tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-30 בדצמבר 2020 הוכרז כי קאפו חתם על חוזה לשנתיים וחצי עם ויאריאל הספרדית תמורת תשלום שלא פורסם.
קאפו נבחר לאיש המשחק בניצחונה של ויאריאל על מנצ'סטר יונייטד בגמר הליגה האירופית של אופ"א בשנת 2021 ב־26 במאי 2021. הזכייה העניקה לויאריאל את הגביע האירופי הראשון בתולדות המועדון.
בקיץ 2024 עזב קאפו את ויאריאל, פרש מכדורגל מקצועני ועבר לשחק כדורסל בליגה הרביעית בספרד.
ב-15 באוגוסט 2012 ערך קאפו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת הצרפתית במשחק ידידות נגד אורוגוואי.
ב-11 בספטמבר הוא כבש את שערו הראשון עבור צרפת בניצחון 3–1 במוקדמות גביע העולם על בלארוס.
אטילה קורנליוס צולר - Attila Cornelius Zoller (13 ביוני 1927 – 25 בינואר 1998) היה גיטריסט ג'אז יליד הונגריה.
צולר נולד בווישגראד, הונגריה בשנת 1927. בילדותו למד כינור מאביו, שהיה כנר מקצועי.
בעת לימודיו, הוא ניגן בפלוגלהורן ובס לפני שבחר לנגן בגיטרה.
הוא נשר מבית הספר וניגן במועדוני ג'אז בבודפשט בזמן שרוסיה הטילה מצור על בודפשט וכבשה את הונגריה.
הוא נמלט מהונגריה בשנת 1948 כאשר ברית המועצות ביססה שלטון צבאי קומוניסטי.
הוא ברח ברגל, כשהוא נושא את הגיטרה שלו דרך ההרים, לאוסטריה.
הוא התיישב בווינה, הפך לאזרח אוסטרי, והקים להקת ג'אז עם האקורדיוניסטית ונגנית הויברפון, ורה אאואר.
בשנות החמישים עבר צולר לגרמניה וניגן עם הפסנתרנית הגרמניה יוטה היפ ונגן הסקסופון הנס קולר.
לאחר שנפגש עם נגני ג'אז אמריקאים, וביניהם נגן הבס אוסקר פטיפורד והסקסופוניסט לי קוניץ, שוכנע על ידם לעבור לארצות הברית.
הוא עבר לארצות הברית לאחר שקיבל מלגה לבית הספר לג'אז "לנוקס" (Lenox School of Jazz).
אחד המורים שלו היה הגיטריסט ג'ים הול וחברו לחדר היה נגן הסקסופון אורנט קולמן, שגרם לו להתעניין בג'אז חופשי.
בשנים 1962–1965 הופיע צולר בהרכב עם נגן החליל הרבי מאן, ולאחר מכן עם לי קוניץ ונגן הטרומבון אלברט מנגלסדורף.
לאורך השנים, הוא ניגן והקליט עם בני גודמן, סטן גץ, נגן הויברפון רד נורבו, ג'ימי רייני, הרבי הנקוק, רון קרטר, נגנית האורגן שירלי סקוט, המוזיקאי קאל טג'אדר, ועם ג'ימי הנדריקס.
הוא אף ניגן במועדוני הג'אז בניו יורק בשנות השישים עם הפסנתרן דון פרידמן.
בשנת 1974, הוא הקים את "Attila Zoller Jazz Clinics" בוורמונט,שלימים שינה את שמו ל"מרכז הג'אז של ורמונט", שם לימד עד 1998. הוא המציא פיק אפ דו כיווני, מיתרים מעוצבים וסדרת גיטרות ייחודית.
בין השנים 1989–1998 הוא ניגן יותר ויותר עם הוויברפוניסט הגרמני וולפגנג לקרשמיד והם גם עשו כמה הקלטות יחד.
הוא הופיע עם טומי פלנגן וג'ורג' מראז בניו יורק שלושה שבועות לפני מותו בשנת 1998 בטאונסהנד, ורמונט.
פרס מפעל חיים, קרן ניו אינגלנד לאומנויות.
Message to Attila, אלבום מחווה, בתיאום והפקת הגיטריסט דייוויד בקר, ובו יצירותיו של זולר בביצוע הגיטריסטים ג'ון אברקרומבי, ג'ין ברטונסיני, פיטר ברנשטיין, פט מתיני ומייק סטרן.
אטיליו פונטנה (באיטלקית: Attilio Fontana; נולד ב-28 במרץ 1952) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כמושל לומברדיה מאז 2018. לפני כן כיהן כראש עיריית וארזה.
פונטנה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקלאסי ארנסטו קאירולי בעיר הולדתו וארזה בשנת 1970, וסיים לימודי משפטים בשנת 1975 באוניברסיטת מילאנו.
מאז 1980 הוא הבעלים של משרד עורכי דין בווארזה.
ראש מועצה אזורית וראש עיר
פונטנה הוא חבר ותיק במפלגות הליגה הלומברדית והליגה הצפונית, וכיהן מ-7 במאי 1995 עד ה-13 ביוני 1999 כיהן בתפקיד ראש עיריית אינדונו אולונה.
בשנת 2000 התמודד בבחירות האזוריות בלומברדיה, ונבחר לנשיא המועצה האזורית של לומברדיה (הרשות המחוקקת של המחוז) עם 5,194 קולות.
בבחירות האזוריות הבאות בשנת 2005 בלומברדיה נבחר מחדש לנשיאות המועצה האזורית של לומברדיה, תפקיד שמילא עד יולי 2006.
ב-2006 פונטנה התמודד ונבחר לראשות עיריית וארזה בסיבוב הראשון של הבחירות המוניציפליות ב-28 במאי 2006, וזכה ב-57.8% מהקולות.
נבחר מחדש לכהונה שנייה ב-29 במאי 2011 עם 53.89% מהקולות, ונשאר בתפקידו עד 19 ביוני 2016, היום בו דויד גלימברטי, ראש העירייה מטעם המרכז-שמאל הראשון של וארזה מאז 1992, יחליף אותו.
בינואר 2018, כאשר מרוני הודיע על פרישה מהפוליטיקה, פונטנה נבחר למועמד המרכז-ימין למושלות לומברדיה.
מבחינת התקשורת האיטלקית, ניסיונו כראש עיר והפופולריות של פונטנה הם בין החוזקות של מועמדותו.
ב-15 בינואר 2018 קבע פונטנה כי התרבות המערבית באיטליה נמצאת בסכנה בשל זרמי ההגירה מאפריקה, מה שיצר מחאות רבות וביקורת מצד המפלגה הדמוקרטית (PD) ושל תנועת חמשת הכוכבים נגד פונטנה.
בעקבות כך הוא התנצל על דבריו, והכריז כי האמירה היא נפילה בלשונו, ולא מביעה גזענות מצדו או מצד מפלגתו.
ב-4 במרץ 2018 ניצח פונטנה בבחירות עם כ-50% מהקולות מול ג'ורג'יו גורי (עם 29% מהקולות) ודאריו ויולי (עם 17% מהקולות) ופונטנה הושבע לתפקיד כמושל ב-26 במרץ.
במאי 2019 משרד התובע של מילאנו פתח בחקירה נגד פונטנה בחשד שהשתמש לרעה בכוחו כמושל לומברדיה בפרשת שחיתות עקב מינוי שנוי במחלוקת, אך במרץ 2020 זוכה מכל ההאשמות והתיק נסגר סופית שכן המינוי הנדון לא היווה עבירה על החוק.
ביולי 2020 נפתחה נגד פונטנה חקירה נוספת, בעקבות פעילות של פונטנה, אשתו וגיסו העוברת על מגבלות מגפת הקורונה.
כמה עיתונאים בספטמבר 2020 שיערו כי פונטנה יפרוש מהפוליטיקה ב-2023 עקב החקירות נגדו לפני הבחירות הבאות למושלות לומברדיה, בדומה לפרישתו של מרוני ב-2018, אך מתאו סלביני (מנהיג הליגה הצפונית) מנע את התפטרותו של פונטנה מנשיאות לומברדיה ואת הקדמת הבחירות.
אטילה אבּרהם (בהונגרית: Ábrahám Attila; קאפובאר, 29 באפריל 1967) הוא אלוף אולימפי בקיאקים, מנהל ספורט מוביל.
מאז 1977, הוא התחרה בקיאקים עבור Rába ETO, מאז 1985 עבור Budapesti Honvéd, ומ-1995 עד 1996 עבור MTV SE.
בין 1985 לבין 1996 היה חבר בנבחרת הונגריה.
הוא השיג את הצלחתו הגדולה ביותר באולימפיאדת סיאול (1988), שם זכה באליפות אולימפית ב-1000 מטר כחבר ברביעיית הקיאקים שהורכבה מאטילה אברהם, פרנץ צ'יפש, ז'ולט דיולאי ושאנדור הודושי.
במהלך הקריירה הספורטיבית שלו, הוא זכה גם בשתי מדליות אולימפיות נוספות ובחמישה תוארי אליפות עולם.
ב-1991 הוא הפך למורה במכללה להכשרת מורים דיולה יוהאס בסגד, וב-1999 קיבל דוקטור במשפטים באוניברסיטת יוזף אטילה בסגד.
בין השנים 1997–2004 היה נשיא איגוד הספורטאים למלחמה בסמים
בין השנים 2003–2004 היה נשיא האיגוד הלאומי של מועדוני כושר ובריאות,
מ-2001 עד 2004 היה נשיא הקרן למען פיתוח תרבות אורח החיים ההונגרית.
בשנת 1998 הפך לחבר נשיאות איגוד הקיאק-קאנו, בה היה אחראי על העניינים הבינלאומיים, לימים היה חבר בוועדת האישור וההעברה.
לאחר פרישתו עבד גם ככתב טלוויזיה.
מ-7 באוקטובר 2004 הוא היה נשיא לשכת הספורט הלאומית עד יולי 2006, אז הופסק תפקידו, בתפקיד זה היה מזכיר מדיני (סגן שר) בתפקיד האחראי לענייני ספורט.
בפברואר 2012 הוא הפך למזכיר הכללי של איגוד הקיאק-קנו ההונגרי.
הוא כיהן בתפקיד זה עד אוגוסט 2014.
