tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שחזור תיאטרון הגלוב של שייקספיר במיקומו המקורי, הפך ל"אובססיה הגדולה" של וונאמייקר.
הוא השיג תמיכה כספית מפילנתרופים ומאוהבי שייקספיר אחרים, כמו שמואל ה.
סקריפס, כדי לוודא שהמיזם יקרום עור וגידים.
בהמשך, הקים וונאמייקר את קרן הגלוב של שייקספיר, שגייסה יותר מעשרה מיליון דולר.
אף על פי שכמו בסוף המאה ה-16 וה-17, משפחת המלוכה של המאה ה-20 תמכה פחות או יותר בתיאטרון, הממסד הרשמי הבריטי היה מסויג יותר, מכיוון שהם רצו לפתח את האתר למגדלי מגורים חדשים ולשימוש מסחרי.
קרן המורשת הבריטית English Heritage, ששלטה באתר, סירבה לתת לוונמייקר את הממדים המדויקים של תיאטרון הגלוב המקורי.
על הגדה הדרומית של נהר התמזה בלונדון, בסמוך למקום שבו עומד היום השחזור המודרני של תיאטרון הגלוב של שייקספיר, נמצא לוח שעליו נכתב: "בהודייה לסם וונמייקר, שחקן, במאי, מפיק, 1919–1993, שחזונו בנה מחדש את תיאטרון הגלוב של שייקספיר, בבנקסייד בקהילה זו".
על קיר התיאטרון בצד הנהר קבוע שלט כחול, והתיאטרון היעקוביני המקורה באתר, שנפתח בינואר 2014, נקרא על שמו "אולם המשחק ע"ש סאם וונמייקר ".
על עבודתו בשחזור תיאטרון הגלוב, מונה וונמייקר ביולי 1993 למפקד כבוד במסדר האימפריה הבריטית (CBE).
הוא גם זכה במדליית בנג'מין פרנקלין מהחברה המלכותית לאמנויות כהוקרה על תרומתו לתיאטרון.
כאשר השחקן הבריטי זוכה פרסי הטוני, מארק ריילנס, קיבל את הטוני השלישי שלו על הבמה בעיר ניו יורק במהלך הטקס המשודר בטלוויזיה ב-8 ביוני 2014, הוא עשה זאת עם הודעת תודה לוונמייקר.
ב-1940 התחתן וונמייקר עם השחקנית הקנדית שרלוט הולנד.
בספר הזיכרונות שלה מ-2014, I Said Yes to Everything, טענה השחקנית לי גרנט שבמהלך הפקת הסרט מסע הארורים Voyage of the Damned (1976), ניהל וונמייקר רומן עם השחקנית הבריטית לין פרדריק, שהייתה אז בת עשרים ואחת.
השחקנית זואי וואנאמייקר היא בתו, והיסטוריון הקולנוע מארק וונמייקר הוא אחיינו.
וונמייקר מת מסרטן הערמונית בלונדון ב-18 בדצמבר 1993, בגיל 74, לפני הפתיחה החגיגית של תיאטרון הגלוב על ידי המלכה אליזבת השנייה ב-12 ביוני 1997. הוא הותיר אחריו שלוש בנות, אבי, זואי וג'סיקה.
שואה (מיני-סדרת טלוויזיה 1978) בתור מוזס וייס
תיאטרון קמיאו ב"מנהטן Footstep" (פרק מס' 1.4) 7 ביוני 1950
Danger Man – בתור פטריק לורנס ב"The Lonely Chair" (פרק מס' 1.8) 30 באוקטובר 1960
המגינים – בתור ד"ר ראלף איימס ב"מאה חייו של הארי סימס" (פרק מס' 1.7) 28 באוקטובר 1961
המגינים – בתור ג'יימס הנרי דייוויד ב"ספר לשריפה" (פרק מס' 2.27) 30 במרץ 1963
הגבולות החיצוניים – כמו ד"ר סיימון הולם ב"מחקר היתכנות " (פרק מס' 1.29) 13 באפריל 1964
The Defenders – בתור אדוארד באנטר ב"ניצחון חלול" (פרק מס' 3.35) 20 ביוני 1964
המגינים - בתור עו"ד ארצות הברית ברוקר ב"טעם של אפר" (פרק מס' 4.8) 12 בנובמבר 1964
המערב הפרוע הפרוע – בתור ד"ר ארקולריס ב"ליל האור המיילל" (פרק מס' 1.14) 17 בדצמבר 1965
Gunsmoke – בתור אסא לונגוורת' ב"פרסון מגיע לעיר" (פרק מס' 11.31) 30 באפריל 1966
Run for Your Life - בתור מייג'ור ג'ו רנקין בשני פרקים
הברון – בתור ספטון פולקארד ב"אתה לא יכול לנצח את כולם" (פרק מס' 1.19) 1 בפברואר 1967
ג'אד להגנה - בתפקיד שלי גולד ב"שערי קרברוס" (פרק מס' 2.8) 15 בנובמבר 1968
שיבת הקדוש - בתור דומניקו ב"זרעי דרקון" (פרק מס' 1.22) 25 בפברואר 1979
המגינים (סדרת טלוויזיה) - פרק "Eyewitness" (1965)
Court Martial (סדרת טלוויזיה) - פרק "הרוח המרה" (1966)
הוק (סדרת טלוויזיה) – פרקים "אל תפיל מום או ציר", "משחק עם מבוי סתום" ו"כמה קרוב אפשר להגיע?" (1966)
Cimarron Strip (סדרת טלוויזיה) - פרק "כנף שבורה" (1967)
קאסטר (סדרת טלוויזיה) – פרק "Sabres in the Sun" (1967)
Coronet Blue (סדרת טלוויזיה) - פרקים "המורדים", "אדם רץ", "שבת" ו"נוכחות הרוע" (1967)
לנסר (סדרת טלוויזיה) - פרק "The High Riders" (1968)
בכורה (סדרת טלוויזיה) - פרק "לאסיטר" (1968)
לוחמי הצדק (סדרת טלוויזיה) - פרק "ללכוד עכברוש" (1968)
הקובץ של אווז הזהב (1969)
דייוויד קאסידי - איש סמוי (סדרת טלוויזיה) - פרק "כלוב הפלדה" (1978)
הארט ואשתו (סדרת טלוויזיה) - פרק "Death in the Slow Lane" (1979)
שובו של הקדוש (סדרת טלוויזיה) - פרק "מעגל קסמים" (1979)
גברת קולומבו הלא היא קייט אוהבת תעלומה (סדרת טלוויזיה) - פרקים "פאזל לנביאים" ו"כוכב נופל" (1979)
סמואל (סם) לואיס גריידי ה-3 Louis Graddy III; נולד ב-10 בפברואר 1964) הוא אתלט עבר אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984), סגן אלוף עולם באולם (פריס 1985), זוכה מדליית ארד באוניברסיאדה (אדמונטון 1983) וסגן המשחקים הפאן-אמריקאיים (קרקאס 1983) בריצת 100 מטר.
אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984), אלוף האוניברסיאדה (קרקאס 1983), אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (קרקאס 1983) ושיאן עולם (1984–1990) בריצת שליחים 4x100 מטר.
עם סיום קריירת האתלטיקה עבר לשחק מספר שנים פוטבול בנבחרות מהNFL.
סם גריידי נולד ב-1964 בגפני, קרוליינה הדרומית וגדל באטלנטה.
המשיך לימודיו באוניברסיטת טנסי, נוקסוויל, טנסי.
כספורטאי התמחה בריצות קצרות ואף זכה בשתי מדליות אולימפיות ובהמשך שיחק בליגת ה־NFL.
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.42 שניות, אחרי שידי אימו מניגריה (10.33 שניות) ודסאי ויליאמס מקנדה (10.37 שניות).
מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.5 שניות לפני קנדה (38.69 שניות) וברית המועצות (39.04 שניות).
ב שנערכו בקרקאס, ונצואלה זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.18 שניות, אחרי לאונרדו פנלוור (10.06 שניות) ולפני אוסוולדו לארה (10.21 שניות), שניהם מקובה ומדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.49 שניות לפני קובה (38.55 שניות) וברזיל (39.08 שניות)
באליפות ארצות הברית שנערכה בסן חוזה, קליפורניה זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות, לפני אמיט קינג (10.34 שניות) ומל לטני (10.35 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.19 שניות, אחרי בן ארצו קרל לואיס (9.99 שניות) ולפני בן ג'ונסון מקנדה (10.22 שניות) ומדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם רון בראון, קלווין סמית וקרל לואיס בשיא עולם חדש של 37.83 שניות, לפני ג'מייקה (38.62 שניות) וקנדה (38.70 שניות).
במשחקים העולמיים באולם, שנערכו בפריס, צרפת זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.63 שניות אחרי בן ג'ונסון מקנדה (6.62 שניות) ולפני רונלד דסרואלס מבלגיה (6.68 שניות).
ב-1987, עם סיום לימודיו באוניברסיטת טנסי, חתם גריידי על חוזה משחקים בקבוצת דנוור ברונקוס מליגת הפוטבול האמריקאית.
ב-1989 חתם בקבוצת "לוס אנג'לס ריידרז" שם שיחק עד פרישתו מספורט ב-1992. בתקופה ששיחק פוטבול ב"לוס אנג'לס ריידרז" נרשמו לזכותו 18 תפיסות בהן עבר מרחק של 477 יארד (כ-440 מטר) ומתוכן השיג 3 טאצ'דאון.
שמואל "סם" ואקנין (נולד ב־21 באפריל 1961) הוא סופר ישראלי ופרופסור לפסיכולוגיה.
הוא מחבר הספר "אהבה עצמית ממאירה: נרקיסיזם בראי חדש" (1999), היה העורך הראשי האחרון של אתר החדשות הפוליטי שנסגר "Global Politician", ומפעיל אתר פרטי בנושא הפרעת אישיות נרקיסיסטית (NPD).
בנוסף הציע פרופסור ואקנין תיאוריה על כרונונים ואסימטריה של זמן.
ואקנין נולד בקריית ים, הבכור מבין חמישה ילדים.
אמו של ואקנין עלתה מטורקיה ואביו, שהיה עובד בניין, הגיע ממרוקו.
