tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקרים חריגים, כאשר מנצח אינו יכול לחזור בשל נסיבות אישיות, ייתכן שיוחזר כאלוף משותף בפרק עתידי.
תקלות טכניות חמורות בסבב האחרון עשויות להוביל להכרזה על שוויון טכני, ללא שובר־שוויון.
לאורך כל עונה משודרים טורנירים מיוחדים לקבוצות ייעודיות.
המרכזי שבהם הוא טורניר האלופים (Tournament of Champions), שבו מתמודדים זוכי המשחקים והסכומים הגבוהים ביותר מהעונה הקודמת.
הטורניר כולל לרוב 15 מתמודדים ונפרש על פני עשרה פרקים בשלושה שלבים: רבע גמר (5 משחקים), חצי גמר (3 משחקים) וגמר דו־משחקי.
ברבעי הגמר משתתפים שלושה מתמודדים חדשים בכל פרק.
בטורניר האלופים נקבע הדירוג (seed) לפי סך הזכיות בעונה הרגילה, כאשר חמשת המדורגים הראשונים ניצבים בעמדת האלוף.
במקרה של שוויון בזכיות, נקבע הדירוג לפי מספר הניצחונות, ואם נדרש — לפי סך הניקוד המצטבר.
לחצי הגמר מעפילים חמשת מנצחי רבעי הגמר וארבעה מתמודדים בעלי הניקוד הגבוה ביותר מבין המפסידים ("קלפים חופשיים").
שלושת מנצחי חצי הגמר מעפילים לגמר בן שני משחקים, שבו מצורפים הניקודים משני המשחקים לקביעת המנצח הכולל.
מבנה זה נקבע כבר בטורניר האלופים הראשון בשנת 1985.
כדי למנוע התאמת אסטרטגיה לניקודים שכבר נקבעו, מתמודדי רבעי הגמר מבודדים מהאולפן עד למועד השתתפותם.
בכללי הטורנירים נקבעו מנגנוני שובר־שוויון מחייבים, גם במצבים שבהם הניקוד הוא אפס, כדי להבטיח קיומו של מנצח ולהסדיר העפלה לשלבים הבאים.
בגמרי טורנירים רגילים, מתמודד שמסיים את דאבל ג'פרדי!
עם ניקוד אפס או שלילי באחד משני הימים אינו משתתף בגמר ג'פרדי!
של אותו יום, וניקודו נרשם כאפס.
לשידור, פורסם בשנת 1963 פרופיל של מרב גריפין בסוכנות הידיעות AP, שבו תיאר את נסיבות יצירת שעשועון הטריוויה:
לדבריו, הרעיון נולד במהלך טיסה עם רעייתו, ג'ולאן, בדרכם מדולות' לניו יורק.
באותה עת שקל רעיונות לתוכניות משחק, והיא העירה שלא שודר מזה שנים שעשועון מצליח בפורמט של "שאלה ותשובה", מאז פרשת השחיתויות בתוכניות הטריוויה .
הצעתה הייתה להפוך את המבנה המקובל: להציג למתמודדים את התשובות, ולדרוש מהם לנסח את השאלה המתאימה.
היא הדגימה זאת באמצעות דוגמאות, ובהן "5,280" — שמובילה לשאלה "כמה רגל יש במייל?", ו־"79 Wistful Vista" — כתובתם של הדמויות פיבר ומולי מקגי.
גריפין אימץ את הרעיון בהתלהבות, פנה עמו ישירות לרשת NBC, והיא אישרה את הפקת התוכנית מבלי לדרוש פרק פיילוט.
בתפיסתו הראשונית כלל לוח המשחק עשר קטגוריות, שבכל אחת מהן עשרה רמזים, אך התברר כי מבנה זה אינו מתאים לצילום טלוויזיוני.
לפיכך צומצם הפורמט לשני סבבים, שכל אחד מהם כולל שלושים רמזים המחולקים לשש קטגוריות בנות חמישה רמזים כל אחת.
תחילה התכוון גריפין להקפיד על ניסוח דקדוקי מדויק של התשובות (כגון קבלה של "מי הוא…" בלבד כאשר מדובר באדם), אולם ויתר על כך לאחר שהדבר האט את קצב המשחק, והוחלט לקבל כל תשובה נכונה המנוסחת בצורת שאלה.
שמה הראשוני של התוכנית, "מהי השאלה?" ("What's the Question?", אנגלית), נזנח לאחר שמנהל בכיר ברשת הטיל ספק בפורמט וטען כי "אין בו מספיק 'סכנות' (jeopardies)", דבר שהוביל לבחירת השם ג'פרדי!
הרעיון של הצגת תשובות ודרישה לניסוח שאלות אינו ייחודי לחלוטין לתוכנית, והופיע קודם לכן בשעשועון האמריקאי "CBS Television Quiz" , ששודר בשנים 1941–1942.
ארט פלמינג שימש כמנחה המקורי של ג'פרדי!
בכל תקופות השידור ברשת NBC וכן בהרצה השבועית הקצרה בגרסה המאוגדת, בין השנים 1964–1979.
אלכס טרבק הנחה את הגרסה המאוגדת היומית מאז עלייתה בשנת 1984 ועד מותו בשנת 2020, למעט חילוף חד־פעמי עם מנחה Wheel of Fortune פט סייג'ק ב־1 באפריל 1997, כחלק ממתיחת "אחד באפריל".
טרבק הקליט את פרקו האחרון ב־29 באוקטובר 2020, שיועד לשידור ביום חג המולד.
לקראת מועדי הצילום הבאים (נובמבר 2020) הוכנו תוכניות גיבוי להיעדרותו, ובמסגרתן מונה קן ג'נינגס למנחה זמני.
עם זאת, חזרות ההנחיה בוטלו לאחר שהתברר כי טרבק נפטר ב־8 בנובמבר 2020.
לאחר מותו של טרבק הודיעו המפיקים כי קיימים די פרקים מוקלטים בהנחייתו עד חג המולד.
הפרק הראשון ששודר לאחר פטירתו נפתח במחווה לזכרו, ומאז ועד סוף העונה הוצגה הקדשה מיוחדת בסיום הקרדיטים.
עקב שיבושי לוח שידורים בחגים ובאירועי ספורט, נדחו פרקי השבוע האחרון של טרבק לינואר 2021, ובינתיים שודרו שידורים חוזרים.
עם חידוש ההפקה ב־30 בנובמבר 2020 החל קן ג'נינגס להנחות את התוכנית; פרקיו שודרו בינואר–פברואר 2021. בהמשך אותה עונה הונחתה התוכנית בידי שורת מנחים אורחים, ובהם מייק ריצ'רדס, עיתונאים ואנשי חדשות, ספורטאים, שחקנים ומנחי טלוויזיה.
טורניר האלופים של 2021 הונחה בידי באזי כהן.
באוגוסט 2021 הוכרז כי מייק ריצ'רדס ימונה למנחה הקבוע ומים ביאליק תנחה ספיישלים וגרסאות־בת בפריים טיים.
ימים ספורים לאחר מכן פרש ריצ'רדס מתפקידו בעקבות פרסומים וביקורת ציבורית, לאחר שהקליט שבוע אחד בלבד.
בעונות 2021–2022 החליפו ביאליק וג'נינגס ביניהם בהנחיית התוכנית, כאשר ביאליק הנחתה גם טורנירים וספיישלים.
ביולי 2022 הוכרז כי השניים ישמשו מנחים משותפים: ג'נינגס ינחה את טורניר האלופים וטורניר "הזדמנות שנייה", וביאליק תנחה ספיישלים וגרסאות־בת, כולל מהדורת ידוענים שעלתה ב־2022. בשנת 2023 חל שינוי נוסף: ג'נינגס מונה להנחיית "Jeopardy!
במהלך שביתות היוצרים והשחקנים באותה שנה בחרה ביאליק שלא להנחות, וג'נינגס מילא את מקומה.
בדצמבר 2023 הודיעה סוני כי ג'נינגס יישאר המנחה הקבוע והיחיד של הגרסה המאוגדת, תוך פתיחות לשיתופה של ביאליק בספיישלים עתידיים.
דון פארדו שימש כקריין בגרסאות NBC ובגרסה השבועית המאוגדת.
בפיילוט של הגרסה המאוגדת היומית (1983) שימש ג'יי סטיוארט כקריין, אך עם הפקת הסדרה מונה ג'וני גילברט לתפקיד, בהמלצת טרבק.
הוצג לראשונה ב־24 בספטמבר 2001, וכלל צוות כתבים נודדים שהופיעו בקטעי וידאו שצולמו ברחבי העולם, ובהם הוקראו רמזים מסוימים.
לדברי המפיק בפועל הארי פרידמן, שילוב הצוות נועד להעצים את החוויה החזותית של התוכנית, מתוך תפיסה שטלוויזיה היא מדיום ויזואלי.
לאחר פרסום המכרז לתפקידים אלו נרשמו למעלה מ־5,000 מועמדים.
חברי הצוות המקוריים היו שריל פארל, ג'ימי מקגווייר, סופיה לידסקוג ושרה ויטקומב פוס.
לידסקוג פרשה בשנת 2004, וב־2005 הצטרפו ג'ון קאנון וקלי מייהארה.
פארל הפסיקה להקליט רמזים ב־2008, קאנון ב־2009, ומייהארה — ששימשה גם כקריינית בגרסת־הבת Sports Jeopardy!
צוות הרמזים פורק עם פתיחת העונה ה־39 בספטמבר 2022. לאחר מכן מונתה פוס למפיקה בתוכנית, ומקגווייר למנהל במה.
פוס משמשת גם כקריינית באולפן כאשר ג'וני גילברט אינו נוכח בצילומים; במקרים אלו מוחלף קולה בקולו של גילברט בעריכה שלאחר ההקלטה.
במהלך פעילותו ביקר הצוות בלמעלה מ־300 ערים ברחבי העולם, בכל 50 מדינות ארצות הברית וב־46 מדינות נוספות.
לעיתים ביקרו חברי הצוות בבתי ספר לצורך הצגת גרסת ההוראה Classroom Jeopardy!.
