tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצורה החיצונית של השניים דומה מאוד, אולם מדובר בשני מיני תולעים שונים מאוד, פיזיולוגית והתנהגותית.
תולעי הקומפוסט משגשגות בלחות גבוהה וחשיכה ומפרקות מצבורי חומר אורגני מרוכז ואילו השלשול מתחפר בקרקע ומתחח אותה.
חומרי הגלם של הקומפוסט שונים ומגוונים.
כל חומר טבעי שהגיע מגוף חי - אדם, חיה או צמח - עשוי לשפר את הקומפוסט: שאריות פירות וירקות, דגנים, קטניות, קליפות ביצים, שיער, ואפילו דם ושתן.
מקורות החומר האורגני העיקריים המשמשים היום בתהליכי הדשנה הם:
פסולת חקלאית: הפרשות בעלי חיים, רקבוביות עלים, קליפות וגזם עצים, רקב פירות.
פסולת תעשייתית: בעיקר חומרים מתעשיות הנייר והמזון, כמו נסורת, שעם, גפת וענבים.
פסולת אנושית: שאריות מזון, זבל אנושי, ובוצת שפכים.
ניתן גם להעביר צואה אנושית לקומפוסט, תוך שמירה על כללים מסוימים, ובכך לחסוך מים בשירותים וחומר אורגני שמגיע למטמנות
השימוש ב"זבל אנושי", כלומר צואה ושתן של בני-אדם (בדומה לזבל משק), כמרכיב מרכזי בקומפוסט, צובר כיום תאוצה במערב מתוך מודעות סביבתית.
ישנן שתי דרכים מרכזיות שבהן זה נעשה: באחת, האסלה מוחלפת בדלי שמונח מתחת למושב ויש לרוקנו לעיתים תכופות אל ערימת קומפוסט שנמצאת במקום אחר.
בדרך השנייה, מותקן בחדר השירותים תא שבתוכו אמור להתבצע תהליך הקומפוסטציה ומעליו מונח המושב, פתרון שנקרא לפעמים "שירותי קומפוסט".
בשתי הדרכים, חומר יבש כמו נסורת, קש, גזרי נייר וכו' מפוזר לאחר כל שימוש אל תוך הכלי בתוכו נאסף הזבל ובכך נמנעת התפזרות של ריחות רעים.
פתרון זה זכה לתמיכה רבה ממוסדות סביבתיים רבים בשל הפוטנציאל לבטל את שיטת הביוב המערבית המודרנית.
מהלך כזה יביא לחסכון אדיר במים וימנע את זיהום מאגרי המים שמתבצע כיום כחלק בלתי נפרד מאופן פעולתה של מערכת הביוב.
הקומפוסטים השונים משמשים לשיפור תכונות קרקע חקלאית וכמצע גידול מנותק.
תוספת קומפוסט עוזרת ביצירת אחיזת מים ואוורור טובים יותר, הקטנת הצפיפות הגושית, שמירה על pH מתאים, והקטנת ריכוז המלחים בקרקע.
הרכב הקומפוסט מוסיף גם שפע מקורות מזון ליבול: תרכובות אורגניות, תרכובות מינרליות ואוכלוסייה מיקרוביאלית בקרקע, תוספת שיכולה להביא לשיפור בכמות היבול.
יתרון חקלאי נוסף וחשוב של הקומפוסט הוא דיכוי מחלות קרקע שונות בצמחים.
קיים מגוון גדול של קומפוסטים בעלי הרכב כימי וביולוגי שונה, גם מבחינת השונות במקור חומרי הגלם, גם מבחינת מידת ההבשלה של הקומפוסט וגם מבחינת השיטה שבה התבצע תהליך הקומפוסטציה.
השונות הרבה מאפשרת את התאמתו של כל קומפוסט כמענה לצרכים חקלאיים.
לישראל יש עניין מיוחד בהדשנה היות שקרקעות הארץ מאופיינות ברמה נמוכה של חומר אורגני ("הומוס") ורמת מלחים גבוהה.
חשיבות תהליך הקומפוסטציה אינה רק בשל הערך הכלכלי שיש לקומפוסט בחקלאות אלא גם לשם שמירה על איכות הסביבה.
שימוש בפסולת אורגנית במקום להטמינו במטמנה, מקטין את שטחי אתרי ההטמנה הנדרשים.
חומר אורגני מהווה מעל 50% ממשקל הפסולת הממוצע למשפחה, ובמהלך ההדשנה קטנה כמות החומר לכמחצית.
חומר אורגני המגיע למטמנות מהווה מפגע סביבתי חמור: פירוק אנאירובי (ללא אוויר) של חומר אורגני יוצר את גז המתאן (CH4) שהוא מהגרועים שבגזי החממה הגורמים להתחממות כדור הארץ עקב אפקט החממה.
תשטיפי פסולת המכילים חומר אורגני הם גם מקור גדול לזיהום קרקע ולזיהום מי תהום.
לעומת זאת, חומר אורגני שהפך לקומפוסט הוא דשן טבעי אשר מפחית את הצורך בדשנים כימיים מזהמים, ומשפר לאין ערוך את המרקם הפיזי של הקרקע שחשיבותו גדולה ביותר לצמחים.
בנוסף, הדשנה מונעת מטרדים הנגרמים מאשפה טרייה כגון ריחות רעים ומקור לדגירת חרקים ומזהמים, בקומפוסט הביתי כמו גם בקומפוסט התעשייתי.
בשימוש לא נכון עלול הקומפוסט להכיל גם גורמים המעכבים את גדילת הצמח.
לפני השימוש בקומפוסט חשוב לבדוק את ריכוז המתכות הכבדות בו – מתכות אלה הן יסודות מקבוצת מתכות המעבר אשר חלקן חיוניות להתפתחות הצמח אך בריכוזים מאוד קטנים וכאשר ריכוזן עובר סף מסוים הן הופכות לרעילות לרקמה הצמחית.
בנוסף חשוב לבדוק בקומפוסט את הימצאותם של חומרים פיטוטוקסיים אחרים או חומרים רעילים לאדם.
בקומפוסט עלולים להימצא גם גורמי מחלות קרקע או מיקרואורגניזמים המסוכנים לאדם אשר לא הושמדו בתהליך הקומפוסטציה או שהתפתחו כחלק מהאוכלוסייה החדשה בקומפוסט לאחר הבשלתו.
כדי להימנע מחומרים בלתי רצויים בקומפוסט תקני משרד החקלאות דורש בדיקה כימית וניסוי הקומפוסט לפני התחלת השימוש בו.
במתמטיקה, ובפרט באלגברה הומולוגית, קומפלקס שרשרת (או קומפלקס) הוא אמצעי אלגברי, אשר מקורו בטופולוגיה אלגברית.
במקור הוא אפשר לבטא את הקשר האלגברי בין ציקלוסים ושפות של מרחב כלשהו.
באופן כללי יותר, אלגברה הומולוגית עוסקת בעיקר בחקר של קומפלקסים בצורה אבסטרקטית, ללא קשר גאומטרי או טופולוגי מפורש.
השימוש העיקרי של קומפלקסים הוא על מנת להגדיר חבורות הומולוגיה (או קוהומולוגיה עבור קומפלקסי קו־שרשראות).
קומפלקס שרשרת הוא סדרה של חבורות אבליות או מודולים ...
המקושרים על ידי הומומורפיזמים (הנקראים אופרטורי שפה) כך שההרכבה של כל שני הומומורפיזמים עוקבים שווה ל־0: לכל n.
בדרך כלל נרשם קומפלקס בדרך הבאה:
הגדרה קרובה להגדרה זו היא של קומפלקס קו־שרשרת.
קומפלקס קו־שרשרת הוא סדרה של חבורות אבליות או מודולים ...
המקושרים על ידי הומומורפיזמים , כך שההרכבה של כל שני הומומורפיזמים עוקבים היא 0: לכל n.
בדרך כלל נרשם קומפלקס קו־שרשרת בדרך הבאה:
הרעיון בשני המקרים זהה, וההבדל הוא פשוט כיוון ההתקדמות של החצים.
בשני המקרים האינדקס i ב־Ai נקרא דרגה.
קומפלקס שרשרת חסום הוא קומפלקס שרשרת בו כמעט לכל i (כלומר, פרט למספר סופי) מתקיים ש־Ai שווה ל־0. קומפלקס סופי ניתן להמשכה שמאלה וימינה על ידי אפסים.
בדומה, קומפלקס שרשרת חסום מלמעלה הוא קומפלקס שרשרת כך שקיים n כך שלכל i>n מתקיים ש־Ai שווה ל־0. קומפלקס שרשרת חסום מלמטה מוגדר באופן דומה.
אם נשמיט את האינדקסים, הקשר הטבעי על ניתן לניסוח על ידי:
התמונה של היא חבורת השפות, או בקומפלקס קו־שרשרת – חבורת הקו־שפות.
הגרעין של נקרא חבורת , או במקרה של קומפלקס קו־שרשרת – חבורת הקו־ציקלוסים.
מכיוון ש־ הרי שחבורת השפות היא תת חבורה של חבורת הציקלוסים.
כל סדרה מדויקת היא קומפלקס שרשרת, משום שבסדרה מדויקת התמונה של כל הומומורפיזם שווה לגרעין של ההומומורפיזם הבא אחריו, ובפרט ההרכבה של שני הומומורפיזמים עוקבים שווה ל־0.
קומפטומטר הוא סוג של מכונת חישוב מכנית.
הקומפטומטר היה התקן החישוב הראשון אשר הופעל על ידי לחיצת מקשים בלבד.
המקשים סודרו בשבכה של עמודות אופקיות ואנכיות.
"קומפטומטר" היה השם המסחרי של חברת "Felt and Tarrant" משיקגו (שלימים תיקרא "חברת קומפטומטר" ולאחר מכן "חברת ויקטור קומפטומטר").
לאחר שנת 1961 השם המסחרי עבר לבעלותה של חברת Sumlock-Comptometer בבריטניה.
התכנון המקורי הומצא כפטנט בשנת 1887 על ידי דור פלט האמריקני.
למרות שמטרתו העיקרית של הקומפטומטר הייתה חיבור, היה ביכולת המכונה לבצע חילוק, כפל וחיסור.
גרסאות קומפטומטר מיוחדות שנבדלו במערכי המקשים יוצרו למגוון מטרות ביניהן חישוב מטבע וחישוב משקל, כשבחלקן שתי הספרות הימניות לא היו עשרוניות.