מ-1 בספטמבר 2014, הוא היועץ המשפטי, מנהל העסקים ובעלים משותף של "אקדמיית הכושר".
אשתו היא מורה, מנהלת ובעלים משותף של האקדמיה לכושר (Fitness Akadémia).
בנו הבכור, מאתה (Máté) (1995), הפך לאחד ממנהיגי תנועות המחאה של בתי הספר התיכוניים בדצמבר 2012.
אלוף עולם שלוש פעמים זוגי.
זוכה האוניברסיאדה (קיאק רביעייה 1000 מטר: 1987)
אנשיטי מרלנה סינג (בהינדי: आतिशी मार्लेना; נולדה ב־8 ביוני 1981) היא פוליטיקאית הודית המכהנת כראש האופוזיציה ב.
כיהנה כראש השרים של דלהי מספטמבר 2024 עד פברואר 2025 מטעם אאם אדמי.
אנטישי מרלנה סינג נולדה לוויג'אי קומאר סינג, פרופסור באוניברסיטת דלהי, וטריפטה וואי.
היא קיבלה תואר בהיסטוריה מ בדלהי, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת אוקספורד.
אטישי התגוררה במשך כשבע שנים בכפר במאדהיה פרדש תוך עיסוק בחקלאות אורגנית ויוזמות חינוכיות.
ב־2013 הייתה אטישי שותפה בוועדה שכתבה את מניפסט הבחירות של מפלגת אאם אדמי לקראת הבחירות לאספה המחוקקת של דלהי.
ב־2015 מונתה אטישי ליועצת לסגן ראש השרים של דלהי .
היא החזיקה בתפקיד כשלוש שנים, עד שמשרד הפנים של הודו ביטל את החזקתה בתפקיד בטענה שהליך המינוי לא נעשה כראוי.
בבחירות ללוק סבהה ב־2019 התמודדה אטישי במחוז הבחירה בניו דלהי, והגיעה למקום השלישי.
אטישי נבחרה לאספה המחוקקת של דלהי בבחירות ב־2020. הושבעה כשרה בממשלת דלהי במרץ 2023.
אטישי הושבעה כראש השרים של דלהי ב־21 בספטמבר 2024, לאחר התפטרות מנהיג מפלגת אאם אדמי ארווינד קג'ריוואל מהמשרה מתוך כוונה לזכות מחדש באמון הציבור בבחירות.
בבחירות לאספה המחוקקת של דלהי בפברואר 2025 נבחרה מרלנה מחדש לאספה, אך מפלגת אאם אדמי זכתה ב־22 (מתוך 70) מושבים באספה, כשהיא מפסידה למפלגת העם ההודית.
בעקבות כך החליפה אותה רקה גופטה כראש השרים בטריטוריה ב־20 בפברואר.
מרלנה מונתה לראש האופוזיציה באספה המחוקקת.
אטיקוס מת'יו קאופר רוס הוא מוזיקאי, מלחין, מפיק מוזיקלי ומהנדס קול אנגלי.
רוס ידוע בעיקר בזכות שיתופי הפעולה שלו עם המוזיקאי האמריקאי טרנט רזנור, עמו החל לעבוד בפרויקט המוזיקלי "Tapeworm" בשנת 2002. בשנת 2005 הצטרף רוס ללהקת ניין אינץ' ניילז כמתכנת ומפיק, ובשנת 2016 הפך לחבר הרשמי היחיד בלהקה מלבד רזנור.
בנוסף לעבודתו בניין אינץ' ניילז, רוס ורזנור ידועים בעבודתם על פסקולים לקולנוע.
הם זכו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר לסרט "הרשת החברתית" בשנת 2010, בפרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית על "נערה עם קעקוע דרקון" בשנת 2013, ובפרס גלובוס הזהב והאוסקר עבור הסרט "נשמה" (יחד עם ג'ון באטיסט) בשנת 2021.
רוס נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בניין אינץ' ניילז בשנת 2020.
אטיקוס רוס נולד ב-16 בינואר 1968 באזור לדברוק גרוב בלונדון, אנגליה.
הוא בנם של רוקסנה רוז קתרין ניילה ושל איאן קאופר רוס, ממייסדי תחנת הרדיו "Radio Caroline".
סבו מצד אמו היה הדיפלומט מיילס לאמפסון, ונינו של סוחר הפרווה קרטיס למפסון.
לרוס חמישה אחים, כולל המוזיקאי לאופולד רוס והדוגמנית ליברטי רוס .
סב רבא שלו היה הפתולוג והבקטריולוג האיטלקי אלדו קסטלני .
דודו הוא העיתונאי האנגלי-אמריקאי צ'ארלס גלאס .
רוס התחנך בבית הספר היוקרתי איטון קולג' ולאחר מכן במכון קורטולד לאמנות .
רוס החל את דרכו באמצע שנות ה-90 כטכנאי סינתיסייזר עבור טים סימנון בפרויקט "Bomb the Bass".
במהלך תקופה זו, עבד על אלבומים כמו Unknown Territory ו-Clear.
בנוסף, יצר שיתופי פעולה עם המוזיקאי בארי אדמסון וייסד את הלהקה "12 Rounds" יחד עם אשתו, קלאודיה סארן, ואדם הולדן.
הלהקה הוציאה שני אלבומים: Jitterjuice ו-My Big Hero.
בשנת 2000 עבר רוס לארצות הברית ובשנת 2002 החל לעבוד עם טרנט רזנור על פרויקט הצד "Tapeworm".
הוא שימש כמפיק וטכנאי באלבומים שונים של ניין אינץ' ניילז, כולל With Teeth, Year Zero, Ghosts I–IV ו-Hesitation Marks.
עבודתו הראשונה של רוס בפסקולים הייתה בשנת 2004, כאשר הלחין מוזיקה לסדרה "Touching Evil" של האחים יוז, יחד עם אשתו קלאודיה ואחיו לאופולד.
מאוחר יותר הלחין מוזיקה לסרטים נוספים של האחים יוז, כולל "הנבחר" (2010), עליו זכה בפרס BMI והיה מועמד לפרס פסקול השנה בפסטיבל World Soundtrack Awards.
בשנת 2010 הודיע רזנור כי הוא ורוס ילחינו את הפסקול לסרט "הרשת החברתית" של דייוויד פינצ'ר.
הפסקול זכה לשבחים רבים וזיכה אותם בפרס גלובוס הזהב ובאוסקר.
מאז, רוס ורזנור המשיכו לעבוד יחד על פסקולים לסרטים כמו "נערה עם קעקוע דרקון" ו"נעלמת".
בשנת 2021 זכו רוס, רזנור וג'ון באטיסט בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על הפסקול לסרט "נשמה".
רוס נשוי למוזיקאית האמריקאית קלאודיה סארן, ולזוג שלושה ילדים.
הם מחלקים את זמנם בין לונדון ללוס אנג'לס.
2008: אוהב אותך, ניו יורק
2011: נערה עם קעקוע דרקון
2023: צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים
אטילה מולנאר (בהונגרית: Attila Molnár; נולד ב-17 בינואר 2002) הוא אתלט הונגרי, אלוף אירופה באולם (אפלדורן 2025) בריצת 400 מטר.
מדליית ארד בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בבאקו שבאזרבייג'ן ביולי זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.09 שניות.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיים במקום 13 בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:04.71 דקות.
מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 23
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באספו שבפינלנד ביולי זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 12 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.02 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות קבע שיא הונגריה חדש של 44.84 שניות.
בנוסף, סיים במקום 16 בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא הונגריה חדש של 3:02.65 דקות.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום חמישי בתוצאה של 46.11 שניות.
בשלב חצי הגמר קבע שיא הונגריה חדש של 46.08 שניות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיים במקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.07 שניות.
בנוסף, סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:02.10 דקות, לאחר בשלב המוקדמות קבע יחד עם חבריו שיא הונגריה חדש של 3:02.09 דקות.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט הודח בבית הניחומים לאחר שקבע תוצאה של 45.45 שניות.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.25 שניות, לפני מקסימיליאן שבד מפולין (45.31 שניות) וז'ימי סודריל מצרפת (45.59 שניות).
אטילה מיהאי קרטס (בהונגרית: Attila Mihály Kertész נולד ב-8 ביולי 1988) הוא גולש סקי למרחקים ישראלי-הונגרי.
מייצג את ישראל באולימפיאדת מילאנו – קורטינה ד'אמפצו (2026).
קרטס נולד בהונגריה וגדל כספורטאי רב-תחומי.
כנער התחרה בענפים שונים, ובגיל 18 סיים במקום השישי בגביע עולם בקיאקים.
בהמשך הפך לווטרינר, הקים עסקים וניהל קריירה אזרחית מלאה, אך במקביל המשיך להתחרות בספורט.
ב-2018 גילה את הסקי למרחקים.
בשנת 2019 החל יחד עם אשתו תהליך של עלייה לישראל, ובשנת 2020 עבר עמה לתל אביב-יפו.
עם פרוץ מגפת הקורונה, נאלצו השניים לעזוב את ישראל בשל היעדר מסמכים חוקיים.
בשנת 2023 תכננו השניים פעם נוספת לעלות לישראל, אך שלושה ימים בלבד לפני טיסתם המתוכננת, התרחש טבח שבעה באוקטובר.
תהליך העלייה התעכב פעם נוספת, ורק בשנת 2024 קיבלו השניים אזרחות ישראלית.
ביום שבו קיבל את תעודת הזהות הישראלית, כתב קרטס לוועד האולימפי בישראל כי הוא מעוניין להתחרות ברמה בין-לאומית בסקי למרחקים, וביקש עזרה בתהליך.
בתוך מספר שבועות התחרה ברומניה תחת דגל ישראל.
בחורף 2024 השתתף בחמש תחרויות סקי בין-לאומיות, והצליח להעפיל לאליפות העולם.
בתחרות גביע העולם שנערכה בטרונדהיים שבנורווגיה ב-7 בדצמבר 2025 קבע קרטס את הקריטריון לאולימפיאדת מילאנו – קורטינה ד'אמפצו (2026) במקצה ל-10 ק"מ, כאשר קבע תוצאה של 293.87 נקודות.
אטלנטיס הוא אי אגדי המוזכר בכתביו של הפילוסוף היווני אפלטון.
מיקומו כמתואר בכתבים היה "מעֵבר לעמודי הרקולס" (כלומר ממערב למצר גיברלטר).
