tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התוכנית חולקה לכמה שלבים עיקריים:
שלבי האודישנים – בכל תוכנית שודרו כחמישה מתמודדים.
כל משתתף נדרש לעבור את רף 70% כדי לעבור לשלב הבא.
בין המשתתפים באודישנים נמנים יונתן ביטון, אריק סיני, עידו ברטל, מיקה משה ויהודה סעדו.
שאולי גרינגליק צלח את מבחן הבד כששר את "עטלף עיוור" של חנן בן-ארי.
ב-26 בדצמבר נפל חלל בלחימה ברצועת עזה.
שלב האודישנים האחרון שודר ב-27 בדצמבר 2023 לזכרו, ובסופו 35 מתמודדים העפילו לשלב הבא.
שלב סגירת הנבחרת – במהלך תקופה זו צומצמו 35 המתמודדים שהעפילו לשלב זה ל-14 בלבד.
כל מתמודד הצטרך לקבל ארבעה כחולים מהשופטים לכל הפחות על מנת שיוכל לעבור לשלב הסינון השני, שנערך בקרב השופטים בלבד באופן חשאי.
אלו שקיבלו פחות מארבעה כחולים הודחו אוטומטית, ואילו הבודדים שקיבלו את מרב ההצבעות נכנסו אוטומטית לנבחרת – "14 הנבחרים".
שלב הספה החמה הראשון – בשלב זה חולקה הנבחרת לשניים.
כל מתמודד עלה בתורו לבצע את שירו, וקבע את רף ההצבעות שהמתחרה הבא צריך לעבור.
לדוגמה: אם משתתף א' זכה ל-70% מכלל ההצבעה, על מתמודד ב' לצבור לפחות 71% על מנת לעבור לשלב הבא.
בסוף כל תוכנית הודח המשתתף שצבר את הציון הנמוך ביותר באותו ערב.
שלב הדו-קרב הראשון – בשלב זה חולקה הנבחרת פעם נוספת לשניים.
כל זוג מתמודדים התחרה בדו-קרב.
שלושת המתמודדים שהפסידו, הועמדו להדחה.
בסוף כל תוכנית הודח משתתף אחד.
שלב הדואטים – הנבחרת חולקה לזוגות.
הזוג שקיבל את הציון הנמוך ביותר הועמד להדחה.
רק מתמודד אחד מתוך הזוג המועמד הודח לגמרי מהתחרות.
בשלב זה הנבחרת צומצמה לתשעה.
שלב הספה החמה שני – זהה לשלב הקודם.
שלב הדו-קרב השני – זהה לשלב הקודם.
שלב שמינית הגמר – בשלב זה כל המתמודדים זכו לבצע את השיר שבחרו לצד זמר נוסף, שזהותו נחשפה במהלך הביצוע.
בין האמנים שהשתתפו בשלב זה נמנים מרגלית צנעני, נטע ברזילי, נסרין קדרי, רוני דלומי וגלי עטרי.
שלב רבע הגמר – בשלב זה כל מתמודד הקדיש שיר לאדם קרוב אליו.
באמצע הביצוע הוקרן סרטון ברכה מאותו אדם.
הנבחרת חולקה לצמדים, וכל זוג התחרה זה בזה.
שלושת המתמודדים שקיבלו את הציון הנמוך ביותר הועמדו להדחה.
מתוכם רק משתתף אחד הודח מהתחרות.
שלב חצי הגמר – במשדר הראשון התחרו המתמודדים על כרטיס כניסה אחד לגמר.
במשדר השני המתמודד שקיבל את הציון הנמוך ביותר הודח מהתחרות, ואילו השלושה האחרים העפילו לגמר.
בסיבוב הראשון, נערכו שני צמדי דו-קרב בין המתמודדים, בהם זה עם הציון הגבוה ביותר עבר לשלב הבא.
לכל שופט הייתה אפשרות להעניק 5% מההצבעה.
בתום הסיבוב הראשון הצופים בחרו על ידי הצבעה ביישומונים "Mako" וכאן מתמודד אחד מתוך שני המפסידים בדו-קרב, שיצטרף לסיבוב השני.
לאחר ההופעה האחרונה נפתחה ההצבעה לצופים.
במהלך הצבעת הצופים, כל שופט מסר את הצבעתו בהתאם לשיטת האירוויזיון: 12 נקודות לביצוע האהוב ביותר, ועשר ושמונה נקודות לשני הביצועים האחרים בהתאמה.
ההצבעה התחלקה בצורה שווה בין השופטים והצופים - 50% לכל קבוצה.
מייד לאחר זכייתה של גולן בתחרות, שלח תאגיד השידור הישראלי הזמנות ליותר מ-30 יוצרים ישראלים לכתוב ולהגיש שיר לוועדה מקצועית.
את השירים היה ניתן להגיש עד ל-11 בפברואר 2024.
ב-20 בפברואר פרסם העיתונאי ערן סויסה שכמה מהיוצרים ששלחו שיר לבחינת הוועדה המקצועית של תאגיד השידור טוענים כי הליך הבחירה לא היה הוגן.
יומיים אחר-כך אושרה השתתפות השיר באופן רשמי.
אווירת המלחמה לא אפשרה לתאגיד השידור הישראלי לקדם את "Hurricane" כפי שעשה עם "Unicorn".
לא פורסמו לו רמיקסים רשמיים, ואירוע "Israel Calling", שנערך מדי שנה בתל אביב-יפו, לא התקיים בשל הנחיות פיקוד העורף.
ב-25 במרץ נחשף כי את המשלחת הישראלית לאירוויזיון תטיס חברת "אל על" במסגרת הסכם שיתוף פעולה שנחתם בינה לבין כאן 11. ב-2 באפריל נפגשה גולן עם נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג ורעייתו מיכל במשכן הנשיא.
תחרות האירוויזיון, שהחלה את דרכה כאירוע בידורי שנועד לקדם אחווה תרבותית בין מדינות אירופה, הוגדרה באופן רשמי כפלטפורמה א-פוליטית.
הכללים הרשמיים של איגוד השידור האירופי (EBU) אוסרים על הבעת עמדות פוליטיות במילות השירים, בהופעות או בהתבטאויות של המשתתפים.
מטרת האיסור היא לשמר את רוח האירוע כאירוע חגיגי ומאחד, החוצה גבולות מדיניים, דתיים ותרבותיים, תוך התמקדות במוזיקה וביצירתיות.
עם זאת, הניסיון לנתק לחלוטין בין פוליטיקה לבין מופעים בין-לאומיים רחבי היקף מסוג זה לא תמיד צולח.
מחקר אקדמי שכתבה קלרה לינדוול מאוניברסיטת אופסלה מתאר את האירוויזיון כפורום שמשמש בפועל כזירה להבעה פוליטית, על אף הגדרתו הרשמית כאירוע א-פוליטי.
מדינות, אמנים וקהל הצופים מצאו דרכים עקיפות או סמליות להעברת מסרים פוליטיים, בין אם באמצעות סימנים חזותיים, בחירת מילות השירים, תלבושות או מחוות.
חלק מהמשתתפים אף בוחרים להביע עמדות באופן מפורש, גם במחיר של הפרת הכללים וסנקציות אפשריות מצד המארגנים.
למרות האיסור הרשמי על תכנים פוליטיים, גם לפני 2024 שימשה תחרות האירוויזיון כבמה לעמדות ומחאות פוליטיות.
כך למשל, באירוויזיון 2016, הזמרת ג'מאלה מאוקראינה זכתה עם השיר "1944", שעסק בגירוש הטטרים מקרים בידי ברית המועצות – מסר שפורש כביקורת מרומזת על סיפוח חצי האי לרוסיה שנתיים קודם לכן.
בשנת 2019, להקת הטארי האיסלנדית הניפה דגלי פלסטין בעת שקיבלה את ניקוד הקהל באירוע בתל אביב-יפו, כמחאה פוליטית גלויה נגד מדינת ישראל.
ב-2009, המשלחת הגיאורגית נפסלה לאחר שסירבה לשנות את שמה של היצירה "We Don't Wanna Put In", שנתפס כרמז ישיר לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, על רקע המלחמה בין המדינות.
גם משלחות ישראליות בעבר עוררו שאלות לגבי פוליטיזציה של האירוע.
במהלך פסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לאירוויזיון, קראו גאלי ודארגן ד'אמיקו להפסקת אש במלחמת חרבות ברזל, כשהראשון מבניהם אף הצהיר כי יש לעצור את רצח העם שלכאורה מבוצע על ידי מדינת ישראל נגד העם הפלסטיני ברצועת עזה.
אלון בר, שגריר ישראל באיטליה, האשים את גאלי בניצול בימת הפסטיבל להפצת שנאה ופרובוקציות שקריות.
הוא הוסיף כי הפקת האירוע הייתה יכולה להביע סולדריות עם קורבנות הטבח בפסטיבל נובה.
נשיא התאחדות העם הפלסטיני באיטליה, מוחמד חנון, שיבח את גאלי על הצהרותיו במהלך הפגנה שאורגנה במילאנו.
בתגובה לכך פרצו הפגנות פרו-פלסטיניות מחוץ למרכזי RAI בערים שונות למשך ארבעה ימים החל מ-13 בפברואר.
השתתפותה של ישראל באירוויזיון 2024 עוררה מחלוקת באיסלנד.
על-אף ההצהרה הרשמית שפרסם תאגיד השידור הלאומי (RÚV) במדינה בדבר השתתפותה של איסלנד בתחרות, נשלחו עצומות מחאה מטעם אגודת המוזיקאים של איסלנד (FTT) ופעילי תנועת ה-BDS, שגרמו ל-RÚV לשנות את הצהרתו ולקבוע כי יתאפשר לזוכה ה-Söngvakeppnin 2024 לוותר על זכות ייצוג המדינה בתחרות.
בשאר מוראד, זמר ממזרח ירושלים שהגיע למקום השני בקדם, השתתף באירוע ה-"Falastinvision" ("פלסטינויז'ן") במאלמה, כמחאה על גמר אירוויזיון 2024.
עד דצמבר 2023 קיבל תאגיד השידור האירי (RTÉ) למעלה מ-465 מיילים הקוראים לו להצהיר בפומבי על החרמת ישראל מהתחרות.
עם זאת, RTÉ הגיב כי תחרות הזמר של האירוויזיון היא לא אירוע פוליטי.
