tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפעם השלישית בה הגיעה הקבוצה לגמר, שנערך לראשונה באצטדיון ומבלי שנחנך במשחק זה, ב-28 באפריל 1923, ניצחה בולטון 0–2 את וסטהאם יונייטד וזכתה בגביע.
בין השנים 1935 ו-1964 שיחקה בולטון בליגה העליונה של אנגליה.
לאחר שירדה הקבוצה, היא לא חזרה לליגה הבכירה עד 1978 בה שרדה רק שנתיים.
בשנת 1946 התרחש באצטדיון של הקבוצה אסון ברנדן פארק.
הוונדררס זכו בגביע הרביעי שלהם ב-1958, כאשר צמד של כוכב הקבוצה, נאט לופטהאוס, העניק להם ניצחון על מנצ'סטר יונייטד, לעיני כ-100,000 צופים באצטדיון ומבלי.
מאז, הצליחה הקבוצה לסיים רק פעמיים כסגנית מחזיקת גביע הליגה, ב-1995 ושוב ב-2004.
בסוף עונת 1986/1987 ירדה בולטון לראשונה בתולדותיה לליגה הרביעית.
הנהלת הקבוצה המשיכה לתת אמון במאמן פיל ניל, אמון שהניב פרי, שכן לאחר עונה אחת בליגה הרביעית חזרה הקבוצה לליגה השלישית.
פיל המשיך לאמן בבולטון עד לעונת 1992, בה הוחלף על ידי ברוס ריוק, שמספר שנים קודם לכן היה שותף פעמיים כמאמן לעליית ליגה של מועדון מידלסברו.
חזרתה של בולטון לפרמייר ליג
בולטון עלתה לפרמייר ליג בהדרכתו של ברוס ריוק, הודות לניצחון על רדינג במשחק על הכרטיס לליגה הבכירה במסגרת הפלייאוף של הליגה הראשונה (ליגת המשנה באנגליה).
לאחר שפיגרה 0–2 במחצית, הצליחה בולטון להשוות עם 2 שערים ב-15 הדקות האחרונות של המשחק ולכפות הארכה, בה ניצחה 3–4. ניצחון זה שם קץ ל-15 שנות נדודים בין הליגות הנמוכות.
שבוע לאחר מכן הייתה בולטון שוב בצד המפסיד, כאשר נוצחה על ידי ליברפול 2-1 בגמר גביע הליגה.
ריוק עבר לארסנל לאחר העלייה.
הוא הוחלף על ידי מאמן דרבי קאונטי, רוי מקפארלנד, שנהנה משיתוף פעולה עם עוזרו לשעבר, קולין טוד.
בולטון הייתה בתחתית הליגה ברוב עונת , ועל עף החתמתם של מספר שחקנים חדשים שחררה הקבוצה את מקפארלנד בערב השנה החדשה של 1996, וטוד מונה למאמן במקומו.
הנהלת בולטון האמינה בטוד, אשר לא הביא את השינוי המיוחל ונכשל בניסיונו להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה.
הוא הצליח להשיג רק 19 נקודות במשך 16 המשחקים שניהל.
האמון שנתנה ההנהלה בטוד השתלם לבסוף, כשבולטון חזרה לליגה הבכירה בניסיון הראשון שלה, לאחר שהשיגה 98 נקודות מתוך 100 אפשריות.
הם יכלו להשיג 100 נקודות ליגה ו-100 שערי ליגה, אלמלא סיימו בתיקו 2-2 את המשחק האחרון לאותה עונה נגד טרנמיר רוברס.
ירידה נוספת לליגת המשנה והחזרה לליגה הבכירה
בולטון ירדה חזרה לליגת המשנה בעונת בגלל הפרש שערים, כשיחד איתה יורדות גם שתי הקבוצות שעלו איתה רק שנה קודם לכן, בארנסלי וקריסטל פאלאס.
בעונת הגיעה בולטון עד לפלייאוף של ליגת המשנה אבל הפסידה לווטפורד.
קולין טוד התפטר ממשרת המאמן, ומיד הוחלף על ידי מאמנה של נוטס קאונטי, סם אלרדייס, (מאמנה הנוכחי של בולטון).
עונת הסבה אכזבה קשה למאמנה החדש של בולטון ולקבוצה עצמה, אשר הפסידה בחצאי הגמר של גביע הליגה וגביע ה-FA, ובמשחקי הפלייאוף על הכרטיס לחזרה לליגה הבכירה.
אולם בעונת כבר התהפכו היוצרות לטובתם של סם אלרדייס וקבוצתו, שהעפילה בחזרה לליגה הבכירה לאחר ניצחון 0–3 על פרסטון בגמר הפלייאוף של הליגה הראשונה.
בולטון סיימה במקום ה-16 בתום עונת - מספיק בשביל להבטיח לראשונה בתולדותיה את השארותה בפרמייר ליג שנוסדה בשנת 1992, ולראשונה מאז 1979 בליגה הבכירה של הכדורגל האנגלי.
בולטון נאבקה בתחתית בשנה שלאחר מכן, , אך הצליחה לשרוד בזכות ניצחון 1–2 על מידלסברו במחזור האחרון של העונה.
בעונת השיגה בולטון את העונה הטובה ביותר שלה זה 50 שנה.
היא הגיעה לגמר גביע הליגה, בו הפסידה 1–2 למידלסברו.
למרות הפתיחה הגרועה של העונה סיימה בולטון במקום השמיני שנחשב כגבוה עבורה באותה עת.
ההתקדמות של בולטון המשיכה גם בעונת .
הקבוצה סיימה במקום השישי בטבלה והעפילה לגביע אופ"א, המפעל האירופי הראשון אליו העפילה בולטון בתולדותיה.
תור הזהב של בולטון המשיך גם בעונת , בה סיימה שמינית בליגה.
המסע האירופי שלה החל בכך שהדיחה את לוקומוטיב פלובדיב בסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
בשלב הבתים שיחקה בולטון מול בשיקטש הטורקית, ויטוריה דה גימארייש, זניט סנקט פטרבורג, ומול מי שזכתה בתום העונה בתואר מחזיקת גביע אופ"א, סביליה.
הקבוצה המשיכה עד לסיבוב השני של גביע אופ"א, בו הודחה על ידי אולימפיק מרסיי.
בולטון שברה את שיא ההעברות של הקבוצה כאשר החתימה באותה עונה את החלוץ הצרפתי, ניקולס אנלקה, תמורת 8 מיליון ליש"ט אותם שילמה לפנרבחצ'ה הטורקית.
בעונת שיחקו בשורות בולטון הישראלים טל בן-חיים ועידן טל.
בשנת 2012 מהמועדון פרש יוסי יאסקלאינן לאחר 530 הופעות בשער הקבוצה החל משנת 1997. בעונת ירדה לליגה השלישית לראשונה לאחר 23 שנים של היעדרות, שנה לאחר מכן חזרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום השני.
בחלוף שנתיים ירדה שוב לליגה השלישית.
בשל מצבה הכלכלי הקשה של הקבוצה, ב-13 במאי 2019 החלה הקבוצה בתהליך פירוק באופן רשמי.
באוגוסט 2019 נמצא לה רוכש, והיא ניצלה מפירוק.
הקבוצה סיימה את עונת 2019–2020 במקום האחרון ורשמה ירידת ליגה שנייה ברציפות אל הליגה הרביעית לראשונה מאז עונת 88–1987. שנה מאוחר יותר חזרה בולטון לליגה השלישית.
תלבושת הבית המסורתית של בולטון היא חולצה לבנה עם קישוט אדום, יחד עם מכנס כחול-כהה וגרביים לבנים.
סמל הקבוצה בנוי מצורת כדור המורכב על ידי ראשי התיבות של שמה המלא של הקבוצה (BWFC עבור "Bolton Wanderers Football Club") עם סרטים בצבע אדום וכחול מתחת.
האדום שבסמל מסמל את הצבע של הוורדים של מחוז לנקשייר (בו נמצאת העיר בולטון).
הסמל המקורי של הקבוצה היה סמלה של העיר בולטון.
בשנת 1997, לאחר ששיחקה 102 שנים באצטדיון ברנדן פארק, עברה בולטון לאצטדיונה החדש, אצטדיון ריבוק, שנבנה כ-8 ק"מ ממרכז העיר בולטון.
בשנת 2014 רכשה חברת מקרון את זכויות שיום האצטדיון, ומאז הוא נקרא "אצטדיון מקרון".
בולי איש השלג (צרפתית: Bouli, "בולי") היא סדרת אנימציה צרפתית שהופקה לטלוויזיה בשנים 1989- 1991, לערוץ השני הצרפתי.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ הראשון במסגרת פינת תוכניות הילדים בתוכנית הבוקר של הערוץ הראשון "בוקר טוב ישראל" בין השנים 1991 עד 1992. כמו כן, במקביל שודר גם בערוץ הילדים.
הסדרה מתמקדת בבולי איש השלג אשר הירח הפיח בו ובחבריו רוח חיים ובהרפתקאותיהם בארץ השלג.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעה מיכל צפיר.
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
רן גואטה - דובי שן / בולי פאנק / בולי אבא
שירה גור - ליבי / בולי אמא
טל מוסרי - בולי ים
בולט פור מיי ולנטיין היא להקת מטאלקור מברדג'נד, ויילס.
בתחילת דרכה הלהקה ניגנה גרסאות כיסוי לשירי מטאליקה, נירוונה ולימפ ביזקיט.
בסיסט הלהקה, ניק קרדל, פרש מהלהקה שבוע לפני הקלטת שירם הראשון, והלהקה לא הקליטה אותו לבסוף.
חברי הלהקה מצאו בסיסט חדש, ג'ייסון ג'יימס, ושינו את שמם מ-"Jeff Killed John" ל-"Opportunity In Chigago".
זמן קצר לאחר מכן הם שינו שוב את השם לשם הנוכחי-"Bullet For My Valentine".
באוקטובר 2004 הלהקה הוחתמה בחברת סוני רקורדס על ידי ויסיבל נויז.
ב-15 בנובמבר 2004 בולט פור מיי ולנטיין פרסמו את אלבום הEP הראשון שלהם בבריטניה,Hand Of Blood, תחת הלייבל "ויסבל נויז".
