tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-24 באוקטובר 2013, חתמו משרדי ההגנה של פרו וישראל על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה צבאי-טכני בנושאי הגנה, פיתוח טכנולוגיה צבאית, מחקר ותכנון על ידי שר ההגנה הפרואני, פדרו קטריאנו, בנוכחות שגריר ישראל בפרו, מודי אפרין.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה מפעיל נספחות מסחרית בלימה.
הנספח הכלכלי בפרו הוא לאו מקוך.
במאי 2013 קיים שר החקלאות של פרו, מילטון פון הסה, שיחות עם מקבילו הישראלי יאיר שמיר לחיזוק שיתוף הפעולה בנושאי חקלאות ויישום פרויקטים בין שתי המדינות.
במהלכן פון הסה אמר כי ישראל פיתחה טכנולוגיה חקלאית מודרנית כדי לטפל בבעיות הנגרמות על ידי מדבריות, טכנולוגיה שפרו מעוניינת מאוד ללמוד מניסיונה עבור השגת ניהול מים יעיל באזורים צחיחים.
בשנת 2014, כ-30 סטודנטים לאגרונומיה מפיורה, טרוחיו וארקיפה נסעו לישראל למשך 10 חודשים עבור קבלת הכשרה בתחום החקלאי.
בשנים 2001–2006 הישראלית לשעבר אליאן קרפ הפכה לאישה הראשונה של פרו בהיותה אשתו של הנשיא ה-92 אלחנדרו טולדו.
בפברואר 2019 פנה נשיא מדינת ישראל לנשיא פרו, בבקשה לחון אזרחית ישראל צעירה בעלת צרכים מיוחדים שנעצרה בגין החזקת 28 ק"ג של קוקאין וקריסטל.
בספטמבר 2021 שוחררה חזרה לישראל.
יחסי ישראל–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת פלאו.
ישראל הייתה המדינה הראשונה שלא מהאוקיינוס השקט שהצהירה על הכרתה בפלאו בעת קבלת עצמאותה בשנת 1994. ישראל מחזיקה קונסוליית כבוד בעיר קורור.
רפובליקת פלאו מביעה תמיכה עקבית במדינת ישראל ובמדיניותה ומצביעה באו"ם לצידה.
ישראל שולחת למדינה סיוע רפואי קבוע, בעיקר בתחום רפואת העיניים, ומדריכה את רופאיה בתחום תפעול מערכות רנטגן.
משרד החוץ הישראלי שלח משלחות של מומחי חקלאות ודיג לפלאו כדי לסייע בהכשרת האוכלוסייה המקומית.
ישראל תמכה בקבלת פלאו לארגון האומות המאוחדות, וכן סייעה כלכלית למדינה הצעירה לאורך השנים.
החל משנת 2006 לפלאו יש שיתוף פעולה ברמה גבוהה עם ישראל בהצבעות באו"ם.
ב-28 ביוני 2006 הגיע נשיא פלאו תומאס רמנגסאו לביקור בישראל, יחד עם רעייתו ובכירים נוספים מהרפובליקה.
הנשיא ביקר במשכן הכנסת ונפגש עם ראש הממשלה, אהוד אולמרט, שרת החוץ, ציפי לבני, יושבת ראש הכנסת, דליה איציק, ועם חברי הכנסת, לאחר מכן נטע עץ בחורשת הנשיאים בירושלים.
במהלך הביקור הביע תמיכה בלתי מסויגת בישראל והצהיר באומרו על יחסי ישראל–פלאו, "אנחנו החברים הכי טובים ואנחנו כאן כדי לחזור על הידידות הזו".
בדצמבר 2011 נחתם הסכם הדדי בין ישראל לפלאו המבטל את הצורך בוויזה בכניסת אזרחים מאחת לשנייה.
ב-29 בנובמבר 2012 הייתה פלאו בין 9 המדינות שהצביעו נגד שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה באו"ם (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם).
ב-2 בדצמבר 2014, פלאו הייתה בין 4 המדינות היחידות (לצד ארצות הברית, קנדה ומיקרונזיה), אשר הצביעו נגד גינויה של ישראל באו"ם בעניין סירובה של ישראל להתפרק מנשק גרעיני ולהעמיד את מתקניה הגרעיניים לפיקוח של סבא"א (הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית).
בדצמבר 2017, פלאו הייתה בין 9 המדינות שהצביעו נגד הצעה שאומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם בגנות הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל.
באוקטובר 2022 הגישה שגרירת פלאו אילנה סייד, שגרירת פלאו באו"ם והשגרירה הראשונה לישראל, את כתב האמנתה לנשיא ישראל יצחק הרצוג.
יחסי ישראל–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת קזחסטן.
ב-10 באפריל 1992 שתי המדינות כוננו יחסים ביניהן בתחילה ברמת הקונסוליות, ובהמשך ברמת שגרירות מלאה.
שגרירות ישראל בקזחסטן הוקמה באוגוסט 1992; היא נמצאה בתחילה בעיר אלמטי ועברה בשנת 2008 לאסטנה.
שגרירות קזחסטן בתל אביב הוקמה במאי 1996. השגרירה הראשונה בישראל הייתה בירגאנים אייטימובה.
בשנים 1995 ו-2000 נערכו ביקורים רשמיים של נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבייב בישראל.
ב-1995 (כשר חוץ) ו-2002 (כסגן ראש ממשלה) ביקר שמעון פרס בקזחסטן.
באוגוסט 2004 נפגש מזכיר המדינה של קזחסטן עם השגריר משה קמחי, כדי לדון בקשרים חברתיים וכלכליים בין המדינות והעברת שגרירות ישראל לבירה אסטנה.
באוקטובר 2006 הגיעה משלחת רשמית לישראל בראשות סגן ראש הממשלה הקזחי מקסימוב.
באותה שנה התגלו נגיפי איידס בגופם של למעלה מ-100 תינוקות במחוז צ'ימקנט בדרום קזחסטן.
שגרירות ישראל יזמה מבצע סיוע שנקרא "מבצע ידידות" והתנהל במהלך השנים 2006–2007 ובמסגרתו הגיעה משלחת רפואית לטיפול בתינוקות נשאי הנגיף ועל פי הצורך להטיסם לטיפול בארץ.
ביוני 2009 ביקר שמעון פרס כנשיא מדינת ישראל בקזחסטן.
בדצמבר 2011, שיגרה ישראל מאתר השיגור בייקונור בקזחסטן את הלוויין עמוס 5, וב-2013 את הלוויין עמוס 4.
ב-14 בדצמבר 2016 ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו בקזחסטן, כביקור ראשון של ראש ממשלה ישראלי במדינה, שבמהלכו נפגש עם הנשיא נזרבייב והשתתף בפורום עסקים קזחי-ישראלי באסטנה.
בינואר 2017 החליטה קזחסטן על ביטול הצורך בוויזה לתיירים ישראליים.
ב-6 בנובמבר 2025 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי קזחסטן צפויה להצטרף להסכמי אברהם.
בפברואר 2026, חתמה חברת המים הלאומית מקורות על הסכם אסטרטגי עם קזחסטן להקמת תשתית מים במחוז טורקסטן הסובל מהיעדר השקעות, והיעדר תשתיות מודרניות.
במסגרת ההסכם מקורות תפתח, תתפעל ותתחזק את מערכת המים האזורית על בסיס טכנולוגיות מתקדמות שפותחו בישראל.
התוכנית כוללת שילוב טכנולוגיות מדידה וניטור, הקמת תשתית פיקוד ושליטה מרכזית והגנות סייבר.
המדינות מקיימות ביניהן יחסי מסחר הדוקים בתחום מערכות הגנה ומודיעין.
באפריל 2009, הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן (ק.נ.ב) טען כי שר ההגנה הקזחי, קנה ביודעין ארטילריה ומערכות הגנה פגומות אשר יוצרו במפעלים ישראליים.
קזימוראט מיירמנוב, סגן שר ההגנה, נעצר בהקשר לפרשה.
בשנת 2009 נחתם הסכם סחר בין ישראל וקזחסטן.
על פי מכון היצוא הישראלי היקף הסחר של ישראל מול קזחסטן הסתכם בשנת 2010 בכ-63 מיליון דולר (לא כולל חומרי אנרגיה), עלייה של כ-8.5% לעומת תקופה מקבילה בשנה שקדמה לה.
יצוא הסחורות בשנה זו הסתכם בכ-62 מיליון דולר, עלייה של כ-10% בהשוואה לתקופה מקבילה אשתקד, עם זאת, נרשמה ירידה בהיקפי היצוא בהשוואה לשנים 2008 ו-2007. ייבוא הסחורות של ישראל מקזחסטן נמצא בירידה משנת 2008, ובשנת 2010 הסתכם בכ-300 אלף דולר, ירידה של כ-66% בהשוואה לתקופה מקבילה בשנת 2009.
בין מדינת ישראל לסולטנות עומאן מתקיימים מגעים לא רשמיים.
עומאן כמדינה ערבית תומכת באופן רשמי במדינות ערב במסגרת הסכסוך הישראלי-ערבי ארוך השנים.
עם זאת, החל מראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, התקיימו קשרים חשאיים בין ישראל לעומאן, אשר כללו בין היתר ביקורי גומלין חשאיים של בכירים במשטר הישראלי עם מקביליהם במשטר העומאני.
קשרים חשאיים אלו, וכן חתימתו של הסכם אוסלו א' בשנת 1993, הביאו להתחממות היחסים ולכינון יחסים מסחריים בין השתיים.
פרוץ האינתיפאדה השנייה, אשר לוותה בהקצנה משמעותית של דעת הקהל בעולם הערבי כנגד ישראל, הביאה לניתוקם הרשמי של היחסים הרשמיים בין המדינות, ולסגירת הנציגויות המסחריות.
בשנת 1994 ביקר בעומאן ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
באפריל 1996 ביקר במדינה ראש הממשלה שמעון פרס.
