tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נייט, כאשר מאוחר יותר הוא נראה במעמד חתימת החוזה במשרדו של הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל.
ב-3 במרץ בפרק של התוכנית NXT, נייט הופיע לראשונה במתחם ה-Capitol Wrestling Center, כשהודיע שהוא יערוך את קרב הבכורה שלו בזמן המתאים לו.
באותה התוכנית, הוא גרם לברונסון ריד להפסיד בקרב לקמרון גריימס, צעד שביסס את דמותו כדמות הרעה.
שבועיים לאחר מכן בתוכנית, הוא רשם את קרב הבכורה שלו במותג, כאשר גבר על אוגוסט גריי.
לעומת זאת, ב-24 במרץ בפרק של התוכנית NXT, הוא נחל הפסד בקרב יחידים לאותו ריד.
שבוע לאחר מכן, נייט ניצח בקרב באטל רויאל בן אחד עשר משתתפים לאחר שהדיח אחרון את דקסטר לומיס.
כתוצאה מכך, הוא נכנס כמספר השישי והאחרון במהלך קרב גונטלט ההדחות בלילה הראשון של האירוע NXT TakeOver: Stand & Deliver, כשהמנצח בו שימש כטוען לכתר לאליפות צפון אמריקה של NXT מול ג'וני גרגאנו בלילה השני.
ב-20 באפריל, נייט גבר על דקסטר לומיס לאחר הסחת דעת מצידה של אינדי הארטוול.
ב-1 ביוני, הוא נחל הפסד לאטלס לאחר הסחת דעת מצד קמרון גריימס.
באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-13 ביוני, נייט ניצח את קמרון גריימס בקרב סולם וזכה באליפות מיליון הדולר הפנויה.
יומיים לאחר מכן בפרק העוקב של התוכנית NXT, נייט הוצג באופן רשמי כאלוף מיליון הדולר על ידי טד דיביאסי.
בספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-6 ביולי, נייט הגן בהצלחה על תוארו מול גריימס ובעקבות ניצחונו, גריימס הפך למשרתו בהתאם להתניה שנקבעה מראש.
ב-20 ביולי, נייט נחל הפסד מפתיע לדרייק מאבריק; לעומת זאת, האחרון הותקף על ידי נייט זמן קצר לאחר מכן ואף הכריח את משרתו, גריימס, להכות את אותו מאבריק.
ב-3 באוגוסט, נייט וגריימס הפסידו בקרב זוגות ל-Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק).
באירוע NXT TakeOver 36, שנערך ב-22 באוגוסט, נייט הפסיד את אליפות מיליון הדולר לקמרון גריימס, הפסד שקטע תקופת כהונה של 70 ימים.
ב-14 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, נייט הפסיד בקרב הפותח לברון ברייקר, שהיה קרב הבכורה של האחרון.
יותר מאוחר באותו הערב, נייט כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-NXT לאחר שהשתתף בקרב מרובע על התואר הפנוי מול פיט דאן, תומאסו צ'אמפה וון וגנר, שבסופו צ'אמפה ניצח.
ב-5 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, נייט ניצח בקרב יחידים את אודיסי ג'ונס.
שבועיים לאחר מכן, נייט גבר על גרייסון וולר בקרב אשר קבע את המנחה של פרק הספיישל NXT Halloween Havoc בשבוע שלאחר מכן.
באירוע NXT WarGames, שנערך ב-5 בדצמבר, נייט היה חלק מקבוצת שחור & זהב (לצד ג'וני גרגאנו, פיט דאן ותומאסו צ'אמפה) כשביחד הם נחלו הפסד לקבוצת 2.0 (ברון ברייקר, כרמלו הייס, גרייסון וולר וטוני דיאנג'לו) במסגרת קרב ה-WarGames המסורתי.
ב-1 בפברואר בפרק של התוכנית NXT 2.0, נייט הפסיד לג'ו גייסי לאחר התערבות מצד גרייסון וולר.
שלושה שבועות לאחר מכן, נייט הפסיד לגרייסון וולר.
נייט נחל הפסד נוסף לאותו וולר בפרק הספיישל Roadblock של התוכנית NXT 2.0, שנערך ב-8 במרץ במסגרת קרב מי שעומד אחרון.
שבוע לאחר מכן, נייט כשל בניסיונו לזכות באליפות הראשית של המותג לאחר שהפסיד לאלוף, דולף זיגלר.
באירוע NXT Stand & Deliver, שנערך ב-2 באפריל, נייט הפסיד בקרב יחידים לגונתר.
זהו היה הקרב האחרון של נייט ב-NXT.
נייט הופיע לראשונה ברוסטר הראשי ב-24 בינואר 2022 בפרק של התוכנית Raw, כשהשתתף בקטע מאחורי הקלעים עם The Dirty Dawgs (דולף זיגלר ורוברט רוד).
בקטע שלא הועבר בטלוויזיה במהלך שידורי התוכנית סמאקדאון ב-15 באפריל, נייט הופיע כדמות הנבל בתור מנג'ר שהכריז על הקמת קבוצה חדשה מטעמו שנקראה בשם "Knight Model Management" (בעברית: "נייט ניהול דוגמנות"), כשהפך למנג'ר של מייס ומנסור.
לעומת זאת, ב-20 במאי בפרק של התוכנית סמאקדאון, הוא רשם את ההופעה הטלוויזיונית הרשמית הראשונה שלו במותג תחת שם הבמה מקס דופרי, כשהציג את הקבוצה החדשה שלו "Maximum Male Models" (בעברית: "מקסימום דוגמנים גברים") עם שמות במה חדשים למייס ומנסור, שעתה הוכרו כמאסה ומנסואר, בהתאמה.
במהלך השבועות הצטרפה אליו לקבוצה אחותו לפי העלילה, מקסין דופרי (שהוכרה בשם הבמה לשעבר, סופיה קרומוול מהמותג NXT).
לאחר סדרת הפסדים של נציגיו, דופרי זנח את הקבוצה ב-30 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון.
שבוע לאחר מכן, דופרי תקף מאחורי הקלעים את השניים וטען שמקס דופרי הוא לא מי שהוא באמת, אלא אל.
נייט, אמירה שהחזירה את דמותו לגימיק הקודם שלה, שבו השתמש במהלך שהותו ב-NXT.
לאחר פיוד קצרצר עם ריקושט, נייט נקלע לפיוד עם בריי וויאט בנובמבר 2022, כשהשיא הגיע בהפסד לוויאט בקרב מאונטיין דיו פיץ' בלאק במסגרת אירוע הרויאל ראמבל, שהתקיים ב-28 בינואר 2023; קרב זה היה הקרב האחרון של וויאט ב-WWE לפני מותו 7 חודשים לאחר מכן.
נסיקה באהדה ואלוף ארצות הברית (2023–היום)
במהלך השבועות הבאים, הפופולריות של נייט עם הקהל גברה חרף מאזן ההפסדים העגום שלו ועצם תפקודו כדמות רעה על המרקע.
ב-31 במרץ בפרק של התוכנית סמאקדאון, הוא השתתף בקרב הבאטל רויאל לזכר אנדרה הענק, שבו הוא הודח על ידי ברונסון ריד.
ב-2 ביוני בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט ניצח את מונטז פורד והעפיל לקרב הכסף בבנק של הגברים.
באירוע זה, שהתקיים ב-1 ביולי, ניצח דמיאן פריסט, זאת לאחר שהשליך את נייט מהסולם כדי לזכות במזוודה.
לאחר מכן, נייט השתתף בטורניר אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ארצות הברית, אך הוא נעצר בשלב חצי הגמר.
ב-28 ביולי בפרק של התוכנית סמאקדאון, הוא גבר על אשנטה "תי" אדוניס ולאחר מכן אישר שהוא יהיה משתתף בקרב סלים ג'ים באטל רויאל באירוע סאמרסלאם בחודש אוגוסט, שבו הוא ניצח לאחר שזרק מעל החבל העליון את שיימוס.
יומיים לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, לאחר חודשים בהם דמותו קיבלה שינוי, הוא הפך באופן רשמי לדמות הגיבור, כשפתח בפיוד עם המיז.
באירוע פייבאק, שנערך ב-2 בספטמבר, הוא ניצח את המיז בקרב שבו ג'ון סינה שימש כשופט המיוחד.
שבועיים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט ניצח את המיז בקרב חוזר, ניצחון שסיים את הפיוד ביניהם.
ב-29 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט סייע לסינה נגד ג'ימי אוסו וסולו סיקואה מקבוצת הבלודליין, כשהחליף את AJ סטיילס, שנפצע על ידי ג'ימי וסולו.
באירוע פאסטליין, שנערך ב-7 באוקטובר, נייט וסינה ניצחו את ג'ימי וסולו לאחר שנייט הצמיד את אוסו לניצחון.
שלושה ימים לאחר מכן, נייט חזר ל-NXT כשופט המיוחד בקרב על אליפות ה-NXT בין איליה דרגונוב לאלוף צפון אמריקה של NXT, דומיניק מיסטריו.
לאחר מכן, נייט נקלע לפיוד עם אלוף ה-WWE האוניברסלי הבלתי מעורער, רומן ריינס, דבר שהוביל על קיום קרב בין השניים באירוע היהלום שבכתר ב-4 בנובמבר, שבו נייט נחל הפסד לאחר התערבות מצד ג'ימי אוסו.
ב-5 בינואר 2024 בפרק השנה החדשה של התוכנית סמאקדאון, נייט התמודד מול רנדי אורטון וסטיילס בקרב משולש אשר קבע את זהות המועמד המוביל לאליפות של ריינס באירוע רויאל ראמבל, לעומת זאת, הקרב הסתיים ללא תוצאה לאחר שהבלודליין תקפו את כל שלושת המתחרים.
הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, ניק אלדיס, הודיע אז כי ריינס יגן על תוארו בקרב מרובע מול נייט, סטיילס ואורטון באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר, ובו ריינס צלח במשימה לאחר שהצמיד לניצחון את סטיילס.
נייט ניצח את איבר ב-12 בפברואר בפרק של התוכנית Raw על מנת להעפיל לקרב תא ההדחות.
