tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
20122010 – הרפורמה בביטוח הבריאות הממלכתי (אובמה-קר).
2011 – התקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב.
2011 – מבצע חנית נפטון, חיסול אוסאמה בן לאדן.
2014 – חידוש היחסים הדיפלומטיים עם קובה, לאחר נתק של 54 שנים.
2015 – פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, שמאשר נישואים חד-מיניים בארצות הברית.
2015 – הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.45דונלד טראמפ
2017–2018 – ההכרה האמריקנית בירושלים כבירת ישראל והעברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים.
2018 – ארצות הברית נסוגה מהסכם הגרעין עם איראן.
2018 – פסגה עם מנהיג קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און.
2020 – התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית
2020 – חיסול קאסם סולימאני
2020 – רצח ג'ורג' פלויד והמחאות על רקע הירצחו
2021 – ההסתערות על הקפיטול46ג'ו ביידן
2021 – נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן
להלן רשימת נשיאי רפובליקת גינאה המשוונית, מאז הקמת המשרד של הנשיא ב-1968. כיום, נשיא גינאה המשוונית המכהן הוא תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו.
נשיאי גינאה המשוונית (1968 ואילך)
שםכהונהמפלגהמערכת בחירות1פרנסיסקו מסיאס נגוומה(1924–1979)12 באוקטובר 1968– 3 באוגוסט 197910 שנים ו-295 ימים מפלגת העובדים הלאומית מאוחדת19681973 המועצה הצבאית העליונהיו"ר: לוטננט גנרלתאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו (נולד ב-1942)3 באוגוסט 1979– 12 באוקטובר 19823 שנים ו-70 ימיםהכוחות המזוינים של גינאה המשוונית—2תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו(נולד ב-1942)12 באוקטובר 1982 ואילךהמפלגה הדמוקרטית198219891996200220092016
מועמדמפלגהקולות%תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגוהמפלגה הדמוקרטית278,36293.7אבלינו מוסצ'ה בנגהאיחוד המרכז-ימין4,5981.5בואנאוונטורה מונסוי אסומומפלגת הקואליציה הסוציאל-דמוקרטית.4,4361.5בנדיקטו אוביאן מנגועצמאי2,8120.9כרמלו מבא בקאלההפעולה העממית2,4380.8אגוסטין מסוקו אבגועצמאי2,4340.8תומאס מבה מונבאנגעצמאי2,1620.7
נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל היא עמותה שהוקמה במרץ 2020 ומשמשת כארגון-גג של ארגוני מעסיקים אחדים בישראל.
נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל הוקמה על ידי התאחדות התעשיינים בישראל, איגוד לשכות המסחר והתאחדות חקלאי ישראל, לאחר שהתאחדות התעשיינים פרשה מנשיאות הארגונים העסקיים בעקבות תלונות על פעולות היו"ר הזמני באותה עת, דובי אמיתי.
שלושת הארגונים החליטו לשתף פעולה בעקבות השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה כגוף אחד שייצג את המעסיקים הגדולים במגזר הפרטי, בין השאר מול ממשלת ישראל והכנסת.
בהמשך הצטרפה לארגון לשכת רואי החשבון.
בראש הנשיאות עומדים נשיא התאחדות התעשיינים, ד"ר רון תומר, נשיא איגוד לשכות המסחר, עו"ד אוריאל לין, ומזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל, אבשלום (אבו) וילן.
יו"ר הארגון הוא ד"ר רון תומר.
נשיאות המעסיקים והעסקים הוקמה בעיצומו של המשבר הכלכלי-עולמי שבא בעקבות מגפת הקורונה, ופעולותיה בחודשים הראשונים לקיומה באו להתמודד עם משבר זה.
כיומיים לאחר הקמתה כבר הציגה נשיאות המעסיקים לראש רשות המיסים מתווה להרחבת תשלום מע"מ על בסיס מזומן.
בנוסף פעלה נשיאות המעסיקים והעסקים מול נגיד בנק ישראל על מנת לעצור את העלאות הריבית בבנקים והגישה תוכנית לראש הממשלה לחילוץ המשק מהמשבר הכלכלי החמור אליו נקלע.
התוכנית התבססה על שלושה עקרונות: הגדלת הנזילות במשק, פיצויים, וסיוע לעסקים ביום שאחרי.
חלק נרחב מהתוכנית יושם מספר ימים אחרי הגשתה כגון ביטול תשלומי ארנונה לשלושה חודשים לעסקים, קרן הלוואות בערבות מדינה לעסקים קטנים ובינוניים וקרן שכזו לעסקים גדולים.
בנוסף, העבירו ראשי הארגונים המרכיבים את הנשיאות דרישה לשר האוצר לבטל את החיוב במס על שווי השימוש ברכב צמוד, משום במהלך הסגר תושבי ישראל לא הורשו להתרחק יותר ממאה מטרים מבתיהם, למעט לצרכים מיוחדים כגון הגעה למקום העבודה במקרים שמדובר בעובד חיוני.
במהלך ימי המשבר יזמה הנשיאות פנייה של מאה מבכירי המשק, הרפואה והאקדמיה לראש הממשלה, בנימין נתניהו, בדרישה לעצור את מדיניות הסגר ולפתוח את המשק באופן הדרגתי מיד אחרי פסח.
נתניהו אכן הורה להחזיר את המשק לפעילות מוגבלת אחרי החג, אך לא בהיקפים שדרשה הנשיאות.
כחלק מהחזרה לשגרה אימצה הנשיאות את ההנחיות להמשכיות עסקית שיזמה התאחדות התעשיינים ועליהן מבוסס "התו הסגול" אשר מי שעומד בו יכול לפעול בהיקף מלא גם בימי משבר הקורונה.
ביולי 2020 חתמה נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות החדשה בעניין תשלום דמי הבראה, הסכם שהוא המשכם של ההסכמים הקיבוציים בעניין זה שעליהם חתם ארגון הגג הקודם, נשיאות הארגונים העסקיים.
ביולי 2024 התאחדו הארגונים החברים בנשיאות המעסיקים והעסקים חזרה אל תוך נשיאות המגזר העסקי בישראל.
נשיא הרפובליקה התימנית הוא ראש המדינה בתימן.
על פי חוקת תימן, הנשיא משמש גם כמפקד העליון של צבא תימן.
הנשיא הראשון של תימן כמדינה מאוחדת היה עלי עבדאללה סאלח.
מחליפו היה עבד רבו מנסור האדי, שנכנס לתפקידו ב-27 בפברואר 2012. החוקיות של כהונתו כנשיא מוטלת בספק, מכיוון שהוא היה המועמד היחיד בבחירות 2012 וסוף המנדט המקורי של כהונתו היה קבוע ל-27 בפברואר 2014. המנדט שלו לבסוף הוארך בשנה נוספת.
באפריל 2022, 8 שנים לאחר פרוץ המלחמה התפטר האדי, ובמקומו התמנה שר הפנים לשעבר רשאד אל-עלימי, שעומד בראש מועצת ההנהגה הנשיאותית.
נשיאים בצרות הוא סרט קומדיה פוליטית אמריקאי משנת 1996, בבימויו של פיטר סיגל, עם ג'ק למון, ג'יימס גארנר ודן אקרויד בתפקידים הראשיים.
וולטר מתאו היה אמור לשחק עם ידידו הוותיק ג'ק למון אבל לא היה יכול מסיבות רפואיות וג'יימס גארנר שיחק במקומו.
העלילה היא על שני נשיאי ארצות הברית לשעבר, הראשון דמוקרטי והאחרון רפובליקני.
הנשיא המכהן הוא מושחת ומנסה להפליל ולהתנקש בחייהם.
הנשיאים בצרות, הם נמלטים על נפשם וחוזרים כדי שיוכלו לטהר את שמם הטוב.
שם הסרט באנגלית נובע מהמילים הראשונות של נשיאי ארצות הברית כאשר הם פונים בנאום לאזרחי ארצות הברית.
הסנאטור הרפובליקני מאוהיו, ראסל קרמר (ג'ק למון), מביס את המושל הדמוקרטי של אינדיאנה, מאט דאגלס (ג'יימס גארנר).
ארבע שנים לאחר מכן, מביס דאדלס את קרמר וכעבור עוד ארבע שנים מביס מי שהיה סגנו של קרמר, ויליאם הייני (דן אקרויד) את דאגלס.
קרמר ודאגלס עוינים זה את זה.
קרמר מתעסק בהשקות שונות אליהן הוא מוזמן בתשלום ודאגלס כותב ספר ומתכונן לגירושין מאשתו.
יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית, ג'ו הוליס (וילפורד ברימלי), מגלה פרשת שוחד של הייני וסגנו מתיוס (ג'ון הרד) בשם הקוד "אולמפיה".
הוליס מבקש מדאגלס לחקור זאת תמורת הבטחה כי יתמוך בו כמועמד המפלגה בבחרות הבאות.
דאגלס מתחיל לחקור וגם קרמר חוקר היות שהייני וראש סגל הבית הלבן, קרל ויטנאור (ברדלי ויטפורד) רוצים להטיל את האשמה עליו.
הם חוקרים את תעשיין הנשק צ'ארלס ריינולדס (ג'יימס רבהורן) אך הוא מכחיש שנתן שוחד.
כשהם עומדים לפגוש אותו שוב ברכבו, הוא נורה ונהרג על ידי סוכן הסוכנות לביטחון לאומי פול טאנר (אוורט מקגיל).
דאגלס וקרמר נמלטים מהמקום וכעבור זמן קצר הם מקבלים הוראה לעלות על מסוק מארין 1 בדרך לקמפ דייוויד.
כשהם מרגישים שהמסוק טס לכיוון אחר הם מכריחים את הטייס לנחות ויורדים מהמסוק שממריא וכעבור כמה שניות מתפוצץ באוויר.
כעת מתחיל מרדף של טאנר ואנשיו בשליחותו של הייני כדי לחסל את קרמר ודוגלס.
שני הנשיאים נמלטים במשאית שבה מבריחים מסתננים ממקסיקו, נוסעים בתוך קרוואן של משפחה שירדה מנכסיה בגללה ומגורשים משם ולבסוף מתחמקים מהרודפים על ידי השתתפות במצעד של להט"בים ונסיעה מהירה באופנועים של שתי לסביות.
