tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שבלט בקבוצות הנוער, לואיז פליפה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של איטואנו ב-2015 במסגרת הקופה פאוליסטה.
ב-26 באוגוסט 2016, חתם לואיז פליפה על חוזה לחמש שנים בלאציו מהסרייה א'.
לאחר החתימה, הוא הושאל לסלרניטנה מהסרייה ב'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי סלרניטנה ב-10 בספטמבר 2016 בניצחון 1–2 על בנוונטו, ואף כבש את שער הניצחון.
לאחר תקופת ההשאלה, בשנת 2017, הוא חזר ללאציו.
ב-26 בדצמבר 2018 כבש את שערו הראשון במועדון בניצחון 0–2 על בולוניה במסגרת הסרייה א'.
ב-15 בינואר 2021 הגיע לציון דרך של 100 הופעות במדי לאציו, בניצחון 0–3 בדרבי על רומא.
במרץ 2022 הודיע כי לא יחדש את חוזהו במועדון.
ב-5 ביולי 2022, חתם פליפה על חוזה לחמש שנים בריאל בטיס מהלה ליגה.
ב-7 בספטמבר 2023, עבר לאל-איתיחאד מליגת העל הסעודית, ששילמה עבורו 22 מיליון אירו.
ב-7 ביולי 2025, חתם פליפה בראיו ואייקאנו מהלה ליגה.
במרץ 2019 הוא זומן לנבחרת איטליה עד גיל 21 אך דחה את הזימון מתוך נאמנות לברזיל.
באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל עד גיל 23. בינואר 2022 קיבל זימון למחנה אימונים של נבחרת איטליה הבוגרת, ובמרץ זומן לסגל הנבחרת למשחקי מוקדמות גביע העולם.
לואיז פליפה מחזיק באזרחות איטלקית דרך סבא-רבא שלו מויצ'נצה.
שמו ניתן לו כמחווה למאמן הברזילאי לואיז פליפה סקולארי.
לואיזה קת'רין אדמס הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס, והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1825–1829.
לואיזה נולדה בלונדון לקת'רין נות' ג'ונסון (Catherine Nuth Johnson), שהייתה אנגלייה ולג'ושוע ג'ונסון (Joshua Johnson), סוחר אמריקאי שהיה לקונסול ארצות הברית בלונדון החל משנת 1790 (אף שהתגוררו בעיר קודם לכן).
בהיותה בת שלוש עברה משפחתה לנאנט שבצרפת עקב תמיכתה במהפכה האמריקאית.
ג'ון קווינסי אדמס פגש את לואיזה בלונדון בשנת 1794, בהיותו דיפלומט מטעם ארצות הברית בהולנד.
הם נישאו שלוש שנים מאוחר יותר בכנסיית כל הקדושים שליד המצודה.
באותה עת היה אבי בעלה ג'ון אדמס נשיא ארצות הברית.
בני הזוג עברו לגור בברלין שבפרוסיה בשל תפקידו הדיפלומטי של בעלה כשגריר שם.
אדמס הגיעה לראשונה לארצות הברית בשנת 1801. לאחר הגעתה לארצות הברית התגוררו בני הזוג בביתם בקווינסי שבמדינת מסצ'וסטס, בביתם שבבוסטון ובביתם אשר בוושינגטון.
כאשר ג'ון קווינסי אדמס מונה כשגריר ארצות הברית הראשון ברוסיה ב-1809 עברה עם בעלה, ועם בנם בן השנתיים צ'ארלס פרנסיס אדמס (Charles Francis Adams) לסנקט פטרבורג.
שני בניהם הגדולים נשארו בבוסטון להמשיך בלימודיהם.
אדמס התקשתה להסתגל למנהגים הזרים ברוסיה.
בתם נפטרה זמן קצר לאחר לידתה בשנת 1811.
בשנת 1814 במסגרת שיחות השלום בין בריטניה וארצות הברית עברו בני הזוג לגנט (מה שהוביל להסכם גנט).
ולאחר מכן מונה בעלה לשגריר בממלכה המאוחדת (תפקיד אותו נשא אף אביו) ובני הזוג עברו ללונדון במאי 1815, שם נשארו להתגורר כשנתיים.
הם גרו באילינג, שהיה אז כפר מחוץ ללונדון כדי לחסוך בהוצאותיהם.
עם מינויו של ג'ון קווינסי אדמס לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלת ג'יימס מונרו בשנת 1817 עברו בני הזוג לוושינגטון.
אדמס הפכה חלק מהחברה הגבוהה של וושינגטון והייתה ידועה במסיבות שארגנה לאנשי הסגל הדיפלומטי, ומסיבות התיאטרון שלה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1824 ניצח בעלה לאחר מאבק מתיש שהוכרע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 1825 עברו בני הזוג לבית הלבן, שם לקתה בדיכאון לאחר מסע הבחירות הקשה של בעלה, וצימצמה את כמות המסיבות והאירועים בהם לקחה חלק למינימום ההכרחי.
לאחר הפסדו של בעלה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1828, חשבה אדמס כי ישובו לביתם בבוסטון, אולם בעלה התמודד ונבחר לקונגרס בשנת 1831 והזוג נשאר בוושינגטון הבירה.
ג'ון קווינסי אדמס נפטר בשנת 1848 בהיותו בבניין הקפיטול.
לואיזה נשארה לגור בוושינגטון ונפטרה בשנת 1852 בהיותה בת 77.
לואיזה נקברה לצד בעלה, וכן לצד חמיה ג'ון אדמס ואשתו אביגייל אדמס בכנסייה הקהילתית המאוחדת הראשונה (United First Parish Church) המכונה "כנסיית הנשיאים" (Church of the Presidents) בקווינסי שבמסצ'וסטס.
עד לכהונתה של מלניה טראמפ כגברת ראשונה, לואיזה אדמס הייתה היחידה מבין הגברות הראשונות של ארצות הברית שנולדה מחוץ לשטח ארצות הברית (או שלוש עשרה המושבות שהיו לארצות הברית).
הנסיכה לואיזה מפרוסיה הייתה בתו של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ואשתו של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן.
לואיזה נולדה ב-3 בדצמבר 1838 בברלין, לוילהלם, נסיך פרוסיה ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
לואיזה הייתה ביחסים קרובים עם אביה, לעומת זאת היחסים עם אמה היו יותר נוקשים ומרוחקים.
בשנת 1856 התחתנה לואיזה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן, ובתוך כמה שבועות כבר נכנסה להיריון.
בשנת 1858 מת גיסה לודוויג השני, הדוכס הגדול מבאדן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן.
לואיזה הייתה ידידה טובה של אחות גיסתה אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בעוד שיחסיה עם גיסתה ויקטוריה, הנסיכה המלכותית היו לא ידידותיים במיוחד.
לאחר שאליזבת, נסיכת הסן דחתה את חיזוריו של בנה של לואיזה פרידריך, והתחתנה עם סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, התדרדרו עוד יותר היחסים בין השתיים.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות הגדולה של באדן לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, על אף קרבת המשפחה עם ממלכת פרוסיה.
לאחר התבוסה האוסטרית, לא נאלצה באדן לשלם פיצויים גבוהים בעקבות קשרי המשפחה.
לואיזה הייתה בקשר ידידותי עם פלורנס נייטינגייל ועם קלרה ברטון, שאותה הכירה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ואף המליצה עליה לקבלת עיטור צלב הברזל, על פעולותיה בטיפול בחיילים הפצועים.
בשנת 1888 מתו תוך תקופה קצרה אביה, אחיה, בנה ואמה.
בעקבות זאת גיסתה ויקטוריה, הנסיכה המלכותית התחברה עמה, ואף שכנעה את אמה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת לתת ללואיזה את עיטור המסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט.
בשנת 1907 מת בעלה פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ובנה פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן עלה לשלטון במקומו.
באותה שנה גם הוכתרה בתה ויקטוריה, נסיכת באדן למלכת שוודיה, עם עלותו של בעלה גוסטב החמישי, מלך שוודיה לשלטון.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה ובעקבות המהפכה הגרמנית התפטר בנה מהשלטון, ובני המשפחה נמלטו מהארמון.
לאחר מכן התיישבו בני המשפחה בבאדן-באדן, וב-23 באפריל 1923 מתה לואיזה, כשבעת מותה היא הייתה הנכדה החוקית האחרונה של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ששרדה בחיים.
בשנת 1856 התחתנה לואיזה עם פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן (1857–1928)
ויקטוריה, נסיכת באדן (1862–1930), התחתנה עם גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
לואיזה לימונית (שם מדעי: Aloysia citrodora; שמות נרדפים: Aloysia triphylla, Lippia citrodora) היא שיח רב-שנתי ממשפחת הוורבניים, שמוצאו בדרום אמריקה - בדרום בוליביה, פרגאוי וצפון‑מערב ארגנטינה.
בישראל היא גדלה כצמח תבלין ונוי, בחצי-צל, או אור מלא, רגישה לקרה ולמליחות אך עמידה לקרקעות גירניות.
הצמח מתאים לגידול במגוון קרקעות וריבוי באמצעות ייחורים באביב ובקיץ.
העלים ערוכים בדורים של שלושה או ארבעה, קירחים, דמויי אזמל, תמימים או משוננים בשפתם, באורך 5 עד 8 ס"מ.
צידם התחתון נושא בלוטות שמן אתרי רבות, והם מפיצים ריח לימוני חזק ואופייני.