הוא התגייס ליחידות הדרכה והכשרה בשנת 1979 והשתחרר 1982. בין השנים 1980 ל-1983 הוא הקים רשת עמדות מידע ממוחשבות בתל אביב, וב-1982 עבד עבור נסים גאון בז'נבה, פריז וניו יורק.
באמצע שנות ה-80, לאחר קשיים בזוגיות עם ארוסתו הוא חווה שינויי מצב רוח וב־1985 הוא פנה לעזרה מפסיכיאטר שאבחן אותו עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית (NPD).
בין השנים 1986 ל־1987 הוא היה מנכ"ל חברת IPE בלונדון.
הוא חזר לישראל, והחל לנהל את חברת ההשקעות, "מקבץ תשועה".
הוא היה גם נשיא הסניף הישראלי של "האקדמיה העולמית לשלום" של כנסיית האיחוד.
בשנת 1995, הוא נמצא אשם בשלושה סעיפי הונאה בניירות ערך יחד עם ניסים אביעוז ודוב לנדאו ונידון ל-18 חודשי מאסר וקנס של 50,000 שקל (החברה נקנסה ב־100,000 שקל).
בשנת 1996, כתנאי לשחרור מוקדם, הוא הסכים להערכה נפשית, אשר ציינה מספר הפרעות אישיות.
לפי ואקנין: "הייתי גבולי, סכיזואידי, אבל ההפרעה הדומיננטית ביותר הייתה הפרעת אישיות נרקיסיסטית" בפעם הזו הוא קיבל את האבחנה, כי, כפי שכתב, "זו הייתה הקלה לדעת מה יש לי".
ואקנין עבר לסקופיה, במקדוניה שם נישא למקדונית בשם לידיה רנגלובסקה.
הם הקימו את "Narcissus Publications" בשנת 1997, אשר מפרסמת את עבודותיו של ואקנין.
בין השנים 2001 ל־2003, ואקנין היה כתב עסקים בכיר עבור יונייטד פרס אינטרנשיונל.
הוא גם כתב עבור "Central Europe Review" על נושאים פוליטיים בבלקן, וכן עבור "Middle East Times".
עד כמה שבועות לפני הבחירות במקדוניה בספטמבר 2002, הוא שימש כיועץ למשרד האוצר של מקדוניה.
ואקנין היה פרופסור אורח באוניברסיטה באובלסט רוסטוב, רוסיה בין השנים 2017–2022 והעביר שם קורס על תורת האישיות.
הוא גם מרצה לניהול ומרצה לפסיכולוגיה במכון הלימודים המתקדמים והמקצועיים (CIAPS) בניגריה, קנדה ובריטניה.
ואקנין שימש כחבר מייסד בוועדת ההיגוי לקידום הבריאות ברפובליקת צפון מקדוניה בין השנים 2009–2011. ואקנין הוא חבר במועצת היועצים של "CFACT" (הוועדה למחר קונסטרוקטיבי).
עבודה על כרונונים ואסימטריה של זמן
מודל של "זמן קוונטי" הוצע על ידי ואקנין בעבודת הדוקטורט שלו משנת 1982, שכותרתה "אסימטריה של זמן שנשקל מחדש".
העבודה שהוגשה מציעה את קיומו של חלקיק (כרונון).
בתיאוריה המוצעת, הזמן הוא תוצאה של האינטראקציה של כרונונים, בדומה לכוחות אחרים בטבע שהם תוצאה של אינטראקציות חלקיקים אחרות.
ואקנין מציע את קיומם של "קוורקי זמן" שונים (מעלה, מטה, צבעים וכו') שתכונותיהם מבטלות זו את זו וכך נגזר חץ הזמן (אסימטריה של זמן).
החלקיק המוצע (כרונון) הוא לא רק שעון אידיאלי, אלא גם מתווך את הזמן עצמו (בדומה לקשר בין בוזון היגס ומסה).
במילים אחרות, מה שאנו מכנים "זמן" הוא האינטראקציה בין כרונונים בשדה.
כרונונים מחליפים ביניהם חלקיק ובכך מפעילים כוח.
"אירועים" הם הפרעות בשדה הזמן והם נבדלים מאינטראקציות כרונונים.
אינטראקציות כרונונים (החלפות חלקיקים) בשדה הזמן מייצרות "זמן" ו"אסימטריה של זמן" כפי שאנו רואים אותם.
וקנים כותב רבות על נרקיסיזם ופסיכופתיה.
לדבריו, לנרקיסיסטים אין את "העצמי האמיתי" שלהם, הליבה של האישיות שלהם, שהוחלפה על ידי אשליות של גדולה, "העצמי הכוזב".
לכן, הוא מאמין, הם לא יכולים להירפא, כי אין בהם "אנשים אמיתיים", רק השתקפויות: "העצמי הכוזב מחליף את העצמי האמיתי של הנרקיסיסט ונועד להגן עליו מפני פגיעה ופגיעה נרקיסיסטית על ידי ייחוס עצמי של כל־יכולות...
הנרקיסיסט מעמיד פנים שהעצמי הכוזב שלו אמיתי ודורש מאחרים לאשר את ההמצאה הזו".
וקנין מרחיב את המושג "אספקה נרקיסיסטית" ומציג מושגים כמו אספקה נרקיסיסטית ראשונית ומשנית.
ואקנין מציע שנרקיסיסטים ובני זוגם רואים זה את זה כדמויות אימהיות מופנמות ואידיאליות ("snapshotting") בפנטזיה משותפת ומנסים לשחזר דינמיקות ילדות מוקדמות במערכות היחסים שלהם, במה שהוא מכנה "אמהות כפולה".
הוא הציע קיומו של סוג של גבול נרקיסיסטי שהוא כינה גבול סמוי.
הוא מאמין שמספרים לא פרופורציונליים של נרקיסיסטים פתולוגיים פועלים בתחומים המשפיעים ביותר של החברה, כמו רפואה, פיננסים ופוליטיקה כהתגלמות של נרקיסיזם קולקטיבי גובר.
ואקנין פיתח מודל טיפול חדש לנרקיסיזם ודיכאון, שכינה "טיפול קר".
הוא מבוסס על הצגת נרקיסיזם פתולוגי כצורה של CPTSD (הפרעת דחק פוסט־טראומטית מורכבת) ועיכוב התפתחותי, התוצאה באישיות מכורה עם סגנון התקשרות דיספונקציונלי.
הטיפול משתמש בטראומטיזציה מחדש ובסוג של שינוי מסגרת.
ב־2007, ואקנין הופיע בפרק "אגומניה" של סדרת הדוקומנטריה הבריטית "מאניה" של ערוץ 4.
ב־2009, הוא היה נושא לסרט דוקומנטרי אוסטרלי, "I, Psychopath", בבימויו של איאן ווקר.
בסרט, ואקנין עבר הערכה פסיכולוגית שבה הוא עמד בקריטריונים לפסיכופתיה לפי רשימת הפסיכופתיה של הייר, אך לא עמד בקריטריונים לנרקיסיזם.
ב־2019, ואקנין הופיע בסרט הדוקומנטרי המקוון "Plugged־in: The True Toxicity of Social Media Revealed" שהופק על ידי ריצ'רד גראנון.
"בקשה מאישה אהובה", הוצאת ידיעות אחרונות מיסכל, תל אביב, 1997
"הכלכלה המקדונית בצומת דרכים" (בשיתוף עם ניקולה גרואבסקי).
"אהבה עצמית רעה: נרקיסיזם שנשקל מחדש".
"אחרי הגשם: איך המערב איבד את המזרח".
סם הו פאי (בסינית: 岑浩輝; באנגלית: Sam Hou Fai) הוא שופט ופוליטיקאי במקאו והמכהן בתפקיד ראש הרשות המבצעת של מקאו.
בעבר כיהן כנשיא הראשון של , בית המשפט העליון במקאו, סין.
סם נולד במאי 1962 בסין וגדל בג'ונגשאן.
בשנת 1978 הוא החל ללמוד באוניברסיטה ובשנת 1981 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת פקין ולאחר שעבד בעריכת דין בסין, בשנת 1986 הוא עבר למקאו.
הוא השלים את לימודיו בשפה, תרבות ומשפט פורטוגלי באוניברסיטת קוימברה, בפורטוגל, למד משפטים באוניברסיטת מקאו, וכן עבר קורסים להכשרה מתקדמת הראשונים לשופטים ותובעים ציבוריים.
סם נחשב, לצד עוד אישים בכירים ילידי סין, כמו: (המכהן כשר הביטחון במקאו) ו (המכהן כשר המשפטים והמנהל במקאו) לאחד מהאישים שנבחרו על ידי הממשל בבייג'ינג לכהן בצוות הממשל העתידי של מקאו.
בשנת 1995 הצטרף סם למשרד התביעה הכללית של מקאו, ב-1997 מונה לשופט בבית משפט השלום ולחבר ב"מועצת המשפט" של מקאו.
ב-20 בדצמבר 1999, הוא מונה לנשיא בית המשפט לערעורים סופיים במקאו ובנוסף כיהן בתפקידי נשיא "מועצת המשפט", חבר הוועדה העצמאית להמלצת שופטים וכן יושב ראש של כבוד, ב"האגודה לקידום חוק יסוד מקאו".
ב-26 באוגוסט 2024, , ראש הרשות המבצעת של מקאו הודיע על התפטרותו של סאם מתפקידיו השיפוטיים ועל כוונתו להתמודד בבחירות לתפקיד ראש הרשות המבצעת.
סם הודיע על כך באופן רשמי ב-28 באוגוסט 2024.
עוד בטרם המועד האחרון להגשת המועמדויות, סם הבטיח את תמיכתם של 386 מתוך 400 החברים בוועדת הבחירות (96.5%) ובכך הפך למועמד היחיד.
בבחירות שנערכו ב-13 באוקטובר הוא קיבל 394 מתוך 400 קולות (98.5%), על אף שאין לו כל רקע ניהולי או עסקי.
סם הזהיר מפני התפקיד הדומיננטי שמרכזי ההימורים ממלאים בכלכלת מקאו, ואמר כי "למשך תקופה, תעשיית התיירות וההימורים התפתחה בצורה לא מסודרת והתרחבה בפראות".
לדבריו, הצמיחה של בתי הקזינו מצמצמת משאבים, כמו כוח אדם ומקטינה את אפשרויות הקריירה לצעירים, ולכן קרא לגיוון מקורות תעסוקה שאינם קשורים להימורים.
