tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת לימודיו השלישית התחיל להתמחות אצל אוטו פטריק, חוקר מקרה מוות ופרופסור נודע לפתולוגיה ולאחר מכן אצל פרופסור יאנוש בוקאי מומחה ברפואת ילדים בבית החולים לילדים שטפניה, אבל חברו האמיתי הקרוב שעזר לו רבות נשאר אוטו פטריק.
בינואר 1900 הוא הגיש בקשה למלגה זרה ונסע לפריז כדי ללמוד אצל פרופסור איליה מצ'ניקוב היהודי-רוסי-צרפתי במכון פסטר.
מ-1904 הוא הפך פרייזיך לרופא הראשי של בית החולים לאסלו הקדוש יחד עם ז'יגמונד גרלוצי.
בשנת 1906 מונה לפרופסור באוניברסיטה.
בינתיים, הפרקטיקה הפרטית שלו גדלה והוא הוזמן להתייעצויות רופאים בבודפשט ומחוצה לה.
הוא התיידד עם רופאים צעירים רבים, כמו פאל היים, מיקלוש ברנד (רופא ילדים) (מקודם בלוייר), שומה בק (מקודם שמואל בק) ואדן קומפרכר ועבד איתם הרבה ביחד.
הוא חיפש את הדרך הטובה ביותר לטפל בדיפתריה, בטיפוס הבהרות ובדיזנטריה.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הפך למנהל בית החולים סנט לאסלו ולכן ב-1920 (לאחר נפילת הרפובליקה) נפתחה נגדו חקירה משמעתית.
הוא הודח מחוגי הרפואה והושעה מתפקידו כרופא ראשי.
הוא הואשם כנראה על ידי ז'יגמונד גרלוצי, אך בתום החקירה המשמעתית שנמשכה שלוש שנים, זוכה מכל האישומים, אך סווג בתוך "רשימת B" (אנשים לא מהמנים פוליטית שמועמדים לפיטורים), כך שלא יכול היה לפרסם את כתביו וכשהגיש מועמדות לתפקיד, בקשתו נדחתה כמעט אוטומטית.
בינתיים, הפרקטיקה הפרטית שלו גדלה, הוא היה הרופא של: בנו הקטן של הצייר לאיוש גולאצ'י, של ילדי שאנדור ברודי, והיה רופא הילדים של כל משפחת הברון מנפרד וייס, האיש והיהודי העשיר בהונגריה אז.
הוא היה כבר בעבר מעורב ברעיון הקמת בית הבראה לילדים יחד עם מיקלוש ברנד (ברוייר), אבל ברנד נורה למוות במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, לכן פרייזיך קנה וילה בזוגליגט ביחד עם אחיינו.
הוא ניהל את בית ההבראה במשך עשרות שנים.
פרייזיך הסתתר במהלך מלחמת העולם השנייה בשל יהדותו ובזכות מזלו הוא ומשפחתו הצליחו להימלט מהרדיפות.
אחרי המלחמה בית ההבראה של זוגליגט הולאם, מאז ועד 1958 היה בבעלות המשטרה החשאית ההונגרית (ÁVH) ושימש למטרות רפואיות.
פרייזיך נפטר כתוצאה מדלקת ריאות, אי ספיקת לב, וניוון של שריר הלב.
אוסף מאמרים ברפואת ילדים (1899) (עם מיקלוש ברנד)
המטולוגיה כללית (1908) (עם פאל היים)
אפידמיולוגיה של טיפוס הבהרות בבודפשט
קורנל סיקלאי (במקור שמו שטיין, בהונגרית: Sziklay Kornél; פשט, 7 בדצמבר 1869 – בודפשט, 6 באוגוסט 1919) היה שחקן, זמר, וקומיקאי בולט ומפורסם וכן מחזאי יהודי-הונגרי.
אחותו היא הזמרת-שחקנית סרנה סיקלאי.
שמו שטיין (לימים קורנל סיקלאי) נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד שטיין סוחר בקונסיגנציה ושל צציליה גוטסמן (1842–1908).
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון הריאלי, ב-28 במרץ 1887 הפך לשחקן מחוץ לבודפשט ועלה לראשונה על הבמה בלהקת דיולה הג'י בסנטאנדרה.
בשנת 1891 שיחק אצל אימרה הלמאי במישקולץ, ולאחר מכן אצל יאנוש קומיאטי בגיור.
בשנת 1896 הוחתם על חוזה על ידי תיאטרון הקומדיה של בודפשט שפתח את שעריו.
בשנת 1897 הפך לחבר בתיאטרון ההונגרי, ממנו נפרד ב-25 באפריל 1905 וב-15 בנובמבר של אותה שנה נענה להזמנת תיאטרון קיראי.
לפני כן ב-18 במרץ 1904 ייסד בפארק העירוני של בודפשט את "התיאטרון הקטן" (Kis Színház), שנקרא מאוחר יותר הקולוסיאום.
הוא היה גם מנהל התיאטרון "במת העם" (Népszínpad).
ב-7 בספטמבר 1916 פתח את "הקברט המעניין" (Érdekes Kabaré).
שטיין שינה את שם משפחתו לסיקלאי ב-1904.
הוא היה קומיקאי מצוין, תמיד מקורי בגרוטסקיות שלו.
שמו היה ידוע ברחבי בודפשט, אך כשהוזמן לערי השדה ולאזורים הכפריים הריעו לו באותו אופן כמו בבירה.
בנוסף למתנת ההומור שלו, הוא הביא עמו לבמה מיומנות פיזית שלא נראתה כמותה עד אז, את האלסטיות המופלאה שלו (איש הגומי) כמו ליצן בקרקס, שהשתבח בשל אנינות ואצילות טעמו, כושר ההמצאה שלו, נעוריו הרעננים והידע המוזיקלי הרב שלו.
הוא הביא עוד משהו לבמה: את חום הלב האנושי.
קולו, מחוותיו, מבטו, כל תנועה שלו עוררו רושם של טבעיות גם אצל אלה שראו אותו לראשונה.
יש לו שם ידוע גם כמחזאי בספרות ההונגרית.
מותו נגרם כתוצאה ממחלת לב.
בעת שתיאטרון "חוג הבמה הקטן" פורק, משפחתו הכינה קבר יפהפה מהלבנים של התיאטרון.
אשתו הייתה רוזה סילאשי (רוזליה צירוק), שחקנית שאיתה התחתן ב-18 בספטמבר 1900 בבודפשט.
1893 חוג המשחק של הפארק העירוני של בודפשט
פורצים, שיא פארסה בשלוש מערכות 1897 חוג המשחק של הפארק העירוני של בודפשט
שיר עריסה, סיפור כפרי, מערכה אחת.
בכורה ב-29 ספטמבר 1900 התיאטרון ההונגרי
בכורה ב-24 מרץ 1903. הוצג על ידי התיאטרון ההונגרי
קורנל היווש נולד במשפחה יהודית כילדם השלישי של יוז'ף היווש (1848–1914) עורך דין, מומחה לתחבורה ושל מריה הלר (1848–1918).
את לימודיו התיכוניים השלים בבגימנסיה הריאלית הראשית ברובע 8 בבודפשט, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל דוקטור במשפטים.
במקביל לעיסוקיו כעורך דין כתב סיפורים ומחזות.
סיפוריו פורסמו בכתבי עת לספרות יפה שונים בבירת הונגריה.
התיאטרון הלאומי הציג שנים מן המחזות שלו.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבושפשט.
הילד, תמונת מהחיים במערכה אחת.
בכורה: 14 באפריל 1905, התיאטרון הלאומי
טמאש ברטה הבן, מחזה חברתי ב-3 מערכות.
בכורה: 22 במאי 1908, התיאטרון הלאומי
קורנל ליכטנברג (בהונגרית: Lichtenberg Kornél; סגד, 10 במאי 1848 – בודפשט, 16 בפברואר 1933) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, אוריסט.
ליכטנברג נולד במשפחה יהודית בעיר סגד שבדרום הונגריה.
הוא למד באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת וינה (MD 1873).
עם קבלת התואר חזר לבודפשט, שם התבסס באוניברסיטה כרופא למחלות אוזניים (1883).
באותה שנה היה ממייסדי הפוליקליניקה, שהוא מונה למנהלה ב-1891. כהוקרה על שירותיו הוא עוטר ב-1895 ב"צלב האבירים" (Ritter-Kreuz) במסדר פרנץ יוזף.
ליכטנברג הוא המחברם של הספרים:
על חירשות עצבנית (Az ideges süketség) (בודפשט, 1879)
בנו שנדור פון ליכטנברג, גם הוא היה רופא, המשיך והפך לאחד מהאבות המייסדים של האורולוגיה - חקר דרכי השתן.
אשתו של קורנל ליכטנברג יוליאנה הייתה הבעלים של מעיינות חמים בבודפשט.
קורנליה "נלי" קול פיירבנקס הייתה אשתו של צ'ארלס וו.
פיירבנקס, סגן הנשיא ה-26 של ארצות הברית.
במהלך כהונתו של בעלה היא כיהנה בתפקיד הבלתי רשמי של הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1905 ל-1909. היא הייתה מובילה בתנועת זכות הבחירה לנשים ונחשבה לפורצת דרך בפוליטיקה עבור נשים אמריקאיות במאות ה-20 וה-21.
קורנליה קול נולדה ב-14 בינואר 1852 במריסוויל, אוהיו, והייתה בתם של סנאטור מדינת אוהיו פילנדר קול ואשתו, דורותי (ויטר) קול.
היא למדה בקולג' לנשים וסליאן של אוהיו, ממנו קיבלה תואר AB בשנת 1872.
ב-1874 היא נישאה לצ'ארלס פיירבנקס, אותו פגשה בקולג' וסליאן בזמן שעבדה בעיתון בית הספר.
נולדו להם ארבעה בנים ובת אחת:
פיירבנקס (שלמד ביל ושירת כקפטן במלחמת העולם הראשונה)
אדלייד פיירבנקס (שהתחתנה עם ד"ר הוראס אלן, רופא)
קורנליה וצ'ארלס פיירבנקס עברו לאינדיאנה שם החל צ'ארלס לעסוק בעריכת דין, והיא קראה איתו וסייעה בתרגול שלו, ובסופו של דבר עודדה אותו להיכנס לפוליטיקה.