הפרחים הלבנים ערוכים בשיבולים ארוכות או במכבדים (אשכולות מסועפים), פורחים בקיץ, אך לרוב הם עקרים ואינם מבשילים לפרי.
החומרים הפעילים הנותנים לצמח את ריחו האופייני הם האלדהידים גרניאל (ציטראל A) ואיזומר הטרנס שלו, נֵראל (ציטראל B).
בנוסף הוא מכיל כמות קטנה של לימונן (limonene), קארבון (carvone), דיפנטן (dipentene), לינלוּל (linalool), נרוֹל (nerol) וגרניוֹל (geraniol).
ניתן להשתמש הן בעלים טריים והן בעלים מיובשים ששומרים על ריחם הלימוני לזמן ממושך.
הלואיזה משמשת במטבח לעידון טעמם של מאכלים כמו סלטים, עוף ודגים, מתכוני פטריות מסוימים וגם לתיבול מאכלים מתוקים כמו ריבות, סלטי פירות, פשטידות וגלידות.
בנוסף, אפשר לחלוט עלים של לואיזה קצוצים דק עם תמציות סוכר המיועדות לעוגות לימונים.
ניתן להכין מעלי הלואיזה הלימונית חליטת צמחים.
על פי הרפואה העממית העלים של הלואיזה טובים לגירוי התיאבון וגם לעבודה תקינה של מערכת העיכול כנגד בעיות של עצירות.
הם נחשבים למרגיעים במקרים של עצבנות והפרעות שינה ויש המאמינים כי הם בעלי השפעה חיובית גם במקרים של הצטננות, בעיות בבלוטת הערמונית ואף נגד דלקת בגרון.
מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי ללואיזה הלימונית אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.
משתמשים בלואיזה כתוספת למי הרחצה באמבטיה, כדי שתהיה להם השפעה מרעננת וגם לייצור סבונים ונוזלי סבון.
על הצמח באתר "גאמנון צמחים ומרפא"
על הצמח באתר אוניברסיטת גראץ שבאוסטריה
הנסיכה לואיזה דורותיאה מפרוסיה הייתה בתו של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה.
לואיזה דורותיאה נולדה ב-29 בספטמבר 1680 לפרידריך הראשון, מלך פרוסיה, ואשתו הראשונה, אליזבת הנרייטה מהסן-קאסל, בתם של וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל והדוויג סופיה מברנדנבורג.
ב-31 במאי 1700 נישאה לואיזה לבן-דודה מדרגה ראשונה, פרידריך, נסיך הכתר של הסן-קאסל.
לשניים לא נולדו ילדים עד למותה של לואיזה ב-23 בדצמבר 1705. בשנת 1715 נישא פרדריק מחדש לאולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה.
פרדריק הוכתר בשנת 1720 כמלך שוודיה וכיהן בתפקיד זה עד מותו ב-1751.
לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג , הייתה רעייתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ואמו של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה.
הנסיכה לואיזה הייתה בתם היחידה של אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ורעייתו הראשונה לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין.
ב-31 ביולי 1817 נישאה לואיזה בת ה-16 לבן דודה הרחוק ארנסט השלישי, דוכס סקסה-קובורג-זאלפלד, בן ה-33. לזוג נולדו שני בנים: ארנסט, שירש את הדוכסות מאביו, ואלברט, שנשא לאישה את המלכה ויקטוריה ובכך ייסד את שושלת המלוכה של בית סקסה-קובורג-גותה בבריטניה.
נישואיה של לואיזה היו אומללים בשל בגידותיו הרבות של ארנסט, והזוג נפרד בשנת 1824 לאחר שבע שנות נישואים.
לואיזה נשלחה לגור בזנקט ונדל במערב גרמניה, הרחק מהעיר קובורג, בה נאלצה להשאיר את שני בניה עם סבתם מצד אביהם, אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף.
שבעה חודשים לאחר מכן נישאה לואיזה בסודיות למאהבה אלכסנדר פון הנשטיין.
הזוג חי חיים מאושרים, אולם בפברואר 1831 התגלה סוד נישואיהם ולואיזה איבדה כל חזקה על ילדיה.
לואיזה נפטרה מסרטן ב-30 באוגוסט 1831 בהיותה בת 30 בלבד.
לואיזה דיאוגו (בפורטוגזית: Luísa Dias Diogo; 11 באפריל 1958 – 16 בינואר 2026) הייתה פוליטיקאית ילידת מוזמביק, אשר בשנת 2004 הייתה האישה הראשונה לשמש כראש ממשלת מוזמביק, תפקיד בו כיהנה עד שנת 2010. היא נחשבה למנהיגה מובילה ביבשת אפריקה ולבעלת חזון כלכלי שהשפיע על מדינות העולם המתפתחות.
מוזמביק, הממוקמת בדרום מזרח אפריקה, היא אחת מהמדינות העניות בעולם וחלק ניכר מאוכלוסייתה, כ-70%, חי מתחת לקו העוני וסובל תכופות מבצורות ומשיטפונות.
בשנים 1975–1992 סבלה מוזמביק ממלחמת אזרחים קשה וארוכה.
דיאוגו שימשה בתפקיד שרת האוצר והתכנון במשך חמש שנים (2000–2005) ובתקופה זו החל תהליך ההבראה של המדינה.
דיאוגו זכתה למוניטין בשל פעילותה לשינויים, כדוברת בעלת חזון וכאשת עסקים מצליחה.
לואיזה דיאוגו נולדה וגדלה במערב מוזמביק בפרובינציית טטה (Tete).
היא למדה לתואר ראשון בכלכלה ובראיית חשבון באוניברסיטת "Maputos Eduardo Mondlance" אשר בבירה מפוטו, אותו סיימה ב-1983, וקיבלה תואר מאסטר בכלכלה לאחר לימודים באוניברסיטת לונדון ב-1992.
ב-1980 החלה דיאוגו לעבוד במשרד האוצר של מוזמביק במקביל ללימודי התואר הראשון שלה.
הייתה זו תקופה קשה בהיסטוריה הפוליטית והצבאית של המדינה, שכן רק חמש שנים קודם לכן קיבלה מוזמביק את עצמאותה מפורטוגל והפכה ל"רפובליקת העם של מוזמביק".
מלחמת האזרחים, אשר פרצה בין שני פלגים, Frelimo – "החזית לשחרור מוזמביק" ו-Renamo – "התארגנות פוליטית אנטי קומוניסטית", עלתה בחייהם של מיליונים מאזרחי מוזמביק.
דיאוגו הצטרפה למשרד האוצר בשנה החמישית של מלחמת האזרחים, אשר החלה כאשר Frelimo הקימה מפלגה ותפסה את השלטון.
חברי Renamo התנגדו למהלך זה והגיבו בשריפת גשרים, ניתוק קווי חשמל וחסימת דרכים.
המאבק הוביל לפגיעה בתשתיות, למחסור חמור במזון ובתרופות ולעלייה במספר המובטלים והעוני.
כלכלת מוזמביק הייתה במצב חמור, ודיאוגו מונתה למנהלת אחת ממחלקות משרד האוצר ב-1986, בגיל 28, ובעקבות כך התמנתה לראש "מחלקת התקציב הלאומי" של מוזמביק ב-1989.
במשך ארבע שנים שימשה דיאוגו כראש מחלקת התקציב הלאומי של מוזמביק, אך לאחר קבלת תואר מאסטר בכלכלה מאוניברסיטת לונדון החלה לעבוד עבור הבנק העולמי במדינה.
לאחר הבחירות של שנת 1994 ביקש הנשיא ז'ואקים חיסאנו (Joaquim Chissano) מדיאוגו לעזוב את משרתה בבנק העולמי ולהצטרף לממשלת Frelimo.
היא מונתה לסגנית שר האוצר, תפקיד אותו מילאה עד שנת 2000, אז החלה לכהן כשרת האוצר והובילה את "תוכנית החומש הראשונה לפיתוח", אשר נועדה בראשיתה להבטחת השלום בתוך גבולותיה של מוזמביק בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים.
החל משנת 2000 התמקדה התוכנית ברפורמה כלכלית; דיאוגו החלה לטפל בבעיית העוני ובהגברת צמיחתה הכלכלית של מוזמביק ומצאה שהתשובה לבעיותיה הכלכליות של המדינה היא בגיוס כספים.
המוניטין והשם שקנתה לעצמה דיאוגו בתחום הכספים עמדו לרשותה בגיוס כספים ממוסדות כלכליים בינלאומיים בהם הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית.
נכון ל-1 בינואר 2004, זרמו למדינה כשבעה מיליארד דולרים ממקורות חיצוניים.
בשנת 2004 לבדה הצליחה דיאוגו להשיג 790 מיליון דולרים מהבנק העולמי.
הכספים הושקעו בפיתוח בתחום התקשורת, בהגברת הייצור החקלאי ובתוכניות למלחמה באיידס.
אף על פי שרוב אזרחיה של מוזמביק נותרו עניים, החלה כלכלת מוזמביק לצמוח לאיטה תוך שמירה על יציבות.
בעקבות זאת נבחרה דיאוגו בינואר 2004 על ידי המגזין הפיננסי הבינלאומי The Banker ל"שרת האוצר של השנה" באפריקה.
בפברואר 2004 מונה ראש ממשלת מוזמביק פסקואל מוקומבי לתפקיד בארגון הבריאות העולמי.
בהתאם לחוקת מוזמביק אחראי הנשיא, הנבחר אחת לחמש שנים, למנות את ראש הממשלה.
