tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמה קבוצות משנה של המיאו, והבולטות בהן ההמונג, היגרו מסין לדרום-מזרח אסיה (מיאנמר (בורמה), צפון וייטנאם, לאוס ותאילנד).
בעקבות ההשתלטות הקומוניסטית על לאוס בשנת 1975, התיישבה מחדש קבוצה גדולה של פליטי המונג במספר מדינות מערביות, בעיקר בארצות הברית, צרפת, ואוסטרליה.
המונח "מיאו" קיבל מעמד רשמי בשנת 1949 כ"קבוצה אתנית" (民族, בפין-יין Mínzú, "מִינְדְזוּ") שהקיפה קבוצה של מיעוטים אתניים בדרום-מערב סין הקשורים לשונית.
זה היה חלק ממאמץ גדול יותר לזהות ולסווג קבוצות מיעוטים כדי להבהיר את תפקידן בממשלה הלאומית, כולל הקמת אזורי מנהל אוטונומיים והקצאת מושבים לנציגים בממשל המחוזי והלאומי.
מבחינה היסטורית, המונח "מיאו" מיושם באופן עקבי על מגוון עמים שאינם האן.
חוקרים מערביים מוקדמים השתמשו בשמות המבוססים על סינית בתעתיקים שונים: מיאו, מיאו-צי, מיאו-צז, מיו, מיו, מו, מיאו-צו וכו'.
בדרום-מזרח אסיה, מילים שמקורן ב"מיאו" בסינית נתפסו כפוגעניות על ידי תת-הקבוצה המונג המגוררת באזור זה.
קיימת נטייה של בני המונג המתגוררים בארצות הברית לקבץ את כל הקבוצות הקרויות מיאו ביחד תחת המונח המונג בגלל התחושה שמיאו היא מילת גנאי.
עם זאת, שם זה אינו מכיר בכך שהמונג הם רק תת-קבוצה בתוך המשפחה הלשונית והתרבותית הרחבה יותר של אנשי מיאו, ורובם המוחלט של אנשי המיאו אינם מסווגים את עצמם כהמונג, ויש להם שמות משלהם לעצמם.
אולם בסין אין למונח הקשר פוגעני כזה והוא משמש את אנשי מיאו עצמם, מכל קבוצה.
הנוכחות המוגברת של תת-הקבוצה של ההמונג מחוץ לסין הובילה למצב שלפעמים מכונה בטעות כל המשפחה הלשונית-תרבותית של המיאו כהמונג במקורות בשפה האנגלית.
בעקבות האינטראקציה המוגברת לאחרונה של ההמונג במערב עם המיאו בסין, דווח כי חלק מהמיאו שאינם שייכים לתת-קבוצת ההמונג, שלא היו מודעים לחלוטין למונח האנגלי "המונג", אף החלו להזדהות בטעות כהמונג בגלל קידום המונח באנגלית על ידי בני המונג המתגוררים בארצות הברית.
עם זאת, מרבית המיאו שאינם המונג בסין אינם מכירים את המונח כמתייחס לכל הקבוצה שלהם, וממשיכים להשתמש ב"מיאו", או בהגדרה אתנית נפרדת משלהם.
אף על פי שהמיאו עצמם משתמשים בכינויים עצמיים שונים, הסינים מסווגים אותם באופן מסורתי לפי הצבע האופייני ביותר של בגדי הנשים.
הרשימה שלהלן כוללת כמה מהכינויים העצמיים הללו, את הצבעים ואת האזורים העיקריים בהם מתגוררות ארבע הקבוצות העיקריות של מיאו בסין:
גאו שונג (Ghao Xong)/שו שיונג (Qo Xiong) – שונג, מיאו אדומים, שו שיונג מיאו: מערב חונאן
גה נה (Gha Ne)/קה נאו (Ka Nao) – המוב, מיאו שחורים, מהוב מיאו: דרום-מזרח גוויג'ואו
א-המאו (A-Hmao) – מיאו פרחים גדולים: מערב גוויג'ואו וצפון-מזרח יונאן
גה-מו (Gha-Mu) – המונג, מיאו לבנים, מיאו ירוקים/כחולים, מיאו פרחים קטנים: דרום ומזרח יונאן, דרום סצ'ואן ומערב גוויג'ואו
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2000 נאמד כי מספר בני המיאו בסין היה כ-9.6 מיליון איש.
מחוץ לסין מתגוררים בני תת-הקבוצה המשפחתית הלשונית/תרבותית של המיאו או אומת ההמונג בתאילנד, לאוס, וייטנאם ומיאנמר עקב הגירה במאה ה-18. כתוצאה מהגירה מאוחרת יותר בעקבות מלחמות הודו-סין ווייטנאם בשנים 1949–75, מתגוררים כיום בני המונג רבים בארצות הברית, גיאנה הצרפתית, צרפת ואוסטרליה.
בסך הכול ישנם כ-8 מיליון דוברים במשפחת שפות המיאו.
משפחת שפות זו, המורכבת משש שפות וכ-35 ניבים (חלקם מובנים הדדית) שייכת לסעיף המונג/מיאו של שפות המונג–מיין.
ההמונג חיים בעיקר באזורים ההרריים הצפוניים של דרום-מזרח אסיה, כולל תאילנד, לאוס ווייטנאם, ובדרום-מערב סין בעיקר במחוזות יונאן, גואנגשי, ובמידה מוגבלת מאוד בגוויג'ואו.
בסין ישנם כמיליון וחצי עד 2 מיליון המונג.
הערה: אזורי מיאו במחוז סצ'ואן הפכו לחלק מהמחוז העירוני צ'ונגצ'ינג שהוקם בשנת 1997.
מרבית בני מיאו חיים כיום בסין.
3,600,000 בני מיאו, כמחצית מכלל אוכלוסיית בני המיאו בסין, חיו בגוויג'ואו בשנת 1990. בני המיאו בגוויג'ואו ואלה בששת המחוזות הבאים מהווים למעלה מ-98% מכל בני המיאו בסין:
האינאן: 50,000 (מוכרים כמיאו אבל מבחינת אתנית הם בני יאו ולי)
במחוזות דלעיל יש שש נציבויות אוטונומית (בשותפות עם מיעוט אתני אחר)
בנוסף יש 23 נפות אוטונומית של מיאו.
כמה אלפי בני מיאו עזבו את מולדתם כדי לעבור לערים גדולות יותר כמו גואנגג'ואו ובייג'ינג.
ישנם 2,000,000 בני המונג הפרוסים ברחבי צפון וייטנאם, לאוס, מיאנמר, וביבשות אחרות.
174,000 בני המונג מתגוררים בתאילנד, שם הם אחד מששת שבטי ההרים.
היסטוריה על פי אגדה סינית
על פי האגדה הסינית בני המיאו הם צאצאים מהשבט גְ'יוֹלִי בהנהגת צ'ה-יואו (蚩尤, בפין-יין Chīyóu) שהובס בקרב ג'וולו (涿鹿, Zhuōlù, נציבות שאינה קיימת כיום בגבול בין המחוזות חביי וליאונינג), על ידי קואליציה צבאית בראשות הקיסר הצהוב, מנהיג שבט חְווָאשְׂיָה (華夏, Huáxià), כששני השבטים נאבקו על השליטה בעמק הנהר הצהוב.
לדבריהם של הבוטנאי והאנתרופולוג הצרפתי אנדרה-ז'ורז אודריקור (André-Georges Haudricourt; 1911–1996) ודייוויד סטרקר (David Strecker), שהתבססו על מידע מוגבל ממקורות משניים, היו המיאו בין התושבים הראשונים שהתיישבו בסין של ימינו.
לטענתם, לוו בני ההאן (מרבית תושבי סין) מילים רבות משפת המיאו בכל הקשור לגידול האורז.
דבר זה מצביע על כך שהמיאו היו בין מגדלי האורז הראשונים בסין.
בנוסף, חוקרים אחרים קישרו את המיאו לתרבות הדאשי (לפני 5,300 – 6,000 שנה) באזור נהר היאנגצה התיכון.
החוקרים המערביים ייחסו לבני תרבות דאשי את ההישג של היותם בין המגדלים הראשונים של האורז במזרח הרחוק.
עם זאת, בשנת 2006 נמצא כי גידול האורז היה קיים בתרבות יְוֵּגְ'וָאנְג במחוז שנדונג עוד יותר מוקדם מתרבות הדאשי.
אף על פי שתרבות יְוֵּגְ'וָאנְג טיפחה אורז, מדובר יותר בליקוט של אורז בר, ולא באורז שגודל ובוית כמו זה של הדאשי.
מחקר מערבי מזכיר כי לבני המיאו (בעיקר המיאו-חונאן) יש DNA כלשהו מאנשי סין הצפונית-מזרחית, אך מקורותיו בדרום סין.
דגימות DNA אחרונות של זכרי מיאו סותרות תאוריה זו.
להמונג הלבן יש את הקשר החלש ביותר עם אוכלוסיית האן.
המונח "מיאו" היה בשימוש על ידי סינים בני האן בתקופה שקדמה לשושלת צ'ין (במילים אחרות לפני 221 לפנה"ס) על מנת להגדיר קבוצות שאינן בני האן בדרום.
לעיתים קרובות הם השתמשו בצירוף שכלל את המילה מיאו, כדוגמת "נאנמיאו", "מיאומין", "יואומיאו" ו"סנמיאו" (三苗, Sānmiáo).
במהלך שושלות מינג וצ'ינג (1368–1911) נעשה שימוש בשני המונחים "מיאו" ו"מאן", המונח השני שימש כנראה לתיאור בני היאו (傜, Yáo).
שושלות יואן, מינג וצ'ינג לא יכלו להטמיע לחלוטין או לשלוט בעמים הילידים.
במהלך מרד מיאו (שושלת מינג), כאשר שבטי המיאו התמרדו, ריסקו כוחות של המינג, שכללו בני האן, חווי ואויגורים, את המורדים והרגו אלפים מהם.
התרחשו גם סירוסים המוניים של נערי מיאו.
במהלך שושלת צ'ינג התקוממו המיאו שלוש פעמים כנגד האימפריה.
ב-1735 במחוז הדרום-מזרחי של גוויג'ואו התמרדו המיאו כנגד ההטמעה בכוח של הממשל.
שמונה נפות הכוללות 1,224 כפרים לחמו עד 1738 כשהמרד הסתיים.
