tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגנואה הפך לשחקן מוביל ושיחק בכל משחקי המועדון עד למחזור ה-22 שלאחריו נפצע ולאחר שהחלים לא חזר להרכב המועדון.
ב-22 ביולי 2014 חתם בססואולו העולה החדשה לסרייה א' תמורת 3.5 מיליון אירו.
ב-22 ביוני 2016 ורסאלקו חתם באתלטיקו מדריד.
בתחילת עונת 2017/2018, התחיל ורסליקו לפתוח כמגן הקבוע של אתלטיקו מדריד, על חשבון חואנפראן, והפגין יכולת מצוינת.
ב-31 ביולי 2018 הושאל לאינטר מילאנו לעונה אחת.
ב-2 ביולי 2022 חתם ורסאליקו באולימפיאקוס לשלוש שנים, אולם שוחרר מהמועדון אחרי 3 משחקים בלבד.
ב-2 בנובמבר 2010 נכלל לראשונה בסגל נבחרת קרואטיה במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-9 בפברואר 2011 במשחק ידידות מול .
ורסאלקו נכלל בסגל הרחב של הנבחרת לקראת יורו 2012, אך לא נכלל בסגל הסופי.
כעבור זמן קצר נקרא לחזור לסגל הנבחרת לקראת פציעתו של איבו איליצ'ביץ'.
ורסאלקו נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 ואף פתח במשחק הפתיחה נגד .
ב-12 בנובמבר 2014 ענד את סרט הקפטן במשחק ידידות נגד והפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות הנבחרת.
שימאו אינטרנשיונל פלאזה (בכתב סיני: 上海世茂国际广) הוא גורד שחקים סופר גבוה המתנשא לגובה של 333.3 מטר (1,094 רגל) וכולל 60 קומות (בנוסף ל-3 קומות תת-קרקעיות) אשר נמצא במרכז העסקים הראשי חואנגפו שבשאנגחאי, סין.
בניית המגדל החלה בשנת 2001 והסתיימה בשנת 2006.
שימאו אינטרנשיונל פלאזה בעל שני צריחים בקצהו, אשר מתנשאים לגובה של 333.3 מטרים.
רוב הבניין (48 הקומות התחתונות) מכיל מלון חמישה כוכבים מפואר ביותר: מלון לה רויאל מרידיאן שנגחאי הכולל כ-770 חדרי מלון.
המגדל מכיל בנוסף גם תשע קומות של קניון ועוד שלוש קומות של מועדונים מיוחדים.
המגדל משתרע על שטח של 91,600 מטרים רבועים וכולל כ-300 מגרשי חנייה.
קבוצת שימאו משנגחאי קנתה את יזמית הבנייה המקורית של הבניין, קבוצת ואן שיאנג בשנת 2001 ושינתה את שמו של המגדל.
שימון מרצ'יניאק (בפולנית: Szymon Marciniak; נולד ב-7 בינואר 1981) הוא שופט כדורגל פולני.
מרצ'יניאק שופט משחקים בליגת העל הפולנית, וכן במסגרות משחקים של פיפ"א, כגון גמר מונדיאל 2022, שהתרחש בקטר ב-18 בדצמבר.
מרצ'יניאק הפך לשופט מטעם פיפ"א בשנת 2011. באותה שנה הוא שפט את משחק מוקדמות הליגה האירופית בין אולסון לבין פרנצווארוש.
ב-2012 הוא שפט את משחקו הראשון בליגת האלופות, בין ונטספילס למולדה.
הוא שימש כשופט במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014, הראשון שבהם בין ל.
הוא נכנס לרשימת שופטי העלית של אופ"א ב-2015, ונבחר לאחד מ-27 שופטי הכדורגל הטובים באירופה.
ב-30 ביוני 2015, הוא שפט את משחק גמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בין לבין .
במרץ הוא שפט את משחקו הראשון בשלב הנוקאאוט של ליגת האלופות, לאחר שניהל את משחק שמינית הגמר בין ריאל מדריד לרומא.
חודש לאחר מכן הוא שפט במשחק רבע הגמר בין באיירן מינכן לבין בנפיקה ליסבון.
במסגרת יורו 2016 הוא שפט שלושה משחקים: נגד ו נגד בשלב הבתים ואת משחק שמינית הגמר בין ל.
ב-29 במרץ 2018 הודיעה פיפ"א הודיעה שהוא ישפוט במונדיאל 2018 ברוסיה.
בטורניר זה הוא שפט שני משחקים בשלב הבתים: בין לאיסלנד ובין גרמניה ל.
מאוחר יותר באותו קיץ הוא שפט את הדרבי של מדריד בין ריאל לאתלטיקו במסגרת הסופר קאפ האירופי 2018.
ב-2021 הוא אובחן עם טכיקרדיה לאחר שהחלים ממחלת נגיף קורונה 2019, מה שמנע ממנו לשפוט בטורניר יורו 2020.
לאחר ששפט שני משחקים במונדיאל 2022 בקטר, של מול ו מול , נבחר מרצ'יניאק לשפוט גם את משחק הגמר של הטורניר בין צרפת לארגנטינה ב-18 בדצמבר.
ב-2023 הודיעה אופ"א שמרצ'יניאק ישפוט את גמר ליגת האלופות, ובכך הפך לשופט השני בהיסטוריה ששופט באותה עונה גם את גמר המונדיאל וגם את גמר ליגת האלופות.
ביוני אותה שנה, שבוע וחצי לפני הגמר בין מנצ'סטר סיטי לאינטר מילאנו פורסם שמרצ'יניאק נאם בכנס של מפלגת הימין הרדיקלי הפולנית קונפדרציית החירות והעצמאות , שמנהיגה, סלבומיר מנצן, התבטא נגד יהודים, להט"בים והפלות מלאכותיות.
למרות הביקורת שספג הודיעה אופ"א ב-2 ביוני כי הוא אכן ישפוט את הגמר, לאחר שהתנצל וטען כי נשא הרצאה בנושא מוטיבציה ו"לא היה מודע לאופי האירוע המדובר".
ב-2024 שפט בחצי גמר ליגת האלופות בין ריאל מדריד לבאיירן מינכן, ואחרי טעות מכריעה בדקות הסיום של המשחק הושהה על ידי אופ"א וחזר חודשיים לאחר מכן ליורו 2024.
שימה (בהונגרית: Sima) הוא כפר זעיר ביותר המונה רק 47 נפשות (נכון ל-2020) במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בשימה חיו במהלך השנים מעט יהודים.
שימון סבאלה (בפולנית: Szymon Sawala; נולד ב-25 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר פולני, ששיחק בעמדת הקשר.
סבאלה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אמיקה וורונקי.
ב-24 בנובמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה דיסקובוליה גרודזיסק וילקופולסקי.
בקיץ חתם סבאלה בהפועל נצרת עילית מליגת העל.
ב-18 בספטמבר 2004 ערך סבאלה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד הפועל חיפה.
ב-20 בנובמבר הורחק בניצחון 3–4 נגד בית"ר ירושלים.
בקיץ חתם סבאלה בדרווצה נואוה מיאסטו לובאווסקי, ממנה עבר לויזאס ואולימפיאקוס וולו.
בהמשך הקריירה שיחק סבאלה בגורז'וב וילקופולסקי, פולוניה ביטום, בלחטוב, זבקוויה זבקי וורטה מיידזיקוד.
שימון פולמן (בפולנית: Szymon Pullman; 15 בפברואר 1890, ורשה – אוגוסט 1942, טרבלינקה) היה כנר, מנצח ומורה למוזיקה יהודי פולני.
מייסד ומנהל אנסמבל ותזמורת פולמן.
הוא היה אחיינה של השחקנית היידישאית המפורסמת אסתר רחל קמינסקה ובן דודם של אידה קמינסקה ויוסף קמינסקי.
הוא למד אצל לאופולד אאואר ב בין השנים 1905–1909, שם קיבל את תעודת גמר.
בשנת 1913 המשיך את לימודיו אצל מרטין פייר מרסיק בקונסרבטוריון בפריז.
הוא חזר לוורשה, והקים וניצח על תזמורת קאמרית שהתמחתה במוזיקה של הקלאסיקה של וינה בין השנים 1915–1920. בשנות העשרים והשלושים לימד כינור, ויולה ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון החדש של וינה.
(Neues Wiener Konservatorium) שם אימן כמה קבוצות ובהן רביעיית המיתרים של גלימיר (בהנהגתו של פליקס גלימיר).
בשנת 1930 הקים את אנסמבל פולמן, המורכב מ-17 נגני מיתר (ארבע רביעיות מיתרים עם קונטרבס), שההתמחות שלהם הייתה ביצועם לפוגה הגדולה אופ' של לודוויג ואן בטהובן מס' 133 ורביעיית מיתרים בסי-מינור אופ.
131. מאוחר יותר נוספו עשרה נגני כלי נשיפה במטרה להקים את תזמורת פולמן, שהופיעה בקביעות בווינה וברחבי אירופה עד שנת 1938, אז הצליח פולמן לברוח לפריז.
הוא השפיע על הכשרתם של דורות של מבצעי מוזיקה קאמרית בארצות הברית, אוסטרליה (Musica Viva Australia) ובמקומות אחרים.
באוגוסט 1939 ביקר בוורשה שבפולין בניסיון למכור בית השייך לאשתו ונלכד שם על יד הנאצים.
הוא נכלא בגטו ורשה, ניהל את התזמורת הסימפונית של גטו ורשה, שבין המוזיקאים הבולטים של התזמורת היה לודוויק הולקמן.
הלהקה הופיעה לעיתים קרובות בין השנים 1940–1942. פולמן גורש למחנה ההשמדה טרבלינקה בתחילת אוגוסט 1942, שם נרצח.
אף אחד מנגני התזמורת לא שרד.
שימגפראגה (בהונגרית: Sümegprága) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בשימגפראגה מספר התושבים נמצא בירידה.
בשימגפראגה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שימו לב אל (או: על) הנשמה הוא פיוט עברי מאת רבי שמעיה קוסון, שכנראה חי במאה ה-16 באזור צפון אפריקה.
