tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר 15 משחקים בעונת , כאשר עמדה הקבוצה על מאזן ניצחונות שלילי 2–13, הודיעו הקאבלירס כי סמית' לא ימשיך לשחק בקבוצה (על אף שנשאר בסגל לבקשתו).
בתום העונה שוחרר סמית', והפך לשחקן חופשי.
ביולי 2020 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, עד לסיום עונת .
באותה עונה זכה עם הלייקרס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על מיאמי היט בסדרת הגמר; סמית' עצמו שותף ב-10 בלבד מתוך 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע 2.0 נקודות בממוצע למשחק.
ג'יי-פופ (J-pop, קיצור של פופ יפני, ביפנית ジェーポップ) הוא כינויה של מוזיקת הפופ המודרנית ביפן.
לעיתים הוא מובא כסוגה מוזיקלית נפרדת, העומדת בפני עצמה, כדי להבדיל בין סגנון הפופ ביפן לבין זה שבמדינות אחרות.
על פי נתונים של פדרציית המוזיקה העולמית, תעשיית המוזיקה היפנית היא השנייה בגודלה בעולם אחרי האמריקאית.
נהוג להשתמש במונח כדי לתאר את כלל המוזיקה היפנית העכשווית ולכן המונח כולל בתוכו גם סגנונות מוזיקה אחרים המופקים ביפן, כמו הרוק, ההיפ הופ וכדומה.
זאת בניגוד למונח ג'יי-רוק שמכוון אך ורק לתעשיית הרוק היפנית.
1920-1950: מוזיקה מערבית נכנסת ליפן
שורשיו של הפופ היפני נמצאים בתקופת שיבה של סוף שנות ה-20 ביפן.
בתקופה זו נחשפה יפן לסגנון הג'אז המערבי, דבר שהוביל לשימוש בכלי מוזיקה וטכניקות שירה מערביים ביפן.
לאחר מלחמת העולם השנייה, שדיכאה את המוזיקה המערבית ביפן, מלחין הפופ והג'אז האטורי ריואיצ'י הלחין מאות שירים יפנים בעלי זיקה לסגנונות מערביים כמו הבלוז, שירים שהפכו ללהיטים.
בעקבות השפעתו הרבה על ביסוס המוזיקה המערבית ביפן זכה האטורי לכינוי "אבי הפופ היפני".
אף על פי שז'אנר הג'אז מעולם לא הגיע למיינסטרים היפני, הוא תרם רבות לפופ היפני בזכות הבאת מוזיקת המערב ליפן.
1960: סגנון הרוקנרול כבסיס למוזיקה מודרנית
באמצע שנות החמישים פרץ ביפן שיגעון הרוקנרול.
הוא החל בטרנד של מוזיקאים יפנים לתרגם שירי רוקנרול אמריקאים ולהופיע עם גרסאות הכיסוי, דבר שזכה לכינוי "קאבר פופ".
שיא פריחת הרוקנרול הגיע בפברואר, 1958, בקרנבל ניצ'יגקי הראשון בו הופיעו זמרי רוקנרול יפנים.
בקרנבל ניצ'יגקי הופיע לראשונה הזמר סאקאמוטו קיו.
בתחילת שנות השישים הוציא סאקאמוטו את השיר "סוקיאקי", השיר היה לשיר היפני הראשון שהגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית, בכך שבר סאקאמוטו עוד קיר שהפריד בין המוזיקה היפנית למערבית.
להקת הרוקנרול The Drifters, שסאקאמוטו היה חבר בה לתקופה קצרה, פרצה דרך בתחום הרוקנרול כשזכתה בשנת 1970 בתואר הלהקה הפופולרית ביותר ביפן.
בתחילת שנות השבעים הושפעה המוזיקה היפנית ממוזיקת הפולק שהגיעה מארצות הברית.
הסגנון זכה לשינויים, שכן מוזיקת הפולק היא מוזיקה פשוטה, והפך למורכב יותר ולמותאם יותר לקהל היפני, הסגנון שנוצר זכה לכינוי "מוזיקה חדשה".
באותה תקופה, במקביל למיינסטרים הפולק הפופולרי ביפן, החלה להתפתח תרבות הרוק ביפן.
סצנת הרוק הגיעה למרכז התודעה היפני בשנת 1978 בזכות יאזאווה איקיצ'י, זמר שנחשב לאחד מחלוצי הרוק ביפן, שזכה להצלחה רבה עם להיטו "Jikan wo Tomare" (מיפנית: "זמן, תעצור").
באותה שנה הוקמה להקת הרוק "Southern All Stars" ולהקת האלקטרופופ "Yellow Magic Orchestra" (תזמורת הקסם הצהוב בהשתתפות ריושי סאקאמוטו), שסימלו את סוף עידן הג'אז והמוזיקה החדשה ותחילת עידן המוזיקה המודרנית, המורכבת יותר.
שתי הלהקות זכו בשנות ה-2000 להכרה כאמנים המשפיעים ביותר במוזיקה היפנית, מקום ראשון ושני בהתאמה.
שנות השמונים ביפן היו שייכות לרוק.
להקות וזמרים רבים הופיעו וזכו לפופולריות, ממקמים את הז'אנר כז'אנר המיינסטרים של השנים הללו.
לדוגמה, ב-1986, חברי להקת הרוק "The Alfee" היו לאמנים הראשונים שהופיעו מול קהל של 100,000 איש ביפן.
בנוסף, בסוף שנות השמונים צמחה הפופולריות של להקת הבנות "Princess Princess" ושניים מהסינגלים שלה הגיעו למקום ראשון ושני בדירוג הסינגלים השנתי ב-1989, סגנון הלהקה סימן שינוי במוזיקה מכיוון שהבנות שילבו בין רוק לפופ.
במקביל, נוצרה תנועה חדשה במוזיקת הרוק היפנית, שלימים תהפוך לסגנון הפופולרי ביותר בסצנת הרוק ביפן: הויזואל-קיי.
התנועה מאופיינת במוזיקה שמשלבת רוק אלטרנטיבי, מטאל, וסגנונות פאנק.
בנוסף, ניתן להבחין בלהקת ויזואל-קיי באמצעות מראה חיצוני; ויזואל-קיי מאופרים באיפור כבד, לובשים תלבושות ותסרוקות ראוותניות ולעיתים קרובות אף מאופיינים ברמזים אנדרוגנים.
חלוצי הסגנון שעד היום נחשבים לאמנים המובילים בו הם "X Japan".
הלהקה החלה כלהקה עצמאית ב-1988 אך תוך שנה כבר חתמה עם חברת תקליטים מבוססת, וב-1991 האלבום שלהם "Jealousy" זכה להצלחה רבה במכירת 1.11 מיליון עותקים.
1990: תחילתו של הג'ייפופ המודרני
בשנות התשעים נטבע המונח ג'ייפופ לראשונה.
המונח נועד להבדיל בין מוזיקה מודרנית, המושפעת מהמערב, לבין מוזיקה מסורתית יותר, כמו האנקה.
בנוסף המושג הבדיל בין האמנים שיצאו תחת חברות מבוססות לבין אמני האינדי העצמאים.
בתקופה זו התרחש השלב האחרון בהתפתחות הג'ייפופ של ימינו: המסחריות.
חברות הבידור היפניות החלו להפיק מוזיקה למען מטרות שיווקיות, כמו פרסומות או משחקי מחשב.
מצד שני גם הצרכנים הפכו ללהוטים יותר ובשנות התשעים נקבעו שיאי מכירות רבים, כמו הלהקה "Dreams Come True" שהאלבום שלהם "The Swinging Star" שיצא ב-1992 הפך לאלבום הראשון שמכר מעל 3 מיליון עותקים ביפן.
שיא ששנתיים לאחר מכן נשבר בשנית על ידי הלהקה "Mr.
Children" שהאלבום שלה "Atomic Heart" מכר 3.43 מיליון עותקים.
שיאי המכירות הללו נחשבו משמעותיים בתעשיית הג'ייפופ, זאת מכיוון שלראשונה היו להקות פופ בראש המצעדים.נמיאה אמורו, שהחלה את הקריירה שלה ב-1995, זכתה לשני מיליון מכירות עם הסינגל שלה "Can You Celebrate?", דבר שהוביל לטענה שהיא הייתה אמנית הסולו המצליחה ביותר של התקופה.
בשנות התשעים המאוחרות שיאי המכירות המשיכו להישבר בזה אחר זה, מוכיחים את הכח הרב שיש לאמני הפופ החדשים.
בסופו של דבר, במרץ, 1999, הוציאה הזמרת אוטדה היקארו את אלבומה הראשון "First Love" שמכר 7.65 מיליון עותקים, דבר שהפך אותו להיות האלבום היפני הנמכר ביותר עד היום.
בנוסף, סצנת הרוק היפנית חזרה למרכז הבמה בפריצת להקות רוק כמו "Glay" ו"L'Arc-en-Ciel" בשנות התשעים.
סגנון הויזואל-קיי צבר תאוצה בשנים אלו, בעיקר לאחר פירוקם של חלוצי הסגנון "X Japan" ב-1997, ולאחר מותו של גיטריסט הלהקה, הִידֶה, כתוצאה מהתאבדות במרץ, 1998. בהלווייתו של הידה נכחו כ-50,000 אנשים והוא הפך לסמל תרבות בקרב אמני ומעריצי הרוק ביפן.
בשנות ה-2000 החלו סגנונות מוזיקה רבים ומגוונים להיכנס ליפן ולבסס את עצמם בתעשייה.
למרות סצנות הרוק והפופ החזקות של שנות התשעים, בשנות האלפיים הופיעו אמנים רבים מז'אנרים שונים כמו היפ הופ, אלקטרו, דאנס ו־R&B.
בימינו נחשב "משרד האמנים ג'וני" לחברה השולטת בסצנת הפופ היפנית ובעל מונופול על להקות הבנים ביפן, זאת מאז שנות התשעים בהן הקימה החברה להקות מצליחות כמו "סמאפ", "אראשי" ו"V6".
משרד האמנים המצליח, Avex, הצליח בהפקת להקות הבנים "Exile" ו"TVXQ" ובהבאתם לראש מצעדי המוזיקה, אך עדיין בלי יכולת לעבור את להקות הבנים של ג'וני.