מטרתם היא להגיע לספריה הנשיאותית של קרמר באוהיו שם יש מסמך שמעיד שגם הייני היה בפגישה עם ריינולדס.
הם מגיעים ורואים שהמסמך זויף.
הם מקבלים מכתב ממזכירתו של ריינולדס שמגלה שויטנאור נפגש עם ריינולדס.
הם חודרים לביתו של ויטנאור, חוקרים אותו בעזרתו של הוליס שמזריק לו זריקת אמת, והוא מגלה להם הכל על פרשיית השוחד.
הם שוקלים אם לגלות זאת לכתבת פוקס, קיי גריפין (סילה וורד) אך בסוף הם מחליטים לחדור לבית הלבן בעזרת שפית הבית הלבן, ריטה (אסתר רול) שמבריחה אותם לבית הלבן במכוניתה.
לאחר התחמקויות מטאנר וסוכניו הם מצליחים להגיע להייני כשהם רכובים על סוסים.
טאנר מנסה לירות בהם אך נהרג על ידי צלף שזיהה אותם וצעד איתם במצעד הלהט"בים.
הייני נאלץ להתפטר "מסיבות בריאות" וסגנו נשלח למאסר.
קרמר ודאגלס מחליטים לרוץ במפלגה עצמאית.
לפני הנאום לאומה, דאגלס מפיל שטר כסף וכשקרמר מתכופף להרימו הוא מנצל את הזמן בפנותו לקהל ב"ידידי האמריקאים".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ק למוןראסל קרמרנשיא לשעברג'יימס גארנרמאט דאגלסנשיא לשעברדן אקרוידביל היינינשיא ארצות הבריתג'ון הרדטד מתיוססגן נשיא ארצות הבריתלורן באקולמרגר קרמראשתו של ראסלוילפורד ברימליג'ו הוליסיו"ר הוועדה הדמוקרטיתאוורט מקגילפול טאנרסוכן הסוכנות לביטחון לאומיסילה וורדקיי גריפיןעיתונאיתברדלי וויטפורדקרל ויטנאורראש סגל הבית הלבןמארג הלגנברגרג'ואנהידידה של דאגלסג'יימס רבהורןצ'ארלס ריינולדסתעשיין נשקאסתר רולריטהשפית בבית הלבןמייקל פניהארנסטו
נשיא רוסיה הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת הנבחר של הפדרציה הרוסית.
הנשיא מנהיג את הרשות המבצעת ואת הממשל הפדרלי, והוא מוגדר בחוקה כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
5 אנשים כיהנו בתפקיד זה (בספירת כהונותיו הלא-רציפות של הנשיא ולדימיר פוטין).
הנשיא המכהן וה-5 במספר הוא ולדימיר פוטין, המכהן מאז 7 במאי 2012.
להלן רשימת נשיאי הפדרציה הרוסית.
לכל נשיא נתון תאריך השבעתו ותאריך סיום כהונתו.
לא מובאת חקיקה של האספה הפדרלית, ולא מובאת פסיקה של בית המשפט העליון (להוציא מקרים חריגים).
הנשיאות הקצרה ביותר הייתה זו של דמיטרי מדבדב — 8 שנים.
הנשיאות הארוכה ביותר היא זו של ולדימיר פוטין — שמכהן בקדנציה חמישית ושלישית מאז 2012 ושולט במדינה מזה 24 שנה (8 שנים מתוכן כראש ממשלת רוסיה).
פוטין הוא הנשיא היחיד שכיהן יותר מפעמיים.
נשיא אחד בלבד לא השלים את כהונתו, הנשיא הראשון, בוריס ילצין התפטר כחצי שנה לפני תום כהונתו השנייה.
+ נשיאי הפדרציה הרוסית#כהונהדיוקןשם,(שנות חיים),חתימהתקופת כהונהקדנציה בשנים וחודשיםראשי ממשלה1 1בוריס ילצין(1931—2007)4 שנים 7 חודשים 9 ימיםאיוואן סילאייבאולג לובובבוריס ילציןיגור גאידרויקטור צ'רנומירדיןסרגיי קיריינקוו.
צ'רנומירדיןיבגני פרימאקובסרגיי סטפאשיןולדימיר פוטין 23 שנים 4 חודשים 22 ימים21ולדימיר פוטין(יליד 1952) 4 שניםמיכאיל קסיאנובויקטור כריסטנקומיכאיל פרדקובויקטור זובקוב 2 4 שנים31דמיטרי מדבדב(יליד 1965) 4 שניםולדימיר פוטין4 3ולדימיר פוטין(יליד 1952) 6 שניםויקטור זובקובדמיטרי מדבדבמיכאיל מישוסטיןאנדריי בלואוסוב''מ.
הקדנציה תסתיים בתאריך 7 במאי 20306 שנים
דיוקןשםכהונהתקופת כהונה בימיםהערותסעיף 92 בחוקת רוסיה משנת 1993 קובע כי אם נשיא רוסיה אינו יכול למלא את תפקידו, ממלא את מקומו ראש ממשלת רוסיה.
עד חוקת 1993 תפקיד זה מילא סגן נשיא רוסיה.אלכסנדר רוצקוי (יליד 1947) 12 ימים הוכר על ידי קונגרס צירי העם של רוסיה, הסובייט העליון ובית המשפט לחוקה.
בוריס ילצין לא הכיר בו.ויקטור צ'רנומירדין(1938—2010) יום אחד ממלא מקום, בזמן שילצין היה בניתוח.ולדימיר פוטין(יליד 1952) 129 ימים מילא את מקומו של ילצין לאחר שהאחרון התפטר.
נבחר לאחר מכן לנשיא קבוע.
התרשים והטבלה מראים נתונים על תוצאות ההצבעה משנת 2024. אחוז המצביעים בבחירות לנשיאות רוסיה היה 74.22%.
מחוז מדרס, שהיה ידוע גם כנשיאות מדרס ועד ל-1935 כונה באופן רשמי הנשיאות של פורט סנט ג'ורג', היה מחוז של הודו הבריטית.
בהיקפו הגדול ביותר, מחוז מדרס כלל את רוב דרום הודו, כולל כל אנדרה פראדש, כמעט כל טאמיל נאדו וחלקים של קראלה, קרנטקה, אודישה וטלנגנה בימינו.
מדראס הייתה בירת החורף של המחוז ואוטי הייתה בירת הקיץ.
אזורי החוף והחלק הצפוני של ציילון היו חלק ממחוז מדרס במשך חמש שנים מ-1793 ועד 1798, כאשר ציילון הפכה למושבה נפרדת.
מחוז מדרס גבלה בממלכת מייסור בצפון מערב, ממלכת קוצ'ין בדרום מערב, ממלכת פודוקקוטאי במרכז וממלכת היידראבאד בצפון.
גרעין מדרס היה מבצר פורט סנט ג'ורג' שהוקם בשנת 1640 על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית כתחנת סחר.
התחנה זכתה לממשל עצמי וקיבלה את התואר 'נשיאות', הרומז לתואר העומד בראשה בשנת 1652 אך חזרה למעמד של סוכנות בשנת 1655. בשנת 1684 היא הועלתה מחדש לנשיאות ואליהוא ייל מונה לנשיאה.
לאחר מכן, ראש האזור כונה "מושל" ולא "נשיא" והפך להיות כפוף למושל הכללי בכלכותה.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20 הגיעו ממדרס תורמים משמעותיים רבים לתנועת העצמאות ההודית.
מחוז מדרס הפך למדינת מדרס לאחר ההכרזה על הודו כרפובליקה ב-26 בינואר 1950.
הכוח הבולט האחרון שהטיל את מרותו על האזור קודם הבריטים הייתה אימפריית ויג'יאנאגר, שנוסדה ב-1336. לאחר התפוררות האימפריה באמצע המאה ה-17, המדינה חולקה בין שליטים מקומיים שונים וחברות סחר אירופאיות.
האחיזה הבריטית הראשונה במדרס הוקמה בשנות ה-30 של המאה ה-17, לאחר שחברת הודו המזרחית הבריטית החליטה להעביר דרומה את שתי תחנות הסחר שלה לחופי מפרץ בנגל בעקבות מחסור בכותנה, שהייתה המוצר העיקרי שהחברה ייבאה מהחוף המזרחי, ובעקבות השינוי במדיניות הסולטן מגולקונדה, שהחל להטריד את הקצינים המקומיים.
מנהל חברת הודו המזרחית הבריטית פרנסיס דיי הגיע להסכמה עם הרג'ה מצ'נדראגירי שהעניק לחברה קרקע להקמת תחנה בכפר מדרספטינם, בו הוקם מבצר סנט ג'ורג', והחברה הקימה סוכנות כדי לנהל את המושבה החדשה.
ב-1652 הפכה פורט סנט ג'ורג' לבעלת ניהול עצמי, בלתי תלויה בבאנטם, בה ישב באותה עת נציג חברת הודו המזרחית הבריטית האחראי לתחנות הסחר בבנגל, והועמד בראשה נשיא.
בשנת 1655 הוחזר מעמד המבצר לסוכנות ונעשה כפוף לסוראט שלחופי הים הערבי עד ל-1684. בשנת 1658, השליטה בכל תחנות הסחר הבריטיות לחוף מפרץ בנגל ניתנה למדראס.
לאחר העלאת מעמד המצודה לנשיאות בשנת 1684 התרחב שטחה באופן משמעותי והגיע להיקף שהתקיים עד לתחילת המאה ה-19. במהלך השנים הראשונות של נשיאות מדרס, הבריטים הותקפו שוב ושוב על ידי המוגולים, המאראטות והנוובים של גולקונדה והאזור הקרנאטי.
בספטמבר 1746 כוחות צרפתיים תקפו וכבשו את פורט סנט ג'ורג' במסגרת מלחמת הירושה האוסטרית, אך מדראס הוחזרה לבריטים על פי תנאי הסכם אקס-לה-שאפל, בתמורה למצודת לואיסבורג בנובה סקוטיה.
בספטמבר 1774, הסדיר הפרלמנט הבריטי את ניהול שטחי חברת הודו המזרחית הבריטית, ונשיא מדראס הוכפף למושל הכללי של הודו שישב בכלכותה.
מ-1801 עד 1858, מדראס הייתה חלק מהודו הבריטית ונשלטה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית.