באירוע תא ההדחות, שנערך ב-24 בפברואר, נייט הודח על ידי דרו מקינטייר לאחר שסטיילס התערב בקרב ותקף אותו.
ב-15 במרץ בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט איתגר את סטיילס לקרב ברסלמניה 40, אתגר שאליו סטיילס נענה בחיוב.
בלילה השני של רסלמניה 40 ב-7 באפריל, נייט ניצח את סטיילס.
שבוע לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט השתתף בטורניר אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE הבלתי מעורערת, כשגבר על בובי לאשלי וסנטוס אסקובר בחצי הגמר.
נייט נוצח על ידי סטיילס בגמר הטורניר בפרק של התוכנית סמאקדאון ב-19 באפריל, הפסד שסיים למעשה את הפיוד ביניהם.
בחודש מאי, נייט השתתף בטורניר מלך הזירה, כשניצח את סנטוס אסקובר בסיבוב הראשון, אך הפסיד לטאמה טונגה ברבע הגמר.
לאחר מכן, נייט החל בפיוד עם אלוף ארצות הברית, לוגאן פול.
ב-30 ביוני בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט ניצח את פול וסנטוס אסקובר בקרב משולש וכתוצאה מכך העפיל לקרב כסף בבנק לאחר שנייט הצמיד את פול.
לעומת זאת, בקרב עצמו ניצח דרו מקינטייר.
באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-3 באוגוסט, נייט ניצח את פול וזכה באליפות ארצות הברית.
ב-9 באוגוסט, הוכרז כי נייט האריך את החוזה שלו.
הוא יצא לרצף ניצחונות תוך כדי שהוא שומר בהצלחה על אליפות ארצות הברית שלו, כשבאירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-2 בנובמבר, שם הגן בהצלחה על התואר נגד אנדרדה וכרמלו הייס בקרב משולש.
ב-15 בנובמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט הגן בהצלחה על תוארו נגד ברטו, כשלאחר הקרב הוא הותקף על ידי שינסקה נקאמורה שביצע את חזרתו לארגון.
באירוע סדרת ההישרדות: WarGames, שנערך ב-30 בנובמבר, נייט הפסיד את אליפות ארצות הברית לאותו נקאמורה, הפסד שהוביל לסיום תקופת כהונה בעלת 119 ימים.
ב-10 בינואר 2025 בפרק של התוכנית סמאקדאון, נייט התמודד מול נקאמורה בקרב חוזר על אליפות ארצות הברית, שהסתיים בניצחון כתוצאה מפסילה של נייט, זאת לאחר שטאמה טונגה וג'ייקוב פאטו מקבוצת הבלודליין (שאותו מוביל סולו סיקואה, שהחליף את ההנהגה של ריינס באמצע שנת 2024) תקפו אותו.
עם זאת, נקאמורה שמר על תוארו, מכיוון שתוארי אליפות לא מחליפים ידיים כתוצאה פסילה.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-1 בפברואר, נייט השתתף בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס כמספר ה-29, ובו הספיק להדיח את דמיאן פריסט לפני שהודח על ידי AJ סטיילס.
בשנת 2013, ריקר הופיע בתוכנית הריאליטי "הגיבור" ששודרה בערוץ TNT והמנחה שלה היה דה רוק.
בשנת 2015, ריקר הופיע כניצב בתוכנית קומדיית המצבים, ברוקלין תשע-תשע.
אליפות הזוגות של CPW (פעם אחת) - ביחד עם ג'קפוט וסין סיטי סינדיקייט
אליפות המורשת במשקל כבד של CWFH (פעם אחת)
אליפות המורשת של NWA (פעמיים) - עם בריאן קייג'
אליפות משקל הבי מטאל איש הברזל (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של FSW (פעמיים)
אליפות במשקל כבד של EWF (פעם אחת)
אליפות הטלוויזיה של HWA (פעם אחת)
תקיפה משולשת (2009) - עם דין ג'בלונסקי וג'ון מוקסלי
הישגים בארגון ההיאבקות Mach One Wrestling – M1W
אליפות הזוגות של M1W (פעם אחת) - ביחד עם בריאן קייג'
טורניר אליפות הזוגות של M1W (2010) - עם בריאן קייג'
אליפות הזוגות של NWA (פעם אחת) - ביחד עם ג'יימס סטורם
PWI דירג אותו במקום ה-32 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
אליפות במשקל כבד של PWR (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד GFW / אימפקט גלובל / אליפות העולם (פעם אחת)
אליפות הזוגות של אימפקט (פעם אחת) - ביחד עם סקוט סטיינר
אליפות מלך ההר (פעם אחת)
Feast or Fired (2016 - חוזה על אליפות מלך ההר)
Feast or Fired (2018 - חוזה על אליפות הזוגות)
אליפות מיליון הדולר (פעם אחת)
אלברט (אל) טננבאום (נולד ב-13 ביולי 1953) הוא טניסאי, שחקן סופטבול, מאמן ואיש חינוך ישראלי.
היה ממקימי המרכז לטניס בישראל - ערד ומנהלו הראשון.
טננבאום גדל בפילדלפיה, ארצות הברית, שם עשה תואר ראשון בניהול מרכזי פנאי וקהילה עם התמחות בתחום הספורט.
ב-1978 עלה לישראל והתגורר במכון ווג'ס בערד, שבו למד עברית.
מפגש מקרי עם חברו, הרולד לנדסברג, ממייסדי המרכז לטניס בישראל, עורר בו את הרעיון להקים מרכז טניס גם בערד, מתוך הבנה, כי יוכל לשלב בין אהבתו לטניס ובין הרצון ליצור שינוי חברתי אמיתי ולהקנות לילדים כלים וערכים שיעזרו להם לעצב את עתידם לטובה.
בדף ההסבר על זכייתו בפרס "יקיר הרשות" 2017, הוא מצוטט כך:
בשנת הגעתו לערד, היה בעיר מגרש טניס אחד, שם פגש כמה מחובבי המשחק, וביניהם גם אלי זיו, עורך העיתון המקומי "כידוד" ומאמן טניס בעצמו, שהתלהב מהרעיון וסייע לטננבאום בהגשמתו.
בהמשך, הוא נפגש עם ראש המועצה בערד, אברהם (בייגה) שוחט, שפעל להקצאת שטח מתאים לבניית המרכז באזור הספורט העירוני, וכן עם איאן פרומן, מנכ"ל המרכז לטניס בישראל.
בין השאר, הסכים לנהל את המקום החדש ללא תשלום בשנה הראשונה, ובלבד שיתחיל לפעול.
המרכז הוקם ב-1979. טננבאום, שניהל אותו במשך כשלושה עשורים, הפך את הטניס לספורט פופולרי בעיר: עד היום התאמנו ושיחקו במרכז אלפי ילדים.
בין בוגריו המפורסמים: גילת ברזילי, אביחי צהלה ושירי זלוטיקמן, אשתו של אנדי רם.
בקרב תושבי העיר דבק בטננבאום השם "מר טניס".
לאחר שפרש מניהול המרכז, הפך למורה בבתי ספר בערד וביישובי הסביבה, שבהם הוא מלמד תוכנית מיוחדת של לימודי בייסבול.
ב-1980, הקים טננבאום קבוצת סופטבול מקומית, שהשתתפה בליגת הסופטבול הישראלית, שהוקמה באותן שנים.
הקבוצה שיחקה במשך כ-20 שנה, וב-1983, זכתה באליפות.
ב-1985, זומן טננבאום לנבחרת ישראל בסופטבול, שהשתתפה במשחקי המכביה ה-12. הוא שיחק בתפקיד המוסר (פיצ'ר) והפגין רמה מקצועית גבוהה.
בדצמבר 2017, אחרי עשרות שנים של השקעה בספורט ובחינוך בערד, קיבל טננבאום את אות "יקיר הרשות – עולים ומגשימים" מטעם משרד החינוך.
הפרס הוענק באותה השנה, כחלק מחגיגות 70 שנה לישראל, לאזרחים שעלו ארצה ותרמו משמעותית למען הקהילה.
אל-קרארה היא עיירה פלסטינית הנמצאת בנפת ח'אן יונס, צפונית לח'אן יונס.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה העיירה מנתה כ-29,004 תושבים בשנת 2017.
בעיירה הוקם מוזיאון אל-קרארה, מרכז תרבות ומוזיאון היסטורי וארכאולוגי, בסמוך למסגד המרכזי.
בין המוצגים במוזיאון כלי חרס מהתקופה הכנענית, מטבעות רומיים, פסיפסים ביזנטיים, חרבות מהתקופה הצלבנית, ציוד חקלאי מהמאה ה-19, כלי בישול מנחושת וגלביות פלסטיניות מסורתיות רקומות.
המוזיאון מומן חלקית על ידי קרן עומאר אל-קטאן.
כחלק מיחסי הרשות הפלסטינית–יפן מימנה יפן הקמת גשר להולכי רגל בעיירה, מעל לדרך סלאח א-דין, המאפשר גישה בטוחה למוסדות חינוך ובריאות.
העיירה מהווה יעד קבוע לתקיפות צה"ל ברצועת עזה.
בשנת 2008 נהרגו בסמוך לאל-קרארה חמישה חברי חוליה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בינואר 2017 נכנסו כוחות צה"ל למבצע קרקעי בעיירה, ושוב בדצמבר 2017.
בשנת 2022 במבצע עלות השחר נפגעו חקלאים ורועי צאן מהעיירה כתוצאה מתקיפות צה"ל ברצועת עזה.
בשנת 2023 במבצע מגן וחץ תקפו כוחות צה"ל חוליית שיגור רקטות של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בעיירה.
ביולי 2023 דיווח ממרי כי בעיירה מתקיים מחנה קיץ של חמאס לילדים ונוער, בו הם עוברים אימונים צבאיים.
במחנה נתלו תמונות של מחבלים שביצעו פיגועים ורצחו אזרחים, אשר הוצגו כדמויות מופת.
אל-קַרְד אל-חַסַן הוא מוסד פיננסי לבנוני ללא מטרות רווח המזוהה עם חזבאללה, המספק הלוואות ללא ריבית ושירותים פיננסיים אחרים לקהילה השיעית, על פי העיקרון האסלאמי קרד אל-חסן של הלוואות ללא ריבית.