באוקטובר 2018 ביקרו בעומאן ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש המוסד יוסי כהן.
מותו של עבד אל-נאצר ועלייתו לשלטון של אנואר סאדאת בשנת 1970, אשר נתפס כבעל דעות מתונות כלפי ישראל ביחס לקודמו, הובילו לתחילתם של מגעים בין ישראל לבין מדינות מתונות ברחבי עולם הערבי, ובכללן עומאן.
הקשרים ההדדיים, אשר בתחילה נוהלו תחת מעטה חשאיות כבד, נגעו בעיקר בתחומים מסחריים, אשר לשתי המדינות היה בהם עניין ואינטרס משותף.
בהמשך, התקיימו ביקורים חשאיים מדרג גבוה בשתי המדינות, כאשר אף נרמז כי יוסף בן-עלאווי, שר החוץ העומאני, ביקר בישראל יותר מפעם אחת, וזאת בברכתו של סולטאן עומאן, קאבוס בן סעיד, אשר נודע כידידו הקרוב של חוסיין מלך ירדן.
התחממות היחסים הובילה אף להקמתן של נציגויות מסחריות בשתי המדינות, ולמגעים ראשונים בדבר אפשרויות נוספות להידוק הקשרים הכלכליים, ובהמשך אף הפוליטיים, בין ישראל למדינות המפרץ הפרסי, ובכללן עומאן.
היחסים המתחממים בין שתי המדינות באו לידי ביטוי בעקבות חתימת הסכמי קמפ דייוויד, כאשר עומאן הייתה בין המדינות הערביות היחידות אשר לא גינו את מצרים על נכונותה לחתום על הסכם שלום עם ישראל.
בשנת 1994, קיים ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, ביקור רשמי ראשון בעומאן, שם נפגש עם הסולטאן קאבוס בן סעיד במסקט.
בין היתר, שני הצדדים דנו בסוגיית המחסור במים, וכיצד ניתן לקיים שיתוף פעולה בין-מדינתי בנושא זה.
בהמשך, לאחר רצח יצחק רבין בשנת 1995, הגיע לישראל שר החוץ העומאני יוסף בן-עלאווי, ונפגש עם ראש הממשלה שמעון פרס בירושלים.
מעט לאחר מכן, בינואר 1996, חתמו ישראל ועומאן על הסכם המאשר פתיחה הדדית של נציגויות מסחריות בשתי המדינות.
באפריל 1996 הגיע שמעון פרס לביקור בעומאן ובקטר.
עם זאת, קיימים דיווחים לפיהם המגעים בין המדינות המשיכו להתקיים על אש נמוכה, וזאת אף בעשור השני של המאה ה-21. בין היתר, בשנת 2004 נפגש שר החוץ סילבן שלום עם שר החוץ העומאני בניו יורק, ודנו בחידוש היחסים הדיפלומטים.
בנוסף, ב-2008 התקיימה פגישה בקטר בין שר החוץ העומאני, יוסף בן-עלאווי ושרת החוץ הישראלית, ציפי לבני.
ולאחר חצי שנה, נפגשו שוב במטה האו"ם.
באוגוסט 2009 הכריזה עומאן כי תהיה מוכנה לחדש את המגעים עם ישראל, וזאת בתנאי שתוקפא הבנייה בהתנחלויות.
בשנת 2016 שלחה עומאן נציג דיפלומטי להלוויית פרס.
2018-2023 - התחממות ביחסים, ביקור ראש ממשלת ישראל בעומאן
באוקטובר 2018 ביקר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בעומאן.
נתניהו ביקר במדינה יחד עם רעייתו, ראש המוסד יוסי כהן וראש המטה לביטחון לאומי מאיר בן-שבת.
כמו כן, לביקור הצטרפו מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם, ראש הסגל יואב הורוביץ והמזכיר הצבאי לראש הממשלה תת-אלוף אבי בלוט.
במסגרת הביקור נפגש נתניהו עם הסולטן קאבוס בן סעיד על מנת לדון בחידוש היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
עם זאת, עומאן הצהירה כי מטרת הביקור היא קידום המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים.
זאת ועוד, אבו מאזן הגיע לביקור רשמי אצל הסולטן קאבוס בעומאן יומיים בלבד לאחר ביקור נתניהו.
כשבוע לאחר ביקור נתניהו בעומאן המריא שר התחבורה והמודיעין ישראל כץ לביקור נוסף במדינה, במהלכו התארח בכנס תחבורה בינלאומי.
במסגרת הביקור הציג כץ את יוזמת "מסילות לשלום" לחיבור של הים התיכון והמפרץ הפרסי באמצעות מסילות ברזל שיעברו דרך ישראל ומדינות האזור.
כ-4 חודשים לאחר הביקור בעומאן נועד נתניהו פעם נוספת עם שר החוץ של עומאן, יוסף בן עלאווי, בורשה, בירת פולין.
כשנה לאחר ביקורו של נתניהו בעומאן, שלח נתניהו הספד רשמי בתגובה לפטירתו של הסולטן קאבוס בן סעיד.
לאחר הפרסום על הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות באוגוסט 2020, וההודעה הפומבית על נרמול יחסים בין ישראל לבחריין בספטמבר 2020, פרסמה עומאן הודעה רשמית על תמיכה בנורמליזציה בין ישראל לאמירויות ועל תקוותה כי התהליך יוביל להסכם גם עם הפלסטינים.
בהמשך, שוחחו שר החוץ הישראלי גבי אשכנזי עם מקבילו העומאני יוסף בן עלאווי.
ביוני 2021 שוחח שר החוץ הנכנס יאיר לפיד עם שר החוץ העומאני.
עם זאת, חודש לאחר מכן שר החוץ העומאני אמר כי הם לא ינרמלו את היחסים עם ישראל בלי פתרון שתי המדינות.
בפברואר 2023 הודיעה עומאן כי היא תאפשר לחברות תעופה ישראליות לטוס דרך המרחב האווירי שלה, אך בסוף אוקטובר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, הפכה את החלטתה.
מלחמת חרבות ברזל - הידרדרות ביחסים
היחסים בין ישראל לעומאן שהתחממו בשנים האחרונות, הדרדרו בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
עומאן לא גינתה את טבח השבעה באוקטובר, הביעה את תמיכתה בחמאס, בחות'ים ובחזבאללה וגינתה את פעילות ישראל ברצועת עזה, בלבנון, באיראן ובתימן.
ביום של טבח שבעה באוקטובר, פרסם משרד החוץ העומאני הודעה בה הביע דאגה מההסלמה, הנובעת "מהמשך הכיבוש והתוקפנות הישראלית".
בפגישת חירום של הליגה הערבית שנערכה ב-11 באוקטובר, חזרה עומאן על ההאשמות כלפי המדיניות הישראלית, תוך שהיא ממשיכה להטיל אחריות על ההסלמה על ישראל וגינתה את "המלחמה האכזרית שמנהלים כוחות הכיבוש בעזה".
המופתי של עומאן הביע את תמיכתו במעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל.
עומאן גינתה את התקיפה הישראלית בתימן.
עומאן מארחת את בכירי המשטר החות'י, כולל את שר החוץ החות'י ומשמשת בתוך מתווכת בין החות'ים לבין המערב ומדינות המפרץ.
עומאן גינתה את מבצע חץ הבשן בה ישראל תפסה אזור חיץ בעקבות נפילת משטר אל-אסד.
עומאן גם גינתה את התקיפה הישראלית באיראן שהתרחשה באפריל 2024 ואת התקיפה הישראלית באיראן שהתרחשה באוקטובר 2024. עומאן גינתה את המתקפות האוויריות ואת התמרון הקרקעי בלבנון.
לאחר מינוי נעים קאסם למזכ"ל חזבאללה, בירך אותו המופתי של עומאן ואיחל לו "ניצחון במאבקו נגד הישות הציונית".
בין מדינת ישראל והרפובליקה של סרביה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1992, מאז התפרקותה של יוגוסלביה במהלך מלחמות יוגוסלביה, והיווסדה של סרביה כמדינה עצמאית.
לישראל שגרירות בבלגרד, ולסרביה שגרירות בתל אביב.
שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה בתחומים פוליטיים המשקפים את האינטרסים של שתי המדינות, וכן קשרי מסחר מפותחים, בתחומים מגוונים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו זמן קצר לאחר סוף ימיה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, אשר קיימה יחסים דיפלומטיים עם ישראל עד למלחמת ששת הימים.
היחסים בין סרביה וישראל מוסדו באופן רשמי בתאריך 31 בינואר 1992, במהלך מלחמות יוגוסלביה, אשר בסופה התפרקה יוגוסלביה למרכיביה השונים, ביניהם סרביה.
במסגרת ההבנות ושיתוף הפעולה בין שתי המדינות, עד 4 בספטמבר 2020, ישראל לא הכירה בעבר בקוסובו כמדינה ריבונית.
ההחלטה הישראלית התקבלה בין השאר בשל החשש מתקדים בנושא, אשר יאפשר גם לרשות הפלסטינית לנקוט בצעדים דומים אשר יובילו להכרה בעצמאותה על ידי שאר מדינות העולם, וכן בשל הרצון לשמר את היחסים הטובים ואת שיתוף הפעולה בין ישראל לסרביה, כמו גם עם בת בריתה, רוסיה.
מצד שני, במסגרת הקשרים בין המדינות, סרביה ממעיטה בשחרור הצהרות אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני, כאשר את מדיניותה בנושא ניתן לתאר במרבית המקרים כגיבוי שקט של המדיניות הישראלית.
בתאריך 28 באפריל 2009, ארתור קול, שגריר ישראל בסרביה, אמר כי חרף העובדה שעברה יותר משנה מאז שקוסובו הכריזה על עצמאותה באופן חד צדדי, למדינת ישראל אין כל כוונה להכיר בעצמאותה באופן רשמי, וכן כי "העובדה היא שעמדתה של ישראל לא השתנתה לאורך הזמן.
