tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התקפה זו היא הסיבה מדוע הצפנת DES כפול עם שני מפתחות שונים אינה משיגה ביטחון כפול כמצופה ולכן משתמשים בגרסת DES משולש כדי להשיג ביטחון כפול.
התקפה זו ישימה גם נגד הצפנה יחידה אם מתייחסים לחלקים שונים של הצופן כאילו היו הצפנה מרובה.
בגלל המפתח הקצר של DES שהוא רק 56 סיביות, במקום לפתח צופן חדש, אחת ההצעות לחזק את ביטחון הצופן במחיר מועט הייתה להצפין את המידע פעמיים עם שני מפתחות שונים.
לכאורה אם משתמשים בשני מפתחות באורך 56 סיביות אמורים לקבל ביטחון כפול, 112 סיביות.
כדי לשבור את הצופן בכוח גס בשיטה הישירה נדרשים לנסות בערך מפתחות שזה לא מעשי כלל.
ב-1977 הוכיחו ויטפילד דיפי ומרטין הלמן שהביטחון המושג אינו כפול כפי שנדמה בגלל שבתוספת זיכרון יש דרך לשבור את הצופן במאמץ כמעט זהה למאמץ הדרוש לשבירת הצופן עם מפתח אחד.
הם הוכיחו שאפשר לפצח את DES כפול בסיבוכיות של עם סיבוכיות מקום בסדר גודל של .
אף על פי שכמות זיכרון כזו אינה מעשית בכל אופן ניתנה הוכחה תאורטית שמראה בבירור שהתוספת בביטחון הצופן בעקבות הוספת מפתח זניחה.
בנוסף, קיימות דרכים לצמצום דרישות הזיכרון של ההתקפה כמתואר בהמשך ולכן אפשר למעשה לשלול לגמרי את התועלת שבהצפנה כפולה.
ההתקפה שלהם למעשה ישימה נגד כל צופן בלוקים שמשתמשים בו בתצורה של הצפנה כפולה סדרתית וכן אפשר להרחיבה נגד וריאציות של הצפנה מרובה עם שלושה מפתחות הצפנה ויותר.
גרסה מתקדמת שלה נקראת התקפת היפגשות באמצע רב-ממדית שהיא קריפטואנליזה חדשה יחסית שנוסתה נגד צפנים כמו KATAN, Hammingbird ו-GOST.
התקפת היפגשות באמצע היא התקפת כוח גס גנרית שאינה מסתמכת על המבנה הפנימי של הצופן המותקף והיא מאתגרת את ההנחה שאם מצפינים פעמיים משיגים ביטחון כפול.
היא פועלת לפי מודל התקפת גלוי-ידוע, ההנחה היא שהמתקיף הצליח להשיג בדרך כלשהי בלוק טקסט גלוי ובלוק טקסט מוצפן המתאים לו, דהיינו שהוצפן עם שני מפתחות סודיים באמצעות האלגוריתם אותו הוא מעוניין לשבור ותפקידו לנחש את המפתחות.
הרעיון הוא פשוט, תחילה מכינים שתי טבלאות.
בראשונה מאחסנים את תוצאות הצפנה של הבלוק הגלוי עם כל המפתחות האפשריים וממיינים אותה לפי הטקסט המוצפן.
בשנייה מאחסנים את תוצאות פענוח הבלוק המוצפן עם כל המפתחות האפשריים וממיינים לפי הפלט ואז משווים בין שתי הטבלאות ומנסים למצוא התאמה.
אם נמצאה התאמה יש סיכוי שהמפתחות המאוחסנים באותן כניסות שבהן קיימת ההתאמה הם המפתחות הסודיים שאיתם השתמש המצפין.
צריך לזכור שיכול להיות מצב שבו אף על פי שיש התאמה המפתחות אינם אילו שהשתמש בהם המצפין (כי קיימים מפתחות רבים שאם מצפינים איתם את הבלוק האמור מתקבל פלט זהה).
אם משווים את התוצאה עם זוגות נוספים של קלט/פלט רוב הסיכויים שהמפתחות שיתאימו בכולם יהיו המפתחות בהם השתמש המצפין.
המאמץ הדרוש בשלב השני לניחוש המפתחות אינו עולה על המאמץ הדרוש לנחש מפתח אחד כי החיפוש בטבלה הממויינת עם טלבאות גיבוב רגילות אינו דורש מאמץ משמעותי ואפשר להתייחס אליו כאילו היה בסיבוכיות .
אך זאת במחיר כמובן של תוספת טבלה המכילה את כל ההצפנות האפשריות של הבלוק הגלוי .
עבור בלוק באורך הזיכרון הדרוש הוא .
התקפת היפגשות באמצע מנסה למצוא את המפתחות משני הצדדים, מהצד של הטקסט הגלוי ומהצד של הטקסט המוצפן והפתרון נמצא אי שם באמצע (ומכאן שמה).
כלומר מנסים לנחש תוצאה של הרכבה של מספר פונקציות אקראיות על ידי מיפוי לפנים ומיפוי לאחור ומנסים למצוא ערך אמצעי שמקיים את שני המיפויים או שני האגפים.
כי אם ו- הן שתי פונקציות פסאודו-אקראיות הפיכות כלשהן, בהינתן חייבים להיות ערכים המקיימים .
התקפת נפגש באמצע רב-ממדית היא הרחבה של ההתקפה הקלאסית של דיפי והלמן.
בהתקפה זו מנסים מספר רב של ממדים או מיפויים בו זמנית, בתקווה שהפתרון יימצא בנקודות מרובות כלשהן באמצע.
התקפה זו ישימה במיוחד נגד צפני בלוקים קלי משקל כי בצפנים אילו מטעמים של יעילות משתמשים בבלוק קצר לכן אפשר לחלק את הצופן לסדרה של תת-צפנים קטנים יותר ולהתייחס אליהם כאילו היו הצפנה מרובה עם מפתחות שונים.
הצפנה כפולה היא תצורה שבה מצפינים את הקלט פעמיים עם מפתחות שונים בזה אחר זה.
כלומר בהינתן הבלוק מצפינים על ידי:
כאן צופן הבלוקים במצב הצפנה מסומן ב- ובמצב פענוח ב- עם המפתחות כאשר .
המתקיף מנסה לצמצם את טווח החיפוש בטכניקת היפגשות באמצע בדרך הבאה:
עבור כל מפתח מחשב את ומאחסן בטבלה את כל הזוגות .
עבור כל מפתח מחשב את ומאחסן את הזוגות בטבלה .
ממיין את כניסות הטבלאות ו- לפי הערך הראשון .
מכין רשימה המכילה את כל ההתאמות בין שתי הטבלאות.
אם נתונה כניסה כלשהי בטבלה עם הערכים וכניסה אחרת בטבלה עם הערכים , אז התאמה היא מצב בו מתקיים .
הרשימה מכילה למעשה את כל זוגות המפתחות האפשריים המקיימים .
זה נכון משום שהערכים ברשימה מקיימים:
והשוויון האמור מתקיים רק אם .
אם אורך הבלוק של הצופן המותקף הוא באורך זהה.
למשל אם המפתח והבלוק באורך אז הסיכויים לנחש את המפתחות הם , כך שמספר האלמנטים ברשימה צפוי להיות בערך .
אמנם התוצאה הזו גבוהה, אך בהינתן זוג נוסף של קלט/פלט כלומר אחרים המקיימים את המשוואה של ההצפנה הכפולה עם אותם מפתחות, אז אם מנסים את כל האלמנטים ברשימה אפשר למצוא את זוג המפתחות הנכונים בהסתברות מאוד גבוהה.
ככל שמנסים יותר זוגות ההסתברות עולה.
סיבוכיות ההתקפה המתוארת היא .
הכנה ומיון של שתי הטבלאות ו- מתבצעת בזמן של בערך .
אם הטבלאות ממויינות כל ההתאמות ביניהן ניתנות לאיתור בזמן של .
ניחוש המפתחות אם משתמשים בשני זוגות קלט/פלט מתבצעת בזמן של , כך שסיבוכיות הזמן של ההתקפה האמורה היא .
אבן וגלודרייך הציעו שיפור של האלגוריתם.
אפשר להגביל את דרישות הזיכרון ל-, מחלקים את הטווח לתת-קבוצות בגודל .
עבור כל תת-קבוצה מחשבים ומאחסנים את הזוג ועבור כל מחשבים את ומחפשים בטבלה התאמה.
זמן הריצה הצפוי במקרה זה הוא פעולות הצפנה.
מייקל ויינר ופול ואן-אורשוט הציעו שיפור נוסף על ידי שימוש באלגוריתם חיפוש התנגשויות מקבילי וצמצום דרישות הזיכרון באופן ניכר.
לפי הרעיון שלהם התקפה נגד DES בשיטת היפגשות באמצע נחשבת מעשית מבחינת היקף המשאבים הדרושים לה.
אפשר להרחיב את ההתקפה הקלאסית של דיפי והלמן לממדים נוספים.
בהינתן מספר זוגות תואמים של בלוק גלוי ובלוק מוצפן כך שמתקיים ונניח שהצופן ניתן לפירוק לשני צפנים עוקבים ו- כך שמתקיים .
מתייחסים למנגנון הפנימי של הצופן כאילו היה הצפנה מרובה ומנסים לנחש את ערכי הביניים באמצעות שתי התקפות היפגשות באמצע.
המפתחות ו- הם תת-מפתחות של ו- בהתאמה.
(כאן ו- הם קיצור של קדימה ואחורה).
לצורך הפשטות ההתקפה המתוארת כאן אינה יעילה אלא נועדה לצורך ההסבר.
נניח שמנסים לנחש תחילה מצב ביניים פנימי של הצופן המסומן ב- באמצעות שתי התקפות MITM על תת-הצפנים שאורך הבלוק שלהם מתחלק ב-.
היא נקראת התקפת נפגש באמצע דו-ממדית המסומנת בקיצור 2D-MITM.
מניחים שהצופן מורכב משני שלבים, בשלב הראשון הבלוק מוצפן עם זוג תת-המפתחות הנגזרים מהמפתח הראשי ובשלב השני הבלוק מוצפן שוב עם תת-המפתחות שגם הם נגזרים מהמפתח הראשי.
למען הפשטות נניח שתת-המפתחות האמורים אינם חופפים.
כלומר אינם משתפים ביניהם סיביות זהות של מפתח המאסטר .
מחשבים את עבור כל מפתח אפשרי ומאחסנים בטבלה הממויינת לפי .
