tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרת ההסכם גרמה באפריל 1264 להתלקחות מחודשת של פעולות האיבה הידועה בשם מלחמת הברונים השנייה שנמשכה עד לשנת 1267. במהלך קרב לוויס שסימן נקודת שפל לכוחות המלוכניים הובס צבא המלך וריצ'רד מקורנוול נפל בשבי הברונים המורדים, הוא שהה בכלא עד לספטמבר 1265.
שנת 1265 הייתה שנת מפנה במלחמת הברונים וכוחות המלך הצליחו להשיג ניצחון מכריע ולהרוג את סימון ממונפורט בקרב אוושם.
המרד דוכא לבסוף לאחר המצור על טירת קנילוורט והארץ חזרה למסלול של שיקום ושלום בראשות אדוארד הראשון, מלך אנגליה.
בשנת 1261 נפטרה אשתו השנייה של ריצ'רד מקורנוול.
ב-16 ביוני 1269 התחתן בשלישית עם ביאטריס מפוקנברג.
עלמה בת 16 שהיסטוריוגרפים בני התקופה הכתירו כאישה היפה ביותר בדורה.
מאורעות התקופה הקרבות והשבי נתנו את אותותיהם וריצ'רד מקורנוול, שבור וחולה סבל בשנת 1271 משבץ ונותר נכה ומשותק.
ב-2 באפריל 1272 נפטר ריצ'רד מקורנוול ונקבר בסמוך לאשתו השנייה סינתיה.
אשתו השלישית, ביאטריס נפטרה ב-17 באוקטובר 1277 ונקברה באוקספורד.
נחלתו המלכותית בגרמניה המשיכה לסבול ממאבקי כוח וסכסוכים על לעלייתו לכיסא המלכות הגרמני של רודולף הראשון מהמבורג בשנת 1273.
נחלתו בקורנוול עברה לאדמונד, הארל השני מקורנוול, בנו מנישואיו לסינתיה, אשתו השנייה.
נישא לאשתו הראשונה איזבל מרשל ביום 30 במרץ 1231.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, מתוכם נפטרו שלושה נפטרו בסמוך ללידתם.
הנרי מאלמיין נולד ב-1235, נרצח בשנת 1271 על ידי בני דודו בניו של סימון ממונפורט בעת תפילה.
נישא לאשתו השנייה סינתיה (סנצ'יה) מפרובאנס ב-23 בנובמבר 1243. סינתיה נפטרה ב-9 בנובמבר 1261.
אחד נפטר חודש לאחר לידתו.
אדמונד, רוזן קורנוול השני, נולד בשנת 1249. נפטר, ללא ילדים בשנת 1300.
נישא לאשתו השלישית ביאטריס מפאקנברג ביום 16 ביוני 1269 בקייזרסלאוטרן.
ביאטריס נפטרה ביום 17 באוקטובר 1277 ונקברה באוקספורד.
ממאהבתו ג'ון דה ווליטרוט נולדו לו:
ריצ'רד דה קורנוול נולד ב-1252, נהרג בשנת 1296 במהלך מצור על העיר בריק על הטוויד
וולטר דה קורנוול, ידוע שהיה בן ברית של אדמונד רוזן קורנוול השני שהעניק לו אדמות בתמורה.
ריצ'רד אי גרנט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטי יליד סווזילנד.
נולד בשם ריצ'רד גרנט אסטרהויזן (Richard Grant Esterhuysen), במבבנה בירת סווזילנד למשפחה נוצרית ממוצא בריטי.
הוא שינה את שם משפחתו ל'גרנט' כשעבר לחיות באנגליה ונרשם כחבר באיגוד שחקנים הבריטים.
אביו הנריק אסטרהויזן, היה ממוצא אפריקאנרי ועמד בראש מנהל החינוך של השלטונות הבריטיים בסווזילנד.
אמו הייתה מורה לבלט ממוצא דרום אפריקני וגרמני.
בילדותו למד בסט מרקס, בית ספר ממשלתי במבבנה אשר התחילו ללמוד בו תלמידים מכל הגזעים.
הוריו התגרשו כשהיה בן 11 בעקבות בגידה של אמו באביו, לה היה עד.
בעקבות אירוע זה החל לכתוב יומן, וממשיך בכך עד היום.
למד בבית ספר תיכון בווטרפורד קמלבה, קרוב למבבנה.
ואחר כך למד אנגלית ודרמה באוניברסיטת קייפטאון, והיה חבר בלהקת תיאטרון שוליים.
תפקידו החשוב הראשון בקולנוע היה התפקיד הראשי בסרט ויתניל ואני, בו גילם דמות של שיכור נצחי.
הסרט קנה לו מעמד של סרט פולחן.
בעקבות הסרט הזה, החל גרנט לקבל תפקידים בהוליווד.
ועד מהרה בסס לעצמו שם של שחקן אופי שמופיע במגוון רחב של סרטים, החל משוברי קופות וכלה בסרטים עצמאיים שנעשים בתקציב קטן.
בתקופה של יותר מעשרים שנה הופיע גרנט בתפקידי משנה בסרטים רבים כגון "הנרי וג'ון", "סיפורי לוס אנג'לס", "השחקן", "עידן התמימות", "דיוקנה של גברת", "ספייס וורלד: הסרט", "פארק גוספורד", "צעירים יפים ומבריקים" ו"פנלופי".
בניגוד לשחקנים בריטים אחרים, גרנט לא מופיע בהוליווד רק בדרמות תקופתיות.
גרנט גילם פעמיים את דמותו של הדוקטור מסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו".
בשתי הפעמים באופן לא רשמי.
במערכון "Doctor Who and the Curse of Fatal Death", גילם את דמותו של הדוקטור העשירי המתואר כגבר נאה למדי.
עוד דיבב את הדוקטור התשיעי באנימציה של ה-BBC "Scream of the Shalka".
ב-2012 השתתף בעונה השביעית של הסדרה בתפקיד דוקטור סימיון/הבינה הגדולה.
ב-2005 יצא הסרט "בלה בלה" (Wah-Wah) שגרנט כתב וביים, וזכה לשבחי הביקורת.
זהו סרט אוטוביוגרפי המבוסס על ילדותו של גרנט בשנות השישים בסווזילנד.
הפקת הסרט ארכה יותר משבע שנים.
השחקנים הראשיים בסרט הם ניקולס הולט, גבריאל ביירן, מירנדה ריצ'רדסון, ג'ולי וולטרס ואמילי ווטסון.
זה הסרט הראשון שהוסרט בסווזילנד אי פעם.
גרנט ניהל יומן במהלך ההסרטה שאחר כך יצא לאור כספר "יומני ואה ואה".
הספר קיבל ביקורות חיוביות, המבקרים התרשמו מהכנות של כתיבתו, בעיקר על היחסים המורכבים שהיו לו עם מפיקת הסרט.
בדצמבר 2006 הפך גרנט באופן חד-פעמי לכתב חוקר של ה-BBC כאשר חשף תרמית בסך 98 מיליון דולר, למכירת תרופה מזויפת לאיידס.
בשנת 2008 כיכב גרנט בסרט "טינופת וחוכמה" סרטה הראשון של הזמרת מדונה כבמאית.
בשנת 2009 כיכב בסרט העצמאי "אהבה כואבת" לצד קארי-אן מוס.
ב-2012 הגיש גרנט סדרת תיירות בה הוא מבקר בבתי מלון מהטובים והיוקרתיים בעולם.
בסדרה הוא מראיין את עובדי ובעלי המלונות וכמו גם אורחים מפורסמים המספרים לו על ההיסטוריה של בתי המלון.
ב-2014 השתתף גרנט בדרמה התקופתית דאונטון אבי בתפקיד היסטוריון האמנות סיימון בריקר.
באותה שנה הצטלם לסרט "לוגאן - וולברין", סרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס המבוסס על זיכיון הקומיקס "וולברין: לוגאן הזקן", העשירי בסדרת סרטי אקס-מן והשלישי והאחרון בטרילוגיית וולברין, אחרי אקס-מן המקור: וולברין (מ-2009), ווולברין (מ-2013).
בסרט הוא משחק לצד יו ג'קמן ופטריק סטיוארט.
גרנט נשוי לג'ואן וושינגטון משנת 1986, ולהם בת משותפת, אוליביה, ובן, טום, מנישואיה הראשונים של ג'ואן.
גרנט מתנזר לחלוטין משתיה ואלרגי לאלכוהול.
כשגילם את דמות השיכור ב"ויתניל ואני", הבמאי ברוס רובינסון הכריח אותו לשתות בקבוק שלם של וודקה כדי שיחווה את הרגשת השכרות.
Ives מייג'ור פרקואר צ'בנינג 1999 The Match גאס מזמור חג המולד A Christmas Carol בוב קרצ'יט פרדריק סקוויל-באג 2000 הערפד הקטן The Little Vampireפרדריק סאקוויל The Miracle Maker יוחנן המטביל 2001 פארק גוספורד Gosford Park ג'ורג' 2003 Monsieur N.
הרלו גברת מרפל Marple: Nemesis ריימונד וסט 2011 The Crimson Petal and the White ד"ר קורליו בתפקיד עצמו Rab C Nesbitt צ'ינגפורד סטיל 2012 סודות בתי המלון עם ריצ'רד אי גרנט Richard E.
לורד ריצ'רד סמואל אטנבורו היה שחקן, במאי קולנוע ומפיק בריטי.
סרטו "גנדי" זכה בשמונה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, ובחמישה פרסי גלובוס הזהב.
ריצ'רד אטנבורו נולד בקיימברידג', אנגליה.
אחיו הצעיר הוא סר דייוויד אטנבורו, אחד משדרני הטלוויזיה המפורסמים ביותר, חוקר טבע, וחלוץ בתחום סרטי הטבע.
ריצ'רד אטנבורו החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1942, כאשר גילם חייל מוג לב בסרט "In Which We Serve".
במשך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי.
