tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2019 הגיש גנץ תביעת דיבה נגד נאווה ג'ייקובס, העוסקת בתקשור ותפיסה על-חושית (מדיום), לאחר שטענה שהטריד אותה מינית בנעוריו.
בניני 2021 נמחקה התביעה, לאחר שהצדדים הגיעו להסכם חסוי.
תביעת דיבה שהגיש בשנת 2019 נגד העיתון "ישראל היום" הסתיימה בפשרה לפיה העיתון יתרום 50 אלף ש"ח למטרות שיקבע גנץ.
נכון לאפריל 2025 גנץ הגיש ארבע תביעות דיבה נגד תומכי נתניהו, שייחסו לגנץ עלילות שקריות.
שלוש תביעות הסתיימו בפשרה שבה הנתבעים התחייבו למחוק הפרסומים נגד גנץ ולפרסם התנצלות.
באחת משלוש תביעות אלה גם נפסק פיצוי כספי לגנץ.
בדצמבר נפסק בתביעה נוספת פיצוי כספי בסכום של 250 אלף שקלים.
תביעת דיבה שהגיש נגד חברת הכנסת טלי גוטליב נדחתה באוגוסט 2025 בנימוק שלגוטליב עומדת חסינותה הפרלמנטרית.
גנץ נשוי לרויטל (לבית אלוני), מרפאה בעיסוק, אותה הכיר בעת ששירתה כמש"קית ת"ש בגדוד 890 תחת פיקודו.
התגורר בשכונת נווה אפק שבראש העין, ובפברואר 2024, עקב אירועי 7 באוקטובר, עבר להתגורר בקיבוץ יד מרדכי, כאות סולידריות עם תושבי עוטף עזה.
במאי 2015 העניקה אוניברסיטת בר-אילן לגנץ תואר דוקטור לשם כבוד.
בני דודקביץ' (נולד ב-3 בספטמבר 1948) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ועורך תוכניות מוזיקה ישראלי.
לאורך הקריירה המקצועית שלו היה כתב ועורך מוזיקה בתחנות הרדיו של קול ישראל, רשת ג' ורשת ב', וכתב קול ישראל בבית הנשיא.
בני דודקביץ' נולד בתל אביב, בן בכור בין שני אחים.
למד בבתי הספר הדתיים תחכמוני ועירוני ח'.
סיים תיכון ב"בית הספר הריאלי תל אביב" (שנסגר בינתיים).
היה חבר בתנועת הצופים הדתיים ("שבט העדה") בתל אביב ובצופי ים בתל אביב.
את שירותו הצבאי עשה בחיל הנדסה והשתתף במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל.
נשוי כארבעים שנה למרגוט דודקביץ'.
אב לנועה, יואב וגיל וסב לארבעה נכדים.
מתגורר במושב רמת רזיאל, בהרי ירושלים.
את הקריירה העיתונאית התחיל דודקביץ' הנער ככתב בביטאון תנועת הצופים "היה נכון".
לראשונה קיבל תשלום עבור כתבות מאחד העיתונים שבהוצאת אצבעוני, אשר סיקר את משדרי הטלוויזיה הישראלית ובו כתב על פסטיבל סן רמו ועל אמנים שהופיעו בשעתו בטלוויזיה.
תקופה קצרה עבד בשבועון Love (שהיה אמור להתחרות ב"להיטון" שקם באותה שנה), אך עזב כעבור כמה חודשים ועבר לעולם הקולנוע, בו עבד כארבע וחצי שנים וערך את המדור "בשצף קצב" - חמישה עמודי חדשות וכתבות על אמנים בעולם.
לאחר מלחמת יום כיפור, כשנמכר העיתון ל"להיטון", עבר גם דודקביץ' ל"להיטון".
בשנות ה-80 שימש כתב בישראל של שני עיתוני המוזיקה בילבורד האמריקני ומיוזיק ויק הבריטי, בהם דיווח על תעשיית המוזיקה הישראלית והעביר להם את טבלאות מצעדי הפזמונים הלועזיים.
באותו עשור היה גם מנהל מוזיקלי בתוכנית הטלוויזיה "זה הזמן" שהגיש רם עברון ושם הביא, בין השאר, לשידור חי את פיטר פול ומרי ומרסדס סוסה.
דודקביץ' התקבל לעבודה ברשות השידור לאחר שסיפר בתוכנית "זה קרוב ללבי", של רות נבו, על הבוטלגים של להקת החיפושיות והשמיע רבים מהם.
דרורה בן אב"י, שהייתה מנהלת חטיבת הבידור, שמעה והחליטה לצרף אותו לצוות העובדים.
הוא ערך תוכניות מוזיקה ברשת ג', בין השאר, "מצעד הפזמונים הלועזיים" משנת 1974 עד 1991. לפי קריטריון שקבע הוצגו במצעד רק שירים שצעדו במצעדי העולם, בעיקר בארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, צרפת ואיטליה.
הוא "לימד" אמנים זרים לברך את המאזינים בעברית: "שלום למאזיני רשת ג', כאן..." וכך בירכו את המאזינים אלטון ג'ון, להקת אבבא, הבי ג'יז, בארי וייט, גלוריה גיינור, סופרטרמפ, אריק קלפטון ועוד.
הוא ערך את התוכניות "מופע רוק, רוק כבד ומוזיקת פאנק", "רדיוטק - פזמונים בשצף קצב" (תוכנית הדאנס-דיסקו הראשונה בישראל) ו-"איזה לילה".
במקביל ניתנה לו פינה יומית של חדשות פופ במסגרת מגזין "יומן חוץ - השעה הבינלאומית של קול ישראל".
בשנת 2000 הציע לו מנהל חטיבת החדשות מיכאל מירו לשמש כתב לנושאי בית הנשיא ובו סיקר את פגישותיהם של נשיאי ישראל עם פוליטיקאים בישראל ומחוצה לה ואת האירועים שנשיאי ישראל השתתפו בהם, או היו חלק מהם: פגישות, טקסים, ארוחות ממלכתיות וכדומה.
הוא ליווה את הנשיאים משה קצב, שמעון פרס וראובן ריבלין, והתלווה אליהם גם לביקורים ממלכתיים בחו"ל.
בנוסף עסק במוזיקת פופ, והגיש את התוכנית "רוק קלאסי".
בני דודקביץ' פרש לגמלאות באוקטובר 2015.
במוצאי שבת, 11 ביוני 1988 ערך דודקביץ' את התוכנית "רדיוטק" והביא לשידור שיר באיטלקית של צ'יצ'ולינה, שהוגדר כ"שיר זימה" ו"תועבה", אשר מילותיו דיברו על "איברים מוצנעים בגופו של הגבר".
בעקבות תלונה שהגיעה לרשות השידור מסרה דוברת הרשות כי דודקביץ' לא מבין איטלקית ולא הבין את מילות השיר.
דודקביץ' היה הראשון שבישר ברדיו על המופע הראשון של מדונה בישראל ועל הגעתם של הרולינג סטונז למופע בתל אביב.
דודקביץ' חשף את לחיצת היד בין הנשיא קצב לבין נשיא סוריה בשאר אל-אסד, בעת לוויית האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ב-8 באפריל 2005, כאשר נילווה לנסיעת הנשיא לותיקאן.
בשנת 2013 זכה דודקביץ' בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה.
בני ברבש (נולד ב-8 באוגוסט 1951) הוא תסריטאי, במאי וסופר ישראלי.
בני ברבש, נצר למשפחת שניאורסון, הוא בנם של רות (לבית הבר) ומנחם ברבש.
הוא נולד בבאר שבע, לשם עברה משפחתו מתל אביב.
אביו היה איש הש"י ולאחר מכן איש השירות הציבורי.
בנעוריו גר שנתיים בארגנטינה, בעקבות שליחויותיו של אביו.
אחיו הוא הבמאי אורי ברבש, איתו הוא משתף פעולה ביצירתו.
בשנת 1969 התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. הוא עבר טירונות צנחנים והכשרה כלוחם, אולם נאלץ לפרוש מן המסלול ושובץ בגדוד 51 (הבוקעים הראשון) של חטיבת גולני.
עם סיום הקורס שב לחטיבת גולני ושימש כמפקד מחלקה בגדוד.
בהמשך היה מפקד פלוגה בגולני.
לחם במלחמת ההתשה ובמבצעים שונים כנגד ארגוני המחבלים בלבנון, והשתחרר סמוך למלחמת יום הכיפורים בשנת 1973. במלחמה הצטרף ברבש לכוחות חטיבת גולני ולחם ברמת הגולן כקצין בגדוד 51. בהיתקלות עם חיילי הקומנדו הסורי נפצע משני כדורים, בחזה ובברך.
לאחר המלחמה נענה ברבש לבקשתו של מח"ט גולני, אל"ם אמיר דרורי, ושב לשירות בצה"ל.
השלים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ושימש כקצין אג"ם חטיבתי וכסמג"ד.
עם שחרורו מצה"ל הצטרף לתנועת "שלום עכשיו" ובמהלך שנות ה-80 היה ממובילי התנועה.
ב-11 במאי 1982 כינסו שישה קציני מילואים של צה"ל, ובהם יובל נריה וברבש שהיה אז בדרגת רס"ן, מסיבת עיתונאים.
השישה מחו על הפגיעה בטוהר הנשק בשטחים, תוך שהם מבססים את דבריהם על ניסיונם האישי.
כמפקד גדוד במילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1984 שיתף פעולה לראשונה עם אחיו, אורי ברבש, כאשר כתב עם ערן פרייס, את התסריט לסרט "מאחורי הסורגים" העוקב אחר מאבקם המאוחד של אסירים יהודים וערבים בהנהלת הכלא בו הם נמצאים.
שיתוף הפעולה הצליח והסרט זכה לשבחים רבים ולהתמודדות בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר.
שיתוף הפעולה בין שני האחים המשיך גם בסרטיהם הבאים, בהם "אחד משלנו" ו"דרך הנשר" כשבני כתב את התסריט ואורי ביים.
מאמצע שנות התשעים החל בני ברבש לכתוב סדרות טלוויזיה המשודרות ב"רשת" בערוץ 2 בבימוי אחיו, בהם "טירונות" ו"מילואים" העוסקות בהווי הצבאי.
עיבד לסדרת-טלוויזיה גם את ספרו המצליח "מיי פירסט סוני", המספר על ילד המתעד את משפחתו השסועה.