לדברי פרופסור וו מאוניברסיטת שיאנגטנג הושפעה מחצית מאוכלוסיית המיאו מהמלחמה.
מרד המיאו השני בשנים 1795–1806 התרחש במחוזות גוויג'ואו וחונאן.
את המרד הובילו שְׁה סָאנְבָּאו ושְׁה לְיוֹדֶנְג.
גם מרד זה נכשל, אבל נדרשו 11 שנים לדכא את התקוממות.
המרד השלישי היה הנרחב ביותר, והתרחש בין 1854 ל-1873. את המרד הוביל גָ'אנְג שְׂיוֹ-מֵיי עד שנלכד והוצא להורג בצ'אנגשה בחונאן.
מרד זה השפיע על יותר ממיליון איש ובכל המחוזות השכנים.
פרופסור וו ציין שעד תום המלחמה רק 30 אחוז מהמיאו נותרו באזורי מגוריהם.
תבוסה זו הובילה לכך שבני ההמונג היגרו מסין.
בתקופות צ'ינג הוקמו יותר קסרקטינים צבאיים בדרום-מערב סין.
חיילים סינים בני האן עברו להתגורר באזור טָאיְגְ'יָאנְג שבגוויג'ואו, התחתנו עם נשות מיאו והילדים חונכו כמיאו.
למרות המרד נגד האן, מנהיגי ההמונג כרתו ברית עם סוחרי האן.
פוליטית וצבאית המשיכו המיאו להיות עצם בגרונה של האימפריה הסינית.
הממשלה הקיסרית נאלצה להסתמך על אמצעים פוליטיים כדי לזכות בשיתוף פעולה של בני ההמונג.
הם יצרו מספר עמדות מתחרות בעלות יוקרה משמעותית עבור אנשי מיאו במטרה שישתתפו וייטמעו במערכת של ממשל צ'ינג.
בתקופות מינג וצ'ינג נוצרה המשרה הרשמית של "קיאטונג" (Kiatong) בהודו-סין.
המיאו עתידים היו להשתמש במבנה הממשלתי של ה"קיאטונג" עד שנות ה-20 של המאה העשרים, כאשר הם נכנסו לפוליטיקה הקולוניאלית הצרפתית בהודו-סין.
במהלך הקמתה של הרפובליקה העממית של סין מילאו בני המיאו תפקיד חשוב כאשר הם עזרו למאו דזה-דונג לברוח מהקוומינטנג במצעד הארוך, ונתנו לו אספקה וסיפקו מדריכים בשטחם.
בווייטנאם, מנהיג המונג חזק בשם וונג צ'ין דוק (Vuong Chinh Duc), שכונה מלך ההמונג, סייע במערכה של הו צ'י מין נגד הצרפתים, ובכך הבטיח את מעמד ההמונג בווייטנאם.
במהלך מלחמת וייטנאם, נלחמו בני המיאו עבור שני הצדדים, כשההמונג בלאוס בעיקר למען ארצות הברית, אבל מעבר לגבול בווייטנאם עבור הקואליציה של צפון-וייטנאם, כשמיאו הסינים עבור הקומוניסטים.
עם זאת, לאחר המלחמה היו הווייטנאמים אגרסיביים מאוד כלפי ההמונג שסבלו שנים רבות של פעולות תגמול ורצח עם.
גם מרבית ההמונג בתאילנד תמכו בהתקוממות הקומוניסטית הקצרה במהלך המלחמה.
המקורות הסיניים של החמולות של המיאו
חלק ממקורות שמות החמולות של ההמונג והמיאו הם תוצאה של נישואיהם של נשות המונג לגברים הסינים בני האן.
עם חמולות ושושלות ייחודיות ממוצא האן סיני, המתרגלות מנהגי קבורה של ההאן במקום קבורה בסגנון המונג.
חמולות אלו נקראו "המונג האן סיניות" ("Hmong Sua") בסצ'ואן, וקיבלו הדרכה בטקטיקות צבאיות על ידי המורדים האן סינים הנמלטים.
"קבוצות שמות משפחה" סינים כאלו בנות השוואה לחמולות המונג המבוססות על הקשר מצד האב שבהם אקסוגמיה הייתה מקובלת.
חיילים האן סיניים שנלחמו נגד מרידות מיאו במהלך שושלות צ'ינג ומינג היו ידועים שנישאו לנשים שאינן בנות האן כמו המיאו מכיוון שנשות האן לא היו זמינות.
חמולת ואנג, שקמה בתוך ההמונג בנפת גונְגְשְׂייֵן בנציבות יִיבִּין בסצ'ואן, היא דוגמה לחמולה כזו וניתן לעקוב אחרי מקורות החמולה כתוצאה מנישואים כאלו סביב דיכוי מרד אה (Ah) בתקופת שושלת מינג.
ניקולס טפ (Nicholas Tapp) כתב כי על פי "סיפור מלכי הא" (The Story of the Ha Kings) בכפר, אחד האבות הקדמונים היה ואנג וו.
צוין גם כי בני חמולת ואנג תמכו מסורתית בסינים נגד בני מיאו שהתמרדו נגד הסינים.
יש חוקרים הטוענים כי בני האן מג'יאנגשי היו האבות הקדמונים של המיאו מדרום-מזרח גוויג'ואו, ושילדי מיאו רבים נולדו לנשות מיאו רבות שנישאו לחיילים סינים בני האן בנפת טָאיְגְ'יָאנְג בגוויג'ואו לפני המחצית השנייה של המאה ה-19.
מקורם של בני הקבוצה האתנית המכונה טוּנְבָּאו הוא בשושלת מינג כאשר חונגוו, קיסר סין שלח ב-1381 300,000 חיילים בני האן לכבוש את יונאן, כשחלק מהחיילים נישאו לבנות יאו ומיאו.
נוכחותן של נשים המפקחות על חתונות הייתה תכונה שצוינה בנישואים ב"דרום-מזרח אסיה", למשל בשנת 1667, כאשר אישה מבנות מיאו ביונאן התחתנה עם פקיד סיני.
מידה מסוימת של סיניזציה אירעה.
ביונאן בתו של צ'יף מהמיאו נישאה למלומד במאה ה-17 שכתב שהיא הייתה מסוגלת לקרוא, לכתוב ולהאזין בסינית ולקרוא את הקלאסיקות הסיניות.
המפקד של שנת 2000 תיעד 8,940,116 בני מיאו ברפובליקה העממית של סין.
תפוצת בני מיאו בסין על פי מחוזות
לא ניתן לאפיין אנשי המונג עכשוויים כמשויכים למערכת אמונה אחת.
מיסיונרים שנשלחו לדרום-מזרח אסיה המירו אנשים רבים של המונג לנצרות החל מהמאה ה-19, ורבים אחרים נהפכו לנוצרים מאז שהגרו מדרום-מזרח אסיה למערב.
עם זאת, מרבית אנשי המונג, גם באסיה וגם במערב, ממשיכים לשמור על מנהגים רוחניים מסורתיים הכוללים שמאניזם והערצת האבות הקדמונים.
אמונות רוחניות אלה משולבות באמונותיהם הקשורות לבריאות ומחלות.
באמונות המסורתיות של ההמונג, אין הפרדה בין רווחתו הגופנית של האדם לבין בריאותו הרוחנית; התחום הרוחני הוא בעל השפעה רבה ומכתיב את המתרחש בעולם הפיזי.
על פי אמונות אלה, בכל דבר יש רוח, חפצים חיים וגם דוממים כאחד.
יש איזון עדין בין שני העולמות הללו; לפיכך ההכרח לכבד ולהוקיר את האבות הקדמונים בתמורה להדרכה והגנה.
הרוחות של האבות הקדומים נחשבים כמשפיעים על רווחתם ובריאותם של החיים.
אנשים מבצעים טקסים הכוללים הצעת אוכל, שפיכת נסך ושריפת קטורת כדי לפייס את הרוחות ולזכות בחסדיהם.
תפקיד – הגבר שהוא ראש משק הבית מבצע את הפולחן של הסגידה לרוחות האבות.
עם זאת, אין זה מפתיע למצוא נשים גם כן משתתפות בתפקיד זה.
טקסים המבוצעים על ידי ראש משק הבית "לכבוד רוחות האבות" המיועדים לקבלת טובות פרטיות נעשות בדרך כלל בחגיגות ראש השנה של המונג.
בעיקר לקרוא לרוחות הבית לשמור על הבית.
על פי האמונה לכל אדם יש 12 נשמות עיקריות.
על הנשמות הללו להישאר בהרמוניה כדי שהאדם יישאר בריא.
יש נשמות שיש להן תפקידים ספציפיים.
אחת מ-12 הנשמות העיקריות היא גלגול נשמות לאחר המוות בעוד נשמה עיקרית אחרת חוזרת לבית האבות הקדמונים.
נשמה עיקרית נוספת נשארת ליד קברו של המנוח.
נשמות של אנשים חיים יכולות להידרדר לחוסר הרמוניה ואף עשויות לעזוב את הגוף.
אובדן נשמה או נפש עלול לגרום למחלה קשה.
מספר הנשמות שאבדו קובע עד כמה המחלה קשה.
טקס קריאת החזרת הנשמה יכול להתבצע על ידי שמאן, כאשר הנשמה ברחה מהגוף, בתוך הקהילה כדי לפתות את הנשמה לשוב הביתה בזמירות והצעות אוכל.
השמאנים מבצעים טקסים מכיוון שהם אלה שיש להם גישה מיוחדת ליצור קשר עם נשמות או רוחות, או במילים אחרות, העולם האחר.
טקסים מבוצעים בדרך כלל כדי לגרום להחלמה של אדם או משפחה, ולקרוא לנשמה הנודדת לשוב הביתה.
לקריאת נשמה ישנם כמה טקסים שונים; אחד נעשה בדרך כלל על ידי ראש משק הבית ואחד על ידי השמאן.
כאשר נולד תינוק, בתוך היומיים הראשונים, חייבים להיקרא לנשמתו (או נשמתה) הביתה.
בדרך כלל, ראש משק הבית יהיה זה שיקרא לנשמתו של התינוק כאות שהוא מתקבל בסבר פנים יפות במשפחתו.
עם זאת, זה לא סוף תהליך קבלת הפנים של תינוק חדש לביתם.
עדיין יש את הטקס ששמאן צריך לבצע.
