tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפלגת הרפורמה מוגדרת לרוב מפלגת מרכז-ימין, ומפלגת המרכז נחשבת לפופוליסטית, ועמדותיה הכלכליות נוטות לשמאל המפה.
שתי המפלגות הן חלק ממפלגת ברית הליברלים והדמוקרטים לאירופה .
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2007 נערכו ב-4 במרץ 2007. מערכת בחירות זו היא הראשונה בעולם בה הוכנסה האפשרות להצבעה אלקטרונית מרחוק דרך רשת האינטרנט.
בבחירות מפלגת הרפורמה באסטוניה זכתה ב-31 מושבים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בריגיקוגו.
מפלגת המרכז, בראשות ראש עיריית טאלין הורחקה יותר ויותר משיתוף פעולה עם ראש הממשלה, ככל שהאחרון הגביר את שיתוף הפעולה עם מפלגת רוסיה המאוחדת של פוטין, והמחלוקת של חיילי הברונזה, שנחשבו כניסיון מכוון לפיצול החברה האסטונית על ידי התגרות במיעוט הרוסי.
בשנת 2007 אסטוניה קיימה את הבחירות הלאומיות הראשונות שלה עם אפשרות להצביע דרך רשת אינטרנט.
ההצבעה התקיימה בין התאריכים 26–28 בפברואר, ו30,275 אזרחים (3.4%) בחרו להצביע דרך רשת האינטרנט.
ההצבעה האלקטרונית באסטוניה החלה באוקטובר 2005 בבחירות לרשויות המקומיות, כאשר אסטוניה הפכה למדינה הראשונה שקיימה בחירות כלליות מחייבות מבחינה משפטית תוך שימוש באינטרנט כאמצעי להעלאת אחוזי ההצבעה והוכרזה כהצלחה על ידי פקידי הבחירות באסטוניה.
הבחירות הפרלמנטריות האסטוניה 2003 נערכו ב-2 במרץ 2003. שתי מפלגות אופוזיציה זכו ברוב המושבים כשמפלגת המרכז ומפלגת רס פובליקה זכו כל אחת ב-28 מושבים בריקוגו.
לאחר משא ומתן קואליציוני הוקמה ממשלה בראשות מפלגת רס פובליקה.
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1999 התקיימו ב-7 במרץ 1999. בבחירות 1995 מפלגת הקואליציה רצה יחד עם איחוד העם האסטוני, ובבחירות אלו רצו בנפרד, ותוצאות הבחירות ריסקו אותם לשבעה מושבים בלבד לכל מפלגה.
+תוצאות הבחירות אצל מפלגות שנכנסו לפרלמנטמפלגהקולות%מושבים±מפלגת המרכז113,37823.428 +12פרו פטריה (IRL)77,91716.118 +10מפלגת הרפורמה77,08815.918 -1מפלגת העם המתונה73,63015.217 +11מפלגת הקואליציה36,6927.67חדשה בריצה עצמאיתאיחוד העם האסטוני35,2047.37חדשה בריצה עצמאיתנתונים: Nohlen & Stöver
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1995 התקיימו ב-5 במרץ 1995. תוצאות הבחירות ריסקו את מפלגות הקואליציה למעט מפלגת הרפורמה, ממשיכתה של המפלגה הליברלית הדמוקרטית האסטונית.
הזוכה הגדולה של בחירות אלה הן מפלגת הקואליציה ואיחוד העם האסטוני שרצו יחדיו וזכו ב-41 מושבים, כמות המושבים הגבוהה ביותר שמפלגה זכתה בבחירות אי פעם באסטוניה.
לעומת זאת, הריצה המשותפת של מפלגת העצמאות יחד עם מפלגת מולדת הייתה כישלון מוחלט ושתי המפלגות יחדיו זכו רק ב-8 מושבים.
תבוסת מפלגות הימין ששלטו לא הפתיעה, שכן מפלגות הקואליציה כבר הובסו בבחירות המקומיות ב-1993. מרבית הבוחרים לא התלהטו ממדיניות הטיפול וההלם של השערוריות בקואליציה, שכבר הביאו לפיטוריו של ראש הממשלה מארט לאר.
ראשות הממשלה של לאאר התאפיינה גם בקטטות פנימיות בין שותפים לקואליציה כמו גם קבוצות שונות במפלגתו, מה שהביא לפרישת חלק מחברי מפלגתו.
+תוצאות הבחירות אצל מפלגות שנכנסו לפרלמנטרשימהמרכיבי הרשימהקולות%מושביםמפלגת הקואליציה והאיחוד הכפרימפלגת הקואליציה,
"מרכז".32,3816.06אסטוניה היא ביתנומפלגת החוקה האסטונית,
מפלגת הרוסים באסטוניה31,7635.96האגף הימנימפלגת העם הרפובליקנית,
המפלגה השמרנית.27,0535.05נתונים: Nohlen & Stöver
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד נערכו ב-29 באוקטובר 2016 לאחר פיזורו המוקדם של הפרלמנט בעקבות הפגנות המוניות שהתקיימו כנגד הממשלה.
54 ממושבי הפרלמנט מולאו בידי אזרחים שנבחרו במחוזותיהם ו-9 נוספים אחרים חולקו באופן יחסי בין המפלגות שצלחו את אחוז החסימה בבחירות העומד על חמישה אחוזים.
המועד האחרון להגשת רשימה להתמודדות היה 14 באוקטובר 2016.
עתיד מזהיר, יוצגה בידי האות A.
המפלגה הפרוגסיבית, יוצגה בידי האות B.
מפלגת הרפורמה, יוצגה בידי האות C.
מפלגת העצמאות, יוצגה בידי האות D.
מפלגת העם, יוצגה בידי האות F.
הברית הסוציאל-דמוקרטית, יוצגה בידי האות S.
מפלגת שחר, יוצגה בידי האות T.
התנועה השמאלית-ירוקה, יוצגה בידי האות V.
מפלגת הפיראטים, יוצגה בידי האות P.
המפלגה ההומניסטית, יוצגה בידי האות H.
התמודדה רק במחוז רייקיאוויק דרום.
חזית העם האיסלנדית, יוצגה בידי האות R.
התמודדה בכל המדינה, למעט בצפון מערבה.
החזית הלאומית האיסלנדית, יוצגה בידי האות E.
ב-2 באוקטובר 2016, זיגמונדור דייוויד, מנהיג המפלגה הפרוגסיבית הוחלף בידי סיגורד אינגי.
מפלגת הפיראטים הודיעה כי לא תשב באותה ממשלה בה חברות המפלגה הפרוגסיבית או מפלגת העצמאות.
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1992 התקיימו יחד עם הבחירות לנשיאות אסטוניה ב-20 בספטמבר 1992. מערכת הבחירות הזאת היא מערכת הבחירות הראשונה מאז העצמאות מברית המועצות.
תוצאות הבחירות אפשרו למארט לאר ומפלגתו פרו פטריה (מפלגת המולדת) להרכיב את הממשלה יחד עם מפלגת העצמאות הלאומית האסטונית-שמרנית והברית המתונה של המרכז.
שיעור ההצבעה עמד על 68%.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013 נערכו ב-27 באפריל 2013.
בבחירות הקודמות שהתקיימו בשנת 2009, ניצחה מפלגת הברית הסוציאל-דמוקרטית.
זאת הייתה הפעם הראשונה שמפלגת העצמאות לא הייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט.
הברית הסוציאל-דמוקרטית הצליחה להקים קואליציה יחד עם התנועה השמאלית-ירוקה.
לכל אחד מששת המחוזות מוקצים תשעה מושבים שנבחרים על ידי הצבעת אישור.
תשעה מושבים נוספים מחולקים בין המחוזות (בין 1 ל-2) בהתאם לגודל האוכלוסייה, על מנת לשמור על יחסיות ההצבעה ברמה הלאומית.
+מחוז בחירהמושבים למחוזמושבי 'הצבעת אישור'סך הכלריקוואק-צפון9211ריקוואק-דרום9211דרום-מערב11213צפון-מערב718צפון-מזרח9110דרום9110סך הכל54963
9 באפריל 2013 היה המועד האחרון להגשת בקשה לוועדת הבחירות להתמודדות בבחירות.
מפלגות חדשות שרצו להתמודד היה עליהן להביא 300 חתימות של תומכים מכל מחוז בו רצו להתמודד.
ב-16 באפריל הכריזה ועדת הבחירות על 15 רשימות שהתמודדותן אושרה, מתוכן 11 מפלגות הכריזו על התמודדות בכל המחוזות, שתיים בשני מחוזות, ועוד שתי מפלגות במחוז אחד בלבד.
מפלגות שהתמודדו בכל מחוזות הבחירה
המפלגה הפרוגרסיבית בראשות זיגמוד דייוויד.
מפלגת העצמאות בראשות ביארני בנדיקטסון.
הברית הסוציאל-דמוקרטית בראשות ארני פל ארונסון.
עתיד מזהיר בראשות פונדם סטינגרימסון.
התנועה השמאלית-ירוקה בראשות קתרין יקובסדוטיר.
מפלגות שהתמודדו רק בחלק ממחוזות הבחירה
חזית העם האיסלנדית, התמודדו בשני מחוזות- ריוואק צפון וריקוואק דרום.
המפלגה ההומניסטית, התמודדו בשני מחוזות- ריוואק צפון וריקוואק דרום.
מפלגת הכפר, התמודדה רק במחוז צפון מערב.
נע קדימה-סטורלה ג'קסון, התמודדה רק בריקוואק דרום.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2009 נערכו ב-25 באפריל 2009 אחרי לחץ ציבורי כבד להליכה לבחירות בגלל המשבר הכלכלי הכבד בו הייתה נתונה איסלנד.
המנצחים הגדולים של הבחירות האלו היו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה השמאלית-ירוקה, שהקימו יחד קואליציה לראשונה בראשות יוהנה סיגורדרדוטיר מהברית הסוציאל-דמוקרטית.
המפסידה הגדולה הייתה מפלגת העצמאות, שלראשונה לא הרכיבה את הממשלה ואיבדה תשעה מושבים המהווים שליש מכוחה.
מאז קריסת שלושת הבנקים המסחריים באיסלנד בשנת 2008, התחילו הפגנות שבועיות בחודש אוקטובר.