יוצר התוכנית, מרב גריפין, שימש כמפיק בפועל של הגרסה המאוגדת היומית משנת 1984 ועד פרישתו בשנת 2000.
הארי פרידמן כיהן כמפיק בפועל בשנים 1999–2020.
שימש רוברט רובין כמפיק לאורך מרבית תקופת השידור, ובהמשך קודם למפיק בפועל.
לאחר קידומו מונתה לינט ויליאמס למפיקה קווית.
אלכס טרבק שימש גם כמפיק לצד תפקידו כמנחה עד שנת 1987. בהמשך עבר תפקיד ההפקה לידי ג'ורג' ווסבורג.
בשנת 1997 הצטרפו הארי פרידמן, ליסה פינרמן (לימים ליסה ברופמן) ו־רוקי שמידט כמפיקים.
החל מ־1999 היה פרידמן למפיק בפועל.
במהלך השנים הצטרפו והתקדמו מפיקים נוספים, ובהם גארי ג'ונסון, דב דיטמן ו־ברט שניידר.
לאחר פירוק ה־Clue Crew בשנת 2022 נטלה שרה ויטקומב פוס על עצמה את כלל תחומי ההפקה.
הגרסה המקורית בוימה בשנים שונות בידי בוב הולטרגן, אלינור טרשיס וג'ף גולדסטין.
בגרסה המאוגדת היומית שימש דיק שניידר כבמאי בשנים 1984–1992, ולאחר מכן ירש אותו עוזרו קווין מקארתי, שכיהן עד פרישתו ב־2018. מקארתי הוחלף בידי קליי ג'ייקובסן, ובהמשך — בידי ראסל נורמן, כאשר חלק מהפרקים מבוימים בידי לוסינדה אוונס מרגוליס.
נכון ל־2022 מועסקים בתוכנית שבעה כותבים ושבעה חוקרים קבועים האחראים ליצירת הקטגוריות והרמזים.
בילי ויס משמש כמפיק עריכה ו־מישל לאוד כמפקחת עריכה.
גם אלכס טרבק עצמו תרם בעבר לכתיבת רמזים וקטגוריות.
מעצבת ההפקה של התוכנית היא נעמי סלודקי.
בין המנהלים האמנותיים הקודמים נמנים הנרי ליקל, דניס רוף, בוב ראנג ואד פלש, שעיצב תפאורות גם לשעשועונים אמריקאיים נוספים.
באוגוסט 2019 הוכרז כי פרידמן יפרוש מתפקידו כמפיק בפועל בסיום עונת 2019–2020, ואת מקומו תפס מייק ריצ'רדס.
באוגוסט 2021 פוטר ריצ'רדס גם מתפקיד זה, על רקע סערות פנימיות מתמשכות.
מייקל דייוויס מ־Embassy Row מונה למפיק בפועל זמני בעונת 2021–2022, וב־14 באפריל 2022 אושר מינויו כמפיק בפועל קבוע.
פרסתאריךקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים7-8 בספטמבר 2024השעשועון הטוב ביותר"ג'פרדי!"המנחה הטוב ביותר בשעשועוןקן ג'נינגס6 בספטמבר 2025השעשועון הטוב ביותר"ג'פרדי!"
ג'פרי לי דנגל הוא ביולוג אמריקאי.
כיום הוא פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
דנגל השלים תואר ראשון במדעי הביולוגיה וספרות מודרנית, תואר שני במדעי הביולוגיה ותואר דוקטור באוניברסיטת סטנפורד.
לאחר מכן, הוא השלים פוסט-דוקטורט עם עבודת תזה בחקר השבחת צמחים במחלקה לביוכימיה במכון מקס-פלאנק בעיר קלן, גרמניה.
לאחר תקופה כמנהל קבוצת מחקר במעבדת מקס דלבריק במכון מקס-פלאנק לחקר השבחת צמחים, הצטרף דנגל לסגל ההוראה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא מכהן כפרופסור לביולוגיה על שם ג'ון נ.
דנגל החל את הקריירה המחקרית שלו כאימונולוג, תוך חקר הגנים לשרשרת הכבדה של נוגדני עכברים.
לאחר הדוקטורט, עבר לחקור את הצמח אראבידופסיס כמערכת מודל לחקר עמידות מחלות בצמחים.
מחקריו עסקו בבסיס הגנטי והמולקולרי של רגישות ועמידות מחלות בצמחים, לרבות מנגנון יחס גן-מול-גן.
יחד עם עמיתו ג'ונתן ד.
ג'ונס, הציע את "מודל הזיגזג" להבנת האבולוציה המשותפת של גני עמידות בצמחים ואפקטורים של פתוגנים.
דנגל חבר במערכת של שמונה כתבי עת מובילים בתחומי גנטיקה, גנומיקה וביולוגיה תאית.
בנוסף, שימש כחבר במספר ועדות ייעוץ מדעיות לחברות בתחום, וכיהן בתפקידים אדמיניסטרטיביים במספר אגודות לאומיות ובינלאומיות העוסקות במחקר בתחום הביולוגיה של צמחים.
דנגל נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית בשנת 2007, חבר באקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה בשנת 2003, ובאגודה האמריקאית לקידום המדע בשנת 2004. בשנת 2009 קיבל את הפרס של האגודה הבינלאומית לאינטראקציות מולקולריות בין צמחים למיקרואורגניזמים (IS-MPMI).
מועצת האגודה ציינה כי "עבודתו החלוצית של דנגל בהבנת הבסיס המולקולרי של יחסי גומלין בין צמחים לפתוגנים תרמה תרומה עצומה להבנת תגובת החיסון המולדת בצמחים".
באותה שנה הוענק לו גם פרס סטיבן היילס מטעם האגודה האמריקאית לביולוגיית צמחים.
דנגל חולה בסוג נדיר של ניוון שרירים, ניוון שרירים פציוסקפולוהומרלי.
הוא נשוי לביולוגית שרה גרנט.
דמאן נולד בבאפלו, ניו יורק, בנם של ויולט (לבית פאולוס) וג'יימס דמאן, ובנה החורג של השחקנית בטי לוטס דהמן.
הוא סיים את לימודיו ביוניון קולג' עם תואר ראשון באנגלית.
דמאן התגרש ב-1995 והתחתן בפעם השנייה ב-2001.
דמאן עבר לבריטניה בשנת 1970, וקיבל הכשרה תיאטרלית בבית הספר לתיאטרון אולד ויק בבריסטול.
כשחזר לארצות הברית בשנת 1972, הוא הופיע בהפקה של המלך ליר וחלום ליל קיץ במסגרת סיבוב הופעות ארצי של הלהקה השייקספירית המלכותית.
לאחר מכן הוא כיכב במספר הפקות אוף-ברודוויי, כולל עקומים וחלום ליל קיץ .
בשנת 1983 הוא כיכב בהפקה של "K2", שזיכתה אותו במועמדות לפרס טוני.
בנוסף כיכב במותו של סוכן בתיאטרון אולד גלוב בסן דייגו בשנת 2012.
דמאן ידוע בשיתופי הפעולה שלו עם הבמאי פרנק דרבונט, אשר ליהק אותו לסרטים כמו חומות של תקווה, גרין מייל, מג'סטיק והערפל.
הוא גם הופיע ברימייק משנת 1988 של הגוש, בו רבונט היה שותף לכתיבה.
בשנת 1995, זכה בפרס CableACE כשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט או מיני-סדרה על גילום תפקידו כרוצח הסדרתי אנדריי צ'יקטילו בסרט אזרח X של HBO וקיבל מועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן המשנה במיני-סדרה או בסרט.
דמאן הופיע במספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה.
קורות החיים הטלוויזיוניים שלו כוללים תוכניות כמו קוג'אק, בלשים בלילה, פרקליטי אל איי והבית הלבן.
הוא הופיע בתפקיד נורמן רוטנברג בסדרות חוק וסדר וחוק וסדר: משפט וצדק.
הוא גילם את דייל הורבאת' בעיבוד הטלוויזיוני של פרנק דרבונט לסדרת הקומיקס המתים המהלכים, במשך שתי עונות בין השנים 2010 ל-2012. הוא ציין כי ביקש שדמותו תהרג בסדרה בעקבות פיטוריו של דרבונט.
עם עזיבתו, הוא לוהק לתפקיד האל מוריסון בסדרת הטלוויזיה מוב סיטי משנת 2013, גם היא נוצרה על ידי דרבונט.
ג'פרי דה לנגה (בהולנדית: Jeffrey de Lange; נולד ב-1 באפריל 1998) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער באולימפיק מרסיי.
דה לנגה שיחק באקדמיית הנוער של אייאקס מגיל שבע.
ב-2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של אייאקס.
ב-2017 עבר לטוונטה בתור שוער רביעי והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ומשנת 2020 ואילך היה לשוער השני.
ביולי 2020, הוא האריך את חוזהו בשנה אחת עד קיץ 2021. בפברואר 2021, הוא האריך את חוזהו שוב עד 2024. ב-27 באוקטובר 2020 דה לנגה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה במסגרת הגביע.
ב-30 באוקטובר 2021 דה לנגה ערך את הופעת הבכורה בליגת העל ההולנדית בהפסד 2–5 לפ.ס.וו.
ושיחק סך הכל בקבוצה הבכירה 2 הופעות.
בקיץ 2022, דה לנגה עזב את טוונטה כדי להיות להשוער הראשון של גו אהד איגלס.
הוא חתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-7 באוגוסט, דה לנגה ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הקבוצה נגד א.ז.
בעונת 2023/24 סיים במקום השלישי (עם שחקן נוסף) במספר המשחקים בהם שמר על רשת נקייה.
ב-2024 עבר למרסיי תמורת 2 מיליון אירו, ומשחק שם בתור השוער השני.
ב-22 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הגביע הצרפתי כנגד סנט אטיין.
ג'פרי דייווידסון בוסטיק הוא פוליטיקאי ואיש צבא לשעבר מברבדוס, שמאז 30 בנובמבר 2025 מכהן כנשיא ברבדוס השני.
בשנים 2013–2022 הוא כיהן כחבר הבית התחתון של הפרלמנט של ברבדוס, והחל מ-2018 ועד סיום כהונתו בפרלמנט, כיהן גם כשר הבריאות של ברבדוס בממשלתה של מיה מוטלי.
