הוא באלפים ואינו במשרה מלאה, מתקיימת רק פגישה אחת בשנה, ותקופת הישיבות לא יכולה להיות ארוכה מדי.
הקונגרס הלאומי העממי השני אישר לוועדה המתמדת שלו את הסמכות להפעיל סמכות חקיקה כאשר הקונגרס הלאומי העממי אינו במושב.
למשך זמן מה לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין , כוחה של הוועדה המתמדת הוגבל לפרשנות חוקתה וחוקיה.
כיום, הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי ממלאת תפקיד מפתח בחקיקה ויש לה את הסמכות לחוקק ולתקן את רוב החוקים והצווים.
הצעות חוק המועמדות על ידי הקונגרס הלאומי העממי מוגשות בדרך כלל על ידי הוועדה המתמדת לאחר הקריאה השלישית שלה.
במהלך הכאוס הפוליטי של המהפכה התרבותית, הוועדה המתמדת כמעט ולא קיימה פגישות והוועדה המתמדת כמעט ולא חדלה לתפקד.
במהלך תקופה זו, היו"ר ג'ו דה וסגן יושב הראש הראשון דונג ביוו נפטרו, מה שאפשר לסגנית יושב הראש סונג צ'ינג-לינג, חברה בוועדה המהפכנית של הקוומינטנג , לממש את תפקידיו וסמכויותיו של יו"ר הוועדה המתמדת במידה מסוימת.
עם ביטול מוסד הנשיאות בשנת 1975, היא הפכה למעשה לראשת המדינה הראשונה בסין לפי ההגדרה המשפטית.
בשנת 1980, לאחר החלטת הקונגרס הלאומי העממי החמישי, הוקמה רשמית "הוועדה לתיקון חוקת הרפובליקה העממית של סין", בראשות יה ג'יין-יינג, סונג צ'ינג לינג ופנג ז'ן , וכללה את המנהיגים העיקריים של המפלגות הדמוקרטיות, הארגונים החברתיים והמשפטנים.
היא הייתה אחראית על תיקון וכינון החוקה החדשה.
במהלך הדיון על תיקון חוקתי, הציע הו צ'יאומו , מזכ"ל ועדת תיקון החוקה, לצמצם את מספר חברי הוועדה הלאומית ל-1,000 ולהקים שתי לשכות של 500 חברים כל אחת תחת הוועדה הלאומית כדי להפוך את הוועדה הלאומית לגוף קבוע, דו-ביתי, בניסיון לשנות את תדמיתה כ"חותמת גומי".
חבר וועדה אחר הציע לקיים פרלמנט דו ביתי כגון הסובייט העליון של ברית המועצות, כאשר בית אחד מורכב מנציגים מאזורים שונים והשני מורכב מנציגים ממגזרים מקצועיים שונים.
המתנגדים, בראשות דנג שיאופינג ויה ג'יין-יינג, טענו כי "אם שני בתי הפרלמנט לא יסכימו, יהיה קשה מאוד לתאם וקשה לתפעול".
לבסוף הושגה פשרה שהרחיבה מאוד את סמכויות הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי, והפכה אותה לרשות מחוקקת קבועה בעלת הסמכות לחוקק את רוב החוקים ולבחון אותם לאישור הוועדה הלאומית.
מועצת הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי מונה כיום 175 חברים, והיא מורכבת מיושב ראש, סגני יושבי ראש, מזכיר כללי וחברים מן המניין.
היו"ר עומד בראש הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי, ומנהל ומכנס את עבודתה.
היו"ר היה בדרך כלל אחד החברים הבכירים המפלגה הקומוניסטית של סין, ומדורג כחבר בדרגה שנייה או שלישית בוועדה המתמדת של הפוליטביורו מאז 1998. יושב הראש, סגני היושבי ראש והמזכ"ל מרכיבים יחד את מועצת היושבי ראש, המטפלת בענייני היום יום של הוועדה.
חברי הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי אינם רשאים, בו זמנית, להחזיק בתפקידים ניהוליים, שיפוטיים או פיקוחיים.
חברים אחרים בקונגרס הלאומי העממי אינם חלים על הגבלה זו.
קבוצת חברי המפלגה המובילה מורכבת מיו"ר וסגני היושבי ראש שהם חברים במפלגה הקומוניסטית של סין, והיא אחראית על יישום מדיניות הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
הוועדה המתמדת נבחרת על ידי ומבין צירי הקונגרס הלאומי העממי במהלך מושב מליאה שלו.
