tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר יציאתו של Froot, החלה דיאמנדיס להופיע במטרה לקדם את האלבום, ובעיקר במופעים ובפסטיבלים שונים במהלך האביב והקיץ של 2015. במהלך סדרת ההופעות, הביעה דיאמנדיס עניין בלצאת לסיבוב הופעות רשמי בסתיו של אותה השנה.
באפריל 2015, כשנשאלה על סיבוב ההופעות, סיפרה דיאמנדיס כי תקרא לו "Neon Nature Tour".
חודשיים לאחר מכן, ב-23 ביוני 2015 הוכרז רשמית סיבוב ההופעות בצפון אמריקה, שכלל תשע עשרה הופעות שהתפרשו לאורך חודשיים.
כשבועיים לאחר ההכרזה הראשונית של סיבוב ההופעות, ב-6 ביולי 2015, הוכרז החלק האירופאי שלו, הבנוי מעשר הופעות ברחבי בריטניה ואירלנד.
בהמשך נוספו הופעות נוספות לשני חלקי סיבוב ההופעות.
ב-5 באפריל 2016 הכריזה דיאמנדיס באינסטגרם ובטוויטר על סיום סיבוב ההופעות, וכן סיומה של תקופת הקידום של Froot, כאשר "Weeds" היא הרצועה היחידה באלבום שמעולם לא בוצעה בהופעה חיה.
סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות על ידי המעריצים והמבקרים.
פרנק מוג'יקה מהמגזין המקוון Consequence of Sound שיבח את ההופעה שהתקיימה ב-19 באוקטובר 2015, בתיאטרון היווני שבלוס אנג'לס, וכינה אותה "חוויית פופ שכולה הנאה".
Neotheater הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ האמריקאית AJR.
האלבום יצא לאור ב-26 באפריל 2019 על ידי חברת התקליטים של הלהקה, AJR Productions.
האלבום כולו נכתב הופק על ידי הלהקה.
12 רצועות האלבום תוארו כ-"סיפור בו הלהקה משלימה עם ההשלכות המגיעות עם ההתבגרות, כאשר הם בשנות ה-20 לחייהם".
עוד נכתב בתיאור האלבום, "המוזיקה התוססת והמרוממת ניצבת לצד נרטיבים מילוליים אפלים יותר הנוגעים בחרדה, תמימות ורדיפת צדק".
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים רשמיים ושני סינגלים שיווקיים.
ב-29 בינואר 2019 פרסמה הלהקה את הסינגל המוביל, "".
ב-12 במרץ 2019 פורסם הסינגל השיווקי הראשון, "Birthday Party", וב-5 באפריל 2019 פורסם הסינגל השיווקי השני, "Dear Winter", שיצא מחדש ב-19 באוגוסט 2019 כסינגל הרשמי השני.
ב-25 באוקטובר 2019 פרסמה הלהקה את "Dear Winter 2.0", גרסה חלופית של השיר המקורי עם הפקה שונה.
האלבום זכה לביקורות חיוביות עד מעורבות.
ברולינג סטון קיבל האלבום דירוג של שלושה כוכבים מתוך חמישה, בעוד שב-AllMusic דורג בארבעה כוכבים מתוך חמישה, ותואר כ"לא פחות ממרענן".
Neotheater הגיע למקום השמיני בבילבורד 200 האמריקאי, עם סך מכירות של 32,000 עותקים (מתוכם 22,000 עותקים טהורים).
זהו האלבום המצליח ביותר של הלהקה במצעד, והראשון שנכנס לעשירייה הראשונה.
"Birthday Party" מכיל סימפול לשיר "In Heaven", שנכתב על ידי פיטר אייברס ודייוויד לינץ' ובוצע על ידי לורל ניר בסרט "ראש מחק" משנת 1977.
לראיין מט מיוחסת כתיבת שניים מהשירים באלבום בעצמו, אחד מהם הוא "Dear Winter".
ה-Neo Geo Pocket היא קונסולת ניידת בצבעי שחור לבן ששוחררה על ידי SNK.
זו הייתה הקונסולה הניידת הראשונה של החברה, והיא חלק ממשפחת Neo Geo.
היא הופיעה לראשונה ביפן בסוף 1998 ונמכרה בעיקר ביפן ובהונג קונג.
המערכת וכל חמשת המשחקים באנגלית זכו להפצה מוגבלת במערב, שם ניתן היה להזמין אותה ישירות מ-SNK USA.
ה-Neo Geo Pocket זכה למכירות נמוכות מהצפוי, וייצורה הופסק ב-1999,היורשת שלה הייתה Neo Geo Pocket Color למרות שהמערכת נהנתה מחיים קצרים בלבד, היו כמה משחקים משמעותיים שפורסמו במערכת כמו Samurai Shodown!, ומלך הלוחמים R-1 ומטאל סלאג.
הקונסולה הייתה הקונסולת ניידת הראשונה של החברה והיא חלק ממשפחת Neo Geo.
Neo Geo Pocket היה אמור לצאת ב-22 באוקטובר 1998 עם שמונה כותרים בהשקה.
המערכת וכל חמשת המשחקים באנגלית זכו להפצה מוגבלת במערב, שם ניתן היה להזמין אותה ישירות מ-SNK ארצות הברית.
ה-Neo Geo Pocket קיבל את פרס העיצוב הטוב בשנת 1998. ולמרות זאת סך מכירות היו נמוכות מהצפוי וייצורה הופסק ב-1999 .
מעבד ליבה 16-bit Toshiba TLCS-900H עם ביצועים גבוהים
מסך וירטואלי 256×256, 16 פלטות לכל מישור, 64 ספרייטים לכל פריים
Z80 – מעבד 8 סיביות לשליטה בשבב השמע
SN76489 מקביל ל-Soundchip (שלושה מחוללי גוונים של גל ריבוע, מחולל רעש לבן אחד, וגישה ישירה לשני ממירים דיגיטליים-אנלוגיים)
I/O טורי SIO, ערוץ אחד ב-19200 סיביות/שניות
זיכרון פנימי של 4 סיביות
SNK הוציאה את ה-Neo Geo Pocket בשמונה צבעים שונים: כחול פלטינה, כסף פלטינה, לבן פלטינה, שחור פחמן, כחול מייפל, כחול הסוואה, חום הסוואה וקריסטל לבן.
בסך הכל פותחו רק תשעה משחקים עבור Neo Geo Pocket.
משחקי הקונסולה התאימו גם עם Neo Geo Pocket Color, למרות שהמשחקים יופיעו בצבעים מונוכרומים על Neo Geo Pocket.
כמו כן, ה-NGPC תואם לאחור וניתן לשחק את כל המשחקים על ה-Neo Geo Pocket.
לאחר שחרורו של ה-NGPC, שישה כותרים קיבלו התאמות לקונסלות החדשות, שעודכנו כך שיכללו צבע.
Neo Geo Pocket Color (NGPC) היא קונסולת משחקי וידאו ניידת בעלת תצוגה של 16 סיביות שפותחה על ידי SNK.
היא קונסולת הדור הבא אחרי Neo Geo Pocket של SNK אשר שוחררה בשנת 1998 ביפן.
ה-NGPC שוחררה ב-19 במרץ 1999 ביפן, ב-6 באוגוסט 1999 באמריקה הצפונית וב-1 באוקטובר 1999 באירופה, הקונסולה נכנסה לשווקים שנשלטו באותה תקופה על ידי נינטנדו, והתחרתה בעיקר ב־Game Boy Color.
בתחילת השיווק סך המכירות היו טובות הן בארצות הברית והן ביפן, עם 14 כותרים בזמן ההשקה (שיא לזמנו).
לאחר מכן בגלל תמיכה קמעונאית נמוכה בארצות הברית, וכן בגלל חוסר תקשורת עם מפתחי צד שלישי על ידי ההנהלה האמריקאית של SNK, הפופולריות של זיכיון ה"פוקימון" של נינטנדו והציפייה ל־Game Boy Advance.
ותחרות חזקה מצד WonderSwan של Bandai ביפן, הובילו לירידה במחירות.
באותה תקופה, SNK הייתה בבעיה כלכלית במשך שנה לפחות, החברה קרסה במהרה, ונרכשה על ידי החברה האמריקאית Aruze בינואר 2000. עם זאת, Aruze לא תמכה מספיק בעסקי משחקי הווידאו של SNK, מה שהוביל לכך שהמייסד המקורי של SNK ומספר עובדים נוספים עזבו כדי להקים חברה חדשה, BrezzaSoft.
בסופו של דבר, ב-13 ביוני 2000, החליטה Aruze לנטוש כליל את השווקים בצפון אמריקה ואירופה, מה שסימן את סוף הפעילות של SNK ברחבי העולם ואת הפסקת שיווק ומכירת החומרה והתוכנה של Neo Geo שם.
ה-NGPC (ומוצרי SNK אחרים) החזיקו מעמד עד 2001 ביפן.
זו הייתה קונסולת משחקי הווידאו האחרונה של SNK, שכן החברה פשטה רגל ב-30 באוקטובר 2001.
למרות הכישלון הפיננסי שלה, ה-NGPC נחשבת למערכת משפיעה.
משחקים רבים ששוחררו עבור המערכת זכו לשבחים רבים, כגון SNK vs.
Capcom: The Match of the Millennium, King of Fighters R-2, וכותרי ארקייד איכותיים אחרים שיובאו מה-MVS וה-AES של SNK, כמו מטאל סלאג הוא גם הציג ג'ויסטיק מסוג 'מקל לחיץ', שזכה לשבחים על הדיוק שלו והיותו מתאים למשחקי לחימה.
גם תצוגת המערכת וחיי סוללה של עד 40 שעות משחק זכו לשבחים.
הגרסה האמריקאית של ה-NGPC הושקה בלעדית באתר eToys בשנת 1999. eToys מכרה גם את כותרי ההשקה הראשוניים במארזי מותאמים מפלסטיק.
המערכת הופיעה לראשונה בארצות הברית עם שישה כותרי השקה (עשרים הובטחו עד סוף אותה שנה) ומחיר קמעונאי של 69.95 דולר.
המערכת הייתה זמינה בשישה צבעים שונים: כחול, שחור, לבן קריסטל, כחול פלטינה, כסף פלטינה וכחול אבן.
בחודשיים הראשונים שלה, NGPC מכרה 25,000 יחידות.