מייקל קילי, יו"ר המשלחת האירית לאירוויזיון, אף הוסיף כי הוא יצודד בכל החלטה שאיגוד השידור האירופי ינקוט.
בחודש ינואר 2024 הודיע יו"ר מחלקת התרבות, הילדים והנוער ב-DR, תאגיד השידור הדני, כי הוא יתמוך בהשתתפותה של ישראל בתחרות.
אולם מאוחר יותר הצהיר אובלו על התנגדותו להשתתפות ישראל באירוויזיון.
לאחר חשיפתו כנציג הממלכה המאוחדת לאירוויזיון 2024 התברר שבאוקטובר חתם אולי אלכסנדר על עצומה של עמותת הלהט"ב "Voices4London" על פיה ישראל מנהלת מדיניות אפרהיידית נגד הפלסטינים ומשתמשת ב"פרופוגנדה ציונית" ברשתות.
תקריות בולטות מטעם נציגי המדינות
ב-29 במרץ 2024 פורסמה הצהרה משותפת של כמה מנציגי המדינות האחרות בתחרות, דוגמת גוטה (), במבי ת'אג (), יולנדה (), מגארה (), מוסטי (), נמו (), אולי אלכסנדר (), סאבה (), סילבסטר בלט () ו-Windows95man (), הקוראת להפסקת אש מיידית בלחימה בין ישראל לחמאס, וכן לשחרור החטופים במלחמת חרבות ברזל.
הופעתם של אלקטריק פילדס, נציגי , התחילה בצילום של זכריה פילדינג על רקע שחור, כשהוא מואר באורות בצבעי הקשת.
עם התקדמות השיר זזה המצלמה מעט אחורה, וחושפת את מייקל רוס מאחורי פילדינג מנגן בסינתיסייזר.
במהלך מסיבת העיתונאים של המדינות שהעפילו לגמר משלב חצי הגמר השני אירעו כמה תקריות בולטות: נציג , יוסט קליין, כיסה את עצמו בבד דגל הולנד, על מנת שלא להסתכל על גולן.
נציגת , מרינה סאטי, הניחה את ראשה על השולחן והעמידה פני ישנה כשגולן דיברה במסיבת העיתונאים.
נציג/ת אירלנד, במבי ת'אג, אמר/ה לתקשורת שהוא/היא בכת/ה כשנודע לה/ו שישראל העפילה לשלב הגמר: "האהבה תמיד תגבור על השנאה" - אמר/ה.
בנוסף, התעמת/ה עם איתי בצלאלי הסטייליסט של גולן, ואף נעדר/ה מהבמה באחת החזרות.
אל החזרה הראשונה שלו/שלה על בימת התחרות עלה/עלתה במבי ת'אג, נציגת אירלנד, עם כיתוב בכתב האוגם האומר "הפסקת אש" ו"שחרור פלסטין".
כשישב/ה בחדר הירוק במהלך משדר הגמר הונח לצידו/ה בובת אבטיח, כסמל למאבק של העם הפלסטיני לעצמאותו.
בערב הגמר עלתה נציגת פורטוגל, יולנדה, לבמה עם אצבעות מעוטרות בדוגמה של כאפייה שחורה-אדומה.
גם אריק סעדה, שפתח את משדר חצי הגמר, החזיק בידו כאפייה.
מחאות ברחבי שוודיה וקריאות פוליטיקאים אירופיים
ב-1 בפברואר 2024 הגישה מפלגת השמאל הספרדית פודמוס הצעה לפרלמנט הקוראת לממשלת ספרד ולתאגיד השידור RTVE לפעול נגד השתתפותה של ישראל באירוויזיון ולשכנע מדינות נוספות להצטרף לדרישה.
בסלובניה, חברי הפרלמנט האירופי מטעם המדינה, מטיאז' נמש ואירנה יובבה, הצהירו באופן דומה כי יש להשעות את ישראל מהתחרות.
ב-7 במרץ 2024 קראו שרת התרבות בנדיקט לינארד ושר התקשורת בנג'מין דאל בממשלת בלגיה להדחת ישראל מתחרות האירוויזיון כל עוד נמשכת המלחמה ברצועת עזה.
לינארד השוותה את המצב להחרמת רוסיה מהתחרות לאחר פלישתה לאוקראינה, והודיעה כי תפנה לתאגיד השידור RTBF בבקשה להעביר את הביקורת ל-EBU, שהבהיר כי תאגיד השידור הישראלי עומד בכל הכללים ואינו כפוף לממשלה, ולכן לא יורחק מהתחרות.
מאלמה, העיר השלישית בגודלה בשוודיה, הפכה בעשורים האחרונים לסמל לשינויים דמוגרפיים באירופה ולמוקד מרכזי של האוכלוסייה המוסלמית במדינה.
כ-350 אלף תושבים חיים בעיר, כאשר בין 150 ל-200 אלף מהם משתייכים לקהילות מוסלמיות או מהגרים ממדינות מוסלמיות, בעיקר עיראק, אפגניסטן, סוריה, לבנון וסומליה.
רבים מהמהגרים בעיר חיים בעוני, אחוז האבטלה בקרבם גבוה במיוחד, ובאזורים מסוימים שיעור ההצבעה למפלגות אנטי-ממסדיות גבוה במיוחד.
כל אלה הפכו את מאלמה לעיר המתמודדת עם אתגרים חברתיים, תרבותיים וביטחוניים מתמשכים – ובמקביל גם לזירה פוליטית טעונה, במיוחד סביב נושאים של זהות, הגירה ואירועים בין-לאומיים כמו האירוויזיון.
הבחירה בגולן לייצג את ישראל בתחרות עוררה ביקורת באוקראינה, בשל טענות כי גולן הביעה במעשיה תמיכה בסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014. גולן, ששהתה ברוסיה במשך שנים ארוכות, השתתפה בשנת 2016 בתחרות שירה, ששודרה בטלוויזיה הרוסית והתקיימה בשטח חצי האי קרים, לאחר סיפוחו.
עובדה זו הובילה להכללתה ברשימה הוולונטרית האוקראינית "Mirotvorets", המונה אישים הנתפסים כמשתפי פעולה עם השלטון הרוסי או כתומכים במדיניותו נגד אוקראינה.
בנוסף, גולן השתתפה בשנת 2018 בעונה החמישית של "The Voice Kids Russia", תחת הדרכתה של הזמרת הרוסייה פלאגיה, הידועה בעמדותיה הפוליטיות נגד אוקראינה.
גופי תקשורת אוקראיניים תיארו את הבחירה בה לנציגת ישראל כ"בחירה שגויה", תוך הדגשת הקשרים התרבותיים והאמנותיים ההדוקים שלה עם רוסיה.
ישראל ביקשה מאיגוד השידור האירופי להשתתף בחצי הגמר השני, שנערך ב-9 במאי בשל הסמיכות ליום הזיכרון לשואה ולגבורה.
בהתאם לכך, היא שובצה לחלקו השני של אותו מופע.
בישראל שודרו כל שלוש התוכניות בכאן 11. הפרשנים היו אסף ליברמן ועקיבא נוביק.
יואב צפיר הצטרף אליהם במופע הגמר.
שלב הגמר שודר גם ברדיו דרך כאן 88, כאן תרבות וכאן ב.
ישראל בחרה להציג את אורנה ומשה דץ, נציגי המדינה באירוויזיון 1991, שדורגו במקום השלישי, ואת דנה אינטרנשיונל, זוכת אירוויזיון 1998.
גולן השתתפה בחזרות טכניות למופע ב-30 באפריל וב-3 במאי.
על-אף האיסור המפורש מאיגוד השידור האירופי להעביר מסרים פוליטיים לקהל דרך המופע, הצהיר הבמאי לאחר התחרות על כמה מוטיבים בביצוע שהזכירו את טבח השבעה באוקטובר.
לקראת המופע השתתפה גולן בשלוש החזרות הגנרליות לגמר, ב-10 וב-11 במאי.
חבר השופטים הישראלי הורכב מירון אשבל, קובי מרימי, מאי ספדיה, עדן דרסו ומיה אופל דרוקמן.
בחצי הגמר השני הגיעה ישראל למקום הראשון עם 194 נקודות.
תשע מדינות ושאר העולם העניקו לישראל את "12 הנקודות" בחצי הגמר.
ישראל העניקה בגמר את 12 הנקודות שלה ל (שופטים וקהל).
מגישת הנקודות מטעם ישראל במשדר הגמר הייתה מאיה אלקולומברה.
באותו היום התקשר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אליה, ובירך אותה על הישגה בתחרות.
ב-14 במאי השתתפה גולן בפרק סאטירי בתוכנית "ארץ נהדרת", שצחק על מתחרים אחרים באירוויזיון שקראו להדחת ישראל — במהלכו גולן "סולחת" להם ומשחררת אותם מה"שבי" בידי שר הביטחון יואב גלנט.
ישראל בידרמן הוא שחקן ישראלי.
בידרמן הוא בוגר בית הספר הדרמטי שליד תיאטרון "הבימה".
בידרמן השתלב גם במשחק בלונדון.
בשנים 1974–1975 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "דני וגיל במסע בלתי רגיל" ששודרה בטלוויזיה הלימודית גילם את פטר.
בשנת 1975 הופיע בסדרת הטלוויזיה "עברית בסימן טוב"ששודרה בטלוויזיה הלימודית.
בשנת 1976 קריין בסרט התיעודי "מוחמד יקצור".
בשנת 1978 הופיע בסרט "חפיף" בתור עיתונאי.
בשנת 1979 שיחק בסרט האמריקאי "Mary and Joseph: A Story of Faith" גילם את חם.
בשנת 1989 דיבב את בוריס בסרט "היפהפייה והיחפן".
בשנת 1996 התארח בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" ששודרה בטלוויזיה החינוכית גילם את אבא של עומר.
בשנת 1997 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית של ערוץ 2 "איצ'ה" גילם את אוסקר.
בשנת 2003 שיחק בסרט "האסונות של נינה" גילם את יהושע מרגולין.
ישראל תשתתף באירוויזיון 2026, שיערך באוסטריה.
זו תהיה ההשתתפות ה-48 של ישראל בתחרות.
נציג ישראל באירוויזיון 2026 הוא נועם בתן לאחר ניצחונו בכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026.
