tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותן שנים ביצעה את שירי-הפתיחה לסדרות הטלוויזיה לילדים "חנוכה אצל סבתא בבי", "הרפתקאות פינוקיו", "צעירי בברלי הילס", "עוגי דוגי", "אגדות האחים גרים", "רוני וליטל", "דביבוני היער הירוק" ו"ספיידרמן: סדרת האנימציה".
בשנת 1998 שיחקה בסדרה "קפה פריז".
בשנת 1999 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "עשרים פלוס".
למשך תקופה מסוימת, הנחתה את הגרלת הלוטו, ששודרה בערוץ 1.
בשנות האלפיים, גוטליב היא מורה-מחנכת בכיתות א'-ג' בבית הספר המונטסורי "דרך הילד" בכפר הירוק.
גוטליב גרושה ואם לשלוש בנות.
שיר היובל באירוויזיון היה אירוע שנערך לכבוד יום השנה החמישים של תחרות הזמר האירופאית האירוויזיון מטעם איגוד השידור האירופי (EBU), בו צוין יום השנה החמישים של תחרות האירוויזיון ונבחר השיר הטוב ביותר בתולדות תחרויות האירוויזיון.
האירוע התקיים ב-22 באוקטובר 2005 בעיר קופנהגן שבדנמרק.
בתחרות התחרו 14 שירים שנבחרו בחודשים מאי עד יולי 2005 באתר האינטרנט הרשמי של האירוויזיון.
מתוך 100 שירים שהוצעו לבחירה, יכלו הגולשים לבחור את 20 השירים האהובים עליהם.
בסיום הצבעת הקהל עלו מכל עשור שני השירים בעלי אחוזי ההצבעה הגבוהים ביותר, אליהם צורפו ארבעה שירים נוספים מתוך הרשימה שנבחרו בעזרת ועדה פנימית של איגוד השידור האירופי.
מדינות החברות באיגוד השידור האירופי החליטו בעזרת הצבעה וחבר שופטים מי יהיה השיר המנצח בתחרות.
בסך הכול נספרו באותו לילה כ-2.5 מיליון קולות.
השיר הזוכה בתחרות שיר היובל באירוויזיון היה שירה של שוודיה משנת 1974, "Waterloo", של להקת ABBA.
בחודש יוני 2004, הודיע איגוד השידור האירופי כי החליטו לקיים תחרות לכבוד חמישים שנות אירוויזיון.
בהתחלה קבעו שהתחרות תערך ב-16 באוקטובר 2005 ברויאל אלברט הול בלונדון, בריטניה.
ה-BBC היה אחראי על אירוח התחרות.
ב"רויאל אלברט הול" דווח באוגוסט 2004, שאיגוד השידור האירופי הודיע כי יכול להיות שרשות השידור הדנית, DR, תארח את התחרות במקומם.
מפקח תחרות האירוויזיון, סוונטה סטוקסליוס, אמר שאירוח האירוויזיון האחרון של דנמרק בשנת 2001 ואירוח תחרות אירוויזיון הילדים 2003, היו בעלי השפעה רבה על החלטת האיגוד השידור האירופי.
ב-25 באוקטובר 2004, קופנהגן אושרה סופית כעיר המארחת של התחרות, שנערכה ב-22 באוקטובר 2005. במאי 2005 "Congratulation" אושר כשם הרשמי של התחרות.
כעבור חודש רשות השידור הדנית, DR, הודיעה ש"פורום קופנהגן" תארח את התחרות.
ב-9 בספטמבר 2005, רשות השידור הדנית, DR, הודיעה כי קתרינה לסקאניש ורנארס קאופרס ינחו את התחרות.
לסקאניש הייתה הסולנית של להקת "קתרינה והגלים", מי שניצחה בתחרות עבור בריטניה בשנת 1997, וקאופרס הוא הסולן של להקת "Brainstorm", שייצגה את לטביה בהופעת הבכורה שלה באירוויזיון 2000.
המופע החל עם שיר האירוויזיון המסורתי "טה דאום" ולאחריו הופיעה הודעה מקליף ריצ'רד.
לאורך כל משדר המופע, הוצגו תמונות של הופעות שונות באירוויזיון אשר היו מעניינות, ראויות לציון או לא שגרתיות.
היו 6 קטגוריות שתוארו על ידי מנחי המופע כקטגורית "זוכי עבר", קטגורית "פוליטי, נועז וגדול מהחיים", קטגורית "גברים חמודים", "פרשות בלתי נשכחת של ריקוד", קטגורית "כוח נשי" וקטגורית "מסיימי המקום השני".
ניקול (גרמניה) וקליף ריצ'רד (בריטניה) נתנו הופעות מוקלטות מראש מכיוון שלא יכלו לקחת חלק במופע.
במהלך המופע, ההצבעה וספירת הנקודות, נעשו הופעות ומיצגים רבים על ידי אמנים אורחים.
האמנים היו: המקהלה הפינית "Mieskuoro Huutajat", ריברדאנס (מופע הביניים באירוויזיון 1994), רונאן קיטינג (מנחה אירוויזיון 1997), הצמד הבלגי מאירוויזיון 1973 ניקול והוגו וג'וני לוגן שהציג במופע את שירו החדש "When a Woman Loves a Man" ("כאשר אישה אוהבת גבר").
המחרוזת האחרונה של המופע הושרה על ידי לינדה מרטין (זוכת אירוויזיון 1992), צ'ארלי מקגטיגן (אחד משני זוכי אירוויזיון 1994), איימר קווין (זוכה אירוויזיון 1996) ויאקוב סווייסטרופ (נציג דנמרק באירוויזיון 2005).
כל הארבעה פעלו כזמרי ליווי במהלך המופע.
32 מדינות שידרו את התחרות והשתתפו בהצבעה.
RAI (איטליה), BBC (בריטניה) ו-France 3 (צרפת) בחרו שלא לשדר את התחרות.
סורן דרקלסן, העורך של האירוע, אמר כי הוא מאוכזב מהחלטתן של המדינות הנ"ל לא לשדר את התחרות.
האירוע שודר מאוחר יותר באלבניה, ארמניה, ואוסטרליה, אם כי מדינות אלה לא הצביעו בתחרות.
שדרים שקבלתם לאיגוד השידור האירופי התעכבה, ולכן איבדו את זכות ההצבעה בתחרות:
שדרים שהתחרו בעבר בתחרות, אך לא היו מעורבים בשידור או הצביעו בתחרות:
מדינות בין-לאומיות ששידרו את התחרות:
14 השירים שהתמודדו על תואר שיר היובל באירוויזיון
דומניקו מודוניו - "Nel blu dipinto di blu" ( איטליה, 1958)
קליף ריצ'רד - "Congratulations" ( בריטניה, 1968)
דנה אינטרנשיונל - "דיווה" ( ישראל, 1998)
תוצאות חצי הגמר (סיבוב ראשון)
סדר מדינה שפה מבצע שיר תרגום לעברית מקום נקודות1 איטליהאיטלקיתדומניקו מודוניו"Nel blu dipinto di blu""אצבע את השמיים בכחול"22672 שוודיהאנגליתאבבא"Waterloo""ווטרלו"13293 אירלנדאנגליתג'וני לוגן"Hold Me Now""חבקי אותי עכשיו"32624 בריטניהאנגליתאחוות האדם"Save Your Kisses for Me""שמרי נשיקותייך עבורי"52305 יווןאנגליתהלנה פפאריזו"My Number One""מספר אחד שלי"4245
שיר בית"ר הוא שיר פרי עטו של זאב ז'בוטינסקי.
השיר חובר בפריז שנת 1932 כהמנון לתנועת הנוער בית"ר, אשר הקים ז'בוטינסקי בשנת 1923. השיר נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת.
השיר הולחן על ידי דב פרנקל.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת הנוער בית"ר, ונהוג לשיר אותו בטקסים, אזכרות והתקהלויות חגיגיות.
שלמה בן-יוסף, עולה הגרדום הראשון, שר את השיר בזמן תלייתו בשנת 1939 ולהבדיל, השיר הושר במעמד ההלוויה של ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, בשנת 1992.
נושאו העיקרי של השיר הוא תקומת ישראל בעת החדשה והדרכים והאמצעים להגיע אליה.
כמו רבים ממנהיגיה של התנועה הציונית, סבר ז'בוטינסקי בתקופתו - המחצית הראשונה של המאה ה-20, כי תקומת ישראל תלויה בנוער, בדור הצעירים אשר יהיה מוכן לשאת על שכמו את ביצוע המטלות החיוניות לה.
התכונות ההכרחיות לדור הצעירים שיהיו כחיילים בצבא יהודי, לא רשמי, הן הקרבה ללא מצרים, כישרונות מופלגים, ונדיבות נפש וקשיחותה, גם יחד.
ראוי לנוער הלוחם על תקומתה של האומה, אליבא דז'בוטינסקי, לומר את דברו ללא היסוסים, גם אם לאמירה זו יהיה מחיר כבד מצד המתנגדים: "כִּי שֶׁקֶט הוּא רֶפֶשׁ".
ההיסטוריה היהודית והאתרים שבהם התחוללה: במרד הגדול ומרד בר כוכבא "בֵּיתָר הַנִּלְכָּדָה, יוֹדֶפֶת, מַסָּדָה" במיוחד בארץ ישראל, היא משאב האומץ והגבורה של הנוער, שנטל על עצמו להחזיר את הריבונות היהודית בארץ ישראל, שהיא עיקרו של הרעיון הציוני.
ז'בוטינסקי קרא בשירו להקמת גזע, ביטוי מטפורי לענף דורי חדש, אשר יתאפיין בחוזק ובעוצמה, בדיוק כמו גזע של עץ.
"נדיב", הוא בעל תכונות אציליות, גם במצב שבו מושפל היהודי, בגלות או בארץ ישראל, עליו להיות נדיב, לכבד את עצמו: "נוצרת בן מלך, בכתר דוד נעטר".
"אכזר" הוא בעל יכולת לנהוג בתקיפות ובכוח, ולקיים עמידה איתנה על זכות היהודי להיות גאה בעברו ובמוצאו, ולהיאבק על קיומו.
