tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משרד החשבונאות הכללי אמר כי חלוקת הנשק הייתה אקראית, מהירה ומפוזרת ולא פעלה לפי הנהלים שנקבעו – במיוחד מ-2004 ל-2005, כאשר אימוני הביטחון הובלו על ידי פטראוס וכוחות הביטחון של עיראק החלו להתמודד מול התקוממות מילטנטית במקומות כמו נג'ף וסמארה.
למעלה ממאה אלף רובי סער ואקדחים מסוג AK-47 נמסרו לכוחות העיראקיים ללא תיעוד מלא, וייתכן שחלק מכלי הנשק החסרים נחטפו על ידי מורדים עיראקים.
כמו כן אבדו אלפי שריונות גוף.
האינדיפנדנט הצהיר כי הצבא האמין כי "המצב בשטח היה כל כך דחוף, והסוכנות האחראית על הקלטת העברות הנשק קטנה וחסרת משאבים כל כך, שלמפקדי השטח אין ברירה בעניין".
הפנטגון ערך חקירה משלו, ולאחר מכן הושבו לאחריות הגורמים האמריקאיים רבים מכלי הנשק שאבדו בתהליך המסירה לכוחות הביטחון העיראקיים.
הכוח הרב-לאומי – עיראק (אביב 2007)
את זמן הביניים בין הפיקודים העיראקים בילה בפורט ליוונוורת', שם פיתח פטראוס עוד יותר את משנתו הצבאית שמר על קשר בבית הלבן עם מגהאן או'סאליבן שהייתה היועצת הראשית של הנשיא בנושא המלחמה.
בינואר 2007, כחלק מאסטרטגיית עיראק המחודשת שלו, הנשיא ג'ורג' בוש הודיע כי פטראוס יחליף את הגנרל ג'ורג' קייסי כמפקד הגנרל של הכוח הרב-לאומי בעיראק (MNF-I) להוביל את כל חיילי ארצות הברית בעיראק.
בזיכרונותיו השווה הנשיא בוש את בחירתו בפטראוס למינויים של גנרלים גדולים אחרים בהיסטוריה האמריקאית לתפקידי מפתח, וכתב: "לינקולן גילה את הגנרלים גרנט ושרמן.
לרוזוולט היו את אייזנהאואר ובראדלי.
מצאתי את דייוויד פטראוס וריי אודיירנו".
ב-23 בינואר קיימה ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט את שימוע המועמדות של פטראוס, במהלכו העיד על רעיונותיו ויוזמות שלו לגבי עיראק, במיוחד על האסטרטגיה העומדת בבסיס מבצע הנחשול, הזרמת הכוחות החדשים שנועדה לייצב את המצב.
בהצהרת הכניסה שלו לתפקיד, פטראוס הצהיר כי "ביטחון האוכלוסייה, במיוחד בבגדאד, ובשותפות עם כוחות הביטחון העיראקים, יהיה מוקד המאמץ הצבאי".
הוא המשיך וקבע כי הביטחון ידרוש ביסוס נוכחות מתמשכת, במיוחד בשכונות המאוימות ביותר בעיראק.
הוא גם ציין את החשיבות הקריטית בסיוע לעיראק להגביר את היכולת שלה למשול, לפתח תוכניות תעסוקה ולשפר את חיי היומיום של אזרחיה.
במהלך כהונתו של פטראוס בעיראק, הכוח הרב-לאומי בעיראק השתדל לעבוד עם ממשלת עיראק בצורה הדוקה כדי לממש אסטרטגיה זו שהתמקדה באבטחת האוכלוסייה.
הכוח הרב-לאומי, בפיקוד פטראוס, הצליח ליישם את האסטרטגיה ביעילות, ולנצל את המודיעין העדכני והמדויק שסיפקה האוכלוסייה כדי לפגוע קשות במחבלים.
האסטרטגיה העומדת בבסיס "נחשול" הכוחות, כמו גם הרעיונות שפטראוס כלל במדריך השדה של צבא ארצות הברית ללוחמה במיליציות גרילה, כונו על ידי כמה עיתונאים ופוליטיקאים כ"דוקטרינת פטראוס", אם כי מבצע הנחשול עצמו הוצע כמה חודשים לפני שפטראוס קיבל את הפיקוד.
למרות החששות של רוב הסנאטורים הדמוקרטים ומספר סנאטורים רפובליקנים לגבי היישום המוצע של "דוקטרינת פטראוס" בעיראק, במיוחד בנוגע לזינוק הכוחות, מינויו של פטראוס אושר פה אחד ב-27 בינואר ובמקביל לו הוא הועלה לדרגת גנרל בעל ארבעה כוכבים.
בעוד שרוב יועציו הקרובים ביותר של פטראוס היו קציני צבא אמריקאים, הוא גם שכר את שירותיו של לוטננט קולונל דייוויד קילקולן מצבא אוסטרליה, שעבד עבור מחלקת המדינה האמריקאית.
קילקולן עם שובו מעיראק פרסם מסקנות על הלחימה בעיראק ודן בחזית המרכזית של המלחמה ובלקחים שנלמדו במלחמה בפורומים ציבוריים.
לאחר שקיבל את הפיקוד על הכוח הרב-לאומי ב-10 בפברואר 2007, פטראוס בדק את יחידות ארצות הברית ועיראק בכל רחבי עיראק, ביקר במאחזים בבגדאד רבתי, תיכרית, קובבה, רמאדי, מוסול, כירכוכ, באיג'י, סמארא, בצרה ועוד.
באפריל 2007 ערך פטראוס את ביקורו הראשון בוושינגטון כמפקד MNF-I, ודיווח לנשיא בוש ולקונגרס על התקדמות ה"נחשול" ועל המצב הכללי בעיראק.
במהלך ביקור זה הוא נפגש באופן פרטי עם חברי קונגרס ולפי הדיווחים טען נגד קביעת לוח זמנים לנסיגת כוחות ארצות הברית מעיראק.
עד סוף מאי 2007, הקונגרס לא הטיל לוחות זמנים בחקיקה לנסיגת חיילים ושיבה הביתה.
החקיקה שנחקקה אכן חייבה שפטראוס ושגריר ארצות הברית בעיראק, ריאן קרוקר, יעבירו דו"ח לקונגרס עד 15 בספטמבר 2007, המפרט את הערכתם לגבי המצב הצבאי, הכלכלי והפוליטי של עיראק.
ביוני 2007, פטראוס הצהיר בראיון כי היו "סימנים מדהימים לנורמליות" בבגדאד, והערה זו גררה ביקורת מצד מנהיג הרוב בסנאט, הארי ריד.
הצהרות אלו מייצגות את העובדה שלאורך כל תקופתם בעיראק, פטראוס והשגריר קרוקר נשארו זהירים וסירבו לסווג את עצמם כאופטימיים או פסימיים, וציינו, במקום זאת, שהם ריאליסטים ושהמציאות בעיראק קשה מאוד.
הם גם הדגישו שוב ושוב את חשיבותם של דיווחים ישרים וגישה חסרת גוון.
ואכן, הגישה וההערכות הריאליסטיות של פטראוס זכו לשבחים מהציבור האמריקאי.
הכוח הרב-לאומי – עיראק (קיץ וסתיו 2007)
ביולי 2007 הגיש הבית הלבן לקונגרס את דו"ח הביניים על עיראק, שקבע כי כוחות הקואליציה התקדמו בצורה משביעת רצון ב-6 מתוך 18 אמות מידה שנקבעו על ידי הקונגרס.
ב-7 בספטמבר 2007, במכתב שהופנה לכוחות שעליהם פיקד, כתב פטראוס כי הושגה התקדמות צבאית רבה, אך לא הושגה ההתקדמות המדינית ברמה הלאומית שציפו לה.
הדו"ח של פטראוס לקונגרס על המצב בעיראק הועבר לקונגרס ב-10 בספטמבר 2007. ב-15 באוגוסט 2007, הלוס אנג'לס טיימס הצהיר שלפי פקידי ממשל אנונימיים, הדו"ח "ייכתב למעשה על ידי הבית הלבן, עם מידע מגורמים רשמיים ברחבי הממשלה".
עם זאת, פטראוס הכריז בעדותו לקונגרס כי "כתבתי את העדות הזו בעצמי".
הוא הרחיב עוד כי עדותו לקונגרס "לא שונתה על ידי איש בפנטגון, בבית הלבן או בקונגרס ולא שותפה עם אף אחד".
בעדותו בקונגרס מספטמבר, פטראוס הצהיר, "בשורה תחתונה מלפנים, היעדים הצבאיים של הנחשול מבוצעים, במידה רבה".
הוא ציין גורמים רבים להתקדמות זו, לרבות העובדה שהקואליציה והכוחות העיראקים הטילו מהלומות משמעותיות על אל-קאעידה בעיראק ושיבשו את המיליציות השיעיות, שהאלימות האתנית-עדתית פחתה ושהדחייה של אל-קאעידה על ידי השבטים התפשטה למקומות רבים ברחבי עיראק.
בהתבסס על התקדמות זו והתקדמות נוספת שצפויה להיות מושגת, המליץ פטראוס להחזיר הביתה מעיראק בהדרגה את כוחות התגבורת של הנחשול ולהעביר בהדרגה את האחריות המוגברת לכוחות העיראקיים, ככל שאפשרו יכולותיהם ותנאיהם בשטח.
רבים בסיעה הדמוקרטית בקונגרס, שקידמה קמפיין להוצאת הכוחות מעיראק והשבת הבנים הביתה, ביקרו את תפקודו של פטראוס.
מנהיג הרוב בסנאט הארי ריד, טען ש"תוכניתו של פטראוס היא רק עוד מאותו הדבר" ו"איננה נסיגה או שינוי במשימה שאנו צריכים".
הנציג רוברט וקסלר מפלורידה האשים את פטראוס ב"סטטיסטיקה של קטיף דובדבנים" ו"עיסוי מידע".
יו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים, טום לנטוס מקליפורניה, כינה את פטראוס ושגריר ארצות הברית בעיראק ריאן קרוקר "שניים מעובדי הציבור המוכשרים ביותר של האומה שלנו" ואמר שהדמוקרטים חשים "הערכה על המקצועיות שלהם".
אבל הוא גם הוסיף ש"איננו יכולים עוד לקחת את טענותיהם על עיראק כערך נקוב"; לסיכום, "אנחנו צריכים לצאת מעיראק, למען המדינה הזו וגם למען שלנו".