הוא הבטיח לתמוך בפיתוח ארוך טווח של עסקים מקומיים, והדגיש כי זוהי "היא המדיניות החשובה ביותר לפיתוח העתידי של מקאו".
סם דליץ' הוא שחקן אוסטרלי.
דליץ' נולד בפרת', אוסטרליה המערבית והוא ממוצא קרואטי והולנדי.
הוא למד משחק באקדמיה לאמנויות הבמה של אוסטרליה המערבית (אנ') (WAAPA), באוניברסיטת אדית קוון (אנ') והיה בין עשרת המועמדים הסופיים למלגת הית' לדג'ר היוקרתית בשנת 2017.
בשנת 2018 הופיע דליץ' בסדרה "Mr Inbetween".
שנה לאחר מגן התארח בפרק בסדרה קרוב רחוק".
ב-2022 הופיע בסרט המדע הבדיוני של נטפליקס, "ראש העכביש" לצד כריס המסוורת' ומיילס טלר.
בהמשך לוהק לסדרת הטלוויזיה "Last Days of the Space Age".
ב-2024 גילם את דמותו של ריץ' פטראקיס בסדרת הטלוויזיה "טריטוריה" (אנ') בהפקת נטפליקס.
+שנהסרטתפקידהערות2018The Marshesויל2022ראש העכבישאדםChristmas Bloody Christmasרובי ריינולדסTBABeast of Warדס קלי
שנהסדרהתפקיד הערות2018בין הקצוות (אנ') יניב 2 פרקים 2019קרוב רחוקמארקפרק: "#1.7100" 2021 RFDS ויל 4 פרקים 2023The PM's Daughter מאט 5 פרקים 2024Last Days of the Space Age וויין דול 5 פרקיםטריטוריה (אנ')ריץ' פטראקיס 6 פרקים2025Ten Pound Poms ריי סקינר5 פרקיםGood Cop/Bad Copלוקאס מילרפרק: "Explosions"
סם ומקס היא סדרת טלוויזיה מונפשת, המבוססת על סדרת קומיקס בעלת אותו שם מאת סטיב פרסל.
הסדרה עוקבת אחר החוקרים הפרטיים סם, כלב מואנש, ומקס, ארנב או "יצור דמויי ארנב היפרקינטי", כשהם חוקרים מקרים מוזרים וביזאריים ומתעמתים עם הפושעים האחראים.
הסדרה שודרה לראשונה באוקטובר 1997 בערוצי פוקס קידס בארצות הברית וב-YTV בקנדה, כשהופקו לה 13 פרקים (עם 24 קטעים).
היא זכתה בפרס ג'מיני לשנת 1998 ל"סדרת ההנפשה הטובה ביותר".
למרות שהתקבלה יפה והצליחה, הסדרה בוטלה באפריל 1998 לאחר עונה אחת בלבד.
הסדרה סובבת סביב סם ומקס, שוטרים עצמאיים המקבלים משימות מהנציב המסתורי, אותו מעולם לא ראו.
המשימות בדרך כלל מובילות אותם למקומות רחוקים ואקזוטיים כמו הירח, הר האולימפוס, מרכז כדור הארץ או המים המיושבים על ידי מוטנטים של לגונת בוהאנק.
בין המשימות הללו, הזוג מצליח גם לדחוס חיפושי ספינות במקררים, מסע בזמן, ציד ביגפוט והרפתקאות רבות אחרות.
היו גם פרקים בנושא חגים, כמו ביקור בכלא בחג המולד ומסירת לב מלאכותי ביום האהבה.
סם (מדובב על ידי הארווי אטקין) הוא כלב בלשי מואנש בגובה 1.80 מטר, לבוש בחליפה וכובע בסגנון נואר.
מקס (מדובב על ידי רוברט טינקלר) הוא "יצור דמוי ארנב היפרקינטי" בגובה מטר שמתרגש בקלות.
הנציב (מדובב על ידי דן הנסי) הוא הסוכן המסתורי של סם ומקס והקשר היחיד הידוע שלו לכל צורה של גוף ממשלתי רשמי.
דארלה "החנונית" גוגנהיק (מדובבת על ידי טרייסי מור) היא המדענית ומנהלת המעבדה בת ה-12 האישית של הבלשים, השוכנת ב"מרתף הבדידות" הפרטי של השניים.
היא מספקת להם לעיתים קרובות גאדג'טים והמצאות חדשים שיסייעו להם במשימותיהם.
היא הדמות הראשית היחידה שלא מופיעה גם בקומיקס.
לורן, החבר לכל החיים (מדובב על ידי פטריק מק'קנה) הוא מעריץ דביק ונלהב יתר על המידה של סם ומקס, ומגדיר את עצמו כ"חבר לכל החיים", שבסופו של דבר רק מעצבן את הצמד ומפריע להם לעשות את עבודתם.
סמואל אלכסנדר "סם" מנדס הוא במאי תיאטרון וקולנוע יהודי-בריטי.
זוכה פרס אוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
מנדס נולד ברדינג, באנגליה שבממלכה המאוחדת.
אמו ולרי מנדס (לבית ברנט) היא סופרת ילדים אנגליה-יהודייה.
אביו ג'יימסון פיטר מנדס, יליד טרינדד ובן למשפחה קתולית, הוא בנו של הסופר אלפרד מנדס מטרינידד וטובגו.
מנדס למד באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר סיום לימודיו ב-1987 הצטרף לפסטיבל צ'יצ'סטר לתיאטרון .
בהמשך הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית, וביים הפקות כמו "טרוילוס וקרסידה" עם רייף פיינס ו"ריצ'רד ה-3".
לאחר מכן ביים את המחזמר "קברט", עליו זכה ב-4 פרסי טוני.
הוא גם ביים את "החדר הכחול" עם ניקול קידמן.
ב-1999 הוא ביים את "אמריקן ביוטי", שזכה בחמישה פרסי אוסקר כולל פרסי "הסרט הטוב ביותר" ו"הבמאי הטוב ביותר".
ב-2007 היה בין מפיקי הסרט "רודף העפיפונים", במסגרת אולפני דרימוורקס.
בשנת 2009 ביים את הדרמה קומית "לצאת לדרך" על פי תסריט מאת דייב אגרס.
מנדס ביים עד היום שניים מסרטי ג'יימס בונד, "סקייפול" (2012) וספקטר (2015) שהפכו שניהם לשוברי קופות וזכו לשבחי המבקרים.
ב-2012 ביים את סדרת המחזות ההיסטוריים של שייקספיר עבור סדרת הטלוויזיה של ה-BBC, "הכתר החלול".
בשנת 2013 ביים את המחזמר "צ'ארלי ומפעל השוקולד" בווסט אנד של לונדון.
בשנת 2019 זכה בפרס טוני על בימוי המחזמר "The Ferryman" .
בנוסף ב-2019, ביים וכתב את סרט המלחמה האפי "1917", שגיבוריו הם שני חיילים בריטיים צעירים במלחמת העולם הראשונה בצרפת.
הסרט שאב השראה מסיפורו האמיתי של סבו של מנדס, שהשתתף במלחמה כחייל בריטי רגלי.
בינואר 2020 זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר, ומנדס זכה אף בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר במסגרת בחירת תא הכתבים בהוליווד.
בשנת 2022 קיבל מועמדות לפרס טוני בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר במחזה" על "The Lehman Trilogy".
באותה שנה יצא סרטו "אימפריית האור"; דרמה רומנטית אותו ביים וכתב.
בשנת 2024 ביים את פרק הבכורה לסדרה "הפרנצ'ייז" (אנ') סדרה קומית-סאטירית ברשת HBO.
שנהסרטבמאימפיקתסריטאי1999אמריקן ביוטיכןלאלא2002הדרך לפרדישןכן2005ג'ארהדלא2008חלון פנורמי כן2009לצאת לדרךלא2012סקייפול2015ספקטר20191917כןלאלא2022אימפריית האורכןלאלא2025המנטלאכןלא
ב-24 במאי 2003, נישא מנדס לשחקנית האנגלייה קייט וינסלט, באיים הקאריביים.
הזוג התגרש במרץ 2010, ולהם בן משותף.
בשנת 2017 נישא למוזיקאית האנגלייה אליסון בלסום ובאותה שנה נולדה בתם.
שמואל מיכאל (סם) כץ הוא פוליטיקאי קנדי-יהודי, שהיה ראש העיר ה-42 של העיר ויניפג, בשנים 2004 – 2014.
כץ (הוא מבטא את שמו כֵּייץ) נולד להורים ניצולי השואה ברחובות שבישראל.
בגיל חצי שנה היגר עם משפחתו לוויניפג בקנדה.
הוא סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת מניטובה.
לאחר לימודיו פתח חנות בגדים, אך לאחר זמן מה פנה לתחום עסקי הבידור והאמנות.
הוא ייסד חברת הפקות מצליחה שהביאה אמני פופ ומחזות זמר לעיר.
בשנת 1994 רכש את קבוצת הבייסבול המקומית, ויניפג גולדאייז (Winnipeg Goldeyes).
נבחר לראשונה לראשות העיר בבחירות מיוחדות בשנת 2004, לאחר התפטרותו של ראש העיר הקודם שפרש על מנת לרוץ בבחירות לפרלמנט הקנדי.
בבחירות אלו זכה במקום הראשון עם 42 אחוז מהקולות.
כץ שב ונבחר לקדנציה שנייה באוקטובר 2006 עם כמעט 62 אחוז מהקולות, ולקדנציה שלישית ב-2010 עם כ-55 אחוזים מהקולות.
כץ הוא ראש העיר היהודי הראשון של העיר ויניפג.
כץ ואשתו הראשונה ביילי התגרשו זמן קצר לאחר שנבחר בשנית לראשות העיר.
הוא נשוי בשנית ללאה פסוטה ואב לשתי בנות.
לאחר שלוש תקופות כהונה בחר שלא להתמודד בבחירות שנערכו בחודש אוקטובר 2014, וסיים את תפקידו.
סמואל "סם" יוסטון היה פוליטיקאי ומצביא אמריקאי, מושל טנסי, מפקד צבא רפובליקת טקסס ונשיא רפובליקת טקסס הראשון, מושל טקסס וסנאטור מטעמה לאחר הצטרפותה לארצות הברית והאדם היחיד אי פעם שהיה מושל של שתי מדינות שונות בארצות הברית.
