tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוספת אגף האחיות במנזר הצרפתי ליד הכנסייה הצלבנית באבו גוש, כולל אכסניה לצליינים.
200 יחידות מגורים בכרם הזיתים בירושלים.
372 יחידות מגורים בבית שמש.
משרדי קרן ברכה בבית טמפלרי במושבה הגרמנית בירושלים.
אמפיתיאטרון של 1,500 מושבים בקריית הטכניון בחיפה.
תוספת אגף להוסטל לותרני בעיר העתיקה בירושלים.
פטר גולאצ'י (בהונגרית: Péter Gulácsi, נולד ב-6 במאי 1990 בבודפשט שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בר.ב.
לייפציג ובנבחרת הונגריה בעמדת השוער.
גולאצ'י שיחק כנער במועדון מ.ט.ק.
בודפשט, ושימש שוער שני בקבוצה הבוגרת בשנת 2007. באותה שנה עבר גולאצ'י לליברפול, ושימש שוער מחליף לפפה ריינה ובראד ג'ונס, כשבמקביל הוא עורך הופעות בעיקר בקבוצת המילואים.
בינואר 2009 יצא גולאצ'י להשאלה מליברפול להרפורד יונייטד, ששיחקה אז בליגת הפוטבול ליג הראשונה.
גולאצ'י ערך 18 הופעות בעונה זו, והתחרה על מקום בהרכב עם השוערים דארן רנדולף וקרייג סאמסון.
בסיום העונה גולאצ'י ירד ליגה עם הרפורד יונייטד, וחזר לליברפול בסיום ההשאלה.
במהלך שנת 2010 הושאל גולאצ'י פעמיים לטרנמיר רוברס לתקופות קצרות, כאשר היה מדובר בהשאלות דחופות שנבעו מהצורך של טרנמיר רוברס בשוערים.
סך הכל ערך גולאצ'י חמש הופעות בתקופת ההשאלה הראשונה באפריל 2010, ועוד 12 הופעות בתקופת ההשאלה השנייה בין ספטמבר לנובמבר 2010. לאחר תקופה זו, חזר גולאצ'י לליברפול, והמשיך להיות שוער מחליף.
בעונת 2011/12 הושאל גולאצ'י להאל סיטי מהצ'מפיונשיפ, שם הפך מיד לשוער הראשי.
גולאצ'י נפצע במשחק ליגה בדצמבר 2011, וחזר לליברפול כדי לעבור טיפולים.
באפריל 2012 ליברפול סיימה את ההשאלה להאל, מאחר שסבלה ממצוקת שוערים, וגולאצ'י חזר לליברפול.
גולאצ'י נשאר בליברפול עד לקיץ 2013, בו עזב את הקבוצה מבלי לערוך ולו הופעה אחת במשחק רשמי על אף שהשתייך לסגל הקבוצה במשך תקופות בהן לא היה מושאל לקבוצות אחרות.
בקיץ 2013 חתם גולאצ'י ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית על חוזה לארבע שנים.
גולאצ'י עבר בהעברה חופשית לאחר שהסתיים חוזהו בליברפול.
את הופעת הבכורה בקבוצה ערך גולאצ'י בניצחון 0–9 על אוניון זנקט פלוריאן מהליגה האוסטרית השלישית, במשחק במסגרת הגביע האוסטרי.
ביולי 2013 ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו, בניצחון החוץ 1–5 על וינר נוישטאדט.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2013/14 ערך גולאצ'י 31 הופעות ליגה, והקבוצה ספגה 35 שערים בסך הכל ב-36 משחקים, הכי מעט בבונדסליגה האוסטרית.
גולאצ'י זכה עם רד בול זלצבורג בעונה זו באליפות, בפער של 18 נקודות מהמקום השני.
גולאצ'י השלים באותה עונה דאבל, לאחר ניצחון 2–4 בגמר הגביע האוסטרי על סנקט פלטן.
בעונת 2014/15 הגנו רד בול זלצבורג וגולאצ'י על תואר האליפות, וזכו שוב בגביע האוסטרי.
במשחק הגמר מול אוסטריה וינה, הורחק גולאצ'י בכרטיס אדום בדקה ה-43, אך על אף החסרון המספרי, הגיעה זלצבורג להארכה לאחר 0-0 בתום 120 דקות, וניצחה 0–2.
בקיץ 2015 עבר גולאצ'י למועדון אחר מקבוצת רד בול, ר.ב.
לייפציג, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה בגרמניה.
לייפציג שילמה לרד בול זלצבורג שלושה מיליון לירה שטרלינג דמי העברה.
גולאצ'י ערך 14 הופעות בעונת הבכורה שלו בלייפציג, 2015/16. בעונה זו שימש בעיקר שוער משנה לפאביו קולטורטי הוותיק.
לייפציג העפילו בתום אותה עונה לבונדסליגה לראשונה בהיסטוריה.
בעונת 2016/17 הפך גולאצ'י לשוער הראשון וקולטורטי ירד לספסל.
גולאצ'י הציג יכולת טובה מאוד בעונה זו, בה הפתיעה לייפציג וסיימה במקום השני בבונדסליגה עם 67 נקודות, כבר בעונת הבכורה של המועדון בבונדסליגה.
בעונת 2017/18 המשיך גולאצ'י להציג יכולת טובה מאוד, שזיכתה אותו בתואר שוער העונה של מגזין הספורט הגרמני קיקר.
לייפציג השתתפו לראשונה בהיסטוריית המועדון בליגת האלופות, בה סיימו במקום השלישי בשלב הבתים, ומשם נשרו אל הליגה האירופית, והגיעו עד לרבע הגמר, שם הודחו על ידי אולימפיק מרסיי, כשגולאצ'י סופג חמישה שערים בהפסד 2–5 במשחק הגומלין.
בשנת 2009 השתתף גולאצ'י עם נבחרת הונגריה עד גיל 20 במונדיאל עד גיל 20 שנערך במצרים.
בטורניר זה מילא גולאצ'י תפקיד חשוב כאשר בשמינית הגמר מול צ'כיה עצר שלושה פנדלים בבעיטות ההכרעה, וסייע לנבחרתו להעפיל לרבע הגמר בו ניצחה הונגריה 2–3 את איטליה.
בחצי הגמר הפסידה הונגריה 2–3 לגאנה, ובמשחק על המקום השלישי ניצחה את קוסטה ריקה בבעיטות הכרעה 0–2, כאשר גולאצ'י עצר שלוש בעיטות של קוסטה ריקה.
במאי 2008 זומן גולאצ'י לראשונה לסגל נבחרת הונגריה, אך לא שותף בתיקו 1-1 מול נבחרת קרואטיה.
גם בשנת 2012 קיבל גולאצ'י זימון, אך לא שותף.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה הבוגרת, ערך גולאצ'י ביוני 2014 בתיקו 2-2 מול נבחרת דנמרק.
גולאצ'י זומן לסגל ההונגרי ליורו 2016, אך לא שותף בו, ושימש שוער מחליף לגאבור קיראי.
לאחר פרישתו של קיראי מנבחרת הונגריה בשנת 2016 לאחר 18 שנים במדים הלאומיים, קיבל גולאצ'י את אפודת השוער הראשון לקראת מוקדמות מונדיאל 2018.
פטר אנדריאס גרינברג היה פיזיקאי גרמני אשר תחום מומחיותו הוא סרט מגנטי.
גרינברג זכה בשנת 2007 בפרס נובל לפיזיקה יחד עם אלבר פר על גילוי התנגדות מגנטית עצומה, שהביאה לפריצת דרך בכוננים קשיחים בגודל של ג'יגה-בייט.
גרינברג נולד בפילזן שבבוהמיה שבאותה העת הייתה בפרוטקטורט של בוהמיה ובמורביה של גרמניה הנאצית (כיום בצ'כיה), בן למשפחה גרמנית קתולית.
אביו, היה מהנדס יליד רוסיה, אשר עבד ב-1928 עבור סקודה, הוא נפטר ב-1945 בצ'כיה ונקבר בקבר אחים בפילזן.
אמו אנה (שמתה ב-2002, בגיל 100) נאלצה לעבוד בחקלאות ונשארה בבית הוריה "פטרמן" בדולני סקירני, לשם הובאו מאוחר יותר ילדיה (אחות שנולדה בשנת 1937).
לאחר מלחמת העולם השנייה משפחתו נכלאה.
הוריו הופרדו משאר המשפחה והובאו למחנה עבודה בפולין.
שאר בני משפחת גרינברג, כמו כמעט כל הגרמנים, גורשו מצ'כוסלובקיה בגירוש הגרמנים מצ'כוסלובקיה ב-1946. פטר בן השבע הגיע לויטרבך, שם למד בגימנסיה, ושם סיים את התיכון בשנת 1959.
גרינברג קיבל את תעודת הביניים שלו בפיזיקה בשנת 1962 מאוניברסיטת יוהאן וולפגנג בפרנקפורט.
בשנת 1966 הוא למד באוניברסיטת דרמשטט, שם קיבל את תעודת הגמר בפיזיקה.
את הדוקטורט שלו קיבל בשנת 1969. משנת 1969 עד 1972, הוא עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת קרלטון, קנדה.
מאוחר יותר הוא הצטרף למכון פיזיקה במרכז החקר Jülich, שם הוא הפך לחוקר מוביל בתחום של שכבה דקה multilayer מגנטיות עד פרישתו בשנת 2004.
גרינברג זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 על גילוי תופעת ההתנגדות המגנטית העצומה.
הוא חקר את התופעה במכון המחקר יוליך שבגרמניה.
התופעה התגלתה בשנת 1988 על ידי קבוצת חוקרים בראשותו של גרינברג בגרמניה, והפטנט נרשם על שמו של גרינברג.
את התופעה גילה בו זמנית אך לחלוטין בנפרד, חוקר צרפתי בשם אלברט פרט יחד עם קבוצתו.
הקבוצה של פרט הייתה הראשונה שהסבירה את התופעה והראשונה שזיהתה את השינוי המשמעותי, אך מסיבות מנהליות, הקבוצה של פרט הגישה בקשה לרישום הפטנט מספר ימים לאחר הקבוצה של גרינברג.
