tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באלינט למדה במכללת ברנרד מבית אוניברסיטת קולומביה, זאת בטרם עברה ללמוד במכללת סמית'.
בשנת 1990 סיימה בכבוד רב את לימודיה הגבוהים בסמית' עם תואר ראשון בהיסטוריה ולימודי נשים.
ב-1995 קיבלה תואר שני בחינוך מאוניברסיטת הרווארד, ולאחר מכן תואר שני נוסף בהיסטוריה מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט בשנת 2000. בעת לימודיה בסמית' השתלבה בפעילויות חברתיות למען זכויות נשים במכללה.
בשנת 1994 עברה באלינט לוורמונט, ולימדה היסטוריה ומדעי החברה בחטיבת ביניים.
בין היתר גם עבדה כמדריכה לטיפוס מצוקים במחנות הקיץ של "Farm & Wilderness" בפליימאות' שבוורמונט, ובמקביל לימדה במכללה הקהילתית של ורמונט בברטלבורו.
בשנת 2000 פגשה את אליזבת', וב-2004 השתיים נרשמו באיחוד אזרחי.
הן עברו לברטלבורו ב-2007 וכעבור שנתיים, כאשר אושרו נישואים של זוגות מאותו המין בוורמונט, נישאו באורח רשמי.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 תמכה באלינט במפלגה הפרוגרסיבית של ורמונט ותמכה באנתוני פולינה, במועמד המפלגה לתפקיד מושל ורמונט בבחירות 2000.
בבחירות 2014 הכריזה באלינט על התמודדה לייצוג מחוז הבחירה של וינדהאם בסנאט של ורמונט.
במהלך הבחירות גייסה את מרבית הכסף שנתרם למועמדים במחוז, כ-13 אלף דולר אמריקני, ונתמכה בדמויות ציבוריות בהן השחקנית ג'יין לינץ' ומנהיג הדמוקרטים בסנאט המדינתי פיליפ בארות'.
יו"ר המפלגה הדמוקרטית במחוז וינדהאם ברנדון בת'ם שימש כיושב ראש מטה הבחירות שלה.
מחוז זה מיוצג בסנאט המדינתי בידי שני נציגים.
מועמד מכהן אחד, פיטר גלבריית', פרש מהחיים הפוליטיים, בעוד נציגת המחוז השנייה, ג'נט וייט, נבחרה מצדה מחדש.
באלינט בתורה נבחרה במקומו של גלבריית' במהלך הבחירות הכלליות, ונהפכה ללסבית הראשונה בסנאט של ורמונט.
בשנת 2017 הצביעה באלינט, לצד 19 מחבריה הדמוקרטים, בעד הדחתו של הסנאטור נורמן ה.
מקאליסטר, לאחר שהואשם בתקיפה מינית ומעצרו במאי 2015. בסנאט של ורמונט ישבה בראש הפאנל לענייני הטרדות מיניות.
היא הייתה חברה בוועדות לפיתוח כלכלי, שיכון ועניינים כלליים, ועדת הכספים, ו-ועדת הכללים.
בינואר 2017 בחרה בה הסיעה הדמוקרטית למנהיגתה.
בשנת 2020 נבחרה לרשת את טים אש כנשיאה הזמנית של הסנאט, ונהייתה לאישה והלהט"בית הראשונה שמילאה תפקיד זה.
במהלך בחירות 2016 הייתה חברה ב"מועצת מנהיגי הניצחון" שהקימה הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, באילנט וחברים אחרים באספה הכללית של ורמונט מיאנו לתמוך במי מן המועמדים לנשיאות.
ב-15 בנובמבר 2021 הכריז פטריק לייהי, נציגה הוותיק של ורמונט בסנאט של ארצות הברית, על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת הבחירות לסנאט ב-2022. לאחר מכן, נציגה היחיד של ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית, פיטר ולץ', הודיע כי יפרוש מבית הנבחרים על מנת להתמודד לסנאט במקומו של לייהי.
ב-13 בדצמבר 2021 הודיעה באלינט כי תתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס הכללי של ורמונט בבית הנבחרים.
באלינט בחרה בנטלי סילבר, לשעבר הדוברת של ולץ', לנהל את מטה הבחירות שלה.
באלינט גייסה למעלה מ-125 אלף דולר אמריקני תוך יממה מרגע שהכריזה על התמודדותה.
היא הצהירה כי תשאב השראה מהחלטתו של הסנאטור ברני סנדרס שלא לקבל תרומות כספיות מוועדות פעולה פוליטיות של תאגידים, אלא מכאלה בבעלות איגודי עובדים.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית גברה על סגנית המושל מולי גריי עם 60.6% מהקולות, ובבחירות הכלליות ניצחה את מועמד המפלגה הרפובליקנית ליאם מאדן עם 60.45% מקולות הבוחרים.
באלינט הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2023, עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
באותה שנה נכללה ברשימת 100 הלהט"בים המשפיעים ביותר בארצות הברית של הירחון "אאוט".
במרץ 2023 נמנתה באלינט בין 56 דמוקרטים שהצביעו בעד החלטה של בית הנבחרים הקוראת לנשיא ג'ו ביידן להשיב את חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית משטחי סוריה בתוך 180 יום.
באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הביעה באלינט תמיכה בלחימה של צה"ל ברצועת עזה בתגובה למתקפת הפתע על ישראל.
ב-9 בנובמבר צעדו מאות מפגינים אל אירוע התרמה שאירחה בוורמונט בדרישה שתקרא להפסקת אש.
ב-16 בנובמבר נהפכה לחברת הקונגרס ה-32 שקראה להפסקת אש הומניטרית ברצועת עזה, וליהודייה הראשונה לעשות כן.
לוי היא פרופסור לאפידמיולוגיה בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת ייל ופרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ייל.
לוי נחשבת לחלוצה בתחום חקר הגילנות (Ageism) והשפעת תפיסות פסיכולוגיות של זקנה על הבריאות הפיזית והקוגניטיבית בגיל המבוגר.
מחקריה הדגימו כיצד סטריאוטיפים חיוביים ושליליים כלפי זקנה משפיעים על תוחלת החיים ואיכותם.
לוי נולדה וגדלה בארצות הברית.
היא סיימה את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה ובלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת מישיגן.
לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני ותואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
עם סיום תואר הדוקטור, ביצעה פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של הרווארד, בחטיבה להזדקנות ובמחלקה לרפואה חברתית.
לוי מכהנת כפרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל, ומשמשת כראש המעבדה לחקר הגורמים הפסיכו-חברתיים של בריאות בהזדקנות (Social and Behavioral Sciences) בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה.
מחקריה של לוי מתמקדים בחיבור שבין פסיכולוגיה חברתית לגרונטולוגיה (חקר הזקנה).
היא טבעה ופיתחה את "תאוריית הגשמת הסטריאוטיפים" (Stereotype Embodiment Theory), הגורסת כי סטריאוטיפים כלפי זקנה המצויים בחברה מחלחלים לתודעתו של הפרט לאורך חייו, ובבגרותו משפיעים פיזיולוגית וקוגניטיבית על בריאותו.
השפעה על תוחלת חיים: באחד ממחקריה המצוטטים ביותר, מצאה לוי כי אנשים שאחזו בתפיסות חיוביות לגבי זקנה חיו בממוצע 7.5 שנים יותר מאשר אלו שהחזיקו בתפיסות שליליות, וזאת גם לאחר ניטרול משתנים כמו גיל, מין, מצב סוציו-אקונומי ובריאות התחלתית.
בריאות קוגניטיבית: לוי הראתה כי תפיסות חיוביות כלפי זקנה עשויות להגן מפני ירידה קוגניטיבית ואף להפחית את הסיכון לפתח תסמינים של מחלת האלצהיימר, גם בקרב נשאי הגן APOE4 המקושר לסיכון מוגבר למחלה.
השפעות בין-תרבותיות: במחקריה המוקדמים ביצעה השוואות בין תרבויות (למשל בין ארצות הברית ליפן), והראתה כיצד תרבויות המכבדות את הזקנה ומעניקות לה מעמד חיובי, תורמות לבריאות טובה יותר בקרב האוכלוסייה המבוגרת.
בשנת 2022 פרסמה את ספרה "Breaking the Age Code" (בתרגום חופשי: "לשבור את קוד הזקנה"), המנגיש את מחקריה לקהל הרחב ומציע כלים לשינוי תפיסתי ביחס להזדקנות.
עבודתה המחקרית של לוי זכתה להכרה בינלאומית וזיכתה אותה במספר פרסים יוקרתיים בתחום הפסיכולוגיה והגרונטולוגיה, בהם:
פרס באלטס להישג מחקרי יוצא דופן (Baltes Distinguished Research Achievement Award) מטעם האגודה הפסיכולוגית האמריקנית (APA).
פרס ריצ'רד קליש לפרסום חדשני (Richard Kalish Innovative Publication Award) מטעם האגודה הגרונטולוגית של אמריקה (GSA).
פרס אוולד בוסה למחקר במדעי החברה וההתנהגות (Ewald W.
בַּקְטֶרְיוֹלוֹגְיָה הוא ענף של המיקרוביולוגיה העוסק בחקר הפרוקריוטים.
כיום, נעשים שימושים רבים בחיידקים לצורך יצירת חומרים כגון הורמונים (אינסולין) בעזרת הנדסה גנטית.
שימוש נוסף, טבעי, לחיידקים הוא מיחזור חומרים בטבע, גם על ידי פירוק של חומר אורגני.
בנוסף, יש להם תפקיד מרכזי במחזור חומרים חיוניים (כגון פחמן או חנקן) בטבע.
חיידקים נצפו לראשונה לפני 1673, כאשר אנטוני ואן לוונהוק צפה בחיידקים בעזרת מיקרוסקופ אור בעל עדשה אחת, שהוא עיצב בעצמו.
לוונהוק כינה את החיידקים שראה בשם אנימלקולס (animalcules) ותיאר את תצפיותיו בסדרת מכתבים לחברה המלכותית ולעומד בראשה רוברט הוק, שכנראה צפה אף הוא בהם.
הראשון שהשתמש במונח bacterium (ביוונית Bacterion – משהו קטן), וברבים bacteria, כשם לחיידקים היה כריסטיאן גוטפריד אהרנברג בשנת 1838.
