tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יותר מכך, לוחות השריון הנוספים והאביזרים שהוספו למכונית על ידי השירות החשאי, גרמו למכוניות הנשיאותיות הקודמות עומסים מעבר ליכולותיהן וכתוצאה מכך התקצרו חייהם של מערכות התמסורת והבלמים.
המכונית הנשיאותית של הנשיא בוש עוצבה במקום זאת במלואה על ידי זרוע המחקר והפיתוח של ג'נרל מוטורס בדטרויט כדי לענות על הדרישות של השירות החשאי.
ההשערה היא שמכוניתו של בוש הייתה מדגם קדילאק דה-וויל שלמעשה התבסס על מרכב של מכוניות Sport utility vehicle של ג'נרל מוטורס כמו שברולט סברבן, GMC יוקון וקדילאק אסקלייד.
מכונית זו צוידה בדלתות משוריינות בעובי 13 ס"מ ובזכוכית משוריינת שעקב עובייה היא חוסמת חלקים של הספקטרום הנראה.
בין המרכיבים המשוערים של המכונית נמנים תא נוסעים עם אספקת אוויר נפרדת, צמיגים חסיני תקר ומנוע בנפח 7.44 ליטרים.
אביזרים שדבר קיומם אושר הם מחליף תקליטורים ל-10 תקליטורים, שולחן עבודה מתקפל ומושבים אחוריים מתכוונים עם מנגנון עיסוי וכריות גמישות.
משקלה המשוער של מכונית נשיאותית זו היה 6.4 טון וכינויה היה "החיה" (The Beast), כינוי שהמשיך גם לתקופת נשיאותו של ברק אובמה.
בנסיעותיו מחוץ לוושינגטון או מחוץ לארצות הברית השתמש בוש באחת משתי המכוניות המשוריינות, שהוטסו ליעדי נסיעותיו על ידי מטוסי C-5 גלקסי או בואינג C-17 גלובמאסטר III, אחת לשימוש ואחת לגיבוי.
בביקורו של בוש ברומא ב-2007 התרחשה תקלה למשך 5 דקות באחת ממכוניותיו ולאחר הגעתו של הנשיא ליעד הוא הועבר למכונית הגיבוי.
לעיתים עשה בוש שימוש בכלי רכב שהיו זמינים כבר ביעד נסיעתו, כמו מאגר כלי הרכב של השגרירות האמריקאית המקומית או בכלי רכב צבאיים, במקום להטיס את המכונית הנשיאותית לארץ היעד.
ב-2005 חשף ממשל בוש את קיומו של זוג מכוניות נשיאותיות חדשות המבוססות על מכונית קדילאק DTS, קדילאק DTS המכונית הנשיאותית של המדינה.
באופן דומה לקודמותיהן ולאלה שבאו אחריהן, מכוניות אלו נבנו על מרכב של משאית ובוצעו בהן התאמות כמו הרכבת שריון בעובי 15 ס"מ, צמיגים חסיני תקר וזכוכית משוריינת עבה במיוחד.
אף על פי שעם השבעתו ב-2009 של הנשיא אובמה הוכנסו לשירות מכוניות נשיאותיות חדשות, אלה משנת 2005 עדיין משמשות לגיבוי לצי הרכב החדש.
נשיא ארצות הברית לא נוסע בשום אופן במכונית שלא נמנית עם צי הרכב הממשלתי האמריקאי בעת סיוריו מעבר לים.
המכונית הנשיאותית ששירתה בתקופת נשיאותו של ברק אובמה נכנסה לשירות ב-20 בינואר 2009 ומשימתה הראשונה הייתה הסעתו של הנשיא במורד שדרת פנסילבניה אל מצעד ההשבעה שלו.
מכונית זו, מתוצרת קדילאק, לא הייתה בנויה על בסיס שום דגם רגיל של החברה, אף על פי שהורכבו עליה סבכת גריל בעלת מרקם כפול וסמל קדילאק בגודל של צלחת שמאפיינים את העיצוב של דגמי קדילאק CTS וקדילאק אסקלייד.
הפנסים הקדמיים והאחוריים זהים לדגמים אחרים של קדילאק.
אנטון גודווין מבלוג הרכב של אתר CNET ציין שההשערה היא שהמכונית הנשיאותית מבוססת על מרכב של GMC TopKick.
אם נכון הדבר, העריך גודווין שהמכונית צוידה במנוע בנזין Vortec V8 בנפח 8.1 ליטר או במנוע דיזל V8 Duramax טורבו בנפח 6.6 ליטר.
המגזין Autoweek שיער שהמכונית הנשיאותית מונעת במנוע בנזין.
אף על פי שאין מידע על כך, ההשערה היא שמשקלה של המכונית הנשיאותית היה גבוה הרבה יותר מזה של קודמתה בשל העובדה שהיא צוידה בצמיגי Goodyear המשמשים בדרך כלל למשאיות בינוניות.
ההשערות בנוגע למשקל המכונית נעות בין 6.8 טון לבין 9.1 טון.
בכל אופן, משקל זה מאט מאוד את מהירותה של המכונית שיכולה להגיע למהירות מרבית של 97 קמ"ש וצריכת הדלק שלה נע בין 29 ל-64 ליטרים ל-100 ק"מ.
ההערכות בנוגע לעלותה של המכונית הנשיאותית נעות בין 300,000 דולר, לבין 1.5 מיליון דולר.
המכונית הנשיאותית מתוחזקת על ידי השירות החשאי.
על גבי דלתות המכונית הנשיאותית לא ניתן היה להבחין בחורי מנעול.
האופן בו דלתות הנוסעים שלה נפתחו הוא סוד הידוע רק לשירות החשאי.
היא צוידה בחלונות מזכוכית משוריינת בעובי של 130 מ"מ, בצמיגים חסיני תקר (Run-flat tire) והחלל הפנימי שלה אטום ב-100% כהגנה על יושביה מפני מתקפה כימית.
המכונית צוידה ברקטות נגד טנקים, באמצעי לראיית לילה, בתותח לגז מדמיע, במכלי חמצן פנימיים, במכל דלק משוריין שחללו הפנימי ממולא בחומר מוקצף למניעת התפוצצות, ברובי שוטגאן ואספקת דם מסוג הדם של הנשיא.
המכונית מסוגלת גם לירות רימוני עשן כאמצעי נגד לנשק נגד טנקים.
עובי דלתות המכונית הוא 20 ס"מ.
על פי דוברת ג'נרל מוטורס, ג'ואן ק.
פנק תיאר את הניגודיות של הרכב.
בעוד הנשיא מבודד מהעולם החיצון באמצעות שריון וזכוכית משוריינת, הוא יכול להפעיל בקצות אצבעותיו אמצעי תקשורת מהסוג המעולה ביותר, כולל טלפונים ניידים, מכשירים בתקשורת לוויין וגישה בלתי מוגבלת לאינטרנט.
ב-2013 הותקנו על המכונית הנשיאותית לוחיות רישוי של העיר וושינגטון, שכמו כל לוחיות הרישוי של רכבי העיר נושאות את הכיתוב "מיסוי ללא ייצוג" בהתייחס למעמדו המיוחד של מחוז קולומביה שבו שוכנת העיר, שאינו שולח נציגים לקונגרס של ארצות הברית.
החל מהשנים האחרונות של המאה ה-20 נוהג השירות החשאי להשמיד את המכונית הנשיאותית לאחר הוצאתה משירות.
סוכני השירות החשאי עושים לשם כך שימוש בכלי נשק ובחומרי נפץ, וזאת משתי סיבות.
הסיבה הראשונה היא לבדוק את עמידותה של המכונית כנגד אמצעים אלו והסיבה השנייה היא למנוע את חשיפת סודות המיגון של המכונית.
נסיעותיהן של שיירות הרכב הנשיאותיות הן מבצעים מורכבים.
בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש מנתה השיירה הנשיאותית עד 12 כלי רכב.
בתקופת נשיאותו של ברק אובמה מנתה השיירה בין 30 ל-45 כלי רכב.
השיירה הנשיאותית כוללת כלי רכב רבים בנוסף למכונית הנשיאותית: רכבי משטרה המובילים את השיירה ומפנים את צירי התנועה, כלי רכב להסעת סוכני השירות החשאי, רכב ללוחמה אלקטרונית, כלי רכב להסעת צוותו של הנשיא, צוות לתקיפת נגד, רכב לצוות טיפול בחומרים מסוכנים וצוות תקשורת של הבית הלבן.
לשיירה מצטרפים גם כלי רכב של צוותי העיתונות, אמבולנס, רכב כיבוי אש וכלי רכב נוספים.
המכונית הנשיאותית מתוחזקת על ידי השירות החשאי בעוד ששאר כלי הרכב בשיירה הנשיאותית מתוחזקים על ידי המשרד הצבאי של הבית הלבן.
השימוש בתעבורה באמצעות מסוק המארין 1 מועדף על פני הסעת הנשיא באמצעות שיירת הרכבים, עקב הקשיים בארגון זו האחרונה.
המכונית הנשיאותית המכונה "השיירה" (Кортеж) היא רכב השרד של נשיא רוסיה.
הדגם הנוכחי של המכונית הנשיאותית הוא רכב מיוחד מדגם Aurus Senate, מותג רכב רוסי לרכבי שרד, שנחשף לראשונה בטקס השבעת נשיא רוסיה, במאי 2018. הדגם פותח על ידי מכון NAMI לפיתוח כלי רכב ונקרא רשמית בשם "מודל הפלטפורמה המאוחדת"
במוסך הנשיאותי ישנם גם כלי רכב מיוחדים מתוצרת מרצדס (דגם Mercedes-Benz S 600 Guard Pullman שנבנה על שלדת משאית בינונית) .
המכונית מצוידת באמצעים רבים להצלת חיים, להגנה ולהתקפה והיא בנויה על פי הסטנדרטים של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה.
כאשר הנשיא נוסע ברכב מצויים בהישג ידו אמצעי תקשורת מודרניים.
מספר לוחית הרישוי הנשיאותית, В776УС77, נחשף במאי 2018.
המנהיג הרוסי הראשון להשתמש ברכב במסגרת תפקידו היה קיסר רוסיה ניקולאי השני שהשתמש ברכב Delaunay-Belleville 70CV משנת 1908 ועד לקריסת האימפריה.
