tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך שירותו הצבאי שירת כמפקד חטיבת גולני, כמזכירו הצבאי של ראש הממשלה אהוד ברק, כמפקד עוצבת נתיב האש, כמפקד אוגדת איו"ש, כראש אגף המבצעים, כמפקד פיקוד הצפון וכסגן-הרמטכ"ל.
גד איזנקוט נולד בטבריה, למאיר ואסתר איזנקוט שעלו לישראל ממרוקו, והיה השני מבין חמישה אחים.
לאחר שהתגרשו הוריו, התחתן אביו פעם נוספת ונולדו לו עוד ארבעה ילדים.
גדל באילת, והתחנך בבית ספר תיכון גולדווטר שבעיר במגמה ימית, ולמד לבגרות בבית ספר ערב אקסטרני.
הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
סיים לימודי צבא וביטחון במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית בקרלייל שבפנסילבניה.
בנובמבר 1978 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני, שם שובץ לגדוד 51. עבר מסלול הכשרה כלוחם וסיים את הטירונות כחניך מצטיין פלוגתי, ובהמשך סיים קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
במהלך הקורס נפצע בראשו מכדור מקלע שחדר לתוך הנגמ"ש בו נהג.
לאחר שהשתקם מן הפציעה שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 51. במלחמת לבנון הראשונה החליף את מפקד פלוגה א' בגדוד 51, שנפצע בקרב על הבופור, ופיקד עליה בקרב לכיבוש עין א-תינה, בו איבד שניים מחבריו הטובים ובכיבוש א-נבטיה, ג'זין ושדה התעופה בביירות.
שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל, אך לאחר שלושה חודשים שב לשירות קבע, ונענה להצעת מפקד בית הספר לקצינים, אילן בירן, לשמש כמפקד פלוגת צוערים בקורס.
בשנים 1984–1985 פיקד על פלוגת הנ"ט של חטיבת גולני, והוביל את לוחמיה במבצעים מורכבים בלבנון.
הוא הודח מתפקידו חודש טרם סיומו, לאחר שניהל ויכוח פומבי עם מפקד החטיבה, צבי פולג, וסירב פקודה להחזיר את פלוגתו באמצע חופשה.
לאחר מכן נשלח להשתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לאחר שהשתלם בקורס מג"דים מונה למפקד גדוד 13 (גדעון) ולאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבת גולני.
בשנת 1991 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הצפון.
ב-1992 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת כרמלי (חטיבת מילואים).
בשנת 1994 מונה, במקביל לתפקידו הקודם, למפקד חטיבת אפרים.
בשנת 1997 החליף את אל"ם ארז גרשטיין ומונה למפקד חטיבת גולני, זמן קצר לאחר אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי החטיבה ונפצעו חמישה נוספים.
כמפקד החטיבה שינה נורמות התנהגות בפלוגות הוותיקות, ונאבק בתופעות של מרידות ויחסי צעירים וותיקים.
בנוסף הוביל את לוחמי החטיבה במשך שנתיים בלחימה בדרום לבנון במהלכן הרגו כארבעים אנשי חזבאללה.
לדברי תא"ל גיורא ענבר וכרמלה מנשה, הביע באותה העת תמיכה בנסיגה מלבנון בדיונים פנימיים.
בשנת 1999 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק.
בתפקיד זה נטל בין היתר חלק במשא ומתן עם סוריה.
בהמשך שימש כמזכירו הצבאי של אריאל שרון.
בשנת 2001 מונה למפקד אוגדת מילואים משוריינת (עוצבת נתיב האש).
בשנת 2003 מונה למפקד אוגדת איו"ש.
כמפקד האוגדה הוביל אותה איזנקוט להישגים רבים בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ובהם בין היתר מבצע אישית לוחצת.
ב-2005 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים במטכ"ל.
לאחר שמסקנות תרגיל "שילוב זרועות" שקיים צה"ל קבעו כי יכולת הפגיעה של צה"ל במשגרי הרקטות קצרות הטווח מוגבלת, הוביל איזנקוט תפיסה לפגיעה במרכז העצבים של ארגון חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות כמרכיב מרכזי ליצירת הרתעה אל מול חזבאללה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה היה אמון, כראש אגף המבצעים, על תכנון וביצוע מהלכי צה"ל בשדה הקרב במלחמה.
איזנקוט היה לאחד האלופים הבודדים במטה הכללי שהעזו לחלוק על הרמטכ"ל, דני חלוץ, ועל המהלכים שהציע.
כך, למשל טען בתחילת המלחמה כי יש לגייס את כוחות המילואים כדי לשפר את המוכנות למהלך קרקעי רחב היקף, אף שהתנגד למהלך הקרקעי, משום שסבר שאת האפשרות לבצעו יש להפוך לבת יישום.
בנוסף המליץ על תקיפה אווירית רחבה נגד תשתיות בלבנון על פי תוכנית "שוברת הקרח", והדגיש כי על ישראל לחתור לסיום מהיר של המלחמה.
בתגובה לרעיון לבצע פשיטה מצומצמת על בינת ג'בייל שהעלה בני גנץ, תמך איזנקוט במבצע עתיר כוחות על היעד.
בספטמבר 2006, לאחר התפטרותו של האלוף אודי אדם בעקבות המלחמה, מונה למפקד פיקוד הצפון.
עם כניסתו לתפקיד הוביל את הכנות ואימוני הפיקוד בתקופה שקדמה לתקיפת הכור הגרעיני בסוריה, שהייתה עלולה להביא לפרוץ מלחמה.
הוא תמך ב"דוקטרינת הדאחייה", לפיה במקרה של פעולה מלחמתית מצד חזבאללה יש לגמול בהפצצת כפרים מהם נורו רקטות על ישראל, תוך הפעלת כוח לא פרופורציונלי בדומה להפצצת רובע הדאחייה במלחמת לבנון השנייה.
הדבר הביא לשקט ממושך בצפון מדינת ישראל מאז תום מלחמת לבנון השנייה.
לכל אורך תקופת פיקודו לא נפגעו אזרחים ישראלים בצפון.
ביולי 2011 סיים את תפקידו כמפקד פיקוד הצפון, לאחר שכיהן בתפקיד כמעט חמש שנים, והוחלף על ידי האלוף יאיר גולן.
עם סיום תפקידו כמפקד פיקוד הצפון, היה איזנקוט אמון על עבודת מטה שבעקבותיה הוחלט בצה"ל על הקמת מפקדת העומק.
מפקדה זו אמונה על פעילות צה"ל בעומק האסטרטגי של מדינות האויב של ישראל.
תפקידו של איזנקוט היה לעמוד בראש צוות הקמה של המפקדה.
ב-2012 איזנקוט לקח חלק במבצע עמוד ענן.
איזנקוט כיהן כסגן הרמטכ"ל בני גנץ בין ינואר 2013 לדצמבר 2014, תקופה שבה התקיים מבצע צוק איתן.
ב-14 בדצמבר 2014 אישרה הממשלה את מינויו של איזנקוט לרמטכ"ל ה-21 של צה"ל, וב-16 בפברואר 2015 החל לכהן בתפקיד.
תפיסתו האסטרטגית של איזנקוט באה לידי ביטוי בתוכנית "גדעון", תוכנית רב-שנתית שגיבש עם כניסתו לתפקיד, העוסקת במגוון נושאים, והעיקריים שבהם: טיפוח כוח האדם בצה"ל, בניית סדר כוחות, השקעה בפיתוח יכולות התמרון של צה"ל, ביטול מערכים מיותרים, הקמת זרוע סייבר והקמת חטיבת הקומנדו.
בלב התוכנית עומד מסמך אסטרטגיית צה"ל, שפורסם באוגוסט 2015. במסמך זה מוגדרים תפיסות הפעלת הכוח, הפיקוד והשליטה, וכן עקרונות בניין הכוח הנגזרים מהן.
האסטרטגיה מגדירה שני סוגים של מערכות: מערכה להשגת הכרעה ומערכה מוגבלת שבה הפעלת הכוח מרוסנת.
במסגרת האסטרטגיה הוגדרה תפיסת המערכה בין המלחמות (מב"ם), המנוהלת בשגרה כדי לשמר ולהעצים את הישגי המערכה הקודמת ולהרחיק את המלחמה הבאה, על ידי החלשת האויב וצמצום התעצמותו במקביל לשיפור הלגיטימציה של צה"ל לפעול ושלילת הבסיס הלגיטימי של האויב.
איזנקוט הציג את תוכנית "גדעון" המוגמרת ביולי 2015, והיא אושרה על ידי הקבינט המדיני-ביטחוני בסוף אפריל 2016.
במהלך כהונתו פרץ גל טרור שנמשך מספטמבר 2015 עד לדצמבר 2016, וכונה בצה"ל "גודל השעה".
במהלך האירועים, שכללו בעיקר פיגועי דקירה, גיבש צה"ל תפיסת סיכול שמתבססת על ניטור רשתות חברתיות מקוונות בשיתוף פעולה עם השב"כ.
ב-24 במרץ דקרו שני מחבלים פלסטינים חייל באזור חברון.
החייל ומפקדו השיבו אש, הרגו את אחד המחבלים ונטרלו את האחר.
כעבור דקות אחדות ירה למוות אלאור אזריה במחבל השני.
הגינוי של איזנקוט למעשהו של אזריה, העמדת אזריה לדין פלילי והרשעתו בהריגה עוררו פולמוס ציבורי חריף.
בסך הכל בגל טרור זה נרצחו 44 ישראלים וחוסלו כ-270 מחבלים.
בספטמבר 2016 אישר איזנקוט את פקודת השירות המשותף, שעוררה ביקורת בקרב הציונות הדתית, ובדצמבר 2017 נאלץ לשנותה חלקית.
איזנקוט הכניס לשימוש את "מסמך התפיסה המגדרית" של היוהל"ם רחל טבת ויזל, שקבע כי ההבדלים המגדריים אינם נובעים ממאפיינים ביולוגיים ופיזיולוגיים כי אם תוצר של הסללה חברתית, כשמתן תכונות התנהגותיות לגברים ונשים היא סטריאוטיפית.
בעקבות חשיפת המסמך על ידי ארגון "תורת לחימה", התנער צה"ל מהמסמך, והוא הוסר מאתר היוהל"ם.
