tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הארגון, שהוקם בדצמבר 2008, שואף "לשנות את המנטליות הציבורית כלפי טרנסג'נדרים באמצעות מסעי פרסום להעלאת מודעות, קריאה עבור רפורמות משפטיות, מדיניות והעצמת טרנסג'נדרים".
דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בקניה לשנת 2011 מצא כי "אפליה חברתית על רקע נטייה מינית הייתה נפוצה [בשנת 2011] והביאה לאובדן הזדמנויות תעסוקה והשכלה.
אלימות נגד להט"ב התרחשה בנוסף, במיוחד באזורים כפריים ובקרב פליטים.
קבוצות [ארגונים לא ממשלתיים] דיווחו שהמשטרה התערבה כדי לעצור פיגועים, אך בדרך כלל לא הייתה חובבת אנשים שמוגדרים כלהט"ב או את הדאגות שלהם".
ב-26 ביוני 2012, שגרירות ארצות הברית בבירה ניירובי קיימה את מה שנחשב לאירוע הגאווה הראשון אי פעם בקניה.
קצין יחסי ציבור בשגרירות הצהיר בתגובה כי "ממשלת ארצות הברית מצידה הבהירה כי קידום זכויות אדם עבור אזרחי להט"ב הוא עקרון מרכזי במדיניות זכויות האדם שלנו ברחבי העולם ובהגשמת מטרות מדיניות החוץ שלנו".
הוועדה הלא-ממשלתית לזכויות האדם של קניה פרסמה, בשנת 2011, את מאמר המחקר הראשון שלה על המעמד המשפטי והחברתי של אזרחי להט"ב בקניה.
מבין אלה שהצהירו על זהותם או עברו אאוטינג בקרב בני משפחתם, 89 אחוז דיווחו שהם חווה דחייה חברתית.
בנוסף, המחקר  דיווח על עובדים שפוטרו או עברו עוינות, לעג, השפלה ואפליה לאחר שנטייתם המינית או זהותם המגדרית המועדפת נודעו במקום העבודה שלה.
ביוני 2011, מנהל המכללה האסלאמית קיסאוני, השייח' מג'יד עובייד, האשים הומוסקסואלים ולסביות ב-"אינפלציה והבצורת בקניה".
מזכיר הארגון של מועצת האימאמים והמטיפים של קניה, השייח' מוחמד ח'ליפה, הצהיר באותה תקופה באומרו כי "אנו מבקשים מהקנייתים להתנער מעסקים בבעלות אנשים כאלה ולהראות להם עוד יותר אפליה גלויה כדרך לעצור את המעשה הבהמי.
הם מנצלים את הזכויות של אחרים בצורה גסה ואסור להם להיות מקובלים בחברה".
ב-23 בפברואר 2012 אספסוף של 100 איש בראשות אנשי דת מוסלמים הסתערו על סמינר של הומוסקסואלים במרכז להעצמה וספרייה לנוער של החטיבה ליקוני במדינת מומבסה .
מפקד משטרת ליקוני, אבגרו גויו, וקצין המחוז מוזס אומה הורו לסגור את הסמינר בעקבות האירוע.
השייח' אמיר זאני ממסגד מוזאדהלפה תיאר את המפגש כ-"לא חוקי ובלתי מקובל" ואיים כי "יגייס את הקהילה כדי להלקות בהומוסקסואלים אם הם יארגנו מפגש כזה שוב".
לאחר מכן קצין מחוז משרד הנוער והספורט, דוד אוגל, הגן על מארגני הסמינר והאשים את המפגינים בחוסר הבנת האירוע, באומרו: "כאן אנו מתמודדים עם חינוך חיוני מאוד לקבוצות פגיעות, כולל הומוסקסואלים.
אנו מציעים חינוך בנוגע ל-HIV/איידס לנוער כי הם נמצאים בסיכון הגבוה ביותר להידבקות.
להט"ב, כמו קבוצות אחרות, פנו אלינו וביקשו לקבל חינוך למין בטוח.
יש להם זכות למין בטוח.
בכך, אנחנו לא מקדמים הומוסקסואליות אלא מקנים ידע.
יש הרבה אפליה חברתית וסטיגמה בנושא ועלינו כחברה להילחם בה".
באפריל 2012 הוועדה הלאומית הממשלתית של קניה לזכויות אדם דיווחה בנושא המעמד של אזרחי להט"ב בקניה באומרה כי,"להט"ב מופלים, נתונים תחת סטיגמות ואלימות בגלל נטייתם המינית.
במקרים בהם הם זקוקים לטיפול רפואי, הם סובלים מסטיגמה המונצחת על ידי ספקי שירותי בריאות שמפירים את הפרטיות והסודיות שלהם על ידי חשיפת נטייתם המינית לעמיתים אחרים.
ספקי שירותי הבריאות אינם בעלי קבלה וכמעט שלא מבינים כלל את צורכי הבריאות המיניים והפוריות שלהם.
להט"ב מתמודדים עם הטרדה פיזית בקרב האוכלוסייה שלועגת להם ותוקפת אותם על כך שהם נוהגים ביחסים "לא טבעיים".
במקרים של תקיפה על ידי אספסוף, לעיתים קרובות המשטרה לא מצליחה לחלץ אותם.
בעת מעצר, המשטרה חושפת אותם לחיפושי גופות ובתים מיותרים שלכאורה מחפשים אחרי ראיות שיכולות לקשור אותם לפשעים אחרים.
הם מוגדרים כמשתמשי סמים, אסירים לשעבר או אנשים עם מעמד של פושעים.
לעיתים קרובות הם עומדים בפני מעצרים שרירותיים, נעצרים לרוב בתחנות המשטרה, נתונים לעינויים ולהטרדות מיותרות מצד המשטרה שסוחטת מהם כספים והם משתחררים רק לאחר ששיחדו את דרכם החוצה.
הם סובלים בנוסף מהתעללות מינית מצד השוטרים במעצרים.
כשזהותם מתגלה, הם לא יכולים לחפש מקומות תעסוקה או לבצע צורות אחרות של עסקים, לדוגמה, ניהול קיוסק.
לפעמים, הם צריכים להמשיך לעבור לאזורי מגורים שונים כדי להסתיר את זהותם.
יתרה מכך הם מפונים לעיתים קרובות מבתי השכירות שלהם על ידי השכנים שלהם ומגונים על ידם בשל נטייתם המינית שמתוארת כ-"רשע".
במקרים בהם הם אינם מפונים אסור להם להשתמש בכלי שירות משותפים במתחמי המגורים כגון בריכות שחייה".ביולי 2012 דווח כי יוליוס קאלו, בישוף של הכנסייה האנגליקנית של קניה במומבסה, הצהיר שהתנועה שפועלת להכרה בנישואים חד-מיניים היא "איום גדול יותר על הכנסייה הנוצרית מאשר טרור".
עם זאת, ב-11 באוגוסט 2012 במהלך פגישה שקיים עם פעילי להט"ב נוצרים קנייתים, קאלו הכחיש את ההצהרה באומרו: "לא אמרתי שהומוסקסואלים גרועים יותר ממחבלים.
עם זאת, אני אומר שכלל הדברים פועלים יחדיו לטובה עבור מי שאוהב את אלוהים ואני מודה בפניכם שהמאמר הזה, מזלזל ומושמץ ככל שהיה, עזר לי לדעת הרבה על אנשים שהם להט"ב.
בעקבות המאמר, יצרו איתי קשר חברים בישופים מהממלכה המאוחדת וקנדה ואזרחי להט"ב בקניה.
לכן, הרשו לי לנקות את האוויר בנושא הזה, מעולם לא אמרתי דבר כזה!
זו הפעם הראשונה שלי שאני רואה או אפילו פוגש אנשים שהם להט"ב ובמיוחד מקניה.
זה באמת חבל לי שאני מפלה להט"ב בכנסייה האנגליקנית כשאני אפילו לא יודע את זה!".
אירוע הרצח שהתרחש ביולי 2012 של פעיל זכויות הלהט"ב הטנזני, מוריס מג'ומבה, הועלה במהלך הפגישה ודווח לאחר מכן על ידי הפעילים כי קאלו "נראה מוטרד, עצוב ומוכה צער מהחדשות" שהצהיר כי "קיים צורך שחברות אנושיות יחיו באהבה, אכפתיות והרמוניה אחת עם השנייה מבלי להקצות אדישות".
קאלו גינה את רצח מג'ומבה כ-"מעשה מתועב ופחדני" והביע את "משאלתו" שיום אחד אנשים שמוגדרים כלהט"ב "יחיו בעולם חופשי ללא אלימות ואפליה".
בשנת 2013 נפתחה בניירובי הכנסייה הקוסמופוליטית המאשרת (CAC) שהפכה לכנסייה הגלויה הראשונה במדינה שמספקת שירות עבור אזרחי להט"ב נוצרים, שנחשבת לחלל נדיר שבו להט"ב קנייתים יכולים להימלט מקבלת עוינות בקרב האוכלוסייה.
בשנת 2014, המועצה לסיווג הסרטים של קניה (KFCB) אסרה את הקרנת והפצת הסרט "Stories of Our Lives" שהופק על ידי קבוצת אמנים מניירובי וכולל עלילה לגבי חיי יום יום של להט"ב בקניה, בטענה שהוא "מקדם הומוסקסואליות".
המפיק הבכיר של הסרט ג'ורג' גצ'ארה נעצר לאחר מכן באשמה של הפרת חוק הסרטים והמחזות של המדינה על ידי צילום כביכול בסרט ללא רישיון של המחלקה לשירותי הקולנוע של קניה.
במרץ 2015, ההאשמות נגד ג'ורג' גצ'ארה השמטו, אם כי הסרט עצמו עדיין נאסר לצפייה.
הסרט זכה בפרס חבר השופטים של פרס טדי בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-65 בברלין והגיע למקום השני בפרס "פנורמת הקהל".
