tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קרן מקור לעידוד דרמות ישראליות החליטה להעמיד פרס שנתי על שמו של עמרני לדרמה מצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ופרסים נוספים מוענקים לזכרו על ידי קרן גשר ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2010 יצא סרטו התיעודי של יאיר רוה "שרון עמרני: זכרו את השם", שמתחקה אחר דמותו של עמרני ואחר מקורות ההשראה של יצירתו, כאשר את בן דמותו מגלם בסרט השחקן יוגב יפת.
שרון מלכי (נולדה ב-1971) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
מלכי היא בוגרת בבית הספר למשחק בית צבי.
הופיעה בסרטים "הגרעין הקשה", "באמצע הסרט", "אהבות אחרונות", "אבא נשאר בשדות", "ג'ירפות" ובסרטי סטודנטים.
בנוסף, הופיעה בטלוויזיה בתוכניות "אלנבי 46", "הפוך", ב-"המכון" של אורי ברבש ובתפקיד הרשעית בטלנובלה "טלנובלה בע"מ".
בתיאטרון, הופיעה במחזות זמר "הקוסם!" ו-"הלהקה חוזרת", בהצגות "בוסתן ספרדי" (הבימה), "שלושה בלילה" (צוותא), "סיפורו של זרע" (תיאטרון בית ליסין), "בנות", "בראשית", במופע "תביאו לי גננת" עם יורם טהר-לב ובמופעי הילדים "זרעים של מסטיק", "מקרנה", "פים פם פה", ו"הקרנבל של מיכל".
בטלוויזיה היא הופיעה בסדרות "מתי נתנשק", "מבצע קיפוד" בתפקיד אשת העסקים נטלי קורל, ובתפקיד האמא המזויפת של יונתן בסדרה "החולמים".
בשנת 2006 הופיעה בסדרה "האלופה" בדמות חד פעמית כטליה בורשטיין, שהייתה דמות קבועה ב"טלנובלה בע"מ" והוציאה לאור בתוך הסדרה את התוכנית של מילי והשפן "סוכנות הבילוש של.."
משנת 2007 ועד לשנת 2009, שיחקה את נאורה בסדרת הנוער "ראש גדול".
מאמנת אישית של אלחנן, מנהל בית הספר "אביבים".
הם מתאהבים ובסוף העונה הרביעית מתחתנים, למורת רוחה של בנה היחיד, גורי.
סרטבמאיתפקידשנהאנשים כתומיםחנה אזולאי-הספריחלמנה2013לא בת 17יצחק צפל ישורוןהנכדה של ברנר2003ג'ירפותצחי גראדעיוורת2001הגרעין הקשהענר פרמינגררותי1999
שרון טייכר (נולד ב-17 בדצמבר 1971) הוא שחקן, תסריטאי, קומיקאי, שדרן רדיו ומגיש טלוויזיה ישראלי.
טייכר למד בנעוריו בתיכון "אורט" בחולון עד כיתה י"ג, טרם גיוסו לצה"ל.
הוא התגייס לחיל התותחנים ולאחר שיצא לקורס חובשים נשאר כמדריך בבה"ד 10.
את דרכו בענף התקשורת החל טייכר ב"רדיו ללא הפסקה", בתוכנית היומית "היום ונורא", ואחר כך עבר לתחנת "רדיוס", להגשת התוכנית היומית "אין ברירה".
בשנים 1993–1997 הגיש פינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה "זומביט".
הגיש את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה מנקרות" בגלי צה"ל יחד עם חיים אתגר ולאחר מכן עם ערן זרחוביץ', שהפך לשותפו הבולט.
ב-1 ביולי 2007 עבר לשדר עם זרחוביץ' ברדיו תל אביב את "תוכנית הערב" (שלאחר מכן שונה שמה ל"טייכר וזרחוביץ'"), תוכנית הומור ומערכונים, לאחר ששי ודרור עברו לרדיו ללא הפסקה.
בשנת 2009 כתבו והגישו השניים את תוכנית הטלוויזיה "שינויים בלוח השידורים" בערוץ 10 שהתבססה על קודמתה ברדיו.
החל מיוני 2010 שידר הצמד תוכנית צהריים שבועית בשם "חותרים למגע" בגלי צה"ל, עד לינואר 2015. החל מקיץ 2015 חזרו השניים לשדר את תוכנית הערב ברדיו תל אביב בימים ראשון עד רביעי בין השעות 17:00 עד 18:00 בערב, והחל מספטמבר 2016 בין השעות 16:00 עד18:00.
טייכר הגיש את תוכנית הלייט-נייט "עכברי לילה" בערוץ 2 והופיע בתוכנית הטלוויזיה "של מי השורה הזאת?".
ב-2010 הגיש ביחד עם ערן זרחוביץ' את התוכנית "היכל התהילה" בערוץ ביפ.
שיחק בתפקיד אורח בעונה החמישית של "הפיג'מות" ובסדרה "15 דקות" המשודרת ב-YES.
כמו כן דיבב דמויות שונות בסדרת האנימציה דיג'ימון ובסרט דיג'ימון, בו דיבב את דייוויס ואת גילמון.
כתסריטאי נמנה עם כותבי התוכניות "משחק מכור", "הלילה עם ליאור שליין", "מצב האומה" ו"ארץ נהדרת", תוכנית בה הוא מגלם בין היתר את דמויותיהם של יצחק גולדקנופף והרצי הלוי.
גילם תפקידים קטנים ב"הלילה עם ליאור שליין" ו"האחיות המוצלחות שלי".
ב-2021 החל להנחות את תוכנית האירוח "האולפן שלי בנץ" בכאן חינוכית, בה התארחו שחקני הסדרה "האחיין שלי בנץ".
בתוכנית זו טייכר גילם את דמותו של גרי, מנהל בית ספר "נקניקי גולדה".
משנת 2010 הוא מרצה לתקשורת ורדיו במסלול הבין-לאומי לתקשורת באוניברסיטת רייכמן ומשנת 2012 מלמד תקשורת ורדיו באוניברסיטת אריאל בשומרון.
באוגוסט 2017 התארס טייכר למיכל כרמי, שחקנית ומעצבת פנים.
ב-25 במאי 2018 נישאו בטקס חתונה אזרחית אותה ערך גידי גוב.
לשניים בת אחת, והם מתגוררים בתל אביב.
שרון פרדו () הוא פרופסור בפקולטה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וראש הקתדרה ללימודים אירופיים על שם ז'אן מונה (Jean Monnet Chair ad personam).
פרדו הוא ראש מרכז סימון וייל למחקר וללימודי אירופה בת זמננו – המרכז הלאומי למצוינות במחקר ובהוראת הלימודים האירופיים ע"ש ז'אן מונה באוניברסיטת בן-גוריון.
הוא עורך-שותף של סדרת הספרים האקדמיים "אירופה והעולם" בהוצאת הספרים לקסינגטון.
פרופ' פרדו הוא נשיא "עילב - עמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים", עמית מחקר בכיר נלווה ב"מרכז הלאומי לחקר אירופה" (NCRE) ב בניו זילנד, חבר הנהלת המועצה הישראלית ליחסי חוץ (ICFR) וחבר לשכת עורכי הדין בישראל.
פרדו הוא ממקימי המשרד לשיתוף פעולה אזורי, בו שימש כמנהל תחום הפרויקטים וכעוזרו הבכיר של מנכ"ל המשרד.
בתפקידיו אלה כיהן תחת השרים שמעון פרס, ציפי לבני ורוני מילוא.
תחומי המחקר שלו מתמקדים בממדים הפוליטיים והמשפטיים של מדיניות החוץ והביטחון האירופית.
במחקריו הוא מתמקד בפיתוחו של המרחב האירופי-ים-תיכוני ובמערכת יחסי ישראל והאיחוד האירופי.
פרדו מלמד קורסים שונים העוסקים בחקר תהליך האינטגרציה האירופית, הדיפלומטיה והמשפט הבינלאומי הפומבי.
שרון מולדאבי (נולד ב-11 בדצמבר 1965 בתל אביב) הוא מוזיקאי, מרצה, ומומחה תוכן וחדשנות בטכנולוגיות מתקדמות, מציאות מדומה ומציאות רבודה.
מולדאבי החל את הקריירה המוזיקלית בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, בתיכון אליאנס שברמת אביב, במסגרת להקות רוק שביצעו גרסאות-כיסוי לשירי הפינק פלויד, לד זפלין, ג'ימי הנדריקס ואחרים.
במקביל, למד אצל רון קולטון בקורס למוזיקה אלקטרו-אקוסטית באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב.
באמצע שנות ה-80 שימש מולדאבי כעורך מוזיקלי בתוכניות שונות בגלי צה"ל, החל מ"נכון לעכשיו" דרך "על הדבש ועל הכיפאק" וכלה ב"לא רוצים לישון".
ערך והגיש מרתונים וספיישלים רבים, וזכור בעיקר כעורך המוזיקלי של התוכנית "הפסקת עשר" בבוקר, בהגשת מיכל ניב.
תוכנית ה"אינדי" הרדיופונית הראשונה בישראל שאפשרה למאזינים להתוודע דווקא בשעת "פריים טיים" למוזיקה אלטרנטיבית "קיצונית" במונחי הסקאלה הישראלית דאז: ג'וי דיוויז'ן, הסמית'ס, ניק קייב, איגי פופ, ג'ון קייל, סוניק יות', ראן די אם סי, ביסטי בויז, הקיור, אקו והבאנימן, מינימל קומפקט, סוזי והבנשיז, אלן וגה ועוד.
במקביל לשירותו הצבאי, מולדאבי כתב על מוזיקה ב"ווליום"' ב"חדשות" ומוסף המוזיקה שלו "קליפ", ועבד כדי ג'יי במועדון קולנוע דן, בליינים של מוזיקה שחורה במועדון הפינגווין ובמטרו.
במסדרונות התחנה, פגש במוזיקאי וגיטריסט (פופלקס) שחר בן-ברק, שגם שירת בגלי צה"ל וכתב ב"מעריב".