גרינברג ופרט זכו במספר רב של פרסים כהוקרה על תגליתם ותרומתם לתחום.
בשנת 1986 הוא גילה את צימוד החליפין המקביל בין שכבות פרומגנטיות מופרדות על ידי שכבה דקה שאינה פרומגנטית.
ב-1988 הוא גילה את האפקט המגנטורסיסטיסטי הענקי (תופעת ההתנגדות המגנטית) שהתגלתה בו-זמנית על ידי אלברט פרט מאוניברסיטת פריז.
גרינברג זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 ביחד עם אלברט פרט, מלבד פרס נובל, עבודתו של גרינברג זכתה גם בפרסים משותפים ביחד עם פרט.
פרס APS הבינלאומי לחומרים חדשים באיגוד הבינלאומי לפילוסופיה פיזיקלית ויישומית.
זכה בפרס העתיד הגרמני לטכנולוגיה וחדשנות ב-1998 ונקרא "הממציא האירופי של השנה" בקטגוריה "אוניברסיטאות ומוסדות מחקר" של משרד הפטנטים האירופאי.
פטר דוקה הוא כדורגלן עבר גרמני.
שיחק לאורך כל הקריירה שלו בעמדת חלוץ בקרל צייס ינה.
ערך 63 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית לרבות מונדיאל 1974.
פטר דוקה נולד בבנשוב על הפלואוצ'ניצה כאשר היא סופחה לגרמניה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה עזבה את האזור והתיישבה בשנבק ליד מגדבורג.
הוא שיחק במועדון נוער המקומי.
בשנת 1955 כאשר אחיו הבכור רולנד עבר לקרל צייס ינה הוא ניסה להתקבל למועדון אך לאחר מחנה אימונים הוחזר לביתו.
בשנת 1959 הוא השתתף במספר משחקים בינלאומיים במסגרת קבוצת נוער ובעקבות כך התקבל לקרל צייס ינה.
בשנת 1960 פטר דוקה הבקיע שני שערים במשחק הגמר על גביע גרמניה המזרחית והבטיח ניצחון לקבוצתו.
עם המועדון הוא זכה שלוש פעמים באליפות גרמניה המזרחית וזכה במספר גביעים.
בשנת 1963 הוא היה אלוף השערים של הליגה ובסך הכל הוא נמצא במקום השלישי בין מבקיעי הליגה המזרח גרמנית.
בשנת 1965 הוא זכה בתואר ספורטאי השנה ובשנת 1971 כדורגלן השנה.
פטר דוקה סיים את הקריירה לאחר עונת 1976/77.
פטר דוקה שיחק בנבחרת גרמניה המזרחית 63 פעמים.
בין היתר הוא השתתף במונדיאל 1974.
בצ'ו הוא יליד קושיצה, אמו הייתה סופרת הילדים והנוער בוריש פלוטאי, אביו היה אלפרד בהם, פקיד.
בשנת 1940 עבר עם משפחתו, ביוזמת אמו לבודפשט, כדי להציל את המשפחה מגירוש יהודי הונגריה מערי השדה שאכן התרחש מאוחר יותר.
כ-450,000 יהודים אכן נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בצ'ו סיים בבודפשט את לימודיו בתיכון ועבר שם את השואה.
בשנת 1946 התקבל לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, שהיא מוסד להשכלה גבוהה בבודפשט למתן הכשרה לאמנים בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
שם סיים את לימודיו בשנת 1950. בתחילה עבד כמחזאי (דרמטורג) וכתסריטאי.
הבימוי הקולנועי הראשון שלו היה בקיץ 1963 של סרט בשם "בקיץ פשוט" (Nyáron egyszerű).
ההצלחה האמיתית שלו הגיעה בשנת 1967 עם סרטו "ירייה בראש" (Fejlövés), ששיחזר סיפור אמיתי.
המיוחד בסרט היה כי התפקידים העיקריים לא בוצעו על ידי שחקנים, אלא על ידי קטי קובאץ', הזמרת האייקונית והמפורסמת של תקופת הביטלס ועל ידי המוזיקאי צ'ארלי הורבאט.
בשנת 1969 ביים את הסרט האגדי "העד", שהחיה את משפטי הראווה של שנות החמישים.
הסרט היה נועז מדי למדיניות התרבותית של אותה תקופה בהונגריה ולא הוצג עד 1979, אך הוא זכה להצלחה גדולה בפסטיבל קאן בשנת 1981 וכיום הוא סרט פולחן בהונגריה.
בצ'ו כתב מילות שירים רבים כפזמונאי, בעיקר לסרטים משלו.
אחד הלהיטים הגדולים שלו היה עם המוזיקה של סבולץ' פנייש "תאהב אותי לפחות".
בין השאר, אוה מיקש וז'וּזַ'נָה קוֹנץ זכו איתו להצלחה גדולה.
הוא כתב גם את "אחר הצהריים הגשום של יום ראשון", שוב יחד עם סבולץ' פנייש.
למרות מחלתו, עבד כמעט עד יום מותו.
בשנת 2005, ביים את הקומדיה "אך מי הן האחיות לומניצר?" וב -2008 ביים את הסרט "כמעט בתולה".
ב-2009 זכה בפרס על מפעל חיים והתנצל על שהכין סרטים עצובים מדי.
פרופ' פטר בקוני (במקור בוכוולד, בהונגרית: Bakonyi Péter; נולד ב-17 בפברואר 1938 בבודפשט) הוא סייף יהודי-הונגרי בעבר, פרופ' למחשבים ונשיא איגוד הסיף של הונגריה בעבר.
זוכה שתי מדליות ארד מהמשחקים האולימפיים (מקסיקו 1968 ומינכן 1972) ואלוף עולם (1966) בחרב קבוצתי ופעמיים אלוף הונגריה (1965 ו-1971) בחרב אישי.
בקוני בן למשפחה יהודית, אביו היה עורך דין וסבו מהנדס.
במלחמת העולם השנייה המשפחה הייתה בגטו בודפשט (הגטו הקטן) באחד הבתים המוגנים.
אנשי מפלגת צלב החץ פשטו על הבית וכל המשפחות היהודיות נלקחו להוצאה להורג.
הוא ובני משפחתו ניצלו בנס בזכות אחיו בן השנה מאחר שחסו עליהם כדברי בקוני.
בקוני סיים את בחינות הבגרות בשנת 1956 בגימנסיה הטכנולוגית אוטו בלאתי, ולאחר שלא התקבל לאוניברסיטה החל לעבוד כעוזר חשמלאי בחברת החשמל של בודפשט.
בשנים 1960 עד 1965 היה סטודנט באוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט, שם השלים תואר בהנדסת חשמל.
בשנת 1987 לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
בשנת 2002 הוא שוב היה סגן מנהל האקדמיה ההונגרית למדעים.
משנת 2011 היה היועץ הבכיר של האוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט, בין 2004 ל-2008 היה חבר במועצה הלאומית לתקשורת ואינפורמטיקה שמונתה על ידי הממשלה.
הוא פרופסור ודיקן של האוניברסיטה.
בקוני התחיל לעסוק בסייף בגיל צעיר, ומגיל צעיר היה סייף הנבחרת הלאומית לנוער במועדון של חברת החשמל של בודפשט.
זכה ארבע פעמים במדליית זהב באוניברסיאדה ובמדליית ארד אולימפית פעמיים עם נבחרת חרב הגברים (1968, 1972).
הוא היה אלוף הונגריה שלוש פעמים.
בשנת 1968 הוענק לו מדליית הזהב בזכות הישגיו בספורט.
בין 1977 לבין 1989 היה נשיא איגוד הסיף ההונגרי.
בשנת 2000 זכה באליפות העולם לוותיקים.
מדליית זהב לזכייה בספורט (1968)
צלב הקצונה של מסדר הכשרון של הרפובליקה ההונגרית (2003)
קרל פטר בורניץ היה עורך דין וצייר גרמני.
בורניץ היה בנם של איש העסקים קרל פרידריך בורניץ ואשתו אוגוסט וילהלמין סולטודל.
בורניץ הפך ליתום בגיל תשע (האם נפטרה בשנת 1831, האב בשנת 1833).
דודו האדריכל רודולף בורניץ היה האפוטרופוס, ודאג לגידולו.
בורניץ סיים את בית הספר התיכון העירוני ונרשם באותה שנה למשפטים באוניברסיטת ברלין.
בשנת 1844 עבר לגטינגן ונסע להיידלברג בשנת 1845. בורניץ סיים בהצלחה את לימודיו שם בשנת 1847 עם תואר דוקטור.
בקיץ 1847 בורניץ עשה מסע דרך איטליה, שהוביל אותו לרומא, נאפולי לפלרמו.
בסוף הסתיו 1852 חזר לפרנקפורט.
במקום לשאוף לקריירה כעורך דין, הוא נסע למסע לימודים נוסף: לאלג'יר והמשיך למדריד.
שם פגש חבר של האפוטרופוס שלו, הצייר פריץ במברגר.
הוא ועמיתו אדוארד גרהרדט המליצו על פריז לאמן הצעיר.
עם המלצותיהם ערך בורניץ את היכרותו עם הליטוגרף קרל בודמר, אשר הציג אותו עד מהרה לבית הספר ברביזון.
הוא קיבל שם השראה עמוקה ביותר מאמני המקום.
בשנת 1857 שב בורניץ לפרנקפורט.
זמן קצר לאחר שהתיידד עם אנטון בורגר ויאקוב פירכטגוט דילמן, הוא החליט לעבור לקרונברג.
כמו חבריו, הוא הצטרף למושבת הציירים המקומית.
ככל שהתקפות הביקורת על בורניץ היו אלימות יותר, כך תמונותיו זכו בפרסים לעיתים קרובות יותר.
בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1869 הופיע בורניץ עם שלושה ציורי נופים וזכה במדליית זהב.
