tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסצנה מייצגת כנראה , סוג של משתה השמור בדרך כלל לאלות, בהתאם ל"טקס היווני" כפי שהיה נהוג ברומא.
משתה זה נערך כנראה בתוך הבניין, כשהנוכחות מיועדת לנותני החסות האריסטוקרטים של טקסי האלה; מזונם כלל את הבשר של הבהמה שהוקרבה.
לפחות משנת 139 לספירה, לנמל רומא באוסטיה, מקום הגעתה של האלה, היה מקדש מפותח למגנה מאטר ואטיס, שבו שירתו ארכיגאלוס מקומי וקולגיום של דנדרופורים (נושאי עצים פולחניים של "השבוע הקדוש").
ההכנות הקרקעיות לבניית בזיליקת פטרוס הקדוש על גבעת הוותיקן חשפו מקדש, המכונה פריגיאנום, ובו כ-24 כתובות מוקדשות למגנה מאטר ולאטיס.
רובן אבדו, אך הרוב ששרד הוקדש על ידי רומאים בעלי מעמד גבוה לאחר הקרבת טאורבוליום למגנה מאטר.
אף אחד מכותבי ההקדשות הללו לא היה כוהן מגנה מאטר או אטיס, וכמה מהם החזיקו בכהונה של פולחן אחד או יותר.
ליד סטיף (מאוריטניה), הדנדרופורים והמאמינים שיקמו את המקדש של קיבלי ואטיס לאחר שריפה הרת אסון בשנת 288 לספירה.
אביזרים חדשים מפוארים שמומנו על ידי הקבוצה הפרטית כללו את פסל הכסף של קיבלי ומרכבת התהלוכה שלה; האחרונה קיבל חופה חדשה עם גדילים בצורת אצטרובלים של אשוח.
קיבלי עוררה את זעמם של הנוצרים ברחבי האימפריה; כאשר תיאודור הקדוש מאמסיה קיבל זמן לחזור בו מאמונותיו, הוא ניצל אותו לשריפת מקדש קיבלי במקום זאת.
רומא אפיינה את הפריגים כמזרחים ברבריים, נשיים, נוטים להגזמות.
בעוד שכמה מקורות רומיים הסבירו את מותו של אטיס כעונש על מסירותו המוגזמת למגנה מאטר, אחרים ראו בכך עונש על חוסר מסירות, או חוסר נאמנות מוחלט.
רק דיווח אחד של אטיס וקיבלי (התיאור של פאוסניאס) משמיט כל סברה לקשר אישי או מיני ביניהם; אטיס הופך לאל באמצעות תמיכתו בפולחן של מטר, נהרג על ידי חזיר בר שנשלח על ידי זאוס, אשר מקנא בהצלחת הפולחן, ומתוגמל על מחויבותו בהפיכתו לאל.
התיאורים המורכבים, המפורטים והמחרידים ביותר של מגנה מאטר ואטיס נוצרו כפולמוס אנטי-פגאני בשלהי המאה ה-4 על ידי האפולוגטקן הנוצרי ארנוביוס, שהציג את הפולחן של שניהם כשילוב דוחה של מרחץ דמים, גילוי עריות ואורגיה מינית, שמקורה במיתוסים של אגדיסטיס.
זו נחשבה לגרסה הפריגית הקדומה, האלימה והאותנטית ביותר של המיתוס והפולחן, קרובה ביותר לגרסה אורתודוקסית אחרת שאושרה, אבל אבדה, שנשמרה על ידי הכוהנים-מלכים בפסינוס ויובאה לרומא.
ארנוביוס טען לכמה מקורות מלומדים כמקור לאמינותו; אבל הגרסאות הוותיקות ביותר הן גם המקוטעות ביותר, ובמהלך תקופה של כמה מאות שנים, הן נוטות להתפצל לכל גרסה שמתאימה לקהל חדש, או פוטנציאלית, למגויסים חדשים.
גרסאות יווניות של המיתוס מזכירות את אלה הנוגעות לאדוניס בן התמותה ואהובותיו האלוהיות, - אפרודיטה, שהייתה לה טענה כלשהי לפולחן כ"אם של כולם", או יריבתה לאהבתו של אדוניס, פרספונה - המראה את הצער והכעס של אלה עוצמתית, אבלה על האובדן חסר הישע של אהובה בן התמותה.
בד בבד עם זה, פחות או יותר, דיוניסיוס מהליקרנסוס בחן את הרעיון ש"ההתנוונות הפריגית" של הגאלי, המתגלמת באטיס, תוסר מהמגלאסיה כדי לחשוף את טקסי הפסטיבל המכובדים, "הרומאים האמיתיים" של המגנה מאטר.
מעט מאוחר יותר, ורגיליוס מבטא את אותו מתח ואמביוולנטיות עמוקים בנוגע לאבות הקדמונים הפריגים והטרויאנים לכאורה של רומא, כאשר הוא מתאר את גיבורו איניאס כגאלוס מבושם ונשי, חצי אדם, אשר, עם זאת, "יפטור את עצמו מהנשיות של המזרחי.
כדי להגשים את ייעודו כאב הקדמון של רומא".
הדבר יגרום לו ולחסידיו להשיל את שפתם ותרבותם הפריגית, כדי ללכת בעקבות הדוגמה הגברית של הלטינים.
בתיאורו של לוקרטיוס את האלה והחניכים שלה ברומא, הכוהנים שלה נותנים שיעור ממשי בהרס העצמי שנגרם כאשר התשוקה והמסירות חורגים מהגבולות הרציונליים; אזהרה, ולא הצעה.
עבור לוקרטיוס, מגנה מאטר הרומאית "סימלה את הסדר העולמי": פסלה המוצג גבוה בתהלוכה מסמל את כדור הארץ, ש"תלוי באוויר".
היא האמא של כולם, בסופו של דבר אם המין האנושי, והאריות המושכים את המרכבה שלה מפגינים את חובת הציות של צאצא אכזרי להורה.
היא עצמה לא נבראה, ולכן נפרדת במהותה מברואיה ובלתי תלויה בהם.
מאניליוס מציב את קיבלי ויופיטר כשליטים שותפים של מזל אריה, בניגוד אסטרולוגי ליונו, השולטת במזל דלי.
החוקרים המודרניים מעירים שכאשר מזל אריה של קיבלי עולה מעל האופק, מתחיל מזל שור; האריה שולט אפוא בשור.
כמה מהדגמים היווניים האפשריים לפסטיבל מגלאסיה של קיבלי כוללים ייצוגים של אריות תוקפים ושולטים על שוורים.
תאריך הפסטיבל עלה בקנה אחד, פחות או יותר, לאירועים בלוח השנה החקלאי הרומי (בסביבות 12 באפריל) כאשר המליצו לחקלאים לחפור את הכרמים שלהם, לשדד את האדמה, לזרוע דוחן, "ובאופן מוזר, בהתחשב באופי של הכוהנים של האם - לסרס בקר וחיות אחרות".
קיבעון מחשבתי הוא מונח בפסיכולוגיה המתאר עיסוק מנטלי דומיננטי המאופיין בעמידות גבוהה בפני כל ניסיון לשנותו או להחליפו, מעין "דיבוק" או קיבעון.
מבחינה היסטורית, המושג קשור קשר בל יינתק להתפתחות הפסיכיאטריה הצרפתית במאה ה-19 ולמושג המונומניה, מצב שבו אדם מפגין שיגעון חלקי המוגבל לנושא אחד בלבד, בעוד ששאר תפקודי שכלו נראים תקינים לחלוטין.
המושג עבר גלגולים רבים: החל מהיותו מונח רפואי טכני, דרך הפיכתו למטאפורה תרבותית בספרות ובמוזיקה, ועד לביקורת פילוסופית ופסיכואנליטית במאה ה-20.
המונח "Idée fixe" נטבע ככל הנראה על ידי הפרנולוגים פרנץ יוזף גאל ויוהאן גספר שפורצהיים בסביבות שנת 1812, בהקשר לתצפיות הקליניות של הפסיכיאטר הצרפתי ז'אן-אטיין דומיניק אסקירול.
בשיח הרפואי של אותה תקופה, הוא שימש לתיאור "ניכור חלקי" (Aliénation partielle), שבו הדליריום מוגבל לאובייקט או לנושא ספציפי אחד.
באנגלית, המונח מקביל לעיתים למושג ה"אשליה" (Delusion), המוגדר כדעה או אמונה מוטעית וקבועה ביחס לדברים אובייקטיביים.
עם זאת, הקיבעון המחשבתי נבדל מטעות שיפוט פשוטה בכך שהוא מהווה "תפיסה חולה" המשתלטת על התודעה, מנהלת את ההתנהגות ועמידה בפני הגיון או ראיות סותרות.
הרקע ההיסטורי: המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19
עד סוף המאה ה-18, המושג "טירוף" נתפס לרוב במונחים מוחלטים; אדם היה או שפוי לחלוטין או משוגע לחלוטין.
השינוי החל עם פריצתה של הפסיכיאטריה המודרנית בצרפת.
הפסיכיאטר פיליפ פינל (Philippe Pinel) היה הראשון שהניח את התשתית התאורטית לטיפול ברעיונות קבועים.
פינל ביקר את קודמיו על כך שהגדירו טירוף במונחים אינטלקטואליים בלבד, מבלי להתחשב בתפקידן של ה"תשוקות" (Passions) או הרגשות.
פינל הציג את ה"טיפול המוסרי" (Traitement moral), שבו הטיפול בטירוף נעשה באמצעות שימוש בכלים המפעילים את האינטלקט והרגש של החולה, בניגוד לשיטות המסורתיות של הקזת דם או שלשול.
טקטיקה מרכזית בטיפול ב-Idée fixe הייתה "קרב הרעיונות":
הסחת דעת (Distraction): הסטת תשומת הלב של החולה מהרעיון האובססיבי באמצעות עבודה, מוזיקה או שיחה.
זעזוע תיאטרלי (Theatrical Jolt): חשיפת החולה לחוויה מפתיעה או מטלטלת במטרה "לזעזע את הדמיון" (Ébranler l'imagination) ולהפריך את הרעיון הקבוע.
פינל האמין שניתן לרפא קיבעון מחשבתי משום שהטירוף נובע לעיתים קרובות משיבוש בקישור רעיונות (Association of ideas) ולא בהכרח מנזק אורגני במוח.