על שמו נקראת העיר יוסטון שבטקסס.
יוסטון נולד במטע של משפחתו, במחוז רוקברידג' (Rockbridge) בפאתי העיר לקסינגטון (Lexington) שבווירג'יניה.
הוא היה אחד מבין תשעת ילדיהם של אליזבת פקסטון ומייג'ור סמואל יוסטון, לוחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
לאחר מות אביו ב-1807, עברה משפחתו למאריוויל שבטנסי, משם עברו לעיירה בייקר קריק, גם היא בטנסי.
ב-1809 ברח יוסטון מביתו, חי לתקופה עם שבט הצ'ירוקי בראשותו של הצ'יף אולוטקה וקיבל את הכינוי "העורב".
ב-1812, בהיותו בן 19, חזר יוסטון למאריוויל וייסד בית ספר שפעל בחדר בודד.
באותה שנה התגייס יוסטון לצבא ולחם בבריטים במלחמת 1812. בדצמבר 1812 קודם לדרגת לוטננט.
יוסטון השתתף בקרב עיקול הפרסה שנערך ב-1814 ואף נפצע מפגיעת חץ.
במהלך המלחמה חיפש הגנרל אנדרו ג'קסון מתנדבים לסילוק קבוצת אינדיאנים מבוצרים, יוסטון התנדב, ובזמן המבצע נפצע מכדור שפגע בידו ובזרועו.
אף על פי שלא הצליח להשלים את המבצע, יוסטון התקרב לג'קסון, שלימים הפך לנשיא ארצות הברית, וב-1817 אף הצטרף לסניף הבונים החופשיים בו היה ג'קסון חבר.
לבסוף, במרץ 1818, עזב יוסטון את הצבא.
ב-20 בדצמבר 1837 עמד יוסטון בראש הבונים החופשים שנפגשו בלשכת הסנאט של טקסס והחליטה להקים את הלשכה הגדולה של הרפובליקה של טקסס.
עד אז עבדו שלוש לשכות בטקסס בחסות הלשכה הגדולה של לואיזיאנה: Holland Lodge No.
יוסטון עמד בראש ועידה עם נציגי שלוש הלשכות הללו בעיר יוסטון, ובחר באנסון ג'ונס לנשיא הגדול הראשון של הבונים החופשים בטקסס.
לאחר פרישתו מהצבא התמחה יוסטון במשרדו של השופט ג'יימס טרימבל במשך שישה חודשים.
לאחר מכן עבר את הבחינה בבית הספר למשפטים של נאשוויל, בירת טנסי, ופתח משרד בעיירה לבנון שבמדינה.
בשלהי 1818 מונה יוסטון לתובע כללי של מחוז נאשוויל וקיבל פיקוד על מיליציית המדינה.
ב-1822 נבחר יוסטון לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם טנסי, שם היה תומכו הנאמן של אנדרו ג'קסון, שהיה גם הוא נציג מטעם טנסי וחבר במפלגה הדמוקרטית.
ב-1824 נבחר יוסטון לכהונה נוספת שנמשכה עד ל-1827, אז החליט לא להתמודד פעם נוספת על מקום בבית הנבחרים, בו כיהן בסך הכל מה-4 במרץ 1823 עד ה-3 במרץ 1827. עם פרישתו מבית הנבחרים התמודד יוסטון על משרת מושל טנסי, וזכה כשגבר על המושל המכהן וילי בלאונט.
שנה לאחר מכן החל יוסטון להתכונן לבחירות הבאות למושלות, אך נאלץ לפרוש מהמרוץ עקב נישואיו לאלייזה אלן בת השמונה-עשרה, שיצאו לפועל לאחר לחץ כבד מצד אביה, הקולונל ג'ון אלן, אך בין השניים לא התפתחה מערכת יחסים אמיתית, והם נפרדו זמן קצר לאחר החתונה והתגרשו סופית ב-1837, לאחר שהתמנה לנשיא טקסס.
את מרב זמנו באותה תקופה בילה בקרב שבט הצ'ירוקי, ונישא לאלמנה צ'ירוקית בשם טיאנה רוג'רס גנטרי.
במשך הזמן הפך יוסטון לשתיין כבד, ואף נטש את משרדו ואת אשתו.
כל אלה גרמו לקרע בינו לבין אנדרו ג'קסון שלא אוחה אלא לאחר מספר שנים.
באפריל 1832, בזמן ששהה יוסטון בוושינגטון הבירה לרגל עסקים, נשא ויליאם סטאנברי, חבר קונגרס מטעם אוהיו, נאום בקונגרס בו תקף את יוסטון, והאשימו בחבירה לג'ון וון פורסון ולחבר הקונגרס רוברט רוז, אשר סיפקו קצבאות לאינדיאנים שהיגרו עקב חוק שהעביר הנשיא ג'קסון בשנת 1830.
סטאנברי, שנשא שני אקדחים ופגיון, לא השיב למכתביו של יוסטון.
מספר ימים לאחר מכן נפגשו השניים בשדרות פנסילבניה: יוסטון הזועם הרים את מקל ההליכה שלו והחל להכות את סטנאברי, שהצליח לשלוף את אחד מאקדחיו, לכוונו לחזהו של יוסטון וללחוץ על ההדק, אך האקדח לא ירה.
ב-17 באפריל הורה הקונגרס על מעצרו של יוסטון, שטען שמעשהו היווה הגנה עצמית ושכר לשם כך את עורך-הדין פרנסיס סקוט קי.
יוסטון נמצא אשם, אך הודות לקשריו עם אישים בעלי השפעה (ביניהם ג'יימס פולק, חבר קונגרס דאז ולימים נשיא ארצות הברית), קיבל נזיפה בלבד.
בעקבות כך, עתר סטאנברי לבית משפט אזרחי, שם קבע השופט ויליאם קראנץ' כי יוסטון אשם והטיל עליו קנס בגובה 500 דולרים, אותו לא שילם מעולם.
הפרסום לו זכה המשפט הקים לתחייה את הקריירה הפוליטית של יוסטון ואת הכרתו בציבור.
בעקבות כך, בדצמבר 1832 עזב יוסטון את הצ'ירוקי ונסע לטקסס, אז חלק ממקסיקו.
יוסטון ביקש מאשתו שתתלווה אליו, אך היא העדיפה להשתקע במקומה.
מספר שנים לאחר מכן נישאה לאדם בשם סם מגריידי, אך ב-1838 מתה מדלקת ריאות.
בהגיעו לטקסס, נשאב יוסטון מיידית אל תוך הפוליטיקה המקומית.
מאוחר יותר היו הערכות כי יוסטון נסע לטקסס בשליחותו של הנשיא ג'קסון כהכנה לסיפוח המדינה לארצות הברית.
יוסטון השתתף בוועידת 1833, בה התאספו מנהיגי טקסס המקסיקנית, כנציג העיר נאקודושיס.
בוועידה התגלה יוסטון כתומכם של ויליאם האריס וארטון ואחיו, שרצו בעצמאות מוחלטת ממקסיקו.
בנובמבר 1835 הוא מונה לדרגת מייג'ור ג'נרל (מקביל לאלוף) בצבא הטקסני, ובמרץ 1836 קודם לתפקיד מפקד הצבא.
לאחר הכרזת העצמאות של טקסס ב-2 במרץ 1836 הצטרף יוסטון לצבא המורדים הטקסני שחנה בעיר גונזאלס, אך תוך זמן קצר אולץ להיכנע בפני כוחות הגנרל המקסיקני סנטה אנה, שהרגו את מרבית הלוחמים הטקסנים בקרב אלמו שנערך ב-6 במרץ.
אף על פי כן, בקרב סן חסינטו, שנערך ב-21 באפריל 1836, הפתיע יוסטון את כוחותיו של סנטה אנה בזמן מנוחת הצהריים שלהם.
כל הצבא המקסיקני, שמנה כ-1,600 איש, נהרג או נשבה על ידי כוחותיו של יוסטון, כ-800 טקסנים בלבד.
לאחר תבוסתו, אולץ סנטה אנה לחתום על אמנת וולסקו, על פיה זכתה טקסס בעצמאות.
זמן קצר לאחר החתימה על ההסכם נסע יוסטון לארצות הברית, שם קיבל טיפולים בקרסולו, שנפגע בקרב.
ב-1836 נוסדה העיר יוסטון, שנקראה על שמו והפכה לבירת טקסס, מעמד אותו שמרה עד 1839, אז קיבלה העיר אוסטין את התואר.
לאחר קבלת העצמאות נבחר יוסטון פעמיים לנשיא רפובליקת טקסס החדשה.
בפעם הראשונה מה-22 באוקטובר 1836, אז הפך לנשיאה הראשון של הרפובליקה, עד ה-10 בדצמבר 1838. בתחילת הכהונה ביקש להסתפח לארצות הברית, אך לאחר זמן מה זנח את המחשבה.
ב-1838 פרץ מרד קורדובה, אותו הצליח יוסטון לעצור.
בין שתי כהונותיו, ב-9 במאי 1840, נישא יוסטון למרגרט מופט ליאה בעיר מריון שבאלבמה.
בזמן חתונתם היה יוסטון בן 47 ואילו אשתו הייתה בת 21 בלבד.
יוסטון כיהן בפעם השנייה כנשיא בין ה-12 בדצמבר 1841 ל-9 בדצמבר 1844. כהונה זו התאפיינה בזהירות כלכלית כאשר בפן המדיני חתר יוסטון לשלום עם האינדיאנים וניסה להימנע מפרוץ מלחמה עם מקסיקו, לאחר שתי פלישות ב-1842.
לאחר סיפוח טקסס לארצות הברית ב-1845, נבחר יוסטון לכהן כסנאטור מטעמה לצידו של תומאס ג'פרסון ראסק.
בתחילת הקדנציה שלו בסנאט של ארצות הברית, שנמשכה בין ה-21 בפברואר 1846 ל-4 במרץ 1859, התחוללה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, בה סיפחה ארצות הברית שטחים נוספים, צפון מערבית לטקסס.
ב-1848 תמך יוסטון ב"הצעת אורגון", אף על פי שרבים מהדרומיים התנגדו לה.
בנאום נלהב בו הביע תמיכה בפשרת 1850 אמר יוסטון כי "אומה מפולגת לא יכולה להמשיך ולעמוד".