ראש ממשלת המעבר הרוסית אלכסנדר קרנסקי נע ברכב Turcat-Méry.
נשיאי רוסיה (ומנהיגי ברית המועצות קודם לכן) החלו את השימוש במכוניות בראשית המאה ה-20, כשהרכב הראשון היה רכב רולס-רויס דגם רולס-רויס סילבר גוסט (Rolls-Royce Silver Ghost) משנת 1922 ששימש את ולדימיר לנין.
סטלין התנייד ברכב מדגם זיס 101. מרבית מנהיגי ברית המועצות נעו ברכבי זיל ובדגם הלימוזינה ZIL-41047 (כיום רק 2 לימוזינות כאלה הן בשימוש ומשמשות רק את משרד ההגנה הרוסי עבור הטקסים הצבאיים ומצעדי יום הניצחון).
נשיא רוסיה בוריס ילצין נע ברכב מרצדס בנץ מדגם S קלאס W140, הרכב צויד באמצעי תקשורת מתקדמים והיה חסין ירי.
לצורך נסיעות לחו"ל היה הרכב מועמס על מטוס האיליושין Il-76. ברכב מדגם דומה השתמש גם דמיטרי מדבדב בתקופת כהונתו בשנים 2008–2012. פוטין, לעומת זאת, נטה להשתמש בדגמי פולמן גארד 600 היוקרתיות.
בשנת 2012 החלה חברת זיל בייצור לימוזינה נשיאותית חדשה, אך רבים טענו שהעיצוב דמה באופן מחשיד לדגם הלימוזינה הסובייטית ZIL-41047 המיושנת והרכב נזנח לטובת עיצוב מחודש ללימוזינה נשיאותית שעוצב בשיתוף פעולה עם מכון NAMI המסייע בפיתוח לימוזינה נשיאותית חדשה ובשיתוף פעולה עם יצרני רכב יוקרה.
המכונית עברה נסיעות מבחן במהלך שנת 2016 באוטודרום של שירות האבטחה הפדרלי שבמחוז מוסקבה ונחשפה בטקס ההשבעה לנשיאות רוסיה בשנת 2018.
שיירות הרכבים הנשיאותיות של סוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 מונות עשרות כלי רכב בנוסף למכונית הנשיאותית וכוללות בין השאר רכבי אבטחה, כלי רכב לטיפול ופינוי רפואי, רכבי עיתונאים ורכבים לפינוי צירי התנועה.
רכבי הליווי הן רכבי מרצדס, רכבי פולקסווגן ורכבי BMW מסדרת 5. צי הרכבים הנשיאותי מנוהל ומאובטח על ידי "המוסך למטרות מיוחדות" של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה.
רכבי השרד הנשיאותיים נקראים על שם מגדלי הקרמלין.
כך למשל הרכב הנשיאותי העיקרי, זה שפוטין נסע בו בטקס השבעתו, במאי 2018, נקרא בשם "סנאט" (על שם ארמון הסנאט בקרמלין), רכבי הליווי של האבטחה (שאף הם מיוצרים על ידי Aurus) נקראים בשם "ארסנל", על שם מגדל התחמושת של הקרמלין.
המכון לרפואה ימית (מר"י) הוא יחידה של חיל הים הישראלי הנמצאת בבסיס חיפה המבצעת טיפולי תא לחץ צבאיים ואזרחיים בגזרת הצפון.
הפעלת לוחמים בתווך התת-מימי מחייבת מידע רב והוראות ברורות עד גבול היכולת.
מדי פעם קורות תקלות המחייבות טיפול מיידי בשיטה מיוחדת שגובשה במחקר ונוסתה בהצלחה.
אזרחים העוסקים בצלילה להנאתם מגזימים לעיתים ומגיעים למצב של נפגע צלילה.
חיל הים מפעיל לוחמים בתווך התת-מימי בשלושה תחומים עיקריים:
בצוות צוללת - צוללנים חייבים לדעת ולתרגל מצבי חילוץ מצוללת שקועה בעומק משתנה.
שיטת החילוץ מצוללת מביאה את הנחלצים למצב של נפגעי צלילה המחייבים טיפול מיידי.
צוללים פושטים- הפעילות התת-מימית הנדרשת מהלוחמים כוללת תקיפה בנמלי אויב, פשיטות קומנדו שמחייבות מעבר בצלילה.
צוללים הגנתיים – הנדרשים לבדוק את הנמל ותחתיות כלי השיט להגנה מתקיפות קומנדו ימי של האויב.
צוללי עבודות תת-מימיות בתחתיות כלי שיט וביסודות המשוקעים של המעגנים, עבודות שונות בלב הים ובעומקים גדולים, חיפוש גופות אנשים שטבעו או טייסים שנטשו למים ומטוסם שקע.
כולל השפעות עבודה במשך זמן ארוך מתחת למים בעומקים השונים תוך הפעלת ציוד המיועד לכך.
בפעילויות האלה נמצא הצולל בתווך עוין לגוף האדם.
לשם כך פותחו שיטות עבודה שמאפשרות תפקוד.
המצב הוא גבולי בכל חריגה יש השפעות פיזיולוגיות, ורפואיות שונות שיש להתכונן אליהן, ברמה של מניעה וברמה טיפולית.
מפקד המכון הוא קצין בוגר עתודת רפואה בדרגת סא"ל.
סגל המכון מונה כ-40 אנשי צוות: רופאים, אחים, חובשים וטכנאי תא הלחץ אשר תופסים כוננות במשך כל שעות היממה לטיפולים בתא הלחץ.
המכון עומד בקשר מקצועי עם יחידות תאי הלחץ במרכז רפואי יצחק שמיר בצריפין, בית חולים אלישע בחיפה והמרכז הרפואי יוספטל באילת.
המדור לרפואה תת-מימית שהיה קיים עד 1975, ושעליו פיקד ד"ר בני פלד, שודרג על ידי מפקדו ד"ר יהודה מלמד כמכון הלאומי לרפואת צלילה ולרפואה היפרברית.
המכון נעשה מוסד קליני מחקרי בתחומי רפואת הצלילה, הפיזיולוגיה והרפואה ההיפרברית.
המכון הוכר ככזה על ידי משרד הבריאות בשנת 1982. קיבל הכרה בין לאומית כעומד בשורה הראשונה של מוסדות בתחום זה בעולם.
מפקדי חיל הים הכירו בחשיבות המכון לרפואה ימית בכל הנושאים התת-מימיים וקיבל את ותמיכתם לפי הצורך.
בשיתוף פעולה עם מפקדי שייטת 13 ומפקדי שייטת הצוללות הגדרו תפקידי המכון לרפואה ימית ונקבעה מסגרתו המקצועית.
בשיתוף עם פרופ' שמעון בורשטיין מבית החולים רמב"ם הורחב הטיפול בתא לחץ גם להוריות טיפול שאינן קשורות בצלילה.
בתמיכתו של תא"ל ד"ר ערן דולב, שהיה קצין רפואה ראשי, הכיר משרד הבריאות בשנת 1982 במכון לרפואה ימית של חיל הים ובשיתוף בית החולים רמב"ם כמכון הלאומי לרפואת צלילה ורפואה היפרברית ובהמשך לכך קיבל המכון הכרה בין לאומית.
ב-1986 כתבו ד"ר יהודה מלמד, סגנו ד"ר דני שרמן פרופ' שמעון בורשטיין את הוריות הטיפול בתא לחץ.
הייתה זו הפעם הראשונה בה נכתבו הוריות כאלו, חמש-עשרה במספר שנכנסו לסל השירותים, הוריות אלה קיבלו ב-1994 תוקף ונכללו בחוק הבריאות הממלכתי.
ההוריות הללו קימות בסל הבריאות עד היום וקופות החולים השונות מחויבות לממנן למטופלים.
בשנת 1993 קיבל המכון הוקרה על תרומתו למדע הרפואה וזכה בפרס אלקלס מטעם הקרן הקיימת.
מפקדי המכון לרפואה ימית+דרגה ושםתקופת הפיקודנושאים לציוןתמונהאל"ם ד"ר יהודה מלמד 1974–1995 סא"ל ד"ר אבי צ'ופק סא"ל ד"ר אמיר אברמוביץ' סא"ל ד"ר יוחאי אדיר סא"ל ד"ר יואב יניר סא"ל ד"ר רונן בר 2014–2019 סא"ל ד"ר ינון מצליח 2019–2021 סא"ל ד"ר אורלי קנול 2021 -
רותי אליאב, רופא בעולם הדממה, במחנה 1980
אלינא קרמר, טיפול בלחץ גבוה, הלחץ שעושה רק טוב, 'בין גלים' ינואר 2014
המכונאי 2: תחייה הוא סרט קולנוע מסוג מותחן-אקשן מ-2016 בבימויו של דניס גנסל.
הסרט נכתב בידי פיליפ שלבי וטוני מושר על פי סיפור של שלבי ובריאן פיטמן.
זהו סרט ההמשך לסרט המכונאי מ-2011, שהיה גרסה מחודשת של הסרט המכונאי בעל אותו השם מ-1972. בסרט מככבים ג'ייסון סטיית'האם, ג'סיקה אלבה, טומי לי ג'ונס ומישל יאו.
הסרט הוצג בבכורה בהוליווד ב-22 באוגוסט 2016 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 באוגוסט 2016. הוא קיבל ביקורות שליליות וגרס Grossed דולר אמריקני ברחבי העולם.
לאחר שזייף את מותו, ארתור בישופ כבר חי חיים שקטים ושלווים בריו דה ז'ניירו תחת השם סנטוס.
אישה בשם רנה טראן, היודעת על זהותו האמיתית, מסבירה לו כי המעסיק שלה רוצה שהוא יחסל עבורו שלוש מטרות ולהציג את מוות המטרות כתאונות.
כשבישופ רואה שכירי החרב של רנה מחכים בקרבת מקום, בישופ בורח מהמקום, ולאחר מכן בורח מברזיל לתאילנד.
הוא משתכן בצימר בחוף האי של חברתו, מיי, ולאחר בדיקה מסיק שטראן עובדת עבור ריי קריין.
בישופ וקריין היו יתומים שגדלו יחד, אך מאוחר יותר נמכרו לעבריין והתאמנו כלוחמים.