תוכן הפיוט הוא שעל האדם להזדרז בעבודת ה', על ידי כך שיסב את תשומת לבו לקיומה של הנשמה ולצרכיה (עורו נא, ושינה אל תאהבו).
מחבר הפיוט מעורר את האדם להתבונן בכך שהנשמה המחיה אותו היא ממקור אלוהי עליון, שירדה לעולם הזה לתפקיד מסוים.
ומשכך - יש להקפיד על "מילוי צרכיה" כיאה למהותה, ולמלא את ייעודה בירידתה לעולם.
הוא עומד על כך שבכל לילה נשמת האדם עולה לעולם העליון להיות נידונה על מעשיה ביום החולף ולפיכך על האדם לשים לב איך היא תתגלה - אם כ"שפחה נחרפת" מלוכלכת בעוונות, או כ"כלה מקושטת" מעוטרת במצוות.
הוא רומז גם לגאולה שתבא לעתיד לבא - באמרו שמי ש"יחיה העניה" - כלומר: ימלא את צורכי נשמתו כראוי, "יזכה לאור הבוקר" - הרומז לגאולה.
הפיוט מסתיים בייחול לביאת הגאולה במהרה - "נזכה ובשנה הזאת בשמחות תחת רגזות בוקר תשמע קולי".
חלק מהבתים (המסתיימים כולם במילה "בוקר") מסתיימים בציטוט מפסוקים המותאמים לבית, כגון "בוקר תשמע קולי בוקר" ו"ויהי ערב ויהי בוקר".
הפיוט זכה ללחנים ולביצועים רבים, מסורתיים וחדשים.
בין היתר הוא מושר בכמה קהילות חסידיות וכן אצל יהודי ארצות האסלאם כחלק משירת הבקשות.
השיר קורא ליקיצה, ובהתאם לכך מושר בקהילות אחדות בשעת תיקון חצות, ולעיתים לפני תפילת שחרית.
הלחן של חסידי ויז'ניץ לניגון (המושר בסיום הטיש לפנות בוקר) הושר בתנועות הנוער הציוניות ובקיבוצים עם המילים "בוקר בא לעבודה".
שימון הנטאי (במקור האנדל, בהונגרית: Hantai Simon; דצמבר 1922 – 12 בספטמבר 2008) היה צייר הונגרי-צרפתי המזוהה בדרך כלל עם סגנון האמנות המופשטת, ועם טכניקת הפליאז' (קיפול) המאפיינת את עבודותיו.
לאחר שלמד בבית הספר לאמנות יפות בבודפשט, עבר הנטאי ברגל דרך איטליה והגיע לצרפת בשנת 1948. בפריז הציג את התערוכה הראשונה מיצירותיו.
הוא זוהה עם הסוריאליסטים, ואת ההקדמה לקטלוג של תערוכתו הראשונה כתב אנדרה ברטון.
אולם, בשנת 1955 נפרד הנטאי מהקבוצה הסוריאליסטית בגלל סירובו של ברטון לקבל כל דמיון בין הטכניקה הסוריאליסטית של כתיבה אוטומטית לבין שיטת ציור הפעולה של ג'קסון פולוק.
בשנת 1976 נערכה במרכז ז'ורז' פומפידו, פריז, תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיו, וב-1982 הוא ייצג את צרפת בביאנלה בוונציה.
אוסף מייצג של יצירות האמן נמצא כיום במרכז ז'ורז' פומפידו, במוזיאון לאמנות מודרנית של פריז.
כמו כן, רטרוספקטיבה לעבודותיו של הנטאי נפתחה במרכז פומפידו ב-22 במאי 2013. הוצגו בה יותר מ-130 יצירות, שנוצרו מ-1949 עד שנות ה-90, והיא לוותה בקטלוג מלא בצבע.
בניו של שימון הנטאי הם המוזיקאים מארק, ז'רום ופייר האנטאי.
הנטאי החל ליצור ציורים בטכניקת ה"pliage", קרי, הקיפול, בשנת 1960. הוא ראה בטכניקה שילוב בין האוטומטיזם הסוריאליסטי לבין הקומפוזיציות חסרות הגבולות (All over composition) של האקספרסיוניזם המופשט.
טכניקה זו אפיינה את עבודותיו של הנטאי מעתה והלאה, לאורך יתר הקריירה האמנותית שלו.
היא הופיעה ביצירותיו באופנים מגוונים - לעיתים כרשת של קמטוטים בולטים של קנבס לא צבוע ברחבי הקומפוזיציה של העבודה, ולעיתים כמסה מונוכרומטית של צבע המופיעה במרכזו של קנבס לא מחופה.
טכניקת הפליאז' כוללת את המהלכים הבאים: הקנבס מקופל תחילה בצורות שונות, לאחר מכן נצבע במכחול ונפרש שוב.
כך האמן מותיר חלקים בקנבס ריקים ואלה מופרעים על ידי כתמי צבע עזים.
הטכניקה נוצרה בהשראת הסימנים שנותרו על הסינר של אמו.
בסדרה זו ניסה ללמוד את הנושא של הדימוי.
Meun הוא שמו של כפר קטן ביער פונטנבלאו שמדרום לפריז, בו התגורר האמן החל משנת 1966. בשנת 1969 החל לעבוד על סדרה חדשה בשם "Etudes" (מחקרים) שמתאפיינת בצורות שונות משולבות שנפתחות בהדרגה על מנת לאפשר לרקע הלבן של הקנבס להופיע.
בנוגע לסדרת עבודות זו, אמר האמן: "במהלך העבודה על סדרת "Etudes" הבנתי מה הנושא האמיתי שלי – ההתעוררות המחודשת של האדמה מתחת לציור שלי".
בניגוד ל-"Meun", הדימוי ב-"Etudes", נבלע והלבן מתנתק מהיותו רקע והופך לדינמי.
| כותב = לוין קיפניס
"שִׂימוּ שֶׁמֶן'''" הוא שיר ילדים לחנוכה, שנכתב ביידיש על ידי מרדכי ריווסמן, תורגם לעברית על ידי לוין קיפניס ומושר בלחן עממי חסידי.
מחבר הלחן מזוהה לעיתים כאלכסנדר ז'יטומירסקי (Shitomirski או Zhitomirsky) אך למעשה ז'יטומירסקי רק עיבד את השיר ("צינדט אָהן ליכטלאַך") למקהלה ולפסנתר בנוסח שנדפס בשירון היידי-עברי הנפוץ לידער-זאמעלבוך (סנקט-פטרבורג, 1911).
ללחן זיקה מובהקת לחלקים השני והשלישי של ניגון חב"ד הידוע כ"הוא אלוקינו" (ההבדל הבולט ביותר מניגון חב"ד הם במקום המנגינה ביחס לסולם.).
השיר תורגם והפך לשיר עברי על ידי קיפניס בשנת 1929.
השיר מספר על סימני החג: החנוכיה והסביבון.
השיר הוא אחד משירי חנוכה ששרו בגני הילדים, עם המחזה של הילדים, אשר מביעים בתנועות את המילים המושרות.
שימון ולודרצ'יק (בפולנית: Szymon Włodarczyk; נולד ב-5 בינואר 2003 בוולבז'יך שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ולודרצ'יק גדל במחלקות הנוער של אריס סלוניקי, OFI כרתים, בלטיק גדיניה, לגיה ורשה ו-SEMP אורסינוב.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של לגיה ורשה, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-25 במאי 2022 חתם ולודרצ'יק על חוזה לשלוש שנים בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית.
הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-7 ביולי 2023 חתם ולודרצ'יק על חוזה לארבע שנים בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית.
שימון דרגאץ' (בצ'כית: Šimon Drgáč; 8 בנובמבר 1892 – 28 ביוני 1980) היה גנרל ארמייה צ'כוסלובקי, אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה בין 1948–1950.
דרגאץ' נולד במוטייניצה ב-8 בנובמבר 1892. הוא למד בגימנסיה בברנו, ולאחר מכן באוניברסיטה הגרגוריאנית ברומא.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ולחם בחזית איטלקית.
ביולי 1915 הוא נפל בשבי האיטלקי והתגייס ללגיונות הצ'כוסלובקיים שלחמו לצד מדינות ההסכמה למען עצמאות ארצם.
עם סיום המלחמה, חזר דרגאץ' לצ'כוסלובקיה, שהכריזה בינתיים על עצמאותה.
הוא התגייס לצבא הצ'כוסלובקי החדש והשתתף במלחמה נגד הונגריה שניסתה לתבוע חלקים מהמדינה הצעירה.
לאחר המלחמה הוצב כקצין מטה בדיוויזיה ה-10. בין 1929–1931 הוא שימש כנספח צבאי בצרפת, בלגיה ושווייץ.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד עד 1933. לאחר מכן, הוא מונה למפקד המודיעין הצבאי.
בתפקידו זה, הוא הידק את קשרי המודיעין הצ'כוסלובקי עם מקבילו הסובייטי, וסימן את גרמניה הנאצית כיעד העיקרי של פעילותו.
לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939, דרגאץ' הצטרף למפלגת "האחווה הלאומית" - תנועה ששיתפה פעולה עם הממשל הגרמני.
במקביל, הוא הצטרף למחתרת האנטי-גרמנית, והעביר לה מידע יקר ערך.
באוגוסט 1939 הוא נלכד בידי הגסטאפו, ועד סוף מלחמת העולם השנייה הועבר בין מחנות ריכוז שונים.
עם סיום המלחמה, הוא שוחרר והצטרף מחדש לצבא הצ'כוסלובקי.
הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית בהרניצ'ה, ובמקביל הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית.
ב-31 ביולי של אותה שנה, פוטר הרמטכ"ל המכהן בוהומיל בוצ'ק מתפקידו, לאחר שהתגלה כי בנו מעורב בפעילות אנטי-קומוניסטית.
ב-1949 הוא הועלה לדרגת גנרל ארמייה.
למרות חברותו במפלגה הקומוניסטית, דרגאץ' לא נחשב לנאמן מספיק למשטר החדש, וב-26 באפריל 1950 הוא פוטר מהתפקיד, ושנה לאחר מכן סולק מהצבא.
ב-1952 הוא נעצר באשמת בגידה.