מפעיל מיומן, מסוגל יכול לחברבעזרת הקומפטומטר במהירות, בשימוש במספר אצבעות בעת ובעונה אחת והזנת מספר ספרות בו זמנית.
עובדה זו הפכה את הקומפטומטר למהיר יותר ממחשבונים אלקטרוניים.
זו הסיבה, שעבור מספר יישומים מיוחדים נותרו מכונות אלו בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. אך למעט קומץ מכונות כולן הוחלפו על ידי תוכנת מחשב.
חברת Felt and Tarrant פתחה בתי ספר שלימדו את הפעלת המכונה ואימנו בה, בהדגשת מהירות מצד אחד, ומיעוט שגיאות מצד שני.
בתי הספר העניקו תעודות שמשקלן היה רב בקבלה למשרת "מחשב", בדומה למשקלן של תעודות מבתי ספר לאימון בהפעלת מכונת כתיבה בקבלה למשרת כתבנית.
בשיאם, בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פעלו ברחבי העולם כ-150 בתי ספר כאלו שהכשירו אלפי או עשרות אלפי מפעילי קומפטומטר מיומנים מדי שנה.
כמעט כל התלמידים בבתי ספר אלו היו נשים.
הזמינות של כוח אדם מיומן ומדופלם סייעה למכירת המכונות, ומשרדים גדולים כמו בנקים, חברות ביטוח, משרדי ממשלה, חברות שינוע מטענים ועוד הפעילו "חדרי חישוב" בהם עבדו "מחשבים אנושיים" שכל אחד מהם (בדרך כלל "כל אחת מהן") ביצע חישובים בעזרת קומפטומטר מתחילת יום העבודה ועד לסיומו.
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה (באיטלקית: Compendio Garibaldino di Caprera) הוא מתחם באי קאפררה המוקדש לג'וזפה גריבלדי, שהתגורר באי החל משנת 1856 ועד מותו ב-1882. המתחם, שכולל מוזיאון היסטורי, נועד להציג את סביבת מגוריו של הגיבור הלאומי האיטלקי במשך שלושים שנות חייו האחרונות.
ניתן למצוא בו מכלול של מבנים ששימשו למגורים ולחקלאות, ושנבנו בין השנים 1856 – 1860 במטרה להוות חווה חקלאית עבור גריבלדי.
במבנים ששוחזרו מוצגים אוספים של חפצים אישיים אשר שירתו את גריבלדי בחייו.
בנוסף לכך כולל הקומפנדיו קפלה, בית קברות משפחתי וצמחייה מגוונת - בחלקה טבעית ובחלקה אקזוטית.
הקומפנדיו כולל את המבנים ואת החפצים שהיו שייכים לגריבלדי ולבני ביתו.
החפצים נאספו והוצבו במקומם הנוכחי כשנפתח המוזיאון בשנת 1978. במקור, הבית הראשון שנבנה היה בעל שלושה חדרים.
הוא מצוי עד היום בדרום החווה.
הבית נבנה בעזרת בנו של ג'וזפה גריבלדי, מנוטי (Menotti), וחבר עוזריו.
כאשר גדלו צורכי הבית, הביא גריבלדי מעיר הולדתו בית עשוי מעץ.
מסביב לחווה הוא בנה גדר אבנים, להגנה מפני חיות הבר.
לבסוף בנה את "הבית הלבן", הנראה מעבר לעץ שניטע לכבוד בתו, היום במרכז המתחם.
הבית עצמו נבנה בפשטות ללא קישוטים.
בחדרים של ה"בית הלבן" נמצאים פרטי הריהוט והקישוט כפי שהיו בעבר.
על הקירות תלויות תמונות של שלושה מבני משפחתו, אשר התגוררו עם גריבלדי בחווה:
אשתו האחרונה: Francesca Armosino, שהקימה עמו את החווה.
בתו הבכורה: Clelia Garibaldi, שנולדה לו מרעייתו האחרונה.
בנו הצעיר: Manlio, אף הוא נולד ממנה.
הבן שהיה קצין בחיל הים האיטלקי מת בגיל צעיר (27).
בחדר המשחקים, בו נהג הבן לשחק, נמצאים דגמים של סירות וספינות.
באזור החקלאי מוצגים כלים ששימשו לעבודה חקלאית: אורווה עם אוכפים, כלי פרזול לסוגיהם ומחרשות.
באזור השירותים מוצג מטבח עם מים זורמים ישירות מבאר מים המצויה בחדר, ותנורי אפיה.
לידו שורה של מתקנים להפקת שמן זית.
חדר אחר שימש כספרייה, ובו מוצגים מפה-ימית, חרבות ורובים.
בחדר אחר מוצגות גלימות ייצוג ובגדים אחרים אשר גריבלדי נהג ללבוש.
הרהיטים עטופים אף הם בבדים מאותה תקופה.
החדר האחרון מכונה בשם חדר המוות, בו שהה גריבלדי בימי חייו האחרונים.
נמצאת בו עגלת נכים, אשר שימשה אותו בערוב ימיו.
באמצע החדר מוצגת מיטת אפריון מוגבהת, עליה הונחה גופתו של גריבלדי, באופן שהיא תשקיף לכיוון חצי האי האפניני.
על הקיר קבוע לוח ובו רשום תאריך מותו: יום שישי, 2 ביוני, וכן שעון עם ציון שעת הפטירה: 18.20.
קומפלמנטציה (מילולית: השלמה) היא התהליך בגנטיקה בו הכלאה בין שני זנים בעלי פנוטיפ זהה, השונה מזן הבר, נותנת צאצאים בעלי פנוטיפ של זן הבר.
הכלאה של הזנים, כל זן בתוך עצמו, תיתן תמיד את הפנוטיפ המוטנטי, לגן מוטנטי רצסיבי.
הכלאה בין שני הזנים שנותנת צאצאים בעלי פנוטיפ שונה מעידה על קיום תכונת הקומפלמנטציה.
משמעות הדבר תהיה שהמוטציה בכל אחד מהזנים נמצאת במקום (Locus, לוקוס) שונה בגנום של האורגניזם.
בכימיה, קוֹמְפְּלֵקְס (לפי האקדמיה ללשון העברית: תַּצְמִיד) הוא מולקולה המורכבת מאטום או יון מרכזי, בדרך־כלל של מתכת, ומליגנדים (חומרים מקמפלקסים), המקושרים על ידי תרומה של זוג או מספר זוגות אלקטרונים של הליגנד לאטום או ליון המרכזי.
תרכובות המכילות קומפלקס מכונות תרכובות קואורדינטיביות.
קומפלקסים שבהם ליגנדים אורגניים קשורים לגרעין מתכתי באמצעות אטום פחמן קרויים קומפלקסים אורגנומתכתיים.
דוגמאות לחומרים שהם קומפלקסים: כחול פרוסי, נחושת גופרתית, המוגלובין, כלורופיל איי.
"קומפני" הוא מחזמר מאת ג'ורג' פירת' (מחזה) וסטיבן סונדהיים (מוזיקה ומילות השירים).
המחזמר מתאר סצנות מחייו של רוברט, רווק ניו-יורקי בן 35 המתמודד עם שאלות של זוגיות ומחויבות רגשית בחברה שלוחצת עליו למצוא בת זוג ולהינשא.
המחזמר שהוצג לראשונה בברודוויי ב-1970 נחשב פורץ דרך בשל העיסוק הישיר שלו בבעיות חברתיות רלוונטיות לקהל הצופים, ובשל המבנה שלו – אוסף סצנות קומיות שאינן מתארות עלילה בעלת סדר כרונולוגי מוגדר אלא את התהליך הנפשי שעובר הגיבור הראשי.
ההפקה המקורית זכתה בשישה פרסי טוני.
המחזמר הועלה פעמים נוספות בברודוויי ובהפקות מקומיות וכן על במות שונות ברחבי העולם.
ג'ורג' פירת', שחקן שהחל לעסוק בכתיבה, חיבר בסוף שנות השישים 11 מחזות קצרים בני מערכה אחת, שרובם עסקו במערכות יחסים בין שני אנשים (זוגות נשואים, חברים טובים וכדומה).
קים סטנלי הייתה אמורה לשחק בתפקידים הראשיים, ואנתוני פרקינס הביע עניין בבימוי.
לאחר שהפקת המחזות נתקלה בקשיים, התבקש התמלילן והמלחין סטיבן סונדהיים לייעץ לגבי המשך העבודה על הפרויקט.
סונדהיים בתורו ביקש את עצתו של ידידו, המפיק והבמאי הרולד פרינס.
להפתעתם של פירת' וסונדהיים, הציע פרינס להשתמש במחזות כבסיס למחזמר.
הקושי נבע מהעובדה שלא היה קשר של ממש בין המחזות השונים, והיה צורך למצוא דרך לאחד אותם ליצירה אחת.
הפתרון של פירת' וסונדהיים התבסס על כך שברוב המחזות הייתה דמות חיצונית שתפקידה היה לשמש כזרז להתרחשות הדרמטית העיקרית.
פירת' וסונדהיים איחדו את הדמויות האלה לדמות יחידה בשם רוברט, שהייתה לגיבור הראשי של המחזמר.
מנקודת מוצא זו הם פיתחו את התמות המרכזיות במחזמר, והמבנה הייחודי שלו.
כתיבת השירים היוותה אתגר נוסף: סונדהיים חש שהטקסט של פירת' עומד בזכות עצמו ואין צורך בשירים כדי לקדם את העלילה, מה גם שלא הייתה עלילה מרכזית לקדם.
הפתרון שנמצא הוא שרוב השירים הם פרשנות של הדמויות להתרחשות אבל אינם חלק ממנה.
הגיבור הראשי במחזמר הוא רוברט, המכונה על ידי חבריו גם בשם בובי, ובשלל שמות חיבה אחרים.
הוא רווק בן 35 החי בניו יורק.
חבריו הקרובים הם חמישה זוגות נשואים: שרה והארי, סוזן ופיטר, ג'ני ודייוויד, ואיימי ופול, כולם בערך בני גילו של רוברט, וכן ג'ואן ולארי, המבוגרים משאר החבורה.
המפגשים עם החברים ממלאים את חייו.
החברים לוחצים על רוברט למצוא בת זוג ולהינשא, אולם הוא כלל אינו בטוח אם הוא מעוניין בקשר זוגי משמעותי.