על פי פרופ' דן מירון השיר הוא אחד משמונת שיריו הציוניים-פוליטיים של ז'בוטינסקי, ורב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו.
מירון סובר כי "שיר ביתר" הוא "האמנותי שבין ההמנונים", ו"ככל שהשיר היה שיר פוליטי מובהק הוא גם עוצב כיצירת אמנות שלמה ו'סגורה'".
"שִׁיר הַגְדִי" הוא ספר שיריה וסיפוריה של המשוררת מרים ילן שטקליס המיועדים לגיל הרך.
במשך שנים פרסמה שטקליס את שיריה וסיפוריה בקבצים שונים, ובעיתוני ילדים, במיוחד בעיתון "דבר לילדים".
בסוף שנות החמישים החלה הוצאת דביר במפעל קיבוץ יצירתה לכרכים על פי גילי הקוראים.
"שיר הגדי" יצא לאור הראשון, בשנת 1957, והוא מיועד "לגיל הרך" ולאחריו "יש לי סוד" ו"בחלומי" המיועדים לקוראים מבוגרים יותר.
הספר יצא במהדורה נוספת בשנת 1963, ובשנת 1986 יצאו לאור בהוצאת דביר שלושת הכרכים בספר אחד ששמו "מרים ילן שטקליס - שירים וסיפורים".
הסיפורים והשירים המופיעים בספר נכתבו על ידי ילן-שטקליס, פרט לסיפור "אבא מצחיקון" שנכתב על ידי קורניי צ'וקובסקי, ואותו תרגמה שטקליס מהשפה הרוסית.
הספר אויר על ידי המאיירת צלה בינדר באיורים שהפכו להיות מזוהים עם יצירתה של מרים ילן שטקליס.
איוריה של בינדר הם איורים פשוטים ומינימליסטיים המצוירים בדיו, והם תואמים את רוחם של השירים והסיפורים.
השירים והסיפורים המקובצים בספר עוסקים בנושאים מעולמו של הילד.
בשמחה ובעצב שהוא חש, ביחסו אל הוריו ואל חבריו וחברותיו למשחק, האמיתיים והדמיוניים.
עולמו הפנימי של הילד מתואר באופן רגיש ובבהירות.
גיבורי השירים - הבובות זהבה ואלישבע, הילד דני, והידיד הדמיוני טינטן, התחבבו על הקוראים, והיו לחלק מעולמם של ילדי הגיל הרך בישראל.
על אף שהספר מיועד לגיל הרך, וחלק מהשירים בו מוגדרים "משחק אצבעות", אהובים השירים שבספר על בני כל הגילים, ועל מבוגרים רבים.
במהלך השנים זכו השירים המופיעים בספר לעיבודים רבים, ולביצועים של טובי הזמרים, ובהם זמרי רוק שעיקר יצירתם מופנית למבוגרים.
חלק מהשירים הולחנו בסמוך לכתיבתם, אך רבים הולחנו שנים רבות לאחר כתיבתם על ידי יוצרים שגדלו על היצירות בילדותם.
שירי הספר שהולחנו מזוהים בדרך כלל עם להקת "החלונות הגבוהים", וחבריה כסולנים - ג'וזי כץ, שמואל קראוס ואריק איינשטיין.
באלבומם הראשון "החלונות הגבוהים" (1967), שרו "החלונות הגבוהים" שני שירים מהספר, אותם הלחין שמואל קראוס - "אלישבע מה נחמדת" ו"בובה זהבה".
ב-1975 העלו קראוס וכץ מופע בשם "לבד ביחד ולבד לבד", שכלל רבים משירי הספר שהולחנו על ידי קראוס, ובהם "ענן", "שמש, שמש במרום", "שיר ערש לאלישבע", "אצו רצו גמדים", "נתפייסה", "הדוד של בובתי", "רוח רוח" ו"ידידי טינטן".
אריק איינשטיין ביצע כסולן מספר שירים מהספר, כגון "רוח רוח" (שהלחין שלום חנוך) ו"אצו רצו גמדים".
כמו כן ביצעו שירים מהספר זמרים כגון: חוה אלברשטיין, נעמי שמר וזהבה בן.
המוזיקאי צביקה פיק הלחין את שירה של ילן-שטקליס, "הסבון בכה מאוד", ואף ביצע אותו בשנת 1981, בפסטיבל שירי הילדים מס' 1, והגיע איתו למקום השני בתחרות.
"שיר החלוצים" הוא שיר שעיבד לעברית יוסף הפטמן עד שנת 1919. ככל הנראה, הפרסום הרשמי הראשון של השיר היה בעיתון "הפועל הצעיר" ב-24 בדצמבר 1920, בעת שכבר הושר בפי החלוצים.
את השיר הקדיש שם הפטמן "לחברַי בכבישים".
השיר נקרא "שיר החלוצים", אך נודע גם בשם "אנו נהיה הראשונים", על פי פתיחתו ("'אנו נהיה הראשונים', כה אמרנו אח אל אח").
השיר היה אהוד ביותר, מעין המנון, ובעיקר נפוץ במחנות חלוצים וחלוצות בתקופת העלייה השלישית.
להרגשתם של רבים, הוא ביטא את החוויה החלוצית, שרעיונה העיקרי היה להקים חברה יהודית חדשה בארץ ישראל, בעבודת כפיים, בעמל וביזע.
בשיר תיאור מפרט של עבודת החלוצים שכללה: חציבת אבנים והובלתם, סלילת כבישים, בנין בתים ונטיעת יערות של הקק"ל, ואת אורח חייהם: קימה השכם בבוקר לעבודתם, כאשר "שַׁחַר מַלְבִּין עַל הֶהָרִים" ומגוריהם באוהלים, ומאזכר את געגועיהם אל משפחותיהם, שאותם מייצגים הדימויים המילוליים: "יָד אֲהוּבָה, בִּרְכַּת-אֵם", שנשארה בגולה.
לשיר חוברו מספר לחנים עממיים רוסיים והוא משתייך למבחר השירים שנהוג לשיר ולנגן (את נעימתם) בטקסים ממלכתיים וצבאיים בישראל.
"שיר אסירי עכו" הוא שירו של זאב ז'בוטינסקי.
חובר בתקופת היותו עצור עם חבריו אנשי ההגנה בכלא עכו, על השתתפותם בהגנה על היישוב היהודי ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, במאורעות תר"ף 1920; תקופה שאותה תיאר לימים גם ב"אבטוביוגרפיה" מפרי עטו.
נושאי השיר הם אהבת ארץ ישראל, ז'בוטינסקי מונה את האתרים וחבלי הארץ: כתר הר חרמון (רום החרמון), המושבה מטולה, דן, הגלעד ואילת (קיבוץ אילת השחר).
הוא מעלה על נס את מותם של גיבורים על משמרת היישוב היהודי, ובכלל זה יוסף טרומפלדור וחבריו במאורעות תל חי שהתחוללו בחורף תר"ף 1920.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת.
על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא חלק משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
השיר הולחן על ידי יוסף מילט והיה אהוד ביישוב, לזרמיו.
נהגו לשיר אותו במסיבות ובהתקהלויות חגיגיות והוא זכה לביצועים רבים.
שיר הדגל הוא שירו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
נכתב בשנת תרפ"ו 1926, כדי שישמש כהמנון לסטודנטים יהודים חברי הסתדרות "חשמונאי" שייסדו את בית"ר.
זהו שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות בארץ ישראל; הוא מעלה על נס את ערכי הזיכרון ההיסטורי הקיבוצי, אהבת ארץ ישראל, וההקרבה בלחימה למען האומה.
ההקשר ההיסטורי של השיר הוא תקופת החשמונאים; הוא פותח באזכור דם "הַמַּכַּבִּי", ומסיים בשמו הנרדף: "חַשְׁמוֹנָאִי".
ארבע טיפות בשלל צבעי הספקטרום הנראה, המייצגות כל אחד במהותו השונה, את מכלול התודעה והעשייה היישובית.
הצבעים המוזכרים הם: אדום שמסמל מאבק והקרבה, לבן שמסמל את העבודה והיצירה, זהב שמסמל את החירות והצדק, ותכלת שמסמל את הרוחניות והחזון.
על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
שיר הייחוד הוא פיוט העוסק בעיקרי האמונה היהודית בחרוזים, ומכיל תארים ושבחים רבים לקב"ה.
הפיוט נחלק לשבעה פרקים כנגד ימי השבוע, כשכל פרק עוסק בנושא אחר.
אחרי שיר הייחוד נוהגים לשיר את שיר הכבוד (אנעים זמירות) שגם הוא עוסק באי היכולת האנושית לתאר את הקב"ה.
לא ידוע בוודאות מיהו מחבר הפיוט.
יש מייחסים אותו לר' יצחק החסיד או לר' יהודה החסיד, יש המייחסים אותו לר' ברכיה הנקדן, ויש הטוענים שהוא ר' שמואל בר קלונימוס אביו של ר' יהודה החסיד, כשההוכחה שלהם היא השם 'שמואל' המופיע בסוף השיר ליום רביעי בחרוז ש'די מ'לכי ואל'י.
מכל מקום נראה כי מחברו הוא מתקופת חסידי אשכנז במאה ה-12 או מהמאה ה-13.
כל החרוזים מחולקים לשניים, והם בנויים על פסוקי מקרא.
הרבה מהם מקורם בספר אמונות ודעות לרב סעדיה גאון, על פי תרגום לא ידוע לעברית (ולא תרגומו הידוע של יהודה בן שאול אבן תיבון), ויש גם שימוש רב בלשון ר' אלעזר בעל הרוקח בשורש קדושת הייחוד.
היו קהילות שנהגו לומר בכל יום את שיר הייחוד של אותו יום, אחרי עלינו לשבח, ויש פוסקים שהתנגדו לכך.
יש קהילות האומרות בשבת בסוף התפילה או במקום אחר את שיר הייחוד ליום שבת, ובימים טובים אומרים את חלק השיר השייך לאותו היום בשבוע.
המנהג הרווח ברוב קהילות האשכנזים, לאמרו בליל יום הכיפורים אחרי תפלת מעריב בשלמות (כלומר לכל ימי השבוע), חזן וקהל פסוק בפסוק.