העם והממשלה הסרביים צריכים להעריך את עמדתה של ישראל, שגם ממחישה את הידידות בין שתי המדינות".
זמן קצר לאחר מכן, בחודש ספטמבר 2009, במהלך ביקור רשמי בבלגרד, הדגיש שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן, כי לישראל אין כוונה להכיר בקוסובו בעתיד, אבל הביע תקווה כי סוגיית עצמאותה של קוסובו תיפתר בדרכי שלום.
עם זאת, בשנת 2011 סרביה הצביעה בעד החלטת האו"ם להכרה רשמית בפלסטין כחברה מספר 195 בארגון אונסק"ו, וזאת בניגוד למדיניותה הרשמית של ישראל, אשר שוללת בעקביות את דרישתה של הרשות הפלסטינית להכרה בפלסטין כמדינה עצמאית, בעלת זכות עמידה בגופים בינלאומיים.
כמו כן, סרביה הצהירה כי לא תתנגד להחלטה רשמית המכירה בעצמאותה של פלסטין, אם תועלה באופן רשמי במסגרת העצרת הכללית של האו"ם.
ב-4 בספטמבר 2020, במסגרת הסכם סרביה–קוסובו, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי הביא להסכמה בין נשיא סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, על העברת שגרירות סרביה לירושלים, כמו גם על הכרה ישראלית בקוסובו ופתיחת שגרירות קוסבו בירושלים.
למרות ההסכם, סרביה לא פתחה את השגרירות בירושלים ויחסיה עם ישראל נכנסו לתקופה הקפאה של 3 שנים בה לא מונה שגריר בישראל.
בשנת 1995 במהלך מלחמת בוסניה נודע בעיתונות זרה שהסרבים משתמשים באקדחים, רובים ופגזים ישראלים.
משרד החוץ מצידו הכחיש את התופעה ואמר והדגיש כי הוא לא רוצה לקחת חלק בסכסוך ומקיים את אמברגו הנשק שהאו"ם הטיל בדבר מלחמה זו.
החברים הקרואטים והבוסנים מהפדרציה של בוסניה והרצגובינה שניהם תמכו בעמדה הפלסטינית.
כך, גורל ההצבעה עמד בידי נציגי רפובליקה סרפסקה (בבוסניה והרצגובינה נשלח מספר נציגים שווה משתי הרשויות).
הסרבים סירבו בכל תוקף לגבות את היוזמה הפלסטינית, ובכך מנעו מנציגי הפדרציה של בוסניה והרצגובינה מלהגיע להסכמה בנושא ולהצביע נגד.
כתוצאה מכך, נציג מליאת מועצת הביטחון של האו"ם של בוסניה נאלץ לעכב תמיכת הבקשה הפלסטינית, אשר לא הצליחה לעבור כתוצאה מכך.
החל משנת 2009, הקשרים הכלכליים שבין ישראל וסרביה מתרחבים במהירות, וזאת בין היתר הודות להסכם ההדדי בין שתי המדינות אשר נחתם בספטמבר 2009, וביטל את הצורך בקבלת ויזה לשם קיום ביקורי תיירות בין שתי המדינות.
בתאריך 1 בפברואר 2012, הנשיא הסרבי בוריס טאדיץ' ציין, במהלך טקס לציון 20 שנה לקיומם של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, כי חברות ישראליות השקיעו סך של יותר ממיליארד יורו בתשתיות בסרביה, במסגרת פעילותם לאורך השנים.
בחודש אוקטובר 2009, הגיע שר הפנים הסרבי לביקור רשמי בישראל, במסגרתו נחתם הסכם בין שתי הממשלות לטובת הידוק שיתוף פעולה במסגרת המאבק בפשיעה, סחר בלתי חוקי ושימוש לרעה בסמים וחומרים פסיכואקטיביים, טרור ומעשים פליליים נוספים.
החל מביטול הצורך בוויזה לשם מעבר בין שתי המדינות, מדינת ישראל משקיעה מאמצים רבים בעידוד התיירות הסרבית לישראל.
מאמצים אלו כוללים פרסומות שנתיות על שלטי חוצות ואוטובוסים ציבוריים בבלגרד, המציגים את ישראל כיעד תיירותי קיצי ושמשי, וזאת תחת הכותרת "Oseti Izrael" ("להרגיש את ישראל").
כמו כן, בשנת 2011 השיקה שגרירות ישראל קמפיין תיירותי נוסף תחת הכותרת "Ja volim Tel Aviv" ("אני אוהב את תל אביב"), שכללה את בנייתו של "חוף מלאכותי" בעיר הסרבית נובי סאד, אשר נועד להמחיש את דמותה של תל אביב, ולשמש כמוקד למסיבות ופעילויות שונות לקידום התיירות לישראל.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, במהלך שנת 2011 ביקרו בישראל כ-4,700 תיירים מסרביה, גידול מתמשך ביחס לכ-3,000 בשנת 2010, ולכ-1,400 בשנת 2009.
במהלך חודש אפריל 2013, הגיע נשיא סרביה, טומיסלאב ניקוליץ', לביקור רשמי בישראל, ונפגש עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.
במהלך הפגישה, הבהיר הנשיא הסרבי כי "סרביה רוצה להמשיך ולהעמיק עם ישראל שיתוף פעולה כלכלי, צבאי, וביטחוני".
בשנת 2024 חתמה ממשלת סרביה על חוזים לרכישת מערכות ארטילריה ומל"טים בשווי 335 מיליון דולר, מחברת אלביט מערכות.
יחסי ישראל–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל ורפובליקת קוסובו.
בספטמבר 2020 ישראל וקוסובו הסכימו על כינון יחסים דיפלומטיים גלויים והכרה ישראלית בקוסובו.
עד אז נמנעה ישראל להכיר בקוסובו, חרף העובדה שהכרזת העצמאות, אשר התקיימה בשנת 2008, זכתה להכרה מצד מדינות רבות ברחבי העולם, לרבות ארצות הברית.
ב-4 בספטמבר 2020 במסגרת הסכם סרביה–קוסובו בתיווך נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הודיעה מדינת ישראל על הכרתה בקוסובו כמדינה.
בתמורה לכך, סוכם כי קוסובו תכיר בירושלים כבירת ישראל ותקים את שגרירותה בירושלים.
בנוסף, שתי המדינות יכוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן.
ב-1 בפברואר 2021 כוננו המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ב-14 במרץ 2021 מונתה אינס דמירי לשגרירת קוסובו הראשונה בישראל, ובתאריך 28 בדצמבר 2021 מונתה תמי זיו לשגרירת ישראל הראשונה בקוסובו.
חבל הארץ של קוסובו היה לאורך ההיסטוריה תחת ריבונותן של מדינות רבות ושונות, כאשר לאחר פירוק יוגוסלביה במסגרת מלחמות יוגוסלביה בראשית שנות ה-90, נותרה קוסובו תחת שליטתה של סרביה.
עם זאת, התנגדותם של הקוסוברים לשליטה הסרבית, אשר נבעה בין היתר ממעשי הטבח שביצעו חיילים סרבים באזרחים קוסוברים על אדמת קוסובו במהלך המלחמה, הובילה לבסוף להכרזה על עצמאותו של החבל בתאריך 17 בפברואר 2008, וזאת בהסכמה שבשתיקה של חלק ממדינות האיחוד האירופי ושל ארצות הברית.
עם זאת, מיום הקמתה של הרפובליקה של קוסובו בשנת 2008, ועד לשנת 2020 ישראל נמנעה מלהכיר בעצמאותה של קוסובו, וזאת משלוש סיבות עיקריות:
שאיפתה של מדינת ישראל לשמור על נייטרליות ביחס לקונפליקט עם סרביה.
המחויבות הישראלית כלפי סרביה, בשל הסיוע שהושיטו רבים מאזרחי סרביה ליהודי ארצם במהלך הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה וזאת בניגוד למדינות אחרות באזור יוגוסלביה.
החשש הישראלי מיצירת תקדים בדבר הכרזת עצמאות של עם מוסלמי הטוען לריבונות בשטח שנוי במחלוקת, אשר עשוי להקל על הרשות הפלסטינית לנקוט בצעד דומה, וכך לאפשר את הקמתה של מדינה פלסטינית ריבונית, צעד שמדינת ישראל מתנגדת לו בתוקף.
מסיבות אלו, מדינת ישראל נמנעה כל השנים מהכרה רשמית בעצמאותה של קוסובו, וזאת חרף לחצים מצד גורמי חוץ שונים, וכן מקרב קבוצות במדינת ישראל, אשר ביקשו להכיר במדינה החדשה, כאשר חלקם אף הקבילו בין נסיבות הקמתה של הרפובליקה של קוסובו, לנסיבות הקמתה של מדינת ישראל בשנת 1948.
חרף אי ההכרה הרשמית בעצמאותה של קוסובו, אישי ציבור ופוליטיקאים רבים בישראל הביעו את אהדתם כלפי קוסובו, וזאת מאחורי דלתיים סגורות.
בין היתר, חברת הכנסת רוחמה אברהם בלילא מסרה, במהלך פברואר 2008, כי על אף שישראל החליטה נכון להיום שלא להכיר בעצמאותה של קוסובו, הרי שהיא רואה את המצב כ"מטריד מאוד".
זמן קצר לאחר מכן, בחודש ספטמבר 2009, במהלך ביקור רשמי בבלגרד, קבע שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן, כי לישראל אין כוונה להכיר בקוסובו בעתיד, אבל הביע תקווה כי סוגיית עצמאותה של קוסובו תיפתר בדרכי שלום.
ב-16 בספטמבר 2009, אמר שר החוץ של מדינת ישראל אביגדור ליברמן כי ישראל "עוקבת אחר המצב בין סרביה וקוסובו", וכי ישראל מקווה ל"פתרון מקיף ובדרכי שלום", שיושג באמצעות משא ומתן בין שתי המדינות המעורבות.