מאוחר יותר יצא האלבום גם בארצות הברית תחת הלייבל "טרוסקיל רקורדס" ונכללה בו רצועת בונוס נוספת -(To Choke Upon) Words 4. השיר "Hand Of Blood", מהאלבום הנושא את אותו שם יצא כסינגל ב-2004 וזכה להצלחה רבה, מושמע במשחק המחשב ניד פור ספיד מוסט וואנטד.
ב-3 באוקטובר 2005, יצא בבריטניה "The Poison", האלבום המלא הראשון של הלהקה.
הסינגל הראשון מתוכו היה Suffocating Under Words Of Sorrow, אשר יצא ב-19 בספטמבר 2005. ב-14 בפברואר 2006 יצא האלבום גם בארצות הברית ביום האהבה (אירוניות לשמם Valentine).
הסינגל המצליח מהאלבום היה "Tears Dont Fall" שזיכה את הלהקה בהצלחה גדולה בעולם.
בנוסף הגיעו עוד סינגלים כגון
ב-29 בינואר 2008 הוציאו אלבום שני "Scream Aim Fire".
אלבום זה הביא ללהקה את ההצלחה המוכרת שלה היום שהביא 2 מהלהיטים הגדולים בז'אנר המטאלקור- Scream Aim Fire וWaking The Demon.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד האמריקאי, ונכון להיום האלבום נמכר ביותר ממיליון עותקים בעולם ויותר מ-500 אלף בארצות הברית לבד.
עם האלבום הלהקה יצאה לטורים בינלאומיים שהביאו לה הצלחה רבה.
ב-26 באפריל 2010 יצא אלבומם השלישי "Fever" כשעל עמדת המפיק עמד המפיק המוערך דון גילמור.
האלבום הגיע ישירות למקום הראשון בבילבורד ומכר בשבוע הראשון שלו 71,000 עותקים בארצות הברית ו21,965 בבריטניה.
אמנם הוא לא הוציא להיטים כמו קודמיו אך הצליח במכירות ומכר נכון להיום 500,000 עותקים ברחבי העולם.
ב-28 בינואר 2011 מייקל פאדג'ט הכריז כי ללהקה כבר יש תבנית התחלתית של האלבום הבא ושהוא יישמע דומה לאלבום Fever.
כמו כן, הוא ציין שהלהקה תתחיל לכתוב את השירים שייכנסו לאלבום ב-2011 ולקראת סוף השנה הם יתחילו להקליט את האלבום.
ב-25 בנובמבר יצא השיר Temper Temper בבריטניה וב-30 באוקטובר הופץ בכל רחבי העולם.
הלהקה הודיעה שתוציא את אלבומה הרביעי "Temper Temper" אשר יצא ב-12 בפברואר.
האלבום דלף לאינטרנט ימים ספורים לפני הוצאתו וקיבל תגובות טובות.
ב - 9 פברואר 2015 הלהקה הודיעה שהבסיסט שלהם, ג'ייסון ג'יימס, עוזב את הלהקה לאחר 12 שנה, ובשלב מאוחר יותר יודיעו על הבסיסט החדש.
ב-14 באוגוסט 2015 שוחרר האלבום החדש Venom.
מאת'ייו טאק (מאת) - גיטרה ושירה
מייקל פאדג´ט (פאדג´) - גיטרה ראשית וקולות רקע
מייקל תומאס (מוס) - תופים
ג'יימי מתיאס - בס ושירה
ג´ייסון ג´יימס (ג'יי) - בס וקולות רקע
בולוס פמפיגואיד (Bullous pemphigoid) היא מחלה אוטואימונית (אוטואימונית) המופיעה כמחלת עור.
המחלה מתבטאת בהופעת שלפוחיות ובועות על גבי העור.
נמצאת ב עם מחלת פמפיגוס.
המחלה שכיחה יותר מפמפיגוס ולרוב מתבטאת במהלך של התלקחויות והחלמות ולבסוף עוברת תוך 10 שנים.
הנגעים מופיעים לרוב במפשעות, בתי שחי ואזורים פלקסוריים (מתכופפים) של הגפיים.
לעיתים קרובות נראה רק הופעה של פריחה ללא הופעת שלפוחיות.
הפגיעה היא פעילות של נוגדנים עצמיים מסוג IgG ומערכת המשלים כנגד אנטיגן הנקרא בולוס פמפיגואיד המצוי בשכבה החלבונית המחברת בין תאי העור לשכבת הבסיס של העור (המידסמוזום).
התגובה בין הנוגדן לאנטיגן גורמת לשפעול מערכת המשלים ולימפוציטים הגורמים להפרשת אנזימים פרוטאוליטיים (אנזימים הורסי חלבונים) ההורסים את הרקמה הבסלית (שכבת הבסיס).
השלפוחיות מוצקות יותר ומקובעות, אין הופעת סימן ניקולסקי (שפשוף העור גורם לקילופו וזאת בשל היפרדות שכבות העור)
בבדיקה פתולוגית לאחר ביופסיה מוצאים שקיעה שונה של האנטיגנים - לאורך הצומת האפידרמלי-דרמלי (בין שכבות עור) בצורה ליניארית (בניגוד לצביעה בצורת רשת בפמפיגוס).
בדומה לפמפיגוס המחלה מטופלת בתכשירים העובדים על דיכוי מערכת החיסון וסטרואידים אך במינון נמוך יותר.
לעיתים משלבים עם הטיפול המדכא את מערכת החיסון גם טיפול אנטי דלקתי כדי לייעל את הטיפול (יצירת סינרגיה).
בולוניה 1909 הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר בולוניה.
אצטדיון הבית של המועדון הוא רנאטו דאל'ארה, ותכולתו היא כ-31,000 מקומות.
המועדון נוסד ב-1909 כקבוצת כדורגל בשטחי אוסטריה, ושיחק בה עד שאיטליה כבשה בחזרה את שטח העיר במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן, הצטרף המועדון לליגה השישית המחוזית באיטליה.
מועדון הכדורגל בולוניה הוקם על ידי אמיליו ארנשטיין, אוסטרי שהתעניין בכדורגל' בעת שהותו באוניברסיטאות של וינה ופראג.
עוד לפני כן, הוא ואחיו הקימו את מועדון הכדורגל "הכוכב השחור" באוסטריה.
בולוניה הוקמה ב-3 באוקטובר 1909, בצפון איטליה, בעיר בולוניה, ובעת ההקמה קרלו סנדוני היה הספונסר והמנהל הכללי של המועדון, לואי ראוץ' השווייצרי היה הנשיא, גואידו דלה ואלה סגן הנשיא, אנריקו פנגליה המזכיר, סרג'ו למפרונטי הקופאי ואמיליו ארנשטיין וליאון וינצ'נזי מונו להיות חברי המועצה של המועדון.
ב-20 במרץ 1910 שיחקה בולוניה את המשחק הראשון בהיסטוריה שלה' נגד וירטוס המקומית, שלבשה חולצות לבנות, ובולוניה הביסו את וירטוס 1–9. קבוצת הכדורגל הראשונה הורכבה מ: קוך, צ'יארה, פסראלי, ברגאגליה, גיואדו דלה ואלה, נאני, דונאטי, ראוך, ברנבאו, מצ'אנו וגראדי.
את העונה הראשונה בילתה בולוניה בליגה המקומית תחת הנהגתו של אריגו גראדי כקפטן הקבוצה.
בולוניה ניצחה בליגה שלה ועלתה לליגה שנקראה "קבוצת ונטו-אמיליאנו", בה שיחקה 4 עונות נוספות, וסיימה במקומות חמש ומעלה.
בולוניה נכנסה לליגה הצפונית לפני שמשחקי הליגות הופסקו לחלוטין בגלל מלחמת העולם הראשונה.
אחרי המלחמה בולוניה החל שיפור מתמיד ביכולתה וההצלחות לא איחרו להגיע.
בעונת 1919/1920 בולוניה העפילה לחצי הגמר של הליגה הצפונית באיטליה, ובעונה לאחר מכן, 1920/1921, הגיעה הקבוצה לגמר הליגה, שם הפסידה לפרו ורצ'לי 2-1. בעונת 1923/1924 הגיעה בולוניה פעם נוספת לגמר הליגה אבל הפסידה לגנואה וסיימה סגנית פעם נוספת.
בעונת 1924/1925 ההמתנה הגיעה לסיומה, ובולוניה זכתה באליפות הראשונה בהיסטוריה שלה לאחר שניצחה את גנואה בגמר הצפוני, ואת אלבה רומא 0–2 ו0–4 במשחקי הגמר.
לאחר שהפסידה בגמר הצפון בעונה הבאה, וסיימה כסגניתה של טורינו בעונת 1926/1927, וחמישית ב-1927/1928, הצליחה לזכות באליפות פעם נוספת בעונת 1928/1929, לאחר שניצחה בגמר את טורינו החזקה, ששלטה בליגה באותה התקופה.
לאחר הקמת הסרייה א' בעונת 1929/1930, המשיכה להיצמד לצמרת כשסיימה במקומות שני ושלישי במספר עונות בתחילת שנות ה-30, ובכל מקרה בחצי העליון של הטבלה.
ב-1935/1936 זכתה בולוניה באליפות איטליה השלישית שלה בהיסטוריה, לאחר שהקדימה את רומא בנקודה אחת בלבד בליגה.
הקבוצה המשיכה ביכולתה הטובה וזכתה ב-3 אליפויות נוספות בעונות , ו- לפני שמלחמת העולם השנייה עצרה את הליגה.
בשנות ה-70 זכתה הקבוצה בקופה איטליה פעמיים: ב-1970/1969 כשסיימה במקום הראשון בבית הגמר בגביע, וב-1974/1973 כשניצחה באופן דרמטי את פלרמו 4-3 בדו-קרב פנדלים אחרי תיקו 1-1 בתום 120 דקות.
בשנות ה-80 המועדון החל בהתדרדרות לליגות הנמוכות.
בתחילת שנות ה-80 ירדה הקבוצה לליגה השנייה אחרי שהפסידה במאבק הישרדות לקליארי וגנואה ששרדו על חשבונה, וירד בעונה לאחר מכן לסרייה ג'.
זו הייתה ירידהמהירה של 2 ליגות ב-2 עונות בלבד.
הקבוצה עלתה לליגה השנייה בעונה לאחר מכן.
מעתה ואילך נאבקה הקבוצה על מקומה בסרייה א' כאשר הצליחה להעפיל בסוף שנות ה-80 לליגה הבכירה, אך ירדה בתחילת שנות ה-90 ואף התדרדרה פעם נוספת עד לסרייה ג'.