השניים החלו ליצור שירים, כשבשלב מאוחר יותר הוד "דומיניק" דיין הפיק להם סקיצות, אלא שהסתבר שהסאונד המתוכנת לא התאים לשירים.
נגנים התחלפו עד שנמצא הצוות המתאים: דני צוקרמן - בסיסט, יובל ליבליך - גיטריסט, והמתופף דובי קיזלשטיין.
הלהקה נכנסה לחדר החזרות, מרתף קטן באלנבי, והחלה להופיע ברוקסן כ"להקת גן חיות".
במקביל לפעילות הלהקה, החל מולדאבי ללמוד בחוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
בדצמבר 1991 הלהקה הוחתמה על חוזה ניהול באולפן די.בי.
וחוזה הקלטות ב-NMC והקליטה אלבום בהפקת רונן בן טל ובהפקה מוזיקלית של עובד אפרת.
מרבית שירי האלבום, שנכתבו והולחנו על ידי מולדאבי ובן ברק, זכו באהדת הקהל ותחנות הרדיו.
בין השירים היו "גן החיות", "חם ומתוק", "המוזיקה בפנים", "ירח כחול" ו"הגבר שלך".
הלהקה המשיכה להופיע, ואף העשירה את הרפרטואר שלה במגוון קאוורים כ"אליפלט" של התרנגולים, ו"אני רואה אותה בדרך לגימנסיה" של אריק איינשטיין.
ב-1993 בהופעת הלהקה בפסטיבל רוק בים האדום באילת, בלהט ההופעה, זרק שרון מולדאבי בקבוק בירה לעבר הקהל ופצע את אחד המבלים.
מולדאבי נעצר בסוף ההופעה על ידי המשטרה אך שוחרר במהרה.
בסוף 1993, בשיא הצלחתה, התפרקה הלהקה.
הסיבה הרשמית הייתה "חילוקי דעות על רקע אומנותי".
מולדאבי פנה לקריירה עצמאית כיוצר ומבצע: הוא החל ללמוד פסנתר אצל המוזיקאי והיוצר רונן שפירא, גיטרה אצל יגאל סדן, ותאוריה והרמוניה אצל המוזיקאי והיוצר רועי ירקוני.
במהלך לימודיו בחוג לספרות אנגלית, פגש מולדאבי במרצה והמשוררת קרן אלקלעי-גוט, דרכה הכיר את המוזיקאי הבריטי דייוויד וייט, שהוחתם כבר בגיל 19 באי.אם.
איי, והפך לחבר להקת בראדרס ביונד בשנות ה-80. ב-1995 הניב שיתוף הפעולה בין השניים את אלבום הבכורה של מולדאבי (NMC): מולדאבי כתב והלחין את רב השירים באלבום, ואילו וייט היה חתום על ההפקה המוזיקלית והעיבודים.
מולדאבי לא יצא בסיבוב הופעות לקידום האלבום.
עם זאת, הוא הפיק קליפ לשיר הבולט ביותר באלבום, "מעט ממה שאת".
לאחר צאת האלבום, נחשף מולדאבי בעיקר כעיתונאי ומבקר מוזיקה לועזית בידיעות אחרונות, ותיעד את המתרחש בתעשיית המוזיקה העולמית בסדרת כתבות וראיונות, בין היתר עם: דייוויד בואי, לו ריד, ניק קייב, פי ג'יי הארווי, מ.י.ה, דיימן אלבארן, רדיוהד, רייג' אגיינסט דה משין, ויקלף ז'אן, דפש מוד ואחרים.
בשנת 2000 החל מולדאבי לעבוד על אלבום שני בהפקת חמי רודנר וייעוץ אמנותי של יעקב גלעד, ב-2002 יצא האלבום "האור בפנים".
מולדאבי חיבר את כל המילים והלחנים, למעט "איתך" (לחן של דייוויד וייט).
בשלב זה, מולדאבי שב להופיע בשירים החדשים והישנים במסגרת הופעות אקוסטיות בכל רחבי הארץ, מלווה בגיטריסט שיף ערד ("איפה הילד"), בין היתר בהתנדבות למען "האגודה לזכויות האזרח" ותנועת "יש גבול".
ב-2004 חזר מולדאבי לעבוד כדיג'יי במועדונים, בארים, חתונות ואירועים עסקיים ופרטיים.
ב-2005 שימש ככתב ומגיש במגזין "זמן תרבות" של ערוץ התרבות הישראלי.
ב-2006 הדרים לבאר שבע והקליט אלבום סולו שלישי באולפנם של דויד פרץ ונדב אזולאי, שהפיקו וניגנו בכל כלי הנגינה.
באותה שנה גם הלחין עם זיו גולנד את פסקול סרטם התיעודי של שירלי ברנהולץ ואוהד אופז, "עין נפקחת פנימה", קופרודוקציה גרמנית-הולנדית-ישראלית.
בינואר 2008 הוציא מולדאבי את אלבומו השלישי, "אל תפחד".
באותה שנה הצטרף לצוות רדיו תל אביב, והחל להגיש בתחנה תוכנית לילית אישית עד סוף 2009.
ב-2011 הקליט את אלבום הסולו הרביעי שלו, עם המפיק המוזיקלי והאמן ירון כהן ("כנסיית השכל", "WOLF + LAMB") ולהקת מיספלאג.
לקראת יציאת האלבום, בקיץ 2012, מולדאבי חזר לראשונה אחרי עשרים שנה, ואחרי עשור של הופעות אקוסטיות ברחבי הארץ, להופיע עם להקת רוק, כשאיתו תום קמינסקי בגיטרה, שני שביט בבאס ואסף קראוס בתופים.
נכון ל-2012, בנוסף לעבודתו כמוזיקאי, מולדאבי כותב על מוזיקה לועזית ב"גלובס", עורך ומשדר ב"רדיו מהות החיים", מרצה על מוזיקה ומדג'ה באירועים מובחרים.
בינואר 2013, יצא אלבום הסולו הרביעי "אם אתה חי", מלווה בהופעות עם להקה ברחבי הארץ.
בשנת 2013 ביצעו עם צילי ינקו את השיר ימי ראשית הקיץ במופע מחווה לזכר שמוליק קראוס במסגרת ג'אם 88 אף אם מבית היוצר של אקו"ם, נמל תל אביב.
מולדאבי מרצה במכללת BPM במסלול "זמר יוצר" בנושא כתיבת מילים, הגשה קולית והפקת שירה.
ב-2013 הקים, עם חברת האוזן השלישית ומאיה בראונשטיין, את חברת "אקורד הרצאות מוזיקה" בה הוא משמש כמנהל התוכן ומרצה.
בשנים 2016–2019 עבד בחברת ההיי-טק Waves Audio כמנהל תכנים חדשניים, והתמחה בפיתוח תוכן ופיתוח עסקי במציאות רבודה, מציאות מדומה, מציאות מעורבת ומציאות מורחבת AR\VR\MR\XR.
בשנת 2019 זכה בפרס שרת התרבות להוצאה לאור של ספר ביכורים על ספרו "להלל את החול".
הספר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בספטמבר 2020 ועוסק בזיכרונות אישיים ובמחשבות על עתיד החברה והתרבות בעקבות המהפכות הטכנולוגיות הקרבות.
שרון פאוסטר (נולדה ב-23 באוגוסט 1982) היא שחקנית ישראלית.
שרון פאוסטר נולדה באילת וגדלה בפתח תקווה.
בילדותה ונערותה למדה בבית ספר לריקוד.
בהמשך עברה לגור בתל אביב, וסיימה לימודי משחק בבית צבי, שם הופיעה בהצגות רבות.
בשנת 2007 שיחקה פאוסטר בסדרה "24/7 תום אבני" סדרה מוקומנטרית העוקבת אחרי חייו של השחקן תום אבני, וכן הופיעה בסדרה "זבנג!".
בשנת 2008 פרצה פאוסטר לתודעה כששיחקה בסדרה "סרוגים" את רעות, רואת חשבון פמיניסטית דתית.
בהתחלה התנגד לייזי שפירא, במאי הסדרה, להשתתפותה בסדרה בגלל גילה הצעיר, אך לבסוף נבחרה.
פאוסטר השתתפה בשלוש העונות של הסדרה.
באותה השנה שיחקה גם בתפקידי משנה בסדרות "חשופים" ו"המקום".
פאוסטר נשואה ומתגוררת בפתח תקווה.
שרון כידון (נולדה ב-12 ביולי 1970) היא מגישת טלוויזיה ורדיו ויוצרת סרטי תעודה ישראלית.
אשת פרסום ומנהלת תקשורת שיווקית בעברה.
נולדה בשם שרון ויכסלבאום בתל אביב.
את שירותה הצבאי עשתה כמש"קית עיתונות ביחידת דובר צה"ל.
למדה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן בחוג למדעי המדינה וספרות אנגלית.
היא בעלת תואר שני בתקשורת ועיתונאות מאוניברסיטת בר-אילן.
החלה את דרכה המקצועית בפרסום גיתם, כמזכירה, בשנים 1992–1994. בשנים 1994–1996 החלה את צעדיה הראשונים בטלוויזיה כעוזרת עורך בחדשות ערוץ 2, בשנות ההקמה הראשונות.
בשנים שלאחר מכן מילאה שורה של תפקידים בתחום התקשורת השיווקית: מנהלת פרסום ויחסי ציבור של יבואנית הרכב "סוכנות מכוניות לים התיכון"; ניהלה במשך למעלה משלוש שנים את מערך התקשורת השיווקית בבזק בינלאומי, והייתה שותפה להשקת שירותי האינטרנט ומיתוג החברה.
בשנת 2003 מונתה לתפקיד ניהול מערך התקשורת השיווקית בחברת הסלולר פרטנר אך פרשה.