המועמדים לתפקיד יו"ר הוועדה המתמדת, סגני היושב ראש, המזכיר הכללי והחברים הקבועים מועמדים באופן רשמי על ידי נשיאות הקונגרס הלאומי העממי, אם כי תהליך המועמדות נשלט למעשה על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין.
הבחירות לחברי הוועדה המתמדת שלא מן המניין, יחד עם כל שאר הבחירות בקונגרס הלאומי העממי, אינן תחרותיות, כאשר הנשיאות מציעה מועמד יחיד.
לעומת זאת, הבחירות לחברי הוועדה המתמדת הקבועים היו הבחירות התחרותיות היחידות בקונגרס הלאומי העממי מאז 1988; ישנם יותר מועמדים ממקומות פנויים.
מספר גופים מנהליים הוקמו גם תחת הוועדה המתמדת כדי לספק תמיכה בפעילות היומיומית של הקונגרס הלאומי העממי.
ועדת החוק הבסיסי של הונג קונג
ועדת החוק הבסיסי של מקאו
הקונגרס הלאומי העממי והוועדה המתמדת שלו מפעילות במשותף את הסמכות לחוקק חוקים בסין.
תפקידי החקיקה של הוועדה המתמדת כוללים מבחינה חוקתית: ניסוח ותיקון חוקים למעט כאלה שיחוקקו רק על ידי הקונגרס המלא של הוועדה הלאומית; השלמה ותיקון חלקיים, כאשר הוועדה הלאומית של סין אינה במושב, של חוקים שחוקקה הוועדה הלאומית, ובלבד שלא ייפגעו עקרונות היסוד של חוקים אלה.
כתוצאה מכך, עבודת החקיקה היומיומית מתבצעת על ידי הוועדה המתמדת.
למרות שלוועדה הלאומית של סין יש את הסמכות לבטל "החלטות בלתי הולמות" שהתקבלו על ידי הוועדה המתמדת, עד כה סמכות זו מעולם לא נוצלה.
כתוצאה מכך, לוועדה המתמדת של הוועדה הלאומית של סין יש לעיתים קרובות אמירה גדולה יותר בדיונים חקיקתיים.
לוועדה הלאומית של סין יש את הסמכות לפרש את החוקה והחוק בסין, כולל חוק היסוד של הונג קונג ומקאו.
בניגוד לסמכות שיפוט של המשפט המקובל, שבו "stare decisis" מעניק לבית המשפט העליון את הסמכות לפרשנות סופית ולפסיקה, בסין היבשתית פרשנות חוקתית ומשפטית נחשבת לפעילות חקיקתית ולא שיפוטית, והתפקידים מפוצלים כך שבית המשפט העליון העממי מספק פרשנויות משפטיות בעוד שבית המשפט העממי העליון פוסק בפועל בתיקים.
מכיוון שפרשנות של החוק היא חקיקתית במהותה ואינה שיפוטית, היא אינה משפיעה על תיקים שכבר הוכרעו.
לוועדה המתמדת יש את הסמכות לפקח על אכיפת החוקה.
היא מפקחת על עבודת מועצת המדינה, הוועדה הצבאית המרכזית , הוועדה הלאומית לפיקוח, בית המשפט העממי העליון והתביעה העממית העליונה.
סמכות להחליט בנושאים מדינתיים מרכזיים
כאשר הוועדה הלאומית הלאומית אינה מתכנסת, הוועדה המתמדת בוחנת ומאשרת התאמות חלקיות לתוכנית לפיתוח כלכלי וחברתי לאומי או לתקציב המדינה שמתבררות כנחוצות במהלך יישומן.
הוועדה המתמדת מחליטה האם לאשרר או לבטל אמנות והסכמים חשובים שהושגו עם מדינות אחרות.
היא קובעת מערכות של תארים ודרגות לאנשי צבא ודיפלומטיה, ותארים ודרגות ספציפיים אחרים, מדליות מדינה ותוארי כבוד וכן מתן חנינות מיוחדות.
בסמכותה של הוועדה המתמדת להחליט על גיוס כללי או חלקי, ועל הכרזה על מצב חירום ברחבי סין או במחוזות, אזורים אוטונומיים או עיריות מסוימות הנמצאות ישירות תחת הממשל המרכזי.
