tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפסטיבל שודר בשידור ישיר בטלוויזיה וברדיו.הפסטיבל השנים עשר - פסח תשמ"ב
10/04/1982הפרח בגני - זוהר ארגובאיומה בהר המור - אבנר גדסיאת שירי ומילותי - נסים גרמה ולהקת הבשמיםבשנה זו שונה שמו של הפסטיבל ל"דרור - למנצח שיר מזמור" ע"ש דרורה בן אב"י שנפטרה ארבעה חודשים קודם לכן.
כמו כן זהו פסטיבל הזמר המזרחי היחיד שנערך בחג הפסח ולא בחנוכה כמו שהיה נהוג עד כה.
הפסטיבל התקיים בבנייני האומה בירושלים, והנחה אותו דן כנר.
הפסטיבל שודר בשידור ישיר בטלוויזיה וברדיו.הפסטיבל השלושה עשר - ערב ט"ו בשבט תשמ"ה
05/02/1985עד כלות הנשימה - חיים משהסלסולים - ג'קי מקייטןהללויה נגנו - אורי שבחפסטיבל זה נקרא "דרור" - פסטיבל לשירים ופזמונים ישראליים תשמ"ה.
הפסטיבל התקיים בהיכל התרבות ברמלה, ובחסות ראש ממשלת ישראל שמעון פרס.
את הפסטיבל הנחה דן כנר.
המנהל המוזיקלי והמנצח על התזמורת היה ננסי ברנדס.
לילית נגר – המלאך הטוב יופיע
עדנה לב – פרחי אהבה עצובה
אופירה גלוסקא – לכה דודי
עליזה עזיקרי – עם בוא השחר
דני מסנג – אהובתי אהובתי
יפה ירקוני ומוטי פליישר – שימי ענק
מוטי פליישר – אהבה גן נעול היא
שושנה דמארי – כל הוד השמיים
אפי וייס – לך ורק לך
עדנה גורן – לילה בתכלת הגיא
רבקה זוהר – קינת יעקב
הגשש החיוור – לי לך
ששי קשת – בואו ונשיר אחים
עדנה לב – שתי אחיות לי
לילית נגר וז'אק כהן – על טעם ועל ריח
שושנה דמארי – ברכת האל
אריה נקש – כשהיסמין פורח
דליה עמיהוד – יבוא הגואל
משה הלל – יעקב התמים
אופירה גלוסקא – כי מציון תצא תורה
אורי שבח – עונג שבת
לילית נגר – שיר האושר
דודו אלהרר – פתחי לי את דלתך
אורי שבח – עיר כלה
אופירה גלוסקא – הבלדה על אסתריקה ואברבנאל
שלישיית צבע טרי – שיר החתונה
עדנה לב – ספר לי כוכב
דני גולן – שמשון ודלילה
משה הלל – לא הבל היופי לא שקר החן
עליזה עזיקרי – סיפור אהבה
אלישבע ברזילי ודודו אלהרר – אהובת ליבי
בעז שרעבי – חידה את לי
לילית נגר – למה את יפה כזאת
יפה ירקוני ועזריאל אשרוב – יום דבש יום בצל
יזהר כהן – ירושלים האחרת
שרה בדישי – אגדת שלום שבזי
ששי קשת – אהבה עזה
אביבה ניר – קריה למלך רם
בעז שרעבי – עורה אדם
מאיה קזביאנקה – איילת מחמדים
משה הלל – שלוש יונים
אופירה גלוסקא – בנעים זמירות
יגאל בשן – לקראת שבת
עדנה גורן – אהובי ישן בזרועותיי
אורי שבח – שיר שמח
אורי שבח – ארץ אהובה
שוקולד מנטה מסטיק – המשיח
אריה נקש – אני שר
ששי קשת – דוד מלך ישראל
עפרה חזה – שבת המלכה
מיכאל סינואני – קלת רגליים
ציפי זרנקין – ירושלים שלי
עליזה עזיקרי – עורי צפון
דני מסנג – ברך את עמך
אופירה גלוסקא – אגדת הדייג
משה הלל – אל הנאווה
דליה אליעזרוב – שוטי סירה
הפרברים – לי הינך תבל
לילית נגר – בוא יבוא
אביבה ניר – שירת האביב
גבי שדה – לכה דודי
תיקי דיין – כשיבוא חמור לבן
דודו אלהרר – ושיר ליעלת החן
שוקולד מנטה מסטיק – שיר היין
דודו זכאי – שבת בכפר
לילית נגר – זמר בודד הוא הלב
יזהר כהן – ערוגות הבושם
ציפי זרנקין – אהבה עתיקה
משה הלל – חג לי
כוכבה הררי ומייק בורשטיין – דמותך שבתה ליבי
סדנת תיאטרון שכונת התקווה – אליהו הנביא
רוחמה רז – עומדות היו רגלינו בירושלים
ג'קי אלקיים – את הוד עולמים
ציפי זרנקין – לבשי חג ירושלים
חופני כהן – בת הזמן
שוקולד מנטה מסטיק – הוד מעלתך
דודו אלהרר – בואי מלכה
דינה גולן – הטבעת בתרמית
גידי גוב – נשבעתי עיני
עליזה עזיקרי וניסים גרמה – כי רב להושיע
חדוה עמרני – מי אני
אלכסנדרה ושמעון חתוכה – גן נעול
צוות הווי פיקוד מרכז – מה אומרות עינייה
אביבה ניר – עורי צפון
צדוק צוברי – אל ארץ ישראל
ראובן ארז – אגדלך אלוהי כל נשמה
עפרה חזה – שיר השירים בשעשועים
הפרברים – ליל ירח ושושן
שימי תבורי – שחורה ונאווה
שלמה חביב – שיר השלום
אופירה גלוסקא – אלף נשים
השרעבים – שדי אל מה נורא
עליזה עזיקרי – פרחי כלה
צמד צפרי – אזיל דמעותיי
ציפי זרנקין – יונתי בחגווי הסלע
אביבה ניר – אהובי יחזור
שלישיית ימים טובים – זמר לחתנים
איתן מסורי – חגיגת הולדת
רחל קרטה – ידידיי הקשיבו לי
אברהם פררה – אודך כי עניתני
שימי תבורי – כינור דוד
אורי שבח ולהקת האלמוגים – שובי השולמית
עליזה עזיקרי – בואה דודי
אבנר גדסי – מנגן ושר
השגרירים – יום המחר (יום חדש)
אברהם פררה – יונה תקונן על אמיריה
אביבה ניר – שיר היונה והשושן
בצל ירוק 80 – יא סלאם
איתן מסורי – בואי כלה
זוהר ארגוב – הפרח בגני
גילה בשארי – שירו שיר לאהבה
משה הלל – אלייך התמה
אביבה הד – אך טוב לישראל
משפחת סולימאן הגדול – דבקת המלך דוד
ניסים גרמה ולהקת הבשמים – את שירי ומילותיי
ראובן ארז – יונה אהבה
שוקי ודורית – תני לי את ידך
צדוק צוברי – אלף צלילים
אבנר גדסי – איומה בהר המור
רמי דנוך ומשה ענקי – קסם המזרח
אורי שבח – הללויה נגנו
דינה עוז – תני לו יין
זוהר ארגוב – מלאך ושטן
אסתר לוי – שבת שלום
חיים משה – עד כלות הנשימה
גילה בשארי – האיש מהכרם
ארבע לב אדום – דרך ארוכה
ג'קי מייקה – נעמה לי עירך
אבנר גדסי – ארץ חמדה
השירים המסומנים הם אלו שהגיעו לשלושת המקומות הראשונים של כל פסטיבל.
פסטיבל גלסטונברי הוא פסטיבל מוזיקה שנערך החל משנת 1970 ובסך הכל 42 פעמים, בחוות סאמרסט שליד העיירה גלסטונברי בדרום-מערב אנגליה.
הפסטיבל מתקיים כמעט מדי שנה, למעט בשנה השביעית, בחודש יוני ונמשך כשלושה ימים.
גלסטונברי הוא פסטיבל המוזיקה הגדול בעולם כאשר בשנים האחרונות נוטלים בו חלק יותר מ-120,000 מבקרים.
הפסטיבל ידוע באווירה הייחודית לו, באמנים המוכרים בקנה מידה עולמי להם הוא מעניק במה, ובמינוף הכוח הגדול שלו לטובת פעילות הומניטרית בינלאומית דרך הארגונים גרינפיס, אוקספם ו-Wateraid.
יוזם ומפיק הפסטיבל הוא מייקל איוויס.
בפסטיבל הראשון בשנת 1970 הופיעה בין היתר להקת "טי רקס".
בשנת 1971 הופיע דייוויד בואי ועל אירועי הפסטיבל צולם סרט בבימוי של ניקולס רוג.
בפסטיבל זה לראשונה במערב ניתנה הרצאה של פרם ראוואט.
החל מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הפסטיבל החל להיות אירוע שנתי.
אירועים שתוכננו לשנת 2020 ו-2021 בוטלו בשל מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.
ביוני שנת 2022 חזר הפסטיבל להופיע בו גם פול מקרטני.
בשנת 2026, הפסטיבל ייקח שנה הפסקה כדי לאפשר לשטח הפסטיבל התאוששות מהעומס, כפי שנעשה בשנת 2018.
פסטיבל הג'אז במונטרה מתקיים ביולי מדי שנה בעיר מונטרה שבשווייץ, ובפירוט, בקנטון וו, על גדות אגם ז'נבה, למרגלות הרי האלפים.
פסטיבל הג'אז במונטרה הוא אחד מפסטיבלי הג'אז המוכרים והמוערכים.
למרות שמו, כיום הפסטיבל פתוח לסגנונות רבים מאוד של מוזיקה, כשג'אז הוא רק העיקרי, ולא היחידי.
הוא נמשך שלושה שבועות כל שנה, ומגיעים אליו מאות אלפי מאזינים.
פסטיבל הג'אז במונטרה נוסד בשנת 1967 על ידי קלאודה נובס, גאו ורמאד ורנה לנגאל.
תחילה הוא היה מתקיים בקזינו מונטרה למשך שלושה ימים כל פעם, והיו מנגנים בו נגני ג'אז בלבד.
בין המוזיקאים הבולטים שהשתתפו בפסטיבל בתקופה ההיא נמנים מיילס דייוויס, קית' ג'ארט, ביל אוונס, ות'ר ריפורט, נינה סימון ואלה פיצג'ראלד.
בשנות השבעים הפסטיבל פתח את עצמו לעוד סגנונות מוזיקליים, בעיקר רוק, בלוז ומוזיקת נשמה.