השמאן מבצע טקס זה, שמבוצע בדרך כלל חודש-חודשיים לאחר לידתו של התינוק, כדי להודיע לאבות הקדמונים על בואו של תינוק חדש.
השמאן אומר לרוחות האבות כי עליהם להגן על נשמתו של התינוק בעולם הרוחות שכן הוא בן משפחה חדש.
עבור חסידי הרוחניות המסורתית של ההמונג, השמאן, הפועל כמתווך בין הרוח והעולם החומרי, הוא המתקשר העיקרי עם העולם האחר, מסוגל לראות מדוע ואיך מישהו חלה.
בימי קדם נאמר שבני האדם והרוחות נהגו לחיות זה עם זה.
עם זאת, עקב קונפליקט בין שתי הישויות השונות מאוד, האל "סאוב" עיוור את השתיים כך שאינן מסוגלות לראות האחת את השנייה.
עם זאת, יש טוב ורע בשני העולמות, ולכן בכל פעם שבני אדם באים במגע עם הרוע של העולם האחר, נדרש שמאן לביצוע טקסים כדי להציל או להחזיר את רוחו של האדם החולה או לחפש את הסיבה מדוע האדם כל כך חולה.
תפקידו האמיתי של שמאן הוא "לשחזר ולהשיב את האמונה", ולא באמת לטפל בבריאות הגופנית, אף על פי שזה אולי נראה כך.
טקסים המשמשים כטיפול עשויים לכלול צמחי מרפא או הצעות של נייר ג'וס או בעלי חיים.
במקרים של מחלה קשה השמאן נכנס לטראנס ומטייל בעולם הרוח כדי להבחין בסיבה לבעיה ולטיפול בה, לרוב מדובר באובדן נפש.
מחקרים שנעשו במסגרת הקהילות האמריקאיות של ההמונג מראים כי המונג רבים ממשיכים להתייעץ עם שמאנים בנוגע לבעיותיהם הבריאותיות.
למשק בית יש תמיד מזבח, כאשר בבואו של השמאן הוא מבצע את הטקס מולו.
בדרך כלל נעשים גם פולחנים ביתיים מול המזבח.
מזבח זה משמש כמגן הראשי של הבית.
זה המקום, בכל מקום בו משק בית מחליט למקם אותו, בו סוגדים, מעלים מנחות (נייר ג'וס, חיה וכו') ומבצעים טקסים.
בנוסף, לשמאנים יש גם מזבח אישי משלהם המחזיק בכלים המיוחדים שלהם.
במהלך טקס, או כששמאן נמצא תחת טראנס, אסור ללכת בין המזבח לשמאן כאשר השמאן מדבר ישירות עם העולם האחר.
לא כול אחד זוכה להפוך לשמאן; הם חייבים להיבחר על ידי הרוחות כדי להפוך למתווך בין ממלכת הרוחות לעולם הגשמי.
בשמאניזם של ההמונג, שמאן יכול להיות גבר או אישה.
בדרך כלל, יש סיכוי גדול לאדם להפוך לשמאן אם ההיסטוריה המשפחתית שלו מכילה שמאנים.
זה נובע מהאמונה שרוחות האבות, כולל רוחות שמאנים, מתגלגלים לאותו עץ משפחה.
לאחר שהתברך בכוחותיו של שמאן, הפרט הספציפי יצטרך לחפש מורה (שהוא שמאן) והוא יתחיל להתאמן להפוך לשמאן רשמי שהחברה תוכל לזמן.
בדרך כלל משך הזמן להיעשות שמאן באימונים תלוי באפוטרופוסים הרוחניים המדריכים את השמאן בתהליך ביצוע הטקסים.
אנשים היורשים את הכישורים להפוך לשמאן חווים לעיתים קרובות תסמינים של מחלה גופנית בלתי מוסברת, אישיות דו-קוטבית, וסכיזופרניה.
על פי אמונות המונג המסורתיות, תסמינים אלה הם תוצאה של רוחות שמאניות שמנסות לעבור לשמאן לעתיד.
עבור אלה שעדיין מאמינים בשמאניזם, הם מסוגלים לזהות תסמינים אלו ולרפא את יקיריהם בכך שהם עוזרים להם להתפתח לשמאנים מן המניין.
עבור אלה שבורכו להפוך לשמאן ואינם רוצים לעסוק בשמאניזם, הם פונים לעיתים קרובות לגירוש שדים נוצרי, לרפואה מערבית ולמחלקות פסיכולוגיות.
עבור המעטים שמקבלים על עצמם להפוך לשמאנים, זה נחשב לכבוד לעזור להם.
בקהילת המונג השמאנים זוכים לכבוד רב.
המונג רבים עדיין פועלים לפי המסורת של שימוש בצמחי מרפא.
נוהג נפוץ בקרב נשות המונג הוא ביצוע דיאטה קפדנית לאחר הלידה.
היא מורכבת מאורז חמים, עוף טרי מבושל עם עשבי תיבול, עשב לימון ומעט מלח.
הן מאמינות כי מדובר בתהליך ריפוי עבור הנשים.
למשך 30 יום היא תקפיד על תזונה זו כדי לנקות את גופה מדם שנשאר ולהימנע ממחלות עתידיות.
סוג נוסף של טיפול קרוי "קוו", והוא כולל שימוש בקצה של מטבע או כף מכסף על מנת לגרד את העור.
התהליך מתחיל במריחת של משחת טיגריס על האזורים שנועדו לגירוד, כביכול במטרה לעזור לפתוח את הנקבוביות בגוף ולשחרר כביכול רעלים.
בהשוואה לעקרונות הקונפוציאניים המופעלים באופן מסורתי על נשים בשאר סין, תרבות מיאו היא בדרך כלל נוקשה פחות בסיווג תפקידי נשים בחברה.
נשות מיאו זוכות יחסית ליותר עצמאות, ניידות וחופש מיני.
הן נתפשות כפראיות ומסוכנות, ומשתתפות באופן פעיל בעבודות החקלאות, כשהן עובדות קשה בשדות כשרגליהן אינן כרוכות.
הכנת תכשיטים מכסף הם אומנות ידועה של אנשי מיאו.
מלבד היותה מסורת תרבותית, היא מסמלת גם את עושרן של נשות מיאו.
כדברי המאמר של בני המיאו, "אם אינה מעוטרת בכסף או רקמה, ילדה איננה ילדה".
נשות המיאו מסווגות מדי פעם על ידי כמות תכשיטי הכסף שהן עונדות או בבעלותן.
חשוב במיוחד ללבוש כיסוי ראש ותכשיטים כבדים ומורכבים מכסף באירועים ופסטיבלים משמעותיים, במיוחד במהלך חתונות, לוויות וחגיגת אביב.
תכשיטים מכסף הם מרכיב חיוני בנישואים של בני המיאו, במיוחד לכלה.
משפחות מיאו היו מתחילות לאגור תכשיטים מכסף לילדות בגיל צעיר, במטרה שבנותיהן יתחתנו בתנאים הטובים ביותר עם כמות גדולה של תכשיטי כסף המייצגים את עושר המשפחה.
אף על פי שאוכלוסיית המיאו העוברת מאזורי מיאו הכפריים לערים הולכת וגדלה, הדור החדש מכבד את מורשת הכסף של המשפחות, ומוכן להעביר את המנהג כמסורת תרבותית יותר מאשר כחלון ראווה של עושר משפחתי.
אף על פי שההתנהגות של נשות המיאו אינה מפוקחת בקפדנות, מעמדן החברתי נתפס לעיתים קרובות כנמוך מזה של הגברים.
בין אם זה בכלכלה בת קיימא או אחרת, גברים הם כוח העבודה העיקרי ומספקים את מקור ההכנסה היציב למשפחה.
נשים עוסקות בעיקר בעבודות הבית, ובנוסף מייצרות הכנסה משלימה.
ככל שהתיירות הפכה לפעילות כלכלית משמעותית עבור קבוצה אתנית זו, צברו נשות המיאו יותר הזדמנויות להצטרף לכוח העבודה, ולהרוויח כסף בעצמן.
נשים נכנסות לרוב לעבודות הדורשות אישיות נגישה וחביבה, לדוגמה, מכירת מזכרות, זרי פרחים והשכרת תלבושות אתניות.
עבודות אלה מחייבות כוח שכנוע והסברת פנים ונראות רבה יותר בציבור, אך מספקות הכנסה שאינה בטוחה ואינה יציבה.
לעומת זאת, גברים בני המיאו בוחרים בעבודות הדורשות יותר כוח פיזי ופחות נראות בציבור, כמו משיכת ריקשה, שייטים של סירות טיולים ונהגים.
משרות אלה מספקות בדרך כלל הכנסה יציבה ורווחית יותר.
הדוגמה שלעיל לחלוקת עבודה לא שוויונית מדגימה, שלמרות השינויים הסוציו-אקונומיים בעידן האחרון, הגברים עדיין נחשבים לעמוד התווך הכלכלי של המשפחה.
אף שלאנשי המיאו הייתה תרבות ייחודית משלהם, האידאולוגיה הקונפוציאנית השפיעה השפעה משמעותית על קבוצה אתנית זו.
מצופה שגברים יהיו הדמויות הדומיננטיות והמפרנסים במשפחה, בעוד שנשים חולשות על הפעילות בבית.
ישנן אמות מידה חברתיות מחמירות על נשים המחייבות אותן להיות "נשים מוסריות ואימהות טובות", ולכבד את "שלושת הציותים וארבע הסגולות", הכוללות מפרט מוסרי תרבותי של התנהגות נשים.
לאישה בת המיאו יש גם יותר חופש תרבותי בנישואים לגבר שבחרה.
עם זאת, ישנם נוהגים תרבותיים קפדניים בנישואים, אחד מהם הוא אקסוגמיה מהחמולה.
אסור להתחתן עם מישהו עם אותו שם משפחה, גם כאשר בני הזוג אינם קשורים בקשרי דם או מאותה קהילה.
בניגוד למקובל בזכות הירושה השייכת לבן בכור, הירושה של המיאו מוענקת לבן הצעיר ביותר.
הבנים הגדולים עוזבים את המשפחה ובונים מגורים משלהם, בדרך כלל באותו כפר וקרוב למשפחה.
הבן הצעיר אחראי לחיות עם הוריו ולטפל בהם, גם לאחר הנישואים.