בשניים מבין הדיאלוגים של אפלטון, "טימאיוס" ו"קריטיאס", המתנהלים בין מורה לתלמידו, הסביר אפלטון כי הידע על אודות אטלנטיס הגיע מהמדינאי סולון, אשר שמע על האי מכוהן מצרי, שהפליג בהסבריו על תרבות מפותחת שהתקיימה כ-9,000 שנה לפני זמנו (כלומר כ-11,600 שנה לפני זמננו), והייתה מתקדמת בהשוואה לכל תרבות אחרת בתקופתה.
אותה תרבות כבשה את כל עמי המזרח התיכון, למעט תושבי אתונה, ורשמה הישגים טכנולוגיים מדהימים.
מסופר גם כי עם הזמן תושבי האי הפכו לכופרים ומרושעים.
בהמשך סיפר אפלטון שזעמו של זאוס, אבי האלים, החריב את היבשת ברעידת אדמה או התפרצות הר געש, וזאת בשל חמדנותם ואנוכיותם של תושביה.
לפי הדעה הרווחת במחקר, סיפור אטלנטיס היה משל שסיפר אפלטון בדומה ל"משל המערה של אפלטון", אך לא ברור אם הוא היה מבוסס (לפחות בחלקו) על סיפורים שאפלטון הכיר.
ישנה סברה לפיה אגדת אטלנטיס מבוססת על חורבן התרבות המינואית העתיקה.
מרכזה היה באי כרתים והיא נחרבה מסיבות לא ידועות בוודאות בסמוך להתפרצות המינואית של הר הגעש סנטוריני, סביב שנת 1600 לפני הספירה.
אסון נוסף אפשרי הוא ומשבר תקופת הברונזה המאוחרת מאזור 1300 לפני הספירה.
שהשפיעו על האזור הזה ועשויות להיות ההרס שאליו התייחסו המקורות ששימשו את אפלטון.
אירועים משמעותיים כגון אלה היו עשויים להיות חומר לסיפורים שעברו מדור לדור במשך כמעט אלף שנים.
היוונים קראו לים שמעבר למצר גיברלטר "ים אטלס" ("הים האטלנטי", או במינוח המודרני: "האוקיינוס האטלנטי").
זהו גם שמו ומקומו של האי בסיפורו של אפלטון.
לפי אפלטון, הוא התקיים שם בעבר הרחוק.
במהלך ההיסטוריה היו שהחשיבו סיפור זה לעובדתי, והיו ניסיונות רבים לאתר את אטלנטיס המקורית.
הועלו מספר השערות באשר למיקומה האפשרי.
אף אחת מהשערות אלה אינה מבוססת על ממצאים מדעיים כלשהם.
היו שניסו למקם את אטלנטיס בסמוך למצר גיברלטר, בצפון מערב אפריקה או בקבוצת האיים האזוריים.
לפי דבריו של אפלטון, אטלנטיס הייתה אי באוקיינוס האטלנטי.
בהמשך אף הורחבה תאוריה זו לטענה שמקורן של כל התרבויות המודרניות הוא בתרבות אחת שבאי עתיק במרכזו של אוקיינוס זה.
המחקר המודרני הראה שלא היה בעבר אי גדול במרכז האוקיינוס, וכן שזמני ודרכי יצירת התרבויות השונות שונים מאלו הנדרשים מהתאוריה.ב-2024 דיווח ארכאולוג בשם מייקל דונלן כי מצא את אטלנטיס במקום שתואם לפרטי פרטים את מה שכתב אפלטון", אמר.
"הוא מציין שהעיר שכנה מעבר לעמודי הרקולס, באזור שהיוונים כינו גאדס, מה שאנחנו מכירים היום כקדיס, העיר העתיקה ביותר במערב אירופה" דונלן, הציג את ממצאיו בכנס "Cosmic Summit", וצירף גם קטעים מסרט תיעודי שצילם.
בכנס הציג תבנית סדורה של קירות מעגליים אדירים בגובה של מעל שישה מטרים, שיצרו שלוש טבעות קונצנטריות, כשביניהן תעלות חצובות ובמרכז מבנה מלבני "אקרופוליס", המזכיר לדבריו את מקדש פוסידון מהמיתולוגיה היוונית.
בצילומים שנעשו בצלילות תיעד צוות המחקר אבנים מלבניות גדולות, קירות קורסים ותעלות שנראות כאילו הושלכו ממקומן - עדות לטלטלה אדירה שעבר המקום.
מיתוסים רבים נקשרו סביב אטלנטיס.
בפרט, מיסטיקנים אירופאיים סברו שבאטלנטיס גר הגזע הארי הקדום, גזע של ענקים בעלי חוכמה וטכנולוגיה ייחודית.
אנשים רבים ניסו לחפש את שרידי האטלנטיס בתקווה למצוא שאריות מאותו גזע קדום, כגון חפצים בעלי כוחות על-טבעיים או מגילות הנותנות ידע על-טבעי.
גם היינריך הימלר הנאצי השקיע בכך משאבים רבים.
קיימות עשרות יצירות שמתייחסות לאטלנטיס או מביאות סיפור דומה על אי חזק ומושחת שנעלם תחת הגלים, ביניהן:
בספר עשרים אלף מיל מתחת למים, מאת ז'ול ורן (1870) הגיבורים יוצאים לסיור על קרקעית הים, ושם הם מגלים שרידים של אטלנטיס.
אקוומן הוא דמות גיבור על בקומיקס, שהחלה להופיע ב-1941, בסיסו הסודי הוא מקדש עתיק באטלנטיס האבודה, שחבויה מתחת לפני הים.
בסרט מסע לבטן האדמה, (1959), הגיבורים מגיעים במהלך הרפתקואתים לחורבות העיר.
הסיפור על האי נומנור מאת ג'.
טולקין במסגרת הספר הסילמריליון 1977. הוא התייחס לאי כאל אטלנטיס בכמה ממכתביו.
האיש מאטלנטיס, סדרת מדע בדיוני/פנטזיה אמריקאית ששודרה במשך 13 פרקים ברשת NBC במהלך עונת 1977/78. בסדרה יש אדם שהוא השורד היחיד מהציוויליזציה האבודה של אטלנטיס והוא בעל יכולות יוצאות דופן, כולל יכולת לנשום מתחת למים.
אינדיאנה ג'ונס וגורלה של אטלנטיס - משחק מחשב משנת 1992.
"גילוי אטלנטיס" מאת קלייב קאסלר, 1999.
סדרת הספרים "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, מאת מייקל סקוט, 2007.
בסדרת הטלוויזיה המדע בדיונית "סטארגייט אטלנטיס", מוצב נשכח באנטארקטיקה מוביל משלחת צבאית דרך הסטארגייט לגלקסיית פגסוס הרחוקה, שבה חייזרים קדומים השאירו מאחור את העיר האבודה אטלנטיס שקועה במעמקי הים, וזאת כדי להגן עליה מפני אויביהם "הרפאים".
חבילת ההרחבה "גורל אטלנטיס" במשחק הווידאו "Assassin's Creed Odyssey", שמתרחש בהיסטוריה בדיונית כחלק מסדרת משחקי Assassin's Creed, מספק גרסה בדיונית לאירועים שהובילו לשקיעתה של אטלנטיס.
שומרת הערים האבודות, סדרת ספרים מאת שאנון מסנג'ר בה יבשת המתרחשת בה העלילה היא אטלנטיס.
בסדרת הספרים שבעת הפלאים מסופר על חבורת נבחרים שהם צעצעים של נסיך אטלנטיס, קראי
אטלנטה היא בירתה של מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר במדינה זו.
אוכלוסיית אטלנטה מנתה ביולי 2021 496,461 תושבים, העיר מהווה את המרכז התרבותי והעסקי במטרופולין של אטלנטה שבשטחה מתגוררים כ-6 מיליון תושבים.
היא מדורגת במקום ה-38 בדירוג הערים המאוכלסות ביותר בארצות הברית ובמקום השביעי מבחינת תמ"ג.
אטלנטה היא מושב מחוז פולטון .
היא מכונה "העיר שביער" (The City in a Forest), בשל העובדה שהיא העיר המיוערת ביותר בארצות הברית (36% משטחה מכוסה בעצים).
למרות מיקומה הגאוגרפי-תרבותי במדינת הדרום העמוק, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אטלנטה שימשה כמרכז התארגנות חשוב למנהיגי התנועה לזכויות האזרח במאבקם נגד ההפרדה הגזעית שהונהגה בה ובדרום.
כיום, אטלנטה בעלת מוניטין של עיר ליברלית עם אוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית.
הקהילה הלהט"בית בעיר היא השלישית בגודלה מבין 50 הערים המאוכלסות ביותר בארצות הברית (12.8% מהאוכלוסייה).
אטלנטה, על שם האוקיינוס האטלנטי שלחופו שוכנת ג'ורג'יה, נוסדה בשנת 1836 כצומת מסילות ברזל.
בימי מלחמת האזרחים כבר שימשה כעיר מרכזית בדרום, וסבלה פגיעות קשות מצד צבא הצפון המנצח.
היא פונתה מתושביה ונחרבה כמעט עד היסוד בשנת 1864. נפילת אטלנטה פגעה קשות במורל הדרום והייתה אחת מנקודות המפנה שהכריעו את גורל המלחמה.
לאחר סיום המלחמה שוקמה העיר בהדרגה, הוכרזה כבירת ג'ורג'יה, והתפתחה להיות מרכז המסחר והתעשייה של הדרום.
ב-1906 פרצו בעיר מהומות גזעיות בעקבות מתקפה של אמריקאים לבנים חמושים על אפרו-אמריקאים.
המתקפה תוארה היטב בעיתונות, ביניהם Le Petit Journal, שתיאר את האירוע כ"טבח גזעי בשחורים".
ההמון הלבן פרץ לבתים ועסקים של שחורים, גררו אותם מתוך המכוניות לרחוב.
חלקם נתלו על מנורות רחוב, נדקרו או הוכו למוות.
לפי הערכות המתקפה הובילה לרצח של מעל 25 אמריקאים שחורים.
ב-1915 ליאו פרנק, יהודי אמריקאי, נפל קורבן לעלילה ומעשה לינץ' (הראשון שתועד כנגד יהודים בארצות הברית).