עבור כל ניחוש אפשרי של ערך הביניים מבצעים:
(א) עבור כל מפתח אפשרי ומאחסנים בטבלה הממויינת לפי .
(ב) מחשבים את עבור כל אפשרי ומאחסנים בטבלה הממויינת לפי .
(ג) כל הזוגות התואמים עבור יחד עם כל הזוגות התואמים עבור מהווים יחדיו מועמדים למפתח ששימש להצפנה הכוללת.
כדי להגביר את הסיכויים למצוא את המפתחות הנכונים מתוך הרשימה בודקים זוגות נוספים של טקסט גלוי/טקסט מוצפן בכוח גס ישיר על הרשימה.
אם מפתח אחד עבר את כל הבדיקות זהו המפתח הנכון בהסתברות גבוהה.
היות שאין צורך לחשב מחדש את ו- עבור מצבים פנימיים שונים סיבוכיות הזמן הכוללת של ההתקפה היא:
עבור כל מצב ביניים שמנחשים, שלב התקפת MITM הראשונה במעבר מ- ל- מצמצם את טווח המפתח ל- ושלב ההתקפה MITM השנייה במעבר מ- ל- מצמצם עוד את טווח החיפוש של המפתח ל- לכן בסך הכול מספר סיביות טווח החיפוש מצטמצם ל-.
בהנחה ש- שווה באורכו ל- מתקבלת סיבוכיות של .
הסיבוכיות הכוללת של שלב הכוח גס קרובה לזו.
סיבוכיות הזיכרון של ההתקפה היא כי צריך לאחסן את כל ארבע הטבלאות בזיכרון.
במקרה הכללי תת-המפתחות אינם נפרדים לגמרי אלא בדרך כלל חולקים ביניהם סיביות זהות ממפתח המאסטר כך שההתקפה המתוארת אינה ישימה ישירות.
יש כמה דרכים לפתור את הבעיה, אפשר להתייחס לכל סיבית של תת-מפתח כאל משתנה נפרד או לבצע טרנספורמציה ליניארית לפני שמחפשים התאמה בין תת-מפתחות.
אפשר לנסות לנחש מצבי ביניים נוספים של הצופן ולחלק את הצופן למקטעים קטנים יותר.
התקפת היפגשות באמצע רב ממדית הנקראת MD-MITM או היא הכללה של הטכניקה המתוארת.
הצעדים הדרושים באופן כללי להתקפה הכללית הם:
בונים טבלה עבור המפתחות על ידי חישוב .
בונים טבלה עבור על ידי חישוב .
עבור כל ניחוש של מבצעים:
בונים טבלה על ידי שבה מחפשים התאמות עם .
בונים טבלה על ידי .
בונים טבלה המכילה את להתאמה עם הטבלה .
בונים טבלה המכילה את להתאמה עם .
מחשבים את ובונים טבלה להתאמה עם הטבלה .
מבצעים בדיקה בכוח גס על כל שילוב אפשרי של הזוגות ומחזירים את כל המקרים שבהם מתקיימת התאמה כניחושים אפשריים של המפתח הסודי.
סיבוכיות ההתקפה במקרה הכללי של MD-MITM היא:
תקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה נערכה בליל 29 באפריל 2018, ובה תקפה ישראל בסיסים צבאיים ומחסני אמצעי לחימה ותחמושת איראנים על אדמת סוריה.
בשבוע שלאחר התקיפה זהות התוקף לא אושרה רשמית, אך מקורות רבים – בהם בכירים בממשל האמריקאי וכלי תקשורת בעולם – ייחסו את התקיפה לישראל, שלא התייחסה לדיווחים אלו.
אחרי מבצע בית הקלפים ב-10 במאי לקחה ישראל אחריות על התקיפה ובכיר בצה"ל אמר שבתקיפה הושמדה מערכת נ"מ איראנית מתקדמת.
יחד עם התקיפה בשדה התעופה T-4 נגד מטרות איראניות שבה בין היתר נהרגו 7 חיילים אירנים ב-9 באפריל, תקיפה זו גרמה להעלאת העימות בין ישראל לאיראן לסדר היום בישראל ובעולם.
אסד הפעיל כוח צבאי רב כדי לדכא את ההתקוממות, וכתוצאה מכך שקעה סוריה למלחמת אזרחים עקובה מדם, שנמשכת עד היום (נכון ל-2018) ובה נהרגו למעלה מחצי מיליון בני אדם ומיליונים נוספים הפכו לפליטים.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הודיע שמבחינת ישראל מדובר ב"קו אדום" ושישראל לא תרשה לאיראן להתבסס בסוריה.
עימותים ישירים בין ישראל לאיראן
ב-10 בפברואר 2018 החל שדה התעופה T-4 בו הוצבו כוחות איראניים את יום הקרבות בין ישראל לסוריה: מבסיס זה יצא מל"ט איראני מדגם שאהד 141 שחדר לישראל והופל באזור בית שאן.
ב-9 באפריל לפנות בוקר, לדברי ארצות הברית ורוסיה, תקפה ישראל את שדה התעופה T-4 שבסוריה.
לפי הדיווחים ישראל ביצעה את התקיפה באמצעות מטוסי F-15I רעם ששיגרו טילי אוויר-קרקע.
האיראנים האשימו את ישראל בתקיפה והבטיחו נקמה.
כשבוע לאחר תקיפת שדה התעופה דיווח המודיעין האמריקאי על משלוחי נשק אוויריים שהגיעו מאיראן לסוריה, שכללו גם כמות רבה של טילי קרקע-קרקע (טק"ק) ארוכי טווח עם ראש קרב כבד המסוגלים לפגוע בכל שטח מדינת ישראל.
את הטילים הללו אחסנה איראן בבונקרים שנמצאים בבסיסים בצפון סוריה בהם יש פעילות של המיליציות השיעיות הכפופות לאיראן.
טילים אלה היו כנראה הסיבה והיעד לתקיפה.
ב-29 באפריל, בשעה 22:00 בערך, הותקפו שני בסיסים צבאיים: אחד במחוז חלב והשני במחוז חמה (חמאת), ששימש כבסיס של חטיבה 47 הסורית וכמרכז לוגיסטי חשוב עם מחסני אמצעי לחימה רבים עבור איראן ומיליציות שיעיות מטעמה.
בבונקרי התחמושת אוחסנו הטילים האיראניים, והם כנראה היו יעד התקיפה.
לדברי צה"ל, במחסנים הייתה גם מערכת נ"מ איראנית מתקדמת מדגם סוום ח'רדאד היעילה לטווח של 110 קילומטר, בה האיראנים תכננו להשתמש נגד חיל האוויר הישראלי.
לפי דיווחים בתקשורת הסורית, התקיפה בוצעה באמצעות פצצות חודרות בונקרים.
כלי התקשורת הפרו-סורי אל-מסדר טען שאת התקיפה ביצע מטוס F-35 חמקן ישראלי.
גורמים אמריקאים אמרו לרשת NBC שמטוסי F-15 ישראליים ביצעו את התקיפה.
בעקבות התקיפה נשמעו פיצוצים עזים באזור, כולל כדור אש גדול שנראה למרחוק, ודווח על כ-26–40 הרוגים, מהם 11–18 איראנים.
נזק כבד נגרם למקום ואמצעי לחימה רבים הושמדו, דבר שגרם לפיצוצי משנה רבים.
לפי הניו יורק טיימס, בתקיפה הושמדו כ-200 טילים.
מכון סייסמוגרפי אירופאי מדד רעש בעוצמה של כ-2.6 מגניטודה כתוצאה מהפיצוץ הענק שנוצר.
סוריה האשימה כי "מדובר בתקיפה מכוונת של האויב" אך לא הבהירה מי עומד מאחורי התקיפה.
ארגוני המורדים בסוריה לקחו אחריות, אך מספר דיווחים טענו שארצות הברית והממלכה המאוחדת שיגרו טילים בליסטיים משטח ירדן על בסיסים אלו.
איראן הכחישה בהתחלה שהבסיס נפגע ושאיראנים נהרגו, אך מאוחר יותר האשים מקור של חזבאללה את ישראל בתקיפה.
בכלי תקשורת, בעיקר בעולם הערבי, שיערו שישראל עומדת מאחורי התקיפה, אך ישראל הרשמית שמרה על שתיקה בנושא ונמנעה מלקחת אחריות על התקיפה.
כעבור מספר ימים האשימה איראן את ישראל בתקיפה והבטיחה נקמה.
להערכת מערכת הביטחון הישראלית הנקמה תהיה שיגור מטח טילי קרקע-קרקע על מטרות צבאיות, ככל הנראה על ידי חזבאללה ומיליציות שיעיות תחת פיקוד משמרות המהפכה האסלאמית.
אחרי מבצע בית הקלפים בו ערכה ישראל תקיפה אווירית נרחבת על תשתיות צבאיות של משמרות המהפכה האסלאמית בסוריה, אישר צה"ל באופן רשמי שהוא היה אחראי על תקיפת הבונקרים האיראניים ושבתקיפות הושמדה מערכת נ"מ איראנית מתקדמת.
הפיגוע בקונסוליה הישראלית בברלין היה מתקפה של מתפרעים שהתרחשה ב-17 בפברואר 1999. פעילים של מפלגת הפועלים של כורדיסטן (ה-PKK) הוציאו לפועל פיגוע בקונסוליה הישראלית בברלין שבגרמניה.
במהלך המתקפה נהרגו שלושה מתפרעים ונפצעו שלושה אחרים.
באוקטובר 1998 נאלץ מנהיג ארגון ה-PKK עבדוללה אג'לאן לעזוב את סוריה למוסקבה בירת רוסיה, אך שם הוא לא הורשה להישאר, ועל כן טס משם לרומא בירת איטליה.
הממשל האיטלקי לא רצה להתיר לאג'לאן להישאר באיטליה, אולם נאלץ לעשות זאת, משום שאסור להם מבחינה משפטית להסגירו לטורקיה, משום ששם ניתן לגזור עליו עונש מוות.
לאחר שנאסרה עליו הכניסה לגרמניה, הולנד וצרפת, ב-1 בפברואר 1999 נסע אג'לאן ליוון.
לבסוף הוא נלכד על ידי הטורקים ב-15 בפברואר 1999, בעת שהועבר מהשגרירות היוונית לנמל התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה, במבצע של ארגון הביון הלאומי הטורקי, ולכאורה בסיוע ה-CIA והמוסד.
בעקבות לכידתו של אג'לאן פרצו הפגנות ברחבי העולם.