"Rafiki", סרט דרמה קנייתי שמציג מערכת יחסים בין זוג נשים לסביות שיצא לאור בשנת 2018 בבימויה של וואנורי קאהיו זכה להצלחה בינלאומית והפך לסרט הקנייתי הראשון שהוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן בצרפת.
עם זאת, הוא נאסר להקרנה בקניה על ידי "KFCB" על רקע "התוכן ההומוסקסואלי שלו והכוונה הברורה לקדם לסביות בקניה בניגוד לחוק" לדברי המועצה.
ה-"KFCB" הזהירה כי כל מי שיימצא ברשותו הסרט יפר את החוק הקנייתי בנוגע לפעילות הומוסקסואלית, ויישא בעונש של 14 שנות מאסר.
תגובת המועצה הובילה לגינויים רבים בקרב פעילים ומדינות זרות.
למרות ביטול האיסור, הוא לא נבחר לבסוף כנציגה של קניה בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
על פי פרויקט "Pew Global Attitudes" שנערך על ידי מרכז המחקר פיו בקניה בשנת 2020, 14% מהקנייתים הצהירו שהומוסקסואליות צריכה להתקבל על ידי החברה, לעומת רק 1% בשנת 2002. עם זאת, 83% השיבו בשלילה.
ב-3 בינואר 2023 נמצאה גופתו של פעיל הלהט"ב ומעצב האופנה הקנייתי אדווין צ'ילובה ליד העיר אלדורת במדינת אוסין גישו לאחר שהתגלה כי נרצח.
בנובמבר 2010, ראש ממשלת קניה, ראילה אודינגה, הצהיר כי התנהגותם של זוגות הומוסקסואלים היא "לא טבעית" וכי "אם יימצאו, יש לעצור אותם ולהעבירם לרשויות הרלוונטיות".
הוא טען כי "לא היה צורך בקשרים הומוסקסואלים" מכיוון שמפקד האוכלוסין האחרון שהתקיים בקניה הראה כי "קיימים יותר נשים מגברים".
הוא הוסיף כי "זה הוא טירוף שגבר יתאהב בגבר אחר בזמן שיש הרבה נשים" ו-"אין צורך שנשים יעסקו בלסביאניזם כול עוד הן יכולות להביא ילדים לעולם".
כמה ימים לאחר מכן, אודינגה הכחיש שהורה על מעצרם של זוגות הומוסקסואלים, ואמר שהוא התכוון רק לכך "שנישואים חד-מיניים אינם חוקיים בקניה".
בנובמבר 2010 הכריז נציב בתי הסוהר של קניה, ישעיהו אוסוגו, על "תוכנית למעקב טלוויזיה במעגל סגור בבתי הסוהר בקניה" עבור "בלימת יחסי מין בין אסירים גברים".
השופט העליון של בית המשפט העליון בקניה, ווילי מוניוקי מוטונגה , הצהיר בטקס של "FIDA Uganda" בקמפלה ב-8 בספטמבר 2011 בנוגע למעמד זכויות הלהט"ב בקניה, באומרו:"הגבול השני של דחיקה לשוליים הוא התנועה לזכויות הומוסקסואלים.
זכויות הומוסקסואלים הן זכויות אדם.
כאן אני פשוט מגביל את האמירה שלי להקשר של פרדיגמת זכויות אדם וצדק חברתי, ונמנע מהמחלוקת הקיימת בחוקותינו ובחקיקה השונה.
למיטב ידיעתי, עקרונות זכויות אדם שעליהם אנו עובדים, אינם מאפשרים לנו ליישם זכויות אדם באופן סלקטיבי.
אנו זקוקים לבהירות בנושא הזה בתוך תנועת זכויות האדם במזרח אפריקה, אם ברצוננו להתמודד עם האתגרים שמובילים כוחות פוליטיים ודתיים רבי עוצמה בתוכנו.
אני מוצא את הטיעונים שהועלו על ידי כמה מפעילי זכויות האדם שלנו, מה שמכונה "טיעונים מוסריים" כרציונליזציה פשוטה לשימוש בעקרונות זכויות האדם באופן אופורטוניסטי ובררני.
באפריל 2018, הנשיא קניאטה אמר כי זכויות להט"ב "אינן מקובלות" ו-"אינן בעלות חשיבות לתושבי הרפובליקה של קניה" והוסיף כי סוגיית זכויות הלהט"ב בקניה אינה "נושא של זכויות אדם" אלא "נושא של חברה ותרבות".
סקירות תקופתיות על ידי ועדת האו"ם לזכויות אדם
קניה אשררה את האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות ב-1 במאי 1972. על פי סעיף 40 לאמנה, ועדת האו"ם לזכויות אדם (UNHRC) בחנה והציעה המלצות בנושא ב-24 במרץ 2005 בנוגע לדו"ח התקופתי השני של קניה באיחור של 18 שנים.
הוועדה דחקה בקניה לבטל את סעיף 162 בקוד הפלילי אשר מפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה.
ב-19 באוגוסט 2010 בדו"ח התקופתי השלישי של המדינה, קניה הגיבה רשמית להמלצה הזו, באומרה:"קניה אולי לא תבצע אי-הפללה של יחסים חד-מיניים בשלב זה, שכן מעשים מסוג זה נחשבים כטאבו ועבירות נגד סדרי הטבע אשר סותרים את ערכי התרבות והמוסר.
אכן, הציבור נתן מצגות מדהימות בפני ועדת המומחים [על ביקורת חוקתית] נגד הכללת זכויות מאותו המין במסגרת החוקה החדשה.
עם זאת, יש להדגיש כי הממשלה אינה מפלה איש במתן שירותים.
אף אחד לא מחויב על פי החוק להצהיר על נטייתו המינית בשום פנים ואופן".משלחת קניה התייחסה לנושא בשנית במאי 2012, באומרה:"קניה לא נוקטת כרגע באמצעים לביטול ההפללה של יחסים חד-מיניים.
דעת הקהל מתנגדת בתוקף ללגליזציה של איחודים זוגיים מאותו מין.
החוקה קובעת לפי סעיף 45 (2) שלאדם יש זכות להינשא לאדם מהמין השני, בהתבסס על הסכמה חופשית של שני הצדדים.
עם זאת, על פי סעיף 27(4) לחוקה, העילות האסורות אפליה אינן מוגבלות ולכן הדבר מאפשר ליחידים לטעון להפרת זכויותיהם על רקע נטייתם המינית, במקרה שהם מופלים לרעה במישרין או בעקיפין על ידי המדינה או אנשים אחרים.
עד למועד שבו דעת הקהל תשתנה, הממשלה ניסתה להעניק הגנות מסוימות לאנשים שהם לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים".
ועדת האו"ם לזכויות אדם השלימה במאי 2010 סקירה תקופתית אוניברסלית של מעמד זכויות האדם בקניה.
במהלך הסקירה, משלחת קניה ציינה כי:"בכל הנוגע ליחסים חד-מיניים, הייתה חוסר סובלנות חמורה בגלל אמונות תרבותיות והתנגדות גורפת לאי-הפללה של יחסים כאלה, כפי שנצפה במהלך תהליך הביקורת החוקתית.
עם זאת, הממשלה לא תמכה באפליה במונחים של גישה לשירותים".בסיום הסקירה, ההמלצות הבאות הועברו לקניה על ידי מדינות שונות:
לנקוט בצעדים קונקרטיים כדי לספק הגנה ויחס שווה עבור לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (הולנד).
לבטל את ההפללה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה (צ'כיה).
לבטל את כל הוראות החקיקה המפלילות פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה (ארצות הברית).
לבטל את ההפללה של הומוסקסואליות על ידי ביטול ההוראות החוקיות המענישות כיום קיום יחסי מין בהסכמה בין אנשים מאותו המין, לחתום על הצהרת העצרת הכללית מדצמבר 2008 בנושא נטייה מינית וזכויות אדם (צרפת).
בתגובה, משלחת קניה ציינה ב-6 במאי 2010 כי "יחסים חד-מיניים אינם מקובלים מבחינה תרבותית בקניה" על ידי ג'פרי קיבארה, מזכיר משרד המשפטים והחוקה, הלכידות הלאומית וחוקתיות עניינים, שהצהיר בשם המשלחת באומרו:"אנו מבקשים לציין כדלקמן.
האחת, הייתה חוסר סובלנות רצינית כלפי יחסים הומוסקסואלים במדינה בגלל אמונות תרבותיות.
למעשה, מערכות יחסים אלו נחשבות לטאבו בקניה.
הדרך היחידה שבה אנו רואים את אלה מתקבלים תהיה בטווח הארוך אם יהיו שינויים תרבותיים.
אבל כרגע יש התנגדות רצינית לביטול ההפללה של יחסים חד-מיניים.
למעשה, במהלך תהליך יצירת החוקה, התקבלו דעות ציבוריות בנושא, והן היו ברובן בעד המשך ההפללה הנוכחית של יחסים חד-מיניים.
אבל אנחנו גם רוצים להצהיר שכממשלה, אנחנו לא תומכים באפליה של אנשים שמתרגלים יחסים חד-מיניים.
אפליה במונחים של גישה לשירותים אסורה במפורש, במיוחד בכל הנוגע לגישה למתקני מניעה ותמיכה בנושאי HIV/איידס.
חוק מניעה ובקרה של HIV ואיידס משנת 2006 אוסר במפורש כל אפליה כלפי מערכות יחסים חד-מיניות או אנשים על בסיס נטייתם המינית".
ג'ורג' בארסה , אמן, מוזיקאי ופעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל קנייתי.
מריליז ביובווה , פעילת זכויות להט"ב לסבית קנייתית.
אדווין צ'ילובה , מעצב אופנה, דוגמן ופעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל קנייתי.
אודרי מבוגואה , פעילה חברתית טרנסקסואלית קנייתית.
קגנדו מורונגי במאית, מפיקת סרטים ופעילת זכויות להט"ב לסבית קנייתית.
דניס נציוקה , סופר, עיתונאי ופעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל קנייתי.