תלמידו של פינל, ז'אן-אטיין דומיניק אסקירול, שכלל את המושג "Idée fixe" והפך אותו לקטגוריה אבחנתית רשמית: .
הגדרת המחלה כליקוי בתשומת הלב
אסקירול הגדיר מונומניה כמצב ביניים בין מאניה (דליריום כללי) לליפמניה (דיכאון).
לטענתו, המונומניה היא למעשה "נגע של תשומת הלב" (Lésion de l'attention):
במאניה: תשומת הלב כה חולפת ומהירה שהחולה אינו יכול להתמקד בדבר.
במונומניה: תשומת הלב כה אנרגטית וממוקדת באובייקט אחד, עד שלא ניתן לנתק את החולה ממנו.
אסקירול תמך בהגדרה זו באמצעות תיאורי מקרה של אנשים שנתקעו ברעיונות גרנדיוזיים, כגון אמונה שהם יורשי העצר של צרפת או שליטי העולם.
בראשית המאה ה-19, הקיבעון המחשבתי הפך לקיצור תרבותי ל"רוח התקופה".
אסקירול הציע להקים "לשכה למנטליות" שתאסוף סטטיסטיקה על מונומניה כמדד ל"סטטיסטיקה המוסרית של האוכלוסייה".
הוא האמין כי הנזילות החברתית שלאחר המהפכה הצרפתית עוררה "שאיפות יתר", שהתבטאו לעיתים קרובות בדליריום מונומני של גדלות.
המאבק על הגדרת ה-Zwangsvorstellung הגרמני
במקביל להתפתחויות בצרפת, הפסיכיאטריה הגרמנית פיתחה מושגים דומים אך עם דגשים שונים.
המונח המרכזי היה "Zwangsvorstellung" (מילולית: דימוי-כפוי), שנטבע על ידי קראפט-אבינג בשנת 1867.
בניגוד לאסקירול שראה בקיבעון הפרעה רגשית או רצונית, הפסיכיאטר ווסטפאל (Westphal) טען כי מדובר בהפרעה של הפונקציה האינטלקטואלית.
הוא הדגיש כי הרעיון הכפוי מופיע בתודעה למרות התנגדותו של האדם, כשהוא מלווה בהכרה של החולה בכך שהרעיון הוא אבסורדי.
הבחנה זו הובילה בסופו של דבר להפרדה בין רעיונות מקובעים לבין מחשבות שווא.
פירוק המושג וביקורתו של פול ואלרי
במאה ה-20, המושג Idée fixe זכה לניתוח פילוסופי מעמיק מצד הסופר והוגה הדעות פול ואלרי (Paul Valéry) בדיאלוגו המפורסם משנת 1932.
ואלרי טען כי רעיון, מעצם טבעו, אינו יכול להיות "קבוע".
הוא טען כי הקיום המנטלי הוא בלתי יציב באופן מערכתי, וכי אנו חושבים רק במונחים של שינויים.
אם רעיון היה נשאר קבוע לחלוטין, הוא היה מפסיק להיות "רעיון" והופך לתחושה פיזית או לכאב.
במקום Idée fixe, ואלרי הציע את המונח רעיון אומניוולנטי:
רעיון שרוכש "תדירות חריגה" בתודעה.
הוא הופך ל"כוכב התורן" של התודעה ודוחק את כל המחשבות האחרות.
הוא מצליח לקשור את עצמו לכל גירוי חיצוני או אירוע פנימי.
ואלרי השווה מצב זה ל"רובינזון קרוזו אינטלקטואלי", שבו המוח נאלץ לשרוד בתוך "שממה" שיצר בעצמו, תוך ניסיון למצוא שפה מדויקת ל"ערפילית" של מחשבות מבולבלות.
ואלרי הציג מושג נוסף, האימפלקס, המתאר את הקיבולת המנטלית של האדם להרגיש, להגיב וליצור.
הקיבעון המחשבתי, לפי ואלרי, הוא למעשה תקלה ב"אימפלקס האינטלקטואלי", שבו המוח מאבד את יכולתו ליצור קשרים חדשים וננעל על דפוס אחד חוזר.
במחצית השנייה של המאה ה-19, הקטגוריה האבחנתית של מונומניה ו"קביעות" הרעיונות ספגו ביקורת קשה.
ז'אן-פייר פאלרה ותלמידיו פרסמו מאמרים המכריזים על "אי-קיומה של המונומניה".
"קביעות" מוחלטת היא אשליה; לחולים יש לרוב מחשבות שווא מרובות ומשתנות.
ה"מוח השפוי" המקיף את הרעיון הקבוע הוא לרוב משובש באופן סמוי בלוגיקה ובסינתזה שלו.
הקלינאים המציאו את המונומניה כדי לחקות "סופרים", ובנו דמות קוהרנטית הנשלטת על ידי תכונה אחת, בעוד הטבע מציג כאוס.
כתוצאה מכך, האבחנה נעלמה בהדרגה והוחלפה בתיאורים מפורטים של אובססיות, קומפולסיות ודלוזיות (מחשבות שווא).
בפסיכיאטריה המודרנית, הקיבעון המחשבתי ההיסטורי פוצל למספר מבנים קליניים נפרדים:
הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD): מאופיינת במחשבות פולשניות וחוזרות (אובססיות) ובהתנהגויות חוזרות (קומפולסיות) המבוצעות להפחתת חרדה.
מחשבות שווא (Delusions): נחקרות כ"פעולות דיבור ריקות" הנושאות מידע מועט על המציאות אך מצביעות על אירועים נוירוביולוגיים.
אנהדוניה (Anhedonia): חוסר יכולת לחוות הנאה, הנחשבת לעיתים כסימפטום של סכיזופרניה או דיכאון, המקבע את התודעה במצב של חוסר חיות.
מחקרים עכשוויים המשתמשים בגירוי מוחי עמוק מצביעים על כך שדפוסים מנטליים עקשניים אלו עשויים לנבוע מתפקוד לקוי בנתיבים העצביים המקשרים בין הגרעינים הבזאליים לאונה הפרונטלית.
קידה היא תנועת גוף של כפיפה מן המותן המציינת מחווה של הכנעה וכבוד כלפי הזולת.
הקידה נפוצה מאוד בתרבויות מזרח אסיאתיות, אך קיימת גם כמחוות כבוד לבני האצולה באירופה ובמקומות אחרים.
לעיתים קידה מסתכמת בהורדת הראש ולא בהנעת כל פלג הגוף העליון.
הקידה נפוצה בתרבות היפנית, הקוריאנית ובתרבות הסינית, שם קדים איש לרעהו בהזדמנויות שונות, כמו בפגישה ראשונה, הבעת תודה ופרידה לשלום.
בלשון המקרא והתלמוד, משמש הביטוי קידה להשתחווּת עד שהפנים נוגעות בקרקע.
בסיום הצגות תיאטרון ואופרה נהוג שצוות השחקנים יוצא לקדמת הבמה וקד קידה לקהל, המלווה את הקידה במחיאת כפיים.
בהופעות הכוללות תזמורת משתחווה גם המנצח ולעיתים גם נגנים ראשיים.
לעיתים מוזמנים חברים נוספים בהפקה לקידה, כגון המחזאי או הבמאי.
קידה שעירה (שם מדעי: Calicotome villosa) היא מין של שיח קוצני ענף וסבוך ממשפחת הפרפרניים.
זהו אחד הצמחים הנפוצים ביותר בחבל הצומח הים תיכוני.
השיח מתרבה במיוחד באזורים שבהם ניזוק החורש הטבעי, לכן הוא נחשב כמרכיב הראשי של הגריגה הים-תיכונית.
במיוחד בולטת התחדשותו באזורים שנפגעו משריפות, משום שזרעיו נובטים ביתר קלות לאחר שרפה, בעוד שזרעיהם של רבים מהעשבים החד-שנתיים ושל צמחים אחרים ניזוקים באופן חמור.
גובהו של השיח מגיע ל-100–180 ס"מ וענפיו מסתיימים בחודים דוקרניים.
גבעולים צעירים, בני שנים אחדות, מטמיעים ומקנים לכל הצמח גוון ירוק.
העלים תלתניים, כלומר בעלי שלושה עלעלים היוצאים מנקודה אחת; מלבלבים באביב ונושרים עד מהרה בסופו או בתחילת הקיץ.
במשך הקיץ מקבלים הענפים הצעירים הירוקים את תפקיד ההטמעה.
ענפים אלו נקראים ענפים רותמיים, והם אופייניים לאקלים הים-תיכוני והמדברי.
מנגנון ההגנה מפני טורפים של צמח זה הוא ענפיו הקוצניים שמקשים על אכילתו.
הקידה השעירה פורחת באביב, בפרחים פרפרניים צהובים, המואבקים בעיקר על ידי דבורים.
הפרי הוא תרמיל, והפצת הזרעים היא עצמית.
הם מכילים צוף מתקתק, המשמש ב להכנת ריבות.
יש המפרשים את המילה "אזרח", המופיעה בפסוק , כשמה המקראי של הקידה השעירה.
היישוב קידה בבנימין נקרא על שם הקידה השעירה.
קיד וידאו היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית בת 26 פרקים, ששודרה במקור בטלוויזיה החל מ-15 בספטמבר 1984 עד 7 בדצמבר 1985.
הסדרה מתארת את קורותיה של להקת פופ-רוק בנוסח שנות השמונים מקליפורניה.
הלהקה נוסדה במיוחד בשביל הסדרה, וביצעה את השירים שבסדרה.
בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ הראשון ב-1987, ולאחר מכן שודרה בערוץ הילדים ובערוץ ג'טיקס.
ביום אחד, חברי הלהקה עורכים חזרה במחסן, ובראי הנמצא שם, מופיעה דמות מצוירת בשם אדון מדון החוטף אותם לעולם הרוקנ'רול (הידוע בכינויו "הצד האחר" - Flipside), בו גם הם הופכים לדמויות מצוירות.
אדון מדון מעוניין שחברי הלהקה יהיו העבדים המוזיקליים שלו לנצח.
כאשר הלהקה מגיעה ל"צד האחר", הם ניצלים בזכות פיה בשם ניצנץ אשר משמשת להם גם כמורת דרך.