הנשיא צ'יסאנו שראה בדיאוגו חלק מדור המנהיגים החדש, פנה אליה בבקשה למלא את מקומו של מוקומבי כראש ממשלה, במקביל לתפקידה כשרת האוצר.
אחד הצעדים הראשונים של דיאוגו בתפקידה החדש היה לטפל בבעיית מחלת האיידס.
בשנת 2004 נדבקו בנגיף כ-1.4 מיליון מתוך 18 מיליון אזרחיה של מוזמביק, והיו לנשאים של נגיף ה-HIV, כאשר מדי יום נדבקו כ-500 אנשים, בממוצע.
ביולי 2004 הכריזה דיאוגו באופן רשמי על "תוכנית החירום למלחמה באיידס" של ממשלת מוזמביק.
מטרות התוכנית היו חינוך האזרחים למניעה, הבטחת הכנסה כספית לאנשים אשר נדבקו ב-H.I.V ולמשפחותיהם, מתן סיוע וטיפול לאנשים החיים עם איידס וסיוע לילדים אשר התייתמו מהוריהם בשל המחלה.
עלות התוכנית הייתה 8.6 מיליון דולרים, הכסף נתרם מהבנק העולמי ומהקרן למלחמה באיידס.
רובה של שנת 2004 הוקדש מבחינתה של דיאוגו לקידום "תוכנית החומש השנייה לפיתוח".
דיאוגו התחייבה להרחבת מתן שירותי החינוך והבריאות במדינה, להכשרת 6,000 מורים, 8,000 עובדי השכלה ו-2,000 עובדי בריאות.
דיאוגו קידמה רפורמות בתחומים נוספים, כדוגמת הבראת מערכת המשפט של מוזמביק שהייתה ידועה בשחיתותה עוד מתקופתו של הנשיא צ'יסאנו (1986 - 2004).
במסיבת עיתונאים ל-"Africa News Service" שנערכה ב-15 במרץ 2005 אמרה דיאוגו כי המלחמה בבעיית העוני במוזמביק נותרה מטרתה המרכזית.
היא נבחרה למקום ה-73 ברשימת 100 הנשים המשפיעות בעולם לשנת 2004 של המגזין פורבס והופיעה בה גם בשנת 2005.
דיאוגו האיצה בשרי הבריאות של מדינות אפריקה לאפשר שירותי רפואה לתכנון המשפחה ולחינוך מיני בחינם ברחבי היבשת, על מנת להפחית תמותת תינוקות בשני שלישים ותמותת יולדות בשלושה רבעים, לצמצם את שיעור ההדבקה באיידס ולקדם שיויון בין המגדרים והעצמת נשים.
האו"ם קבע את שנת 2015 כתאריך להשגת מטרות אלו.
בבחירות של דצמבר 2004 החליף ארמנדו גבוזה את צ'יסאנו בתפקיד הנשיא.
דיאוגו נותרה בתפקידה כראש ממשלת מוזמביק, ומשסיימה את תפקידה כשרת האוצר יכלה להתפנות להנהגת המדינה.
מעשיה של דיאוגו במוזמביק משכו את תשומת הלב העולמית והשתתפותה בנושאים בינלאומיים גדלה.
באוקטובר 2004 הוזמנה דיאוגו באופן אישי למפגש השנתי של המנהל הכללי של האו"ם, היא הייתה לראש הממשלה היחידה שנבחרה לייצג את המדינות המתפתחות.
לאחר סיום כהונתה כראש ממשלה בדצמבר 2010, המשיכה דיאוגו לייצג את מפלגת Frelimo בפרלמנט, כאשר במקביל מילאה תפקידים במסגרת הוועדות השונות באומות המאוחדות.
בינואר 2012 קיבלה הצעה להתמנות ליושבת ראש דירקטוריון חברת הבת של בנק ברקליס במוזמביק.
נפטרה ב-16 בינואר 2026. הותירה אחריה בעל, המשפטן אלבנו סילבה (Albano Silva), ושלושה ילדים.
לואיזה בונפיליולי (באיטלקית: Luisa Bonfiglioli; 2 ביוני 1903 – 21 באפריל 1986) הייתה פרופסור למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון והתמחתה בחקר הגאומטריה התיאורית.
העמידה דורות של מהנדסים וטכנאים בשירות חיל האוויר הישראלי.
נולדה בשנת 1903 בפרדה שבאיטליה.
ב-1925 קיבלה את תואר הדוקטור למתמטיקה באוניברסיטת פרארה, ובמשך שבע שנים לאחר מכן שימשה שם כאסיסטנטית.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל וב-1934 הצטרפה לטכניון כאסיסטנטית בגאומטריה תיאורית והמשיכה ללמד בו ברציפות עד ימיה האחרונים.
זמן קצר לאחר קליטתה בטכניון כבר הרצתה בונפיליולי בפני סטודנטים בתחום וכן לימדה נומוגרפיה ועסקה בפרספקטיבה גאומטרית ופוטוגרמטריה.
בשנת 1951 מונתה למרצה בכירה, והחל משנת 1953 עמדה בראש המחלקה לגאומטריה תיאורית ורישום טכני.
בשנת 1954 מונתה לפרופסור חבר.
בונפיליולי השתקעה עם משפחתה בקריית ביאליק.
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הצטרפה לשורות "ההגנה" וסייעה רבות בהגשת עזרה ראשונה ובתחום המשרדי ניהולי.
בין השנים 1948–1960 לימדה בהתנדבות בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
במשך שנים ארוכות הייתה בונפיליולי בין הבודדים שעסקו בחקר הגאומטריה בארבעה ממדים.
היא כתבה 11 ספרים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת איטלקים, אמריקנים וישראלים.
בנוסף כתבה מספר ערכים בתחום ההנדסה באנציקלופדיה העברית.
עבור חלק מפרסומיה, אשר נכתבו בעת היותה בשבתון באוניברסיטת פרינסטון, קיבלה בשנת 1966 את פרס אופנהיימר לגאומטריה תיאורית.
מלבד עיסוקה באקדמיה, עמלה בונפיליולי גם על בניית מכשירים מיוחדים, והמציאה מספר כלים שימושיים בתחומי הגננות, שרטוט ועיבוד חומרים, אם כי לא רשמה עליהם פטנט.
בשנת 1968 מונתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1971 פרשה לגמלאות והמשיכה לעבוד בהוראה ובעבודות מחקר עד הרגע האחרון, כשעיקרן של העבודות בגרפיקה ומחשב.
בשנת 1984 זכתה באות יקירת קריית ביאליק על היותה מראשוני המתיישבים בקריה ועל פעילותה שם במסגרת "ההגנה" בשנים הראשונות והקשות.
לואיזה אוגוסטה וילהלמינה אמליה, נסיכת פרוסיה הייתה נסיכה פרוסית, בתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
לואיזה נולדה ב-1 בפברואר 1808 בקניגסברג (כיום קלינינגרד) בפרוסיה המזרחית לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואשתו המלכה לואיזה.
ב-21 במאי 1825 התחתנה לואיזה עם בן דודה פרדריק, נסיך הולנד.
לואיזה מתה בעיר ווסנאר שבהולנד ב-6 בדצמבר 1870.
מנישואיה לפרדריק, נסיך הולנד נולדו לה 4 ילדים:
לואיזה, נסיכת הולנד (1828–1871), התחתנה עם קרל החמישה עשר, מלך שוודיה
מריה, נסיכת הולנד (1841–1910), התחתנה עם וילהלם, נסיך ויד
לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג , הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
לואיזה אלאונורה נולדה ב-11 באוגוסט 1763 בלנגנבורג שהשתייכה לנסיכות הוהנלוהה-לנגנבורג, לכריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולאוגוסטה, נסיכת שטולברג-גדרן, בתו של פרידריך קרל, נסיך שטולברג-גדרן.
ב-27 בנובמבר 1782 התחתנה לואיזה אלאונורה עם גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ממנו היו לה 4 ילדים.
בשנת 1803 מת בעלה גאורג, ובנה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו, תוך שלואיזה אלאונורה משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
בזמן המלחמות הנפוליאוניות עשתה לואיזה אלאונורה כל שביכולתה על מנת לשמור על עצמאות הדוכסות, ולצורך כך הצטרפה בשנת 1806 לקונפדרציה של הריין.
למרות שהארץ נבזזה שוב ושוב על ידי כוחות צרפתיים ורוסיים, לא ברחה לואיזה אלאונורה מהדוכסות, אלא נשארה בטירתה יחד עם ילדיה, וייבאה חיטה על מנת להפחית את הרעב ששרר בדוכסות.
בשנת 1813 עברה לואיזה אלאונורה למחנה בעלות הברית, ובכך הצליחה לשמור על עצמאות הדוכסות גם בקונגרס וינה.
בשנת 1821 חנכה לואיזה אלאונורה את הגימנסיה שהחל בעלה לבנות, ובאותה שנה נטל בנה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן את השלטון לידיו.
לואיזה ביקרה הרבה בחו"ל, ואף ביקרה את בתה אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן בבריטניה, וב-30 באפריל 1837 מתה לואיזה אלאונורה במיינינגן.
ב-27 בנובמבר 1782 התחתנה לואיזה אלאונורה עם גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
ממנו היו לה 4 ילדים:
לואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג (גרמנית: Luise Isabelle, Burggräfin von Kirchberg, 19 באפריל 1772 - 6 בינואר 1827), הייתה אשתו של פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג.
לואיזה איזבלה נולדה בהכנבורג ב-19 באפריל 1772, לווילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ולאיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ, בתם של היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ וקונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ.