ב-23 בינואר ראש הממשלה מטעם מפלגת העצמאות, גייר הארדה הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים אחרי שאובחן כחולה בסרטן, והבטיח כי הבחירות יתקיימו ב-9 במאי.
יחד עם זאת, מפלגת העצמאות רצתה למנות ראש ממשלה מטעמם במקום הארדה.
הברית הסוציאל דמוקטית הודיעה כי היא מסרבת למנות ראש ממשלה מטעם מפלגת העצמאות.
אחרי פירוק הממשלה, הטיל הנשיא את הרכבת הממשלה על יוהנה סיגורדרדוטיר, שהודיעה כי תקים ממשלת מיעוט יחד עם התנועה השמאלית-ירוקה כשהמפלגה הפוגרסיבית והליברלית תמכו בה מבחוץ.
מועד הבחירות היה אחד מנושאי הדיונים בשיחות הקואליציוניות.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית רצו לקיים בחירות ב-9 במאי, ואילו השמאל-הירוקים רצו בחירות בתחילת אפריל.
עמדת הביניים של המפלגה הפרוגרסיבית, 25 באפריל, אומצה.
מחוז בחירהמושבים למחוזמושבי 'הצבעת אישור'סך הכלריקוואק-צפון9211ריקוואק-דרום9211דרום-מערב10212צפון-מערב819צפון-מזרח9110דרום9110סך הכל54963
+מפלגהיו"רהצבעות%+\-מושבים+\-הברית הסוציאל-דמוקרטית (S)יוהנה סיגורדרדוטיר55,75829.79 +3.0320 +2מפלגת העצמאות (D)ביארני בנדיקטסון44,37123.7 -12.7416 -9התנועה השמאלית-ירוקה (V)Steingrímur J.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2007 התקיימו ב-12 במאי 2007. מפלגת העצמאות שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט והיא גם הרכיבה את הממשלה יחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ראש הממשלה המכהן גייר הארדה המשיך לקדנציה נוספת.
כל אחד מששת המחוזות מוקצים תשעה מושבים שנבחרים על ידי הצבעת אישור.
מפלגהיו"רהצבעות%+\-מושבים+\-מפלגת העצמאות (D)גייר הארדה66,75436.642.96+253+הברית הסוציאל-דמוקרטית (S)אינגיביירג סולרון גיסלדוטיר48,74326.764.19-182-התנועה השמאלית-ירוקה (V)Steingrímur J.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2003 התקיימו ב-10 במאי 2003. מפלגת העצמאות שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, כשזכתה ב-22 מושבים מתוך 63. הממשלה הקואליציונית נשארה כמו בפרלמנט הקודם, כשמפלגת העצמאות הקימה ממשלה יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית ודוד אודסון נשאר בתפקידו כראש הממשלה.
בבחירות 1999 התקיימה באיסלנד ממשלה קואליציונית בראשות מפלגת העצמאות יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית, כשהקואליציה הייתה עם 38 חברים.
שאיפת שתי המפלגות הייתה להגיע לתוצאה דומה ולהקים קואליציה דומה.
מחוז בחירהמושבים למחוזמושבי 'הצבעת אישור'סך הכלריקוואק-צפון9211ריקוואק-דרום9211דרום-מערב9211צפון-מערב9110צפון-מזרח9110דרום9110סך הכל54963
+מפלגהיושב ראשהצבעות%+\-מושבים+\-מפלגת העצמאות (D)דויד אודסון61,70133.687.0-224-הברית הסוציאל-דמוקרטית (S)אוסגור סקארפיונסון56,70030.954.2+203+המפלגה הפוגרסיבית (B)הלדור אסגרימסון32,48417.730.7-12 -תנועה שמאל-ירוקה (V)סטיינגרימור ג'.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 1999 התקיימו ב-8 במאי 1999. מפלגת העצמאות שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, כשזכתה ב-26 מושבים מתוך 63. אחרי הבחירות הוקמה קואליציה יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית.
ראש הממשלה דוד אודסון המשיך לקדנציה נוספת.
מפלגהיו"רהצבעות%+/–מושבים+/–מפלגת העצמאותדוד אודסון67,51340.73.6+261+הברית הסוציאל-דמוקרטיתMargrét Frímannsdóttir44,37826.8חדש176-המפלגה הפרוגרסיביתהלדור אסגרימסון30,41518.44.9-123-השמאל הירוקהSteingrímur J.
Sigfússon15,1159.1חדש6חדשהמפלגה הליברליתסבריר הרמנסון6,9194.2חדש2חדשהמפלגה ההומניסטית7420.4חדש0חדשהמפלגה הנוצרית הדמוקרטית4410.3חדש0חדשאנרכיסטים באיסלנד2040.0חדש0חדשקולות כשרים165,72797.80.6הצבעות לא חוקיות / ריקות3,6972.20.6סך הכל169,424100-63-מקור: Nohlen & Stöver
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 1995 התקיימו ב-8 באפריל 1995. מפלגת העצמאות שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט כשזכתה ב-25 מושבים מתוך 63. אחרי הבחירות הוקמה קואליציה יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית, וראש הממשלה דוד אודסון המשיך לקדנציה נוספת.
מפלגהיו"רהצבעות%+/–מושבים+/–מפלגת העצמאות דוד אודסון 61,18337.11.5-1-המפלגה הפרוגרסיביתהלדור אסגרימסון38,48523.34.4ּּ+2+הברית העממיתאילף ראגנאר גרימסון23,59714.30.1- -המפלגה הסוציאל-דמוקרטיתג'ון בולדווין האניבלסון18,84611.44.1-3-התעוררות לאומית יוהנה סיגורדרדוטיר11,8067.2חדשחדשרשימת הנשיםאין יו"ר 8,0314.93.4-2-רשימת הדרום1,1050.7חדש0חדשמפלגת חוק הטבע9570.6חדש0חדשרשימת Westfjords7170.4חדש0חדשהתנועה הפוליטית הנוצרית3160.3חדש0חדשקולות כשרים165,04398.40.1קולות פסולים\לבנים2,7081.60.1סך הכל167,751100-63-מקור: Nohlen & Stöver
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 1991 התקיימו ב-20 באפריל 1991. מפלגת העצמאות שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בשני בתי הפרלמנט.
מפלגהיו"רקולות%+/–הבית התחתוןהבית העליוןמושבים+/–מושבים+/–מפלגת העצמאותדוד אודסון60,83638.611.45 3המפלגה הפרוגרסיביתסטינגרימור הרמנסון29,86618.90.011המפלגה הסוציאל-דמוקרטיתג'ון בולדווין האניבלסון24,45915.50.3 - -הברית העממיתאילף ראגנאר גרימסון22,70614.41.11 -רשימת הנשיםאין יו"ר ייעודי13,0698.31.81 -הליברלים1,9271.2חדש0חדש0חדשאגודת שלטון הבית2,8711.8חדש0חדש0חדשהירוקים5020.3חדש0חדש0חדשסוציאל-דמוקרטים קיצוניים4590.3חדש0חדש0חדשמפלגת העבודה האיסלנדית990.1חדש0חדש0חדשקולות כשרים157,76998.50.4קולות פסולים\לבנים2,3731.50.4סך הכל160,142100-42-21-מצביעים רשומים\אחוזים182,76887.62.5מקור: Nohlen & Stöver
לאחר הבחירות, חוקי הבחירות שונו, והחל מבחירות 1995, האלת'ינגי הפך לפרלמנט חד-ביתי.
הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה נערכו ביום שבת, 21 במאי 2022 על מנת לבחור את חברי הפרלמנט האוסטרלי ה-47. ממשלת הקואליציה הליברלית-לאומית המכהנת, בראשות ראש הממשלה סקוט מוריסון, ניסתה לזכות בקדנציה רביעית ברציפות.
למרות זאת, הובסה הממשלה על ידי האופוזיציה שהובלה על ידי מפלגת הלייבור בראשות אנתוני אלבניזי.
בבחירות עמדו לבחירה כל 151 המושבים בבית הנבחרים (הבית התחתון), ו-40 מתוך 76 המושבים בסנאט (הבית העליון).
מספר הנציגים מכל מדינה וטריטוריה נקבע על ידי ועדת הבחירות כשנה לאחר הבחירות הקודמות.
אם המספר במדינה כלשהי משתנה, תידרש חלוקה מחדש באותן מדינות.
חבבחירות אלו הוועדה הסתמכה על נתוני הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה מדצמבר 2019.
הפרלמנט עצמו פוזר ב-11 באפריל.
סגירת המועמדויות התבצע ב-21 באפריל.
ההצבעה המוקדמת החלה ב-9 במאי.
אחוז ההצבעה עמד על כ-89.82% בבחירות לבית הנבחרים ו-90.47% בבחירות לסנאט.
בסופו של דבר, מפלגת הלייבור הרכיבה ממשלת רוב, לראשונה מאז 2007. זאת לאחר שזכתה ב-77 מושבים בבית הנבחרים.
אלבניזי הושבע לראש ממשלה ב-23 במאי.
בכך הפך למנהיג הרביעי מהלייבור שעולה לשלטון לאחר שהות באופוזיציה, מאז מלחמת העולם השנייה.
זאת לאחר גוף ויטלם ב-1972, בוב הוק ב-1983 וקווין ראד ב-2007. עם היוודע התוצאות בליל הבחירות, מוריסון הודה בתבוסה והכריז כי יתפטר מתפקידו כמנהיג הליברלים.
לאחר מכן הוחלף בפיטר דטון.
במקביל לניצחון הלייבור על הליברלים, נבחרו גם מספר מועמדים עצמאיים וירוקים.
לראשונה, הירוקים זכו ביותר ממושב אחד בבית הנבחרים, לאחר שזכו בארבעה מושביםׁ (מתוכם שלושה בבריזבן).
בבחירות לסנאט המפלגה הלאומית וזו הליברלית התמודדו ביחד בחלק מן האזורים, ובאזורים אחרים בנפרד.
הבחירות הפדרליות באוסטרליה נערכו ביום שבת 18 במאי 2019 לבחירת חברי הפרלמנט ה-46 של אוסטרליה.
הבחירות התקיימו בעקבות פירוק הפרלמנט ה-45 שנבחר בבחירות הפדרליות הקודמות ב-2016. כל 151 המושבים שבבית הנבחרים (הבית התחתון) ו-40 מתוך 76 המושבים בסנאט (הבית העליון) עמדו לבחירה.