ישראל הגיעה למקום השני שלוש פעמים: ב-1982 עם "הורה" בביצוע אבי טולדנו, ב-1983 עם "חי" של עפרה חזה וב-2025 עם "New Day Will Rise" של יובל רפאל.
מדינת ישראל הביעה עניין רשמי להשתתף באירוויזיון 2026, הצפוי להתקיים באוסטריה.
תאגיד השידור הישראלי "כאן" פרסם הצהרה רשמית בה נמסר כי ישראל מתכוונת לשלוח נציג גם בשנה זו.
הצהרה זו ניתנה על רקע דיון מתוכנן באיגוד השידור האירופי (EBU), שבו צפויה לעלות לראשונה סוגיית המשך השתתפותה של ישראל בתחרות.
מדובר במהלך המתרחש על רקע קריאות מצד גופי שידור ונציגי ממשלות ממספר מדינות אירופיות לשקול את הרחקתה של ישראל מהתחרות, בשל שיקולים מדיניים.
בין המדינות שהביעו עמדות בנושא ניתן למנות את , , ו.
באותן מדינות נשמעה ביקורת ציבורית ותקשורתית, ולעיתים אף רשמית, בנוגע להמשך השתתפות ישראל באירוויזיון, לצד התייחסויות למשבר ההומניטרי ברצועת עזה ולמלחמת חרבות ברזל.
לצד קריאות אלו, נרשמה תמיכה משמעותית בנציגות הישראלית מצד מדינות שונות, ביניהן גרמניה, המממנת העיקרית של התחרות, ואוסטריה, המארחת.
לבסוף החליטה האספה הכללית של איגוד השידור האירופי לאשר את השתתפותה של ישראל בתחרות.
בעקבות החלטה זו הודיעו רשויות השידור של איסלנד, ספרד, הולנד, אירלנד וסלובניה על פרישה מהתחרות.
במקביל, בישראל נמשכת ההיערכות להשתתפות בתחרות.
נציג ישראל לאירוויזיון 2026 נבחר באמצעות תוכנית הטלוויזיה "הכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון", פורמט בחירה טלוויזיוני שהונהג לראשונה בשנת 2015. נציג ישראל לאירוויזיון 2026 הוא נועם בתן.
ישראל תשתתף בחצי הגמר הראשון, ותנסה להעפיל לגמר התחרות.
ישראל משתתפת באופן סדיר במשחקים האולימפיים החל משנת 1952 באולימפיאדת הלסינקי.
לאחר שלא זכתה במדליה אולימפית בארבעת העשורים הראשונים, מאז שנות ה-90 הצליחה ישראל לזכות ב-20 מדליות בכל המשחקים שנערכו משנת 1992 מלבד אולימפיאדת לונדון ב-2012.
ספורטאי ישראל זכו ב-20 מדליות במשחקים האולימפיים.
המדליה הראשונה, היא מדליית הכסף שבה זכתה יעל ארד בענף הג'ודו באולימפיאדת ברצלונה (1992).
ספורטאי ישראל זכו בחמש מדליות כסף נוספות באולימפיאדת פריז (2024): ענבר לניר, רז הרשקו, שרון קנטור, ארטיום דולגופיאט, ונבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
כמו כן זכו לאורך השנים בעשר מדליות ארד: אורן סמדג'ה, גל פרידמן, מיכאל קולגנוב, אריק זאבי, שחר צוברי, ירדן ג'רבי, אורי ששון, אבישג סמברג, פיטר פלצ'יק וכן ארד אחד לנבחרת ישראל בג'ודו בתחרות קבוצתית מעורבת.
גל פרידמן וארטיום דולגופיאט הם הספורטאים היחידים שזכו בשתי מדליות אישיות.
אורי ששון, פיטר פלצ'יק, ענבר לניר ורז הרשקו זכו גם במדליה אישית וגם במדליה קבוצתית.
מתוך 20 המדליות, תשע הן בענף הג'ודו, חמש בענף השיט (גלישת רוח), ארבע בענף ההתעמלות, אחת בענף הטאקוונדו והמדליה הנוספת, בענף הקיאקים.
אחת-עשרה מהמדליות האישיות הושגו על ידי גברים, שמונה על ידי נשים, אחת על ידי קבוצת נשים ואחת על ידי קבוצה מעורבת.
ישראל השתתפה בכל אולימפיאדות הקיץ מאז 1952, מלבד החרמת אולימפיאדת מוסקבה בשנת 1980 יחד עם מדינות מערביות רבות בשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן.
באולימפיאדת החורף החלה ישראל להשתתף באולימפיאדת לילהאמר (1994), כששלחה לאולימפיאדה זו את מיכאל שמרקין כנציג בודד החלקה אמנותית ומאז היא משתתפת בקביעות.
עד היום שלחה ישראל שלושה ספורטאים ערבים ישראלים להתחרות באולימפיאדה: אדוארד מרון, רפעת טורק ואדם מראענה.
מדליות לפי ענפי ספורט באולימפיאדת הקיץ
כבר בשנת 1933 הוקם בארץ ישראל "הארגון האולימפי הארץ-ישראלי", ביוזמת ארגון "מכבי" ובראשותו עמד הקולונל פרדריק קיש.
שנה לאחר מכן הוכר הארגון על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי כוועד הלאומי המייצג את פלשתינה המנדטורית.
למעשה ייצג הארגון אך ורק את מרכז מכבי, ולא כלל את ארגוני הספורט האחרים ביישוב העברי (הפועל, בית"ר ואליצור) ואת הספורטאים הלא-יהודיים.
ב-1936 הוזמן האיגוד על ידי יוזף גבלס להשתתף באולימפיאדת ברלין שהתקיימה בשנת 1936, אך החליט לדחות את ההזמנה בשל קיומה בגרמניה הנאצית, אשר אינה מאפשרת שוויון ליהודים ומכיוון שארצות הברית כבר החליטה להחרים (אף על פי שחזרה בה לאחר מכן).
לאחר הקמתה של מדינת ישראל במאי 1948, כחודשיים וחצי לפני תחילת אולימפיאדת לונדון ביולי אותה שנה, ביקש האיגוד להשתתף במשחקים, אך הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלשתינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים.
בקשת ישראל להשתתף באולימפיאדת הלסינקי נדחתה תחילה, לכן מחו על כך הספורטאים היהודים, שהתכנסו לרגל המכביה השלישית, ב-1950.
רק בשנת 1951, שלוש שנים לאחר הקמת המדינה, הושג הסכם בין מרכזי הספורט שאיפשר את הקמת הוועד האולימפי בישראל שבו היה ייצוג שווה למכבי והפועל.
בינואר 1952 הוכר הוועד החדש על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי והתאפשרה השתתפות משלחת ישראל באולימפיאדת הלסינקי.
פרידה ליכטבלאו ורעיה ברונשטיין נבחרו לייצג את ישראל באולימפיאדת לונדון (1948), אך הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלשתינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים.
המשלחת הראשונה של ישראל לאולימפיאדה הייתה לאולימפיאדת הלסינקי בפינלנד.
המשלחת כללה 26 ספורטאים, ובהם גם נבחרת הכדורסל שלא העפילה למשחקים עצמם והיוותה מחצית מכלל הספורטאים.
הספורטאי הבולט במשלחת היה הקופץ למים יואב רענן שסיים במקום התשיעי.
האתלט דוד טבק ניצח במקצים המוקדמים בריצות 100 ו-200 מטר, הישג שאף אתלט ישראלי בגברים לא חזר עליו.
בשנת 1956 התקיימה אולימפיאדת מלבורן באוסטרליה.
המשחקים במלבורן החלו בנובמבר באותה שנה, שלושה שבועות לפני הפתיחה התקיימה מלחמת סיני.
המלחמה גררה את ביטול ההשתתפות של רוב הסגל האולימפי הישראלי, ובהם גם של נבחרות הכדורגל והכדורסל, ונשלחו 3 נציגים בלבד לייצוג סמלי - הקופץ למים יואב רענן, שהשתתף גם באולימפיאדת הלסינקי, השחיינית שושנה ריבנר, והקופץ לרוחק דוד קושניר.
כמחאה על השתתפות בריטניה וצרפת במלחמה החליטו מצרים, עיראק ולבנון להחרים את אולימפיאדת מלבורן, וביטלו את השתתפותן כליל.
לאולימפיאדת רומא שלחה ישראל 23 ספורטאים.
בהוצאת נבחרות הכדורגל והכדורסל, זאת המשלחת הכי גדולה שישראל שלחה עד אולימפיאדת לוס אנג'לס 1984. לראשונה השתתפה ישראל בענפים התעמלות, אופניים, סיוף והרמת-משקולות.
לאולימפיאדה זו נשלח לראשונה ערבי-ישראלי, מרים המשקולות אדוארד מרון.
ההישג הכי גבוה של המשלחת היה מקום 17 אותו השיגו אילה חצרוני בהדיפת כדור ברזל, לצד נבחרת השחייה, ב-100X4 מעורב.
לאולימפיאדת טוקיו ב-1964 נשלחו עשרה ספורטאים ישראלים בלבד, לאחר שבעקבות הכישלון ברומא החליט הוועד האולימפי בישראל להציב לראשונה קריטריונים להשתתפות באולימפיאדה.
ההישג הכי גבוה של המשלחת היה מקום 19 של מיכל למדני בקפיצה לגובה.
בשנת 1968, באולימפיאדת מקסיקו סיטי התרחשה נקודת מפנה לספורט הישראלי האולימפי.
נבחרת ישראל בכדורגל, אשר מנתה 19 ספורטאים מכלל ה-31 שישראל שלחה לאותה אולימפיאדה, הצליחה להעפיל עד לשלב רבע הגמר בטורניר הכדורגל, שם שיחקה מול נבחרת בולגריה.
בסיום הזמן החוקי הייתה התוצאה 1:1, ומאחר וטרם הוכנסו חוקי הפנדלים במקרה של שוויון, הוכרע לבסוף המשחק על ידי הגרלה.
בשלבים המוקדמים ניצחה נבחרת ישראל את גאנה ואת אל סלוודור והפסידה לנבחרת הונגריה.
בנוסף, הצליח אברהם מלמד להעפיל לחצי הגמר בתחרות 100 מטר פרפר, ולסיים במקום הרביעי במקצה ובמקום ה-11 הכללי, הישג שיא לשחיין ישראלי עד אז.
