tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית המשפט ציין מאוחר יותר כי התיקון לא יצר סמכויות חדשות למיסוי, אלא רק ביטל את דרישת החלוקה היחסית שהוטלה בפסק דין Pollock.
בשנת 2012 צוטט פסק הדין הילטון על ידי נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס, כתקדים לתמיכה בחוקתיותו של חוק הבריאות של הנשיא אובמה (Affordable Care Act), בנימוק שמנדט החובה לרכישת ביטוח בריאות יכול להיחשב למס חוקתי.
הֵילָך חוקי הוא אמצעי תשלום (כגון כסף) המשמש בעסקאות שונות או לפירעון חוב, אשר על פי דין לא ניתן לסרב לקבלו.
מקור מונח משפטי זה במשפט המקובל והוא נועד להבטיח שימוש במטבע המונפק על ידי המדינה (להבדיל מתשלום בשווי-כסף אחרים, כדוגמת מתכות יקרות, נכסים וכו' שאותם לא ניתן לאלץ את החייב לקבל).
המונח מוגדר באופן שונה משיטת משפט אחת למשנייה.
מספר שיטות משפט מגדירות "הילך חוקי" באמצעות הגדרה מרחיבה לפיה "הילך חוקי" הוא "כל אמצעי תשלום באמצעותו ניתן לשלם חוב" (לדוגמה, המצב בסקוטלנד וצפון אירלנד).
אחרות דורשות חקיקה אשר תיקבע סוגי אמצעי תשלום כגון אלה.
גם תווי קנייה, אשר ערכם משתנה ותוקפם פג, אינם מהווים הילך חוקי.
הדוגמה הפרדיגמטית למה שאינו נחשב הילך חוקי הוא מטבע זר, אשר הנושה מותר לסרב לקבלו כנגד תשלום החוב, ובחלק משיטות המשפט אף נאסר השימוש בו.
מקור המונח "הילך" הוא ארמי – חיבור של צמד המילים "הא לך", ביטוי הרווח בתלמוד.
באוסטרליה, הסמכות הבלעדית ליצור הילך חוקי היא בידי ממשלת אוסטרליה, על פי סעיף 115 לחוק חבר העמים של אוסטרליה.
החוק אוסר על מדינות אוסטרליה להנפיק כסף, אולם מתיר למטבעת פרת' להטביע מטבעות כסף וזהב שהם הילך חוקי.
חוק הבנק הפדרלי האוסטרלי משנת 1959 מתיר לבנק המרכזי להנפיק שטרות ומטבעות (המוטבעים על ידי המטבעה המלכותית האוסטרלית).
חוקת ארצות הברית אוסרת על מדינות ארצות הברית להנפיק שטרות או מטבעות.
בשנת 1798 התברר לסגן נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון כי לממשל הפדרלי אין סמכות להנפיק שטרות כהילך חוקי, וביקש שינוי חקיקה.
לא הייתה מחלוקת בדבר הסמכות הפדרלית להנפיק מטבעות כסף וזהב (וזאת על פי המשפט המקובל הבריטי).
רק בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית החל הבנק הפדרלי להדפיס שטרות חוב, וחוק ההילך החוקי 1862 קבע כי השטרות יהיו הילך חוקי.
חקיקה זו נועדה לחייב נושים לקבל את שטרות החוב של הממשל הפדרלי (מאחר שרבים סירבו לקבלם).
על אף החקיקה, עדיין רבים סירבו לקבל את השטרות, ובית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בשנת 1870 בפסק דין הפבורן נ' גריזוולד כי החוק סותר את החוקה וביטלו.
ההחלטה בוטלה בהחלטות מאוחרות של בית המשפט העליון שניתנו בין השנים 1871–1884.
רק חוק המטבעות 1965 קבע לראשונה כי רק מטבעות של ארצות הברית (המונפקים על ידי הבנקים הפדרליים והבנקים הלאומיים) הם הילך חוקי בארצות הברית, ואילו מטבעות זהב וכסף של מדינות אחרות אינם הילך חוקי בארצות הברית.
באיחוד האירופי, מטבע האירו הוא הילך חוקי מאז 1 בינואר 2002. השטרות והמטבעות מונפקים על ידי בנקי המדינות השונות, וכולם מהווים הילך חוקי בכל רחבי האיחוד.
גם אם מדינות מסוימות אינן מנפיקות מטבעות מסוימים (לדוגמה מטבעות בשווי סנט אחד או שני סנטים), כל המטבעות המוטבעות ברחבי האיחוד הם הילך חוקי ביתר מדינות האיחוד.
עם זאת, יכולות המדינות שונות לקבוע בחקיקה כי שטרות בשווי מסוים לא יתקבלו בעת ביצוע עסקה (סמכות אשר ניתנה גם לאיחוד, ואכן נקבע כי לא ניתן לבצע תשלום במטבעות, אם מספר המטבעות הנדרש לשם כך עולה על חמישים מטבעות).
הרופי ההודי הוא ההילך החוקי בהודו, נפאל ובהוטן (אולם הרופי הנפאלי והנגולטרום הבהוטאני אינם הילך חוקי בהודו).
בעת קיומה של האימפריה הבריטית ושלטונה בדרום מזרח אסיה, שימש הרופי ההודי כהילך חוקי בסינגפור, מלזיה, כווית, בחריין, קטר, ואיחוד האמירויות הערביות.
במהלך המאה ה-19 כל מטבע זהב או כסף נחשב להילך חוקי בממלכה המאוחדת.
החל מהמאה ה-20 נקבע כי רק מטבעות ושטרות שהונפקו על ידי בנק אנגליה הם הילך חוקי באנגליה ובוויילס.
שטרות ומטבעות בסקוטלנד ובצפון אירלנד מונפקים על ידי בנקים שונים.
על פי ההגדרה המצמצמת של "הילך חוקי" שטרות אלה אינם הילך חוקי בסקוטלנד.
כמו כן, על פי ההגדרה הזו, השטרות האנגליים אינם מהווים הילך חוקי בסקוטלנד.
הגדרה מרחיבה יותר של המונח בוחנת את המצב בפועל, וקובעת כי למעשה, אף בהיעדר קביעה בדין, מעצם מנהג הבנקים ואנשי העסקים לקבל שטרות אלה, הם הילך חוקי בסקוטלנד ובצפון אירלנד.
באמצעות אמצעי תשלום שמוגדר כ"הילך חוקי" ניתן לפרוע חיובים וסירוב לקבלו כאמצעי תשלום הוא עבירה על .
מטבעות ושטרות ישראלים, אשר תוקפם לא פג, הם הילך חוקי בישראל.
בעת הקמת המושבה הבריטית בניו זילנד בשנת 1840 קיבלה המושבה את החקיקה האנגלית.
חקיקה משנת 1858 קבעה כי חוקים בריטיים יהפכו לחקיקה המקומית, ולכן חוק המטבעות הבריטי משנת 1816 נכנס לתוקפו וקבע כי המטבעות הבריטיים יהיו הילך חוקי בניו זילנד.
בנק נוסף – האוריינטל בנק הורשה להנפיק הילך חוקי החל משנת 1861, ובמהלך השנים בנקים נוספים קיבלו הרשאה להנפיק מטבעות בהתאם לחוקי הפרלמנט הבריטי, אולם שטרות ומטבעות אלה לא נחשבו להילך חוקי.
חקיקה משנת 1933 קבעה איך יראו השטרות הניו זילנדים וכן כי המטבע הבריטי לא יהווה הילך חוקי בניו זילנד.
באותה שנה נוסד הבנק המרכזי של ניו זילנד אשר קיבל מונופולין על הנפקת שטרות, אולם רק בשנת 1964 נקבע כי רק השטרות של הבנק המרכזי יהוו הילך חוקי במדינה.
על פי חוק משנת 1870, השטרות והמטבעות המונפקים על ידי באנק דה פראנס מהווים הילך חוקי.
סירוב לקבל שטר או מטבע מהווה עבירה פלילית על פי סעיף 642–643 של חוק העונשין של צרפת.
בקנדה מונפקים השטרות על ידי הבנק המרכזי, אולם על פי דין יכולים הצדדים לעסקה להסכים על תשלום חובות במטבע אחר (ותשלומים רבים מבוצעים באמצעות דולר אמריקאי שאינו הילך חוקי במדינה).
על פי הדין הקנדי, יכולים צדדים לעסקה לסרב לקבל את השטרות שמונפקים על ידי הבנק המרכזי (בכך שונה ההילך החוקי על פי הדין הקנדי מההגדרה המקובלת), אולם נדרשת הנמקה טובה לשם כך (הכוונה שסוחרים יכולים לסרב לקבל שטרות בערכים נקובים גבוהים).
הילינג, (מאנגלית: Healing; הבראה, ריפוי, מציאת מזור) עיקרון פסאודו-מדעי מתחום הניו-אייג' שמתאר "רפואת אנרגיה", "טיפול באנרגיה", "ריפוי באנרגיה", או "ריפוי רוחני".
דרך טיפול וענף של רפואה אלטרנטיבית, הפועלת מתוך אמונה שמרפא יכול לתעל את אנרגיית הריפוי, לאדם שביקש עזרה, באמצעות שיטות שונות: באמצעות ידיים, לריפוי חוליים וכאבים, באמצעות מגע כפות הידיים או השראה ללא מגע ישיר כלל, או אף טיפול שבו המטופל והמטפל נמצאים במקומות שונים.
בעולם קיימות אסכולות שונות של הילינג, או ריפוי באנרגיה.
הוא ידוע בתור ריפוי שדה אנרגטי חי (biofield), ריפוי רוחני, ריפוי מגע, ריפוי מרחוק, טיפולי מגע, רייקי, או צ'י קונג ועוד.
הריפוי הרוחני הוא במידה רבה לא דתי: מתרגלים לא רואים דווקא את האמונה הדתית המסורתית כתנאי מוקדם לביצוע הריפוי.
לעומת זאת אכן קיים ריפוי שיש בו הקשר אמונתי בהקשר דתי.
תומכי השיטה טוענים כי ה"הילרים", המרפאים, ניחנים ביכולת מיוחדת לטפל ב"שדה האנרגיה הטבעי" של הגוף, וכך לרפאו.