ברבש מלמד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב תסריטאות, קולנוע וטלוויזיה.
בשנים 2020–2021 היה פעיל מרכזי במחאה נגד בנימין נתניהו ("מחאת בלפור").
הוא תיאר זאת: "השתתפתי בארגון של כמה מההפגנות הכי גדולות שם ובהפקה של כל מיני סרטונים במסגרת הקמפיין, והקמנו התארגנות שניסתה לחבר יחד את כלל הארגונים.
זו הייתה מלאכה קשה מאוד.
במהלך השנה הזו התנתקתי כמעט לגמרי מכל העשייה שלי, הייתי כולי משועבד לפעילות החברתית או הפוליטית".
בשנת 2023 היה פעיל ב, ובין השאר נגד תוכניתה לסגירת תאגיד השידור הישראלי ונגד הכוונה שייחס לה "למוטט את מערכת המשפט, כדי למנוע מהאזרח הקטן את אמצעי ההגנה היחיד שיש לו מול החלטות שרירותיות המנוגדות לחוקי יסוד, כמו החופש להפגין, לשבות, להקים משפחה להט"בית, להתאגד וכדומה".
בעצרת שנערכה במסגרת מחאה זו אמר: "האקדח, אותו אקדח.
ראש הממשלה אותו פרובוקטור העומד על המרפסת בכיכר ציון יורק את אותו ארס שהתיז על ממשלת רבין, רק שעכשיו בנוסף לאקדח המעשן אוחזות הידיים האלה בהגה השלטון.
עם אותו אקדח הם ממשיכים לירות לכל עבר, להשלים את המלאכה מנובמבר 1995. בושה.
היום הם מבקשים להתנקש בדמוקרטיה הישראלית לשרוף לעפר את מגילת העצמאות שברוחה כוננה מדינת ישראל."
בפברואר 2024 יזם התארגנות לחלוקת פרסי ישראל על פי המלצותיה של ועדת הפרס, לאחר ששר החינוך יואב קיש הודיע שהפרסים לא יחולקו אלא רק בתחום התקומה: גבורה אזרחית וערבות הדדית.
ברבש נשוי לאדריכלית סיגל סרוסי ואב לשלושה בנים.
מיי פירסט סוני - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
סיטון - סדרת טלוויזיה (ערוץ 1)
טירונות - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
מילואים - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
כוונות טובות - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
האמת העירומה - סדרת טלוויזיה (ערוץ 10)
המפץ הקטן, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
החיים בחמישים דקות, הוצאת אקס ליבריס וידיעות ספרים, 2014
מצבים בפוטנציה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2022
הקפות שניות, עם עובד, 2025
הסתדרות בני בנימין הייתה ארגון של בני המושבות שקם בשנת 1921, בהשראת הגדעונים.
קרוי על שמם של בנימין זאב הרצל ובנימין רוטשילד.
המטרות המקוריות של הארגון היו סיוע לחקלאים במושבות, אולם תוך זמן קצר הפך לחברה לרכישת אדמות והקמת מושבות.
נשיא הארגון היה אלכסנדר אהרנסון והמזכיר (במונחים של היום - מנכ"ל) היה עובד בן עמי.
בין היוזמים להקמת הארגון ואחת הדמויות הבולטות בו היה עורך עיתון "דואר היום", איתמר בן-אב"י.
כמו כן היה שותף להנהלת הארגון גם הברון פליקס דה מנשה, אחד מעשירי מצרים ומראשי הקהילה היהודית שם.
ניסן רוטמן היה ממנהלי עסקי רכישת הקרקעות לעמותה.
הסתדרות "בני בנימין" נוסדה בשעה שמשבר כלכלי חמור פקד את מושבות ארץ ישראל בסוף העלייה השלישית ובני איכרים רבים עמדו לנטוש את המושבות.
לפיכך עלה הצורך, לדעת משפחת אהרונסון ושותפיה, ליצור ארגון שייצג את ציבור האיכרים במושבות ארץ ישראל לעומת הגוון השמאלני ה"קיצוני" של אחדות העבודה והפועל הצעיר שאפיין לדעתם את ההסתדרות הציונית ערב הקמת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
היישוב הראשון שהקימו בני בנימין היה כפר אהרון (כיום שכונה בנס ציונה), ואחריו, בשנת 1924, הקימו יחד עם קהילת ציון אמריקאית על אדמות שנרכשו מהכפרים ג'ליל (אג'ליל) וסידנא עלי את המושבה הרצליה.
לשם ביצוע המטלות השונות הקימו בני בנימין בשנת 1924 את חברת "הנוטע" לנטיעת ועיבוד פרדסים – חברה שהייתה מעורבת גם בהעברת רכוש יהודי גרמניה לישראל – וכן את "בנק בני בנימין" ואת ה"חברה לפיתוח חוף נתניה" להקמת נתניה.
באמצעות חברת הנוטע הקימו בני בנימין על אדמות אום חאלד את המושבה נתניה, ב-1932 את המושבה אבן יהודה, וכן את צור משה (ע"ש משה קופינס).
כדגם לפעילותם ראו את אגודת נטעים אשר הקימה משקים למכירה לבעלי הון.
בני בנימין שיתפו פעולה עם משה איכילוב וקבוצת מענית שייסד, ואף ניסו ב-1934 להמשיך את הקמת כפר נורדאו על אדמות תל א-צאפי (תל צפית) אחרי שקבוצת מענית בניהולו של אפרים אילין פשטה רגל.
משפחת בני בתירה (או פתירה) במקורות מסוימים זקני בתירה, היו חכמים שעמדו תקופה מסוימת בראש ההנהגה הדתית של עם ישראל, סמוך לתקופת חורבן בית שני, בתחילת תקופת התנאים.
ממשפחה זו יצאו חכמים חשובים במשך מספר דורות.
כמאה שנים לפני החורבן, העבירו חכמי המשפחה את ההנהגה להלל הזקן, שעלה מבבל ולמד אצל שמעיה ואבטליון.
חכמי המשפחה נחשבו לגדולי הדור גם לאחר חורבן בית המקדש, ותפסו עמדה משמעותית בין חכמי יבנה.
מספר תנאים מקובל לייחס למשפחה זו.
הידוע שבהם הוא רבי יהודה בן בתירה (הראשון), שמקום מושבו היה בעיר נציבין שבמערב בבל.
בני בתירא מוזכרים לראשונה בהתייחס לתקופה לאחר פטירתם של שמעיה ואבטליון, שהיו הזוג הרביעי מבין חכמי הזוגות.
לדעתו של ההיסטוריון צבי גרץ, משפחת בני בתירא נקראה על שם העיר בטירא שלמרגלות הר החרמון, עיר שנוסדה על ידי קבוצת אנשי חיל שנשלחה לשם על ידי הורדוס.
המשפחה, לפי השערה זו, יצאה מהעיר בטירא.
יש מי ששלל טענה זו, מפני שאינה מסתדרת עם סדר הזמנים.
לפי המקורות, בני בתירא, מסרו את ההנהגה להלל הזקן, והדבר היה כמאה שנים לפני חורבן בית שני.
מקורות אלו סותרים, לשיטת השוללים, את השערתו של גרץ.
על מינויים של בני בתירא כותב אייזיק הירש וייס:
"איך הגיעו אנשים בלתי מצוינים בחכמה למעלה היותר גבוה באומה בבחינת ענייניה הדתיים?
אף כן הי' בתפוש הורדוס את הממשלה בחזקת היד, הנה כל הפקידות אשר הפקיד לא היו לו הכשרון ויתרון חכמה לקו ולמשקלת, אולם האיש אשר התכנע תחת רגליו ואמר טוב לכל אשר יאמר הוא טוב הוא הי' איש חפצו לנשאהו למעלה ראש ...
וגם זה הי' סבה אשר שם את בני בתירא לראשי הסנהדרין מהם קוה כי יהיו בידו כחומר ביד היוצר.
אבל הגיעו הימים אשר הם עצמם הכירו כי אין בכחם את הפקידה אשר הועמדו עליה..."
כנגדו עונה יצחק אייזיק הלוי:
"ואנחנו היינו חפצים כי יראה לנו החכם ווייס במהלך קורות העמים, אשר אלה השועלים מחבלים המתקרבים אל העריצים למען התנשאות לכל לראש, שאלה בעצמם במצאם את האיש הטוב מהם, יסוגו אחור בחפץ לבב, וישיבוהו על גפי מרומים, והם ישובו להיות אנשים פרטים."
לשיטתו של הלוי, בני בתירא התמנו לפני תקופתו של הורדוס, בתקופה שבה בוטל הסנהדרין על ידי אולוס גביניוס בסביבות שנת 57 לפנה"ס.
מינוי בני בתירא ניתן להם, לפי דבריו, כפיקדון זמני מתוך ידיעה שכשיגיע האדם המתאים לשאת בתפקיד הנשיאות הם ירדו מהתפקיד ויתנו את התפקיד לאותו מועמד.
בכך הוא מסביר את העובדה שבני בתירא אינם נמנים ברשימת הנשיאים שהופיעו בזוגות במסכת חגיגה.
לטענת הלוי, בני בתירא החזיקו את הנשיאות כפיקדון משפחתי ואין אזכור של שמות האנשים עצמם שמלאו את התפקיד.
על פי תיארוכו של הלוי, שלטענתו עולה גם מדבריו של נחמן קרוכמל, תקופת נשיאות בני בתירא הייתה יותר מ-20 שנה.
מן המקורות עולה שעם פטירתם של שמעיה ואבטליון מילאו חכמי המשפחה את החלל שנוצר בהנהגה הרוחנית של העם.
בברייתא מפורסמת, שמובאת הן בתלמוד הבבלי, הן בתלמוד הירושלמי והן בתוספתא, מסופר על שאלה שהובאה לפני חכמי המשפחה.
באותה שנה חל ערב פסח בשבת, ונדרשה הכרעה בשאלה האם יש להקריב את קרבן פסח בשבת.
בני בתירה לא ידעו את התשובה.
היחיד שידע לענות היה הלל הזקן, ובעקבות זאת מינו אותו בני בתירה לנשיא במקומם.
לאחר חורבן בית המקדש שבו חכמי בני בתירה ותפסו עמדה משמעותית בין חכמי יבנה.
כך מסופר בברייתא בגמרא, על רצונו של רבן יוחנן בן זכאי לקבוע תקיעת שופר בבית דין בראש השנה שחל בשבת:
"פעם אחת חל ראש השנה להיות בשבת, והיו כל הערים מתכנסין.
