tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבי משולם זוסיא טברסקי (א' באלול ה'תר"ע, 5 בספטמבר 1910 – י"ז בחשוון ה'תשמ"ח, 9 בנובמבר 1987) היה האדמו"ר מלויעב-צ'רנוביל, הראשון בשושלת צ'רנוביל בישראל לאחר השואה.
נולד במאזיר שברוסיה לרבי חיים יצחק טברסקי (בנו של רבי אברהם יהושע השיל מצ'ודנוב) ולרעכיל דבורה בת רבי יצחק ישעיה הלברשטאם (בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז).
בשנת ה'תרצ"ד נמלט מהשלטונות הקומוניסטיים שרדפוהו לארץ ישראל, בתיווכו של הראי"ה קוק.
טרם בריחתו הכתירו אביו במעמד נכבדי הקהילה כאדמו"ר מלויעב.
מתרצ"ד עד תרצ"ו למד בישיבת מרכז הרב.
מאוחר יותר, בשנת ה'תרצ"ו, חזר לפולין אצל סבו רבי יצחק ישעיה הלברשטאם שם שהה עד שנת ה'תרצ"ט.
בשנת ה'תרצ"ט חזר לירושלים שם נישא לבלומא טויבא בתו של רבי יעקב מרדכי ברנדווין, האדמו"ר מסטרטין-ירושלים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ייסד רבי משולם זוסיא את חצרו מחדש בישראל, וקרא לחצרו 'טשרנוביל-לויעב'.
בשנת תשי"ט עבר לבני ברק ופתח בית מדרש בביתו שברחוב יהודה הלוי.
רבי משולם זוסיא נפטר בי"ז בחשוון ה'תשמ"ח ובצוואתו הורה לכל ילדיו לנהוג באדמו"רות.
רבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה בישראל הכתיר את בנו בכורו רבי מנחם נחום טברסקי (השלישי) לאדמו"ר מצ'רנוביל במקומו.
הרב מנחם נחום - האדמו"ר מצ'רנוביל בבני ברק, חתן הרב אלחנן הלפרין
הרב ישעיה - האדמו"ר מצ'רנוביל בבורו פארק, חתן הרב שלום מיכלוביץ מבראד ראדוויל
הרב חיים יצחק - האדמו"ר מליעב בבורו פארק, חתן הרב שמואל צבי הורוביץ מספינקא
הרב אברהם יהושע השיל - האדמו"ר מצ'רנוביל באשדוד, חתן הרב אהרן מרדכי רוטנר
הרב יעקב מרדכי - רב ביהמ"ד צ'רנוביל באלעד, חתן הרב יצחק לייבוש הלפרין, בן הרב אלחנן הלפרין
שרה חנה חיה - אשת הרב ישראל הגר, האדמו"ר מויז'ניץ
פיגה - אשת הרב ניסן רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף ירושלים
משולם דאר (נולד ב-1938) הוא חושף שחיתות ישראלי, אשר חשף מעשי שחיתות באגף הפיקוח בעיריית תל אביב-יפו ובבית הדין הרבני.
פרשת השחיתות בעיריית תל אביב
דאר עבד בעיריית תל אביב-יפו בשנים 1954 - 1981. כ-20 שנה בפיקוח העירוני ו-7 שנים בשירותי החינוך העירוני.
בשנת 1981, דיווח לראש העירייה דאז, שלמה להט, על שחיתות באגף הפיקוח.
עיקר המעשים עליהם דיווח נגעו לגנבה של סחורות אשר הוחרמו על ידי הפקחים.
דאר דיווח על עשרות מקרים, בהם פקחים לקחו לביתם סחורה, אשר החרימו קודם לכן.
כעבור מספר ימים, פרצה מלחמת לבנון הראשונה, דבר אשר גרם לדברים לרדת בסדר החשיבות.
בתום המלחמה, כאשר אותם פקחים גילו על הדיווח, החל משולם לחוות מסע התנכלויות אשר הוביל אותו להתפטר מתפקידו.
פרשת השחיתות בבית הדין הרבני
כעבור חצי שנה, החל לעבוד בבית הדין הרבני בתפקיד פקיד עזר.
במסגרת תפקידו נחשף לתופעות של הקדמת תאריכים לדיונים ולמתן גט, בתמורה לתשלום שוחד בגובה מאות שקלים.
השיטה עבדה כך: מזכיר בית הדין דאז, דוד איינהורן, אשר היה אחראי על השיבוץ, ולימים גם הורשע בקבלת שוחד, היה מקדם את התור ושותפו הסופר, היה חותם על הגט.
בהמשך, נחשף לתופעה של דיווחי שעות כוזבים, על מנת לזכות בגמול שעות נוספות.
על מנת לאמת את המקרים עליהם סיפר מאוחר יותר, דאג משולם למקם מצלמה מעל שעון הנוכחות, אשר צילמה את המעשים.
משולם דיווח על המקרים לנציבות שירות המדינה, וכשדאר ראה שאין מנוס, הוציא את הסיפור לעיתונות.
לאחר שמזכיר בית הדין, גילה את זהותו, החל להתנכל לו, בין המעשים אשר חווה היו חרם חברתי, איומים על חייו וחיי משפחתו, שריפת ביתו ועוד.
בסוף התהליך, משולם איבד את עבודתו.
כיום הוא פנסיונר של עיריית תל אביב.
המלצה לקבלת תעודת הוקרה לחושף שחיתות מנשיא המדינה
בעקבות פנייתה של חברת הכנסת עדי קול, יו"ר הוועדה לפניות הציבור, אל שרת המשפטים ציפי לבני ונשיא המדינה שמעון פרס, בבקשה ליישום את החוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור הוגש מכתב המלצה לנשיא המדינה מטעם עמותת עוגן, אשר ליוותה את דאר וסייעה לו בהליכים המשפטיים אותם ניהל.
דאר מתגורר בתל אביב עם אשתו.
משולם הוא סרט תיעודי שיצרו אייל בלחסן ונועם שיזף בשנת 2015. הסרט עוסק בהתבצרות הרב עוזי משולם עם חסידיו החמושים בביתו ביהוד, בטענה שמדינת ישראל העלימה את פרשת חטיפת ילדי תימן.
הסרט מביא הקלטות, וצילומים מהאירוע.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בחיפה ב-29 בספטמבר 2015.
הסרט מבקר את הממסד ואת משטרת ישראל.
בפרשת חטיפת ילדי תימן נעלמו ומתו, לפי הטענות, אלפי ילדים של משפחות תימניות.
הרב משולם וחסידיו התבצרו ב–1994 בביתו ביהוד במשך 52 יום בדרישה שתוקם ועדת חקירה ממלכתית בפרשה.
ההתבצרות הסתיימה בחילופי אש שבהם נהרג אחד מאנשיו של משולם.
בעקבות הפרשה שהה משולם בכלא שש שנים וחצי.
יוצרי הסרט בלחסן ושיזף התקשו לגייס כספים לטובת הפקת הסרט, עד שמצאו סיוע באנשי ערוץ 8. היוצרים נסמכו על חומרים שסיפק בנו של משולם, שהיגר לטורונטו, ועל ראיונות עם בכירי המשטרה באותו הזמן כמו אסף חפץ.
הסרט מציג את סיפורו של משולם מזווית אוהדת.
מלבד ערוץ 8 בהוט, שודר הסרט באוקטובר 2017 בערוץ כאן 11.
בשנת 2022 שודר בערוץ כאן 11 סרט הדוקו-דרמה "חידת משולם", שבו מתואר סיפורו של עוזי משולם.
בשונה מסרט זה מלבד עדויות, צילומי וידאו והקלטות מהתבצרות הרב משולם וחסידיו, נעשה שחזור אירוע ההתבצרות באמצעות שחקנים, את משולם מגלם השחקן יואב לוי.
רבי משולם זושא יצחק אוירבך (או אברבוך; ה'תקע"ט, 1819 - ב' בסיוון ה'תרמ"ב, 1882) מטלומאץ', היה רב ואב"ד העיר טלומאץ', הרביעי בשושלת חסידות אניפולי ואביו של מייסד חסידות הורניסטייפול.
נולד לרבי יחיאל מיכל אוירבך, שהיה אדמו"ר בדינוביץ', ברימנוב ובקורימא, בן רבי צבי מנחם אוירבך בנו של רבי משולם זושא מאניפולי.
נשא את שטערנה פייגא בתו של רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס.
לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא את בת רבי חיים הגר מקוסוב.
כיהן כרב ואב"ד העיר טלומאץ' שבאוקראינה עד לסוף ימיו.
הוציא לאור את ספרו של אבי חמיו רבי מרדכי מטשרנוביל - "לקוטי תורה".
בנו, רבי מרדכי דב טברסקי, הגדירו: "איש שהכל בו".
בנו היה רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול, מייסד חסידות הורניסטייפול וחתן רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
חתנו מאשתו הראשונה היה רבי אהרן משה שניאורסון.
חתניו מאשתו השנייה: רבי מאיר אלטר שפירא מלובאני, רבי יוסף רבינוביץ' מבופלה (מחסידות ליניץ) ורבי מרדכי מסאלאכוב.
רבי משולם מבדרש (~דתתק"כ, 1160 – דתתקצ"ח, 1238) היה מגדולי רבני פרובאנס בתחילת המאה ה-13, ומחבר 'ספר ההשלמה'.
רבי משולם נולד בלוניל בין השנים 1160- 1170. אביו רבי משה בן רבי יהודה היה מחכמי לוניל ומחבריו של הרז"ה, והיה חתן רבי משולם בן יעקב מלוניל.
רוב ימיו גר בבדרש בה הקים ישיבה שמשכה תלמידים ממרחק.
תיאור מפורט של הנעשה בישיבה נרשם בידי תלמידו רבי יצחק בן ידעיה.
חיבורו, ספר ההשלמה, נועד להשלים את דברי הרי"ף ולדון בדבריו, ועל שמו נקרא בעל ההשלמה.
חיבר גם השגות על המשנה תורה לרמב"ם.
היה מעורב בפולמוסים על חיבורי הרמב"ם ועל נשיא ברצלונה רבי אברהם אבן חסדאי, והגן עליהם מפני תוקפיהם.
יצא כנגד הקבלה שהתחדשה בימיו וכתב עליה שהיא מינות וכפירה, ושרף ספרי קבלה.
חיבורו על הרי"ף למסכת יבמות נדפס לצד הגמרא בש"ס וילנה תחת השם 'תוספות חד מקמאי', כיוון שהמדפיסים לא ידעו שזהו ספר ההשלמה, ושהוא מוסב על הרי"ף ולא על הגמרא.