בניאוונגה ויינינה , עיתונאי, סופר ועורך הומוסקסואל קנייתי.
קאווירה מוויריצ'יה , אמנית ואוצרת לסבית קנייתית.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקובה מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית ברחבי קובה מאז 1979. בעקבות תוצאות משאל העם של קוד המשפחה הקובני 2022 שכללו רוב של 66.85% מצביעים בעד העברתו, נישואים חד-מיניים, איחוד אזרחי בין זוגות בני אותו המין, אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים (משותף וחורג) וגישה לפונדקאות אלטרואיסטית הוכשרו בקרב להט"ב קובנים במדינה.
בעקבות זאת, אלה שלא התאימו לתבנית של המבנה החברתי הנורמטיבי נחשבו כמנודים או כבורגנים בעוד שאנטיפתיה כלפי להט"ב קובנים הייתה גבוהה.
מצעדי גאווה בבירה הוואנה מתקיימים מדי שנה בחודש מאי, במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, ביפוביה וטרנספוביה ב-17 במאי, עם נוכחות מפגינים שגדלה מדי שנה.
בשנת 2018, האספה הלאומית של כוח העם , בית המחוקקים החד-ביתי של קובה, הצביעה בעד הכשרת נישואים חד-מיניים, עם משאל עם לשינוי חוקת המדינה שהתקיים ב-24 בפברואר 2019 , אבל לא כלל לבסוף התייחסות להכשרתם המשפטית של נישואים חד-מיניים.
במאי 2019 הודיעה הממשלה כי איגוד המשפטנים של קובה עובד על קוד משפחתי חדש, שיכלול בתוכנו הכשרה של נישואים חד-מיניים.
ב-7 בספטמבר 2021, הממשלה הודיעה כי הקוד המשפחתי החדש יובא לאישור האספה הלאומית ולאחר מכן למשאל עם.
משאל העם עבר באפריל 2022 ונכנס לתוקף בספטמבר 2022. מאז העברת משאל העם החוקתי בשנת 2019, איסור על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל להיות מעוגן בחוקת קובה .
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין בני 16 שנים ומעלה הפכה לחוקית בקובה מאז 1979, כמו גם גיל הסכמה שוויוני בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד שעומד על 16 שנים.
קוד ההגנה החברתי, שאפיין "שיטות הומוסקסואליות" כ-"איום חברתי" והטיל אמצעים פליליים נגד מי שהורשעו על רקע התוכן שלו, בוטל ב-1979 על ידי חוק העונשין החדש של קובה.
הקוד לא הפליל פעילות הומוסקסואלית כשלעצמה.
עם זאת, סעיף 359(1) לקוד הפליל את מי שביצעו "הצגה פומבית של מצבם ההומוסקסואלי" או שהטרידו או שידלו אחרים עם "בקשות הומוסקסואליות".
האיסור על "הצגה פומבית של מצב הומוסקסואלי" בוטלה ב-1987 וסעיף ההפללה על הטרדה או שידול עם "בקשות הומוסקסואליות" תוקן ב-1997 כך שיתייחס לבקשות "מיניות" ללא התייחסות לנטייה מינית.
עד שנת 2019, סעיף 36 בחוקה הקובנית הכיל שפה שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד, ובכך, אסר באופן חוקתי על הכרה בנישואים חד-מיניים.
הסעיף שונה במשאל העם החוקתי שהתקיים בפברואר 2019. מאז, החוקה החלה לקבוע נישואים ללא התייחסות לנטייה מינית, באומרה: "נישואים הם מוסד חברתי ומשפטי...
הם מבוססים על רצון חופשי ושוויון זכויות, חובות וכשירות משפטית של בני הזוג".
מסע פרסום ציבורי גדול של ארגונים למען זכויות להט"ב החל בסוף 2017 לתיקון החוקה על מנת להכשיר נישואים חד-מיניים בקובה.
ביולי 2018, אישרה האספה הלאומית טיוטת חוקה חדשה שהכירה בנישואים חד-מיניים בסעיף 68. הנשיא מיגל דיאס-קאנל הביע את תמיכתו בהכשרת נישואים חד-מיניים בחוקה החדשה.
עם זאת, על רקע לחץ של תגובות שליליות מקבוצות שונות שהתנגדו להכשרתם של נישואים חד-מיניים, האספה הלאומית משכה את הסעיף מטיוטת החוקה החדשה ב-18 בדצמבר 2018. כתוצאה מהסרת הסעיף, נישואים חד-מיניים לא היו מוגבלים להכרה אך גם לא עברו קודיפיקציה בחוקה החדשה.
אילו הסעיף היה נשאר בטיוטה, הוא היה צריך לעבור למשאל עם בפברואר 2019. באותה תקופה, כלי תקשורת קובנים דיברו על "מהפכה בתוך מהפכה" וציינו "כמה מהר השתנה הנוף הפוליטי והחברתי" בקובה כלפי חקיקת זכויות להט"ב.
האספה הלאומית ופעילת הלהט"ב הבולטת מריאלה קסטרו הצהירו לאחר מכן כי נישואים חד-מיניים יהפכו לחוקיים באמצעות תיקון לקוד המשפחה במקום זאת.
במרץ 2019, הממשלה החלה בהתייעצויות ציבוריות על הכשרתם של נישואים חד-מיניים בקוד המשפחתי החדש.
לבסוף, משאל עם על הקוד המשפחתי החדש המוצע, שכלל הכשרת נישואים חד-מיניים, איחודים אזרחיים בין זוגות מאותו המין, אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים וגישה לפונדקאות אלטרואיסטית לזוגות הומוסקסואלים, נערך בספטמבר 2022 והתקבל עם רוב של 66.85% מצביעים בעד.
הקוד החדש נחתם על ידי הנשיא דיאז-קאנל ב-26 בספטמבר 2022, ונכנס לתוקף ביום למחרת, לאחר שפורסם בעיתון הרשמי של הממשלה.
זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ ילדים בקובה, הן על ידי אימוץ משותף או חורג מאז העברת משאל העם לקוד המשפחה הקובני בשנת 2022. הליכי הפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות מוכרים מאז 2022 גם כן.
אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית אסורה בקובה על פי חוק מאז 2013. עם זאת, איסור אפליית להט"ב בנושאים אחרים כגון מתן סחורות ושירותים, פשעי שנאה, דברי שטנה, אפליה עקיפה, חינוך, דיור והתאמות ציבוריות - אינה נכללת במפורש בחוק.
הפעילה מריאלה קסטרו, שמכהנת כמנהלת המרכז הלאומי הקובני לחינוך מיני, קראה לאורך השנים לחוקק איסור במפורש על אפליה בתעסוקה על רקע זהות מגדרית, מעמד HIV ולקות ללא הצלחה.
ביולי 2018, זוג הומוסקסואלים, בריאן קנלס ואריאן אברו, סולקו מבר בבירה הוואנה לאחר שצילמו סלפי של עצמם מתנשקים.
עובד בבר קרא להם לעזוב באומרו "הבר לא מתעניין בציבור להט"ב.
אנחנו לא רוצים את המוניטין הזה".
האירוע הוביל לביקורות שליליות רבות, בעוד יומיים בלבד לאחר התקרית, העיתון הרשמי של ממשלת קובה פרסם צו שציין כי כל עסק פרטי שימצא כמפלה לקוחות על סמך מגדרם או נטייתם המינית, עלול להיקנס ב-1,000 פסוס קובנים ולהיסגר.
חוקת קובה, שתוקנה במשאל העם שהתקיים ב-24 בפברואר 2019, החלה לאסור מאז על אפליה על רקע העילות נטייה מינית וזהות מגדרית באופן חוקתי.
בשנת 1979, משרד בריאות הציבור (MIN-SAP) הקים את הוועדה הרב-תחומית לתשומת לב לטרנסקסואלים על מנת לספק שירותי בריאות מיוחדים ושירותים חברתיים לאזרחים טרנסקסואלים קובנים.
מריאלה קסטרו תיארה את הוועדה באומרה "מומחים בטיפול באנשים טרנסקסואלים, שאימצו פרוצדורות אבחנתיות וטיפוליות מאושרות באופן בינלאומי, ששולבו כשירותים המוצעים ללא תשלום על ידי מערכת הבריאות הציבורית הלאומית, יחד עם קורסים להכשרת מטפלים".
מאז יוני 2008, טרנסג'נדרים קובנים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את סמן המגדר המשפטי שלהם ולעבור ניתוח להתאמה מגדרית בחינם במסגרת "החלטה 126" שהתקבלה באותה שנה.
ההחלטה מכירה בביצוע של ניתוח להתאמה מגדרית וכוללת כ-11 מאמרים שהתוו את הדרכים שבהן התכוונה ממשלת קובה לשפר את יחסה אל טרנסג'נדרים קובנים.
סעיף להחלטה 5 קובע במפורש כי על המדינה "לספק שירותי בריאות מקיפים לכלל האזרחים הטרנסקסואלים".
בעבר, נדרש בקובה שמינו של אדם במסמכיו הרשמיים ישקף את מין איברי המין שלו בלבד.
בכך, עבור שינוי מגדר משפטי טרנסג'נדרים נדרשו לעבור הליך של ניתוח להתאמה מגדרית.
במשך השנים המרכז הלאומי הקובני לחינוך מיני דחף לביטול הדרישה.
מאז 2013, טרנסג'נדרים קובנים החלו להיות רשאים לשנות את מגדרם במסמכי זהות רשמיים ללא דרישה של העברת ניתוח להתאמה מגדרית.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים המהפכניים של קובה.
אנשים שמעוניינים לתרום דם בקובה מחויבים להיות במצב בריאותי תקין, דופק סדיר וללא זיהום ויראלי בשבעת הימים האחרונים לפני התרומה.
לפיכך, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) אינם נאסרים במפורש או בעלי הגבלות כלשהן לתרום את דמם בשונה מתורמים הטרוסקסואלים.