היא הייתה אחת המייסדות של המועדון הספרותי השבועי של כל הנשים באינדיאנפוליס, וכיהנה כנשיאה הראשונה שלו בין 1885 ל-1888. היא גם כיהנה במועצת הצדקה של המדינה בתקופה זו.
כשבעלה כיהן כסנאטור אמריקאי החל משנת 1897, הגיעו בני הזוג לוושינגטון ב-1899 היא אירחה סיור של הנציבות העליונה הבריטית והאמריקנית לאלסקה.
פיירבנקס, אלסקה נקראה לכבוד בעלה זמן קצר לאחר מכן.
קורנליה נבחרה לנשיאה הכללית של האגודה הלאומית של בנות המהפכה האמריקאית (DAR) בשנת 1901, והיא כיהנה שתי קדנציות בתפקיד זה.
במהלך כהונתה היא סייעה לגייס כספים לבניית אולם הזיכרון קונטיננטל של החברה בוושינגטון.
בשנת 1907 אורגן הסניף שלה בבנות המהפכה האמריקאית, עם 28 חברים בסניף.
היא הייתה פעילה בתנועת ג'ורג' ג'וניור רפבליק.
לאחר שבעלה עזב את תפקידו, הם טיילו בעולם ב-1910, כולל הופעה בחצרו של המלך אדוארד השביעי.
הלבוש שלה מהאירוע הזה נמצא במכון סמית'סוניאן.
פיירבנקס הייתה תומכת של הנצרות הפרוטסטנטית, ותמכה בעבודה מיסיונרית.
פיירבנקס מתה מדלקת ריאות ב-24 באוקטובר 1913. היא הותירה אחריה ילדים, בעלה ואמה.
היא קבורה לצד בעלה, שנפטר ב-1918, בבית הקברות קראון היל באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
קורנליה קול פיירבנקס נחשבה לפעילה פרוגרסיבית רבת עוצמה מאחורי הקלעים הפוליטיים, ועזרה לסלול את הדרך לנשים מנהיגות בארצות הברית.
היא עזרה להקים את מועדון הנשים השני בארצות הברית באינדיאנפוליס באמצעות שירותה במועצת המנהלים הלאומית של הפדרציה הכללית של מועדוני נשים.
היא נחשבה נשית, ובכל זאת סופרג'יסטית ותומכת זכויות נשים.
מבחינה היסטורית היא זכורה כפורצת דרך בפוליטיקה עבור נשים אמריקאיות במאות ה-20 וה-21.
בצוואתו של בעלה, הוא השאיר כספים לקרן קורנליה קול פיירבנקס, שעזרה להקים את בית הזיכרון של קורנליה קול פיירבנקס, מרכז לטיפול בהתמכרות לאלכוהול באינדיאנפוליס.
קורנית, או תימין, הוא עשב תיבול ארומטי אשר מופק מהעלים המיובשים של צמח הקורנית (Thymus vulgaris) ממשפחת השפתניים.
הקורנית בעלת ארומה וטעם חזק המזכיר קימל ואניס.
קורנית נפוצה במטבחים רבים ברחבי העולם ולרוב נעשה בה שימוש בהכנת המאכלים הבאים:
מרקים ותבשילים – התבלין משמש בדרך כלל להכנת מרקים, ציר ותבשילים שונים.
בשר ועופות – זהו מרכיב מרכזי במרינדה של בשרים שונים, ובמיוחד בשר כבש, עוף ובשר בקר.
ירקות ופירות ים – התבלין פופולרי במיוחד לתיבול ירקות קלויים כמו תפוחי אדמה, גזר, קישואים ופלפלים.
בנוסף לכך הוא גם נפוץ לתיבול דגים ושרימפס.
במזרח התיכון קורנית היא מרכיב מרכזי בזעתר אשר משמש לתיבול חומוס, לבנה, סלט ירקות ולזרייה על פיתה, יחד עם שמן זית.
בארצות הברית קורנית מהווה מרכיב נפוץ במטבח הקריאולי של ניו אורלינס והיא משמשת בין היתר להכנת מאכלים בולטים כמו גמבו וג'מבליה.
קורנית היא מרכיב נפוץ במטבח הצרפתי ונכללת בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס אשר משמשת לתיבול בשרים ודגים על הגריל או ירקות מאודים, והיא משמשת גם כמרכיב מרכזי בהכנת המאכלים הצרפתיים רטטוי וקסולה.
במטבח האיטלקי קורנית נפוצה במיוחד ברטבים על בסיס עגבניות, בפיצות ובמנות פסטה.
קורנל אבראני בשמו בלידה - קוֹרנֵל אֶרְדֶג (בהונגרית:Ábrányi Kornél,בהתאמה Kornél Eördögh 15 באוקטובר 1822 - 20 בדצמבר 1903) היה פסנתרן, מלחין ותיאורטיקן של המוזיקה וסופר הונגרי.
הלחין מוזיקה לפסנתר, מוזיקה קאמרית, כמו כן שירים למקהלה ולידר.
הוא כיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט בבודפשט משעת היווסדה ב-1875 והתמנה למזכיר שלה.
אבראני היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
אבראני נולד ב-1822 בסנטג'רג'-אבראן, הנקרא בימינו ניר-אבראן, במיקרו-איזור היידוהאדהאז בשטח המחוז סבולץ' של ימינו, כבנם של אלאיוש ארדג לאסלופאלווי ומיקפלדי (1853-1786) ושל תרזיה לבית ציפלאי -קאלאי נאג'.
האב היה בעל אדמות, צאצא למשפחת אצילים ותיקה.
הוא היה נוטריון כללי, סגן מושל, חבר פרלמנט ושופט של המחוז סבולץ', בן לעדה האוניטריאנית.
שם המשפחה ארדג Eördögh משמעותו היה "שד" וכנראה זאת הסיבה הוגשה בקשה להחלפתו.
ב-1844 קיבל האב מהמלך פרדיננד החמישי, (שהיה מלך הונגריה בתוקף היותו קיסר אוסטריה), אישור לשנות את שם המשפחה לאבראני לפי יישוב הולדתו.
מכאן ואילך הוא וצאצאיו נשאו את שם המשפחה הזה: אבראני.
בית הוריו היה בשנות "תקופת הרפורמות" מוקד לחיים אינטלקטואלים עשירים.
ביקרו בו מוזיקאים ידועים כמו מארק רוז'אוולג'י (Rózsavölgyi) שנודע כ"כנר המאבק לחירות" ויאנוש לאבוטה ויאנוש ביהרי , מגדולי המבצעים של מוזיקת הוורבונקוש וקארוי בוקה, לימים הכנר האהוב על קושוט.
אבראני התחנך אצל מורים פרטיים ומורי הפנסתר הראשונים שלו היו יאנוש קריך (1863-1810) ווילמוש דולני
ב-1834 בזמן שלמד מוזיקה בנאג'וואראד (אוראדיה) פגש קורנל אבראני את המלחין פרנץ ארקל שעודד אותו לבחור בקריירה מוזיקלית.
את יצירתו הראשונה פרסם אבראני ב-1841 בכותרת "פנטזיה הונגרית", ובשנה שלאחר מכן הוא הופיע לראשונה בפומבי כפנסתרן בנאג'וואראד.
(אשתו הראשונה הייתה ילידת אותה עיר).
לאחר שהמשיך את לימודיו בחו"ל משנת 1843 ואילך, הוא פגש שוב את פרנץ ליסט במינכן, בעת סיוריו של ליסט ברחבי אירופה.
מפגש זה הוביל לידידות מתמשכת בין שני המוזיקאים.
לאחר שהות בפריז, שם למד אצל פרדריק שופן ואצל פרידריך קאלקברנר ואחרי שהות קצרה בלונדון נסע אבראני לווינה, בה למד ב-1847-1846 אצל הפסנתרן יוזף פישהוף.
בחזרתו לפסט למד הלחנה אצל מיהאי מושוני.
בשנת 1847 חזר אבראני להונגריה והופיע בתיאטראות מוזיקליים בפשט.
באותה תקופה השתתף כמתנדב במאבק ההונגרי לעצמאות.
לאחר מכן, התגורר בבודפשט ובשנת 1860 ייסד שם את מגזין המוזיקה ההונגרי הראשון, Zenészeti Lapok (דפי מוזיקה) שאותו ניהל כעורך ראשי עד 1876.
בשנת 1863 נמנה אבראני גם עם מייסדי אגודת הסיוע למוזיקאים, ובשנת 1865, ביוזמתו, הוקמה אגודת מקהלות הגברים הלאומית ההונגרית, בה כיהן כמזכירה הכללי עד 1888. משנת 1875 מילא תפקיד משמעותי בהכנות להקמת האקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט.
לאחר מכן עבד כמזכיר שלה עד 1883, עד פרישתו, ב-1888. אבראני לימד באקדמיה כפרופסור להלחנה, תורת המוזיקה, היסטוריה של המוזיקה ואסתטיקה מוזיקלית.
ב-1877 פרסם ספר על המוזיקה ההונגרית
אבראני כתב נוקטורנים, פנטזיות, ריקודים, עיבודים של מנגינות עממיות, שירי מקהלה ורומנסות על מלים של משוררים הונגריים.
כמה ממנגינותיו עובדו על ידי פרנץ ליסט.
אחרי 1882 ערך אבראני את הבטאון המוזיקלי "Zenészeti Közlöny" שבו פרסם יצירות מאת שופן, ליסט, וגנר, ברליוז ומלחינים אחרים בני תקופתו וכמו כן כתב מאמרי בקורת מוזיקה תחת שם העט "רדמנתוס".
אבראני ניהל טור מוזיקה קבוע בעיתונים Magyar Sajtó
הוא כתב ספר על חייהם ויצירתם של מיהאי מושוני, פרנץ ליסט ופרנץ ארקל.
ב-28 באוקטובר 1876, הציג התיאטרון הלאומי בבודפשט את כרמן של ז'ורז' ביזה כשאבראני היה המתרגם הראשון של ליברית האופרה מאת לודוביק הלוי
נמנה עם האישים שהשתמשו בשם העט "קאקאי אראניוש".
אבראני נפטר בבודפשט ב-1903 בגיל 81.
הובא לקבורה בבית הקברות קרפשי (כיום בית הקברות ברחוב פיומה) בבודפשט.
מאוחר יותר, ב-1932 אשתו השנייה קלמנטיה נקברה לידו.