ג'פרי בוסטיק נולד בבירת ברבדוס, ברידג'טאון.
הוא התחנך בבית הספר סנט מרי.
לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת איי הודו המערבית, שם הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה.
הוא גם מחזיק בתעודה מהקולג' להגנה האינטר-אמריקאי .
בוסטיק שירת בכמה תפקידים בכוח ההגנה של ברבדוס.
ב-1989, במהלך שירותו הצבאי, הוא שירת כקצין המלווה של המלכה אליזבת השנייה במהלך ביקורה האחרון בברבדוס.
על שירותו זה הוא עוטר באות המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
הוא גם היה השליש האישי של המושל הכללי של ברבדוס, סר יו וורל ספרינגר.
ב-2006 הוא פרש לאחר יותר מ-30 שנות שירות, כשתפקידו האחרון היה מפקד הרגימנט של ברבדוס שהוא זרוע היבשה.
ב-2013 נבחר בוסטיק לבית האספה, הבית התחתון של הפרלמנט של ברבדוס.
ב-2018 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה, וכתוצאה מכך מונה כשר הבריאות.
בינואר 2022, לאחר 4 שנות כהונה כשר הבריאות, הוא התפטר.
באותה שנה הוענק לו אות מסדר החירות של ברבדוס
ב-16 בספטמבר 2025 הוצגה מועמדתו של בוסטיק כנשיא ברבדוס על ידי ראשת הממשלה מיה מוטלי ועל ידי מנהיג האופוזיציה ראלף תורן.
מאחר שלא היוו התנגדויות לבחירתו בישיבה המשותפת של הפרלמנט, הוכרז בוסטיק כנשיא ב-7 באוקטובר.
הוא הושבע לכהונתו ב-30 בנובמבר, יום העצמאות ה-59 של ברבדוס, וירש בתפקיד את סנדרה מייסון.
ג'פרי גיליארד אנסוורת' היה צלם קולנוע בריטי שפעל יותר מארבעים שנה.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו על סרטים שזכו לשבחי המבקרים, כמו "2001: אודיסיאה בחלל" של סטנלי קובריק, "קברט" של בוב פוסי ו"סופרמן" של ריצ'רד דונר.
סוכנות הידיעות "הגרדיאן" הדגישה את אופי עבודתו עבור קובריק, במילותיו של הצלם פטר סושיצקי, בהתחשב בכך שגישתו של אנסוורת', על פי הדיווחים, "הפכה לנקודת ייחוס" לסגנון קולנועי נתון.
סושיצקי הוסיף במפורש כי בתחילה סירב לעבוד עבור הבמאי ג'ורג' לוקאס (בסרט "מלחמת הכוכבים") ו"אמר לו מייד": "אתה לא באמת רוצה אותי, אתה רוצה את ג'פרי אנסוורת'".
אנסוורת' זכה בשני פרסי אוסקר לצילום הטוב ביותר (עבור הסרטים "קברט" ו"טס"), וכן בחמישה פרסי באפט"א לצילום הטוב ביותר (בין היתר עבור "2001: אודיסיאה בחלל", "קברט", "גשר אחד רחוק מדי" ו"סופרמן").
אנסוורת' החל את דרכו בתעשיית הקולנוע בשנת 1932. בתחילה מילא תפקידי עוזר שונים בחברת הסרטים גומון.
זמן קצר לאחר מכן עבד אנסוורת' על מספר סרטים מובילים באנגליה, תחילה (1937–1940) כעוזר צילום, בין היתר בסרט "הגנב מבגדאד".
הוא צילם אז, בין היתר, את הסרטים "חייו ומותו של קולונל בלימפ" ו"עניין של חיים ומוות" (בין 1937 ל-1945).
חודשים ספורים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ב-1945, קודם לתפקיד צלם ראשי, תחילה בהפקות בעלות חשיבות פחותה, אך מתחילת שנות ה-50 גם בסרטי בידור צבעוניים עבור הקהל הרחב.
לאחר רגיעה קצרה בקריירה שלו, במחצית השנייה של שנות ה-60, הגיע אנסוורת' לשיא תהילתו.
אז צילם, בין היתר, את הסרטים "2001: אודיסיאה בחלל", "קברט", "גשר אחד רחוק מדי", "רצח באוריינט אקספרס" ו"סופרמן").
אנסוורת' נפטר בסוף אוקטובר 1978, בעיצומם של צילומי הסרט "טס".
הבמאי רומן פולנסקי הקדיש את הסרט לאנסוורת' בכתוביות הפתיחה.
בשנת 1976 מונה לקצין במסדר האימפריה הבריטית.
כמו כן הוא זכה בשני פרסי אוסקר לצילום הטוב ביותר (עבור הסרטים "קברט" ו"טס"; שהאחרון ניתן לו לאחר מותו), וכן בחמישה פרסי באפט"א לצילום הטוב ביותר (בין היתר עבור "2001: אודיסיאה בחלל", "קברט", "גשר אחד רחוק מדי" ו"סופרמן").
ג'פרי השני, דוכס בריטני היה בנם הרביעי של הנרי השני, מלך אנגליה, ושל אלינור, דוכסית אקוויטניה.
ביולי 1181 נישא לקונסטנס, בתו של דוכס בריטני, וירש את התואר דרכה כמה חודשים מאוחר יותר.
ג'פרי נהרג בתאונה במהלך תחרות רכיבה בשנת 1186. בשעת מותו היה השני בסדר הירושה לכתר אנגליה, אחרי אחיו ריצ'רד לב-הארי ולפני אחיו ג'ון.
בנו של ג'פרי, ארתור מבריטני, שנולד שבעה חודשים אחרי מותו, ירש את מקומו בסדר הירושה.
ריצ'רד הומלך בשנת 1189, ומת בשנת 1199. ארתור נלחם על הכתר נגד דודו ג'ון, נשבה ונרצח.
בתו של ג'פרי, אלינור מבריטני, נכלאה בקורפה, ומתה ב-1241 כאסירת המלוכה.
ג'פרי ממונמות' היה כומר נוצרי שחי במאה ה-12 בוויילס וידוע כאחד ההיסטוריונים האנגליים הראשונים, וההיסטוריון האנגלי העיקרי שחי בימי הביניים.
ג'פרי נולד בשנת 1100 לערך, בוויילס, והיה ככל הנראה ממוצא ברטוני.
ג'פרי למד באוניברסיטת אוקספורד ולאחר סיום לימודיו מונה לארכידיקן (כומר) של מונמות'.
בשנת 1152 מונה לדרגת ההגמון של סט אַסָף.
ג'פרי כתב מספר כתבים היסטוריים ומיתולוגיים, הראשון שבהם היה "נבואותיו של מרלין" (Prophetiae Merlini) אשר נכתב לפני שנת 1135. בספרים אלה מתואר הקוסם מרלין ומעשיו.
קודם לכתביו של ג'פרי היה הקוסם ידוע בשם "מרדין" (Myrddin) ומשערים שג'פרי, אשר ידע צרפתית, רצה להימנע משימוש במילה הקרובה לקללה הצרפתית "merde".
נבואות אלה היו הכתבים הראשונים שנכתבו על מרלין בשפה שאינה וולשית ותרמו רבות לתפוצות האגדות הארתוריות ואף, לדעת חלק מהמלומדים, השפיעו על נוסטרדמוס עת כתב את נבואותיו.
ספרו השני - "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae) הוא הידוע מבין ספריו כיום.
ספר זה מנסה לתאר את המלכים ששלטו בבריטניה לפני התקופה הסקסונית.
מרבית הספר מהווה למעשה מיתולוגיה - אסופה של אגדות שאין להן בסיס היסטורי.
לפי ספר זה היה איניאס מלכה הראשון של בריטניה.
כמו כן, ספר זה הוא אחד הספרים הראשונים המזכירים את המלך ארתור והטקסט הקדום ביותר המזכיר את שמו של המלך ליר (המאוית Leir במקום Lear).
ספרו השלישי של ג'פרי היה "חייו של מרלין" (Vita Merlini), אשר נכתב בין השנים 1149 ו-1151. ספר זה מספר את האגדות הוולשיות על מרידין.
כל ספריו של ג'פרי נכתבו בלטינית והיו בין הספרים הנלמדים ביותר באנגליה של ימי הביניים.
ג'פרי ג'קסון מורטון היה קצין בלשים במשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
מורטון הוא שירה למוות במפקד הלח"י אברהם שטרן (יאיר).
ג'פרי מורטון נולד באנגליה בשנת 1907. בצעירותו התגייס למשטרה הבריטית ושימש כשוטר בלונדון.
בשנת 1931 התנדב לשרת במשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל ובאותה שנה הגיע לארץ.
מורטון עבר הכשרה בבסיס האימונים לשוטרים בהר הצופים, שבסיומה נתמנה אחראי לשוטרי הסיור בירושלים.
בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט שימש מורטון כמפקד משטרת ג'נין ולאחר מכן היה לקצין בבולשת הבריטית, ה־C.I.D, באזור המרכז.
תחום השיפוט של המחוז כלל את לוד, רמלה, יפו, תל אביב והערים היהודיות שסביב לה, ורובו יישוב יהודי צפוף.
במסגרת תפקידו החל מורטון לפעול נגד ארגוני המחתרת: ההגנה, האצ"ל ולאחר מכן הלח"י.
ב־22 בינואר 1940 פיקד מורטון על חיפוש נשק של ההגנה בכפר הנוער בן שמן, שבו, בעקבות מידע מוקדם, נחשפו מחסני נשק ובהם עשרות רובים ומקלעים ותחמושת רבה.
בעקבות גילוי הנשק נערך משפט ראווה ל־12 מורים ועובדי הכפר והם נדונו לתקופות מאסר ממושכות.
המשפט הסעיר את היישוב ונקרא "משפט בן שמן".
בראשית שנות ה־40 של המאה ה־20 התגבר מאוד מאבקם החמוש של אנשי לח"י נגד מטרות בריטיות.
