tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איזנקוט טען שבפתיחת מערכה בצפון יהיה משום משחק לידי תוכנית חמאס, שכן ישראל תתרכז במערכה נגד ציר ההתנגדות בעוד חמאס בעזה, שפגע את הפגיעה החמורה ביותר במדינת ישראל מאז הקמתה, לא יקבל את המענה המיידי ההכרחי.
ראש חטיבת המחקר תא"ל עמית סער הביע את עמדתו שלא כדאי לפתוח במערכה בצפון, שכן בכך ישראל למעשה תפעיל את תוכנית "ליכוד הזירות" אותה תכננה הנהגת חמאס ביציאתה למתקפה הפתע.
רעיון מכת המנע בצפון ירד מהפרק.
במהלך אוקטובר חלו סדרת דיונים לגבי כניסה הקרקעית לרצועת עזה, כולל שני דיונים בהם השתתפו מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
בדיונים הוחלט לרכז מאמצים נגד צפון הרצועה תחילה ולנקוט שיטת "קרב איטי" נגד פלגי הטרור על מנת למזער נזקים ולמנוע הרוגים לכוחות צה"ל, כמו גם הרג של תושבי עזה שאינם פעילי טרור.
לפי ההערכה הראשונית, השלב העצים של הלחימה, שלב ב', נועד להימשך שלושה חודשים, ושלב ג' עוד תשעה חודשים לכל הפחות, אם כי בלחימה פחות עצימה.
בינתיים, במסגרת החזית הצפונית, הקבינט אישר ב-16 וב-18 באוקטובר פינוי של קו היישובים הצמוד לגבול לבנון עד 5 קילומטרים.
במהלך חודש נובמבר התחולל קרב עזה, ובעקבותיו החל חמאס להתפשר ולהתקדם לקראת עסקת חטופים.
באמצע נובמבר חל דיון סביב הצעת עסקה שקידמו המתווכות, ובראשן ארצות הברית, להשבת 50 חטופים תמורת הפוגה של ימים ספורים בלחימה ושחרור אסירים ביטחוניים שהורשעו בעבירות "קלות".
שר הביטחון גלנט סבר שיש להוסיף לחץ צבאי כדי למקסם הישגים, וזכה לתמיכתם של הרמטכ"ל וראש השב"כ.
מנגד עמדו השרים גנץ ואיזנקוט, שראו בהצעה הזדמנות שעלולה לחמוק.
בדיון שהתלהט ראש הממשלה לא הכריע, וכעבור שבוע התקיים דיון נוסף בו אושר מתווה העסקה, בתמיכתם של דרעי ודרמר.
ביצוע העסקה החל בהפוגה הדדית בלחימה ב-24 בנובמבר בשעה 7:00 בבוקר.
ההפוגה בלחימה נמשכה שבע יממות ובמסגרתה שוחררו 80 ישראלים תמורת 210 אסירים.
ב-30 בנובמבר לא עמד חמאס בדרישה לעשרה חטופים מהקריטריון "נשים, ילדים וקשישים", ועל אף הצעתו של איזנקוט להתפשר על קריטריונים אחרים כדי לשחרר עוד חטופים, הקבינט החליט לדרוש מחמאס לעמוד בקריטריון ובכמות המשוחררים.
למחרת קרסה ההפוגה וחודשה הלחימה.
זמן קצר לאחר מכן אישר הקבינט את העמקת הלחימה ואת פתיחת קרב ח'אן יונס ומבצע עוז וניר בחירבת אחזעה.
בפני הקבינט עמדה האפשרות לפתוח בפעולה מול ח'אן יונס או מול רפיח, והוחלט בהמלצת הדרג הצבאי לפתוח קודם כל במערכה בח'אן יונס.
החל מחודש ינואר חלו חילוקי דעות מהותיים בקבינט המלחמה לגבי שלושה נושאים: משא ומתן לעסקת חטופים חדשה, כניסה קרקעית לרפיח ולמחנות המרכז לשם השתלטות צבאית על כל הרצועה והקמת משטר חלופי לחמאס, מה שכונה שאלת "היום שאחרי".
שאלת היום שאחרי הייתה משמעותית גם מול ארצות הברית, שלא הייתה מוכנה לשלטון קבע ישראלי בעזה ועמדה לימינה של ישראל בדרישתה לשים קץ לשלטון חמאס.
לקשיים הללו נוספו יחסי עבודה עכורים בין ראש הממשלה לשר הביטחון.
בני גנץ דחף להמשך התמרון הקרקעי גם בנפת רפיח, אולם הקרב ברפיח נדחה במשך כשלושה חודשים.
בחודש מרץ טס לארצות הברית, נגד דעתו של ראש הממשלה, ונפגש עם בכירי הממשל.
בשובו טען בדיון קבינט המלחמה שהתמיכה הבין-לאומית בישראל מתערערת, ושנוכח הדחייה של הפעולה ברפיח יש שחיקה לא רק של הישגי צה"ל בחזית אלא גם בנכונות של וושינגטון להעניק לישראל גיבוי מלא.
לפי תוכנית שלושת השלבים נועד שלב ב', העצים, להסתיים בינואר, אלא שבמועד זה הכוחות הלוחמים היו עדיין באמצע התמרון בח'אן יונס והקבינט עדיין לא אישר את הרחבת המערכה למחנות המרכז או לרפיח.
בתחילת אפריל החליט קבינט המלחמה להוציא את כוחות צה"ל מח'אן יונס.
גם בצפון הרצועה התרכז צה"ל (בהתחלה עוצבת הפלדה, לאחר אפריל עוצבת הבזק ואחרי יוני עוצבת סיני) במסדרון נצרים, ממנו הוציא מבצעי טיהור קיני מחבלים בצפון הרצועה ובמרכז הרצועה.
מהלכים כמו קרב ג'באליה השני וקרב שג'אעייה במאי 2024 היוו כבר את שלב ג' של הלחימה בצפון רצועת עזה.
ב-1 באפריל אישר קבינט המלחמה את ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי, מפקד ההתבססות האיראנית בסוריה, בדמשק, וב-14 באפריל בוצעה בתגובה להתנקשות המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024).
בדיון שהתקיים בחסות המתקפה הציעו גנץ ואיזנקוט פעולה התקפית מקבילה באיראן, אך ראש הממשלה דחה את ההצעה וניסה לתאם תקיפה משותפת יחד עם ארצות הברית באיראן.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן התנגד, וישראל הסתפקה בפעולה מצומצמת באיראן ובהשגת אישור אמריקאי לפתיחת המהלך הקרקעי ברפיח, שהחל ב-6 במאי.
בין היתר נחלק הקבינט סביב שאלת העברת המאמצים והמשאבים של צה"ל לגבול לבנון, שכן עקב התעכבות הפעילות ברצועת עזה התעכבה גם העברת הכוחות צפונה, וכתוצאה מכך מלחמת ההתשה מול חזבאללה נמשכה במשך חודשים ללא התקדמות.
במקביל, הקבינט עדיין לא הגיע לפריצת דרך בשאלת הממשל שיחליף את חמאס בעזה.
הדרג הצבאי ושר הביטחון התנגדו להקמת ממשל צבאי על עזה, ודגלו ביוזמה של ממשל אזרחי חלופי לצד חופש פעולה צבאי מוחלט של ישראל.
ב-15 במאי יצא שר הביטחון גלנט בהצהרה פומבית בה אמר קרא לראש הממשלה "להכריז כי ישראל לא תשלוט אזרחית ברצועת עזה ולא תקיים משטר צבאי ברצועת עזה".
ב-27 במאי, לאחר דיונים אינטנסיביים שנועדו לקדם עסקת חטופים נוספת, חשף ביידן את המתווה הישראלי לעסקה כפי שנידון בקבינט המלחמה, שכלל עסקה בת שלושה שלבים, שתכלול בשלב השני שלה נסיגה של צה"ל מכל הרצועה תמורת השבת כל החטופים החיים.
ב-13 במאי 2024 התפצלה מפלגת תקווה חדשה בראשות גדעון סער מסיעת המחנה הממלכתי, ולאחר שלא קיבלה ייצוג בקבינט המלחמה פרשה מהממשלה.
בכך נשארה הממשלה עם רוב של 72 חברי כנסת.
גנץ קבע מסיבת עיתונאים לערב 8 ביוני, אך דחה אותה בעקבות שחרור ארבעת החטופים במבצע ארנון.
למחרת הוציא הודעה לעיתונות ובה הודיע על פרישת מפלגתו מהממשלה.
ב-13 ביוני נערכה ישיבת הקבינט הראשונה בהרכבו החדש, הכולל את נתניהו, גלנט, דרעי, דרמר וראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי.
ב-16 ביוני פירק ראש הממשלה בנימין נתניהו את קבינט המלחמה בטענה שאין הצדקה להמשך קיומו לאחר פרישת גנץ מהממשלה.
בשנת 2025, הקבינט מנה 6 מלבד ראש הממשלה, השרים: ישראל כ"ץ, גדעון סער, בצלאל סמוטריץ', איתמר בן גביר ורון דרמר.
יושב ראש האופוזיציה יאיר לפיד ממפלגת יש עתיד טען כי לא הצטרף לממשלה בשל המבנה שלדבריו "לא יוכל לעבוד".
הוא טען כי בשני הקבינטים (קבינט המלחמה המצומצם והקבינט המדיני-ביטחוני המורחב), "המסוכסכים ביניהם", יש לנתניהו רוב אוטומטי, וגנץ ואיזנקוט יוכלו לייעץ אך לא לקבל החלטות.
הוא הציב את הסדרת הסמכויות בין שני הקבינטים כתנאי לכניסתו לממשלה, והכריז הקבינט כי המדיני-ביטחוני לא יעיל ולא ניתן לקבל בו החלטות.
שרים ב טענו כי הקבינט המורחב משמש חותמת גומי להחלטות קבינט המלחמה המצומצם, ואין לו השפעה ממשית על ניהול המלחמה.
הקבינט האוסטרלי מהווה את הגוף המרכזי לקבלת החלטות בממשלת אוסטרליה.
הוא מורכב מראש הממשלה ומקבוצה מצומצמת של שרים הבאים מתוך המפלגה או הקואליציה השולטת בפרלמנט.
הקבינט נושא באחריות לפיתוח מדיניות ממשלתית, קביעת סדרי עדיפויות לאומיים וניהול ענייני המדינה.