הוא מקבל חלק גדול יותר ממורשת המשפחה ואוסף תכשיטי הכסף של אימו, המשמש כעושר כלה או כנדוניה.
מנת דג מיאו (苗鱼 miáo yǘ) היא דרך מיוחדת להתססה ולבישול דגים על ידי אנשי המיאו.
הוא הוכר כסוג של מטבח מקומי: מנה שהיא תערובת של דגים, פלפלים ירוקים, פרוסות ג'ינג'ר ושום, המשתמרת לטענת אנשי המיאו לעשר שנים.
"מי שמאמין" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אייל גולן.
השיר יצא לאור ב-21 בפברואר 2010, כסינגל מתוך אלבומו ה-13 של גולן, "דרך לחיים", על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
השיר נכתב על ידי יוסי גיספן, שכתב עבור גולן להיטים כמו "מיליון או דולר", "זה אני", "יפיופה" ו"מלכת היופי שלי", הולחן על ידי עדי לאון והופק על ידי דודו קומה.
בשיר שולבו ציטוטים של רבי נחמן מברסלב, "והעיקר לא לפחד כלל" ו"מצווה גדולה להיות בשמחה".
גולן פרסם עם השיר ציטוט נוסף המיוחס לרבי נחמן "מי שמקבל בהבנה את הקיים מאושר הוא.
האושר נמצא בהישג יד ואין צורך לחפש אותו".
השיר הוא שיר ים-תיכוני המשלב מקצבים וזמירות חסידיים.
ב-2015, פרסם ארגון החמאס גרסת כיסוי לשיר, בה מוחלפות המילים למסרים אנטי-ציוניים.
כנגד גרסתם של החמאס נמתחה ביקורת, ואף תגובה מגולן עצמו.
השיר הופיע בבכורה במקום ה-10 במצעד השבועי של רשת ג', ובשיאו הגיע למקום הראשון.
בסוף שנת 2010, הגיע למקום השלישי במצעד השנתי של התחנה.
במצעד השנתי של גלגלצ, דורג השיר במקום ה-24.
במצעד העשור שנערך על ידי כאן גימל, זכה השיר בתואר "שיר העשור".
מי שענה לאברהם אבינו היא ליטניה שמקורה בתקופת הגאונים הנאמרת במסגרת אמירת הסליחות אצל יהודי אשכנז.
התוכן הוא בקשה מה' שיענה לתפילת הציבור כפי שענה לתפילתו של דמות אחרת מהתנ"ך שהייתה בצרה ונענתה.
הליטניה נשענת על נוסח התפילה בתעניות גשמים כפי שהוא מופיע ב:
תוך שינוי הלשון מפנייה של שליח הציבור אל הקהל ("יענה אתכם") לבקשה של הקהל בגוף ראשון ("הוא יעננו").
החלק המרכזי בסליחה, שבנוסח יהודי אשכנז הוא בן עשרים שורות, שכל אחת מהשורות פותחת במילים "מי שענה", ומסיימת בבקשה "הוא יעננו".
באמצע השורה, כאמור, מוזכר אדם ואירוע מהתנ"ך בו הקב"ה ענה לתפילתו.
נשים רבות מוזכרות בתנ"ך אבל ישנה רק אישה אחת בסליחה, והיא אסתר.
סליחה ארמית שמבוססת על אותו התוכן נאמרת בנוסח הספרדים (ובנוסח יהודי תימן): רחמנא דעני לעניי.
אצל יהודי אשכנז נאמר קטע ארמי קצר מתוך הנוסח הארמי הנאמר אצל יהודי ארצות האסלאם מיד בסיום הסליחה העברית בנוסח זה:..
שתי השורות הראשונות בקטע ארמי זה הולחנו לניגון חב"ד: רחמנא דעני.
מיאו היא המילה המייצגת את הקול שאותו מבצעים החתולים לתקשורת עם סביבתם .
גורי החתול הצעירים משתמשים ב"מיאו" כדי לתקשר עם אימם.
חתול בוגר בדרך כלל אינו מתקשר עם חתולים אחרים באמצעות קולות, וכאשר הוא מילל מטרתו היא לרוב תקשור עם בני אדם שסביבו, מסיבה זו חתולי מחמד מיללים יותר מחתולי בר.
מומחים מבחינים בין סוגים שונים של "מיאו", שמושמעים על ידי החתול למטרות שונות, משיכת תשומת לב, בקשת מזון וכדומה.
ככל שה"מיאו" חזק, אינטנסיבי ותכוף יותר, המסר שהחתול מעוניין להעביר דחוף וחשוב לו יותר.
חתול זכר מפיק צליל חזק יותר משל נקבה.
המילה "מיאו" היא אונומטופיה ולכן היא קיימת בשפות רבות, בחלקן יש לה וריאציות שונות.
ישנן שפות שבהן הפכה המילה לשם בעל החיים עצמו.
הטבלה מטה מציגה את הדרך בה כל שפה מבטאת את המילה "מיאו":
צורת כתיבההשפותערביתוייטנאמיתאינדונזיתפרסיתmeowאנגלית אמריקאיתקטלאניתאפריקאנסצרפתיתבלארוסית, קרואטית, פינית, גרמנית
פולנית, פורטוגזית, רומנית, ספרדיתmiauwהולנדיתmiāo ()מנדריניתmiu1 ()קנטוניתmiaoאיטלקיתmiaowאנגלית בריטיתטורקיתדניתנורווגית ושוודיתmiyau ()ארמניתmao ( (myām̥ō))בנגליתmeogreקירגיזיתאספרנטוngiyawפיליפיניתmiyāʾūṉ ()אורדואיסלנדיתסלובקית, צ'כיתknavili ()גאורגיתאסטוניתלטביתאוקראיניתלוז'באן ()יווניתnyā ()יפניתyaong () או nyang ()קוריאניתmyau ()עברית ויידישmjau ()סרביתmiáú () or nyaúהונגריתmyau ()רוסית, בולגריתngiauמלאיתmijavסלובנית
"מי שעומד מאחורי..." הוא סרט קומדיית אימה אמריקאי, אשר בוים על ידי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט, הופק על ידי טריפ וינסון, ג'יימס ונדרבילט, ויליאם שרק ובראדלי ג'יי.
פישר, הוסרט על ידי גיא בוסיק ור.
כריסטופר מרפי ונערך על ידי טרל גיבסון.
רווחיו של הסרט עומדים על כ-57.6 מיליון דולרים.
הסרט הוקרן לראשונה ב-27 ביוני 2019 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פנטזיה.
הוא עלה לאקרנים בארצות הברית ב-21 באוגוסט 2019.
הסרט מתחיל בכך שבילדותו, נקלע דניאל לה דומאס (אדם ברודי) במצב בו חתן בשם צ'ארלס מבקש ממנו עזרה.
במקום זאת, הוא קורא לבני משפחתו הלבושים במסיכות ובגלימות, שהורגים את אותו החתן, תוך שכלתו זועקת שלא יעשו זאת.
בהמשך, מתגלה כי מדובר במסורת של בני המשפחה.
שלושים שנה לאחר מכן, אחיו של דניאל, אלכס (מארק או'בריאן), שמנהל את החברה המשפחתית אמור להתחתן עם גרייס (סמארה ויבינג).
ביום חתונתה פוגשת גרייס את משפחת לה דומאס: דניאל ואשתו האדישה צ'רטי; אחותו של אלכס המכורה לקוקאין, אמילי, בעלה פיץ' והבנים שלהם ג'ורג'י וגייב; דודתו של אלכס, הלן והוריו טוני ובקי.
לאחר טקס מסוים, טוני מסביר שאביו הקדום ויקטור לה דומאס עשה עסקה עם אדם בשם "לה בייל" במסגרתו תקיים המשפחה מסורת: כל חתן או כלה חדשים יבחרו קלף משחק מתיבתו של לה בייל.
מה שייצא באותו הקלף, יצטרך להתממש (עד עלות השחר) גם אם מדובר ברצח אותו החתן או אותה הכלה.
לבסוף, מגלה גרייס על כך; דבר שמוביל אותה להילחם בבני המשפחה.
בסוף הסרט, לא מצליחים בני משפחת לה דומאס להרוג את גרייס, דבר שמוביל לכך שראשיהם מתפוצצים.
זאת, תוך שגרייס צופה בכל זה ומחכה שהמשטרה תגיע.
סמארה ויבינג – גרייס לה דומאס, כלתו ואשתו הצעירה של אלכס
מארק או'בריאן – אלכס לה דומאס, בעלה של גרייס, אחיה של דניאל ואמילי
צ'ייס צ'רצ'יל – אלכס לה דומאס הצעיר
אדם ברודי – דניאל לה דומאס, אחיהם האלכוהוליסט של אלכס ואמילי
אטיין קליצ'י – דניאל לה דומאס הצעיר
הנרי צ'רני – טוני לה דומאס, אביהם של דניאל, אמילי ואלכס
אנדי מקדואל – בקי לה דומאס, אמם של דניאל, אמילי ואלכס
קייט זיגלר – בקי לה דומאס הצעירה
מלאני סקרופאנו – אמילי לה דומאס-בראדלי, אחותם המכורה לקוקאין של דניאל ואלכס
קריסטיאן ברון – פיץ' בראדלי, בעלה של אמילי
אליס לווק – צ'רטי לה דומאס, אשתו של דניאל
ניקי גואדגני – הלן לה דומאס, דודתם של דניאל, אמילי ואלכס
אלנה דונקלמן – הלן לה דומאס הצעירה
ג'ון רלסטון – סטיבנס, משרתה של משפחת לה דומאס
ליאם מקדונלד – ג'ורג'י בראדלי, הבן של פיץ' ואמילי
האנקה טלבוט – קלרה, משרתת
סלין צאי – טינה, משרתת
דניאלה ברבוסה – דורה, משרתת
אנדרו אנתוני – צ'ארלס, בעלה המנוח של הלן ודודם של אלכס, אמילי ודניאל
נט פקסון – קולו של ג'סטין, עובד בחברת הסיוע לתיקוני הרכב של משפחת לה דומאס
כריסטופר מרפי – כותבי הסרט, כמדריכי "כיצד להשתמש בקשת" (ללא קרדיט)
ג'יימס ונדרבילט – מפיק הסרט, לה בייל (ללא קרדיט).