לפני רכישת SNK על ידי Aruze, ה-NGPC פורסם בטלוויזיה בארצות הברית ויחידות נמכרו בפריסה ארצית ב־Wal-Mart, Best Buy, Toys "R" Us ורשתות קמעונאיות גדולות אחרות.
עבור עונת חג המולד בשנת 1999, SNK הוציאה 4 מיליון דולר על פרסומות בטלוויזיה ששודרו בערוצים כולל MTV, Comedy Central, Cartoon Network וניקלודיאון.
עד מאי 2000, ל-NGPC היה נתח שוק של 2% בשוק קונסולות כף היד האמריקאי; אף על פי שהוא זעיר בהשוואה ל-Game Boy ו־Game Boy Color, זה הספיק כדי להפוך את הקונסולה לרווחית עבור SNK USA.
ביוני 2000 החליטה Aruze (חברת האם של SNK) להפסיק את כל פעילות SNK מחוץ ליפן.
כתוצאה מכך, המניות שנותרו נרכשו בחזרה על ידי SNK.
SNK שמרו את רוב המלאי של מערכות ומשחקים שיוחזרו וימכרו מחדש באסיה, שם המערכת המשיכה להימכר ולהתמך.
חלק מהמלאי של החומרה והתוכנה האמריקאית של NGPC החלו לצוץ מחדש בשווקים האמריקאיים והאסיאתיים בשנת 2003. יחידות אלה הופיעו לעיתים קרובות עם שישה משחקים ללא כיסויים ומדריכים מקוריים.
שני משחקים שנכללו לעיתים קרובות, Faselei!
ו-The Last Blade: Beyond the Destiny מעולם לא שוחררו בעבר בארצות הברית, ולא היה להם קופסה או מדריך כתובות בארצות הברית עם זאת, כותרים אלו אכן קיבלו שחרור לשוק האירופי, הכולל תרגום לאנגלית.
לאחר פשיטת הרגל של SNK ב-30 באוקטובר 2001, הועברו זכויות הקניין הרוחני ביחד לחברת היורשת SNK Playmore (לימים הדור השני של SNK), אך הפיתוח של NGPC הופסק לאחר פשיטת רגל.
עיצוב ה-NGPC, דומה לקודמו, כולל שני לחצני פנים בצד ימין של המערכת, ומשטח D דיגיטלי בעל שמונה כיוונים משמאל.
הוא מעוצב בצורה אופקית כמו ה־Game Gear, בניגוד לצורה האנכית של הגיימבוי.
בדומה ל-גיימבוי וממשיכיו, ל-NGPC אין מסך עם תאורה אחורית, וניתן לשחק במשחקים רק באזור מואר היטב.
NGPC משתמש בסוללת CR2032 כדי לשמור על זיכרון גיבוי ולשמור על השעון פעיל, כמו גם בסוללות AA הרגילות כדי להפעיל את המערכת במהלך השימוש.
ל-NGPC אין נעילה אזורית .
למערכת יש הגדרת שפה מובנית, והמשחקים מציגים טקסט בשפה שנבחרה (בתנאי שהמחסנית תומכת בשפה זו).
הגדרות אחרות כוללות זמן ותאריך, המערכת יכולה לספק הורוסקופים מותאמים אישית כאשר המשתמש את תאריך הלידה של האדם.
לקונסולה הייתה אפשרות להתחבר עם כבלים למספר קונסולות נוספות ולשחק במשחקים התומכים באפשרות זו, כמו גם כבל לחיבור ה-NGPC וה- Dreamcast, כחלק משותפות בין SNK לסגה.
משחקים שהציגו אפשרות זו כוללים את:
בסך הכל שוחררו 73 משחקים עבור NGPC.
רוב משחקי המערכת פותחו על ידי SNK בעצמם, וכוללים כותרים פופולארים מזיכיונות כגון Fatal Fury, Metal Slug ו־The King of Fighters.
גם כמה מפתחי צד שלישי גדולים פיתחו משחקים לקונסולה, הידוע שבהם הוא ה-Sonic the Hedgehog Pocket Adventure של Sega, כותר המבוסס בעיקר על Sonic the Hedgehog 2, שנחשב לאחד המשחקים הגדולים ביותר שהופקו עבור הקונסולה.
חברות גדולות נוספות שפיתחו משחקים עבור הקונוסלה היו taito ו־capcom.
בדומה לקונסולת Neo Geo AES, משחקי NGPC נארזו במארזים שחורים דמויי צדפה גדולים, מצוידים בציורי כיסוי בהירים וצבעוניים עליהם.
על מנת להוזיל עלויות, בצפון אמריקה המשחקים נשלחו בקופסאות קרטון, מהלך שהתקבל לרעה בשל איכותם הירודה הכללית.
משחקים יפניים שוחררו מאוחר יותר באותן קופסאות קרטון, בעוד שכל המהדורות האירופיות השתמשו במארזי הצדפה.
לקראת סוף תוחלת החיים הקצרה של המערכת בצפון אמריקה, משחקים נצברו לעיתים קרובות יחד במארזים ונמכרו בחנויות כדי לפנות את המלאי, חלקם אף כללו כותרים שלא פורסמו בעבר כמו Faselei!.
מספר משחקי NGPC שוחררו מחדש לראשונה באמצעות אמולציה ל-Nintendo Switch, החל מ־Samurai Shodown!
2 בשנת 2019 כתמריץ להזמנה מראש עבור Samurai Shodown (2019).
מהדורות חוזרות אלו נאספו מאוחר יותר לתוך Neo Geo Pocket Color Selection (2021) חלקים 1 ו-2 (2022), שיצאו גם עבור Windows.
SNK מכרה למעלה מ-25,000 מערכות NGPC ביפן, ומעל ל-100,000 באירופה עד סוף 1999. עד מאי 2000, ה-NGPC שמר על נתח שוק של 2% בשוק הקונסולות הניידות בצפון אמריקה; שהיווה נתח שוק זעיר בהשוואה ל־Game Boy Color של נינטנדו, אך זה הספיק כדי ליצור רווח עבור SNK America.
רוב הביקורות בזמן אמת, וגם לאחר זמן עבור NGPC היו חיוביות.
ג'רמי פאריש מהאתר USGamer, מחשיב אותה כאחת מהקונסולות הניידות החשובה והמשפיעה, על היותה "גשר טכנולוגי" בין עידן ה-8 סיביות ניידים ל-Game Boy Advance, ועל כך ש"המקל הקליק" שלו שימש לקונסולות משחקי וידאו מודרניות.
הוא שיבח את הספרייה הקטנה של המשחק על האיכות והמבחר הרחב של ז'אנרים, במיוחד כותרים כגון SNK vs.
פאריש האשים את הכישלון המסחרי של המערכת הן בחוסר הגדול של SNK בנוכחות הקמעונאית, והן ברכישת החברה בשנת 2000, וסיכם את המאמר ב: "חייו של Neo Geo Pocket Color אולי היו קצרים עד כאב, אבל הם בכל זאת היו בלתי נשכחים למי שחווה זאת."
ראיין לאמבל מ-Den of Geek סבר שה-NGPC היא היריבה הטובה ביותר ל-Gbc של נינטנדו בשל ספריית המשחקים ה"מבריקה" שלו, העיצוב והאיכות הכללית שלו.
למבל הביע צער על התבוסה המוקדמת של המערכת בשוק הקונסולות הניידות, ואמר: "זה היה סוף מוקדם למערכת שאף על פי שנגזר עליה להישאר שנייה לגיים בוי, יכלה ליצור נישה קטנה ומעולה משלה".
דמיאן מקפרן מ-NintendoLife אמר שגם ה-'NGPC' וגם ה-'WonderSwan' היוו "אתגרים מעניינים ביותר כנגד נינטנדו".
שילוב מסך כדי ליצור מערכת שעדיין קשה להניח אותה, גם היום."
Nemo dat quod non habet (תרגום מילולי לעברית: אין אדם יכול לתת מה שאין לו) היא אמרה בלטינית המשמשת לרוב בהקשרים משפטיים, ומבטאת כלל יסודי בדיני הקניין.
הכלל מוכר גם בגרסה "Nemo potest plus juris ad alieno transferre quam ipse habet" (אין אדם יכול להעביר לזולתו יותר זכויות ממה שיש לו).
חריג בולט לכלל זה הוא כלל תקנת השוק, לפיו רוכש בתום לב ובתמורה יכול לזכות בבעלות בנכס, גם אם זכותו של המוכר הייתה פגומה.
הכלל מופיע לראשונה בדיגסטה, קובץ החוקים שחוקק יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, והוא מיוחס שם למשפטן הרומי אולפיאנוס.
הכלל היה נהוג הן ב והן במשפט היווני העתיק.
מהמשפט הרומי הגיע הכלל לשיטות משפט רבות, והוא נהוג ברוב שיטות המשפט בעולם, אולם ברובן נהוג לצד הכלל גם החריג של תקנת השוק.
הכלל אוזכר כחלק מן המשפט הבריטי על ידי הלורד דנינג בשנת 1949, בפסקה בה דיבר דנינג על המתח שיוצר הכלל בין ההגנה על הקניין לבין הזרימה של חיי המסחר.
במשפט הישראלי אוזכר הכלל פעמים רבות בהקשרים שונים ככלל בסיסי בדיני הקניין.
הכלל מבטא עיקרון בסיסי בדיני הקניין, והוא אוזכר והובא פעמים רבות בפסיקת בתי המשפט בישראל בהקשרים שונים, במיוחד בתחום הקניין אך גם כמבטא עיקרון כללי החל בדיני החיובים, במשפט הציבורי ואף במשפט הפלילי.
להלן כמה מהאזכורים הבולטים בתחומי המשפט השונים:
בדיון נוסף כנען נגד ממשלת ארצות הברית, שהוא פסק דין בסיסי בדיני הקניין, הדן בשאלות של תקנת השוק במיטלטלין, קובע השופט תיאודור אור כי "הכלל הבסיסי בדיני קניין הוא שאין אדם יכול להקנות לאחר יותר זכויות מאלה המוחזקות על-ידיו (Nemo dat quod non habet)."
בפסק דין בצר נגד צילביץ, שהוא פסק דין חשוב בדיני החוזים ובדיני הקניין, קבע השופט אליעזר גולדברג כי אם אדם התיימר למכור נכס שאינו שלו, לא יזכה לתרופת האכיפה לא בשל מגבלות הקשורות בדיני החוזים, אלא בשל "הכלל הגדול Nemo dat quod non habet".