בישופ ברח מהעבריין והשאיר את קריין מאחוריו, וקריין מחפש נקמה.
זמן קצר לאחר מכן, אישה חבולה בשם ג'ינה תורן, ניגשת למיי בבקשה לקבל ערכת עזרה ראשונה לפני שתחזור לסירה העוגנת בקרבת מקום.
מיי צופה בתורן מוכה בידי אדם על היאכטה ומיד קוראת לבישופ לעזור לתורן.
בישופ ומיי הצילו את תורן מהאיש, אבל בזמן ההמולה, האיש מוכה בראשו על הציוד של הסירה ומת במקום.
לאחר שלא מצא שום מסמכים המספרים על זהותו של האיש, בישופ שורף ומטביע את היאכטה.
בעוד מיי מטפלת בפציעותיה של תורן, בישופ מגלה כי תורן גם היא קשורה לקריין, ומאמין שקריין צופה שהוא יתאהב בה; ואז קריין היה חוטף אותה וכך יגרום לבישופ לבצע עבורו התנקשויות.
כשהוא מספר בכעס לתורן על התאוריה שלו, היא מגלה שקריין איים להרוג ילדים חסרי-כל במקלט הילדים בקמבודיה בו עבדה, אלא אם כן היא תיקח חלק במשימתו.
בימים שלאחר מכן בישופ הכיר את תורן לעומק, התאהב בה ואף קיים איתה יחסי מין, אבל כצפוי, שכירי החרב של קריין הגיעו זמן קצר לאחר מכן וחטפו את השניים.
תורן נלקחת ליאכטה הפרטית של קריין, בעוד בישופ מובא לקריין עצמו, שם הוא מכריח אותו לבצע עבורו שלוש התנקשויות במתחריו אחרת יהרוג את תורן, בזמן שהוא מבטיח לו את המשאבים הנדרשים כדי לבצע אותן.
היעד הראשון של בישופ הוא מצביא ועריץ אפריקאי בשם קריל, הכלוא בכלא במלזיה.
במלזיה בישופ מתחזה לעבריין מין מבוקש במדינה והוא נכנס לכלא בו אסור קריל.
בישופ זוכה לאמונו של קריל ומתיידד איתו לאחר שהרג אסיר שתכנן להרוג את קריל.
בישופ נפגש עם קריל בארבע עיניים והורג אותו ולאחר מכן בורח מהכלא בעזרתו של קריין.
היעד הבא של בישופ הוא אדריאן קוק, מיליארדר המנהל רשת סחר בקטינים מסידני.
בישופ מצליח לעקוף את רשת האבטחה סביב דירת הפנטהאוז של קוק ושובר את בריכת הזכוכית התלויה של קוק, וגורם לקוק לצנוח אל מותו.
בעודו מוסר לבישופ פרטים על המטרה השלישית, קריין מאפשר לו לדבר בשיחת וידאו עם תורן, וזו מראה לבישופ בעקיפין את מספר הסירה של קריין.
בישופ מאתר את הסירה ומנסה להציל אותה, אבל קריין ואנשיו מסכלים במהרה את הניסיון.
על חוצפתו, קריין דורש מבישופ להשלים את ההתנקשות האחרונה תוך 24 שעות, תוך שהוא מספר לו שהיעד הוא מקס אדמס, סוחר נשק אמריקאי.
בעודו מתכנן את ניסיון ההתנקשות, בישופ מבין שכל מי שחיסל היו המתחרים העיקריים של קריין בתחום סחר בנשק.
בישופ מזהיר את אדמס מקריין והשניים מסכמים לשתף פעולה.
בישופ מזייף את מותו של אדמס, ומדווח על הצלחתו לקריין, שמפנה אותו לנקודת מפגש.
בישופ מגיח ליאכטה ומחסל את כל שכירי החרב של קריין העומדים בדרכו במטרה להציל את תורן.
הוא מגיע לקריין ומגלה שהוא הכניס את היאכטה למצב השמדה עצמית ויש לו דקות ספורות להציל את תורן.
הוא מכניס אותה לתא ממוגן ושולח אותה הרחק מהיאכטה.
בעודו מנסה להתרחק מהיאכטה עם סירת מילוט, קריין עוצר אותו ועומד מולו לקרב.
בישופ גובר עליו ואוזק אותו לקצה היאכטה, בעוד ליאכטה נשארים רגעים ספורים לפני הפיצוץ.
במקום לצלול החוצה, בישופ רץ אל תוך היאכטה, רגעים אחדים לפני הפיצוץ.
תורן צופה בפיצוץ ולא מזהה ניצולים לאחר מכן.
אדמס צופה ברגעים שלפני הפיצוץ, ומבין שבישופ שרד את הפיצוץ ומוחק את צילומי האבטחה שצילמו זאת כדי לשמור על החשאיות של בישופ.
תורן חוזרת לקמבודיה ולעבודתה, ומאוחר יותר מגיע למקום בישופ והשניים מתאחדים.
ג'ייסון סטיית'האם - ארתור בישופ
ג'סיקה אלבה - ג'ינה תורן
טומי לי ג'ונס - מקס אדמס
טובי אדינגטון - אדריאן קוק
ב-4 בפברואר 2015, השחקנית נטלי ברן הייתה האחרונה שלוהקה לצוות השחקנים של הסרט.
הצילומים החלו ב-4 בנובמבר 2014 בבנגקוק (תאילנד).
חלק מעלילות הסרט צולמו גם בבוזלודז'ה (בולגריה), ג'ורג' טאון (מלזיה), הר הסוכר (ברזיל) ומפרץ ג'קסון (אוסטרליה).
מכינה קדם-צבאית הירושלמית היא מכינה קדם-צבאית פלורליסטית וליברלית הממוקמת בירושלים והוקמה בשנת 2010. בראש המכינה עומדת יעל ברמן-דומב.
במכינה ישנו דגש חזק על הכרת העיר ירושלים בפרט והחברה הישראלית בכלל.
מטרות המכינה הן פיתוח זהות יהודית-ציונית, העצמת כישורים אישיים וחברתיים, הכנה פיזית ומנטלית לשירות הצבאי וטיפוח ערכי המעורבות, הפלורליזם, המנהיגות והציונות.
הלימודים במכינה כוללים עיסוק בנושאי יהדות (ציונות, תלמוד, סוגיות ביהדות וכו'), חברה (כלכלה, אקטואליה, מגדר, צבא ומנהיגות) והומניזם (פילוסופיה, אמנות וספרות).
חלק משגרת המכינה היא פעילות תלת שבועית של התנדבות בשכונות קריית היובל והגבעה הצרפתית.
מסגרות ההתנדבות כוללות מועדוניות נוער, בתי ספר, גנים ומסגרות קהילתיות נוספות.
במהלך השנה ניתנים לחניכי המכינה כלים לניהול עצמי על מנת לפתח אוטונומיה.
המכינה מופעלת על ידי עמותת "טנא ירושלמי" המפעילה ומארגנת כמספר קהילות שיתופיות של צעירים ברחבי ירושלים.
חזון העמותה כולל את ערכי ההומניזם, השוויון, הדמוקרטיה והסולידריות.
המכון לעיוורים יהודים (בהונגרית: Zsidó Vakok Intézete) לא קיים היום כמוסד לעיוורים.
המבנה משמש לבית ספר תיכון מקצועי, כמוסד מתודולוגי מאוחד לחינוך מיוחד וכבית סטודנטים.
מוסד חינוכי הפועל ברובע 14 בבודפשט.
בשנת 1903, האדריכל הנדבן (פילנתרופ) היהודי, בעל תואר האצולה (אבירות) איגנץ וכסלמן, חשוך הילדים, השאיר צוואה יחד עם רעייתו ז'ופיה נוישלוס להקמת "מוסד להוראה ולטיפול בילדים לקויי ראייה".
וכסלמן השאיר בצוואתו הוראה שעל המכון שיוקם תוטל החובה לקלוט אנשים ממוצא יהודי וממוצא לא יהודי בפרופורציות זהות (חצי־חצי).
בניין הלבנים האדומים של המכון לעיוורים יהודים נבנה בחלקו בסגנון אר נובו ובחלקו בסגנון אר דקו והושלם בשנת 1908 על פי התוכניות של האדריכל ההונגרי־יהודי בלה לייטה (1873–1920).
שני ראשי עמודים מברזל יצוק ומחושל שימשו במקור כנרות תמיד.
בחלק הפנימי של ראש העמוד משמאל ('אייל') הכיתוב הוא: "הפנה את מחשבת העיוור לאבינו שבשמים", על ראש העמוד מימין ('דג') הכיתוב הוא: "אלוהים נותן לעין את הראייה".
עבודת האמן שעיצב את העמודים של קישוטי הברזל המחושל בוצע כך שהמוטיבים יהיו של בעלי חיים (המותר על פי היהדות), לוחות של פסוקים מן התנ"ך בכתב ברייל וציטוטים הונגריים קלאסיים קישטו את גדר הבניין.
הבניין הפך למכון לחירשים־אילמים בשנות העשרים של המאה העשרים.
בשנת 1944 שימש כגטו, ואחרי מלחמת העולם השנייה הופעל כבית ספר יסודי.
בשנות ה־50 של המאה ה־20 המכללה לשפות זרות פעלה שם כמה שנים ואחרי שנת 1956 שולב בו בהדרגה בית הספר לשיקום תנועה.
בגב הבניין המקורי הוסיפו ב־1960 תוספת שהוחלט להרסה בתחילת שנות האלפיים ובמקומה נבנה מבנה מודרני שהוא עצמאי מבחינה ארכיטקטונית ביחס לבניין המקורי.
השיפוץ של כל בניין פרי תכנונו של לייטה עדיין ממתין.
המכונית המהירה היותר בעולם היא הגדרה למכונית ששברה את שיא המהירות למכוניות כביש.
יצרניות הרכב מקיימות ביניהן תחרות תמידית על המכונית בעלת המהירות הגבוהה ביותר.
המכונית הראשונה שהגיעה למהירות 200 קילומטרים לשעה היא היגואר XK120 ששברה שיא עולמי בשנת 1949.
כדי שמכונית בעלת מהירות גבוהה תוכל לקבל את התואר "המכונית המהירה ביותר בעולם" היא צריכה להיות מכונית ייצור, כלומר מכונית שמייצרים אותה באופן קבוע למשך כמה שנים, ושהיא נמכרת בכמה שווקים בעולם.