למרות זאת הוא יוצא עם שלוש בחורות: אפריל, דיילת אוויר נאיבית, מרתה, בחורה אופנתית ומתוחכמת, וקיית'י, בחורה מעיירה קטנה המרגישה זרה בניו יורק.
סיפור המסגרת של המחזמר הוא מסיבת הפתעה לכבוד את יום הולדתו ה-35 של רוברט שמארגנים חמשת זוגות החברים.
הקבוצה חוגגת את חברותם המשותפת ומאחלת לרוברט להינשא, בעוד הוא נשאר מסויג.
למרות הקרבה הגלויה בין רוברט וחבריו, נראה שבאופן מוזר הזוגות כלל אינם מכירים זה את זה, והאירוע נושא אופי סוריאליסטי.
מסיבת יום ההולדת מובילה לאוסף של סצנות קומיות, שבהן נפגש רוברט עם אחד מהזוגות או אחת מחברותיו.
רוברט צופה בזוגות ובהתמודדות שלהם עם הקשיים בחיים המשותפים, הריבים, החשש מפני איבוד הזהות העצמית, האפשרות לגירושין או לבגידה, המפלט שחלקם מוצאים באלכוהול או מריחואנה, ועוד.
במהלך המחזמר משתנה היחס של רוברט לזוגיות ונישואין והוא מפתח גישה בוגרת ומורכבת יותר לנושא.
למרות שהדבר אינו נאמר במפורש, נהוג לראות את עלילת המחזמר כ-"מתרחשת בראשו של רוברט" כלומר מתארת את מחשבותיו וזיכרונותיו של בזמן שהוא בוחן את חייו ומתלבט לגבי זוגיות עתידית.
קומפני הועלה לראשונה בישראל בידי רפי ניב בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין ב-11 בנובמבר 2006, לפי תרגומו של דניאל אפרת.
בשנת 2018 הועלתה ההצגה בווסט אנד במבנה שונה לחלוטין ממה שנראה קודם.
בובי (Bobby) שונתה לבובי (Bobbie), תפקיד נשי שאותו גלימה רוזלי קרייג.
סונדהיים הסכים לשינוי המגדרי וגם לשינויים מינוריים בטקסט.
כמו כן, הזוג איימי ופול הפכו לג'יימי ופול, זוג חד מיני.
שלוש הנשים אפריל, מרתה וקאתי שאיתם בובי מבלה במחזמר המקורי שונו לתפקידים גבריים.
אנדי (אפריל), פי-ג'יי (מרתה) ותיאו (קאתי).
פאטי לופון, שכיכבה במחזמר בעבר בתפקיד ג'ואן, בהקראה בליווי הפילהרמונית של ניו יורק, חוזרת בהפקה הזו לתפקיד.
סונדהיים שאל את התסריטאי ויליאם גולדמן בסביבות שנות ה-90 אם יהיה מעוניין לכתוב את התסריט לעיבוד קולנועי למחזמר.
"קומפני הוא אחד ממחזות הזמר הטובים שיש.
כמו ג'יפסי או חברי ג'ואי, אני מחשיב את קומפני כאחד מחזות הזמר החשובים, הטובים והאהובים ביותר.
אני זוכר שראיתי את ההצגה חמש פעמים ואהבתי כל פעם, אבל...הייתה לי בעיה ענקית עם העובדה שהדמות הראשית הוא בבירור הומו ואף אחד לא רוצה לדבר על זה.
האל, ג'ורג' וסטיב כולם אמרו שהוא בחור סטרייט עם בעיית התמדה.
בכל מקרה ההצגה היא אחת האהובות עליי.
מצאתי לעצמי דרך לשנות את זה, לשמור את השירים, אך להוסיף קצת מבנה סיפורי."
הרברט רוס היה אמור לביים את הסרט אבל גולדמן אמר שסונדהיים אמר לבמאי לפרוש מהפרויקט.
ב-2010 הייתה ספקולציה שניל לביוט יביים גרסה קולנועית למחזמר.
נכון לשנת 2019 אין תכנונים לצילום גרסה קולנועית למחזמר.
קומפלקס הספורט "אולימפיסקי" הוא אחד מהיכלי הספורט הגדולים ביותר ברוסיה השוכן בנפת משצ'אנקה במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה, בשדרות אולימפיסקי, לא הרחק מתחנת המטרו "שדרות השלום".
הקומפלקס נבנה ב-1980 במקום אצטדיון בורובסטניק שנהרס.
המבנה נבנה במיוחד עבור אולימפיאדת 1980 במוסקבה.
מאז שנפתח הקומפלקס נותר קומפלקס הספורט הגדול ביותר באירופה מסוגו ובעת פתיחתו לא היו אולמות ספורט מקבילים לו בעולם.
בינואר 2019 המתחם נסגר לצורך שיפוצים שיימשכו 3 שנים.
הקומפלקס מורכב משני אולמות: אולם סגלגל רחב ובו אצטדיון מקורה; ואולם סגלגל קטן יותר ובו מספר בריכות שחייה.
האצטדיון מכוסה בתקרה בעובי 5 מילימטר.
הקומפלקס נבנה על פי פרויקטים משותפים של אדריכלים ממוסקבה ושאר ברית המועצות, כשבראשם מיכאיל פוסוחין וב.
נאדז'דין פיקח על עבודת הבנייה.
הבנייה החלה ב-1977 על ידי חברת גלבמוספרומסטרוי (Главмоспромстроя).
אולם ספורט להתעמלות (שטח: 42×24 מטר)
אולם משחקים לקבוצות כדורעף וקטרגל (שטח: 42×24 מטר).
מרכז עיתונות בן 120 מקומות
חנייה ל-500 רכבים ו-250 אוטובוסים
תחרויות משחקי הידידות בקרב המדינות הסוציאליסטיות 1984
אליפות עולם בספורט תת-ימי 1982
אליפות העולם באתלטיקה אולמות 2006
אליפות העולם בהתעמלות אמנותית 2010
אליפות העולם בהיאבקות נשים 2010
אליפות העולם לנוער בהוקי כדור 1987, 1988
אירוויזיון 2009, שלקראתו נערך שיפוץ מקיף בקומפלקס.
כמו כן, אירח הקומפלקס קונצרטים בינלאומיים למוזיקה של מיטב אמני תבל, בהם: בריטני ספירס, רמשטיין, שאקירה, סקורפיונז, מטאליקה, אלטון ג'ון, ג'ורג' מייקל, מייקל ג'קסון, מדונה, אוזי אוסבורן, אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב, מקסים ואחרים.
קומפלקסו דו אלמאו (בפורטוגזית: Complexo do Alemão, "המתחם הגרמני"), הוא קבוצת פאבלות בצפון ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
ממאמר שפורסם ב־O Globo בשנת 2007 עולה מקור השם קומפלקסו דו אלמאו: לאחר מלחמת העולם הראשונה, פולני בשם לאונרד קצ'מרקוויץ' קנה את הקרקע.
לא עבר זמן רב לפני המקום נודע בשם "מורו דו אלמאו" ("גבעת הגרמני"), בשל מראהו הפיזי של קצ'מרקוויץ'.
האזור הכפרי החל לשנות את מראהו בשנת 1920 המאוחרות, כאשר מפעל העור "קורטומה קריוקה" ("ברוסקאי קריוקה") נוסד.
הוא משך אליו מאות עובדים לאזור.
כאשר שדרת ברזיל נחנכה בשנת 1946, האזור התחיל להתקדם והפך במהירות למרכז התעשייתי הראשי של העיר.
עם זאת, הדיור הבלתי חוקי החל בשנת 1951, כאשר קצ'מרקוויץ' חילק את אדמתו לחלקות ומכר בסופו של דבר אותם.
במקומות המיושבים התפתחו פאבלות במהלך הדיקטטורה הצבאית.
מספר המתיישבים הגיע לשיאו לקראת סוף הדיקטטורה.
מעלית גונדולה שנבנתה על ידי קבוצת לייטנר-פומה משתרעת על פני קומפלקסו דו אלמאו, ומאפשרת לתושבים ניידות מהירה יותר.
במתחם מתקיימת פעילות סחר בסמים ענפה, דבר הגורם לחיכוך תמידי עם גורמי החוק.
אחת ההתפרצויות החריפות והקטלניות של חיכוך זה הוא "טבח קומפלקסו דו אלמאו", שהתרחש ב-27 ביוני 2007. קבוצה של כוחות צבאיים ומשטרתיים הרגו תשעה עשר בני אדם ופצעו רבים.
איגוד עורכי הדין של ברזיל פרסם דו"ח כי אחד עשר האנשים האחרונים שנהרגו בתקרית, לא היו קשורים לסחר בסמים כלל.
עד לסיום המשחקים הפאן-אמריקאיים של שנת 2007, שהתקיימו בריו, הוטל מצור על האזור.
לטענת גורמי הביטחון, הדבר נועד על מנת לאפשר את אבטחת המשחקים.
דו"ח שהונפק על ידי הממשלה הפדרלית חושף כי במהלך המצור התקיימו הוצאות להורג.
באתר האינטרנט שלה, התאחדות העובדים הסוציאליים (PSTU) מבקרת את המבצע, וטוענת כי מטרת המבצע הייתה לשמר את תדמית ברזיל בעולם, ולמנוע תקריות במהלך המשחקים.
יוניצ"ף אף היא מבקרת את המבצע, שפגע בארבעה ילדים, והשאיר אלפי ילדים ללא גישה לבית הספר.
ב -25 בנובמבר 2010, פלשה יחידת המבצעים המיוחדים (BOPE) יחד עם חיל הים הברזילאי, לפאבלה קרוזירו וילה, בריו דה ז'ניירו, על מנת ליצור UPP (מפורטוגזית: Unidade de Policia pacificadora, "יחידת משטרה משכינת שלום") בפאבלה.
במהלך פעולה זו נהרגו 31 בני אדם, אבל רוב סוחרי הסמים ברחו קומפלקסו דו אלמו הסמוכה.
למחרת, כתגמול, סוחרי הסמים הורו לשרוף עשרות מכוניות ברחבי העיר.
בעקבות אירוע זה, שר הביטחון חוסה מריאנו באלטרם, מגובה על ידי מושל ריו, אישר לצבא לשלוח אולטימטום לפושעים החבויים בקומפלקסו דה אמו, או להיכנע ולהניח את נשקם, או להתמודד עם פלישת הכוחות המשולבים של BOPE, הצבא הברזילאי, וחיל הים הברזילאי, שעלולה להסלים את האלימות ולהביא לנפגעים.