ולאחר מכן שיחק בעשרות סרטים.
בסוף שנות החמישים החל להפיק סרטים ובסוף שנות השישים החל גם לביים.
שימש כנשיא האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (British Academy of Film and Television Arts; בראשי תיבות: BAFTA) וכנשיא האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
פריצת הדרך בקריירה של אטנבורו הייתה בסרט "ברייטון רוק" מ-1947, עיבוד לספר של גרהם גרין, שבו הוא גילם מאפיונר צעיר.
בשנת 1982 ביים את סרט הדרמה הביוגרפי "גנדי", בכיכובו של בן קינגסלי בתפקיד מהטמה גנדי.
בשנת 1985 ביים את הדרמה המוזיקלית "שורת המקהלה", בכיכבו של מייקל דאגלס.
מבחר סרטים כבמאי או כמפיק:
גנדי (1982) - זוכה פרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר.
העיר ריצ'מונד היא המרכז המנהלי של מחוז מדיסון במדינת קנטקי, ארצות הברית.
היא נקראת על שם העיר ריצ'מונד שבווירג'יניה ובה שוכנת אוניברסיטת מזרח קנטקי.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010, נמנו בריצ'מונד 31,364 תושבים ועל פי הערכות הגיעה האוכלוסייה בשנת 2014 ל-33,556 נפש.
ריצ'מונד היא העיר השביעית בגודלה במדינת קנטקי (לאחר לואיוויל, לקסינגטון, אוונסבורו, בולינג גרין קובינגטון והופקינסוויל) והעיר השנייה בגודלה באזור הבלוגראס לאחר לקסינגטון.
ריצ'מונד משמשת כמרכז תעסוקה וקניות חשוב לחלקה הדרומי-מרכזי של קנטקי.
ריצ'מונד נוסדה בשנת 1798 על ידי קולונל ג'ון מילר (John Miller), ששירת כחייל במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
על פי סיפור מקומי, נמשך מילר למקום בזכות מיי המעיין הטובים שלא היו נפוצים באזור ואופיים הידידותי של שבטי האינדיאנים המקומיים.
באותה השנה, אישרה הרשות המחוקקת בקנטקי את העברת המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז ממילפורד (Milford) לשטח שבבעלותו של הקולונל מילר.
לאחר שתושבי מילפורד התנגדו למהלך, התקיים דו-קרב בין נציג ממילפורד לבין נציג מריצ'מונד.
תוצאת הקרב לא תועדה, אך המחוז אישר את המעבר במרץ 1798. ב-4 ביולי 1798 נקראה העיירה ריצ'מונד באופן רשמי, לכבוד מקום הולדתו של מילר בווירג'יניה.
בזמן מלחמת האזרחים נערך ב-30 באוגוסט 1862 קרב בין צבא האיחוד וצבא הקונפדרציה סמוך לריצ'מונד.
כוחות הקונפדרציה בפיקודו של אדמונד קירבי סמית' הביסו את כוחות האיחוד בפיקודו של ויליאם נלסון, כאשר מתוך 6,500 אנשיו של נלסון, נהרגו ונפצעו כ-1,000 ויותר מ-4,000 נשבו.
ההיסטוריון שלבי פוט הכתיר את הקרב כ"קרוב ביותר ל[קרב] קנה שהושג על ידי גנרל כלשהו, מהצפון או מהדרום, במהלך המלחמה כולה".
ב-1906 נוסדה בריצ'מונד אוניברסיטת מזרח קנטקי (תחת השם Eastern Kentucky State Normal School) כמרכז להכשרת מורים, ו-11 סטודנטים מהכיתה הראשונה סיימו את לימודיהם ב-1909. האוניברסיטה הפכה לבת ארבע שנות לימוד ב-1922 ולימודי תארים מתקדמים נוספו ב-1935. ב-22 בפברואר 1966 קיבלה האוניברסיטה את שמה הנוכחי.
בשנות התשעים המאוחרות ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נהנתה ריצ'מונד משיגשוג בכל הקשור למגורים ולמסחר.
ריצ'מונד היא, נכון ל-2008, העיר השישית בגודלה בקנטקי, לאחר עלייה של חמישה מקומות ממיקומה הקודם במפקד האוכלוסין בשנת 2000.
על פי מכון הסקרים האמריקני, מגיע שטחה הכולל של העיר ל-49.9 קמ"ר, 49.5 קמ"ר הם שטחי יבשה ו-0.4 קמ"ר הם שטחי מים.
תושבי ריצ'מונד בוחרים ראש עיר וארבעה נציבים המרכיבים את מועצת העיר.
המועצה מתפקדת כרשות המחוקקת ומייצגת את האינטרסים של תושבי העיר כאשר הם ישימים.
הוועדה גם ממנה את המנכ"ל המתפקד כרשות המבצעת ואחראי לפעילות השוטפת של העיר.
ראש העיר נבחר לקדנציה של ארבע שנים, וכל חבר ועדה נבחר לתקופה של שנתיים.
אורך הקדנציה של מנכ"ל העיר אינו מוגבל בזמן.
ריצ'רד ג'ורג' אדמס היה סופר אנגלי הידוע בכתיבתו לילדים ונוער ובמיוחד בספרו "גבעת ווטרשיפ", שזכה בפרסים ספרותיים חשובים, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים ולאחד מהספרים האהובים והנקראים שנכתבו באנגלית בעשורים האחרונים של המאה ה-20.
אדמס נולד בעיירה ניוברי שבחבל ברקשייר באנגליה בשנת 1920. אביו היה רופא כפרי, שלקח אותו לסיורים ארוכים באזורי הכפרים.
בילדותו אהב לקרוא, וקרא את ספרי הילדים של ביאטריקס פוטר, יו לופטינג וא.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון למד בקולג' ברדפילד בין 1933 ל-1938. ב-1938 התחיל בלימודי היסטוריה מודרנית בקולג' ווסטר באוניברסיטת אוקספורד.
ביולי 1940 גויס לצבא הבריטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במזרח התיכון ובהודו, אך לא השתתף בקרבות.
לאחר שהשתחרר מהשירות הצבאי בשנת 1946 שב לקולג' ווסטר והמשיך את לימודיו, עד להשגת תואר שני בשנת 1953. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, בשנת 1948 הצטרף לשירות המדינה הבריטי.
ב-1949 נישא לאליזבת' אקלנד, ולזוג נולדו שתי בנות.
בשנת 1968 מונה לעוזר לשר במחלקה לאיכות הסביבה במשרד השיכון והממשל המקומי.
בתקופה זו החל לכתוב פרוזה בזמנו הפנוי.
את הסיפור גבעת ווטרשיפ החל אדמס לספר לבנותיו בעל פה, והן התעקשו כי יהפוך אותו לספר.
הסיפור הוא סיפורם של ארנבים הנמלטים מהגבעה בה הם גרים, בניסיון למצוא מפלט, לאחר שהמקום יועד לבנייה לבני אדם.
הספר כלל האנשה של הארנבים, ועסק בנושאים רבים כשמירה על איכות הסביבה, אומץ לב אישי וגבורה, נאמנות למשפחה ולקהילה, ויש הרואים בו גם אלגוריה פוליטית בנוסח הספר "חוות החיות" של ג'ורג' אורוול.
לאחר כתיבת הספר פנה אדמס לשבעה מוציאים לאור שונים, וסורב.
הספר נראה למוציאים לאור ילדותי מדי בשביל מבוגרים, וארוך וכבד מדי בשביל ילדים.
לבסוף הסכימה הוצאת רקס קולינגס להדפיס את הספר.
הספר היה להצלחה מיידית, זכה לתהילה בינלאומית וזיכה את כותבו בפרסים ספרותיים, במדליית קרנגי לספרות ילדים בשנת 1972 ובפרס הגרדיאן לספרות ילדים באותה השנה.
עד לשנת 1985 מכר הספר יותר מ-5 מיליון עותקים, במהדורה האמריקנית בהוצאת ספרי פינגווין בלבד, ועובד לקולנוע ולטלוויזיה.
הצלחת הספר אפשרה לאדמס לפרוש מהשירות הציבורי, ולהשקיע את זמנו בכתיבה.
עד לשנות התשעים הוציא אדמס ספר חדש בממוצע מדי שנה.
לאחר מכן ירד קצב כתיבתו, והיה מוציא ספר חדש לאור מדי כחמש שנים, אך גם בגילו המתקדם נחשב לסופר פורה.
ספריו המאוחרים לא זכו להצלחה לה זכתה "גבעת ווטרשיפ", אך חלקם זכו להצלחה והיו לרבי מכר.
ספרו השני "שארדיק" התרחש בממלכה קסומה והיה סיפור הרפתקאות ופעולה, שסיפר על דוב בשם שארדיק המשתף פעולה עם עם שנכבש על ידי אויב אכזר ומסייע להצילו.
ספר נוסף בשם "כלבי המגפה" (The Plague Dogs) מתח ביקורת על הניסויים בבעלי חיים, וסיפר את סיפורם של כלבים הנמלטים ממעבדה ממשלתית.
ב-1996 כתב אדמס ספר המשך ל"גבעת ווטרשיפ", בשם "סיפורים מגבעת ווטרשיפ" שכלל קובץ סיפורים קצרים המתרחשים בעולם הארנבים הדמיוני שיצר בגבעת ווטרשיפ.
בנוסף לפרוזה הוציא אדמס מספר ספרי שירה, וכן ספרי טבע ומסעות המיועדים לילדים.
הצלחת "גבעת ווטרשיפ" שינתה את חייו של אדמס.
בגיל 52 הפך מפקיד אלמוני לסופר מצליח.
בניסיון להתחמק מתשלום המס הגבוה על הכנסותיו שהתחייב מהחוק הבריטי בשנות השבעים, עבר אדמס עם משפחתו לאי וייט, ובילה חלק מזמנו בארצות הברית, שם זכה לפופולריות רבה באוניברסיטאות, לא מעט בשל הדרך בה התייחס לנושאי איכות הסביבה בספריו.