הלינץ' הפך לאירוע מכונן בעליית הדור השני של ה-KKK.
בעקבות זאת, מחצית מאוכלוסיית היהודים נטשה את מדינת ג'ורג'יה שהייתה שנייה רק למיסיסיפי מבחינת כמות מקרי הלינצ'ים שבוצעו בה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 העיר הייתה מוקד מפגש חשוב למנהיגים רבים מתנועת זכויות האזרח האמריקאית, בזמן שאלו נאבקו נגד ההפרדה הגזעית שהונהגה בה ובמדינות הדרום.
הסלוגן של המוחים בעיר היה "העיר עסוקה מדי בשביל לשנוא" (city too busy to hate).
כעשור לאחר מכן בוטלה ההפרדה הגזעית וב-1973 נבחר ראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון, מיינארד ג'קסון.
בשנים אלו אטלנטה הפכה לעיר מודרנית; נמל התעופה התפתח, הוקמה רכבת תחתית ונבנה מרכז הכנסים השלישי בגודלו בארצות הברית.
העיר המשיכה להתפתח במהירות בעשורים שאחרי.
ב-1996 נערכו בעיר המשחקים האולימפיים, דבר שמחק את שאריות תדמיתה כעיר דרומית נחשלת והעמידה בשורה אחת עם החשובות והמבוססות בערי צפון אמריקה.
במרץ 2021 התרחש בעיר פיגוע ירי שבו נהרגו 8 אנשים.
העיר ממוקמת על רכס בגובה ממוצע של 300 מטרים מעל פני הים, ופני השטח הרריים למדי.
מבחינה אורבנית מתחלקת העיר לשלושה חלקים עיקריים:
דאונטאון (Downtown) - דרום העיר הכולל את המרכז ההיסטורי ומרכז העסקים הראשי
באקהד (Buckhead) - אזור השכונות הצפוניות המבוססות
מידטאון (Midtown) - השטח שבין שני הנ"ל
באופן טיפוסי לערי הדרום הוותיק של ארצות הברית, האוכלוסייה האפרו-אמריקאית מהווה למעלה ממחצית תושבי העיר.
זאת בניגוד לשיעור האפרו-אמריקאים במדינת ג'ורג'יה שאינו מגיע ל-30%.
הסיבה לכך היא שמבחינה היסטורית וביחס לערים אחרות שיעור האפרו-אמריקאים שהצליחו באטלנטה מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית גבוה.
בהקשר זה, כינוי נפוץ לעיר הוא Black mecca.
אוכלוסיית היהודים באטלנטה רבתי היא כ-120 אלף איש, השייכים לזרמים מגוונים.
רבים מהם גרים בחלקים הצפוניים של העיר.
האוכלוסייה היהודית כוללת יהודים רבים שהגיעו אליה מאזורים אחרים בארצות הברית.
כ-12% ממוצא אסייתי, היספני, ילידים אמריקאים, ואחרים כולל שני גזעים.
נכון לשנת 2016, ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $53,843.
כעיר מרכזית וצומת דרכים ראשי לאזור דרום ארצות הברית, הייתה אטלנטה משחר ימיה עיר סחר חשובה.
בעשורים האחרונים זכתה העיר לפריחה כלכלית, וכיום נמצאים בה ובפרבריה מטות כמה מענקי הכלכלה האמריקאית והעולמית - ביניהם רשת CNN, קוקה-קולה, דלתא איירליינס, UPS, הום דיפו, בלסאות' ואחרים.
שדה התעופה של אטלנטה הוא מהגדולים בארצות הברית ובעולם כולו, ובעל כמות התנועה (נחיתות והמראות) הרבה ביותר בעולם, עקב כך שנמל זה הוא בסיס האם של חברת התעופה השנייה בגודלה בעולם, דלתא איירליינס.
באופן טבעי הנמל מהווה צומת קישור מרכזי לתנועת נוסעים ומטענים בין צפון לדרום ארצות הברית ובין החוף המזרחי לחוף המערבי.
ב-2004 דורגה העיר על ידי מגזין פורבס במקום החמישי ברשימת הערים בעלות איכות החיים הגבוהה ביותר בארצות הברית.
העיר מהווה אחד המרכזים של תעשיית ההיי-טק של ארצות הברית.
ממשוקמות בה משרדים ומטות של חברות גדולות אך גם חברות סטארט אפ וחברות קטנות דוגמת אלגוסק.
החורף קריר עד קר, עם שלג קל בשיאו.
עונות המעבר נעימות לרוב, אך עשויות להיות הפכפכות.
גשם וסופות רעמים הם תופעה שכיחה בכל עונות השנה.
אטלנטה הוקס היא קבוצת כדורסל מהעיר אטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם סטייט פארם ארנה.
הקבוצה מחזיקה במשך הזמן השני הארוך ביותר ללא תואר אליפות ב-NBA (אחרי סקרמנטו קינגס), במשך 64 עונות.
אליפות ה-NBA היחידה בה זכתה הקבוצה, כמו גם כל 4 הופעות הגמר שלה, היו כאשר הקבוצה שכנה בסנט לואיס ונקראה "סנט לואיס הוקס".
המועדון נוסד בשנת 1946 כ"בפאלו ביזונס", ושיחק באולם באפלו ממוריאל אודיטוריום שבבאפלו, ניו יורק, כשבשורותיה משחק הגארד/פורוורד והמאמן-שחקן דיאנג'לו קינג.
ב-27 בדצמבר 1946 החליט הבעלים בן קרנר להעביר את המועדון לעיר מולין שבאילינוי, שהייתה באותו הזמן חלק מאזור הידוע בשם "שלוש הערים" (כיום אזור זה ידוע בכינוי "ארבע הערים").
קרנר שינה את שם המועדון לטריי-סיטיז בלקהוקס, כהתייחסות למלחמת הנץ השחור, שנערכה בעיקר באילינוי.
הבלקהוקס הפכו לאחד מ-17 המועדונים המקוריים לאחר האיחוד שנערך בשנת 1949 של ליגת ה-NBA בת ה-12 שנה עם ליגת ה-BAA בת ה-3 שנים.
ההוקס נכשלו בניסיונם הראשון להגיע אל משחקי הפלייאוף.
בשנת 1951 שינה המועדון מיקום ועבר למילווקי, ויסקונסין, והפך למילווקי הוקס.
1965-1954 עדין סנט לואיס תקופת בוב פטיט
בשנת 1954 בחרו ההוקס את בוב פטיט, לימים MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
למרות זאת, היו ההוקס לאחת הקבוצות הגרועות בליגה, ובשנת 1955 עברו שוב, הפעם לסנט לואיס, מיזורי, יריבתה של העיר מילווקי בתעשיית הבירה, והפכו לסנט לואיס הוקס.
ב-1956 זכה בוב פטיט בתואר MVP של העונה הסדירה ב-NBA, וההוקס בחרו במקום השני בדראפט את ביל ראסל, אבל הם העבירו אותו מיד בטרייד לבוסטון סלטיקס עבור קליף האגן ואד מקולי, אשר לימים יהיו חברי היכל התהילה.
ב-1957 ההוקס סיימו במאזן 34-38, אבל עם זאת, האזור המערבי של הליגה היה חלש ביותר באותה שנה.
לאף קבוצה באזור לא היה מאזן חיובי.
הם גמרו במקום הראשון באזור שלהם, לאחר שניצחו את מיניאפוליס לייקרס ופורט וויין פיסטונס בשוברי שוויון של משחק אחד.
לאחר מכן, הם ניצחו את הלייקרס בגמר המערב כדי לעלות לגמר, והפסידו לבוסטון סלטיקס במותחן גדול בהארכה במשחק השביעי.
ב-1958, לאחר שהצליחו בפעם הראשונה לגמור את העונה במאזן חיובי של 41-31, הם שוב עלו לגמר, בו הם נקמו את תבוסתם מול הסלטיקס מהשנה הקודמת, ניצחו בסדרה 4-2 והשיגו להוקס את אליפות ה-NBA הראשונה והיחידה שלהם.
בוב פטיט קלע 50 נקודות במשחק האחרון של הסדרה.
בעונה שלאחר מכן בוב פטיט הוביל את ההוקס למאזן 49-23, הטוב ביותר באזור המערבי, הסיבה בגינה זכה בפרס ה-MVP השני שלו.
ההוקס נשארו אחת הקבוצות הבכירות של ה-NBA בעשור הבא.
בעונת 1959/1960, תחת המאמן אד מקולי, עלתה הקבוצה לגמר, אך הפסידה לסלטיקס במותחן נוסף שהגיע למשחק מספר שבע.
בעונה שלאחר מכן, עונת 1960/1961, עם רכישת הרוקי לני וילקנס, ההוקס חזרו על הצלחתם, אך פגשו שוב את הסלטיקס בגמר ה-NBA של 1961, והפסידו בו בחמישה משחקים.
למרות ההצלחה, הפך הבעלים קרנר למודאג בכל הקשור לאולם המזדקן בן 10,000 המקומות בו שיחקו ההוקס, קייל אודיטוריום.
מדי פעם שיחקו ההוקס באולם סנט לואיס ארנה (בעיקר נגד יריבות פופולריות), אך קרנר לא היה מוכן להעביר את הקבוצה באופן מלא לאולם, מכיוון שהוא לא תוחזק כראוי מאז שנות ה-40. קרנר היה מעוניין באולם חדש כדי להגדיל את הרווחים, אך הוא נתקל בסירוב מהעירייה בכמה הזדמנויות.
בתחילת 1967 העמיד קרנר את ההוקס למכירה לזמן קצר.
אחד מהמציעים הייתה קבוצה בניו אורלינס בראשות מנחה השידור העתידי של תוכנית האירוח מורטון דאוני ג'וניור, אך העסקה קרסה וקרנר הוציא זמנית את הקבוצה שלו מהשוק.
בשנת 1968, לאחר שלא הצליח קרנר לפתור את בעיית האולם, נמכר המועדון ליזם הנדל"ן, טום קאזנס, ולמושל מדינת ג'ורג'יה לשעבר, קארל סאנדרס, ועבר לאטלנטה, ג'ורג'יה.
בעוד שהאולם החדש היה בשלבי בנייה, שיחקו ההוקס באולם של המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, אלכסנדר ממוריאל קוליסאום.