השם "לה בייל" הוא אנגרמה לשם בליעל; כינוי לאדם בעל תכונות מוסריות שליליות.
בנובמבר 2017 הוכרז כי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'יל יביימו את הסרט, לפי תסריט שכתבו גיא בוסיק ור.
"מי שעומד מאחורי..." הופק על ידי טריפ וינסון, ג'יימס ונדרבילט, ויליאם שרק ובראדלי ג'יי.
פישר ונערך על ידי טרל גיבסון.
מאוגוסט עד אוקטובר 2018 לוהקו לסרט סמארה ויבינג, אנדי מקדואל, אדם ברודי, מארק או'בריאן, מלאני סקרופאנו, הנרי צ'רני ואליס לווק.
שלב הצילומים החל ב-15 באוקטובר 2018 והסתיים ב-19 בנובמבר 2018. הצילום בן 26 הימים התרחש במיקומים באזור טורונטו, כולל טירת קאסה לומה, פארק סאניברוק וכן, באחוזת פארקווד באונטריו.
ב-12 באוקטובר 2024, הפקת סרט המשך, מי שעומד מאחורי 2, הוכרזה רשמית.
ההודעה נמסרה על ידי Radio Silence במהלך הקרנת הסרט המקורי.
תאריך תחילת הצילומים והפצת הסרט יוכרזו מאוחר יותר.
סאמארה ויבינג תשתתף גם בסרט ההמשך.
היא ציינה בראיון שהיא "בפנים", אם כי עדיין לא בוצעה חתימת הסכם רשמית.
"מי תאהב" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-28 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים שרית חדד הפקות, כסינגל שלא מתוך אלבום.
את השיר כתבו תמר יהלומי ויונתן קלימי, שגם הפיקו אותו.
"מי תאהב" הוא מעין בלדה מזרחית העוסקת במערכת יחסים שהתפרקה.
השיר נכתב על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי והופק על ידי אותם השניים גם כן.
בסרוגים פרסמו כתבה אודות "מי תאהב" וציינו שהוא "מרגש".
בישראל היום כתבו שהשיר "ממשיך לעסוק בענייני הלב", תוך שכינו אותו כ"בלדה חורפית".
ב-Ice פורסם ששירה של חדד היה הדבר השלישי המחופש ביותר בגוגל ישראל ביממה בה יצא.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-50,000 השמעות.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-28 בנובמבר 2021, ביום יציאתו של "מי תאהב" כסינגל.
מבקרי מוזיקה שונים ציינו כי הקליפ של "מי תאהב" הוא העתק מדויק של "Easy on Me" של הזמרת-יוצרת הבריטית אדל.
במאקו פרסמו כתבה הכוללת בתוכה פריימים שונים מתוך הקליפים שהושוו אחד לשני, בשל דמיונם הרב.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-2.5 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם28 בנובמבר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתשרית חדד
מי שמע על חווה ונאווה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה קומית, שיצרו גלית חוגי ונועה ארנברג ועלתה לשידור ב-13 באוקטובר 2022 ביס.
העלילה נעה בין שני קווי עלילה העוסקות בשתי נשים חווה (קרן מור) ונאווה (חנה לסלאו) שהכירו בהיותן בלהקת גייסות השריון לאחר מלחמת יום הכיפורים: תחת המנהל המוזיקלי גיורא נץ ובמאי הלהקה אורי.
שתיהן היו מה"לא מקובלות" בלהקה והתקשו להשתלב בה.
נאווה התקבלה מראש ללהקה כבדרנית ולא כזמרת.
ואין ללהקה זמן לעבוד על המערכונים.
לחווה מצע לשיר את שיר הסולו "ארץ ערבה", והיא נוסעת עם גיורא לתל אביב, לפגוש את הפזמונאית נעמי בבית קפה בתל אביב, והיא אף שוכבת איתו.
אך בסופו של דבר לא מקבלת את הסולו.
נאווה אלתרה בהופעה מול חיילים והדבר הוביל להדחתה מהלהקה.
היא סיימה את שירותה הצבאי כפקידה ומשם המשיכה לחברת החשמל.
בעלילה המתרחשת לאחר ארבעה עשורים נאווה היא עובדת בחברת החשמל, יוצרת קשר מחדש עם חווה בעת שבאה אליה לניחום אבלים: חווה היא עקרת בית שבעלה נפטר מדום לב, ובגלל התלות שפיתחה בבעלה היא לא פיתחה עצמאות כלכלית.
היא יורשת מבעלה המנוח חנות בדרום תל אביב והיא הופכת אותו לבית קפה ללא ההליכים הנדרשים.
נאווה עוזרת לחווה עם הבירוקרטיה ומנצלת של משאבי חברת החשמל כדי לעזור לה.
זה מסבך אותה משמעתית, והיא ונאלצת לעזוב את חברת החשמל.
הסדרה מסתיימת בפגישת מחזור של חברי הלהקה ארבעה עשורים לאחר פעילותם, לאחר שחבריה למעט חווה ונאווה השתלבו בתעשיית המוזיקה והבידור בישראל כיאה לחברי הלהקות הצבאיות בשנות השבעים.
בפגישה המתועדת בתקשורת גיורא מעוות את הסיפור על "ארץ ערבה" ואת הסיפור שקרה עם חווה מספר כאילו שקרה עם איריס שהתפרסמה מאז.
חווה ונאווה ניגשות לגץ מאחורי הקלעים, ובאינסטינקט חווה חובטת לגץ בראש.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאהסימוכין2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיהסדרה הקומית של השנהמי שמע על חווה ונאווה?2023פרסי האקדמיה לטלוויזיהסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםשחקנית ראשית בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםקרן מורחנה לסלאושחקן משנה בסדרת קומדיה וקומדיית מצביםאיתי זבולוןבימוי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםגורי אלפי אהרוןתסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיות מצביםגלית חוגי, נועה ארנברג
"מי שלא רוצה אותי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל, מתוך אלבום הבכורה שלה, דנה אינטרנשיונל (1993).
הוא יצא לאור ביוני 1994, בהוצאת חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ, כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום.
"מי שלא רוצה אותי" מספר על גבר שאינטרנשיונל מזמינה לביתה, כנראה לצורך מפגש מיני חד-פעמי (סטוץ).
המשפט "מי שלא רוצה, שלא יבוא אליי" חוזר על עצמו רבות לאורך השיר, ומאשר כי הזמרת מחוזרת על ידי מספר גברים שונים במקביל, ולא צריכה להתחנן לזוגיות עם גבר שלא שלם עם תחושותיו ומיניותו.
בדומה לשיר "פטה מורגנה" נכתב "מי שלא רוצה אותי" במקור ללהקת דרמה, שאחד מחבריה היה עופר ניסים.
הוא נכתב והולחן על ידי מיקיאגי, שאף הקליט את קולות הרקע בו.
בהערות האלבום, השיר נפתח בשורה "לכלבה החצופה בת-שבע".
אינטרנשיונל סיפרה ש"בת-שבע" הוא שמה של בת-דודתה, שלא קיבלה את היותה טרנסג'נדרית.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםיוני 1994תקליטורIMP דאנס
"מי שלא רוקד עומד" (מוכר כ"מי שלא רוקד עומד!") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור בספטמבר 1995, בהוצאת חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ, כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבום האולפן השלישי ומיני-אלבום הבכורה שלה, איפיטמפה (1995).
השיר נכתב על ידי מקס גת-מור והופק על ידי עופר ניסים, בהתאם ללחנו של צביקה פיק.
זהו שיתוף הפעולה השני של פיק ואינטרנשיונל, כשהראשון היה בשיר "אני לא יכולה בלעדיך", שנכלל ב'אומפטמפה'.
ב-1 ביולי 1995, לפני צאת השיר, התראיינה אינטרנשיונל לראש אחד, שם הצהירה כי בכוונתה להוציא שיתוף פעולה נוסף עם פיק בעוד כמה חודשים.
"מי שלא רוקד עומד" הוא הדואט הראשון של אינטרנשיונל.
ב-22 באוקטובר 1995 נכנס השיר לראשונה למצעד הסינגלים השבועי של רשת ג' במקום העשירי.
ב-26 בנובמבר עלה למקום הראשון, שם שהה במשך שבועיים רצופים.
ב-14 בינואר 1996 יצא מהמצעד לאחר עשרה שבועות רצופים מאז כניסתו.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםספטמבר 1995תקליטורIMP דאנס
"מי תרצי" הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי גידי גוב, שיצא לאור בדצמבר 2004 כסינגל הראשון מתוך אלבומו של גוב "בקצה ההר" (2005).
עמיר בניון כתב והלחין את השיר.
באתר סרוגים תיארו את השיר כ"קלאסיקה".
באתר "חריף" תיארו אותו במילים "בלדה ענקית".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של 4.5 כוכבים (מתוך 5).
הוא כתב (ב־2022) ש"ממרחק 17 שנה – החיבור בין עמיר בניון וגידי גוב נראה ונשמע מפתיע ומיוחד", ושהשיר עמד במבחן הזמן.
הוא המשיך: "מנגינת הלב של עמיר בניון מעניקה משמעות ומהות למילים.
אצל שניהם שירת הרגש אומרת יותר מאשר המילים שחור על גבי נייר.
גם זה וגם זה מעידים על יופיו וייחודו של השיר".
"מי תרצי" היה הלהיט הגדול ביותר מהאלבום "בקצה ההר".
השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־23 בדצמבר 2004 וצעד 13 שבועות, עד 31 במרץ 2005, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השני ב־20 בינואר 2005.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ה של רשת ג' השיר דורג במקום ה־17, ובמצעד השנתי הישראלי של גלגלצ הוא דורג במקום ה־19.
אלכס פולק – גיטרה חשמלית
אורי סנדר – פסנתר חשמלי
אלון אולארצ'יק – דוגם צלילים
עמיר בניון – קולות רקע
"מי שפוי מי משוגע" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון.
את השיר הוציאה ב-21 באוגוסט 2014 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן החמישי של מימון, "נשימה".
"מי שפוי מי משוגע" נכתב על ידי נעם חורב ללחן שחיבר שמעון בוסקילה.
על הפקתו המוזיקלית היה רועי זו-ארץ אחראי.
השיר מתאר מהפוכה רגשית עמוקה שמתחוללת התאהבותה של הדוברת בגבר.