ב-2013, שבוע של מופעים, צעדות ואירועי חברה ותרבות בהוואנה הגיע לשיאו עם ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה ב-17 במאי.
מאז, נערכים אירועי להט"ב שונים מדי שנה.
במאי 2019 המרכז ביטל בפתאומיות את ארגון מצעד הגאווה ה-12 בעיר הבירה.
הארגון, בראשות מריאלה קסטרו, הגיב למעשה באומרו כי "המתיחות הבינלאומית והאזורית פירושה שיש לבטל את המצעד" ללא הסבר נוסף.
פעילי זכויות להט"ב גינו את הביטול וארגנו מצעד משלהם לצד שימוש מקוון במדיה החברתית.
בשנת 2015, פרויקט הלהט"ב הקובני "גם אנחנו אוהבים" (בספרדית: Nosotros también amamos) שפעל להכשרתם של נישואים חד-מיניים בקובה, מומן על ידי ארגונים קובנים שונים בהם: "Corriente Martiana", "Fundación Cubana por los Derechos LGBTI" ו-"SHUI TUIX".
הסרטים התיעודיים של הבמאית הקובנית ליזט וילה, "והנקבה היא נשמתי" (בספרדית: Y hembra es el alma mía) משנת 1992 ו-"מיניות: זכות לחיים" (בספרדית: Sexualidad: un derecho a la vida) משנת 2004 מתעדים את תהליכי שינוי המגדר של נשים טרנסג'נדריות קובניות ממין זכר לנקבה.
הסרט הופק בתמיכת ערוץ הטלוויזיה הצרפתי "France 2" (שנודע באותה תקופה בשם "Antenne 2") וזכה בפרס הקהל הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים פריימליין בסן פרנסיסקו ב-1984.
לפני שהלילה יורד (2000) , סרט בבימויו של ג'וליאן שנאבל שמבוסס על האוטוביוגרפיה של רינלדו ארנס, משורר, סופר ומחזאי קובני הומוסקסואל באותו השם.
בסרט מככבים בין היתר השחקנים חאווייר ברדם וג'וני דפ.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 2000.
תותים ושוקולד (1993) סרט בבימוים של תומאס גוטיירס אלאה וחואן קרלוס טביו שמתמקד במערכת יחסים מסוכסכת בין סטודנט מרקסיסט לאמן הומוסקסואל ראוותני.
זה היה הסרט הקובני הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
"הזעם של השיח האנושי" (בספרדית: Furia del Discurso Humano) משנת 2006 הוא רומן מאת מיגל קוריאה מוג'יקה שעוסק בהיסטוריה של רדיפת הומוסקסואלים בקובה.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקרואטיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינה מאז 1977, ומעמדן של מערכות יחסים חד-מיניות החל להיות מוכר משפטית לראשונה בשנת 2003 על פי חוק שעוסק בחיים משותפים לא רשומים.
כתוצאה ממשאל עם שהתקיים בנושא בשנת 2013, חוקת קרואטיה החלה להגדיר נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין אישה לגבר בלבד, ובכך, החלה לאסור דה יורה על הכרה בנישואים חד-מיניים.
מאז כניסתו של חוק השותפות לחיים בשנת 2014, זוגות חד-מיניים החלו להיות זכאים להיות בעלי גישה לזכויות זוגיות שוות כמו זוגות נשואים הטרוסקסואלים, אבל לא לכולן.
מאז 2020 זוגות חד-מיניים החלו להיות רשאים להגיש בקשה להוות משפחת אומנה.
בשנת 2022, בעקבות פסק דין סופי של בית המשפט העליון של קרואטיה בתיק בנושא, אימוץ (משותף וחורג) על ידי זוגות חד-מיניים הפך להיות חוקי באותם תנאים כמו זוגות מהמין השני.
הרפובליקה האדריאטית של רגוסה (1358–1808) הטילה בשנת 1474 עונש מוות על קיום "מעשה סדום" שכוון נגד פעילות הומוסקסואלית כתגובה לחששות סטריאוטיפיים שכיבושים עות'מאניים באזור יובילו ל-"התפשטות של הומוסקסואליות".
חוק העונשין שנוצר ב-27 במאי 1852 בממלכת קרואטיה ההבסבורגית לא ציין קיום פעילות הומוסקסואלית כפשע.
בעשורים לאחר מכן טיוטת חוק עונשין חדשה שהוצעה בשנת 1879 בתקופת ממלכת קרואטיה-סלאבוניה הציעה שקיום פעילות חד-מינית בקרב גברים תהווה עבירה פלילית עם עונש של עד 5 שנות מאסר למורשעים.
עם זאת, הטיוטה מעולם לא אומצה באופן רשמי.
במהלך תקופת מלחמת העולם השנייה הומוסקסואלים הועמדו לדין תחת משטרים שונים, אבל לא קיימים תיעודים של רדיפה מאורגנת נגד הומוסקסואלים תחת ממשלת הבובות של גרמניה הנאצית במדינה העצמאית של קרואטיה (1941–1945) שהחוקים שלה לא כללו במפורש תקנה שכוונה נגד הומוסקסואליות.
עם זאת, הפרטיזנים היוגוסלביים הקומוניסטים בצבא השחרור העממי של יוגוסלביה גזרו לפחות גזר דין מוות ידוע אחד על רקע הומוסקסואליות נגד מפקד רשת התקשורת של הפרטיזנים הקרואטים ג'וסיף מרדשיץ' עד תחילת שנת 1944, השנה שבה התגלה שמרדשיץ' מחזיק ביחסים רומנטיים עם פקודיו הגברים.
שותפיו ההומוסקסואלים של מרדשיץ' לא הוצאו להורג, אבל ננזפו וגורשו מהמפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
הומוסקסואלים שתויגו על ידי קומוניסטים כ-"אויבי המערכת" לא יכלו להצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה גם כן.
המצב הזה השתנה כאשר קרואטיה והרפובליקות האחרות שהרכיבו את יוגוסלביה השיגו יותר שליטה על בתי המחוקקים שלהן.
רפורמות חוקתיות שהובילו ליצירת חוקת יוגוסלביה האחרונה שנכנסה לתוקף ב-21 בפברואר 1974, הביאו לביטול חוק העונשין הפדרלי, ואפשרו לכל רפובליקה ליצור חוק עונשין משלהן.
הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה יצרה קוד פלילי משלה בשנת 1977 שלא כלל עוד הפללה של קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה.
ב-1973 הלשכה הרפואית הקרואטית הסירה הומוסקסואליות מרשימת ההפרעות הנפשיות שלה - 4 שנים לפני כניסתו לתוקף של הקוד הפלילי החדש ו-17 שנים לפני שארגון הבריאות העולמי עשה זאת ב-1990.
שנות ה-80 של המאה ה-20 הביאו יותר נראות לאזרחי להט"ב קרואטים.
בשנת 1985, הפך טוני מרושביץ' לאיש התקשורת ההומוסקסואל הגלוי הראשון בקרואטיה שהנחה לזמן קצר תוכנית רדיו בתחנה אומלדינסקי שעסקה בנושאים פוליטיים-חברתיים.
מאוחר יותר הוא חשף שהתבקש במספר הזדמנויות על ידי ליגת הקומוניסטים של קרואטיה (הסניף הקרואטי של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה) להקים אגף להט"ב במפלגה.
ב-1989 הוקמה האגודה הלסבית הראשונה בקרואטיה, "Lila initiative", אבל חדלה מלהתקיים שנה לאחר מכן.
במשך שנות ה-90 של המאה ה-20 נראתה האטה בהתקדמות החברתית במעמד זכויות להט"ב בקרואטיה כתוצאה מהתפרקות יוגוסלביה ואחריה מלחמת העצמאות הקרואטית ממרץ 1991 עד נובמבר 1995 כאשר אזרחי להט"ב קרואטים רבים, שהיו מעורבים באותה תקופה בארגונים שונים, הצטרפו למסע פרסום האנטי-מלחמתי בתוך קרואטיה.
לאחר קבלת העצמאות של קרואטיה ב-25 ביוני 1991, בשנת 1992 הוקמה רשמית האגודה הראשונה ללהט"ב בקרואטיה תחת הכותרת פעולה לסבית-הומוסקסואלית (LIGMA).
האגודה המשיכה את הפעילות שלה עד 1997. האירוע המשמעותי ביותר שהתרחש בשנות ה-90 בסוגיות של התפתחות זכויות להט"ב היה השוות גיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד בקרואטיה ב-1998 (14 שנים) לאחר שקודם לכן היה מוגדר כגבוה יותר עבור זוגות חד-מיניים ועמד על 18 שנים.
עם זאת, מצעדי הגאווה שנערכו בשנים שלאחר מכן משכו אלפי מפגינים ללא תקריות וכללו גם השתתפות של פוליטיקאים ממפלגות שונות.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית בקרואטיה בעקבות קוד פלילי חדש שנכנס לתוקף בשנת 1977. עם זאת, הקוד הפלילי החדש הגדיר גיל הסכמה לא שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים (18 שנים) וזוגות הטרוסקסואלים (14 שנים).
גיל ההסכמה הושווה בין זוגות חד-מיניים ומאותו המין כאחד ל-14 שנים בחוק עונשין חדש שנכנס לתוקף בשנת 1998, ולאחר מכן הועלה ל-15 שנים עם חקיקת חוק עונשין חדש ב-1 בינואר 2013 ללא הבדל נטייה מינית או מגדר.
זוגיות חד-מינית החלה להיות מוכרת משפטית לראשונה בקרואטיה מאז 2003, לאחר שהתקבל חוק הקהילה החד-מינית .
החוק העניק לראשונה לזוגות חד-מיניים שחיים יחד במשך 3 שנים לפחות את אותה גישה לזכויות של זוגות מהמין השני בשותפות אזרחית בנושאי ירושה ותמיכה כלכלית.