ב-31 ביולי 1788 התחתנה לואיזה איזבלה עם פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של נסאו-ויילבורג, וב-28 בנובמבר אותה שנה מת חמיה קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג, ובעלה פרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו.
בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו ילדים נקבע שבעלה פרידריך וילהלם יירש אותו לאחר מותו.
ב-9 בינואר 1816 מת בעלה פרידריך וילהלם מנפילה במדרגות, ובנו וילהלם מונה לנסיך נסאו-ויילבורג.
לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816, עלה בנה וילהלם לשלטון במקומו כדוכס נסאו.
ב-6 בינואר 1827 מתה לואיזה איזבלה בווינה, והיא בת 55 שנים.
ב-31 ביולי 1788 התחתנה לואיזה איזבלה עם פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג (1797–1829), התחתנה עם הארכידוכס קרל, דוכס טשן
לואיזה הנרייטה מנסאו (; 7 בדצמבר 1627 – 18 ביוני 1667), הייתה בתו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', ואשתו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
לואיזה הנרייטה נולדה בהאג ב-7 בדצמבר 1627, לפרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ולאמליה מזולמס-בראונפלס, בתם של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס ואגנס מזיין-ויטגנשטיין.
בצעירותה הייתה לואיזה הנרייטה בקשר עם אנרי שארל דה לה טרמואל, בנו של אנרי שארל דה לה טרמואל, אולם אמה לא הסכימה לה להתחתן עמו, משום שרצתה שתתחתן עם שליט כלשהו.
בתחילה נעשו ניסיונות לחתנה עם צ'ארלס השני, מלך אנגליה, אולם לבסוף התחתנה ב-7 בדצמבר 1646 עם פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, בניסיון של פרידריך וילהלם לקבל תמיכה הולנדית במאבקיו בפומרניה.
לואיזה הנרייטה התלוותה לבעלה במסעותיו ובמלחמותיו השונות, ושימשה אף כיועצתו הפוליטית.
בשנת 1650 החלה לואיזה הנרייטה בבניית טירה בשם אורניינבורג על שם משפחתה בעיר בצוב, ובשנת 1653 שונה שם העיר אף היא לאורניינבורג.
בשנת 1665 היא הקימה בית יתומים, וב-18 ביוני 1667 מתה בעיר קלן שבברנדנבורג.
ב-7 בדצמבר 1646 התחתנה לואיזה הנרייטה עם פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, וממנו נולדו לה שישה ילדים, ששלושה מתוכם מתו בינקותם:
לואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (; 28 בינואר 1794 – 6 באפריל 1825) הייתה בתו של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואשתו של וילהלם, דוכס נסאו.
לואיזה נולדה ב-28 בינואר 1794 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
לואיזה ואחיותיה שרלוטה ותרזה היו יפות מאוד, והמשורר פרידריך ריקרט הקדיש להן את יצירתו "שלושת הוורדים".
בשנת 1809 התלבט לודוויג, נסיך הכתר של בוואריה בינה לבין אחותה תרזה, אולם בסוף התחתן עם תרזה.
ב-24 ביוני 1813 התחתנה לואיזה עם וילהלם, נסיך הכתר של נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים.
ב-9 בינואר 1816 מת חמיה פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג מנפילה במדרגות, ובעלה וילהלם מונה לנסיך נסאו-ויילבורג.
ב-6 באפריל 1825 מתה לואיזה זמן קצר לאחר לידת בתה, ולאחר מותה התחתן בעלה עם אחייניתה פאולינה, נסיכת וירטמברג.
ב-24 ביוני 1813 התחתנה לואיזה עם וילהלם, דוכס נסאו, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק (בדנית: Louise Augusta af Danmark; 7 ביולי 1771 – 13 בינואר 1843), הייתה בתו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק ואשתו של פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
לואיזה אוגוסטה נולדה ב-7 ביולי 1771 בארמון הירשהולם בהירשהולם, לכריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, בתם של פרדריק, נסיך ויילס ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
בגלל מחלת הנפש של אביה, לא היה מסוגל כריסטיאן השביעי להיות שליטה של דנמרק.
במקומו שלט דה פקטו יוהאן פרידריך שטרואנזה, רופאו האישי של המלך, שניצל את היחסים עם המלך כדי לצבור כוח בשלטון ולנסות להוביל שינויים ברוח עידן הנאורות.
במקביל לשליטתו, היה שטרואנזה מאהבה של קרוליין מתילדה, והסברה היא שלואיזה אוגוסטה, היא למעשה בתו של שטרואנזה ולא של כריסטיאן השביעי.
בשנת 1772 לאחר מפלתו של שטרואנזה, עלה לשלטון פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק דודה החורג של לואיזה אוגוסטה, בעוד שהלכה למעשה שלטה אמו של פרדריק יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל.
לואיזה אוגוסטה הייתה חברה קרובה מאוד של אחיה פרדריק השישי, מלך דנמרק, וכעסה מאוד כאשר יוליאנה מריה ניסתה להפריד ביניהם.
בפברואר 1779 הציע המדינאי הדני אנדראס פטר ברנסטורף שלואיזה אוגוסטה תתחתן עם פרידריך כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ובכך לאחד את שני הענפים של בית אולדנבורג, ולמנוע את נישואיה לבית המלוכה השוודי, ובנוסף, פרידריך כריסטיאן היה מיוחס לכל המשפחות הדניות החשובות.
ואכן באביב 1785 הגיע פרידריך כריסטיאן לקופנהגן, וב-27 במאי 1786 התחתנו השניים בארמון כריסטיאנסבורג.
במשך תקופה ארוכה התגוררו השניים בארמון כריסטיאנסבורג, ונולדו להם 3 ילדים.
בשנת 1794 נשרף הארמון, וזמן קצר לאחר מכן מת חמיה פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ובעלה עלה לשלטון במקומו, והמשפחה עברה להתגורר בארמון אוגוסטנבורג.
לואיזה אוגוסטה הייתה שונה לגמרי מבעלה, ובעוד שהוא היה טיפוס כבד ורציני, שהתעסק בפילוסופיה ובפוליטיקה, היא הייתה טיפוס עליז ומאושר ונהנתה מהחיים.
נאמר על לואיזה אוגוסטה שהיו לה מאהבים רבים, ואף נטען שילדיה נולדו למעשה מהרופא קרל פרדיננד סואדציני, אם כי אין לכך הוכחות.
לואיזה אוגוסטה אהדה את המהפכה הצרפתית, ומשום כך פיתחה דעה אנטי-בריטית.
במהלך השנים התגלע סכסוך בין בעלה לאחיה בנוגע לדוכסויות שלזוויג-הולשטיין ואזור זונדרבורג, ולואיזה אוגוסטה צידדה באחיה.
כמו כן סייעה לואיזה אוגוסטה לטרפד את תוכניות בעלה להיבחר למלך שוודיה, לאחר מות אחיו קרל אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ואכן ז'אן ברנדוט הוכתר כנסיך הכתר השוודי.
היחסים בין השניים התדרדרו יותר ויותר, ופרידריך כריסטיאן ניסה להגביל את השפעתה על הילדים, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1814. לאחר מותו השתלטה לואיזה אוגוסטה על אחוזתו ועל חינוך הילדים, ובשנת 1820 חזר בנה כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וקיבל את הנחלות.
בשנת 1832 רכשה לואיזה אוגוסטה אחוזה חדשה, על מנת לשפר את נחלותיה.
יחסיה עם בתה וחתנה היו חמים, אך עם בניה לא היה לה קשר טוב.
בשנת 1839 מת אחיה פרדריק השישי, מלך דנמרק, וחתנה כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו.
ב-13 בינואר 1843 מתה לואיזה אוגוסטה בארמון אוגוסטנבורג, אוגוסטנבורג, והיא בת 72 שנים.
ב-27 במאי 1786 התחתנה לואיזה אוגוסטה עם פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
קרולינה אמליה, נסיכת שלזוויג הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1796–1881), התחתנה עם כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק
כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1798–1869)
לואיזה חאנון (נולדה ב-7 באפריל 1954) היא מנהיגת מפלגת הפועלים של אלג'יריה (Parti des Travailleurs, PT).
ב-2004 היא הייתה האישה הראשונה שהתמודדה בבחירות לתפקיד נשיאת אלג'יריה.
היא נכלאה על ידי הממשלה מספר פעמים לפני הלגליזציה של מפלגות פוליטיות ב-1988. ב-1981 היא נכלאה מיד לאחר שהצטרפה לארגון העובדות הסוציאליות הטרוצקיסטי, שהייתה מפלגה בלתי-חוקית, ושוב לאחר מהומות אוקטובר של שנת 1988, שהביאו לסופו של המשטר החד-מפלגתי של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה.
במהלך מלחמת האזרחים האלג'יראית בשנות ה-1990, חאנון הייתה אחד מקולות האופוזיציה הבודדים בפרלמנט, ולמרות ערכי מפלגתה החילוניים (לאיסיטה), היא הייתה מתנגדת נחרצת למדיניות "המיגור" של ממשלתה כלפי האיסלאמיסטים.
בינואר 1995 היא חתמה על פלטפורמת סנט'אג'ידיו, בניסיון להביא את מלחמת האזרחים לסופה, יחד עם נציגים אחרים ממפלגות האופוזיציה, ובעיקרם חברי החזית לגאולה אסלאמית, המפלגה האסלאמית-רדיקלית אשר פירוקה על פי צו צבאי גרם לפרוץ מלחמת האזרחים.