אמר להם רבן יוחנן בן זכאי לבני בתירה: נתקע (בשופר)!
אמר להם: נתקע ואחר כך נדון!
לאחר שתקעו אמרו לו: נדון!
אמר להם: כבר נשמעה קרן ביבנה, ואין משיבין לאחר מעשה."
פנייתו של ריב"ז לבני בתירה מלמדת על חשיבותם הרבה של בני בתירה בתקופה שאחר חורבן בית המקדש.
יצחק אייזיק הלוי טוען שלאחר החורבן, ומותו של רבן שמעון בן גמליאל הזקן, הופקדה הנשיאות שוב בידי בני בתירא עד שרבן גמליאל דיבנה יגדל ויהיה ראוי לתפקיד הנשיא.
לפי דעות אחרות, רבן יוחנן בן זכאי היה נשיא הסנהדרין, אך עדיין נדרש לאישורם של בני בתירא.
יחסם של חז"ל לוויתור בני בתירה על ההנהגה
חז"ל שיבחו את בני בתירה על מעשה זה של מסירת ההנהגה לידיו של הלל, מעשה שביטא ענווה נדירה.
רבי יהודה הנשיא ("רבי"), שהיה נשיא הסנהדרין מצאצאיו של הלל (דור שביעי לו), אמר:
"שלושה ענוותנין הן, ואלו הן: אבא, ובני בתירה, ויונתן בן שאול".
התייחסות דומה מצויה בתלמוד הירושלמי, שם נאמר:
"שלושה הניחו כתרן בעולם הזה וירשו חיי העולם הבא, ואלו הן: יונתן בן שאול, ואלעזר בן עזריה, ובני בתירה".
מקור אחר בתלמוד הירושלמי, המספר על ענוותנותו הרבה של רבי (רבי יהודה הנשיא), מצטט בשמו התייחסות נוספת לבני בתירה:
פעם אחת אמר: כל מה שיאמר לי אדם אני מוכן לעשות, חוץ ממה שעשו בני בתירה להלל זקני (שהסירו את עצמם מן ההנהגה ומינו אותו לנשיא עליהם).
בכל זאת, אם יעלה רב הונא ראש הגולה לכאן אושיב אותו למעלה ממני, שהוא משבט יהודה, ואני משבט בנימין, הוא צאצא ישיר של דוד המלך מן הזכרים, ואני צאצא של דוד מצד הנקבות."
האמורא רבין, הקרוי בתלמוד הירושלמי רבי אבון, הביא נקודת מבט מעט שונה ביחס למעשה זה של בני בתירה ואמר:
שמות חכמי המשפחה המוזכרים במקורות
במקורות קיימים אזכורים למספר חכמים שהשתייכו למשפחת בני בתירה.
הראשון שבהם היה רבי יהודה בן בתירה הראשון, בן ירושלים שירד לנציבין שבבבל בדור שלפני החורבן.
בין חכמי הדור השלישי של התנאים, שחלקו השתייך לדור יבנה, מוזכרים רבי יהודה בן בתירא השני, רבי יהושע בן בתירה ורבי שמעון בן בתירה.
במספר מקורות מוזכר חכם בשם הסתמי בן בתירה.
הרמב"ם, בהקדמתו לסדר זרעים, הסיק שהחכם הנזכר לעיתים בשם הסתמי "בן בתירה" הוא רבי יהושע בן בתירה.
מסקנה זו של הרמב"ם נשענת על דברי התלמוד הבבלי במסכת תענית:
אמר רב נחמן בר יצחק: תהא ברבי יהושע בן בתירה.
לפעמים קורא לו בשמו (רבי יהושע), ולפעמים בשם אביו (משפחתו, "בן בתירה"), וזו לפני שסמכוהו (קורא לו בשם המשפחה), וזו לאחר שסמכוהו (קורא לו בשמו).
הדיון שם הוא בנושא תחילת "הזכרת גשמים", דהיינו אמירת "משיב הרוח ומוריד הגשם" בברכת גבורות שבתפילת שמונה עשרה, שמתחילה בסתיו.
התנא רבי יהודה מסר בשם בן בתירה שבתפילת מוסף של שמיני עצרת חדל החזן לומר "מוריד הטל" ואומר "משיב הרוח ומוריד הגשם".
התלמוד מעמיד מול הברייתא הזו של רבי יהודה ברייתא אחרת, שבה אומר רבי יהודה דברים דומים בשם "רבי יהושע".
רבי יהודה בן בתירה סובר אחרת, ולדעתו תחילת הזכרת גשמים היא כבר ביום השני של חג הסוכות.
מסקנתו של האמורא רב נחמן בר יצחק מכך היא שהכינוי הסתמי "בן בתירה" מכוון לרבי יהושע בן בתירה, והתנא קרא לו בשם זה כשציטט דברים שאמר לפני שנסמך.
התנא האחר שציטט דברים אלו של רבי יהושע בן בתירה בחר בשמו המלא עם התואר "רבי", כיוון שרבי יהושע נסמך להוראה.
בנימין (בני) דוד גאון (11 בפברואר 1935 – 10 במאי 2008) היה איש עסקים ישראלי, בעל השליטה ויו"ר דירקטוריון בחברת "גאון אחזקות" ונשיא האגודה למלחמה בסרטן.
גאון נולד בירושלים, בנם של משה דוד גאון ושרה (חכים) גאון, ולו שלושה אחים: יגאל, כלילה ערמון, והזמר יהורם גאון.
לאחר שירות סדיר ושנתיים בקבע, השתחרר מצה"ל בדרגת רס"ר.
בשנות השישים עבד כתאורן בהצגות בהן הופיעה להקת התרנגולים בה אחיו, יהורם גאון, היה חבר.
לאחר מכן עבר לעבוד כטכנאי מזגנים בחברת "אלקטרה".
בשנת 1962 מונה למנהל מחלקת השיווק של מזגני האוויר ולאחר טיפוס בסולם הדרגות, הגיע למשרת מנכ"ל "תדיראן מוצרי צריכה".
גאון למד מנהל עסקים בז'נבה.
ב-1982 החל לנהל את האגודה הצרכנית קו-אופ ת"א דן השרון, שהפכה בניהולו מרשת צרכניות לחברה רווחית צומחת.
גאון היה חבר נפש של מזכ"ל חברת העובדים (הסתדרות העובדים) ישראל קיסר, ובשנת 1988 הציע לו זה לנהל את קונצרן כור, אשר עמד בפני הליך פירוק.
גאון, אשר הצליח לשקם את כור, כיהן בתפקיד המנכ"ל עד שנת 1998, אז התפטר מתפקידו והקים את "גאון אחזקות".
בשנת 1995 זכה גאון בפרס התעשייה בקטגוריית המתכת.
בשנת 1997 הוציא לאור את ספרו הראשון, "רק המעז מנצח".
בשנת 1993 מונה לנשיא האגודה למלחמה בסרטן.
שבע שנים לאחר מכן חלה בעצמו בסרטן הכליות, אולם נותח ונרפא.
לאחר מכן חלה בלוקמיה לימפוציטית כרונית.
בשנת 2007 חלה בסרטן הריאות ובפעם זו, על אף שנותח, המחלה הקשה הכריעה אותו והוא נפטר בגיל 73. נטמן בבית העלמין של מושב בית הלוי, אשר בעמק חפר.
הותיר אחריו אישה, שלושה בנים ובת, בהם העיתונאי והמחזאי בעז גאון והיועץ האסטרטגי משה גאון, אשר מונה ליו"ר חברת "גאון אחזקות", אותה הקים אביו.
מלבד תפקידו כנשיא האגודה הישראלית למלחמה בסרטן שימש בני גאון גם כיו"ר הליגה לידידות אמריקה-ישראל.
הוא זכה בתארים נוספים עבור פעילותו הרבה בכלכלה הישראלית, בהם פרס נשיא המדינה מהתאחדות התעשיינים בישראל, ומגן ירושלים על ידי ראש הממשלה, ראש העיר והפורום הבינלאומי למען ירושלים מאוחדת.
בשנת 2008 נקרא רחוב על שמו בעיר נתניה.
בטקס לחנוכת הרחוב אמרה ראש העיר נתניה, מרים פיירברג: "אנחנו חייבים חוב של כבוד וזכות למי שסייע כל כך הרבה למדינה בכלל ולנתניה בפרט".
בשנת 2022 נקרא חלק מכביש 7 וכיכר בנאות חובב על שמו.
הספר השני - חשבון נפש ניהולי (2006)
גאון - דבר או שניים על ניהול וגם על החיים, ידיעות ספרים (2008)
בני גורן הוא מחבר ספרי לימוד במתמטיקה לתלמידי בתי הספר התיכוניים ולחטיבות הביניים בישראל.
הספרים נכתבים בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך להוראת המתמטיקה בישראל.
גורן הוא גם הבעלים של הוצאת בני גורן.
גורן נולד בקיבוץ גלאון וגר כיום בתל אביב.
הוא בעל תואר ראשון בפיזיקה ותואר שני במתמטיקה, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
היה מורה למתמטיקה למעלה מ-20 שנים (מתוכן גם היה מורה לפיזיקה), ולימד במספר בתי ספר תיכוניים.
בנוסף, היה מנחה של קורסים במתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה.
גורן כתב ספרי לימוד במבחר ענפי המתמטיקה התיכונית ושל חטיבות הביניים, ביניהם ספרי אלגברה, גאומטריה, וטריגונומטריה.
ספריו הרבים והמקיפים (כל אחד מהם מכיל אלפי שאלות) הפכו לספרי הלימוד המרכזיים במתמטיקה, והפכו אותו למזוהה עם אופן לימוד המתמטיקה בבתי הספר.
ספרו הראשון ("גאומטריה של המישור") יצא לאור בשנת 1984.