הפושעים סירבו להיכנע לאיומים ששידר הצבא.
יומיים לאחר מכן, 3000 אנשים פלשו לקומפלקסו דו אלמו עם רובים, טנקים, קרב ושריוניות.
למרות איומי העבריינים, הכוח הצבאי נתקל בהתנגדות מועטה והשתלט על השטח בתוך שעות ספורות.
לאחר הפלישה, והחיפוש הראשוני שנערך, נמצאו טונות של סמים (קוקאין ומריחואנה), כלי נשק וכלי רכב גנובים.
קומפטון היא עיר בדרום מחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית השוכנת מדרום לדאונטאון לוס אנג'לס.
קומפטון היא אחת הערים הוותיקות במחוז וכאשר היא נוסדה ב-11 במאי 1888, היא הייתה העיר השמינית שהוקמה במחוז.
היא ידועה בכינויה "עיר הטבור" (Hub City), הודות למיקומה המרכזי במחוז לוס אנג'לס.
השכונות העיקריות בעיר הן סאני קוב, לילנד, דאונטאון קומפטון וריצ'לנד פארמס.
אוכלוסיית העיר היא בעיקרה מבני מעמד העובדים בנוסף לכמה שכונות של המעמד הבינוני.
חתך האוכלוסייה בה צעיר יחסית והגיל הממוצע בה עומד על 25 בהשוואה לגיל הממוצע בארצות הברית העומד על 35.
כחלק מתהליך ג'נטריפיקציה, העיר חווה בשנים האחרונות ירידה ניכרת באחוזי הפשיעה לצד עלייה במחירי הדיור ואיכות החיים באופן כללי.
ב-1784 העביר הכתר הספרדי שטח של מעל 300 קמ"ר באזור זה לחואן חוזה דומינגז.
השטח נקרא ראנצ'ו סאן פדרו.
שמו של דומינגז הונצח מאוחר יותר ביישוב דומינגז הילס שמדרום לקומפטון.
העץ שסימן את הגבול הדרומי המקורי של הראנצ' עדיין ניצב בקומפטון בפינת הרחובות פופי ושורט.
הראנצ'ו חולק ליחידות משנה וחלקות אדמה נמכרו לתושבים ממוצא ספרדי של קליפורניה העילית (Alta California) והן היו בבעלותם עד אשר הם ויתרו עליהן לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848 ומהגרים אמריקאים רכשו את רוב האדמות.
ב-1867 הוביל גריפית' דיקנסון קומפטון קבוצה של שלושים חלוצים לאזור.
משפחות אלו יצאו מסטוקטון לכוון דרום בשיירת קרונות בחיפוש אחר דרכים לפרנסה שונה מהעבודה המתישה בשדות הזהב.
בתחילה נקרא היישוב גיבסונוויל, על שמו של אחד מבעלי החלקות ומאוחר יותר הוא נקרא קומפטונוויל.
עם זאת, כדי למנוע בלבול עם קופטונוויל שבמחוז יובה שבצפון קליפורניה, הוחלט לקצר את שם העיר לקומפטון.
מתיישביה הראשונים של קומפטון התמודדו עם קשיים רבים כאשר הם עבדו את האדמה במזג אוויר עגמומי כדי לקיים את עצמם בקושי.
מזג האוויר המשיך להיות קשוח, גשום וקר והיה קושי למצוא חומרי בעירה.
כדי למצוא עצי הסקה, היה צורך לנסוע להרים הסמוכים לפסדינה.
נסיעה זו ארכה כמעט שבוע.
רבים מחבורת המייסדים רצו להעביר את היישוב לאזור בעל אקלים נוח יותר, אך היו רק שתי חנויות כל בו במרחק נסיעה, אחת בפואבלו של לוס אנג'לס והשנייה בווילמינגטון, כך שבסופו של דבר הם החליטו להישאר במקום.
ב-1887 הגיעו המתיישבים למסקנה שהגיע הזמן לבצע שיפורים במבנה השלטון המקומי של יישובם.
התקיימה סדרה של התכנסויות שבהן נדון נושא ההתאגדות כעיירה קטנה.
קומפטון תרם את אדמתו כדי לאגד וליצור את העיר קומפטון ב-1889, אך הוא התנה שחלק מהקרקע ישמש לחקלאות בלבד וייקרא ריצ'לנד פארמס.
בינואר 1888 הגישו התושבים למועצת מחוז לוס אנג'לס עצומה הקוראת לאיגודה של קומפטון, וזו בתורה העבירה את העצומה למועצה המחוקקת של קליפורניה.
אוכלוסייתה מנתה 500 תושבים וב-14 במאי התקיימה ישיבת מועצת העיר הראשונה.
מגרשי המגורים הרחבים של ריצ'לנד פארמס אפשרו לתושבים לקבל שטח רחב מספיק כדי להחזיק בהם את משפחותיהם ומספיק מזון כדי להאכילם, יחד עם בניין ששימש כאסם ולגידול בעלי חיים.
החוות משכו משפחות אפרו-אמריקניות שהחלו להגר מדרום ארצות הברית בשנות החמישים של המאה ה-20, שם הם מצאו את "הבית הרחק מהבית" בקהילה קטנה זו.
קומפטון לא הייתה מסוגלת להחזיק ענף חקלאי בקנה מידה רחב, אך נתנה לתושביה את ההזדמנות לעבוד את האדמה לצורכי משפחותיהם ולרווחת הקהילה החדשה.
בשנות העשרים נפתח נמל התעופה של קומפטון.
הקולג' נוסד ובניין העירייה החדש ברחוב אלמדה נבנה.
ב-10 במרץ 1933, גרמה רעידת אדמה הרסנית לאבדות רבות, בתי ספר נהרסו ונגרם נזק רב למרכז העסקים.
בהשוואה לתקופות מאוחרות יותר, שבהן הייתה קומפטון ביתם של תושבים שחורים רבים, ב-1930 התגורר בה תושב שחור אחד בלבד.
בשנות הארבעים המאוחרות, החלו להגיע לאזור בני המעמד הבינוני מקרב אוכלוסיית השחורים, רובם לאזור המערבי.
קומפטון צמחה במהירות בשנות החמישים.
אחת הסיבות לכך הייתה קרבתה לשכונת וואטס, שם כבר הייתה קהילת שחורים מבוססת.
אוכלוסיית החלק המזרחי של העיר הייתה ברובה לבנה עד לשנות השבעים.
אף על פי שקומפטון שוכנת במרכזו של האזור המטרופוליטני הראשי של לוס אנג'לס, הודות למורשתו של גריפית' ד.
קומפטון, עדיין קיימת בה מובלעת חקלאית קטנה מימיה הראשונים.
בשנות החמישים והשישים, לאחר שבית המשפט העליון הכריז שההפרדה הגזעית באזורי המגורים היא בלתי חוקתית, עברו המשפחות האפרו-אמריקניות הראשונות לאזור.
אוכלוסייתה השחורה ההולכת וגדלה של קומפטון זכתה אז עדיין להתעלמות ולהזנחה מצדם של נבחרי הציבור בעיר.
בית הספר התיכון סנטניאל נבנה בסופו של דבר כדי לשכן את אוכלוסיית התלמידים ההולכת וגדלה.
בנקודת זמן מסוימת, דנה מועצת העיר באפשרות לפרק את משטרת קומפטון ולהעביר את סמכויותיה למשטרת לוס אנג'לס, רק כדי למנוע מהשחורים מלקבל משרות בכוחות אכיפת החוק.
מצב עניינים זה החל להשתנות כאשר ב-1958, התמודד האפרו-אמריקני הראשון על מושב במועצת העיר.
עם זאת, רק לאחר שלוש שנים, ב-1961 הצליח שחור ראשון להיכנס למועצה.
דאגלס דולרהייד, שנבחר ב-1969 לתפקיד ראש עיריית קומפטון, היה ראש העיר השחור הראשון באזור מטרופוליטני בקליפורניה.
במקביל נבחרו שני שחורים ומקסיקני אחד למועצת החינוך המקומית.
דייוויס את דולרהייד בבחירות לראשות העיר והייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בארצות הברית שנבחרה לתפקיד זה.
בשנות השבעים המוקדמות, הפכה קומפטון לאחד הריכוזים הגדולים של אפרו-אמריקאים בארצות הברית כשמעל 90% מתושביה היו שחורים.
נתון זה השתנה באופן דרסטי בעשורים שאחרי בעקבות גלי הגירה של אוכלוסייה היספנית לעיר, כאשר עד שנת 2013 שיעור האפרו-אמריקאים בעיר צנח ל-29.4%, לעומת 67.3% היספנים.
ב-2013, נבחרה אג'ה בראון לראש העיר בהיותה בת 31, ראש העיר הצעירה ביותר בהיסטוריה של קומפטון.
אם במשך השנים נחשבה קומפטון לביתם של בני המעמד הבינוני מבין האמריקאים השחורים של אזור לוס אנג'לס, כיום חלק מזערי בלבד משכונותיה של העיר מהווים אזורי מגורים של מעמד זה.
קיום מעמד זה בעברה של העיר עדיין משתקף בחזותה, לאורך רחובותיה של קומפטון ניצבים בתי מגורים צמודי קרקע ורחבים, אבל הרחובות מלאים בכנופיות רחוב ושיעורי העוני והפשיעה בעיר גבוהים מאוד.
מספר גורמים הובילו לשקיעתה של קומפטון.
אחד הגורמים המשמעותיים ביותר היה הכרסום המתמיד בהיקף המיסוי של העיר.
גורם נוסף היה White flight (אנ'), טרנד עזיבה של אוכלוסייה לבנה אמידה שעברה לערים חדשות כמו ארטזיה, בלפלוור, סריטוס, פארמונט ונורווק בסוף שנות החמישים.
ערים אלו היו לבנות ברובן למרות ביטול האפליה הגזעית בדיור.
טרנד העזיבה הואץ אף יותר לאחר המהומות בוואטס ב-1965 ולאחר המהומות בלוס אנג'לס ב-1992.
עד מהרה מצאו גם אנשי המעמד הביניים-גבוה מקרב השחורים אזורי מגורים אחרים שמשכו אותם.
חלק מהאזורים היו שכונות וישובים סמוכים אשר סופחו לעיר לוס אנג'לס וחלקם רק למחוז לוס אנג'לס; לדרה הייטס (אנ'), בולדווין הילס (אנ'), ליימרט פארק (אנ'), ויו פארק-וינדזור הילס (אנ') ועוד.