בתקופה זו עברה מניהול ותכנון קמפיינים, עריכת תוכניות, להגשת פינת פרסום בתוכנית הבוקר "רשת על הבוקר" בערוץ 2. כשנה מאוחר יותר הגישה בטלוויזיה החינוכית תוכנית משלה שנקראה "תיק שיווק".
בתוכנית, מלבד ההנחיה, עסקה גם בעריכה, כתיבת תסריטים והגשת כתבות.
בשנת 2005 הצטרפה כמנחה לזכיינית ערוץ 2, רשת, והגישה תוכניות שונות במשך שלוש שנותיה שם:
"מומחים ברשת", תוכנית בוקר יומית בה אירחה מומחים קבועים, כגון: פרופ' רפי קרסו, הפסיכולוגית ד"ר איריס רייצס והגרפולוג אילון בן יוסף.
"אולפן פתוח" בזמן מלחמת לבנון השנייה, שידור חי ואירוח מומחים שונים בשעות הבוקר.
"מומחים עם סגנון" - תוכנית אירוח וסגנון חיים, ששודרה בשעות הערב לפני מהדורת החדשות, בה התארחו אורחים שונים לצד פאנל קבוע בו השתתפו רבקה מיכאלי, שרית וינו אלעד, רשף לוי, דידי הררי, גילת אנקורי, רמה מסינגר ועוד.
"דברים טובים / דברים טובים לשבת / דברים טובים בתרבות" - תוכניות שהתפתחו מ"מומחים עם סגנון" ובהן עסק הפאנל בנושאים אקטואליים ובתרבות.
חלקן שודרו בשעות אחר הצהריים ובימי שישי ושבת.
במהלך שנת 2008 החליפה כידון למשך מספר חודשים את סיון רהב-מאיר בהגשת תוכנית הבוקר של הזכיינית קשת, "יום חדש".
את התוכנית הגישה לצידם של אורן וייגנפלד ויורם בינור.
בשנת 2009 החלה ליצור סרטים דוקומנטריים עבור ערוץ 10, בהם הסרט המדובר "עיני רנטגן - סיפורו של הרב יעקב איפרגן".
החל מנובמבר 2012 הנחתה למשך כשנה לצד שי גולדן את התוכנית "מדברים על זה" ששודרה בערוץ 2, בשידורי הזכיינית "רשת".
בנוסף, הגישה בערוץ 2 תוכנית ראיונות אישית בשם "משהו אישי – עם שרון כידון".
בנובמבר 2013 החלה להנחות את התוכנית החדשה "רשת כלכלית" בערוץ 2. במקביל הגישה לצד שי גולדן את התוכנית "מייבשים את הביצה" ברדיו תל אביב העוסקת בסיכום השבוע בתקשורת, שזכתה בפרס תוכנית המלל הטובה ביותר לשנת 2011 מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.
ובנוסף הגישה פעם בשבוע את התוכנית הכלכלית "סוגרים חשבון" בחינוכית 23.
באוקטובר 2014 החלה להנחות פעמיים בשבוע, יחד עם דניאל בן סימון - לשעבר ח"כ ממפלגת העבודה, תוכנית ראיונות פוליטית בשם "כידון ובן סימון" ברשת שבערוץ 2.
באותה שנה יצרה את התוכנית התיעודית "אבחונים בהפרעה" העוסקת בתעשיית האבחונים הדידקטיים ובתיוגם של ילדים כבעלי הפרעות קשב וריכוז.
בנוסף, יצרה את התוכנית התיעודית "ילד בכל מחיר", על תעשיית טיפולי הפוריות בישראל.
בשנים 2017-2018 הנחתה את "אקטואליות" ברשת 13, תוכנית אירוח ואקטואליה שכללה פאנל נשי בלבד.
בשנת 2018 יצרה את הסרט הדוקומנטרי "ארבעת השבטים" לרגל תשעה באב.
הסרט נוצר בהשראת נאום השבטים של הנשיא ראובן ריבלין, ובמהלכו היא נפגשה עם נציגי ארבעת השבטים לעמדתה: חילוני, דתי-לאומי, חרדי, וערבי.
בעשור השני של המאה ה-21, כידון פעילה כחברת הוועד-המנהל של עמותת "כוח נשים", הפועלת לקידום מנהיגות נשית בישראל.
בשנת 2019 החלה להחליף בחלק מימי השבוע את אודי סגל בהנחיית תוכנית האקטואליה "לפני החדשות" ברשת 13. באפריל 2021 החלה להגיש את התוכנית יחד עם שי גולדן באופן קבוע.
בשנת 2020 נבחרה להנחות את טקס פרס ישראל, שצולם מראש ללא-קהל בשל מגבלות הקורונה.
כידון טענה שהתקשתה להגיש את הפרס לרב יעקב אריאל עקב התבטאויותיו כלפי הומואים ולסביות.
לדבריה, היא סיכמה מראש עם מארגני הטקס שלא היא שתשוחח עמו על הבמה.
הייתה נשואה למודי כידון, מבעלי חברת הפרסום "גיתם", ולהם שתי בנות.
אחותה התאומה דלית ויכסלבאום, שימשה כיחצ"נית ערוץ 10, והייתה נשואה לבדרן איל קיציס.
שרון מימון (נולד ב-21 באוקטובר 1973) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
מימון, הגה את הרעיון לסרט הקצר 'Skin' שאת תסריטו כתב יחד עם הבמאי והתסריטאי הישראלי גיא נתיב, ואשר זכה בפרס אוסקר בשנת 2019.
מימון נולד וגדל ברמלה ולמד קולנוע ב"קמרה אובסקורה" בתל אביב.
במסגרת לימודיו כתב וביים את סרטו הראשון, "אוהבת אותי?" שזכה במענק על התסריט מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בסיום לימודיו כתב וביים את סרט הגמר "חורים".
הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים וזכה לביקורות מעולות בעיתונות.
"חורים" השתתף בפסטיבל חיפה 2000, בפסטיבל האירופאי לסרטים קצרים בפולין.
הסרט זכה במקום השלישי בפסטיבל הטלוויזיה "המסך הבא" 2002, בפרס לעיצוב אומנותי ובפרס ההפקה בפסטיבל בוגרי "קמרה אובסקורה".
בשנת 2004 כתב וביים עם טל גרניט את דרמת הטלוויזיה "משכנתא", שהוקרנה בערוץ 2 וזכתה בפסטיבל ירושלים 2006 בפרס הדרמה הטובה על שם ענת פרחי.
התסריט הופק בתמיכת "קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה".
ב-2005 כתב שרון מערכונים לסדרת הטלוויזיה 'קצרים'.
בשנת 2004 כתב את התסריט לסרט באורך מלא 'סיפור גדול', יחד עם דני כהן סולל.
את הסרט ביים בשיתוף עם ארז תדמור ומככבים בו איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן, עירית קפלן, אוולין הגואל, לבנה פינקלשטיין, אושרי סהר, אלברט אילוז ועוד.
הסרט "סיפור גדול" הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק בקטגוריית 'דיסקברי' שבה הוקרנו בהקרנת בכורה 13 סרטים נבחרים המייצגים את הקול החדש בקולנוע העולמי.
הסרט גם פתח את ה'פסטיבל הבינלאומי לקולנוע' בירושלים ב-9 יולי 2009, וביום זה עלה הסרט לאקרנים ברחבי הארץ.
הסרט השתתף בפסטיבל קרלובי וארי 2009, שם זכה בפרס הקהל.
הסרט זכה גם בפסטיבלים הבאים: סרלה, Festival del Alpe dHuez ובפסטיבל טראברס סיטי (הפסטיבל בהנהלתו של מייקל מור).
זכויות ליצירת גרסה מחודשת של הסרט נקנו על ידי חברת ההפקה ההוליוודית 'דיימנשן', שהיא חברת הפקה בבעלותם של הארווי ובוב ויינשטיין, בעלי חברת ההפקה 'וויינשטיין קומפני'.
הסרט יופק בגרסה אנגלית לקראת שנת 2011.
לצורך הצילום עברו השחקנים הראשיים (איציק כהן, דביר בנדק ואלון דהן) אימוני סומו אינטנסיביים, כשלוש פעמים בשבוע, במשך חודשים רבים לפני הצילומים.
עלילת הסרט מתרחשת בעיר ילדותו של מימון, רמלה.
שנים אחרי שעבר להתגורר בתל אביב, רמלה היא עדיין המקום שנותן השראה למימון בעת כתיבת עלילות וכל סרטיו הקודמים התרחשו גם הם בעיר.
מימון על הסרט: "אפשר להוציא אותי מהשכונה, אבל אי אפשר להוציא את השכונה ממני (...) כשאני כותב דיאלוגים או מחפש סיפורים, הם תמיד מתרחשים ברמלה.
לא משנה כמה מופרך הסיפור, כשהוא נוחת ברמלה הוא מקבל חיים.
אני מלביש את הדמויות על אנשים שהכרתי מילדות, חוזר לשם, לרחובות, אל השוק, לריחות המוכרים".
בשנת 2009 ביים וכתב מימון, בשיתוף עם טל גרניט, את הסרט הקצר "להרוג דבורה" בכיכובם של דביר בנדק ורמי הויברגר.
הסרט, שהופק על ידי גל גרינשפן מחברת 'Greenproductions' בתמיכת קרן מקור, זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2009 בנוסף הסרט הוקרן בפסטיבל היוקרתי 'לוקרנו' בקטגוריית הפנתר של המחר ואף זכה בפסטיבלי הקולנוע 'ויאדוליד' ו 'אגילר דה קמפו' שבספרד, בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר ובציון לשבח בפסטיבל 'אינטרפילם ברלין'.
בשנת 2012 ביים וכתב בשיתוף עם טל גרניט, את הסרט הקצר חופש גדול בכיכובם של יפתח קליין, עודד לאופולד והילה וידור.
הסרט שהופק על ידי גל גרינשפן מחברת 'Greenproductions' בתמיכת קרן מקור, מועמד בתחרות הרשמית לסרט הקצר בפסטיבל סאנדאנס 2013 ומועמד ברשימה המקוצרת לאוסקר האמריקאי בשנת 2015.