שימון צ'כוביץ' (בפולנית: Szymon Czechowicz; יולי 1689 – 21 ביולי 1775) היה צייר פולני בולט מתקופת הבארוק, שנחשב לאחד הציירים המוכשרים ביותר של המאה ה-18 בפולין.
הקמתו של בית ספר לציור העניקה לו השפעה רבה על האמנות הפולנית.
הוכשר תחילה על ידי צייר החצר של האציל פרנצ'ישק מקסימיליאן אוסולינסקי.
בשנת 1711 הוא נסע לרומא, שם התקבל לאקדמיה די סן לוקה.
המורה שלו היה בנדטו לוטי.
במהלך הכשרתו ברומא הוא התאמן בהעתקת יצירות של אמנים מפורסמים, כמו רפאל (עיצובי שטיחי קיר), גידו רני (הצליבה, בכנסיית סטניסלב הקדוש ברומא; טבח התמימים, גלריה לאמנות לבוב).
בשנת 1716 הוא זכה בפרס של האקדמיה עבור שניים מרישומיו, "שמשון מנצח את האריה" ו"חזרת המשלחת המנצחת".
עוד ברומא צייר כמה ציורי מזבח לכנסיות בפולין - חזון אנתוני הקדוש, הירידה מהצלב, הגנת אם האלוהים על קרקוב עבור כנסיית הפיאריסטים בקרקוב (1729), ועליית מרים הבתולה.
בשנת 1731 הוא חזר לפולין.
בוורשה התחרה עם יוהאן סמואל מוק כדי לקבל את תפקיד צייר החצר של אוגוסטוס השני.
זמן קצר לאחר מכן הפך לצייר דיוקנאות וצייר דתי נודע.
בין לקוחותיו היו האצולה הפולנית והליטאית ואנשי דת רבי עוצמה.
בפורטרטים שלו הוא שם דגש על הפסיכולוגיה של נושאו.
הוא עבד בוורשה, קרקוב, פוזנן, פלוצק ווילנה.
משנת 1750 לערך, הוא השתמש בצבעים עדינים הקשורים באופן הדוק לרוקוקו.
צ'כוביץ' הקים בית ספר משלו לציור, בו לימד ללא תשלום.
חלק מציוריו הושגו כנראה על ידי תלמידיו - פרנצישק סמוגלביץ', תדיאוש קונצה, יאן שצ'יסלו, יאן בוגומיל פלרש ואנטוני אלברטרנדי.
בציוריו הדתיים הוא עקב אחר דפוסי הבארוק הרומי, במיוחד קרלו מרטה, בנדטו לוטי וסבסטיאנו קונקה.
צ'כוביץ' נפטר בשנת 1775 בוורשה ונקבר בכנסיית הקפוצ'ין.
שימון פרנצ'ישק הולובניה (בפולנית Szymon Franciszek Hołownia [ˈʂɨmɔn xɔˈwɔvɲa]; נולד ב-3 בספטמבר 1976) הוא פוליטיקאי ומנחה טלוויזיה פולני המשמש כיושב ראש הסיים, הבית התחתון של הפרלמנט של הרפובליקה הפולנית, מאז 13 בנובמבר 2023.
בין השנים 2008 עד 2019 היה מנחה-שותף של תוכנית הטלוויזיה "Mam talent!" (הגרסה הפולנית של America's Got Talent).
הוא היה מועמד עצמאי לנשיאות פולין בבחירות 2020, והגיע למקום השלישי בסיבוב הראשון של הבחירות.
הוא מכהן כמנהיג מפלגת פולין 2050.
בבחירות לפרלמנט הפולני ב-2023, הוא נבחר לסיים כנציג אזור הבחירה של ביאליסטוק, כחבר באיחוד המפלגות "דרך שלישית".
מ-1997 עד 2000 הוא עבד כעורך של העיתון Gazeta Wyborcza, ומ-2001 עד 2004 כבעל טור ועורך של Newsweek Polska (המהדורה הפולנית של ניוזוויק).
מאפריל עד יולי 2005 הוא שימש סגן העורך הראשי של מגזין "אוזון" Ozon.
מספטמבר 2005 עד 2006 עבד ביומון Rzeczpospolita.
הוא פרסם מאמרים במספר עיתונים אחרים.
בשנים 2006–2012 הוא שב והיה בעל טור בניוזוויק פולסקה.
מספטמבר 2012 עד אפריל 2013 הוא היה בעל טור בשבועון Wprost .
משנת 2015 הוא בעל טור קבוע בשבועון הפולני קתולי Tygodnik Powszechny .
הוא הנחה תוכניות ברדיו ביאליסטוק, Radio Vox FM ושיתף פעולה עם Radio PiN.
הולובניה חיבר עשרים ספרים בנושאי חברה ודת.
הולובניה ייסד את סניף ביאליסטוק של קרן "פומוק מלטנסקה".
באפריל 2013 ייסד את קרן "קאסיסי", ובשנה שלאחר מכן הקים את קרן "דוברה פבריקה".
במסגרת ה"דוברה פבריקה", הולובניה ארגן סיוע, בין היתר, לתושבי בנגלדש, מאוריטניה, רואנדה, בורקינה פאסו וסנגל.
בסך הכל, הקרן עוזרת לכ-40,000 אנשים על בסיס שנתי.
קרן "קסיסי" מתמקדת בניהול בית היתומים הגדול ביותר בזמביה, בו נמצאים דרך קבע למעלה ממאתיים ילדים.
הולובניה פעיל למען זכויות ילדים.
בסוף 2019 הוא ארגן גיוס כספים בפייסבוק, בו אסף 2 מיליון זלוטי, זאת לטובת המשך פעילותו של קו סיוע טלפוני לילדים ונוער, המנוהל על ידי קרן "Dajemy Dzieciom Siłę".
התמיכה אפשרה לקו הסיוע להמשיך לפעול שנה נוספת, אף על פי שלא זכה לתמיכה ממשלתית.
הוא יוזם שותף של אתר Pomocni.info, הפונה לאנשים במשברי חיים.
הולובניה היה שגריר של יעדי הפיתוח בר קיימא של האו"ם.
ב-8 בדצמבר 2019 הכריז על מועמדותו לבחירות לנשיאות פולין 2020. ב-7 בפברואר 2020 פרסם מצע המתמקד בארבעה היבטים: ביטחון לאומי, הגנת הסביבה, סולידריות ופעילות השלטון המקומי.
קמפיין הבחירות שלו התבסס כמעט כולו על פעילות מתנדבים ב-16 ערים גדולות בפולין ועל מימון מגיוס כספים ציבורי.
בבחירות לנשיאות פולין בשנת 2020 הוא קיבל 2,693,397 קולות, שהם 13.9% מסך הקולות, והגיע למקום השלישי מתוך אחד עשר מועמדים.
לאחר הבחירות הכריז על הקמת תנועה פוליטית חדשה בשם תנועת פולין 2050 (בפולנית: Ruch Polska 2050).
הולובניה הביע תמיכה בעקרונות הליבה של מדינת פולין, כגון דמוקרטיה פרלמנטרית, ריבונות, שלטון החוק, חברה אזרחית, הפרדת רשויות ופלורליזם פוליטי.
הוא מדגיש את חשיבות השינוי הפוליטי שהיה בפולין לאחר הבחירות בשנת 1989, אם כי רואה אף את השפעותיו השליליות של השלטון במדינה.
הוא מדגיש את תפקידן של הרשויות המקומיות.
הוא רואה בחוקת פולין את המסגרת המשפטית העליונה ובלתי ניתנת לערעור שעליה מבוססת התנהלות נשיא המדינה.
הוא הביע ביקורת כלפי ממשלתו הראשונה והשנייה של מטאוש מורבייצקי.
הוא הביע חשש מן ההשפעות ארוכות הטווח של המשבר המשפטי בפולין ורואה בשינויים במערכת המשפט שבוצעו על ידי מפלגת חוק וצדק כסותרים את החוקה.
הוא אינו רואה עצמו משתייך לאף אחד מהזרמים הפוליטיים (שמאל, ימין או אחר) ומאמין שהוא יכול למצוא הסכמות ומטרות משותפות עם נציגי כל ההשקפות.
הוא רואה בחיוב את חברותה של פולין בנאט"ו, האיחוד האירופי ומשולש ויימאר.
הוא תומך ביחסים הטובים של פולין עם אוקראינה.
הוא מציע משאל עם על הגדלת תשלומי ביטוח הבריאות על מנת לתקן את שירותי הבריאות בפולין.
לפי הולובניה, על פולין להקצות למטרה זו 7% מהתמ"ג.
הוא מצביע על הצורך להקל על עבודת הרופאים ולהרחיב את שירותי הטלרפואה.
הוא מציע להעביר את ניהול בתי החולים לממשלות המחוז, על מנת לשפר את האיכות והזמינות של השירותים.
לדעתו, יש להקים מועצת אקלים לאומית שתפתח תוכנית לפולין להשגת נייטרליות אקלימית עד שנת 2050 במסגרת ההסכם הירוק האירופי, כולל הפסקת הפקת אנרגיה מפחם ותומך באנרגיה מתחדשת.
הוא רואה במשבר המים כאחת הבעיות האקולוגיות העיקריות של פולין.
הוא הביע התנגדותו להכרה חוקית בנישואי זוגות מאותו המין, אך גם הצהיר כי תנועתו תתיר לחבריה חופש הצבעה אם שאלה כזו תעלה.
הולובניה רואה באלטרנטיבה של יצירת "איחוד אזרחי" חד-מיני עם זכויות דומות (הצעה ארוכת שנים בפוליטיקה הפולנית) כרציונלית יותר.
אשתו של הולובניה, אורסולה בז'ז'ינסקה-הולובניה, היא טייסת קרב במטוס מיג-29 בחיל האוויר הפולני.
לזוג שתי בנות (נכון לשנת 2022).
הוא סיים את בית הספר התיכון החברתי בביאליסטוק.
הוא למד פסיכולוגיה בבית הספר לפסיכולוגיה חברתית בוורשה אך לא השלים את התואר.
לפני הנישואין, הולובניה היה חבר במסדר הדומיניקני בשתי תקופות בחייו וייעד עצמו לנזירות.