ב-25 בספטמבר 2019 נגזרו עליה 15 שנות מאסר, יחד עם בכירים אחרים באלג'יריה.
חאנון נולדה בצ'קפה, שבמחוז ג'יג'ל למשפחת פלאחים.
היא ברחה יחד עם משפחתה אל העיר ענאבה לאחר שבית הוריה הופצץ על ידי הצבא הצרפתי במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954-1962).
היא הייתה האישה הראשונה ממשפחתה שלמדה בבית הספר.
מכיוון שבאלג'יריה החילו מערכת חינוך חובה חינם, חאנון סיימה לימודי תיכון והמשיכה ללימודי אוניברסיטה וסיימה תואר ראשון.
עבודתה המקצועית הראשונה הייתה במגזר התחבורה.
חאנון המשיכה את לימודיה, וסיימה תואר במשפטים באוניברסיטת ענאבה, מהלך שאביה התנגד לו נחרצות.
היא הצהירה כי "הזכות הזו לחינוך היא אשר תשנה מן הקצה אל הקצה את המעמד והייצוג של נשים בחברה שלנו, וגם אני תוצר שלה."
לאחר המהומות של 1988, אלג'יריה אימצה מערכת רב-מפלגתית ב-1989, אשר אפשרה לחאנון להקים את מפלגת הפועלים.
המפלגה נוסדה בשנת 1990 על פי הוראת ארגון הפועלים הסוציאליסטים.
המצע העיקרי של המפלגה עסק במלחמת המעמדות בין מעמד הפועלים, או "המעמד המנוצל", לבין בעלי ההון, או "המדכאים".
מפלגת הפועלים היא מפלגה עצמאית שתומכת בתנועה הלאומית האלג'ירית.
חאנון שימשה כמנהיגת ודוברת המפלגה מאז היווסדה, ונבחרה כמזכירתה הכללית באוקטובר 2005. בשנת 2007, היו 23 מפלגות שהתמודדו בבחירות באלג'יריה.
היא ידועה בשל הגינוי שלה על פירוק ארגון החזית לגאולה אסלאמית, בתור מי שמשמיע קול בעד פיוס, ומי שיחד עם מפלגות אחרות, חתמה על פלטפורמת סנט'אג'ידיו "למען פתרון פוליטי למשבר האלג'יראי".
את משנתה הפוליטית חאנון חידדה במהלך התקופה המוקדמת של עצמאות אלג'יריה: "כל המדינה הייתה עדיין הלומה ממלחמת השחרור, כולם דיברו על סוציאליזם, על צדק, על קדמה.
אלג'יריה הייתה בשיא מאבקה האנטי-אימפריאליסטי...
היינו לגמרי בסולידריות עם הפלסטינים, המאבק שלהם היה גם שלנו.
היינו נגד האפרטהייד בדרום אפריקה, דיברנו על וייטנאם, גדלתי כמו כל הדור שלי באווירה המיליטנטית הזו, של המאבק".
ניסיונה הראשון של חאנון לרוץ בבחירות לנשיאות ב-1999 נדחה על ידי המועצה החוקתית האלג'יראית.
בבחירות לנשיאות של שנת 2004 היא הייתה לאישה הראשונה המועמדת לתפקיד זה בכל רחבי העולם הערבי.
היא הייתה אחת מתוך שישה מועמדים שהוכרו על ידי המועצה החוקתית.
ב-2009 חאנון הייתה אחת מתוך 11 מועמדים בבחירות לנשיאות.
המצע שלה כלל הגנה על עיקרון הריבונות הלאומית של אלג'יריה, וגינוי של מדיניות הליברליזציה וההפרטה של חברות ציבוריות.
היא זכתה ב-4.22% מהקולות, שהיה מספיק לזכות אותה במקום שני בבחירות, אחרי עבד אל-עזיז בותפליקה שנבחר לקדנציה שלישית עם 90.24% מהקולות בבחירות, בהם האופוזיציה טענה לזיופים נרחבים.
בשנת 2014 היא רצה שוב, והפעם סיימה במקום רביעי, וזכתה רק ב-1.37% מהקולות.
במסיבת העיתונאים היא השלימה עם התבוסה והכריזה כי הבחירות בוצעו כשורה, והפעם ללא כל הונאה.
"בותפליקה זכה, אנשים בחרו ביציבות," היא אמרה.
חאנון היא חברה מייסדת של ארגון הפועלים והעמים הבינלאומי, שהוקם בינואר 1991. היא פועלת במסגרות בינלאומיות נגד הפרטה, בהגנה על איגודי עובדים, ומנהלת קמפיינים בעד מיסוד סטנדרטים בינלאומיים למקומות עבודה.
היא חברה בוועדות של ארגון הפועלים הבינלאומי, כולל ועד אפריקה וועד נשים פועלות.
היא הייתה חלק מקואליציית האיגודים שהתנגדה למלחמה בעיראק, שכללה את הקונפדרציה הבינלאומית של איגודי עובדים ערבים וקונפדרציית הפועלים הבינלאומית (EIT).
במרץ 2010 חברה לפעילות זכויות נשים נוספות בקריאה לביטול של חוק המשפחה האלג'יראי, על רקע כישלונו לספק הגנה נאותה לנשים.
לואיזה, נסיכת באדן , 24 בינואר 1779 - 26 במאי 1826), הייתה קיסרית רוסיה ואשתו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
לואיזה נולדה ב-24 בינואר 1779 בקרלסרוהה, לקרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ולאמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט.
בלידתה הייתה לואיזה כל כך קטנה וחלשה, עד שהרופאים חששו שהיא לא תחיה.
לואיזה גדלה בסביבה משפחתית קרובה וחמה, ונשארה קשורה במיוחד לאמה, ושמרה על התכתבות אינטימית עימה עד מותה.
היא קיבלה חינוך מעולה, שכלל היסטוריה, גאוגרפיה, פילוסופיה וספרות צרפתית וגרמנית.
הודות לקרבה בין באדן וצרפת, הכירה לואיזה היטב את התרבות הצרפתית, כפי שהיה נהוג באותה תקופה.
מכיוון שסבה, קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן, לא היה עשיר, התגוררה המשפחה בצניעות על פי הנורמה הנהוגה בקרב בני האצולה.
יקטרינה הגדולה חיפשה כלה לנכדה הבכור, אלכסנדר פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ושמה את עיניה על נסיכות באדן שהיו אחייניות של פרדריקה לואיזה, מלכת פרוסיה ונטליה אלכסייבה, הנסיכה הגדולה של רוסיה שהייתה בת הזוג הראשונה של פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
על ידי הנישואים רצתה יקטרינה לכרות ברית עם ממלכת פרוסיה וכמה בתי-מלוכה גרמניים שהיו קשורים אליה, ובעקבות כך הזמינה יקטרינה את לואיזה ואת אחותה הצעירה פרדריקה, שהפכה לאחר מכן למלכת שוודיה, לרוסיה, ואכן, בסתיו 1792 הגיעו שתי האחיות לסנקט פטרבורג.
הקיסרית נהנתה מלואיזה, אשר מצאה חן בעיניה בשל יופייה, הקסם האישי שלה ויושרתה.
לואיזה עוצמה נמשכה לאלכסנדר, אשר היה גבוה ויפה.
בתחילה, אלכסנדר התבייש מלואיזה, בשל היותו צעיר מאוד וחסר ניסיון, אולם עד מהרה הם חיבבו זה את זה, ובמאי 1793 התארסו השניים.
לואיזה למדה רוסית והמירה את דתה לנצרות אורתודוקסית, כמו כן היא קיבלה את התואר "הנסיכה הגדולה של רוסיה" והחליפה את שמה ליליזבטה אלכסייבנה.
החתונה התקיימה ב-28 בספטמבר 1793, כשלואיזה הייתה בת 14 בלבד, ושארל ז'וזף, נסיך לינייה השביעי כתב על הנישואין שהם נישואין בין פסיכה וקופידון.
לואיזה, אשר הייתה ביישנית ותמימה, נחרדה לנוכח התככים, המזימות והפריצות שהתרחשו בחצר המלוכה, ולאחר חזרתה של אחותה פרדריקה לבאדן, היא הרגישה מאוד בודדה וזנוחה.
כמו כן בשל העובדה שלא הצליחה ללדת בן זכר, הדרדרו יחסיה עם חמותה, ובהמשך הדרדרו אף יחסיה עם בעלה.
לואיזה אהבה את אלכסנדר ותמכה בו במהלך המשברים השונים, אולם מבחינה רגשית לא נקשרה אליו, ושניהם ניהלו יחסים רומנטיים מחוץ לנישואין.
בשנת 1799 ילדה לואיזה בת, אשר נפוצו שמועות שייחסו את האבהות למאהבה אדם צ'רטוריסקי, אולם כעבור זמן קצר מתה הבת.
בשנת 1801 תמכה לואיזה באלכסנדר לאחר רצח אביו פאבל הראשון, קיסר רוסיה במהלך הפיכת חצר, שהיא הייתה מודעת לה, והיא שכנעה אותו להתגבר על הטראומה ולהקדיש את עצמו לשרת את רוסיה.
עם זאת במהלך האירועים הרשמיים היה אלכסנדר מלווה באמו סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, ואילו לואיזה הלכה מאחוריהם בודדה.
בשנת 1803 החל אלכסנדר בפרשיית אהבים עם מריה נרישקינה, ובעקבות כך פתחה לואיזה קשר רומנטי עם אלכסיי אוקהוטניקוב.