המאבק במחתרת הפך למאמץ העיקרי של הבולשת, ובראשו עמד ג'פרי מורטון ולצידו קצין נוסף בבולשת, הנמוך ממנו בדרגה, תומאס ג'יימס וילקין.
ב־17 בינואר 1942 היה מורטון אחראי לרציחתם של שני חברי לח"י ולמעצר שניים נוספים ברחוב דיזנגוף 30. נטען שמורטון ירה בהם לאחר שנכנעו, בטענה שחשש כי הם נושאים עליהם פצצה.
ב־20 בינואר 1942 הטמינו אנשי לח"י מטעני נפץ על גג בניין ברחוב יעל 8 בתל אביב.
מטענים נוספים הוטמנו בחצר ליד הכניסה לבניין.
התוכנית הייתה למשוך את תשומת לב הבולשת לבית זה על ידי פיצוץ על הגג, כדי שמורטון ווילקין יבואו למקום, ובבואם יופעלו נגדם יתר המטענים.
המטענים שעל הגג הופעלו באמצעות כבל חשמלי שנמתח בין הבית ברחוב יעל לבניין הסמוך.
המטען הראשון הופעל ואנשי לח"י המתינו להופעת מורטון ווילקין, אולם הקדימו אותם שני קציני משטרה יהודים וקצין אנגלי.
בעקבות האירוע הפך מפקד לח"י אברהם שטרן (יאיר) למבוקש מספר אחת של הבולשת ונאלץ להסתתר בדירת מסתור.
ב־12 בפברואר 1942 נתגלה לבולשת מקום מחבואו של שטרן בדירתם של טובה ומשה סבוראי, ברח' מזרחי ב' מס' 8 בשכונת פלורנטין.
מייד עם קבלת המידע על מקום המסתור של שטרן חש מורטון לדירה עם וילקין ועם כוח של שוטרים חמושים.
לפי הגרסה הרווחת, שטרן נתגלה מסתתר בארון בגדים והוצא ממנו.
בעלת הדירה סולקה ממנה ואז, בלא נוכחות עדים יהודיים, ירה מורטון בשטרן באקדחו.
מורטון טען שאנשי לח"י איימו כי לא ייתפסו חיים אלא יתפוצצו עם השוטרים שיתפסו אותם, ולפיכך חשש שיאיר יפעיל פצצה עם הילכדו.
כאשר חשב שיאיר עומד להפעיל מטען חבלה, ירה בו.
שלטונות המנדט טענו שיאיר נורה בעת "ניסיון בריחה".
לח"י, לעומת זאת, טען כי שטרן נרצח בלא סיבה.
לאחר מותו של שטרן הפך מורטון, עם שותפו וילקין, ליעד עיקרי של לח"י.
יצחק יזרניצקי (הוא יצחק שמיר, לימים ראש ממשלת ישראל), ממנהיגי לח"י אחר רצח שטרן, היה מי שגזר על מורטון גזר דין מוות.
מורטון זכה לשמירה צמודה של אנשי המשטרה, אך ב־1 במאי 1942 ארבו אנשי לח"י למכוניתו ופוצצו מטען חבלה ליד מסלול נסיעתה.
מורטון נפצע, הבין את הסכנה המרחפת וכעבור זמן מה עזב את תפקידו במשטרת המנדט, לטובת תפקיד אחר, מחוץ לגבולות ארץ ישראל.
בשנים 1944 עד 1947 שירת מורטון כקצין במשטרת המושבה הבריטית טרינידד (כיום טרינידד וטובגו).
בתקופה זאת ניסו הלח"י להתנקש בחייו בטרינידד, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
בשנים 1947 עד 1953 שירת מורטון במושבה הבריטית ניאסאלנד (כיום מלאווי).
מורטון דבק בגרסת חפותו מרצח ובטענה כי יאיר נורה בעת ניסיון בריחה.
הוא ניהל שורה של משפטי דיבה נגד המעלים את טענת הרצח ובכולם הוא זכה.
בשנת 1957 פרסם את ספר זיכרונותיו "Just the Job" (בתרגום חופשי: "התפקיד בלבד") ובו טען כי עשה את כל שעשה מכוח תפקידו כקצין משטרה קולוניאלי, לרבות הריגתו של אברהם שטרן.
שנים רבות לאחר הרצח מסר סרג'נט דניאל דיי לאיש הלח"י מתתיהו שמואלביץ', בשמו של השוטר טנאנט, אשר היה היחיד שנותר בחדר עם מורטון ושטרן, תיאור של האירוע:
מורטון מת באנגליה בשנת 1996 והוא בן 89 שנים.
ג'פרי צ'וסר היה משורר וסופר אנגלי; איש-חצר, פקיד מלכותי ודיפלומט; פילוסוף ואסטרונום.
צ'וסר כונה במשך דורות "אבי השירה/הספרות האנגלית", ונחשב לאחד מגדולי המשוררים האנגלים.
הוא מוכר לציבור הרחב בעיקר בזכות יצירתו "סיפורי קנטרברי", שחוברה, ככל יצירותיו, באנגלית תיכונה.
צ'וסר נולד בלונדון למשפחת ייננים.
אביו היה סוחר-יין ואיש אמיד.
כבן שבע-עשרה היה חייל בצבאו של המלך אדוארד השלישי.
משנת 1357 היה מרואי פני המלך, ומילא משרות בחצר ומחוץ למדינה.
ב-1366 הוא נשא לאשה את פיליפה, ונולדו להם שלושה או ארבעה ילדים.
לפי המסורת צ'וסר למד משפטים באותה תקופה.
הוא היה איש ספר, ואת עיתותיו הפנויות הקדיש ללימוד חכמות ולשונות בשקידה עצומה.
בשנים 1372-1373 יצא בשליחות לגנואה ולפירנצה, שם נפגש ככל הנראה עם בוקאצ'ו ופטרארקה.
ב-1378 הוא נשלח על ידי ריצ'רד השני למילאנו, להעביר הודעה לסר ג'ון הוקווד, שעל דמותו מתבססת דמות האביר ב"סיפורי קנטרברי".
שם נכח בחתונת הפאר הראוותנית של ויולנטה, בתו של גלאצו ויסקונטי השני לליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס.
ב-1374 מונה צ'וסר למפקח על המכס בנמל לונדון, תפקיד שבו החזיק שתים-עשרה שנה.
ביולי 1389 הוא מונה לפקיד האחראי על עבודות המלך, אחראי על ארגון עבודות הבנייה של הממלכה: על שיפוץ ועל תחזוקה שוטפת בארמון וסטמינסטר, כנסיית סנט ג'ורג' וטירת וינדזור.
בעשור האחרון לחייו כתב, כך משערים, את "סיפורי קנטרברי".
צו'סר היה מכובד על כל יודעיו, ורוב ימיו שבע חיי רווחה ונחת.
הוא קיבל פנסיות מאדוארד השלישי, מג'ון מגונט, מריצ'רד השני, ומהנרי הרביעי.
צ'וסר נפטר ב-1400 ונקבר במנזר וסטמינסטר, כבוד שקודם לכן היה שמור רק למלכים ושרים.
ב-1556 שרידיו הועברו לפינה שזכתה לכינוי "פינת המשוררים".
בצוואתו כתב את החרוזים הבאים:החזק באמת וברח מן ההמון,
שמח בחלקך וחדל מן הממון;
טרם תיעץ לאחרים את עצמך דע,
והאמת תגן עליך מכל רע!
תרגום חלקי של רומן הוורד
תרגום בפרוזה של "נחמת הפילוסופיה" מאת בואתיוס
ספר הדוכסית - שיר חלום חזיוני בהשפעת רומן הוורד
בית התהילה - שיר חלום חזיוני בהשפעת "הקומדיה האלוהית" של דנטה
אגדת הנשים הטובות - סיפורים במסגרת של חלום חזיוני
טרוילוס וקרסידה - אפוס, מעין רומן של אהבת חצר
סיפורי קנטרברי - אוסף סיפורים בצורת שירית, שחובר בהשפעת "דקאמרון" של בוקאצ'ו
יצירתו של צ'וסר מתאפיינת בפשטות ומתיקות שירית לא מלוטשות, בישירות, בגאונות סיפורית, ברטוריקה עשירה, בחוש הומור, ובהיכרות לפני ולפנים את עולם המעשה והנימוסים של תקופתו.
בתחילת דרכו הושפע מהשירה הצרפתית של אהבת חצר, לאחר מכן מגדולי המשוררים האיטלקים ומהשירה הלטינית הקלאסית, ובבגרותו הגיע ליצירה מקורית.
דריידן ציין את המאפיינים הבאים של צ'וסר:
היותו מעיין בלתי נדלה של כושר שיפוט טוב, מלומד בכל המדעים, ולפיכך מדבר כראוי על כל נושא.
יודע מה לומר ומה לא לומר.
נאמן בכל מקום לטבע, אך לא מעז להלך אל מה שמעבר לטבע.
איש עם הבנה מקיפה נפלאה, שהקיף בסיפוריו את האומה האנגלית של זמנו על מנהגיה ומזגיה; כאשר כל דמות מתייחדת בהעדפותיה, באישיותה, ובפזיונומיה שלה; וסיפוריה ואופן הסיפור תואמים את חינוכה, מזגיה, וייעודה.
צ'וסר נחשב לגדול מספרי הסיפורים בלשון האנגלית, ולאחד מגדולי המספרים בכלל.
ויליאם הזליט החשיבו לאחד מארבעת גדולי המשוררים האנגלים, לצד ספנסר, שייקספיר, ומילטון.
הזליט הבחין בין צ'וסר וספנסר: "ספנסר נהנה מנועם עשיר, צ'וסר מפעילות שכלית מוקפדת.
כשם שספנסר המשורר הרומנטי והחזיוני ביותר, כך צ'וסר המשורר המעשי ביותר מהמשוררים הגדולים, איש עסקים ואיש העולם.
לכל דבר יש מציאות ממשית גמורה, לכל הפחות בשכלו של המספר".
צ'וסר היה היוצר הריאליסטי הראשון באנגליה, ואולי באירופה כולה.