ניצנץ מקבלת כוחות על זמניים (כוח וזריזות) בכל פעם שהיא מתעטשת.
במהלך הסדרה, הלהקה מנסה למצוא את הדרך חזרה אל ה"עולם האמיתי", תוך כדי הימנעות מהיתקלויות עם אדון מדון שמעופף בשמים בג'וקבוקס ענק ושלושת עוזריו החתולים הנאמנים - ה"חיקולים": ראשתול, שמנתול וחדחתול.
טנדר הסובארו הצהוב של הלהקה נשאב גם הוא ל"צד האחר", שם הוא הופך לרכב גדול ועתידני בשם הקידכונית (המזכיר את הצוללת הצהובה של הביטלס), איתו הם מסיירים ברחבי ה"צד האחר".
קיד (בריאן סקוט) - הסולן והגיטריסט של הלהקה.
דובב בעברית על ידי יוני חן.
וויז (רובי ריסט) - הבאסיסט החנון.
דובב בעברית על ידי קובי מידן.
אש (סטיב אלתרמן) - הקלידן המגושם.
דובב בעברית על ידי דן תורן.
קרלה (גבּריאל בנט) - המתופפת הלטינית.
דובבה בעברית על ידי אורנה לביא פלינט.
בעונה הראשונה, כל פרק מסתיים בוידאו קליפ של הלהקה בסגנון פופ אייטיז קלאסי, מלבד הפרק הראשון בסדרה, בו הופיע ליונל ריצ'י בקליפ "All Night Long".
מלבד זאת, לא הופיעו בסדרה עוד אמנים מפורסמים מסיבות של תשלומי תמלוגים.
חלק גדול מהשירים בסדרה הופקו ונכתבו על ידי חיים סבן ושוקי לוי.
בכתיבת השיר "Easy Love" היה שותף גם נועם קניאל, שהיה ילד פלא ישראלי.
שיר מוכר נוסף של הלהקה הוא "Run".
בעקבות הצלחת הסדרה בארץ, יצא ליין של מוצרים של חברת "עלית" ו"שטראוס" וגם תקליט ב-1986 שהכיל תרגומים עבריים של השירים בוצע על ידי אומנים ישראליים.
ב-1986 אף הגיעה הלהקה לישראל לסיבוב הופעות.
קידה הוא יישוב קהילתי דתי במעמד של התנחלות בבנימין, שנמנה עם יישובי גוש שילה ושייך למועצה אזורית מטה בנימין.
המאחז שוכן על רכס קידה, צפונית־מזרחית לעמיחי על דרך גדעון, בגובה 804 מטר מעל פני הים.
היישוב אושר על ידי ישראל ב-2025.
היישוב נקרא על שם הצמח קידה שעירה הנפוץ באזור.
היישוב מוגדר כיישוב קהילתי דתי.
סביב היישוב מעבדים חלק מתושביו כרמים לגידול ענבי יין ומטעי זיתים.
תושבי קידה עוסקים בעיקר במקצועות חופשיים, כמו גם, כאמור, בחקלאות.
ביישוב קיים סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
ב-1984 ועדת השרים להתיישבות החליטה על הקמת יישוב בשם קציף, כשם מחנה קציף (מחנה צבאי סמוך של חיל המודיעין), בשטח שצופה על כביש אלון ממזרח לשילה.
המיקום נבחר כדי ליצור רצף טריטוריאלי בין הרי בנימין לבקעת הירדן.
החלטה זו לא יצאה לפועל.
ב-1991 נעשה ניסיון להקים יישוב במקום בידי גוש אמונים.
ב-2001 פינה צה"ל את מחנה קציף.
בקיץ 2002 הוקם במחנה הנטוש מאחז בשם "קידה צפון", אך הוא פונה על ידי המנהל האזרחי לאחר מספר שבועות.
בערב יום העצמאות בשנת 2003 נרצח גדעון ליכטרמן בדרך משבות רחל לכיוון בקעת הירדן, ובתגובה, יזמו מועצת מטה בנימין ואמנה, ב-11 ביוני באותה שנה את עליית היישוב על הקרקע כקילומטר דרומית למחנה קציף.
תוך זמן קצר נעשה ניסיון לפנות את המקום, ותנועת אמנה עתרה לבג"ץ שהוציא צו ביניים הדוחה את הפינוי.
היישוב נבנה בחלקו על קרקעות שהוכרזו כאדמות מדינה ובחלקו על אדמה פרטית של פלסטינים תושבי הסביבה.
ב"מפת הדרכים", תוכנית ההסדר המדיני שנרקמה ב-2003, בתקופת הנשיא האמריקני ג'ורג' בוש, הייתה התחייבות של ראש הממשלה, אריאל שרון, לפנות 26 מאחזים, בהם קידה.
ראש הממשלה בנימין נתניהו חזר על התחייבות זו במאי 2009 במסגרת דיונים עם הממשל האמריקאי על חידוש תהליך השלום.
בתגובה הודיעו קצינים, תושבי היישוב, על הפסקת שירותם בצה"ל במקרה של עקירת היישוב.
בספטמבר 2015, בתשובה לעתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי ארגון "יש דין", בשם פלסטינים בעלי קרקעות באזור, הודיעה מדינת ישראל שהיא מתכוונת להכשיר את כל גוש המאחזים המשתרע ממזרח לשילה, כולל קידה.
בינתיים, מימנה מועצה אזורית מטה בנימין את המשך פיתוח היישוב מתקציב המדינה.
בשנת 2018 מנה היישוב 60 משפחות.
ב-11 בדצמבר 2025 החליט הקבינט המדיני-ביטחוני לאשר רשמית את הפיכת המאחז ליישוב עצמאי.
קידוד לגסי הוא כינוי לכל קידוד תווים אשר אין בו ייצוג לכל התווים ביוניקוד.
לרוב, קידודי לגסי מתרכזים בייצוג אותיות של שפה אחת או שתיים בלבד.
קידודי לגסי היו בשימוש נרחב בעבר, וכיום משמשים בעיקר מטעמי תאימות.
קידודי לגסי רבים נוצרו לפני המצאת היוניקוד, אחרים הם חידושים של קידודים ישנים יותר שמטרתם הוספת תווים חדשים שחשיבותם רבה, כמו למשל סימן היורו (€), או סיפוק מדינות שחשו ששפתן מוזנחת בקידודים הקיימים.
הקידוד המוכר ביותר מסוג זה הוא כנראה קידוד ה-ISO-8859-15.
קיימים מספר קידודי לגסי, העיקריים בהם מצויים בקבוצות הבאות:
משפחת הקידודים ISO 8859 המשתמשת בבית יחיד לייצוג תו.
סדרת OEM של דפי קוד של חלונות / יבמ / DOS המשתמשים בבית בודד לייצוג תו (437, 850 ואחרים).
דפי הקוד "ANSI" של חלונות, המשתמשים בבית יחיד לייצוג תו (125x).
דפי הקוד של חלונות המשתמשים במספר בתים לייצוג תו, בהם משתמשת חלונות הן כדפי קוד ל-ANSI ול-OEM עבור סינית, יפנית וקוריאנית (בקיצור באנגלית: CJK - Chinese, Japanese, and Korean).
קידודים שונים אחרים לסינית, יפנית וקוריאנית המשתמשים במספר בתים לייצוג תו, לדוגמה ISO-2022 ו-EUC.
קִידּוּד תווים הוא התאמה בין קבוצת תווים לקבוצה אחרת, למשל מספרים או אותות חשמליים, שנועדה לרוב לאפשר אחסונו של טקסט על גבי מחשב או לאפשר שליחתו של טקסט דרך אמצעי תקשורת שונים.
דוגמה פשוטה לקידוד תווים היא קוד ASCII, המקודד אותיות, ספרות וסימנים אחרים למספרים בינאריים באורך 7 סיביות.
דוגמה נוספת היא קוד מורס, המקודד אותיות לטיניות לרצף קווים ונקודות, או לחלופין ללחיצות קצרות וארוכות על כפתור הטלגרף לשם שליחתם דרכו למכשיר טלגרף אחר
משחר ההיסטוריה מנצלת החברה האנושית צורות גרפיות לשם העברת מסרים, החל מכתב החרטומים העתיק וכלה באלפבית המודרני.
הצורך בקידוד תווים עולה כאשר ברצוננו להשתמש באותן צורות גרפיות, אותן אנו מכירים ומזהים, אך מסיבות אלו ואחרות הדבר נבצר מאיתנו.
משמעותו של קידוד התווים הוא המרתן של הצורות למשהו אחר, בו אנו כן יכולים להשתמש, והעברת המסר בצורה עקיפה זו.
אין מדובר בתרגום, אלא בהעברה מלאה של הצורה הגרפית למשהו אחר התואם לה בדיוק.
בקידוד נתונים ניתן לומר שמקבל המסר יכול "לראות בעיני רוחו" את אותן צורות גרפיות שקודדנו משום שבסה"כ אנחנו נותנים לו הצגה אחרת שלהן.
דוגמה לקידוד תווים לא-מודרני, שהומצא בשנת 1821, היא כתב ברייל.
למרות שברשותנו אותיות, סימן גרפי מוכר ונח המשמש אותנו להעברת מסרים, נבצר מאנשים עיוורים להשתמש בו משום שהם אינם יכולים לראות את הסימן.
כתב ברייל יוצר התאמה בין האותיות לקבוצות של שש נקודות שחלקן בולטות וחלקן לא.
אדם עיוור מסוגל להשתמש בצורה המקודדת על ידי מישוש ואבחנה בין נקודה בולטת לנקודה לא בולטת וכך הוא מסוגל להבין את המסר שברצוננו להעביר.
קידוד תווים לא-מודרני נוסף הוא קוד מורס שהומצא בשנת 1835. גם כאן מדובר בקידודו של אלפבית אך הפעם הסיבה היא אינה מגבלה אנושית אלא מגבלה טכנולוגית.
מכשיר הטלגרף אינו מסוג להעביר אותיות וספרות אך הוא כן מסוגל להעביר אותות חשמליים, קוד מורס מתאים לכל תו רצף של אותות חשמליים וכך ניתן להעביר את התווים דרך מכשיר הטלגרף.
העידן המודרני הציג את המחשב.
בצורה גסה ביותר ניתן לומר שהמחשב הוא מכונה המסוגלת לאחסן אך ורק מספרים וליתר דיוק מספרים בינאריים.