הפיוט מתחיל: "אשירה ואזמרה לאלהי בעודי".
שלושה החרוזים הראשונים הם פתיחה, וגוף הפיוט מתחיל "אלהי מרום במה אקדם".
השיר ליום ראשון עוסק במוגבלות יכולתו של האדם לדבר עם ה' ולעבוד אותו:
השיר ליום שני עוסק באי יכולתו של האדם לספר במעשיו של האלוהים, אלא רק מקצתם:
השיר ליום שלישי עוסק במוגבלות האדם להבין את מהותו של ה' ואת תכונותיו, שהוא בורא ואינו נברא, שהוא היה לפני הזמן ויהיה אחריו:
השיר ליום רביעי עוסק בכוחו ובהשגחתו הנצחית ובלתי מוגבלת של ה', ללא גבולות מרחב או זמן:
השיר ליום חמישי עוסק בקדמות הבורא, ייחודו והתגלות רצונו בעולם נברא, העולים מעל כל חוכמה גשמית בעולם שברא:
השיר ליום שישי עוסק בהשתלשלות הבריאה כפי שמתוארת בתורה:
השיר ליום שבת עוסק בהתגלות של הקב"ה דרך תולדות עם ישראל, המגיעה לשיא בבניית משכנו בבית המקדש, שבו קיים מפגש תמידי בין הבורא לנברא:
דברים אלו הם רק על דרך הפשט של הפיוט, ולשיר יש רבדים נוספים ונסתרים, ולא לחינם נהגו לומר את השיר בשלמותו דווקא בליל יום הכיפורים.
שיר הטוראדור היא אריה מפורסמת מתוך האופרה כרמן, של המלחין הצרפתי ז'ורז' ביזה.
את האריה שר אסקמילו, לוחם השוורים שבו מאוהבת כרמן, בעת כניסתו במערכה השנייה.
השיר מתאר סצנות אופייניות למלחמת שוורים, והתהילה הנלווית אליה בתרבות הספרדית.
להלן מילות הבתים הראשונים של האריה:
אדונים נכבדים, כי לנו ולחיילים,
לנו (לוחמי השוורים) ולכם יש דבר במשותף,
הקהל משתגע, מצפה בקוצר רוח,
אך בשעת הקרב, אל נא תשכח:
ממרומי היציע מביטות בך עיניים שחורות,
שיר גולדברג (נולדה ב-14 בספטמבר 1976) היא במאית תיאטרון ישראלית, בעבר כיהנה כמנהלת אמנותית של תיאטרון באר שבע וכמנהלת פדגוגית-אמנותית של גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
שיר גולדברג נולדה וגדלה בחדרה.
בתיכון למדה במגמה לאמנות פלסטית.
בצבא שירתה ביחידת ההסרטה של חיל האוויר (שה"ד).
בתום שירותה הצבאי, בשנת 1997, גולדברג למדה תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
היא בוגרת תואר ראשון במסלול בימוי (BA), בחוג לתיאטרון (2001); בוגרת תואר שני בבימוי (MFA), שני התארים בפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב (2005).
בין מוריה היו הפרופסורים יוסי יזרעאלי, תום לוי, עדנה שביט ונורית יערי.
פרויקט הגמר שלה היה בימוי המחזה "המדמה" מאת חנוך לוין, בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב.
הייתה זו הבכורה העולמית של המחזה.
במחזור שלה למדה שחר פנקס ומאז הן עשו עבודות רבות ביחד, כשבדרך כלל פנקס כותבת וגולדברג מביימת.
ההפקה הראשונה עליה עבדה הייתה "איש לכת", אותה כתבה וביימה עם משה פרלשטיין ושחר פנקס והציגה בפסטיבל עכו 2005, עליה זכתה בפרס הבמאית המבטיחה של השנה.
כעבור שנה ביימה את הקברט המוזיקלי הסאטירי "היי יפה" שרץ עד היום (2014) בתיאטרון הקאמרי וברחבי ישראל.
מבוסס על שני ספרי הדרכה לנשים: "היי יפה" ו"יופייך בידייך", שראו אור בישראל בשנות החמישים של המאה העשרים.
מאז סיום לימודיה גולדברג ביימה הצגות רבות בפרינג' ובבתי ספר למשחק ועבדה כדרמטורגית.
לפרנסתן עבדו גולדברג ופנקס כתחקירניות ותמלילניות בטלוויזיה.
ב-2011 ביימה גולדברג את "בשר גבירותיי ורבותיי" מחזה מקורי מאת שחר פנקס בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
ב-2012 ביימה בתיאטרון החאן מחזה שכתבה פנקס על פי "תהלה" של עגנון.
ב-2013 ביימה בהבימה את "אדם לא מת סתם", מחזה שכתבה פנקס על פי סיפורים של דבורה בארון.
באותה שנה ביימה בחאן את "האדרת" מאת גוגול.
ב-2014 ביימה גולדברג את ההצגה "המאהב" בהבימה, על פי ספרו של אברהם ב.
יהושע ואת הצגת הילדים "מסעות אודיסאוס" בתיאטרון גשר.
ב-2014 זכתה ביחד עם שחר פנקס בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לאמנים צעירים ומבטיחים, – על עיבודים של יצירות ספרותיות להצגות בעלות סגנון מיוחד, פיוטי ואימג'יסטי.
גולדברג מרצה ומעבירה סדנאות בימוי וניתוח טקסט דרמטי (בבתי ספר למשחק ובתוכנית הכשרה למדריכי דרמה) החל משנת 2011.
בין השנים 2019-2024 כיהנה כמנהלת אמנותית של תיאטרון באר שבע וכן למנהלת פדגוגית-אמנותית של גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
שיר נשואה ליריב לביא, יינן במקצועו ולהם בן אחד.
שחר פנקס בימוי משותף תיאטרון אוניברסיטת תל אביב, בית ציוני אמריקה
שיר האומץ הוא שיר מאת וולטר ד.
וינטל , שחי בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. לא ידועים פרטים רבים על חייו של וינטל.
בגרסה העברית הוא נקרא 'שיר האומץ', במקור הוא נקרא, "Thinking" ("חשיבה") וידוע גם בשם "האיש שחושב שהוא יכול".
גרסאות שונות של השיר התפרסמו במהלך המאה ה-20. עד היום לא ברור איזו גרסה קרובה יותר לטקסט המקורי.
הגרסה המתורגמת מטה פורסמה סמוך לתחילת המאה ה-20 במגזין המכללה "Unity", והיא משקפת ככל הנראה במדויק את גרסת המקור.
תאריך הפרסום המקורי של השיר אינו ידוע.
השיר מבהיר לקורא שיכולתו להצליח במעשיו תלויה בביטחונו בעצמו.
בישראל מיוחס שיר האומץ בטעות למשורר רודיארד קיפלינג, ככל הנראה בגלל שירו "אם" , המזכיר במבנהו ובחלק מתוכנו את שיר האומץ.
בגמר התחרות הגיע השיר למקום השמיני, עם 73 נקודות.
השיר מתאר את שגרת יומו של אדם בטלן, ככל הנראה מובטל, המתעורר בשעה 10 בבוקר, ואינו יכול לראות את השמש כיוון שהתריסים מסתירים אותה.
מתוארת בשיר שגרתו להכין לעצמו קפה, לעשן, להאכיל את הציפורים וכולי.
לקראת סיום השיר, בסוף יומו של הבטלן, מסופר כי אינו יכול לראות את הירח, כיוון שהוא חסום על ידי בניינים.
השיר נבחר לייצג את ישראל לאחר השתתפותו לראשונה בקדם-אירוויזיון 1987, שם סיים עם 79 נקודות, והביס 15 שירי אמנים ישראלים אחרים, ביניהם של זוכה אירוויזיון 1978, יזהר כהן.
הדבר עורר את זעמו של שר התרבות, יצחק נבון, שאיים להתפטר אם השיר ייצג את ישראל בליל התחרות; אך אף על פי שהשיר בוצע, השר לא קיים את איומו.
באירוויזיון בוצע השיר במקום השני בסדר השירים, לאחר "Mitt liv", שייצג את נורווגיה, ולפני "Nur noch Gefühl", שייצג את אוסטריה.
מנחת האירוע, הזמרת הצרפתייה-הבלגית ויקטור לאזלו, הציגה את הצמד נתן דטנר ואבי קושניר כ"צמד פוחחים עליזים, בסגנון השחקנים-הטרובאדורים, המפזרים שמחה וצחוק באשר הם הולכים.
השיר, 'הופה הולה של הבטלנים', הוא מעין המנון לנהנתנות".
את השיר ביצעו בשידור חי שני הקומיקאים, לבושים בחליפות שחורות ועניבות בסגנון האחים בלוז.
השניים הופיעו בליווי תזמורת ומנצח בלבוש דומה, ומדי פעם רקדו באופן מתואם.
לדברי הסופרת והמסאית שולמית הראבן, השיר הוא דוגמה ל"משחק נגד הטקסט" – "הוא מצליח מפני שהוא שיר מלא מרץ וקצב ומעורר מאוד, כלומר בדיוק ההפך מהטקסט האומר 'אני בטלן'".
השיר הוקלט במקור גם באנגלית, וצולם לו וידאו קליפ בשבוע שלפני האירוויזיון, בנמל התעופה בן-גוריון ובבריסל (צילם: פיטר סלע, ערך: יגאל שילון).
ביצועים לאחר המופע וגרסת כיסוי
השיר זכה להצלחה גם לאחר המופע, ובעיקר באיסלנד, שם הצמד יצא לסיבוב הופעות והופיע בטלוויזיה.
בשנת 1988 רשם מנהל חברת התקליטים השוודית והפוליטיקאי לשעבר ברט קרלסון גרסת כיסוי שוודית לשיר בשם "Hoppa Hulle" (הופה הולה).
ב-1996, כוכבת הילדים הבינלאומית שושה הקליטה לשיר גרסה בפורטוגזית עבור אלבומה "Tô de Bem com a Vida".
בשנת 2020 התפרסם ששיר עידוד של קבוצת כדורגל מאיי פארו מבוסס על הלחן של שיר הבטלנים.