ב-5 בספטמבר 1972, חדרו שמונה מחבלים חמושים מארגון "ספטמבר השחור" לבניין שבו שכנו חברי משלחת ישראל לאולימפיאדה, והשתלטו עליו.
בעת ההשתלטות על הדירה רצחו המחבלים שניים מחברי המשלחת הישראלית, ותפסו תשעה בני ערובה, עליהם התמקחו על מנת לגרום לשחרורם של 232 מחבלים שהוחזקו בישראל, ועוד שני מחבלים שנכלאו בגרמניה.
בשעות הלילה הועברו בני הערובה והמחבלים במסוקים לשדה התעופה פירסטנפלדברוק, משם היו אמורים לטוס למדינה ערבית.
במהלך ניסיון חילוץ של כוחות הביטחון הגרמנים, נרצחו כל תשעת בני הערובה, וחמישה מחבלים ושוטר גרמני נהרגו.
למחרת הרצח נערך טקס זיכרון באצטדיון האולימפי, ולאחריו חודשו התחרויות.
המשלחת הישראלית עזבה את המשחקים האולימפיים וחזרה לישראל.
עד הטבח הספיקו 14 מ-15 ספורטאי המשלחת להשתתף בתחרויות.
המתאבק מרק סלבין נרצח ביום שבו היה אמור להתחרות.
ההישג הבולט היה של האתלטית אסתר שחמורוב.
במוקדמות ריצת מאה מטר היא קבעה שיא ישראלי של 11.45 שניות, שנשבר רק ב-2018. היא העפילה עד לחצי הגמר, בו סיימה במקום החמישי, 4 אלפיות שנייה אחרי הרצה במקום הרביעי שעלתה לגמר.
שחמורוב העפילה גם לחצי הגמר בריצת 100 מטר משוכות, אך פרשה ממנה בעקבות הטבח, בו נרצח מאמנה עמיצור שפירא.
באולימפיאדה זו השתתפה ישראל לראשונה בענפים שיט והיאבקות, וחזרה להשתתף בהרמת משקולות וסיוף אחרי הפסקה של 12 שנים.
עשרים ושמונה ספורטאים ייצגו את ישראל באולימפיאדת מונטריאול בקנדה, 17 שחקני נבחרת הכדורגל, ואחד עשר ספורטאים בענפים אישיים, כמספר הנרצחים במינכן.
ההישג הבולט היה של אסתר רוט-שחמורוב שהפכה לישראלית הראשונה שהעפילה לגמר אולימפי, כאשר הצליחה להעפיל לגמר ב-100 מטרים משוכות, ולסיים בו במקום השישי, בתוצאה של 13.04 שניות.
הישג נוסף שייך לאדוארד וייץ, שסיים במקום החמישי בענף הרמת המשקולות, ההישג הטוב ביותר של ישראל באולימפיאדות עד אז.
המתאבק רמי מירון דורג באופן בלתי רשמי במקום השביעי.
נבחרת הכדורגל העפילה בשנית עד לשלב רבע הגמר, שם הפסידה לנבחרת ברזיל, והשוותה את הישגה מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
באולימפיאדה זו השתתפה ישראל לראשונה בענף הג'ודו, ובפעם השנייה בשיט, היאבקות והתעמלות.
ישראל, בדומה למרבית המדינות המערביות ובלחץ של ארצות הברית, החרימה את האולימפיאדה במוסקבה בשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן כשבעה חודשים לפני תחילת המשחקים האולימפיים.
ב-7 בספטמבר אותה שנה הוענקו 24 "עיטורי מוסקבה" (עיטור כבוד ותעודת הוקרה) לספורטאים ולמאמנים שהיו אמורים להשתתף במשחקי מוסקבה ונמנע מהם להשתתף במשחקים אלה בגלל אותו חרם.
אגרוף: אדיב ניסנס, אתלטיקה: אסתר רוט-שחמורוב, ג'ודו: יונה מלניק, אדי קואז, הרמת משקולות: מאיר דלויה, התעמלות מכשירים: סיגל וינר, יעקב וישנייה, דב לופי, חץ וקשת: האוורד ליפשיץ, ירי ספורטיבי: אברהם גולדשטיין, ד"ר מיכאל גורביץ, שמואל ספורטה, אברהם צפניה, שחייה: אמיר גניאל, רון קרמן, ניר שמיר ושיט: שמשון ברוקמן, איתן פרידלנדר
ישראל שלחה לאולימפיאדה בלוס אנג'לס את המשלחת הגדולה ביותר שלה עד סידני 2000, עם 33 ספורטאים ב-11 ענפים אישיים.
ההישגים הבולטים היו של הג'ודוקא אדי קואז שדורג במקום השביעי, הקלע יצחק יונסי אשר סיים במקום השמיני ברובה אוויר בתוצאה של 582 נק', תוך שהוא שובר את שיאו הישראלי ב-10 נקודות.
השייטים יואל סלע ואלדד אמיר בדגם הולנדי מעופף, ושמשון ברוקמן ואיתן פרידלנדר בדגם 470, סיימו גם כן במקום שמיני.
באולימפיאדה זו ייצג עמוס מנסדורף לראשונה את ישראל בענף הטניס, אשר היה ענף ראווה, ואבירם מזרחי היה הקיאקיסט הישראלי הראשון, כאשר סיים במקום הרביעי בחצי הגמר.
כמו כן, השתתפו ספורטאים ישראלים לראשונה באגרוף, התעמלות אמנותית וגלשני רוח.
ישראל שלחה לאולימפיאדת סיאול בקוריאה הדרומית משלחת בת 19 ספורטאים בלבד, הקטנה ביותר מאז אולימפיאדת מינכן (1972).
השייטים יואל סלע ואלדד אמיר, שהתחרו בדגם ההולנדי המעופף, היו קרובים מאוד להשיג את המדליה הראשונה לישראל.
הם לא השתתפו בשיוט השני מתוך שבעה בתחרות השיט משום שחל ביום הכיפורים, ובעקבות זאת קטנו סיכוייהם לזכות במדליה.
לבסוף, סיימו סלע ואמיר במקום הרביעי, הישג שיא לנציג ישראלי במשחקים האולימפיים עד אז.
לעומתם, השייטים והאחים רן ודן טורטן שהתחרו בדגם 470 השתתפו בשיוט ביום הכיפורים בניגוד להוראות ראשי המשלחת, ועל כך הורחקו מהמשלחת הישראלית במהלך האולימפיאדה.
בגלל יום הכיפורים נאלץ המתאגרף יהודה בן חיים לפרוש מקרב שנקבע ליום זה.
מתאגרף נוסף, יעקב שמואל, הגיע עד לשלב רבע הגמר.
האולימפיאדה הזו היא היחידה שבה לא השתתפה ישראל בענף האתלטיקה.
בשנת 1992, ארבעים שנה לאחר הצטרפותה של ישראל למשחקים האולימפיים, השיגו נציגיה מדליות ראשונות בתחרויות, והיוו אבן דרך חשובה בהתקדמותה של ישראל במשחקים.
באולימפיאדת ברצלונה זכתה יעל ארד להיות הישראלית הראשונה שזכתה במדליה כלשהי במשחקים האולימפיים, כאשר הצליחה לזכות במדליית הכסף בענף הג'ודו (עד 61 ק"ג).
מאז זכייתם של השניים במדליות, בכל אחת מהאולימפיאדות הבאות הצליחו נציגי ישראל לזכות לפחות במדליה אחת עד לאולימפיאדת לונדון 2012 שבה לא זכתה ישראל באף מדליה אך הצליחה להגיע לתחרויות גמר.
בשנת 1996, שלחה ישראל לאולימפיאדת אטלנטה משלחת בת 25 ספורטאים.
גל פרידמן, לימים זוכה מדליית הזהב האולימפית הראשון בישראל, הצליח לזכות במדליית ארד בגלשני מיסטרל, ולהיות הישראלי השלישי שזוכה במדליה אולימפית כלשהי.
בנוסף לפרידמן, העפיל דני קרסנוב לגמר בקפיצה במוט, וסיים במקום ה-11, תוך שהוא זוכה להיות הישראלי הראשון שמצליח להגיע לשני שלבי גמר ברציפות.
בשנת 2000, שלחה ישראל לאולימפיאדת סידני את המשלחת האולימפית הגדולה עד אז שמנתה 40 ספורטאים.
את המדליה האולימפית הישראלית השיג חותר הקייק מיכאל קולגנוב ביום האחרון של המשחקים, כאשר זכה במדליית ארד ב-500 מטר קיאק יחיד.
בנוסף, היה במרחק נגיעה ממדליה נוספת, כאשר סיים במקום הרביעי במקצה ה-1,000 מטרים.
בנוסף לקלגנוב, הצליחו ישראלים רבים להגיע להישגי-שיא אולימפיים לנציגים ישראלים, כאשר שני קדמי וענת פבריקנט היו גם כן במרחק נגיעה ממדליית ארד, אך סיימו במקום הרביעי בשיט מפרשיות מדגם 470. המתאבק יורי יבסייבצ'יק סיים גם כן במקום הרביעי, והקופץ לגובה קונסטנטין מטוסביץ' סיים במקום החמישי.
אריק זאבי, אשר ארבע שנים מאוחר יותר זכה במדליית הארד, סיים במקום החמישי בענף הג'ודו.
הישג נוסף היה העפלתו של השחיין איתן אורבך לגמר אולימפי שני, הפעם ב-100 מטר גב, שם סיים במקום השמיני הכללי.
בחצי הגמר קבע אורבך שיא ישראלי, עם תוצאה של 55.31 שניות.
שייט המיסטרל עמית ענבר השיג את המקום השביעי בתחרות, ואלכס אברבוך סיים במקום העשירי בקפיצה במוט.
בשנת 2004, שלחה ישראל לאולימפיאדת אתונה 36 ספורטאים והתחרתה במספר שיא של ענפים, 14 במספר.
לראשונה השתתפו ספורטאים ישראלים בטניס שולחן, טקוונדו ושחייה אמנותית.
היה זה גולש המיסטרל גל פרידמן, מחזיק מדליית הארד מאולימפיאדת אטלנטה.
פרידמן, אשר רק שנתיים קודם לכן זכה באליפות העולם באותו ענף, הצליח להאפיל על מתחריו לענף, לזכות במדליית הזהב האולימפית הראשונה של ישראל, והמנון התקווה הושמע בפעם הראשונה במשחקים האולימפיים.