בפסק דין זגורי נגד מדינת ישראל השתמש השופט אלכס שטיין בכלל כדי להבהיר כי התביעה אינה יכולה להעביר לידי הנאשם יותר חומר מהמצוי בידה.
המשמעות המילולית של הביטוי היא "אין אדם נותן מה שאין לו".
שמואל אייזנשטדט בספרו "המשפט הרומאי, תולדותיו ותורתו" נותן גרסה שונה במקצת של הביטוי ("nemo dat qui non habet") ומתרגם אותו כ"מי שאין לו אינו נותן".
עו"ד מאיר גובר, שכתב עבור המאגר המשפטי נבו מילון למונחים משפטיים בלטינית, מתרגם את "Nemo dat quod non habet" כ"אין אדם יכול להעביר יותר ממה שיש לו".
הגרסה הנוגעת לזכויות, " Nemo potest plus juris ad alieno transferre quam ipse habet", תורגמה על ידי השופט מישאל חשין כ"אין אדם יכול להעביר לזולתו זכות שאין לו.".
המושג התלמודי, "דבר שלא בא לעולם", מתאר התחייבות אדם כלפי חפץ שאינו קיים, או שלא נמצא בבעלותו של המקנה, דבר הגורם לבעייתיות בנוגע ליכולת האדם להחיל בחפץ חלות כלשהי, כדוגמת מכירה, הקדשה ומעשר.
זאת משום שעל פי דיני הקניין בתלמוד, נכס הוא בר קניין רק אם היה מצוי בעולם בעת הקניין.
בנוסף, נדרש שהנכס יהיה בבעלות המוכר בעת ביצוע העסקה.
תפיסה זו מבוטאת באמצעות הקביעה התלמודית: "אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם".
עיקרון זה דומה מאוד לעקרון "אין אדם נותן יותר ממה שיש לו" המבוטא בכלל Nemo dat quod non habet.
ביטוי תלמודי נוסף בו מבוטא הרעיון כי אין אדם נותן יותר ממה שיש לו הוא "מה מכר ראשון לשני - כל זכות שתבוא לידו".
Network Address Translation (בראשי תיבות: NAT; בתרגום חופשי: תרגום כתובת רשת) היא טכניקת ניתוב ברשת מחשבים, בה נכתבות מחדש כתובות ה-IP של מנות המידע (packets) שעוברות בנתב או בחומת אש, כלומר, כתובת ה-IP שתצא משימוש תחזור אל מאגר הכתובות ותינתן למחשב אחר בשעת הצורך.
הטכניקה מאוד יעילה ונמצאת בשימוש נרחב, ונתבים אישיים מודרניים לרוב מבצעים NAT כחלק מהפונקציות הבסיסיות של המכשיר.
היישום הנפוץ ביותר של NAT הוא חיבור מחשבים רבים הנמצאים באותה הרשת המקומית לרשת האינטרנט באמצעות כתובת IP אחת בלבד.
יישום זה שימושי לצורך צמצום כתובות ה-IP בעולם, שהרי במקום שלכל מחשב תינתן כתובת IP חיצונית, כל המחשבים מיוצגים ככתובת אחת בלבד, וכן לשם חיבור לאינטרנט של רשת בעלת יותר ממחשב אחד, באמצעות חשבון אחד של חיוג או חיבור מהיר לאינטרנט.
לצורך ביצוע NAT כזה, נותנים כתובות IP פרטיות למחשבים ברשת.
הנתב שמתחבר לאינטרנט גם מקבל מהחיבור כתובת IP חוקית ציבורית אחת.
אותו נתב בדרך כלל גם יבצע את הניתוב עם NAT, ועל כן יקרא שער הגישה של הרשת הפנימית אל רשת האינטרנט.
כאשר מתקבלת מנת מידע מהרשת הפנימית, המיועדת לרשת האינטרנט:
כתובת המקור של מנת המידע מתורגמת כאילו שהמנה נשלחה מהנתב עצמו לאינטרנט
הפורט המקורי מתורגם לפורט מקור גבוה הניתן על ידי הנתב.
פורט זה משמש כאינדקס לטבלת ה-NAT כדי שהנתב יידע להתאים את מנת החזור ל-IP הפנימי אליו היא שייכת (שימוש זה בפורטים גבוהים הוא הפתרון לבעיה של הסתרת מספר כתובות פנימיות על ידי כתובת אחת).
כאשר מתקבלת מנת מידע מהאינטרנט אשר מיועדת לאחד ממחשבי הרשת הפנימית:
פורט היעד משמש כאינדקס לטבלת ה-NAT כדי למצוא את ה-IP הפנימי שאליו המנה צריכה להיות מנותבת.
פורט היעד מתורגם לפורט המקורי (הפנימי) שממנו יצאה המנה המקורית.
כתובת היעד מתורגמת כאילו מנת המידע נשלחה אל המחשב המתאים עם הכתובת הפנימית
מנת המידע מנותבת מחיבור האינטרנט אל החיבור של הרשת הפנימית בצירוף מס' הפורט שאיתו יצאה המנה מהרשת הפנימית
אבטחה, NAT, וגרסה 6 של פרוטוקול IP
טכניקת NAT הפכה פופולרית בעקבות המחסור בכתובות IP בגרסה 4. מסיבות היסטוריות, למדינות מחוץ לארצות הברית הוקצו בלוקים מעטים יותר של כתובות IP, ולכן במדינות אלו NAT נפוץ יותר.
למחשבים שנמצאים "מאחורי" שער גישה מסוג NAT, אין קשר קצה לקצה ישיר ולכן מפעיליהם נתקלים בבעיה להשתמש בחלק מפרוטוקולי האינטרנט.
NAT נחשבת בעיני רבים כטכניקה הפוגעת באינטרנט, מאחר שעקרון קצה לקצה הוא עקרון יסוד של אינטרנט אשר גופי התקינה הרשמיים תומכים בו ומנסים לפעול לחיזוקו.
ספקיות אינטרנט רבות בעולם (בעיקר באירופה ואסיה) מספקות שירותי NAT בלבד, ולפיכך, מתקיים דיון ציבורי בשאלה אם הן מספקות שירותי אינטרנט בכלל.
טכניקת NAT מעניקה כמה יתרונות של אבטחת מידע, ולכן היא נמצאת בשימוש רב בחומות אש.
מצד שני, הטכניקה מסבכת את היישום של פרוטוקולי אבטחת מידע כדוגמת IPSec.
פרוטוקול IP בגרסה 6 פותר את בעיית המחסור בכתובות של גרסה 4, וגם כולל בתוכו את הפונקציונליות של IPSec.
לכן גרסה 6 של IP נחשבת אחד הפתרונות היותר טובים לפריסה נרחבת של הרבה מכשירים ברשת כדוגמת רשת טלפוניה סלולרית, אולם סביר להניח שייקח עוד זמן עד ליישום פרוטוקול זה בסביבה כזו.
NAT בסיסי, לעומת תרגום מספרי שער
נהוג להבדיל בין שני סוגי NAT כלליים.
הסוג הראשון שבדרך כלל נקרא NAT או NAPT מתייחס לתרגום כתובות המלווה בתרגום מספרי שער (port numbers).
טכניקה זו מאפשרת, לדוגמה, לחבר מספר גדול של מחשבים לרשת האינטרנט באמצעות כתובת IP ציבורית אחת.
הסוג השני נקרא לפעמים NAT בסיסי (Basic NAT), או NAT קבוע (Static NAT), מתייחס לתרגום כתובת ה-IP בלבד, ולכן דורש כתובת ציבורית אחת עבור כל חיבור.
טכניקה זו נמצאת בשימוש בעיקר בנתבי ADSL, לפעמים בשם "אזור מפורז" (DMZ), והיא מאפשרת למחשב לקבל כל חיבור חיצוני על אף שכתובת ה-IP נמצאת בשימוש על ידי הנתב עצמו.
NAT הכולל תרגום מספרי שער נבדל גם הוא לשני סוגים: תרגום כתובת מקור (SNAT), והמקבילה ההפוכה, תרגום כתובת יעד (DNAT).
מקרה פרטי של NAT נקרא "התחזות" (Masquerading), והוא מאפשר למחשבים רבים לשתף חיבור אינטרנט בצורה שקופה יחסית, כאשר מנקודת מבטו של כל מחשב ברשת הפנימית, נראה המחשב שמבצע NAT כמו כל נתב אחר ברשת האינטרנט.
כאשר הנתב ה"מתחזה" מנתב חיבורי רשת יוצאים לאינטרנט, הוא משכתב את כתובת המקור של מנות המידע באופן שקוף, עם הכתובת הציבורית שלו.
כמו כן הנתב זוכר מידע בסיסי לגבי החיבור הזה בין המחשב הפנימי למחשב המרוחק.
אז מנת המידע יוצאת אל רשת האינטרנט ואל מחשב היעד כאילו נשלחה מהנתב עצמו.
כאשר מגיעה מנת מידע עם תגובה בחזרה אל הנתב, הוא מחפש את המידע שנזכר כדי להחליט לאיזה מחשב ברשת הפנימית לשלוח את המנה.
לאחר מכן הוא משכתב את כתובת היעד של מנת המידע עם הכתובת של המחשב הפנימי, ושולח אותה אל הרשת הפנימית.
היתרונות של NAT הם משמעותיים.
האפשרות לחבר מחשבים רבים לאינטרנט באמצעות חיבור אחד חוסכת הרבה כסף לארגונים וחברות, וגם חוסכת בכתובות אינטרנט.
יתרון נוסף הוא בכך שניתן להסתיר את מבנה הרשת הפנימית מפני אנשים מבחוץ כגון האקרים או ספקית האינטרנט.
אחד החסרונות העיקריים הוא הקושי בשימוש בשירותים הדורשים יזימת חיבור TCP מהרשת החיצונית אל תוך הרשת הפנימית, או פרוטוקולים ללא-מצב (stateless) כגון UDP.
ללא מאמץ מפורש מצד הנתב לתמוך בפרוטוקולים כאלה, חבילות המידע לא מגיעות ליעדן ולא נוצר החיבור.
מצד שני יש הרואים בכך סוג של חומת-אש פשוטה, ולכן משתמשים שאינם רוצים לחשוף את שירותי הרשת במחשב שלהם רואים בכך יתרון.