מדידת המהירות המרבית תתבצע באופן עצמאי בשני הכיוונים של הכביש.
שם הרכבמהירותשנת ייצורתמונהבנץ ולו20 קילומטרים לשעה1894יגואר XK120200.5 קילומטרים לשעה1949מרצדס בנץ 300 SL242.5 קילומטרים לשעה1955אסטון מרטין DB4245 קילומטרים לשעה1959איסו גריפו259 קילומטרים לשעה1963קוברה AC266 קילומטרים לשעה1965למבורגיני מיורה275 קילומטרים לשעה1967פרארי דייטונה280 קילומטרים לשעה1968למבורגיני מיורה P400s288.6 קילומטרים לשעה1969למבורגיני קונטאש LP5000S293 קילומטרים לשעה1982רוף BTR
(התבססה על פורשה 911)305 קילומטרים לשעה1983פורשה 959319 קילומטרים לשעה1986רוף CTR
(התבססה על פורשה 911)342 קילומטרים לשעה1987מקלארן F1355 קילומטרים לשעה1993בוגאטי ויירון407 קילומטרים לשעה2006בוגאטי ויירון סופר ספורט434.2 קילומטרים לשעה2010בוגאטי שירון463 קילומטרים לשעה2016הנסי ונום F5480 קילומטרים לשעה2019בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+490.484 קילומטרים לשעה2020יאנגוונג U9 אקסטרים496 קילומטרים לשעה2025
המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין מהווים יחד אחת מהפקולטות האקדמיות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
המכונים ממוקמים בקמפוס שדה בוקר של האוניברסיטה, שנמצא במדרשת בן-גוריון שבלב הנגב, ישראל.
במכונים לחקר המדבר לומדים כ-220 סטודנטים לתארים מתקדמים וכ-50 לפוסט-דוקטורט.
הסטודנטים מגיעים מ-20 מדינות שונות בעולם.
המכון לחקר המדבר כולל שלושה מכוני מחקר מוכרים: מכון צוקרברג לחקר מים, המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית והמכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת.
מטרתו המוצהרת של המכון היא להילחם במדבור ולחקור אתגרים עולמיים על מחקר סביבתי.
בשנת 1972 המליצה המועצה להשכלה גבוהה להקים מכון מחקר שיבצע חקירות מדעיות בדרום הנגב, המלצה זו קיבלה את אישורה של ממשלת ישראל ב-1973 ושנה לאחר מכן הוקם המכון לחקר המדבר במדרשת בן-גוריון.
עמוס ריצ'מונד מונה להיות המנהל הראשון של המכון.
ב-1976 אוחד המכון לחקר המדבר עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והפך למעשה לפקולטה נפרדת של האוניברסיטה.
ב-1980, בעקבות תמורה נדיבה של קרן ג'ייקוב והילדה בלאושיין למכון לחקר המדינה שונה שמו של המכון ל"מכון יעקב בלאושטיין לחקר המדבר".
בתחילת המאה ה-21 אורגן מחדש המכון והוא חולק ל-3 תת-מכוני מחקר נפרדים אך שקשורים זה לזה ולעיתים קרובים גם עושים מחקרים משותפים אחד עם השני.
מכון צוקרברג לחקר מים הוא מכון רב תחומי שמתקמד בפיתוח טכנולוגיות חדשניות לאספקת מים לענפי התעשייה והחקלואה וכן לקידום השימוש הבר קיימא במקורות המים.
במכון פועלות שתי מחלקות: המחלקה להידרולוגיה סביבתית והמחלקה להתפלה וטיפול במים.
המכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת
המכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת עוסק במחקר וביישום פתרונות חקלאיים שמטרתם היא שיפור ייצור המזון בעולם, אך במיוחד באזורים צחיחים בהם שיטות חקלאיות מסורתיות הן קשות או לעיתים אף בלתי אפשריות ליישום.
המכון השווייצרי לחקר סביבות צחיחות
המכון השווייצרי לחקר סביבות צחיחות הוא אחד משלושת המכונים המרכיבים את המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין בקמפוס שדה בוקר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
המכון עוסק במחקר, בהוראה ובהפצת ידע בתחומי אקולוגיה מדברית, פיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית, תוך התמקדות באתגרים הייחודיים של מערכות מדבריות וסביבות צחיחות.
במסגרת המכון פועלות שלוש קבוצות מחקר מרכזיות:
המחלקה לאקולוגיה מדברית ע"ש מרקו ולואיז מיטרני – חוקרת את המדבר כמערכת אקולוגית לצורך הבנת תהליכים אקולוגיים כלליים ותהליכים אופייניים לסביבות צחיחות.
המחלקה לפיזיקה סביבתית ע"ש אלכסנדר ירסין – מיישמת כלים מפיזיקה, מתמטיקה והנדסה לבחינת בעיות סביבתיות רלוונטיות לאזורי צחיחות.
המרכז הלאומי לאנרגיה סולארית ע"ש בן-גוריון – תשתית מחקר בתחומי אנרגיה מתחדשת, כולל פוטו-וולטאיקה מתקדמת, אופטיקה סולארית, אגירת אנרגיה וחקר חומרים.
מחקרי המכון משתרעים על פני נושאים כגון: דינמיקה של אוכלוסיות ומערכות אקולוגיות במדבר, שמירת טבע בסביבות צחיחות, פיזיקה של תהליכים אטמוספיריים וקרקעיים באזורי יובש, ניהול משאבי אנרגיה מתחדשת ותכן מערכות סולאריות.
עבודת המכון משלבת בין דיסציפלינות ומקדמת פיתוח ויישום ידע וטכנולוגיות סביבתיות הרלוונטיות למדבר ולשולי המדבר.
המכון מדגיש עבודת רוחב בין תחומי מדעי החיים, מדעי הסביבה, פיזיקה והנדסה, ומאגד תחת קורת גג אחת חוקרים מכל תחומי מדעי הטבע וההנדסה לצורך מחקר בסיסי ויישומי של מערכות מדבריות.
המכון פועל בקמפוס שדה בוקר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מנהלו הוא פרופ' אריאל נובופלנסקי.
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ
"המכחול הטעון של גוסטב קורבה" (1970) היא יצירת אמנות מאת יהושע נוישטיין.
הבחירה בצייר הצרפתי הריאליסטי גוסטב קורבה כנקודת התייחסות בשם העבודה, קשורה לציורים כגון "שלום אדון קורבה" (1854) או "הסטודיו של הצייר" (1855), שעסקו במעמדו של האמן.
כמו קורבה, גם נוישטיין בוחן את ההיתכנות של יצירת האמנות בעידן הפוסט-מודרני.
נוישטיין בוחר לבחון את מעמדו של המעשה האמנותי באמצעות תמצותה למחווה גופנית - פעולת כיסוי.
במסגרתה תלה נוישטיין גיליון נייר על גבי קיר בעזרת מסקינג טייפ.
לאחר מכן כיסה את הגיליון בצבע אקרילי בגוון אפור-סגול.
לאחר הסרת הגיליון מן הקיר התקבל מרובע שנוצר על ידי עקבות הסטייה של המברשת מן הנייר.
נוישטיין קיפל את גיליון הנייר, ששימש לכיסוי הקיר, ותלה אותו מתחת לשרידי פעולת הציור.
העבודה הוצגה בתערוכה "" (2008) במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
בשנת 2010 היא נרכשה על ידי מוזיאון ישראל, והוצגה בתצוגת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון.
המכון לשלטון מקומי באוניברסיטת תל אביב הוא מכון הכשרה מקצועית בתחום השלטון המקומי בישראל.
המכון עוסק בהכשרת אנשי מקצוע בתחום השלטון המקומי, פיתוח ידע בתחום המינהל הציבורי והשלטון המקומי, ומספק הדרכות לנבחרי ציבור ולעובדי רשויות מקומיות.
המכון פועל לשיפור הניהול המקומי בישראל, באמצעות הכשרות, מיזמים שיתופיים ויוזמות לקידום הממשל המקומי והציבורי.
הוא מהווה מקור ידע ומספק כלים ומיומנויות לעובדי ציבור ולמנהיגות המקומית.
בין בוגרי המכון ניתן למצוא ראשי רשויות ומנכ"לי תאגידים עירוניים.
המכון שותף בשיח הציבורי והאקדמי בנוגע לשלטון המקומי, מקיים שיתופי פעולה עם אוניברסיטאות, מכוני מחקר וגורמים ציבוריים אחרים כדי לקדם את התחום ולקדם פתרונות חדשניים לבעיות עירוניות וקהילתיות.
המכון הוקם בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2012. בראש המכון עומד אופיר פינס-פז.
המכון פועל לפי מודל של מכונים דומים באוניברסיטאות כדוגמת מכון רפפורט שבבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.
מטרתו היא חיזוק המשילות של השלטון המקומי באמצעות מחקר, הוראה והכשרה.
בנוסף, המכון פועל "כבסיס האם" להפצת ידע, שיתוף בניסיון מצטבר ומעבדה ליצירת רעיונות חדשים.
מיזמים של המכון לשלטון מקומי
פורום רשויות החוף – פורום המאגד את הרשויות המקומיות הממוקמות לאורך חופי ישראל.
הפורום עוסק בניהול המרחב החופי, פיתוח תיירותי וקהילתי, שמירה על הסביבה הימית והחופית, ויצירת שיתופי פעולה בין הרשויות לטובת תכנון פיתוח אזורי חוף לרווחת הציבור הרחב.
פורום רשויות החוף בישראל הכולל את כל הרשויות המקומיות לחוף הים התיכון, ים המלח, הכנרת וכן את אילת הוקם במכון לשלטון מקומי בשיתוף מרכז השלטון המקומי בישראל ומרכז השלטון האזורי בישראל.
רשויות החוף מתמודדות עם סוגיות רבות ועם אתגרים משותפים בתחומי התכנון, הפיתוח, הקיימות, התיירות וכו'.
הפורום פועל באופן שוטף ומהווה גוף בו מתקיימות פגישות רבעוניות בהן מתקיים דיון בסוגיות עקרוניות ומעשיות המעסיקות את רשויות החוף כמו שינויי אקלים, פיקוח והצלה, תכנון ובניה והתמוטטות המצוק החופי.