ב 1849 התחתן אבראני לראשונה עם יוזפה אנטוניה לבית מדווצקי (מדווה-דאלנוקי -מזה-מדאראשי (1895-1831) ממנה נולדו לו 4 ילדים:
יולאן אילונה יוזפה (ילידת 1853)
אידה מריה יוזפה (ילידת 1861) , משוררת,
אמיל אבראני (1920-1850), משורר, מתרגם ועיתונאי
בנו של אמיל אבראני - אמיל אבראני הבן - הלך בעקבות סבו והיה למלחין
אישתו השנייה הייתה קלמנטינה לבית קאטונה (1932-1858), סופרת ועיתונאית ולא היו להם ילדים.
Grande fantaisie et brillante avec variations sur un theme originale pour le piano forte [פנטזיה גדולה זוהרת עם וריאציות על נושא מקורי] אופוס 7, פורסמה בפסט בהוצאת ואלצל, מוקדשת לבנו קורנל
' [Der Zephir jagt Schmetterlinge], (הצפריר צד פרפרים) pensée characteristique (מחשבה מוזיקלית) לפסנתר אופוס 18,הוצאת רוז'וולגי ,פסט,
הנשמה הבוכה [Die Seele, die weint], מחשבה מלנכולית לפסנתר, אופוס 19 הוצאת רוז'אוולגי , פסט
Lengyel Hangok, [צלילים פולנים], שלוש מזורקות לפסנתר אופוס 25 , הוצאת קוגלר, פסט
(שיר הפרחית) הוצאת רוז'אוולגי, פסט
פרנץ ליסט השתמש בקטע הפסנתר הזה ביצירה שלו לפסנתר " Virág dal" „Chant des fleurs", S383a.
שני נוקטורנים לפסנתר אופוס 44 I.
(ליל כוכבים), הוצאה לקאהנט, לייפציג
Virág-regék [אגדות פרחים] für Klavier zu zwei Händen לפסנתר לשתי ידיים אופוס 96 הוצאת פרנץ בארד ואחיו, בודפשט ,
Magyar hallgató Palotás és figura, פנטזיה וריקוד הונגרי לפסנתר אופוס 97 ,הוצאת פרנץ בארד ואחיו, בודפשט
Milléniumi magyar szonáta [Ungarische (סונטת המילניום ההונגרית) לפ]סנתר אופוס 103 הוצאת פרנץ בארד ואחיו בודפשט
A mit a várromok regélnek [מה שחורבות הטירה מספרות] לפסנתר אופוס 105 בהוצאת פרנץ בארד ואחיו בודפשט
Pusztai csendélet [טבע דומם בפוסטה] לפסנתר אופוס 108, הוצאת פרנץ בארד ואחיו, בודפשט,
חלום הונגרי ראשון על שירי עם לפסנתר
בסביבות 1880 - Második magyar ábránd legkedveltebb népdalok felett zongorára szerzé Ábrányi Kornél [חלום הונגרי שני על שירי העם ההונגרים האהובים ביותר לפסנתר, הוצאת טבורסקי ופארש, בודפשט,
25 Eredeti Magyar Dal [שיר הונגרי מקורי לקול ופסנתר, für בהוצאת פרנץ בארד ואחיו
4-Negyedik magyar ábránd legkedveltebb dalok felett zongorára [חלום הונגרי רביעי על שירי העם האהובים ביותר לפסנתר], הוצאת טבורסקי ופארש, בודפשט
1874 - Ŏtt magyar népdal, énekhangra zongora-kiséret és átirattal [חמישה שירי עם הונגרים לקול עם ליווי פסנתר ותיעתוק לביצוע קולי ] הוצאת טבורסקי ופארש, בודפשט א.
(אוי עצובים הם החיים האלה) ד.
[ הרבה כפרים, הרבה ערים ביקרתי ..!] ה .Erdö, erdö sürü erdö ...!
Ŏtt Magyar Népdal חמישה שרי עם הונגרים] לקול ופסנתר, הוצאת נאנדור, בודפשט,
(24 שירי עם הונגרים מובחרים האהובים על גברת בלאהה לקול ולפסנתר, בהוצאת טבורסקי ופארש, בודפשט
אלו היו שירים שבוצעו לעיתים קרובות על ידי לואיזה בלאהה תחת הכינוי האמנותי שלה "לואיזה קלשי" (Kölesi) במופעים עממיים בתיאטרון הלאומי ובקונצרטים.
אבראני דאג לליווי בפסנתר שלהם ובתעתוק לקול.
Csárdás-Album - אלבום של קטעי צ'רדש המעובדים לפסנתר
הוצאת קלמן נאדור, בודפשט OCLC 1036427920
(Csárdás Elegáns).לפסנתר, הוצאת טבורסקי ופארש, בודפשט.
פרנץ ליסט השתמש בנושאים מתוך "הצ'רדש האציל" ברפסודיה הונגרית מס.
השירים ושירי העם החדשים ביותר, שבוצעו במופעים העממיים האהובים על במת התיאטרון הלאומי בבודפשט -
(עופי אל החלון, הסנונית שלי),ב.
Ezt a kerek pusztát járom én, (אני מתהלך לי בפוסטה הזאת) הוצאת רוז'אוולגי ושות'.
פסט, הושרו על ידי לואיזה בלאהה (קלשי) במופעים העממיים בתיאטרון הלאומי ובקונצרטים.
אבראני כתב את הליווי לפסנתר ותיעתק אותם לקול
אלבום לקטעי צ'רדש לפסנתר, הוצאת נאנדור, בודפשט
Öt Jellemrajz [חמש רישומי דמויות] לפסנתר
1885 - Tamàssy József kedvelt dalai (שירי האהבה של יוז'ף טמאשי) 16 שירי עם הונגרים אהובים, עם ליווי והעתקה לקול, הוצאת טבורסקי נאנדור, בודפשט
Hat eredeti Magyar Zenekép [שש תמונות מוזיקליות הונגריות מקוריות) OCLC 500719741
Általános zenetörténet , 1886 1866 (היסטוריה כללית של המוזיקה)
Mosonyi Mihály élet- és jellemrajza 1872 (רישומים על חייו ודמותו של מיהאי מושוני)
1873 - חייו של ליסט ומבוא לאורטוריה "ישו" מאת ליסט
הרמוניה תיאורטית ומעשית (Harmonie-Lehre.) כרך א'.
בודפשט, 1874. (מהדורה מורחבת שנייה.
(אסתטיקה מוזיקלית מנקודת מבט תאורטית ומעשית, לשימוש האקדמיה למוזיקה - חלק א
(מאפייני השירה והמוזיקה ההונגרית, מנקודת מבט לשונית, וקולית ואמנותית.
(הלימודהתיאורטי והמעשי של ההרמוניה) אגודת פרנקלין, בודפשט
1893 - A magyar zene sajátságai [איפיוני המוזיקה ההונגרית]
században 1900 (המוזיקה הונגרית במאה ה-19) הוצאת רוז'אוולגי ושות', OCLC 42856623
(תמונות אופייניות מהעולם המוזיקלי ההונגרי)
1871 - טנהויזר מאת ריכרד וגנר
1876 - כרמן - לברית מאת מיאק והלוי
1877 - פול וורגיניה - אופרה מאת ויקטור מאסה, לברית מאת קארה וברבייה
1878 - "סנק מארס" מאת שארל גונו, לברית מאת פול לוארסון ולואי גאלה
1879 - מלך להור - מאת ז'ול מאסנה, לברית מאת לואי גאלה
1880 - יהלומי הכתר מאת דניאל אובר, לברית מאת אז'ן סקריב וסן-ז'ורז'
- עד 1889 - עיבודים לשירי בוד ושירי עם חדשים לשירה בליווי פסנתר
קורנליוס יאקובוס לאנגנהובן (Cornelis Jacobus Langenhoven; 1873–1932) - היה עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי דרום אפריקאי.
לאנגנהובן נולד ב-1873 בהואקו, ליידיסמית, דרום אפריקה.
הוא כתב תחת השמות ק.
עבודתו המוכרת ביותר היא 'די סטם' ("הקול") - המנונה המקורי של דרום אפריקה - וחלקים ממנה עובדו להמנון החדש לאחר קץ שלטון האפרטהייד.
לאנגנהורן היה בין התורמים הגדולים לספרות ולתרבות של שפת האפריקאנס.
קוֹרְנְפְלֵקְס הוא מזון המוכן מגרעיני תירס אפויים, לרוב בתוספת סוכר או תוספות אחרות.
הקורנפלקס משמש כאחד הסוגים הנפוצים ביותר של דגני בוקר, ולעיתים אף כייצוג גנרי של דגני הבוקר כולם.
את מתכון הקורנפלקס המציאו קבוצת אדוונטיסטים של היום השביעי, כנסייה נוצרית שחלק גדול מחבריה דוגלים בצמחונות.
הקבוצה עבדה בבית הבראה שפעל על-פי עקרונות הכנסייה בבאטל קריק, מישיגן, תוך כדי שניסתה לפתח תפריט צמחוני משופר שכולל חיטה, שיבולת-שועל, אורז ותירס.
התפריט הוגש ללקוחות בית ההבראה כחלק מתוכנית ששילבה בין רפואה מדעית לבין אמונות האדוונטיזם ותורתו של חסיד מזון הבריאות סילבסטר גרהם, וכללה בנוסף לצמחונות גם אמבטיות ארוכות והתנזרות ממין, מעישון, ממשקאות חריפים וממזון מתובל.
עם חברי הקבוצה נמנו האחים ויל קית' וג'ון הארווי קלוג (Kellogg).
בשנת 1894, במהלך אחד מהניסיונות שערכו עם חיטה, הם שכחו גרעיני חיטה מבושלים מושרים וגילו אחר זמן מה שהם איבדו את הטעם, אך מכיוון שחסכו מאוד בהוצאות החליטו לא לזרוק אותם, וניסו לסחוט אותם במכבש ולאפות את הפתיתים שיצאו.
להפתעתם הפתיתים האפויים יצאו טעימים למדי ואף עוררו התלהבות בקרב לקוחות בית ההבראה, שאהבו לאכול אותם בתוספת חלב.
באותה שנה האחים רשמו פטנט על הפתיתים האפויים תחת השם "גראנוז" (Granose).
האחים ערכו ניסיונות נוספים עם דגנים שונים ומצאו שהפתיתים המוצלחים ביותר יוצאים מתירס.