לעומת זאת, רוב הסיעה הרפובליקנית יישרה קו עם עמדת הממשל, שקידמה את המשך המערכה בעיראק עד להסדר המצב האזרחי והביטחוני בתוכה, וגיבו את פטראוס.
המועמד הרפובליקני לנשיאות דאנקן האנטר כינה את הדו"ח "הערכה כנה ועצמאית שניתנה ביושרה".
הסנאטור הרפובליקני ג'ון קייל מאריזונה הצהיר, "אני משבח את הגנרל פטראוס על הערכתו הכנה והישר של המצב בעיראק".
הסנאטור הרפובליקני מתנגד המלחמה צ'אק הייגל מנברסקה, מתח ביקורת על הדו"ח תוך כדי ששיבח את פטראוס אישית, ואמר "זו לא אשמתך, גנרל...
זו לא אשמתו של השגריר קרוקר.
זו אשמת הממשל הזה." סקר דעת קהל שנערך לאחר הדו"ח של פטראוס לקונגרס לא הראה כמעט שום שינוי בדעת הקהל האמריקאית השלילית כלפי המלחמה.
סקר של מרכז המחקר פיו מצא שרוב האמריקאים ששמעו על הדו"ח צידדו בהמלצותיו של פטראוס.
ב-20 בספטמבר העביר הסנאט החלטה שקידם הרפובליקני ג'ון קורנין מטקסס שנועדה: "לגנות בחריפות התקפות אישיות על כבודו ויושרו של הגנרל פטראוס".
קורנין ניסח את ההחלטה בתגובה לגינוי של פטראוס שהתפרסם בניו יורק טיימס.
ארבעים ותשעה סנאטורים רפובליקנים ועשרים ושניים סנאטורים דמוקרטיים הצביעו בעד ההחלטה.
בית הנבחרים העביר החלטה דומה בהצבעה של 341–79 ב-26 בספטמבר.
בהתבסס על התנאים בשטח, באוקטובר 2007, פטראוס והשגריר קרוקר שינו את תוכנית המדיניות שלהם לעיראק.
מתוך הכרה בהתקדמות שנעשתה נגד אל-קאעידה, הם החליטו על העברת מרכז הכובד המבצעי: "שינוי המאמץ הצבאי של ארצות הברית להתמקד יותר במאבק במיליציות שיעיות".
הכוח הרב-לאומי – עיראק (אביב 2008)
ב-18 בפברואר 2008, העיתון USA Today פרסם כי "המאמץ האמריקאי הראה הישגים רבה יותר" וכי לאחר שמספר החיילים בעיראק הגיע לשיאו בסתיו 2007, הפגיעות באזרחים ירדו פלאות והחיים האזרחיים בבגדאד וערים אחרות שבו לקדמותם.
לאור הירידה המשמעותית באלימות וכאשר חטיבות כוחות הנחשול החלו להתפרס מחדש ולשוב לארצות הברית ללא תחליף, אפיין פטראוס את ההתקדמות כקלושה, שברירית והפיכה והזכיר שוב ושוב לכל המעורבים שנותרה עבודה רבה לעשות.
במהלך מסע בתחילת פברואר לעיראק, שר ההגנה רוברט גייטס אישר את הרעיון של תקופה של גיבוש והערכת מצב מחודשת עם השלמת נסיגת חטיבות הנחשול מעיראק.
פטראוס וקרוקר המשיכו לדון בנושאים הללו ביומיים המלאים של עדותם בפני הקונגרס ב-8 וב-9 באפריל.
בסוף מאי 2008, ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט קיימה דיוני מועמדות לפטראוס וללוטננט גנרל ריימונד אודיירנו לפקד על פיקוד המרכז של ארצות הברית והכוח הרב-לאומי בעיראק, בהתאמה.
במהלך הדיונים שיבח יו"ר הוועדה קארל לוין את שני אנשי הצבא הללו, וקבע כי "אנו חייבים לגנרל פטראוס ולגנרל אודיירנו תודה על המחויבות, הנחישות והעוצמה שהם הביאו לתחומי אחריותם.
הממשל עשוי לבחור להישאר מעורב בסכסוך במדינה זו, טוב יותר לכוחותינו עם המנהיגות ששני החיילים המכובדים הללו מספקים".
פטראוס ציין גם כי במהלך השבוע שלפני עדותו, מספר התקריות הביטחוניות בעיראק היה הנמוך ביותר מזה למעלה מארבע שנים.
לאחר חזרתו של פטראוס לבגדאד, ולמרות הנסיגה המתמשכת של כוחות הנחשול והקטנת מצבת הכוחות האמריקאים בעיראק, מספר התקריות הביטחוניות בעיראק נותר ברמה הנמוכה ביותר מזה למעלה מארבע שנים.
בספטמבר 2008, פטראוס העניק ראיון לחדשות ה-BBC בו הצהיר שהוא לא חושב שהשימוש במונח "ניצחון" בתיאור מלחמת עיראק מתאים, ואמר "זה לא סוג המאבק שבו אתה לוקח גבעה, שותל את הדגל והולך הביתה למצעד ניצחון...
זו לא מלחמה עם סיסמה פשוטה." פטראוס דן במונח 'ניצחון' לפני כן במרץ 2008, ואמר לחדשות NPR כי "עיראק בשלום עם עצמה, בשלום עם שכנותיה, שיש לה ממשלה שמייצגת – ומגיבה – את אזרחיה ולאזרחיה והיא חברה תורמת בקהילה הבין-לאומית"; זה יכול להיקרא "ניצחון".
ערב חילופי הפיקוד שלו, בספטמבר 2008, פטראוס הצהיר כי "אני לא משתמש במונחים כמו ניצחון או תבוסה...
אני ריאליסט, לא אופטימי או פסימי.
והמציאות היא שהייתה התקדמות משמעותית אבל עדיין יש אתגרים רציניים."
ב-16 בספטמבר 2008, פטראוס העביר רשמית את פיקודו בעיראק לגנרל ריימונד ט.
אודיירנו בטקס ממשלתי בנוכחות מזכיר ההגנה רוברט גייטס.
במהלך הטקס הצהיר גייטס כי פטראוס "מילא תפקיד היסטורי" ויצר את "התרגום של אסטרטגיה גדולה להצלחה גדולה בנסיבות קשות מאוד".
גייטס גם אמר לפטראוס שהוא מאמין ש"ההיסטוריה תתייחס אליך כאחד ממפקדי הקרב הגדולים של האומה שלנו".
הוא העניק לפטראוס את מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה.
באירוע הזכיר פטראוס את הקושי בקליטת כוחות תנועת ההתעוררות העיראקית בחסות הממשלה המרכזית של עיראק והזהיר מפני ההשלכות העתידיות אם המאמץ ייפסק.
כשדיבר על אתגרים אלו ואחרים, פטראוס ציין כי "הרווחים [שהושגו בעיראק] הם קלושים וסביר להניח שלא ישרדו ללא מאמץ אמריקאי שיימשך זמן רב".
למרות זאת, כשפטראוס עזב את עיראק, נדמה היה לרבים שהוא עוזב עיראק שונה בהרבה מזו שהייתה קיימת כאשר קיבל את הפיקוד בפברואר 2007. כפי שתיאר העיתונאי דקסטר פילקינס, "האלימות צנחה מהפסגות האפוקליפטיות שלה, מנהיגי עיראק מבססים את מעמדם, ורחובות שפעם נראו מתים פורחים לחיים".
פיקודו של פטראוס על כוחות הקואליציה במהלך הנחשול בעיראק זכה לשבחים ממספר משקיפים צבאיים.
ההיסטוריון ויקטור דייוויס הנסון כתב: "שללא דייוויד פטראוס, המאמץ האמריקני בעיראק – יחד עם המוניטין של הצבא האמריקני במזרח התיכון – היה אובד מזמן".
כאשר ניתן לפטראוס תואר לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון, הנשיאה שירלי טילגמן תיארה את הישגיו בדברי הפתיחה שלה.
היא התייחסה לאסטרטגיה החדשה שפיתח בהתמודדת מול גרילה וקרבות במיליציות, והגדירה את מאמציו כמערכה ארוכה להשגת הצלחה ממוקדת אחת אחר הצלחה מקומית נוספת.
ב-31 באוקטובר 2008, פטראוס קיבל על עצמו את הפיקוד על פיקוד מרכז ארצות הברית (CENTCOM) במפקדה בטמפה, פלורידה.
פטראוס היה אחראי על פעולות ארצות הברית ב-20 מדינות שהתפשטו ממצרים ועד לפקיסטן – כולל המלחמות המתמשכות בעיראק ואפגניסטן.
בתקופתו בפיקוד מרכז, פטראוס דגל בכך שהתמודדות עם איומי הטרור באזור דורשת יותר מרק פעולות סיכול טרור, ובמקום זאת דרש גישות מקיפות של תיאום עם הממשלות בארצות הנגועות בארגוני טרור, בדומה לפעילותו במסגרת פיקודו בתוך עיראק.
אחד מעמיתיו הקרובים ביותר אמר שפטראוס ידע שהבסה של מרד מחייבת חיים בין האנשים שההתקוממות צומחת מהם, ושינוי התפיסה והעמדה בקרב אותה אוכלוסייה מקומית.
פטראוס חזר על דעה זו בראיון משנת 2009. בראיון ל'נושא הראיון: ההשקפה מאנשים שעושים את ההבדל' של ניוזוויק, הביע פטראוס את תמיכתו באסטרטגיית אפגניסטן המוכרזת של הנשיא ברק אובמה ודן בהשקפתו שמאמצי הפיוס באפגניסטן צריכים להתרחש לעת עתה בדרגים של "הרמות הנמוכות ורמות הביניים".
פטראוס התבלט בראייה אסטרטגית מקיפה ורחבה.
במהלך אירוע של מועצת העניינים העולמית בפברואר 2010 בפילדלפיה, דן הגנרל פטראוס בדרכים שבהן דיפלומטיה, היסטוריה ותרבות משפיעות על האסטרטגיה הצבאית הכוללת, ולאחר מכן הסביר כיצד נושאים אלה השפיעו על הגישה של ארצות הברית להתקוממות נגד המרד בעיראק ובאפגניסטן.
ב-16 במרץ 2010, בעדות בפני ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט, תיאר פטראוס את המשך הסכסוך הישראלי-פלסטיני כאתגר לאינטרסים של ארצות הברית באזור.