הם זכו בתואר אלופת הבית הראשון שלהם בעונת 1969/1970 עם מאזן של 34–48 באזור המערב.
חברת הבנייה של קאזנס פתחה במהרה את אולם האומי קולסאום, בן ה-16,500 מקומות, שהיה לאולם חדיש בעיר התחתית של אטלנטה.
האולם שימש את ההוקס ואת קבוצת ה-NHL החדשה אטלנטה פליימס בשנת 1972, כשלב הראשון בקומפלקס ענקי לספורט, משרדים, בית מלון, ומסחר, שכיום רובו משמש כיום כמרכז CNN.
כמו כן, בשנת 1972 ההוקס הציגו לראשונה לוגו חדש וצבעים חדשים, תוך שהם מחליפים את ערכת הצבעים הירוקים והכחולים שבהם השתמשה הקבוצה במשך שנתיים, לטובת לבן, זהב ואדום, אותם צבעים בהם של הלהבות.
צללית ראש הנץ בתוך עיגול נשארה בתור הלוגו של הקבוצה, אם כי בצורה מפושטת.
בשנים הראשונות לאחר מעבר ההוקס לאטלנטה הם הציגו קבוצה מוכשרת, שכללה שחקנים כריקי ג'ביס, ומייקל מגנלי, אך לאחר תקופה זו של הצלחה נכנס המועדון לתקופה של בנייה מחדש.
תהליך זה נראה היה בכיוון הנכון, כאשר הקבוצה זכתה בבחירה הראשונה והשלישית בדראפט של שנת 1975, אך הוא נכשל לאחר ששתי הבחירות, דייוויד תומפסון, וגיילורד מקלווין חתמו במועדונים מליגת ה-ABA.
יזם רשת הכבלים והבעלים של אטלנטה ברייבס, טד טרנר, רכש את המועדון בשנת 1977 ושכר את יובי בראון לתפקיד המאמן הראשי.
ההוקס היו לקבוצת הכדורסל היחידה בדרום מזרח ארצות הברית, כמו שהאטלנטה ברייבס היו לקבוצת המייג'ור ליג בייסבול היחידה באזור במהלך שנים רבות.
בעלותו של טרנר על המועדונים הייתה כלי מרכזי בהישארותם של המועדונים באזור.
יובי בראון נבחר למאמן השנה בשנת 1978.
בעונת 1979/1980 סיימו ההוקס את העונה הסדירה במאזן של 32–50 וזכו באליפות הבית המרכזי.
היה זה תואר האליפות הראשון שלה בבית המרכזי ותואר שני מאז מעברם לעיר אטלנטה.
בעונה שלאחר מכן, עונת 1980/1981 ההוקס התחילו עם מאזן 4-0, ואז הפסידו 13 מתוך 14 המשחקים הבאים.
כאשר נותרו עוד 3 משחקים לסיום עונה, פיטרו ההוקס את המאמן הראשי יובי בראון בדרך למאזן של 51–31 של הקבוצה.
בשנת 1982 העביר אליו המועדון את דומיניק וילקינס, לאחר שזה נבחר בבחירה השלישית בדראפט של שנת 1982 על ידי יוטה ג'אז, אך סירב לשחק שם, וקידם את מייק פראטלו לתפקיד המאמן הראשי שנה לאחר מכן.
לאחר צניחה במספר הצופים, שיחקו ההוקס 12 משחקי בית במהלך עונת 1984/1985 באולם לקפרונט ארנה שבניו אורלינס, לואיזיאנה.
בתקופה זו דומיניק וילקינס זכה בתחרות ההטבעות של משחק האולסטאר של שנת 1985 (מאוחר יותר זכה וילקינס בתחרות זו שוב בשנת 1990), וזאת לאחר יריבות מדהימה עם מייקל ג'ורדן.
שחקן נוסף של אטלנטה, ספאד וב, זכה אף הוא בתואר תחרות ההטבעות בשנת 1986, ובאותה שנה גם זכה פראטלו בפרס מאמן השנה ב-NBA.
בין השנים 1985–1989, היו ההוקס בין קבוצות הצמרת של הליגה, כשהם מסיימים את השנים האלו עם מאזן של 50 ניצחונות ומעלה בכל עונה.
המועדון זכה בתואר אליפות שלישית של הבית בו שיחקו בעונת 1986/1987 עם מאזן שיא של המועדון 25–57 בעונה הסדירה.
הייתה זו האליפות השנייה של הבית המרכזי בה הם זכו, אך הקבוצה לא הצליחה להתקדם מעבר לחצי גמר המזרח במשחקי הפלייאוף, כשהפסידו בשלב זה למי שהיו אלופות המזרח או אלופות ה-NBA, בוסטון סלטיקס ודטרויט פיסטונס.
לאחר מספר עונות בינוניות מונה לני וילקינס לתפקיד המאמן הראשי בשנת 1993.
בעונת 1993/1994, וילקינס הוביל את המועדון ל-57 ניצחונות, כשהמועדון משווה את שיא הניצחונות שלו בעונה הסדירה.
ההוקס גם זכו באליפות הבית הרביעית שלהם מאז עבר המועדון לאטלנטה והשלישית בבית המרכזי.
וילקינס גם זכה בתואר מאמן השנה באותה עונה, אך הקבוצה כשלה שוב במשחקי הפלייאוף, כשהפסידה לאינדיאנה פייסרס בשישה משחקים בחצי גמר המזרח.
העונה גם נפגמה עם העברתו של דומיניק וילקינס, שנשאר הקלע המצטיין של המועדון בכל הזמנים, תמורת דני מאנינג, שבמהרה עזב תחת סעיף שחקן חופשי לפיניקס לאחר סיומה של העונה.
ב-6 במרץ 2015 דומיניק ווילקינס קיבל פסל מול הפיליפס ארנה.
בתחילת עונת 1994/1995 ההוקס העבירו את הפורוורד קווין וויליס למיאמי היט עבור סטיב סמית' וגרנט לונג.
במהלך העונה המאמן לני וילקינס שבר את שיא הניצחונות למאמן (שהוחזק קודם על ידי רד אאורבך) עם 939 ניצחונות בקריירה.
ההוקס הגיעו למקום החמישי בבית המרכזי עם שיא של 42–40, אבל הם נוצחו בסוויפ על ידי אינדיאנה פייסרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 1995/1996 ההוקס סיימו במקום הרביעי בבית המרכזי, עם מאזן של 46–36. באמצע העונה הם רכשו את כריסטיאן לייטנר ממינסוטה טימברוולבס.
הם הדיחו את הפייסרס המדורגת שלישית בסיבוב הראשון של הפלייאוף בתוצאה 3-2, אך הפסידו בתוצאה 1-4 לאורלנדו מג'יק בחצי הגמר.
בערך בזמן הזה הוחלט, שצריך להחליף את ה-omni באולם חדש.
ה-omni תוכנן עם פלדת בליה, שנועדה להחליד לתוך אטם מסביב לאולם כדי שיוכל להחזיק מעמד עשרות שנים.
עם זאת, המעצבים והאדריכלים לא התחשבו באקלים הסובטרופי הלח של אטלנטה.
כתוצאה מכך, הוא לא הפסיק להחליד, ונראה מיושן במקצת למרות היותו בן 25 בלבד.
בסופו של דבר, הוחלט שה-Omni ייהרס ועל אותו שטח ייבנה אולם חדש עבור ההוקס.
בעונת 1996/1997 ההוקס התקשו בפתיחת העונה עם מאזן של 6–5, אך עד מהרה הצליחו לחזור למאזן חיובי כשהקבוצה החתימה את קלעי השלשות הנקודות הנרי ג'יימס בדצמבר, ובהמשך שחררה את ברטון לשוק החופשי בינואר לאחר ששיחק רק 24 משחקים.
ההוקס רשמו שיא של 2–14 בינואר, שכלל רצף של עשרה ניצחונות, ולאחר מכן החזיקו במאזן שיא של 15–31 בפגרת האולסטאר, ורשמו רצף של 7 ניצחונות במרץ.
הקבוצה גם ניצחה 20 משחקי בית רצופים בין 12 בנובמבר ל-12 בפברואר.
בפלייאוף הצליחו ההוקס לעבור בסיבוב הראשון את דטרויט פיסטונס בתוצאה 3-2 אבל הפסידו בסיבוב השני לשיקגו בולס (שלבסוף גם זכו באליפות באותה עונה).
לאחר הפלייאוף של 1997, ההוקס חזרו לשחק ב-McCamish Pavilion, כאשר הג'ורג'יה דום שימש למשחקים בעלי קיבולת גדולה יותר, עד שנפתח הפיליפס ארנה לפני תחילת עונת 1999/2000.
בעונת 1997/1998 סיימו ההוקס את העונה הסדירה במקום החמישי במזרח עם מאזן של 50-32. באותה שנה זכה מוטומבו בתואר שחקן ההגנה של השנה בפעם השנייה ברציפות, וגם הפאוור פורוורד אלן הנדרסון זכה בפרס השחקן המשתפר של השנה.
למרות זאת, הם הודחו על ידי שארלוט בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 1998/1999, שהייתה מקוצרת עקב שביתת השחקנים, הצליחו ההוקס להשיג מאזן של 31 ניצחונות, אבל לא הצליחו לעבור מעבר לסיבוב השני של הפלייאוף.
בשנת 1999 ביצעו ההוקס טרייד על סטיב סמית' לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת אייזיאה ריידר וג'ים ג'קסון.
סמית' היה אחד מהשחקנים הפופולריים ביותר של ההוקס במהלך שנות ה-90, ולא מכבר זכה בפרס האזרחות על שם ג'יי.
וולטר קנדי בעבור פעילויות הצדקה הרבות שנטל בהן חלק.
בניגוד לו, סבל ריידר מהיסטוריה של בעיות התנהגות בתוך ומחוץ למגרש.
התנהגותו הבעייתית המשיכה גם לאחר הגיעו לאטלנטה.
ריידר החמיץ את יום מחנה אימונים הראשון ואיחר לשני משחקים.
לאחר שנפוצו שמועות כי עישן מריחואנה במלון באורלנדו במהלך מסע משחקים בחודש ינואר, תבעה הנהלת הליגה כי ישתתף בייעוץ לגמילה מסמים, וקנסה אותו בסכום של 200,000 דולר עד שהסכים להשתתף.
