tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקורסים של הנרי ברגסון בקולג' דה פראנס, שבהם החלו מרטין וראיסה להשתתף בעצת חברם הטוב שארל פגי, עזרו להם לצאת מהייאוש הזה בכך שאפשרו להם לחוש את קיומה של אמת אובייקטיבית ו"עצם האפשרות" של עבודה מטפיזית.
זמן מה לאחר אירוסיהם ב-1904, הם פגשו את ליאון בלואה שהפך לידידם הגדול, והמיר את דתו לקתוליות.
הטבילה שלהם, כמו גם זו של אחותה וורה, התקיימה ב-11 ביוני 1906, בכנסיית סן-ז'אן במונמארטר, עם בלואה כסנדק.
לאחר המרתה, ראיסה הרגישה שנקראה לקיים חיים מהורהרים, שהיו שמורים אז לנזירות.
בעזרת בעלה ז'אק ואחותה ורה היא הצליחה למצוא איזון בין חיי התפילה שלה למקומה בעולם.
ז'אק וראיסה מאריטן בוחרים בהומברט קלריסאק, הדומיניקני, כמורה הרוחני הראשון שלהם.
לאחר מותו, דומיניקני אחר, Garrigou-Lagrange, הפך לאביהם הרוחני ולחברם.
ראיסה וז'אק מריטן היו בידידות חזקה עם ז'אן ברגואן, ציסטרסיאני שילך לטפל במצורעים.
ז'אן ברגואן נותר מושפע מאוד ממותה של ראיסה ב-4 בנובמבר 1960.
ראיית מנהרה (גם: ראיית צינור, באנגלית: Tunnel vision) היא אובדן עם שימור הראייה המרכזית, וכתוצאה מכך שדה ראייה מצטמצם לכדי עיגול קטן דמוי מנהרה.
במדינת ישראל, אדם בעל ראיית מנהרה ששדות הראייה שלו 20 מעלות ומטה מוגדר כעיוור על פי חוק (Legally Blind).
רטיניטיס פיגמנטוזה, מחלת ניוון רשתית.
תרופות ממריצות המשחררות ו/או מונעות ספיגה חוזרת של דופמין ונוראפינפרין, בפרט אמפטמינים.
פחד או מצוקה קיצוניים, לרוב בהקשר של התקף חרדה.
התרגשות קיצונית הגורמת לעלייה באדרנלין.
מחלת גבהים, היפוקסיה במטוסי נוסעים.
חשיפה ממושכת לאוויר המזוהם בנוזלים הידראוליים.
קטרקט חמור, הגורם להסרה של רוב שדה הראייה.
משקפות, טלסקופים ומיקרוסקופים גורמים לחוויה של ראיית מנהרה בשל העיצוב של הרכיבים האופטיים.
ראכאן בן פלאח בן מאנע בן חת'לין אל-עג'מי , המכונה אבו פלאח, היה משורר ומנהיג שבט עג'מאן.
עג'מאן התאגדו סביב אביו, שייח' פלאח, ואחריו עברה ההנהגה לדודו חזאם, שהיה בהמשך יד ימינו של ראכאן.
הוא נכלא בעיר ניש בסרביה, שהייתה שייכת לאימפריה העות'מאנית, במהלך מלחמת סרביה-טורקיה (1876–1878), שם השתתף בקרב בין הסרבים לעות'מאנים.
שבט עג'מאן מיוחס מבחינה גנאלוגית אל יאם בן אסבי אל-המדאני, שהשתייך לערביי קחטאן.
שבט זה חי באזור אל-אחסא.
במהלך מסע האביב של בתו של עאמר בן ג'פן אאל ספראן במטרה לחפש מקום חדש עבור שבטה, ראה אותה ראכאן בן אל-חת'לין וחיבר בהשראתה קצידה.
אביו של ראכאן שמע את בתי השיר שחיבר בנו על בת עאמר, ורצה לחתן אותם.
הוא שלח את נציגיו אל אביה עאמר בן ג'פן כדי להציע נישואים בין בתו ובין ראכאן.
עאמר בן ג'פן קיבל את ההצעה והשניים התחתנו.
לזוג נולד בן: פלאח בן ראכאן בן חת'לין.
פלאח בן חת'לין (אביו של ראכאן) נהרג בשנת 1845. אחיו, השייח' חזאם בן חת'לין, תפס את מקומו כמנהיג שבט עג'אן למשך כחמש עשרה שנים.
בשנת 1859 הוא העביר את מושכות ההנהגה אל אחיינו, השייח' ראכאן בן פלאח בן חת'לין.
העות'מאנים חששו מכוחו העולה של השייח' ראכאן באל-אחסא וסביבותיה ולכן עצרו אותו.
המקורות חלוקים לגבי אופן מעצרו: חלקם מציינים כי נעצר לאחר בגידה של כמה מאויביו, וחלקם מספרים כי נפל בשבי לאחר קרב.
לאחר שראכאן נעצר, הוא הוגלה אל סרביה.
מספר מקורות מציינים את מאסרו באיסטנבול, בעוד שמקורות אחרים מזכירים את גלותו לסרביה, שהייתה גם היא שייכת לאימפריה העות'מאנית, ואת מעצרו בעיר ניש.
ייתכן כי איסטנבול הייתה תחנה במהלך העברתו מערבה לעיר ניס בסרביה.
כל המקורות תמימי דעים לגבי נוכחותו והשתתפותו במלחמת סרביה-טורקיה (1876–1878 לספירה).
כמה מקורות מזכירים שהוא נכלא בטירת ניש, העיר השלישית בגודלה בסרביה והעיר הגדולה בדרום סרביה (ולא על הגבול עם רוסיה, כפי שמספר מקורות מציינים בטעות).
הסולטאן עבדול חמיד השני העניק חנינה לשייח' ראכאן,
והעות'מאנים שחררו את השייח' ב-1877. הוענק לו עיטור העוז, והוא חזר לביתו בחצי האי ערב.
השייח' ראכאן חזר להנהיג את שבט עג'מאן, והעות'מאנים העניקו לו משכורת חודשית של 400 פיסטרים, כפרס והוקרה עבורו.
לאחר מותו הוענק השכר לבנו פלאח.
פרופסור זכריא קורשון מאוניברסיטת מרמרה טוען כי המקורות הטורקיים הגזימו בתיאורים הנוגעים לראכאן.
בהמשך, תיאורים אלה קיבלו מעמד של אגדות וסיפורי עם הרואיים.
השייח' ראכאן בן פלאח בן חת'לין מת בשנת 1892, בגיל שמונים שנה.
הוא הנהיג את שבטו במשך שלושים וחמש שנים.
"ראיתי עולם" הוא שיר של הזמרים הישראלים עומר אדם ושרק, שיצא לאור כסינגל ב-26 במאי 2024.
לאחר שהוציא את מיני-אלבומו, "חמישה לילות", ואת הסינגל "צמוד צמוד", "ראיתי עולם" דלף ברשתות החברתיות, וזכה לוויראליות בפלטפורמת טיקטוק.
ב-26 במאי 2024, בעקבות הלחץ מצד המעריצים להוציא את השיר באופן רשמי, הוציאו אדם ושרק, שגם ביצעו יחד את "צמוד צמוד", את "ראיתי עולם".
בתחילה, הווידאו קליפ של השיר צולם בתחילת אוקטובר אך צאתו נדחתה עקב מלחמת חרבות ברזל.
במהלך השיר שואל אדם "למה את בוכה?" והדבר מהווה מעין שיר תשובה לשירה של הזמרת עלמה זהר "אגו טריפ".
ביום הראשון לצאתו, נכנס השיר ישירות למקום החמישי במצעד היומי הישראלי של ספוטיפיי, עם למעלה מ-48 אלף השמעות.
במצעד השבועי של הפלטפורמה, נכנס למקום החמישי, עם 295 אלף השמעות, כאשר לאדם שלושה שירים בחמישייה, ושניים מתוכם עם שרק.
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-18 מיליון צפיות ביוטיוב.
במצעד היטליסט של מאקו, נכנס השיר ישירות למקום השני והגיע בשיאו למקום הראשון.
זה השיר השלישי של אדם שהגיע ברציפות למקום הראשון, לאחר "רק שלך" ו"צמוד צמוד".
שרק הוא האמן השני שהחליף את עצמו במצעד לאחר אדם.
ראיתי את הטלוויזיה זוהרת הוא סרט אימה פסיכולוגי קווירי אמריקאי משנת 2024. הסרט הוא אלגוריה של חוויית הדיספוריה המגדרית של בני נוער על רקע תרבות הפופ והתמכרות לסדרות טלוויזיה בשנות ה-90 של המאה ה-20. כתב/ה וביימ/ה ג'יין שונברון , בעצמה/ו טרנסג'נדר/ית טרנס-פמיניסט/ית א-בינארי/ת.
בתפקידים הראשיים: ג'אסטיס סמית' וג'ק הייבן, שחקנ/ית ואקטיביסט/ית א-בינארי/ת (קרדיט בשם הלידה בריג'ט לנדי-פיין).
בכורת הסרט התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס ב-18 בינואר 2024, והוא יצא למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-3 במאי 2024, בהפצת חברת A24. ב-17 במאי באותה שנה הורחבה הקרנת הסרט לכל רחבי ארצות הברית וקנדה, והוא זכה לשבחי המבקרים.
הסרט עלה לנטפליקס ב-1 במאי 2025.
בשנת 1996, אוֹאֵן בן ה-12 הוא תלמיד כיתה ז' שלא משתלב בחברת בני גילו.
אואן צופה בקדימון של פרק בסדרת הטלוויזיה "ורוד עמום", שהוא לא מורשה לצפות בה מפאת שעת השינה.
הסדרה משודרת מדי יום שבת בערב, ומתרחשת בעולם פנטסטי.
שתי גיבורותיה הן הנערות טארה ואיזבל שנפגשו במחנה קיץ וגילו שיש ביניהן קשר טלפתי שבאמצעותו הן נלחמות במפלצות ששולח נבל העל מר מלנכוליה בעל ראש ירח, במטרה ללכוד ולכלוא אותן ב"ממלכת הלילה".
בבית הספר, ליד הקלפי לבחירות לנשיאות, אואן רואה את מאדי וילסון, תלמידת כיתה ט', קוראת במדריך לפרקי הסדרה, הוא מסתקרן ופונה אליה, והשניים מתחברים.