ליברמן גם אמר כי ישראל מסוגלת לעמוד בלחץ המופעל עליה להכיר בקוסובו, וזאת משום שישראל הייתה תחת לחץ מאז שנת 1948 בנושאים רבים, ומסוגלת להתמודד עמו גם הפעם.
כמו כן, במהלך ביקור בישראל בסוף אוקטובר 2009, שר הפנים הסרבי אמר כי "גורמים רשמיים בישראל אישרו כי ישראל אינה מתכוונת לשנות את עמדתה ביחס לקוסובו.
בחודש יוני 2011, אמר ליברמן כי עצמאותה של קוסובו היא "נושא רגיש", וטען כי ישראל תוכל להכיר בקוסובו רק לאחר שמדינות אחרות, כמו יוון וספרד, תכרנה בה.
ב-9 ביוני 2016, הכריז נשיא קוסובו, האשים טאצ'י, כי הוא עומד לצד ישראל לאחר פיגוע הירי במתחם שרונה בתל אביב.
ב-21 בספטמבר 2018, אמר נשיא קוסובו, האשים טאצ'י, כי אם ישראל תכיר במדינה – תפתח קוסובו שגרירות בירושלים.
ב-4 בספטמבר 2020, במסגרת הסכם סרביה–קוסובו, הודיעה ישראל כי תכיר בקוסובו כמדינה עצמאית.
קוסובו הודיעה שגם היא תפתח שגרירות בירושלים.
ב-1 בפברואר 2021, חתמו שתי המדינות על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים, וב-14 במרץ, פתחה קוסובו את שגרירותה בירושלים.
ב-14 בנובמבר 2023 במשחק כדורגל שנערך בין נבחרת ישראל לנבחרת קוסובו בפרישטינה, יירטו מאבטחי השב"כ רחפן שהוטס בסמוך לאצטדיון, אולם בהמשך נשלל חשש לפח"ע.
המשחק התקיים במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בין מדינת ישראל והרפובליקה של פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1950. כמו כן, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי תיירות, מסחר ותרבות.
לישראל יש שגרירות רשמית בהלסינקי, בעוד שלפינלנד יש שגרירות רשמית בתל אביב.
המגע הראשון בין שתי המדינות החל זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות של ישראל, כאשר פינלנד הכירה בישראל דה-פקטו בתאריך 11 ביוני 1948, כחודש לאחר הכרזת העצמאות.
בתאריך 18 במרץ 1949 פינלנד הכריזה על הכרתה בישראל באופן רשמי, ובעקבות זאת כוננה עימה יחסים דיפלומטיים מלאים בתאריך 14 בנובמבר 1950. פינלנד פתחה את שגרירותה בתל אביב בשנת 1952, בעוד שישראל פתחה את שגרירותה בהלסינקי בשנת 1956.
בסוף שנות ה-60, עם עליית הנושא הפלסטיני לסדר היום העולמי, ירדה תמיכתה של פינלנד בישראל והיא החלה למתוח ביקורת על מדיניותה ולתמוך בעניין הפלסטיני.
סיבה נוספת שניתנה ליחסים הקרירים עם ישראל הייתה קרבתה של פינלנד לברית המועצות.
בשנת 1978 ביקר שר החוץ משה דיין בפינלנד, ונשיא פינלנד, אורהו קקונן, נמנע בדיפלומטיות מלפוגשו.
על רקע אירועי המשט לעזה בשנת 2010, אשר הוביל לגל אנטי ישראלי ברחבי אירופה ולשורה של הפגנות כנגד מדינת ישראל, התקיים בהלסינקי מפגן תמיכה המוני, אשר נועד להפגין את תמיכתו של העם הפיני במדינת ישראל ובפעולותיה.
בין היתר, מחו משתתפי המפגן על הסיקור התקשורתי בפינלנד אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני, אשר לטענתם מוצג מראשיתו בצורה עוינת לישראל.
נכון לשנת 2013, ישראל ופינלנד מקיימות שיתוף פעולה רחב בתחומים פוליטיים, לצד תחומי מסחר ותיירות, כאשר מספרם של התיירים הפינים שמבקרים בישראל מדי שנה מוערך בכ-10,000.
ב-19 במאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לחמאס, (מבצע שומר החומות), נערך בהלסינקי מפגן תמיכה בישראל.
תחת מגבלות התקהלות של מגפת הקורונה.
מספר המשתתפים במפגן זה היה נמוך ביחס למפגן תמיכה פרו-פלסטיני שהתקיים במקביל.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הפכה ישראל לספק נשק חשוב עבור כוחות ההגנה של פינלנד.
בשנת 1999 רכשה פינלנד מערכת כלי טיס בלתי מאויש מדגם "ריינג'ר" תוצרת התעשייה האווירית לישראל, תמורת כ-20 מיליון דולר.
במשך תקופה ביצע צבא פינלנד ניסוים לבחינת התאמת הכלי לטופוגרפיה המיווחדת של המדינה ותנאי האקלים הקשים בחורף.
בעקבות התוצאות החיוביות הוחלט לרכוש מערכת שנייה מסוג ריינג'ר בשנת 2003.
בשנת 2000 זכתה חברת תדיראן קשר בחוזה להספקת 3,000 מכשירי קשר עבור צבא פינלנד.
בשנים 2004־2005 סיפקה חברת ECI Telecom לצבא הפיני ציוד תקשורת בהיקף של 18 מיליון דולר.
בשנת 2007 חברת אלביט מערכות הקימה מיזם משותף עם חברת Patria AMV, הנמצאת בבעלות ממשלת פינלנד, שזכה בחוזה בהיקף מוערך ב-40 מיליון דולר לשדרוג הרכב המשוריין של צבא סלובניה לתקן נאט"ו.
בשנת 2009 זכתה חברת אלביט מערכות בחוזה בהיקף של 17 מיליון יורו לאספקת מערכות קשר המיועדות לשימוש הדרגים הלוחמים למשרד הביטחון של פינלנד.
בשנת 2012 זכתה חברת אירונאוטיקס אספקת מיני מל"טים מדגם "אורביטר".
במסגרת החוזה סיפקה אירונאוטיקס לצבא פינלנד גם הדרכה, חלפים ושירותי תחזוקה, והקימה בפינלנד יכולת עצמאית לתחזוקה ותמיכה במערכות ה"אורביטר".
בשנת 2018 הודיעה ממשלת פינלנד כי היא בחרה בטילי גבריאל של התעשייה האווירית להחלפת מערך טילי הים-ים של פינלנד, שבעלות של 162 מיליון יורו עם אופציה לעסקת המשך בשווי 193 מיליון יורו.
בשנת 2019 זכתה חברת אלתא מערכות במכרז לאספקת מכ"מים רב-משימתיים לצבא פינלנד.
בינואר 2020 זכתה חרת תעש מערכות במכרז של צבא פינלנד לאספקת תחמושת טנקים מסוג חצב ויחידות הזנת נתונים לתחמושת, בעלות של 40 מיליון דולר.
בשנת 2023, עם הצטרפותה לנאט"ו, פינלנד הודיעה כי תרכוש מישראל את מערכת ההגנה מטילים קלע דוד.
בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, התבצעה רכישת המערכת בעלות של 1.3 מיליארד ש"ח.
בתחילת שנת 1999, שתי המדינות חתמו על הסכם אמנת מס בין שתי המדינות, אשר נועד לסייע בהרחבת הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות.
בשנת 2004, שיתוף הפעולה הכלכלי-מסחרי בין המדינות הוביל להקמתו של מיזם משותף לשתי המדינות, אשר נועד להרחיב את שיתוף הפעולה הבין-מדינתי בתחומי המחקר והפיתוח של טכנולוגיות חדשות.
לשכת המדען הראשי מישראל, וכן הסוכנות הפינית למחקר וחדשנות, הקצו כל אחת סכום של 5 מיליון יורו למימון הפרויקט.
בשנת 2005, היקף היצוא הישראלי לפינלנד עמד על סך של כ-96 מיליון יורו בשנה, בעוד שהיקף היבוא הישראלי מפינלנד עמד על כ-155 מיליון יורו בשנה.
היבוא הישראלי מפינלנד מתמקד בעיקר בתחומי המכונות, מוצרי טלפוניה, עצים, נייר ותוצרים כימיקליים מהתעשייה הפינית, בעוד שהיצוא הישראלי לפינלנד מתמקד בעיקר בתחומי מוצרי טלפונייה, מוצרים תעשייתיים, וכן פירות וירקות מתוצרת ישראלית.
ארגון הסחר פינלנד-ישראל, אשר מקום מושבו בפינלנד, משמש כמתווך בין חברות פיניות וישראליות, וזאת על מנת להקל על יצירת קשרים עסקיים חדשים.
כמו כן, הארגון מסייע בארגונם ושיגורם של משלחות עסקיות פיניות לישראל, ומארח משלחות עסקיות מישראל המבקרות בפינלנד.
במהלך שנת 2006, ובמסגרת שיתוף הפעולה התרבותי הנרחב בין שתי המדינות, אשר מחויבות לערכי הליברליזם והדמוקרטיה, התקיימה בתל אביב, בסיוע של ממשלת פינלנד, תצוגה בנושא חיי הקהילה היהודית בפינלנד בין השנים 1830-1970.
בין מדינת ישראל ורפובליקת פולין מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, וכן קשרים כלכליים ותרבותיים ענפים.
לישראל יש שגרירות רשמית בוורשה, ולפולין יש שגרירות רשמית בתל אביב.
עם זאת, יחסי המדינות עברו טלטלות רבות לאורך השנים, כאשר למקומה הנרחב של פולין במסגרת השואה יש השפעה רחבה על היחסים בין השתיים.
עם זאת, במהלך שנות המלחמה היו גם מקרים רבים בהם אזרחים יהודים ניצלו על ידי אזרחים פולנים, מסיבות הומניטריות ואחרות, כאשר לאורך השנים למעלה מ-6,000 פולנים הוכרו כחסידי אומות העולם על ידי מוסד יד ושם.