בשנת 1971, בזמן הופעה של פרנק זאפה, הקזינו בו התנהל הפסטיבל עלה בלהבות, אירוע שהונצח בשירם של דיפ פרפל Smoke on the Water.
הפסטיבל נדד בין אולמות במונטרה, עד שהקזינו החדש נבנה רק בשנת 1975.
בשנת 1990 הופיעה בפסטיבל עפרה חזה עם שירים מאלבומיה הבינלאומיים.
ההופעה תועדה על גבי דיסק וDVD שיצאו לאחר מותה.
במשך השנים המשיך הפסטיבל להיפתח לסגנונות, בדגש על מוזיקה ברזילאית.
פסטיבל הזמר החסידי היה תחרות של שירים ששילבו לחנים מקוריים עם פסוקים מהמקורות שהתקיימה בין השנים 1969- 1981.
הפסטיבל הוקם ביוזמה פרטית של האמרגן מיקי פלד והאמרגן נחום בייטל, על רקע סיום מלחמת ששת הימים, ימים שהתאפיינו לדבריו ב"הרגשה של נס" ובכמיהה ל"משהו שורשי".
כמה שנים קודם לכן כבר הועלה בהצלחה מחזהו של דן אלמגור איש חסיד היה, שהציג עיבוד דומה של שירים ומוטיבים חסידיים לקהל הרחב.
במקביל, נוצרו באותה תקופה שתי תחרויות זמר ייעודיות: פסטיבל הזמר המזרחי ופסטיבל שירי ילדים.
התחרות הראשונה נערכה בשנת 1969 במוצאי שמחת תורה בהיכל התרבות בתל אביב, במתכונת דומה לפסטיבל הזמר והפזמון.
הפסטיבל לא נשא אופי דתי, ולאורך שנות קיומו שילבו מארגני הפסטיבל בין המשתתפים בתחרות זמרים ומלחינים ידועים שלא היו מזוהים דווקא עם הזמר הדתי.
כך הודגשה המטרה של שילוב המוזיקה החסידית בזמר העברי.
בחלק מהשנים הוא שודר בליל שבת בשעות צפיית השיא בערוץ הראשון.
מנשה לב רן היה המנהל והמנצח המוזיקלי של הפסטיבל מאז ייסודו.
הפסטיבל על רוב שנותיו התקיים במהלך חגי תשרי.
לפעמים בחול המועד סוכות, לפעמים במוצאי שמחת תורה ולעיתים במועד אחר של חגי תשרי.
בפסטיבל תשל"ד חשבו מפיקי הפסטיבל לבטל אותו בגלל מלחמת יום כיפור שפרצה באותה תקופה, אך לבסוף הפסטיבל התקיים בדחיה של שלושה שבועות בהיכל התרבות בת"א.
אווירת הנכאים לא פסחה על הפסטיבל הזה שנערך בשעות הערב, כאשר במהלך אותו יום מעל גלי האתר שודר שוב ושוב מספרם הרב של החללים שנפלו במלחמה.
התפוצה הרבה להם זכו השירים החסידיים בקרב יהדות ארצות הברית ואירופה, הביאה לייצוא של להקה שביצעה בהצלחה את תוכנית פסטיבל הזמר החסידי מחוץ לישראל.
הצלחת ההופעות בארצות הברית אף הובילה, במידה רבה, ליצירת הז'אנר של המוזיקה החסידית, עם זמרים כמרדכי בן-דוד ואברהם פריד.
כמו כן השתתפו בפסטיבל שנערך בישראל יוצרים יהודים אמריקאים רבים (כמחצית מהזוכים), בהם הזמר שלמה קרליבך שהלחין לפחות שיר אחד לכל פסטיבל.
בין שיריו שהושרו לראשונה בפסטיבל והפכו עם הזמן ללהיטים: "והאר עינינו" (השלושרים), "חמדת ימים" (שובבי ציון), "עוד ישמע" (צמד רעים), "ובאו האובדים" (שוקולד מנטה מסטיק) ו"אדון עולם" (עוזי חיטמן ועודד בן חור.
סיבובי ההופעות בחו"ל גם חשפו את המשתתפים הישראליים לקורה מחוץ לגבולות המדינה.
לצד ההצלחה הגדולה של הפסטיבל בציבור הרחב, היו שראו בתופעה גל נוסטלגי של חיבור חיצוני ומנותק למסורת.
מההיבט הדתי קמה ביקורת על רקע השתתפותן של נשים בשירה, המנוגדת להלכה.
כמעין תגובה דתית לפסטיבל נוצר "פסטיבל הזמירות" שארגן המלחין מונה רוזנבלום, ושכלל שירת גברים בלבד והפרדה בין נשים לגברים ביציעים.
בשנים 1997- 1998 נערך כאירוע חד פעמי, פסטיבל זמר חסידי לילדים.
בדצמבר 2011 נערך ברעננה אירוע הצדעה לפסטיבל בהשתתפות האמנים חנן יובל, שולי נתן, צמד רעים, אופירה גלוסקא, עדנה לב ומירי אלוני.
דבר שהיה מיוחד בנוגע לפסטיבל הזמר החסידי הוא שזהו הפסטיבל הראשון בישראל (ועד כה היחיד) אשר הוקמה עבורו להקת ייצוג משלו.
הלהקה לקחה חלק בפסטיבל בכל שנה החל משנת 1977 ועד הפסטיבל האחרון בשנת 1981.
הלהקה ביצעה 5 שירים מקוריים, שיר אחד לכל שנה בה השתתפה בפסטיבל עד להפסקתו:
ברך עלינו (1977) - זכו במקום הראשון
שירו לה' (יחד עם חנן גולדבלט) (1979) - זכו במקום השני
השירים נבחרו על ידי קהל הצופים בפסטיבל.
להלן רשימת שלושת המקומות הראשונים בכל פסטיבל:
כל השירים עד שנת 1981
האחיות רבינוביץ' (נירה וגליה) - תקע בשופר
יגאל בשן - הנה לא ינום
מקהלת לב-רן - בכל דור ודור
מקהלת לב-רן - ירושלים הרים סביב לה
יגאל בשן - עושה שלום
האחיות רבינוביץ' - צמאה נפשי
צמד רעים - השם נפשנו
רחל אטאס - וגר זאב עם כבש
אריק לביא - אתה סתר לי
מקהלת לב-רן - בנה ביתך
צמד דרום - שישו את ירושלים
עדנה לב - ידיד נפש
יגאל בשן - על שלושה דברים
האחיות רבינוביץ' (הדסה וגליה) - נכספה
דינה גולן ומקהלת לב-רן - הנה מה טוב
יפה ירקוני - ייבנה המקדש
צמד רעים - שמע ישראל
שלישיית המעפיל - ולירושלים עירך
יגאל בשן - שים שלום
מקהלת לב-רן - כי מציון
ששי קשת - שישו ושמחו
רינה גורדון - לך אל הנמלה
אילנה רובינא - אב הרחמן
צמד דרום - למען ציון
מירי אלוני - תפילה לשלום המדינה
צמד רעים - והבא עלינו
עירית סנדנר - יהי שלום בחילך
דני גרנות - זכרנו לחיים
גדעון גרייף - שאלו שלום ירושלים
שובבי ציון - חמדת ימים
האחיות רבינוביץ' - אמר רבי
ששי קשת - קדשנו במצוותיך
אילנה רובינא - שים שלום
צביקה פיק - שמע ישראל
דליה כהן - גם כי אלך
גדעון גרייף - והביאנו לציון
אבני ירושלים - ואני תפילתי
צמד רעים - עוד יישמע
כרמלה קורן - צדיק כתמר יפרח
רחל אטאס - אמר ה' ליעקב
אושיק לוי - אודך כי עניתני
שוקולד מנטה מסטיק - לשנה הבאה
צמד רעים - אור חדש
מירי אלוני - הדור נאה
דני גולן - עבדו את ה'
לב פילשצ'יק - אדיר הוא
חיה ארד - שיר המעלות
אילנה רובינא - ירושלים הבנויה
פנינה ואנדריי - אליהו הנביא
דליה כהן- כי אנו עמך
אף אוזן גרון - אב הרחמן
רינה גורדון - שהשלום שלו
רותי נבון - זכרנו לחיים
יזהר כהן - על הנסים
אסתי כץ - לכו נרננה
שוקולד מנטה מסטיק - ובאו האובדים
אף אוזן גרון - ובאו ציון
גלי עטרי - שים שלום
שלישיית קצה השדה - זכרתי לך
צביקה פיק - האל המושיע
חיה ארד - שלום רב
שוקולד מנטה מסטיק - שוש אשיש
נירה גל - תפילת הדרך
עוזי מאירי - אני מאמין
צמד רעים וגלי עטרי - ולירושלים עירך
אופירה גלוסקא - עושה שלום
יזהר כהן - הרחמן הוא ישלח לנו
אילנה רובינא - לו עמי שומע לי
צביקה פיק - מלך רחמן
גלי עטרי - רוני ושמחי בת ציון
ששי קשת - אל תירא
צמד רעים - נפשי לה'
שוקולד מנטה מסטיק - גדלו לה'
עודד בן-חור - שתהי למשמרת שלום
יונית שוהם - שירו לה'
חיה ארד - זה היום עשה ה'
עקיבא נוף - יפוצו משנאיך
ג'וזי כץ - אני מאמין
עוזי חיטמן ועודד בן-חור - אדון עולם
עדנה גורן - בשוב ה'
רוחמה רז - שמרה נפשי
צמד רעים, לחן - יהודה וסרמן - יחדשהו
אופירה גלוסקא - ובנה ירושלים
עוזי מאירי - פדה בשלום נפשי
נורית גלרון - ברכי נפשי
עודד בן-חור - בצאת ישראל
אילנה רובינא - מי שעשה ניסים
צמד רעים ועדנה גורן - שומר ישראל
סוזי מילר - ונזכה ונחיה
להקת הפסטיבל - ברך עלינו
להקת ישיבת התפוצות - הוא יפתח לבנו
ריקי גל - אחינו כל בית ישראל
עוזי פוקס - מלוך על כל העולם
רוחמה רז וצבי בומס - קומי אורי
שלישיית ההודייה - שייבנה בית המקדש
צביקה פיק - הדור נאה
אנג'לה אורן - קומו ונעלה ציון
ג'ימי לויד - כי בשמחה תצאון
אילנה אביטל - אנעים זמירות
צדוק צוברי - רונו שמיים
סוזי מילר - הארץ הטובה
להקת ישיבת התפוצות - מלכותך
גאולה גיל - אשר ברא
מייק בורשטיין - כי מציון
שולי נתן - אל תסתר פניך
עוזי חיטמן - מודים אנחנו לך
האחים והאחיות - בשערייך ירושלים
להקת הפסטיבל - יהי רצון
ג'וזי כץ - מודה אני
רביעיית גילגל - ותחזינה עינינו
סנדרה ג'ונסון - למען אחי ורעי
דליה כהן - אל גינת אגוז
רן אלירן - עושה שלום
סוזי מילר ואיציק בן מלך - לכל זמן
גיתית שובל - למנצח על הגיתית
שלישיית ימים טובים - אל תירא
דפנה ארמוני - כל הנשמה
יפה ירקוני ושלישיית גילגל - לימות המשיח
מיכל טל - על משכבי בלילות
מייק בורשטיין - מי שברך לחיילי צה"ל
ריקי גל - עורה הנבל
חנן גולדבלט ולהקת הייצוג של הפסטיבל - שירו לה'
אבי טולדנו - שומר ישראל
להקת עפיפון - הנה מה טוב
להקת ישיבת התפוצות - פיתחו לי
שלישיית ערד - ואהבתה את ה´ אלוקיך
אופירה גלוסקא - שבחי ירושלים
רן אלירן - תפילת הדרך
עירית דותן - לדור ודור
דודו פישר - אודך כי עניתני
רותי הולצמן - השיבה לי
להקת עפיפון - בשמחת תורה
גיתית שובל - הנך יפה רעייתי
להקת היצוג של הפסטיבל - והנחילנו
שלישיית ערד - מרץ התורה
צמד רעים - עד בלי די
להקת הפסטיבל - שיר המעלות לדוד
שימי תבורי - אתה הוא ה' אלוקינו
רוחמה רז - אשרי האיש
מירי אלוני ועליזה עזיקרי - שיבנה בית המקדש
נירה גל ושלישיית ערד - לא תבושי
עליזה אביב - וגלתי בירושלים
איתן מסורי - שומר ישראל
רותי הולצמן - עורה הנבל
צמד העמרנים - הר קודשו
השירים המסומנים הם אלה שהצליחו מחוץ למסגרת הפסטיבל במצעדי הפזמונים ובכללי.
