tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במבצע בן 22 יום שזרע הרס גדול מאוד ברצועת עזה, צה"ל הצליח להסב כ-700 הרוגים ללוחמי חמאס (הן לפי ספירת צה"ל והן לפי ספירת חמאס עצמו), בהם מספר בכירי חמאס מהשורה הראשונה, ולהשמיד מספר רב של משגרים ומחסני תחמושת.
המבצע יצר מנופי לחץ על מצרים, ארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי להירתם למניעת הברחות הנשק לרצועת עזה, והבליט את הפירוד בעולם הערבי בין המתונים לקיצוניים.
באפריל 2011, לאחר גל מחאות בסוריה כחלק מגל המחאות בעולם הערבי באותה עת, הביע ראש הלשכה המדינית של חמאס, ח'אלד משעל תמיכה באחים המוסלמים בסוריה.
לפי דיווחים עיתונאיים, הודיע בתגובה הנשיא הסורי בשאר אל-אסד כי מקומו אינו מובטח.
חמאס ביקשה מקום אירוח חדש בירדן ובמצרים, אך נדחתה, אם כי מצרים הסכימה לפתוח משרד אינטרסים לחמאס, אותו ייצג סגנו של משעל, מוסא אבו מרזוק.
לאחר שפנתה לקטר, המדינה הסכימה לארח את ההנהגה המדינית של חמאס, ללא הזרוע הצבאית, בעיר הבירה דוחה.
הדלפות גרסו כי ח'אלד משעל צפוי לעבור לקטר, ואילו סגנו מוסא אבו מרזוק צפוי לעבור למצרים.
ההנהגה הצבאית תכננה לחזור לרצועת עזה דרך מעבר רפיח שהיה צפוי להיפתח תחת ההנהגה החדשה של מצרים.
כחלק ממבצע עמוד ענן, צה"ל חיסל פעילים בכירים בחמאס, ביניהם מפקד הזרוע הצבאית אחמד ג'עברי, והפציץ מאגרי נשק ובנייני ממשל ברצועה.
בתגובה למבצע הגבירה חמאס את הירי הארטילרי לעבר ישראל יחד עם ארגוני טרור אחרים מעזה, ולראשונה ירתה רקטות אל עבר גוש דן ואזור ירושלים.
המבצע הסתיים בהפסקת אש בתיווך מצרים ובה התחייב חמאס להפסיק את כל הפעילות ההתקפית נגד ישראל מרצועת עזה, כולל של ארגונים אחרים.
בין מבצע עמוד ענן למבצע צוק איתן
אחרי מבצע עמוד ענן כמות ירי הרקטות והנחת המטענים ירדה באופן משמעותי ואזור עוטף עזה נהנה משקט כמעט מוחלט רוב הזמן.
בעקבות ההפיכה הצבאית במצרים ביולי 2013 והדחתו של מוחמד מורסי, נשיא מצרים מטעם האחים המוסלמים, החל חמאס לשלוח לוחמים דרך מנהרות ההברחה של רצועת עזה לחצי האי סיני, ואלה ביצעו פעולות טרור וגרילה כנגד כוחות מצריים.
ב-2014 הוצא חמאס, ביחד עם תנועת האחים המוסלמים, אל מחוץ לחוק במצרים.
צבא מצרים, שהחל במבצע למיגור הטרור בחצי האי סיני, פעל גם נגד מנהרות ההברחה של רצועת עזה בציר פילדלפי והרס רבות מהן.
התנגדותו של חמאס למעורבותו של חזבאללה במלחמת האזרחים בסוריה גרם לפטרונית שלו, איראן, לקצץ באופן דרסטי בסיוע הכספי שהיא מעבירה לחמאס.
שני תהליכים אלה פגעו קשות בכוחו של חמאס ברצועת עזה והביאו אותו לחתום במאי 2014 על הסכם פיוס עם הפת"ח והקמת ממשלה משותפת.
הסכם פיוס זה התקבל בתגובות מעורבות בעולם, כאשר המתנגדת הבולטת לו הייתה ישראל.
ביוני 2014, לאחר חטיפת שלושת הנערים, הטיל ראש הממשלה בנימין נתניהו את האשמה לחטיפה על חמאס, בעוד הארגון הכחיש את האשמה.
לאחר מספר ימים ההאשמה מוקדה בחברי הארגון מרואן קוואסמה ועמר אבו עיישה.
רק לאחר כחודשיים הודה בכיר חמאס סאלח אל-עארורי בכנס חכמי דת מוסלמים בטורקיה באחריות לחטיפה וכי גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון חמאס, הם אלו שחטפו ורצחו את שלושת הנערים.
תוך כדי כך, עם תחילת הרמדאן באותה שנה, ירה חמאס רקטות לעבר ישראל לראשונה מאז מבצע עמוד ענן, ב-30 ביוני אותרו גופות שלושת הנערים וישראל עצרה מאות פעילי חמאס ביהודה ושומרון, כולל בכירים וכולל מחבלים ששוחררו בעסקת שליט.
ביולי 2014 הגביר חמאס את ירי הרקטות מרצועת עזה, דבר שהוביל לפתיחת מבצע צוק איתן ב-8 ביולי.
במהלך המבצע, שנמשך 50 ימים, ירה חמאס 4,594 רקטות ופצמ"רים לעבר ישראל, בהם רקטות רבות לעבר גוש דן ולעבר השפלה.
רקטות נורו גם צפונית יותר והגיעו לחיפה ולחדרה, על אף שירי הרקטות התמקד בעוטף עזה ובערים בטווח ה-40 ק"מ מעזה.
רוב הרקטות לא הצליחו לחדור את מעטפת ההגנה של כיפת ברזל.
מנגד, ישראל הפציצה אלפי מטרות טרור ברצועת עזה.
בעקבות ניסיונות לפיגועי חדירה וחדירות שגרמו לאבדות של חיילים דרך מנהרות חדירה מתוך רצועת עזה לישראל, ב-17 ביולי נכנסו כוחות היבשה של צה"ל לרצועת עזה והחלו לחשוף ולהשמיד את המנהרות.
אחרי שהסבו למחבלים אבדות קשות (למעלה מאלף מחבלים נהרגו בקרבות) והשמידו 32 מנהרות טרור, בהן 14 מנהרות חודרות לישראל, יצאו כוחות צה"ל בתחילת אוגוסט אל מחוץ לרצועה, והמשיכו בירי מנגד, תוך שחמאס מתמקד בעיקר באזור עוטף עזה.
העימות נמשך עד שהושג הסכם הפסקת אש ב-26 באוגוסט.
ב-18 באוגוסט 2014 הותר לפרסום שבמהלך החודשים מאי עד אוגוסט חשף השב"כ תשתית רחבת-היקף של חמאס שפעלה בירושלים ויהודה ושומרון, שהוכוונה ומומנה על ידי מפקדת חמאס בטורקיה, ושמטרתה הייתה ביצוע הפיכה שלטונית אלימה ביהודה ושומרון והפלת אבו מאזן, ובמקביל יזום גל טרור פלסטיני רחב-היקף ואינטנסיבי נגד ישראל.
התוכנית סוכלה על ידי מערכת הביטחון הישראלית, השב"כ וכוחות צה"ל ומג"ב שעצרו 93 פעילי חמאס ותפסו והחרימו כסף רב וכמות גדולה של אמצעי לחימה.
אחרי מבצע צוק איתן הייתה ירידה משמעותית בירי הרקטות, אך 26 ימים בלבד לאחר תחילת הפסקת האש השקט הופר.
בממוצע בכל חודש נפילה אחת של רקטות ופצמ"רים.
חמאס החל לשקם את המנהרות, ביצע עשרות ניסויים ברקטות, סלל כביש סמוך לגדר הגבול שנועד לתקיפת פתע, דבר שהתממש מאוחר יותר בטבח שבעה באוקטובר, והמשיך לעודד מחבלים פלסטינים לבצע פיגועים נגד ישראל ולאסוף כסף כדי לשקם את תשתיות הטרור השייכות לו.
במאי 2017 ביקר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בערב הסעודית ובמהלך פסגה דיפלומטית בריאד הגדיר הנשיא טראמפ את ארגון חמאס כארגון טרור בפני שליטי ערב הסעודית וקטר וקרא להן להתנער מהטרור.
בתחילת יוני קטר פנתה לבכירי חמאס השוכנים בה ודרשה שיעזבו את שטחה, כאשר המניע היה למנוע חרם שבסופו של דבר הוטל על קטר על ידי חמש מדינות ערביות - מצרים, ערב הסעודית, בחריין, איחוד האמירויות הערביות ותימן.
הדיווח הראשוני שהגיע מערוץ אל-מיאדין (המזוהה עם חזבאללה), התפרש לצד הרצון להביך את קטר, בעיקר כאיתות לחמאס לחזור ולחבור לציר ההתנגדות, לאחר שהיחסים בין חמאס וסוריה נותקו בשל הזדהות חמאס עם המורדים באסד.
אחת ההשלכות של גירוש בכירי חמאס מקטר היא פגיעה ביכולת של קטר להעביר תמיכה לרצועת עזה.
עם זאת הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה המשיכה להזרים כספים לחמאס, בהתאם לבקשתו של בנימין נתניהו, שהיה סבור כי מימון זה יביא לרגיעה בעימותים בין ישראל לחמאס, ואכן, חמאס דרש הכנסת כסף קטרי בתמורה למתן שקט מול ישראל.
העברת הכספים ספגה בישראל גינויים, שנראתה כנכנעת לתשלום דמי חסות לארגון טרור.
על רקע זה גם הורע יחסם של חמאס עם ערב הסעודית, שהייתה באותה עת אחד מהמרכזים המשמעותיים לגיוס כספים עבור חמאס.
בשנת 2018 הכריזה ערב הסעודית על חמאס כארגון טרור, ובשנת 2019 החלה במבצע מעצרים של חברי הארגון בהאשמות שונות ובהן הלבנת הון.
משבר דיפלומטי זה הקשה על חמאס בגיוס כספיו.
ביולי 2020 בשל כוונת מדינת ישראל לספח את יהודה ושומרון לשטחיה הארגון ישתף עם ארגון הפת"ח, בין היתר נחתם הסכם בו סוכם כי פעילי חמאס יקבלו חסינות מפני מעצר ובתמורה חמאס יעזור לארגן הפגנות גדולות בגדה המערבית.
במאי 2021, בהמשך למהומות בישראל, שבהן נפצעו עשרות מפגינים ומספר שוטרים, ביום ירושלים (10 במאי) בסביבות השעה 16:00 הציב חמאס אולטימטום לממשלת ישראל שלפיו יפתח בהתקפה אם לא ייסוגו כוחות הביטחון מהר הבית ומשכונת שייח ג'ראח שבירושלים עד השעה 18:00.