על פי העדות, הסכסוך "מליץ סנטימנט אנטי-אמריקאי" בשל "תפיסה של העדפה אמריקאית את ישראל".
עדות זאת זכתה לתהודה רבה בתקשורת.
כשנשאל על ידי העיתונאי פיליפ קליין, אמר פטראוס כי הכתב המקורי שציטט אותו "עיוות" את דבריו כאילו קרא להפחתת התמיכה בישראל.
לדבריו, הוא מאמין שיש הרבה גורמים חשובים שעומדים בדרכו לשלום, כולל "חבורה שלמה של ארגונים קיצוניים, שחלקם אגב שוללים את זכותה של ישראל להתקיים.
יש מדינה שיש לה תוכנית גרעין שמכחישה את השואה [איראן].
אז שוב יש לנו את כל הגורמים האלה שם.
[ישראל] היא רק גורם אחד".
במרץ 2010, פטראוס ביקר במכון ניו המפשייר לפוליטיקה במכללת סנט אנסלם כדי לדבר על עיראק ואפגניסטן.
פטראוס נאם כמה ימים לאחר יום השנה השביעי לפלישת ארצות הברית לעיראק, וציין את השינויים המוצלחים בעיראק מאז מבצע הנחשול.
הביקור בסנט אנסלם יצר שמועות לפיהן פטראוס שוקל להתמודד לנשיאות ארצות הברית; עם זאת, הוא הכחיש את הספקולציות, ואמר שהוא לא היה מודע מראש לכך שהמכללה הייתה האתר בו התקיימו דיונים נשיאותיים רבים.
לקראת סיום כהונתו כמפקד פיקוד המרכז, כולל בראיון שלו שפורסם ב-ואניטי פייר, פטראוס דן במאמץ לקבוע ולשלוח לאפגניסטן את ה"משאבים" הנכונים להצלחה שם; והציע להעתיק יוזמות שקשורות באוכלוסייה האזרחית שהתקיימו בעיראק אל אפגניסטן.
ב-5 במאי 2010, הניו יורק טיימס פרסם מאמר המצביע על כך שיש עדויות גדלות לתפקיד של הטליבאן במזימת ההפצצה של הטיימס סקוור.
ב-7 במאי 2010, פטראוס הודיע כי החשוד בהפצצת טיימס סקוור, הטרוריסט פייסל שחזד, הוא "זאב בודד" שלא עבד עם ארגוני מוג'אהדין אחרים.
ב-10 במאי 2010, התובע הכללי אריק הולדר אמר שהראיות מראות שהטליבאן הפקיסטני יזם את המזימה הזו.
גנרל פטראוס אובחן כחולה בסרטן הערמונית בשלב מוקדם בפברואר 2009 ועבר חודשיים של טיפול הקרנה מוצלחים במרכז הרפואי של צבא וולטר ריד.
האבחון והטיפול לא נחשפו בפומבי עד אוקטובר 2009 מכיוון שפטראוס ומשפחתו ראו במחלתו עניין אישי שאינו מפריע למילוי תפקידו.
ב-15 ביוני 2010, פטראוס איבד את ההכרה לרגע בזמן שתושאל על ידי ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט.
הוא התאושש במהירות והצליח ללכת ולצאת מהחדר ללא סיוע.
הוא ייחס את האירוע להתייבשות אפשרית.
לאחר שהגנרל סטנלי מק'קריסטל, מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן נאלץ להתפטר בעקבות ריאיון לכתב העת רולינג סטון שבו מתח ביקורת נוקבת על הנשיא אובמה וסגנו ג'ו ביידן, ביקש הנשיא מפטראוס להשתלט על המאמץ המלחמתי באפגניסטן במקומו של המפקד מק'קריסטל.
המינוי היה מבחינה טכנית ירידה בעמדה מתפקידו כמפקד פיקוד המרכז; עם זאת, הנשיא אובמה הסביר שהוא מאמין שפטראוס האיש הטוב ביותר לתפקיד.
לאחר שאושר על ידי הסנאט ב-30 ביוני, פטראוס קיבל את הפיקוד באופן רשמי ב-4 ביולי.
במהלך טקס נטילת הפיקוד, פטראוס סיפק את חזונו ומטרותיו לנאט"ו, לכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי, לאנשי הפיקוד שלו ולשותפיו האפגניים.
כפי שנהג בפיקודו בעיראק, פטראוס מסר את מכתבו הראשון לכוחות באותו יום שקיבל את הפיקוד.
בדצמבר 2009, הנשיא אובמה הכריז שתהיה עלייה של 30,000 חיילים נוספים באפגניסטן, אך הקציב את התגבור לשמונה-עשר חודשים בלבד.
מאוחר יותר שיתף פטראוס את הפתעתו מההחלטה הזו, וציין שהוא לא הסכים עם הבחירה להכריז על משיכת הכוחות מבעוד מועד בהתחשב בכך שהיא הגבילה את כוח המיקוח עם האויב.
ב-1 באוגוסט 2010, זמן קצר לאחר חשיפת יומני המלחמה באפגניסטן בוויקיליקס, שכללו דיווחים על מקרי מוות רבים של אזרחים והתקפות מוגברות של הטליבאן, פטראוס הוציא את ההנחיה הטקטית המעודכנת שלו למניעת נפגעים אזרחים, המספק הנחיות לשימוש בכוח על ידי יחידות צבא ארצות הברית הפועלות באפגניסטן.
הנחיה זו חיזקה את הרעיון של "שימוש ממושמע בכוח בשיתוף עם כוחות הביטחון האפגניים" במאבק נגד כוחות המורדים: "עלינו לעולם לא לשכוח שמרכז הכובד במאבק הזה הוא העם האפגני; הם אלו שיחליטו בסופו של יום את עתידה של אפגניסטן...
קודם לשימוש באש, המפקד המאשר את הפעולה חייב לקבוע שאין אזרחים נוכחים.
אם אין ביכולתו להעריך את הסכנה לנוכחות אזרחים, הירי אסור, מלבד תחת שני מצבים (מצבים מסווגים לציבור הרחב מטעמי ביטחון שדה)."
בגיליון אוקטובר 2010 של מגזין הצבא, פטראוס דן בשינויים שחלו במהלך 18 החודשים הקודמים, כולל סעיפים שדנו ב"קביעת התנאים להתקדמות", "ניצול התנאים להתקדמות", "שיפור הביטחון", "תמיכה בהתרחשות הממשל [יכולת המשילות]", "קידום פיתוח כלכלי" ו"צמצום שחיתות".
מקורות שרואיינו על ידי החוקר סטיב קול מתחו ביקורת על היבטים של כהונתו של פטראוס כמפקד ISAF (כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי).
פטראוס ביקש לשחזר את ההצלחה שהייתה גיוס תנועת ההתעוררות העיראקית באפגניסטן, דרך גיוס אנשי טליבאן לשעבר לשורות ממשלתו של חאמיד כרזאי, אך התוצאות לא היו רחבות היקף ומשנות מציאות ביטחונית בשטח.
כמפקד באפגניסטן, פטראוס הצטרף לדעת הנשיא אובמה שהיעד המבצעי המרכזי הוא אוסמה בן לאדן.
לאחר מותו, מסמכים שהתגלו מהמתחם של בן לאדן חשפו מזימה להתנקש בחייהם של הנשיא אובמה וגנרל פטראוס בעת היו בטיסה משותפת.
בתקשורת של בן לאדן בכיר באל-קאעידה שהמודיעין האמריקאי צוטט לה נאמר: "באשר לפטראוס, הוא איש השעה...
והריגתו תשנה את דרכה של המלחמה" באפגניסטן.
במאי 2011 מאמציו של פטראוס השתלמו, עם חשיפת מקום המסתור של בן לאדן בין ההרים על הגבול האפגני-פקיסטני (חבל ח'ייבר פח'טונח'ווה בפקיסטן) וחיסולו בידי כוח מיוחד במסגרת מבצע חנית נפטון.
בתחילת מרץ 2011, פטראוס ביצע "התנצלות נדירה" בעקבות תקיפה אווירית של מסוק נאט"ו בפיקודו, שהביאה למותם של תשעה נערים אפגנים לא מעורבים ולפציעתו של 10, כאשר אספו עצי הסקה במזרח אפגניסטן.
בהצהרה, פטראוס התנצל בפני חברי ממשלת אפגניסטן, תושבי אפגניסטן ובני המשפחה שנותרו בחיים ואמר: "מקרי המוות האלה מעולם לא היו צריכים לקרות".
כמה עיתונאים ומשקיפים ציינו את גילוי הלב ההומניטרי בחרטתו הגלויה של פטראוס.
פטראוס החליט לפרוש מרצון מהפיקוד על כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן ב-18 ביולי 2011. על שירותו קיבל את מדליית השירות המצטיין של נאט"ו.
פטראוס פרש מצבא ארצות הברית ב-31 באוגוסט 2011. טקס הפרישה שלו נערך באולם בסיס מייר-הנדרסון.
במהלך טקס זה, הוענק לו אות השירות המצטיין של הצבא על ידי סגן מזכיר ההגנה ויליאם ג'יי לין.
במהלך הטקס, לין ציין כי פטראוס מילא תפקיד חשוב כמנהיג קרבי ואסטרטג בעולם שלאחר 11 בספטמבר.
לין גם ציטט את מאמציו של הגנרל פטראוס באסטרטגיית הסיכול הנוכחית של המרד.
אדמירל מייקל מאלן, יו"ר המטות המשולבים בדבריו השווה את הגנרל פטראוס ליוליסס ס.
גרנט, ג'ון ג'יי פרשינג, ג'ורג' מרשל ודווייט ד.
אייזנהאואר כאחד מהמצביאים הגדולים של ההיסטוריה האמריקאית.
ב-28 באפריל 2011, הנשיא ברק אובמה הודיע כי ימנה את פטראוס לתפקיד ראש סוכנות הביון המרכזית, במקום ליאון פאנטה שימונה למזכיר ההגנה.
המועמדות אושרה על ידי הסנאט של ארצות הברית 94–0 ב-30 ביוני 2011. פטראוס הושבע בבית הלבן ב-6 בספטמבר ולאחר מכן הושבע טקסית על ידי סגן הנשיא ג'ו ביידן במטה ה-CIA בלנגלי, וירג'יניה ב-11 באוקטובר 2011. כהונתו של פטראוס ב-CIA עמדה בסימן חותמת תקשורתית נמוכה יותר מזו של קודמו, ליאון פאנטה.