פסטיבל האדריכלות העולמי הוא פסטיבל שנתי הכולל תחרות פרסים בשידור חי עבור קהילת האדריכלות העולמית.
הפסטיבל נועד גם לדיון, ללימוד ולקבלת השראה לקהל האדריכלים.
הפסטיבל מאורגן על ידי חברת המדיה EMAP מ-2008.
הפסטיבל הראשון נערך בשנת 2008 ובו הוצגו 224 מבנים ופרויקטים מרחבי העולם, שהיו מועמדים לפרסים ב-17 קטגוריות.
הפרויקטים הוצגו על ידי האדריכלים שתכננו אותם, בפני חבר שופטים והקהל הצופה בפסטיבל.
הפסטיבל הונחה על ידי האדריכל הבריטי נורמן פוסטר.
מאז הפסטיבל הראשון השתתפו בפסטיבל יותר מ-8,000 אדריכלים מ-65 מדינות.
הפרויקטים שזכו במקום הראשון לאורך שנות הפסטיבל:
2008 - אוניברסיטת בוקוני, מילאנו, איטליה
2009 - מרכז מפונגובווה, דרום אפריקה
2010 - MAXXI - המוזיאון הלאומי לאמנות המאה ה-21, רומא, איטליה
פסטיבל האור בירושלים הוא אירוע שנתי הנערך בעיר העתיקה בירושלים במשך שבוע אחד בחודש יוני, החל משמונה בערב ועד חצות.
הפסטיבל נערך מדי שנה מאז שנת 2009. הפסטיבל הוא יוזמה של הרשות לפיתוח ירושלים בשיתוף המשרד לירושלים והתפוצות, משרד התיירות, עיריית ירושלים, והוא מנוהל ומופק על ידי החברה העירונית אריאל.
את הפסטיבל הגה אדוארדו הובשר אשר גם ניהל אמנותית את הפסטיבל בין השנים 2009 ו-2016. הכניסה לפסטיבל היא חופשית, אך במהלכו מתקיימים גם סיורים בתשלום.
בפסטיבל מוצגים מיצגי אור של אמנים שונים מישראל ומן העולם המשתמשים באור על מנת ליצור פסלים, מיצבים ועבודות אמנות.
המיצגים השונים ממוקמים לאורך מסלולים השוכנים בעיר העתיקה ובסביבותיה, המסומנים בחבלי אור בצבעים שונים.
הפסטיבל כולל גם אירועים פתוחים לקהל ואירועים בתשלום, והוא מושך למעלה מ-300,000 מבקרים מדי שנה.
בין האתרים הנכללים בפסטיבל הם שער יפו, שער שכם, בית כנסת החורבה, שער ציון והרובע היהודי.
בשער יפו ממקמים בכל שנה יצירות ענק ובהן כיפה ענקית (ב-2012) וארמון (ב-2014).
פסטיבל הזיכרון הוא אירוע ממלכתי בריטי שנתי, הנערך בלונדון בערב יום הזיכרון הלאומי.
האירוע מתקיים באולם הרויאל אלברט הול בשבת שלפני יום הזיכרון במעמד המלכה, בני משפחת המלוכה, ראש ממשלת בריטניה ושרים בממשלתו.
הוא מוקדש להעלאת זכרם של הנופלים במלחמות בריטניה לאורך השנים ולהצדעה לוותיקי הכוחות המזוינים שלה, למשרתים בפועל ולבני משפחותיהם ובפרט לחיילים שנפגעו במהלך שירותם.
האירוע, שאורכו כשעתיים, מופק על ידי הלגיון הבריטי המלכותי.
בחלקו הראשון של האירוע מתקיימות בעיקר הופעות של זמרים אזרחיים, להקות ומקהלות השרים שירים מסורתיים.
חלקו השני, מעמד הזיכרון (Act of Remembrance), מוקדש לזיכרון הנופלים.
הוא נפתח במצעד לתוך האולם של חיילים מזרועות הצי, הצבא וחיל האוויר של בריטניה ומתנדבים של הלגיון הבריטי המלכותי וארגונים אזרחיים נוספים, המתייצבים כולם במסדר.
מושרים בו מזמורים ושירים פטריוטיים, נקראות תפילות ונישאת תרועת אבל שלאחריה שתי דקות דומיה.
האירוע מסתיים בשירת ההמנון הלאומי הבריטי ובשלוש תרועות הידד למלכה.
האירוע משמש גם להצגת פעילות הסעד של הלגיון הבריטי המלכותי למען חיילי בריטניה וותיקי המלחמה שלה.
בשנים האחרונות הוא מתמקד בחיילי בריטניה המשרתים בחזיתות עיראק ואפגניסטן ובבני משפחותיהם.
האירוע כולו מלווה בנגינת ובתהלוכת תזמורות צבאיות ושירי לכת.
תכניו הם לרוב הם מאופקים ורציניים, אך לעיתים משולבים בהם רגעים קלילים יותר, המיועדים למשוך קהלים צעירים.
סמלו הוא פרח הפרג, שהוא גם סמל הלגיון הבריטי המלכותי וסמל הזיכרון לנופלים בבריטניה כולה.
כל הנוכחים באירוע עונדים אותו על דש בגדם ובשיאו, ברגעי הדומיה, נופלים עלי הפרג מתקרת האולם.
האירוע מתקיים פעמיים: המופע הראשון, בשעות אחר הצהריים, פתוח לקהל הרחב.
המופע השני, היוקרתי יותר, מתקיים בשעות הערב בנוכחות האורחים רמי המעלה ופתוח רק לחברי הלגיון הבריטי המלכותי.
מופע זה משודר בטלוויזיה על ידי רשת ה-BBC.
פסטיבל האביב הבינלאומי של פראג (בצ'כית: Mezinárodní hudební festival Pražské jaro), שמקובל לכנותו בשם "האביב של פראג", מהווה במה קבועה לאמנים ידועי-שם, תזמורות סימפוניות והרכבי מוזיקה קאמרית מרחבי העולם.
הפסטיבל הראשון התקיים בחסות נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש, והוועדה המארגנת שלו הורכבה מדמויות חשובות בחיי המוזיקה בצ'כוסלובקיה.
אותה שנה, 1946, חגגה התזמורת הפילהרמונית הצ'כית את יובל החמישים לקיומה, ומשום כך ניתן לה הכבוד הרם מכולם: להופיע בכל הקונצרטים התזמורתיים.
יוזם הרעיון היה רפאל קובליק, המנצח הראשי של התזמורת באותן שנים.
מוזיקאים כמו קארל אנצ'רל, ליאונרד ברנשטיין, סר אדריאן בולט, רודולף פירקושני, יארוסלב קרומבהולץ, רפאל קובליק, מורה לימפאני, יבגני מראווינסקי, שארל מינש, ז'ינט נבה, יארמילה נובוטנה, לב אובורין, דוד אויסטרך, קן-איצ'ירו קובאיאשי ויאן פאננקה זכו לתשואות נלהבות על בימת פסטיבל האביב של פראג.
מאז 1952, נפתח הפסטיבל ב-12 במאי - יום השנה למות בדז'יך סמטנה - במחזור הפואמות הסימפוניות שלו, "מולדתי", ועד שנת 2003 היה ננעל בנגינת הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
הפסטיבל מנציח תאריכים מוזיקליים חשובים בהכללת יצירות מאת המלחינים הנוגעים בדבר בתוכניותיו, ומעלה ביצועי בכורה צ'כיים ועולמיים של יצירות מאת מלחינים בני זמננו.
אמנים ותזמורות מן המעלה הראשונה מוזמנים להופיע בפסטיבל פראג.
בין אלה שהופיעו בפסטיבל סביאטוסלב ריכטר, לורין מאזל, הרברט פון קאראיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ג'וליאן לויד ובר, בוריס פרגמנשיקוב, לוצ'יה פופ, קים בורג, סר קולין דייוויס, מוריס אנדרה, דמטרי סיטקובצקי, לאוניד קוגן, פאול קלצקי, גוסטב לאונהרדט, אן-סופי מוטר, אלפרד ברנדל, היינריך שיף, לאופולד סטוקובסקי, ארתור הונגר, ארתור רובינשטיין וגנאדי רוז'דסטוונסקי.
האתר המסורתי של פטטיבל האביב הוא אולם הקונצרטים "רודולפינום", בניין נשוא-פנים בסגנון נאו-רנסאנס ובו אולם משובח, על גדת נהר ולטאבה.
משלים אותו בית העירייה עתיר הקישוטים של פראג (Obecní dům), המכיל מספר מושבים גדול יותר.