בספטמבר 2017 הוחלט שלוחמי היחידות המיוחדות ישרתו במשך 8 שנים וירכשו תואר אקדמי במהלך השירות.
בשנים 2017–2018 החל צה"ל במהלך אסטרטגי בעוטף עזה נגד מנהרות הטרור של חמאס.
המהלך כלל הקמת הקמת מכשול תת-קרקעי שכלל טכנולוגיות חישה והקמת המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות בפיקוד הדרום.
באופן זה אותרו למעלה מ-15 מנהרות, ואלה נוטרלו על ידי חיל ההנדסה הקרבית וחיל האוויר הישראלי.
במהלך 2018 התגברו העימותים בגבול ישראל – רצועת עזה והחלה "צעדת השיבה" בעזה, במסגרתה התקרבו אלפי פלסטינים לגדר המערכת תוך איום לפרוץ אותה.
בעימותים אלה נהרגו למעלה מ-250 פלסטינים מאש צה"ל ונפצעו אלפים.
המהומות הסלימו לעימות צבאי שכלל הצתת שטחים נרחבים בעוטף עזה באמצעות עפיפוני תבערה ובלוני תבערה, ומספר סבבים בהם שיגרו הפלסטינים מאות רקטות ופצצות מרגמה לשטח ישראל.
במהלך העימותים, נמתחה ביקורת על הממשלה ועל צה"ל בגין החלטתם להגיב בריסון ולהכיל את האלימות.
ב-2018 הבטיח כי צה"ל ישיב את הביטחון לדרום.
במהלך כהונתו החריף העימות בין ישראל לאיראן, כחלק מניסיונה של איראן להתבסס בסוריה ולהעביר לידי חזבאללה נשק מתקדם ואסטרטגי הכולל מערכות הגנה אווירית וטילים מדויקים ארוכי טווח.
כדי לבלום את התעצמות חזבאללה תקף חיל האוויר הישראלי פעמים רבות בסוריה, כאשר בין המטרות נמנו משלוחי נשק, מחסני נשק ותחמושת, טכנולוגיות מתקדמות, תשתיות צבאיות איראניות, בסיסי צבא ושדות תעופה, וכן מערכות הגנה אווירית ונ"מ.
שיא העימות התרחש באפריל ומאי 2018, וכלל את מבצע בית הקלפים בו תקף חיל האוויר תשתיות איראניות בסוריה.
בתקיפות הושמדו טילים רבים ונהרגו פעילים רבים ממשמרות המהפכה האסלאמית, חזבאללה וממיליציות שיעיות שונות, וכן למעלה ממאה חיילים סורים.
ב-4 בדצמבר 2018, במהלך חג החנוכה, יצא צה"ל למבצע מגן צפוני, שנועד להשמיד את איום המנהרות בגבול של מדינת ישראל עם לבנון.
המבצע הסתיים בתחילת ינואר 2019, ובמהלכו חיל ההנדסה הקרבית איתר ונטרל שש מנהרות חוצות גדר.
לאחר סיום המבצע, ב־15 בינואר 2019, השתחרר איזנקוט מצה"ל.
בשנת 2019, לאחר שחרורו מצה"ל, הצטרף איזנקוט למכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
בנובמבר 2019 מונה לדירקטור בחברת צור שמיר אחזקות והצטרף כעמית מחקר בכיר למכון למחקרי ביטחון לאומי.
הוא זכה באות אביר איכות השלטון 2019 בקטגוריית צבא וביטחון מטעם התנועה לאיכות השלטון.
בינואר 2020 מונה לדירקטור בחברת הנדל"ן והארכיבאות וילאר.
באפריל 2021 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת סטורג' דרופ, המתמחה בפיתוח טכנולוגיות מתקדמות לאגירת אנרגיה ירוקה.
באוגוסט 2022 הודיע איזנקוט על הצטרפותו לפוליטיקה במסגרת המחנה הממלכתי בראשות בני גנץ וגדעון סער.
הוא קיבל ברשימה את המקומות 3,9,16,18. בבחירות השיגה המפלגה 12 מנדטים, ואיזנקוט הושבע כחבר הכנסת מטעם האופוזיציה.
איזנקוט התנגד נחרצות לרפורמות לוין והיה דמות בולטת בתנועת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
איזנקוט, מתוקף היותו חבר בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, העלה לדיון חששות ודאגות לגבי מוכנות צה"ל מוכנות העורף למלחמה גדולה מול חמאס וחזבאללה.
יתרה מכך הבהיר, נוכח המצב הביטחוני הרעוע, כי בשעת מלחמה תצטרף סיעתו לממשלה.
עוד בחודש מרץ, במסגרת ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, ניבא שבקרוב רבים מהמפגינים יגויסו למילואים, וטען שהממשלה אוטמת אוזניים בפני הציבור ובפני המציאות הביטחונית.
ב-7 באוקטובר, עם מתקפת הפתע של החמאס על ישראל, החלו מגעים לכניסת המחנה הממלכתי לשורות הממשלה לזמן המלחמה.
חמישה ימים לתוך המלחמה הושלם התהליך, ואיזנקוט מונה, לצד רון דרמר מהליכוד, לחבר משקיף בקבינט המלחמה בו חברים ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון גלנט, והשר גנץ.
במסגרת הצטרפותו לממשלה גם הושבע לשר בלי תיק.
מתחילת המלחמה עמד איזנקוט על כך שישראל חייבת להשמיד את כל חמאס בעזה.
לקראת סוף נובמבר תמך בהפוגה באש בתמורה להסדר בו יושבו חלק מהחטופים בפעימות.
בתום שבוע, חמאס הפיל את ההפוגה, אך במהלך קיומה הושבו 114 חטופים.
ב-7 בדצמבר, בעת סיור במפקדת אוגדה 162, נמסר לו על נפילת בנו גל בקרבות.
ב-9 ביוני 2024 התפטר איזנקוט מן הממשלה.
ב-30 ביוני 2025 הודיע על פרישתו מהמחנה הממלכתי והתפטרותו מהכנסת.
ב-2 ביולי 2025 התפטר מהכנסת.
ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-4 ביולי 2025.
ב-16 בספטמבר הודיע על הקמת מפלגה חדשה "ישר!
איזנקוט מאמין במדינה שחזונה משקף ערכים לאומיים-יהודיים, וכי על המדינה לקיים שוויון זכויות לכל אזרחיה בלי הבדל דת, לאום, גזע ומגדר.
הוא הביע דרישה לקידום רפורמות שיחזקו את הדמוקרטיה הישראלית ואת הפרדת הרשויות בישראל.
איזנקוט מאמין בהיפרדות מהפלסטינים כדי להימנע ממדינה דו-לאומית וכדי לשמור על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, לצד שמירה קבועה על בקעת הירדן וגושי ההתיישבות.
הוא רואה בהסכמי אוסלו, בהסכם חברון ובתוכנית ההתנתקות צעדים משמעותיים להשגת ההיפרדות הרצויה מהפלסטינים.
בשנת 2020 טען איזנקוט שיש לחתור להסכם הפסקת אש ארוך טווח ברצועת עזה, הכולל את החזרת ששת השבויים והנעדרים הישראלים המוחזקים ברצועה, פירוז מוחלט מיכולת שיגור טילים ורקטות, שיקום הרצועה ופתיחת נמל ימי.
להשקפתו של איזנקוט, כפי שבאה לידי ביטוי במסמך אסטרטגיית צה"ל שהתפרסם בתקופתו כרמטכ"ל, המבחן של העשייה הצבאית הוא בקיום תקופות רגיעה ארוכות שמאפשרות למדינה להתפתח.
היצירה והשימור של רגיעה ארוכת טווח הם תוצאה של הרתעה, שמושגת בעזרת עוצמה צבאית ונחישות להפעיל את הכוח במידת הצורך.
כמו כן, לתפיסתו של איזנקוט קיים צורך לסיים עימות בזמן קצר ככל הניתן.
צורך זה נענה בעזרת הנחתת מהלומה משולבת ומיידית.
כך נוצר איום על השרידות השלטונית של האויב, שמביא להקטנת משך הלחימה, צמצום הפגיעה באוכלוסייה והקטנת הלחץ הבינלאומי על ישראל.
בספטמבר 2019 פרסמו איזנקוט ופרופסור גבי סיבוני עבודה שכותרתה "קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל".
עבודה זו התפרסמה במקביל ב ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
השניים קובעים כי האתגרים הביטחוניים שבפניהם ניצבת מדינת ישראל מאז הקמתה מחייבים את קברניטיה לעצב עקרונות כתובים לביטחון לאומי ולגבש לאתגרים אלה מענה רלוונטי המשתרע על מגוון מאמצי הביטחון הלאומי.
לדידם האיום המרכזי מולו מתמודדת ישראל הוא שאיפתה של איראן להשיג הגמוניה אזורית ונשק גרעיני.
לצד אלה עולה הצורך להתמודד עם שינויים פנימיים בחברה הישראלית, כאשר לצד צמיחה באוכלוסייה, בעוצמה הכלכלית וביכולותיה מדעיות וטכנולוגיות, מתגלעים בקיעים מטרידים בלכידות החברה.
העבודה מציעה מספר תובנות עיקריות בהם: עדכון למושגי היסוד הצבאיים-ביטחוניים, מרכזיות המערכה שבין המלחמות, חשיבות התמרון היבשתי, חשיבות המאמץ המדיני בדגש על הקשר האסטרטגי עם ארצות הברית, המאמץ הכלכלי, המאמץ החברתי ובמסגרתו החשיבות המכרעת של הקשר על יהדות התפוצות והצורך לחזק קשר זה.
המסמך מציג את עילות המלחמה של ישראל ובכלל אלה החשיבות של מערכה לפגיעה בבניין כוח של האויב לאור התפתחות אסטרטגית ומערכה לגמול מרתיע.
איזנקוט מתגורר בהרצליה, נשוי לחנה, אדריכלית, ולהם חמישה ילדים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרגו שלושה מבני משפחתו:
בנו הצעיר, רס"ר , נהרג במהלך מבצע קומנדו לחילוץ גופות חטופים ממתקפת הפתע.
אחיינו, בנה של אחותו שרון, סמל .
אחיין נוסף מצד אשתו, סרן .