פטראוס סירב להעניק ראיונות לתקשורת לכל אורך כהונתו בתפקיד וניהל שיחות עם הקונגרס בישיבות סגורות.
הוא גם נבדל מקודמו פאנטה בסגנון הניהול, כפי שנאמר במאמר ב"ניו יורק טיימס" שפורסם ימים ספורים לפני התפטרותו; פאנטה "חיזר אחרי העובדים ולעיתים קרובות לא הטיל ספק בפרטים התפעוליים, [בעוד] פטראוס הוא בוס תובעני שלא מהסס לבקש לבצע מחדש עבודה לא מוגמרת או לדרוש שפצור פרטי פרטים של תוכניות".
עקרונות המנהיגות כפי שפטראוס ראה אותם באותה תקופה סוכמה במאמר בן שתים עשרה נקודות שפרסם העיתון ניוזוויק ב-5 בנובמבר 2012.
למרות שפטראוס קיבל הערכה רבה על ידי רוב המשקיפים על עבודתו בראשות ה-CIA, במהלך אוקטובר 2012, כמה מבקרים התייחסו לזמינות המידע המדויק מה-CIA בנוגע למתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי, לוב, שהתחוללה חודש קודם לכן.
ב-11 בספטמבר נהרגו ארבעה אמריקאים, כולל הקונסול, ויותר משלושים פונו, רבים מהם אנשי ה-CIA.
על פי כתבה בעיתון וול סטריט ג'ורנל, סוכנויות ממשלתיות אחרות התלוננו על כך שהן נותרו "בעיקר בחושך לגבי תפקיד ה-CIA" באירוע, בעוד מזכירת המדינה הילרי קלינטון התקשרה לפטראוס ישירות בליל הפיגוע וביקשה סיוע.
למרות ש"מחלקת המדינה האמינה שיש לה הסכם רשמי עם ה-CIA לספק גיבוי לאבטחה" של הקונסוליה, "ל-CIA לא הייתה אותה הבנה עין בעין לגבי אחריותו על האבטחה", נטען בוול סטריט ג'ורנל, כך שלא היה תיאום אבטחה בין הגופים השונים, מה שאפשר את הפיגוע הרצחני.
בנובמבר 2012, התפטר מתפקידו כראש ה-CIA על רקע רומן מחוץ לנישואים עם פאולה ברודוול, מחברת הביוגרפיה שלו, שנתגלה בחקירת ה-FBI.
מאוחר יותר התגלה כי עשה שימוש לא-מאושר במידע מסווג, האשמה שאותה פטראוס הכחיש תחילה.
ב-2015 העמידה מחלקת המשפטים של ארצות הברית את פטראוס לדין באשמת שימוש לא מאושר שעשה במסמכים מסווגים ומסירתם ביודעין לברודוול, שלא החזיקה בסיווג ביטחוני.
עם זאת, התובע הכללי אריק הולדר הפחית את עונשו מפשע לעבירה בדרגת חומרה בינונית, בניגוד להמלצת ה-FBI, ועל כן הוא נידון לשנתיים מאסר על תנאי וקנס בגובה 100,000 דולר.
בינואר 2016 החליט מזכיר ההגנה אשטון קרטר כי פטראוס לא ייענש בשל הפרשה, ועל כן לא יורד בדרגתו ויקבל את מלוא ההטבות של פרישתו.
כיום (2023) פטראוס הוא יועץ בכיר, יו"ר מכון המחקר ושותף בחברת ההשקעות Kohlberg Kravis Roberts, אליה הצטרף ב-2013.
ב-18 בנובמבר 2016, מאמר מאת הגרדיאן ציטט "מקורות דיפלומטיים" שאמרו כי פטראוס הוא מועמד לתפקיד מזכיר המדינה האמריקני בממשל טראמפ.
פטראוס אישר את התעניינותו בתפקיד במהלך ראיון ברדיו 4 של ה-BBC, והצהיר כי יסכים לקבל את התפקיד אם יתבקש לכך.
פטראוס נפגש עם הנשיא הנבחר דאז דונלד טראמפ במגדל טראמפ ב-28 בנובמבר כדי לתאם עמדות בנושאי חוץ ומדיניות.
גם פטראוס וגם טראמפ הביעו דעות חיוביות על הפגישה, כאשר טראמפ כתב בטוויטר והכריז, "רק נפגש עם הגנרל פטראוס - התרשמתי מאוד!" פטראוס הצטרף לרשימה קצרה של מועמדים פוטנציאליים לתפקיד, שכללה בין היתר את מיט רומני ורודי ג'וליאני.
היו השערות פומביות שהמועמדות של פטראוס עלולה לפגוע באמינות הציבורית של ממשל טראמפ, אבל הסנאטורים הרפובליקנים ג'ון מקיין ולינדזי גרהאם תמכו בפטראוס, וכינו אותו "בחירה יוצאת דופן".
פטראוס קיבל גם תמיכה מהסנאטורית הדמוקרטית דיאן פיינסטיין, מה שהבהיר שדמוקרטים רבים ישמרו על ראש פתוח בנוגע לאישור מינויו.
ב-13 בדצמבר 2016, טראמפ בחר רשמית ברקס טילרסון לתפקיד מזכיר המדינה.
פטראוס הביע את תודתו על התייחסותו של טראמפ.
ב-14 באפריל 2021, הנשיא ג'ו ביידן הודיע כי כל חיילי ארצות הברית באפגניסטן יצאו מהמדינה עד 11 בספטמבר 2021, בניגוד לעצת רבים מהגנרלים הבכירים שלו ודיפלומטים רבים.
פטראוס היה מתנגד בולט לאסטרטגיית הנסיגה של ארצות הברית מאפגניסטן, ולהסכמים שנעשו עם הטליבאן לקראתה.
בראיון לפוקס ניוז ב-17 באוגוסט 2021, כינה פטראוס את החלטת הנשיא לשעבר דונלד טראמפ לשחרר 5,000 עצורי הטליבאן שהוחזקו על ידי ממשלת אפגניסטן ב-2020 כפגומה והרת אסון, עם השלכות טרגיות.
בראיון אחר לוול סטריט ג'ורנל ב-20 באוגוסט 2021, הוא ציין כי ארצות הברית ניהלה משא ומתן עם הטליבאן בציפייה לקבל משהו בתמורה לנסיגה, מה שלדבריו "לא עבד".
במהלך ראיון לפוקס ניוז ב-12 במאי 2021, פטראוס דן בהתנגדותו לנסיגת כוחות ארצות הברית באפגניסטן, והצהיר: "אני חושש שעוד נבוא להצטער על ההחלטה הזו".
הוא הזהיר מפני ההשפעות הפסיכולוגיות האפשריות על הכוחות האפגניים בעקבות הסרת התמיכה האמריקנית, השחיקה בתחזוקה של חיל האוויר האפגני, והסיכון ל"מלחמת אזרחים אכזרית".
מיד עם הנסיגה, הצבא האפגני קרס תחת לחץ הטאליבן, שהשתלט על המדינה.
בעקבות הבליץ הצבאי של הטליבאן שהסתיים בכיבוש של בירת המדינה, קאבול, פטראוס שוב הטיל ספק בתכנון הלקוי של נסיגת הכוחות מהאזור וחזר על הסכנות שהעולם יעמוד בפני הקמה מחודשת של אל-קאעידה או המדינה האסלאמית בהינדו כוש.
בראיון לעיתון גרמני, פטראוס הצהיר "אני לא מאמין שאף אחת מקבוצות הטרור יהוו איום בטווח הקרוב למולדת ארצות הברית או לבעלות בריתנו בנאט"ו.
האיום לטווח ארוך יותר יהיה תלוי ביכולת שלנו לזהות, לשבש, ולהוריד מקלטים [לארגוני טרור] כאלה".
פטראוס הציע שהסגתם של 18,000 קבלנים שתחזקו מטוסים תרם לכניעת כוחות הממשל האפגני הובילה לכך שבסופו של דבר הצבא נותר בלא תמיכה אווירית נגד הטליבאן.
בראיון עם העיתונאי בריאן קילמיד פטראוס יעץ להשתמש בכוחות אמריקאים, מל"טים וסיוע אווירי צמוד כדי לאבטח את נמל התעופה של קאבול בזמן שארצות הברית מתקשרת עם הטליבאן כדי למנוע מהם לעכב את תנועתם של אנשים שמנסים להתפנות.
במהלך דיון עם פיטר ברגן מ-CNN, פטראוס חזה שהטליבאן ייאבק לממן את ממשלתם החדשה בעקבות נסיגת התמיכה הכספית של ארצות הברית ושל מדינות תורמות אחרות.
הוא הציע שההידרדרות כתוצאה בשירותים הבסיסיים ובמשכורות לעובדים אפגנים עלולה בסופו של דבר לאלץ את הטליבאן לשנות את גישתם עם הקהילה הבין-לאומית, אך מוקדם מדי לדעת אם הטליבאן עובר רפורמה.
בדיון על הנושא עם לסטר הולט מ-NBC, הוא הביע את אמונתו שפעולות הטליבאן בשטח הראו שהם "אותו הטליבאן הישן", וכי הוא די בטוח שאל-קאעידה והמדינה האסלאמית יוכלו לחזור לאזור שיהווה בעבורם מקלט ומחסה כשהטליבאן בשלטון.
הוא הביע ספק שארצות הברית תהיה מעורבת במדינה בזמן שהטליבאן בשלטון, מחוץ לפעולות צבאיות ומודיעיניות להגנה על האינטרסים של ארצות הברית, והציע שאפילו הקמת שגרירות ליחסים דיפלומטיים לא תתרחש "בזמן הקרוב".
פטראוס מתח ביקורת קולנית על הפלישה של רוסיה לאוקראינה ב-2022, והצטרף לשלושה גנרלים נוספים בדימוס כדי להקים את המועצה המייעצת האסטרטגית להגנת אוקראינה ביולי 2022 כדי לספק מומחיות אסטרטגית וסיוע מבצעי לכוחות אוקראינים.
בתחילת 2022, כשהמתחים גברו בין רוסיה לאוקראינה, פטראוס השתתף בפאנל התייעצות עם אדמירל מייקל מאלן, מישל פלורנוי וטום דונילון כדי לדון בסנקציות כלכליות, הגנת סייבר וההתעוררות האנטי-רוסית באוקראינה.