בנוסף לכך, הפורום משמש ללמידת עמיתים, להחלפת דעות ורעיונות וכן מייצג את רשויות החוף בפני מקבלי החלטות ורגולטורים.
ישיבת הפתיחה של הפורום התקיימה ב-6 באוגוסט 2015 במרכז לשלטון מקומי.
חברות הפורום: אילת, אשדוד, אשקלון, בת-ים, ג'סר א-זרקא, גן- רווה, הרצליה, חדרה, חוף אשקלון, חוף הכרמל, חוף השרון, חיפה, טבריה, טירת כרמל, מגילות, מטה אשר, עמק הירדן, עמק חפר, עכו, נתניה, נהריה, קריית ים, ראשון לציון, תל אביב יפו, תמר, איגוד ערים כנרת ואיגוד ערים שרון-כרמל.
יושבת ראש הפורום היא ראשת המועצה האזורית עמק חפר גלית שאול, ומנכ"ל הפורום הוא פינס-פז.
רשת ערי מצוינות- היא שותפות של רשויות מקומיות לקידום הוראה איכותית במתמטיקה ובמדעים.
ברשויות אלו מושם דגש על פיתוח מקצועי של מורים והעצמת תלמידים, מתוך מטרה לטפח מצוינות חינוכית.
החברות ברשת מותנית בהצבת יעדים שאפתניים ובהקמת תשתיות שיתמכו בהוראה ברמה גבוהה, במיוחד בלימודים ברמת חמש יחידות לימוד.
הרשת הוקמה בשנת 2018 כחלק ממהלך ארצי רחב היקף שיזמה קרן טראמפ לקידום מצוינות במתמטיקה ובמדעים.
למהלך שותפים גם מרכז השלטון המקומי בישראל והאיגוד למנהלי מחלקות החינוך ברשויות המקומיות.
תוכנית ההכשרה לחברי ועדות תכנון ובניה בהשתתפות חברי מועצה וראשי רשויות, החלה באמצע ינואר 2025. המחזור השני של התוכנית נפתח ב־13.5.25.
תוכנית מנהיגות וניהול למנכ"לי תאגידים עירוניים – המחזור השלישי של התוכנית החל בדצמבר 2024. התוכנית משלבת בין מיומנויות ניהול ומנהיגות להכרות עם כלים ושיטות עבודה.
המחזור הרביעי של התוכנית יפתח ב-23 בדצמבר 2025.
המכון לפוטוגרמטריה ירושלים היה גוף מיפוי ישראלי שפעל בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל ונחשב לאחד הגופים המרכזיים שביססו את תשתיות המיפוי המודרני בארץ.
המכון נוסד בשנת 1948 בידי המהנדס זלמן ליף, מן המומחים הראשונים בישראל בתחום הפוטוגרמטריה ומדידות המרחב.
המכון היה חלוץ בהטמעת טכנולוגיות פוטוגרמטריות, המבוססות על עיבוד תצלומי אוויר לצורך יצירת מפות, והעניק שירותי מיפוי מקצועיים למוסדות תכנון, רשויות מקומיות, גופים ציבוריים ומשרדי ממשלה.
המכון הוקם בירושלים בשנת 1948 ופעל בתחומי מיפוי טופוגרפי, מדידות שטח, עיבוד תצלומי אוויר, סקרי קרקע וייעוץ לתכנון עירוני ואזורי.
לאחר פטירתו של זלמן ליף בשנת 1950, ניהל בנו, נמרוד ליף, את פעילות המכון והרחיב את תחומי עבודתו.
המכון המשיך לפעול עד העשורים המאוחרים של המאה ה־20.
בשנת 1949, הוצע כי משרד ראש הממשלה ירכוש את המכון.
בפגישה שנערכה באוגוסט באותה השנה בין זלמן ליף ודוד בן-גוריון סוכם כי ליף מוסר לממשלה זכות קדימה לרכוש לאחר שנה את המכון וכל ציודו בתמורה לתשלום שווי ההשקעות שהשקיע בהקמת המכון.
בסוף הוחלט להשאיר את המכון בבעלות משפחת ליף.
משרד ראש הממשלה המשיך לשכור את שירותי המכון.
אחת המפות הידועות שהפיק המכון היא מפת ירושלים 1958, שכללה סימון רחובות, קווי תחבורה, מוסדות מרכזיים ומאפייני שטח נוספים.
מפה זו שימשה כלי מרכזי בידי מהנדסים ומתכננים בתקופת ירושלים המחולקת.
למכון היה אוסף ייחודי של תצלומי אוויר, שקופיות ודיאפוזיטיבים שהופקו משנת 1949 ואילך.
על פי ארכיון המדינה, משפחת ליף החזיקה באוסף בן 50,000 תצלומים והוגדר כ-"ייחודי ואין לו מקבילה או תחליף".
המשפחה שכרה במשך עשורים דירה בירושלים לצורך אחסון האוסף.
המשפחה פנתה לארכיון המדינה בבקשה להעביר את האוסף תמורת תשלום סמלי, תוך הדגשת חשיבותו ההיסטורית למדינת ישראל.
במסגרת הפנייה הוצג סדר גודל של מאות אלפי דולרים כתמורה עבור רכישת האוסף.
בסופו של דבר נתרם האוסף לאוניברסיטה העברית בירושלים ללא תמורה כספית, לאחר שהובטח כי הוא יעבור דיגיטציה ויונגש לציבור, והוא משומר ונגיש כיום במסגרת אתר אינטרנט של האוניברסיטה.
המכללה האקדמית הרצוג מיסודן של מכללת ליפשיץ ומכללת הרצוג היא מכללה להכשרת מורים, המקושרת לישיבת הר עציון.
המכללה הוקמה בשנת 1973. היא קרויה על שם הדיפלומט יעקב הרצוג.
נכון ל-2022, המכללה מעניקה תואר ראשון (B.Ed) ותואר שני (M.Ed), שניהם בהוראה.
הלימודים לתואר הראשון מתקיימים בקמפוס הגברים באלון שבות ובקמפוס הנשים במגדל עוז.
הלימודים לתואר שני ומסלול "מיתרים" מתקיימים בהיכל שלמה בירושלים.
בשנת 1973 נפתחה המכללה, בשם "מכללת הרצוג", כגוף המעניק תואר ראשון בהוראה (B.Ed).
היא יועדה במקורה לתלמידי ישיבת הר עציון, אך במהלך השנים הצטרפו אליה תלמידים מישיבות נוספות, והיא הפכה לאחד המוקדים הגדולים להכשרת מורים במקצועות היהדות.
החל משנת 2008 החלו במכללה לימודים לתואר שני בהוראת תנ"ך ופרשנותו לתואר M.Ed.
בשנת 2013 התאחדה מכללת הרצוג עם מכללת ליפשיץ, והן מותגו מחדש בשם "המכללה האקדמית הרצוג מיסודן של מכללת ליפשיץ ומכללת הרצוג".
המכללה משלבת בין לימוד אקדמי לבין דרכי לימוד השאובות מהעולם הישיבתי.
מלבד חינוך וחינוך מיוחד, נלמדים במכללה מקצועות ממדעי היהדות (כמו תנ"ך, תורה שבעל-פה, תלמוד ומחשבת ישראל), מדעי הרוח (לשון, ספרות עברית, היסטוריה, אנגלית, לימודי ארץ ישראל, גאוגרפיה, של"ח, תקשורת ואזרחות) ומדעים מדויקים (מדעי הטבע, מתמטיקה ומדעי המחשב).
המכללה מעניקה גם תואר שני במקצועות תנ"ך, תורה שבעל פה, מחשבת ישראל, ניהול וארגון מערכות חינוך, חינוך יהודי וחינוך מיוחד.
לצד המסלול המרכזי, שבו מוכשרים מורים לחינוך הממלכתי דתי בישראל, מקיימת המכללה תוכניות ומסלולים נוספים לפיתוח מקצועי בתחומי החינוך וההנהגה התורנית: מרכז ארצי ללימודי המשך והשתלמויות, תוכנית להכשרת מורים לגולה, תוכנית להכשרת מורים להוראה בבתי ספר ממלכתיים, תוכנית להכשרת מנהלים, תוכנית להכשרת מנהיגות רוחנית לקהילה האתיופית ועוד.
במכללה פועלת גם תוכנית "מיתרים" (בשיתוף עם רשת מיתרים ומועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות).
התכנית נועדה להכשיר מורים ואנשי חינוך לחינוך המשלב דתיים וחילונים.
מרכז הדרכה בתנ"ך, המכין חומר הדרכה דידקטי ומארגן ימי עיון סביב נושאים מקראיים.
במסגרת כך ובשיתוף פעולה עם מיזם 929, המכללה מפעילה את פרויקט "קהילות לומדות תנך".
הפרויקט מקדם לימוד תנ"ך בחבורות לפי הקצב של מיזם 929.
הוצאת ספרים בשם "תבונות", שבה יוצאים לאור גם ארבעה כתבי עת: מגדים – בענייני מקרא, נטועים – בענייני תורה שבעל פה, הגות - בענייני הגות החינוך היהודי, על אתר – בענייני ארץ ישראל במקורות, ועתר – כתב עת לשירה ובענייני ספרות.
דעת, אתר אינטרנט המכיל חומרי למידה והוראה ומאגרי מידע נרחבים בנושאים שונים.
אתר התנ"ך, המקבץ את הטקסט של התנ"ך עם פירושים מסורתיים, לצד מאמרים ושיעורים מודרניים וכן מפה מקראית.
תוכנית "לב לדעת", לקידום למידה חווייתית ומשמעותית.
רשות המחקר, אשר מקדמת מחקר במכללה ומוציאה לאור את סדרת "אשכולות" – סדרת מחקרים במדעי היהדות.
מדי שנה בחודשי הקיץ, מאז ה'תשנ"א (1991), מארגן מרכז ההדרכה בתנ"ך ימי עיון בתנ"ך.
בימי העיון משתתפים אלפי אנשים, ובהם מורים לתנ"ך הבאים להשתלמות מקצועית לצד חובבי תנ"ך אחרים.
ימי העיון כוללים הרצאות ושיעורים פרונטליים, ויום אחד של סיורים בעקבות דמויות וסיפורים מהתנ"ך.