ספרי בגרות במתמטיקה תוכנית הצבירה
מתמטיקה חלק א' שאלון 001
מתמטיקה חלק ב' שאלון 002
מתמטיקה חלק ג' שאלון 003
מתמטיקה חלק ד' שאלון 004
מתמטיקה חלק ה' שאלון 005
מתמטיקה חלק ו' שאלון 006
מתמטיקה חלק ז' שאלון 007
ספרים לבגרות תוכנית הלימודים החדשה (2011 ואילך)
מתמטיקה חלק ב'1 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035806)
מתמטיקה חלק ב'2 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035806)
מתמטיקה חלק ג'1 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035807)
מתמטיקה חלק ג'2 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035807)
מתמטיקה חלק ב'1 (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035804)
מתמטיקה חלק ב'2 (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035804)
מתמטיקה חלק ג' (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035805)ספרי מתמטיקה לבגרויות ישנות ולמכינות'''
אלגברה (ללומדי 3 יחידות לימוד)
טריגונומטריה (ללומדי 3 יחידות לימוד)
אנליזה (ללומדי 3 יחידות לימוד)
סטטיסטיקה והסתברות (ללומדי 3 יחידות לימוד)
אנליזה (ללומדי 4 יחידות לימוד)
אלגברה (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
טריגונומטריה (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
וקטורים (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ללומדי 5 יחידות לימוד)
גאומטריה אנליטית (ללומדי 5 יחידות לימוד)
גאומטריה של המישור (בספר זה משתמשים גם כיום)
בני גודמן נולד כבנימין דוד גודמן, היה קלרניתן יהודי אמריקאי.
גודמן היה ג'אזיסט חשוב בעיקר בתקופת הסווינג, והיו לו כינויים רבים כגון "מלך הסווינג" ו"הפרופסור".
גודמן הוביל את אחת התזמורות החשובות והמפורסמות ביותר בתולדות הג'אז.
מבחינת ביג בנדים שמו נזכר בשורה הראשונה, יחד עם דיוק אלינגטון וקאונט בייסי.
גודמן נולד בשיקגו כילד התשיעי למשפחת מהגרים יהודים עניים מפולין.
אביו היה חייט מוורשה ואמו הייתה מקובנה.
הוריו נפגשו בארצות הברית, בבולטימור.
כשהיה בני בן עשר רשם אביו אותו ושנים מאחיו לשיעורי מוזיקה, בהם גודמן התבלט מאוד.
הוא החל לנגן בלהקת ג'אז של נערים בבית האל, וקיבל הדרכה גם בתחום הג'אז וגם במוזיקה קלאסית, דבר שהשפיע על נגינתו ויצירתו.
גודמן למד מהר והשתלב בנגינה המקצועית כבר מגיל צעיר מאוד.
כשהיה בן 16 הצטרף לאחת הלהקות המובילות של שיקגו, התזמורת של בן פולק, איתם הקליט את הקלטותיו הראשונות.
ההקלטה הראשונה תחת שמו הוקלטה אחרי שנתיים בלבד.
בסוף שנות העשרים עבר גודמן לניו יורק, שם זכה להערכה רבה.
בשנת 1932 הקים את התזמורת שלו, שהפכה לאחת הגדולות והחשובות בתולדות הג'אז.
בתזמורת של גודמן התגלו מוזיקאים רבים וחשובים, והיא הופיעה והקליטה הקלטות רבות.
בני גודמן נחשב לאחד מהמוזיקאים שעיצבו את תקופת הסווינג.
לא רק שהיה אחד משלושת מנהיגי התזמורות הגדולים (כשהאחרים הם אלינגטון ובייסי) הוא גם גילה מוזיקאים רבים וחשובים, כשהחשוב מביניהם הוא כנראה צ'ארלי כריסטיאן.
כריסטיאן הופיע בהרכב בשנת 1939, הביא איתו את הגיטרה החשמלית שלו, ונחשב לאבי הגיטרה החשמלית בג'אז.
זה לא הדבר היחיד שכריסטיאן הביא איתו להרכב.
הוא הביא גם את סגנונו הייחודי ואת רעיונותיו המורכבים.
בהמשך הפך כריסטיאן לאחת ההשפעות הגדולות על מייסדי הבי בופ, וניצנים מהשפעה זו נראו עוד בתקופתו עם גודמן.
במשך השנתיים שכריסטיאן ניגן עם התזמורת הוא כתב קטעים רבים (שעל חלקם גודמן לקח את הקרדיט) והיווה השראה למוזיקאים.
ב-1942 התחתן עם אליס האמונד, אחותו של המפיק שלו ג'ון האמונד ונצר למשפחת ואנדרבילט.
בשנות הארבעים הביג בנדים נהיו פחות פופולריים, ויותר קשים להקלטה (בשל בעיות עם חברות התקליטים).
כשהחל הבי בופ להופיע וקצת יותר מאוחר הקול ג'אז גודמן השתתף במעבר.
הוא הקליט עם להקות קטנות, כנהוג בסגנון, ונגינת הקלרינט שלו השפיעה על כל הנגנים שבאו אחריו.
גם ההקלטות שלו זכו לתהודה חיובית הן ממבקרים והן מהקהל.
בפעם הראשונה שהוא שמע את נגינתו של ת'לוניוס מונק, פסנתרן שהיה מחלוצי הבי בופ, הוא אמר: "אני אוהב את זה, אני אוהב את היצירה ואני אוהב את הדרך שבה הוא מבצע אותה [...] אני חושב שיש לו חוש הומור ויש לו כמה דברים טובים שם".
למרות שבשנה וחצי הראשונות זכה גודמן לביקורת חיובית, בהמשך הוא לא עמד בקצב השינויים שהתרחשו בתחילת מהפכת הבופ.
עד מהרה הוא הפך מתוסכל ועזב את הסגנון לחלוטין.
אין ספק שגודמן נזכר בספרי ההיסטוריה בזכות נגינת הסווינג שלו, שנמשכה גם לאחר שהופיע הבופ.
בסופו של דבר שינה גודמן את דעתו לחלוטין ואף טען כי "אולי הבופ החזיר את המוזיקה אחורה יותר מכל דבר אחר [...] באופן בסיסי זה שגוי לחלוטין, אפילו הסולמות לא נכונים".
ב-1948 הופיע בסרט "שיר נולד" לצידו של דני קיי.
לאחר שהתייאש מהבי בופ חזר גודמן לנגן גם מוזיקה קלאסית ואף הצטיין בכך.
רבים החשיבו אותו לגדול נגני הקלרינט של אותה התקופה.
הוא התנסה גם בשילובים בין הסווינג למוזיקה הקלאסית, וכתב עיבודים רבים ליצירות קלאסיות, למשל של המלחין בלה בארטוק.
בני גולסון היה סקסופוניסט טנור ומלחין ג'אז אמריקאי, אשר ניגן בעיקר בסגנונות הבי בופ וההארד בופ.
בתקופת התיכון שלו בפילדלפיה, גולסון ניגן עם מוזיקאים צעירים ומבטיחים כגון ג'ון קולטריין, רד גרלנד, פילי ג'ו ג'ונס ורבים אחרים.
אחרי שסיים את אוניברסיטת הווארד החל לנגן בלהקת רית'ם אנד בלוז תחת הובלתו של בול מוס ג'קסון.
בלהקה פגש גולסון את טאד דמרון אשר היה הפסנתרן באותו ההרכב, ולימים נהיה להשפעה חשובה על כתיבתו של גולסון.
בשנות החמישים ניגן גולסון בהרכבים של ליונל המפטון ודיזי גילספי.
בנוסף לכך היה גולסון מופיע עם עוד כמה הרכבים, דוגמת ההרכב של ג'וני הודג'ז.
כאשר עבד עם להקתו של האמפטון ב-1956 בהארלם גילה על מותו של החצוצרן קליפורד בראון, איתו יצא לו לעבוד תקופה קצרה, וכן הספיק להתחבר איתו.
גולסון אז הלחין כמחווה את "אני זוכר את קליפורד", אשר נהיה לסטנדרט.
גולסון הלחין עוד מספר קטעים שנהיו סטנדרטים.
אחת התקופות הפוריות בחייו הייתה התקופה שבה היה חבר בהרכב שליחי הג'אז, עבורו היה המנהל המוזיקלי באלבום "Moanin'".
בין המפורסמים שבקטעיו ניתן למנות את "Along Came Betty", "Whisper Not" ועוד.
בין השנים 1959–1962 גולסון הוביל הרכב בשם ג'אזטט יחד עם החצוצרן ארט פארמר.
לאחר מכן עבר לכתיבת מוזיקה עבור טלוויזיה ועבור קולנוע.
בשנת 1983 הקים מחדש את ההרכב וחזר לנגן ולהופיע.
בשנות התשעים ובשנות האלפיים זכה גולסון במספר פרסים, וחזר לתודעה הציבורית.
גולסון אף הופיע בסרט טרמינל בתפקיד עצמו.
רוב הצלחתו של גולסון הייתה כמלחין, הקטעים שלו היו מהקטעים המנוגנים ביותר בסצנת ההארד בופ, אך גם כנגן הצליח מאוד, ונחשב לאחד מהטנורים הגדולים בתקופת ההארד בופ.
בסרט טרמינל משנת 2004, ויקטור נבורסקי (טום הנקס) מגיע לשדה התעופה קנדי בניו יורק כשמטרתו לא ידועה.
לקראת סוף הסרט, מתברר כי מטרתו הייתה להשלים את אוסף חתימות נגני הג'אז של אביו שהלך לעולמו ולא הצליח להגיע לכל 57 הנגנים הנערצים עליו, כשלמעשה חסרה לו חתימה אחרונה של הסקסופוניסט בני גולסון.
עם יציאתו מנמל התעופה בסיום הסרט, נבורסקי נכנס לבית המלון עם תמונתו של גולסון ומוצא אותו במהלך חזרות אחרונות למופע.
הוא מחתים אותו – ובכך משלים את האוסף – וחוזר למונית.
בני ברוך (מכונה גם "קבלה לעם", על שם כתב העת של התנועה) היא תנועה דתית חדשה העוסקת בתורת הקבלה של המקובל הרב יהודה לייב אשלג, ונקראת על שם בנו, הרב ברוך אשלג.
התנועה הוקמה בשנת 1991 על ידי הרב ד"ר מיכאל לייטמן הנקרא רב על ידי מאמיניו, מקים ערוץ הקבלה, ובשנת 1997 נרשמה כעמותה בשם "בני ברוך - קבלה לעם".
התנועה מציגה פרשנות משלה לגבי עיקרי היהדות וההיסטוריה היהודית.
היא מגדירה קבלה בצורה שונה ממקובלים מהעבר ונושאת מאפיינים של תרבות הניו-אייג'.
על פי המרכז הישראלי לנפגעי כתות לתנועה יש מאפייני כת.
תנועת בני ברוך מציגה את חכמת הקבלה ע"פ דרכו ושיטתו של "בעל הסולם" (הרב יהודה אשלג).