הוא שימש כסופר אורח באוניברסיטת פלורידה ובאוניברסיטת הולינס בווירג'יניה.
אירועים אלו כפו עליו ניתוק מתמשך ממשפחתו.
בתחילת שנות השמונים שב לבריטניה וקבע את משכנו בעיירה וויטצ'רץ' שבמחוז המפשייר.
זמן מה שימש כנשיא האגודה הבריטית למניעת התעללות בבעלי חיים.
כן ערך בתחילת שנות השמונים מסע לאנטארקטיקה בחברת האורניתולוג רונלד לוקלי.
גבעת ווטרשיפ, תרגמה רנה ליטוין, הוצאת זמורה, ביתן, מודן, 1976
הנערה בנדנדה, תרגמה תמר וולפסון, הוצאת זמורה, ביתן, 1984
ריצ'רד מוריס רוברטס (נולד ב-1941) הוא עורך דין ודירקטור ישראלי.
רוברטס נולד בקווינס, ניו יורק.
ב-1967 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית, התמחה במשרד עורכי דין תוסיה כהן בירושלים וי.
גורניצקי בתל אביב וב-1968 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין.
ב-1973 ייסד, במשותף עם אמנון שבלת, את משרד עורכי הדין שבלת ושות', בו הוא משמש עד היום כשותף מייסד וכחבר הנהלה בכיר.
בשנת 1975 שבלת ורוברטס הקימו משרד בניו יורק ומיכאל צלרמאיר הועמד בראש הסניף.
המשרד נחשב כיום לאחד הוותיקים והמובילים בישראל בתחומי המשפט המסחרי, עם כ-150 עובדים ושלוחות בניו יורק ובסין.
נכון לשנת 2019 דורג המשרד במקום ה-4 בדירוג משרדי עורכי הדין של Dun's 100. תחומי ההתמחות של רוברטס הם דיני תאגידים, מיזוגים ורכישות, מדעי החיים וקלינטק.
ב-2011 זכה לציון לשבח מיוחד באתר המשפט הבינלאומי Legal 500.
בשנים 2003-1997 כיהן כדירקטור בבנק הפועלים.
כיום הוא מכהן כדירקטור בבנק דיסקונט ובחברה הכלכלית של המרכז הבינתחומי הרצליה, וכן משמש כיועץ למדען הראשי במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
בנוסף, הוא מכהן כיושב ראש הוועד המנהל של עמותת "שיעור אחר", המעניקה סיוע לחינוכם של ילדים ממשפחות מעוטות יכולת, כמזכיר כבוד של כפרי הנוער רמת הדסה וקריית יערים, כיועץ משפטי פרו בונו לארגון "הרוח הישראלית" של הסוכנות היהודית ולארגון קרן שמש וכחבר בוועד המנהל של פסטיבל הסרטים דוקאביב.
ריצ'רד אקסל הוא נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2004, יחד עם לינדה באק, בגין גילוי הדרך בה מזהה המוח ומבדיל בין ריחות שונים.
אקסל נולד ב-1946 בקראון הייטס, שכונה ענייה יחסית, בברוקלין, ניו יורק.
הוא היה בן בכור להורים יהודים שברחו לארצות הברית מפולין, בעקבות כיבושה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
אביו היה חייט והוא עצמו התחיל לעבוד כבר בגיל 11, במקביל ללימודיו, כשליח, מלצר ועבודות מזדמנות נוספות מסוג זה.
כשהגיע לגיל 14 ביקש אקסל להירשם כמו כל ילדי השכונה לבית הספר התיכון המקומי של ברוקלין, בין השאר גם משום שהצטיין בכדורסל ולבית ספר זה הייתה נבחרת כדורסל מעולה, אולם מנהל בית הספר היסודי התעקש לשלוח את הנער דווקא לבית הספר למחוננים, ששכן במנהטן.
כתוצאה מכך השתנו תחומי העניין של אקסל והוא נחשף לעולמות המוזיקה והספרים.
אירוע שסייע לו ככל הנראה לנטוש את הכדורסל היה המשחק בין נבחרת בית ספרו החדש, בה היה הוא הרכז, לבין נבחרת בית ספר תיכון עירוני יריב, שהרכז שלה, בן ה-16, היה כרים עבדול-ג'באר.
לדברי אקסל, כרים עבדול-ג'באר קלע באותו משחק 54 נקודות, בעוד הוא עצמו הסתפק בשתיים בלבד.
הוא הבין אז, שלא על הכדורסל תהיה תפארתו.
ב-1963, עם סיום בית הספר התיכון קיבל אקסל מלגה נדיבה לאוניברסיטת קולומביה והחל ללמוד שם, בכוונה להתמקד בספרות.
במקביל נאלץ אקסל גם לעבוד למחייתו ועבודה זו כללה בין השאר גם שטיפת מבחנות במעבדה לביולוגיה.
מהר מאוד הוא פוטר מעבודתו המקורית והתקבל לעבודה באותה מעבדה כעוזר הוראה.
במקביל ובהתאמה השתנה גם כיוון לימודיו, מספרות לביולוגיה.
ב-1967, לאחר קבלת תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה התקבל אקסל לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הוא קיבל שם ב-1971 תואר דוקטור לרפואה (.M.D) וחזר לאוניברסיטת קולומביה להתמחות.
אקסל התחיל את התמחותו במעבדה לפתולוגיה, אך כעבור שנה עבר למעבדה לגנטיקה, ובה הרגיש שהגיע לבסוף לתחום העניין האמיתי שלו, ביולוגיה מולקולרית.
מכאן ואילך המשיך בתחום זה, בו גם עשה את המחקר שהביא לו את פרס נובל.
לתקופה קצרה עזב אקסל את אוניברסיטת קולומביה ועבד במסגרת המכונים הלאומיים לבריאות - NIH, אולם ב-1974 חזר לקולומביה, בתור מרצה זוטר במכון לחקר הסרטן באוניברסיטה, ואף קיבל לראשונה מעבדה משלו.
באותה עת הוא למד על מבנים של גנים בכרומטין.
ב-1978 הוא הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטה ובה הוא מכהן עד היום.
לקראת סוף שנות השבעים גילה אקסל, יחד עם חוקרים נוספים מאוניברסיטת קולומביה, שיטה להחדרת DNA זר, לתוך ה-DNA של תא מארח, כך שהתא ייצר חלבונים, כרצוננו.
אוניברסיטת קולומביה רשמה פטנטים מתאימים על שיטה זו והרוויחה כתוצאה מ"הפטנטים של אקסל" כפי שהם קרויים, מעל 100 מיליון דולר.
השיטה איפשרה לבודד גנים וכן לנתח איך הם פועלים.
בשיטה זו זיהה תלמידו, מיכאל ויגלר, במקביל לבוב ויינברג מ-MIT, את משפחת חלבוני ras כגורמים להעברת אותות לא תקינה בתאים סרטניים.
ב-1982 החל אקסל לחשוב על היישומים של ביוטכנולוגיה, תחום שהיה חדש באותה עת, וספציפית על יישומים של רקומבינציה של DNA, על נוירוביולוגיה.
כתוצאה מכך, נפגש עם אריק קנדל, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, בעקבותיה החל ללמוד אקסל מקנדל על השפעות מולקולריות על תפקודים מוחיים.
ב-1983, השנה בה נכנסו הפטנטים שלו לתוקף, התקבל אקסל כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
החל מ-1984 הוא מכהן גם כחוקר במכון האוורד יוז לרפואה, בצ'בי צ'ייס, מרילנד.
אקסל נישא לאן לבית קוטרל (נולדה ב-1947) ויש להם שני בנים.
לאחר גירושיו נישא אקסל בשנית לקורנליה (קורי) ברגמן (נולדה ב-1961), גנטיקאית וחוקרת ידועה בזכות עצמה, באוניברסיטת רוקפלר.
לקראת סוף שנות השמונים, החל אקסל לחקור יחד עם לינדה באק, כיצד קולט המוח גירויים חיצוניים שונים, ובאופן ספציפי, איך ריח מסוים מתורגם במוח מבחינה מולקולרית, כך שתיווצר הבנה מסוימת שלו, וכיצד למעלה מ-1,000 גנים שונים מעצבים את הדרך בה אנו קולטים ומבינים גירויי ריחות חיצוניים.
גנים אלה יוצרים שורה של רצפטורים, ובהם נוירונים, המצויים על גבי הנחיריים.
הנוירונים הללו שולחים אותות חשמליים ישירות לאזור שאחראי על הריח במוח (olfactory bulb).
משם, נשלחים אותות חשמליים, הן לאזורי עיבוד גבוהים יותר במוח והן לאזורים האחראיים על רגשות.
במחקרם הם גם בדקו כיצד פועל במוחנו חוש הריח ומדוע אנו מסוגלים לחוש לא פחות מ-10,000 סוגי ריח שונים.
הם מצאו שריחות נקלטים על ידי כמה רצפטורים שונים והאותות מהרצפטורים השונים מתכנסים לאותה נקודה במוח.
המחקר שלהם התמקד בהבנת הצד הגנטי של חוש הריח.
מאמרם של אקסל ובאק בעניין זה פורסם באפריל 1991 ואת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה הם קיבלו כעבור 13 שנה.
ריצ'רד איסאי היה פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, סופר ופעיל חברתי יהודי אמריקאי.
מרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת קורנל וחבר סגל במרכז להכשרה ומחקר הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה.
נחשב לחלוץ ששינה את הדרך בה פסיכואנליטיקאים מתייחסים להומוסקסואליות בזכות מלחמתו כנגד מדיניות האפליה של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA).
איסאי הוא בוגר מכללת הוורפורד בפנסילבניה ובית הספר לרפואה ורפואת שיניים של אוניברסיטת רוצ'סטר.