זאת היא עושה על ידי אותות חשמליים המייצגים את הערכים הבינאריים 0 ו-1. לעומת זאת, נדרש מהמחשב לייצג סימנים שונים ומורכבים: אלפבית בשפות שונות, סימני ניקוד, סימנים מתמטיים שונים ותווים נוספים שהצורך לייצגם עלה עם השנים.
עלה הצורך לייצג את כל אותם תווים באמצעות מספרים בלבד וכך הפך נושא קידוד התווים לנושא מרכזי במדעי המחשב.
בתחילת הדרך, המונח "קידוד תווים", בהתייחס למדעי המחשב, טמן בחובו הן את אוסף התווים בהם תומך הקידוד והן את הדרך בה תווים אלה יקודדו וכיצד יישמר הקידוד במערכות המחשב.
הגדרה זו לא סיפקה את צרכיה המשתנים של האנושות שדרשה ייצוג יעיל, אמין וחסכוני של תווים רבים.
תקני הקידוד יוניקוד ו-ISO 10646, שהתאחדו יחדיו לקידוד תווים אחיד, הציגו לראשונה את הדגם החדש של קידוד תווים.
דגם זה מחדש בכך שהוא מחלק את הקידוד למספר חלקים.
במקום לציין מיד את התווים ודרך קידודם במחשב, אנו מפרידים בין ההגדרה של מהם התווים הקיימים בקידוד, מהו המספר התואם לכל תו, כיצד מספרים אלו מקודדים לרצפי "יחידות קוד" (מספרים "קטנים" באורך קבוע) ולבסוף כיצד רצפים אלו מקודדים לרצפי אוקטטות (בתים).
הרעיון מאחורי הפרדה זו הוא ליצור קבוצת תווים אחידה ומשותפת לכל העולם, אותה ניתן לקודד בדרכים שונות.
מטרה זו מושגת בכך שהגדרת התווים היא חלק נפרד מההגדרה כיצד לקודד אותם.
הגדרת התווים רשומה בצורה רשמית וכל צורת קידוד יכולה להסתמך על הגדרה זו, בניגוד לקידודים ישנים בהם הגדרת התווים הייתה מוטמעת בדרך הקידוד.
אם כן, קידוד תווים הוא כעת שילוב של מספר הגדרות חדשות.
יש לציין שקיימים חילוקי דעות בנוגע למושגים המשמשים להגדרתו של כל חלק וכן גם תרגומים שונים של מונחים אלה לשפה העברית.
רפרטואר תווים הוא קבוצת כל התווים בהם תומך הקידוד.
אלו הם כל התווים שקידוד זה יכול לקודד.
הרפרטואר יכול להיות סגור, כלומר, שלא ניתן להוסיף לו תווים חדשים מבלי ליצור תקן חדש (כך ב־ASCII ובמרבית תקני ISO 8859), או שהוא יכול להיות פתוח, כלומר, מאפשר הוספת תווים חדשים (כך ביוניקוד).
כפי שצוין קודם לכן, קידוד תווים הוא התאמה בין תו למשהו אחר.
בניית רפרטואר התווים מהווה את השלב הראשוני ביצירת אותה התאמה, זהו השלב בו אנו עונים על השאלה המהותית "מהו תו?".
נניח ונרצה לקודד את המילה "שָׁם" המתחילה באות שי"ן ימין עם קמץ מתחתיה, האם האות שי"ן היא תו נפרד או שמא הנקודה בצדה הימני היא חלק מאותו תו?
האם הקמץ מהווה חלק מהתו או שאולי הוא תו נפרד?
קידוד מילה נעשה על ידי קידוד של כל תו במילה, כדי לעשות זאת עלינו לפרק את המילה לאוסף של תווים הכתובים בזה אחר זה, בצורה ליניארית, אז נוכל לקודדם האחד אחרי השני.
דרושה החלטה בנוגע לדרך לפרק את השפה לתווים, יחידות קטנות שנוכל לרשום ברצף והן ייצגו כל טקסט אפשרי בשפה, החלטה זו מתבטאת בבניית רפרטואר התווים בו אנו רושמים את כל אותן יחידות קטנות.
נבחן את האלפבית העברי כמקרה מייצג, ניתן לחלקו לאותיות, ספרות, סימני פיסוק ומספר תווים מיוחדים כמו תו הרווח.
כל טקסט בשפה העברית ניתן לרישום באמצעות רצפים המורכבים מהיחידות הנ"ל.
כתיבתו של טקסט מנוקד מוסיפה נדבך נוסף של קושי, שכן יש צורך להחליט באיזו צורה ייוצגו אותיות מנוקדות.
ניתן ליצור תווים ייחודיים המייצגים אות עם סימן ניקוד, דבר המכונה בעגה המקצועית "תו מורכב מראש" (precomposed character), או לחלופין, ניתן לייצג את סימני הניקוד עצמם בתור תווים נפרדים.
השימוש בתווים מורכבים מראש קל יותר ומאפשר דרכים פשוטות להתמודד עם הטקסט, כל אות מנוקדת תהווה תו בפני עצמה ופשוט נקודד אותה בהתאם.
לא נדרשים חוקים מיוחדים הקובעים כיצד לשלב בין תו המייצג אות לתו המייצג סימן ניקוד ואין צורך לדאוג למקרה של מספר סימני ניקוד על אותה אות, פשוט ניצור תו נוסף.
שיטה זו, מאידך, תצרוך מאיתנו לחשוב על כל האפשרויות של אות וניקודיה ולהוסיף תו מיוחד לכל אפשרות, מעשה בזבזני במקום שעלול להוביל גם לאפשרות שנשכח או לא נחשוב על צירוף מסוים ואחר-כך לא ניתן יהיה לייצגו באמצעות קידוד זה.
לחלופין, ייצוג כל סימן ניקוד כתו נפרד יצרוך אמנם יצירת חוקים מהסוג שהוזכרו לעיל, אך יאפשר הצגתו של כל שילוב שהוא בין אות לסימן או מספר סימני ניקוד וזאת תוך שימוש במספר תווים מינימלי - מספר האותיות ומספר סימני הניקוד.
קידוד היוניקוד, למשל, תומך בשתי הדרכים.
בעיה דומה, עם פתרונות דומים, מופיעה גם בניסיון לייצג את האלפבית הלטיני, היווני והקירילי, בו קיימים סימנים דיאקרטיים המופיעים על חלק מן האותיות.
בעיות נוספות העלולות לצוץ בעת ניסיון חלוקתה של השפה הם עניין הדו-כיווניות, כפי שקיים בעברית ובשפות נוספות בהן הכתיבה מבוצעת מימין לשמאל, בניגוד למרבית השפות, וכן הבעיה של הצורך בהצגתם של תווים מסוימים בצורה מחוברת כאשר סגנון החיבור תלוי בתווים עצמם, בעיה המופיעה בשפה הערבית, למשל.
מערכת תווים מקודדת מגדירה כיצד לייצג רפרטואר תווים באמצעות שלמים לא-שליליים המכונים "נקודות קוד".
אנו מתאימים לכל תו מספר שייצג אותו מעתה והלאה.
לדוגמה, ביוניקוד מותאמת האות העברית אל"ף למספר 1488. כאן אנו מבצעים את ההתאמה עליה דיברנו כאשר הגדרנו מהו קידוד תווים.
במדעי המחשב קיימת הנחה סמויה שההתאמה בקידודי התווים השונים היא תמיד בין תווים למספרים שלמים לא-שליליים.
מספר יכול לייצג תו אחד בלבד, אסור שיקרה מצב בו מספר אחד מייצג תווים רבים, זה ייצור עמימות ולא יאפשר פענוח אמין של הטקסט לאחר הקידוד.
לעומת זאת, ייתכן ומספרים שונים ייצגו את אותו התו, תופעה זו מתרחשת ביוניקוד, למשל, מטעמי תאימות לאחור לקידודים ישנים יותר.
מספר קבוצות תווים מקודדות יכולות לחלוק רפרטואר תווים משותף, קידוד התווים ISO-8859-1 ודפי קוד 037 ו-500 של דפי הקוד של יבמ מכסים כולם את אותו רפרטואר התווים אך כל אחד מהם ממפה את התווים למספרים שונים.
צורת קידוד תווים ) מגדירה כיצד יש להמיר את נקודות הקוד, הערכים המספריים המוגדרים במערכת התווים המקודדת, ל"ערכי קוד", רצף שלמים בגודל מוגבל.
מחשבים מייצגים מספרים בצורה בינארית תוך שימוש במספר קבוע של סיביות.
מספר הסיביות משתנה ממחשב למחשב.
משום שמספר הסיביות המשמש להצגתו של מספר, קבוע, ניתן לייצג רק מספרים עד לגודל מסוים.
לדוגמה, מחשב המשתמש ביחידות של 16 סיביות לשם ייצוג מספר יוכל לייצג באופן ישיר רק את המספרים בין 0 ל-65,535. ערכן של נקודות הקוד שרירותי ואינו מוגבל על ידי אילוצים של ייצוג בסיביות ואכן בקידודים מסוימים הוא בין 0 ל-1.4 מיליון למשל.
כדי לייצג מספרים אלה, ניתן לנקוט בדרך העקיפה של שימוש במספר יחידות של 16 סיביות לשם ייצוגו של מספר בודד.
צורת קידוד תווים היא מיפוי של "נקודת קוד", מספר המייצג תו וערכו שרירותי, לרצף של אחד או יותר "ערכי קוד", שהם אותם מספרים שהמחשב יכול לייצג וכל אחד מהם בגודל מוגבל, 0 עד 65,535, למשל.
צורת קידוד התווים תקבע כיצד יש לקודד את המספרים הגדולים וכיצד לפענח אחר-כך את המספרים הכתובים בזיכרון המחשב.
כך למשל, שימוש בצורת קידוד התווים UTF-8 יוביל לכך שבזיכרון המחשב ייכתבו האחד אחרי השני המספרים 215 ו-144, אך הכוונה תהיה למספר 1488 שהוא נקודת הקוד של האות העברית אל"ף.
צורת קידוד התווים הפשוטה ביותר היא בחירת מספר יחידות שיספיק לייצוגה של כל נקודת קוד במערכת התווים המקודדת בצורה ישירה.