המוסד משמש גם להעברת כספים מאיראן לחזבאללה.
אל-קרד אל-חסן הוקם בשנת 1982, תחת השם "בית המימון של המוסלמים" ("בית תמוויל אל־מוסלמין") והחל להעניק הלוואות ב־1983. האגודה נועדה לסייע לחברה המתואלית־שיעית ולהניע אותה לתמוך בחזבאללה וליצור נורמה של קבלת הלוואות ולא של מענקי סיוע, כפי שהתרגלו לבנונים רבים בשנות מלחמת האזרחים.
האגודה קיבלה רישיון ממשרד הפנים הלבנוני בשנת 1987. תפקידו העיקרי הוא לספק הלוואות, בדרך כלל מובטחות בביטחונות זהב, לאנשים שאולי אין להם גישה לשירותים בנקאיים מסורתיים עקב משבר הנזילות המתמשך של לבנון וקריסת המגזר הבנקאי שלה.
על אף היותו רשום כארגון צדקה, נטען שאל-קרד אל-חסן פועל יותר כמו בנק, מחוץ לרגולציה ולבנק המרכזי של לבנון, ועשוי לשמש כערוץ להלבנת הון.
לאל-קרד אל-חסן סניפים ברחבי לבנון, שמשרתים מעל 200 אלף לקוחות, והיקף ההלוואות שהוא מעניק נאמד ביותר מחצי מיליארד דולר בשנה.
באפריל 2016 הטילה מחלקת האוצר של ארצות הברית סנקציות על הארגון עקב קשריו עם חזבאללה.
סנקציות אלו מגבילות את הגישה של אל-קרד אל-חסן למערכות פיננסיות בין-לאומיות ומקשות על פעילותו מחוץ ללבנון.
הארגון מתואר לעיתים קרובות כזרוע הפיננסית של חזבאללה, המספקת שירותי מיקרו-מימון לאנשים פרטיים ועסקים קטנים בלבנון.
בינואר 2021 נפל אל-קרד אל-חסן קורבן למתקפת סייבר שהובילה לדליפת מידע על לקוחותיו, בהם פעילי חזבאללה, וחשפה פרטים על חשבונות של אל-קרד אל-חסן בבנקים אחרים בלבנון.
באוקטובר 2024, במסגרת החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, הורה דובר צה"ל בערבית, אל"ם אביחי אדרעי, לתושבי לבנון הנמצאים בקרבת סניפי אל-קרד אל-חסן להתפנות מבתיהם, עקב כוונת צה"ל לתקוף סניפים אלה מחמת זיקתם לחזבאללה, ובהמשך הותקפו מספר סניפים בביירות ומספר סניפים באזורים אחרים.
בהמשך לכך חתם שר הביטחון, יואב גלנט, על צו הקובע שאל-קרד אל-חסן הוא ארגון טרור בהתאם לחוק המאבק בטרור.
ב-26 בנובמבר תקף צה"ל בביירות מפקדות, מחסני כסף וסניפים של אגודת אל-קרד אל-חסן.
אל היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית, שנוצרה על ידי לורה קיטרל וקרוליין דרייס ומשמשת כפריקוול לזיכיון "לא רק בלונדינית".
הסדרה חוקרת את שנות התבגרותה של אל וודס, הדמות אותה גילמה במקור ריס וית'רספון, במהלך שנות לימודיה בתיכון.
הסדרה מופקת על ידי חברת ההפקה של וית'רספון, "Hello Sunshine"; בהשראת הצלחתן של סדרות התבגרות אחרות, ביקשה וית'רספון להציג זווית חדשה לשנות נעוריה של אל.
הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2026 בשירות "פריים וידאו".
הסדרה בוחנת את שנות נעוריה של אל וודס בשנות ה-90. הסדרה עוקבת אחר אל כתלמידת תיכון, הרבה לפני שהפכה לסטודנטית השאפתנית למשפטים בהרווארד, המוכרת מהסרטים.
היא מתעמקת בחוויותיה הראשונות של אל עם אהבה ראשונה, חברות והתפתחות אישית, המעצבות את דמותה הנחושה והבטוחה שמופיעה בסרט המקורי.
העלילה מדגישה את השילוב הייחודי של קסם, אינטליגנציה וקשיחות שמאפיינים את אל, כשהיא מתמודדת עם גיל ההתבגרות.
על אף שהיא עדיין לא הדמות המגובשת שתכבוש את הרווארד, הסדרה שואפת להציג כיצד אישיותה, שנינותה והמצפן המוסרי החזק שלה החלו להתפתח.
דרך אתגרים שונים, אל תצא למסע של גילוי עצמי והעצמה אישית.
הסדרה צפויה לשמור על ההומור, האופטימיות והלקחים לחיים שהפכו את "לא רק בלונדינית" לפופולרית, תוך הצגת זווית חדשה על שנות התבגרותה של אל.
לקסי מינטרי – אל וודס
ג'ון דיאן רפאל – אווה וודס
טום אוורט סקוט – וייאט וודס
קלואי וופר – גברת ברק
ג'יימס ואן דר ביק – דין וילסון
באפריל 2023, לאחר רכישת "מטרו גולדווין מאייר", הכריזו "אולפני אמזון" על תוכניותיהם להרחיב את הזיכיון של "לא רק בלונדינית" עם סדרת טלוויזיה חדשה שנמצאת בפיתוח.
ב-14 במאי 2024, הודיעה "פריים וידאו" על סדרת פריקוול חדשה, שתעלה לשידור בשנת 2025. בהצהרה שפורסמה עם ההכרזה, אמרה ריס וית'רספון, שהנחתה את האירוע, כי הצופים
בינואר 2025, בריאיון נוסף, סיפרה וית'רספון כי ההשראה ליצירת סדרת הספין-אוף הגיעה לאחר שצפתה בסדרה "ונסדיי" מבית "נטפליקס" בכיכובה של ג'נה אורטגה: , אמרה וית'רספון.
בפברואר 2025 לוהקה השחקנית לקסי מינטרי לתפקיד אל וודס, דמות שגולמה במקור על ידי וית'רספון בסרטים "לא רק בלונדינית" (2001) ו"לא רק בלונדינית 2" (2003).
מינטרי הייתה בין המועמדות הסופיות במהלך תהליך הליהוק לסדרה החדשה.
במרץ 2025 לוהקו ג'ון דיאן רפאל וטום אוורט סקוט לגילום הוריה של אל, אווה ווייאט.
עוד נמסר על ליהוקם של צ'נדלר קיני, גבריאל פוליקאנו וג'ייקוב מוסקוביץ' הצטרפו לגילום דמויותיהם של קימברלי, ליז ומיילס.
באפריל 2025 נמסר על ליהוקם של זאק לוקר, ג'סיקה בלקין, לוגן שרוייר ואיימי פיטס לגילום דמויותיהם של דסטין, מדיסון, ג'וש ודונה.
במאי 2025 נמסר על ליהוקם של ליסה יאמאדה, קלואי וופר, דייוויד ברטקה, בראד הרדר וקיילה מייזונט לצוות השחקנים המשני.
צילומי הסדרה החלו ב-2 באפריל 2025.
אל-קריה א-סווידיה היה כפר ששכן בקצהו המערבי של ציר פילדלפי בנפת רפיח שבדרום רצועת עזה.
זהו היישוב המערבי ביותר ברצועת עזה.
במהלך התמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל נהרס הכפר וחדל מלהתקיים.
הכפר אל-קריה אל-סווידיה נוסד בשנת 1965 בסיוע כוחות שוודיים ובין-לאומיים עבור הפליטים הפלסטינים שעזבו את בתיהם במהלך מלחמת העצמאות בשנת 1948. בשנת 1982 נהרסו מספר בתים בכפר כחלק מהרחבת אזור הגבול.
בשנת 1997 מנתה אוכלוסיית הכפר 568 תושבים.
הוצע להרוס את הכפר עקב תוכנית סלילת הכבישים של דרך א-רשיד (דרך החוף), שתעבור דרך הכפר, אך תושבי הכפר דחו הצעה זו.
ב-2024 הכפר נהרס במהלך קרב רפיח כחלק מהתמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
עד תוכנית ההתנתקות היה מוצב צבאי ישראלי בסמוך לכפר, בשם מוצב אלוף.
תושבי הכפר היו תלויים במידה רבה בענף הדיג.
עם זאת, התושבים סבלו מקשיים כלכליים משנת 2007 עקב השתלטות חמאס על רצועת עזה שהובילה למצור על רצועת עזה והגבלת הדיג על ידי ישראל.
כמו כן, רמת הזיהום הימי הגבוהה פגעה בתעשיית הדיג בכפר.
עקב כך, רבים מתושבי הכפר היו מובטלים או עבדו במגזר החקלאי.
ג'יימס טוד סמית' הוא אמן היפ הופ ושחקן קולנוע אמריקאי שנודע יותר בשמו האמנותי אל אל קול ג'יי (LL Cool J, קיצור של "Ladies Love Cool James").
הוא ידוע כראפר המשלב בלדות רומנטיות לצד שירי הארדקור היפ הופ.
אל אל קול ג'יי הוא אחד מכוכבי ההיפ הופ הבודדים ששמרו על קריירת מוזיקה מצליחה במשך תקופה של למעלה משני עשורים שלמים.
סמית' נולד בלונג איילנד וגדל בקווינס כבן יחיד.
בילדותו, שר סמית' במקהלת הכנסייה, ועבד כמחלק עיתונים.
סמית' מנחה את התוכנית "קרב הליפסינק" ולצידו הדוגמנית כריסי טיגן.
אלבומו הראשון ה"רדיו" אשר יצא ב-18 בנובמבר 1985, זכה לשבחי המבקרים, הן בשל חדשנות הפקה והן בשל מילות השיר."רדיו" זכה לכמות משמעותית של הצלחה מסחרית ומכירות עבור תקליט היפ הופ באותה תקופה.