בולוניה הצליחה לחזור עוד פעם לסרייה א' בסוף עונת 1995/1996. היא אף הצליחה לזכות בגמר גביע האינטרטוטו לשנת 1998 במשותף עם ולנסיה וורדר ברמן.
המועדון הצליח להישאר בסרייה א' עד לעונת 2004/2005, עונה בה ירדה מהמקום ה-18 לסרייה ב' פעם נוספת.
חוסר יציבות והישרדות בליגה הראשונה
עונה לאחר מכן הקבוצה עברה לבעלים חדש, כאשר ג'וזפה גזוני מכר את המועדון לאלפרדו קצולה, איש עסקים מקומי.
הקבוצה החליפה מספר מאמנים ולא הצליחה להעפיל חזרה לסרייה א' עד לסיום עונת 2007/2008, בה סיימו ה"rossoblù" (האדומים-כחולים) במקום השני בסרייה ב' ועלו לליגה העליונה בהדרכתו של המאמן דניאל אריגוני.
בקיץ 2008 ניהל הבעלים קצולה משא ומתן למכירת הקבוצה לקבוצת רכישה אמריקאית אבל המכירה בוטלה לבסוף, והמועדון נמכר לבסוף לקבוצת רוכשים מקומית בראשות פרנצ'סקה מנריני, שהפכה לאישה השנייה שהיא בעלי קבוצת כדורגל בסרייה א'.
הקבוצה המשיכה להילחם על חייה בליגה בעונות הבאות ונאבקה גם בקשיים כלכליים של ראשי המועדון, ונמכרה לאיש העסקים הסרדינאי סרג'ו פורקדה ובהמשך ניצלה שוב מירידה.
ב-23 בדצמבר 2010 קבוצת המשקיעים "בולוניה 2010", בראשות הבנקאי ג'ובאני קונסורטה ואיש העסקים מאסימו זנאטי, רכשה את המועדון מפורקדה, לאחר שהלן לא העביר משכורות לעובדים והביא את המועדון לסף פשיטת רגל.
זנאטי מונה לנשיא המועדון ביחד עם המוזיקאי האיטלקי, אוהד הקבוצה, ג'אני מורנדי, שמונה להיות נשיא של כבוד במועדון, אך כעבור 28 ימים זנאטי והמנכ"ל התפטרו בגלל אי הסכמות וההנהלה התחלפה בשנית, בזמן שהקבוצה דשדשה בליגה וסיימה בחלק התחתון של הסרייה א', אך עם זאת שרדה.
בעונת 2013/2014 חוסר היציבות בהנהלת הקבוצה השפיע והיא ירדה שוב לסרייה ב' מהמקום אחד לפני האחרון.
חוסר היציבות המשיך, והקבוצה החליפה שוב בעלים, כאשר קבוצה דרום אמריקאית בשם "מועדון הכדורגל בולוניה 1909", בראשות ג'ו טקופינה וג'ואי סאפוטו (בעלי הקבוצה מונטריאול אימפקט מה-MLS), לקחה את המועדון מידי אלבינו גואראלדי.
תחת ההנהלה החדשה, הקבוצה עלתה שוב לסרייה א' בסיום עונת 2014/2015.
בעונות הבאות ועד עונת 2023/2024 שיחקה בולוניה בסרייה א', כאשר המקום הגבוה ביותר שתפסה היה מקום תשיעי, בעונת 2022/2023, והמקום הגרוע ביותר, המקום הארבעה-עשר, היה בעונת החזרה לסרייה א', עונת 2015/2016.
בעונת 2023/2024, תחת המאמן טיאגו מוטה, סיימה בולוניה במקום החמישי, והבטיחה מקום בעונת 2024/2025 בליגת האלופות לראשונה מאז 1965, חלוץ הקבוצה ג'ושוע זירקזי זכה בשחקן הצעיר של העונה, והבלם ריקרדו קלאפיורי נכנס לנבחרת העונה.
בסיום העונה עזב טיאגו מוטה את בולוניה ועבר ליובנטוס, במקומו מינו בולוניה את וינצ'נזו איטליאנו.
בעונת 2024/2025 זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי לראשונה מזה 51 שנים, לאחר ניצחון במשחק הגמר 1-0 על מילאן ובזכות הזכייה העפילה לליגה האירופית.
בליגה סיימה הקבוצה במקום ה-9.
נפת בולוניה (באיטלקית: Provincia di Bologna) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר בולוניה.
הנפה גובלת בנפת פרארה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת רוונה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בפירנצה ובפראטו ובפיסטויה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה במערב.
בולטימור אוריולס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר בולטימור, מרילנד.
הקבוצה משחקת בבית המזרחי של האמריקן ליג.
האוריולס הוקמו ב-1901 והם אחת משמונה הקבוצות המייסדות של האמריקן ליג.
בשנה הראשונה פעלה הקבוצה בעיר מילווקי תחת הכינוי מילווקי ברוארס (ללא קשר לקבוצה בעלת השם הזהה שנוסדה ב-1970), וב-1902 עברה לשחק בסנט לואיס, עיר בה שיחקה במשך יותר מחמישה עשורים, תחת הכינוי סנט לואיס בראונס.
לאחר שורה של כישלונות מקצועיים ואי הצלחה כלכלית, הגיע בעל הקבוצה, ביל ויק, למסקנה כי אין מקום לשתי קבוצות בייסבול בכירות בסנט לואיס (בעיר שיחקה במקביל גם הסנט לואיס קרדינלס) ולכן החל בניסיונות לגרום לקרדינלס לעזוב את העיר.
הוא גייס שחקנים ואנשי מקצוע שזוהו עם הקרדינלס ונקט בפעולות נוספות במטרה לערער את בסיס האוהדים של היריבה העירונית.
נראה היה שעמלו נשא פרי, כשבעלי הקרדינלס חיפשו קונה לקבוצה, אך כשיצרנית הבירה הענקית אנהאוזר-בוש רכשה את הקרדינלס היא הודיעה כי תשאיר אותה בסנט לואיס ובכך סתמה את הגולל על מאמציו.
ויק שהבין כי אין לו יכולת להמשיך בתחרות, חיפש עיר אחרת להעביר אליה את הקבוצה; ניסיונותיו להעבירה חזרה למילווקי או לבולטימור לא צלחו, לאור התנגדות בעלי הקבוצות האחרות בליגה, והוא נאלץ למכור את הקבוצה.
תחת הבעלות החדשה הסכימה הליגה לאשר את המעבר וב-1954 התמקמה הקבוצה בבולטימור, מקום מושבה עד היום.
שמה של הקבוצה שונה לבולטימור אוריולס, כשם של ציפור שיר נפוצה הנושאת את שם העיר, וכשמה של קבוצת בייסבול מקומית שפעלה בעבר בעיר.
לאחר שהצליחה רק פעם אחת בעבר, ב-1944, להעפיל לוורלד סיריס ונחשבה לאחת הקבוצות החלשות בליגה, שינתה הקבוצה את פניה בבולטימור.
היא זכתה שש פעמים באליפות האמריקן ליג ושלוש פעמים בוורלד סיריס: ב-1966, 1970 ו-1983, כולם יחד עם המגיש המצטיין ג'ים פאלמר.
בולט הוא סרט אנימציה ממוחשבת-3D מבית היוצר של אולפני וולט דיסני, שיצא לאקרנים ב-26 בנובמבר 2008. גיבור הסרט הוא כלב בשם בולט.
את בולט הגור מאמצת מהמכלאה ילדה בשם פני.
שנים לאחר מכן פני ובולט מככבים בסדרת פעולה המופקת ללא ידיעתו של בולט.
מפיקי הסדרה מסתירים מהכלב את המצלמות ואת האולפן ויוצרים בו את האשליה שבכוחו לבצע פעולות של גיבור על ושבעזרתן הוא מציל את פני מאויביה.
בולט נקלע בטעות למשאית שיוצאת מאולפן הצילום ופוגש לבדו את העולם האמיתי.
בדרכו חזרה לפני, נעזר בולט בחתולה בעלת חוכמת רחוב בשם מיטנס, המתגלה כנושאת את זיכרון בעליה האנושיים שנטשו אותה בעת שעברו דירה, ובאוגר בשם קנגו המעריץ את דמותו הטלוויזיונית של בולט.
העלילה סובבת את מפגשו של בולט עם המציאות, על הסכנות האמיתיות שבה ועל הטוב שהיא מציעה, ועם ההכרה באי קיומם של כוחותיו המיוחדים.
במקביל עוסקת העלילה באובדן שחשה פני על כלבה שנעלם ובדרישות של תעשיית הבידור (מפיקי הסדרה וסוכנהּ) להמשיך ולשחק בסדרה עם כלב אחר כאילו לא קרה דבר.
בסוף מסעו של בולט, הוא מוצא את פני ומכיר באהבתה כאמיתית בזכות התערבותה של מיטנס.
בולט: כלב רועה גרמני לבן, בולט הוא שחקן בסדרת טלוויזיה ששמה "בולט הגיבור".
בכל פרק, הוא מציל את בעליו, פני, מהנבל ד"ר קליקו.
בולט לא מכיר את העולם החיצוני מחוץ לסט הטלוויזיה בו הוא חי.
הוא חושב שיש לו כוחות על ושפני נמצאת בסכנה ממשית.
בסרט, הוא בטעות מגיע לניו יורק ומגלה את העולם החיצוני.
הוא מתיידד שם עם אוגר ששמו קנגו, וחתולה ששמה מיטנס.
פני היא בעליו האמיתיים של בולט ושחקנית בתוכנית הטלוויזיה "בולט הגיבור".
היא אוהבת את בולט, והוא מציל אותה כאשר האולם נשרף.
בולט הכריח את מיטנס בכוח לעזור לו במסע לשוב לביתו ולפני.
במסע בולט קשר את עצמו למיטנס.
קנגו: אוגר ומעריץ מושבע של בולט.
קנגו צופה בתוכנית של בולט, וכאשר פוגש אותו, מצטרף לעזור לו להגיע לביתו.
קנגו נמצא בתוך כדור שקוף במהלך כל הסרט מלבד הפעם שבה הוא פותח את הכלוב של בולט במשאית פיקוח בעלי חיים.
ד"ר קליקו: בעל עין ירוקה.