גם השיעורים וגם הסיורים, מועברים על ידי מרצים הן מהמכללה והן מחוצה לה.
בראשיתם כללו ימי העיון כללו שלושה ימי הרצאות.
עם השנים, גדל בהדרגה מספר הימים לחמישה, בנוסף ליום סיורים.
המכללה האקדמית בית ברל היא מכללה אקדמית רב-תחומית להשכלה גבוהה השוכנת באזור השרון.
המוסד החל לפעול כמכללה אקדמית בשנות ה-70, על בסיס מוסדות חינוכיים שפעלו בבית ברל עוד לפני קום המדינה.
המכללה מעניקה תארים ראשונים (.B.Ed.; B.Ed.F.A.; B.A) ותארים שניים (M.A.A.T; M.Ed.; M.Teach; M.A) במגוון תחומים בהוראה וחינוך (פורמלי ובלתי פורמלי), באמנויות (אמנות חזותית, קולנוע, חינוך לאמנות, טיפול באמנות) ומדעי הרוח והחברה.
כמו כן מעניקה המכללה תעודת הוראה לאקדמאים ותעודות התמחות מסוגים שונים.
באוקטובר 2020 החלה פרופ' יולי (יעל) תמיר לכהן כנשיאת המכללה.
באוקטובר 2024 החל מנדי רבינוביץ' לכהן כמנכ"ל המכללה.
מאז עלייתו לארץ ישראל עסק ברל כצנלסון בשאלות חינוך של היישוב בכללותו ושל תנועת העבודה הציונית בפרט.
בוועידה הרביעית של מפא"י שהתקיימה ב-1938 הציג כצנלסון בפומבי את חזונו על אודות בית מדרש של תנועת העבודה.
בנוסף הוקמה קרן לתמיכה במיזם - קרן ברל כצנלסון.
המוסד הוקם על שטחי חוות קלמניה הסמוכה למושב צופית.
טקס הנחת אבן הפינה למוסד התקיים ביום השנה השני לפטירתו של ברל כצנלסון, 21 באוגוסט 1946.
בנוסף נערכו סמינרים של איחוד הקבוצות והקיבוצים, סמינרים של מושבים, מחנות קיץ וסמינרים לנוער שהגיע לישראל מרחבי העולם, ובקורסים לעולים חדשים.
בקיץ 1968, ביוזמתו של מנכ"ל קרן ברל כצנסלון דאז נחום שמיר, פורסם מנשר שבישר על הקמת המכון האוניברסיטאי לחקר ולהשכלה ע"ש ברל כצנלסון.
בשנת 1973, נפתח במכללה מסלול להכשרת אקדמאים להוראה.
בשנת 1986 נפתח מסלול לתואר ראשון במדעי החברה בשיתוף אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 התאחדה המכללה בבית ברל עם המדרשה לאמנות ברמת השרון ומספר מוסדות להכשרת מורים והופרדה מקרן ברל כצנלסון.
בעקבות המיזוג הפכה למכללה לחינוך והוראה הגדולה בישראל.
המיזוג כלל את הסמינר למורים על שם אליעזר שיין בפתח תקווה (שבמקור נקרא בית המדרש הממלכתי למורים בגבעת השלושה), והקריה להכשרת מורים בגבעתיים.
סגל המכללה מונה כ-500 מרצים הפעילים בכל תחומי ההוראה והמחקר, ולומדים בה כ-10,560 סטודנטים בשלוש פקולטות:
פקולטה לייעוץ, לטיפול ולתמיכה חינוכית
הפקולטה לחינוך מאגדת תחת קורת גג אחת מסגרות לימודים לתואר ראשון בוגר בהוראה, לימודים לתואר שני למורים בפועל בייעוץ חינוכי.
לאקדמאים מוצעות תוכניות הכשרה להוראה מגוונות ותוכנית מוסמך בהוראה בבית הספר העל-יסודי.
המכון האקדמי הערבי לחינוך – פועל במסגרת הפקולטה לחינוך, נוסד בשנת 1971 ומאז שנת 1981 פועל בתוך המכללה האקדמית בית ברל ומציע מגוון מסלולים וחוגים לקראת תואר ראשון "בוגר בהוראה" B.Ed.
במקצועות הוראה שונים הנלמדים בבתי ספר ערביים בארץ בחינוך המיוחד, בגיל הרך, בבית הספר היסודי, בבית הספר העל-יסודי ובחינוך הבלתי פורמלי.
בשנת 1946 נוסד בית הספר לאמנות "המדרשה" כמדרשה למורים לציור ולמלאכה של זרם העובדים על ידי אליהו בילס.
שם המוסד הוסב ל"מדרשה למורים לציור" והוא הועמד בפיקוח מחלקת החינוך של הכנסת.
בין חברי הנהלת המוסד היו, בנוסף לבילס, אריה אלואיל, נחום גוטמן, משה אביגל ואהרן אבני.
בשנת 1964 המדרשה עברה לבעלות משרד החינוך והתרבות ושנתיים לאחר מכן עברה למתכונת לימודי יום.
באותה השנה התמנה לתפקיד מנהל המדרשה רן שחורי שכיהן בתפקיד עד שנת 1980. תחת כהונתו של שחורי עברה המדרשה בשנת 1972 למבנים בהרצליה, שהועמדו לרשות משרד החינוך והתרבות על ידי העירייה.
ב-1977 עברה המדרשה שוב, הפעם לרמת השרון.
לאחר סיום כהונתו של שחורי, בשנת 1980, התמנה לתפקיד מנהל המדרשה הצייר שלמה ויתקין, שכיהן בתפקיד עד 1997. במהלך כהונתו, בשנת 1987, התאחדה המדרשה עם המכללה האקדמית בית ברל.
בשנת 1989 הוקמה מסגרת הלימודים לאמנות "המדרשה הפתוחה", הקרואה היום "תוכנית לימודים אישית באמנות".
באותה שנה הוקמה גם המחלקה לטיפול באמנות.
בשנת 1995 עברה המדרשה לקמפוס ייעודי במתחם "קלמניה" שבמכללת בית ברל.
באותה שנה הוקמה בה המחלקה ללימודי קולנוע.
לתפקיד מנהל בית הספר לאמנות התמנה אורי חכם.
בשנת 2010 נפתחה תוכנית ללימודי המשך באמנות, בראשה עמד האמן רועי רוזן וראש הלימודים העיוניים בה היה האוצר יהושע סיימון.
בשנת 2011 נפתחה המכינה ללימודי אמנות במגזר הערבי.
בשנת הלימודים תשע"ד עברה מכללת בית ברל למבנה פקולטטי, ושמה הרשמי של המדרשה שונה ל"הפקולטה לאמנויות –המדרשה".
דורון רבינא מונה אז לדקאן הפקולטה.
באותה שנה קיבלה המדרשה הסמכה להעניק תואר ראשון B.Ed בתוכנית דו-חוגית המשלבת תואר ראשון באמנות-עיונית ובחוג נוסף.
ב-2013 החליפה האמנית מירי סגל את רועי רוזן בראשות תוכנית לימודי ההמשך במדרשה, והאוצר אבי לובין מונה לראש הלימודים העיוניים בתוכנית.
בשנת ב-2014 נפתחה גלריית המדרשה הירקון 19 בתל אביב.
ב-2015 מונה האמן גבי קלזמר לדקאן הפקולטה.
בשנת 2019 מונה האמן גיא בן נר לדקאן הפקולטה, ובשנת 2023 מונתה הילה פלג לדקאנית הפקולטה.
הפקולטה לייעוץ, לטיפול ולתמיכה חינוכית
בפקולטה לייעוץ, לטיפול ולתמיכה חינוכית תוכניות תואר שני המעניקות יכולת התבוננות רגשית מתקדמת ליצירת תנאים מיטביים ללמידה: ייעוץ חינוכי, קידום נוער בסיכון ובמצוקה, לקויות למידה – הערכה והתערבות חינוכית, חינוך מיינדפולנס ולמידה חברתית רגשית, וטיפול באמצעות אמנות.
ובנוסף, תוכנית תואר ראשון בקרימינולוגיה בחינוך ובקהילה.
בפקולטה מושם דגש על היבטים ריגשיים ופסיכוחינוכיים בסביבות חינוכיות לצד חיבור בין הדיספלינות השונות והתבוננות בפרט במודל רב מערכתי וראייה אקולוגית.
המכללה מעודדת את הסטודנטים לקחת חלק במעורבות חברתית בקהילה הן במסגרת תוכניות הלימודים והן בפרויקטים ובייזום פעילויות חברתיות.
בין היתר פועלים במכללה הפרויקטים הבאים:
מעורבות חברתית - היחידה למעורבות חברתית שמה לה למטרה לקדם, להעשיר ולהעצים את מעורבות המכללה האקדמית בית ברל בחיי הקהילה.
כמוסד אקדמי אשר פועל בעולמות החינוך, ההוראה וההדרכה, ועוסק לא מעט בחינוך לערכים, מוסריות ושוויון, אנו מאמינים כי חלק חשוב ומרכזי בתפקידו של מוסד זה הוא לחבר בין התיאוריה לפרקטיקה, ותפקידה של היחידה למעורבות חברתית היא בחיבור בין אנשי המכללה, הסגל והסטודנטים, לבין הקהילות השונות אשר מהוות שדות פעילות לבוגרינו.
הקיבוץ האקדמי - מרכז לחלוציות עכשווית - הקיבוץ האקדמי הוא מודל ייחודי להכשרה חלוצית בת זמננו.
תוכנית הנהגה המחברת בין צעירים וצעירות המבקשים להיות חלק מתהליך השיקום והבנייה מחדש של החברה הישראלית שלאחר ה-7.10 דרך חינוך, בינוי קהילה, מנהיגות ותרבות במטרה ליצור קהילות של שינוי בחבלי התקומה בעוטף ובצפון.
במכללה פועלים מרכזים ומכונים התומכים בתוכניות הלימודים, בסטודנטים ובמרצים.
המרכז ללימודי חברה וקהילה מציע תוכניות לימוד במגוון תחומים ממדעי החברה, התרבות, הקהילה והרוח.
במרכז נלמדות מגמות בקרימינולוגיה ואכיפת החוק, ניהול, יזמות וייעוץ ארגוני, וביטחון והגנת העורף.