זמן קצר לאחר יציאתו, האלבום מכר למעלה מ-500,000 עותקים בחמשת החודשים הראשונים שלו, ובסופו של דבר מכר למעלה ממיליון עותקים עד 1988, על פי איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה.
הוא הגיע למקום ה-6 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ המובילים ובמקום ה-46 במצעד האלבומים של בילבורד 200.
הצלחת האלבום גם סייעה בתרומה לאמינותו ולרפרטואר של ריק רובין כמפיק תקליטים, בהתייחס לסגנון ההפקה המינימליסטי שלו, שהעניק לאלבום את הסאונד המופשט והגרגרי שלו.
סגנון זה ישמש כאחד מסימני ההפקה של רובין ויהיה לו השפעה רבה על הפקות ההיפ הופ העתידיות.
אלבומו השני היה "Bigger and Deffer" אשר יצא ב-29 במאי 1987. זהו אחד מאלבומי הקריירה הנמכרים ביותר שלו, לאחר שנמכר ביותר משני מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
הוא בילה 11 שבועות במקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B של בילבורד.
דוויין סיימון עבד על הפקתו של אלבומו השלישי "Walking with a Panther".
הוא יצא ב-9 ביוני 1989. האלבום זכה להצלחה מסחרית עם סינגלים במצעד.
האלבום ספג לעיתים קרובות ביקורת על ידי קהילת ההיפ-הופ כמסחרי וחומרני מדי, וכמי שהתמקד יותר מדי בבלדות אהבה.
האלבום הגיע למקום ה-6 בבילבורד 200.
ב-14 בספטמבר בשנת 1990, הוציא את Mama Said Knock You Out, אלבום האולפן הרביעי שלו.
האלבום שהפיק מארלי מארל זכה לשבחי המבקרים ובסופו של דבר זכה לפלטינה כפולה, ונמכר ביותר משני מיליון עותקים לפי ה-RIAA.
האלבום סימן נקודת מפנה בקריירה של סמית', שכן הוא הוכיח למבקרים את יכולתו להישאר רלוונטי וקשה למרות החששות של אלבומו הקודם.
סמית' זכה בפרס גראמי להופעת סולו ראפ הטובה ביותר בשנת 1992 עבור סינגל האלבום.
ההצלחה האדירה של האלבום הניעה אותו להיות האלבום הנמכר ביותר של סמית' בקריירה שלו וחיזקה את מעמדו כסמל היפ הופ.
בשנת 2000, ב-12 בספטמבר, סמית' הוציא את האלבום G.O.A.T.
הוא הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד, וזכה לפלטינה.סמית' הודה לקניבוס בהערות האלבום, "על ההשראה".
ביולי 2006, סמית' הכריז על פרטים על האלבום האחרון שלו עם דאף ג'אם רקורדינג, הלייבל היחיד שאי פעם הוחתם אליו.
האלבום נקרא Exit 13. האלבום תוכנן במקור להיות מופק על ידי הראפר 50 סנט, אולם לאחר עיכוב של שנתיים, הוא שוחרר ב-9 בספטמבר 2008, ללא 50 סנט כמפיק בפועל.
רצועות שעליהן עבדו השניים הודלפו לאינטרנט.
בספטמבר 2009, סמית' הוציא שיר על סדרת הטלוויזיה NCIS.
השיר החדש מבוסס על חוויותיו במשחק הסוכן המיוחד סם האנה.
"השיר הזה הוא הפרשנות המוזיקלית של מה שהרגשתי אחרי שנפגשתי עם סוכני NCIS", אמר סמית'.
"זה מייצג את האנרגיה הקולקטיבית בחדר.
קיבלתי כל כך השראה שכתבתי את השיר על הסט."
ב-16 באוקטובר 2013, היכל התהילה של הרוקנרול הכריז על סמית' כמועמד להיכלל ב-2014. באוקטובר 2014, סמית' הכריז שאלבום האולפן ה-14 שלו ייקרא G.O.A.T.
2 וישוחרר ב-2015. סמית' קבע כי "הקונספט מאחורי האלבום היה לתת לאמנים הבאים הזדמנות לזרוח, ולשים את עצמי במצב שבו אני צריך לירוק ברים עם כמה מהחרוזים הקשים ביותר במשחק", עם זאת, האלבום הושהה.
סמית' הסביר את הסיבה לכך, ואמר, "זה היה טוב אבל לא הרגשתי שהוא מוכן עדיין."
ב-21 בינואר 2016, סמית' קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
במרץ 2016, סמית' הודיע על פרישה ברשתות החברתיות, אך חזר במהירות בהכרזתו וציין כי אלבום חדש בדרך.
סמית' אירח את תערוכת פרסי הגראמי במשך חמש שנים רצופות, מטקס פרסי הגראמי ה-54 ב-12 בפברואר 2012 ועד לטקס פרסי הגראמי ה-58 ב-15 בפברואר 2016.
באוקטובר 2018, סמית' היה מועמד להיכל התהילה של הרוקנרול.
בספטמבר 2019, הוכרז ש-סמית' חתם מחדש עם דאף ג'אם ליציאת אלבומים עתידיים.
ב-29 בדצמבר 2021, סמית' ביטל את הופעתו בערב השנה החדשה של דיק קלארק לאחר שנבדק חיובי לקורונה.
בין השנים 2009–2023 אל אל קול ג'יי כיכב בסדרת הטלוויזיה NCIS: לוס אנג'לס, סדרת בת של סדרת הטלוויזיה NCIS בתפקיד הסוכן סם האנה.
בשנת 1991 שיחק בקומדיית האקשן "הדרך הקשה" לצד מייקל ג'יי פוקס.
בשנת 1998 שיחק בסרט האימה "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" בתפקיד רוני, ושיחק בקומדיה הרומנטית "וו" בכיכובה של ג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 1999 הוא שיחק את ג'וליאן "ג'י מן" וושינגטון בסרט "יום ראשון הגדול" ובאותה שנה שיחק בסרט האימה "ים כחול עמוק" לצד סמואל ל.
בשנת 2001 שיחק בקומדיה "ממלכת השמיים" לצידם של אנתוני אנדרסון וג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 2003 שיחק בתור השוטר דיקון "דיק" קיי בסרט "ימ"מ יחידת פריצה".
בשנת 2004 שיחק בתפקיד ראשי של סוכן משרד המשפטים, גייב ג'נסן בסרט המתח "ציידי המחשבות".
בשנת 2005 שיחק בסרט הפשע "אדיסון" לצד ג'סטין טימברלייק, וב-2006 שיחק בקומדיה "החופשה האחרונה" לצד קווין לטיפה.
בשנת 2016 השתתף בסרט הקומדיה "שכנים 2".
בין השנים 2015–2017 הנחה את תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "קרב הליפסינק", תוכנית בה ידוענים הגיעו להתחרות אחד בשני באמצעות נאמברי ליפסינק (סנכרון שפתיים – הנעת השפתיים באופן זהה למילות שיר מסוים ללא הפקת צליל, ויצירת האפקט שאותו האדם שר את השיר כשלמעשה איננו).
+שנהפרויקטתפקידהערות1991הדרך הקשה1998ליל המסכות: 20 שנה אחרירוניוו1999יום ראשון הגדולג'וליאן "ג'י מן" וושינגטוןים כחול עמוק2001ממלכת השמיים2003ימ"מ יחידת פריצהדיקון "דיק" קיי2004ציידי המחשבותגייב ג'נסןתפקיד ראשי2005אדיסוןעל אש קטנהלות'ר פינקס2006החופשה האחרונה2016שכנים 2
שנהפרויקטתפקידהערות2009–2023NCIS: לוס אנג'לססם האנהתפקיד ראשי; 14 עונות2015–2017קרב הליפסינקעצמומנחה
אלבאנו (אל באנו) קריזי (באיטלקית: Albano Carrisi; נולד ב-20 במאי 1943) הוא זמר איטלקי.
אלבאנו נולד בעיירה צ'לינו סאן מרקו (Cellino San Marco) שבדרום איטליה, שם הוא עדיין גר.
אמו קראה לו "אלבנו" מכיוון שכאשר נולד, אביו נלחם בשורות הצבא האיטלקי באלבניה, במלחמת העולם השנייה.
ב-1966 התפרסם כזמר בפסטיבל "דה-לה רוזה", ובטלוויזיה.
ב-1968 זכה בתחרות הזמר "Disco per l'Estate" (תקליט לקיץ) עם השיר "Pensando a te" (חושב עלייך) והקליט כמה שירים כגון: "La siepe" (הגדר) ו-"Nel sole" (בשמש), "Il 13 dicembre".
ב-26 ביולי 1970 נשא אלבנו לאישה את רומינה פאוור (Romina Power).
רומינה ואלבנו החלו בקריירה משותפת, שנמשכה כמעט 30 שנה.
הם היו פופולריים במיוחד באיטליה ובגרמניה.
ב-1976 השתתפו בתחרות האירוויזיון עם השיר "We'll Live It All Again".
ב-1982 זכה השיר "Felicità" ("אושר") במקום השני בפסטיבל סאן רמו.
ב-1984 זכה שירם "Ci sarà" ("יהיה") במקום הראשון בפסטיבל סאן רמו.
ב-1985 ייצגו שנית את איטליה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Magic Oh Magic".
אלבנו חזר לקריירה כסולן ב-1996 עם השיר "È la mia vita" (אלה חיי).
אף על פי שאלבנו התגרש מרומינה ב-1999, יש להם בן, יארי, ושלוש בנות, ילנייה (Ylenia), שנעלמה בניו אורלינס בשנת 1994, קריסטל ורומינה (ג'וניור).
בפברואר 2007, כחלק ממסע ההופעות העולמי שערך קאריזי, הופיע הזמר בפני אולם מלא בהיכל התרבות בתל אביב.
אל אסקוריאל או המנזר המלכותי של סן לורנסו (בספרדית: Monasterio de San Lorenzo El Real), הוא קומפלקס גדול של מבנים היסטוריים הנמצא על רכס הרי גואדאראמה, כ-45 ק"מ צפונית -מערבית למדריד, בסגנון אדריכלות הרנסאנס.
פליפה השני מלך ספרד החליט להקים מקום שישמש למגורי המלך, כמנזר וכפנתיאון מלכותי.