בהופעות פומביות ובראיונות, מתח פטראוס ביקורת לא רק על המניעים של רוסיה לפלישה, אלא גם את הטקטיקה והסטנדרטים של המאמץ הצבאי של המדינה.
בשבועות שלאחר הפלישה לאוקראינה, שוחח פטראוס עם ג'ייק טפר ואנדרסון קופר, ובחן את האסטרטגיה של רוסיה בניסיונות לכבוש את קייב.
ב-12 במרץ 2022, שוחח פטראוס עם בריאן קילמיד, וביקר את הניסיון הכושל של הצבא הרוסי לבצע קרב משולב, שלפי פטראוס לא עמד בסטנדרטים הרגילים שצפויים מארצות הברית או חבר נאט"ו אחר.
במאי 2022, פטראוס העיר כי בניסיון ליצור רוסיה חזקה יותר, הנשיא פוטין חיזק במקום זאת את הברית בין מדינות נאט"ו.
בראיון מאוחר יותר, אמר פטראוס כי הצבא הרוסי אינו קרוב להיות חזק, מוצלח ואפקטיבי כפי שחשבה נאט"ו.
הוא תיאר את הטקטיקה המועדפת על הצבא הרוסי כזו של תקיפות ארטילריה מוחצות, מה שהוביל לשאלה האם הצבא הרוסי מעריך נפח על פני דיוק.
באוקטובר 2022 הוא כינה את ההתגייסות הצבאית של רוסיה באוקראינה "בלתי הפיכה והרת אסון".
בנוסף לביקורות על המאמץ המלחמתי של רוסיה, פטראוס דן גם בהשלכות השליליות שיש לסנקציות הרוסיות על השווקים הפיננסיים העולמיים, אספקת מזון וסחורות אחרות, והוא שיבח את הצבא האוקראיני על התקפות הנגד המרשימות שלו, במיוחד פשיטה ממוקדת על השריון הרוסי, הריגתם של חמישה גנרלים רוסים, והשמדת ספינת המלחמה הרוסית, סראטוב.
מאמצע עד סוף 2022, פטראוס דיבר עוד על התגובה המערבית לתוקפנות של רוסיה ועל ההשפעות שהייתה למעורבות ארצות הברית על הגנת אוקראינה.
בראיון ל-CNN עם ג'ים סקויטו התייחס לתוכניותיה של רוסיה לספח אזורים נוספים באוקראינה, ואמר כי מערכות ארטילריה ניידות שסופקו על ידי ארצות הברית ובריטניה גרמו לכוחות הרוסיים להעביר את המפקדה שלהם ואת אספקת הדלק, מה שהאט משמעותית את התקדמות רוסיה באוקראינה.
בראיון אחר הוא אמר כי התמיכה המערבית שיפרה את אסטרטגית התקפות הנגד, וכתוצאה מכך אוקראינה הצליחה להשתלט מחדש על שטחים שלה.
פטראוס תומך נמרץ של המשך הסיוע לאוקראינה והגברת המוכנות של נאט"ו להסלמות אפשריות של רוסיה ובעלות בריתה.
הוא דיבר על הצורך של ארצות הברית לתעדף את המוכנות הצבאית להתמודדות עם סין ולהגדיל את הסיוע לאוקראינה בהצעת החוק השנתית למדיניות ההגנה.
הוא גם דן בחשיבות פריסת מערכות טילי פטריוט באוקראינה כמערכת טילים אנטי-בליסטיים ודן באמצעים שארצות הברית ונאט"ו ינקטו אם רוסיה תבצע מתקפה גרעינית באוקראינה.
בדיון במועצה האטלנטית בנוגע לסיוע נוסף לאוקראינה הוא הדגיש את הצורך בהצבת מטוסים וצוותי תמיכה מערביים, ערבות להגנה חזקה יותר ולחצים דיפלומטיים וכלכליים על רוסיה להאיץ את שיחות השלום.
פטראוס הביע תקווה שהנשיא פוטין יבין בסופו של דבר שהמלחמה אינה בת קיימא בשדה הקרב ויסכים לפתרון משא ומתן עם אוקראינה.
במאמר שפרסם מגזין Foreign Policy, פטראוס הצטרף למומחים אחרים כדי להפיק לקחים ממלחמת רוסיה-אוקראינה שימנע, ירתיע ויבלום סכסוכים עולמיים עתידיים.
במהלך ביקור בקייב, פטראוס הצטרף לקבוצה מהמועצה האטלנטית בהענקת פרס האזרח העולמי של המועצה לנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, מתוך הכרה במנהיגותו יוצאת הדופן בהגנה על אוקראינה מפני תוקפנות רוסית.
בזמן שהותו בקייב, פטראוס ביקר באוניברסיטה האמריקאית של קייב, ודן באמון שלו בחיילים אוקראינים מצוידים היטב ובאתגרים העומדים בפני הכוחות הרוסיים.
הוא הדגיש את האפקטיביות של החטיבות החדשות של אוקראינה, המצוידות בטנקים מערביים ורכבי לחימה, ומציעות תובנות ותמיכה חשובות למאמציה של אוקראינה במאבק נגד הכוחות הרוסיים.
בראיון ל-CNN, פטראוס שיתף את עמדתו לפיה התקפות מל"טים אוקראינים לכאורה על אדמת רוסיה הן דרך לא רק לתקוף מטרות צבאיות תקפות אלא גם להכיר לעם הרוסי את העובדה שמתרחשת מלחמה.
הוא גם תיאר שינוי באסטרטגיה האוקראינית במתקפת הקיץ שלהם שמתרכזת ב"להרעיב, למתוח ולהכות" את האויב הרוסי, לשם התשתו, טקטיקה המשמשת ליצירת הזדמנות גדולה יותר להצלחה בהמשך הסכסוך.
בשיחה עם כריסטיאן אמנפור מ-CNN בתגובה לקצב האיטי של מתקפת הנגד של אוקראינה בקיץ 2023, ציין פטראוס כי בעוד שהצבא הרוסי לא התבלט במובנים רבים, עומק ההגנות שלהם בשטח שנתפס באוקראינה הוכיח את עצמו.
באותו ראיון, הוא אמר את דעתו כי כוחות אוקראינה הסתגלו היטב להתבססות הרוסית, ולוקחים את זמנם לעבור בשדות מוקשים ללא סיוע אווירי.
פטראוס טען שוב בעד סיוע צבאי נוסף לאוקראינה, והגברת הסנקציות נגד רוסיה, במאמץ לכפות פתרון דיפלומטי לסכסוך.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל ניתח פטראוס את טבח שבעה באוקטובר, והגיע למסקנה שאירע מחדל כפול מצידה של ישראל: הן מבחינה מודיעינית והן מבחינת ההיערכות והכוננות למלחמה.
פטראוס ציין כי מטרת ישראל במלחמה, מיטוט שלטון החמאס ברצועת עזה, היא בין המטרות הקשות ביותר שניתן להפקיד בידיים של כל צבא בעולם.
הוא התייחס לקשיים של לוחמה בשטח בנוי בין היתר בהתבסס על הניסיון שלו ממלחמת עיראק.
הוא הוסיף כי מלבד מיגור חמאס, ישראל צריכה שיהיה לה חזון בנוגע לעתידם של הפלסטינים החיים שם – מי ינהל את הרצועה לאחר פירוק הזרוע הפוליטית של חמאס, מי יפקח החזרת השירותים הבסיסיים, על חלוקת הסיוע, על שיקום התשתיות ההרוסות ועוד – כדי להבטיח שלא יקום שם מחדש ארגון טרור.
פטראוס הבהיר שמבחינת ביטחון לאומי ישראל אכן חייבת להשמיד את החמאס עד תום, אחרת הוא יקום מחדש וישוב לסורו.
דייוויד פדרמן (24 בספטמבר 1944 – 8 בפברואר 2026) היה איש עסקים ישראלי ואחד מבעלי מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, פדרמן החזיק ב-29% מבעלות המועדון.
הוא בנו של יצחק פדרמן, סוחר גומי וכימיקלים ושחקן כדורסל במכבי תל אביב.
למד בבית הספר היסודי "גרץ" ואחר כך, בתיכון עירוני ה'.
בצה"ל שירת במערך הנ"מ והשתחרר בדרגת סרן.
בתחילה היה ברוקר בבורסת הגומי בלונדון ולאחר מכן, במשך כ-10 שנים, עסק במסחר בחומרי גלם (קומודיטיס), בעיקר עם חברת האנגלית.
ב-1980 חזר לישראל עם הון רב, וניהל במשך חמש שנים את עסקי משפחתו.
יחד עם חברת ED&F Man רכש פדרמן את השליטה בחברת "עלית תעשיות בע"מ", אחת מחברות המזון הגדולות בישראל.
ב-1987 השלים את רכישת השליטה בחברת עלית.
באותה שנה חזר פדרמן ללונדון לתקופה של 6 שנים, שבמהלכה מונה למנכ"ל חטיבת הקפה של ED&F Man ולחבר דירקטוריון בקבוצה זו.
עלית מכרה קפה, שוקולד וסוכריות בהיקף של כ-100 מיליון דולר בשנה.
שווי השוק שלה עמד בעת ההשתלטות על כ-30 מיליון דולר.
ב-1995 הסתכמו מכירותיה בכ-780 מיליון דולר.
שווי השוק שלה הגיע ב-1997 לרבע מיליארד דולר.
ב-1993 מונה פדרמן ליו"ר עלית תעשיות בע"מ.
באמצעות חברה זו הצטרפה עלית כשותפה – יחד עם חברת שטראוס, איש העסקים צדיק בינו, "ידיעות אחרונות" ו"פועלים השקעות" – בחברת רשת תקשורת והפקות (1992) בע"מ, אחת הזכייניות של ערוץ 2. פדרמן כיהן בתפקיד יו"ר רשת.
כמו כן, נמנה עם מייסדי חברת ההשקעות זינגר-ברנע.
בעקבות חילוקי דעות בינו לבין קבוצת שטראוס, קנתה ממנו שטראוס את חלקו בעלית.
בתחילת המאה ה-21 השתלט פדרמן על חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל ונכנס באמצעותה לעסקת רכישת גרעין השליטה בבתי זיקוק חיפה (בז"ן) ולעסקאות נוספות.