ברבע האחרון של המאה ה-18 התרחבה מדראס עקב הניצחונות הבריטיים במלחמות אנגליה-מייסור האחרונות, לצד סיפוח בריטי של אזורי מארוטו פנדיאר, ולו תמפי, פוליגר ואזורי החוף של האי ציילון.
האזורים בציילון היו חלק ממדרס בין 1793 ל-1798, עד להקמת ציילון הבריטית.
מערכת בריתות שקידם לורד ולסלי כשכיהן כמושל הכללי של הודו (1798–1805) הכפיפה נסיכות רבות למושל פורט סנט ג'ורג'.
במשך התקופה היו גם מספר מרידות נגד השלטון הבריטי, אך מדראס נותרה שלווה יחסית במרד ההודי הגדול ב-1857.
מדראס סיפחה את ממלכת מייסור ב-1831 על רקע האשמות במנהל לא תקין אך ויתרה על השליטה הישרה בה ב-1881 והחזירה אותה לידי שושלת ווידאר.
בשנת 1858, על פי צו שהוציאה המלכה ויקטוריה, מדראס, יחד עם שאר הודו הבריטית, עברו לשליטה ישירה של הכתר הבריטי.
בשנת 1937, הקונגרס הלאומי ההודי נבחר לשלטון במדראס לראשונה.
צ'קרווארטי רג'גופאלצ'ארי היה ראש השרים הראשון של מדראס מטעם המפלגה.
שלטונו זכור בעיקר בשל הגדרדת השימוש בהינדית כחובה במוסדות חינוך, צעד שעורר תסיסות אנטי-הינדיות נרחבות.
בשנת 1940, שרי מפלגת הקונגרס התפטרו במחאה על הכרזת המלחמה של ממשלת הודו על גרמניה ללא הסכמתם.
מחוז מדראס הפכה למדינת מדרס בהודו, לאחר שהודו הפכה לרפובליקה ב-25 ביוני 1950.
נשיאות מועצת האיחוד האירופי היא המשרה האחראית על תפקודה של מועצת האיחוד האירופי, הבית העליון של הרשות המחוקקת של האיחוד האירופי.
המשרה מתחלפת בין המדינות החברות באיחוד כל שישה חודשים, ואינה מוחזקת בידי אדם אלא בידי ממשלה.
תפקידה של הנשיאות הוא לעמוד בראש ישיבות המועצה, לקבוע את סדר היום שלה, לקבוע תוכנית עבודה ולאפשר דיאלוג הן בישיבות המועצה והן עם שאר מוסדות האיחוד האירופי.
הנשיאות מוחזקת, בין 1 ביולי ל-31 בדצמבר 2025, בידי דנמרק.
מאז 2007, שלוש נשיאות עוקבות ידועות כ"שלשה נשיאותית" (Presidency trio).
שלשה נשיאותית מציבה יעדים ארוכי-טווח וקובעת את הנושאים המרכזיים בהם תטפל בשנה וחצי.
הטריו הנוכחי, ה-13 במספר, מורכב מפולין (ינואר-יוני 2025), דנמרק (יולי-דצמבר 2025) וקפריסין (ינואר-יוני 2026).
עם הקמת המועצה ב-1957 היו חברות בה שש מייסדות האיחוד (איטליה, בלגיה, גרמניה המערבית, הולנד, לוקסמבורג וצרפת) ועבודתה הייתה מזערית.
נשיאות המועצה התחלפה בין החברות כל חצי שנה.
עם זאת, ככל שעומס העבודה של המועצה גדל עם גידול מספר החברות, חוסר התיאום בין כל נשיאות עיכב את פיתוח סדרי העדיפויות ארוכי הטווח של האיחוד.
על מנת לתקן זאת הועלה הרעיון של שלשה נשיאותית, במסגרתו קבוצות של שלוש נשיאות עוקבות משתפות פעולה בתוכנית מדינית משותפת.
העיקרון יושם ב-2007 עם הטריו הראשון של גרמניה, פורטוגל וסלובניה, ונקבע רשמית באמנת ליסבון ב-2009.
עד אמנת ליסבון הייתה לנשיאות אחריות פוליטית בכל תחומי האינטגרציה האירופית והיא מילאה תפקיד חיוני בתיווך החלטות פוליטיות, אך עם כינון האמנה הופחתה חשיבותה עם פיצול המועצה האירופית ממועצת האיחוד האירופי ופיצול מועצת החוץ מהמועצה לעניים כלליים ויצירת תפקיד הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
המועצה מתכנסת בהרכבים שונים, התלויים בנושא הנדון.
לדוגמה, מועצת החקלאות מורכבת משרי החקלאות הלאומיים של כל מדינה.
האחריות העיקרית של הנשיאות היא לארגן ולנהל את כל ישיבות המועצה, מלבד מועצת החוץ שבראשה עומד הנציג העליון.
כך, למשל, שר החקלאות של המדינה המכהנת יהיה יושב ראש מועצת החקלאות ובתפקיד זה עליו לייצר פשרות ולפתור קשיים.
כל שלוש נשיאות עוקבות משתפות פעולה כ"נשיאות משולשת" או "טריו נשיאותי" לאורך תקופה של 18 חודשים על מנת לקבוע סדר יום משותף.
שיטה זו מבטיחה יותר עקביות בהשוואה לנשיאות רגילה בת שישה חודשים.
תפקידה של נשיאות המועצה המתחלפת כולל קביעת סדר יום ודיונים על הצעות שהוגשו על ידי הנציבות האירופית, תיווך בין הנציבות והפרלמנט האירופי, תיאום מדיניות לאומית ותיווך בין המדינות החברות, וניהול וייצוג המועצה.
נשיאות המועצה מעניקה יתרונות למדינה המכהנת, כגון השפעה והתמקדות המועצה בנושאים החשובים למדינה, אך גם חסרונות, כגון הוצאות רבות והגבלה בידי מערכת הטריו.
נשיאות בומביי או פרובינציית בומביי (Bombay Province), שנקראה גם בומביי וסינד (Bombay and Sind; 1843–1936), הייתה של הודו הבריטית, ובירתה בעיר שנבנתה על .
השטח היבשתי הראשון נרכש באזור קונקן עם .
ראשיתה של פרובינציית בומביי בעיר בומביי, שהוחכרה בתשלום לחברת הודו המזרחית הבריטית, באמצעות האמנה המלכותית מ-27 במרץ 1668 על ידי מלך אנגליה צ'ארלס השני, אשר בתורו קיבל את בומביי ב-11 במאי 1661, כנדוניה באמצעות הסכם נישואיו עם קתרינה, נסיכת פורטוגל, בתו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל.
חברת הודו המזרחית הבריטית העבירה את המטה שלה במערב הודו מעיר הנמל סוראט שב לאחר , ל הבטוח יחסית בשנת 1687. הפרובינציה עברה לשלטון ישיר בריטי יחד עם חלקים אחרים של הודו הבריטית באמצעות , לאחר הלאמת חברת הודו המזרחית.
רכישות טריטוריאליות גדולות בוצעו על ידי החברה לאחר , כאשר כל הנכסים של ה סופחו לנשיאות בומביי בשלבים עד 1818. עדן כולל סוקוטרה הועברו תחת שלטון בומביי ב-1839, סינד סופחה לחברה ב-1843 לאחר שהביסה את ב.
בשיא גודלה כללה פרובינציית בומביי את מדינת גוג'ראט של ימינו, שני השלישים המערביים של מדינת מהאראשטרה, כולל , ו, וגם את החלק הצפון-מערבי של מדינת קרנאטקה; היא כללה גם את פרוביציית סינד (1847–1935) ועדן של תימן של ימינו (1839–1932).
המחוזות והפרובינציות של הנשיאות היו ישירות תחת שלטון בריטי, בעוד שהניהול הפנימי של הילידים או המדינות הנסיכותיות היה בידי שליטים מקומיים.
עם זאת, הנשיאות ניהלה את ההגנה על מדינות נסיכותיות ואת יחסי בריטניה איתן באמצעות .
נשיאות בומביי יחד עם ונשיאות מדראס היו שלושת המרכזים העיקריים של הכוח הבריטי בדרום אסיה.
ההתיישבות אנגלית ראשונה בנשיאות הידועה בשם "נשיאות מערבית" החלה בשנת 1618 בסוראט בגוג'ראט של ימינו, כאשר חברת הודו המזרחית הבריטית הקימה מפעל ("תחנת מסחר"), מוגן על ידי צ'רטר שהתקבל מהקיסר המוגולי ג'האנגיר.
בשנת 1626 עשו ההולנדים והאנגלים ניסיון לא מוצלח להשיג חזקה על האי בומביי באזור החוף של קונקן מפורטוגל, ובשנת 1653 הוצעו הצעות לרכישתו מפורטוגלים.
בשנת 1661 נמסרה בומביי לידי ממלכת אנגליה כחלק מהנדוניה של ה"אינפנטה" קתרינה, נסיכת פורטוגל בנישואיה עם צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
היחס לרכישה זו באנגליה היה מזלזל, והניהול שלה בידי קצינים ממונים מטעם הכתר היה כל כך כושל, עד שב-1668 הועברה בומבי לחברת הודו המזרחית הבריטית תמורת תשלום שנתי של 10 לירות שטרלינג, והחברה הקימה בה תחנת מסחר.
במועד ההעברה הוקנו לחברה גם סמכויות להגנת האי ולערוך בו משפטים; גויס גדוד אירופי; והוקמו ביצורים אשר בשנת 1673 הוכיחו את עצמם כמספיקים כדי להרתיע את ההולנדים מהתקפה מיועדת.
ככל שהמסחר האנגלי בבומביי גדל, סוראט (שנבזזה על ידי שיוואג'י ב-1670) החלה לדעוך יחסית.
בשנת 1687 הפכה בומביי למטה של כל רכושה של חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו.
עם זאת, בשנת 1753 הפך מושל בומביי כפוף למושל כלכותה.
במהלך המאה ה-18, האימפריה המראטהית התרחבה במהירות, ותבעה את קונקן וחלק גדול ממזרח גוג'ראט מהאימפריה המוגולית המתפוררת.
במערב גוג'ראט, כולל חצי האי קתיאוואר ו, התרופפות השליטה המוגולית אפשרה לשליטים מקומיים רבים ליצור מדינות עצמאיות למעשה.