ממשלת המיעוט הליברלית-לאומית המכהנת בכהונתה השנייה, בראשות ראש הממשלה סקוט מוריסון, זכתה בכהונה שלישית של כשלוש שנים.
זאת לאחר שהביסה את מפלגת הלייבור האוסטרלית מהאופוזיציה, בראשות מנהיג האופוזיציה ביל שורטן.
הקואליציה זכתה לרוב של שלושה מושבים עם 77 מושבים לעומת 68 של הלייבור סיימה עם 68. ששת המושבים הנותרים אוישו על ידי הירוקים האוסטרליים, ברית המרכז, המפלגה האוסטרלית ושלושה עצמאיים.
לפי שיטת הבחירות של אוסטרליה ההצבעה היא חובה.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 2001 שממשלה פדרלית באוסטרליה זכתה בכהונה שלישית ברציפות בתפקיד.
הממשלה קיבלה קולות רבים מהצפוי בקווינסלנד ובטסמניה.
המפלגה הלאומית הליברלית של קווינסלנד זכתה ב-23 מתוך 30 המושבים במדינה.
בחירות לבית הנבחרים יכולות להיקבע בכל עת במהלך כהונת הפרלמנט בת שלוש השנים.
כהונתו של בית הנבחרים החלה ב-30 באוגוסט 2016 - כך שהייתה אמורה להסתיים ב-29 באוגוסט 2019. בפועל, בית הנבחרים פוזר ב-11 באפריל והבחירות הוקדמו ל-18 במאי 2019. הפיזור התרחש לאחר שראש הממשלה סקוט מוריסון המליץ על כך למושל הכללי.
חוקת אוסטרליה אינה מחייבת בחירות בו-זמנית לסנאט ולבית הנבחרים, אך זהו המנהג בפועל מאז תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
ב-11 באפריל 2019, משרד המושל הכללי פרסם מסמכים הנוגעים לקיום הבחירות.
במסמכים נקבע לוח זמנים של תאריכי המפתח בבחירות:
11 באפריל – 8:30 בבוקר: פירוק בית הנבחרים
18 באפריל – סגירת רשימות המצביעים.
בסופו של דבר, התמודדו בבחירות כ-1,514 מועמדים (1,056 לבית הנבחרים ו-458 לסנאט).
23 באפריל – סגירת המועמדויות
29 באפריל – תחילת ההצבעה המוקדמת
18 במאי – יום הבחירות
1 ביולי – תחילת כהונתם של הסנאטורים
תקופת הבחירות כללה שלושה חגים לאומיים: יום שישי הטוב (19 באפריל), יום שני של חג הפסחא (22 באפריל) ויום אנזא"ק (25 באפריל).
בנוסף על כך, גם האחד במאי חל במערכת הבחירות.
ב-31 באוגוסט 2017, ועדת הבחירות האוסטרלית הודיעה על חלוקה מחודשת של המושבים בבית הנבחרים אשר גדל מ-150 מושבים ל-151.
מדינה מקומות ישיבה שינוי ניו סאות' ויילס 47ויקטוריה 38 1 קווינסלנד 30מערב אוסטרליה 16דרום אוסטרליה 10 1 טסמניה 5טריטוריית הבירה האוסטרלית 3 1 הטריטוריה הצפונית 2סה"כ 151 1
| מדינה = ארצות הברית
| שם = הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2024
| יום הבחירות = פברואר עד יוני
| מתמודד1 = ג'ו ביידן
| מדינת מוצא1 = דלאוור
| מתמודד2 = ג'ייסון פאלמר
| מדינת מוצא2 = מרילנד
}}הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2024''' הן בחירות מקדימות שבהן נבחר מועמד מהמפלגה הדמוקרטית להתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024. הבחירות התקיימו בכל 50 מדינות ארצות הברית, מחוז קולומביה, חמש טריטוריות, ודמוקרטים מחוץ לארץ.
הבחירות התקיימו בין פברואר ליוני 2024. הנשיא המכהן ג'ו ביידן התמודד בבחירות יחד עם קמלה האריס בתור סגניתו.
לאורך כל הקמפיין, ביידן שמר על יתרון משמעותי בסקרים.
בעוד ביידן הביע שוב ושוב את כוונתו לרוץ לבחירה מחדש מ־2021, היו השערות בשנתיים הראשונות לנשיאותו כי ייתכן שהוא לא יבקש להיבחר מחדש בשל גילו והפופולריות הנמוכה שלו.
בנוסף על כך, היו ספקולציות כי ביידן עשוי לעמוד בפני אתגר עיקרי, במיוחד מחברי הפלג הפרוגרסיבי של המפלגה הדמוקרטית, שממנו צצו שלושה יריבים ראשוניים: מריאן ויליאמסון הכריזה על מועמדותה במרץ 2023, רוברט פ.
קנדי ג'וניור, פעיל נגד חיסונים, עורך דין סביבתי ומפיץ תיאוריות קונספירציה הכריז על מועמדותו באפריל, ודין פיליפס באוקטובר.
קנדי פרש מהפריימריז הדמוקרטיים באוקטובר 2023.
אחרי שהדמוקרטים השיגו הישגים מפתיעים בבחירות אמצע הקדנציה 2022, רבים האמינו שביידן ירוץ ויזכה במועמדות לנשיאות.
ב-25 באפריל 2023, ביידן פרסם סרטון שבו הוא מודיע כי יתמודד לכהונה שנייה.
אך ב-21 ביולי 2024, לאחר עימות כושל עם דונלד טראמפ, הודיע כי הוא חוזר בו ולא יתמודד בבחירות לקדנציה נוספת.
הוא הביע תמיכה במועמדותה של סגניתו קמלה האריס.
שם ותמונת המועמד אודות המועמדלוגוג'ו ביידןנשיא ארצות הברית (2021–הווה)סגן נשיא ארצות הברית (2009–2017)סנאטור מטעם דלאוור (1973–2009)מועמד בבחירות המוקדמות לנשיאות ב-1988 ו-2008דין פיליפסחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (2019–הווה)מריאן ויליאמסוןסופרת, מדריכה רוחנית ופעילה פוליטית יהודייה-אמריקאיתמייסדת ארגון Project Angel Foodג'ייסון פאלמרבעל הון סיכון
הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2024 הן בחירות מקדימות בהן נבחר מועמד מטעם המפלגה הרפובליקנית להתמודד ב.
דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית ה-45 שכיהן בין השנים 2017–2021, נבחר לאחר שזכה ב-2,268 צירים בבחירות המקדימות ברחבי המדינה.
הבחירות התקיימו בכל 50 מדינות ארצות הברית, מחוז קולומביה וחמש טריטוריות נוספות בין ינואר ליוני 2024. טראמפ הודיע על כוונתו לרוץ לכהונה שנייה ב-15 בנובמבר 2022. טראמפ הוביל בפער גדול בסקרים, ונותר המועמד היחיד לאחר פרישתה של ניקי היילי ב-6 במרץ 2024.
הבחירות החלו עם אספות הבחירה באיווה ב-15 בינואר 2024 בהן ניצח טראמפ עם כ-51% מהקולות, מה שזיכה אותו ב-20 צירים, כמחצית מכמות הצירים הכוללת של המדינה.
טראמפ בהמשך זכה בכל מדינה וטריטוריה בהתמודדויות שהתקיימו לאחר מכן, למעט במקדימוֹת במחוז קולומביה (וושינגטון הבירה), בו ניצחה היילי בפעם הראשונה במסע הבחירות שלה.
ב-6 במרץ 2024 פרשה היילי מהמרוץ לאחר ניצחון משמעותי של טראמפ ב"יום שלישי הגדול" (יום בו נערכות בחירות במדינות רבות) ב-15 מתוך 16 המדינות בהן נערכו התמודדויות באותו יום.
פרישה זו הפכה את טראמפ למועמד המפלגה הרפובליקנית הנבחר בפועל, לאחר שנשאר ללא כל מועמד נגדו בבחירות.
עם זאת, הבחירות המשיכו להתקיים אף על פי פרישתה של היילי, במטרה לבחור את הצירים שהתכנסו ביולי כחלק מהוועדה הרפובליקנית הלאומית ויבחרו רשמית את מועמד המפלגה.
בוועדה הרפובליקנית הלאומית במילווקי, הוכרז טראמפ רשמית כמועמד המפלגה הרפובליקנית לבחירות לנשיאות שייערכו בנובמבר 2024. בוועידה הכריז טראמפ על סגנו לקמפיין, ג'יי.
ב-3 בנובמבר 2020 התקיימו בחירות לנשיאות ארצות הברית.
בבחירות אלו התמודד הנשיא המכהן דאז דונלד טראמפ מטעם המפלגה הרפובליקנית נגד ג'ו ביידן מהמפלגה הדמוקרטית שכיהן כסגנו של הנשיא לשעבר ברק אובמה בשנים 2009–2017. ביידן זכה בבחירות אלו והושבע לנשיאות ב-20 בינואר 2021 יחד עם סגניתו קמלה האריס.
טראמפ, שהפסיד בבחירות, הודיע ב-15 בנובמבר 2022 על כוונתו להתמודד על כהונה שנייה.
לאחר שנבחר, טראמפ הפך לנשיא הראשון שמכהן שתי כהונות לא רצופות מאז הנשיא גרובר קליבלנד.
שם המועמד/תתאריך לידהמדינההערותמועד הכרזת מועמדותלוגו קמפייןדונלד טראמפ14 ביוני 1946, בן 77 שניםנשיא ארצות הברית ה-45 (2017–2021)15 בנובמבר 2022אתר רשמי
+מועדמדינה או אזוראופי ההצבעהציריםהמנצחכמות הצירים
הבחירות הפנימיות באגודת ישראל התקיימו ב-20 ביולי 1976 בשלשת הסניפים הגדולים של אגודת ישראל ברחבי הארץ, וקבעו את יחסי הכוחות הפוליטיים במפלגה במשך שנים ארוכות.
הבחירות נערכו באופן רשמי לוועידת המפלגה, שהתכנסה בנובמבר 1976.
הבחירות הקודמות במפלגה נערכו כ-31 שנה קודם לכן, ב-1951, לקראת הכינוס העולמי המרכזי השלישי של הכנסייה הגדולה.