בשעה 18:02, לאחר שהדרישה לא נענתה, החל ירי הרקטות לכיוון ירושלים וסביבותיה, זמן קצר לאחר מכן גם לעבר יישובי עוטף עזה.
בעקבות זאת יצא צה"ל למבצע שומר החומות ברצועת עזה, שעיקרו תקיפות אוויריות של מאות מטרות ברצועת עזה, תקיפות שגרמו להרס רב וליותר ממאה הרוגים.
חמאס והג'יהאד האסלמי הפלסטיני המשיכו בירי רקטות מסיבי לעבר ישראל, שגרם אף הוא להרוגים ולנזק לרכוש.
כ-250 שיגורים כשלו או נפלו בשטח הרצועה.
בחודש יולי פרסם ארגון Human Rights Watch דו"ח לפיו במבצע הצבאי הפר ארגון חמאס את דיני המלחמה וייתכן שאף ביצע פשעי מלחמה, כאשר שיגר אלפי רקטות לא מונחות לעבר ריכוזי אוכלוסייה אזרחית.
במקביל טען הארגון גם להפרות של הצד הישראלי כלפי חמאס, כאשר תקף צה"ל יעדים אשר על פניו אינם צבאיים, טענות שהוכחשו על ידי צה"ל - הכחשות שנענו בקריאה שעל ארגונים בינלאומיים לקבל גישה לשדה הקרב ברצועה על מנת לחקור את הטענות ההדדיות לפשעי מלחמה.
לאחר מבצע שומר החומות ניסה חמאס להציג את עצמו כארגון שהשתקם מהפגיעות שספג במהלך מבצע שומר החומות.
לצורך כך קיים הארגון מספר תרגילים.
בתרגיל "משענת איתנה 1" שנערך בסוף 2020, הושם הדגש על שיגורי רקטות לעבר הים ושיגור מל"טים.
התרגיל "משענת איתנה 2" כלל התגוננות מפני כוחות של צה"ל שמבצעים תמרון יבשתי בשטח הרצועה וחדירה לישראל באמצעות מנהרה יבשתית, תקיפת טנקים של צה"ל באמצעות מל"טים וחטיפת חיילים ישראלים.
תרגיל "מגן ירושלים" נערך ב-16 בדצמבר 2021, ברצועת עזה.
בתרגיל תרגל חמאס פשיטה על בסיסים צבאיים, חטיפת חיילים וירי רקטות.
האימון הוא אחד מסדרה לקראת תרגיל של כלל ארגוני הטרור ברצועה בשם "משענת איתנה 2".
אימון שנועד לתרגל את יכולת הלחימה המשותפת של הארגונים מול צה"ל תחת חמ"ל-י פיקוד משותפים, נערך גם ב-2020.
בספטמבר 2023 פורסם תרגיל של חמאס, שכלל תרגול של חמ"ל ממודר, הסחה באמצעות מטחי רקטות, פריצת הגדר, תנועה מהירה באמצעות טנדרים, הגעה ליישובי עוטף עזה, כניסה לבתים והריגת תושביהם.
היה מדובר בתרגיל השנתי שהתקיים בשנים הקודמות בחודש דצמבר, ובאותה שנה הוחלט להקדימו לחודש ספטמבר, לפני ציון חגי תשרי בישראל ובמועד יום השנה ליציאת צה"ל מהרצועה.
באותם ימים דנו הצדדים באופי העברת הכסף הקטרי לעזה וחמאס יזם התפרעויות.
ב־29 בספטמבר הן הופסקו והושגו הבנות.
ב-7 באוקטובר 2023 פתח חמאס במבצע "מבול אל-אקצא" – טבח שבעה באוקטובר – במסגרתו חדרו כ-5,000 מחבלים ליישובי עוטף עזה, טבחו בכ-1,200 ישראלים ואזרחים ממדינות אחרות, פצעו יותר מ-4,800, וחטפו יותר מ-250 אזרחים וחיילים לרצועת עזה.
לפי העדויות, מעשי הרצח כללו התעללות, עינויים, אונס, עריפת ראשים והשחתת גופות של אזרחים, נשים, ילדים וקשישים.
בעקבות המתקפה בישראל השוו בין חמאס לדאעש ולנאצים, בהם ראשי ממשלת ישראל בהווה ובעבר בנימין נתניהו, נפתלי בנט, ויאיר לפיד.
בתגובה למתקפת חמאס יצאה ישראל למלחמת חרבות ברזל, שכללה הפצצה נרחבת ברצועת עזה, סיכולים ממוקדים ותמרון קרקעי ברוב שטחי הרצועה שגרמו ללמעלה מ- הרוגים, להרס רב, ולפינוי של כמיליון מתושבי צפון רצועת עזה דרומה.
בלחימה נהרגו למעלה מ- מחבלי חמאס, בהם רוב צמרת החמאס ועוד מספר דומה נפצעו.
תשתיות טרור של חמאס בהן מבני שלטון, מנהרות, מפקדות, מחנות אימונים, בורות שיגור ארטילריה רקטית, מחרטות ומפעלים לייצור אמל"ח - רבים מהם פעלו בתוך תשתיות אזרחיות והומניטריות כגון בתי חולים, בתי ספר, מתקני אונר"א ומסגדים - הושמדו על ידי כוחות צה"ל.
בסוף שנת 2024 דיווח צה"ל כי חמאס פסק מלתפקד כארגון בשטח הרצועה - פעיליו נלחמים ללא פיקוד מסודר, יכולותיו הצבאיות והשלטוניות ספגו מהלומה כבדה, והתמיכה בו בקרב הציבור ברצועה הולכת ופוחתת.
במאי 2025, לאחר כ-20 חודשי לחימה, פורסמה הערכת צה"ל לפיה הזרוע הצבאית של חמאס מונה מספר זהה של פעילים כפי שהיו בה לפני 7 באוקטובר 2023. על פי הערכת ישראל נהרגו כ-20,000 מחבלי חמאס, אך במקומם הצליח הארגון לגייס פעילים חדשים רבים, שנצפו גם באירועי שחרור החטופים.
כמו כן, על פי הערכת צה"ל, הזרוע הצבאית של חמאס שמרה על יכולת מסוימת לייצר רקטות חדשות, ומחזיקה מאגר של מאות רקטות ארוכות-טווח ואלפי רקטות לטווח קצר ופצצות מרגמה, שלא נעשה בהן שימוש ומיועדות לשימוש עתידי.
חמאס אינה מפרסמת את המבנה שלה בפומבי.
המידע על מבנה התנועה מוכר על רקע ראיונות שונים, בהם התייחסו בכירי התנועה לסוגיה, מחקרים אקדמיים באוניברסיטאות מערביות, ופרסומים של גורמים ביטחוניים ישראלים ואמריקאים.
על פי הצהרות פומביות, תנועת חמאס מחולקת לשלוש זרועות: לשכה מדינית, זרוע צבאית ("גדודי עז א-דין אל-קסאם" וה"מוראביטון") המבצעת פעולות טרור, וזרוע אזרחית ("דעוה"), הפועלת לרווחת הציבור.
מקור הסמכות של מבנה התנועה אינו ברור.
מחד, אחת לכמה שנים התנועה מדווחת על קיום בחירות פנימיות, ואף גורמי ביטחון ישראליים רמזו לכך.
מכאן, נראה שהמבנה הפנימי של התנועה הוא בעל מכניזם דמוקרטי כלשהו.
מנגד, חמאס ציינה מספר פעמים כי היא מחויבת לפתוות של גדולי האסלאם בדגש על יוסוף אל-קרדאווי.
לצד זאת, בשנותיה הראשונות של התנועה ובין 1997 ל-2004, הכריזה התנועה על השייח' אחמד יאסין כמנהיגה הרוחני, מה שמלמד שהוא היה בעל מעמד הלכתי-דתי בפני עצמו.
החלוקה המוכרזת ביחס למבנה התנועה מתייחסת בעיקר לפונקציות הפומביות שלה, או לגורמים העוסקים בפעילות צבאית וטרוריסטית.
אופן קבלת ההחלטות שלה אינו נחשף בפומבי, בין השאר בשל חשש לפגיעה מצד ישראל במנהיגיה.
הזרוע הצבאית של חמאס נקראת גדודי עז א-דין אל-קסאם, על שמו של שייח עז א-דין אל-קסאם, אבי ההתנגדות הפלסטינית המודרנית, אשר נהרג בידי הבריטים ב־1935. הזרוע התפרסמה בעיקר בגלל פיגועי ההתאבדות ורקטות הקסאם שלוחמיה יורים אל עבר יישובים ישראלים.
תאים חמושים של חמאס כינו את עצמם בתחילה בשמות: "סטודנטים של עיאש", "סטודנטים של המהנדס" או "חוליות יחיא עיאש", כזכר ליחיא עיאש, מהנדס הפצצות האחראי למותם של עשרות ישראלים, JZUK על ידי ישראל בשנת 1996 בעזרת טלפון סלולרי ממולכד.
זרוע זו כוללת גם מנגנון מודיעין צבאי נגד ישראל.
לפי מרכז המידע למודיעין וטרור בשנת 2008 מנה חמאס כ-20,000 מחבלים חמושים.
אחמד ג'עברי היה מפקד הזרוע הצבאית של חמאס, עד שנהרג בתקיפת טיל של חיל האוויר הישראלי ב-14 בנובמבר 2012.
ב-2014, בעקבות מבצע צוק איתן, הקים חמאס שלוחה בלבנון שמונה כמה מאות מחבלים.
ב-6 באפריל 2023 שיגר חמאס בלבנון כ-34 רקטות ארטילריות לעבר הגליל המערבי.
באפריל 2023 נחשף כי חזבאללה אימן מחבלי חמאס בלבנון, וביחד עם איראן, משמרות המהפכה האסלאמית ומשטר אסד, צייד אותם ברקטות קרקע-קרקע וטילים ארוכי טווח לתקוף את ישראל, במטרה לפתוח חזית צפונית מול ישראל שבה חזבאללה "באופן רשמי" לא יהיה מעורב.
בהמשך המלחמה, נחלשה ונשחקה השלוחה הלבנונית, וככל שעבר הזמן חמאס ביצע פחות ופחות פעולות נגד ישראל מלבנון, בזמן שחזבאללה רק העצים את פעולותיו נגד ישראל, והארגון לא ביצע פיגועים נגד ישראל מחזית זו מאמצע מאי 2024.
הזרוע המדינית של "חמאס חוץ" אחראית על הקשר של חמאס עם מדינות אסלאמיות וארגוני טרור ועל התעצמות הזרוע הצבאית.