ערב אחד חומק אואן מהוריו בתירוץ שהוא יישן אצל חברו ג'וני לינק, והולך אל מאדי לצפות בשידור פרק, איתה ועם חברתה אמנדה.
מאדי מרשה לאואן ללון במרתף ביתה, אך עליו לעזוב עם שחר.
מדי שבוע מאדי מקליטה את פרקי הסדרה ומגניבה אליו את הקלטות בבית הספר.
כעבור שנתיים, 1998, אואן בכיתה ט', ואימו ברנדה חולה סופנית.
אביו פרנק עדיין לא מרשה לאואן לראות את הסדרה משום שלדעתו זו "סדרה לילדות".
אואן פונה למאדי ושואל אם היא עדיין רואה את הסדרה עם אמנדה, והיא עונה שהיא לא מדברת עם אמנדה, אחרי שזו הפיצה שמועה שקרית שמאדי נגעה בשדיים שלה.
אואן מבקש לבוא אליה בשבת בערב.
מאדי מסבירה לו שהיא אוהבת בנות, אך לו אין כוונות לגביה מלבד צפייה משותפת בפרק חדש.
מאדי שואלת אם הוא אוהב בנות או בנים.
אואן עונה שהוא לא יודע, אך אוהב סדרות טלוויזיה ויודע שמשהו לא בסדר איתו, כי הסדרה גורמת לו לחוש שמישהו רוקן אותו מבפנים והוא מוטרד מכך.
מאדי עונה שאואן דומה לאיזבל שפוחדת ממה שיש בתוכה.
בזמן שהם צופים בפרק, מאדי בוכה ואומרת שהיא החליטה לברוח מהעיר, כי ברור לה שתמות אם תישאר.
היא מבקשת מאואן להצטרף אליה ומציירת על עורפו את רוח הרפאים הוורודה המקועקעת על עורפן של איזבל וטארה, אך הוא נרתע.
מאדי נעלמת, ומכשיר הטלוויזיה שלה נמצא בחצר ביתה, עולה באש.
עם היעלמותה של מאדי, הסדרה מבוטלת באופן מסתורי בתום העונה החמישית.
בשנת 2006 אואן עדיין מתגורר עם פרנק ועובד בבית קולנוע מקומי.
בדרכו הביתה מהעבודה, עמוד חשמל שקרס חוסם את הכביש שעליו מפוזרים דפים של מדריך הסדרה.
הפרק הראשון של העונה השישית (שלא שודרה) נקרא "הבריחה מממלכת הלילה".
ערב אחד, כשאואן נמצא במרכול, מאדי צצה שם במפתיע, עשר שנים אחרי שנעלמה, וחזותה נטולת מגדר .
היא לוקחת אותו לשבת במועדון לילה בשם "דאבל לאנץ'" שמופיע גם בסדרה "ורוד עמום", ומגלה לו שהיא נעלמה לתוך הסדרה עצמה.
מאדי שואלת אם גם אואן חש שהסדרה התערבבה בחיים האמיתיים והזמן השתבש, אך אואן מתעקש שזו הייתה תוכנית טלוויזיה ותו לא.
מאדי מסבירה שזמנה קצר כי היא חייבת לחזור לתוך הסדרה, ומבקשת שאואן ייזכר בפרק הסיום של העונה החמישית ויבוא לפגוש אותה בבית הספר הישן למחרת בערב.
בביתו הוא צופה בקלטת עם פרק הסיום, שמאדי שלחה לו אחרי שנעלמה: מר מלנכוליה ושני עוזריו, השדים מרקו ופולו, חטפו את טארה שנקברה חיים ומשדרת לאיזבל קריאות עזרה.
בעוד איזבל מחפשת את טארה, הם תופסים אותה, והנבל מציג לה כדור שלג עם דמותו של אואן כילד, רמז לכך שאואן הוא איזבל.
הוא משקה אותה "מיץ ירח" שימחוק את זכרונותיה כך שלא תזכור את שמה ואף לא את מותה, עוקר את לבה וקובר אותה חיים.
כך מסתיימים הפרק והעונה כולה.
אואן מטיח את ראשו באימה במסך.
פרנק מושך אותו מתוך המכשיר תוך שאואן צורח שפרנק איננו אביו וזה לא ביתו, ומקיא את המיץ שאיזבל אולצה לבלוע.
בפגישתם בבית הספר, מאדי מספרת שהיא ברחה לפיניקס, אימצה שם חדש ועבדה במילוי בובות.
אך דבר לא השתנה והזמן החל לחלוף במהירות לא טבעית כאילו דילג על פרקים בדי.וי.די.
בגיל 21 היא חשבה לברוח לסנטה פה, אך לא היה בכך טעם.
בגיל 22 היא קנתה ארון מתים ושילמה למישהו כדי שיקבור אותה בחיים.
ככל שהלכה ונחנקה, היא צרחה והתפללה להצלה.
לבסוף הצליחה לצאת מתוך גופה, וכאילו התעוררה מסיוט, כל זכרונותיה כמאדי וילסון נמחקו והיא שבה להיות עצמה כטארה.
היא חזרה למחנה הקיץ לקראת בכורת העונה השישית, אולם לא מצאה את מקום קבורתה של איזבל ולא הצליחה ליצור איתה קשר, והבינה שעליה לחזור להציל את אואן כדי להתחיל את העונה השישית.
מאדי אמנם מספרת את קורותיה לאואן, אך בהדרגה פונה אליו בלשון נקבה, במובן שהיא טארה שמדברת אל איזבל.
היא עונה שזה לא שמה, ומזכירה לו את דבריו מהעבר, שהוא חש ריק מבפנים.
לדבריה, זיכרונות הילדות שלו הם הסחת דעת שמר מלנכוליה שתל בו כדי להחזיקו לכוד בממלכת הלילה.
מאדי לוקחת את אואן למגרש הפוטבול, שם הכינה קבר לשניהם.
היא פונה אליו בשם "איזבל" ומפצירה בו להיקבר בחיים ביחד איתה כדי שיוכלו לחזור לעולם של "ורוד עמום" בזהויותיהם האמיתיות.
אואן המבוהל נחלץ מאחיזתה, בורח הביתה ומוצא את פרנק לוקה בשבץ.
אואן לא ראה את מאדי מאז, אך תמיד תהה אם הייתה אמת בדבריה, שהרחק מעבר למסך הטלוויזיה יש מישהי יפה וחזקה שהוא נועד לחיות את חייה.
הוא לא יצא מביתו ימים ארוכים בציפייה שמאדי תחזור ותכריח אותו להיקבר איתה, אך לשווא.
בשנת 2010 נסגר בית הקולנוע שבו עבד אואן, והוא התחיל לעבוד בפארק שעשועים.
פרנק נפטר עקב שבץ נוסף, ואואן נשאר לגור בבית ילדותו והקים משפחה.
הוא מוצא את הסדרה "ורוד עמום" משודרת בשירות הזרמת מדיה וצופה בה, אך כעת הסדרה נראית לו מגוחכת וילדותית.
עשרים שנה אחר כך, בשנת 2030, אואן בשנות הארבעים לחייו.
במהלך מסיבת יום הולדת של ילדים בפארק, אואן מתמוטט, צורח שהוא גוסס, קורא לעזרה, מתקשה לנשום ונחנק, מה שמהדהד את קבורתה של איזבל בעודה בחיים.
הנוכחים קופאים על מקומם כפסלים מוזיקליים .
הוא ננעל בחדר השירותים, וכמתוך הזיה הוא חותך ופותח את חזהו מול ראי, ורואה בתוכו מסך טלוויזיה זוהר באור כחול.
הוא מקבל את הגילוי בחיוך ומתלבש, יוצא ומתנצל על התנהגותו, אך נראה שאיש לא מודע לקיומו.
+שחקניםתפקידיםג'אסטיס סמית'אוֹאֵןאיאן פורמןאואן בגיל 12ג'ק הייבן מאדי וילסוןלינדזי ג'ורדןטארההלנה הווארדאיזבלפרד דרסטפרנקאמה פורטנר מר מלנכוליה / אמנדה / הליצן הרשע / מרקודניאל דדוויילרברנדהמדלין רייליפולוקונר או'מאלי דייב, עובד בבית קולנועאמבר בנסוןהופעת קמע בתפקיד אימו של ג'וני לינקמייקל סי' מרונה הופעות קמע כשני שכנים של אואןדני טמברלי
כמו כן, הסרט כולל הופעות קמע של פיבי בריג'רס עם היילי דאל ולהקת "סלופי ג'יין" , וקריסטינה אספנדיארי עם להקתה/ו "קינג וומן" .
ההופעות מתקיימות במועדון הבדיוני "דאבל לאנץ'" שבו פוגש אואן את מאדי לראשונה מאז שנעלמה.
בעלילת סדרת הנעורים "ורוד עמום", הנערות טארה ואיזבל נפגשו במחנה קיץ וגילו שיש ביניהם קשר על-חושי עתיק, שאותו מסמל קעקוע של רוח רפאים ורודה על העורף.
טארה מומחית לשדים, ואיזבל היא חנונית פחדנית.
הן אימצו לעצמן את הכינוי המשותף "הוורוד העמום".
אחרי שהמחנה הסתיים, השתיים ממשיכות לקיים פגישות באמצעות תקשור מבלי להיפגש פנים אל פנים.
מדי שבוע, בכל פרק הן עוזרות זו לזו להילחם במפלצות ששולח מר מלנכוליה ללכוד אותן.
דמויות טארה ואיזבל מייצגות את מאדי ואואן, בהתאמה.
בעוד שמאדי הצליחה לברוח מממלכת הלילה ומצאה את זהותה האמיתית כטארה הלסבית, יכולתו של אואן לצאת מהארון נתקלת במכשולים שמציב מר מלנכוליה המייצג בין היתר ספק עצמי והבנייה חברתית.
בסדרה הוא "האיש שבירח" המשבש את הזמן והמציאות כדי לשלוט בעולם.
לכן, אואן לא מצליח להשלים עם זהותו המגדרית כאיזבל במשך כמה עשורים, עד שלקראת הסוף הוא מעז להביט לתוך עצמו ונמלא סיפוק.
שונברון הסביר/ה שיהיו מי שיפרשו את רגעיו האחרונים של אואן כטרגדיה, אך הכוונה היא לתת לו מוצא של תקווה כשהוא עושה צעדים ספורים בדרך להבין מי הוא באמת.