כאשר הוועדה הלאומית למלחמה אינה מתכנסת, הוועדה המתמדת מחליטה האם להכריז על מצב מלחמה במקרה של מתקפה מזוינת על סין או כחלק מהתחייבויות אמנות בינלאומיות הנוגעות להגנה משותפת מפני תוקפנות.
תקופת כהונתו של חבר בוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי זהה לזו של הוועדה הלאומית העממית הנוכחית, והיא בדרך כלל חמש שנים.
היא נשארת בתפקיד עד שהקונגרס הלאומי העממי הבא יבחר את הוועדה המתמדת שלו.
היא מכנסת את הוועדה הלאומית העממית פעם בשנה, ויכולה לעשות זאת כאשר היא מוצאת לנכון או על פי הצעה של חמישית מחברי הוועדה הלאומית העממית.
הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי מקיימת בדרך כלל ישיבת ועדה אחת לחודשיים, בדרך כלל בסוף חודשים זוגיים, כאשר כל ישיבה של הוועדה נמשכת שבוע.
היא רשאית גם לקיים ישיבות ביניים אם יש צורך מיוחד.
הישיבות מכונסות ומנוהלות על ידי היושב ראש.
היושב ראש רשאי להאציל סגן יושב ראש לנהל ישיבת ועדה מטעמו.
ישיבות של הוועדה המתמדת לא יתקיימו אלא אם כן מתקיים מניין חוקי של יותר ממחצית מחברי הוועדה המתמדת הנוכחים.
מועצת יושבי הראש תנסח את סדר היום של הישיבה של הוועדה המתמדת לתקופה הרלוונטית ותעביר אותו לישיבת מליאה של הוועדה המתמדת לקבלת החלטה.
על פי החוק, הצעת חוק יכולה להיות מוצעת על ידי מועצת יושבי הראש, או מוגשת לוועדה על ידי מועצת המדינה, הוועדה הצבאית המרכזית, בית המשפט העממי העליון, התובע העממי העליון וסגני הוועדות המיוחדות של הקונגרס הלאומי העממי (או יושבי ראש הוועדות שלהן).
עשרה סגנים או יותר של הוועדה המתמדת רשאים גם לחתום ולהגיש הצעת חוק.
לאחר הצגת הצעת החוק, מועצת היושב ראש תחליט על סדר היום של המושב הנוכחי של הוועדה המתמדת.
מועצת היושב ראש רשאית להעביר את הצעת החוק לוועדה המיוחדת הרלוונטית לדיון ולהגיש דוח לפני שתחליט להעלותה לסדר היום של הוועדה המתמדת, בין אם למושב הנוכחי ובין אם למושבים הבאים.
יש לה גם את הזכות להצביע על דחיית הצעת החוק שהוצעה על ידי הגוף הנ"ל.
כאשר מועצת היושב ראש דוחה הצעת חוק, היא תסביר את הסיבות לוועדה המתמדת ולמי שמגיש הצעת החוק.
הצעת חוק המועלית לסדר היום של מושב של הוועדה המתמדת תידון על ידי הוועדה המתמדת שלוש פעמים לפני שתועבר להצבעה על ידי סגנים.
בקריאה ראשונה, יישמע הסבר על הצעת החוק שהגיש יוזמה במושב מליאה של הוועדה המתמדת, ולאחר מכן היא תידון באופן מקדמי בישיבות קבוצתיות על ידי נציגים בתקופה שבין המושבים.
בקריאה שנייה, יישמע דו"ח של ועדת החוקה והחוק על תיקון הצעת החוק והבעיות העיקריות הנוגעות לה, במושב מליאה, ולאחר מכן יידון הצעת החוק בישיבות קבוצתיות.
בקריאה שלישית, יישמע דו"ח של הוועדה הנ"ל על תוצאות דיוניה בצעת החוק במושב מליאה נוסף, ולאחר מכן תידון הצעת החוק המתוקנת בישיבות קבוצתיות לצורך שינויים סופיים.
לאחר דיון הצעת החוק המתוקנת בישיבות הוועדה המתמדת, ועדת החוקה והחוק מתקנת אותה בהתאם לדעות הדיון של חברי הוועדה המתמדת ומכינה את הגרסה הסופית להצבעה.
מועצת יושבי הראש מעבירה את הצעת החוק לוועדה המתמדת להצבעה.