בשנת 2013 נקלעה חברת הפטרוכימיים לקשיים עקב תוצאותיה הכלכליות הרעות של בתי זיקוק חיפה.
בשנת 2014 הוכרז על כוונה להגיע להסדר חוב בחברה במסגרתו דוללו בעלי המניות ובהם פדרמן באופן משמעותי.
פדרמן החזיק ב-29% ממועדון הכדורסל מכבי תל אביב והיה חבר דירקטוריון וסגן יו"ר המועדון.
לדייוויד ולאשתו נולדו ארבעה ילדים.
בתם, שלי, נפטרה בדצמבר 2014 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
בנו דני היה מנכ"ל מכבי תל אביב במשך ארבע שנים.
נכדתו היא השחקנית נאיה פדרמן.
דייוויד פיכלר הוא קופץ למים אמריקאי בעבר.
בשנת 1996 יצא פיכלר מהארון ובכך היה לקופץ המים השלישי בארצות הברית שהוא הומו גלוי (אחרי גרג לוגניס ופטריק ג'פרי).
הוא התאמן בפורט לודרדייל שבפלורידה.
בתחרות "גביע העולם" שנערכה באטלנטה בשנת 1995 זכו פיכלר וצ'ארלס וייד במדליית כסף אחרי קופצים מסין.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים פיכלר במקום שישי בתחרות הקפיצה מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 607.11 נק'.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיים פיכלר ביחד עם וייד במקום חמישי בתחרות קפיצה סינכרונית ממקפצה של 10 מטר בתוצאה של 246.96 נק'.
באליפות הגארד פרי בקפיצה למים (FINA-USA) שנערכה במאי 2000 זכו פיכלר ומארק רואיז במקום הראשון בתחרות הקפיצה הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 301.26 נק', לפני מתיו הלם ורוברט ניוברי מאוסטרליה (298.50 נק').
לאולימפיאדת סידני (2000) נבחר פיכלר לתפקיד קפטן נבחרת הקפיצה למים של ארצות הברית.
בשנת 1996 עזב פיכלר את המועדון שבו התאמן בגלל מאמנו ובנו שלדבריו הם התעללו בו בגלל נטייתו המינית.
יחס זה נמשך גם באולימפיאדת סידני שבו הם רבו עם בן זוגו.
פיכלר היה בין ההומוסקסואלים הגלויים הבודדים בקרב הספורטאים הגברים שהשתתפו באולימפיאדת אטלנטה ובאולימפיאדת סידני.
בסך הכל זכה פיכלר ב-12 תוארי אליפות ארצות הברית בקפיצה למים.
סר דייוויד סלומונס (Sir David Salomons; ג' בכסלו ה'תקנ"ח, 22 בנובמבר 1979 – ג' באב ה'תרל"ג, 18 ביולי 1873) היה בנקאי יהודי-בריטי ופעיל בולט במאבק לאמנציפציה ליהודים בבריטניה.
היהודי הראשון בתפקיד הלורד ראש העיר של לונדון ואחד משני היהודים הראשונים שכיהנו כחברי הפרלמנט של בריטניה.
סלומונס, בנם השני של הסוחר לוי סלומונס ומתילדה דה מיץ מליידן, נולד למשפחה פעילה בחיי המסחר והכספים; אביו היה מבטח (underwriter) בלונדון פראנט.
נישואיו לאשתו הראשונה ג'נט קישרו אותו למשפחות היהודיות החשובות בבריטניה (דודותיה היו נשואות למשה מונטיפיורי ולנתן מאיר רוטשילד).
הוא פיתח קריירה כבנקאי והיה מן היהודים המעטים בבריטניה שעסקו בתקופתו בבנקאות.
בשנת 1823 הפך לחבר הבורסה של לונדון, ב-1832 היה שותף בהקמת בנק לונדון וסטמינסטר ובייסודו, ושנתיים אחר כך עסק במקצועו של אביו, והיה למבטח בחברת לוידס.
בשנת 1849 היה סלומונס לעורך דין.
הוא לא עסק במקצוע בפועל, אך היה לשופט השלום (Magistrate) היהודי הראשון באנגליה.
ב-1835 מונה לתפקיד השריף של לונדון (יהודי ראשון גם בתפקיד זה), וב-1839 נתמנה לשריף של קנט.
ב-1847 היה לחבר מועצת העיר של לונדון.
כדי שיוכל להיכנס לתפקידיו בלונדון שונה החוק כדי לאפשר לו להישבע אמונים שלא כבן הדת הנוצרית.
ב-1855 בחרה בו מועצת העיר להיות הלורד ראש העיר, והוא כיהן בתפקיד עד 1856.
בשנת 1851 נבחר סלומונס בבחירות הביניים לבית הנבחרים מטעם המפלגה הליברלית במחוז הבחירה של גריניץ', אך הוא נאלץ לפרוש מהתפקיד – לאחר מחאה ומאבק – כיוון שלא הסכים להישבע אמונים על פי נוסח השבועה הנוצרי.
לאחר תיקון החוק בנוגע לשבועת האמונים שב ונבחר לפרלמנט מטעם מחוז גריניץ' ב-1859 (היהודי השני שנכנס לתפקידו שם, לאחר ליונל דה רוטשילד) וכיהן בו עד תום חייו.
בשנת 1869 הוענק לו תואר אצולה (Baronet).
סלומונס היה פעיל בנושא הסעד ליהודים ובבעיות סוציאליות בכלל ונאבק למתן שיויון זכויות ליהודים בשלטון המקומי ובשלטון הארצי.
הוא היה פעיל בוועד שליחי הקהילות ושימש פעמים כממלא מקום נשיא הוועד במקומו של משה מונטיפיורי.
סלומונס, שהתאלמן, נישא שנית בשנה שלפני פטירתו לססיליה.
לא היו לו ילדים ועל כן עברו תארו וירושתו לאחר מותו לידי דייוויד ליונל סלומונס, בנו של אחיו פיליפ.
ברומהיל (Broomhill), ביתו הכפרי של סלומונס מדרום-מזרח ללונדון, משמש כיום כמוזיאון אודותיו.
אנציקלופדיה יודאיקה (1972), כרך 14.
סר דייוויד פטרי היה מומחה מודיעין, מבכירי משטרת הודו הבריטית, והמנהל הכללי השלישי של שירות הביטחון הבריטי (MI5) בשנים 1941-1946.
דייוויד פטרי נולד בסקוטלנד ב-1879. לאחר שסיים את לימודיו לתואר מוסמך באוניברסיטת אברדין התגייס בשנת 1900 למשטרת הודו הבריטית.
הוא שירת בתפקידי מנהלה וחקירות פליליות בחבל פנג'אב ובאחד מחבלי פקיסטן דהיום.
פטרי ניהל את חקירת ניסיון ההתנקשות במשנה למלך הלורד הרדינג ב-1912 ושנתיים אחר כך הצליח ללכוד את מבצעיו.
על כך הוענקה לו מדליית משטרת המלך (King's Police Medal).
באותה שנה נפצע בקרב יריות עם מורדים סיקים ונשלח לבריטניה להחלמה.
ב-1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שב להודו ונשלח לשרת כקצין מודיעין בבנגקוק שבתאילנד עד 1916, שם חקר את הקשרים בין מורדים לאומנים הודים לבין שירותי המודיעין של הקיסרות הגרמנית.
בעקבות עבודתו שם הוא הוזמן על ידי ממשלת הודו הבריטית להקים עבורה שירות מודיעין עצמאי, שבראשו עמד עד 1919. הוא גייס עבורו סוכנים ומודיעים בסינגפור, אינדונזיה, הפיליפינים הונג קונג, סין ויפן.
בעקבות שירותו זה הוענקו לו תוארי חבר מסדר האימפריה ההודית ומפקד מסדר האימפריה הבריטית.
ב-1920 הוצע לפטרי תפקיד ניהול המחלקה לחקירות פליליות במשטרת הודו הבריטית, אך הוא סירב לקבלו.
עד 1924 שירת בתפקידים בכירים שונים במשטרת הודו הבריטית, ואז קיבל על עצמו את התפקיד שדחה קודם לכן.
תחתיו זכתה המחלקה לשם חדש – "לשכת המודיעין של משרד הפנים של ממשלת הודו".
בניהולו פעלה המחלקה לסיכול טרור ואלימות בחבליה השונים של הודו בתיאום עם ארגוני המשטרה המקומיים שלהם.
ב-1929 הוענק לפטרי תואר מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
ב-1931 הוא סיים את תפקידו כמנהל לשכת המודיעין ההודית והיה לחבר בנציבות השירות הציבורי ההודית (Indian public services commission) ובהמשך הועמד בראשה.
כמו כן עמד בראש אגודת הצלב האדום ההודית.
ב-1936 פרש מן השירות הציבורי בהודו.
לאחר פרישתו בילה זמן מה במזרח התיכון ובמזרח אפריקה.
בשלהי 1937 סייע לחברו ועמיתו צ'ארלס טגארט בניסוח ההמלצות לארגון מחדש של משטרת המנדט בארץ ישראל בימי המרד הערבי הגדול.
אז שב לבריטניה ונראה היה כי הקריירה המקצועית שלו הגיעה לסיומה, אך ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף לחיל המודיעין של הצבא הבריטי והוצב בקהיר שבמצרים.
בשלהי 1940 נקרא פטרי ללונדון בהמלצתו של סטיוארט מנזיס, ראש שירות המודיעין החשאי של בריטניה (MI6) והוצע לו תפקד המנהל הכללי של שירות הביטחון הבריטי.
שירות זה נחשב אז כמצוי במצב עגום.
מייסדו ומנהלו סר ורנון קל (Vernon Kell) הועבר מתפקידו באביב 1940, ובהמשך השנה פוטר גם ממלא מקומו אוסוולד אלן הארקר (Oswald Allen Harker).
פטרי ביקש לבחון תחילה את מצבו של שירות הביטחון.
הדו"ח שלו מפברואר 1941 הראה כי התרחבותו המהירה של הארגון – כח האדם שלו גדל פי שבעה בשנתיים שלפני כן – הביאה לשורה של בעיות ניהוליות קשות ודמורליזציה בקרבו.
פטרי הסכים לקבל את ניהול הארגון לידיו מאפריל 1941 מתוך ההבנה שתינתן לו סמכות מלאה לפעול לפי הבנתו.