הלשכה המדינית יושבת בקטר מאז שנת 2012, לפני כן שכנה במחנה הפליטים אל-ירמוכ.
עד 2017 עמד בראשה ח'אלד משעל, ואז מונה במקומו אסמאעיל הנייה.
בראש הזרוע הצבאית של "חמאס פנים" עומד יחיא סנוואר במקום ראש הממשלה המודח אסמאעיל הנייה ומחמוד א-זהאר, האחראי על קשרי החוץ של ממשלת חמאס.
, גוף המספק הכוונה רעיונית והלכתית לתנועה וחבריו אינם ידועים בציבור, ככל הנראה כדי למנוע פגיעה בהם.
נכון ל-2017, עמד בראשו ח'אלד משעל.
בהמשך עמד בראשו אוסמה מזיני עד לסיכולו בהפצצה של צה"ל בראשית מלחמת חרבות ברזל, אז החליפו מוחמד אסמאעיל דרוויש.
על פי מסמכים שאסף אמ"ן בשנים 2016–2023 ופרסם בשנת 2024, זרוע זו של הארגון מחזיקה תיקים לפחות על 10,000 עזתים, ואוספת מידע על אודותיהם באמצעות רשת של מלשינים ומודיעים.
הארגון עקב בין היתר אחר עיתונאים, פעילי אנשי הג'יהאד האסלאמי, ואחר תושבים שהיו מעורבים בפעילות כלשהי שעוררה את עניינו של הארגון, דוגמת מתיחת ביקורת על חמאס ברשתות החברתיות, השתתפות בהפגנות או מעורבות במעשים "לא מוסריים".
על פי אמ"ן, ארגון הביטחון הכללי היה כפוף ישירות למנהיג חמאס.
נכון לפתיחת מלחמת חרבות ברזל, כלל הארגון 856 פעילים, ותקציב חודשי של כ־120 אלף דולר.
במלחמת חרבות ברזל, ישראל הרגה את מפקד ארגון הביטחון הכללי של חמאס סאמי עודה, ואת מחליפו רשיד ג'חג'וח.
במהלך המלחמה, ישראל הרגה בכירים נוספים במנגנון.
ערוץ אל-אקצא הוא ערוץ הטלוויזיה של חמאס, המשמש לשידור תעמולה פלסטינית, תוכני הסתה והדרכות כיצד לבצע טרור.
הערוץ משדר בלוויין גם למדינות בעולם, בהם ארצות ערב וריכוזי מוסלמים באירופה.
הערוץ הוצא אל מחוץ לחוק והוכרז כארגון טרור בשל ההסתה לטרור המשודרת בו.
חמאס זוכה למימון רב מחלק ממדינות ערב ובתקופה מסוימת אף קיבלה מימון וסיוע צבאי וכלכלי רב מאיראן.
קטר נותנת מימון ומחסה לראשי הלשכה המדינית של חמאס, כולל היו"ר ח'אלד משעל.
על פי הערכות היא מעבירה לחמאס מדי שנה כ-100 מיליון דולר, לבד ממענקים מיוחדים שמסתכמים במאות מיליוני דולרים (למשל 350 מיליון דולר לאחר נפילת מורסי)
לאחר מבצע צוק איתן בקיץ 2014 החליטו ארצות הברית, האו"ם, קטר וישראל על הקמת מנגנון חדש, ובמסגרתו ממשלת קטר תסייע לרצועה ולחמאס בסכום של 30 מיליון דולר בחודש.
מתוך סכום זה, 10 מיליון דולר יועדו לרכישת דלק מישראל עבור הפעלת תחנת הכוח היחידה ברצועה, 10 מיליון דולר למימון משכורות עובדי הממשלה ו־10 מיליון דולר עבור סיוע חודשי של 100 דולר ל־100 אלף משפחות נזקקות.
הקונספציה בישראל הייתה שככל שחמאס יצבור נכסים כלכליים, כך יירד תיאבונו לממש את האידאולוגיה הרצחנית שלו הקוראת להשמדת ישראל.
קשה לדעת איזה נתח מהכספים הללו הגיעו בסופו של דבר לכיסים של הזרוע הצבאית של חמאס.
בכיריה טענו לאורך השנים, כי לזרוע זו ערוצי מימון נפרדים.
בנוסף "קרנות צדקה אסלאמיות" בעולם, ובייחוד במערב, מעבירים בחשאי כספים לחמאס.
ב-2014 חשף בכיר בחמאס, מחמוד טועמה, שלתנועה האסלאמית של ערביי ישראל ובפרט לראאד סלאח יש קשרים סודיים עם חמאס ושהתנועה האסלאמית אף מעבירה כספים לפעילויות של חמאס.
טועמה נעצר על ידי השב"כ וסיפק מידע על מקורות המימון של חמאס.
הוא פירט על שורה של ארגונים בינלאומיים המממנים את חמאס, בהם "מוסד אלקודס הבינלאומי" ("מואססת אל-קודס א-דאוליה") וקואליציית הצדקה ("אאתלאף אלח'יר") בראשות יוסוף אל-קרדאווי.
חמאס גובה מס על הסחורות העוברות במנהרות ההברחה ברצועת עזה, המובילות מרפיח המצרית לרצועת עזה מתחת לציר פילדלפי.
בנובמבר 2014 פרסם מגזין פורבס ישראל מחקר מקיף על פיו מייצר חמאס בשנה כמיליארד דולר בממוצע.
מבין ארגוני הטרור בעולם חמאס היה שני בעושרו רק לחזבאללה מבחינת הכנסות שנתיות.
על פי התחקיר, השתלטות חמאס על רצועת עזה ב־2007 שדרגה את מעמדו.
בכך עבר מהסתמכות על תרומות לקונצרן אדיר, אשר בזכות רשת המיסים המסועפת והמתוחכמת שטווה, השואב את הונו ממקורות מגוונים, כולל סיוע הומניטארי.
נוסף לכך מנהל חמאס מאות עסקים, ופעילותו העסקית כוללת עסקי נדל"ן, ביטוח, בנקאות, מלונאות ותיירות.
חמאס גם נוהג לגבות מס על כל סחורה המועברת במנהרות ההברחה המובילות מרפיח המצרית לרצועת עזה מתחת לציר פילדלפי.
בשנת 2018 ירד חמאס למקום השלישי בדירוג, עקב השתקמות הטליבאן.
לטענת ישראל, ארגון הצדקה ג'מעת אל-ופא לרעיאת אל-מסנין פועל לתמיכה בחמאס.
בינואר 2006 זכתה רשימת "הרפורמה והשינוי" של חמאס ברוב בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית, הפרלמנט של הרשות הפלסטינית.
ראש הסיעה, אסמאעיל הנייה, מונה כראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
אולם עם פרוץ עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה, פוזרה ממשלת הנייה הראשונה וחמאס הוצא מחוץ לחוק על ידי ראש הרשות, מחמוד עבאס.
העימות הסתיים ב-14 ביוני 2007, אז השתלטה חמאס על רצועת עזה, תוך הריגת פעילי פת"ח ומאז שולטת ברצועה.
בין הסיעות החל תהליך פיוס אשר לא נשא פרי.
באוקטובר 2011 הגיעה תנועת חמאס להסכם עם ישראל, "עסקת שליט", אז שוחררו מהכלא הישראלי של 1,027 אסירים פלסטינים, בהם 280 רוצחים שנשפטו למאסר עולם, בתמורה לשחרורו של החייל החטוף גלעד שליט, ובהם יחיא סינוואר, לימים מנהיג התנועה.
מאז 2007 השתלט על רצועת עזה הפכה חמאס מארגון טרור ו"שחקן לא-מדינתי" לשחקן חצי־מדינתי השולט על שטח ואוכלוסייה ברצועת עזה, ובעל אחריות פוליטית ומדינית הדומה לזו של "שחקן מדינתי".
שלטון חמאס בעזה תואם לקריטריונים הקבועים בדין הבין־לאומי של מדינה ריבונית, ואף נחשב שלטון מרכזי המספק שירותים לתושבי העיר, ומצד שני הוא אינו מזדהה כמדינה' ואינו נוטל לעצמו את המעמד ואת האחריות המשפטית הנובעים מסטטוס זה
חמאס מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מדינות, תנועות וארגונים ברחבי העולם, לצורכי תמיכה מדינית, צבאית, כלכלית ואהדה בדעת הקהל.
בראש משרד היחסים הבינלאומיים של חמאס עומד נכון ל-2023 מוסא אבו מרזוק.
חמאס נמצאת בקשרים ושיתופי פעולה עם מדינות נוספות בהן דרום אפריקה, סודאן, ונצואלה, ערב הסעודית ומלזיה.
– לאיראן קשרים ארוכי שנים עם חמאס, כחלק מ"ציר ההתנגדות" הכולל את חזבאללה, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחות'ים.
למרות הפערים הדתיים בין איראן השיעית לחמאס הסוני, השתיים משתפות פעולה בשל עוינות משותפת כלפי ישראל וארצות הברית.
איראן מספקת לחמאס תמיכה כלכלית, צבאית ולוגיסטית – לרבות מימון, אספקת נשק והכשרות.
לפי אסמאעיל הנייה, התמיכה הכספית של איראן הגיעה עד 70 מיליון דולר בשנה.
איראן גם תרמה לתכנון והכשרה לקראת טבח שבעה באוקטובר.
– קטר מהווה אחת התומכות המרכזיות של חמאס מאז עזיבת הלשכה המדינית של חמאס את סוריה ב-2012 עקב תמיכתה במורדים במלחמת האזרחים, מאז, קטר משמשת כמקום מושבה של ההנהגה.
קטר מעניקה סיוע כספי נרחב – ובין היתר מממנת משכורות, דלק וסיוע הומניטרי בעזה – לבקשת ממשלת נתניהו ובידיעת ארצות הברית.
עם זאת, לפי מסמכים שנתפסו על ידי צה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל, קטר מימנה גם את הזרוע הצבאית של חמאס ואף מעורבת במימון פעילות חמאס בלבנון.
קטר שימש כמתווכת בעסקאות לשחרור החטופים במלחמת חרבות ברזל.
קטר משמשת כמתווכת מרכזית בסכסוכים בין חמאס לישראל.
הקשר בין קטר לחמאס זוכה לביקורת בינלאומית.
קטר מואשמת בסיוע לארגון טרור.
– טורקיה משמשת מוקד לפעילות מדינית ולעיתים גם לוגיסטית של חמאס, במיוחד מאז עזיבתה את דמשק.
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן הביע תמיכה גלויה בתנועה ואף אירח את ראשיה באנקרה.