הבקטריולוג הראשון של העידן המודרני הוא הבוטנאי הגרמני פרדיננד קון (Cohn), שאפיין לראשונה, במחצית השנייה של המאה ה-19, את מסלול החיים של החיידק Bacillus subtilis, והראה שלחיידק שתי צורות חיים – וֶגֶטָטיבית, שאינה שורדת בהרתחה, ונבג פנימי (endospore) שעמיד בהרתחה.
בשנת 1859 הראה לואי פסטר כי תסיסה נגרמת מגידול של מיקרואורגניזמים, וכי המקור לגדילה זו הוא לא בריאה ספונטנית.
רוברט קוך, שחקר מגוון חיידקים גורמי מחלות ובהם כולרה, גחלת ושחפת, הצליח לתת ראיות חזקות מספיק להתאוריה המדעית המקובלת עד היום לפיה חיידקים אחראיים למחלות מידבקות, ועל כך זכה בפרס נובל לרפואה בשנת 1905.
אף על פי שכבר במאה ה-19 היה ידוע כי חיידקים אחראיים למחלות רבות, לא היו טיפולים אנטיבקטריאליים זמינים.
ב-1910 פיתח פאול ארליך את התרופה הראשונה, וב-1908 זכה בפרס נובל על עבודתו בתחום האימונולוגיה.
ארליך היה חלוץ בשימוש בצבע לזיהוי וסיווג חיידקים, ועבודתו הייתה הבסיס לצביעת גרם ולצביעת ציל-נילסן.
ב-1977 גילה קארל ווז כי לארכאונים (חיידקים קדומים) קו התפתחות אבולוציונית נפרד משל החיידקים.
הטקסונומיה הפילוגנטית החדשה התבססה על ריצוף ה-RNA הריבוזומלי 16S, והביאה לחלוקה של הפרוקריוטים לשתי ממלכות, חיידקים (Bacteria) וארכאונים (Archaea).
בקטריופאג (בעברית: נגיף החיידק; קרוי גם בקטריופאג', ובקיצור פאג'; מאנגלית: Bacteriophage) הוא נגיף התוקף חיידקים.
השם בקטריופאג הוא הלחם של המילים "בקטריה" (חיידק) ו"פאגאין" (במקור מיוונית) שפירושה "לאכול", ומשמעותו "טורף חיידקים".
בקטריופאגים יכולים לשמש להשמדת חיידקים גורמי זיהומים ומחלות באופן דומה לאנטיביוטיקה, אך לעת עתה השימוש בהם בעולם המערבי מצומצם למדי.
קיימות הערכות לפיהן בעתיד בקטריופאגים ישמשו באופן נרחב נגד זיהום חיידקי, על רקע התפתחות נרחבת של עמידות לאנטיביוטיקה בקרב חיידקים.
כשאר הווירוסים, הבקטריופאג מורכב מחומצת גרעין (DNA ב-95% מהפאג'ים) וממעטפת חלבונית.
רוב הבקטריופאגים מצוידים ב"זנב" המשמש לחדירה לתאי החיידקים; חדירה זו הכרחית להתרבותם.
התרבות הנגיף בגוף החיידק יכולה להתרחש בשני מסלולים:
המסלול הליטי: הנגיף מזריק את ה-DNA המשמש כחומר התורשתי של הבקטריופאג אל החיידק.
על בסיס אותו DNA, מנגנוני השעתוק והתרגום של החיידק מייצרים את מרכיביו השונים של הנגיף, ובתוך גוף החיידק נוצרים נגיפים חדשים רבים.
על מנת לצאת מחוץ לחיידק הבקטריופאגים החדשים "מפוצצים" את המעטפת של החיידק (מבצעים ליזיס, המסה; מכאן שם המסלול), משתחררים אל הסביבה ומדביקים חיידקים אחרים.
המסלול הליזוגני: ה-DNA של הבקטריופאג חודר אל החיידק ומשתלב בכרומוזום החיידקי; מקטע ה-DNA הבקטריופאגי המשולב בכרומוזום החיידקי נקרא פרופאג'.
כשתא החיידק מתחלק, גם מקטע ה-DNA שמכיל את הרצף המקודד למרכיבי הנגיף עובר שכפול.
כך הפרופאג' הוכפל ועתה הוא נמצא בשני תאי הבת שנוצרו מתא החיידק המקורי.
מצב זה יכול להתקיים זמן רב (הבקטריופאג נמצא במצב רדום) ומכאן יוצא כי חיידקים רבים יכילו בתוכם את הפרופאז'.
לאחר זמן מה, לעיתים בשל שינויים בתנאי הסביבה של החיידק או בשל עקות שונות, עלול הפרופאג' לעבור שעתוק, ולעבור למצב הליטי שתואר קודם.
ייתכן גם מצב שבו פאג'ים מסוימים יתרבו בתא החיידק ויצאו ממנו מבלי לפוצץ אותו (ללא ליזיס).
בקטריופאגים המתרבים רק במסלול הליטי מכונים פאג'ים אלימים ואילו בקטריופאגים המתרבים גם במסלול הליזוגני נקראים פאג'ים מתונים.
הפאג'ים המתונים מתרבים לרוב במסלול הליזוגני, ולעיתים (כתוצאה מגירויים מגוונים) עוברים למסלול הליטי.
ציטוט שנון וידוע מאת המיקרוביולוג מארק מילר מתייחס למסלול הליטי: Bacteria don't die, they just phage away.
הבקטריופאג הנחקר ביותר בביולוגיה הוא הפאג' המתון למדא.
בקטריופאגים מהווים את אחת הדרכים שבעזרתן יכול DNA לעבור מחיידק לחיידק.
מעבר DNA באמצעות פאג'ים נקרא טרנסדוקציה (בעברית: התמרה) (מעבר DNA ללא תיווך של פאג' נקרא קוניוגציה).
תהליך זה מתרחש במסלול הליטי:
לפני שהפאג' משמיד את תא החיידק, הוא ממיס את הכרומוזום החיידקי ומפרקו לפיסות DNA קצרות.
כמה מפיסות אלו משתלבות ב-DNA של הפאג'ים הנמצאים בתוך התא.
הפאג'ים משמידים את התא, משתחררים לסביבה ומדביקים חיידקים חדשים.
ה-DNA הפאג'י, הכולל פיסת DNA מכרומוזום החיידק המקורי, מבצע שחלוף עם ה-DNA הכרומוזומלי של החיידק הנוכחי.
הגנים החדשים, שמקורם בתא החיידק הראשון, מחליפים את הגנים הקיימים.
במקרים רבים מקודדים הגנים החדשים לחלבונים בעלי השפעה גדולה על תכונות החיידק.
דבר זה מתרחש, למשל, בתופעת העמידות החיידקית בפני אנטיביוטיקה.
טרנסדוקציה היא הדרך העיקרית בה מעבירים החיידקים ביניהם גנים המקנים עמידות.
גילוי תופעת הטרנסדוקציה (ב-1952) פתח עולם חדש של אפשרויות בתחומי הביוטכנולוגיה וההנדסה הגנטית; גם כיום נעשה שימוש נרחב בפאג'ים בשני תחומים אלו.
חומצות הגרעין אף הן התגלו תוך שימוש בבקטריופאגים.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם
הפאג'ים התגלו בתקופת מלחמת העולם הראשונה על ידי המיקרוביולוג האנגלי פרדריק טוורט והביולוג הקנדי ממוצא צרפתי, פליקס ד'ארל (Felix d'Hérelle), ממכון פסטר בפריז.
ד'ארל אפיין אותם והעניק להם את שמם במאמר שכתב ב-1917, וצפה מהפכה בטיפול במחלות מידבקות.
ד'ארל גילה את הבקטריופאגים בזמן שעבד ב-1910 בחצי האי יוקטן במקסיקו.
הוא הבחין בהם בבדיקת צואת חרק הארבה שפשט באותם ימים על השדות ביוקטן.
ד'ארל אסף כמה חרקים חולים ובדק את צואתם.
הוא הגיע למסקנה שהם סובלים מהרעלת דם שנגרמה מחיידק.
ד'ארל מרח חלק מהצואה על צלוחיות האגר כדי לגדל תרבית, והבחין בכתמים עגולים בהירים על המשטח, דבר שהצביע על תמותת החיידקים באותם אזורים, מסקנתו הייתה כי דבר מה "זולל" את החיידקים.
עם שובו למכון פסטר, ב-1915 חזר ד'ארל על הניסוי.
הפעם השתמש בצואת חיילים צרפתים מיחידה פריזאית שסבלה ממכת דיזנטריה ואותה תוצאה נתקבלה שוב ללא התערבות חיצונית.
באותה שנה הגיע לתוצאות דומות גם פרדריק טוורט, שעסק בחקר גידול נגיפים.
גם הוא גילה, די במקרה, שהבקטריות שהתרבו על גבי צלוחיות המעבדה שלו נעלמו כליל.
גילוי הפאג'ים לצד החיידקים אותם הם משמידים מבוסס על כך שנגיף יתרבה בכמויות גדולות כאשר הוא פוגש כמות פונדקאים גדולה שלו, ועל כן ניתן לאתר פאג'ים התוקפים חיידק מסוים, באמצעות ריכוז כמות גדולה של חיידקים מסוג מסוים (לדוגמה, בביוב של בתי חולים).
בתחילה השתמש ד'ארל בהצלחה בפאג'ים למיגור מגפת טיפוס שפקדה עופות.
מ-1919 ואילך טיפל בפאג'ים בבני אדם.
ב-1925 ד'ארל קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ליידן הוותיקה בהולנד ואת אות ליבנהוק.
ד'ארל גם עבד במצרים במחלקת התברואה באלכסנדריה והשתמש בפאג'ים כדי לרפא עולי רגל מוסלמים שחזרו ממכה ומאל-מדינה.
משם עבר להודו וכשחזר משם הוצעה לו משרת פרופסור באוניברסיטת ייל.
השימוש בפאגים היה אקראי למדי, וזאת כיוון שנתגלעו בעיות בהפיכת התגלית לתרופה.
בעת הכיבוש הבריטי בהודו, קצינים בריטים שפכו ריכוזים של פאג'ים בתוך בארות נגועות בכולרה, אבל השימוש לא הניב תוצאות מובהקות, שיעודדו את המשך המחקר במערב.