בתחילת שנות האלפיים החל המושג ג'יי-רוק להיות בשימוש מכיוון שז'אנר הרוק היפני התפתח לתת-סגנונות רבים.
הויזואל-קיי, כאמור, הפך לסגנון הרוק הפופולרי ביפן וזוכה כיום לקהל גם ברחבי העולם.
את תחום הויזואל-קיי מובילות בעיקר להקות המורכבות רק מבנים, לדוגמה אליס ניין, אנטיק-קפה, the GazettE ו-MUCC.
אך קיימים גם מספר זמרי סולו שהצליחו בגדול כמו מייאבי וגאקט (שניהם היו בעבר חברים בלהקות Dué le Quartz ו-Malice Mizer, בהתאמה) ואיצ'ירו מיזוקי.
לעומת סצנת הבנים המצומצמת בג'ייפופ ומונופול להקות הבנים בג'יי-רוק, קיימת סצנה רחבה ומגוונת של זמרות ולהקות של בנות ההופכות לפופולריות הודות לסגנונות מוזיקה ולשיטות שיווק שונות משל הבנים.
בין הזמרות המרכזיות בשנות האלפיים ניתן למנות את איומי האמאסאקי, אוטסוקה איי, נמיאה אמורו, סוולו, קודה קומי, ולהקות כמו Morning Musume, Hinoi Team, AKB48, ו-Perfume.
האיידול היפני הוא המקבילה לידוען הישראלי.
האיידול הוא מפורסם בגילאי העשרה עד העשרים שסובבת סביבו תעשייה ממוסחרת כמו: פרסומות, מוצרים שיווקיים, תפקידי משחק קטנים ודוגמנות למגזיני אופנה.
בנוסף, בתור מפורסמים צעירים, האיידולים מהווים מודל לחיקוי עבור בני נוער שמעריצים אותם ועוקבים אחריהם.
כיום, חברות האמנים היפניות שמעסיקות איידולים מחפשות מראה טוב וטקטיקות שיווקיות ולאו דווקא כישרון.
האיידולים הופיעו לראשונה בשנות השבעים, והיו בהתחלה רק בנות, בגילאי העשרה, שהתפרסמו והוצגו כדוגמת מופת לדמות האישה היפנית.
האיידול הידועה ביותר בתקופה זו הייתה יאמאגוּצִ'י מוֹמוֹאֶה.
יאמאגוצ'י החלה את דרכה בגיל 13 בשנות השבעים וזכתה להצלחה רבה.
אך בשנת 1980, בשיא הקריירה שלה, הודיעה יאמאגוצ'י על פרישתה מתחום הבידור עקב נישואיה.
בהמשך, בתחילת שנות השמונים, הופיעו עוד זמרות איידול רבות, רובן בעלות פרישה זהה לזו של יאמאגוצ'י, תקופה זו כונתה "עידן הזהב של האיידול היפניות", איידול בולטת בתקופה זו הייתה מאטסוּדה סייקוֹ.
מאטסודה שזכתה להצלחה רבה והיוותה מודל נשי לרבים, החליטה לאחר שנישאה ב-1985 להמשיך בקריירה שלה.
בעקבות כך, ערערה מאטסודה את המודל היפני וזכתה בפי התקשורת לכינוי "האיידול הנצחית".
בשנות התשעים הופיעו להקות בנים תחת ההגדרה 'להקות איידול', ובכך הרחיבו את הגדרת האיידול לשני המינים.
בתקופה זו התרחש שינוי משמעותי בתרבות האיידול.
בניגוד למודל המוכר בעבר, בו האיידול הפריד בין חייו האישיים לציבוריים, היה מוכשר ושימש דוגמה ביופיו ובנימוסיו, האיידול המודרני חיי חיים פחות זוהרים.
מתמקד בפרסום ולא בכישרון ומעצים את חשיבות המראה החיצוני יותר מאת ההליכות שהיו מקובלות בעבר.
האיידולים כיום סופגים ביקורת רבה מצד הציבור על כך שהם שוכחים שהם מהווים מודל לצעירים ומרשים לעצמם להיות נועזים ולהעביר תכנים שלא הולמים את ההלך היפני, ובכך להשפיע לרעה על בני הנוער המחקים אותם.
אך תרבות האיידול הפופולרית ביפן משפיעה גם לטובה על התרבות היפנית.
למרות מגמת הצמיחה בפופולריות של להקות איידול צעירות כמו AKB48 והיי!
ג'אמפ שכל חבריהם נמצאים בגילאי העשרה ותחילת העשרים, קיים שינוי חברתי ביפן הנוגע לגילאים המקובלים בקרב מפורסמים.
כיום, אמנים כמו להקת האיידול "SMAP", שהחלו את דרכם בשנות התשעים, מגיעים לראש מצעדי המוזיקה אף על פי שחברי הלהקה מתקרבים לגיל הארבעים.
דוגמה נוספת לכך היא איומי האמאסאקי, איומי היא זמרת איידול יפנית, שעל אף שעברה את גיל השלושים, נחשבת היום לקובעת טרנדים אפנתיים ולאמנית שמצליחה לחדש את תדמיתה עם יציאת כל אלבום שלה.
שינוי חברתי משמעותי נוסף התרחש הודות לנמיאה אמורו.
אמוּרוֹ, שהחלה את דרכה ב-1995, ממשיכה כיום לתפקד כאיידול על אף היותה מעבר לגיל שלושים ואם חד הורית.
תפקודה של אמורו במצב זה זכה לביקורות חריפות מצד התקשורת, מכיוון שהתקשורת ביפן לא רואה גירושים בעין יפה.
לעומת זאת, זכתה אמורו לאהדה רבה מצד הקהל שטוען כי אמורו, בתור איידול, מהווה מודל חיקוי לנשים ונערות רבות שגדלו בחברה המחנכת להתחתן בגיל צעיר ומגנה גירושים.
מוזיקת הג'ייפופ לא נשארת בתוך גבולות תעשיית המוזיקה, והיא חלק בלתי נפרד מהתרבות הפופולרית ביפן.
שיתוף זמרי ג'ייפופ בפסקולים של סרטים, סדרות או בפרסומות תורם לשני הצדדים, המפיקים זוכים לפופולריות של האמן, והאמן זוכה לחשיפה.
להקת האיידול הפופולרית אראשי בולטת מאוד במספר הרב של הפרסומות בהן חברי הלהקה השתתפו, ביניהן ניתן למנות פרסומות לקוקה-קולה, טלפונים סלולרים, Wii, רשתות מזון (ביניהן גם מקדונלד'ס), בירה, איפור ועוד.
הלהקה גם השתתפה בפסקולים של סדרות, המוכר בהן הוא הפסקול של הסדרה "Hana Yori Dango" בה גם שיחק אחד מחברי הלהקה, מטסומוטו ג'וּן, בתפקיד ראשי.
דוגמה נוספת היא הלהקה KAT-TUN ששרה את שיר הנושא ""Keep The Faith" עבור הסדרה "Yukan Club" בה מככב חבר הלהקה אקאנישי ג'ין.
גם לסרטים אמני הג'ייפופ תורמים שירים.
דוגמה בולטת מהשנים האחרונות היא הסרט "סוּבארוּ", לו תרמה להקת הבנים TVXQ את השיר "Bolero" כשיר הנושא, ואף זכתה להופעת אורח קצרה בסרט.
זמרים לא תרמו רק את קולם לסרטים אלא אף השתתפו בהם.
דוגמאות מפורסמות הן הסרט "Moon Child" שיצא ב-2003 בכיכובם של שני זמרי הרוק גאקט והייד שגם שרו יחד את שיר הנושא של הסרט.
דוגמה נוספת היא הסרט "Oresama" של זמר הויזואל-קיי מייאבי.
נוסף על כך, ב-2011 צפוי לצאת עיבוד של המנגה "Ashita no Joe" לסרט בכיכובו של יאמאשיטה טומוהיסה, חבר להקת האיידול NEWS.
אנימות רבות מציגות שירים בידי אמני ג'ייפופ כשירי הפתיחה והסיום של הסדרה.
דוגמאות בולטות הן: בואה שרה את שיר הסיום של אינויאשה "Every Heart".
להקת הויזואל קיי Nightmare שרו את שירי הפתיחה והסיום הראשונים של האנימה מחברת המוות.
הלהקה Orange Range שרה את שיר הפתיחה הראשון של האנימה בליץ' ו-TVXQ תרמה לאנימה הפופולרית וואן פיס את שיר הסיום ה-17 ושיר הפתיחה ה-10 שלה.
בנוסף, בשנות האלפיים החל טרנד בקרב מדבבים של סדרות אנימה לפתח קריירה כזמרים.
מאקינוֹ יוּאי, מדבבת המוכרת בעיקר בזכות תפקידה כסאקורה באנימה צובאסה כרוניקל, מנסה גם היא לפרוץ לתעשיית המוזיקה אך עדיין לא זכתה להצלחה כמו שתי האחרות.
צד נוסף המקשר בין הג'ייפופ לאנימה הוא אנימות מוזיקליות.
בז'אנר לא קיימות אנימות רבות, אך אלו שיצאו עד כה זכו להצלחה רבה בשילוב תחום האנימה עם תחום המוזיקה.
דוגמאות בולטות לאנימות מוזיקליות הן נאנה, Beck ו-K-On!.
בנוסף, לצמד הפופ פאפי יצאה סדרת אנימציה אמריקאית-יפנית על פי דמויותיהן בשם "היי היי פאפי אמי יומי".
פופולריות של שירים המופיעים בפסקולים של משחקי וידאו ביפן תלויה לרוב בהצלחה של משחק הווידאו.
כך הפסקולים של Final Fantasy הפכו לפופולרים.
הפסקול המוכר ביותר הוא של משחק הווידאו Kingdom Hearts לו תרמה זמרת הג'ייפופ אוטדה היקארו שני שירים, "Hikari" ו""Passion" כאשר לכל אחד מהם הקליטה שתי גרסאות, אחת ביפנית ואחת באנגלית.
ג'יט קון דו (בסינית: 截拳道, ביוטפנג: Zit6 Kyun4 Dou6, בפין-יין: Jiéquándào, מבוטא ג'יט קוּן דוֹאוּ בקנטונזית, וג'יט צ'וּאן דַאוֹ במנדרינית; בתרגום חופשי: "דרך האגרוף המסכל") היא אמנות לחימה אותה פיתח וייסד אמן הלחימה והשחקן ברוס לי.