בכל פרק הוא חוטף את פני, ובולט מציל אותה.
את הפסקול ל"בולט" הלחין ג'ון פאוול.
בפסקול נכללו נעימות הסרט ושני שירים מקוריים - "I Thought I Lost You" מאת כוכבי הסרט מיילי סיירוס וג'ון טרבולטה (השיר גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר בשנת 2009) וכן "Barking at the Moon" מאת ג'ני לואיס.
הפסקול יצא לאור ב-18 בנובמבר 2008.
בּוֹלֶחוֹב או בולכוב (מיידיש: באָלעכאָוו או באלחוב; באוקראינית: Болехів, "בולחיב"; בפולנית: Bolechów; ברוסית: Болехoв) היא עיירה (לשעבר עיירה יהודית) בנפת דוֹלינה שבמחוז איוואנו-פרנקיבסק במערב אוקראינה, לשעבר בחבל גליציה ההיסטורי, כ-85 ק"מ מדרום לעיר לבוב וכ-70 ק"מ ממזרח לגבול אוקראינה–פולין.
בולחוב נוסדה בראשית המאה ה-17. עד שנת 1772 הייתה בולחוב חלק מממלכת פולין; משנת 1772 ועד 1918 הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ובין שתי מלחמות העולם בשטח פולין.
ב-1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שעל פיו עבר המחוז שבו נמצאה בולחוב לידי ברית המועצות.
ביוני 1941 הפרה גרמניה את הסכם האי-התקפה, כבשה את מזרח פולין וכך עברה בולחוב לשלטון גרמני.
קהילה יהודית הייתה בבולחוב מיום היווסדה על ידי ניקולס גידזינסקי.
מייסד העיירה העניק ליהודים זכויות שוות לאלה של התושבים הנוצרים, והדבר אושר על ידי המלך זיגמונט השלישי מבית ואזה (Waza) שהיה הדוכס הגדול של ליטא, נסיך הכתר הפולני, מלך האיחוד הפולני-ליטאי ומאוחר יותר מלך שוודיה.
מפנה לרעה ביחס השלטונות הפולנים אל האוכלוסייה היהודית חל עם מותו של מנהיג פולין יוזף פילסודסקי בשנת 1935. הממשלה הפולנית עודדה את האזרחים להחרים בתי עסק יהודיים, ובתי עסק הוזהרו שלא לעשות עסקים עם יהודים.
כל אלה הביאו להתדרדרות במצבם של יהודי בולחוב והסביבה, כמו של היהודים בגליציה כולה.
מתיאורים בעיתונים של אותה תקופה ידוע כי מספר התקיפות האלימות נגד יהודים עלה עלייה חדה ומאות יהודים נהרגו בירי.
את עיני הרב הורוויץ שסירב להביט בה דקרו, ולאחר מכן קרעוהו לגזרים.
אחרים נהרגו במכות קת, או נחנקו מהצפיפות.
לאחר מכן הוסעו היהודים ליער טניאוה, כמה קילומטרים מחוץ לעיר, נורו שם ונקברו בבור שנחפר באדמה.
האדמה ב"קבר האחים" הזה המשיכה לנוע כמה ימים אחרי הטבח, שכן לא כל הנקברים מתו, כשכיסו את הבור.
במקביל, גדלה האוכלוסייה של העיר, שמנתה בשנת 1940 כ-3,000 איש, בכמה אלפים, שכן יהודים הובאו לעיר מן הכפרים הסמוכים.
על האקציה הראשונה העידה בשנת 1946 רבקה מונדשיין:
האקציה השנייה התחוללה כשנה לאחר האקציה הראשונה, ב-3–5 בספטמבר 1942. באקציה זו נרצחו כ-1,500 יהודים (כולל יהודים שהגיעו מפרהינסקה הסמוכה), וכ-2,000 נוספים שולחו ברכבות משא להשמדה בתאי גזים במחנה ההשמדה בלז'ץ.
על האקציה השנייה העידה בשנת 1946 מטילדה גלרנטר:
עדותם של הניצולים, סיפרם של אנאטול רניה "כיכר העיר ריקה" ושל הניצול שלמה אדלר "אני שוב יהודי".
רוב היהודים שנותרו אחרי האקציה השנייה ב-1942, נשלחו לגטו של סטרי.
אחרים מגיל 14 וחצי נאלצו לעבוד.
בכל מיני מפעלים, אותם חיסלו מדי פעם.
כך שב-קיץ 1943 כבר נשארו בעיר רק כאלף יהודים.
רובם נרצחו בסופו של דבר ורק מעטים נמלטו ליערות הקרובים ושם ניסו לשרוד תוך הסתתרות בבורות שחפרו ביער וגנבת אוכל מהכפרים הסמוכים.
במהלך אחת האקציות "הקטנות" שהתרחשו ב-1943 – אז כבר נותרו בחיים רק כ-900 יהודים שעבדו במחנות עבודה מאולתרים – קבוצות של יהודים, מאה פה, מאתיים שם, נלקחו לבית הקברות של בולחוב ונורו שם.
קולות הירייה נשמעו היטב מבתי העיירה, שכן בית הקברות היה מרחק הליכה קצרה מהבתים.
לדברי עדת שמיעה שגרה באחד הבתים האלה, קולן של מכונות הירייה שנשמע מבית הקברות היה כל כך חזק עד שאמה, שהייתה אז אשה בשנות הארבעים לחייה, הורידה מכונת תפירה עתיקה ובלויה והפעילה את הדוושה, כך שהרעם החורק יכסה על רעש היריות.
לפי עדויות של ניצולים רבים, לקחו האוקראינים חלק פעיל בהשמדת היהודים.
"אוסטרלי אחד שהיכרתי מאוחר יותר היה קורא באופן קבוע למשתפי הפעולה האוקראינים בשם קצבים...
אחר צהריים אחד הוא אמר לי, סטרוטינסקי היה קצב מפורסם, הוא הרג הרבה אנשים.
והיה קצב אחר, מאטויצקי, שהתפאר בכך שהוא אישית הרג 400 יהודים, בעצמו.
הייתה גם משפחה שקראו לה מניוק - משפחה אוקראינית, הם דיברו יידיש מושלמת, ושניים מן האחים התחילו להתנפל על היהודים בשואה וגם הם הרגו הרבה יהודים."
ועוד: "הגרמנים היו רעים, סבי היה מספר לי, כשתיאר...
מה קרה ליהודי בולחוב במלחמת העולם השנייה.
אבל האוקראינים היו הגרועים מכולם".
בּוּלוּס פַרַח היה איש ציבור והיסטוריון פלסטיני.
אביו היה פועל בניין נוצרי שמת בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בעקבות מותו של האב, משפחת פרח נקלעה לקשיים כלכליים.
בשנת 1924 בגיל 14 - עבר בולוס פרח לחיפה בעקבות אחיו הבכור, בחיפה החל לעבוד בגיל 14 בבית הדפוס של עיתון "אל-נפיר", בית דפוס בו הפעילים הקומוניסטים מהחברה הערבית-פלסטינית נהגו להדפיס את כרוזיהם ועיתוניהם, שם התוודע בולוס לראשונה לזהותו המעמדית כפועל.
בבית הדפוס חש כעובד מנוצל והחליט לעזוב את העבודה.
מבית הדפוס עבר פרח לעבוד ברכבת.
במקביל לעבודתו שם, שיפר את יכולות הקריאה שלו ולימד עצמו את השפה האנגלית.
הילד שלא סיים אפילו כיתה ה' - נהג לקרוא את כתביהם של מרקס ולנין באנגלית בהיעדר תרגומים לערבית.
במהלך הזמן הצטרף בולוס לפק"פ ועלה בסולם הדרגות עד שנשלח על ידי המפלגה, בשנת 1934, ללימודים אקדמאים באוניברסיטה הקומוניסטית של פועלי המזרח (Коммунистический университет трудящихся Востока; КУТВ) במוסקבה, שם למד את יסודות המרקסיזם וכעבור כשנתיים הפך בעצמו למורה של עמי המזרח - באותה האוניברסיטה.
באוטוביוגרפיה שלו "מהשלטון העות'מאני למדינה העברית:סיפור חייו של קומוניסט ופטריוט פלסטיני :1910-1991" הוא מציין את התקופה במוסקבה כתקופה המאושרת ביותר בחייו.
בשנת 1937 חזר בולוס לחיפה.
בשנת 1940 גורש פרח מהמפלגה עקב תמיכתו בלאומיות הערבית.
בשנת 1942 הקים את הפדרציה של האיגוד המקצועיים הערביים "קונגרס הפועלים הערביים", וכעבור שנה היו חברים בארגון בין 1,000 ל-1,500 עובדים, בהם פועלים בבתי הזיקוק, אצל הצבא הבריטי וסוורי הנמל.
בשנת 1943 ייסד יחד עם אמיל חביבי, תופיק טובי ואמיל תומא את הליגה לשחרור לאומי, שדגלה במדינה פלסטינית עצמאית ודמוקרטית.
בולוס פרח, שלא כשאר חבריו בפק"פ ובליגה לשחרור לאומי, התמיד בהתנגדותו הנחרצת לתוכנית החלוקה בה הוא ראה את ניצחונה הגדול ביותר של התנועה הציונית ואת ניצחונם ,של מי שהוא מכנה באוטוביוגרפיה שלו, "הקומוניסטים הציונים".
בולוס היה נאמן לגישה המקורית של פק"פ כלפי שאלת הלאומיות בפלשתינה.
הגישה המקורית של המפלגה הייתה תמיכה ברעיון "פלשתינה - מדינת כל תושביה", (הדומה לחזון מדינת כל אזרחיה), גישה שאפיינה את המפלגה לפני עזיבתו למוסקבה והשתנתה לכיון חזון שתי מדינות לשני עמים.
עם חזרתו לארץ, נדהם לגלות בולוס פרח את השינוי שחל בחשיבה המפלגתית.
בספרו מתאר בולוס פרח פגישה שקיים עם חנוך בז'וזה, מזכיר הפק"פ בירושלים באותה תקופה, בקיץ 1939 - הייתה זו פגישה שהדהימה את בולוס פרח בשל הדברים שנאמרו על ידי חנוך שנראו לו כסטייה מוחלטת מדרכה של המפלגה.