בגיל 50, ב-1873 התחתן בורניץ עם האלמנה סוזנה כריסטיאן הרדט, מולר, בתם היחידה של עורך הדין והפוליטיקאי בפרנקפורט סמואל גוטליב מולר ואשתו סוזנה וילהלמין, לבית לוכנר, אחותו של יצרן הבדים באאכן יוהאן פרידריך לוכנר.
אשתו הייתה נשואה לראשונה למגדל היין בלתאסר הרדט, שנפטר בשנת 1870 ואיתו נולדה לה ארבעה ילדים.
לפטר בורניץ נולדו איתה שתי בנות ובן.
בשנת 1878 הוא רכש בית עירוני רב קומות, באחד המיקומים הטובים ביותר בפרנקפורט.
הוא מעולם לא גר בבית הזה בעצמו.
הבית השתמר עד היום ושופץ בהרחבה על ידי הבעלים הנוכחי, קרן האגודה הפוליטכנית, שנוסדה בשנת 2005.
בורניץ נפטר ב־18 באוגוסט 1886 בפרנקפורט בגיל 62. הוא קבור בבית העלמין המרכזי.
פטר גאבה (בבולגרית: Петър Габе; 18 בפברואר 1857, יליסבטגרד, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) – 27 במרץ 1927, סופיה, ממלכת בולגריה) היה אגרונום, עיתונאי ואיש ציבור יהודי אוקראיני בולגרי.
ידוע בכך שב-1894 היה היהודי הראשון שנבחר לאספה הלאומית של בולגריה.
נולד ב-1857 בעיר יליסבטגרד בשם פסח יזראלייביץ' גבאי.
לפי חלק מהמקורות היה ממשפחה של קנטוניסטים.
גאבה סיים בית ספר תיכון באודסה ובהמשך עסק בהוראה.
באודסה פגש באקתרינה סמוילובנה דוּאֶל בתו של סוחר דגן אמיד, והשניים נישאו.
גאבה התעתד להתחיל לימודים אקדמיים אך לא הותר לו להירשם בשל מוצאו היהודי.
גאבה לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת גדוד מתנדבים.
בקיץ 1884 היגרו גאבה ומשפחתו לחבל דרום דוברוג'ה בשטחי נסיכות בולגריה.
לפי גרסה אחת הגיעו לאור פרסומים בעיתונות הרוסית על כך שממשלת בולגריה מעודדת הגירה לשטחיה לצורכי חקלאות ולפי גרסה שנייה, נאלץ לגלות משטחי האימפריה הרוסית לאור עמדותיו הפוליטיות.
גאבה התגורר בבלצ'יק והקים חווה חקלאית מודרנית לתקופתה, אשר שימשה דוגמה לאיכרי הסביבה.
הוא הפך לדמות ציבורית מוערכת בקרב תושבי דרום דוברוג'ה.
ב-1891 הוענקה לו אזרחות בולגרית.
גאבה פרסם מספר מאמרים בעיתונות הבולגרית שעסקו בחשיבות המחקר הכלכלי והאגרונומי לצורך פיתוח החקלאות בבולגריה.
כיהן כיועץ לממשלו של קונסטנטין סטואילוב וסייע בהכנת תוכנית כלכלית לפיתוח אזור דרום דוברוג'ה.
ב-10 בספטמבר 1884 נערכו בחירות בבולגריה, וגאבה נבחר לציר מטעם אזור דרום דוברוג'ה, לאספה הלאומית השמינית.
ב-15 באוקטובר 1894 נשבע אמונים לפרלמנט בפני הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר מוריץ גרינוואלד על גבי ספר תנ"ך.
גאבה הבטיח לגרינוואלד לפעול מול ממשלת בולגריה לתמיכה במערכת החינוך היהודית.
התקופה בה נבחר גאבה הייתה רוויה בתקריות אנטישמיות ובכלל זה עלילות דם ופרעות בקהילות שונות, ואנטישמיות זו, קנתה לה אחיזה במערכת הפוליטית הבולגרית.
כחדשיים לאחר בחירתו הועלתה בפרלמנט טענה שקרית שגאבה אינו אזרח בולגרי.
כונסה ישיבת אספה לנושא ובה נאם גאבה, הזים את השמועות וציין שנבחר בקולם של איכרי דוברוג'ה ולמענם.
וכך, בניגוד לזכויות המיעוט היהודי שעוגנו בחוקת טרנובו, הצביעה האספה הלאומית על הדחתו של גאבה ומינוי חבר אספה בולגרי תחתיו.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת הבלקן השנייה ואבדן חבל דרום דוברוג'ה לממלכת רומניה, עברה משפחת גאבה לסופיה.
הוא היה פעיל בולט למען זכויות המיעוט הבולגרי בחבל דרום דוברוג'ה, ופעל להשבת החבל לבולגריה.
בשל עמדותיו אלו נדון למוות שלא בפניו בפני בית דין רומני.
גאבה הצטרף לתנועה הציונית בבולגריה והיה פעיל בסניף סופיה של התנועה.
הוא הלך לעולמו ב-1927 בסופיה והוא בן 70 שנים.
בתו הייתה המשוררת והסופרת הנודעת דורה גאבה.
פטר גרביץ' (במונטנגרית: Петар Грбић; נולד ב-7 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן מונטנגרי, המשחק בעמדת החלוץ בבודוצ'נוסט פודגוריצה.
גרביץ', התחיל את הקריירה שלו במלאדוסט פודגוריצה.
בשנת , גרביץ' הצטרף למוגרן.
גרביץ' זכה עם הקבוצה באליפות מונטנגרו בעונות ו-.
ביולי , גרביץ' חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית תמורת מיליון אירו.
בתקופתו בקבוצה, גרביץ' לא רשם דקות משחק בליגה והושאל ללבדיאקוס והפועל באר שבע.
ב-5 בספטמבר 2012, גרביץ' הושאל ל-OFK בלגרד לשישה חודשים.
ב-11 בנובמבר, גרביץ' הבקיע את שער הניצחון עבור קבוצתו במשחק הליגה נגד הכוכב האדום בלגרד שהיה הניצחון הראשון של קבוצתו נגד הכוכב האדום מאז שנת .
במהלך העונה, הוארכה תקופת השאלתו של גרביץ' עד לסיום העונה.
ב-13 ביולי 2013, גרביץ' הושאל לפרטיזן בלגרד.
בינואר , אולימפיאקוס רכשה את מרקו שצ'פוביץ' מפרטיזן וכחלק מעסקת העברתו, גרביץ' עבר לפרטיזן.
ב-18 במרץ 2015 גרביץ' כבש במסגרת חצי גמר הגביע, אותו חגג כאשר קפץ לכיוון ספסל קבוצתו על רגל שמאל, כתגובה לאמרתו של ראש ממשלת סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' שידוע כאוהד הקבוצה, "לחלק מהשחקנים בפרטיזן יש שתי רגליים שמאליות".
בתגובה לכך, ווצ'יץ' צייץ בחשבון הטוויטר שלו בו בירך את גרביץ' על השער והתנצל על האמרה.
בינואר חתם באקהיסאר בלדייספור מליגת העל הטורקית, בה שיחק עד לסיום העונה.
בקיץ , הושאל לאדנה דמירספור, מהסופר ליג הטורקית.
בדצמבר , גרביץ' חזר למונטנגרו וחתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה.
כעבור שנה, חתם בראדניצ'קי ניש מליגת העל הסרבית וכעבור שנה חזר לבודוצ'נוסט.
ב-25 במרץ 2011, גרביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו במשחק ידידות נגד .
פטר האנאק (בהונגרית: Hanák Péter; קאפושוואר, 9 אוגוסט 1921 – בודפשט, 6 באוקטובר 1997) היה היסטוריון יהודי-הונגרי, היסטוריון תרבות, פרופסור באוניברסיטה, חבר מן המניין של האקדמיה ההונגרית למדעים, זוכה פרס סצ'ני.
הוא היה חוקר בעל שם בתולדות התרבות, החברה והרעיונות בעידן הדואליזם (האימפריה האוסטרו-הונגרית).
פטר האנאק נולד במשפחה יהודית.
סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בעיר הולדתו, בגימנסית פאל שומסיץ', ואז בשל יהדותו בין השנים 1939 לבין 1942 עבד במפעלי הפלדה של צ'פל כחרט.
בין השנים 1942 לבין 1944 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
תחילה במחנות עבודה בשטח בהונגריה ולאחר מכן בגליציה.
אחרי שמפלגת צלב החץ תפסה את השלטון ברח משרות העבודה לשטח שנכבש כבר על ידי הצבא האדום הסובייטי סביב אוז'הורוד ובכך ניצל.
בתום מלחמת העולם השנייה למד היסטוריה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת פאזמאני פטר (ששינתה את שמה בשנת 1951 לאוניברסיטת אטווש לוראנד), והיה סטודנט אורח באוניברסיטת רומא במשך שנה.
הוא סיים את לימודיו עם תעודת הוראה בשנת 1948.
בסיום לימודיו החל לעבוד במכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים, וגם קיבל משרת מרצה במחלקה להיסטוריה של האוניברסיטה.
בשנת 1953 מונה לפרופסור חבר במחלקה להיסטוריה של הונגריה המודרנית.
בשנת 1980 הוחזר לאוניברסיטת אטווש לוראנד, שם מונה בסגל האקדמי לפרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה תרבותית של הפקולטה למדעי הרוח.
בשנת 1993 עבר לאוניברסיטה המרכז-אירופית, שם היה ראש החוג להיסטוריה עד מותו.
האנאק היה פרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות זרות:
אוניברסיטת קולומביה (ניו יורק, ארצות הברית, 1971)
אוניברסיטת ייל (ניו הייבן, ארצות הברית)
אוניברסיטת ראטגרס (ניו ברנסוויק, ארצות הברית, 1976)
עמית מחקר ב-Institute for Advanced Study באוניברסיטת פרינסטון
עמית מחקר במרכז וילסון בוושינגטון די.
בשנת 1952 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בהיסטוריה, וב-1978 על עבודת דוקטורט נוספת.
הוא היה חבר בוועדת המדעים ההיסטוריים של האקדמיה ההונגרית למדעים, לימים יושב הראש שלה וכן כיהן בראש הוועדה ההיסטורית ההונגרית-אוסטרית.