נקבע למשל, שאם המערכת משתמשת כיחידה בסיסית ב-8 סיביות, אנחנו נקרא כל פעם שני מספרים שכאלה ונתייחס אליהם כמספר אחד באורך 16 סיביות.
שיטה זו עובדת מצוין עבור מערכות תווים מקודדות שאת נקודות הקוד הגדולים ביותר בהן ניתנים לייצוג על ידי 8 סיביות (כמו למשל ASCII), וניתן להשתמש בה גם עבור מערכות בהן דרושות 16 סיביות לשם ייצוג נקודות הקוד.
שיטה זו מתחילה להוות מועקה כשאנו מדברים על מערכות תווים גדולות יותר, כמו למשל ביוניקוד בה דרושות לפחות 21 סיביות.
זיכרון רב מתבזבז ומערכות קיימות מתקשות להתמודד עם יחידות בסיסיות בגדלים אלו.
לכן, רב המערכות כיום תומכות בשימוש בצורות קידוד תווים מתוחכמות יותר, כמו UTF-8 או UTF-16, בהן ניתן להשתמש במספר משתנה של בתים לייצוג כל תו.
סכימת קידוד התווים ) מגדירה כיצד ימופו ערכי הקוד, השלמים שגודלם מוגבל, לרצף של אוקטטות, או במילים אחרות בתים שהם יחידות של 8 סיביות, כדי לאחסנם במערכת מבוססת אוקטטות, או לשדרם ברשת מבוססת אוקטטות.
לרב, אין צורך בציון מיוחד משום שמראש בחרנו בערכי הקוד כך שניתן יהיה לייצגם על ידי 8 סיביות או שקבענו כיצד יש להשתמש ביחידות של 8 סיביות כדי לייצגם.
קידודי תווים בDOS, ידועים גם כדפי קוד של יבמ:
Windows-1250 עבור שפות מרכז אירופאיות המשתמשות באלפבית לטיני (פולנית, צ'כית, סלובקית, הונגרית, סלובנית, קרואטית, רומנית ואלבנית)
קִידּוּד וידאו הוא פתרון טכנולוגי שנועד להקטין את נפחם של קובצי וידאו, תוך פגיעה מינימלית באיכותם, על מנת שידרשו פחות נפח אחסון או שיהיה ניתן לשדר אותם באמצעות רוחב פס נמוך יותר.
קיימים אלגוריתמים שונים לקידוד וידאו, רובם מאבדי נתונים (כדוגמת MPEG, Theora ו-DivX) וחלקם משמרי נתונים (כדוגמת HuffYUV).
הקידוד מתבצע באמצעות התקן חומרה או תוכנה המכונים מקודד (Encoder).
על מנת לצפות בקובץ וידאו מקודד יש להשתמש ברכיב מפענח (Decoder).
קידוד אופייני לווידאו בדחיסה מאבדת נתונים עובד באופן הבא.
התמונה הראשונה בסרט היא פריים בסיס, והיא יכולה להיות דחוסה בפורמט כמו JPG.
לאחר מכן שומרים רק את השינויים שבין פריים לפריים.
אחרי מספר מסוים של פריימרים יוצרים תמונת בסיס חדשה וחוזר חלילה.
קִידּוּד אודיו הוא פתרון טכנולוגי שנועד להקטין את נפחם של קובצי אודיו תוך פגיעה מינימלית באיכותם, על מנת שידרשו פחות נפח אחסון או שיהיה ניתן לשדר אותם באמצעות רוחב פס נמוך יותר.
קיימים אלגוריתמים שונים לקידוד אודיו, רובם מאבדי נתונים (כדוגמת MP3) וחלקם משמרי נתונים (כדוגמת WAV).
הקידוד מתבצע באמצעות התקן או תוכנה המכונים מקודד (encoder), על מנת לצפות בקובץ אודיו מקודד יש להשתמש ברכיב מפענח (decoder).
סקוט ראמון סגורו מסקודי , הידוע בשם הבמה קיד קאדי (Kid Cudi), הוא ראפר, זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי, מעצב אופנה ושחקן אמריקאי.
נכון ל-2022, קאדי שחרר שבעה אלבומים כאומן סולו.
בשנת 2008, סינגל הבכורה שלו "Day 'n' Nite", הוביל אותו להצלחה רבה, כאשר הגיע לטופ 5 בדירוג Billaboard.
אלבום הבכורה של קאדי Man on the Moon: The End Of Day (2009) הוכתר בתור אלבום זהב על ידי התאחדות תעשיית התקליטים האמריקאית (RIAA).
מאוחר יותר ב-2010, קאדי הקים להקת רוק הידועה כיום בתור WZRD, ביחד עם המפיק Dot da Genius אשר עבד איתו ביחד תקופה ארוכה, הם הוציאו לאור אלבום בכורה, בתחילת 2012. האלבום השיג את המקום הראשון בטבלת אלבומי הרוק.
באפריל 2013, הוציא קאדי לאור את האלבום Indicud' אשר הפך לאלבום הכי מצליח במדרגים רבים, בפברואר 2014 קאדי שחרר בהפתעה את אלבומו הרביעי, Satellite Flight: The Journey to Mother Moon, אקסקלוסיבית למכירה דיגיטלית וללא קידום.
קיד קאדי מכר מעל ל-5.2 סינגלים דיגיטלית ועבד עם אומנים מן השורה הראשונה ובהם קניה וסט, סלינה גומז, ג'יי זי, מרי ג'יי בלייג', דייוויד גטה, MGMT, שאקירה, סנופ דוג ועוד אמנים אחרים.
קיד קאדי נולד בקליבלנד, אוהיו לאב ממוצא מקסיקני-אינדיאני שעבד כסייד וכמורה.
אמו האפרו-אמריקאית, עבדה כמורת מקהלה בחטיבת ביניים.
כאשר היה בן 11, נפטר אביו כתוצאה ממחלת הסרטן.
לקראת סיום בית הספר התיכון החל קיד קאדי להתעניין במוזיקת ההיפ הופ ובעיקר בהיפ הופ אלטרנטיבי.
בגיל 20 עבר לברוקלין, ניו יורק, במטרה לפתח קריירה מוזיקלית.
הוא הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "A Kid Named Cudi", בשיתוף עם חברת ביגוד אורבנית, להורדה חינמית ברשת.
המיקסטייפ תפס את תשומת לבו של הראפר קניה וסט אשר החליט להחתים אותו על חוזה, בלייבל הפרטי שלו, "GOOD Music".
בשנת 2008 התארח באלבומו של וסט, "808s & Heartbreak", בשיר "Welcome To Heartbreak" וכתב חלק מהמילים לשני סינגלים נוספים מהאלבום, "Paranoid" ו-"Heartless".
קיד קאדי קוטלג מיד ככוכב עולה על ידי מגזינים רבים, ביניהם הרולינג סטון.
בשנת 2009, ראה אור אלבום הבכורה של קיד קאדי, "Man on the Moon: The End of Day".
האלבום מכר 104 אלף עותקים בשבוע הראשון לשחרורו.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Day 'n' Night", הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד האמריקאי.
בסינגל השני, "Make Her Say", המסמפל את ליידי גאגא, מתארחים קניה וסט והראפר Common.
האלבום זכה לביקורות טובות ושני הסינגלים היו מועמדים ל-3 פרסי גראמי.
קיד קאדי השתתף בסינגל המצליח, Memories, של הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה, אשר יצא במרץ 2010.
באפריל 2010, קיד קאדי הוציא את אלבום הסטודיו השני שלו "Man on the Moon II: The Legend of Mr.
Rager", מתוכו הוא הוציא לאור את הסינגל, "Erase Me".
באוגוסט 2011, הוציא וידאו קליפ לסינגל, "No One Believes Me", של הרכב הרוק, , שהקים ביחד עם המפיק "Dot da Genius".
הסינגל יצא מתוך הפסקול למהדורה המחודשת של הסרט, Fright Night.
בנוסף, הודיע כי אינו מתכוון להוציא את המיקסטייפ, A Man Named Scott, לאכזבת המעריצים ובמקום זאת בכוונתו להשקיע את הזמן בהכנת האלבום, "Wizard", בשיתוף עם המפיק "Dot da Genius".
האלבום, אשר יצא ב-28 בפברואר, מהווה שינוי מהותי בדרכו המוזיקלית של קאדי עד היום.
קיד קאדי בחר להקליט אלבום שקרוב לז'אנר הרוק הרבה יותר מאשר להיפ-הופ שהיה כל- כך מזוהה עמו.
באלבום הופעת אורח של הצמד האוסטרלי EMPIRE OF THE SUN.
קאדי הכריז דרך הטוויטר שלו ששם האלבום הבא שלו ייקרא Indicud והוא מתוכנן לצאת במהלך 2012, מדובר באלבום כפול.
הסינגל הראשון מתוכו יצא ב-13 באוגוסט והוא נקרא "Just What I Am"
ביוני 2018, קאדי וקניה וסט חברו זה לזה ויצרו את ההרכב "Kids See Ghosts", הצמד הוציא אלבום הנושא את שם ההרכב וזכה להצלחה כאשר כל שבעת שיריו נכנסו למצעד הבילבורד הוט 100.
ב-10 ביולי 2020, הוציא הראפר לאחר הפסקה סינגל יחד עם אמינם, "The Adventures of Moon Man & Slim Shady".
באותה השנה, הוציא את אלבום האולפן השביעי שלו, Man on the Moon III: The Chosen, החלק האחרון בטרילוגיית האלבומים Man on the Moon.
ב-12 בינואר 2024, יצא אלבומו התשיעי, Insano.
ב-22 באוגוסט 2025 קאדי פרסם את האלבום Free, המאופיין בחופשיות לירית ובניסיונות מוזיקליים מגוונים.
קיד קאדי מופיע בסדרת הקומדיה של HBO, "How To Make It In America", בהפקתו של מארק וולברג.
בשנת 2013 גילם את לב ברקוביץ בסרט הפוסט-אפוקליפטי "להתראות עולם", לצדו של אדריאן גרנייה.
בשנת 2014 השתתף בסרט הקולנוע "הצורך במהירות", בסרט "פעם אחרי" לצד טרסה פאלמר, ובסרט הקומדיה "סטוץ כפול" לצד מיילס טלר.