גדי אלגזי (נולד ב-2 באוקטובר 1961) הוא היסטוריון, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, כמו כן פעיל שמאל ישראלי, חבר מזכירות חד"ש.
גדי אלגזי נולד ביפו וגדל בשכונת התקווה שבתל אביב ולאחר מכן ברמת גן.
אימו, מרים אלגזי, היא ילידת בלגרד, ניצולת שואה שעלתה לישראל באונייה אקסודוס; אביו, יוסף אלגזי, יליד אלכסנדריה, היה עיתונאי ב"הארץ"; הוריו היו פעילי שמאל שהתפרנסו מעיתונות.
גדי אלגזי היה מיוזמי הקמת קבוצת התיכוניסטים, שחבריה הכריזו ב-1979 על סירובם לשרת בשטחים ("קבוצת ה-27").
הוא התגייס לצה"ל ולאחר שבעה סירובים חוזרים ונשנים לשרת בשטחים ותקופות מאסר קצרות, הועמד בדצמבר 1980 למשפט ונידון לשנת מאסר.
לאחר מאבק ציבורי למען שחרורו, קיצר הרמטכ"ל את מאסרו וחודש לאחר מכן הוא שוחרר משירות סדיר.
למד לתואר ראשון בחוג להיסטוריה ובחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב (אחרי שסיים שנה א במשפטים), ותואר שני בבית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, והשלים את הדוקטורט באוניברסיטת גטינגן בגרמניה ב-1992. ב-1993 מונה למרצה באוניברסיטת תל אביב, ב-1995 למרצה בכיר, ב-2002 לפרופסור חבר וב-2010 לפרופסור מן המניין.
בשנים 2008–2012 עמד בראש החוג להיסטוריה באוניברסיטה.
הוא משמש מאז אוקטובר 2020 ראש מכון מינרבה להיסטוריה גרמנית באוניברסיטת תל אביב.
הוא שימש מרצה אורח ועמית מחקר בפריז, בברלין ובסנקט פטרבורג, וזכה בשנת 2002 בפרס מיכאל ברונו מטעם יד הנדיב.
בשנת 2020 זכה בפרס ע"ש ריטה לוי-מונטלצ'יני.
ב-1995 היה מייסד שותף של התוכנית למחקר התרבות.
כעת הוא חבר מערכת כתב-העת ההיסטורי "Past & Present".
מאז 2018 הוא עורך שותף, יחד עם מרים שפר-מוסנזון וענבל עופר, של הרבעון להיסטוריה "זמנים".
בשנות השמונים היה פעיל בקבוצת קמפו"ס (קבוצת סטודנטים שמאליים יהודית-ערבית), נגד מלחמת לבנון הראשונה ובמסגרת הליגה לזכויות האדם.
בשנת 2000 נמנה עם מייסדי ארגון תעאיוש – שותפות ערבית-יהודית, שיזם פעולות סיוע ומחאה ישראליות פלסטיניות משותפות במהלך האינתיפאדה השנייה.
כפעיל חברתי ופוליטי היה מעורב במאבקים נגד הפרטת שירותים חברתיים ובמיוחד נגד הפרטת ההשכלה הגבוהה, נגד הריסות בתים (ביפו, בכפר שלם ובוואדי עארה), במחאה נגד מלחמת לבנון הראשונה, השנייה ובעזה, בתמיכה בהתאגדויות עובדים, בקהילות פלסטיניות בגדה המערבית, ונגד גדר ההפרדה.
מתוך פעילותו כתב את מאמרו "מטריקס בבילעין", שפתח דיון ער בשאלת היחס בין אי-שוויון והפרטה בישראל לבין התרחבות ההתנחלויות בשטחים ובניית גדר ההפרדה.
היה פעיל בארגון השמאל היהודי-ערבי תראבוט-התחברות.
אלגזי פעיל גם למען ההכרה ביישובים הבדואים הבלתי מוכרים בנגב והוא נעצר כמה פעמים בכפר אל עראקיב.
שדה התמחותו העיקרי של גדי אלגזי הוא ההיסטוריה החברתית והתרבותית של ימי הביניים המאוחרים, בעיקר האזורים דוברי הגרמנית במערב אירופה בין 1350 ל-1600. הוא עוסק באנתרופולוגיה היסטורית, במחקר התרבות, בסמנטיקה היסטורית, בהיסטוריה של משפחה ושארות, בהיסטוריה ובמתודולוגיה של מדעי החברה, ובקולוניאליזם וחברות מתיישבים.
במסגרת זו פנה בעשר השנים האחרונות לעסוק בהיסטוריה החברתית של ישראל בשנות החמשים.
אלימות האדונים ושלטונם בימי הביניים המאוחרים
בנושא זה עסק אלגזי בעבודת הדוקטורט שלו שיצאה לאור כספר.
בספרו ניסה אלגזי לבדוק, האם שלטונם של האדונים היה לגיטימי בעיני האיכרים בימי הביניים המאוחרים והאם אנחנו יכולים לדעת את זה.
הטענה המקובלת במחקר הייתה, שבין אדונים לאיכרים שוררים יחסי תן-וקח, שבמסגרתם נותנים אדונים הגנה וחסות לאיכרים תמורת התשלומים והחובות שחייבים להם האיכרים.
אלגזי ניסה להראות, שהאדונים נתפסו על ידי האיכרים בראש ובראשונה כאיום על שגרת חייהם, ואין עדויות מספקות לכך שהתחיבו כלפי איכריהם להגן עליהם.
בעזרת ניתוח דברי האיכרים באסיפות ניסה אלגזי לשחזר את הדרך שבה נאבקו אדונים ואיכרים על הגדרת המסורת המחייבת וגבולותיה.
טענתו המרכזית השנייה הייתה, כי אלימות האדונים ומלחמותיהם בימי הביניים המאוחרים לא הייתה בגדר "אנרכיה פיאודלית" אלא מרכיב מרכזי בשעתוק הסדר הקיים וביטוי ל"כלכלה המוסרית" (moral economy) של האדונים.
הטענה השלישית של הספר עוסקת בייצור הידע ההיסטורי עצמו.
תאוריית ההדדיות ביחסי אדונים ואיכרים קיבלה את נוסחה המחייב בהיסטוריוגרפיה הגרמנית בידי אוטו ברונר בספרו משנת 1939, Land and Herrschaft (נחלה ושררה).
בעזרת בדיקת תשתית המקורות עליה הסתמך ברונר ניסה אלגזי להפריך אותה מדעית ולהראות, שהיא נטועה באידאולוגיה פולקית, ובמיוחד בתורת המשפט הנאצית, אותה ניסו משפטנים גרמנים לפתח בשנות השלושים.
חילופי מתנות בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת
בתקופה הטרום-מודרנית חלק ניכר, ולעיתים רוב הטובין והשירותים לא עברו מיד ליד באמצעות מנגנוני השוק אלא מחוצה לו, באמצעות העברות חד-צדדיות (מיסים ושלל) או כמתנות ומנחות, שעברו בין קבוצות שארות (נדוניות ומתנות חתן), בין הדורות (ירושות), בין חברי אליטות פוליטיות וקהילות כפריות ועירוניות ובין אדונים ומשרתים, פטרונים וקליינטים.
חילופי מתנות הפכו לנושא מחקר מרכזי מאז הופעת חיבורו של מרסל מוס "המתנה" (1925).
אלגזי ערך ספר כללי המוקדש לנושא (Negotiating the Gift), ביחד עם ולנטין גרובנר (פרופסור באוניברסיטת לוצרן) וברנהרד יוסן (פרופסור באוניברסיטת פרנקפורט).
ייחודו של הספר בכך שאינו מסתפק ביישום תובנות המחקר האנתרופולוגי למחקר ההיסטורי אלא מציע לבדוק את המסורת הזו עצמה על-סמך מקרי בוחן היסטוריים, ובכלל זה – את עצם ניסוח תאוריות המתנה במדעי החברה.
מעבר לכך מציע הספר, בעיקר במאמר המבוא של אלגזי, תפיסה של חילופי מתנות המתמקדת במשא-ומתן המובלע או הגלוי בין הצדדים על משמעות מעשיהם.
מתנות, לפי תפיסה זו, אינן מוסד או מהות קבועה, אלא שדה למאבק על משמעות, הנערך לפי כללים משתנים וסותרים.
את תפיסתו בדבר הבניות ההדדיות הסותרות בין אדונים לאיכרים מדגים אלגזי בספר באמצעות מקרה בוחן המנתח סדרת מפגשים בין אדונים לאיכרים.
הוא מנתח סדרת מסמכים, המאפשרת לעקוב אחר התהליך שבמהלכו ניסו האיכרים לקשור את מילוי חובותיהם בהתחייבויות מצידם של אדוניהם, וכך להפוך זיקות רופפות בין חובות וזכויות לעבותות של הדדיות, המחייבות גם את אדוניהם.
תרבות החצר: השוואה בין מזרח ומערב
אלגזי חקר בצוותא עם פרופסור רינה דרורי את תרבות החצר העבאסית למן השליש האחרון של המאה השמינית ובמהלך המאה התשיעית.
כשהם מסתמכים על עבודתם המשותפת ביחידה למחקר התרבות באוניברסיטת תל אביב, ניסו אלגזי ודרורי להראות כיצד מתעצבים רפרטוארים תרבותיים תוך פרק זמן קצר יחסית, כשהם מתמקדים בהשוואה בין תרבות החצר העבאסית לבין התרבות החצרונית שהתפתחה באירופה המערבית בימי הביניים התיכוניים.
תוך פרק זמן קצר התעצבו בחצר העבאסית דגמי התנהגות כדוגמת עידון ההליכות וטיפוח הניקיון, ודפוסי יחסים מורכבים, כגון אהבה, שלא היו מוכרים עד אותה עת, ואלה הטביעו את חותמם על התרבות הערבית הקלאסית.
במקרה העבאסי, טענו אלגזי ודרורי, הפכה אהבה למשחק חברתי, שיצר מוטיבציה לגיטימית לעידון ההליכות ולרכישת תרבות גבוהה ואפשר לאנשי החצר לטפח מיומנות פוליטית.
מחקר התרבות וההיסטוריה והתאוריה של מדעי החברה
בשנות השמונים נמנה אלגזי עם קבוצת חוקרים באוניברסיטת תל אביב סביב מה שהפך ל"היחידה למחקר התרבות".
