tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פירושו של רש"י לתלמוד הוא מקומי, ואיננו מנסה ליצור אחידות ולתרץ סתירות ממסכתות אחרות, כפי שעושים בעלי התוספות.
לעיתים רבות מוצאים שינויים רבים מפירוש רש"י על ציטטה המובאת במסכת אחת, מול פירושו על ציטטה שווה במסכת אחרת.
לעיתים רחוקות רש"י בפירושו מקשה קושיה ומביא חילוקים לתרץ, ובזה אפשר לראות בפירושיו ניצנים לשיטת הלימוד שתתפתח בהמשך לתוספות.
רש"י אינו מרבה לצטט פרשנים שקדמו לו, אך ממקומות אחדים בהם הוא נושא ונותן בפירושי אחרים נראה שעמדה לפניו ספרות פרשנית רחבה.
כמו כן הוא מביא במספר מקומות פירושים ששמע בעל פה מרבותיו.
מבין הפרשנים המובאים בשמם בפירוש רש"י לתלמוד:
הגאונים – תשובותיהם מובאות עשרות פעמים בפירוש
רבי יעקב בן יקר – רבו
רבי יצחק בן יהודה – מרבותיו
בדברי בעלי התוספות אנו מוצאים עדויות לכך שהיו לפירושו שתיים או שלוש מהדורות, דהיינו, שהפירוש נערך על ידי רש"י במהלך חייו כמה פעמים.
לעיתים יש סתירה הלכתית בין המהדורות השונות, והתוספות מעדיף אחת מהן.
בשיטה מקובצת על מסכת כתובות מופיע פירוש "רש"י מהדורה קמא", אמנם י"נ אפשטיין טען שבאמת הוא פירוש ריב"ן.
ברוב הדפוסים מופיע "פירוש רש"י" על הרי"ף, הפירוש זהה ברובו לפירוש רש"י על התלמוד, אך מופיעים לעיתים רבות שינויי לשון וגרסאות שונות מזו המצוי בפירוש על התלמוד.
מוסכם על רוב החוקרים שרש"י עצמו לא כתב פירוש זה, אך זיהוי המחבר אינו ברור.
אהרן ילינק הציע לזהותו עם רבי ישראל ברבי יואל, אמנם י"מ תא-שמע טען שהפירוש נעשה על ידי מחברים רבים ביחד.
יש מי שטען שנעשו כמה חיבורים כאלה, ולידינו הגיעו חיבורים שונים על מסכתות שונות.
ויש האומרים שזהו ליקוט מפירוש רש"י ומפירושים אחרים.
זיהוי פירוש רש"י על התלמוד
פירוש רש"י מקיף את רוב התלמוד הבבלי, אך ישנן מעט מסכתות שלא פירש או שפירושיו לא הגיעו אלינו, ומעט מסכתות שפירש רק את מקצתן.
כך, בתחילת נקטע פירושו, ומשם המשיך נכדו רשב"ם את הפירוש.
וכן ב, שם נדפס פירוש ריב"ן כהשלמה לפירושו.
בדפוס וילנא נכתב בתוך פירוש רש"י על מסכת מכות () שעוסק בדיני טומאה וטהרה:
הפירוש למסכת תמיד הוא פירוש מאוחר שמבוסס על פירוש רש"י למסכת יומא, ואף מצטט דברים בשמו.
לגבי זהות המחבר, רבי נתן בורג'יל ייחס את הפירוש לרבי יצחק בן ברוך, מבעלי התוספות.
אמנם זיהוי זה לכאורה אינו נכון.
בנוסף לאלה, מוסכם על כולם שהפירושים למסכת נדרים ונזיר אינם לרש"י.
בדפוס וילנא הפירוש לנזיר יוחס לריב"ן, אבל כיום החוקרים מזהים את שני הפירושים כפירושי מגנצא.
אך פירוש רש"י האמיתי לנזיר יצא לראשונה בתשפ"ה על ידי מכון אופק.
ספיקות בזיהוי הפירוש המיוחס לרש"י
ישנן מסכתות שנחלקו לגביהן החוקרים: ספקות הועלו בנוגע לפירושו למסכת מועד קטן (מעבר לפירוש הנדפס, ישנם כתבי יד של שני פירושים אחרים המיוחסים לו, ויש הטוענים שאף אחד מהם אינו שלו, ושלא כתב פירוש למסכת זו), תענית, הוריות ומעילה.
מרבית החוקרים מזהים גם פירושים אלה כקונטרס מגנצא.
לגבי הפירוש לפרק חלק, רנ"נ רבינוביץ קבע שהמחבר הוא תלמידו של רש"י, וי"נ אפשטיין זיהה את המחבר כחתנו של רש"י, ריב"ן.
לדעה זו הסכימו רוב החוקרים, אך יש שחלקו על קביעה זו וטענו שהייחוס לרש"י נכון.
בנוסף לאלו, הועלו ספקות בנוגע לחלקים מהפירושים למסכת זבחים ומסכת מנחות.
גם למסכת עבודה זרה (ישנם חוקרים הטוענים כי חלק מהפירוש הנדפס הוא פירוש רשב"ם).
בנושא זה ישנה מחלוקת בין קבוצת חוקרים הנוטה יותר לדחות פירושים המיוחסים לרש"י כאותנטיים במקרי ספק, לבין קבוצה אחרת הנוטה דווקא לדחוק את הספקות לרוב.
הפירוש על ערבי פסחים הוא קצר מאוד יחסית לפירושיו לשאר התלמוד, ויש המפקפקים בייחוס הפירוש לרש"י.
ויש שאומרים שהפירוש לערבי פסחים אינו הפירוש המוגמר אלא טיוטה ראשונית של הפירוש.
רש"י בפירושו לתלמוד משנה מדי פעם את נוסח התלמוד, לעיתים בשל קושיות לימודיות שצצו ולעיתים בגלל כתבי יד אחרים שהיו ברשותו.
את שינוי הגרסה ציין רש"י באותיות ה"ג = הכי גרסינן.
רש"י לא שינה את נוסח התלמוד, אלא בפירושו כתב שנראה לו שצריך לגרוס כך וכך.
תלמידיו שבאו אחריו ראו את פירושו, שינו את נוסח התלמוד כדי שיתאים למה שכתב רבם.
כך כותב רבנו תם, נכדו של רש"י, על שינויי הגרסה בתלמוד, בהקדמתו לספר הישר:
כתוצאה מכך, בתלמוד שיש לפנינו כיום, הצעות הנוסח של רש"י וגרסת התלמוד זהות.
אולם בכל מקום שבו נכתב בפירוש רש"י 'ה"ג', ישנו סימן לשינוי נוסח, ואפשר באמצעות ראשונים אחרים לדוגמה רבנו חננאל, הרי"ף ורבנו תם לבדוק מה היה הנוסח המקורי בתלמוד לפני שעבר הגהה.
רש"י, בפירושו למקרא ולתלמוד, תרגם מונחים רבים מהמקרא, מהמשנה ומהתלמוד הבבלי לשפת "לעז", היינו הצרפתית העתיקה שהייתה מדוברת בזמנו, כאשר התרגום הצרפתי מתועתק באותיות עבריות.
בנוסף, בכמה מקומות רש"י מתרגם ל"לשון כנען", שחוקרים זיהו כניב סלאבי מסוים.
בימינו ערכו מספר מחברים תרגום מחדש לעברית מודרנית של אותם מונחים צרפתיים, כדי להקל על הקורא בן זמננו שאינו מסוגל להבין את הצרפתית העתיקה.
אחת המהדורות מוכרת בשם "אוצר הלעזים" (או "אוצר לעזי רש"י"), והיא יצאה לאור על ידי ד"ר משה קטן.
על אף חשיבותו, עדיין לא הוכנה מהדורה מדעית מקיפה של החיבור.
אהרן ארנד פרסם מהדורות ביקורתיות לפירוש רש"י לארבע מסכתות:
פירוש רש"י למסכת מגילה: מהדורה ביקורתית, הוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים תשס"ח
פירוש רש"י למסכת ראש השנה: מהדורה ביקורתית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים תשע"ד
פירוש רש"י למסכת סוכה: מהדורה ביקורתית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים תשפ"א
פירוש רש"י למסכת ביצה: מהדורה ביקורתית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים תשפ"ד
בנוסף, הוהדר פירוש רש"י על מסכת נזיר, מכון אופק, ירושלים תשפ"ה
בנוסף, נעשו מספר הכנות לעריכת מהדורה מדעית של הפירוש אך הן לא הגיעו לידי גימור:
שלמה פיק ושרה מוניץ, רשימת כתבי-היד של פירוש רש"י לתלמוד, רמת גן תשמ"ח
שלמה זלמן פיק, 'פירוש רש"י למסכת ביצה דף ב' ע"א', מגל: חידושי תורה ומאמרים, ו (תשמ"ח), עמ' 61–82
שלמה זלמן פיק ושרה המר (מוניץ), 'נוסח פירוש רש"י למסכת חגיגה: לקראת מהדורה מדעית', בתוך: צ"א שטיינפלד (עורך), רש"י: עיונים ביצירתו, רמת גן תשנ"ג, עמ' 69–85
אברהם (רמי) ריינר, מהדורה מדעית של פירוש רש"י למסכתות שבועות וסוטה, באתר הקרן הלאומית למדע
פירוש אבן עזרא הוא פירוש לתנ"ך שנכתב על ידי רבי אברהם אבן עזרא במהלך המאה ה-12 והוא מהווה את אחד הפירושים החשובים ביותר שנכתבו לתנ"ך, הוא הודפס ברוב מוחלט של גרסאות מקראות גדולות לתנ"ך ולפירושו נכתבו מעל מאה פירושים.
פירושיו על הספרים: תורה, חמש מגילות, ישעיהו, תרי עשר, תהלים, איוב ודניאל נמצאים בידינו, כששני פירושים המיוחסים לו, על ספר משלי וספר עזרא-נחמיה אינם שלו ומי שכתבם הוא רבי משה קמחי.
אבן עזרא מזכיר את פירושיו לנביאים ראשונים ומשלי, אך הם לא הגיעו לידינו.
האבן עזרא כתב את פירושו לתורה כפי שכתב את רוב ספריו, תמורת תשלום.
מסיבה זו כתב האבן עזרא את הפירוש מספר פעמים, כל פעם מחדש לאדם ששילם לו.
שתי מערכות פירושים עיקריות פרי עטו שרדו לחמשה חומשי תורה.
פירושיו דומים מאוד ברוב הפעמים, אך לעיתים גם חלוקים.