פסטיבל האביב של פראג מתמקד במיוחד בתמיכה במבצעים צעירים.
תחרות המוזיקה הבינלאומית של האביב של פראג נוסדה שנה אחת בלבד אחרי הפסטיבל עצמו, ומתקיימת בכל שנה בסקציות כלים שונות.
רשימת הזוכים בתחרויות שעברו כוללת בין השאר את מסטיסלב רוסטרופוביץ', וג'יימס גולוויי.
פסנתר: מרטין קאסיק, איבוֹ קאהאנֶק
עוגב: וצלאב ראבּאס, אלז בּארְטָה, מרטין זנדר, יארוסלב טוּמָה
כינור: איוואן שטראוס, בוהוסלב מאטוּשֶק, איוואן זֵנאטי, פטר מאסירו
בסון: לוּבּוּש הוּצֶק, ואצלב וונאשֶק
שירה: דגמאר פקובה, שטפאן מָרְגיטָה, מגדה יאנְקוּלֶסְקוּ
ניצוח: צ'ארלס אוליברי-מונרו, פייר-מישל דיראן
מגבלת הגיל למועמדים היא 30 שנה.
פסטיבל "דרום אדום" הוא אירוע המתקיים מדי שנה במערב הנגב במהלך חודשי פריחת הכלניות, מאמצע ינואר ועד סוף פברואר.
הפסטיבל יוצר חיבורים בין חקלאות לתיירות ומציע לקהל המבקרים טיולים בחיק הטבע, סיורים חקלאיים, שוקי איכרים ולינה כפרית.
זהו פסטיבל הטבע הגדול בארץ המושך אליו מדי שנה עשרות אלפי מבקרים.
על הפסטיבל אחראית עמותת התיירות האזורית "שקמה בשור".
הפסטיבל נולד בפורום יזמים של שער הנגב בהובלה של ורד ואופיר ליבשטין מכפר עזה, לבנת גינזבורג רכזת התיירות ובשיתוף תושבי האזור.
בשנת 2007 נולד הרעיון לפסטיבל, כשתושבי האזור הבינו שמטיילים רבים מגיעים לצפון הנגב בשל פריחת הכלניות, ואינם מודעים למקומות הרבים באזור שאפשר לטייל בהם, וכן לפעילויות הרבות שמוצעות באזור.
הפסטיבל נקרא "דרום אדום" בגלל צבע פרח הכלנית הפורח באזור, ומכסה שטחים נרחבים בצבע זה.
הפסטיבל מתקיים מאמצע ינואר ועד סוף פברואר, מכיוון שבתקופה זו פריחת הכלניות האדומות נמצאת בשיאה.
המקומות שבהם יש פריחה רבה של כלניות הם: באר מרווה, יער דבירה, יער שוקדה (ליד שוקדה), יער בארי, יער רעים, אור הנר, בתרונות רוחמה, שמורת פורה ועוד.
בתקופת הפריחה ניתן לראות במקומות אלו מרבדים גדולים של כלנית מצויה, המתפרשים על כל האזור.
הכלנית המצויה מאופיינת בגדילה במהלך החודשים דצמבר ועד מרץ, ומשך חייה של כלנית בודדה הוא מספר שבועות.
צמח זה שכיח מאוד ברחבי ארץ ישראל ופורח במגוון צבעים כמו ורוד, לבן, סגול וכחול, אך השכיח מכולם והיחיד בדרום הארץ הוא הצבע האדום.
לצד הכלניות פורחים גם ציפורני-חתול מצויות ובסוף פברואר גם חרצית עטורה וחרדל השדה.
פסטיבל האמנויות של שיראז (בפרסית: جشن هنر شیراز) היה פסטיבל אמנויות בינלאומי שנערך מדי שנה בתקופת הקיץ במשך עשר שנים (1967–1977) בשיראז ופרספוליס במרכז איראן.
במהלך הפסטיבל הופיעו מוזיקאים איראניים מסורתיים, ביניהם חסן כסאאי, ג'ליל שהנאז ואחמד עבאדי.
בתחום המוזיקה המסורתית הלא-מערבית, הכולל לעיתים גם ריקוד, הוצגו מופעים ממדינות שונות.
בנוסף, הפסטיבל אירח מערך בין-לאומי של תיאטרון אוונגרד ותיאטרון מסורתי ומופעים של אמנויות במה.
תוכנית הפסטיבל כללה מוזיקה, מחול, דרמה, שירה, קולנוע, ולוותה בדיונים וסבבי שיחות.
המופעים הוצגו בממספר רב של אולמות בשיראז וסביבתה.
המקומות בהם נערכו המופעים כללו את חורבות פרספוליס (הבירה הטקסית של פרס העתיקה), נקש-י רוסתם, חאפזיה, באג-י דלגושה, נראנג'סתאן, בזאר-י וכיל, גינת ג'האן-נאמה, סרא-י מושיר ואת אולם הקונצרטים של קמפוס האוניברסיטה בשיראז.
בתחום התיאטרון השתתפו למשל: יז'י גרוטובסקי, פיטר ברוק, טדאוש קנטור, ביג'אן מופיד, דאוד רשידי, פיטר שומאן, פרוויז סייד, אנדריי שרבן, רוברט וילסון, שוג'י טראיאמה, אנדרה גרגורי, עלי נסיריאן, ויקטור גרסיה, ג'וזף צ'ייקין ואסמאעיל חלאג'.
בתחום זה הוצגו מחזות מסורתיים כגון תעזיה מאיראן, קתאקאלי מהודו, נו מיפן, וכן מופע של התיאטרון הלאומי של אוגנדה, דורו לפידו והתיאטרון הלאומי של ניגריה, ורבים אחרים.
בתחום המוזיקה הוצגו מוזיקאים איראניים מסורתיים רבים.
קבוצת הצעירים כללה את חוסיין עליזאדה, דריוש טלאי, מוחמד-רזא לוטפי, פריסה ואחרים.
אמנים של מוזיקה הודית קלאסית שהופיעו היו וילאיאת ח'אן, ראווי שנקר, ראם נאראיאן ועוד.
מוזיקה מסורתית לא-מערבית, שבחלקה כוללת ריקוד, הוצגה גם כן ממדינות שונות: אפגניסטן, אלג'יריה, בהוטן, סין, מצרים, אינדונזיה, עיראק, יפן, קוריאה, מרוקו, נפאל, פקיסטן, פיליפינים, רואנדה, סנגל, תוניסיה, טורקיה, וייטנאם.
בתחום המוזיקה המערבית השתתפו בפסטיבל אמנים רבים, ביניהם: יהודי מנוחין, כריסטיאן פראס, מרתה ארחריץ', ארתור רובינשטיין ואיבון לוריו.
התזמורת הקאמרית של רשות השידור האיראנית הייתה בין המשתתפים הקבועים בפסטיבל.
משתתפים אחרים בתחום זה מאיראן היו מורתזא חנאנה והתזמורת הסימפונית של טהראן.
הפסטיבל ה-12 בוטל עם פרוץ המהפכה האסלאמית בשנת 1978 מתוך דאגה לשלומם של המשתתפים.
הפסטיבל הבינלאומי הקנדי הוט דוקס הוא פסטיבל הסרטים הגדול ביותר בצפון אמריקה, המתקיים מדי שנה בטורונטו, אונטריו, קנדה.
פסטיבל הוט דוקס הוא פרי יוזמה של וינדהם וייז , שהיה באותה עת מזכיר איגוד הקולנוע הקנדי העצמאי, כיום איגוד הקולנוע הקנדי העצמאי .
הוט דוקס הוקם ב-1993 בידי צוות בראשותה של דבי נייטינגייל.
הוט דוקס מפעילים את קולנוע טד רוג'רס בטורונטו.
פסטיבל האורות הוא פסטיבל אמנות אור, המתקיים מדי שנה בחודש אוקטובר בעיר ברלין, בירת גרמניה.
הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2005.
במהלך הפסטיבל מוארים במשך עשרה ימים אתריה הידועים של העיר.
בין האתרים המוארים נכללים שער ברנדנבורג, קתדרלת ברלין, עמוד הניצחון, בית תרבויות העולם, ז'נדארמנמארקט ומגדל הטלוויזיה.
פעילויות נוספות נערכות במהלך ימי הפסטיבל, ובכללן מופעי זיקוקין די-נור ומרוץ לספורטאים, העובר ליד האתרים המוארים.
פסטיבל דוף (Doof Festival) הוא פסטיבל הטראנס הגדול והוותיק ביותר בישראל.
הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2004 ומאז הוא מתקיים מדי שנה בפסח בחוף גולן במזרח הכנרת.
הפסטיבל מארח אומנים מהארץ ומהעולם ונמשך על פני שלושה ימים.
פסטיבל דוף שם לו למטרה ליצור מקום מפגש לתרבות ומוזיקה אלקטרונית בישראל, גרסה דיגיטלית עכשווית של התנועה הפסיכדלית בשנות השישים תוך שמירה על ערכי תנועת הרייבים הבין-לאומית - PLUR.
עם השנים הפסטיבל הרחיב את חזונו גם לכיוונים אקולוגיים של שמירה על אדמה בדגש על חופי הכנרת.
כיום, הפסטיבל הוא אבן שואבת לאוהבי מוזיקה אלקטרונית ותרבות הטראנס מהארץ ומהעולם, ונחשב לאירוע שיא של תרבות הטראנס בישראל.
פסטיבל דוף הוא פרי יוזמתם של זירקין (שחר זירקין), יובי (יובל אבנשטיין) וברקש (גיא ברקאי), חברי ילדות שבצעירותם נחשפו לסצנת הרוק הפסיכדלי ולניצני תרבות הקלאבינג בישראל.
לאחר שנסעו ברחבי העולם והתוודעו למוזיקה האלקטרונית, שהייתה אז בחיתוליה בארץ, החלו לארגן ב-1995 מסיבות מדבר מחתרתיות תחת השם Doof Project.
בניגוד לטראנס הגואה המלודי שצבר פופולריות בארץ, ה-Doof הביא איתו קו מוזיקלי פסיכדלי, קשוח ומחוספס יותר שבמהרה הביא מאות אנשים למסיבות המדבר שלהם.
קהילת המוזיקאים הפסיכדליים שנבנתה סביב המסיבות הביאה לפתיחתו של הלייבל Doof records ב-1999. הלייבל הוציא עשרות אלבומים ואוספים שהפכו לנכסי צאן ברזל בסצנת הטראנס הבין-לאומית, ועד היום נחשב לאחד הלייבלים החשובים של הטראנס.