לאירועים אלו הייתה השפעה עמוקה על יחסיהן של שתי המדינות לאורך השנים, אשר באה לידי ביטוי נרחב גם כיום, בעשור השני של המאה ה-21.
תמיכה זו באה לידי ביטוי במסגרתן של הצהרות רשמיות מטעם בכירים בממשלת פולין, וכן במסגרת סיקור אוהד נרחב בעיתונות הפולנית באשר למאבק היהודי למען הקמתה של מדינת ישראל.
כמו כן, השלטונות הפולנים אפשרו את קיומם של אימונים צבאיים, אשר התקיימו בשנים 1947–1948, והועברו ליהודים אשר גמרו בנפשם לעלות לארץ ישראל ולקחת חלק במאבק כנגד היישוב הערבי ומדינות ערב.
בסך הכול, כ-2,500 יהודים השתתפו באימונים צבאיים כגון אלו.
העמדה הפולנית האוהדת והפרו-ציונית באותה התקופה באה לידי ביטוי בתמיכתה של פולין בהצבעה על תוכנית החלוקה באו"ם, ב-29 בנובמבר 1947, אשר הביאה בהמשך להקמתה של מדינת ישראל כמדינה ריבונית.
בהמשך, ובעקבות הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ב-14 במאי 1948, פולין הייתה אחת מהמדינות הראשונות אשר הכריזו על הכרה רשמית במדינה החדשה, ועל נכונותה לכונן עמה יחסים דיפלומטיים מלאים ורשמיים (אחרי ברית המועצות, צ'כוסלובקיה וניקרגואה).
בספטמבר של אותה השנה הגיעה לפולין המשלחת הדיפלומטית הישראלית הראשונה, בראשותו של הציר ישראל ברזילי (ברזילי שימש קודם להקמת המדינה כנציג השומר הצעיר בפולין).
ב-26 בספטמבר 1948 ייסדה המשלחת את צירות ישראל בוורשה, שהייתה הנציגות הדיפלומטית הראשונה שהקימה מדינת ישראל שזה עתה נולדה.
בתל אביב הייתה לפולין כבר קונסוליה שהוקמה בימי המנדט הבריטי.
הקונסול בתל אביב היה יהודי בשם רפאל לוץ שמונה בפברואר 1946. הקונסוליה הייתה ממוקמת בבניין בנק פ.ק.או.
עם כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, הוסכם על החלפת נציגים בדרג ציר (הנציגויות הדיפלומטיות הראשונות שפתחה מדינת ישראל ברחבי העולם לאחר הקמתה היו צירויות ולא שגרירויות, מטעמי צניעות).
במאי 1949 עמד ציר מדינת ישראל בפולין בראש טקס לציון שש שנים למרד גטו ורשה, בו השתתפו אלפי יהודים ופולנים.
ביוני 1949 חתמו פולין וישראל על הסכם מסחרי, מטעם פולין חתם על ההסכם הקונסול רפאל לוץ.
הסכם הסחר חודש אחר כך מספר פעמים.
באוקטובר 1949 הודיעה פולין שבקרוב יתמנה ציר פולין בישראל.
את ההודעה מסר קונסול נוסף שהיה לפולין בירושלים, גם עוד מימי המנדט, ורמז שרפאל לוץ יקבל את התפקיד.
לוץ לא מונה לבסוף כציר אלא נשאר בפולין בתפקיד בכיר במשרד החוץ (אחר כך עזב את פולין ועלה לישראל).
באותן השנים התירה פולין ליהודים לעלות לישראל, ותוך שנים ספורות עלו כ-30,000. בישראל הוקם הוועד לקשרי ידידות ישראל-פולין.
החל מ-1952 החלה פולין להקשות על יהודים המבקשים לעזוב ולעלות לישראל.
הציר הראשון של פולין בישראל מונה לבסוף בדצמבר 1954. ב-27 בינואר 1955 ערכה צירות פולין בשיתוף עם ועד ידידות ישראל-פולין טקס לציון עשר שנים לשחרור ורשה.
בטקס נאם אברהם ברמן (שהיה חבר הפרלמנט בפולין בין 1947 ל-1950, ואחר כך חבר כנסת מ-1951), ואמר:.
אולם כעבור מספר חודשים, באפריל 1955, חזר הציר לפולין ולא מונה לו מחליף.
היחסים בין שתי המדינות זכו לעדנה החל משנת 1956, שנים ספורות לאחר מותו של סטלין, עם עלייתו לשלטון של מזכיר המפלגה הרפורמיסט, ולדיסלב גומולקה שאשתו הייתה ממוצא יהודי.
גם אשתו של נשיא פולין באותה עת אדווארד אוחאב, הייתה יהודיה.
במסגרת ניסיונותיו של גומולקה לבצע רפורמה כללית במדיניות החוץ והפנים של פולין, וזאת במסגרתו של הליך דה-סטליניזציה מקיף, ביטל גומולקה את האיסור על עלייתם של יהודי פולין לישראל באופן רשמי.
בעקבות זאת, עלו לישראל כ־50 אלף יהודים, חלקם במקור תושבי ברית המועצות שהיו אזרחי פולין בעבר.
עלייה זו זכתה לכינוי "עליית גומולקה", על שם הגורם המרכזי שאפשר את התרחשותה.
בספטמבר 1957 שוב מונה ציר פולני בישראל.
הוא הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה ב-5 בדצמבר.
באפריל 1963 שודרגה צירות פולין בישראל לדרג שגרירות, במקביל לשדרוג צירות ישראל בפולין.
והיא ערכה טקס בתל אביב לציון עשרים שנה למרד גטו ורשה.
השגריר הראשון של פולין בישראל הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה זלמן שזר ב-14 באוקטובר 1963. שגרירות פולין בישראל הייתה ממוקמת בצמוד לקונסוליה ובנק פ.ק.או.
באוגוסט 1964, הכריז ראש הממשלה לוי אשכול שיש להכיר בקו אודר-נייסה כגבול בין גרמניה לפולין (עניין שהיה במחלוקת והוסכם סופית רק ב-1990).
ניתוק היחסים בעקבות מלחמת ששת הימים
מלחמת ששת הימים, אשר החלה ב-5 ביוני 1967, הביאה למשבר ביחסי שתי המדינות.
ב-6 ביוני, יום לאחר פרוץ הקרבות, הצהירה ממשלת פולין על "תמיכתה המלאה [של פולין] במאבקן הצודק של הרפובליקה הערבית המאוחדת ומדינות ערב המאוחדות כנגד התוקפן [ישראל]".
כעבור ארבעה ימים, ב־10 ביוני, ניתקה פולין את יחסיה הדיפלומטיים והכלכליים עם ישראל בעקבות מפגש של ראשי הגוש המזרחי במוסקבה.
ההחלטה הוכתבה על ידי ברית המועצות, וכלל מדינות הגוש ניתקו בעקבותיו את יחסיהן עם ישראל, פרט לרומניה.
דב סתת, שגריר ישראל בוורשה בעת ניתוק היחסים, סיפר כי בכיר פולני במשרד החוץ אמר לו שניתוק היחסים יהיה זמני למספר חודשים ונעשה בלחץ הסובייטים.
שגרירות פולין בישראל נסגרה ב-18 ביולי 1967.
הקרע ביחסים בין שתי המדינות הביא גם, לראשונה מאז הקמתה של מדינת ישראל ויסוד היחסים הרשמיים בין שתי המדינות, לפתיחתו של מסע אנטי-ציוני חסר תקדים בפולין, אשר הוביל לסילוקם של יהודים פולנים ממוקדי הכוח במדינה, וביטול חברותם של רבים מהם במפלגה הקומוניסטית השלטת.
כמו כן, קיים תיעוד בדבר עלייה ניכרת במספר גילויי האנטישמיות ברחבי פולין באותה התקופה.
למרות ניתוק היחסים הבנק הממשלתי הפולני פ.ק.או.
שגרירות פינלנד שימשה כנציגות לענייני פולין בישראל.
ואילו בפולין שימשה הולנד כנציגות ישראל.
הסחף האנטי-ציוני בקרב ממשלת פולין החמיר בעקבות "אירועי מארס 1968".
האירועים החלו בעקבות הפגנת סטודנטים באחד מהקמפוסים בוורשה, אשר מחו על סילוקם של שני סטודנטים יהודים מהאוניברסיטה, כביכול על רקע אנטישמי.
בהמשך התקיימו הפגנות נוספות של סטודנטים בערים נוספות בפולין, אשר הביעו סלידה מהעלייה בגילויי האנטישמיות במדינה, ובדגש על גילויים מטעם הממסד הפולני.
בתגובה יצאה ממשלת פולין במתקפת תעמולה חזיתית כנגד הסטודנטים, בטענה כי הם פועלים בשירותה של "הציונות העולמית", וכן הגבירו את מסע הרדיפה כנגד יהודי המדינה, אשר החל להתמקד בכלל יהודי המדינה, לרבות אלו חסרי זיקה ציונית.
בשעה שמאות יהודים סולקו ממקום עבודתם, ומספר לא ידוע של סטודנטים ממוצא יהודי גורשו מהאוניברסיטאות במדינה, החלה תנועת הגירה נרחבת של יהודים מהמדינה, אשר היקפה נאמד בכ-15,000 יהודים אשר היגרו מפולין עד לשנת 1969, בעידודה הרשמי של ממשלת פולין.
היחסים בין שתי המדינות לא התאחו מחדש אלא בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1989, ובשנה זו נותרו בפולין בין 5,000 ל-10,000 יהודים, כאשר חלקם הסתירו את מוצאם היהודי.
באפריל 1988 ביקרה בפולין משלחת מישראל בהשתתפות שר החינוך יצחק נבון ושר המשפטים אברהם שריר בפולין לרגל אירוע מצעד החיים הראשון ואירוע 45 שנים למרד גטו ורשה אך פגישות שתוכננו עם הדרגים המקבילים לשרים לא התקיימו בסופו של דבר.