אנשי הקבוצה ניסו לפתח את מחקר התרבות מעבר לסמיוטיקה, בין השאר, בהישענות על עבודותיו של פייר בורדיה.
בעבודותיהם על תרבות החצר ניסו דרורי ואלגזי להראות כיצד משמשים דגמים תרבותיים לליטוש הביטוס חברתי, ובעבודתו על חיי המלומדים עוסק אלגזי בעיצובו של הביטוס ספציפי של המלומדים בעת החדשה המוקדמת.
אלגזי תרגם כמה ממאמריו של בורדיה לעברית ופרסם מאמר על עיצוב מושג ההביטוס בעבודתו.
כן הציג בעברית את עבודתו של ברנאר לאהיר, סוציולוג ותאורטיקן צרפתי, המבקר את בורדיה ומנסה לקדם ניתוח סוציולוגי ברמת המקרה היחיד.
מוקד שני של עבודתו של אלגזי הוא בעבודתו של נורברט אליאס.
אלגזי תרגם כמה קטעים מספרו "תהליך הציוויליזציה" לעברית.
שמונה שנים מאוחר יותר, כתב מאמר ביקורתי שהעריך את ההישגים המתודולוגיים הגלומים בעבודתו של אליאס כמו גם את חולשותיה העיקריות.
בעבודה נוספת הציע כי חידושים המתודולוגיים במדעי החברה בשנות העשרים והשלושים כרוכים באפשרויות החדשות שפותח הקולנוע במאה העשרים, באפשרות לשחזר תנועה סמויה מן העין ולהתמקד בג'סטות גופניות פעוטות כמפתח לזהות החברתית.
אורח החיים של מלומדים במערב אירופה, 1600-1400
פרויקט המחקר המקיף של אלגזי מאז סוף שנות התשעים עוסק במהפך העמוק באורח חייהם של מלומדים במערב אירופה החל מן המאה החמש עשרה.
בתקופה זו התבטל בהדרגה האיסור על הנישואים בקרב מורי האוניברסיטאות והופיע דגם חדש במערב האירופי – המשפחה המלומדת.
בעוד שבתקופה מוקדמת יותר, כפי שניתן לראות מהתכתבותם של אבלר ואלואיז במאה ה-12, הודגש כי חיי הרוח אינם עולים בקנה אחד עם חיי המשפחה, עתה נאלצו מלומדים שבעבר פרשו מהעולם ליצור חיי למדנות בתוך העולם הזה.
בשורת מחקרים מתאר אלגזי איך נוצר דגם חדש של המשפחה המלומדת, כיצד אורגן מחדש המרחב הביתי ונבנו חומות סמויות מהעין סביב המלומדים החולקים את המרחב הביתי עם בני משפחתם, כיצד ארגנו מחדש את חיי היום-יום ובנו לעצמם הביטוס מובהק.
המסורת שבעל-פה בין אדונים ואיכרים 1550-1400
אלגזי חקר את עיצובה של המסורת שבעל-פה בימי הביניים, העלאתה על הכתב ושימוש המלה הכתובה.
במוקד מחקרו עמד המשפט במערב גרמניה בשלהי ימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת בקרב קהילות איכרים.
דוברי הקהילה הכריזו את המשפט באספת הכפר, במהלכה של סדרת שאלות ותשובות שהחליפו עם אדוניהם, בטקס הקרוי Weisung.
לעיתים זומנו כתבנים על מנת לתעד את האסיפות הללו וכך הגיעו לידינו אלפי תעודות בשפה המדוברת המתעדות דיאלוגים בין צדדים בלתי-שווים לאורך עשרות שנים.
בהשראתו של גופמן השתמש אלגזי בטקסטים אלה כדי לחקור, כיצד התנהלו אינטראקציות בימי הביניים, כיצד התעצב זיכרונם של דוברי האיכרים תוך משא ומתן מתמיד עם אדוניהם, וכיצד התרכבו מסורות שבעל-פה ובכתב בתוך הקשר זה.
העלאת המשפט על הכתב הייתה כרוכה בארגון מחדש של גוף הידע המשפטי, שפרשניו המוסמכים היו מכאן ואילך משפטנים מלומדים ולא עוד איכרים עמי-ארצות.
מרכיב מרכזי בעבודת הדוקטורט של אלגזי היה ניתוח שימוש הלשון של אדונים ואיכרים כמפתח לשחזור דגמים מובלעים של הסדר החברתי.
בעבודות נוספות ניסה לפתח את המתודולוגיה של ניתוח שימוש הלשון (language use) בהקשריו המשתנים ולהציע ביקורת הן של המסורת הגרמנית של "ההיסטוריה של מושגים" (Begriffsgeschichte) והן של ניתוח השיח (discourse analysis).
במאמר מרכזי מ-1995 ניסה לשרטט מפה של דגמי ה'עצמי' (self) בתרבות ימי הביניים המאוחרים, של הדרכים בהן מייחסים זהות עצמית ליחידים ולקבוצות, ושל הדרכים העומדות בפני אנשים להשיל מעליהם את הזהות שיוחסה להם.
בסדרת הרצאות במכון ון ליר (2007), "במעבה השיח: קולות המדוכאים במחקר ההיסטורי", ניתח גישות שונות במחקר שימוש הלשון והתווה מהלך מחקרי חלופי.
גדי הוא המזל ה-10 בגלגל המזלות, בין קשת לדלי, סמלו הוא ♑︎ והוא אחד המזלות המוכרים העתיקים ביותר, אף על פי שבקבוצה אין כוכבים בהירים במיוחד.
הקבוצה נמצאת בשוליו של האזור שנקרא לעיתים 'הים', שבו נמצאות קבוצות הקשורות למים כמו ארידנוס, לווייתן, דגים, דלי ועוד, והיא מסמלת עז ים - יצור שחציו עז וחציו דג.
מאחר שהיפוך החורף בדצמבר אירע בעת העתיקה בעת שהשמש הייתה במזל גדי, מכונה עד היום קו הרוחב בחצי הכדור הדרומי, בו השמש נראית ישירות מעל ראשו של הצופה ביום ההיפוך, חוג הגדי.
כיום, עקב נקיפת ציר כדור הארץ ונדידתן של נקודות ההיפוך, השמש נמצאת ביום ההיפוך החורפי במזל קשת, ובמזל גדי היא נמצאת מסוף ינואר ועד לאמצע פברואר.
α בגדי (אלג'די - גדי בערבית) הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לא קשורים שניתן להבחין ביניהם אפילו ללא ציוד עזר.
β בגדי הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-330 שנות אור, שניתן לראות את שני מרכיביו במשקפת.
הכוכב הבהיר מבין השניים, בדרגת בהירות כוללת של 3.1, הוא למעשה שלישיית כוכבים שלא ניתן להפריד ביניהם עם טלסקופ אלא רק על ידי מדידות ספקטרוסקופיות.
השני, בדרגת בהירות 6, הוא כוכב זוגי בעצמו.
שני המרכיבים מקיפים זה את זה במרחק של כשליש שנת אור זה מזה ובזמן מחזור של כ-700,000 שנים.
γ בגדי הוא ענק לבן - כחלחל במרחק של כ-140 שנות אור ובבהירות מדרגה 3.7. בהירותו אינה קבועה, אך השינויים קטנים מכדי שיהיה ניתן להבחין בהם ללא ציוד מדידה רגיש.
δ בגדי (דנב אלג'די - זנב הגדי בערבית) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
M30 הוא צביר כדורי במרחק של כ-26,000 שנות אור.
ניתן להבחין בו במשקפת ככתם מעורפל עם בהירות נראית מדרגה 7.2 ובאמצעות טלסקופ חובבים איכותי ניתן גם להבחין בכוכביו הבהירים ביותר.
הקבוצה זוהתה כיצור מיתולוגי שחציו עז וחציו דג כבר על ידי הבבלים שזיהו אותה עם האל אנכי.
במיתולוגיה היוונית הקבוצה זוהתה עם אמלתיה - העז שהניקה את זאוס כאשר אימו החביאה אותו על מנת למנוע מאביו קרונוס לבלוע אותו.
אחת מקרני העז שתוארה כשבורה, זוהתה עם קרן השפע.
אגדות אחרות מקשרות את הקבוצה עם האל פאן שנמלט מהמפלצת טיפון אל תוך הנילוס וחלקו התחתון הפך לזנב דג.
גדוליניט הוא שם קיבוצי של שני מינרלים נזוסיליקטיים (סיליקטים במבנה דמוי איים).
שניהם מכילים בריליום וברזל וכן צריום ואיטריום בכמויות משתנות, כאשר המינרל המכיל בעיקר צריום מכונה "גדוליניט-(Ce)", והמינרל המכיל בעיקר איטריום מכונה "גדוליניט-(Y)".
בשני המינרלים יכולים להשתתף גם עפרות נדירות כדוגמת לנתן, נאודימיום ואף סקנדיום.
הגדוליניט שייך לקבוצת המינרלים הקרויה על שמו "קבוצת הגדוליניט" (הקרויה לעיתים גם קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט או קבוצת הדטוליט/גדוליניט).
נוסחת המבנה הכימי המצומצמת של "גדוליניט-(Ce)" היא Ce2Fe2+Be2Si2O10, ושל "גדוליניט-(Y)" היא Y2Fe2+Be2Si2O10.
קבוצת הגדוליניט, הקרויה על שם הגדוליניט, היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4) או של תחמוצת הבריליום, כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים.
הקטיונים במקרה של הגדוליניט הם ברזל, ועפרות נדירות כדוגמת איטריום וצריום.
הגדוליניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , כאשר חבורת הסימטריות המרחבית של "גדוליניט-(Y)" היא P21/a, וחבורת הסימטריות המרחבית של "גדוליניט-(Ce)" היא P21/c.
הגדוליניט מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה.
הגבישים פריזמתיים דקים באורך של עד עשרים וחמישה סנטימטרים ("גדוליניט-(Y)") או עד שני סנטימטרים ("גדוליניט-(Ce)"), בחתך רוחב דמוי יהלום המסתיימים בכיפה משופעת.
"גדוליניט-(Ce)" מכיל תוריום, יסוד רדיואקטיבי, ולכן גם המינרל רדיואקטיבי (יותר מ-70 Bq לגרם).