רבי יעקב בן אליהו די לאטיש היה חתנו ותלמידו, והוא אביו של רבי יצחק די לאטיש.
היה דודו ורבו של רבי מאיר בן שמעון המעילי, שמרבה להביא דבריו.
היה דודו ורבו של רבי שלמה בן משה מבדרש, ודרכו הוא מאבותיו של רבי מנחם המאירי.
הרב משולם זושא ברנדוין (נולד ב-24 באוגוסט 1970, כ"ב באב ה'תש"ל) הוא ממייסדי וראש ישיבת "חדוות התורה", ממייסדי ומראשי ישיבת "דרך עץ חיים" ומחבר ספרים בשיטת הפלפול, בהם הספר "גנא דפילפלא".
משולם ברנדוין נולד בירושלים לרב שמואל אלעזר חבצלת-ברנדוין מצאצאי אדמו"רי סטרטין ולעלוב.
היה מקורב לרב שלמה קרליבך ומדי שנה עורך אירוע "יארצייט" לזכרו.
בשנת 1992 הקים את 'המדריך החרדי' - ספר טלפונים ועסקים לאזור ירושלים היוצא מאז בכל שנה ומחולק בשכונות החרדיות בירושלים בעשרות אלפי עותקים.
את ספרו הראשון "קבא דקשייתא עם לוגא דתורצייא" כתב בהיותו בחור כבן שש עשרה.
בשנת 2014 הקים יחד עם אחיו, הרב אהרון ברנדוין, ישיבה קטנה תיכונית בשם חדוות התורה, ששמה דגש על לימודי קודש עיון ובקיאות ובנוסף תלמידיה ניגשים לבחינות בגרות.
הישיבה מיועדת לציבור החרדי המודרני בירושלים והסביבה והוא עומד בראשה.
הישיבה מונה כיום כ-200 בחורים וממוקמת בשכונת רוממה בירושלים.
בנוסף קיימת ברשת המוסדות מכינה לישיבה קטנה המונה כ-60 בחורים וסמינר בשם "חדוות ה'" אשר ממוקם בשכונת רחביה.
החל מספטמבר 2024 (אלול תשפ"ד) משמש כראש ישיבת "דרך עץ חיים", ישיבה גדולה בסגנון ליטאי המיועדת לבוגרי ישיבות תיכוניות חרדיות, אותה הקים לצד הרב משה רביץ, המשמש אף הוא כראש הישיבה.
הישיבה שוכנת בשכונת הר נוף בירשלים.
בשנת 1995 נישא לשושנה, בתו של הרב ישראל פרידמן, רב קהילת ישראל הצעיר בנתניה ולהם לשישה ילדים.
מתגורר בשכונת "בית וגן" בירושלים.
בנו הוא העיתונאי ציקי ברנדוין.
אחותו היא סופרת הילדים מנוחה פוקס.
קבא דקשייתא עם לוגא דתורצייא
ר' שלוימלה, מילתא, תשנ"ט-1999 (על הרב שלמה קרליבך).
גנא דפלפלי - על התורה, הוצאת יפה נוף פלדהיים, תשס"ה.
אילני דפלפלי - על פירוש רש"י לתורה.
כסא דפלפלי - על מגילת אסתר, יפה נוף-פלדהיים, ה'תשע"ב.
סלא דפלפלי - חיבור בעניינו של חג הסוכות, יפה נוף-פלדהיים, ה'תשע"ד
משולם גרול (15 במאי 1918, פולין – 22 בספטמבר 1963, ישראל) היה סגן דיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב בשנים 1962–1963 ומחבר ספרי עיון בפילוסופיה.
היה מרצה לפילוסופיה ולסוציולוגיה בסמינר הקיבוצים (1949–1957) ומרצה לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (החל מ-1958).
משולם גרול נולד בעיר דרוהוביץ בפולין.
היה חבר הסתדרות הנוער הציוני.
ב-1936 עבר לשומר הצעיר, בראש קבוצה גדולה שארגן והדריך.
ב-1950 עבר להתגורר בקיבוץ מעברות.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים עד 1939 ואחר-כך בבית ספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב.
ב-1942 חזר ללימודים בירושלים שם התרכז במקצועות הפילוסופיה וההיסטוריה, וב-1947 השלים תואר מוסמך ואחר כך קיבל תואר דוקטור על עבודת מחקר שדנה במישנתו של הפילוסוף פרידריך הגל.
בהמשך יצא לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בזל בשווייץ.
במשך 12 שנים שימש כמורה בסמינר הקיבוצים.
נישא לשרה ישראלית, לימים פרופסור בחוג ללימודי המזרח הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים.
בני הזוג הביאו לעולם בן ובת.
אחיו של גרול, שלום-לושק, נישא לרחל, בתם הבכורה של אנדה ומאיר יערי.
אלוף (במיל') ידידיה יערי הוא אחיינו.
גרול נפטר מהתקפת לב ב-22 בספטמבר 1963 ונקבר בהר המנוחות.
הרב משולם אליעזר לייפר (נולד ב-23 בינואר 1979) הוא האדמו"ר הרביעי והנוכחי מחסידות פיטסבורג.
נולד בארצות הברית ב-23 בינואר 1979 לרבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר השלישי מפיטסבורג, ולמרים אביבה.
בשנת ה'תשמ"ג עלה לארץ עם הוריו.
בה'תשמ"ז 1987, עברו לגור באשדוד, שם למד בתלמוד תורה בעלז.
בנעוריו למד בישיבות חוג חתם סופר, גאון יעקב, דאראג, ונזר התורה.
באב ה'תשנ"ט נישא לבתו של הרב שלמה גשטטנר, מנישואין אילו נולד בנו הבכור, יקותיאל יהודה.
לאחר שהתגרש, התחתן שנית עם בתו של רבי ניסן רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף-ירושלים.
רבי משולם שימש כעורך תורני במכון "יד איתמר" להוצאת ספרי חסידות פיטסבורג, במסגרת זו ערך והוציא לאור את ספרי אביו וסבו, נודע גם כלמדן ובקי גם בספרי המוסר של גדולי ראשי הישיבות הליטאים, וכבעל חוש מוזיקלי.
לאורך השנים הקים ארגוני חסד למשפחות הקהילה.
בשנת ה'תשע"ב, מינהו אביו לראש ישיבת פיטסבורג, וכן הורה לו למסור שיעורים בפרקי אבות ובאור החיים, לקהל לומדים מגוון מכלל האוכלוסייה.
לאחר פטירת אביו בי"ז בתשרי ה'תשפ"א מונה על פי צוואתו, למלא את מקומו כאדמו"ר מפיטסבורג.
בנו, יקותיאל יהודה, נשוי לבת האדמו"ר רבי משה יעקב הורוביץ מספינקא מונסי, חתן האדמו"ר רבי שמואל יעקב קאהן מתולדות אברהם יצחק.
בנו, הרב זוסיא, נשוי לבת האדמו"ר רבי ישראל קאפף מלעלוב ברנוביץ'.
בתו, נשואה ליחזקאל ארנסטר, נכד הרב אליעזר ארנסטר רב קריית מאור חיים צפת.
בתו, נשואה לאהרן, בן הרב יונה זאב ויינברג.
בנו יצחק אייזיק נשוי לנכדת הרב מרדכי אוירבך.
משולם גרינברגר הוא זמר ומלחין חסידי.
כמה מלחניו נעשו להיטים ידועים במוזיקה החסידית, בולט בהם כד יתבין ישראל שהלחין עבור בני פרידמן, אין כאלוקינו שהלחין לאברהם פריד והלהיט הפורימי אם על המלך טוב.
זמרים נוספים להם הלחין: אהרלה סמט, ישראל ורדיגר, ליפא שמלצר, זאנוויל ויינברגר, יואלי פאלקאוויטש, צבי זילברברג, מנחם מושקוביץ, שלמה טויסיג, יוסף משה כהנא, יואלי שווארץ, מנדי וייס, יומי לעווי, אייזיק האניג, מוטי רוטמן, בצלאל גאלד, יואלי דווידוביץ' ומקהלת הילדים יונגערליך ויידיש נחת.
בשנת 2014 הוציא לאור את האלבום הראשון שלו בית המקדש – בתפארתו יחד עם ילד הפלא אהרון הלוי כיום מוכר בשם מוטי ויזל.
את האלבום השני שלו אותך אבקש עליו עבד במשך 11 שנים הוציא בשנת 2017, המקהלה שליוותה את האלבום מלכות של פנחס ביכלר ובליווי של סולן המקהלה זאנוויל ויינברגר כשעל הצד של התזמורת ניצח יהודה גלילי.
ימים נוראים, ניגוני בעל שם טוב
א שבת טיש אין שומר אמונים
מתיקות 2, 4 יוסף משה כהנא
חביבין – ניגוני חסידי בעלזא
אשיחה – ניגוני חצר צאנז
מרחוק – לחן משולם גרינברגר ומקהלת הילדים יידיש נחת של מוישי קרויס, 2015
מחילה – עם מקהלת ידידים לחן משולם גרינברגר, 2016
מה תשתוחחי – עם מקהלת הילדים יידיש נחת של מוישי קרויס, לחן של משולם גרינברגר, 2017
סקולען – מחרוזת ניגוני סקולען עם זאנוויל ויינברגר, יענקי דסקל, מענדי וייס, אברימי רוט, ישראל אדלר, מקהלת מלכות ופנחס ביכלר, 2020
לעתיד לבוא – עם שלמה טויסיג, 2020
אני מאמין – עם ילד הפלא בנצי קלצקין, 2021
ממעז'יבוז' עד לירושלים – מחרוזת ניגוני אבות החסידות עם בנצי קלצקין ומקהלת מלכות, 2022
ותעורר במסגרת 'קולעוילם' של מקהלת מלכות יחד עם בנצי קלצקין וזאנוויל ויינברגר, 2022
רבי משולם בן משה בן איתיאל ממגנצא (נפטר בד'תתנ"ה, 1094–1095) היה מחכמי יהדות מגנצא במחצית השנייה של המאה ה-11. היה ממנהיגי הקהילה במגנצא, פרשן, פוסק ופייטן, ומראשוני העוסקים בפרשנות הפיוט הקדום.
רבי משולם נולד כנראה במגנצא, ובה חי רוב חייו.