בינואר 2020 כומר בכנסייה הכרמליטית של ורשה סירב לשתפו בטקס ההודיה בשל דעותיו הפוליטיות; הולובניה גינה את המעשה בפייסבוק ומיד אחר כך פרסם הארכיבישוף של ורשה התנצלות רשמית, וקבע כי הכומר נהג בניגוד לכללי הכנסייה.
שימוע בקונגרס של ארצות הברית הוא השיטה הפורמלית העיקרית שבאמצעותה ועדות הקונגרס של ארצות הברית אוספות ומנתחות מידע בשלבים הראשונים של קביעת מדיניות.
בין אם דיוני אישור (הליך ייחודי לסנאט של ארצות הברית), חקיקה, פיקוח, חקירה או שילוב של אלה, כל הדיונים חולקים מרכיבים משותפים של הכנה והתנהלות.
הדיונים כוללים בדרך כלל עדות בעל פה של עדים וחקירה של העדים על ידי חברי קונגרס.
ג'ורג' ב' גאלאווי (George B.
Galloway) תיאר את השימועים בקונגרס כמכרה זהב של מידע לכל הבעיות הציבוריות של ארצות הברית.
שימועים לא פורסמו בדרך כלל עד לחלק האחרון של המאה ה-19, למעט כמה שימועים מוקדמים (בדרך כלל של ועדות חקירה מיוחדות) שפורסמו.
שימועים שפורסמו לא הפכו זמינים לרכישה ממשרד הדפוס הממשלתי של ארצות הברית עד 1924 ולא הופצו לספריות ההפקדה עד 1938. ספריית המשפטים של הקונגרס בפרויקט פיילוט שיתופי עם גוגל מבצעת דיגיטציה של כל אוסף השימועים המודפסים של הספרייה (המהווים כ-75,000 כרכים).
החל משנת 2010 שלושה אוספים קובצו באופן סלקטיבי כניסוי.
מתוכנן שהפרויקט יספק בסופו של דבר גישה בטקסט מלא לאוסף כולו, שיפורסם באינטרנט על ידי גוגל והספרייה.
ועדות מקיימות שימועי חקיקה על צעדים או נושאי מדיניות שעלולים להפוך לחוק.
לפעמים ועדה מקיימת שימועים במספר כיוונים לקודם שהיא בוחרת כיוון אחד להמשך פעולתה.
השימועים מספקים פורום שבו ניתן להציג עובדות ודעות מעדים בעלי רקע מגוון, לרבות חברי קונגרס ופקידי ממשל, קבוצות אינטרסים ואקדמאים, כמו גם אזרחים שעלולים להיות מושפעים במישרין או בעקיפין מההצעה.
שימועי פיקוח בודקים או לומדים חוק, נושא או פעילות, לעיתים קרובות מתמקדים באיכות התוכניות הפדרליות ובביצועים של פקידי ממשל.
השימועים מבטיחים גם שביצוע הרשות המבצעת תואם את כוונת חקיקה, בעוד שמדיניות מנהלית משקפת את האינטרס הציבורי.
שימועי פיקוח מבקשים לעיתים קרובות לשפר את היעילות, החיסכון והאפקטיביות של פעולות הממשלה.
חלק ניכר מעומס הדיונים בוועדה מוקדש לפיקוח.
ועדות רבות מפקחות על תוכניות קיימות בהקשר של שימועים על חקיקה קשורה, או מבצעות פיקוח באופן שגרתי כאשר הגיע הזמן לאשר מחדש תוכנית, כך שניתן לשלב שימועי פיקוח עם שימועי חקיקה.
שימועי חקירה חולקים חלק מהמאפיינים של שימועי חקיקה ופיקוח.
ההבדל נעוץ בנחישות המוצהרת של הקונגרס לחקור, בדרך כלל כאשר קיים חשד לעוולה מצד פקידי ציבור הפועלים בתפקידם הרשמי, או אזרחים פרטיים שפעילותם מעידה על צורך בסעד חקיקתי.
סמכותו של הקונגרס לחקור היא רחבה והוא הפעיל סמכות זו מאז ימיה הראשונים של ארצות הברית.
הדיונים הראשונים מסוג זה נערכו על ידי בית הנבחרים בשנת 1792, לאחר תבוסת של סנט קלייר .
החקירות המפורסמות ביותר הן ציוני דרך בהיסטוריה האמריקאית: Credit Mobilier, שערוריית טיפוט דום, Army-McCarthy, פרשת ווטרגייט ופרשת איראן-קונטראס.
שימועי חקירה מובילים פעמים רבות לחקיקה לטיפול בבעיות שנחשפו.
פעילויות משפטיות באותו תחום חקירה של הקונגרס עשויות להקדים, להתקיים במקביל או להתקיים לאחר חקירות כאלה.
שימועי אישור על מינויים נשיאותיים מתקיימים כמילוי האחריות החוקתית של הסנאט ל"ייעוץ והסכמה" במסגרת סעיף המינויים .
כל ועדה של הסנאט מקיימת שימועי אישור על מינויים נשיאותיים לתפקידים ביצועיים ושיפוטיים בתחומי סמכותה.
שימועים אלה מציעים לעיתים קרובות הזדמנות לפיקוח על הפעילויות של המחלקה או הסוכנות של המועמד.
בעוד שהרוב המכריע של דיוני האישור הם שגרתיים, חלקם שנויים במחלוקת.
הסנאט, כנדרש בסעיף האמנה של החוקה, נדרש לתת את הסכמתו לאשרור של אמנות שנדונו על ידי הרשות המבצעת עם ממשלות זרות.
באוקטובר 1999, למשל, קיימו ועדת החוץ של הסנאט וועדת הכוחות המזוינים של הסנאט שימועים על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים.
באותה שנה קיימה ועדת החוץ שימועים על אשרור אמנות למניעת כפל מס עם אסטוניה, ונצואלה, דנמרק ומדינות אחרות.
שימועי שטח הם דיונים של הקונגרס המתקיימים מחוץ לוושינגטון.
הסמכות הפורמלית לשימועים בשטח מצויה במשתמע בכללי הקונגרס.
אין הבחנה בין דיונים בשטח לאלה המתקיימים בוושינגטון.
בקונגרס ה-106, למשל, ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט ערכה שימוע בשטח בבלינגהאם, שבמדינת וושינגטון, על פיצוץ צינור נוזלים בעיר זו, וועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט קיימה שימוע בשטח באלבקרקי שבניו מקסיקו, בנושא הצעת חוק לבחינת יכולתן של המעבדות הלאומיות לעמוד בתקני מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
בעוד ששימועים בשטח כוללים כמה עניינים שונים מהשימועים בוושינגטון, רוב הדרישות הפרוצדורליות זהות.
רוב האנשים נענים בחיוב להזמנה להעיד, מאמינים שזו הזדמנות חשובה לתקשר ולפרסם את דעותיהם בשאלה של מדיניות ציבורית.
עם זאת, אם אדם לא יבוא על פי הזמנה בלבד, ועדה או ועדת משנה רשאית לדרוש הופעה באמצעות הוצאת זימון.
ועדות רשאיות גם לדרוש מסירת תכתובות, ספרים ומסמכים אחרים.
זימונים ניתנים לעיתים רחוקות, ולרוב במהלך דיוני חקירה.
הרוב המכריע של הדיונים בוועדה פתוחים לציבור, כנדרש על פי חוקי הסנאט.
שימוע, כמו ישיבות ועדות אחרות, עשוי להיסגר מסיבות ספציפיות המפורטות בכללי הסנאט.
ועדה רשאית לסגור דיון לציבור כאשר הוא
כולל מידע על ביטחון לאומי;
עוסק בחברי הוועדה, בניהולה או בנהליה;
חודר לפרטיות של אדם, פוגע במוניטין או במעמדו המקצועי של אדם, או מאשים אדם בפשע או בהתנהגות בלתי הולמת;
חושף זהויות או פוגע בפעולות הקשורות לפעילות אכיפת החוק;
חושף סוגים מסוימים של מידע פיננסי או מסחרי סודי;
חושף מידע שחוקים או תקנות אחרים דורשים לשמור על סודיותו.
כללי הסנאט מכילים גם הליך ספציפי לקיום שימוע בדלתיים סגורות.
על פי בקשת כל סנטור, ועדה רשאית לסגור מושב באופן זמני כדי לדון בשאלה האם יש צורך לסגור דיון מאחת מהסיבות המפורטות לעיל.
אם כן, הוועדה יכולה לסגור את הדיון בהצבעת רוב במעמד פתוח.
לפי נוהל זה, ועדה יכולה לסגור דיון או סדרת ישיבות בנושא מסוים למשך לא יותר מ-14 ימים.
שימון קמן (במקור עד 1989 שמעון קוהן, הגרסה האוסטרית הונגרית של כהן, בהונגרית: Kemény Simon; טאש, 19 באוגוסט 1882 – בודפשט, 27 בינואר 1945) היה משורר יהודי-הונגרי, סופר, עיתונאי, עורך עיתון.
שמעון קוהן (כהן) נולד במשפחה יהודית ענייה ממעמד הביניים והתייתם בגיל צעיר.
הוריו היו שאנדור קוהן וקרולינה פולק.
תחילה הפך לפקיד ולאחר מכן לעיתונאי בבודפשט: הוא עבד עבור בודפשטי נפלו (יומן בודפשט), כתב ביקורות, היה גם דרמטורג ולאחר מכן עבד כעוזר עורך בעיתון היומי "אשט".
לאחר מכן הפך לעורך הראשי שלו מ-1930. ספר שיריו הראשון, "קינות", ראה אור ב-1909. שיריו פורסמו גם בכתבי העת A Hét, בכתב העת הספרותי היוקרתי ניוגט וב-Új Idők, אך הוא עצמו לא השתייך לאף אחת מהקבוצות הספרותיות.
ב-17 במאי 1924, ברובע 1 של בודפשט, הוא נשא לאישה את רוזליה (1888–1972), בתם של קארוי אויפאלושי ושל אנה מדאראס, אלמנתו של הבמאי ומנהל תיאטרון אדולף מראי.
אשתו פתחה חנות טקסטיל ברחוב ואצי מהירושה שהותיר לה בעלה המנוח, אך עבודתו הקבועה והיציבה של קמן אפשרה להם לנהל חיים בורגניים נוחים.