שמונה שנים מאוחר יותר, אמר אברהם לינקולן משפט ברוח דומה.
ב-1854 נחקק חוק קנזס נברסקה אליו התנגד יוסטון וחזה כי הוא ייצור במדינה סדק כה רחב שיוביל לבסוף למלחמה, מה שאכן קרה.
בהצבעה על החוק היה אחד מבין שני הסנאטורים הדרומיים היחידים שהצביעו נגד החוק, כשהשני היה ג'ון בל מטנסי.
יוסטון התמודד פעמיים על מושלות טקסס: בפעם הראשונה, בשנת 1857, הפסיד להארדין ראנלס.
שנתיים מאוחר יותר ניצח בבחירות והפך לאדם הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שכיהן כמושל של שתי מדינות שונות.
על אף היותו בעל עבדים התנגד לפרישת טקסס מהאיחוד.
ב-1860 התייחס לנושא ואמר: "אגיד לכם מה הולך לקרות.
לאחר הקרבת מיליונים רבים מספור של אוצרות ומאות אלפי חיים ייתכן כי תזכו בעצמאות לדרום, אך אני מטיל ספק בכך.
הדרום נחוש לשמר את האיחוד."
בניגוד לרצונו של יוסטון, טקסס פרשה מארצות הברית ב-1 בפברואר 1861 וב-2 במרץ הצטרפה לקונפדרציית המדינות של אמריקה.
במהרה הכריז יוסטון כי הצעד אינו חוקי, אך מנגד קבע בית המשפט הטקסני כי הפרישה חוקית.
הכוחות הפוליטיים שהביאו לפרישת טקסס היו חזקים דים גם כדי לגרום להדחת יוסטון, שמצידו לא עשה מאמצים למניעת הדחתו, שהגיעה לבסוף ב-16 במרץ 1861. הוא הוחלף על ידי סגנו, אדוארד קלארק.
הקולונל פרדריק לאנדר, בשליחותו של הנשיא אברהם לינקולן, הציע ליוסטון כוח של כ-50,000 חיילים למניעת הפרישה, אך הוא סירב כדי למנוע שפיכות דמים נוספת.
ב-1854 המיר יוסטון את דתו לנצרות בפטיסטית, הוא הוטבל על ידי רופוס ברלסון, שבאותה תקופה היה הכומר של קהילת אינדיפנדנס שבטקסס, בה היו חברים יוסטון ואשתו.
ב-1862, לאחר הדחתו, עבר יוסטון להאנטסוויל, עיר קטנה במזרח טקסס.
מצבו הבריאותי הידרדר במהירות בחודשים שלאחר מכן והוא לקה בשיעול כרוני.
באמצע יולי 1863 חלה יוסטון בצינון שהתפתח לדלקת ריאות, ועל אף מאמציהם של הרופאים, ב-26 ביולי 1863, בשעה 6:16 בערב, נפטר יוסטון בביתו כשלצידו רעייתו מרגרט.
בנוסף, מוטבע על הקבר ציטוט של אנדרו ג'קסון, על פיו:
סם מקברטני היה סופר ילדים צפון אירי.
ספריו, שהידוע מהם הוא "תנחש כמה אני אוהב אותך" (1995), עסקו ביחסים בין בני משפחה, לרוב תוך שימוש בדמויותיהם של בעלי חיים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלצו מקברטני ובני משפחתו לעזוב את העיר עקב הפצצות, ולבסוף התיישבו בליסבורן.
מקברטני, שפרסם את ספרו הראשון בשנת 1976 עבד כמורה עד שזכו ספריו להצלחה ספרותית, בתחילת שנות ה-90. הצלחתו של הספר "תנחש כמה אני אוהב אותך" אפשרה לו להקדיש את זמנו לכתיבה.
כתיבתו זכתה במספר פרסים לספרות ילדים, בבריטניה, אירלנד, ובעולם.
מקברטני פרסם ספרים המיועדים למגוון של גילאים.
עם זאת ספריו המצליחים, שתורגמו לשפות רבות, בהן עברית, ומלווים באיוריה של אניטה ג'ראם, עוסקים בעולמו של הפעוט, ומתארים את היחסים בין בני משפחה דרך עיניהן של חיות.
כך, למשל, הארנבים אגוזי הגדול ואגוזיני הקטן, בספר "נחש כמה אני אוהב אותך", מתחרים זה בזה בגילויי אהבתם, עד שאגוזיני הקטן נרדם.
בריאיון לכתבת נורית קנטי מסר מקברטני כי העברת סיפוריו לילדים דרך דמוית החיות "מונעת את העיסוק בשאלות מגדריות, תרבותיות, דתיות ואחרות." וכי "הילדים מסוגלים בקלות רבה להקיש מסיפוריהן של חיות לבני אדם.
החיות פשוט עושות את העבודה בספרות הילדים".
מקברטני נפטר ב-18 בספטמבר 2020. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
תנחש כמה אני אוהב אותך, תרגם איתן בר-נתן, הוצאת שבא, 1995
ספר התינוק שלי, תרגמה נועה סמלסון, הוצאת הד ארצי, 1998.
רק אתה ואני, תרגם איתן בר-נתן, הוצאת הד ארצי, 1998.
קריסטל דימונד בלשית בחלל, תרגמה אירית ארב הוצאת מעריב, 2002.
החדשות הנפלאות של ברט, תרגמה אירית ארב, הוצאת מעריב, 2002.
נהדר שאתה מאושר, תרגמה אירית ארב, הוצאת מעריב, 2006.
את כולכם אנחנו הכי אוהבים, תרגמה אירית ארב, הוצאת מעריב, 2008.
סמואל (סם) לויד היה שחמטאי אמריקאי, מחבר חידות שחמט, חידונאי ומתמטיקאי.
לויד החל את דרכו כחידונאי בחיבור חידות שחמט, אשר פורסמו במגוון עיתונים.
בין היתר הוא שיתף פעולה רבות עם הנרי ארנסט דודני וב-1890 הם פרסמו יחד סדרה של מאמרים בשבועון האנגלי "Tit-Bits", שכללו חידות של לויד עם פרשנות של דודני.
השותפות התפרקה לאחר טענות הדדיות על גנבות ספרותיות, והפכה במהרה לתחרות מרה ופוריה.
היום נחשבים השניים כשני החידונאים הגדולים בכל הזמנים.
לויד התפרסם לא רק במקוריותו ורבגוניותו בהמצאת חידות, אלא גם בכישרון יוצא דופן לשווקן.
כך לדוגמה הציע בשנת 1880 פרס גדול לפותר חידת ה-15, ובכך הפך אותה לאחת החידות הפופולריות בכל הזמנים.
מכיוון שלא ניתן לפתור את החידה (עובדה שהייתה ידועה לו), הפרס מעולם לא נגבה.
חידות נוספות של לויד כמו חידת הפוני וחידת "הסיני הנעלם" (Get off the earth puzzle) זכו גם הם להצלחה מסחרית גדולה.
בשנת 1907 הוא המציא חידת תשע נקודות.
מנגד לויד מעולם לא הקפיד הקפדה יתרה על דיוק עובדתי.
כך לדוגמה לויד טען, החל משנת 1891 ועד למותו בשנת 1911, כי הוא המציא את חידת ה-15, אך בספר עכשווי הגיעו למסקנה שלויד רק שינה חידה שהייתה קיימת לפניו.
כאוהד מושבע של תצרפי טנגרם פרסם לויד ספרון בשם 'הספר ה-7 של הטאן' ובו 700 עיצובי טנגרם ייחודיים.
הספר שהיה אחד הספרים הראשונים שפורסמו בארצות הברית על המשחק, הכיל סיפורים היסטוריים שהתגלו כמבוססים לגמרי על דמיונו הפורה של לויד.
לאחר מותו אסף בנו את חידותיו שפורסמו בעיתונים השונים, לתוך הספר "אנציקלופדיה של 5000 חידות" (Sam Loyd's Cyclopedia) שפורסם בשנת 1914.
כמחבר חידות שחמט יצר לויד מספר חידות עם נושאים מחוכמים.
בשיאו היה לויד אחד מטובי השחמטאים בארצות הברית והיה ממוקם במקום ה-15 בעולם, על פי אומדן מד הכושר שלו.
עם זאת סגנון משחקו היה פגום משום שניסה לייצר תחבולות פנטסטיות על גבי הלוח במקום לפשט את העמדה ולנסות לזכות.
לויד הוכנס להיכל התהילה האמריקאי של השחמט.
בעיה זו היא אחת מהבעיות המפורסמות ביותר של סם לויד, ופורסמה במקור בשנת 1861 בעיתון "London Era".
היא מכונה על שם השיר אקסלסיור של הנרי וואדסוורת' לונגפלו.
ללויד היה חבר שהיה מוכן להמר שהוא יוכל תמיד למצוא את הכלי שנותן את המט בבעיית שחמט.
לויד חיבר את הבעיה הזו כבדיחה והתערב עם חברו - על ארוחת צהרים - שהוא לא יוכל לבחור את הכלי שלא נותן מט בפתרון הראשי של הבעיה.
(חברו מיד זיהה את הרגלי ב-ב2 כמי שהכי פחות סביר שייתן מט) וכאשר הבעיה פורסמה נרשם שהלבן נותן מט "עם הכלי או הרגלי הפחות סביר".
הלבן נותן מט בחמישה מסעים.
הלבן לא יכול לפתוח ב-1. צו5 משום ש-1...צג5 כופת את הצריח.
כעת יש מספר רב של הגנות חלקיות שמגינות רק על חלק מהאיומים והגנה משנית לא תמטית:
שוב, עם אותם איומים כפי שהיה במסע הראשון דהיינו 4. צו5 ועל כל מסע 5. צו1 מט או 4. צד5 ועל כל מסע 5. צד1 מט
3...רג7 משום שהן צד5 וצו5 מאוימים, החלופות הן 3...רו6 ורז5 שכל אחד מהם מגן רק כנגד איום אחד, דהיינו אלו הגנות חלקיות.
המסע רג7 מגן נגד צד5 במובן שצד5 ר:ז3 5. צד1+ רה1 6. צדה1 מט אבל עברנו את מכסת המסעים המותרים לבעיה.
באופן דומה 4. צו5 רו4 עובר את מכסת המסעים המותרים לבעיה.