אביו, רבי משה בן איתיאל, היה בן למשפחת קלונימוס, משפחה מיוחסת בין חכמי מגנצא, ומחברים שונים מצטטים פירושים משמו.
כשהיה ילד, נפטר סבו רבי איתיאל, ובין חכמי מגנצא התגלעה מחלוקת הלכתית באשר לרבי משולם: רבי יהודה בן מאיר הכהן סבר שעל נכדו רבי משולם לשבת שבעה ולהתאבל עליו, ורבי אליעזר הגדול בן יצחק התנגד.
למד תורה מפי אביו, ומפי רבי אליעזר הגדול בן יצחק.
סביר שלמד גם אצל רבי דוד הלוי ואצל רבי יהודה בן מאיר הכהן.
ייתכן שההקפדה לציין את ייחוסו לסבו רבי איתיאל ולא להסתפק בשם האב מרמזת שהתקיים קשר ביניהם והוא למד אצל סבו.
בצלאל רות כתב כי רבי משולם ממגנצא היגר לשמפיין שבצרפת, אך אברהם גרוסמן דחה את דבריו והראה כי לכל אורך תקופת חייו ישנן ראיות לישיבתו במגנצא.
רבי משולם היה כנראה בין מנהיגיה של קהילת מגנצא בימיו.
כאשר נרצח ר' מאיר הכהן בראשית ד'תתמ"ה רבי משולם הוא אשר ניחם את בני הקהילה עודד אותם, כפי שנזכר בכרוניקה של שלמה בן שמשון.
בספר "מעשה המכירי" שחיברו צאצאי רבי מכיר בן יהודה, נזכרות שאלות רבות ששאלו אותו, לצד התשובות שהשיב.
רובן הגדול עוסק בבירור סדרי תפילה ומנהגים.
אחד ממנהגיו המובא בספר, שהובא לאחר מכן בספרי הפוסקים ונפסק בשולחן ערוך, הוא להימנע מאכילת בשר במוצאי תשעה באב.
לדעת מתניה יוסף בן-גדליה, רבים מפסקיו נועדו להגן על המסורות והמנהגים של משפחת קלונימוס ושל בית המדרש שלה במגנצא, ולהעניק להן תוקף כנגד המסורות המתחרות מבית המדרש של חכמי וורמייזא וקולוניא.
מסתבר שרבי משולם בן משה הוא "רבי משולם הגדול" הנזכר בכתבי חסידי אשכנז כאחד ממעבירי המסורת של תורת הסוד האשכנזית.
רבי משולם שמר על קשר עם המרכזים היהודיים הגדולים של סוף ימי הגאונים בארץ ישראל ובבבל.
הוא שלח שאלות הלכתיות לחכמי ישיבת ארץ ישראל, ותשובתם לו, בעניין אמירת "והשיאנו" בראש השנה וביום הכיפורים, מצוטטת בספרי הפוסקים.
נוסח של מכתב התשובה, ובו תשובות לשאלות נוספות ששאל, נתגלה בגניזת קהיר.
כמו כן, ייתכן שהיה ברשותו ספר נ"ך שהובא מבבל והיו מסומנות בו ההפטרות לכל השנה.
מתניה יוסף בן-גדליה הסיק כי רבי משולם עמד בראש קבוצת המהגרים לשפיירא ב-1084 לאחר השרפה שפרצה במגנצא ולאחר הריגתו של מאיר כהן.
לדעתו, חלק ניכר מתשובות רבי משולם שהגיעו לידינו הן חלק מדיונים שנערכו בשפיירא, כאשר רבי משולם היה מראשי בית המדרש החדש בשפיירא.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נתגלתה מצבתו בבית הקברות היהודי העתיק במגנצא.
התארים הייחודיים על מצבתו, כגון "נרתק התורה", מלמדים על ההערכה שרחשו לו בני דורו כגדול בתורה.
בכרוניקות שנכתבו על גזירות תתנ"ו, כגון אצל האנונימי ממיינץ, נזכר קלונימוס בן משולם כפרנס יהודי מגנצא, שיצא בראש קבוצה מן היהודים להילחם בצלבנים בעת הטבח במגנצא בג' בסיוון ד'תתנ"ו.
סביר למדי כי קלונימוס זה, המשמש חלק מהנהגת הקהילה, הוא בנו של רבי משולם בן משה.
בניגוד לנעשה בקהילות אחרות, קלונימוס הוביל כח חמוש שניסה להילחם בפורעים.
ההתגוננות נכשלה, וקלונימוס הפרנס נמלט עם 53 יהודים והם התחבאו בתוך חדר האוצרות של הכנסייה.
לאחר מכן, ההגמון מושל העיר נשבע שיגן על קלונימוס וחבורתו אם יצאו, והוא מילט אותם לכפר הסמוך רודסהיים .
אולם, לאחר מכן חזר בו המושל והחליט למסור אותם לצלבנים אם לא יתנצרו.
בתגובה, החליטו היהודים למות על קידוש השם וקלונימוס שחט את בנו יוסף.
בטרם נהרג, ניסה קלונימוס להרוג את המושל, אך הניסיון נכשל.
רבי משה בן משולם היה כנראה בן נוסף של רבי משולם.
לא ידוע עליו כמעט דבר, מלבד מספר פיוטים שחיבר.
כן ידוע שהיה אבי סבו של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא.
אישים נוספים שייתכן שהם בניו הם: רבי דוד בן משולם, פייטן ומראשי הקהילה היהודית בשפיירא; ורבי אלעזר בן משולם החזן משפיירא.
רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, בספרו יחוסי תנאים ואמוראים, כאשר הוא עוסק ברבי יוסי בר יהודה איש כפר הבבלי, מסתמך על גרסה ל מתוך "משנת רבנא משולם בן רבנא משה בן רבנא איתיאל".
מכאן נראה שהיה כתב יד של המשנה שהעתיק לעצמו רבי משולם, וגרסתו נחשבה בת סמכא.
בנוסף לכך, רבי נתן בן יחיאל בספר הערוך מצטט פירוש למשנה משמו של רבי משולם.
לכן משער גרוסמן שרבי משולם חיבר פירוש לששה סדרי משנה או לחלקם, ומתוך פירוש זה ציטט בעל הערוך.
רבי משולם היה מראשוני פרשני הפיוט השיטתיים.
תחום זה, פרשנות שיטתית לפיוט, ובעיקר לפיוטי רבי אלעזר בירבי קליר, נעשה תחום לימוד עצמאי בצרפת ובגרמניה החל מן המאה ה-11, ורבים מן החכמים כתבו פירושים לפיוטים.
סביר כי רבי משולם הוא הראשון מחכמי גרמניה שכתב פירוש לפיוטים, ובין הפרשנים הבודדים שפעלו במאה ה-11.
פירושו של רבי משולם לא השתמר בשלמותו, אך פרשני הפיוט הצרפתים מצטטים פירושים רבים משמו של "ר' משולם".
לאופולד צונץ זיהה את רבי משולם כרבי משולם בן משה ממגנצא.
אפרים אלימלך אורבך חלק על דברי צונץ וסבר שמדובר בחכם מאוחר, רבי משולם בן דוד בן קלונימוס, בן המאה ה-13. אולם, אברהם גרוסמן הוכיח כי אכן מדובר ברבי משולם בן משה ממגנצא, בעיקר לאור זיהוי הפירוש המצטט אותו כפירוש הפיוטים של רבי שמעיה, תלמידו של רש"י, ועל פי ראיות נוספות.
על פי הציטוטים החלקיים מפירושו של רבי משולם, עמד גרוסמן על מספר מאפיינים פרשניים שלו.
רבי משולם דן בפירושו גם בשאלות לשוניות הכרוכות הפירוש הפיוט ובמשמעותן של מילים בודדות, אך מאידך גיסא הוא אינו רואה את עצמו מחויב לכללי הלשון העברית, ומפרש לעיתים גם באופן המנוגד לכללי הלשון, אם הרעיון הגלום בדברי הפייטן לפירושו מצדיק זאת.
פירושו של רבי משולם עומד על הזיקה בין הפיוט למקורותיו, ומציין בעקביות לפסוקים שעליהם השתית הפייטן את פיוטו.
כן הוא מציין למקורות הפיוט בספרות חז"ל ומפרש את כוונתו על פיהם.
רבים מפירושיו הם פירושים מקוריים, שאינם מופיעים אצל מפרשי הפיוט האחרים בדורות שאחריו.
ייחודיותו העיקרית של פירוש רבי משולם על פני פרשני הפיוט האחרים בדורו הוא שאין מדובר בפירוש המתיימר להיצמד לפשט לשונו של הפייטן.
רבי משולם מפרש את דברי הפיוט גם בדרך דרש ומחפש בו רמזים נסתרים, כפי שחז"ל דורשים את פסוקי התורה.
הציטוטים התכופים מפירושו בידי רבי שמעיה, והבאתם בסמיכות לדברי רבו הנערץ רש"י, לרוב מבלי לחלוק עליהם, מעידים על ההערכה הרבה שרחשו לרבי משולם.
כנהוג אצל חכמי אשכנז בתקופתו, היה רבי משולם גם פייטן, וצונץ מנה חמישה פיוטים שחיבר.
בין פיוטיו יוצר לשבת חתן, פיוט אלהיכם, ופיוט בארמית לתרגום עשרת הדברות בקריאת התורה של שבועות.
אחד מפיוטיו הוא אהבה הפותחת "סגולתי מלוכה אזרתיך".
אהבה זו היא הפיוט הודאי הראשון הכתוב במבנה המכונה "אהבה דיאלוגית", וייתכן שרבי משולם הוא שחידש מבנה זה, שהפך לאחר מכן לנפוץ למדי בקרב פייטני אשכנז.
חוקר הפיוט עזרא פליישר כתב כי מבנה זה הוא בין החידושים היפים ביותר של אסכולת הפיוט האשכנזית לדורותיה.
האהבה הדיאלוגית כתובה כדו-שיח בין עם ישראל לה', שבו עם ישראל פונה לה' ומתאר את נאמנותו הנצחית לה' על אף צרות הגלות העוברות עליו, וה' עונה כי אהבתו לעם ישראל אף היא נצחית ומבטיח כי הגאולה בוא תבוא.
על מנת לחזק את תחושת השיחה, פותחת כל מחרוזת בכינוי לבן-השיח שהיא פונה אליו, וגם מסיימת באותו כינוי.
במחזורי אשכנז, נקבעו פיוטים מסוג זה בעיקר לשבתות ספירת העומר, ופיוטו של רבי משולם נאמר במנהג פולין בשבת השלישית של ימי הספירה.
