tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משרד התיירות הישראלי אשר היה במגעים לחידוש הקו, ליווה את החברה בבחינת פתיחת הקווים לישראל ואף אישר לחברה מענק בסך £45 עבור כל תייר שינחת באילת, כדי לעודד את התיירות מאירופה לאילת.
כמו כן סייע משרד התיירות בשיווק הקו לישראל.
המענק היה בין הגבוהים שניתנו עד אז על ידי משרד התיירות לחברת תעופה לואו קוסט.
ב-22 בדצמבר 2015 הודיעה החברה על הרחבת הפעילות בישראל: קו חדש מנתב"ג למנצ'סטר שהופעל החל מאפריל 2016 במטוס A320 של החברה במתכונת של 3 טיסות שבועיות.
ב-2 באוקטובר 2017 הודיעה החברה על פשיטת רגל וכל טיסות החברה בוטלו באופן מיידי ופתאומי.
קריסת החברה נבעה ממכלול של נסיבות, בהן התחרות העזה בין חברות התעופה הזולות באירופה, היחלשות המטבע הבריטי, אירועי טרור במצרים ובתוניסיה, שהיו שניים מהיעדים המרכזיים של החברה, וכן אי היציבות הפוליטית בטורקיה.
מונריאלה (מאיטלקית: Monreale; בסיציליאנית :Murriali) היא עיר במערב האי סיציליה שבאיטליה, סמוך לפלרמו, הידועה בעיקר בזכות הקתדרלה המפוארת שלה.
ראשיתה של מונריאלה מתחילה עם כיבוש פלרמו ב-831 על ידי האע'לבים.
בישוף פלרמו נאלץ לנטוש את עירו, והעתיק את מושב הבישוף אל מחוץ לבירה.
כנסייה מקומית צנועה, אגיה קיריאקי (Aghia Kiriaki), הוכתרה כקתדרלה הבישופית.
עם כיבוש פלרמו על ידי הנורמנים ב-1072 שב הבישוף וקבע את מושבו בקתדרלה שבבירה.
העיירה הקטנה שימשה את מלכיה הנורמאנים של סיציליה כאחוזת ציד, והם אף בנו בה ארמון, שמקומו היה, כנראה, במקום בו ניצב היום בית העירייה.
מעמדה של מונריאלה ככס בישופות תרם להחלטתו של רוג'רו השני, מלך סיציליה להקים במקום קתדרלה גדולה, היא קתדרלת מונריאלה (Duomo di Monreale).
בניית הקתדרלה, המוקדשת לעלייתה השמימה של מרים, אם ישו, החלה ב-1174. בשנת 1182 קידש אותה האפיפיור לוקיוס השלישי כקתדרלה מטרופוליטנית בהודעת בולה אפיפיורית.
הקתדרלה, שהיא אחת הדוגמאות הבולטות לאדריכלות הנורמנית בסיציליה, משלבת מאפיינים מהכנסיות האורתודוקסיות שבמזרח ומכנסיות המערב.
אולם התווך, שלו שתי הספינות הצדדיות צרות, בנוי בדמות טיפוסית לבזיליקה איטלקית; ואילו בית המקהלה בן שלושת האפסיסים מזכיר את הכנסיות בעלות שלושה האפסיסים בכנסיות המזרח.
עדות נוספת להשפעה המזרחית ניתן למצוא בכך שחלק מהכתובות בכנסייה הן ביוונית.
דלתות הברונזה של הקתדרלה הן מעשה ידי הפסל בן המאה ה-12 בונאנו פיזאנו, ואילו דלתות הברונזה של הפורטל שמשמאל, מאותה תקופה, הן משל בריזאנו דא טראני.
יאסין ביי , המוכר בשם הבמה שלו מוס דף (Mos Def), הוא ראפר, זמר ושחקן אמריקאי.
דף הועמד לשבעה פרסי גראמי, לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.
נולד בברוקלין, ניו יורק כבן הבכור למשפחה בת 12 ילדים.
אביו היה חבר בתנועת אומת האסלאם והוא גדל עם אימו.
מוס דף נודע כאחד המוזיקאים הבולטים בסצנת ההיפ הופ המחתרתי של סוף שנות ה-90. הוא התחיל את קריירת ההיפ הופ שלו בשנת 1994, תחת הרכב שנקרא Urban Thermo Dynamics.
בשנת 1996, השתתף מוס דף באלבומיהם של הרכבי ההיפ הופ "Da Bush Babees" ודה לה סול.
ב-1998 חבר דף לטאליב קוולי לצמד שנקרא בלאק סטאר ובאותה שנה הוציאו השניים את האלבום Mos Def & Talib Kweli Are Black Star.
מתוך האלבום הצליחו הסינגלים "Definition" ו-"Respiration" נכנסו למצעד הבילבורד הוט 100 והאלבום עצמו זכה לשבחים מהמבקרים.
אלבום הבכורה שלו, Black on Both Sides, יצא לאור ב-1999. הוא כולל הופעות אורח של באסטה ריימס, טאליב קוולי וקיו-טיפ.
האלבום הגיע למקום הראשון ב מצעד אלבומי הראפ של הבילבורד, הגיע למעמד זהב בארצות הברית ומכר כ-500 אלף עותקים סך הכל במדינה.
בשנים 1995-1994 גילם את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה והמסתורין "מסתורי קוסבי" בכיכובו של ביל קוסבי.
בשנת 2001 שיחק את דמותו של פרנק מילר בסרט הטלוויזיה "Carmen: A Hip Hopera" מבית היוצר של MTV.
בשנת 2002 שיחק בקומדיה הרומנטית "כשדריי פגש את סידני" בכיכובה של קווין לטיפה.
בשנת 2004 הוא גילם את ויוויאן תומאס בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "יצירת האלוהים"; על תפקיד זה הוא זכה בפרס NAACP Image.
בשנת 2005 גילם את פורד פרפקט בעיבוד הקולנועי של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
+שנהסדרהתפקידהערות1988God Bless the Childריצ'רד ווטקינססרט טלוויזיה של ABC2001Carmen: A Hip Hoperaפרנק מילרסרט טלוויזיה של MTV2002אשתי והילדיםטומיפרק: "Chair Man of the Board"2004יצירת האלוהיםויוויאן תומאססרט טלוויזיה של HBOמועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן הטוב ביותר במיני-סרט או סרט טלוויזיה (אנ')2005בלוז בלקוואנהסולן הלהקהסרט טלוויזיה של HBO2005 - 2008משפחת בונדוקחבר כנופיהדיבוב; 3 פרקים2009האוסליפרק: "Locked In"2010יו גאבה גאבה!מר סופר הירודיבוב; פרק: "Superhero"2011דקסטרהאח סם5 פרקים
מונרכיה נבחרת היא צורה של מונרכיה שבה המונרך נבחר ולא מקבל את תפקידו בירושה מבן משפחתו.