השתתף בכתיבת התסריט של הסרט "הבן של אלוהים" (של הבמאים/תסריטאים ארז תדמור וגיא נתיב).
בשנת 2014 המשיך שיתוף הפעולה עם גרניט בסרט מיתה טובה בו השניים שותפים בתסריט ובבימוי.
הסרט מיתה טובה זכה בפרס חביב הקהל ובפרס בראיין בפסטיבל ונציה וכן גם בפרס הסרט הטוב בפסטיבל וויאדוליד.
הסרט זכה לביקורת נלהבות בארץ ובעולם והוא נמכר להפצה לכ-25 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2018 יצר יחד עם גיא נתיב את הסרט העלילתי, "Skin" (על פי רעיון מקורי מאת שרון מימון).
הסרט זכה בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
הסרט "Skin" נעשה בהפקה אמריקאית דוברת אנגלית.
את התסריט כתב מימון ביחד עם הבמאי.
מדובר בדרמה העוסקת בפשע שנאה בעיירה ענייה בארצות הברית.
הסרט שימש השראה לסרט ארוך בשם זהה שזכה גם כן לתהודה ולהצלחה.
בשנת 2021 החל לעבוד סרט חדש בבימויו; "סוף טוב" בהפקה אמריקאית-בריטית, לצד שותפתו טל גרניט אשר מבוסס על המחזה באותו שם מאת ענת גוב.
בשנת תשפ"ג, 2023, נבחר סיפור שכתב "פעם בחמש שנים" לבחירת השופטים בתחרות היוקרתית - "תחרות הסיפור הקצר של עיתון הארץ".
הסיפור פורסם בעיתון הארץ בערב שביעי של פסח.
הסיפור נכתב בהשראת נפילתו בשבי של אברה מנגיסטו.
חולי אהבה (משחק: עמוס תמם ואיילת זורר)
שרון מארי סטודר הייתה שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם.
הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה שזכתה ב-4 מדליות אולימפיות באולימפיאדה אחת, מהן 3 זהב ואחת כסף, תוך כדי קביעת 3 שיאי עולם חדשים.
היא החלה לשחות בגיל 3 ובגיל 8 החלה להשתתף בתחרויות שחייה.
התאמנה בהדרכתו של דון גמבריל.
סטודלר היא בוגרת אוניברסיטת סטנפורד.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה סטודר בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.7 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בלוס אנג'לס ביולי 1964 קבעה סטודר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:28.1 דקות.
שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בלוס אלטוס שבקליפורניה היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:26.4 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה סטודר ב-4 מדליות מהן 3 זהב ואחת כסף והייתה לשחיינית המצליחה במשחקים אלו.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.9 שניות, אחרי דון פרייזר שיאנית העולם מאוסטרליה שזכתה בפעם השלישית ברציפות במשחה זה בשיא אולימפי חדש של (59.5 שניות) ולפני אליס (1:00.8 דקות) ובכך הייתה לשחיינית השנייה בהיסטוריה אחרי פרייזר ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
לאחר שזכתה פעם נוספת באליפות ארצות הברית בשחייה (בריכה של 25 יארד) במשחה ל-100 יארד פרפר, נאלצה סטודר לפרוש בגיל צעיר משחייה תחרותית בשל סדרת פציעות.
סטודר ניסתה שוב להשתתף באולימפיאדה, אך במבחנים האמריקאים שנערכו לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היא החמיצה את ההזדמנות בשתי מאיות השנייה בלבד.
בשנת 1964 זכתה סטודר בתואר שחיינית השנה בעולם על ידי ספורטס אילוסטרייטד, ABC, וסווימינג וורלד.
בשנת 1972 זכתה סטודר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
שרון לוזון (נולד ב-6 בספטמבר 1971) הוא פעיל חברתי, איש ציבור, מורה ומרצה.
מכהן כיו"ר ועד סגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה.
בעבר היה חבר הנהגת ארגון העובדים הדמוקרטי כוח לעובדים (צוות ארגון) ויו"ר אספת הנציגים של כוח לעובדים.
שימש כחבר מועצת עיריית תל אביב – יפו מטעם סיעת "עיר לכולנו".
שנותיו הראשונות עברו בשכונה גבעת אולגה בה הכירו והתחתנו הוריו, עולים מצפון אפריקה.
בפעילותו הפוליטית החל בנעוריו והמשיך בה בשנותיו כסטודנט בהן שימש כחבר במועצת אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
הוא בוגר תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובמדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ומוסמך תואר שני בלימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1997 החל לעבוד כמורה להיסטוריה ואזרחות.
ובשנת 2000 החל בתפקידו כמנהל בית ספר, תחילה ביפו ולאחר מכן בפתח תקווה.
בשנים 2003–2004 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "שיעור היסטוריה" בערוץ ההיסטוריה.
התוכנית התבססה על תוכני ערוץ ההיסטוריה והותאמה על ידי לוזון לתוכנית הלימודים של בתי הספר התיכוניים ושל חטיבות הביניים.
במקביל שימש לוזון כיועץ ההיסטורי של הערוץ וכמורה המספק מענה לתלמידים באתר הערוץ.
בשנת 2011 נולדו לשרון שני ילדים; עלמא לוזון, ותבל לוזון.
כיום הוא מרצה במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה ועוסק במסגרת זו בנושאים של אסטרטגיה וביטחון לאומי, מדע המדינה ויחב"ל.
בשנת 2011 נבחר לוזון לתפקיד יו"ר אספת הנציגים של "כוח לעובדים" וכיהן בה עד שנת 2013. אספת הנציגים היא הגוף בו מיוצגים מקומות העבודה השונים (הסניפים) המאוגדים במסגרת ארגון העובדים הדמוקרטי.
והיא הגוף המוסמך לקבל כל החלטה ביחס לארגון.
האספה בוחרת את צוות הארגון, בית הדין, ועדת ביקורת וגופים נוספים.
מאשרת את תקציב הארגון, ועוד.
בתקופת כהונתו עלה הארגון לכותרות, לאחר שעובדי הרכבת בראשות גילה אדרעי ניסו לעזוב את ההסתדרות ולהפוך את כח לעובדים לארגון היציג שלהם.
הצעד נדחה על ידי בית הדין הארצי לעבודה, שקבע כי רק לאחר שנה יוכלו העובדים להחליט לעזוב את ההסתדרות, או להישאר בה.
מאז 2014 משמש בצוות ארגון הנהגת כוח לעובדים.
ב-2015 מונה לרכז את פעילות צוות הארגון.
בשנת 2008 היה מהפעילים הראשונים ב"עיר לכולנו", תנועה עירונית הפועלת בתל אביב יפו, שהתמודדה בבחירות לרשויות המקומיות 2008 למועצת העיר תל אביב-יפו ולראשות העירייה, בראשותו של דב חנין.
עיקר עיסוקו היה בעבודת השטח ובארגון הפעילים.
החל משנת 2011 שימש כחבר מועצת העיר תל אביב-יפו באופוזיציה והתמקד בעיקר בפעילות למען זכויות עובדים בעיר, סיוע למחוסרי דיור ודרי רחוב וכן הגנה על ערכי הטבע העירוני, כמו במקרה המאבק נגד בנייה בחוף הכורכר בצפון-מערב תל אביב.
הוביל ביחד עם סיעת עיר לכולנו וארגון כוח לעובדים הצעה להפסקת העסקת עובדי קבלן על ידי העירייה, שנדחתה על ידי הקואליציה העירונית.
בחודש יוני 2012 הגיש שרון לוזון ביחד עם סיעת עיר לכולנו הצעת אי אמון בראש העירייה רון חולדאי.
ההצעה, שבאה מכוח סעיף 22 לפקודות העיריות, ביקשה להדיח את חולדאי מתפקידו ולפרק את הקואליציה בזמן הקדנציה, דבר נדיר בשלטון המקומי.
ההצעה עלתה לאחר שפעילי המחאה החברתית טענו למעצרי שווא ותקיפות חוזרות ונשנות של הסיירת הירוקה של העירייה.
ישיבת המועצה בנושא הייתה סוערת ולוותה במחאה של מאות מפגינים בפנים ומחוץ לבניין העירייה, דבר שהוביל "לפיצוצה".
יום לאחר מכן, בזכות הלחץ הציבורי, הודיעה סיעת מרצ על פרישתה מהקואליציה העירונית בשל אותה "הפעלת אלימות נגד פעילי המחאה החברתית".
לוזון כיהן כדירקטוריון של מוזיאון ארץ ישראל ובדירקטוריון של תיכון אליאנס ברמת אביב הירוקה בתל אביב.
במסגרת עבודתו באוניברסיטה הפתוחה היה ממנהיגי העובדים שהחליטו להתאגד בשנת 2008 במסגרת ארגון העובדים הדמוקרטי כוח לעובדים.
לאחר שהוכרו כארגון יציג, ולאחר כישלון המשא ומתן עם הנהלת האוניברסיטה, היה ממובילי השביתה באוניברסיטה הפתוחה שהחלה באפריל 2009 וארכה 50 ימים, ובכך הייתה לשביתה הארוכה ביותר במשק הישראלי בשנה זו.
המאבק באוניברסיטה הפתוחה הסתיים עם חתימתו של הסכם קיבוצי בשלהי שנת 2010 אשר סיים שנים של העסקה פוגענית של חברי סגל ההוראה הזוטר באוניברסיטה זו.
בחודש פברואר 2019 נבחר לתפקיד יו"ר ועד סגל ההוראה.
שרון לוזון דוגל בגישה של "פעולה ישירה" ובשיתופי פעולה בין ארגונים וקבוצות לשם השגת יעדים עבור ציבור העובדים.
וכך גם בזירה העירונית בתל אביב יפו.
לוזון הוא פעיל פוליטי בחד"ש ואף הוצג בסרטון הבחירות שלה במהלך הבחירות לכנסת ה-19, בשם "שרון לוזון: חד"ש במאבקי העובדים", כחלק מקמפיין שמציג את פעילי ופעילות החזית.