לדברי שונברון, הנושא המרכזי בסרט הוא "רגע ביקוע הביצה" (במקור באנגלית: Egg crack moment), ביטוי המציין את הרגע בחייהם של טרנסג'נדרים, שבו הוא או היא מכירים בכך שזהותם המגדרית לא הולמת את הייעוד המיני שלהם.
לפיכך, בחירתו של אואן לא להיקבר חי ביחד עם מאדי, ובעקבותיה – המשבר הקיומי שהוא חווה, ממחישה את פחדיו האישיים מפני חיים אפשריים מחוץ לארון מבלי לעבור התאמה מגדרית.
בכתבת פרופיל שפרסם "הניו יורקר" ביוני 2024, שונברון סיפר/ה על השפעת קשריה/ו עם המשפחה על הסיפור:
באופן דומה, ג'ק הייבן, המגלמ/ת את מאדי, רואה בסרט אלגוריה להווייה הטרנסג'נדרית:
בסרט ניכרות השפעות של סדרות נעורים משנות ה-90 של המאה שעברה, ובעיקר: "באפי ציידת הערפדים" (1997–2003).
לדברי שונברון, הקוויריות הייתה אינהרנטית ברוב סדרות שנות ה-90, גם אם רשתות השידור לא עסקו בכך בגלוי, ואלה היו שנים שבהן דור של בני אדם קווירים הכירו בעצמם לראשונה.
הסדרה הבדיונית "ורוד עמום" כוללת מאפיינים היוצרים קשר ל"באפי ציידת הערפדים": נשים חזקות כגיבורות ראשיות הנלחמות במפלצות מיתיות, ופרקים בסגנון "המפלצת השבועית" .
כמחווה, הסרט כולל הופעת קמע של אמבר בנסון שגילמה ב"באפי" את דמותה של טארה מקליי הלסבית.
עבור שונברון, קמע זה הוא מעין תיקון אישי, מכיוון שבשנות ההתבגרות, "באפי" הייתה עבורה/ו אמצעי התמודדות והישרדות.
סדרה נוספת הזוכה למחווה היא "הרפתקאות פיט ופיט" (1991–1996) בערוץ "ניקלודיאון".
מייקל מרונה ודני טמברלי, בהופעות קמע כשכנֵי רפאים, גילמו את דמויות פיט "הגדול" ופיט "הקטן" בסדרה.
סגנון סדרה זו משלים את השפעת "באפי", משום שהמפלצות בעולם של "ורוד עמום" הן מגוחכות בסגנון של "ניקלודיאון", יותר מאשר המפלצות המפחידות ב"באפי".
בנוסף לכך, דמות "איש הגלידה" ב"ורוד עמום" רומזת לדמות רוכל הגלידה "מר טייסטי", שגילם טובי האס ב"פיט ופיט", ועל הסגנון של "ורוד עמום" שוררת אווירת ריאליזם קסום שאפיין את "פיט ופיט".
שונברון הדגיש/ה שהופעות הקמע אינן בגדר "ביצי פסחא" גרידא, אלא נועדו להעמיק את הרעיונות המובעים בסרט.
בעלילת הסרט, הסדרה "ורוד עמום" מבוטלת במפתיע ללא הסבר.
מאדי נעלמת, וחוזרת כעבור שנים, לכאורה כדי להמשיך לעונה נוספת.
את ההשראה לכך שאב/ה שונברון מ"טווין פיקס" (1990–1991), הסדרה הסוריאליסטית של דייוויד לינץ', שלמרות הפופולרית שנהנתה ממנה, בוטלה כעבור שתי עונות תוך שסוגיות שונות נותרות לא פתורות, והסדרה חודשה כעבור 25 שנה לעונה השלישית, טווין פיקס: השיבה .
במיוחד, זכורה לשונברון סצנת סיום שבה דייל (קופר) מיישיר מבט למצלמה כשפניו מכוסים דם, ושואל "מה שלום אנני (בלקברן)?".
לדברי שונברון, הסצנה גרמה לה/לו לחוש "מותקפ/ת" באופן אישי.
סדרה נוספת שנתנה השראה לכתיבת הסרט, היא "מי מפחד מהחושך?", שחלקה הראשון שודר במשך חמש עונות (1992–1996).
מאדי מספרת לאואן את נסיבות היעלמותה ביושבם במועדון לילה בשם "דאבל לאנץ'" (Double Lunch).
המועדון מתקיים הן במציאות של הסרט עצמו, והן בעולם הסוריאליסטי של הסדרה "ורוד עמום".
שונברון הסביר/ה שהמועדון הוא מרחב לימינלי המגשר בין המציאות לממד הסוריאליסטי, מעין תשובה למועדון "סילנסיו" מהסרט "מלהולנד דרייב".
המועדון הוא מחווה למועדונים דומים שהופיעו בסדרות שנות ה-90: מועדון "The Bronze" מ"באפי ציידת הערפדים", ומועדון "פיץ' פיט" שבו נהגו לבלות גיבורי "בברלי הילס 90210".
שונברון החל/ה לכתוב את התסריט כשלושה חודשים אחרי שהתחיל/ה טיפול הורמונלי חליפי בעקבות היחשפות/ה כטרנדסג'נדר/ית.
בתמות הנוגעות לטרנסג'נדריות, שונברון נמנעה בכוונת מכוון מהצגת סוגיות של שינויים מגדריים ויציאה מהארון כנושאים מרכזיים בעלילה, אלא העדיפה לכתוב את הסיפור כאלגוריה, כדי להבדיל את הסרט מסרטים אחרים העוסקים בסוגיות אלה.
בשנת 2021 משך התסריט את תשומת ליבם של אמה סטון ובעלה דייב מק'קארי .
התסריט הוצע לשישה שותפי הפקה פוטנציאליים.
באוקטובר 2021 הוכרז הסרט כהפקה של חברת "A24", בבימויה/ו של ג'יין שונברון, ובהפקתם של סטון ומק'קארי באמצעות חברת "פרוט טרי" שבבעלותם, בצוותא עם שרה וינשול מטעם חברת "סרטי סמאג'" וסאם אינטילי.
ב-24 באוגוסט 2022 נמסר על צירופם לצוות השחקנים של ג'אסטיס סמית', ג'ק הייבן (עדיין בשם בריג'ט לנדי-פיין), הלנה הווארד, דניאל דדויילר, אמבר בנסון, איאן פורמן, מייקל סי' מרונה, קונר או'מאלי, אמה פורטנר, דני טמברלי, פיבי בריג'רס, לינדזי ג'ורדן, פרד דרסט וקריסטינה אספנדיארי.
אמה פורטנר, רקדנית וכוריאוגרפית קנדית, עיצבה את הריקודים והתנועות של מר מלנכוליה, שני משרתיו הג'נדרקווירים מרקו ופולו, ומפלצות נוספות.
פורטנר עצמה מגלמת בין היתר את דמויותיהם של מר מלנכוליה ומרקו.
הפסקול כולל חמישה עשר שירים מאת יוצרים ומבצעים שונים, ועשרים קטעי מוזיקה מקורית שהלחין אלכס ג'י.
הפסקול המלא הופץ להורדה ב-10 במאי 2024, ושישה ימים אחר כך, ב-16 במאי, הופצה להורדה המוזיקה מאת אלכס ג'י.
"ראיתי את הטלוויזיה זוהרת" הוקרן בהצגת בכורה ב-18 בינואר 2024, במסגרת סרטי חצות בפסטיבל סאנדנס.
כן הוצג הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-74 בברלין, ב-20 בפברואר 2024, ובפסטיבל SXSW.
ב-3 במאי 2024 הופץ הסרט למספר מצומצם של בתי קולנוע בניו יורק ולוס אנג'לס, וב-17 במאי 2024 הורחבה ההפצה לכל רחבי ארצות הברית וקנדה.
ב-14 ביוני באותה שנה יצא הסרט לצפייה על פי דרישה ובהפצה דיגילית לשירותי הזרמת מדיה.
ב-20 בספטמבר באותה שנה יצא הסרט לשידור ליניארי בערוץ Max.
לציון שנה ליציאת הסרט הפיצה חברת "A24" את הסרט על גבי קלטת וידאו לרכישה.
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes", מתוך 229 ביקורות, 84% מוגדרות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 8.10/10. סיכום הביקורות הוא, שעם אסתטיקה ויזואלית ייחודית המעצימה את התהודה הרגשית של הסיפור, הסרט מוסיף למיצוב מעמדה/ו של התסריטאי/ת-במאי/ת ג'יין שונברון ככישרון עולה.
אתר "Metacritic" מעניק לסרט ציון 86 מתוך 100, בשקלול 48 ביקורות המוגדרות כ"תהילה בינלאומית".
בישראל, אבנר שביט הגדיר את הסרט כ"עצוב ומכאיב", מושקע להפליא עם פסקול "שמיימי".
שביט כתב שהסרט עוסק בחשיבותה של הטלוויזיה בחיינו ובשאלה איך נראות בדיעבד אובססיות לתופעות תרבות בגיל הנוער, וכן בדיספוריה מגדרית "והנטייה שלנו להתבייש בעצמנו במקום שאחרים יתביישו בעצמם".
עופר ליברגל כתב בבלוג הקולנטע "סריטה" שהסרט עוסק בחוויות של טרנסים שלא מבצעים האמה מגדרית, מה שגורם לניתוק חברתי ולפער בתפיסת העולם שלהם.
ליברגל הוסיף שהסרט עוסק באופן שבו תרבות פופולרית יכולה לספק תחליף ליצירת קשרים ולהתמודדות עם קשיים בהגדרה עצמית, לא רק בהקשר של זהות מגדרית.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם2 בדצמבר 2024הבמאי/ת הטוב/ה ביותרג'יין שונברוןהתפקיד הראשי הטוב ביותרג'אסטיס סמית'תפקיד המשנה הטוב ביותרג'ק הייבן
רְאִיַּית צְבָעִים היא היכולת להבחין בהבדלים באור באורכי גל שונים, ללא תלות בעוצמת האור.
תפיסת צבע היא חלק ממערכת הראייה.
היא מתרחשת באמצעות תהליך מורכב בין נוירונים שמתחיל בגירוי של סוגים שונים של קולטני אור בעת חדירת אור לעין.
קולטני האור הללו משדרים פלטים שמעובדים במוח באמצעות מעבר דרך שכבות רבות של תאי עצב.
ראיית צבע קיימת במגוון בעלי חיים, ומתבססת על מנגנוני בסיס דומים.
היכולת התפתחה בתהליכים אבולוציונים מורכבים.