השימוש בשם "הילינג" אינו מוגדר היטב, ויכול להתייחס למגוון שיטות טיפול אלטרנטיביות, ביניהן רייקי, "מגע מרפא" (Therapeutic Touch), ועוד.
הסבר משותף לכולן, עם זאת, הוא מניפולציה של שדה האנרגיה של הגוף כדי לרפא, או לעודד ריפוי.
אין עדות לקיום שדה אנרגיה מסוג זה, ולטענות ההילרים אין כל ביסוס מדעי.
סקירות של מחקרים בתחום מצאו כי אין ראיות התומכות ביעילות השיטה.
עם זאת, השיטה עשויה להועיל במקרים מסוימים עקב אפקט הפלצבו - אמונת המטופל מסייעת להחלמה, גם אם הטיפול עצמו חסר תועלת.
תומכי השיטה מקשרים בין ה"הילינג" בימינו, למרפאים שונים, כפי שמוזכרים במיתולוגיות של עמים שונים, במקרא, בברית החדשה, ועוד.
במחקר ידוע משנת 1999 נבדקו 14 עוסקים בתחום.
העוסקים אמרו כי הם יכולים לחוש את שדה האנרגיה, או ההילה של החוקרת, במרחק כמה ס"מ מידיהם, ללא מגע.
אך כאשר נחסם שדה הראייה שלהם, נמצא כי הם לא הצליחו לקבוע אם החוקרת הציבה יד בקרבת ידם או לא.
בספרם ריפוי או פיתוי משנת 2008 הסיקו סיימון סינג ואדזארד ארנסט כי "שדה האנרגיה היה כנראה לא יותר מפרי דמיונם של ההילרים."
לפי החברה האמריקנית לסרטן, "הראיות המדעיות הקיימות אינן תומכות בטענות לפיהן מגע מרפא יכול לרפא סרטן או מחלות אחרות".
לפי סקירת ספרות של ספריית קוקרן, "אין ראיות חזקות לטענות לפיה מגע מרפא מסייע לריפוי פצעים חמורים".
הילל מנוח (רומנית: Hillel Manoah; 1797–1862) היה בנקאי, נדבן ומהפכן יהודי רומני מבוקרשט.
הילל מנוח, יהודי בן העדה הספרדית של ולאכיה ומנהיגה, היה בנקאי עשיר תושב בוקרשט, ולאכיה.
מעמדו הרם (היה קונסול כבוד של האימפריה העות'מאנית) ועושרו הפכו אותו למקובל מאוד בחוגי השלטון ובן-בית אצל השליט.
הוא סייע, לצידו של דוויצ'ון באלי, למהפכנים הרומנים של ולאכיה בשנת 1848 במימון, בתעמולה ובקריאה אל יהודי ולאכיה כדי שיתמכו במהפכת 1848 (ולאכיה).
מנוח, באלי והציירים ברבו איסקובסקו וקונסטנטין דניאל רוזנטל היו חלק מהנהגת המהפכה וגם נפגעו בהתאם לאחר כישלונה.
בתקופת המהפכה, הילל מנוח היה היהודי הראשון אי פעם שהגיע למעמד של חבר במועצת העיר בוקרשט ואחריו הגיע גם שותפו לעסקים, הבנקאי סולומון חלפון.
לאחר כישלון המהפכה יצא לגלות לכמה שנים, אך חזר במהרה.
הילל הקים בנק יחד עם אחיו, הסיטונאי לאון מנוח.
כבנקאי סייע מנוח לאוצר המדינה בהלוואות (מדובר במיליונים) שהעניק בשנים 1833, 1835, 1836, 1839 ו-1850. על פעילותו הבנקאית קיבל הילל מנוח את תואר "בנקאי החצר" והיתר לחבוש מצנפת ועליה סמל השולטן.
שני בניו של הילל מנוח ייסדו, בברכת אביהם, את פרס הילל, המוענק על ידי אוניברסיטת בוקרשט, פרס שהתחיל עם מענק של 100,000 ליי והתפתח ל-270,000 לאי זהב בשנת 1893. הוא גם ייסד ענפי תעשייה משגשגים.
להילל מנוח היו שני בנים ושש בנות - הבנים, עמנואל ויצחק, המשיכו את עסקי אביהם עד שיצחק נפטר בגיל 33 ואז נשאר רק עמנואל בעסק.
רובע הִילִינְגְדוֹן של העיר לונדון הוא אחד מרובעי לונדון.
הרובע מצוי במערב העיר ולמעשה הוא הרובע המערבי ביותר של לונדון.
כמו כן ברובע נמצא נמל התעופה לונדון הית'רו.
רובע הילינגדון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של אוקסברידג', הרובע העירוני של הייז והארלינגטון, הרובע העירוני של רואיסליפ - נורת'ווד והרובע העירוני של יוסלי ומערב דרייטון שהיו חלק ממחוז מידלסקס.
עם הקמת הרובע הוצע שיקרא בשם "אוקסברידג'".
זמן קצר מאוחר יותר שונה שם הרובע להילינגדון.
הרובע גובל ברובע אילינג במזרח.
שכונות רובע הילינגדון כוללות את
ברובע 239 פארקים ושטחים ציבוריים, מרביתם מצויים בשטח החגורה הירוקה של העיר.
ברובע מספר התושבים הנמוך ביותר מבין כל רובעי לונדון, ואחוז השטחים הבנויים הנמוך ביותר.
הילסדייל הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
הילסדייל ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים.
הוא גובל במזרח ובצפון במארוברה, במערב בבנקסמדו ובדרום במטרוויל.
עד שנות השישים של המאה ה-20, היה הילסדייל חלק מהפרוור הסמוך מטרוויל.
מטרוויל הייתה חצויה בית שתי רשויות עירוניות, רנדוויק ובוטאני ביי.
ב-1961 בוצעה החלוקה הראשונה, בה נקרא הפרוור שבידי עיריית בוטאני ביי "גילמור", על שם המשוררת האוסטרלית מרי גילמור.
שם הפרוור שוב באותה השנה ל"הילסדייל" על שם פטריק דרסי הילס, השר הממונה על השלטון המקומי בניו סאות' ויילס.
החלטת שינוי השם גררה ביקורת ציבורית, על העדפת פוליטיקאים על פני דמויות מפתח בהיסטוריה האוסטרלית.
הילסדייל הוא פרוור קטן המאוכלס במשפחות ממעמד בינוני נמוך.
חצי מאוכלוסייתו אינה דוברת אנגלית כשפת אם או שיש לה רקע בשפה שאינה אנגלית (השפות המובילות הן בנגלית וסינית).
מרבית הפרוור מאוכלס בבתים פרטיים עם שטח קרקע צמוד.
בפרוור מרכז מסחרי גדול אחד, סאות'פוינט, על דרך באנרונג.
בפרוור בית ספר גדול אחד, בית הספר הציבורי מטרוויל, המקבל תלמידים מהילסדייל, מטרוויל ובנקסמדו.
"הילכו שניים יחדיו" הוא מחזה היסטורי מאת אברהם ב.
יהושע, העוסק בפגישות שנערכו בשנת 1934 בלונדון, בין דוד בן-גוריון לזאב ז'בוטינסקי, ביוזמתו של פנחס רוטנברג.
תוכן המחזה הוא פרי רוחו של המחבר, אך הוא מתבסס על עובדות היסטוריות אודות האישים המשתתפים בו.
המחזה יצא לאור כספר בשנת 2012, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובאותה שנה הועלה בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון אנסמבל הרצליה, בבימויו של עודד קוטלר.
בראשית שנות ה-20 הפך בן-גוריון להיות מהמנהיגים הבולטים של היישוב.
בשנת 1920 נמנה עם מקימי ההסתדרות הכללית, והיה המזכיר הכללי שלה במשך 15 שנה.
ב-1930 התאחדו מפלגות אחדות העבודה והפועל הצעיר והקימו את מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י), שבן-גוריון נבחר למנהיגה, ויחד עם התנועות האחיות שלה בחוץ לארץ הפכה להיות המפלגה הגדולה ביותר בתנועה הציונית.
בשנת 1925 ייסד ז'בוטינסקי את התנועה הרוויזיוניסטית (הצה"ר) ועמד בראשה.
בשנת 1929 אסרו שלטונות המנדט על כניסתו של ז'בוטינסקי לארץ ישראל, ומאז ועד למותו לא חזר אליה.
בשנת 1923 יסד פנחס רוטנברג את חברת החשמל לארץ ישראל.
עם האישור לניצול מי הירדן והירמוך, הקים את תחנת הכוח ההידרו-חשמלית בנהריים וכן הקים תחנות כוח שסיפקו חשמל לתל אביב, יפו, חיפה וטבריה.
רוטנברג ניסה למצוא דרך לדו-קיום בין היהודים לערבים וניסה להשכין שלום בין הסתדרות העובדים לבין התנועה הרוויזיוניסטית.
המחזה מתרחש בשנת 1934, כשנה לאחר רצח חיים ארלוזורוב, ממנהיגי היישוב וראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, רצח שעורר סערה עזה בארץ ישראל והאשמות כבדות מצד ההסתדרות הכללית כנגד התנועה הרוויזיוניסטית.
המתיחות בין תנועת הפועלים הציונית לתנועה הרוויזיוניסטית החלה לפני הרצח, כפי שמתארת ההיסטוריונית אניטה שפירא:
האחת ייצגה תפיסת עולם שראתה בפועלים את בוניה של האומה העברית בארץ ישראל, והשנייה ייצגה תפיסת עולם שראתה במעמד הבינוני היהודי את היסוד לחברה היהודית שתקום בארץ ישראל.
שתיהן שאפו להקים מדינה יהודית בארץ ישראל, אך נבדלו זו מזו בשיטה להקמתה: הפועלים חתרו ליצירת המאסה הקריטית היהודית בארץ על ידי עליה והתיישבות ואילו הרוויזיוניסטים הדגישו את חשיבות הפעולה המדינית, התעמולה וגיוס דעת הקהל העולמית, לטובת הציונות.