בשנת 1936, בגיל 54 המיר את דתו לקתולית, אך יחד עם זה עם פרסום החוקים היהודיים פוטר מעבודתו לאחר שנכנסו לתוקף החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
ב-27 בינואר 1945 פרצו גברים חמושים, בריוני מפלגת צלב החץ ככל הנראה, לביתו ברחוב הרמן אוטו וירו בו ובאחיו בראשם בחצר.
"הוא אימפרסיוניסט בדם, מוקסם מכל היופי שבחיים, ספרות ואמנויות יפות, קצת צייר בעצמו, אמן קסום וחולם של מילים צבעוניות ודקויות יוצאות דופן של ערך." כתב עליו אאורל קרפטי.
יש הבדל גדול בין תחילת הקריירה שלו לבין השקפתו הרגועה על החיים בשנותיו האחרונות.
שירתו המוקדמת זכתה להצלחה בשל חירותה היחסית, המוטיבים שנחשבו לדקדנטיים והנושאים המאתגרים שלה, אך הוא זעם על מבקריו השמרנים יותר.
מאוחר יותר, תחושת החיים שלו הפכה יותר ויותר טראגית, הוא הביט בעולם המיואש במרירות ובכעס.
במקביל, החריזה שלו נעשתה פשוטה יותר והתקרבה לצורות הקלות של שירי עם.
"אם אנחנו רוצים לתייג אותו, אנחנו יכולים לומר שהוא היה משורר דקדנטי ומשורר l'art pour l'art; אם אנחנו רוצים להודות בזה, אנחנו יכולים גם לומר שהוא אובססיבי בתמימות ליופי והאהבה.
(...) למעשה, זוהי שירה של חרדה, אפילו אימה, מעוטרת בפאר צבעוני מדי, מעורפלת, אך עדיין בולטת שוב ושוב."
קינות (שירים, בודפשט, 1909) באינטרנט
צידה לדרך לחברים הקטנים שלנו; אגודת בית ההבראה והנופש של המורים ההונגריים, בודפשט, 1912 (ספריית ילדים)
מרפסת (שירים, בודפשט, 1914) באינטרנט
כך אני חי את עולמי (שירים, בודפשט, 1922)
ילקוט השטן (שירים, בודפשט, 1931)
בריחה חסרת תקווה (שירים, בודפשט, 1934)
שדים, פיות (סיפורים קצרים, בודפשט, 1936) באינטרנט
של שבעה דליי עץ (שירים, בודפשט, 1938)
שירים ; ספרותי, בודפשט, 1961
יומן, 1942–1944 ; פרולוג מאת בלה קובאץ'; הוצאת Magvető, בודפשט, 1987 (עובדות ועדים)
שִׁימוֹן שִׁימוֹנוֹבִיץ (בפולנית: Szymon Szymonowic, בלטינית: Simon Simonides; ) היה משורר ומחזאי פולני מתקופת הרנסאנס הפולני.
הוא נודע בכינוי "פינדארוס הפולני".
שימונוביץ נולד בלבוב והיה בנו של רקטור בית הספר של הקתדרלה וחבר מועצת העיר לבוב, שימון מבז'זיני (Szymon z Brzezin), למד באקדמיית קרקוב, שם קיבל תואר בוגר בשנת 1577, ומאוחר יותר ככל הנראה בבלגיה ובצרפת.
לאחר שובו ללבוב (לפני 1584), הוא התמסר לעבודה פדגוגית.
מ-1586 הוא היה קשור להטמאן גדול ולקנצלר המלכותי יאן זמויסקי, ואיתו ארגן את בזמושץ' בשנים 1593–1605. זמויסקי השכיר לו נכס בכפר ומאוחר יותר הפקיד בידיו את חינוך בנו הקטין, תומאש.
המלך זיגמונט השלישי מינה את שימונוביץ ל"משורר המלכות" והעניק לו בשנת 1590 תואר אצולה (שלאכטה), וכאציל הוא כונה בנדונסקי (Bendonski), והשתמש בשלט האצולה של קושצ'שה (Kościesza).
כסופר, שימונוביץ התבלט בתחילה עם שיריו הלטיניים, ומאוחר יותר הוסיף שירה פולנית כמו "Rytm po pogromieniu na teraźniejsze rozruchy" (קצב לאחר הפוגרום לקראת ) ו-"Sielanki" (אידיליות, 1614), אשר נוצרו בהשראת האידיליות של תאוקריטוס וורגיליוס.
הוא כתב גם שתי טרגדיות בלטינית, "Castus Joseph" (יוסף הצנוע, 1587) ו-"Pentesilea" (פנטסילאה, (1617).
הוא נפטר בביתו בצ'רניינצ'ין שליד זמושץ'.
"שים עין עלינו" הוא שיר של להקת הרגאיי והסקא הישראלית "התקווה 6" בשיתוף עם הזמר-יוצר מוש בן ארי.
השיר יצא לאור בתאריך 12 בספטמבר 2016 כסינגל מתוך אלבומם השישי של "התקווה 6", "הכל עוד לפניי".
השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה עמרי גליקמן, והפך ללהיט בולט ומרגש בזכות המסר האופטימי והחיבור המוזיקלי הייחודי בין הלהקה למוש בן ארי.
השיר "שים עין עלינו" נכתב והולחן על ידי עמרי גליקמן, והוא נושא מסר של אופטימיות, תקווה, ואמונה בכוחה של אהבה וחיבור בין אנשים.
השיר מבטא כמיהה להגנה וברכה עליונה, בקשה ל"עין טובה" שתשמור על כולנו מפני קשיים וצרות.
שיתוף הפעולה עם מוש בן ארי, הידוע בסגנונו הרוחני והמדיטטיבי ובשירתו החמה, העניק לשיר עומק נוסף וחיזק את המסר החיובי והמאחד שלו.
המפגש בין סגנון הרגאיי והסקא הקצבי של "התקווה 6" לבין הצלילים האתניים והמרוממים של מוש בן ארי יצר יצירה מקורית ומרתקת.
שימון סקגוצ'י (ביפנית: 坂口 志文, נולד ב-19 בינואר 1951) הוא אימונולוג יפני וחוקר באוניברסיטת אוסקה.
הוא נודע בשל גילוי תאי T רגולטוריים.
בשל כך הוכרז כזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2025 ביחד עם פרופ' מרי ברונקו וד"ר פרד רמסדל.
סקאגוצ'י נולד במחוז שיגה ולמד באוניברסיטת קיוטו.
סקגוצ'י הועמד לפרס נובל עוד משנת 2015, לפי סוכנות הידיעות רויטרס של תאגיד תומסון רויטרס.
2008: פרס קיו למדעי הרפואה
2012: חבר חוץ באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים
2015: פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
2020: פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר
2025: פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה
שימור מזון הוא ביצוע פעולות למניעת קלקול, ריקבון של המזון, לזמן רב ככל האפשר.
ריקבון המזון נובע מתהליך טבעי של השחתת חומרים אורגנים על ידי פעילות אנזימים וצמיחתם של שמרים, עובשים וחיידקים.
כדי שתהליך זה יקרה, דרושה סביבה מתאימה מבחינת pH, טמפרטורה, לחות ונוכחות חמצן או דו־תחמוצת הפחמן.
מניעת אחד או יותר מהגורמים הללו, מעכבת או מפסיקה את תהליך הריקבון.
קיימים מספר אפנים לשימור מזון:
הוספת חומר משמר אחד או יותר למזון – תוסף מזון המוכנס למזון כדי למנוע את קלקולו, כדי לדכא צמיחתם של חיידקים עובשים ושמרים שעלולים לקלקל את המזון, לקצר את חיי המדף שלו, או לגרום למחלות.
הקרנה: חשיפה של המזון לקרינה מייננת כגון קרינת גמא או בטא.
תהליך זה מתבצע לרוב בשימור של תבלינים יבשים.
החוק הישראלי מתיר הקרנת מזון וקובע שמזון כזה חייב בסימון על גבי האריזה.
בישראל התהליך מתבצע על ידי חברה פרטית הממוקמת בסמוך למרכז למחקר גרעיני ביבנה.
אריזת ואקום בקופסאות פח, באריזה פלסטית או בצנצנות זכוכית.
בשיטה זו יוצרים ריק (ואקום) במכל המשמש לשימור (כלומר שואבים את האוויר מתוכו), ולאחר מכן אוטמים אותו.
חוסר אוויר אינו מאפשר לאורגניזמים אווירניים להתקיים, ולכן המזון נשמר לתקופה ארוכה.
עם זאת, אורגניזמים אל-אווירניים עלולים עדיין להתקיים באריזה זו.
ציפוי בחומרי הזגה, ובפרט דינוג (ציפוי בשעווה) של פירות.
המלחת מזון-שימוש בריכוזים גבוהים של סוכר אשר מורידים את רמת המים הפעילים Aw.
הורדת pH על ידי הוספת חומצות אורגניות או אי-אורגניות
טכנולוגיית שימור מזון חדשה באמצעות לחץ הידרוסטטי גבוה (Mpa 400–600 ) גורמת לאינקטיבציה של מיקרואורגניזמים מקלקלי מזון, ופגיעה מופחתת בערכים התזונתיים ובטעמים, לעומת טיפולים מבוססי חום.
שיטת שימור זו מסוגלת להחליף בחלק מהמקרים את השיטות המסורתיות של פיסטור ועיקור.
בעזרת הטכנולוגיה החדשה, שאינה טרמית, ניתן לשמר מזון מוצק או נוזלי ללא חומרים משמרים או עם כמות מופחתת של חומרים אלה.
המזון המיועד לעיבוד בלחץ ארוז לרוב באריזות וואקום, ולכל אריזה יש ממשק אחד לפחות שהוא גמיש: זאת, על מנת להבטיח את העברת הלחץ אל תוך המזון.
אחד החסרונות של טכנולוגיות שימור המזון בלחץ גבוה כפי שתוארה, הוא העובדה שמדובר בתהליך מנתי, דבר התורם לעלותו הכלכלית הגבוהה.