מונרכיה נבחרת שכיחה פחות ממונרכיה העוברת בירושה.
דוגמה בולטת למונרכיה נבחרת הייתה האימפריה הרומית הקדושה שבה הקיסר נבחר על ידי מועצה של נסיכים בוחרים.
מלבד אנשי הכנסייה שכיהנו כנסיכים בוחרים, תואר זה היה עובר בירושה, והרכב הנסיכים השתנה מעת לעת כתוצאה מהתהפוכות הפוליטיות באימפריה.
עוד דוגמה בולטת למלוכה נבחרת הייתה האיחוד הפולני-ליטאי שבו המלך נבחר על ידי הפרלמנט הפולני-ליטאי, הסיים.
כיום המדינות שבהן מתקיימת מלוכה נבחרת הן איחוד האמירויות הערביות, הוותיקן ומלזיה.
בקמבודיה המלך נבחר לכל תקופת חייו מנסיכים בני משפחת המלוכה.
את האפיפיור, מונרך קריית הוותיקן, בוחרים מועצת הקרדינלים במועצת הקונקלווה.
במלזיה השליט העליון נבחר לתקופה של חמש שנים מבין שבעת הסולטאנים, הימוטאן בסאר והראג'ה שמכהנים ברחבי המדינה (תואר הסולטאן עצמו עובר בירושה).
על פי זאת ניתן להתייחס כראש המדינה גם כמלך וגם כנשיא.
קיימות דוגמאות לשימוש בכלי הבחירה במונרכיות שבהן הכתר עובר בירושה בדרך כלל.
לאחר פירוק האיחוד השוודי-נורווגי ממשלת נורווגיה החליטה להציע את הכתר לנסיך קארל מדנמרק שהתנה את הסכמתו לקבל הכתר בעריכת משאל עם בקרב אזרחי נורווגיה על שיטת הממשל הרצויה למדינה הצעירה.
לאחר שהוחלט על המשך המונרכיה, קארל הפך למלך (תחת השם הוקון השביעי) וצאצאיו קיבלו את הכתר כמקובל במונרכיה העוברת בירושה.
מונרו עמנואל פיין (Monroe Fein; 1923, שיקגו, ארצות הברית – 2 ביולי 1982, סנטה מוניקה, קליפורניה) היה קצין אמריקאי-יהודי בצי ארצות הברית, בעל עיטור ותיקי הקרבות בזירה הפסיפית באוקיינוס השקט.
מאוחר יותר, היה רב החובל של אוניית האצ"ל אלטלנה.
מונרו נולד בשנת 1923, בשיקגו לזוג יהודים מן המעמד הבינוני, אביו היה עורך דין, והיה ידוע כתורם למטרות ציוניות.
בילדותו הצטיין במקצועות ספורט שונים, היה שחיין, אצן, ואף התבלט ביכולותיו כמתאגרף.
בעת לימודיו באוניברסיטה שימשו אותו יכולות אלו בהתמודדויותיו עם אנטישמיות, ויצא לו שם בקרב הסטודנטים, כמי שלא כדאי להעיר הערות גזעניות בקרבתו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפסיק מונרו את לימודיו האקדמיים והתגייס לצי.
הוא עבר קורס קצינים, והתמנה למפקד אוניית תובלה של הצי.
האונייה תחת פיקודו השתתפה בפלישה לאיי מרשל.
המלחמה טרם הסתיימה והוא עבר לשרת באונייה אחרת אשר נשאה מטוסים, והשתתפה במתקפה על יפן, והפצצתה.
עם תום המלחמה ביוני 1946, השתחרר מונרו משירותו הצבאי, חזר לשיקגו והחל לעבוד כמנהל הוצאת ספרים.
הוא הצטיין בתפקידו, קודם ואף משכורתו עלתה, אך הוא חש חוסר סיפוק הולך וגובר לנוכח אי-השתתפותו במאבקם של היהודים על ארץ ישראל.
יום אחד ללא הודעה מוקדמת, עזב את העבודה ופנה למשרדי "הוועד העברי לשחרור האומה" בשיקגו, בבקשה להצטרף למתנדבים לארץ ישראל.
בראיון הקבלה סיפר על שירותו הצבאי בצי האמריקאי ועל התנסותו בהנחתת כוחות בחופי יפן.
דבריו נקלטו באוזניו של חבר ועד מניו יורק, שהיה באותה עת במשרד, ושעסק בחיפוש אנשי צוות לאלטלנה, הוא שלח את פיין להיפגש עם אברהם סטבסקי, אשר מינה אותו לרב החובל של הספינה.
אלטלנה החלה את מסעה כאוניית תובלה.
היא סובבה בין נמלי הים התיכון, כשהיא מובילה משאות, תחת הנהגתו של פיין שהיה אזרח אמריקאי, וכשהיא נושאת דגל פנמי.
פיין המתין להוראה להעמיס את הנשק והאנשים ולהגיע לאחד מנמלי ישראל.
ב־30 במאי 1948 התכנסו אנשי מטה אצ"ל בגולה לשם דיון בנושאים מעשיים הכרחיים, הקשורים להפלגתה של אלטלנה.
ראש הדוברים היה רב החובל, מונרו פיין, שבימי מלחמת העולם השנייה שירת על ספינה דומה, והכיר את יתרונותיה ומגבלותיה.
פיין דרש לקבל את נתוני החופים בישראל, פרטים על עומק המים, אופי הקרקע, סלעים או מכשולים אחרים.
בליל שבת, 11 ביוני עזבה אלטלנה את נמל פורט-דה-בוק.
עם היוודע דבר הפלגתה החלו משאים ומתנים קדחתניים, בין ראשי המדינה וראשי האצ"ל, בנושא עתידו של הנשק.
הספינה הייתה בדרכה לישראל, ומפקדיה לא ידעו דבר אודות ההתרחשויות בארץ.
עקב טעות בניווט הגיעה הספינה לחופי תל אביב, אך ברגע שהובהרה הטעות עשתה הספינה את דרכה לחוף כפר ויתקין, כמתוכנן, והחלו בפריקת המטען.