באוקטובר 1934 נפגשו בלונדון ז'בוטינסקי ובן-גוריון, ולאחר משא ומתן ממושך הגיעו להסכמי לונדון, שנועדו לכונן יחסים תקינים בין שני הזרמים הציוניים.
ועידת הצה"ר העולמית אישרה את ההסכם, אך משאל חברי ההסתדרות הכללית דחה אותו.
בשנת 1935 פרשה התנועה הרוויזיוניסטית מההסתדרות הציונית, ואנשיה הקימו גוף נפרד, הסתדרות ציונית חדשה.
הפגישה הראשונה, בנוכחות רוטנברג, התקיימה ב-10 באוקטובר 1934 בחדרו של רוטנברג בבית מלון בלונדון.
טרם תחילתה השמיע ז'בוטינסקי לרוטנברג את חלקו הראשון של שירו "שמאל הירדן", להמחשת עמדתו בדבר שליטה יהודית בשני עבריו של נהר הירדן.
בסיום פגישה זו חותמים בן-גוריון וז'בוטינסקי על הסכם שיאפשר דו-קיום בשלום בין התנועה הרוויזיוניסטית להסתדרות הכללית, וימנע את פרישתה של התנועה הרוויזיוניסטית מההסתדרות הציונית.
הפגישה השנייה נערכת כעבור שלושה שבועות בבית שבו התאכסן ז'בוטינסקי בלונדון, ואליה הגיע בן-גוריון לבדו.
במהלכה הגיע גם רוטנברג לזמן קצר.
בפגישה זו מספר בן-גוריון לז'בוטינסקי שההסכם ביניהם לא התממש, עקב התנגדות חבריו להנהגה.
חרף המתיחות הרבה ששררה בין ז'בוטינסקי ובן-גוריון, מתיחות שכמעט הביאה לסיום הפגישה הראשונה זמן קצר לאחר שהחלה, לאחר שפרץ ביניהם ויכוח עז סביב רצח ארלוזורוב, שרר ביניהם כבוד הדדי והכרה במטרה משותפת – הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
בן-גוריון התפעל מאיכות יצירתו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, וזוכה לשמוע מפיו את תרגומו לפואמה של אדגר אלן פו, "העורב", ואת תרגומו לרוסית של הפואמה "בעיר ההריגה" מאת ח"נ ביאליק.
עוד עולה לדיון ביניהם הרומן שז'בוטינסקי עסק בכתיבתו באותה עת, "חמשתם", ששמעו הגיע אל בן-גוריון מפי ברל כצנלסון.
דמות רביעית במחזה היא מרוסיה, צעירה רוסייה שאביה הכומר, ואחר כך אמה, נרצחו בידי הקומוניסטים, והיא משמשת מזכירתו של רוטנברג, שהיה ידיד של הוריה.
אף שמרוסיה רוחשת כבוד רב לבן-גוריון ולז'בוטינסקי, היא משקפת את העמדה האנטישמית הרווחת, בדבר שליטתם של היהודים ברוסיה.
שם המחזה, "הילכו שניים יחדיו", הוצע למחבר על ידי דן מירון, על פי הפסוק מספר עמוס .
המבקר יאשה קריגר מפרש שם זה ומוצא בו משמעויות נוספות:
שם המחזה לקוח מהתנ"ך והוא מתייחס לקונפליקט המרכזי שבין שתי הדמויות ההיסטוריות במחזה: הילכו בן-גוריון וז'בוטינסקי יחדיו?
על הדרך מצליח המחזה לעורר את אותה השאלה בנוגע לעוד מספר קונפליקטים: הילכו יחדיו איש אדמה ואיש רוח?
לכל השאלות הללו עונה ההצגה תשובה פשוטה וכנה: כן.
במחזה כלל המחבר רמזים לאירועים, מוכרים לצופה בן זמננו, שהתקיימו לאחר זמן התרחשות המחזה:
ז'בוטינסקי שואל את בן-גוריון: "האומנם אדוני מאמין שיהודי מסוגל לרצוח מנהיג יהודי בגלל מחלוקת אידאולוגית?" הצופה יודע שהתשובה חיובית.
ז'בוטינסקי, הגולה מחוץ לארץ ישראל, אומר לבן-גוריון שישוב לארץ-ישראל רק לפי פקודת הממשלה העברית.
קביעה כזו אכן נכללה בצוואתו של ז'בוטינסקי, שנכתבה בנובמבר 1935. ז'בוטינסקי נפטר בשנת 1940 בניו יורק ונקבר בלונג איילנד.
בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, התנגד להבאת עצמותיו של ז'בוטינסקי לקבורה בישראל, ורק יורשו, לוי אשכול הורה זאת בשנת 1964, 16 שנה לאחר הכרזת המדינה.
ז'בוטינסקי מדגיש במחזה (כפי שאכן הדגיש במציאות) את הסכנה המרחפת על יהודי אירופה מגרמניה הנאצית.
הצופה יודע את מה שלא ידעו בן-גוריון וז'בוטינסקי בפגישתם, עד כמה צדק ז'בוטינסקי בתחזית זו.
ז'בוטינסקי ובן-גוריון משוחחים על כוחם הרב של עובדי חברת החשמל, החברה שבבעלותו של רוטנברג.
עובדה זו ידועה בישראל של ימינו, אך ספק אם הייתה נכונה בארץ ישראל של שנות ה-30 של המאה ה-20.
בפתח דבר למחזה כתב יהושע שסדרת המפגשים בין בן-גוריון לז'בוטינסקי
בכתיבת המחזה הסתייע יהושע בפרופ' יעקב גולדשטיין ובפרופ' דן מירון, להם הוא מקדיש את המחזה.
המחזה הועלה, החל ממאי 2012, בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון אנסמבל הרצליה, בבימויו של עודד קוטלר.
רמי ברוך – דוד בן-גוריון.
גיל פרנק – זאב ז'בוטינסקי.
יגאל זקס / יואב לוי – פנחס רוטנברג.
דנה יצחקי / ירדן ברכה – מרוסיה.
פרס המחזה המקורי הטוב של השנה בטקס פרסי התיאטרון הישראלי לשנת 2012.
פרס מחזאי השנה עבור ההצגה לאברהם ב.
יהושע בטקס פרסי התיאטרון הישראלי לשנת 2012.
פרופ' שלמה אבינרי הביע התלהבות מהמחזה:
זה עתה סיימתי את קריאת המחזה, ואכן נפעמתי.
לא קל לתאר בהגינות וביושר שני אישים כה מורכבים כבן-גוריון וז'בוטינסקי, ומה עוד שברור שאהדה אינה נתונה לשניהם באותה מידה.
אבל יהושע הצליח לאפיין את שניהם וגם לתאר דרמטית את יחסי האיבה וההערכה המורכבים שביניהם, וכיצד הם בכל זאת משתנים תוך כדי היכרותם.
הדרמה האישית והלאומית עולה בצורה חזקה מאוד מפיהם, כאשר הם פורסים את משנתם.
המחבר עושה צדק עם שניהם ויוצק לדרמה ספרותית אירוע היסטורי שכמעט נשכח.
כך גם הצליח לתאר את ערגתם של השניים למצוא מכנה משותף, יחד עם מודעותם לכך שהדבר כמעט בלתי-אפשרי.
הילסבורו היא בירת מחוז קוריקו ופטי מרטיניק והישוב הגדול ביותר באי קוריקו שבגרנדה.
ב-1796 יצאה ממפרץ הילסבורו ההתקפה הימית כנגד הספרדים בפיקודו של סר רלף אברקרומבי.
בעיירה פועל מוזיאון קוריקו השוכן במנפטת כותנה שלעבר.
מערכת החינוך במקום כוללת 5 בתי ספר ממשלתיים.
הנמל המקומי הוא הנמל הראשי של האי.
ממנו יוצאים גם שירותי מעבורות המקשרות בין האי לבין איים סמוכים.
כמו כן פועל במקום שדה התעופה של האי.
הֵילֵל בֶּן שָׁחַר () הוא כינוי או אפיתט המוזכר בספר ישעיהו בקינה הסאטירית המכונה "המשל על מלך בבל".
מושא הקינה, מלך בבל שעתיד למות, מוצג בתור "הֵילֵל בן שחר" (לפי הפרשנות המסורתית, זהו כוכב נוגה, אשר נקרא גם "כוכב השחר"), אשר שאף לעלות השמיימה ולהידמות לאלוהים, אך לבסוף מוטל למעמקי שאול מושפל ומבוזה.
המסורת היהודית קושרת את משל הנבואה לנבוכדנצר מלך בבל, אשר הטיל את אימתו על עמים רבים והחריב את בית המקדש הראשון.
אחת הפרשנויות של הנוצרים לכינוי זה הוא זיהויו של הֵילֵל בן שחר בתור לוציפר , שלימים זוהה עם השטן.
האזכור של הֵילֵל נושא אופי מיתי, וחוקרי ביקורת המקרא נוהגים לחשוב שהוא משקף מיתוס כוכבי קדום על אל מורד שנפל.
אולם, למרות המאמצים לזהות את הֵילֵל ולאתר את הרקע המיתולוגי שלו (אם קיים), דמותו נותרה לוטה בערפל.
"המשל על מלך בבל", שבו מופיע הֵילֵל בֶּן שָׁחַר, הוא שיר קינה לעגני המופנה כלפי מלך בבל.
הקינה המדומה מתארת, בנימה של סיפוק ושמחה לאיד, את גורלו של שליט אכזר שרדה בעמים רבים, ובגאוותו ויהירותו המיט על עצמו חורבן.
בחייו לא ידעה גאוותו גבול והגיעה לכדי האלהה עצמית; אך עתה הוא מוטל מת מבלי שזכה לקבורה נאותה, אין חולקים לו כבוד כי אם לעג וקלון, והוא מושפל למטה מיתר דרי שאול.
על פי המסורת היהודית מדובר בנבוכדנצר.
קינה זו היא חלק מ"משא בבל", הראשון בקובץ הנבואות על אומות העולם שבספר ישעיהו (פרקים יג-כג).
ישנה התייחסות מפורשת לבבל רק בדברי הפתיחה (פסוקים ג-דא) ובחתימה (כב-כג), הכתובים פרוזה ואינם מגוף השיר.