לקראת בחירות 1988 ביצע הקומיקאי טוביה צפיר גרסה פרודית ל"שיר הבטלנים", ששודרה בתוכנית "ממני" של מני פאר בטלוויזיה הישראלית וזכתה לפרסום.
צפיר הופיע בתפקיד כפול, של שני עסקנים חרדים עבדקנים, אשכנזי ומזרחי, ששליחי המפלגות משחרים לפתחם.
את הפזמון שרו השניים יחד: "הופה הולה הולה הולה / שר החוץ וראש ממשולה / הופה הולה הולה – קפוץ-קפוץ-קפוץ / הופה הולה הולה – מערך, ליכוד וכולי / תנו לנו כל מה שרק נחפוץ".
גרסה פרודית נוספת ביצעה להקת פנצ'ר: השיר "הופה חול"ה" מתאר את מורת רוחו של ישראלי שכל חבריו טסים לחופשות בחו"ל ורק הוא נשאר לו "עצוב בודד מאוד כאן / עם הדיכאון ועם הזפת על הים".
הפזמון החוזר: "הופה חו"לה הופה חו"לה / כל החברה כבר בחו"לה / ואותי השאירו פה לבד / הופה חו"לה-חו"לה / הופה-הופה חו"לה-חו"לה / לא נשאר לי אף חבר אחד".
"שיר ארץ" (מוכר במילותיו הראשונות: "ארץ שיושביה היא אוכלת") הוא שיר עברי שכתב נתן יונתן בשנות ה-70 ללחן של סשה ארגוב.
ישנן גרסאות שעל פיהן ארגוב חיבר במקור את הלחן למילים של נסים אלוני עבור שלישיית "הגשש החיוור", שבסופו של דבר לא ביצעו אותו, והמילים הולחנו בשנית על ידי עודד לרר והפכו ל"שיר כלולות" שאותו שר יזהר כהן בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1973.
תרצה אתר חיברה ללחן המקורי את השיר "רק זיכרון אחד", אשר הוקלט על ידי שלמה ארצי באלבומו הראשון (1970).
נתן יונתן חיבר את השיר "שיר ארץ" בעקבות בקשת ארגוב.
השיר מציג יחס אמביוולנטי של נתן יונתן לישראל, על האהבה והכאב שלו כלפיה.
הוא פותח בשילוב שני הצדדים של התיאור ששנים עשר המרגלים נתנו לארץ לפי הסיפור המקראי – מצד אחד "ארץ אוכלת יושביה" ומצד שני "ארץ זבת חלב ודבש" – ובאותו בית מוסיף אזכור של גזל כבשת הרש.
בבית השני עוסק יונתן, ששכל את בנו במלחמת יום הכיפורים כמה שנים לפני כתיבת השיר, בקורבן הכואב שאוהבי הארץ מקריבים.
השורה "אֶרֶץ שֶׁמָּתְקוּ לָהּ רְגָבֶיהָ", שכביכול מנוגדת לשורה הבאה: "וּמְלוּחִים כַּבֶּכִי כָּל חוֹפֶיהָ", רומזת על הביטוי "ימתקו לו רגבי עפרו".
בהמשך השיר משתמש יונתן בפרחים (חצב, יסמין וסביונים) ובעונות השנה לתאר צדדים שונים של כאב ונחמה.
אורה זיטנר – באלבומה הראשון, "סשה ארגוב מנגן משיריו, שירה: אורה זיטנר" (1979)
חוה אלברשטיין – באלבום "נמל בית" (1983)
"ניסים והנפלאות" (טל הפטר) – באלבום "מסע אספלט: ביצועים חדשים לשירי סשה ארגוב" (2011)
רביד פלוטניק וטל הפטר – באלבום "שפל וגאות" של פלוטניק, שיצא עדיין תחת שם הבמה נצ'י נצ' (2017).
בגרסה זו יש חזרה של מקהלה על הבית הראשון באמצע ובסוף השיר (שלא הייתה בביצועים המקוריים), ולעומת זאת חזרה על הבית השני באמצע הביצועים המקוריים הורדה.
שלומית הגואל וגיל אלון בתוכנית "קשת וענן".
"שיר ארץ", בתוך: נתן יונתן, שירים אחרים, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1984.
הבית השני של השיר צוטט בבול יום הזיכרון התשפ"א (2021).
"שיר בבוקר בבוקר" (ידוע גם על פי מילותיו הראשונות "פתאום קם אדם") הוא שיר שכתב המשורר אמיר גלבע.
את השיר הלחינו יחדיו גידי קורן ושלמה ארצי, ואת העיבוד כתב ירון גרשובסקי.
הביצוע המפורסם ביותר הוא של שלמה ארצי, שביצע את השיר בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 והגיע למקום השני.
השיר נכתב על ידי המשורר אמיר גלבֹּע, ויצא לאור בספר שיריו השלישי "שירים בבוקר בבוקר" המרכז שירים שכתב בשנים 1950 - 1952. גידי קורן ושלמה ארצי הלחינו אותו, והשיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון שהתקיים בסימן חצי יובל למדינת ישראל.
מחברי השירים לתחרות נקראו לכתוב שירים ברוח חצי יובל למדינה, כשבמקום הראשון זכה השיר "את ואני נולדנו בתש"ח", בביצוע עדנה לב.
כשקורן וארצי הלחינו את השיר הם לא ביקשו את רשותו של המשורר גלבֹּע.
עם זאת, גלבֹּע לא הביע הסתייגות מביצוע השיר בפסטיבל הזמר והפזמון.
השיר נכלל באלבום "אומרים ישנה ארץ" של שלמה ארצי.
הוא דורג במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל, ובמקום החמישי במצעד של גלי צה"ל.
"שיר בבוקר בבוקר" נחשב באופן לא רשמי לאחד מהמנוני המחאה החברתית של שנת 2011. שלמה ארצי ביצע את השיר באחת מן ההפגנות הגדולות שהתקיימו במסגרת המחאה.
השיר מדבר על תקומת העם היהודי בארצו והתלכדותו כעם, באמצעות הדגמת תהליך העובר על אדם יחיד המתעורר לפתע משנתו ומתחיל ללכת.
ההליכה היא סמל לשינוי שחל בעם היהודי.
אחד ההסברים לשיר הוא, שגלבֹּע כתב אותו בהשפעת המפגש עם שארית הפליטה, לו היה עד כשהתנדב לצבא הבריטי בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה.
הוא נתקל בשיירות הפליטים, בהן חיפשו יהודים זה את זה.
לעיתים היה חשש להזדהות כיהודי והיו פונים במילה שרק יהודי יכול היה להבינה, למשל "עמך?" (ר' דברי אורלי בך בריאיון).
התייחסות חיובית לפניה הייתה מביאה להזדהות מלאה, או כדבר השיר "לכל הנפגש בדרכו אומר הוא שלום".
בשנת 1973 הקליטה אופירה גלוסקא את "שיר בבוקר בבוקר" ואת "את ואני נולדנו בתש"ח" באלבום "כוכבי המצעד".
בשנת 1975 הקליט את השיר מוטי גלעדי באלבום "מוטי גלעדי שר Best of the 70's"
בשנת 2004 הקליטו האחים צנחני גרסת כיסוי לשיר במסגרת התכנית "כוכב נולד".
בשנת 2007 הקליטה להקת הגרובטרון גרסת כיסוי לשיר.
בשנת 2007 ביצעו את השיר כוכבי הפסטיגל כחלק ממחרוזת שירי ארץ ישראל.
בשנת 2011 הקליטה שלישיית מה קשור גרסה לשיר, שהיוותה את הפתיח לתוכנית הטלוויזיה בכיכובה "עם סגולה" לעיבוד שחיבר טל פורר.
שיר הדס מאיר (נולדה ב-19 באוגוסט 1997) היא שדרנית רדיו, קריינית פרסומות ועיתונאית ישראלית.
שיר הדס מאיר נולדה באשקלון, ולמדה בבית הספר לאמנויות בעיר במגמות תיאטרון, פיזיקה, פילוסופיה וכן ביולוגיה במכון ויצמן למדע.
היא קיבלה את פרס ראש העיר למצוינות בשנת 2014, על הישגיה הלימודיים ופועלה בצופים, במד"א ובמסגרות התנדבותיות נוספות.
בן דודה הוא הראפר ליעד מאיר.
ב-2015 התקבלה לשירות צבאי בגלי צה"ל כקריינית ומגישה.
הגישה את התוכניות "קולות החיילים" ו"קבלת שבת" בגלגלצ, את התוכניות "הקשב" ו"התחלנו" בגלי צה"ל, הפיקה את תוכניתו של אהוד בנאי "זה המקום", ושידרה מהדורות חדשות בשתי התחנות.
ב-2017 קיבלה את פרס מפקד גלי צה"ל ואות הצטיינות במחלקת הקריינים בתחנה.
ההצטיינות כמעט נשללה ממנה, לאחר שצחקה במבזק חדשות חי שעסק ב"שודדי הטודו בום".
הקטע הפך מפורסם ואף נכנס ל"מצעד הוויראלי של כל הזמנים" שערכה התוכנית "הצינור".
עם שחרורה ב-2018 החלה לערוך ולהגיש את התוכנית היומית "מה הלו"ז", ששודרה מדי ערב ב-18:00 בגלי צה"ל.
שידרה את "קבלת שבת" במסגרתה ראיינה את האורחים בה ברדיו ובדיגיטל.
שידרה תוכניות נוספות בגלגלצ כמו "עשורים" (שנות העשרה), וערכה והגישה מהדורות חדשות בתחנה.
ביולי 2020 החלה לנהל את צוות התוכן לרשתות החברתיות של גלי צה"ל.
במרץ 2022 סיימה את תפקידה בתור המנהלת האחראית על הרשתות החברתיות של גלי צה"ל, והמשיכה לשדר בתחנה.
בדצמבר 2020 הגישה וערכה את "טקס פרסי הפשוטע בגלי צה"ל" - השידור החי הראשון בגלי צה"ל שהועבר במקביל באינסטגרם, בפייסבוק וברדיו ובו צפו בשידור חי כ-300,000 איש.
לאחר ההצלחה ברשתות ובתקשורת, נולד משדר נוסף וגם בו התארחו האמנים המובילים בארץ.