כאשר הובהר לראשי האצ"ל, כי בתנאים הקיימים לא יאפשרו לספינה לפרוק את מרבית הנשק בכפר ויתקין, נתנו הוראה להחזיר את הספינה לתל אביב.
מונרו ניהל את מסע הספינה מכפר ויתקין לתל אביב, כאשר הוא מתמרן אותה מול שתי אוניות המלחמה (אילת וווג'ווד).
הוא עשה מאמצים עליונים להישאר בקרבת החוף, תוך שהוא מנצל את העובדה שנחתת יכולה להתקרב לחוף יותר מאשר אוניית מלחמה.
מטרתו בכך הייתה למנוע ירי כלפי אלטלנה, שכן היה בטוח שהיורים לא יעזו לסכן את הרחובות הסמוכים לחוף ואת יושביהם.
תמרוניו של מונרו הכריעו את הכף לטובת אלטלנה, והיא הצליחה לחמוק לכיוון תל אביב, דבר שהעלה את חמתו של דוד בן-גוריון.
בתום שבוע ממעצרו שוחרר פיין בשל מחלת האסתמה ממנה סבל.
לצורכי החלמה, שהה במלון "גאולה" בתל אביב, ואחות צעירה, חברת האצ"ל בשם מלכה יפת, דאגה לו למזון ותרופות.
לאחר פרשת אלטלנה החליטה מלכה לעזוב את ישראל לארצות הברית, וכשהגיעה לשם, יצרה קשר עם מונרו, שכבר שב לשיקגו, והם נפגשו בניו יורק.
מערכת היחסים התהדקה, והם נישאו ב־21 באפריל 1949.
בשנת 1952 חזר הזוג לישראל ולהם תינוק ראשון, כבן שנה.
מונרו, שכבר סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת ברקלי לא השתלב בשוק העבודה ולאחר 6 חודשים החליטו לחזור לארצות הברית בעקבות הצעת עבודה שקיבל מג'נרל אלקטריק.
בהמשך, במהלך כעשר שנים, עבד בחברה גדולה שסיפקה מים וחשמל בקליפורניה.
מלכה עבדה כאחות בבית חולים בסנטה מוניקה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
לאחר התקף לב, שלאחריו היה שרוי בתרדמת כחצי שנה, נפטר בגיל 59.
מונרכיתיים (שם מדעי: Monarchidae) היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר.
הם חיים באזורים טרופיים וחמימים באפריקה שמדרום לסהרה, דרום ודרום-מזרח אסיה, אוסטרליה וכמה איים באוקיינוס השקט.
הם קרובי משפחה של הדרונגים ושל הקורקורקסים ולמשפחה זנבני מניפה.
מינים אלה הם ציפורים קטנות עד בינוניות בעלי זנבות מוארכים ולחלקם ציצות ראש פרועות.
המקור חזק וחסון והעיניים גדולות.
הם חיים על הקרקע או על שיחים צעירים ולא ביערות.
במינים רבים מתהדרים הזכרים בצבעים בולטים ומבריקים.
עופןת אלו הם ציידי חרקים החוטפים אותם בעודם באוויר או מלקטים אותם מהאדמה.
מוס ג'ו היא עיר בפרובינציית ססקצ'ואן שבמרכז קנדה הממוקמת במרכז דרום ססקצ'ואן, על נקודת מפגש שני נהרות: מוס ג'ו (Moose Jaw River) ונחל ת'אנדר (Thunder Creek).
מוס ג'ו היא אחת הערים החשובות בהיסטוריית ההתפתחות של קנדה.
מיקומה, בנקודת המפגש של שני הנהרות, הפך אותה למרכז תעשייתי חשוב וצומת מרכזי להעברת תוצרת חקלאית לכל רחבי קנדה.
בנוסף, בשל מזג האוויר הנוח, התפתח בה מרכז הדרכה לטיסות של נאט"ו ובסיס לאימוני טיסות אקרובטיות של צוות ההדגמה הרשמי של קנדה.
תחילתה של מוס ג'ו הייתה התיישבות של שבטי ילידים אמריקאים נוודים, קרי ואסיניבוין, לתקופות החורף בשל מזג האוויר החמים והנוח.
כמו כן מקום המפגש בין שני הנהרות סיפק שפע של מים וציד ולפיכך היה המקום נוח להתיישבות.
מאוחר יותר הקים שבט ה"מייטי" (ציידי באפלו) את התיישבות הקבע הראשונה במקום, "הפנייה", המוכרת כיום בשמה "קינגסווי פארק".
בשנת 1881 נבחר מקום המפגש בין נהר "מוס ג'ו" ונחל "ת'נדר" כנקודת חלוקה עבור הרכבת הפסיפית הקנדית, כיוון שאספקת מים הייתה חשובה לקטרי קיטור.
ההתיישבות החלה שם ב-1882 והעיר מוס ג'ו נוסדה ב-1903. למערכת מסילות הרכבת היה תפקיד חשוב ביותר בהתפתחות הראשונית של מוס ג'ו בכך שבעיר פעלו שתי חברות רכבת, האחת "קניידיאן פסיפיק" והשנייה "קניידיאן נשיונל".
סכר נבנה על הנהר ב-1883 כדי לייצר אספקת מים כל השנה.
ב-1857 השם "מוס ג'ו בון קריק" הופיעה במפות של ג'ון פליסר.
לגבי איך שהמקום קיבל את שמו הנוכחי קיימות שתי תאוריות: על פי הראשונה השם נובע מהשפה האינדיאנית של שבט "פליינס קרי", 'מקום חמים ליד הנהר' או 'משבי רוח חמימים' ועל פי התאוריה השנייה המקום קיבל את שמו לפי צורתו על המפה שמזכירה לסת של מוס (אייל צפוני).
אזור המקיף את מוס ג'ו מאופיין במספר רב של ימים נטולי עננים, מה שהופך אותו לאתר טוב לאימון טייסים.
חיל האוויר הקנדי המלכותי הקים, במסגרת תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי, את תחנת מוס ג'ו בשנת 1940. לאחר המלחמה, חייל האוויר הקנדי נשאר בתוך הקהילה והשתמש במתקן לאימון טייסים לאורך המלחמה הקרה.
המתקן שינה את שמו לבסיס מוס ג'ו של הכוחות הקנדיים בשנת 1968, וכרגע משמש כמרכז אימוני הטייס המרכזי של קנדה וביתה של טייסת 431, צוות אווירובטיקה הידוע בכינויו "ציפורי השלג".
היחידה העיקרית המוצבת בבסיס היא כנף 15, וכתוצאה מכך זכה הבסיס לכינוי כנף 15 מוס ג'ו.