ב-10 באוגוסט 1557 הביס פליפה את הצבא הצרפתי בקרב סן קנטן בצפון צרפת.
תאריך זה הוא גם יום חגו של לורנסו הקדוש ולכן החליט המלך להנציח ניצחון זה באמצעות בניית מנזר לכבודו.
הבנייה החלה בשנת 1563 והושלמה בשנת 1584. השם מקורו מהמילה סקוריה שפירושה סיגים של מחצבים כי המקום שימש קודם לכריית מחצבים.
במגורים המלכותיים (בספרדית Palacios), התגורר פליפה השני וכל המלכים הספרדים מבית הבסבורג ושני המלכים הראשונים משושלת בורבון.
מגוריו של פליפה השני צנועים יותר וצמודים לכנסייה וחלון מיוחד איפשר לו בשנותיו האחרונות כשסבל מדלקת פרקים, לצפות בטקסים בכנסייה ממיטת חוליו.
הוא נפטר במקום בשנת 1598.
הפנתיאון המלכותי (בספרדית: Panteón de los Reyes), בו קבורים רוב מלכי ספרד ולידו פנתיאון הנסיכים (בספרדית: Panteón de los Infantes) בו קבורים הנסיכים שלא ירשו את הכתר ושל אימהותיהן המלכות, נמצא במפלס הנמוך.
גובה הכיפה הוא 92 מטר, והיא נתמכת בארבעה עמודי ענק.
על הקירות ציורים מחיי ישו.
בקפלה סמוכה נמצא פסל שיש מפורסם של ישו הצלוב, מעשה ידיו של בנוונוטו צ'ליני ב-1562.
בספרייה יש כיום כ-40,000 ספרים וכ-2,700 כתבי יד מהמאות ה-5 עד ה-18. פליפה השני צייד את הספרייה ב-10,000 ספרים, אך רובם הושמדו בשריפה ב-1671 ובהרס שזרעו חיילי נפוליאון.
במלחמת האזרחים הספרדית גרמו אנרכיסטים שמאלנים הרס לספרייה ורצחו את הנזירים שהיו במקום.
על התקרה יש תמשיחים המתארים את שבע האמנויות החופשיות: אריתמטיקה, רטוריקה, דיאלקטיקה, מוזיקה, דקדוק, גאומטריה ואסטרונומיה.
בספרייה זו נתגלה בשנת 1977 כתב יד עברי של התלמוד הבבלי, ויחד עמו התלמוד הירושלמי על מסכת נזיקין (בשונה מסדר נזיקין).
כתב היד, הנקרא Escorial G-I-3, היה אבן פינה חשובה בחקר התלמוד הירושלמי, כיוון שעד אז היה קיים עבור מסכת נזיקין רק הנוסח של כתב יד ליידן (למעט קטעי גניזה קטנים), וכתב יד אסקוריאל, המקיף את המסכת כולה, נחשב מהימן יותר.
כתב היד יצא לאור, עם שני מבואות, בשנת 1984, על ידי א"ש רוזנטל ושאול ליברמן.
ב-2 בנובמבר 1984 הכריז ארגון אונסק"ו על אל אסקוריאל כאתר מורשת עולמית.
ביחד עם עמק הנופלים, המרוחק ממנו רק 15 ק"מ, מהווים שני אתרים אלה אתרי תיירות פופולריים ביותר בספרד.
אל באנדי הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי שלקומדיית המצבים האמריקאית "נשואים פלוס", ששודרה בשנים 1987–1997. הדמות גולמה על ידי השחקן אד אוניל.
באנדי הוא מוכר נעלי נשים ותיק.
הוא נשוי לפגי באנדי (קייטי סגל), אביהם של קלי (כריסטינה אפלגייט) ובאד (דיויד פאוסטינו) באנדי.
דמותו של אל באנדי התקבלה באהדה רבה.
חלק ניכר מהשבחים הופנה לגילום הדמות בידי אד או'ניל.
בשנת 2009 כלל מגזין Time את אל באנדי ברשימת עשרת האבות הבלתי־נשכחים ביותר בתולדות הטלוויזיה.
אל למד בצעירותו בתיכון על שם ג'יימס פולק, והיה שם כוכב פוטבול.
לאחר שעזב הפך שמו של אל לאגדה בתיכון.
אל היה אמור לקבל מלגת אתלטיקה, אך שבר את רגלו.
על פי פרק 17 בעונה השלישית, הדבר קרה בשל התערבות, לפיה אל לא יוכל לקפוץ מעל למכונית שנוסעת במהירות של שמונים קילומטר לשעה.
לאחר הפציעה הפך למוכר נעליים.
אל עובד בחנות הבדיונית "Gary's Shoes and Accessories for Today's Woman" שבקניון הבדיוני ניו מרקט.
במהלך הסדרה הוא מפוטר או עוזב את עבודתו מספר פעמים, אך תמיד מתקבל מחדש.
אל נאלץ להתחתן עם פגי וונקר (מאחד הפרקים עולה כי הסיבה לחתונה היא שהוא הכניס אותה להיריון).
לאל נולדו מפגי שני ילדים: קלי ובאד.
כתוצאה משנאתו אל פגי, הוא הקים את אגודת "נו מא'אם" ("לא גברתי") - National Organization Of Man Against Amazonian Masterhood, המיועדת לאנשים שסולדים מנשותיהם.
אל ופגי מתגוררים בשיקגו ולהם שני ילדים: קלי, בלונדינית מתירנית וטיפשה למדי, ובאד, צעיר אינטליגנטי אך אובססיבי למין ובלתי־פופולרי, תחמן, הקרוי על שם בירת באדווייזר.
אל באנדי הוא דמות של מפסידן, ציני וממורמר.
אל הוא אדם סרקסטי, השונא את חייו ואשתו, המפגין לעיתים נדירות בלבד אכפתיות כלפי ילדיו.
אל עובד כמוכר נעלי נשים, עבודה אותה הוא מתעב (אף על פי שהוא דואג לשמור עליה), אך מנצל אותה על מנת לפלרטט עם בחורות צעירות ויפות.
את השכר המועט אותו הוא מרוויח מבזבזת פגי על חפצים חסרי תועלת.
בין הנאותיו היחידות בחיים, ניתן למנות צחוק על נשים שמנות שמגיעות לחנות הנעליים וצפייה בסדרת הטלוויזיה "Psycho Dad".
בנוסף לבני משפחתו, הוא בז גם לשכנתו הפמיניסטית מארסי, ולעיתים גם לועג לבעליה המתחלפים (סטיב רודס בעונות הראשונות ולאחר שעזב, גם לג'פרסון דארסי).
לאל חוש הומור ציני וסרקסטי, והוא מרבה בהערות עוקצניות.
פגי מרבה לבקר אותו על היגיינה לקויה.
לפי הנטען, אל מתקלח ומצחצח שיניים באותה תדירות שבה הוא מקיים יחסי מין — תדירות נמוכה ביותר — שכן הוא נמנע בעקביות מחיזוריה של פגי.
קרוביו של אל מתארים אותו כאדם לא היגייני וקמצן.
אל נראה לעיתים קרובות עם יד אחת בתוך מכנסיו.
לאל יש הרגל לשהות זמן רב בשירותים, ולרוב הוא הולך לשם עם עיתון.
אל ידוע בסיפורים החוזרים שלו על ימי הפוטבול בתיכון, ובעיקר על הפעם שבה קלע ארבעה טאצ'דאונים במשחק אחד במסגרת אליפות שיקגו העירונית של 1966, וכן בנטייתו להאשים את אשתו ואת "קללת באנדי" במהלך חייו.
אל באנדי מוכר גם כמייסד NO MA'AM, ארגון אנטי־פמיניסטי, לאחר שאיבד את מקום החניה שלו ובר החשפנות המקומי הוסב לבית קפה.
בנוסף, הוא ידוע במכונית הדודג' שלו משנת 1971, שעליה הוא משלם כבר שנים מבלי שבאמת תהיה בבעלותו המלאה.
למרות היותו דמות של מפסידן, יש לו רגעים קטנים של ניצחונות.
כמו כן, למרות הכל, לאל יש כמה כישורים, שמוזכרים לעיתים קרובות.
הוא קלע מצוין בבאולינג ותמיד נראה מנצח בקרבות אגרופים.
על אף היותו בן 40+, הוא עדיין בכושר פיזי גבוה יחסית, ונוהג להכות את חבריה המפוקפקים של בתו, קלי ולהתקוטט במועדון החשפנות ובנסיבות אחרות.
רוב הבדיחות החוזרות בסדרה עוסקות באל.
אל המסכן תמיד, אך יצירתי, מאמץ גישה של "עשה זאת בעצמך" בכל פעם שמשהו בבית דורש תיקון.
כשהיצירתיות שלו מצטרפת לשיקול דעת לקוי ולחוסר מיומנות, התוצאות בדרך כלל אבסורדיות ומובילות לנזק לרכוש ו/או לפציעות גופניות לאל.
הוא שרד פציעות מדהימות, החל מנפילות חוזרות מגג הבית בזמן התקנת צלחת לוויין, דרך להתרסק תחתיה של מתאבקת ענקית (Big Bad Mama מ־Gorgeous Ladies of Wrestling), ועד קפיצה ממטוס ללא מצנח.
אלפרד אדולף "אל" ארטר ג'וניור היה אתלט אמריקאי, שיאן עולם ואלוף אולימפי בזריקת דיסקוס 4 פעמים ברציפות (מלבורן 1956, רומא 1960, טוקיו 1964 ומקסיקו סיטי 1968) כשבכל ניצחון קבע שיא אולימפי חדש, היה האתלט הראשון בהיסטוריה שקבע הישג זה.
זכה לכבוד לשאת את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ונשא את הלפיד האולימפי לתוך האצטדיון במשחקים האולימפיים שנערכו באטלנטה 1996.
ארטר נולד בשכונת אסטוריה שברובע קווינס בעיר ניו יורק.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ארטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 56.36 מטר כבר בסיבוב הראשון, לפני שיאן העולם פורצ'ן גורדיין (54.81 מטר) ודזמונד קוץ' (54.40 מטר) שניהם מארצות הברית השלימו שלישייה אמריקאית על הפודיום.