המט בוצע עם הרגלי אשר החל ב-ב-2. על כל בעיה שמציגה רגלי שמתקדם מנקודת המוצא שלו ועד להכתרה במהלך הפתרון נאמר שהיא מציגה את מוטיב אקסלסיור.
כיום מקובל להשתמש במוטיב זה בבעיות של מט עזר.
הבעיה פורסמה לראשונהבעיתון New York Clipper בשנת 1856
לויד לקח רעיון של הנרי טורטון, מחבר בעיות שחמט בריטי שחי בין השנים 1820 ו-1880 שהגה רעיון שכיום נקרא על שמו.
הרעיון הוא ליצור סוללה שמורכבת מהרץ ומהמלכה ועל רעיון זה הגו וריאציות בין היתר לויד, ברונר וצפלר.
הכלי החזק ביותר עובר את הצומת הקריטי בערוגה ו2. האיום הוא: 2. רו2!
בשנת 1885 התערב לויד עם וילהלם שטייניץ כי הוא יצליח לחבר בעיות שחמט מהר יותר מהקצב שבו יפתור אותן שטייניץ.
ההתערבות התקבלה, אך לויד הפסיד: הוא הצליח לחבר בעיה תלת מסעית במשך עשר דקות, אולם אלוף העולם פתר אותה בחמש דקות בלבד.
לאחר מכן התערב לויד עם שטייניץ כי יחבר בעיה שאותה שטייניץ לא יצליח לפתור.
אומנם, על אף שחשב מחצית השעה על הפתרון, שטייניץ נתן פתרון שגוי.
בתחרות פריז 1867 התמודד לויד עם סלסו גולמאיו.
במשחק בין השניים הוכיח לויד כי האסתטיקה איננה רק נחלתן של בעיות השחמט אלא היא קיימת גם במשחקים תחרותיים; על השחמטאי לחפש את הפתרונות היצירתיים והיפים בעמדתו.
חידה ידועה נוספת של לויד היא "טריק החמורים".
החידה מבוססת על חידה דומה שבה הופיעו כלבים ואשר פורסמה בשנת 1857. על הפותר לחתוך את הציור על פי הקווים המקווקווים ולסדר את שלוש פיסות הנייר כך שייראה כאילו הרוכבים רוכבים על החמורים.
עוד בעיה מפורסמת של לויד היא חידת קלונדייק.
ההוראות שנתן לויד הן להתחיל מהלב הנמצא במרכז ולנוע שלוש משבצות בקו ישר באחד מהכיוונים צפון, דרום, מזרח או מערב, או צפון מזרח, צפון מערב, דרום מזרח או דרום מערב.
לאחר שהשחקן יזוז שלוש משבצות בקו הישר, יגיע למשבצת ובה ספרה, המסמנת את מספר הצעדים שצריך לנוע במסע הבא, בקו ישר, בכל כיוון שהשחקן יבחר.
יש להמשיך בכך עד שהשחקן ימצא במשבצת, שאם ינוע ממנה, יגיע בדיוק למשבצת אחת מחוץ ללוח, ובכך יפתור את החידה.
חידה זו פורסמה לראשונה בשנת 1898 בעיתון New York Journal ובעיתון Advertiser.
נייג'ל ג'ון דרמוט "סם" ניל הוא שחקן קולנוע ניו זילנדי, אשר היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אמי.
ניל נולד בעיירה אומג' שבצפון אירלנד, בנם של פרסיליה ודרמוט ניל.
ניל חזר עם משפחתו לניו זילנד ב-1954 שם למד ב"כרייסט קולג'" בעיר כרייסטצ'רץ'.
לאחר מכן למד אנגלית באוניברסיטת קנטרברי שם חשף לראשונה את יכולות המשחק שלו.
לאחר סיום לימודיו שם עבר ניל לולינגטון, שם למד באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון, וסיים בהצלחה את לימודיו עם תואר בלימודי השפה האנגלית.
לאחר שעבר בחברת ההפקה הלאומית של ניו זילנד שיחק ניל בסרטו הראשון, סרט מקומי בשם "כלבים ישנים".
לאחר מכן שיחק ניל בקלאסיקה האוסטרלית "הקריירה המבריקה שלי", לאחר עוד מספר הופעות במספר סרטים: "אות משמיים 3 - הקונפליקט האחרון", "חזקה" ו"הרבה" מעמדו של ניל כשחקן קולנוע בין-לאומי עלה והוא הוזכר לגלם את תפקיד ג'יימס בונד בסרט "007 באזור המסוכן" אך לבסוף הפסיד את התפקיד לטימותי דלטון.
בשנת 1985 קיבל ניל מועמדות ראשונה לפרס גלובוס הזהב על משחקו בסדרת הטלוויזיה "ריילי, אס המרגלים" שבה גילם את המרגל הבריטי סידני ריילי.
ב-1990 קיבל ניל תפקיד גדול ראשון בהוליווד ושיתף פעולה עם שון קונרי בסרט המרדף אחר אוקטובר האדום המבוסס על הרומן הספרותי "המרדף אחר אוקטובר האדום", שנה לאחר מכן קיבל ניל את מועמדות פרס גלובוס הזהב השנייה שלו על תפקידו בסדרה "אחד נגד הרוח".
שנה קודם לכן, ב-1989, שיחק בסרט האוסטרלי "סיכון רטוב" לצידה של ניקול קידמן.
ניל שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג ואחד משוברי הקופות הגדולים ביותר בתולדות הקולנוע: "פארק היורה".
בסרט גילם ניל את הפלאונטולוג ד"ר אלן גרנט.
באותו העת שיחק ניל גם בדרמה זוכת 3 פרסי אוסקר "הפסנתר" לצד הולי האנטר והרווי קייטל.
בהמשך שנות ה-90 ניל הופיע לצד רוברט דאוני ג'וניור בדרמה זוכת 2 פרסי אוסקר "התחדשות", במותחן המסתורין "סיוט בקצה האופק", "שלגיה: סיפור אימה"", "הלוחש לסוסים", "איש המאתיים" ו"מרלין" שהופעתו בסרט זה זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי ולמועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
בסרט גילם ניל את דמותו של המכשף הנודע מרלין.
בשנת 2001 שיחק ניל בסרט "פארק היורה 3" וחזר לגלם את דמותו של ד"ר אלן גרנט.
ב-2004 שיחק בסרט הבריטי "וימבלדון - אהבה בלבן" כאביה של קירסטן דנסט, שחקנית טניס מקצוענית הרוצה לזכות בטורניר וימבלדון היוקרתי.
ב-2005 כיכב לצד קייט בלאנשט בדרמה האוסטרלית "דג קטן".
בשנת 2007 גילם את תפקידו של החשמן תומאס וולסי, בעונה הראשונה של הסדרה שושלת טיודור.
בשנת 2012 התחיל ניל לשחק בסדרת המתח של ג'יי ג'יי אברהמס, אלקטרז, אודות בית הכלא המפורסם.
ב-2016 שיחק בסרט הניו זילנדי "המצוד אחר אנשי הבר".
ב-2022 חזר להופיע כד"ר אלן גרנט בסרט עולם היורה: עולם חדש.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "תפוחים לעולם לא נופלים" של רשת "Peacock".
ניל גדל בעיר סידני והתחתן עם השחקנית הניו זילנדית ליסה הארוו, להם נולד בן טים (1983), אולם הזוג התגרש כעבור כמה חודשים.
ניל התחתן בשנית בשנת 1989 עם נוריקו וואטנב, לזוג נולדה בת אלנה (1990).
ניל תומך בארגונים הבין-לאומיים "גרינפיס" ו"הקרן העולמית לשימור חיות הבר".
תפוחים לעולם לא נופלים (אנ') (2024)
סם (שמואל) טולידאנו (בספרדית: Samuel Toledano, 15 באוגוסט 1929 טנג'יר - 22 ביולי 1996 מדריד) היה מנהיג קהילתי יהודי ספרדי, יליד מרוקו, ממנהיגי תחיית הקהילה היהודית בספרד בעידן המודרני, עורך דין ואיש עסקים.
מצאצאי הרב דניאל טולידאנו, בן ליהודים מטולידו שחי במאה ה-16 בסלוניקי.
סם טולידאנו היה מזכיר כללי, לאחר מכן יושב ראש, של הפדרציה של הקהילות היהודיות בספרד בין השנים 1982–1994.
סם טולידאנו נולד בטנג'יר, אז מרוקו הספרדית, כבן לאיש העסקים משה טולידאנו, בעל חברה שעסקה בקשרי יבוא-יצוא עם ספרד הקונטיננטלית.
בשנת 1959, כשטנג'ר עברה לשליטת מרוקו, היגרו טולידאנו ומשפחתו לספרד.
אף על פי שנאלץ לנטוש מאחוריו נכסים רבים, הצליח תוך הסתמכות על קשרי המסחר ההדוקים עם פרטנרים במדינה הספרדית להקים מחדש את עסקיו במדריד כבעל חברה ליצור מכונות תפירה, ולאחר מכן בתחום מקלטי טלוויזיה וציוד אלקטרוני בענף התקשורת
פעילותו הציבורית בראש יהודי ספרד
במהרה הפך טולידאנו אחד ממנהיגיה הבולטים ומדובריה המכובדים של יהדות ספרד המחודשת, ושמר על מעמד זה למשך 36 שנה.
שמו עלה לכותרות בשנת 1967 כאשר בכהונתו כסגן יושב ראש הקהילה היהודית במדריד, יחד עם ראש הקהילה מקס מזין (שכיהן בתפקיד זה בין השנים 1961-1970), פנה לשגריר ספרד בקהיר, אנחל סאגאס, ושכנע אותו ואת הממשל הספרדי להנפיק דרכונים לכ-1500 יהודים שנכלאו בבית הכלא אבו זאבאל ולשחררם ליציאה לספרד
גם בשנים הבאות, ובמיוחד אחרי התחזקות המשטר הדמוקרטי בעידן שלאחר פרנקו, היה מעורב טולידאנו בצעדים לנורמליזציה של היחסים בין היהודים ובין העם הספרדי.
בשנת 1987, כנציג הקהילה היהודית, חתם טולידאנו עם הממלכה הספרדית הסכם אנלוגי לזה שהתקיים בין ספרד ובין הכנסייה הקתולית.