אחרי שראו במו עיניהם פסטיבלים רבים ברחבי אירופה החליטו השלושה להביא את הוויב האירופי לישראל ולערוך פסטיבל של מספר ימים שימשוך אליו אנשים מכל רחבי העולם ויוסיף את פסטיבל DOOF לסבב הפסטיבלים האירופאי.
הפסטיבל החל את דרכו בשנת 2004 בחשאיות גמורה ובתחילת הדרך היה מבוסס על דארק-טראנס ומוזיקה מחתרתית יותר.
בבוא הזמן נוספו לפסטיבל במות של פגנקה ומגאיה, ומאז הז'אנר המוזיקלי התרחב והחל לכלול סוגים מגוונים של מוזיקת טראנס ומוזיקה אלטרנטיבית.
צוות פגנקה הצטרף לפסטיבל בשנת 2011 והביא איתו מוזיקת פרוגרסיב פאנקית שהעניקה רבדים חדשים לפסטיבל.
בשנת 2013 הצטרף להפקת הפסטיבל צוות מגאיה והביא עימו מערך מוזיקלי אלטרנטיבי עשיר, סדנאות ועיצוב אקולוגי.
פסטיבל הדוף מורכב משלוש הפקות שונות (דוף, מגאיה, פגנקה), אשר כל אחת מביאה את הצבע ואת הייחודיות שלה לפסטיבל.
שלוש ההפקות יוצרות יחד פסטיבל בעל שלוש במות מוזיקליות הפועלות בו-זמנית: רחבת Doof המרכזית מאופיינת במוזיקה אלקטרונית ופסיי קשוחה, ובמוזיקת דארק חריפה ואגרסיבית.
רחבה נוספת היא הבמה של פגנקה, המתאפיינת בקו מוזיקלי המשלב מוזיקת פרוגרסיב-טראנס, טכנו ואלקטרו, פאנקית, מוזיקת עולם, אמביינט וצ'יל-אאוט.
אליהן מצטרפת רחבה סולרית, הבמה של מגאיה המהווה גם "הילינג זון" ומשלבת בתוכה מתחם אלטרנטיבי, עשיר בפעילויות המותאמות גם לילדים ומשפחות, בסדנאות תוכן, במתחם קולנוע (סינמה דוף), ונותנת במה למוזיקה אלקטרונית חיה, מוזיקת עולם ודי.
בתחילת חודש יוני 2019, ביטלה המשטרה את האירוע בהודעה מוקדמת קצרה בשל חשש לסחר בסמים במתחם הפסטיבל.
בעקבות זאת פרצו הפגנות מחאה בכיכר רבין.
ב-18 ביולי התקיים אירוע המוני בכיכר רבין, שסיסמתו הייתה "תנו לרקוד בשקט", במחאה על סגירת הפסטיבל ועל ביטול שורה של פסטיבלי מוזיקה נוספים ברחבי הארץ.
פסטיבל הזמר והפזמון 1960 היה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל והראשון בתולדות התחרות.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות ה' באייר תש"ך, 2 במאי 1960, בהיכל התרבות בתל אביב-יפו בהנחיית יצחק שמעוני.
המנצח על התזמורת גארי ברתיני והמפיקים הם: ישראל דליות, נקדימון רוגל ויצחק שמעוני.
כל שיר הושמע בשני ביצועים והשיר הזוכה גם בביצוע משותף.
השיר שזכה בתחרות הוא "ערב בא" והפרס שהוענק לזוכה עמד על 1500 לירות, שהעניק שר החינוך והתרבות אבא אבן.
השיר הזוכה הוקלט שוב והופיע בתקליטון.
השיר "ליל החג" נכתב במקור בערבית.
בביצוע המשותף שרו הזמרים את הבית הראשון בשפת המקור.
פסטיבל הזמר והפזמון 1961 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בהיכל התרבות בתל אביב-יפו בהנחיית יצחק שמעוני.
המנצח על התזמורת גארי ברתיני והמפיקים היו חנוך חסון, מאיר הרניק ויצחק שמעוני.
כל שיר הושמע בשני ביצועים.
השיר שזכה בתחרות הוא "שאני עמך".
פסטיבל הזמר והפזמון 1964 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל.
התחרות התקיימה ביום חמישי, במוצאי יום העצמאות, ה' באייר תשכ"ד, 16 באפריל 1964 בהיכל התרבות בתל אביב-יפו בהנחיית יצחק שמעוני.
המנצח על התזמורת היה גארי ברתיני והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
השיר שזכה בתחרות הוא "ילדתי אמרי".
הלליעקב קניןיחזקאל בראון9שלישיית שרידמקהלת רינתשעה ברוכהמרים שניידרם דע-עוזשלמה ורבנר10
פסטיבל הזמר והפזמון 1965 הייתה תחרות זמר ששודרה בקול ישראל.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני.
המנצח על התזמורת היה משה וילנסקי והמפיקים היו חנוך חסון, גיל אלדמע ויצחק שמעוני.
בעת מניין הקולות התקיימה שירה בציבור בהנחיית אפי נצר, כאשר השקופיות היו מחולקות לצבעים: רגיל, אדום-רק הגברים שרים וכחול - רק הנשים, לשירה הצטרפה נחמה הנדל ויצא תקליט שכלל את אותה שירה בציבור.
השיר שזכה בתחרות הוא "איילת החן".
פסטיבל הזמר 1975 הייתה תחרות שירים, שהופקה ביוזמה פרטית במקום פסטיבל הזמר והפזמון שבוטל באותה שנה, התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות ביד אליהו בתל אביב-יפו, אך לא שודרה בטלוויזיה, ויצא לה תקליט.
בתחילת 1975 החליט מנכ"ל רשות השידור, יצחק לבני, לא לקיים את פסטיבל הזמר והפזמון, מאחר שהשירים בפסטיבלי הזמר בשנים קודמות היו ברמה נמוכה.
במקומו שודרה בטלוויזיה תוכנית סיכום לסדרה של דן אלמגור ואליהו הכהן "שרתי לך ארצי".
שמה של התכנית היה "אנחנו שרים לך"- והיא כללה שירי עליות וראשונים ושנות ה-50.
בעקבות ההחלטה על ביטול הפסטיבל יזמו שלושת האמרגנים המובילים בישראל באותה עת, אברהם דשא (פשנל), שלמה צח ונועם סמל, פסטיבל משלהם.
שלא כמו ב"פסטיבל הזמר והפזמון" השלושה אפשרו למשתתפים לבחור בעצמם את השיר שאותם יבצעו.
למרות הפופולריות של פסטיבל הזמר והפזמון בשנים קודמות החליטה רשות השידור לא לצלם את האירוע.
השיר הזוכה בפסטיבל הזמר היה "שיר פרטי" בביצוע של ניסים סרוסי, במקום השני זכתה "סדנת תיאטרון שכונת התקווה" ובמקום השלישי זכתה ציפי שביט.
האירוע זכה להצלחה גדולה ונערכו ארבעה מופעים שלו ביד אליהו מול אולם מלא.
בחלק האמנותי הופיעו להקת "חומה ומגדל", שחבריה היו אלי גורנשטיין וצחי נוי, עם השיר "הצילו", שכתב יואל ריפל ללחן ולעיבוד של רוני וייס.
ומירי אלוני ודני ליטני עם השיר "שיר תודה", שכתבה והלחינה נעמי שמר לעיבוד של שמעון כהן.
פסטיבל הזמר הישראלי 1987 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
בשנה זו נעשה ניסיון לחדש את פסטיבל הזמר והפזמון במסגרת חגיגות הזמר העברי בערד.
ועדה ציבורית האזינה ל-1,300 שירים שהוגשו לתחרות, ומתוכם בחרה 12 שירים.
התחרות אמורה הייתה להתקיים ב-22 ביולי, באולם אורון בערד, בהנחיית נעמי שמר.
אך בוטלה עקב שביתה ברשות השידור.
לאחר השביתה נקבע מועד חדש לפסטיבל, ה-9 בספטמבר.
המנצח על התזמורת היה דוד קריבושי והמפיקים היו עודד פנחסי, גיל אלדמע ודליה און פריזנד.
השיר שזכה בתחרות הוא "יונה עם עלה של זית" בביצוע של להקת פיקוד הדרום עם הסולנית חיה סמיר.
במקום השני זכה השיר "משחקים", מאת אילן הגר, ובביצוע האחים אילן ויהודה הגר.
אל המקום השלישי הגיעה הזמרת לימור שפירא, שהלחינה וביצעה את שירה של המשוררת רחל, "אביב".
הפסטיבל זכה לביקורות שליליות על רמת ההפקה, ולא נערך שוב עד שחודש בשנת 2000.
פסטיבל הג'אז של ניופורט הוא פסטיבל מוזיקת ג'אז, המתקיים מדי שנה בקיץ מאז 1954 והוא הפסטיבל הוותיק מסוגו בעולם שעדיין פעיל.
הפסטיבל התקיים בעיר ניופורט, רוד איילנד, ארצות הברית עד 1972, אז הועבר לניו יורק.
מאז 1981 הוא מתקיים בו-זמנית הן בניו-יורק והן בניופורט.
את הפסטיבל ייסדה אשת החברה אילין לורילארד יחד עם ג'ורג' ויין .
הפסטיבל, שנמשך על פני יומיים, נקרא "פסטיבל הג'אז האמריקאי השנתי הראשון".
הפסטיבל כלל חמש הופעות חיות ודיון אקדמי.
ההופעות כללו את רביעיית הג'אז המודרני, בילי הולידיי, דיזי גילספי, ג'רי מאליגן, אלה פיצג'רלד, ג'ין קרופה, אוסקר פיטרסון, לסטר יאנג וסטן קנטון, ששימש גם כמנחה.
בסוף כל ערב התקיים ג'ם סשן.
לקראת הפסטיבל של 1955 רכשו בני הזוג לורילארד אחוזה, בה תכננו לקיים את הפסטיבל.
אך בהתנגדות השכנים הועברו ההופעות החיות לפארק סמוך ובאחוזה התקיימו סדנאות וכיתות אמן.
חלק ניכר מהאמנים והקהל היו אפרו-אמריקאים בעוד העיר הייתה עיר לבנה מאוד, דבר שעורר מתחים בין התושבים לבין המבקרים בפסטיבל.
ב-1958 הופיעו בפסטיבל אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי בהופעה שראתה אור בתקליט (Ella Fitzgerald and Billie Holiday at Newport (1958.
כוכב הפסטיבל של 1960 היה אמן הבלוז מאדי ווטרס, שהלהיב קהל של 10,000 איש ואף ביצע שיר מיוחד לפסטיבל - Goodbye Newport Blues.