הרדיואקטיביות הורסת את המבנה הגבישי של המינרל, תופעה המכונה מטאמיקטיזציה, ולכן מופיע המינרל כגוש אמורפי מרובה סדקים.
הגדוליניט נשבר באופן בלתי שווה עד דמוי קונכייה.
הקשיות של המינרל בינונית-גבוהה, 7.5-6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 4.4.
אופטית ה"גדוליניט-(Y)" הוא דו-צירי חיובי, בעוד שהרס הגביש ב"גדוליניט-(Ce)" בשל תופעת המטאמיקטיזציה גורם לו להיות איזוטרופי.
מקדם השבירה של ה"גדוליניט-(Y)" נע בין 1.77 ל-1.82, ושל ה"גדוליניט-(Ce)" הוא 1.78. צבעם של גבישי הגדוליניט הוא שחור בלבד ("גדוליניט-(Ce)") או שחור, שחור-ירקרק, חום או ירוק ("גדוליניט-(Y)"), כאשר בגוון שחור הגבישים אטומים, ובשאר הגוונים הם שקופים עד שקופים למחצה.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1787 במחצבה ליד הכפר איטרבי (Ytterby) באי רסארה (Resarö) (כיום חלק מהארכיפלג של סטוקהולם) שבשוודיה על ידי קרל אקסל ארהניוס (Carl Axel Arrhenius, 1824-1757), קצין צבא שוודי שהיה גם כימאי במשרה חלקית.
בתחילה חשב ארהניוס שהמינרל הבלתי מוכר השחור והכבד שמצא מכיל טונגסטן, יסוד שנתגלה ארבע שנים קודם לכן.
לכן שלח ארהניוס דגימות של המינרל החדש, אותו כינה "איטרביט" על שם הכפר, לכימאים שונים לאנליזה נוספת.
ב-1789 זיהה המינרלוג והכימאי הפיני יוהאן גדולין (Johan Gadolin, 1852-1760), ששהה אז באקדמיית אובו, תחמוצת של יסוד חדש בתוך המינרל ופרסם את תוצאותיו ב-1794. ב-1797 אימת הכימאי השוודי אנדרס גוסטף אקברג (Anders Gustaf Ekeberg 1813-1767) את תוצאות האנליזה של גדולין, וקרא לתחמוצת החדשה איטריה (yttria).
משום כך מקובל לזהות את גדולין כמי שגילה את היסוד איטריום.
בדיעבד התברר כי באנליזה שערך גדולין למינרל הוא החמיץ הזדמנות לזהות יסוד נוסף.
היסוד אותו זיהה גדולין בטעות כאלומיניום התברר אחר כך כבריליום, יסוד שזוהה זמן קצר אחר כך ב-1798. בשנים שבאו אחר כך התברר כי התחמוצת המכונה איטריה היא בעצם אוסף של תחמוצות של יסודות נוספים.
בפועל נתגלו במינרל שבעה יסודות חדשים, ארבעה מהם קרויים על שם הכפר שלידו נתגלה המינרל: איטריום, איטרביום, ארביום וטרביום.
מכיוון שהתברר שאיטריה איננה תחמוצת אחת, אלא אוסף של תחמוצות, קרא הכימאי הגרמני היינריך מרטין קלפרות (Martin Heinrich Klaproth, 1817-1743) במאמר מ-1802 למינרל המכיל את התחמוצות בשם גדוליניט על שם גדולין.
על שמו של גדולין קרוי גם היסוד גדוליניום שאת התחמוצת שלו הצליח הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גליסארד דה מרינאק (Jean Charles Galissard de Marignac 1894-1817) לזהות ב-1880 מתוך דגימה של גדוליניט.
הגדוליניט משמש כמקור להפקת עפרות נדירות.
כמו כן כיוון ש"הגדוליניט-(Y)" יוצר לעיתים גבישים פריזמתיים ארוכים בעלי חתך רוחב דמוי יהלום שגונם ירוק והם בעלי ברק, הוא מבוקש כמינרל במכירה לאספנים, למרות היותו נדיר.
הגדוליניט נוצר בהתמרה של מגע בעורקים בפגמטיטים של סיאניט או גרניט עשירים בעפרות נדירים לאורך נקודות מגע בין בזלת למונזוניט.
הגדוליניט הוא מינרל נדיר למדי.
מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Ce)" כוללים את בואר (Buer) - תשעה קילומטרים דרום מזרחית לסקיין (Skien), באזור ביורקדלן (Bjørkedalen) במחוז טלמרק, ובמחצבת בקן (Bakken), טוודלן (Tvedalen) שבנורווגיה; ובטאוורה במחוז גיפו באי הונשו שביפן.
"גדי בחלב אמו" היא מיצב וסדרת ציורים מאת הציירת הישראלית מיכל נאמן.
המיצב, משנת 1974, כלל כתיבה של הטקסט "גדי בחלב אמו" על גבי קיר ב"גלריית הקיבוץ" בתל אביב.
העבודות מתייחסת אל האיסור המקראי על אכילת בשר בחלב ואל יחסים בין בן לאמו.
במהלך השנים יצרה נאמן מספר עבודות נוספות בעלות איקונוגרפיה דומה, אשר זכו לפרשנויות רבות.
העבודה "גדי בחלב אמו" נוצרה עבור תערוכה קבוצתית שהוצגה בגלריה הקיבוץ ביולי 1974. בתערוכה, שנקראה "חמישה צעירים", השתתפו, לצד נאמן, גם תמר גטר, נחום טבת, דוד גינתון ואפרת נתן.
נאמן ציירה את הטקסט על קיר הגלריה, בגודל של 205x150 ס"מ ובצבע ורוד.
הביטוי "לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ", המצוטט בעבודה, מופיע שלוש פעמים בתורה (; ; ) והוא מתייחס אל האיסור על אכילת בשר בחלב.
בעבודה נאמן ביטלה את לשון הציווי השלילי של הטקסט על ידי השמטת המילים "לֹא תְבַשֵּׁל".
בין שאר העבודות בתערוכה הציגה נאמן גם רישום על דף מחברת, אשר נתלה על הקיר בעזרת מסקינטייפ.
ברישום "ארץ אוכלת יושביה / גדי בחלב אמו", שקיימים כמה העתקים שלו, יצרה נאמן הקבלה בין הביטוי המקראי "ארץ אוכלת יושביה" () לבין "גדי בחלב אמו".
שני המשפטים כתובים בעיפרון בשני קצוות הדף ומעליהם שרטטה האמנים מקטעים של קווים.
בעוד המקטע שמעל "ארץ אוכלת יושביה" הוא סגור ותחום, הרי שמעל "גדי בחלב אימו" המקטע הוא פתוח.
ברישום נוסף מאותה תקופה - "גדי בחלב אמו / ארץ אוכלת יושביה" - חזרה נאמן על אותם אלמנטים, אולם כתבה את המשפטים על שני צדי נייר המחברת.
גרסה נוספת של עבודה עבודה זו הודפסה ב"חוברת", שיצאה בהוצאת גלריה גורדון במאי 1974.
בעת הצגתה זכתה העבודה לביקורות קשות.
יהושע קנז, לדוגמה, עורך מוסף התרבות של עיתון "הארץ" באותה עת, הגדיר את העבודה כ"אחיזת עיניים".
ביולי 1995 נערכה בגלריה הקיבוץ תערוכת שחזור של התצוגה המקורית תחת השם "יולי 74-יולי 95, שחזור, 'חמישה צעירים' בגלריה הקיבוץ".
התערוכה לוותה באוסף גלויות עליהן הודפסו מבחר עבודות מתוך התערוכה.
החל משנות התשעים של המאה ה-20 יצרה נאמן מספר ציורים המצטטים את הביטוי "גדי בחלב אמו" בין העבודות ציור השמן "גדי בחלב אמו" (1994), בו חילקה נאמן את הבד הקטן לשניים, תוך יצירת עימות בין דימוי מטושטש של פינגווין לבין צורה אובאלית, המאזכרת מעין ביצה או רחם מטאפורי.
בציורים נוספים, המתוארכים לשנת 1997 ועשויים בעזרת צבעי שמן ומסקינטייפ, השתמשה נאמן בתרגום של הביטוי לאנגלית.
הציור "גדי בחלב אמו" (1997), לדוגמה, נושא את הכתובת "its Mother's Milk" ("חלב אמו").
ציור זה, הנמצא באוסף מוזיאון חיפה לאמנות, עשוי כמעין רשת או גריד מורכב המערב בין צבע אדום ולבן, עירוב העשוי להתפרש גם כעירוב בין בשר לחלב.
ציור דומה - "גדי בחלב אמו (חצי חצי)" - אף הוא מאותה שנה, נושא את הכתובת "A Kid in its Mother's Milk".
בשנת 2010 הוצג הרישום "ארץ אוכלת יושביה / גדי בחלב אמו" במוזיאון פתח תקווה לאמנות במסגרת התערוכה "מנהיגים".
בראיון משנת 1999 תיארה נאמן את הממד הארס פואטי בעבודה:
בשנת 1998 הציגה אלן גינתון פרשנות פוליטית לעבודה.
כחלק מן התערוכה "העיניים של המדינה" במוזיאון תל אביב לאמנות.
גינתון תיארה את הטקסטים שהופיעו ברישומים כ"דימויים מפלצתיים", תוך יצירת הקבלה בין הממד הציבורי והפוליטי לבין הממד הפרטי והאישי.
פרשנות דומה הופיעה גם בטקסט שפורסם באתר מט"ח, ומקשר בין דמות הגדי אל דמות השה המופיעה ב"עקדת יצחק":
פרשנות שונה הציגה יערה שחורי במאמרה "שעת הזאבים של מיכל נאמן" (2010).
בסקירת מוטיב התינוקות בעבודתה של נאמן, טענה שחורי כי העבודה "גדי בחלב אמו" עוסקת ביחס שבין הילד לאם ובהפרדה ביניהם:
בין השנים 1965–1980 כיהנה כראש המחלקה לקדרות ב"בצלאל".
יצירתה של עוגן משוחררת מקדרות האובניים המסורתית והיא ידועה בתבליטי הקיר שיצרה במקומות שונים בישראל וביצירות פיסוליות ואקספרסיביות.