זמן קצר לאחר שסיים את התמחותו בפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, הוא השלים את ההכשרה במכון הפסיכואנליטי של ניו אינגלנד המערבית.
לאורך הקריירה שלו, איסאי טיפל כפסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בקליניקה פרטית והיה מרצה ומדריך של מטפלים, בין היתר במרפאה הפסיכיאטרית "פיין ויטני" ובמרכז הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה.
איסאי כתב על פסיכואנליזה והומוסקסואליות, בין השאר בספרו "להיות הומוסקסואל" (Being Homosexual: Gay Men and Their Development).
בפרק אוטוביוגרפי של ספר אחר שכתב, "להפוך להומוסקסואל" (Becoming Gay: The Journey to Self-Acceptance) הוא מתאר את המאבק שלו בנטייה המינית שלו שנמשך 10 שנים.
הוא עבר בעצמו טיפול פסיכואנליטי, במהלכו התחתן, וכשסיים את הטיפול גילה שעדיין מקננות בו תשוקות הומוסקסואליות.
במשך שנים רבות, כגבר הומוסקסואל "בארון", כתב על הומוסקסואליות בכתבי עת והרצה על נושא זה.
לבסוף הוא יצא מהארון והתגרש.
בספר "להפוך להומוסקסואל" הוא כותב שבעזרת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הוא איים לתבוע את האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA) בעקבות מדיניות האפליה שלהם כנגד הומוסקסואלים.
כתוצאה מכך, בשנת 1991 שינתה האגודה את המדיניות שלה בנוגע לקורסי ההכשרה שלה ואת עמדתה בעניין הומוסקסואליות ככלל.
בשנה העוקבת אפשרו מוסדות הכשרה פסיכואנליטיים קידום מרצים ומדריכים מבלי להתחשב בנטייתם המינית.
בספרו "מחויבות וריפוי" (Commitment and Healing: Gay Men and the Need for Romantic Love) שיצא בשנת 2006, עסק איסאי בקושי של גברים הומואים להישאר זמן ממושך במערכות יחסים רומנטיות.
ריצ'רד סטיוארט אָדינְסֱל היה מלחין בריטי, שעיקר פרסומו בא לו מקונצ'רטו ורשה, שחובר כמוזיקה לסרט "אור ירח מסוכן" מ-1941. (הסרט נודע גם כ"טייסת המתאבדים").
אדינסל נולד בלונדון, הצעיר בשני בניו של ויליאם ארתור אדינסל, רואה חשבון, ואני ביאטריס ריצ'רדס.
בשנותיו הראשונות למד בבית ואחר נרשם להרטפורד קולג' באוקספורד ללימודי משפטים, שאותם הפסיק לאחר שנה וחצי, כאשר החל להתעניין במוזיקה.
בשנים 1926-1925 למד בקולג' המלכותי למוזיקה ולאחר זאת החל בקריירה של כתיבת שירים למופעי רביו ומוזיקה נלווית להצגות.
עבודתו עמה נמשכה עד מותה, והתוצאה המרשימה ביותר שלה הייתה הגרסה המשולבת של אליס בארץ הפלאות ואליס בארץ המראות.
אדינסל כתב מוזיקה גם למחזה של דֵיְין "אור ירח כסוף" (בו התוודע אל גרטרוד לורנס, שהקליטה את שיר הנושא), ו"המושיעים", מחזור של תסכיתים דתיים לרדיו של דיין.
משנת 1936 החל לכתוב מוזיקה לסרטים עלילתיים תיעודיים.
ב-1937 כתב מוזיקה לסרט "שרפה מעל אנגליה".
הוא זכה לראשונה להצלחה של ממש בסרט "היה שלום, מר צ'יפס" בשנת 1939. משנת 1942 קיים קשר ידידות ושיתוף פעולה פורה עם ג'ויס גרנפל (1979-1910), בשירים שהופיעו לראשונה במופעי רביו בווסט אנד והיו בהמשך לחלק בלתי נפרד ממופעי היחיד שלה על הבמה.
ב-1949 חיבר את המוזיקה לסרט "מתחת לחוג הגדי" בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
ב-1957 הלחין את פסקול הסרט "הנסיך ונערת השעשועים".
ב-1961 כתב את המוזיקה לסרט "האביב הרומאי של גב' סטון".
קונצ'רטו ורשה של אדינסל העיב עם השמעתו בסרט הבריטי מ-1941 "אור ירח מסוכן" על כל תרומותיו הקודמות לתיאטרון ולקולנוע.
היצירה זכתה ליותר מ-100 הקלטות ולמכירות שעלו על חמישה מיליון והייתה לחביבת הקהל ברפרטואר המוזיקה הקלה.
מלחינים אחרים הלכו בעקבות אדינסל וכתבו יצירות דומות בסגנון קונצ'רטו לפסנתר, בהן "חלום אולוון" של צ'ארלס ויליאמס ו"אגדת הר הזכוכית" של רוטה.
ריצ'רד אוקונור היה גנרל בריטי, שהתפרסם במלחמת העולם השנייה בהצלחתו להדוף את צבא איטליה בתחילת המערכה במדבר המערבי, בנפילתו בשבי ובריחתו לאחר מכן.
ריצ'רד אוקונור נולד בסרינגר בקשמיר שם היה אביו מייג'ור בגדוד בריטי.
בגיל צעיר עבר לבריטניה, סיים את המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ב-1909 והוצב כקצין קשר ב-1910 בקולצ'סטר ואחר כך במלטה.
במלחמת העולם הראשונה השתתף אוקונור כקצין ביחידות חי"ר ובמרץ 1915 השתתף בקרבות בגזרת אראס.
הוא עוטר על כך באות השירות המצוין.
ביוני 1917 הועלה לדרגת לוטננט קולונל וקיבל פיקוד על הגדוד ה-2.
בנובמבר 1917 הועבר עם גדודו לחזית איטליה כדי לחזק את האיטלקים בקרב הנהר פיאווה.
על כך עוטר באות האומץ האיטלקי.
לאחר המלחמה עלה בסולם הדרגות, שימש כמפקד על יחידות במצרים ובהודו וכן בתפקידי מטה במשרד המלחמה.
בספטמבר 1938 מונה כמפקד הדיוויזיה ה-7 בארץ ישראל והמפקד הצבאי של ירושלים.
כשאצ"ל התקיף את קולנוע רקס הוא הורה לסגור את כל בתי הקולנוע היהודים בירושלים למספר ימים.
בנובמבר 1939 הפכה הדיוויזיה ה-7 שבפיקודו לדיוויזיה ה-6.
איטליה נכנסה למלחמה ב-10 ביוני 1940 וזמן קצר לאחר מכן מינה מפקד הצבא הבריטי במצרים וסודאן, גנרל הנרי מייטלנד וילסון, את אוקונור למפקד כוחות חבר העמים הבריטי במדבר המערבי, שכללו את הדיוויזיה המשוריינת הבריטית ה-7 והדיוויזיה ההודית ה-4 והעלה אותו לדרגת לוטננט גנרל.
מיד לאחר כניסת איטליה למלחמה, הורה מוסוליני למפקד כוחות צבא איטליה בצפון אפריקה, גנרל רודולפו גרציאני, לפלוש למצרים ולכבוש אותה מידי הבריטים.
ב-13 ביוני 1940 פלש למצרים כוח איטלקי גדול שכלל כ-200.000 חיילים, אך חסר כוח משוריין וממונע מתאים.
האיטלקים נתקלו בהתנגדות בריטית קלה והתקדמו כ-100 ק"מ עד שנעצרו באזור סידי באראני.
ב-9 בדצמבר 1940 תקף צבאו של אוקונור את הכוח האיטלקי שפלש למצרים במסגרת מבצע מצפן, הביס אותו תוך זמן קצר, ותוך חודשיים התקדם כ-1300 ק"מ והגיע על לאל עגיילה.
הארמייה האיטלקית העשירית חדלה מלהתקיים ככוח לוחם ו-130.000 איטלקים נפלו בשבי.
זה היה ניצחון מזהיר בתקופה שבעלות הברית סבלו רק מפלות.
על ניצחון זה הוענק לאוקונור תואר אביר מפקד במסדר האמבט.
בכך הוחמצה הזדמנות פז לסיים את המערכה בצפון אפריקה כבר בראשית 1941, וכיבוש חופי צפון אפריקה נדחה בלמעלה משנתיים, והושלם רק במאי 1943. המבצע הופסק ב-9 בפברואר 1941, וזמן קצר קודם לכן הפך הכוח שבפיקודו לקורפוס ה-13. אוקונור הועבר למפקדה בקהיר ולוטננט גנרל פיליפ נים מונה כמחליפו.
בפברואר 1941 ְשלח היטלר כוח צבאי גרמני, שקיבל את השם קורפוס אפריקה, בפיקוד גנרל ארווין רומל, כדי לסייע לבן בריתו מוסוליני ולמנוע את נפילת צפון אפריקה כולה ליּּדי הבריטים.
רומל פתח במתקפה ב-31 במרץ 1941. מולו נמצאה הדיוויזיה המשוריינת ה-2 וכוחות נוספים של חבר העמים הבריטי בפיקוד פיליפ נים.
לאור התקדמותו של רומל שלח ויוול את אוקונור מהמפקדה בקהיר לייעץ לנים.
ב-6 באפריל 1941 בעת שסיירו ב-ג'יפ בחזית, הם נשבו בידי יחידת סיור גרמנית והועברו לידי האיטלקים.
אוקונור עשה את השנתיים וחצי הבאות כשבוי מלחמה במבצר Vincigliata ליד פירנצה ביחד עם נים וקצינים בכירים נוספים.
בפעם הראשונה ניסה לטפס על חומות המבצר אך נתפס ונידון לחודש כליאה בצינוק.
בפעם השנייה ניסה לברוח עם עוד מספר קצינים דרך מערה שחפרו.