טורקיה משמשת מוקד מרכזי לפעילות המדינית ולעיתים גם הלוגיסטית של חמאס, במיוחד מאז עזיבת התנועה את דמשק.
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן מביע תמיכה גלויה בחמאס, מארח את מנהיגיה באנקרה, ואף מתנגד להגדרתה כארגון טרור.
חמאס מפעיל מטורקיה בסיס מדיני ובכיריו מתגוררים בה.
גם לאחר טבח שבעה באוקטובר, טורקיה ממשיכה לתמוך בתנועה, מספקת לה סיוע כספי ומאפשרת גיוס כספים ותכנון מבצעים.
גישה זו זוכה לביקורת בקהילה הבינלאומית.
– סוריה הייתה תומכת נלהבת של חמאס עד 2011 עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
בינואר 2012, חמאס התייצב לצד המורדים הסורים נגד ממשלת בשאר אל-אסד.
מאז 2022 היחסים שוקמו והתמיכה חודשה והארגון שב לשתף פעולה עם סוריה כחלק מ"ציר ההתנגדות".
התמיכה המחודשת כוללת שיתוף פעולה אסטרטגי ומדיני, כשהמטרה המשותפת היא עמידה נגד האינטרסים של ארצות הברית וישראל באזור.
לאחר נפילת משטר אל-אסד המשיך חמאס לפעול בשטח סוריה, ולפי הערכות ישראל פועלים במדינה כאלפיים מאנשיו.
– לבנון מהווה מוקד פעילות של חמאס, בעיקר במחנות הפליטים הפלסטיניים שבשטחה.
זאת בתיאום עם חזבאללה, בעזרת בעזרת כוח קודס האיראני והסכמה שבשתיקה מצד השלטון הלבנוני.
במהלך השנים, חמאס פעלה משטח לבנון לשיגור רקטות לעבר ישראל.
חמאס מקיים תיאום צמוד עם חזבאללה, כאשר שתי הארגונים משתפים פעולה בלחימה נגד ישראל.
יום לאחר טבח שבעה באוקטובר שפתח חמאס, הצטרף חזבאללה ופתח בחזית צפונית.
– רוסיה מקיימת קשרים פומביים עם חמאס במסגרת מדיניותה לשמר ערוצי דיאלוג עם כלל השחקנים בזירה הפלסטינית והאזורית.
נציגי חמאס הוזמנו מספר פעמים למוסקבה, ורוסיה הביעה עמדות ביקורתיות כלפי ישראל תוך הדגשת זכויות הפלסטינים.
ישנה הערכה כי חמאס מקבלת סיוע צבאי ישיר או דרך מדינות כמו איראן וסוריה, במסגרת השותפות האסטרטגית בין רוסיה לאיראן.
– סין מכירה בחמאס כתנועה לגיטימית, ואף ביולי 2024 אירחה את שיחות הפיוס בין חמאס לפתח, בנוסף, היא הייתה ביקורתית כלפי הפעולות הישראליות בעזה מאז תחילת הלחימה במלחמת חרבות ברזל.
– באופן כללי מצרים עוינת וחשדנית כלפי חמאס עקב הקשר בינו לבין תנועת האחים המוסלמים וגורמים אסלאמיים נוספים המאיימים על השלטון במצרים.
תחת הנהגתו של מוחמד מורסי ששלט בשנים 2011 עד 2013, תמכה בחמאס.
מאז עלייתו לשלטון של הגנרל עבד עבד אל-פתאח א-סיסי במצרים ב-2014, היחסים בין מצרים לחמאס היו מורכבים ומתוחים.
בתחילה, מצרים תחת עבד אל-פתאח א-סיסי נקטה מדיניות של עוינות כלפי חמאס, שכללה השמדת מאות מנהרות הברחה והידוק המצור על רצועת עזה.
א-סיסי ראה בחמאס שלוחה של האחים המוסלמים, אויב פוליטי פנימי, והאשים את הארגון במעורבות בטרור נגד מצרים.
עם השנים החלה מצרים לשמש כמתווכת מרכזית בסכסוך בין ישראל לחמאס.
מצרים ניהלה מגעים עם חמאס כדי לשמור על יציבות האזור ולמנוע התדרדרות במצב הביטחוני.
בתחילה, מצרים תחת א-סיסי נקטה מדיניות של עוינות כלפי חמאס, שכללה השמדת מאות מנהרות הברחה והידוק המצור על רצועת עזה.
עם השנים, המדיניות השתנתה והפכה למאוזנת יותר, כאשר מצרים החלה לשמש כמתווך מרכזי בסכסוך בין ישראל לחמאס.
תנועת חמאס תומכת בג'יהאד העולמי, אך בשלב הראשון דוגלת בהקמת מדינה אסלאמית בשטחי ארץ ישראל בלבד.
לפיכך, מנסה חמאס לגייס את תמיכת העולם במאבק זה, ולבדל את עצמו מארגונים כמו אל-קאעידה.
כך למשל, גינתה חמאס את פיגועי 11 בספטמבר.
היא נגד "אל-תוחיד ואל-ג'יהאד", ארגון הטרור האסלאמי המסונף ל"אל-קאעידה", לאחר שבאפריל 2011 חטפו ורצחו את הסופר האיטלקי ויטוריו אריגוני ברצועת עזה.
זאת בדרישה לשחרור מנהיגם, אבו וליד אל-מקדסי.
באוגוסט 2012 שחררה חמאס מהכלא את אל-מקדסי.
ב-14 באוגוסט 2009 הכריז המנהיג הרוחני של "ג'ונד אנסאר אללה" עבד אל-לטיף מוסא בדרשת יום שישי במסגד אבן תימיה ברפיח על הקמת אמירות מוסלמית, תוך שהוא טוען כי חמאס אינו ארגון דתי.
חמאס כתש את האמירות והרג את מנהיגיה.
עם זאת, משתף חמאס פעולה עם ארגונים המזוהים עם אל-קאעידה במאבק וטרור נגד ישראל.
למשל בחטיפת גלעד שליט השתתף ארגון "צבא האסלאם".
ראש ממשלת חמאס אסמאעיל הנייה גינה את מבצע "חנית נפטון" להריגת מנהיג אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן, שיבח את בן לאדן וכינה אותו "לוחם ערבי מוסלמי".
לאחר סיום לאחר מבצע "שומר החומות" משמרות המהפכה וחמאס, הקימו מפקדה משותפת לתיאום פעולות צבאית נגד ישראל.
ארגון הטרור השיעי חזבאללה, השוכן בלבנון ומהווה מעין פרוקסי של איראן, פרס את חסותו על חמאס.
שניהם מקבלים, ברמות שונות, מימון, אימונים והכוונה מאיראן.
הארגונים מקיימים שיתוף פעולה רציף.
שיתוף הפעולה התחזק לאחר גירוש פעילי חמאס ללבנון ב-1992, שאנשיהם לימדו את אנשי חמאס לבנות מכוניות תופת ומטעני חבלה.
עם זאת, שיתוף הפעולה בין חמאס לחזבאללה אינו חף מקשיים, שכן לפעמים חמאס פועל בלבנון מבלי ליידע את חזבאללה מראש, מה שעלול לגרום למתחים בין הארגונים.
בזמן מבצע שומר החומות, חזבאללה, חמאס ואיראן הקימו חמ"ל משותף לתיאום פעולות הטרור נגד ישראל.
לחמ"ל אף הגיע פעמיים מפקד כוח קודס, הגנרל אסמאעיל קאאני.
חזבאללה שיתף מידע מודיעיני עם חמאס טרם התקפת צה"ל על "המטרו של עזה", ועל תרגיל ההונאה הצה"לי שקדם לו.
לטענת סגן מזכ"ל חזבאללה, הוא העביר לחמאס גם מידע על תנועות צה"ל על ידי מזל"טים.
עוד פורסם כי הארגון העביר נשק ותחמושת לעזה והעביר מספר קציני התנגדות פלסטינים מהרצועה במהלך התוקפנות.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, בישראל התעורר חשש שחזבאללה יבצע פלישה דומה מצפון.
כבר באותו היום גויסו כוחות מילואים משמעותיים לזירת לבנון.
בפועל התנהלה בצפון לוחמה בעצימות נמוכה, ואילו חמאס נותר להילחם לבדו.
ראש הלשכה המדינית של חמאס, אסמאעיל הנייה, הגיע לביקור בהול באיראן, שם נפגש עם המנהיג העליון עלי ח'אמנאי.
אך ח'אמנאי הבהיר כי איראן לא תשתתף ישירות במלחמה.
חמאס אימץ שימוש באלימות לרבות פעולות טרור, פעולות גרילה, מלחמת אזרחים, ומלחמה, והוא מואשם גם בביצוע פשעי מלחמה, דיכוי אלים של פלסטינים ושימוש בהם כמגן אנושי.
חמאס הוגדר כארגון טרור על ידי מדינות מערביות רבות ובהן ישראל, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, האיחוד האירופי, קנדה, אוסטרליה, ירדן, יפן, נורווגיה, איסלנד ופרגוואי.
מנגד, היא מוגדרת כתנועה פוליטית לגיטימית על ידי איראן, רוסיה, טורקיה, סין ורוב מדינות ערב.
תנועת חמאס שהוקמה במקור כארגון חברתי־דתי סוני, עד האינתיפאדה הראשונה.
אז, החל חמאס לבצע פיגועי טרור בהם נרצחו עשרות ישראלים, חיילים ואזרחים כאחד.
ב-1993 החלו למבצע פיגועי התאבדות, לרבות באמצעות ילדים וקטינים, כדי לסכל את הסכמי אוסלו ותהליך השלום עם ישראל.
בשנת 1996 חוסל מנהיג הארגון יחיא עיאש.
בתקופת האינתיפאדה השנייה הובילה חמאס את הטרור הפלסטיני ואת גל פיגועי התאבדות.
חמאס צברה פופולריות ביהודה ושומרון אך עיקר כוחה היה ברצועת עזה, שם אף על פי שנהרגו רוב מנהיגיה (אחמד יאסין, סלאח שחאדה, איבראהים מקאדמה, עדנאן אל-ע'ול ועבד אל-עזיז א-רנתיסי).
חמאס שמרה על כוחה, ואף התחזקה אל מול אוזלת ידם של מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית וגם מול מאמצי ישראל למגר את הארגון.
לאחר ההשתלטות על רצועת עזה, ארגון חמאס חיזק את היכולות הצבאיות שלו, חרף מספר מבצעים צבאיים שקיים מול צה"ל.
עד 2014, במבצע צוק איתן, הפעיל חמאס שש חטיבות.
ב-2018 חוקרים דיווחו כי כוחו הצבאי של חמאס כולל כ-16 אלף לוחמים ועוד כ-16 אלף נוספים שפועלים במנגנוני ביטחון ובשעות חירום חלקם מסופחים לכוח הצבאי.