בשנת 2015 שיחק בסרט הדרמה "ג'יימס ווייט" לצידה של רייצ'ל ברוסנהאן.
בשנת 2019 שיחק בקומדיה "הורים תחת השפעה", ובסרט "ג'קסי" לצדו של אדם דווין.
בשנת 2020 גילם את ריצ'רד בסדרת הטלוויזיה האמריקאית-איטלקית "אנחנו מי שאנחנו" של רשת HBO.
בשנת 2021 שיחק בסרט "משבר" בתור בן ווקר ושיחק בסרטו של אדם מקיי "אל תסתכלו למעלה".
בשנת 2022 שיחק בסרט האימה "X", בנוסף יצר הפיק ואף דיבב את הדמות הראשית בספיישל המוזיקלי המונפש "Entergalactic" של נטפליקס.
בשנת 2023 שיחק בסרט מותחן הפעולה של ג'ון וו "לילה שקט".
בשנת 2024 גילם את ג'סטין בסרטה של בריטני סנואו "Parachute".
באותה שנה, גילם את דמותו של מייסון בסדרת הטלוויזיה "נאקלס" של סרטי פרמאונט.
ב-26 במרץ 2010 נולדה בתו של קודי, ואדה וואמוון מסקודי.
במהלך 2012, קודי היה במאבק משמורת על בתו.
דיווחים צצו כי קודי ויתר על המשמורת לאחר שאמו של ילדו האשימה אותו בכך שהוא אב נעדר, ובעל נטיות אלימות ו"היסטוריה ארוכה של שימוש עקבי בסמים ובאלכוהול".
עורך דינו בהצהרה: "קודי לא ויתר על המשמורת אלא הגיע להסכם ידידותי עם האם".
פרטי הסכם המשמורת הרשמי נותרים פרטיים.
בהמשך רכש קודי נכס בשיקגו כדי להיות קרוב לבתו.
בשנת 2009, קודי החל לצאת עם עורכת הדין ג'יימי בארטה.
הם היו במערכת יחסים און-אוף והיו לזוג בולט בתעשיית המוזיקה.
בסופו של דבר הם נפרדו ב-2012, אבל לא לפני שקודי הקדיש לה שיר בשם "Teleport 2 Me, Jamie", אותו הקליט כחבר בצמד הרוק האלטרנטיבי "WZRD".
בשנת 2020 כתב קודי את "Sept.
16", שיר שנקרא על שם תאריך הלידה של חברתו דאז, מעצבת התלבושות והשחקנית רקל דריאן, לה הוקדש השיר.
על פי תביעה משנת 2023 שהגישה קאסי ונטורה נגד בן זוגה לשעבר שון קומבס, ונטורה מציינת שיצאה עם קודי בשנת 2012, וכתוצאה מכך קומבס איים על ונטורה שהוא "יפוצץ את המכונית [של קודי]".
קודי אישר שזמן קצר לאחר מכן, המכונית שלו אכן התפוצצה.
בראיון משנת 2013, חשף קודי כי סבל מהתמכרות לתרופות אנטי-דיכאוניות, אשר נרשמו כדי לעזור לו להתמודד עם "התמוטטות רגשית" לאחר מערכת יחסים כושלת.
קודי היה גלוי לגבי התמכרותו לתרופות במוזיקה שלו, בין היתר בשירים "Dr.
בראיון באוגוסט 2022 למגזין Esquire, דיבר קודי כיצד שבועיים לאחר שנכנס למכון גמילה ב-2016, הוא לקה בשבץ מוחי, ושהאירוע אילץ אותו לבלות את החודשים הבאים בשיקום פיזי.
בראיון בינואר 2013, קודי אמר שהוא מאמין באלוהים אך אינו מאמין בדת מאורגנת.
הוא מחשיב את עצמו רוחני אך לא דתי.
בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, קודי הביע את תמיכתו בשחרור החטופים אך גם הביע סולידריות עם הפלסטינים.
הוא חתם על מכתב גלוי הקורא להפסקת אש ולהפסקת המצור של ישראל על רצועת עזה.
הוא כינה את המתקפה של ישראל בעזה רצח עם.
2018: Kids See Ghosts (עם קניה וסט כקידס סי גוסטס)
+שנהסדרהתפקידהערות2010–2011איך להצליח באמריקהדומינגו דיןתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים2013המופע של קליבלנדדבוןדיבוב; פרק: "Brownsized"ברוקלין תשע-תשעדסטין ויטמןפרק: "48 Hours"2014צוות עקרב (אנ')פייטון טמפלפרק: "Risky Business"2019Creepshowדוק קסלרפרק: "Bad Wolf Down"2020וסטוורלדפרנסיס4 פרקיםאנחנו מי שאנחנו (אנ')ריצ'רד פוית'רסתפקיד ראשי; 8 פרקים2022Entergalacticג'בארידיבוב; ספיישל טלוויזיוני של נטפליקס
גם מפיק בפועל2023Young Loveסטיבןדיבוב; 12 פרקים2024נאקלסמייסון4 פרקים
קיד וקאט היא סדרה ששודרה בערוץ ג'טיקס ובהמשך בערוץ דיסני, ומספרת על ילד בשם קופ המסתבך בצרות בגלל החתול של אחותו מר קאט.
קופ הוא ילד ממוצע, שחייו מסתבכים כשהוא ומשפחתו משחקים בייסבול.
במהלך המשחק אחותו הקטנה, מילי, זורקת את הכדור למרחק וקופ נאלץ להביא אותו.
בין השיחים הוא פוגש בחתול מכוער, ורוד וקירח, שעל צווארו קולר משונה.
מילי מתאהבת בו ממבט ראשון ומאמצת אותו.
אחרי רצף של הסתבכויות משונות קופ הורס את קולרו המוזר של קאט.
כאשר לוקחים את מר קאט למרפאה, צילום רנטגן מבהיר לקופ שקאט אינו חתול רגיל, והיות והוא (ודניס, החבר הכי טוב שלו, הווטרינר של קאט אותו קאט "נטרל" ופיונה, בת דור חמישי לגברת מונסון) אחד האנשים שיודעים על זהותו, הוא מנסה לסמן אותו כמטרה.
לכל אורך הסדרה מנסה קאט להשתלט על כדור הארץ, בעוד קופ ודניס מנסים לסכל את מזימותיו.
לעיתים קרובות קאט הורס דברים כך שנראה שקופ עשה את זה, וכשקופ מנסה לספר את האמת, כולם מכנים אותו משוגע ואינם מאמינים לו ובנוסף אביו מעניש אותו על כך.
קופר "קופ" דייוויס בארטנברגר (לירון לב) - גיבור הסדרה, ילד בעל יכולות ממוצעות, ידע גרוע מאוד ברקטות, חסר מזל מאז שקאט הגיע לביתו, מעריץ מושבע של "קפטן בלסטרויד", אחד מארבעת האנשים היחידים שיודעים מה הוא קאט.
מר קאט - החתול של מילי, בעל יכולות מיוחדות ביותר, בא מכוכב חתולים חייזרים ומשוגע על מעדני פישי פריסקי (מעדנים לחתולים בצורת דגים), אוכל 10 ארוחות ביום.
מר קאט רוצה לחסל את קופ.
בעל מראה של חתול ספינקס אם כי הוא קירח לגמרי.
בארט בארטנברגר (גלעד קרטר) - אבא של קופ ומילי, בעל העסק ביתן החליפין.
התמכר למשחק של קופ כשרצה לבדוק אם מדובר במשחק בטוח.
מילדרד "מילי" בארטנברגר (טליה ברקאי) - אחותו הקטנה של קופ, בעליו של מר קאט ומרכיבה משקפיים, כשהיא עצובה היא צורחת וחלונות מתנפצים.
היחידה שיכולה לשלוט בקאט ותמיד הוא מתמם לידה ומפסיק את מזימתו.
בטוחה שהיא שרה יפה, ולמען האמת שירתה מחרישת-אוזניים.
כשקורה משהו רע למר קאט (לדוגמה: הוא נעלם בפתאומיות), היא ישר בוכה וצועקת צעקה שמנפצת את כל החלונות בשכונה.
באחד הפרקים רצתה לבלות עם קופ.
הוא הסכים בעל-כורחו להיענות לבקשתה.
דניס צ'אן (לירי אור) - החבר הטוב של קופ, חכם ויודע על זהותו הסודית של קאט, עוזר תמיד לקופ, גם מעריץ של "קפטן בלסטרויד".
גברת מונסון (אורלי קטן) - השכנה של הבארטנברגרים שמתעבת אותם (חוץ ממילי) והיא הדודה של השחקן המשחק את "קפטן בלסטרויד".
לגברת מונסון יש אחיינית שקטנה ממנה ב-5 דורות שנקראת פיונה.
חלק מהמזימות שלו מר קאט זומם ומבצע באסם של גברת מונסון.
קופ מגלה זאת ורץ ביחד עם דניס לחצר של גברת מונסון ומנסה לעצור את מר קאט.
בדרך קופ הורס את החצר שלה ומפיל גמדי גינה שהם מאוד חשובים לגברת מונסון.
מכונה על ידי בארט "גברת מונסון הזקנה".
בפרק אחד, היא גנבה את כל הצעצועים של ילדי השכונה הנמצאים במקום סודי.
הם הוחזרו בסוף של דבר, כולל צעצוע של בארט.
פיבי פרבר (מירי כהן) - ילדה מהשכונה של קופ אשר מאוהבת בו מאוד.
גם יריבתה של מילי למשל ב-3 פרקים: במכירת עוגיות, בתופסת הדגלים ובתחרות חיות המחמד.
קופ אינו מחבב אותה כלל ואפילו פוחד ממנה.
לורן והארלי (עמית יוסוביץ' ודור סרוגו) - שני ילדים מעצבנים שגרים בשכונתו של קופ, לורן בכיתה של קופ והארלי בכיתה המקבילה.
הם לעולם לא יעזבו את המצלמה שלהם.
קפטן בלסטרויד - הגיבור של כל הילדים בעיר.
בפרק 25 נודע לקופ ודניס שקפטן בלסטרויד הוא בעצם האחיין של גברת מונסון.
פיונה (עונה שנייה) - פיונה היא מושא ההתאהבות הראשונה של קופ, והיא גם יחסית אוהבת אותו, היא נכדתה הרבה רבה רבה של גברת מונסון.