גיבוש מדיניות: הקבינט אחראי על ניסוח מדיניות ממשלתית בכל תחומי החיים, החל מיחסים בינלאומיים וכלה בכלכלה, חינוך ובריאות.
קבלת החלטות: הקבינט מקבל החלטות גורליות הנוגעות לעתידה של אוסטרליה, כגון חקיקה חדשה, הסכמים בינלאומיים והקצאת תקציבים.
תיאום בין משרדי הממשלה: הקבינט משמש כפורום לתיאום בין המשרדים השונים בממשלה, ומבטיח עקביות במדיניות הממשלתית.
ייצוג הממשלה: הקבינט מייצג את הממשלה בפני הציבור, הפרלמנט והקהילה הבינלאומית.
הקבינט מתכנס באופן קבוע, בדרך כלל מדי שבוע, כדי לדון בסוגיות הנוכחיות העומדות על סדר היום.
ישיבות הקבינט מאופיינות בסודיות גבוהה, שכן הן עוסקות בנושאים רגישים וחשובים לעתידה של המדינה.
החלטות הקבינט הן מחייבות על כל שרי הממשלה, ונחשבות לייצוג הרשמי של עמדת הממשלה.
ראש הממשלה: עומד בראש הקבינט וקובע את סדר היום ואת נושאי הדיון המרכזיים.
שרים: חברי הקבינט הם שרים האחראים על תיקים ממשלתיים שונים, כגון חוץ, פנים, אוצר, ביטחון ועוד.
כל שר מביא עימו לדיון את הידע והניסיון שלו בתחום האחריות שלו.
מזכיר הקבינט: פקיד בכיר האחראי על תפעול הקבינט, הכנת סדר היום, ניהול הדיונים והפצת ההחלטות.
הגשת הצעות: שרים או גורמים ממשלתיים אחרים מגישים הצעות לדיון בקבינט.
ההצעות יכולות לכלול חקיקה חדשה, שינויים בתקציב, או יוזמות מדיניות חדשות.
דיון: בישיבות הקבינט מתקיים דיון מקיף על ההצעות השונות.
השרים חולקים את דעותיהם, מציגים ניתוחים ומעלים שאלות.
קבלת החלטות: החלטות הקבינט מתקבלות בדרך כלל בקונצנזוס, כלומר כל השרים מסכימים על ההחלטה.
במקרים של חילוקי דעות משמעותיים, ההחלטה עשויה להתקבל בהצבעה.
יישום ההחלטות: לאחר קבלת ההחלטה, המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים מתחילים בתהליך יישומה.
מזכיר הקבינט עוקב אחר יישום ההחלטות ומדווח לקבינט על ההתקדמות.
כדי להתמודד עם מורכבות הנושאים הנדונים, הקבינט האוסטרלי מקים ועדות משנה המתמקדות בנושאים ספציפיים.
ועדות המשנה מאפשרות דיון מעמיק יותר בנושאים מסוימים, ומאפשרות לקבל החלטות מהירות ויעילות.
ועדת הביטחון הלאומי: עוסקת בנושאים הקשורים לביטחון המדינה, מודיעין והגנה.
ועדת הכלכלה: דנה בנושאים הקשורים למדיניות כלכלית, תקציב ותעסוקה.
ועדת החוץ: עוסקת בנושאים הקשורים ליחסים בינלאומיים ושיתוף פעולה עם מדינות אחרות.
למרות חשיבותו, הקבינט אינו מוזכר במפורש בחוקה האוסטרלית.
סמכויותיו ודרכי פעולתו מבוססים על מוסכמות ונוהגים שפותחו לאורך השנים.
הפרלמנט האוסטרלי ממלא תפקיד חיוני בפיקוח על פעילות הקבינט, באמצעות שאלות, הצעות חוק והצבעות.
כמו כן, התקשורת והציבור הרחב ממלאים תפקיד חשוב בחשיפת מידע על פעילות הקבינט ועל החלטותיו.
הקבינט והפרלמנט הם שני ענפים נפרדים אך משלימים במערכת הממשל האוסטרלית.
הקבינט אחראי על יזום חקיקה ועל ניהול המדינה, ואילו הפרלמנט אחראי על חקיקת חוקים, אישור תקציב המדינה ובקרה על פעילות הממשלה.
הקשר בין שני הגופים הוא הדוק, והם תלויים זה בזה לתפקוד תקין של המערכת הפוליטית.
הקבינט של ניו זילנד מהווה את הגוף המנהל המרכזי לקבלת החלטות בממשלת ניו זילנד האחראי על קבלת החלטות מדיניות, ניהול עניינים ממשלתיים ויישום החוקים.
הקבינט מורכב מראש הממשלה ומקבוצה מצומצמת של שרים הבאים מתוך המפלגה או הקואליציה השולטת בפרלמנט.
הקבינט נושא באחריות לפיתוח מדיניות ממשלתית, קביעת סדרי עדיפויות לאומיים וניהול ענייני המדינה.הקבינט של ניו זילנד הוקם במתכונת מודרנית בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר נוסדה שיטת הממשל המודרנית במדינה.
הקבינט התפתח עם השנים, והרחיב את תחומי אחריותו בהתאם לשינויים פוליטיים וחברתיים במדינה.
הקבינט של ניו זילנד ממלא תפקיד מרכזי בממשלת המדינה, והוא אחראי על מגוון רחב של תחומים.
תפקידיו ותחומי אחריותו של הקבינט כוללים את הדברים הבאים:
קובע את המדיניות הלאומית בתחומים כגון חינוך, בריאות, רווחה, תשתיות, סביבה וביטחון.
המדיניות מתבצעת לאחר דיונים מעמיקים וניתוח השפעות.
מסייע לתאם בין המשרדים השונים בממשלה כדי להבטיח שהמדיניות תהיה אינטגרטיבית ומסונכרנת.
מעורב בתהליך ההכנה והאישור של התקציב הלאומי.
הוא קובע סדרי עדיפויות תקציביים, מחליט על הקצאות כספים לתחומים שונים, ומבצע הערכה של הוצאות ממשלתיות.
ממליץ על מימון פרויקטים ציבוריים ופרטיים, ומבצע הערכות לגבי עלויות ותועלות של תוכניות.
מנסח המלצות לחוקי פרלמנט, אשר משקפים את המדיניות הממשלתית.
החוק יובא לאחר מכן לאישור בפרלמנט.
עוקב אחרי ביצוע החוקים ומבצע התאמות במידת הצורך, כדי להתאים את המדיניות למציאות המשתנה.
עוסק בתיאום בין משרדי הביטחון והמשטרה, מתכנן פעולות לשמירה על הביטחון הלאומי ומגיב לאיומים פנימיים וחיצוניים.
מפתח את מדיניות החוץ של ניו זילנד, כולל קביעת קשרים עם מדינות אחרות, השתתפות בארגונים בינלאומיים, ומדיניות סחר בינלאומי.
מתכנן ומבצע תוכניות רווחה שמיועדות לשפר את חייהם של אזרחים עם צרכים מיוחדים, משפחות בתנאי עוני, וקהילות מוחלשות.
מקבל החלטות לגבי מערכת הבריאות, כולל קביעת מדיניות בריאות, ניהול משאבים, והכנת תגובות למצבי חירום בריאותיים.
עוסק בקביעת מדיניות סביבתית במטרה לשמור על הסביבה ולטפח קיימות.
מפתח אסטרטגיות להתמודדות עם השפעות שינויי האקלים ומקדם יוזמות ירוקות.
עוסק בהבטחת פעילות הממשלה בהתאם לערכי הדמוקרטיה והשלטון החוק.
מקדם יוזמות לשיתוף הציבור בתהליכי קבלת החלטות, כגון שימועים ציבוריים וייעוץ עם הקהילות.
הקבינט מתכנס באופן קבוע, בדרך כלל אחת לשבוע או לפי הצורך.
תדירות הפגישות עשויה להשתנות בהתאם למצב הפוליטי והנושאים המיוחדים שעל הפרק.
הפגישות נערכות בדרך כלל במשרד ראש הממשלה או במשרדים ייעודיים אחרים.
ישיבות מתבצעות בסודיות כדי לאפשר שיח פתוח וכנה בין השרים.
כל שר בקבינט מקבל הודעה על המפגשים מראש, כאשר הנושאים שנדונים על ידי הקבינט כוללים את סדר היום שנקבע מראש.
סדר היום לקראת כל פגישה נקבע על ידי ראש הממשלה בשיתוף עם צוותיו, בהתאם לנושאים הדחופים והעדכניים ביותר.
השרים יכולים להציע נושאים לדיון, אך ההחלטה הסופית על סדר היום היא בידי ראש הממשלה.
קבינט ניו זילנד הוא גוף המורכב ממספר חברים, בעיקר שרים, אשר נבחרים לתפקידיהם על ידי ראש הממשלה.
ההרכב כולל מספר סוגים של חברים:
ראש הממשלה: המנהיג של הקבינט, אחראי על קביעת סדר היום של ישיבות הקבינט, תיאום בין השרים והנחיית המדיניות הממשלתית.
הוא נושא באחריות פוליטית על פעולות הקבינט.
שרים: אחראים על משרדים ממשלתיים שונים.
כל שר משמש כנציג של תחום מסוים, כמו חינוך, בריאות, ביטחון, או סחר.
מספר השרים בקבינט משתנה בהתאם לממשלות השונות ולצרכים של המדינה.
בדרך כלל, מדובר בכ-20 שרים, אך המספר עשוי לעלות או לרדת.
שרים בכירים (Ministers of State): לעיתים, יימנו קבינט שרים בכירים או שרים מיוחדים, שמחזיקים בתפקידים בעלי חשיבות רבה בתחומים מסוימים, כמו רווחה, מדיניות ציבורית, או יחסים בינלאומיים.
שרים עוזרים (Associate Ministers): שרים המוקצים לסייע לשרים הראשיים בתחומים מסוימים.
הם אינם חברים מלאים בקבינט, אך יש להם תפקיד חשוב בניהול תחומי פעילות מסוימים.
במהלך ישיבות הקבינט, השרים דנים בנושאים השונים באופן פתוח.
כל שר מוזמן להביע את דעתו, לשאול שאלות ולהציג את נקודת המבט שלו.
במקרים שבהם יש צורך בקבלת החלטה, הקבינט מצביע.
ההצבעה יכולה להיות פורמלית או לא פורמלית, בהתאם לנושא.
החלטות מתקבלות ברוב פשוט, אך לעיתים יש נושאים שדורשים רוב מיוחד.