יעקב זלמן רייזין תיאר כך את השפעתה המתקנת של יצירתו על קוראיה: "הקורא מבקש הוא רק להתענג ולהשתעשע והולך אחר צ'וסר בבטחה, הולך ורואה את אשר לפניו.
אבל כשהוא גומר את טיולו אינו מה שהיה.
הספק מתחיל נקר בלבו, אם אמנם טליתה של הכנסייה היא כולה תכלת, אם הכמרים הם רווקים, האבירים - אנשים העומדים בדיבורם, המחוקקים - שונאי הבצע, הרופאים - יודעי הדעת, ואם יש ממש בשרידים הקדושים ובקמיעות של עושי-פלא...
האמונה הנושנת מתחילה להתמוטט, ומעט מעט מתרקמת התנועה החדשה, שהיא שואפת לשבור את כבלי ההזיות, ולצאת לאור באור החיים המודרניים".
לצ'וסר הייתה השפעה גדולה על השירה האנגלית, ובמיוחד על זו של המאה ה-15. ג'ון לידגייט, גדול המשוררים האנגלים של המאה ה-15, היה חסיד של צ'וסר וחיקהו ביצירותיו.
באותה תקופה, תור הזהב של השירה הסקוטית, גם המשוררים הסקוטים רוברט הנריסון, גאווין דאגלס, ו-ויליאם דונבאר, היו חסידים ומחקים של צ'וסר.
במאה ה-16 ספנסר החשיבו לרבו בשירה וכינהו "המקור הנאמן של אנגליה הטהורה"; ובמאה ה-17 מילטון העריצו.
וורדסוורת' אמר עליו: "אני מעריכו לאין ערוך".
שייקספיר, ג'ון פלטשר, דריידן, פופ, וורדסוורת', ומשוררים אנגלים אחרים, עיבדו מעשיות מסיפורי קנטרברי לאנגלית מודרנית.
אלפרד טניסון כתב עליו: "אדון צ'וסר, הציפור הראשון, שרוח-פיו המתוקה / מבוא לפרצים המלודיים הממלאים / את הזמנים הנרחבים של אליזבת הגדולה / בצלילים שעדיין מהדהדים".
היהודים גורשו מאנגליה בשנת 1290, ולא הורשו לשוב אליה עד לזמנו של קרומוול.
צ'וסר נולד לאנגליה ולאירופה רוויית אנטישמיות ועלילות-דם.
כך באנגליה היו בלדות נפוצות על ילד נוצרי המשחק ברובע היהודי ומפותה ונרצח על ידי יהודים, אך באופן ניסי גופו ממשיך לזמר ולדבר ולהישמע, הפשע מתגלה והיהודים נענשים.
צ'וסר עיבד בלדה כזו ב"סיפורה של אם המנזר", מה שעורר בדורות מאוחרים יותר ביקורות על האנטישמיות של סיפורו.
כתב פרופסור לאונסברי: "בימיו של צ'וסר אמנם האמינו בסיפור מבהיל ומעציב כזה, ובעלת השכלה גבוהה כהגמונית בוודאי שמה אמון בהזיה זו; אולם קובל אני על משורר סבלן ונאור כמותו, שהירשה לעטו לחטט באשפתות כאלו בשביל הרושם הספרותי ונפח רוח-חיים בעלילה שהורתה בבערות ולידתה באכזריות.
ובזה גרם להגדיל את מדורת השנאה העולמית לעם האומלל והנרדף שבאומות".
מבקרים אחרים טענו, על סמך מרכיבים מבניים סגנוניים ולשוניים של הסיפור ועל פי אהבתה של הנזירה לתכשיטים ובגדים יקרים, שצ'וסר לועג לאם המנזר וסיפורה, וסיפורו אינו אלא תיאור אירוני וסאטירי של נזירה רעה (אלא שהדברים לא מסבירים מדוע הסיפור נכתב בפאתוס).
מכל מקום, הדעה המקובלת היא שאפילו הומניסט גדול כמו צ'וסר לא היה נקי מדעות קדומות בהן החזיקו מרבית בני זמנו.
ג'פרי ליבר הוא תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, הידוע בעיקר כיוצר של הסדרה אבודים.
ליבר נולד באוונסטון, אילינוי, ארצות הברית ולמד בבית ספר תיכון אוונסטון.
סיים תואר ראושון במשחק באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
ליבר עובד ככותב וכמפיק בפועל עבור רשת הטלוויזיה פוקס עבור הפיילוט "Hitched".
נכון להיום הוא מפיק פיילוט לסדרת טלוויזיה העונה לשם "Family Practice", עבור התאגיד היפני סוני.
ABC שכרה את ליבר כאשר היא מתבססת על תסריטו הראשוני אשר נקרא אז "Nowhere" (בתרגום חופשי:"שום מקום").
ליבר יצר סדרה ריאליסטית למדי, היונקת מוטיבים מיצירות קודמות (כמו "רובינזון קרוזו") ובנויה סביב המודל של היצירה "בעל זבוב" ו"להתחיל מחדש" (בכיכובו של טום הנקס).
הסדרה עסקה בחבורת ניצולים שצריכה להתחיל מאפס ולהקים חברה אנושית מתפקדת.
עם התקדמות הפרויקט, ABC החליטו לשנות כיוון ונתנו לג'יי ג'יי אברהמס ולדיימון לינדלוף, שכבר היה להם חוזה עם הרשת, לשכתב את התסריט.
ליבר, שחשש כי לא יפוצה כראוי על עבודתו, הגיש תלונה לגילדת הכותבים של אמריקה.
זו הובילה להליך בוררות, בסופו הוכר ליבר כיוצר-שותף של הסדרה.
עם זאת, חוץ מתסריטו הראשוני ליבר לא המשיך לכתוב עבור אבודים.
ב-2002 השתתף בכתיבת התסריט של הסרט "מעיין הנצח".
ד"ר ג'פרי טייט, CBE, היה מנצח אנגלי.
טייט נולד בסולסברי שבאנגליה עם שדרה שסועה וגבנון.
בילדותו עברה משפחתו לפרנהם במחוז סארי בדרום מזרח אנגליה, שם הוא למד בקולג' המקומי בין השנים 1954-1961, וזכה במלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת קיימברידג'.
במקביל ללימודי הרפואה באוניברסיטה, גם ניהל כמה הפקות תיאטרון.
לאחר שסיים את התואר ברפואה, התמחה בכירורגיית עיניים, ועבד בבית החולים סט.
תומאס בלונדון, עד שוויתר על קריירת הרפואה, ופנה ללמוד מוזיקה במרכז ללימודי אופרה בלונדון.
לאחר הלימודים נעשה רפטיטור ומאמן בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תחת חסותו של המנצח גאורג שולטי.
הבכורה הבינלאומית של טייט כמנצח, הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בשנת 1979. בשנת 1985 התמנה למנצח הראשי הראשון של התזמורת הקאמרית האנגלית.
ב-1986 מינתה הנהלת בית האופרה של הקובנט גארדן את טייט למנצח הראשי של בית האופרה, גם כאן, הראשון שקיבל את התואר.
טייט שימש כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, הולנד בין השנים 1991-1995. בשנת 2005 מונה טייט למנהל מוזיקלי של בית האופרה תיאטרון סן קרלו בנאפולי.
ב-2008 מונה טייט למנצח ראשי בתזמורת הסימפונית של המבורג.
בין הקלטותיו ישנה סדרה של קונצ'רטי לפסנתר מאת מוצרט עם הפסנתרנית היפנית מיצוקו אושידה.
טייט היה נשיא אגודת הצדקה לשדרה שסועה באנגליה מאז 1989.
ג'פרי מייקל טמבור הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס גילדת שחקני המסך.
מוכר מהופעותיו בסדרות "המופע של לארי סנדרס", "משפחה בהפרעה" ו-"טרנספרנט" ובסרטים "נערה בהפרעה", "הגרינץ'" "הלבוי", "הלבוי 2: צבא הזהב", "סופרהירו" ו"בדרך לחתונה עוצרים בווגאס".
טמבור נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית לאיליין ובארני טמבור.
גדל במשפחה יהודית-קונסרבטיבית ממוצא הונגרי.
טמבור למד ב"אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו" ולאחר מכן עבר ל"אוניברסיטת ווין סטייט" דטרויט שם קיבל את תואר מוסמך אוניברסיטה.
את קריירת המשחק שלו החל טמבור ב-1979 במותחן הפשע מועמד 2 פרסי אוסקר "וצדק לכל" בכיכובו של אל פצ'ינו.
לאחר עשור וחצי די פושרים מבחינה קולנועית עם הופעות בתפקידי משנה במספר סרטים זוטרים כגון: "תעצרו את העיר אני רוצה לרדת", "מיסטר אמא" ו"החיים בזבל" הגיעה פריצתו של טמבור כשנבחר לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית המצליחה "המופע של לארי סנדרס".
בסדרה גילם טמבור את הנק קינגסלי, קריין התוכנית וה"סייד-קיק של סנדרס".
קינגסלי מנסה לעיתים קרובות לקדם את עסקיו ואת עצמו באמצעות התוכנית וחרד למקומו בה.
קינגסלי אינו מודע למבוכות שלהן הוא גורם עקב טפשותו.
על תפקידו בתוכנית קיבל טמבור 4 מועמדויות לפרס אמי.
ב-1998 שיחק טמבור בדרמת המסתורין "לפגוש את ג'ו בלאק" בכיכובם של אנתוני הופקינס ובראד פיט, בסרט מגלם טמבור את דמותו של קווינס, בנוסף הופיע טמבור בתפקידים קטנים בקומדיות "ד"ר דוליטל" ו"משתגעים על מרי".
ב-1999 שיחק טמבור בדרמה הביוגרפית "נערה בהפרעה" בכיכובן של אנג'לינה ג'ולי, ווינונה ריידר שם גילם את ד"ר מלווין פוטס המטפל בהפרעותיה של מליסה רוו.
בשנת 2000 שיחק טמבור בתפקיד ראשי בקומדיה המשפחתית זוכת פרס האוסקר של רון הווארד "הגרינץ'", בסרט משחק טמבור את אוגוסטוס מאייהו, ראש העיר של עיירת חורף קסומה ואויבו של הגריניץ' (ג'ים קארי) עוד מתקופת ילדותם.