המרכז ללימודי תעודה ופיתוח מקצועי מציע מגוון אפשרויות לפיתוח פרופסיונלי למורים ולמוסדות חינוך בהתאמה לצורכי השדה.
המרכז לתכנון לימודים, הוראה והערכה עוסק בפיתוח מקצועי וקידום ידע, כישורים ומיומנויות בתכנון לימודים הוראה והערכה.
הוא נותן מענה למגוון קהלים העוסקים בתהליכי הוראה, למידה והדרכה, ומעורבים בפיתוח מערכות חינוך וקהילה.
מרכז תמיכה לסטודנטים עם ליקויי למידה מסייע לסטודנטים עם ליקויי למידה הלומדים במכללה ומאפשר להם להעצים את יכולותיהם האקדמיות.
מרכז לחקר השפה, התרבות והחברה הערבית עוסק בחקר השפות ערבית, עברית ואנגלית, ובהיבטים תאורטיים ומעשיים בתחומים חינוך והוראה, ספרות ילדים, תרבות, חברה והיסטוריה של הערבים הפלסטינים בישראל.
מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער ולהוראתה נקרא על שם סופרת הילדים ימימה אבידר-טשרנוביץ.
המרכז נוסד בשנת 1985 ובמהלך שנות קיומו הפך לצומת מפגש לחוקרים ולמתעניינים בתרבות הילד, תוך התמקדות בספרות לילדים ולנוער.
המרכז לייעוץ פסיכו-חינוכי קהילתי מספק מענה הכשרתי ומקצועי אינטגרטיבי זמין לאבחון, הערכה ויישום תוכניות התערבות אפקטיביות בעולמות התוכן הרגשיים והחינוכיים.
המרכז פועל במתכונת של קליניקת "התנסות מעשית" (פרקטיקום) לסטודנטיות ולסטודנטים, בוגרות ובוגרים ויספק שירותי ייעוץ ותמיכה פסיכו-חינוכית לילדות וילדים, נוער, משפחות, נשות ואנשי חינוך במרחב הגאוגרפי בתוך בית ברל ובמסגרות שונות בסביבותיה.
במכללה פועלות כמה ספריות לשימוש הסטודנטים, הסגל והקהל הרחב:
הספרייה המרכזית - מרכז שירותי מידע הכולל סיוע באיתור חומרים אקדמיים, השאלה של ספרים, השאלה בין-ספרייתית, סיוע בתפעול מחשבים ושימוש בתוכנות, שירותי צילום, מרכז סיוע למרצים בהעלאת חומרי לימוד לאתרי קורסים ועוד.
ספריית מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער ולהוראתה - מתמקדת בספרות ילדים ונוער.
ספריית המדרשה - מרכז מידע לסטודנטים ולסגל אקדמי של בית הספר לאמנות - המדרשה.
בספרייה אוסף מקיף בתחומי האמנויות השונות: אמנות פלסטית, אדריכלות, צילום, עיצוב, וידאו-ארט, קולנוע, תרפיה באמצעות האמנויות וחינוך לאמנות.
הספרייה הפדגוגית היא חלק ממערך ספריות המכללה, ומשמשת מרכז מידע חינוכי התומך בלמידה, הוראה ומחקר.
הספרייה מעניקה שירות לסטודנטים, לסגל האקדמי, למורים ולגננות מהשטח, ומטרתה לספק מענה מקצועי ומעודכן לכל העוסקים בחינוך.
"המדרשה" - כתב-עת לאמנות ותרבות שואף ליצור דיון ביקורתי מעמיק בשאלות אמנותיות ולקיים דיאלוג עם ההיסטוריה של הביקורת והעשייה האמנותית.
במקביל הוא מתפקד גם כ"חלל תצוגה" לאמנים ומאפשר חשיפה לחומר תאורטי מהעולם על ידי תרגום עקבי של מאמרים משפות זרות.
כתב העת "עולם קטן" הוא במה למחקרים בתחום ספרות הילדים והנוער ותרבות הילד.
מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער מוציא לאור את כתב העת בשיתוף עם הוצאת זמורה-ביתן.
מפגשי תרבות - כתב עת העוסק במפגש תרבותי בין יהודים, מוסלמים ונוצרים.
"מועד" - שנתון למדעי היהדות הוא כתב עת המפרסם מאמרים מחקריים בכל התחומים והתקופות של מדעי היהדות, וכן מאמרי ביקורת על ספרים שראו אור לאחרונה.
המכללה האקדמית בית ברל מתייחסת לפעילות המחקרית כחלק בלתי נפרד מהפעילות האקדמית, ותומכת בה בכל דרך.
המכללה מטפחת ומקדמת פעילות מחקרית ענפה, הן בביצוע מחקרים בקרב סגל המכללה, והן בביצוע מחקרים חיצוניים עבור מוסדות ציבוריים וממשלתיים מחוץ למכללה.
רשות המחקר - הוקמה במכללה על מנת לקדם את העשייה המחקרית, לפתח את המחקר על כל צורותיו ולעודד תרבות מחקרית בכל תחום חינוכי ודיסציפלינרי.
ועדת מחקר ופרסומים - תומכת בעבודות מחקריות של מורי המכללה העומדות בקריטריונים אקדמיים, ומיועדות לפרסום בספרות מדעית ולהצגה בכנסים בישראל ובעולם בתחומים שונים.
המחלקה אחראית על פעולות קשרי החוץ, המדע והתרבות של המכללה, יוזמת ומעודדת פעילויות בתחומים הבאים:
שיתופי פעולה והסכמים עם מוסדות אקדמיים בישראל ובעולם לצורך חילופי סטודנטים ומרצים, וביצוע פרויקטים של מחקר.
מזה שנים רבות מקיימת היחידה קשרים עם אוניברסיטאות במדינות שונות בעולם כגון, גרמניה, פולין, צ'כיה וטורקיה, למטרת שיתופי פעולה בתחומי המחקר וחילופי מרצים וסטודנטים.
ארגון כנסים בינלאומיים - המחלקה יוזמת כנסים בינלאומיים בשיתוף גורמים כגון האיחוד האירופי, אונסקו, קרנות שונות בישראל ובעולם, אוניברסיטאות בישראל ובעולם, משרד החוץ הישראלי והמועצה להשכלה גבוהה.
הכנסים עוסקים בדיאלוג רב-תרבותי, איכות סביבה, היסטוריה ותרבות של חיי יום-יום, קולנוע ואמנות.
השתתפות בתוכניות מקומיות ובינלאומיות למחקר ופיתוח במסגרות שונות.
המכללה האקדמית אחוה היא מכללה אקדמית ציבורית.
המכללה שוכנת בתחום המועצה האזורית באר טוביה.
במכללה מתקיימים לימודים אקדמיים בתחומי המדעים, החינוך, החברה והרוח.
המכללה מוסמכת להעניק תואר ראשון, תואר שני ותעודת הוראה.
נכון לשנת תשפ"א לומדים במכללה כ-3,000 סטודנטים ומלמדים כ-500 מרצים בכעשרים תחומי דעת, בהם: חינוך מיוחד, גיל רך, הוראת מתמטיקה, הוראת אנגלית, מדעי החיים, פסיכולוגיה, מערכות מידע, הפרעות בתקשורת, מדעי המחשב היישומיים ועוד.
נוסף על הלימודים האקדמיים, במכללה מתקיימים גם לימודי תעודה והשתלמויות, וכן לימודים במכינות להשלמת בגרויות ומכינות ייעודיות.
הקמפוס של אחוה משרת בעיקר את הפריפריה הקרובה, ומעודד גישה רב תרבותית שמזמנת אוכלוסיות מגוונות המעוניינות לרכוש השכלה גבוהה.
המכללה נגישה לסטודנטים עם מגוון צרכים מיוחדים.
יחידה לחדשנות וליזמות – המכשירה את הסטודנטים להיות אנשי חינוך יוצרים, יוזמים ומנהיגים בהתאמה לאתגרי התקופה.
מרכז נוירופדגוגיה – המשלב העמקה במאמרים על חקר המוח ויישומם בלמידה ובהוראה.
מרכז סימולציה – המכשיר את הסטודנטים לעבודה אפקטיבית בשדה החינוכי בעזרת תהליכי למידה המבוססים על התנסויות חווייתיות ומהוות חלק בלתי נפרד מלימודי ההוראה.
המכללה האקדמית אחוה הוקמה בשנת 1971 על ידי המועצה האזורית באר טוביה, כבית מדרש למורות וגננות להכשרת עובדי הוראה המלמד לקראת הכשרה למורה מוסמך בכיר.
המכללה קיימה בראשית שנות ה-70 לימודי טכנאי והנדסאי מכונות, בניין ותעשייה וניהול, לצד לימודים לא אקדמיים בהוראה, בין השאר במסלול של שנתיים לתואר גננת ולימודים של שנה לתפקיד עוזרת גננת.
בסוף שנות ה-70 התקיימו במכללה גם לימודי השלמת השכלה לאמהות.
בהמשך הפכה לעמותה עצמאית המקיימת לימודים לא אקדמיים לתעודת מורה מוסמך בכיר.
בשנת 1993 קיבלה המכללה את אישור המל"ג לקיים תוכניות לימודים באחריות אקדמית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לצד אישור זה קיבלה המכללה בשנת 1995 היתר מהמל"ג להעניק תואר .B.Ed במסלולים לגיל הרך, בית הספר היסודי ובית הספר העל יסודי, בחוגים – חינוך, ספרות, היסטוריה, מתמטיקה, מדעים, יהדות, לשון, וחינוך מיוחד.
בשנת 1998 קיבלה הכרה להסמכה ללימודי תואר .B.Ed וכן קיבלו הכרה חוגים נוספים לערבית, אנגלית, ומחשבים.
בשנת 1997 ערכה המכללה, בהנחיית המל"ג, הפרדה אדמיניסטרטיבית בין מכללה אקדמית לחינוך לבין מכללה באחריות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בספטמבר 2000 החלה פעילותה העמותה העצמאית אחוה, באחריות אקדמית של אוניברסיטת בן-גוריון וקיימה במהלך השנים 12 תוכניות לימודים כלליות לתואר ראשון באחריות אקדמית של האוניברסיטה.
במשך השנים התקיימו במכללה תוכניות אפיקי-מעבר לאוניברסיטת בן-גוריון, עבור תלמידים מצטיינים.