על מנת ליעל את עבודתה ממשלת ניו זילנד מסמיכה ועדות השרים (המכונות גם: ועדות הקבינט) לעסוק ולהחליט בנושאים שונים.
הוועדות מורכבות ממספר שרים בעלי אחריות מיניסטריאלית בתחומי מדיניות מגוונים.
דרכי העבודה של הוועדה והרכב חבריה נקבעים על ידי ראש הממשלה והמספר המדויק והרכב הוועדות משתנה ממשלה לממשלה.
לרוב הוועדות דנות בנושאים ותפקידים שהאציל ההרכב המלא של ממשלת ניו זילנד.
בין הוועדות הקיימות בממשלת ניו זילנד ניתן למנות:ועדת הקבינט לביטחון לאומי של ניו זילנד, ועדת הקבינט למינויים בשירות המדינה, ועדת הקבינט לעסקים, ועדת הקבינט לפיתוח כלכלי, ועדת הקבינט לאיכות הסביבה אנרגיה ואקלים, ועדת הקבינט לענייני חקיקה, ועדת הקבינט לענייני רווחה וחברה.
קביעות עצמית (Self-constancy), המכונה גם קביעות אובייקט עצמי ועקביות עצמית (self-object constancy או self-consistency), היא מושג פסיכולוגי המתאר יכולת קוגניטיבית התפתחותית.
קביעות עצמית מתמקדת בוויסות מחשבות ורעיונות, המתפתחים בדרך כלל מילדות, וחיוניים להתפתחות תקינה.
קביעות עצמית מארגנת את המחשבות וההתנהגות של הפרט כדי לשמור על עקביות.
קביעות עצמית יכולתה להשפיע על התפתחותם והצלחתם של יחסים בינאישיים, ואילו עקביות עצמית לקויה עלולה לגרום להפרעת אישיות גבולית וליחסים לקויים עם הזולת.
המונח "קביעות עצמית" נטבע על ידי היינץ הרטמן ב-1952 התיאוריה פותחה על ידי פרסקוט לקי בשנות ה-20.
אחת הדרכים להבנת קביעות עצמית היא דרך היכולת להחזיק תפיסה של העצמי ושל הזולת כחיוביות ושליליות בו זמנית, מתוך יכולת לקבל את היתרונות והחסרונות של האחר ושל העצמי.
בהתאם לכך, קביעות עצמית נחשבת לתוצר לוואי של בגרות.
לפי התיאוריות הפרוידיאניות, היעדר יכולת זו יכול לגרום לאגו להתפצל לכל חיובי ולכל שלילי.
'פיצול האגו' לא מאפשר לראות את האחר ואת עצמך כחיוביים ושליליים בו זמנית.
זה גורם לכך שהאחר או עצמו מרגישים חיוביים ברגע אחד, ולפתע חווה רגשות שליליים כאשר הוא מתמודד עם אכזבה.
במערכות יחסים, זה מתבטא בעצמך או באחר כנפלא ברגע אחד, ואז נורא ברגע הבא.
הפיצול מחליש את היכולת להחזיק במושגים הפכים ולקבל את קיומם של ניגודים.
קביעות עצמית היא שלב חשוב בהתפתחות הקוגניטיבית והליבידינלית בילדות.
הבנת שלב זה מבוססת על תאוריית יחסי האובייקט, ענף בפסיכואנליזה המתמקד ביחסים משפחתיים; הקשר בין ילדות לבגרות.
פסיכולוגים רבים מסכימים כי קביעות עצמית היא שלב ההתפתחות שבו ילד מפתח התקשרות ליבידינלית וקוגניטיבית לאם.
לפי התיאוריה של פיאז'ה, קביעות אובייקט עצמי היא חלק אחד מהשלב הסנסומוטורי של התפתחות הילדות.
שלב זה מתחיל בלידה ומסתיים בסביבות גיל שנתיים.
בתקופה זו, ראייתו של הילד על העולם מתרחבת באופן דרסטי.
הילד לומד לראות את העולם ואת האנשים האחרים כשלוחה של עצמו ומפתח את ההבנה שאובייקטים יכולים ומתקיימים מחוץ לעצמו.
הפסיכואנליטיקאית והחוקרת הקלינית מרגרט מאהלר מגדירה קביעות עצמית כיכולתו של ילד להיות בלתי תלוי באמו במשך פרקי זמן הולכים וגדלים.
יכולת זו מופיעה בגלל ייצוג פנימי יותר ויותר יציב של העצמי.
אם דמות המטפל העיקרי של הילד חזקה, סביר להניח שלילד יהיו פחות בעיות קביעות של אובייקט עצמי כמבוגר.
מבוגרים ללא בעיות קביעות עצמית מבינים שנסיבות, כגון פרידה או קונפליקט, אינן גורמות לאדם משמעותי לנטוש או לדחות אותם, ויש סיכוי גבוה יותר לשמור על מערכת יחסים מונוגמית בהצלחה כתוצאה מכך.
באופן זה, קביעות עצמית נתפסת כחיונית לקשרים בריאים בבגרות, לא רק בזוגיות, אלא גם עם חברים, קולגות והמשפחה המורחבת.
זאת מאחר שקביעות עצמית מאפשרת לאנשים לסמוך על אנשים הקרובים אליהם, ללא קשר ללחצים חיצוניים.
לעומת זאת, שיבוש בילדות של התחושה שמערכות יחסים מהימנות, יציבות ועקביות ישאיר כנראה חותם גם בחיים הבוגרים וישפיע על היכולת לשמר קשרים.
קביעות עצמית מהווה תשתית ליחסים ואינטראקציות יציבים ומתמשכים במהלך החיים הבוגרים.
משמעותה של קביעות עצמית מיושמת לא רק בתפיסה מציאותית של העצמי, וקבלה של ההיבטים החיובים לצד השליליים של התכונות והאיכויות של העצמי.
משמעותה נוגעת גם ליכולת להישאר בקשר משמעותי עם מושא אהבה, גם כאשר לא כל הצרכים האישיים ממולאים.
היכולת לשמר מערכת יחסים זוגית לאורך זמן נדרשת למסוגלות להתייחס ולראות מעבר לרמה של סיפוק צרכים, לצד המסוגלות להביע אמפתיה אמיתית.
אפשרויות אלו קשורות לקביעות עצמית המאפשרת להיות באינטראקציה עם האחר ממקום של אדם שלם.
קבינט נשיא הרפובליקה הצרפתית הוא הגוף המייעץ המנהלי הקרוב ביותר לנשיא צרפת.
הקבינט מלווה את נשיא הרפובליקה בעבודתו היומיומית, בתיאום מדיניות ובניהול הקשרים עם מוסדות המדינה, ופועל ממעון הנשיא – ארמון האליזה בפריז.
הקבינט אינו גוף סטטוטורי עצמאי, ותפקידיו וגודלו משתנים בהתאם לשיקול דעתו של הנשיא המכהן.
הקבינט כולל יועצים בכירים, ראשי מטה, אנשי צבא, דוברים ובעלי תפקידים אדמיניסטרטיביים.
המזכיר הכללי של נשיא הרפובליקה
המזכיר הכללי (Secrétaire général de l'Élysée) הוא הבכיר מבין יועצי הנשיא (מקביל לראש סגל הבית הלבן), ומנהל בפועל את עבודת הקבינט.
אף שאין חוק רשמי הקובע את מעמדו או את סמכויותיו, בפועל הוא אחראי על:
תיאום כלל יועצי הנשיא והקבינט;
תיאום בין החלטות הנשיא למדיניות הממשלה ולמשרדי המינהל הציבורי;
פרסום רשמי של הרכב הממשלה עם מינויה;
עריכת סיכומי החלטות מישיבות מועצת השרים בצוותא עם המזכיר הכללי של הממשלה;
קבלת החלטות מינהליות בשמו של הנשיא, כאשר לא נדרשת הפניית תשומת לבו הישירה.
תפקיד זה שונה מהותית מהמזכיר הכללי של ממשלת צרפת, האמון על ניהול המועצה הממשלתית.
מנהל הלשכה (Directeur de cabinet) ממלא תפקיד ניהולי-ארגוני יותר מאשר מדיני.
בעוד שבמשרדי הממשלה תפקיד זה כרוך גם בעיצוב מדיניות, בארמון האליזה תפקידי המעקב הפוליטי מסורים בעיקר למזכיר הכללי וליועצים.
הוא מופקד במיוחד על נושאי פנים, ביטחון, רפורמות וניהול מינויי בכירים (כמו מינויי פרפקטים).
לעיתים שימש גם כנציג הנשיא בנסיכות אנדורה.
יועצים מיוחדים הם לרוב בעלי גישה ישירה לנשיא, אך אינם משתייכים בהכרח להיררכיה הפורמלית של המזכיר הכללי.
מדובר ביועצים כלליים (לא לפי תחום), ולעיתים הם מתחרים במעמדם על ההשפעה בצמתים קריטיים.
היועץ הדיפלומטי משמש כראש ה"יחידה הדיפלומטית" וממלא תפקיד מרכזי בעיצוב מדיניות החוץ של הנשיא.
הוא לרוב דיפלומט ותיק, ומשמש גם כ"שרפה" לפסגות בינלאומיות.
הקבינט מחולק למספר אשכולות נושאיים (פולים), ובהם פועלים יועצים ייעודיים:
תחום ביטחוני וריבוני (Pôle régalien)
כולל יועצים לענייני ביטחון פנים, משפטים, מוסדות המדינה, טריטוריות ועובדי ציבור.
כולל יועצים לענייני מדיניות חוץ לפי אזורים גאוגרפיים (אירופה, אפריקה, המזרח התיכון, אמריקות, אסיה) וכן יועצים לעניינים גלובליים, פירוז נשק ומשברים.
כולל יועצים למדיניות בריאות, זכויות נכים, רווחה, אוכלוסייה מבוגרת ותוכניות חברתיות.
כולל יועצים לחינוך והשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות, תרבות, ספורט ופעילות אזרחית.
כולל יועצים למאקרו-כלכלה, תעשייה, דיגיטציה, עסקים קטנים, מדיניות סחר, תיירות ושירותים פיננסיים.
תחום סביבה, אנרגיה, תחבורה וחקלאות
כולל יועצים למדיניות אקלים, אנרגיה, חקלאות, תחבורה ודיור.
כולל יועצים לקשרי ממשל, יחסים עם הפרלמנט ותיאום מדיניות פנים.