חיסרון שני הוא כאשר גודל חבילת ה-IP גדול יותר מה-MTU של אחד מן ממשקי הרשת שבדרך ליעד - תתבצע פרגמנטציה וכתוצאה מכך כתובות הפורטים יופיע רק בחלק הראשון מבין כלל החלקים שעברו פרגמנטציה.
אין אחידות לגבי היחס לפרגמנטציה בין רכיבי ה-NAT, מה שעלול לגרום לבעיות, בעיקר כאשר אותם חלקים לא מגיעים בסדר הנכון.
איזון עומסים (Load Balancing) - ניתן להשתמש בשכתוב כתובת יעד (DNAT) על מנת להפנות חיבורים נכנסים לאחד מתוך קבוצת שרתים אפשריים ובכך לאזן את העומס עליהם.
ניתוב לשרת גיבוי - אם השרת הראשי אינו זמין, ניתן לגרום לנתב לבצע DNAT ובכך להפנות בקשות עבודה לשרת חלופי באופן שקוף.
בא-כח שקוף (Transparent Proxy) - ניתן להפנות בעזרת NAT את הבקשות לגלישה בשרתי אינטרנט בפרוטוקול HTTP, אל שרת בא-כח (proxy) מיוחד שמסוגל לסנן בקשות ולהאיץ את הגלישה.
ספקיות אינטרנט משתמשות בטכניקה זו על מנת להפחית את רוחב הפס הבינלאומי שבשימוש הלקוחות שלהן, ללא צורך בתצורה מחדש של הדפדפן במחשבי הלקוח.
Netscape Navigator היה דפדפן אינטרנט קנייני, והדפדפן המקורי של חברת נטסקייפ.
בשנת 1997 חבילת התוכנות Netscape Communicator הפכה לממשיכת דרכה של הדפדפן Netscape Navigator.
קוד המקור 4.x של Netscape Communicator שימש כבסיס לחבילת היישומים של מוזילה, אשר פותחה על ידי חברת נטסקייפ, ואשר שמה שונה בהמשך ל־SeaMonkey .
חבילת היישומים של מוזילה שפיתחה נטסקייפ שימשה בהמשך גם כבסיס לדפדפן מוזילה פיירפוקס.
בעוד שבשנת 2007 חברת AOL הכריזה שתְפַתחַ מהדורה תשיעית לדפדפן Netscape Navigator, ב-28 בדצמבר 2007 ביטלה AOL את הפיתוח המתוכנן.
AOL מאפשרת כיום להורדת גרסאות ישנות של דפדפני האינטרנט של Netscape Navigator.
NetBSD היא מערכת הפעלה דמוית יוניקס (מבוססת 4.4BSD LITE), שנועדה להיות חופשית להשגה וניתנת להפצה חוזרת.
יתרונה של NetBSD על פני מערכות דומות כגון FreeBSD וOpenBSD היא היסיבות (פורטאביליות) הנרחבת של המערכת, שהביאה לכך שהמערכת אכן הוסבה לפלטפורמות חומרה רבות, כ־54 במספר נכון ל-2005. הצורך ביסיבות גם הביא את המערכת לתמיכה בממשקים ופרוטוקולים רבים.
הסלוגן הידוע של הפרויקט הוא "of course it runs NetBSD", והיא אכן ידועה בתור המערכת שרצה על מערכות חומרה רבות.
שם המערכת מורכב מ־BSD שמראה על זיקה למערכת BSD, ומ־Net כהבעת הערכה לאינטרנט ששימשה כלי לפיתוח המערכת על ידי אנשים שעולם לא פגשו זה בזה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה.
NetBSD היא אחת ממספר מערכות הפעלה אשר מבוססות על הקוד של BSD אשר פותח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לקראת סוף שנות השמונים החלו בברקלי לפתח גרסה אשר לא משתמשת קוד קנייני של יוניקס מחברת AT&T.
מסיבות היסטוריות המאמצים הללו החלו מהקוד של מחסנית התוכנה של התמיכה ברשת (ובפרט: התמיכה ב-TCP/IP.
לכן הגרסה החופשית כונתה BSD/Net.
מערכת קבצים ברשת (Network File System או בקיצור NFS) הוא פרוטוקול המאפשר למחשב לגשת לקבצים המאוחסנים על מחשב אחר המחובר לרשת כאילו היו מאוחסנים על כונניו המקומיים.
הפרוטוקול פותח במקור על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס בשנת 1984 והוגדר במסמכי RFC מספר: , , , ו-.
היתרון הגדול בפרוטוקול הוא שרוב מערכות המחשוב כבר מחוברות בתשתית תקשורת TCP.
ולכן החיבור שלהן לשרתי נתונים התומכים בפרוטוקול פשוט ואינו מצריך תשתית תקשורתית נוספת.
גם במקרים שבהם נדרשת תשתית נוספת הרי שהיא מאותה סוג של תשתית התקשרות הקיימת ולא מסוגים אחרים כגון סיבים אופטיים או SCSI.
גרסאות 2 ו־3 של הפרוטוקול עשו שימוש ב־UDP (גרסה 3 תומכת גם ב־TCP) ונועדו לשמר את הפרוטוקול חסר מצב, בעזרת ניהול נעילות (לדוגמה) אשר יושמו מחוץ לליבת הפרוטוקול.
גרסה 4 כוללת שיפורי ביצועים ומציגה פרוטוקול בעל-מצב.
NFS מקושר לרוב למערכות UNIX, למרות היותו ניתן לשימוש על-גבי כל מערכת הפעלה כגון Mac OS של מחשבי מקינטוש וחלונות של מיקרוסופט.
גם התקני NAS כמו NetApp filer ו־Celerra של EMC תומכים בפרוטוקול זה.
המונח "מערכת קבצים ברשת" משמש בנוסף כמונח כללי — ראו מערכת קבצים לדוגמאות נוספות.
פרטי הביצוע הוגדרו ב־ אולם סאן השתמשה בגרסה זו רק עבור ניסויים בתוך החברה.
במהלך הפיתוח של הגרסה צוות הפיתוח הוסיף שינויים מהותיים ולכן הוחלט לשחרר את הגרסה החדשה כגרסה 2, על מנת שתאימות בין גרסאות, תיאום לגרסה נמוכה יותר בהתאם לגרסה שבשימוש הצד השני ו־RPC בין גרסאות יוכלו להיבדק.
גרסה 2 של הפרוטוקול (שהוגדרה ב־, במרץ 1989), השתמשה במקור רק ב־UDP.
העיצוב שלה נועד לשמור על הפרוטוקול כחסר מצב, כאשר נעילות (למשל) יושמו מחוץ לליבת הפרוטוקול.
האנשים שהיו מעורבים ביצירת גרסה 2 כללו את ראסטי זנדברג, בוב ליון, ביל ג'וי, וסטיב קליימן.
תמיכה בקבצים הגדולים מ־2 ג'גה בייט ובמיקומים בתוכם
תמיכה בכתיבה א-סינכרונית על מנת לשפר את ביצועי הכתיבה
הוספת החזרת תכונות הקובץ בתגובות רבות, כדי למנוע את הצורך בגישה נוספת לשרת
תמיכה בקריאת READDIRPLUS, כדי לקבל מצביע לתכונות הקבצים יחד עם שמותיהם בעת סריקת ספרייה
בזמן השחרור של גרסה 3 החלה גוברת תמיכת הספקים בשימוש בפרוטוקול מעל TCP.
בעוד כמה יצרנים כבר הוסיפו לגרסה 2 תמיכה בפרוטוקול מעל TCP, הרי סאן הוסיפה תמיכה עבור TCP באותו זמן שזאת התווספה בגרסה 3. יתרונה של התמיכה ב־TCP היא בכך שהמימוש של הפרוטוקול ברשתות WAN הוא יותר פשוט מאשר באמצעות UDP.
גרסה 4 (, בדצמבר 2000; תוקן ב־, באפריל 2003), הושפעה מפרוטוקולי AFS ו־CIFS וכוללת שיפורי ביצועים, חיוב אבטחה חזקה וכן פרוטוקול בעל מצב.
גרסה 4 היא הגרסה הראשונה שפותחה על ידי IETF אחרי שסאן העבירה לידיו את הפיתוח של פרוטוקולי NFS.
הגרסה המשנית 1 (4.1) אושרה על ידי IESG אבל לא אושרה סופית (נכון לאוקטובר 2009) ולא קיבלה מספר RFC עדיין (המפרט החדש, ב־612 עמודים, הוא הארוך ביותר בין תקני IETF) מלבד תיקוני באגים, מטרת המפרט היא לספק תמיכה להרחבת לחלוקת מערכת קבצים בין מספר שרתים וזאת על ידי פרוטוקול pNFS.
WebNFS היא הרחבה של גרסאות 2–3 של פרוטוקול NFS המאפשרת לשלב את התמיכה בפרוטוקול בקלות רבה יותר לתוך דפדפני האינטרנט ולאפשר שימוש בו גם דרך חומות אש.
פרוטוקולים נוספים שהפכו מזוהים עם NFS הם:
NLM - ניהול נעילת ברשת, פרוטוקול המאפשר סימון טווח נעול בקובץ (נוסף כדי לתמוך בנעילת קבצים עבור ה־API של UNIX System V).
RQUOTAD - פרוטוקול דיווח מכסת מקום מרחוק (על מנת לאפשר למשתמשים להציג את מכסות אחסון הנתונים שלהם בשרתי NFS).
השימוש הנפוץ ביותר ב־NFS הוא עם מערכות Unix אולם גם סביבות אחרות כגון Mac OS, OpenVMS, חלונות, NetWare, ו־AS/400 יכולות להשתמש גם הן בפרוטוקול.
פרוטוקולים אלטרנטיביים לגישה מרחוק כוללים את SMB (הידוע גם בשם CIFS), AFP , NCP, ואת מערכת הקבצים של OS/400 (QFileSvr.400).
הן SMB והן נפוצות יותר מ־NFS על חלונות; AFP נפוץ יותר מאשר NFS על מערכות מקינטוש; ו־QFileSvr.400 נמצא בדרך כלל במערכות AS/400.