בשנת 2009 קיבלה המכללה שהייתה באחריות אוניברסיטת בן-גוריון הכרה כמוסד אקדמי עצמאי, ואפשרות להעניק תואר עצמאי ראשון B.Sc.
המכללה התנתקה מהאוניברסיטה בשנת 2012 והמבנה המאוחד יצר מכללה אחת ייחודית עם שני בתי ספר לתואר ראשון – האחד מתמחה בחינוך ובראשו מכהנת הדיקן פרופסור אבידב-אונגר אורית והשני במדעים, ובית ספר נוסף, לתארים מתקדמים.
בשנת 2012, לאחר תהליך ממושך של עבודת ועדות היגוי מקצועיות, נבנתה אסטרטגיה של איחוד המכללות שהיו לפני כן תחת השם הקמפוס האקדמי אחוה.
המועצה להשכלה גבוהה אישרה את איחוד המכללות בשנה זאת תחת השם המאחד, "המכללה האקדמית אחוה".
נכון לשנת תשפ"א לומדים במכללה כ-3,000 סטודנטים ומלמדים כ-500 מרצים בדירוגים שונים (סגל בכיר וסגל זוטר) בכעשרים תחומי דעת, בהם: חינוך מיוחד, גיל רך, הוראת מתמטיקה, הוראת אנגלית, מדעי החיים, פסיכולוגיה, מערכות מידע, הפרעות בתקשורת, מדעי המחשב היישומיים ועוד.
בחינוך ותעודת הוראה למצוינים בחינוך (רג"ב – ראש גדול בהוראה)
בחינוך ותעודת הוראה לגיל הרך
בחינוך ותעודת הוראה לחינוך מיוחד
בחינוך ותעודת הוראה באנגלית במסלול רב-גילאי
בחינוך ותעודת הוראה בספרות במסלול יסודי ועל יסודי
בחינוך ותעודת הוראה בלשון עברית במסלול יסודי ועל יסודי
בחינוך ותעודת הוראה בהיסטוריה במסלול על יסודי
בחינוך ותעודת הוראה במדעים במסלול יסודי ועל יסודי
בחינוך ותעודת הוראה במתמטיקה במסלול יסודי ועל יסודי
בחינוך ותעודת הוראה בשפה וספרות ערבית במסלול רב-גילאי
בחינוך מתמטי לבית הספר היסודי
במינהל מערכות חינוך (מסלול עם וללא תזה)
במינהל מערכות חינוך לגיל הרך
במערכות מידע ומדעי המחשב היישומיים*
במדעי החיים בשילוב תעודה במעבדנות רפואית
במדעי החיים עם אפיק מעבר לרפואה ארבע שנתי
במדעי החיים עם תעודת הוראה
רב תחומי – במסלול לימודי ערב, בחטיבות לימודים: משאבי אנוש, פסיכולוגיה, חינוך, קונפליקט וניהול משברים, תרבות, ספרות עברית, תולדות הרעיונות (היסטוריה), סוציולוגיה, סביבה וקיימות.
הענקת התואר מותנית באישור המל"ג.
שכר הלימוד במכללה הוא שכר לימוד אוניברסיטאי.
המכללה מציעה מגוון מלגות סיוע, מלגות עידוד בגובה שכר לימוד מלא בשנה א' לעומדים בתנאי הקבלה, ומלגות בגובה שכר לימוד מלא לבעלי נתוני קבלה גבוהים.
במסגרת פרויקט "קהילות סטודנטים", סטודנטים המעתיקים את מקום מגוריהם לקריית מלאכי ולרהט מקבלים מלגות שכר לימוד וקיום תמורת פעילות חברתית בעיר.
המכללה האקדמית להנדסה בראודה בכרמיאל, שעד אפריל 2022 נקראה "המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה", נקראת על שם מקס בראודה, מנכ"ל אורט העולמי בשנים 1957–1980.
המכללה פועלת באישור ובתקצוב המועצה להשכלה גבוהה ומכשירה לתואר ראשון ושני במדעים.
תוכנית הלימודים במכללה כוללת התנסות מעשית בתעשייה ובאקדמיה.
תחילה הוקם המוסד כמכללה טכנולוגית להנדסאים של רשת אורט.
בשנת 1995 נוסדה המכללה האקדמית להנדסה כעמותה רשומה הפועלת באישור ובתקצוב המועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 1996, שנתיים לאחר שמחזור הסטודנטים הראשון יצא לדרך, החלה המכללה האקדמית להכשיר הסטודנטים לתארים "בוגר במדעים" (.B.Sc) ומוסמך במדעים" (.M.Sc) וכן מסמיכה אקדמאים להוראה.
המכללה הוקמה על מנת לפתח בצפון הארץ מרכז אקדמי ייחודי בתחומי ההנדסה ולטפח, באמצעות בוגריו, קשרי גומלין עם התעשייה.
במכללה מתקיימת פעילות בתחומי מחקר, קשרי תעשייה-אקדמיה ותוכנית לימודי חו"ל.
קמפוס המכללה ממוקם בראש גבעה במערב כרמיאל, ממנה נשקפת בקעת בית כרם.
המכללה זכתה בפרס האיכות והמצוינות ע"ש יצחק רבין בשנת 2009.
באפריל 2022 אישר בית המשפט המחוזי בחיפה הסכם להיפרדות המכללה מרשת אורט, ובהתאם לכך הוסרה המילה "אורט" משם המכללה.
המכללה מציעה שבע תוכניות לימוד לתואר ראשון (.B.Sc) בהנדסת תעשייה וניהול; הנדסת חשמל ואלקטרוניקה; הנדסת מכונות; הנדסה אזרחית; הנדסת ביוטכנולוגיה; הנדסת מערכות מידע והנדסת תוכנה.
בנוסף, מוצעות ארבע תוכניות לתואר שני (.M.Sc) במקצועות הנדסת תוכנה, הנדסת מערכות, ביוטכנולוגיה והנדסת תעשייה וניהול.
הנדסת ביוטכנולוגיהתוכניות לתואר שני (.M.Sc):
הנדסת תעשייה וניהולתוכניות לימוד נוספות:
המבנה הארגוני של המכללה כולל את חבר נאמנים, המורכב מאנשי המכללה ומנציגי ציבור; את הוועד המנהל; הנשיאה, פרופ' שרית סיון; המשנה לנשיאה לעניינים אקדמיים, פרופ' מיכאל רגב; המנכ"ל אחיאב גולן; חברי הנהלה, המורכבת מראשי המחלקות האקדמיות והמחלקות המנהליות ואת המועצה האקדמית.
המחלקות האקדמיות השונות מנוהלות על ידי ראשי המחלקות.
המועצה האקדמית היא הפורום העליון במכללה להחלטות בנושאים אקדמיים.
הוועדה לעניינים אקדמיים של המכללה פועלת כוועדת קבע של המועצה האקדמית, ודנה בנושאים שוטפים הנוגעים לאופי הפעילות האקדמית במכללה.
דיקנט הסטודנטים אמון על רווחת הסטודנטים ומטפל בבעיותיהם האישיות, החברתיות והכלכליות, תוך קיום קשר הדוק עם הגופים האקדמיים והמנהליים של המכללה.
כמו כן, פועל הדיקנט, על יחידותיו השונות, להגברת מודעותם החברתית של הסטודנטים ולשיתופם בחיי הקמפוס והקהילה.
המחקר מהווה נדבך חשוב בחזון המכללה".
הליך קליטת חברי סגל חדשים מותנה בכישורי הוראה וביכולת מחקרית מוכחת, ולפיכך נפח הפעילות המחקרית המתבצע במכללה הולך וגדל.
בהתאם לחזונה, המכללה משקיעה משאבים כספיים רבים בעידוד המחקר, במתן מענקי מחקר ובמימון נסיעות של חברי הסגל לכנסים ולהשתלמויות בישראל ומחוצה לה.
במכללה פועלת רשות המחקר, הממונה מטעמה על ניהולו של המחקר ועל תהליכי קבלת הסיוע באמצעות קרנות המחקר.
איסוף מידע על אודות קרנות המממנות מחקרים והפצתו לחוקרים וסיוע לחוקרים בהגשת הצעות מחקר לקרנות.
התקשרות חוזית עם קרנות המחקר, כולל משא ומתן על ההסכם.
פתיחת תקציבי מחקר למחקרים שמקורותיהם מקרנות מחקר חיצוניות, מתרומות, ממקורות פנימיים ומתקציבי החזרים
ניהול תקציבי המחקר כולל בקרת ניצול התקציב, בכפוף לנוהלי המכללה ונוהלי קרנות המחקר
דיווחים כספיים לקרנות הכנת הדוחות לקרנות, בתיאום עם החוקרים
בקרת הגשת הדוחות (דיווחים מדעיים) על ידי החוקרים, בהתאם למועדי הדיווח המחייבים
דיווחים על הפעילות המחקרית במכללה לגורמים פנימיים ומחוצה לה
סיוע לסגן הנשיא לעניינים אקדמיים (סנל"א) בקידום מדיניות המחקר במכללה
מרכז הגליל למחקר מתמטיקה שימושית
נוסד ב־1998 על ידי היחידה למתמטיקה, במטרה לממש את פוטנציאל המחקר המתמטי לקידום פרויקטים הנדסיים בתעשייה.
פעילות המרכז נעשית תוך שיתוף פעולה מחקרי עם מוסדות שונים, ביניהם הטכניון, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת בר-אילן, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת מרילנד ואוניברסיטת קליפורניה בארצות הברית, האקדמיה למדעים בוורשה ועוד.
המרכז מארגן סדנאות וכנסים בינלאומיים למתמטיקה.
המרכז מנוהל על ידי המעבדה למידע ומשאבי אנוש באוניברסיטת בר-אילן ועל ידי המחלקה להנדסת תעשייה וניהול באורט בראודה.
קרנט הוא גוף מדעי בינלאומי, המאגד מוסדות אקדמיים וארגונים מעשרות מדינות, במטרה לספק תמונת מצב עדכנית בתחום ניהול משאבי האנוש בעולם.
המרכז מפתח ומקדם מגוון תוכניות לשיפור דרכי ההוראה והלמידה במכללה, עם דגש על מוכנות הבוגר לתפקידים בתעשייה.