בעיה מרכזית נבעה מכך שישנם מאות סוגי פאג'ים, וכל אחד מהם הורג רק סוג אחד של חיידק.
הטורף והנטרף חייבים להתאים זה לזה באופן מוחלט.
יותר מזה, התגלו בעיות בהליך הטיהור.
כשהפאג'ים פורצים החוצה מתא המותקף על ידו, הם משאירים פסולת שעלולה לגרום לזיהום קטלני.
טכנולוגיות הטיהור שהיו קיימות בתחילת המאה לא הצליחו להתמודד עם הבעיות האלה.
בשנות ה-30 החלו חברות התרופות הגדולות לפתח את "תרופת הפלא" החדשה, בין היתר החברה האמריקאית "אלי לילי" ייצרה בשנות ה-30 תרופה בקטריופאגית ושיווקה אותה בארצות הברית.
גילוי הפניצילין ב-1928 והכנסתו לשימוש המוני בשנות ה-40, ובהמשך גילוי סוגי אנטיביוטיקה נוספים, השכיחו את הבקטריופאגים בעיקר באמריקה ובמערב אירופה, בהיות הפניצילין קל לשימוש וקוטל-כל, אך מדענים סובייטים המשיכו את המחקר והפיתוח של תרופות מבוססות פאג'ים בברית המועצות.
ב-1934 נענה פליקס ד'ארל להזמנה של סטלין להצטרף למכון לבקטריולוגיה בטביליסי, שהוקם ב-1923 על ידי מיקרוביולוג גאורגי, גיאורגי אליאבה (George Eliava).
האחרון התיידד עם ד'ארל בעת ביקורו במכון פסטר והתוודע לבקטריופאגים רק בשנת 1926. ד'ארל נשאר בטביליסי כשנה לסירוגין, היה לקומוניסט ומעריץ של סטלין, ואף הקדיש לסטלין את אחד מספריו, "הבקטריופאג ותופעת ההחלמה", שנכתב ויצא לאור בטביליסי ב-1935.
מכון אליאבה לבקטריופאגים, מיקרוביולוגיה ווירולוגיה, מומן על ידי סטלין, למטרות ביצוע מחקר, דגימה וייצור של פאג'ים.
ברבות השנים הפך למרכז עולמי לחקר שימושים רפואיים בפאג'ים.
אחת מהצלחותיו הראשונות של המכון הייתה בפיתוח פאג' רב עוצמה למלחמה בדיזנטריה, שבו השתמש הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחר מכן.
המכון החל לספק פאג'ים מתאימים וממוקדים למחלות ספציפיות, עבור בתי חולים ברחבי הגוש הקומוניסטי.
עם השנים הפך מכון אליאבה לספריית הפאג'ים הגדולה בעולם, עם "מוזיאון" קבע של למעלה מ-300 סוגי פאג'ים.
בשנות השמונים המאוחרות הגיע צוות המכון לשיא של כ-1,200 מדענים העוסקים במחקר ופיתוח וכ-2 טון פאג'ים שיוצרו מדי יום.
בהתחשב בבעיות הכרוכות בביצוע עבודה מדעית בגאורגיה, נראים ההישגים של מכון אליאבה יוצאים מגדר הרגיל.
ובמיוחד, יצירת טיפול תוך ורידי לחיידק מהמין Staphylococcus aureus.
אליאבה עצמו חוסל ב־1937 על ידי המשטרה החשאית הרוסית, על רקע סכסוך רומנטי בינו לבין לברנטי בריה.
בעקבות אירוע זה חזר ד'ארל לעבודתו במכון פסטר בצרפת.
ד'ארל, שמת ב-1949, היה מועמד 30 פעם לפרס נובל, אך מעולם לא זכה בו.
שימושים במדינות ברית המועצות לשעבר
ברפובליקות הקווקז, שם התנאים הסניטריים מתאימים למחלות מעיים, היו ממהרים לרסס את הסביבה בפאג'ים כאשר החלה התפרצות של מחלה.
בצבא הגאורגי מחזיק כל חייל תרסיס פאג'ים נגד פצעים וכוויות, במקום יוד, ובבתי החולים מנקים משטחים בריכוזי פאג'ים.
שימוש בפאג'ים באזורים אלו מיוחס לנגישות הנמוכה לאנטיביוטיקה במדינות ברית המועצות לשעבר.
פאג'ים כעזר מחקרי במחקר ה־DNA
לאחר מלחמת העולם השנייה שימשו הפאג'ים כעזר מחקרי חשוב במחקר הDNA.
המבנה המולקולרי הפשוט שלהם איפשר לחוקרים הצצה לעולמם הפנימי של הגנים.
סר פרנסיס קריק ומקס דלבריק, שניים מאדריכלי תאוריית ה-DNA, היו חוקרי פאג'.
חקר הפאג' תרם רבות לפענוח הביולוגיה המולקולרית באותה תקופה בה נעלמו הפאג'ים מזירת הרפואה באמריקה ובמערב אירופה.
המחקר והעבודה על הפאג'ים נמשכה בתקופת המלחמה הקרה מבלי שהמערב היה מודע לה.
תרמה לכך העובדה שכל המחקר נכתב בשפה הגאורגית, הזרה למערב.
כמו כן השיטה לא נבדקה באופן עקבי, הניסויים לא נעשו בסטנדרטים מערביים (לדוגמה, בוצעו ישירות על בני אדם) ולא היו קבילים במערב.
הניסוי הקרוב ביותר לסטנדרטים מערביים בוצע בפולין של שנות ה-80 ותוצאותיו הראו מובהקות סטטיסטית גבוהה.
גם המכון בטביליסי ספג משברים שהביאו אותו לירידת פעילותו.
מלחמת האזרחים בגאורגיה בתחילת שנות ה-90, ומשבר החשמל שנגרם בעטיה גרם לכך שהמוסד עבר לתאורה בנרות.
מחצית מספריית הפאג'ים שנמצאה במקררי המוסד, אבדה בעקבות הפסקות החשמל.
המימון הסובייטי הופסק, ומחיר אמפולת פאג'ים האמיר והפך אותו ללא מסחרי.
בעקבות חשיפה בבי.בי.סי בשנת 1997, זכה המכון למספר מיזמים של שיתופי פעולה עם חוקרי פאג'ים בריטיים.
בין מגלי העניין הייתה נאט"ו, שהתעניינה בתחבושת המכילה קוקטייל של 5–9 פאג'ים המיועדת לטיפול בפצעי כוויה מזוהמים (בה השתמשו החיילים הרוסים בצ'צ'ניה).
עם זאת, קשיים שונים מעכבים פיתוח פאג'ים באופן מסחרי בארצות המערב, לדוגמה, קושי ברישום פטנט על סוג פאג', בשל הרבגוניות והמגוון הרב שלהם.
ישנן הערכות לפיהן על רקע התעצמות עמידות החיידקים לאנטיביוטיקה, יחל פיתוח נרחב של פאג'ים.
חברות רבות לוטשות עיניים לשוק המתהווה:
חברת "אינטראליטיקס" מבולטימור שבארצות הברית זכתה באישור FDA ראשון לטכנולוגיה זו ביוני 2002.
חברה אמריקנית אחרת מלונג איילנד בשם אקספננטיאל ביותרפיקס גייסה 17 מיליון דולר למחקר בתחום.
חברת פאג' תרפאוטיקס מסיאטל שהונפקה בארצות הברית.
חברה ישראלית שהוקמה בשנת 2000 בשם פאג' ביוטק .
החברה ניסתה לייצר תרופות על בסיס פאג'ים, אך התייאשה מהמכשולים הרגולטוריים ברישום תרופת ביולוגית גנריות.
רבקה (בקי) גריפין היא מנחת טלוויזיה, עיתונאית ספורט, שחקנית ודוגמנית ישראלית-אמריקאית.
אמה, אריאלה (לבית גדסי), רואת חשבון ישראלית ממוצא תימני שעבדה בסטימצקי.
אביה בוב גריפין, כדורסלן עבר אמריקאי ממוצא יהודי ואירי שעלה לישראל בתחילת שנות ה-1970, שיחק באותה עת גם במכבי תל אביב, ולאחר מכן הפך לפרופסור לספרות אנגלית.
לה אח צעיר, אורן גריפין.
כשהייתה בת פחות משנתיים ירדה משפחתה עמה לארצות הברית, למשך שמונה שנים.
לאחר מכן, עלו בחזרה לישראל.
למדה בתיכון שמעון בן צבי (שָׁבָ"צ) שבעיר הולדתה.
בשנת 2006 החלה ללמוד בחוג לקולנוע וטלוויזיה שבאוניברסיטת תל אביב, ואף שימשה כיועצת תקשורת לאגודת הסטודנטים במהלך מחאת הסטודנטים בוועדת שוחט שהתרחשה בין 2006 ו-2007.
בשנת 1998 החלה לשדר משחקי תיכונים בערוץ הראשון, ולאחר מכן עברה לערוץ הספורט, שם עבדה כחמש שנים, כשבמקביל דגמנה בפרסומות ובקמפיינים שונים.
ב-2000 הנחתה את רצועת הילדים והנוער "זאפ לראשון" בערוץ הראשון.
בשנת 2002 הצטרפה ככתבת לתוכניות הבידור של גיא פינס "ערב טוב עם גיא פינס" ו"אין ואאוט".
ב-2003 נבחרה מתוך מאות מועמדים להיות מנחה בערוץ המוזיקה האירופאי, MTV, שם הנחתה שתי תוכניות: "Dance Floor Chart", ו-"World Chart Express".
כמו כן, הנחתה ספיישלים רבים ברחבי הרשת האירופית.
באותה שנה, הוחתמה כפרזנטורית של חברת האופנה הישראלית קסטרו, עם השקת חנויות שונות של החברה ברחבי אירופה.
גריפין שמשה כפרזנטורית של קסטרו עד לשנת 2005. במקביל השתתפה בקמפיין האירופי של רכבי ניסאן מיקרה היפנים.
באותן השנים שיחקה גריפין גם בסרט הקולנוע "מתנה משמיים", וכן בסדרת הטלוויזיה "אהבה מעבר לפינה" בערוץ 2.