כמו כן גילם טמבור את דמותו של מבקר האומנות היהודי קלמנט גרינברג בדרמה הביוגרפית "פולוק" המבוססת על דמותו של הצייר ג'קסון פולוק.
בשנת 2004 החל טמבור לשחק בסדרה "משפחה בהפרעה" בתור ג'ורג' בלות', המקים והמנהל לשעבר של "Bluth Company" חברת נכסי מקרקעין ונדל"ן.
על תפקידו בסדרה קיבל טמבור שתי מועמדויות לפרס אמי.
באותה שנה השתתף טמבור בסרטו של גיירמו דל טורו "הלבוי", בסרט גילם טמבור את דמותו הבדיונית של ראש ה-FBI טום מאנינג.
בנוסף דיבב טמבור את דמותו המצוירת של נפטון בסרט האנימציה "בובספוג: הסרט".
ב-2008 שיחק טמבור בסרט המשך לסרט "הלבוי", "הלבוי 2: צבא הזהב" בתור טום מאנינג הפעם כראש ארגון ה-B.P.R.D, כמו כן הופיע טמבור גם בפרודיה "סופרהירו".
ב-2009 השתתף טמבור בקומדיה המצליחה "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", בסרט גילם את אביה של הכלה סיד גארנר.
ב-2014 החל לככב בסדרה "טרנספרנט" של חברת אמאזון, ובה הוא מגלם אב בשם מורט שמחליט, בגיל 70, לחשוף את זהותו כאישה טרנסג'נדרית.
על תפקידו בסדרה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (2015) ובשני פרסי אמי לשחקן ראשי מצטיין בסדרה קומית (2016-2015).
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "רואה החשבון" לצידם של בן אפלק, אנה קנדריק וג'יי.
בשנת 2017 שיחק בסרט "סטלין מת!", אשר מתאר את מאבקי הכוחות בעקבות מותו של יוסיף סטלין ב-1953. בשנת 2020 יצא הסרט "המחנה הקסום" בו גילם את רוי פרסטון.
טמבור התחתן בשנת 1991 עם קת'רין מיטצ'ל, הנישואים החזיקו מעמד 8 שנים ולבסוף נפרד הזוג ב-1999.
בשנת 2001 נישא טמבור בשנית הפעם לקאסיה אוסטלון, להם נולדו 6 ילדים.
תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת!
ללמד את גברת טינגל (1999)
בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009)
בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק (2011)
הנגאובר 3: חוזרים לווגאס (2013)
כלי נשק של הסחת דעת המונית (1997) - סרט טלוויזיה
עם בוב ודייוויד (2015) - דיבוב
ג'פרי פאלמר נולד בנלסון והתחנך בבתי הספר המקומיים.
את לימודיו האקדמיים הוא השלים באוניברסיטת ולינגטון, שם קיבל ב-1964 תואר ראשון במדע המדינה וב-1965 תואר בוגר במשפטים.
לאחר שעבד זמן מה בוולינגטון, הוא המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו וב-1967 הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים.
לזמן מה הוא לימד באוניברסיטת איווה ובאוניברסיטת וירג'יניה וביצע עבודת ייעוץ לממשלת אוסטרליה.
בסופו של דבר הוא מונה כפרופסור באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון ושב לניו זילנד.
במערכת הבחירות של 1975 לקח פאלמר חלק במסע התעמולה "אזרחים למען רולינג" לבחירתו מחדש של ראש ממשלת ניו זילנד, ביל רולינג.
בבחירות הביניים של 1979, נבחר פאלמר להיות חבר הפרלמנט של ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד במחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ'-מרכז.
בסופו של דבר הוא נבחר ב-1983 להיות סגן מנהיג האופוזיציה.
כאשר זכתה הלייבור בבחירות של 1984 מונה פאלמר להיות סגן ראש הממשלה.
הוא גם שימש כתובע הכללי וכשר המשפטים.
הוא הקים ועדה מלכותית לבדיקת שיטת הבחירות ולהצעת שינויים וחלופות בניהולה.
הוועדה הגישה את מסקנותיה בדצמבר 1986 והמליצה על מעבר לשיטת בחירות יחסית מעורבת.
לאחר הבחירות של 1987 נבחרה שוב ממשלה מטעם הלייבור ופאלמר מונה להיות השר לאיכות הסביבה, תחום בו הוא גילה עניין אישי.
התחום המשמעותי ביותר בפוליטיקה הניו זילנדית של אותה תקופה היו השינויים הכלכליים שקודמו על ידי שר האוצר, רוג'ר דאגלס.
דאגלס קידם מדיניות כלכלת שוק מוניטריסטית שכללה הפרטה נרחבת של נכסי המדינה וביטול הפיקוח על המחירים וסובסידיות.
צעדי מדיניות אלה, שנגדו את העקרונות הבסיסיים של הלייבור ואת ההבטחות שניתנו במהלך מערכת הבחירות, היו בלתי פופולריים לחלוטין בקרב קהל המצביעים המסורתי של המפלגה וכתוצאה מכך התגלעו חילוקי דעות בין דאגלס לבין ראש הממשלה דייוויד לאני.
לאני גם חזר בו מהבטחתו לקיים משאל עם על הנהגתה של שיטת הייצוג היחסי המעורבת.
פאלמר הודה בכישלונו בקידום הנושא בכינוס אזורי של המפלגה באפריל 1989, באומרו שהנושא "חשוב כמת בעתיד הקרוב".
בסופו של דבר הוצא דאגלס מהממשלה, אך העימות בין השניים גרם ללאני להתפטר חודש לאחר מכן.
פאלמר, בהיותו סגן מנהיג המפלגה, מונה להיות במקומו ראש הממשלה.
תומכי השינוי בשיטת הבחירות מקרב חברי הלייבור המשיכו להפעיל לחצים ובספטמבר 1989, לאחר בחירתו של פאלמר לתפקיד ראש הממשלה, העבירה הוועידה הארצית של המפלגה החלטה המאשרת את קיומו של משאל עם על שינוי שיטת הבחירות.
בכל אופן, פאלמר נתפש על ידי הציבור כמעורב יותר מדי ברפורמות הכלכליות של דאגלס וכאיש אקדמיה מרוחק.
במיוחד הטרידה אנשים רבים עבודתו על ההיבטים המשפטיים של הארגון מחדש של המגזר הממשלתי, כמו הכנתו של חוק החברות הממשלתיות.
מינויו של דייוויד קייגיל (מאנשיו של דאגלס) לתפקיד שר האוצר, נתן תחושה שפאלמר לא עושה דבר כדי לשעות לרחשי הציבור.
התחום היחידי שפאלמר זכה לשבחים מהתומכים המסורתיים של האגף השמאלי, היה תפקודו כשר לאיכות הסביבה, תפקיד שהוא שמר לעצמו גם לאחר בחירתו כראש הממשלה.
כאן החלה עבודתו היסודית בחקיקה בתחום שבסופו של דבר הביא לחקיקתו של חוק ניהול המשאבים.
חודשיים לפני הבחירות של 1990, היה ברור שהלייבור לא תנצח בהם.
הנזק שנגרם על ידי הרפורמות של דאגלס, יחד עם חוסר הכריזמה של פאלמר, גרמו לתומכים רבים של הלייבור לנטוש אותה.
בנוסף, נתפש פאלמר כאישיות אקדמית מנוכרת וקרה והוא הזכיר לאנשים את הגישה המתנשאת שדאגלס הואשם בה.
פאלמר הוחלף על ידי מייק מור, שבמפלגה חשו שהוא יצליח יותר להשיג ניצחון בבחירות.
חילופים אלה החמיצו את מטרתם ובבחירות זכתה המפלגה הלאומית של ניו זילנד בהנהגתו של ג'ים בולגר בניצחון סוחף.
פאלמר היה למנהיג הראשון של מפלגת הלייבור שסיים את תפקידו מבלי שהוביל את המפלגה במערכת בחירות.
לאחר פרישתו, חזר פאלמר לשמש כפרופסור למשפטים באוניברסיטת ויקטוריה.
הוא גם החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת איווה ועבד לזמן מה בייעוץ משפטי.
שיטת הבחירות היחסית המעורבת שאותה הוא קידם, אושרה בסופו של דבר במשאל עם שהתקיים ב-1993. ב-1994 הוא הקים משרד עורכי דין פרטי.
בספטמבר 2001 היה פאלמר לאחד המייסדים של מכון המחקר למדיניות כלכלית וחברתית ובדצמבר 2002 הוא מונה להיות נציג ניו זילנד בוועדה הבינלאומית על ציד לווייתנאים שהוקמה מתוקף האמנה הבינלאומית להסדרת ציד הלווייתנאים.
פאלמר המשיך להיות מעורב בפעילותה של אוניברסיטת ויקטוריה וללמד בה והיה מעורב באופן שוטף כיועץ בסוגיות ציבוריות וחוקתיות.
בדצמבר 2005 מונה פאלמר על ידי המושל הכללי של ניו זילנד להיות נשיא ועדת החוק של ניו זילנד (New Zealand Law Commission, גוף ממשלתי שתפקידו לבחון שינויים בחוקי המדינה), לתקופת כהונה של חמש שנים.
במהלך תקופת כהונתו, הוא שכנע את הממשלה ליישם תוכנית של בחינה מחדש של המלצות קודמות של הוועדה מתוך כוונה ליישם אותם.
בעקבות מהלך זה יושמו דוחות רבים של הוועדה.
בעקבות אירועי המשט לעזה הכריז מזכ"ל האו"ם באן קי-מון, ביולי 2010, על הקמת ועדה מטעם האו"ם לבדיקת אירועי המשט.
בראשה עמד פאלמר וסגנו היה נשיא קולומביה לשעבר, אלווארו אוריבה.
נציג ישראל בוועדה היה יוסף צ'חנובר, ונציג טורקיה הדיפלומט אוזדם סאנברק, בכיר במשרד החוץ במדינה.