גדולה עוגן נולדה בירושלים בשנת 1929, בתם הבכורה של צביה לבית דיקשטיין ושמואל יוסף שוויג.
אמה צביה שוויג הייתה מורה להתעמלות, ריתמיקה, התעמלות יוצרת וריקודי עם, ומחברת שירי משחק.
אביה שמואל יוסף שוויג היה צלם.
בית המשפחה, שמוקם במרכז העיר ירושלים, ברחוב מקביל לרחוב אתיופיה (כיום רחוב בני ברית), היווה מוקד לאמנים ואנשי רוח.
בסוף שנות הארבעים למדה סוציולוגיה באוניברסיטה העברית אצל מרטין בובר.
בין השנים 1949–1952 למדה ב"בצלאל החדש" אצל מרדכי ארדון, יעקב שטיינהרדט וירחמיאל שכטר.
בנוסף החלה בשנת 1952 ללמוד קדרות בסטודיו של הדוויג גרוסמן בירושלים ואף שימשה כשוליה וכעוזרת הוראה בקורסים שהעבירה גרוסמן.
בתקופה זו הושפעה עוגן מעבודתה של גרוסמן.
על עבודותיה של עוגן בשנות החמישים נמנים פסלי חיות, תבליטים בקנה מידה קטן וכלים שימושיים שהושפעו ממסורות מקומיות (כמו למשל הג'ארה הערבית) ופולקלור מקומי.
חלקם עוטר במשיחות צבעי אנגוב חופשיות ורחבות ונשרף בתנור אשר חשף אותם ללהבות אש ישירה.
תערוכה של כלים שימושיים שיצרה הוצגה ב"משכית" בשנת 1955 וזכתה להצלחה.
בין עבודותיה בשנות ה-50 נמנות: "הכבשה והאלה" פסל שנכלל בספר "אומנות ישראל".
עבודה תאומה נקנתה על ידי המוזיאון של העיר מינכן בגרמניה, מהתצוגה ביריד המזרח בביתן הישראלי.
"תרנגולים" – פסלים בגובה מטר שנשלחו לאקספו מונטריאול.
"נמלים" – שנרכשו על ידי גדעון עופרת.
קבוצה גדולה של עבודות נרכשו על ידי פרופסור ג'והן צ'ייני, מרצה לעיצוב מוצר בטכניון ונכללו בתערוכה ניידת שאצר לארצות הברית, ולוותה בקטלוג שנקרא: Forms of Israel.
עבודות רבות בשנות ה-50 נרכשו על ידי משרד החוץ הישראלי עבור שגרירויות ישראליות בעולם כדי להשתלב בעיצוב הפנים ברוח מקומית.
קבוצת עבודות שנשלחה לתערוכה בינלאומית לקרמיקה בשטוטגרט גרמניה בסוף שנות ה-50 זכתה באות הצטיינות
בין השנים 1955–1962 לימדה עוגן בני נוער בחוות הנוער הציוני בירושלים.
במסגרת הפעילות החינוכית שם יצרה עוגן עם תלמידיה פסלים של חיות ודמויות אדם בעלות מטען ביוגרפי.
בעקבות תצוגה של עבודות תלמידיה בתערוכה בנושא פולקלור, הוזמנה עוגן, בשנת 1962, לנהל את המחלקה לקרמיקה ב"בצלאל".
בעת כהונתה כראש המחלקה שונה שם המחלקה ל"מחלקה לקדרות" והונהגו בה שלושה מסלולים נפרדים - קדרות סטודיו, פיסול בחומר ועיצוב קרמי תעשייתי.
בשנת 1975 הייתה המחלקה בין שתי המחלקות הראשונות שזכו למעמד אקדמי בבצלאל.
בשנת 1984 ראה אור חיבור בשם "אדמות לפיסול ועיצוב בגדול", שפורסם בהוצאת המחלקה לעיצוב קרמי בבצלאל.
בשנות השישים הפכו עבודותיה של עוגן למונומנטליות והציגו את העניין שלה בייצוג של התרבות האנושית.
בשנת 1963 יצרה תבליט קיר קרמי תחת השם "קיבוץ גלויות" בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם.
התבליט מציג קבוצה של דמויות אנוש, ועל אף שאין בתיאור ניסיון לתיאור נוף פרספקטיבי, הרי שסידור הקומפוזיציה מעניק לתבליט תחושה של מרחב דינמי על ידי שימוש באמצעים כגון קנה מידה שונה לתיאור שורות בעלי החיים, סידור דמויות האדם על פני מישור מעוגל ועוד.
הדמויות עוצבו בעזרת שימוש באבניים ותיאור הגוף כוללני ומתרחק מייצוג דמויות קלאסי.
תבליט קיר נוסף נוצר בשנת 1965 בעקבות זכייה של עוגן בתחרות לעיצוב תבליט קיר בכניסה ל-"מוזיאון החרס" (שיהפוך בעתיד לביתן הקרמיקה של מוזיאון ארץ ישראל).
התבליט, הקרוי "קדרים וקהל צופים ומתפעלים", מציג קבוצות של דמויות אנושיות, המתבוננות בעבודתם המדיטטיבית של האומנים.
ההשוואה בין שתי העבודות מעידה על התרחקות מן הניסיון לייצוג מקום, ועל סממנים של הפשטה.
עבודת קיר נוספת הוזמנה מעוגן בשנת 1968 עבור בית הכנסת "בית אל" בניו רושל (New Rochelle), ניו יורק.
עוגן התבקשה ליצור תבליטים המתארים את החגים היהודיים.
במהלך שנות השישים והשבעים החלה עוגן להתרכז יותר ויותר בפיסול חופשי.
בשנת 1967 יצרה עוגן את "עצי פרי הארץ", גן פסלים בביתו של סר אייזיק וולפסון במכון ויצמן.
ובשנת 1974 הציגה תערוכת פיסול קרמי בשם "פיסול בחומר" במוזיאון הארץ.
היצירות עוצבו כמבנים מופשטים, העשויים גושי חומר רך.
הדימויים מן הטבע, שהופיעו לכל אורך יצירתה של עוגן, הפכו במהלך שנות השבעים למוטיב מרכזי בעבודתה.
מוטיב זה איפשר לעוגן ליצור קומפוזיציות מורכבות, המושפעות מן האמנות המופשטת האמריקאית.
במהלך שנות השבעים החלה עוגן אף לעשות שימוש בטכניקה של יציקת בטון אל תוך תבניות העשויות חול לח.
טכניקה זו איפשרה לה ליצור תבנית בקנה מידה גדול ובקווים אקספרסיביים.
אחת העבודות הראשונות שעשו שימוש בטכניקה זו היא תבליט קיר (1977) שנוצר בהזמנתו של האדריכל יעקב רכטר, בבניין בנק לאומי ברחוב המלך ג'ורג בירושלים.
רוב עבודותיה המאוחרות הן בעלות איכות פיסולית מופשטת בכל הקשור לעיצוב הקומפוזיציה, ובקנה מידה קטן יחסית.
ב"צמיחה צהובה", עבודה קטנה שהוצגה בתערוכת קרמיקה ישראלית בקאסל בשנת 1984, יצרה עוגן מבנה אדריכלי-אקספרסיוניסטי מופשט, שבמפלסו התחתון משובצים פירות מעוגלים ושמפלסו העליון מעוטר במעין נרות או מגדלים הצפים על פרחים מפוסלים.
בקטלוג התערוכה הציגה עוגן את תהליך היצירה כתגובה נפשית לסביבה.
"צמיחה צהובה", כתבה עוגן, "יכולה לגדול רק בסביבה צהובה.
היא יכולה להיווצר רק מחומר צהוב, כמו חול צהוב, כמו סלע צהוב ומשמש צהובה".
לעומתה זאת, בעבודה "זכרונות של כדים" (1994), שהוצגה בתערוכה קבוצתית במסגרת אירועי ארט פוקוס בשנה זו, יצרה עוגן כדי אדמה בגובה 1.2 מטרים עשויים לבנת אדמה ובזלת שמתוכה מבצבצים שברי חרס, עשבי בר, כשרידים של תרבות חומרית.
גדולה עוגן נפטרה בגיל 93 בספטמבר 2022.
1955 בבית האמנים בירושלים שהיה אז במבנה טרומי בריטי גדול סמוך למלון המלך דוד.
בתערוכה הוצבו כדים גדולים עשויים באבניים, צבועים בצבעי אדמה, שרופים בתנור באש פתוחה, בלהבות ש"הדפיסו" את לשונות האש על הכדים.
בתערוכה הוזמנה להקים סדנה לקרמיקה בחוות הנוער בקטמון בירושלים וללמד נערים עולים.
את התערוכה הזמינה רות דיין שאצרה באותו מקום ובאותו זמן תערוכת שטיחים מעבודותיהם של עולות מצפון אפריקה.
1958 תערוכת עבודות: כלים ופסלים בבית האמנים בירושלים.
1967 תערוכת פיסול בחומר בגלריה "מסכית 6" בבנין אל-על בתל אביב.
מספר גדול של עבודות מהתערוכה נלקחו לביתן הישראלי "אקספו מונטריאול", קנדה.
1974 "תערוכת פיסול בחומר" במוזיאון הארץ ברמת אביב, באגף הקרמיקה.
בתערוכה הוצגו מבנים מגושי חומר רך, בחלקם דגמים למבנים גדולים שיוקמו בין בתים עירוניים עכשוויים ויקיימו דיאלוג עם הארכיטקטורה והסביבה.
"יש עוצמה ברכות" הוא שמה השני של התערוכה.
1996 תערוכה בבית כהנא ברמת-גן.
שבמרכזה צלחות גדולות בקוטר 1.20 מטר מאדמה ובזלת ביציקת חול.
במרכז הצלחות משובצת בריכת מים קטנה מוקפת בשוליים גדולים של רגבי אדמה והמסר הוא "מים יקרים".
2025, "עוגן חומרי – מסע ביצירתה של גדולה עוגן" בבית בנימיני.
אוצרת: עינב ברנס אליאסוב .