בתום שנת 2004 עזבה את ערוץ MTV, וחזרה לישראל.
היא הנחתה את "המצעד" בערוץ 24, והגישה תוכנית היפ-הופ ברדיוס 100FM.
באותה שנה התמודדה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת.
בנוסף ב-2005, הנחתה את טקס הפתיחה והנעילה של המכביה השבע-עשרה, לצד רודריגו גונזלס.
בשנת 2008 החלה לעבוד ככתבת בערוץ 10 ובערוץ הספורט, וכיסתה את משחקיה של מכבי תל אביב בכדורסל ביורוליג.
בשנת 2010 הנחתה את התוכנית "Inside Israeli Basketball" ששודרה ברחבי ארצות הברית.
בנוסף, כיכבה בקמפיין לשוקולד טורקי Eti Sticks.
בשנים 2011–2016 הנחתה את מצעד ההצדעה לישראל שמתקיים מדי שנה בניו יורק.
בשנים 2012–2016 שימשה גריפין ככתבת כדורסל ב"כלכליסט".
גריפין סיפרה בטור שלה ב"ידיעות אחרונות", כי היא הוטרדה מינית כמה פעמים במהלך חייה על-ידי גברים, וביניהם אייל ברקוביץ' שהכחיש את האשמותיה כלפיו.
בשנים האחרונות ירדה בשנית להתגורר בניו יורק שבארצות הברית.
בקטריופאג' למדא (בקיצור: פאג' למדא; מסומן פאג' λ (שם מדעי: Enterobacteria phage lambda) הוא בקטריופאג' המדביק חיידקי Escherichia coli.
פאג' למדא הוא הבקטריופאג' הנחקר ביותר בביולוגיה והוא משמש כאורגניזם מודל (אף על פי שנגיפים אינם נחשבים לאורגניזמים).
אין ספור תגליות חשובות במיקרוביולוגיה ובגנטיקה התגלו באמצעות מחקר בפאג' למדא.
גנום הלמדא מונה 48,502 בסיסים והוא מורכב מ-DNA דו-גדילי.
הוא משתייך מבחינה טקסונומית לסדרה Caudovirales, הכוללת בקטריופאג'ים בעלי זנב ו-DNA דו-גדילי.
פאג' למדא התגלה בשנות ה-50 על ידי המיקרוביולוגית אסתר לדרברג.
פיענוח הרכבו הגנטי נחשב לאחד מאבני הדרך בביולוגיה.
בשנות ה-90 הושלם ריצוף הגנום של פאג' למדא במלואו; הגנום מכיל כ-30 גנים.
למדא הוא בקטריופאג' מתון; לאחר חדירתו אל תא החיידק בוחר הלמדא באחד משני מסלולים: המסלול הליטי, בו מתרבה הפאג' וגורם להרס ממברנת התא של החיידק ולמותו, או המסלול הליזוֹגני, בו משתלב עותק בודד של הפאג' בכרומוזום החיידקי ונשאר רדום.
גורמים רבים - מטבוליים, פיזיולוגיים וגנטיים - משפיעים על "החלטת" הפאג'.
בתנאים סטנדרטיים בוחרים רוב הפאג'ים במסלול הליזוגני.
הפאג'ים שבחרו במסלול הליטי הורגים את החיידקים בהם הם שוכנים ויוצרים בהדרגה חורים עגולים ("פלאקים", Plaques) בתרבית חיידקים צפופה על גבי צלחת אגר; באמצעות ספירת הפלאקים ניתן לחשב את ריכוז הפאג'ים בתרבית.
פאג' אחד אשר מדביק חיידק אחד גורם ליצירתם של כ-100 פאג'ים חדשים בתוך תא החיידק בטרם מות החיידק.
הפאג' נצמד לקולטנים על גבי ממברנת תא החיידק אשר תפקידם בשגרה קשור בשינוע הסוכר מלטוז אל התא ומחוצה לו.
בקיה הוא הגדול באיי הגרנדינים בסנט וינסנט והגרנדינים שבים הקריבי.
האי מרוחק כ־15 ק"מ מבירת האיים קינגסטאון שבאי סנט וינסנט.
כפרים נוספים באי הם חוות פאג'ט (Paget Farm), לוור ביי (המפרץ התחתון – Lower Bay), לה פומפ (La Pompe), המילטון (Hamilton) ודריק (Derrick).
הנמל העיקרי של האי – מפרץ אדמירליטי (Admiralty Bay) ממוקם במפרץ טבעי גדול.
פירוש שמו של האי הוא "אי העננים" בארוואקית.
עיקר כלכלת האי מבוססת על תיירות, והוא מהווה יעד ליאכטות רבות.
ניתן להגיע אל האי בטיסה ישירה מברבדוס או באמצעות מעבורת מסנט וינסנט.
בַּקְיָה או בִּקְיָה (שם מדעי: Vicia) הוא סוג גדול בתת-משפחת הפרפרניים, המונה כ-250 מינים, שרובם מטפסים עשבוניים בעלי פרחים ממשפחת הקטניות.
עם סוג זה נמנה, בין היתר, המין בקית הגינה, המוכר בשם פול.
בארץ ישראל גדלים בר 24 מינים.
שם הסוג מצוי בארמית: "בִּיקְיָא" מושאל מיוונית-עתיקה בהגיית: בּיקייה βῐκία לטינית vicia .
גרסה לשם הצמח שמקורה עממי מצויה בערבית-מצרית, וערבית-דרומית בצורה: بيقية (ביקיה) או باقية (באקיה) שנוצרו כנראה בהשפעת (בַאקילא) بَاقِلّاء בהוראת פול .
בעברית ההגייה המקורית היא עם פתח (בַּקיה).
בסוג זה נכללים עשבים חד או רב-שנתיים, שרובם מטפסים בעזרת קנוקנות.
למינים בסוג זה חשיבות כלכלית – בעיקר לפול, הנאכל לאחר בישול או טרי, ובנוסף למינים בקיה תרבותית, בקיה שעירה ובקיה ארגמנית, המשמשים כצמחי מספוא (מזון לבהמות), בייחוד למטרת הכנת שחת.
הפרחים מפרישי צוף, ומותאמים להאבקת חרקים, בעיקר הפרפר כחליל הבקיה, וכן דבורים.
עם סוג זה נמנים כ-120–150 מינים, שתפוצתם רחבה בייחוד בחצי הכדור הצפוני ובדרום אמריקה.
אזור המזרח התיכון מהווה מוקד התמיינות משני עבור המין.
24 מינים מסוג זה מצויים בארץ ישראל.
הבקיה היא עשבוני רב שנתי, כך שהגבעול ירוק ורך, ומסוגל לבצע פוטוסינתזה.
העלים מנוצים פעם אחת (תכונה האופיינית לסוג) והם בעלי 2 עד הרבה זוגות עלעלים תמימים או פגומים במקצת בקציהם.
לעיתים רחוקות העלעלים משוננים ואז התרמיל בעל שפה ריסנית- גבשושית.
לעיתים מספר העלעלים מועט והעלה נראה כעלה תלתני, כמו במין בקיה צרפתית.
ציר העלה מסתיים לרוב בקנוקנת ברורה – חלק דק של טרף העלה, שלרוב נכרך על עצמים, ובכך מסייע לצמח לטפס מעלה או להשתרג.
הלוואים קצרים מהעלעלים, שפתם תמימה או לעיתים רחוקות משוננת.
במינים רבים, היו הלוואים בעלי צופן כהה.
אם התפרחת חיקית מסוג אשכול.
בכל תפרחת מספר פרחים או פרח בודד.
מבנה הפרח וגביע הפרח אופייניים למשפחה.
הגביע בעל שיניים שוות וצינור אלכסוני או גביע דו-שפתני ששפתו אלכסונית עם שיניים עליונות ארוכות מהתחתונות.
אם זאת, עומק הגביע או קוטר הפרח משתנים מאוד בין מין למין.
כך למשל, בקיה שעירה תציג תפרחת מרובה בפרחים קטנים ומאורכים, ובזמן שבקיה צרפתית תציג פרח רחב יחסית, הדומה יותר לטופח.
הכותרת הפרפרנית מגוונת גם היא, ונאה מגוונים של כחול, ארגמן וסגול כהה עד לסגול לילכי, צהוב ולבן.
מספר האבקנים 10. 9 מהם זיריהם מאוחים לצינור ואחד חופשי.
צינור האבקנים מסתיים בקו אלכסוני (בשונה מטופח).
השחלה עלילת בת עלה שחלה אחד והיא נישאת על עוקץ קצר.
עמוד השחלה שעיר או קירח בראשו, סמוך לצלקת.
הפרי הוא תרמיל סרגלי עד מאורך, שאורכו גדול לפחות פי 2 מרוחבו.
הוא פחוס על פי רוב, לפעמים גלילי וללא עורקי אורך בולטים בקשוות.
הזרעים כדוריים על פי רוב, לעיתים רחוקות מצולעים ומספרם נע בין 6-2 בתרמיל, בהתאם למין ולהצלחה בהפריה.
בארץ ישראל גדלים 24 מינים בסוג זה; מרביתם אופייניים לחבל הצומח הים-תיכוני של הארץ, ומספרם עולה ככל שמצפינים.
הם מופיעים בבתי גידול שונים: 10 מינים מצויים בנופי צומח עשבוני, 11 מיני אופייניים לחורשים ובתות, 8 מינים נוטים להופיע באדמות כבדות ומעובדות ו-7 מינים אופייניים לבתי גידול לחים כדוגמת גדות נחלים וביצות.
רק שני מינים מופיעים בבתי גידול יובשניים כדוגמת ערבות ומדבריות.
4 מינים נחשבים למינים "אדומים" – כלומר, הנמצאים בסכנת הכחדה ממשית בארץ: בקיית הבזלת, בקית החולה ובקית יזרעאל – שלושתם אנדמיים (בלעדיים) לארץ.
המין בקיית קפריסין הוא מין אדום נוסף, המופיע באופן נדיר בגליל, והוא אנדמי למזרח הים התיכון.
המינים שלהלן מובאים בסדר שיטתי:
בקיה דקת-עלים (Vicia tenuifolia) - ערך טבע מוגן
בקטשיה (בטורקית: Bektaşilik) היא טריקה (מסדר) סופית הנחשבת לענף מרוחק של השיעה התריסרית באסלאם.