הרב אשלג לימד פרשנות לזוהר (פירוש הסולם) על פי כתבי האר"י (הקבלה הלוריאנית), וזאת בשילוב עם רעיונות מרקסיסטים ודגש פסיכולוגי.
על פי הרב אשלג גאולת האנושות כרוכה בהפנמה ובישום של ערכי השוויון והערבות ההדדית בין בני אדם, והפיכתו של כל אדם באופן אישי לאלטרואיסט.
דבר זה ניתן להגשמה על ידי הפצת "חכמת הקבלה" (על פי פרשנותו של אשלג) ולימודה של זו בקבוצה, דבר שיאפשר טרנספורמציה פנימית אצל כל פרט, וממילא רבולוציה גלובלית לטובת כולם.
תנועת בני ברוך ממשיכה דרך זו ומפתחת אותה.
התנועה מפרשת את קבלת הרב יהודה לייב אשלג בצורה שחורגת מתפיסת הקבלה המסורתית.
מושגים מסורתיים כמו ההלכה, האלוהות, ואף היהדות עצמה עוברים שינוי קיצוני.
על פי "יד לאחים" לייטמן מתיימר להציג את עצמו בשיעוריו כייצוג של האדם הראשון השלם מאז גירושו של אדם הראשון מגן עדן.
הוא מחשיב עצמו כגואל האנושות היודע ומבין הכל.
הוא מתייחס לכך שבידיו מצויה לא רק כל חכמתה של הקבלה, כביכול, אלא גם כל ייעודו של עם ישראל, ומציין שהוא התלמיד האחרון בשושלת הגדולה של המקובלים שהתחילה באברהם אבינו.
הקבלה מפורשת על ידי הקבוצה כדרך רוחנית אוניברסלית, כזו שמתמקדת בתודעתו של הפרט.
הקבלה היא "שיטה להתפתחות רוחנית", "השיטה לחיבור עם הכוח העליון, כוח האהבה והנתינה", או "השיטה להגיע אל השלמות".
בקבלה של בני ברוך המבנים המטאפיזיים של קבלת האר"י (עולמות, ספירות, פרצופים וכו') עברו תהליך של הפנמה ומבטאים לא את כוחות היקום אלא את הדינמיקה התוך-נפשית.
תהליך הפסיכולוגיזציה מרחיק לכת עד כדי כך שעל פי ד"ר לייטמן גם המקרא אינו אלא אלגוריה לפנימיות נפשנו ("כל מה שכתוב בתורה מדבר על העולם הרוחני בלבד, ולא על זוטות של יום יום או הסיפור ההיסטורי של העם היהודי"), והמשיח הוא כוח רוחני חסר צורה.
בני ברוך שואפים למציאות פוליטית "על־מערכתית" שבה המקובלים שולטים, מאחר הם מאמינים שדרכם היא היחידה שלא מובילה לקטסטרופה.
את הדמוקרטיה הישראלית רואה לייטמן כ"גיהוק היסטורי" שיוחלף בידי משטר של מקובלים".
בנוסף, הקבלה על פי בני ברוך היא מדע: "הקבלה היא מדע על הנהגת המציאות"; "הקבלה היא מדע שמלמד איך לקבל נשמה ועל ידיה לרכוש חיים נצחיים".
הקבלה משלימה אזורים שנסתרים למדע המודרני, אבל פועלת באופן שיטתי ומגלה עובדות על המציאות, ולכן מכונה "מדע".
תלמיד הקבלה לומד אפוא כיצד פועלת המציאות.
בסופו של דבר, אם יבין את המציאות נכונה וינהג על פי חוקיה, האדם יהפוך לדומה לאלוהים, וככזה לאלטרואיסט.
רק כך גם יהיה מאושר.
התנועה אינה רואה את ההלכה כמחייבת.
אין חובה לקיים מצוות ("קיום מצוות לא שייך לעניין"), מפני ש"מהותן של המצוות היא ברוחניות ולא בעולם הזה".
קיום מצוות פירושו לחיות חיים בהתאם לחוקי הקבלה, שהם חוקי הטבע: "הבורא עבורנו הוא חוקי הטבע הרוחניים ("אלה-ים" בגימטריה = "הטבע" = 86), שאליהם אנו רוצים להידמות, ואותם לקיים.
וזה נקרא "קיום תורה ומצוות".
אדם שמקיים את חוקי הטבע הרוחני, נקרא מקיים מצוות".
מכיוון שכך, בני ברוך מבדילים את עצמם מהמגזר הדתי בישראל.
הם תופסים את עצמם כמקובלים שמבינים את המשמעות הפנימית של התורה, ואילו שומרי מצוות מוגבלים לחיצוניות: "מקובל שחוקר את העולם העליון, ומגיע להכרת האלוקות, מזדהה עימה, ומתקרב לבורא לפי התכונות הרוחניות שרוכש, וכל זה לחלוטין לא שייך לקיום תורה ומצוות, כדרכו של המגזר הדתי בעם ישראל".
אלוהים בתפיסת התנועה הוא כוח א-פרסונלי, שפעמים רבות מקביל על פי התנועה לטבע עצמו.
האל, הנקרא בדרך כלל "הבורא", הוא המציאות כולה, והכוח המפעיל את המציאות.
על פי תפיסת בני ברוך הכוח הזה נמצא בנתינה מתמדת, ומטרת חיי האדם היא להידמות לו, ולהפוך מאגואיסטים לאלטרואיסטים.
זאת ניתן לעשות על ידי לימוד הקבלה.
יהדות על פי תפיסת בני ברוך היא דרך רוחנית.
"יהודי" - מהביטוי "ייחוד עם הבורא" הוא כל מי שמבקש להידמות לאלוהות.
ממילא גם לא-יהודים על פי ההלכה יכולים בעצם להיות "יהודים", ומוזמנים ללמוד קבלה.
הקבוצה בבני ברוך היא בעלת חשיבות עליונה, מכיוון שהרוחניות מתגלה בקשר בין בני האדם שרוצים לגלותה.
לכן, על פי התנועה לימוד הקבלה חייב להתרחש בקבוצה.
התלמיד הנכנס לקבוצה נדרש לבטל את דעתו ולעבוד על החיבור הלבבי בין החברים, כי האגו שלו מתנגד לעבודה זו.
"עליו להבין שאין לו שכל, שהוא עצמו טועה במאות האחוזים, ועליו לקבל את דעת החברה, מה שנקרא ללכת למעלה מדעת".
החזון של בני ברוך הוא יצירתה של חברה בה כל בני האדם יודעים את תורת הקבלה, ועל כן כולם בתהליך של טרנספורמציה פנימית לטובה.
באופן אינדיבידואלי בתהליך הלימוד של הקבוצה אמור האדם לעבור 125 מדרגות של תיקום הדרגתי, במסגרתן הוא עולה מאי־ידיעה מוחלטת לידיעה שלמה.
בסופו של המסע הרוחני האדם, שהפך למקובל, מקבל אל תוכו את האור האלוהי במלואו ומסוגל לעבור ממצב של "קבלה לשם קבלה" למצב של "קבלה לשם נתינה", דהיינו ממצב אגואיסטי למצב אלטרואיסטי.
מבחינה קולקטיבית, מדובר בחברה שמתאפיינת בערבות הדדית ואחווה.
חברה כזאת תונהג בידי המקובלים שאי אפשר יהיה לערער על החלטותיהם:
על פי התנועה, על כל היהודים, ועל כל האנושות בכלל, ללמוד את תורת הקבלה על פי פרשנותו של לייטמן, ולא יתרחש אסון גדול.
בשנת 2000 התראיין הרב לייטמן לעיתון 'וסטי' ברוסית וקבע כי
כדי לגרום לכך שכמה שיותר אנשים ילמדו קבלה עוסקת תנועת בני ברוך בפעילות הפצה מקיפה.
בעבר חילקה חינמון ("קבלה לעם"), ואילו כיום היא מפרסמת את דבריה באתרי אינטרנט, ספרים שמוגשים להורדה בחינם, ערוץ טלוויזיה (ערוץ 96), ואף פעילים פוליטית (לתנועה מפלגה במועצה המקומית פתח תקווה, ואנשיה התפקדו לליכוד).
ההיסטוריה שמספרת תנועת בני ברוך שונה מזו שמספרים ההיסטוריונים.
על פי בני ברוך ההיסטוריה היא מרוץ שליחים בין מקובלים גדולים, שהראשון שבהם הוא אברהם אבינו, והאחרון הוא מיכאל לייטמן.
לאורך ההיסטוריה התגלות חלקים גדולים יותר ויותר של הקבלה, וזאת בהתאם לרמתם הרוחנית של הדורות בכל עידן.
בעידן שלנו הקבלה מתגלה בשלמותה:
על פי התנועה אנחנו נמצאים ב"דור האחרון", שהוא דור הגאולה.
בדור הזה יגזר גורלה של האנושות, והיא תגיע להשתלמותה, אם בדרך קשה, כלומר אחרי אסונות רבים, ואם בדרך המלך, על ידי לימוד הקבלה.
תנועת בני ברוך מונה כמה עשרות אלפי אנשים בישראל, ועוד עשרות אלפים במרכזים שונים בעולם.
היא מונהגת על ידי ד"ר מיכאל לייטמן, כאשר תחתיו ממונים סגנים שאחראיים על תחומים שונים.
מוקד התנועה ממוקם בפתח תקווה, אולם בבעלותה מרכזים רבים בישראל ומחוץ לה.
לייטמן נקרא רב על ידי מאמיניו אף כי לא הוסמך לרבנות.
התנועה שולטת בנדל"ן במרכז הארץ ובמערך מדיה נרחב הכולל ערוץ טלוויזיה והוצאת ספרים.
בעבר התנועה חילקה חינמון בשם "קבלה לעם", וכיום בבעלותה ערוץ טלוויזיה (ערוץ 66).
פעילים של התנועה נבחרו בבחירות 2013 למועצת העיר פתח תקווה, שם זכתה סיעתם "ביחד" ל-4 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה במועצה ולהפתעת הבחירות.
אנשיה התפקדו באלפיהם לליכוד, מה שהניב להם בסיס כוח פוליטי משמעותי.
חבר הכנסת חנוך מיליביצקי היה בכיר בתנועה ושימש כיועץ המשפטי שלה.