המפתח הפנימי במפלגה השתנה ב-1954, כאשר לקראת הכינוס הרביעי, נועדו להתקיים בחירות אך הם בוטלו בהסכם בין כ-16 סיעות פנימיות שנרשמו לבחירות.
ב־1963, לקראת הכנסייה הגדולה של אגודת ישראל, נועדו להתקיים בחירות, אך הן בוטלו על ידי מועצת גדולי התורה, שמינתה בית דין מיוחד להחליט על חלוקת המקומות.
נעשה ניסיון לקיים בחירות ב־1972.
הבחירות נערכו בעקבות מרמור פנימי ותוצאות ממערכת בחירות קשה ב, שבה החרימו בני הזרם הליטאי בהוראת הרבנים אלעזר מנחם שך ויעקב ישראל קניבסקי את המפלגה עקב הקמה מחדש של חזית דתית תורתית, רשימה מאוחדת של אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל.
הרשימה המאוחדת, שהוקמה בתמיכת הרב ישראל אלתר, האדמו"ר מגור, זכתה בחמישה מושבים, אחד פחות מכוחן של שתי הרשימות הנפרדות שהתמודדו בנפרד ב.
הבחירות נערכו גם בשל מותו של היו"ר הוותיק של הסיעה המרכזית, יצחק מאיר לוין, שנפטר ב-1971. שלמה לורינץ, שהיה מועמד במקום השני, החליף אותו כראש הסיעה.
לקראת הבחירות, מנחם פרוש, שהיה חבר כנסת מטעם הרשימה אך נאלץ להתפטר על מנת להכניס את שלמה יעקב גרוס, הקים סיעה פנימית בשם שלומי אמונים.
פרוש גייס לסיעתו הירושלמית את תמיכת הרבנים הליטאים הירושלמים, כמו הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שלמה זלמן אוירבך ואחרים, שחתמו ברגע האחרון על מנשר הקורא להצביע עבורו.
פרוש, שידע שהעיתון המפלגתי המודיע לא יפרסם את מנשר הרבנים, שכר מסוק – ופיזר בריכוזים החרדיים פשקווילים עם החתימות הטריות של תמיכת גדולי הליטאים בו.
הצעד הזה זיכה אותו במקום השני בפריימריז עם 3,460 קולות.
חסידות גור הריצה רשימה בשם הסיעה המרכזית, שבראשה עמד יהודה מאיר אברמוביץ.
חצרו של הרב מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, הורתה לחזק את מעמד הסיעה המרכזית.
הסיעה המאורגנת ביותר הייתה צעירי אגודת ישראל, שהתמודדה תחת השם ציות והגשמה, שפעלה כגוף עצמאי קודם לכן.
הסיעה, שהוקמה ב-1943 עקב ילדי טהראן וחוסר היכולת שהפגינה אגודת ישראל בפרשה, נעשתה במשך השנים למזוהה עם הציבור הליטאי ולרב שך, שהיה מנהיגה בתקופה זו.
הסיעה איימה לפרוש מהתנועה באם לא יערכו בחירות בכלל סניפי התנועה, כאשר מרבית הסיעות ביקשו שהבחירות יערכו רק בסניפים הגדולים.
ועדת הבחירות של המפלגה החליטה שסניף שיחפוץ שלא לקיים בחירות ולא להיות מיוצג יוכל לעשות כן, אך הרב יעקב ישראל קניבסקי הורה לסיעה להתמודד בכל זאת בבחירות.
חסידות בעלז הודיעה על תמיכתה בסיעה.
באופן טבעי, ציפו בסיעה לתמיכה ברורה של הרב שך, שלא נהג כן, באמרו כי נבחר הציבור לאחר שמקבל את הסכמת הרבנים לעצם מועמדותו, הוא תלוי בבחירת הציבור ואין לגוף רבני להתערב בזה.
הסיעה המאוחדת של יוצאי הונגריה ורומניה בראשות שלמה יעקב גרוס הייתה בתמיכת חסידות ויז'ניץ.
בראשות סיעת עדות המזרח עמד חבר הכנסת השביעית יעקב מזרחי.
ערב הבחירות פרשה סיעת "בני תורה" מהתמודדות, לאחר שדרישתה שרבני התנועה יוציאו הכרזה הקוראת לחברי המפלגה להצביע כפי רצונם לא מולאה.
יש שזיהו את הסיעה, שמרכזה היה בירושלים, עם חבר הפעילים והעדה החרדית.
סיעה נוספת הייתה סיעת מורי אגודת ישראל.
סיעה נוספת, הגוש לאחדות התנועה, בראשותו של חבר הכנסת הראשונה מאיר דוד לוונשטיין, קראה לפירוק הסיעות הפנימיות במפלגה.
נאמני התנועה, שהייתה מזוהה עם חסידות סלונים, עמדה בראשות ראש עיריית בני ברק שמואל וינברג, ורשימת יוצאי בוכרה, הקשורה בסיעה המרכזית.
סניףהסיעה המרכזיתעדות המזרחיוצאי בוכרההסיעה המאוחדתנאמני התנועהאחדות התנועהציות והגשמהשלומי אמונים סה"כירושלים7635011832512781,8953,998בני ברק154311495814513014,367תל אביב8925699140631,282מקור
הסיעות צעירי אגודת ישראל ועדות מזרח התאחדו על מנת להגדיל את כוחם לשלושים אחוז ולהפוך לסיעה הגדולה ביותר במפלגה.
שלומי אמונים והסיעה המרכזית חתמו על הסכם ביניהן.
הוועידה התקיימה בא' בכסלו ה'תשל"ז (23 בנובמבר 1976) במלון גלי צאנז בנתניה.
שלומי אמונים הגדילה את ייצוגה במפלגה מ-10% ל-25%.
הבחירות קבעו את המפתח הייצוגי הפנימי במפלגה בשנים הבאות.
ב-1989, לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, פרשה צעירי אגודת ישראל מאגודת ישראל וחברה לדגל התורה הליטאית, ומקומה ברשימה נפקד, שנציג ויזניץ' קודם למקום השלישי.
ב-2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוענק המקום החמישי ברשימת אגודת ישראל לחסידות צאנז על חשבון הסיעה המרכזית.
הבחירות הפרלמנטריות באיראן לשנת 2024 נערכו בשני סיבובים: הראשון ב-1 במרץ והשני בתאריך מאוחר יותר במאי.
חמש שנים לאחר הבחירות הקודמות של 2020, אלה היו הבחירות הראשונות שנערכו תחת חוק הרישום המוקדם שהתקבל ב-2023. במקביל, נערכו גם הבחירות למועצת המומחים האיראנית.
במהלך הבחירות, נרשמה דחייה נרחבת של מועמדים מהזרמים המתונים והרפורמיסטיים, וכתוצאה מכך, שיעור ההצבעה הגיע לשפל של 40.64%.
במערכת הבחירות לאספה המייעצת האסלאמית, המונה 290 מושבים, 285 מושבים מתמלאים על ידי בחירה ישירה של האזרחים, בעוד חמישה מושבים אחרים מוקצים לנציגים מהקהילות הדתיות המיעוטיות: זורואסטרים, יהודים, נוצרים ואשורים וכלדים (כלדיה), כולל מושב אחד עבור הארמנים בצפון איראן ומושב נוסף עבור הארמנים בדרום.
285 המושבים הנבחרים ישירות מחולקים לפי 196 אזורי בחירה, שבהם חלקם בודדים ואחרים מרובי-חברים.
באזורי בחירה עם מושב יחיד, מועמד צריך לזכות בלפחות 25% מכלל הקולות בסיבוב הראשון כדי להיבחר.
אם אף מועמד לא מגיע לסף זה, יתקיים סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את המספר הגבוה ביותר של קולות.
באזורים מרובי-חברים, הבוחרים מצביעים למספר מועמדים בהתאם למספר המושבים הפנויים.
אם לא כל המושבים מתמלאים בסיבוב הראשון על ידי מועמדים שזכו בלפחות 25% מהקולות, סיבוב שני יתקיים עם מספר מועמדים כפול ממספר המושבים הפנויים, או עם כל המועמדים המקוריים אם זה פחות מכפל המספר.
כדי להיות מועמד בבחירות באיראן בהתאם לחוקים האיראניים על המועמד לעמוד בקריטריונים הבאים:
להיות תומך של הרפובליקה האסלאמית ולהבטיח נאמנות לחוקת איראן.
להיות מוסלמי מאמין, אלא אם הוא מייצג אחד מהמיעוטים הדתיים באיראן.
להחזיק במוניטין טוב וללא רקע מפוקפק.
להיות בגילאים 30 עד 75 ובעל בריאות טובה.
מועמד ייפסל אם נמצא כי הוא לקוי נפש, תומך באופן פעיל בשאה או בארגונים פוליטיים בלתי חוקיים, הואשם בפעילות אנטי-ממשלתית, המיר דתו או ויתר על האמונה האסלאמית, נמצא אשם בשחיתות, בגידה, הונאה, שוחד או הפרת חוקי השריעה.
בנוסף, על המועמדים לדעת קרוא וכתוב; מועמדים אינם יכולים לכהן אם החזיקו בתפקיד בממשלה שלפני המהפכה בשנת 1979, להיות בעלי קרקעות גדולים, מכורים לסמים או בעלי הרשעות בגין פעולות נגד המדינה או כפירה.
נאסר על שרי הממשלה, חברי מועצת שומרי החוקה, מועצת המשפט העליונה, ראש בית המשפט לעניינים מינהליים, ראש הפיקוח הכללי, חלק מעובדי מדינה ומנהיגים דתיים וכל חבר בכוחות המזוינים להתמודד על תפקידם.
כ-275 פעילים בולטים ונציגי החברה האזרחית קראו להחרים את הבחירות תוך ציון המצב ה"מחפיר" של שיטת הבחירות ו"חיסולם המוחלט של המתנגדים".
ביניהם נכלאה חתן פרס נובל לשלום ופעילת זכויות הנשים נרג'ס מוחמדי, שכינתה את ההצבעה מכורה מראש.
החזית הרפורמית גם תיארה את ההצבעה כ"חסרת משמעות, לא תחרותית ולא יעילה", בעוד הנשיא לשעבר מוחמד ח'תאמי אמר כי איראן "רחוקה מאוד מבחירות חופשיות ותחרותיות".