הבסיס בדרך כלל מקיים יום הערכה לכוחות הצבאיים אחת לשנה.
בקצה הצפוני של העיר מוצבת נשקייה של אחת מיחידות המילואים של חיל השריון הקנדי.
האקלים במוס ג'ו נע בין צחיח למחצה, לאקלים יבשתי לח (Koppen BSk and Dfb) החורפים במוס ג'ו הם ארוכים קרים ויבשים ואילו עונות הקיץ קצרות, חמימות וגשומות.
החודש הקר ביותר הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של 12.3- צלזיוס בשעה שהחודש החם ביותר הוא יולי עם טמפרטורה ממוצעת של 19.3 צלזיוס.
החודש היבש ביותר הוא פברואר עם ממוצע משקעים של 11.1 מ"מ והחודש הגשום ביותר הוא יולי עם ממוצע משקעים של 63 מ"מ.
ממוצע שנתי של המשקעים הוא 365 מ"מ.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם, הייתה ב-5 ביולי 1937, 43.3 צלזיוס.
בשעה שהטמפרטורה הנמוכה ביותר, 47.8-, נמדדה ב-4 בפברואר 1907.
על פי מפקד האוכלוסין שנעשה ב-2006, מספר התושבים בעיר הוא 32,132.
מפגש הנחלים היווה מקור קל ונוח למים עבור רכבות קיטור ובשל כך הפכה מוס ג'ו נקודה המרכזית של חברת CPR (קנידיאן פסיפיק ריילווי).
המיקום האסטרטגי אפשר תחבורה נוחה והפך להיות המרכז הלוגיסטי עבור התעשיות הכבדות של כל אזור.
העיר ממוקמת בהצטלבות של "טראנס קנדה הייווי" (הכביש שמקשר את החוף המזרחי לחוף המערבי של קנדה) והייווי 2 המקשר את הדרום לצפון בססקצ'ואן.
תעשיות רבות כמו תעשיית הבשר, מלח, אשלג, דשן אמוניה ואתנול פורחות באזור בגלל הגישה הקלה לתחבורה.
אף על פי שמוס ג'ו אינה עיר גדולה היא כוללת בתוכה מרכז קניות מקורה ונציגויות רבות של רשתות מסחר קנדיות המשרתות את העיר וסביבותיה.
מוס ג'ו מציעה מספר אטרקציות ביניהן 'המוזיאון ההיסטורי של תחבורה ופיתוח המערב' ובו גלריה של מטוסי אקרובטיקה בשם 'ציפורי השלג'(Snowbirds).
דרומה לעיר נמצא מוזיאון ייחודי ובו דגם של כפר טיפוסי מתחילת המאה העשרים עם כלי תחבורה ישנים וחפצים מאותה התקופה.
הרכבת החשמלית של מוס ג'ו שנוסדה ב-1912, עדיין מציעה טיולים לתיירים.
ניתן גם לבקר בספא מינרליים
בעיר יש מספר פארקים הכוללים חלקים טבעיים וחלקים מעשה ידי אדם שבהם ניתן לשוט בקיאקים, לרכב על אופניים, לטייל ברגל ולערוך פיקניקים.
ניתן למצוא בהם גם מגרשי טניס וגני שעשועים.
במוס ג'ו יש את אתר המחנאות הוותיק ביותר בכל צפון אמריקה אשר הוקם לראשונה בשנת 1927.
רשת המנהרות התת-קרקעיות של מוס ג'ו נבנתה ב-1908 לאפשר העברת קיטור בצינורות מתחת לאדמה.
לאחר שרשת המנהרות ננטשה, פועלים סינים שבנו את מסילות הברזל באזור, מצאו שם מחסה כדי להתחמק מתשלום מס לממשלת קנדה.
בסביבות 1920 המנהרות שימשו להברחת אלכוהול בתקופת היובש.
המנהרות שימשו גם להימורים וזנות כשמפקד המשטרה המושחת העלים עין.
ישנם עדויות של אנשים הטוענים שהמאפיונר הידוע אל קפונה היה מעורב, וכנראה אפילו ביקר במנהרות ששימשו לעסקיו בהברחת אלכוהול.
רשת המנהרות התת-קרקעיות של מוס ג'ו נפתחה לתיירים ביוני 2000.
בעיר קיימים 15 בתי ספר יסודיים ו-5 תיכוניים, ביניהם בית ספר יסודי צרפתי בשם École Ducharme.
בנוסף, מוס ג'ו היא הבית של הקמפוס הפוליטכני.
בשנת 1977 בסרט Slap Shot מככב השחקן Guido Tenesi המגלם את הדמות Billy Charlebois שמגיעה ממוס ג'ו.
בשנת 1980 בסרט Atlantic City השחקנית Susan Sarandon המגלמת את Sally אומרת שמשפחת בעלה המנוח נמצאת במוס ג'ו.
בסרט The Apple הגיבורים Alphie and Bibi מגיעים ממוס ג'ו.
בתוכנית הטלוויזיה The Simpsons, מאיימים תושבי ספרינגפילד לעבור למוס ג'ו בשל חוסר באוהדים.
בעונה החמישית של הסדרה הקנדית Heartland הדמויות Jack and Tim הולכים לבקר את הבן של טים במוס ג'ו.
מוֹנֶרוֹ , הוא מטבע מבוזר ממוחשב מבוסס קוד פתוח, שנוצר באפריל 2014. הוא מתמקד בפרטיות, ביזור וסילומיות, ופועל על מערכות ההפעלה Windows, macOS, Linux, Android ו-FreeBSD.
מונרו משתמש בספר חשבונות ציבורי לרישום עסקאות בזמן שיחידות חדשות נוצרות בתהליך שנקרא כרייה.
הארכיטקטורה של מונרו נועדה לשפר מטבעות ממוחשבים שקדמו לו על ידי טשטוש זהות השולח, הנמען והסכום של כל עסקה שנעשית, וכן שואף להפוך את תהליך הכרייה לשוויוני יותר.
המטבע מונרו פותח בשנת 2014 כפיצול מהמטבע Bytecoin, והוא נקרא במקור BitMonero, הֶלְחֵם של ביט (כמו ביטקוין) ומוֹנֶרוֹ ("מַטְבֵּעַ" בשפת אספרנטו — הטעמה מלעילית).
מונרו היה אחד מהמטבעות הדיגיטליים הראשונים שהשתמשו בפרוטוקול CryptoNote, בניגוד למטבעות אחרים שהם נגזרות של ביטקוין.