ג'יט קון דו נועד להתמודדות בצורה טבעית במצבי אמת ברחוב ובמלחמה בטרור; נגד יריב אחד או מספר יריבים, באמצעות בריחים, חניקות, תפיסות ובמצבי כריעה ושכיבה.
בדומה לאמנויות לחימה אחרות, אמנות לחימה זו טוענת להקניית ביטחון עצמי, שליטה עצמית פיזית מנטלית, יציבות נפשית ופיזית, כבוד והערכה לזולת, חוכמה, יכולת הסתגלות ואלתור.
ייחודה של אמנות לחימה זו היא הדינמיות של גורמיה.
ברוס לי פיתח את מרכיביה על בסיס לימודיו מגיל צעיר בהונג קונג אצל ה ייפ מאן בסגנון ווינג צ'ון קונג פו.
ברוס לי המשיך לפתח אותה עד מותו, תוך שהוא מסיר מהלכי לחימה שנראו לו מיותרים ומוסיף חדשים שנראו לו יעילים יותר.
השיטה מאמינה שהלוחם צריך להשתמש במאמץ קטן בזמן שהוא מסב ליריב נזק מרבי.
השפעות נוספות הגיעו מאגרוף מערבי, סיף, ועוד.
בין תלמידיו המקוריים של ברוס לי נמנו: , דן אינוסנטו, , ועוד.
לאחר מותו של ברוס לי המשיך כל אחד בדרכו בעולם הלחימה; לדוגמה: טד וונג המשיך להעביר וללמד כפי שהוא למד והתאמן אצל ברוס לי, בתי ספר לג'יט קון דו על פי דרכו מפוזרים בעיקר בארצות הברית ואף מחוצה לו בעולם (ישנו אחד בארץ, שהוא מייצג את השיטה בישראל).
דן אינוסנטו מפעיל אקדמיה לאמנויות לחימה בקליפורניה וממשיך לפתח את הידע שהועבר לו מברוס לי.
טקי קימורה לימד את בנו אנדי קימורה, לפי מה שלמד מברוס לי ללא שום שינוי או תוספות.
ג'וזף קאולס, שהיה תלמיד אצל ברוס לי לתקופה קצרה יחסית, פיתח שיטה המבוססת על מה שהספיק ללמוד אצל ברוס לי בתוספת מוטיבים רבים משיטות אחרות וקרא לה "וו-ווי גונג-פו" – שם המתייחס למושג הדאואיסטי וו-ווי שברוס לי העריך במיוחד, והרבה להתייחס אליו.
גישתו של סי ג'ו ברוס לי בעניין אמנויות לחימה וספורט
במשך חייו כתב ברוס לי הערות שונות בענייני אמנויות לחימה.
לאחר מותו קיבצה אשתו את הערותיו בספר, בשם "" (הדאו של האגרוף המיירט).
הספר דן בפילוסופיה קרבית ומציג תובנות שונות בעניינים טכניים (יתרונות וחסרונות של סוגי אגרופים, בעיטות, בריחים שונים ועוד).
בראיונות ובמאמרים שהופיעו בכתבי עת ברוס לי ביטא התנשאות כלפי אמנויות לחימה יפניות, במיוחד כלפי הקראטה, וביטא את העדפתו לוו-שו, שם כללי לאמנויות הלחימה הסיניות.
על אף יחס זה, ברוס לי קיים יחסים ידידותיים עם מאמנים משיטות יפניות שונות, וכן הוא בעצמו תרגל , שיטת קרטה מודרנית שפותחה בארצות הברית.
ברוס לי רכש את מיומנותו בכלי הנשק היפני נונצ'קו מדן אינוסנטו שהפך לתלמידו עם הזמן.
מאמן הג'ו ג'וטסו המפורסם נהג לספר שברוס לי למד תחתיו.
אולם, במהלך חייו ברוס לי מעולם לא הזכיר זאת.
ג'ין פו מארק מורה לשיטת גמל שלמה דרומי טען כי ברוס לי נהג לתרגל את אומנותו (גמל שלמה הדרומי).
טענות מעין אלו שנויות במחלוקת כי ברוס לי מיעט לפרט את מקורן של כל הטכניקות או ממי הוא למד אותן.
סנטר ליין (ג'ואן סיאן) - זהו אחד העקרונות החשובים ביותר בג'יט קון דו, כל תנועה, כל מהלך וכל דבר אחר שמבצעים בג'יט קון דו (למעט מקרים בודדים), נעשה במרכז אמצע הגוף.
הסנטר ליין (בתרגום חופשי "קו אמצע") הוא קו אמצע הגוף של הלוחם.
דקדוק, חדות, כוח ומהירות - כשלומדים תנועה, צריך להתאמן עליה בסדר מסוים כך שבסופו של דבר נוכל להגיע לתנועה המושלמת עם כוח, דיוק, מהירות, יציבות וכל אלה מתבצעים על ידי המכניקה של הגוף, וכך מגיעים לתנועה מושלמת.
עקרונות שונים - ברוס לי קטלג מאפיינים מסוימים של אמנויות לחימה מסורתיות כ"חסרי תועלת", בלי קשר לאדם שמתרגל אותם.
הוא פסל כל שימוש בתבניות (型) כאמצעי תרגול, וטען שזה מקבע את המתרגל ולא מאפשר לפתח זרימה יעילה בקרב.
בהיותו ילד ונער הוא עצמו תרגל תבניות מאומנויות שלמד.
ברוס לי לא המציא אמנות לחימה, אלא פיתח שיטה לשילוב אמנויות לחימה.
על עיקרון זה עמד בעצמו במהלך חייו כמאסטר ובאימוניו כאמן לחימה, ולכן הוא לא רצה להראות כממציא או כמייסד, גם את התרגיל לא הוא המציא.
התרגיל מבוצע במיומנות של "כוח מתפרץ" ואינו טכניקה בפני עצמה.
מיומנות זו ניתן וכדאי במקרים מסוימים להלביש על תנועות אחרות.
סמל אמנות הלחימה "ג'יט קון דו" הוא צורת היין יאנג בצבעי אדום צהוב בתוספת שני חיצים בצדדיו וכיתוב מסביב.
הסמל נוצר על ידי סי-ג'ו ברוס לי.
הסמל מבטא את עיקרון אמנויות הלחימה ואת הפילוסופיה הסינית של יין יאנג, החצים מבטאים את השיתוף, המיזוג והסנכרון בין הדברים ההופכיים כדוגמת הרך והקשה, הטוב והרע וכן הלאה.
משמעות הכיתוב המופיע מסביב לסמל:
"תשתמש באי דרך – כדרך שלנו".
הביטוי מבטא את אחד מעקרונות הג'יט קון דו, שהלוחם שואף לפעול בצורה כזו שפעולותיו יהיו חופשיות ויבטאו את האופי שלו בצורה מושלמת - בכל מקום, בכל מצב ובכל גיל.
"להיות בלי גבול – זה הגבול שלנו" - הביטוי הזה מבטא את אחד מעקרונות הג'יט קון דו.
הדרך של הלוחם היא, שאין לו חוקים והגבלות בקרב.
התוצאה של הבלי גבול הזה קיימת אך ורק כאשר אנו פועלים לפי הקווים המנחים; ההגדרות, העקרונות והגדרים, ורק על פיהם אנו פועלים ועל ידי כך מגיעים לתוצאה מושלמת.
שון קורי קרטר , המוכר בשם הבמה ג'יי-זי הוא ראפר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מנהל מוזיקאי ואיש עסקים אמריקאי.
הוא נחשב כאחד האמנים המשפיעים ביותר בהיפ הופ.
פרט לקריירת הסולו שלו הוא מנהל גם חברת תקליטים ומפיק תקליטים של בני טיפוחיו בזירת ההיפ הופ.
הוא זכה ב-21 פרסי גראמי, והיה מועמד ל-39 פרסים גראמי נוספים.
ג'יי-זי דורג במקום ה-88 בקטגוריית "האמנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין הרולינג סטון.
ג'יי נולד וגדל בברוקלין באחת משכונות המצוקה בניו יורק שם החל לעסוק במוזיקה.
כבר בגיל צעיר החל לנסות את מזלו כראפר ברחובות ניו יורק, שם כונה על ידי חבריו ג'אזי (כינוי שהפך בהמשך לג'יי-זי).
ב-1990 הוא החל את דרכו המוזיקלית, כשהתארח באלבומיהם של חברו ג'אז ושל Original Flavour, אולם לא הצליח לפרוץ דרך לקריירה עצמאית.
בשנת 1995 הוא הוציא את הסינגל "In My Lifetime" שזיכה אותו בהצלחה מקומית, ושנה מאוחר יותר הוציא בעקבותיו את אלבום הבכורה שלו, Reasonable Doubt.
אלבום הבכורה של ג'יי-זי הניב את שני הלהיטים "Ain't No Nigga ,Dead Presidents" (עם פוקסי בראון) ו-"Can't Knock The Hustle", והגיע למעמד של אלבום זהב.
ב-1997 הוכיח הצעד הכלכלי את עצמו וג'יי-זי הגיע למעמד של כוכב-על כשאלבומו השני, "In My Lifetime, Vol.
1", הגיע לפלטינה תוך מספר שבועות מיום הוצאתו.
גם השתתפותם של כוכבים כמו פאף דאדי, ליל קים, בלאקסטריט והמפיק די ג'יי פרמייר מגאנג סטאר תרמה להצלחת האלבום.
שנה לאחר מכן יצא אלבומו השלישי של ג'יי-זי, "Vol.
2: Hard Knock Life", שהיה בראש מצעדי המכירות בארצות הברית במשך שבועות.
שיר הנושא, "Hard Knock Life", שהיה הסינגל המצליח ביותר שלו כסולן, כלל שימוש מפתיע ומדבק במשפט מוזיקלי מתוך המחזמר "אנני", וכך, דווקא בעזרת שירן של היתומות הלבנות המפורסמות ביותר שייצרה ברודוויי, מחה ג'יי-זי על מצב הילדים השחורים בגטו.
כמו בקודמו, גם באלבום זה התארחו כוכבים רבים מזירת הראפ כמו די.ג'יי פרמייר, מפיק העל טימבאלנד, הראפר DMX ופוקסי בראון.