בשל כך, ובשל העובדה שישעיהו ניבא בימי אשור, יש חוקרים הסבורים שבמקור נכתב השיר – אפשר שבידי הנביא עצמו – על אחד ממלכי אשור, אולי סרגון השני, ורק בתקופה מאוחרת יותר הוסב אל מלך בבל.
הפתיחה לקינה ממסגרת אותה כנבואה לעתיד לבוא, אך מוסכם על הכול כי היא משנית.
בקינה עצמה מתואר מותו של המלך כעובדה קיימת.
חוקרים מסוימים סבורים שאכן נכתבה בתגובה למותו הממשי של מושאה, ואילו לדעת אחרים נכתבה כנבואה (או משאלת לב).
בקינה זו נעשה שימוש פרודי בדרכי הביטוי האופייניות לסוגת הקינה, על מנת ללעוג למושא הקינה ולהראות את קלונו.
אחד המאפיינים הפורמליים הבולטים של הקינה (לפחות בחלקה העיקרי) הוא משקלה האסימטרי, האופייני לקינות המקראיות ומכונה לעיתים "משקל הקינה": בכל חרוז יש (אידיאלית) 3 יחידות הטעמה בצלע הראשונה, ו-2 בצלע השנייה.
הקינה המדומה מתארת כמה תמונות, הכוללות התייחסויות ורמיזות קוסמיות ומיתיות, המעצימות את הדרמה שבנפילתו של השליט האכזר, ומשוות לה ממדים עצומים.
אולם, במקום דברי הספד, הדובר והדמויות המקוננות, שסבלו כולן מנחת זרועו של המושל העריץ בדרך זו או אחרת, אומרים דברי לעג ושנינה.
הקינה אינה אחידה מבחינה ספרותית לכל אורכה בתוכן, בסגנון ובמבנה הספרותי, וישנם חוקרי ביקורת המקרא הסבורים שהטקסט כפי שהגיע לידינו הוא פרי התפתחות ספרותית מורכבת, ושנפלו בו שיבושים (בייחוד מפסוק יז והלאה).
גם את סיומו המדויק קשה לקבוע.
בהתחשב בקשיים אלה הוצעו השערות שונות, לעיתים מנוגדות, לגבי מבנהו האמנותי של השיר וחלוקתו הפנימית.
עם זאת, סבורים חוקרים רבים כי התמונה המצטיירת בפסוקים יב-טו, שאפשר אולי לראות בהם בית לעצמו, מעין קינה בתוך קינה, מהווה את לבו של השיר ואת שיאו הדרמטי:
בשורות אלה נעשה שימוש בציור בעל אופי מיתולוגי כדי לתאר באופן פיוטי את מפלתו הניצחת של הרודן.
התיאור מדגיש את הניגוד שבין שאיפת הכוח והגדלוּת חסרת המעצורים של השליט גבה הלב בחייו, לבין נפילתו במותו לשאול תחתית.
בתחילת הקטע מוצג "הֵילֵל בן שחר", שהשליט העומד למות נמשל אליו, והמשכו של הקטע רצוף מוטיבים מיתולוגיים שלחלקם מקבילות במיתולוגיה הכנענית, כפי שהיא ידועה מגיבושה בכתבי אוגרית.
מכך הסיקו חוקרי ביקורת המקרא כי הקטע כולו מתייחס ברובד המטפורי לדמותו של הֵילֵל.
חוקרים רבים משערים ששורות אלה מהדהדות בדרך של היסטוריזציה, ואולי אף מצטטות מיתוס קיים על מרד של אלוהות כוכבית נחותה ש"הֵילֵל בן שחר" הוא שמה או כינויה.
אולם, טרם נמצאה מקבילה ברורה לדמותו של הֵילֵל בן שחר ולמיתוס שלכאורה עומד מאחוריה, במיתולוגיה האוגריתית או בכל מקום אחר, והסברות הנוגעות לכך נשענות על השערות בלבד.
המילה "הֵילֵל", כצורה שמנית, היא יחידאית במקרא.
היא מתורגמת בתרגום השבעים כ-heōsphoros , ובעקבותיו בוולגטה כ-lucifer ("נושא האור") ומתפרשת ככינוי לכוכב השחר.
תרגום זה משקף את הניתוח של "הֵילֵל" כשם עצם הגזור, במשקל לא טיפוסי, מן השורש הל"ל שעניינו הפצת אור, ומשמעותו: "הזורח".
מסורת פרשנית עתיקה זו נמשכה גם בפרשנות המסורתית היהודית והנוצרית, וגם כיום מאמצים אותה חוקרים רבים.
משמעות המילה "הילל בן שחר" במקורות היהודיים היא כוכב נוגה, הנקרא גם כוכב השחר, משום שהוא הכוכב המאיר ביותר (מלשון "הילה") מבין כוכבי הלכת האחרים בזמן עלות השחר.
משיקולים פרוזודיים ואחרים, כמעט כל החוקרים מתייחסים לצירוף "הֵילֵל בֶּן שָׁחַר" כאל יחידה תחבירית אחת, המהווה את שמה או כינויה של אותה ישות שאליה מכוונים פסוקים יב-טו.
על פי תוכנו והקשרו, מתפרש הצירוף כשם עצם פרטי או ככינוי המתייחס לגרם שמיים או לישות מיתולוגית כוכבית שיש לה זיקה כלשהי ל"שחר"; אולם פירוש הצירוף וגיזרונו, וטבעו של הרפרנט שאליו הוא מתייחס, לא הובהרו די הצורך.
חלק מחוקרי ביקורת המקרא סבורים, בעקבות פייר גרלו, שהמילה שאולה מהתואר ellu באכדית, במשמע: "בהיר, בוהק", שצורתו בנסמך: elil.
תואר זה משמש גם בהתייחס לאלים.
הוגו וינקלר שיער שהשם מקביל ל"הִלַאל" בערבית, ופירושו "מולד הלבנה".
הוא טען כי יש לתקן את הניקוד מהֵילֵל להֵילָל כדי לקרבו לצורה הערבית, ואת "שחר" ל"שׂהר" = סהר, כלומר הֵילָל בן שַׂהַר הוא אל מולד הירח, בנו של אל הירח.
מנגד, חוקרים אחרים הטילו ספק בשינוי המילה שחר ל"שׂהר", צורה שאיננה מתועדת כלל במקרא.
כמו כן, לא ידוע על מיתוס המתאר אל מולד ירח (או אל ירח) המנסה לרשת את כסאו של ראש הפנתיאון.
בנוסף, נעשו ניסיונות להשוות את השם הֵילֵל עם שמות דומים של אלים מהפנתאונים של עמי האזור.
ויליאם גאלאגר מעלה את ההשערה שהֵילֵל הוא הגרסה העברית של שם האל המסופוטמי אנליל, בצורתו האכדית: ellilu/illilu.
במרחב השמי מערבי, אלוהות בשם "הלל" ידועה מן השירה האוגריתית.
אולם כמעט דבר אינו ידוע על הלל זה, כנראה אל זוטר, המוזכר אך ורק בתיאורן השגור של הכושרות, קבוצת אלות זוטרות המופקדות על ההיריון וההולדה.
בעלילות אקהת ובשיר חתונת ירח ונכל מכונות הכושרות: "בנת הלל סננת" (= בנות הלל הסנוניות?) ו"בנת הלל בעל גמל".
אמנם הביטוי הראשון איננו מתייחס בהכרח לדמות בשם "הלל", וניתן לפרש אותו בדרכים אחרות, כגון "בנות האומרות הלל", מהללות ומזמרות.
הביטוי השני אף הוא סתום למדי, אך תחבירו מעיד על התייחסות לאל בשם הלל שהכושרות נחשבות ל"בנותיו" (לא בהכרח במובן המילולי).
בהקשר להלל האוגריתי הועלה גם שמו של האל חֻֿלֵלֻ (ḫulēlu), המופיע בטקסטים פולחניים מאמר, ואפשר שזהו תעתיק של צורה שמית מערבית מעין הֻלֵלֻ.
לפי מסורת פרשנית אחרת, יש להפריד בין "הֵילֵל" ל"בן שחר", ולפרש את הראשון כצורה פועלית, ציווי בבניין הפעיל מן השורש יל"ל (השוו לפסוק לא, ועוד).
כך מתורגמת המילה בתרגום הפשיטתא הסורי, בתרגום עקילס ליוונית ובפירושו של הירונימוס לישעיהו יד יב (שם נקט תרגום מילולי, שלא כבתרגומו לפסוק בוולגטה).
אולם כיום פירוש זה זניח.
עם זאת, אין בהכרח סתירה בין הפירושים: מרווין סוויני סבור שמדובר בכפל משמעות מכוון.
חוקרים רבים של ביקורת המקרא רבים סבורים שהתיאור בישעיהו מתייחס למיתוס שלא הגיע לידינו על הֵילֵל בן שחר, כנראה אל זוטר או אל למחצה, שמרד באל העומד בראש הפנתאון וניסה להחליפו, וכעונש על כך הוטל לשאול.
מן הכתוב עולה כי אותו הֵילֵל מתגלם בכוכב או בעצם שמימי בוהק אחר.
מאז המאה התשע עשרה תרים החוקרים אחר מקבילות למיתוס כוכבי משוער זה במיתולוגיות של עמי המזרח הקדום, ומנסים לשחזר את תוכנו כמיטב יכולתם.
שאלה זו כרוכה ללא הפרד בשלל הבעיות הטקסטואליות והפרשניות הסבוכות הקשורות לטיבו של הֵילֵל בן שחר ולמשמעות הקטע המתייחס אליו; כפי שניתן לשער, המאמצים הפרשניים בנוגע לסוגיות אלה נשאו מראשיתם אופי ספקולטיבי ביותר.
בין השאר הם כללו, ובמידה מסוימת עדיין כוללים, נטייה לראות במיתוס המשוחזר "מיתוס טבע" שיסודו בתופעה שמימית: ידועה בייחוד הצעתו של הרמן גונקל, שהתופעה המשתקפת בתיאור המיתי היא כוכב נוגה בהופעתו ככוכב השחר, הנצפה בבהירות לפני הזריחה ודועך עם אור הבוקר.