שיתוף הפעולה בין עמוד הפשוטע לשיר הדס מאיר המשיך גם מחוץ לכותלי התחנה.
שיר הגאווה שהוציאה הפשוטע עם אגם בוחבוט - "בשורות טובות", הופק והולחן על ידי סתיו בגר, ונכתב והולחן על ידי בר אלמליח, שיר הדס מאיר ורון ביטון.
השיר יצא לכבוד חודש הגאווה של שנת 2022, ובמהרה הפך ויראלי (2M צפיות ביוטיוב בשבועיים הראשונים), סוקר בכל ערוצי התקשורת ושובץ במצעדים של תחנות הרדיו השונות, כולל גלגלצ.
באוגוסט 2021 החלה להגיש את סדרת הרשת "נכנסו לבר" בגלי צה"ל.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל החלה להוביל משדרים בגלגלצ מדי יום שישי בכיכר החטופים בתל אביב בהם ראיינה משפחות חטופים שסיפרו והקדישו שירים, במשדרים התארחו אמנים שונים והם נמשכו במתכונת זו עד מאי 2024 ומאז המשפחות מתארחות באולפן גלגלצ ומשפחה אחת מגיעה להתראיין במשך שעה.
במרץ 2025 הודיעה כי היא עוזבת את גלגלצ וגלי צה"ל לאחר עשר שנים, וב-3 באפריל שודרה התוכנית האחרונה שלה בתחנה.
לאחר שעזבה עברה בחודש מאי לתחנת הרדיו אקו 99FM שם מגישה מדי חמישי מצעד שירים שבועי לצד בר הפשוטע.
ב-27 במאי 2021 השתתפה בשירו של הראפר ג'ימבו ג'יי "תביאו חטיפים", כחלק מאלבומו השלישי "עובדי נמל", ואף הופיעה איתו באמפי שוני בהשקת האלבום, והמשיכה להופיע איתו בכל סיבוב ההופעות שבא אחריו.
הדס מאיר משמשת קריינית פרסומות, ונתנה את קולה למותגים כמו סנפרוסט, "נוק ספייס", "חבר" ו"מעדנות".
היא תרמה את קולה לפתיח לאלבומו של אלון עדר "השמרנים שוב באופנה" וקריינה בסרט "סיפור אחר" של הבמאי אבי נשר.
בנובמבר 2024 הוציאה סינגל בכורה ביחד עם אלון עדר בשם "פאסון" שכתבה הדס מאיר בעצמה והלחינה לצד עדר ומתן אגוזי.
באוגוסט 2022 יצרה עם בר אלמליח את "ההסכט של הפשוטע" - פודקאסט בן שמונה פרקים בהגשתם שהתעסק בסוגיות שונות בעולם הרשת ובתרבות הפופ.
השניים מעבירים גם הרצאות על פועלם במסגרת "הפשוטע".
בדצמבר 2024 החלה להגיש יחד עם בר אלמליח ("הפשוטע") את הפודקאסט המחודש שלהם "תרגעו" בבית הפודיום.
למדה משחק בבית הספר "טכניקה" ואצל ערן פסח.
נמצאת בזוגיות עם המפיק ישי סוויסה.
"שיר בעיפרון" הוא שיר של להקת בית הבובות מתוך האלבום מדפים שיצא בינואר 2005. השיר יצא לאור במרץ 2006, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר נכתב והולחן על ידי אמיר אטיאס ועובד על ידי נתן סלומון.
השיר כולל תובנות ועצות חיים רבות, כשהוא עובר מעצה אחת לאחרת, והכל מתוך נימה אופטימית שדברים הם ברי תיקון.
לפי סיקור של השיר באתר כיפה, מטרתן של העצות בשיר הוא לייעץ "להיות אדם אנושי, ולפתח את האנושיות שבנו", והן לא רק עצות לחיים טובים.
בריאיון עם סולן הלהקה אמיר אטיאס באתר וואלה, אמר אטיאס על השיר: "כל כך הרבה תובנות בשיר אחד, וגם היום במבט לאחור אני עדיין לא מבין מאיפה זה הגיע.
אני מניח שככה זה, יש שירים שבאמת משנים ונוגעים בקצוות חשופים של כל כך הרבה אנשים, כאילו יצאו מגרונותיהם שלהם".
כמו כן, הוא הודה לאנשים רבים שסיפרו לו שהשיר משמעותי עבורם ועזר להם להתגבר על מכשולים בחייהם.
"שיר היונה" הוא שיר שכתבה שמרית אור, הלחין ועיבד מתי כספי וביצעה נתנאלה.
השיר בוצע על ידי הזמרת נתנאלה בפסטיבל הזמר והפזמון 1974. נתנאלה, ששירתה בלהקת חיל האוויר, השתתפה בתחרות טרם שחרורה, וביצעה את השיר בעודה לובשת מדי צה"ל.
השיר הוגש לתחרות שנתיים קודם לכן, אך לא התקבל אליה.
נתנאלה סיפרה על השיר:"ב-1974 מספר חודשים טרם שחרורי מצה"ל, קיבלתי טלפון שבישר לי שמתי כספי רוצה לתת לי שיר לפסטיבל הזמר.
קבענו שניפגש ושהוא ישמיע לי אותו.
מתי התיישב כשהגיטרה בידיו והחל לשיר, והיופי שבצלילים וההרמוניות העשירות עטפו אותי באושר שלא ידעתי על קיומו.
לאחר שסיים אמר: 'טוב, עכשיו בואי ונעבור על השיר'.
וכך לימד אותי את השיר".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ד (1974) דורג השיר במקום ה-12.
מתי כספי שהלחין את השיר ביצע את השיר באלבומו "צד א' צד ב'" שהוציא בשנת 1978. האלבום כלל גרסאות חדשות שביצע, לשירים שהלחין בעבר לאחרים.
רחל כוכבי, הנרי קלאוזנר, גיל אלדמע (עורכים), שירי מקהלה, עמ' 4, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך, 1975.
מתי כספי, ברית עולם, עמ' 74, הוצאת י.
שיר אלפבית הוא שיר ילדים שנועד ללמד את אותיות האלפבית כסדרן.
שירי אלפבית קיימים בשפות שונות בהן רוסית, הונגרית, סנסקריט ועוד.
שירי אלפבית עבריים קרויים שירי אלף בית.
שיר אלפבית בולט באנגלית הוא השיר , שבו שרים את אותיות האלפבית הלטיני כסדרן בשמותיהן באנגלית, לפי לחן צרפתי מהמאה ה-18, ובסופו באות השורות:
לשיר יש גם גרסה שבה מושרות האותיות בסדר הפוך, מהאות Z לאות A.
גרסה צרפתית של השיר נלמדת בקנדה, לפי אותו לחן, למעט שינוי בסוף האלפבית, להתאמה לשם הארוך יותר בצרפתית של האות Y (אי גרק).
שיר מורכב יותר באנגלית הוא השיר , שבו מוקדשת שורה לכל אחת מאותיות האלפבית.
את השיר חיברו בשנת 1948 באדי קיי ופרד וייז והלחין סידני ליפמן.
הגרסה המפורסמת ביותר של השיר היא בביצועם של פרי קומו והאחיות פונטנה.
בסדרת המערכונים "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים" ששודרה בערוץ הילדים יש שיר שמתייחס לששת האותיות הראשונות באנגלית בביצועם של עודד מנשה וליאת אחירון.
שיר נוסף קיים בתוכנית הילדים "המחשובבים" ובסדרה "צ'ארלי בארץ האותיות" שמשודרת בערוץ "בייבי", כל פרק נחתם בשיר שכל אות מציגה את עצמה ואת הצליל שהיא משמיעה.
השיר "מורנו רב חסילא" הוא שיר אלפבית עברי מאת חיים נחמן ביאליק, שהבית השלישי בו הוא:
שיר אלפבית נוסף מאת ביאליק הוא שיר המשחק "אָלֶף-בֵּית".
שיר אלפבית נודע בעברית הוא השיר "אלף בית" שכתבה והלחינה נעמי שמר.
עצמו שכתבה נוגה אלגום, וכמו כן אלגום כתבה גם את שיר האותיות שהופיע ברחוב סומסום בשנת 1998 בפרק "הקוסם מארץ אוף" (ע"פ הסדרה) או מסע לארץ האותיות (כפי שנקרא בקלטת הווידאו שיצאה), כשבהמשך הופיע גם בתוכנית "בחצר של פופיק".
שיר אלפבית נוסף הוא של אריאלה סביר.
כמו כן, יש גם את שיר הא'-ב' שהופיע בסדרה הראשונה של "רחוב סומסום".
להוראת האלפבית העברי לדוברי אנגלית משמש בארצות הברית שירה של דבי פרידמן "Alef-Bet".
וכמו כן יש את שיר הא-ב שהופיע בסדרה "שלום סומסום", שבו מכיל את סוגי האותיות (למעט האותיות הסופיות) של כמה מאותיות הא'-ב' כגון: שין נקודה ימנית ושין נקודה שמאלית.
שיר הגנרל קים איל-סונג (בקוריאנית: 김일성장군의 노래) הוא שיר לכת פופולרי בקוריאה הצפונית, שהולחן על ידי קים וון-ג'יון בשנת 1946. השיר משבח את קים איל-סונג, מייסד קוריאה הצפונית ו"הנשיא הנצחי" שלה, שנפטר ב-1994, ומהווה חלק מפולחן אישיות נרחב גם בעשור השני של המאה ה-21.
השיר, שעושה שימוש נרחב בכלי הקשה ובכלי נשיפה על מנת להעצים את "האווירה המהפכנית" שלו, הוא למעשה יצירת האמנות המוקדמת ביותר המתייחסת ישירות לקים איל-סונג, ולפיכך נחשב כמסמן את תחילת פולחן האישיות של "המנהיג הנצחי".
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, קים ג'ונג-איל, השליט השני של קוריאה הצפונית ובנו של קים איל-סונג, החל לעודד את השימוש הפומבי בשיר במגוון אירועים והזדמנויות שונות.
כך, השיר החל להיות מושמע באירועים ובמפגשים ציבוריים בקוריאה הצפונית, לצד ההמנון הלאומי, כהמנון דה פקטו נוסף של המדינה, כאשר מרבית הצפון קוריאנים מכירים את מילות השיר בעל-פה.