עם זאת, הזכות לאמץ ילדים לא נכללה, ולא זכויות אחרות שקיימים בדיני המשפחה, שהובילה במקום זאת לחקיקה נפרדת שנוצרה לטיפול בסוגיה.
ראש הממשלה זוראן מילנוביץ' התנגד לקיום משאל העם והצהיר בעקבות התוצאות באומרו "הוא לא הפך אותנו לטובים יותר, חכמים יותר או יפים יותר".
שנה לאחר מכן הממשלה ה-12 של קרואטיה הציגה את חוק השותפות לחיים שהעניק לזוגות חד-מיניים את אותן הזכויות והחובות שיש לזוגות נשואים הטרוסקסואלים, למעט היכולת לאמץ ילדים.
כדי להיכנס למעמד השותפות, מספר תנאים צריכים להתקיים בין בני הזוג, בהם: שני בני הזוג צריכים להיות מאותו מין, שני בני הזוג חייבים להיות בני 18 שנים לפחות ושני השותפים צריכים להסכים ליצירת מעמד השותפות.
בשנת 2018 בית הדין האירופי לצדק קבע שלזוגות חד-מיניים נשואים ישנם את "אותן זכויות התושבות כמו לזוגות נשואים הטרוסקסואלים לפי חוקי האיחוד האירופי, גם אם נישואים חד-מיניים אינם חוקיים באותה מדינה שחברה באיחוד האירופי".
בעקבות פסק הדין, נישואים חד-מיניים שנערכו במדינה באיחוד האירופי בה הם מוגדרים כחוקיים מוכרים לצורך קבלת תושבות מאז 2018 בכל מדינות הארגון, כולל קרואטיה.
מאז 2022, זוגות חד-מיניים בקרואטיה שמוגדרים תחת ההכרה המוגבלת בזוגיות חד-מינית של שותפות לחיים החלו להיות בעלי זכויות אימוץ מלאות (באופן משותף וחורג).
למרות פסיקת בית המשפט העליון לעניינים מנהליים, בקרואטיה לא קיים (נכון לאוגוסט 2023) חוק לאומי להסדרה של אימוץ (משותף או חורג) על ידי זוגות חד-מיניים, בעוד מקרים של הגנה משפטית על אימוץ חד-מיני הגיעו עד כה רק מבתי המשפט במדינה, ולא מהפרלמנט או מהממשלה.
בשנת 2009 מפלגת השלטון של האיחוד הקרואטי הדמוקרטי (HDZ) הציעה את חוק ההפריה הנתמכת רפואית שמגביל את הגישה להפריה חוץ-גופית רק לזוגות הטרוסקסואלים נשואים שיכולים להוכיח שהם נמצאים במעמד של חיים משותפים במשך שלוש שנים לפחות.
המפלגה ניסתה בהתחלה להעביר את החוק בצורה שתגביל את הגישה להפריה חוץ-גופית רק לזוגות הטרוסקסואלים נשואים, אבל בעקבות לחץ ציבורי חזק שינתה את תוכן הצעת החוק כדי לאפשר הפריה חוץ-גופית גם לזוגות הטרוסקסואלים שאינם נשואים.
הכנסייה הקתולית תמכה באופן פעיל בהצעת החקיקה הראשונה, בטענה שיש "להעניק גישה להפריה חוץ-גופית רק לזוגות נשואים".
שר הבריאות והרווחה דארקו מילינוביץ' ציין שהממשלה "התייחסה ברצינות לעמדת הכנסייה בנושא".
בכך, לזוגות הומוסקסואלים שמורכבים מנשים לסביות לא קיימת גישה על פי החוק להפריה חוץ-גופית.
בדצמבר 2011 ממשלת הקואליציה החדשה של זוראן מילנוביץ' הודיעה שרפורמה בחוק ההפריה הנתמכת רפואית תהיה אחת מהעדיפויות הראשונות שלה.
השינויים שהוצעו בחוק יאפשרו לנשים רווקות, שעקרותן טופלה ללא הצלחה, גישה להפריה חוץ-גופית.
כמו כן הוצעו שינויים נוספים שנוגעים להקפאת עוברים ולהפריה של ביציות.
הכנסייה הקתולית הצהירה מייד על ההתנגדות שלה לשינויים, וקבעה שנציגיה "לא היו מעורבים בדיונים כפי שהם היו צריכים להיות".
הכנסייה יזמה לאחר מכן עצומה נגד החקיקה אבל שר הבריאות, ראיקו אוסטויץ' , הודיע שהשינויים בתיקון לחוק "יתקבלו ללא פשרות".
ב-13 ביולי 2012 התיקון החדש נכנס לתוקף עם 88 חברי פרלמנט שהצביעו בעדו, 45 נגד ו-2 נמנעו.
התיקון החדש החל לאפשר גישה להפריה חוץ-גופית לנשים נשואות או רווקות ועקרות, אבל לא לזוגות נשים לסביות.
מספר חברי מפלגת העם הקרואטית שהיו חברים בקואליציה הצהירו על הכללה של זוגות לסביות כמי שיהיו זכאיות לגשת להפריה חוץ-גופית גם כן בתיקון לחוק, והביעו אכזבה שהתיקון המוצע לא התקבל.
עם זאת, הממשלה נימקה את הצעד שלה בנושא בטענה שהתיקון לחוק "נועד רק כדי לטפל בסוגיית העקרות".
בן זוג שמוגדר כשותף לחיים שאינו הורה חוקי לילד או ילדיו של בן זוגו יכול לקבל אחריות הורית עליהם על בסיס זמני או קבוע.
במסגרת שותפות לחיים הורה או הוריו של הילד יכולים להפקיד באופן זמני את זכויות ההורות של בן הזוג שמוגדר כשותף לחיים (שאינו ההורה הביולוגי).
אם זכויות ההורות נמשכות מעבר ל-30 יום, אז ההחלטה חייבת להיות מאושרת על ידי נוטריון.
במצב כזה, בעוד שזכויות ההורים מתקיימות, על ההורה או זוג ההורים הביולוגים של הילד ובן הזוג השותף להסכים באופן קולקטיבי על החלטות חשובות לרווחת הילד.
במקרה של פירוק השותפות לחיים, בן הזוג השותף שאינו ההורה הביולוגי יכול לשמור על קשר אישי עם הילד בתנאי שבית משפט יחליט שהקשר יהיה לטובתו של הילד.
"אפוטרופוס שותף" הוא מנגנון שנוצר במסגרת חוק השותפות לחיים מאז 2014 שמאפשר לבן הזוג במסגרת המעמד שאינו ההורה הביולוגי של הילד לזכות בזכויות הוריות קבועות, ובכך, לבצע הליך דומה לאימוץ חורג.
בן הזוג האפוטרופוס מקבל אחריות הורית מלאה כפי שקורה באימוץ בן חורג, והוא רשום בתעודת הלידה של הילד כאפוטרופוס שותף עם כל הזכויות, החובות והמעמד המשפטי כמו של הורה ביולוגי וילד.
המקרה הראשון של אפוטרופוס שותף דווח ביולי 2015.
בדצמבר 2018 הפרלמנט הקרואטי העביר את חוק האומנה עם 72 קולות בעד, 4 נגד ו-6 נמנעים.
ארגוני זכויות להט"ב בקרואטיה תקפו את החוק החדש שלא כולל זוגות חד-מיניים כמי שרשאים להפוך להורים אומנים ונשבעו להיאבק בו בתיק שיוגש לבית המשפט העליון.
לאחר מכן, מלאדן קוז'יץ' ואיבו סגוטה, זוג הומוסקסואלים ששואפים להפוך להורים אומנים, כתבו מכתב פתוח לממשלה שבו גינו את החקיקה.
החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019. ב-20 בדצמבר 2019 דווח שהזוג ניצח בתיק בבית משפט שאפשר להם להפוך להורים אומנים.
בית המשפט לעניינים מנהליים בזאגרב ביטל החלטות קודמות, לרבות סירובי המרכז לרווחה חברתית ומשרד הרווחה שדחו את בקשת הזוג להפוך להורים אומנים, והפסיקה שלו הוגדרה כסופית ללא יכולת להגיש ערעור.
עורכת הדין של הזוג סנג'ה בזברדיקה ילאביץ' הצהירה בתגובה: "החלטת בית המשפט מחייבת ואי אפשר להגיש ערעור.
טרם הגיע פסק הדין בכתב, אך כאמור במהלך ההודעה בית המשפט קיבל את הטענות בתביעה בהתבססות על התקנות הקרואטיות והאמנה האירופית לזכויות אדם.
כתוצאה מכך, בית המשפט הורה לסוכנויות הממשלתיות הרלוונטיות ליישם את ההחלטה החדשה בהתאם לפסק הדין.
אנו מאמינים שהסוכנויות יכבדו את החלטת בית המשפט".
עם זאת, למרות הפסיקה, המרכז לרווחה חברתית דחה את בקשת הזוג בפעם השנייה.
התיק הועלה בפני בית המשפט החוקתי של קרואטיה, וב-7 בפברואר 2020 הוא הגיע להחלטה שלזוגות חד-מיניים יש את הזכות להפוך הורים אומנים.
בסיכומו, בית המשפט החוקתי הצהיר: "בית המשפט החוקתי מצא כי הוראות החוק הנידונות, שהותירו ('השתיקו') קבוצה חברתית מסוימת מייצרות השלכות מפלות כלליות כלפי אנשים הומוסקסואלים שחיים בשותפויות לחיים פורמליות ובלתי פורמליות, דבר שאינו מקובל מבחינה חוקתית".
נשיא בית המשפט החוקתי מירוסלב שפרוביץ' הוסיף בתגובה: "הנקודה של החלטה זו היא שההזדמנות לספק שירות אומנה חייבת להינתן לכולם באותם תנאים, ללא קשר לשאלה אם ההורים האומנים הפוטנציאליים הם הורים עם אותה נטייה מינית.
אין זה אומר שהם עדיפים, אך יש לאפשר את האומנה שלהם אם הם עומדים בדרישות החוק".