בשנת 2016 המטבע חווה גידול משמעותי בביקוש ובהיקף העסקאות, בין היתר בעקבות אימוצו על ידי שניים מהאתרים המובילים ברשת האפלה, Oasis ו-AlphaBay.
בינואר 2017 הודקה עוד יותר הפרטיות של המטבע עם האימוץ של האלגוריתם Confidential Transactions שפותח על ידי גרגורי מקסוול, המפתח של Bitcoin Core.
התוכנה הרשמית של מונרו רצה רק על מחשב ומפותחת ב-https://github.com/monero-project/monero
קיימות 2 גרסאות של התוכנה ששתיהן שמישות: גרסה עם גרפיקה וגרסה שמשתמשים בה בשורת הפקודה.
קיימים עשרות אפליקציות לסמארטפונים שיכולות לשלוח ולקבל מונרו כמו הפרויקט הרשמי שקיים למחשב אבל יש סיבה שאין תוכנה רשמית של מונרו לטלפון.
ההבדל הוא שאפליקציות כאלה מתחברות לשרת צד-שלישי וצריך לסמוך עליהן, לעומת זאת התוכנה הרשמית מתחברת לשאר משתמשי מונרו ישירות בקשר ישיר לכתובות ה-IP שלהם שזו הדרך הבטיחותית והרשמית ביותר להשתמש במונרו.
התוכנה הרשמית של מונרו מורידה כברירת מחדל את כל הבלוקצ'יין של מונרו על המחשב של המשתמש וצריך בשביל זה 106 ג'יגה בייט פנויים (המספר עולה כל הזמן) של אחסון SSD, כי דיסק קשיח HDD לא יכול לעמוד בקצב הסנכרון כדי להישאר מעודכן בזמן אמת עם הבלוקצ'יין.
אפילו עם SSD הסנכרון עלול לקחת ימים עד שבועות.
צריך גם לפחות 3 ג'יגה בייט של RAM פנוי בשביל תהליך הסנכרון.
בנוסף, יש אפשרות להתחבר לשרת רחוק (Remote node) בעזרת התוכנה הרשמית למחשב במקום הסינכרון עם הבלוקצ'יין.
התוכנה מפותחת במודל של קוד פתוח ב-GitHub על ידי קבוצת מפתחים במודל היררכי ודמוקרטי.
קבוצת המפתחים נוטה לשנות ולשדרג את קוד המקור בצורה שלרוב לא מהווה פיצול מלא, אבל מידי חצי שנה עד כמה שנים מפתחים אלה מוציאים לאור גרסה חדשה שמשנה את מונרו מבחינה מהותית.
שדרוג שהוא פיצול מלא הוא לא-תואם עם הגרסה הקודמת.
משתמשים צריכים לשדרג את התוכנה באופן מודע.
במקרה שבו משתמשים רבים לא משדרגים את התוכנה, נוצרים 2 גרסאות בלתי-תואמות של המטבע.
בכל שדרוג, המפתחים של מונרו מגדירים בקוד המקור תאריך מסוים שבו השדרוג יתרחש.
עד הזמן הזה, הגרסה החדשה של התוכנה תואמת לגרסה הקודמת.
בעת שדרוג, מטבעות ישנים קיימים אוטומטית בגרסה החדשה של מונרו גם אם בעל המטבעות לא משדרג את התוכנה.
במקרה שבו משתמשי מונרו מפסיקים לסמוך על המפתחים של מונרו, הם יכולים לסרב שדרוג בכך שהם לא מתקינים אקטיבית את הגרסה החדשה.
אם רוב המשתמשים מסכימים שהגרסה הישנה של הפיצול המלא היא הגרסה האמיתית אז השדרוג למעשה יתבטל, או שייווצרו 2 מטבעות שונים (הישן והחדש).
מונרייקר הוא הרומן השלישי מאת הסופר הבריטי איאן פלמינג העוסק בהרפתקאותיו של סוכן הריגול הבריטי ג'יימס בונד.
הספר יצא לראשונה לשווקים ב-5 באפריל 1955. אחד האלמנטים יוצאי הדופן בספר זה, בהשוואה לשאר הספרים בסדרת ספרי ג'יימס בונד, היא שעלילתו מתרחשת רק בבריטניה, בניגוד ליתר הספרים, שמתרחשים במיקומים אקזוטיים שונים ברחבי העולם.
עלילת הספר שילבה חששות נפוצים בעולם המערבי בשנות ה-50 של המאה ה-20, אשר כללו תקיפת רקטות, הקומוניזם הסובייטי, ועלייה מחדש של הנאציזם.
ב-1979 נעשה שימוש בשם של הסרט עבור הסרט ה-11 בסדרת סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של רוג'ר מור כג'יימס בונד.
העלילה של הסרט הייתה שונה באופן מהותי מהספר וכלל מסע לחלל.
בשנת 1988 תורגם הספר לעברית בשם סהרון, בידי עמנואל לוטם, ויצא בהוצאת הספרים זמורה-ביתן.
מונרכיה פדרלית היא פדרציה של מדינות עם מלוכה המנהלת את הפדרציה, אך שומרת על מלכים שונים, או מערכת שלטון לא-מונרכית, במדינות השונות שמהוות חלק מהפדרציה.
המונח הוכנס לשיח הפוליטי וההיסטורי האנגלי על ידי אדוארד אוגוסטוס פרימן, בספרו "תולדות הממשל הפדרלי" (1863).
פרימן עצמו חשב שמלוכה פדרלית אפשרית רק כמונח מופשט ותאורטי.
מבחינה היסטורית, הדוגמה הבולטת ביותר למונרכיה פדרלית בעולם המערבי הייתה האימפריה הגרמנית (1871–1918), ובמידה פחותה, קודמותיה (הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקונפדרציה הגרמנית).
ראש מדינת הפדרציה היה המונרך, הקיסר הגרמני, שהיה גם ראש מדינת החלק המרכיב הגדול ביותר בפדרציה כמלך פרוסיה; מונרכיות מכוננות אחרות, כמו ממלכות בוואריה, סקסוניה וירטמברג ושלטונות דוכסות שונות, דוכסויות ונסיכויות, שמרו על הממלכות והצבאות שלהם.
מלבד 23 המונרכיות (22 מונרכיות מכוננות והקיסר הגרמני) היו גם שלוש ערי מדינה רפובליקניות - ברמן, המבורג וליבק - ואלזס-לוריין, רפובליקה חצי אוטונומית מאז 1912.