היא אחד מן האנשים שמאמינים לקופ בקשר לקאט, והיא גולשת בסקייטבורד.
סבא וסבתא - סבם וסבתם של קופ ומילי, ואימו ואביו של בארט.
הדודה באטריקס - קרובת משפחה של הבארטנברגרים והופיעה רק בפרק אחד שבו קופ, מילי ואביהם בקרו אצלה, אך, לא הראו את פניה של הדודה המוזרה.
אסטל - ילדה שמחבבת את דניס.
היא חכמה, אך דניס לא נוהג להבחין בה.
קִידּוּד הוא כלל תהליכי עיבוד המשפיעים על הכנסת מידע לתוך הזיכרון, כך שיוכל להישלף בעתיד.
הקידוד הופך את המידע החדש שמגיע מן העולם החיצוני, לייצוג מנטלי פנימי.
בהתאם לכך, מסלול קידוד המידע הוא חלק מתהליך התפיסה.
בתחילה גירויים הנקלטים מהסביבה מציפים את החושים באופן בלתי מאורגן ואקראי.
המידע שנאסף בקולטני החישה הללו מועבר למוח דרך מערכת העצבים.
לאחר מכן, אותו המידע שנקלט בחושים צריך לעבור תהליך רב-שלבי על מנת שישתמר בזיכרון.
על כל שלב במסלול קידוד המידע אחראי מנגנון מתאים הפועל באופן ייחודי ומקודד את המידע באופן מסוים המשתנה משלב לשלב.
בין הגורמים המשתנים כוללים רמת המודעות והשליטה על התהליך, אופן ייצוג המידע, קיבולת הפרטים ומשך הזמן שבו ניתן לשמרם.
מסלול קידוד המידע מתחיל מהזיכרון החושי, בו מידע שנקלט מהחושים נשמר באופן פסיבי ולא מודע לזמן קצר ביותר המאפשר לתהליכים קוגניטיביים לסנן את הפרטים החשובים מתוך שלל הגירויים מהסביבה.
אחד הגורמים המשפיעים על קידוד ושליפה של זיכרונות הוא הסכמה.
הסכמה מתפקדת כמסגרת התייחסות, המאפשרת לאדם לארגן ולעבד את המידע הרב המתקבל מהסביבה באופן יעיל על סמך ניסיון העבר.
באופן זה היא מסייעת לחשיבה האנושית להתגבר על צוואר הבקבוק של זיכרון העבודה ולהתמודד טוב יותר במצבים של היצף מידע.
משום שתפקודי הזיכרון מתבססים בין היתר על תהליך הקידוד, ישנן שיטות המאפשרות למידה יעילה יותר של מידע חדש לאורך זמן.
שינון – יכול להאריך את השהות של מידע בזיכרון לטווח קצר על ידי תהליך מודע ונשלט.
באופן זה ניתן להגביר את הסיכוי שיעבור לזיכרון לטווח הארוך.
שיטה זו של שינון משמר מתאימה בעיקר עבור מידע שמיעתי שניתן לקודד באופן צלילי-פונולוגי, המאפיין את הזיכרון לטווח קצר והיא נחשבת לצורת עיבוד שטחית.
אחד העקרונות המשמשים בהקשר זה הוא כל הקצר קודם.
ארגון הגירויים על פי סוגים – יכול לשפר את תהליך השליפה.
לדוגמה, חלוקה של רשימת מילים על פי קטגוריות.
התאמת ההקשר – שיטה זו מתבססת על עקרון ייחודיות הקידוד המתמקד במידת החפיפה בין תהליכי השליפה והקידוד.
הוא הטוען שמשום שהגירויים מקודדים בזיכרון יחד עם ההקשר שבו הוצגו, התאמת ההקשר לזה שבו ידרשו להישלף בעתיד יכולה לתרום רבות להצלחת השליפה.
זאת משום שהיזכרות באירוע מסוים מעוררת את עקבות הזיכרון הקשורים אליו, כך שרמזי הקשר יכולים לשמש כרמזי שליפה יעילים.
דוגמה לכך היא התופעה בה קשה יותר לזהות אנשים שאנו פוגשים מחוץ להקשר שאנו רגילים אליו (למשל מפגש של פקיד הבנק הקבוע בחוף הים).
מסיבה זו מומלץ לקודד מידע בדרכים רבות ככל הניתן, כך שיוכל להישלף במגוון הקשרים.
למידה רב-חושית מתבססת על העיקרון הזה של השערת הקידוד הכפול.
בנוסף, גם רמז העתק יכול לעודד את השליפה משום שהוא כולל את משמעות המילה, אשר מקושרת להקשר הייחודי של האירוע שבו קודדה, ומשחזר אותו באופן עקיף.
למידה מתוך משמעות – משום שקידוד המידע בזיכרון לטווח הארוך מתבסס על משמעות, היא יכולה לשפר את סיכויי השליפה שלו בעתיד באופן מוצלח בהרבה מחזרה ושינון.
בהתאם לכך, יעיל יותר לקשר פרטים חדשים לידע קודם וסכמות קיימות, משום שפעולה זו מרחיבה את המשמעות שלהם.
השלבים שבהם מתבצע העיבוד הסמנטי שבו מופקת המשמעות המלאה של הגירוי נקראים שלבי עיבוד עמוק.
שלבים אלו מובדלים שלבי עיבוד שטחי אשר מתמקדים בתכונות הפיזיקאליות של הגירוי.
קיגן פיליפ אלן הוא שחקן וסופר אמריקאי-יהודי.
מוכר בעיקר בשל תפקידו כטובי קאוונה בסדרה "שקרניות קטנות".
אלן נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם של שחקן התיאטרון פיליפ ר.
אלן (אנ') והאמנית ג'ואן סניידר אלן, בת להורים יהודים.
בשנת 2009, סיים אלן לימודי תואר ראשון באמנות יפה מהאקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה (אנ') בניו יורק.
קיגן התחיל את הקריירה שלו בסדרת "מקרי חירום קטנים" שם שיחק בתפקיד אורח בשנת 2002. לאחר 8 שנים של הפוגה חזר קיגן למסך, ושיחק כשחקן אורח בסדרת הנוער "ביג טיים ראש".
בשנים 2010–2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים "שקרניות קטנות" ברשת Freeform, שם גילם למשך 7 עונות את טובי קאוונה.
בנוסף, בשנת 2011 הוא שיחק בתור תפקיד אורח בסדרה הדרמה "CSI" בתפקיד מקס פריס.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד משני בסרט הדרמה "קינג קוברה" שם גילם את הארלו, שחקן פורנו מבוקש, לצידם של ג'יימס פרנקו, גארט קלייטון וכריסטיאן סלייטר.
באותה שנה שיחק בסרטו של ג'יימס פרנקו "פירות המאבק".
בשנת 2019 התארח בסדרה "השלכות" בנטפליקס בכיכובה של רנה זלווגר.
ושיחק שוב בסרטו של ג'יימס פרנקו "זירוויל".
בשנת 2020 שיחק במותחן האימה "אין לאן לברוח" בתפקיד קול, לצד הולנד רודן.
+שנהסרטתפקידהערות2013פאלו אלטוארצ'י2014הקול והזעםאיש עם עניבה אדומה2016קינג קוברההארלו קואדרהפירות המאבקקלר2017Actors Anonymousטריי2019זירווילרוצח "בלו אייז"2020אין לאן לברוחקול טרנר
אדוארד "קיד" אורי היה נגן טרומבון ומוביל הרכב אמריקאי, מחלוצי הג'אז.
אורי נולד בחוות מטעים בדרום לואיזיאנה וניגן על בנג'ו.
בגיל 21 עבר לניו אורלינס והיה לאחד מהנגנים הבולטים בג'אז המוקדם שהתפתח בעיר (עוד לפני שבאדי בולדן גיבש את הסוגה).
הוא שילב את יכולתו הקצבית שצבר בנגינה על הבנג'ו לנגינה ייחודית בטרומבון.
מ-1911 הנהיג הרכב שמשך את הנגנים הטובים ביותר בעיר, בהם ג'ו "קינג" אוליבר ולואי ארמסטרונג, תוך יצירת "הרכב משולש" ובו מנגן טרומבון את תפקיד הבס הקצבי מאחורי חצוצרה (או קורנית) וקלרינט.
ב-1919 עבר ללוס אנג'לס וב-1921 הקליט את הקטעים "Ory's Creole Trombone" ו-"Society Blues", הקלטות הג'אז הראשונות שנערכו בחוף המערבי.
הוא הופיע בעיר בהצלחה עם להקתו "Kid Ory's Sunshine Orchestra".
ב-1925 עבר לשיקגו והשתלב בסצנת הג'אז המקומית בה שיתף פעולה עם ארמסטרונג, "קינג" אוליבר, ג'לי רול מורטון, בסי סמית, מא רייני ועוד.
בין הנגנים הצעירים שטיפח בשיקגו נמנים בני גודמן וצ'ארלי מינגוס.
במהלך השפל הגדול לא הופיע אורי ולא הקליט.
ב-1942 החל להנהיג את אחת מתזמורות הג'אז-ניו-אורלינס הבולטות ותרם להחייאת הסגנון.
קיד וקסידי הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מערבון בבימויו של ג'ורג' רוי היל משנת 1969. תסריט הסרט נכתב על ידי ויליאם גולדמן והוא מבוסס על סיפורם של פורעי החוק בוץ' קסידי (פול ניומן) וסאנדנס קיד (רוברט רדפורד) הנמלטים מפני שלטונות החוק לבוליביה.
בשנת 2003 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
הסרט מתרחש בסוף שנות ה-1890 בויומינג.
בוץ' קסידי (פול ניומן) הוא מנהיגה של כנופיית החור בקיר.
לאחר שהוא וחברו סאנדנס קיד (רוברט רדפורד) חוזרים מביצוע שוד הם מגלים שהארווי לוגן (טד קסידי) השתלט על הכנופיה וברצונו לשדוד פעמיים את אותה רכבת.
הוא קורא תיגר על בוץ' והאחרון גובר עליו ומאמץ את רעיונו לשדוד את הרכבת פעמיים כדי להשיג את אפקט ההפתעה.
אך לאחר פיצוץ הכספת בשוד השני מגיעה רכבת נוספת וממנה יוצאים שישה אנשי חוק הרודפים אחר הכנופיה.