חלק הצליחו להגיע ברגל לשווייץ אבל אוקונור נתפס כעבור שבוע ליד בולוניה ושוב הוחזר לכלא ונכלא חודש בצינוק.
הבריחה השלישית הייתה -ספטמבר 1943 לאחר פרישת איטליה מהמלחמה.
אוקונור ונים הוברחו על ידי חברי מחתרת איטלקים.
הם הועברו בסירה מטרמולי לבארי שם נתקבלו כאורחים על ידי גנרל הרולד אלכסנדר.
בשובו לבריטניה הועלה לדרגת לוטננט גנרל וקיבל פיקוד על הקורפוס ה-8.
הקורפוס ה-8 בפיקודו של אוקונר נטל חלק במספר מבצעים צבאיים, שנערכו במסגרת המערכה סביב העיר קן, כולל מבצע אפסום, מבצע יופיטר, מבצע גודווד ומבצע בלוקוט וזכה במספר הישגים מקומיים, אך אוקונר לא הצליח לשחזר את הצלחתו הגדולה במבצע מצפן.
בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס בפיקודו גם במבצע מרקט גארדן הכושל בהולנד.
בסוף 1944 הועבר אוקונר להודו וב-27 בנובמבר 1944 מונה למפקד החזית המזרחית.
באפריל 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל.
באוקטובר 1945 מונה למפקד החזית המערבית בהודו.
לאחר מחלוקת עם מונטגומרי בקשר לפירוק הכוחות במזרח הרחוק פרש מתפקיד זה ב-1948. אחרי פרישתו מהצבא הבריטי מילא שורה של תפקידים ציבוריים בעלי הקשר צבאי.
ביולי 1971 מונה לאביר במסדר הדרדר, השני בחשיבותו בממלכה המאוחדת.
ריצ'מונד קלי טרנר היה אדמירל בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ונודע בעיקר בשל פיקודו על הכוחות האמפיביים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
טרנר נולד בפורטלנד שבאורגון ב-27 במאי 1885 לאנוך וללורה פרנסיס טרנר, אך גדל בעיר סטוקטון שבקליפורניה.
ב-1904 התקבל ללימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית, וסיים את לימודיו ארבע שנים לאחר מכן.
לאחר סיום לימודיו שירת על סיפון מספר כלי שיט, וב-1913 קיבל טרנר את הפיקוד על המשחתת "סטוראט".
לאחר שסיים קורס בחימוש שירת טרנר על אוניות המערכה "פנסילבניה", "מישיגן" ו"מיסיסיפי" בין השנים 1916 ו-1919. מ-1919 עד 1922 שימש טרנר קצין חימוש במפעל לייצור תותחים ימיים בוושינגטון די.
סי., ולאחר מכן עבר לשרת כקצין אש באוניית המערכה "קליפורניה".
לאחר שקיבל דרגת קומנדר ב-1925, עבר טרנר לשרת בלשכת החימוש במשרד הצי, וב-1927 השלים לימודי טיס בבית הספר לטיסה של צי ארצות הברית בפנסקולה שבפלורידה.
בשנים שלאחר מכן מילא טרנר מספר תפקידים ימיים בעלי נטייה אווירית, כגון מפקד נושאת המטוסים הימיים "ג'ייסון", וקצין המבצעים של נושאת המטוסים סרטוגה.
לאחר שקיבל דרגת קפטן למד טרנר במכללת המלחמה של הצי, ולאחר מכן התמנה למפקד הפקולטה לאסטרטגיה במכללה, תפקיד אותו החזיק עד 1938.
תפקיד השטח האחרון של טרנר היה הפיקוד על הסיירת הכבדה "אסטוריה", בהפלגתה הדיפלומטית לאימפריה היפנית ב-1939. ב-1940–1941 שימש טרנר מנהל אגף התכנון בוושינגטון די.
ובסוף 1941 קיבל דרגת אדמירל משנה.
לאחר המלחמה העיד קימל שלו היה מגיע אליו המידע מבעוד מועד, הוא היה שומר על רמת כוננות גבוהה, והיפנים לא היו מצליחים להשיג הפתעה.
ההיסטוריון גורדון פראנג' טען ש"אם טרנר חשב שסיכויי התקפה יפנית על פרל הארבור עמדו על 50 אחוז, היה זה מחובתו לומר זאת באופן ברור בדיווחיו לקימל.
הוא ניצח בקרב בין תוכניות המלחמה והמידע המודיעיני, והיה עליו לשאת בתוצאות.
אם הערכותיו היו מאפשרות לארצות הברית להדוף את המתקפה היפנית על פרל הארבור, טרנר היה זכאי להכרעה ולהוקרת התודה של האומה.
באותה מידה, הוא היה יכול לנקות עצמו מאשמה בתבוסה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שירת טרנר, אז בדרגת אדמירל, במועצה הכללית של מחלקת הצי בממשל, והיה נציג הצי בוועידת המטות הצבאיים של האומות המאוחדות.
הוא פרש מהצי ביולי 1947, ונפטר ב-12 בפברואר 1961 במונטריי שבקליפורניה, ונטמן בבית הקברות הלאומי שער הזהב בסן ברונו שבקליפורניה, לצידם של צ'סטר נימיץ וריימונד ספרואנס, אדמירל נוספים ששירתו בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
ריצ'רד איגן היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
למד תיאטרון באוניברסיטאות סן פרנסיסקו ואוניברסיטת סטנפורד ולימד באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-1942 התגייס לצבא ארצות הברית ושירת כמדריך ג'ודו וקרבות כידון.
ב-1949 החל להופיע בסרטים ולאחר מכן גם בסדרות טלוויזיה.
צלילים בין הערביים (1956) לצידו של אלביס פרסלי.
פוליאנה (1960) לצידם של היילי מילס וג'יין ויימן.
נווה קיץ (1959) לצידם של סנדרה די, טרוי דונהיו ודורותי מקגוויר.
אסתר והמלך (1960) כאחשוורוש, לצידה של ג'ואן קולינס.
300 הספרטנים (1962) כליאונידס מלך ספרטה.
איגן מת בלוס אנג'לס בגיל 65 מסרטן הערמונית.
ריצ'רד או'בריאן (נולד: ריצ'רד סמית, 25 במרץ 1942) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ומגיש טלוויזיה אנגלי.
כתב והלחין את המחזמר "מופע האימים של רוקי" וכתב את התסריט לעיבוד הקולנועי.
נולד בשם ריצ'רד סמית בצ'לטנהאם, גלוסטרשייר שבאנגליה.
בשנת 1951, או'בריאן היגר עם משפחתו לטאורנגה, ניו זילנד, שם אביו רכש חוות כבשים.
הוא שב לאנגליה בשנת 1964, לאחר שלמד איך לרכב על סוסים (מיומנות אשר סללה את דרכו אל תעשיית הקולנוע, בה החל את הקריירה שלו כפעלולן בסרט "Carry On Cowboy") והחל להתעניין בחוברות קומיקס ובסרטי אימה.
כאשר החלה קריירה המשחק שלו, הוא בחר לעשות שימוש בשם המשפחה של סבתו מצד אמו, מאחר שהיה כבר שחקן אחר בשם ריצ'רד סמית'.
כדי לשפר את כישורי המשחק שלו, או'בריאן לקח שיעורי משחק מתודי, ולאחר מכן הצטרף להפקות תיאטרון כשחקן.
בשנת 1970 הוא הצטרף לסיבוב ההופעות של הפקת "שיער" שנמשך תשעה חודשים, ולאחר מכן העביר תשעה חודשים נוספים בהפקה בלונדון.
בקיץ 1972, הוא פגש את הבמאי ג'ים שרמן שליהק אותו להפקה הלונדונית של "ישו כוכב עליון".
שרמן ליהק אותו גם להפקה בבימויו של המחזה The Unseen Hand שכתב המחזאי סם שפרד, הפקה שעלתה במרץ 1973 בתיאטרון רויאל קורט.
שרמן סייע לאו'בריין להפוך את הטיוטה שלו לפנטזיית האימה-הגותית השובבה למציאות.
שרמן הציע לשנות את השם הזמני "הם הגיעו מתיכון דנטון" (They Came from Denton High) ל-"מופע האימים של רוקי", שעלה לראשונה ביוני 1973 בתיאטרון רויאל קורט.
בתוך שבועות המחזמר הפך ללהיט שובר קופות, והוא עבר להציג באולם ה-Classic Cinema הסמוך והגדול יותר, שברחוב King's Road שבצ'לסי.
בהמשך, ההפקה עברה שוב, אל ה-Comedy Theatre שבווסט אנד.
לאחר שצפה במחזמר בלילה השני בו הוצג, ג'ונתן קינג הפיק את פסקול המחזמר, עם צוות השחקנים המקורי, בתוך 48 שעות, במהלך סוף שבוע אחד בו ההפקה הייתה בפגרה, ומיהר איתו לחברת התקליטים UK Records.
הוא מימן 20% מההפקה, יחד עם המפיק מייקל ווייט, שהשקיע את ה-80% הנותרים.
במהלך תקופה זו, או'בריאן ואשתו קימי וונג הקליטו והפיצו מספר סינגלים של שירי פופ, בשם "קימי וריץ".
או'בריאן המשיך לכתוב מחזות זמר עם המעבד המוזיקלי ריצ'רד הארטלי, לרבות: T.
Zee (1976), Disaster (1978), The Stripper (1982 - המחזמר מבוסס על רומן מאת קרטר בראון והופק באוסטרליה), Top People (1984).
כמו כן, או'בריאן והארטלי סיפקו שלושה שירים לפסקול הסרט The Return of Captain Invincible משנת 1983 בכיכובו של אלן ארקין.
או'בריאן כתב וכיכב במופע יחיד בשם Disgracefully Yours (1985), בו שר כמפיסטו סמית.
בנוסף, הוא הופיע כשחקן אורח בחמישה פרקים של העונה השלישית של "Robin of Sherwood", סדרת דרמה של ערוץ HTV, בתפקיד הדרואיד המושחת גולנאר.