כולל יועצים לתקשורת ציבורית ובינלאומית, כתיבת נאומים, ניתוח דעת קהל, תקשורת דיגיטלית ואסטרטגיה פוליטית.
הצוות הצבאי המיוחד של נשיא הרפובליקה (État-major particulier) מורכב מקצינים בכירים מחיל האוויר, הים והיבשה, ומייעץ לנשיא בנושאים ביטחוניים ואסטרטגיים.
בראש המטה עומד קצין בדרגת גנרל.
הצוות כולל גם רופא ראשי של הנשיאות ועוזרי מח"ט צבאיים.
המתאם הלאומי למודיעין ולמאבק בטרור (Coordonnateur national du renseignement et de la lutte contre le terrorisme) פועל תחת נשיא הרפובליקה, ותפקידו לתאם את עבודת גופי המודיעין והביטחון הלאומיים, לרבות DGSE, DGSI ומודיעין צבאי.
הקבינט נסמך גם על מערך שירותים תומכים הכוללים:
חוליית האבטחה של נשיאות הרפובליקה
לאחר חוקי השקיפות מ-2013, כל חברי קבינט הנשיא חייבים להגיש הצהרת הון והצהרת ניגוד עניינים לידי הרשות הצרפתית לשקיפות ציבורית.
מאז 2017, נאסר למנות בני משפחה של הנשיא לקבינט.
עם זאת, חלק מהיועצים ממונים כ"שליחים מיוחדים" ואינם מדווחים ברשומות הרשמיות.
חלק מהיועצים זכאים לדרכון דיפלומטי, גם אם אינם דיפלומטים בפועל.
לפי פסיקת בית המשפט העליון בצרפת, אין לחברי הקבינט חסינות משפטית – בשונה מהנשיא – והם עשויים לשאת באחריות פלילית, אם כי יש קושי ראייתי בשל מורכבות שרשרת ההחלטות.
קבינט הצללים של הממלכה המאוחדת הוא גוף פוליטי בלתי-רשמי אך בעל חשיבות רבה בממלכה המאוחדת, המורכב מחברי פרלמנט המשתייכים למפלגת האופוזיציה הרשמית.
קבינט הצללים מהווה חלק מהאופוזיציה הרשמית בממלכה המאוחדת, ותואם בתפקידיו לקבינט הממשלתי – כל חבר בקבינט הצללים משמש כ"שר" בתחום מסוים (כגון חוץ, ביטחון, אוצר, בריאות, חינוך וכו'), ונהוג כי במידה שהמפלגה תזכה בבחירות ויתבצעו חילופי שלטון, חברי קבינט הצללים יוכלו להתמנות לשרים בפועל.
חברי הקבינט משתתפים בשאילתות לשרים, בוועדות פרלמנטריות, בדיוני אופוזיציה ובגיבוש מצעי מדיניות חלופיים.
במושב השבועי של שאלות לראש הממשלה (PMQs), ראש האופוזיציה היא הדוברת המרכזית, בעוד שיתר חברי הקבינט אינם משתתפים בשאלות לראש הממשלה, אלא עוסקים בשאלות לשרים המקבילים להם.
למרות שקבינט הצללים אינו גוף ממשלתי רשמי, הוא נחשב לחלק מהמערכת הפוליטית הבלתי-פורמלית של הממלכה המאוחדת.
בשל כך, נהוג כי בנושאים רגישים בעלי חשיבות לאומית – כגון ביטחון לאומי, טרור, מדיניות חוץ, משברים בריאותיים, אסונות טבע או איומים ממשיים על שלום הציבור – מועבר לעיתים מידע מסווג או תדרוך רקע לחברי קבינט הצללים הבכירים, ובפרט לראש האופוזיציה.
בעוד שאין כל חובה חוקית לעדכן את האופוזיציה בנושאים אלה, התפתח בממלכה המאוחדת נוהג חוקתי בלתי כתוב שלפיו ראש הממשלה או בכירים בשירות המדינה מעדכנים את ראש האופוזיציה בתדרוכים חסויים, כדי לאפשר תגובה אחראית של האופוזיציה, לשמור על יציבות מערכתית ולהבטיח המשכיות שלטונית במקרה של חילופי ממשלה פתאומיים.
עדכונים אלה יכולים להיעשות על ידי:
לרוב מדובר בתדרוך אישי מצומצם לראש האופוזיציה בלבד, אולם במצבים יוצאי דופן ייתכן תיאום רחב יותר מול חברי קבינט הצללים הרלוונטיים לתחום האירוע (למשל: ביטחון, בריאות, פנים או כלכלה).
מנגנון זה נתפס כחלק מהתנהלות ממלכתית, שמטרתה לשמר אחריות משותפת למערכת השלטון גם כאשר הממשלה והאופוזיציה מייצגות עמדות מנוגדות.
ומזכיר המדינה לענייני צפון אירלנדהמפלגה השמרניתאנדרו בואישר הצללים לענייני סקוטלנדמזכיר המדינה לענייני סקוטלנדהמפלגה השמרניתמימס דייוויסשר הצללים לענייני ויילסמזכירת המדינה לענייני ויילסהמפלגה השמרנית נייג'ל הדלסטוןיושב ראש משותף של המפלגה השמרניתיושב ראש מפלגת הלייבורהמפלגה השמרניתחברי קבינט צללים נוספיםדֵיים רבקה האריסמצליף המפלגה השמרניתמצליף מפלגת הלייבורהמפלגה השמרניתדוד וולפסוןהתובע הכללי בצלליםהתובע הכללי של אנגליה וויילס
קבילות היא עיקרון בדיני הראיות, המתייחס לשאלה האם ראיה מסוימת מותרת לשימוש בהליך משפטי.
ראיה שאינה קבילה גם אם היא רלוונטית או משכנעת לא תובא בחשבון במסגרת ההכרעה השיפוטית.
שיקולי קבילות נועדו להבטיח כי רק ראיות מהימנות, שנאספו כדין ובאופן הוגן, ישמשו את בית המשפט.
הכללים בעניין זה משתנים ממערכת משפט אחת לאחרת, ונתונים לעיתים לשיקול דעת שיפוטי.
הדיון בקבילות מתעורר בכל סוגי ההליכים פליליים, אזרחיים ומנהליים ולעיתים כרוך במחלוקת בין הצדדים באשר לאופן שבו הושגה הראיה או למשמעותה המשפטית.
בדיני הראיות מקובל להבחין בין שלושה שלבים עוקבים: רלוונטיות, קבילות, ומשקל.
רלוונטיות עוסקת בשאלה האם הראיה נוגעת לשאלות שבמחלוקת העובדתית בהליך.
קבילות עוסקת בשאלה האם ניתן להגיש את הראיה לבית המשפט בהתאם לכללי הראיות.
משקל מתייחס לעוצמת השכנוע של הראיה, לאחר שהתקבלה.
לא כל ראיה רלוונטית היא בהכרח קבילה, וראיה קבילה איננה בהכרח כבדה במשקלה.
כללי הקבילות נועדו לשמור על איזון בין מספר מטרות:
הבטחת הליך הוגן והגנה על זכויות הצדדים, במיוחד בזירה הפלילית.
מניעת הטעיה של בית המשפט באמצעות ראיות בלתי מהימנות או פוגעניות.
שמירה על ערכים ציבוריים, כגון הגנת הפרטיות, חסיונות, וצנעת הפרט.
עידוד התנהלות ראויה של רשויות האכיפה והצדדים במשפט.
הקבילות משקפת אפוא איזון בין השאיפה לגילוי האמת לבין ערכים נורמטיביים רחבים יותר.
עדות מפי השמועה היא עדות על דברים שאחרים אמרו, מבלי שהעד היה עד ישיר לאירוע.
ככלל, מדובר בראיה שאינה קבילה, בשל קושי בבדיקת אמינותה באמצעים של חקירה נגדית.
עם זאת, קיימים חריגים מוכרים לכלל זה, כגון:
אמרות שנאמרו תוך כדי האירוע (Res Gestae).
אמרות של נפטרים בנסיבות מסוימות.
הודאות של בעלי דין בהליך אזרחי.
מסמכים רשמיים או עסקיים הנערכים במהלך שגרה.
הודאת נאשם קבילה רק אם ניתנה מרצון חופשי, ללא כפייה, איום או השפעה פסולה.
על פי פקודת הראיות, יש לבחון את נסיבות מסירת ההודאה.
במשפט הפלילי, נדרש לעיתים "דבר מה נוסף" כדי לבסס הרשעה על הודאה בלבד.
במקרים של חשש לפגיעה בזכויות הנאשם בעת גביית ההודאה, עשוי בית המשפט לפסול את הראיה, בהתאם לאמות מידה שנקבעו בפסיקה.
קבילות של מסמכים מחייבת עמידה בדרישות של אותנטיות, מקוריות ולעיתים גם הגשה באמצעות עורכם.
לצד זאת, גם ראיות טכניות כמו הקלטות, צילומים, או נתונים דיגיטליים כפופות לכללי קבילות, ובייחוד לדרישות של אמינות, חוקיות ההשגה, ושמירה על שלמות המידע.
ראיות שהושגו תוך פגיעה בזכויות מהותיות, כמו חיפוש בלתי חוקי או חקירה לא הוגנת, עלולות להיפסל.
בישראל, הפסילה אינה אוטומטית, אלא נשקלת על פי אמות מידה שנקבעו בהלכת יששכרוב, תוך איזון בין:
חומרת הפגם שנפל בהשגת הראיה.
הנזק לאמון הציבור במערכת המשפט.
למרות שכללי הקבילות מגדירים אילו ראיות אינן יכולות להתקבל בבית המשפט, הדין מכיר בחריגים מסוימים, בהם ראיות פסולות או בלתי רגילות עשויות להיות קבילות.
המסגרת הנורמטיבית לקביעת כללי הקבילות בישראל מעוגנת בעיקר בפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א–1971
לצד הפקודה, קיימים חוקים נוספים כגון:
חוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב-1982
חוק זכויות נפגעי עבירה, התשס"א-2001
הפסיקה מהווה מקור מרכזי לפרשנות כללי הקבילות ולהתאמתם לעקרונות חוקתיים.
הלכת יששכרוב (ע"פ 5121/98) - קבעה כי ראיה שהושגה באמצעים פסולים אינה נפסלת אוטומטית, ויש לאזנה לפי שלושה שיקולים: חומרת ההפרה, תום הלב של הרשות, והנזק לאמון הציבור.