לאור הצלחת הפתיתים, ויל קית', שהיה מנהל בית ההבראה, שכנע את אחיו להקים עסק לייצור ושיווק המוני של המזון החדש.
תחילה נקרא המפעל "חברת פתיתי התירס האפויים של באטל קריק", והמוצר הראשון של החברה נקרא "פתיתי תירס קלויים" - "Toasted Corn Flakes".
למרות ההצלחה סירב ג'ון הארווי בתוקף להוסיף סוכר לפתיתים, ועל רקע זה רב עם אחיו ועזב את העסק.
כאשר בבאטל קריק הוקמו עוד כמה מפעלים לקורנפלקס, ויל קית' שינה את שם החברה ל"קלוג'ס" (Kellogg's) והבליט על האריזה את חתימתו, שהפכה לסמל החברה.
אחד המפעלים המתחרים שהפך בכל זאת ליצרן גדול של קורנפלקס ושרד עד היום הוא "פוסט", שהוקם על ידי צ'ארלס ויליאם פוסט, שהיה אחד המטופלים בבית ההבראה.
בימינו נמכר ומשווק הקורנפלקס בשלל טעמים וצבעים על ידי חברות שונות.
לדעת הגרש"ז אוירבך הרב בן ציון אבא שאול והרב משה פינשטיין מברכים על קורנפלקס העשוי מקמח תירס שהכל נהיה בדברו כיון שהתירס התרסק לגמרי, ועל קורנפלקס העשוי מפתיתי תירס מברכים בורא פרי האדמה.
לעומתם, לדעת הרב מרדכי אליהו על כל סוג של קורנפלקס מברכים שהכל נהיה בדברו.
קורנליוס יאנסן (28 באוקטובר 1585 - 6 במאי 1638), תאולוג קתולי הולנדי.
נולד בכפר קטן במחוז אוטרכט שבהולנד.
ב-1602 החל ללמוד באוניברסיטת לוון (כיום בבלגיה).
תמך בדעותיו של אוגוסטינוס (מאבות הכנסייה) והתנגד לאלה של הישועים.
הצטרף לידידו ז'אן דו ורגייה ד'אוראן בביתו הכפרי ליד העיר באיון שבדרום מערב צרפת.
לימד שם שנים מספר, הקדיש את זמנו הפנוי ללימוד משנתם של אבות הכנסייה, והכין את הקרקע לרפורמה של הכנסייה הקתולית.
ב-1616 שב ללוון ונתמנה לראש הקולג' של הסטודנטים לתאולוגיה דוברי השפה הפלמית.
לקח חלק פעיל בהתנגדות לישועים שייסדו בלוון קולג' לתאולוגיה משלהם.
ב-1626 כשביקר במדריד נמלט בקושי מן האינקויזיציה.
התנגדותו לישועים, שנתמכו על ידי האפיפיור, לא גרמה להתקרבותו אל הפרוטסטנטים.
נהפוך הוא, הוא רצה להילחם בהם באמצעות נשקם הם, ובעיקר להוכיח להם שחסידי הכנסייה הקתולית מסוגלים לפרש את התנ"ך באותו אופן שהפרוטסטנטים מפרשים אותו, מה שהפך לנושא העיקרי של הרצאותיו.
ב-1630 נתמנה לפרופסור לפירוש הכתבים הקדושים באוניברסיטת ליון.
לקורנליוס יאנסן היו גם שאיפות פוליטיות.
הוא שאף לעצמאותה של בלגיה ולשחרורה מעול הספרדים.
כדי להפיס את דעתם של שליטי ספרד כתב את "מארס גאליקום" (1635) שבו תקף את מניעיה של צרפת בארצות השפלה, ובמיוחד את אי הזדהותו של הקרדינל רישלייה עם האינטרסים הבינלאומיים של הכנסייה הקתולית.
ספר זה גרם לסיכונם של תומכיו בצרפת, אך מאידך, להתמנותו ב-1636 לבישוף העיר איפר (כיום בבלגיה) על ידי האפיפיור אורבנוס השמיני ובאישור בית המלוכה הספרדי.
ספרו העיקרי של קורנליוס יאנסן הוא "אוגוסטינוס" שבכתיבתו עסק במשך כעשרים שנה, ושאותו סיים לכתוב קצת לפני מותו.
ב-1638 נתקף במחלה אנושה שגרמה למותו.
ספרו "אוגוסטינוס" התפרסם אחרי מותו ב-1640. ספר זה ששימש בסיס ליאנסניזם, הותקף על ידי הכס הקדוש ב-1643 וב-1653 ככפירה בעקרונות הדת הקתולית.
קורנמוז (Cornamuse) הוא כלי נשיפה עם פייה כפולה מתקופת הרנסאנס.
הפייה מושחלת אל חלקו העליון של הכלי ונמצאת תחת מכסה.
למכסה יש פתח בצידו או בראשו אליו נושפים.
לקורנמוז הבס יש כמה דגמים ובהם פתח נשיפה בראש המכסה, פייה מוארכת או פתח אליו מחוברת צינורית ובקצה פייה.
הכלי דומה בדרכים רבות לקרומהורן ולראושפייפה, אבל בשונה מהם, הפעמון של הקורנמוז סגור ולכן צליל הכלי הרבה יותר שקט ועדין.
למרות זאת, ניתן להסיר את הפקק בתחתית הפעמון לקבלת צליל חזק יותר.
בספרו "סינטגמה מוזיקום" מתאר מיכאל פרטוריוס את צלילו של הקורנמוז כ .
אף כלי לא שרד מתקופת הרנסאנס וכל הכלים המיוצרים כיום הם רפרודוקציות המבוססות על ציורים ועל תיאורו של פרטוריוס.
בדומה לכלי נשיפה אחרים מהתקופה יש כלי סופרן, אלט טנור ובס.
מנעד הכלי הוא אונדצימה (סופרן וטנור מדו עד פה, אלט ובס מפה עד לה).
האצבועים זהים לאלה שבשימוש בקרומהורנים או בחליליות.
ישנם מספר צלילים שיש להשתמש באצבועים חליפיים כדי לשמור על האינטונציה.
קורנליוס ואנדרבילט היה יזם אמריקאי בעל חברות ספנות ורכבות, פילנתרופ, אבי משפחת ואנדרבילט, מהמשפחות הנכבדות ביותר בארצות הברית ואחד האנשים העשירים בתבל.
בשל שליטתו בעסקי הספנות היה כינויו "הקומודור" (בעל דרגה בכירה בצי).
ידוע גם כאחד מן "הברונים השודדים".
פירוש השם ואן-דר-בילט בהולנדית הוא מ (הכפר) דה-בילט (שבמחוז אוטרכט).
סבא רבא רבא שלו הגיע לאמריקה כמשרת חוזי ב-1650.
ואנדרבילט עצמו נולד בסטטן איילנד.
לאביו היו עסקי מעבורת בין סטטן איילנד לניו יורק.
בגיל 11 עזב ואנדרבילט את בית הספר, ובגיל 16 כבר ניהל קו מעבורת.
ב-19 בנובמבר 1813 נשא לאישה את בת-דודתו סופיה ג'והנסון (Sophia Johnson; 1795 – 1868) ועבר להתגורר עמה במנהטן.
לזוג נולדו במשך השנים 13 ילדים, אחד מת בילדותו.
ב-1817 החל ואנדרבילט לנהל, במקביל לקו המעבורות שלו, את עסקיו של תומאס גיבונס, בעל קווי ספינות קיטור בין ניו ג'רזי לניו יורק.
באותה עת היה גיבונס שקוע במאבק מול המונופול של ארון אוגדן, ששלט בתחום הספנות באזור.
מתוך דיוניו עם עורכי דין החל ואנדרבילט להתמחות במשפטים, ואף גייס את המשפטן הידוע מוושינגטון הבירה, דניאל ובסטר לייצג אותו בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בית המשפט בהחלטה תקדימית וחשובה (גיבונס נגד אבוט; (Gibbons v.
1 (1824) קבע כי הסחר, במובנו הרחב, פתוח לתחרות ואסור שיוגבל.
משפחת ואנדרבילט עברה לניו ברונסוויק שבניו ג'רזי, על קו הרכבת לפילדלפיה, ואם המשפחה ניהלה בעיר מלון מצליח.
גיבונס נפטר ב-1826 ומשנת 1829 החל ואנדרבילט להשתלט על עסקי המעבורת.
תחילה רכש מבנו של גיבונס את קו ניו ג'רזי, ובהמשך השתלט על קווי אגן לונג איילנד ונהר הדסון.
מסילות הרכבת הראשונות בארצות הברית נסללו מ-1830 ואילך בניו אינגלנד, במטרה להוביל סחורות טקסטיל מערים מרכזיות כבוסטון ופרובידנס לאגן לונג איילנד ומשם, בספינות, אל שוקי ניו יורק.
בסוף העשור שלט ואנדרבילט על קווי הספנות והחל להשתלט על קווי הרכבת המתחברים אליהם.
ואנדרבילט רכש חלקות נדל"ן גדולות במנהטן ובסטטן איילנד והקים את חברת "מעברות סטטן איילנד" (המפעילה של מעבורת סטטן איילנד).
קווי ספנות לקליפורניה והסתבכות במרכז אמריקה
עם פרוץ הבהלה לזהב בקליפורניה פתח ואנדרבילט קו ספנות לסן פרנסיסקו (Vanderbilt's Accessory Transit Company) שעבר דרך פנמה, שם נפרקו הסחורות והועברו על ידי חמורים לחוף המערבי של פנמה, שם הוטענו על ספינות שהפליגו לקליפורניה.
על מנת לייעל שיטה זו הציע ואנדרבילט כריית תעלת ניקרגואה דרך ניקרגואה, שתעבור בנהר סן חואן ובאגם ניקרגואה.
עד שזו תיכרה החל בסלילת מסילות ברזל לאורך פנמה וניקרגואה.
ואנדרבילט לא הצליח לגייס הון עבור כריית התעלה והסתבך במימונו של ההרפתקן ויליאם ווקר, שביקש להשתלט על ניקרגואה ולשלוט בה.
אך כשליט ניקרגואה, ביטל ווקר את הזיכיון שניתן לוואנדרבילט לסלילת מסילת ברזל לרוחב המדינה, בטענה שהחברה הפרה את ההסכם, והעניק זכויות על מסי הנתיב לחברה מתחרה בבעלות קורנליוס גאריסון וצ'ארלס מורגן, שהציעו לווקר סכום כסף גדול ותמיכה במאבקו הצבאי בתמורה לזכויות על הנתיב.