בדבריו חנוך טען כי בשל המשך ההגירה היהודית לפלשתינה והתרבותם בארץ (היישוב מנה אז כחצי מיליון יהודים) - יש לקחת בחשבון את שאיפותיו הלאומיות של המיעוט היהודי להגדרה עצמית ולעצמאות בארץ (התקרבות לחזון שתי מדינות לשני עמים שבו בסופו של דבר תמכה מק"י).
בולוס פרח לא הסכים עם החזון ומספר בספרו כי הוויכוח עם חנוך הגיע למבוי סתום.
לאחר הקמתה של המדינה, בעוד חבריו הערבים-פלסטינים לליגה לשחרור לאומי - תופיק טובי, אמיל חביבי ואמיל תומא הצטרפו למק"י - הוא התמיד בסרבנותו, נשאר נאמן לעקרונותיו וסירב להצטרף למפלגה החדשה עד ליום מותו.
לאחר הסתלקותו מן החיים הפוליטיים פרש לעסקיו ושהה מרבית הזמן בגרמניה.
בולוס היה נשוי לאישה יהודיה.
בולוס פרח כתב מספר ספרים, בהם אוטוביוגרפיה שפורסמה ב-2009 בתרגום של אודי אדיב ויוסף מנצור.
האוטוביוגרפיה של פרח בתרגום לעברית
מהשלטון העות'מני למדינה העברית: סיפור חייו של קומוניסט ופטריוט פלסטיני: 1991-1910 / בולוס פרח; תרגום: אודי אדיב ויוסף מנצור; אחרית דבר: אודי אדיב, [חיפה : חמו"ל, הקד' 2009].
בולזאיי הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #131 ממרץ 1976 ונוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ון רומיטה האב.
שמו האמיתי המלא של בולזאיי אינו ידוע פרט לשמו הפרטי, לסטר, והוא יריבם המושבע של גיבורי-העל דרדוויל ואלקטרה.
בולזאיי הוא מתנקש פסיכופתי שמנצל את ההזדמנויות הנקרות בעבודתו כדי להפגין את נטיותיו הרצחניות וכדי לבצע את נקמתו האישית נגד דרדוויל.
אף על פי שאין לו כוחות-על, בולזאיי מסוגל להשתמש כמעט בכל חפץ כנשק קטלני, כמו למשל שוריקנים, פגיונות סאי או אפילו חפצים לא קטלניים כקלפי משחק ועפרונות.
הוא משמש כאויבו הראשי של דרדוויל וכאנטיתזה לגיבור-העל על ידי כך שהוא מראה למה אדם יכול להפוך אם הוא בורך ביכולות חדות יותר.
יכולת הפגיעה שלו היא ללא רבב, כמעט ברמה על-טבעית.
בעקבות אירועי מלחמת אזרחים, בולזאיי הפך לחבר קבוצת ת'נדרבולטס.
באירועי "שלטון אפל" שלאחר אירועי "פלישה סודית", בולזאיי הופך לחבר האוונג'רס האפלים תחת זהותו של הוקאיי.
בולזאיי נהרג בידי דרדוויל בתחילת קשת הסיפור "דרדוויל: ארץ הצל", אך בהמשך מתגלה ששרד.
דמותו של בולזאיי מדורגת במקום ה-20 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
את דמותו בסרט הלייב אקשן "דרדוויל" גילם השחקן קולין פארל.
את דמותו של בולזאיי כבנג'מין "דקס" פוינדקסטר מגלם בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "דרדוויל" השחקן וילסון בת'ל, ששב לגלם את הדמות בסדרה "דרדוויל: נולד מחדש".
בולזאיי גדל ברובע הברונקס, בו חי עם אחיו ואביו המתעלל.
התחביב העיקרי של אחיו היה לשחק עם רובים, מה שהוביל את בולזאיי להפוך לצלף מיומן.
כשהיה בגיל עשר, אחיו הצית את הבית מתוך ניסיון כושל להרוג את אביהם.
מעט לאחר מכן, בולזאיי נלקח למשפחת אומנה והפך לשחקן כדור בסיס בתיכון.
הוא היה מגיש מוכשר ביותר והוצעה לו מלגה, אך הוא בחר להירשם לליגת הצעירים במקום.
לאחר שלושה משחקים בלבד הוא נבחר לשחק במשחק של ליגת הבוגרים.
הוא לא פגע במשך כל המשחק, ובסוף התשיעי ולאחר שתי פסילות הוא נהיה משועמם וביקש מהמאמן להוציא אותו מהמשחק.
המאמן סירב והתעקש שיסיים את המשחק.
בעקבות כך, החובט של הקבוצה היריבה לעג לו וקרא לו פחדן.
בולזאיי זרק את הכדור לראשו והרג אותו.
כשהכדור פגע הוא אמר שתי מילים בלבד: "בול פגיעה" (bullseye).
נאסר עליו להשתתף בליגת המקצוענים והוא הואשם בהריגה.
הודות למראהו הקר והמנוכר וליכולותיו המיוחדות, הוא גויס לסוכנות לביטחון לאומי והוא נשלח לאמן ארגוני קונטראס בניקרגואה.
אולם, עד שהגיע לשם התגלה כי הוא כבר תכנן לעזוב את הסוכנות.
זאת ועוד, הוא תכנן לשדוד את הקונטראס ולברוח, אך הוא גילה שהארגונים חסרי כל.
בולזאיי ניצל היטב את הסיטואציה - הוא הוביל את הקונטראס לרצועת נחיתה שמשמשת מבריחי קוקאין קולומביאנים כבסיס פעולה לפני מעברם לארצות הברית.
כאשר שדה התעופה המאולתר יצא מכלל שימוש, המבריחים לא יכלו לשלוח משלוחים חדשים.
בולזאיי הורה למתורגמן בשם פאולו להנהיג את הכוח בשדה התעופה ונתן לשמועה להתפשט.
אולם, פאולו היה רק שעיר לעזאזל.
בולזאיי תכנן להזמין מספר מראשי הפשע המאורגן לערוך עסקה עמו, כאשר פאולו משמש כ"יד ימינו".
לפי תכנונו, בולזאיי ייקח את הכסף ויעלם וישאיר את פאולו לסבול מידיהם של המאפיה, המאפיה הרוסית, היאקוזה וארגוני פשע נוספים.
אולם, העסקה אינה יוצאת לפועל, משום שהמעניש מגיע ומסכל את תוכניותיו.
המעניש הורג את ראשי הפשע המאורגן בפיצוץ עז ממנו בולזאיי נמלט בעור שיניו.
השניים נלחמים אחד בשני, ובולזאיי פוצע את המעניש ומנטרל את נשקיו.
הוא משתמש בבוץ אדמדם כדי לסמן על מצחו סימן קליעה למטרה, ובכך הוא לועג למעניש על חוסר יכולתו לפגוע בו.
הקרב ביניהם מופסק בחטף עם הגיעם של סוכני DEA, והמעניש עוזב את המקום.
בולזאיי מוסר את עצמו לידיהם, ועד מהרה נשלח להסתנן לאימפריית הפשע של הקינגפין.
הוא משיג לעצמו תחפושת, נמלט בשנית, והופך לאחד מהמתנקשים המסוכנים ביותר בעולם.
בולזאיי נלחם לראשונה נגד דרדוויל בקרקס הזדוני כדי לבסס את המוניטין שלו כמתנקש-על, ומובס.
זמן קצר לאחר מכן, דרדוויל מאתר אותו בניסיון שוד ולוכד אותו.
בולזאיי, ממולא שאיפת נקמה, מושכר על ידי מקסוול גלן להרוג את חברו של דרדוויל, פוגי נלסון, ואת דרדוויל עצמו תחת שמו האמיתי - מאט מורדוק.
מורדוק ממהר להפוך לדרדוויל, אך מובס ובורח כשהוא פצוע קשה, וכתוצאה מכך המוניטין המקצועי של בולזאיי ניזוק.
כדי להחזיר לעצמו את אמינותו, בולזאיי קורא תיגר על דרדוויל בשידור חי בטלוויזיה, אך מובס לעיני קהל הצופים.
המום מתבוסה זו, בולזאיי נעזר בחבורת שכירי חרב כדי לחטוף את אהובתו של דרדוויל, האלמנה השחורה.
דרדוויל מביס אותו פעם נוספת, ורצף התבוסות מביא את בולזאיי להתמוטטות עצבים נפשית.
אולם, בולזאיי מגלה כי חלק מצב זה נוצר מגידול מוחי הגורם לו למיגרנות, פראנויות והזיות על כך שהוא עצמו דרדוויל, ולאחר שבורח מכלא בו נכלא הגידול מוסר בהצלחה.
הוא נשכר בידי גורמים מסתוריים כדי לחסל את הקינגפין, אך נכשל, אך למרות כישלונותיו הוא נהיה המתנקש הראשי של הקינגפין, ובולזאיי ממשיך להיכשל בניסיונות התנקשות והופך לסוג של בדיחה בסדרה של דרדוויל.
בשהותו בכלא, בולזאיי מגלה כי קינגפין העסיק מתנקשת ראשית חדשה בשם אלקטרה, אהובתו לשעבר של דרדוויל.
בולזאיי נמלט מהכלא, ומנצל הזדמנות זו כדי להרוג את אלקטרה, אך לא מצליח לשכנע את קינגפין לגייס אותו לשורותיו, והאחרון מפציר בו לנסות להרוג את דרדוויל.
בולזאיי מכין מארב לדרדוויל, אך בסיום הקרב דרדוויל משתק את בולזאיי.
בולזאיי מתאושש בבית חולים סמוך וזוכה לביקור של דרדוויל, הלועג לו וכמעט והורגו באמצעות משחק רולטה רוסית, ובולזאיי העיד כי ממקרה זה הוא נוטר טינה כה רבה לדרדוויל.
בולזאיי, הנדרש להישאר זמן רב יותר בבית החולים בעקבות תקיפתו של דרדוויל, נחטף מהמקום על ידי מדען יפני, הממזג את עצמותיו עם מתכת האדמנטיום הבלתי שבירה, ומשיב לו את יכולת הניידות שלו.
המדען דרש בתמורה כי בולזאיי יהיה מתנקש העובד עבורו בלבד, אך בולזאיי דורש תשלום, ובתגובה חוזר למקומו בכלא.
כשהוא בורח פעם נוספת, הוא נאבק בקפטן אמריקה ובקרוסבונז כדי להתנקש בחייו של הגולגולת האדומה.