בהתחשב בכך שהנבואה הייתה מכוונת כלפי מלך בבלי או אשורי, חיפשו חוקרי ביקורת המקרא מקבילות להֵילֵל במיתולוגיה המסופוטמית, אולם במחקר המאוחר מגמה זו השתנתה.
גילויה של העיר אוגרית וחשיפת ספרותה הענפה, החל בשנות השלושים של המאה העשרים, שפכו אור על המיתולוגיה הכנענית, שכמעט ולא היה ידוע עליה קודם לכן.
על פי התגליות, "פחֿר מעד", אספת האלים המתקיימת בהר המקודש, מזכיר במידת מה את "הר מועד".
"ירכתי צפון" מזכיר במידת מה את הר צפון, שהיה הר מקודש לעמי האזור, שם על פי המיתולוגיה הכנענית שכן ארמונו של בעל (באוגריתית: "צררת צפן", "מרים צפן".
אולם, הזיהוי המשתמע מפסוק יג בין "הר מועד" להר צפון איננו במיתולוגיה האוגריתית, שם מדובר כנראה על שני הרים שונים).
התיאור "אעלה על במתי עב" דומה לתיאורו של בעל כרוכב על ענן, "רכב ערפת" (השוו לתיאורו של ה' בישעיהו יט א ובתהלים סח ה).
בכינוי "עליון", אפיתט שמי מערבי המשמש במקרא כתואר לה', נעשה שימוש במיתולוגיה הכנענית לבעל ולאל עליון.
מהקבלות אלה רומזות לכאורה כי הרקע של הנבואה הוא עברי-כנעני מקומי ולא זר.
תובנה זו הובילה חוקרים רבים לחפש מקבילה במיתולוגיה הכנענית לתיאור בישעיהו.
כיום סבורים חוקרים רבים שהתיאור של הֵילֵל בן שחר קשור למיתוס הכנעני המופיע בעלילות בעל וענת, על האל עשתר שמנסה לרשת את כיסאו של בעל ונכשל בכך.
על פי התיאור, לאחר שמות הורג את בעל, מציעה אשרה למנות את עשתר במקומו למלך האלים.
עשתר מנסה לשבת על כסאו של בעל בפסגת צפון ולחבוש את כתרו, אך אלה גדולים בהרבה על מידותיו, והוא מחליט לוותר על המלוכה.
במיתולוגיה הדרום ערבית, ויש הסבורים שגם במיתולוגיה הכנענית, עשתר מזוהה עם כוכב השחר, ובכך מתחזק הזיהוי עם הֵילֵל.
עם זאת, ישנם הבדלים בולטים בין שני התיאורים והנחת הקשר ביניהם שנויה במחלוקת.
חוקרים אחרים משווים את תיאור עלייתו ונפילתו של הֵילֵל למיתוס היווני על פאתון (Φαέθων).
פירוש שמו ביוונית הוא "הזורח", כפירוש המקובל של הֵילֵל.
החוקר ג'ון בארקלי ברנס סבור כי אין טעם לנסות לשחזר את המיתוס על הֵילֵל לפי התיאור שבישעיהו.
לדעת ברנס, ספר ישעיהו לא התיימר להציג סצנה מיתית סדורה, אלא נעשתה בו אריגה של כמה מוטיבים מיתולוגיים, ללא שיטה של ממש, לצרכיו הרטוריים.
החל משנות השמונים של המאה העשרים החלו חוקרים לתת את דעתם להקשר שבו מופיע התיאור של הֵילֵל בן שחר, בהתחשב בכך שפסוקים יב-טו הם חלק אורגני מן הקינה השלמה.
בפרט, גוברת המגמה לפרש את ההתייחסות להֵילֵל, כמו גם יסודות אחרים בקינה, על רקע תפיסות המלוכה של עמי המזרח הקדום.
כיוון זה מתבקש, שכן למרות צבעיה המיתיים, מדובר בקינה סאטירית שמושאה הוא מלך בשר ודם – בין אם מלך היסטורי מסוים או אבטיפוס של שליט אימפריאלי.
חוקרים מניחים שהיסודות המיתולוגיים בקינה, ובעיקר ההתייחסות להֵילֵל בן שחר, הם תגובה פולמוסית לתפיסה של האלהת המלך בחייו או לאחר מותו.
התמה של התנשאות שסופה השפלה רווחת במקרא בכלל ובספרות הנבואית בפרט.
ה"קינה" על בבל מהווה, בין היתר, ביטוי משוכלל ומובהק של תמה זו, המגיע לשיאו במונולוג הפנימי של הֵילֵל בן שחר ובתיאור נפילתו.
בספרות הנבואה, בא עיקרון זה בדרך כלל בלבוש תאולוגי, המדגיש את היותה של הגאווה חטא כנגד האל, שגומל לגא בהשפלתו.
לעומת זאת, הקינה שבישעיהו יד מתמקדת בהתנשאותו ובנפילתו של המלך מושא הקינה, ומציינת בפירוש את חלקו של אלוהים במהלך זה אך ורק בפסוק ה'.
מבחינה זו, היא חריגה לספרות הנבואה, וטיפוסית יותר לספרות החוכמה דווקא.
בסוגה זו, שנקודת מבטה אנתרופוצנטרית ו"חילונית" יותר, האסון והמפלה הם תוצאה סיבתית טבעית של הניסיון לחרוג מהגבולות האנושיים.
מעבר לזיקה תמטית גרידא, ניתן למצוא במקרא כמה מקבילות מובהקות יותר ופחות מבחינה ספרותית לתיאור שבישעיהו יד, יב-טו ולקינה בכללותה.
כמה מנבואות הגויים שביחזקאל מגלות דמיון בולט לקינה שבישעיהו, הן מצד התוכן והן מצד הסגנון ואוצר המילים.
בפרט יש לציין את אלה: הנבואה על "נגיד צור" (); הקינה הסמוכה לה על מלך צור (); והנבואה השנייה על מלך מצרים ().
שלוש הנבואות הללו, הכתובות בסגנון של פרוזה קצובה, דומות לקינה שבישעיהו מבחינת נושאן: נבואת פורענות על מלך זר.
נוסף על כך, אף בהן, כבקינה שבישעיהו, מוצג השליט כדמות מרוממת לאין שיעור, שגאוותו מגיעה לכדי האלהה עצמית; אף בהן מושפל הוא עד עפר ומורד שאולה; וכמו בתיאורו של הֵילֵל בן שחר בקינה, אף הן עושות שימוש בתמונה מיתולוגית או מעין-מיתולוגית כדי לתאר את המלך ברוממותו ובשפלותו.
התאולוגיה הנוצרית החל במאה השלישית לספירה זיהתה את הֵילֵל בן שחר – שנודע בנצרות בשם לוציפר – עם המורד באל פר אקסלנס: השטן, המלאך שנפל, ששאף לתפוס את מקומו של האל והודח ממעמדו.
ניצנים לתפיסה זו מופיעים כבר בגרסה הלטינית של ספר אדם וחוה, שחובר כנראה במאה הראשונה לספירה, והיא זכתה לתפוצה רחבה לאחר שהופיעה בכתביו של אוריגנס.
בעקבות פרשנות זו הפך השם "לוציפר" למזוהה עם השטן בימי הביניים.
בזמנים מאוחרים יותר נעשה זיהוי זה שנוי במחלוקת, לפחות החל מימיו של ז'אן קלווין, שביקר אותו בחריפות.
פרשנות זו אמנם רחוקה מפשט הכתוב.
המקרא מנטרל אומנם את המשמעות המיתית המילולית של שבפסוקים מישעיהו יד, כשהוא משתמש בה כמטפורה בהקשר היסטורי, אך התפיסה הנוצרית המזהה את הֵילֵל-לוציפר עם השטן מהווה מהלך פרשני בכיוון ההפוך, הטוען מחדש את שורות השיר במשמעות מיתולוגית תוך התעלמות מהקשרן ההיסטורי.
עם זאת, לפי דברי חוקר הספרות אורי אלטר, דווקא פירוש זה נותן ביטוי הולם לחשיבותן של הנימות המיתולוגיות המהדהדות בשיר, המעניקות לו עוצמת מבע ואיכות ארכיטיפית על-זמנית.
כל מראי המקום לכתבי אוגרית מתייחסים למהדורה השלישית של KTU:
הילמן אימפ היא מכונית מיני בריטית שיוצרה בבריטניה על ידי "רוטאס" (Rootes) משנת 1963–1976. יוצרו כ-500,000 יחידות.
בשנת 1964 נבחרה במקום השלישי למכונית השנה באירופה.
דגם ההילמן הסקי אשר יוצר בין השנים 1967–1979 בתצורת סטיישן, התבסס על דגם ה"הילמן אימפ".
מנועי מכונית הספורט Ginetta G15 מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars אשר יוצרו בין השנים 1968–1974 נלקחו מדגמי "הילמן אימפ" (ברישיון).
הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה.
לפני 1907 החברה בנתה אופניים.
חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב -1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנה את Rootes וקנה את ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר.
הסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
מתלי ה-"הילמן אימפ" הורכבו ברישיון בדגם המכונית החשמלית אנפילד 8000 שיוצרה בשנת 1973.
2 דלתות (חלון אחורי פתוח)
3 דלתות ואן (האסקי - הילמן)
מנוע אחורי 875 סמ"ק, המפתח 34 כ"ס, ראש הגליל יצוק אלומיניום
הילוכים ידניים סינכרוניים - 4
הילמן אימפ התחרתה (בתכונות ובמחיר) ב-N.S.U פרינץ 1000, ובסימקה 1000
הילמן מינקס היא מכונית משפחתית בינונית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית הילמן בגרסאות רבות, בין השנים 1931–1970.
הגרסה הראשונה הוצגה ב-1 באוקטובר 1931. במהלך מלחמת העולם השנייה יוצר ה"הילמן 10" שהיה מבוסס על דגם ההילמן מינקס, אשר נועד לשימוש אזרחי וצבאי חיוני.
הילמן מינקס, על שלל גרסותיה שווקה בישראל.
יורשו של דגם ההילמן מינקס היה דגם ההילמן הנטר.