במשחקים הפאן אמריקאיים זכה אלטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.12 מטר, לפני דיק קוצ'רן (54.44 מטר) ופרי אובראיין (51.84 מטר) שניהם מארצות הברית.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה ארטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בפעם השנייה ברציפות בשיא אולימפי חדש של 59.18 מטר בסיבוב החמישי, לפני שיאן העולם הטרי רינק בבקה שהוביל מהזריקה הראשונה ועד לזריקה החמישית (58.02 מטר) וקוצ'רן (57.16 מטר), שניהם מארצות הברית השלימו שלישייה אמריקאית על הפודיום פעם נוספת.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 58.43 מטר.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-18 במאי 1962 קבע ארטר בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 61.10 מטר, שיפור לשיאו בן ה-9 חודשים של ג'יי סילבסטר מארצות הברית (60.72 מטר), שיא זה החזיק מעמד כשבועיים בלבד ונשבר על ידי ולדימיר טרוסנייב מברית המועצות (61.64 מטר).
ב-1 ביולי הוא החזיר לעצמו את שיא העולם בתחרות שנערכה בשיקגו והעמיד אותו על 62.45 מטר.
בתחרות שנערכה בוולנאט קליפורניה 27 באפריל 1963 הוא שיפר שוב את שיאו העולמי כשקבע תוצאה של 62.62 מטר.
שנה לאחר מכן, באותה תחרות הוא שיפר בפעם הרביעית את שיאו העולמי והעמיד אותו לבסוף על 62.94 מטר.
שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים ונישבר על ידי לודביק דאנייק מצ'כוסלובקיה (64.55 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה ארטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בפעם השלישית ברציפות בשיא אולימפי חדש של 61.00 מטר בסיבוב החמישי, לפני שיאן העולם הטרי דאנייק (60.52 מטר) ודייב ווייל מארצות הברית (59.49 מטר).
בשלב המוקדמות הוא קבע בזריקה הראשונה שיא אולימפי חדש של 60.54 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ארטר במדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 64.78 מטר בסיבוב השלישי, לפני לותר מילד ממזרח גרמניה (63.08 מטר) ודאנייק (62.92 מטר).
שיאן העולם סילבסטר סיים חמישי (61.78 מטר).
לאחר המשחקים האולימפיים פרש ארטר מספורט תחרותי.
בשנת 1980 הוא ניסה להשתתף שוב באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך במבחנים האמריקאיים הוא סיים רביעי ולא נכלל בנבחרת האמריקאית, שבסופו של דבר לא השתתפה בשל החרם האמריקאי על המשחקים בעקבות פלישת ברית המועצות לאפגניסטן.
אותה שנה בגיל 43 הוא קבע את שיאו האישי בזריקת דיסקוס 69.47 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה ארטר לכבוד לשאת את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה ובאולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה להיכנס עם הלפיד האולימפי לאצטדיון בטקס הפתיחה.
ארטר קבע במהלך הקריירה שלו 4 שיאי עולם חדשים בזריקת דיסקוס.
"אֶל אַרְצִי" הוא שירה של רחל המשוררת על ארץ ישראל.
נכתב בתל אביב בשנת תרפ"ו 1926.
השיר נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ונהוג לשיר ולהשמיע אותו בטקסים ממלכתיים ובימי זיכרון וחגים.
"אל ארצי" הוא מסכת דברים שנשאה המשוררת אל ארץ ישראל.
הוא נחשב לאחד מהביטויים הפואטיים הנחשבים של ערכי תנועת העבודה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומטיף לערכים של צניעות והסתפקות במועט, עבודה ועמלנות ושאיפה מתמדת אל השלום.
השיר המחורז כולל שני בתים.
בבית הראשון הדוברת פונה באופן מטפורי אל ארץ ישראל, ופותחת בהודעה שלילית לכאורה, כי "לא" שרה לה שירים, ולאחר ההודעה הזאת מפרטת מה עשו ידיה, או מה הייתה עבודתה כחקלאית בארץ ישראל.
ובכך מודיעה הדוברת על העדפתה את חיי העמל המאומצים והסדורים, מאשר את סיפורי התהילה של עלילות פאר, מערכות הצבא ודברי שבח והלל על תולדותיה.
ומילותיה של הדוברת בשיר מבטאים את עולמה הפנימי הכן של המשוררת, שעל פי תולדות חייה, חפצה היה להיות "עובדת אדמה ובילדותה רצתה להיות ציירת".
היא מביעה התנצלות בפני הארץ, הנדמית לה כ"אֵם", דימוי שכיח ומקובל בספרות העברית לדורותיה, על שאינה שרה לה שירי תהילה.
אולם ההתנצלות עצמה היא שיר "אל ארצי".
בבית השני, כמו בשיריה האחרים, המשוררת מתארת רגשות ומבעי הזדהות עם ארץ ישראל: עצב על השממה ("עָנְיֵךְ") שבה, ושמחה על הצמיחה שבה.
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, שזכה לעיבודים רבים והושר, בין השאר, על ידי הזמרת נתנאלה, וחבורת שוהם.
לחנים נוספים לשיר חוברו על ידי פאול בן-חיים, אברהם פררה, מרק לברי ועל ידי דניאל סמבורסקי.
גרסה המשלבת בין לחנים של יהודה שרת ואברהם פררה בוצעה על ידי קובי אלדר.
המלחין הצעיר דניאל פגיס הלחין את השיר בלחן בעל אופי קלאסי.
אל אטנאו גרנד ספלנדיד () היא חנות ספרים מפורסמת בשכונת רקולטה בבואנוס איירס בירת ארגנטינה.
החנות הוכתרה בידי הגארדיאן הבריטי ב-2008 כחנות הספרים השנייה ביופייה בעולם.
הבניין שבו ממוקמת חנות הספרים נבנה ותוכנן עבור תיאטרון בשם "גרנד ספלנדיד", שנפתח במאי 1919. המבנה מפואר וכיפתו מעוטרת מתוכה בציורי קיר.
התיאטרון, שהכיל למעלה מ-1,000 מקומות ישיבה, העלה הופעות ומחזות של אמנים נחשבים.
בשנות ה-20 המאוחרות הוא הוסב לשמש אולם קולנוע, וב-1929 הוקרן בו הסרט המדבר הראשון שהוקרן בארגנטינה.
בפברואר 2000 הוחכר הבניין לקבוצת אילסה, המחזיקה בכמה רשתות למכירת ספרים וכן בהוצאת הספרים "אל אטנאו".
הבניין שופץ והוסב לחנות ספרים, מושבי הקולנוע הוסרו ובמקומם הותקנו מדפי ספרים.
יתר התפאורה המצועצעת, גילופים ועיטורים, פרטים אדריכליים רבים, וילונות הארגמן ותאורת האולם וכן התקרה המעוטרת נשארו כדי לשמר את תחושת התיאטרון הגדול.
החנות, על 2000 המטרים הרבועים שלה, הפכה לחנות הדגל של קבוצת אילסה, ולפי פרסומים של הקבוצה, נמכרו בה בשנת 2007 למעלה מ-700,000 ספרים.
באותה שנה ביקרו בחנות, שהפכה לאטרקציה תיירותית, למעלה ממיליון בני אדם.
על במת התיאטרון, העטויה וילונות קטיפה כבדים, הוצבו שולחנות בית קפה העומד לשירות הלקוחות.
ה"גארדיאן" הבריטי הכתיר את החנות במקום השני ברשימת חנויות הספרים היפות בעולם לשנת 2008.
אל אלטו (בספרדית: El Alto), היא העיר השנייה בגודלה בבוליביה, הממוקמת במחוז פדרו דומינגו מורילו ברמת אלטיפלאנו.
אל אלטו נחשבת כיום כאחד המרכזים העירוניים בעלי הצמיחה המהירה ביותר בבוליביה, עם אוכלוסייה של 974,754 לשנת 2011.
כמו כן, אל אלטו היא המטרופולין הגבוה ביותר בעולם, בגובה של 4,150 מטר.
מטרופולין אל אלטו- לה פאס, מורכב מהערים אל אלטו, לה פאס וויאצ'ה מהווה את האזור העירוני המאוכלס ביותר של בוליביה, עם גודל אוכלוסייה של 2.3 מיליון תושבים.
בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי אל אלטו, נמל התעופה הבינלאומי הגבוה בעולם.
אל אנקנטו (בספרדית: El Encanto) היא עיר שנמצאת במחוז אמסונאס בקולומביה.
העיר נמצאת כ-400 ק"מ מהגבול של קולומביה עם ברזיל וכ-3 ק"מ מהגבול של קולומביה עם פרו.
העיר נמצאת כ-3 ק"מ מהנהר פוטומיו.
הענף הכלכלי העיקרי באל אנקנטו הוא חקלאות וצריכת מזון: ציד, דיג, בננות ויוקה.
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא יוני (20 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 4,221 מילימטרים בשנה.
חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (427 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (273 מ"מ גשם).
אלווין אוסטין "אל" אטלְס הבן היה כדורסלן ומאמן אמריקאי.
שיחק בקבוצת פילדלפיה/סן פרנסיסקו ווריורס מליגת ה-NBA בין השנים 1960–1971, אימן אותה בין השנים 1969–1983, ושימש כג'נרל מנג'ר שלה בין השנים 1976–1986. בעונת הוביל את הווריורס לזכייה באליפות ה-NBA, כמאמן הקבוצה.
בפברואר 1977 הפרישו הווריורס את גופייתו של אטלס, עם המספר "16".
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ב-20 באוגוסט 2024 נפטר אטלס בגיל 87 בביתו באיסט ביי.
לאחר שלמד ארבע שנים באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית A&T, נלקח אטלס בבחירה ה-39 של דראפט ה-NBA 1960, על ידי פילדלפיה ווריורס.
במהלך עונתו השנייה בפילדלפיה השתתף ב"משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין", ואף היה הקלע השני של קבוצתו עם 17 נקודות, ללא אף החטאה מהשדה (8 מ-8).