ההופעה הובילה להחייאה של הבלוז ובפרט הבלוז של שיקגו (שעשה שימוש חלוצי בגיטרה חשמלית) ולהיכרות רחבה של הקהל עם הסוגה ועורר את צמיחת הרית'ם אנד בלוז.
בעקבות השתוללות הקהל, שנבעה בחלקה ממחסור במקום והשארותם של אלפים מחוץ לתחומי הפסטיבל, קראו התושבים המקומיים לחיילי המשמר הלאומי של ארצות הברית להשליט סדר באתר.
הפסטיבל באותה שנה הוחרם על ידי מוזיקאים כצ'ארלס מינגוס ומקס רואץ', שמחו על התשלום הנמוך ששולם לנגנים האפרו-אמריקאים.
במחאה, הם ערכו פסטיבל מתחרה לא רחוק מאתר הפסטיבל הראשי.
מלבד תקליטו של ווטרס, At Newport, הוקלט בפסטיבל גם תקליטה של נינה סימון, Nina Simone at Newport.
בשנת 1961 לא התירו השלטונות המקומיים בניופורט להמשיך את הפסטיבל.
אולם האמרגן סיד ברנשטיין הפיק הניופורט פסטיבל בשם Music at Newport.
בשנת 1962 חזר הפסטיבל, וג'ורג' ויין רשם אותו כתאגיד, במטרה למצוא תוכנית עסקית להניב רווחים מפסטיבל מוזיקה.
ב-1965 החלה תקופה בה אירח הפסטיבל כוכבי ענק, בזכות מעברו לפארק רחב-ידיים שנודע כ-"Festival Field".
ב-1969 נעשה ניסיון לשלב בין הג'אז, הבלוז והרוק.
בפסטיבל אותה שנה הופיעו ביום שישי הרכבי רוק כג'ף בק, דם, יזע ודמעות, Ten Years After וג'ת'רו טאל ובשבת התקיימו הופעות ג'אז של דייב ברובק ומיילס דייוויס, ג'ון קולטריין וארצ'י שפ והופעות של סליי אנד דה פמילי סטון וג'ון מאייל.
בשבת בערב הופיעו ג'יימס בראון, הרבי הנקוק, בי בי קינג ולד זפלין.
אולם גם בשנה זו התפתחו התפרעויות קהל, עקב קהל רב שנותר ללא כרטיסים וביקש לפרוץ לאירוע.
חלקים מהפסטיבל הוסרטו וראו אור בסרט הקולנוע New Thing at Newport.
בשנת 1970 הודה ויין שבשנה החולפת היה "יותר מדי רוק" והפסטיבל חזר להופעות ג'אז.
יומו הראשון של הפסטיבל הוקדש להוקרה ללואי ארמסטרונג והופיעו בו בין היתר דיזי גילספי ומהליה ג'קסון.
בשבת בלילה הופיעו נינה סימון, הרבי מאן עם צ'יק קוריאה והצמד אייק וטינה טרנר.
בשבת הופיעו רוברטה פלאק, אלה פיצג'רלד ולהקתו של באדי ריץ'.
ב-1971 גדשו את אתר הפסטיבל כ-12,000. לאחר הופעה של רביעיית דייב ברובק עם ג'רי מאליגן החלה הופעתה של דיון וורוויק.
באמצע ההופעה קרסו הגדרות מעומס הקהל, קהל עלה על הבמה שנהרסה יחד עם ציוד הגברה והפסטיל הופסק.
ב-1972 העביר ויין את הפסטיבל לניו יורק וקרא לו בשם Newport Jazz Festival-New York.
הפסטיבל התקיים במספר אתרים סגורים, בהם יאנקי סטדיום ואולם המוזיקה רדיו סיטי.
הפסטיבל כלל שלושים הופעות בהשתתפות דייב ברובק, ריי צ'ארלס, דיוק אלינגטון, רוברטה פלאק ודיזי גילספי.
תבנית זו המשיכה גם בשנים הבאות.
אולם, אווירת הפארק הפתוח לא נשמרה במסגרת הפסטיבל הניו-יורקי.
ב-1977 ייסד ויין את פסטיבל הג'אז של ניופורט בסטרוגה, כאירוע מקביל.
השם "פסטיבל הג'אז של ניופורט" שימש גם את "פסטיבל הג'אז של ניופורט במאדארו" שהתקיים במחוז אנאגנו שביפן בין 1982 ל-2004.
ב-1981 החזיר ויין את הפסטיבל לניופורט, הן על מנת להחזיר את האווירה הראשונית והן על מנת לשמור על השם, מאז מתקיים הפסטיבל במקום בדרך כלל בכל אוגוסט.
את החסות לפסטיבל העניקה חברת הסיגריות KOOL והפסטיבל נקרא על שמה.
ההופעה החשובה באותה שנה הייתה הופעתו של מיילס דייוויס, לאחר שנים רבות של היעדרות מהבמות, שהיוותה את הופעת הקאמבק שלו.
מבחינת תושבי העיר, האווירה בניופורט הייתה כעת שונה לגמרי, והם שמחו לקלוט את הקהל הרב שזרם לפסטיבל.
ב-1984 החלה חברת JVC לממן את הפסטיבל והוא נקרא על שמה עד 2008.
ב-2007 מכר ויין את תאגיד הפסטיבל לחברת ההפקות שרולינה מדיה וכך נוצרה חברת Festival Network LLC, לה שייכת מורשת הפסטיבל וכל הסמלילים והמוצרים הממותגים שלו.
פסטיבל הג'אז Love Supreme הוא פסטיבל בן שלושה ימים של המרכז למוזיקה "גרינפילד", המתקיים מדי שנה בסוף השבוע הראשון של יולי בגלינד פלייס בדרום דאונס במזרח סאסקס ובנוסף, גם פסטיבל מוזיקה בן יום, שהתקיים בשנת 2018 ו-2019 Roundhouse בקמדן, לונדון.
הפסטיבל כולל מגוון של סגנונות מוזיקליים הקרובים לג'אז, כמו פאנק, מוזיקת נשמה, בלוז והיפ הופ.
הבמה הראשית, המתמקדת בסגנונות רחבים יותר של R&B, Funk, Soul ו-Blues;
במת ה-Big Top, המארחת את השמות הגדולים בג'אז וסגנונותיו השונים;
במת ה-Arena, המארחת סגנונות עכשוויים ומתקדמים בתחום הג'אז,
במת ה-Bandstand, המארחת מופעים משתנים כמו גם מבצעים מקומיים.
Bands & Voices, המציגה מגוון דינמי של משוררים ואמני היפ הופ מהדור הבא וכן קברט, ריקודים וסדנאות.
פסטיבל הג'אז Love Supreme היווה גם פלטפורמה חשובה עבור מבצעים צעירים יותר ומבוססים פחות, לפיתוח הקהל שלהם, במיוחד לביצועי ג'אז חדשים.
הפסטיבל מיוצג על ידי Neapolitan Music ו-U-Live, והוקם על ידי עורך הדין לשעבר ומנהל התקליטים Ciro Romano.
פסטיבל הג'אז הראשון של Love Supreme נערך בסוף השבוע של 5–7 ביולי.
אתר הפסטיבל נפתח ביום שישי עם נגינת הלהקות המקומיות ואחריהם מופע של מועדון הלילה Funky Sensation.
ביום שבת 6 ביולי התקיימו על הבמה המרכזית הופעות של צ'ארלס בראדלי, מיכאל Kiwanuka, חברת "שיק" שהציגה את הגיטריסט נייל רוג'רס את בריאן פרי ו"התזמורת של בריאן פרי".
על במות אחרות באתר הפסטיבל ניגנו רוברט גלספר, סנארקי פאפי, מרקוס מילר, קורטני פיין, זארה מקפרלן, רביעיית פורטיקו וקיירוס 4Tet.
ביום ראשון החלו האירועים במופע של ג'ולס הולנד ולאורך כל היום התקיימו הופעות של להקת הג'אז-אסיד Brand New Heavies, אספרנסה ספאלדינג, גרגורי פורטר, סווטו קינץ ', מלודי גארדו, שלישיית רולר, שלישיית ניל קאולי וטרנס בלנשרד.
פסטיבל הג'אז השני של Love Supreme החל ביום שישי, 4 ביולי.
על הבמה הראשית נפתחו ההופעות בשבת עם "משפחת הנשמה" של נטלי ויליאמס ואחריה הופעות של סנארקי פאפי, Incognito, Laura Mvula והמופע הראשי של ג'יימי קולום.
במקומות אחרים בפסטיבל, על במת "ביג טופ", בחסות מועדון הג'אז של רוני סקוט, נגנו והתארחו מבצעים כמו ג'ון סקופילד בביצוע ל - Überjam, האלבום "פריזמה" של דייב הולנד, ללה האת'וויי ודריק הודג '.
ביום ראשון, 6 ביולי, הופיעו לאורך כל היום - שלישית ההיפ-הופ דה-סול, עם ביצועים של Soul to Soul, גרגורי פורטר, קורטני פיין, אליס ראסל, שלישיית כריסטיאן מקברייד והלהקה הבריטית Polar Bear.
אירועי 2015 של Love Supreme נערכו בין 3 ל-5 ביולי והזמרת צ'אקה קאן הופיעה על הבמה המרכזית במוצאי שבת.
ראג-אנ'-בון מאן, (בדיוק שנה מאז סינגל שיצא כלהיט הראשון שלו), פתח את המופע על הבמה המרכזית ואחריו עומר וננה שרי.
ואן מוריסון סיים את הפסטיבל לשנת 2015 על הבמה המרכזית ביום ראשון בערב שקנדי סטטון וליסה סטנספילד קדמו לו.
על במת ה"ביג טופ" נראו ענקי ג'אז כמו טרנס בלנשרד, ג'ייסון מוראן, ג'ושוע רדמן ויו מסקלה מנגנים לאורך סוף השבוע.
בשנת 2016 נפתח הפסטיבל כרגיל, ביום שישי על ידי כמה להקות חדשות על במת ה"ארנה", אחת מהן הייתה Ezra Collective.
גרייס ג'ונס ככבה על הבמה המרכזית בשבת לאחר הופעות של ליאן לה חוואס ואבראהים מעלוף.
על הבמה המרכזית של יום ראשון הופיעו קליס, ההרכב הסקוטי Average White Band וקארו אמרלד, בשיריו של ברט בכרך.
אספרנזה ספאלדינג, סנט ז'רמן, סקופילד מלדאו גווילאנה, מלודי גארדו וקמאסי וושינגטון הופיעו כולם במהלך סוף השבוע על בימת ה-Big Top.