דגם ההילמן הסקי (בגרסת סטיישן) בין השנים 1954–1957 היה מבוסס על דגם ה-"הילמן מינקס".
חברת הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה.
חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנתה את Rootes ואת ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר.
דגם 2 דלתות - קבריולה
בשנת 1936 - מרכב הדגם שונה לחלוטין
תמסורת ידנית - 4 מהירויות (משנת 1934)
מודל "דה-לוקס" - מושבי עור
יצרן הרכב היפני איסוזו ייצר ברישיון, ביפן, בין השנים 1953-1954 את דגם איסוזו הילמן מינקס אשר התבסס על "הילמן מינקס" (גרסה שנייה).
(הרכב קרוי גם "סנבים מינקס", Sunbeam Minx)
יצור : בריטניה, יפן, אוסטרליה, ניו זילנד
הרכב קרוי גם "מינקס סופר," (Hillman Super Minx)
מחיר דגם ההילמן מינקס סופר ב-בריטניה, בשנת 1961, 854 לירות שטרלינג (דגם בסיסי, 4 דלתות)
מחיר דגם ההילמן מינקס סופר בבריטניה בשנת 1966, 911 לירות שטרלינג
מיוצר בבריטניה, דרום אפריקה ו-ניו זילנד
דגם 4 דלתות - סדאן
דגם 5 דלתות - סטיישן
משנת 1962 - תמסורת אוטומטית כאופציה
ידית הגיר - מחוברת למוט ההגה
משנת 1962 - בולמי דיסק מלפנים
משנת 1962 - מושבים בודדים בחזית - אופציה
הרכב קרוי "הילמן ניו מינקס" (Hillman New Minx)
הילמן גאזל היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב "קרייזלר אוסטרליה" (Chrysler Australia), באוסטרליה, בין השנים 1966–1967.
ההילמן גאזל הייתה גרסה יוקרתית של ההילמן מינקס, סדרה 4.
מנוע ההילמן גאזל יוצר על ידי חברת סאנבים (Sunbeam).
חברת קרייזלר אוסטרליה בע"מ היא יבואנית של קרייזלר, ג'יפ, דודג', פיאט ו- אלפא רומיאו לשוק הרכב האוסטרלי.
בעבר קרייזלר אוסטרליה פעלה כיצרנית רכב באוסטרליה, בין השנים 1951–1980.
בלמי דיסק (לוקהיד) מלפנים, בלמי תוף מאחור
מתלה קדמי עצמאי עם בולמי זעזועים טלסקופים
בדגם התמסורת הידנית - תאוצה 0-100 קמ"ש, 13.3 שניות
בדגם התמסורת האוטומטית - תאוצה 0-100 קמ"ש, 14.9 שניות
הילמן סופר מינקס, היא מכונית משפחתית בינונית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית הילמן, בין השנים 1961–1971. הילמן סופר מינקס היה דגם מוגדל של דגם ההילמן מינקס.
ההילמן סופר מינקס יוצרה בבריטניה, אוסטרליה וניו זילנד.
מחיר היחידה של דגם הילמן סופר מינקס בהשקתה היה 854 לירות שטרלינג בבריטניה.
מחיר דגם ההילמן מינקס סופר בבריטניה בשנת 1966, היה 911 לירות שטרלינג.
הילמן הוא רכב בריטי שיצרה חברת רכב מנועיים הילמן.
חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנה את Rootes וקנה את ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר.
לסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
ידית תיבת ההילוכים - מחוברת למוט ההגה
מודלים הקשורים להילמן סופר מינקס באמצעות חברת האם Rootes Group
זינגר וולוג (דור ראשון, אשר יוצר בין השנים 1961-1967)
כנסיית הילסונג (Hillsong) היא כנסייה פנטקוסטלית שבסיסה בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
הכנסייה נוסדה בשנת 1983 על ידי הכומר בריאן יוסטון ואשתו בובי.
בתחילה התמקמה קבוצה קטנה של כ-45 מאמינים באולם בבית ספר בבולקהאם הילס (שכונה "המחסן") והקימה את מרכז החיים הנוצרי הילס .
כתוצאה מהאישיות הכריזמטית של הכומר בריאן יוסטון מספר המאמינים גדל בהתמדה.
ב-1990 הכנסייה עברה למרכז מסחרי בקאסל היל () ששירת את הכנסייה עד המעבר למרכז חדש יותר בבולקהאם הילס בשנת 1997. בתחילת שנות התשעים התחילה להופיע להקת הבית של הכנסייה שנקראה הילסונג שהתפרסמה בעולם כמוזיקה רוחנית-דתית עכשווית .
ב-1999 שם הכנסייה שונה להילסונג באופן רשמי.
ב-19 באוקטובר 2002 בנוכחות ראש הממשלה האוסטרלי דאז ג'ון הווארד, נחנך מרכז הכנסים החדש בבולקהאם הילס שכולל אודיטוריום, חניית ענק ומתקנים לפעילויות לילדים.
באודיטוריום ישנם כ-3500 מקומות ישיבה, שמהווה נכון להיום את המגה-כנסייה הגדולה ביותר באוסטרליה.
לשם השוואה, הכנסייה הבאה בגודלה באוסטרליה היא קתדרלת מרי הקדושה (סידני) עם מספר מקומות ישיבה של פחות מ-2000. תפילות כנסיית הילסונג מתאפיינות בקהל גדול ואווירה רוחנית וכוללות שירי תפילה ולימוד מכתבי הקודש שמוקרנים על מסכי ענק עם דגש על מערכת יחסים אישית עם ישו.
החוויה הרוחנית והמסרים החיוביים מדברים על אהבה, חמלה, תרומה ועזרה הדדית, בנוסף להתחזקות אישית וברכות בריאות, שגשוג והצלחה בחיים.
שירי התפילה מלווים במולטימדיה מודרנית ומוזיקת הילסונג הייחודית שזכתה להצלחה רבה באוסטרליה ובעולם.
באוגוסט 2019 הודיע מרטי סמפסון, הסולן ומנחה התפילה הפופולרי של הכנסייה, כי הוא מצוי במשבר אמונה אישי קשה.
כנסיית הילסונג פועלת במודל רב-אתרי (), כלומר מספר קמפוסים באוסטרליה שמחוברים ביניהם - בסידני, בריסביין, מלבורן, ניוקאסל, גולד קוסט, נוסה, ובדרווין.
בנוסף, שלוחות של כנסיית הילסונג הבינלאומית כוללות כנסיות ברחבי העולם- בבריטניה, באוקראינה, בדרום אפריקה, בשוודיה, ארצות הברית, צרפת, גרמניה הולנד, רוסיה, ספרד, ארגנטינה וברזיל.
בפברואר 2017 הודיע הילסונג על הוספת כנסיות בפורטוגל, סן פרנסיסקו, פרת' ווולונגונג באוסטרליה ובבאלי באינדונזיה.
בפברואר 2017 הודיעה כנסיית הילסונג על כוונה להקים כנסייה בישראל.
באפריל 2017 הכומר בריאן יוסטון הגיע, עם קבוצת צליינים נוצרים, לביקור בישראל באתרים המקודשים לנוצרים, וכן להופעות של להקת הילסונג בחוף צמח וקיסריה.
כנסיית הילסונג מזוהה עם Australian Christian Churches, השלוחה האוסטרלית של אשר משתייכת לזרם הפנטקוסטליזם ובעלת נטיות לאוונגליסטיות חזקות.
הפנטקוסטליזם הוא אחד הזרמים המתפתחים ביותר בנצרות עם מספר מאמינים שנאמד במאות מיליונים.
הכנסייה מתנגדת למחקר בתאי גזע והפלות.
בנוסף, כנסיית הילסונג הכריזה על תמיכה בבריאתנות ובתכנון תבוני.
כנסיית הילסונג מכירה שהומוסקסואליות מנוגדת למלומד בכתבי הקודש אך מדגישה שהיא לא מגנה הומוסקסואלים.
הכנסייה פתוחה לקהל הרחב, שוללת אפליה על בסיס מין וגזע, וקהל המאמינים מגיע מרקעים אתניים מגוונים.
בנוסף, נשים יכולות להגיע לרמת כמורה שווה לגברים.
בניגוד לכנסיות קתוליות ואנגליקניות באוסטרליה בהן מספר המאמינים שמגיעים להתפלל נמצא בירידה מתמדת, כנסיית הילסונג מדווחת על שיעור נוכחות גבוה במיוחד.
נכון לשנת 2018 מעל 40,000 מאמינים מגיעים לכנסייה בכל שבוע באוסטרליה, ועל פי הכנסייה, למעלה מ-100,000 מאמינים מגיעים בכל שבוע לאחת מ-80 הכנסיות שמזוהות עם הילסונג ושממוקמות ברחבי העולם.
ייתכן שמתוך העלייה המטאורית במספר המאמינים וכן מתוך הבדלים תאולוגים מסוימים בעולם הנצרות, נשמעת ביקורת כנגד כנסיית הילסונג.
למשל, מספר טענות נשמעו כנגד דוקטרינת השגשוג אותה מלמדת הכנסייה, ובנוסף הושמעו טענות כי לא ניתן לדעת בדיוק כיצד מושקע הכסף שנתרם על ידי המאמינים.
בתגובה לטענות אלו מיתנה הכנסייה את הטפת דוקטרינת השגשוג.
הכניסה לכנסייה אינה כרוכה בתשלום או דמי חברות.
הכנסייה מעודדות מתן תרומות לשם תחזוק הכנסיות הקיימות, הקמת כנסיות נוספות, ותרומה לקהילה כגון התנדבות ועזרה לנזקקים.
הילמן ויזארד היא מכונית משפחתית, 6 צילינדרים, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית הילמן במספר גרסאות, בין השנים 1931–1933.
7,000 יחידות מדגם ה-"הילמן ויזארד".
ויזארד סלון (מחיר הדגם בהשקתו הייתה 270 לירות שטרלינג)
ויזארד סלון דה-לוקס (מחיר הדגם בהשקתו הייתה 285 לירות שטרלינג)
ויזארד קופה-קבריולה (2 מושבים) (מחיר הדגם בהשקתו הייתה 299 לירות שטרלינג)
ויזארד 4 דלתות - ספורט סלון (מחיר הדגם בהשקתו הייתה 299 לירות שטרלינג)
הילמן הנטר היא מכונית משפחתית, שיוצרה על ידי חברת הילמן הבריטית בין השנים 1966–1979.