55 עד 200 מפעילי ארגון ה-PKK, הסתערו על הקונסוליה הישראלית בברלין ב-17 בפברואר, תוך האשמת ארגון המוסד הישראלי בסיוע לממשל הטורקי ללכוד את אג'לאן.
כאשר המפגינים הצליחו לפרוץ את שורות המשטרה ולהיכנס לבניין הקונסוליה, פתחו כוחות הביטחון הישראלי באש לעבר התוקפים, הרגו שלושה מהם ופצעו שלושה.
מאוחר יותר עצרה המשטרה הגרמנית 30 פעילי PKK, והקיפה את כל אזור בניין הקונסוליה.
ראש ממשלת ישראל דאז בנימין נתניהו הגן על פעולות כוחות הביטחון הישראלים, וטען כי היו מפגינים שניסו לחטוף את הנשק מאנשי הביטחון הישראלים.
בעקבות המתקפה, הגדילה ישראל את מספר המאבטחים בכל הקונסוליות והשגרירויות בחו"ל.
בעלי חיים תוקפים בני אדם מסיבות שונות.
חלקם תוקפים כדי להגן על עצמם או על משפחתם, אחרים טורפים לשם מזון או מוצצי דם ואחרים תוקפים בני אדם כנקמה על התגרות או התעללות.
מספר חיות תוקפות עקב הזיות כתוצאה ממחלות כמו הכלבת או כתאונה כמו אצל מדוזות.
תקיפות בעלי חיים היא סכנה גדולה על בריאות הציבור כשתקיפות רבות בכל שנה מסתיימות במוות, לעיתים גם במגורי האדם.
מרבית התקיפות קורות בידי מינים ארסיים או תוקפניים ביותר ובידי חיות בית כמו כלבים חולים.
עם זאת ישנם אנשים לא זהירים שמותקפים או אנשים במדינות עניות החיים קרוב לטבע מותקפים.
למעשה רק חיות מעטות (ביניהם אריות וטיגריסים חלשים) תוקפים במכוון אנשים.
למרות זאת, תקיפות עדיין מערערות את הביטחון האנושי וגורמות לדימוי שלילי למינים רבים.
בעבר תקיפות של טורפים כמו טיגריסים, אריות או תנינים ובעלי חיים ארסיים או תוקפניים מאוד היוו סכנה גדולה לבני האדם.
במשך הזמן, אנשים רבים החלו לגור בערים ובמטרופולין מבודדים הרחוקים מהטבע ומחיות קטלניות.
בנוסף, פיתוח הרפואה והטכנולוגיה איפשר לאדם להקטין את הסיכוי להיפגע קשה ופיתוח נסיוב נגד ארס מציל מוכשים רבים המגיעים לבתי חולים.
בארצות הברית נסיבות המוות מתקיפות נרשמות במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן שבמשרד הבריאות האמריקאי.
ארגון הבריאות העולמי גם הוא משתדל לאסוף נתונים, אך איסוף המידע שמגיע ממדינות עולם שלישי לקוי ברובו כשתקיפות רבות לא מדווחות.
הערה: הערך עוסק בתקיפה של בעלי חיים עם גופם ולא באמצעות העברת מחלות או פגיעה מתאונות דרכים.
הערך גם לא עוסק בתקיפות חיות במלחמה או בהוראת בעליהם.
רשימה של החיות הקטלניות ביותר
רשימה זו מודדת את החיות הקטלניות ביותר לפי הרוגים (כשחלקן רק מעבירות מחלות קטלניות ולא רוצחות בפועל), נכון לשנת 2016. מאחר שההגדרות למוות משתנות לפי מדדים שונים ישנה מחלוקת על השיוך אליהם.
הרשימה מתבססת על 3 מקורי חדשות מהימנים:
ישנם מספר סיבות למה חיות יוזמות תקיפה נגד אנשים:
ציד לטרף: כמה חיות רואים באדם טרף טבעי וינסו לצוד אותו, לעיתים בהצלחה.
עם זאת מדובר במספר קטן ביותר של חיות והבולטים שביניהם הם התנינאים הגדולים, אריות, טיגריסים ודובי קוטב.
בנוסף יש חיות שיתקפו בשביל מזון לא בצורת טרף, למשל קופים שחומסים מזון או מוצצי דם כמו ערפדים וקרציות.
בנוסף טורפים מתקיפים אנשים שמנסים לגונן על חיות משק אותם הם רואים כטרף.
טעות בזיהוי כטרף: דומים לקבוצה הקודמת, רק שאלה טורפים מיני טרף אחרים.
התקיפה של האדם נובעת מטעות זיהוי ולרוב אינה מסתיימת באכילת ההרוגים.
טירוף אכילה גם יכול להוביל לתקיפה שגויה.
בין השאר נמצאים פה כרישים ונחשי ענק.
חקירה או משחק: חיות סקרניות, לרוב טורפים גדולים יכולים לנשוך או לדחוף אנשים למטרות שעשוע מוגזם או בניסיון חקירה האם הם טרף.
טריטוריאליות: חיות השומרות בקנאות על הטריטוריה שלהם ויתחרו במשיגי גבול.
מספר חיות הופכות לתקופניות יותר בעונת הרבייה כשההורמונים משתוללים בקרבם, לעיתים לאחר שיגרה של תחרויות עם בני מינם.
גדילת האוכלוסייה מגדילה היתקלות ופגיעה של חיות בר בידי האדם הפולש לשטחם.
התגוננות: צורה שכיחה ביותר של תקיפה עקב מנגנוני הגנה חזקים של כמה חיות נגד איומים עליהם, על גוריהם ועל סביבתם.
אדם מתקרב או מרעיש עלול להיחשב כאיום המצדיק התגוננות.
נקמה: חיות שנפגעו מאנשים לעיתים יחפשו אנשים אחרים לפגוע בהם, כך נכון אצל פילים, קטלנים, פרים וכמה פרימטים.
מחלה: מספר מחלות יכולות לגרום לחיות נגועות להתפרץ ולתקוף אנשים במטרה להפיץ את המחלה.
הידועה ביותר ממחלות אלה היא הכלבת, בה נדבקים בעיקר יונקים.
תאונה: חיות עשויות לתקוף גם כתאונה, כלומר בחוסר מודעות לכך שהם פוגעות, כך נכון על פגיעתן של מדוזות או בעלי חיים מכוסי קוצים.
טיפול לקוי: במקרים מסוימים בעלי חיים בשביה יתקפו אנשים שטיפלו בהם בצורה מוטעית, מה שלעיתים נוסף על תנאי השבי כמו עקה, תחרות ועוד.
בנוסף חיות בית יכולות לתקוף עקב קרבת יתר לבני אדם.
לפי מחקר מ-1997 בכל שנה בארצות הברית כשני מיליון אנשים ננשכים בידי בעלי חיים, מרביתם חיות בית, כאשר במקום הראשון ישנם נשיכות של חתולים וכלבים ולאחריהם נשיכות אנשים.
רשויות הביטוח בארצות הברית משתמשים בקודים רפואיים מסוג ICD-10-CM כדי לכמת את המצב הרפואי הנגרם מתקיפות בעלי חיים שונים שאינם ארסיים או רעילים:
W55 - לתקיפות של יונקים אחרים
W56 - לתקיפות של חיות ימיות לא-ארסיות
W57 - לתקיפות של חרקים ושאר פרוקי-רגליים לא-ארסיים
W59 - לתקיפות של זוחלים לא-ארסיים
W61 - לתקיפות של עופות
W62 - לתקיפות של דו-חיים לא-ארסיים
אף שבמציאות רוב התוקפנות של חיות כלפי בני אדם נדירה ומתרחשת מסיבות טבעיות או עקב טעויות בזיהוי, תרבויות רבות ייחסו לחיות מסוימות אופי מרושע, כמו זאבים, צבועים או כרישים.
במסורות דתיות הובנו תקיפות חיות כעונש שמימי.
ביהדות, למשל, מובאות אמרות מקהלת וממסכת אבות המצביעות על קשר בין התנהגות אנושית פסולה לבין הופעת "חיה רעה" וראו בתקיפת חיות עונש משמיים ("חֹפֵר גּוּמָּץ בּוֹ יִפּוֹל וּפֹרֵץ גָּדֵר יִשְּׁכֶנּוּ נָחָשׁ"; "חיה רעה באה לעולם על שבועת שווא, ועל חילול השם").
לצד זאת, חז"ל קבעו שגם החיה התוקפת עצמה יכולה להישפט ולהוצא להורג בידי הסנהדרין.
בעת העתיקה נעשה שימוש בחיות מסוכנות גם כאמצעי ענישה, למשל עונש מוות במחיצה על ידי פיל או הפלה לגוב אריות, או כאמצעי בידורי כמו גלדיאטורים שנלחמו בחיות טרף גדולות.
ציידים שהרגו חיות מסוכנות נחשבו אמיצים וזכו להערכה והתפארו בגביע ציידים.
בעולם הקולנוע והטלוויזיה רעיון תקיפת בני אדם בידי חיות הפך למוטיב נפוץ במיוחד בז'אנרים של אימה ומתח.
דוגמאות בולטות כוללות תקיפות כרישים ודגים (מלתעות, אימה במצולות, פיראנה 3D), תקיפות זוחלים (אנקונדה, מלתעות האימה, האגם השקט נגד האנקונדה), תקיפות חתולים גדולים (טרף, טרזן), תקיפות עכבישים (עכבישים נגד אנשים, הארי פוטר) ועוד.
אנשים מתגוננים מתקיפות במספר צורות כשבעבר המתקפות היו נפוצות וצורות ההגנה היו פרימיטיביות יחסית.
ככל הנראה השליטה באש נוצרה כדי לאפשר לאנשים להתגונן מטורפים גדולים, נוסף על ניסיונות להדוף טורפים במספרים גדולים תוך שימוש בנשקים ואולי גם בכלבים.
כיום המתקפות פחתו עקב פיתוח הציוויליזציה והתרחקות האדם מהטבע.
פיתוחי הטכנולוגיה גרם להצלחות נוספות במניעת תקיפות, בין השאר עקב כלים לגילוי מוקדם של חיות, הרתעות חדשניות כמו אזעקות, תרסיסים, גדרות חשמליות, כלובים למניעת תקיפות כרישים ועוד ובעיקר טיפול בפגיעות של חיות ארסיות בידי נסיוב נגד ארס ואמצעים רפואיים דומים שהורידו את כמות ההרוגים באופן גורף.