הסכסוך הראשון בין הבריטים לאימפריה המראטהית היה שהחלה בשנת 1774 והביאה ל ב-1782, שבמסגרתו נמסר האי בסמוך לאי בומביי, לבריטים, בעוד ש נמסרה לשליט המראהטי מ.
הבריטים סיפחו את סוראט בשנת 1800. השטח הבריטי הורחב ב שהסתיימה בשנת 1803. חברת הודו המזרחית הבריטית קיבלה את המחוזות בהארוץ', , וכו', והשליטים המראטהים מ של הכירו בריבונות הבריטית.
ב-1803 כללה נשיאות בומביי רק את , איי הנמל (מאז 1774), סוראט ו (מאז 1756); אך בין תאריך זה לשנת 1827 התגבשה מסגרת הנשיאות.
התקופה שלאחר מכן בולטת בעיקר בהרחבת הנשיאות על ידי התפוגגותן של מדינות ילידים מסוימות, על ידי הוספה של עדן (1839) וסינד (1843), וחכירת מ (1853).
בשנת 1862, צפון קנארה הועברה מנשיאות מדראס לבומביי בעוד דרום קנארה נשארה של מדראס.
בשנת 1859, על פי תנאי כרוז המלכה שהוצא על ידי המלכה ויקטוריה, עברו נשיאות בומביי, יחד עם שאר הודו הבריטית, לשלטונו הישיר של הכתר הבריטי.
הנרי ברטל פריר (1862–1867) היה המושל הראשון שמונה על ידי הכתר.
מועצת המושל עברה רפורמה והורחבה במסגרת , , , חוק ממשלת הודו, 1919 וחוק ממשלת הודו, 1935.
התקוממויות בקרב החיילים בקראצ'י, אחמדאבאד ו דוכאו במהירות, שני רגימנטים פורקו, והמרידות בגוג'ראט, בקרב ה, ובדרום שטחם של ה היו מקומיות ומבודדות.
תחת סר הנרי ברטל פריר השגשוג החקלאי הגיע לנקודת השיא שלו, כתוצאה ממלחמת האזרחים האמריקנית והביקוש העצום בעקבותיו לכותנה הודית באירופה.
הכסף הרב שהושקע בהודו הוליד מגפת ספקולציות הידועה בשם "טירוף המניות" (the Share Mania; 1864–1865), שהסתיימה במשבר מסחרי ובכישלון של (1866).
אבל האיכרים הרוויחו בסך הכל יותר ממה שהם הפסידו, והמסחר של בומבי לא נפגע לצמיתות.
סר ברטל פריר עודד את השלמת הקווים העיקריים של , ובאמצעות הכספים שהושגו על ידי הריסת חומות העיר (1862) הוא החל בסדרה המפוארת של מבני ציבור המעטרים כעת את בומביי (מומבאי).
במהלך תקופה זו, חלקים מנשיאות בומביי סבלו קשות על ידי שני אירועי רעב המוני גדולים: ו .
רפורמות מונטגיו–צ'למספורד של הודו הבריטית של 1919, שנחקקו ב-1921, הרחיבו את המועצה המחוקקת כך שתכלול יותר חברים הודים נבחרים, והציגה את עקרון הדיארכיה, לפיו תחומי אחריות מסוימים, כולל חקלאות, בריאות, חינוך ושלטון מקומי, הועברו לשרים הנבחרים.
עם זאת, התיקים החשובים כמו כספים, משטרה והשקיה היו שמורים לחברי המועצה המבצעת של המושל.
כמה מהחברים ההודיים הבולטים במועצה המנהלת היו צ'ימנלאל הרילאל סטלווד, ר.פ.
פאראנג'פיי, גולאם חוסיין הידאיטוללה, עלי מוחמד חאן דהלאווי, רפיודין אחמד, סידאפה טוטאפה קמבלי, שאה נוואז בהוטו וסר קוואג'י ג'האנגיר.
ב-1932, עדן הופרדה מבומביי והפכה לפרובינציה נפרדת, וסינד הפכה לפרובינציה נפרדת ב-1 באפריל 1936.
חוק ממשלת הודו, 1935 הפך את נשיאות בומביי לפרובינציה רגילה, והפך את סינד לפרובינציה נפרדת, עם יחסים עם המדינה הנסיכותית בניהול של סינד.
הוא הרחיב את בית המחוקקים הפרובינציאלי הנבחר והרחיבה את האוטונומיה הפרובינציאלית מול השלטון המרכזי.
בבחירות שנערכו ב־1937, הקונגרס הלאומי ההודי ניצח בבחירות בבומביי, אך סירב להרכיב את הממשלה.
המושל סר הזמין את סר , להקים משרד ביניים כראש המועצה ושר הפנים, ואליו הצטרפו ג'מנאדאס מהטה מהמפלגה הדמוקרטית סווראג'ייה (הכנסות וכספים), סיאפה ט.
קמביל, מהמפלגה הלא-ברהמינית (חינוך, מיסים וחקלאות) וחוסנעלי רחימטולה מהליגה המוסלמית (שלטון עצמי מקומי).
הכהונה של קופר לא החזיקה זמן רב והושבע שלטון חדש של מפלגת הקונגרס תחת שכיהן כראש המועצה ואחראי על תיק החינוך והעבודה ותחתיו כיהנו 6 שרים, בהם מורארג'י דסאי, לעתיד ראש ממשלת הודו.
בשנת 1939, התפטרו השרים ממפלגת הקונגרס בכל מחוזות הודו הבריטיים ובומביי הושמה תחת .
הימים האחרונים של השלטון הבריטי
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, נכנסה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי מחדש לפוליטיקה וניצחה בבחירות 1946 בהנהגתו של קר שנבחר שוב לראש המועצה.
נשיאות בומביי הפכה למדינת בומביי כאשר הודו קיבלה עצמאות ב-15 באוגוסט 1947 וקר המשיך להיות ראש השרים של המדינה, וכיהן עד 1952.
ב-1947 הפכה פרובינציית בומביי לחלק מ.
כאשר הפרובינציות הוחלפו במדינות כאשר חוקת הודו נכנסה לתוקף ב-26 בינואר 1950, היום בו הפכה הודו לרפובליקה הראשונה בחבר העמים, פרובינציית בומביי הפכה למדינת בומביי.
המדינה הוגדרה כמדינה מהנספח הראשון, דבר שהעניק לה ממשל עצמי בראשות מושל.
נשיאות בומביי הייתה תחומה מצפון על ידי בלוצ'יסטן, פנג'אב וראג'פוטנה; במזרח ליד אינדור, והיידרבאד; בדרום על ידי נשיאות מדראס וממלכת מייסור; ובמערב על ידי הים הערבי.
בגבולות אלו היו המושבות הפורטוגזיות גואה, דאמאן ודיו, ו בשליטה מקומית שהיו לה קשרים ישירים עם ממשלת הודו; בעוד שמבחינה פוליטית כללה בומבי את שטחה של עדן, בתימן של ימינו.
לנשיאות בומבי הייתה אוכלוסייה גדולה ומגוונת.
היו גם מספר לא מבוטל של בני ישראל ויהודים פאראדסים, רובם היגרו בשנת 1948 לאחר ההצבעה על תוכנית החלוקה והקמת מדינת ישראל.
בסינד, האסלאם היה הדת השלטת לאחר שהח'ליפות של האסלאם הסוני כבשה אותה במאה ה-8. בגוג'ראט הדת השלטת נותרה הינדואיזם, אם כי הותירה את השפעתה וחותמה בחלקים הצפוניים של הפרובינציה.
אזור הדקאן הוא ביתם של ה שהיוו 30% מהאוכלוסייה.
אזור קונקן היה ביתם של מיעוטים וקהילות נוצריות שונות ה מאז המאה ה-16, בשל העידן הקולוניאלי של פורטוגזים בגואה ובומביי-באסין.
בעוד שבאזור , ה, (תנועת רפורמה הינדית) המתוארכת למאה ה-12, התקבלה על ידי כמעט 45% מהאוכלוסייה.
השפות העיקריות של המחוז היו סינדית בסינד, גוג'ראטית בחלק הצפוני, מראטהית בקונקן ובחלק המרכזי, גוג'ראטית ומראטהית בבארודה ומערב הודו, ומראטהית וקאנדה בחלק הדרומי.
הנשיאות חולקה לארבע חטיבות ו-24 מחוזות כשבומביי שימשה כבירה.
ארבע החטיבות היו סינד, החטיבה הצפונית או גוג'ראט, החטיבה המרכזית או דקאן והחטיבה הדרומית או קרנאטקה
חטיבה מטה החטיבהמחוזות נסיכויות סינד קראצ'י היידראבאד, קראצ'י, לרקאנה, סוקור, תיאר ופארקאר, גבול סינד העליון קאירפור החטיבה הצפונית אחמדאבאד אחמדאבאד, בהארוץ', דאנג, קאירה, פאנצ'מאהל, סוראט בארודה החטיבה המרכזית פונה אחמדנאגר, בובמביי, קלאבה, קאנדש, נאשיק, פונה, רטאנגירי, סטארה, שולאפור, תאנה החטיבה הדרומית בלגום, ביג'אפור, דרוואד, צפון קנארה
ממשלת בומביי נוהלה על ידי מועצת המושל, המורכבת מהמושל כנשיא ושני חברים רגילים.
המושל מונה על ידי הכתר הבריטי בעצת .
לצורך חקיקת חוקים הייתה מועצה מחוקקת, שהורכבה מהמושל והמועצה המבצעת שלו, עם אנשים מסוימים אחרים, לא פחות משמונה או יותר מעשרים, לפחות מחציתם אינם משירות המדינה.
תחת אחריותו של כל אחד מחברי המועצה המבצעת הייתה מחלקה אחת או שתיים של הממשלה; ולכל מחלקה היו מזכיר, תת-מזכיר ועוזר מזכיר, עם צוות גדול של פקידים.
ניהול המשפט בכל רחבי הנשיאות התנהל על ידי בית משפט עליון בבומביי, המורכב משופט ראשי ושבעה שופטים זוטרים, יחד עם שופטים מחוזיים ושופטים עוזרים בכל מחוזות הנשיאות.