טכנולוגיה נוספת, שמבוססת באופן חלקי על אותם עקרונות כמו קודמתה, היא טכנולוגיית ההימגון בלחץ גבוה (HPH – ): טכנולוגיה זו מבוססת על אילוצו של החומר לעבור דרך פתחים בעזרת לחץ של עד 400 MPa (בערך עד פי שמונה מהלחצים המופעלים בימינו בתעשיית החלב).
תהליך זה גורם לעליית טמפרטורת החומר כתוצאה מהדחיסה.
בטכנולוגיה זו, קטילת החיידקים מתרחשת עקב שילוב בין החום שנוצר בתהליך ההימגון לבין כוחות גזירה וכוחות נוספים.
כתוצאה משילוב ההשפעות האלו, ניתן להרוג כמות גדולה יותר של חיידקים בעזרת כמות חום קטנה יותר.
מאחר שנעשה שימוש בטמפרטורה נמוכה יותר, הפגיעה בערכים התזונתיים תהיה קטנה יותר.
במהלך ההיסטוריה גילה האדם דרכים רבות למניעת בזבוז מזון, וחשיבות עליונה יוחסה לשימורו.
שיטות עתיקות של החמצה, עישון וכבישה, מעניקות טעמים וניחוחות ייחודיים למזון המשומר.
החל ביבוש המזון על ידי השמש, דרך מלחים ושמנים שונים.
שימור המזון, פתר לאדם כמה בעיות: כבר לא היה צורך לנדוד כדי לצרוך את בשר הציד במקום שבו ניצוד, אלא אפשר היה להעבירו ממקום למקום.
בחלק מן השיטות והתהליכים משתמשים גם בימינו אלה:
שמש רוח ואש – שיטת השימור הראשונה שהתגלתה הייתה הייבוש.
(אולי נתגלתה במקרה אחרי שפיסת בשר שנשארה בשמש והתייבשה נשמרה לאורך זמן יותר מבשר טרי).
יבוש בשמש וברוח התאים למקומות שבהם שרר אקלים חם ויבש אך לא למקומות קרים ולחים, בהם השתמשו באש ועשן לזירוז תהליך הייבוש (דגים ובשרים שנשמרו בשיטה העישון גם נשמרו יותר זמן וניחוחם נעים יותר).
מלח – כבר בתקופות קדומות גילה האדם את סגולות השימור של המלח, שהוא בעל יכולת ייבוש חזקה, מוציא את הלחות מהרקמות, מייבש אותן ויוצר סביבה המונעת התפתחות של בקטריות מזיקות.
הוא משמש לשימור בשר לאורך זמן, לכיבוש ירקות ופירות, לחביצת גבינות ולהוצאת הדם מהבשר.
סוכר – סוכר בריכוז גבוה יוצר סביבה שאינה מאפשרת התפתחות של אורגניזמים המקלקלים את המזון.
חומץ – פועל על ידי יצירת סביבה חומצית, שבה חיידקים לא יכולים להתרבות.
החומץ מיוצר מענבים, חיטה, אורז ופירות.
ריבות או קונפיטורה – היו דרכים לשימור פירות
שמן, שומנים ודבש – שימור מזון על ידי בידודו מאוויר.
דבש ושמן הם חומרים שהאוויר לא יכול לחדור דרכם והם שימשו לשימור בשר.
במקומות שלא ניתן היה להשיג שמן, שימש שומן מהחי לאותה מטרה.
חליטה – החליטה הורסת את האנזימים המצויים בפירות ובירקות, הגורמים לריקבון.
שקיות ואקום – שיטה מודרנית לשימור מזון
חפירת בורות - דרך נוספת מקובלת בעיקר בארצות ערב, הייתה חפירת בור בעומק של כשלושה מטרים מתחת לפני הקרקע, עד שכבה שבה האדמה הייתה קרה, ולשמר שם את המזון לצורך קירור ושימור.
מכיוון שהטמפרטורה מתחת לאדמה הייתה קרה, שימרו וקיררו בעיקר בשר בבור מתחת לאדמה.
הנחת משקולות – פעולה זו משאירה את החומרים מתחת לנוזלים ומונעת ריקבון כתוצאה מחשיפתם לאוויר.
סוכרים – ישנו מגוון רחב של סוגי סוכר.
סוכר לבן מזוקק מניב שימורים צלולים ומוצקים.
דבש, סוכרים חומים וסירופים מניבים שימורים רכים יותר.
סוגי הסוכרים הם: סוכר רגיל, סוכר גבישי, מולסה (סוכר כהה), דמררה, סוכר דקלים, גיאגרי (סוכר הודי טבעי), דבש ודבשה.
שמנים – קיימים שמנים בעלי טעם מתון שלא משתלטים על טעם החומרים.
לתוצאה בעלת טעם מובהק יותר משתמשים בשמנים בכבישה קרה.
סוגי השמנים הם: שמן סויה, חמניות, תירס, זית (זך או טהור) וזית כתית מעולה.
שומנים מוקשים – משמשים בעיקר כדי לחתום שימורים ולהוסיף לחות.
סוגי השומנים המוקשים הם: חמאה, שומן אווז, שומן קוקוס ומרגרינה.
מלחים – לכבישה משתמשים במלח טהור בגריסה בינונית (מלח להכשרת בשר).
סוגי המלחים הם: מלח גס, מלח ים, מלח בישול, סלפטר (סודיום ניטראט).
חומצות – סוגי החומצות הם: חומצת לימון, לימון, ויטמין C, תמרהינדי.
חומץ – סוגי החומץ הם: חומץ תפוחים, חומץ בן יין לבן/אדום, חומץ טבעי וחומץ אורז.
אלכוהול – האלכוהול מעכב התפתחות חיידקים.
שימושו העיקרי הוא בשימור פירות.
רמת האלכוהול לצורך התהליך צריכה להיות לפחות 40%.
שימוש הוגן הוא הגנה שנתונה למשתמשים ביצירות שמוגנות בזכויות יוצרים.
שימוש הוגן מוגדר בחוק באופן כללי, ונתון לבדיקת שיקולים שונים בכל מקרה ומקרה.
במקרה של תביעה על הפרת זכות יוצרים, הנטל להוכיח שהשימוש היה הוגן ולכן מותר, מוטל על הנתבע.
דיני זכויות יוצרים מנסים לאזן בין שני עקרונות יסוד סותרים – עקרון ההגנה על הקניין של בעל היצירה, ולעומתו האינטרס הציבורי, של עידוד הנגישות ליצירות, ובכלל זה שיקולים של חופש ביטוי, חופש יצירה וחופש מידע.
הדין מנסה ליישב את הסתירה בין העקרונות הללו באמצעות הכרה בשימושים מותרים, שהעיקרי שביניהם הוא הגנת השימוש ההוגן ביצירות מוגנות, ללא צורך באישור מבעל הזכויות, למטרות שונות, כגון לימוד עצמי, מחקר, ביקורת, סקירה, דיווח עיתונאי, הבאת מובאות, או הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך.
דיני זכויות יוצרים נועדו לעודד את היצירה באמצעות הכרה בזכויותיהם של יוצרים ביצירותיהם, ומתן הגנה על קניינם הרוחני, תוך התחשבות באינטרסים ציבוריים ביצירות – הגנה על חופש הביטוי, הגנה על חופש היצירה ונגישות למידע.
חוק זכות יוצרים מתיר מספר שימושים פרטניים ביצירות מוגנות בהתאם לאופיין.
השימוש ההוגן הוא סעיף סל עבור מגוון מטרות שלא הותרו בנפרד, כל עוד הן עומדות במבחני הוגנות השימוש.
זכות הקניין היא עקרון יסוד הנמצא בבסיס המשפט האזרחי, ודין קניין רוחני כדין קניינו של אדם.
עיקרון זה מעוגן ב, לפיו .
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, 1948, כוללת בסעיף כ"ז התייחסות מפורשת לזכותו של אדם ביצירתו: .
מקומו של עיקרון זה לא נפקד מחוקת ארצות הברית, המעניקה לקונגרס את הסמכות (פרק 1, חלק שמיני, סעיף 8).
חשיבות ההגנה על זכויות יוצרים אומצה על ידי בתי המשפט בישראל, והדבר בא לידי ביטוי, לדוגמה, בפסק דינה של השופטת בן-עתו (ע"א (ת"א) 779/77, אקו"ם נ' חברת אהרון ברמן):
מתן זכות יוצרים על יצירה מהווה מעין מונופול על זכויות השימוש ביצירה, ולכן אכיפה מקסימלית של הזכויות הקנייניות תפגע בעקרונות יסוד הנחשבים לאינטרס ציבורי: במסגרת חופש הביטוי לאדם זכות לדון ולהתייחס ליצירה, באופן אוהד או ביקורתי או אחר.
חופש היצירה כולל את החופש להתייחס ליצירות קודמות, גם אם הן יצירות מוגנות.
ההגנה על זרימת מידע חופשית וחופש העיתונות דורשים נגישות למידע, אך אכיפת זכות יוצרים על המידע או על אפיקי הפצתו יכולים בקלות למנוע את זרימת המידע.
לכאורה, בעל הזכות יכול למנוע כל גישה, שימוש או התייחסות ליצירה, אם רצונו בכך, וכך לפגוע בחופש הביטוי, חופש היצירה וחופש העיתונות.
חופש הביטוי נחשב לאחת מזכויות האדם היסודיות והבסיסיות ביותר.
זכות זאת מעוגנת במגילת העצמאות, בה נכתב כי .
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, 1948, כוללת בסעיף י"ט התייחסות מפורשת לחופש הביטוי: .
מקומו של ערך זה לא נפקד ממגילת הזכויות של ארצות הברית, ובמסגרת התיקון הראשון נאמר .
חופש היצירה הוא נגזרת ישירה של עקרון חופש הביטוי (וגם של עקרון חופש העיסוק).
הדבר בא לידי ביטוי בדבריו של נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר (בג"ץ 806/88, Universal City Studios נ' המועצה לביקורת סרטים ומחזות):
השופט יעקב טירקל (ע"א 8393/96, מפעל הפיס נ' The Roy Export Establishment Company) התייחס לטבעה של יצירה חדשה, המסתמכת על יצירות קודמות, ועל הסכנה בהגנה מוגברת על היצירות המקוריות:
עקרון חופש המידע, המוזכר אף הוא בסעיף י"ט של הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, אוסר על הגבלת זרימת המידע.