אלבום בשם "Absolute O'Brien" של שירי המופע Disgracefully Yours הופץ למכירה על גבי CD בשנת 1998.
הוא שימש כמנחה שעשועון הטלוויזיה של ערוץ 4 "מבוך הקריסטל" החל משנת 1990, בו הפגין ציניות, ומדי פעם אף ניגן על מפוחית הפה שלו.
התוכנית רצה מ-1990 ועד 1995 כאשר או'בריאן הנחה את 4 העונות הראשונות.
הייתה זו התוכנית של ערוץ 4 עם הרייטינג הגבוה ביותר בעקביות, והיא הגיעה לשיא של 7 מיליון צופים בתוכנית מיוחדת לחג בשנת 1993. או'בריאן עזב את "מבוך הקריסטל" בשנת 1993 לאחר סיום העונה הרביעית; לאחר מכן, אדוארד טיודור-פול החליף את או'בריאן כמנחה.
לאחר שתי עונות ללא או'בריאן, התוכנית בוטלה.
בין תפקידיו האחרים, או'בריין גילם את דמותו של לוכד הילדים בהפקת הוסט אנד של המחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג"; מדי פעם, הוא מעלה מופע קברט קומי-מוזיקלי, איתו הוא מופיע על במות ברחבי העולם, ומבצע שירים שונים, בין השאר מתוך "מופע האימים של רוקי".
בשנת 1995 הוא גילם את דמותו של מפיסטו סמית' במופע קומי-מוזקלי שכתב, Disgracefully Yours, שמאוחר יותר עובד למחזמר שהועלה ב-2006 וב-2007. בסוף שנת 2005, הוא הופיע (בתפקיד הראי שעל הקיר) בהצגת ילדים על פי שלגיה ושבעת הגמדים.
בקיץ 2006, הוא הופיע בחגיגות יום הולדתה ה-80 של המלכה בארמון בקינגהאם.
או'בריאן הופיע ב-"Thank-You for the Music", סרט תיעודי באורך 90 דקות על להקת אבבא שהופק עבור ITV, בבימויו של מרטין קוך, שביים בעבר את המחזמר "מאמה מיה!".
הסרט כולל גרסה מחודשת של המחזמר "The Girl with the Golden Hair" אותו להקת אבבא ביצעה במהלך סיבוב ההופעות העולמי שלהם בשנת 1977 ואשר נכלל באלבומם "ABBA: The Album" (גם משנת 1977).
המחזמר הועלה בתיאטרון הנסיך מוויילס בהשתתפות ריצ'רד או'בריאן, ליז מק'קלרנון ואחרים.
או'בריאן הנחה את פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 1993.
או'בריאן הוא מתומכי קרן הצדקה "Five Stars Scanner Appeal", אשר תומכת בבית החולים המלכותי לילדים שבמנצ'סטר.
בשנים 2001–2006 הוא שימש כמנחה אירוע ה-Transfandango השנתי, גאלה לגיוס כספים עבור בית החולים.
תסריט לסרט המשך נוסף של "מופע הקולנוע של רוקי" בשם "Revenge of the Old Queen" הופץ באינטרנט ואף הופק על ידי מעריצי רוקי, אם כי באופן רשמי נציגיו של או'בריאן הכחישו כי מדובר בעבודתו.
בעוד הוא עבד על תסריט בשם דומה, תסריט זה מעולם לא הופץ באופן פומבי.
או'בריאן כתב את המילים למחזמר The Stripper המבוסס על ספר מאת קרטר בראון, אשר הוצג בבכורה בריטית ב-Queen's Theatre בהורנצ'רץ', אסקס ב-28 באוגוסט 2009.
בשנת 2004, מועצת העיר המילטון בניו זילנד הוקירה את תרומתו של או'בריאן לאמנויות באמצעות הצבת פסל של ריף רף, הדמות אותה גילם במחזמר ובסרט "מופע האימים של רוקי".
באופן אירוני, ביוני 2010, נדחתה בקשתו של או'בריאן להתאזרח בניו זילנד, והוא הגיב לכך בציניות: "הם בונים פסל לכבודי ומוקירים אותי כניו זילנדי, אבל מכריחים אותי לרדת לברכיי ולעשות כל מיני דברים, ואני כנראה כבר זקן מדי".
בסופו של דבר, השלטונות החליטו להחריג את בקשתו, ואו'בריאן הפך לאזרח בניו זילנד בדצמבר 2011.
בספטמבר 2007, הוא שב לגלם את דמותו של לוכד הילדים בשבועיים האחרונים של הפקת "Chitty Chitty Bang Bang" שרצה בבריטניה במשך 5 שנים, ולאחר מכן הופיע בתפקיד זה בהפקה מקומית בסינגפור, בנובמבר-דצמבר.
עוד באותו חודש דצמבר, הוא הופיע בערב חד-פעמי An Evening With Richard O'Brien בהנחיית מארק סיינסבורי ובבימויה של פיונה ג'קסון.
בחודש דצמבר 2008, O'Brien תרם את התסריט המקורי חזיר במגפיים של החברה תיאטרון אלחוטי, אשר הפך אותו לפנטומימה אודיו.
המופע נרשם בשידור חי במועדון הקאדילינג קומדיה מול קהל אולפנים עם מוזיקה חיה.
ההפקה נפתחה בריאיון עם או'בריאן.
באוקטובר 2012, או'בריאן שפט את "Stage Fight" עם חברת התיאטרון האלחוטי כחלק מפסטיבל אימה בלונדון וביצע סדרה אקוסטית של שירי רוקי אימה.
במרץ 2012, או'בריאן הופיע בהמילטון, ניו זילנד ב-It's Party Time with Richard O'Brien, לציון יום הולדתו ה-70. בחודש יוני 2012, הוא שב והופיע בהמילטון בתפקיד פייגין, בהפקה מקומית של המחזמר "אוליבר!".
בשנת 2015 או'בריאן הופיע ב-"מופע האימים של רוקי" בווסט אנד במשך 11 הופעות בלבד.
באוקטובר 2016 או'בריאן הופיע בהופעה קצרה בפרק חד-פעמי של "מבוך הקריסטל" בהשתתפות סלבריטאים למען גיוס כספים עבור האגודה האמריקנית לחקר הסרטן.
הפרק שודר בערוץ 4 הבריטי.
בריאיון משנת 2009, או'בריאן דיבר על המאבק המתמשך ליישב תפיסות תרבותיות של תפקידי מגדר, ותיאר את עצמו כטרנסג'נדר או כמי שמשתייך למין שלישי פוטנציאלי.
או'בריאן הצהיר: "ישנו רצף בין זכר לנקבה.
חלק [מבני האדם] מקובעים בקשיחות בצד זה או אחר, אני באמצע".
הוא הרחיב על כך עוד בראיון בשנת 2013, בו הוא דיבר על השימוש באסטרוגן במהלך העשור הקודם, וכי הוא רואה את עצמו כ-70% זכר ו-30% נקבה.
ביוני 2010, דווח באמצעי התקשורת כי בקשתו של או'בריאן לאזרחות ניו זילנדית נדחתה, בשל היותו מבוגר מדי, על פי קריטריוני ההגירה של המדינה.
בקשתו של או'בריאן הובילה להתגייסות תמיכה ציבורית ומאוחר יותר ההחלטה בוטלה, בערעור.
באוגוסט 2010, העיתון "The Dominion Post" דיווח כי לאו'בריאן יוענק מעמד תושבות, וייתכן שאף אזרחות, לפנים משורת הדין.
על פי "Waikato Times", או'בריאן נרשם כאזרח ניו זילנד באופן רשמי ב-14 בדצמבר 2011. כך יש לו אזרחות כפולה: אנגליה וניו זילנד.
ב-16 באוגוסט 2010, הוא הופיע במהדורת ידוענים של תוכנית הטלוויזיה "Cash in the Attic", ותרם כספים שגייס, ממכירת המזכרות שלו, לבית חולים לילדים במנצ'סטר.
או'בריאן התחתן שלוש פעמים ויש לו שלושה ילדים.
הוא נישא לשחקנית קימי וונג ב-4 בדצמבר 1971, ולשניים נולד בן בשם לינוס במאי 1972. יש לו בן ובת מנישואיו השניים למעצבת ג'יין מוס.
ב-7 ביולי 2012, בגיל 70, הוא הציע נישואין לסברינה גרף, ילידת גרמניה בת 35, איתה ניהל מערכת יחסים במשך שלוש השנים שקדמו.
השניים נישאו ב-6 באפריל 2013 בביתם שבקטיקאטי, ביי אוף פלנטי.
להלן רשימה חלקית של סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה בהם השתתף כשחקן / מנחה / מדבב:
1975 - מופע הקולנוע של רוקי
2011 - פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקביל
2020 - פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום
ריצ'רד אברמסון היה שחיין יהודי-אמריקאי, אלוף המכביה השישית (1961).
אברמסון היה נדבן ועסק רבות למען חיזוקה של מדינת ישראל וחיזוקו של העם היהודי.
כיהן כנשיא מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון משנת 2014.
אברמסון נולד וגדל במנהטן, בנם הצעיר של ג'ק ורות' אברמסון.
שני אחיו הגדולים, אלן ודייוויד, היו שחיינים מצטיינים.
בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 זכה אברמסון בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר בשיא מכביה חדש של 8:46.3 דקות, לפני ישראל 9:23.3 דקות ודרום אפריקה (9:25.6 דקות).
מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:33.2 דקות, אחרי אחיו דוד אברמסון שקבע שיא מכביה חדש של 18:45.4 דקות ולפני ג.
סולטמן מדרום אפריקה (19:35.6 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:54.9 דקות
בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו באוגוסט 1965 סיים אברמסון במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:37.0 דקות.
ב-1963 התגייס לאקדמיה של חיל האוויר האמריקני ליד קולורדו ספרינגס, קולורדו וב-1968 סיים אברמסון את לימודיו.