ביום העצמאות ה-65 של מדינת ישראל היה אחד ממדליקי המשואות בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי שמארגנת מדי שנה תנועת "יש גבול".
שרון מקגריין היא סופרת מדע פופולרי אמריקאית.
סיימה תואר ראשון בהצטיינות מסוורת'מור קולג' (Swarthmore College).
כתבה מספר ערכים בעבור האנציקלופדיה בריטניקה, בהם הערך בנושא האטום והגרעין, חשמל ומגנטיות.
ספרה האחרון עוסק בכלל בייס (Bayes' Rule), כלל סטטיסטי המאפשר עדכון ההערכה על עובדה מסוימת, כאשר אין מידע מדויק אודותיה.
הספר יצא בהוצאות אוניברסיטת ייל.
שרון ענבר (נולדה ב-26 באוגוסט 1983) היא שחקנית ישראלית.
שרון ענבר נולדה בפילדלפיה, כשהוריה היו בשליחות להביא נוער יהודי לישראל במסגרת תנועת "מכבי צעיר".
בהיותה בת שנה עלתה עם משפחתה לישראל וגדלה בהוד השרון.
החליטה להיות שחקנית בגיל תשע לאחר שצפתה במחזמר "צלילי המוסיקה" וראתה את חני נחמיאס מוקפת בהמוני ילדים סביבה.
מאז שרון ענבר הלכה לחוגי דרמה, בכיתה ט' למדה לנגן בסקסופון.
למדה במגמת תיאטרון של תיכון הדרים.
התאמנה מספר שנים בקפואירה והדריכה בכך ילדים.
עשתה תואר ראשון במשחק באוניברסיטת תל אביב (2005-2002).
בכיתתה למדו בין השאר שיר שגיא ויעל בדש.
בתום לימודיה טיילה ענבר במשך שלושה חודשים בהודו ואחר-כך עברה לחצי שנה ללוס אנג'לס, שם עבדה בחברת הפקות.
השתתפה בסדרה "האנה מונטנה" ובסרט "ג'ון טאקר מה זה גמור" ועברה סדנת משחק אצל אדם מרכוס.
ענבר הפיקה בפסטיבל "בראשית" והפיקה וניהלה את מתחם "פשוט העם" בפסטיבל בומבמלה.
שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "מעורב ירושלמי" ו"תיק סגור" בערוץ 10.
ב-2007 שיחקה ענבר בתפקיד יעל, נערה מתבגרת, בהצגה "עצירת פתע", למניעת שימוש בסמים ואלכוהול בקרב בני נוער.
ההצגה היא מטעם משרד החינוך בשיתוף עם תיאטרון הנפש ובבימויו של דוד כהן לוי.
בשנים 2008–2012 שיחקה שרון ענבר בהצגה "בתיאבון" בתיאטרון הסימטה ובכנסים ברחבי ישראל, בבימויה של אפרת שטיינלאוף שיצרה אותו במשך שנה תוך אימפרוביזציות עם השחקנים.
ההצגה עוסקת בהפרעות אכילה וענבר גילמה את דמותה של נערה הסובלת מאנורקסיה.
מאז 2008 משחקת ענבר בתפקיד שפרינצה, אחת מבנותיו של טוביה החולב, בהצגה "כנר על הגג" בתיאטרון הקאמרי.
מאז 2010 משחקת בתפקיד ילדה בשואה בהצגה "גטו" בקאמרי.
ב-2008 שיחקה שרון ענבר, בעונה החמישית של הסדרה "ראש גדול" בתפקיד ראשי.
היא גילמה את דמותה של יהלומית, נערה בת 17 שמנסה להתקבל ללהקת הרוק "אקונומיקה" ומשחברי הלהקה אינם מוכנים לצרפה אליהם, היא מתחזה לבן בשם אריק.
ב-2009 שיחקה שרון ענבר בתפקיד מרכזי בסרט העצמאי באורך מלא "סוד קבור", בבימויים של אור ענבר ואדם רובסון.
היא גילמה את דמותה של מכשפה שחיה ביער בתקופת השואה ובורחת מהנאצים.
ב-2011 שיחקה בתפקיד הראשי של נערה מתבגרת בהצגה "נו ציפור לשרוק" שהציגה בתיאטרון צוותא.
היא מופיעה בתפקיד סולנית וזמרת ליווי של להקת הרוק "אנרגיה חולנית".
היא סקסופוניסטית ב"ג'יפי פופ", להקה של מוזיקת שנות השמונים.
השתתפה ב-2014 בפרסומת למותג "up" של אל על בבימוי קרן חכמה.
ענבר עברה קורס במאי-שחקן בהדרכת יבגני אריה, קורס משחק מול מצלמה בהדרכת אריק ודידי לובצקי, סדנת תסריטאות בהנחיית אסף ציפור סדנת משחק מול מצלמה בהנחיית שמי זרחין, רני בלייר וניר ברגמן וקורס דיבוב בהנחיית יפה גבאי.
לומדת מצרית עתיקה ועל מצרים העתיקה באוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 2016 עובדת בספארי רמת גן.
ענבר עובדת כמדריכת טיולים בטנזניה וזנזיבר.
באוגוסט 2022 ילדה את בנה הראשון.
סרט סוגה במאים תפקיד שנה נערות ריינס סרט קולנוע במאי: אלדד בוגנים, יוצר: ישראל וינקלר שמרית בעריכה סוד קבור סרט עצמאי אור ענבר ואדם רובסון נערה העוסקת בכישוף 2009
שרון ליפקינד (נולדה ב-22 בנובמבר 1981) היא עיתונאית ושחקנית ישראלית בעברה.
שרון ליפקינד נולדה וגדלה בתל אביב לגליה, אחות במקצועה, ולדוד, מנהל ההפקות והכספים של קרן הקולנוע הישראלי.
אחותה, אורנה ליפקינד, היא עוזרת במאי והפקה בטלוויזיה ובקולנוע.
בצבא שירתה במודיעין חיל האוויר.
ליפקינד היא בוגרת בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי" (מחזור 2006).
ב-2007 שיחקה ב"אלטלנה", סרט טלוויזיה שביים אלי כהן, שבו גילמה את דמותה של לאה רבין.
בשנים 2008–2011 שיחקה בהצגה "הדיבוק" של אנסמבל עיתים בבימויה של רנה ירושלמי.
היא נסעה עם ההצגה לפסטיבל בדרזדן.
בשנים 2010–2012 שיחקה בתפקיד האמא והנסיכה בהצגה "בן המלך והעני" בתיאטרון גושן.
ליפקינד שיחקה בתפקידים הראשיים בשלושה סרטים חרדיים.
בסרט החרדי "התביעה" בבימויה של מרים ברזל (2010) מגלמת ליפקינד את דמותה של נועה לידר, עורכת דין.
היא מגלה שטעות שעשתה גרמה למותו של אחיה שעמו לא הייתה בקשר כמה שנים.
רוצים להפריד בין בנותיו, כי אימן בתרדמת והיא מנסה למנוע זאת.
בסופו של דבר האמא מתעוררת והדברים מסתדרים.
בסרט החרדי "מנעי קולך מבכי" בבימויו של ניסים ורטה (2010) משחקת ליפקינד את רוחל'ה, בחורה חסודה שמבקרת בקביעות את אמה החולה שבתרדמת בבית חולים.
ילדה שנמצאת באותו בית החולים צריכה לעבור ניתוח מסובך בחו"ל והיא זקוקה לכסף רב.
רוחל'ה מתפללת לשם, ממלאת לוטו וזוכה, אבל המוכרת בקיוסק גונבת לה את הטופס.
מאז קורים למוכרת דברים רעים, כי בכסף גנוב אין ברכה.
אמה של רוח'לה (דינה לימון) שמתעוררת מהקומה אומרת למוכרת להחזיר את הטופס ומכאן ואילך הכל מסתדר.
בסרט החרדי "ההצגה חייבת להימשך" בבימויה של מרים ברזל (2011) ליפקינד מגלמת דמות של חוקרת פרטית במקצועה בת לאם ניצולת שואה.
אמה חוששת שהיא תחזור בתשובה, במהלך עבודתה כחוקרת היא מתחזה לנערה במוסד, שמצליחה לקרב אותה לדת ובסוף כולם חוזרים בתשובה, כולל אמה.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקולנוע של דני ססלר "אני אוהב אותך (הסרט)", בו גילמה דמות של שפית.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "סרוגים", "חשופים" ובסרטי הקולנוע "סוכריות" של יוסף פיצ'חדזה ו"העולם מצחיק" של שמי זרחין.
מאז ספטמבר 2011 ליפקינד כותבת במגזין טיים אאוט תל אביב, בעיקר במדור האוכל, בעיקר על טבעונות.
החל מ-2013 יש לה טור קבוע בנושא.
שרון ליפקינד נשואה מאז 2009 לגיל צרנוביץ, מחזאי, במאי, שחקן ומנהלו האמנותי של תיאטרון אורנה פורת.
שנה סדרה/תוכנית ערוץ במאי תפקיד 2014 אניגמה yes מרקו כרמל ד"ר פרייסלר (תפקיד אורח) 2009 חשופים HOT רני סער תפקיד אורח 2008 סרוגים yes לייזי שפירא רחלי (תפקיד אורח)
שרון טל היא שחקנית ישראלית.
טל נולדה במושב אלמגור ליד הכנרת ומגיל שנתיים גדלה בירושלים.
היא למדה בלט במשך שש שנים, רקדה בלהקה, ניגנה בחליל והייתה סולנית במקהלת "אורטוריו".
טל למדה במגמת תיאטרון וספרות בתיכון ובגיל 16 המורה לקחה את כיתתה לראות את ההצגה "עיר" של תיאטרון גשר, על פי סיפורי איסאק באבל.
כשטל ראתה את השחקנים של גשר היא החליטה שהיא רוצה להיות שחקנית.