בתרחיש שבו מכונת Unix אחת (הלקוח) דורשת גישה לנתונים המאוחסנים במחשב אחר (שרת ה־NFS):
השרת מיישם תהליכי שרת NFS (רץ בברירת מחדל כ־nfsd) כדי להפוך את הנתונים שלה זמינים ללקוחות באופן כללי
מפעיל השרת קובע את שמות הספריות המיוצאות ואת הפרמטרים שלהם (בדרך כלל באמצעות הפקודה exportfs המשנה את קובץ התצורה /etc/exports)
אחראי האבטחה של השרת מקנפג את השרת כך שיוכל לזהות ולאשר את זהות לקוחות
תצורת הרשת של השרת נקבעת כך שהלקוחות הרצויים יכלו לתקשר עם השרת גם דרך חומות אש, אם קיימות
הלקוח ניגש לנתונים המיוצאים, בדרך כלל על ידי ביצוע פקודת mount.
הלקוח שואל את השרת באמצעות rpcbind באיזו יציאה תהליך ה־NFS משתמש, הלקוח מתחבר לתהליך nfsd שמעביר את הבקשה לתהליך mountd.
אם הכל הולך כשורה, ניתן במחשב הלקוח להשתמש במערכת הקבצים על פי הפרמטרים שנקבעו בייצוא
ניתן לבצע אוטומציה של התהליך - באמצעות /etc/fstab או באמצעות תכונות automount.
NNTP (ראשי תיבות של: Network News Transfer Protocol) הוא פרוטוקול תקשורת המשמש בעיקר להבאה ופרסום הודעות קבוצות דיון (Usenet) בעת התקשורת עם שרת המספק את השירות.
הפרוטוקול משמש גם לסנכרון ההודעות בין השרתים השונים המציעים שירות זה.
את , תקן הפרוטוקול, השלימו בריאן קנטור מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ופיל לפסליי מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי במרץ 1986.
לרוב, פורט ה-TCP מס' 119 שמור בעבור שירות ה-NNTP.
בעת ההתחברות מאובטחת בעזרת SSL, משתמשים בפורט TCP מס' 563. צורת התחברות זו לעיתים נושאת את השם NNTPS.
במקור, קבוצות הדיון פותחו מסביב לפרוטוקול ה-UUCP, כשרוב העברות המאמרים נעשו בתקשורת טלפונית ישירה לשרת.
הקוראים והכותבים היו מתחברים למחשב אשר אירח את קבוצת הדיון, כשהם קוראים וכותבים ישירות לכונן הקשיח של השרת.
בהמשך, כאשר השימוש ברשתות המקומיות ובאינטרנט נעשה שכיח יותר, עלה רצון לאפשר לתוכנות הקוראות בקבוצות הדיון לרוץ על מחשבים אישיים, כמו גם רצון להשתמש באינטרנט כדי לטפל בהעברות המאמרים.
היות שלרוב מערכות קבצים רשתיות התואמות לאינטרנט לא היו זמינות, הוחלט לפתח פרוטוקול חדש אשר ידמה לפרוטוקול ה-SMTP אך יהיה מותאם לטיפול בקבוצות הדיון – זהו פרוטוקול ה-NNTP.
Network Time Protocol (בראשי תיבות: NTP) הוא פרוטוקול תקשורת המאפשר להתקני מחשוב לסנכרן את השעון שלהם, היינו את השעה ביום ואת התאריך (Time Of Day -TOD), לשעון מרכזי ומדויק המצוי ברשת.
הפרוטוקול מתבסס על תקשורת TCP/IP.
הפרוטוקול הומצא על ידי ד"ר דייוויד מיילס מחברת COMSAT.
הוא מתבסס על service או daemon שרץ על שרת המחובר לשעון אטומי, מקלט GPS או התקן זמן מדויק אחר, השרת עצמו נקרא לרוב שרת זמן (time server).
כל מחשב המעוניין (ומורשה, במקרים מסוימים) להסתנכרן מול אותו התקן זמן מזדהה מול השרת בעזרת פרוטוקולים מוכרים או באופן אנונימי, אם הדבר מאופשר, ואז הוא יכול להסתנכרן מולו.
בין השאר מתמודד הפרוטוקול עם השבתה של שרתי הזמן, חלוקת עומסים, שיפור הדרגתי של דיוק, תעדוף שרתים ועוד.
התמודדות עם העברת המידע ברשת
לשדר העובר ברשת לוקח זמן להגיע מקצה לקצה ולכן אחד מהאתגרים שהפרוטוקול הציב כיעד הוא התמודדות עם בעיה זו.
כאשר מחשב מבקש להסתנכרן מול שרת זמן הוא שולח לשרת הזמן את הבקשה ואת השעה המקומית אצלו.
כאשר חוזר משרת הזמן שדר המכיל את השעה הנכונה יחד עם השעה שנשלחה על ידי השרת המבקש, מושווה השעה המקומית הנוכחית לשעה שנשלחה בשדר המקורי הקיימת גם בשדר שהוחזר ואז מבוצע חישוב של הזמן הממוצע שלוקח לשדר לעשות את המרחק משרת אחד למשנהו.
הממוצע מתקבל לאחר שליחת בקשה לסנכרון מספר פעמים (לרוב 4).
התקשורת עצמה נעשית בפורט 123 UDP מועבר בה מידע על השעון על-גבי מבנה נתונים המכיל 32 ביט המתארים את השניות, ועוד 32 ביט לתיאור חלקי השניות מה שמאפשר בתאוריה דיוק של עשיריות-ננו שניות, הדיוק הממשי הוא של כ-10 מיליוניות השנייה.
לכל שעון בדיוק גבוה מספיק מוגדר ערך מיוחד הנקרא Stratum, הנע בין 0-16 כאשר ככל שמספרו נמוך יותר כך הדיוק גדל.
לפי הגדרת הפרוטוקול, אין יכולת להסתנכרן מול מקור זמן בעל stratum השווה ל-16 וכך נשמרת היררכיה של עד 16 רמות.
לרוב שרתים אינם מקבלים את הערך 0 אלא את הערך 1 מכיוון שהם מסתנכרנים מול התקן הזמן.
במחשבים קיימים, בדרך כלל שני סוגי שעונים.
שעון המערכת מנוהל תוכנה בעזרת ספירה של פסיקות השעון על ידי מערכת ההפעלה.
"שעון זמן האמת" הוא התקן חומרה בעל גיבוי של סוללה המאפשר למחשב לשמור את השעה ואת התאריך גם כשהמחשב כבוי.
המידע שמתקבל בעזרת הפרוטוקול משמש לעדכון שעון המערכת בעזרת הוספה או גריעה של ההיסט בזמן, שנוצר בין שעון המערכת לזמן שהתקבל מן השרת.
זמן המערכת יכול לשמש לתיקון ההיסט של "שעון זמן האמת" החומרתי לצורך שמירת השעה והתאריך בזמן כיבוי המחשב.
בכל פעם שבה מחשב מבצע סנכרון בעזרת הפרוטוקול, הוא שומר אצלו (בזיכרון או בתוך קובץ) את הסטייה של שעונו הפנימי לעומת שעון הייחוס בשרת הזמן, לאחר בדיקת ממוצע הסטיות והתעלמות ממקרי קצה, המחשב מסוגל לשמור על שעון פנימי יחסית מדויק גם ללא תלות בשרת הזמן.
מכיוון שבכל אזור זמן בעולם השעה היא שונה, הפרוטוקול מתבסס על הסבת השעון לזמן אוניברסלי מתואם.
הכתובת pool.ntp.org מצביעה לשרת NTP אקראי מבין קבוצה של אלפי שרתי זמן אמינים.
ישנן כתובות משנה, כגון fr.pool.ntp.org לשרתים מצרפת.
נכון ל-2024 קיימים 5 שרתים בישראל (il.pool.ntp.org).
השם הראשי וכל אחד משמות המשנה מחזיר באקראי שם אחד מבין השמות המופיעים בו.
לכן אפשר להשתמש בשם זה להגדרת שרת NTP למחשב שמיקומו בעולם לא ידוע (מחשב נייד, או ברירת מחדל לתצורה למערכת תוכנה).
Windows משתמשת בפרוטוקול לסנכרון השעונים על מנת שתתאפשר עבודה עם פרוטוקול ההצפנה שאיתה היא עובדת - Kerberos וגם עבור משתמשים המחפשים נוחות.
Netsh היא פקודה בחלונות XP, חלונות ויסטה, חלונות 7 וחלונות 10 המאפשרת לשנות את הגדרות הרשת של מחשב מקומי או מרוחק.
הפקודה היא כלי עזר (utility) שניתן להפעיל משורת הפקודה ופועלת כמעטפת פקודה שבה ניתן לשנות את הגדרות המערכת מתוך שורת הפקודה.
הפקודה מקושרת עם רכיבים אחרים במערכת ההפעלה באמצעות קובצי DLL, כאשר כל קובץ מספק לפקודה סט של פונקציות שנקראות contexts, אשר פועלות על רכיב מסוים במערכת ההפעלה.
באופן זה, ניתן להרחיב את הפקודה באופן דינמי.
בין היתר, הפקודה מאפשרת לשנות או להוסיף כתובת IP במחשב, לשלוט על הגדרות מחסנית ה-TCP/IP, לשלוט על הגדרות הפיירוול של חלונות ועוד.
אחד השימושים הנפוצים ב-Netsh הוא איפוס המחסנית של TCP/IP לברירת המחדל, פעולה אשר דרשה התקנה מחדש של התקן ה- TCP/IP בחלונות 98.
שם הפקודה הוא הלחם בסיסים של המילים Network ו-Shell.
הגדרת שתי כתובות IP קבועות על כרטיס רשת אחד:
הפקודה netstat (הלחם של network statistics) מציגה את החיבורים הפעילים, טבלאות ניתוב וסטטיסטיקות של התעבורה הנכנסת והיוצאת מהמחשב לרשת (רשת מקומית ו/או רשת האינטרנט).
הפקודה קיימת במערכות ההפעלה Unix ודומותיה (למשל MacOS, לינוקס ו-BSD), וחלונות NT.