הוא שירת בבסיס חיל האוויר בהנסקום ליד בוסטון עד שנת 1972. באותה שנה הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מבבסון קולג' בוולסלי, מסצ'וסטס.
במהלך המכביה השביעית הכיר אברמסון את כוכבת המכביה, האתלטית לוריין לוצוף מדרום אפריקה.
שלוש שנים לאחר מכן הם נישאו ביוהנסבורג ואחר כך עברו להתגורר בארצות הברית.
אברמסון היה חבר בידידים האמריקאים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2008 חצה אברמסון את תעלת למאנש במשחה שליחים עם חבריו ובשנת 2013 הוא הקיף בשחייה את מנהטן וכל זאת על מנת כדי לגייס כסף למחקר עבור מחלת מיאלומה נפוצה שבה לקה.
ב-17 בינואר 2016 נפטר אברמסון מהמיאלומה, בביתו שבמנהטן.
הותיר אחריו שני ילדים, בת ובן ו-4 נכדים.
ג'ון ריצ'רד איסטון היה שחקן קנדי.
היה מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד בריאן המונד בסדרת הטלוויזיה "האחים" של ה-BBC משנות השבעים של המאה העשרים.
איסטון נולד במונטריאול שבקנדה, בנם של מרי לואיז ולאונרד אידל איסטון, מהנדס אזרחי.
הוא החל לשחק בתיאטרון לילדים, ובגיל 17 עבר לאוטווה להופיע בתיאטרון רפרטוארי.
איסטון שיחק בהפקות תיאטרון אחדות ובסרטי קולנוע.
ב-2002 כיכב איסטון בתפקיד הראשי בסדרה תיעודית בת שלושה חלקים של PBS על בנג'מין פרנקלין.
בין 2005 ל-2011 הופיע בדמות בנג'מין פרנקלין בסדרה של פרסומות וקטעי וידאו על הבונים החופשיים שהופקו עבור הלשכה הגדולה של מסצ'וסטס A.F.
ב-18 באוקטובר 2006, כשהופיע במחזה "חוף אוטופיה" מאת טום סטופארד בתיאטרון מרכז לינקולן, לקה בלבו והתמוטט.
לבו פסק לפעום, והשחקן אית'ן הוק שהופיע לצדו הבין שנפילתו חמורה ושאל אם יש רופא בקהל, אחד מעובדי הבמה ניסה לבצע החייאה.
הוא טופל לסידור הפרעת הקצב בלבו, וההצגה הועלתה אחרי עיכוב קצר.
ב-2008 נכלל שמו של איסטון בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקני.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1971–1976 האחים The Brothers בריאן המונד סדרת טלוויזיה 1982 דוקטור הו Doctor Who קפטן סטפלי סדרת טלוויזיה (4 פרקים) 2002 בנג'מין פרנקלין Benjamin Franklin בנג'מין פרנקלין מיני-סדרה
"המלט" – קלאודיוס (1969, תיאטרון ליסאום
"The Invention of Love" – אלפרד אדוארד האוסמן בגיל 77 (2001)
"Noises Off" – סלסדון מאובריי (2001, התיאטרון המלכותי הלאומי)
הנרי הרביעי חלק ראשון וחלק שני – הנרי הרביעי (2003, מרכז לינקולן)
"חוף אוטופיה" – אלכסנדר בקונין / לאונטי איבייב / סטניסלב וורצל (2006, מרכז לינקולן)
"Elling" – אלפונס (2010, הפקה בברודוויי)
שנה פרס קטגוריה סרט/תוכנית טלוויזיה/מחזה תוצאה 2001 פרס טוני השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי The Invention of Love 2001 פרס דרמה דסק שחקן מצטיין במחזה
ריצ'נדה קארי היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
קארי נולדה בעיר ביטון שבגלוסטרשייר.
היא ידועה בעיקר מהופעותיה בסדרות "בחזרה לאחוזת העמק", "ג'יבס וווסטר", הסרטים "החברות הכי טובות שיש", "שקרים נפרדים", והסדרה "צדק פלילי".
עוד הופיעה בפרק בקומדיית המצבים "Chalk".
מיולי 2009 הופיעה קארי במחזה "נערות לוח השנה" בתיאטרון נואל קאוורד.
קארי הייתה אשתו השלישית של השחקן נייג'ל סטוק, איתו התחתנה בבריסטול בשנת 1979. אחרי מותו של סטוק, נישאה קארי לג'ון פולי.
ריצ'מונד היא עיר היושבת בסמוך למפרץ סן פבלו, באזור מפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה אשר בארצות הברית.
העיר קרויה על שם עיר בעלת שם זהה בווירג'יניה.
מבין תושבי העיר הידועים שהתגוררו בה לפרק זמן מסוים ניתן למנות את מאסטר פי, ג'ייסון בקר, לס קלייפול, פיטר ביגל ופיטר באק.
מבחינה כלכלית, המעסיקים המרכזים בריצ'מונד הם חברת שברון, וולמארט, קייזר פרמננטה, שירות הדואר של ארצות הברית וכן מערכות הבריאות, הרווחה, השלטון והחינוך המקומיות.
נכון לשנת 2020 העיר נחשבת למעוז של המפלגה הדמוקרטית, כשכל שבעת חברי המועצה נמנים עם חבריה.
האזור היה מיושב על ידי אינדיאנים ציידים-לקטים עוד באלף ה-4 לפנה"ס.
פרוץ מלחמת העולם השנייה הביאה לפריחת התעשייה המקומית והגירה רבה אל העיר.
בקו החוף נבנו מספר מספנות שסיפקו מקומות תעסוקה רבים.
סגירת המספנות לאחר המלחמה הובילה לעזיבת תושבים רבים במהלך שנות ה-50.
בשנת 1968 מרטין לותר קינג ביקר בעיר ימים ספורים לפני הירצחו במסגרת סיור על מצב העוני בעיר.
בנו, מרטין לותר קינג השלישי קיים סיור דומה בשנת 2007. העיר החלה לצמוח בשנית עם שדרוג מערכות המסחר והתחבורה בשנות ה-70.
ריצ'מונד יאדום בואצ'י הוא כדורגלן גאנאי, המשחק בעמדת החלוץ בסלנגור ובנבחרת גאנה.
בואצ'י החל את הקריירה המקצועית שלו בגנואה מהסרייה א', ממנה הושאל לססואולו.
בהמשך עבר ליובנטוס, אך לא ערך הופעות במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, והושאל ממנו לאלצ'ה הספרדית.
בהמשך שיחק בואצ'י באטאלנטה, רודה, לאטינה, הכוכב האדום בלגרד, ג'יאנגסו סונינג וגורניק זאבז'ה.
ב-20 ביולי 2021 חתם בואצ'י בבית"ר ירושלים מליגת העל.
ב-13 בספטמבר כבש בואצ'י את שער הבכורה בדרבי מול הפועל ירושלים.
ב-17 באוגוסט 2022 חתם בואצ'י בלאמיה 1964 היוונית ובינואר חתם באל-אח'דר מלוב.
ב-15 באוגוסט 2012 ערך בואצ'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת סין במשחק ידידות.
באותו משחק הבקיע גם את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ריצ'רד אנגל הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה.
אנגל סיים ב-1991 תואר ראשון בכלכלה מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא.
הוא שירת בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר הרביעי במערב גרמניה כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת סיור וקצין סיור פלוגתי.
הוא התנדב לכוחות המיוחדים ושירת כקצין בגדוד השני של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית בזמן שהוצב בבוסניה וקוסובו.
בשנת 2000 הצטרף ליחידת משרד לתמיכה צבאית של צבא ארצות הברית בה שימש מפקד פלוגה, קצין מבצעים ומפקד גדוד.
ב-2008 מונה למפקד הגדוד הראשון של קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה שהוצב באוקינאווה.
בשנים 2012 עד 2014 פיקד על המשרד לתמיכה צבאית.
הוא שימש עוזרו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית, ראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית וסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1. במהלך שירותו נטל חלק בלחימה בזירת אפגניסטן, עיראק, קרן אפריקה ובפיליפינים.
ביוני 2018 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית.
בנובמבר 2019 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
בפברואר 2021 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1 השייך לפיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
באוקטובר 2024 מונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בדרגת לוטננט גנרל.
אנגל בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני באסטרטגיית ניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
ריצ'רד אמבולו (נולד ב-25 בינואר 1994) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת החלוץ בברוקה מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת מלאווי.
אמבולו החל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 2012 במכללת כוחות הביטחון של מלאווי לאחר שירותו הצבאי.
בדצמבר 2016, הוא חתם על חוזה בקוסטה דל סול מליגת העל של מוזמביק.
לאחר מכן, הוא עבר לסנחואנאנסה הפורטוגזית לפני שחזר לקוסטה דל סול בקיץ של שנת 2018. בקיץ של השנה שבאה לאחר מכן, אמבולו חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ברוקה מליגת העל הדרום-אפריקאית.
ב-10 ביוני 2017, אמבולו ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מלאווי בניצחון 0–1 על נבחרת קומורו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. במשחק הבא שלו בנבחרת הוא זכה לכבוש שער, שהיה השער הבודד בניצחון על נבחרת טוגו במסגרת משחק ידידות.
ב-29 במרץ 2021 הוא כבש את שער הניצחון של נבחרתו במשחק מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021 מול נבחרת אוגנדה, שער שקבע את זהות המעפילה לגביע אפריקה לאומות 2021.
כשעזב את בית הספר, אמבולו הפך לחייל, אך מאוחר יותר החליט לפצוח בקריירת כדורגל.
ריצ'ר היא סדרת מתח פשע אמריקאית המבוססת על סדרת ספרי "ג'ק ריצ'ר" מאת לי צ'יילד.