כל אחת מארבע החטיבות נוהלה על ידי פקיד בכיר בשירות המדינה ההודי (ICS) בדרגת נציב, בעוד שהמחוזות נוהלו על ידי גובה מס מחוזי (רשמי, סגן נציב).
המחוזות חולקו עוד לתת-מחוזות כל אחד בפיקוחו של סגן גובה או עוזר גובה, כל תת-מחוז כללה כמה טלוקים או שכל אחד מהם מנוהל על ידי .
חברת הודו המזרחית הבריטית גייסה צבאות בכל אחת מנשיאויות, בומביי, בנגל ומדראס.
כלל מספר רגימנטים של חיל רגלים, יחידות פלסים, חפרים ופרשים לא סדירים.
כאלו ממשיכים להתקיים היום בצבא ההודי; דוגמאות לכך הן רגימנט המהר, חיל הרגלים הקל המראטהי והגרנדירים, בין היתר, במקרה של חיל הרגלים, פלסי בומביי כמהנדסים ופרשי פונה בקרב הפרשים.
תחת הארגון מחדש של לורד קיצ'נר של צבא הודו בשנת 1904 בוטל הפיקוד הישן של בומביי ואת מקומו תפס חיל הצבא המערבי תחת לוטננט גנרל.
חיל הצבא חולק לשלוש דיוויזיות תחת מייג'ור גנרלים.
הדיוויזיה הרביעית (כוויתה), עם מפקדה בכוויתה, כללה את הכוחות במחוזות כוויתה וסינד.
הדיוויזיה החמישית, עם מפקדה ב, כללה שלוש חטיבות, הממוקמות ב, ג'בלפור וג'האנסי, וכללה את המחוזות מהאו, דיסה, נאגפור, ו, עם מחוז בומביי מצפון לנהר .
הדיוויזיה ה-6, עם המפקדה בפונה, כללה שלוש חטיבות, ממוקמות בבומביי, אחמדנגר ועדן.
הוא כלל את מחוז פונה, מחוז בומביי מדרום לטאפטי, מחוז בלגאום, ומחוזות ואוראנגבאד.
הרוב המכריע של אוכלוסיית נשיאות בומביי הייתה כפרית ועסקה בחקלאות.
גידולי היסוד היו סתוויון ("ג'וואר"), ודוחן פנינה ("בג'רה") בדקאן ובקנדש.
אורז היה המוצר העיקרי של קונקן.
חיטה, שגדלה בדרך כלל בחלק הצפוני של הנשיאות, אך במיוחד בסינד ובגוג'ראט, יוצאה לאירופה בכמויות גדולות מקראצ'י ובהיקף קטן יותר מבומביי.
שעורה תרבותית גדלה בעיקר בחלקים הצפוניים של הנשיאות.
("נחני") ו סיפקו מזון לקולים, בהילים, וארלים ושבטי הגבעות אחרים.
זרעי השמן העיקריים היו שומשום או טיל (Sesamum indicum), חרדל, קיקיון מצוי, חריע ופשתן.
מבין הסיבים החשובים ביותר היו כותנה, קנבוס של הדקאן (Hibiscus cannabinus), וסאן או תג (Crotalaria juncea).
הרבה נעשה כדי לשפר את הכותנה של הנשיאות.
בקאנדש הצמח הילידי שממנו קיבלה את שמה, אחד מסוגי הכותנה הירודים ביותר בשוק בומביי, הוחלף כמעט לחלוטין על ידי זן ההינגאנגהט המעולה.
גידולים שונים: קנה סוכר, הדורשים אדמה עשירה ואספקת מים רב-שנתית, וגדלים רק באתרים מועדפים, פלפל חריף, תפוחי אדמה, כורכום וטבק.
התעשיות הראשיות של נשיאות בומביי כללו מפעלי כותנה.
בסוף המאה ה-19 קמו מפעלי קיטור בבומביי, אחמדאבאד וקאנדש.
בשנת 1905 היו בנשיאות 432 מפעלים, שחלקם הגדול ביותר עסקו בהכנה וייצור של כותנה.
התעשייה הייתה מרוכזת בבומביי, שהכילה כמעט שני שלישים מהמפעלים.
במהלך העשור 1891–1901 עברה תעשיית המפעלים תקופה של שפל עקב מגפה ורעב נרחבים, אך בסך הכל חלה התרחבות ניכרת של המסחר וכן שיפור גדול באיכות הסחורות המיוצרות.
בנוסף למפעלים היו במחוז (1901) 178,000 אורגים ביד, שעדיין היה להם מעמד משלהם בעיצובים ארוגים בבד.
מוצרי משי יוצרו באחמדאבאד, סוראט, יאולה, נאשיק, תאנה ובומבי, החומר המעוטר המודפס או ארוג עיצובים; תחרות מצד סחורות אירופאיות גרמה לתעשיית המשי להצטמצם בתחילת המאה ה-20. המנהג להשקיע חסכונות בקישוטי זהב וכסף העניק תעסוקה לצורפים רבים: המתכת סופקה בדרך כלל על ידי הלקוח, והצורף גבה על עמלו.
אחמדאבאד וסוראט היו ידועים בעבודות העץ המגולפות שלהם.
רבים מהבתים באחמדאבאד מכוסים בגילוף עץ משוכלל, ודוגמאות מצוינות קיימות בבארוץ' בארודה, סוראט, נאסיק ויולה.
מלח יוצר בכמויות גדולות במפעלים הממשלתיים בקראגודה ובאודו באחמדאבאד, ויוצא ברכבת לגוג'ראט ולמרכז הודו.
הייתה מבשלת בירה אחת בדאפורי ליד פונה.
הפרובינציה הייתה מצוידת היטב במסילות ברזל, שכולן, למעט חריג אחד, התרכזו בעיר בומביי.
היוצא מן הכלל הוא הקו הצפון-מערבי, שנכנס לסינד מפנג'אב והסתיים בקראצ'י.
הקווים הראשיים האחרים הם חצי האי ההודי הגדול, מידלנד ההודי, בומביי, בארודה ומרכז הודו, ומערכות ראג'פוטנה, מאלווה ודרום המהראטה.
בשנת 1905 האורך הכולל של מסילת הברזל הפתוחים לתנועה תחת ממשלת בומביי היה 12,840 קילומטרים, מה שלא כלל את מערכת הרכבות בסינד.
אוניברסיטת בומביי הוקמה בשנת 1857, וכללה מנהלה המורכבת מנשיא, סגן-נשיא ועמיתים.
מושל בומבי היה הנשיא מתוקף משרדו.
אגף החינוך היה תחת מנהל החינוך הציבורי, שהיה אחראי על ניהול האגף בהתאם למדיניות החינוך הכללית של המדינה.
מדינות הילידים אימצו בדרך כלל את שיטת הממשל.
מדינות בארודה וקתיוואר העסיקו פקחים משלהן.
היו עשר מכללות לאמנות, מתוכן שתיים מנוהלות על ידי הממשלה, שלוש על ידי מדינות ילידים, וחמש היו בניהול פרטי.
בשנת 1913 הוקמה המכללה הראשונה למסחר באסיה, .
בית הספר לרפואה סינד, בית ספר לרפואה בהיידראבאד, סינד הוקם בשנת 1881 והיה מסונף לאוניברסיטת בומביי.
לפי מפקד האוכלוסין של 1901, מתוך אוכלוסייה של 25.5 מיליון כמעט 24 מיליון היו אנאלפביתים.
עידן הפקת הסרטים החל בבומביי בשנת 1913 כאשר הסרט הראשון, ראג'ה הרישצ'נדרה מאת דדאסאהב פאלקה שנעשה ב-1912, הוצג לראשונה בפומבי ב-3 במאי 1913 בקולנוע "ההכתרה" (Coronation Cinema) של מומבאי, שסימן למעשה את תחילתה של תעשיית הקולנוע ההודית.
כשנה אחת לפני כן, רמצ'נדרה גופאל (הידוע בשם דדאסאהב טורנה) צילם דרמה בימתית בשם פונדאליק והציג אותה באותו אולם.
עם זאת, הקרדיט על יצירת הסרט העלילתי ההודי הראשון מיוחס לדדאסאהב פאלקה.
מפיקים נוספים בבומביי בתקופת הנשיאות היו סוהארב מוד, הימאנשו ראי, ו.
שאנטארם, שאשאדהר מוקראג'יי וארדשהיר איראני.
מאז מתבצעת הפקת סרטים, החלה מגמה של יצירת סרטים שהתבססה והתקדמה עוד יותר, וכתוצאה מכך נוצרו תעשיית הקולנוע וחברות הפקת סרטים חדשות כמו גם אולפנים.
נשיאי ניקרגואה (בספרדית: Co-presidentes de Nicaragua) הם ראשי המדינה והממשלה של ניקרגואה.
התפקיד נוצר בחוקה של 1854. משנת 1825 ועד חוקת 1839, ראש המדינה של ניקרגואה נקרא ראש המדינה, ומשנת 1839 עד 1854 הוא נקרא מנהל עליון.
בשנת 2025 תוקנה כך שסמכויות הנשיאות יופעלו על ידי שני נשיאים משותפים ולא על ידי נושא משרה אחד.
גבר ואישה נבחרים בבחירות כלליות לכהונה של שש שנים.
עם העברת התיקון, בני הזוג הנשיא המכהן דניאל אורטגה ורעייתו, סגנית הנשיא הוכרזו כנשיאים המשותפים הראשונים, מה שהפך את ניקרגואה למדינה היחידה בעולם הנשלטת על ידי דיארכיה זוגית.
אורטגה כבר כיהן בעבר בתפקיד ב-2007.
ב-2009 פסק בית המשפט העליון של ניקרגואה כי האיסור החוקתי על בחירה חוזרת מיידית אינו ניתן לאכיפה.
ב-2014 תיקנה את החוקה כדי לאפשר לנשיא להתמודד למספר בלתי מוגבל של קדנציות באורך של חמש שנים כל אחת.
ב-2025 האריכה האספה את כהונת הנשיא לשש שנים והכריזה על הנשיא המכהן דניאל אורטגה ועל רעייתו, סגנית הנשיא רוסאריו מוריו, כנשיאים משותפים.
החוקה המתוקנת קובעת כי סמכויות הנשיאות יופעלו על ידי נשיאים משותפים, גבר ואישה שנבחרו בבחירות כלליות.