בנוסף לפרידמן, אריק זאבי, אלוף אירופה 3 פעמים, זכה במדליית ארד בענף הג'ודו (עד 100 ק"ג), והביא לישראל מדליה שנייה באולימפיאדה באתונה.
פרט להישגיהם של פרידמן וזאבי, סיימה לריסה פסחוביץ במקום השישי בחתירת קיאקים במקצה ה-500 מטרים, צמד הטניסאים יוני ארליך ואנדי רם העפילו לרבע הגמר בטניס הזוגות ופבל גופמן, העפיל לגמר קרב-רב בהתעמלות מכשירים.
תוצאה מכובדת נוספת הגיעה מכיוונו של הקופץ במוט אלכס אברבוך, שסיים שמיני בגמר עם תוצאה של 5.65 מטרים, אך הייתה זו אכזבה עבורו לאחר שבשנים שקדמו לאולימפיאדה זכה באליפות אירופה באותו ענף ואף הוכתר כסגן-אלוף העולם בשנת 2001.
אכזבה מרובה גם חווה אלוף העולם לשנת 2003 בהיאבקות בסגנון יווני-רומי, גוצ'ה ציציאשווילי, אשר הפסיד כבר בסיבוב השני של שלב הבתים.
רץ המרתון היילה סטאין סיים את המרוץ בעודו מבצע הקפה מיותרת של האצטדיון בהגיעו לקו הסיום.
לאחר ערעור ראשי המשלחת הישראלית לוועד האולימפי אושר זמנו ומיקומו המקורי של סטאין, המקום ה-20.
הג'ודוקא אודי וקס, היה מעורב בעל כרחו בתקרית דיפלומטית קטנה כאשר בסיבוב הראשון בו האיראני, אראש מירסמאלי, לא התייצב לקרב והפסיד הפסד טכני.
פסילתו של מירסמאלי הביאה את אודי לסיבוב השני בו הפסיד נגד עמר מרידייה מאלג'יריה.
לאולימפיאדת בייג'ינג שלחה ישראל משלחת בת 43 ספורטאים ב-10 ענפים, הגדולה ביותר בהיסטוריה האולימפית עד אז ושלישית בגודלה אחרי המשלחת לטוקיו ולריו.
הגולש שחר צוברי זכה במדליית הארד בתחרויות דגם הניל פרייד.
זו הייתה המדליה השביעית של ישראל בחמש האולימפיאדות האחרונות, והשלישית בתחרות הגלשנים לגברים.
מקום רביעי לשייטות ורד בוסקילה וניקה קורניצקי בדגם 470.
מקום חמישי לג'ודוקא גל יקותיאל במשקל עד 60 ק"ג.
מקום שישי לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בגמר קרב רב קבוצתי.
מקום שמיני לאלכס שטילוב בגמר תרגילי קרקע בהתעמלות מכשירים.
מקום תשיעי לאירה ריסנזון בגמר קרב רב אישי בהתעמלות אמנותית.
מקום עשירי למעין דוידוביץ' בגלשן רוח מדגם ניל פרייד.
הישגים טובים, יחסית לציפיות, היו גם בענף השחייה, בו נרשמו 4 דירוגים בין 16 המקומות הראשונים (יותר מבכל אולימפיאדה קודמת), ונשברו 11 שיאים ישראליים ב-17 משחים.
השחיין הבולט היה גל נבו שדורג במקום 11 ב-400 מטר מעורב אישי ובמקום 13 ב-200 מטר מעורב אישי.
כמו כן הגיעו לחצי הגמר נמרוד שפירא בר אור שדורג במקום 12 ב-200 מטר חופשי, וגיא ברנע שסיים במקום 16 ב-100 מטר גב.
אף שההישגים באולימפיאדה זו לא נפלו מבאולימפיאדות קודמות, הייתה אכזבה מכישלונם של מספר ספורטאים שנחשבו כמועמדים למדליות, לדוגמת אריק זאבי, אלכס אברבוך ואנדי רם ויוני ארליך; והזכייה במדליה אחת מארד הייתה ירידה לעומת הזכייה ב-2 מדליות, ומתוכן אחת מזהב, באולימפיאדת אתונה.
משלחת ישראל כללה 37 ספורטאים, והייתה הרביעית בגודלה בהיסטוריה.
הענפים הבולטים במשלחת היו התעמלות (10 ספורטאים, מספר שיא לענף), שחייה ושיט (7 כל אחד).
האולימפיאדה נחשבה לבעלת ההישגים הנמוכים ביותר של המשלחת מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס.
אחרי זכיות במדליות בחמש האולימפיאדות הקודמות, לא זכתה הפעם המשלחת הישראלית אף לא במדליה אחת.
האכזבה הגדולה ביותר הייתה בענף השיט, כאשר לי קורזיץ שהייתה מועמדת בכירה למדליה, ירדה בשיוט האחרון מהמקום השני לשישי, ושאר השייטים סיימו מחוץ ל-10 הראשונים.
בג'ודו, אליס שלזינגר הייתה היחידה מבין חמישה ג'ודוקא שהגיעה לשלב רבע הגמר, אך הפסידה בשלב זה ליריבה שזכתה בהמשך במדליית הזהב, ולאחר מכן הפסידה בקרב נוסף וסיימה במקום השביעי.
שני ג'ודוקא נוספים הודחו בשלב שמינית הגמר, לאחר שניצחו בקרב אחד, ושניים נוספים הפסידו בקרב הראשון, ביניהם אריק זאבי, בעל מדליית הארד באולימפיאדת אתונה (2004).
ההישגים הבולטים הושגו בענפי השחייה וההתעמלות.
השחיין יעקב טומרקין עלה לגמר ב-200 מטר גב לגברים, בו סיים במקום השביעי, שמהווה את הישג השיא של שחיין ישראלי בכל האולימפיאדות.
גל נבו דורג פעמיים במקום העשירי, במשחי 200 ו-400 מעורב לגברים.
עמית עברי דורגה במקום ה-13 ב-200 מטר מעורב, והייתה השחיינית הישראלית הראשונה בהיסטוריה בחצי גמר.
המתעמל אלכס שטילוב עלה לשני גמרים.
בגמר הקרב רב סיים במקום ה-12, הגבוה ביותר במקצוע זה.
הוא עלה לגמר על מכשיר הקרקע בפעם השנייה ונחשב לבעל סיכוי למדליה, אך סיים רק במקום השישי.
בהתעמלות אמנותית, עלתה לגמר בתחרות היחידות נטע ריבקין, וסיימה במקום השביעי, הישג שיא למתעמלת ישראלית במקצוע זה עד אז.
נבחרת ישראל עלתה לגמר בתחרות לקבוצות וסיימה שמינית.
הטניסאים אנדי רם ויוני ארליך, שכמו באתונה הגיעו עד שלב רבע הגמר, הפסידו במשחק צמוד לבוב ומייק בריאן שזכו בהמשך במדליית הזהב.
מישה זילברמן היה הספורטאי הראשון שייצג את ישראל בבדמינטון.
לעומת זאת, נעדרו מרשימת הענפים במשלחת הישראלית סייף (לראשונה מאז 1988), קאנו/קיאק (לראשונה מאז 1992), וטאקוונדו (לאחר פעמיים רצופות), שהיו מיוצגים באולימפיאדה הקודמת.
אריק זאבי היה הספורטאי השלישי בהיסטוריה שהשתתף ב-4 אולימפיאדות, יחד עם יואל סלע וגיא סטריק.
6 ספורטאים השתתפו בפעם השלישית, 9 בפעם השנייה ו-21 בפעם הראשונה.
ביחד איתם מגיע מספר הספורטאים הישראלים בכל האולימפיאדות ל-320.
המשלחת הישראלית כללה 47 ספורטאים שהתחרו ב-17 ענפי ספורט שונים.
ירדן ג'רבי ואורי ששון זכו במדליות ארד בג'ודו.
המדליה של ג'רבי הייתה המדליה השמינית של ישראל באולימפיאדות, ושל אורי ששון התשיעית.
מדליות אלה העלו את מספר המדליות הישראליות בג'ודו ל-5.
מקום חמישי לאתלטית חנה קנייזבה-מיננקו בקפיצה משולשת.
מקום חמישי לג'ודוקא שגיא מוקי.
מקום שישי לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בגמר קרב-רב קבוצתי.
מקום שביעי לג'ודוקא לינדה בולדר.
מקום שביעי לגולשת מעין דוידוביץ' בדגם ניל פרייד (RS-X).
לראשונה השתתפה ישראל בשלושה ענפים: טריאתלון, גולף ואופני הרים.
שלוש הופעות הבכורה הללו נחשבו למוצלחות, כאשר רון דרמון סיים במקום ה-26 (טריאתלון), שלומי חיימי סיים במקום ה-29 (אופני הרים) ולטיסיה בק סיימה במקום ה-31 (גולף).
אנסטסיה גלושקוב הייתה האישה הישראלית הראשונה בהיסטוריה שהשתתפה ב-4 אולימפיאדות, והרביעית בסך הכל, יחד עם אריק זאבי, יואל סלע וגיא סטריק.
4 ספורטאים השתתפו בפעם השלישית, 9 בפעם השנייה ו-33 בפעם הראשונה.
אילנה קרטיש הייתה האישה הראשונה שמייצגת את ישראל בענף ההיאבקות, שני בלוך הייתה האישה הראשונה בענף האופניים ורון אטיאס היה הגבר הראשון שמייצג את ישראל בענף הטאקוונדו.
המשלחת הישראלית כללה 90 ספורטאים וספורטאיות שהתחרו ב-15 ענפי ספורט, והיא המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ישראל מאז שהחלה להשתתף במשחקים האולימפיים.
גם ללא נבחרת הבייסבול מדובר ב-66 ספורטאים כמות גדולה משמעותית ממה שהייתה עד אז.
זו הייתה האולימפיאדה המוצלחת ביותר של ישראל בתולדות המשחקים האולימפיים (עד לאולימפיאדת פריז 2024) כאשר המשלחת הישראלית סיימה במקום ה-39 בטבלת המדליות עם ארבע מדליות; שתיים מזהב ושתיים מארד.
ארטיום דולגופיאט זכה במדליית הזהב בתרגיל הקרקע, שהיא המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף ההתעמלות, לינוי אשרם זכתה במדליית הזהב בקרב רב אישי, שהיא המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף ההתעמלות האמנותית, ובכך הפכה לאשה הישראלית הראשונה המוכתרת כאלופה אולימפית.