הזרם נוסד ב על ידי הקדוש האסלאמי חג'י בקטש ולי (Hacibektaş Veli), הידוע גם כחאג' בקטש.
הכת הבקטשית הושפעה רבות בתקופת היווצרותה מהמיסיונר החורופי בן המאה ה-15 עלי אל-עלאא וכן מזרם הקלנדריה הסופי, שהיה נפוץ מאוד באנטוליה של המאה ה-13. הזרם אורגן מחדש ב, על ידי בלים סולטאן (Balım Sultan).
ההכרה באימאם עלי בן אבי טאלב היא מרכזית באמונה הבקטשית, יסוד המשותף לה ולשיעה האלווית והתריסרית.
הבקטשיה משלבת מספר עקרונות שיעיים וסופיים, אך היא כוללת ריטואלים ודוקטרינות ייחודיות לה.
הכת נודעה כבעלת השפעה רבה הן על האינטלקטואלים העות'מאנים והן על מעמד האיכרים.
הבקטשיה והאלוויה הם זרמים קרובים בהקשרי הפילוסופיה והתרבות.
בטורקיה של ימינו הם נחשבים באופן כללי לחלקים מתרבות משותפת.
באלבניה, מקדוניה הצפונית וקוסובו שלאחר התקופה העות'מאנית, הבקטשיה התפתחה מזרם סופי מסורתי לזרם אסלאמי מרוחק יותר מול האסלאם הסוני.
הבקטשיה היא זרם סופי ולכן בעלת מכנה משותף רב עם תנועות מיסטיות אחרות באסלאם, כגון הצורך במנהיג רוחני מנוסה (הנקרא "באבא") והדוקטרינה של ארבעת השערים שיש לחצות – השריעה (החוק הדתי), הטריקה (הזרם הרוחני), מעריפה (ידע גשמי) והחקיקה (מציאות).
הזרם שם דגש רב על "אחדות הקיום" (وحدة الوجود), עקרון אשר הוגדר על ידי אבן ערבי ותויג על ידי מערביים רבים כפנתאיזם, אף על פי שזהו מושג הקרוב יותר לפנאנתאיזם.
הבקטשיה בעלת השפעות שיעיות רבות, למשל ההערכה לעלי, האמונה ב-12 אימאמים וציון טקס העשוראא המסמל את קרב כרבלא.
החג הפרסי העתיק "נורוז" נחוג על ידי הבקטשים כיום הולדתו של האימאם עלי.
מתוקף אמונתם ב"אחדות הקיום" הבקטשים רואים את המציאות כהשתקפות של אללה–מוחמד–עלי כיישות מאוחדת אחת, אך אינם מחשיבים זאת כצורה של שילוש קדוש.
בכת קיימים מנהגים רבים המשותפים לה עם דתות אחרות, כגון ארוחה מסורתית ("muhabbet") ווידוי שנתי על חטאים בפני ה"באבא", שנקרא "מע'פרת אל-ד'נוב" (مغفرة الذنوب).
מנהגים אלו הובילו לתאוריות רבות הטוענות לחיקוי או לסינקרטיזם עם דתות אחרות (נצרות וגנוסטיקה), אך הבקטשים מבססים את מנהגיהם על פרוש לא-אורתודוקסי ומיסטי של הקוראן ושל הילכות הנביא (הסונה).
הם אינם בעלי דוקטרינה כתובה הייחודית להם, וכך המנהגים יכולים להשתנות לפי ההשפעה החיצונית.
הבקטשים מוקירים בדרך כלל מיסטיקנים סופיים חיצוניים לבקשטיה הקרובים אליהם ברוחם, כגון אל-ע'זאלי וג'לאל א-דין רומי.
הבקטשים מאמינים כי הקוראן בעל 2 רמות של הבנה: חיצונית (ظاهر) ופנימית (باطن), כשאשר האחרונה נחשבת לנעלה ונצחית, והדבר משתקף בהבנתם את העולם ואת האנושות (זהו מאפיין חשוב באסמאעיליה, הנקרא באטנייה).
לכת קיים טקס חניכה, כך שחבריה חייבים לצלוח שלבים ורמות שונות בדרכם הרוחנית אל המציאות.
חברים ברמה הראשונה נקראים עאשק (عاشق), והם נחשבים כחלק מהזרם על אף שלא עברו עדיין טקס חניכה בשלב זה.
לאחר טקס החניכה, שנקרא נסיף, החברים עוברים לרמה השנייה שנקרא "מוחיב" (محب).
לאחר זמן מה בדרגה זו יש אפשרות לנדור מספר נדרים ולהפוך ל"דרוויש".
הרמה הבאה אחרי דרוויש היא "באבא", הנחשב לראש של "טקה" (בית תפילה סופי), והוא מוכשר לתת הדרכה דתית, שנקראת "ארשאד" (ارشاد).
מעל ה"באבא" קיימת דרגת ה"חליף-באבא" (סבא, מכונה גם דדה-באבא), שנחשב לדרגה הרוחנית הגבוהה ביותר במסדר הבקטשי.
מסורתית מקום מושבו של ה"דדה-באבא" היה ב-Pir Evi (בית הקדוש) אשר ממוקם במקדש חאג' בקטש בעיירה הצ'יבקטאש במרכז אנטוליה.
הזרם הבקטשי היה נפוץ ב, כאשר בתי התפילה שלהם היו פזורים בכל רחבי אנטוליה וחלקים נרחבים מהבלקן ועיר הבירה איסטנבול.
הזרם היה בעל קשר קרוב עם היניצ'רים, אשר היוו את חלקו העיקרי של הצבא העות'מאני.
היניצ'רים נהגו למלא אחר ציוויו של הדרוויש חאג' בקטש ואלי, אשר תלמידיו ברכו את היניצ'רים הראשונים.
וכך, הבקטשיה היוותה מעין קצין דת עבור היניצ'רים.
בכך ובאופיים המסתגר של היניצ'רים, הם הזכירו מסדרים צבאיים נוצרים כגון ההוספיטלרים.
עם הזמן כוחם של היניצ'רים גבר, עד כדי כך שהם איימו על הסולטאן ואף הדיחו את סלים השלישי.
מחמוד השני החליט לחסל את חיל היניצ'רים, וכך, בעזרת פתווה הקוראת להקים צבא חדש (פתווה שנרקמה בין הסולטאן וכת הנקשבנדיה, המתנגדת לבקטשיה), הסולטאן גרם ליניצ'רים למרוד ובהזדמנות זו חיסל אותם.
חיסול היניצ'רים מכונה בשיח העות'מאני "האירוע הטוב".
לאחר חיסול היניצ'רים, המסדר הבקטשי נאסר בכל רחבי האימפריה על ידי מחמוד השני, בשנת 1826. החלטה זו גובתה על ידי האליטה הדתית הסונית וכן הנהגת מסדרים סופיים אחרים, מתונים יותר.
בתי התפילה (tekke) הבקטשים נסגרו והדרווישים הוגלו.
עם זאת, הבקטשים זכו לחופש מסוים עם הגעת תקופת התנט'ימאת.
הקולג' האמריקאי הראשון במזרח התיכון (Robert College) נבנה בסמוך ל"טקה" בקטשי ב"בבק" שבצפון איסטנבול.
ע"פ מורה לגרמנית ברוברט קולג', פרידריך שרדר, שררו יחסים מצוינים בין מייסדי הקולג', מהזרם האוניטרי, לבין מנהיגי ה"טקה".
לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית אסר אטאטורק על כל הזרמים הסופיים וסגר את מוסדותיהם בשנת 1925. בעקבות זאת, ההנהגה הבקטשית עברה לאלבניה וייסדה את מרכזה בעיר טירנה.
למרות ההשפעה השלילית של האיסור על התרבות הבקטשית, רוב הבקטשים בטורקיה תומכים בחילון עד עצם היום הזה, מפני שרפורמות דתיות אלו שיככו את חוסר הסבלנות הדתית שהופגנה כלפיהם על ידי הממסד הסוני הרשמי.
בבלקן, המסדר היה בעל תפקיד מכריע באסלאמיזציה של אזורים רבים, בעיקר באלבניה, יוון ובולגריה, וכמו כן חלקים מאזור מקדוניה.
כבר במאה ה-18 הבקטשיה תפסה אחיזה משמעותית בקרב אוכלוסיית אלבניה וצפון יוון.
בעקבות האיסור על מסדרים סופיים ברפובליקה הטורקית, ומעבר מרכזה של הכת לטיראנה, הבקטשיה הכריזה על התנתקותה מהאסלאם הסוני, והיא אינה נחשבת מעתה ואילך כזרם באסלאם הסוני, אלא כזרם אסלאמי כשלעצמו.
הבקטשייה המשיכה לשגשג עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר עליית הקומוניסטים בשנת 1945, והוצאתם להורג של מספר "באבות" ודרווישים, החלה דחיקה משמעותית של הזרם.
בסופו של דבר, בשנת 1967, כל ה"טקות" נסגרו כאשר אנוור הוג'ה אסר על פעילות דתית כלשהי.
כאשר איסור זה התבטל בשנת 1990, הבקטשייה קמה מחדש במדינה, למרות הקושי הרב למצוא אנשים בעלי ידע מספק בזרם הרוחני.
למרות זאת, ה"טקות", פעילות כיום באלבניה.
ראש הזרם באלבניה כיום הוא חאג'י בארדי דדה-באבא וה"טקה" המרכזית נפתחה מחדש בטיראנה.
כ-20% מתושבי אלבניה מגדירים את עצמם כבעלי קשר כלשהו לבקטשייה, על רקע עליית האסלאם הסוני במדינה בעידן הפוסט-קומוניסטי ופרוץ גל של ונדליזם ואיומים המכוונים לקהילה הבקטשית.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, ראש ממשלת אלבניה, אדי רמה, הציג תוכנית להקמת מדינה ריבונית זעירה לבני הזרם בשאיפה לסובלנות דתית.
מנהיג הזרם במדינה הביע תמיכה בכך.
קהילות בקטשיות נוספות קיימות בריכוזים האלבניים באזור מקדוניה ובקוסובו, החשובה שבהם נמצאת בעיר טטובו, בה נמצא "חראבתי באבא טקה", אותו הנהיג עד לאחרונה הבאבא טהיר אמיני (1941–2006).