בתגובה לביטול הזיכיון שלו, הפעיל ואנדרבילט לחצים כבדים על הממשל האמריקני, שחזר בו מההכרה בשלטונו של ווקר ומימן כוח מקוסטה ריקה השכנה שהשתלט על שפך נהר סן חואן לאוקיינוס האטלנטי.
לאחר שוך הבהלה לזהב ומלחמת האזרחים האמריקנית שב ואנדרבילט ופנה לעסקי רכבות.
על מנת לפתח את רשת הרכבות, כתשתית חיונית לפיתוח, העניק הממשל לחברות הרכבת זיכיונות לסלילה ולהקמת מתקנים בשטחי אדמה גדולים במחירים נמוכים ביותר.
ואנדרבילט רכש קווי רכבת באזור צפון-מזרח ארצות הברית תוך מאבק עם אנשי עסקים מתחרים.
במפגש שדרת פארק עם רחוב 42 הקים את ה"דיפו", התחנה המרכזית של רכבות ניו יורק שהייתה גם התחנה האחרונה בקווי ניו יורק סנטרל, ורכבת ניו יורק וניו הייבן.
ב-1871 נבנתה בדיפו תחנת גרנד סנטרל, תחנת הרכבת הגדולה ביותר בניו יורק הקיימת עד היום.
אחד משערי התחנה ואולם תצוגה במרכזה קרויים של שמו של ואנדרבילט.
לאחר מות אשתו עבר ואנדרבילט לקנדה, שם נישא ב-21 באוגוסט 1869 לאחייניתו מאלבמה, פרנק ארמסטרונג קרופורד (Frank Armstrong Crawford).
הוא היה בן 75 והיא בת 32. משפחת אשתו החדשה שכנעה את ואנדרבילט לתרום לשיקום דרום ארצות הברית.
במותו, בגיל 82, הוערך הונו ב-100 מיליון דולר.
לפי היחס בין הון זה לבין התל"ג האמריקאי ב-1877 והשוואתו לתל"ג בימינו, הוערך הונו של ואנדרבילט במונחי ימינו בכ-143 מיליארד דולר.
עובדה זו מציבה אותו כאמריקאי השני (לאחר ג'ון ד.
רוקפלר) או השלישי (לאחר רוקפלר ואנדרו קרנגי) בעושרו בהיסטוריה האמריקאית.
לוואנדרבילט הוענקה מדליית הזהב של הקונגרס.
ממשיך דרכו ומי שירש את רוב הונו, היה בנו, ויליאם הנרי ואנדרבילט.
קורנר ברוק היא עיר השוכנת בפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור בקנדה.
העיר נמצאת במזרחה של המדינה.
במקור, לקורנר ברוק היו 7 שכונות.
בשנת 1958, באירוע ונדליזם, נהרסו 4 משכונות העיר.
העיר מרוחקת 65 ק"מ מנמל התעופה סטפנוויל ו-55 ק"מ משדה התעופה דיר לייק, ניתן להגיע אליה גם באמצעות הכביש הטרנס קנדי העובר דרך העיר ובאמצעות תחבורה ימית.
קורנרשוט היא ערכה נושאת אקדח המיועדת למתאר של לוחמה בשטח בנוי ומאפשרת ביצוע ירי תוך הישארות היורה מאחורי מחסה וכך מקטינה את הסכנה למפעיל הנשק.
הערכה בנויה משני חלקים עיקריים: חלק אחורי הנישא על ידי המפעיל ומעוצב כרובה וחלק קדמי הניתן להסטה לצדדים ובו מותקן האקדח.
מצלמת וידאו המותקנת בחלקה הקדמי של הערכה מעבירה תמונה המתואמת עם כוונת האקדח למסך המותקן בחלקה האחורי של הערכה.
לחיצה על ההדק בחלק האחורי של הערכה מפעילה את ההדק של האקדח.
בשלב ראשון של הפיתוח הייתה רק תצורה של ערכה נושאת אקדח, בה הערכה משמשת כאמצעי עזר ולא כנשק עיקרי, היות שהקונספט מקשה על החלפת מחסנית מהירה ותפעול מעצורים באקדח.
הגרסה התקנית של הערכה נושאת אקדח גלוק אך ניתן להתאימה לאקדחים אחרים.
תצורות נוספות של הערכה שפותחו בהמשך כוללות שימוש במטול רימונים M-203 ואף התאמה של נשיאת תצורה מקוצרת של גלבוע.
בתצורה זו ניתן לפרק את הנשק ולהמשיך להשתמש בו כנשק עיקרי וכן להחליף מחסניות ולתפעל מעצורים בעודו מורכב (אך לא מהר כמו בנשק מופרד).
ניתן להתקין מצלמות וידאו המותאמות לראיית לילה וכן לשדר את התמונה המתקבלת מהמצלמה (למשל, לחפ"ק).
את הערכה פיתחו סא"ל במילואים עמוס גולן, מנכ"ל חברת "סילבר שאדו" (Silver Shadow) - יוצא הצנחנים ומפקד בית הספר ללוחמה בטרור ויחידת דובדבן בעברו - ואפרים יערי.
"סילבר שאדו" הוקמה בשנת 1995, והציגה לראשונה את ה"קורנרשוט" בשנת 2003. הערכה מפותחת בשיתוף חברת תעשיות נשק לישראל (IWI).
בישראל הערכה מצויה בשימוש הימ"מ, היחידות המיוחדות של משמר הגבול, יחידות מובחרות בצה"ל וכן בית הספר ללוחמה בטרור.
במרץ 2006 הודיעה חברת "סילבר שאדו" כי מכרה את הרובה למשרד ההגנה הבריטי, במטרה שישמש את הצבא הבריטי במלחמת עיראק.
במרץ 2017 פורסם כי הערכה נמצאת בשימוש הכוחות המיוחדים של מיאנמר במאבקם במיעוט הרוהינגי במיאנמר.
במאי 2020 פורסם כי הערכה נמכרה גם למשמר החופים הפיליפיני.
קוּרְנַת אַ-סָוודַא הוא ההר הגבוה ביותר בלבנון, המתנשא כ-3,088 מטר מעל גובה פני הים.
הוא חלק משרשרת ההרים של הר הלבנון, בסמיכות לעיירה בשרי בצפון המדינה.
על פי ספרות דתית מימי הביניים, פסגת ההר היא האתר שבו נטע נח עץ קדוש לאחר ששרד את המבול.
ההר נחשב למאגר מים, והוא מזין נהרות ממזרח כגון נהר העאסי וממערב כגון נהר קדישא.
העלייה אל ההר והירידה ממנו אורכה 12 ק"מ לכל כיוון, והיא נמשכת כ-7 שעות בסך הכל.
עם זאת, בגלל עונת השלג, השיא נגיש רק מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר.
שיפוע המדרונות, בעיקר המערביים שהם תלולים במיוחד, מגיע ל-75 מעלות ועל כן פסגת ההר ידועה במפולות שלגים רבות וקטלניות ביותר.
במהלך החורף ההר מושלג והטמפרטורות בו יורדות עד לכ-22 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
טמפרטורות המקסימום נעות בין 10 ל-15 מעלות צלזיוס, ואילו המינימום 0 עד 5 מעלות.
החורף ממושך, החל מאוקטובר עד סוף אפריל.
ממוצע המקסימום הוא מינוס 5 מעלות צלזיוס, ובלילה הטמפרטורה עשויה לצנוח עד למינוס 22 מעלות.
בממוצע יורדים 10 עד 12 מטר שלג בשנה.
השלג נשאר על הקרקע עד אמצע יוני ושלוגיות נשארות עד אמצע יולי.
הקרה שכיחה גם בקיץ, והטמפרטורה בלילה מגיעה לעיתים למינוס 5 מעלות.
קורנליוס נפוס היה ביוגרף, היסטוריון ומשורר רומי.
הוא נולד בהוסטיליה, כפר בגאליה קיסאלפינה לא הרחק מוורונה.
המשורר הרומי אוסוניוס מעיד כי מוצאו מגאליה, ופליניוס הזקן מכנה אותו Padi accola – "היושב ליד הנהר פו".
נפוס היה ידידו של המשורר קאטולוס וסייע לו בראשית דרכו ברומא; לאות הוקרה הקדיש לו קאטולוס את ספר השירים שחיבר.
עם ידידיו ברומא נמנו גם קיקרו וטיטוס פומפוניוס אטיקוס.
קיקרו הקדיש לנפוס את המסה De Amicitia ("על הידידות"); חליפת המכתבים ביניהם – שנכתבו לעיתים קרובות בקוד מתוחכם כדי להסתיר את אבחנותיהם הפוליטיות – כונסה על ידי מרקוס טוליוס טירו, עבדו המשוחרר של קיקרו, בחיבור Epistulae ad Atticum ("מכתבים אל אטיקוס").
פליניוס הזקן כותב, כי נפוס מת בתקופת שלטונו של אוגוסטוס.
סגנון הכתיבה של נפוס פשוט ביותר, ומסיבה זו השתמשו בקטעים ששרדו מיצירותיו ללימוד השפה הלטינית.
כמעט כל כתביו של נפוס אבדו.
הם נזכרים בחיבוריהם של סופרים ומשוררים אחרים, מרביתם ביצירתו היחידה של אולוס גליוס, Noctes Atticae ("לילות אטיקה").
Chronica ("כרוניקה") – היסטוריה עולמית בשלושה ספרים.
זהו כנראה החיבור האבוד אליו מתייחס קאטולוס בשירו הראשון (שיר ההקדשה):
Exempla - יצירה אבודה שאולוס גליוס (Noctes Atticae, 16.18.11) מזכיר אותה.
הייתה זו אנתולוגיה של אנקדוטות לשימושם של נואמים.
כפי הנראה חוברה לפני שנת 43 לפנה"ס.
יצירה ממנה שרד רק תקציר ונזכרת גם על ידי אולוס גליוס (15.28.1-2):
"קורנליוס נפוס בקי למדי בהיסטוריה והיה בין הידידים הקרובים ביותר של מרקוס קיקרו, בכל זאת נראה שהוא שגה בספר הראשון של תיאור חייו, באמרו שקיקרו היה בן 23 כשהופיע לראשונה במשפט והגן על סקסטוס רוסקיוס הנאשם ברצח."