אחד הפירושים ארוך יותר יחסית לכמות הפירוש, וממנו שרדו רק ספר שמות וחלקו הראשון של ספר בראשית, בעוד מהפירוש השני, הקצר יותר ברוב המקרים, שרדו בכמה מהדורות מחלקים שונים של חייו של האבן עזרא, הפירוש על התורה כולה.
בהקדמתו הארוכה לפירושו לתורה מסביר האבן עזרא את דרכו הייחודית בפירוש המקרא.
הוא שאף למצוא את הפשט הפשוט של כל פסוק ולהפריד בינו ובין דרשתו של הפסוק.
מתוך שאיפה זו מתעמת האבן עזרא לאורך פירושו לתורה עם פירושיהם של פרשנים שונים מכלל קשת פרשני המקרא, החל מחז"ל במדרש ובתלמוד וכלה בפירושיהם של חכמי הקראים.
למרות זאת, קיבל האבן עזרא שהלכה למעשה נעשית על פי דרשתם של חז"ל.
את פירושו לתורה כתב האבן עזרא בלשון קצרה תמציתית ופיוטית, וזו אחת הסיבות להיותו של הפירוש קשה להבנה.
סיבה נוספת היא היותו של הפירוש מרבה בסודות, ופעמים רבות ניתן לקורא רמז בלבד להבנת הפסוק ובנוסף צוינה העובדה "ויש בו סוד" או "והמשכיל יבין".
דיבור המתחיל רבים מכילים מילים בודדות ואף מילה אחת לעיתים.
עם זאת, במקומות בהם הזכיר עניין עקרוני - הרחיב האבן עזרא אפילו מספר דפים רק על 'דיבור מתחיל' אחד.
רבים מפירושי האבן עזרא עוסקים בעניינים לשוניים, בפירוש מילים וכללי דקדוק ייחודים בלשון המקרא.
מהיקפם ותוכנם של אלה - משתקפת הבנתו העמוקה של האבן עזרא גם בתחום הבלשנות.
הראב"ע תוקף בחריפות רבה מפרשים קודמים לו אשר לדעתו טעו בביאור הכתוב.
בין המותקפים נמצאים פרשנים ידועים כרבי שמואל הנגיד, הרב סעדיה גאון, רבי שמואל בן חפני ואחרים.
רבים נוספים מבקר האבן עזרא ללא ציון שמותיהם, אלא מכנה את המבוקרים כ"יש אומרים" או מילים דומות.
הראב"ע מִקד את הבקורת שלו בעיקר ברב סעדיה גאון וברב משה.
את רש"י לא הזכיר מלבד פעמים ספורות.
מדברי הראב"ע עולה תמונה לפיה רחש לרש"י כבוד רב אך הסתייג רבות מפרשנותו.
האבן עזרא נולד בעיר טודלה שבספרד המוסלמית.
בספרד כתב שירים וספרים רבים, רובם בערבית, וכתביו בערבית לא שרדו.
באזור גיל ארבעים נאלץ האבן עזרא לעזוב את ספרד מסיבה לא ידועה והחל לנדוד ברחבי אירופה.
עקב מעברו לאירופה נתקל האבן עזרא בקהל קוראים שונה, אשר לא הכיר את החכמות היווניות והערביות וניגש ללימוד התורה ללא הכרות עימן.
חוסר הכרות זו, בנוסף לכך שקהלו לא קרא ערבית ולכן לא היה יכול לקרוא את כתבי גאוני בבל וחכמי ספרד, גרמו לאבן עזרא להסביר רבים מיסודות מדעי התקופה בתוך פירושו ובספרים קרובים לפירוש.
אמנם האבן עזרא עצמו מתנגד להוספת דברים אלו בפירוש, אך נראה שבלית ברירה נאלץ האבן עזרא להוסיף גם את חכמות אלו.
קיימים שלושה פירושים של האבן עזרא לתורה: הפירוש הקצר (על כל התורה), הפירוש הארוך (על בראשית ושמות, מכונה לעיתים 'השיטה האחרת') והפירוש בעל פה (לפרשות וישלח וויחי).
את הפירוש הקצר כתב האבן עזרא בלוקה שבאיטליה באזור שנת 1143. זהו הפירוש הראשון לתורה שכתב האבן עזרא והוא מקיף את כל חמשת חומשי התורה.
כפי שמשתמע משמו, רוב דיבורי המתחיל בפירוש הינם קצרים, אולם כאשר הוא מדבר על נושאים עקרוניים הוא יכול להרחיב גם מספר עמודים לאותו דיבור.
את הפירוש הארוך (שנקרא כך על שום שדיבורי המתחיל בו ארוכים יחסית לפירוש הראשון לתורה) התחיל לכתוב האבן עזרא בשנת 1153 ככל הנראה בעיר רואן שבצרפת.
הרקע לכתיבת הפירוש הוא נדר שנדר האבן עזרא בשעת מחלתו, שאם ה' ירפא אותו הוא יכתוב פירוש חדש לתורה.
הפירוש הארוך קיים על שני חומשים בלבד, בראשית ושמות, בין הפירושים לשני החומשים קיימים הבדלים, אולם הם שייכים לאותו פירוש.
כאמור, את הפירוש לבראשית כתב האבן עזרא בשנת 1153. בתחילת הפירוש הוא כותב הקדמה בה הוא מסביר את עקרונות הפירוש מבנה הפירוש לבראשית הוא שבתחילת כל פרשה האבן עזרא מפרש את המילים הקשות בפרשה ולאחר מכן מפרש את תוכן הפרשה.
מתוך הפירוש הגיע לידינו רק הפירוש עד לפרק י"ב פסוק י"א.
את הפירוש לשמות כתב האבן עזרא ככל הנראה בשנת 1155 או 1156. ההפסקה בין כתיבת הפירוש לבראשית לפירוש לשמות הביאה לכמה שינויים בין שני הפירושים: 1. בפירוש לשמות האבן עזרא משלב את הפירוש הלשוני בתוך הפירוש התוכני.
2. בפירוש לשמות הוא מפרש את כל הפסוקים על הסדר.
3. בפירוש לשמות הוא מתחיל כל פרשה בפיוט העוסק בפרשה.
את הפירוש שבעל פה כתב תלמידו של האבן עזרא, יוסף בן יעקב ממורוויל, על פי שיעורים ששמע ממנו בהיותו של האבן עזרא בלונדון.
כיום נמצאים רק הפירושים לפרשת וישלח ו-ויחי, אולם ככל הנראה הפירוש היה על כל חומש בראשית.
קהל היעד לפירוש אינו ברור.
מצד אחד מעיד האבן עזרא כי קהל הקוראים אליו הוא מכוון הוא אנשים חכמים.
כך בהקדמתו לספר ישעיהו מצהיר האבן עזרא כי הסודות שיגולו בפירוש יתמיהו "נבוני לב" ובהקדמתו לאיכה מכוון האבן עזרא את פירושיו ל"אנשי אמת", אך מפירושיו עולה התאמה של הפירוש גם לציבור הרחב המשכיל פחות.
הסיבה לכפילות זו, לפי פרידלנדר, היא הצורך להתאים את הפירוש לכלל הקוראים, בין משכילים ובין אנשים פשוטים.
כפילות זו באה לידי ביטוי במספר אופנים.
ראשית, האבן עזרא מסתיר חלקים מדבריו וכותב אותם כסודות אשר רק המשכילים יבינו, כאשר במקביל לסוד מופיע פירוש פשוט יותר הנועד למי שלא הבין את הסוד.
האופן השני הוא בכך שהאבן עזרא משלב בפירושו חקירות מדעיות המובנות למשכילים בלבד, אך רק במקומות בהם הוא סבור שאין ברירה.
האבן עזרא כתב שתי הקדמות נרחבות לפירוש התורה ובהן הוא מפרט את חמש השיטות ביחס לפירוש התורה, כשהוא מסביר כל שיטה בהסבר קצר ו"מדרג" את השיטות לפי נכונותן.
לצורך הסבר על אמיתות השיטה האבן עזרא משתמש במשל מתחום המתמטיקה - עיגול ובתוכו נקודה, כשהנקודה היא הפירוש האמיתי ושאר הפירושים ממוקמים ביחס אליה.
האבן עזרא יוצא נגד דרך זו ומחשיב אותה לעיגול המקיף את הנקודה.
האבן עזרא יוצא נגד דרך זו בחריפות ומביא דוגמאות רבות לכך שאי אפשר לפרש בצורה כזו מכיוון שפעמים רבות ניתן לפרש את התורה בכמה דרכים.
נגד דרך זו טוען האבן עזרא כי היא ממוקמת מחוץ לעיגול ובדרך זו רק שוטים הולכים:
בדרך זו יש שוני בין הפירוש הארוך לפירוש הקצר.בפירוש הקצר מתאר האבן עזרא את דרכם של חכמי ישראל בארצות הנוצרים, שפירושיהם אינם אלא העתקה של מדרשי חז"ל על הכתובים.
האבן עזרא טוען כי פירושים אלו מיותרים - מי שרוצה ללמוד את דברי חז"ל יכול פשוט לפתוח את מדרשי חז"ל.
ובלשונו - בפירוש הארוך מביא בדרך זו האבן עזרא את חז"ל עצמם.
דרך זו היא לעיתים בנקודה ולעיתים סביבה, אך הסטייה מהנקודה היא מכוונת, על מנת לדרוש את הפסוק בדרשות נצרכות.
דרך זו היא דרך האבן עזרא והיא לשיטתו הנקודה עצמה.
לפי דרך זו יש להתבונן היטב ב"דקדוק כל מילה" וצריך לפרשה לפי מיקומה בפירוש ולפי הפעמים האחרות בהן מופיעה מילה זו בתנ"ך, תוך התעלמות מדרשות שאינן לפי הפשט, מלבד בענייני הלכה, בהם יש ללכת אחרי "המעתיקים" - הלוא הם חז"ל, שקבלתם אמיתית.
ככלל, נמנע האבן עזרא מלהתעסק בשאלות של מהימנות הנוסח שלפניו, גישה זו נבעה משתי סיבות עקרוניות:
אמינותו של נוסח המסורה בעיניו.
את דעתו על מפעלם של בעלי המסורה הוא כותב בפתיחה לספר מאזנים, על פי דבריו שם בעלי המסורה עשו שני דברים בכדי לדאוג לדיוקו של הנוסח: בראש ובראשונה הרחיקו נוסחים זרים מעל הנוסח האמיתי, כלומר, ביררו בכל המקרים המסופקים מהו הנוסח הנכון.