בשנת 1990 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, וב-1995 לחבר מן המניין.
בשנת 1993 התקבל לחברי הכבוד של האקדמיה הפולנית למדעים.
הוא שימש גם כחבר מערכת בכתב העת "סקירה היסטורית" (Történelmi Szemle).
תחום המחקר שלו היה ההיסטוריה החברתית של הדואליזם והעולם הרוחני בתחילת המאה.
בתחילת הקריירה המדעית שלו עסק במהפכת 1848 בהונגריה ובמלחמת העצמאות ההונגרית בשנים 1848–1849 ובהשלכותיה וההקשרים הבינלאומיים שלה.
מהמחצית השנייה של שנות החמישים, תשומת ליבו עברה לתקופה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
באמצעות המחקר שלו מילא תפקיד משמעותי עם אחרים בשינוי התדמית השלילית בעליל של הסוציאליזם בהונגריה הסוציאליסטית.
אשתו הייתה קטלין האנאק (שם נעוריה היה קטלין דיאמנט).
נישואיהם הביאו לעולם שני בנים: אנדראש האנאק, עורך דין, וגאבור האנאק, אקטואר.
פרס סצ'ני (1997) על עבודתו בהיסטוריה שהוכרה בינלאומית
פטר גארדוש (בהונגרית: Gárdos Péter; נולד ב-8 ביוני 1948, בודפשט) הוא במאי קולנוע הונגרי ששני הוריו היו יהודים, עטור פרסים לרבות פרס על שם בלה באלאז' (פרס בלה באלאז' הוא הפרס המקצועי הממלכתי הגבוה ביותר בהונגריה שניתן ליוצרי קולנוע ויוצרי טלוויזיה.
פטר גארדוש נולד במשפחה יהודית בבודפשט לזוג ניצולי שואה (העיתונאי והסופר מיקלוש גארדוש ואגנש גארדוש).
בנם פטר הוטבל לאחר מכן לנצרות היוונית-אורתודוקסית כתגובת יהודים רבים אחרי השואה.
הוא רצה להיות במאי קולנוע, אבל לא התקבל לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע לכן הלך ללמוד באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח ב-1971 כמורה להונגרית ולרוסית.
באוניברסיטה הוא למד גם בימוי אצל ג'רג' קרפאטי.
הוא לא עבד כמורה אלא תחילה עבד כעוזר במאי ולאחר מכן כבמאי באולפן החדשות והסרטים התיעודי MAFILM, אבל לא ויתר על החלומו.
גארדוש רצה לעשות סרט עלילתי ולכן היה מוכן לעשות הכל לשם כך.
אפילו לבלף למנהלי אולפן הקולנוע של הוניה (Hunnia Filmstúdió) שהצליח לשכנע את השחקן האגדי קמיל פלקי, שכבר חי אז בפרישה מוחלטת מפעילות אמנותית, לשחק בתפקיד הראשי של סרטו המתוכנן של גארדוש בשם "אלוהי החסד" או "אלי שבשמיים" (Uramisten).
הסרט היה התחלה חזקה עבור גארדוש.
הוא זכה ב"פרס סילבר הוגו" עבור הסרט הראשון הטוב ביותר בשיקגו, ב"פרס חבר השופטים המיוחד" במונטריאול, "פרס טיבור מאתה" לצלם הקולנוע הטוב ביותר מפסטיבל הסרטים ההונגרי, ופרס השחקן קארוי אפרייש.
ב-1987 יצא לאקרנים סרטו המצליח ביותר והטוב ביותר "שעלת" וזכה לשבחי הביקורות.
הסרט סייר ב-52 פסטיבלי סרטים, הוקרן בעשרים ושש מדינות וזכה בפרסים רבים.
גארדוש ביים עוד תשעה סרטים עלילתיים ומספר הפקות תיאטרון.
בין 1991 לבין 2001 הפיק מספר סדרות טלוויזיה.
(אהבה ראשונה, חמישה אינדיאנים קטנים, שואו איידול).
בשנת 2010 פורסם הרומן הראשון שלו, "קדחת השחר", בו תיאר את סיפור אהבתם של הוריו.
הרומן יצא לאור ב-36 מדינות מאוסטרליה ועד ברזיל.
בשנת 2018 יצא לאור ספרו השני, "שבעה ימים מלוכלכים".
ברומן המכסה את ההיסטוריה של שלוש משפחות ומאה סוערת, גארדוש מספר על מקרים פעוטים וגם על הזוועות האכזריות של החיים.
ב-2019 פרסם את הרומן השלישי שלו, "המשחק המלכותי".
הספר הוא סיפור מרגש ומזעזע של אחת מהונאות השלטון המוזרות בהיסטוריה האירופית.
בשנים 2001–2006, שימש כראש מחלקת הפרוזה של תיאטרון צ'וקונאי בדברצן, ולאחר מכן היועץ האמנותי.
עד 2015 היה המנהל האמנותי של "תיאטרון המרתף".
בשנת 2014 הוא הפך לראש המחלקה לבימוי סרטים ולכתיבת תסריטים של אוניברסיטת מטרופוליטאן של בודפשט.
קדחת השחר (רומן) – הוצאת פינת הקוראים, 2010; הוצאת ליברי, 2015.
שבעה ימים מלוכלכים (רומן) – הוצאת ליברי, 2018.
משחק מלכותי (רומן) – הוצאת ליברי, 2019.
1985 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו – סילבר הוגו
1985 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטריאול – פרס מיוחד של חבר השופטים (אלוהי החסד)
1987 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של שיקגו – הוגו הזהב (שעלת)
1987 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטריאול – פרס Fipresci (שעלת)
1988 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טרויה – פרס הבמאי הטוב ביותר (שעלת)
1988 – הפסטיבל הבינלאומי לסרטי ילדים בפרנקפורט – גרנד פרי (שעלת)
1989 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי בלודנץ – גרנד פרי (שעלת)
1989 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי Vevey – Golden Pierrot
1997 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סלרנו – פרס איגוד הסרטים האיטלקי (האח מברוקלין)
1998 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטקטיני – פרס מיוחד של חבר השופטים (השביט)
1999 – פסטיבל תוכניות הטלוויזיה של בודפשט – תוכנית הטלוויזיה הטובה ביותר – פרס הקטגוריה (Show Idol)
2002 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קהיר – פירמידת הזהב (הבלוז האחרון)
2003 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של יוסטון – סילבר רמי (הבלוז האחרון)
2005 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי בליוורדן – גרנד פרי מתאד'אור (בובת הפורצלן)
2005 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה – דיפלומה של מבקרי רוסיה (בובת הפורצלן)
2005 – פסטיבל הסרטים של בודפשט – פרס הבימוי הטוב ביותר (בובת הפורצלן)
2005 – פסטיבל הסרטים של בודפשט – פרס מושקוביץ למבקרים זרים (בובת הפורצלן)
2006 – פרס מבקרי הקולנוע ההונגרי – השחקן הטוב ביותר (György Cserhalmi) הפרק הנשי הטוב ביותר (Eszter Csákányi) – סנטה קלאוס האמיתי
2006 – הפרק הגברי הטוב ביותר (לאיוש ברטוק) – בובת הפורצלן
2009 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי Ourense – הכרה מיוחדת של חבר השופטים (מהתלה)
2009 – פסטיבל הסרטים של בודפשט: פרס הבימוי הטוב ביותר (מהתלה)
2010 – פסטיבל סרטי הבלשים הבינלאומי במוסקבה – פרס מיוחד של חבר השופטים (מהתלה)
2010 – פרס מיוחד למבקרי קולנוע הונגרים (מהתלה)
2016 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ורנה – פרס הבמאי הטוב ביותר (קדחת השחר)
2016 – פסטיבל Cinequest – הסרט העלילתי הטוב ביותר (קדחת השחר)
2017 – פרס Prix d'Europe (קדחת ההשחר)
פטר גנדלוביץ' (בצ'כית: Petr Gandalovič; נולד ב-15 באוגוסט 1964) הוא פוליטיקאי ודיפלומט צ'כי, ואחד מהחברים המייסדים של המפלגה הדמוקרטית האזרחית.
גנדלוביץ' כיהן כשר החקלאות של צ'כיה בשנים 2007–2009, וכשגריר צ'כיה בארצות הברית בשנים 2011–2017.
נולד ב-15 באוגוסט 1964 בפראג, בירת צ'כוסלובקיה.
גנדלוביץ' למד בבית ספר תיכון באוסטי נד לבם בשנים 1978–1982, והמשיך ללמוד בבית הספר למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קארל בפראג בין השנים 1982–1987. לאחר מכן לימד בבית ספר תיכון באוסטי נד לבם עד 1990.
בשנת 1989, גנדלוביץ' היה חבר מייסד בתנועת הפורום האזרחי, ונבחר כחבר באספה הפדרלית של צ'כוסלובקיה בשנת 1990. בשנה שלאחר מכן הוא היה אחד ממייסדי המפלגה הדמוקרטית האזרחית.
ב-1992 מונה לסגן השר לאיכות הסביבה, וב-1994 הפך ליועץ של שר החוץ.
ב-1997 הוא הפך לקונסול הכללי של צ'כיה בעיר ניו יורק סיטי, לפני שחזר לצ'כיה ב-2002 כדי לכהן במשך קדנציה אחת כראש עיריית אוסטי נד לבם.
בשנת 2006 הפך לסגן יו"ר המפלגה הדמוקרטית האזרחית, וכיהן כשר לפיתוח אזורי (2006–2007) ולאחר מכן כשר החקלאות (2007–2009) תחת ראש הממשלה מירק טופולנק.
בשנת 2011 מונה לשגריר בארצות הברית במקום פטר קולאר וכיהן בתפקיד עד לשנת 2017.
פטר בינקובסקי (בסלובנית: Peter Binkovski; נולד ב-28 ביוני 1972) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הקשר.
בינקובסקי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של מריבור.
בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה השלישית ביוגוסלביה.