במקרים אחרים הסיכונים גוברים מאוד לתקיפות כך שישנם שילוטים ואזהרות נגד חיות מסוכנות ולעיתים סכסוך בין אנשים לחיות בר מאלץ את השלטונות לפנות לחלוטין את האוכלוסיות ואף לאסור כניסות לאזורים מסוימים.
כך למשל ישנם חופים הסגורים לרחצה כתוצאה מתקיפות כרישים.
תקיפות חיות התחוללו גם לפני ההולוקן, כאשר נמצאו ראיות ממאובנים לכך שהומנידים קדומים הותקפו וככל הנראה חלקם נאכלו לאחר מכן בידי מספר חיות נכחדות (אם כי יש לסייג שייתכן שהגופות נאכלו לאחר המוות).
בין השאר ישנם ממצאים של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס עם סימני נשיכה שהתאימו ללסת דינופליס ומגנתריאון, אשר צד אותה.
כך נכון גם לגבי שרידי הומו ארקטוס עם נשיכה של פכיקרוקוטה, תנין אנתרופופאגוס שבבטנו היו שרידים של פרנתרופוס בויזאי והומו הביליס, למעשה מהם קיבל התנין את שמו.
ישנו אף ממצא של גולגולת אוסטרלופיתקוס שנמצאה בקן של דורס דומה לעיט כתר אפריקני, שרידים של ילד טאונג .
בעלי חיים נוספים נמצאו בקרבה רבה לעצמות אנושיות כך שניתן להניח שאלה התקיפו אנשים לעיתים תכופות, ביניהם ידועים הדוב קצר-פנים (באזור Lubbock Lake - Landmark), המגלניה, דוב המערות, אריה המערות, צבוע מערות ועוד.
בחלק מהמקרים התקיפות גרמו לאנשים לצוד את אותם חיות עד להכחדה.
חתולים גדולים כמו אריה, טיגריס ונמר תוקפים וצדים אנשים במדינות העולם השלישי, בהן אין הגנות מוצלחות כשחלק מהטורפים חלשים מכדי לטרוף חיות בר.
הקרבה של אנשים לחתולים תורמת לעלייה במספר התקיפות אך גם לירידת מספר החתולים בטבע.
מספר חתולים כמו אריות צאבו או טיגריס צ'אמפאווט נודעו כאוכלי אדם, אשר הרגו מאות אנשים וגם היום ישנם אזורים בהם חתולים תוקפים אנשים, למשל בסונדרבאנס.
תקיפות נוספות נגרמו בידי יגוארים ופומות ובשבי גם בידי חתולים קטנים יותר כמו ברדלס או שונר.
גם חתולי בית חולי כלבת ינשכו אנשים לעיתים קרובות , מה שמצריך טיפול רפואי.
אין מידע מדויק על התקיפות אך אריות וטיגריסים הורגים כ-250 אנשים בשנה בערך כשמספר מקומות כמו הודו ידועים בשכיחות גבוהה של תקיפות.
כלבים רבים ובייחוד זנים של כלבי בעלי לסתות חזקות כמו האמסטף והרוטוויילר בעלי אופי אגרסיבי החיים לצד האדם ויכולים להרוג באמצעות נשיכה קטלנית.
גם כלבים אחרים (בעיקר כלבי פרא) יכולים לגרום בנשיכתם לדימומים ומחלות כמו הכלבת.
כ-17 אלף אנשים בשנה (נתוני 2015) נהרגים מכלבת כל שנה.
כחלק מהמאבק בתקיפות נחקק בישראל חוק להסדרת הפיקוח על כלבים.
כלבי בר כמו זאבים, קויוטים, תנים וכלבי דינגו יימנעו לרוב מתקיפת אנשים, למעט חולי כלבת.
עם זאת זאבים בהודו ובאמריקה וקויוטים מזרחים תקפו ילדים ואנשים חלשים.
כ-10 מתקפות של זאבים בשנה נגמרות במוות, אך קורבנות מכלביים חולי כלבת אף גבוהים יותר.
צבועים לרוב מתרחקים וחוששים מבני אדם במשך היום, אך להקות גדולות בלילות עלולים לתקוף.
מאחר שהם אוכלי נבלות שיאכלו גוויות אנושיות שנהרגו במלחמות הם מתרגלים לטעם בשר אדם, מה שמרגיל אותם לתקוף.
הם גם יתקפו אנשים בודדים בייחוד ילדים או אנשים חלשים.
תקיפות מצבועים מתרחשות בידי 2 מינים: צבוע מנומר וצבוע מפוספס, כשהראשון בשכיחות גבוהה יותר, ובמקרים רבים התרחשו על ידי צבועים גדולים מאוד - ששקלו מעל 70 ק"ג, כשתקיפות רבות התרחשו במלאווי.
ב-2021 צבועים טרפו שני אנשים בכפר ליד ניירובי, בירת קניה (סוכנות הידיעות הצרפתית)
מיני הדובים תוקפים אנשים במצבים שונים, לרוב באמריקה הצפונית ובאסיה כשבכל שנה ישנם בערך 40 תקיפות, אשר לרוב קטלניות.
הדובים הקטלניים ביותר הם: דוב חום ובייחוד הגריזלי, דוב קוטב, דוב שפתני, דוב שחור אמריקאי ודוב שחור אסייתי.
דובים יתקפו מרעב, לחץ ותחרותיות או כהתגוננות ולעיתים גם בתנאי שבי מלחץ.
הסכנה במרבית המפגשים עם דובים היא היותם בלתי צפויים.
גירית הדבש היא חיה אגרסיבית אשר לרוב נמנעת ממפגש עם האדם.
בצפון הודו היו דיווחים שגיריות תקפו ילדים וכן חפרו בורות בהם הוטמנו גופות.
לעיתים נדירות גיריות חולות כלבת בקניה ובהודו תקפו אנשים ופצעו אותם קשה וכן הדביקו אותם בכלבת.
גם לוטרות עשויות לתקוף אנשים, בייחוד בחבורות גדולות.
לוטרה ענקית היא טורפת-על הידועה בתקיפת אנשים שנפלו לכלובם ונפצעו קשה מטפריהם ולסתותיהם.
מבין הטורפים הימיים המין האגרסיבי כלב ים נמרי תוקף לעיתים אנשים על החוף או בים, כשתקיפה אחת הסתיימה במותה של הביולוגית קריסטי בראון, אשר ננשכה בראשה בידי כלב ים ונגררה לעומק 70 מטר.
במספר תקריות כלב ים זה כמעט טרף אנשים, בין השאר במשלחתו של ארנסט שקלטון לקוטב הדרומי (1914–1916).
הוא תוקף גם סירות מרוץ ולעיתים הורס אותן.
אריות ים גם תוקפים לעיתים אנשים.
תקיפות אריות ים התרחשו באוסטרליה בידי אריה ים אוסטרלי ולאורך מפרץ סן פרנסיסקו בידי אריות ים קליפורנים שהתרגלו לאדם ולעיתים חוטפים דגים לדייגים או אף מושכים ילדים מהמזח לים.
בתקרית מסן דייגו אריה ים משך למים גבר בן 62 מסירה לים ונשך את רגלו עד העצם.
לעיתים נדירות גם המינים הגדולים והטריטוריאליים אריה ים שטלר, פיל ים והניבתן , יתקפו או ירדפו אחר אנשים ולעיתים גם סירות גומי, מה שלעיתים קטלני לאדם.
היפופוטמים תוקפים כל שנה אלפי אנשים אשר מתקרבים אליהם, אל גוריהם או עוברים בתוך שטחם, בנוסף על תחרות עם אנשים על מקורות מים או אדמות מרעה.
עוצמת הנשיכה החזקה של ההיפופוטם עוזרת לו להרוג בקלות.
מניחים שכ-500 אנשים נהרגים מהיפופוטמים בכל שנה, אך ייתכן שעוד מקרים לא מדווחים.
הפילים - האפריקני והאסייתי בעלי עוצמה גדולה ויכולים להרוג בקלות אדם.
לרוב הם נמנעים מקרבה לאדם אך יתקפו להגנה או להשגת מזון ומים מתושבים.
פילים גם יכולים להתנקם על פגעי אנשים אחרים בפילים.
גם פילים זכרים במצב מוסט יפגעו באנשים.
תקיפות פילים קורות בטבע ובשבי ברחבי הודו ואפריקה שמדרום לסהרה.
דו"ח של נשיונל ג'יאוגרפיק מ-2005 מדווח על כ-500 הרוגים כל שנה מעימותים עם פילים.
חמשת מיני הקרנפיים החיים הם בעלי חיים גדולים ובעלי קרן חזקה וחדה המיועדת לגרימת נזק גדול ותמיד קטלנית.
התוקפניים ביותר הם קרנף הודי, קרנף רחב-שפה וקרנף צר-שפה.
לעיתים הם יתקפו אפילו כלי רכב או פילי רכיבה.
בצפון הודו, בעיקר באסאם ובנפאל קרנפים הורגים יותר מאשר טיגריסים או פילים.
עם זאת הירידה בכמות הקרנפים מפחיתה את התקיפות לשנה.
סוסי בר פראיים תקפו והרגו אנשים באזורים שונים.
עם זאת לא כל סוסי הבר תוקפניים וישנם הבדלים בין סוסי הבר, כשסוסי המוסטנג האמריקאים תוקפניים ביותר לאדם.
גם סוסים מבויתים תוקפים מפחד או אף מסקרנות, בבעיטות או בנשיכות חזקות.
סוסים גם בועטים למוות ברוכביהם או משליכים אותו מגבם.
הפרים הם בעלי חיים גדולים שמזגם יכול להשתנות במהירות.
קרניהם גדולות והחדות יכולות לפצוע ולהרוג בקלות.
המסוכנים שבהם הם תאו אפריקני, תאו המים ותאו אסייתי.
הם תוקפניים ביותר כאשר הם חשים באיום, למשל בצייד עם רובה.
חלק מהתקיפות קורות בקבוצה גדולה, כשכמה פרטים מגיחים לעבר האדם מאחור ונוגחים בו למוות.
בערך 200 אנשים נהרגים בשנה מתאואים, לרוב כתוצאה מעימות עם חקלאים.
פרים קטלניים נוספים הם הביזון האמריקאי, שבבכמה פארקים הורג אנשים יותר מאשר דובים, פרים כמו הגאור ויאק הבר שהתקיפו אנשים שהפתיעו או התקרבו אליהם ופרות ושוורים ההורגים אנשים בכל שנה, לעיתים בתחרויות כמו מלחמת שוורים.