בארנה ראו את מהלייה, שווינדל, ג'ייקוב קולייר, קנדאס ספרינגס, בינקר ומוזס.
ג'יל פיטרסון סגר את המופעים במוצאי שבת.
בשנת 2017 הכרטיסים לפסטיבל אזלו מראש.
הוא נערך בתאריכים 29 ביוני עד 2 ביולי.
הראשונים על הבמה הראשית היו הג'קסונים בשבת, והזמר גרגורי פורטר סגר את הפסטיבל ביום ראשון כחלק משורת אמנים, שכללה את נאו (Nao), קורין ביילי ריי, ג'ורג 'בנסון, קמאסי וושינגטון ולהקת St.
על במת "ביג טופ" נראו הרבי הנקוק ורוברט גלספר עם לורה מבולה, כריסטיאן סקוט, שבאקה ולהקת המטאל The Ancestors,כמו כן הופיעו BadBadNotGood ומיקה פריז לאורך סוף השבוע.
במתחם הארנה הופיעו הלהקה הבריטית Sons of Kemet, יוסף כמאל, נוביאן טוויסט ולהקת הג'אז Blue Lab Beats.
בשנת Love Supreme 2018 העלה את Earth, Wind & Fire ואת אלביס קוסטלו על הבמה הראשית בשבת וביום ראשון, עם ג'ורג 'קלינטון ו-Parliament-Funkadelic, טום מיש, להקת Level 42 וההרכב Mr Jukes הופיעו גם הם.
על במת "Big Top" הופיעו מאוויס סטייפלס, סטיב ווינווד, פרעה סנדרס, דייב הולנד, כריס פוטר, זקיר חוסיין וטוני אלן שהופיעו במהלך סוף השבוע.
נוביה גרסיה והרכב Ezra Collective חזרו לפסטיבל במתחם הארנה, שבראשם רביעיית פורטיקו ולהקת מונצ'ילד.
האירוע האחרון של פסטיבל Love Supreme נפתח ביום שישי על ידי הופעות של הזמר סמפה (The Great) טמבו, והלהקה האנגלית GoGo Penguin.
על הבמה הראשית הופיעה בשבת הזמרת גלדיס נייט והפסטיבל נסגר ביום ראשון בערב בהופעה של לורין היל.
על הבמה הראשית היו גם להקת The Cinematic Orchestra, ג'ימי קליף, מהליה, ג'יימי קולום ולואי וגה ו-The Elements of Life.
על במת ה-Big Top הופיעו: צ'יק קוריאה ולהקת "לב ספרדי", סנארקי פאפי, קמאל ויליאמס, מדלן פיירו, ופרשנות מחודשת לאלבום "'Astral Weeks" של ואן מוריסון מאת אורפי רובינסון.
להקת Steam Down והמתופף מקאיה מקראבן כיכבו על במת הארנה בשבת וביום ראשון, כאשר תיאון קרוס, הרכב מיישה וג'ו ארמון-ג'ונס הופיעו גם הם לאורך סוף השבוע.
פסטיבל הדלעת של ניו המפשייר (מכונה גם פסטיבל הדלעת של קין, בין השנים 1991 ל-2014 ופסטיבל הדלעת של לקוניה בשנת 2015; מכונה לעיתים קרובות פסטיבל הדלעת) הוא פסטיבל דלעת המתקיים בלקוניה, ניו המפשייר, ארצות הברית לפני ליל כל הקדושים.
בכל שנה, תושבי ניו המפשייר ואזרחי ארצות הברית מנסים לצבור את המספר הגדול ביותר של פנסי ג'ק-או-לנטרן במקום אחד ומנסים להשתוות או לשבור את השיא העולמי שקבעה העיר קין.
הפסטיבל שהתקיים בשנת 2014 ספג תודעה ציבורית היות שבמהלכו היו פרעות ומקרי אלימות.
בעקבות כך, חל איסור לקיים את הפסטיבל בשנה שלאחר מכן.
לקוניה הפכה לעיר המארחת של הפסטיבל בשנת 2015.
בעשור הראשון לקיומו, פסטיבל הדלעת של קין קבע מחדש בכל שנה את השיא של "המספר הגדול ביותר של פנסי ג'ק-או-לנטרן דולקים".
ב-25 באוקטובר 2003, נכנס השיא באופן רשמי לספר השיאים של גינס, כאשר במהלך אותו הפסטיבל הודלקו 28,952 פנסי ג'ק-או-לנטרן.
ב-21 באוקטובר 2006 הפסטיבל התקיים במסצ'וסטס ובמהלכו הודלקו 30,128 פנסי ג'ק-או-לנטרן ובכך נשבר השיא שנקבע בפסטיבל שחל שלוש שנים קודם לכן.
ב-19 באוקטובר 2013 התקיים הפסטיבל בקין ובמהלכו נשבר השיא, כאשר הודלקו 30,581 פנסי ג'ק-או-לנטרן.
להלן מספר פנסי הג'ק-או-לנטרן שהודלקו במרוצת השנים בכל פסטיבל:
פסטיבל הזמר העברי 2000 הייתה תחרות שירים ששודרה ב-10 במאי 2000, מוצאי יום העצמאות תש"ס, בניסיון נוסף לשחזר את פסטיבל הזמר והפזמון, לאחר ניסיון שלא צלח ב-1987.
הפסטיבל שודר בשידור חי בערוץ הראשון וברשת ג' מהיכל התרבות ראשון לציון, בהנחייתם של מוני מושונוב ומיקי קם, שבנוסף גילמו דמויות בחלק מקטעי המעבר.
השיר שזכה בתחרות היה "תפילת האור" בביצועם של אקי אבני וחיה סמיר, סולנית להקת פיקוד הדרום שזכתה בפסטיבל של 1987.
ניקוד השירים התבצע על-ידי 7 ועדות שיפוט גאוגרפיות, נקודת שיפוט באולם בראשון לציון וניקוד מהבית באמצעות טלמסר.
קריית שמונה - טלי הרטמן
גן נר - זוהר סדן
באר שבע - ויקו אטואן
תל אביב - נועם גיל-אור
פסטיבל הזמר העברי 2001 הייתה תחרות שירים ששודרה ב-26 באפריל 2001, מוצאי יום העצמאות תשס"א, בניסיון לשחזר את פסטיבל הזמר והפזמון, לאחר שהתקיימה תחרות בשנה הקודמת.
הפסטיבל שודר בשידור חי בערוץ הראשון וברשת ג' מהיכל התרבות ראשון לציון, בהנחייתם של מוני מושונוב ויעל אבקסיס.
בחלק האומנותי, הופיעו ירדנה ארזי, אנריקו מסיאס, זהבה בן ואמנים נוספים, במחווה לזמר המזרחי.
השיר שזכה בתחרות היה "ריקוד החיים" בביצועה של קרן שני, שגם יצא לאחר מכן כסינגל ובליווי קליפ.
פסטיבל הבלונים בקליבלנד היה אירוע שהתרחש בשנת 1986 בעיר קליבלנד במדינת אוהיו בארצות הברית.
במהלך הפסטיבל קבע הסניף המקומי של ארגון הצדקה "הדרך המאוחדת" (United Way) שיא עולמי בכך ששחרר כמעט מיליון וחצי בלונים.
האירוע התקיים ב-27 בספטמבר 1986. הפסטיבל תוכנן כאירוע התרמה פרסומי בלתי מזיק, אך בעקבות תנאים קשים של מזג האוויר ותכנון לקוי, נפלו הבלונים חזרה על העיר ועל האגם המקומי, תוך כדי גרימת הפרעה חמורה לתנועת התחבורה בכביש ולטיסת המטוסים בשדה התעופה הסמוך.
האסון המתגלגל נקשר גם עם חיפושם של שני אנשי משמר החופים של ארצות הברית ששטו בסירה באגם המקומי, וגופותיהם נמצאו כמה שעות לאחר האירוע.
כתוצאה מהאסון, הוגשו נגד המארגנים והעיר תביעות נזיקין על סך מיליוני דולרים, אשר בסופו של דבר גרמו לאירוע ההתרמה להסתיים בהפסד.
אירוע ההתרמה למען "הדרך המאוחדת" היה תחת חסותה של חברה מלוס אנג'לס בראשות טרב היינינג, "Balloonart של טרב", שהקדישה שישה חודשים בהכנה לקראתו.
לקראת האירוע הוקם מבנה מלבני בגודל של 76 מטר על 56 מטר, שנועד להחזיק את הבלונים עד לשחרורם במהלך טקס ההתרמה.
המבנה הוצב ברבע הדרום-מערבי של הכיכר הציבורית של קליבלנד, הוא היה בגובה של שלוש קומות והיה מכוסה בקשת ענקית עשויה כסבכה.
בהכנות לאירוע השתתפו כ- 2,500 מתנדבים, רובם תלמידי תיכון, אשר עבדו שעות רבות במילוי בלונים בגז הליום.
היו מי שהגדירו את ההכנות: "פס ייצור שעובד ללא הפסקה".
המתנדבים בניפוח הבלונים קיבלו חולצות בחינם.
התוכנית המקורית של "הדרך המאוחדת" הייתה לשחרר שני מיליון בלונים, אך בפועל העבודה נעצרה לאחר ניפוחם של 1.4 מיליון בלונים.
כחלק מקמפיין ההתרמה, ילדים הסתובבו ברחבי ההפנינג ומכרו חסויות עבור "הדרך המאוחדת" במחיר של דולר אמריקני אחד לכל שני בלונים אשר ינופחו על ידי המתנדבים.
ביום שבת, 27 בספטמבר 1986, בעקבות תחזיות על סערת גשם מתקרבת, החליטו מארגני הפסטיבל על שחרור מוקדם של הבלונים.
שחרור הבלונים נקבע לשעה 13:50 בשעון מזרח ארצות הברית.
קהל של למעלה מ-100,000 איש נאסף במרכז העיר קליבלנד לחזות באירוע, ובשעה היעודה שוחררו בבת אחת קרוב ל-1.5 מיליון בלונים, אשר התרוממו מהכיכר הציבורית המקיפה את מגדל הטרמינל.
בכך שברו בארגון "הדרך המאוחדת" את השיא העולמי להפרחת הכמות הגדולה ביותר של בלונים בבת אחת, שיא אשר נקבע בשנה הקודמת, 1985, באירועי השנה ה-30 של דיסנילנד.
בתנאים אידיאליים, בלון העשוי מחומר פוליאסטרי גמיש כגון לטקס, אשר ממולא בגז הליום ומשוחרר בחוץ, נשאר בדרך כלל בגובה רב במשך זמן ארוך עד שהבלון מתרוקן לחלוטין ויורד חזרה לארץ.