לטענת מקורות צפון קוריאנים, הלוויינים קוואנגמיונגסונג 1 ו-קוואנגמיונגסונג 2, ששוגרו בשנים 1998 ו-2009, משדרים בין היתר גם את מילות השיר.
שני התווים הראשונים של השיר משמשים כאות מרווח ברדיו הממשלתי הצפון-קוריאני, והשיר מהווה נעימת הפתיחה של שידורי הטלוויזיה הממלכתית של קוריאה הצפונית מדי יום.
כמו כן, הנוסח המלא של השיר חקוק על גבי שער הניצחון של פיונגיאנג.
שיר בעברית הוא שיר שהפיקה האקדמיה ללשון העברית לכבוד יום העברית שחל בכ"א בטבת תשפ"ב (23 בדצמבר 2021).
השיר נכתב על ידי עומר הברון (ג'ימבו ג'יי), שגם הלחין אותו יחד עם שי בן שושן.
ביצעה את השיר להקת שלוה עם שילוב קטעי ספוקן וורד של המחבר.
השיר מציג את דובריה המגוונים של העברית: "את שעשית עלייה / מכל קצוות תבל / מהחי"ת הגרונית של אחי /
אל היידיש ששרה מלעיל", ומוסיף מילים זרות שבשימוש דובריה: "דוגרי" מערבית ו-Voilà מצרפתית.
השיר מתאפיין בהומור, בהציגו שיחת כלבים המזכירה את טהרני השפה, ובהציגו "שף תימני שמוסיף גבינה בולגרית לסלט ואומר / Voilà – עכשיו הוא יווני!" שאלת סיווגם של עצמים כזכר או נקבה מוצגת באמצעות המילה "גרב", שהיא דוגמה לעצם שהוא זכר ונקבה.
להקת שלוה שמבצעת את השיר משלבת צעירים בעלי מוגבלויות, הסולניות בשיר הן ענאל כליפה ודינה סמטה, שתיהן לקויות ראייה.
השיר פורסם בקליפ שצולם בתיאטרון החאן הירושלמי, בשדרות בן ציון בתל אביב ובמושב אודים.
בדצמבר 2021 פנתה האקדמיה ללשון העברית אל הברון בבקשה שיחבר שיר לכבוד העברית, שישקף את הססגוניות של השפה העברית העכשווית.
הברון כתב לפני כן מספר שירים שעוסקים בשפה, בהם השיר "עשיתי" על הפועל שמחליף בשפה המדוברת שלל פעלים אחרים.
האקדמיה חיברה בין הברון ללהקת שלוה, ויחד עם מנהל הלהקה שי בן-שושן נרקמה גרסה סופית של השיר.
"שיר בוקר", נקרא גם "בהרים כבר השמש מלהטת" הוא שיר שכתב נתן אלתרמן והלחין דניאל סמבורסקי.
השיר הולחן בשנת 1932 בתקופה שבה עוד שהה סמבורסקי בפרוסיה.
וכעבור שנתיים נמסר להוות חלק מפסקול הסרט לחיים חדשים שהפיקה מרגוט קלאוזנר בשיתוף עם קרן היסוד.
על פי סמבורסקי, הלחן לשיר זה (וגם ל"שיר החירות" - "פנינו אל השמש העולה") נכתב עוד בשהותו בברלין בשנת 1932.
השיר אף נכלל במחזה תעמולתי ציוני "הפתרון היחידי" מאת סאלי "שאול" לוין, חבר קבוצת התיאטרון הציוני "הברק".
המחזמר הועלה בגרמנית ערב עליית היטלר והנאצים לשלטון.
בארץ התאים סמבורסקי את הלחן למילותיו של אלתרמן עבור הסרט "לחיים חדשים".
הסרט נקרא במקור "הארץ המובטחת" ("לחיים חדשים"), אך הוא נכנס לתודעה בשם "לחיים חדשים".
הוא צולם בארץ ישראל ומטרתו הייתה להציג את החיים בארץ ישראל במטרה לעודד גיוס כספים בידי נדבנים יהודים החיים בגולה.
בסרט נכללו שני שירים נוספים שכתבו והלחינו אלתרמן וסמבורסקי: "שיר העמק" ו"שיר הכביש".
שיר שנקרא "תל אביב", הוכנס אף הוא בתסריט הסרט, אך בסוף רק המנגינה הוכנסה לסרט.
השיר מהלל את הישוב העברי, הנקרא בשיר המולדת ואת עבודת החלוצים.
בביצוע של ישיבת רגבים בגולן, מופיע בית נוסף:
לשיר נרשמו לאורך השנים ביצועים רבים ביניהם התזמורת הסימפונית ירושלים, אפי נצר, קרני אלדד ותזמורת צה"ל.
לשיר גרסה נוספת הנקראת "שיר למולדת", גרסה זו בוצעה על ידי וארנקה צרטלי והיא מבוססת על מנגינת השיר הגאורגי სულიკო ("סוליקו").
משפט מהשיר, מופיע בגב שטר 200 ש"ח סדרה ג'.
שיר הוא לא רק מילים הוא אלבום סולו של הזמר הישראלי אריק לביא, שיצא בשנת 1974.
האלבום הוקלט בתקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים, ושמו הוא כשם שיר הנושא שלו שגם פותח את האלבום, "שיר הוא לא רק מילים".
האלבום הוא רב-גוני ומכיל שירים עבריים קלאסיים, שירים מתורגמים ושירי רוק.
שני שירי הרוק הבולטים באלבום הם "שיר סתיו" ו"למה לא אמרת לי".
שניהם נכתבו על ידי עמוס קינן (מילים) ויוחנן זראי (לחן).
סולו הגיטרה של יצחק קלפטר ב"שיר סתיו" נחשב ל"אבן דרך" ברוק הישראלי.
שיר הוא לא רק מילים - הלחן לשיר נכתב על ידי הזמר-יוצר הצרפתי, ז'ילבר בקו לשיר "Chante" (בעברית, שיר (בציווי)) שאת מילות המקור שלו בצרפתית כתב פייר דלאנואה.
השיר הופיע כשיר הפותח באלבומו של בקו, "Bécaud Olympia 1972" - הקלטות מהופעות של בקו באולם אולימפיה בפריז.
דידי מנוסי כתב נוסח עברי שלקח מהשיר המקורי רק את הציווי "שירוּ", וממילות השיר העברי משתקפת חוויית המלחמה וקריאה לפעולה להבאת השלום.
היה או לא היה - השיר מאת אלכסנדר פן ללחנו של סשה ארגוב, נקרא "רומאנס" ונכתב ב-1939 עבור תיאטרון "כל הרוחות".
המבצעת הראשונה של השיר הייתה שלי שרונה.
אריק לביא ביצע אותו פעמים רבות, החל משנות החמישים בעיבודים מוזיקליים שונים ובצורות הגשה שונות.
אני מאמין - על פי השיר I Believe , פרי עטם המשותף של אל סטילמן , ג'ימי שירל, ארווין דרייק וארווין גרהאם.
הכותבים נשכרו להיות כותבי השירים לתוכנית הטלוויזיה של ג'יין פורמן .
השיר היה להיט ב-1953 בארצות הברית והתפרסם בביצועו של פרנקי ליין.
הנוסח העברי הוא של איש התיאטרון ערן בניאל ומדבר על תקווה: "כל עוד בכי תינוק נולד, לאור קורא כוכב נופל, נפתח עלה, קולי עונה.
שנכתב במשותף על ידי ברטולד ברכט ופרנץ סרווטיוס ברויניר .
בוצע לראשונה על ידי אריק לביא במופע "ברכט על ברכט" שהועלה בתיאטרון זווית ב-1965.
שיר סתיו - המילים של עמוס קינן נכתבו כמהתלה בתגובה לרשימה עיתונאית של אורי אבנרי ב-1964. ב-1970 התבקש יוחנן זראי להלחין את המילים והשיר הוקלט לראשונה באותה שנה לתוכנית "שלכם לשעה קלה" במתכונת של בלדה שקטה.
לאחר מכן התבקש דוד קריבושי לעשות עיבוד מוזיקלי חדש ויצר עיבוד בעל אופי קצבי שצעד ביוני 1971 במצעד הפזמונים.
סולו הגיטרה של יצחק קלפטר בשיר התפרסם במיוחד.
מקי סכינאי - השיר הבולט במחזהו של ברכט, "אופרה בגרוש".
תורגם בשנות ה-30 על ידי שלונסקי בשם "שיר מזמור על מקי סכינאי".
בוצע על ידי לביא כשגילם את גיבור המחזה, מקי סכינאי, במחזה שהועלה בתיאטרון חיפה ב-1971. באלבום נוסח מעט שונה של המילים.
העיבוד המוזיקלי באלבום הוא של אלכס וייס.
אולי הייתי פעם מלך - מילים של חיים חפר ולחן של דובי זלצר.
למה לא אמרת לי - שיר רוק למילים של עמוס קינן ללחן של יוחנן זראי, זכה בשנים שלאחר מכן לגרסאות כיסוי.
אנקש - בלדה עברית ישראלית המבוססת על בלדה גרמנית, שנכתבה על ידי נתן אלתרמן והולחנה על ידי סשה ארגוב.
את חכי לי ואחזור - שיר שנכתב על ידי המשורר הרוסי קונסטנטין סימונוב ב-1941 כדי לעודד את החיילים הרוסים שלחמו בחזית בתקופת מלחמת העולם השנייה ותורגם לעברית על ידי אברהם שלונסקי.
הולחן על ידי שלמה דרורי בתקופת שירותו בבריגדה היהודית באיטליה.
צילה מנוסי - עיצוב עטיפה
"שיר בארבעה בתים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית, ושבוצע לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון תשכ"ט.
את מילות השיר כתב אהוד מנור, והלחין אותו נחום היימן.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1969 חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
בתקליט הפסטיבל מופיע הביצוע של אופירה גלוסקא.
כשמו, "שיר בארבעה בתים" מורכב מארבעה בתים בעלי מבנה דומה.