1961 פרס לקרמיקה עכשווית בים התיכון, שטוטגרט
1965 מקום ראשון, תחרות לעיצוב קיר קרמי במוזיאון החרס, רמת אביב
1969 מלגת השתלמות בסקנדינביה ובאנגליה מטעם האו"ם
1972 השתתפות בתחרות במוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון, אנגליה1967 באקספו קנדה, הביתן הישראלי
1989 מדליית כסף, טוקיו, ביפן
2009 פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום
1947-1948 היסטוריה וסוציולוגיה, האוניברסיטה העברית, ירושלים
1962-1955 חוות הנוער הציוני, ירושלים
1962-1965 המחלקה לקרמיקה, בצלאל החדש, ירושלים
1965-1980 ראש המחלקה לקדרות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1963 תבליט קיר באוניברסיטה העברית בגבעת רם ליד הכניסה לפקולטה לסוציולוגיה (שהייתה שם בשנות ה-60).
הדמויות מייצגות עולים מהמדבר הנושאות בידיהם יונים שהן "מנחת עניים".
הדמויות בלבושיהן ובאופיין הן לא דמויות קלאסיות (מערביות).
הרקע המדברי עשוי בצבעי אדמות המדבר.
השמש במרכז, והחמור הוא אמצעי התחבורה.
בעלי החיים מתנהלים בדרך לא צפויה.
זהו מפגש עם עולם אחר.
שנות ה-60 "עצי פרי" בגן הפרטי של סר אייזיק וולפסון במכון ויצמן.
שנות ה-60 תבליט נוף "דיונות סברס וקוצים" התבליט עטף עמוד במרכז מסעדה שנקראה "וזוביו" בשדרות חן מס' 1 בתל אביב.
שנות ה-60 "צמחים לרפואה" במכון ויצמן.
מרקם של צמחייה וסיפורי המקרא.
שיחי דודאים המעודדים פריון ושיח רחל ולאה נשותיו של יעקב.
שנות ה-60 "יד למייסדים" המבנה בנוי כמגילה נפתחת, התבליט בנוי בדף הפתוח של המגילה ומתאר את הדמויות, הבתים והשדות, את שתילי עצי הזית והגפנים.
התבליט עשוי בהשראת צילומי המתיישבים וסביבתם, שנמצאים בארכיון הסוכנות בירושלים.
התבליט עשוי בשבילם בשביל בניהם נכדיהם וניניהם, וברקע שזורים שמותיהם של המתיישבים הראשונים.
1965 עיצוב תבליט קיר בכניסה ל-"מוזיאון החרס" שיהפוך בעתיד לביתן הקרמיקה של מוזיאון ארץ ישראל.
התבליט הקרוי "קדרים וקהל צופים ומתפעלים", מציג קבוצות של דמויות אנושיות, המתבוננות בעבודתם המדיטטיבית של האומנים.
מדובר ביצירה מורכבת הדורשת מיומנות רבה.
שנות ה-60 בית כנסת "בית אל" ניו-רושל, ניו-יורק, ארצות הברית.
עשרה פנלים חמישה מטר גובה על מטר רוחב כל אחד.
בנויים משני הצדדים של אולם התפילה.
הפנלים מייצגים את עשרת חגי ישראל.
המוטיב החוזר בפנלים הוא גלי תפילות עולים בתנועה ושזורים בהם מילות התפילה וברקע סממני החגים.
שנות ה-70 תבליט קיר בבנק לאומי בכיכר ציון בירושלים (8 מטר אורך על 3 מטר גובה).
התבליט עשוי מיחידות קרמיקה מזוגגות, ומבטא מארג של זרימה אופקית וצמיחה אנכית.
שנות ה-70 תבליט קיר באוניברסיטת בר-אילן עשוי ביציקת חול של חומר קרמי "עבודת המחשב".
1977 תבליט קיר עוטף פיר מעליות (160 מטר מרובע בבנק לאומי ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים.
התבליט עשוי מבטון לבן ביציקת חול.
הטכניקה מאפשרת יצירת יחידות גדולות.
היחידות קעורות וקמורות לחלופין, ומצולעות.
1980 תבליט קיר בכניסה לבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בהר הצופים, שם התבליט "פרספקטיבה" או "אופקים".
התבליט מתרגם את הנוף המדברי הנשקף מהחלונות לשפה ארכיטקטונית.
הכוונה הייתה "להנשים" את הקיר (לעשותו קיר נושם).
1990 תבליט קיר בבית ספר אורט, חטיבת הביניים ברחוב הפסגה בכרמיאל (17 מטר אורך על 5 מטר גובה).
התבליט עשוי מבטון ביציקת חול ולוחות אבן חתוכים.
הנושא הוא הפסוק "והיה באחרית הימים וגר זאב עם כבש עגל כפיר ומריא יחדיו ונער קטון נוהג בם" – הפסוק זורם לאורך התבליט, המילים האחרונות מופיעות מעל הכניסה לבית הספר.
הקיר מעוצב בתנועה שמספרת על תהפוכות הזמנים לקראת אחרית הימים.
1994 "טבע לא דומם" תבליט קיר במלון רויאל ביץ' באילת (מעל הבר בכניסה לבריכה).
אלמנטים מושחלים על כבלים ותלוי באולם הכניסה במלון "היאט" בעין בוקק.
גדולה מהחיים היא סדרת פנטזיה ודרמה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי ג'וש ברמן.
ב-15 בינואר 2013 רשות השידור לייפטיים ביטלה את הסדרה לאחר 4 עונות.
לעומת זאת, ב-1 במרץ 2013, חודש לאחר ביטולה, הודיעה רשת לייפטיים שהסדרה כן תשוב לעונה חמישית.
ב-25 באוקטובר חודשה הסדרה לעונתה השישית והאחרונה.
בישראל הסדרה משודרת בהוט 3.
הסדרה סובבת סביב דב, דוגמנית בלונדינית שטחית שנהרגת בתאונת דרכים בדרכה לאודישן.
כאשר היא מגיעה לשמיים היא נפגשת עם מלאך בשם פרד שאומר לה שבזמן חייה הגיעה למצב מאוזן בכך שלא עשתה דברים טובים ולא דברים רעים.
דב לוחצת על כפתור במחשבו של פרד וחוזרת לכדור הארץ בגופה של פרקליטה שמנה בשם ג'יין שנפטרה לאחר שהגנה על חייו של הבוס שלה.
דב לומדת להכיר את חייה של ג'יין ובכך שהיא ההפך הגמור ממנה.
לאחר מותה של ג'יין בירייה ומותה של דב בתאונת דרכים, דב עולה לשמיים שם היא פוגשת את פרד.
היא לוחצת על כפתור ה"חזרה" במחשב שלו, דבר המחזיר אותה לכדור הארץ בגופה של ג'יין.
דב נאלצת להתמודד עם העובדה שחזרה בגופה של עורכת דין שמנה, חכמה וחרוצה כלומר ההפך ממנה.
דב נשארת עם הזכרונות שלה אך עם הידע של ג'יין.
דב מגלה שג'יין עובדת עם בן זוגה, גרייסון.
דב מנסה לספר לו על מה שקרה לה אך מגלה שהוא מפתח מערכת יחסים עם עמיתתו לעבודה, קים קאסוול.
במקום זאת, דב משתפת את חברתה הטובה ואת שותפתה, סטייסי.
קים מבינה שגרייסון לא מוכן עדיין למערכת יחסים ומסיימת את הקשר איתו.
פרד, המלאך השומר של דב מגיע לעזור לה ומתחיל לעבוד במשרד עורכי הדין בו היא עובדת ובמקביל נדלק על חברתה סטייסי.
השניים יוצאים לדייט ראשון ומתנשקים אך יום למחרת סטייסי לא זוכרת אותו.
ג'יין מגלה שפרד עבר על החוקים בקשר שלו עם סטייסי ולכן הוא הועבר לתפקיד אחר ומחק את זיכרונה.
בסוף העונה פרד מספר לדב שהחליט לוותר על תפקידו כדי לקיים מערכת יחסים עם סטייסי.
ג'יין מייצגת מקרה של שחקן בייסבול ומגלה כי זו הייתה הונאת ביטוח.
היא מגלה שאם היא תגלה על כך היא עלולה לאבד את רישיונה.
היא מתחילה להאמין שגרייסון מעוניין בה רומנטית אך אדם בשם אית'ן מופיע בביתה וטוען שהוא בעלה.
ג'יין מגלה שהתחתנה לאית'ן רק כדי שיוכל להשתמש בביטוח הבריאות שלה ועכשיו הוא חזר כדי לקבל ממנה גט לאחר שמצא אהבה חדשה.
לאחר מכן גרייסון תומך בג'יין לאחר שעבודתה עומדת בסיכון ובמקביל פרקר לא תומך בהחלטתה.
פרקר משתכנע לבסוף ומקומה של ג'יין בחברה מובטח.
טוני וג'יין נפרדים סופית ובמקביל מתחילים קים ופרקר לצאת.
גרייסון מתחיל לצאת עם עורכת דין בשם ונסה.
פרד חוזר לחייה של ג'יין ומתחיל לעבוד בתור העוזר של קים.
פרד מנסה לחזר אחרי סטייסי במספר דרכים ומנסה לגרום לה לקנא ולבסוף הוא אומר לה שהוא אוהב אותה.
בסוף העונה שותפתו של פרקר חוזרת לנהל את העניינים בחברה ומחליטה לפטר את קים.
ג'יין יוצאת עם גרייסון לארוחת ערב בה היא מחליטה לספר לו שהיא בעצם דב אך לפני שהיא מספיקה הוא מודיע לו שהחליט להציע נישואין לונסה ומבקש ממנה להיות שושבינה בחתונה.
ג'יין יוצאת בסערה מהמסעדה וגרייסון שיוצא אחריה נדרס.
העונה נפתחת כאשר גרייסון מתעורר בבית החולים ואינו זוכר את שיחתו האחרונה עם ג'יין.
הוא חוזר על בקשתו שהיא תהיה השושבינה בחתונתו והיא מסכימה.
פרקר מבקש מקים לחזור לחברה אך היא מסרבת.
בובי, אמה של דב מתחילה לצאת עם פרקר אך הקשר בין השניים נגמר במהרה.
קים אשר חזרה למשרד חוזרת לפרקר.
ונסה נוטשת את גרייסון ביום החתונה וג'יין ופרד מנסים לגרום לו להמשיך הלאה.
ג'יין ופרקר מייצגים שני לקוחות אשר מתמודדים זה מול זה ופרקר מפטר את ג'יין אך לאחר מכן מחזיר אותה לחברה.