כמה מהיעלים כמו כבש המושק או צפיר הקורדילרים מהרי הרוקי תקפו אנשים כשחשו באיום.
הנגיחה החזקה יכולה לשבור עצמות או להטיח אנשים מצוקים.
תקיפה של צפיר קורדילרים הורגת בממוצע אדם אחד כל שנה.
גם עזים וכבשים תוקפים ולעיתים גם הורגים אנשים, אך לרוב יימנעו מתקיפה.
אנשים רבים נפצעים או נהרגים בכל שנה מתקיפת איילים, לרוב מזכרים אך גם נקבות עם עופרים תוקפות.
המסוכן ביותר הוא אייל קורא שעלול לתקוף מאיום של אנשים מתקרבים ביערות.
לרוב הוא רק יבעט או יצליף אך אייל שנוגח בקרניו הגדולות והמסועפות יכול להרוג אדם.
איילים אחרים שתוקפים אנשים הם אייל הצפון, אייל אציל ואייל קנדי ולעיתים גם אייל פרדי או יחמור יתקפו לעיתים אנשים מתקרבים מפחד או מכניסה לטריטוריה/אזור הרבייה שלהם.
בעזרת קרניהם החדות והמסועפות יכולים לפצוע קשה.
האייל יכול להמשיך לנגוח עד שהאדם נופל ולעיתים נהרג.
תקיפות איילים הורגות 2 אנשים בממוצע כל שנה.
רוב החזירים יימנעו ממפגשים עם האדם אך חזירי בר החיים בקרבת האדם יתקפו אנשים המתקרבים לגוריהם או באנשים שפגעו בהם.
בעיתות רעב קשות חזירי בר יתקפו גם ללא התגרות, כדי לטרוף או להניס את האדם ממזון.
גם קבוצות גדולות עלולות לתקוף, בעיקר עקב הימצאות גורים לידם.
תקיפות חזירי בר הן נדירות אך חמורות עקב הנגיחה עם חטיהם הגדולות.
לרוב החזירים נלחמים עד שהאדם נופל.
חזירי בית מבויתים ופראיים תוקפים אנשים בכל שנה.
המסוכנים מביניהם הם "חזירי גב התער" של אוסטרליה והחזירים הפראיים של טקסס ואריזונה, אשר בין השנים 1825–2012 גרמו ליותר ממאה פציעות ולמעל 5 הרוגים, האחרון שבהם התרחש בטקסס בנובמבר 2019, אז אשה מטקסס הותקפה בידי קבוצת חזירים ומתה מאובדן דם.
הקטלני שבלווייתנים הוא לווייתן קטלן, טורף-העל של הימים הצד בלהקות גדולות.
לרוב הוא לא יפגע באדם אך מספר תקיפות בשבי ובטבע התרחשו .
רוב התקיפות התרחשו בפארקי מים, כשהידועה שבהם היא תקרית מסיוורלד, אורלנדו, בה קבוצת קטלנים (ביניהם טיליקום) הרגו את מאמניהם.
תקיפות בטבע התרחשו לחופי קליפורניה, אלסקה, איי גלאפגוס ובאנטארקטיקה למשלחת טרה נובה, מחוקרי הקוטב הדרומי.
התקיפות כנראה נבעו מבלבול עם כלבי ים, הנחשבים לטרף לקטלנים.
קטלנים לחופי פורטוגל תקפו גם כלי שיט במצבי לחץ.
לעיתים דולפינים כמו הדולפינן, תקפו אנשים בפארקי מים ודולפינריום וגם בים, התקיפות נדירות ונגרמות עקב התקרבות מאיימת לדולפין.
התקיפה לרוב אינה קטלנית אך הדולפין טיאו מסאו פאולו הידוע בשם "הדולפין הרוצח", הרג צוללן שניסה לתפוס אותו ותקף עוד 28 צוללנים.
נקבות לווייתנים גדולי סנפיר לעיתים ניסו לתקוף צוללנים לאחר שהתקרבו יותר מדי לגוריהם.
מספר פרימטים גדולים כמו הבבון, המנדריל, הדריל וקופי אדם כמו השימפנזה, הגורילה ואף האורנגאוטן יתקפו להגנה ולעיתים יפצעו קשה אנשים, כשבבונים בדרום אפריקה גם נכנסים לחצרות כדי לגנוב מזון.
שימפנזות בכמה אזורים באפריקה תוקפים תושבים וכמה פרטים אלימים אף צדו תינוקות, אם כי זוהי התנהגות נדירה.
נפוצה יותר תקיפה מלהקות קופים כמו מקוקי רזוס בהודו, החוטפים מזון וחפצים לאנשים ולעיתים גם נושכים אותם.
במדינת אודישה ב-2018 נחטף ונהרג תינוק בידי מקוקים.
תקיפה נוספת הובילה לנפילתו למוות של סגן ראש עיריית דלהי Surinder Singh Bajwa , במהלך עימות עם קופים.
גם לנגורים אפורים תקפו ואף הרגו ילדים ללא התגרות.
ישנם עוד מיני קופים שיתקפו בשביה או להגנה מאדם קרב, כמו הקפוצ'ינים.
נשיכת הקופים יכולה לפצוע ולהעביר מחלות קשות, ביניהם כלבת, הרפס ודלקת המוח הקטלנית.
היקף הנשיכות תלוי במיקום כשבהודו 2%–21 מנשיכות חיות מגיעות מקופים, שניים רק לכלבים.
אחד ההרוגים הידועים הוא אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון שנהרג מאלח דם מזיהום של מקוק ברברי שנשך אותו.
הפרימט לוריס איטי הוא יונק ארסי ולעיתים נדירות אנשים נהרגו מהנשיכה הארסית כתוצאה מאנפילקסיס.
מעט מאוד מכרסמים יתקפו אנשים, רובם גדולים כמו הבוניים והקפיברות אשר יתקפו בתגובה לאיום ויכולים להרוג בנשיכתם.
תקיפות בונים שכיחות בהרבה מהמצופה וקרו באמריקה ובאירופה הן על היבשה והן במים, לרוב בתגובה להתקרבות לסכר אך גם כשהבונה חלה בכלבת.
ב-2013 בבלארוס בונה הרג דייג בן 60 בנשיכת רגלו ופגיעה בעורק הרגליים.
תקיפות נוספות, אחת לחופי נובה סקוטיה לא היו קטלניות.
גם סנאיים תקפו אנשים בתקריות שונות, לרוב חולי כלבת או מחלה אחרת.
סנאי מסוגל לקפוץ על חזה של אדם ולפצוע קשה בנשיכותיו.
במספר אזורים כמו בניו יורק הסנאים איבדו את הרתיעה מהאדם ולעיתים יתקפו מסיגי גבול.
להקות חולדות גם עלולות לתקוף אנשים באזורים צפופים ביותר, בהם לעיתים אין מזון.
במספר אזורים להקות חולדות טרפו אנשים חולים שישנו.
תקיפות חולדות נרשמו גם בישראל.
העטלף היחיד המחפש לתקוף בני אדם הוא ערפד מצוי מאמריקה הדרומית, המלקק דם מטרפו.
ערפדים באזורים הטרופיים נשכו אנשים והדביקו אותם בכלבת קטלנית ובשאר מחלות, מה שגרם להדבקות רבות בכמה אזורים.
רוק העטלף גם ארסי ומכיל דרקולין - נוזל מונע קרישה, מה שעלול להיות קטלני לבעלי בעיות בקרישת דם.
מרבית הדלשינאים הם איטיים ולא יתקפו אנשים, אך מין אחד - דוב נמלים גדול תקף והרג אנשים באמצעות חיבוקו הקטלני וטפריו העצומות כמו של טיגריס.
דובי נמלים שהופתעו בטבע הרגו 3 אנשים ותקיפה אחת בשבי הסתיימה במות מטפל.
שלושת המינים הגדולים בקנגוריים וביונקי הכיס בכלל: קנגורו אדום, קנגורו אפור מזרחי וקנגורו אפור מערבי תוקפים אנשים המתקרבים אליהם או לטריטוריה שלהם.
בעיטת הקנגורו חזקה ויכלה לשסף בטן אנושית.
בכל שנה ישנן כמה תקיפות סמוך ליישובים, אך לרוב הן מסתכמות בכמה שריטות וחבלות.
על פי כמה הערכות בין 2000 ל-2010 דווח על 2,000 הרוגים מפגיעות קנגורו.
רוב העופות נמנעים מתקיפת אנשים.
מעט מינים יכולים לגרום לנזק רציני, מרביתם חסרי יכולת תעופה.
העופות המסוכנים ביותר הם גם הגדולים ביותר: 2 מיני היען, המין קזואר מצוי והאמו שלהם רגליים חזקות ביותר בעלות טפרים ארוכים.
אופיים התוקפני יכול לגרום להם לקפץ על אדם ולשסף את בטנו או חזהו.
מספר מקרי מוות ידועים מתקיפותיהם.
עופות אחרים עלולים לתקוף אנשים קטנים או חלשים, לרוב עופות דורסים כמו עיט כתר שתועד כמעט חוטף ילד (העיט נהרג בידי המשפחה), עיטם לבן-זנב שתועד כשניסה לחטוף ילד בנורווגיה (אך נכשל), עיט לוחם שטרף ילדים באתיופיה וההרפיה שטפריה הענקיות עוזרות להרוג קופים ולעיתים תתקוף להגנה חוקרים מטפסים.
הפרס יכול לתקוף אנשים חלשים ומסופר כי הרג את ההוגה היווני אייסכילוס.
מיני אווזים וברבורים כמו ברבור מצוי יפגעו במסיגי גבול ולעיתים משמשים להגנה מפולשים.
בתקרית ליד שיקגו זוג ברבורים הטביע למוות אדם שחדר לשטחם.
גם תרנגולים הרגו ילדים בדקירות מקור שלהם.
עופות נוספים תוקפים אנשים שמאיימים עליהם או על אפרוחיהם/גוזליהם ביניהם מרבו אפריקני שהורג ילדים המתקרבים אליו ומיני שחפיים, חמסניים, עורביים ועופות דורסים (כמו עיט זהוב ועוד עיטים, ליליות ואוח מצוי).
עקעק אוסטרלי תוקף ופוצע בעונת הרבייה רוכבי אופניים ובתקרית אחת גם הרג אדם זקן.
נחשים ארסיים מהווים סכנה בכל מקום בו הם נמצאים, כולל בים מנחשי ים.