להלן שתי מחרוזותיו הראשונות, לשם דוגמה:
משולם זילברשטיין (נולד ב-5 בינואר 1953 חיפה, ישראל) הוא כדורגלן ומאמן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הבלם הקדמי ולעיתים המגן, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
ב-1959 עברה המשפחה לבת ים בעקבות עבודתו של האב.
ב-1960 הצטרף לקבוצת הילדים מכבי יפו בהדרכתו של המאמן צ'וצ'קו לוי.
ב-25 באפריל 1970, בשלהי עונת 1969/1970 בליגה הלאומית העלה אותו המאמן איינשטיין קליש למשחק הליגה הראשון שלו בבוגרים, מול מכבי נתניה.
על זילברשטיין הוטל לשמור אישית על מרדכי שפיגלר.
בסיומה של העונה ירדה מכבי יפו לליגה א' שהייתה הליגה השנייה.
זילברשטיין היה בן טיפוחיו של מוצי ליאון, והוא מיצב אותו כבלם קדמי קשוח.
במהלך שירותו הצבאי שיחק בנבחרת הכדורגל של פיקוד המרכז וב-23 באוקטובר 1975 זכה עמה באליפות צה"ל ובגביע הרמטכ"ל.
על פי רוב שיחק זילברשטיין כבלם קדמי.
אחת מעונות השיא שלו הייתה בעונת 1976/1977 בליגה הלאומית, במהלכה סיימה יפו תחת צ'וצ'קו לוי כסגנית האלופה ועלתה למשחקי האינטרטוטו.
במסגרת משחקי האינטרטוטו הוצב זילברשטיין כמגן.
הוא החל את עונת 1983/1984 בשורות יפו, ומשחק הליגה האחרון שלו נערך ב-1 באוקטובר 1983 מול שמשון תל אביב.
בסך הכל שיחק זילברשטיין ב-218 משחקי ליגה בשורות מכבי יפו ובהם כבש 5 שערים.
בהמשך עבר לשחק בהפועל מרמורק, הפועל צפרירים חולון והפועל רעננה במסגרתה סיים את הקריירה הפעילה שלו.
ב-1972 זומן זילברשטיין על ידי דוד שווייצר לסגל נבחרת הנוער בכדורגל ושיחק גם בשנה שלאחר מכן.
ב-1988 עבר זילברשטיין קורס מאמנים במכון וינגייט.
הוא אימן קבוצות נוער וילדים במכבי יפו, הפועל תל אביב והפועל אשקלון.
כמו כן היה עוזרו של אריה בז'רנו בעת שאימן את "א.ס.
באמצע שנות ה-90 פרש מאימון.
משולם זילברשטיין נשוי בשנית לאורנה, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים.
רבי משולם זלמן מִירְלְשׂ-ניימרק (נכתב גם: מירלס; ה'שפ"ד, 1624 – כ"ב בכסלו ה'תס"ז, 28 בנובמבר 1706) היה מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בקהילות אה"ו.
נולד לרבי יעקב דוד קאפיל, ראב"ד בווינה, בן רבי נפתלי צבי הירש אב"ד פולדא.
ככל הנראה נשא שלוש נשים זו אחר זו: גננדיל, בת רבי יעקב רבה של וינה; מרים, בת רבי נתן פרידלנד; ואישה שלישית, בת מנהיג הקהילה היהודית בגלוגא, הפרנס רבי ברוך קרפלס.
התגורר בווינה עד לשנת ת"ל (1670), בה גורשו יהודי וינה, אז עבר לברלין.
בשנת ה'ת"ם עזב רבי הלל אשכנזי את רבנות קהילות אה"ו והתמנה לרבה של ז'ולקבה.
במקומו בא לתפקיד רב הקהילות רבי משולם זלמן.
בתפקיד זה כיהן כ-26 שנה.
הוא הקים ישיבה במָקום, ועמד בראשותה.
רבי משולם זלמן מתואר כ"למדן" וכ"גאון" בפי גדולי דורו.
בבית דינו דנו בעיקר דיני ממונות, והוא היה מהיחידים באירופה שהיה מוסמך לכך מטעם השלטונות, ופסקי דינו קיבלו אישור רשמי מטעמו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, אליה השתייכה אז אה"ו.
בשנת ה'תנ"ב נקרא לכהן כרב הערים ז'ולקובה וטיקטין, אך סירב.
בהשתדלותו נבנה באלטונה מבנה בית כנסת גדול, בשנת ה'תנ"א.
בשנותיו האחרונות מינה את חתנו רבי צבי הירש אשכנזי לכהן כרב לצידו.
אחר פטירתו רצו קהילות המבורג ו שרבי צבי הירש ימלא את מקום חותנו, אך חלק מתושבי אלטונה רצו למנות את הרב משה מרוטנברג.
על פי הסכם רוטציה, הוסכם ששניהם יכהנו כרבנים, כל אחד חצי שנה, לסירוגין.
על צדקותו סופר שקודם תפילתו שחרית הוצעה לפניו רכישת יהלומים במחיר זול, אך הוא דחה את ההצעה לאחר התפילה, משום חשיבות תפילה בציבור, על אף מניעת רווח כספי גדול.
בינתיים ההצעה חמקה מידיו, ובוצעה מול אחר שהיה זמין לעסקה.
רבי משולם זלמן שמח ביותר על שעלתה בידו לקיים את המצווה מול הפסד ממון זה.
בנו רבי אברהם - דיין בפוזנא
בנו בנימין זאב וולף - מפרנסי הקהילה בברלין, חתן רבי נפתלי כ"ץ
בנו רבי אריה לייב - אב"ד וואלפא
בנו נפתלי הירש ניימרק - רב בפולדא
בנו משה ניימרק - מחותנו של פתחיה, בנו של רבי דוד לידא
בתו (מאשתו מרים) שרה רבקה - אשת רבי צבי הירש אשכנזי (ה"חכם צבי")
חתנו רבי שלום ז"ק - אב"ד בירז'
חתנו רבי שמואל זנוויל מקראקא
חתנו רבי אלחנן ברלינר - אב"ד גרודנה
חתנו רבי יצחק אייזיק גינצבורג - אב"ד במוהילוב
בתו פעסלא - אשת רבי לייב הכהן פופרש
רבי משולם זלמן אשכנזי (י"ז באייר ה'תקל"ב, 1772 - ל' בניסן ה'תר"ג, 1843) היה מחשובי הפוסקים בפולין, רבן של קז'ימייז דולני, נשלסק ולובלין.
פעל להשכין שלום בין החסידים למתנגדים בלובלין, לאחר עשרות שנות סכסוכים.
נולד לרבי משולם זלמן מפומוריאני (אחיו של רבי מרדכי זאב אורנשטיין) בן רבי משה מז'ולקווה (חתנו של רבי אריה לייב מאמסטרדם), ולרייזל בת רבי אריה לייבוש אוירבך מסטניסלב (אביו של רבי דוד צבי אוירבך).
אביו נפטר בגיל 24 לפני הולדתו והוא נקרא על שמו.
אמו נישאה בשנית לרבי מאיר מרגליות מאוסטרהא, אצלו גדל גם רבי משולם זלמן, ועל שם עירו נודע בצעירותו בכינוי "העילוי מאוסטרהא".
אמרו עליו כי הוא חריף יותר מבן דודו המפורסם רבי יעקב משולם אורנשטיין.
למד אצל רבי אריה לייב הלר ואצל רבי אברהם מפיוטרקוב.
נישא לגננדל בתו של יוסף יוזפא מנדלסברג מיוזפוב וקוזמיר, מעשירי יהדות פולין שלמד אצל רבי שמואל שמלקה הורוביץ יחד עם המגיד מקוז'ניץ והיה לחסידו הקרוב של המגיד.
בגיל צעיר מונה לרבה של קוזמיר, אך לא נטל משכורת מקופת הקהילה ואף שילם מכיסו את משכורתם של המו"צ והדרשן של העיר.
בתקופה זו עסק במסחר בעצים ובחיטה אותם הוביל ממקום כריתתם ביערות שבסביבה ברפסודות על גבי נהר הוויסלה למכירה בדנציג; את ההון הראשוני לצורך מסחרו קיבל מחמיו.
בקוזמיר נפגש לעיתים עם הנסיך אדם צ'רטוריסקי שקיים עם חמיו קשרי מסחר, רבי משולם זלמן כעילוי צעיר שוחח עמו בנושאי אמונה ודת.
בשנת ה'תקנ"ח חתם על תקנות בענייני שחיטה יחד עם גדולי הדור המובהקים כמו רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ורבי אפרים זלמן מרגליות.
משם עבר בשנת תקע"ט לנשלסק לאחר שרבה רבי שלמה זלמן ליפשיץ עבר לוורשה.
בשנת תקפ"ו נבחר לכהן כרבה של לובלין על מקומו של רבי יהושע השל באב"ד (השני) שנאלץ לעקור מפולין עקב היותו אזרח אוסטרי ולאחר סכסוכים קשים עם ראשי הקהילה המתנגדים.
בחירתו לרב הייתה בהסכמתם של שני המחנות שבעיר - החסידים והמתנגדים - שקיוו להשכנת שלום ביניהם.
החסידים תמכו בו בשל הרקע החסידי שלו - אביו החורג רבי מאיר מרגליות שהיה חסיד מובהק, והמתנגדים בזכות יחוסו למשפחת החכם צבי ה"מתנגדית".
רבי משולם זלמן התנהל בחכמה עם שני המחנות, וב-17 שנות שבתו בלובלין היה מקובל על כל בני עירו.
הוא נותר מתנגד כאבותיו על אף שגדל אצל רבי מאיר מרגליות החסיד, אך שמר על יחסים טובים עם החסידים.
הוא אירח בביתו את רבי יהודה לייב איגר במשך תקופה לאחר שחמיו המתנגד מראשי הקהילה בלובלין גירשו מביתו כשהפך לחסיד קוצק, כמו כן מסופר על ביקורו של רבי יצחק מוורקא בלובלין בו השתתף גם רבי משולם זלמן תוך הערכה הדדית בין האישים.
כן העניק גם הסכמה לספרי החוזה מלובלין שהודפסו בתקופה זו.
נודע גם כמכניס אורחים, נהג להתענות כל שני וחמישי, לקום בחצות ולטבול במקוה.
בפולמוס שהתנהל בין דפוס וילנא לדפוס סלאוויטא על זכות הדפסת התלמוד בבלי מחדש בשנת ה'תקצ"ד-תקצ"ה, צידד תחילה במדפיסי סלאוויטא אך שינה דעתו בעקבות פסיקתו של רבי עקיבא אייגר.