במהלך הביקור שריר נפגש עם ראש המוסד למלחמה בפושעים הנאצים , קז'ימירש קאקול ונבון נפגש עם הנריק יבלונסקי , לשעבר נשיא פולין ומחברי הוועד המארגן של אירועי 45 שנה למרד גטו ורשה.
בסוף 1984 החלו דיונים על חידוש הסחר בין המדינות, ובאפריל 1986 ישראל ופולין הסכימו להחליף נציגים דיפלומטיים.
באוקטובר 1988, לאחר פגישה של שר החוץ שמעון פרס עם שר החוץ הפולני, הוסכם להעלות את היחסים בין המדינות לדרג צירות.
ב-1990 הנציגות של פולין הועלתה שוב לדרג שגרירות ומיד לאחר מכן נתנה ממשלת פולין את הסכמתה לפתיחה של תחנת מעבר בוורשה לעולים מברית המועצות בדרכם לישראל.
למעלה משבעים אלף עולים הגיעו בדרך זו.
ב-20 במאי 1991 הגיע נשיא פולין, לך ואלנסה, לביקור רשמי בישראל.
זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא פולני ערך ביקור במדינת ישראל.
במהלך הביקור נאם מעל בימת הכנסת וביקש מחילה מהעם היהודי על אירועי העבר, וקיים פגישות עם נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק שמיר ומזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר.
לאחר פגישה עם שר הביטחון משה ארנס, הודיע על ביטול עסקה למכירת טנקים מפולין לסוריה.
במאי 1992 ביקר נשיא מדינת ישראל חיים הרצוג בפולין, ובאפריל 1993 ביקר ראש הממשלה יצחק רבין בוורשה, לרגל האירועים לציון חמישים שנה למרד גטו ורשה.
רוב שנות המאה ה-21, פולין מהווה אחת מידידותיה הקרובות ביותר של מדינת ישראל באירופה, ובין שתי המדינות מתקיימים קשרים אמיצים בתחומי הדיפלומטיה, המסחר והתיירות.
בו בזמן, מבחינת ממשלת פולין, הידוק היחסים עם ישראל מסייע גם להידוק יחסיה עם ממשלת ארצות הברית.
כאשר בשל מעמדה הגאו-פוליטי הייחודי של פולין, אשר שוכנת בין שתי מעצמות צבאיות אשר בעבר ניהלו כנגדה מלחמות עקובות מדם, כינון יחסים קרובים עם מעצמת העל היחידה בעולם נועד להוות עירבון לביטחונה.
באפריל 2008 ערך ראש ממשלת פולין, דונלד טוסק, ביקור רשמי בישראל, ואמר כי: "הוא רוצה לראות יותר ישראלים בפולין, ולא רק במחנות הריכוז.
הוא מבטיח להילחם באנטישמיות, אך מבקש להזכיר גם מאות שנות היסטוריה שקדמו לשואה".
בתחילת נובמבר 2013, ראש ממשלת פולין, ברוניסלאב קומורובסקי, קיים ביקור רשמי בישראל, אשר במסגרתו נפגש עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, וכן עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
במסגרת פגישתו עם הנשיא פרס הבהיר קומורובסקי, כי "פולין מתבוננת באופן מיוחד בתפקודה של ישראל בעולם, ומגלה רגישות מיוחדת לכל איום על ריבונותה של מדינת ישראל.
פולין רגישה לכל גילוי של אנטישמיות, ורגישה לאתגרי הביטחון וההגנה, העומדים בפני ישראל ובפני פולין".
בתגובה, הנשיא פרס הודה לראש הממשלה הפולני על ידידותו ותמיכתו ארוכת השנים במדינת ישראל, והדגיש כי ישראל מעריכה את קולה הצלול של פולין בסוגיה האיראנית.
ב-17 בינואר 2017 ביקר אנדז'יי דודה, נשיא פולין, בישראל כאורח כבוד של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
ב-1 בפברואר 2018, אישר הסנאט של פולין הצעת חוק האוסרת על האשמת פולנים במעורבות נגד יהודים בשואה.
החוק גרר ביקורת נוקבת בישראל.
המשבר בין ישראל לפולין החריף לאחר שנשאל ראש ממשלת פולין, מטאוש מורבייצקי, על החוק והשיב כי יהודים שיתפו פעולה עם הנאצים כשם ששיתפו הפולנים.
בספטמבר 2019, טען נשיא פולין אנדז'יי דודה כי ישראל היא "האחראית" לתקיפות היהודים ולעלייה במקרי האנטישמיות במדינה, וזאת לאחר ששר החוץ הישראלי ישראל כ"ץ אמר ש"הפולנים ינקו אנטישמיות מחלב אימם".
ביוני 2021 התקיימו שיחות נזיפה דיפלומטיות הדדיות בין נציגי ישראל ופולין לאחר שהסיים הצביע בעד חקיקה המבקשת למחוק או להפסיק תביעות רכוש תלויות ועומדות, שלא הגיעו להכרעה ב-30 השנים האחרונות (של כולם, לא רק של יהודים).
לאחר האישור הסופי בפרלמנט, יו"ר הכנסת מיקי לוי הודיע במקביל כי לא יקים את קבוצת הידידות הבין-פרלמנטרית בין פולין לישראל.
לאחר שנשיא פולין אנדז'יי דודה חתם על החוק, שר החוץ יאיר לפיד הורה לממונה על השגרירות בוורשה לחזור לישראל להתייעצויות, ללא הגבלת זמן.
יאיר לפיד אמר לאחר כמה ימים:
בחודשים לאחר מכן, המתיחות דעכה בהדרגה, והתנהלו מגעים שקטים לחידוש היחסים בעיקר לאור איתותים חיוביים מהצד הפולני, בהם החרמת ועידה אנטי-ישראלית באו"ם, אימוץ הגדרות האנטישמיות של IHRA (כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה), ופרסום גינויים חריפים מאוד לתקרית אנטישמית בשטחה.
למרות זאת, בדצמבר 2021 משרד החוץ הפולני החליט להגביל את שיתופי פעולה עם השגרירות הישראלית מסיבות הקשורות לפרוטוקול הדיפלומטי.
על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה השכנה, שר החוץ יאיר לפיד הנחה על יציאתו של השגריר, ד"ר יעקב לבנה לוורשה.
למרות שפולין לא החזירה את שגרירה לישראל.
2023 ואילך: התחממות מחודשת ביחסים
ב-20 באפריל 2023 מינתה פולין את יואנה הופמן (שבעבר הייתה מנהלת מכון התרבות הפולנית בישראל) לשגרירת פולין בישראל.
בכך תם המשבר ביחסי המדינות.
לכבוד יום העצמאות ה-75 של ישראל (ליל 25 באפריל 2023), הוארו מבני ממשל בוורשה בצבעי כחול לבן.
סקר שערכה סוכנות המחקר הממלכתית הפולנית CBOS, שפורסם בפברואר 2026, מצא כי ארבעה מתוך עשרה פולנים מצהירים שהם אינם אוהבים יהודים.
מדובר בשיעור שיא, שלא נרשם זה עשרות שנים.
במקביל, שיעור הפולנים בעלי עמדה חיובית כלפי יהודים ירד ל-22% בלבד, הנתון הנמוך ביותר מאז 2006.
לשכת סחר פולין - ארץ-ישראל הוקמה בתל אביב כבר בשנות ה-30. היקף הסחר ההדדי הגיע לכ-5,000,000 לירה ארץ-ישראלית באותן השנים.
הסחר עם ארץ-ישראל פסק בזמן מלחמת העולם השנייה אך חודש מיד אחריה.
ביוני 1949 חתמו פולין וישראל על הסכם מסחרי ראשון.
הסכם הסחר חודש מספר פעמים במהלך שנות החמישים.
בישראל גם פעל הבנק הפולני הממשלתי בנק פ.ק.או., שהקים סניף בתל אביב עוד לפני הקמת המדינה.
בשנת 1954 הגיע היקף הסחר בין המדינות לכ-4 מיליון דולר.
בסוף 1984 החלו דיונים על חידוש היחסים הכלכליים הרשמיים בין שתי המדינות, לאחר הפסקה בעקבות ניתוק היחסים ב-1967. באוקטובר 1985 הסכימה פולין להדק את קשרי הכלכלה והתרבות עם ישראל, ובאפריל 1986 ישראל ופולין הסכימו להחליף נציגים דיפלומטיים וכלכליים.
נציגות פולין הייתה אמורה להיות בתוך בניין בנק פ.ק.או., אך המפקחת על הבנקים גליה מאור לא אישרה זאת ונבחר מיקום אחר.
בנובמבר 1989, ביקר שר האוצר שמעון פרס בוורשה והחל במשא ומתן על הסכם סחר חופשי בין ישראל לפולין.
במאי 1992 נפתחה בוורשה לשכת המסחר ישראל-פולין.
במהלך שנת 2006 שודרג הסכם הטיסה, ואיפשר את קיומן של טיסות שכר בין שתי המדינות ללא כל הגבלה.
במהלך פברואר 2004, שר התמ"ת וממלא מקום ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, קיים ביקור רשמי בפולין, במהלכו קיים פגישות אישים בכירים המשטר הפולני, לרבות נשיא פולין, אלכסנדר קובשנייבסקי.
במסגרת הפגישות, נמסר כי פולין עתידה לתמוך בבקשת ישראל להצטרף לארגון המדינות המפותחות, וזאת בין היתר הודות להתעניינות הפולנית בידע ובניסיון הישראלי בכל הקשור לטכנולוגיות לאבטחת גבולות.
נכון לשנת 2011, היקף המסחר בין שתי המדינות נאמד על סכום של למעלה מחצי מיליארד דולר לשנה, מתוכו הייבוא השנתי מפולין לישראל עמד על סך של כ-283 מיליון דולר, והייצוא השנתי לפולין של תוצרת ישראלית עמד על סך של כ-269 מיליון דולר.