לאחר מכן, כדי למנוע שיבושים נוספים הם ספרו את כל המילים בתורה בכדי למנוע שיבושים נוספים.
בנוסף על הסתמכותו על מפעלם של בעלי המסורה, הוא סובר כעיקרון שבענייני לשון יש להסתמך על המסורת, ובדיוק כפי שלא ניתן לדעת איך קוראים את אותיות הניקוד ללא המסורת כך לא ניתן לדעת את נוסח התורה ללא המסורת.
תפיסה זו הביאה אותו למסקנה הבאה: .
תפיסתו העקרונית לפיה לצורת הכתיבה המדויקת יש חשיבות מועטה ביחס לתוכנה.
תפיסה המתבטאת באמירתו , שמשמעותה שכמו שהגוף משמש כלי לנשמה והוא איננו העיקר, כך גם המילים משמשות רק ככלי עבור התוכן שלהן (טעמים בלשונו), ואינן מהוות עיקר.
תפיסה זו הביאה אותו הן להימנע מלייחס משמעות לשינוים לשוניים בין טקסטים מקבילים, והן לשלילת ביאור על פי הכתיב המלא או החסר ואף ללגלוג על המפרשים כך.
לרוב נמנע האבן עזרא מלהתעסק בענייני קרי וכתיב, כאשר הוא כן מפרש פסוקים בהם יש שוני בין הקרי והכתיב לרוב הוא מפרש אותם על פי הקרי.
היצמדותו לקרי באה לידי ביטוי בכך שגם כאשר הקרי והכתיב מתחלפים הוא מפרש בשני המקומות על פי הקרי.
דבריו המפורשים ביותר בנושא מופיעים בספר צחות: .
כלומר, לשיטתו הקרי והכתיב הם שתי צורות לשוניות קבילות לאותה המשמעות, אלא שהוא מעדיף את הקרי בגלל בהירותו הלשונית.
לעיתים חורג האבן עזרא מהיצמדותו לקרי ומפרש על פי הכתיב.
פרופסור אוריאל סימון מסביר שפעולה זו נובעת מכך שלפי האבן עזרא הערות הקרי הן פירושים שבעלי המסורה הוסיפו למילים מוקשות.
כיוון שכך, כאשר הוא חושב שפירושם לא תואם את כוונת הכתוב הוא לא טורח להיצמד אליו ומפרש את הכתוב מעצמו.
הסוד המפורסם ביותר אותו מחביא האבן עזרא בפירושו הוא סוד השנים עשר.
סוד זה מביא האבן עזרא בפירושו על דברים, וכך לשונו - .
סוד זה גרר התעניינות רבה מכיוון שהוא סוד אשר מקיף מספר חלקים מהתורה וייתכן שהוא מחביא את דעתו של האבן עזרא על כתיבת התורה.
מפרשי סוד זה נחלקו לארבע דרכים עיקריות:
הדרך הראשונה - הטענה כי חלקים נרחבים מהתורה נכתבו לאחר תקופת משה
הדרך הראשונה היא אמירה כי האבן עזרא מכוון לכך שבמקומות רבים נוספו לתורה פסוקים מאוחרים.
הטוענים לשיטה זו נעים על מנעד רחב של דעות, מהדעה כי לדעת האבן עזרא הוספו לתורה שלושים ושלשה קטעים מאוחרים ועד הדעה הטוענת כי האבן עזרא סובר כי התורה כולה נכתבה מאוחר יותר.
הדעה הראשונה (מבחינה כרונולוגית) ההולכת בשיטה זו טוענת כי הוספו שלושים ושלשה קטעים בתורה לאחר חתימת התורה בידי משה.
דעה זו מבוססת בעיקר על פירוש האבן עזרא ב, ד"ה "עזאזל": .
על פסוק זה אומרים הפרשנים המחזיקים בדעה זו כי האבן עזרא התכוון לכך שמילת עזאזל לא נכתבה על ידי משה, אלא מאוחר יותר, ומספר הפעמים שדבר זה חוזר במקרא הוא שלושים ושלש.
השאלה מהם הפסוקים המאוחרים נתונה לוויכוח בתוך ההולכים בדרך זו, כמו כן השאלה האם מדובר רק על פסוקים שלמים או שמא נמנים גם חלקי פסוקים במניין הפעמים הנוספים לתורה.
מרבית הולכי הדרך הזו נעים בין שלושה עשר פסוקים שהוספו לתורה, עם חלקי פסוקים המשלימים את התוספות לשלושים ושלוש ועד הטענה כי שלושים ושלשה פסוקים שלמים הוספו לתורה.
את דרך זו הקצין ברוך שפינוזה, שאמנם לא כתב פירוש מסודר לפירוש ראב"ע על התורה, אך התייחס ספציפית לסוד זה.
הוא טען שלפי האבן עזרא התורה כולה נכתבה לאחר ימי משה.
את דבריו הוא מצמיד למילים של האבן עזרא על ידי הטענה כי המילים "השנים עשר" מכוונים למזבח, שנבנה על ידי יהושע, היקפו היה שתים-עשרה אבנים ועליו נכתבה כל התורה.
אם את כל התורה היה ניתן לכתוב על שתים-עשרה אבנים, כותב שפינוזה, מכאן שהיקף ספר התורה המקורי היה קטן משמעותית ורובו נכתב לאחר ימים אלו.
אמנם, בהמשך מביא שפינוזה שתי אפשרויות חלופיות להבנת הסוד אשר טוענות כי הסוד הרבה יותר מצומצם והוא מדבר על חלקים מסוימים בלבד.
דרך זו הותקפה על ידי מספר חוקרים שטענו כי שפינוזה תולה את ביקורתו על התנ"ך באבן עזרא ומרבית החוקרים כיום מסכימים כי סודו של האבן עזרא היה מצומצם משמעותית.
הדרך השנייה - טענה כי חלקים מועטים מהתורה נכתבו לאחר חתימתה ביד משה
מפרשי דעה זו טוענים כי לשיטת האבן עזרא הוספו לתורה חלקים בודדים בידי נביאים לאחר חתימתה.
הראשון שידוע לנו המפרש בשיטה זו את האבן עזרא הוא ר' אלעזר בן מתתיה, שחי במאה ה-13, בפירושו על פירוש האבן עזרא למילים "והכנעני אז בארץ" () מסביר ר' אלעזר כי הכוונה בסוד השנים עשר הוא לשנים עשר בניו של יעקב, להם ניתן טעם לכתיבת שמם בתורה.
מכיוון שאת התורה כתב משה אנו נאלצים להגיד שהוא ידע את הסיבות ברוח הקודש והוסיף אותן לתורה, מסביר ר' אלעזר, ואת הרעיון להוסיף חלקים לתורה לקח עזרא ממקום זה של משה.
כך הוא מסביר כי את החלקים הנראים אנכרוניסטיים כמו "ויכתב משה" () או "וימת משה" () נכתבו על ידי עזרא מפי רוח הקודש.
הדרך השלישית - הטענה כי הסוד לא קיים או לא נכתב על ידי האבן עזרא
הדרך הרביעית - הטענה כי הפסוקים עליהם מדבר הסוד נכתבו על ידי משה בדרך נבואה
"צפנת פענח" (אוהל יוסף) מאת רבי יוסף טוב עלם הספרדי.
פירוש "מקור חיים" מאת רבי שמואל אבן צרצה.
פירוש "אבן העזר" לרבי יהודה משקוני.
פירוש "אוצר נחמד" לר' משה הגולה מקיוב (השני).
"מאמר יום טוב", לבעל התוספות יום טוב.
"מחוקקי יהודה" מהרב יהודה ליב קרינסקי, וילנא תרס"ז - תרפ"ח.
"באר יצחק" לר' יצחק שרים, ליוורנו תרכ"ד.
פירוש מאת אשר וייזר במהדורתו לפירוש ראב"ע לתורה, הוצאת מוסד הרב קוק (מופיע גם בחומש 'תורת חיים' מאת ההוצאה).
"פירוש על אבן עזרא" מהרב שלמה נטר.
"אהבת קדומים" מאת הרב אליהו כהן אילוביצקי.
הפירוש כולל עיונים ובאורים על פירוש ראב"ע על התורה, וכן ספר הערכים וכללי הפרשנות לראב"ע בפירושו על התורה.
פירוש אברבנאל על התורה, חלק מספרי הנביאים וספר דניאל, נכתב על ידי רבי יצחק אברבנאל, מראשי יהדות ספרד ופורטוגל.
פירוש אברבנאל מתייחס לרוב לקטעים ארוכים יחסית ואינו מתמקד במילים ספורות או פסוק בודד, על קטעים אלו מציב אברבנאל שאלות ולאחר מכן הוא מאמר ארוך העונה על כל השאלות.
אברבנאל מצהיר בתוך דבריו פעמים רבות כי פירושו מתמקד בדרך הפשט, אך הוא אינו נמנע מלצטט פרשנים אחרים שפירשו בדרך הדרש ולעיתים אף מוסיף פירוש מדרשי משלו לצד הפירוש הפשטני.
כאמור פירוש אברבנאל רווי ציטוטים מפרשנים שקדמו לו, אך לא תמיד הוא נוקב בשמות הפרשנים שציטט.
אברבנאל אינו נמנע מלחלוק על קודמיו כשחש שאין בדבריהם כדי ליישב את הכתובים.
כחלק מפירושו על דרך הפשט הרבה אברבנאל לעסוק בהסבר סמיכות העניינים שבתורה.
אברבנאל החל לפרש את התורה בספר דברים בשבתו בעיר ליסבון שבפורטוגל בסביבות שנת 1476, אך כתב היד אבד בעת שנאלץ להימלט על נפשו, כעבור כ-20 שנה בשבתו בעיר נאפולי שבדרום איטליה נמצאה הטיוטה בנסיבות שאינן ידועות ועל פיה נערכה המהדורה שבידנו.
בהקדמה לפירושו הוא מציג התחבטות האם ספר דברים נכתב על ידי משה רבנו או ניתן מן השמים על ידי הקדוש ברוך הוא.
התחבטות זו שלא מצאה מזור בכתבי הקדמונים הביאה אותו לייסד פירוש עצמאי.
השפעה ניכרת יש לפירוש אברבנאל על פרשנים בדורות שלאחריו.
הבולט בהם הוא פירוש המלבי"ם שמרבה לצטט את פירוש אברבנאל לעיתים ללא ציון שמו.
השפעה ניכרת גם בפירושו של רבי עובדיה ספורנו שחי באיטליה וייתכן שהם הכירו זה את זה.