בתחילה, הדוברת מתארת מציאות של כאב ובדידות, המיוצגת באמצעות דימויים כמו "לילות שנצבעו שחור" ו"בדידות שנספגה עמוק".
עם הופעתו של הגבר החדש, חלה מהפכה ברגשות הדוברת – התחושות הכבדות נעלמות והעולמה מתמלא אור, שלווה ומשמעות חדשה.
השיר גם מעלה שאלות פילוסופיות ורגשיות סביב מושגים של שפיות ושיגעון, שמופיעים באופן נשני בחזרה על שמו.
הביטוי "מי שפוי מי משוגע" מחדד את העוצמה והטלטלה שאהבה יוצרת, כשהיא מתעלה על גבולות ההיגיון ומערערת את כל מה שהדוברת הכירה.
דרך הדימויים של "נהרות כאב שמתייבשים", "הים שנרגע", וה"שקט שמתפשט בלב", מתאר השיר את הכוח המרפא והעמוק של האהבה, שמצליחה לגעת בכל פינה בנפש ולהביא שינוי מוחלט.
ביום צאת השיר פורסם בערוץ היוטיוב של מימון הווידאו קליפ הרשמי שלו.
הוא בוים על ידי עמית עיני וצולם על ידי איתן חתוכה.
הוא צולם ביער, בו מימון מבצעת את מילות השיר על ספסל.
בחלק אחר בקליפ היא מגלה בית מגורים נטוש ונכנסת אליו.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר ארבעה כוכבים מתוך חמישה וכתב: .
"מי שעומד מאחורי 2" הוא סרט אמריקאי שמבוים על ידי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט על פי תסריט מאת גאי בוסיק ור.
כריסטופר מרפי ומשמש כסרט ההמשך לסרט "מי שעומד מאחורי..." (2019).
בסרט שבה לככב סמארה ויבינג, ולצדה מככבים קתרין ניוטון, קווין דורנד, דייוויד קרוננברג, שרה מישל גלר ואלייז'ה ווד.
גרייס מקאולי, הניצולה היחידה מ"משחק" אכזרי שהוביל למותם של בעלה ובני משפחתו, מגלה שניצחונה גובה מחיר איום: כעת, המשפחות העשירות והמשפיעות ביותר על פני כדור הארץ חייבות להרוג אותה במסגרת משחק חדש – אחרת יאבדו את כוחן ואת הונן.
גרייס מסרבת להשתתף, אך נאלצת להתמודד עם המציאות כאשר היא מגלה שאחותה הצעירה, פיית', סומנה גם היא למוות, ועליה לעשות כל שביכולתה כדי להגן עליה.
סמארה ויבינג – גרייס מקאולי, כלתה לשעבר של משפחת לה דומאס.
קתרין ניוטון – פיית' מקאולי, אחותה הצעירה של גרייס.
שרה מישל גלר – אורסולה דאנפורת'
שון האטסי – טיטוס דאנפורת'
דייוויד קרוננברג – מר דאנפורת', ראש משפחת דאנפורת'.
אלייז'ה ווד – עורך הדין
בהקרנה מיוחדת של הסרט "מי שעומד מאחורי..." שהתקיימה ב-12 באוקטובר 2024, הודיעה רשמית חברת ההפקות "Searchlight Pictures" על פיתוחו של סרט המשך לצד חברת "Radio Silence Productions".
עוד אושר כי סמארה ויבינג תשוב לגלם את דמותה של גרייס מהסרט המקורי, וכי להפקת סרט ההמשך ישוב צוות ההפקה המקורית.
במרץ 2025 נמסר על ליהוקה של קתרין ניוטון לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו בטורונטו, קנדה, ב-21 באפריל 2025, לצד אישור על ליהוקם של שרה מישל גלר, אלייז'ה ווד, קווין דורנד, דייוויד קרוננברג, שון האטסי ונסטור קרבונל לצוות השחקנים.
מיאזיס הידועה גם בשם fly strike, היא התפשטות טפילית על גוף של בעל חיים על ידי זחלי זבובים, הקרוים רימות הניזונות מרקמות של הפונדקאי.
מקור השם: מהמילה היוונית העתיקה (), שמשמעותו "זבוב".
המחלה נפוצה בעיקר בצאן, ארנבות ועופות.
מניעתה מחיבת שמירה קפדנית על תנאי ההיגינה ועל יובש הפרווה או הנוצות.
אף על פי שזבובים נמשכים לפצעים פתוחים ולפרווה ספוגה בשתן או בצואה, מינים מסוימים, כולל זבובי המיאזיס הנפוצים ביותר: זבוב הבוט, זבוב הבלו וזבובי הסקרו עללולים ליצור התפשטות אפילו על עור שלם.
זבובים שאינם גורמי מיאזיס, כגון זבוב הבית המצוי, עלולים לגרום למיאזיס מקרי.
חלק מבעלי החיים, בפרט חיות בית שאינן מקומיות, אינם יכולים להגיב ביעילות בדומה לבני אדם, לגורמים ולהשפעות של מיאזיס, ולכן המיאזיס מהווה בעיה חמורה ומתמשכת בתעשיות בעלי החיים, כגון בקר ומקנה, ברחבי העולם, וגורמות להפסדים כלכליים חמורים במקרים בהם הם אינם מטופלים על ידי פעולה אנושית.
אף על פי שבדרך כלל מדובר בבעיה גדולה בהרבה עבור בעלי חיים, מיאזיס היא גם מחלה שכיחה יחסית עבור בני אדם באזורים טרופיים כפריים, בהם זבובים הגורמים למיאזיס משגשגים, ולעיתים קרובות עשויה לחייב טיפול רפואי כדי להסיר את הטפילים בניתוח.
מיאזיס משתנה מאוד בצורותיה ובהשפעותיה על הנפגעים.
שינויים אלה תלויים במידה רבה במין הזבוב ובמקום הטלת הזחלים בפונדקאי.
חלק מהזבובים מטילים ביצים בפצעים פתוחים.
זחלים אחרים עשויים לפלוש לעור שלם או לחדור לגוף דרך האף או האוזניים, ואחרים עלולים להיבלע, אם הביצים הוטלו על השפתיים או המזון.
מיאזיס מקרית מתרחשת כאשר החרק רקבן הבוץ (Eristalis tenax) מטיל את הביצים במים או במזון.
האופן שבו מיאזיס משפיעה על גוף האדם תלוי במיקום הטלת הזחלים.
זחלים עלולים להדביק רקמות מתות, נמקיות, או רקמות חיות במקומות שונים על פני העור, העיניים, האוזניים, מערכת העיכול, השתן והמין.
הם עלולים לפלוש לפצעים פתוחים ונגעים או לעור שלם.
חלקם חודרים לגוף דרך האף או האוזניים.
זחלים וביצים יכולים להגיע לקיבה או למעיים אם הם נבלעים יחד עם המזון.
במקרים נדירים ביותר, רימות עלולות מדי פעם לפגוע באזור הפות .
תסמונתתסמיניםמיאזיס עוריתכיבים כואבים המתפתחים לאט, או פצעים דמויי מורסה לתקופה ממושכתמיאזיס באףחסימה של מעברי האף וגרימת גירוי חמור.
במקרים מסוימים, עלולים להתפתח בצקת בפנים, חום ומוות..מיאזיס שמיעהתחושות זחילה ורעשי זמזום.
לעיתים קיימת הפרשה בעלת ריח רע.
אם היא ממוקמת באוזן התיכונה, הזחלים עלולים להגיע למוח.אופתלמומיאזיסגירוי חמור של העיניים, בצקת וכאב.
מיאזיס של הפצע מתרחשת כאשר זחלי זבובים שורצים בפצעים פתוחים.
זהו סיבוך חמור של פצעי מלחמה באזורים טרופיים ולעיתים מתרחשת בפצעים מוזנחים ברוב חלקי העולם, בגלל תנאים סוציו-אקונומיים ירודים, גיל גבוה, הזנחה, מוגבלות נפשית או גופנית, מחלות פסיכיאטריות, אלכוהוליזם, סוכרת ומחלת חסימה בכלי דם הקפיים.
מיאזיס של העין האנושית (אופטלמומיאזיס) נגרמת על ידי הזבוב הטפילי של האייל הצפוני היפודרמה טראנדי .
ידוע כי היא מובילה לדלקת הענבייה, גלאוקומה והיפרדות רשתית.
מחזור החיים בכבשים אופייני למחלה.
נקבות הזבובים מטילות את ביציהן על הכבשים באזורים לחים ומוגנים בגוף הספוגים בשתן ובצואה, בעיקר בעכוז.
הביצים בוקעות לאחר שמונה שעות עד יום, בהתאם לתנאים.
לאחר בקיעתן, הזחלים חורצים את העור בעזרת חלקי הפה שלהם וגורמים לפצעים פתוחים.
לאחר שהעור נפרץ, הזחלים חודרים דרך הפצעים לרקמה התת-עורית של הפונדקאי, וגורמים לנגעים עמוקים ומגרים הנוטים לזיהום.
ביום השני חל זיהום חיידקי הגורם לזיהומים חיידקיים בזרם הדם או אלח דם, אנורקסיה וחולשה ההופך לקטלני אם לא מטופל כיאות.
ישנן שלוש משפחות עיקריות של זבובים הגורמות למיאזיס בעל חשיבות כלכלית בבעלי חיים ובבני אדם:
נמצאים בדרך כלל בבשר מת ומרקיב ובצואת בעלי חיים.
הזחלים הם טפילים פקולטטיביים, מכיוון שהם ניזונים מרקמות אורגניות ומשתמשים במאגרי החמצן של הפונדקאים.
נגרם על ידי זבובים הזקוקים לפונדקאי להתפתחות הזחלים:
מינים של זבובי בקר או זבובי שור
זבוב תולעי הבורג של העולם החדש
נגרם על ידי זבובים שבדרך כלל מטילים את ביציהם בחומר מן החי או הצמחי הנרקב, אך עלולים להתפתח בפונדקאי בנוכחות פצעים פתוחים או סגורים.
מיאזיס מקרית, המכונה גם פסאודומיאזיס, מתרחשת כאשר זחלי זבובים נבלעים או מוטלים על הגוף, המוביל להתפשטות.
היא נגרמת על ידי זבובים שאין להם העדפה או צורך להתפתח בפונדקאי, אך עלולים לעשות זאת במקרים נדירים.