כאשר הופיע באיחור למשחק בחודש מרץ, שחררה אותו הנהלת המועדון.
שנה לאחר מכן העבירו ההוקס גם את ג'קסון.
הטריידים של סמית' וריידר גרמו להוקס להידרדר למטה, והם לא הצליחו לחזור אל הפלייאוף במשך תשע העונות הבאות.
בשנת 2001 בחרו ההוקס את הכוכב הספרדי פאו גאסול כבחירה השלישית בדראפט, אך הזכויות עליו הועברו לממפיס גריזליס בטרייד שכלל את שריף עבדור-רחים.
בחודש פברואר 2004 שיחק עבור ההוקס שחקן האול סטאר ראשיד וולאס משחק אחד.
וואלאס הועבר להוקס מפורטלנד טרייל בלייזרס יחד עם וסלי פרסון תמורת עבדור-רחים, ת'יאו ראטליף ודן דיקאו.
במשחקו היחיד בעבור ההוקס השיג וולאס 20 נקודות, 6 ריבאונדים, 5 חסימות, 2 אסיסטים וחטיפה אחת, בהפסדם של ההוקס לניו ג'רזי נטס.
לאחר משחק זה הועבר וואלאס לדטרויט פיסטונס בטרייד, שכלל גם את בוסטון סלטיקס.
דטרויט שלחה את הגארד בובי סורה, ואת הסנטר ז'ליקו רבראצ'ה, ובחירת סיבוב ראשון בדראפט לאטלנטה.
הסלטיקס שלחו גם את הפורוורד כריס מילס לאטלנטה כדי להשלים את העסקה.
בשנת 2003 ארחה אטלנטה את משחק האול סטאר, האחרון שקבוצה מאזור מזרח תארח במשך תשע השנים הבאות.
ב-31 במרץ 2004 המועדון נמכר לקבוצת מנהלים בשם Atlanta Spirit LLC על ידי טיים וורנר.
במהלך הקדם עונה ההוקס בחרו במקום ה-17 את ג'וש סמית' וגם שלחו בטרייד את ג'ייסון טרי, אלן הנדרסון, ובחירת סיבוב ראשון עתידית לדאלאס מאבריקס, עבור אנטואן ווקר וטוני דלק.
לאחר השינוי בבעלות, ההוקס עדיין התקשו, ובעונת 2004/2005 ההוקס היו הקבוצה הגרועה ביותר בליגה עם 13 ניצחונות בלבד.
זו הייתה גם השנה שבה זכה הרוקי ג'וש סמית' בתחרות ההטבעות.
למרות מאזנם הגרוע בעונה הקודמת, זכו ההוקס רק בבחירה השנייה בדראפט של שנת 2005 (הבחירה הראשונה הלכה למילווקי באקס).
בבחירה השנייה בחרו ההוקס את מרווין ויליאמס מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית..
בקיץ של שנת 2005 השלימו ההוקס עסקה של "החתם והעבר" (sign and trade) עם פיניקס סאנס שבה קיבלו את ג'ו ג'ונסון תמורת בוריס דיאו ושתי בחירות דראפט עתידיות ראשונות.
כמו כן, החתימו ההוקס את זאזה פאצ'וליה ממילווקי באקס.
שינויים אלה התרחשו לאחר מה שנראה כמאבקי כוח בין הבעלים של המועדון שנמשכו כמעט שלושה שבועות לפני שהעסקאות נחתמו.
תקווה ליציאה ממצבה העגום של הקבוצה החלה להופיע באופק בתחילת שנת 2007, כאשר ההוקס זכו במקום השלישי בבחירת הדראפט של אותה שנה.
הם בחרו את אל הורפורד מאוניברסיטת פלורידה, בחירה שהתבררה כנכונה.
הורפורד כמעט והצליח להשיג ממוצעים דו ספרתיים בעונת הרוקי שלו, והוא היה היחיד שנבחר פה אחד לנבחרת הרוקיז של העונה.
כמו כן, הוא היה מועמד לתואר רוקי השנה.
העונה נפתחה בצורה חיובית כאשר ההוקס גברו במשחק הראשון על דאלאס מאבריקס 101-94, והעלו את רף התקווה של אוהדי הקבוצה.
הפעם האחרונה בה הצליח המועדון לנצח במשחק פתיחת העונה היה בשנת 1998, שהייתה גם העונה האחרונה בה הגיעה המועדון למשחקי הפלייאוף.
לכבוד עונת 2007/2008, עדכנו ההוקס את צבעי המדים שלהם לכחול, אדום ולבן, וזאת הייתה הפעם הראשונה בה השתמש המועדון בצבעים אלה מאז ימיהם בסנט לואיס.
באמצע העונה ביצעו ההוקס טרייד שהעביר אליהם את מייק ביבי, שהעלה את תקוותיהם לגבי הפלייאוף.
ההוקס הצליחו לנצח בכל שלושת משחקי הבית שלהם בפיליפס ארנה, שאירח לראשונה את משחקי הפלייאוף והתמלא עד אפס מקום לראשונה בתולדות המועדון.
בעונת 2008/2009 ההוקס הצליחו לנצח 47 משחקים, וסיימו את העונה במאזן חיובי לראשונה מאז שנת 1999. עם סגל שחקנים שנותר כמעט ללא שינוי מהעונה הקודמת, הצליחו ההוקס לקחת צעד נוסף קדימה בהתפתחות שלהם.
גם הפעם נדחפו ההוקס לסדרה בת שבעה משחקים, בסיבוב הראשון של הפלייאוף, אך הפעם נהנו מיתרון ביתיות במשחק המכריע.
את היתרון זה ניצלו כדי לנצח בסדרת הפלייאוף לראשונה מאז שנת 1999 נגד מיאמי היט.
לאחר מכן, בסיבוב השני של הפלייאוף, ההוקס הודחו בסוויפ בידי קליבלנד קאבלירס.
בעונת 2009/2010 ההוקס הראו שיפור נוסף ביכולתם.
הקבוצה ניצחה 53 משחקים במהלך העונה הסדירה, עונה ראשונה עם 50+ ניצחונות לראשונה משנת 1997. אל הורפורד נבחר לראשונה בקריירה למשחק האולסטאר, ויחד עם ג'ו ג'ונסון שגם נבחר, ההוקס שלחו לראשונה מאז שנת 1998 שני שחקנים למשחק האולסטאר.
בפלייאוף, לעומת זאת, ההוקס לא הראו שיפור בהישגים.
הם גברו על מילווקי באקס בסדרה ארוכה וקשה לאחר שבעה משחקים, אך הובסו בסוויפ בידי אורלנדו מג'יק בחצי גמר המזרח, כאשר כל אחד מהמשחקים היה חד צדדי לחלוטין.
לאחר העונה פיטרו ההוקס את המאמן מייק וודסון ומינו במקומו את לארי דרו.
בעונת 2010/2011 נסוגו ההוקס צעד לאחור, כשסיימו את העונה הסדירה עם 44 ניצחונות, אף על פי שהורפורד וג'ונסון נבחרו שוב למשחק האולסטאר.
באמצע העונה העבירו ההוקס את מייק ביבי לוושינגטון ויזארדס תמורת קירק היינריך, אך המצב רק הורע כאשר ההוקס הפסידו בששת המשחקים האחרונים של העונה.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף ההוקס הצליחו לנקום באורלנדו מג'יק על ההפסד בעונה הקודמת בסדרה של שישה משחקים, אך הם נעצרו שוב בחצי גמר המזרח לאחר שהפסידו לשיקגו בולס בתוצאה 2-4.
באוגוסט 2011 נודע כי איש העסקים מקליפורניה אלכס מרואלו יהפוך לבעל רוב המניות של המועדון, אך בנובמבר, עקב שביתת השחקנים, התבטלה העסקה.
בדצמבר 2011 ההוקס החתימו את טרייסי מקגריידי, ג'רי סטקהאוס, ג'ייסון קולינס, ולדימיר רדמנוביץ', ג'נרו פארגו ווילי גרין.
הם גם בחרו והחתימו את הרוקי דונלד סלואן ואיבן ג'ונסון בן ה-27. חודש לאחר מכן הם ויתרו על סלואן.
ההוקס סיימו את עונת 2011/2012 עם מאזן של 40-26, והעפילו לפלייאוף בפעם החמישית ברציפות.
עם זאת, ההוקס הודחו בסיבוב הראשון על ידי בוסטון סלטיקס בשישה משחקים, מה שסיים את רצף שלוש השנים שבהם ההוקס עלו לסיבוב השני של הפלייאוף.
לאחר מספר שנים של דשדוש וחוסר הצלחה, ב-25 ביוני 2012 הוחתם דני פרי, שהיה סגן נשיא סן אנטוניו ספרס, למנהל הכללי של הקבוצה.
במהלך דראפט 2012 בחרו ההוקס בגארד ג'ון ג'נקינס בבחירה ה-23 ובפאוור פורוורד מייק סקוט בבחירה ה-43.
ב-2 ביולי 2012 ההוקס העבירו את הסקורר המוביל ואת האולסטאר ג'ו ג'ונסון לברוקלין נטס עבור ג'ורדן פארמר, אנתוני מורו, ד'שון סטיבנסון, ג'ורדן ויליאמס ויוהאן פטרו, וכמו גם בחירת סיבוב ראשון ב-2013. באותו יום, ההוקס העבירו את הסמול פורוורד מרווין ויליאמס ליוטה ג'אז עבור הרכז דווין האריס.
ב-10 ביולי 2012 ההוקס החתימו את הגארד לו ויליאמס, וב-21 בינואר 2013, בעקבות פציעת שגמרה את העונה של לו ויליאמס במשחק מול ברוקלין נטס, החתימו ההוקס את הגארד ג'נרו פארגו על חוזה ל-10 ימים.
ב-21 בפברואר 2013 ההוקס העבירו את אנתוני מורו לדאלאס מאבריקס תמורת דנטיי ג'ונס.
באותו יום הם העבירו בחירה עתידית בסיבוב השני של הדראפט לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לג'רמי טיילר, אשר ויתרו עליו 15 ימים לאחר מכן.
ההוקס סיימו את עונת 2012/2013 עם מאזן של 44-38, והעפילו לפלייאוף עונה שישית ברציפות.
עם זאת, הם הודחו על ידי אינדיאנה פייסרס בשישה משחקים בסיבוב הראשון.