הלכת בן סימון (ע"פ 9613/04) – קבעה כי היעדר התנגדות של הסנגור להגשת ראיה במהלך המשפט עשוי להיחשב כהסכמה משתמעת לקבלתה, גם אם היא בעייתית מבחינת קבילות.
במשפט האמריקאי, כללי הקבילות מעוגנים בכללי הראיות הפדרליים של ארצות הברית.
אחד העקרונות המרכזיים הוא כלל ההחרגה, הקובע כי ראיה שהושגה תוך הפרת זכויות חוקתיות, כגון חיפוש בלתי חוקי בניגוד לתיקון הרביעי לחוקה, תיפסל לשימוש בבית המשפט.
כלל זה הורחב באמצעות דוקטרינת "פרי העץ המורעל", הפוסלת גם ראיות נגזרות שהושגו בהסתמך על פעולה פסולה.
במשפט האנגלי, אין כלל פסילה אוטומטית לראיות שהושגו שלא כדין.
במקום זאת, בית המשפט מפעיל שיקול דעת בהתאם לנסיבות ההליך ולעקרונות של הוגנות, על פי חוק זכויות האדם הבריטי.
במדינות אחרות, כמו גרמניה, קנדה או אוסטרליה, קיימים דגשים שונים ביחס לאיזון בין חקר האמת לבין זכויות הדיון.
כך למשל, בקנדה יושם מבחן של "הוגנות ההליך" לפי מגילת הזכויות והחירויות, תוך התייחסות לאינטרס הציבורי מול זכויות הפרט.
קבינדה או צ'יאוֹווה או שיוֹואה (Tchiowa) היא בירת הפרובינציה בעלת אותו השם
העיר מונה 624,646 תושבים ,לפי המפקד מ-2014. לפי הערכות ב-2022 מספרם הגיע ל 780,093.קבינדה שוכנת על חוף האוקיאנוס האטלנטי.תושבי העיר נקראים "קבינדזים" בשפת המקור "קבינדש" או "פיוטש" Fiotes.
בזכות קרבתה לאוצרות נפט עשירים קבידנה היא אחד הנמלי הנפט העיקריים של אנגולה.
לפי ההיסטוריון האב ז'ואקים מרטינש נגזר השם קבינדה מהחלמה חלקית של שתי מלים:"מפוקה"+"בינדה" - " מפוקה בינדה"
"מפוקה " היה בימי הממלכות האפריקאיות המקומיות של לואנגו, קקונגו, ואנגויו-נגויו סוג של פקיד בכיר מלכותי אחראי על כל הסחר, בעוד ש"בינדה" היה שמו של הפקיד בתקופה מסוימת שניהל את קשרי האינטרסים בין המלכים לפורטוגזים.
במהלך מסעו השני (1485–1486) הגיע למפרץ קבינדה הנווט הפורטוגזי דיוגו קאו .בעזרת הסכמים עם שליטי ממלכת קונגו, פורטוגל הצליחה למנוע את תפיסת האזור על ידי מדינות אירופאיות מתחרות.
בשנת 1521 הוקמה הדיוקסיה הקתולית של קבינדה כאשר הבישוף אנריקה, בנו של אפונסו, מושל קונגו, הפך לבישוף האפריקאי הראשון
משנות ה-50 של המאה ה-19 ועד שנות ה-80 של המאה ה-19, ציידי לווייתנים מארצות הברית ביקרו לעתים קרובות במפרץ קבינדה, שם צדו לווייתנים גדולי סנפיר, במיוחד בין אוגוסט לאוקטובר.
סוחרים אפריקאים מכרו להם ועצי הסקה.
המקום שימש עד 1863 כאתר להפלגות אוניות עם עבדים שחורים אל ברזיל וארצות אמריקה אחרות.
ממלכת נגויו הסתמכה במידה רבה על סחר העבדים עם פורטוגל.
ב-1885 על ידי חוזה סימולמבוקו ס-1880 נכנעה ממלכת נגויו לפורטוגל תמורת הגנה.
זה מנע את סיפוחה לבלגיה ואת טמיעתם בקונגו הבלגית.
עם זאת הצליחהבלגיה לכפות גישה לאוקיינוס האטלנטי לאורך נהר הקונגו, ובכך להפריד את קבינה מאנגולה.
עיר קבינה נוסדה על ידי הפורטוגלים, בעיקר למטרת משלוח עבדים.
דעיכת האימפריה הובילה לחוזה סימולמבוקו (1885), בו .
קבינדה המודרנית הוקמה ככפר ב-1883 על ידי הפורטוגזים בעקבות חתימת הסכם סימולמבוקו.
ב-28 במאי 1956 שודרג מעמד היישוב מזה של vila (עיירה קטנה) לזה של עיר (ciudad) .
אחרי 1960 התחילו להתפתח פעילויות מסחריות והנמל, נבנו מבני ציבור ואזורי מגורים, וכבישים מהירים.
תושבי קבינדה שייכים לעם של קונגו, החי בשתי הרפובליקות קונגו השכנות - הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (זאיר או קונגו הבלגית לשעבר) והרפובליקה של קונגו.
לכן חבל קבינדה נקרא לפעמים בעבר "קונגו פורטוגזי".
קבינדה נמצאת על החוף האטלנטי, בדרומה של הפרובינציה קבינדה, על הגדה המערבית של הנהר מ'בלה (לולונדו)
היא נמצאת 56 ק"מ צפונית ממואנדה (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו - קונגו קינשאסה לשעבר), 70 ק"מ
דרומית מפואנט נואר ברפובליקת קונגו - בקונגו ברזוויל לשעבר
לפי שיטת קפן לקבינדה אקלים טרופי של סוואנה
טמפרטורת האוויר השנתית הממוצעת היא 24.6°C .
כמות המשקעים השנתית היא 958 מ"מ.
הכמות הגדולה ביותר יורדת מפברואר עד אפריל, והפחותה מיוני עד ספטמבר.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת היא 3.8 מטר לשנייה
לקבינדה שני מוסדות ציבוריים לחינוך גבוה:
האוניברסיטה שהוקמה ב-2009 והמכון למדעי החינוך של קבינדה.
כמו כן פועלים בעיר קמפוסים של אוניברסיטת לוזיאדה ושל האוניברסיטה הפרטית של אנגולה.
בעיר פועל נמל תעופה בינלאומי הנושא את שמה של מריה ממבו קפה העובר הרחבה ושיפוץ.
ב-2023 התחילה בניית נמל תעופה בינלאומי חדש
מכיוון שפורטוגל יישב את קבינדה מאוחר יותר משאר אנגולה, השפה הפורטוגזית, שהיא השפה הרשמית, פחות נפוצה, אם כי השימוש בה נמצא בעלייה.
שפת התושבים היא איבינדה ממשפחת השפות בנטו
מבני הדת החשובים בעיר קבינדה הם:
של הכנסייה הרומית-קתולית - דיוקסיה קבינדה
הכנסייה האוונגלית הקהילתית של אנגולה (הקהיליית העולמית של הכנסיות הרפורמיות)
הכנסייה האוונגלית הרפורמית של אנגולה (הקהילייה העולמית של הכנסיות הרפורמיות)
הקונבנט הבפטיסטי של אנגולה (הברית הבפטיסטית העולמית)
הכנסייה העולמית של מלכות האל
העיר קבינדה מחולקת לשלוש רשויות עירוניות:
קבינדה "פרופר",בה גרים 88.6% מהאוכלוסייה
מלמבו, ביתם של 3.1% מהאוכלוסייה
טנדו-זינזה, ביתם של 8.3% מהאוכלוסייה
אדוארדו קמבינגה (יליד 2002) כדורגלן צרפתי יליד קבינדה
קַבָּל () הוא רכיב אלקטרוני סביל שתפקידו העיקרי הוא לאגור אנרגיה חשמלית בתוך שדה חשמלי.
מבנהו הבסיסי כולל שני מוליכים המופרדים באמצעות חומר מבודד, המכונה חומר דיאלקטרי.
יכולתו של הקבל לאגור מטען חשמלי נקראת קיבול, והיא תכונתו החשובה ביותר.
כאשר מחברים את הקבל למקור מתח חשמלי (כמו סוללה), מקור המתח גורם להפרדת מטענים: הוא "שואב" אלקטרונים ממוליך אחד (מה שהופך אותו לטעון חיובית) ו"דוחף" אותם אל המוליך השני (מה שהופך אותו לטעון שלילית).
הפרדת מטענים זו יוצרת שדה חשמלי במבודד שבין המוליכים, ובתוך שדה זה נאגרת האנרגיה.
החומר המבודד (הדיאלקטרי) מונע מהמטען לזרום ישירות בין המוליכים, ובכך מאפשר את אגירתו.
התנהגותו של הקבל תלויה בסוג הזרם במעגל.
במעגלי זרם ישר (DC), לאחר שהקבל נטען במלואו, הוא מתפקד כנתק ומונע מעבר זרם.
לעומת זאת, במעגלי זרם חילופין (AC), מתח המקור משנה את כיוונו לסירוגין, מה שגורם לקבל להיטען ולהיפרק באופן מחזורי ורציף.
אף על פי שזרם אינו עובר פיזית דרך החומר המבודד, התנועה המתמדת של אלקטרונים אל הלוחות וממנו יוצרת אפקט של זרם רציף במעגל.
תכונה זו הופכת אותו לרכיב יסודי ביישומים רבים.
קבלים משמשים במגוון רחב של מעגלים חשמליים: הם חוסמים זרם ישר אך מאפשרים מעבר של זרם חילופין, משמשים במסננים לסינון רעשים וייצוב מתחים בספקי כוח, מכוונים מקלטי רדיו לתדרים מסוימים במעגלי תהודה, ומייצבים מתח וזרימת הספק במערכות הולכת חשמל.
תכונת אגירת האנרגיה של קבלים מנוצלת גם כזיכרון דיגיטלי: ניתן לייצג סיבית (ביט) של מידע באמצעות מצב הטעינה של קבל זעיר – קבל טעון יכול לייצג "1" לוגי, וקבל פרוק יכול לייצג "0".
עיקרון זה שימש במחשבים מוקדמים ומהווה עד היום את הבסיס לזיכרונות DRAM מודרניים.
צורותיו המוקדמות ביותר של הקבל פותחו בשנות ה-40 של המאה ה-18 ונקראו צנצנת ליידן.
בעבר, היה נהוג להשתמש במונח מַעֲבֶה (Condenser) לתיאור הרכיב, ושם זה עדיין נמצא בשימוש בהקשרים מסוימים, כמו ב"מיקרופון קונדנסר".