לפי החוקרים חמאס משקיע מאמץ בפיתוח רקטות וטילים, כוח אווירי וימי, חפירת מנהרות התקפיות מתחת לגבול הרצועה, מערך מנהרות הברחה למצרים, וחפירת מנהרות פיקוד ושליטה שנועדו לאפשר לקיים עימות צבאי ממושך עם ישראל.
ההתמחות הצבאית כללה מלבד כוח צבאי רגלי, גם הפעלת מזל"טים, מל"טים ורחפנים, כוח ימי, כוח המתמחה בירי תלול מסלול, כוח הגנה אווירית וכוח הברחות.
במקביל להתעצמות כוחו הצבאי, פיתח חמאס את כוחו המדיני.
הוא הקים נציגויות ורקם קשרים עם מדינות ערב עם איראן, רוסיה וסין.
איראן אף סיפקה לארגון נשק ואימונים צבאיים, וקטר סיפקה לארגון כסף רב ואירחה את הנהגת חמאס המדינית.
במקביל עמל הארגון על שיתופי פעולה ושכלול כוח ההסברה שלו בארגונים במדינות מחוץ למזרח התיכון כמו אירופה, צפון ודרום אמריקה, דרך מגוון ארגונים שונים, חלקם ארגוני קש, חלקם ארגונים פרו-פלסטינים, וחלקם ארגונים למטרות אחרות כמו ארגוני זכויות אדם, ארגוני עובדים ועוד.
ב-2013, הקימו יחיא סנוואר, וראשי הזרוע הצבאית מוחמד דף ומרואן עיסא, את ה"נוח'בה", יחידה עילית של גדודי עז א־דין אל־קסאם שהלוחמים בה מתאמנים באינטנסיביות ומצוידים באמצעי לחימה מתקדמים ומדויקים.
מטרת היחידה היא בעיקר לבצע תקיפות בשטח ישראל.
בשנת 2018 הערכה הייתה כי מטרת היחידה הוא בהסתערות על מוצבים וסיורים בניסיון לרצוח ולחטוף חיילים, או אזרחים כדי שישמשו קלפי מיקוח לשחרור אסירים ביטחוניים.
לימים התברר כי כוח זה התאמן על תוכנית שאפתנית בהרבה של כיבוש חלק מישראל או כולה תוך מתקפה מתואמת ומשוכללת שכללה אלפי חיילים.
מטרה זו הוסתרה במשך מספר שנים תוך הונאה של כוחות הביטחון של ישראל.
חמאס השתמש בשיטות של הסתרה והטעיה כדי "להרדים" את גופי המודיעין של ישראל ושל מדינות נוספות, וכן מקבלי החלטות בדרג הצבאי והמדיני וחוקרים.
הונאה זו דומה במספר היבטים להונאה שנקטו המצרים לפני מלחמת יום כיפור.
חמאס שתכנן מתקפה במשך כשנתיים לפחות, הצליח לעודד תפיסה לפיה הפך לפרגמטי יותר, ו"תואם רשות פלסטינית".
קונספציה זו התפשטה בקרב אנשי צבא, מדינאים ומומחים, החל בראשי ממשלת ישראל ושרי הביטחון.
ב-7 באוקטובר 2023 פתח חמאס בהובלת כוחות נוח'בה במתקפת פתע ומתקפה על יעדים צבאיים ואזרחיים בישראל – במסגרתה חדרו כ-3,000 מחבלים ליישובי עוטף עזה ולבסיסי צבא באוגדת עזה, כבשו שטח גדול למשך יומיים, טבחו בכ-1,200 ישראלים ואזרחים ממדינות אחרות, פצעו יותר מ-4,800, וחטפו יותר מ-240 אזרחים וחיילים לרצועת עזה.
בעקבות המתקפה יצאה ישראל למלחמת חרבות ברזל, שבמסגרתה כבש צה"ל חלקים גדולים מרצועת עזה והשמידה חלק ניכר מיכולותיו הצבאיות של חמאס במטרה להשיב את החטופים ולהסיר את האיום הביטחוני מרצועת עזה כלפי ישראל.
מדינת ישראל, ארצות הברית, קנדה, בריטניה, יפן, אוסטרליה והאיחוד האירופי אינם מכירים בחלוקה בין "זרוע מדינית" לבין "זרוע צבאית" ומבחינתם כל ארגון חמאס, על כל זרועותיו, הוא ארגון טרור.
הולנד יישמה בפועל הכרזה זו, ואסרה על כניסתו של הנייה לשטחה באפריל 2007.
בדצמבר 2001 הכליל האיחוד האירופי את הזרוע הצבאית של חמאס ברשימת ארגוני הטרור שהכריז לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
שנתיים לאחר מכן הוכלל הארגון כולו ברשימה.
חמאס ערערה על ההחלטה, וב־2014 קבע בית משפט כי ההכרזה מבוטלת בטיעון שהיא נעשתה על בסיס מידע "שנאסף מהתקשורת ומהאינטרנט".
בית הדין לצדק של האיחוד האירופי שינה את ההחלטה והחזיר את חמאס לרשימת ארגוני הטרור ב־2017.
בפברואר 2024 הכירה ניו זילנד בחמאס כארגון טרור.
ביולי 2024 הכירה ארגנטינה בחמאס כארגון טרור.
בדומה לדגל ערב הסעודית, מורכב דגל חמאס מכיתוב בצבע לבן בקליגרפיה ערבית של השהאדה – הכרזת האמונה האסלאמית (لَا إِلٰهَ إِلَّا الله مُحَمَّدٌ رَسُولُ الله - "אין אלוהים מלבד אללה; מוחמד שליח אללה") על רקע ירוק חלק – הצבע המסורתי שמזוהה עם האסלאם.
בראש הסמליל, שרטוט של ישראל מהנהר עד לים, בהתאם לאמנת חמאס השואפת למדינה פלסטינית אסלאמית תיאוקרטית במקום מדינת ישראל.
במרכזו, שתי חרבות מוצלבות על רקע כיפת הסלע, ומסביב דגלי פלסטין עם השהאדה, מתחת כיתוב "פלסטין" בערבית בשחור, ובמוטו השם המלא של הארגון.
הנהגת חמאס מחוץ לשטחי רצועת עזה ואיו"ש
ח'אלד משעל, ראש הנהגת חו"ל של חמאס.
מוסא אבו מרזוק, סגנו של ח'אלד משעל ואחראי על גיוס הכספים בארצות הברית.
אסאמה חמדאן, נציג חמאס בלבנון.
מוחמד נזאל, חבר הלשכה המדינית של חמאס, ובעבר נציג התנועה ברבת עמון.
אבו אוסאמה עבד אל-מועטי, נציג חמאס בטהראן.
אבו מוחמד מוסטפא, מבכירי חמאס, יושב בדמשק.
ג'מאל עיסא, נציג חמאס בסודאן, גורש מסודאן בעקבות לחץ אמריקאי.
מוניר סעיד, נציג חמאס בתימן.
מוסטפא יוסף אל-לדאוי, בעבר נציג חמאס בסוריה ולבנון.
איברהים ע'ושה, חבר הלשכה המדינית של חמאס.
מוחמד מחמוד ציאם, היה נציג חמאס בתימן וסודאן.
מוסטפא אחמד אל-קאנוע, היה נציג חמאס בלבנון, סוריה ואיראן.
אמין אבו ראשד, בכיר חמאס בהולנד.
מאג'ד ח'ליל מוסא אלזיר, בכיר חמאס בגרמניה.
הנהגת חמאס באיו"ש ובמזרח ירושלים
יעוקב אבו עסב, ראש חמאס בירושלים, ואף ישב על כך בכלא.
כפאח סרחאן, מראשי חמאס בירושלים, ואף ישב על כך בכלא.
אחמד עליאן, מראשי חמאס בירושלים, ואף ישב על כך בכלא.
עכרימה סברי, מופתי חבר רשמי בוועד "קואליציית הצדקה" של חמאס.
נגאח בכיראת, שייח וסגן מנהל הוואקף.
נאסר הדמי, פעיל חמאס מרכזי במזרח ירושלים, משמש כראש הוועדה למלחמה בייהוד ירושלים.
מוסטפא אבו זהרה, ממנהיגי חמאס במזרח ירושלים, משמש כראש מועצת בתי העלמין המוסלמים בווקף.
הנאדי חלוואני, פעילת חמאס מרכזית במזרח ירושלים, ומבכירות המורביאטת.
חדיג'ה חוייס, מורה ופעילת חמאס מרכזית במזרח ירושלים ומבכירות המורביטאת.
הנהגת חמאס בשטחי רצועת עזה
מחמוד א-זהאר, בכיר חמאס בעזה, כיהן כשר החוץ בממשלת חמאס.
ד"ר באסם נעים, כיהן כשר הבריאות בממשלת חמאס.
ד"ר נאיף אלרג'וב, כיהן כשר ההקדשים וענייני הדת בממשלת חמאס.
סמיר אבו עישה, כיהן כשר התכנון בממשלת חמאס.
ח'אלד אבו ערפה, כיהן כשר בלי תיק לענייני ירושלים בממשלת חמאס, מבכירי חמאס במזרח ירושלים.
עיסא אלג'עברי, כיהן כשר השלטון המקומי בממשלת חמאס.
מחמד אלברע'ות'י, כיהן כשר העבודה בממשלת חמאס, פעיל בכיר בחמאס מאז 1995.
ד"ר עאטף עדואן, כיהן כשר לענייני פליטים בממשלת חמאס.
ד"ר ראזי חמד, כיהן כדובר ממשלת חמאס.
אסמאעיל עבד אללטיף מחמד אלאשקר, חבר סיעת חמאס במועצה המחוקקת.
טאהר א-נונו, דובר ממשלת חמאס ברצועת עזה.
סאמי אבו זוהרי, מדוברי חמאס.
מוחמד אבו טיר, מספר 2 ברשימה של חמאס לבחירות.
שיח' חסן יוסף ח'ליל, ממנהיגי חמאס בשטחים, נכלא בישראל לסירוגין.
בנו מסעב חסן יוסף הפך לסוכן שב"כ ולפעיל הסברה פרו-ישראלי.
שיח' מוחמד ע'זאל, ממנהיגי חמאס בשטחים.
ח'ליל אל-חיה, בכיר בחמאס, החליף את סעיד סיאם כשר הפנים לאחר שהשני נהרג במבצע עופרת יצוקה.
סגן ראש הלשכה המדינית בעזה.
אחמד אבו חלבג'ה, חבר פרלמנט מטעם חמאס.