אולם, הבלונים בפסטיבל הבלונים של קליבלנד התנגשו בחזית של אוויר קר וגשם, שגרמה להם לרדת חזרה לקרקע כשהם עודם מנופחים.
הבלונים שירדו מילאו את האדמה ואת דרכי המים של צפון-מזרח אוהיו וגרמו לנזקים ולהצפות רבות.
בימים שלאחר האירוע דווח על בלונים רבים שנשטפו לחוף בצד הקנדי של ימת אירי וגרמו לזיהום מים.
שדה התעופה בורק לייקפרונט הסמוך נאלץ לסגור את אחד ממסלולי הנחיתה לכחצי שעה לאחר שנחתו בו בלונים.
למוקד העירוני הגיעו דיווחים על התנגשויות של כלי רכב בכביש כאשר נהגים סטו מדרכם כדי להימנע מ"סופות שלגים בהילוך איטי של כדורים צבעוניים" כלשונם, או במקרים אחרים כאשר נהגים ומשתמשי הדרך הסירו את עיניהם מהכביש כדי לצפות במחזה הנדיר.
נהגים בדרך חוף הזיכרון של קליבלנד נתקלו במעקי הבטיחות וגרמו לתאונות עד שהכביש נסגר לתנועה.
לבסוף היה צורך בדחפור שיעזור לפנות את הבלונים.
שני דייגים, ריימונד ברודריק וברנרד סולצר, שיצאו ב-26 בספטמבר, דווחו כנעדרים על ידי משפחותיהם ביום האירוע.
כוחות ההצלה הבחינו בסירה שלהם, באורך של כ-5 מטר, עוגנת ממערב לשובר הגלים של פארק אדג'ווטר.
צוות מסוק חיפוש והצלה של משמר החופים התקשה להגיע לאזור בגלל "אזור אסטרואידים" של בלונים שריחף באוויר והקשה על תמרון באזור.
צוות סירה של חיפוש והצלה ניסה לזהות את הדייגים צפים באגם, אך גורמי המשמר אמרו לאחר מכן שהבלונים שהיו במים לא אפשרו לראות אם מישהו נמצא באגם.
ב-29 בספטמבר השהה משמר החופים את החיפושים.
גופות הדייגים נשטפו לאחר מכן לחוף.
אשתו של אחד הדייגים תבעה את חברת "הדרך המאוחדת" של קליבלנד ואת החברה שארגנה את אירוע הבלונים על סך 3.2 מיליון דולר, תביעה שהסתיימה מאוחר יותר בהסכם פשרה בתנאים שלא פורסמו.
לואיס נוקובסקי, בעל חווה במחוז מדינת אוהיו דיווח על בלונים שנחתו באזורי המרעה שלו, לטענתו הבלונים הפחידו את הסוסים הערבים שבבעלותו אשר רעו בשטח, והסוסים אף סבלו מפציעות קבועות כתוצאה מכך, לדבריו.
נוקובסקי תבע את חברת "הדרך המאוחדת" של קליבלנד ודרש פיצוי של 100,000 דולר, תביעה שהסתיימה אף היא בהסכם פשרה בתנאים שלא פורסמו.
בעקבות התביעות והעלויות החריגות, אירוע ההתרמה גרם להפסד גדול יותר מהכנסות האירוע.
המהדורה של 1988 של ספר שיאי הגינס מכירה באירוע בו שוחררו 1.4 מיליון בלונים בפסטיבל הבלונים של קליבלנד כשיא עולמי תחת הקטגוריה: "שחרור הבלונים ההמוני הגדול ביותר אי פעם".
באירוע ההתרמה שוחררו 1,429,643 בלונים.
מאז האסון ובעקבות הנזק העצום שנגרם, גינס כבר לא מודדת אירועים שעלולים לגרום לנזק סביבתי בצורה בלתי מבוקרת, כגון שחרור בלונים.
אסון הבלונים בקליבלנד היה הנושא של הסרטון הדוקומנטרי מ-2018 "Balloonfest"
פסטיבל הזמר הבינלאומי (ביפנית: 世界歌謡祭), שידוע גם כפסטיבל ימאהה או האירוויזיון האוריינטלי הייתה תחרות זמר פופולרית שנערכה בין השנים 1970–1989. הפסטיבל אורגן על ידי קרן המוזיקה של "ימאהה" ונערך מדי שנה בטוקיו, יפן.
המהדורה הראשונה של פסטיבל התקיימה בנובמבר 1970 עם 37 מדינות משתתפות מכל היבשות.
ב-1988 הוא בוטל עקב מחלתו של הירוהיטו, קיסר יפן, ובשנה שלאחר מכן נערך בפעם האחרונה.
במהלך שנות קיומו של הפסטיבל, השתתפו בו לא מעט אמנים שהיו גם זוכי תחרות הזמר של האירוויזיון – לעיתים לפני, ולעיתים לאחר זכייתם.
פרידה בוקארה (צרפת), אחת מארבע הזוכות של אירוויזיון 1969, השתתפה בפסטיבל הראשון ב-1970. גלי עטרי, לימים זוכת אירוויזיון 1979, הופיעה בפסטיבל ב-1971 ושוב ב-1976. אן-מארי דוד, שזכתה באירוויזיון 1973 עבור לוקסמבורג, הופיעה באותה שנה גם בפסטיבל.
מארי מרים, שזכתה עבור צרפת ב-1977, השתתפה בפסטיבל בטוקיו בשנת 1981, כמו גם אודו יורגנס, זוכה אירוויזיון 1966 מאוסטריה, שחזר לבמה הבינלאומית שנים לאחר זכייתו.
להקת "באקס פיז" הבריטית הרשימה גם היא באותה שנה, כשזכתה באירוויזיון ובפרס השיר המצטיין של הפסטיבל.
סלין דיון, שייצגה את שווייץ וזכתה באירוויזיון 1988, הופיעה בפסטיבל כבר ב-1982 וזכתה שם בפרס השיר המצטיין.
ניקול, זוכת אירוויזיון 1982 מטעם גרמניה, השתתפה בפסטיבל שנה לאחר מכן.
סנדרה קים, שזכתה באירוויזיון 1986 כשהייתה בת 13 בלבד, לקחה חלק באותה שנה גם בפסטיבל ביפן.
בפסטיבל לקחו חלק גם אמנים בינלאומיים נודעים, חלקם בראשית דרכם וחלקם כבר בעלי שם.
בשנת 1972 השתתף ההרכב השוודי "ביורן ובני", שלימים יהפוך לחלק מלהקת "אבבא", בליווי אנייטה ופרידה, אך לא הצליח לעלות לגמר.
בהמשך העשור הופיעו בפסטיבל שמות כמו דמיס רוסוס היווני, סולן להקת "בנה של אפרודיטה" לשעבר, וטינה צ'ארלס הבריטית, שבלטה בסצנת הדיסקו של שנות ה-70. ב-1982 הופיע בפסטיבל הזמר הקנדי בריאן אדמס, עוד טרם פריצתו הגדולה עם "Summer of '69".
באותן שנים השתתפו גם ג'יאנה נאניני ואליס האיטלקיות, ובי.ג'יי.
תומאס (המוכר מהלהיט "Raindrops Keep Fallin' on My Head") ולה טויה ג'קסון (שקיבלה את פרס השיר המצטיין בשנת 1986) האמריקאים.
גם סיסי יוסטון, אמה של ויטני יוסטון, הופיעה בפסטיבל, וכן צמד הסינת'-פופ הבריטי "אירייז'ר", שזכה להצלחה עולמית בסוף שנות ה-80.
דליה לביא גם לקחה חלק בפסטיבל הראשון ב-1970, אך ייצגה את בלגיה עם השיר "Prend L'amour".
פסטיבל המנגו הבין-לאומי (בהינדי: अन्तर्राष्ट्रीय आम महोत्सव) הוא פסטיבל בנושא פרי המנגו, הנערך מאז שנת 1987 מדי שנה בתחילת חודש מרץ, בדלהי אשר בהודו.
הפסטיבל מאורגן על ידי החברה לפיתוח התחבורה והתיירות בדלהי, בשיתוף פעולה עם הרשות לייצוא מזון מעובד וחקלאות, מועצת העיר ניו דלהי והמועצה הארצית לגננות בהודו.
המבקרים בפסטיבל, הנערך באצטדיון טאלקאטורה (Talkatora Stadium), יכולים לטעום ולהתרשם מיותר מ-550 זנים שונים של מנגו.
בנוסף, שפים מפורסמים וידועים מכל רחבי הודו מציגים בפסטיבל מתכונים ומאכלים המבוססים על פרי המנגו.
בפסטיבל נערכות פעילויות שונות כגון: תחרות אכילת מנגואים, תחרות כתיבת סיסמאות לפרי המנגו, הדרכות והסברים על קילוף נכון של מנגו, חידונים ועוד.
מנגואים ממינים ומגדלים שונים מחולקים לקטגוריות מגוונות ומדורגים על ידי צוות שופטים.
תחרות נוספת נערכת למציאת פרי המנגו הגדול ביותר.
כמו כן, מוצגים בפסטיבל מוצרי מזון מבוססי מנגו כמו ריבות, מנגואים מוחמצים (מאכל פופולרי בהודו), מיצי מנגו, מנגואים מיובשים ומנגואים משומרים.
פסטיבלי מנגו נערכים במקומות נוספים בעולם: במיאמי שבארצות הברית, בסבו בפיליפינים ובנגריל שבג'מייקה.
פסטיבל המוזיקה של אספן שנוסד ב-1949 ובית הספר שלידו הוא פסטיבל נודע למוזיקה קלאסית, המציג מוזיקה ברמה בינלאומית במסגרת אינטימית של עיר קטנה.
כמו כן הוא מאפשר מגרש אימונים מן המדרגה הראשונה לנגנים בוגרים צעירים.
את הפסטיבל ובית הספר ייסדו אנשי הרוח ובעלי החזון אליזבת ווולטר פפקה משיקגו בהסתמך על הרעיון האומר, שהשילוב של אמנות וטבע מטפח את צמיחתה של רוח האדם.
כל היבט של ארגון הפסטיבל עודנו חדור בעיקרון המנחה הזה.
יותר מ-350 אירועי מוזיקה מתקיימים במשך 9 שבועות בכל קיץ, מיוני עד אוגוסט, ביניהם הופעות של חמש תזמורות באתר הפסטיבל, מוזיקה קאמרית, אופרה, מוזיקה בת-זמננו, אירועים לילדים, הרצאות ודיונים.