כשדרדוויל לוקה באמנזיה, בולזאיי מנצל הזדמנות זו כדי להתחזות לדרדוויל, ומבצע שוד כדי להרוס את דימויו של דרדוויל בפומבי.
אולם, בולזאיי כל כך מרוכז במטרתו להתחזות לדרדוויל עד שהוא מאמין כי הוא דרדוויל עצמו.
כשהגיבור האמיתי מופיע ומנצח אותו בולזאיי חוזר לזהותו הקודמת.
לאחר מכן, הוא נתקל במעניש, שכורת את אצבעותיו.
בולזאיי חוזר לקריירה שלו כפושע, ונהיה שותף של דדפול וגמביט.
גמביט בוגד בשניהם, ובולזאיי נלחם בדדפול ומפסיד.
לאחר מכן, בולזאיי צורף לדדפול, סייברטות', ג'אגרנוט, סאנדמן והנשר, המנסים לגנוב את דיסק הזהות של ארגון A.I.M שמכיל את זהותם של רוב גיבורי ונבלי העל ברחבי העולם.
בולזאיי נתפס, מוסר מידע על שותפיו ומקבל מחדש את אצבעותיו הקטועות.
הוא מושכר על ידי מיסטריו, ולאחר אימונים קשים מקבל ממנו משימה להרוג את דרדוויל, אך במקום זאת הוא הורג את אהובתו של דרדוויל, קארן פייג'.
לאחר מכן הוא הורג את חברתו השנייה של דרדוויל, מילה דונובן, ובעזרת קינגפין מנסה להרוג את דרדוויל עצמו.
זועם מרצח אהובותיו, דרדוויל זורק את בולזאיי מחלון.
בולזאי, מעולף, חושף את שמו האמיתי.
לאחר מכן בולזאיי מכחיש את דבריו, ומגלה את זהותו הסודית של דרדוויל.
לאחר מאבק אכזרי עם דרדוויל ואלקטרה, בולזאיי נהרג לכאורה בידי דריסה כאשר הוא מנסה לברוח.
מלחמת אזרחים, ת'נדרבולטס, שלטון אפל ומוות
במהלך אירועי מלחמת אזרחים, בולזאיי, לצד מספר נבלי על אחרים, מגויס על ידי איירון מן ומיסטר פנטסטיק להצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס הצדה את מתנגדי חוק רישום העל-אנושיים, וצורף על ידי נורמן אוסבורן לצוות תקיפה מיוחד של הקבוצה בראשות מונסטון.
בולזאיי פעל כסוכן שטח סמוי, אך הוא מולבש במעין קולר הנותן לבולזאיי מכות חשמל אם יסרב לפקודות.
במהלך קרב של בולזאיי נגד אמריקן איגל וסונגבירד, הקולר של בולזאיי נפגם, מחשמל את מונסטון ובולזאיי נותר משותק כתוצאה מהתקפה של אמריקן איגל.
כשהוא מתאושש, בולזאיי חוזר לקבוצת ת'נדרבולטס כדי להתנקש בחייו של מון נייט.
באירועי פלישה סודית, בולזאיי נלחם לצד הקבוצה בפלישת הסקרול בוושינגטון הבירה, וניצל ממתקפה של מונסטון על ידי אנדריאס פון סטרוקר.
השניים כמעט והורגים את מונסטון.
כפרס על מאמציו בפלישת הסקרול, בולזאיי מצורף לקבוצת האוונג'רס האפלים ומתחזה להוקאיי.
במשימתו הראשונה הוא נאלץ לחסל את דדפול, שהעביר לאוסבורן נתונים על מלכת הסקרול, אך בולזאיי נכשל.
במשימתם הראשונה של האוונג'רס האפלים כצוות, הוא הרג את מורגן לה-פיי.
כשהאוונג'רס האפלים נאבקים בקבוצת ההאלקבאסטרס, וכשבולזאיי הורג 30 אזרחים כשהוא משבית את אחד מרובוטי התקיפה של הקבוצה היריבה, הוא מקבל תגמול מאוסבורן, ומפוצץ מסוק על בניין חדשות כדי להבטיח את שמו הטוב של אוסבורן.
בולזאיי נתקל במארב של דדפול, המפוצץ מכונית בה בולזאיי שהה.
בולזאיי בורח, משלם לדדפול כדי שיעזוב אותו במנוחה ורץ להציל את חייו.
כאשר דרדוויל הפך למנהיג ארגון היד, אוסבורן מכריח את בולזאיי לנסות להרוג את דרדוויל, ולאחר שבולזאיי מפוצץ את אחד מבסיסי הארגון, דרדוויל מצליח להימלט.
לאחר מכן בולזאיי והסנטרי יוצאים לחפש את נו-ואר.
כשאוסבורן מתחיל לחשוד בסנטרי על ריגול לטובת האוונג'רס, הוא שולח את בולזאיי להרוג את אשתו, וכשהסנטרי מגיע למקום בולזאיי טוען כי אשתו התאבדה, ודוחף את הסנטרי מצוק.
בעקבות אירועי מצור, בולזאיי נשלח למתקן הכליאה "הרפסודה", אך בתהליך העברתו לשם הוא הורג את שוביו ובורח.
בתחילת אירוע דרדוויל: ארץ הצל, הוא עושה את דרכו לשכונת הלס קיצ'ן, שם מותקף על ידי לגיון נינג'ות מארגון היד.
במהלך הקרב, דרדוויל הורג אותו כשדוקר אותו בליבו בעזרת פגיון סאי.
בעקבות מותו, חבורת אופנועני הגיהנום מבקשת להספידו, אך ראש העיר ג'יי ג'ונה ג'יימסון מכריז עליה כלא חוקית.
במהלך הקטטה שפורצת בין חבורת האופנוענים לבין המשטרה, בן יוריק כמעט ומת.
לאחר מכן, יוריק מקבל חזיונות משונים של בולזאיי.
דרדוויל מנסה להחיות את בולזאיי כחייל נאמן של ארגון היד, אך מבין את חומרת מעשיו.
בולזאיי הוקם לתחייה בידי ליידי בולזאיי, אך נעשה משותק ונאלץ לשלוח נבלים אחרים דוגמת קלו נגד דרדוויל.
בקרבם האחרון, בולזאיי נפל למכל פסולת רעילה והתעוור.
בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת במהלך ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס כמה וכמה נבלי-על לפני הסוף, ביניהם בולזאיי.
לפתע המעניש הופיע, והרג כמה שיותר נבלים לפני מות כולם כתוצאה מההתנגשות.
הם חזרו לחיים בעקבות שחזור יקום ארץ-616 בידי ריד ריצ'רדס.
אמנם אין לבולזאיי כוח על אנושי, אך יש לו כישרון מולד להפוך כל חפץ פשוט לנשק קטלני.
בנוסף, בולזאיי גם צלף מומחה, ומתרברב בכך שמעולם לא פיספס מטרה.
לבולזאיי יש כוח סיבולת יוצא דופן, ומהירות של אצן אולימפי, בנוסף לרפלקסים מחודדים.
לאחר שהושתלה בגופו מתכת האדמנטיום הבלתי שבירה, בדומה לוולברין, גופו כמעט בלתי ניתן לשבירה.
לבולזאיי יש צורך כפייתי ללמוד על ההיסטוריה של קורבנותיו, ועל מערכות יחסיו בעבר ובהווה, וכך הוא מעריך את צורת אופן ניהול הקרב.
בעבר, לבולזאיי הייתה את היכולת לחוש בקרבתו של דרדוויל.
בולט הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Unlimited #8 מאוקטובר 1995 ונוצרה על ידי הכותב הווארד מקיי והמאיירים טום גרומט ודן לאוליס.
בולט הוא האלטר-אגו של כריסטופר "כריס" בראדלי, טכנופת' צעיר שכוחותיו התגלו באמצע שיעור בבית-הספר.
בראדלי חולץ על ידי ג'ין גריי וגמביט.
לאחר שלקחו אותו לביתו, השניים הציעו לו מקום באקס-מן.
בראדלי לא הצטרף לאקס-מן רשמית, אך עבר באופן זמני לאחוזת אקס.
הוא פיתח ידידות עם אייסמן, וכאשר חיה ביצע בדיקה רפואית על בראדלי, התגלה כי בראדלי הצעיר נגוע בוירוס הירושה.
בראדלי פחד ממותו, ובעקבות מתקפתו של באסטיון באירועי "אפס סובלנות", הוא הרגיש כי האקס-מן נוטשים אותו ועזב.
מאווריק הנגוע גם הוא בווירוס נעשה למורה הרוחני של בראדלי, שהצטרף לקבוצת הלוחמים החדשים עד פירוקה.
כאשר מאווריק נעלם והפך לסוכן אפס, בראדלי מצא את השריון הישן שלו והפך למאווריק.
הוא הצטרף למחתרת של קייבל - קבוצה שמטרתה לחשוף את הפנים האמיתיות של תוכנית נשק אקס.
בעקבות תבוסת הקבוצה, בראדלי נלקח על ידי מארו לארגון אומת הגנום.
כשניסה לחבל בארגון, מאווריק האמיתי הרג את בראדלי.
במהלך אירועי נקרושה, בראדלי הוא אחד מהמוטאנטים שסלנה מקימה לתחייה.
תחת פיקודה לקח בראדלי חלק במתקפה על האי אוטופיה.
הוא ככל הנראה נהרג בידי סלנה כחלק מתהליך הפיכתה לאלה.
את דמותו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן המקור: וולברין" גילם השחקן דומיניק מונאהן.
בגרסה זו, בראדלי חבר בצוות המבצעים המיוחדים של תוכנית "נשק אקס".
בּוּלוּסַן הוא שמו של הר געש באי לוזון שבפיליפינים.
הוא ממוקם בסורסוגון שבאזור ביקול , כ-70 ק"מ דרומית-מזרחית להר הגעש מאיון וכ-250 ק"מ דרום-מזרחית למנילה.
הוא אחד מהרי הגעש הפעילים בפיליפינים .
בולטימור בולטס הייתה קבוצת כדורסל מהעיר בולטימור, מרילנד, שפעלה בין השנים 1944–1954.
הקבוצה הוקמה כחברה בליגת הכדורסל האמריקאית (ABL) בשנת 1944, ועברה לליגת ה-BAA בשנת 1947, לאחר שהתפרקה ליגת ה-ABL.