9 משופטי בית המשפט החוקתי הצביעו בעד ההחלטה ו-4 היו נגד.
שניים מתוך הארבעה המתנגדים סברו כי יש לאפשר לפרלמנט לשנות את תוכן חוק האומנה, והשניים האחרים סברו כי תוכן החוק הקיים "אינו מפלה זוגות חד-מיניים".
מאז 2003 הפללה מוחלטת בחוק הקרואטי של אפליה על רקע נטייה מינית נחקקה בחוק השוויון בין המינים בתוכן סעיף 6. החוק למניעת אפליה משנת 2008 כלל מאתה ואילך גם זהות מגדרית וביטוי מגדרי ברשימת הקטגוריות שמוגנות מפני אפליה בכל הנוגע לגישה לשירותים ציבוריים ופרטיים ובכלל התחומים הנוספים.
החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2009. ביולי 2012 בית המשפט העירוני בואראז'דין דן בתיק של הטרדה על רקע נטייה מינית נגד פרופסור בפקולטה לארגון ואינפורמטיקה באוניברסיטת זאגרב.
המקרה היה הדיווח הראשון על יישום החוק על איסור האפליה על רקע נטייה מינית.
בית המשפט מצא כי אכן הייתה אפליה והטרדה כלפי הפרופסור במקום העבודה על רקע נטייתו המינית, ועל הפקולטה נאסר להכשיל עוד את קידומו המקצועי.
ב-1 במרץ 2013 הודיע שר המדע, החינוך והספורט ז'ליקו יובאנוביץ' שהמשרד שלו יתחיל במבצע להסרת כל תוכן הומופובי שקיים בספרים בבתי ספר יסודיים ותיכוניים.
בשנת 2021 הומוסקסואל הוכה על רקע נטייתו המינית בספליט בזמן ששחה בים על ידי זוג תוקפים שברחו מהזירה והותירו אותו פצוע.
בעקבות התקיפה ראש עיריית ספליט הגיב וגינה בחריפות את האירוע וקרא להעמדה לדין של התוקפים.
מאז 2006 נחקקה הוספה של נטייה מינית כעילה מוגנת מפני פשעי שנאה בחוק העונשין.
תוכן החוק בנושא הוחל לראשונה בשנת 2007, לאחר שאדם שתקף באלימות את משתתפי מצעד הגאווה בזאגרב באמצעות בקבוקי תבערה הורשע ונידון ל-14 חודשי מאסר.
ב-1 בינואר 2013 נחקק תיקון לחוק עונשין שהכיר בזהות מגדרית כעילה מוגנת במפורש מפני פשעי שנאה.
ארגוני זכויות הלהט"ב "Zagreb Pride","Iskorak" ו-"Kontra" משתפים פעולה עם המשטרה הקרואטית מאז 2006 לאחר שקרואטיה הכירה לראשונה בפשעי שנאה שמבוססים על רקע נטייה מינית.
מסע הפרסום כלל שלטי חוצות עירוניים בערים זאגרב, ספליט, פולה ואוסייק, חלוקת עלונים לאזרחים באותן ערים והפצת כרזות בתוך תחנות משטרה ברחבי המדינה.
במרץ 2014 פורסם שקרואטיה העניקה מקלט מדיני לראשונה לאדם שנרדף על רקע נטייתו המינית שהיה צעיר הומוסקסואל מאוגנדה שנמלט מהמדינה בעקבות המעמד הגרוע של זכויות להט"ב בשטחה.
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את המגדר המשפטי שלהם במסמכי זהות רשמיים בקרואטיה.
עד יוני 2013 כל אדם ששינה את מגדרו היה מחויב לציין את השינוי בתעודת הלידה שלו על פי חוק כדי להיות זכאי לשנות את הסמן המגדרי שלו.
עם זאת, ב-29 במאי 2012 הוכרז שהממשלה תנקוט בצעדים נוספים כדי להגן על טרנסג'נדרים שיכללו על פי הכללים החדשים הסרה של חיוב ציון השינוי המגדרי בתעודת הלידה של האדם עבור הבטחה שמידע כזה יישאר פרטי, והסרה של חיוב העברה של ניתוח להתאמה מגדרית עבור הכרה בשינוי מגדר.
השינוי בחוק הוצע על ידי חברי הקואליציה של ראש הממשלה זוראן מילנוביץ' בזמן שכיהנו באופוזיציה ב-2010 שנדחה באותה תקופה.
החוק החדש בנושא נכנס לתוקף ב-29 ביוני 2013.
לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של קרואטיה.
לא קיים איסור כלשהו על לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים שמוגדרים כמועמדים לשרת באופן גלוי בכוחות המזוינים של קרואטיה, בעוד שמשרד ההגנה פועל לפי החקיקה הלאומית שאוסרת במפורש על כל אפליה על רקע נטייה מינית.
מספר דיווחים בתקשורת לאורך השנים העלו כי רוב החיילים ההומוסקסואלים שמשרתים בצבא הקרואטי מחליטים לרוב לשמור על זהותם המינית כדיסקרטית כדי להימנע מקבלת אפליה הומופובית, אך היו גם דיווחים שהצהירו על כך שהכוחות המזוינים של קרואטיה מתייחסים לאפליה מכל סוג שהוא ברצינות רבה ונוקטים בפעולה למאבק בהומופוביה בקרב אנשי הצבא.
מקרה ידוע של אפליה הומופובית בצבא הקרואטי היה השירות הצבאי של אלדין פטריץ' מרייקה בשנת 1998. ביולי 1998 קיבל פטריץ' צו זימון והתייצב לצריף צבאי (מונח שמתאר מבנים שמשמשים לאירוח ארוך טווח של אנשי צבא) בפולה, שם אמר לקצין הבכיר שלו בשיחה פרטית שהוא הומוסקסואל.
עם זאת, ההצהרה הפרטית של פטריץ' התפשטה במהירות בקרב הסביבה שלו בצריף, מה שהביא לכך שפטריץ' היה נתון להתעללות הומופובית מצד עמיתיו וקצינים אחרים.
פטריץ' ביקש שוב ושוב להעביר אותו לצריף אחר בעקבות העוינות שקיבל מצד עמיתיו אבל בקשותיו נדחו.
ב-22 ביולי פטריץ' פוטר מהצבא בגלל "הפרעה לא מוגדרת של העדפה מינית".
עם זאת, הסיבה לא ציטטה במפורש הומוסקסואליות כהפרעה נפשית.
לאחר פיטוריו של פטריץ' מהצבא, הוריו גילו על היותו הומוסקסואל וגירשו אותו מביתו על רקע נטייתו המינית.
לאחר מכן תבע פטריץ' פיצויים ממשרד ההגנה תוך שהוא מציין "מדיניות מפלה, התעללות וטראומה פסיכולוגית".
באוקטובר 1998 המשרד זימן את פטריץ' פעם נוספת על מנת שיסיים את שירותו הצבאי.
עם זאת, פטריץ' סירב בעקבות חששות לחייו מאנשי הצבא שהיו בסביבתו.
לאחר מכן קיבל מקלט מדיני בקנדה.
נכון ליולי 2023, התקנות שמסדירות את המכון הקרואטי לעירויים, מגבילות דה פקטו את הגישה של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לתרום דם ללא הגבלת זמן.
החל משנת 2021, "MSM" מסווגים רשמית על ידי המכון כאנשים עם "התנהגויות או פעילויות שחושפות אותם לסיכון לחלות במחלות זיהומיות שנישאות בדם".
עיר הבירה זאגרב מוגדרת כמוקד סצנת הלהט"ב של קרואטיה וכוללת בה מועדונים, ברים הומוסקסואלים ומקומות בילוי נוספים שפונים לקהל להט"ב.
העיר גם משמשת כמקום המשכן של מרכז הלהט"ב הראשון בקרואטיה והארגון "Queer Zagreb" שמארגן בין פעילויות נוספות את הפסטיבל "Queer Zagreb festival" ותוכנית קולנוע הלהט"ב החודשית "Queer MoMenti".
מרכז הלהט"ב השני של קרואטיה נפתח בספליט ב-24 במאי 2014 והשלישי ברייקה ב-16 באוקטובר 2014. מקומות נוספים ברחבי המדינה שמקיימים אירועי בילוי עבור להט"ב ומהווים אזור לפאבים, מועדונים וחופים בקרב חברי הקהילה המקומית נמצאים גם כן בעיר אוסייק, האיים חוואר וראב, העיירה רוביני, עיר הנמל דוברובניק ועוד.
ב-27 במאי 2013 צעדו כ-1,500 איש בזאגרב לתמיכה בהכשרת נישואים חד-מיניים מפארק זרינג'בק , כיכר סן מרקו , מטה ממשלת קרואטיה, הפרלמנט הקרואטי ובית המשפט החוקתי של קרואטיה .
ב-30 בנובמבר 2013 יום לפני שהתקיים משאל העם להגדרה של נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי של גבר ואישה בלבד בחוקה הקרואטית, כ-1,000 איש צעדו בזאגרב לתמיכה בהכשרת נישואים חד-מיניים תחת הכותרת "נישואים שווים".
צעדות תמיכה נוספות התקיימו גם בפולה, ספליט ורייקה.
מצעד הגאווה הראשון בקרואטיה התרחש ב-29 ביוני 2002 בזאגרב.
תמיכתו הציבורית החלה לגבור מאז ומספר המשתתפים גדל במהירות משנה לשנה, אך הצעדות חוו גם התנגדות ציבורית אלימה מצד גורמים הומופובים.
בשנת 2006, היה למצעד אופי אזורי, שמטרתו הייתה לתמוך בפעילים ממדינות בהן הפגנות מסוג זה אסורות על ידי הרשויות.
מצעד 2011 היה לעצרת הלהט"ב הגדולה ביותר בקרואטיה באותה תקופה, והתקיים ללא אירועים אלימים בעוד דווח כי מספר השוטרים המספקים ביטחון באירוע היה נמוך יותר מאשר במהלך קיומו בשנים קודמות.