כמו כן גם התיר לברך על אתרוגים מקורסיקה, ולצאת ידי חובת אכילת מצה במצות משיפון.
נפטר בל' בניסן תר"ג והיה מהאחרונים שנקברו בבית הקברות הישן בלובלין.
על מקומו כרב העיר נבחר רבי דב בעריש אשכנזי.
מאוחר יותר אחרי פטירתו של רבי דב בעריש - נבחר בנו רבי יהושע העשיל למלא את מקום אביו ברבנות לובלין בשנת תרי"ג.
בית משולם שו"ת שהו"ל נכדו רבי צבי יחזקאל מיכלזון מפלונסק.
מחידושיו הודפסו גם במשניות דפוס וילנה בשנת תרפ"ט.
אחיו רבי אריה לייבוש אשכנזי.
גיסו רבי צבי הירש מנדלסבורג - בנו יחידו של חמיו, היה חתנו של רבי משולם איגרא, וחמיו של רבי משולם ישכר הורוביץ.
בנו רבי יהושע השיל אשכנזי - חתן רבי בנימין מהורודנה, רבה של לובלין משנת תרי"ג (תקס"ו - ה' באדר תרכ"ז).
בנו בנימין אשכנזי, פילנתרופ בהורודנה.
בנו רבי מרדכי זאב רבה של קמפנו, נשא את חנה רבי ישראל יונה לנדא.
נינתו הינדא סעריל לבית שוורדשרף - נישאה לרבי צבי יחזקאל מיכלזון.
חתנו רבי נפתלי הירץ הלברשטאט מקרשניק.
משוכפלים הוא סרט מדע בדיוני ומתח אמריקאי משנת 2018, בבימויו של ג'פרי נחמנוף.
הסרט עוסק במדען מוח המנסה להחזיר את משפחתו לחיים לאחר תאונת דרכים קטלנית, תוך הפרת חוקי האתיקה והמדע.
בתפקידים הראשיים מככבים קיאנו ריבס, אליס איב ותומאס מידלדיץ'.
הסרט חוקר את גבולות המדע, המוסר והאהבה במשבר קיצוני.
הסרט היה כישלון קופתי עם תקציב של 30 מיליון דולר והכנסות של 9.3 מיליון דולר בלבד וספג ביקורות שליליות מהמבקרים, שביקרו את הכתיבה, החורים בעלילה, האפקטים והמשחק.
ד"ר וויליאם "וויל" פוסטר (קיאנו ריבס) הוא מדען נוירולוגי המתמחה בהעברת תודעה אנושית למחשבים.
לאחר שאשתו מונה (אליס איב) ושלושת ילדיהם נהרגים בתאונת דרכים, וויל נעזר בקולגה שלו, אד וויטל (תומאס מידלדיץ'), כדי לשכפל את גופותיהם ולהעביר את תודעתם חזרה.
עם זאת, הוא נתקל במגבלות טכנולוגיות ואתיות, ונאלץ לבחור אילו מבני משפחתו להחזיר לחיים, מה שמוביל לסדרה של אירועים בלתי צפויים.
קיאנו ריבס – ד"ר וויליאם "וויל" פוסטר, מדען נוירולוגי המנסה להחזיר את משפחתו לחיים.
אליס איב – מונה פוסטר, אשתו של וויל.
תומאס מידלדיץ' – אד וויטל, קולגה וחבר של וויל.
ג'ון אורטיז – ג'ונס, המנהל של וויל במעבדה.
אמילי אלין לינד – סופי פוסטר, בתם של וויל ומונה.
אמג'יי אנתוני – מאט פוסטר, בנם של וויל ומונה.
אריה ליאבו – זואי פוסטר, בתם הצעירה של וויל ומונה.
הסרט "משוכפלים" קיבל ביקורות שליליות עם יציאתו.
אור סיגולי מאתר סריטה כתב: "אני יושב וצופה בסרט הזה ולא מצליח לפענח מה קורה מולי." הוא הוסיף כי הסרט מציג עלילה מבולבלת ואפקטים ויזואליים גרועים.
משולש ברמודה הוא אזור באוקיינוס האטלנטי שצורתו משולשת, וקודקודיו הם איי ברמודה בצפון, החוף הדרום מזרחי של פלורידה במערב, ופוארטו ריקו בדרום.
שטחו של המשולש כ-1,000,000 קילומטרים רבועים.
המשולש הוא אזור עתיר-תחבורה, שנקשרו בו מספר תאונות, שחלק מנסיבותיהן נותרו עלומות.
המפורסמת בהן היא היעלמותם של חמישה מפציצים אמריקניים בטיסת אימון שגרתית בדצמבר 1945, שנודעה כ"טיסה 19".
בעקבות התאונות נפוצו שמועות הטוענות שיש באזור כוח מסתורי הגורם להיעלמותם של כלי שיט וכלי טיס העוברים בו.
בין ההסברים הפסאודו-מדעיים שהוצעו לתעלומה של משולש ברמודה, נמנו שדה מגנטי לא מוכר המושך מתכות לים, חוצנים השוכנים באזור או עיוותי זמן מדומים.
משמר החופים האמריקאי ביטל את הטענות, בציינו שמספר התאונות אינו חריג בהתחשב בנפח התחבורה הימית והאווירית באזור, וכך קבע גם המדען האוסטרלי ד"ר קארל קרושצ'לניקי שחקר את הנושא.
את עיקר פרסומו של "משולש ברמודה" הקנו לו תיאוריו של צ'ארלס ברליץ בספרו "משולש ברמודה" (1974).
בספר מתוארים מקרי היעלמות מסתוריים רבים של ספינות ומטוסים, ובפרט היעלמותה של "טיסה 19".
מבקריו של ברליץ האשימו אותו ואת האחרים בניפוח ההיבטים ה"מסתוריים" של חלק מן המקרים, וטענתם היא כי במשולש ברמודה אין יותר "היעלמויות" באופן מסתורי מאשר בכל שטח דומה באוקיינוס.
אחת הראיות לכך היא שחברת הביטוח לויד'ס אוף לונדון קבעה כי "המשולש" אינו מסוכן יותר מכל שטח אוקיינוס אחר, והיא אינה גובה תעריפי ביטוח חריגים על מעבר באזור זה.
גם רשומות משמר החופים של ארצות הברית מאששות קביעה זו.
לארי קוש, שהיה ספרן באוניברסיטת אריזונה בזמן שטיסה 19 נעלמה, התחיל להתעניין בנושא משום שסטודנטים רבים באו אליו בחיפוש אחר מידע על משולש ברמודה.
הוא החל בחקירה נמרצת ונרחבת משלו, תוך שהוא בודק את הדיווחים המקוריים, ובסופו של דבר פרסם את ממצאיו ב-1975 בספר "מסתרי משולש ברמודה: הפתרון".
מחקרו של קוש גילה כמה סתירות בין תיאוריו של ברליץ לבין הצהרות של עדי ראייה ואנשים אחרים שהיו מעורבים באירועים המתוארים.
הוא ציין כמה מקרים בהם ברליץ התעלם ממידע מאוחר אך רלוונטי.
כך, למשל, היעלמותו של שייט היאכטות דונלד קרואוהרסט, אשר הקיף את העולם, נרשמה כתעלומה, על אף שיש ראיות שקרואוהרסט בדה את סיפור מסעו, ושיומנו מעלה חשד כבד להתאבדות.
אניית-מטען אשר ברליץ מספר כי נעלמה ללא עקבות שלושה ימים לאחר שהפליגה מנמל באוקיינוס האטלנטי אמנם נעלמה, אך שלושה ימים לאחר שהפליגה מנמל באותו שם באוקיינוס השקט.
קוש טוען כי אחוז גדול מהתקריות שנזקפו לחובת השפעתו המסתורית של משולש ברמודה אירעו למעשה הרחק מגבולותיו.
בהתחשב בכך שאזור זה הוא אחד מנתיבי השיט העמוסים ביותר בעולם, כמות האבדות היחסית אינה גדולה יותר מכל מקום אחר.
באזור בו יש סופות טרופיות לעיתים תכופות, היעלמותן של כמה ספינות לבלי הותר שריד אינה בלתי-סבירה או מסתורית; יתרה מזו, מספר ההיעלמויות הללו נופח בשל מחקר רשלני, כמו במקרים בהם היעלמותה של ספינה דווחה בעיתונות, אך מציאתה וחזרתה לנמל לא דווחו.
במקרים שאכן היו היעלמויות, ספרי "משולש ברמודה" עיוותו את נסיבות ההיעלמות: מספר הספינות אשר נעלמו במזג אוויר שקט ורגוע לכאורה לא תאם את דיווחי מזג האוויר שפורסמו בעיתונים באותם ימים.
אף על פי שספרו של קוש ייצר איזון ספקני לספרו של ברליץ, עדיין משולש ברמודה ממשיך ליצור הילה ומסתורין בקרב אנשים רבים, והוא מהווה כר פורה לספרות ולאתרים העוסקים בתעלומה.
האירוע הידוע ביותר ממשולש ברמודה הוא אובדנה של טיסה 19, קבוצה של חמישה מפציצים של הצי של ארצות הברית שיצאו לטיסת אימון מבסיס בפורט לודרדייל שבפלורידה ב-5 בדצמבר 1945. לפי ברליץ, היו בטיסה טייסים מנוסים שנעלמו לחלוטין לאחר שדיווחו על כמה תופעות ויזואליות משונות.
יתרה מזו, ברליץ טוען שהיות שהמפציצים מדגם TBM אוונג'ר נבנו כך שיצופו למשך זמן רב, הם היו צריכים להתגלות ביום המחרת בהתחשב בכך שדווח על ים שקט.
אולם, לא זו בלבד שהמפציצים לא נמצאו, גם מטוס חיפוש והצלה של הצי שנשלח בעקבותיהם אבד לבלי שוב.
כדי להוסיף על המסתורין, בדיווח של הצי על התקרית נרשם כי התאונה נגרמה מ"סיבות או גורמים בלתי-ידועים".
בתיאור של ברליץ ישנן כמה טעויות וכמה פרטים חשובים הושמטו ממנו.
טיסה 19 יצאה בשעה 14:10. הייתה זו טיסת אימונים: כל הטייסים, למעט המפקד, היו מתלמדים.
ניכר כי המפקד התבלבל בשלב מוקדם של הטיסה.