עונתה הראשונה בת שמונה הפרקים של הסדרה, המבוססת על רומן הביכורים של צ'יילד משנת 1997, "כסף קטלני", עלתה לשידור בשירות פריים וידאו ב-4 בפברואר 2022. בפברואר 2022 נמסר על חידוש הסדרה לעונה שנייה, אשר מבוססת על הספר "צרות ומזל רע".
באוקטובר 2024, הסדרה חודשה לעונה שלישית, שמבוססת על הספר "שכנוע קטלני".
עוד לפני עלייתה של העונה השלישית לשידור, היא חודשה לעונה רביעית, שתבוסס על הספר "מחר תמות".
עלילת הסדרה נפתחת כאשר ג'ק ריצ'ר, רב-סרן בדימוס בצבא ארצות הברית, אשר שירת כחוקר במשטרה הצבאית ולו ראייה חדה וזיכרון לפרטים הקטנים, מבקר בעיירה הכפרית הבדיונית מרגרייב שבג'ורג'יה, שם הוא מסתבך במהירות בקונספירציה פלילית אכזרית.
אלן ריצ'סון – ג'ק ריצ'ר, רב-סרן בדימוס בצבא ארצות הברית, אשר שירת כחוקר במשטרה הצבאית, ועם פרישתו החל לנדוד ברחבי המדינה.
מקסוול ג'נקינס – ריצ'ר בצעירותו.
מריה סטאן – פרנסס נילי, חוקרת צבאית לשעבר שעבדה עם ריצ'ר, וכעת מועסקת כבלשית פרטית.
מלקולם גודווין – אוסקר פינלי, הבלש הראשי של משטרת מרגרייב, בעל השכלה מאוניברסיטת הרווארד.
וילה פיצג'רלד – רוסקו קונקלין, שוטרת במשטרת מרגרייב, בעלת אידיאליזם חזק ויכולות חקירה מרשימות.
ג'יי., בנו המפונק של קלינר.
ברוס מקגיל – גרובר טייל, ראש העיר המושחת של מרגרייב ושותפו של קלינר.
מארק בנדוויד – פול האבל, בנקאי העובד עם ארגון העוסק בזיוף כספים.
וילי סי קרפנטר – מוזלי, סופר מבוגר המסתיר סוד מעברו.
הארווי גווילן – ג'ספר, הפתולוג המקומי.
יו תומפסון – בייקר, שוטר מושחת העובד במשטרת מרגרייב.
קריסטין קרוק – צ'ארלי האבל, אשתו של פול.
קורי גרהאם – קלינר האב, בעליה של "תעשיות קלינר" ואחד מפטרוניה של מרגרייב.
לארה ג'ין צ'ורוסצקי – מולי בת' גורדון, סוכנת שירות חשאי, בעלת מערכת יחסים עם אחיו של ריצ'ר.
מרטין רוץ' – פיקארד, סוכן FBI וחברו הוותיק של פינלי.
ב-15 ביולי 2019, הוכרז רשמית על ידי פריים וידאו על הפקת עיבוד טלוויזיוני עבור עלילותיו של ג'ק ריצ'ר מאת הסופר לי צ'יילד.
את הסדרה התעתד לכתוב ולהפיק ניק סנטורה, שהיה אמון על הפקת הסדרות "סקורפיון" ו-"FBI".
ב-14 בינואר 2020, נמסר כי הפקת העיבוד הטלווזיוני קיבל רשמית אור ירוק, וכי עונתה הראשונה תתבסס על עלילת הרומן "כסף קטלני".
ביולי 2021, הוכרז שעל בימוי חלק מפרקי הסדרה יהיה אמון הבמאי אמ.
באוקטובר 2024, הסדרה חודשה לעונה רביעית על ידי פריים וידאו.
החדשה על חידוש הסדרה לעונה רביעית הגיעה לאחר ההכרזה על סדרת ספין אוף של "ריצ'ר" בכיכובה של מריה סטאן, שתחזור לגלם את דמותה של פרנסס נילי.
ב-4 בספטמבר 2020, נמסר על ליהוקו של אלן ריצ'סון לדמותו של ג'ק ריצ'ר.
ב-22 במרץ 2021, נמסר על ליהוקם של מלקולם גודווין, וילה פיצג'רלד וכריס ובסטר לצוות השחקנים הראשי, וב-19 במאי 2021, נמסר על ליהוקם של ברוס מקגיל, מריה סטן ויו תומפסון.
ב-11 ביוני 2021, הוכרז על ליהוקם של קריסטין קרוק, מארק בנדוויד, וילי סי.
קרפנטר, קורי גרהאם, הארווי גווילן ומקסוול ג'נקינס לצוות השחקנים.
צילומי העונה הראשונה התקיימו מ-15 באפריל ועד ל-30 ביולי 2021, בטורונטו, קנדה.
עבור הצילומים, עיירת מרגרייב הבדיונית נבנתה מהיסוד באופן זמני בשדה חכור הנמצא בצפון פיקרינג, אונטריו.
הסדרה עלתה לשידור ב-4 בפברואר 2022. ב-7 בפברואר 2022, נמסר כי "פריים וידאו" חידשה את הסדרה לעונה שנייה, ובתחילת 2024 הסדרה עלתה לאויר.
העונה השנייה של "ריצ'ר" הייתה סדרת הטלוויזיה הנצפית ביותר באמזון בשנת 2023. תוך שלושה ימים מאז שידור העונה השנייה, היא עברה את קהל הצופים של העונה הראשונה ב-50%.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", נמסר כי הסדרה זכתה לציון 88%, עם דירוג ממוצע של 7.10/10, על סמך 49 ביקורות.
בקונצנזוס נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה זכתה לציון 68/100, על סמך 17 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2025פרס סאטורןסדרת ההרפתקאות הטובה ביותר
באוקטובר 2024, סדרת ספין-אוף של "ריצ'ר" בכיכובה של מריה סטאן בתפקיד נילי קיבלה הזמנה לסדרה מאמזון.
הסדרה תתרכז בדמותה של פרנסס נילי, המגולמת על ידי סטאן, שהייתה דמות פופולרית בסדרה המקורית.
ההכרזה על הסדרה החדשה נעשתה באירוע "Prime Video Presents: Trailblazers" בלונדון על ידי ג'ניפר סאלק, ראש אולפני אמזון.
הפרויקט נוצר לטלוויזיה על ידי ניק סנטורה, מפיק ויוצר הסדרה "ריצ'ר", וניקולס ווטון, עמו עבד בעבר על "נמלטים".
השניים ישמשו כמפיקים ראשיים ומנהלי הסדרה.
עלילת הספין-אוף תעסוק בנילי שמחפשת צדק בעקבות מותו המסתורי של חבר מהעבר.
אלן ריצ'סון צפוי להופיע בספין-אוף בתור אורח בתפקיד ג'ק ריצ'ר.
ריצ'רד ג'יימס אוגלסבי היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-14 בשלוש תקופות כהונה בלתי רצופות בשנים 1865–1869, במשך עשרה ימים בשנת 1873, ובשנים 1885–1889. הוא גם כיהן כסנאטור מטעם אילינוי בשנים 1873–1879, וקודם לכן כיהן כחבר הסנאט של אילינוי ב-1860.
אוגלסבי שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1846–1847 ולחם אז במלחמת ארצות הברית-מקסיקו.
לאחר המלחמה הוא עסק בחיפוש זהב בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה.
במלחמת האזרחים האמריקאית הוא התנדב לצבא האיחוד ועלה בו לדרגת מייג'ור גנרל ולחם בזירה המערבית.
ב-1864, כאשר נבחר לראשונה כמושל הוא פרש מן השירות.
ריצ'רד אוגלסבי נולד בפלוידסבורג שבמחוז אולדהאם, קנטקי.
הוא התייתם בגיל 12 ועבר לגור עם דודו בדיקייטר, אילינוי, שם הוא עבד בחווה ובנגרות.
עם פרוץ מלחמת ארצות הברית-מקסיקו התגייס אוגלסבי כלוטננט ראשון בפלוגה C של רגימנט הרגלים המתנדבים הרביעי של אילינוי.
הוא השתתף בקרב וראקרוס ובקרב סרו גרודו, שם הרגימנט שלו כמעט נלכד על ידי נשיא מקסיקו, הגנרל סנטה אנה.
במאי 1847 השתחרר אוגלסבי מהשירות.
ב-1848 החל אוגלסבי ללמוד משפטים בלואיוויל, אך ב-1849 הוא נסע לקליפורניה בעקבות הבהלה לזהב וניסה לשלוח את ידו בכרייה.
לאחר שנתיים של מסעות באירופה, הוא שב ב-1851 לאילינוי, והצטרף לשורות המפלגה הרפובליקנית עם הקמתה.
ב-1858 הוא התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית ללא הצלחה, אך ב-1860 הוא נבחר לסנאט של אילינוי.
ב-1859 נשא אוגלסבי לאישה את אנה וייט, ילידת דיקייטר, ונולדו להם ארבעה ילדים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, מונה אוגלסבי כקולונל ברגימנט הרגלים המתנדבים השמיני של אילינוי.
הוא היה מפקד שהתחבב על פקודיו, וכונה על ידיהם "הדוד דיק" (Uncle Dick).
הוא פיקד על הבריגדה שלו ב וב, וזמן קצר לאחר מכן הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
הוא פיקד על כוחות בזמן המצור על קורינת'.
ב ב-1862 הוא סבל מפציעות קשות, ובאותה שנה קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
לאחר תקופת החלמה קצרה, חידש אוגלסבי את שירות הצבאי ב-1863. עם זאת, לבקשתו של הנשיא אברהם לינקולן, הוא פרש מתפקידו ב-1864, והתמודד בהצלחה בבחירות למשרת מושל אילינוי מטעם הרפובליקנים.
ב-15 באפריל 1865, לאחר רצח לינקולן, נכח אוגלסבי בבית פיטרסון בו נפטר הנשיא.