המועמדים לבחירות חייבים להתגורר בניקרגואה לפחות שש שנים לפני הבחירות, להחזיק באזרחות של ניקרגואה בלבד, ואסור להם להיות מוכרזים כ"בוגדים במולדת".
הנשיא עומד בראש הכוחות המזוינים של ניקרגואה.
נשיאי ניקרגואה (1854 עד היום)
עשרה נשיאים כיהנו לתקופות של שבועיים ומטה לכל אחד, והם לא מופיעים ברשימה.
נשיא רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הוא ראש המדינה של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית (חזית פוליסריו) המוכרת חלקית, ממשלה בגלות שבסיסה במחנות הפליטים הסהרוויים בטינדוף, אלג'יריה.
מהכרזת העצמאות ב-27 בפברואר 1976 ועד אוגוסט 1982, ראש המדינה של חזית פוליסריו היה ידוע כיו"ר המועצה המהפכנית.
משרת נשיא חזית פוליסריו הוקמה באוגוסט 1982, לאחר שינוי בחוקה שנערך על ידי הקונגרס הכללי החמישי של חזית פוליסריו, שם הוחלט שהתפקיד ימולא על ידי מזכ"ל הפוליסריו.
הנשיא הראשון היה מוחמד עבד אל-עזיז מאוגוסט 1982 ועד מותו ב-2016. סמכויות הנשיאות נרחבות, והן עברו שינויים בתיקונים חוקתיים שונים, האחרון שבהם התרחש ב-1995.
+נשיאנכנס לתפקידעזב את התפקידאל-אואלי מוסטפא סייד29 בפברואר 19769 ביוני 1976 (נפטר)מחפוד עלי בייבה9 ביוני 197630 באוגוסט 1976מוחמד עבד אל-עזיז30 באוגוסט 197631 במאי 2016 (נפטר)ח'טרי אדוה31 במאי 201612 ביולי 2016בראהים ע'אלי12 ביולי 2016מכהן
אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק או האגודה הלאומית לגאוגרפיה (מאנגלית: National Geographic Society, ובראשי תיבות NGS) היא אגודה מדעית אמריקאית שהוקמה בארצות הברית בשנת 1888. האגודה עוסקת בחקר ארצות, גאוגרפיה, ידיעת הטבע, שימור הטבע, וחקר תרבויות לצד קידום החינוך בעולם ויצירת תכנים לירחון המדעי וערוץ הטלוויזיה שנקראים על שמה.
לאגודה פעילות בין־לאומית, והיא אחת האגודות המדעיות הגדולות והחשובות בעולם.
מטה האגודה ממוקם בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית.
האגודה נוסדה על ידי שלושים ושלושה אמריקאים אמידים במועדון הקוסמוס בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית ב־13 בינואר בשנת 1888, והוכרזה באופן חוקי כעבור שבועיים ב־27 בינואר.
גרדינר האברד , אחד מהמייסדים המרכזיים, נבחר להיות הנשיא הראשון של האגודה.
בשנת 1888, תשעה חודשים לאחר היווסדותה, האגודה משיקה את הירחון שלה, נשיונל ג'יאוגרפיק מגזין .
בשנת 1890 האגודה יוצאת למשלחת הראשונה שלה; המשלחת נערכה באלסקה.
בשנת 1898 אלכסנדר גרהם בל נבחר להיות הנשיא השני של האגודה לאחר פטירת האברד בסוף השנה הקודמת.
בשנת 1902 מושלם הבניין המקורי של האגודה שנמצא סמוך למבנה ההנהלה הנוכחי.
המבנה קיבל תוספות נאו־קלאסיות בשנת 1913 כדי להתאים את סגנון מבנה ההנהלה החדש לצדו שבנייתו התחילה באותה שנה.
כיום הבניין משמש כאולם הנצחה לזיכרון האברד, נשיא האגודה הראשון ואחד ממייסדיה.
בשנת 1906 הנשיא תאודור רוזוולט מעניק לראשונה את הפרס היוקרתי של האגודה, מדליית האברד, לחוקר הארצות רוברט פירי על הישגיו בקוטב הצפוני.
בשנת 1963 מושלם משכן המוזיאון, שמשמש בין היתר גם את מטה האגודה.
בשנת 1965 האגודה משיקה תוכניות טלוויזיה בצבע ברשתות השונות: CBS, ABC, PBS, ו־NBC.
בשנת 1997 האגודה מקימה את ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
הערוץ מתחיל את שידריו הראשונים בבריטניה ואירלנד, ארבע שנים לפני שהושק בארצות הברית.
בשנת 2001 האגודה משיקה את ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק בארצות הברית יחד עם רשת FOX.
בשנת 2006 האגודה זוכה בפרס נסיך אסטוריאס לתקשורת ומדעי הרוח.
בשנת 2015 האגודה מתארגנת מחדש והקימה חברת שותפות עם אולפני המאה ה־20 שתנהל את ערוץ הטלוויזיה, הירחון, ואת המוצרים שממותגים על שמה.
בשנת 2019 האגודה מחליטה להעביר את סלעי הגרניט שנמצאו בשער המטה שלה לאמריקן יוניברסטי לטובת תכנון שער חדש עם וולט דיסני.
האגודה מממנת מאות מיזמים לשימור וחקר כדור הארץ והטבע מדי שנה.
בנוסף לכתבי עת וירחונים מחזוריים, האגודה מפרסמת ספרים, מפות, אטלסים, ואנציקלופדיות.
+פרסומים וירחונים של האגודה הלאומית לגאוגרפיהשםמחזורהערותפרסום ראשוןמקורNational Geographicחודשיהירחון המרכזי של האגודה1888National Geographic School Bulletinהופסקהוחלף ב־1975 ב־World.
התפרסם מדי שבוע ופנה לתלמידי בתי ספר יסודיים.1919National Geographic Worldהופסקפוצל ב־2001 ל־Explorer ו־Kids.1975National Geographic Travelerהופסקהופסק בשנת 2019 בארה"ב.
האגודה מחלקת פרסים על הישגים יוצאי דופן בחקר הארצות, גאוגרפיה, שימור הטבע, חינוך, ותקשורת המונים.
+פרסי האגודה הלאומית לגאוגרפיהשםנקרא על שםמחזורתחוםהישג הפרס, והערות נוספותהקמהמקורמדליית האברדגרדינר גרין האברד שנתיחקר הארצותהפרס היוקרתי של האגודה.
הוענק לראשונה לרוברט פירי בשנת 1906.1906מדליית אלכסנדר גרהם בלאלכסנדר גרהם בל (הנשיא השני של האגודה)ללאגאוגרפיהמוענק לעיתים נדירות.
מוזאון נשיונל ג'יאוגרפיק או המוזאון הלאומי לגאוגרפיה (מאנגלית: National Geographic Museum) הוא מוזאון שהאגודה מפעילה לקהל הרחב כמרכז המבקרים והפעילויות שלה.
בניין המוזאון משמש גם את מטה האגודה יחד עם הבניין המנהלתי של האגודה הסמוך לו.
הוא תוכנן באדריכלות ניו פורמליסטית , האופיינית למבנים ציבוריים בארצות הברית, על ידי האדריכל אדוארד דארל סטון , שתכנן גם את בניין המוזיאון לאמנות מודרנית.
במוזאון מתקיימות תערוכות שונות שמציגות הישגים וגילויים ממסעות ומשלחות שנתמכו או אורגנו על ידי האגודה.
האגודה ממליצה על שעתיים לביקור ממוצע.
הרישוי לצילום בידי המבקרים משתנה מתערוכה לתערוכה.
במוזאון פועלת חנות האגודה, מלבד הירחון, ספרים, ציוד למטייל, ושאר מוצריה הטיפוסיים, האגודה מייבאת אליה גם פריטים ייחודיים שנוצרו בעבודת יד במקומות שונים בעולם.
בנוסף, על פי האגודה, כל הרכישות בחנות והכרטיסים למוזאון ממנים את המשלחות והמיזמים המדעיים השונים של האגודה.
שותפות נשיונל ג'יאוגרפיק (מאנגלית: National Geographic Partners, LLC, בראשי תיבות: NGP) היא תאגיד נפרד לתקשורת המונים עם כוונות רווח, והיא אחראית על עריכת והפצת הירחון, הפקת ושידור הערוץ עם תכנים לקהל הרחב מטעם האגודה.
התאגיד בבעלות משותפת בין האגודה וחברת וולט דיסני.
נכון לשנת 2020 לחברת וולט דיסני בעלות של 73%, ולאגודה בעלות של 27% על השותפות כדי שתוכל לממן את הוצאות המחקר והפעילות שלה.
השותפות הוקמה במקור בשנת 2015 עם אולפני המאה ה־20, ובשנת 2019 הבעלות של אולפני המאה ה־20 עברה לידי חברת וולט דיסני אחרי שזאת רכשה את אולפני המאה ה־20.
ירחון נשיונל ג'יאוגרפיק או הירחון הלאומי לגאוגרפיה (מאנגלית: National Geographic, משמו הקודם באנגלית: National Geographic Magazine) הוא ירחון למדע פופולרי מטעם האגודה, ומוגש לקהל הרחב בכל רחבי העולם במחזור חודשי על ידי השותפות הלאומית לגאוגרפיה עם .
נכון לשנת 2022, הירחון מתורגם ל־41 שפות.
המהדורות הראשונות של הירחון היו בסגנון תמציתי ומדעי, ופנו לאליטה האקדמית של ארצות הברית.
מנגד, אלכסנדר גרהם בל התעקש שהירחון חייב לפנות לקהל הרחב עם הרבה תמונות ותצלומים מרהיבים מהטבע, אף על פי שבזמנו לא היה נהוג להרבות בתמונות בפרסומים מדעים, אלא רק בעיתונות זולה.
גישתו החדשנית של בל הנחילה לירחון הצלחה רבה, והפכה את האגודה לבין־לאומית ורבת השפעה כפי שהיא היום.
בשנת 1950 המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה החרים את כל העותקים של שתי מהדורות הירחון מחודשי מאי ויוני.
האגודה דווחה שזאת הייתה הפעם הראשונה שמדינה כלשהי החרימה או אסרה את הירחון שלה.