בדצמבר 1999 הוציא את אלבומו הרביעי, "Vol 3: Life and Times of S.
Carter", בסיועם של המפיקים טימבאלאנד, די ג'יי פרמייר וסוויט ביטס.
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית רבה כשל קודמיו, אך סייע לו לשמור על מעמדו בפסגת תעשיית ההיפ-הופ של ארצות הברית.
בשנת 2000 הוציא ג'יי-זי את אלבומו החמישי, "The Dynesty: Roc La Familia".
הסינגל הראשון מתוכו, "(I Just Wanna Love U (Give It 2 Me", הגיע לעשרת הגדולים ברחבי העולם.
שלא כבקודמו, שיתף ג'יי-זי רבים מאמני חברת התקליטים שלו בעשייה המוזיקלית ובהקלטת האלבום.
שינוי זה השתלם, והאלבום נמכר במיליוני עותקים.
בשנת 2001 הוציא את "Blueprint".
אלבום זה כלל סימפולים של ג'ים מוריסון (בשיר "Take Over"), הג'קסונים ובובי בלאנד, והפקה של קניה וסט, שבאותה העת היה מפיק לא ידוע.
באלבום התארח אמינם, בשיר "Renegade".
שנה אחר כך הוציא את "Blueprint2 - The Gift and the Curse", אלבום כפול עם אורחים מכובדים דוגמת לני קרביץ, ד"ר דרה, ובת זוגו של ג'יי-זי, ביונסה נואלס, שביצעה עמו את הדואט "בוני וקלייד 03'".
בשנת 2003 הוציא את "Blueprint 2.1", גרסה מקוצרת של האלבום הכפול.
ב-2003, הוציא ג'יי-זי את מה שהכריז עליו כאלבומו האחרון: "The Black Album" ("האלבום השחור").
אלבום זה כלל שני סינגלים מוצלחים במיוחד: Dirt off your shoulder ו-99 Problems.
בשיר 99 problems מתייחס ג'יי-זי לביקורות להן הוא "זוכה" ממבקרים מוזיקליים ומגולל סיפור לפיו שוטר עוצר את רכבו ומבקש לבצע חיפוש בשל מניעים גזעניים בלבד.
בפברואר 2004 הוציא הדי.ג'יי "Dangermouse" את האלבום האפור, שחיבר בין האלבום השחור של ג'יי-זי לבין האלבום הלבן של הביטלס.
בנובמבר 2004 התאחד ג'יי-זי עם הרכב הרוק לינקין פארק וביחד הוציאו את אלבום הרמיקסים "Collision Course" שכלל שילוב בין סגנון הלהקה לסגנונו של ג'יי-זי.
אחד מלהיטי האלבום היה הסינגל "Numb\Encore" שהצליח במצעדים וזכה בטקס פרס גראמי 2006 בקטגוריית שיר הראפ הטוב ביותר, ובטקס ביצעו לינקין פארק וג'יי-זי בדואט עם סולן הביטלס פול מקרטני את השיר "Numb\Encore" ביחד עם שירם של הביטלס, "Yesterday".
בשנת 2005 החליט ג'יי-זי להפסיק להקליט, והוא התמנה לנשיא חברת התקליטים דאף ג'אם.
ג'יי-זי הכריז בראיונות שונים כי הוא מעוניין לנסות דברים אחרים.
עם זאת, ב-21 בנובמבר 2006 הופץ אלבומו הקאמבק של ג'יי-זי "Kingdom Come".
בין המפיקים שעבדו על האלבום היו פארל ויליאמס, קניה וסט, ד"ר דרה וכריס מרטין.
ב-2007 השתתף בשירה של הזמרת ריהאנה, "Umbrella" מתוך אלבומה "Good Girl Gone Bad" אותו הפיק, שיר זה הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך ללהיט ענק.
ב-8 בספטמבר 2009 יצא אלבומו ה-11 של ג'יי-זי "The Blueprint 3", שהוא המשך לסדרת האלבומים "Blueprint" שיצאו ב-2001 וב-2002. הסינגל הראשון, "D.O.A.
(Death of Auto-Tune)", שבו ג'יי-זי מדבר ומלכלך על תופעת האוטו-טיון בקרב ראפרים וזמרי R&B (כגון טי-פיין, ליל ויין, אר קלי ועוד), הגיע למקום 24 במצעד הבילבורד.
בהשראת השיר הוציא לאור הזמר טריי סונגז רמיקס בשם "Death of Autotune Kellz" שבו הוא יורד על אר קלי בגלל שימושו באוטו-טיון.
הסינגל השני שיצא לאור הוא היה "Run This Town" ביחד עם קניה וסט וריהאנה שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד ולמקום הראשון במצעד הבריטי.
הסינגל השלישי באלבום "Empire State of Mind" בו מתארחת הזמרת אלישה קיז, הסינגל נחשב למצליח ביותר באלבום, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לסינגל הראשון של ג'יי-זי שהגיע למקום הראשון במצעד מאז 2007, כשהשתתף בשיר "Umbrella" עם ריהאנה.
הסינגלים נוספים שיצאו באלבום הם "On to the Next One" עם סוויט ביטס הסינגל הוא הסינגל הרביעי של ג'יי-זי, ו"Young Forever" עם מר הודסון שהוא חידוש של להיט מ-1984 בשם "Forever Young".ראפרים וזמרים נוספים שמופיעים באלבום הם יאנג ג'יזי, דרייק, קיד קאדי, פארל ויליאמס ועוד.
ב-2010 הוציא את השיר "(Stranded (Haiti Mon Amour" בהשתתפות בונו, דה אדג' וריהאנה.
באוגוסט 2011 הוציא את "Watch the Throne", אלבום משותף עם קניה וסט.
ג'יי-זי וקניה וסט קדמו את האלבום באמצעות סיבוב הופעות נרחב בארצות הברית החל מאוקטובר עד דצמבר 2011. "Watch the Throne" הוא האלבום ה-9 הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 2011. האלבום מכר מעל 1,500,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.
ב-4 ביולי 2013 יצא לאור אלבום האולפן ה-12 של ג'יי-זי, "Magna Carta Holy Grail".
שנה לאחר מכן, ג'יי-זי וביונסה הוציאו אלבום משותף בשם "Everything Is Love" בתור הצמד "The Carters".
בנובמבר 2024 הוכרז כי הקרן "Shawn Carter Foundation" של ג'יי זי השיקה יוזמה חדשה בתחום החינוך הפיננסי לסטודנטים במוסדות היסטוריים לאפרו-אמריקאים (HBCUs).
התוכנית, הנקראת "Champions for Financial Legacy", תתחיל בסמסטר אביב 2025. היוזמה פותחה בשיתוף עם בית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה ועם טויוטה צפון אמריקה.
מטרת התוכנית היא להעצים סטודנטים ולספק להם כלים לניהול פיננסי טוב יותר עם כניסתם לשוק העבודה בארצות הברית.
השניים הורים לשתי בנות ובן.
נכון לנובמבר 2023 הונו של ג'יי-זי מוערך בכ-2.5 מיליארד דולר.
בדצמבר 2024, ג'יי-זי הואשם באונס בתביעה אזרחית שכוללת גם את שון קומבס באירוע שנטען כי התרחש בשנת 2000. התביעה הוגשה במקור באוקטובר 2024 בדרום ניו יורק על ידי טוני בוזבי מטקסס וכללה תחילה רק את קומבס כנתבע.
התביעה תוקנה ב-8 בדצמבר והתווסף לה שמו של ג'יי-זי.
התובעת, המוגדרת בתביעה כ"ג'יין דו", טענה שהתקיפה התרחשה לאחר שהובאה למסיבה לאחר טקס פרסי ה-MTV.
ג'יי-זי פרסם הצהרה בחשבון הרוק ניישן שלו באינסטגרם שבה האשים את עורך הדין בוזבי בסחיטה.
בהצהרתו, ג'יי-זי טען שבוזבי ניסה ללחוץ עליו להגיע להסדר כספי.
ג'יי-זי קרא להגיש תלונה פלילית במקום תביעה אזרחית אם הטענות נכונות והביע צער על הפגיעה שנגרמת למשפחתו ולילדיו בעקבות הטענות.
בפברואר 2025, ג'יין דו משכה את התביעה והתיק נסגר ללא הסבר.
במרץ 2025, ג'יי-זי הגיש באלבמה תביעת דיבה נגד בוזבי, נגד אדם בשם דייוויד פורטני ונגד "ג'יין דו".
בתביעה החדשה טען ג'יי-זי שההאשמות המקוריות על תקיפה מינית היו שקריות ומכוונות לפגוע בו בזדון.
עורכי הדין של ג'יי-זי טענו ש"ג'יין דו" נמצאת במצוקה כלכלית ואישית, וששכרה את באזבי במטרה "להרוויח כסף קל" וכי היא עצמה הודתה בפני נציגיו של ג'יי-זי שהסיפור שהוצג לבית המשפט ולתקשורת הוא שקרי ומכוון לפגוע.
ג'יזלה קאהן גרסר הייתה שחמטאית יהודייה-אמריקאית.
קאהן נולדה בדטרויט, מדינת מישיגן, בארצות הברית ונישאה ב-1927 לוויליאם גרסר שהיה משפטן ומוזיקולוג.
ג'יזלה למדה שחמט בגיל שלושים, גיל מבוגר למדי עבור לימודי שחמט.
גרי גרייס , הידוע בכינויו ג'יזה , הוא ראפר אמריקאי המוכר ביותר בזכות הקמת ההרכב וו טאנג קלאן.
חוץ מפעילותו בהרכב הוציא עוד חמישה אלבומי סולו.
גרי גרייס נולד ב-22 באוגוסט 1966 בברוקלין, ניו יורק.
גרייס החל להתעניין בהיפ הופ בזכות בני הדודים שלו, רוברט דיגס (ריזה) וראסל ג'ונס (אול דירטי באסטרד).
שלושתם הקימו הרכב היפ הופ קטן בשם All In Together Now והחלו להופיע.
גרייס הציג עצמו בשם "ג'יניוס" (גאון), דיגס הופיע בשם "דה סיינטיסט" (המדען) וג'ונס הופיע בכינוי "דה פרופסור" (הפרופסור).