בעקבות מות אמיני, הדדה-ליק של טיראנה מינה את באבא אדמונד ברהימג' (באבא מונדי) כאחראי על ה"טקה".
"טקה" בקטשי קטן יותר נמצא בעיירה דוברת הטורקית קנטלארצ'י, שבמקדוניה.
בקוסובו, הקהילה הבקטשית הקטנה יחסית משתמשת ב"טקה" שנמצא בעיר דקוביצה, תחת באבא מומין לאמה.
בבולגריה, קבריהם של קידמלי באבא, אז יאזילי באבא, דמיר באבא ועותמאן באבא משמשים כיום כאתרי עלייה לרגל עבור מאמיני האסלאם הלא-אורתודוקסי, כשעד שנת 1862 הם היוו מרכזים ל"טקות" בקטשיות.
הבקטשים ממשיכים להיות פעילים בטורקיה וארגוניהם הסמי-מחרתיים נמצאים באיסטנבול ובאיזמיר.
כיום יש 2 טוענים לתפקיד הדדה-באבא: מוסטפא אקה וחיידר ארקאן.
בארצות הברית נפתח "טקה" פעיל גדול בשנת 1954 על ידי באבא רצ'ב.
"טקה" זה ממוקם בפרבר של דטרויט וקברו של מייסד ה"טקה" ממשיך למשוך עולים לרגל בני כל הדתות.
דעה מקובלת היא, שמשיח השקר היהודי שבתאי צבי הושפע רבות מרעיונות בקטשיים לאחר התאסלמותו.
קברו בעיר אולצין שבמונטנגרו מהווה מוקד עבור המוסלמים המקומיים.
בשנת 2002 קבוצת חמושים חברי הקהילה האסלאמית של מקדוניה (ICM), גוף חוקי הטוען לייצוג כל המוסלמים במקדוניה, פרצו ל"חרבתי באבא טקה" בניסיון לתבוע את הפיכתו של ה"טקה" למסגד, אף על פי שמעולם לא פעל ככזה.
כתגובה, הקהילה הבקטשית של מקדוניה תבעה את ממשלת מקדוניה על כישלונה להחיל את ה"טקה" כרכוש בקטשי, בהסתמך על החוק שהועבר בתחילת שנות ה-90 אשר מחזיר את כל הרכוש המולאם תחת המשטר היוגוסלבי.
אך החוק מטפל בהחזרת רכוש פרטי, ולא לקהילות דתיות.
טענת ה-ICM לגבי ה"טקה" מבוססת על מאבקם לייצוג של המוסלמים במקדוניה, ומעבר לכך, היותם אחד מ-2 ארגונים בלבד, המוכרים על ידי ממשלת מקדוניה כמייצגים את המוסלמים במדינה, שניהם סונים.
הקהילה השיעית הבקטשית נכשלה לקבל הכרה מצד הממשלה בשנת 1993.
השירה משחקת תפקיד חשוב בהעברת הרוחניות הבקטשית.
מספר משוררים עות'מאניים חשוב היו בקטשים, ואף יונוס אמרה, שנחשב המשורר הגדול ביותר בשפה הטורקית, נחשב כחבר המסדר הבקטשי.
שירו של המשורר הבקטשי בלים סולטאן (משנת 1516 לספירה):
המסדר הבקטשי הוא מושאן של בדיחות רבות, אנקדוטות וסיפורים בקרב קהילות אסלאמיות רבות, בייחוד בטורקיה.
בסיפורים אלו, הבקטשי מתפקד כחושב חופשי וחי מעבר לחוקי האסלאם הממוסד, בצורה שמאתגרת את ערכי הקהילה והתפישה המקובלת של האסלאם.
בבדיחות אלו, הבקטשים מכונים בדרך כלל "באבא ארנלר" ("אבות חכמים", כינוי כבוד).
בִּקְיָה שעירה (שם מדעי: Vicia villosa) היא מין צמח חד שנתי מטפס בסוג בקיה, בתת-משפחת הפרפרניים שבמשפחת הקטניות.
הצמח גדל בחורף ופורח לקראת תחילת האביב.
עליו מנוצים ל-4 עד 8 זוגות עלעלים, וציר העלה מסתיים בקנוקנות.
למרות שמה, הבקיה השעירה אינה תמיד שעירה, וישנם פרטים שאינם שעירים כלל.
התפרחת ארוכה, חד-צדדית, ובכל תפרחת פרחים רבים, עלי הכותרת צרים וארוכים, ועלי הגביע קצרים מהכותרת.
במקור שימש הצמח למספוא, ויש המשערים כי הוא הגיע לארץ ישראל כפליט תרבות, הוא גדל בשדות בור, בבָּתָה וגם בחורש.
רֶבֶּקָה (בקי) שארפ היא דמות ספרותית ברומאן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי.
שארפ היא האנטי-גיבורה של הרומן ומתוארת כבחורה פיקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה.
זאת לעומת הגיבורה אמיליה סדלי, בת מפונקת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה המוצגת כתמימה ופתיה.
שארפ מוצגת בתחילת הרומן, כצעירה פקחית, מוכשרת ויפה, בעלת גוף קטן, שיערה בצבע החול ועיניה ירוקות.
היא שנונה מאוד ומשעשעת, שולטת היטב בשפות אנגלית וצרפתית, קולה ערב לאוזן, היא מנגנת בפסנתר ומגלה כישרון משחק.
עם זאת היא לחלוטין חסרת מצפון ואינה מוסרית.
כבת למשפחה ענייה היא שואפת יותר מכל לביטחון כלכלי וחברתי וכמעט כל מעשיה נועדים על מנת להבטיח לעצמה מעמד חברתי יציב.
לאחר שהיא מתחתנת עם ג'נטלמן בעל סיכוי לירושה בשם רודון היא מנסה לקדם את מעמדו החברתי כולל על ידי פלרטוטים עם מפקדו ג'נרל טופטו, או עם מרקיז כדי שיתן לרודון משרה.
בקי משתמשת במיניותה על מנת לפתות גברים.
היא מצליחה להפיל גברים רבים ברשתה, אבל בדרך כלל היא לא מנסה לקשור קשרי ידידות עם נשים.
רוב הנשים שמכירות אותה אינן הולכות שולל אחרי תחבולותיה, יוצאות מן הכלל הזה הן המחנכת שלה, מיס קרולי (לפתות בפתיחת הרומן) ואמליה סדלי.
למרות זאת, כותבת יעל לוטן שבקי מתוארת כ"אשה עצמאית ואנוכית כמעט כמו גבר".
שארפ, כפי ששמה מרמז היא צעירה חריפה ומניפולטיבית החותרת למעמד הגבוה בכל דרך אפשרית.
עמדתה כ"אאוטסיידר" (מתבונן חיצוני) מסייעת למתן זווית ראייה אירונית על החברה על גינוניה, נימוסיה והצביעות שבה.
זאת, מבלי לאבד את המוטיבציה להשתייך לאותה חברה עצמה.
הדמות מבלבלת את הקורא, הנרתע ממנה ונמשך אליה.
כותרת המשנה של הרומן היא "רומאן בלי גיבור", כיוון ששארפ, הדמות המרכזית ברומאן, איננה דמות הגיבורה המסורתית הטובה.
תאקרי אף נאלץ "להעניש" את שארפ בסופו של דבר ולגרום למפלתה, על מנת שלא לגרום שערורייה על ידי הצלחתה של דמות "מרושעת".
בשנת 1899 כתב המחזאי לנגדון אלווין מיטצ'ל (Langdon Elwyn Mitchell ;1862–1935) את המחזה "בקי שארפ", על פי ספרו של תאקרי, המחזה שימש בסיס לסרט באותו שם שהופק ב-1935.
את דמותה של שארפ בקולנוע גילמו בין השאר השחקניות מירנה לוֹי (בסרט "יריד ההבלים" מ-1932) מרים הופקינס (בסרט "בקי שארפ", על פי המחזה של מיטצ'ל, מ-1935), עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וריס וית'רספון ("יריד ההבלים", 2004).
בקי שארפ הוא גם שמה של להקת רוק שוודית.
בקינגהאמשייר הוא מחוז בדרום-מזרח אנגליה.
בירת המחוז היא איילסברי, וסביבו מצויים המחוזות לונדון רבתי, ברקשייר, אוקספורדשייר, נורת'האמפטונשייר, בדפורדשייר והרטפורדשייר.
מלבד מילטון קינס שנמצאת בצפון-מזרח, היישובים הגדולים ביותר נמצאים בחציו הדרומי של המחוז וכוללים את איילסברי (Aylesbury), היי וויקומב (High Wycombe) וצ'שאם (Chesham).
לצורכי ממשל מקומיים בקינגהמשייר מורכבת משני אזורי רשות יחידים, בקינגהמשייר ומילטון קינס.
למחוז ההיסטורי היו גבולות מעט שונים, והוא כלל גם את העיירה סלאו (Slough).
צ'ילטרן הילס (Chiltern Hills), אזור יופי טבעי יוצא דופן, מהווה את רוב דרום המחוז (מילטון קיינס) ומכיל את הנקודה הגבוהה ביותר באזור, האדינגטון היל (267 מ').
הצ'ילטרנים הם המקור של נהר אוזל (River Ouzel), שזורם על פני עמק השפלה של איילסברי (Aylesbury Vale) בצפון המחוז ודרך מילטון קינס לפני שהוא חובר לנהר אוז הגדול (River Great Ouse) בניופורט פנגל (Newport Pagnell).
נהר התמזה מהווה חלק מהגבול הדרומי של המחוז.
החברות הידועות במחוז הם אולפני הסרטים פיינווד (Pinewood Studios), אגם החתירה דורני (Dorney Lake) וחלק ממסלול המרוצים של סילברסטון (Silverstone Circuit) על גבול נורת'המפטונשייר (Northamptonshire).
לחברות ממשלתיות ולאומיות רבות יש משרדים ראשיים או מרכזים מרכזיים במילטון קיינס.
התעשייה הכבדה והחציבה מאוד מוגבלת, כאשר ענף החקלאות היא השולטת לאחר ענפי השירותים.