הפקודה משמשת לזיהוי תקלות ולהערכת כמות התעבורה היוצאת והנכנסת ברשת.
a- מציג את כל ההתקשרויות הפעילות
b- מציג את השם הבינארי של התוכנית שיצרו כל אחת מההתקשרויות (זמין רק בחלונות)
n- מציג את הנתונים במספרים (כתובות IP במקום כתובות Domain ומספרים במקום שמות פורטים)
o- מציג את מספרי התהליכים (PID) כפי שמופיעים במנהל המשימות של חלונות (זמין בחלונות XP וחלונות 2003)
בחלונות: ממיין את ההתקשרויות לפי הפרוטוקול המשמש אותן בשכבת התעבורה
בלינוקס: מציג את התהליכים שמשתמשים בכל אחד מה-sockets (מקביל ל-b- בחלונות)
r- מציג את תוכן טבלת הניתוב (מקביל לפקודה route print בחלונות)
s- מציג סטטיקטיקה של השימוש בכל אחד מהפרוטוקולים בשכבת התעבורה
v- בשילוב עם b- מציג את שרשרת התוכניות שהפעילה התוכנית כדי ליצור את ההתקשרות
Interval חוזר על פקודת netstat במרווחי זמן קבועים
הפלט של הפקודה מורכב ממספר עמודות:
Proto - שם הפרוטוקול המשמש את החיבור בשכבת התעבורה
Local Address - כתובת ה-IP של המחשב המקומי והפורט שבו משתמש החיבור (אם הפורט עדיין לא נקבע יופיע הסימן "*")
Foreign Address - כתובת המחשב המרוחק
TIME_WAIT - מצב שמתחיל מיד לאחר סיום ההתקשרות ומאפשר למחשב המקומי לפרש חבילות מידע נכנסות כשאריות, שעדיין מסתובבות ברשת, מהתקשרות שהסתיימה.
LISTEN - מצב שבו תוכנית ממתינה לחבילות מידע נכנסות (לעיתים יכול להעיד על סוס טרויאני שממתין לקבלת פקודות)
הפקודה netstat יעילה באיתור רוגולות מכיוון שלרוב הן יוצרות התקשרויות למחשבים ברשת האינטרנט.
עם זאת, מכיוון שהפקודה עובדת רק בשכבת התעבורה של מודל ה-TCP/IP, היא לא יכולה לגלות תוכנות שעובדות בשכבות נמוכות יותר (לדוגמה דרייברים בשכבה הפיזית).
הפקודה netstat הופיעה לראשונה בגרסה 4.2 של BSD.
במערכת Windows 95 הוסבה התוכנה גם לשורת הפקודה של חלונות כחלק מהשימוש במימוש של קוד ה־IP מ־BSD שם.
במערכות לינוקס היא מומשה מחדש ובצורה לא לגמרי תואמת כחלק מהחבילה net-tools.
אולם פיתוחה של חבילה זו הופסק וחבילת iproute, מחליפתה, כוללת את הפקודה המקבילה ss (קיצור של Sockets Statatistics).
NetBeans היא סביבת פיתוח משולבת חינמית השייכת לקטגוריית הקוד הפתוח.
אפשר לפתח בה אפליקציות שולחניות, אפליקציות אינטרנט ואפליקציות לסלולרי באמצעות שפות התכנות PHP, Java, C++, C ובעבר גם ב-Ruby.
NetBeans מותאמת לפלטפורמות רבות, כולל: חלונות, לינוקס, מק וסולריס.
NetBeans החלה בשנת 1997 כפרויקט סטודנטים בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קארל בפראג.
חברה נוסדה כתוצאה מן הפרויקט ומוצר מסחרי של NetBeans הושק, עד שחברת סאן מיקרוסיסטמס רכשה את המוצר בשנת 1999 והפכה אותו לקוד פתוח ביוני 2000. מאז, NetBeans היא סביבת פיתוח חינמית המבוססת על קוד פתוח וממשיכה להתפתח על ידי הקהילה.
בניית GUI – בניית ממשקי משתמש ויזואליים (ממשקי Swing) בעזרת העיקרון של "בחר וגרור".
המפתח יכול לבחור רכיב Swing, לגרור אותו ולהציב אותו בחלון העריכה.
NetBeans יוצר אוטומטית קוד Java המתאים לאותו רכיב.
פרופיל – המשתמשים יכולים ליצור תרשים של הזיכרון, CPU ותהליכונים על מנת לעקוב ולפתור בעיות זיכרון.
Network Access Server (או שרת גישת רשת) - או בראשי תיבות NAS הוא מונח בתקשורת מחשבים המתייחס לנקודת גישה יחידה למשאבי מערכת חיצוניים.
שרת המשמש כ-NAS יהיה שרת הגישה אליו יתחבר המשתמש בניסיונו ליצור קשר עם משאב הנמצא ברשת מרוחקת, אשר אינה הרשת שאליה מחובר המשתמש.
התחברות זו מתבצעת באמצעות פרוטוקולים ודרכים שונות.
NAS מבוסס על תקשורת חיוג נכנסת ויוצאת.
שרת כזה עשוי להכיל קישורים דיגיטליים ואנלוגיים ויכול אף להכיל אלפי קישורים בו-זמנית.
מעבד תקשורת אשר מקשר התקנים א-סינכרונים לרשתות LAN או WAN, דרך רשת ותוכנות הדמיית טרמינל.
מקיים ניתוב סינכרוני וא-סינכרוני לפרוטוקלים נתמכים.
ה-NAS אמור לשמש בתור שער גישה, אשר מגן על משאבים.
משאבים אילו יכולים להיות מכל סוג שהוא, החל ברשת טלפוניה, מדפסות או האינטרנט.
ה-NAS מתחבר למשאב אחר ומוודא האם הלקוח מספק נתוני הזדהות מאושרים.
בהסתמך על כך ה-NAS מאפשר או לא מאפשר גישה למשאבים המוגנים.
דוגמאות לסוגים שונים של שימושים:
דוגמה נוספת היא שיטת פורטל אחיזה אשר בשימוש על ידי ספקיות אלחוטיות, כאשר משתמש מבקש גישה לאינטרנט באמצעות רשת אלחוטית ופותח את הדפדפן שלו ה-NAS מזהה, שהמשתמש אינו מאושר כעת לגישה לאינטרנט וכך ה-NAS מבקש מהמשתמש את שם המשתמש והסיסמה שלו באמצעות דף אינטרנט.
המשתמש מספק אותם ושולח אותם חזרה ל-NAS.
ה-NAS משתמש בפרוטוקול RADIUS ומתחבר לשרת אימות חשבון (AAA) ומוסר את שם המשתמש והסיסמה.
שרת ה-RADIUS מחפש במאגרי המידע שלו ומאתר את פרטי ההזדהות ומאמת אותם ומדווח ל-NAS שיאפשר גישה.
אז ה-NAS מעניק גישה למשתמש לרשת האינטרנט.
שימוש נוסף ב-NAS הוא VoIP.
עם זאת, במקום להשתמש בשם משתמש וסיסמה, פעמים רבות יעשה שימוש במספר טלפון או בכתובת IP.
אם מספר הטלפון מאומת, המשתמש יכול להתקשר.
שימוש אחרים יכולים להיות במקרה ומספר הטלפון בעל יכולת חיוג חוץ-אזורית או שאילתא של מספר הדקות, אשר נשארו בכרטיס טלכרט.
אף על פי שאין זה נדרש, התקני NAS ישתמשו כמעט בבלעדיות בשרתי אימות (authentication), אישור (authorization) ושירותי חשבון (accounting) - המסומנים בראשי התיבות AAA.
מתוך פרוטקולי ה-AAA הקיימים, RADIUS נוטה להיות בשימוש נרחב.
פרוטוקל מבוסס Diameter מאפשר לשירותי RADIUS באמצעות מתן דוחות שגיאה ותקשורת בתוך הדומיין.
פרוטוקול זה בשימוש ברשתות דוגמת IMS.
נטבאס היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק.
תוכנה זו תומכת במערכות הפעלה חלונות 95, חלונות 98, חלונות ME וחלונות NT 4.0. למרות מטרתה העיקרית של התוכנה לשליטה מרחוק, תכונות נוספות כלולות בה.
נטבאס פותחה על ידי קרל פרדריק נייקטר (Carl-Fredrik Neikter) והופצה לראשונה במרץ, 1998. התוכנה פותחה כחלק ממעשה קונדס אך במהרה הפכה לתוכנה פגיעה המשמשת דלת אחורית במערכות ההפעלה השונות.
ישנם שני מרכיבים לתצורת שרת-לקוח, קובץ הלקוח (netbus.exe) וקובץ השרת (patch.exe, בגודל 500 קילו בייט).
קובץ השרת חייב להיות מותקן במחשב המרוחק בו רוצים לשלוט.
לאחר שקובץ השרת מופעל לראשונה, הוא מתקין את עצמו באופן אוטומטי ומבצע שינויים ב-Registry של מערכת ההפעלה.
קובץ הלקוח מכיל ממשק הפעלה פשוט המאפשר לבצע פעולות שונות:
רוב מערכות האנטי-וירוס מזהות את התוכנה ומסירות אותה מהמחשב באופן אוטומטי.
netcat (נקרא גם בקיצור: nc) היא תוכנית לכתיבה וקריאה מתוך חיבורי רשת בפרוטוקול TCP או UDP.
התוכנית משמשת לרוב תוכניות אחרות או תסריטים, ומהווה כלי יעיל לאבחון תקלות באפליקציות רשת.
הגרסה הראשונה של netcat נכתבה למערכת ההפעלה יוניקס.
קיימים מספר מימושים לתוכנית במערכות POSIX, כאשר הבולטים מביניהם הם זו של פרויקט גנו וזו של OpenBSD.
נוסף על כך, נכתבה גם גרסה ל-Windows.
ב-סולאריס 11 קיימת גרסה של netcat המבוססת על זו של OpenBSD.
במהלך השנים נוספו גרסאות מורחבות של netcat, הבולטות מביניהן הן socat, המהווה גרסה עשירה ומסובכת יותר, Cryptcat, המכילה תכונות קריפטורגפיות מובנות, ו-Ncat, גרסה מורחבת שנכתבה על ידי Nmap.
netcat כולל בתוכו את התכונות הבאות:
טיפול בחיבורים יוצאים או נכנסים, TCP או UDP בכל פורט
מצב שליחה איטי, שורה אחת בכל מספר שניות
תצוגה הקסדצימלית של הנתונים המועברים
באופן כללי, התחביר של פקודת netcat יראה כך:
דוגמה נפוצה תהיה שימוש ב-netcat כלקוח, לדוגמה בשליחת מידע לשרת מרוחק:
שימוש נפוץ נוסף הוא כשרת המאזין לפורט מסוים:
חברת Netgear היא חברה אמריקאית, אשר נוסדה ב-1996 ומתמחה בחומרת רשת כגון: נתבים, נקודות גישה, מתגים, אמצעי אחסון על רשת, ציוד לבית חכם, מודמים סלולריים לדור הרביעי ועוד.