אבישג סמברג זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג, שהיא המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף הטאקוונדו, ונבחרת ישראל בג'ודו זכתה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית המעורבת.
בענף השיט, הגולשים יואב כהן וקטי ספיצ'קוב סיימו במקום הרביעי והשישי בהתאמה בתחרויות דגם הניל פרייד RS:X.
הג'ודוקא שירה ראשוני וברוך שמאילוב הפסידו בקרב על הארד וסיימו את התחרות במקום החמישי.
באתלטיקה קלה, חנה קנייזבה-מיננקו סיימה במקום השישי בגמר הקפיצה משולשת.
לונה צ'מטאי-סלפטר במרתון נשים נלחמה על מקום בפודיום, אך נאלצה לעצור בקילומטר ה-38 עקב כאבים, וסיימה במקום ה-66. גם באופניים עומר שפירא הובילה לאורך רוב המרוץ, אך בקילומטרים האחרונים הדבוקה עקפה אותה, וסיימה במקום ה-24.
בשחייה, השחיינית אנסטסיה גורבנקו העפילה לגמר משחה 100 מטר גב אותו סיימה במקום השמיני, והייתה לאישה הישראלית הראשונה המעפילה לגמר במשחקים האולימפיים.
מתן רודיטי הגיע למקום הרביעי בשחייה במים פתוחים, הישג שיא לשחייה הישראלית.
נבחרת השליחים בשחייה המשולבת, גורבנקו, אנדראה מורז, גל כהן גרומי ואיתי גולדפדן העפילו לגמר השליחים במשחה 4X100 מטר מעורב אותו סיימו במקום השמיני.
בהתעמלות אומנותית, ניקול זליקמן סיימה במקום השביעי בתחרות הקרב רב.
המשלחת השתתפה לראשונה בחמישה ענפי ספורט: בייסבול, גלישת גלים, קשתות, רכיבה ושחייה במים פתוחים.
לאולימפיאדת פריז ישראל שלחה 88 ספורטאים ב-17 ענפים שונים.
מתוכם 18 מנבחרת הכדורגל, שחזרה להשתתף במשחקים לראשונה מאז אולימפיאדת מונטריאול.
כמויות גדולות הגיעו גם מענף השחייה (18), הג'ודו (12) והשיט (8).
המשלחת זכתה בשבע מדליות במהלך המשחקים, הכי הרבה שישראל זכתה בהן.
בענף השיט בדגם IQFoil זכה תום ראובני במדליית זהב ושרון קנטור זכתה במדליית כסף.
בענף הג'ודו זכו ענבר לניר ורז הרשקו במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 78 ק"ג ומעל 78 ק"ג נשים בהתאמה.
פיטר פלצ'יק זכה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג גברים.
בענף ההתעמלות מכשירים זכה ארטיום דולגופיאט במדליית כסף במכשיר הקרקע, ונבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית הכוללת את המתעמלות רומי פריצקי, דיאנה סברצוב, אופיר שחם, שני בקנוב, הדר פרידמן, זכתה במדליית כסף בתחרות הקרב רב בהתעמלות אמנותית.
לראשונה הייתה נציגות ישראלית בעשירייה הראשונה בענף הרכיבה (נבחרת ישראל), ובריצת המרתון (לונה צ'מטאי-סלפטר).
ישראל החלה להשתתף במשחקי החורף האולימפיים (אולימפיאדת החורף) רק בשנת 1994 באולימפיאדת לילהאמר בנורווגיה.
הנציג היחיד של ישראל באולימפיאדה זו היה מיכאל שמרקין שהגיע למקום ה-16 בתחרות הגברים בהחלקה אמנותית.
באולימפיאדת נאגנו ביפן ב-1998 הצטרפו לשמרקין, שדורג הפעם במקום ה-18, גם גלית חייט וסרגיי סחנובסקי, שהגיעו למקום ה-14 בריקוד על הקרח.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי ב-2002 התקדמו חייט וסחנובסקי עד למקום ה-6, המהווה הישג שיא לספורטאים ישראליים במשחקי החורף האולימפיים.
אליהם הצטרפו גם נטליה גודינה ואלכסיי בלצקי, אשר סיימו במקום ה-19 באותה תחרות, ואולגה דנילובה בענף החלקה מהירה על קרח במסלול קצר שהישגה הבולט היה המקום ה-14 בתחרות למרחק 1500 מטר.
גם לאולימפיאדת טורינו ב-2006 שלחה ישראל חמישה נציגים.
גם הפעם בלטו הזוג חייט וסחנובסקי אשר הגיעו למקום השמיני באולימפיאדה השלישית שלהם.
בנוסף אליהם התחרו בריקוד על הקרח גם אלכסנדרה ורומן זרצקי אשר סיימו במקום ה-22.
מיכאל רנזין היה הגולש הישראלי הראשון בענף סקי אלפיני.
הוא סיים במקום 32 בסלאלום ענק ומקום 37 בסלאלום.
ניסיונם של מספר יהודים מארצות הברית וקנדה להקים נבחרת מזחלות (בובסלי) במטרה לייצג את מדינת ישראל באולימפיאדה זו נכשל.
באולימפיאדת ונקובר (2010) השתתפו שלושה ספורטאים, כולם בפעם השנייה.
אלכסנדרה ורומן זרצקי הגיעו למקום ה-10 בריקוד על הקרח, ומיכאל רנזין דורג במקום 35 בסלאלום ו-55 בסלאלום ענק.
המחליקה תמר כץ שהשיגה את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות בתחרות הנשים לא נשלחה לאולימפיאדה על ידי הוועד האולימפי של ישראל מאחר שלא עמדה בדרישות הקריטריון הישראלי המחמיר יותר.
המשלחת הישראלית לאולימפיאדת פיונגצ'אנג מנתה עשרה ספורטאים והייתה המשלחת הגדולה שישראל שלחה עד כה.
הישג השיא של המשלחת היה בענף החלקה אמנותית, בתחרות הגברים בה סיים אלכסיי ביצ'נקו במקום ה-11 עם שיא אישי של 257.01 נקודות ודניאל סמוכין שסיים במקום ה-13 עם שיא אישי של 251.44 נקודות.
נוסף לכך, זוהי הפעם הראשונה שישראל השתתפה בתחרות הקבוצתית בענף החלקה אמנותית בה היא סיימה במקום השמיני.
אדם אדלמן היה לנציג הראשון של ישראל בענף סקלטון וסיים במקום ה-28. המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפי סקי אלפיני והחלקה מהירה במסלול קצר.
משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג כללה שישה ספורטאים: שלושה בהחלקה אמנותית, אחד בהחלקה מהירה במסלול קצר ועוד שניים בסקי אלפיני, מתוכם להישג הגבוה ביותר הגיע ברני סזולוש בסקי אלפיני כשהגיע למקום השישי.
6 1972 קיץ הנרי הרשקוביץ קליעה 5 1968 קיץ גרשון שפע שחייה הופעה שלישית באולימפיאדה 4 1964 קיץ גדעון אריאל אתלטיקה פעם שנייה 3 1960 קיץ גדעון אריאל אתלטיקה 2 1956 קיץ יואב רענן קפיצה למים מקום תשיעי ב-1952 1 1952 קיץ אברהם שניאור כדורסל
בטבלה מפורטים לפי סדר כרונולוגי הישגים של מקומות 4-8. בתחרויות בשיטת נוק-אאוט בהן לא נעשה דירוג לספורטאים שלא זכו במדליה, מצוינת העפלה לרבע הגמר.
עלתה לחצי הגמר גם ב-100 מטר משוכות אך פרשה בעקבות טבח י"א הספורטאים.
רועי ילין מקום תשיעי קאנו/קיאק - 1000 מטר אתונה (2004) לונה צ'מטאי סלפטרמקום תשיעיאתלטיקה - ריצת מרתוןפריז (2024)
510 ספורטאים נכללו במשלחות האולימפיות של ישראל, 480 במשחקי הקיץ ו-30 במשחקי החורף.
שמונה מהספורטאים לא נטלו חלק פעיל בתחרויות.
משלחת ישראל אל המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) כללה כ-54 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט.
האולימפיאדה נערכה במרכז הספורט לנכים ברמת גן ועל כן הייתה בתחרויות נוכחות ישראלית גבוהה, הן בקהל והן בקרב הספורטאים המשתתפים.
בטקס הפתיחה של האולימפיאדה נעלה המשלחת הישראלית את מצעד המשלחות ובראשה צעד יוסף לוטנברג.
לאחר מכן נישאה השבועה האולימפית על ידי קפטן הנבחרת הישראלית, צבי בן-צבי.