במחוז מערב אזרבייג'ן נעצרו 50 פעילים שקראו להחרים את הבחירות ברשתות החברתיות.
הנשיא לשעבר חסן רוחאני, שנפסל מלהתמודד במועצת המומחים האיראנית לאחר שהיה חבר במשך 24 שנים, קרא להצבעת מחאה אך לא קרא במפורש לחרם.
הקלפיות נפתחו בשעה 08:00 בבוקר ב-59,000 מתחמים ברחבי איראן ובתחילה היו אמורים להימשך עשר שעות אך הוארכו עד חצות.
ההצבעה האלקטרונית הייתה אמורה להתקיים ב-1,700 קלפיות בארבעה אזורי בחירה.
משרד הפנים פרס כ-250,000 אנשי אבטחה כדי להבטיח את ניהול וביטחון הבחירות תוך בדיקה קפדנית על רקע הפיגוע בכרמאן ב-2024.
תוצאות ראשוניות גילו כי נדרש סיבוב שני ל-45 מושבים באספה המייעצת האסלאמית, בסך הכל ב-15 מחוזות, כולל מחוז הבחירה המארגן מחדש את טהראן, ריי, שמיראן, אסלמשהר ופרדיס, אשר מסתכמים בשלושים מושבים, ביניהם.
מתוכנן לחודש מאי, התאריך המדויק של הסיבוב השני עדיין לא ידוע.
מחלקת המדינה של ארצות הברית הצהירה כי אינה סבורה שהבחירות יהיו "חופשיות והוגנות", וציינה את פסילתם של אלפי מועמדים ב"תהליך אטום" וכן את "המערכות המנהליות, המשפטיות והבחירות הלא דמוקרטיות והלא שקופות" של המערכת הפוליטית האיראנית.
הבחירות לפרלמנט באלבניה נערכו ב-11 במאי 2025 לבחירתם של 140 חברי האספה הלאומית.
בפעם הרביעית ברציפות ניצחה המפלגה הסוציאליסטית השלטת (PS) בראשות ראש הממשלה אדי רמה, כשהיא משיגה יותר מנדטים מאשר בכל מערכת בחירות קודמת, עם הבטחה להשלים את עד 2030.
הבחירות התקיימו על רקע שערוריות בקדנציה הקודמת של המפלגה, כולל מעצרם של ראש עיריית טירנה , ראש עיריית קוקס , ופרשיות שחיתות נוספות.
מנהיג האופוזיציה והמפלגה הדמוקרטית, סאלי ברישה, האשים את PS לאחר הבחירות בהונאה וקניית קולות.
האשמות אחרות כללו קניית קולות באמצעות מתן תמריצים כספיים והבטחות למשרות במגזר הציבורי, שימוש לרעה במשאבי המדינה ומערכת פטרונות במסגרתה פעילי PS עקבו אחרי מצביעים בקלפיות.
משלחת המשקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה הגיבה באופן מעורב.
היא ציינה כי הבחירות היו תחרותיות ומנוהלות היטב, אך הן חסרו מגרש משחקים פוליטי שוויוני, כולל צנזורה של עיתונאים, וקמפיין מקטב, כאשר שתי המפלגות הפוליטיות הגדולות משתמשות בשפה מפלגת ומנסות להשפיע על הבוחרים שלא לצורך.
לפי הדיווח, הבחירות התאפיינו בשימוש נרחב לרעה במשאבים ציבוריים ובכוח מוסדי על ידי מפלגת השלטון PS, בעוד דיווחים רבים על לחץ שהופעל על עובדי ציבור ומצביעים אחרים וכמו גם מקרים של הפחדה היו מדאיגים.
בחירות 2025 היו גם הפעם הראשונה בה אזרחים אלבנים המתגוררים מחוץ למדינה הורשו להצביע.
ב זכתה המפלגה הסוציאליסטית (PS) ב-74 מתוך 140 המושבים בפרלמנט, וכתוצאה מכך נבחר אדי רמה מחדש לראשות הממשלה.
ברית PD-AN, שהובלה על ידי הדמוקרטים מהמרכז-ימין והוסיפה כמה מפלגות קטנות יותר לקואליציה שהקימה, הגדילה את מספר המושבים שלה מ-43 ל-59.
באותה תקופה התמודד הנשיא איליר מטה עם האשמות נרחבות על הפרת החוקה, במיוחד בהתערבותו בתהליך הבחירות ובעמדה המפלגתית הגלויה נגד המפלגה הסוציאליסטית במהלך בחירות 2021. ביוני 2021 פתח הפרלמנט בהליכי הדחה נגד מטא, והאשים אותו בערעור הנייטרליות של מוסד הנשיאות.
עם זאת, בפברואר 2022 פסק כי פעולותיו של מטא לא מהוות הפרה של החוקה וביטל את הדחתו.
שיטת הבחירות באלבניה בנויה על העקרונות המוגדרים בחוקת אלבניה ובתקנות הבחירות.
כרפובליקה פרלמנטרית, אלבניה מיישמת שיטת ייצוג יחסי אזורי המקצה מושבים בפרלמנט על פי שיעור הקולות שצברו המפלגות הפוליטיות במערכת רב-מפלגתית.
הפרלמנט עצמו מורכב מ-140 נציגים הנבחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים.
החוקה קובעת עקרונות דמוקרטיים מהותיים: זכות הצבעה שווה, חופשית ובהצבעה חשאית.
כל אזרחי אלבניה, בהגיעם לגיל 18 ולא נשללה מהם זכות ההצבעה, רשאים להשתתף בבחירות.
תקנות הבחירות קובעות נהלים מקיפים לרישום בוחרים, כדי לוודא שכל האזרחים הזכאים יוכלו להשתתף באופן מלא בתהליך.
הקצאת הנציגים בפרלמנט משולבת בגודל האוכלוסייה ב-12 מחוזות בחירה, התואמים את מחוזות אלבניה.
כדי להבטיח ייצוג יחסי, נעשה שימוש בשיטת ג'פרסון לחלוקת מושבים למפלגות, בכפוף לאחוז חסימה של 1%.
בבחירות 2025, 46 מושבים אוישו על ידי פוליטיקאים ברשימות סגורות (כלומר, הקול הולך למפלגה ולמועמדים מטעמה שנקבעו מראש) ונקבע סף של מינימום שליש נשים בקרב הנבחרים.
על פי החוקה, הבחירות לפרלמנט נדרשות להתקיים לא יאוחר מ-60 יום ולא 30 יום לפני פקיעת המנדט של הפרלמנט הקודם.
ב-11 באוקטובר 2024, נציב הבחירות במדינה המליץ על התקופה שבין 20 באפריל ל-11 במאי 2025, כמסגרת הזמן המתאימה ביותר לקיום הבחירות.
ב-11 בנובמבר 2024, הנשיא יזם באופן פרוצדורלי התייעצויות לקביעת מועד הבחירות.
לאחר מכן, ב-19 בנובמבר, קיים בגג' את סבב ההתייעצויות הראשון עם מנהיגי מפלגות אופוזיציה קטנות יותר, שהציעו את ה-4 במאי כתאריך המתאים ביותר, לאור פסגת בטירנה ב-9 במאי.
לטענתם, קיום בחירות לפני הפסגה ימנע מניפולציה פוטנציאלית בבחירות.
המפלגה הדמוקרטית סירבה להשתתף בהתייעצויות.
ב-25 בנובמבר סיכם בגג' את תהליך ההתייעצות וב-5 בדצמבר הודיע כי הבחירות ב-2025 יתקיימו ב-11 במאי 2025.
ב-26 ביולי 2024 אישר הפרלמנט את התיקונים לחוק הבחירות החדש, שכללו הוראות להצבעה מחוץ למדינה ופרטים בנוגע להקצאת המנדטים.
דגש מיוחד הושם על הנוסחה בה השתמשו להרכיב את רשימות המועמדים, בהן שליש הוגדר כסגור ונתון לשיקול דעתו של מנהיג המפלגה.
כמו כן, התקנות החדשות קבעו כי אחת מכל שלושה מועמדים שנבחרו ברשימה הפתוחה חייבת להיות אישה.
ב-7 בדצמבר 2024 אישרה ועדת הבחירות (KQZ) את הקצאת המנדטים האלקטורליים ויצירת 93 אזורי ניהול בחירות (ZAZ) לבחירות 2025. עיריות עם למעלה מ-80,000 מצביעים חולקו למספר אזורים.
ה-KQZ גם השלימה את חלוקת המנדטים, כאשר מחוז טירנה קיבל 37 נציגים, כולל אחד נוסף על חשבון מחוז קורצ'ה שירד ל-10 נציגים.
לקראת בחירות 2025, ה-KQZ הציגה את אפליקציית PER כדי להקל על הרישום וההצבעה של מהגרים אלבנים בחו"ל.
יוזמה זו נועדה להבטיח את השתתפות התפוצות בתהליך הבחירות, כאשר ההרשמה בוצעה בין ה-11 בינואר ל-11 במרץ.
כדי להירשם, על המהגרים לספק דרכון בתוקף ומסמך המאמת את כתובת המגורים שלהם.
אפליקציית PER, הזמינה להורדה הן במכשירים ניידים והן במחשבים, הייתה הדרך היחידה להצבעה מחוץ למדינה.
לאחר הרישום, המהגרים הוסרו מרשימת הבוחרים המקומית, ועד 11 במאי, הושלמה רשימה נפרדת של מצביעים מחוץ למדינה.
על פי תקנות הבחירות, מפלגה מוגדרת כארגון פוליטי שהשיג ייצוג בפרלמנט על ידי השגת מינימום של מושב אחד בבחירות האחרונות.
הטבלה דלהלן מפרטת את המפלגות המיוצגות ב שנבחרה ב-2021.
שם המפלגהאידאולוגיהמיקוםמנהיגתוצאות 2021הצבעות (%)מושביםPSהמפלגה הסוציאליסטית של אלבניהסוציאל-דמוקרטיהמרכז-שמאלאדי רמה48.6874 / 140PD–ANהמפלגה הדמוקרטית של אלבניהשמרנות ליברליתמרכז-ימין39.4359 / 140LSIסוציאל-דמוקרטיה
שמרנות חברתיתמרכז-שמאל6.814 / 140PSDסוציאל-דמוקרטיהמרכז-שמאל2.253 / 140
על פי תקנות הבחירות, כל מפלגה מחויבת להגיש בקשת רישום לוועדת הבחירות המרכזית לא יאוחר מ-70 יום לפני מועד הבחירות המתוכנן.