פירושים נוספים שמצוטט בהם מפירוש אברבנאל הם הכלי יקר והכתב והקבלה.
אברבנאל מרבה לצטט את ידידו בן דורו רבי יצחק עראמה בעל הספר עקידת יצחק מבלי לציין את שמו אלא בכינויים שונים ולפעמים ללא כל רמז למקור הדברים.
בעקבות כך האשים רבי מאיר עראמה בנו של בעל העקידה את האברבנאל בגנבה ספרותית.
יש לציין כי בטיוטה לספר דברים אין ציטוטים מבעל העקידה.
מעין התגוננות מפני ההאשמה הזו ניתן למצוא בפירוש למסכת אבות שם כתב "שעם היות שמחברי הספרים פעמים לוקחים אלו מאלו, שאין בזה גנאי ולא ביטול, כי התחלת הכל הוא מהשי"ת".
פירורפטור (שם מדעי: Pyroraptor; מילולית: "שודד אש") הוא סוג של דינוזאור נכחד ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר היה קרוב לולוצירפטור וחי באזור פרובאנס שבדרום צרפת לפני 70.6 מיליון שנה, בסוף הקרטיקון.
מאובניו התגלו בשנת 2000 וכללו רק שלדים חלקיים.
את שמו קיבל עקב התגלותו לאחר שרפת יער גדולה באזור בו נמצא - הר האולימפוס, שעל שמם קרוי שם המין.
הוא בין הבודדים בתרופודים שהתגלו באזור כשקדם לו מאובן של מגלוזאורוס.
הפירורפטור היה דרומזאור באורך של 1.6 מטר והיה דו-רגלי בעל טפרים קטלניים בקצוות רגליו והיה בעל רגליים בינוניות באורכם.
הטפרים שלו הגיעו לאורך 6.5 ס"מ והיו כלי נשק קטלניים מאוד, אשר ננעצו בגולגולות או בצווארי הטרף וקרעו אותו.
לדינוזאור היה זנב ארוך ששימש לאיזון וייתכן מאוד שהיה מכוסה נוצות בדומה לסוגים דומים במשפחה כמו המיקרורפטור או הסינאורניתוזאורוס.
פירורפטור מופיע בתוכנית כוכב הדינוזאורים בפרק הרביעי בעוד פרט המכונה "פוד" נודד על בול עץ כדי לשרוד צונאמי ולצד פרט נוסף שנטרף בהמשך בידי אלאסמוזאורוס.
הוא מצליח להגיע אל האי האטג הקדום, שם חיים דינוזאורים גמדיים, ביניהם הוא משגשג בתור טורף-על.
בסרטי פארק היורה הפירורפטור מופיע בסרט עולם היורה: עולם חדש, ב"עמק ביוסין" על אגם קפוא.
הפירורפטור מוצג מכוסה נוצות המתאים לשחייה מתחת למים והוא גדול בהרבה מהדינוזאור האמיתי.
הוא תוקף את אוון וקאילה הנופלים לשטחו אך אלה מצליחים לברוח מהאגם שלו עד לתוך פיר מעלית.
הוא מופיע גם במספר משחקי מחשב של הסדרה כמו Jurassic World: Alive ועולם היורה: המשחק.
צעירי פירורפטור מופיעים גם בסדרה כוכב פרהיסטורי, בעודם מלקטים אמוניטים שמתו על החוף.
ביהדות צמיחת פירות ארץ ישראל מהווים סימן וראיה שהגאולה קרובה.
בנוסף יש הרואים ערך באכילת פירות שגדלו בארץ ישראל.
הן מחמת חיבת הארץ והן מחמת קדושת הארץ ומשום שהפירות הגדלים בארץ ישראל חייבים במצוות התלויות בארץ.
בגמרא (סנהדרין צח, א) נכתב שאין לך קץ מגולה מהזמן בו הארץ תתחיל להצמיח פירות.
בדומה לכתוב בספר יחזקאל (פרק לו פסוק ח) .
המהרש"א שם מבאר התורה אמרה, שבזמן הגלות הארץ תהיה שממה, היות שהארץ נותנת פריה רק לבניה, לכן מעת שהארץ נותנת פריה, זה סימן שפסקה קללת הגלות והוכחה לכך שקרב זמן הגאולה.
ישנם הרואים בזה גם אתחלתא דגאולה
ישנם רבנים שראו בפריחת ארץ ישראל החל מהמאה ה-19, ותנובת פירותיה המרובה, את קיום נבואה זאת.
המלבי"ם על הפסוק מבאר שאחת המטרות לביאת ארץ ישראל היא לאכול מפירותיה.
כמו שאמרו במדרש אמר להם הקדוש ברוך הוא לישראל הכנסתי אתכם אל ארץ טובה ורחבה לארץ זבת חלב ודבש לאכל מפריה ולשבוע מטובה ולברך שמי עליה.
לדעת כמה פוסקים יש לומר בסיום ברכת מעין שלוש: מהנוסח בו מבקשים את בנין ירושלים בשביל לאכול את פירות ארץ ישראל, למדו כמה פוסקים על המעלה והקדושה שיש בפירות הארץ.
הערוך השולחן ראה בחומרה את אלו שלא העדיפו לקנות אתרוג מארץ ישראל, הוא טען כלפיהם שהם מבזים את כבוד ה' ואת כבוד התורה, שבפסוקים רבים השתבחה בשבחה של ארץ ישראל, את כבוד משה רבנו שהתחנן "אעברה נא ואראה הארץ הטובה".
הם מבזים את ארץ ישראל ומשנים מדרך חז"ל שהיו מתגלגלים ומנשקים את עפרה של ארץ ישראל.
במדרש מסופר שכאשר דניאל נודע לו, שכורש אסר על בניית בית המקדש, אמר שעדיין כדאי לבוא לארץ משום , רואים שיש מעלה בלחם תוצרת הארץ.
הרדב"ז כתב: אם את אבני הארץ פסק הרמב"ם שיש מצווה לאהוב ק"ו את פירות ארץ ישראל יש מצווה לאהוב ולחבב, לכן מצווה לחפש פירות תוצרת ארץ ישראל, ולהימנע מתוצרת חו"ל.
מטעם זה גם לבני חו"ל מצווה להדר לברך על יינות ותפוזי ארץ ישראל, כי גם פירות ארץ ישראל שיצאו לחו"ל הם בכלל כי רצו עבדיך את פירותיה, כמו שמסופר בגמרא על רב יהודה, שהיה גר בבבל והיה מברך על שמן אפרסמון ברוך בורא שמן ארצנו משום שחיבב את ארץ ישראל.
יש שכתבו טעם נוסף: התענוג מביא לידי דבקות.
הדרך להגיע לאהבת ארץ ישראל היא על ידי התענוג הגשמי של הגוף מארץ ישראל ופירותיה.
משום כך התורה מייחסת חשיבות למעלתם של פירות הארץ.
טעם נוסף, להעדיף את פירות ארץ ישראל, הוא מפני הקדושה שנמצאת בהם:
וכן כתב הבית חדש: .
כתב המור וקציעה (או"ח סימן ר"ח): .
הרב קוק ראה בקניית פירות ארץ ישראל דבר המחזק את כוחן של ישראל בישוב ארץ ישראל ודבר המגביר את אהבה ואחווה בכל העם.
כך כתב הרב עוזיאל רבה הראשי של ארץ ישראל והראשון לציון: .
נאמר בתורה הרמב"ן השיג על הרמב"ם מדוע לא מנה מצוות עשה זו של אכילת פירות שביעית.
יש מסבירים שנחלקו האם יש מצוות עשה לאכול פירות שביעית, שהרמב"ן למד מפסוק זה מצווה לאכול פירות שביעית, ואילו הרמב"ם למד שעיקר כוונת התורה לאסור סחורה בפירות שביעית, אבל אין מצווה באכילה.
כתב החזון איש גם לדעת הרמב"ן, שמנה אכילת פירות שביעית מצוות עשה, מכל מקום לא עבר בעשה אם לא אכלן אלא חיסר מצווה וגם יש בו עוון של בזיון קודשים
בנוסף ראו גדולי ישראל באכילת פירות שביעית חיזוק ידי שומרי שביעית.
הרידב"ז: כתב מכתב בו הוא מבקש מבית ישראל לעשות קידוש והבדלה על יין של שביעית.
בט"ו בשבט נוהגים בקהילות יהודיות להרבות במיני פירות של אילנות, ובפרט במינים בהם נשתבחה ארץ ישראל.
בהמשך המנהג התפשט לכל הגולה, הם ראו ביום זה הזדמנות לקיים מצוות אהבת ארץ ישראל.
חסידים שהתגוררו בארץ ישראל שלחו, בשנים עברו, פירות ארץ ישראל לרבותיהם שבחוץ לארץ ששמחו לברך עליהם בשולחן ט"ו בשבט.
הבן איש חי כתב שמצווה ללכת לטייל בארץ ישראל למקום שיש בו פרדסים ויאכלו שם פירות חשובים טובים ומתוקים ומשובחים במאד, אם כוונתם לשם שמיים בשביל חיבוב ארץ ישראל ולהודות לה' על הארץ ופירותיה המתוקים.
פירוש ספר דניאל המיוחס לרבינו סעדיה גאון הוא פירוש על ספר דניאל שנדפס במקראות גדולות תחת הציון שהוא פירושו של רבינו סעדיה גאון (רס"ג).
היום מקובל שהפירוש אינו של רב סעדיה גאון.
הפירוש נדפס במהדורה הראשונה של מקראות גדולות תחת הציון שהוא פירושו של רבנו סעדיה גאון.
בביכורי העתים לקראת תקפ"ט (1828) פרסם שלמה יהודה רפפורט סיכום של תולדות סעדיה גאון ובהערה ארוכה טען שאמנם רב סעדיה גאון כתב פירוש לספר דניאל, אולם הפירוש המופיע במקראות גדולות אינו שלו.
ראיותיו כוללות מובאות של אבן עזרא מפירושו של סעדיה גאון שאינם מופיעים בפירוש המופיע במקראות גדולות, ומובאות של רש"י ואבן עזרא מפירושו של רב סעדיה גאון הסותרות את המופיע בפירוש.
במיוחד מציין רפפורט שרש"י מייחס לרב סעדיה גאון פירוש של מראות דניאל גם על אירועים עתידיים אחרי ימי רס"ג אך לפני ימי רש"י, בעוד הפירוש במקראות גדולות מפרש את בחזון זה אך ורק עד ימי החשמונאים.
בנוסף, מציין רפפורט שהפירוש סותר את דברי רס"ג בספר אמונות ודעות.