משנת 1967 כאשר חברת קרייזלר השתלטה על חברת "הילמן" הדגם היה קרוי "קרייזלר הנטר" .
בין השנים 1967–1968 יוצר דגם ה"הילמן הנטר" באוסטרליה
באיראן יוצר דגם ה"הילמן הנטר" על ידי חברת "Paykan", תחת השם "Paykan Hillman Hunter ", משנת 1966. בנוסף יוצרה גרסת טנדר של הדגם.
דגם ה"הילמן הנטר" יוצא לדרום אפריקה וישראל.
דגמי המכונית המשפחתית מסוג פאיקאן (Paykan), אשר יוצרו באיראן בין השנים 1967–2005 התבססו על דגם ה-"הילמן הנטר".
דגמי זינגר וולוג (דור שני, אשר יוצרו בין השנים 1967-1970, הדגם היה קרוי: "ניו וולוג") התבססו על דגם "הילמן הנטר".
Topaz - משנת 1975, (יוצר במספר מוגבל של יחידות)
הילמן הסקי היא מכונית בתצורת סטיישן, 3 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת הילמן הבריטית בין השנים 1954–1970.
הילמו הסקי "Mark 1" (מבוסס על דגם הילמן מינקס), (יוצר בין השנים 1954–1957)
מחיר דגם ה-"הילמן הסקי" "Mark 1" בבריטניה בשנת 1954, עמד על 564 לירות שטרלינג.
הדגם יוצא ל- אוסטרליה, צפון אמריקה, אירופה
מחיר דגם, הילמן הסקי" סדרה 2, ב-בריטניה בשנת 1960 עמד על 674 לירות שטרלינג (כולל מיסוי)
מנוע 1,592 סמ"ק (לדגמים אשר יוצאו ל-ארצות הברית)
מנוע 875 סמ"ק המפיק 34 כ"ס, ראש הגליל יצוק אלומיניום
מנוע זהה לדגם ה-בונד 875
הילמן 16 היא מכונית משפחתית, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית הילמן ("Hillman" ) (שם מלא: Hillman Motor Car Company) במספר גרסאות, בין השנים 1934–1937.
לפני 1907 בנתה החברה אופניים.
חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932. שליטה זו נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנתה את Rootes, ואת ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר.
היליאנד הוא שירה בסגנון שירה אפית הכתובה בסקסונית עתיקה אשר חוברה בסביבות המאה ה-9 לספירה.
השירה הנה השריד הכתוב היחיד בימנו בסקסונית עתיקה ומשמעות שמה היא – 'המושיע'.
עם כן, היצירה היא פרפרזה על תולדות ישו והשליחים כפי שסיפורו מתואר בכתבי הברית החדשה ואף שמחברה לא ידוע, נראה
כי בימי הביניים היצירה הייתה פופולרית למדי, שני עותקים של השירה, אשר אורכה הוא 6,000 שורות, שרדו בשני עותקים וארבע פרגמנט.
על זמנה של היצירה, ניתן להבחין בהתאם להקדמה המופיע בראשית ומעידה על זמן חיבורה, כנראה בין זמנו של לואי החסיד (מלך בין השנים 814–840) או מזמנו של לודוויג הגרמני (חיי בין השנים 806–876).
כתב היד הודפס לראשונה בשנת 1562. השירה תורגמה מלואה לאנגלית מודרנית בפעם הראשונה בידי ג'ון אנדרס שמילר בשנת 1830 ומאז תורגמה עוד רבות וכן לשפות זרות.
הילמה אף קלינט (בשוודית: Hilma af Klint; 26 באוקטובר 1862, שוודיה – 21 באוקטובר 1944, דנדריד, שוודיה) הייתה אמנית פורצת דרך, חלוצת הציור המופשט במאה ה-20, שלא זכתה להכרה בחייה.
נתגלתה מחדש 40 שנה לאחר מותה, תחילה בכנס מקצועי בהלסינקי ולאחר מכן בתערוכה קבוצתית בלוס אנג'לס.
הילמה אף קלינט הייתה בת למשפחה מיוחסת של קציני-ים.
ילדותה עברה עליה בסביבה כפרית, בקרבה רבה לטבע.
אביה, שהיה קצין ים בכיר, לימד באקדמיה הצבאית מתמטיקה, מדעים, אסטרונומיה וניווט, תחומים שגם הילמה נחשפה אליהם והוסיפה להתעניין בהם.
המשפחה עברה ב-1872 לסביבה אורבנית, לעיר הבירה סטוקהולם, אך הקרבה לטבע שחוותה בילדותה הטביעה חותם עמוק על כל מהלך חייה והתפתחותה האמנותית.
כשרונה המיוחד בציור התגלה כבר בצעירותה, וכשמלאו לה 20 פנתה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות בשוודיה, שהייתה אחד מהמוסדות הראשונים ללימודים גבוהים שקיבלו נשים לשורותיהם.
לימודיה נמשכו חמש שנים שבמהלכם בלטה ביכולתה יוצאת הדופן.
בתום הלימודים החלה לצייר ציורים ריאליסטיים, פיגורטיביים שנושאיהם היו נופים, דיוקנאות ואיור אלמנטים בוטניים.
היא מצאה עניין רב בגילויים המדעיים של תקופתה, אך מאידך נמשכה למיסטיקה והאמינה בחיים שלאחר המוות, בעיקר לאחר מות אחותה.
היא עסקה בסיאנסים מתוך ביטחון בכוחותיה העל-טבעיים.
עקב כך הצטרפה לתנועות ספיריטואליסטיות ומיסטיות למיניהן כמו מסדר צלב הוורד, חבורת אדלווייס, שהייתה מעין כת משיחית נורדית והחברה התיאוסופית השוודית, שאליה הצטרפה ב-1889. ב-1913 נהתה אחר התנועה האנתרופוסופית מיסודו של רודולף שטיינר.
כל אותה עת המשיכה לערוך סיאנסים עם ארבע מחברותיה האמניות.
בעת שתיקשרה עם ישויות מיסטיות חוותה התגלות שבה נצטוותה להקים מקדש של אמנות.
הפרקטיקה המיסטית שלה עם חברותיה כללה קריאה בכתבי הקודש, (בתנ"ך ובברית החדשה) ובטקסטים תאוסופיים בני זמנה.
היא לא נישאה והקדישה את חייה לאמנות ולעניינים שברוח.
היא שאפה לזכות בהכרה בעבודתה האמנותית מצדו של רודולף שטיינר, ואמנם הלה ביקר בסטודיו שלה אך בביקורו הביע הסתייגות מעבודותיה, דבר שעורר בה מפח נפש עמוק.
התפתחות אמנותית ומקומה בתולדות האמנות המודרנית
אף קלינט התעניינה בהתמדה בניסיון להבנת היקום וביקשה לפענח את הצופן ההרמוני של הטבע והגילויים המדעיים של תקופתה ריתקו והעסיקו את תודעתה, ביניהם אבולוציה ותורת היחסות.
בעקבות אלה ובעקבות התקשור עם ישויות מספירות אחרות החלה לצייר ציור מופשט כבר ב-1903, לפני שהאמנים הנחשבים כאבות הציור המופשט, קזימיר מלביץ', וסילי קנדינסקי ופיט מונדריאן, החלו לעסוק בציור נטול אובייקט.
היא ציירה בצבעי טמפרה על דפי נייר מוצמדים לקנוואס ציורים בגודל מונומנטלי, סדרת עבודות המתייחסת למחזור חיי אדם, ילדות, נעורים, בגרות וזקנה.
הסדרה נועדה למקדש שביקשה להקים.
עבודות אלה ביקשו להנכיח חזותית את אשר אינו ניתן לראיה שמקורן בחוויות מיסטיות ותובנות על החיים והיקום.
אף קלינט נפטרה בגיל 82 לאחר תאונת דרכים שבה נפגעה מחשמלית, בלא שזכתה להצגת עבודותיה במרחב הציבורי.
ב-1984 הגיעו עבודותיה לראשונה לידיעת הציבור כשחוקר האמנות השוודי אקה פאנט הציג תצלומים של עבודותיה בכנס בהלסינקי.
היא הותירה אחריה עזבון אמנותי עצום מלבד הסדרות המופשטות הגדולות.
העזבון שאותו ציוותה לאחיינה אריק, שגם הוא היה קצין-ים, מכיל קרוב ל-200 עבודות גדולות ומלבדן 124 מחברות הכוללות רישומים וציור בצבעי מים ובהן 26,000 דפי עבודות.
בצוואתה ביקשה שלא להציג מעבודותיה במשך 20 שנה.
אך בשנות ה-60 שום מוסד אמנותי לא התעניין בעבודותיה למרות כל פניותיו של אחיינה אריק.
ורק כיום עם התגלותן מחדש של העבודות הן זוכות להתעניינות גוברת ומוצגות במוזיאונים מובילים בעולם.
לאחרונה נוצר גם סרט דוקומנטרי אודותיה: "התגלותה של הילמה אף קלינט" על ידי התסריטאית והבמאית הלינה דירשקה שגם הפיקה את הסרט.
הילית כהן (נולדה ב-1974) היא הרופאה הראשונה לניתוחי לב בישראל, מנתחת לב בכירה במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
כהן נולדה בניו-יורק ועלתה עם הוריה אחותה ואחיה לישראל בגיל תשע.
כשהייתה בת 14 התגרשו הוריה.
אביה חזר לארצות הברית וכעבור מספר שנים גם אמה.
כהן בוגרת בית הספר אליאנס (תל אביב) במגמת כימיה.
בסיום השירות בצה"ל בחיל מודיעין למדה במשך שנה ביולוגיה באוניברסיטת תל אביב ויצאה ללמוד רפואה באיטליה.
בשנת 2004 כהן סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת פאביה באיטליה.
את שנת הסטאז' עשתה כהן בבית החולים איכילוב.
בין השנים 2007–2014, התמחתה בניתוחי לב-חזה, במרכז רפואי רבין.