בעונת סייע לווריורס להעפיל לגמר ה-NBA, עם ממוצע של 10.9 נקודות למשחק, אך קבוצתו הפסידה לבוסטון סלטיקס (1–4) אשר זכתה באליפות השישית ברציפות.
בעונת חזרו הווריורס למעמד הגמר, בו הפסידו לפילדלפיה 76' בתוצאה 2–4. בעונת קלע אטלס 2.0 נקודות למשחק, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 34.
לאורך 11 עונותיו ב-NBA, כולן כשחקן הווריורס, רשם אטלס ממוצעים כוללים של 8.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
במהלך עונת מונה למאמן הווריורס, בעודו שחקן הקבוצה.
בעונת הוליך את הווריורס לזכייתם השלישית אי פעם באליפות ה-NBA, הודות ליכולת מצוינת של שחקן הקבוצה ריק בארי בסדרת הגמר מול וושינגטון בולטס.
בכך היה אטלס המאמן האפרו-אמריקאי השני בתולדות ה-NBA שזוכה באליפות, אחרי ביל ראסל.
בעונות ו- לא הצליחה גולדן סטייט לשחזר את העפלתה לגמר ה-NBA, וב-6 העונות הבאות תחת אטלס לא השתתפה כלל בפלייאוף.
בסיום עונת התפטר אטלס מאימון הקבוצה, ומאז לא חזר לאמן.
מאזנו הכולל ב-14 עונותיו כמאמן הווריורס עומד על 557 ניצחונות ו-518 הפסדים (51.8%) בעונה הסדירה, ו-31 ניצחונות ו-30 הפסדים (50.8%) בפלייאוף.
בקיץ 1976, לקראת עונתו השמינית כמאמן הקבוצה, מונה אטלס לג'נרל מנג'ר של גולדן סטייט, ונשאר בתפקיד זה עד סיום עונת .
בין פעולותיו הבולטות כג'נרל מנג'ר:
בדראפט 1976 צירף את רוברט פאריש בבחירה השמינית.
בדראפט 1978 צירף את פרוויס שורט בבחירה החמישית.
ביוני 1980 העביר את רוברט פאריש ובחירת דראפט עתידית (בה נלקח קווין מקהייל) לבוסטון סלטיקס בתמורה לשתי בחירות דראפט עתידיות.
בדראפט 1980 צירף את ג'ו בארי קארול בבחירה הראשונה.
באוגוסט 1980 העביר את פיל סמית' לסן דייגו קליפרס בתמורה ללויד פרי.
בספטמבר 1980 העביר את ויין קופר ליוטה ג'אז בתמורה לברנרד קינג.
באוקטובר 1982 העביר את ברנרד קינג לניו יורק ניקס בתמורה למייקל ריי ריצ'רדסון.
בפברואר 1983 העביר את מייקל ריי ריצ'רדסון לניו ג'רזי נטס בתמורה לסליפי פלויד ומיקי ג'ונסון.
בדראפט 1985 צירף את כריס מאלין בבחירה השביעית.
אלפרד ג'וליוס אוגסטר היה אנימטור, סופר ובמאי קולנוע אמריקאי.
הוא עבד עבור מספר אולפני הנפשה אמריקאיים, כולל אולפני פליישר, אולפני אייוורקס, וולט דיסני הפקות ו-Famous Studios (מחלקת ההנפשה של סרטי פרמאונט).
אל אוגסטר נולד ב-11 בפברואר 1909 בעיר ניו יורק.
הוריו היו המוזיקאי ג'וליוס אוגסטר והדוויג פיגל, שניהם ממוצא גרמני.
בגיל 16, הוא קיבל תשלום של 10 דולר לשבוע עבור ביצוע עבודות מזדמנות.
אוגסטר החל את הקריירה שלו בהנפשה באפריל 1925, באולפניו של פט סאליבן.
הוא היה משחיר את הציורים של פליקס החתול.
במהלך עבודתו באולפני פט סאליבן, הוא עבד תחת אוטו מסמר.
אוגסטר למד במכללת קופר יוניון בלילה כדי ללמוד אמנות תוך כדי עבודה.
באפריל 1929, אוגסטר עזב את אולפניו של סאליבן ועבר לאולפני פליישר.
בשנת 1932 אוגסטר הלך לעבוד אצל צ'ארלס מינץ.
בנוסף הוא עבד עם פרסטון בלייר על סרטים רבים.
שנה בלבד לאחר מכן, הוא החל לעבוד באולפניו של אב אייוורקס, שם הוא עבד בשיתוף פעולה עם שיימוס קולהאן.
אוגסטר עבד באולפני אייוורקס עד 1935, אז הצטרף לאולפני ההנפשה של וולט דיסני.
ההתמחות שלו באולפניו של דיסני הייתה הנפשתו של דונלד דאק כמו גם עבודות ב"שלגיה ושבעת הגמדים".
אוגסטר עזב את דיסני ב-18 במרץ 1939, עקב הצעתו של מקס פליישר לעבוד במיאמי עם שכר גבוה יותר.
אוגסטר הצטרף שוב לאולפני פליישר ונשאר איתם עד שהאולפנים נסגרו בשנת 1942. הוא עבד לזמן קצר ב-Famous Studios אבל עזב לצבא ארצות הברית.
לאחר שחרורו מהצבא, הוא חזר ל-Famous Studios בשנת 1945. הפעם כהאנימטור הראשי, שם עבד על מספר סרטים מצוירים של "Screen Songs" ו"פופאי" עד 1957. מ-1957 עד 1964, אוגסטר עבד כעצמאי ברחבי ניו יורק ועבד עבור אולפנים מסחריים שונים.
ב-1964 הצטרף ל-Paramount שם עבד עבור שיימוס קולהאן ורלף בקשי עד לסגירת האולפן ב-1967. בשנה שלאחר מכן הצטרף ל-Kim and Gifford, שם החל את שהותו הארוכה ביותר באולפן אחד.
בספטמבר 1987, אוגסטר פרש משם וסיים את 62 שנות הקריירה שלו.
אוגסטר היה נשוי לאשתו הייזל, הידועה גם בשם צ'יק, במשך 61 שנים.
לזוג לא היו ילדים, והייזל נפטרה ב-1995.
אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם הוא קטע הקדמה לאמירת שלש עשרה מידות של רחמים.
הוא משמש בראש ובראשונה לפני ההזכרה הראשונה של י"ג מידות באמירת סליחות, ונהוג גם כאשר נאמרות י"ג מידות במסגרת התחנון.
תוכנו העיקרי הוא היותו של ה' רחום וחנון, תיאור אמירתו של ה' למשה את שלש עשרה המידות, והזכרת הבטחתו למשה לסלוח לעם ישראל אם יזכירו את שלש עשרה המידות.
לפי השערות אחדות, לפיוט זה תפקיד מכריע בהתפתחות סדר הסליחות.
לקטע זה ידועות שלוש נוסחאות שונות: נוסח קצר, נוסח ארוך יותר מחורז, ונוסח פיוטי ארוך בעל אקרוסטיכון אלפביתי.
הנוסח הקצר מופיע בסידורי הספרדים לפני אמירת י"ג מידות במסגרת התחנון שבכל יום.
הוא מצוי במנהגים מזרחיים בהקשרים נוספים: למשל, במחזור ארם צובה הוא מופיע בפתיחת הסליחות לשבעה עשר בתמוז.
הנוסח המחורז מופיע בסידורי האשכנזים בכל פעם שנאמרות סליחות, כהקדמה לפעם הראשונה שבה נאמרות י"ג מידות של רחמים.
במנהגי הספרדים הוא מצוי באותו המקום רק בסליחות לתעניות ציבור.
בנוסף, קהילות האשכנזים שאימצו את המנהג לומר י"ג מידות כחלק מהתחנון וללא קשר לסליחות, משתמשות אף הן בנוסח המחורז.
הנוסח האלפביתי נמצא בסידור רב סעדיה גאון כחלק מסדר הסליחות, ובניגוד לשני האחרים, הוא מוביל לשלש עשרה המידות רק בחלקו הראשון, והמשכו משמש הקדמה לקטעים נוספים בסליחות, כאמירת 'סלחתי כדברך', תפילות דניאל ועזרא והווידוי.
דניאל גולדשמידט שיער כי הנוסח המחורז הוא הנוסח המקורי, וכי הנוסח המקוצר הוא עריכה מקוצרת שלו.
הנוסח האלפביתי הארוך, לדעתו, הוא נוסח נוסף שנוצר בעקבות הנוסח המחורז וכדוגמתו, ונועד להתייחס לחלקים נוספים בסליחות.
לעומת זאת, שולמית אליצור הראתה כי סביר יותר שדווקא הפיוט האלפביתי הוא המקורי, הנוסח הקצר הוא התפתחות של המחרוזת הראשונה של הפיוט האלפביתי.
ניתן לראות, למשל, את שרידי האקרוסטיכון שהיה במקור גם בנוסח הקצר.
הנוסח המחורז, לשיטתה, הוא פיתוח של הנוסח הקצר, ובו לכל שורה מהנוסח הקצר הותאמה צלע נוספת, חורזת.
הנוסח האלפביתי משמש בסידור רב סעדיה גאון כ'פיוט מסגרת' לכל סדר הסליחות.
לאחר רשימת הסליחות, מביא רס"ג תחת הכותרת "פתיחת הסליחות הנאמרת לפניהן" את הקטע 'כי על רחמיך הרבים', אחריו את פתיחת הפיוט 'אל ארך אפים', ולאחריו את האמירה הראשונה של י"ג מידות של רחמים.
לאחר האמירה הראשונה הוא מציין לאמירת פיוטי הסליחות עצמן, שאחר כל אחד מהם אומרים הציבור י"ג מידות פעם נוספת.
ההוראה הבאה בסידור היא "ואחרי כל הסליחות אומרים את הדברים האלה והם המשך האלפבית", וכאן מובא המשך הפיוט דלעיל.
כל מחרוזת מהפיוט מעבירה לצרור פסוקים: הראשונה, כאמור לי"ג מידות של רחמים; השנייה לתפילת משה לאחר חטא המרגלים ולאמירת 'סלחתי כדברך'; השלישית לאמירת הווידוי; הרביעית לתפילת דניאל; החמישית לתפילת עזרא; והשישית לתפילת דוד.