אחרי שנתיים, יוגוסלביה התפרקה ומריבור הצטרפה לליגת העל הסלובנית.
בינואר הצטרף לאוסטר מליגת העל השוודית.
כעבור שנה חתם בברומל סנדאי ולאחר מכן חתם בפירסט וינה.
בקיץ חתם במכבי יפו מהליגה הלאומית, במדיה רשם 4 הופעות ושוחרר כעבור מספר חודשים וחתם בקורוטן פריבלייה.
גם במדיה שיחק כחודשיים וחזר לקדנציה שנייה במריבור עמה זכה בדאבל.
בהמשך הקריירה שיחק בפוהורני, רודאר פלייבליה, דומז'אלה, קורוטן פרייבליה וז'לייזניצ'אר מריבור.
בינקובסקי רשם במדי נבחרת סלובניה 17 הופעות וכבש שער אחד בתיקו 2-2 נגד .
פטר בראט (בהונגרית: Péter Baráth; נולד ב-21 בפברואר 2002 בקישווארדה שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ראקוב צ'נסטוחובה מליגת העל הפולנית ובנבחרת הונגריה.
בראט גדל במחלקות הנוער של קישווארדה ודברצן ו.ס.ק..
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של דברצלן ו.ס.ק.
ב-14 בפברואר 2023 חתם בפרנצווארוש.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך בראט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת לוקסמבורג במשחק ידידות.
פטר בוקור (בהונגרית: Bokor Péter; פץ', 19 בספטמבר 1924 – בודפשט, 7 באוקטובר 2014) היה במאי קולנוע, סופר, היסטוריון, דרמטורג יהודי-הונגרי עטור פרסים לרבות פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה), פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
פטר בוקור נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ בוקור, רוקח ושל ארז'בט שפרינגארן.
אמו נספתה באושוויץ ואחיו ניספה בחזית המזרחית במחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי.
ב-1947 התחתן עם האלמנה האנה סגה (במקור שטיינפלד) משפטנית שילדה שתי בנות (קלרה (מבעלה הראשון שנרצח בשואה ויודית) ב-1945 וב-1949 בהתאמה.
פטר בוקור גדל בעיר קאפושוואר וסיים שם את בחינות הבגרות.
הוא נאלץ להסתתר מבריוני מפלגת צלב החץ, אך אלה תפסו אותו והוא גורש למחנה ריכוז בגרמניה.
הוא עבר תאונה בזמן שברח ואושפז בעיר שוורין.
חזר הביתה ב-1946 ולמד רוקחות, בעקבות מקצועו של אביו.
בין 1947 לבין 1958, הוא היה דרמטורג ומדובב בחברות סרטים שונות ולאחר מכן באולפן הסרטים פנוניה (Pannónia Filmstúdió).
מ-1958 כתב וביים סרטים תיעודיים.
משנת 1963, הוא היה עובד של הטלוויזיה ההונגרית.
בין 1972 לבין 1973 היה ראש אולפן החדשות והתיעוד.
הוא פרש ב-1986. ב-1988, יחד עם גאבור האנאק הקים את ספריית הווידאו של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני.
משנת 1990 היה חבר ועד באיגוד ההונגרי של האיחוד הפאן-אירופי.
פטר בוקור–פטר טקנש: חוקרים וכובשים ; Móra, בודפשט, 1961 (ספרי צלילה)
תמונות של המאה שלנו (1968)
אימון ללא תחרות ; Táncsics, בודפשט, 1979 (העולם שלנו)
ראיונות מהסדרה "המאה שלנו ב Századunk ; RTV-Minerva, בודפשט, 1985
בחיפוש אחר דוקטור מנגלה (1987)
פגישות עם ד"ר אוטו הבסבורג.
תמונות ומסמכים מהאלבום המשפחתי ; ראיון פטר בוקור, Gábor Hanák; Corvina, בודפשט, 1991
שיחות / Ignác Romsics: נגד הסחף.
מסה ; Paginarum, בודפשט, 1999
סיפור גרמני ; Noran Libro,, 2010 בודפשט
קנדידט (דוקטורט קטן) למדעים היסטוריים (1988)
הצלב הקטן של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1994)
פרס ביקורת סרטים על מפעל חיים (2005)
צלב האבירים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2005)
פטר גראצ'אנין (בסרבית: Петар Грачанин; 22 ביוני 1923 – 27 ביוני 2004) היה גנרל ופוליטיקאי יוגוסלבי.
כיהן כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין 1982–1985, כנשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה בין 1987–1989, וכשר הפנים של יוגוסלביה בין 1989–1992.
גראצ'אנין נולד ביגודיניה ב-22 ביוני 1923, למשפחת איכרים ענייה.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, החל לעבוד כקצב ביגודיניה ואז עבר לבלגרד.
במקביל, הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
בעקבות כיבוש יוגוסלביה בידי מדינות הציר באפריל 1941, הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו.
הוא לחם בשורות הפרטיזנים עד סוף מלחמת העולם השנייה.
הוא נפצע קשה חמש פעמים, הועלה לדרגת לוטננט ומונה למפקד גדוד.
לקראת סוף המלחמה, הוא נשלח לבית חולים בבארי שבאיטליה, ולאחריה סייע בדיכוי אחרוני הצ'טניקים.
לאחר המלחמה הוא התקדם בסולם הדרגות ומילא תפקידים בכירים.
בין היתר שימש כמפקד האקדמיה הצבאית היוגוסלבית וכמפקד הארמייה ה-1.
ב-24 במאי 1982 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי.
הוא כיהן בתפקיד עד 1 בספטמבר 1985 כאשר במקומו מונה זורקו צ'נאדי.
הוא המשיך למלא תפקידים בכירים במנגנון המפלגה הקומוניסטית, וב-14 בדצמבר 1987 נבחר לנשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה.
הוא כיהן בתפקיד עד 20 במרץ 1989, וב-16 במאי של אותה שנה מונה לשר הפנים האחרון של יוגוסלביה.
ב-1999, עם פרוץ העימות בדרום סרביה, גראצ'אנין התגייס מחדש לצבא סרביה.
הוא ביקש להישלח לחזית, אולם בשל גילו המתקדם בקשתו נדחתה, והוא נותר על תקן של יועץ בכיר במטה הכללי.
בשל כך, הוענקה לו הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הסרבי – גנרל ארמייה.
פטר בצאקו (בהונגרית: Baczakó Péter; ארצ'י, 27 בספטמבר 1951 – בודפשט, 1 באפריל 2008) היה אלוף אולימפי ואלוף עולם הונגרי בהרמת משקולות, (84 קילו, משקל בינוני וחצי כבד) מאמן.
הוא התחרה במשקל בינוני, מאוחר יותר במשקל חצי כבד.
הוא היה חבר בנבחרת הונגריה בשתי אולימפיאדות, זכה במדליית ארד במונטריאול ב-1976 ובתואר האלוף האולימפי במוסקבה ב-1980. הוא השיג להונגריה את מדליית הזהב ה-111 ותואר האליפות האולימפית השנייה להונגריה בענף זה (הראשון אימרה פלדי).
ב-1983 הוא ויתר על ספורט תחרותי לאחר קרע בשריר הירך האחורי.
בשנת 1984 קיבל תעודת מאמן במכון ללימודי המשך של המכללה לחינוך גופני והפך למאמן של BKV Előre.
בין תלמידיו זכה אסתר קרוצלר מדליסטית כסף אולימפית.
ב-1992 היה קפטן הנבחרת הלאומית של נבחרת הנשים.
הוא היה מזכיר ועדת הספורט של הוועדה האולימפית ההונגרית (MOB).
בשנת 1993, הוא הפך לחבר הנהלה של מועדון האלופים האולימפי ההונגרי.
בצאקו נפטר ממחלה בגיל 56. מאז מותו, BKV Előre מארגנת מדי שנה את תחרות הזיכרון של פטר בצאקו.
בשנת 1976 במונטריאול, קנדה בטורניר הרמת המשקולות של המשחקים האולימפיים (1976), בו זכה במדליית ארד במשקל בינוני בתחרות המשולבת.
בברית המועצות, באולימפיאדת מוסקבה (1980) הפךי לאלוף האולימפי בתחרות המשולבת בקטגוריית משקל קל כבד.
בשנת 1975 זכה במדליית ארד במשקל בינוני (דחיקה).
בשנת 1977, מדליסט כסף במשקל בינוני (משולב), מדליסט ארד (דחיקה)
מדליית כסף 1978 שלוש פעמים במשקל בינוני (משולב, דחיקה).
בשנת 1979, הוא זכה במדליית זהב במשקל קל (הנפה), מדליסט כסף (משולב, דחיקה)
בשנת 1982, הוא זכה במדליית ארד במחלקה במשקל קל (הנפה).
בשנת 1977, מדליסט כסף במשקל בינוני (משולב), מדליסט ארד (הנפה, דחיקה)
מדליית כסף 1978 שלוש פעמים במשקל בינוני (משולב, הנפה, דחיקה).
בשנת 1979, הוא זכה במדליית זהב במשקל קל (דחיקה), מדליסט כסף (משולב, הנפה)
בשנת 1982, הוא זכה במדליית ארד במחלקה במשקל קל (דחיקה).
פרס "משחק הוגן" (קטגוריה מפעל חיים) (2006)
פֶּטֶר בירוש (בהונגרית: Biros Péter; מישקולץ, 5 באפריל 1976) שחקן כדורמים הונגרי.
הפך לשחקן כדורמים בגיל 14 ושיחק גם כדוריד.
בגיל 17 הצטרף לקבוצת הכדוריד של וספרם.
ואז הוא הפסיק לשחק כדורמים לזמן קצר.
לאחר מכן הפך לשחקן של אגר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-1997. באותה שנה הוא עבר ל-UTE.
הוא וקבוצתו הגיעו לרבע הגמר ב-1998 וזכו בגביע LEN ב-1999. הוא לא הצליח לייצב את מקומו בנבחרת, אבל בסופו של דבר היה שם באליפות אירופה בפירנצה ב-1999, שם זכה במדליית הזהב.
בירוש כבש 5 שערים עם הופעה יוקרתית בגמר.