תחת מנהיגותו ההחלטית והישירה של פטרי, שמיזג יכולת ניהולית עם הבנה של עבודת המודיעין בשטח, השתפרו תפקודו ויעילותו של השירות.
הוא ערך ארגון מחדש של השירות, שהצליח בתקופתו בין השאר לשלוט בכל רשת המרגלים שהחדירה גרמניה לבריטניה ולנצל רבים מהם כסוכנים כפולים על מנת להזין את הגרמנים במידע כוזב ומטעה (פעולה זו זכתה לשם Double Cross System).
הצלחה זו התאפשרה למרות מחלוקת בין השירות לבין MI6 לגבי סוגיות בהפעלת הסוכנים, שפטרי ניסה אך לא הצליח ליישב.
לעומת זאת נכשל השירות בתקופתו בסיכול פעילות הריגול הסובייטית בבריטניה.
בסיום המלחמה הוענקו לפטרי תואר אביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ועיטורים של ארצות הברית, הולנד וצ'כוסלובקיה.
ב-1946 פרש מניהול שירות הביטחון.
פטרי היה נשוי ללא ילדים.
דייוויד עמנואל מושלה של מדינת ג'ורג'יה בארצות הברית.
כיהן כשמונה חודשים בשנת 1801, כמושל ממונה במקום קודמו שהתפטר.
ישנם הטוענים כי היה יהודי, ולפיכך היהודי הראשון שכיהן כמושל בארצות הברית, אך לטענה זו אין ביסוס משמעותי.
לפני כן היה חבר ולאחר מכן יו"ר הסנאט המדינתי של ג'ורג'יה.
עוד קודם לכן היה ציר בבית הנבחרים המדינתי, שופט שלום וקולונל במיליציה של ג'ורג'יה, במלחמת העצמאות האמריקאית.
עמנואל נולד ב-1744 בפנסילבניה, ארצות הברית, באותה תקופה עדיין מושבה בריטית.
משפחתו היגרה לג'ורג'יה בעודו צעיר.
עם פרוץ המהפכה האמריקאית הוא הצטרף למיליציה של ג'ורג'יה ונלחם במסגרתה כנגד הצבא הבריטי.
בשלב מסוים אף נישבה על ידי הבריטים, אך הצליח להימלט מהשבי, וחזר לפיקוד הצבאי עד תום המלחמה.
הוא התקדם בדרגות במיליציה והגיע עד לדרגת קולונל.
מפקדו, ג'ון טוויגס, מפקד המיליציה ואחד מגיבורי המהפכה נישא לאחותו של עמנואל, רות ונולדו להם שישה ילדים, אשר שניים מהם, אחייניו של עמנואל, היו לאחר מכן מגיבוריה הידועים של ג'ורג'יה במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (לוי טוויגס) ובמלחמת האזרחים האמריקאית (גנרל דייוויד עמנואל טוויגס).
בשלהי המלחמה בבריטים חזר עמנואל לג'ורג'יה וב-1780 הצטרף לפוליטיקה, במסגרת המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
הבריטים עוד הספיקו לשבות אותו שוב, לזמן קצר ב-1781, אך אז כבר הסתיימה המלחמה בפועל והוא שוחרר.
עמנואל נישא לאן לואיס והיו להם שישה ילדים.
הקריירה הפוליטית של עמנואל החלה כמפקח האחראי על קבלת שבועת האמונים של תושבי מחוז מגוריו בורק (Burke) ולאחר מכן הוא נבחר לשופט שלום במחוזו.
ב-1782 נבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה ובו שירת לסירוגין עד 1797, כאשר בשנים בהן לא היה בבית המחוקקים, כיהן כשופט או בתפקידי ממשל בכירים אחרים.
ב-1797 נבחר עמנואל לסנאט ותוך זמן קצר הפך לנשיאו או יושב הראש שלו, התפקיד השני בחשיבותו במדינה.
ב-3 במרץ 1801 התפטר מושל ג'ורג'יה ג'יימס ג'קסון כדי להיבחר לסנאט האמריקאי, ועמנואל ירש את תפקידו בתור השני בשרשרת הסמכויות המדינתית, עד לבחירות למושלות שהתקיימו בנובמבר 1801. עמנואל היה המושל ה-24 של ג'ורג'יה והיהודי הראשון שכיהן כמושל אחת ממדינות ארצות הברית.
הוא שירת בסך הכל שמונה חודשים כמושל ג'ורג'יה והעדיף לחזור לתפקידו כיו"ר הסנאט המדינתי במקום להתמודד על תפקיד המושל.
ב-1803 פרש עמנואל מתפקיד יו"ר הסנאט של ג'ורג'יה ומהפוליטיקה.
הוא נפטר ב-1808 ונקבר ב"אחוזת עמנואל", בעיירה גוף (Gough), שבמחוז מגוריו בורק, מזרח ג'ורג'יה, המחוז אותו ייצג שנים רבות בבית הנבחרים ובסנאט של ג'ורג'יה.
ארבע שנים אחרי פטירתו קראה ג'ורג'יה מחוז על שמו, מחוז עמנואל, השוכן סמוך למחוז ביתו בורק.
דייוויד אנתוני פאוסטינו הוא שחקן וראפר אמריקאי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כבאד באנדי בסדרה נשואים פלוס וכמדובב דמותו של מאקו בסדרת האנימציה "האגדה של קורה".
פאוסטינו נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-3 במרץ 1974, בנם של קיי פרימן ורוג'ר פאוסטינו.
אביו, רוג'ר, היה יצרן חליפות.
אחיו החורג מנישואיה הקודמים של אמו, ג'ף לייבר, גם הוא שחקן פעיל.
אחיהם הצעיר, מייקל, הופיע במספר פרקים בסדרה נשואים פלוס, לרבות בפרק שדייוויד עצמו כתב בשם T*R*A*S*H (ז*ב*ל באנגלית).
הופעתו הראשונה על המסך הקטן הייתה בגיל שלושה חודשים, כאשר הופיע בתוכנית מיוחדת של לילי טומלין.
מאז לא הופיע בטלוויזיה עד לשנות השמונים.
הוא שיחק בבית קטן בערבה, וכן היה בהופעות אורח בסדרות כמו קשרי משפחה וספינת האהבה.
בשנת 1987 החל לשחק בסדרה שפרסמה אותו - נשואים פלוס, בתפקיד באד באנדי (בנם של אל ופגי באנדי).
בסדרה זו כיכב במשך 257 פרקים, מה-5 באפריל 1987 כאשר הסדרה שודרה לראשונה ועד ל-9 ביוני 1997.
ב-2001, פאוסטינו שיחק בסרט .
כמו כן כיכב גם במספר פרקים בסדרות כמו פרקר לואיס ומד טי.וי ובסרט משפחת אדמס החדשה.
בשנת 2012 דיבב את דמותו של מאקו כשף האש בסדרה האגדה של קורה.
לאחר שנפגשו במרכז רוחני בלוס אנג'לס ויצאו במשך חמש שנים, דייוויד ואנדראה אלמר התחתנו ב-24 בינואר 2004. הזוג נפרד במאי 2006. הוא סירב לשלם לה דמי מזונות ודרש גט ב-6 בפברואר 2007.
בחודש מאי 2007 דייוויד נעצר בגין אחזקה לא חוקית של מריחואנה.
התיק שנפתח לו נסגר לאחר שהסכים להשתתף בתוכנית לגמילה מסמים.
הוא בעלים של מועדון לילה בלוס אנג'לס בשם "בליסטיקס", כפי שמו של אלבום הראפ שלו.
Goldman; נולד ב-27 בספטמבר 1951) הוא כלכלן ואנליסט יהודי-אמריקאי, הידוע בזכות טור דעה רב־ההשפעה ביומון "אסיה טיימס", תחת שם העט "שפנגלר".
גולדמן הוציא לאור בשנת 2011, את הספר "ציביליזציות גוועות", המבוסס על רעיונות אותם העלה בטורו.
הספר יצא לאור בשנת 2013 גם בעברית.
גולדמן, יליד ארצות הברית, גדל במשפחה יהודית חילונית.
גולדמן השלים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה בשנת 1973 ולמד לדוקטורט בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנת 1976. בשנים 1976–1982 היה גולדמן האחראי לפרסומים בתחום הכלכלה של תנועת השמאל הקיצוני של לינדון לה-רוש האמריקני.
גולדמן הגדיר את עצמו אותה תקופה כבעל דעות רדיקליות ואתאיסטיות.
מתחילת שנות השמונים של המאה העשרים החלו תפישותיו של גולדמן להשתנות, כשהוא מתקרב בהדרגה לקוטב השמרני יותר במפת הדעות האמריקנית.
משנת 1984 מועסק גולדמן ככלכלן וכמנהל קרנות השקעה ומדיניות השקעה במשרות בכירות בגופים כמו קרדי סוויס, קנטור פיצג'רלד, אסטרי, SG Capital, ואחרות.
מאז ספטמבר 2013 עומד גולדמן בראש חטיבת האמריקות בבנק ההשקעות ראוריינט גרופ שמושבו בהונג קונג.
ככלכלן פרסם גולדמן מאות מאמרים ומחקרים בנושאי כלכלה, בכתבי־עת מקצועיים לצד כתבי־עת ויומונים כמו "וול סטריט ג'ורנל", "קומנטרי", "בלומברג" ואחרים.
לצד עבודתו ככלכלן וכאנליסט רכש גולדמן השכלה במוזיקה (תואר שני בסיטי יוניברסיטי ניו יורק), פרסם מאמרים בכתבי־עת במוזיקולוגיה והקדיש לנושא את ספרו הראשון, משנת 1989. מאז שנת 2002 מכהן גולדמן כחבר במועצת המנהלים של בית ספר מאנס למוזיקה, שם הורה בעבר.
בשנת 1997 החל גולדמן לכתוב טור במהדורה המודפסת של היומון "אסיה טיימס".
בשל עבודתו במוסדות פיננסיים, נרתע גולדמן מפרסום הטור הפרובוקטיבי בשמו ובחר בשם העט "שפנגלר", כמחווה להוגה הגרמני אוסוולד שפנגלר, מחבר הספר "שקיעת המערב".
גולדמן אימץ מקצת מתפישותיו של שפנגלר, אך ביסס את רעיונותיו בעיקר על הגותו של הפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצווייג.