אזורים אלו עברו תמורות רבות לאורך השנים ומכונים כיום 'Black Beverly Hills' בשל העובדה שקיים בהם ריכוז גבוה מאוד של אוכלוסייה שחורה ממעמד ביניים-גבוה.
אזורים אלו גם שימשו כאתרי צילום לסדרות כמו 'בולדווין הילס', 'לא בטוחה' ולסרטים 'יום אימונים מסוכן' ו'גברים לבנים אינם יכולים'.
אחרים העדיפו לעבור לערים עם מעמד פועלים רב כמו אינגלווד או קרסון (אנ').
זו האחרונה הייתה חשובה ביותר בתהליך זה מכיוון שהיא הצליחה לסכל את הניסיונות לספחה לקומפטון.
תחת זאת בחרה קרסון להתאגד כעיר עצמאית ב-1968. כעיר חדשה, קרסון הציעה שיעורי מיסוי ופשיעה נמוכים מקומפטון.
בדומה לאינגלווד, גם לקרסון מאפיין יחסית ייחודי לערים בארצות הברית בשל העבודה שאוכלוסייתה השחורה בעלת הכנסה גבוהה מאוכלוסייתה הלבנה.
חלק מהפרקים של קומדיית המצבים, הנסיך המדליק מבל אייר, התרחשו בקומפטון, בשל העובדה שחברו של ויל סמית', ג'אז, חי שם.
אומני ראפ רבים החלו את דרכם בקומפטון, כולל YG, איזי אי, N.W.A, MC Ren, די ג'יי קוויק, Nishant, Jeeves, דה גיים, קנדריק לאמאר, ד"ר דרה, אייס קיוב ו-Compton's Most Wanted.
במילות השירים שלהם, הם התייחסו לרחובות קומפטון ואל חייהם בעיר ובאזורים הסמוכים.
בנוסף, למדו בבתי הספר התיכוניים של קומפטון רבים מהשחקנים הידועים של ליגת ה-NBA, כמו דמאר דרוזן, טיישון פרינס, ברנדון ג'נינגס, סדריק סבאלוס, דניס ג'ונסון, ג'יימס הארדן והקומיקאי פול רודריגז.
אף על פי שבעבר נתפשה קומפטון כיישוב שרוב אוכלוסייתו היא שחורה, מצב זה השתנה במשך השנים וכיום הקהילה הלטינית היא הגדולה בעיר.
סיבה אפשרית לתפישה מוטעית זו, למרות השינוי בהרכב האוכלוסייה, היא שספורטאים וראפרים אפרו-אמריקנים רבים מוצאם מקומפטון.
סיבה נוספת היא שהאפרו-אמריקנים ממשיכים להיות הגורם הבולט בפוליטיקה המקומית.
אף על פי שקומפטון היא פרבר פנימי של לוס אנג'לס, חל גידול בהיקף אוכלוסיית המעמד הבינוני בשנים האחרונות, הודות לקיומו של דיור בר השגה, למרות התדמית של קומפטון בתקשורת, שבאופן טיפוסי הייתה מוגזמת.
עקב שטף המהגרים והשינוי הדמוגרפי בהרכב האתני של אוכלוסיית העיר, היה ברור לאחר מפקד האוכלוסין של שנת 2000, שהאוכלוסייה הלטינית מהווה את הרוב.
קומפטון מוזכרת רבות בהקשר של פשיעה ואלימות בגלל כנופיות של שחורים והיספנים, ביניהן הבלאדס, הקריפס והסוראנוס, שהמוצא של כולן הוא מאזור לוס אנג'לס.
מסוף שנות השמונים ולאורך שנות התשעים זכתה לאזכור גם בהקשר של מוזיקת ההיפ הופ, הגנגסטא ראפ והג'י-פאנק.
קומפטון ידועה בתרבות הפופולרית האמריקנית, הודות ללהקות ההיפ הופ והראפ שיצאו ממנה, כולל הלהקה מזרם הגנגסטא ראפ, N.W.A.
העיר ידועה כביתם של ראפרים מפורסמים רבים.
קומפטון התפתחה כקהילה צעירה, בעת עריכתו של מפקד האוכלוסין האחרון, עמד ממוצע הגילאים בעיר על 25, בשעה שממוצע הגיל הכלל-אמריקני עומד על 25.3.
קומפטון היא ביתה של מועדון הקריקט של קומפטון, קבוצת הקריקט היחידה שכל הסגל שלה מורכב מילידי ארצות הברית.
מייסד הקבוצה, טד הייס, אמר: "המטרה של משחק הקריקט הוא ללמד את האנשים כיצד לכבד את עצמם ואת הממסד וכך הם יפסיקו להרוג זה את זה".
קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה, השוכן בחצי האי קרים, משמש כמרכז הרוחני של קהילת קראי קרים.
גודלו של הקומפלקס הוא כ-0.25 הקטאר, והוא מורכב משני בתי כנסת, גדול וקטן, וכן בית מדרש, בית תמחוי ומתקנים נוספים.
קראים החלו להתיישב ביבפטוריה החל מהמאה ה-16, והיא מכונה בשם "גוזלוב" או "גוזלוו" במקורות יהודים ישנים, לפי שמה בשפה הטטרית.
בשנת 1807 נבנה בית הכנסת הגדול, ושמונה שנים לאחר מכן, בשנת 1815, נבנה בית הכנסת הקטן.
בשנת 1835 נבנה החצר המקשרת בין שני בתי הכנסת.
בשנת 1900 נבנה קשת הכניסה למתחם, ובשנת 1907 נבנה בית המדרש.
המתחם הוחרם על ידי השלטונות הסובייטים בשנת 1927, ושימש כמוזיאון, בית ספר ומרכז בספורט.
המתחם הוחזר לקהילה הקראית רק בשנת 1994. בשנת 2005 נפתח מחדש לתפילה.
מנהיג הקהילה הוא החזן דוד טריאקי.
קומפיוגן בע"מ (נקראת גם: קומפיוג'ן, באנגלית: .Compugen Ltd) היא חברה ישראלית העוסקת במחקר ופיתוח של תרופות אימונותרפיה לסרטן.
לחברה שני מרכזי פיתוח עיקריים - אחד במטה הראשי של החברה בחולון, ישראל, והשני בדרום סן פרנסיסקו, קליפורניה.
מניית החברה נסחרת בנאסד"ק ובבורסת תל אביב, שם היא כלולה במדדים ת"א ביומד ות"א טק-עילית.
קומפיוג'ן נוסדה בשנת 1993 על ידי אלי מינץ, שמחון פייגלר ואמיר נתן.
רעיון הקמת החברה נולד בעקבות ביקור שערך מינץ ואשתו ליאת במכון פסטר בצרפת, שם עסקו בפרויקט הגנום האנושי.
במהלך הביקור גילתה ליאת שהגורם העיקרי המעכב את הפרויקט הוא כוח מחשוב נמוך, שמקשה על השוואת הרצפים הגנומיים החדשים שמתגלים לאלו הישנים.
על מנת להתמודד עם בעיה זו צירף אליו אלי מינץ את פייגלר ונתן, שיחד הקימו את קומפיוג'ן ופיתחו מחשב שלו קראו "Bioccelerator" (ביו-מאיץ), שאיפשר לבצע את ההשוואות הגנטיות שנדרשו במהירות גבוהה עד פי 1,000 מזו של המערכות האחרות שהיו קיימות באותה עת.
בשנת 1997 יצאה קומפיוג'ן עם מוצר חדש - תוכנת ה-Leads, המאפשרת כריית מידע מתוך מאגרים גדולים של מידע גנטי.
החברה מכרה את התוכנה למספר חברות גדולות - במחיר של כמה מיליוני דולרים לכל אחת.
בנוסף, ניסתה החברה לשווק את התוכנה ללקוחות קטנים יותר, שאין באפשרותם לשלם מחיר כה גבוה, על ידי יצירת אתר אינטרנט בשם "Lab-On-Web", שמאפשר לחוקרים במעבדות קטנות לשלוח שאילתות למערכת ה-Leads, וקומפיוג'ן תקבל תשלום עבור כל שאילתה.
עם זאת, מודל עסקי זה לא נחל הצלחה.
בשנת 2000 הנפיקה החברה לראשונה את מניותיה לציבור בבורסת נאסד"ק.
ב-2002 נרשמה החברה למסחר בבורסה בתל אביב כמניה דואלית.
באזור שנת 2001 שינתה החברה כיוון, מחברה שמתמקדת בעיקר בפיתוח תוכנות ואפליקציות מחשב, לחברה שמתמקדת בעיקר בפיתוח שיטות אבחון ותרופות תוך שהיא משתמשת במוצרי התוכנה המתקדמים שפיתחה בשביל למצוא ולפתח חלבונים למגוון מטרות רפואיות.
בשנת 2002 הקימה החברה את חברת-הבת אבוג'ן, המשתמשת בחלק מהטכנולוגיות החישוביות שפותחו בקומפיוג'ן בתחום הביוטכנולוגיה החקלאית.
כיום אבוג'ן היא חברה ציבורית הנסחרת גם היא בבורסה בתל אביב ובנאסד"ק.
היא כבר אינה חברת-בת של קומפיוג'ן.
בשלהי 2015 העבירה קומפיוג'ן את משרדיה הראשיים מתל אביב למרכז עזריאלי בחולון.
קומפיוג'ן משתמשת בתשתית החישובית שלה לצורך זיהוי מטרות תרופתיות חדשות ופיתוח תרופות ראשונות מסוגן בתחום של אימונותרפיה בסרטן.
ב-2015 חשפה קומפיוג'ן את CGEN-15029 - חלבון בקרה פוטנציאלי של מערכת החיסון, שיכול לשמש כמטרה לטיפול אימונותרפי בסרטן.
החברה דיווחה על ניסוי אימות ראשוניים שנערכים לגבי חלבון בקרה זה.
בשנת 2018 הגישה קומפיוג'ן בקשה לתחילת ניסויים קליניים ל-FDA עבור COM701, נוגדן תרפויטי ראשון מסוגו, המוכוון ל-CGEN-15029 או PVRIG.
החברה מתכוונת להתחיל ניסויים קליניים ב-COM701 במהלך 2018.