יצירה ממנה שרד תקציר בלבד.
איננו יודעים אם המכתבים פורסמו אי פעם כספר.
De Viris illustribus – "על אישים מפורסמים" או "על אודות האישים הדגולים", ביוגרפיות מקבילות של אנשי שם רומאים ונוכרים.
חיבור זה הקיף לפחות 16 ספרים, שסודרו בזוגות.
כל זוג עסק ב"מקצוע" מסוים (מצביאים, היסטוריונים, מלכים ומשוררים ועוד), הספר הראשון בזוג הוקדש לאישים זרים והשני לאישים רומיים.
מחיבור זה שרדו לימינו רק 23 ביוגרפיות של מצביאים לא רומיים (De excellentibus ducibus exterarum gentium) ושתי ביוגרפיות של היסטוריונים רומיים (De Historicis Latinis).
החיבור פורסם בסביבות שנת 35 או 34 לפנה"ס, לפני מות אטיקוס, ומהדורה שנייה שלו הופיעה לפני 27 לפנה"ס; הדבר מתחוור מן העובדה שאוגוסטוס נקרא בו בשם "קיסר" ולא בתואר "אוגוסטוס" שהוענק לו ב-27 לפנה"ס.
עולמה של הספרות הרומית – סקירה ביקורתית על מהותה, התפתחותה ומעצביה.
קוֹרנליוּס לבֵּאוֹ (Cornelius Labeo) היה תאולוג רומי ואנטיקוואר, שכתב על נושאים כמו לוח השנה הרומי ותורתה של הדת האטרוסקית.
חיבוריו שרדו רק בקטעים ועדויות אצל סופרים אחרים.
זמנו תוארך למאה ה-3 לספירה, אולם תארוך זה אינו ודאי.
התארוך שלו שנוי במחלוקת ונע בין תחילת המאה ה-2 למאה ה-3. לבאו כונה "התאולוג הרומי החשוב ביותר" לאחר מרקוס טרנטיוס וארו, שנראה שעבודתו השפיעה עליו באופן ניכר.
הוא בדרך כלל נחשב נאופלאטוניסט.
לבאו וקנסורינוס הם הסופרים היחידים בעלי עניין ברור בכתיבה על הדת הרומית העתיקה בתקופה של "אנרכיה צבאית" בין מותו של קרקלה ועלייתו של דיוקלטיאנוס, אז נראה שהלמדנות לרוב פסקה.
מאחר שלעיתים הייתה חפיפה בין הדת והחוק האזרחי ברומא העתיקה, הקטעים מאת קורנליוס לבאו לעיתים מבולבלים עם אלה של המשפטנים פקוויוס לבאו ומרקוס אנטיסטיוס לבאו .
לבאו היה בין המקורות בהם השתמשו מקרוביוס, לידוס וסרוויוס.
לפעמים הניחו שהבתים על אורפאוס, שניתנו על ידי מקרוביוס בספר הראשון של ה"סאטורנליה" שלו, נלקחו מלבאו.
חיבוריו היו משפיעים דיו, עד שהוא שימש כמושא לביקורת על ידי אבות הכנסייה, כמו ארנוביוס ואוגוסטינוס.
ייתכן והוא היה מקור הביניים של ארנוביוס לציטוטים של פורפיריוס, ואולי גם של מרטיאנוס קפלה לציטוטים של יאמבליכוס.
לבאו התעניין בבעיות כמו קיומה של נומינה טובה או רעה, והאם יצורים בשלב ביניים צריכים להיקרא "שדים" או "מלאכים".
לבאו הוא בין הסופרים היוונים והרומים שאיתם אוגוסטינוס מתווכח על טבעם של "שדים" בספר 8 בחיבורו "עיר האלוהים".
במיוחד הוא דוחה את אבחנתו של לבאו בין שדים טובים לרמאים, ואומר שכולם נשמות לא טהורות ומשום כך רעות.
בהגדרתו דמויות שמימיות כאלים, חצאי-אלים וגיבורים, לבאו מיקם את אפלטון בין חצאי-אלים כמו הרקולס ורומולוס.
בחיבורו "על החודשים" (De mensibus), לידוס מצטט את לבאו כמקור שלו לרשימה ובה 30 שמות לאפרודיטה (ונוס) ולהסברים על מנהגים הקשורים ללוח השנה כמו למשל האטימולוגיה של שמות החודשים.
לבאו תמך בהשקפה שהאלה הרומית מאיה הייתה הארץ (טרה), ונקראה כך בשל גודלה (magnitudine) והאלה הטובה (בונא דאה ), לה הוקדש מקדש בראש חודש מאי הרומי.
לבאו כתב ספר בשם "De oraculo Apollinis Clarii", שסיפק פסקת מפתח להבנת נטיות מונוטואיסטיות במחשבה הדתית היוונית והרומית העתיקה.
פסקה זו כוללת את מילותיו של האורקל מקלארוס, שהשתמרו בציטוט של מקרוביוס מתוך לבאו:
כאשר נשאל "מיהו האל העליון?", השיב אפולו: "ברצונך לדעת מיהו מלך השמיים, שאת זהותו אפילו אני לא יודע, אולם אני ירא אותו בהתאם למסורת".
אפולו אומר שהאל העליון נעלה עליו, אין לתארו ואין להכירו.
לבאו גם מדווח שנעשה חיפוש לפירוש הפסוק האורפי המפורסם: "אחד הוא זאוס, אחד הוא האדס אחד הוא הליוס, אחד הוא דיוניסוס".
על פי מקרוביוס: "הסמכות של השורה האחרונה הזאת נתמכת על ידי אורקל של אפולו מקלארוס (Clarian Apollo), שבו ניתן עוד שם לשמש, הנקראת באותם פסוקים מקודשים, בין שאר הכינויים, בשם 'יאו' (Iao, Ἰαώ).
שכן כאשר נשאל אפולו מקלארוס מי מבין מהאלים צריך שיהא מזוהה עם האל הקרוי יאו, הוא הכריז כך:...'שוו לעצמכם שיאו הוא ראש וראשון לכל האלים, בחורף הוא האדס, בתחילת האביב הוא זאוס, בקיץ הוא הליוס, ואילו בסתיו הוא דיוניסוס רב־החן'.
את פירוש האורקל הזה, ואת ההסבר לישות האלוהית ולשם, לפיו מזוהה יאו עם האב ליבר והשמש, מביא קורנליוס לבאו בהרחבה בספר הקרוי 'על האורקל של אפולו מקלארוס'".
"יאו" אינו מזוהה כאן במפורש כאל של היהודים, אולם השם כבר היה מושרש בשימוש הלטיני ככזה (למשל אצל דיודורוס סיקולוס ומרקוס טרנטיוס וארו) ואין כמעט ספק שמקרוביוס או קורנליוס לבאו ידעו כי זהו שמו של אלוהי היהודים.
לבאו ניסה למצוא דרך למקם את האל היהודי במערכת האלים האולימפיים.
קורנליוס ראיין היה עיתונאי וסופר אירי שנודע בעיקר בגלל כתיבתו הפופולרית של היסטוריה צבאית, בעיקר על קרבות גדולים במלחמת העולם השנייה.
ראיין נולד בדבלין ולמד לנגן בכינור באקדמיה האירית בדבלין.
ב-1940 עבר ללונדון וב-1941 החל לעבוד ככתב צבאי בדיילי טלגרף.
הוא תיאר את קרבות האוויר באירופה והשתתף במספר פעולות הפצצה של חיל האוויר השמיני והתשיעי של ארצות הברית.
לאחר מכן השתתף ותיאר את קרבות הארמייה השלישית בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון.
לאחר כניעת גרמניה ב-1945 הועבר לחזית האוקיינוס השקט וב-1946 הועבר לירושלים.
ב-1947 עבר לארצות הברית ועבד בשבועון טיים שם כתב על ניסויי הגרעין של ארצות הברית באוקיינוס השקט וגם על קרבות מלחמת העצמאות.
ב-1949 ביקר באזור הנחיתה בנורמנדיה והחליט לכתוב ספר על המערכה בנורמנדי.
הוא ערך כ-כאלף ראיונות עם לוחמים של בנות הברית, גרמנים ואזרחים צרפתיים.
הוא החל לכתוב את הספר ב-1956 והספר יצא לאור בשם היום הארוך ביותר ב-1959 והיה רב-מכר.
ראיין גם השתתף בכתיבת התסריט לסרט "היום הארוך ביותר" בשנת 1962.
ב-1966 פרסם את ספרו "הקרב האחרון" על הקרב על ברלין.
לאחר עבודת מחקר מקיפה שכללה ראיונות עם לוחמים בריטיים, אמריקאים, רוסים, גרמנים ואזרחים.
בשנותיו האחרונות לקה בסרטן הערמונית, אך הספיק לסיים את ספרו האחרון "גשר אחד רחוק מדי" (1974) על מבצע מרקט גארדן.
הספר עובד ב-1977 לסרט מצליח באותו שם בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
שלושה ספרים אלה תורגמו לעברית.
קוֹרְנֶפוֹרוֹס (מיוונית - נושא אלה) או β בהרקולס, נקרא לפעמים גם רוּטִילִיקוּס (שיבוש של המילה הלטינית "Titillicus" - בית שחי) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים הרקולס עם בהירות נראית מדרגה 2.77, הנמצא במרחק של כ-140 שנות אור ממערכת השמש.
למרות שהוא הכוכב הבהיר בקבוצה, הוא קיבל את ציון באייר β בהרקולס בעוד שהציון α בהרקולס ניתן לכוכב המייצג את ראשה של הדמות.
קורנפורוס הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G7 III, מסתו היא קצת יותר מ-3 מסות שמש ורדיוסו כ-17 רדיוסי שמש.
טמפרטורת פניו כ-4,900 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 120 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך מכיוון שהטמפרטורה שלו נמוכה בקרוב ל-1,000 קלווין מטמפרטורת השמש, חלק גדול יותר של קרינתו היא בתחום התת-אדום כך שעוצמת הארתו הכוללת היא מעט יותר גדולה ועומדת על פי 150 מעוצמת ההארה של השמש.
את קורנפורוס מקיף בן זוג עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 6.5 במרחק זוויתי של 62 אלפיות של שניית קשת השקול לכ-0.4 יחידה אסטרונומית, אך המסלול הוא מאוד אליפטי כך שהמרחק משתנה בין 0.18 יחידה אסטרונומית ו-0.62 יחידה אסטרונומית בזמן הקפה של 410.5 ימים.