ב-31 במרץ 1992 הוא נמנה עם המנהיגים היהודים מכל העולם שברכו את המלך חואן קרלוס הראשון בביקורו ההיסטורי בבית כנסת במדריד שביקש לסמל הרצון לפיוס עם העם היהודי לרגל מלאת 500 שנה לצו הגירוש שיזמו בזמנם זוג "המלכים הקתולים".
ביוני 1992 נאם סם טולידאנו בשם "שבט" משפחות טולידאנו המפוזרות כיום ברחבי תבל, ויחד עם עוד 19 נציגים שלהן קיבל מפתח סמלי של העיר טולדו בטקס ציבורי היסטורי בפלאסה דה איונטמיינטו.
טולידאנו היה בין אלו שפעלו בהתמדה להשגת פיוס מלא בין שני הלאומים - יהודי וספרדי, ובהקשר זה, להגשמת הכרתה הרשמית של הממלכה הספרדית במדינת ישראל וכינון יחסים דיפלומטיים ברמת שגרירים בין שתי המדינות הים תיכוניות.
סם טולידאנו היה אחד ממיסדיה של האגודה לידידות יהודית-נוצרית והמרכז למחקרים יהודיים-נוצריים במדריד.
כאיש עסקים היה חבר במועצת המנהלים ומנהל כספים של חברת הטלפוניה חוסאן במדריד.
החל משנת 1961 שיחק טולידאנו תפקיד חשוב בבנייה, צעד אחר צעד, של הקשרים המסחריים בין ספרד ובין ישראל, פעולה שהחלה עוד בזמנים כשבין שתי המדינות התקיימו רק יחסים קונסולריים.
הוא נפטר מהתקף לב במדריד ב-22 ביולי 1996. היה נשוי פעמיים.
השאיר אשה שנייה, נירה, ובן, מאוריסיו טולידאנו, שהמשיך דרכו כאיש עסקים ואיש ציבור, וכן שלושה נכדים.
במאמר שכתב לזכרו בעיתון ABC, מיגל אנחל מורטינוס, אז שגריר ספרד בישראל, ציין את כישוריו האישיים והדיפלומטיים היוצאי דופן של טולידאנו שלא רק תרם לשיפור היחסים בין ספרד וישראל ולהשגת חופש הפולחן למיעוטים הדתיים בספרד, אלא גם סייע לדיפלומטיה הספרדית בחיזוק היחסים עם מדינות ערב מתונות, בעיקר עם מרוקו.
לזכרו הוקם ביוזמת בנו ואלמנתו פרס שמואל טולידאנו המוענק כל שנה על ידי מכון משגב מירושלים לחוקרים ומוסדות מחצי האי האיברי, מישראל ומארצות אחרות התורמים בפעילותם לחקר מורשתם של קהילות ישראל בספרד ובארצות הפזורה הספרדית, לחקר היחסים בין היהודים, הנוצרים והמוסלמים בספרד, וליחסי ספרד וישראל.
("ספרד - המפגש מחדש", מאמר בצרפתית בספר "יהודי מרוקו", הוצאת
הספרים דו סקריב, פריז, 1992.
סם טראמל הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו בתור סם מרלוט (אנ') בסדרה "דם אמיתי" (2014-2008) ברשת HBO.
בנוסף שיחק במחזות "השושנה המקועקעת" (1995) ו"Ah, Wilderness!" (1998); עבורו קיבל מועמדות לפרס טוני.
סם טראמל נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה.
בילדותו, עבר עם משפחתו להתגורר בצ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית, שם הוא למד בתיכון ג'ורג' וושינגטון (אנ').
בהמשך למד לתואר ראשון בחוג לדרמה של אוניברסיטת בראון; שם סיים את לימודיו ב-1991.
בשנת 1995 שיחק במחזה "השושנה המקועקעת" מאת טנסי ויליאמס.
בשנת 1998 שיחק בתיאטרון ברודוויי במחזה "Ah, Wilderness!" מאת יוג'ין או'ניל; עבור תפקידו בתור ריצ'רד מילר, היה טראמל מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה.
פריצתו הגדולה הייתה בשנת 2008 כאשר החל לגלם את דמותו של סם מרלוט (אנ') בסדרת הערפדים המצליחה של HBO, "דם אמיתי"'; אותו גילם במשך שבע עונות עד שנת 2014
בשנת 2013 שיחק בסרט הדרמה הפסיכולוגי "ארנב לבן" לצד ניק קראוזה.
הוא זכה לתשבחות על משחקו.
בשנת 2014 שיחק בסרט "אשמת הכוכבים" שבוים על ידי ג'וש בון , ומבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ון גרין; בסרט הוא שיחק בתור מייקל לנקסטר, אביה של הייזל, אותה גילמה שיילין וודלי.
בשנת 2019 שיחק בדרמה האימה של נטפליקס "המסדר" בתור אריק קלארק.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד מרכזי בעונה השמינית והאחרונה של סדרת הדרמה עטורת השבחים "הומלנד" ברשת שואוטיים; בדמותו של בנג'מין הייז, סגן נשיא ארצות הברית האימפולסיבי וחסר הניסיון ולאחר מכן נשיא ארצות הברית.
בשנת 2003 הכיר לראשונה את השחקנית מיסי יאגר, בזמן שהשניים הופיעו בתיאטרון בניו יורק.
הם החלו לצאת רק ב-2006 ובשנת 2011 נולדו לזוג תאומים, וינסטון וגאס.
משנת 2020 בזוגיות עם השחקנית היהודיה- אמרקאית עמנואל שריקי.
סם טוטמן (נולד ב-26 באפריל 1980) הוא גיטריסט להקת הפאואר מטאל הבריטית דראגונפורס.
הוא הקים את דראגונפורס ביחד עם הרמן לי ב-1999 תחת השם דראגונהארט, אך שינו את שם הלהקה לדראגונפורס כשגילו שיש כבר להקה בשם הזה.
הוא הנהיג את ארגון העם של דרום-מערב אפריקה (SWAPO) במאבק הארוך כנגד השלטונות של דרום אפריקה, וכיהן כנשיא כאשר נמיביה קיבלה את עצמאותה ב-21 במרץ 1990. לאחר מכן הוא נבחר שוב לנשיא בשנת 1994 וב-1999 עד למרץ 2005. כנשיא SWAPO הוא כיהן בשנים 1960–2007.
נוג'ומה היה בנם של קוקו הלבי מפינגנה קונדומבולו משושלת אואקוומבי ושל דניאל אואטני נוג'ומה.
נוג'ומה היה הבכור מבין 11 ילדיהם.
ב-1960 נתמנה נוג'ומה לנשיא ארגון העם של דרום-מערב אפריקה (SWAPO), בתקופה שבה הנהיגה ממשלת דרום אפריקה מדיניות של אפרטהייד.
לאחר שנים שבהן קרא לאו"ם לשחרר את דרום-מערב אפריקה משלטון דרום אפריקה, אישר נוג'ומה להקים התנגדות צבאית וכך החלה מלחמת העצמאות של נמיביה שנמשכה 24 שנים.
במהלך המאבק, נוג'ומה אימץ את הכינוי "שפיישונה" שמשמעותו "ברק".
כמנהיג SWAPO נבחר נוג'ומה פה אחד לנשיא בבחירות ב-1989 שהיו תחת פיקוח האו"ם, והושבע על ידי מזכ"ל האו"ם חוויאר פרז דה קוויאר ב-21 במרץ 1990.
בשנת 1992 החליטה ממשלת נורווגיה לעצור את משלוח הסיוע לנמיביה, וזאת בגלל רכישה של מטוס סילון נשיאותי חדיש ויקר וכן שני מסוקי אח"מים על ידי נמיביה, וזאת מספר שבועות לאחר שנוג'ומה ריתק את תשומת הלב הבינלאומית בבקשת הסיוע לארצו.
גם שנים רבות לאחר מכן, בוקר נוג'ומה על מענקים מוגזמים שהוא מקבל על חשבון מדינת נמיביה.
נוג'ומה נבחר שוב לנשיאות נמיביה בדצמבר 1994 ברוב של 76.3% מהקולות.
חוקת נמיביה שונתה על מנת שיתאפשר לנוג'ומה לרוץ גם בבחירות לכהונה שלישית ב-1999, בהן הוא נבחר לנשיאות ברוב של 76.8% מהקולות.
החוקה לא אפשרה לו לרוץ בנובמבר 2004 לכהונה רביעית, ולא נעשו ניסיונות לשנות את החוקה שוב.
היפיקפוניה פוהאמבה נבחר במהלך ועידת SWAPO למועמד מטעמה בבחירות לנשיאות.
הוא זכה ברוב גדול מן הקולות ב-21 במרץ 2005 ונתמנה לנשיא נמיביה.
בעת שפוהמבה נבחר לנשיאות במקומו של נוג'ומה, נותר נוג'ומה כנשיא SWAPO.
היו ספקולציות שנוג'ומה מתכנן לנסות להיבחר להנהגת SWAPO שוב ב-2007 ולאחר מכן לרוץ לבחירות לנשיאות ב-2009, אך בתחילת אוקטובר 2007 הבהיר נוג'ומה שאין לו כל כוונה להתמודד להנהגת SWAPO, והוא יעמוד לצידו של פוהמבה, סגן נשיא SWAPO, בבחירות לאחר 47 שנות הנהגת המפלגה.
ב-29 בנובמבר 2007, במהלך ועידת המפלגה נבחר פוהמבה להנהגת SWAPO ללא מתחרים.
נוג'ומה אמר שהוא "מעביר את לפיד ההנהגה לחבר פוהמבה".
ועידת SWAPO החליטה לתת לנוג'ומה את תואר הכבוד "מנהיג המהפכה הנמיבית", זאת בנוסף לתואר שכבר החזיק בו נוג'ומה - "אבי האומה של העם הנמיבי".
גם לאחר סיום נשיאותו, נותר נוג'ומה פעיל בסביבה הפוליטית והשתתף בקמפיינים ובאסיפות של SWAPO ברחבי המדינה.
בשנת 1990 קיבל נוג'ומה את פרס אינדירה גנדי מממשלת הודו, וב-2005 תואר דוקטור לשם כבוד במינהל ציבורי מטעם הפולטכניון של נמיביה.