נחשים שונים אחד מהשני באגרסיביות, בעוצמת הארס וכן בכמות הכשות ממוצעת, מה שמשפיע על קטלניותם.
קשה לאסוף נתונים על הכשות אך מדובר בהרוגים רבים כל שנה שלא תמיד מקבלים טיפול, ייתכן שמעל 50 אלף ואף מעל 100 אלף.
בהודו ידועים ארבעת הנחשים הקטלניים ביותר בשם "4 הגדולים": קוברה הודית, צפע ראסל, קרייט מצוי ואפעה קריני.
באוסטרליה ישנם מינים רבים של נחשים ארסיים ממשפחת הפתניים, היכולים להרוג בקלות ובראשם הטאיפן (אם כי פתן חום מזרחי הורג יותר מכולם).
באפריקה ישנם הרוגים רבים מנחשי קוברה, ממבה שחורה ואפעה מערב אפריקאי כשהקטלני ביותר הוא ביטיס מתנפח.
נחשים פחות קטלניים כוללים נחשים תת-ארסיים כמו נחש העפאים או תלום קשקשים מצוי ונחשי חנק גדולים כמו האנקונדה ונחשי פיתון שלעיתים בולעים אנשים קטנים בשלמותם.
הלטאה היחידה שתוקפת בני אדם היא כוח ענק מהאי קומודו.
לטאות הכוח נמנעות מתקיפה גלויה ורוב התקיפות קורות לאנשים בודדים, כשמספר תקיפות קרו לאנשים שנשאו בשר או דגים ואף השאירו גרביים סמוך למיטתם.
הלטאה הענקית בעלת שיניים וטפרים חדים וגם ארס המונע קרישת דם ולרוב היא הורגת את טרפה במקום.
ידועים 6 מקרי מוות מהלטאה.
כוחיים אחרים כמו כוח המים, כוח התחרה וכוח אוסטרלי נשכו ושרטו קשה במצבי לחץ וכך גם טגואיים ואיגואנות בשביה.
ההלודרמיים הם הלטאות הארסיות היחידות ולעיתים יהרגו אנשים חלשים, אך מקרי המוות נדירים.
התנינים למיניהם הם טורפי-על היכולים להרוג עם עוצמת נשיכה חזקה, לרוב ממארב תת-מיימי או להגנה על צאצאיהם.
ברחבי אפריקה וחלק מדרום אסיה, אנשים משתמשים במים באזורים שורצי תנינים ולעיתים קרובות נהרגים.
הקטלניים שבתנינים הם: תנין היאור, תנין הים ותנין אמריקאי.
תנינים הורגים כל שנה בין 500 ל-1,000 איש, לרוב באפריקה.
באמריקה ישנם את האליגטורים והקיימנים התוקפים פחות אנשים בשנה, אך עדיין קטלניים לאדם.
לפחות 28 תקיפות קטלניות של אליגטורים אמריקאים התרחשו בארצות הברית מאז 1970 .
הצבים האגרסיביים ביותר - צבים נשכניים כמו צב נשכן וצב אליגטור מצוי יתקפו במצבי לחץ ואיום באמצעות לסתותיהם החזקות.
בדרום גרמניה צב אליגטור שברח מהשבי נשך אנשים באגם עד שנלכד.
מאז 1999 צבים אלה אסורים לגידול בגרמניה.
צבי ים גם תקפו צוללנים או גולשים בחופים מאוכלסים מאוד באנשים ובצבים.
רוב התקיפות מתרחשות בעונת הרבייה והם יכולות לגרום לאשפוז, אך לא הסתיימו במוות.
עקרבים עוקצים להתגוננות בידי העוקץ שבקצה זנבם או צבתותיהם.
הקטלניים ביותר הם בני משפחת העקצניים שהם בעלי עוקץ עם ארס רב.
המינים הקטלניים בעקרבים הם עקצן צהוב, המצוי בישראל וצפון אפריקה ועקרב צהוב ברזילאי, מהאמזונאס.
באמריקה הצפונית הקטלני ביותר הוא עקרב צהוב אריזוני ובהודו המסוכן ביותר הוא עקרב הודי אדום, ההורג אלפי אנשים כל שנה - מרביתם ילדים וקשישים.
עקיצות עקרבים לרוב לא מדווחת, אך מעריכים שמעל 3,250 אנשים נהרגים מעקיצות.
מרבית מיני העכבישים הם ארסיים אך רק מעטים יסכנו אנשים בנשיכתם .
הקטלניים מבין העכבישים הם: עכביש המשפך של סידני ועכביש נודד ברזילאי, אשר הורגים אנשים רבים כל שנה, אף שנפגעים אחרים מקבלים נסיוב נגד ארס.
עכבישים קטלניים נוספים הם עכביש Eratigena agrestis, מיני האלמנה השחורה והארסניים, המכישים אנשים רבים כל שנה במגוריהם ולעיתים גם קטלניים.
הקרציות הן מוצצות דם של יצורים שונים ויכולים להעביר מחלות שונות בעקיצה, מה שגורם למותם של אנשים רבים כל שנה.
עם זאת רוק הקרציות מכיל ארס חלש יחסית אך עדיין יכול לגרום לתופעות שונות לאנשים אלרגיים ואף למוות .
מבין הקרציות המסוכנות ביותר הם קרציית הכוכב הבודד, קרציית כלבים אמריקאית , וקרצייה משתקת אוסטרלית .
הנמלים הם חרקים חברתיים התוקפים בקבוצה גדולה ולרבים מהם ישנו עוקץ קטלני .
המסוכנת מבין הנמלים לפי אתר גינס שיאי עולם היא נמלת הבולדוג מהמין Myrmecia pyriformis, אשר לה ארס חזק מאוד שהאוכלוסייה בטסמניה אלרגית אליו ביותר (מעל 3% בעלי אלרגיה לארס ורבים מתים מהעקיצות).
גם נמלי אש עוקצים באגרסיביות וגורמים לתסמינים קשים ולעיתים גם למוות מהלם אנפילקטי או קריסת איברים.
נמלי אש הן פולשות שקשה להשמיד אותן והן חיות בקרבת האדם.
גם מספר מינים מהסוג Monomorium עלולים לגרום לעקיצות חמורות.
נמלת הקליע (Paraponera clavata) ונמלת קציר מריקופה (Pogonomyrmex maricopa), בעלת עקיצה כואבת ביותר היכולה לגרום להימום ולאובדן הכרה מרוב כאב, אך לרוב אינה הורגת אנשים בריאים.
נמלי הגדוד של אמריקה הדרומית ואפריקה צדות בשיירה ויכולות לגבור על חיות גדולות מהם בהרבה, אף על פי שהן נכנסות ליישובים אנושיים ולעיתים נדירות הרגו אנשים שיכורים או תינוקות ואולי אף שימשו מספר תרבויות להוצאה להורג.
הדבורים הם חרקים חברתיים המגוננים כגוף אחד על כוורת שלמה בעזרת עוקצם הארסי .
עקיצה של דבורה בודדה יכולה להכאיב אך לא להרוג, אלא אם כן הקורבן לוקה באלרגיה לארס.
לרוב, עוקץ הדבורה "נקרע" מגופה בשעה שהיא עוקצת, מה שגורם למותה, ומונע אפשרות של עקיצה חוזרת.
התוקפנית ביותר מבין הדבורים הוא זן הכלאיים דבורה קטלנית מאמריקה.
הדבורים תוקפות מסיגי גבול בלהקה תוקפנית ביותר וגורמות לעקיצות קשות וגם למוות, כשמעל 1,000 אנשים כבר נהרגו מהדבורים.
גם דבורי דבש הורגות 53 אנשים בשנה בממוצע, כשהמוות נובע מהלם אנפילקטי.
הצרעות תוקפות בלהקות תוקפניות והן בעלות עוקץ שאינו נשלף, מה שעוזר להן לעקוץ שוב ושוב (בניגוד לדבורים).
הקטלנית שבצרעות ואחד החרקים המסוכנים ביותר בעולם כולו היא צרעת ענק אסייתית ממזרח אסיה שעקיצותיה גורמות לשיתוק מהלם אנפילקטי, אי-ספיקת כליות, לדום לב ולמוות.
כמות ההרוגים ביפן מהעקיצות של צרעות רבות מגיע ל-30–40 כל שנה.
גם עקיצת צרעות אחרות (כמו צרעה מזרחית או גרמנית) מסוכנת לאנשים אלרגיים.
הנדלים בעלי זוג של טפרים ארסיים סמוך לראשם, המיועד לשתק טרף קטן אך גם משמש להגנה .
עקיצות נדלים כואבות ביותר אך לעיתים נדירות קטלניות.
המינים הגדולים ביותר, בעיקר מיני הרבנדל (כמו רבנדל אמזונאס ענק) בעלי ארס רב יחסית הקטלני לילדים או לאנשים חולים וכן אלרגיים.
גם אנשים בוגרים עלולים לסבול בעקיצה מכאבים חזקים, נמק, בחילות והקאות ומזיהומים משניים שלעיתים חמורים.
כרישים תוקפים בעוצמת נשיכה חזקה כטורפי על ימיים.
ארבעה המינים הקטלניים ביותר לאדם: כריש ארך-גף, כריש שורי, כריש טיגרי והקטלני מכולם - עמלץ לבן.
ישנם עוד כרישים כמו עמלץ כחול, פטישן גדול, כריש כחול וכריש שחור-שוליים, אשר תקפו אנשים בחופים שונים.
התקיפות קורות מטעמי ציד ישיר או בטעות זיהוי, כסקרנות, מכניסה לשטחו וכהתגוננות מצד הכריש.
תקיפות רבות מסתיימות במוות או בתלישת איברים.
אך למרות הדימוי הרווח כרישים הורגים רק 6 אנשים בשנה בממוצע והסיכוי להיפגע מכריש קטן מהסיכוי להיפגע מברק.
מספר דגים ידועים בתקיפות אנשים, לעיתים קטלניות.
הקטלני ביותר הוא האבנון החי בחופים סביב האזור האינדו-פסיפי ובעל ארס הפוגע במי שדורך עליו ופוצע קשה ביותר ולעיתים הורג.
ישנם תקיפות לאורך חופים שונים, בעיקר באוסטרליה אך ההרוגים מעטים.
טריגוניים ושאר טריגונאים תקפו להגנה גולשים או מתרחצים בחופים .
עוקץ הטריגון נע מעלה בהצלפה והוא בעל ארס בינוני היכול להרוג אנשים אלרגיים.