מנתוני המסלול ניתן להעריך שמסתו של בן הזוג העמום היא מעט פחות ממסת שמש אחת, אך בשל המרחק הקטן והפרש הבהירות הגדול לא ניתן לדעת את שאר תכונותיו של בן הזוג.
Cornerstone OnDemand, Inc היא ספקית תוכנת פיתוח מבוססת ענן וחברת טכנולוגיית למידה.
החברה נסחרה בבורסה של נאסד"ק תחת הסמל Nasdaq:CSOD עד שנרכשה על ידי חברת ההשקעות הפרטיות Clearlake Capital בשנת 2021. Cornerstone התחילה בתור CyberU, שסיפקה הדרכה מקוונת לתאגידים.
וחינוך למבוגרים, אבל בסופו של דבר העביר את המיקוד לפיתוח תוכנה לניהול המשאב האנושי.
מטה החברה יושב בסנטה מוניקה, קליפורניה.
Cornerstone OnDemand, Inc הוקמה על ידי אדם מילר, פרי וולק וסטיבן סימור בשנת 1999 תחת השם CyberU וכחברת טכנולוגיית למידה.
החברה מבוססת בסנטה מוניקה, קליפורניה .
החברה יצאה להנפקה ב-2011 בנאסד"ק ונסחרה תחת הסמל CSOD.
נכון לשנת 2017, יותר מ-3000 חברות השתמשו בתוכנת החברות.
עם רכישת Saba בשנת 2020, החברה התרחבה ל-7000 משתמשים.
בשנת 2017, החברה קיבלה השקעה של 300 מיליון דולר מ-Linkedin ומ- Silver Lake .
נרכשה על ידי חברת ההשקעות הפרטיות Clearlake Capital Group בעסקה המוערכת בשווי של 5.2 מיליארד דולר.
הבעלים החדש העביר את החברה לפרטית.
החברה מפתחת ומשווקת מספר מודולים שבנויים על בסיס הפלטפורמה של קורנרסטון
ניהול תיקי עובדים (HR Core)
ניהול גיוס וקליטת עובדים (Recruitment)
מערכת לניהול חווית למידה (LXP)
הערכת עובדים וניהול ביצועים (Performance)
מנכ"ל קורנרסטון ישראל משנת 2007, שנת הקמת החברה בישראל, הוא אורן יצחקי.
לקורנרסטון פעילות בישראל המיוצגת בלעדית על ידי חברת מטריקס.
החברה מחזיקה מרכז פיתוח ותמיכה ברמת החייל בתל אביב.
בין לקוחותיה בישראל: חברת השילוח UPS, מכבי שירותי בריאות, חברת ההפצה דיפלומט, שירותי בריאות כללית, בנק לאומי, בנק הפועלים, אלקטרה מוצרי צריכה, Cognyte, ביטוח לאומי ואחרות
אולוס קורנליוס קלסוס היה אנציקלופדיסט רומאי, הידוע בשל חיבורו ששרד, "על הרפואה" , שהוא ככל הנראה החלק היחיד ששרד מתוך אנציקלופדיה גדולה הרבה יותר.
החיבור הוא מקור ראשוני על דיאטה, רוקחות, כירורגיה ותחומים קשורים, והוא אחד המקורות הטובים ביותר העוסקים בידע הרפואי בעולם הרומאי.
החלקים שאבדו מתוך האנציקלופדיה כללו כנראה כרכים על חקלאות, משפט, רטוריקה ואמנויות המלחמה.
הוא תרם לקטלוג של מחלות ברפואת עור, כמו מירמקיה ושמו נזכר לעיתים במונחים רפואיים הקשורים לעור, כמו קריון קלסי ו"אזור קלסי".
דבר לא ידוע על חייו של קלסוס.
אפילו שמו הפרטי הרומאי אינו ודאי; הוא נקרא גם "אאורליוס" וגם "אאולוס", כאשר השני מביניהם הוא הסביר יותר.
מספר התבטאויות מקריות בחיבורו מצביעות על כך שהוא חי תחת שלטונם של אוגוסטוס קיסר וטיבריוס; דבר המאושר על ידי אזכורו את היותו של תמיסון מלאודיקי בגיל מבוגר.
הוא זוהה כמקדיש אפשרי של מצבה ברומא, אולם גם הועלתה השערה שהוא חי בגאליה נארבוננסיס, בגלל שהוא מתייחס לזן של צמח מטפס (marcum), שעל פי פליניוס הזקן מקורו באזור זה.
יש ספק בכך שהוא עסק ברפואה בעצמו, ולמרות שנראה שקלסוס מתאר וממליץ על אבחנותיו הרפואיות שלו עצמו, שאושרו על ידי ניסיון, קווינטיליאנוס אומר שכרכיו כללו כל מיני נושאים ספרותיים, ואפילו חקלאות ותורת לחימה.
מתוך הכרכים הרבים של האנציקלופדיה שלו, רק אחד נשאר שלם, מחקרו "על הרפואה".
העריכה האנציקלופדית תואמת לחלוקה המשולשת של מדע הרפואה באותה תקופה, כפי שנקבעה על ידי היפוקרטס ואסקלפיאדס – תזונה, פרמקולוגיה וכירורגיה.
ספר 1 – ההיסטוריה של הרפואה (כולל אזכורים של כשמונים מחברים רפואיים, כמה מהם ידועים רק מהספר הזה)
ספר 2 – פתולוגיה כללית
ספר 3 – מחלות ספציפיות
ספר 4 – חלקי הגוף
ספרים 5, 6 – פרמקולוגיה
בהקדמה ל"על הרפואה" יש דיון מוקדם על הרלוונטיות של התאוריה לפרקטיקה הרפואית ויתרונות וחסרונות של ניסויים בבעלי חיים וניסויים בבני אדם.
במחקר על מחלות, השיטה העקרונית של קלסוס הייתה לערוך תצפיות על פעולות הטבע, ולהסדיר אותן במקום להתנגד להן, במחשבה שחום בעיקרו כלול במאמץ של הגוף להסיר מעצמו גורם חולני, ושאם לא התערבו בו באופן מופרז, התהליך עשוי להסתיים במצב של בריאות.
הוא נכנס לפירוט רב בקשר להכנתן של תרופות רבות, כולל הכנת אופיואיד.
בנוסף על כך, הוא מתאר הליכים כירורגיים רומיים רבים של המאה ה-1, הכוללים הסרת קטרקט, טיפול באבנים בכליות וקיבוע שברים.
היפוקרטס השתמש במילה היוונית carcinos, שמשמעותה "סרטן", בהתייחסו לגידולים ממאירים.
היה זה קלסוס שתרגם את המונח היווני למלה הלטינית cancer, שגם משמעותה "סרטן".
חיבורו של קלסוס הודפס לראשונה בשנת 1478. סגנונו הוערך כשווה ערך ברהיטותו לסגנונם של המחברים הטובים ביותר בתקופת אוגוסטוס.
קלסוס כתב חיבור טכני על חקלאות, שעליו קולומלה ביסס חלקית את חיבורו De Re Rustica.
בין בעלי הסמכות אותם הוא מצטט, נזכר בשתי הזדמנויות שונות מחבר רפואי יהודי בשם "יודאוס" (Iudaeus).
ישנן שתי אפשרויות לפיהן ניתן לפרש את השם הזה: או שמדובר בכינוי "היהודי" של אדם שקלסוס לא ידע את שמו, או ששמו היה "יודאוס" ממש, כגרסה של השם "יודאס", יהודה.
קורנליוס "דאטץ'" וורמרדאם היה אתלט אמריקאי, 6 פעמים אלוף ארצות הברית (1938, 1940 - 1944) ושיאן עולם בקפיצה במוט.
החזיק בשיא העולם במשך כ-17 שנים ברציפות, יותר מכל קופץ אחר בהיסטוריה, אך לא זכה במדליה אולימפית מאחר שבתקופה שקבע את שיאי העולם, שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) התבטלו בגלל מלחמת העולם השנייה.
נוסף לכך היה שחקן ומאמן כדורסל.
וורמרדאם נולד וגדל בלונג ביץ', קליפורניה בן למהגרים הולנדים, גרטרוד ואדריאנוס וורמרדאם וגדל בהנפורד, קליפורניה.
בקפיצותיו השתמש במוט העשוי מבמבוק.
באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-3 ביולי 1937 זכה וורמרדאם במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.46 מטר זהה לזו של המנצח ויליאם ספטון.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבאפלו, ניו יורק ב-1938 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.41 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-1939 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.34 מטר, אחרי ג'ורג' וארוף (4.37 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-29 ביוני 1940 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא עולם חדש של 4.60 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של האלוף האולימפי (ברלין 1936) ארל מידוס מארצות הברית (4.54 מטר).
בתחרות שנערכה בקומפטון קליפורניה ב-26 ביוני 1941 הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 4.72 מטר.
בתחרות שנערכה במודסטו קליפורניה ב-23 במאי 1942 הוא שיפר שוב את שיאו העולמי והעמידו על 4.77 מטר, שיא זה נשבר רק בשנת 1957, בס"מ אחד על ידי בוב גוטובסקי מארצות הברית בעזרת מוט איכותי יותר (4.78 מטר) ובכך החזיק בשיא העולם במשך כ-17 שנים ברציפות, יותר מכל קופץ אחר בהיסטוריה.
בתחרות שנערכה באולם בשיקגו, אילינוי ב-20 במרץ 1943 הוא קבע שיא עולם של 4.79 מטר שהחזיק מעמד כ-16 שנים ונשבר על ידי דון ברג מארצות הברית (4.81 מטר) ובסך הכל הוא החזיק בשיא העולם באולם כ-17 שנים גם כן.
נפטר ב-2001 לאחר שסבל מאלצהיימר.
הוא הותיר אחריו 5 ילדים ו-20 נכדים.
וורמרדאם זכה ב-6 אליפויות ארצות הברית בקפיצה במוט וקבע 13 שיאי עולם (7 באצטדיון ו-6 באולם) מהם אושרו 8 (3 באצטדיון ו-5 באולם) והחזיק בשיאי העולם באצטדיון ובאולם במשך כ-17 שנים.
וורמרדאם זכה בשנת 1942 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.
בשנת 1977 זכה וורמרדאם להיכלל בהיכל התהילה האמריקאי באתלטיקה.