בשנת 1806 ילדה לואיזה בת נוספת, אולם אף היא מתה בצעירותה (בשנת 1808).
בשנת 1807 מת אלכסיי אוקהוטניקוב במפתיע, ורבים חשבו שנרצח על ידי אלכסנדר או אחיו קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
לאחר מות בתם בשנת 1808 התקרבו מאוד אלכסנדר ולואיזה, אולם הם לא הצליחו להביא עוד ילדים.
לאחר נפילתו של נפוליאון, הצטרפה לואיזה לבעלה ולרבים ממנהיגי אירופה בקונגרס וינה (1814), שם היא נפגשה עם המאהב הישן שלה, אדם צ'רטוריסקי, אשר עדיין היה מאוהב בה, אולם פגישתם הייתה קצרת ימים.
עם שהגיעה לגיל ארבעים, איבדה לואיזה את יופייה, ונטשה את כל פרשיות האהבה שהיו לה.
בעלה חווה גם הוא טרנספורמציה אישית, מה שהביא את בני הזוג להיות קרובים יותר משהיו אי פעם.
בשנת 1818, אלכסנדר שהיה שקוע במיסטיקה דתית, ניתק את קשריו הארוכים עם מריה נרישקינה.
ומאז ואילך, החלו אלכסנדר ולואיזה לבלות יותר זמן ביחד.
בשנת 1825 נחלשה לואיזה, וסבלה מבעיות בריאות ומקיבה עצבנית.
הרופאים המליצו לה לנוח באקלים חם יותר, והציעו לה את העיר הדרומית טאגאנרוג, ליד ים אזוב.
ב-17 בנובמבר 1825 חזר אלכסנדר לטאגאנרוג מביקור בחצי האי קרים עם הצטננות, שהתפתחה לטיפוס, שממנו הוא מת בדצמבר אותה שנה בזרועות אשתו.
לואיזה לא הצליחה להתאושש מפטירת אלכסנדר, וב-26 במאי 1826 היא מתה בבליוב, בעת שהייתה בדרכה לסנקט פטרבורג להיפגש עם חמותה.
ב-19 ביוני 1804 התחתנה לואיזה עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ממנו נולדו לה 2 בנות:
מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1799–1800).
יליזבטה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1806–1808).
לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה (גרמנית: Luise Ulrike von Preußen; 24 ביולי 1720 - 16 ביולי 1782), הייתה בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ואשתו של אדולף פרדריק, מלך שוודיה.
לואיזה אולריקה נולדה בברלין ב-24 ביולי 1720 לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה וסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה.
היא קיבלה את השם אולריקה, מפני שאולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה הייתה הסנדקית שלה.
לואיזה אולריקה תוארה כיפה, אינטליגנטית, בעלת מזג עז ורצון עז.
היא קיבלה השכלה מתקדמת בצרפתית בהתאם לעידן הנאורות, על ידי האומנת מרתה דה רוקול והמושל מטורין וייסייר לה קרוז מההוגנוטים הצרפתים.
לואיזה אולריקה אהבה את המסורת הצבאית הקפדנית, ובשל כך הייתה אהובה על אביה.
היא ואחיה הבכור, פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, היו ביחסים טובים למדי, וחלקו את התעניינותם במדע ובתרבות.
בין אחיה האהובים עליה היו אחיה הצעיר אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ואחותה סופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה.
בצעירותה היו ללואיזה אולריקה מחזרים רבים, וביניהם פרדריק, נסיך ויילס, קרלוס השלישי, מלך ספרד ועוד, אולם בסוף הוחלט לחתנה עם אדולף פרדריק, נסיך הכתר השוודי, כחלק מברית בין רוסיה, פרוסיה ושוודיה, ואכן ב-17 ביולי 1744 נערך טקס נישואים באמצעות שליח בברלין, וב-18 באוגוסט נערך טקס החתונה הרשמי בארמון דרוטנינגהולם בשוודיה.
לואיזה אולריקה למדה ספרות שוודית ואף הקימה ספרייה בשפה השוודית, וכמו כן, התכתבה עם האקדמיה המלכותית השוודית למדעים ויצרה אוסף מדעי הטבע.
אולם, התנהגותה היהירה והמתנשאת גרמו לה בסופו של דבר להיות פחות פופולרית מחוץ לחצר המלוכה.
בשנת 1745 הטיל עליה אחיה פרידריך השני, מלך פרוסיה להביא לברית בין פרוסיה לשוודיה נגד רוסיה, שלחמה באותה העת נגד פרוסיה במלחמת הירושה האוסטרית, אולם למרות שבעלה תמך בברית, החליט לבסוף הפרלמנט על ברית עם רוסיה וצרפת נגד פרוסיה.
בשנת 1751 מת פרדריק הראשון, מלך שוודיה, ובעלה אדולף פרדריק עלה לשלטון במקומו.
אולם, למעשה לא היו לו כמעט סמכויות, והם היו מרוכזות בידי הריקסדאג של המעמדות.
בשנת 1754 נאלצה לואיזה אולריקה על ידי הריקסדאג לארס את בנה גוסטב, נסיך הכתר השוודי עם סופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק, ולא עם אחייניתה פיליפינה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט.
בשנת 1755 שכנעה לואיזה אולריקה את בעלה לנסות לתפוס את הכוח בממלכה מידי הריקסדאג, אולם אדולף פרדריק נכשל וכמעט הודח מתפקידו.
בשנת 1757 הצטרפה שוודיה למלחמת שבע השנים נגד פרוסיה, ולואיזה אולריקה ראתה בכך עלבון אישי נגדה, אם כי קיוותה ששוודיה תפסיד במלחמה, ובכך יהא ניתן להשליט שלטון אבסולוטי בממלכה.
בשנת 1768 ניסה שוב בעלה, יחד עם בנה גוסטב, נסיך הכתר השוודי, לתפוס את השלטון מידי הריקסדאג.
הוא הצליח להדיח את הסנאט שבשליטת מפלגת "הכובעים" אך לא היה מסוגל להמשיך את המלאכה ולנצל את פירות הניצחון הזה.
בשנת 1771 מת בעלה אדולף פרדריק, מלך שוודיה, ובנה גוסטב השלישי, מלך שוודיה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1772 ביצע גוסטב הפיכה שלטונית, והחל לשלוט באופן אבסולוטי, בעת שלואיזה אולריקה הייתה בברלין עם בתה.
בעקבות ההפיכה קיוותה לואיזה אולריקה לתפוס עמדה יותר חזקה בממלכה, וכשלא הצליחה לעשות זאת היא הסתכסכה עם בנה המלך.
לואיזה אולריקה אף טענה כי בנו של גוסטב - גוסטב אדולף אינו בנו של גוסטב, אלא בנו של אדולף פרדריק מונק, ובעקבות כך התגבר הסכסוך ביניהם, והוא נמשך עד מותה ב-16 ביולי 1782.
ב-17 ביולי 1744 התחתנה לואיזה אולריקה עם אדולף פרדריק, מלך שוודיה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן , הייתה אשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
לואיזה נולדה ב-13 באוקטובר 1764 בעיר אלס שבתחומי ממלכת פרוסיה, לכריסטיאן קרל, נסיך שטולברג-גדרן ולאלאונורה, רוזנת רויס-לובנשטיין, בתם של היינריך השני, רוזן רויס-לובנשטיין ויוליאנה דורותיאה שרלוטה, רוזנת הוכברג והברונית פירסטנשטיין.
לואיזה נולדה שלושה חודשים לאחר מות אביה.
ב-5 ביוני 1780 התחתנה לואיזה עם קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן, אולם הוא מת בשנת 1782 ללא שנולדו להם ילדים.
ב-21 בינואר 1787 התחתנה לואיזה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים.
ב-24 במאי 1834 מתה לואיזה בביתה בבאד קרלסרוהה, והיא בת 69 שנים.
ב-21 בינואר 1787 התחתנה לואיזה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו (; 31 במרץ 1576 – 15 במרץ 1644) הייתה בתו של וילם הראשון, נסיך אורנז', ואשתו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
לואיזה יוליאנה נולדה בדלפט ב-31 במרץ 1576, לוילם הראשון, נסיך אורנז' ולאשתו השלישית שארלוט דה בורבון, בתם של לואי, דוכס מונפנסייה וז'קלין דה לונגווי.
לאחר שאביה נרצח בשנת 1584, היא וכמה אחיותיה גודלו על ידי אמם החורגת לואיז דה קוליני.
ב-23 ביוני 1593 התחתנה לואיזה יוליאנה עם פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה 8 ילדים.
בשנת 1610 מת בעלה פרידריך, ולואיזה יוליאנה שלטה כעוצרת הנסיכות בשם בנה פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עד לשנת 1611. לאחר מכן התגוררה לואיזה יוליאנה בקניגסברג, עד מותה ב-15 במרץ 1644.
ב-23 ביוני 1593 התחתנה לואיזה יוליאנה עם פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1596–1632)
לודוויג פיליפ, רוזן פפאלץ-זימרן-קייזרסלאוטרן (1602–1655)
לואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Luisa Cristina di SavoiaCarignano; 1 באוגוסט 1627 - 7 ביולי 1689), הייתה אמו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן.
לואיזה כריסטינה נולדה ב-1 באוגוסט 1627 בפריז, לטומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ולמארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה.
ב-15 במרץ 1653 התחתנה לואיזה כריסטינה עם פרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן, בנו של וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ונולד להם בן אחד, לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן.