על פי תחקירים של שקוף ושל העין השביעית, לתנועה יש תוכנית אסטרטגית להשתלטות מבפנים על מוסדות השלטון, תוך שימוש במאות "שגרירים" בתפקידים ציבוריים.
מטרת התוכנית לצבור השפעה ציבורית ולהגן על התנועה באמצעות דחיית ביקורת, סיכול חקיקה שמאיימת עליה והכחשת טענות לפגיעות מיניות, תוך שימוש ברטוריקה של אחדות ופיוס.
עיקר פעילות הלימוד והפצת הקבלה של התנועה מתבצע דרך רשת האינטרנט.
לתנועה אתרים רבים עבור קהלים שונים והשיעורים של לייטמן מתורגמים ליותר משלושים שפות.
התנועה מפעילה טוקבקיסטים אשר מודרכים על ידה שלא להסגיר זאת.
יוצאי "בני ברוך" סיפרו שאנשיה גם מבקשים להפיץ את משנתו של לייטמן דרך מערכת החינוך הממלכתית.
הפעילות המרכזית של הקבוצה היא לימוד קבלה.
הלימוד מתבצע בעיקר באמצעות שיעור יומי, המתחיל בשלוש וחצי לפנות בוקר, ומועבר על ידי לייטמן.
בנוסף, התנועה עוסקת בפעילות חברתית מגוונת בתנועת בת, כגון 'הערבות', במסגרתה היא מטיפה לערכים כאלטרואיזם וערבות הדדית.
בכל חודש פברואר מקיימת התנועה כנס גדול, "הקונגרס העולמי", שבו משתתפים אלפי אנשים.
על פי חסידים לשעבר קיים תקנון פנימי שקובע לחברי המעגל הפנימי של התנועה מה מותר ומה אסור להם לעשות, תוך יצירת אווירה של ניתוק יחסי מהעולם הכללי ולימוד אינטנסיבי של חומרי התנועה.
בתקנון מ-2006 לדוגמה, נאסר על חברי התנועה "לקרוא שום חומר חוץ ממה שמקובל בקבוצה".
בידוד וניתוק מהסביבה החיצונית עולה גם על פי תחקיר משנת 2017. כן עולה ממנו כי התנועה פועלת כקבוצה סגורה עם תקנון נוקשה, ועדת משמעת, בית דין ו"משטרה פנימית" וחריגה מהתקנון עלולה להוביל לעונשים וסנקציות.
על פי עדויות כאשר אחד החברים בוחר לעזוב או 'מועזב', שאר החברים מקבלים הוראה לא ליצור עמו קשר ומי שניתק כל קשר ממשפחתו המורחבת ומחבריו, לא יהיה לו קל לעזוב.
החוקים הפנימיים" של הכת כוללים תשלומים חודשיים לקבוצה, שהגיעו עד לכדי 20 אחוזים מהמשכורת החודשית והשקעת שעות עבודה יומיות למען הקבוצה.
גם החוקר תומר פרסיקו, חוקר בתחומי דתות העולם מציין כי על פי פרסומים עיתונאיים, עדויות שהוצגו בבתי-המשפט ועדויות ששמע, לתנועה יש מאפיינים כיתתיים שליליים, לרבות שליטה רודנית של ההנהגה בחיי החברים, ניצול מיני ודמי שתיקה.
הפולמוס סביב לייטמן ובני ברוך
ללייטמן ולקבוצתו קמה התנגדות מצד חוקרים, מומחים לענייני כתות, רבנים ומקובלים.
הביקורת עוסקת בכך שלתנועה מאפייני כת, בדרך הלימוד ובעומקו ובהתאמת הלימוד לקהל היעד שאותו מלמד לייטמן.
המרכז הישראלי לנפגעי כתות התריע מפני התנועה וציין את מאפייניה הכיתתיים.
על פי פרסום המרכז משנת 2025, הגיעו אליו עדויות רבות של יוצאים ויוצאות מהקבוצה שתיארו פגיעות שכללו ניצול כלכלי, לחץ להתנדב בקבוצה, השפלות ואיומים על מי שמעביר ביקורת או חושב על עזיבה ושליטה מנטלית של ההנהגה בחברי הקבוצה.
צוין בפרסום כי ב"קבלה לעם" קיימת שליטה בחיי החברים ודרישה למחויבות קיצונית הכוללת ניתוק ממשפחותיהם מחבריהם ומסביבתם הטבעית.
עוד נכתב כי חברי הקבוצה נדרשו באופן שוטף להעביר אחוזים מהכנסותיהם לטובת הארגון, דבר שהוביל בחלק מהמקרים לתלות כלכלית וללחצים נפשיים.
חוקר הקבלה וחתן פרס ישראל למחשבת ישראל פרופ' משה אידל אמר שהוא "לא יודע מה הוא [= לייטמן] עושה, ולא בטוח שיש מי שמבין.
באקדמיה מניחים שיש הרבה סוגים של קבלה, יש היסטוריה לקבלה, יש חילוקי דעות ויש ויכוחים, בעוד שאצלו הקבלה זה דבר מאוחד וברור.
אנחנו מאוד משתדלים להבין - והוא כבר הבין".
בתשובה לשאלה "עד כמה התיאור שלהם את הקבלה קרוב למה שאתה מכיר כקבלה?" ענה אידל: "קירבה מינימלית...
ודאי שאפשר למצוא בקבלה עניינים של יחסים מתוקנים, אבל יש דברים אחרים שהם לאין ערוך יותר חשובים ולא מופיעים פה בכלל: למשל הדגשה על ייחוד העם היהודי ופרו ורבו".
הרב שלמה אבינר כתב כי אין ללמוד קבלה ב"קבלה לעם" וכי התנועה מאורגנת ככת.
הרב ארז משה דורון כתב על בני ציון: "חובה לפרסם שצריך להתרחק מהם בכל צורה.
אין בדבריהם כי אם סילוף בוטה וחמור של דברי התורה ופנימיותה".
הרב אורי שרקי כתב על בני ברוך: "הם מלמדים בצורה שטחית דברים שמקורם בסתרי תורה, כך שיש בזה גם רמאות כלפי הציבור שסובר שהוא למד קבלה, וקיבל רק מיסטיקה בגרוש.
גם צורת התנהגותם של חסידי לייטמן כוללת מאפיינים מובהקים של כת.
רחמנות עליהם", " זה ללא קדושה וללא קיום מצוות.
מסירת אורות לחיצונים שיכולה רק להביא נזק." כן ציין שאת העיתונים שלהם יש לגנוז.
הרב יובל שרלו כתב "אני מציע לברוח מזה כמה שיותר מהר.
מה שעולה בין השורות הוא שמדובר במקום בו יש השתעבדות לאדם, חיפוש אחר הרבה כסף, וכדו´.
זה סימן מובהק למשהו שצריך לברוח ממנו".
כתב כי לייטמן עומד בראש כת בעייתית וכי "קיימים בספרו רעיונות מסולפים ביחס ללימוד התורה בימינו".
מספר מקובלים, חלקם תלמידי הרב ברוך שלום הלוי אשלג, יצאו, במפורש או ברמז, נגד לייטמן וקבוצתו.
חלקם כללו את הביקורת נגד לייטמן עם הביקורת על שרגא ברג, ותקפו את פעולתם של השניים להפצת תורת הקבלה תוך ביטול האזוטריות (מובנות לקהל אליטיסטי מצומצם בלבד) שלה.
תומר פרסיקו, חוקר ומרצה בתחומי דתות העולם, כתב כי תפיסת "קבלה לעם" היא "רדוקציה מאוד קיצונית של הדת היהודית מחד, וההיסטוריה האנושית מאידך, והעמדתם על עיקרון אחד ויחיד: קבלת הרב אשלג".
הדבר התבטא בהקלה ובהגמשה של התקנות הקפדניות, והתאפשרה קליטה של בעלי מחויבות מעטה לדרך 'בני ברוך'.
במקביל, יש גורמים המעוניינים לשמור על המבנה הישן אשר "עלול למנוע במידה רבה אפשרות להתנגדות להחלטות שבאות מלמעלה למטה".
פרסיקו העריך בשנת 2011 כי התנועה מצויה ב"צומת דרכים" בעניין זה, ולמרות התגמשותה "יש עוד דרך לעשות כדי שהתנועה תיפטר מכמה מאפיינים כיתתיים".
בשנת 2012 כתב כי קבלה לעם "מונעים על ידי חזון משיחי טוטאליטרי, שבמסגרתו יוקם, בעתיד הלא רחוק, שלטון מקובלים שעל דבריהם אסור יהיה לערער".
בשנת 2024 כתב פרסיקו על מאפיינים כיתתיים שליליים שיוחסו לתנועה, לרבות שליטה רודנית של ההנהגה בחיי החברים, ניצול מיני ודמי שתיקה.
כן כתב על ביקורת נוקבת הקיימת בנוגע ליחס בלתי שוויוני לנשים בתוך התנועה.
עוד כתב: "הכיוון הפופוליסטי שאליו צועד כיום הליכוד, שכולל ניסיון לרסק את הפרדת הרשויות ולרכז את רוב הכוח בידי הרשות המבצעת, תואם כנראה את העתיד שאליו כמהים לייטמן ותלמידיו".
ב-15 בנובמבר 2017, שידרה התוכנית 'שטח הפקר' בערוץ התאגיד תחקיר על אודות בני ברוך.
בתחקיר הובאו עדויות שלפיהן ראשי הקהילה שולטים בחיי חסידיהם שליטה חסרת מצרים בכל תחומי החיים.
עוד עלה כי התנועה פועלת כקבוצה סגורה עם תקנון נוקשה, ועדת משמעת, בית דין ואף "משטרה פנימית" וחריגה מהתקנון עלולה להוביל לעונשים וסנקציות.
בתחקיר נמצא גם שחברי "קבלה לעם" מחזיקים בעמדות שוביניסטיות ויחסם לנשים משפיל.
נמצא גם שנרשמו מספר מקרי התאבדות אותם חברי "קבלה לעם" מדחיקים ומכחישים ואף מסלקים חברים שמדברים עליהם או שמדווחים עליהם.
קיים על פי התחקיר בידוד וניתוק מהסביבה החיצונית - לא מעט מחברי הארגון ניתקו קשר עם משפחותיהם, תואר ניכור ושינוי אישיותי של חברים, וילדים של חברים עוזבים סבלו מנידוי מצד חברי הקהילה.