ייתכן שאצל פרימטים ראיית הצבע התפתחה תחת לחץ סלקטיבי לייעול ביצוע משימות חזותיות, כמו חיפוש אחר עלים, פירות ופרחים מזינים, כמו גם זיהוי הסוואה של טורפים ומצבים רגשיים בפרימטים אחרים.
אייזק ניוטון גילה שאור לבן לאחר שפוצל לצבעים המרכיבים אותו כשהוא עובר דרך מנסרה נפיצה, ניתן לחבר מחדש כדי ליצור אור לבן על ידי העברתם דרך מנסרה אחרת.
ספקטרום האור הנראה נע בין כ-380 ל-740 ננומטר (nm).
(צבעים המיוצרים על ידי פס צר של אורכי גל) כגון אדום, כתום, צהוב, ירוק, ציאן, כחול וסגול ניתן למצוא בתחום זה.
אורכי גל ארוכים או קצרים מתחום הספקטרום הנראה נקראים תת-אדום (אינפרא אדום) או על-סגול (אולטרה סגול), בהתאמה.
בני אדם אינם יכולים לראות את אורכי הגל הללו בלי להשתמש בכלים מתאימים, אך ישנם בעלי חיים שכן יכולים לראות אותם.
העין יכולה להבחין בהבדל בגוון כאשר ההבדל באורך הגל גדול מספיק.
גודל ההבדל המורגש משתנה בהתאם לאורך הגל, כאשר באורכי הגל של ציאן, ירוק וצהוב ניתן להבחין בהבדל כבר עם שינוי של ננומטר אחד, ואילו באורכי הגל הארוכים יותר והקצרים יותר, ההבדל יורגש רק עם שינוי של כ-10 ננומטרים.
ערבוב של מאפשר לבני אדם להבחין בכעשרה מיליון גוונים שונים.
ברמות אור נמוכות מאוד, הראייה היא סקוטופית: האור מזוהה על ידי תאי הקנים של רשתית.
הקנים רגישים באופן מקסימלי לאורכי גל קרובים ל-nm 500 וממלאים תפקיד קטן, אם בכלל, בראיית צבעים.
באור בהיר יותר, כמו אור יום, הראייה היא פוטופית: האור מזוהה על ידי תאי מדוכים שאחראים על ראיית צבע.
מדוכים רגישים לתחום של אורכי גל, אך הם רגישים ביותר לאורכי גל קרובים ל-nm 555 בין אזורים אלה, נכנסת לתמונה, והן קנים והן מדוכים מספקים אותות לתאי הגנגליון ברשתית.
השינוי בתפיסת הצבע מאור עמום לאור יום מוביל להבדלים הידועים בשם .
תפיסת ה"לבן" נוצרת על ידי כל ספקטרום האור הנראה, או על ידי ערבוב של צבעים של אורכי גל בודדים בלבד בבעלי חיים עם מעט סוגים של קולטני צבע.
בבני אדם, אור לבן יכול להיתפס על ידי שילוב של אורכי גל כמו אדום, ירוק וכחול, או רק זוג צבעים משלימים כמו כחול וצהוב.
ישנם מגוון צבעים בנוסף לצבעים ספקטרליים ולגוונים שלהם.
אלה כוללים צבעי , גוונים של צבעים המתקבלים על ידי ערבוב צבעי גוני אפור עם צבעים ספקטרליים, צבעים סגולים-אדומים, ו.
צבעי גוני אפור כוללים לבן, אפור ושחור.
הקנים מכילים רודופסין, המגיב לעוצמת האור, ומספק צביעה בגווני אפור.
גוונים מושחרים כוללים צבעים כגון ורוד או חום.
ורוד מתקבל מערבוב אדום ולבן.
ניתן לקבל חום מערבוב כתום עם אפור או שחור.
כחול צי מתקבל מערבוב כחול ושחור.
צבעי סגול-אדום כוללים גוונים וגוונים מושחרים של מגנטה.
ספקטרום האור הוא קו שבו סגול הוא קצה אחד והשני אדום, ובכל זאת אנו רואים גוונים של סגול המחברים את שני הצבעים הללו.
צבעים בלתי אפשריים הם שילוב של תגובות מדוכים שלא ניתן לייצר באופן טבעי.
לדוגמה, לא ניתן להפעיל מדוכים בינוניים לחלוטין בכוחות עצמם; אילו היו, היינו רואים צבע 'היפר-ירוק'.
ראיית הצבע מסווגת בראש ובראשונה לפי הממדיות של סולם הצבעים, המוגדר על ידי מספר צבעי היסוד הנדרשים לייצג את ראיית הצבע.
מספר זה בדרך כלל שווה למספר הפוטואופסינים המבוטאים: מתאם שמתקיים עבור חולייתנים, אך לא בחסרי חוליות.
לאב הקדמון של החולייתנים המצוי היו ארבעה פוטופסינים (מתבטאים במדוכים) בתוספת רודופסין (מתבטא בקנים), ולכן היה .
עם זאת, שושלות רבות של בעלי חוליות איבדו גן פוטופסין אחד או רבים, מה שהוביל לראיית צבע בממד נמוך יותר.
ממדי ראיית הצבע נעים בין ממד אחד ומעלה:
ממדמאפייןתפוצהמונוכרומטיותראיה חד-ממדית חוסר כל תפיסת צבעחלק מהיונקים, כולל טורפים ימיים, לווייתנאים, ודלשינאים ראיית צבע דו-ממדיתמרבית היונקים וכרבע מבני אדם עיוורי צבעיםראיית צבע תלת-ממדיתמרבית בני האדםראיית צבע ארבע-ממדיתרוב העופות, הזוחלים והדגים וגבוה יותרראיית צבע חמישה-ממדית ומעלהנדיר בחולייתנים
תפיסת צבע מתחילה בתאי רשתית מיוחדים הידועים בשם מדוכים.
המדוכים מכילים צורות שונות של אופסין - חלבון פיגמנט - שיש להם שונות.
לבני האדם יש שלושה סוגים, וכתוצאה מכך יש לנו .
כל מדוך אינדיבידואלי מכיל פיגמנטים המורכבים מאופסין אפופרוטאין המקושרים באופן קוולנטי לקבוצה פרוסטטית סופגת אור: או 11-cis-hydroretinal או, לעיתים רחוקות יותר, 11-cis-dehydroretinal.
המדוכים מסומנים באופן קונבנציונלי לפי סדר אורכי הגל של פסגות הרגישויות הספקטרליות שלהם: סוגי מדוכים קצרים (S), בינוניים (M) וארוכים (L).
שלושת הסוגים הללו אינם מתאימים היטב לצבעים מסוימים כפי שאנו מכירים אותם.
במקום זאת, תפיסת הצבע מושגת על ידי תהליך מורכב שמתחיל בתפוקה הדיפרנציאלית של תאים אלו ברשתית ואשר מסתיים בקליפת הראייה ובאזורים האסוציאטיביים של המוח.
לדוגמה, בעוד שהמדוכים L כונו פשוט כקולטנים של הצבע האדום, הראתה כי שיא הרגישות שלהם נמצאת באזור הירקרק-צהוב של הספקטרום.
באופן דומה, מדוכים S ו-M אינם תואמים ישירות לכחול וירוק, אף על פי שהם מתוארים לעיתים קרובות ככאלה.
מודל הצבע RGB, אם כן, הוא אמצעי נוח לייצוג צבע, אך אינו מבוסס ישירות על סוגי המדוכים בעין האנושית.
תגובת השיא של מדוכים אנושיים משתנה, אפילו בין אנשים עם ראיית צבעים רגילה כביכול; בחלק מהמינים הלא-אנושיים השונות הפולימורפית הזו גדולה עוד יותר, וייתכן שהיא סתגלנית.
שתי תאוריות משלימות של ראיית צבעים הן ו.
התאוריה הטריכרומטית, או תאוריית יאנג-הלמהולץ, שהוצעה במאה ה-19 על ידי תומאס יאנג והרמן פון הלמהולץ, מניחה קיומם שלושה סוגים של מדוכים הרגישים בצורה מועדפת לכחול, ירוק ואדום, בהתאמה.
אחרים הציעו כי התאוריה הטריכרומטית אינה ספציפית תאוריה של ראיית צבעים אלא תאוריה של קולטנים לכל הראייה, כולל צבעים, אך אינה ספציפית או מוגבלת אליו.
באותה מידה, הוצע כי הקשר בין ההתנגדות בראייה שתיאר הרינג לבין תהליכי הצבעים הנוגדים הפיזיולוגיים אינם פשוטים , מה שהופך את ההתנגדות הפיזיולוגית למנגנון הרלוונטי לכל הראייה, ולא רק לראיית הצבעים לבדה.
הפיזיולוג הגרמני הציע את תאוריית הצבעים הנוגדים ב-1872. היא קובעת שמערכת הראייה מפרשת צבע בצורה אנטגוניסטית: אדום מול ירוק, כחול מול צהוב, שחור מול לבן.
שתי התאוריות מקובלות בדרך כלל כתקפות, ומתארות שלבים שונים בפיזיולוגיה חזותית, המוצגות בתרשים הסמוך.
ירוק-מגנטה וכחול-צהוב הם סולמות עם גבולות סותרים זה את זה.
באותו אופן שבו לא יכול להתקיים מספר חיובי "מעט שלילי", עין אחת לא יכולה לתפוס צהוב-כחלחל או ירוק-אדמדם.
אף על פי ששתי התאוריות הללו הן תיאוריות מקובלות כיום, עבודות בעבר ואחרות הובילו לביקורת על תאוריית הצבעים הנוגדים, הנובעת ממה שמוצג כאי-התאמות בתורת הצבעים הנוגדים הסטנדרטית.
לדוגמה, התופעה של דמות גרר של צבע משלים יכולה להיגרם על ידי עייפות התאים האחראים לתפיסת הצבע, על ידי בהייה בצבע חי במשך זמן רב, ולאחר מכן התבוננות במשטח לבן.
תופעה זו של צבעים משלימים מראה כי ציאן, ולא ירוק, הוא המשלים של אדום ומגנטה, ולא אדום, כמשלים לירוק, כמו גם מדגימה, כתוצאה מכך, שהצבע האדמדם-ירוק שהוצע להיות בלתי אפשרי על ידי תאוריית הצבעים הנוגדים היא, למעשה, הצבע הצהוב.