בקשה זו חייבת להכיל מספר מרכיבים, כולל זהות יו"ר המפלגה המוסמך להציג מועמדים, השם הרשמי וראשי התיבות של המפלגה, דגימה של החותמת הרשמית ופרטי הקשר של מנהל הכספים ומנהל התקשורת.
למפלגות רשומות יש אפשרות להקים קואליציות, שגם עליהן להירשם ב-KQZ לפחות 60 יום לפני הבחירות.
מפלגה שהיא חלק מקואליציה מוגבלת מלהיות שותפה בקואליציה אחרת או להציג מועמדים באופן עצמאי.
הקואליציה נדרשת למנות מפלגה מובילה, שתיקח על עצמה את האחריות למילוי החובות החוקיות שנקבעו בחוק הבחירות, ולתעד את היחסים הבין-מפלגתיים בהסכם קואליציוני רשמי שמוגש ל-KQZ.
הן המפלגות והן הקואליציות נדרשות להגיש רשימה מרובת שמות של מועמדים לבחירות לפרלמנט לא יאוחר מ-50 יום לפני הבחירות.
ביוני 2024 הקים לולזים באשה, מנהיג המפלגה הדמוקרטית לשעבר, סיעה חדשה, בעקבות סכסוכים פנימיים בנוגע לבעלות על החותם הרשמי של המפלגה.
בנובמבר 2024 חשף באשה כי הוא מעורב בדיונים מתקדמים עם נציגי תנועת הצעירים כדי לבחון שיתוף פעולה אלקטורלי פוטנציאלי.
עם זאת, נציג התנועה דחה בפומבי את האפשרות של ברית כזו, וטען כי שיתוף פעולה עם באשה או סיעתו הוא "אפס".
ב-24 בספטמבר 2024, נציגי המפלגה הדמוקרטית יזמו התייעצויות עם בעלי ברית לקראת הבחירות הקרובות, כאשר איליר מטה ממפלגת החירות היה הראשון להיפגש.
ב-14 בנובמבר 2024, מנהיג המפלגה, סאלי ברישה, שהיה במעצר בית מאז דצמבר 2023, התייחס לחששות לגבי מעורבותו של מטה ברשימת הבחירות, למרות מאסרו באוקטובר 2024 בגלל חשד לשחיתות.
ברישה הדגיש כי מטה, שלטענתו נעצר ללא אישום ברור, ייכלל ברשימה אם מפלגתו תצטרף לקואליציה.
עד הבחירות, ועדת הבחירות המרכזית רשמה 53 מפלגות פוליטיות ו-11 קואליציות.
כדי להיות בקלפי, מפלגות צריכות להציג מספר מסוים של חברי פרלמנט מכהנים או להביא 5,000 חתימות, בעוד שלקואליציות נדרש מספר מסוים גבוה יותר של חברי פרלמנט מכהנים או 7,000 חתימות.
מערכות בחירות באלבניה מוסדרות כך שהן תיפתחנה 30 יום לפני מועד הבחירות המתוכנן והן חייבות להסתיים 24 שעות לפני ההצבעה בפועל.
היום שלפני הבחירות ויום הבחירות עצמו מוגדרים כימים שבהם אסור לבצע תעמולת בחירות.
לראשונה, הפזורה האלבנית מחוץ למדינה יכלה להצביע.
עד לסיום תקופת הרישום ב-5 במרץ 2025, נרשמו 294,155 מצביעים להצביע מחוץ למדינה.
מבין אלה שנרשמו, 245,935 מצביעים אושרו כבעלי זכות הצבעה.
כריס לסיביטה ופול מנפורט, ששימשו בעבר כיועצים בכירים בקמפיינים לנשיאות של דונלד טראמפ, נשכרו לשמש כיועצים הראשיים של הקמפיין למפלגה הדמוקרטית של אלבניה ולסאלי ברישה בהתאמה.
מערכת הבחירות התאפיינה בשימוש נרחב ברשתות החברתיות, בעיקר מצד מפלגות קטנות יותר, שכן לא הייתה להן גישה רבה לטלוויזיה בהשוואה למפלגות הגדולות.
ב-21 בדצמבר 2024 הודיע ראש הממשלה אדי רמה כי טיקטוק תיאסר באלבניה למשך שנה לפחות, החל מתחילת 2025. רמה ציין כסיבות לחסימה את מותו של נער בקטטה הקשורה לסכסוך בטיקטוק ואת החשש מהמדיה החברתית המקדמת אלימות בקרב בני נוער.
לצד האיסור, הודיע כי ממשלת אלבניה מתכננת ליזום תוכניות חינוכיות לתלמידים ולהורים.
ב-13 במרץ 2025, הרשות לתקשורת אלקטרונית ודואר (AKEP) והרשות הלאומית לאבטחת סייבר (AKSK), בהתאם להחלטות שפורסמו על ידי ממשלת אלבניה, הורו לכל ספקי שירותי האינטרנט באלבניה לחסום את כתובות ה-IP, ה-DNS ושמות השרתים של TikTok, כמו גם את כתובות ה-IP של ByteDance.
מנהיג האופוזיציה, סאלי ברישה, מתח ביקורת על האיסור וטען כי הוא יפגע ביכולת לנהל קמפיינים מקוונים לקראת הבחירות.
מאות מפגינים דמוקרטים התאספו ב-15 במרץ 2025 כדי למחות על האיסור.
, מנהיג , ראה באיסור פעולה של צנזורה.
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה שלח 338 פקידים בראשות הדיפלומט האיטלקי כדי לפקח על הבחירות.
האשמות על קניית קולות מ-PS
ב-11 במאי 2025, המפלגה הדמוקרטית (PD) האשימה את המפלגה הסוציאליסטית (PS) בהפעלת תוכנית לקניית קולות ממשרד בטירנה.
האירוע שודר בשידור חי בטלוויזיה, והראה פעילים לכאורה של PS משתמשים במקום כדי ללחוץ על מצביעים ולחלק הטבות בתמורה לתמיכה פוליטית.
על פי הדיווחים, המשטרה הגיעה כשעתיים לאחר מכן.
עד אז, כמה פעילים וחבר פרלמנט מהמפלגה הסוציאליסטית כבר נמלטו מהמקום, ולכאורה לקחו איתם חומרים מפלילים.
למרות שהמשטרה הצהירה כי לא נמצאו חומרים פוגעניים או בלתי חוקיים במהלך החיפוש – שנערך בנוכחות נציגים משתי המפלגות, הוגשו הצהרות ותלונות רשמיות על ידי נציגי שתי המפלגות.
(SPAK) פתחה בחקירה של המקרה.
האופוזיציה, בהנהגת ה-PD, האשימה את חברי ה-PS בניסיון לקנות קולות.
פירין נדראו, ראש עיריית לז'ה, דחה את ההאשמות והאשים את PD בביצוע פרובוקציות.
על פי הדיווחים, קבוצות של חמושים המזוהים עם שתי המפלגות חסמו כבישים, הגבילו את התנועה והגבירו את המתיחות.
פאטיון זפי, סגן ראש עיריית לז'ה, היה אחד האנשים שנתפסו כאשר רכבו נחסם, מה שהוביל לעימות מילולי ופיזי בין נציגי PD ו-PS.
מאוחר יותר, הרשויות התערבו ועצרו כמה מעורבים לחקירה.
האשמות על קניית קולות מ-PSD
התפרסמו האשמות על קניית קולות במעורבות של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD).
ארדיאן הייסה, איש ה-PSD, נחקר בחשד שניסה לקנות קולות.
המשטרה חשפה הודעות וואטסאפ המציעות תיאום בין נציגי PSD לבוחרים בנוגע לתמריצים כספיים בתמורה להצבעה.
סאלי ברישה, מנהיג האופוזיציה, סירב להכיר בתוצאות הבחירות, וקרא למחאה ב-16 במאי.
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה הצהיר כי "הבחירות לפרלמנט של אלבניה היו תחרותיות ונוהלו באופן מקצועי, הרשויות נענו לאתגר של ארגון הצבעה מחוץ למדינה בפעם הראשונה והמועמדים יכלו לרוב לנהל קמפיין חופשי, אך הן התאפיינו בשימוש לרעה נרחב במשאבים ציבוריים ובהפעלת כוח מוסדי על ידי מפלגת השלטון PS.
דיווחים רבים על לחץ שהופעל על עובדי ציבור ומצביעים אחרים כמו גם מקרים של הפחדה מעוררים דאגה".
כמה אזרחים אלבנים ביוון טענו שמעולם לא קיבלו את פתקי ההצבעה שלהם, למרות דיווחים על כמויות גדולות של פתקי הצבעה שהגיעו מהמדינה.
פעילי PS הואשמו במעורבות באי-סדרים הללו.
ועדת הבחירות המרכזית השעתה את ספירת הקולות מיוון לבקשתם של בכירי המפלגה הדמוקרטית.
עם זאת, הספירה התחדשה בטענה שהמפלגה הדמוקרטית לא הציגה הוכחות להונאה.
הבחירות למועצה הכללית של העמקים, הפרלמנט של אנדורה, נערכו ב-2 באפריל 2023. הקואליציה הליברלית-שמרנית השלטת של דמוקרטים למען אנדורה (DA) ו (CC) בראשות ראש הממשלה שאווייר אספוט זמורה זכתה ברוב מוחלט של מושבים, במה שהיה הניצחון הרביעי ברציפות של ה-DA בבחירות.
מפלגה חדשה, , עלתה למקום השני, ולקחה את הנהגת האופוזיציה שהוחזקה קודם לכן על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שירדה למקום השלישי לאחר שאיבדה ארבעה מושבים.
לאחר , שלוש מפלגות הקימו ממשלת קואליציה שהורכבה מהדמוקרטים, המפלגה הליברלית ומפלגת אזרחים מחויבים עם שאווייר אספוט זמורה כראש הממשלה.
ב-14 ביוני 2022 עזבה שרת הרווחה את המפלגה הליברלית.
עם זאת, המפלגה הבטיחה כי המשבר הפנימי לא יסכן את יציבות הקואליציה.
ראש הממשלה אספוט הודיע למחרת כי אין בכוונתו להקדים את הבחירות לפרלמנט.