מספר הרוגים הותקפו בידי העוקץ לחזם או ראשם, ביניהם ידוע ההרפתקן האוסטרלי סטיב ארווין.
שפודניים כמו חניתן תניני תוקפים בטעות כאשר הם מזנקים בלהט ציד לעבר דייגים או צוללנים וגורמים לפצעים חמורים ואף נרשמו כמה מקרי מוות מדג זה, תלוי במיקום הפגיעה.
עוד דגים שדקרו אנשים למוות הם דג החרב והמפרשניים.
רוב התקיפות קורות במהלך דיג אך לעיתים מטעות וחלקם הסתיימו במוות.
שפמנונאים גדולים תקפו אנשים והמין שפמנון תניני ענק נודע כטורף אנשים, לאחר מציאת גופות אכולות בנהר קורי בנפאל .
פיראנות, יתקפו אנשים לעיתים הן מרעב והן להגנה.
לרוב הם יתרחקו ולא יתקפו יתקפו אדם בריא, אך תועדו בכל זאת תוקפים אנשים לעיתים רחוקות.
לעיתים נדירות גם דג טיגריס גולייתי תוקף אנשים אך מעולם לא תועד צד אדם.
תקיפות נוספות קרו מדגי חשמל שהמסוכן ביניהם הוא צלופח חשמלי המהמם בכוח של מעל 860 וולט והוא יכול להרוג אדם מהתקף לב או שבץ, אך רק מספר תקיפות היו קטלניות.
דגי חשמל מסוכנים פחות הם החשמלנאים והאצטגנוניים.
לעיתים נדירות (לרוב באגמים הגדולים) צמדאים נשכו ומצצו דם לאנשים ודגי אובלד שחור-זנב תקפו אנשים בספרד, בניסיונם לאכול יבלות ועור מת.
עם זאת הם קטנים מכדי להזיק לאדם בזמן קצר.
מספר דגי שונית תוקפים לעיתים אנשים, לרוב מטעות בזיהוי כטרף, כשהם מעולם לא הרגו אדם, ביניהם: מורניים, ברקודה ענקית, נצרתן זיתני, דקר ענק ודקר גוליית אטלנטי.
עם זאת מורנות ידועות בכך שתלשו אצבעות מצוללנים ואכלו אותם.
מרבית מיני המדוזות בעלות תאים צורבים העוזרים בציד ואצל מספר מינים קטלניים ביותר, כשרוב התקיפות מתרחשות בטעות עקב נגיעה בזרועות.
הקטלנית שבמדוזות היא קטלנית אוסטרלית, החיה בחופי אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה ומדוזת אירוקנג'י אשר צריבותיהם גורמות להתקפים קשים ולמוות מהיר.
עוד מדוזות בעלות צריבה חזקה כוללות שלפוחן מצוי, מדוזת רעמת האריה ומדוזת סרפד פסיפית, אשר רק לעיתים רחוקות קטלניות לאדם בוגר.
מדוזות הורגות כ-40 איש בשנה, אך עקיצות נוספות מתרחשות יותר.
מעט רכיכות יתקפו אנשים, כמעט תמיד לאחר שנוגעים או פוגעים בהם.
מספר מינים בעלי ארס קטלני לאדם כמו החרוטיים ובעיקר חרוט מסוכן (Conus geographus) והתמנון כחול הטבעות המצויים סביב האזור האינדו-פסיפי.
הם יכולים להרוג בפחות משעה אדם אך מספר ההרוגים ממינים אלה נמוך.
סילוניות תוקפים אנשים לעיתים נדירות .
הגדולות שבסילוניות - דיונון עצום ודיונון ענק יכולים לפגוע באדם או להטביעו, אך לא תועדה מעולם תקיפה שלהם.
המינים דיונון הומבולדט ותמנון פסיפי ענק לעיתים תוקפים צוללנים או דייגים, לרוב בטירוף אכילה.
התקיפה יכולה לשבור זרוע של אדם ולגרור אותו למצולות, אך מעולם לא תועדו הורגים אדם.
תקיפת בסיס האימונים של חזבאללה בעין דרדרה הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצע חיל האוויר ב-2 ביוני 1994.
ארבעה מטוסי F-16D דו מושבי מטייסת 101 תקפו בלילה בהפתעה בסיס אימונים של חזבאללה סמוך לעין דרדרה, שבו התקיים טקס סיום של מחזור קצונה בארגון.
מוביל המבנה, מפקד הטייסת רם שמואלי ועמו הנווט עומר רגב.
תקיפה זו הייתה פריצת דרך היסטורית ביכולות של חיל האוויר הישראלי עת תוקפים באמצע הלילה בחושך מוחלט, בעזרת מערכות ראיית לילה חדשות.
בעת שביקשו כוחות חילוץ של חזבאללה לחלץ את הנפגעים, תקף את היעד מבנה של מסוקי קרב מסוג פתן.
בין החניכים שנכחו בטקס ונפגעו היו גם בנים רבים של בכירים בחזבאללה.
בעקבות תקיפה זו ומבצע עוקץ ארסי, במהלכו נחטף מוסטפא דיראני מביתו בלבנון בידי סיירת מטכ"ל, ביצע חזבאללה ב-18 ביולי אותה שנה את הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
תקיפת ארצות הברית בסוריה הייתה תקיפה אווירית, שהתרחשה ב־25 בפברואר 2021. במסגרתה התקיפו אווירית הכוחות המזוינים של ארצות הברית מספר אתרים ששימשו מיליציות פרו-איראניות במזרח סוריה.
התקיפה הייתה תגובה למתקפת הטילים בארביל בה כוחות אמריקאים הותקפו על ידי מיליציות פרו-איראניות.
תקיפה זו הייתה המבצע הצבאי הראשון שבוצע תחת ממשלו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן שנכנס לתפקידו כחודש לפני האירוע.
ב-15 בפברואר 2021 ועשרה ימים לפני התקיפה האמריקאית נהרג קבלן אמריקאי מפגיעת טיל שנורה מדרום ארביל שבעיראק.
מספר ימים לאחר מכן בוצע תקיפה נוספת על בסיס אמריקאי במחוז סלאח א-דין, בתקיפה זו נפצע קבלן דרום-אפריקאי שהיה חלק מהקואליציה הבינלאומית שפועלת נגד נוכחותה של המדינה האסלאמית בעיראק.
ההתקפה האווירית התמקדה במספר מבנים בכפר אל חוררי שנמצא בסמוך לעיר אל-בוכמאל, שניים מהם היו מעבר הגבול אל-קאים ובסיס אימאם עלי .
לדברי מחלקת ההגנה האמריקאית המתקנים שהופצצו נשלטו על ידי מספר מליציות, העיקרית שבהם הייתה כתאא'ב חזבאללה.
במסגרת התקיפה הטילו שני מטוסי F-15E סטרייק איגל שבע פצצות במשקל של כ-226 ק"ג, על הפצצות הורכבה מערכת JDAM.
פצצות אלו הרסו כ-9 מתקנים ששימשו את המיליציות.
מספר ההרוגים בתקיפה אינו ברור וכתאא'ב חזבאללה טוענים כי רק אדם אחד נהרג בתקיפה וכ-4 אחרים לבד נפצעו.
מנגד סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי לפחות 17 אנשים נהרגו.
בעקבות התקיפה הזהיר נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן את איראן ואמר כי איראן לא תוכל לפעול בלי שיהיו לכך השלכות.
גם דובר הפנטגון, ג'ון קירבי הגיב לתקיפה ותיאר אותה כ"תגובה צבאית מידתית" ביחס לתקיפות הקודמות.
בתקשורת אף פורסם כי בפני הנשיא ביידן הונחו מספר תוכניות והצעות והנשיא בחר באפשרות המצומצמת ביותר, לדברי ממשלו על מנת למנוע הסלמה באזור.
מזכיר ההגנה האמריקאי, לויד אוסטין טען כי הוא זה שהמליץ לביידן על ביצוע התקיפה.
איראן גינתה את התקיפה וטענה כי היא מקווה "הפרה הריבונות הסורית" והכחישה כל מעורבות איראנית לתקיפות כנגד מטרות אמריקאיות באיראן.
גם משרד החוץ הרוסי גינה את התקיפה, חרף העובדה שהאמריקאים עדכנו את השר, סרגיי לברוב בכוונתם לתקוף בסוריה מספר דקות לפני התקיפה.
משרד החוץ הסורי פרסם גם הוא הודעת גינוי בה נטען כי "ממשל ביידן אמור להיצמד ללגיטימציה המוענקת על בסיס החוק הבינלאומי ולא לחוקי הג'ונגל כמו הממשל הקודם".
חבר בית הנבחרים האמריקאי, מייקל מקאול ראה בתקיפה "גורם הרתעתי הכרחי".
עם זאת, חלק מחברי הקונגרס לא הסכימו עם מקאול.
שניים מהם היו הסנאטורים הדמוקרטיים טים קיין וכריס מרפי שקראו לבצע תדרוך בקונגרס שידון האם התקיפה היא בכלל חוקית.
מלבדם גם חבר בית הנבחרים, רו חאנה טען כי "אין שום הצדקה שנשיא יאשר תקיפה צבאית שאינה בגדר הגנה עצמאית ללא אישור הקונגרס".
על אף הביקורת המועצה לביטחון לאומי עמדה לצידו של ביידן וטענה כי היא שחררה לקונגרס הודעה מראש על התקיפה, בטענת לחוקיות התקיפה ציטטה המועצה את סעיף 51 של מגילת האומות המאוחדות ואמרה כי המועצה הורתה לבצע את התקיפות "על מנת להגן על אנשינו ושותפינו".
תקיפות דינגו על בני אדם הן נדירות, וכאשר הן קורות מעורבים בהן בעיקר ילדים צעירים.
עם זאת, כלבי הדינגו מהווים סכנה גדולה לבעלי חיים, במיוחד לכבשים ולעגלי בקר.
גדר באורך 5,614 קילומטרים נבנתה בדרום מזרח אוסטרליה כדי להגן על בעלי החיים המבויתים מפני התקפות הדינגו.
כלבי הדינגו קטנים בהרבה מאדם מבוגר ולכן בדרך כלל אינם מהווים איום רב עליהם.
עם זאת, הם עלולים להוות איום על בני אדם פצועים, יחידים או קטנים מאוד, במיוחד תינוקות וילדים צעירים.