התחומים העיקריים בהם מתרכז הסחר ההדדי הם תחום מוצרי התעשייה האלקטרו-מכנית (כ-35% מהיקף הסחר שבין שתי המדינות) ומוצרי חקלאות ומזון (כ-19% מהיקף הסחר שבין שתי המדינות).
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בוורשה, הפועלת לקידום הסחר בין המדינות ומסייעת לחברות ישראליות, המעוניינות לפעול במדינה.
הנספח הכלכלי בוורשה (אחראי גם על צ'כיה) הוא טל הרמלין.
בין שתי המדינות מתקיימים יחסים ביטחוניים הדוקים, ובכלל זה בין השירותים החשאיים הפולניים וקהילת המודיעין הישראלית, אשר פועלים במשותף במסגרת המלחמה כנגד הטרור.
צה"ל מקיים תרגילים משותפים עם צבא פולין, אשר החל משנת 2012 כוללים גם תרגילים אוויריים משותפים.
במהלך נובמבר 2013, ובמסגרת ביקורו של נשיא פולין בישראל, נמסר כי פולין מעוניינת להגביר את שיתוף הפעולה עם התעשיות הביטחוניות של ישראל, ולחתום על עסקאות ענק, בהיקף שעשוי להגיע למאות מיליוני אירו.
אימון משותף של חיל האוויר הישראלי וחיל האוויר הפולני, מרץ 2012
ביקור מפקד חיל האוויר הפולני, לוטננט-גנרל סטניסלב טרגוסז' ופמלייתו בבסיסי חיל האוויר בלוויית מפקד חיל האוויר אליעזר שקדי, מרץ 2006
יהדות פולין הייתה, משלהי ימי הביניים ועד מלחמת העולם השנייה, מהקהילות החשובות שבקהילות עם ישראל בתפוצות.
ההיסטוריה בת למעלה מאלף השנים של היהודים בפולין כוללת תקופות של סובלנות ופריחה דתית ותרבותית, לצד תקופות של אנטישמיות קשה, רדיפות, פרעות וגירושים, ששיאן היה השמדתה הכמעט מוחלטת במלחמת העולם השנייה.
ההיסטוריה התרבותית הענפה של הקהילה היהודית בפולין, אשר בתקופה שטרם מלחמה העולם השנייה היוותה שם דבר בקרב יהדות אירופה, זוכה להכרה נרחבת כיום בקרב ממשלת פולין, אשר מקדישה מאמצים רבים לשימורה והצגתה של התרבות היהודית במדינה.
בין היתר, מקציבה ממשלת פולין סכום כספי שנתי הנועד לשימורם ושיקומם של בתי כנסת עתיקים במדינה, וכן מקיימת תוכנית סבסוד של מוסדות תרבות יהודיים במדינה, ביניהם תיאטראות יהודיים בשפת היידיש.
בצעד נוסף אשר נועד לקרב בין שתי המדינות, ייסד משרד החוץ הפולני את המכון הפולני בישראל ביוני 2000. המכון שם לו למטרה לקדם ולהפיץ את התרבות הפולנית בישראל, ובמסגרת פעילותו הוא מקיים אירועים מגוונים בכל תחומי האמנויות, עורך קורסים ללימודי פולנית, וברשותו ספרייה שבה למעלה מ-6,000 כותרים בשפה הפולנית.
מספרם הרב של אזרחי ישראל אשר מוצאם מפולין הביא להקמתם של מספר רב של עמותות עצמאיות, אשר פועלות לשם הנצחת זכר הקהילה היהודית בפולין לאורך השנים.
בין ארגונים אלו ניתן לציין את התאחדות יוצאי פולין בישראל, אשר פועלת בהתמדה לשם קיום אירועי הנצחה לבני הקהילה היהודית ברחבי פולין, וכן לשיקומם של בתי כנסת ומבני ציבור יהודיים ברחבי פולין, וזאת בשיתוף פעולה עם בני הקהילה היהודית בפולין, ובתמיכתה של ממשלת פולין.
שיתוף הפעולה התרבותי הנרחב בין שתי המדינות, הביא להכרזה בדבר היותה של שנת 2009 "שנת פולין בישראל".
המיזם החדשני, אשר החל באביב 2008 ונמשך עד אביב 2009, הושק כיוזמה משותפת של משרד התרבות הישראלי ומשרד החוץ הפולני.
מטרתו של המיזם הייתה לתרום להידוק הקשרים בין החברה הישראלית והחברה הפולנית, וזאת על ידי חיזוק הקשרים התרבותיים, הכלכליים, המדעיים והתיירותיים בין אזרחי שתי המדינות.
במהלך השנה, ממשלת פולין תמכה בלמעלה מ-140 פרויקטים תרבותיים שונים, וזאת בסכום כולל של למעלה מ-3 מיליון יורו.
בנובמבר 2013 יזם המכון הפולני בישראל את שבוע האוכל הפולני הראשון מסוגו שהתקיים בישראל, ובמסגרתו התקיימו מעל 40 אירועים בירושלים, חיפה ותל אביב.
מסע בני נוער לפולין הוא מן הפעילויות המרכזיות במערכת החינוך בישראל סביב הוראת השואה.
המסעות לפולין הפכו לאחת התופעות החשובות בעיצובו של זיכרון השואה בסוף המאה ה-20. סביב המסעות התפתח דיון ציבורי ואקדמי נרחב, והוא חלק בלתי נפרד מהדיון על הוראת השואה ומקומה במערכת החינוך, דיון שהוא עצמו חלק מדיון רחב עוד יותר, על עיצוב זכר השואה בחברה הישראלית בכלל.
המסעות נערכים למעשה לאורך כל השנה.
בשבוע שבו חל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נערך מצעד החיים, ששיאו בטקס במחנה ההשמדה אושוויץ ביום הזיכרון עצמו.
בטקס משתתפים בני נוער מישראל ומהתפוצות, בליווי נציגי צה"ל ונציגים רשמיים של מדינת ישראל.
לצד משלחות של בני נוער, יוצאות לפולין מדי שנה גם משלחות מטעם צה"ל ("עדים במדים") וכן משלחות סטודנטים וגם משלחות עובדים ומבוגרים.
בין מדינת ישראל והרפובליקה של קפריסין מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים וחמים במיוחד, וזאת יחד עם קשרים פוליטיים, צבאיים, כלכליים ותרבותיים ענפים בין שתי המדינות.
לישראל יש שגרירות רשמית בניקוסיה ולקפריסין יש שגרירות רשמית בתל אביב.
בנוסף לכך, בין המדינות יש קו גבול ימי שנקבע ב-2010.
היחסים בין שתי המדינות, המבוססים על כבוד הדדי לערכי תרבות המערב והדמוקרטיה, הושפעו עמוקות מיחסי טורקיה–ישראל לאורך השנים, כאשר החשש הקפריסאי מהקרבה שבין טורקיה וישראל הקשה במהלך שנים רבות על התחממות היחסים בין שתי המדינות, וגרם לתמיכתה של קפריסין בפלסטינים (כיום עמדתה השתנתה).
עם זאת, החל משנת 2000, ולאורך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, החלו היחסים בין שתי המדינות להתחמם בצורה משמעותית, וזאת בין היתר בעקבות גילויים של שדות נפט וגז באזור הימי שבין שתי המדינות, אשר הוביל לשיתוף פעולה עתידי של השתיים בניצולם הכלכלי, כפי שהוצהר על ידי בכירים בשתי המדינות.
התקרבות זו נובעת גם מהתרחקות טורקיה מישראל.
כיום, היחסים בין ישראל לקפריסין נחשבים ליחסים מיוחדים.
שגרירת קפריסין בישראל מנובמבר 2020 היא טיודורה קונסטנטינידו.
עוד במהלכה של מלחמת העולם השנייה, וכן בין השנים 1946–1949, קפריסין שימשה כנקודת מעבר עיקרית עבור ניצולי השואה שביקשו להגיע לארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
קפריסין הייתה בתקופה זו אף היא תחת שלטון בריטי, וזאת כמושבת כתר.
מסיבה זו, רבים מאותם העולים, בשעה שנתפסו על ידי הבריטים, הושמו במחנות מעצר זמניים על אדמת קפריסין.
בסופו של דבר, בין השנים 1946–1949, מספרם של העולים היהודים לארץ ישראל אשר נעצרו והושמו במחנות מעצר בקפריסין, נאמד על כ-53,000. עם הקמתה של מדינת ישראל במאי 1948, ובמסגרת הפינוי הבריטי מארץ ישראל, שוחררו בהדרגה המעפילים, ורובם המוחלט המשיך בדרכו לארץ ישראל.
ישראל הקימה קונסוליה בקפריסין הבריטית ב-1950.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות החלו במהלך שנת 1960, שנת עצמאותה של הרפובליקה הקפריסאית, כאשר זמן קצר לאחר קבלת העצמאות מבריטניה, קפריסין כוננה קשרים דיפלומטיים עם ישראל.
בשנת 1960 העלתה ישראל את דרג הקונסוליה לדרג שגרירות (השגרירות הקפריסאית בתל אביב נפתחה רק בשנת 1994).
במהלך אותן השנים, קפריסין הכירה בפועל בפלסטין כמדינה, וכמו כן תמכה באופן גלוי בפלסטינים במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בעקבות פלישת ישראל ללבנון במלחמת לבנון הראשונה, קיבל הפרלמנט של קפריסין החלטה הקוראת לניתוק היחסים עם ישראל.
באפריל 1991 נעצר רם בן ברק בקפריסין יחד עם שלושה סוכנים נוספים של המוסד כשהתחזו לתיירים במהלך מבצע השתלת מכשירי האזנה בשגרירות איראן בניקוסיה.
נגד חברי החוליה הוגש כתב אישום בעבירות של ריגול, פריצה, הסגת גבול ועוד, הם הורשעו בסעיף הסגת הגבול, נגזר עליהם קנס והם שבו לישראל.