בתגובה לפרומו לתוכנית, פרסמו בני ברוך בערוץ היוטיוב שלהם תגובה של יועצם המשפטי, חבר הכנסת חנוך מילביצקי.
תנועת "בני ברוך" נוהגת לתבוע גופי תקשורת, אזרחים וחברים לשעבר שמתחו ביקורת וחשפו טענות על תנועת "קבלה לעם" ומנהיגה, במטרה להרתיע את המבקרים.
התנועה הגישה תביעת דיבה נגד גלי צה"ל כיוון ששודרו בה לדברי נציגי "קבלה לעם" תחקירים את העמותה כ"כת מסוכנת ונצלנית" וייחסו לה "שטיפת מוח", "יחס בלתי הולם לנשים" ו"ניצול כספי של אנשים במצוקה".
מגלי-צה"ל נטען כי לא נפל פגם בדיווחים, וכי העמותה מנסה לנצל את ההליך המשפטי לשם "פגיעה בחופש הביטוי וחופש העיתונות והשתקת העיתונות מניהול שיח ציבורי חשוב ולגיטימי סביב התנהלותה הבלתי תקינה".
לאחר תהליך גישור נסוגה העמותה מהתביעה.
בתביעה נגד תאגיד השידור הישראלי ויתרה בני ברוך על פיצויים בסך פיצויים שדרשה תחילה בסך 670 אלף שקל בתמורה למחיקת שתי כתבות מהרשת.
המרכז הישראלי לנפגעי כתות והארגון החרדי "יד לאחים" ייחסו ל"בני ברוך" מאפיינים כיתתיים.
במאי 2010 הגישה בני ברוך תביעה בסך 700 אלף ש"ח נגד המרכז לנפגעי כתות ונגד מנכ"לית הארגון, דנית קרן, בעקבות ראיון שבו עסקה קרן בגואל רצון ובבני ברוך.
התביעה הסתיימה בגישור שקיבל תוקף של פסק דין במסגרתו פרסמו קרן והמרכז לנפגעי כתות הבהרה בעיתון ישראל היום, ובה התנצלו וכתבו כי לא הייתה להם כוונה לייחס לבני ברוך מעשים פליליים או להשוותם לגורמים עברייניים.
בנוסף, המרכז הישראלי לנפגעי כתות התחייב להסיר את שמה של עמותת בני ברוך מכל פרסומיו.
באוגוסט 2017 פרסם המרכז שוב באתרו כי לבני ברוך מאפייני כת וציין כי צבר מידע נוסף לגביה.
בשנת 2025 הדגיש המרכז כי התריע שנים רבות לגבי מאפייני הכת של התנועה.
התנועה הגישה כמה תביעות דיבה נגד אהרן אפלבאום, פעיל במרכז לנפגעי כתות שבנו היה חבר בתנועה, ונגד המרכז לנפגעי כתות.
בתביעה נוספת נגד שלושה אנשים שלטענת "בני ברוך" קשורים לאתר של אפלבאום (דידי רמז, גיא בכר ודליה אלוני) נדחתה באוגוסט 2019 בבית משפט השלום בירושלים, תוך חיובה של עמותת בני ברוך בתשלום שכר טרחת עורך דין בסך 130 אלף ש"ח.
השופטת קבעה שההתעקשות של "בני ברוך" לנהל הליך כנגד אלוני ששמה השתרבב עליו בטעות נעשתה "שלא בתום לב".
בנוגע לרמז ובכר נקבע כי אינם קשורים כלל לפרסומים שבגינם הוגשה התביעה.
השופטת קבעה שמדובר ב"אמירה תמוהה שאין לה כל אחיזה בראיות".
שלושה ימים לפני מתן פסק הדין, עורכי הדין של "בני ברוך" פנו לבית המשפט בבקשה למחוק את התביעה, אך השופטת לא התייחסה לבקשתם וקבעה כי דינה של התביעה להידחות.
תנועת "בני ברוך" הגישה ארבע תביעות דיבה נגד העיתונאי גור מגידו והפסידה בהם.
השופט שדן בתיק קבע בהחלטתו כי לתביעה של "בני ברוך" יש "סממנים של 'תביעת השתקה'".
אחת מתביעות אלה נמחקה ו"בני ברוך" חויבה לשלם למגידו הוצאות משפט בסך 20,000 ש"ח.
"בני ברוך" ערערה על חיובה בהוצאות, ערעורה נדחה והיא חויבה לשלם הוצאות משפט נוספות בסך 4,000 ש"ח.
תביעה שלישית נדחתה בבית המשפט, תוך חיוב התובעים, עמותת בני ברוך ועו"ד חנוך מילביצקי, בהוצאות משפט בסך 45,000 ש"ח.
ביהמ"ש קבע שמילביצקי והעמותה עשו שימוש לרעה בהליכי משפט והתנהלו בחוסר תום לב.
ערעור של התובעים נדחה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
ב-5 במאי נסוגה התנועה מתביעה נוספת, הרביעית במספר שעליה כתב השופט: "יש ממש בטענת הנתבע שלפיה מדובר בתביעת השתקה".
כן כתב "השתכנעתי כי הנתבע עשה עבודת עיתונאות אחראית ורצינית, וכי ערך תחקיר מקיף ויסודי...הציג את הדברים כהווייתם, כפי שעלו מהתחקיר המקיף שערך".
בנוסף כלל השופט בפסק הדין ציטוטים ארוכים מתוך העדויות, הכוללות קביעות שלפיהן "קבלה לעם" היא כת, וגם טענות על מעשי תקיפה מינית – כולל כאלה המיוחסים למנהיג הרוחני לייטמן.
ארבעת בניו של בונה כלי הקשת ליאנדרו ביזיאק, אנדרה, קארלו, ליאנדרו וג'אקומו, למדו את מקצוע בניית כלי הקשת אצל אביהם, רב-אמן בעל מוניטין בינלאומיים בתחום, ועבדו עמו בסדנתו במילאנו, לשם עברה אמנות בניית הכינורות, עם תום עידן בוני הכינורות הדגולים בקרמונה, ובראשם סטרדיווארי, משפחת אמאטי וגוארנרי.
אנדרה ביזיאק, בנו הבכור של ליאנדרו, נולד ב-16 בדצמבר 1890 במילאנו ומת ב-25 באוגוסט 1967. הוא למד את מלאכת בניית הכינורות אצל אביו וגילה עניין רב בכלי נגינה עתיקים.
אנדרה, ששימש כאוצר לאוסף הכלים המשפחתי, הפיק הנאה מן המגוון העשיר של כינורות איטלקים שבסדנתו ומהצגתם לפני מבקרים.
קארלו ביזיאק נולד ב-9 במרץ 1892 ומת ב-23 באפריל 1968, בנו ותלמידו של ליאנדרו ביזיאק.
כממשיך אסכולת קרמונה, החל ללמוד את אמנות בניית כלי הקשת בגיל צעיר.
בשנת 1922, אחרי נישואיו, עבר לפירנצה, שם התגורר עד סוף חייו.
רוב שנות מלחמת העולם הראשונה עברו עליו מחוץ לאיטליה ובתקופה זו למד בפריז את אמנות בניית הקשת, בסדנתו של אז'ן סארטורי (Eugene Sartory), שם עבד לצד אנדרה ויניירון (Andre Vigneron), מי שיהיה בהמשך לאחד מבוני הקשתות הנודעים ביותר בתקופתו.
כלי הנגינה של קארלו, אף כי מועטים במספר, בנויים מעץ מעולה בטיבו ומצטיינים בצלילם המושלם.
לאחר סיום בנייתו של כלי, היה מניח אותו למשך שנתיים ורק אז חוזר לשלב הגימור בלכה.
ההקפדה הדקדקנית הזו הקנתה לו פרסום עולמי.
קארלו ביזיאק התפרסם במיוחד באיכות הלכה שלו ובטכניקה ששימשה אותו לציפוי כליו.
ג'אקומו, 28 בדצמבר 1900 - 9 במאי 1995, וליאנדרו, 29 בפברואר 1904 - 11 בפברואר 1982 (בוונגונו), בניו הצעירים של ליאנדרו ביזיאק, בנו כלי נגינה חדשים בהדרכת אביהם ומשנת 1934 עבדו יחדיו בסדנה במילאנו עד לפרישתם בשנת 1973. נוסף לבניית כלים, עסקו גם בשיקום כלים ישנים ובמכירתם.
בן-ציון (בני) גל (1944 – 2 באוגוסט 2021) היה פרסומאי ומאמן אישי ישראלי.
בני גל נולד בשם בן-ציון יוסף גלסטר בארגנטינה, ובהיותו בן שלוש עלה לישראל עם אביו ואחיו.
הוא גדל בקיבוץ בית אורן שבכרמל, שם למד בבית הספר היסודי והעל-יסודי.
את שירותו הצבאי עשה בחיל הצנחנים, ובתום השירות החל לעסוק במכירת ציוד חקלאי, אחר כך בשיווק, ועם הזמן החל להתוודע לתחום הפרסום.
בשנת 1968 פתח יחד עם שותף את משרד הפרסום "גל-שרגאי".
כעבור זמן נסע לגרמניה ללימודי קולנוע וטלוויזיה.
כששב ארצה החל בלימודי מנהל עסקים במכללה למנהל, ועבד בפרסום "פלד".
בשנת 1973 החל בתהליך חזרה בתשובה אשר במהלכו למד בישיבות חרדיות.
במשך שנה התגורר בביתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ומאז הוא החשיב אותו לאביו הרוחני.
בשנות ה-70 היה חבר מזכירות גוש אמונים.
בתחילת שנות ה-80 הקים את משרד הפרסום "פרסום גל" – המתמחה בפרסום למגזר החרדי-דתי.
המיזם המשמעותי הראשון של המשרד היה שיווקה של העיר החרדית עמנואל בשומרון.
לפני מספר שנים הוא התאחד עם "פרסום אורן" ונקרא כיום "פרסום גל-אורן".
ב-1992 התחיל גל בקריירה חדשה בתחום האימון (Coaching) כמאמן לתאגידים, חברות ופרטיים.
בשנת 2005 עזב גל את עולם הפרסום והחל להקדיש את זמנו ללימוד בבית מדרש "רעוא" ובבית הספר לפסיכולוגיה יהודית של הרב יצחק גינזבורג ולפיתוח מודל האימון היהודי.
בני גל התגורר בעבר בקריית ארבע ובבית אל, לאחר מכן התגורר בשכונת גבעת המבתר ובשכונת קטמון בירושלים.