כראייה נצחת מציין רפפורט את הפירוש על פרק ז', פסוק ח', בו הוא מצא רמז למלכות הנוצרים בירושלים, שאירע מעל 150 שנה אחרי מות סעדיה גאון.
שלמה יהודה רפפורט ציין שמחבר הפירוש אמנם הביא מובאות מפירושו של רס"ג, ולכן יש מובאות מרס"ג הנמצאות בפירוש.
אלעזר הלוי גרינהוט יצא נגד טענתו של רפפורט ופרסם במאסף הגן שיצא בשנת 1899 מאמר הטוען שהפירוש הוא אכן של רס"ג.
גרסה מורחבת של טענותיו הוא הביא בהקדמה לפירושו על עזרא ונחמיה.
בשנת 1900 הגיב שמואל אברהם פוזננסקי לגרינהוט וטען שרפפורט צודק והפירוש אינו של רס"ג.
גרינהוט השיב לפוזננסקי, אך דבריו לא נתקבלו על לב החוקרים.
כתב על כך פרופ' אליעזר שלוסברג: "למרות דברי תשובתו של גרינהוט, מוסכם על כל החוקרים, כי המחבר אכן איננו הגאון רב סעדיה."
בשנת תשמ"א הוציא הרב יוסף קאפח מכתב יד את פירושו של רב סעדיה גאון לספר דניאל, השונה מהפירוש המופיע במקראות גדולות.
השערות שונות הועלו לגבי זהותו של מחבר הפירוש, בהם: חכם צרפתי מהמאה ה-13 או ה-14, הפייטן סעדיה בן נחמני וסעדיה בן יוסף בכור שור.
פירושקה רייכרד (בהונגרית: Reichard Piroska; ברהובה, 26 בספטמבר 1884 – בודפשט, 1 בינואר 1943) הייתה משוררת, מתרגמת, מבקרת ספרות יהודייה-הונגרייה שהתאבדה בשואה.
היא נולדה במשפחה יהודית בעיר ברגסאס בשמה ההונגרי על גבול הונגריה-אוקראינה של היום, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוריה היו מארק רייכרד וארנסטינה פרידמן.
היא סיימה את לימודיה התיכוניים בעיר מישקולץ וקיבלה תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים באוניברסיטה בבודפשט וכן סיימה דוקטורט בפילוסופיה.
לאחר מכן הפכה מורה בתיכון לבנות.
שיריה הראשונים הופיעו בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
בנוסף למחקריה וסיפוריה הקצרים השיגה מוניטין בתרגומיה מאנגלית.
במלחמת העולם השנייה נמלטה מרדיפות הפשיזם בהונגריה והתאבדה.
היא תרגמה להונגרית מיצירות ניטשה, אדגר אלן פו ואחרים וכן כתבה מחקרים, נובלות וסיפורי ילדים.
משנת 1908 הייתה עמיתה קבועה בכתה העת ניוגט.
ארנו אושבאט גילה אותה למעשה כסופרת.
שיריה הראשונים הופיעו בשנת 1909 באנתולוגיה עם מרגיט קאפקה בשם "אנחנו שבעה" (מישקולץ, 1909).
עבודת הדוקטורט שלה נכתבה בשנת 1909: תולדות טלאמון, תרגום, חקירה ופרסום הטקסט שנמצא במוזיאון הבריטי עם הערות שוליים.
עד הפסקת הופעת כתב העת הספרותי ניוגט בשנת 1941, הופיעו במגזין 80 כתבות שלה: שירים, ביקורות, מחקרים, נובלות, תרגומים ספרותיים.
השיר האחרון שלה שפורסם בכתב העת היה החליל הקטן שלי (1940), בשנת הפסקת ההופעה של המגזין פורסם גם סיפור קצר שלה בשם "ימים, ימים" (1941).
הנושא המרכזי של שיריה הוא הבדידות.
הנשמה הנשית הרגישה שהייתה מגולמת בליריות רכה לא הייתה מסוגלת לסבול את ההשפלה נגד היהודים שהתגלמה בחוקים האנטי יהודיים בהונגריה בעיקר משנת 1938 ואילך (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ובגזירות שביססו את הקיפוח ואת שלילת הזכויות המוחלטת כמעט מהיהודים.
כיוון שכתב העת ניוגט חדל להופיע בשנת 1941, נפרד ממנה ארתור אלק (מקודם:פישר) על דפי המגזין "הכוכב ההונגרי" (Magyar Csillag) שהיה ממשיכו של הניוגט.
כשנה וחצי לאחר מכן, לאחר פלישת הוורמכט והגסטפו להונגריה, גם הוא בחר לשים קץ לחייו.
עבודתה של פירושקה רייכרד זכתה להכרה בהענקת פרס באומגרטן בשנת 1932. לאחר 1945 לא הוצאו ולא פורסמו ספרים משיריה, הם גם לא נמצאים כיום בספריות הציבוריות בהונגריה.
בשיריה: מקבלים ביטוי קול הגורל הנשי והבדידות.
נושאי שיריה: חיי סטודנטים, אהבה, טבע, וויתור.
תקווה לחיים טובים יותר, גורל, כתב הסופר ארתור אלק בביקורת האחרונה עליה בניוגט:
פירוש חי הוא סדרת ספרים המלווים מסכתות בתלמוד בבלי באמצעות איורים המסייעים בביאור הסוגיות המורכבות.
הסדרה נוצרה על ידי הרב משה חיים פרוש, ויצאה לאור על ידי מכון רגנשברג.
הסדרה החלה כסדרת חוברות שיצאו על פרקים במסכת עירובין משנת תשמ"ב ועד שנת תשמ"ז.
לאחר מכן המשיכה הסדרה בהוצאת פירוש על מסכתות שלימות בכריכה קשה.
פירוש חי על מסכת סוכה – כולל 142 עמודים ומתאר באמצעות רישום את הלכות את מצוות סוכה ומצוות ארבעת המינים והעבודה במקדש בסוכות.
פירוש חי על מסכת שבת – מתמקד בציורי הלכות שבת, כגון סוגי הכלים האסורים בבישול, הספר כולל 258 עמודים.
פירוש חי על מסכת עירובין – יצא לאור כספר בשנת תשע"א.
פירוש חי על מסכת בבא בתרא – הספר הרביעי בסדרה, יצא לאור בשנת תשס"ט.
ספרים נוספים יצאו על משניות מסכת יומא ומסכת סוכה.
פירורי לחם או סימני דרך הוא אלמנט בקרה גרפי שנמצא בשימוש תדיר ככלי עזר לניווט בממשקי משתמש ובדפי אינטרנט, ונועד – כפי שמרמז שמו – להשאיר סימני דרך בהתקדמות של הגולש בדפים או בעמודים שבהם הוא מבקר.
אלמנט זה מאפשר למשתמשים לעקוב אחר מיקומם בתוכנות, במסמכים או באתרים.
מקור המונח הוא במסלול פירורי הלחם שהשאירו עמי ותמי באגדה הגרמנית מאת האחים גרים.
פירורי הלחם מסמנים את התוכן שבו צופה הגולש לפי הסדר שבו הוא מופיע בהיררכיית העמודים או החלונות באתר או התוכנה.
פירורי הלחם ממוקמים בדרך כלל בצורה אופקית מתחת לראש העמוד או לסרגל הניווט של אתר.
פירורי לחם מופיעים בדרך כלל בצורה אופקית בחלקו העליון של דף אינטרנט, לרוב מתחת לסרגלי הכותרות או הכותרות.
הם מספקים קישורים לחזרה לכל דף קודם שהמשתמש ניווט אליו כדי להגיע לדף הנוכחי או - במבני אתרים היררכיים - לדפי האב של הדף הנוכחי.
פירורי לחם מספקים מסלול למשתמש לעקוב אחורה לנקודת ההתחלה או הכניסה.
סימן גדול מ- (>) משמש לעיתים קרובות כמפריד היררכיה, אם כי מעצבים עשויים להשתמש בגליפים אחרים (כמו » או ›), כמו גם בסמלים גרפיים אחרים.
שביל או נתיב פירורי לחם המבוסס על היסטוריית הצפייה מוצג בדרך כלל כדלקמן: העמוד נצפה> העמוד נצפה> העמוד נצפה> העמוד נצפה> העמוד נצפה כרגע
לדוגמה, בתרחיש זה, מבקר באתר צופה בשבעה עמודים (שימו לב כיצד עוקבים אחר הדפים על מנת שהמשתמש צפה בהם) דף הבית> שירותים> אודותינו> דף הבית> העלון האחרון> דף הבית> הדף הנצפה כרגע
פירורי לחם אופייניים בעקבות מבנה היררכי מוצגים כדלקמן: דף הבית> דף החלק> דף המשנה.
מנהלי קבצים נוכחיים הכוללים את Nemo של Linux Mint, Windows Explorer (החל מ־Windows Vista ואילך), Finder (עבור מערכות הפעלה של Macintosh), Nautilus של GNOME, Dolphin של KDE, Thunar של Xfce, Caja של MATE ו־SnowBird מאפשרים ניווט פירורי לחם, לעיתים קרובות החלפה או הרחבה של שורת כתובת.
ישנם שלושה סוגים של פירורי לחם ברשת:
מיקום: פירורי לחם המסמנים מיקום הם סטטיים ומראים היכן הדף ממוקם בהיררכיית האתר.
תכונה: פירורי לחם המייצגים תכונה נותנים מידע המסווג את העמוד הנוכחי.
נתיב: נתיבים של פירורי לחם מראים למשתמשים את הצעדים שעשו כדי להגיע לדף הנוכחי.
פירורי לחם של מיקום לא בהכרח מתאימים לאתרים שתוכנם עשיר כל כך עד שקטגוריות בודדות אינן מתארות באופן מלא פיסת תוכן מסוימת.
מסיבה זו, תג עשוי להיות מתאים יותר, אם כי עדיין ניתן להשתמש בפירורי לחם כדי לאפשר למשתמש לחזור על עקבותיו ולראות כיצד הגיעו לדף הנוכחי.
פרשנים ומתכנתים מסוימים לחלופין משתמשים במונח "פירור עוגיות" כמילה נרדפת לתיאור עיצוב הניווט.
אין לבלבל זאת עם המונח "קובץ cookie", המתייחס לעוגיות HTTP (קובצי טקסט אתרי אינטרנט כותבים במחשב המבקר המתעדים נתונים כגון פרטי כניסה).
שיתוף הפעולה הלמידה הווירטואלי של מכללת מישיגן קולג' משתמש במונח "נתיב ניווט", וכך גם משתמשים מסוימים בדרופל.