באוקטובר 1745, המדען הגרמני אוואלד גאורג פון קלייסט גילה שניתן לאגור מטען חשמלי על ידי חיבור מחולל אלקטרוסטטי, מכונה המייצרת חשמל סטטי במתח גבוה באמצעות חיכוך, באמצעות חוט לצנצנת זכוכית מלאה במים, שאותה החזיק בידו.
ידו של פון קלייסט והמים שימשו כמוליכים, והצנצנת כמבודד דיאלקטרי.
הוא גילה כי נגיעה בחוט גרמה לניצוץ רב עוצמה, כואב הרבה יותר מזה שהופק ממכונה אלקטרוסטטית.
בשנה שלאחר מכן, הפיזיקאי ההולנדי פיטר ואן מוסנברק המציא קבל דומה, שזכה לכינוי צנצנת ליידן, על שם אוניברסיטת ליידן שבה עבד.
גם הוא התרשם מעוצמת מכת החשמל, והצהיר כי לא היה מוכן לספוג מכה שנייה "אף לא תמורת ממלכת צרפת כולה".
דניאל גראלאת היה הראשון שחיבר מספר צנצנות במקביל כדי להגדיל את יכולת אגירת המטען.
בנג'מין פרנקלין חקר את צנצנת ליידן והסיק כי המטען נאגר על הזכוכית, ולא במים.
הוא טבע את המונח "סוללה" (battery), בהקבלה לסוללת תותחים, לתיאור חיבור של מספר יחידות זהות להגברת הכוח.
מאוחר יותר, הועתק המונח לתיאור חיבורם של תאים אלקטרוכימיים.
צנצנות ליידן והתקנים מבוססי לוחות זכוכית היו בשימוש בלעדי עד סביבות 1900. המצאת האלחוט (Wireless), שהיא טכנולוגיית הרדיו המוקדמת, יצרה צורך בקבלים בעלי ערכים מדויקים וידועים (קבלים סטנדרטיים) לצורך כוונון מעגלי תהודה לתדרים ספציפיים.
המעבר לתדרים גבוהים יותר דרש גם קבלים בעלי השראות נמוכה, תכונה שלא התאפיינה בצנצנות הגדולות.
אז החלו לפתח שיטות בנייה קומפקטיות יותר, כמו גלילת יריעות מתכת ויריעה דיאלקטרית גמישה למארז קטן.
קבלים מוקדמים היו ידועים בשם "מַעֲבֶּה" (condenser), מונח ששימש את אלסנדרו וולטה ב-1780, בהתייחסו ליכולתו של ההתקן "לעבות" ולאגור צפיפות גבוהה יותר של מטען חשמלי.
בשפה האנגלית, המונח יצא משימוש בהדרגה בשל משמעותו הכפולה והמבלבלת בהקשר של "מעבה קיטור", והמונח "Capacitor" הומלץ על ידי האגודה הבריטית לתקני הנדסה ב-1926.
עם התפתחות הטכנולוגיה, פותחו סוגים שונים של קבלים המבוססים על חומרים מגוונים:
קבלי נייר: היו בשימוש נפוץ בסוף המאה ה-19. הם נבנו על ידי גלילת רצועת נייר שהוספגה בחומר מבודד (כמו שמן או שעווה) בין שתי רצועות מתכת.
הנייר שימש כמפריד דיאלקטרי, וההספגה שיפרה את תכונות הבידוד שלו ומנעה קצר חשמלי.
קבלי חרסינה ונציץ: חרסינה שימשה בקבלים הקרמיים הראשונים.
נציץ (Mica) הוא מינרל טבעי בעל תכונות בידוד מעולות ויציבות בתדרים ובטמפרטורות גבוהות, ולכן התאים במיוחד ליישומי רדיו מוקדמים.
קבלים אלקטרוליטיים: קרול פולק המציא קבלים אלה, המבוססים על אלקטרוליט – נוזל או ג'ל המכיל יונים ומסוגל להוליך חשמל.
בקבל כזה, האלקטרוליט משמש כאחד מהמוליכים (הקתודה), והוא מסייע ליצור ולשמר שכבת תחמוצת דקיקה במיוחד על פני המוליך השני (האנודה).
שכבת תחמוצת זו, שהיא המבודד הדיאלקטרי, דקה באופן יוצא דופן, ומאפשרת להגיע לערכי קיבול גבוהים מאוד בנפח קטן.
קבלי טנטלום: פותחו במעבדות בל בשנות ה-50. טנטלום הוא מתכת נדירה המסוגלת ליצור שכבת תחמוצת יציבה ואיכותית במיוחד, ובכך מתאפשר ייצור קבלים זעירים ואמינים לתמיכה בטרנזיסטור שהומצא באותה העת.
קבלי-על: הומצאו ב-1957. ניחנים בקיבול עצום באמצעות שימוש באלקטרודות עשויות פחם פעיל, חומר בעל מבנה נקבובי ביותר המקנה לו שטח פנים אדיר.
הם אינם משתמשים במבודד דיאלקטרי רגיל, אלא במנגנון של "שכבה כפולה חשמלית": על פני כל אלקטרודה, בתוך האלקטרוליט, נוצרת שכבה דקיקה של יונים בעובי של מולקולות בודדות.
הפרדה זעירה זו היא המאפשרת את הקיבול הגבוה במיוחד.
קבלי MOS (Metal-Oxide-Semiconductor): ה-MOS הוא מבנה זעיר המורכב מאלקטרודת מתכת, שכבת תחמוצת דקיקה (מבודד) ומצע של מוליך למחצה (כמו סיליקון), המשמש כאלקטרודה השנייה.
מבנה זה הפך לאבן הבניין של האלקטרוניקה המודרנית.
הוא משמש כקבל אחסון בשבבי זיכרון, שבהם נוכחות או היעדר מטען מייצגים "1" או "0" לוגי, וכן כיחידה הבסיסית בחיישני CCD, שבהם פגיעת אור יוצרת מטען חשמלי הנאגר בקבל ונקרא מאוחר יותר ליצירת תמונה.
ב-1966, ד"ר רוברט דנארד המציא את ארכיטקטורת ה-DRAM המודרנית, המשלבת טרנזיסטור MOS יחיד לכל קבל.
ככלל, הקבל בנוי משני מוליכים (הדקי הקבל) המופרדים על ידי מַבְדֵּד.
כאשר הקבל "טעון", על שני ההדקים שלו יש מטען השווה בגודלו והפוך בסימנו, כך שבין ההדקים נוצר שדה חשמלי.
סך המטען על קבל הוא תמיד 0. תאורטית, כל זוג מוליכים (ואפילו מוליך יחיד) יכולים לתפקד כקבל, אך הסוגים הנפוצים ביותר הם קבל לוחות וקבל קואקסיאלי (לקמן).
התכונה המגדירה את הקבל היא קיבול (capacitance) והיא נמדדת ביחידות פאראד.
הקיבול מוגדר כיחס בין המטען האגור בקבל לבין הפרש הפוטנציאלים עליו:
יחידת המידה של הקיבול היא פאראד, המוגדרת כיחס כקולון לוולט ביחידות SI או ס"מ ביחידות cgs.
q היא המטען על אחד מהדקי הקבל (למעשה, על הדק אחד יש מטען q+ ועל השני יש מטען של q-), שהם לוחות בקבל לוחות או משטחים בקבל קואקסיאלי; ו־V הוא המתח בין הדקי הקבל.
צורת המשוואה מדגימה את משמעות הקיבול: ככל שקיבול הקבל יותר גדול, בהינתן מתח כלשהו עליו, המטען שהוא יאגור יהיה גדול יותר.
פאראד היא יחידה גדולה מאוד - לשם המחשה, למוליך בגודל של כדור הארץ יהיה קיבול מסדר גודל של 0.7 מילי־פאראד.
לכן לרוב משתמשים ביחידות קטנות יותר דוגמת pF (פיקו־פאראד = ) או μF (מיקרו־פאראד = ).
השגת קיבול גבוה היא אתגר המצריך לרוב הגדלה של נפח הקבל.
לרוב הקיבול הקבל קבוע ותלוי בפרמטרים הגאומטריים של שלו ובתכונות החומרים המרכיבים אותו, אך לא במטען שהקבל מכיל, משום שהוא משתנה - תלוי במתח על הקבל.
האנרגיה הדרושה על-מנת להעביר מטען שגודלו dq מלוח אחד של הקבל למשנהו שווה ל־, כאשר V הוא המתח על הקבל.
על פי הגדרת הקיבול, .
לאחר אינטגרציה לפי dq נקבל שסך האנרגיה האגורה בקבל היא , כאשר q הוא המטען שעל הקבל ו-C הוא הקיבול שלו.
אם נציב נקבל נוסחה נוספת לאנרגיה: .
אם נגזור את הנוסחה, נקבל:
המשלים של הקבל הוא הסליל, המאחסן אנרגיה בשדה מגנטי ולא בשדה חשמלי.
יחס הזרם-מתח שלו מתקבל על ידי החלפת הזרם והמתח במשוואת הקבל לעיל והחלפת C בהשראוּת L.
זרם ישר לא יכול לזרום דרך קבל, אלא רק לטעון אותו.
משום כך, משמשים קבלים בעיקר במעגלים של זרם חילופין.
כמו כן משמשים קבלים במעגלי פריקה והארקה.
בחיבור טורי של קבלים, סך הקיבול ניתן על ידי הנוסחה:
בחיבור מקבילי של קבלים, סך הקיבול שווה לסכום הקיבולים של הקבלים הנפרדים:
הקבל הפשוט ביותר מבחינה חישובית הוא מעטפת כדורית מוליכה ברדיוס R שטעונה במטען כולל q.
במקרה זה, הפוטנציאל על המוליך (ביחידות SI) הוא ולכן הקיבול של קבל זה הוא (ביחידות SI)
עם זאת, קבל כדורי אינו פשוט למימוש והוא משמש בעיקר כמודל תאורטי.
הקבל הפשוט ביותר למימוש הוא שני לוחות מוליכים מקבילים שביניהם חומר מבודד.
בטעינת הקבל כאשר נאספים מטענים על שני לוחות הקבל – מטען חיובי q בלוח אחד ומטען שלילי q - בלוח שני.
המטענים אינם יכולים לעבור מלוח אחד למשנהו משום שביניהם מפריד חומר מבודד.