אף על פי שתופעה זו מוסברת בקלות רבה יותר על ידי התאוריה הטריכרומטית, הסברים לאי ההתאמה עשויים לכלול שינויים בתאוריית הצבעים הנוגדים, כגון הגדרה מחדש של הצבעים הנוגדים כאדום לעומת ציאן, כדי לשקף את האפקט הזה.
למרות ביקורות כאלה, שתי התאוריות עדיין מקובלות.
תאוריה חדשה יותר שהוצעה על ידי , "תאוריית הרטינקס" (Retinex Theory), מבוססת על הדגמה של , המראה שהצבע של כל משטח שהוא חלק מסצנה טבעית מורכבת הוא במידה רבה בלתי תלוי בהרכב אורכי הגל של האור שהוחזר ממנו.
גם דמות הגרר המופקת מהסתכלות על חלק נתון של סצנה מורכבת אינה תלויה גם בהרכב אורך הגל של האור המוחזר ממנו בלבד.
לפיכך, בעוד הצבע של דמות הגרר המופקת מהסתכלות על משטח ירוק המשקף יותר "ירוק" (גל אמצעי) מאשר אור "אדום" (גל ארוך) הוא מגנטה, כך גם דמות הגרר של אותו משטח כאשר הוא מחזיר אור "אדום" יותר מאשר "ירוק" (כשהוא עדיין נתפס כירוק).
נראה כי זה שולל הסבר של צבעים נוגדים המבוסס על הסתגלות מדוך הרשתית.
על פי תאוריית הרטינקס של לנד, צבע בסצנה טבעית תלוי בשלוש הקבוצות של מדוכים ("אדום", "ירוק" ו"כחול") התופסים בנפרד את הבהירות היחסית של כל משטח בסצנה, ויחד עם קליפת הראייה, מקצים צבע על סמך השוואת ערכי הבהירות הנתפסים על ידי כל קבוצה של מדוכים.
תחום של אורכי גל של אור מגרה כל אחד מסוגי הקולטנים הללו בדרגות שונות.
המוח משלב את המידע מכל סוג של קולטן כדי ליצור תפיסות שונות של אורכי גל שונים של אור.
קנים ומדוכים אינם מפוזרים באופן שווה בעין האנושית.
למדוכים יש צפיפות גבוהה בפוביאה וצפיפות נמוכה בשאר חלקי הרשתית.
לכן מידע צבע נקלט בעיקר בפוביאה.
לבני אדם יש תפיסת צבע ירודה בראייה ההיקפית שלהם, וחלק ניכר מהצבע שאנו רואים בהיקף שלנו עשוי להתמלא במה שהמוח שלנו מצפה שיהיה שם על בסיס הקשר וזיכרונות.
עם זאת, הדיוק שלנו בתפיסת הצבע בהיקף עולה עם גודל הגירוי.
האופסינים (פוטופיגמנטים) הקיימים במדוכים L ו-M מקודדים על כרומוזום X; קידוד לקוי של אלה מוביל לשתי הצורות הנפוצות ביותר של עיוורון צבעים.
הגן , המקודד לאופסין הקיים במדוכים מסוג L, הוא פולימורפי מאוד; מחקר אחד מצא 85 גרסאות במדגם של 236 גברים.
לאחוז קטן מהנשים עשוי להיות סוג נוסף של קולטן צבע מכיוון שיש להן אללים שונים לגן לאפוסין L בכל כרומוזום X.
השתקה של כרומוזום X פירושה שבעוד שרק אופסין אחד מתבטא בכל תא מדוך, שני הסוגים עשויים להתקיים באופן כללי, ולפיכך חלק מהנשים עשויות להראות מידה של ראיית צבע טטרכרומטית.
וריאציות בגן , המקודד את האופסין המתבטא במדוכים מסוג M, נראות נדירות, ולווריאציות שנצפו אין השפעה על ה.
הפרימטים הם היונקים בעלי השלייה היחידים שיש להם ראית צבע טריכרומטית שהתפתחה כתוצאה מהסתגלות להרגלי תזונה המבוססים על פירות ומהצורך למלא מגוון רחב של משימות.
עיבוד הצבע מתחיל ברמה מוקדמת מאוד במערכת הראייה (אפילו בתוך הרשתית) באמצעות מנגנוני צבעוניים ראשוניים נוגדים.
הן התיאוריה הטריכרומטית של הלמהולץ והן תאוריית הצבעים הנוגדים של הרינג נכונות אפוא, אך טריכרומטיה מתעוררת ברמת הקולטנים, וצבעים נוגדים מתעוררים ברמת תאי הגנגליון ברשתית ומחוצה לה.
בתיאוריה של הרינג, מנגנוני צבעים נוגדים מתייחסים לאפקט הצבע המנוגד של אדום-ירוק, כחול-צהוב ובהיר-כהה.
אולם במערכת הראייה מתנגדת הפעילות של סוגי הקולטנים השונים.
כמה תאי גנגליון רשתית גמדיים מתנגדים לפעילות מדוכי L ו-M, התואמת באופן רופף להתנגדות אדומה-ירוקה, אך למעשה עוברת לאורך ציר מכחול-ירוק למגנטה.
תאי גנגליון רשתית קטנים מתנגדים לקלט מהמדוכים S לקלט מהמדוכים L ו-M.
לעיתים קרובות חושבים שזה מתאים להתנגדות כחולה-צהובה, אך למעשה עובר לאורך ציר צבע מצהוב-ירוק לסגול.
לאחר מכן, מידע חזותי נשלח למוח מתאי הגנגליון הדו-שכבתיים ברשתית דרך עצב הראייה אל תצלובת הראייה: נקודה שבה שני עצבי הראייה נפגשים ומידע משדה הראייה הרקתי (הקונטרה-צדדי) עובר לצד השני של המוח.
לאחר תצלובת הראייה, דרכי הראייה מכונות צרור הראייה (optic tracts), הנכנסות לתלמוס לסינפסה בגרעין הברך הצדי.
גרעין הברך הצדי מחולק לשכבות, שמהם יש שלושה סוגים: השכבות המאגנו-תאיות, המורכבות בעיקר מתאי M, השכבות הפארוו-תאיות, המורכבות בעיקר מתאי P, והשכבות הקוניו-תאיות.
תאי M ו-P מקבלים קלט מאוזן יחסית גם ממדוכי L וגם מ-M לאורך רוב הרשתית, אם כי נראה שזה לא המקרה בפוביאה, כאשר תאי M מתקשרים לשכבות הפארוו-תאיות.
השכבות הקוניו-תאיות מקבלות אקסונים מתאי הגנגליון הקטנים הדו-שכבתיים.
לאחר סינפסה בגרעין הברך הצדי, צרור הראייה ממשיך בחזרה אל קליפת הראייה הראשונית (V1) הממוקמת בחלק האחורי של המוח בתוך האונה העורפית.
בתוך V1 יש פס מובחן (סטריציה).
זה מכונה גם "קורטקס מפוספס", כאשר אזורים חזותיים אחרים בקליפת המוח מכונים ביחד "קליפת המוח החיצונית".
בשלב זה עיבוד הצבע נעשה הרבה יותר מסובך.
ב-V1 ההפרדה הפשוטה של שלושה צבעים מתחילה להתקלקל.
תאים רבים ב-V1 מגיבים לחלקים מסוימים של הספקטרום טוב יותר מאחרים, אך "כוונן צבע" זה שונה לעיתים קרובות בהתאם למצב ההסתגלות של מערכת הראייה.
תא נתון שעשוי להגיב בצורה הטובה ביותר לאור באורך גל ארוך אם האור בהיר יחסית עשוי להגיב לכל אורכי הגל אם הגירוי עמום יחסית.
מכיוון שכוונון הצבע של תאים אלו אינו יציב, יש הסבורים שאוכלוסיית תאי עצב שונה, קטנה יחסית, ב-V1 אחראית לראיית הצבע.
ל"תאים צבעוניים" מיוחדים אלה יש לרוב שדות קליטה שיכולים לחשב יחסי מדוכים מקומיים.
תאים "יריבים כפולים" כאלה תוארו בתחילה ברשתית דג הזהב על ידי נייג'ל דאו; קיומם בפרימטים שהוצע על ידי דייוויד הובל וטורסטן ויזל, הודגמו לראשונה על ידי צ'.
מייקל ולאחר מכן אושרו על ידי .
כפי שהראו מרגרט ליווינגסטון ודייוויד הובל, תאים יריבים כפולים מתקבצים באזורים מקומיים של V1 הנקראים , ונחשבים שהם מגיעים בשני טעמים, אדום-ירוק וכחול-צהוב.
תאים אדומים-ירוקים משווים את הכמויות היחסיות של אדום-ירוק בחלק אחד של סצנה עם כמות האדום-ירוק בחלק סמוך של הסצנה, ומגיבים בצורה הטובה ביותר לניגודיות הצבע המקומית (אדום לצד ירוק).
מחקרי מודלים הראו שתאים יריבים כפולים הם מועמדים אידיאליים למנגנון העצבי של כפי שהוסבר על ידי ב"תאוריית הרטינקס" שלו.
מהכתמים ב-V1, מידע צבע נשלח לתאים באזור החזותי השני, V2. התאים ב-V2 המכוונים לצבע החזק ביותר מתקבצים ב"פסים הדקים", שכמו הכתמים ב-V1, נצבעים עבור האנזים ציטוכרום אוקסידאז (המפרידים בין הפסים הדקים הם "פסי ביניים" ופסים עבים, שנראה כי הם נוגעים לגורמים אחרים.
מידע חזותי כמו תנועה וצורה ברזולוציה גבוהה).
תאי עצב ב-V2 אז עוברים סינפסה לתאים ב-V4 המורחב.
אזור זה כולל לא רק את V4, אלא שני אזורים נוספים באונה הרקתית.
הנוכחות ב-V4 של תאים סלקטיביים לכיוון הובילה לדעה ש-V4 מעורב הן בעיבוד צבעים וגם בצורות הקשורות לצבעים, אך עם זאת התאים הסלקטיביים לכיוון ב-V4 מכוונים בצורה רחבה יותר מאשר מקביליהם ב-V1, ב-V2 ו-ב-V3. עיבוד צבע ב-V4 המורחב מתרחש במודולי צבע בגודל מילימטר הנקראים .
זהו החלק במוח שבו צבע מעובד לראשונה לכל מגוון הגוונים המצויים ב.
מחקרים אנטומיים הראו כי תאי עצבים ב-V4 המורחב מספקים קלט לאונה הרקתית התחתונה.