קריירת המשחק של סטייסי משגשגת ובמקביל יחסיה עם פרד מתדרדרים.
פרד רואה את סטייסי מתנשקת עם השחקן לצידו היא משחקת ועוזב את הדירה.
אליסיה, אקסית מהעבר של פרקר חוזרת על מנת לקבל עזרה משפטית ולאחר שהמשפט נגמר פרקר מציע לה עבודה בחברה.
ג'יין מגלה שלאליסיה יש ילד בן 7 אשר פרקר הוא אביו אך לא מודע לכך.
בסוף העונה פרקר מגלה על קיומו של בנו.
ג'יין יוצאת עם שופט בשם אואן אשר מזמין אותה לבוא איתו לניו זילנד אך היא מסרבת, לאחר מכן היא רואה את סטייסי וגרייסון מתנשקים ומחליטה לטוס לאיטליה לבדה.
קים מציבה לפרקר אולטימטום והוא מסכים והופך אותה לשותפה בחברה.
סטייסי מספרת לגרייסון שג'יין היא דב וג'יין מספרת לפרד שראתה את סטייסי וגרייסון מתנשקים.
גרייסון רודף אחריה לשדה התעופה אך מחמיץ את הטיסה ובמקביל אואן מחליף ברגע האחרון את הטיסה לניו זילנד וטס עם ג'יין לאיטליה.
העונה נפתחת שלושה שבועות לאחר עזיבתה של ג'יין כאשר טרי מגיעה להחזיר אותה לחברה.
טרי מספרת לה שפרקר יצא למסע לחפש את אליסיה ובנו לאחר שגירש אותה מחייו.
קים שנהפכה לשותפה בכירה כרגע מנהלת את החברה אשר נמצאת בבעיות כלכליות קשות.
ג'יין מסכימה לחזור וגרייסון אשר מחכה לה בשדה התעופה רואה אותה חוזרת עם אואן.
גרייסון מנסה להבין מסטייסי מה הכוונה בכך שג'יין היא דב, היא לא מספרת לו את האמת אך הוא מתחיל לחשוד.
פרד חוזר ומציג לסטייסי וג'יין את חברתו החדשה, אלי.
פרד מגלה שהוא עדיין מאוהב בסטייסי ולאחר שאלי נפרדת ממנו הוא מחליט לעזוב.
לפני עזיבתו פרד מספר לסטייסי את האמת על היותו המלאך השומר של ג'יין אך לאחר עזיבתו זכרונה נמחק.
פרקר חוזר ומציג את לוק המשקיע החדש של החברה אשר משמש גם כמלאך השומר החדש של ג'יין במקום פרד.
לוק וג'יין לומדים להתרגל אחד לשני בזמן שאליסיה חוזרת ופרקר לומד להכיר את בנו טוב יותר.
סטייסי משקיעה את כספה בהקמת עסק לאפיית פוגות (שילוב של פאי ועוגה שסטייסי המציאה בטעות) עם בחורה בשם ניקי אך היא גונבת את כל כספה ובורחת.
לאחר מכן ג'יין משקיעה בעסק של סטייסי ועוזרת לה לפתוח חנות משלה.
אואן מציע לג'יין נישואים והיא מסכימה.
אליסיה מקבלת הצעת עבודה בקנדה ועומדת לעזוב אך פרקר תובע על משמורת משותפת על מנת שיוכל לראות את בנו.
בסוף פרקר מבטל את התביעה ואליסיה נוסעת עם אריק.
פרקר מעסיק את ג'נה, משקיעה חדשה בחברה ולוק אשר נותר ללא תפקיד מבלה יותר זמן עם סטייסי.
אואן נעלם וג'יין מבינה שהוא לא רוצה להתחתן ולכן הוא ברח.
גרייסון מחליט לספר לג'יין שהוא אוהב אותה אך לפני שהוא מספיק לספר לה ה-FBI סוגר את משרד עורכי הדין "האריסון ופרקר" בטענה להלבנת כספים.
פרקר מפטר את ג'נה ומחזיר את לוק לחברה שנפתחת מחדש.
עסק הפוגות של סטייס מצליח.
לוק וקים מתחילים להתקרב אך היא קוטעת את זה במהרה ושהוא מתעמת איתה היא מספרת לו שהיא בהיריון ולא ממנו.
אואן חוזר ומספר לג'יין כי עבר ניתוח לאחר שעבר אירוע לב והוא כן רוצה להתחתן וארגוני החתונה נמשכים כסדרם.
בסוף העונה ג'יין האמיתית צופה מגן עדן על מעלליה של דב למטה ומחליטה ליצור קשר עם פרד על מנת לחזור.
חתונתם של אואן וג'יין יוצאת לדרך וקים מספרת לפרקר שהיא בהיריון ממנו.
לפני הטקס גרייסון מספר לג'יין שהיא הסיבה שהוא התגבר על דב ושהוא אוהב אותה.
השניים מתנשקים, אואן נכנס ולאחר שהוא רואה אותם הוא מקבל התקף לב נוסף.
באותו רגע ג'יין לוחצת על כפתור החזרה במחשב של פרד ואואן מתעורר.
ג'יין רצה אל בית החולים במטרה למצוא את אואן ולהתנצל מפניו על הנשיקה לגרייסון אבל מגלה שאואן שחרר את עצמו.
לוק המלאך השומר של ג'יין אומר לה שייתכן וג'יין האמיתית חזרה אל כדור הארץ ואם אואן מת אז ג'יין נכנסה אל גופו.
ג'יין מקבלת תיק חדש מטרי, להציל ילד חולה שהפסיקו במפתיע את הטיפולים הניסיוניים שהיו אמורים לסייע לו.
לוק ממשיך הלאה ומגיעה מחליף חדש לתפקיד המלאך השומר – פול וכולם שוכחים את נוכחותו של לוק בחייהם.
ג'יין מנצחת את התיק ומאלצת את החברה להשיב את הילד לטיפולים להם הוא זקוק מה שמציל את חיוו.
בסוף הפרק הראשון ג'יין האמיתית מופיעה בגופה של בריטני שאומרת שהיא רוצה את חייה הישנים בחזרה.
למחרת ג'יין מופיעה במשרד כבריטני וגוררת את ג'יין (דב) למסע הצלה של אסיר שהייתה צריכה להציל לפני 4 שנים אבל בעקבות הירי הוא נזנח בכלא.
ג'יין ודב מצליחות להוכיח את חפותו ולשחררו וג'יין ממשיכה הלאה כבריטני עם המלאכית השומרת שלה לפריז.
גרייסון תובע על פיטורין לא צודקים של חבר שמחליט לעבוד בחנות מזרנים כדראג' אבל בעל החנות רואה בזה עלבון.
בהמשך גרייסון מבין שהתיק היה ניצול לא צודק של מערכת המשפט לצורך קידום מכירות.
פרקר מחליט להישאר בקנדה עם הבן שלו ומשאיר את קים לבדה בהיריון בתפקיד השותפה המנהלת.
סטייסי מתחילה להשתעמם מעסק האפייה שלה ומבינה שהיא צריכה עזרה עם העסק.
ג'יין מגלה שאואן מונה לשותף מנהל במקום פרקר.
קין מקצה לג'יין תיק של בחורה שנזרקה רגע לפני החתונה ותובעת את ההוצאות שנאלצה לשלם מהבעל.
ג'יין בטוחה שאין קייס (תיק – עילה לתביעה) אבל אואן מתעקש שתמשיך עד הסוף וג'יין לומדת את רגשותיו של אואן כאשר נטשה אותו בחופה.
סטייסי מוכרת את העסק שלה לאשת עסקים שאהבת את שילוב עוגה פאי.
ג'יין מנסה לחזור אל ליבו של אואן אלא שזה פגוע ומסרב.
פול חוזר ומתעקש להיכנס למשרד עורכי הדין כדי לפקח על ג'יין ולבסוף נכנס בתפקיד המתמחה.
גרייסון מנסה לשכנע את ג'יין שהוא אהבת חייה אבל לזו יש רגשות אשם כלפי אואן.
אמה של ג'יין נפטרת ממחלה סופנית.
גרייסון וג'יין (דב) מתנשקים ובריטני מגיעה וכועסת על ג'יין על כך שלא סיפרה לה שאמא חולה ועומדת למות.
בריטני אומרת לגרייסון שג'יין היא לא מי שהוא חושב והוא רודף אחריה.
בנוגע לסטייסי, במהלך העונה היא החליטה שהיא רוצה ללדת תינוק והיא מחפשת תורם זרע שיהיה מושלם מכל הבחינות.
לאחר חיפושים רבים היא מגלה שמי שהיא חיפשה היה אואן.
כשג'יין שומעת זאת היא כועסת ובין השתיים מתפתח ריב שכן ג'יין חושבת שהיא יכולה עוד לחזור לאואן אך לבסוף היא מאשרת והיא בסדר עם זה.
סטייסי מבקשת מאואן שיהיה התורם זרע ובהתחלה הוא מסרב אך לבסוף הוא מסכים ובין השניים מתחיל להירקם סיפור אהבה
ג'יין בטוחה שבריטני סיפרה לו את האמת כי גרייסון מרוחק ומתחמק.
ג'יין מספרת לו שהיא דב והוא כועס שהיא חיכתה כל כך הרבה זמן כדי לספר לו בעוד שלסטייסי היא סיפרה במיידית.
גרייסון מחליט לאחר זמן מה שהוא רוצה להתחיל חיים חדשים עם ג'יין כמי שהיא עכשיו.
גרייסון מטפל בתיק רצח על מנת לבחון את יכולתו כשותף, גרייסון מגלה שהנאשם אכן ביצע את הרצח ולכן הוא פורש מהתיק אבל אואן מעמיד אותו להעיד ומתבטלים האישומים.
כאשר גרייסון יוצא מבית המשפט הוא נורה.
בסוף העונה כאשר ג'יין מגיעה לשחרר את גרייסון מביה"ח.
רסיס מהפגיעה שהיה בגופו חודר לגופו וגרייסון נפטר.
הוא חוזר לחיים מיד לאחר מכן בגופו של איאן, אסיר שנידון למוות באשמת רצח.
ג'יין, בתור עורכת דינו, מוכיחה את חפותו.