במהדורות הופיעו שני מאמרים על חירותן של יפן וקוריאה הדרומית לחבור אל המערב החופשי שמעבר למסך הברזל.
בשנת 1985 בעמוד השער של מהדורת יוני הופיע תצלום מאת הצלם סטיב מק'קורי בו מופיעה דמות נערה אפגנית עם עיניים ירוקות בוהקות, שיער שחור, וכיסוי ראש בצבע ערמוני.
דמותה קסמה לקוראים מכל רחבי העולם ונהייתה כה מפורסמת עד שהפכה לפניה של האגודה.
למרות זאת, הנערה בתמונה לא זוהתה עד שנת 2002, כשנמצאה התברר שהיא פליטה אפגנית שנסה מארצה במהלך מלחמת אפגניסטן עם ברית המועצות.
בשנת 2018 בחודש אפריל האגודה פרסמה מהדורה מיוחדת לסוגיית הגזענות בארצות הברית לציון 50 שנות זיכרון לפטירת מרטין לותר קינג.
עם פרסום המהדורה, האגודה בקשה מג'ון מייסון, פרופסור לתולדות אפריקה מאוניברסיטת וירג'יניה, לזהות שרידים של גזענות בפרסומיה הישנים של האגודה מהמאות הקודמים.
לאחר סקירה מקיפה, מייסון דיווח לאגודה כי מצא עריכה ושפה גזענית במהדורות ישנות של הירחון.
מייסון לא חסך בביקורתו, וטען כי העריכה והשפה התייחסו אל ילידים כאל תופעת טבע פראית, ולא סיקרה את הילידים העירוניים כלל, אף על פי שהשתלבו היטב בתרבות המערב; ובכך, לטענת מייסון, האגודה למעשה תרמה באופן עקיף לתפיסה הגזענית שהייתה רווחת באותם הזמנים.
להפתעת מייסון, האגודה לא התכחשה, אלא קיבלה את ביקורתו, והוסיפה כי ההכרה בעבר שלה היא צעד הכרחי להתפתחותה וכינון ערכיה לעתיד.
הירחון מתורגם לעברית ומתפרסם בישראל במחזור חודשי, על ידי חברת מעריב החזקות.
בשנת 1998 הושקה לראשונה המהדורה העברית של הירחון.
ובשנת 2010 הושקה לראשונה המהדורה הערבית של הירחון.
בשנת 2008 פורסמה מהדורה דו־חודשית מיוחדת של הירחון עם תכנים מותאמים לציבור החרדי.
המהדורה הייתה פרי שיתוף פעולה בין החברה הזכיינית הישראלית וקו עיתונות דתית.
לדברי העורכת של המהדורה העברית דאז, דפנה רז, מטרת המהדורה לא הייתה לצנזר קטעים, אלא להגיש לציבור החרדי כתבות שאינן פוגעות ב"רגישויות" מסוימות של הציבור החרדי.
מתוך הדוגמאות שרז נתנה נמנו סוגיות כמו תורת האבולוציה, וצניעות הגוף בתצלומים אנתרופולוגיים.
ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק הוא ערוץ טלוויזיה מטעם האגודה, ומופק על ידי השותפות עם חברת וולט דיסני.
נכון לשנת 2022, ערוץ הטלוויזיה משודר ב־172 מדינות.
האגודה נוסדה על ידי שלושים ושלושה אמריקאים אמידים במועדון הקוסמוס בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית ב־13 בינואר בשנת 1888, והתאגדה באופן חוקי ב־27 בינואר באותה שנה.
בכל שנה, ביום שישי בשבוע שלפני יום הזיכרון הלאומי של ארצות הברית, מתקיים יום המייסדים של האגודה , בו האגודה מנציחה את זכרם של שלושים ושלושת מייסדיה.
ששת המייסדים שתכננו את מפגש ההקמה הראשון ב־13 בינואר 1888 היו גרדינר האברד, אדולפוס גרילי, ג'ון בארטלט, הנרי מיטשל, הנרי גנט, ואלמון תומפסון.
במפגש זה השתתפו חמישה עשר מייסדים בסך הכל (מתוך תשעת המייסדים הנוספים שהצטרפו היו ג'ון פאוול, רוג'רס בירני, קלרנס דטון, הנרי הנשאו, גרוב גילברט, קלינטון מריאם, ג'יימס וולינג, וג'ורג' קנאן).
בשנת 1937, כעבור 49 שנים מאירוע ההקמה, נשיא האגודה הזמין את המייסדים רוג'רס בירני, קלינטון מריאם, וסמואל גנט כדי להעיד מזיכרונם האישי על שמותיהם של שאר המייסדים שנכחו באירוע ההקמה השני שהתרחש ב־27 בינואר בשנת 1888. לאחר הצלבת המידע הוסקה הרשימה המלאה והסופית של שלושים ושלושת המייסדים הידועה כיום.
בניגוד לתפיסה הרווחת, לטענת האגודה, אלכסנדר גרהם בל למעשה לא היה אחד מאותם שלושים ושלושת המייסדים שנכחו באירוע ההקמה.
עם זאת, בל השפיע רבות על האגודה ועל הירחון שלה, והיה קרוב משפחה של שני מייסדים.
בל היה נשוי ל־מייבל האברד , בתו של גרדינר האברד, מייסד האגודה הראשי והנשיא הראשון שלה.
צ'ארלס בל , נוסף מהמייסדים, ואלכסנדר גרהם בל היו בני דודים.
בל עיצב את ירחון האגודה לקהל הרחב כפי שהוא מוכר כיום, ונבחר להיות נשיא האגודה השני בשנים 1898–1903. בנוסף, בל הכיר את פרנק בייקר עוד לפני שהאגודה הוקמה, כשניסו יחד להציל את חייו של הנשיא גרפילד לאחר שנורה בהתנקשות.
לפחות 13 מהמייסדים שירתו בצבא ארצות הברית או בצי ארצות הברית בדרגות שונות לצד עיסוקם המדעי.
כשליש מהמייסדים אף התנדבו לצבא האיחוד או שהיו במצב שירות סדיר במלחמת האזרחים האמריקאית.
הם השתתפו בלחימה מתוך אמונה בשחרור הדרום מעבדות.
לפחות שמונה מהמייסדים שירתו בזרוע היבשתית, צבא ארצות הברית.
ג'ון וסלי פאוול, שהתנגד בתוקף לעבדות, התנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, ונטל פיקוד על יחידת מתנדבי אילינוי.
הוא נפצע קשות מירי בקרב שילה ואיבד את ידו הימנית.
במהלך מלחמות האינדיאנים, פאוול חקר את תרבותם ולשונם של שבטי ילידי אמריקה במאמץ לגשר בין ארצות הברית והשבטים.
פרנק בייקר השהה את לימודיו כדי להתנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים, היכן ששירת עם יחידת חיל רגלים של מתנדבי ניו יורק במספר קרבות.
לאחר שסיים את לימודיו, קלרנס דטון התנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים, ושירת כקצין ביחידת חיל רגלים מקונטיקט.
בהמשך הועבר לחיל החימוש בצבא הסדיר, היכן ששירת בתפקידים ודרגות שונות כארבעים שנים.
רוג'רס בירני התחיל את שירותו בצבא ארצות הברית כקצין חיל רגלים במלחמות האינדיאנים במערב, ואחר כך כחוקר ארצות.
מאוחר יותר שירת בחיל החימוש במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, וסיים את שירותו בדרגת קרנל (אלוף-משנה) כשנתיים לפני שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה.
אדולפוס גרילי, זוכה מדליית הכבוד, התחיל את שירותו כמתנדב בצבא האיחוד במלחמת האזרחים וטיפס עד דרגת מייג'ור ג'נרל (אלוף) בצבא הסדיר.
גרילי הוביל את משלחת מפרץ ליידי פרנקלין בקוטב הצפוני מטעם .
ג'ורג' קנאן, עתיד להיות עיתונאי רב השפעה בזמנו, שירת בצבא האיחוד בתפקיד טלגרף.
אלמון תומפסון התנדב לצבא האיחוד בעיצומה של מלחמת האזרחים, ושירת כלוטננט ביחידת מתנדבי אילינוי.
גילברט תומפסון התנדב לצבא האיחוד, היכן שגויס לגדוד המהנדסים.
תפקידו היה כרוך לרוב בביצורים.
לפחות ארבעה מהמייסדים שרתו בזרוע הימית, צי ארצות הברית.
ג'ון בארטלט - במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית פיקד על הסלופ המלחמתי ברוקלין והשתתף ב, כיבוש ניו־אורלינס, ובמצור על ויקסבורג.
בנוסף, במלחמת ארצות הברית–ספרד, שירת כראש משרד המודיעין הימי, מפקח שירות האותות החופי, וראש צי העזר.
אדוארד היידן היה חוקר מטאורולוגיה ימית מטעם הצי לאורך כל הקריירה שלו.
בנוסף למשלחתו בקוטב הצפוני, ג'ורג' מלוויל שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים היכן שכבש את ספינת פלורידה מכוחות הקונפדרציה.
במהלך שירותו, הגיע לדרגת אדמירל משנה (דרגת אלוף בצה"ל) ופיקח על עיצובן של 120 ספינות של הצי האמריקאי.
לפני מלחמת האזרחים, ווינפילד שלי שירת בחופי יפן וסין, אך עם פרוץ המלחמה, הוא ראה שירות מלא בחופי הקונפדרציה.
בשנת 1884, שלי הוביל את החילוץ הימי השלישי בעקבות המשלחת האבודה של אדולפוס גרילי בקוטב הצפוני.
על שמו נקראה המשחתת האמריקאית שלי שפעלה בין השנים 1918–1945.
הרברט אוגדן שירת כמהנדס מטעם הסקר הגאודטי בתכנון ביצורים עבור צבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
בשונה משאר המייסדים שהשתייכו לזרוע הצבא או לזרוע הצי, אוגדן עבד בתכנון והנדסת הביצורים עבור שתי הזרועות.
שירות ציבורי הוא מאפיין מובהק באישיותם של מייסדי האגודה.
לפחות 27 מתוך 33 המייסדים שירתו במוסדות ציבוריים ללא כוונות רווח בנוסף לעיסוקם באגודה עצמה.