היה נשוי לשרה לבית אביצדק (רקובסקי), פרסומאית, אחותה של מרים לפיד.
במקביל לקריירה שפיתח בעולם האימון המשיך גל לשמש כיו"ר דירקטוריון חברת "פרסום גל".
את מקומו בניהול משרד הפרסום תפס בנו מאיר גל, לשעבר חתנו של רפאל הלפרין.
איש חוצה ישראל, הוצאת תום, 2016.
בני בשן (נולד ב-28 במאי 1977) הוא מוזיקאי, משורר, מלחין, זמר, קריין, תסריטאי ושדרן רדיו ישראלי.
בשן נולד בכפר בלום וגדל בכרמיאל.
הוא שירת בגלי צה"ל ולאחר שחרורו המשיך לעבוד בתחנה כאזרח עד שנת 2000. בשנים 2009–2015 הגיש את תוכנית הצהריים "בני ברדיו" בגלי צה"ל ולאחר הפסקה קצרה חזר לשדר כתוכנית ערב.
בשנת 2008 יצא לאור ספר שירים בשם "חמישים גיטרות קטנות" שבשן כתב.
בשן הוציא מספר שירים וקליפים פרודיים על תופעות בתרבות הישראלית.
בשנת 2007 הוציא את השיר "אני בני בשן", עם קליפ פרודיה על "כוכב נולד", ובשנת 2010 הוציא את השיר "אחלה חמודה" עם להקת בום פם, פרודיה על הזמר הים-תיכוני.
בשן כתב למספר תוכניות טלוויזיה, בהן "מסודרים", "מועדון לילה" ו"כל לילה עם אסף הראל", בה גם הנהיג את להקת הבית.
כמו כן בשן מקריין בפרסומות, בסדרה "היהודים באים" וכן בפרויקטים שונים של כאן 11 כגון סרטים בנושא השואה.
בשן מתגורר בבריטניה והוא אב לתאומים.
אחיו הוא הזמר עופר בשן.
ריקודים על פי תהום - 2010
בן ציון (בני) דון-יחייא (נולד 1952) הוא עורך דין ישראלי המתמחה בדיני משפחה וירושה, סופר ופובליציסט.
בני דון-יחייא הוא בנם של לילי ושבתי דון-יחייא, שהיה עורך עיתון "הצופה".
דון-יחייא נולד בתל אביב, בילדותו התגורר ב"בית מגורי העיתונאים" שבשכונת יד אליהו ולמד בבית ספר ביל"ו ובתיכון צייטלין.
בצה"ל שימש ככתב בביטאונה של הרבנות הצבאית "מחניים".
לאחר סיום שירותו הצבאי, הקים הוצאת ספרים בשם "הוצאת דון", שפרסמה כ-40 ספרים.
דון-יחייא הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים.
בעת לימודיו, שימש כעורך ביטאון הסטודנטים.
הוא מומחה לדיני משפחה, ירושה ועזבונות.
במהלך השנים, פרסם 16 ספרים בתחום עיסוקו - חלקם מקצועיים וחלקם הומוריסטיים.
הוא מעביר סדנאות והרצאות על דיני משפחה ונושאים נוספים.
העלה מופע הומוריסטי בשם "טובים השניים", על זוגיות וחיי נישואין, וכן מופע בידורי על הומור יהודי שנקרא "צחוק הגורל".
דון-יחייא הנחה תוכנית לענייני משפט בערוץ 10 ותוכנית ייעוץ למאזינים בקול ישראל.
הוא היה בעל טור לדיני משפחה ב-ynet והגיש פינות שונות בתחנות רדיו אזוריות.
כמו כן, דון-יחייא מנהל את פורום דיני המשפחה באתר הפורומים "תפוז אנשים" ומנחה יחד עם עו"ד רעות שדה תוכנית על דיני משפחה וירושה ב"רדיו החברתי הראשון".
בשנת 1973 נישא לרחל, עורכת דין ומגשרת, חברת דירקטוריון חברת החשמל.
הוא אב לחמישה ומתגורר בגבעת שמואל.
בנו אורי דון-יחייא הוא עורך דין, העוסק אף הוא בדיני משפחה.
בן אחר, הרב יונתן (יוני) דון־יחייא, הוא רב מושב הזורעים.
בתו דפנה לוי היא יועצת זוגית.
תורת דיני הירושה - הספר השימושי המקיף לדיני ירושה, צוואות ועיזבונות
תורת דיני המשפחה - המדריך השימושי המלא לנישואין, גירושין, זוגיות ומשפחה
משפחה במשפט - מדריך לדיני אישות (3 כרכים), הוצאת ידיעות ספרים, 1996
דיני מזונות - ביחד עם השופט אלישע שינבוים (2 כרכים)
זוג משמיים - אלבום שירי זוגיות, סיפורים ואמרות על חיי נישואין ומשפחה, הוצאת רקיע
במשפחות הכי טובות - תמונות מחיי נישואין, הוצאת ידיעות ספרים, 2009
תורת היחסים - נשים וגברים ומה שביניהם – סיפורי זוגיות, הוצאת ידיעות ספרים, 2011
מסביב לשולחן - הרעיונות והסיפורים הטובים ביותר על פרשות השבוע
הרי את מחודשת לי - סיפורי הפתעה זוגיים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2018
מבחר הסיפור היהודי - 800 סיפורי חסידים וצדיקים מחולקים ל-130 נושאים, הוצאת אלומות, 2019
מסביב לשנה - הספורים והרעיונות הטובים ביותר על החגים ומעגלי החיים
אמא ואבא רוצים לספר לכם משהו - ספר ילדים על משפחה מתגרשת, הוצאת אגם, 2020
שלום לבוא שבת - קובץ שערך (ביחד עם הרב מנחם הכהן)
ארץ חמדה - קובץ שערך (ביחד עם שמחה רז)
אהבה מחרוז ראשון - מבחר אמרות ותובנות על אהבה, זוגיות ונישואים - בחרוזים
מרקו "בני" בנאסי הידוע בעיקר בשם הבמה שלו בני בנאסי הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי איטלקי.
בנאסי החל לעסוק במוזיקה בסוף שנות השמונים יחד עם בן דודו אלה.
בשנת 2001 בנאסי הוציא את להיטו הראשון שנקרא "I Feel So Fine" תחת שם הבמה KMC.
הסינגל הפך ללהיט ברחבי איטליה והגיע למקום ראשון במצעד המועדונים בממלכה המאוחדת.
לאחר מכן עבר בנאסי ממוזיקת האוס לטכנו ובשנת 2003 הוציא את הסינגל "Satisfaction" שהפך להצלחה עולמית וגרר אחריו הצעות רבות לעבוד עם בנאסי מצדם של אומנים ידועים בתחום כדוגמת רוג'ר סנצ'ז וקרל קוקס.
הסינגל השני מאלבום הבכורה של בנאסי היה "Able to Love" שיצא ביוני 2003. ב-19 באוגוסט יצא אלבום הבכורה של בנאסי שנקרא "Hypnotica".
בנאסי הקים יחד עם בן דודו אלה את ההרכב האחים בנאסי .
ובשנת 2004 הם הוציאו את אלבומם הראשון שנקרא "Pumphonia".
שנה לאחר מכן הוציאו את אלבומם השני שנקרא "...Phobia".
הסינגלים של בנאסי נוגנו במועדונים ברחבי העולם והגיעו לראשי המצעדים בממלכה המאוחדת.
בנאסי החל לצבור פרסום רב ואף ביצע רמיקסים לשירים של אומנים כמו אאוטקאסט וגולדפראפ.
באותה שנה ייסד בנאסי את חברת התקליטים "Pump-Kin Music".
2007 - 2009: פרויקטים שונים ואלבום רביעי
בשנת 2007 ביצע בנאסי רמיקס לשיר "Bring the Noise" של ההרכב פאבליק אנמי.
אלבומו הרביעי של בנאסי הנקרא "Rock 'n' Rave" יצא ב-3 ביוני 2008.
בשנת 2009 שיתף פעולה בנאסי עם הזמרת מדונה כדי לעבוד על רמיקס לשיר "Celebration".
הסינגל הראשון מהאלבום היה "Spaceship" שהיה שיתוף פעולה עם הזמרת קליס ויצא ב-25 במאי 2010. ב-23 בנובמבר יצא הסינגל השני שהיה "House Music".
הסינגל השלישי מהאלבום יצא ב-29 בינואר 2011 והיה שיתוף פעולה עם הראפר טי-פיין בשם "Electroman".
ב-8 במרץ יצא הסינגל הרביעי של בנאסי שהיה "Cinema" והיה שיתוף פעולה עם גארי גואו.
ב-11 במרץ יצא שיתוף פעולה של בנאסי עם הזמר כריס בראון בשם "Beautiful People", הסינגל הגיע לראש המצעדים במספר מדינות ולמקום הראשון במצעד הדאנס בארצות הברית.
אלבומו החמישי של בנאסי יצא ב-7 ביוני 2011 ונקרא "Electroman".
הסינגל הבא שיצא מהאלבום היה "Close to Me" יחד עם גארי גואו שיצא ב-8 בנובמבר.
הסינגל השישי והאחרון מהאלבום היה "Control" שיצא ב-28 בפברואר 2012. באותה שנה שיתף בנאסי פעולה שוב עם כריס בראון בשיר "Don't Wake Me Up".
בנוסף עבד בנאסי עם מדונה שוב והפיק מספר סינגלים מאלבומה "MDNA".
לאחר מכן השתתף בנאסי בהפקת אלבומו השלישי של הזמר מיקה.
נכון לשנת 2013 דורג בני בנאסי במקום ה-89 במגזין הבריטי הנחשב DJ Mag.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "Further Away" יחד עם גודבויז.
בספטמבר 2023 לציון 40 שנים מאז היצירה הוא עשה רמיקס לשיר "Hypnotic Tango" של להקת "My Mine".
בני ביטון (נולד ב-6 באוקטובר 1959) הוא ראש העיר העשירי של דימונה.
בני ביטון, נולד בדימונה שבנגב המזרחי, כבן זקונים של חנה (אנט) ואברהם ביטון.
הוא גדל והתחנך בדימונה, ואת שירותו בצה"ל מילא כלוחם בגדוד 50 של חטיבת הצנחנים כבן גרעין של השומר הצעיר הנשלח לקיבוץ גבולות.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד במפעלי ים המלח.