נכון לשנת 2018, בצנרת התרופות של קומפיוג'ן ישנן תוכניות אימונו-אונקולוגיות המפותחות כנגד מטרות תרופתיות שהחברה גילתה, כולל חלבוני בקרה של מערכת החיסון שמשפיעים על תאי T ותוכניות פיתוח כנגד מטרות מילואידיות.
לחברה יש ארבע תוכניות בשלב פרה-קליני וכן תוכניות מוקדמות יותר בתהליכי גילוי ואימות (validation).
CGEN-15029 הוא הכינוי הפנימי של קומפיוג'ן עבור PVRIG, חלבון בקרה חדש מסוג B7 / CD28. ביוני 2016, COM701 נבחר כנוגדן אותו בחרה החברה לפתח כנגד PVRIG.
תוכנית הפיתוח הפרה-קלינית עבור COM7001 הושלמה ב-2018 ולקראת סוף מרץ 2018 הגישה קומפיוג'ן בקשה לתחילת ניסויים קליניים למנהל התרופות והמזון האמריקאי (ה-FDA).
בכוונת החברה להתחיל ניסוי קליני שלב 1 בשנת 2018.
CGEN-15001T הוא הכינוי הפנימי של קומפיוג'ן עבור ILDR2, חלבון בקרה חדש מסוג B7 / CD28. תוכנית זו נמצאת תחת הסכם רישוי לחברת Bayer Healthcare.
באפריל 2018, הודיעה Bayer על כוונתה להתחיל ניסוי קליני שלב 1 עבור הנוגדן שפיתחה (BAY1905254).
CGEN-15137 הוא הכינוי הפנימי של קומפיוג'ן עבור TIGIT, חלבון בקרה מסוג B7 / CD28. במרץ 2017, נבחר COM902 כנוגדן אותו בחרה קומפיוג'ן לפתח כנגד TIGIT.
קומפיוג'ן להתחיל ניסוי קליני שלב 1 בתוכנית זו בשנת 2019.
CGEN-15001/ILDR2 Fc Fusion היא תוכנית פיתוח בתחום מחלות אוטואימוניות.
חלבוני בקרה חדשים לאימונותרפיה של סרטן שהתגלו על ידי פלטפורמת הגילוי הייחודית של קומפיוג'ן.
תוכניות אלו, הנמצאות בשלב פיתוח מוקדם יותר של גילוי ואימות (validation), מתמקדות בעיקר בחלבוני בקרה הנמצאים בתאים מיאלואידיים ובחלבוני בקרה אחרים עם מנגנוני פעולה משלימים לחלבוני בקרה מיאלואידיים.
לקומפיוג'ן יש הסכמים למתן רישיון עם חברת Bayer Healthcare וחברת Medimmune (חברה בת של AstraZeneca), כמו גם שיתופי פעולה אקדמיים עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובית חולים מאונט סיני בניו יורק.
בחודש אוגוסט 2013 חתמה קומפיוג'ן על הסכם רישוי ושיתוף פעולה עם חברת Bayer Healthcare עבור מחקר, פיתוח ומסחור של תרופות לסרטן המבוססות על נוגדנים כנגד שני חלבונים חדשים – CGEN-15001T ו-CGEN-15022 – שהתגלו על ידי קומפיוג'ן.
קומפיוג'ן ו-Bayer ישתפו פעולה בשלבי הפיתוח הפרה-קליני, כאשר Bayer אחראית על פיתוח קליני ומסחור התרופות.
על פי תנאי ההסכם, קומפיוג'ן קיבלה תשלום מראש של 10 מיליון דולר, והייתה אמורה לקבל 30 מיליון דולר, כמו גם עד 500 מיליון דולר בתשלומי אבן דרך עבור שתי התוכניות.
בשנת 2017, לאחר הערכה משותפת של תוכנית CGEN-15022, ההשקעה בתוכנית זו הופסקה ושיתוף הפעולה עם Bayer התמקד בתוכנית CGEN-15001T בלבד.
נכון ל-2018, קומפיוג'ן קיבלה כ-25 מיליון דולר הכולל תשלום מראש ותשלומי אבני דרך עבור השגת יעדי פיתוח פרה-קליניים, והיא זכאית לעד 250 מיליון דולר בתשלומי אבני דרך עבור יעדים קליניים ותמלוגים חד-ספרתיים גבוהים על מכירות.
באפריל 2018, Bayer הציגה את הנוגדן שפיתחה (BAY1905254) בכנס השנתי של ה-AACR והודיעה על כוונתה להתחיל ניסוי קליני ב-2018.
במרץ 2018 חתמה קומפיוג'ן על הסכם למתן רישיון בלעדי עם MedImmune, חברת הבת הגלובלית של AstraZeneca למחקר ופיתוח תרופות ביולוגיות, לפיתוח תרופות מבוססות נוגדים בי-ספציפיים ומולטי-ספציפיים לאימונו-אונקולוגיה.
על פי תנאי ההסכם, קומפיוג'ן תספק רישיון בלעדי ל-MedImmune לצורך פיתוח נוגדנים אלו הנגזרים מאחת מתוכניות הפיתוח של קומפיוג'ן.
במסגרת ההסכם, MedImmune זכאית לייצר מספר מוצרים שונים והיא האחראית הבלעדית לכל פעילות המחקר, הפיתוח והמסחור.
קומפיוג'ן תקבל 10 מיליון דולר כמקדמה, וזכאית לקבל עד 200 מיליון דולר נוספים עבור אבני דרך הקשורות לפיתוח, רישוי ומסחור המוצר הראשון, וכן תמלוגים בשיעורים שונים ממכירות עתידיות.
במידה ויפותחו מוצרים נוספים, קומפיוג'ן תהיה זכאית לתשלומים בגין אבני דרך ותמלוגים נוספים.
במסגרת ההסכם, קומפיוג'ן שמרה על כל הזכויות האחרות עבור כלל צנרת התרופות שלה הן כמונותרפיה והן בשילוב עם מוצרים אחרים.
בית הספר לרפואה אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
בדצמבר 2014 הודיעה קומפיוג'ן על שיתוף פעולה מחקרי רב שנתי עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס על מטרות תרופתיות שהתגלו על ידי קומפיוג'ן בעלות פוטנציאל לשמש כבסיס לטיפולי אימונותרפיה בסרטן.
שיתוף פעולה מחקרי זה הרחיב את יכולתה של קומפיוג'ן ללמוד ולהעריך את הביולוגיה ומנגנוני הפעולה של חלבוני בקרה חדשים מסוג B7 / CD8, והעניק לה גישה ליכולות מחקר ומומחיות ברמה עולמית הקיימים באוניברסיטת ג'ון הופקינס.
הפרויקט מנוהל על ידי פרופ' דרו פארדול, מנהל מכון בלומברג-קימל לאימונתרפיה בסרטן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
פרופ' פארדול הוא יו"ר המועצה המדעית המייעצת של קומפיוג'ן ומומחה עולמי בתחום האימונותרפיה.
באוקטובר 2017 הודיעה קומפיוג'ן על הרחבת שיתוף הפעולה כך שיכלול מטרות נוספות חדשות שנתגלו על ידי קומפיוג'ן.
בנובמבר 2017 הודיעה קומפיוג'ן על השקת שיתוף פעולה מחקרי רב-שנתי בתחום האימונותרפיה של סרטן עם בית החולים Mount Sinai שבניו יורק.
המחקרים יתבצעו תחת ניהולה של דר' מרים מראד (Miriam Merad), מנהלת המכון לאימונולוגיה מדויקת, מנהלת-משותפת של תוכנית האימונולוגיה בסרטן ופרופסור בתחום האימונולוגיה בסרטן בבית הספר לרפואה של Mount Sinai, וחברה בוועדה המדעית המייעצת של קומפיוג'ן.
שיתוף הפעולה יתמקד במחקר של חלבוני מטרה מיאלואידים נבחרים שהתגלו על ידי קומפיוג'ן ובבחינת הפוטנציאל שלהם להוות בסיס לטיפולי אימונותרפיה לסרטן, כולל בחינת תפקידם בבקרת מערכת החיסון המולדת ומעורבותם בביולוגיה של גידולים סרטניים.
בדצמבר 2023 הגיעה החברה להסכם עם חברת התרופות גיליאד סיאנסז על שיתוף פעולה לקידום פיתוח התרופה COM503 שמבוססת על תגלית של קומפיוג'ן.
לפי ההסכם תקבל קומפיוג'ן 60 מיליון דולר במזומן, ותשלומים נוספים בהתאם להצלחת השלבים הבאים בפיתוח התרופה ומסחורה.
קומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי, או בקיצור קומפלקס WAP , הוא שמו של קומפלקס פארקים לאומיים ואזורים מוגנים בשטחי המדינות בורקינה פאסו, בנין וניז'ר במערב אפריקה, המשתרע על שטח של כ-31,000 קילומטרים רבועים (כשטחה של בלגיה).
חלקו הניז'רי של הפארק הלאומי W הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1996. ב-2017 ההכרזה הורחבה גם לפארק הלאומי ארלי בבורקינה פאסו והפארק הלאומי פנג'ארי בבנין, כך שהאתר כולל מאז את כל המכלול.
עולם החי כולל תת-מין נדיר של האריה - אריה סנגלי; פיל סוואנה אפריקני, נמר, היפופוטם, תאו אפריקני, חזיר יבלות מצוי, אנטילופת סוס קצרת-קרן, בובאל מערבי, זאב טלוא וברדלס.
קומפלקס (על פי הגרמנית: Gebäudekomplex; מילולית: מבנה מורכב.
בעברית: "מכלול", "מִשְלָב") הוא מונח באדריכלות המציין צבר מבנים וחללים הנתפסים כמבנה-על יחיד, כאשר כל מבנה כולל יחידה תפקודית מסוימת.
הקומפלקס כולל מספר כניסות, וניתן לנוע בתוכו מבלי לצאת ממנו.
הקומפלקס כולל מעברים בין היחידות המבנים השונים, וחללים משותפים לכל באי המקום, כגון מבואה משותפת ("פורום") או חצר פנימית ("אטריום"), נקודות גישה לתחבורה ציבורית וכדומה.
קיימים קומפלקסים שנבנו לאורך תקופות זמן ארוכות, תוך הוספת מבנים עם הזמן, ויש קומפלקסים שתוכננו והוקמו ככאלה מלכתחילה.