הרעיון מילא תפקיד בוויכוחים פוליטיים באיטליה ובאוסטרו-הונגריה במאה התשע-עשרה וביוגוסלביה במאה העשרים, אך היא לא יצאה לפועל באף אחד מהמקרים.
לדוגמה, איטליה המודרנית לא התאחדה עד לריסורגימנטו בסוף המאה ה-19, כאשר אדמתה עדיין הייתה מחולקת למספר ממלכות קטנות יותר, דוכסויות, רפובליקות ועוד, שכל אחת מהן עומדת בראש שושלת או מעמד שליט.
כיום, ניתן להשתמש במונח במלואו בהתייחס לאיחוד האמירויות ומלזיה.
בשתיהן ראש מדינת הפדרציה כולה נבחר מבין ראשי המדינות (אמיר, סולטאן, יאמטואן בסאר או ראג'ה, בהתאמה) השולטים במדינות המרכיבות את הפדרציה.
אף על פי שלא הוכרזה רשמית ככזו, ספרד כונתה כמונרכיה פדרלית, בשל קיומן של קהילות אוטונומיות רבות שאותן כל הנשיאים מדווחים לכתר הספרדי.
אומה שם רשמי חלוקות משנה ראש המדינה מלזיה מדינות ושטחים פדרליים שליט עליון איחוד האמירויות הערביות אמירויות נשיא
מונרק אנטרטיינמנט הייתה חברת תקליטים אמריקאית שהוקמה על ידי מריה קארי בשנת 2002, כחברת בת של איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ.
שם החברה ניתן לה בעקבות האהבה של קארי לפרפרים.
כמו כן, ניתן לראות פרפר בסמליל חברת התקליטים.
האלבומים היחידים שיצאו על ידי חברת התקליטים הזו הם Charmbracelet ו-The Remixes.
בקיץ 2004, על פי הדיווחים, קארי השביתה את חברת התקליטים שלה, מכיוון שהעדיפה להוציא את שאר אלבומיה על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס.
מוּס שוקולד הוא קינוח מסוג מוס (קְצִיפָה) האופייני למטבח הצרפתי, שהוא תערובת הכוללת לפחות שוקולד וחלבון מוקצף.
מוס שוקולד הופיע לראשונה בשנת 1755, בספר הבישול הצרפתי של Menon Les soupers de la cour.
הטבח תיאר ארבעה מוסים שונים: שמנת, קפה, שוקולד וזעפרן.
לפני ההגשה הוא המליץ להחזיק אותם על קרח למשך שעתיים.
קינוח מסוג זה משתמש בדרך כלל בקצפת וביצים כמרכיבים בסיסיים, אליהם מתווספים שוקולד או מחית פירות, בהתאם לסוג הטעם שנועד להעניק.
ניתן לקשט את הקינוח בחלמון ביצה, סוכר או קצפת, תבלינים או קליפות הדרים.
ג'לטין משמש בדרך כלל כקישוט.
מוס מודרני מתקבל מתערובת של מרנג איטלקי, קצפת וחומרי טעם, במקרה של פירות.
אם מחליפים את הפירות בפירות יבשים ושוקולד, משתמשים בסירופ במקום במרנג.
לרוב, מגישים את המוס קר (בטמפרטורה של 4–8 מעלות צלזיוס) או בטמפרטורת חדר.
בשל השימוש בביצים לא מבושלות בהכנת המוס, הכנה לא זהירה או שמירת המוס בצורה לא נאותה יכולה להביא להרעלת מזון הנגרמת בשל חיידק הסלמונלה.
לכן, כדי למנוע זאת, במקרים רבים מפסטרים את הביצים המשמשות למוס.
מוס-טרופר היו שודדים ובוזזים, שפעלו באמצע המאה ה-17 בגבול אנגליה–סקוטלנד , בתקופה שבה הייתה אנגליה רפובליקה, עד לרסטורציה האנגלית.
בדומה למחזרי הגבול שפעלו בסוף המאה ה-13 עד לתחילת המאה ה-17, למוס-טרופר לא היה מקור ברור.
אזכורם של המוס-טרופר ברשומות ההיסטוריות נותן רושם מוטעה כי הם הופיעו לפתע, אם כי החוק הראשון שעסק בהם היה חוק מוס-טרופר 1662 (13 & 14 Cha.
חוק זה ציין כי מוס-טרופר הייתה בעיה ארוכת שנים.
עם פקיעתו של החוק, העביר ההפרלמנט של אנגליה את חוק מוס-טרופר 1666 (18 Cha 2 c.
לפי חוק זה, כוח הכמורה נלקחה מהנידונים, וניתנה להם בתמורה, בדרך כלל, עונש מוות, או, בשיקול דעת שיפוטית, הגליה לאמריקה הצפונית, .
כתוצאה מפעולות שביצע אחד מהצבאות הסקוטיים במלחמות שלוש הממלכות, הופעתם של המוס-טרופר קטנה.
מאוחר יותר, במהלך עליית גלנקייר , הם תקפו אזרחים וחיילים פרלמנטריים בזמן שכוחות הפרלמנט האנגלים בפיקודו של ג'ורג' מונק כבשו את סקוטלנד.
בדרך כלל, מוס-טרופר פעלו בלהקות קטנות, בשולי היילנדס או באזורי הגבול.
ליידרים רבים מהיילנדס התלוננו על גניבת בקר על ידי המוס-טרופר ועל האופן שבו הצבא הבריטי כבש את האזור ההררי כולו.
ייתכן שהיו מוס-טרופר בעלי מוטיבציה לאומית-פוליטית, וכמו כן כלכלית, שפעלו מתוך התנגדות לכיבוש סקוטלנד, בדומה לההתנגדות האירית לכיבוש האנגלי.
מונתסר א-טאלבי הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת תוניסיה.
א-טאלבי החל את הקריירה המקצוענית שלו באספרנסה ספורטיב דה תוניס מליגת העל התוניסאית, במדיה ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-20 ביוני 2018 חתם בריזספור מליגת העל הטורקית.
ב-1 ביולי 2021 חתם בבנוונטו מהסרייה ב'.
ב-9 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לארבע עונות ברובין קאזאן מליגת העל הרוסית.
ב-18 ביולי 2022 חתם בלוריאן הצרפתית.
ב-28 במרץ 2021 ערך א-טאלבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, בניצחון 2-1 על נבחרת גינאה המשוונית במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. הוא היה חלק מסגל נבחרת תוניסיה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך ארבע הופעות בטורניר.