בספטמבר 2011 פורסם דו"ח הוועדה, ובו נקבע שהסגר הימי על רצועת עזה חוקי, אך בבלימת ספינות המשט ישראל הפעילה כוח מופרז, ולכן מומלץ שתביע חרטה בפני טורקיה ותשלם פיצויים למשפחות ההרוגים.
הדו"ח ביקר את התנהלות טורקיה ופעילי ארגון IHH בפרשה.
סר ג'פרי אלכסנדר סטאפורד נורת'קוט היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כמושל הונג קונג.
נורת'קוט נולד בלונדון, והיה בנו של הכומר ארתור פרנסיס נורת'קוט (Arthur Francis Northcote) ונכדו של סטנפורד נורת'קוט, רוזן אידסליי.
נורת'קוט התחנך בבית הספר בלנדל בטיוורטון שבדבון ובמכללת בליאול שבאוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1904 הצטרף נות'קוט לשירות הקולוניאלי הבריטי ושירת בקניה עד שנת 1927.
בשנת 1928 מונה לתפקיד המזכיר הכללי של מושבת צפון רודזיה וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1930.
בין השנים 1930–1934 כיהן כמזכיר הכללי של מושבת חוף הזהב ובין 1935–1937 בתפקיד המושל ומפקד הכוחות הבריטיים במושבת גיאנה הבריטית.
בשנת 1931 התקבל למסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1935 קיבל תואר אביר במסדר זה.
ב-28 באוקטובר 1937 מונה לתפקיד מושל הונג קונג.
בתקופת כהונתו פרצה מלחמת סין–יפן השנייה.
על מנת להגן על המושבה הכריז נורת'קוט על נייטרליות בסכסוך.
עם התקדמות המלחמה נכבשה קנטון הסמוכה למושבה על ידי הכוחות היפניים, וזרם רב של פליטים הגיע למושבה.
התקרבות הצבא היפני לשנזן הביא לבניית מקלטים במושבה ולהכרזה על האפלה.
נורת'קוט פרש מתפקידו בשל מצבו הבריאותי ב-10 בספטמבר 1941.
נורת'קוט נשא לאישה את אדית' ג'ולייט מרי אדמס (Edith Juliet Mary Adams) ב-27 באוקטובר 1910. לזוג נולדו שלושה בנים.
על שמו של נורת'קוט נקרא רחוב נורת'קוט קלוז (Northcote Close) שבאי הונג קונג וכן מכללת המורים נורת'קוט נקראה על שמו.
ג'פרי קומבס (שמו המלא באנגלית: Jeffrey Alan Combs; נולד ב-9 בספטמבר 1954) הוא שחקן אמריקאי הידוע בגילום תפקידים שונים בסרטי אימה, בזיכיון "מסע בין כוכבים" (בעיקר כוואיון וכבראנט ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" וכקומנדר שרן ב-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז") וכן בסדרות האנימציה של זיכיון DC קומיקס, כמדבב.
קומבס נולד באוקסנרד, קליפורניה וגדל בלומפוק, קליפורניה.
הוא למד בקונסרבטוריון לאמנויות הבמה, ומאוחר יותר פיתח את כישורי המשחק שלו בתוכנית לימודים עבור שחקנים מקצועיים בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת וושינגטון.
אחרי שבילה כמה שנים בהופעות על במות תיאטרון לכל אורך החוף המערבי, קומבס עבר ללוס אנג'לס בשנת 1980 וקיבל את תפקידו הראשון בסרט באורך מלא בשנת 1981, בשם "Honky Tonk Freeway", בו גילם קופאי ללא שם.
תפקידו הראשון בסרט אימה הגיע כשנתיים מאוחר יותר, בסרט "Frightmare" משנת 1983.
תפקיד האימה הידוע ביותר של קומבס היה כד"ר הרברט ווסט, הדמות הראשית בסרט "Re-Animator" (על פי הספר "הרברט ווסט – מחיה המתים"), דמות שהוא שב לגלם בשני סרטי המשך של הסרט.
בשנת 1986 הוא שיחק בסרט נוסף שצולם על בסיס סיפור של לארקרפט "בעבר".
הוא גם גילם את תפקיד הסופר הווארד פיליפס לאבקרפט (היוצר של הדמות הרברט ווסט) בסרט " Necronomicon: Book of the Dead" משנת 1993. קומבס כיכב בשמונה אדפטציות ליצירות של ה.
עוד הופיע בסרטי הקולנוע "FeardotCom" (משנת 2002), "House on Haunted Hill" (משנת 1999), "אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון" (משנת 1998), "Dark House" ו"עיר הרשע" (משנת 1996).
באופן אירוני, קולו הייחודי של קומבס, בו הוא משתמש בכל תפקידיו על המסך, הוא לא קול הדיבור הטבעי שלו.
במקור, קומבס נבחן לתפקיד של קומנדר ויליאם רייקר ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", אבל הפסיד לג'ונתן פרייקס, אף על פי שהמפיקים עדיין זכרו אותו, במהלך תהליך הליהוק של סדרות מאוחרות יותר.
קומבס גילם עשר דמויות שונות על המסך, ביקום של "מסע בין כוכבים".
עד כה, תפקידו הגדול ביותר, בסרט או בסדרת מדע בדיוני, היה בדמותו של האנטגוניסט וואיון, שיבוט של וורטה, אשר הופיע במספר עונות של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
קומבס אמר כי וואיון היה התפקיד האהוב עליו ביותר שגילם ב-"מסע בין כוכבים", והייתה לו השפעה רבה מאוד בפיתוח הדמות.
עוד באותה הסדרה, קומבס גילם תפקיד של דמות חוזרת נוספת - פרנגי בשם בראנט.
בפרק "The Dogs of War" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", קומבס מגלם שתי דמויות - וואיון ובראנט - ובכך עושה היסטוריה בתולדות "מסע בין כוכבים", כשחקן הראשון שמגלם על המסך שתי דמויות שונות, שאינן קשורות זו לזו, באותו הפרק.
בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", לקומבס היה תפקיד חוזר ופופולרי מאוד כקומנדר שרן, קצין צבא אנדוריאני.
מפיק "אנטרפרייז" מני קוטו ציין פעם בראיון כי הוא קיווה שקומבס יהפוך לשחקן קבוע בסדרה, אילו הסדרה הייתה מחודשת לעונה חמישית (אולם הסדרה בוטלה בתום העונה הרביעית שלה).
פרט למגוון הדמויות שביצע עבור זיכיון "מסע בין כוכבים", לקומבס היו תפקידים בסדרות מדע בדיוני רבות אחרות.
הוא כיכב כטלפת הארימן גריי ב-"Eyes" (בשנת 1994), פרק מהעונה הראשונה של "בבילון 5".
בחודש אוגוסט 2005, הוא הופיע בפעם הראשונה בסדרת המדע בדיוני "ה-4400" כד"ר קווין בורקהוף; בשנת 2006 תפקיד זה הפך לתפקיד חוזר.
בתחילת שנת 2007 הוא שיחק את דמותו הבדיונית ביותר של אדגר אלן פו ב-"The Black Cat", פרק מתוך "Masters of Horror".
הן בעולם המדע בדיוני, הן בעולם האימה והן מחוץ לשני ז'אנרים פופולריים אלו - לקומבס יש מגוון מגוון של מעריצים.
קומבס עשה עבודות רבות של דיבוב; בין יתר, דיבב קומבס את הדחליל בשנת 1997 עבור "באטמן: איש העטלף".
קומבס המשיך את עבודתו יקום סדרות האנימציה של DC קומיקס מספר שנים מאוחר יותר, עם תפקיד חוזר - דמותו של השאלה בסדרת האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות".
גרסתו לשאלה נחשבת למוצלחת מאוד, הן על ידי המעריצים והן על ידי צוות הכותבים, והוא זכה להכרה כי שהחיה את העניין בדמות.
כמו כן, קומבס מספק את קולו של ראצ'ט בסדרת האנימציה החדשה, "Transformers: Prime".
קומבס גם מבצע עבודת קריינות עבור חגיגות 25 שנה של "Re-Animator".
בחודש יולי 2009, קומבס חזר לשורשי הבמה שלו וגילם שוב את דמותו של אדגר אלן פו בהצגה-של-איש-אחד בשם "Nevermore...an Evening with Edgar Allan Poe" אשר הועלתה ב-"The Steve Allen Theater", הוליווד, קליפורניה.
אף על פי שההצגה הייתה אמורה לרוץ רק במשך חודש אחד, היא זכתה להצלחה רבה, והוארכה ארבע פעמים.
"Nevermore" - שמה של ההצגה כפי שהיא מוכרת כעת - ירדה מבימת לוס אנג'לס ב-19 בדצמבר 2009. בחוף המזרחי ההצגה עלתה לראשונה ב-23 בינואר 2010 באולם וסטמינסטר בבולטימור, מרילנד, מקום מנוחתו האחרון של פו.
סיבוב הופעות של "Nevermore", המועמדת לפרס סטורן, מתוכנן להתקיים, עם עצירות צפויות בשיקגו, ניו יורק, סיאטל וסן דייגו.
בשנת 2012, קומבס כיכב, יחד עם אנדרו דוויוף, בסרט "Night of the Living Dead 3D: Re-Animation", פריקוול ללהיט משנת 2006 "Night of the Living Dead 3D" בבימויו של ג'ף ברודסטריט.
בריאיון לאתר האינטרנט "Dread Central" (העוסק באימה) בשנת 2011, ברודסטריט שיבח את עבודתו של קומבס בסרט, ואמר: "אני חושב שזו העבודה הטובה ביותר שלו מזה שנים".
אף על פי ששם הפריקוול משנת 2012 כולל בתוכו את הביטוי "Re-Animation", אין לסרט שום קשר שהוא עם "Re-Animator", סרטו המוכר ביותר של קומבס.
ב-21 באוגוסט 2024 יצא הסרט Stream בכיכובו של קומבס בתפקיד מר לוקווד.
ג'פרי אָלַן קָהַן הוא פסנתרן ומנצח יהודי-אמריקאי.
קהן גדל במערב לוס אנג'לס.
הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל חמש ובגיל עשר החל גם בלימודי גיטרה.
במהלך השנים הבאות, חילק את זמנו בין לימודי פסנתר ונגינת מוזיקה עממית ומוזיקת רוק בגיטרה.