קליפת המוח "IT" נחשבת כמשלבת מידע צבעוני עם דמות וצורה, אף על פי שהיה קשה להגדיר את הקריטריונים המתאימים לטענה זו.
למרות מעורפלות זו, היה שימושי לאפיין את המסלול הזה (V1 > V2 > V4 > IT) כ"מסלול הגחוני" או "מסלול המה", להבדיל מ"המסלול הגבי" ("מסלול האיפה") שנחשב למנתח תנועה, בין שאר התכונות.
צבע הוא תכונה של תפיסה חזותית על ידי הצופה.
קיים קשר מורכב בין אורכי הגל של האור בספקטרום הנראה לבין חוויות צבע אנושיות.
אף על פי שמניחים שלרוב האנשים יש את אותו מיפוי, הפילוסוף ג'ון לוק זיהה שחלופות אפשריות, ותיאר מקרה היפותטי אחד כזה עם ניסוי מחשבתי "".
לדוגמה, מישהו עם ספקטרום הפוך עשוי לחוות ירוק כשהוא רואה אור 'אדום' (700 ננומטר), ולחוות אדום כשהוא רואה אור 'ירוק' (530 ננומטר).
אם כי היפוך זה מעולם לא הוכח בניסוי.
סינסתזיה (או אידאסתזיה) מספקת כמה דוגמאות לא טיפוסיות אך מאירות עיניים של חווית צבע סובייקטיבית המופעלת על ידי קלט שהוא אפילו לא אור, כגון צלילים או צורות.
האפשרות של ניתוק נקי בין חווית צבע לתכונות העולם מגלה שצבע הוא תופעה פסיכולוגית סובייקטיבית.
נמצא שבני שבט ההימבה מקטלגים צבעים באופן שונה מרוב בני המערב והם מסוגלים להבחין בקלות בגוונים קרובים של ירוק, שרוב בני האדם בקושי מסוגלים להבחין ביניהם.
ההימבה יצרו ערכת צבעים שונה מאוד המחלקת את הספקטרום לגוונים כהים (זוזו בהימבה), בהירים מאוד (ואפה), כחולים וירוקים חיים (בורו) וצבעים יבשים כהתאמה לאורח חייהם הספציפי.
תפיסת הצבע תלויה במידה רבה בהקשר שבו מוצג האובייקט הנתפס.
ניסויים פסיכופיזיים הראו שצבע נתפס לפני הכיוון של קווים ותנועה כיוונית ב-40 מילישניות מול 80 מילישניות בהתאמה, ובכך מוביל ל שניתן להדגים בזמני הצגה קצרים.
בראיית צבעים, התאמה כרומטית מתייחסת לקביעות הצבע; היכולת של מערכת הראייה לשמר את המראה של אובייקט תחת מגוון רחב של מקורות אור.
לדוגמה, דף לבן מתחת לאור כחול, ורוד או סגול ישקף לרוב אור כחול, ורוד או סגול לעין, בהתאמה; המוח, לעומת זאת, מפצה על השפעת התאורה (בהתבסס על שינוי הצבע של עצמים מסביב) ויש סיכוי גבוה יותר לפרש את הדף כלבן בשלושת המצבים, תופעה המכונה קביעות צבע.
במדע הצבע, התאמה כרומטית היא אומדן הייצוג של אובייקט תחת מקור אור שונה מזה שבו הוא תועד.
יישום נפוץ הוא למצוא טרנספורמציה של הסתגלות כרומטית (באנגלית Chromatic Adaptation Transform או בראשי תיבות CAT) שתגרום להקלטה של אובייקט נייטרלי להיראות נייטרלית (), תוך שמירה על מראה מציאותי של צבעים אחרים.
לדוגמה, טרנספורמציות התאמה כרומטיות משמשות בעת המרת תמונות בין עם שונות.
אדובי פוטושופ, למשל, משתמשת ב-Bradford CAT.
מינים רבים יכולים לראות אור עם תדרים מחוץ ל"ספקטרום הנראה" של האדם.
דבורים וחרקים רבים אחרים יכולים לזהות אור על-סגול, מה שעוזר להם למצוא צוף בפרחים.
מיני צמחים התלויים בהאבקת חרקים עשויים לחייב את הצלחת הרבייה ל"צבעים" ודפוסים על-סגולים ולא למידת הצבעוניות שהם נראים לבני אדם.
גם ציפורים יכולות לראות לתוך העל-סגול (300–400 ננומטר), ולחלקן יש סימנים תלויי מין על כיסוי הנוצות שלהן הנראים רק בתחום האולטרה-סגול.
עם זאת, בעלי חיים רבים שיכולים לראות בתחום העל-סגול אינם יכולים לראות אור אדום או כל אורכי גל אדמדמים אחרים.
לדוגמה, הספקטרום הנראה של הדבורים מסתיים בכ-590 ננומטר, ממש לפני תחילת אורכי הגל הכתומים.
ציפורים, לעומת זאת, יכולות לראות כמה אורכי גל אדומים, אם כי לא רחוקים לתוך ספקטרום האור כמו בני אדם.
הטענה שדג הזהב המצוי הוא בעל החיים היחיד שיכול לראות גם אור תת-אדום וגם אור על-סגול היא מיתוס; ראיית הצבע שלהם משתרעת אל העל-סגול אך לא התת-אדום.
הבסיס לשוני זה הוא מספר סוגי המדוכים השונים בין המינים.
ליונקים, באופן כללי, יש ראיית צבעים מוגבלת, ולרוב יש להם עיוורון צבעים אדום-ירוק, עם שני סוגי מדוכים בלבד.
בני אדם, כמה פרימטים וכמה חיות כיס רואים מגוון רחב של צבעים, אבל רק בהשוואה ליונקים אחרים.
רוב מיני החולייתנים שאינם יונקים מבחינים בצבעים שונים לפחות כמו בני אדם, ומינים רבים של עופות, דגים, זוחלים ודו-חיים, וכמה חסרי חוליות, הם בעלי יותר משלושה סוגי מדוכים וכנראה בעלי ראיית צבעים עדיפה על בני אדם.
אצל רוב המינים של קופים צרי-אף (קופי העולם הישן וקופי האדם – פרימטים הקשורים קשר הדוק לבני אדם), ישנם שלושה סוגים של קולטני צבע (הידועים כמדוכים), וכתוצאה מכך .
פרימטים אלה, כמו בני אדם, ידועים בתור טריכרומטיים.
פרימטים רבים אחרים (כולל קופי העולם החדש) ויונקים אחרים הם , שהוא מצב ראיית הצבע הכללי של יונקים פעילים במהלך היום (כלומר, חתולים, כלבים, פרסתניים).
ליונקים ליליים עשויה להיות ראיית צבעים מועטה או בכלל ללא ראיית צבע.
ראיית צבע טריכרומטית אצל יונקים שאינם פרימטים נדירה.
לחסרי חוליות רבים יש ראיית צבעים.
לדבורי דבש ודבורי בומבוס יש ראיית צבע טריכרומטית שאינה רגישה לאדום אך רגישה לעל-סגול.
למין (הקרוי גם Osmia rufa), למשל, יש מערכת צבעים טריכרומטית, שבה הם משתמשים בחיפוש אחר אבקה מפרחים.
לאור חשיבותה של ראיית הצבע לדבורים אפשר לצפות שרגישויות קולטן אלו ישקפו את האקולוגיה החזותית הספציפית שלהן; למשל סוגי הפרחים שהם מבקרים.
עם זאת, לקבוצות העיקריות של דבוראים, למעט נמלים (כלומר, דבורים, צרעות ו) יש בעיקר שלושה סוגים של קולטנים, עם רגישות ספקטרלית דומה לזו של דבורת הדבש.
לפרפרי זנב סנונית יש שישה סוגים של קולטני צבע ועשויה להיות להם ראייה פנטאכרומטית.
מערכת ראיית הצבע המורכבת ביותר בממלכת החי נמצאה אצל הטרפידים בעלי בין 12 ל-16 סוגי קולטנים ספקטרליים שמשערים כי הם פועלים כיחידות דיכרומטיות מרובות.
לבעלי חוליות כמו דגים ועופות טרופיים יש לפעמים מערכות ראיית צבעים מורכבות יותר מאשר לבני אדם; לכן הצבעים העדינים הרבים שהם מציגים משמשים בדרך כלל כאותות ישירים לדגים או לציפורים אחרות, ולא לאותת ליונקים.
ב, מושגת באמצעות עד ארבעה סוגי מדוכים, בהתאם למין.
כל מדוך בודד מכיל אחד מארבעת הסוגים העיקריים של של מדוכים של בעלי חוליות (LWS/ MWS, RH2, SWS2 ו-SWS1) ויש לו צבעונית במקטע הפנימי שלו.
טיפות שמן בצבעים עזים בתוך המדוכים משנות או מצמצמות את הרגישות הספקטרלית של התא.
גם לזוחלים ודו-חיים יש ארבעה סוגי מדוכים (מדי פעם חמישה), וכנראה רואים לפחות את אותו מספר צבעים שבני אדם רואים, או אולי יותר.
בנוסף, לכמה שממיות וצפרדעים ליליים יש את היכולת לראות צבע באור עמום.
לפחות כמה התנהגויות מונחות צבע אצל דו-חיים הוכחו גם כמולדות לחלוטין, ומתפתחות אפילו בבעלי חיים לקויי ראייה.
באבולוציה של היונקים אבדו חלקים מראיית הצבע, ולאחר מכן עבור כמה מינים של פרימטים, הוחזרו על ידי .
ליונקים מקבוצת האאותריה מלבד פרימטים (לדוגמה, כלבים, חיות משק יונקים) יש בדרך כלל מערכות תפיסת צבע דו קולטניות (דיכרומטיות) פחות יעילות, המבדילות בין כחול, ירוק וצהוב - אך אינן יכולות להבחין בין כתומים ואדומים.
ישנן עדויות לכך שכמה יונקים, כגון חתולים, פיתחו מחדש את היכולת להבחין בצבעי אורכי גל ארוכים יותר, לפחות בצורה מוגבלת, באמצעות מוטציות של חומצת אמינו אחת בגנים של האופסין.
ההסתגלות לראות צבעים אדומים חשובה במיוחד עבור יונקים פרימטים, שכן היא מובילה לזיהוי של פירות, וגם עלים אדמדמים שצמחו זה עתה, שהם מזינים במיוחד.
עם זאת, אפילו בקרב פרימטים, ראיית צבע מלאה שונה בין קופי העולם החדש לקופי העולם הישן.