אתלט/יתתחרותמוקדמותגמרהערותתוצאהמקוםתוצאהמקוםישראל אבן-זהבגברים D7.2257.225רות בוטוןנשים D4.407-צבי בן-צביגברים B5.1817-אורה גולדשטייןנשים C5.4335.43יצחק גליצקיגברים C6.6810-אמנון וייסגברים D8.3528.35מלכה חלפוןנשים special class-7.00עוזי טסהגברים special class6.9566.956איילה מלחןנשים C3.7920-בתיה משענינשים D5.5625.93גאולה סירינשים special class-5.13משה פלדגברים C4.9540-דוד פרחגברים C4.6242-צפורה רוזנבאוםנשים D6.1816.97שיא עולםבתיה שוויקינשים C3.4624-יוסף שרבגברים A2.3240-שרון ליברנשים B3.2114-שושנה שרעבינשים D4.259-
אתלט/יתתחרותמוקדמותגמרהערותתוצאהמקוםתוצאהמקוםישראל אבן-זהבגברים D36.616-רות בוטוןנשים D13.8515-יחזקאל בן-שדי (חי)גברים A11.6044-צבי בן-צביגברים B25.7914-אורה גולדשטייןנשים C15.9922-יצחק גליצקיגברים C30.7714-אמנון וייסגברים D36.91536.916מלכה חלפוןנשים special class-30.89שיא עולםעוזי טסהגברים special class35.84638.834איילה מלחןנשים C16.5218-בתיה משענינשים D22.05223.93גאולה סירינשים special class-24.45משה פלדגברים C18.4642-צפורה רוזנבאוםנשים D22.95127.44בתיה שוויקינשים C18.7314-יוסף שרבגברים A11.5245-שרון ליברנשים B12.1614-שושנה שרעבינשים D19.75621.06
אתלט/יתתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםישראל אבן-זהבגברים D26.89226.89רות בוטוןנשים D13.16514.90אורה גולדשטייןנשים C13.50414.105יצחק גליצקיגברים C23.35325.25אמנון וייסגברים D26.46326.77מלכה חלפוןנשים special class-15.15איילה מלחןנשים C9.3319-בתיה משענינשים D10.558-גאולה סירינשים special class-11.94משה פלדגברים C17.6821-צפורה רוזנבאוםנשים D16.22216.22בתיה שוויקינשים C10.0017-יוסף שרבגברים A7.2233-שרון ליברנשים B6.7815-שושנה שרעבינשים D9.499-
אתלט/יתתחרותתוצאהתוצאהמקוםנאורה אבן-זהבנשים B1:20.2אריה ביזםגברים C-יחזקאל בן-שדי (חי)גברים C-יעקב בן-אריהגברים C-אורה גולדשטייןנשים B1:38.912ברוך חגאיגברים C-איילה מלחןנשים B1:30.67בתיה משענינשים B1:23.04גאולה סירינשים C1:31.816יוסי סעדוןגברים B1:17.710צפורה רוזנבאוםנשים C1:22.18בתיה שוויקינשים B1:17.2שושנה שרעבינשים C1:24.911אברהם תשובהגברים B1:25.821
אתלט/יתתחרותתוצאהתוצאהמקוםישראל אבן-זהבקרב 5 גברים special class-משה פלדקרב 5 גברים complete100712צפורה רוזנבאוםקרב 5 נשים special class3435
שחקןתחרותתוצאהמיקוםישראל אבן-זהבאריה ביזםיעקב בן-אריהשמואל בן-זכאיצבי בן-צביישראל גלובוסיצחק גליצקיאריה גנץאמנון וייסברוך חגאיצבי פוטשניקאברהם קפטלוביץ'דני שחר (קפטן)אברהם תשובהגברים47:37נאורה אבן-זהבמיכל אסקפהרות בוטוןמלכה חלפוןמלי מזיןאיילה מלחןבתיה משעניגאולה סיריצפורה רוביןבתיה שוויקישושנה שרעבינשים69:27
ענף זהב כסף ארד סה"כ אתלטיקה
הטלת כידון: מלכה חלפון • צפורה רוזנבאום
הדיפת כדור ברזל: צפורה רוזנבאום
זריקת אלה: מלכה חלפון • צפורה רוזנבאום
מרוץ כיסאות גלגלים: בתיה משעני
זריקת דיסקוס: ישראל אבן-זהב • מלכה חלפון • צפורה רוזנבאום
הטלת כידון: גאולה סירי • בתיה משעני
הדיפת כדור ברזל: אמנון וייס • מלכה חלפון • בתיה משעני
מרוץ כיסאות גלגלים: נאורה אבן-זהב
(נאורה אבן-זהב, בתיה משעני, גאולה סירי, שושנה שרעבי)
זריקת דיסקוס: רות בוטון • אמנון וייס • גאולה סירי
הדיפת כדור ברזל: אורה גולדשטיין • גאולה סירי
זריקת אלה: גאולה סירי • שושנה שרעבי
מרוץ כיסאות גלגלים: אורה גולדשטיין • גאולה סירי • בתיה שוויקי
זוגות: מתי אנג'ל (ומתחרה זרה) • ברוך חגאי ואריה רובין מיכל אסקפה
יחידים: בתיה משעני • יוסף שרב
משלחת ישראל ב כללה 20 ספורטאים שהתחרו ב-5 ענפי ספורט.
ספורטאים מצטיינים אחרים נופו על ידי ועדה מקצועית בשל התנהגות לא ראויה.
בראש המשלחת עמד אריה פינק, מנהל שירותי שיקום והנצחה במשרד הביטחון, וסגנו היה גרשון הוברמן, מנהל מרכז הספורט לנכים.
אל המשלחת התלוו מאמני הכדורסל שמעון שלח ויעקב הנדלסמן, מאמנת האתלטיקה עדנה מדליה, מאמנת השחייה מרגלית זוננפלד ושתי אחיות רפואיות.
באולימפיאדה זו הופיע לראשונה מטעם ישראל נציג בענף הרמת משקולות, שלום דלוגץ', לאחר שבאימוניו הוא גבר על השיא האולימפי הקיים ועבר את סף הכניסה למשחקים.
חבר המשלחת ישראל אבן-זהב היה לספורטאי היחיד מקרב כלל המדינות שהתבקש להשתתף בחזרות ההכנה לטקס הפתיחה.
הוצאות שיגור המשלחת לטוקיו נחלקו בהתאם להרכבה: נכי צה"ל מומנו על ידי משרד הביטחון, רשות הספורט, הוועד האולימפי ובהשתתפות עצמית של הספורטאים, בעוד חברי איל"ן מומנו על ידי תורמים מיפן ידידי המרכז ובראשם שאול אייזנברג ובוריס סלומוניק.
חבר המשלחת המבוגר ביותר היה מיכאל בן-נפתלי (40) וצעיר המשתתפים היה יעקב בן-אריה (14).
נבחרות ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים שולבה בשתי תחרויות הכדורסל, בדרגות נכות A ו-B, וזכתה במדליית ארד בשתי התחרויות.
חברי הנבחרת של נכי צה"ל היו שמואל בן-זכאי, מיכאל בן-נפתלי, צבי בן-צבי, דן וגנר, יואל זינגר, ראובן חברון, שמחה לוסטיג, מנחם מורבה, אברהם מושרקי ויוסף שרב.
חברי נבחרת איל"ן היו ישראל אבן-זהב, יעקב בן-אריה, ישראל גלובוס, יצחק גליצקי, שלום דלוגץ', ברוך חגאי (קפטן) ואברהם קפטלוביץ'.
בדירוג ההישגים הסופי מוקמה ישראל במקום השביעי מבין 22 המדינות המשתתפות, לאחר שחברי המשלחת זכו בשבע מדליות זהב, שלוש מדליות כסף, 11 מדליות ארד ורשמו שלושה שיאים עולמיים.
ישראל זכתה להכרה במהלך המשחקים והקהל המקומי נהג ללוות את הופעות הספורטאים בקריאות "אל-אל ישראל".
בדרכה של המשלחת חזרה לישראל אירעה תקלה במטוס ואחד ממנועיו שותק כליל.
לאחר שחזר המטוס לשדה התעופה בטוקיו המריאו חברי המשלחת בשנית.
המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) היו הפעם ה-13 שבה השתתפה משלחת ישראלית במשחקים הפאראלימפיים, מאז החלה את השתתפותה במשחקים בשנת 1960.
המשלחת כללה 42 ספורטאים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט.
מדליה ספורטאי ענף תחרות תאריך ענבל פיזרושחייה100 מ' חופשי S5200 מ' חופשי S5100 מ' גב S57 בספטמבר9 בספטמבר12 בספטמברדורון שזיריקליעהרובה 3 מצבים10 בספטמברשרגא ויינברג ובועז קרמרטניסQuad זוגות13 בספטמבראלי נאוויחתירהיחידים11 בספטמבר
רוכבתחרותשלבתוצאהמיקוםהערותנתי גרוברג מרוץ נגד השעון HC Cלא השתתף לאחר שנפצע בתאונת דרכים מרוץ כביש HC C
אתלטתחרותתוצאהמיקוםהערותבזה נבבהמרתון גברים T123:21:0723בליווי עופר בן-דור וגיא בן-דור
קשתתחרותשלביריבתוצאהמיקוםהערותעמית דרוריחידים W1/W2 Recurveמוקדמות557 נקודות231/16 גמרקווין סטון (ארצות הברית)הפסד 92:88
חותר/תתחרותמוקדמותRepechageגמרהערותתוצאהמקוםתוצאהמקוםתוצאהמקוםפסקל ברקוביץיחידות6:12.3247:06.20 47:02.438אנסטסיה דוברובולסקי, אנדריי זוכבאיה,ראובן מגנאג'י, שיר קלמנוביץ (הגאי: גנדי סנדלר)רביעייה3:58.7564:13.3954:15.4312אלי נאווייחידים5:25.0625:49.3015:39.11איגור קוגן, מרי קוגןזוגית4:43.5355:03.38 44:50.4310
שחקןתחרותשלביריבהתוצאהמיקוםהערותאריאל אוטולנגי אלון דור-אוןליאור דרור דוד דרעילירן הנדל שי חייםאבי לרמן דותן מישררון פורמן רותם פיליפס (קפטן)רועי רוזנברג אייל שרטובגבריםבית Bארצות הבריתהפסד 76:534סיןניצחון 41:80ברזילניצחון 60:73אוסטרליההפסד 66:59בריטניההפסד 82:67רבע גמרקנדההפסד 55:476דירוג 5–8איראן ניצחון טכני 0:20איראן פרשה מהטורנירמקומות 5–6גרמניההפסד 63:54
קלעתחרותמוקדמותגמרהערותתוצאהמקוםתוצאהמקוםדורון שזירירובה 3 מצבים1,15821,259.9קובץ:Silver medal icon.svgרובה שכיבה 50 מ'58610לא עלה
רוכבתחרותתוצאהמיקוםהערותעומר בן דורChampionship Test Grade 1b63.048 נקודות9Freestyle Test Grade 1b61.501 נקודות13
(בסוגריים - 2 השיוטים הגרועים שאינם נחשבים בדירוג הכולל)
thumb|left|200px|שר הביטחון ארנס וסגל המטה הכללי בדיון בקריה בתקופת מלחמת המפרץ
ב-17 בינואר 1991 במסגרת מלחמת המפרץ החל מבצע "סופה במדבר" במתקפה אווירית של כוחות קואליציה בת 34 מדינות נגד עיראק, לאחר שזו פלשה לכווית.
מלחמת המפרץ הסתיימה בפורים תשנ"א – 28 בפברואר 1991.
מהלילה שבין 17 בינואר ל-18 בינואר ולאורך כל המלחמה שיגר צבא עיראק, בפיקודו של נשיא עיראק, סדאם חוסיין, 38 או 39 או 43 טילי סקאד לעבר ישראל.
מרבית הטילים נורו לעבר גוש דן, שבו יש ריכוז האוכלוסייה היהודית הגדול בישראל.