אם הוועדה המתמדת לא תגיע להסכמה על הצעת החוק במהלך הקריאה השלישית, היא תכנס ישיבות קבוצתיות משותפות וישיבות מליאה נוספות לדיון נוסף, או תזמין אישים, מומחים וחוקרים רלוונטיים לקיים דיונים בנוגע להצעת החוק בפני כל הוועדה או בתוך קבוצות.
לאחר הגעה להסכמה, היא נשלחת להצבעה בישיבה מליאה.
עבור הצעת חוק שהועלתה על סדר היום של מושב הוועדה המתמדת, לאחר כל דיון של מושב הוועדה המתמדת, הצעת החוק וההסבר על ניסוחה ותיקונה יפורסמו באתר האינטרנט של הרפובליקה העממית של סין או ברשת המידע המשפטי של ממשלת סין לצורך הערות הציבור.
בעת ההצבעה, מושב הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי מאמץ את שיטת הרוב המוחלט, כלומר, יותר ממחצית חברי הוועדה הנוכחים במושב ובכך יוצרים מניין חוקי, ויותר ממחצית חברי הוועדה הצביעו בעד, אזי ניתן לאשר את הצעת החוק.
כאשר מספר הצבעות חיוביות והצבעות נמנעות שוות, ליושב ראש אין זכות להצביע להכרעה, והצעת החוק מוטלת עליה וטו.
למעשה, למרות שרוב הצעות החוק שנדונו על ידי הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי הוסכמו בקריאה שלישית, עדיין ישנם כמה הצעות חוק שנדחו בשלב ההצבעה בתולדות הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי.
הוועדה המשפטית העליונה בא-סווידא היא סמכות משפטית-מנהלית לא מוכרת שמרכזה בא-סווידא שבסוריה.
הוועדה הוקמה הוקמה ב-25 ביולי 2025 בראשות השייח' הדרוזי חכמת אל-היג'רי, בעקבות עימותים באזור ונסיגה חלקית של מוסדות השלטון הסורי.
היא פועלת לשמירה על הסדר הציבורי והבטחת המשך תפקוד השירותים החיוניים.
הוועדה הוקמה ביוזמת ההנהגה הרוחנית הדרוזית בראשות השייח' חכמת אל־היג'רי, בתגובה לחוסר היציבות והחלל השלטוני במחוז.
היא מורכבת משישה שופטים, ארבעה יועצים שיפוטיים ושלושה עורכי דין, ופועלת לשמירה על הסדר הציבורי והבטחת המשך תפקוד השירותים החיוניים.
עם הקמתה הוקם גם משרד ניהולי זמני לפיקוח על שירותים מרכזיים במחוז.
הוועדה המשפטית העליונה בסווידה הצהירה כי היא אחראית לניהול כלל ענייני הציבור במחוז, לרבות תחומים מנהליים, ביטחוניים ומתן שירותים.
מטרותיה המרכזיות כוללות שמירה על מוסדות ציבוריים ופרטיים, מאבק בשחיתות, הקמת גוף זמני לניהול השירותים המקומיים, פיקוח על שירותי הבריאות והבטחת תפקודם של בתי החולים, קבלת תרומות וחלוקתן לנפגעי הסכסוך, מעקב אחר חטופים ונעדרים, ופיקוח על נושאים הקשורים להרוגים ולפצועים.
לדבריה, פעולותיה נובעות מ"הנסיבות הדחופות בסווידה והצורך להבטיח שירותים מהירים לאוכלוסייה".
המשמר הלאומי - אחראי על טיפול באירועי טרור, הפרות סדר, ופשיעה חמורה.
הכוחות הוקמו על ידי שכיב אג'וואד נאסר וכיום מפקד עליהם שאדי פאיז מורשיד.
חטיבה 164 - הגדוד הראשי של כוחות המשמר הלאומי, הוא כולל כ-40 מיליציות שונות בתוכו, בעבר הוא היה בצבא הסורי.
מערך המודיעין - אחראי על תיאום עם כוחות הביטחון הפנימיים והשגת מודיעין לסיכול תקיפות על ידי צבא סוריה, מפקד עליו בריגדיר גנרל שכיב אג'וד נאסר.
כוחות הביטחון הפנימיים הדרוזים - אחראית על סיכול ריגול, מאבק בשחיתות וטיפול בתלונות מכל הקהילות, מפקד עליה תא"ל שאדי פאיז מורשיד וסגנו תא"ל אנואר עדול.
גדוד המשימות המיוחדות - אחראית על פשיטות, סיכול ריגול ומאבק בשחיתות.