תחילה רודפת הדוברת אחרי השיר בשדה ירוק, בחשכת הליל, בדרכי עפר ובין המון אדם.
עם זאת, הוא נקסם על ידי אוכלוסייה מסוימת אחרת.
תחילה אלו הילדים, לאחר מכן האוהבים והחיילים ולבסוף הזמרים.
לטענתה, בפיהם הוא יפה מאין כמוהו.
לסיום, בארבעת הבתים היא שואלת "עד מתי, שירי, מפני תסתתר?".
ב-18 במאי נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום השמיני.
לבסוף, ב-7 ביולי, לאחר שבעה שבועות צעידה רצופה, יצא השיר מהדירוג השבועי.
במצעד הפזמונים העברי לשנת ה'תשכ"ט דורג "שיר בארבעה בתים" במקום ה-20.
נחום היימן סיפר שהוא ואהוד מנור התווכחו על שם השיר, ומשלא הגיעו להסכמה החליטו לקרוא לו כך, ללא קשר לתוכן שלו.
נחום היימן עצמו הלחין כשנתיים קודם לכן את "שיר בחמישה אקורדים", שגם בו השם מתייחס לצורה ולא לתוכן.
"שיר ההד" הוא שיר שחובר על-ידי יעקב שבתאי ב-1957 לבקשתו של הזמר אריק לביא והולחן על-ידי יוחנן זראי.
לביא הקליט אותו והשיר הפך ללהיט וסייע להזניק את הקריירה שלו.
בשנת 1975 לביא הקליט אותו שוב לאלבומו "דיוקן", בעיבוד חדש ומוצלח וזכה להשמעות רבות באמצעי התקשורת.
מאז זכה השיר לביצועים רבים.
בין מבצעי השיר נמנים: רונית אופיר, איה כורם, מיכה שטרית ומנחי תוכנית הטלוויזיה זהו זה!.
במהלך שנות ה-50 היה אריק לביא חבר בהרכב שלושת המיתרים (שלאחר מכן שינה את שמו ל"טריו ערבה") ביחד עם חבריו לתיאטרון הקאמרי צבי בורדו ושמעון ישראלי.
ההרכב הוציא תקליט אחד והופיע בצרפת בהצלחה רבה.
לאחר פירוק ההרכב פנה לביא לקריירת סולו והחל להופיע במועדון התיאטרון בתל אביב.
בחיפושיו אחר חומרים פנה לביא למשורר יעקב שבתאי, בהמלצת חברי ההרכב הדודאים.
לביא נסע לקיבוץ מרחביה, שם התגורר שבתאי וביקש ממנו לכתוב שיר המתאר טיול.
עדנה שבתאי, אשתו של יעקב שבתאי, סיפרה כי לביא ביקש שיר על איש "שמטייל בנופים של הארץ, ומכל מקום עונה לו הד." שבתאי נעתר לבקשתו ולביא נתן את הטקסט למלחין יוחנן זראי שהלחין להיטים רבים באותה תקופה, כולל להיטיו של לביא, שיר הקטר והסלע האדום.
בתחילת שנות ה-60 נסע לביא להופיע בארצות הברית והשתלב בהפקת המחזמר אירמה לה דוס.
ב-1963 הוציא לביא תקליט, עדיין תחת השם אריה לביא, בו הופיע שיר ההד לצד להיטיו של לביא מהתקופה, הסלע האדום ושיר הקטר.
השיר נכלל גם באלבום "דיוקן" שיצא ב-1975. גיא פרחי טוען כי שיר ההד "הפך לנקודת מפנה בקריירה של לביא" ו"סלל את דרכו ללב תעשיית הזמר הישראלית."
תמר סוברן טוענת כי מהמקומות המצוינים בשיר עולה תחושה של עצב וגעגועים.
גיא פרחי מזהה בשיר תחושה של ספק.
הספק מקונן באותו מטייל וגורם להרעיד את ההרים בזעקות משוללות נמען, כמו "הו מה בודד!".
ההרים אינם מיישבים את הספק שמקונן אצל המטייל ורק מהדהדים את קולו בחזרה אליו, כפי שכותב פרחי: "אדנותו השרירה של האדם יוצאת אל הנוף בבת קול בטוחה, ושבה אליו בחזרה כהד מתריס".
פרחי טוען כי המטייל בשיר דומה לגיבור השבתאי המופיעה בפרוזה של יעקב שבתאי.
הגיבור השבתאי הוא חירש המסוגל לשמוע רק את עצמו.
לדעתו של פרחי הטיול בשיר הוא למעשה טיול בשומקום, אנטי-טיול.
"הרים כחולים" ו"שבילים עתיקים" הם תיאורים כוללניים ואינם ברורים.
המקומות המוזכרים בשיר כמו הר נבו והר סיני הם "תיאוריים תנ"כיים דוממים, מדומיינים בשיממון ובקיבעון היסטורי." שיר הזמר הוא למעשה בן לווייתו של המטייל, מעין שלוחה תודעתית שלו.
בכל בית השיר נשלח אל העולם, אך בהיעדר נמען המעוניין לקבלו, חוזר אל המטייל כהד.
החזרה המשולשת של ההד בסוף כל בית מעצימה את תחושת הייאוש והבדידות.
שיר הזמר נכשל לדעתו של פרחי, היות שכדי להצליח שיר הזמר חייב להפוך לקולקטיבי, הוא חייב למצוא קהל שיהיה מוכן להאזין לו.
שירו של המטייל איננו נשמע על-ידי איש, אלא חוזר אליו כהד מההרים.
המטייל הוא היחיד המסוגל לשמוע את השיר, כפי שכותב פרחי: "בעוד שהפזמון תובע את הקשב, 'שיר ההד' נכתב בצלמה של אי האפשרות להקשיב".
ביצועים נוספים והכללתו של השיר באוספים
ב-1969 הקליט חיים טופול גרסה אנגלית לשיר, שנכללה באלבומו הבינ"ל Topol.
השיר מופיעה באלבומה של רונית אופיר "שירים לנגה" שיצא בהוצאת הד ארצי ב-1996.
אריק לביא ביצע את השיר בתוכנית לילה גוב ביחד עם גידי גוב וקובי אשרת.
השיר מופיע באוסף שירים מלילה גוב 2 שיצא בהוצאת הד ארצי ב-1997.
השיר מופיע באוסף "לפנות ערב – משיריו היפים של יעקב שבתאי" בהוצאת הד ארצי מ-1998.
השיר מופיע באוסף "חמישים שירים חמישים שנה" של הוצאת NMC מ-1998.
השיר מופיע באלבום "יוחנן זראי – האוסף" בהוצאת הליקון מ-2004.
השיר מופיע באלבום האוסף שיצא במלאת 25 שנה לתוכנית הרדיו ארבע אחרי הצהריים ב-2005 בהוצאת NMC.
השיר מופיע באלבומו של מיכה שטרית "שלהי קיץ" שיצא בהוצאת קלעים ב-2005.
השיר מופיע באלבום האוסף "היו לילות: השירים היפים של שנות ה-50" של הוצאת NMC מ-2009.
שלמה בראבא, גידי גוב, דב'לה גליקמן, מוני מושונוב ואבי קושניר, ביצעו את השיר בעיבודו של אמיר לקנר בתוכנית ששודרה באוגוסט 2020. השיר מופיע באוסף זהו זה!
השיר מופיע באלבום "השיר שנשאר" של להקת האירוסים שיצא ב-2020.
השיר בוצע על-ידי איה כורם ומופיע באלבום "הכוכבת של נצרת עלית" שיצא לאור ב-2021.
ביצוע אינסטרומנטלי של השיר מופיע באלבום Flute Waves של החלילנית שרי ברנס שיצא ב-2022.
"שיר הטלפון", הוא הגרסה העברית לשיר "The Telephone no Ring", או "The Telephone Song" שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר האיטלקי-אמריקאי ניקולה פאונה .
בשיר, גבר בעל מבטא איטלקי כבד מספר באנגלית על ניסיונותיו הכושלים לטלפן לחברתו קתרין, מטלפון הפועל על מטבעות.
הוא מנסה ללא הצלחה לקבל את עזרתה של המרכזנית, אך היא נשארת אדישה לפניותיו.
השיר, שהוקלט כסינגל בשנת 1949 בחברת התקליטים אתנה, שהוקמה על ידי ניקולה פאונה, מכר באמריקה חמישה מיליון עותקים.
בשנת 1966, השיר תורגם לעברית על ידי ירון לונדון על פי בקשתו של האמרגן אברהם דשא (פשנל) עבור התוכנית השנייה של הגשש החיוור, "תוכנית ד".
הבחור האיטלקי בשיר של פאונה הפך בתרגומו של ירון לונדון לבחור מרוקאי.
גם הוא מנסה ללא הצלחה לטלפן מטלפון ציבורי לחברתו ז'קלין במספרה סימון.
בגלל טעות בחיוג הוא מגיע למרפאתו של דוקטור אייזן ולאחר מכן להודעה מוקלטת המודיעה לו "המספר שחייגת הוחלף במספר חדש".
ההודעה החוזרת מוציאה אותו מדעתו וגורמת לו לפלוט את הקללה "ימח שם הטלפון שלך" בערבית משובשת.
לצורך ההופעה, הגששים והבמאי ניסים אלוני, הוסיפו ביטויים רבים בצרפתית ואף תרגום לאנגלית, צרפתית ואיטלקית של ההודעה המוקלטת של חברת הטלפון.
השיר בביצוע הגששים זכה במקום הראשון במצעד הפזמונים של שנת 1966.
הגרסה המקורית של ירון לונדון בוצעה בשנת 1966 על ידי פפה (אריה פלדמן) וצמד השלושה (עמיר אברהמי (אברהמי), ישראל אבני והגיטרה), כולם חברים לשעבר בלהקת פיקוד צפון.
בשנת 1969, בוצעה הגרסה של ירון לונדון בתרגום לאנגלית על ידי חיים טופול והגששים.
בשנת 1967 יצאה פרודיה לשיר הטלפון בשם "הלו נאצר כאן חוסיין", מילים ד' מנהיים, ביצוע פפה.
פפה ומנהיים היו באותה עת חיילים בשירות מילואים.