אחת ההגדרות המודרניות לקומפלקס היא, "הקומפלקס פועל כמערכת אורבאנית שלמה, שמחוברת מצד אחד למערכת התחבורה הציבורית בעיר ולהמשכיות חיי הרחוב, ומצד שני פועלת כמערכת אקולוגית-אורבאנית עצמאית בעלת מחזור חיים חסכוני באנרגיה".
אחד מיתרונותיו המרכזיים של הקומפלקס הוא מתן סביבה נוחה לתפקוד ותנועה של כמות גדולה של בני אדם, לכל אורך השנה, כשהוא מוגן ומבודד, ומאפשר תפקוד יעיל מבלי להיחשף לתנאי מזג אוויר.
החללים המשותפים מאפשרים לבאי המקום להיפגש אלו עם אלו, ולייצר סביבה נוחה למפגשים.
כאשר קיים קנה מידה גדול ומגוון של שימושים הפועלים לאורך היממה, יכול קומפלקס להיות מוקד משיכה לאוכלוסייה שאינה בהכרח ממוקמת בטווח ההשפעה המידי שלו.
מכאן נובעת הגישה התכנונית לשלב מתקני בידור וספורט עם משרדים על מנת לקיים פעילות לכל שעות היום ולכל אורך השנה, מבלי להותיר "פיל לבן" שיהיה שומם חלק מהזמן ולנצל תשתיות משותפות באופן מיטבי.
עם החסרונות נמנים עלות תחזוקה גבוהה לשמירת תקינות ונקיון של שטחים בנויים בהיקף גדול מאוד, בפרט מערכות אוורור, חימום ומיזוג אוויר, תאורה ומתקני פינוי פסולת; אתגרי שינוע יעיל מן המקום ואליו בתחבורה ציבורית ופרטית (שטחי חנייה) ואתגרים בתחום השילוט וההכוונה על מנת שהמקום לא יהפוך למבוך עבור מבקריו.
מבחינת קיימות הקומפלקס הופך את העיר ל"קומפקטית" יותר וחוסך זיהום אוויר תעבורתי בהתניידות מאתר לאתר.
מאידך, יש לשמור על כך שטביעת הרגל האנרגטית של קומפלקס בודד לא תעלה על טביעת הרגל האנרגטית המצרפית של כל יחידה תפקודית בנפרד, דבר הניתן לביצוע תוך תכנון וניטור.
אוניית צי ארצות הברית קומפורט היא אוניית בית חולים של צי ארצות הברית, אחת מתוך שתי אוניות בית החולים מסדרת מרסי (Mercy).
היא נתונה למרותו של פיקוד ההובלה הימית של הצי.
האונייה נבנתה במקור כמכלית נפט, אחת מבין 13 מכליות מסדרת סן קלמנטה.
היא הושקה בשנת 1976 תחת השם רוז סיטי (Rose City).
בשנת 1987 נרכשה על ידי צי ארצות הברית והוסבה לאוניית בית חולים ביחד עם האונייה האחות מרסי.
משנת 1996 היא נושאת את שמה הנוכחי.
נמל הבית שלה היה עד 2013 בולטימור שבמרילנד ומאז הוא בבסיס הצי נורפוק שבווירג'יניה.
מלחמת המפרץ (1991) - טופלו 700 מאושפזים ו-8,000 מטופלים אמבולטוריים ונערכו 337 ניתוחים
סיוע למהגרים קובנים והאיטים בים הקריבי (1994)
סיוע רפואי בעיר ניו יורק לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001
מלחמת עיראק (2003) - טופלו באונייה 500 אנשי צבא ו-200 אזרחים עיראקים ונערכו בה 590 ניתוחים
סיוע לנפגעי הוריקן קתרינה (2005) - טופלו באונייה 1,956 איש
משימות של סיוע הומניטרי ב-12 מדינות במרכז אמריקה ודרום אמריקה, כולל טיפולי רפואה, רפואת שיניים והכשרת צוותים רפואיים מקומיים (2007)
סיוע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי (2010) - טופלו 1,000 אזרחים ונערכו 850 ניתוחים
סיוע הומניטרי בתשע מדינות במרכז אמריקה ובדרום אמריקה (2011)
סיוע רפואי בפוארטו ריקו לאחר הוריקן מריה (2017)
סיוע למדינות בדרום אמריקה שקלטו פליטים מן המשבר בוונצואלה (2018) - הוגש סיוע ל-27,000 איש ונערכו 599 ניתוחים
סיוע לשירותי הרפואה בעיר ניו יורק במהלך מגפת וירוס הקורונה, החל מ-30 במרץ 2020.
האונייה וצוותה עוטרו במספר רב של עיטורים צבאיים בעקבות המשימות שמילאו.
צוות האונייה כולל 1,291 איש, מהם 77 ימאים אזרחים והיתר חיילי הצי, מהם 1,156 אנשי צוות רפואי.
בהיותה מתקן רפואי כעיקרון אין מוצבים בה חיילים לוחמים.
כושר האשפוז של האונייה הוא 1,000 מיטות, מהן 80 מיטות לטיפול נמרץ, 280 מיטות לטיפול נמרץ ביניים ו-20 מיטות להתאוששות לאחר ניתוח.
מצויים בה מחלקת מיון, 12 חדרי ניתוח, מחלקת רנטגן הכוללת גם מכשיר CT, יחידת פיזיותרפיה, יחידה לרפואת שיניים, יחידה לאופטומטריה, יחידה לצילום רפואי, מעבדה, בית מרקחת, יחידה לאספקה סטרילית ומחסן ציוד.
כמו כן יש באונייה מכבסה, שני מתקנים להפקת חמצן וארבעה מתקנים לזיקוק מי שתייה ממי ים.
מבקרים טוענים כי האונייה והאונייה האחות שלה מרסי הן בעלות כושר רפואי גדול מדי עבור רוב המשימות הנדרשות מהן, פריסתן למשימה היא איטית, מהירותן איטית מדי וכושר התמרון שלהן נמוך ועל כן הן פגיעות להתקפות צבאיות (שהן אמנם אסורות על פי דיני המלחמה) ולהתקפות מצד טרוריסטים.
במתמטיקה בכלל ובאלגברה טופולוגית בפרט, קומפלקס משולשים או קומפלקס סימפליציאלי הוא קבוצה של צמתים, קשתות, פאות וההכללות לממדים גבוהים של אלה, המקיים מספר תנאים.
סימפלקס יקרא קומפלקס משולשים אם הוא מקיים את התנאים הבאים:
אם הן פאות של הסימפלקס , אזי הוא סימפלקס.
הצורה הקומבינטורית של קומפלקס המשולשים נקראת קומפלקס משולשים אבסטרקטי והיא אינה מתחשבת בגאומטריה של הסימפלקס בכלל.
קומפלקס משולשים יקרא -קומפלקס אם המימד הגבוה ביותר של סימפלקס כלשהו השייך לו הוא .
לדוגמה: הסימפלקס הוא קומפלקס משולשים כי הוא מקיים את 2 התנאים העליונים, והוא 2-קומפלקס מכיוון שהסימפלקס במימד הגבוה ביותר בו: {a,b,c} הוא ממימד 2.
2-קומפלקס יכיל גם פאות: וכן הלאה.
יש לשים לב שכל חיתוך של תתי-סימפלקסים הוא סימפלקס בעצמו ומוכל בקומפלקס המקורי.
קומפלקס משולשים יקרא -קומפלקס הומוגני אם כל סימפלקס במימד הוא פאה של סימפלקס אחר ממימד גבוה יותר .
הסגוֹר של קומפלקס הוא קומפלקס המשולשים הקטן ביותר שמכיל את כל תתי הסימפלקסים .
הכׂוכב של קומפלקס הוא קבוצה המכילה את כל הסימפלקסים ש הוא פאה שלהם.
יש לשים לב שהכוכב של אינו דווקא קומפלקס משולשים.
הקישוּר של קומפלקס הוא הסגור של הכוכב של פחות הכוכב של .
בתחום ניתוח המידע הטופולוגי קיים שימוש נרחב לבניית קומפלקס משולשים מהמידע הנתון לרוב בצורה של ענן נקודות.
בנייה זו נעשית על ידי שימוש בהומולוגיה מתמשכת ליצירת פילטרציה של קומפלקס המשולשים המייצג את ענן הנקודות.
בעיבוד אותות, ניתן ליצור ענן נקודות בממדים גבוהים על ידי התמרת אות דגום נתון בצורה הבאה:.
ניתוח ההומולוגיה המתמשכת של קומפלקס המשולשים הנוצר מענן נקודות זה נותנת מידע רב על התכונות הזמניות של האות הנתון:
Perea) מאוניברסיטת מישיגן הוכיח כי מחזוריות זמנית של אות גוררת רכיב הומולגי מסדר ראשון בברקוד - קיום חור בקומלקס המשולשים.
Tralie) מאוניברסיטת דיוק הראה שניתן לזהות קוואזי־מחזוריות באות על ידי כך שההומולוגיה המתקבלת ממנו היא של טורוס, ולא של טבעת.
הבחנה זו עמידה לשינויים קלים שאנליזת פורייה לא יכולה להבחין בהם.
קומפוסט תולעים או דשונת תולעים (Vermicompost) היא שיטה ליצירת קומפוסט באמצעות שימוש בתולעים המפרקות פסולת אורגנית והופכים אותה לדשונת עשירה בחומרים מזינים.
קומפוסט תולעים הוא תוצר של תהליך הפירוק פסולת אורגנית באמצעות מינים שונים של תולעים, בדרך כלל מן המינים איסניה פטידה, תולעים לבנות (Enchytraeus buchholzi) ותולעי אדמה אחרות, כדי ליצור תערובת של פסולת ירקות או מזון בתהליך פירוק, חומרי מצע, והומוס.
תהליך זה נקרא באנגלית "ורמיקומפוסטינג" vermicomposting, ואילו גידול תולעים למטרה זו נקרא ורמיקולטורה.
תוצר העיכול של התולעים (נקרא גם הומוס תולעים) הוא התוצר הסופי של פירוק החומרים האורגניים ידי תולעי אדמה.
הוכח כי תוצרים אלה מכילים רמות מופחתות של מזהמים וריכוזים גבוהים יותר של חומרים מזינים מאשר אלה הקיימים בחומרים האורגניים טרם הפכו לדשונת.
דשונת תולעים מכילה חומרים מזינים מסיסים במים ומהווה דשן אורגני מצוין ועשיר בחומרים מזינים.
דשונת תולעים משמשת בחקלאות בכלל ובחקלאות אורגנית בפרט.