עד סוף העונה, כל שחקן שהיה מעורב בטריידים של ג'ונסון ו-וויליאמס רק שנה קודם לכן ההוקס או ויתרו עליו או לא החתימו אותו מחדש.
ולפני עונת 2013/2014 מינה דני פרי את מייק בודנהולצר, שהיה עוזר מאמן בסן אנטוניו, למאמן.
ההוקס נכנסו לדראפט 2013 עם ארבע בחירות.
הם בחרו את הרכזים דניס שרדר (בחירה 17) ושיין לארקין (בחירה 18).
הם גם בחרו ברכז, רולזינו נטו, עם הבחירה ה-47 ובסמול פורוורד, ג'יימס אניס, עם הבחירה ה-50. עם זאת, ההוקס העבירו את לארקין לדאלאס מאבריקס תמורת זכויות הדראפט של מייק מוסקלה ולוקאס נוגיירה, כמו גם הגארד ג'ארד קנינגהם.
הם גם העבירו את זכויות הדראפט של אניס למיאמי היט ושל נטו ליוטה ג'אז, בעד בחירה עתידית בסיבוב השני.
ההוקס החזירו את קייל קורבר עם חוזה לארבע שנים של 24 מיליון דולר והחתימו את הפאוור פורוורד פול מילסאפ בחוזה לשנתיים בסכום של 19 מיליון דולר.
ב-26 בדצמבר 2013, הורפורד קרע את שריר החזה הימני שלו, וב-30 בדצמבר הודיעו ההוקס כי הוא יעבור ניתוח ויחמיץ את שארית העונה.
ההוקס סיימו את העונה במאזן של 38-44, מאזן שלילי לראשונה מאז 2008. עם זאת, בגלל חולשת המזרח באותה שנה, הם סיימו בתור המדורגת 8 והעפילו לפלייאוף נגד המדורגת ראשונה במזרח אינדיאנה פייסרס.
ההוקס, שהיו מדורגים במקום השמיני, הצליחו למתוח את הסדרה מול הקבוצה מהמקום הראשון לסדרה של שבעה משחקים, אך לבסוף ניצחה אינדיאנה את הסדרה במשחק השביעי.
את עונת 2014/2015, סיימו ההוקס עם המאזן הטוב ביותר במזרח והטוב בתולדות הקבוצה.
הצלחתו של בודנהולצר משמעותית מכיוון שבקבוצה לא שיחקו שחקנים שנחשבים מהטופ העולמי, ושחקנים דוגמת קייל קורבר, ג'ף טיג ופול מילסאפ הצטיינו תחת שרביטו.
בסיום העונה נבחר בודנהולצר למאמן השנה.
בפלייאוף הגיעו ההוקס עד לגמר המזרח בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4.
ב-22 ביוני 2016, ההוקס העבירו את ג'ף טיג לאינדיאנה בעסקה של שלוש קבוצות, מהלך שיעניק להוקס את הבחירה ה-12 של יוטה ג'אז בדראפט 2016.
ב-8 ביולי 2016 הורפורד חתם על חוזה לארבע שנים של 113 מיליון דולר עם בוסטון סלטיקס.
ב-12 ביולי 2016 דווייט הווארד הסכים לחזור הביתה לאטלנטה בחוזה לשלוש שנים של 70 מיליון דולר.
ההוקס סיימו את עונת 2016/2017 עם מאזן 43–39, מספיק טוב עבור המדורגת החמישית.
אבל הם הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לוושינגטון וויזארדס בשישה משחקים.
ב-20 ביוני 2017 הווארד הועבר בטרייד, יחד עם הבחירה ה-31 בדראפט 2017, לשארלוט הורנטס בתמורה למרקו בלינלי, מיילס פלומלי והבחירה ה-41 הכללית באותו דראפט.
יומיים לאחר מכן ההוקס בחרו בפאוור פורוורד ג'ון קולינס בבחירה ה-19. ב-13 ביולי 2017 פול מילסאפ עזב את ההוקס כשחתם חוזה רב שנתי עם דנבר נאגטס.
ההפסד של הווארד ומילסאפ הוכיח את עצמו כקריטי עבור ההוקס, כאשר הם סיימו את עונת 2017/2018 עם מאזן 24-58, אחרון במזרח, והחמיצו את הפלייאוף בפעם הראשונה מאז עונת 2006/2007.
ב-25 באפריל 2018 החליטו ההוקס והמאמן הראשי בודנהולצר להיפרד.
בודנהולצר חתם מאוחר יותר כמאמן מילווקי באקס.
בדראפט ה-NBA 2018 בחרו ההוקס את לוקה דונצ'יץ' בבחירה השלישית, ומיד העבירו אותו בטרייד לדאלאס מאבריקס תמורת טריי יאנג (שנבחר חמישי) ובחירת דראפט עתידית.
בהמשך אותו הדראפט צירפה הקבוצה גם את קווין הרטר (בחירה 19).
בדראפט 2019 ההוקס בחרו בבחירה עשירית בקאם רדיש, ועשו טרייד בו צירפו את הבחירה הרביעית באותו דראפט דיאנדרה האנטר (בחירה רביעית).
באמצע עונת 2019/2020 צירפו ההוקס את הסנטר קלינט קפלה בטרייד בין ארבע קבוצות, בו ויתרו על אוון טרנר.
באותה עונה, כוכב הקבוצה טריי יאנג נבחר לשחק במשחק האולסטאר לראשונה בקריירה, אך לא הצליח לעזור לאטלנטה לסיים את העונה במאזן חיובי, כשסיימו במאזן 20–47 ובמקום ה-14 בטבלת המזרח.
בעקבות העונה הרעה הנוספת,קיבלו ההוקס את הבחירה השישית בדראפט 2020, בה בחרו את אונייקה אוקונגוו.
באותו קיץ צירפו ההוקס לשורות הקבוצה גם את בוגדן בוגדנוביץ' ואת דנילו גלינארי.
הם גם החתימו את ראג'ון רונדו וכריס דאן כדי לחזק את הקו האחורי שלהם.
במרץ 2021 המאמן הראשי פירס פוטר לאחר שהקבוצה פתחה את העונה במאזן של 14-20, ונייט מקמילן מונה למאמן ראשי זמני.
לאחר שמקמילן מונה למאמן הראשי, ההוקס התחילו מיד רצף של שמונה ניצחונות.
תחת המאמן מקמילן, ההוקס היו במאזן של 27-11, והם גמרו את העונה הסדירה במקום החמישי במזרח ובראש הבית עם מאזן של 31–41. בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הם ניצחו 4-1 את הניו יורק ניקס, ובסיבוב השני ניצחו את פילדלפיה 76' בתוצאה 4-3 והעפילו לגמר המזרח.
זו הייתה רק הפעם השנייה ב-54 שנים שהמועדון הצליח לעבור את הסיבוב השני בפלייאוף.
בגמר המזרח הם הפסידו לקבוצתו של מייק בודנהולצר, מילווקי באקס, בשישה משחקים.
ההצלחה בפלייאוף באותה עונה כמעט הבטיחה שמקמילן יפסיק להיות מאמן זמני וימונה באופן רשמי למאמן ראשי; יומיים לאחר שההוקס הודחו, הם הודיעו שמקמילן יחתום לארבע שנים כמאמן ראשי במשרה מלאה.
העסקה נסגרה באופן סופי ב-7 ביולי.
ההוקס נכנסו לעונת 2021/2022 עם ציפיות גבוהות בהרבה מהשנה הקודמת בגלל ההופעה המפתיעה שלהם בגמר המזרח בעונה הקודמת, אבל התקשו בהגנה והיו כל העונה סביב 50% ניצחונות.
ההוקס גמרו את העונה במקום התשיעי במזרח עם מאזן של 43-39 והעפילו לטורניר הפליי-אין נגד שארלוט הורנטס.
ההוקס הצליחו לנצח את שארלוט במשחק הראשון של הפליי-אין וגם לנצח את קליבלנד במשחק השני, והצליחו להעפיל לפלייאוף דרך המקום השמיני, אבל הפסידו כבר בסיבוב הראשון, 1-4, למדורגת ראשונה, מיאמי היט.
נכון להיום ההוקס מחזיקים במקום השני (לאחר סקרמנטו קינגס) ברצף השנים ללא תואר אליפות.
כל ההופעות בסדרת הגמר, והאליפות היחידה של המועדון התרחשו כאשר הקבוצה הייתה בסנט לואיס.
בפאלו ממוריאל אודטוריום - 1946
קייל אודיטוריום - 1955-68 (באותן השנים המועדון השתמש לעיתים גם באולם סנט לואיס ארנה)
ג'ורג'יה קולסאום - 1997-97 (כמה משחקים שוחקו באולמה של אוניברסיטת ג'ורג'יה טק, אלכסנדר ממוריאל קולסאום; נעשה שימוש בשני האולמות עקב הריסתו של אולם אומני ובנייתו של אולם חדש באותו המקום)
ריבאונדים: 36, ביל ברידג'ס מול ניו יורק ניקס, 27 במרץ 1971.
אסיסטים: 23, מוקי בליילוק מול יוטה ג'אז, 6 במרץ 1993.
חסימות: 12, טרי רולינס מול פורטלנד טרייל בלייזרס, 21 בפברואר 1979.
הנתונים מתייחסים לעונה הסדירה בלבד, ומעודכנים לסוף עונת .
אטלנטה פלקונס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מהעיר אטלנטה במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית.
הפלקונס משחקים בבית ה-NFC דרום של ליגת הפוטבול הלאומית (NFL).
ארגון אטלנטה פלקונס הוקם ב-30 ביוני 1965 כאשר קומישינר ה NFL פיט רוזל העניק את בעלות הקבוצה לרנקין סמית.
בחירת הדראפט הראשונה של אטלנטה והכללית בדראפט 1966 הייתה הליינבקר טומי נוביס ובכך הפכה אותו לשחקן הראשון בהיסטוריה של המועדון.
הקבוצה נמצאת כיום תחת בעלותו של איש העסקים ארתור בלאנק שבבעלותו עוד שלוש קבוצת ספורט נוספות בעיר.
לפלקונס יש קבוצת מעודדות הקרויה בפשטות "מעודדות אטלנטה פלקונס", ובז קמע בשם פרדי פאלקון.