החברה מוכרת את הציוד שלה ברחבי העולם באמצעות 45,000 חנויות, 36,000 משווקים וכן ספקיות התקשורת המקומיות.
הרעיון להקמת Netgear היה של פטריק לו (Patrick Lo), אשר למד הנדסת אלקטרוניקה ועבד עד 1995 בחברת HP.
לאחר שעזב את HP, לו החל לעבוד בחברת Bay Networks אשר מכרה ציוד תקשורת לשוק העסקי, והתמקדה בארגונים גדולים.
המתחרה של Bay Networks באותה תקופה הייתה חברת Cisco.
לו זיהה שיש פוטנציאל בשוק העסקים הקטנים והמשתמשים הביתיים, בכך שניתן לספק להם ציוד תקשורת אשר יאפשר להם להתחבר עם מספר מחשבים, באמצעות חשבון אינטרנט אחד.
לו הצליח לשכנע את מנהליו ב-Bay Networks להתמקד בשוק זה, למכור ללקוחות אלה ציוד תקשורת זול וקל להתקנה.
בעקבות כך הוקמה חברת Netgear בינואר 1996 כחברה בת של Bay Networks.
באותה שנה החלה Netgear לשווק מוצרים לשוק העסקים הקטנים בארצות הברית, יפן וגרמניה.
המוצרים הראשונים של החברה היו רכזת במהירות 10 מגה, מתג ונתב ISDN.
בשנת 1998 Netgear נמכרה לחברת Nortel והפכה לחברת בת שלה, כאשר לו נשאר בתפקיד מנכ"ל החברה.
בשנת 2000 ביצעה Nortel ספין אוף וניתקה את חברת Netgear מבעלותה.
בשנת 2003 החברה הונפקה בנאסד"ק.
לחברה מגוון רחב של מוצרי תקשורת לעסקים ומשתמשים ביתיים, העיקריים הם:
מתגים מסדרת ProSafe למגזר העסקי, המתגים עם אחריות חומרה לכל החיים, בתנאי שהמשתמש הוא הבעלים המקורי של הציוד.
מתגים מסדרת SOHO למגזר הביתי.
לחברה נתבים המותאמים לצרכים שונים (משחקי רשת, הזרמת HD וכדומה), והם תומכים בכל תקני ה-WiFi הנפוצים.
משנת 2007 החברה מוכרת ציוד NAS למגזר העסקים הקטנים ולמשתמשים ביתיים, הציוד מאפשר גיבוי באמצעות הרשת.
חלק ממוצרי החברה מיוצרים במיקור חוץ בסין, וייטנאם וטאיוואן, על ידי חברות שונות כמו פוקסקון, Pegatron, Wistron New Web Networks.
Netfilter הוא חלק בליבה של לינוקס המאפשר לפעולות שונות הקשורות לרשתות להיות מיושמות בצורה מותאמת אישית (בעזרת handlers).
Netfilter מציע פונקציות שונות לסינון מנות, תרגום כתובות רשת, ותרגום פורטי תקשורת, המספקות את הפונקציונליות הנדרשת לניתוב מנות ברשת, כמו גם את היכולת למנוע ממנות להגיע למקומות רגישים בתוך רשת מחשבים.
Netfilter למעשה מייצג קבוצה של hooks בתוך הליבה של לינוקס, המאפשר למודולי ליבה ספציפיים לרשום פונקציות callback במחסנית הרשת של הליבה.
פונקציות אלה, שבדרך כלל מחילות כללי שינוי או סינון על התעבורה, נקראות עבור כל חבילה שחוצה את ה-hook המתאים בתוך מחסנית הרשת.
בשנת 1998 התחיל ראסטי ראסל את פרויקט Netfilter / iptables.
פרויקט זה הוא בעצם המשך לפרויקט ipchains שגם הוא נוצר על ידי ראסל.
בשנת 1999, כשגדל הפרויקט, הוא ייסד את קבוצת ליבת ה-Netfilter (או פשוט קבוצת הליבה).
התוכנה שהם מייצרים (הנקראת netfilter) משתמשת ברישיון הציבורי הכללי של גנו (GPL), ובמארס 2000 מוזגה לתוך גרסה 2.3.x של הליבה של לינוקס.
בחודש אוגוסט 2003 הארלד וולט הפך ליו"ר של קבוצת הליבה.
בחודש אפריל 2004, בעקבות הפרת תנאי הרישיון של הפרויקט, בהפצת התוכנה משובצת בנתבים של חברת Sitecom אשר סירבה לבצע את התנאים של GPL, הוציא הארלד בבית משפט גרמני צו היסטורי נגד החברה.
בחודש ספטמבר 2007 פטריק מקהארדי, שהוביל את הפיתוח בשנים האחרונות, נבחר ליו"ר חדש של קבוצת הליבה.
תת-המערכת netfilter מספקת את הפונקציות הבאות:
עיבוד מנות (שינוי התוכן של כותרות מנות לפני או אחרי הניתוב)
להלן כמה מסגרות נפוצות המבוססות על תת-מערכת ה-Netfilter של ליבת לינוקס:
יש תמיכה עבור IPv4 מקרנלים מוקדמים מאוד, ותמיכה עבור ב-IPv6 כלולה מאז הליבה 2.6.28. תמיכת ליבת IPv6 עבור IPVS פותחה על ידי Julius Volz ו-Vince Busam מגוגל.
IPsets: מסגרת המורכבת מכלי מרחב משתמש הנקרא ipset וחלק ליבה (net/netfilter/ipset).
מסגרת ערכי ה-IP פותחה על ידי Jozsef Kadlecsik.
iptables: כנראה חומת האש הפופולרית ביותר של לינוקס, iptables היא הקצה הקדמי של netfilter, והיא מספקת שכבת ניהול עבור netfilter: למשל, הוספה ומחיקה של כללי netfilter, הצגת נתונים סטטיסטיים, הוספת טבלה, איפוס המונים של טבלה, ועוד.
במרחב המשתמש, יש את הכלים iptables וכלי שורת הפקודה ip6tables, המשמשים להגדרה, תחזוקה ובדיקה של טבלאות IPv4 ו-IPv6, בהתאמה.
הן iptables והן ip6tables משתמשים בקריאות המערכת setsockopt/getsockopt כדי לתקשר עם הקרנל ממרחב המשתמש.
נסוס היא תוכנה מסחרית (קוד סגור), חוצה פלטפורמות, המשמשת לסריקה ואיתור פגיעויות ברשתות מחשבים.
התוכנה פותחה על ידי חברת Tenable Network Security ושוחררה בתאריך 9 באפריל 2009 (גרסה Nessus 4.0).
כיום נחשבת Nessus לתוכנת סריקת פגיעויות פופולרית ואיכותית המוכרת למשתמשים מכל העולם.
לתוכנה 3 גרסאות: גרסה לשימוש אישי ולא מסחרי הניתנת להורדה בחינם (Nessus Home) ועוד 2 גרסאות משודרגות (Nessus Professional, Nessus Manager) אותן יש לרכוש בנפרד לאחר תקופת ניסיון.
בנוסף לכל אחת מהגרסאות מסד נתונים רחב המכיל פגיעויות רשת שונות המתעדכנים מעת לעת.
הגרסה העדכנית ביותר הניתנת להורדה, היא גרסה 6.10.5, שוחררה בתאריך 11 באפריל 2017.
פרויקט Nessus פותח על ידי רנו דראזו (Renaud Deraison) בשנת 1998, כדי לספק סורק אבטחה מרוחק בקוד פתוח (ללא תשלום).
בתאריך 5 באוקטובר 2005, חברת Tenable Network Security אותה ייסד רנו דראזו (Renaud Deraison) החלה ליישם אידאולוגית קוד סגור והפכה את רישיון התוכנה לקנייני וגרסאות הקוד הפתוח הוסרו מהאתר הרשמי.
למרות מדיניות הקוד הסגור, גרסת Nessus 3 נשארה ללא תשלום, אך שירותי סריקה ובדיקות של תקנים מסוימים (PCI, CIS, FDCC) כמו גם תמיכה טכנית ובדיקת פגיעויות מקיפה היו כרוכות בתשלום של כ-100 דולר בחודש.
בחודש יולי 2008, שלחה חברת Tenable עדכון למשתמשים ברישיון הביתי המאפשר גישה מלאה לעמוד התוספים.
סורק הפגיעויות OpenVAS (החל תחת השם GNessUs) מבוסס Nessus 2 והפך למערכת הקוד הפתוח של סורק הפגיעויות Nessus לאחר שזו הפכה לקוד סגור בשנת 2005.
NetStumbler הוא כלי לבדיקת רשתות אלחוטיות המבוסס קוד סגור.
הכלי משמש כרחרחן מנות בעל יכולת לאיתור רשת אלחוטית חלשות, זמין להורדה במערכות הפעלה חלונות גרסאות: חלונות 2000, חלונות XP, חלונות CE ותומך בתקנים הבאים: 802.11a, 802.11b, 802.11g.
הכלי Vistumbler תומך במערכות החדשות יותר.
בשנת 2004, הופץ העדכון האחרון של התוכנה והוחלט על הפסקת העדכונים ולמרות זאת, ניתן להוריד את התוכנה מהאתר הרשמי.
NetStumbler יכולת לזהות נקודות גישה, להתחבר אליהן ולקבל מספר פרטים: כתובת ה-MAC, שם הרשת (SSID), איכות האות (גרפית) והצפנה.
סריקת הכלי אינה פאסיבית והוא אינו יודע לעבוד עם פרוטוקולי אבטחה WPA, WPA2 אלא עם WEP בלבד.
בגרסת חלונות CE התוכנה נמצאת כחלק מערכת ההפעלה ונקראת MiniStumbler.
התחברות אל נקודות גישה עם עוצמת אות חלשה.
לבדוק את הרשת האלחוטית של המשתמש בתוכנה.
NetSuite היא חברה אמריקאית למחשוב ענן אשר בסיסה בסן מטאו, קליפורניה, החברה מוכרת קבוצה של שירותי תוכנה במודל של תוכנה כשירות(SaaS) לניהול כספים, תפעול וקשרי לקוחות.