החבורה הופיע רבות במועדוני היפ הופ ניו יורקים והצליחה להתפרסם במחתרת.
הופעות אלה הובילו להחתמתם של גרייס ודיגס בחברת תקליטים גדולה.
בשנת 1990 יצא לאור אלבום הבכורה של דיגס בשם הגאון שנקרא Words from the Genius.
האלבום נכשל במכירות וגרייס עזב את חברת התקליטים.
בשנת 1992 הקימו שלושת החברים את הוו טאנג קלאן יחד עם חברים נוספים.
בשנת 1993 יצא אלבום הבכורה שלהם Enter the Wu-Tang (36 Chambers).
ההצלחה של ההרכב גרמה לג'יזה לחתום בחברת התקליטים גפן רקורדס.
בשנת 1995 הוציא ג'יזה את אלבום הסולו השני שלו, Liquid Swords, שהופק ברובו על ידי ריזה.
לאחר השתתפות באלבום השני של הוו טאנג "Wu-Tang Forever" הוציא ג'יזה בשנת 1999 את "Beneath the Surface", אלבום הסולו השלישי שלו.
האלבום נמכר בפחות עותקים מקודמו ומבקרים טענו שההפקה לוקה בחסר, האלבום כולל יותר מדי קטעי מעבר ולא מספיק אורחים.
לאחר כישלון האלבום ג'יזה השתתף באלבומים של וו טאנג קלאן "The W" ו-"Iron Flage".
אלבום הסולו הבא שלו יצא בשנת 2002 ונקרא "Legend of the Liquid Sword".
האלבום קיבל תגובות טובות ממבקרים אך נכשל במכירות.
את שנת 2004 הקדיש ג'יזה למסע הופעות לבד ויחד עם וו טאנג קלאן והשתתף בסרט "קפה וסיגריות" יחד עם ריזה.
בשנת 2005 ג'יזה ודיג'יי מאגז (המפיק של סייפרס היל) הוציאו אלבום משותף שנקרא "Grandmasters".
בשנת 2007 הוציא עם דיג'יי מאגס אלבום רמיקסים ל-"Grandmasters" והשתתף באלבום החמישי של הקלאן, "8 Diagrams".
בינואר 2008 אמור היה לצאת אלבום אוסף שלו בשם "Pro Tools", אך לבסוף נדחה מועד צאתו לאוגוסט.
בנוסף, הודיע ג'יזה על כוונתו להוציא אלבום משותף עם בנו, יאנג ג'אסטיס.
ג'יזלי קרוליני בונדשן (בפורטוגזית: Gisele Caroline Bündchen; נולדה ב-20 ביולי 1980), ידועה בשמה הפרטי ג'יזל (בהגיה ברזילאית: "ז'יזֶלי"), היא דוגמנית על ושחקנית ברזילאית.
מאז שנת 2002 ועד שנת 2016 ג'יזל הייתה הדוגמנית המרוויחה ביותר בעולם.
במהלך 2015 הסתכמו הכנסותיה של ג'יזל בכ-44 מיליון דולר, 35 מיליון דולר יותר מהדוגמניות אחריה ברשימה.
בונדשן נולדה במדינת ריו גראנדה דו סול שבברזיל, אחת משש בנות, כולל אחות תאומה, למשפחה ממוצא גרמני, אמה וניה הייתה פקידה בבנק ואביה סוציולוג.
בהיותה בת 14 נשלחה על ידי אמה, יחד עם שתיים מאחיותיה, לקורס דוגמנות מקומי במטרה לשפר את יציבתה לקראת טקס התבגרות מסורתי.
סיום הקורס היה בטיול לסאו פאולו, בעת שהותה במרכז קניות מקומי איתר אותה צייד כישרונות של סוכנות דוגמנות ועוד באותו יום צולמה לבוק.
בונדשן נרשמה לתחרות היופי "מראה השנה של סוכנות עלית", הגיעה למקום השני בברזיל ולאחת מהעשיריה הראשונה בתחרות הבינלאומית באיביזה שבספרד.
לאחר הצלחתה בתחרות עברה להתגורר בסאו פאולו והחלה בקריירה מקצוענית.
במהלך הקריירה שלה עיטרה ג'יזל שערי מגזיני אופנה מובילים יותר מכל דוגמנית אחרת בהיסטוריה, כבר ביולי 1999 כיכבה בשער של המגזין "ווג" תחת כותרת העורך "שובה של הדוגמנית הסקסית".
עוד באותה שנה הופיעה פעמיים נוספות בשער המגזין ונבחרה לדוגמנית השנה של ווג/VH1. הופעתה על שער מגזין ווג במרץ 2008 יחד עם הכדורסלן לברון ג'יימס, בתמונה שצולמה על ידי אנני ליבוביץ' עוררה סערה, שכן היו שראו בצילום הנצחה של סטריאוטיפ גזעני, בו מוצג לברון כקינג קונג.
בשנת 2000 הייתה לדוגמנית הרביעית בהיסטוריה שתמונתה התנוססה בשער המגזין רולינג סטון ומאז הופיעה גם על שערי מגזינים יוקרתיים, לאו דווקא בתחום האופנה, כגון טיים, פורבס, וניטי פייר וניוזוויק.
בכתבה שהופיעה באוגוסט 2008 בעיתון הדיילי ניוז דורגה בונדשן במקום הרביעי מבין האישים המשפיעים ביותר על עולם האופנה.
ב-5 באוגוסט 2016 צעדה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו באצטדיון המרקנה.
בונדשן שימשה כדוגמנית הבית של מספר חברות, מותגי על ומעצבי אופנה כגון דולצ'ה וגבאנה, כריסטיאן דיור, ורסצ'ה, פולו ראלף לורן, זארה, לואי ויטון וויקטוריה'ס סיקרט עימה סיימה את ההתקשרות ב-2007.
בשנת 2002 חתמה ג'יזל על חוזה לקידום חברת Blackglama (קונצרן בתעשיית הפרוות שמשווק פרוות מחורפנים), במהלך תצוגת אופנה מתוקשרת של ויקטוריה'ס סיקרט, נקטעה הופעתה של ג'יזל על ידי 4 נשים חברות ארגון נגד שימוש בפרוות שעלו למסלול עם שלטים בגנותה.
מאוחר יותר תקפה ג'יזל את ארגון PETA שהלוגו שלו התנוסס על השלטים, אך גם הודיעה כי בתור אוהבת חיות, החלטתה לייצג את Blackglama הייתה מוטעית.
ב-2006 חתמה ג'יזל על חוזה ארוך-טווח עם חברת אפל במטרה לקדם את מכירות המקינטוש והיא השתתפה גם בפרסומת של דיסני וניוואה.
ב-2007 חתמה על חוזה עם קונצרן פרוקטר אנד גמבל לקידום המותג פנטן.
על פי פרסומים סירבה לקבל את שכרה בדולרים אלא דרשה תשלום באירו, זאת על רקע היחלשות הדולר בעולם.
ב-2014 חתמה על חוזה ארוך טווח לשמש כפרזנטורית של חברת ביגוד הספורט אנדר ארמור בדומה לבעלה.
בונדשן היא בעלת מותג אופנה מצליח לסנדלים בשם "איפנמה" על שם השכונה הברזילאית באותו שם.
היא הופיעה בשני סרטי קולנוע, "השטן לובשת פראדה" מ-2006 ובתפקיד מרכזי כשודדת בנקים בסרט "טקסי בניו יורק" מ-2004.
ב-2015 הודיעה כי תפרוש מדוגמנות בתצוגות אופנה באפריל אותה שנה ותתמקד בפרויקטים מיוחדים ובמשפחתה.
בתחילת הקריירה שלה, ניהלה מערכות יחסים מתוקשרות עם לאונרדו דיקפריו וקלי סלייטר.
בפברואר 2009 נישאה ג'יזל לכוכב הפוטבול האמריקאי טום בריידי, איתו ניהלה מערכת יחסים מאז סוף 2006, לזוג שני ילדים.
באוקטובר 2022 הודיע הזוג על גירושיהם.
בונדשן נישאה למדריך הג'ו ג'יטסו חואקים ולנטה, בטקס פרטי שנערך בביתם בסרפסייד, פלורידה, ב-3 בדצמבר 2025. לבני הזוג נולד בן משותף בחודש פברואר של אותה שנה.
נכון לדצמבר 2025, מתגוררת בונדשן בפלורידה.
טיפיט היה שוטר במשטרת טקסס שמצא מותו בעיר דאלאס ביום בו בוצע רצח קנדי.
לפי ועדת וורן (הוועדה הרשמית לחקר רצח קנדי) הוא נרצח על ידי החשוד העיקרי ברצח הנשיא, לי הארווי אוסוואלד.
במהלך השנים עלו מספר תאוריות קשר בנוגע לרצח, שבהן הופיע טיפיט כדמות מפתח.
טיפיט נולד בעיירה במדינת טקסס בשנת 1924. שמו הפרטי מאז לידתו היה מורכב משתי האותיות "J" ו-"D" בלבד, אך יש סברה כי הוא נקרא ג'פרסון דייוויס, על שמו של נשיא הקונפדרציה של מדינות הדרום בימי מלחמת האזרחים האמריקאית.
ג'יי די שירת כחייל באוגדת צנחנים אמריקאית בשלבים הסופיים של מלחמת העולם השנייה מיולי 1944. השתתף במבצע חציית נהר הריין וזכה לעיטור "כוכב הברונזה".
טיפיט נשא אישה ונולדו לו 3 ילדים.
במשך שנים אחדות עבד כפועל שכיר ולאחר מכן כחקלאי, ואחר כך עבר עם משפחתו לדאלאס.
בשנת 1952 הצטרף למשטרת דאלאס ונחשב לשוטר מצטיין.
בשנת 1956 צוין לשבח על מילוי תפקידו באכיפת החוק.
ב-22 בנובמבר 1963 הגיע נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי לביקור בעיר דאלאס.
הנשיא עבר בצהרי היום בחוצות העיר בשיירת מכוניות, כשבמכונית הפתוחה בה נסע ישבה לצדו אשתו ז'קלין קנדי ובמושב הקדמי ישבו מושל מדינת טקסס ג'ון קונלי ורעייתו.
במכונית נהג ראש השירות החשאי המופקד על הגנת הנשיא.