כל הקטעים הללו אכן נאמרים גם בסדרי הסליחות הנהוגים בימינו, ומרביתם, כאמירת הווידוי ותפילות דניאל עזרא ודוד, אכן נאמרים לאחר סיום הסליחות והחזרות הרבות על י"ג מידות.
אם כן, הנוסח האלפביתי של 'אל ארך אפים', שחלקו הראשון מקביל לנוסח הקצר, למעשה מקיף את המסגרת הכללית של סדר הסליחות וכולל בתוכו את המרכיבים הקבועים שלו, כאשר הסליחות המתחלפות באות בתוכו ומפסיקות אותו.
על בסיס ניתוח זה הראתה אליצור כי הפיוט האלפביתי מדגים את דרך היווצרות מעמד הסליחות בכלל.
על פי מיקומו בסידור, הפיוט נועד לאמירת הסליחות בתפילות יום הכיפורים.
מבחינת צורתו ומבנהו, הוא דומה למדי לסוג פיוטי אחר ליום הכיפורים – סדרי הפסוקים המופיעים בקדושתאות ליום הכיפורים בברכת קדושת היום.
סדרי הפסוקים כוללים גם הם קטעי פיוט המעבירים לפסוקים מן התנ"ך העוסקים בסליחה, וגם בהם הפסוקים הנפוצים ביותר הם פסוקי י"ג המידות, פסוקי 'סלחתי כדברך' ותפילת דניאל.
הדמיון בין הפיוט 'אל ארך אפים' המשמש מסגרת לסליחות ובין סדרי הפסוקים מוביל להשערה שסדרי הסליחות נוצרו מלכתחילה כהתפתחות של סדרי הפסוקים.
הפיוט 'אל ארך אפים', כולל בראשו התייחסות רק לאמירה אחת של י"ג המידות, אך לאחריו נאמרות הסליחות, ולאחר כל אחת מהן נאמרות המידות פעם נוספת.
עם זאת, הפיוט 'אל ארך אפים' עצמו אינו סדר פסוקים מקורי, אלא נכתב לאחר שסדר הסליחות כבר התבסס כסדר תפילה עצמאי, ומראש נועד לשמש מסגרת עבורו.
דבר זה מוכח מכך שיש בו קטע המעביר לאמירת וידוי.
אמירת וידוי נהוגה בסדרי סליחות, אך אינה שייכת כלל לסדרי פסוקים.
אל אמריקנו: הסרט הוא סרט הנפשה בתלת-ממד משנת 2016, שהופק בשיתוף פעולה בין אולפנים במקסיקו ובארצות הברית.
הסרט בוים על ידי ריקרדו ארנאיז ומייק קונקל, ומציג צוות מדבבים הכולל את ריקו רודריגז, אדוארד ג'יימס אולמוס, צ'יץ' מארין, קייט דל קסטיו, פול רודריגז, גבריאל איגלסיאס, אריק אסטרדה וליסה קודרו.
זהו הסרט הבינלאומי הראשון של חברת Animex וההפקה המשותפת הגדולה הראשונה בין אולפנים במקסיקו ובארצות הברית.
הסרט יצא לאקרנים במקסיקו ב-22 בינואר 2016 בבתי קולנוע דיגיטליים תלת־ממדיים ודו־ממדיים, שהופץ על ידי Never Landing Digital Distribution.
הסרט זכה לביקורות מעורבות עד שליליות מהמבקרים ונחל כישלון קופתי שהרוויח 587,592 דולר בתקציב של 4 מיליון דולר.
הסרט עוקב אחר קוקו, תוכי מקסיקני צעיר, המעדיף לחקות את הפעלולים המטורפים של גיבור הטלוויזיה שלו, "אל אמריקנו", מאשר לעזור במטלות בקרקס הציפורים המשפחתי.
כאשר כנופיית ציפורים בריוניות מאיימת על אביו ולוקחת את השליטה על הקרקס, קוקו יוצא למסע להוליווד כדי לגייס את גיבורו למאבק, רק כדי לגלות את הגיבור האמיתי שבתוכו.
ריקו רודריגז – קוקו, תוכי צעיר והרפתקן.
אדוארד ג'יימס אולמוס – גאיו "אל חפה", אביו של קוקו ומנהל הקרקס.
ליסה קודרו – לוסיל ואן סטאר, דמות משנה.
קייט דל קסטיו – רייטו, דמות מרכזית בעלילה.
צ'יץ' מארין – מרטין, חבר בקרקס.
פול רודריגז – דיווינו, דמות משנה.
גבריאל איגלסיאס – גרזה גרסיה, דמות משנה.
אריק אסטרדה – פונץ' ווינגסטול, דמות משנה.
אל אמריקה: הגיגים אישיים של היסטוריון הוא ספר זיכרונות ואוטוביוגרפיה חלקית מאת ההיסטוריון האמריקני הבולט סטיבן אמברוז.
הספר ראה אור בשנת 2002, חודשים ספורים בלבד לפני מותו של אמברוז באוקטובר אותה שנה, וכולל התבוננות לאחור על חייו, עבודתו כהיסטוריון, והלקחים המרכזיים שהוא שאב ממסעה רב-התהפוכות של ארצות הברית מאז ייסודה.
הספר נכתב בטון אישי וכן, והוא מבקש להציע לקוראיו לא רק סקירה של עובדות היסטוריות אלא גם הבנה עמוקה של המלאכה ההיסטורית – כיצד כותבים היסטוריה, מה מטרת החוקר, ומהי אחריותו הציבורית והמוסרית.
אמברוז משלב בין חוויותיו האישיות כמרצה באוניברסיטה, כמחבר רבי-מכר, וכאדם שצפה באומה האמריקנית משתנה לאורך המאה ה-20 – לבין סקירות נוקבות של תחנות מפתח בתולדות ארצו.
הספר כולל עיסוק בנושאים מגוונים כמו ההתפשטות מערבה והרכבת הטרנס-קונטיננטלית, אותם הוא מציג גם כהישגים טכנולוגיים והעזה אנושית, אך גם כמעשים שנכרכו בעוולות מוסריות חמורות – בראשן הנישול והפגיעה בילידים אמריקנים.
הוא אינו מהסס לעסוק בגזענות האמריקנית, בעבדות, וביחס הלא שוויוני לנשים, ואף מתעמת עם דמויות נערצות כמו ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון, שחרף חזונם הרפובליקני, החזיקו בעבדים.
בין הדמויות והאירועים המרכזיים בהם דן אמברוז ניתן למנות את:
מסע לואיס וקלארק – אותו תיאר בהרחבה גם בספריו הקודמים;
הקרב על ניו אורלינס תחת פיקודו של אנדרו ג'קסון;
נשיאותם של תאודור רוזוולט, יוליסס ס.
גרנט ודווייט אייזנהאואר, בו ראה אמברוז דמות של מופת;
מלחמת וייטנאם, שאמברוז התנגד לה נחרצות בתקופת כהונתו כפרופסור באקדמיה;
עליית ארצות הברית למעמד של מעצמה עולמית;
מאבקי זכויות האזרח וזכויות הנשים;
ודיון נרחב על כתיבת היסטוריה עצמה, שלדבריו "עוסקת באנשים ובמה שעשו – ולכן היא הנושא המסקרן ביותר שניתן לעסוק בו."
אמברוז מביע אמונה עמוקה ברוח האמריקנית – אך זו אינה אמונה עיוורת.
הוא מציב את הרוח הזו אל מול כשליה המוסריים של האומה, מתוך תקווה לתיקון ולא כהתכחשות.
לאורך הספר כולו ניכרת השקפתו הפטריוטית, לא במובן הלאומני אלא ברוח ליברלית-הומניסטית השואפת לשפר ולבקר את המולדת מתוך אהבה אמיתית.
אל ג'וֹלְסון – 23 באוקטובר 1950, סן פרנסיסקו) היה זמר, שחקן וקומיקאי יהודי־אמריקאי; הוא נחשב ליהודי הראשון שהיה לכוכב בידור בארצות הברית.
הקריירה שלו נמשכה מ־1911 עד למותו בשנת 1950, ובמהלכה כונה "הבדרן הגדול ביותר בעולם".
סגנון הופעתו היה חצוף ומוחצן, ותרם לפופולריות של מספר שירים שהרוויחו מ"גישתו המלודרמטית, הסנטימנטלית וחסרת הבושה".
מספר רב של זמרים ידועים הושפעו מהמוזיקה שלו, בהם בינג קרוסבי, ג'ודי גרלנד ובוב דילן שהתייחס אליו כאל "מישהו שאת חייו אני יכול להרגיש".
בשנות ה־30 היה ג'ולסון הבדרן המפורסם והיקר בארצות הברית.
בין השנים 1911–1928 היו לו תשע הופעות ב־Winter Garden (ברודוויי) שכל כרטיסיהם נמכרו, ברצף, יותר מ־80 הקלטות רבי מכר ו־16 סיבובי הופעות לאומיים ובינלאומיים.
למרות זאת הוא נזכר יותר בשל תפקידו הראשי בסרט המדבר הראשון בעולם באורך מלא, "זמר הג'אז", שהוקרן בשנת 1927. הוא כיכב בסדרה של סרטים מוזיקליים מצליחים במהלך שנות ה־30. אחרי תקופה מסוימת של אי־פעילות, תהילתו חזרה אליו עם הסרט הביוגרפי זוכה פרס אוסקר "The Jolson Story".
השחקן לארי פארקס שיחק בתפקיד ג'ולסון עם השירים שבקולו האמיתי של ג'ולסון.
סרט ההמשך "Jolson Sings Again" יצא לאקרנים בשנת 1949, והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
לאחר ההתקפה בפרל הארבור, ג'ולסון נהיה לכוכב הראשון שבידר חיילים במהלך מלחמת העולם השנייה, ובשנת 1950 הופיע שוב בפני הצבא והיה לכוכב הראשון שהופיע בפני חיילים במהלך מלחמת קוריאה, כשביצע 42 הופעות ב־16 ימים.