בני אדם ודינגו בדרך כלל נוטים להתרחק זה מחברתו של זה, אך במקומות מסוימים, כמו באי פרייזר ובטריטוריה הצפונית, אינטראקציה הדוקה בין דינגו לבני אדם, במיוחד האכלת דינגו, הובילה לכך שבעלי החיים התרגלו לנוכחות בני האדם, מה שהוביל להתקפות.
התקפות דינגו על בעלי חיים, לעומת זאת, נפוצות למדי ומהוות דאגה רצינית לתעשיית בעלי החיים האוסטרלית.
הסבירות להתקפות כלבי בר על בני אדם תלויה במידה רבה בקרבתם לסביבת בני אדם ולאופן שבו בני אדם מגיבים כלפיהם.
כלבים שמואכלים או אוכלים שאריות אנושיות נמצאים בקרבה גדולה יותר לבני האדם, מתרגלים אליהם והסיכוי לפגיעה מהם עולה.
במהלך מחקר על דינגו באי פרייזר, החוקרים טענו כי נוכחותם של בני האדם משפיעה על התנהגותם של הדינגו.
תעשיית התיירות באי עודדה אנשים להתקרב לדינגו ללא זהירות, והתיירים כמעט ציפו למפגשים כאלה.
אנשים איבדו את הזהירות שלהם כשהם מתמודדים עם דינגו בתדירות גבוהה יותר ויותר, ומספר האינטראקציות המדווחות גדל.
האופן שבו הדינגו הגיבו כלפי בני אדם היה תלוי באופן שבו בני האדם התנהגו כלפיהם.
דינגו נטו להראות התנהגות תוקפנית כאשר בני אדם נמלטו, ונטו להמלט כאשר בני אדם נעו לעברם תוקפנות.
על פי אותו מחקר נראה היה שבני אדם שעושים תנוחות כנועות גרמו לתגובה נייטרלית או כנועה של הדינגו.
נראה שדינגו הראו התנהגות תוקפנית כלפי בני אדם בסבירות דומה בתקופות שונות של השנה.
עם זאת, זכרים בוגרים עלולים להיות מסוכנים יותר בעונת הרבייה ונקבות עלולות להיות מסוכנות כשהן מגדלות את הגורים שלהן.
ייתכן שחלק מההתקפות נובעות מ"משחק" של גורים צעירים, במיוחד עם ילדים.
התקפות יכולות להיגרם גם מתגובות שווא של בני אדם להתנהגות תוקפנית ודומיננטית של דינגו.
ההנחה היא שייתכן שהדינגו התחילו להתייחס למקורות מזון "אנושיים" (פחי אשפה, שאריות ועוד) כחלק מהטריטוריה שלהם, ולכן התקפות על בני אדם יכולות להתרחש מכיוון שהדינגו רואים בבני אדם מתחרים ורוצים להגן על מקורות המזון שלהם.
עם זאת, ייתכן שחלק מכלבי הדינגו עלולים להתייחס לבני אדם, במיוחד ילדים, כטרף.
בעוד המקומיים נטו להפסיק את האכלת הכלבים, תיירים עדיין נוטים להאכיל אותם לעיתים קרובות.
בדצמבר 1933 נעלמו שלוש בנות ליד הר קוט-טה, ונשקלה האפשרות שהן הותקפו על ידי דינגו.
זואולוגים מקומיים אמרו כי אין להם מידע ישיר על התקפות דינגו על בני אדם בעבר, אך ייתכן שדינגו מורעב יתקוף אדם חסר הגנה.
שלוש הבנות נמצאו ללא פגע יומיים לאחר מכן.
בליל 17 באוגוסט 1980 נעלמה עזריה צ'מברלין בת תשעת השבועות מאתר לינה למרגלות האולורו במהלך חופשה משפחתית.
ב-30 באפריל 2001 נהרג ילד בן תשע על ידי שני כלבי דינגו.
האיכרים המקומיים הרגו בתגובה 31 כלבים.
בנובמבר 2012 נערך מצוד אחרי דינגו בן שישה חודשים שזכה לכינוי 'אינקי'.
המצוד, שארך כחודש, נערך מפני שהדינגו התנהג בצורה אלימה כלפי אנשים רבים, ונשך את חלקם.
חלק מהחוקרים טענו שהתנהגותו התוקפנית של הדינגו אופיינית לגילו הצעיר.
תקיפות דובים הם תקיפות הנגרמות בידי דוביים באזורים בהם הם חיים בטבע.
רוב הדובים גדולים ובעלי אופי אגרסיבי ויכולים להרוג אדם בקלות, אם כי התקיפות לא נפוצות.
רוב המתקפות מתרחשות בבית גידולו של הדוב והרחק מיישובי האדם, אף שגם תקיפות כאלה נגרמו.
הביולוג הקנדי סטיב הררו מדווח שתקיפות דובים בארצות הברית וקנדה בשנות ה-90 הרגו 3 אנשים בשנה, בהשוואה ל-15 הרוגים מתקיפות כלבים.
עם זאת אזורים בהם הדובים שכיחים יחסית בעלי סיכוי לתקיפה גבוהה יותר.
תקיפות כאלה נגרמו באזורים שונים כשרוב הדובים החיים עלולים לתקוף אנשים ובעיקר המינים דוב לבן, דוב חום, דוב שפתני, דוב שחור אמריקאי ודוב שחור אסייתי.
גם המינים דוב מלאי, דוב המשקפיים ואף פנדה ענקית תועדו בתקיפת אנשים אך הן נדירות בהרבה.
בעת העתיקה נמצאו מאובנים של קרבות בין אנשים לדובים כמו דוב המערות ודוב הבולדוג, שייתכן שגרם להכחדתם.
הסיבה למרבית תקיפות הדובים הוא הפתעה מצד הדוב מה שמעורר אצלו תקיפה הגנתית.
עם זאת לרוב הדובים נוטים לברוח כשמגיע צייד עם נשק חם לעברם.
הדעות לכך אינם ודאיות אך ייתכן שהדובים זהירים כשריד להגנה מטורפים נכחדים, מאחר שהם מזהים את הקשר בין האדם לנשק מסוכן או מאחר שציידים הרגו דובים אגרסיביים והשאירו דובים ביישנים יחסית.
עדיין מרבית המתקפות התקבלו מציידים שניסו להסתתר מהדוב אך לבסוף התגלו.
איום נוסף כולל נקבות עם גורים.
הדובות מגוננות בעוצמה על גוריהם ובעיקר אם נפגעו מהאדם (כמו בידי ציידים ולוכדי חיות).
היוצא מהכלל הוא הדוב השחור, אשר גוריו מטפסים אוטומטית על העצים כהגנה מטורפים.
הדובים הם אוכלי כל והם מחפשי מקורות מזון רבים.
דובים החיים בקרבת האדם מורגלים לאכול שאריות שנפלו ולעיתים אף לפרוץ לבתים או למכוניות ולחטוף מזון.
הדבר מקרב בין דובים רעבים לאדם מה שמסייע לתקריות קטלניות.
גם ציידים שתפסו ציד ביערות מותקפים מאחר שהדובים נוטים להבריח בקלות טורפים אחרים מטרפם.
עם זאת רוב הדובים אינם טורפי אדם, למעט הדוב הלבן הניזון כקרניבור.
בנוסף תקיפות של דובים שחורים קרו במקרים רבים מרעב וכך גם מספר תקיפות של דובים חומים באזורים צפוניים.
תקיפות נוספות חלות מדובים בשבי כמו בגני חיות או בקרקסים בייחוד כשהדוב נפגע מהתעללות (למשל דובים מרקדים).
רוב הדובים ינשכו או יכו בעוצמה בקורבן וכן ינסו לחבק אותו (בכינוי הרווח "חיבוק דוב") ויכולים לגרום בקלות לפציעות חמורות, כשמספר מינים כמו דוב שפתני מגוונים לקרוע את פני הקורבן.
עם זאת בניגוד לטורפים מובהקים כמו חתוליים הם אינם מומחים בהריגה מהירה כך שלרוב הקורבן יסבול ממומים חמורים או ימות מדימום.
סכנות נוספות נגרמות מזיהומים מהנשיכה, אשר גורמים למורסה, אלח דם ולכלבת וכן לשלל מחלות.
מתקפות מסוימות נגרמות הרחק ממגורי אדם והקורבן עלול שלא לקבל עזרה כלל.
הסיכוי לשרוד מתקפה תלוי בעוצמה ובאיברים שנפגעו.
פגיעה בפנים היא לרוב קטלנית, אך לעיתים הקורבן מצליח להתאושש לאחר ניתוחים רבים אך הדבר עשוי להימשך זמן רב ועדיין להיות קטלני.
תקיפות דובים בצפון אמריקה קורות בעיקר מדובים חומים כמו דוב גריזלי וגם מדובים שחורים הנפוצים ביערות והם נפוצות באזורים כמו פארקים לאומיים בהם האוכלוסיות של הדובים גדולות.
בצפון קנדה ואלסקה תקפו גם דובי קוטב רעבים.
באסיה ישנם תקיפות של דובים חומים כמו דוב חום אוסורי האחראי לטבח גדול ביפן בו נהרגו 7 אנשים, דוב סיבירי מזרחי שהוא בעל אופי אגרסיבי מאוד וכן של דובי קוטב סביב ברית המועצות.
בהודו הסכנה הגדולה היא מהדוב השפתני ההודי.
באזורים מסוימים בהודו הדוב מתקיף יותר מאשר טיגריסים והוא בעל אופי אגרסיבי יותר ממרבית הדובים, נוסף על כך שתחומי המחיה הטבעיים שלו חופפים לשטחים אנושיים.
מרבית המתקפות שלו מתרחשות בלילה ונגרמת מפגיעה ישירה בפנים.
במאדהיה פרדש נרשמו בין 1989 ל-1994, מעל 48 הרוגים ועוד 689 פצועים מתקיפות דובים שפתניים, לרבות תקיפה של הדוב השפתני של מייסור .
במחקר אחר תקיפות של דובים שפתניים בקרנאטקה גרמו למעל 300 הרוגים בין 2014 ל-2018.
דוב שחור אסייתי תוקף אנשים רבים כל שנה כשמרבית המתקפות חלות בנפאל וצפון הודו ורבות מהם מסתיימות במוות, מאחר שהדוב מכוון לתקוף את הפנים בנשיכה עזה.
הגנה מתקיפה תלויה במין הדוב ובאזור התקיפה.
בעת תקיפה של דובים חומים הנוטים לתקוף מאיום ומהפתעה לרוב, על האדם להישכב ולהידמות למת ולא לפגוע בדוב החזק שינסה להחזיר מלחמה.