סגירת המהדורה המודפסת של אסיה טיימס הובילה את "שפנגלר" לרשת האינטרנט, שם פרסם גולדמן כ-1,800 מאמרים.
מאוחר יותר, כאשר הפופולריות הרבה של "שפנגלר" (למעלה ממיליון מבקרים בחודש, בשיא הפופולריות של הטור) עוררה תהיות על זהותו האמיתית, וכאשר העלה בלוג פרו-פלסטיני את ההשערה כי "שפנגלר" הוא גולדמן, החליט גולדמן באפריל 2009 לחשוף את האיש שמאחורי הפילוסוף הגרמני הפסימי.
כ"שפנגלר" עסק גולדמן במגוון רחב של נושאים, מתאוריה מוזיקלית ועד סוגיות של תרבות ואמונה, אך במוקד עניינו עמדו סוגיות גיאו-כלכליות וגאו-פוליטיות.
בספרו "ציביליזציות גוועות" משנת 2011 חשף גולדמן בהרחבה את השקפת עולמו, השואבת השראה מפרנץ רוזנצווייג ו"כוכב הגאולה" שלו.
לפי גולדמן, בעקבות רוזנצווייג, הכוח המכריע לגורלן של אומות הוא האמונה שלהן בעתידן והקשר שלהן לעברן.
גולדמן סבור כי כוחה האמיתי של אומה נחשף במפגש עם העידן המודרני, עם הגלובליזציה ועם מערך תפישות ורעיונות פתוח ומשתנה.
ניסיונן של אומות רבות, ובמיוחד באירופה, להמיר את האמונה הדתית בלאומנות ובאמונה בתפישות 'עם נבחר' וייעוד דן אותן לשקיעה, עם קריסתם של אותם רעיונות.
באופן דומה, הדת המוסלמית, השואבת את עיקרי כוחה ממבנה חברתי הירארכי וחמולתי, נתקלת בקושי ניכר במצב בו מבנה זה אינו יכול להתקיים עוד, בגלל מגמות של התרחבות ההשכלה, עיור והיחלשות כוחן של המסגרות המסורתיות.
מחמירה את המצב, לפי גולדמן, תפישת הכל-או-לא-כלום האופיינית לאסלאם, הדוחה פשרה כלשהי בין קבלה מלאה של האמונה המוסלמית לחילון מוחלט.
דייוויד אנדרו סינקלייר הוא ביולוג וגנטיקאי אוסטרלי - אמריקאי, ממוצא יהודי אשכנזי [].
משמש כפרופסור לגנטיקה וביולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
מהידועים בחוקרי ההזדקנות והארכת תוחלת חייו של האדם.
סינקלייר נולד בסיינט אייבס (St.
Ives), פרבר של סידני, אוסטרליה.
סבתו ורה, הונגריה במוצאה, ילדה את אביו בהיותה בת 15 בלבד.
ב-1956 ברחה עם בנה, ממולדתם, לאוסטרליה, בעקבות כישלון המרד ההונגרי כנגד הסובייטים.
אביו של סינקלייר שינה את שם המשפחה, מ-Szigeti ל-סינקלייר.
סינקלייר הוא בוגר אוניברסיטת ניו סאות' וויילס שבסידני, בביוכימיה, בהצטיינות.
גם את הדוקטורט שלו בגנטיקה מולקולרית, הוא סיים באוניברסיטה זו, ב-1995. מכהן באוניברסיטת ניו סאות' וויילס עד היום (2014), כפרופסור במחלקה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה, בנוסף לעבודתו בהרווארד.
את הפוסט דוקטורט שלו הוא עשה ב-MIT, שם היה החל מ-1995 תלמידו של לאונרד גוארנטה (Leonard Guarente) וגילה יחד עמו את אחד מגורמי ההזדקנות בשמרים.
החל מ-1999 הוא חוקר, ומרצה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד והחל מ-2008 הוא מכהן שם כפרופסור מן המניין.
המעבדה של סינקלייר מתמקדת בחקר ההשפעה של החלבון סירטואין (Sirtuin) על ההזדקנות והמחלות הקשורות בה, כגון ניוון המוח, התדרדרות יכולת הלמידה והזיכרון, מחלת הסרטן ועוד.
בקשר ישיר לכך, סינקלייר חוקר גם את השפעתו של החומר רסברטרול (resveratrol), אשר נטען כי הוא מעכב הזדקנות, על הסירטואין.
סינקלייר הקים יחד עם שותפים נוספים כמה חברות ביוטכנולוגיות, המתמקדות בניסיון למצוא תרופה להזדקנות.
כמו כן, היה אחד ממייסדי כתב העת "אייג'ינג" (Aging), בו הוא מכהן גם נכון ל-2014, כאחד משלושת העורכים הראשיים.
בין החברות הביוטכנולוגיות שהוא היה ממייסדיהן, לפחות שלוש נסחרות כיום (2014) בנאסד"ק: Sirtris Pharmaceuticals ,OvaScience ,Genocea Biosciences.
החברה האחרונה, סירטריס, שנוסדה ב-2004 נרכשה ב-2008 ב-720 מיליון דולר על ידי חברת התרופות הבריטית הענקית גלקסו סמית' קליין (GlaxoSmithKline, GSK).
באפריל 2014 בחר בו ה"טיים מגזין", כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
עם זאת, בסמוך לאקזיט של סיטריס, החלו להתפרסם מחקרים שהפריכו את התגלית של סינקלייר, וההשפעה הייתה כה דרמטית שבתוך חמש שנים בלבד GSK סגרה את החברה.
לדברי המדען צ'ארלס ברנר, לאחרונה גוברים סימני השאלה סביב מחקריו של סינקלייר, והוא נתון לביקורת הולכת וגוברת בקהילה המדעית.
במאי 2014, בריאיון לטלוויזיה האוסטרלית ABC אמר סינקלייר: "מצאנו מולקולות, המאריכות את משך חייהם של עכברים למשל, בכ-20% עד 30%, וכעת השאלה איננה אם נוכל לעשות זאת גם בבני אדם, אלא רק מתי נוכל להגיע לכך...
הסיבה לאריכות ימים זו היא שמחלות הזיקנה בעכברים אלה, סרטן, מחלות לב, אלצהיימר וכו', נדחות לגיל מאוחר יותר...
בשנה האחרונה הצלחנו להראות היפוך של סימני זיקנה מסוימים, בתוך שבוע אחד בלבד מרגע שהוחל במתן התרופה....
אנו מנסים כיום את המולקולות האלה על בני אדם בכל רחבי העולם ויש לנו סימנים ראשונים של השפעה חיובית, אף כי יעבור עוד זמן רב בטרם נוכל לדעת שאכן תוחלת החיים עלתה".
ובהקשר אחרון זה, הוא הוסיף וגילה באותו ראיון, שהוא מנסה את הגלולה שלו על עצמו, מזה כעשר שנים כבר.
בראיון קודם הישווה סינקלייר את עכברי הניסוי שלו, לבני אדם בני 60, שלאחר קבלת התרופה במשך שבוע אחד בלבד, קיבלו שרירים של בני עשרים, העמידות שלהם לאינסולין ירדה דרמטית ועוד.
זכה בעשרות פרסים מדעיים שונים בגין מחקריו, ביניהם:
דייוויד פיטרסון הוא בַּלְשָׁן ומתכנן שפות אמריקאי.
פיטרסון למד אנגלית ובלשנות לתואר .B.A באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בין השנים 1999–2003. כמו כן בוגר תואר .M.A בבלשנות מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בה למד בין השנים 2003–2006.
פיטרסון התפרסם בעיקר כיוצר השפה הדות'ראקית והשפה הוולריאנית בעבור סדרת הטלוויזיה משחקי הכס (משנת 2009) של רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO.
פיטרסון תכנת את השפה הקסטיטנית והשפה האירת'יאנית המיועדות לתוכנית הטלוויזיה Defiance ("התנגדות") עבור ערוץ Syfy האמריקאי (משנת 2011).
כמו כן, בעבור הסרט תור: העולם האפל (משנת 2013) פיטרסון תכנת את השפה בה מדברים האלפים האפלים.
בשנת 2007, יחד עם עוד 9 מתכנתי שפות, יִסֵּד את "החברה ליצירת שפות" , ארגון ללא מטרות רווח שתכליתו קידום תכנות השפות וכמו כן איגוד ותמיכה במתכנתי שפות.
דייוויד פאלמר הוא דמות בדיונית של סנטור, ובהמשך של נשיא ארצות הברית, בגילומו של דניס הייזברט, המופיעה בסדרת הטלוויזיה "24".
פאלמר גילם את דמות הגיבור השני בחשיבותו בסדרה, לאחר ג'ק באואר.
לאורך כל הסדרה, אשתו/גרושתו של פאלמר שרי ואחיו וויין הם שתי דמויות מפתח בממשלו.
יש לו בן ובת: קית' וניקול.
מתוך 204 פרקי הסדרה, דמותו הופיעה בסך הכול ב-81 - מספר ההופעות הרביעי הגבוה ביותר של דמות בסדרה, אחרי טוני אלמיידה (115), קלואי אובראיין (125) וג'ק באואר (204), בגילומם של קרלוס ברנרד, מרי לין רייסקוב וקיפר סאת'רלנד, בהתאמה.
דייוויד פאלמר סיים תואר ראשון בכלכלה פוליטית באוניברסיטת ג'ורג'טאון וקיבל תואר Juris Doctor מבית-ספר למשפט של אוניברסיטת מרילנד.
לפני שנבחר לנשיא ארצות הברית, הוא שימש כחבר קונגרס וסנטור מטעם מדינת מרילנד.
במהלך לימודיו בקולג' הוא היה שחקן וכוכב בנבחרת הכדורסל, וקלע את קליעת הניצחון המכריעה בפיינל פור, נגד קבוצת אוניברסיטת דה-פול.
פאלמר נבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית, לאחר שניסיונות ההתנקשות בו, ביום הבחירות המקדימות בקליפורניה עבור מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיא, סוכלו על ידי סוכן CTU ג'ק באואר.
למרות שבתחילה הוא התכוון להתמודד על תקופה כהונה שנייה, בסופו של דבר הוא פרש מהמרוץ לאחר שנודע לו כי המועמד היריב גילה כי פאלמר שיקר למפכ"ל המשטרה על מנת להגן על אשתו לשעבר, שרי פאלמר, שהייתה חשודה במעורבות במותו של אחד מתומכיו המרכזיים.