אסלאם שהוואן, דובר כוחות הביטחון של חמאס.
ראו: טרוריסטים בולטים בגדודי עז א-דין אל-קסאם
במשך עשורים חוסלו אלפי לוחמים, טרוריסטים ומנהיגים של חמאס.
אישים בולטים שחוסלו בסיכול ממוקד או תוך כדי לחימה כוללים את הבכירים הבאים:
יחיא עיאש, "המהנדס" ממקימי גדודי עז א-דין אל-קסאם, ואחד מהאחראים להפעלות הראשונות של שיטת פיגועי ההתאבדות בשנות ה-90. פיגועי טרור אלו גבו את חייהם של למעלה ממאה ישראלים.
שירות הביטחון הכללי של ישראל התנקש בעיאש באמצעות טלפון סלולרי ממולכד בשנת 1996. בעקבות חיסולו בוצעו מספר פיגועי התאבדות בישראל.
סלאח שחאדה ראש הזרוע הצבאית של חמאס בעזה חוסל ב-2002. הריגתו על ידי צה"ל במהלך האינתיפאדה השנייה, שלוותה בהריגת עוזרו ו-14 אזרחים, בהם 11 ילדים, עוררה ביקורת בישראל ובעולם.
אחמד יאסין מייסד וראש חמאס, "המנהיג הרוחני", נהרג בסיכול ממוקד על ידי ירי טילים ממסוק קרב לעברו כשיצא ממסגד, במרץ 2004.
עבד אל-עזיז א-רנתיסי, ראש חמאס בשטחים לאחר הריגת יאסין (מפקדת הפנים), נהרג בסיכול ממוקד על ידי ירי טילים ממסוק קרב לעבר המכונית שבה נסע, באפריל 2004. יחד איתו נהרגו שומר ראשו ונהגו
מחמוד אל-מבחוח, פעיל בכיר ואחד ממייסדי הזרוע הצבאית של חמאס, נהרג בבית מלון בדובאי ב-20 בינואר 2010, ככל הנראה, נהרג על ידי המוסד.
אחמד ג'עברי, ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם בפועל ומנהיג הצבא העממי של חמאס, נהרג בסיכול ממוקד בעזה ב-14 בנובמבר 2012 בידי חיל האוויר במבצע עמוד ענן, כונה על ידי התקשורת הישראלית "רמטכ"ל חמאס"
מוחמד דף שפיקד על גדודי עז א-דין אל-קסאם, והוגדר על ידי מערכת הביטחון הישראלית בתור הטרוריסט המבוקש ביותר בארגון לצד יחיא סינוואר.
במהלך שנות פעילותו, ביצע צה"ל מספר ניסיונות לחסל את דף, מרובם חמק, ועובדה זו זיכתה אותו בכינוי "החתול בעל תשע הנשמות" בסופו של דבר, חוסל דף במסגרת מלחמת חרבות ברזל, ליד ח'אן יונס ב-13 ביולי 2024.
אסמאעיל הנייה, בכיר חמאס בעזה, כיהן כראש ממשלת חמאס לאחר הבחירות ב-2006. במאי 2017 מונה לראש הלשכה המדינית (חמאס חוץ) במקום ח'אלד משעל.
נהרג בתקיפת החדר שבו התארח באיראן במהלך מלחמת חרבות ברזל.
יחיא סנוואר, מנהיג חמאס ברצועת עזה, אדריכל טבח שבעה באוקטובר, משוחרר עסקת שליט, בפברואר 2017 מונה כמנהיג חמאס ברצועת עזה (ראש הלשכה המדינית).
נהרג בהיתקלות עם כוחות צה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בנוסף חיסלו כוחות הביטחון של ישראל פעילי חמאס רבים.
אלו כוללים את הפעילים הבולטים הבאים:
ג'מאל סלים, מראשי חמאס בגדה, נהרג מירי טילים לעבר משרדו בשכם ב-2001.
ג'מאל מנסור, מראשי חמאס בגדה, נהרג מירי טילים לעבר משרדו בשכם ב-2001.
קייס עדואן, בכיר בחמאס בשומרון ואחראי לפיגוע במלון פארק, נהרג על ידי דחפור די-9 של צה"ל אחרי שכותר עם עוד מחבלים על ידי צה"ל, השב"כ והימ"מ.
מוהנד טאהר, בכיר המבוקשים בשומרון, נהרג בהיתקלות עם כוחות צה"ל ב-2002 יחד עמו נהרג עימאד דראוזה.
איבראהים מקאדמה, מראשי חמאס ברצועה ומייסדיו, נהרג בירי טילים לעבר מכוניתו ב-2003.
אסמאעיל אבו שנב, מראשי חמאס ברצועה, פעיל פוליטי של חמאס שנהרג בירי טילים לעבר מכוניתו ב-2003
עבדאללה קוואסמה, בכיר המבוקשים בחברון, נהרג בהיתקלות עם הימ"מ
אחמד באדר, יורשו של קוואסמה, נהרג במצור על ידי כוחות צה"ל.
בסאל קוואסמה, יורשו של באדר, נהרג על ידי דחפור די-9 של צה"ל
נאסר עסידה, היה בכיר המבוקשים בשומרון, נהרג בהיתקלות עם כוחות צה"ל.
עלי עלאן, בכיר המבוקשים בכלל שטחי איו"ש, נהרג בהיתקלות עם כוחות צה"ל
עז א-דין שייח' ח'ליל, פעיל טרור בכיר בזרוע הצבאית של חמאס ונחשב למקשר בין מנהיגי חמאס בעזה לבין הנהגת הארגון בדמשק, נהרג מפיצוץ במכוניתו, שככל הנראה בוצע על ידי המוסד
עדנאן אל-ע'ול, נחשב ל"מדען הראשי" של חמאס.
אל-ע'ול הוא שריכז את הידע בתחום שיגור הרקטות, ואחראי לפיתוח ולשיגורי הניסוי של הקסאם, הוא גם הכין את מטעני הגחון שפוצצו טנקים ברצועת עזה.
נהרג על ידי צה"ל בירי לעבר מכוניתו באוקטובר 2004, בנוסף נהרג איתו עימאד עבאס ששימש כסגנו
סעיד עיסא ג'בר ציאם, אבי מנהרות התופת של חמאס.
נהרג בח'אן יונס ב-2005 מירי של צלף ימ"מ.
ד"ר נביל אבו סלמיה, בכיר בחמאס, נהרג בהפצצה על ביתו בניסיון לחסל את ראשי חמאס בשנת 2006.
עבד אל-מעאטי אבו דף, מאמן חבלה בכיר של חמאס, סייע בהכנתם ובאימונם של המחבלים מהחוליה שתקפה את מעבר קרני.
נהרג בפברואר 2006 בתאונת אימונים בעת שהעביר אימון טרור.
נאפז מנצור, פעיל חמאס מרפיח שהיה מעורב בפיגוע החדירה בכרם שלום שבמהלכו נחטף החייל גלעד שליט ביוני 2006. עוד היה מעורב בניסיון הפיגוע בפסח 2008 בו נפצעו שמונה חיילים.
נהרג במאי 2008 על ידי טיל שפגע במכוניתו.
הישאם פאיז אבו ליבדה, מזכיר לשכתו של ח'אלד משעל, ראש הלשכה המדינית של חמאס בדמשק.
ככל הנראה, נהרג על ידי המוסד, אולם חמאס טוען כי נהרג בתאונת דרכים.
מקורות סורים אישרו כי אבו ליבדה נהרג בתאונת דרכים בכביש חמס-דמשק.
עם זאת, הם הכחישו כי אבו ליבדה היה מנהל לשכתו של ח'אלד משעל וטענו כי היה ממונה על מגזר הסטודנטים של חמאס בדמשק.
הישאם אל-לבדאני, מזכיר לשכתו של ח'לאד משעל, ראש הלשכה המדינית של חמאס בדמשק.
נהרג ב-15 בספטמבר 2008 בעיר חומס שבצפון המדינה, הוא הוצא מרכבו על ידי אלמונים ונורה למוות לאור יום.
הפעולה יוחסה למוסד על ידי כלי תקשורת ערבים, אולם גורמי אופוזיציה סוריים ממפלגת הרפורמה של סוריה (ה-RPS) טוענים כי מדובר ככל הנראה במסר של המשטר הסורי למשעל, כדי לגרום להפסקת שיתוף הפעולה בין חמאס למשמרות המהפכה האסלאמית באיראן.
תאופיק ג'בר - מפקד משטרת חמאס ברצועת עזה - נהרג במסגרת מבצע עופרת יצוקה (דצמבר 2008).
השייח' ניזאר ריאן, פעיל ב"זרוע המדינית" של חמאס, מס' 3 בהנהגה, נהרג בינואר 2009 מהפצצה על ביתו במבצע עופרת יצוקה.
הוא אחיו של אסעד ריאן, פעיל בזרוע הצבאית שנהרג ב-2005.
סעיד סיאם, שר הפנים של חמאס, נהרג בתקיפת חיל האוויר הישראלי בבית אחיו ב-15 בינואר 2009 במסגרת מבצע עופרת יצוקה
עיאד סיאם, פעיל בכיר בחמאס ואחיו של סעיד סיאם, נהרג בתקיפת חיל האוויר הישראלי בביתו ב-15 בינואר 2009 במסגרת מבצע עופרת יצוקה.
כמאל רנאג'ה, פעיל בכיר בחמאס ואחראי חמאס ללוגיסטיקה של הברחת הנשק לעזה, נחשב לאחד מיורשיו של אל-מבחוח.
ראאד אל-עטאר, מפקד חמאס ברפיח, מהנדס חטיפתו של גלעד שליט, ואחראי להחזקתו בשבי.
נהרג בסיכול ממוקד במהלך מבצע צוק איתן.
מוחמד אבו שמאלה, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בדרום רצועת עזה.
מוחמד אל-ע'ול, אחראי על העברת הכספים בחמאס, נהרג בסיכול ממוקד במהלך מבצע צוק איתן
מוחמד א-זווארי, אחראי על פיתוח מל"טים בחמאס, נהרג ב-2016 בתוניסיה
פאדי אל-בטש, בוגר אוניברסיטה בעזה, מהנדס של חמאס, נהרג באפריל 2018 במלזיה.
חאמד חמדאן אל-ח'דארי, מפקד שטח בזרוע הצבאית של חמאס, ואחראי על העברת כסף מאיראן לעזה, נהרג בסיכול ממוקד ב-5 במאי 2019 במהלך ההסלמה בדרום.
אחמד בחר, יו"ר הפרלמנט הפלסטיני בעזה מטעם חמאס.
נהרג במלחמת חרבות ברזל ב-2023.