בנוסף לזכות למידע והזכות לנגישות המידע, קיים אינטרס ציבורי שלישי – חופש העיתונות.
מידע נחשב כסוג של יצירה, ולכן עקרונות אלו עלולים להיפגע ממונופול של בעל הזכויות על המידע.
שימוש הוגן כמענה לכשל שוק.
במסגרת התאוריה של חוקי זכות יוצרים, לא נפקד מקומה של גישה ליברטריאנית שאינה מייחסת שום משקל לאינטרסים ציבוריים.
ניתוחים כאלו מראים שזירת מסחר ברישיונות שימוש מועדת לכשלי שוק, והיתרים מוגבלים לשימוש הוגן מהווים פתרון לכשלי השוק הקיימים.
כלומר, מכיוון ש"השוק המשוכלל" של רישיונות שימוש לא פועל בצורה מיטבית, ההיתרים לשימוש הוגן מטיבים עם פעילות השוק.
החוק מנסה למצוא איזון בין עקרונות היסוד הסותרים – ההגנה על הקניין הרוחני והאינטרס הכלכלי של בעל היצירה מצד אחד, מול ההגנה על חופש הביטוי, חופש היצירה חופש המידע והנגישות למידע, שכולם חלק מהאינטרס הציבורי, מצד שני.
מלכתחילה, החוק מעניק זכות בלעדית ליוצר, אך זו מוגבלת מבחינת מושאה, היקפה, ומשך קיומה.
במשך תקופת ההגנה, החוק מנסה לגשר על הסתירה בין עקרונות אלו באמצעות הקביעה ששימוש הוגן ביצירה מותר, ללא צורך באישור מבעל הזכויות, למטרות שונות כגון לימוד עצמי, מחקר, ביקורת, סקירה, דיווח עיתונאי, הבאת מובאות, או הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך.
בתי המשפט נדרשו למציאת האיזון הראוי בין האינטרס הקנייני והאינטרס הציבורי.
פסק הדין העקרוני ביותר בנושא, הוא רע"א 2687/92, דוד גבע נ' חברת וולט דיסני, שיוזכר בהמשך.
השופט מלץ כותב בפסק הדין כך:
העקרונות המנחים לבחינת הוגנות השימוש, כפי שנקבעו בין השאר בפס"ד זה, נחקקו במסגרת .
פסק דין שניתן בארצות הברית עסק ביצירה של האמן ריצ'רד פרינס, שהורכבה מקרעי תצלומים שנלקחו מספר תצלומים של הצלם פטריק קאריו.
בפסק הדין נקבע שהיצירה החדשה שינתה את היצירה המקורית במידה ניכרת (שינוי טרנספורמטיבי, בלשון פסק הדין) כך שיש לראות את השימוש שנעשה ביצירותיו של קאריו כשימוש הוגן.
בישראל, הגנת השימוש ההוגן מעוגנת ב.
הסעיף מגדיר רשימה פתוחה של מטרות שאינן דורשות אישור מבעל הזכויות ומהוות "שימוש הוגן", ומגדיר תנאים שעל-פיהם נבחנת "הוגנות השימוש" ביצירות מוגנות:
רשימת השימושים ההוגנים היא רשימה פתוחה, ופעולות אלו ודומיהן אינן מהוות הפרת זכות יוצרים:
לימוד עצמי לימוד עצמי מאפשר לתלמיד להעתיק למחברותיו ורשימותיו קטעים המוגנים בזכויות יוצרים למטרותיו האישיות.
הסעיף מתייחס לתלמיד, ואין הוא מתייחס למלמד, ועל כן אדם הרוצה ללמד אחרים אינו יכול לעשות כן.
המטרה של השימוש נקבעת על פי המשתמש הסופי ביצירה, ולא בעושה ההפרה – כך לדוגמה אותו סטודנט לא יכול למכור את מחברותיו, כיוון שאף שההפרה עצמה נעשתה בהתאם לחוק, הפעולות הנובעות ממנה אינן בהתאם לחוק.
מחקר המונח "מחקר" הוא רחב יותר, וכולל החלפת מאמרים ותמונות המוגנות בזכויות יוצרים בין חוקרים למטרות הלימוד והמחקר – והכל בלבד שהשימוש יהא הוגן.
ביקורת המונח "ביקורת" מכיל בחובו גם ביקורת פרודית או סטירית.
סקירה חריג זה דן ביצירות ביוגרפיות והיסטוריות הסוקרות עבודות של אחרים.
חריג זה מאפשר ציטוט קטעים מהיצירות המסוקרות תוך שימוש הוגן, ולצורך סקירה היסטורית ואמנותית.
דיווח עיתונאי מונח זה חל הן על העיתונות הכתובה, והן על העיתונות האלקטרונית.
הבאת מובאות ציטוט קצר מיצירה שזכויותיה מוגנות, למטרת מחקר או ביקורת ספרותית, מותר גם ללא קבלת הסכמה מראש מבעל זכויות היוצרים.
הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך בדומה ללימוד, מותר למוסד חינוכי להשתמש בחומר מוגן לצורך הוראה ובחינה.
ארבעת השיקולים הבאים משמשים לצורך בחינת הוגנות השימוש:
מטרת השימוש ואופיו השיקול הראשון נוגע לאופיו של השימוש.
כך למשל ישנה הבחנה בין אופי מסחרי לבין אופי של לימוד ומחקר שלא למטרות רווח.
אופי היצירה שבה נעשה השימוש השיקול השני נוגע לאופייה של היצירה.
כך למשל ביצירה ספרותית או מוזיקלית ניתן לעשות שימוש רק בחלק מהיצירה ואולם שימוש כאמור ביצירה אמנותית כמו יצירת צילום אפשרי רק לעיתים רחוקות.
נוסף על כך עשוי להיות הבדל, לעניין הוגנות השימוש, בין יצירות ישנות לבין יצירות המצויות בשיא הניצול המסחרי שלהן.
היקף השימוש, מבחינה איכותית וכמותית, ביחס ליצירה בשלמותה השיקול השלישי נוגע להיקף השימוש ביצירה.
יש לבחון את היקף השימוש מבחינת חלקו של החלק שבו נעשה השימוש ביחס לכלל היצירה שבה מדובר וכן מבחינת מהותו, שכן לעיתים חלק קטן מהיצירה עשוי להיות החלק החשוב ביותר שלה.
השפעת השימוש על ערכה של היצירה ועל השוק הפוטנציאלי שלה השיקול הרביעי נוגע לתוצאות הכלכליות של השימוש ביצירה.
שיקול זה מבטא, בין השאר, את הדרישה שבה מחויבת ישראל בהתאם לסעיף 13 להסכם טריפס, ולפיה השימוש המותר לא יפגע באופן לא ראוי בניצול הכלכלי הרגיל של היצירה, או בציפיות הסבירות של בעל זכות היוצרים לניצול היצירה.
שימוש הוגן בהוראה במוסדות להשכלה גבוהה בישראל
בשנת 2013 התפרסם מסמך בשם "עקרונות פעולה לשימוש ביצירות לצורכי הוראה ומחקר", המהווה פשרה בין המו"לים למוסדות להשכלה גבוהה, בקשר לשימוש המותר בהוראה, ביצירות שמוגנות בזכויות יוצרים.
המסמך מפרט הנחיות לפרשנות ראויה של שימוש הוגן, מטרת השימוש, השיקולים, עקרונות פעולה לשימושים ביצירות לצורכי הוראה והנגשת יצירות לצורכי הוראה באמצעים דיגיטליים ובמקראות מודפסות.
המעבר מטיפול הוגן לשימוש הוגן
ההבדל בין טיפול הוגן לשימוש הוגן
טיפול הוגן ושימוש הוגן הן שתי גישות שונות למתן היתרי שימוש ללא קבלת אישור מבעל הזכויות.
גישת הטיפול ההוגן (Fair Dealing), שמקורה בדוקטרינה האנגלית ונפוצה במשפט המקובל, מספקת היתרים לחריגים ספציפיים בלבד.
לעומתה, גישת השימוש ההוגן (Fair Use), שמקורה בדוקטרינה האמריקאית, מרחיבה את המקרים בהם פעולה נחשבת לשימוש הוגן, ומספקת מבחנים לבחינת הוגנות השימוש.
כאמור, חוק זכות יוצרים התשס"ח-2007 מכיר בשימוש הוגן (רשימה פתוחה של מטרות המהוות שימוש הוגן), ומגדיר תנאים על-פיהם נבחנת הוגנות השימוש ביצירות המוגנות בזכויות יוצרים.
זאת בניגוד ל, שבסעיף 2(1)(I) סיפק הגנת טיפול הוגן הכוללת רשימה סגורה וממצה של מטרות שאינן נחשבות הפרת זכויות יוצרים:
בתי המשפט קבעו שרשימת החריגים המופיעה בסעיף 2(1)(I) היא רשימה סגורה וממצה (ר' למשל ע"א (ת"א) 178/79, הלינגר נ' אסתרון ורע"א 2687/92, דודו גבע נ' חברת וולט דיסני).
דבר זה הביא לפסקי דין בהם בית המשפט נמנע מלהכיר בשימוש הוגן, אף על פי שסבר שהתרת השימוש מוצדקת.
דוגמה לכך ניתנה בפס"ד ת"א (שלום חיפה) 12595/98, רונן ברגמן נ' משרד החינוך, בו תבע ברגמן את משרד החינוך על שימוש במאמר פרי עטו בבחינת הבגרות בהבעה עברית.
בית המשפט סבר שביצירה נעשה שימוש לגיטימי למטרה חינוכית, וכי לתובע לא נגרם כל נזק כלכלי בעקבות השימוש, אבל נאלץ לפסוק ששימוש ביצירה מוגנת במסגרת "בחינה" אינה נופלת בגדר "טיפול הוגן" על פי סעיף 2(1)(I).
דודו גבע נ' חברת וולט דיסני
הפסיקה העקרונית ביותר בנושא הוגנות השימוש היא פס"ד רע"א 2687/92, דודו גבע נ' חברת וולט דיסני.
המאייר דודו גבע יצר דמות בשם מובי דאק, המבוססת על דמותו של דונלד דאק.