טל החלה לעבוד בתיאטרון מיקרו כתאורנית וכעבור חודשיים עשתה אודישן לתפקיד הראשי של שפרה בהצגה "שונאים – סיפור אהבה" של יצחק בשביס-זינגר והתקבלה.
טל שיחקה במשך חמש שנים (2006-2001) במיקרו בשלוש הצגות: "שונאים: סיפור אהבה", "פרידה מדון ז'ואן" (במסגרתה שרה אריות מתוך "דון ג'ובאני" של מוצרט) ו"נדרים" על פי "יוסף ואחיו" של תומאס מאן.
כל ההצגות היו בבימויה של אירינה גורליק, מייסדת התיאטרון והן הציגו בתיאטרון החאן בירושלים.
כל הצגה עלתה בתום שנה של עבודה.
בשנים 2000–2004 למדה שירה קלאסית (אופרה) אצל ג'ודי סלמן אקסלרוד בירושלים ולמדה גם סולפג' ותאוריה של המוזיקה היא הייתה סולנית להקת "יולקי-פאלקי".
היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2009-2006).
בין חבריה לכיתה היו יובל רוזמן, נעה בירון, נדב נייטס, מיכאל אלוני, עדו ברטל, רוני הדר ואלון לוי.
במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל לשנת 2008/2007 ובמלגת קרן אסתר וד"ר אלי לשנת 2009. בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בתפקיד הראשי של דונה רוזה בהצגה "שבת ראשון שני" של אדוארדו דה פיליפו, בבימויו של יצחק (בבי) נאמן.
כמו כן שיחקה בתפקיד הגנרלית יפאנצ'ינה בעיבוד של "אידיוט" לדוסטויבסקי, בבימויו של מישה לוריה.
שיחקה בתיאטרון מחול "עד בלי ירח" בבימויין של מרינה בלטוב ונתלי שילמן.
שיחקה גם בתפקיד נאוואל מרואן בהצגה "שרופים" מאת וג'די מועווד, בבימויו של מיכאל רונן.
טל שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של ערן קולירין "ההתחלפות" (2012).
היא גילמה את דמותה של תמי, אשתו הארכיטקטית של עודד (רותם קינן), בעלת עולם עשיר משלה, שאינה מבחינה בכך שהיא ובעלה מתרחקים זה מזה עד לנקודת האל-חזור.
היא הייתה מועמדת על תפקידה בסרט "ההתחלפות" לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 2011 ובטקס פרסי אופיר 2012.
בשנים 2010–2012 למדה טל משחק ובימוי תיאטרון אצל המורה והבמאי הידוע אנטולי וסילייב במסגרת פרויקט בינלאומי בוונציה שנקרא
תוכנית בת שלוש שנים (חודשיים בשנה) שכוללת עבודה על המחזות של צ'כוב, דיאלוגים של אפלטון ומחזות וסיפורים קצרים של לואיג'י פיראנדלו.
בשנים 2011–2012 נבחרה להשתתף בהפקה של אנטולי וסילייב, שהוזמנה על ידי מכון גרוטובסקי בוורוצלב, פולין, במסגרת תוכנית
במסגרתה הוזמנו ארבעה במאי תיאטרון מהמובילים בעולם (פיטר ברוק ביניהם)
העבודה כללה שני פרקים – הראשון במאי שעסק במחזותיו של צ'כוב, השני באוקטובר שעסק בעיבודים בימתיים של שתי נובלות מאת צ'כוב.
מבין המשתתפים באודישנים שקדמו, נבחרו 18 שחקנים בני לאומים שונים - צרפת, איטליה, ספרד, רומניה, צ'כיה ואוקראינה.
לצד העבודה הדרמטית קיבלו משתתפי הסדנה בשיעורי פיתוח קול ואימון פיזי יומיומי ושיעורי טאי צ'י ממורים מרוסיה ומסין.
סדרה תסריטאי במאי תפקיד ערוץ שנת הפקה בני ערובה (עונה 2) רותם שמיר, עמרי גבעון, אמיר גוטפריד, דני סופר, ניר ברגמן רותם שמיר, עמרי גבעון מיכל ערוץ 10 2015 התנתקות חוה דיבון, רם לנדס לייזי שפירא פסיכולוגית צבאית כאן 11 2025
שרון סמול היא שחקנית סקוטית הידועה מהופעותיה בקולנוע, טלוויזיה, תיאטרון ורדיו.
תפקידה הידוע ביותר הוא כסמלת ברברה הייברס בסדרת הטלוויזיה "חקירות המפקח לינלי", המבוססת על ספריה של אליזבת ג'ורג'.
סמול נולדה ב-1967 בדרמצ'אפל שבגלאזגו, הבכורה במשפחה בת חמישה ילדים.
היא למדה בבית הספר קינגהורן (Kinghorn Primary School), אחר כך בתיכון בלווירי (Balwearie High School) בעיר קרקוולדי, ובקורס דרמה ב"קולג' אדם סמית'".
בין הבוגרים של בית הספר היו יואן מקגרגור ודאגרי סקוט.
סמול עברה ללונדון שם סיימה את לימודי המשחק ב"אקדמיית מאונטוויו של אמנויות התיאטרון".
היא שיחקה בתפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה.
בין השאר הופיעה בסרט רווק פלוס ילד כחברתו של יו גרנט, כיכבה עם איאן גלן בסדרת הדרמה "Glasgow Kiss" ובסדרת הטלוויזיה "מכת שמש".
משנת 2001 החלה לגלם את דמותה של הבלשית ברברה הייברס הסמלת של המפקח לינלי (נתניאל פרקר) בסדרת סרטים על פי רומנים מאת אליזבת ג'ורג'.
עוד בטלוויזיה שיחקה בסדרה "מאהבות" לצדן של שרה פאריש שלי קון ואורלה בריידי.
בתפקידי אורח שיחקה בסדרות "אחוזת דאונטון" (בתפקיד מאריגולד שור, המשרתת של ליידי רוזמנד, בספיישל חג המולד של העונה השנייה), "עדות אילמת" ובסדרה "מיילדת".
שרון כהן (נולד ב-1 בנובמבר 1968) הוא במאי דיבוב, מדבב, מתרגם, מוזיקאי ושחקן ישראלי.
מתחילת שנות האלפיים הוא האחראי לדיבוב לעברית של רבים מסרטי האולפנים הגדולים המופצים בישראל.
הוא המייסד והבעלים של אולפן הדיבוב SC Produb.
כהן נולד לשחקן התיאטרון אלברט כהן ולפסנתרנית הקלאסית רות מנזה.
הוא אחיו של המלחין עדי כהן.
את שירותו הצבאי עשה בלהקה צבאית, שם שר, שיחק וניגן בסקסופון.
למד סאונד ושיחק בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון המסחרי, השתתף בדרמות בטלוויזיה הישראלית ואף השתתף בהנחיית תוכנית הטלוויזיה "בקצה המכחול", העוסקת באומנות.
השתתף במחזהו של חנוך לוין "המתלבט".
היה חבר בשלישית ה"נונסנס" "צ'ה צ'ה צ'ה" עם יואב צפיר וניצן זיצר.
תרגם, ביים, הקליט, ערך, ניהל מוזיקלית והשתתף במאות תפקידים בדיבוב לטלוויזיה ולקולנוע.
דיבובו הראשון היה בסרט "המסע המופלא - הביתה" של חברת וולט דיסני, שהיה סרט הלייב אקשן הראשון שדובב לעברית.
בסרט דיבב כהן את הכלב צ'אנס, הדמות הראשית.
כהן דיבב גם את דיפסי ב"טלטאביז".
בשנת 1992 החל את דרכו בבימוי דיבוב באולפני "אולפנטו" של יוני חן (ולאחר מכן באולפני "אלרום").
הוא תרגם, ביים וניהל מוזיקלית עשרות סדרות וסרטים.
מסוף שנות ה-90 היה אחראי לתרגום ולבימוי הדיבוב של עשרות סרטי קולנוע מובילים של אולפני פוקס, האחים וורנר, סוני, יוניברסל, דרימוורקס, סרטי פרמאונט ועוד.
בשנת 2004 החליף את שפרירה זכאי בתפקיד במאי הדיבוב העברי לסרטי דיסני.
הסרט הראשון שביים היה "מרי פופינס".
עד היום עבד במאות הפקות דיבוב לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2016 הקים את אולפני הדיבוב והתוכן "SC Produb", ובהם הוא ממשיך לנהל ולביים את הפקות הדיבוב לקולנוע ולתכנים נוספים.
כהן גם מעביר לשחקנים ולמוזיקאים קורסים באמנות הדיבוב.
בתו הבכורה היא השחקנית לני כהן, שגם היא עובדת בבימוי דיבוב.
שרון סספורטס (נולד ב-1971) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש מפקד אגד ארטילרי וראש מחלקת תכנון בחטיבת המבצעים.
סספורטס עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל התותחנים, הוא החל במערך הקני, ושימש מפקד סוללה בקורס מפקדי תותחנים.
ב-1993 עבר למערך החימוש מונחה מדויק שהוכפף באותה עת לחיל התותחנים ומונה למפקד פלוגה ביחידת מורן.
לאחר מכן שימש ראש ענף קצינים וסגן מפקד בית הספר לתותחנות שדה.
ב-2008 מונה למפקד עוצבת התקומה בשנים 2010–2012 פיקד על עוצבת קלע דוד.
ב-2012 מונה לראש מחלקת תכנון בחטיבת המבצעים, שירת בתפקיד זה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן.
לאחר שחרורו הצטרף לקבוצת משקיעים שהקימה מרכז לחדשנות דיגיטלית (CDI) בבאר שבע בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולאחר מכן לקבוצת יזמים שהקימה את חברת MDclone.
בתחילת 2019 מונה למנכ"ל המועצה האזורית דרום השרון .
סספורטס בוגר תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה.