עונתה הראשונה של הקבוצה הייתה 1966 וב-1 באוגוסט אותה השנה שיחקה את המשחק הראשון שלה (במשחקי טרום העונה) בו היא הפסידה לפילדלפיה איגלס.
לאחר שהפסידה את תישעת משחקיה הראשונים, ניצחה הקבוצה את ניו יורק ג'איינטס במשחק חוץ ובכך זכתה בניצחונה הראשון, אטלנטה סיימה את שנות ה-60 עם 12 ניצחונות בלבד.
אטלנטה שיחקה בפעם הראשונה במשחק המרכזי של המחזור (משחק הפוטבול של יום שני) בשנת 1970, למרות שסיימה את העונה במאזן שלילי.
שנת 1971 הייתה השנה בה אטלנטה הצליחה לראשונה להשיג מאזן חיובי במהלך העונה.
בשנת 1978 הגיעה הקבוצה להישג הממשי ראשון, העפלה לפלייאוף.
רק שלוש עשרה שנים לאחר הקמת המועדון.
בשנת 1998, הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה, כאשר הקוורטרבק כריס צ'נדלר והרץ האחורי ג'אמאל אנדרסון סחפו אותה לניצחון בגמר ה-NFC על המינסוטה ויקינגס הפייבוריטים וחגגו עלייה ראשונה לסופרבול.
בסופרבול עצמו נגמרה החגיגה כאשר דנוור ברונקוס גברה על הפלקונס 19-34.
בשנת 2001 הפאלקונס קיבלו מהסן דייגו צ'רג'רס בחירת דראפט ראשונה בסיבוב הראשון תמורת בחירת דראפט חמישית בסיבוב הראשון והתופס טים דוויט.
את הבחירה הראשונה הם ניצלו כדי לקחת את הקוורטרבק מייקל ויק מווירג'יניה טק.
מייקל ויק התחיל כקוורטרבק משני לכריס צ'אנדלר, ובשנת 2002 הוא היה לקוורטרבק הפותח של הקבוצה, באותה השנה מייקל ויק הוביל את הפלקונס לפליי-אוף בו הם הפסידו לפילדלפיה איגלס בגמר האזורי.
במהלך משחקי קדם העונה של עונת 2003 מייקל ויק שבר אתה הרגל ולא שיחק במהלך שנים עשר המשחקים הראשונים, בסוף אותה שנה המאזן של אטלנטה היה שלילי ועמד על 5–11. ויק חזר בעונת 2004 והוביל את הפאלקונס למאזן 5–11 ולפלייאוף בו הם הפסידו שוב לפילדלפיה איגלס בגמר המחוזי.
הפעם הבאה שהעפילה הקבוצה לפלייאוף הייתה בעונת 2008 בהנהגתו של הקוורטרבק הרוקי מאט ראיין.
בעונת 2016 העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לסופרבול.
בסופרבול LI נפגשה עם ניו אינגלנד פטריוטס ולמרות שהובילה 28–3 במהלך המחצית השנייה ו-28–9 בפתיחת הרבע האחרון, הפסידה הקבוצה בהארכה, 28–34.
הקבוצה אירחה את משחקיה הביתיים באצטדיון אטלנטה פולטון קאונטי, אשר שימש גם כמגרשה הביתי של קבוצת הבייסבול של העיר, האטלנטה ברייבס.
בשנת 1992 עברה הקבוצה לאצטדיון ג'ורג'יה דום, שעלותו הייתה 214 מיליון דולר, והכיל 71,228 מקומות, האצטדיון אירח פעמיים את הסופרבול, בשנים: בשנת 1994 (XXVIII) ובשנת 2000 (XXXIV).
בשנת 2017 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון מרצדס-בנץ שנבנה עבורה בעלות של 1.4 מיליארד דולר.
האָטֵלָן הוא תיאטרון רומאי עתיק בו השתמשו במסכות אופי.
מאוחר יותר, בימי הרנסאנס, התבססה על האטלן הקומדיה דל'ארטה האיטלקית.
האטלן היה סוג של קומדיה, כמו רוב התיאטראות הרומיים, שבה היו ארבע מסכות אופי מָקוּס, בּוּקוֹ, פָּפּוּס ומַנְדּוּקוֹס (או דוֹסֵנוּס).
באטלן היה הקהל נותן סיטואציה למחזה, והשחקנים היו מאלתרים את העלילה בהתאם לסיטואציה ובהתאם לאופי הדמויות.
האופי של כל מסכה היה:
לכל מסכה היה גם מראה מסוים:
מָקוּס - קירח, אף מעוקל ואוזניים גדולות.
בּוּקוֹ - שפתיים נפולות ולחיים מנופחות.
מַנְדּוּקוֹס / דוֹסֵנוּס- למסכה עצמה לא היה מראה מסוים, אבל לרוב נשא גיבנת.
אטלנטידה (בספרדית: Atlántida) הוא מחוז הממוקם בצפון חופי הים הקאריבי של הונדורס, מרכז אמריקה.
עיר הבירה שלו היא עיר הנמל לה סייבה.
בעשור הקודם, התיירות הפכה למקור הכלכלי הלגיטימי החשוב ביותר עבור אזור החוף.
הפעילות הכלכלית של מחוז אטלנטידה מבוססת על חקלאות, בעלי חיים, מסחר ותיירות.
הפעילות החקלאית מתמקדת בחברת הפירות הסטנדרטית, חברה צפון אמריקאית החולשת על מרבית הכלכלה.
הגידולים העיקריים הם: בננות, דקל אפריקני, אננס, קקאו, קנה סוכר, קוקוס, קפה והדרים.
המחוז נוצר ב-1898 משטח שהיה שייך קודם לכן למחוזות קולון, קורטס ויורו.
אטלנטיס (צרפתית: Atlantis) הוא סרט טבע צרפתי שיצא בשנת 1991, בבימויו של לוק בסון, בשיתוף עם כריסטיאן פטרון.
בסון, אשר ידוע באהבתו לים, מציג את חייהם של היצורים והצמחים התת-מימיים, כמעט ללא שימוש בקריינות.
ככל סרטיו של בסון, המוזיקה המלווה את הסרט היא מוזיקה ייעודית לסרט שנכתבה והולחנה על ידי אריק סרה.
אטלוס השלישי פילומטור אורגטס (Φιλομήτωρ Ευεργέτης; 170 לפנה"ס לערך – 133 לפנה"ס) היה המלך האחרון של השושלת האטלידית ששלטה בפרגמון משנת 282 לפנה"ס.
אטלוס השלישי מלך בפרגמון בשנת 138 לפנה"ס אך הוא לא מצא עניין בשלטון והעדיף להקדיש את זמנו ללימודים.
לא היו לו צאצאים או יורש מוגדר, ועם מותו ציווה להעביר את ממלכתו לשלטון הרפובליקה הרומית כדי להימנע ממלחמת ירושה או מכיבוש רומי כוחני.
בתוך 4 שנים הכריעו הרומאים את הטוען לכתר והקימו במערב אסיה הקטנה את הפרובינקיה "אסיה", וחילקו את שטחה של ממלכת פרגמון בינה לבין קפדוקיה ופונטוס.
אטלנטיס הייתה סיירת עזר גרמנית שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
אטלנטיס הושקה ב-16 בדצמבר 1937 כאוניית הסוחר "גולדנפלס", עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היא גויסה לקריגסמרינה ב-10 בנובמבר 1939 והפכה לסיירת עזר חמושה תחת השם "אטלנטיס".
הפיקוד עליה ניתן לקפטן ברנהרד רוגה.
אטלנטיס יצאה למשימתה ב-11 במרץ 1940 שעל סיפונה צוות של 350 מלחים.
רוגה בדרך כלל נהג לתקוף אוניות סוחר שמעבירות אספקה, הוא התחזה לספינת סוחר ממדינה נייטרלית או מדינת בעלות הברית ונהג קודם לבקש את כניעתם ואם הם סירבו לתקוף אותם עד הטבעתם.
אטלנטיס קצרה את ניצחונה הראשון עם הטבעת ספינת הסוחר הבריטית "סיינטיסט" ב-3 במאי 1940, ב-10 במאי 1940 היא ניסתה לפרוס 92 מוקשים ימיים בכף אגולס שמול חופי דרום אפריקה.
אולם, מכיוון שאחד המוקשים התפוצץ בטרם עת, התאפשר לצי המלכותי הבריטי לשלות את המוקשים ולנטרלם.
לאחר מכן האטלנטיס שטה לאוקיינוס ההודי וניסתה לצוד את ספינות בעלות הברית השטות בקו של דרבן-אוסטרליה אולם ללא הצלחה.
הכישלון של האטלנטיס גרם לרוגה לשנות את הנתיב והוא ארב לספינות בקווים דרבן-באטוויה ומאוריציוס-אוסטרליה, השינוי נחל הצלחה ועד סוף שנת 1940 הצליחה האטלנטיס להטביע או ללכוד עוד 15 ספינות.
באחת מהספינות שנלכדו מצא רוגה את תוכניות ההגנה הבריטיות למזרח הרחוק.
התוכניות הועברו ליפנים וסייעו להם רבות בניצחונותיהם הראשונים כנגד הבריטים.
אטלנטיס נאלצה לעגון בקרבת איי קרגלן באוקיינוס ההודי בעקבות קשיים טכניים, דבר זה סיכן את שלומה של הסיירת והעמיד אותה בסכנת פגיעה חמורה מצד בעלות הברית.
התיקונים הושלמו ובינואר 1941 שבה אטלנטיס לפעילות מבצעית.
ב-8 באפריל 1941 שטה אטלנטיס לכיוון האוקיינוס האטלנטי והחלה לפעול בו תוך שהיא מטביעה עוד 5 ספינות וב-6 באוגוסט 1941 אטלנטיס עברה לפעול באוקיינוס בשקט שם היא לכדה את ספינת הסוחר הנורווגית "סילבפלנה", זהו היה ניצחונה האחרון.
במהלך מפגש תדלוק עם הצוללת הגרמנית U-126 האטלנטיס הותקפה על ידי הספינה הבריטית אה"מ דבונשיר והוטבעה על ידה, אולם למזלם של מלחיה נאלצו הבריטים לסגת מפחד הצוללת, שבסופו של דבר הצליחה לחלץ את המלחים על הספינה הטובעת ולהחזירם בשלום לגרמניה.