חברת וולט דיסני הוציאה צו האוסר על גבע להוציא לאור את ספר הברווז הכולל את דמותו של מובי דאק, בטענה להגנה על זכויותיה הקנייניות בדמותו של דונלד דאק.
גבע ערער על הקביעה, וטען להגנת שימוש הוגן, מכיוון שמובי דאק מהווה פארודיה על דמותו של דונלד דאק.
בית המשפט קיבל את הטענה שפרודיה היא סוג של ביקורת, אולם פסק כי מובי דאק אינו מהווה ביקורת על חברת וולט דיסני, ולכן שימוש בדמותו של דונלד דאק אינה נחשבת "שימוש הוגן".
בפסק הדין הארוך והמנומק, בית המשפט קבע כי הגנת שימוש הוגן ניתנת אם ורק אם מתקיימות שתי דרישות: ראשית, שהשימוש מוזכר במפורש ברשימת החריגים שבסעיף 2(1)(I) לחוק, ושנית שהשימוש עומד בקריטריונים להוגנות השימוש:
בפסיקה זאת, השופט מלץ שאל מן הדוקטרינה האמריקאית ארבעה קריטריוני בחינה: (1) מטרת השימוש ואופיו; (2) אופי היצירה שבה נעשה השימוש; (3) היקף השימוש, מבחינה איכותית וכמותית, ביחס ליצירה בשלמותה; ו-(4) השפעת השימוש על ערכה של היצירה ועל השוק הפוטנציאלי שלה.
בית המשפט קבע שיש לבחון את הוגנות השימוש בהתאם לקריטריונים אלו, על-אף שדרישות אלו אינן מופיעות בנוסח החוק.
קיימת תמימות דעים כי פסיקת בית המשפט בעניין גבע סותרת את תכלית החוק, וגרמה לדודו גבע עוול, והעוסקים בתחום טוענים שהפסיקה שגויה.
בעקבות הפסיקה, שלקחה מהדוקטרינה האמריקאית את הקריטריונים לבחינת הוגנות השימוש, התגבשה ההכרה שדוקטרינת הטיפול ההוגן צריכה לפנות את מקומה לדוקטרינת השימוש ההוגן.
השינוי נעשה כעבור כעשור, במסגרת חקיקת חוק זכות יוצרים החדש:
עם כניסת החוק החדש לתוקף במאי 2008, עקרון הטיפול ההוגן (Fair Dealing) שמקורו במשפט המקובל הוחלף בעקרון השימוש ההוגן (Fair Use), ובכך הפכה ישראל למדינה היחידה, אחרי ארצות הברית, המכירה בעיקרון באופן מפורש במסגרת החוק ולא רק במסגרת הפסיקה.
אמנם ועדות מומחים באוסטרליה ובאנגליה המליצו לעדכן את החוק בהתאם לעקרונות דומים, אך בארצות אלו החוק לא שונה.
בעניין הפרמייר ליג נ' פלוני הכריע בית המשפט בשאלה האם מדובר ב"מגן" או שמא ב"חרב", וקבע כי "שימוש הוגן" הוא "זכות" הניתנת להגנה במלוא מובן המילה.
בנוסף, בחן בית המשפט בצורה מפורטת את האיזון בין זכות היוצר לזכות הציבור, על רקע ארבעת המבחנים שנקבעו בחוק, וקבע כי אף אם מדובר בשימוש מסחרי, הרי כל עוד מטרתו החברתית היא בעלת חשיבות, יגבר עקרון השימוש ההוגן.
במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, שימוש חורג הוא שימוש שחורג מהשימוש בקרקע או בבניין והשימוש בו הוא לא למטרה שהוגדרה לו בתוכנית בניין עיר.
מי שרשאי לאשר את השימוש החורג היא הוועדה מקומית לתכנון ובנייה.
שימוש חורג מתוכנית בניין עיר
לדוגמה אזור המוגדר בתוכנית בניין עיר כאזור חקלאי ובעל הקרקע מעוניין להקים שם אזור מסחר.
שימוש חורג מתוכנית בניין עיר יכול להתקיים בשני מצבים:
קיימת תוכנית בניין עיר ובעל הנכס מבקש להתיר את שימושו של מבנה שלפי תוכנית בניין עיר לא יכול להתקיים באותו אזור.
באזור שבו תוכנית בניין עיר שונתה והמבנה שהיה חוקי הפך להיות בלתי חוקי.
הוועדה מקומית לתכנון ובנייה רשאית להמליץ על תקופה שבה עדיין מותר להמשיך ולהשתמש בבניינים או בקרקעות.
מבנה שהוא השימוש החורג תואם את הוראות תוכנית בניין עיר לדוגמה דירת מגורים באזור שמוגדר למגורים ובעל הדירה מעוניין לשנות את יעודה של הדירה למשרד.
משך הזמן להתרת שימוש חורג
היתר לשימוש חורג מתוכנית ניתן לתקופה מוגבלת מראש
היתר לשימוש חורג מהיתר אינו חייב להיות מוגבל בזמן
שימוש חכמים (או בקצרה שימוש) הוא ביטוי המציין מעין חניכה בלימוד תורה ונמנה בפרק קניין תורה בין ארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם.
כיום נהוג לעשות "שימוש" לפני קבלת היתר הוראה.
בתלמוד הבבלי מופיע המונח "שימוש תלמידי חכמים" כשלב הכרחי על מנת להעשות לתלמיד חכם או רב.
דבר זה מופיע במדרשי חז"ל הרבה מאוד.
בתלמוד ירושלמי אומר רבי עקיבא שמי שלא שימש תלמידי חכמים חייב מיתה, ומסופר שם איך הוא בעצמו שימש תלמידי חכמים.
הגמרא מוסיפה ששלב זה, "שימוש תלמידי חכמים", הוא חשוב יותר מלימוד תורה.
שימוש תלמידי חכמים יוצר רצף היסטורי ממתן תורה ואילך, בו כל תלמיד לומד מרבו באופן עקבי ובתקופה ממושכת ככל הניתן, ומחויב למסורת של העברת התורה.
בדרך זו נמנעים שיבושים בהעברת התורה.
ואכן במקום של שיבוש במסורת הבנת התורה אומרים החכמים שהדבר נגרם בשל כאלו ש"לא שמשו כל צורכם".
למונח שימוש תלמידי חכמים ישנם מובנים שונים:
לימוד הגמרא, כלומר: איסוף של חכמים העוסקים בהבנת טעמי המשנה ומקורותיה, מתרצים סתירות בין משניות שונות.
עזרה מעשית לחכם, כדברי הגמרא הקוראת "שימושה של תורה" ליציקת מים על הידיים של הרב.
לאחר לימוד הוראה, ולפני שמתמנים למורה הוראה נהוג לשהות סמוך לרב פוסק וללמוד את פסיקותיו, ואת הפרקטיקה המעשית בפסיקת ההלכה, וזאת לפני קבלת תעודת "יורה יורה".
שימוש תלמידי חכמים הוא האופן הרצוי והנכון ללמוד תורה ולהחכים.
יכולת הלימוד וההפנמה, כאשר חיים במחיצת תלמיד חכם ומספקים את צרכיו, היא כה גבוהה, עד כי אמרו חז"ל: "גדולה שימושה של תורה יותר מלמודה" כלומר עדיף לימוד מתוך מעשיהם של חכמים, על פני לימוד מפיהם.
מקור הכלל 'גדול שימושה מלימודה'
מלכי יהודה וישראל, יצאו למלחמה כנגד המואבים ומצאו את עצמם ואת לוחמיהם ללא מים, וחיפשו ממי לבקש עצה.
מכאן למד רבי שמעון בר יוחאי את הכלל "גדול שימושה".
שכן למרות שאלישע היה תלמידו של אליהו, הפסוק מדגיש את דווקא העובדה שאלישע שימש את אליהו, ולא את העובדה שלמד ממנו.
רבי מאיר מחדד את החובה לשמש תלמידי חכמים וכך מספר התלמוד: "תניא אחרים אומרים אפילו קרא ושנה (למד ושינן) ולא שימש תלמידי חכמים, הרי זה עם הארץ".
ההיגיון שעומד מאחורי הכלל שקבעו חכמים, הוא שבעוד לימוד בבית המדרש הוא לימוד עיוני בלבד, לימוד תוך כדי שימוש, הוא לימוד מעשי.
באותה שעה לא זזתי מלשמש חכמים".
רבי עקיבא הבין עד כמה חשוב ללמוד את פרטי ההלכות, ולכן הצטרף מאז לשימוש.
אפשר להסביר גם שרבי אליעזר ורבי יהושע, התכוונו ללמד את רבי עקיבא את ההלכה הקובעת שמת מצווה, יש לקבור במקום בו מצאו אותו, ואסור לטלטל אותו.
רבי עקיבא יכל ללמוד הלכה זאת בבית המדרש, אבל במקרה המסופר, הוא למד זאת באופן מעשי, בכך שראה את תגובתם הקשה של רבותיו, על כך שטלטל את המת, והחליט כי זאת הדרך בה עליו להמשיך ללכת, כדי להפוך לתלמיד חכם בעצמו.
שימורים הם מאכלים ששומרו בפחיות או בצנצנות אטומות לאוויר שעוקרו להשמדת מיקרואורגניזמים מזהמים.
פחיות המכילות שימורים מכונות קופסאות שימורים.
בשל סכנת בוטוליזם ופתוגנים אחרים, השיטה הבטוחה לייצר שימורים היא שילוב של חום גבוה (בטמפרטורה שבין 116 ל-121 מעלות צלזיוס) ולחץ גבוה.
מזונות המחייבים בישול בלחץ כדי לשמרם בפחיות הם מרבית הירקות, בשר, בשר עוף, מאכלי ים ומוצרי חלב.
מאכלים שניתן לשמרם בפחיות לאחר שעברו הרתחה ללא לחץ הם רק מאכלים חומציים מאוד, עם pH מתחת ל-4.6, כמו פירות, ירקות מוחמצים ומאכלים אחרים שהוסיפו להם חומצה.
פותחני קופסאות הומצאו רק שלושים שנה מאוחר יותר, ועד להמצאתם נאלצו החיילים לחתוך את הפחיות בכידוניהם או לנפץ בהן פתח בעזרת אבנים.