לעיתים משתמשים דוברי צרפתית וספרדית במקום זאת במונח "החוט של אריאדנה" ביחס לחוט שהשאיר אריאדנה לתסאוס כדי שיוכל למצוא את יציאת המבוך לאחר שהרג את המינוטאור, במקום זאת על LIFO (מחסנית).
פירושקה סאנטו (במקור שטיינר, בהונגרית: Szántó Piroska; קישקונפלג'האזה, 7 בדצמבר 1913 – בודפשט, 2 באוגוסט 1998) הייתה ציירת, גרפיקאית, סופרת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס קושוט, זוכת פרס האמן המצטיין וזוכת פרס האמן הדגול.
פירושקה סאנטו הייתה אשתו השלישית של המשורר אישטוואן וש.
פירושקה סאנטו נולדה במשפחה יהודית כבתם של לאיוש סאנטו (שטיינר) ושל סרינה באואר.
היא החלה את לימודיה במכללה לאמנויות יישומיות בשנת 1931 ואחר כך בשנת 1932 נרשמה לאוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות, בכיתה של אישטוואן סניי.
בעלה הראשון היה הצלם גוסטב זיידן בעלה השני היה המשורר אישטוואן וש.
בשנת 1934 הצטרפה ל"קבוצה הסוציאליסטית לאמנויות יפות", ובשנת 1939–1940 ליורשת הקבוצה "האגודה הסוציאליסטית לאמנים".
בשנת 1937 נסעה לסנטאנדרה בהזמנתו של אנדרה באלינט, שם הצטרפה לחוג הצעירים שהתקבצו סביב דז'ה קורניש ולאיוש ויידה.
משנת 1945 עד 1948 למעשה עד לפירוקו, הייתה חברה בבית הספר האירופי.
היא ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בשנת 1946.
מתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, תחת השפעת היצירות הסוריאליסטיות של לאיוש ויידה, היא מצאה את סיגנונה החוזר ונשנה באופן מחזורי ואת החשיבה הציורית שלה, האנשת התיאורים הסוריאליסטית של צמחים ובעלי חיים.
היחסים האינטימיים עם הטבע נותרו מאפיין מהותי באמנותה לאורך כל הדרך, למרות שינויים סגנוניים היא סינתזה את השאיפות הללו בטפטין ה"קנטטה פרופנה" הגדול שלה.
בשנות ה-50, האיור של יצירותיהם של פרנסואה ויון, בוקאצ'יו, שייקספיר, קיפלינג, גיולה קרודי, מיקלוש רדנוטי סיפק פרנסה לסאנטו.
היא תיעדה את אירועי המרד ההונגרי בשנת 1956 ברישומי דיווח גולמיים.
במחצית השנייה של שנות החמישים הופיעו בעבודותיה מאפיינים סגנוניים חדשים.
הצבעים הנוצצים נאלצו להתכנס לקווים שחורים מלאים.
חדר הזיכרון לסאנטו פירושקה, בודפשט
מדליית כסף של Certaldo (1965)
תואר זהב של סדר הכבוד (1973)
פרס פרו אורב בודפשט (1992)
הצלב האמצעי של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (1994)
אזרח כבוד של קישקונפלדיהאזה (1998)
סוויטה מהפכנית (1989) (רישומים והערות משנת 1956)
חמור בלעם והאחרים; אירופה, 1997
סוויטה מהפכנית, אוקטובר–דצמבר 1956; 2006
| סוגה = פרשנות המקרא
| מקום הוצאה = רומא
| תמונה = [[קובץ:פירוש הרמבן לתורה.png|200px|פירוש הרמב"ן לתורה מהדורת הרב ח"ד שעוועל על ידי מוסד הרב קוק]]
|כיתוב=פירוש הרמב"ן לתורה מהדורת הרב ח"ד שעוועל על ידי מוסד הרב קוק
פירוש הרמב"ן לתורה הוא אחד מספרי היסוד לפרשנות המקרא והאמונה היהודית.
רמב"ן חיבר ביאור מקיף לכל התורה והוא מפורסם בשם "פירוש הרמב"ן לתורה", הפירוש מתאפיין באריכות ביחס לחכמי תקופתו.
לשם השוואה, במקום בו רשב"ם הידוע בסגנונו הקצרן כותב חצי שורה של פירוש על פסוק, הרמב"ן מסוגל להאריך עד כדי שניים ושלושה עמודים.
פירושו המונומנטלי לתורה התפרסם מאוד כפירוש יסודי לתורה וכן כמקור לאמונה היהודית, וכלשון רבי חיים מוולוז'ין:
החתם סופר כתב אף הוא לשון דומה: , החתם סופר קיים את דבריו למעשה ופרסם מאוד את לימוד פירוש הרמב"ן.
פירוש הרמב"ן היה מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו, בדפוס העברי הקדום ברומא, בין השנים ה'רכ"ט–ה'רל"ג (1469-1473), על ידי המדפיסים עובדיה, מנשה ובנימין מרומא (חלק א חלק ב באתר היברובוקס).
הפירוש תורגם לאנגלית על ידי הוצאת ארטסקרול שעל ידי הוצאת מסורה.
עוד בהיותו בספרד כתב רמב"ן את פירושו לתורה, עם עלותו לארץ ישראל ערך רמב"ן תיקונים לפירושו, בהם שינה, הוסיף ואף מחק קטעים מהמהדורה הראשונה של חיבורו.
ישנן שני סוגים של שינויים והוספות.
כמו כן בתוספות, רמב"ן הרחיב ופירש קטעים מנביאים.
החוקרים משערים שתכנן לחבר פירוש לנ"ך וכשהגיע לישראל וראה שלא הספיק הוסיף ביאורים לנ"ך בפירושו לתורה.
סוג שונה של שינויים הוא שינויים שבהם הרמב"ן חזר בו, שינה, או הוסיף פירוש.
רשימה של 134 מתיקוניו נשלחה לספרד ושולבה בכתבי היד של החיבורים כמו במהדורות הדפוס יחד עם רשימת תיקונים לא מתועדת (ידוע על לפחות 140 תיקונים נוספים).
הידיעה על ההוספות מופיעה כבר בדברי רבי יצחק דמן עכו וכן אצל רבי דוד הכוכבי ועוד.
בפירוש מתגלה רמב"ן כחוקר מעמיק המפרש את המקרא בהתאם לתוצאות מחקרו.
הפירוש עוסק בביאור המילים, המצוות היוצאות מן הכתוב, היחס בין מדרש חז"ל לכתוב והיחס בין הסיפור המקראי לתוכנו הפנימי.
רש"י פירש את התורה תוך הסתמכות מוחלטת על מדרשי חז"ל והביא את המדרש הקרוב לפשט אף שאינו פשט.
לעומתו, רמב"ן נקט בחשיבה יותר רציונלית.
אבן עזרא נקט בדרך אפילו יותר רציונלית, וזכה על כך לביקורת מרמב"ן.
היטיב להגדיר את החילוק בין השלושה, פרופסור משה ארנד:
רמב"ן לצורך פירוש הכתוב פירש גם על פי חכמות חיצוניות דוגמת רפואה, פסיכולוגיה, זואולוגיה, פיזיקה, גאוגרפיה, פלאוגרפיה, והיסטוריה, אך כוונתו בהבאתם הייתה לצורך פירוש הכתוב ולא כמדע עצמאי.
פרשנותו של הרמב"ן מתחלקת לשניים:
פשט – פרשנות מילולית, וכלשונו ודרכו של הרמב"ן, "פשוטו של מקרא".
בדרך זו, מבאר הרמב"ן את פשט דברי הכתוב על דרך ההסבר הפילוסופי–פיזיקלי (חכמת הנגלה).
סוד – ביאור הפסוקים על פי הקבלה.
בלשון הרמב"ן: "על דרך האמת", או "דרך האמת לאמיתו".
תחת הקטגוריה הזו מופיעה גם פרשנות טיפולוגית, כגון פרשנות שאינה מקישה מכתובים על כתובים, אלא ממאורע אחד על מאורע אחר, וכלשון הרמב"ן "מעשה אבות סימן לבנים".
כך למשל רואה הרמב"ן את ששת ימי הבריאה כרמז לכל המאורעות העתידים לבוא.
לדעת עמוס פונקנשטיין, הרמב"ן היה הראשון מבין פרשני המקרא היהודיים שכתבם מצוי בידינו, שהביא בביאורו לתורה מארבעת הרבדים של פירוש התורה על דרך הפרד"ס, זה לצד זה.
ארבעת רבדים אלה, מקורם בתורה שבעל פה, כגון במדרשי האגדה וההלכה.
עודד ישראלי חלק על דבריו וטען שהפרשנות הטיפולוגית כלולה בסוד ופרשנות דרש כמעט שאינה קיימת.
ישנם כשלושים כתבי יד של ליקוט מסודותיו אשר נקראים "פירוש קצר" שנכתבו עוד בחיי הרמב"ן.
לפי מהרח"ו לא רק במקומות שאומר "על דרך האמת" כוונתו לסוד אלא בכל פירושו לתורה.
כשראה רמב"ן את תפוצת הסודות ושאף אנשים פשוטים קראום, הוסיף קטע להקדמתו: גרשם שלום, הדפיס קונטרס בשם "באור מעשה בראשית בדרך הקבלה מיסוד הרמב"ן" בו מופיע ביאור על דרך הסוד.
בפירוש הרמב"ן הוא תוקף את הנצרות אם כי לא במפורש.
בפירושו לשמות (יג טז) הוא מביא ראיות מהפסוקים נגד השילוש הקדוש, בפירושו לבראשית (א א) מבאר את שם אלוהים כשם המבטא יחיד ולא רבים, בפירושו לשמות (כ ה) מבאר שאין הבן נענש בעוון האב, הפוך מהתאולוגיה הנוצרית הדוגלת ב"חטא הקדמון", וישנן עוד דוגמאות רבות.
מקרא מסורס – אין מוקדם ומאוחר בתורה
לדעת רמב"ן הכלל "מקרא מסורס" – שינוי סדר המילים בפסוק לצורך פירוש, הוא לגיטימי, והסמכות לפרש כך היא על בסיס דברי חז"ל.
אמנם, כאשר על ידי הסירוס משתנה סדר המאורעות, רמב"ן התנגד נחרצות לסירוס.{{הערה|מלכה שנוולד, מקרא מסורס בפירוש הרמב"ן לתורה, מגדים, גיליון נט ע' 61-91}} על כן, צמצם רמב"ן את הכלל אין מוקדם ומאוחר בתורה רק למקומות שבהם הוא הכרחי.