הוא הגיע ראשון גם ב"גביע העולם" 1999 בסידני, ולאחר מכן חתם על חוזה עם פרימוריֶה רייקה הקרואטית.
הוא וקבוצתו הגיעו לרבע גמר גביע LEN.
אחרי האליפות היו לו גם הצעות מקרואטיה, איטליה והונגריה.
לבסוף, חתם חוזה עם קבוצת Bečej.
הוא היה חבר בנבחרת הונגריה שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת 2000, שזכתה גם בתואר נבחרת הונגריה של השנה.
ב-2009 הוא היה חמישי באליפות העולם.
בספטמבר הודיע כי ב-2010 הוא רק בקבוצת המועדון שלו, אך ממרץ 2010 הוא שוב זמין לנבחרת.
FINA בחר בו לשחקן השני בטיבו בעשור.
הוא סיים רביעי באליפות אירופה.
ב-2011 הוא זכה שוב באליפות הונגריה לאחר חמש שנים.
הוא לקח את המקום הרביעי בגביע העולם בשנחאי.
בסוף השנה הוא נבחר לשחקן המקומי הטוב ביותר בפעם החמישית.
ב-2012 היה מדליסט ארד באליפות אירופה, חמישי באולימפיאדה.
בירוש נבחר לשאת את דגל הונגריה בפתיחה האולימפית.
זוכה ליגת האומות האירופית (2000)
אלוף קרואטיה וזוכה גביע (2001, בקז'י)
מלך השערים הקרואטי (פרימוריה רייקה, 2000) - עם 182 שערים
מלך השערים בגביע אירופה (2001)
אזרח כבוד של בודפשט (2008)
שחקן השנה באירופה (LEN) (2008)
שחקן כדור המים הגברי הטוב ביותר בעולם (עולם השחייה) (2008)
אזרחות כבוד של מישקולץ (2011)
האי פטר הראשון (נורווגית: Peter 1.s øy) הוא אי געשי באוקיינוס הדרומי.
ממלכת נורווגיה טוענת לריבונות על האי, שהוא שטח חסות שלה, אבל כמו שאר הטריטוריות שלה מתחת לקו הרוחב 60 דרום, גם ריבונותה על האי אינה מוכרת במישור הבינלאומי.
האי פטר הראשון ממוקם בדרום האוקיינוס האטלנטי, סמוך לאנטארקטיקה, ושטחו הוא 243 קילומטרים רבועים.
הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת לארס כריסטנסן (1,755 מטר), שהוא הר געש.
לא ברור אם הוא כבוי או לא.
הוא נמצא 450 קילומטרים מאנטארקטיקה.
בחוף המערבי נמצאת מערת ססיל.
פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן גילה את האי פטר הראשון ב-21 בינואר 1821. הוא נקרא על שם הצאר הרוסי פיוטר הגדול (פטר הראשון).
נורווגי בשם אולה אולסטאד נחת לראשונה ב-2 בפברואר 1929 וסיפח אותו לממלכת נורווגיה.
רק מעטים נחתו אי פעם על האי, שכן גושי הקרח והזרמים החזקים באזור מונעים זאת.
אולסטד הותיר אחריו בקתה עם ציוד רפואי למצב חירום, אך בנחיתות במקום בשנת 1982 ובשנת 1987 על ידי הקברניט היינץ איה, לא נמצאו שרידי הבקתה.
פֶּטֶר וְהַזְּאֵב היא יצירה מולחנת לילדים על פי אגדת עם, מאת המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב, אשר נכתבה אחרי חזרתו לרוסיה בשנת 1936. היצירה היא סיפור ילדים (שנכתב על ידי פרוקופייב) המסופר על ידי קריין ומלווה בכלי נגינה.
היצירה גם עובדה למחול ואף הומחזה פעמים רבות.
פרוקופייב התבקש על ידי ידידתו, פעילת תיאטרון נטליה סץ, לכתוב יצירה עבור תיאטרון ילדים שייסדה וביימה, והסיפור שכתב אכן מבוסס על אגדת ילדים פופולרית.
ליצירה היו גם גרסאות קולנועיות וטלוויזיוניות רבות, כגון של רחוב סומסום והסרטון המונפש הקצר של וולט דיסני.
פטר הוא ילד המתגורר בבית סבו, בסמוך לקרחת יער.
יום אחד יוצא פטר לקרחת היער, ובטעות משאיר את השער הפתוח בגן.
הברווז בחצר מנצל את ההזדמנות כדי לצאת לבריכה הסמוכה.
הברווז מתחיל להתווכח עם הציפור הקטנה (הציפור אומרת: "איזה מין עוף אתה אם אינך יכול לעוף", והברווז עונה לה "איזה מין עוף את אם אינך יכולה לשחות?").
בינתיים, החתול של פטר אורב בין השיחים, ומעוניין לצוד אותם.
על מנת להתחמק מהחתול, הציפור שהוזהרה על ידי פטר עפה למרומי העץ, ואילו הברווז נשאר לו בבריכה, ובכך שניהם מגינים על עצמם.
סבו של פטר נוזף בו על כך שיצא לאחו לבדו, ושואל "מה יקרה אם הזאב הרע יצא מהיער?".
פטר משיב לו כי "בנים כמוני לא פוחדים מזאבים".
למרות זאת, הסבא מחזיר אותו לתוך הבית ונועל את השער.
לאחר זמן קצר אכן יוצא הזאב מהיער.
החתול נמלט ממנו ומטפס במהירות על העץ.
אך הברווז קופץ מהבריכה, מרוב התרגשות, והזאב רודף אחריו ובולע אותו.
פטר מתכנן כיצד יציל את המצב.
הוא מביא חבל ומטפס דרך חומת הגן אל העץ.
הוא מבקש מהציפור לעוף סביב ראשו של הזאב כדי להסיח את דעתו, ובאותו זמן הוא מוריד את החבל כעניבת חנק ותופס את הזאב בזנבו.
הזאב נאבק כדי להשתחרר, אך ככל שהוא נאבק החבל מתהדק סביבו.
כמה ציידים, שעקבו אחר הזאב קודם, יוצאים מהיער ומוכנים לירות בזאב.
אך פטר מבקש מהם לעזור לו לקחת את הזאב לגן חיות.
הזאב נלקח אחר כבוד לגן החיות במצעד ניצחון, הכולל את פטר, הציפור, החתול, הסב, והציידים המובילים הזאב.
הסב רוטן "ומה אם פטר לא היה תופס את הזאב?
בסיומו של הסיפור מציין המספר, כי "אם תקשיבו בתשומת לב רבה, תשמעו את קרקור הברווז בתוך בטנו של הזאב, כי הזאב בלע אותו מהר והוא נמצא בבטנו בשלמותו."
למעשה, עיקר היצירה אינו בעלילה אלא בכלי הנגינה שבה.
הסיפור מציג לילדים את כלי הנגינה השונים, כאשר לכל דמות מוצמד כלי המייצג אותה.
את היצירה מלווים חליל צד, קלרינט, אבוב, בסון, שלוש קרנות יער, חצוצרה, טרומבון, תופי טימפני, משולש, תוף מרים, מצלתיים, קסטנייטות, תוף וכלי קשת.
לכל דמות בסיפור כלי נגינה ייחודי ותימה מוזיקלית ייחודית – לייטמוטיב.
זאב – שלוש קרנות יער
ציידים – תופי טימפני וכלי נשיפה מעץ
פטר – כלי קשת (שילוב של קונטרבס, צ'לו, ויולה וכינור).
בישראל יצאו לאור כמה גרסאות מתורגמות לעברית של היצירה המוקלטת ושל הספר: התקליט הראשון יצא בהוצאת "הד ארצי", כשעל תזמורת הד ארצי מנצח גארי ברתיני ואת הסיפור קורא יוסי ידין.
בשנות השישים, הוציאה חברת "C.B.S" גרסה משלה בקריינות של השחקן שרגא פרידמן.
גרסה נוספת משנות השישים הוקלטה בחברת התקליטים "סטודיו".
בשנת 1980 הוציאה חברת "אן אם סי" תקליט דומה, כשאת הסיפור קורא יוסי גרבר.
גרסאות אחרות לוו בנוסח עברי מאת יוסי בכר וקריינות של ניסים עזיקרי.
בשנת 1982 יצא סרט תיאטרון בובות צרפתי קצר שמבוסס על היצירה אשר בשנת 1991 דובב הסרט לעברית בקריינות של קובי מידן והופץ בישראל על ידי קלסיקלטת.
הגרסה המוקלטת האחרונה יצאה בחברת "הליקון" בשנת 2000, מלווה בנוסח עברי מאת מאיר שלו וקריינות של רמי קלינשטיין.
הספר יצא לאור בעברית, בין השאר, בהוצאת עם עובד בשנת 1975 בתרגומו של א.ב.
וכן בהוצאת אדם מוציאים לאור בשנת 1984 בתרגומה של רחל מלצר.
בשלהי שנות ה-90 הופק משחק מחשב מוזיקלי המבוסס על האגדה, המשחק מספר את האגדה המלאה בליווי מוזיקה ותמונות שממחישות את הסיפור, את קריינות המשחק מלווה קולו של דן כנר.
בגרסאות בינלאומיות לסיפור וליצירה השתתפו מיטב התזמורות והמנצחים בעולם, ומיטב האמנים שימשו כמספרים.
שני האחים, במאי הקולנוע ריצ'רד אטנבורו ויוצר סרטי הטבע דייוויד אטנבורו, גילמו את המספר בשתי גרסאות שונות של היצירה.
לינה פרוקופייב, אלמנתו של המלחין, גילמה את המספרת בגרסה מ-1987 עם התזמורת הסקוטית הלאומית בניצוחו של נמה ירווי.
אולג וגבריאל פרוקופייב, בנו ונכדו של המלחין, גילמו יחד את המספר בגרסה מ-1991.
התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה הוציאה גרסה משלה וליצירה, עם יצחק פרלמן בתפקיד המספר, ב-1986.
מספר אנשי ציבור ידועים גילמו אף הם את תפקיד המספר בגרסאות שונות.