בגיל 14 התקבל כתלמיד מלגה אצל הפסנתרן יליד פולין יעקב גימפל.
"הקשר עמו שינה אותי לחלוטין", אמר קהן.
"היה משהו שקיבלתי מברהמס ובטהובן ובאך, שלא יכולתי לחיות בלעדיו.
ורציתי לתרום משלי לשמירת המשהו הזה חי ותוסס."
אחרי שנתו השנייה בבית הספר התיכון, נכנס קהן לקונסרבטוריון למוזיקה של סן פרנסיסקו.
הוא למד פסנתר וניצוח וסיים את לימודיו בשנת 1977. בתקופת לימודיו בסן פרנסיסקו, ניגן בכלי מקלדת בתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, בחן את הג'אז וניגן בדות במחזמר בסיור מברודוויי
קהן ואשתו, מרתה, פסיכולוגית קלינית, המנהלת קליניקה פרטית, וזמרת נלהבת במקהלה, חולקים את זמנם בין בתיהם בדנוור, קולורדו וסנטה רוזה, קליפורניה.
יש להם שני ילדים בוגרים: גבריאל קהן, פסנתרן וזמר שחי בברוקלין; ואני, סטודנטית באוניברסיטת נורת'ווסטרן באוונסטון, צפונית לשיקגו.
בגיל 24 נרשם קהן לתחרות הפסנתר הבינלאומית היוקרתית ע"ש ואן קלייברן של שנת 1981 והגיע למקום הרביעי.
קהן זכה לחשיפה נוספת, משום שרשת PBS שידרה את שלב הגמר של התחרות.
כעבור שנתיים, זכה בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש רובינשטיין בישראל.
קהן הופיע לראשונה בקרנגי הול בניו יורק בשנת 1983, בקונצרט לכבוד ארתור רובינשטיין.
הופעת הבכורה שלו בלונדון הייתה ב-1985. ב-1983 זכה במלגת הקריירה ע"ש אייברי פישר, וב-1987 בפרס אנדרו וולף למוזיקה קאמרית.
קהן מרבה להופיע כסולן ברסיטלים ועם תזמורות חשובות ברחבי העולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת קליבלנד, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ותזמורת הגוונדהאוס של לייפציג.
נוסף לכך, הוא מקובל כמלווה נבחר ברסיטלים של יו יו מא, דון אפשואו, ג'ושוע בל ותומאס קווסטהוף, והוא מופיע לעיתים קרובות עם הרכבים קאמריים מן השורה הראשונה, כגון רביעיית אמרסון.
2003 ביצע קהן את כל חמשת הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן עם התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס במהלך שני ערבים רצופים בהוליווד בול.
בקיץ 2004 חזר על מחזור הקונצ'רטי בפסטיבל רוויניה עם תזמורת שיקגו.
בעונת הקוצרטים 2006-2005 ניגן את 23 הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט במסגרת חגיגות יובל ה-250 להולדת המלחין של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס.
קהן הופיע לראשונה כמנצח בפסטיבל באך באורגון בשנת 1988, שם ניצח על קונצ'רטו של מוצרט מן הפסנתר.
הוא חוזר לעיתים קרובות לפסטיבל זה, הן כפסנתרן והן כמנצח.
ב-1991 היה קהן שותף לייסוד התזמורת הקאמרית גרדנר במוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, הרכב של סטודנטים מצטיינים ובוגרים צעירים של בתי הספר החשובים למוזיקה באזור בוסטון.
הוא כיהן כמנהל אמנותי וכמנצח ההרכב בשנים 1991 עד 1995.
בשנת 1995 התמנה קהן למנהל מוזיקלי של תזמורת סנטה רוזה.
הוא התמיד במשרה זו עד סוף עונת 2006-2005, אז ניתן לו התואר מנצח כבוד.
בהנהגת קהן, כמעט הוכפל בסיס המנויים והסטנדרטים האמנותיים השתפרו.
"שנות כהונתי בתזמורת סנטה רוזה היו המספקות והמלהיבות ביוצר בחיי המוזיקליים", אמר קהן.
"כשאני ממשיך הלאה, אני יודע ששום דבר שאעשה בעתיד לא ייחשב בעיני יותר מן הזכות הגדולה שנפלה בחלקי, בעבודה עם הנגנים המופלאים והמסורים הללו ובהבאת המוזיקה יחד עמם לקהל הזה, שהתלהבותו ומחויבותו יוצאות מגדר הרגיל."
התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס
בין השנים 1997 - 2017 שימש קהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס, כממשיכה של איונה בראון.
בשנת 2008 הוארך החוזה שלו והוא ממשיך בתפקידו בעונת 2014-2013. כיום קהן משמש בתזמורת כמנצח כבוד.
לדברי מבקר המוזיקה דייוויד מרמלשטיין:
טעמו של קהן במוזיקה חדישה איננו מוצא חן בעיני כל אדם.
יש מבקרים המוצאים שמושג ה"מודרני" שלו שמרני מדי, ומפי מנויים קשישים של תזמורת לוס אנג'לס נשמעו תלונות אפילו על בחירות "בטוחות".
מאליו יובן, שהניסיון לרצות את הכל כל הזמן משמעו לסרסר במוזיקה.
בסך הכל, קהן עושה עבודה ראויה לשבח כשהוא מעניק לקהל הקונצרטים תמהיל נאות של המוכר ושל הנועז במידת מה.
יכולתו לגייס סולנים מן השורה הראשונה, לעומת זאת, היא מעל כל ביקורת.
מבצעים מהוללים כמו הילרי האן, תומאס קווסטהוף, לאנג לאנג, לוריין האנט ליברזון ודניאל הופ הופיעו עם תזמורת לוס אנג'לס בשנים האחרונות, ומצטרפים אליהם בהופעות ראשונות צ'ו-ליאנג לין ופיטר סרקין.
קהן התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולורדו בשנת 2005. החוזה ההתחלתי שלו היה לשלוש שנים.
המצב אילץ אותי לעצור באמת, לבחון את חיי ולהגיד, יודע מה?
אתה לא יכול לעשות הכל.' אינני חושב שהמעטתי בערך המשרה, אני חושב שהפרזתי בהערכת עצמי, לא ביכולותי אלא פשוט בעובדה שיש לי גוף ואני מגיע לגיל 50."
לדברי ה"דנוור פוסט", כהונתו של קהן "הצטיינה בגידול בקהל המאזינים ובקשר חזק במידה שאינה מצויה עם נגני התזמורת."
התזמורת הפילהרמונית של סן אנטוניו
בשנת 2024, התמנה קהן לתפקיד המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת הפילהרמונית של סן אנטוניו.
ג'פרי קהן ייסד את סדרת הקונצרטים למשפחה של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס, והוא מעורב אישית בתוכנית "מפגש עם המוזיקה" ו"קונצרטים בשכונה" של התזמורת, המארחת קרוב ל-2,700 תלמידי בתי ספר יסודיים בלוס אנ'לס מדי שנה.
"הדבר שאני גאה בו ביותר", אמר קהן בשנת 2004, "הוא שבתשע השנים שאני משמש מנהל מוזיקלי בין שתי התזמורות [לוס אנג'לס וסנטה רוזה], ניצחתי, פרט לשתי חריגות, על כל קונצרט וקונצרט לילדים, לבני נוער, למשפחות ולקהילה של כל אחת משתי התזמורות הללו."
ג'פרי אלן כָאן הוא בלשן בריטי העומד מאז שנת 2012 בראש הקתדרה המלכותית ללימוד העברית באוניברסיטת קיימברידג' .
פרסם ספרי דקדוק לניבים של ארמית חדשה צפון-מזרחית של ברוואר, קרקוש, ארביל, סולימאניה וחלבג'ה בעיראק, ושל אורמיה וסננדג' באיראן, ומנהל את מסד הנתונים של הארמית החדשה הצפון-מזרחית.
כאן נולד בצ'לטנהאם ולמד בבית ספר במידלסברו.
בשנת 1984 הוא קיבל תואר דוקטור מבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) של אוניברסיטת לונדון.
כותרתה של עבודת הדוקטורט שלו הייתה Extraposition and Pronominal Agreement in Semitic Languages ("אקסטרה-פוזיציה והתאם בכינויים בשפות שמיות").
הוא עבד כחוקר כתבי-יד מגניזת קהיר ביחידת מחקר הגניזה ע"ש טיילור-שכטר בספריית אוניברסיטת קייברידג' (1983–1993).
הוא הצטרף לפקולטה ללימודי אסיה והמזרח התיכון באותה אוניברסיטה ב־1993. ב־2002 הוא מונה שם לפרופסור לפילולוגיה שמית.
מחקרו עוסק בעיקר במחקרים בלשונות עברית, ארמית ובמיוחד בארמית חדשה צפון-מזרחית, וכן בערבית יהודית.
כאן הוא העורך הראשי של האנציקלופדיה של הלשון העברית ובלשנותה (Encyclopedia of Hebrew Language and Linguistics) שיצאה לאור ב־2013 בהוצאת בריל.
חבר כבוד באקדמיה ללשון העברית, 2011
מדליית זהב על שם לידזברסקי לחקר השפות השמיות, 2004
ג'פרי דייסון פאלמר היה שחקן אנגלי שהיה ידוע מתפקידיו בקומדיות המצבים של הטלוויזיה הבריטית כג'ימי אנדרסון ב-"The Fall and Rise of Reginald Perrin" כבן פרקינסון בסדרה "Butterflies" וכליונל הרדקאסל בסדרה הקומית "בחלוף השנים".
פאלמר נולד בלונדון, בנם של נורה גוונדולין (שם נעורים רובינס) ופרדריק צ'ארלס פאלמר.
ולמד בבית הספר הייגייט בלונדון.
אחרי שהשתחרר מחיל הנחתים המלכותי נסחף פאלמר לתיאטרון, ובגלל חברתו הצטרף לתיאטרון חובבים מקומי.
הוא היה לעוזר מנהל במה בתיאטרון Q שליד גשר קיו, ואחר כך ב"גרנד תיאטר" בקרוידון.