תפיסת הרמב"ם בנושאי ניסים היא מינימליסטית, כלומר ה' אינו עושה ניסים חוץ ממקרים נדירים.
גרשם שלום טען שהרמב"ן נקט בתפיסה מקסימליסטית, כלומר שניסים נעשים בצורה קבועה.
אך ד' ברגר טען שתפיסת רמב"ן אינה שונה מתפיסת הרמב"ם.
מרים סקלרץ טענה שהרמב"ן בכתביו אינו נוקט עמדה ברורה בנושא ולעיתים נוקט תפיסה זו ולעיתים את השנייה.
התורה אינה מספרת עתידות אלא רק ברמיזה, דרך הכתוב לכפול תיבות לחזק העניין, התורה כופלת עניין ובמקום אחד מאריכה ובמשנהו מקצרת, דרך הכתוב לבאר הצדדים על פי גוף האדם.
רבים כתבו שרמב"ן כתב את פירושו בתמצות ויש לדקדק מאוד בדבריו.
רבי יצחק דמן עכו העיד שכך אמר הרמב"ן בעצמו, .
בכתבי-יד איטלקיים יוחסו לרמב"ן שני חיבורים על התפילה ועל התורה.
החיבור על התפילה הוא לקט גימטריות מפירוש הרוקח לסידור, ומצוי בכתבי-יד אשכנזיים ללא ציון שם מחבר.
החיבור על התורה, הנקרא בכתבי היד "גימטריאות מחמשה חומשי תורה", נכתב על סדר המקרא, ועוסק בענייני מסורת חסרות ויתרות וגימטריות, כעין ספרו של בעל הטורים על התורה, ונדפס על ידי הוצאת "עוז והדר" עם ביאורים ומקורות בסוף מהדורתם לפירוש הרמב"ן לתורה.
לדברי שמחה עמנואל, בשני החיבורים אין לייחוס לרמב"ן על מה שיסמוך, והוא נעשה ככל הנראה באיטליה.
לפי הרמב"ם, אונקלוס הרחיק את ההגשמה, ועל כך שיבחו.
אך רמב"ן חלק על דבריו וסבר שפירושו הוא תרגום מילולי פשוט, וכלשונו: .
הרב ישעיה פיק בספרו מיני תרגימא מבאר את תרגום אונקלוס על פי הרמב"ן ועל פי הרמב"ם.
כתבי רבי משה הדרשן הגיעו לידי רמב"ן דרך רבו רבי נתן בן מאיר שקיבלם מרבי אברהם בן יצחק.
רמב"ן נתן לדרשותיו משקל מסוים, אבל לא סמך על דבריו לגמרי.
יחסו של רמב"ן לרש"י הוא יחס של כבוד, דבר המתבטא למשל בהקדמה לפירושו:
עיקר מחלוקתו הייתה בפירוש על פי דרך הדרש ולא על פי הפשט וכמו שכותב בדרשה לראש השנה: .
ישנן גרסאות רבות בכתבי יד של פירוש רש"י, במחקר נדונה השאלה באיזה מכתבי היד השתמש רמב"ן.
ככל הנראה, הוא השתמש בכתב יד פרמה 175.
לאורך כל פירושו מתקיף רמב"ן את האבן עזרא, וכלשונו: "עם ראב"ע תוכחת מגולה ואהבה מסותרה".
וכן , ולכן לא הרבה רמב"ן להביאם.
אולם בניגוד לדברים אלו, הוכיחה פרופ' מרים סקלרץ שרמב"ן העריץ את ראב"ע.
ושלמעשה, לאורך כל פירושו רמב"ן מצטט את ראב"ע עשרות פעמים, ללא אזכור שמו.
לטענתה, ביקורתו של רמב"ן על ראב"ע היא על ביאורו הרציונלי באופן מוגזם, על יחס מזלזל לחז"ל, ועל סודותיו שלפי רמב"ן אינם סודות.
יהונתן יעקבס הוכיח שרמב"ן השתמש בפירוש הארוך של ראב"ע לשמות, ולא הקצר.
בפירושו לתורה כמו בשאר כתביו יחסו לרמב"ם היא בהערצה מופלגת, והוא נזכר עשרות פעמים.
אך זה לא מנע ממנו לתקוף את פירושו במורה נבוכים לפרשת וירא שלטענתו היה בחלום, בלשונות כמו:
תלמיד תלמידו, הריטב"א, חיבר ספר בשם ספר הזיכרון ליישב את השגות הרמב"ן על המורה נבוכים.
הריטב"א כתב שרמב"ן השתמש במורה הנבוכים מהדורת אלחריזי, אך הרב קלמן כהנא טען שרמב"ן ככל הנראה ראה לתקופה קצרה את תרגום אבן תיבון, והעלה השערה שראה את המקור הערבי.
יעקבס ועופר טענו שבבואו לארץ ראה את מהדורת אבן תבון.
בשיר הפתיחה לפירוש לא הזכיר את יחסו לרמב"ם.
הרב חד"ש שיער שזה מפני שלא רצה ללבות את המחלוקת סביב ספרי הרמב"ם.
על אף ששניהם אינם מובאים על ידי רמב"ן אלא פעם אחת, רמב"ן הביא את דבריהם בלא שם אומרם כמה וכמה פעמים ולא התעלם מפירושיהם.
ח"ד שעוועל סבר שרמב"ן התעלם מרד"ק בשל מעורבותו בפולמוס הרמב"ם.
לטענת הלל נובוצקי רמב"ן השתמש בפירוש רד"ק רבות וכְשִישִית מפירושו שאוב ממנו.
היו שכתבו שרמב"ן לא ראה את פירוש רשב"ם לתורה, והיו שכתבו שראה.
פרופסור יהונתן יעקבס טען שמבחינה גאוגרפית-היסטורית, מסתבר מאד שרמב"ן ראה את פירושו של רשב"ם, אך מסקירת פירושו לא נראה שיש כל קשר ביניהם ומסתבר שהפירוש לא הגיע אליו.
פירושים על פירוש הרמב"ן לתורה
המפרשים לפירושו נחלקים לשניים, מפרשי הפשט ומפרשי הסוד.
פירושו הארוך של בעל הטורים מבוסס על פירוש הרמב"ן, ולעיתים ביאר דבריו.
רבי יצחק אבוהב השני והוא הפירוש הראשון הנדפס, - באור רבי יצחק אבוהב ירושלים תשל"ג (באתר היברובוקס).
תלמידו הרשב"א, חיבורו קיים רק בכתב יד ולא נדפס מעולם.
החתם סופר, תלמידו הרב חזקיה פלויט הדפיס את ביאורו לפירוש הרמב"ן בתוך ספרו ליקוטי חבר בן חיים (באתר היברובוקס) וכן בספרו תורת משה, מבאר רבות את פירושו.
בספר זה נדפסו גם הגהות הרב מאיר אריק.
מאת רבי שמואל צרפתי אשר חיברו "להציל את הרמב"ן מפני השגות הרא"ם".
הספר כולל הערות לפירוש מאת הרב אהרון וואלק.
הערות קצרות מאת בעל המשכנות יעקב נדפסו בתוך ספר תכלת מרדכי הנ"ל.
הרב חיים דוב שעוועל במהדורת מוסד הרב קוק.
הרב שמחה זיסל ברוידא בספרו שם דרך.
רבי יצחק דמן עכו – ספר מאירת עיניים (באתר היברובוקס).
רבי שם טוב אבן גאון – ספר כתר שם טוב בתוך ספר מאור ושמש לרבי יהודה קוריאט (באתר היברובוקס).
רבי יהושע אבן שועיב, בעבר הפירוש נדפס על שם רבי מאיר אבי סהולה, והחוקרים חלוקים בזהות המחבר, יש שהעלו הצעה שהוא המחבר ור"מ העורך.
רבי מאיר פאפירש תלמיד האריז"ל ביאור על פי הקבלה, הספר באתר היברובוקס, הספר הוהדר מחדש על ידי חברת אהבת שלום יחד עם שאר כתביו.
ספר גבורת אריה מאת הרב יעקב לייב פרנקל נדפס על ידי ישיבת המקובלים שער השמים (באתר היברובוקס).
כמו כן בביאורו של רבי מנחם ריקאנטי לתורה ובספרו של רבי מנחם ציוני מבוארים הרבה מסודותיו.
הרב שמואל נחום הלחמי (ויסברוד) הדפיס את הפירוש עם ביאור מילולי מתוך שיעורי הרב יעקב אריה מיליקובסקי האדמו"ר מאמשינוב ונדפס על ידי מוסד הרב קוק.
מכון עוז והדר הדפיסו את הפירוש בביאור מילולי.
רבי יעקב בן אשר בעל הטורים, חיבר פירוש על התורה, וחיבורו הוא קיצור פירוש הרמב"ן, כמו כן בפירוש רבנו בחיי משוקעים פירושים רבים לדבריו.
ישנם פירושים עממיים כגון ספר טוב ירושלים של הרב פינחס ליברמן, יקב אפרים של הרב יעקב שווארץ, מנחם מציון של הרב מנחם מנדל גולדברג, הדרי קודש של הרב יהודה מרגולין, ובית היין של הרב יהודה דביר.
פירושקה אנדאי (במקור פרישקה אנדאואר הייתה מוכרת מחוץ להונגריה בשם רוזטה אנדאי, בהונגרית: Anday Piroska; 22 בדצמבר 1903, בודפשט – 18 בספטמבר 1977, פרסבאום, אוסטריה) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה (אלט, מצו-סופרן).
היא הייתה מתלמידיו של גזה לאסלו.
פרישקה אנדאואר נולדה במשפחה יהודית בבודפשט.
היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בשיעורים אצל יוז'ף בלוך, ינה הובאי (כינור) וגיאורג אנתס (שירה).
בינתיים למדה גם בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
אנדאי זכתה להצלחתה הגדולה הראשונה בשנת 1920 ב"תיאטרון העירוני" (שמו היום תיאטרון ארקל) בבודפשט בתפקיד הראשי של כרמן.
בשנים 1920–1922 הייתה בעלת מלגה של בית האופרה של בודפשט.
ב-23 בספטמבר 1921 חתמה על חוזהו באופרה של וינה (Wiener Staatsoper), שם הופיעה כנער השלישי (מוצרט: חליל הקסם), אך עד מהרה קיבלה את כרמן גם שם.
היא הודחה מהאופרה במרץ 1938 בגלל האנשלוס והחוקים האנטי יהודים.