בין המייסדים נמנים בין היתר מפקחי בתי ספר ציבוריים, חוקרי ארצות, חוקרי תרבויות, מהנדסים אזרחיים, עיתונאי, מפקח גן החיות הלאומי , ומנחה שירות מזג האוויר הלאומי .
לפחות 14 מהמייסדים היו חוקרי ארצות בסקר הגאולוגי, 7 בסקר הגאודטי, ו־2 בסקר הביולוגי ; ולפחות 4 השתייכו למכון סמית'סוניאן.
בין המקרים הייחודים: קליבלנד אבי נחשב לאבי שירות מזג האוויר הלאומי של ארצות הברית.
פרנק בייקר נבחר להיות המפקח השני של גן החיות הלאומי.
לצד לשכת הטיוב, הסקר הגאולוגי, ושאר המשלחות ההידרוגרפיות שערך באמריקה התיכונה ובאסיה, ארתור דייוויס היה אחראי גם על תכנון עירוני במדינת קליפורניה בעיר אוקלנד.
ג'ורג' קנאן היה מהעיתונאים החשובים של סוכנות הידיעות AP בזמנו, מלאכתו הייתה בעיקר אודות האימפריה הרוסית.
כפי שמסתמן מהמשלחות הרבות בהם השתתפו המייסדים, רובם הכירו זה את זה במהלכן.
האגודה נוסדה בהשראת אותן משלחות ולפיכך היא נמצאת כיום בחוד החנית של חקר הארצות ושימור כדור הארץ.
בין השנים 1871–1879 המייסדים רוג'רס בירני, גרוב גילברט, הנרי הנשאו, ישראל ראסל, וגילברט תומפסון השתתפו בסקר ווילר של צבא ארצות הברית שנערך במערב הישן.
בשנת 1874 רוג'רס בירני הצטרף לסקר ווילר בניו מקסיקו היכן שגילה שרידי אנסאזי, ובשנת 1875 הוביל משלחת משלו בעמק המוות.
בשנת 1871 המייסדים הנרי גנט וקלינטון מריאם השתתפו בסקר היידן שנערך במדינת ויומינג.
בין השנים 1867–1879 ג'ון פאוול הוביל את הסקר הגאולוגי הנודע על שמו במערב הישן, מאוחר יותר סקר פאוול התאחד עם סקר ווילר וסקר היידן לתוך הסקר הגאולוגי של ארצות הברית שהוקם בשנת 1879. במשלחות סקר פאוול השתתפו לפחות ארבעה מייסדים נוספים: גרוב גילברט, קלרנס דטון, ארתור דייוויס, ואלמון תומפסון.
זמן מה לאחר פירוק סקר ווילר (1879), הנרי הנשאו נשלח למערב הישן על ידי ג'ון פאוול כדי לתעד ולסקור את אוכלוסיות ילידי אמריקה בגבול עם מקסיקו, הוא סיים את משלחתו בשנת 1894. בשנת 1884 דאל עבר לסקר הגאולוגי בהנהגת ג'ון פאוול.
בשנת 1865, ויליאם דאל הצטרף למשלחת הטלגרף הרוסי–אמריקאי באלסקה מטעם וסטרן יוניון.
בשנת 1871, דאל הצטרף לסקר הגאודטי והמשיך את סיוריו באלסקה באופן עצמאי.
בשנת 1872, מרקוס בייקר הצטרף לסיורי החופים של דאל באלסקה.
בשנת 1890, ישראל ראסל הוביל את המשלחת הראשונה על שם האגודה שנתיים לאחר שנוסדה, המשלחת נערכה באלסקה.
בשנת 1893, הרברט אוגדן הוביל משלחת בגבול אלסקה–קנדה.
בשנת 1899, גרוב גילברט, הנרי גנט, וויליאם דאל, וקלינטון מריאם השתתפו במשלחת הרימן באלסקה.
בשנות ה־90 של המאה ה־19, רוברט מולדרו נשלח על ידי הסקר הגאולוגי לסייר בנהר סוסיטנה שבאלסקה.
כשאדולפוס גרילי הוביל את משלחת מפרץ ליידי פרנקלין בקוטב הצפוני מטעם , שתי ספינות סיוע נכשלו לאתר את המשלחת.
עד שספינת הסיוע השלישית הגיעה רק שבעה מתוך העשרים וחמישה במשלחת שרדו.
בשנת 1879, ג'ורג' מלוויל צורף למשלחת בקוטב הצפוני על ידי צי ארצות הברית.
הספינה של המשלחת נתקעה בקרח באוקיינוס הארקטי והותירה אותו ואת חבריו במשלחת במצב הישרדות.
בעודם מקווים להגיע לחופי סיביר, המשלחת התפצלה לשלוש סירות הצלה כשמלוויל פיקד על אחת מהן.
סירתו של מלוויל הגיעה בהצלחה לנהר לנה שבסיביר.
מכל המשלחת רק סירתו של מלוויל שרדה.
מאוחר יותר, מלוויל ארגן משלחת בעקבות הספינה שנותרה בקרח הארקטי כדי להשיב את התיעודים והישגי המשלחת לארצות הברית.
בנוסף לדאל, גם ג'ורג' קנאן הצטרף למשלחת הטלגרף הרוסי–אמריקאי, אלא בצידו הרוסי של המיזם בחצי האי קמצ'טקה.
לאחר פירוק משלחת הטלגרף בשנת 1870, קנאן שב לרוסיה כדי לחקור את אזור קווקז.
קנאן המשיך לחקור את רוסיה כעיתונאי מטעם סוכנות הידיעות AP, בזמנו חשף והמחיש לציבור האמריקאי את אופיו הדכאני של המשטר הרוסי המלוכני בשפה תקיפה; כתוצאה מכך, קנאן גורש מהאימפריה הרוסית בשנת 1903. קנאן המשיך לדווח על רוסיה מהצד היפני במלחמת רוסיה–יפן.
בשנת 1865 הרברט אוגדן יצא למשלחת בניקרגואה, ובשנת 1870 בפנמה.
ג'ון בארטלט מיפה חופים במערב אפריקה, חקר את מצר היבשה טהואנטפק ו במקסיקו, והוביל את אניית הסקר הגאודטי בלייק בים הקריבי בין קובה וג'מייקה.
בשנת 1872 ג'ורג' גוד התנדב לנציבות הדגה מיד לאחר שהוקמה, היכן שצורף למשלחות מטעם הנציבות בחופיה האטלנטיים של אמריקה הצפונית כדי לאתר מינים ימיים חדשים.
גרוב גילברט השתתף בסקר הגאולוגי של ג'ון ניוברי שנערך במדינת אוהיו בשנים 1869–1870. בשנת 1909 ארתור דייוויס נשלח לתכנן את תעלת פנמה.
בנוסף, באותה שנה, דייוויס ערך סקרים הידרוגרפיים בפוארטו ריקו ובטורקמינסטן, ובשנת 1914 תיעד את השיטפונות בסין.
בין השנים 1894–1904 הנשאו עבד על סיווג מיני ציפורים באיי הוואי.
אוטו טיטמן השתתף במשלחות וסיורים רבים מטעם הסקר הגאודטי, בין המשלחות החשובות שלו ניתן למנות את המשלחת ליפן בשנת 1874 היכן שערך תצפיות על כוכב נגה, כמו כן, את תפקידו במשא ומתן בין ארצות הברית ובריטניה בקביעת הגבול המדויק בין קנדה וארצות הברית.
בשנת 1901 וויליאם פאוול יצא לעצב את ספרי הלימוד ותוכנית הלימודים בפיליפינים, זמן קצר לאחר שהאיים הועברו לשליטת ארצות הברית.
לפחות חמישה מהמייסדים לימדו באופן פעיל במוסדות אקדמיים, ביניהם: מרקוס בייקר לימד מתמטיקה באוניברסיטת מישיגן לפני שהצטרף לסיוריו של דאל באלסקה בשנת 1872. פרנק בייקר היה חבר סגל אקדמי בכיר בהוראת האנטומיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
גור היה חבר סגל אקדמי בכיר במתמטיקה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
וולינג היה מרצה בספרות אנגלית, היסטוריה, משפטים, ופילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, והיה נשיאן של אוניברסיטת גו'רג' וושינגטון ומכללת סיינט ג'ון במדינת מרילנד.
בנוסף, וולינג היה עמית במספר אגודות מדעיות ושירת כנשיאו השלישי של מועדון הקוסמוס, היכן שנוסדה האגודה.
טרם שיצא לחקור ארצות, ישראל ראסל לימד כמה שנים גאולוגיה באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1892 ראסל שב ללמד גאולוגיה באוניברסיטת מישיגן.
נשיאת נשים (בפינית: akankanto או eukonkanto; באסטונית: naisekandmine) הוא ענף ספורט שבו על המתמודדים לרוץ במסלול מכשולים כשהם נושאים על גופם נשים.
התחרויות הראשונות של ספורט זה נערכו בעיר סוֹנְקַיָארְוִוי (Sonkajärvi) שבפינלנד ב-1992. אף שהן נערכו כבדיחה, הבסיס לה מצוי בפולקלור מקומי, לפיו בשלהי המאה ה-19, שודד מקומי בחן כך את כוחם של המועמדים להצטרף לכוחותיו.
כיום נערכות תחרויות דומות גם באוסטרליה, בוויסקונסין, במישיגן ובמיין, אך אליפות העולם נערכת בסונקיארווי.
אף שאליפות העולם נערכת בפינלנד, כל הזוגות שזכו בין 1998 ל-2008 היו דווקא אסטונים.
ב-2009 היו טאיסטו מייטינן וקריסטינה האפנן לפינים הראשונים שזכו בתחרות מזה 12 שנים.
בשנת 2008 השתתפו לראשונה מתחרים ישראלים בתחרות, תומר ודנה בוהדנה, והם סיימו במקום ה-12.
אורכו של המסלול 253.5 מטרים.
בעבר הוא כלל מעבר דרך גדרות, סלעים ופלגי מים, אך כיום המסלול שטוח, ויש בו 3 מכשולים בלבד, אחד מהם מכשול מים בעומק של מטר אחד.
בכל פעם רצים שני זוגות זה מול זה.
הזוג המנצח הוא זה שסיים את המירוץ בזמן המהיר ביותר מבין כלל הזוגות, כאשר על כל נפילה של האישה בזמן המירוץ נוספות 15 שניות לזמן של הזוג.