שרון ניר (נולדה ב-3 בנובמבר 1970, ד' בחשוון ה'תשל"א) היא חברת הכנסת מטעם ישראל ביתנו וקצינה בצה"ל במילואים בדרגת תת־אלוף.
בין היתר שימשה מפקדת בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר (בה"ד 7), יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר ויו"ר פורום דבורה.
ניר נולדה וגדלה בחיפה והיא בוגרת תיכון חוגים בעיר.
בשנת 1989 התגייסה לצה"ל, שובצה בחיל הקשר ועברה קורס מקצועי כמדריכת תקשוב.
לאחר שסיימה קורס קצינות בשנת 1990, שימשה מפקדת מחלקה בגדוד הקשר בעוצבת הפלדה.
בשנת 1992 שימשה כמפקדת צוות בהשלמה החילית של קורס קציני קשר, ובהמשך אף הייתה לאישה הראשונה שפיקדה על ההשלמה החיילית של קציני הקשר בבה"ד 7.
בהמשך שימשה סגנית מפקד יחידת הקשר המטכ"לית, שימשה ראש-לשכת ראש אגף התכנון, וראש ענף נהלים פקודות וחקיקה באגף.
בשנת 2003 מונתה לתפקיד ראש ענף תכנון וארגון עת הוקם אגף התקשוב בצה"ל.
בשנת 2007 מונתה למפקדת גדוד התקשוב "שגב" של פיקוד המרכז, והייתה לאישה הראשונה המפקדת על גדוד תקשוב מבצעי.
בשנת 2009 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה לראש מחלקת בירור בנציבות קבילות החיילים, בעת כהונתו של אלוף במילואים יצחק בריק כנציב קבילות החיילים.
ביוני 2015 מונתה למפקדת בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר, וגם במינוי זה הייתה לאישה הראשונה בתפקיד.
הובילה את מהלך העברת הבסיס ממרכז הארץ לקריית ההדרכה בנגב.
ביולי 2016 מונתה ליועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר ושימשה בתפקיד עד ספטמבר 2019.
בשנים 2020–2022, לאחר שהשתחררה מצה"ל, שימשה בהתנדבות כיו"ר פורום דבורה, העוסק בייצוג שוויוני לנשים במוקדי קבלת החלטות בממסד הביטחוני-מדיני ובשיח הציבורי.
בשנת 2020 שימשה מרצה מן החוץ באוניברסיטת רייכמן בבית ספר לאודר לממשל ודיפלומטיה.
באוגוסט 2022 הצטרפה ניר לרשימת "ישראל ביתנו" לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
היא הוצבה במקום הרביעי ברשימת המפלגה, ונכנסה לכנסת.
כחברת כנסת, ניר חברה בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת המשנה למודיעין ובוועדת האתיקה.
ניר פועלת לתיעדוף אוכלוסיית המשרתים בצה"ל בסדיר ובמילואים ולקידום נשים למוקדי החלטות ולתפקידי מפתח.
ניר היא בעלת תואר ראשון במדעי ההתנהגות בהצטיינות ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי.
עד כניסתה לפוליטיקה שימשה מרצה בבית הספר לממשל ודיפלומטיה של אוניברסיטת רייכמן.
ניר נשואה לתא"ל יריב ניר, שכיהן כקצין קשר ותקשוב ראשי, ואם לשלושה.
שרון מימר (נולד ב-6 בספטמבר 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי מליגת העל.
מימר גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וכשעלה לבוגרים עבר לשחק בהפועל אזור מליגה ב'.
בשנת 1993 הוחזר להפועל תל אביב על ידי המאמן משה סיני שהיה מאמנו בקבוצת הנוער, ובסך הכל שיחק מימר ארבע וחצי שנים בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, במדיה כבש ארבעה שערים בליגה ושער אחד בגביע המדינה.
בקיץ 1997, כשהגיע לקבוצה המאמן אלי כהן, שוחרר מימר מהמועדון.
עד פרישתו שיחק במספר קבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית, והוא סיים את הקריירה בקבוצת הפועל בני לוד בשנת 2011.
לאחר פרישתו שיחק מימר בליגה בכדורגל חופים, וזכה באליפות במדי עירוני ראש העין.
בשנת 2012 זכה באליפות המדינה בכדורגל באולמות עם מכבי נחלת יצחק.
בעונה שלאחר פרישתו, מונה מימר לעוזר מאמן הפועל ראשון לציון תחת מאמנו האחרון, ניסן יחזקאל, והמשיך לשמש בתפקיד גם תחת אייל לחמן עד שהאחרון פוטר מתפקידו בנובמבר 2013. לאחר פיטוריו של לחמן, מונה לראשונה למאמן ראשי ומילא את התפקיד גם בעונת .
בתחילת עונת מינה בעלי ראשון לציון אייל ברקוביץ' את אופיר חיים למאמן הקבוצה, ומימר עזב את המועדון ומונה לעוזרו של ברק בכר, מאמן הפועל באר שבע.
בינואר 2016 מונה למאמן הפועל כפר סבא לאחר פיטוריו של פליקס נעים.
עם כניסתו לתפקיד השיגה הקבוצה חמישה ניצחונות רצופים, שלושה בליגה ושניים בגביע.
מימר כיהן שנה בתפקיד, וב-23 בינואר 2017 פוטר מתפקידו.
ב-6 בפברואר 2017 מונה למאמן בית"ר ירושלים עד לתום העונה.
מימר העפיל עם הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה, ואת עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה במקום השלישי והבטיחה את השתתפותה במוקדמות הליגה האירופית.
ב-25 במאי 2017 סיכם לעונה נוספת בקבוצה, אך פוטר כשבוע לפני תחילת העונה.
ב-17 בספטמבר מונה למאמן מכבי פתח תקווה, במקומו של קובי רפואה שהתפטר, ובתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
ב-31 באוקטובר 2018 מונה למאמנה של הפועל חיפה.
ב-13 באפריל 2019 התפטר מתפקידו, לאחר רצף של 11 משחקים ללא ניצחון.
ב-10 בדצמבר 2019 מונה למאמן הפועל חדרה.
ב-28 בינואר 2021 פוטר מתפקידו, לאחר ארבעה הפסדים רצופים של קבוצתו.
ב-1 במרץ 2021 מונה למאמנה של בני סכנין.
ב-18 בינואר 2022 פוטר מתפקידו.
ב-7 בספטמבר 2022 מונה למאמנה של מכבי בני ריינה, אשר הצליחה תחתיו להבטיח את הישארותה בליגת העל.
ב-14 במאי 2023 האריך את חוזהו בקבוצה.
בעונת 2023/2024 העפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון.
ב-29 במאי 2024 האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
בעונת 2024/2025 סיים עם הקבוצה במקום השני בפלייאוף התחתון ובמקום השמיני בליגה.
ב-15 ביוני 2025 חזר לקדנציה שנייה כמאמן בני סכנין.
שרון יערי (נולד ב-1966) הוא אמן, צלם ומורה לאמנות ישראלי.
שרון יערי נולד ב-1966 בחולון, למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת תל אביב, אך פרש בטרם קבלת התואר ועבר ללמוד במחלקה לצילום, וידאו והדמיה ממוחשבת בבצלאל, שם סיים תואר B.F.A ארבע-שנתי ב-1994. ב-1998 נסע לאנגליה ולמד לתואר שני בפקולטה לאמנות וטכנולוגיה של אוניברסיטת דרבי שבדרבי (סיים ב-2002).
יערי מרצה בכיר לצילום לתואר ראשון ושני בבצלאל, הוא לימד בחוג לאמנות של אוניברסיטת חיפה, בבית הספר לצילום קמרה אובסקורה ובבית הספר לאמנות המדרשה.
מ-2015 הוא מלמד צילום בבית הספר לאמנות בסיס שבהרצליה.
שרון יערי יוצר תיעוד של דימויים משולי העיר המודרנית, בחלקם משולבות דמויות אנושיות, תוך שהוא מדגיש את פעולת ההתבוננות של מושאי הצילום ושל הצלם כאמן.
יערי משקף מצב קיומי מלנכולי מאוד של מתח בין אידיאליות לריאליות.
כשהכול חולף, כשהזמן, הרוחות והשיטפונות סוחפים ומפזרים הכול לכל עבר – את כל מה שהיה יכול להיות ובכל זאת איננו – צריך להחזיק מעמד.
לדבריו, "צילום הוא כלי מחקר חברתי-תרבותי ופרטי, הרלוונטי ואפקטיבי אף יותר מתמיד בשדה האמנות.
לא בטוח שקיים עוד מדיום שמסוגל להתמודד כך עם יחסי גומלין מורכבים בין ידע היסטורי לבין מצב עניינים חברתי נוכחי."
בתערוכה "שדרות ירושלים" שהוצגה בגלריה זומר ב-2009, הציג שרון יערי, צילומים בפורמטים שונים, רובם בשחור לבן, שצולמו בשנתיים האחרונות ברחבי הארץ.
הצילומים צולמו במקומות שהם בראשית תהליך צבירת ההיסטוריה שלהם.
הצילום מתרחש מאוחר מידי, הוא מלקט את שברי ושרידי האירועים והפעולות שהצטברו במקום.
כל הדימויים נמצאים במצב של השהיה, כמעט מאובנים.
אלה אובייקטים עייפים - העתיד שלהם מאחוריהם, אך הם משמרים יופי ויש בהם עדות לניסיון ולמאמץ נוגע ללב לטפחם.
סמדר שפי כתבה על התערוכה: "שדרות ירושלים, תערוכת יחיד של שרון יערי, היא מהיפות ביותר שמוצגות בעונה הזאת בגלריות בארץ.
יערי מפתח את עבודותיו בעצמו, מנהג נדיר בימינו, ומגיע למנעד צבעים מרהיב בתוך השחור-לבן".
בשנת 2012 הציג יערי במוזיאון Martin Janda בווינה, אוסטריה.
בתערוכה יערי מתעד את אתרי הערים הנבטיות שבטה וחלוצה שבנגב.