סמואל פרדריק "סם" סמית' הוא/היא אישיות בריטית העוסקת בשירה, אשר זכתה לתודעה בציבור לראשונה בזכות השיר "Latch" שהגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי.
סמית' מזדהה כג'נדרקוויר ובכינוי הגוף "they".
שיתוף הפעולה שנעשה על ידי סמית' עם הדי ג'יי Naughty Boy בשיר "La La La" הוביל לפרסום בין-לאומי והגיע למקומות הראשונים במצעדים העולמיים.
האלבום הראשון של סמית' "In the Lonely Hour" שהוקלט ב-Capitol Records יצא ב-26 במאי 2014.
ב-2014 הוענקו לסמית' פרס הבריטס ו-Sound of 2014 של ה-BBC.
ב-2015 הוענקו לסמית' ארבעה פרסי גראמי בקטגוריות הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום הפופ של השנה ותגלית השנה.
סמית' נולד/ה כזכר בשם סמואל פרדריק סמית' וקייט קסידי.
סמית' גדל/ה בשכונה מרוחקת בלונדון, עבד/ה בחנות מקומית לעצים, ולמד/ה בבית ספר קתולי.
במשך שנים למד/ה פיתוח קול וכתיבה אצל נגנית הג'אז הבריטית ג'ואנה עדן.
סמית' בוגר/ת של הנוער המוזיקלי בתיאטרון בריטניה וכיכב/ה בהפקה שלהם בשנת 2007 – "הו!
קרול!" לפני כניסתו/ה לתיאטרון, סמית' השתתפ/ה בלהקות ג'אז.
הפסנתרן ג'ואנה עדן לימד את סמית' שירה וכתיבת שירים.
לסמית' הייתה גינקומסטיה בילדותו ובגיל 12 עבר/ה שאיבת שומן.
באוקטובר 2012 יצא הסינגל הראשון של סמית' "Latch", השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי, בפברואר יצא הסינגל השני "Lay Me Down" שגם דורג במצעד.
בהמשך השנה יצא השיר "La La La" ביחד עם Naughty Boy, שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
בקיץ 2013 יצא המיני-אלבום הראשון של סמית' ששמו Nirvana ובו ארבעה שירים.
השיר הראשון במיני-אלבום "Safe with Me" הופק על ידי "Two Inch Punch" ושודר לראשונה ברדיו בתוכנית MistaJam של BBC Radio 1Xtra ב-24 ביולי 2013.
השיר השני במיני-אלבום נקרא "Nirvana" והופק על ידי קרייז והואקס וג'ונתן קריק.
המיני-אלבום כולל גם גרסה אקוסטית של סמית' לשיר "Latch", וגרסה חיה ל-"I've Told You Now".
ב-25 בנובמבר 2013 יצא "Together" ביחד עם נייל רוג'רס וג'יימס נייפייר כסינגל היחיד מתוך, Settle: The Remixes.
ב-16 פברואר 2014 יצא הסינגל השני מאלבום הבכורה של סמית', "Money on My Mind".
בדצמבר 2013 נודע שאלבום הבכורה של סמית' ייצא ב-26 במאי 2014 בשם In the Lonely Hour.
האלבום הגיע למקום ראשון במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום השני בבילבורד 200, ובנובמבר האלבום הפך לאלבום השני הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 2014 אחרי האלבום 1989 של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
בינואר 2015, האלבום הפך לאלבום השני הנמכר ביותר בממלכה המאוחדת לשנת 2014 אחרי האלבום x של אד שירן.
במרץ 2015, שיר הנושא של הסרט "ספקטר" מסדרת ג'יימס בונד נכתב והושר על ידי סמית'.
השיר שנקרא "Writing's on the Wall", בהלחנתו של מוזיקאי הסרט תומאס ניומן זיכה את סמית' בפרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב.
במהלך שנת 2016 התפרסמו על ידי סמית' תמונות מתוך אולפן תוך כדי עבודה על מוזיקה חדשה והוכרז על שיתוף פעולה יחד עם אדם למברט.
בתחילת 2017 פורסם על ידי סמית' שבספטמבר של אותה שנה ייצא אלבום חדש, אשר יכלול שיתוף פעולה נוסף עם Naughty Boy וג'ימי נאפס.
באפריל של אותה שנה נאמר על ידי סמית' כי התרחשה פגישת אולפן יחד עם קלין בנדיט במסגרתה עבדו על "סינגל קאמבק" אפשרי.
ב-8 בספטמבר 2017, יצא הסינגל "Too Good at Goodbyes", שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100.
האלבום השני של סמית' The Thrill of It All הופיע במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ובבילבורד 200 והפך לאלבום הראשון של סמית' בארצות הברית שהגיע למקום הראשון.
ב-20 במרץ 2018, החל סיבוב ההופעות "The Thrill of It All Tour" באירופה, אמריקה הצפונית, אסיה, ניו זילנד ואוסטרליה.
ב-27 במרץ 2018 יצא השיר "Pray" בהשתתפות הראפר לוג'יק.
ב-17 באוגוסט יצא השיר "Promises" ביחד עם קלווין האריס.
השיר הפך ללהיט השביעי של סמית' שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והשיר הראשון של סמית' שהגיע למצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי.
ב-21 בדצמבר, יצא הסינגל "Fire on Fire", שנכלל באלבום פסקול של הסדרה "גבעת ווטרשיפ".
בינואר 2019 יצא הסינגל "Dancing with a Stranger" ביחד עם נורמני.
באוקטובר 2019, בריאיון חדש לתוכנית The Zach Sang Show, הובעה התרגשות מצד סמית' מהשיר החדש שיצא בשנת 2020, נאמר על ידי סמית' כי השירים הבאים יכילו פחות בלדות ויותר "שירים פופיים" ונאמר על ידי סמית' "אני מרגיש/ה שהראיתי לאחרונה צד שלי שאני בדרך כלל שומר/ת לעצמי או למשפחתי וחבריי [...]".
עוד נאמר כי "הראיתי לכולם את זה וכולם אהבו את זה.
זה כמעט נתן לי אישור לעשות את מה שתמיד חלמתי לעשות אבל תמיד פחדתי לעשות, שזה מוזיקת פופ".
מטעם סמית' הובהר כי עלתה הצעה לכתוב מוזיקה חדשה בעקבות שיתוף פעולה עם קלווין האריס בשנת 2018, בשיר "Promises".
על השיר הוסבר כי "פשוט באופן טבעי התחלתי לחזור לאולפן והתחלתי לכתוב" ו"תפסתי את הרוח הזו והתחלתי לרכוב על הגל הזה ומאז לא הפסקתי לכתוב".
עם זאת, נאמר שהאלבום עדיין ייצא במהלך בשנת 2020. ב-16 באפריל, יצא הסינגל "I'm Ready" ביחד עם דמי לובאטו.
ב-6 ביולי פורסם קאבר של סמית' לשיר "Fix You" מאת להקת קולדפליי.
ב-17 בספטמבר יצא הסינגל "Diamonds", ובמקביל הוכרז כי שמו של אלבום האולפן השלישי שונה ל-Love Goes.
הוא פורסם לבסוף ב-30 באוקטובר.
ב-21 ביולי 2023 פורסם הסינגל "Man I Am" מתוך הפסקול של הסרט "ברבי".
ב-28 ביולי יצא הסינגל "Desire" עם קלווין האריס.
אדל ואיימי ויינהאוס צוינו על ידי סמית' כהשפעות העיקריות.
עוד צוינו הזמרות והמוזיקאיות: ליידי גאגא, כריסטינה אגילרה, ביונסה, ויטני יוסטון ומריה קארי.
במאי 2014 נודע מטעם סמית' על יציאה מהארון בתור הומו.
בהמשך לכך, נודע שהשחקן והדוגמן ג'ונתן זייזל ניהל עם סמית' מערכת יחסים.
באוקטובר 2017 נודע מטעם סמית' על יציאה מהארון כג'נדרקוויר, תוך הסבר בו נאמר: "אני מרגיש/ה אישה בדיוק כמו שאני גבר".
בספטמבר 2019 נודע מטעם סמית' על החלטה לצאת כא-בינארי ולשנות את הכינוי המגדרי לצורת Singular they, תוך פרסום הצהרה בה נאמר: "אחרי חיים שלמים במלחמה עם המין שלי החלטתי לחבק את עצמי כמי שאני, מבפנים ומבחוץ".
מטעם סמית' נמסר כי ישנה התמודדות עם הפרעה טורדנית-כפייתית.
הזמרת לילי אלן והשחקן אלפי אלן הם בני דודים מדרגה שלישית של סמית'.
סם טרוטון הוא שחקן אנגלי.
טרוטון הוא בנו של השחקן דייוויד טרוטון ונכדו של פטריק טרוטון שגילם את הדוקטור השני בסדרת המדע בדיוני דוקטור הו.
אחיו הצעירים של סם הם שחקן הקריקט של ווריקשייר, ג'ים טרוטון, והשחקן ויליאם טרוטון.
הוא למד דרמה באוניברסיטת האל וסיים את לימודיו ב-1988.
טרוטון הוא שחקן שייקספירי שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
הוא כיכב בסרטי האימה "Spirit Trap" (יחד עם בילי פייפר) וב"הנוסע השמיני נגד הטורף".
הוא שיחק בכמה הפקות טלוויזיוניות בהן סדרת הטלוויזיה "הקס" של ערוץ Sky One.
עוד הופיע טרוטון בדרמה "Ultimate Force".
החל מאוקטובר 2006 ועד 2009 השתתף בסדרת ההרפתקאות של ה-BBC "רובין הוד", בה גילם בתפקיד מאץ', משרתו לשעבר של רובין.
סבו של טרוטון, השחקן פטריק טרוטון, כיכב ב-1953 בסדרת הטלוויזיה הראשונה שנעשתה על פי סיפורי רובין הוד.
בתיאטרון שיחק טרוטון בתפקיד אורלנדו בהפקה של סמואל וסט למחזה "כטוב בעיניכם" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
בשנים 2009 ועד 2011 חזר לשחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית, והופיע בתיאטרון קורטיארד שבסטרטפורד-אפון-אייבון.
ב-2009 גילם את דמותו של מרקוס ברוטוס במחזה "יוליוס קיסר" ואת הג'נטלמן השלישי במחזה "אגדת חורף".