וכך הכנופיה מתפזרת בעוד אנשי החוק רודפים דווקא אחרי בוץ' וקיד.
במהלך מנוסתם בוץ' וקיד מזהים ששנים מאותם אנשי חוק הם לורד בולטימור, הגשש האינדיאני, והשריף ג'ו לאפורס.
בוץ' וקיד מצליחים להגיע לביתה של חברתם, אטה פלייס (קתרין רוס).
היא מעדכנת אותם לגבי החדשות לגביהם שלכאורה הם נהרגו במהלך המרדף.
בוץ', קיד ואטה מחליטים להגר לבוליביה כדי להימלט מאנשי החוק.
בוץ' וקיד ממשיכים לבצע מעשי שוד בעוד שאטה מחליטה לחזור לארצות הברית.
לאחר מעשי שוד רבים הם הופכים להיות מבוקשים ולאחר שוד של שיירה מקומית הם מגיעים לעיירה ובה נער שקורא למשטרה לאחר שהוא מזהה כי הסוסים שלהם גנובים.
לאחר קרב יריות ממושך עם המשטרה המקומית, מצטרפים עשרות אנשי צבא ומקיפים את מקום המסתור של בוץ' וקיד.
הסרט מסתיים בפריים קפוא של ההסתערות שלהם לאחר שהם מחליטים לצאת מהמסתור ולפני שהם נורים על ידי הצבא.
תסריט הסרט נרכש על ידי ריצ'רד זאנאק מאולפני פוקס המאה ה-20 במחיר כפול ממה שמנהלי האולפן אישרו.
בהתחלה פול ניומן וסטיב מקווין לוהקו לתפקידים הראשיים, אך מקווין עזב את הפרויקט עקב מחלוקת לגבי משכורתו.
התפקיד של סאנדנס קיד הוצע לג'ק למון שסירב לתפקיד כי לטענתו הוא גילם תפקידים דומים כאלה בעבר.
התפקיד הוצע גם לוורן בייטי ולמרלון ברנדו, אך לבסוף רוברט רדפורד קיבל אותו למרות אנונימיותו היחסית (נוימן בהתחלה היה אמור לגלם את סאנדנס קיד ורדפורד היה אמור לגלם את בוץ' קסידי).
אולפני פוקס המאה ה-20 לא רצו ללהק את רדפורד, אך הבמאי ג'ורג' רוי היל התעקש שהוא ילוהק.
מאוחר יותר רדפורד טען שהסרט עזר לו לקריירת המשחק שלו להתפתח.
שמו האמיתי של כנופייתו של בוץ' קסידי היה "The Wild Bunch" (בעברית: חבורת הפראים), אך בסרט הם נקראו "The Hole-In-The-Wall Gang" (בעברית: כנופיית החור בקיר) כדי שלא ייווצר בלבול בין השם של הכנופיה לסרטו של סם פקינפה, "חבורת הפראים" שיצא באותה שנה.
הסרט זכה לציון "טרי" של 89% על פי האתר "Rotten Tomatoes".
הופעתם המשותפת של פול ניומן ורוברט רדפורד זכתה לביקורות מהללות על הכימיה וההומור ביניהם.
למרות זאת מבקר הקולנוע רוג'ר איברט נתן לסרט ציון של 2.5 מתוך 4 כוכבים בטענה שהסרט התחיל טוב והסתיים בצורה מאכזבת וצפויה.
איגוד התסריטאים האמריקאי דירג את תסריט הסרט במקום ה-11 מתוך 101 ברשימת התסריטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
הסרט היה שובר קופות והוא הכניס כ-102,308,889 בארצות הברית בלבד.
בסיכומה של שנה הוא נהיה הסרט המכניס ביותר של שנת 1969. בנוסף הוא נכנס לרשימת 100 הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים בהתאמת מחירי הכרטיסים לאינפלציה.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר; הצילום הטוב ביותר (עבור קונראד האל), הפסקול המקורי הטוב ביותר, השיר המקורי הטוב ביותר (עבור ברט בכרך והאל דייוויד) והתסריט המקורי הטוב ביותר (עבור ויליאם גולדמן).
בנוסף הסרט היה מועמד לעוד שלושה פרסים; הסרט הטוב ביותר (עבור ג'ון פורמן), הבמאי הטוב ביותר (עבור ג'ורג' רוי היל) והסאונד הטוב ביותר.
הסרט זכה בכמה פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (עבור רוברט רדפורד, פול ניומן היה מועמד מולו באותה קטגוריה) והשחקנית הטובה ביותר (עבור קתרין רוס).
ויליאם גולדמן זכה בפרס איגוד התסריטאים האמריקאי לתסריט המקורי הטוב ביותר.
מאה גיבורים ונבלים, בוץ' קסידי וסאנדנס קיד ברשימת הגיבורים, במקום ה-20
מאה סרטים הגרסה המעודכנת במקום ה-73
עשרת הגדולים, ברשימת המערבונים, במקום ה-7
בלוגיקה מתמטית, מספר גדל (Gödel) הוא פונקציה המקצה לכל סמל ונוסחה בנויה-היטב של שפה פורמלית כל שהיא, מספר טבעי ייחודי, הנקרא מספר גדל שלה.
המושג היה בשימוש על ידי קורט גדל להוכחת משפטי אי-השלמות שלו.
מספר גדל יכול להתפרש כקידוד, שבו מוקצה מספר לכל סמל בסימון מתמטי, כאשר בשלב הבא, רצף של מספרים טבעיים יכול לייצג רצף של סמלים.
רצף זה של מספרים טבעיים יכול בתורו להיות מיוצג על ידי מספר טבעי יחיד, ובכך להקל מניפולציה עליו בתאוריות פורמליות של האריתמטיקה.
מאז פרסום המאמר של גדל ב-1931, נעשה שימוש במונח "מספר גדל" או "קידוד גדל" כדי להתייחס להקצאה כללית יותר של מספרים טבעיים לאובייקטים מתמטיים.
גדל ציין כי ניתן לייצג משפטים במערכת, באמצעות מספרים טבעיים.
החשיבות היא בכך שמאפיינים של משפטים - כגון האמיתות או השקריות שלהם - שקולה לקביעה האם למספרי גדל שלהם יש מאפיינים מסוימים.
המספרים הללו יכולים בפועל להיות מאוד ארוכים (בהקשר של מספר הספרות); כל מה שחשוב הוא שאנו מסוגלים להראות כי ניתן לבנות כאלו מספרים.
במילים אחרות, אנחנו מפתחים שיטה שבה כל משפט או נוסחה שניתן לנסח במערכת שלנו, מקבלים מספר ייחודי, כך שאנחנו יכולים להמיר מכנית נוסחאות למספרי גדל, וכן להפך.
ברור שיש הרבה דרכים בהן ניתן לעשות זאת.
בהינתן משפט כל-שהוא, המספר שאליו הוא מתורגם מהווה מספר גדל שלו.
דוגמה פשוטה היא הדרך שבה אותיות מאוחסנות במחשבים כרצף של מספרים באמצעות ASCII או יוניקוד:
המילה HELLO מיוצגת על ידי 72-69-76-76-79 באמצעות קוד ASCII עשרוני.
גדל השתמש במערכת המבוססת על פירוק לגורמים ראשוניים.
הוא קודם הקצה מספר טבעי ייחודי לכל הסמלים הבסיסיים על בשפה הפורמלית של האריתמטיקה בה הוא עסק.
כדי לקודד נוסחה שלמה- רצף של סמלים, גדל השתמש במערכת הבאה.
בהינתן רצף של מספרים חיוביים שלמים, קידוד גדל של הרצף הוא מכפלת n המספרים הראשוניים הראשונים, בחזקת הערכים המקבילים ברצף:
על פי המשפט היסודי של האריתמטיקה, לכל מספר (ובפרט, מספר שהושג בדרך זו) יש פירוק יחיד לגורמים ראשוניים, כך שניתן לשחזר את הרצף המקורי מתוך המספר גדל שלו (לכל מספר נתון n של סמלים לקידוד).
ספציפית, גדל השתמש בשיטה זו בשני שלבים: ראשית, כדי לקודד רצפים של סמלים המייצגים נוסחאות, ושנית, כדי לקודד רצפים של נוסחאות המייצגות הוכחות.
דבר זה אפשר לו להראות התאמה בין משפטים על המספרים הטבעיים ובין משפטים על היכולת להוכיח משפטים על מספרים טבעיים, מה שהיווה את ההבחנה המרכזית בהוכחה שלו.
ישנן דרכים מתוחכמות יותר (וקצרות יותר) לבנות מספרי גדל עבור רצפים.
קידוד גדל אינו ייחודי, במובן שבכל הוכחה באמצעות מספרי גדל, ישנן אינסוף דרכים בהן ניתן היה להגדיר את המספרים הללו.
לדוגמה, נניח שיש K סימנים בסיסיים, קידוד גדל חלופי יכול להיות בנוי על ידי מיפוי סט סמלים זה באופן הפיך (על ידי, למשל, פונקציה הפיכה h) לקבוצת הספרות של מערכת מספרית חד-ערכית בבסיס-K.
נוסחה הכוללת מחרוזת של n סימנים תמופה למספר
במילים אחרות, על ידי הצבת סט של K סימנים בסיסיים בסידור קבוע כלשהו, כך שהסמל ה-i מתאים באופן ייחודי לספרה ה-i של המערכת המספרית החד-ערכית בבסיס-K, כל נוסחה יכולה לשמש באותה מידה שניתן להשתמש בייצוג המספרי של קידוד גדל שלה.
למשל, עבור המספרים המתוארים בהוכחה של גדל, K=10000.
בתורת החישוביות, המונח "קידוד גדל" משמש במסגרות כלליות יותר מאשר זו המתוארת לעיל.
כל מיפוי בין אלמנטים של שפה פורמלית למספרים טבעיים באופן כזה, שניתן לבצע מניפולציה על המספרים על ידי אלגוריתם כדי לדמות מניפולציה של האלמנטים בשפה הפורמלית.
באופן כללי יותר, מיפוי של איברים מאובייקט מתמטי בן-מניה, כגון קבוצה בת-מניה, למספרים טבעיים, כדי לאפשר מניפולציה אלגוריתמית של האובייקט המתמטי.