בקי שארפ הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1935 בבימויו של רובן ממוליאן ובכיכובה של מרים הופקינס.
עוד השתתפו בסרט פרנסס די, סדריק הרדוויק, בילי בורק, אליסון סקיפוורת', נייג'ל ברוס, ואלן מאובריי.
הסרט מבוסס על מחזה באותו שם מאת לנגדון מיטשל, והמחזה עצמו מבוסס על הרומן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי.
המחזה התפרסם בסוף שנות התשעים של המאה התשע עשרה בכיכובה של השחקנית מיני מאדרן פיסק .
את התסריט כתב פרנסיס אדוארד פראגו.
הסרט סימן ציון דרך בתולדות הקולנוע בהיותו הסרט הראשון שצולם בטכניקת הטכניקולור בשלושה פסים, ובעקבותיו צולמו מספר גדל והולך של סרטים בצבע בבריטניה ובארצות הברית.
הסרט מגולל את סיפורה של נערה מהמעמד הנמוך המפלסת את דרכה אל תוך משפחה ממעמד גבוה יותר, ותוך כדי כך היא הורסת את חייה וחיי הסובבים אותה.
בקי שארפ (מרים הופקינס) אישה אנגלייה צעירה ושאפתנית מצליחה לשרוד בשנים שאחרי תבוסתו של נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו.
במאמציה להתקדם בחיים היא מצליחה להתחבר למספר ג'נטלמנים כמו המרקיז סטיין (סדריק הרדוויק), ג'וזף סדלי (נייג'ל ברוס), רודון קרולי (אלן מאובריי) וג'ורג' אוסבורן (ג'.
היא עולה לפסגת החברה הבריטית.
אולם בחוגים החברתיים בהם היא מסתובבת היא פוגעת בגבירות כמו ליידי בראקרס (בילי בורק).
שארפ מושפלת כשהיא צריכה לשיר לפרנסתה בבתי מרזח, אבל תמיד מצליחה להתאושש.
מרים הופקינס - בקי שארפ
פרנסס די - אמיליה סדלי
סדריק הרדוויק - המרקיז מסטיין
בילי בורק - ליידי בראקרס
אליסון סקיפוורת' - מיס קרולי
נייג'ל ברוס - ג'וזף סדלי
אלן מאובריי - רודון קרולי
ויליאם סטאק - פיט קרולי
ג'ורג' האסל - סר פיט קרולי
ויליאם פברשם - הדוכס מוולינגטון
צ'ארלס ריצ'מן - ג'נרל טופטו
דוריס לויד - הדוכסית מריצ'מונד
קולין טפלי - קפטן ויליאם דובין
פט ניקסון - אז פט ריאן, לעתיד אשתו של ריצ'רד ניקסון ובין השנים 1969 ו-1974 הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית, שיחקה כניצבת בסרט, והיא מופיעה בסצנה של נשף הריקודים.
ג'ון היי ויטני וקורנליוס ואנדרבילט ויטני ייסדו את חברת "Pioneer Pictures" כדי להפיק סרטים בצבע.
הם חתמו על חוזה להפצת הסרטים עם חברת RKO.
אחרי הפקת הסרטים "לה קוקראצ'ה", "בקי שארפ" ו-"Dancing Pirate", הם ייסדו יחד עם דייוויד או.
שניים מסרטי החברה, "כוכב נולד" ו-"ו"אין דבר קדוש" (שניהם מ-1937) הופקו על ידי סלזניק והופצו על ידי חברת יונייטד ארטיסטס במקום RKO.
לוול שרמן, שהיה הבמאי המקורי של הסרט, חלה בעת שעבד על הסרט "Night Life of the Gods" לפני שהחלו צילומי "בקי שארפ", אבל הוא המשיך לעבוד על הפרויקט.
ארבעה שבועות אחרי תחילת ההפקה הוא נפטר מדלקת ריאות.
אחרי מותו של שרמן, הובא רובן ממוליאן להמשיך בבימוי הסרט.
ממוליאן לא רצה להשתמש כלל בצילומים של שרמן, והחליט לצלם את כל הסרט מחדש.
"בקי שארפ" היה הסרט באורך מלא הראשון שצולם בטכניקולור בשלושה פסים.
גרהם גרין כתב בהתלהבות במגזין "The Spectator": "הצבע הוא הכל כאן" ותיאר את השימוש שלו בסרט כ"ניצחון".
למרות זאת גרין התלונן שהטכניקולור "עושה שמות בפנים של הנשים", והוא ביקר את הופקינס על "משחק הססני", ולדעתו שיא הסרט בבאת' היה "אבסורדי" ו"טיפשי".
עם כל זאת התרשמותו הכללית הייתה שהסרט הוא "תענוג לעיניים".
פסטיבל הסרטים של ונציה - סרט בצבע הטוב ביותר לרובן ממוליאן ב-1935
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי למרים הופקינס; 1935
פסטיבל הסרטים של ונציה: גביע מוסוליני לרובן ממוליאן; 1935
רבקה מרי קווין , הידועה יותר בשם הבמה שלה, בקי לינץ' , היא מתאבקת אירית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw, שבה היא מכהנת כאלופת הנשים הבין-יבשתית הנוכחית.
לינץ' היא המתאבקת הראשונה שזכתה באליפות הנשים של סמאקדאון.
ב-13 ביולי 2015, לינץ' ערכה את הופעה הבכורה שלה ב-Raw כ"פייסית", הדמות הטובה, יחד עם שארלוט וסשה בנקס, לאחר שסטפני מקמהן הכריזה על "מהפכה" במחלקת הדיוות.
בעוד שלינץ' ושארלוט חברו אל פייג', שהייתה בפיוד מול צוות בלה (אלישה פוקס, ברי בלה וניקי בלה) בנקס התחברה אל נעמי וטמינה, מה שהוביל לקטטה בין שלוש הקבוצות.
לינץ', פייג' ושארלוט קראו לקבוצה שלהן "PCB" לפי האותיות הראשונות שלהן באנגלית.
לינץ' השתתפה בקרב הראשון שלה ב-Raw ב-20 ביולי 2015, בקרב זוגות יחד עם פייג', אך שתיהן הפסידו לנעמי וסשה בנקס.
לינץ' השיגה את הניצחון הראשון שלה בקרב נגד ברי בלה, אשר שודר ב-29 ביולי 2015, בפרק של Main Event.
שלוש הקבוצות התמודדו זו נגד זו בסאמרסלאם, בקרב הדחות של שלוש קבוצות.
לינץ' הצמידה את ברי בלה בשביל להעניק את הניצחון לקבוצתה.
ב-19 ביולי 2016, הוכרז כי לינץ' תשתתף באופן רשמי בתוכנית של סמאקדאון, לאחר פיצול הרוסטרים.
ב-26 ביולי 2016, לינץ' הביסה את יריבתה נטליה.
ב-18 באוגוסט 2016, לינץ' ביחד עם כרמלה ניצחו את אלכסה בליס ונטליה, לאחר הסחת דעת של איווה מארי ונעמי.
בסאמרסלאם, אשר נערך בתאריך 21 באוגוסט 2016, לינץ' ביחד עם כרמלה ונעמי הפסידו לצוות של אלכסה בליס, נטליה וניקי בלה.
באירוע באקלאש, אשר נערך בתאריך 11 בספטמבר 2016, לינץ' זכתה באליפות הנשים של סמאקדאון, לאחר שהביסה בקרב הדחות את אלכסה בליס, כרמלה, נטליה, ניקי בלה ונעמי.
ב-8 בנובמבר 2016, לינץ' חזרה לתוכנית לאחר פציעה.
היא הגנה בהצלחה בפעם הראשונה על אליפות הנשים, לאחר שהכניעה את אלכסה בליס.
אף על פי שרגלה של אלכסה בליס הייתה על החבלים בעת שבקי לינץ' ביצעה עליה את מהלך ההכנעה שלה, השופט לא שם לב ואי לכך אלכסה בליס נכנעה.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-4 בדצמבר בקי הפסידה את האליפות לאלכסה בליס בקרב שולחנות.
בנובמבר 2017 בפרק מיוחד שנערך במנצ'סטר, לינץ' ניצחה את המתאבק ג'יימס אלסוורת' בקרב בן מול בת.
בסאמרסלאם 2018, לינץ' תקפה את שארלוט פלייר לאחר שהפסידה בקרב משולש, שכלל את כרמלה.
יומיים לאחר מכן, בפרק של סמאקדאון, תקפה אותה פלייר בחזרה.
באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-16 בספטמבר, לינץ' גברה על פלייר וזכתה באליפות הנשים של סמאקדאון בפעם השנייה בקריירה שלה.
באירוע אבולושן, שנערך ב-28 באוקטובר, לינץ' ניצחה את פלייר ושמרה בהצלחה על תואר אליפות הנשים של סמאקדאון בקרב שהיה קרב מי שעומדת אחרונה.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-16 בדצמבר, לינץ' הפסידה את התואר לאסקה במסגרת קרב ה-TLC המשולש אשר כלל את שארלוט פלייר ושימש כקרב המרכזי של האירוע.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר 2019, לינץ' כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של סמאקדאון לאחר שהפסידה לאסקה.
מאוחר יותר באותו הערב, למרות שלא הייתה אמורה להתחרות בקרב הרויאל ראמבל נשים, לינץ' השתתפה בקרב זה בשל אי יכולתה של לאנה להשתתף.
לינץ' ניצחה בקרב הרויאל ראמבל וכתוצאה מכך הייתה לה את האפשרות להתחרות על תואר אליפות נשים שתבחר באירוע רסלמניה 35; לינץ' בחרה להתחרות נגד רונדה ראוזי על אליפות הנשים של Raw.
ב-25 במרץ בתוכנית Raw, לינץ' נטלה חלק באתגר "נצח את השעון" לצד רונדה ראוזי ושארלוט פלייר נגד חברות קבוצת ה-Riott Squad; היא התחרתה בקרב יחידים נגד ליב מורגן, ניצחה אותה וקבעה זמן של דקה ו-18 שניות.
תוצאה זו הספיקה לה לנצח באתגר, משום שראוזי ניצחה את שרה לוגאן בזמן של דקה ו-25 שניות, בעוד שפלייר לא הצליחה לנצח את רובי ריוט בתום הזמן הראשוני שאותו ראוזי קבעה.