בשעה 12:30, כשחלפה השיירה על פני בניין השייך לעיריית דאלאס ששימש כמחסן להספקת ספרי לימוד לבתי הספר בעיר, נורה הנשיא ממרחק ונפגע בראשו וכתפו השמאלית.
כדור נוסף פגע במושל טקסס.
הנשיא הובהל לבית החולים ובשעה 13:00 נקבע מותו.
על פי גרסת דו"ח ועדת וורן, הרוצח, לי הארווי אוסוואלד, נמלט מיד ממחסן הספרים דרך חדר מדרגות אחורי, כשהוא מסתיר את הרובה ממנו ירה בנשיא מאחורי קופסאות קרטון שהיו במקום.
בדרכו למטה פגש בשוטר, שהניח כי היריות באו ממקום כלשהו בקומות הגבוהות של מחסן הספרים, ונכנס לבניין כדי למצוא את היורה.
כשחלף אוסוואלד על פני השוטר, זיהה אותו מנהל מחסן הספרים בפני השוטר כעובד המקום ואישר לו להמשיך בדרכו.
אוסוואלד עלה על אוטובוס בדרכו לבית בו התגורר בשכירות באחד מפרברי דאלאס, אך האוטובוס לא היה יכול להתקדם בשל המחסומים שהציבה המשטרה בעקבות הרצח.
אוסוואלד עלה על מונית, והלך לבית בו התגורר על מנת להוציא משם את מעילו ואקדחו שנותרו שם, ויצא ברגל לרחוב.
טיפיט, שהיה בסיור ברכבו המשטרתי, קיבל תיאור כללי של הרוצח שהופץ ברדיו המשטרתי, שהתבסס על תיאור מפי עדי ראייה שהבחינו באוסוואלד ניבט מחלון הקומה השישית של מחסן הספרים לפני ההתנקשות.
בשעה 13:16 הבחין טיפיט באוסוואלד ההולך ברחוב וסימן לו לעצור.
אוסוואלד שלף את אקדחו וירה בטיפיט למוות.
עד ראייה לרצח העיד כי אוסוואלד ירה בטיפיט לאחר שיחה קצרה שהתנהלה בין השניים.
עדה אחרת שראתה את הרצח כאשר ישבה במרפסת ביתה סיפרה כי שני אנשים תקפו את טיפיט.
בעוד טיפיט מתבסס בדמו המשיך אוסוואלד להסתובב ברחוב במשך דקות ארוכות, ולבסוף התגנב לבית קולנוע מבלי לשלם עבור כרטיס.
אזרחים ערניים שהבחינו בו וחשדם התעורר הזעיקו את המשטרה.
השוטרים נכנסו לאולם ועצרו את אוסוואלד כמעט ללא התנגדות.
אוסוולד הואשם בתחילה רק ברצח השוטר טיפיט ורק לאחר מכן הואשם גם ברצח הנשיא.
רבים מחוקרי רצח קנדי סבורים כי רצח טיפיט לא היה מקרי, וכי הוא היה חלק מהקונספירציה שהובילה לטענתם לרצח.
תאוריות אחרות סבורות כי גם טיפיט היה קורבן, אם בשל שראה או שמע דבר מה שעשוי היה לחשוף את הקושרים, ואם בשל כך שרציחתו הייתה חשובה על מנת ליצור לאוסוואלד תדמית של רוצח, ולספק לציבור סיפור הגיוני ורציף על מעשיו של אוסוואלד לאחר הרצח.
כך, למשל, התאוריה של ג'ים גאריסון מזכה לחלוטין את אוסוואלד מרצח טיפיט.
בסצנה בסרט "JFK תיק פתוח", המתבסס על ספרו של גאריסון, מסביר גאריסון, בגילומו של קווין קוסטנר, את השתלשלות הקונספירציה לחבר המושבעים, הוא שואל "מי רצח את טיפיט" ועונה בעצמו - "כל אחד חוץ מאוסוואלד".
ג'יי די טיפיט הובא לקבורה בבית עלמין השוכן באחד הפארקים של דאלאס.
ג'יזיה היא מס גולגולת שתושבי העולם המוסלמי שאינם מוסלמים (כמו יהודים ונוצרים) צריכים לשלם לשליט מוסלמי, אלא אם הם מתאסלמים, כדי להימלט מענישה, תלוית משטר מקומי אשר כוללת גם הוצאות להורג.
נתינים לא מוסלמים החיים במדינה הנשלטת על פי חוקי האסלאם הוגדרו כד'ימים, ובתמורה לתשלום הג'יזיה יכלו לקיים את דתם ואת חייהם, אך נשארו אזרחים ממדרגה שנייה.
על המילים "בעודם מושפלים" ניטש ויכוח בין פרשני הקוראן.
להפך יש לנהוג בהם ברחמנות".
בכל מקרה אבו יוסף המליץ על גבייה קפדנית של הג'יזיה: "יש לאסור אותם עד שישלמו את חובם.
אין לשחרר אותם ממעצר עד שמס הג'יזיה יתקבל מהם במלואו".
ג'יזל בן-דור (נולדה ב-2 במאי 1955) היא מנצחת אמריקאית-ישראלית יוצאת אורוגוואי.
ג'יזל בן-דור נולדה באורוגוואי ועלתה לישראל ב-1973. סיימה את לימודיה באקדמיה למוסיקה על שם רובין בתל אביב והמשיכה בארצות הברית, בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל.
את הופעת הבכורה שלה עשתה עם תום לימודיה בייל, בניצוח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקונצרט שהוקלט על ידי ה-BBC שבלונדון ושודר ברחבי אירופה.
כיום היא חיה בארצות הברית ומופיעה כמנצחת אורחת עם תזמורות ברחבי העולם ברפרטואר הקלאסי המוכר, במוזיקה מהמאות ה-20 וה-21 ובמוזיקה קלאסית דרום אמריקאית.
לג'יזל בן-דור תפקיד מכריע בהחייאתה וקידומה של המוזיקה האמנותית הדרום אמריקאית, אותה היא מבצעת עם תזמורות בקונצרטים, בפסטיבלים ובהקלטות.
בתחילת דרכה כמנצחת היא קיבלה הכרה על ידי ליאונרד ברנשטיין, שהזמינה להופיע לצידו בפסטיבל טנגלווד.
ג'יזל בן-דור ומוזיקה דרום אמריקאית
ג'יזל בן-דור מחיה ומקדמת את המוזיקה האמנותית הדרום אמריקאית.
היא ביצעה בכורות עולמיות של יצירות מאת חינסטרה, רבואלטס, פיאצולה, וילה לובוס, ולואיס בקלוב ומרבה להקליט ולקיים פסטיבלים שעוסקים ברפרטואר זה.
תרומתה לקידום המוזיקה הלטינית כוללת פעילות ענפה במסגרת הקהילה בסנטה ברברה וחינוך מוזיקלי למוזיקה של אמריקה הלטינית.
בשנת 2000 יזמה וארגנה את הפסטיבל החלוצי רבואלטס.
ב-2004 הקימה את פסטיבל "טנגו ומלמבו" (תוך כדי עבודתה עם ג'ורג'ינה חינסטרה, בתו של המלחין אלברטו חינסטרה) – פסטיבל של קונצרטים, מחול וקולנוע.
בשל מוצאה היהודי-ישראלי, מקיימת ג'יזל בן-דור קשר רציף עם ישראל.
היא ניצחה ומנצחת על כל התזמורות החשובות בישראל בהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, האופרה הישראלית החדשה, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה, והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ב-2007 הצטרפה בן דור כחברה להנהלת קרן קיימת לישראל באזור מגוריה בארצות הברית.
במסגרת פעילותה זו השתתפה, בין השאר, במשלחות שונות של הקק"ל לישראל, שעסקו בעיקר בהחייאת הנגב.
התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, מנצחת כבוד (2006 - )
התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, מנהלת מוזיקלית (1994 – 2006)
התזמורת הקאמרית פרו-ארטֵה בבוסטון, מנצחת כבוד (2000 - )
התזמורת הקאמרית פרו-ארטֵה בבוסטון, מנהלת מוזיקלית (1991 – 2000)
התזמורת הסימפונית של אנאפוליס, מנהלת מוזיקלית (1991 – 1997)
הפילהרמונית של ניו יורק, עוזרת למנהל המוזיקלי קורט מזור (1992 – 2002)
התזמורת הסימפונית של יוסטון, מנצחת הבית (1988 –1991)
התזמורת הסימפונית הצעירה של נורוולק, מנהלת מוזיקלית (1984 – 1987)
הקלטות בניצוחה של ג'יזל בן-דור
נשמת הטנגו (The Soul of Tango), מוזיקה מאת בקלוב ופיאצולה.
תזמורת סנטה ברברה וסולנים (Delos, 2005)
הייטור וילה-לובוס (Heitor Villa Lobos) סימפוניה מס' 10 "אמרינדיה" (בכורה עולמית), תזמורת סנטה ברברה וסולנים (Koch International, 2000)
אלברטו חינסטרה (Alberto Ginastera) יצירות מאת חינסטרה: "אסטנסיה" – בלט (בכורה עולמית), "פנאמבי" – בלט.
התזמורת הסימפונית של לונדון וסולנים (Conifer/Naxos, 1999) - האלבום היה מועמד לפרס גראמי
סילבסטר רבואלטס – אשת הקולונל (Silvestre Revueltas – La Coronela), מוזיקה מאת רבואלטס: La Coronela, בלט (בכורה עולמית), Itinerarios, Colorines, תזמורת סנטה ברברה, התזמורת הקאמרית האנגלית וסולנים (1998 ,Koch International).
מסעות אמריקאיים (American Journeys), מוזיקה מאת ג'ון אדמס, פרוצ'ו בוזוני ודייוויד אוט.
התזמורת הסימפונית האנגלית וסולנים (Jupiter Recordings, 1998)
בלה בארטוק – לילדים (Bartók: For Children), מוזיקה מאת בלה בארטוק: "לילדים", דיוורטימנטו, מחולות עם רומנים.
אלברטו חינסטרה (Alberto Ginastera), מוזיקה מאת חינסטרה: פרשנות על נושאים מאת פבלו קזאלס (בכורה עולמית), וריאציות קונצרטנטיות.
התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית של לונדון וסולנים (1995 Koch International)
תקליטורים שיראו אור בתקופה הקרובה
אלברטו חינסטרה – "אולנאי", "פופול-וו", סוויטה של ריקודים מקומיים (בכורה עולמית), סוויטות מתוך "אסטנסיה" ו"פנאמבי".
של ויילס, התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור, התזמורת הסימפונית של לונדון (Naxos).
אלברטו חינסטרה, קטעים מתוך האופרה "דון רודריגו", קנטטה "מילנה", חמישה שירים ארגנטינאים.
הסימפונית של סנטה ברברה עם פלאסידו דומינגו, וירג'יניה טולה ואנה מריה מרטינז (EMI Paris).
ג'יזל בן-דור נולדה באורוגוואי למשפחה של יוצאי פולין ועלתה לישראל ב-1973. היא נישאה בישראל לאלי בן-דור, איתו עברה לארצות הברית, שם הם חיים כיום עם שני בניהם, שנולדו בישראל.
אר." ברמר , הוא כדורסלן עבר אמריקאי-בוסני ששיחק בעמדת הרכז.
ברמר התחיל את הקריירה שלו באוניברסיטת סנט בונבנטור.
הוא שיחק עד 2004 בליגת ה-NBA, אז עבר לאירופה.
ברמר הוא שמאלי ומתנשא לגובה 1.88 מטר.
בשנת 2008 היה אחד ממקבלי השכר הגבוהים ביותר מבין הרכזים באירופה.
ברמר הוחתם על ידי הבוסטון סלטיקס ב-17 ביולי 2002 לאחר שלא נבחר בדראפט; באותה שנה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
לאחר שנתיים בסלטיקס הועבר ביחד עם ברונו סונדוב, לאחר בחירה בסיבוב השני של הדראפט, לקליבלנד קאבלירס, תמורת גומיין ג'ונס.
ב-3 במרץ 2003 הוא שוחרר מקליבלנד וב-11 במרץ חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס, בה נודע בשל הצלחתו בקליעה מעבר לקשת השלוש נקודות.
בדראפט ההרחבה שהתבצע ב-2004 לאחר צירוף קבוצת השארלוט בובקאטס ל-NBA, הועבר ברמר מגולדן סטייט לשארלוט (יחד עם מרכוס פייזר מקבוצת שיקגו בולס ושחקנים נוספים); עם זאת, הוא שוחרר מהקבוצה מבלי ששיחק בה ולו משחק אחד.
תחילה שיחק במלאגה מהליגה הספרדית, ולאחר מכן בביילה מהליגה האיטלקית.
כן שיחק בפאוק סלוניקי מהליגה היוונית, בבוסנה מהליגה הבוסנית, בספרטק פרימורג', בטריומף ליוברצי ובצסק"א סמרה מהליגה הרוסית.
ג'יי." היקסון ג'וניור הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
היקסון למד בבית ספר תיכון בג'ורג'יה, ונבחר בשנת 2007 להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בשנתו האחרונה בתיכון הוא השיג ממוצעים של 25.9 נקודות, 13.8 ריבאונדים ו-3.0 חסימות למשחק.
היקסון שיחק שנה אחת בלבד בכדורסל מכללות, ובשנה זו הוא שיחק בנבחרת של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
במשחקו הראשון במדי הקבוצה הוא קלע 31 נקודות בלי אף החטאה מהשדה.
שיא העונה שלו היה 33 נקודות, אותם השיג במשחק אחר מאוחר יותר.
באותה העונה הוא נבחר 3 פעמים לתואר השבוע של אזור החוף האטלנטי.
בנוסף הוא הגיע להישג דאבל דאבל 10 פעמים, וקלע יותר מ-20 נקודות שבע פעמים.
הוא שבר שיא באזור החוף האטלנטי כשהשיג 23 ריבאונדים במשחק אחד.
באותו המשחק הוא השיג גם 13 נקודות ו-4 חסימות.
ממוצעיו בעונה זו היו 14.8 נקודות עם 8.5 ריבאונדים (הוביל את כל שחקני השנה הראשונה בריבאונדים) כשהוא קולע ב-59% מהשדה בממוצע למשחק.
הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה באזור החוף האטלנטי, ובנוסף נבחר לאחד מחמישיית השחקנים הטובים ביותר באותו אזור.
אחרי שנה אחת בלבד במכללה החליט היקסון להתמודד בדראפט 2008 של ליגת ה-NBA.
הוא נבחר במקום ה-19 בדראפט על ידי קליבלנד קאבלירס.
במשחק הבכורה שלו בליגה נגד שארלוט בובקאטס הוא קלע 4 נקודות, משתי זריקות עונשין וסל שדה אחד.
ב-26 בנובמבר השיג היקסון שיאי קריירה עד אז, עם 14 נקודות, 6 ריבאונדים ו-4 חסימות במשחק נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-13 בינואר 2009 השיג היקסון 7 ריבאונדים במשחק נגד ממפיס גריזליס, וכך שבר את שיאו האישי.
ב-24 בפברואר באותה שנה שוחק עוד משחק נגד הגריזליס בו שבר היקסון עוד פעם את שיאו כשהוריד 9 ריבאונדים.
בסיום העונה הוא קלע 4.0 נקודות עם 2.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך עונת 2009/2010, עונתו השנייה של היקסון בקאבס, הוא פתח לראשונה בקריירה בחמישייה.
בהמשך העונה הוא הפך לפותח קבוע בחמישייה, ובסיום העונה הוא לא פתח בחמישייה רק ב-8 מתוך 81 המשחקים ששיחק.
ב-27 בינואר 2010 שבר היקסון את שיא הנקודות שלו כשקלע 23 במשחק נגד מינסוטה טימברוולבס.
את העונה הזו סיים היקסון עם ממוצעים משופרים של 8.5 נקודות עם 4.9 ריבאונדים למשחק.
בעונה זו היקסון השתתף לראשונה בפלייאוף, אך הציג ממוצעים נמוכים יותר מאשר בעונה הסדירה.
במשך קיץ 2010 החליטו הקאבלירס לממש את האופציה שלהם לארבע שנים על היקסון, כשהחתימו אותו מעשית על שנתיים נוספות.
ב-2 בנובמבר באותה שנה קלע היקסון שיא קריירה של 31 נקודות במשחק נגד אטלנטה הוקס.
ב-23 בינואר 2011 הוריד היקסון 20 ריבאונדים, שיא קריירה, ומהם 11 היו בהתקפה, עוד שיא קריירה, במשחק נגד שיקגו בולס.
ב-25 בפברואר באותה שנה הוא השיג 5 חסימות, שיא קריירה, בניצחון על ניו יורק ניקס.
ב-30 ביוני 2011 הועבר היקסון לסקרמנטו קינגס בתמורה לעומרי כספי.
בזמן שביתת השחקנים בליגת ה-NBA, בעונת , חתם היקסון בקבוצת בני השרון מליגת העל הישראלית.
הוא הספיק לשחק במדי הקבוצה משחק בודד, בו קלע 20 נקודות והוריד 8 ריבאונדים בטרם חזר לסקרמנטו.
במהלך אותה עונה, ב-19 במרץ 2012, נופה מסגל הקבוצה של הקינגס.
לאחר יומיים חתם בפורטלנד טרייל בלייזרס על חוזה עד סיום העונה.
לקראת עונת חתם על חוזה בדנוור נאגטס, במדיה שיחק במשך שנתיים וחצי.
ב-19 בפברואר 2016 שוחרר מהקבוצה, ולאחר כשבוע חתם בוושינגטון ויזארדס על חוזה עד לסיום עונת .
ב-15 ביוני 2018 נעצר היקסון בחשד שפרץ לצד שני שותפים לפשע לבית של אדם במחוז קואטה שבג'ורג'יה, איים עליו בסכין, לקח חלק בהכאתו ואף שדד חפצים מביתו.
ג'יטָה מוּנטֶה (נולדה ב-11 ביוני 1946) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ג'יטה מונטה נולדה בשם קלרה ג'טה מויסה (משה) בבוקרשט בירת רומניה, בת למשפחה יהודית חילונית.
אביה, ברל מויסה (משה), היה רואה חשבון, ואמה, מרגרטה מויסה (משה), אורגת בדים בבית חרושת.
יש לה אח צעיר ממנה, שמעון.
סבה שטפן התגורר בכפר והיא נהגה לבקר אותו בחופשות.
למדה בבית-ספר יוליה חשדאו ביסודי ובתיכון.
למדה משחק במכון (אקדמיה) לאמנות המשחק והתיאטרון יון לוקה קאראג'אלה (Ion Luca Caragiale), אחרי-כן התקבלה לתיאטרון הלאומי של קלוז'-נאפוקה, בטרנסילבניה, שם הכירה את השחקן אלכס מונטה, לימים בעלה.
נבחרה מבין השחקנים לבצע התמחות בתיאטראות הפרובינציאליים, למשך שנתיים.
באוקטובר 1970, בהיותה בת 24, עלתה לישראל עם אלכס, ונשפטה בהיעדרה ברומניה ל-15 שנות מאסר בעוון עריקה ובגידה.
הוריה עלו 14 שנים אחריה והתיישבו בנוף הגליל (נצרת עילית דאז).
בשנת 2004 שבה מונטה לרומניה במסגרת סבב הופעות של תיאטרון הקאמרי עם ההצגה "אשכבה" (ההצגה האחרונה של חנוך לוין שהוצגה טרם מותו), כשההופעה הראשונה בסדרה הייתה בתיאטרון הלאומי של רומניה בפני אלף איש ונכח בה יון איליאסקו נשיא רומניה.
מונטה החלה את קריירת המשחק בקומדיה "הגברת הזו ממקסים" של המחזאי הצרפתי ז'ורז' פדו.
ההצגה האחרונה בה שיחקה ברומניה ואיתה יצאה לפסטיבל באיטליה, הייתה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, בה שיחקה את התפקיד של השדון פַּאק.
לאחר עלייתה לישראל נשלחה ג'יטה מונטה לאולפן באשדוד.
מנהל האולפן עזר לה להתקבל לאודישן בתיאטרון העברי ויחד איתו למדה מונולוג בעברית מתוך "חלום ליל קיץ" בתרגומו של ט.