נכון לקיץ 2019, מהדורתו בשנת 2013 הייתה הגדולה במדינה עד כה, עם מעל 15,000 מפגינים.
בשנת 2021 השתתף לראשונה ראש העיר, טומיסלב טומשביץ' , במהלך ציון המצעד.
מצעד הגאווה הראשון בספליט נערך ב-11 ביוני 2011. עם זאת, מסלול הצעדה התברר כבעייתי מכיוון ששירות הביטחון לא היה מספיק חזק כדי למנוע אירועים חמורים, וכתוצאה מכך היה צריך להוביל את משתתפי המצעד לאזור בטיחות.
במהלכו, נעצרו כמה מאות מפגיני נגד הומופובים, ובסופו של דבר האירוע בוטל.
זמן קצר לאחר האירוע, חלקים רבים מהתקשורת הארצית הביעו תמיכה במשתתפי המצעד וקראו "לצעוד במצעד הגאווה הבא של זאגרב".
ב-16 ביוני 2011, 73 פרופסורים ומקורבי הפקולטה למשפטים בזאגרב חתמו על הצהרה שיזם הפרופסור מיחאלו דיקה, ובה הביעו את תמיכתם בציון מצעד 2011 וקריאה עבור הרשויות לפעול למען מניעה והחלת סנקציות על התנהגות שמסכנת שוויון זכויות יסוד וחירויות של אזרחי קרואטיה בצורה יעילה ואחראית.
ב-9 ביוני 2012 צעדו מאות משתתפים ברייקה, העיר השלישית בגודלה בקרואטיה בהקדשה לתמיכה במצעד ספליט שבוטל שנה קודם לכן.
קיום המצעד השני בספליט בשנת 2012 הוגדר כמוצלח, בעודו קיבל תמיכה ציבורית רחבה מהתקשורת הקרואטית, ידוענים ופוליטיקאים.
במהלכו, השתתפו כ-5 שרים ממשלתיים ואישי ציבור נוספים.
בשנת 2013 המצעד נמשך ללא אירוע התנגדות אחד, והיה לפעם הראשונה שראש העיר, איבו בלדסר , השתתף במהלכו.
נשיא קרואטיה לשעבר, איוו יוסיפוביץ', הביע תמיכה חזקה בחקיקת שוויון זכויות משפטיות עבור להט"ב קרואטים לאורך השנים, יחד עם כמה פוליטיקאים פופולריים אחרים והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת העם הקוראטית, המפלגה הקרואטית החברתית-ליברלית , מפלגת הירוקים ומפלגת העבודה הקרואטית לצד פגישותיו עם ארגוני להט"ב.
ב-1 ביוני 2012 פרסם הצהרת תמיכה במצעד 2012 בספליט וגינה את האלימות אשר שררה בציונו שנה קודם לכן אותה כינה "בלתי מתקבלת על הדעת".
החברה לשעבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נשיאת מפלגת הירוקים הנוכחית והשרה לשעבר להגנת הטבע והסביבה, מירלה קולי , ידועה כמי שהשתתפה עד כה בכל אירועי הגאווה שציונו במדינה.
מצעד הגאווה הראשון באוסייק התקיים ב-6 בספטמבר 2014 ומשך מעל 300 צועדים.
שר הכלכלה וכן פעילי זכויות להט"ב סרבים ויוונים השתתפו במהלכו.
קרואטיה ידועה כמדינת תיירות מרכזית בקרב להט"ב ברחבי העולם עם כ-200,000 תיירי להט"ב שדווחו כמבקרים בשטחה מדי שנה.
יעדים כגון דוברובניק, חוואר , ראב, קרק, רוביני, רייקה והבירה זאגרב מוגדרים כמוקדי עלייה לרגל של תיירי להט"ב זרים.
האי ראב הפך ליעד פופולרי בקרב תיירים הומוסקסואלים מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, ובשנת 2011 הוא הפך באופן רשמי ליעד תיירות הלהט"ב הראשון במדינה שמפרסם את עצמו ככזה.
מנהל לשכת התיירות של ראב, נדג'ליקו מייקליק, הצהיר באותה שנה באומרו כי, "הסיסמה שלנו היא - אי שמח, והמסר שלנו הוא אושר והחזקת ידיים, אז אל תהססו להחזיק ידיים בין אם אתם זוג חד-מיני, זוג הטרוסקסואלי, אמא ובת או זוג מאוהב.
שום דבר שלילי לא יקרה לכם באי הזה ואתם תהיו מאושרים".
ביולי 2008 זוג הומוסקסואלים מאמריקה הדרומית התחתן באי חוואר באירוע שמשך תשומת לב תקשורתית.
ביוני 2012 שר התיירות הקרואטי וליקו אוסטויץ' קרא לתיירים שמוגדרים כלהט"ב לבקר בקרואטיה והצהיר על תמיכה בציון מצעד הגאווה בספליט באותה שנה.
נכון לשנת 2013, באתר איגוד התיירות האירופאית הגאה (GETA) קיימים מעל ל-50 מלונות ויעדים שפונים לקהל של תיירות להט"ב בקרואטיה.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בספרד מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית בפריסה ארצית נאסרה מאז 1995, בעוד שחוק רחב יותר לאיסור על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בהעסקה ובמתן סחורות ושירותים התקבל בשנת 2022. מאז 2005, כל ההגבלות המורחבות על תרומות דם מאת גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים בוטלו והושוו לתנאים של תורמים הטרוסקסואלים.
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את מגדרם המשפטי ללא חיוב של העברת ניתוח להתאמה מגדרית או עיקור.
בקרב הרומאים הקדמונים בספרד, פעילות חד-מינית בין גברים נתפסה כדבר שבשגרה ונישואים בין זוגות מאותו המין התרחשו בתקופת האימפריה הרומית המוקדמת.
כיום, ספרד מוגדרת כאחת המדינות הטובות ביותר למחיה עבור להט"ב ברחבי העולם, בעוד שתרבות להט"ב מהווה תפקיד משמעותי בספרות, המוזיקה והקולנוע הספרדי כמו גם בפוליטיקה של ספרד.
על פי סקר שנערך בשנת 2019 על ידי "Eurobarometer" נחשף שרוב מוחלט של 91% מהספרדים הצהירו שאזרחים הומוסקסואלים אמורים ליהנות מאותן הזכויות כפי אזרחים הטרוסקסואלים, ו-86% תמכו בהכשרה של נישואים חד-מיניים באירופה.
הנראות הציבורית של להט"ב ספרדים גדלה בעשורים האחרונים גם כן בסוגיות של צבא, המשמר האזרחי, משפט וספורט בעוד שבמאי סרטים ספרדיים בהם פדרו אלמודובר הגבירו את המודעות לגבי מעמד זכויות להט"ב הן בספרד והן ברחבי העולם בקרב קהלים בינלאומיים.
הערים הספרדיות ברצלונה והבירה מדריד מוכתרות לעיתים קרובות בין הערים הטובות ביותר עבור להט"ב בעולם, ובשנת 2007 מדריד אירחה את אירועי הגאווה האירופאים "Europride" והעולמיים "WorldPride" ב-2017 שמשכו מעל 3.5 מיליון צועדים ובכך, כללו את מצעד הגאווה הגדול בכל הזמנים שנערך באירופה.
האי הספרדי גראן קנריה ידוע גם כן כיעד תיירות להט"ב בולט.
הרומאים הביאו, כמו בהיבטים אחרים של התרבות שלהם, את המוסר המיני שלהם לשטחי ספרד של היום.
הם היו ידועים כבעלי חופש מיני רחב לגבי מערכות היחסים שלהם, וחד-מיניות בקרב זוגות של גברים הייתה דבר שבשגרה, בעוד שדו-מיניות נתפסה כ-"אידיאל".
ההיסטוריון האנגלי אדוארד גיבון הצהיר בין כתיבותיו על רומא העתיקה כי "מבין 15 הקיסרים הראשונים, קלאודיוס היה היחיד שטעמו באהבה היה נכון לחלוטין" - הצהרה שבה התכוון שהיה לקיסר היחיד שלא לקח לעצמו גברים או נערים כמאהבים.
גיבון ביסס את ההצהרה על האמירה העובדתית של הסופר וההיסטוריון הרומאי סווטוניוס כי "הייתה לו תשוקה גדולה לנשים, אבל לא היה לו שום עניין בגברים".
עם זאת, בעת העתיקה, סווטוניוס ושאר המחברים העתיקים השתמשו בפועל בעובדה הזו נגד קלאודיוס, שאיתה האשימו אותו בכך שהוא "נשלט על ידי אותן נשים ונערות" ובהיותו "גס רוח" ו-"רודף שמלות".
נישואים בין גברים התרחשו בתקופת האימפריה הרומית הקדומה.
הנישואים המתועדים הראשונים בין שני גברים התרחשו בתקופת שלטונו של נירון קיסר, שעל פי דיווחים, נישא לשני גברים אחרים בהזדמנויות שונות.
גם הקיסר הרומי אלאגבאלוס ידוע כמי שעשה את אותו הדבר.
לקיסרים רומאים נוספים כמו אדריאנוס וטראיאנוס היו מאהבים גברים באופן גלוי, אם כי לא קיים תיעוד היסטורי שבו הם נישאו למאהבים שלהם.
לאחר מותו של אנטינואוס, אהובו היווני של אדריאנוס, הוא הפך על ידיו לאל, ואדריאנוס מימן יצירת אלפי פסלים בדמותו וכן סדרת מטבעות לזכרו, יותר מכל אדם אחר שלא היה רומי אימפריאלי.
בקרב המעמדות הסנאטוריים הגבוהים השמרנים, המעמד החברתי היה חשוב יותר מהאדם בכל מערכת יחסים מינית.