השירותים מכוונים בעיקר לעסקים קטנים ובינוניים וכוללים: ERP, CRM ומסחר אלקטרוני.
NetSuite נוסדה בשנת 1998 על ידי אוון גולדברג, כתוכנה מבוססת רשת להנהלת חשבונות בשם NetLedger.
NetSuite נתפשת כחברת מחשוב הענן הראשונה והקדימה את חברת מחשוב הענן Salesforce.com בחודש.
אבן גולדברג היה יו"ר ומנהל טכנולוגיה ראשי עד הרכישה על ידי אורקל.
ביולי 2002, זאק נלסון מונה למנכ"ל.
בתקופתו של נלסון צמחה החברה ממחזור הכנסות של כמיליון דולר, לסביבות המיליארד דולר, מצבה לפני רכישתה על ידי אורקל.
NetSuite הפכה לחברה ציבורית לאחר הנפקה ראשונית לציבור (IPO) של 6.2 מיליון מניות בבורסה בניו יורק בדצמבר 2007.
בנובמבר 2016 נרכשה על ידי חברת Oracle בסכום של 9.3 מיליארד דולר.
תכנון משאבים ארגוניים - NetSuite ERP.
רכוש קבוע - מודול זה נרכש מחברת Nolan ביוני 2011.
ניהול קשרי לקוחות NetSuite CRM
NetSuite OneWorld מציעה את השירותים לעיל ועוד יכולות נוספות.
מיועד עבור חברות רב-לאומיות אשר מנהלות מספר רב של חברות בת, מטבעות שונים, תקנים חשבונאיים ודרישות מס שונות.
2008: OpenAir – תוכנה לגליונות זמנים ודוחות הוצאה מבוססת רשת.
2009: QuickArrow – תוכנה לאוטומציית שירותים מקצועיים מבוססת רשת.
2013: Retail Anywhere – תוכנה למסחר אלקטרוני.
2013: TribeHR – תוכנה לניהול משאבי אנוש עבור עסקים קטנים ובינוניים.
2013: LightCMS –תוכנה לניהול תוכן.
2014: Venda – תוכנה למסחר אלקטרוני.
2014: eBizNET פתרונות מתקדמים לניהול מחסן.
2015: Monexa יישום לתשלומים וחיובים.
לחברת NetSuite יש נציגות רשמית בישראל כחלק מחברת האם, אורקל ומיוצגת גם על ידי שותפים מקומיים.
לדוגמה: חברת סוויטק, חברת Top Group, חברת iCloudius, חברת נטקלאוד, כמו גם חברת ONE1.
ל-NetSuite קיים בנדל לוקליזציה למודול הפיננסי והרכוש קבוע על פי דרישות השוק הישראלי ובהתאם לתקנות המס, המפותח על ידי השותפים המקומיים בישראל.
יש ל-NetSuite מספר רב של לקוחות בישראל, בהם חברות גדולות במשק כגון: מון אקטיב, ארניקס, איירון סורס, סלברייט, אקסוניוס, אקסליבריס, Perion, סלינה, פלאנק, WSC Sports ועוד.
Net5 הוא ערוץ טלוויזיה הולנדי הנמצא בבעלות קבוצת הטלוויזיה Talpa TV.
ערוצים אחרים שבבעלות הקבוצה הם Veronica TV, SBS 6, SBS 9.
Net5 הושק על ידי קבוצת SBS כערוץ השני של הקבוצה בהולנד, אחרי SBS6, ב-1 במרץ 1999. מנהל הקבוצה הכריז ב-4 בדצמבר 1998 על הקמת הערוץ, שאמור היה להיות גרסה מסחרית לשידור הציבורי במדינה.
הערוץ הושק ב-1 במרץ 1999, והסרט הראשון ששודר בערוץ הוא לב אמיץ.
מאחר שלא היו באותה עת ערוצים מסחריים רבים, ההחלטה לבחור לערוץ את השם Net5 נבעה בחלקה מהרצון להתחרות בערוץ המסחרי ההולנדי RTL 5. הכוונה הייתה למקם את הערוץ באפיק 5 במספרים בשלט הרחוק במקום הערוץ הישן RTL 5, אך הערוץ מוקם לבסוף באפיק 9.
מינואר 2000 עד אוגוסט 2002 שיתף הערוץ פעולה עם ערוץ הילדים ההולנדי Kindernet.
הערוץ שידר משעות הבוקר המוקדמות עד השעה 15:00 בערוץ Net5.
ב-10 באפריל 2017 רכשה Talpa אחזקות 67% ממניות Sanroma Media ב-SBS מדיה.
"Nessuno mi può giudicare" (בעברית: "אף אחד אינו יכול לשפוט אותי") הוא שיר פופ איטלקי מאת לוצ'אנו ברטה, מיקי דל פרטה, דניאלה פאצ'ה ומריו פנזרי.
השיר בוצע לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-16, בשנת 1966, בביצוע כפול של הזמרת האיטלקייה קטרינה קאזלי והזמר האמריקאי ג'ין פיטני.
השיר סיים במקום השני בתחרות עם 31 נקודות, אחרי השיר Dio, come ti amo, שניצח עם 77 נקודות.
הגרסה של קאזלי זכתה להצלחה רבה, אף על פי שהיא לא הייתה זמרת ידועה באותה עת, והשיר הגיע לראש מצעד הפזמונים האיטלקי, ושהה בו שבועות אחדים.
הוא נחשב כשיר שהביא לפרסומה של קאזלי.
הגרסה של ג'ין פיטני זכתה להצלחה מעטה, והגיעה למקום השמיני במצעד הפזמונים.
המילים כוללות וידוי על בגידה, ובעקבותיו ניסיון להתפייסות.
בתחילה היה אמור לשיר את השיר הזמר אדריאנו צ'לנטנו.
הוא הקליט גרסת דמו, אבל לבסוף העדיף לבצע בפסטיבל את השיר "Il ragazzo della via Gluck".
השיר עובד לסרט מוזיקלי איטלקי (מוזיקרלו) באותו שם, בבימויו של אטורה מריה פיצארוטי, ובכיכובן של לאורה אפריקיאן וקטרינה קאזלי עצמה.
"Nessuno mi può giudicare" (לוצ'אנו ברטה, מיקי דל פרטה, דניאלה פאצ'ה ומריו פנזרי) – 2:38
"Se lo dici tu" (סארו לווה, ג'אן פיירו רברברי) – 2:41
Ness Digital Engineering היא חברה המספקת מערכות מידע, המחזיקה משרדים ב-10 מדינות והמטה הראשי שלה ממוקם בניו ג'רזי, ארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 1999 בשם נס טכנולוגיות באמצעות מיזוג של חברות אחדות.
מרכז החברה היה בישראל ומטה החברה היה בקריית עתידים בתל אביב, בשנת 2014 החל מהלך של פיצול החברה, פעילות נס בישראל, בחברת נס א.ט., נרכשה על ידי חברת חילן, והפעילות הבינלאומית של החברה נותרה בחברה, ששינתה את שמה ל- Ness Digital Engineering.
נס טכנולוגיות נוסדה על ידי זאב וולפסון כאיחוד של מספר חברות ישראליות (טכם - טכנולוגיה מתקדמת בע"מ, מראשוני בתי התוכנה בישראל ומי שהובילה את השוק שנים רבות, קונתהל ואחרות).
בהמשך רכשה מספר רב של חברות בארצות שונות, והפכה לאחד מגופי התוכנה והשירות הגדולים בישראל, שהעסיקה בשנת 2001 כ-2,300 עובדים.
עד שנת 2014 הייתה החברה מחולקת למספר חטיבות, העיקריות שבהן: Ness SPL, נס אירופה, TSG ונס ישראל.
טרם פיצולה העסיקה החברה יותר מ-4,500 עובדים.
ב-2004 בוצע הפיצול הראשון בחברה, כאשר חברת הבת "Ness ISI", שפיתחה מערכת לאינטגרציה של מידע רפואי לארגוני בריאות, פוצלה לחברה חדשה בשם dbMotion.
ב-2013 נמכרה dbMotion לחברת AllScript האמריקנית תמורת 235 מיליון דולר.
ביוני 2014 נרכשה עיקר פעילות נס בישראל (שרוכזה בחברה נס א.ט.
בע"מ) על ידי חברת חילן.
העסקה לא כללה את חברת הבת "סוויפטנס" שפיתחה את המסלקה הפנסיונית עבור משרד האוצר, ואת החטיבה הביטחונית של נס, Ness-TSG, ששינתה את שמה לחברת TSG IT Advanced Systems.
בינואר 2016 רכשו התעשייה האווירית ופורמולה מערכות את חברת TSG ב-50 מיליון דולר.
החברה עוסקת במיקור חוץ של טכנולוגיות מידע וב-offshore, אינטגרציה של מערכות ופיתוח יישומים, תוכנה וייעוץ, אבטחת איכות והדרכה.
בספטמבר 2016 שינתה החברה את שמה ל-Ness Digital Engineering.
לחברה משרדים ב-10 מדינות והמטה הראשי שלה ממוקם בניו ג'רזי, ארצות הברית.
מנכ"ל החברה מתחילת 2020 הוא רנג'יט טינאיקר (Ranjit Tinaikar).
שתי חברות בנות של החברה, Sovereign CRM, שנרכשה ב-2019, ו-CassaCloud, השוכנת בסלובקיה ונרכשה ב-2020, מתמקדות בהטמעה של מוצרי חברת סיילספורס.
Net als toen (בעברית: ממש כמו אז) היה השיר המנצח באירוויזיון 1957. הוא בוצע בהולנדית על ידי הזמרת קורי ברוקן.
השיר זכה במקום הראשון עם 31 נקודות.
הייתה זו הזכייה הראשונה של הולנד בתחרות האירוויזיון.
השיר הוא שאנסון קלאסי, ובו הזמרת פונה לבעלה ושואלת אותו אם הוא זוכר את ימיהם הראשונים כזוג.
מילות השיר מצביעות על כך שהרומנטיקה יצאה מהנישואים, למרות שלא תמיד זה היה כך.
ברוקן הקליטה את השיר גם בצרפתית וגרמנית, בשמות "Tout comme avant" (בצרפתית) ו"Damals war alles so schön" (בגרמנית).