ישראל נמנעה מתגובה צבאית, לבקשת ארצות הברית.
בתחילה היה נדמה כי הפגיעות הסבו בעיקר נזק לרכוש והיו מעט נפגעים בנפש.
אולם בהמשך התברר כי טילי הסקאד שנורו למדינת ישראל במלחמה גרמו במישרין ובעקיפין לעשרות מקרי מוות מהתקפי לב ומחנק כתוצאה מהשימוש במסכה, ולשלושה הרוגים מפגיעת טילי סקאד.
בסך הכל הוכרו 77 הרוגים במהלך המלחמה כחללי פעולות איבה.
הממשלה העיראקית בראשות נשיא עיראק סדאם חוסיין הודיעה עוד טרם הפלישה לארצה, שבמקרה של מלחמה היא תתקיף את ישראל בטילים.
מחשש שישראל תותקף בנשק כימי, חולקו לתושביה ערכות מגן שכללו מסכות גז ומזרקי אטרופין.
יממה לאחר פתיחת מבצע "סופה במדבר", בלילה שבין 17 ל-18 בינואר 1991 הותקפה ישראל בטילי קרקע־קרקע מסוג סקאד בעלי ראש נפץ קונבנציונלי, ששוגרו ממערב עיראק לעבר גוש דן, מפרץ חיפה והנגב.
היעדר התגובה של ממשלת ישראל, והימנעות שריה מפנייה לציבור הוסיפו לחרדה.
בהיעדר תגובה ממשלתית הציבור בישראל נאחז בדמויות אחרות, שהבולטת בהן הייתה דובר צה"ל תת-אלוף נחמן שי שנחשב ל"מרגיע הלאומי".
בימי המלחמה אוחדו שידורי הרדיו של גלי צה"ל וקול ישראל לאולפן משותף ששידר את הדיווחים מהשטח ונעשה שימוש לראשונה ב"גל השקט".
ההתרעה על שיגור הטיל התקבלה מערכת DSP והועברה לישראל.
זה נתן מספר דקות להכנות לקראת הפגיעה הצפויה.
העיר תל אביב ספגה את שש הפגיעות הראשונות, והשכונות בעיר שנפגעו במידה הגדולה ביותר במלחמה היו שכונת התקווה (בה נפגע בין השאר, המרכז הקהילתי בית דני) ושכונת עזרא.
טיל נוסף פגע באזור שדרות רוקח.
נפילה אחת הייתה באזור רחוב אלנבי.
טילים פגעו גם ברמת גן השכנה שאף סבלה מנזק יחסי גדול הרבה יותר.
ארצות הברית הציבה בישראל סוללות פטריוט, שהיא מערכת טק"א שתוכננה נגד מטוסים והוסבה ליירוט טילים.
סוללות אלו לא הצליחו למנוע פגיעת טילי סקאד, בין היתר עקב התפרקות חלק ניכר מהטילים (שהורכבו בעיראק מחלקי טילים אחרים) במהלך מעופם.
בנוסף לכך, כישלון הירוט בעזרת טילי הפטריוט התבטא בחלק מהמקרים גם בנפילתם באזורים עירוניים שגרמה לנזק נוסף.
בנוסף לפגיעה הפיזית של התקפות הטילים, היו להתקפות השפעה מורלית גדולה על האוכלוסייה שהייתה נתונה לחרדה, דבר שבא לידי ביטוי בעזיבה זמנית של תושבים מגוש דן ליישובים רחוקים מן המרכז.
אחרים יצאו מדי יום כדי לישון מחוץ לגוש דן, וגרמו לעומס כבד בכבישים היוצאים ממנו.
שגרת היום והכלכלה העירונית נפגעו בתקופת המלחמה באורח קשה, והביטוי "שעון סדאם" נטבע לתופעה.
ראש עיריית תל אביב, שלמה להט, התייחס לתופעת בריחת התושבים מהעיר כאל "עריקות" וציין כי "מי שעורק מתל אביב עורק גם מהמולדת".
התבטאות זו של ראש העיר זכורה היטב גם לאור הביקורת האישית שספג על כך כי שני בניו היו בעצמם בלוס אנג'לס ובנהריה בזמן המלחמה.
התבטאות שנויה במחלוקת נוספת של להט מן המלחמה היא תפילתו כי טיל סקאד יפגע בכיכר אתרים ויגאל את העיר, ללא נפגעים, מ"המפגע העירוני" שהכיכר הפכה לו.
במקביל, תושבי תל אביב שנשארו בה בזמן המלחמה השתמשו בסיסמאות ובסטיקרים בהם נכתב: "אני נשארתי בתל אביב" ו"אני פטריוט תל אביבי", כמשחק מילים על שם טיל הפטריוט.
על חזית תיאטרון הבימה נפרש דגל ישראל ענקי.
ישראל הפעילה לחץ גדול על ארצות הברית במטרה לעצור את שיגור הסקאדים לעבר ישראל, וישראל תכננה מבצע כתגובה לכך, במסגרת המבצע, שכונה מבצע עקרב, המטרה הייתה כיבוש מערב עיראק.
לשם ביצוע מטרה זו, תוכנן להנחית כוחות במערב עיראק, בסדר גודל של לפחות אוגדה, עם חמ"ל שישלוט בשטח על הנעשה.
את הכוחות ילוו מסוקי קרב דוגמת הקוברה והאפאצ'י, וכוחות הקרקע יסמנו מטרות למטוסי קרב שיטילו חימוש מתקדם.
כמו כן, תוכנן כי הכוחות ינועו ויחסמו צירים מרכזיים, וימנעו מהמשגרים להגיע לשטחים במערב עיראק, מהם ניתן לשגר טילי סקאד לעבר ישראל.
ישנן טענות כי התוכנית הוצגה לארצות הברית, אך צבא ארצות הברית סירב לשתף פעולה.
כמו כן, הפעילה ארצות הברית לחץ גדול על ראש הממשלה שמיר שלא להגיב.
ממשלת ישראל בראשות יצחק שמיר התלבטה כיצד להגיב.
לבסוף, לאור דרישתה התקיפה של ארצות הברית, שחששה לשלום הקואליציה שהקימה שכללה מספר מדינות ערביות, החליטה ישראל שלא להגיב כלל.
מדיניות האיפוק שנקטה ממשלת ישראל הביאה לאהדה רבה ולתמיכה בעולם הרחב.
תגובה הפוכה הגיבה האוכלוסייה הפלסטינית בשטחי יהודה, שומרון וחבל עזה שבאותה תקופה היו שרויים באינתיפאדה הראשונה, ובאו לידי ביטוי בארגוני תהלוכות תמיכה ספונטניות בסדאם חוסיין ובמלחמה.
רבים מהם הריעו על גגות הבתים בזמן נפילות הטילים שנצפו לאחר כניסתם לאטמוספירה.
סיומה של המלחמה בפורים גרם להעצמת אירועי החג, ואלה לוו בחיסול החדרים האטומים שליוו את תקופת המלחמה.
בעקבות המלחמה הוחלט כי דירות ובתי מגורים חדשים בישראל יכללו מרחב מוגן שקירותיו עשויים בטון מזוין, בכל דירה – ממ"ד, בשטח פנימי של 9 מ"ר לפחות, או בכל קומה – ממ"ק.
תקופת מלחמת המפרץ בתל אביב זכתה לאזכורים תרבותיים רבים, כגון בספרים "פיתיון" מאת שולמית לפיד ו"שירת הסירנה" מאת עירית לינור (שעובד גם לסרט) ובסרטים "שאנן שיא" ו"החברים של יאנה".
משלחת ישראל ל כללה כ-59 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט.
בראש המשלחת עמד ראש אגף השיקום של משרד הביטחון אריה פינק ואיתו שלמה לדור (יושב ראש ארגון נכי צה"ל), משה רשקס (מנהל מרכז הספורט לנכים) והמנהל המקצועי של המשלחת ראובן הלר.
את המשלחת ליוו המאמנים עדנה מדליה ויצחק לוי (אתלטיקה), אברהם ברונר (הרמת משקולות), ברוך חגאי ואוטו פפרבאום (טניס שולחן), שמעון שלח (כדורסל גברים), דני שחר (כדורסל נשים), אליעזר קלינה (כדורעף), אבי פאנק (כדורשער), אפרים דביר (סיף), אלחנן טלמור (קליעה), מרגלית זוננפלד ואריה רובין (שחייה).
קפטן משלחת הספורטאים היה צבי בן-צבי.
אתלט/יתתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםצבי בן-צביגברים 3-5.5112משה ברבלטגברים C1-8.71אורה גולדשטייןנשים 4-6.08יצחק גליצקיגברים C-6.2911דניאל הדסגברים A-7.1120צבי הופמןגברים C-11.685בלה ויינשטוקנשים 2-3.6012משה מטלוןגברים 2-4.5122יששכר נבוןגברים D-10.68חיים פליטרגברים 5-9.51רפאל פלחגברים A-7.7214ראובן פרחגברים A-9.076אליעזר קלינהגברים C-10.0811צפורה רוביןנשים 5-6.71אריה שולמןגברים C-10.1610
אתלט/יתתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםמשה ברבלטגברים C1-21.66אורה גולדשטייןנשים 4-16.96יצחק גליצקיגברים 3-25.18צבי הופמןגברים C-30.846בלה ויינשטוקנשים 2-9.6011חיים כהןגברים 4-15.7722צבי מורגברים B-19.1716יששכר נבוןגברים D-33.02חיים פליטרגברים 5-36.24ראובן פרחגברים A-25.714צפורה רוביןנשים 5-15.20
אתלט/יתתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםיקותיאל גרשוניקפיצה לרוחק גברים B-3.9920אהרון דנציגרקפיצה לגובה גברים C-1.255קפיצה לרוחק גברים C--14עמרן כהןקפיצה לרוחק גברים F-5.185יעקב כנעניקפיצה לרוחק גברים A-2.5410ניצן עצמוןקפיצה לגובה גברים F-1.59קפיצה לרוחק גברים F-5.41רפאל פלחקפיצה לרוחק גברים A-2.4315רוני פרדקיןקפיצה לגובה גברים C-1.59קפיצה לרוחק גברים C-2.49ראובן פרחקפיצה לרוחק גברים A-2.4117שלמה קובהקפיצה לגובה גברים F-1.506קפיצה לרוחק גברים F-5.214