ההעברה מתרחשת באמצעות הטמנה מקרית של ביצים על פתחי פה או מערכת השתן והמין, או על ידי בליעת ביצים או זחלים הנמצאים על מזון.
פסאודומיאזיס מעיים עלולה לגרום לבחילות, הקאות ובעיות במערכת העיכול.
זבוב הגבינה גורם לעיתים למיאסיס באמצעות צריכה מכוונת של רימותיו הנמצאות במעדן הסרדיני המסורתי זבובים נוספים שיכולים לגרום למיאסיס הם: קימות מדינות האוסרות על ייצור מעדן מסורתי זה בגלל הסכנה למיאזיס.
Mranma Nuingngamtau / Pyidaungzu Thămăda Myama/Myanma Naingngandaw), בקיצור מיאנמר (בבורמזית: မြန်မာ, בליטון Mýaňmar/Myama/Mranma, תעתיק: מְיְמָה/מְיֵמָה, IPA: [mjəmà]), המוכרת יותר בשמה לשעבר (עד 1989) בורמה (בבורמזית: ဗမာ, בֵּמַה, בליטון: bama / ba.ma, ) היא מדינה בדרום-מזרח אסיה הגובלת בתאילנד, בלאוס, בהודו, בסין ובבנגלדש.
השמות הבורמזיים לבורמה ומיאנמר הם שמותיה של הקבוצה האתנית בֵּמַה קבוצת הרוב במדינה.
השם בורמה (במה) התפתח במשלב הדיבור מהשם מיאנמר (מייימה).
שמה הזר הרשמי של המדינה היה "בורמה" עד 1989, אז שונה ל"מיאנמר".
האות R בשמות Burma ו-Myanmar מקורה באנגלית בריטית בה היא נכתבת אחרי תנועות ואינה נהגית אולם כתיבתה הובילה להגייתה במרבית השפות ביניהן אנגלית אמריקנית, תופעה נפוצה בשמות זרים משפות שונות החולקות את האלפבית הלטיני.
תנועת האופוזיציה האזרחית במדינה לא מכירה בשינוי השם וכך גם מדינות רבות.
ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וקנדה ומדינות נוספות ממשיכות לקרוא למדינה "בורמה".
האו"ם ומדינות אחרות, בהן סין, גרמניה, הודו ויפן מכירות בשם "מיאנמר".
המפלגות המתנגדות לשלטון החונטה, כגון מפלגתה של אונג סן סו צ'י, ותומכיהן בעולם, עדיין מכנות את מדינתן בשמה ההיסטורי "בורמה" ונמנעות מהשם "מיאנמר" המקושר לחונטה.
ישנם המשתמשים בשם "מיאנמר" כיוון שזו ההגייה הבורמזית המקורית ללא קשר לעמדתם ביחס לשלטון החונטה.
ב-21 באוקטובר 2010 הוכרז על דגל חדש למדינה ועל שינוי שמה לשם החדש: "הרפובליקה של איחוד מיאנמר".
במהלך המאה ה-9 התרחשה הגירה המונית של הבֵּמַה (בורמן) מגבול סין–טיבט לעמק ה.
בשנת 1287 נפלה הממלכה בידי האימפריה המונגולית והתפוררה לסדרה של ממלכות קטנות.
ב-1752 הפך המלך אלאונגפאיה את אזור מנדליי למרכז השליטה בו נבנו חמש ערי בירה שונות.
בורמה נכבשה בהדרגה על ידי האימפריה הבריטית במלחמות האנגלו-בורמזיות בשנים 1824–1886. לבסוף נפלה הממלכה בידי הבריטים בעקבות סכסוך בין בורמה לחברה בריטית בנוגע לתשלום מיסים על ייצוא עץ טיק.
באפריל 1937 הפכה בורמה למושבה נפרדת תחת חוק ממשלת הודו, 1935. הצבא היפני הקיסרי פלש לבורמה בזמן מלחמת העולם השנייה, בסיוע משתפי פעולה מקומיים, ובראשם אונג סן.
לקראת סוף המלחמה, כאשר הבריטים פלשו וכבשו מחדש את בורמה, הפך אונג סן למנהיג התנועה לבורמה העצמאית, אך ב-1947 נרצחו הוא ואנשיו ביאנגון.
ב-4 בינואר 1948 הפכה המדינה לריבונית, כ"איחוד בורמה", וראש הממשלה הראשון היה טאקין נו (המכונה בכבוד או נו), שהנהיג בה משטר סוציאליסטי.
ב-19 באפריל 1948 הצטרפה בורמה לאו"ם כחברה ה-58. ביקורו של או נו בישראל בשנת 1955 היה הביקור הדיפלומטי הראשון של מנהיג מדינה זרה.
השלטון הדמוקרטי בבורמה הסתיים בשנת 1962, בהפיכה צבאית שהוביל הגנרל נה וין (Ne Win).
הפגנות לא אלימות, שהובלו בעיקר על ידי סטודנטים, התקיימו נגד השלטון ודוכאו בכוח על ידי השלטונות.
וין והקצונה הבכירה של הצבא שלטו במדינה כמשטר צבאי עד לשנת 1974, תוך ביצוע רפורמות נוקשות.
ב-1974 עברו לשלטון אזרחי לכאורה, והמשיכו לשלוט במדינה תוך קיום מערכת בחירות של מפלגה יחידה: מפלגת הפרוגרמה הסוציאליסטית של בורמה (BSPP).
באמצעות מפלגה זו שלט וין במדינה בפועל עד 1988.
המחאות שהתקיימו ב-26 שנות שלטונו של וין הגיעו לשיאן בשנת 1988, כשחוסר שביעות הרצון מהשלטון הגיע לשיא בעקבות מצב כלכלי קשה ודיכוי פוליטי של כל אופוזיציה.
הפגנות פרו-דמוקרטיות נרחבות פרצו ברחבי המדינה.
ההתקוממויות קיבלו את השם "התקוממות 8888", כיוון ששיאן היה ב-8 באוגוסט 1988. הפגנות הענק דוכאו באלימות רבה על ידי כוחות הביטחון, שהרגו מפגינים בורמזים רבים, בהם ילדים ונזירים.
לפי הערכות ארגוני זכויות אדם, מספר ההרוגים עולה על עשרת אלפים.
מרבית ההרוגים היו סטודנטים ונזירים בודהיסטים.
בספטמבר 1988 עלתה לשלטון כת צבאית חדשה בהנהגת הגנרל סאו מואנג, שהבטיחה כינון משטר דמוקרטי בבורמה אך לא עמדה בהבטחתה, ובמקום זאת כוננה את "מועצת המדינה להשבת החוק והסדר" (SLORC).
ב-1989 שינתה הכת את שמה הרשמי של המדינה מ"בורמה" ל"מיאנמר" וחיזקה את אחיזת הברזל שלה בשלטון.
הפעילה הדמוקרטית אונג סן סו צ'י (בתו של אונג סן) הושמה במעצר בית, ובמקביל הוכנו תוכניות לכינון בחירות, שיצאו לפועל בשנת 1990. בבחירות זכתה מפלגת "הליגה הלאומית למען הדמוקרטיה" (NLD), בראשותה של אונג סן סו צ'י, ביותר מ-80% מהמושבים בפרלמנט (392 מתוך 489 מושבים).
בתגובה הכריזו מפלגת SLORC והצבא על ביטול הבחירות.
סן סו צ'י סירבה להצעת השלטון לאפשר לה לעזוב את המדינה, ונותרה במעצר בית, בבידוד ובניתוק ממשפחתה.
היא דבקה בהתנגדות לא-אלימה ועל כך זכתה בפרס נובל לשלום בשנת 1991. בשנת 1992 פרש מואנג מסיבות בריאותיות והוחלף על ידי הגנרל טהאן שווה (Than Shwe), שכיהן בתפקיד עד 2011. השם SLORC הוחלף ב-SPDC ("מועצת המדינה לשלום ולפיתוח").
ב-2 במאי 2008 פגעה במדינה הסופה ההרסנית ציקלון נארגיס.
בסופה נהרגו לפי ההערכות יותר מ-200 אלף בני אדם.
השלטונות במדינה ספגו ביקורת כאשר מנעו גישה של כוחות סיוע ואספקה של מזון וציוד הומניטרי לאזורים הפגועים.
יש טענה שאומרת שאחת הסיבות העיקריות להחלטת הממשל על העברת מוסדות השלטון לנייפידאו, המרוחקת כ-340 ק"מ צפונה מיאנגון, היא להרחיקם מטווח הציקלונים.
ב-2008 פורסמה חוקה חדשה, שהכינה את הרקע לתהליך מוגבל של דמוקרטיצזיה.
נקבע בה כי הרמטכ"ל ימנה שלושה שרים - שר ההגנה, שר הפנים והשר לאזורי הספר וכי רבע מחברי הפרלמנט יהיו אנשי צבא.
עוד נקבע כי את החוקה ניתן לשנות רק ברוב של למעלה מ-75% מחברי הבית, מה שהותיר בידי הצבא ומפקדיו את היכולת הבלעדית לשינוי כזה.
בעקבות זאת, נערכו ב-2010 בחירות, שבהן זכתה המפלגה של הצבא (נציגי -NLD, בראשות אונג סאן סו צ'י סרבו להשתתף בהן) והקימה ממשלה בה כיהנו הגנרלים, שפשטו את מדיהם וכיהנו כאזרחים.
בשנת 2011 פרש הגנרל טהאן שווה מתפקידו כראש המדינה, והוחלף על ידי המחליף שבחר לעצמו, תיין סיין (Thein Sein).
ראש הממשלה מטעמו היה קהין ניונט (Khin Nyunt), וקציני צבא הם המחזיקים כמעט בכל משרדי הקבינט.
בשנה זו נערכו בחירות אמצע לפרלמנט, ובהן נבחרה סו צ'י לפרלמנט והפכה לראש האופוזיציה.
בשל סעיף בחוקה שאוסר עליה להיבחר בעצמה לנשיאה מכיוון שבעלה הוא נתין זר, בחרה סו צ'י בחבר מפלגתה ובעל בריתה, טין צ'ו, לכהן כנשיא המדינה.
סו צ'י עצמה כיהנה כ'יועצת המדינה' – ראש הממשלה בפועל – ושרת החוץ.