בנובמבר 1998 נעצרו שני סוכני מוסד בקפריסין, והורשעו בהמשך בעסקת טיעון באחזקה לא חוקית של ציוד תקשורת.
היחסים בין שתי המדינות החלו להתחמם בשנת 1993, על רקע ההתחממות ביחסי ישראל-העולם הערבי, ובעקבות חתימתם של הסכמי אוסלו באותה השנה.
במהלך התקופה, נחתמו מספר הסכמים כלכליים בין ישראל וקפריסין, וכן התקיים בפעם הראשונה מאז כינון היחסים ביקור ממלכתי של נשיא מדינת ישראל בקפריסין, ובעקבותיו ביקור גומלין בישראל של נשיא קפריסין.
בעקבות התדרדרות היחסים בין טורקיה וישראל ב-2010, בעקבות אירועי המשט לעזה ודו"ח פאלמר, התחממו היחסים בין ישראל לקפריסין ויוון.
בין היתר, קפריסין הרוויחה מהירידה התלולה במספר התיירים הישראלים אשר נסעו לטורקיה, כאשר רבים מהם בחרו לנסוע לקפריסין.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, חברי הסניף הקפריסאי של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, הואשמו על ידי פעילים פלסטינים במכירת קרקעות בבעלות הכנסייה לישראלים.
במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, קפריסין הייתה אחת מהמדינות אשר שלחו סיוע לישראל.
סיוע זה כלל מטוס ומסוק כיבוי, אשר היוו חלק ניכר מכוח כיבוי האש הלאומי של קפריסין.
החל משנת 2010, ובעקבות המגעים למול ישראל בסוגיית ניצול מחצבי הנפט והגז הטבעי שהתגלו בשטח הימי המשותף לשתי המדינות, קפריסין הציעה לשמש כמתווכת רשמית בין לבנון וישראל, בניסיון ליישב את סכסוך הגבולות הימי בין שתי המדינות, אשר מעכב את איתורם וניצולם של מרבצי גז טבעי ונפט בשטח שבין שתי המדינות.
המנהל הכללי של משרד האנרגיה הקפריסאי, סולונה קסיני, הודיע באותה השנה על מאמציו לחזק את שיתוף הפעולה הכלכלי בין שלוש המדינות, לא רק בנושא החלוקה של מרבצי המחצבים לחופי המדינות, אלא גם בנושאים צבאיים ואסטרטגיים.
שיאם של המאמצים להגיע להסכם בנוגע לחלוקת הגבול הימי הגיעו בשיחות בין ישראל ללבנון ב-2020.
במהלך פברואר 2011, קיים ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ביקור רשמי ראשון של ראש ממשלה ישראלי בניקוסיה, וזאת יחד עם קבוצה של 20 בכירים בממשל הישראלי, לרבות שר התשתיות הלאומיות עוזי לנדאו.
במסגרת הביקור, חתמו ישראל וקפריסין על הסכם המחייב שיתוף פעולה בין שתי המדינות במסגרת המאמצים לאיתורם של מרבצים נוספים של נפט וגז טבעי בשטח הימי המשותף.
ההסכם נחתם על ידי ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ונשיא קפריסין, דימיטריס כריסטופיאס.
ההסכם גם מאפשר לישראל להשתמש בשטח המרחב האווירי והמים הטריטוריאליים של קפריסין לשם קיום תרגילי הצלה של חיל הים הישראלי.
במהלך נובמבר 2011, נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, קיים ביקור ממלכתי רשמי בקפריסין, במסגרתו נפגש עם נשיא קפריסין, דמיטריס כריסטופיאס.
במסגרת הפגישה, השניים דנו בהרחבת והעמקת הקשרים האסטרטגיים של ישראל עם קפריסין בתחומים המדיניים, הביטחוניים והכלכליים.
במהלך מאי 2013, ובמסגרת ביקור נוסף של הנשיא פרס בקפריסין, הציע נשיא קפריסין כי עתודות הגז של ישראל יועברו דרך קפריסין, במסגרת שיתוף הפעולה הכלכלי ההדוק שבין שתי המדינות.
עוד הדגיש נשיא קפריסין, כי "קפריסין זקוקה לישראל.
אנו רואים בכם לא רק שכנים קרובים אלא אחים ושותפים - ישראל יכולה לסמוך על קפריסין".
ביוני 2020 ביקר שר החוץ של קפריסין בישראל ונפגש עם שר החוץ גבי אשכנזי.
במרץ 2022 ביקר הנשיא יצחק הרצוג בקפריסין, שם נפגש עם נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס
לישראל עניין רב בנעשה בקפריסין, ובאופן כללי בסוגיה ישראל תומכת בקפריסין (היוונית).
ברמה האסטרטגית, מדובר במדינה הלא-ערבית הקרובה ביותר לישראל מבחינה גאוגרפית, ולפתרון הסכסוך באי השלכות גם על ישראל.
יחסי ישראל–קפריסין (היוונית) התהדקו במקביל להתהדקות יחסי יוון–ישראל והתערערות יחסי טורקיה–ישראל משנת 2010 (פרשת "מאווי מרמרה").
ב-2006 פרסמה שגרירות קפריסין (היוונית) בתל אביב כי רכישת נדל"ן בקפריסין הטורקית אינה חוקית והיא אף בגדר "הסגת גבול".
באתר השגרירות של קפריסין בתל אביב מצוין כי כ-78% מהאדמה הפרטית בצפון קפריסין היא רכוש של אזרחים קפריסאים אשר גורשו על ידי הכיבוש הטורקי, וכי פסקי דין של האיחוד האירופי מ-1996 ו-2005 פסקו לטובת אזרחים קפריסאים אשר גורשו.
באוקטובר 2021 פורסם כי סוכל ניסיון חיסול של איש עסקים ישראלי, והמתנקש, עבר מספר פעמים בין הצדדים הקפריסאי והטורקי של האי, עד שנעצר כשברשותו אקדח עם משתיק קול.
באמצע 2023 פורסם כי סוכל פיגוע של משמרות המהפכה האיראניות נגד ישראלים השוהים בקפריסין, באמצעות רשת טרור שמקורה בשטחי קפריסין הטורקית שבצפון המדינה.
באוגוסט 2023 נעצרו בקפריסין הצפונית בני משפחה ישראלית בחשד להונאת דרכונים ואי החתמת הדרכונים שברשותם.
בדצמבר 2023 פורסם כי המוסד סיכל פעילות טרור איראנית נגד ישראלים ויהודים בקפריסין, וכי קיימת נוכחות האיראנית בצפון קפריסין, העושה שימוש מטריד באזור זה בעבר ובהווה הן למטרות טרור והן כזירת פעילות ומעבר לפגיעה ביעדים ישראליים ויהודים.
בדצמבר 2023 פרסמה קרן קפריסין הציבורית אזהרה מפני מכירת אדמות ליהודים ציוניים, כהגדרתה, וקראה להפסקת הכיבוש הזה, לדבריה.
פרסומים נוספים בעיתונות דיווחו על "מזימה ציונית" וגם "כיבוש ציוני בקפריסין", ודווח כי נשיא קפריסין הצפונית הכריז כי יחוקקו תקנות שימנעו זאת.
בינואר 2024 אמר השר גדעון סער כי ישראל צריכה לשקול הגשת תלונה לבית הדין הבין-לאומי בהאג נגד טורקיה על כיבוש צפון קפריסין וטיהורה האתני.
בעקבות התחממות היחסים בין שתי המדינות במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, ועל רקע המשבר ביחסים הביטחוניים בין ישראל וטורקיה, שתי המדינות החלו להדק את התיאום הביטחוני ביניהן, בתחומים שונים.
בין היתר, העיתון הטורקי "מילייט" דיווח במהלך חודש נובמבר 2011, כי הסכם שיתוף פעולה חשאי נחתם בין המוסד הישראלי לשירות המודיעין הקפריסאי, וזאת במהלך ביקור נשיא מדינת ישראל שמעון פרס בקפריסין במהלך החודש.
עוד דיווח העיתון, כי שתי המדינות חתמו בנוסף על הסכם לשיתוף פעולה צבאי, המסדיר את קיומם של תמרונים צבאיים משותפים לשתי המדינות.
במהלך חודש פברואר 2012, ובמסגרת ביקור רשמי של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בקפריסין, דווח כי ישראל הגישה בקשה רשמית לממשלת קפריסין להקים תחנה צבאית עבור מטוסי הקרב של חיל האוויר הישראלי, בשטחו של בסיס צבאי על אדמת קפריסין.
הדבר נועד לשם הגברת תדירות הסיורים האוויריים של חיל האוויר הישראלי במזרח התיכון, במטרה לשמור על אסדות הגז וכלי השיט של ישראל.
כמו כן, שתי המדינות חתמו על הסכם משותף בתחום החילוץ וההצלה במקרה של אסון.
על פי ההסכם, במקרה של אסון תתאפשר כניסה של כוחות אוויר וים מישראל לקפריסין, ולהפך.
במסגרת שיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות מקיים צה"ל תרגילים צבאיים בשטח קפריסין ובמשותף עם המשמר הלאומי של קפריסין.
בתרגילים אלו משתתפים, בין השאר, חיילי חטיבת עוז, יחידת עוקץ, הנדסה קרבית, חיל האוויר, וכן חיילי הכוחות המיוחדים של צבא קפריסין.
תרגיל "משחקי הכס" של לוחמי הקומנדו וטייסות חיל האוויר בקפריסין, דצמבר 2019
במרץ 2022 ביקר בישראל רמטכ"ל המשמר הלאומי של קפריסין , דימוקריטוס זרווקיס.
במהלכו, ביקר בגבול לבנון ובסוללת כיפת ברזל.
ביוני 2023 פורסם כי ישראל ניהלה מגעים עם קפריסין למכירת טנקי מרכבה.
בשנת 2003 הוקמה לשכת המסחר ישראל קפריסין.