בולטימור זכתה באליפות ה-BAA בעונתה הראשונה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פילדלפיה ווריורס בתוצאה 4-2. בסיום עונת התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקו הבולטס מאז ועד עונת .
הקבוצה התפרקה במהלך אותה עונה, ב-27 בנובמבר 1954. מתוך 15 קבוצות העבר שהשתתפו בליגת ה-NBA והתפרקו, בולטימור היא הקבוצה ששיחקה במספר העונות הרב ביותר, והיחידה מביניהן שזכתה באליפות.
בעונת עברה קבוצת ה-NBA "שיקגו זפרס" לעיר בולטימור, ושינתה את שמה ל"בולטימור בולטס".
המועדון שיחק תחת שם זה עד עונת , אז שינה את כינויו ל"קפיטל בולטס", ובעונה הבאה הפך ל"וושינגטון בולטס" (כיום וושינגטון ויזארדס).
ליגת ה-NBA עושה הפרדה בין קבוצת בולטימור בולטס המקורית לבין מועדון זה, אשר הסטטיסטיקות, המאזנים והישגי העבר שלו נרשמים לזכות קבוצת וושינגטון ויזארדס.
להלן עשרת הקלעים המובילים בתולדות המועדון.
חברי היכל התהילה של הכדורסל מודגשים:
בולטון היא עיר בצפון-מערב אנגליה השייכת למחוז המאוחד מנצ'סטר רבתי ומשמשת כבירת המטרופולין של בולטון המאגד בתוכו עיירות וכפרים קטנים.
בעיר מתגוררים 139,000 תושבים ובמטרופולין מתגוררים כ-261,000 תושבים.
שמה של העיר מגיע מאנגלית עתיקה ומשמעותו הוא איחוד של שתי מילים, בולט-טון, שמשמעותן היא התיישבות ובית-קבע.
מתחילת המהפכה התעשייתית ועד שנות ה-80 של המאה העשרים בלטה העיר בתעשיית הטקסטיל ומכרות הפחם, שיאה של העיר היה בסוף שנות השבעים, אך בהמשך בעקבות סגירת המפעלים וקריסת התעשייה בעיר עזבו רבים מתושבי בולטון את העיר אל ערים אחרות בבריטניה.
לעיר קבוצת כדורגל בולטון וונדררס אשר משתתפת בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ באנגליה.
פסטיבל האוכל והשתייה השנתי של בולטון הוא אחד מהגדולים בבריטניה.
בפסטיבל בן ארבעת הימים המתקיים בחודש אוגוסט מדי שנה, מתקיימים אירועי בישול רבים, מאות דוכנים אומנים, ברים, הדגמות שפים וכיתות אמן, המלווים במוזיקה חיה.
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של בולטון מארח סרטים שוברי קופות כמו גם סרטי אינדי, הפקות תיאטרון, אופרות וקונצרטים.
חברי "אגודת חובבי בולים", אשר פעלה בתל אביב מאז מחצית שנות השלושים, ניסו ללא הצלחה בתקופת המנדט הבריטי בשנת 1945 לקדם הנפקה של בולי דואר חדשים.
במרבית השטחים, אשר היו תחת חסות האימפריה הבריטית בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, מקובל היה להנפיק מעת לעת בולי דואר חדשים.
בולים אלו הונפקו תוך הקפדה על עיצוב איכותי וייצור מוקפד, והם נחשבים בקרב אספני הבולים כאחת מקבוצות הבולים היפות ביותר שהונפקו אי פעם.
בארץ ישראל הדברים התנהלו באופן שונה לחלוטין.
עד 1927 השתמשו שלטונות דואר המנדט בבולים הצבאיים, אשר הונפקו בשנת 1917 כאמצעי זמני להפעלת דואר בשטחים שנכבשו מן האימפריה העות'מאנית.
הם הוסבו בשנת 1920 לשימוש כבולי דואר אזרחיים על ידי הוספת הדפס רכב עם שם הטריטוריה - פלשתינה א"י.
בשנת 1927 הונפקה סדרת "בולי הנוף", אשר עוררה ויכוחים פוליטיים ומחאות רבות מצד כל חלקי האוכלוסייה בארץ ישראל, יהודים, מוסלמים ונוצרים כאחד.
כולם ראו את עצמם כנפגעים מהיבט זה או אחר של הבולים החדשים, ורק בקושי רב הושלמה הסדרה והונפקה לציבור.
שלטונות הדואר הבריטי למדו היטב את הלקח מן ההנפקה הבעייתית, והעדיפו להמשיך ולהדפיס שוב ושוב את אותה סדרת בולים במקום להתמודד פעם נוספת עם תהליך בעייתי של הנפקה חדשה.
בין העולים הרבים שהגיעו לארץ ישראל במהלך שנות השלושים הייתה קבוצה הולכת וגדלה של אספני בולים, רובם יוצאי גרמניה ומזרח אירופה, אשר פעלו לפיתוח תחביב איסוף הבולים בארץ ישראל.
הם הקימו מועדוני אספנים בתל אביב ובחיפה, ויזמו מפגשים, הרצאות ופעילויות שונות עבור חובבי הבולים.
הנפקה של בולים חדשים מידי תקופה תורמת לא מעט למידת העניין שמגלים האספנים בתחביב בו הם עוסקים, והעובדה שעיצוב בולי הדואר של ארץ ישראל לא השתנה כמעט עשרים שנה הרגיזה מאוד את חובבי הבולים.
במשך עשר שנים הם פנו שוב ושוב אל שלטונות הדואר בבקשה להחליף את העיצוב של בולי דואר המנדט, אולם נענו פעם אחר פעם בשלילה.
בשנת 1945 יזמו חברי "אגודת חובבי בולים" בתל אביב את הקמתה של תערוכת הבולים "פילא 1945".
הייתה זו תערוכת הבולים הארצית הראשונה שהתקיימה בארץ ישראל, והיא זכתה לפרסום רב בעיתונות.
118 אספנים הציגו את אוספיהם בתערוכה שהתקיימה באולם התאחדות היצרנים של פלשתינה (רחוב מונטפיורי 13 תל אביב).
היא הייתה פתוחה לציבור במשך ארבעה ימים (יום א', 8 באפריל ועד יום ד', 11 באפריל) ובמהלכה ביקרו בה כעשרים וחמישה אלף אנשים.
העניין בתערוכה חרג מן המעגל המקומי של חובבי הבולים בתל אביב.
חברי המועדון הפילטליסטי בקהיר ואגודת הפילטליסטים בלבנון הציגו את בוליהם בתערוכה, והכינוי "מציג מספר 1" הוענק למר ג.
וובסטר, מנהל הדואר של פלשתינה, שהציג בתערוכה את האוסף האישי שלו בנושא דואר צבאי בריטי משנות השלושים.
הדואר המנדטורי הנפיק שתי גלויות דואר רשמיות לכבוד האירוע, והכין חותמת מיוחדת שהוטבעה על דברי דואר שנשלחו מאתר התערוכה.
התחרות לעיצוב בול דואר חדש
שיתוף הפעולה לו זכו מצד הנהלת הדואר המנדטורי עודד את מארגני התערוכה לנצל את האירוע על מנת לקדם את היוזמה להנפקת בולים חדשים.
הם הכריזו על תחרות נושאת פרסים לעיצוב בול דואר חדש בפלשתינה.
מנהל הדואר המנדטורי, שהעניק את חסותו לאירוע, התייחס לתחרות בהקדמה שכתב לקטלוג התערוכה:
ציירי הבולים התבקשו להגיש את הצעותיהם, לא יאוחר מיום 3 באפריל 1945, למשרד אגודת חובבי בולים, ברחוב נתן שטראוס 3 בתל אביב.
לזוכים בתחרות הובטחו פרסים בסכום של 60 לירות ארץ ישראליות.
בנאום שנשא וובסטר במהלך טקס הפתיחה של תערוכת הבולים הוא חזר והבטיח כי יעיין בהוצאת בולים ארצישראליים חדשים, דבר שעורר תקוות גדולות בקרב מארגני האירוע.
בין היתר הדגיש מנהל הדואר את הדברים הבאים:
וובסטר מונה כיושב ראש ועד השופטים של התחרות לציור בול דואר א"י חדש, יחד עם נציגים ממגוון תחומים: בולאים, אומנים, ואנשי דפוס.
גם קהל המבקרים בתערוכה התבקש להצביע בעד ההצעה המועדפת בעיניו, ובין אלו שבחירתם תתאים להחלטת צוות השופטים הובטח להגריל שלושה פרסים.
מבין שלושים ההצעות שהוגשו לתחרות על ידי הגרפיקאים בחר צוות השופטים בשלוש ההצעות היפות ביותר לדעתו.
ביום 10 באפריל 1945 חולקו הפרסים לשלושת המעצבים שזכו במקומות הראשונים:
1. בפרס הראשון בסך 60 לא"י זכה שלמה בן דוד, שעיצב בול ועליו ציור של בניין מוזיאון רוקפלר בירושלים.
2. בפרס השני בסך 30 לא"י זכה ד"ר אנשל שעיצב בול ועליו דמות כרוב משנהבי שומרון.
3. בפרס השלישי בסך 30 לא"י זכה מר ר.
דויטש, מורה לגרפיקה בבית הספר "בצלאל", שעיצב בול ועליו ציור של עץ זית על רקע מפת תבליט של ארץ ישראל.
במעמד חלוקת הפרסים שב מר וובסטר ואמר, כי בקרוב יוצאו שלוש סריות של בולים חדשים בארץ עם הציורים הנ"ל.
מעניין לציין כי בעיני קהל המבקרים בתערוכה מצאו חן דווקא הצעות אחרות מאלו שבחרו השופטים.
המבקרים התמרמרו על כך שכל ההצעות התמקדו בתמונות של נוף ועתיקות, ואיש ממגישי ההצעות לא טרח לנסות ולהביע בהצעתו את חזון התחייה של עם ישראל.
הפרסום האגרסיבי של מארגני התערוכה, והסיקור בעיתונות הכללית, יצרו בקרב הציבור הרחב את הרושם שעיצובים אלו עתידים להיות מונפקים כבולי דואר חדשים.
מנהל הדואר המנדטורי, שככל הנראה לא צפה התפתחות זו, מיהר להגיב ולדחות ציפיות שווא אלו.