הפרש המטען הזה יוצר מתח חשמלי V, הנמדד בין הדקי הקבל וכן שדה חשמלי הנוצר כתוצאה מהמתח.
קיבול של קבל לוחות אידיאלי הוא:
כאשר הוא שטח כל אחד משני הלוחות, הוא המרחק המפריד ביניהם, הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק, ו- הוא קבוע תלוי-חומר הקרוי מקדם הדיאלקטריות היחסי.
יהי קבל לוחות אידיאלי, ששטח כל אחד מלוחותיו, , גדול מאוד בהשוואה למרחק המפריד ביניהם, ().
תהי צפיפות המטען על כל לוח .
כיוון ששני הלוחות קרובים מאוד האחד לשני, הם מושכים אחד את המטענים של השני, כך שרובם מרוכז בצד אחד של הלוח, והמטען מפוזר על כל לוח כאילו היה לוח זה מבודד ולא מוליך.
מחוק גאוס נובע שהשדה החשמלי שמפעיל כל לוח שווה ל־ .
לכן סך השדה שיוצרים שני הלוחות הוא .
מכיוון ששניהם מאונכים ללוחות, גם סך השדה מאונך להם.
הפרש הפוטנציאלים בין שני הלוחות הוא:
סך המטען על כל לוח הוא .
בהצבת נתונים אלה בהגדרת הקיבול יתקבל:
אפשר לראות כי קיבול קבל לוחות הוא גודל קבוע ואינו תלוי במטען הקבל או במתחו, אלא רק בפן הגאומטרי (שטח לוחות הקבל והמרחק ביניהם) ובמקדם הדיאלקטרי של היחסי, שהוא קבוע התלוי בתכונות החומר המפריד בין הלוחות.
כאשר חלקי הקבל יכולים לזוז נוסחת הקיבול תהיה שונה.
קבל קואקסיאלי מורכב משני תֵילים מקבילים, האחד בתוך השני, בעלי ציר משותף, שעל אחד מהם מטען חיובי ועל האחר מטען שלילי – רדיוס התיל הפנימי הוא a והרדיוס החיצוני הוא b.
צפיפות המטענים על שני התילים היא .
השדה בין התילים הוא רק השדה החשמלי שמייצר התיל הפנימי מכיוון שבתוך התיל החיצוני סך השדה הוא 0 (מה שקל מאוד להוכיח בעזרת חוק גאוס).
שדה חשמלי של מוט במרחק r ממנו הוא, .
נעשה לביטוי זה אינטגרציה כמקודם ונקבל, ש־.
סך המטען על קטע מסוים של תיל אחד משני תֵילֵי הקבל הוא , כאשר l הוא אורך כלשהו.
נציב את הנתונים הנ"ל בנוסחה למציאת קיבול ונמצא, ש - .
הקיבול של קבל קואקסיאלי במערכת היחידות cgs נתון על ידי .
אם יש לנו קבל קואקסיאלי עם חומר דיאלקטרי בין התילים המרכיבים אותו, אזי לצד מקדם הדיאלקטריות של הריק יש להוסיף גם את מקדם הדיאלקטריות של החומר .
חומר דיאלקטרי הוא מונח פיזיקלי לציון חומר מבודד ושקוף, במקרה בו חשוב המקדם הדיאלקטרי או מקדם השבירה של החומר.
חומרים דיאלקטריים משמשים כחומר מילוי ברכיבים חשמליים שונים כגון קבלים, אנטנות, מעגלים מודפסים ועדשות אופטיות.
החומר הדיאלקטרי נמצא בין לוחות הקבל והוא מגדיל את הקיבול שלו.
החומר הדיאלקטרי הוא אחד הגורמים הקובעים את קיבולו של קבל לוחות.
והוא מאופיין ביכולת החומר המבודד לבצע התקטבות.
כאשר שמים בין שני לוחות קבלים חומר מבדד הקיבול C גדול יותר בהשוואה לקיבול הקבל באוויר.
גודל הקיבול של קבל לוחות נמצא ביחס ישר לשטח הלוחות ולמקדם הדיאלקטרי של החומר שביניהם וביחס הפוך למרחק ביניהם.
סוגי קבלים בשימוש – על פי החומר הדיאלקטרי
ניתן למיין את הקבלים על פי סוג החומר הדיאלקטי שנמצא בהם:
קבלים אלקטרוליטיים – בהם אין לוח שני אלא ג'ל (אלקטרוליט) המחליף אותו.
קבלים אלה משמשים בעיקר בספקי כוח ומאופיינים ביחסי קיבול לנפח ומשקל גבוהים ביותר.
הקוטב החיובי (האנודה) היא מתכתית ועליה שכבת אוקסיד המשמשת כתווך הדיאלקטרי.
הקוטב השלילי (הקטודה) הוא הג'ל.
אסור להפעיל עליהם מתח בקיטוב הפוך, היינו מתח חיובי לקטודה ושלילי לאנודה.
קבלי טנטאלום – אלו קבלים אלקטרוליטיים המשתמשים במתכת טנטלום עבור האנודה.
הם קבלים מקוטבים עם מאפייני תדר ויציבות מעולים.
קבלים קרמיים – אלו קבלים המשתמשים בחומר קרמי כדיאלקטרי.
שני הסוגים הנפוצים ביותר הם קבלים קרמיים רב שכבתיים וקבלי דיסק קרמי.
הם בעלי מאפייני תדר טובים עד מצוינים
קבל אוויר – קבלי אוויר הם קבלים המשתמשים באוויר כמדיום הדיאלקטרי הממוקם בין לוחות מוליכים.
סופר קבלים (המשמשים כסוללות נטענות)
לקבל מעשי יש מגבלה על המתח שבו יכול החומר הדיאלקטרי שלו לעמוד לפני שהוא מוליך זרם.
לכל החומרים המבודדים יש גבול עליון למתח המופעל בין שתי נקודות שלהם, הנקרא מתח פריצה (breakdown voltage).
דוגמה טובה לכך היא אוויר.
אויר הוא אכן מבודד, אבל בנסיבות מסוימות הוא יכול להזרים זרם.
זה בדיוק מה שקורה בזמן מכת ברק.
לאחר חריגה מעוצמת מתח הפריצה, האוויר מתיינן, כלומר אלקטרונים נקרעים מגרעין האטום ומתחילים לנוע בהשפעת השדה החשמלי – זהו זרם חשמלי.
על מנת למנוע נזק או אפילו הרס מוחלט לקבל, חשוב מאוד לא לחרוג מהמתח המרבי שלו.
החוזק הדיאלקטרי של אוויר הוא כ-3 מגה-וולט למטר.
לשם השוואה, החוזק הדיאלקטרי של נציץ הוא בערך 120 MV/m – פי 40. בחירת החומר הדיאלקטרי חשובה מאוד ביישומים מסוימים שבהם צפויים מתחים גבוהים או כאשר העובי של החומר הדיאלקטרי קטן מאוד.
הקבל כרכיב "מן המדף" לשימוש במעגל חשמלי אינו קבל אידיאלי.
משמאל נתונה סכימה חשמלית של מעגל תמורה של קבל מעשי.
בנוסף לקיבול C יש זרם זליגה דרך החומר הדיאלקטרי המיוצג על ידי הנגד המקבילי (R-leakage).
כמו כן, המבנה הפיזי של הקבל והמוליכים אל הדקיו ומהם גורמים הן להשראות טורית והן להתנגדות טורית המיוצגות על ידי המשרן (L-series) והנגד (R-series) בהתאמה.
הערכים הטיפוסיים לכל השלושה תלויים בטכנולוגית הקבל.
לדוגמה, לקבלים קרמיים זרם זליגה אפסי המתבטא בערך של מאות או אלפי מגה-אוהם לנגד ה-R-leakage.
לקבל כזה, ההשראות הטורית היא מסדר גודל של ננו-הנרי בודדים.
גם ההתנגדות הטורית נמוכה – מסדר גודל של מילי־אוהם בודדים.
גורם Q של קבל , הידוע גם כגורם האיכות, או פשוט Q, מייצג את היעילות של קבל נתון במונחים של הפסדי אנרגיה.
כאשר הוא גורם האיכות, הוא ההיגב הקבל, הוא קיבול הקבל, הוא ההתנגדות הטורית השקולה (ESR – equivalent series resistance) של הקבל, ו- הוא התדר ברדיאנים שבו עורכים את המדידה.
מונח קשור, הנקרא גורם הפיזור (DF - Dissipation Factor), מוגדר לפעמים בגיליונות נתונים של קבלים במקום ה-Q-factor.
במעגלי AC, ה-DF הוא פשוט הערך ההופכי של Q.
במערכות AC, גורם ה-Q מייצג את היחס בין האנרגיה האצורה בקבל לבין האנרגיה המתפזרת כהפסדים תרמיים בהתנגדות הטורית השקולה.
לדוגמה, לקבל שמסוגל לאגור 2,000 ג'אול של אנרגיה תוך הפסד של ג'אול אחד בלבד יש גורם-Q של 2,000, מכיוון ש-Q הוא מדד היעילות.
ערך ה־Q של קבל אידיאלי יהיה אינסוף, כלומר ללא אובדן אנרגיה.
דבר זה נגזר מהעובדה שה-ESR של קבל אידיאלי שווה לאפס.
גורם ה־Q אינו ערך קבוע.
הוא משתנה באופן משמעותי עקב התדירות משתי סיבות.
הסיבה הראשונה היא האיבר הברור במשוואה לעיל.
הסיבה השנייה היא ש-ESR אינו ערך קבוע ביחס לתדר.
ה-ESR משתנה בהתאם עקב אפקט העור (Skin effect), כמו גם השפעות אחרות הקשורות למאפיינים הדיאלקטריים ולנגד הזליגה המקבילי.
ברוב היישומים לא חייבים לקחת את גורם ה-Q בחשבון, וניתן להשתמש בקבלים סטנדרטיים.
עם זאת, גורם ה-Q הוא אחד ממאפייני הקבל החשובים ביותר בתכנון מעגלי RF.
בתדרים כאלו, ה-ESR עולה עם התדירות עקב אפקט העור.
יחד עם העלייה ב-ESR, הפסדי הפיזור גדלים גם כן.
לכן במעגלי RF משתמשים בדרך כלל בקבלים בעלי Q גבוה כדי להפחית הפסדים בתדר גבוה.