סאלח אל-עארורי, סגן ראש הלשכה המדינית של חמאס ומפקד הזרוע הצבאית של חמאס באזור יהודה ושומרון.
נהרג בסיכול ממוקד ב-2 בינואר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מרואן עיסא, סגן ראש הזרוע הצבאית של חמאס וחבר הלשכה המדינית של חמאס בעזה, לשעבר אחראי על יחידת המבצעים המיוחדים בחמאס.
נהרג בתקיפת מתחם תת-קרקעי במחנה הפליטים נוסייראת ב-11 במרץ 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
רווחי מושתהא, חבר הלשכה המדינית של חמאס בעזה.
נהרג בתקיפת מתחם תת-קרקעי בעיר עזה ב-23 ביולי 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
סאמח א-סראג', חבר הלשכה המדינית של חמאס בעזה.
ראפע סלאמה, הותקף במקום מסתור בח'אן יונס יחד עם ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם (הזרוע הצבאית של חמאס) מוחמד דף, באמצעות חמש פצצות במשקל של טונה אחת, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ראו גם: פעילי גדודי עז א-דין אל קסאם שנהרגו
חמאה היא מוצר חלב המופק בתהליך חיבוץ של שמנת, הרכיב השומני שבחלב.
החמאה משמשת בין השאר למריחה, טיגון, אפייה ותיבול ונחשבת למצרך מזון בסיסי ברחבי העולם.
החמאה עתירה בשומן רווי ונמנית בין המזונות התורמים לעלייה ברמות הליפופרוטאינים בדם.
נגזרות של המונח "חמאה" נפוצות בשמם של מגוון ממרחים עתירי שומן מן הטבע, כגון: חמאת בוטנים, חמאת שקדים, חמאת קקאו ועוד.
גם שמה של החומצה הבוטירית המופיעה בחמאה שהחמיצה, נגזר מן השם היווני לחמאה.
סכין חמאה מיועד למריחה של החמאה על לחם.
חומצות השומן שנמצאות בחלב מכונות זִבְדָּה (butterfat).
הזבדה מופיעה בחלב גולמי ובשמנת בצורת טיפות מיקרוסקופיות המורחפות בנוזל (קולואידים).
הטיפות עטופות בקרום המורכב מפוספוליפידים ומחלבונים שיוצרים דו-שכבה שומנית.
הקרום מונע מהטיפות להתאחד וליצור גושים גדולים.
אף על פי שניתן לייצר חמאה ישירות מחלב, מקובל להשתמש בשמנת כחומר גלם.
השמנת נוצרת מחלב גולמי שעומד בלא תזוזה במשך מספר ימים כשכבה שומנית והידרופובית שבה מרוכזת הזבדה אשר צפה מעל השכבה הנוזלית של החלב.
בייצור תעשייתי מאיצים את התהליך במידה רבה, ואף משפרים את יעילותו, על ידי מִפְרָדָה שהיא למעשה סַרְכֶּזֶת המפרידה את השמנת הקלה יותר.
החמאה עצמה מיוצרת במחבצה באמצעות נענוע השמנת עד קריעת הקרומים הפוספוליפידיים, כך שהזבדה מתאחדת לגוש אחד ויוצרת שכבה נפרדת משאר המרכיבים.
במפעלי מזון, החיבוץ נעשה במחבצת סיבוב, אמצעי ממוכן שמאפשר טלטול מבוקר של חומרי הגלם.
גוש הזבדה שנוצר בתהליך החיבוץ מורכב מגרגרי חמאה זעירים הצפים על פני השכבה המימית של השמנת שנקראת חובצה, ובה ניתן להשתמש כחלב דל שומן (חלב רזה).
הפרדת החמאה מנוזל החובצה נעשית תוך כדי סחיטת הנוזלים.
בדרך כלל מתבצע גם ייבוש בחימום של החמאה על מנת לאייד את שאריות הנוזלים.
בשלב הבא, הגרגרים "מעובדים", כלומר נלחצים ונילושים יחדיו.
בהכנה ידנית מסורתית מבוצע תהליך זה בעזרת לוחות עץ המכונים "מחבטי חמאה".
תהליך זה מצמק את החמאה למסה מוצקה ומפרק כיסים נסתרים של חובצה או של מים לטיפות זערוריות.
השומן בחמאה מופיע בשלוש צורות: זבדה גבישית (שעברה התגבשות), זבדה חופשית וטיפות זבדה שלא התאחדו.
במוצר הסופי, הבדלים בהרכב ובכמות היחסית של שלוש הצורות, גורמים למרקם שונה של החמאה.
כך, חמאה המכילה אחוז גבוה של שומן גבישי היא קשה יותר.
חמאה מסחרית מכילה כ-80% שומן וכ-15% מים, ולעומתה חמאה הנעשית בצורה מסורתית מכילה בדרך כלל פחות שומן ויותר מים.
צפיפות החמאה נעה בין 0.865 ל-0.912 גרם לסמ"ק, בהתאם לאופן הכנתה.
על-פי רישומי משרד החקלאות האמריקאי, 100 גרם חמאה מכילים 717 קלוריות, כולן שומניות, 81.11 גרם של שומן, מתוכם כ-51 גרם שומן רווי, ו-215 מיליגרם כולסטרול.
המשרד ממליץ על הפחתה מרבית של צריכת שלושת מרכיבים אלה במוצרי מזון.
הצרכן הישראלי צורך כ-1.25 גרם חמאה ליום בממוצע, כמות שמכילה כ-3 מיליגרמים כולסטרול וכגרם שומן, שמרביתו (כ-600 מיליגרם) שומן רווי.
מכיוון שעיקר השומן בחמאה הוא רווי, והיא אף מכילה כמויות משמעותיות של כולסטרול – גורמים המעלים את היחס LDL/HDL בדם – החמאה נחשבת בדרך כלל כגורמת לבעיות בריאות, במיוחד לטרשת עורקים ולמחלות לב.
במשך שנים ארוכות זכתה מרגרינה צמחית להמלצות חמות כתחליף מועדף לחמאה, משום שהיא מיוצרת משמנים הדלים בחומצות שומניות רוויות ואינה מכילה כולסטרול.
אך תהליך ההידרוגנציה שעובר השמן כדי להפכו למרגרינה, מעלה באופן ניכר את אחוז השומנים הרוויים במרגרינה, ואף מביא ליצירת תוצר לוואי מזיק – חומצות טראנס-שומניות.
מסיבות אלה, ההשקפה שלפיה מרגרינה עדיפה על חמאה, איבדה מאחיזתה בקרב התזונאים, וכיום קיימת מחלוקת לגבי ההעדפה בין השתיים.
עם זאת, ישנה הסכמה די רחבה כי גם מרגרינה וגם חמאה מעלות את היחס LDL/HDL בדם, ותורמות בכך לעלייה בסיכון לתחלואה בטרשת עורקים, במחלות לב, ובשבץ.
רוב התזונאים כיום ממליצים להמעיט בצריכה הן של מרגרינה והן של חמאה.
לאחרונה פותחו תחליפי מרגרינה וחמאה מסוג חדש, אשר אינם מכילים כלל כולסטרול, שומן מוקשה, או שומן טראנס, ואף דלים בשומן רווי.
חמאה מכילה מעט מאוד לקטוז, כך שצריכה מתונה של חמאה אינה אמורה להוות בעיה בעבור אלו הלוקים באי-סבילות ללקטוז.
יחד עם זאת, על אנשים הסובלים מאלרגיות לחלב להימנע מצריכת חמאה, שכן היא כוללת כמות רבה של חלבונים מעוררי אלרגיות העלולים לגרום לתגובה אלרגנית.
קודם לפיתוח שיטות הייצור התעשייתיות המודרניות, לרוב הייתה השמנת נאספת מכמה מחלבות הרחוקות זו מזו.
כתוצאה מכך, בזמן זה התיישנה השמנת במשך מספר ימים עוד בטרם החיבוץ, ועל-כן הייתה מותססת במידת מה עוד קודם שהחל תהליך הפיכתה לחמאה.
חמאה מסוג זה, העשויה משמנת מותססת, מכונה גם "חמאה חמוצה" (cultured butter).
במהלך ההתססה מוחמצת השמנת באופן טבעי כאשר חיידקים הופכים את סוכרי החלב (לקטוז) לחומצה לקטית.
בתהליך זה מופקים מרכיבי ריח ובהם דיאצטיל, המעשירים את המוצר בטעם "חמאתי" ומלא יותר.
כיום, חמאה זו נעשית לרוב משמנת מפוסטרת והתססתה נעשית באופן מלאכותי בעזרת חיידקים מסוג לקטוקוקוס (סטרפטוקוקוס לקטיס) יחד עם לויקונוסטוק.
שיטה אחרת להכנת חמאה חמוצה, פרי פיתוח משנות ה-70 של המאה ה-20 היא הפקת החמאה משמנת טרייה והוספת תרביות חיידקים וחומצה לקטית לאחר סיום החיבוץ.
בשיטה זו, משתפר טעמה של החמאה כאשר היא מאוחסנת במקום קר, והטעם מתפתח בה עם הזמן.
השיטה יעילה יותר עבור יצרנים תעשייתיים משום שהחזקה ארוכה של השמנת לפני הכנת החמאה מצריכה מקום רב יותר מהנדרש לאחסון חמאה מוכנה.
ניתן לחקות את טעם החמאה החמוצה על ידי הוספת חומצה לקטית וחומרי טעם מבלי להוסיף תרביות חיידקים.
תהליך זה מהיר יותר ואף יוצר ומדמה את טעמה של החמאה החמוצה ללא תסיסה של ממש.
כיום, מוצרי חלב מפוסטרים על פי רוב במהלך הייצור על מנת להשמיד חיידקים פתוגניים, ומיקרואורגניזמים אחרים.
חמאה העשויה משמנת מפוסטרת טרייה מכונה "חמאת שמנת מתוקה" (sweet cream butter).
ייצור חמאה משמנת מתוקה התחיל בראשונה להתפשט במהלך המאה התשע עשרה, עם פיתוחן של שיטות קירור ושל שיטות מכניות להפרדת שמנת מחלב.
חמאה המיוצרת משמנת לא מפוסטרת נקראת כיום "חמאה משמנת גולמית".
חמאה זו נושאת טעם "נקי" יותר, בלא שיירי טעם של חלב מבושל שתהליך הפסטור מותיר פעמים רבות.
באירופה ישנה העדפה ברורה לחמאה חמוצה, בעוד שחמאת שמנת מתוקה שולטת בשוקי ארצות הברית ובריטניה.
לפיכך, בארצות הברית מכונה לעיתים חמאה חמוצה בשם "חמאה בסגנון אירופאי".