את השיטות ליצירת דשן תולעים ניתן ליישם גם לטיפול בשפכים.
גרסה אחת של התהליך היא סינון באמצעות תולעים, לפירוק החומר האורגני, הפתוגנים וכמות החיידקים האווירנים ממי שפכים או ישירות משפכי אסלות.
דשונת תולעים צברה פופולריות בסביבה התעשייתית ובסביבה הביתית כיוון שלעומת שיטות מקובלות ליצירת דשונת, שיטה זו לטיפול בפסולת אורגנית היא מהירה יותר.
בתהליך יצירת דשונת תולעים מצואה היא מכילה רמות מליחות נמוכות יותר משיטות אחרות לטיפול בצואה.
תולעי אדמה (או תולעי קומפוסט) הזוכות לשימוש הרב ביותר הן מהמין איסניה פטידה, אם כי השלשול האירופי (Eisenia hortensis) ותולעת אדמה אדומה (Lumbricus rubellus) יכולות לשמש אף הן ליצירת דשונת תולעים.
תולעי איסניה פטידה מומלצים על ידי רוב המומחים לדשונת תולעים, כיוון שתצרוכת המזון שלהן גבוהה יותר והן מתרבות במהירות.
דשונת תולעים, המכילה חומרים מזינים מסיסים במים, היא דשן אורגני עשיר אשר טוב להכנת הקרקע באופן יעיל לקליטת הצמחים.
דשונת תולעים משמשת לעיתים כדשן אורגני.
כיוון שתולעי האדמה טוחנות ומערבבות באופן אחיד מינרלים בצורותם הפשוטה, דשן זה זמין לצמחים.
מערכות העיכול של התולעים יוצרות סביבה המאפשרת למינים מסוימים של חיידקים לשגשג כדי לסייע ביצירת סביבת אדמה "חיה" לצמחים.
אותה אדמה שעברה במערכת העיכול של תולעי האדמה נקרא דרילוספירה.
דשונת תולעים מקובלת מאוד בתחום הפרמקלצ'ר.
קומפטיביליזם היא האמונה שרצון חופשי ודטרמיניזם אינם סותרים, ושאפשר להאמין בשניהם מבלי להיות בלתי עקביים מבחינה לוגית.
קומפטיביליסטים מאמינים שחופש הבחירה יכול להיות נוכח או נעדר במצבים שונים, מסיבות שאין להן שום קשר למטאפיזיקה.
הם טוענים שהדטרמיניזם הסיבתי אינו מוציא מכלל אפשרות אמיתותן של תוצאות עתידיות אפשריות שונות.
באופן דומה, חירות פוליטית היא מושג לא מטפיזי.
הצהרות על חירות פוליטית, כמו מגילת הזכויות של ארצות הברית, מניחות חירות מוסרית: היכולת של אדם לבחור לעשות אחרת ממה שהוא עושה בפועל.
סטואיקנים קדומים דגלו בקומפטיביליזם, וכן אסכולות סכולסטיות מימי הביניים.
סכולסטים ובהם תומאס אקווינס ומאוחר יותר תומיסטים (כגון דומינגו בנייז, Domingo Báñez) גרסו, לפי פרשנויות שונות, שפעולה אנושית יכולה להיות חופשית, אף על פי שסוכן (agent, סובייקט, אדם) לא יכול היה לעשות פעולה אחרת במצב נתון.
לעיתים מפרשים את אקווינס כאילו טען שאפשר לשמור על קומפטיביליזם רציונלי (הטענה שפעולה יכולה להיקבע על ידי הכרה רציונלית ועם זאת להיות חופשית באופן בחירתה).
זוהי התערבות דטרמיניסטית של אלוהים ברצונו של האדם החופשי, באופן שנדרש כדי לצמצם את רצון האדם כשהוא עובר מיכולת תאורטית לפעולה מעשית (וראו סיבתיות כפולה).
כך אדם המחונן ביכולת רבה, באופן תאורטי, יצטמצם, בפעולתו המעשית, לפעולה שאותה קבע האל.
לעומת זאת, תפיסה בלתי קומפטיבילית חזקה של חירות פותחה במסורת הפרנציסקנית, במיוחד על ידי ג'ון דנס סקוטוס, ומאוחר יותר על ידי ישועים, במיוחד לואיס דה מולינה ופרנסיסקו סוארז.
בתחילת העידן המודרני דגלו בקומפטיביליזם פילוסופים של עידן הנאורות כגון דייוויד יום ותומאס הובס.
במהלך המאה ה-20 הציגו קומפטיביליסטים טיעונים שונים מהטיעונים הקלאסיים של יום, הובס וג'ון סטיוארט מיל.
הארי פרנקפורט פרסם את מה שידוע כיום כדוגמאות הנגד של פרנקפורט כדי לטעון נגד שוללי הקומפטיביליזם, ופיתח תיאור פוזיטיביסטי של רצון חופשי קומפטיבילי המבוסס על רצונות מסדר גבוה יותר.
"קומפטיביליסטים חדשים" נוספים הם גארי וטסון, סוזן ר' וולף, פיטר סטרוסון ור' ג'יי ואלאס, וכן הפילוסוף ומדען הקוגניציה דניאל דנט, במיוחד ביצירותיו "Elbow Room" משנת 1984 ו-"Freedom Evolves" משנת 2003, והפילוסוף האקזיסטנציאליסטי פריטיוף ברגמן.
מגן עכשווי נוסף של הקומפטיביליזם הוא ג'ון מרטין פישר.
סקר משנת 2020 מצא כי 59% מהפילוסופים תומכים בקומפטיביליזם.
קומפטיביליסטים מגדירים לעיתים קרובות מופע של "רצון חופשי" ככזה שבו לסוכן היה החופש לפעול לפי המוטיבציה שלו.
כלומר, הסוכן לא נכפה לעשות פעולה או נבלם מלעשות פעולה.
ארתור שופנהאואר אמר: "האדם יכול לעשות מה שהוא רוצה אבל לא יכול לרצות מה לרצות".
אדם לא בוחר מה לרצות.
רצייתו מוכתבת לו מראש על ידי אופיו, נסיבות גידולו, הגנטיקה שלו וכו'.
לפי גישה זו, לעיתים קרובות סוכן עשוי להיות חופשי לפעול על פי מניע, אך אופיו של מניע זה הוא דטרמיניסטי, קבוע מראש.
הגדרה זו של רצון חופשי אינה מסתמכת על אמיתותו או פרכתו של הדטרמיניזם הסיבתי.
לפי השקפה זו, הרצון החופשי קרוב לאוטונומיה, שהיא היכולת לחיות על פי הכללים שאדם טובע לעצמו, וזאת בניגוד לכניעות לשליטה חיצונית.
היותן של חלופות פרי הדמיון
חלק מהקומפטיביליסטים מחזיקים גם בדטרמיניזם סיבתי (לכל התוצאות יש סיבות) וגם בדטרמיניזם לוגי (העתיד כבר נקבע מראש).
לכן הצהרות לגבי העתיד (למשל, "יירד גשם מחר") הן נכונות או שגויות כשהן נאמרות היום.
אי אפשר להבין את הרצון החופשי של הקומפטיביליסט בתור יכולת לבחור אחרת במצב זהה.
קומפטיביליסט עשוי להאמין שאדם יכול להחליט בין מספר אפשרויות, אך הבחירה תמיד נקבעת על ידי גורמים חיצוניים.
אם הקומפיטיביליסט אומר "אני יכול לבקר מחר, ואולי לא", הוא אומר שהוא לא יודע מה יבחר – הוא לא יודע אם יבחר ללכת בעקבות הדחף התת-מודע ללכת, או שיבחר לא ללכת.
ישנן חלופות לנטורליזם, כגון דואליזם פילוסופי של נפש-גוף המעמיד נפש או נשמה הקיימים בנפרד מהגוף ולהן יכולת עצמאית לתפיסה, חשיבה, ובחירה באופן חופשי, וכתוצאה מכך יכולת לפעולה עצמאית בגוף.
חלופות אלה כוללות מטפיזיקה דתית מסורתית ומטפיזיקה קומפטיביליסטית מודרנית.
חלופות אלה עולות בקנה אחד עם תפיסת האוטונומיה ועם הדרוויניזם, ומאפשרות עצמאות אישית וחופש פעולה על סמך סיבתיות פרקטית במסגרת חוקי הפיזיקה.
קומפטיביליזם לא נטורליסטי הוא פחות פופולרי בקרב פילוסופים במאה ה-21, אך קיים ברוב הדתות.
ביקורת בולטת על הקומפטיביליזם היא טיעון התוצאה של פיטר ואן אינוואגן.
מבקרי הקומפטיביליזם מתמקדים בהגדרות של רצון חופשי: הם עשויים להסכים שהקומפטיביליסטים מצליחים להראות שיש דבר מה שעומד בקנה אחד עם דטרמיניזם, אבל הם חושבים שדבר זה לא צריך להיקרא "רצון חופשי".
הם עשויים לקבל את "החופש לפעול" כקריטריון הכרחי לרצון חופשי, אך לא בהכרח מספיק (הכרחי אך לא מספיק).
מבקרי הקומפטיביליזם מאמינים שרצון חופשי מתייחס לאפשרויות חלופיות אמיתיות (כלומר, מוחלטות, אולטימטיביות, פיזיות) לאמונות, רצונות או מעשים, ולא רק לאפשרויות תאורטיות, כלומר קביעות מותנות, משפטי תנאי שעשויים היו להיות נכונים בהינתן מצבים דמיוניים מסוימים (Counterfactual conditional) .
קומפטיביליזם נקרא לפעמים דטרמיניזם רך (מונח של ויליאם ג'יימס).
ג'יימס האשים קומפטיביליסטים ביצירת "ביצה של התחמקות" על ידי שימוש כוזב במילה "חופש" כדי להסוות את הדטרמיניזם הבסיסי שלהם.
עמנואל קאנט כינה זאת "תחבולה עלובה" ו"להטוטנות מילים".
הטיעון של קאנט מסתמך על ההשקפה לפיה, בעוד שכל התופעות האמפיריות חייבות לנבוע מסיבות, המחשבה האנושית מציגה משהו שלכאורה לא נמצא בטבע – היכולת לתפוס את העולם במונחים של איך שהוא צריך להיות.
עבור קאנט, חשיבה סובייקטיבית נבדלת מהאופן שבו העולם קיים, כלומר מהאופן האמפירי.