בשנת 2016 החריפה רדיפת הרוהינגיה במיאנמר – דיכוי צבאי מתמשך של בני הרוהינגיה במחוז ראקין שבמערב מיאנמר, על ידי הצבא והמשטרה במיאנמר.
הדיכוי החל כתגובה למתקפות של מורדים רוהינגים על חיילי גבול מיאנמרים באוקטובר 2016. התקפה נוספת, רחבה וחזקה יותר, נערכה באוגוסט 2017, וזכתה לתגובה קשה מצד צבא מיאנמר.
הצבא המיאנמרי הואשם בהפרות בוטות של זכויות אדם, הכוללות גירוש, רצח, אונס המוני, הצתות של כפרים ומניעת ילודה.
מספר הנרצחים מוערך ב-10,000, ומאות אלפים נעקרו מבתיהם.
בארצות הברית, ב-2021, הגישו פליטים תביעה נגד פייסבוק.
בתביעה נטען שלפייסבוק תפקיד משמעותי באירועים.
בבחירות שהתקיימו ב־8 בנובמבר 2020 מפלגתה של סו צ'י, "הליגה הלאומית למען הדמוקרטיה" (NLD), זכתה בניצחון מוחץ והשיגה רוב בשני בתי האספה הלאומית .
בצבא מיאנמר, הטטמדאו, ובמפלגה המקורבת אליו טענו לזיופים נרחבים בבחירות ואיימו שיפעלו בנושא.
בתגובה לתוצאות הבחירות במדינה, הוביל צבא מיאנמר מחאת ענק נגד התוצאות בהן ניצחה מפלגתה של מנהיגת המדינה אונג סן סו צ'י.
בלילה שבין 31 בינואר ו־1 בפברואר 2021, היום בו הפרלמנט צפוי היה להתכנס לראשונה מאז הבחירות שהיו בנובמבר, ביצע הצבא הפיכה צבאית, עצר את אונג סן סו צ'י ונשיא המדינה וין מיין וכן בכירים נוספים במפלגת השלטון NLD ופעילי זכויות אדם.
השלטון עבר לידיו של רמטכ"ל הצבא, מין אונג הלאינג, והוכרז מצב חירום במדינה, שנמשך שנה.
לאחר ההפיכה החלו הפגנות מחאה, שהסלימו לכדי מלחמת אזרחים מתמשכת.
ב-23 באפריל 2023 תקפו מטוסים של הצבא אוכלוסייה אזרחית בכפר פאזיגי.
באותו יום חגגו בכפר את הקמתה של תנועה אופוזיציונית חדשה.
האירוע ידוע כטבח פאזיגי, והוא עורר תגובה חריפה במדינה וברחבי העולם.
סין והודו מנסות לזכות בהשפעה במדינה, שאותה הן רואות כמקור אסטרטגי לחומרי גלם שונים וכשותף בפתרון בעיות הגרילה בחבלי הגבול שבין המדינות.
סין רואה במיאנמר גם שותפת סחר חשובה, עקב המוצא שהיא מאפשרת לה אל האוקיינוס ההודי.
ישראל מקיימת קשרים עם מיאנמר, ולה אף שגרירות ביאנגון .
כלכלת מיאנמר נמצאת היום בשלב ביניים בין המצב הכלכלי שבו הייתה נתונה לאורך תקופת שלטון הגנרלים לבין האפשרויות שפותחת בפניה הסרת החרם הבין-לאומי לאחר תחילת המעבר לדמוקרטיה.
תקופת החרם, שהחלה עם חתימתו של נשיא ארצות הברית בסוף המאה הקודמת, ג'ימי קרטר, על הגבלות ועיצומים, הרחיקה ממנה משקיעים ושוקי יצוא של מדינות המערב.
בתקופה זאת היא קיימה קשר כלכלי של ממש רק עם מספר מצומצם של מדינות ובראשן סין.
כתוצאה מכך נמצאים חלקים גדולים מהכלכלה שלה תחת שליטה של חברות סיניות, והדבר נוכח בעיקר במטעים ובצינור הנפט של צפון המדינה.
מאז תחילת ההיפתחות למערב והסרת המגבלות החלו לזרום אל מיאנמר השקעות חוץ, והצמיחה בתמ"ג שלה לנפש עלתה והוא נע בסביבות 7% עד 8.5% לשנה.
ההשקעות מופנות בעיקר לעבר ייצור מוצרי צריכה פשוטים וטקסטיל, לעבר הקמת תשתיות של מים, תקשורת, חשמל ודרכים, ולענף המכרות.
השגשוג צפוי להימשך ואולי אף להתעצם עקב ביטול מרבית ההגבלות בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה בנובמבר 2016. גם פיתוח התשתיות הנמצא בעיצומו צפוי לתרום לכך, ובין הפרויקטים המשמעותיים ניתן למנות את כביש הגישה מתאילנד השכנה אל נמלי המים העמוקים של מיאנמר וכביש האורך המהיר שיחבר אותה אל בנגלדש והודו.
באזור הפריפריה של משולש הזהב במפגש הגבולות מתנהלת כלכלת הברחות שנהנית מהיעדר השליטה של המדינה באזור זה ומשיתוף פעולה של אנשי צבא הנהנים מרווחים מהפעילות.
מיאנמר נמצאת בדרום-מזרח אסיה בחצי האי הודו-סין, לחוף האוקיינוס ההודי (מפרץ בנגל וים אנדמן).
מיאנמר גובלת בצפון ובצפון-מזרח בסין, בלאוס ותאילנד במזרח ובהודו במערב.
המדינה מוקפת בהרים מצפון, מערב ומזרח.
ההרים מגיעים לפסגות של מעל 4,000 מ'.
בחלק התיכון והדרומי משתרעים עמקים ושטחים מישוריים.
בדרום ישנו החלק הצפון-מערבי של חצי האי מלקה.
שני נהרות זורמים לאורך המדינה מצפון לדרום סלוין ואירוודי.
האקלים של מיאנמר הוא אקלים טרופי.
בדרום ובמערב חם ולח מאוד באביב ובקיץ וחם ולח בחורף.
בצפון ובמרכז חם ולח בקיץ וממוזג ויבש בחורף.
הגשמים במיאנמר יורדים בחודשים מאי-ספטמבר.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 נמנו 53,582,855 תושבים במיאנמר.
מספר זה אינו כולל את העובדים הבורמזים מחוץ למדינה.
ישנם מעל 600,000 מהגרי עבודה בורמזים רשומים בתאילנד, ומיליונים נוספים עובדים באופן בלתי חוקי.
מהגרי עבודה בורמזים מהווים 80% מהעובדים הזרים בתאילנד.
צפיפות האוכלוסייה היא 76 נפש לקמ"ר, מיאנמר היא אחת מהמדינות עם צפיפות האוכלוסיין הנמוכות ביותר בדרום מזרח אסיה.
הממשלה מכירה ב-135 קבוצות אתניות שונות.
השפה הבורמזית היא השפה העיקרית המדוברת במדינה והשפה הרשמית היחידה של המדינה.
משנת 1983 חלה ירידה בשיעור הפריון ולא הוחלה מדיניות ממשלתית כלשהי בעניין.
בין הגורמים לירידה בשיעור הפריון ניתן למנות את הנזורה הבודהיסטית, שכיחותן של הפלות מלאכותיות בלתי חוקיות, עיכוב בגיל הנישואים (הנובע מקשיים כלכליים) ואימהות יחידניות רבות.
בשנת 2020 עמד שיעור הפריון במיאנמר על 2.18 ילדים לאישה, שיעור הגדול במעט מהפריון התת-החלפתי.
נתון זה גם הוא נמוך בהשוואה למדינות דרום מזרח אסיה בעלות מעמד כלכלי דומה, כגון קמבודיה (2.52 ילדים לאישה) ולאוס (2.62 ילדים לאישה).
שיעור הפריון נמוך בהרבה באזורים עירוניים.
לפי מפקד האוכלוסין, 87.9% מהאוכלוסייה הם בודהיסטים, 6.2% נוצרים, 4.3% מוסלמים, 0.8% מאמינים במסורות מקומיות, 0.5% הינדואים, 0.2% בעלי דתות אחרות ו-0.1% הם חסרי דת.
באופן רשמי במדינה קיים חופש פולחן, אך בפועל האוכלוסיות הנוצרית והמוסלמית מתמודדות עם רדיפות דתיות, וקשה עד בלתי אפשרי עבור לא-בודהיסטים להתקבל לשורות לצבא או להתמנות למשרות ממשלתיות.
הרדיפה בולטת במיוחד במזרח מיאנמר, שם נהרסו למעלה מ-3,000 כפרים בעשר השנים האחרונות.
אף המוסלמים נרדפים במדינה בשל אמונתם ויותר מ-200,000 מהם נמלטו לבנגלדש ב-20 השנים האחרונות.
במקום קיים בית חב"ד המשמש ככתובת יהודית לכ-100 יהודים החיים במקום.
יעד התיירות החשוב ביותר בבורמה הוא באגאן (לשעבר פאגאן).
העיר נמצאת על גדות נהר איראוואדי, כ-500 קילומטרים צפונית מיאנגון וכ-193 ק"מ דרומית למנדליי.
הייתה זו עיר הבירה הראשונה של האימפריה הבורמזית וכיום היא אחד האתרים ההיסטוריים העשירים בדרום-מזרח אסיה.
באגאן נוסדה בשנת 107, אך לשיא חשיבותה הגיעה בימי שלטון המלך אנווארטה ב-1057 ועד חורבנה במהלך המאות ה-12 וה-13. בבאגאן נמצא אוסף בן למעלה מ-40 קמ"ר של פגודות, סטופות ומקדשים עתיקים, שבהם יותר מאלפיים פגודות שנותרו כמעט בשלמותן.
יעד פופולרי נוסף הינו אגם אינלה במדינת שאן, במרכז המדינה.
אגם מים מתוקים, סביבו חיים שבטים בעלי מסורות ותרבויות שונות, ודיג אופייני מיוחד.
מיאלין הוא מעטה של חומצות שומן זרחתיות העוטף את הסיבים העצביים.
מעטה המיאלין משמש להגברת הבידוד החשמלי של הסיב, כך שיוכל להוליך דחפים עצביים במהירות גבוהה יותר.
הוא מאפיין את כל החולייתנים הלסתניים, אך התפתח באופן בלתי תלוי גם במספר חסרי חוליות.