שבטה, שנבנתה במאה הראשונה לפני הספירה, ננטשה על ידי הנבטים.
לאחר מכן, במאה החמישית עד המאה השביעית, שגשגה שבטה בשנית כעיר חקלאית מדברית ביזאנטית, ומאוחר יותר – מוסלמית.
כיום ידוע שמה לַכול כבסיס אימונים של צה"ל.
העיר חלוצה, נבנתה במאה השלישית לפני הספירה ושימשה תחנת ביניים לעוברים בדרך בין פטרה לנמל עזה.
חלוצה הייתה עיר מרכזית בתקופות הרומית והביזנטית.
בתי הכפר "אל-חלצה" ובתים מן העיר העתיקה בבאר שבע נבנו משרידי חלוצה, מאבניה העתיקות של העיר הנבטית.
יערי בוחן את ניסיונות השחזור הארכאולוגי ועוקב אחר ההתפוררות האִטית של המבנים העייפים והקפואים – כמעט מאובנים.
תצלומיו מתעדים את היופי העתיק שבחורבות ומגלים שרידי פעולה ומאמץ כושל, אך נוגע ללב, של ניסיון לטפח את האתרים.
בשנת 2013 הוצגה תערוכת היחיד "זנק אל עצמך" במוזיאון תל אביב לאמנות, במסגרתה הוצגו 80 צילומים בגדלים ובפורמטים שונים.
בתיאור העבודות כתב אוצר התערוכה, אורס שטאהל:"התצלומים של שרון יערי חוקרים ארכאולוגיה של קיום, בוחנים מקום וזמן".
בין העבודות שהוצגו, "מיטת פולה בן-גוריון, קיבוץ שדה בוקר "2012, "תל יבנה, קיץ,2012" התערוכה מאופיינת בצילומים רבים מרחבי נופי ישראל השונים.
ישראל של שדות, אתרים ארכאולוגיים ואנדרטאות, שיכונים, גשרים, תחנות אוטובוס ומבני ציבור ישנים.
1990 - 1994 בוגר המחלקה לצילום, אקדמיה לאמנויות "בצלאל", ירושלים
1997 - 1998 לימודים לתואר שני, אוניברסיטת דרבי, אנגליה
1996 מלגת הצטיינות קרן שרת, קרן תרבות אמריקה-ישראל לציור ופיסול
1997 פרס האמן הצעיר, משרד החינוך והתרבות
1999 פרס ז'ראר לוי לצלם צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
2000 פרס שר התרבות לאמנות פלסטית
2004 פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש ג'ורג' וג'נט ג'פן על הצטיינות באמנות הפלסטית
2005 הפרס לאמנות ישראלית, פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר
2009 פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2010 פרס קונסטנטינר לצילום לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1996 - קופסאות בגן, גלריית קמרה אובסקורה, תל אביב.
1999 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2000 - זומר גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2001 - השנה האחרונה, Lombard/Freid Fine Art, ניו יורק, ארצות הברית
2001 - אוניברסיטת דרקסל, גלריה לאמנות, פילדלפיה, ארצות הברית.
אוצרים: תמי כץ-פרימן, ג'ו גרגורי
2001 - זומר גלריה לאמנות עכשווית תל אביב
2001 - גלריה ליסון, לונדון, אנגליה (קטלוג)
2006 - מרחקים ארוכים, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2009 - גלריה Martin Janda, וינה, אוסטריה
2009 - שדרות ירושלים, זומר גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2011 - קונסטהאוז בזלנד, בזל, שווייץ.
2013 - זנק אל עצמך, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2014 - גלריה אנדריאה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2016 - מוזיאון הגלריה הלאומית, וילנה, ליטא
2020- "השביל הרומנטי ובית הבטון", מוזיאון האמנות קריפלד, גרמניה
שרון לב (נולדה בשנת 1974), היא אתלטית ישראלית בעבר.
לב התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרות שנערה באתונה, יוון ביוני 1991 זכתה לב במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם פועה נייגר, איריס גלעד ואורית קולודני, בשיא ישראלי חדש של 3:40.71 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-12 שנים (3:46.2 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 54.61 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1993 זכתה לב בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.40 שניות ובריצת 400 מטר בתוצאה של 55.42 שניות.
בתחרות שנערכה בינואר 1995 קבעה לב בריצת 300 מטר שיא אישי חדש של 40.20 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת והשביעית בכל הזמנים.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1995 זכתה לב במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 55.58 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1999 זכתה לב במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:08.70 דקות, התוצאה השביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת והשמינית בכל הזמנים.
בתחרות שנערכה בטסנדרלו, בלגיה ביוני 2000 קבעה לב בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 2:07.30 דקות.
בתחרות שנערכה בבאנסקה ביסטריצה, סלובקיה ביולי אותה שנה זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם אולגה דוגדקו, נועה בייטלר ואירנה לנסקי, בשיא ישראלי חדש של 3:39.91 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-9 שנים (3:40.71 דקות).
שרון מרציאנו (נולד ב-29 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן, כשחקן היה מרציאנו מזוהה עם קבוצת הפועל ראשון לציון, בשורותיה שיחק ברוב הקריירה בליגת העל.
מרציאנו החל דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בעונת 1990/1991 קודם לקבוצה הבוגרת, אך קיבל דקות מועטות ולא בלט.
בעונת 1993/1994 החל לשחק בקבוצת הפועל ראשון לציון, בה היה שחקן הרכב והבקיע שערים מעמדת המגן וכן מעמדת הקשר.
בעונת 1998/1999 עבר למכבי עירוני אשדוד, בה שיחק עונה אחת בלבד והשתתף במסע ההישארות שלה בליגת העל.
בעונת 1999/2000 חזר להפועל ראשון לציון ושיחק בה עוד שלוש עונות.
בעונת 2003/2004 ירד לליגה השנייה ושיחק בהכח רמת גן.
בעונת 2004/2005 עבר לליגה א' להפועל נחלת יהודה ושיחק בה במשך 7 עונות ברציפות.
בשנת 2006 החל מרציאנו לאמן ילדים ונוער.
תחילה במחלקת הנוער של מכבי שוהם.
ולאחר מכן בהפועל נחלת יהודה ובקבוצת מ.ס חבל מודיעין.
בעונת 2011/2012 החל להתנסות באימון בוגרים, כששימש עוזר מאמן בקבוצת מכבי השקמה/רמת חן מליגה א' דרום למשך עונה אחת.
לאחר מכן אימן את מכבי באר יעקב למשך חצי עונת 2013/2014. בדצמבר 2013 המשיך את מחצית העונה בקבוצת הפועל מחנה יהודה מליגה א' דרום, בה אימן עד סוף עונת 2015/2016. בהדרכתו של מרציאנו הגיעה הקבוצה בשיאה למקום השישי.
בחודש דצמבר 2016 חתם במכבי עירוני אשדוד מליגה ב' דרום ב'.
בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי המוביל למשחקני המבחן לליגה א'.
אך כשלה במשחק השלישי מתוך ארבע.
בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני אך כשלה במשחקי המבחן ונשארה בליגה ב'.
בשנת 2018 עבר לאמן בקבוצת נערים א' של מכבי שוהם.
מרציאנו מתגורר בבית עריף ומנהל את בית הדואר בשוהם.
שרון עידן (נולד ב-15 במרץ 1974) הוא עיתונאי ישראלי שהיה כתב בתאגיד השידור הישראלי ובערוץ כאן 11.
שרון עידן נולד וגדל בבת ים.
במהלך לימודיו בתיכון החל לשדר במשדרי הרדיו של קול ישראל המיועדים לנוער, במסגרת רשת א' של קול ישראל.
שירת בצה"ל כקצין חילוץ קרבי.
בשנת 1994 במהלך שירותו הצבאי נפצע ברגלו.
בעקבות הפציעה נקטע חלק מכף רגלו והוא הוכר כנכה צה"ל.
לאחר פציעתו חזר לפקד כקצין חילוץ על יחידות מילואים שונות.
בסוף שנת 1994 החל לעבוד כעורך ומגיש בקול ישראל, וב-1997 סיים את קורס הקריינים של קול ישראל והוסמך כקריין.
בתחילת שנות ה-2000 שימש עידן כיושב ראש ועד עיתונאי קול ישראל בתל אביב.
בשנים 2002–2007 הגיש את תוכנית הבוקר "אור ראשון" ברשת ב'.
בשנים 2013–2017 היה ממגישי התוכנית הכלכלית "צבע הכסף".
כמו כן ערך והגיש את תוכנית הרדיו "תרבות זה כל העניין" ברשת א'.
כמגיש ברשת א' וברשת ב' פרסם בין היתר סדרת ראיונות עם אישים שהכירו אישית את המשורר חיים נחמן ביאליק.
בנוסף שידר הקלטות גנוזות מריאיון עם המשוררת לאה גולדברג.
עידן שימש ככתב ברשת ב' לענייני משטרה, פלילים, מדע ומשפט.
תפקידו האחרון ברשת ב' היה כתב כלכלה עד לסגירת רשות השידור.
במקביל הוא הגיש וערך יומני ערב ולילה ומשדרים מיוחדים.
בחודש מאי 2017 ערך את משדר החדשות האחרון בקול ישראל לפני שזה החל לפעול במסגרת תאגיד השידור הישראלי, בשם "כאן קול ישראל".
בשנת 2017 הצטרף לתאגיד השידור הציבורי והחל לשמש כתב לענייני משטרה ופלילים, מגיש ועורך מבזקי חדשות ומשדרים ברדיו ובערוץ כאן 11. בהמשך מונה לכתב לענייני תחבורה, תעופה ותיירות והיה העורך הראשי של דסק זה.
בפברואר 2025 הודיע על סיום עבודתו בתאגיד.
נוסף על עבודתו העיתונאית, עידן מרצה על נושאים היסטוריים, בדגש על ההיסטוריה של תל אביב ואנשי התרבות בה בראשיתה של המאה ה-20.