קורנליס דה ברוין (בהולנדית: Cornelis de Bruijn; 1652, האג, הרפובליקה ההולנדית – 1726 (1727?), אוטרכט, הרפובליקה ההולנדית) היה צייר וסופר הולנדי, שערך שני מסעות רחבי היקף ללבנט, לרוסיה, לפרס, לציילון ולאיי הודו המזרחיים ההולנדיים ופרסם על אודותם ספרים מאוירים.
קורנליס דה ברוין נולד בעיר האג.
אין מידע על משפחתו ועל חינוכו.
בבחרותו השתלם בציור, אך אין בנמצא עבודות שלו מהתקופה שקדמה למסעותיו.
ב-1674 יצא למסעו הראשון למזרח, ו-27 שנים אחרי כן יצא למסעו השני.
בשני המסעות הפיק מאות רישומים וציורים שרובם נועדו לאייר את ספרי המסעות שחיבר.
במרוצת מסעותיו תיעד בפירוט את המקומות שבהם ביקר וכן ליקט פריטי טבע, עתיקות ואמנות.
בשובו להאג מכר את שלל חפצי הפלאות הללו.
דה ברוין, שככל הנראה הכיר את הכתבים הקלאסיים בשפות המקור – יוונית ולטינית, הפגין ידע לא מבוטל על אודות המקומות השונים במסעותיו.
מלבד זאת השתמש בתיאורים שקרא, כגון כתבי הגאוגרף וההיסטוריון ההולנדי אולפרט דאפר, שבהם רוכזו מקורות רבים, וכן כתביהם של הנוסעים פייטרו דלה ואלה.
וז'אן דה תבנו ששימשו לו כמדריכים בנסיעותיו בלבנט, בפרס ובהודו.
כמעט בכל מקום שבו שהה במסעותיו נעזר דה ברוין בנציגי חברת הודו המזרחית ההולנדית, התארח אצלם והשתמש בקשריהם.
את מסעו הראשון החל דה ברוין באיטליה, שבה שהה כארבע שנים, בעיקר ברומא, להוציא שהות לא קצרה בעיר הנמל ליבורנו.
ברומא הצטרף לאגודת הציירים בני ארצות השפלה (בנטפויכלס), שבה כונה בשם "אדוניס".
תחנותיו העיקריות באסיה הקטנה היו סמירנה ואיסטנבול.
בביקורו בגיזה, טיפס עד קצה הפירמידה הגדולה ואף חרת את שמו על אחת מאבניה.
דה ברוין נחשב לראשון שצייר חלקים מפנים הפירמידה.
ממצרים המשיך לארץ ישראל וצייר לא מעט ממראות יפו, רמלה, ירושלים ובית לחם, טבריה, הר תבור, נצרת, חיפה ועכו.
ציוריו אלה משמשים את חוקרי הארץ.
דוגמה לכך הם ציורי כנסיית הקבר בירושלים, שתקרת הרוטונדה שלה התמוטטה בשריפה ב-1808. דוגמה בולטת אחרת היא ציור גרם-המדרגות בתוך חצר המצודה ההוספיטלרית בעכו ב-1682, ציור שהנחה את הארכאולוגים בשנות התשעים בחשיפה ובשיקום של המבנה שכוסה במאות שעברו בעפר ונעלם תחתיו.
את הציורים במקומות השונים ביצע, לדבריו, תוך סיכון חיים משום האיסור שהטילו העות'מאנים על תיעוד ביצורים בידי זרים.
בסתיו 1682 יצא דה ברוין בשיירה שהוליכה לחלב, שבה התעכב כשנה.
מסוריה הפליג ב-1684 לקפריסין וממנה לוונציה, שבה עבד כשמונה שנים במחיצת הצייר הגרמני יוהאן קרל לוֹת .
דה ברוין חזר להאג ב-1693, וב-1698 הוציא לאור את ספר מסעותיו הראשון, שכלל למעלה מ-200 מציוריו.
הספר זכה להצלחה גדולה ותורגם במהרה לשפות אחרות.
ב-1699 נבחר דה ברוין לכהן כראש גילדת הציירים בהאג.
ב-1701 יצא דה ברוין למסעו הגדול השני שהחל ברוסיה.
המלחמה באירופה (1701–1714) מנעה מסע ביבשה, דרך גרמניה ופולין, ודה ברוין נאלץ לעשות את דרכו בספינת סוחר שהקיפה את נורווגיה ושטה בים ברנץ ובים הלבן עד נמל ארכנגלסק.
בדרכו למוסקבה עבר בצפון-מערב רוסיה ותיעד בכתוב ובאיור את אנשי השבטים הנודדים בטונדרה הארקטית, הסאמויידים .
במוסקבה הוצג בפני הצאר פטר הגדול, החליף עימו דברים בהולנדית ואף התבקש לצייר את אחייניותיו של השליט.
בתוך כך יצא לסיור בוורונז', ככל הנראה לראות את המספנה החדשה שהקים הצאר על הנהר שם.
בסוף אפריל 1703 עזב את מוסקבה בדרכו לפרס בהפלגה במורד נהר מוסקבה, נהר אוֹקָה והוולגה עד לאסטרחן בשפך לים הכספי.
דה ברוין התעכב בניז'ני נובגורוד במהלך ימי הפסחא, ובאמצעותו הובאו לידיעת המערב תיאורים של מרכז המסחר הרוסי הגדול שעל הוולגה.
מאסטרחן הפליג לאורך חופו המערבי של הים הכספי עד דרבנט, שם נכנס לגבולות פרס ואת המשך דרכו עשה ביבשה.
אחרי ביקור בארדביל חצה את הרי אלבורז, עבר בקוֹם ובכאשאן והגיע בדצמבר 1703 לאספהאן הבירה.
שם שהה כמעט שנה כאורחו של נציג חברת הודו המזרחית ההולנדית, ובתוך כך בילה כשלושה חודשים בפרספוליס, צייר את אתריה והקדיש בספרו מקום נרחב לתיאוריהם.
הציורים שהפיק בפרספוליס עוררו עניין רב, ובמשך מאה השנים שאחרי כן היו היחידים הזמינים במערב.
בשהותו בפרס השיג דה ברוין עותק של השאהנאמה (אפוס המלכים) של פֿירדוסי ופרסם תרגום מקוצר שלו בתוך ספר מסעותיו.
אחרי ביקורים בפסארגאדה ובשיראז הפליג דה ברוין בסוף 1705 להודו דרך נמל גמרון שבמפרץ הפרסי אל האוקיינוס ההודי.
ספינתו נחתה בקוצ'ין, שהייתה נתונה אז בידי ההולנדים, וממנה המשיך לגאלֶה בציילון ההולנדית (סרי לנקה).
מגאלה הפליג למרכז חברת הודו המזרחית ההולנדית בבטוויה, בקצהו הצפוני של האי ג'אווה, שם היה אורחו של המושל ההולנדי.
באוגוסט 1706 החל דה ברוין בדרכו חזרה לארצו.
בגלל המלחמה באירופה נמנע מן השיט דרך כף התקווה הטובה וחזר בנתיב שבו בא, דרך פרס, רוסיה והים הצפוני.
בסתיו 1708 שב לעירו האג.
ספר מסעותיו השני של דה ברוין, "מסע ברחבי מוסקוביה, פרס ואיי הודו המזרחית", אף הוא עתיר איורים, ראה אור בהולנד ב-1711 ותורגם לשפות אחרות.
הספר היה ערוך בצורת יומן, לפי סדר זמנים, שלא כספרו הראשון.
דה ברוין השקיע ממון רב בהפקתו אך הצלחתו של הספר המסחרית הייתה פחותה משל קודמו.
המלחמה גרמה לערעור המצב הכלכלי בהולנד, והקונים התמעטו.
על כך נוספה האשמתו של דה ברוין בגנבה ספרותית כשהתברר שכף רגלו לא דרכה בפלמירה שבמדבר הסורי וציוריו הועתקו מאחרים.
דה ברוין שקע בחובות ונמלט מנושיו לעיר ויאנן שמדרום לאוטרכט, שהייתה עיר קיסרית חופשית מחוץ לתחום השיפוט של הרפובליקה ההולנדית.
את שארית חייו עשה באחוזת אחד ממיטיביו באוטרכט.
קורנליוס לוּס (בשוודית: Cornelius Loos; 4 בפברואר 1686, סטוקהולם, שוודיה – 15 באפריל 1738, המבורג, גרמניה) היה קצין הנדסה בצבא שוודיה, שהתמחה באדריכלות ביצורים, והגיע בפרישתו לדרגת מאיור-גנרל.
לוּס נודע בציורי מבנים שביצע במסעו ללבנט בשנים 1710–1711.
קורנליס לוּס נולד בסטוקהולם ב-1686 למשפחה של פשוטי עם, ובשירותו בצבא שוודיה השתלם בהנדסת ביצורים.
בתחילת דרכו הועסק בביצורי הערים רֶוַול (טאלין, אז חלק מממלכת שוודיה) וגוטבורג, ומ-1708 השתתף במערכות מלחמת הצפון הגדולה בפולין וברוסיה ביחידת משמר המלך קרל ה-12. אחרי תבוסת השוודים בקרב פולטבה ביולי 1709 הלך אחרי מלכו למקלט שהעניק הסולטאן אהמט השלישי בבֶּנדֶרי שבחבל בֵּסַרַבּיָה.
ב-1710 נשלח לוּס בפקודת המלך, יחד עם שני קצינים נוספים בעלי ניסיון במדידות ובשרטוט, "לירושלים ולמצרים", כדי לתעד "ענתיקות ומונומנטים".
שלושת הקצינים יצאו מבנדרי בינואר 1710. תחנתם הראשונה הייתה קונסטנטינופול, שבה עבדו כשישה שבועות וממנה הפליגו לאלכסנדריה שבמצרים, ביקרו בפירמידות ובאתרים אחרים והמשיכו בהפלגה לעכו.
בארץ ישראל התעכבו במקומות הקדושים לנצרות, כצליינים רבים אחרים.
בהמשך הצפינו לדמשק, בעלבכּ וחלב.
מסוריה יצאו לקונסטנטינופול שבה שהו זמן-מה וביוני 1711 חזרו לבנדרי.
לוּס הועלה עוד קודם לכן לדרגת מאיור ואחרי שובו הוענק לו תואר אצולה.