מונתזר מאג'ד (בשוודית: Montader Madjed, בערבית: منتظر ماجد, בתעתיק מדויק: מנתט'ר מאג'ד; נולד ב-24 באפריל 2005 בינשפינג שבשוודיה) הוא כדורגלן עיראקי-שוודי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת המארבי מליגת העל השוודית ובנבחרת עיראק.
מאג'ד גדל במחלקת הנוער של אוסטרס.
ב-8 בינואר 2021 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בוורברגס מליגת העל השוודית.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בהמארבי מליגת העל השוודית.
מאג'ד נכלל בסגל נבחרת עיראק לטורניר גביע אסיה 2023, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-6 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, בהפסד 1-0 לנבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות.
אוג'ינקה הידוע יותר בשם הבמה שלו, מוס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA), שבו הוא אלוף ה-X דיוויז'ן.
בנוסף, הוא עורך הופעות בארגון ההיאבקות השותף, ה-WWE כחלק מהמותג NXT.
בשנת 2016, מוס חתם ב-TNA, שנודע לאחר מכן בשם Impact Wrestling.
מוס כיהן פעמיים כאלוף הגרנד של אימפקט, פעם אחת כאלוף העולם במשקל כבד של TNA (2020–2021) ופעמיים אלוף העולם של TNA, כשהפך לאלוף העולם האפרו-אמריקאי הרביעי בהיסטוריה של אימפקט (לאחר רון קילינגס, בובי לאשלי וריץ' סוואן).
כמו כן, הוא שחקן פוטבול לשעבר, כששיחק בעמדת האופנסיב ליינמן.
הוא שיחק תחילה פוטבול במכללות עבור קבוצת סירקיוז אורנג' אשר ייצגה את אוניברסיטת סירקיוז, עד שהועבר בדראפט לאטלנטה פלקונס כחלק מדראפט ה-NFL לשנת 2006. בהמשך, אוג'ינקה שיחק עבור ניו אינגלנד פטריוטס, סנט לואיס ראמס ואינדיאנפוליס קולטס.
ב-29 במאי 2009, אוג'ינקה נעצר בגין פשע ביתי במחוז גווינט, ג'ורג'יה, לאחר שהוא לכאורה הכה וירק על אשתו במהלך ויכוח על חברה שלו ברשת החברתית, פייסבוק, על פי דיווח במשטרה.
הוא סיפר לשוטרים שאשתו ניסתה לדקור אותו בעט, והיא אמרה שהוא זרק אותה על כמה מדרגות לפני שהשליך אותה מחוץ לבית.
מאוחר יותר הוא הושעה על ידי ליגת הפוטבול, ה-NFL למשחק הראשון של העונה הסדירה של 2010. מאוחר יותר, אשתו התגרשה ממנו לאחר שהודיע על כוונתו לעזוב את ה-NFL ולהיות מתאבק מקצועי.
אליפות במשקל כבד של GFW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות I Believe in Wrestling
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling 2.0
PWI דירג אותו במקום ה-15 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2024
אליפות העולם של אימפקט/TNA (פעמיים)
אליפות העולם במשקל כבד של TNA (פעם אחת, האלוף הראשון)
אליפות ה-X דיווז'ן של אימפקט (פעם אחת, נוכחי)
אליפות הגרנד של אימפקט (פעמיים)
מונרו ליילנד הייוורד היה פוליטיקאי אמריקאי מנברסקה.
בשנת 1899 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם נברסקה, אך מת לפני שנשבע אמונים ולכן לא הספיק לכהן בפועל.
הייוארד נולד ב-22 בדצמבר 1840 בעיירה וילסבורו שבניו יורק.
במלחמת האזרחים האמריקאית שירת ברגימנט הרגלים ה־22 של מתנדבי ניו יורק וברגימנט הפרשים ה־5 של מתנדבי ניו יורק.
בשנת 1865 השלים את לימודיו במוסד הפנימייה Fort Edward Collegiate Institute שבניו יורק.
לאחר מכן למד משפטים בווייטווטר שבוויסקונסין, התקבל ללשכת עורכי הדין ב־1867, והחל לעסוק בעריכת דין בעיר נברסקה סיטי שבנברסקה.
בשנת 1873 היה חבר בוועידת החוקה של נברסקה, וב־1886 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי של נברסקה.
ב־8 במרץ 1899 נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את המושב שהחל רשמית ב־4 במרץ אותה שנה.
הבחירה נדחתה משום שבית המחוקקים של נברסקה לא הצליח לבחור סנאטור בזמן.
עם זאת, הייוורד לא הספיק להישבע אמונים – גם משום שמצב בריאותו הידרדר מיד לאחר הבחירה, וגם משום שהסנאט היה בפגרה.
הוא מת בעיר נברסקה סיטי ב־5 בדצמבר 1899, בעודו בתרדמת, ונקבר בבית העלמין ויוקה (Wyuka).
באותה עת ציינו עיתונים כי אף שהייוורד היה רפובליקני, מושל נברסקה שהיה אחראי למינוי מחליף – – השתייך למפלגה הפופוליסטית, ולכן מינה את ויליאם ו.
אלן חבר המפלגה הפופוליסטית לסנאט.
העיתון The Courier כתב אז:
בנו, קולונל ויליאם הייוורד, פיקד על רגימנט הרגלים ה־369 במלחמת העולם הראשונה – יחידה אפרו־אמריקאית הידועה בכינוי "לוחמי הגיהנום מהארלם" (Harlem Hellfighters).
נכדו היה המפיק של ברודוויי ליילנד הייוורד, ונינתו היא השחקנית והסופרת ברוק הייוורד.
סייד מוסא א-סדר היה איש דת שיעי ומנהיג פוליטי לבנוני, מייסד תנועת אמל.
א-סדר נולד בעיר קוֹם שבאיראן ב-4 ביוני 1928, כבן למשפחה שיעית מכובדת וידועה של אייתוללות מצאצאי הנביא מוחמד, שמוצאה ההיסטורי באזורים השיעיים של דרום לבנון.
הוא התחנך בנערותו בערים הקדושות לשיעה, נג'ף וכרבלא, בעיראק והוסמך כאיש דת.
בהמשך למד גם משפטים באוניברסיטת טהראן.
א-סדר הגיע ללבנון בשנת 1959 כמחליפו של המרג'ע (פוסק הדת השיעי) של העיר צור, אך עד מהרה הפך מקובל בקרב מרבית העדה השיעית והחל לפעול לשינוי מצבה הקשה.