כשבוע לאחר סיום התערוכה, ביום חמישי, 19 באפריל 1945, התפרסמה תגובתו של מנהל הדואר במדור "מכתבים למערכת" בעיתון "הפלשתיין פוסט":
למרות דבריו של מנהל הדואר, המשיכו הבולאים לקוות כי יונפקו בולים חדשים לשימוש הדואר בארץ ישראל.
כחודשיים לאחר נעילת התערוכה פורסם בעיתונות כי ההצעות שזכו בפרסים הועברו לעיונו של מנהל הדואר, והציפייה בקרב הבולאים הייתה שהן ישמשו כבסיס להנפקת בולי דואר חדשים.
תקוות אלו לא זכו להתממש, הבולים החדשים לא הונפקו, וסדרת בולי הנוף המשיכה לשמש את הדואר המנדטורי עד תום תקופת שלטון המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
בולי הדואר הראשונים של האימפריה העות'מאנית הונפקו בשנת 1863, כחלק מתהליך של רפורמה מקיפה בשירותי ממשל העות'מאני.
הבולים ידועים בשם "בולי הטוגרה" בעקבות המרכיב הבולט ביותר ששולב בעיצוב שלהם.
בולים אלו נמנים עם הקלאסיקה של עולם הבולאות.
במחצית המאה ה-19 סבלו שירותי הדואר של האימפריה העות'מאנית מהזנחה ומחוסר פיתוח.
מרבית האוכלוסייה, שלא ידעה קרא וכתוב, לא נדרשה כלל לשירות כזה, והשלטונות לא הזדרזו להקים ולתחזק אותו.
בשנת 1840 נפתח לראשונה שירות דואר לטובת הציבור, אולם יעילותו הייתה מוגבלת מאוד.
בכל השטח העצום עליו שלטו הטורקים הוקמו בעשרים השנים הראשונות לקיום השירות 63 בתי דואר בלבד.
מענה חלקי לתושבים שנזקקו לשירות העברת מכתבים ניתן על ידי בתי הדואר הזרים שנפתחו בערים שונות ברחבי האימפריה העות'מאנית.
בלחץ מעצמות אירופה, כחלק מהסכמי הקפיטולציות, התירו הטורקים להפעיל בשטחם בתי דואר זרים, והסכמים שכאלו נחתמו עם רוסיה (1720), אוסטריה (1739), צרפת (1812), בריטניה (1832), ויוון (1834), כמו גם עם גרמניה, איטליה, פולין ורומניה.
בשנת 1861 עלה על כס השלטון בטורקיה הסולטן עבד אל עזיז, שהחל בביצוע שורה של רפורמות ברחבי האימפריה.
הוא חידש את הצי הטורקי והפך אותו לשלישי בגודלו בעולם, סלל את קו הרכבת הראשון, פתח בורסה, והקים את המוזיאון הארכאולוגי של איסטנבול.
כחלק מן הפתיחות אל המערב ואימוץ תהליכים של מודרניזציה, קיבל הסולטן במהלך שנת 1862 את הצעתו של שר הדואר אגא אפנדי והורה להיערך להנפקת בולי הדואר הראשונים של טורקיה.
מלאכת הכנת הבולים הוטלה על אנשי המטבעה הממשלתית של איסטנבול, אשר שילבו בעיצוב הבול את סממני השלטון העיקריים.
במרכז הבול שובצה הטוגרה של הסולטן עבד אל עזיז, אשר היוותה את סימן ההיכר של השליט ואת חתימתו הרשמית.
מתחתיה שולב חצי סהר ובתוכו, בטורקית עות'מאנית ובאותיות ערביות, נרשמו המילים "האימפריה העות'מאנית הנעלה" (Devleti Aliye Osmaniye).
בין פיתולי העיטור שבתחתית הבול נרשם הערך הנקוב שלו בספרות (ערביות) ובמילים.
כחלק מתהליכי הבקרה שנועדו להבטיח את הניהול הכספי הנכון של הבולים היקרים, נקבע כי תהליך ההדפסה יתבצע בשני שלבים:
השלב הראשון של הדפסת גיליונות הבולים התבצע בשטח המטבעה הממשלתית, אולם בולים אלו לא היו עדיין תקפים לצורך שימוש בדואר.
הגיליונות המודפסים הועברו לידי אנשי משרד הכספים, שם הוסיפו על גיליונות הבולים, באמצעות חותמת גליל, רצועה צבעונית שאשרה את כניסתם לתוקף.
הרצועה הצבעונית הכילה, בנגטיב, כתובת האומרת "משרד הכספים של הממשל האימפריאלי" (Nazareti Maliye devleti aliye).
הכיתוב על רצועת הביקורת הצבעונית (צילום ותעתיק)
הסדרה הראשונה כללה ארבעה בולים בעלי הערכים הנקובים הבאים: 20 פרה, 1 גרוש, 2 גרוש, 5 גרוש.
בנוסף, הונפקו ארבעה בולים אחרים, בעלי ערכים נקובים דומים, אשר נועדו לשמש כבולי דמי דואר (TAKSE PULLARI).
כל הבולים, הן הבולים הרגילים והן הבולים מסוג "דמי דואר", הודפסו בדיו בצבע שחור.
כדי לאפשר לציבור להבחין בקלות בין הבולים השונים בסדרה, הודפס כל אחד מן הבולים הרגילים על נייר הצבוע בצבע שונה.
ארבעת בולי "דמי דואר" הודפסו כולם על נייר בצבע אחיד.
הדפסת הבולים בוצעה בשלוש הדפסות שונות, שכל אחת מהן כללה, כפי שהוסבר, שני שלבים שונים.
הדפסה ראשונה – הדפסת ניסיון
במועד לא ידוע, לקראת סוף שנת 1862, הודפסו הבולים הראשונים של טורקיה.
הדפסה זו כללה שניים מתוך ארבעת הבולים הרגילים של הסדרה:
2 גרוש – הודפס בצבע שחור על רקע כחול כהה.
רצועת הבקרה הוטבעה בצבע אדום.
5 גרוש – הודפס בצבע שחור על רקע ורוד.
רצועת הבקרה הוטבעה בצבע כחול.
כאשר הועברו גיליונות הבולים אל משרד הכספים לצורך הוספת רצועות הבקרה הצבעוניות, התברר שעקב חוסר תכנון לא השאירו מקום בין הבולים עבור רצועות הבקרה, ואלו הסתירו את הבולים עצמם.
כתוצאה מכך הופסקה הדפסת הניסיון, וככל הנראה הודפסו ממהדורה זו לא יותר מחמישה עשר גיליונות.
בולים אלו לא תוכננו להימכר לציבור, ורק עקב מחסור בבולים שנוצר בסביבות חודש מאי 1864, הוחלט לעשות בהם שימוש.
הדפסה שנייה – ההדפסה העיקרית
בסוף שנת 1862, זמן קצר לאחר הפסקת הדפסת הניסיון, הוכנו לוחות ההדפסה החדשים ובוצעה ההדפסה העיקרית של בולי הטוגרה.
הדפסה זו כללה את כל בולי הסדרה:
20 פרה – הודפס בצבע שחור על רקע צהוב.
1 גרוש – הודפס בצבע שחור על רקע סגול.
2 גרוש – הודפס בצבע שחור על רקע כחול.
בהדפסה זו ארגנו את הבולים בגיליון בצורה לא שגרתית, כך שכל אחת מן השורות הודפסה כשהיא הפוכה יחסית לשורה שמתחתיה.
בצורה זו נוצרו צמדים של "ראש לראש" ו-"רגל לרגל" לסירוגין.
בכל שתי שורות הושאר מרווח גדול יותר בין שורות הבולים, על מנת לפנות מקום להטבעתה של רצועת הבקרה.
בנוסף לבולים הרגילים הוכנו בהדפסה זו גם ארבעת הערכים של הבולים מסדרת דמי דואר.
בולים אלו הודפסו בצבע שחור על נייר בגוון אדום-חום.
תהליך ההדפסה לא הצליח לשמור על צבע אחיד של הנייר, כך שנוצרו בולים המודפסים על נייר אדום, נייר חום וכאמור, נייר אדום-חום.
כל רצועות הבקרה של בולי דמי הדואר הודפסו בצבע כחול.
הבולים השימושיים ביותר היו אלו בעלי הערכים הנקובים של 20 פרה ו-1 גרוש.
הם אזלו במהירות מן המלאי, והיה צורך להדפיס כמות נוספת מהם.
ההדפסה בוצעה ככל הנראה בסוף שנת 1863, וכללה רק את שני הערכים שבמחסור:
בניגוד לבולי ההדפסה הראשונה והשנייה שיוצרו על נייר דק, בוצעה ההדפסה השלישית על גבי נייר עבה.
צבעי ההדפסה השלישית זהים לאלו של ההדפסה השנייה.
ב-1 בינואר 1863 הונפקו בולי הטוגרה בשורה של בתי דואר בכל רחבי האימפריה העות'מאנית.
הבולים שהונפקו באותו יום השתייכו כולם להדפסה השנייה, היא ההדפסה העיקרית.
במהלך שנת 1863 התברר כי המלאי של הבולים השימושיים ביותר, בערך נקוב של 20 פארה ו-1 גרוש, הולך ואוזל, ונדרש להדפיס כמות נוספת מהם.
הבולים החדשים הוכנסו לשימוש ככל הנראה בחודש מאי או יוני 1864, יחד עם גיליונות הבולים מן ההדפסה הראשונה שנשמרו עד אז במחסני הדואר.
ידועה מעטפה אחת בלבד שנשלחה ב-5 ינואר 1864 מאחד מבתי הדואר של איסטנבול ועליה בול מן ההדפסה השלישית בערך נקוב של גרוש אחד.
לא ברור כיצד הגיע הבול הזה לידי הציבור כארבעה חודשים לפני מועד ההפצה של בולי ההדפסה השלישית.
בטורקיה, כבארצות רבות אחרות, לא קיים ארכיון מסודר שתיעד את תהליך ההדפסה של הבולים הראשונים.
מידע רב חסר על תהליך ההדפסה ועל נושאים בסיסיים דוגמת מבנה גיליון ההדפסה של הבולים השונים.
לא ידוע כמה עותקים הודפסו מכל אחד מן הבולים, אשר היו בשימוש כשנתיים בכל רחבי האימפריה העות'מאנית, אולם ניתן להעריך כי מספר זה היה קטן יחסית להנפקות המאוחרות יותר.