אספוט פיזר את הפרלמנט בצו ב-6 בפברואר 2023. מסע הבחירות החל ב-19 במרץ בשעה 15:00. 1 באפריל היה יום דממת בחירות ו-2 באפריל היה יום הבחירות.
28 חברי מועצה כללית (בקטלאנית: Conseller Generals) נבחרים על סמך רשימות מפלגתיות סגורות:
ארבעה עשר חברי מועצה כלליים המייצגים את שבע הקהילות האוטונומיות של אנדורה (שני חברי מועצה לכל קהילה) נבחרים מהרשימה עם הכי הרבה קולות לפי טופס כללי בכל קהילה.
14 חברי מועצה כללית נבחרים מרשימות ארציות בייצוג יחסי לפי .
רשימות הקהילות והרשימה הארצית אינן תלויות זו בזו: אותו אדם אינו יכול להופיע הן ברשימה הארצית והן ברשימה הקהילתית, והמצביעים מצביעים בשני פתקי הצבעה נפרדים.
אין חובה להצביע לאותה מפלגה בשתי הרשימות.
חוקת אנדורה מגבילה את מספר הכהונות המלאות של ראש ממשלה לשתיים.
המועד האחרון להגשת מועמדות הסתיים ב-13 בפברואר, הוגשו בסך הכל שש מועמדויות, אחת פחות מאשר בבחירות לפרלמנט ב-2019.
הוצגו שלוש מפלגות פוליטיות חדשות:
קונקורד: הוקמה ב-24 בנובמבר 2022 ובחרה בסרני אסקלה כמועמד הלאומי.
אנדורה קדימה: הוקמה רשמית בנובמבר 2021 על ידי קארין מונטנר, שעזבה את מפלגת הדרך השלישית במרץ באותה שנה.
פעולה למען אנדורה: הוקמה על ידי שרת הרווחה, ז'ודית פאלארס, באוקטובר 2022. ב-14 ביוני אותה שנה עזבו פאלארס וארבעה צירים נוספים את מפלגת , בטענה שהם לא מזדהים עם העמדות השמרניות החדשות שיוצגו על ידי מנהיג המפלגה ז'וזפ מריה קבנס.
הדמוקרטים למען אנדורה (DA) ערכו כנס ב-15 בנובמבר 2022 ובחרו בשאווייר אספוט זמורה להתמודד מחדש לראשות הממשלה.
ב-1 בפברואר 2023, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PS) ומפלגת (SDP) הציגו את "הברית הסוציאל-דמוקרטית" כדי לרוץ יחד בבחירות, מכיוון ש"הרגע דורש זאת".
הם אישרו כי מנהיג המפלגה הסוציאליסטית, , יהיה המועמד מטעמם.
הקואליציה הפוליטית של ואיחוד לורידיאנה (UL), שהיו לה שני מושבים במועצה הכללית, הודיעה ב-12 בפברואר 2023 כי לא תתמודד בבחירות "על סמך הקוהרנטיות והיושרה של עמדותינו הפוליטיות".
הליברלים של אנדורה הציגו את מועמדויותיהם ב-12 בפברואר 2023 עם מנהיגם ז'וזפ מריה קבנס כמועמד לראשות הממשלה.
יום הבחירות החל בשעה 9:00 בבוקר ללא כל תקרית ו-29,958 מצביעים נקראו להצביע, מתוכם 9,010 כבר עשו זאת בהצבעה מוקדמת שנעשית במטה הרשות השופטת באנדורה.
בערב 2 באפריל הכריזה ממשלת אנדורה על התוצאות: קואליציית השלטון של דמוקרטים למען אנדורה (DA) ואזרחים מחויבים (CC) זכתה בבחירות עם 16 מושבים, עם גידול של 3 מושבים נוספים והרוב המוחלט של מושבי הפרלמנט.
אחריה הגיעה מפלגת קונקורד החדשה, שזכתה ב-5 מושבים.
למקום השלישי הגיעה הקואליציה הפרוגרסיבית שהוקמה על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PS) והסוציאל-דמוקרטיה והקדמה (SDP), שאיבדה 4 מושבים ונותרה עם 3 בלבד.
במקומות האחרונים, המפלגות החדשות אנדורה קדימה, שזכתה ב-3 מושבים, ופעולה למען אנדורה (Acció), שזכתה במושב אחד.
הליברלים של אנדורה נותרו ללא ייצוג בפרלמנט, ואיבדו את ארבעת המושבים שהיו להם.
שיעור ההצבעה עמד על 66.95%, 1.3% פחות מזה שנרשם בבחירות 2019, למרות שהיה גבוה יותר מאשר בשנים קודמות.
ההצבעה המוקדמת עלתה ל-30%, הנתון הגבוה ביותר שנרשם אי פעם.
+תוצאות הבחירותמפלגה או בריתרשימה ארציתמחוזותסה"כ
לאחר ניצחונו בבחירות, ראש הממשלה שאווייר אספוט זמורה הבטיח לאזרחים כי "לא נאכזב אתכם ובמהלך 4 השנים הללו אני אעבוד ללא לאות כדי להיות ראוי לאמון הזה ולהביא את אנדורה למקום טוב".
הוא גם בירך את שתי המפלגות החדשות שהשיגו תוצאה טובה, קונקורד ואנדורה קדימה, והציע להן לעבוד יחד "לטובת האזרחים".
מנהיג מפלגת קונקורד הודיע כי הם יהיו "אופוזיציה קונסטרוקטיבית, אך אמיצה וקרובה לאזרחים", והביע את שביעות רצונו מהתוצאה שהושגה, טובה יותר ממה שחזו הסקרים.
מנהיג קואליציית ה-PS-SDP, פרה לופז, הכיר בתוצאות הגרועות והודיע כי יש צורך לפתוח בתהליך של חשיבה וכי אין בכוונתו לקבל מיידית החלטה על מנהיגותו בראשות המפלגה הסוציאליסטית.
ב-5 באפריל הודיע לופז כי הוא פורש ממושבו וכי יפרוש מנשיאות המפלגה בכנס ב-20 במאי.
קארין מונטנר, מועמדת אנדורה קדימה, הייתה חיובית לגבי התוצאה שהביאה את המפלגה למקום הרביעי, והצהירה כי המפלגה תקדיש את עצמה כעת ל"עשיית עבודת כוח הנגד, שהיא בסיסית למאבק בשחיתות ובמקורבים ששלטו בבתי המחוקקים הקודמים".
מונטנר גם הצהירה שהמספרים לא "מסתדרים", ורמזה על החשד שלה שהייתה הונאה בבחירות.
ז'ודית פאלרס, מועמדת פעולה למען אנדורה, הודתה שהיא "קצת עצובה" מהתוצאה שהושגה.
אספוט הושבע לכהונה נוספת כראש ממשלה ב-17 במאי 2023.
ב-30 בנובמבר 2024 נערכו הבחירות לפרלמנט באיסלנד כדי לבחור את 63 חברי האלת'ינגי.
הברית הסוציאל-דמוקרטית מהמרכז-שמאל, בראשות קריסטרון פרוסטאדוטיר, גברה על מפלגת העצמאות השלטת וזכתה ברוב, עם 15 מושבים.
בבחירות נרשמו הביצועים הגרועים ביותר של מפלגת העצמאות, המפלגה הפרוגרסיבית, תנועת השמאל הירוק ומפלגת הפיראטים, בעוד ש, ומפלגת המרכז רשמו את הביצועים הטובים ביותר בהיסטוריה שלהן.
זאת כהמשך למגמה איסלנדית להצביע נגד כל ממשלה לאחר המיתון ב-2008, למעט בבחירות 2021.
הבחירות הקודמות לפרלמנט התקיימו ב-25 בספטמבר 2021, חודש לפני התאריך האחרון המותר בחוק.
באפריל 2024 התפטרה יקובסדוטיר כדי להתמודד במסגרת , בהן הפסידה.
את מקומה כראש הממשלה ירש ביארני בנדיקטסון.
ב-13 באוקטובר הודיע בנדיקטסון כי הממשלה התמוטטה עקב מחלוקות בסוגיות של מדיניות חוץ, מבקשי מקלט ואנרגיה, מה שגרם לו לבקש למחרת מהנשיאה האלה תומאסדוטיר לפזר את האלת'ינגי ולקבוע את הבחירות ל-30 בנובמבר.
63 חברי האלת'ינגי נבחרים על ידי ייצוג יחסי ברשימה פתוחה בששת , כאשר 54 מושבים מוקצים למפלגות ברמת מחוז הבחירה ללא אחוז חסימה, ו-9 מוקצים לרשימות מפלגתיות ברמה הארצית, עם אחוז חסימה של 5 אחוזים.
54 מושבי מחוז הבחירה מחולקים בתוך כל מחוז על פי שיטת ג'פרסון.
רשימות הבחירות נקבעות על ידי המפלגות; למרות שלמצביעים יש אפשרות לשנות את סדר המועמדים או לפסול מועמדים מסוימים לחלוטין, לעיתים רחוקות יש לכך השפעה על התוצאה.
על פי חוק הבחירות, הן חייבות להתקיים לא יאוחר מאותו יום חול בחודש ארבע שנים לאחר הבחירות הקודמות, החל מתחילת החודש.
מכיוון שבחירות 2021 התקיימו בשבת הרביעית בספטמבר, המועד המאוחר ביותר האפשרי לבחירות היה 27 בספטמבר 2025. לאחר קריסת הממשלה באוקטובר 2024, הבחירות נערכו ב-30 בנובמבר.
הבחירות הפדרליות של אוסטרליה לשנת 2025 נערכו ביום שבת, 3 במאי 2025, לבחירת חברי הפרלמנט ה-48 של אוסטרליה.
כל 150 המושבים בבית הנבחרים עמדו לבחירה, יחד עם 40 מתוך 76 המושבים בסנאט.
ממשלת הלייבור נבחרה לכהונה שנייה בניצחון סוחף על האופוזיציה הליברלית-לאומית.
הלייבור זכתה ב-94 מושבים בבית הנבחרים – מספר המושבים הגבוה ביותר שאי פעם זכתה בו מפלגה פוליטית אחת בבחירות באוסטרליה.
הניצחון היה גדול מהצפוי מסקרי דעת הקהל שפורסמו זמן קצר לפני הבחירות, שחזו ניצחון קטן משמעותית של הלייבור או ממשלת מיעוט.