היא עשתה אודישנים לתיאטראות שונים והיחידי שהתעניין בה היה עודד קוטלר, שהיה מנהל תיאטרון חיפה.
במסגרת התיאטרון השתתפה בסדנאות משחק בהנחיית נולה צ'לטון, לצד עזרא כפרי, מוני מושונוב, עמי טראוב, סנדרה שדה, שלמה בר אבא, גדליה בסר ועידית צור.
מונטה שיחקה בתיאטרון חיפה בשנים 1971–1978, בו הופיעה בפעם הראשונה כסטטיסטית ב"אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט, בבימויו של עודד קוטלר.
בכל ההצגות הבאות, בהם רומיאו ויוליה, שיחקה בתפקידים ראשיים.
ביוזמת מנכ"ל התיאטרון הקאמרי דאז, אורי עופר עברה מונטה לקאמרי, בו שיחקה בקביעות.
מדי פעם שיחקה גם בתיאטראות הבימה, חיפה והחאן.
בהמשך, הכירה את חנוך לוין ומאז שיתפה עמו פעולה פעמים רבות, בינן במחזה "כריתת ראש" (1996 – בתיאטרון הבימה), בו גילמה את התפקיד הראשי, מלך קשיש הנוטה למות.
בשנים 1978–1979 העלתה באופן עצמאי, יחד עם יוסי בנאי שגם ביים, את המחזה "יומן פגישות" של ז'אן-קלוד קרייר, בתרגום של ישראל אובל ובעיבוד של נסים אלוני.
ההצגה עלתה מעל ל-100 פעמים, והיא שיחקה בה במקביל לתפקידים בהצגות אחרות.
בשנת 2004 בתיאטרון חיפה, שיחקה בקומדיה השחורה "האישה שבישלה את בעלה" מאת המחזאית הבריטית דבי איסיט, בעיבוד עברי ובבימויו של אלדד זיו, לצד בן זוגה דאז דב גליקמן.
בקולנוע השתתפה מונטה בסרטו של ג'אד נאמן משנת 1977, "מסע אלונקות".
שיחקה בקומדיה "אהבה וכדורגל" (סרט סטודנטים, עבודת גמר) בבימויו של סרג' אנקרי משנת 1979 לצידם של גליקמן, אבי הרצוולף ודליה מאירוביץ' שהוקרן בסינמטק בפריז.
הצטלמה לסרט הקולנוע "חיותה וברל" בבימויו של עמיר מנור, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בספטמבר 2012.
ב-2015 שיחקה בסרט "אינרציה" בבימויו של עידן חגואל.
בשנת 2018 שיחקה מונטה בסדרה "הפסיכולוגית" ששודרה בתאגיד השידור כאן 11. בשנת 2023 שיחקה בסרט "טור פרידה" בבימויו של רוני ניניו.
ג'יטה מונטה התחילה לביים ב-2009 בתיאטרון החאן, ביוזמת מנהל התיאטרון מיכאל גורביץ'.
עבודת הבימוי הראשונה שלה הייתה מקבץ של שלושה מחזות פוליטיים של הרולד פינטר ("אחת לדרך", "הסדר העולמי החדש" ו-"סיבה למסיבה").
המקבץ נערך והוענק לו השם "סדר עולמי חדש", על-פי משפטו של ג'ורג' בוש שהבטיח לכונן סדר עולמי חדש.
המחזה מספר על חבורת אנשים השייכים למועדון של נהנתנים בעת שבחוץ מתחוללת מלחמה; בחדר אחר, מענים שבוי שבנו נרצח ואשתו נאנסה.
ב-21 במאי 2011 עלתה בחאן ההצגה "מולי סוויני" שביימה מונטה, המבוססת על המחזה של האירי בריאן פריל בתרגומה של מרים יחיל-וקס.
המחזה מבוסס על מאמרו של אוליבר סאקס "לראות ולא לראות".
ב-31 במרץ 2012 העלה תיאטרון החאן את "משחק של אהבה ומזל" מאת פייר דה מאריבו בבימויה של מונטה.
במאי 2013 ביימה את ההצגה "2 קצרים וחתול" מאת אנטון צ'כוב.
ביוני 2019 ביימה את ההצגה "האיש שחשב שאשתו היא כובע" מאת פיטר ברוק ומארי-הלן אסטיין, לפי ספרו של אוליבר סאקס.
בשנת 2012 הצטרפה ג'יטה מונטה לסגל המורים של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, שם היא מלמדת משחק.
ג'יטה נישאה ב-1970 לאלכס מונטה, שחקן בתיאטרון חיפה.
הם התגרשו כעבור מספר שנים.
החל משנת 1976, הייתה בת זוגו של השחקן דב גליקמן למשך למעלה משלושה עשורים.
השניים הכירו במהלך החזרות להצגה "קריזה".
מונטה בחרה שלא להביא ילדים לעולם.
1978 - פרס "ורד הכסף" של מעריב לשחקנית התיאטרון המצטיינת של השנה.
1996 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה ב"אנה גלקתיה" בתיאטרון החאן.
1997 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה בהצגה "הזונה מאוהיו" בתיאטרון הקאמרי.
1997 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו.
על תפקידה בהצגה "הזונה מאוהיו".
1998 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו.
על תפקידה בהצגה "עולמה של איימי".
2000 - פרס המשחק של קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש הדסה קלצ'קין.
2002 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו על תפקידה בהצגה "אקורדיונים".
2007 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה של השנה על תפקידה בהצגה "הרטיטי את לבי" בתיאטרון הקאמרי.
הצגה מחזאי תפקיד במאי הצגת בכורה אנה גלקתיה הווארד בארקר אנה אופירה הניג 1996 הצוענים של יפו נסים אלוני מאדאם זארא יוסי פולק 4 בינואר 2014
הצגה מחזאי תפקיד במאי הצגת בכורה הילד חולם חנוך לוין האם חנוך לוין 8 במאי 1993 כריתת ראש חנוך לוין המלך חנוך לוין 13 בינואר 1996
הצגה מחזאי במאי הצגת בכורה רוח התיאטרון רועי חן אמיר וול 2020
הצגה מחזאי במאי הצגת בכורה יומן פגישות ז'אן-קלוד קרייר יוסי בנאי 1978
סי." מקדונלד צ'נדור הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי.
כתב וביים את הסרטים "התמוטטות", "הכל אבוד", "שנה קשוחה מאוד" ו"משולש הגבולות".
צ'נדור נולד וגדל בניו ג'רזי ובלונדון, אביו היה בנקאי השקעות בחברת מריל לינץ' ואמו יועצת אמנות.
ב-1996 סיים תואר ראשון בלימודי תרבות וקולנוע במכללת ווסטר באוהיו, תואר שבנה בעצמו הוא למד הפקת קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
עבד בצילום פרסומות טלוויזיה וסרטים דוקומנטריים, בהם סדרה בת שישה חלקים המתעדת הופעות של הזמרים סטינג, אלטון ג'ון, רד הוט צ'ילי פפרז.
כמו כן עבד כמתווך נדל"ן ובחברת אנרגיית רוח.
ב-2004 כתב, הפיק וביים את הסרט הקצר Despacito.
הוא כתב וביים את הסרט "התמוטטות" שיצא ב-2011. הסרט עוסק בעובדים בבנק השקעות במהלך המשבר הכלכלי העולמי.
בסרט הופיעו שחקנים מנוסים בהם קווין ספייסי, ג'רמי איירונס, פול בטאני, דמי מור, סיימון בייקר, פן בדג'לי, מרי מקדונל, סטנלי טוצ'י וזאכרי קווינטו.
הסרט התאפיין בכך שהתנהל בעיקר באמצעות שיחות בין גיבוריו.
צ'נדור היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר וזכה בפרסים לסרט הבכורה הטוב ביותר מטעם איגוד מבקרי הקולנוע ואינדפנדנט ספיריט.
סרטו הבא שכתב וביים, "הכל אבוד", היה שונה בתכלית.
הסרט שיצא ב-2013 בכיכובו של רוברט רדפורד, כלל רק שחקן אחד וכלל לא הכיל דיאלוגים.
הסרט זכה לשבחים, היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הטוב ביותר וצ'נדור היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר.
ב-2014 יצא סרטו השלישי שכתב וביים, "שנה קשוחה מאוד", סרט פשע בכיכובם של אוסקר אייזק וג'סיקה צ'סטיין.
הסרט זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע.
בשנת 2018 הפיק את הסרט "ההונאה בדרך" שביים וכתב ג'יימס אוקלי ומככבים בו אומה תורמן, טים רות' וסופיה ורגרה.
הוא החל לכתוב ולביים סרט העוסק בשעות האחרונות של עובדי אסדת הקידוח Deepwater Horizon לפני שקיעתה במצולות, אך עזב את ההפקה בטרם הושלמה.
ב-2019 ייצא לאקרנים סרט הפשע "משולש הגבולות" שבבימויו, שיופץ בשיתוף פעולה עם נטפליקס.
בסוף 2024 יצא סרטו "קרייבן הצייד"; סרט גיבורי על המבוסס על דמות באותו שם מבית מארוול קומיקס.
הסרט נחל כישלון ביקורתי ובקופות.
ג'יי." רדיק הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק בעמדת הקלע.
הוא נבחר במקום ה-11 בדראפט 2006 על ידי אורלנדו מג'יק, לאחר שכיכב בקבוצת המכללות של אוניברסיטת דיוק.
כיום הוא מאמן לוס אנג'לס לייקרס.
רדיק ידוע בשל יכולת קליעה טובה מהשלוש ומקו העונשין.
במהלך קריירת המכללות שלו קבע שיאי נקודות ואף שבר את שיא הנקודות לקריירה בעונה הסדירה של חטיבת החוף האטלנטי (ACC), שנשבר לאחר מכן שוב על ידי טיילר הנסברו ב-2009 ובטורניר אליפות ה-ACC.
רדיק אף קבע כמה שיאי מועדון בדיוק, ובהם מספר הנקודות הכולל בעונה אחת, והוא עדיין שומר על מקומו כקלע המוביל בכל הזמנים של דיוק.
רדיק שיחק בתיכון קייב ספרינג (Cave Spring) ברואנוק, וירג'יניה, ובשנתו האחרונה השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ואף זכה בפרס ה-MVP של המשחק.