בכירורגיה כללית במרכז רפואי מאיר, בכפר סבא.
ובכירורגיית לב מרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
בין השנים 2016–2017 עברה כהן התמחות על בניתוחי לב מבוגרים במרכז הרפואי סניברוק טורונטו, קנדה.
כהן חברה ב-"האיגוד הישראלי לכירורגיית לב-חזה".
בשנת 2015 הוענק לכהן פרס המתמחה של השנה בכירורגיית לב-חזה, של האיגוד הקרדיו-כירורגי הישראלי.
בשנת 2015 הוענק לכהן פרס "נשים בחזית המדע והרפואה" של אתר הנשים והבלוגים סלונה.
כהן אם חד-הורית ל-2 בנים.
הילמן אוונג'ר היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית הילמן ("Hillman" ) בין השנים 1981–1970.
בין השנים 1978–1970 "הילמן" הייתה בבעלות Chrysler Europe .
בין השנים 1981 - 1978 "הילמן" הייתה בבעלות קבוצת PSA.
בין השנים 1981 - 1973 דגמי "הילמן אוונג'ר" יוצרו בברזיל.
בין השנים 1990 - 1971 דגמי "הילמן אוונג'ר" יוצרו בארגנטינה.
הילמר וקרלה היה מפקד בוואפן-אס-אס בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
שימש בתור המפקד הראשון של מחנה הריכוז דכאו והודח לאחר חקירה שניהלו קארל וינטרסברגר ויוזף הרטינגר.
הוא היה בנו של נוטריונים ממינכן, וקרלה נשלח לבית הספר לקצינים של צבא בוואריה בגיל 14 על מנת להמשיך בקריירה הצבאית שלו.
לאחר שסיים את שלוש שנות הכשרתו כצוער הוצב בגדוד חי"ר בוואריה באוגוסט 1917 ובשנה שלאחר מכן היה סמל בחזית המערבית.
הוא נפצע קשה בספטמבר 1918 ולא הצליח לחזור לחזית לפני שביתת הנשק וככזה הסיכוי שלו לקידום ולהיות קצין אבד.
משלא הצליח להמשיך בצבא, וקרלה נרשם לאוניברסיטה הטכנית במינכן כדי ללמוד חקלאות.
כמו חברו לכיתה היינריך הימלר, הוא הצטרף לפריקורפס אוברלנד האנטי-קומוניסטי והיה חבר מוקדם במפלגה הנאצית.
הוא נכח במהלך הפוטש במרתף הבירה, כמו גם ניסיון ההתנקשות בינואר 1924 על פרנץ יוזף היינץ, ראש ממשלת הסאר שנוהל על ידי צרפת.
לאחר סיום לימודיו, כשהוא בן 25, צמצם וקרלה את מעורבותו הישירה בפוליטיקה הנאצית והפך למנהל חוות בקר.
הוא הצטרף מחדש למפלגה הנאצית בשנת 1925, אולם בעקבות ארגון מחדש שלה והוא השתתף בקביעות בעצרות מפלגה תוך שהוא מסייע בניסוח המדיניות החקלאית הנאצית.
הוא גם נרשם לגדוד המתנדבים של האס אס שבסיסה היה בקמפטן.
בשנת 1933 הוא נבחר על ידי בעל בריתו הישן הימלר כמפקד מחנה הריכוז דכאו שאך זה הוקם.
בהוראת הימלר הוא קבע כללים 'מיוחדים' להתמודדות עם אסירים, כללים שהנהיגו טרור כדרך חיים במחנה.
היוזמות שלו כללו הוצאתם להורג של אסירים בגין 'כפירה אלימה' ו'הסתה לאי ציות' בגינו הואשם בפשע.
הוא עזב את התפקיד כעבור כמה חודשים, כשתאודור אייקה תפס את מקומו.
הוא היה חבר מוקדם ביחידות שהפכו בהמשך ל-ואפן אס אס ולבסוף הגיע להיות קצין בקבוצה זו, ששירת בהולנד.
הוא הוביל גדוד האס.אס שלו במהלך פריצת קו גרבה ההולנדי ונפצע תוך כדי.
הוא שירת גם בשטחי ברית המועצות.
את שירותו העביר עם דיוויזיית הפאנצר אס אס החמישית.
הוא הגיע לדרגת שטנדרטנפיהרר עד שנהרג במבצע ליד לבוב בשנת 1941.
לאחר מותו של וקרלה עברה אלמנתו אלפרידה לגבר אחר במקום להתאבל על בעלה המת.
בזעם על מעשיה, הימלר שלח את האיש למחנה ריכוז.
הילי לואיס (נולדה ב-11 ביוני 1981) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה, קולנוע ואושיית רשת ישראלית.
לואיס נולדה בעכו לאילן ואתי לואיס.
במסגרת לימודיה במגמת ספרות ותיאטרון בתיכון אורט דרסקי בעיר, השתתפה ביצירת קומדיה המבוססת על קומדיה דל'ארטה בשם "קומדיה דה לה דיאבולו", וזו הוצגה בפסטיבל עכו.
בצבא שירתה בחיל השלישות בתפקיד מש"קית נפגעים.
אחרי הצבא למדה בבית הספר לתיאטרון "Cours Florent" בפריז.
לאחר שחזרה לארץ השתתפה בסדנאות רבות למשחק, בהן הסדנא למשחק מול מצלמה של רות דייכס ושל ליאת ביין וסדנת משחק בתיאטרון בהנחיית ציפי פינס ואיה קפלן.
בתחילת דרכה הופיעה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן, סרוגים, נויורק והצרות שלי עם נשים.
בשנת 2014–2015 שיחקה בתפקיד משני - מרכזי בשתי עונותיה של סדרת הטלוויזיה זגורי אימפריה, בתפקיד "ויקי", חברתה של אבישג (חן אמסלם) ובת זוגו של אביתר (ישראל אטיאס).
בשנת 2025 חזרה לואיס לתפקידה בעונה השלישית.
לואיס התראיינה לערוץ החדשות I24NEWS בשפה הצרפתית.
בראיון סיפרה לואיס על פרויקט שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל בשיתוף עם משרד התרבות, שבמסגרתו נשלחו שחקנים ושחקניות הסדרה כדי לעודד את תושבי הדרום בזמן מבצע צוק איתן.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה מלכות.
לואיס השתתפה בפרסומות רבות בהן לחברות הוט, סובארו, תנובה, גוד נייט סנטר ולקמפיין ירושלים.
בשנת 2016 השתתפה בתפקידי אורח בסרטים סנאפשוט, שביים דורון ערן ובסרט להציל את נטע שביים ניר ברגמן.
בשנת 2019 השתתפה בתפקיד משני בסרט תמרות עשן, שביימה דינה פרלשטיין.
בדצמבר 2022 יצא הסרט ולנטינוס, שביימה בילי בן-משה.
בסרט משחקת לואיס בתפקיד ראשי, לצד אסתי זקהיים, אוהד שחר, וניר לוי.
לואיס שיחקה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בשנים 2016–2018. היא שיחקה בתפקיד ראשי בהצגה מרותקים בהפקת התיאטרון שביים יקיר פורטל.
ההצגה המתארת חיי תלמידה ישראלית ותלמיד ערבי (אמיר שורוש) המרותקים לבית הספר ומגלים כי עליהם לתקשר האחד עם השנייה ולגשר על פערים, שונות וגזענות.
בשנים 2017–2018 הופיעה לצד גיא בלילה, תסריטאי ובמאי סדרת הטלוויזיה בני אור.
סדרת הרשת המצליחה "הזוג הזה", בה הופיעו בלילה ולואיס בתפקידים הראשיים ואותה יצרו יחד, זכתה למאות אלפי צפיות וזכתה להתייחסויות רבות במדור "יחסים" של אתר ynet.
לואיס משחקת משנת 2018 בתפקיד ראשי בסדרת המתיחות המצליחה ברשת "לירון והילי".
הסדרה הוקרנה גם ב-HOT V.O.D.
בשנת 2021 השתתפה לואיס בקליפ "שמעי אישה", שכתבה וביימה המשוררת שני ארנהיים ושנועד להעלות את המודעות לאלימות כלפי נשים.
הקליפ, שבו השתתפו בין היתר השחקניות אסתי זקהיים ויוליה פלוטקין, דובר עשר שפות שונות ובהן עברית, צרפתית, יפנית ושפת הסימנים.
בשנת 2026 שבה לגלם את ויקי בזגורי אימפריה.
הילסבורו היא העיר החמישית בגודלה במדינת אורגון שבארצות הברית.
כיום יש בהילסבורו יותר מעשרים פארקים, אצטדיון ועשרה אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (NRHP).
בסמוך לעיר נמל התעופה הילסבורו, ופועל בה גם קמפוס מקצועות הבריאות של אוניברסיטת פסיפיק.
במשך אלפי שנים חיו שבטים אינדיאנים באזור הילסבורו.
האקלים המקומי הפך את האזור למתאים לדיג, ציד, איסוף מזון וחקלאות.
אוכלוסיית האינדיאנים הצטמצמה מאוד לאחר הקשר עם האירופאים במהלך המאה ה-18, שהדביקו אותם באבעבועות שחורות, עגבת ומלריה.
מתוך 1,000-2,000 אינדיאנים שחיו באזור ב-1780, רק 65 נותרו בחיים ב-1851. בשנת 1855 שלחה ממשלת ארצות הברית את הניצולים לשמורה.
מתיישבים אירופאים התיישבו בהילסבורו ב-1842, שנקראה מאוחר יותר על שמו של דייוויד היל, פוליטיקאי מאורגון.
אזור הילסבורו חובר למסילות הרכבת בשנות ה-70 של המאה ה-19, מה שתרם לפיתוחו.
הילסבורו התאגדה כעירייה ב-19 באוקטובר 1876 באישור בית המחוקקים של אורגון.
ראש העיר הראשון היה א.
לולינג, שנכנס לתפקידו ב-8 בדצמבר 1876, וכיהן לתקופת כהונה של שנה.
בשנת 1880 הוקמה תחנת מכבי אש, ובשנים 1892–1893 פותחו תשתיות החשמל ומי השתייה.