הרקע לכתיבת הפרודיה היה פרסום כתבה בעיתון מעריב מ-23 ביוני 1967 בה תוארה שיחה בדיונית בין המלך חוסיין לגמאל עבד אל נאצר שנקלטה על ידי שירות המודיעין הישראלי.
שיחה כזאת אכן התקיימה (שיחת נאצר-חוסיין), הוקלטה ואף הושמעה בגלי צה"ל והיוותה הישג מורלי משמעותי.
מטרת השיחה הייתה תיאום פרסום הודעה משותפת מצרית-ירדנית-סורית בה נאמר:"כי מטוסים אמריקניים ובריטיים משתמשים בנושאות המטוסים שלהם נגדנו".
בשיחה הוליך הנשיא המצרי שולל את המלך הירדני, בעודו טוען כי חיל האוויר המצרי הולם בשדות התעופה הישראליים כבר שעות רבות – זאת, על אף שידע כי חיל האוויר המצרי חוסל כמעט לחלוטין על ידי חיל האוויר הישראלי יום קודם לכן.
בפרודיה, נאצר מתקשר למלך חוסיין בארמונו ברבת עמון מטלפון ציבורי דרך מרכזייה.
הוא מספר שצה"ל כבר הובס ומבקש דיווח מצב מחוסיין.
בהמשך נשמעת התייחסות למקומות שונים בגדה ובעזה.
דוקטור אייזן, מגרסתו של ירון לונדון, מוחלף בדוקטור צה"ל שמקבל ליד הכותל "מבוקר עד ערב".
ההודעה על החלפת מספר הטלפון מוחלפת בהודעת צה"ל "המספר שחייגת נתפס בידי צה"ל.
השיר זכה להצלחה רבה, אך נאסר להשמעה בקול ישראל בגלל הלשון הלא מכבדת בה נאצר פנה למלך חוסיין.
בשנת 1998 יצאה גרסה פרודית לשיר במסגרת קמפיין פרסומי לחברת בזק, כשאת ז'קלין מגלמת שרונה אלימלך.
לפרסומת יצאה גרסה פרודית באותה שנה ב"זהו זה" שבה יאסר ערפאת (בגילומו של דב גליקמן) מנסה את מזלו דרך הטלפון.
"שיר ההודיה" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי מרדכי זעירא ב-1945 בדרכו לשירות ב.
זעירא קיבל את ההשראה לשיר מהשקדיות שראה בדרכו לכן השיר נחשב לאחד משירי ט"ו בשבט.
ב-1942 התנדב מרדכי זעירא לצבא הבריטי וב-1944 עם הקמת הבריגדה היהודית הצטרף אליה.
בפברואר 1945, לאחר חופשה בארץ עם משפחתו, נשלח זעירא, יחד עם חיילים נוספים, למחנה הבריגדה במצרים ב"בורג' אל ערב" והוצב בגדוד הראשון.
את דרכו למצרים עשה זעירא על מסילת הרכבת שעברה ברצועת עזה, צפון סיני, קנטרה וקהיר.
הנסיעה שהתקיימה באביב עברה בין מטעי שקדים פורחים שנתנו לזעירא את ההשראה לכתיבת מילות "שיר ההודיה" המבטא געגועים לארץ ישראל.
עם הגיעו לקהיר הלחין זעירא את המוזיקה לשיר ושלח את הדף עם מילות השיר והלחן לאשתו שרה שנשארה בארץ ישראל וחתם עליו "קהיר 19.2.1945".
בתקופת שהותו עם הבריגדה במצרים ובאיטליה לימד זעירא את החיילים והפליטים שפגש את השיר.
בתקופת שירותו היה זעירא גם חלק מלהקת הבריגדה, מעין זה, שביצעה, בין השאר, את שיר ההודיה.
הבית הראשון מתרכז בעזיבת ארץ ישראל האהובה
הבית השני מתרכז בשירות מחוץ לארץ ישראל
הבית השלישי מתרכז בחזרה לארץ ישראל
השיר כאמור פותח במוטיב פריחת השקדיה המלווה את המשורר במסעו הרחק מא"י: "לִוִּית אוֹתִי, אַרְצִי, בְּלֹבֶן שְׁקֵדִיָּה"
המשורר לוקח את השיר על המראות והזכרונות איתו להשמיעו בנכר: "לְהַשְׁמִיעוֹ הַרְחֵק, הַרְחֵק מִגְּבוּלוֹתַיִךְ"
המשורר מציין שקהל היעד לשיר הם בעצם אחיו, חיילי הבריגדה מא"י והפליטים: "וְרִבְבוֹת אַחַי, בָּנַיִךְ הַטּוֹבִים"
בסוף השיר מדבר המשורר על הגעגועים ומייחל לחזרתם של כולם לארץ ישראל: "וְעֵת נָשׁוּב, אַרְצִי, שְׂבֵעֵי גַּעְגּוּעִים"
השיר בוצע על ידי מספר רב של אמנים וביניהם מיכל טל, רוחמה רז, יהורם גאון, חיים משה, לאה שבת, אריק סיני, עוזי מאירי ועוד.
פרשת השיר "שוב לא נלך"
במלחמת ששת הימים חיברו שמוליק רוזן ואפי נצר את השיר "שוב לא נלך".
זעירא הצביע על כך שהלחן של השורה האחרונה של שיר זה דומה מאוד לשורה האחרונה בשיר ההודיה.
לאחר מותו של זעירא ב-1968 תבעה משפחתו את אפי נצר על גנבה ספרותית וזכתה בחלק מהתמלוגים מהשיר.
"שיר בכיף" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל.
את השיר הוציאה ביולי 1985 חברת התקליטים גבי רקורדס כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"שיר בכיף" נכתב והולחן על ידי שמוליק קלוסקי ואלאל, והופק על ידי בני סולסקי וירון בכר.
הוא מתאר התחלה של יום חדש עם תחושות חיוביות והתחדשות.
אל הבוקר מתלווה שיר אופטימי וזורם, שמביא עמו יום, הנפתח עם הרבה אמביציה והיסחפות.
ישנה אווירה פסטורלית שמתוארת בשיר באמצעות תמונות קימה בבוקר, חימום מים על האש, ותהייה על מה שמתרחש מחוץ לחלון.
בהמשך מתארת הדוברת נסיעה בדרך תחת שמיים כחולים עם קולות וצבעים של בוקר ולילה, שמשתלבים זה עם זה.
יישנו מוטיב חוזר של מכשפת הנחה על הים, ושמיעה של מוזיקה נעימה.
השיר מבטא תשוקה לחיים מלאים בשמחה והנאה מהרגעים הפשוטים.
בעטיפה מופיעה תמונה בשחור-לבן של אלאל מחייכת וצוחקת.
מעל לתמונה כתוב שם השיר, "שיר בכיף", ואורכו (3:43).
בצד שמאל מופיע טקסט נוסף, כנראה מילים או קרדיטים הקשורים לשיר.
התמונה משדרת אווירה חיובית ומשמחת, התואמת את השיר עצמו.
ב-29 ביולי 1985 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל.
ב-23 בספטמבר עלה למקום הראשון, שם שהה שלושה שבועות רצופים.
לבסוף, ב-18 בנובמבר יצא מהדירוג השבועי לאחר 13 שבועות צעידה רצופה.
במצעד השבועי של רשת ג' הגיע "שיר בכיף" בשיאו למקום הרביעי.
"שיר ההפלגה" (ידוע גם בשם "שלושה תרנים לאוניה" או "מפרשי זהב") הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג ופורסם בעיתון דבר לילדים באוגוסט 1948. לשיר נכתבו מספר לחנים שונים, והוא ידוע במיוחד בלחנים של עקיבא נוף ושל סשה ארגוב.
ישנה טענה לפיה לאה גולדברג קיבלה את ההשראה לשיר כאשר צפתה מחלון ביתה שברחוב ארנון 15, בספינה בים ועל סיפונה הבחינה בבעלי חיים גדולים, פילים, צבאים וטווס גדול.
מראה סוריאליסטי זה הביא אותה לכתוב את "שיר ההפלגה".
גולדברג פרסמה את השיר בעיתון דבר לילדים ב־26 באוגוסט 1948.
ב-1949 נכלל השיר בקובץ שירי הילדים של גולדברג, "מה עושות האיילות" (תל אביב:ספריית הפועלים, 1949).
השיר הולחן בתחילת שנות ה-50 על ידי המלחין יששכר מירון, ובשנות ה-70 נוספו שני לחנים שונים נוספים, האחד בידי סשה ארגוב ובעיבודו של מתי כספי והשני בידי הפזמונאי וחבר-הכנסת לשעבר עקיבא נוף.
הלחן של נוף נעשה פופולרי במיוחד ולו ביצועים רבים.
בין המבצעים בלחן זה: רמה סמסונוב, לאה דגנית, מרדכי בן-שחר ואברהם וילקומירסקי.
השיר בלחנו של ארגוב בוצע ב-1972 במופע "נסיעה מדומה" על שם ספרה של לאה גולדברג "מכתבים מנסיעה מדומה" שראה אור בתחילת שנת 1937 בהוצאת דביר.
המבצעים במופע היו לוליק לוי (אחיו של אושיק לוי), אופירה גלוסקא, תמי ספיבק ואמנון ברנזון.
מבצעים נוספים בלחן זה הם: מתי כספי, להקת התל אביבים, מיקי גבריאלוב ודני ליטני, רונית אופיר בליווי אמנון ברנזון ואריק קרן.
ב-2019 ביצעו את השיר אופירה גלוסקא וגיא שריג, במופע "שרים לאמנון" לזכרו של אמנון ברנזון.
השיר בלחנו של עקיבא נוף בוצע בשנת 1972 בפסטיבל שירי הילדים מס' 3, תחת השם "מפרשי זהב".
מבצע השיר היה לואיג'י, זמר בלגי שפעל בישראל בשנות ה-70.
מבצעים נוספים בלחן זה הם: עמי שביט, אלי מנטבר, אילנית, חנן יובל, עוזי חיטמן, חבורת הזמר "שיר-לי", ואנסמבל "דרור" לשירה עברית.
"שיר במתנה" הוא אלבום האולפן ה-23 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את האלבום הוציאה בשנת 1980 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.