גברים רומאים יכלו להוות את התפקיד הפסיבי בקיום יחסי מין עם גברים שאינם אזרחים, גברים פלבאים (ממעמד נמוך), עבדים, נערים, סריסים וגברים שעסקו בזנות באותה קלות כמו עבדים צעירים, סריסים וזונות.
המוסר הזה שימש נגד יוליוס קיסר, שהפעולות המיניות הפסיביות שלו לכאורה עם מלך ביתיניה, ניקומדס הרביעי, היו מושא ללעג בכל מקום ברומא.
על פי ההיסטוריון סוויטוניוס, הרומן הזה היה ל-"כתם מתמיד על שמו" והביא לכינויים כלפיו כגון "פילגש המלך" או "המסעד הפנימי של ערש המלך".
עם זאת, אנשים רבים מהמעמדות הגבוהים התעלמו מההשקפות השליליות שרווחו לגבי תפקיד פסיבי בקיום יחסי מין עם גברים, כפי שהוכח במעשיהם הרומנטיים של הקיסרים הרומיים נירון ואלאגבאלוס.
בניגוד ליוונים הקדמוניים, ראיות היסטוריות לקיום יחסים הומוסקסואליים בין גברים בני אותו גיל קיימות בקרב הרומאים.
מקורות אלה מגוונים וכוללים בין היתר את הרומן הרומי סטיריקון שנכתב במאה ה-1 לספירה, גרפיטי וציורי קיר שנמצאו בעיר העתיקה פומפיי (במחוז קמפניה שבאיטליה של ימינו) וכן כתובות שהושארו על קברים וניירי פפירוסים שנמצאו במצרים מהתקופה העתיקה.
אולם באופן כללי, פדרסטיות (מערכת יחסים ארוטית המתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת.
מערכת היחסים יכולה, אך לא חייבת, להיות מבוטאת ביחסי מין) לא שונה מזו שניתן למצוא אצל היוונים, הייתה דומיננטית ברומא בקרב מערכות יחסים הומוסקסואליות בדומה למערכות יחסים הטרוסקסואליות שבהן גברים נטו להתחתן עם נשים צעירות בהרבה מהם.
לסביות ברומא העתיקה הייתה ידועה גם כן בשתי צורות.
נשים "נשיות" היו מקיימים יחסי מין עם נערות מתבגרות, מערכת יחסים שהייתה סוג של פדרסטיות נשית, ונשים "גבריות" שעקבו אחרי עיסוקים גבריים בחיי היום יום בהם לחימה וציד שקיימו מערכות יחסים עם נשים אחרות.
החוק הראשון לאיסור נישואים חד-מיניים ברומא העתיקה הוכרז על ידי הקיסרים הנוצרים קונסטנטיוס השני וקונסטנס שבנוסף, המשיכו לגבות מס על גברים שעסקו בזנות עד לתקופת שלטונו של אנסטסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (491–581).
בשנת 390, הקיסרים הנוצרים ולנטיניאנוס השני, תאודוסיוס הראשון וארקדיוס הכריזו על יחסי מין הומוסקסואליים כבלתי חוקיים בעוד מי שנמצאו אשמים בקיומם נידונו לעלות על המוקד ולהישרף בעודם בחיים לעיני הציבור.
הקיסר הנוצרי יוסטיניאנוס הראשון (527–565) היה ידוע כמי שהפך הומוסקסואלים לשעיר לעזאזל ולגורם לבעיות רבות שהיו קיימות באימפריה הביזנטית כמו "רעב, רעידות אדמה ומגפות" והקפיד על הטלת עונש מוות על ידי עריפת ראשים כעונש על קיום פעילות הומוסקסואלית או ניאוף.
בשנת 342, הקיסרים קונסטנס וקונסטנטיוס השני הציגו חוק להפללה של פעילות הומוסקסואלית פסיבית (ייתכן שעל ידי סירוס), פעילות שמאוחר יותר בשנת 390 בעקבות חוק שהוצג על ידי תיאודוסיוס הראשון נשאה גם העלאה על המוקד לכל ההומוסקסואלים הפסיביים שעבדו בבתי בושת.
בשנת 438 הורחב החוק כך שיכלול את כל ההומוסקסואלים הפסיביים כמי שנושאים בעונש הפלילי, ובשנת 533, העניש יוסטיניאנוס הראשון כל מעשה הומוסקסואלי בסירוס והעלאה על המוקד.
בשנת 559 תוכן החוק הפך למחמיר עוד יותר כלפי הסוגיה.
לאורך ההיסטוריה ניתנו שלוש סיבות לשינוי הגישה החברתית מקבלה לעוינות כלפי הומוסקסואליות ברומא העתיקה.
פרוקופיוס, היסטוריון ביזנטי בחצר הקיסר של יוסטיניאנוס הראשון, סבר שמאחורי החוקים שהחלו להפליל הומוסקסואליות עומדים מניעים פוליטיים, שכן הם אפשרו ליוסטיניאנוס להשמיד את אויביו ולהחרים את הרכוש שלהם, וכמעט שלא היו יעילים בעצירת הומוסקסואליות בין אזרחים רגילים ברחבי האימפריה.
הסיבה השנייה, ואולי החשובה יותר, הייתה ההשפעה הגואה של הנצרות בחברה הרומית, לרבות דפוס החשיבה הנוצרי לגבי קיום יחסי מין שחייב להתקיים אך ורק למטרות רבייה.
בספרו "Homosexuality: A History" הסופר קולין ספנסר מציע את הסיבה שבעקבות "שימור עצמי של החברה הרומית" בתקופה בה סבלה ממגפות כמו הקדחת השחורה, הוגבר הלחץ החברתי לרבייה הטרוסקסואלית, בשילוב התופעה עם ההשפעה הגואה של הסטואיות באימפריה.
לבסוף, אבות הכנסייה יצרו אוסף טקסטים ספרותיים (קורפוס) שבהם הומוסקסואליות ויחסי מין שלא למטרות רבייה גונו בצורה נמרצת ביותר, תוך מאבק נגד הנוהג שהיה מקובל בחברה של אותה תקופה.
בנוסף, הומוסקסואליות זוהתה עם כפירה, לא רק בגלל המסורות הפגניות שהיו נוכחות ברחבי האימפריה לפני התפשטות הנצרות, אלא גם בשל הטקסים של כמה כתות גנוסטיות או מניכאיזם שלדברי הפילוסוף והתאולוג הנוצרי אוגוסטינוס, כללו הומוסקסואליות.
לעמים הגרמנאיים הייתה סובלנות מועטה הן להומוסקסואליות פסיבית והן לנשים, שאותן ראו באותה רמה כמו "אימבצילים" ועבדים, והאדירו את אחוות הלוחמים בין גברים.
עם זאת, ישנם דיווחים במדינות סקנדינביה על קיומם של "כמרים נשיים" וטרנסווסטיטים באותה תקופה.
בראשית ימי הביניים, היחס להומוסקסואליות נשאר קבוע.
ישנם מקרים ידועים של פעילות הומוסקסואלית שלא נשאה בעונש, אם כי גם לא התקבלה בקרב האוכלוסייה.
לדוגמה, המלך כלוביס הראשון, החשוב שבמלכי השושלת המרובינגית, ביום הטבילה שלו התוודה על מערכות יחסים רומנטיות שהיו לו עם גברים אחרים, או אלקווין, נזיר, תאולוג ומשורר אנגלו-סקסוני שפסוקיו ומכתביו מכילים הומוארוטיקה.
אחד מהקורפוסים המשפטיים הראשונים שראו בהומוסקסואליות גברית פשע באירופה היה הקוד הוויזיגותי .
חוק הוויזיגות שנכלל בקוד העניש קיום של "מעשי סדום" בהגליה וסירוס.
המונח "סירוס" כלל את כל פשעי המין שנחשבו כ-"לא טבעיים", כגון הומוסקסואליות גברית, מין אנאלי (הטרוסקסואלי והומוסקסואלי) וזואופיליה.
לסביות נחשבה כמעשה סדום רק אם היא כללה כלי עזר פאליים.
המלך הויזיגותי צ'ינדאסיונת' של היספניה (642–653), הוא שהכתיב שהעונש הפלילי על קיום פעילות הומוסקסואלית צריך להיות סירוס.
העונש החריף לא היה מוכר בחוקי הוויזיגות, למעט מקרים שכללו יהודים שעסקו בברית מילה.
לאחר שסורס, האשם הועבר לטיפולו של הבישוף המקומי, שהגלה אותו לאחר מכן.
אם היה נשוי, הנישואים שלו הוכרזו כבטלים, הנדוניה הוחזרה לאישה וכל הרכוש שלו חולק בין יורשיו.
לפולשים המוסלמים שכבשו את חצי האי האיברי בתחילת המאה ה-8 הייתה קבלה חברתית באופן ניכר כלפי הומוסקסואליות מאשר קודמיהם הוויזיגותיים.
בספר שלו "איבריה מימי הביניים: אנציקלופדיה" הסופר דניאל אייזנברג מתאר הומוסקסואליות כ-"סוגיה סמלית מרכזית לאורך ימי הביניים באיבריה" וקובע כי באל-אנדלוס (שמה של ספרד תחת הכיבוש המוסלמי), האליטה האינטלקטואלית והפוליטית התפנקה ב-"תענוגות הומוסקסואליים" עם הוכחות משמעותיות לכך.
שליטים כגון עבד א-רחמן השלישי, אל-חכם השני , הישאם השני , ואל מועתיד בן עבאד , שמרו בגלוי על אגף הרמון עבור זכרים, שאף לעיתים כדי להבטיח רבייה של צאצא לשליט, נערה הייתה צריכה להתחפש לנער זכר כדי לפתות את אל-חכם השני.
ניתן למצוא עדויות להומוסקסואליות בספרד המוסלמית גם בביקורות החוזרות ונשנות של אותה תקופה על נוצרים ובשירה השופעת של "הטבע ההומוסקסואלי" בו נמצאו התייחסויות הן לפדרסטיות והן לאהבה בין זכרים בוגרים.