בשיחת אלחוט ציין המפקד כי המצפנים שלו אינם פועלים וכי הם טסים מעל קבוצת איים קטנה - הם הניחו כי אלה איי פלורידה קיז, מה שגרם להם לחשוב שהם סטו מאוד מנתיבם והיו הרחק ממערב ליעדם.
שיחזור מאוחר הראה שהאיים האלה היו, קרוב לוודאי, מטרת ההפצצה שלהם, הרחק ממזרח לפלורידה קיז.
אך המפקד, אשר חשב שהוא ממערב ומדרום לפלורידה, ניווט את המטס עוד יותר צפונה.
בינתיים החמירו תנאי מזג האוויר, וקשר האלחוט הפך מקוטע.
הטייסת הייתה, למעשה, בלב ים הרחק ממזרח לחצי האי פלורידה.
הקשר האחרון עם טיסה 19 נשמע בשעה 18:20, כאשר הדלק במטוסים כבר הלך ואזל.
הטייסים הסכימו ביניהם מראש שכולם ינחתו יחדיו נחיתת-אונס בלב הים הסוער כאשר הדלק יאזל באחד המטוסים.
ב-17:50 הצליחו בבסיס לאתר את מיקום המטוסים ממזרח לחופי פלורידה המרכזית, אך לא ניתן היה להשיג את הטייסים בקשר ולהעביר להם מידע זה.
מטוס כבד נשלח מיד לעזור למטוסים לנווט בחזרה, ועוד שני מטוסים הצטרפו מאוחר יותר לחיפוש.
בינתיים ירדה החשיכה, ומזג האוויר לא השתפר.
החיפוש אחר ניצולים מטיסה 19 המשיך כל אותו לילה וכל יום המחרת, ללא הועיל.
אך אין כל פלא בכך: למטוסים לא היה סיכוי רב לשרוד נחיתה בים סוער.
מטוס החיפוש שאבד היה אחד משני מטוסי מרטין מארינר אשר נשלחו לאזור החיפושים.
שמו של המארינר נודע לשימצה כ"פצצה מעופפת" או "מכל גז מעופף", וכמעט ודאי שהתפוצץ באוויר.
צוותה של אניית-סוחר דיווח על פיצוץ באוויר, ועל מעבר דרך מה שהם סברו שהוא כתם שמן ושברי מטוס צפים, אף שלא משו מאומה מהים.
התיאור מספק הסבר סביר לגורלו של מטוס החיפוש הנעדר.
המארינר השני הגיע לאזור החיפושים בזמן.
מכאן נובע שהתמונה שצייר ברליץ, של טייסת מאוישת בטייסים מנוסים הנעלמת באחר-צהריים בהיר אחד, אינה מדויקת.
הייתה זו טיסה של מתלמדים אשר נאלצה לבצע נחיתת-אונס בלב ים סוער ובלתי-מוכר בחשכת לילה.
אשר לדיווח של הצי, הדו"ח המקורי תלה את האשם בתאונה בטעותו של המפקד, אך אמו לא הייתה מוכנה לשאת זאת, ומתוך התחשבות בה שונה נוסח הדו"ח.
מקרים מתועדים של חיל האוויר הישראלי
ב-22 בספטמבר 1985, המריא מנמל התעופה בן-גוריון מטוס חיל-האוויר ובו משלחת סיוע למקסיקו סיטי, כדי להושיט עזרה אחרי רעידת האדמה הגדולה בעיר.
במהלך הטיסה נאלץ מטוס הבואינג הישראלי לסטות ממסלולו המקורי ולעבור מעל האזור באוקיינוס האטלנטי המכונה "משולש ברמודה".
מפקד המשלחת אל"ם ב' סיפר לבטאון חיל-האוויר כי : "כשנכנסנו למשולש, יצאו שני מכשירי הניווט מסוג V.O.R מכלל פעולה.
בגבהים בהם טסנו הם אמורים לקלוט אותות בתחום של 320 ק"מ והנה הם לא קלטו דבר.
המחוונים התרוצצו מצד לצד, עד שהופיעו הדגלונים המודיעים שאין קליטה לחלוטין ולמעשה המכשירים משותקים".
"מכשיר ניווט אחר עבד בסדר גמור", ציין אל"ם ב'.
"אולם כיסוי המפה שלו נגמר בדיוק באזור בו היינו, כך שלמעשה הוא היה חסר כל תועלת, אלא שהתקלה המוזרה מכולן הייתה ששני מכשירי ה'אומגה' שלנו, שאמורים לפעול בכל מקום על פני כדור הארץ, הפסיקו לקלוט".
בלית ברירה, עם שלושה סוגי מכשירים חסרי תועלת, עבר הצוות למכשירים עתיקים יותר.
"המכשירים הפסיקו לפעול מבלי שתהיה לכך שום סיבה נראית לעין וטסנו כחצי שעה ללא שום אמצעי עזר לניווט", ממשיך אל"ם ב'.
"לאחר כ-20 דקות הוציא הנווט את הסקסטנט, כדי לקבוע באופן ידני את מיקומנו ביחס לכוכבים.
בעת שהנווט היה עסוק בקריאת הנתונים וחישובם, יצאנו מתחומי המשולש וראה זה פלא: כל המכשירים שבו לפעולה תקינה".
מפקד המשלחת מסר כי "במשך כל הטיסה, מלבד בקטע הזה, היו כל המכשירים תקינים לחלוטין.
הם יצאו מכלל פעולה וחזרו לשימוש ללא שום פעולה מצידנו והמשיכו לפעול כהלכה עד סוף הטיסה".
"אמנם המצפן, שאומרים עליו שהוא יוצא מדעתו ב"משולש ברמודה", פעל אצלנו ללא דופי, אולם צירוף המקרים של כל התקלות יחד, הפסקת הפעולה והחזרה לחיים של כל המכשירים בדיוק בעת כניסתנו ויציאתנו מהמשולש, נראה לי מוזר ביותר".
משולש הוא מצולע בעל שלושה קודקודים ושלוש צלעות, אחת מהצורות הבסיסיות בגאומטריה.
ניתן להגדיר משולש גם על פי מושגים יסודיים: "שלוש נקודות שאינן על קו ישר אחד והקטעים הם משולש".
משולשים מסווגים לסוגים שונים על פי זוויותיהם ואורכי צלעותיהם.
היחסים בין זוויות לאורכי צלעות הם נושא מרכזי בטריגונומטריה.
בפרט, פונקציות הסינוס, הקוסינוס והטנגנס מקשרות בין אורכי הצלעות והזוויות במשולשים ישרי זווית.
משולש הוא צורה דו-ממדית המוכלת במישור.
עובדות בסיסיות על משולשים הוצגו על ידי אוקלידס בספרים 1–4 בספרו יסודות, בסביבות המאה ה-3 לפני הספירה.
בגאומטריה האוקלידית סכום כל הזוויות הפנימיות במשולש הוא תמיד 180 מעלות.
עובדה זו שקולה לאקסיומת המקבילים של אוקלידס.
בשל כך ניתן לחשב את הזווית השלישית של המשולש בהינתן שתי הזוויות האחרות.
זווית חיצונית במשולש היא הזווית בין צלע לבין המשך הצלע הסמוכה, והיא משלימה את הזווית הפנימית בין 2 הצלעות הללו ל-180 מעלות; על כן, בשל הטענה המדוברת, נובע כי זווית חיצונית במשולש שווה לסכום שתי הזוויות הפנימיות שלא סמוכות אליה.
זהו משפט הזווית החיצונית במשולש.
סכום שלוש הזוויות החיצוניות במשולש הוא 360 מעלות.
סכום אורכיהן של שתי צלעות במשולש גדול מאורך הצלע השלישית .
זוהי המגבלה היחידה על אורכי צלעות המשולש, כלומר בהינתן שלשה של מספרים חיוביים המקיימים את אי-שוויון המשולש, קיים משולש (יחיד עד כדי חפיפה) שהמספרים הם אורכי צלעותיו.
מול הזווית הגדולה במשולש נמצאת הצלע הגדולה בו, ומול הזווית הקטנה במשולש נמצאת הצלע הקטנה בו.
כימות של כלל זה ניתן למצוא במשפט הסינוסים.
המשפט ההפוך: מול הצלע הגדולה במשולש נמצאת הזווית הגדולה בו, ומול הצלע הקטנה במשולש נמצאת הזווית הקטנה בו.
כל משולש נמצא באחת משלוש קטגוריות: קהה-זווית, חד-זווית, או ישר-זווית.
משולש קהה-זווית הוא משולש שאחת הזוויות שלו היא זווית קהה, כלומר גדולה מתשעים מעלות (וממילא שאר זוויות המשולש הן זווית חדות).
משולש חד-זווית (נקרא גם משולש חד-זוויות) הוא משולש שכל אחת משלוש זוויותיו היא חדה, כלומר קטנה מתשעים מעלות.
משולש ישר-זווית הוא משולש שאחת מזוויותיו היא זווית ישרה, ולכן שתי זוויותיו האחרות הן זוויות חדות.
הצלע שאינה עוברת דרך קודקוד A נקראת צלע נגדית ל-A, או הצלע שמול A.
הקטע המחבר קודקוד של המשולש עם הצלע שממולו וחוצה את הזווית שבקודקוד לשני חלקים שווים קרוי חוצה זווית.
הקטע המחבר קודקוד של המשולש עם אמצע הצלע שמולו קרוי תיכון.
הקו היוצא מאמצע הצלע ומאונך לה, נקרא אנך אמצעי.
הקטע היוצא מקודקוד של המשולש ומאונך לצלע שממולו קרוי גובה.
הקטע המחבר אמצעי שתי צלעות קרוי קטע אמצעים.
הוא מקביל לצלע השלישית, ושווה באורכו למחציתה.
במשולש שווה-שוקיים, התיכון לבסיס, הגובה לבסיס, האנך האמצעי לבסיס וחוצה זווית הראש מתלכדים לקטע אחד.
לקטעים אלה, ובעיקר לשלושת הראשונים, יש תפקיד מרכזי בחקירת תכונות המשולש, בעיקר דרך הנקודות שהם מגדירים:
שלושת חוצי הזוויות במשולש נפגשים בנקודה אחת.
נקודה זו מצויה במרחק שווה משלוש הצלעות, ולכן היא מרכז המעגל החסום.
שלושת האנכים האמצעיים במשולש נפגשים בנקודה אחת.
נקודה זו מצויה במרחק שווה משלושת הקודקודים, ולכן היא מרכז המעגל החוסם.