מפקד עליה השופט שאדי מורשיד.
המועצה הצבאית של א-סווידא - אחראית על הלחימה נגד הצבא הסורי והקשרים עם ישראל, מנהיג אותה מג'ד נאג'ם אבו ראס.
ב-7 באוגוסט 2025, משרד המשפטים הסורי הפנה את השופטים המעורבים בוועדה למינהלת הפיקוח השיפוטי לצורך חקירה.
על פי מקור ממשלתי, השופטים הפרו את כללי האתיקה השיפוטית המפורטים בחוק הרשות השופטת.
המקור ציין כי השופטים המדוברים ביצעו פעולות שנחשבו כבלתי תואמות לאחריותם השיפוטית.
באופן ספציפי, הם עסקו בעבודה פוליטית מחוץ לסמכות המועצה השיפוטית העליונה.
סעיפים 78 והלאה בחוק הרשות השופטת אוסרים על שופטים לשלב את תפקידם עם עיסוקים אחרים או מעורבות פוליטית, בין אם במישרין ובין אם בעקיפין.
המשרד הצהיר כי פעולותיהם של שופטים אלו היו בעלות אופי פוליטי, נוגדות את האינטרסים הלאומיים וקידמו פילוג.
הוועדה המרכזית למוסלמים לשעבר (בהולנדית: Centraal Comité voor Ex-moslims) הייתה ועדה שהוקמה על ידי הפוליטיקאי ההולנדי יליד איראן אחסאן ג'אמי בספטמבר 2007 והתקיימה עד 2008 עבור סיוע למוסלמים לשעבר ברחבי הולנד שעזבו את האסלאם באמצעות הבעת הזכות החוקתית בחוקת הולנד לחופש דת.
בנוסף, הוועדה נאבקה לשבירת הטאבו החברתי על כפירה באסלאם ברחבי חברות מוסלמיות גם בהולנד וכן לפתוח בדיון על מעמדן של זכויות נשים באסלאם.
לבסוף, הוועדה פורקה בשנת 2008 מסיבות ביטחוניות לאחר איומי מוות רבים שהחברים שלה החלו לקבל בהם ג'אמי עצמו.
מאז, הוועדה נודעה כאחד הניסיונות הראשונים בעולם עבור ציון המגמה הגוברת של מוסלמים לשעבר והאתגרים איתם כופרים באסלאם נאלצים להתמודד, בעולם המוסלמי ובעולם המערבי כאחד.
הוועדה החלה רשמית את הפעילות שלה בספטמבר 2007 לאחר ההכרזה על ההקמה שלה לציבור בשידור בערוץ הטלוויזיה NPO 1 ב-2 במאי 2007. במהלך השידור, חבר מועצת העירייה ליידסכנדאם-פורבורך אחסאן ג'אמי, ממייסדי הוועדה, הכריז על רצונו "להושיט יד לעזרה למוסלמים המעוניינים לנטוש את אמונתם מכיוון שהחברה האסלאמית אינה מאפשרת כפירה".
הקמת הוועדה נתמכה על ידי הפרופסור האיראני-הולנדי אפשין אליאן , שבהמשך הפך גם לאחד היועצים שלה.
הוועדה קראה לממשלת הולנד להציע עזרה למוסלמים לשעבר שגלו מהמדינות שלהם והיגרו להולנד כתוצאה מחשש לחייהם.
היא הוקמה על ידי ג'אמי ממפלגת העבודה וחברת העירייה לובנה ברדה ממפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה, בעזרת מספר יועצים, פעילים מוסלמים לשעבר ומבקרי אסלאם שונים.
מייסד הוועדה אחסאן ג'אמי ציין כי כפירה באמונה בתוכן האסלאם עשויה להיות אופציה עבור מוסלמים לשעבר ברוב החברות המוסלמיות, כל עוד היא לא נשמעת בגלוי והכופר ממשיך להתנהג בחיי היום יום כמוסלמי.
עם זאת, כפירה גלויה בחברות מוסלמיות, הסביר ג'אמי, מובילה להגליה או ואיומי מוות.
מאוחר יותר באותו שבוע, ג'אמי הופיע בתוכנית הטלוויזיה ההולנדית "Schepper & Co" והגן על דבריו בכך שציין כי הוא, כפוליטיקאי, "מחויב לבטא במילים דאגות שקיימות בחברה, ובכך לנצל באופן מלא את חופש הביטוי של החברה ההולנדית".