חמאה משמנת גולמית כמעט שאינה זמינה בארצות הברית ואף באירופה תפוצתה דלה למדי.
מספר "חמאות קלות למריחה" פותחו במרוצת השנים; חמאות אלה נותרות רכות גם בטמפרטורות נמוכות ועל כן נוחות לשימוש מיד עם הוצאתן מן המקרר.
חלקן בעלות מרקם שומני שונה בשל טיפול כימי הנעשה למוצר הסופי.
רכותן של אחרות היא תוצר התאמה מיוחדת של מזון בעלי-החיים המניבים את החלב שממנו מיוצרת החמאה, ובמקרים אחרים מוחדרים שמנים צמחיים אל תוך החמאה במטרה לרככה.
"חמאה מוקצפת" היא מוצר שתוכנן כך שמריחתו תהיה נוחה במיוחד והיא מיוצרת על ידי הוספת גז אדיש כימית, דוגמת חנקן לחמאה.
השימוש בגז אדיש להקצפה ולריכוך נעשה משום שאם היו מוסיפים אוויר רגיל המכיל חמצן, היה הדבר גורם לתהליכי חמצון המאיצים רקבון.
"חמאה מזוקקת" (clarified butter) היא חמאה שכמעט כל מוצקי החלב והמים שבה הוצאו ממנה, בהותירם זבדה טהורה כמעט לגמרי.
חמאה מזוקקת מיוצרת על ידי חימום עד לנקודת ההתכה ואז השארתה לצינון.
לאחר מכן, הרכיבים הנותרים מופרדים על-פי צפיפותם.
בחלק העליון מצטברים חלבוני מי גבינה היוצרים מרקם שאותו ניתן להסיר, והתוצאה היא זבדה הנמזגת מהכלי בהותירה מאחוריה מים וקזאינים הדבוקים לתחתית.
"גהי" (Ghee) הוא סוג של חמאה מזוקקת המובאת לטמפרטורות גבוהות (120 מעלות צלזיוס) לאחר שהמים מתאדים, ובכך מוצקי החלב משחימים.
תהליך זה מעשיר את טעמה של הגהי, וגם מייצר נוגדי חמצון המסייעים להגנת הגהי מפני ריקבון לזמן ממושך מהרגיל יחסית לחמאות אחרות.
בשל כך, עשויה חמאת הגהי להשתמר במשך שישה עד שמונה חודשים בתנאים רגילים.
החמאה על גרסותיה השונות ניתנת להמלחה, באופן המגוון את טעמה ומאריך את חיי המדף שלה.
חמאות מומלחות כוללות מלח גרגרי או מי מלח שמוספים במהלך תהליך הייצור.
אומות המבכרות חמאה משמנת מתוקה נוטות גם להעדיף חמאה מומלחת; אפשר שהדבר משקף את סלידתם מטעמה של החמאה החמוצה.
בנוסף לתיבול החמאה, משמש המלח אף כחומר משמר משום שהוא יוצר עקה אוסמוטית המעכבת את התפתחותם של חיידקים המחמיצים את החמאה.
היבט חשוב נוסף של תהליך הייצור הוא שיעור הזבדה במוצר הסופי.
בארצות הברית, כל המוצרים הנמכרים תחת השם "חמאה" חייבים להכיל שיעור מזערי של 80% זבדה ממשקלן; רוב החמאות האמריקאיות כוללות רק מעט יותר מכך, 81% בממוצע.
חמאות בסגנון אירופאי לרוב תהיינה בעלות שיעור גבוה יותר, עד 85% זבדה.
מוצא המילה העברית "חמאה" בשפה השמית הקדומה שממנה כנראה התפתחה העברית.
אף בתנ"ך מקומה לא נפקד, והיא מבטאת שם לא רק סוג של מזון, אלא גם מציינת שפע וברכה ("חמאת בקר וחלב צאן", ) ומסמלת את הטוב ("חמאה ודבש יאכל", ).
ב רואה ישעיהו הנביא בחמאה סמל לימים קשים, בהם ימשלו בארץ עדרי הצאן האופייניים למדבר הצחיח, והם יפיקו חמאה רבה שתחליף את החיטה והשעורה כמזון עיקרי.
היא שימשה אף לכיבוד אורחים, כמאכל איכותי במיוחד.
כך כיבד אברהם את שלושת המלאכים (), וכך כיבדה יעל את סיסרא ().
לאורך ההיסטוריה, שימשה החמאה כמזון, מוצר קוסמטי ותרופה.
על מנת להפיק חמאה מהשמנת, צריך לבצע חיבוץ.
בעבר הייתה המחבצה כלי פשוט עשוי חרס, עץ או עור.
ייצורה של החמאה כלל בעת העתיקה הנחה של כלי חלב והמתנה לציפת השמנת לחלקו העליון.
השמנת נאספה מעל פני החלב.
השמנת החמיצה, והלקטוז שבה הפך לחומצה לקטית בעזרת חיידקים.
בשיטות שונות, טולטלה השמנת, כלומר עברה חיבוץ, וכך יוצרה החמאה.
חמאה שהופקה בשיטה זו מוגדרת כחמאה חמוצה, בניגוד לחמאה מתוקה או חמאת שמנת מתוקה, אשר מיוצרת משמנת שלא החמיצה.
לאור העובדה שאפילו נענוע מקרי עשוי להפוך שמנת לחמאה, סביר להניח שהחמאה נתגלתה עוד בימי קדם, אפשר שבאזור מסופוטמיה במהלך האלף ה-9 לפנה"ס.
החמאה הראשונה נוצרה ככל הנראה מחלב כבשים או עיזים; ביות הבקר, לדעת חוקרים מסוימים, התרחש מאוחר יותר.
שיטה מסורתית לחביצת חמאה, שעודה בשימוש בחלקים מסוימים של אפריקה והמזרח התיכון, מודגמת בתמונה, אשר צולמה בארץ ישראל בשנת 1914. נאד עשוי עור של עז ממולא בחלב עד כדי חציו, מנופח באוויר ונחתם.
הנאד נתלה בעזרת חבלים על חצובת מקלות, ומנוענע הלוך ושוב עד ליצירת החמאה.
החמאה הייתה ידועה לבטח בתרבויות העתיקות של אגן הים התיכון, אך לא נראה שהייתה אז מזון נפוץ, במיוחד ביוון העתיקה וברומא העתיקה.
באקלים הים-תיכוני החם, חמאה שאיננה צלולה הייתה נמסה עד מהרה – בניגוד לגבינה למשל, ועל כן לא הייתה זו שיטה מעשית לניצול מעלותיו הטובות של החלב.
אנשי יוון ורומא החשיבו ככל הנראה את החמאה למזון היאה יותר לברברים הצפוניים.
מחזה שכתב המשורר המבדח אנאקסנדרידס מתייחס בחטף לתראקים כ-boutryophagoi, "זוללי-החמאה", ואילו בספר "תולדות הטבע" פרי עטו של פליניוס הזקן נכתב כי החמאה היא "העדינה שבמאכלי האומות הברבריות", בטרם הוא מוסיף ומפרט את תכונותיה הרפואיות.
ההיסטוריון והבלשן אנדרו דולבי טען שעל פי רוב, החמאה הנזכרת בטקסטים הקדומים מן המזרח התיכון היא בעצם גהי.
הגהי מוזכרת ב"שיוט בים האריתריאי" בתור סחורה טיפוסית בים הערבי במאה הראשונה לספירה, והגאוגרף היווני סטראבון מתאר אותה כמוצר מחצי האי ערב ומסודאן.
בהודו, הייתה הגהי סמל טהרה ותשורה לאלים – במיוחד עבור אגני, אל האש ההינדי – במשך למעלה מ-3,000 שנה; אזכורים לטבעה הקדוש של הגהי מופיעים פעמים רבות בריג ודה, מסביבות 1500–1200 לפנה"ס.
סיפורו של הילד קרישנה הגונב חמאה, נותר סיפור ילדים רווח אף בימינו אנו.
למן שחר ההיסטוריה, היו לגהי בהודו שימושים כפריט טקסי למילוי מנורות קדושה ואבוקות אבל, לצד שימוש כמזון.
בימי הביניים, פריטים שבירים הועברו תוך שימוש בחמאה כחומר אריזה והגנה.
הם הוכנסו לחמאה נוזלית פושרת אשר התמצקה בהתקררה, והגנה על המוצרים השבירים.
בהגעה ליעד, חוממה שוב החמאה ונשפכה.
מקור המילה האנגלית לפרפר (butterfly) באמונה טפלה מימי הביניים, שמכשפות הופכות לפרפרים כדי לגנוב חמאה או שמנת מאיכרים.
האקלים הקריר בצפון אירופה מאפשר לחמאה להחזיק מעמד זמן רב יותר בטרם תימס.
יצוא החמאה בסקנדינביה הוא הוותיק באירופה, למן המאה ה-12 לכל המאוחר.
עם נפילת רומא ובמשך רוב ימי הביניים, הייתה החמאה מזון נפוץ בכל רחבי אירופה, ועם זאת בעל מוניטין נמוכים במידת מה; ניזוניה העיקריים היו איכרים.
אט-אט היא הייתה למקובלת יותר על המעמדות הגבוהים, במיוחד כאשר, בראשית המאה ה-16, התירה הכנסייה הקתולית את אכילתה במהלך צום הלנט.
מאכל לחם וחמאה היה מאז למחזה נפוץ בקרב מעמד הבורגנות החדש, והאנגלים בפרט זכו למוניטין רב על שום השימוש הרב שעשו בחמאה המומסת כתבלין לבשר ולירקות.
בכל ארצות הצפון הרחוק של אירופה – אירלנד, סקוטלנד, איסלנד וסקנדינביה – נעשה בחמאה שימוש באופנים שכיום הם נדירים למדי.
כך למשל, היא הייתה מוכנסת לחביות ונקברת באדמת כבול, לעיתים למשך שנים.
"חמאת כבול" שכזו מפתחת טעם חזק בעודה מתיישנת, אך נותרת אכילה, בעיקר הודות לסביבה הקרה של אדמת הכבול.
חביות חמאה קבורות הן ממצא ארכאולוגי נפוץ באירלנד בימינו.
שיטה זו הייתה נפוצה ביותר באירלנד של המאות ה-11 עד ה-14.
צרפת, כאירלנד, נודעה בחמאתה המשובחת, בעיקר במחוזות נורמנדי וברטאן.
עד שנות ה-60 של המאה ה-19, נעשתה החמאה למצרך כה מבוקש בצרפת עד שהקיסר נפוליאון השלישי הציע סכום גבוה כפרס בעבור המצאת תחליף זול לחמאה.
בשנת 1869, תבע כימאי צרפתי את הפרס על המצאת המרגרינה.