שלושת התיכונים במשולש נפגשים בנקודה אחת, המצויה בשני שלישים הדרך מן הקודקוד לצלע, לאורך כל אחד מן התיכונים.
נקודה זאת היא מרכז הכובד של המשולש.
שלושת הגבהים במשולש נפגשים בנקודה אחת.
בשנת 1765 הוכיח לאונרד אוילר שמפגש האנכים האמצעיים (O), מפגש התיכונים (M) ומפגש הגבהים (H) נמצאים על ישר אחד, הקרוי ישר אוילר של המשולש, ומסודרים באופן ש-M נמצאת בשני שלישים הדרך מ-H ל-O.
קטע המחבר קודקוד של המשולש לנקודה על הצלע הנגדית נקרא צ'ביאן (דוגמאות: חוצה הזווית, הגובה והתיכון).
משפט צ'בה מספק תנאים לכך ששלושה צ'ביאנים ייפגשו בנקודה אחת.
באותה שנה גילה אוילר גם שתשע נקודות מיוחדות במשולש מצויות כולן על מעגל אחד: אמצעי שלוש הצלעות, הנקודות מהן עולים הגבהים, ואמצעי הקטעים המחברים את הקודקודים עם מפגש הגבהים.
את המעגל גילה מחדש קרל וילהלם פיירבך Karl Wilhelm Feuerbach (1834–1800) ב-1822, והוא קרוי "מעגל תשע הנקודות" או מעגל פיירבך.
משולשים חופפים הם זוג משולשים שניתן להזיז, לסובב או לשקף אותם כך שהם יתלכדו זה עם זה, כלומר שלוש הצלעות שלהם ושלוש הזוויות שלהם שוות בהתאמה.
אינטואיטיבית, שני משולשים חופפים הם בעצם שני עותקים שונים של אותו משולש.
היכולת לזהות משולשים חופפים היא כלי בסיסי בגאומטריה האוקלידית, כיוון שמשולשים חופפים הם בעלי תכונות זהות.
כך, שטח שני משולשים חופפים הוא שווה, אורכי האנכים שווים, וכן גם רדיוסי המעגל החסום והחוסם, וכו'.
משולשים חופפים הם מקרה פרטי של דמיון משולשים .
משולשים דומים הם שני משולשים המקיימים את התנאים הבאים:
די בכך שהמשולש מקיים את אחד התנאים, משום שקיום אחד התנאים גורר את קיום התנאי האחר.
אינטואיטיבית, במשולשים דומים משולש אחד הוא בעצם הגדלה של המשולש השני, הגדלה שבה כל הפרופורציות של המשולש המקורי נשמרות.
משולשים חופפים הם גם משולשים דומים, אך משולשים דומים אינם בהכרח חופפים.
אם במשולש, אורכי הצלעות הם a, b ו-c, אז:
אורך הגובה לצלע c הוא
אורך התיכון לצלע c לפי משפט התיכון הוא
אורך חוצה הזווית שמול הצלע c הוא
ישנן כמה נוסחאות לחישוב שטח המשולש, שהידועה בהן משתמשת באורך b של אחת הצלעות, ובאורך h של הגובה היורד אל אותה צלע: (האיור המצורף מוכיח נוסחה זו).
נוסחת הרון משמשת לחישוב שטח המשולש לפי אורכי שלוש צלעותיו.
פירוט נוסחאות לחישוב שטח המשולש:
כאשר הוא רדיוס המעגל החסום במשולש ו- הוא רדיוס המעגל החוסם של המשולש, ו- הוא מחצית היקף המשולש ().
אי-שוויון Finsler–Hadwiger קובע שהשטח S של משולש שצלעותיו a,b,c מקיים .
משולש שאחת מזוויותיו שווה ל-90° נקרא משולש ישר-זווית.
במשולש זה, הצלע שמול הזווית בת ה-90° נקראת יתר ואילו שתי הצלעות האחרות נקראות ניצבים.
משפט פיתגורס קובע את הקשר בין אורכי הצלעות במשולש ישר-זווית: סכום שטחי הריבועים, הבנויים על הניצבים במשולש ישר-זווית, שווה לשטח הריבוע הבנוי על היתר (ולהפך - משולש בעל תכונה זו הוא ישר-זווית), כלומר, היתר בחזקת שתיים יהיה שווה לניצב אחד בחזקת שתיים ועוד הניצב השני בחזקת שתיים.
התיכון ליתר במשולש ישר-זווית שווה למחצית היתר (ולהפך – משולש בעל תכונה זו הוא ישר-זווית).
הגובה ליתר במשולש ישר-זווית מחלק אותו לשני משולשים הדומים זה לזה ולמשולש המקורי.
מכאן נובע משפט אוקלידס – אורך הניצב הוא הממוצע הגאומטרי של היתר ושל היטלו של הניצב על היתר.
הגובה ליתר במשולש ישר-זווית הוא הממוצע הגאומטרי של היטלי הניצבים על היתר (ולהפך – משולש בעל תכונה זו הוא ישר-זווית)
במשולש ישר-זווית שאחת מזוויותיו שווה ל-30°, הניצב שמולה שווה לחצי היתר (ולהפך – במשולש ישר-זווית שבו אחד הניצבים שווה למחצית היתר, הזווית שמול ניצב זה היא בת 30 מעלות).
במשולש ישר-זווית היתר הוא הצלע הגדולה ביותר.
משולש שווה-שוקיים הוא משולש ששתיים מצלעותיו שוות זו לזו.
הצלעות השוות נקראות שוקיים, והצלע השלישית נקראת בסיס.
במשולש שווה-שוקיים זוויות הבסיס שוות, ולהפך – משולש ששתיים מזוויותיו שוות הוא שווה-שוקיים.
במשולש שווה-שוקיים, חוצה הזווית של זווית הראש, התיכון לבסיס, האנך האמצעי לבסיס והגובה לבסיס מתלכדים, ולהפך – משולש בו שניים מהם מתלכדים הוא שווה-שוקיים.
כמו כן, שני הגבהים לשוקיים שווים זה לזה, וכן התיכונים לשוקיים וחוצי זוויות הבסיס, ולהפך.
משולש שווה-צלעות הוא משולש שמהווה מצולע משוכלל – מצולע שכל צלעותיו שוות וכל זוויותיו שוות.
הזווית הפנימית בכל קודקוד של משולש שווה-צלעות היא בת 60° וזווית הנוצרת עם צלעות משולש שווה-צלעות ומחוץ לו היא בת 300°.
כל משולש שווה-צלעות הוא גם שווה-שוקיים (בשלוש דרכים שונות).
כל המשולשים שווי הצלעות דומים זה לזה.
במשולש שווה-צלעות, חוצה הזווית, התיכון, הגובה והאנך האמצעי מתלכדים לקו אחד.
באמצעות משפט פיתגורס ניתן להוכיח כי
משולש שווה-צלעות שאורך צלעו a, שטחו הוא
משולש שווה-צלעות שאורך גובהו h, שטחו הוא
משולש שווה-צלעות שאורך צלעו a, גובהו הוא
בשם "משולש זהב" נקרא משולש שווה-שוקיים שבו היחס בין השוק לבסיס הוא יחס הזהב.
היחס בין הזוויות במשולש זה הוא .
משולש זה הוא ישר-זווית ושווה-שוקיים בו זמנית.
אורך היתר בו גדול פי מכל אחד מהניצבים.
ניתן לחקור את אוסף כל המשולשים עד כדי דמיון בכלים של גאומטריה אלגברית.
בהקשר זה הוא נקרא מרחב ההשתנות (variety) של משולשים.
אוסף זה הוא באופן טבעי מנה של יריעה אלגברית ממשית תחת פעולה של חבורה אלגברית ממשית.
מנה כזאת היא באופן טבעי סטק אלגברי (או גם גרופואיד בקטגוריית היריעות האלגבריות).
מרחב השתנות זה הוא דוגמה קלאסית פשוטה לסטק אלגברי.
שלושה מחמשת הגופים האפלטוניים הם גופים שפאותיהם כוללות משולשים: הארבעון (טטראדר), שכל ארבע פאותיו הן משולשים, התמניון (אוקטאדר), שכל שמונה פאותיו הן משולשים, והעשרימון (איקוסהדרון), שכל עשרים פאותיו הן משולשים.
בנוסף, במנסרה משולשת שני הבסיסים הם משולשים.
גאומטריות לא אוקלידיות הן גאומטריות שבהן אקסיומת המקבילים מוחלפת באקסיומה אחרת.
אחד המאפיינים הבולטים המבדילים בין הגאומטריה האוקלידית לגאומטריות הלא אוקלידיות הוא סכום הזוויות במשולש (והתכונות הנגזרות ממנו).
בגאומטריה אוקלידית, סכום הזוויות במשולש הוא 180 מעלות.
בגאומטריה היפרבולית מוחלפת אקסיומת המקבילים באקסיומה: דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים לפחות שני ישרים מקבילים לישר זה.
בגאומטריה זו סכום הזוויות במשולש תמיד קטן מ-180 מעלות.
בגאומטריה פרויקטיבית ובגאומטריה ספירית מוחלפת אקסיומת המקבילים באקסיומה: כל שני ישרים במישור נפגשים בנקודה.
בגאומטריות אלו סכום הזוויות במשולש תמיד גדול מ-180 מעלות.
בגאומטריה אוקלידית, שטח המשולש אינו תלוי בסכום זוויותיו.
בגאומטריה ההיפרבולית ובגאומטריה הספירית שטח המשולש יחסי לפער שבין סכום זוויותיו ל-180 מעלות.
משולש הזהב הוא שם שניתן לאזורים שונים על-פני כדור הארץ, בעקבות היותם מורכבים משלוש יחידות גאוגרפיות, היוצרות צורת משולש.
משולש הגבולות שבין המדינות מיאנמר (בורמה), לאוס ותאילנד ידוע כמשולש הזהב, היות שהאזור נשלט בידי כנופיות חמושות, המרוויחות סכומי כסף גבוהים מגידול והברחת אופיום והנגזרת שלו הרואין, בהיקף רחב.
הסחר בסמים שמועבר במשולש הגבולות משמש מקור מימון של ארגון החזבאללה.
האזור נחשב לאחד משני האזורים הבולטים באסיה לייצור אופיום.
ומשתרע על כ-950,000 קילומטרים רבועים החופפים בהרריהן של ארבע מדינות בדרום מזרח אסיה: מיאנמר (בורמה), וייטנאם, לאוס, ותאילנד.
יחד עם "סהר הזהב" באפגניסטן ופקיסטן, החל משנות ה-20, האזור נחשב לאחד האזורים הנרחבים ביותר לייצור אופיום באסיה ובעולם.