הוא הוסיף בהמשך כי "בתי ספר שרעיים אומרים שהם יהרגו את אלה שעוזבים את האסלאם".
המייסדת השותפה של ג'אמי להקמת הוועדה לובנה ברדה פרשה מהוועדה ביוני 2007 לאחר שחשה שג'אמי "פעל בצורה לא חכמה" בכך שמתח ביקורת על אמונת האסלאם עצמה, באומרה: "אני לא חושבת שזה נוח להטיל ספק באסלאם עצמו.
אני לא רוצה להתערב בזה.
שמרו על המסר בצורה הזו: אתם צריכים להיות מסוגלים לפרוש מהאסלאם מבלי להיות מאוימים.
בראיון באוגוסט 2007, אמרה כי "אם תבקרו את הקוראן ואת הנביא, תפגעו בהרבה אנשים.
זה לא יעזור לקדם את הדיון.
אנחנו פשוט עדיין לא בשלב הזה, זה חייב להיעשות צעד אחר צעד".
ב-4 באוגוסט 2007 ג'אמי הותקף בעיר הולדתו וורברג על ידי שלושה גברים.
ההערכה הרווחת היא שהתקיפה הייתה קשורה בהקמה של הוועדה על ידו.
משרד המתאם הלאומי ללוחמה בטרור, מחלקת התביעה הציבורית והמשטרה ההולנדית החליטו בפגישה ב-6 באוגוסט כי יש צורך ב-"אמצעים נוספים" להגנתו של ג'אמי, שקיבל לאחר מכן אבטחה מוגברת.
עם זאת, לאחר חודשים של דיונים, ג'אמי החליט לבסוף להוציא את הסרט לאקרנים.
הסרט הקצר יצא לאקרנים ב-9 בדצמבר 2008, כאשר ההודעה על יציאתו לאור לוותה בקריאות מצד ארגונים מוסלמים באירופה להחרים מוצרים שמיוצרים בהולנד.
בסרט, שנקרא "ראיון עם מוחמד" ואורכו 10 דקות, ג'אמי שואל את מייסד האסלאם מוחמד שאלות שונות על זכויות נשים, יהודים וכפירה.
מנגד, הפעילה וחברת בית הנבחרים ההולנדי אייאן חירסי עלי, מוסלמית לשעבר מסומליה, הביעה תמיכה בפעילותו של ג'אמי.
בכך שסירב להתפטר והמשיך לכהן כחבר עצמאי, הוא איבד את חברותו במפלגה.
בשנת 2008 הודיע ג'אמי כי הוועדה המרכזית למוסלמים לשעבר תפורק, לאחר שלדבריו, תומכי הוועדה החלו לקבל איומי מוות רבים, וכתוצאה מכך חששו מההשלכות של הצטרפות כחברים גלויים או חדשים.
באותו זמן, ג'אמי היה חבר גם כן בוועדה המייעצת של אגודת העיתונות החופשית, שידועה כמרכיב מרכזי ברשת הבינלאומית של תנועת ה-"קונטר-ג'יהאד" .
בשנת 2009 מנהיג המפלגה למען החירות חירט וילדרס הודיע כי ג'אמי הפך לחבר במפלגה.
במהלך הבחירות המוניציפליות בהולנד 2018 , ג'אמי נבחר לחבר במועצת רוטרדם.
הוועדה לאנרגיה אטומית (בראשי תיבות: וא"א) היא יחידת סמך במשרד ראש הממשלה המופקדת על הפעילות הממלכתית בתחום הגרעין במדינת ישראל.
פעילות הוועדה לאנרגיה אטומית מתקיימת בשני מרכזים: המרכז למחקר גרעיני–שורק (ממ"ג) והקריה למחקר גרעיני – נגב (קמ"ג).
שורשי הוועדה לאנרגיה אטומית הם ביחידת חיל המדע (חמ"ד) ג', שהוקמה בקיץ 1948, בפיקודו של הכימאי-פיזיקלי רס"ן ד"ר ישראל דוסטרובסקי.
היחידה הוקמה לשם ביצוע סקר גאולוגי בחבלי הנגב שנתפסו במבצעי יואב, לוט ועובדה.
ערב סיום המנדט הבריטי גילו הבריטים שדות נפט בנגב הצפוני, והייתה שמועה שהתגלו מרבצי אורניום, אבל הסקר הראשוני שביצעה חמ"ד ג לא גילה נפט.