הנושאים הרלוונטיים לאורך הקמפיין היו יוקר המחיה, מדיניות האנרגיה, הדיור, הבריאות והביטחון.
הלייבור הבטיחה לבנות 1.2 מיליון בתים חדשים ולחוקק חוק להפחתה של 20% בחוב הנוכחי של הלוואות סטודנטים, בעוד ניהלה קמפיין לבניית שבע תחנות כוח גרעיניות במשך 20 שנה והפחתת הבלו על הדלק ב-25 סנט לליטר.
הן הקואליציה הליברלית-לאומית והן מפלגת הלייבור הציעו להגדיל את הוצאות הביטחון.
תאגיד השידור האוסטרלי (ABC) חזה כהונה שנייה ללייבור תוך שעתיים וחצי מסגירת הקלפיות במדינות המזרחיות.
יו"ר הקואליציה, , הודה בתבוסה בליל הבחירות, והודיע כי התקשר לאנתוני אלבניזי כדי לברך אותו על בחירתו מחדש.
הלייבור הגדילה את הרוב שלה בפרלמנט על ידי זכייה במושבים משני צדי הקשת הפוליטית, ולקיחת מושבים מהליברלים ו.
בסנאט, הלייבור הגדילה את חלקה במושבים ל-28, בעוד שהקואליציה ירדה ל-27 מושבים, מה שהפך את הלייבור לגוש הגדול ביותר בבית העליון לראשונה מאז 1984. הירוקים הותירו את המפלגה יציבה על 11. הכפילה את ייצוגה בבית הנבחרים ל-4 נציגים.
לפני תחילת כהונתו של הסנאט החדש ב-1 ביולי, הסנאטורית ערקה ממפלגת הירוקים והצטרפה למפלגת הלייבור, מה שהגדיל את הלייבור ל-29 והוריד את הירוקים ל-10.
בבחירות הקודמות במאי 2022, מפלגת הלייבור, בראשות אנתוני אלבניזי, הקימה ממשלה לאחר תשע שנים באופוזיציה, וזכתה ב-77 מושבים בבית הנבחרים.
הקואליציה הליברלית-לאומית ששלטה קודם לכן זכתה רק ב-58 מושבים ועברה לאופוזיציה.
הקרוס בנצ'רס, המורכב ממפלגות אחרות ומעצמאים, התרחב ל-16 מושבים: עשרה עצמאים, ארבעה ירוקים, אחד ל ואחד ל.
בסנאט, הלייבור נותרה יציבה על 26 מושבים, ולכן נדרשו 13 קולות נוספים כדי להעביר חקיקה.
הקואליציה איבדה ארבעה מושבים וקיבלה 32. הירוקים זכו בשלושה מושבים נוספים לסך של 12. אומה אחת נותרה יציבה עם שני מושבים, זכתה בשני מושבים, נבחר כסנאטור עצמאי, ו זכתה במושב אחד.
שתי המפלגות הגדולות הותירו את מנהיגיהן בתפקידיהם לאורך כל תקופת הפרלמנט ה-47, כאשר אנתוני אלבניזי כיהן קדנציה מלאה כראש ממשלה וכהונה שנייה ברציפות כמנהיג מפלגת הלייבור, בעוד פיטר דאטון השלים את כהונתו המלאה הראשונה כמנהיג האופוזיציה ומנהיג המפלגה הליברלית.
חברי בית הנבחרים נבחרים ב מלאה, כאשר כל אזור בחירה בוחר חבר אחד.
הסנאטורים נבחרים בייצוג יחסי באמצעות שיטת הקול הנייד.
במדינות, הסנאטורים נבחרים מ-12 מחוזות של 12 חברים כל אחד (אם כי ברוב המקרים רק שישה מושבים מתמודדים בכל מערכת בחירות), ובטריטוריות של שני נציגים לכל אחת.
הקולות נספרים לפחות פעמיים, פעם ראשונה בקלפיות עצמן, והחל מיום שני בלילה שלאחר יום הבחירות, במרכזי הספירה.
ועדת הבחירות האוסטרלית (AEC) נדרשת, שנה לאחר יום הישיבה הראשון של בית הנבחרים החדש, לקבוע את מספר החברים להם זכאית כל מדינה וטריטוריה.
אם המספר במדינה כלשהי ישתנה, תידרש חלוקה מחדש במדינות אלה.
החלוקה נעשתה ביולי 2023 על סמך נתוני האוכלוסייה לדצמבר 2022. הקביעה הביאה להפחתה של מושב אחד בניו סאות' ויילס ל-46, ירידה של מושב אחד בויקטוריה ל-38 ועלייה של מושב אחד במערב אוסטרליה ל-16. המספר הכולל של המושבים בבית הנבחרים ירד מ-151 ל-150.
רישום בעלי זכות הצבעה הוא חובה.
על המצביעים להודיע ל-AEC תוך 8 שבועות משינוי הכתובת או לאחר גיל 18. רשימות הבוחרים נסגרות להרשמה חדשה או לעדכון פרטים כשבוע לאחר הוצאת צווי הבחירות.
ההרשמה אופציונלית גם לבני 16 או 17, אך הם אינם יכולים להצביע עד גיל 18, כך גם מי שהגיש בקשה לאזרחות אוסטרלית, יכול גם להגיש בקשה לרישום זמני שנכנס לתוקף עם הענקת האזרחות.
הבחירות למועצה הכללית של העמקים, הפרלמנט של אנדורה, נערכו ב-7 באפריל 2019, ובהן נבחרו כל 28 חברי המועצה.
אף על פי שנשארו המפלגה הגדולה ביותר, מפלגת דמוקרטים למען אנדורה איבדה את הרוב הפרלמנטרי שלה.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית זכתה בארבעה מושבים, והפכה למפלגה השנייה בגודלה.
דמוקרטים למען אנדורה השיגו רוב מוחלט בבחירות 2015 ואנטוני מרטי נבחר מחדש לתפקיד ראש ממשלת אנדורה.
לקראת הבחירות ב-2019 הוא לא היה יכול להתמודד שוב לתפקיד, שכן החוקה מגבילה את הכהונה בתפקיד לשתי כהונות רצופות מלאות.
עשרים ושמונה חברי המועצה נבחרים, בהתבסס על רשימות מפלגתיות סגורות:
ארבעה עשר חברי מועצה המייצגים את שבע הקהילות האוטונומיות של אנדורה (שני חברי מועצה לכל קהילה) נבחרים מתוך הרשימה עם מירב הקולות בכל קהילה בהצבעה בטופס כללי.
ארבעה עשר חברי מועצה נבחרים מתוך רשימות לאומיות באמצעות שיטת היתרה הגדולה ביותר של ייצוג יחסי.
רשימות הקהילות והרשימה הלאומית נפרדות זו מזו: אותו אדם אינו יכול להופיע בשתיהן, והבוחרים מצביעים בשני פתקים נפרדים.
אין דרישה להצביע לאותה מפלגה בשתי הרשימות.
+תוצאות הבחירות לפרלמנטהמפלגהרשימה ארציתנבחרי הקהילותסך כל
בעקבות המהפכה במצרים ב-2011, שבה הודח חוסני מובארכ מתפקיד נשיא מצרים והשלטון עבר לידי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, נקבעו על פי החלטתה בחירות כלליות וחופשיות לפרלמנט המצרי בשלושה סבבים.
תוצאות הסבב השני והשלישי דמו מאוד לראשון ואף המגמה האיסלמיסטית התעצמה ולאחר הסבב השלישי מחזיקות המפלגות האסלאמיסטיות כ-70% ממושבי הפרלמנט.
בסוף 2010, בשלהי תקופת שלטונו של חוסני מובראק, התקיימו בחירות לפרלמנט, אך לוו במחלוקות ודיכוי, כמו גם האשמות של זיוף והונאת בחירות.
בעקבות אירועים דומים בתוניסיה, קראו פעילי מחאה מצריים למפגינים להראות נוכחות בערים ברחבי מצרים בימים שיועדו במיוחד ל-"ימי זעם" שונים.
למרות שדווח על אלימות במספר מקומות, התקיימו בעיקר הפגנות שלוות עד ל-10 בפברואר 2011, כאשר הקריאות למובארק להתפטר קיבלו תהודה.
למחרת, סגן הנשיא עומר סולימאן הודיע על התפטרותו של מובארק מכס הנשיאות תוך מסירת השלטון לידי הצבא.
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, בראשותו של פילדמרשל מוחמד חוסיין טנטאווי לקחה את השלטון והבטיחה להוביל את המדינה בתקופת המעבר עד להקמת ממשלה אזרחית.
משאל עם חוקתי אושר ב-19 במרס.
בעבר היו חששות כי יהיה דרוש שינוי בשיטת הבחירות, בשל העובדה כי השיטה הקיימת הייתה מבוססת ברובה על בחירה מחוזית בהצבעה של "המנצח לוקח הכול" (המיועדת למועמדים יחידים, להבדיל ממפלגות או קואליציות רשימות), יהיה לטובת המפלגה הדמוקרטית הלאומית (NDP), מפלגת נאמני שלטון מובראק, אך המפלגה הלאומית הדמוקרטית פורקה באפריל 2011.
טיוטת החוק עבור שיטת הבחירות שיועדה לשימוש בבחירות המתקרבות, הוצגה ב-30 במאי 2011; באופן שנוי במחלוקת, היא שמרה על ההצבעה של "המנצח לוקח הכל", עבור שני שלישים של המושבים, בעוד כשליש בלבד מהמושבים נבחר בצורה של ייצוג יחסי.
ב - 7 ביולי 2011, הממשלה הזמנית אישרה את חוק הבחירות החדש.
הוא התווה חלוקה חדשה של חצי-חצי בחלוקת המושבים, בין אלו שנבחרו בצורה יחסית, לבין המושבים שנבחרו בשיטת "המנצח לוקח הכל"; מגבלת גיל המינימום למועמדים הופחתה גם כן מ-30 ל-25.
ב - 21 ביולי 2011, הודיע המועצה הצבאית העליונה, כי:
הבחירות (הן לבית התחתון והעליון) ייערכו בשלושה שלבים באוקטובר, עם 15 יום מרווח ביניהם.
מחצית מהמושבים יוקצו לבחירה של "פועלים" או "חקלאים".
מכסת הנשים שהייתה תחת מובארק מבוטל.