זמן קצר לאחר לידת בנם, נפרד פרדיננד מקסימיליאן מלואיזה כריסטינה וחזר לגרמניה.
בשנת 1669 נהרג פרדיננד מקסימיליאן בתאונת ציד, ולאחר מותו לקח חמיה את בנה לחצרו בגרמניה.
בשנת 1677 מת חמיה, ובנה לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו.
ב-7 ביולי 1689 מתה לואיזה כריסטינה בפריז, ועל צאצאיה נמנים חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אלברט השני, מלך הבלגים, אנרי, רוזן פריז, ז'אן-כריסטוף, נסיך נפוליאון, דוארטה פיו, דוכס ברגנסה ולואיז, נסיך אורליאן-ברגנסה.
לואיזה אמליה, נסיכת באדן הייתה בתו של קרל, הדוכס הגדול של באדן, ואשתו של גוסטב, נסיך ואסה.
לואיזה אמליה נולדה ב-5 ביוני 1811 בשווצינגן, והייתה הבכורה מבין חמשת ילדיהם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוארנה, בתו של קלוד דה בוהארנה.
(בתו המאומצת של נפוליאון בונפרטה).
סבה וסבתה מצד אביה היו קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן אמליה, נסיכת הסן-דרמשטאדט.
ב-8 בדצמבר 1818 מת אביה קרל, וזיגמונד פון גמינגן-הורנברג וטרשקלינגן מונה לאפוטרופוס על לואיזה אמליה ואחיותיה.
שתי אחיותיה היחידים שנותרו בחיים היו יוזפינה, נסיכת באדן (אם קרול הראשון, מלך רומניה וסטפני, מלכת פורטוגל) ומארי, דוכסית המילטון.
ב-9 בנובמבר 1830 התחתנה לואיזה בקרלסרוהה עם בן דודה גוסטב, נסיך ואסה.
הוא היה בנו היחיד של המלך המודח גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה (שהודח לטובת דודו קרל השלושה עשר, מלך שוודיה בשנת 1809), ולפיכך הייתה לו טענה לכס המלוכה השוודי.
הנסיך גוסטב קיבל את התואר נסיך ואסה, מה שהפך את לואיזה לנסיכת ואסה.
היו שעדיין ראו את הנסיך גוסטב כיורש החוקי של הכתר השוודי, ובכך התייחסו ללואיזה כאל נסיכת הכתר.
הנישואים שלהם, כמו רוב הבריתות של אותה תקופה, היו נישואים פוליטיים והיו אומללים.
הם התגוררו בארמון שנברון, וינה ונולדו להם שני ילדים לפני שהתגרשו בשנת 1843.
הנסיכה לואיזה מתה ב-19 ביולי 1854 בקרלסרוהה.
ב-9 בנובמבר 1830 התחתנה לואיזה בקרלסרוהה עם בן דודה גוסטב, נסיך ואסה, ונולדו להם שני ילדים:
לואיזה, רוזנת רויס-שלייץ , הייתה נסיכה גרמנייה מבית רויס.
לואיזה נולדה ב-3 ביולי 1726 בשטאפלשטיין שהשתייכה לבשיופות במברג, להיינריך הראשון, רוזן רויס-שלייץ וליוליאנה דורותיאה לואיזה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג, בתם של אוכריוס קזימיר, רוזן לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג ולואיזה, רוזנת לימפורג-גאילדורף.
ב-27 במאי 1743 התחתנה לואיזה עם כריסטיאן וילהלם, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אולם הוא מת בשנת 1748 ללא ילדים.
ב-6 בינואר 1752 התחתנה לואיזה עם יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנו היו לה 4 ילדים.
לואיזה גרה עם משפחתה בשטאדטרודה, שם זמן קצר לפני מותו אירח בעלה את פרידריך השני, מלך פרוסיה.
ב-8 במאי 1767 מת בעלה יוהאן אוגוסט, וב-28 במאי 1773 מתה לואיזה בביתה.
בתה לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג הייתה סבתא רבתא של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-6 בינואר 1752 התחתנה לואיזה עם יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנו היו לה 4 ילדים:
דיים לואיזה בראנדרת' אולדריץ'-בלייק DBE בעלת מדליית מסדר האימפריה הבריטית הייתה מנתחת חלוצה ואחת הנשים הבריטיות הראשונות שנכנסו לעולם הרפואה המודרנית.
היא נולדה בצ'ינגפורד , אז כפר במחוז אסקס.
לואיזה אולדריץ'-בלייק סיימה את לימודי הרפואה בבית החולים המלכותי החופשי בשנת 1893. בשנת 1910 היא קיבלה את התואר השני בכירורגיה והייתה מנתחת לראשונה.
בנוסף היא קודמה למעמד של מאסטר לכירורגיה והייתה מנתחת מובילה.
לואיזה התנדבה לשירות רפואי צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא הייתה אחת האנשים הראשונים שביצעו ניתוח בסרטן צוואר הרחם, בסרטן המעי הגס ובסרטן פי הטבעת.
כהוקרה על מחויבותה והישגיה, הוקם פסל המתאר אותה בכיכר טוויסטוק , בלונדון.
הפסל הוצב בקרבת המקום בו הוכשרה לרפואה.
לואיזה אולדריץ'-בלייק נולדה בצ'ינגפורד, אסקס, בריטניה לכומר פרידריך ג'יימס אולדריץ'-בלייק ואשתו לואיזה בלייק מוריסון, שהייתה עצמאית שעזרה לבעלה הכומר.
היא עברה עם משפחתה לאזור וולש ביקנור שבמחוז הרפורדשייר הנמצא בדרום מערב בריטניה במהלך ילדותה וגרה בעיר עד יום מותה.
היא הייתה לסבית והבת הבכורה במשפחתה.
לאורך הקריירה שלה, אולדריץ'-בלייק נקשרה לבית החולים אליזבת גארט אנדרסון ליולדות , והפכה למנתחת בכירה בשנת 1910.
אולדריץ'-בלייק החלה את לימודיה בבית הספר במכללת הנשים צ'לטנהאם .
היא סיימה את לימודיה בהצטיינות מדרגה ראשונה בבית הספר לרפואה לנשים בלונדון בשנת 1894 בתואר ראשון במדעים ותואר ראשון דוקטור לרפואה (בקיצור: ד"ר; M.D.).
אולדריץ'-בלייק סיימה את לימודיה לתואר שני בניתוחים כעבור שנה באוניברסיטת לונדון.
היא המשיכה ללמוד את התארים הגבוהים ברפואה וכירורגיה באוניברסיטת לונדון, והפכה לאישה הבריטית הראשונה שקיבלה את התואר מאסטר לכירורגיה.
בגמר לימודי ההסמכה ד"ר אולדריץ'-בלייק החלה לעבוד בבית החולים החדש לנשים וילדים בלונדון.
היא עשתה את דרכה לדרגת מנתחת מובילה בזמן שעבדה בבית החולים המלכותי החופשי בעיר.
בבית החולים המלכותי החופשי היא הייתה האישה הראשונה שמילאה באופן רשמי תפקיד של כירורגית בשנת 1895 והועסקה גם כרופאה מרדימה.
בין השנים 1919 ועד 1925 עבדה בתור מנתחת יועצת בבית החולים המלכותי החופשי, תפקיד שהחזיקה בו עד יום מותה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה רבים מהצוותים הכירורגיים הגברים הוצבו בשירות פעיל מחוץ לבריטניה, וד"ר אולדריץ'-בלייק קיבלה על עצמה את האחריות המוגברת על הניתוחים והפכה לכירורגית יועצת בבית החולים.
אולדריך-בלייק בילתה בחלק מחופשותיה בסיוע לבתי החולים הצבאיים בשנים 1914 עד 1916, במיוחד בצרפת בשיתוף פעולה עם ד"ר פרנסס איוונס מבית החולים של הצלב האדום האנגלו-צרפתי ועזרה כמנתחת אורחת בבית החולים של חיל העזר של צבא הנשים .
אולדריץ'-בלייק זכתה לכינוי "מאדאם לה ג'נראלה" על ידי מטופליה.
זמנה הושקע גם בפנייה לנשים אחרות במקצוע לצורך ארגון יחידות התנדבות.
היא פנתה לכל אישה שהייתה רשומה ברשימת הרופאים שהוסמכו לרפואה על מנת לבקש ממנה שתשקול להתנדב לחיל הרפואה המלכותי של הצבא הבריטי ו-48 נרשמו.
רבות מהן נשלחו לבסיס הצבאי הבריטי במלטה.
אולדריץ'-בלייק הייתה הראשונה שביצעה ניתוחים של סרטן צוואר הרחם, סרטן המעי הגס וסרטן פי הטבעת.
היא הובילה והדריכה את המנתחים הבריטים כיצד לבצע את הניתוח על שם ארנס ורטהיים ומגיז לטיפול בסרטן צוואר הרחם.
אולדריץ'-בלייק הוסיפה לאנציקלופדיה הרפואית של מיילדות ומחלות נשים ערך בשם "כאב כסימפטום לבעיות באגן".
בשנת 1903 היא כתבה על "כריתה של פי הטבעת בשיטה חדשה" בכתב העת British Medical Journal.
בשנת 1924 היא מילאה את תפקיד היו"ר וסגנית נשיא מחלקת המיילדות והגינקולוגיה שהייתה חלק מההסתדרות הרפואית הבריטית .
אף על פי שהיה לה מקצוע מאוד חשוב ונדרש, אולדריץ'-בלייק מעולם לא קיבלה שכר משמעותי עבור עבודתה.