בעקבות הסקר הוחלט לערוך מיפוי גאולוגי יסודי יותר של כל הנגב, ולשם כך נבנו לחמ"ד ג מעבדות בגבעת הקיבוצים בפאתי מכון זיו (לימים מכון ויצמן למדע) ברחובות.
בסקר שנערך בשנים 1949–1950 לא נמצאו כמויות משמעותיות של אורניום, למעט כמויות קטנות במרבצי הפוספטים שבמזרח הנגב.
לאחר השלמת הסקר הוסיף חמ"ד ג לפעול כמרכז אוטונומי ולהיות ממומן מתערובת של תקציבים ממשלתיים ואקדמיים (במיוחד מכון ויצמן).
מקצת הפעילויות והאישים של חמ"ד ג, ובכלל זה מפקדו רס"ן דוסטרובסקי, פעלו בזיקה הדוקה עם המחלקה לחקר איזוטופים במכון ויצמן שדוסטרובסקי עמד בראשה.
בשלהי 1951 הוקם אגף למחקר ותכנון (אמ"ת) במשרד הביטחון כגוף אזרחי, ומרכזי המחקר של חמ"ד הועברו לאחריות אמ"ת.
חמ"ד ג כונה מעתה מכון 4.
הוועדה לאנרגיה אטומית הוקמה ב־16 ביוני 1952 על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון בראשות פרופסור ארנסט דוד ברגמן, וקיבלה אחריות על מעבדות מכון 4 בגבעת הקיבוצים.
עם חבריה נמנו ד"ר ישראל דוסטרובסקי ממכון ויצמן למדע, רא"ל (מיל') יעקב דורי, מנהל אגף המדע במשרד ראש הממשלה, ד"ר ש' כהן, פרופ' שמואל סמבורסקי מהאוניברסיטה העברית בירושלים, פרופ' יואל רקח מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ופרופ' פרנץ אולנדורף מהטכניון.
עם התחלת הקמת הקריה למחקר גרעיני – נגב על יד דימונה מינה מנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס את אל"ם עמנואל פרת למנהל המיזם, בכפיפות ישירה אליו ללא כפיפות לוועדה, שלא הייתה שותפה להקמת הקריה.
בפברואר 1958 חתמו כל שבעת חברי ההוועדה על מכתב התפטרות קיבוצי שהוגש לבן-גוריון, והותירו את ברגמן כיו"ר ללא ועדה.
את מכתב ההתפטרות יזמו הפרופסורים רקח, סמבורסקי ואולנדורף, ונאמר בו מפורשות שהוא מחאה על ענייני נוהל, לא מהות.
במכתב נאמר שלמרות שמליאת הוועדה לא כונסה מ־1956, "נעשו דברים לכאורה בשם וא"א, שלמעשה לא התקיימה, בלי [ידיעת] המדענים הישראלים המקורבים למקצוע הנוגע לתכנון, אם אמנם היה תכנון".
נראה שכל ההחלטות החשובות שהובילו לדימונה נתקבלו מחוץ לוועדה, אך לעיתים הם "הוכשרו" בשם הוועדה, שמ־1956 הפכה למעין חותמת גומי בשירותו של פרס.
בעקבות ההתפטרות חברי הוועדה נפגש בן-גוריון עם הפרופסורים רקח ואולנדורף, והציע להקים שתי ועדות נפרדות - ועדה מדעית וועדה ניהולית - כדי לתת למדענים תפקיד בקביעת המחקר, תוך הרחקתם מהצד הביטחוני של המיזם החדש.
ההצעה נדחתה על ידי הפרופסורים.
בשנת 1966 לקח על עצמו ראש הממשלה לוי אשכול את תפקיד יו"ר הוועדה מידי ברגמן.
בראש מליאת הוועדה עומד ראש הממשלה, שהוא יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית, והוא הממנה את חברי הוועדה.
בתחילת שנות ה-80 מנחם בגין מינה את יובל נאמן ליו"ר הוועדה.
בפברואר 2011 עודכן מבנה הוועדה לאנרגיה אטומית, אושררה אחריותו של ראש הממשלה בנושא הגרעין, לרבות היותו הממונה הישיר על הוועדה לאנרגיה אטומית, עודכנו תפקידי הוועדה והוסדרו הממשקים בין הוועדה לבין משרדי ממשלה אחרים.
בתחילה ישבה הוועדה במבנים ארעיים ליד רחובות.