מרבית ההרואין בעולם הגיע ממשולש הזהב עד לראשית המאה ה-21, ומאז הפכה אפגניסטן ליצרנית ההרואין הגדולה בעולם.
משולש הזהב מציין גם את נקודת המפגש בין נהרות הרואק והמקונג, שכן המונח הופקע על ידי תעשיית התיירות התאילנדית כדי לתאר את הצומת הסמוך לתאילנד, לאוס, ובורמה.
אזור מיושב בצפיפות בניו המפשייר, בין הערים מנצ'סטר בצפון, נאשואה בדרום וסאלם בדרום-מזרח.
מרכז תעשייתי בעיר פיטסבורג, פנסילבניה, שצורת המשולש שלו נוצרת על ידי שני נהרות הנפגשים בו.
הכינוי "זהב" ניתן לו משום שעושרם של אילי הון אחדים נוצר במפעלי התעשייה שבו.
משולש הזהב בהודו הוא אזור תיירות בולט הכולל את הערים: דלהי, אגרה (כולל הטאג' מהאל), וג'איפור.
מְשוּלם נהרי (נולד ב-7 במאי 1951, א' באייר ה'תשי"א) הוא פוליטיקאי ישראלי, בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת ש"ס, שר בלי תיק (בפועל כשר במשרד האוצר) וכסגן שר במשרד הפנים, משרד החינוך והמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
נהרי נולד לנעמי והרב יחיא, ילידי תימן.
הוא למד בישיבת תפארת צבי וכן בישיבת חברון בירושלים, שם הוסמך לרבנות.
שירת בצה"ל במערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי.
בעל תואר B.ed להוראה במכללת ליפשיץ.
ב-1988 היה נהרי המועמד ה-90 ברשימה לכנסת מטעם אגודת ישראל.
משולם נהרי נבחר לכנסת ה-15 ובמסגרת כניסתה של ש"ס לקואליציה, מונה לסגן שר במשרד החינוך, בממשלת אהוד ברק.
תיק החינוך עצמו נמסר לידי מרצ וחבר הכנסת יוסי שריד מונה לשר החינוך.
שריד סירב לקבל את מינויו של נהרי לסגן שר, ובעקבות סירובו של ברק לפטר את נהרי, התפטר שריד ומרצ פרשה מהקואליציה.
כמו כן כיהן נהרי כסגן שר החינוך גם בממשלתו הראשונה של אריאל שרון (2001–2003).
עם הקמת הממשלה ה-31, ב-4 במאי 2006, מונה נהרי לתפקיד שר בלי תיק, וב-27 בספטמבר 2006 מונה לשר במשרד האוצר.
במסגרת כהונתו זו יזם תיקון לחוק חינוך ממלכתי, שנודע כ"חוק נהרי", ולפיו רשויות מקומיות יחויבו במימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים בשיעור של 75 אחוזים מהמימון הניתן למוסדות חינוך רשמיים, עם אופציה למתן מימון של 100 אחוזים.
ב-15 בינואר 2008 קבעה ועדת האתיקה כי סעודה שערך נהרי לרגל חתונת בתו בבית מלון בירושלים במימון עמותה פרטית היא "משום קבלת טובת הנאה אסורה במישור האתי מצד השר נהרי".
עם זאת, הוועדה קבעה כי נהרי פעל "בתום לב".
בין תפקידיו הציבוריים כיהן נהרי כמשנה למנכ"ל רשת "מעיין החינוך התורני", כדירקטור במפעל הפיס, כחבר הנהלת משרד החינוך, וכמנהל המחלקה לתרבות חרדית במשרד החינוך.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום החמישי ברשימת ש"ס לכנסת ולאחר הקמת הממשלה ה-32 המשיך לכהן בתפקידו כשר בלי תיק.
בישיבת הממשלה ב-24 במאי 2009, הודיע ראש הממשלה כי השר משולם נהרי יהיה מופקד על נושא חברה ומורשת ישראל.
בממשלת ישראל ה-34 מונה לסגן שר הרווחה, ועם מינויו של אריה דרעי לשר הפנים עזב נהרי את תפקידו במשרד הרווחה ומונה לסגנו של דרעי במשרדי הפנים ופיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
ב-20 בינואר 2016 הודיע על הפסקת חברותו בכנסת העשרים, בהתאם ל"חוק הנורווגי" והיא נכנסה לתוקף לאחר השבת ב-24 בינואר.
ב-18 בספטמבר 2017 התפטר מכהונתו כסגן שר, וב-20 בספטמבר 2017 בהתאם ל"חוק הנורווגי" שב לכהן כחבר הכנסת.
ב-24 בספטמבר 2017 אישרה הממשלה את מינויו של נהרי לסגן שר במשרד הפנים ובמשרד הנגב והגליל.
בתאריך 20 בינואר 2020 הועבר לתפקיד סגן שר הרווחה במקום המשרדים הקודמים.
לאחר הקמת הממשלה ה-35 המשיך לכהן כסגן שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים גם תחת השר איציק שמולי.
נהרי לא הוצב ברשימת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-24.
הוא מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, נשוי לרבקה ואב לחמישה ילדים.
הרב משולם ראטה (מבוטא: רט, י"ד באלול ה'תרל"ה, 14 בספטמבר 1875 – כ"ו בכסלו ה'תשכ"ג, 23 בדצמבר 1962) היה רב, דיין ופוסק הלכה באוקראינה, רומניה וישראל, דיין בבית הדין הרבני הגדול וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל בעת קום מדינת ישראל, מחבר הספר "קול מבשר".
ראטה נולד בהורודנקה, גליציה למשפחת חסידי טשורטקוב.
למד תורה אצל הרב משה תאומים מהורודנקה, הרב יעקב וידנפלד, אב"ד הרימלוב, הרב אברהם שטינברג בעל 'מחזה אברהם' ואב"ד ברודי, והרב מאיר אריק.
כבר בגיל 13 נודע בעולם היהודי כ"העילוי מהורדנקה", סופרו עליו סיפורי גאונות והוא השתדך עם בתו של הגביר שמעון שטינהולץ.
בשנת ה'תרנ"ג, בגיל 18 הוסמך לרבנות על ידי הרבנים אריק, שטיינברג ויצחק שמלקיס מלמברג, ונישא לארוסתו.
הזוג הצעיר היה סמוך על שולחן אבי הכלה במשך ארבע שנים.
בשנת ה'תרנ"ה התמנה לשמש רבה של , מקום מגורי חותנו, מחוז טרנופול, ללא שכר.
בשנת ה'תרנ"ט מונה לרב בקהילת חרסקוב (חורוסטקוב), לאחר שהרשים את יהודי העיר בשבת מבחן ששהה בעיר.
רוב גדול של תושבי העיר בחרו ברב ראטה, אולם חסידי הוסיאטין סירבו לקבל רב שלא מהחוג שלהם ובחרו רב אחר ששימש במקביל לרב ראטה.
בחרסקוב היה הרב ראטה פעיל בארגון "מציון תצא תורה" שיסדה בית ספר ברוח המזרחי בחרסקוב.
בשנת ה'תרס"ו יסד ישיבה בעיר וכיהן בה כראש ישיבה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה.
בשנת ה'תרפ"א השתתף כציר בקונגרס הציוני ה-12.
בשנת ה'תרפ"ט, עבר לכהן כרב בסוצ'אבה (שכונתה שאץ), ולאחר שש שנים עבר לכהן כאב בית דין בצ'רנוביץ והחל משנת 1936 כיהן בראשות הישיבה במקום.
לאחר כניסת הנאצים והצבא הרומני לצ'רנוביץ, הקמת הגטו צ'רנוביץ והגרושים ההמוניים של היהודים לטרנסניסטריה, ביוני 1943 הוברח הרב תמורת שוחד רב ובעזרת תעודות מזויפות מצ'רנוביץ לבוקרשט.
בהמשך ב-1944 בשנת ה'תש"ד עלה לארץ ישראל ומונה לדיין בבית הדין הרבני הגדול וחבר במועצת הרבנות הראשית.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פרש לביתו בבני ברק.
אשתו הראשונה נפטרה עליו בחייו ולאחר זמן נישא ללאה בת רבי פינחס מנחם מענדל רובין מסערט, שמילא את מקום אביו רבי שמואל שמעלקא כאדמו"ר בסערעטה בוקאווינא (סירט, בוקובינה).
הרב ראטה נפטר בחיפה והועלה לקבורה בירושלים בחלקת הרבנים בבית הקברות סנהדריה.
את הישיבה בחרסקוב יסד על שיטת הלימוד ההדרגתית של המשנה, "בן חמש למקרא, בן עשר למשנה וכו' ".
הרב מאיר שפירא מלובלין לפני שפתח את ישיבתו בלובלין שלח אליו מכתב ובו ביקש את חוות דעתו באשר לסדרי הישיבה ואופן הלימוד.
הרב ראטה היה מזוהה עם הציונות הדתית, וספג ביקורת על עמדותיו הציוניות.
עם זאת, היה מוערך גם על חוגים חרדיים אשר יצאו נגד שימוש במילים חריפות בביקורת עליו.
כאשר נשאל הרב צבי יהודה הכהן קוק מי לדעתו נחשב גדול הדור אחרי פטירת אביו הראי"ה, ציין את הרב ראטה.
הוא ויתר על תפקידי רבנות בקהילות חשובות כמו לבוב אשר התנו את קבלת הרבנות בהפסקת התמיכה בציונות.
כתב תשובה המחייבת ברכת שהחיינו ואמירת הלל ביום העצמאות אך התנה את אמירת הברכות בהשגת הסכמה מצד רוב גדולי ישראל.
התנגד בנחרצות לתנועה הקונסרבטיבית ובעקבות זאת סירב לקבל את פרס הרב קוק ביחד עם פרופסור שאול ליברמן אשר כיהן כמרצה בבית המדרש לרבנים באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית.
בנו אפרים נפטר על פני אביו בגיל 19.
בתו שרה תמר נישאה לרב ד"ר ישראל הייטנר (האיתן), שכיהן שנים רבות כרב הראשי של חיל הים.
בנם הרב יצחק מאיר האיתן כיהן כרב אזורי בשומרון, ניהל את עיזבונו והוציא לאור מכתביו.
בתם צפירה נישאה למדען צבי קמיל.
חתנם של צבי וצפירה קמיל הוא אבי רט, נין אחיו של הרב משולם ראטה.