שרדה את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה חזרה לראשונה לקריירה שלה בתיאטר אן דר וין (Theater an der Wien) ורק מאוחר יותר חזרה לאופרה של וינה.
אחרי ארבעה עשורים, בשנת 1961, נפרדה מהקהל הווינאי בתפקיד קליטאימנסטרה (שטראוס: אלקטרה).
היא שרה כמעט כל תפקיד ברפרטואר המצו-סופרן הדרמטי במשך זמן רב.
היא נהנתה לשחק ביצירות שמספקות אפשרות נגינת כינור על הבמה ולעיתים אף נתן קונצרטים ככנרית סולו.
אנדאי הופיעה בבתי אופרה רבים ברחבי העולם, כולל פריז, ברלין, מילאנו ולונדון, אך שרה גם בארגנטינה ובארצות הברית.
לעיתים קרובות הופיעה כאורחת גם בהונגריה.
היא גם צברה מוניטין כזמרת אורטוריה וכזמרת שירים.
אמנותה הונצחה במספר הקלטות רדיו ותקליטים; בין האחרונים הונצחה בחברות התקליטים הגדולות בעולם, כולל His Master's Voice, דקה (Decca) וקולומביה (Columbia).
בבית מגוריה האחרון, בפרסבאום שליד וינה, רחוב רוזטה אנדאי (Rosette Anday-Straße) שומר על זכרה וברובע פנצינג בווינה, ה"אנדאיווג" (Andayweg).
ז'ורז' ביזה: כרמן – כרמן
צ'ייקובסקי: פיק דאם – הרוזנת; Polina/Daphnis
Csajkovszkij: יבגני אונייגין (אופרה) – אולגה
כריסטוף ויליבלד גלוק: אורפיאו ואאורידיצ'ה – אורפיאו
Humperdinck: הנזל וגרטל – הנזל
וולפגאנג אמדיאוס מוצארט: כך עושות כולן – Dorabella
וולפגאנג אמדיאוס מוצארט: נישואי פיגרו – Cherubino; Marcellina
וולפגאנג אמדיאוס מוצארט: חליל הקסם – Harmadik fiú
ריכרד שטראוס: אביר הוורד – Annina
ריכרד ואגנר: טריסטן ואיזולדה – Brangäne
פירושקה סבאדוש (במקור עד 1899 שפר - Schaffer,; בהונגרית: Szabados Piroska; בונהאד, 9 בדצמבר 1893 – בודפשט, 28 במרץ 1967) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה.
פירושקה שפר נולדה במשפחה יהודית כבתם של מור סבאדוש (שפר) איש מכס ופיננסים (1840–1907) ושל לאורה בלאו (1853–1928) סבה וסבתה מצד אביה היו אליהו שפר ואילונה שילר, סבה וסבתה מצד אמה היו שלמה בלאו וקטלין בוסקוביץ.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע ולאחר מכן ב-7 באוגוסט 1917 החלה את הקריירה שלה בעיר קולוז'וואר.
ב-1918 התחתנה שם עם השחקן אדוריאן נאג'.
בדצמבר 1920 חתמה חוזה ב"תיאטרון שדרת אנדראשי".
ב-4 ביוני 1921 הייתה לה הצלחה מאוד גדולה בהצגה בת המערכה האחת, "הקומיקאית הגדולה" ב"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház) בבודפשט במחזהו של לאסלו לקאטוש.
היא שיחקה שם גם כמה תפקידים של סטרינדברג.
ב-1 בינואר 1923 נקראה שוב לקולוז'וואר.
ב-11 באוקטובר 1924 הופיעה לראשונה בתיאטרון הקאמרי (Kamara Színház) בתור הילדה ואנגל ב"בנאי האמן סולנס".
היא הצטרפה לתנועה הפמיניסטית בשנות ה-20. בשנים 1930–1931 הופיע גם ב"תיאטרון החדש" (Új Színház).
ב-1933 הופיעה ב"תיאטרון ההונגרי" ושוב ב"תיאטרון מרכז העיר".
במיוחד בתפקידים נשיים רוחניים דרמטיים של דרמות מודרניות.
היא שרדה את השואה ומייד אחרי מלחמת העולם השנייה הפכה לחברה בצוות התיאטרון הלאומי של בודפשט בשנים 1945–1948 וב-1948 התארחה שוב בתיאטרון מרכז העיר.
משנת 1951 עבדה במשרד תרבות ובשנים 1947 עד 1950 הייתה המזכיר (האישה) של "האיגוד החופשי של השחקנים".
הילדה (איבסן: הבנאי האמן סולנס)
פירוש לחוקי היסוד היא סדרת ספרי משפט בעריכת פרופ' יצחק זמיר ובהוצאת מכון הארי סאקר והוצאת נבו, העוסקים בפרשנות של חוקי היסוד של ישראל.
במבוא לספר הראשון בסדרה עמד פרופ' זמיר על מטרתה:
כוונת הסדרה היא להציג באופן שיטתי את הסעיפים של חוקי־היסוד, דבר דבור על אופניו, כפי שנתפרשו במשך השנים, אם על־ידי בית המשפט, אם על־ידי הנחיות היועץ.
המטרה היא להוציא ספרי־עזר בעלי ערך מעשי, המשפטי לממשלה, ואם באופן אחר, שיקלו על השימוש בחוקי־היסוד עד שתיכון חוקה לישראל.
לאחר שתיכון החוקה, ותגיע השעה לחבר פירוש לחוקה, יוכלו הפירושים לחוקי־היסוד לשמש תשתית לפירוש החוקה.
חוק יסוד: הכנסת, מאת אמנון רובינשטיין ורענן הר-זהב, 1993, עוסק בחוק יסוד: הכנסת.
חוק יסוד: נשיא המדינה, מאת משה לנדוי, 1994, עוסק בחוק יסוד: נשיא המדינה.
חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, מאת רות לפידות, 1999, עוסק בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל.
חוק יסוד: הצבא, מאת מרדכי קרמניצר ואריאל בנדור, 2000, עוסק בחוק יסוד: הצבא.
חוק יסוד: משק המדינה, מאת יוסף מ' אדרעי, 2004, עוסק בחוק יסוד: משק המדינה.
חוק יסוד: מבקר המדינה, מאת מרים בן-פורת, 2005, עוסק בחוק יסוד: מבקר המדינה.
חוק יסוד: מקרקעי ישראל, מאת חיים זנדברג, 2016, עוסק בחוק יסוד: מקרקעי ישראל.
חוק יסוד: הממשלה, מאת שמעון שטרית, 2018, עוסק בחוק יסוד: הממשלה.
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק, מאת אהרן ברק, 2023 (5 כרכים), עוסק בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד: חופש העיסוק.
חוק יסוד: השפיטה, מאת יגאל מרזל, עוסק בחוק יסוד: השפיטה.
לאחדים מהספרים החלה עבודה על מהדורה שנייה.
פירושי התורה לרבי יהודה החסיד הוא חיבור המלקט את פירושיו לתורה של רבי יהודה החסיד, מחשובי חכמי אשכנז במפנה המאה ה-13, ונערך על ידי הרב יצחק שמשון לנגה.
הספר מבוסס בעיקר על דברים שרבי יהודה מסר בעל פה, ואחר פטירתו הועלו על הכתב בידי בנו רבי משה זלטמן.
החיבור עורר פולמוס על אמינותו בקרב רבנים אורתודוקסים, בשל טענה המופיעה בו כי בתורה ישנם קטעים שנוספו אחר מות משה.
בשנת 1975, פרסם הרב יצחק שמשון לנגה את החיבור "פרושי התורה לר' יהודה החסיד" מתוך כתבי יד ומתוך פירושים שהובאו בשמו בספרי בעלי התוספות "מושב זקנים", "דעת זקנים" ועוד.
כתב היד נכתב בידי בנו של רבי יהודה החסיד, רבי משה זלטמן, לאחר מות אביו.
זלטמן שילב בין פירושיו ופירושי אביו ולעיתים נחלק עליו.
חלק מפירושי אביו הגיעו לזלטמן מחבריו של אביו ואחרים ממה ששמע הוא בעצמו מאביו.
בחיבור גם מספר פירושים לחמש מגילות המפזורים בין החומשים.
המהדיר סידר את הספר לפי הפסוקים ולא כפי המופיע בכתב היד, שבו הסדר הוא לפי פרשות ללא אבחנה בסדר הפסוקים.
החיבור צוטט רבות על ידי ראשונים אשכנזים רבים.
בספר חידושים נועזים; למשל, בשל הסתירה בין סדר המכות המופיע בחומש שמות לבין הסדר בספר תהילים.
הוא מפרש שהיו שתי מערכות של מכות.
עוד סובר המחבר שהייתה התיישבות יהודית בארץ כנען גם בזמן גלות מצרים.
בספר גם פירושים בדרך פשט ועל דרך רמז וגימטריאות.
המחבר עוסק גם בזיהוי ספרים שהוזכרו במקרא ובחקר חיבור המקרא, תוך שימת דגש על זהות המחבר וזמן הכתיבה של מספר קטעים, מהם קטעים שלטענתו התחברו בשנת הארבעים ואחרים שהתחברו במהלך ההיסטוריה.
החיבור מכיל פרשנות ודעות הנראות חורגות מהאמונה בתורה מן השמים בנוגע להשלמות לטקסט המקראי בנוסח ביקורת המקרא.
חלק מפרשת שמונה המלכים שמלכו באדום (בספר בראשית) נכתבה על ידי אנשי כנסת הגדולה.
הפסוק "וישם את אפרים לפני מנשה" נכתב על ידי יהושע בן-נון או אנשי כנסת הגדולה.
שירת ישראל על הבאר (בספר במדבר) הייתה בעצם 'הלל הגדול' הנמצא בתהלים (קלו), ודוד הסיר אותה מהתורה והכניסה לספר תהלים.
קטעים אלה עוררו סערה בחוגים אורתודוקסיים.
בעקבות לחצים של רבנים חרדיים (למשל הרב משה פיינשטיין), נאלצה הוצאת הספרים לאסוף את הספרים מהמדפים, ולהוציא את הספר מחדש כששלושת הקטעים הביקורתיים נמחקו.
אף על פי שנהוג ליחס את ראשית ביקורת המקרא לשפינוזה, חוקרים רבים ראו את פירושו של רבי יהודה החסיד כמעיד על מגמה ביקורתית שהייתה קיימת בקרב חסידות אשכנז במאה ה-11 עד המאה ה-13, וטענו שניתן למוצאה אצל הוגים נוספים מהתקופה.