לפרימטים מהעולם הישן, כולל קופים וכל קופי האדם, יש ראייה דומה לבני אדם.
לקופי העולם החדש יש או אין רגישות לצבע ברמה זו: ברוב המינים, הזכרים הם דיכרומטיים, וכ-60% מהנקבות הן טריכרומטיות, אך קופים מהסוג דורוקולי הם מונוכרומטיים, ושני המינים של השאגנים הם טריכרומטיים.
הבדלי רגישות חזותית בין זכרים ונקבות במין בודד נובעים מהגן לחלבון אופסין רגיש לצהוב-ירוק (המקנה יכולת להבדיל בין אדום לירוק) השוכן בכרומוזום המין X.
למספר חיות כיס, כמו (Sminthopsis crassicaudata), יש ראיית צבע טריכרומטית.
ליונקים ימיים, המותאמים לראייה באור נמוך, יש רק סוג מדוך בודד ולכן הם מונוכרומטיים.
מנגנוני תפיסת הצבע תלויים מאוד בגורמים אבולוציוניים, שהבולט שבהם נחשב כהכרה מספקת של מקורות מזון.
אצל פרימטים אוכלי-צמחים, תפיסת צבע חיונית למציאת עלים נאותים (לא בוגרים).
אצל קוליבריים, סוגי פרחים מסוימים מזוהים לעיתים קרובות גם לפי צבע.
מצד שני, ליונקים פעילי לילה יש ראיית צבע פחות מפותחת מאחר שדרוש אור מתאים כדי שהמדוכים יתפקדו כראוי.
ישנן עדויות לכך שלאור על-סגול יש חלק בתפיסת הצבע בענפים רבים של ממלכת החיות, במיוחד בחרקים.
באופן כללי, הספקטרום האופטי מקיף את הנפוצים ביותר בחומר ולכן הוא השימושי ביותר לאיסוף מידע על הסביבה.
התרחשה כאשר אבותיהם של הקופים המודרניים, קופי האדם ובני אדם עברו להיות פעילי יום והחלו לצרוך פירות ועלים מצמחים פורחים.
ראיית צבעים, עם הבחנה בעל-סגול, קיימת גם במספר פרוקי-רגליים - החיות היבשתיות היחידות מלבד החולייתנים שיש להן תכונה זו.
ישנם בעלי חיים שיכולים להבחין בין צבעים בספקטרום העל-סגול.
ספקטרום העל-סגול נופל מחוץ לתחום הנראה של האדם, למעט חלק מהמטופלים ב.
לעופות, לצבים, ללטאות, לדגים רבים ולחלק מהמכרסמים יש קולטני על-סגול ברשתית שלהם.
בעלי חיים אלה יכולים לראות את דפוסי העל-סגול שנמצאים על פרחים וחיות בר אחרות שאינן נראים לעין האנושית.
ראייה על-סגולה היא הסתגלות חשובה במיוחד בציפורים.
היא מאפשרת לציפורים לזהות טרף קטן מרחוק, לנווט, להימנע מטורפים ולחפש מזון תוך כדי טיסה במהירויות גבוהות.
ציפורים גם מנצלות את ראיית הספקטרום הרחבה שלהן כדי לזהות ציפורים אחרות, ובברירה המינית.
"ראיתי שחור" הוא סינגל של הזמרים הישראלים עילי צ'פמן ועידו מלכה, שיצא לאור ב-2 בספטמבר 2025. זהו שיתוף הפעולה הראשון בין השניים, אשר זכה לפופולריות ניכרת ברשתות החברתיות עם הפצת קטעי סאונד מהשיר עוד טרם יציאתו הרשמית.
השיר נכתב והולחן על ידי צ'פמן, מלכה ואריאל זורייב, והופק מוזיקלית על ידי יונתן (Jonno) סגל.
זהו שיתוף פעולה ראשון של מלכה וצ'פמן.
לפי הדיווחים, השיר נולד מתוך רצון ליצור חיבור מוזיקלי חדש בין עולמות שונים: צ'פמן, המזוהה בעיקר כיוצר ושחקן טלוויזיה, ומלכה, המזוהה עם עולם הפופ והריאליטי המוזיקלי.
מלכה, שהשתתף בתוכנית הריאליטי "הכוכב הבא לאירוויזיון 2025" וזכה להצלחה עם השיר "פסיכופט", התפרסם עוד בעקבות זוגיותו עם נציגת ישראל לאירוויזיון 2025, יובל רפאל.
צ'פמן, מנגד, כבר ביסס את מעמדו כאחד מכוכבי הנוער המובילים בישראל וכיוצר עצמאי הפועל גם בזירה המוזיקלית.
השיר מתואר כדואט פופ המשולב באלמנטים קצביים ואנרגטיים, המאחד בין קולו העמוק של צ'פמן לבין סגנונו הביצועי הכריזמטי של מלכה.
לטענת ליעד צרפתי-הרשקוביץ מ"רשת 13", השילוב בין שני הקולות יוצר "פצצת אנרגיה מוזיקלית" המשקפת את החיבור הבימתי והאישי ביניהם.
לפי ליאור קלו, השיר מתאפיין במבנה מודרני ובסאונד עדכני, תוך שמירה על פשטות מלודית ואיזון בין שני הקולות.
הצליל המוזיקלי, שהופק בידי יונתן סגל, מתואר כבעל אופי אנרגטי המיועד לקהל הצעיר ברשתות החברתיות.
ראינירה טארגאריין היא דמות בדיונית מסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר.
הדמות מופיעה בספר "אש ודם" שיצא לאור ב-2018, וכן בסדרת הטלוויזיה "בית הדרקון" המבוססת עליה שם היא משמשת כאחת מהדמויות הראשיות בסדרה.
את דמותה בסדרת הטלוויזיה מגלמות השחקניות מילי אלקוק ואמה ד'ארסי, כראינירה הצעירה והבוגרת בהתאמה.
על פי העלילה, ראינירה, בת לשושלת טארגאריין השולטת בווסטרוז, נהיית ליורשת העצר של כס הברזל על ידי אביה, המלך וייסריז הראשון.
אחיה למחצה, הנסיך אאיגון, מערער על טענתה לכתר, ובין השניים פורצת עד מהרה מלחמת ירושה עקובה מדם המכונה "מחול הדרקונים".
מרטין, מקור ההשראה לסיפורה של ראינירה טארגאריין הוא תולדותיה של הקיסרית מתילדה מממלכת אנגליה הימי-ביניימית.
בדומה לבת-דמותה הבדיונית, מתילדה, שהייתה בתו של הנרי הראשון מלך אנגליה, מונתה על ידו ליורשת העצר; עם זאת, אצילי הממלכה לא היו מעוניינים לתמוך בה בשל היותה אישה, מה שהוביל למלחמת אזרחים בין מתילדה וחסידיה לבין חסידי בן-דודה אטיין מבלואה, לימים מלך אנגליה תחת השם סטיבן הראשון.
תקופה זו בהיסטוריה של אנגליה מכונה בשם "האנרכיה", והיא המקבילה ההיסטורית ל"מחול הדרקונים" המופיע בסדרת הספרים: מלחמות אזרחים בהן נלחמו שני צדדים בעלי טענה לכתר המלכות, אשר החלו והסתיימו בדיוק באותה הצורה.
ראינירה, שנולדה 97 שנים לאחר הכיבוש של אאיגון, היא בתו היחידה של המלך וייסריז הראשון לאשתו הראשונה, המלכה אאימה לבית ארין.
עוד מצעירותה הפכה לרוכבת דרקונים, כאשר קיבלה את הדרקונית סייראקס בגיל 7 בלבד, והפכה עד מהרה לבת האהובה על אביה.
בשלב מסוים בחייה קיבלה ראינירה, שהייתה ידועה ביופיה הרב, את הכינוי "אושר הממלכה".
לאחר מות אמה ואחיה באילון, וייסריז נותר ללא בן זכר שיכול לרשת את השלטון, ועל כן העניק לראינירה את התואר "נסיכת דרגונסטון" ובכך הכריז עליה כיורשת כס הברזל ושבע הממלכות.
בבגרותה, חיתן אותה אביה עם האציל לאינור לבית ולאריון, בנם של הלורד קורליס ולאריון המכונה "נחש הים" ושל הנסיכה ראיניז טארגאריין.
עם זאת, היו נישואין אלו נישואי נוחות: לאינור ולאריון היה הומוסקסואל, וראינירה הייתה מאוהבת באותה עת עם סר קריסטון קול, אביר במשמר המלך.
יש הטוענים כי ראינירה קיימה גם קשר רומנטי (ומיני) עם האביר סר הארווין סטרונג, וילדה ממנו שלושה בנים ממזרים: ג'ייסריס, לוקריס וג'ופרי, שכולם הוצגו לכאורה בתור בניו החוקיים של לאינור ולאריון.
לאחר שלאינור נרצח במהלך קטטה, נשאה ראינירה את דודה דאימון ומנישואין אלו נולדו אאיגון ווייסריז.
ראינירה התכוונה שבנה לוקריס יהפוך ללורד בית ולאריון ויירש את כס בית אביו שבדריפטמארק, אך השמועה לפיה בניה של ראינירה הם ממזרים ("ילדי סטרונג") הייתה לצנינים בעיני מקורבי בית המלוכה.
המלך וייסריז שם קץ לטענות אלו כאשר ציווה לעקור את לשונו של כל מי שיטען טענות כאלו.
למרות ההכרזה על הנסיכה ראינירה כיורשת העצר, רבים בממלכה עדיין קיוו כי המלך יביא לעולם יורש זכר, בהתאם להחלטת המועצה הגדולה משנת 101AC, ויועציו דחקו במלך לשאת אישה נוספת.
המלך לבסוף בחר מועמדת לא שגרתית: הליידי אליסנט לבית הייטאוור, בתו של ימין המלך, שסעדה את סבו ג'איהאיריז הראשון על ערש דווי.
מנישואין אלו נולדו אאיגון, הילאינה, אאימונד ודאירון.
אף על פי שגדלו יחד עם בניה של ראינירה, יהפכו עד מהרה הבנים לאויבים מרים.
לאחר מותו של וייסריז הראשון, ותוך ניצול העובדה שראינירה הכורעת ללדת שוהה הרחק בדרגונסטון, ארגנה המלכה האם אליסנט הפיכת חצר בה ערערה על זכותה של ראינירה לכס המלכות.