אולדריץ'-בלייק פעלה למען הכשרת סטודנטים בבית הספר בו היא בעצמה הוכשרה, בית הספר לרפואה לנשים בלונדון (משנת 2005 נקרא, בית הספר לרפואה של יוניברסיטי קולג' לונדון
היא הפכה לסגנית הדיקן בשנת 1906 ודיקנית בית הספר בשנת 1914. עידודה של אולדריץ'-בלייק של נשים להצטרף לתחום הרפואי הגדיל את כמות הנשים בבתי הספר לרפואה כמעט פי שניים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אולדריץ'-בלייק נפטרה ב־28 בדצמבר 1925 מסרטן בביתה לאחר שעברה מספר ניתוחים בשבועות שקדמו למותה.
כנסיית סנט פנקראס, בלונדון, קיימה עצרת זיכרון על שמה של דוקטור דיים לואיזה ברנדרית אולדריץ'-בלייק וציינה את קורות חייה ב־1 בינואר 1926 בסוף האירוע אפרה הועבר חזרה לביתה שבוולש ביקנור.
אוסף דיים לואיזה ברנדרית' אולדריץ'-בלייק ממוקם בארכיון המרכזי של בית החולים המלכותי החופשי.
אנדרטה לזכרה הוצב בכיכר טוויסטוק, לונדון.
הקריירה שלה צוינה בתערוכה בשנת 2015 שקשורה במיוחד לפועלה במלחמת העולם הראשונה, שם ביצעה ניתוחים בקו החזית ועודדה נשים אחרות להצטרף לתחום.
היא השפיעה גם על משרד המלחמה כדי לאפשר לנשים להתגייס ולהיות חלק מהצוות הרפואי.
בשנת 2019 במלאת 154 להולדתה היא זכתה להוכרה וציון מיוחד על ידי Google בבריטניה, אירלנד, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, ישראל, בולגריה, שוודיה, דנמרק, אסטוניה ואיסלנד.
בשנת 1925 בשנה שדוקטור לואיזה אולדריץ'-בלייק נפטרה היא מונתה לדיים מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית ברשימת הכבוד לשנה החדשה בשנת 1925.
לואיזה ג'ונסון (; נולדה ב-11 בינואר 1998) היא זמרת בריטית.
ב-2015 זכתה ג'ונסון בעונה ה-12 של סדרת הטלוויזיה הבריטית The X Factor, כאשר היא הצעירה ביותר שעושה זאת עד אז - בגיל 17.
לואיזה ג'ונסון נולדה ב-11 בינואר 1998 לדייוויד ג'ונסון וליסה הוקיארד, ללואיזה אח קטן ושמו פין ג'ונסון.
אביה של לואיזה הוא קבלן שיפוצים מאסקס ואימה של לואיזה היא מורה לנהיגה מבישופ אוקלנד.
לואיזה בילתה את שנות ילדותה בעיר ת'ורוק שבמחוז אסקס שבאנגליה.
בשנת 2015 נבחנה ג'ונסון לעונה השתים עשרה של תוכנית הטלוויזיה הבריטית "The X Factor" עם השיר "Who's Lovin' You" של The Jackson 5's.
היא בחרה לשיר את השיר מכיוון שהוא "שיר שמאוד מאוד קשה לשיר אותו, אבל אני רוצה לעשות רושם טוב".
ג'ונסון עברה את האודישן עם ארבעה "כן" מהשופטים והתקדמה לשלב "מחנה האימונים".
באתגר הראשון שקיבלו המתמודדים במחנה האימונים, בחרה ג'ונסון לשיר את השיר "Proud Mary" בקבוצה אחת יחד עם מתחרים נוספים.
ג'ונסון עברה את האתגר הראשון והתקדמה לאתגר הבא במחנה האימונים.
באתגר הבא היא שרה את השיר "Lay Me Down" של סם סמית' ועברה לשלב "אתגר ששת הכיסאות".
המנטורית של לואיזה ג'ונסון נבחרה על ידי הציבור להיות ריטה אורה.
היא עברה בהצלחה מאתגר ששת הכיסאות לשלב בתי השופטים, כאשר היא שרה את השיר "And I Am Telling You I'm Not Going" של ג'ניפר הדסון.
בשלב בתי השופטים ביצעה ג'ונסון את השיר "Respect" של ארית'ה פרנקלין, היא עשתה זאת כשבקהל ריטה אורה והזמרת האמריקאית מייגן טריינור.
שבועיים לאחר שהופיעה בשלב בתי השופטים, נבחרה ג'ונסון לשלב המופעים החיים על ידי אורה.
לאחר ההדחות בשבוע ההופעות החיות השני, השלישי, ובחצי הגמר, ג'ונסון הגיעה לגמר עם שני אמנים נוספים, כאשר היא האישה היחידה בו.
ב-12 בדצמבר 2015 ביצעה ג'ונסון דואט יחד עם המנטורית שלה - ריטה אורה.
בלילה שלאחר מכן היא שרה את "השיר המנצח" שלה, Forever Young של בוב דילן.
ב-13 בדצמבר 2015 זכתה לואיזה ג'ונסון בעונה השתים עשרה של אקס פקטור, היא האישה הרביעית שעשתה זאת והצעירה ביותר עד לעונתה שלה.
לאחר זכייתה באקס פקטור הוציאה ג'ונסון את השיר "Forever Young" בגרסתה שלה.
גרסה זו של השיר זכתה להיכנס לטבלאות המצעדים בממלכה המאוחדת.
אלבום סטודיו ראשון ושיתופי פעולה (2016–הווה)
במאי 2016 הוציאה ג'ונסון, בשיתוף פעולה עם הלהקה הבריטית קלין בנדיט, את הסינגל "Tears".
השיר הצליח בצורה מסחרית, כאשר הגיע למקומות גבוהים ביותר במצעדים בסקוטלנד ובממלכה המאוחדת, ונכנס למצעדים רבים ואחרים במדינות אירופאיות רבות.
ביוני, הופיעה ג'ונסון עם השיר "Tears" בפסטיבל סאמרטיים בול בלונדון.
ג'ונסון הוציאה לאור את הסינגל השני שלה "So Good", בנובמבר 2016. הסינגל הגיע למקום השלוש עשרה במצעד בממלכה המאוחדת וזכה למעמד סינגל זהב.
הסינגל השלישי של ג'ונסון "Best Behaviour" יצא לאור במרץ 2017 כשהוא מגיע למקום הארבעים ושמונה במצעד בממלכה המאוחדת ומקבל מעמד סינגל כסף.
ג'ונסון שיתפה פעולה עם הזמר אולי מארס והוציאה יחד איתו סינגל בשם "Unpredictable".
במרץ 2018 הוציאה ג'ונסון את הסינגל "YES", שהגיע למקום ה-65 במצעד בממלכה המאוחדת.
ג'ונסון הוציאה מספר סינגלים נוספים שזכו להצלחה מידתית.
לואיזה אן ברספורד הייתה ציירת בצבעי מים פרה-רפאליטית ונדבנית בריטית, ילידת צרפת.
היא נולדה בפריז, הייתה אשתו של הנרי ברספורד, המרקיז השלישי מווטרפורד, אחותה הצעירה של שרלוט, הרוזנת קנינג, בתם של צ'ארלס סטיוארט, הברון הראשון סטיוארט דה רותסיי ואליזבת מרגרט יורקה.
בנו הרביעי, לוטננט גנרל סר צ'ארלס סטיוארט, ירש את הטירה, אך מפולות קרקע כמעט הרסו את הבית, והוא מכר את חלקה הגדול של האחוזה.
כעבור שנים אביה של לואיזה שהייתה לו קריירה ארוכה ומכובדת, זכה לתואר אבירות בשנת 1828, קנה בחזרה את האדמה ובין 1831 ל־1835 בנה את הבית שנודע כ"טירת הייקליף", ושתוארה כ"הדוגמה החשובה ביותר שנותרה לסגנון האדריכלות הציורית הרומנטית."
צ'ארלס סטיוארט השתמש באדריכל ויליאם דונטהורן, מייסד המכון המלכותי לאדריכלים בריטיים, כדי לתכנן את טירת הייקליף.
בשילוב העיצוב נבנו עבודות אבן מימי הביניים מהמנזר הבנדיקטיני הנורמני של סנט פיטר בג'ומז' ומגראנדה מייזון דה לה אנדיס - מבנים שנהרסו לאחר המהפכה הצרפתית.
במבנה נכללו גם חלון מהמאה ה-16 וחלון ויטראז'.
אביה מונה לשגריר בריטניה בפריז זמן קצר לפני שהתחתן עם אליזבת מרגרט יורקה ב־6 בפברואר 1816. ילדותה של לואיזה בפריז התאפיינה בלימוד המוקדם שקיבלה באמנויות, זאת בהיותה נינה של הסופרת ליידי מרי וורטלי מונטגו.
אמנות, דת ופילנתרופיה ייקחו חלק מרכזי בחייה.
למרות היותה אמנית חובבת מוכשרת, ציוריה לא הופיעו בגלריות עד שנות השבעים של המאה ה-19.
באותה העת, היא גילתה דאגה רבה לרווחת דייריה בנכסיה שבנורת'מברלנד, עיצבה מחדש את הכפר פורד, תכננה ובנתה בית ספר.
במשך 22 שנים בין השנים 1860–1882, היא עיטרה את אולם בית הספר בצבעי מים בגודל טבעי על נייר ועל קנבס שהותקן על הקירות הפנימיים והגמלונים.