אלינור רוזוולט גילמה את המספר בגרסה מ-1950 עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של סרגיי קוסביצקי.
מיכאיל גורבצ'וב וביל קלינטון, עם סופיה לורן, גילמו את המספר בגרסה מ-2003 עם התזמורת הלאומית של רוסיה בניצוח קנט נגאנו.
הגרסה המצליחה ביותר מבחינה מסחרית יצאה ב-1978, גרסה של תזמורת פילדלפיה בניצוח יוג'ין אורמנדי, עם דייוויד בואי בתפקיד המספר.
ביהדות פטר חמור הוא כינוי למצות עשה, לפיה מצווים לפדות את הוולד הבכור שנולד לאתון.
על פי הכתוב בתורה יש לפדותו בשה, ובמקרה שלא פדו את פטר החמור, יש לערוף את ראש החמור ולקוברו.
מצווה זו מוזכרת בתורה פעמיים:
בספר שמות מוזכר כך: , פעם נוספת נזכרת המצווה בספר במדבר: .
על פי חז"ל יש לפדות רק את בכור החמור, ולא בכור של כל בהמה טמאה.
בתלמוד מסופר שרבי חנינא שאל את רבי אליעזר מהו טעמה של מצוות פטר חמור:
לפי אחד ההסברים לבכור הבהמה הטמאה יש קדושה כבכור בהמה טהורה, אך מכיוון שהוא נחשב על פי התורה כמין טמא, הוא אינו יכול להיות מוקרב על גבי המזבח, ולכן יש לגרום לקדושתו להיות מופקעת על ידי פדיונו בשה.
מצווה זו דומה למצוות פדיון הבן של בכור מישראל, שבו הבכור נפדה באמצעות כסף.
בעלים - חמור של ישראל חייב בפדייה, אבל חמור של גוי פטור מן הפדיון.
גם חמור שיש לגוי חלק בו - פטור מן הפדיון, ולכן ניתן להיפטר מהמצוה על ידי מכירת חלק מן החמור לגוי.
חמור של כהן או לוי פטור אף הוא מן הפדיון.
פדיון - לכתחילה פודים את הבכור הזכר מן האתון בטלה כבשים או בגדי עיזים.
הטלה או הגדי ניתנים לכהן, אשר יכול לעשות בו כרצונו, מאחר שפדיונו אינו הופך אותו למקודש.
שווה שה - בדיעבד, מי שאין ברשותו טלה או גדי יכול לפדות את פטר החמור בכסף בשווי החמור.
ברכה - קודם פדיית החמור יש לברך: .
מצוות עריפת ראש פטר החמור
במקרה והאדם אינו רוצה לפדות את החמור כפי המצווה, מוטלת עליו המצווה לערוף את ראש החמור כפי הכתוב בפסוק: .
לפי התפיסה בתורה, לבכור החמור יש מעין קדושה.
תפיסה זו הייתה קיימת גם בתרבות של החיקסוס.
באתרים של החיקסוס כמו תל הרור בנגב ואווריס בירת החיקסוס במצרים, נתגלו קבורות טקסיות של חמור, שכנראה בוצעו במהלך פולחן דתי.
בתל-הרור נקבר החמור עם רסן מכסף ואוכף.
האל של החיקסוס, סת, תואר באמנות גם בדמות של חמור, ואולי מכאן הייתה קדושתו לעם החיקסוסי, וייתכן שיש לכך קשר עם עלילת החמור.
פטר הרמן אדלר – 2 באוקטובר 1990, רידג'פילד בקונטיקט, ארצות הברית) היה מנצח יהודי-אמריקאי יליד צ'כיה.
אדלר למד בקונסרבטוריון של פראג, צ'כוסלובקיה.
על מוריו נמנו המלחינים: ויטסלאב נובאק ( Vítězslav Novák), פידליו פינקה ואלכסנדר זמלינסקי.
בין 1929 ל-1932 היה מנהל מוזיקלי בתיאטרון בברמן, ובין
1932 ל-1937 ניצח על התזמורת הפילהרמונית האוקראינית בקייב.
הוא היה מנהל מוזיקלי ואמנותי של NBC אופרה, חלוץ שידורי האופרה בטלוויזיה של ארצות הברית.
הוא הזמין במיוחד את האופרה "אמל ומבקרים הליליים" של ג'אן קרלו מנוטי, שהפכה לאופרה הראשונה ששודרה בטלוויזיה, ושודרה בערב חג המולד, 1951.
בהמשך היה המנצח הראשי של תזמורת בולטימור, משנת 1959 עד 1968.
אדלר ניסה את כוחו פעם יחידה בעבודה בסרטים.
היה זה כשעיבד וניצח ב-1952 על הקטעים האופראים בסרט "קארוזו הגדול", שעסק בחייו של זמר האופרה אנריקו קארוזו.
על עבודתו זו היה מועמד לפרס האוסקר.
פטר וייס (8 בנובמבר 1916 נויבבלסברג ליד ברלין - 10 במאי 1982, סטוקהולם), סופר ומחזאי גרמני ממוצא יהודי למחצה.
את מרבית חייו הבוגרים העביר בשוודיה, שאליה היגר מאימת הנאצים.
עבודתו מושפעת בצורה עמוקה מחוויית ההגירה הכפוייה שלו ממולדתו גרמניה.
בין יצירותיו המפורסמות ביותר המחזות "מארה סאד" ו"החקירה" והרומן הפוליטי עב-הכרס "האסתטיקה של ההתנגדות".
החקירה, (Die Ermittlung) (1965), מחזה, מגרמנית: עדנה קורנפלד, חמו"ל, תשכ"ח 1968.
הצל של גופו של העגלון (1960), "מיקרו-רומאן", מגרמנית אילנה המרמן, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, תשל"ח 1978. תרגום חדש של אילנה המרמן ראה אור ב-2016 בסדרת "הספרייה הקטנה", הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה.
מארה סאד, "סיפור רדיפתו ומותו של ז'אן-פול מארה.
כפי שהוצג על ידי להקת השחקנים של בית-המרפא בשארנטון בהדרכתו של מר דה סאד" (1962-5), מחזה בשתי מערכות, מרכז ישראלי לדרמה, תשמ"ב 1982. יצא לראשונה כמחזה בעברית 1960.
פרידה מן ההורים (Abschied von den Eltern) (1961), נובלה אוטוביוגרפית, מגרמנית: אילנה המרמן, עם עובד, תשמ"ז.
פטר הרביעי, או תאודור פטר לבית אסן, (בבולגרית: Петър IV Теодор), היה הצאר הראשון של האימפריה הבולגרית השנייה, לאחר שחרורה מ 167 שנות כיבוש על ידי האימפריה הביזנטית.
שנת לידתו ושמות הוריו אינם ידועים ועל מוצאו נתון ויכוח בין מצדדי הנרטיב ההיסטורי הבולגרי, הטוענים שהוא מבולגריה ההיסטורית, לבין מצדדי הנרטיב הרומני הטוענים שהוא מוולאכיה.
ההיסטוריון בן התקופה ניקטאס כוניאטס, טוען שפטר ואחיו איוון אסן הראשון, נולדו בחבל מואסיה, שהיה נתון לשליטת האימפריה הביזנטית ומוצא המשפחה הוא קומני.
פטר היה הבכור מבין ארבעה אחים ושתי אחיות.
משנת 1018, מועד נפילת האימפריה הראשונה ובמשך 167 שנים, נתונה הייתה בולגריה לשליטת האימפריה הביזנטית.
לאחר סדרת קרבות מול ממלכת הונגריה ודספוטט סרביה, נחלש כוחו של צבאה ברחבי הבלקנים והתרופפה במקביל, השליטה המינהלית במחוזות השונים.
כך, בשנת 1185, ניצלו האחים איוון אסן ופטר את המצב וארגנו מרד נרחב בשלטון הביזנטי בסיוע ולאכים וקומנים כשפטר מכריז על עצמו כקיסר הבולגרים, תחת השם פטר הרביעי.
השם בו בחר יצר קשר אתנוגרפי לשליט פטר הראשון, מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה, אף על פי שלא היה כל קשר אתני ביניהם.
לאחר שנת קרבות, נאלצו הביזנטים להכיר בישות בולגרית עצמאית, כאשר המרד המשיך והתעצם, אף מעבר לנהר הדנובה.
לאחר שהוכרו כשליטי ישות עצמאית, החלו פטר ואחיו איוון, לשחק במגרש המשחקים הפוליטי של אירופה בעת ההיא.
במהלך מסע הצלב השלישי, הציעו את עזרתם הצבאית לקיסר פרידריך ברברוסה מנהיג הצלבנים, אשר יחסיו עם הקיסר הביזנטי לא היו מן המשופרים, בשל חבירתו של האחרון לסלג'וקים ולמוסלמים.
בקיץ שנת 1190, לאחר מותו של פרידריך ברברוסה וקריסת המחנה הצלבני הגרמני, הצליח איסאאקיוס אנגלוס השני, הקיסר הביזנטי לחדור ללב השטח הבולגרי ולצור על עיר הבירה טרנובו, אך נאלץ לסגת מפני תגבורת מאסיבית של מיליציות קומניות ובדרכו לקונסטנטינופול, נפל למארב שטמן לו צבאו של איוון אסן.
הקיסר נחלץ בעור שיניו, אך צבאו הוכה קשות ושלל ורכוש רב נפלו בידי הבולגרים.
אחיו של פטר, איוון זכה בתהילת הניצחונות הצבאיים כנגד הביזנטים ובלחץ אהדת ההמונים אליו, מינה אותו פטר לקיסר משותף בשנת 1189. איוון אסן מלך מטרנובו והיה המפקד הצבאי העליון בהמשך המאבקים כנגד הביזנטים, בעוד שפטר פרש מבלי לוותר על הכתר, לעיר פרסלב.
בשנת 1196, לאחר רציחתו של אחיו, בידי בן דודם איבאנקו, אשר פעל כשכיר חרב של הביזנטים והכריז על עצמו כקיסר, הוביל פטר את הצבא הבולגרי אל עבר טרנובו וצר עליה.