ב-1 באפריל, לינץ', פלייר וראוזי ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את ה-Riott Squad.
באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, לינץ' ניצחה בקרב המשולש "המנצחת זוכה בהכל" על אליפות הנשים של Raw ועל אליפות הנשים של סמאקדאון את רונדה ראוזי ושארלוט פלייר, וכתוצאה מכך הפכה לאלופת הנשים הכפולה והמתאבקת הראשונה אי פעם שמחזיקה בתארים בו זמנית.
ב-15 באפריל בתוכנית Raw, לינץ' ניצחה את רובי ריוט בקרב שאינו היה על אף אחד מחגורות האליפות.
שבוע לאחר מכן בתוכנית Raw, לינץ' ניצחה את אלישיה פוקס בקרב שאינו היה על אף אחד מחגורות האליפות, כשלאחר הקרב הותקפה על ידי המועמדת לאליפות הנשים של Raw, לייסי אוואנס.
ב-30 באפריל בתוכנית סמאקדאון, לינץ' ניצחה את ביילי בקרב שאינו היה על אף אחד מחגורות האליפות.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-19 במאי, תוכננו ללינץ' להגן על שתי חגורות האליפות בשני קרבות שונים אחד אחרי השני.
באחד, לינץ' הגנה בהצלחה על אליפות הנשים של Raw נגד לייסי אוואנס, אך באחר היא הפסידה את אליפות הנשים של סמאקדאון לשארלוט פלייר, שבעצמה החזיקה בתואר דקות בודדות עד שביילי פדתה את מזוודת כסף בבנק שלה והפכה לאלופת הנשים החדשה של סמאקדאון.
באירוע סטומפינג גראונדס, שנערך ב-23 ביוני, לינץ' הגנה בהצלחה על התואר פעם נוספת נגד לייסי אוואנס, כשגם הפעם היא ניצחה כתוצאה מהכנעה.
באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-14 ביולי, לינץ' וסת' רולינס ניצחו את לייסי אוואנס וברון קורבין במסגרת קרב זוגות מעורב חוקי אקסטרים "המנצחים זוכים בהכל" על אליפות הנשים של Raw ועל האליפות האוניברסלית.
ב-5 באוגוסט, לינץ' ושארלוט פלייר ניצחו בקרב זוגות את נטליה וטריש סטרטוס כתוצאה מפסילה.
באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-11 באוגוסט, לינץ' הגנה בהצלחה על אליפות הנשים של Raw נגד נטליה בקרב הכנעות.
ב-9 בספטמבר בתוכנית Raw, לינץ' ושארלוט פלייר ניצחו בקרב זוגות את ביילי וסשה בנקס.
באירוע התנגשות של אלופים, שנערך ב-15 בספטמבר, לינץ' הפסידה לסשה בנקס בקרב על אליפות הנשים של Raw כתוצאה מפסילה, מה שגרם לכך שלינץ' שמרה על התואר שלה, משום שחגורת האליפות לא יכולה להחליף ידיים בניצחון שבא כתוצאה מפסילה.
ב-4 באוקטובר בתוכנית הבכורה של סמאקדאון בשידור ישיר ברשת פוקס, לינץ' פתחה את התוכנית, כשהיא נקטעה על ידי המלך קורבין ואחריו על ידי הרוק.
לאחר מכן, לינץ' ושארלוט פלייר ניצחו בקרב זוגות את ביילי וסשה בנקס.
באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-6 באוקטובר, לינץ' הגנה בהצלחה על התואר נגד סשה בנקס בקרב גיהנום בכלוב.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, פלייר ובקי לינץ' הפסידו לאלופות זוגות הנשים של ה-WWE, הקבוקי ווריורס (אסקה וקיירי סיין) בקרב שאינו היה על חגורות האליפות.
ב-14 באוקטובר, לינץ' גברה על שארלוט פלייר בקרב שאינו היה על התואר.
שבועיים לאחר מכן, לינץ' גברה על קיירי סיין בקרב שאינו היה על התואר.
ב-11 בנובמבר, לינץ' ופלייר כשלו בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE לאחר שהפסידו לאלופות הזוגות, הקבוקי ווריורס, בעקבות הסחת דעת של אלופת הנשים של NXT, שיינה בייזלר.
שבוע לאחר מכן, לינץ' ופלייר גברו על The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס).
ב-20 בנובמבר, לינץ' הופיעה בתוכנית NXT ובה התחרתה נגד ריאה ריפלי בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל פסילה של שיינה בייזלר, ג'זמין דיוק ומרינה שפיר.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-24 בנובמבר, לינץ' התחרתה נגד אלופת הנשים של NXT, שיינה בייזלר ונגד אלופת הנשים של סמאקדאון בקרב אלופות משולש, שבסופו בייזלר ניצחה.
באירוע סטארקייד, שנערך ב-1 בדצמבר, לינץ' ושארלוט פלייר כשלו בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE, כאשר הן התחרו בקרב זוגות מרובע, שבסופו הקבוקי ווריורס ניצחו ושמרו על חגורות האליפות בהצלחה.
ב-9 בדצמבר, לינץ' ניצחה את הקבוקי ווריורס בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 כתוצאה מפסילה.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-15 בדצמבר, לינץ' ושארלוט פלייר כשלו פעם נוספת בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE, לאחר שהפסידו לאלופות הזוגות, הקבוקי ווריורס, במסגרת קרב TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות.
ב-20 בינואר 2020, לינץ' ניצחה את קיירי סיין בקרב שאינו היה על התואר.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר, לינץ' הגנה בהצלחה על אליפות הנשים של Raw נגד אסקה כאשר היא ניצחה כתוצאה מהכנעה.
לינץ' הגנה בהצלחה על התואר נגד אסקה פעם נוספת בתוכנית Raw של ה-10 בפברואר, כשלאחר הקרב היא הותקפה על ידי שיינה בייזלר ואף נשכה אותה בצווארה.
בלילה הראשון של האירוע רסלמניה 36, שהוקלט ב-25 וב-26 במרץ (ושודר ב-4 באפריל), לינץ' הגנה בהצלחה על התואר נגד שיינה בייזלר.
ב-11 במאי בתוכנית Raw, לינץ' הודיעה שהיא מוותר על אליפות הנשים של Raw עקב הריונה.
בנוסף, אסקה שזכתה בקרב כסף בבנק מהאירוע כסף בבנק לילה קודם לכן, זכתה למעשה באליפות שלה.
בשנת 2025 תשחק לינץ' בסדרה "מסע בין כוכבים: האקדמיה" כחברת צוות באקדמיית הצי.
ב-13 במאי 2019, היא פרסמה ברשתות החברתיות כי היא בזוגיות עם מתאבק ה-WWE, סת' רולינס.
ב-23 באוגוסט 2019, לינץ' פרסמה שהשניים התארסו.
ב-11 במאי 2020, קווין הודיעה על כך שהיא נמצאת בהיריון ראשון.
ב-4 בדצמבר לינץ' ורולינס הכריזו על הולדת בת ששמה רו.
רגע השנה (2018) - כשתקפה את רונדה ראוזי בתוכנית Raw
קרב השנה (2018) - נגד אסקה ושארלוט פלייר באירוע TLC
PWI דירג אותה במקום ה-1 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2019
הישגים בארגון ההיאבקות Queens of Chaos
אליפות העולם Queens of Chaos (פעם אחת)
דורגה במקום ה-1 מתוך 10 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2019)
הישגים בארגון ההיאבקות SuperGirls Wrestling
אליפות SuperGirls (פעמיים, האלופה הראשונה)
אליפות הנשים של Raw (פעמיים)
אליפות הנשים העולמית של ה-WWE (5 פעמים, האלופה הראשונה)
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעמיים) - ביחד עם ליטה (1) וליירה ואלקיריה (1)
אליפות הנשים הבין-יבשתית של ה-WWE (פעמיים, נוכחית)
פרסי סוף השנה של WWE (3 פעמים)
קרב השנה (2018) - נגד שארלוט פלייר באירוע אבולושן
רֶבֶּקָה לין "בֶּקִי" הָאמוֹן היא כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל אמריקאית-רוסייה, המשמשת כיום בתפקיד המאמנת של קבוצת לאס וגאס אייסז מליגת ה-WNBA.
האמון חברת היכל התהילה של הכדורסל משנת 2023, היא חברת היכל התהילה של כדורסל הנשים משנת 2022.
האמון שיחקה בנבחרת הכדורסל של תיכון סטיבנס בעיר הולדתה, ולאחר מכן עברה לשחק למשך ארבע שנים בנבחרת כדורסל הנשים של אוניברסיטת המדינה של קולורדו.
ביצועיה בקבוצה הקנו לה השתתפות במשחק המקדונלד'ס אול-אמריקן לנשים, וזכייה בפרס ספורטאית השנה בקולורדו.
האמון הובילה את הקבוצה לשלב ה"סוויט סיקסטין" בטורניר אליפות המכללות בכדורסל לנשים.
היא נבחרה לשחקנית השנה בקונפרנס ה-WAC, ושברה את שיא הנקודות לקריירה בקונפרנס, שהוחזק על ידי קית' ואן הורן.
היא שברה את שיאי המכללה בקטגוריות הבאות: נקודות, נקודות בממוצע למשחק, סלי שדה שנקלעו, זריקות עונשין שנקלעו, שלשות שנקלעו ואסיסטים.
האמון זכתה בפרס פרנסס פומרוי נייסמית' לשנת , וב-2004 נכנסה להיכל התהילה של הספורט באוניברסיטת המדינה של קולורדו.
שנה לאחר מכן הופרשה גופייתה עם המספר 25, ונתלתה בתקרת אולם הכדורסל של האוניברסיטה.
בכדורסל נשים, מרבית השחקניות הבכירות משחקות בחצי מהשנה בעונת ליגת ה-WNBA, ובחצי השני בליגות אחרות בארצות הברית או באירופה.
להלן הציר הכרונולוגי יהיה מופרד בחלוקה זו.
האמון העמידה עצמה לבחירה בדראפט ה-WNBA ב-, אך לא נבחרה.
בכל מקרה היא החלה לשחק בקבוצת ניו יורק ליברטי באותה שנה.