יישומים טיפוסיים הדורשים קבלים בעלי Q גבוה הם יישומי התאמת עכבה חשמלית לסלילי הדמיה של MRI המשמשים בסורקי MRI ויישומים אחרים שצריכים להיות מכווננים במדויק בתדרים גבוהים יותר.
ביישומים מסוימים, ההפסדים בקבל עצמו יכולים להיות גבוהים מספיק כדי להעלות את הטמפרטורה עד כדי התכה של הלחמה במעגל מודפס, וזו הסיבה שחייבים להשתמש בקבלים בעלי Q גבוה ביישומים כאלה.
גם אם עליית הטמפרטורה אינה כה דרסטית, היא עדיין יכולה להשפיע על משך השימוש של רכיבים שכנים אחרים במעגל.
סיבה נוספת להשתמש בקבלים בעלי Q גבוה היא הרעש התרמי המופחת.
לכל הקבלים האמיתיים יש ESR גדול מאפס, והתנגדות זו יוצרת רעש תרמי נוסף.
ביישומים כגון מקלטי אות לווין, רמות הרעש הן קריטיות ומשתמשים בקבלים בעלי Q גבוה על מנת לשמור על יחס האות לרעש הרצוי.
גליונות נתונים בדרך כלל מצטטים את גורם ה-Q בתדר אחד או יותר.
התדר הסטנדרטי המשמש במדידות גורם Q הוא 1MHz.
עם זאת, מכיוון שגורם ה-Q משתנה מאוד עם התדר, גורם ה-Q שניתן ב-1MHz אינו קירוב טוב של גורם ה-Q, למשל ב-2GHz.
קבלים טובים עם Q גבוה יכולים להיות בעלי ערך Q של מעל 10,000 ב-1MHz ומעל 1,000 ב-100MHz, בעוד שלקבלים סטנדרטיים יכול להיות מקדם Q נמוך עד 50 ב-1kHz.
ההבדל בין קבל High-Q לבין קבל סטנדרטי הוא בעיצוב בפועל של הקבל, כמו גם בחומרים בהם משתמשים.
בקבל כזה כל החיבורים נשמרים קצרים ככל האפשר כדי להפחית את ההתנגדות, והם עשויים מחומרים בעלי התנגדות נמוכה כגון נחושת או אפילו כסף.
יצרני הקבלים בעלי ה-Q הגבוה בונים קבלים של שבבים קרמיים רב-שכבתיים, שהם קטנים ויציבים, בעלי משך שימוש ארוך, דיוק רב ויציבות רבה לאורך זמן, אך מוגבלים לרוב לכמה עשיריות של פיקופארד.
קבלים כאלה יכולים לשמש בתדרים של עד 20GHz, מספיק עבור רוב יישומי ה-RF.
בתדרים נמוכים יותר, למשל ביישומי אודיו, ניתן להשתמש בקבלי טנטלום כקבלים בעלי Q גבוה.
הם מציעים ESR נמוך בתדרים גבוהים מספיק ויכולים להוות חלופה אם יש צורך בקיבולים גבוהים יותר, עד 1mF.
סוגי קבלים בשימוש – על פי ההרכבה
קבלים להשמה משטחית – יכולים להיות מכל אחד מהסוגים לעיל, ראו טכנולוגיית השמה משטחית (SMT).
קבלי להשמה בקדחים – אקסיאליים או רדיאליים
קבלי מעבר (מותאמים למעבר לתוך מארזי מתכת סגורים)
קבלים משמשים בהנדסת חשמל לצרכים שונים ומגוונים, ובכלל זה:
בהתקנים ההופכים זרם חילופין לזרם ישר
כאלמנטים של זיכרון, בשל יכולתם לאגור מטען
כדי לקבוע את התנהגות מעגל חשמלי במישור התדר והזמן – למשל במעגל תהודה, מתנד ומעגל השהייה
במיקרופונים – לשם הפיכת גלי קול לאות חשמלי
לפיצוי על התנהגות "סלילית" (השראותית) של עומסים במתח רשת
ליצירת מופע נוסף של מתח רשת במנוע חשמלי לזרם חילופין המחובר למתח חד-פאזי
במכשירים רבים משתמשים ביכולת של חלק מהקבלים לפרוק את המטען בפרק זמן קצר:
הקבליר קינג צ'ארלס ספאנייל הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים.
היות שכל כלבי הקבליר הם צאצאים של שישה כלבים בלבד שייסדו את הגזע, הם סובלים ממחלות תורשתיות רבות ומתוחלת חיים קצרה בכשנתיים בהשוואה לכלבים מעורבים.
נפוצות בגזע מחלות לב, ברכיים, עיניים, ואוזניים.
90% מכלבי הקבליר הגזעיים סובלים מגולגולת קטנה מדי לממדי המוח הגורמת לכאב עז, פרכוסים, ומוות.
ריבוי בעיות הבריאות הוביל את נורווגיה לאסור על רבייה של הגזע בשטחי מדינתה.
הקבליר קינג צ'ארלס הוא זן מחודש וקרובו של הקינג צ'ארלס ספנייל שגדל בחצרות המלוכה באנגליה במאה ה-15 והיה חלק מהנוף עד כדי כך שהוא הופיע באופן קבוע בציורים של בית המלוכה לצד אדוניו.
בציורים מאז מופיע כלב קטן עם שיער ארוך ממשפחת הספניאלים.
אצילים ואנשי מלוכה רבים גידלו גזע זה, בהם הנרי השלישי, לואי ה-14, המלכה שארלוט, ג'יימס השני וגם המלך צ'ארלס הראשון.
צ'ארלס גידל כלב ספניאל בצבעים שחור ולבן עד אשר הוצא להורג וכלבו נגנב על ידי האויב.
בנו, צ'ארלס השני, היה רק בן 9 כאשר ירש את כס המלכות ויצא לגלות.
שנים מאוחר יותר, הנרייטה, אחותו של מלך אנגליה צ'ארלס השני, הביאה כלב לאחיה וכך החל לגדל את כלבי הספניאל הקטנים שייעודם היה ככלבי לוויה.
סמיואל פיפס כתב על התרשמותו מביקורו אצל המלך צ'ארלס השני, "בפגישתי עם המלך נהניתי לצפות בו משתעשע ומשחק עם כלביו תוך התעלמות מוחלטת מטרדותיו היום יומיות".
גם סופר הממלכה, ג'ון אבילין, הרבה לכתוב על יחסיו המוזרים והלא שגרתיים של המלך עם כלביו, ועל אהבתו הקנאית להם.
התדרדרות בפופולריות של הספניאל החלה כאשר ויליאם ומארי מהולנד, הגיעו לאנגליה והביאו איתם כלבי פאג שהיו מזוהים יותר עם הפרוטסטנטים וכך ירדה אט אט הפופולריות של כלבי הספניאל שנחשבו ככלבים "קתולים".
הירידה בפופולריות של כלבי הספניאל כמעט שהובילה להכחדתו של הגזע באנגליה.
כלבי ספניאל אלו מהמאות ה–16 וה–17 היו דומים לקינג צ'ארלס ספניאל המוכר לנו כיום.
הקבליר קינג צ'ארלס ספניאל בעצם פותח מהקינג צ'ארלס ספנייל בשנות העשרים של מאה זו.
בשנת 1926 חיפש רוזוול אלדרידג', מומחה כלבים אמריקני, את אותו כלב שמתועד רבות בציורים, מהמאה ה-15 ועד המאה ה–17 שבהם מופיעים כלבי ספנייל קטנים עם אף ארוך יותר וארוכי שיער.
לאחר שלא מצא אף כלב התואם את מראו של אותו כלב מצויר, החליט אלדרידג' להעניק פרסים כספיים למגדלים שיציגו כלבים כאלו בתערוכת כלבים.
מגדלים רבים נענו לאתגר זה והחלו להשביח ולבודד את אותם כלבי ספנייל מבוקשים שדמם זרם עדיין בכלבי הקינג צ'ארלס ספניאל.
היו אלו מגדלים אנגלים ש"הוסיפו" לקינג צ'ארלס ספניאל, גם את הפקינז והפאג ושלושת הגזעים האלו יצרו יחד את אב הטיפוס הראשון של הקאבליר.
המילה קבליר, אגב, הוספה כדי להבדיל אותו מהקינג צ'ארלס ספניאל המקורי.
היצור החדש שהתקבל היה מוצק ובעל לסת ארוכה יותר והוא הוכר באופן רשמי לראשונה באנגליה בשנת 1945.
הגזע קיבל פרסום רב יותר בשנות השישים כאשר הנסיכה מרגרט מבית המלוכה הבריטי גידלה בביתה קבליר קינג צ'ארלס, ומאז הפופולריות של הגזע רק עולה.
נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן, ומרדכי סיגל, מחבר בולט לספרי אילוף כלבים, גידלו אף הם את הגזע ותרמו להפצתו בארצות הברית.
הקבליר בהשוואה לספניאל הוא בעל ממדים מעט גדולים יותר (מגיע עד לגובה של 33 סמ' ומשקל של 8 ק"ג).
אפו פחות פחוס, גופו רחב יותר, שיערו ארוך יותר, ללא תלתלים ומנוצה.
הקבליר הוא בעל מבנה ראש עגול עם גולגולת שטוחה, אוזניים ממוקמות גבוהה ומנוצות בשיער, המצח מודגש, הזרבובית ריבועית והעיניים עגולות.
פרוותו של הגזע ישרה וארוכה, מבריקה ורכה כמשי ומופיעה בכמה קומבינציות של צבעים:
טריקולור (Tricolour) - שילוב של שחור ולבן מודגשים היטב, עם כיתום חום מעל העיניים, על הלחיים, פנים האוזניים, בצד הפנימי של הרגליים ומתחת לזנב.
בלנהיים (Blenheim) - צבע חום עשיר מחולק היטב על צבע לבן פנינה.
כיתום מחולק באופן שווה באזור הראש כך שנשאר מקום לסימן בצורת מעוין או כתם לבן בין האוזניים (סימן זה הוא מאפיין ייחודי של הגזע).
בלק אנד טאן (Black & Tan) - שחור מבהיק עם כיתום חום מעל העיניים, על הלחיים, על הרגליים ומתחת לזנב.
הצבע החום צריך להיות חזק וכתמים לבנים.
רובי (Ruby) - צבע חום עשיר, ללא כתמים לבנים.
הכתמים מופיעים בצורה סימטרית, על רקע לבן פנינה, ותמיד יהיה כתם לבן בצורת מעוין על המצח.
פרוותו זקוקה לטיפוח על בסיס שבועי.