איבאנקו נמלט אל פטרוניו הביזנטים ופטר חזר למעמדו כצאר.
כהונתו הייתה קצרה ובשנת 1197, נרצח אף הוא בידי גורמי אופוזיציה, מקרב משפחות האצולה ולכס השלטון עלה אחיו הצעיר קאלויאן.
פטר קאראג'ורג'ביץ' נולד ב-29 ביוני 1844, לאלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה ולפרסידה ננאדוביץ'.
הוא גדל לתוך עידן הלאומיות הסרבית המתחדשת ובתוכו למאבק על השלטון במדינה בין בית אוברנוביץ' לבין בית קראג'ורג'ביץ'.
ב-1817 נרצח קאראג'ורג'ה על ידי שליחיו של מילוש אוברנוביץ'.
אביו, אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' כיהן כנסיך סרביה בין 1842 עד להדחתו ב-1858 ולעלייתו לכס הנסיכות של יריבו הגדול מילוש אוברנוביץ'.
לאחר הדחתו של אלכסנדר, גלתה המשפחה לרומניה.
עד שנת 1861, התגורר פטר במונטנגרו, שווייץ ולאחר מכן עבר לצרפת, שם סיים את האקדמיה הצבאית סאן סיר שבפריז, הוסמך לקצונה, הצטרף ללגיון הזרים הצרפתי ונטל חלק במלחמת צרפת–פרוסיה.
במהלך לימודיו נתוודע לכתביו של ג'ון סטיוארט מיל, אותם תרגם לסרבית.
ב-1883 נישא לזורקה, נסיכת מונטנגרו ולזוג נולדו חמישה ילדים.
ב-1887 נפטרה ביתו מילנה בהיותה בת שנה וב-1890 במהלך לידת בנם החמישי אנדריו, נפטרו זורקה רעייתו והרך הנולד.
ב-1903 גבר חוסר השקט הפוליטי בממלכת סרביה והחלו התארגנויות בתוך הצבא והמערכת הפוליטית שמטרתן להדיח את המלך אלכסנדר הראשון.
העוינות כוונה גם כלפי רעייתו דראגה מאסין, שלא נמנתה עם משפחות האצולה, הייתה עקרה ובממלכה רווחו שמועות על כוונת הזוג להכריז על אחיה של דראגה כיורש העצר.
במקביל הורעו מאוד יחסי החוץ של סרביה, הן מול האימפריה הרוסית והן מול האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-11 ביוני 1903 פרצה בבלגרד הפיכה צבאית שהונהגה על ידי דרגוטין דימטרייביץ' מפקד המודיעין הצבאי הסרבי ובני הזוג המלכותי נרצחו בארמונם.
ב-15 ביוני 1903 אישרה האספה הלאומית הסרבית את מינויו של פטר קאראג'ורג'ביץ' למלך סרביה, פה אחד, והוא שב לממלכה מגלותו.
ב-21 בספטמבר 1904, נערך טקס ההכתרה הרשמי בבלגרד וב-9 באוקטובר 1904 נערך טקס המשיחה.
פטר היה ליברלי יותר מקודמו ושאף להפוך את סרביה למונרכיה חוקתית.
הוא נקט במדיניות חוץ פאן בלקנית, תוך ניסיונות התקרבות לממלכת בולגריה שכנתה של סרביה שחתרה במקביל לסרבים להגמוניה אזורית.
הסרבים והבולגרים יישרו קו פרו-רוסי במדיניות החוץ שלהם והקימו את הליגה הבלקנית שמטרתה הייתה למזער ככל הניתן את אחיזתה של האימפריה העות'מאנית בשטחים אירופיים.
ב-8 באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה והצבא הסרבי כבש שטחים נרחבים במקדוניה הווארדארית, אלבניה ומונטנגרו.
הבולגרים הפרו את הברית מול חברותיהם לליגה הבלקנית ופרצה מלחמת הבלקן השנייה, אשר במהלכה הובס הצבא הבולגרי.
המלחמה נתפשה בציבוריות הסרבית כהישג גדול והוא נזקף לזכותו של פטר הראשון.
במסגרת הסכם בוקרשט שחתם את מלחמת הבלקן השנייה, זכו הסרבים בשטחים נרחבים במרכז מקדוניה.
ב-24 ביוני 1914, הודיע פטר הראשון על פרישה בפועל מניהול ענייני הממלכה בשל מצבו הבריאותי, והעברת סמכויותיו לבנו אלכסנדר, אשר הפך רשמית לעוצר.
רשמית, פטר הראשון עדיין אחז בתואר מלך סרביה.
הנסיך ג'וֹרגֶ'ה, בנו הבכור של פטר ויורש העצר המיועד נושל מתוארו ומעמדו ב-1909 לאחר שרצח את אחד ממשרתיו וכך הפך אלכסנדר ליורש העצר.
לאחר רצח פרנץ פרדיננד הכריזה האימפריה האוסטרו-הונגרית מלחמה על סרביה ופרצה מלחמת העולם הראשונה.
בחלקה הראשון של המערכה על סרביה הצליח הצבא הסרבי לבלום את האוסטרו-הונגרים ובהמשך להדוף אותם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
בהמשך, הצטרפו הבולגרים למתקפה וביחד עם כוחות צבא הקיסרות הגרמנית ויחידות הצבא האוסטרו-הונגרי תקפו את הסרבים בשתי חזיתות והממלכה קרסה, תוך מניין נפגעים רב מקרב חיילי הצבא והאוכלוסייה האזרחית.
פטר הראשון, יורש העצר אלכסנדר, ממשלתו, שרידי צבאו ואלפי פליטים נסוגו דרך הרי אלבניה לדורס השוכנת לחופיה האדריאטיים של הנסיכות ומשם פונו לאי קורפו.
הנסיגה הארוכה והקשה דרך ההרים האלבניים עשתה שמות במצבו הבריאותי של המלך והוא הלך והדרדר.
בהמשך, עברו ההנהגה והצבא הסרבים לאזור סלוניקי שבממלכת יוון, שם הצטרפו לכוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית והיוו גורם משמעותי בהכרעתה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרגו בקרבות או נפטרו ממחלות 275,000 חיילים ו-450,000 אזרחים מתוך 4.5 מיליון תושבי ממלכת סרביה.
מלאכת שיקום הממלכה הוטלה על יורש העצר אלכסנדר.
לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית נולדה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
הופעתו האחרונה בציבור של המלך פטר הראשון הייתה ב-1 בדצמבר 1918, עת הוכרז כמלך הראשון של הממלכה החדשה.
פטר קאראג'ורג'ביץ' הלך לעולמו באוגוסט 1921 בבלגרד והוא בן 77 שנים.
ב-1 באוגוסט 1883 התחתן פטר עם זורקה, נסיכת מונטנגרו, בתם של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ומילנה ווקוטיץ', ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ילנה, נסיכת סרביה (1884–1962), התחתנה עם יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה.
ג'ורג'ה, נסיך הכתר של סרביה (1887–1972), התחתן עם ראדמילה ראדוניץ'.
פטר השני קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' (בסרבית קירילית: Петар II Карађорђевић; 6 בספטמבר 1923, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה – 3 בנובמבר 1970, דנוור, קולורדו, ארצות הברית) היה מלכה האחרון של יוגוסלביה.
פטר, בנו בכורו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה, היה בן 11 שנים כשנרצח אביו בצרפת ומפאת גילו מונה פאבלה בן דודו של אביו לעוצר המלוכה.
ב-1941 נטל את השלטון לאחר ביצוע הפיכה צבאית בחסות בריטית, אך נמלט מממלכתו לאחר כיבושה בידי גרמניה הנאצית.
ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, בוטלה המלוכה ביוגוסלביה ופטר השני הודח מתפקידו וגלה לארצות הברית.
פטר נולד בספטמבר 1923 בבלגרד לאלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה ורעייתו מריה מרומניה.
את ילדותו המוקדמת עשה בארמון המלוכה ביוגוסלביה, תחת מורה פרטי אנגלי.
בגיל 11 נשלח ללימודים בבריטניה, אותם הפסיק לאחר 13 ימים בשל רציחתו של אביו במרסיי שבצרפת.
מפאת גילו מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ', בן דודו של אביו אלכסנדר לעוצר המלוכה.
בשנת 1939 החל ללמוד בבית ספר צבאי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, פאבלה, עוצר המלוכה, ניהל מדיניות שנטתה לכיוון מדינות הציר וב-25 במרץ 1941 חתם על ההסכם התלת-צדדי, עניין שהוביל למחאות בציבור ובשורות הצבא.
פטר התנגד למדיניות זאת ושאף לראות את ארצו נלחמת נגד הנאצים.
ב-27 במרץ 1941 פרצה הפיכה צבאית בממלכה בחסות בריטית, פאבלה קאראג'ורג'ביץ' הודח ופטר הוכרז כמלך.
פטר ביטל את החוקים האנטישמיים בארצו ומיהר לחתום על חוזה ידידות של ארצו עם ברית המועצות.
אולם, ההפיכה הצבאית ביוגוסלביה וביטול הצטרפותה להסכם התלת-צדדי, הובילו את הגרמנים לדחיית תאריך תחילת מבצע ברברוסה וניתוב כוחותיהם לאזור הבלקן.
ב-6 באפריל 1941 פלשו כוחות מדינות הציר לממלכה וב-17 באפריל נכנעו כוחות הצבא היוגוסלבי.
פטר השני נמלט לממלכת יוון ב-14 באפריל ולאחר מספר ימים, לאור פינוי הצבא הבריטי מיוון עבר לאלכסנדריה וממנה לירושלים, אליה הגיע ב-21 באפריל 1941. מירושלים, הוציא פטר השני הודעה שהוא מבטיח להמשיך להילחם בנאצים עם חלק מצבאו שעבר ליוון.
פטר שהה כחודשיים בירושלים, בה השתכן בבית אגיון, והגיע ללונדון ב-21 ביוני 1941. בלונדון פטר לקח קורסים בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת קיימברידג', במקביל למילוי חובותיו כמלך.