אליסנט הסתמכה על אותה החלטת המועצה לפיה אישה לא יכולה לרשת את כס המלכות: על פי סדר הירושה שנקבע כתוצאה מכך, היא צריכה לבוא אחרי בניה הזכרים - ובראשם אאיגון - וכל זאת עקב היותה של ראינירה נקבה.
בשעה שאאיגון, בנה של אליסנט, הוכתר בעיר הבירה מעלה-המלך על ידי תומכיו לבית הייטאוור כמלך שבע הממלכות תחת השם אאיגון השני, הוכתרה ראינירה (שהריונה הסתיים בלידת מת) בטירת דרגונסטון על ידי אנשיה, שרובם נמנו עם בית ולאריון.
המחנות היריבים האלו נקראו לימים "הירוקים" ו"השחורים".
זמן קצר לאחר מכן, יוצאים לדרכם לוקריס, בנה של ראינירה יחד עם דרקונו אראקס, ואאימונד יחד עם דרקוניתו ואגהאר, אל טירת קץ-סופה, מעוזו של בית באראתיאון.
מטרתם היא לגייס לצידם את בורוס באראתיאון, לורד קץ-סופה ואחד מהאצילים החזקים ביותר בשבע הממלכות.
השניים נפגשים בדרך וביניהם פורץ קרב - שניתן לתארו כחד צדדי, עקב גודלה העצום של ואגהאר - במהלכו נהרג לוקריס יחד עם דרקונו.
ראינירה הזועמת נשבעה לנקום את מות בנה, ושכרה שני מתנקשים מנת לקטול את בנו ויורשו של אאיגון השני, הנסיך ג'איהאיריז.
בכך נסתם הגולל על הסיכוי לפתור את המחלוקת במשא ומתן, ומאבק הירושה הפך למלחמה בהיקף מלא.
לאחר שזכה מחנה "הירוקים" במספר ניצחונות, במהלכם איבדה ראינירה את בנה ג'ייסריס, הצליחה ראינירה לבסוף לכבוש את מעלה-המלך ובכך הדיחה את אאיגון השני מכס המלכות.
שלטונה היה קצר ימים, ועד מהרה הפכה "אושר הממלכה" לשנואת הממלכה.
כיוון ש"הירוקים" רוקנו את אוצר הממלכה בטרם הכיבוש, נאלצה המלכה את עול המיסים על תושבי מעלה-המלך.
כמו כן נתקפה המלכה בפרנויה, וחשבה כי מרגלים מסיעת "הירוקים" מקיפים אותה בכל עבר, וכתוצאה מכך הנהיגה שלטון טרור בו רדפה והוציאה להורג אזרחים רבים בחשד לבגידה וריגול.
הדברים הגיעו לנקודת רתיחה, ופשוטי העם במעלה המלך פתחו במרד כולל שלווה במהומות ומעשי אלימות קשים.
במהלך המהומות פרצו הפורעים אל בור הדרקונים, בו שכנו מרבית הדרקונים של מחנה "השחורים", וקטלו אותם, יחד עם בנה הנסיך ג'ופרי.
מהומות אלו אילצו את המלכה להימלט חזרה אל דרגונסטון.
בדרכה לדרגונסטון, נבגדה ראינירה על ידי אנשיה והובלה חזרה למעלה-מלך, שם פגשה את אחיה אאיגון השני.
אאיגון קטל אותה באכזריות באמצעות הדרקון שלו, אש-חמה, שהבעיר אותה בחיים ואז טרף אותה "בשש נגיסות".
למרות מותה של ראינירה, המלחמה עדיין לא תמה, ותומכיה למחנה "השחורים" התאגדו סביב בנה אאיגון הצעיר, היחיד שנותר בחיים לאחר המאורעות לעיל ונלקח בשבי על ידי המלך אאיגון השני.
אאיגון השני, שלא הותיר אחריו יורשים זכרים לאחר רצח בנו היחיד, נפטר לבסוף.
את כסאו ירש אאיגון הצעיר, בנה של ראינירה, שהוכתר למלך שבע הממלכות תחת השם אאיגון השלישי.
אאיגון נשא לאישה את ג'איהאירה, בתו של אאיגון השני, בצעד שחתם את המלחמה שקרעה את שבע הממלכות.
אף על פי שהמלחמה הסתיימה בניצחונם של "השחורים", תומכי ראינירה, היה זה ניצחון פירוס: במהלך המלחמה נהרגו כמעט כל הדרקונים שחיו בווסטרוז, פרט לארבעה (שמתו בתקופתו של אאיגון השלישי).
בכך איבד בית טארגאריין את אחד מסמלי השלטון הבולטים שלו.
בית טארגאריין המשיך להתקיים עוד מאה וחמישים שנה, דרך שושלת הירושה שהותירה אחריה ראינירה, עד שהודח במהלך המרד של רוברט באראתיאון בין השנים 282-283AC, מרד שתוצאותיו יובילו לאירועי הספר "משחקי הכס".
אמה ד'ארסי נבחרה לגלם את ראינירה הבוגרת בדצמבר 2020, וביולי 2021 נבחרה מילי אלקוק לגלם את ראינירה הצעירה.
שתי השחקניות נדרשו ללמוד לדבר בוואליריאנית גבוהה, שפה מתוכננת אותה דוברים בני טארגאריין בעולם הסדרה; ד'ארסי ציינה שהיא מאוד נהנתה מלימוד השפה.
סיפור הרקע של ראינירה לא השתנה בהרבה לעומת המתואר בספרים.
עם זאת, בסדרת הטלוויזיה סופר כי היא הייתה בעבר חברה קרובה של אליסנט הייטאוור, אמו של אאיגון השני.
ראיין קונדל, הבמאי ואחד מיוצרי הסדרה, חשף בראיון לאנטרטיינמנט ויקלי כי גילה לד'ארסי שתפקידה כראינירה עומד להיות "התפקיד החשוב ביותר בסדרה, בדרכים רבות".
הבמאי מיגל ספוצ'ניק אף טען כי ראינירה היא "הפנים של הסדרה".
חלק ממעריציה האדוקים של "משחקי הכס" שמו לב שפרטי מותה האלים של ראינירה כבר סופרו קודם לכן, בפרק הרביעי של העונה השלישית של "משחקי הכס" (פרק "וכעת הסתיימה משמרתו") ובכך "קלקלו" לכאורה את הסדרה.
במהלך אירועי הפרק, לוקח המלך ג'ופרי באראתיאון את כלתו לעתיד, מארגארי טיירל, לטיול לקברי שושלת טארגאריין ומספר לה כיצד שרף המלך אאיגון השני את אחותו למחצה, ראינירה, בשעה שבנה צופה במתרחש.
לאחר מות אמה ואחיה שמת בלידתו, מוכרזת ראינירה כיורשת העצר לכס הברזל בידי אביה, וייסריז הראשון טארגאריין.
בהיותה האישה הראשונה שהפכה ליורשת העצר בזכות עצמה, נאלצת ראינירה להתמודד עם טוענים רבים המבקשים לערער על זכותה לכס.
אחד מהטוענים הוא אוטו הייטאוור, ימין המלך, אשר מבקש להוריש את הכתר לנכדו, הנסיך אאיגון.
אוטו תופס את ראינירה שוכבת עם דודה, דאימון טארגאריין, ומדווח על כך למלך.
בתגובה, מדיח המלך את אוטו מתפקידו ומחתן את ראינירה עם לאינור ולאריון.
מעשה זה נהייה לצנינים בעיני בית הייטאוור, ותוקע טריז בין ראינירה למי שהייתה עד כה חברתה הטובה: אליסנט הייטאוור, אשתו החדשה של וייסריז ואמו של הנסיך אאיגון.
כיוון שלאינור הוא הומוסקסואל, ראינירה מקיימת מערכת יחסים מינית עם הארווין סטרונג, הלורד המפקד של משמר העיר.
מיחסים אלו נולדים לראינירה שלושה בנים ממזרים: ג'ייסריס, לוקריס וג'ופרי, שכולם הוצגו לכאורה בתור בניו החוקיים של לאינור.
עם זאת, השמועה על ממזרותם של בניה עושה כנפיים במבצר האדום, וראינירה נאלצת לעזוב את מעלה-המלך ולחזור לדרגונסטון.
לאחר מכן, היא ודאירון זוממים לזייף את מותו של לאינור כך שהיא תוכל להתחתן בשנית, ולאינור יוכל לעזוב את מעלה-מלך עם בן זוגו.
שש שנים לאחר מכן, ראינירה ודאימון חובקים שני בנים, אאיגון ווייסריז, וראינירה הרה בשלישית.
כאשר המלך וייסריז מת, המועצה הקטנה מבטלת את ירושתה של ראינירה וממליכה את אאיגון, בנו של וייסריז מהמלכה אליסנט, כמלך אאיגון השני.
אף על פי שנעשים ניסיונות לפתור את המשבר בדרכי שלום, מותו של לוקריס בידי דודו-למחצה אאימונד מסלים את המצב וסולל את הדרך למלחמת ירושה בהיקף מלא בשעה שסיעתה של ראינירה - "השחורים" - ממליכה אותה למלכת ווסטרוז.
ראינירה רואה את שרידי הדרקון של בנה נשטפים אל החוף, ובכך מבינה שבנה מת.
ראינירה נשבעת לנקום, ודאימון שולח מתנקשים על מנת לגבות מחיר מאאיגון.
המתנקשים רוצחים את בנו היחיד ויורשו של אאיגון, ג'איהאיריז, והפופולריות שלה בקרב תושבי מעלה-המלך צונחת משמעותית והיא בתורה מאבדת את אמונה בבעלה.
קריסטון קול מצווה על אָריק קרגיל להרוג את ראינירה בכך שייתחזה לאחיו התאום אֵריק, שומרה האישי של המלכה.
הזונה מיסאריה, המאהבת של דאימון, מתריעה בפני משמר המלכה ובין השניים פורץ קרב שבו שני האחים מתים.
ראינירה ממנה את מיסאריה ליועצת שלה ושולחת את אחותה החורגת, ראינה טארגאריין, לבקעת ארין יחד עם ביצי דרקון ושלושת בניה הצעירים על מנת להגן עליהן, ולאחר מכן מנסה לדבר על ליבה של אליסנט.
היא מבינה שאליסנט טעתה בפירוש מילותיו האחרונות של וייסריז על "הנסיך שהובטח", ובילבלה בין בנה אאיגון לבין חלומו של אאיגון הראשון "הכובש".