א-סדר חזה בדאגה בעוני של השיעים ובמעברם של שיעים רבים לשמאל החילוני, ובתגובה יזם את הקמת "המועצה האסלאמית השיעית העליונה".
הצעד העצמאי הוכר באופן רשמי ב-1967 על ידי בית הנבחרים של לבנון.
שנה לאחר מכן, עם הקמתה בפועל של המועצה, נבחר א-סדר לתפקיד היושב ראש.
בפי מאמיניו בלבנון זכה בתואר הדתי-השיעי "אימאם".
בכך קיבל על עצמו למעשה את כתר המנהיג השיעי העליון בלבנון.
סדר תואר על ידי מכריו ככריזמטי ומנהיג מלידה, והתואר הרם "אימאם" הוענק לו על ידי קהל אוהדיו.
בזכות מעמדו הדתי ויכולתו להלהיב ולסחוף את שומעיו בנאומים, הצליח סדר להפוך למנהיג בפועל של העדה השיעית בלבנון.
הוא ארגן וניהל שביתות, הפגנות, עצומות ותהלוכות מחאה.
עם התקדמותו בהנהגת העדה השיעית אימץ סדר לעצמו אידאולוגיה חברתית-פטריוטית.
א-סדר הזכיר לקהל שומעיו השיעי את ההיסטוריה של עדתם, שהייתה רצופה בדיכוי, אך עם זאת באומץ וחירוף נפשות, שהדוגמה לכך היווה האימאם חוסיין אבן עלי השאהיד, שנלחם בגוזלי השלטון האומיים בקרב כרבלא, אף על פי שידע כי יפסיד בשל רצונו להתנגד לחוסר הצדק.
א-סדר הניע את המתואלים לפעולה, לדרישה את המגיע להם מהמדינה.
באמצעות שימוש במונחים דוגמת "אי-צדק" ו"חוסר שוויון" וגינוי ממסד הזֻעמאא'.
בבחירות לפרלמנט ב-1972 ניסה ה"שמאל" הלבנוני - אשר עד אז התבסס בעיקר על סונים, דרוזים ומעט נוצרים מרונים - לחזק את כוחו בעזרת תמיכתם של השיעים.
השיעים, כבר אז, היו העדה הגדולה ביותר בלבנון, אך עדיין המקופחת ביותר.
התקפותיה של ישראל על לבנון, כתגובה לפעילות אש"ף משטח לבנון, היו בין המניעים שהביאו שיעים רבים להגר צפונה, לערים, ובעיקר לעיר הבירה ביירות.
השיעים התיישבו בשכונות עוני ובמחנות דמויי מחנות פליטים.
תנאי חייהם הקשים חשפו אותם להשפעת אש"ף, בניגוד לרצון נכבדי השיעים.
בתחילת שנות השבעים חש א-סדר במצבם של בני עדתו הנקרעים בין ההנהגה החילונית המסורתית – הזועמא ("המנהיגים") המקומיים, לבין השפעת "השמאל" ובראשם הפלסטינים.
סדר החל לפעול בשני מישורים:
ייסוד ארגון-על פוליטי של השיעים (דבר שלא נעשה עד אז), שבאמצעותו חתר ליצירת מפתח עדתי חדש, לחלוקת העוצמה הפוליטית והחברתית בלבנון.
פעולה במישור הבינלאומי, איתור "מדינת מגן".
בשנת 1973, מעט לפני פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון, ניסח סדר הסכם עם חאפז אל-אסד, נשיא סוריה דאז.
בהסכם זה נתן אסד לשיעים בלבנון תמיכה פוליטית-חברתית (ולאחר מכן, במלחמת האזרחים, אף תמיכה צבאית) וסדר, מצדו, נתן הכשר דתי לעלווים בסוריה כי אלו הם "מוסלמים-שיעים" לכל דבר (אף על פי שיש בדתם ובמנהגיהם יסודות נוצריים ופגניים מובהקים).
הכשר זה סייע לאסד לבסס את שלטונו בסוריה מבחינה ציבורית.
ההסכם ההדדי בין השיעים בלבנון לבין א-סדר יצר בעיה אצל הפלסטינים, שחששו מיצירת הנהגה פעילה של השיעים בלבנון – הנהגה אשר תמנע מהם לגייס את השיעים לשורותיהם.
במשך שנות השבעים של המאה ה-20 פעל א-סדר במסגרת "תנועת המקופחים".
בשנת 1975, במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, שימשה תנועה זו בסיס להקמת תנועת "אמל" השיעית.
יתר על כן, א-סדר נתן את תשומת לבו לבעיה הפלסטינית.
הפלסטינים נכללו תמיד בתוכניות הפיתוח שלו, והוא אף הצהיר כי יש לו "מדיניות פלסטינית", העוסקת בבעיות הפלסטינים בלבנון.
בשנת 1978, בעת ביקור בלוב בהזמנתו של מועמר קדאפי, נעלמו א-סדר ופמלייתו באופן מסתורי.
ההשערה הייתה שסוכני קדאפי רצחו את האימאם א-סדר, ואנשיו והעלימו את העדויות לכך.
התעלומה העיבה מאז על יחסי קדאפי עם השיעים.
העובדה שהיעלמותו של אימאם היא תופעה שעליה מתבססים יסודות השיעה רק הוסיפה למוזרותו של מקרה זה.
ב-27 בדצמבר 2011 טען העיתון הלבנוני "א-לואא" מפי 'מקור מהימן במועצת המעבר הלאומית בלוב', כי מחקירת סוהרים בכירים עלה כי מוסא א-סדר נכלא בשנת 1978 בידי שלטון קדאפי, ומת בתאו בבית הסוהר כעבור עשרים שנה, בשנת 1998, בנסיבות טבעיות.
גופתו הוחזקה מאז בקירור בבית הסוהר, עד תחילת ההפיכה בלוב, אז נקבר כנראה בקבר אחים לא מסומן בפאתי הבירה טריפולי כדי להסתיר את עובדת מעצרו.
בנו של קדאפי, חניבעל, נעצר בלבנון למשך עשר שנים על מנת שיספק מידע על גורלו של א-סדר.
האימאם מוסא בן ג'עפר אל-כאזם היה האימאם השביעי על פי אמונת הזרם המרכזי של השיעים התריסריים, ולפיכך, על פי השקפתם, יורש ישיר של הנביא מוחמד.
הוא כיהן כאימאם כ-35 שנים, מגיל 21.
אל-כאזם נולד בתקופת מאבקי הכוח בין בית אומיה לבית עבאס.
הוא היה רק בן ארבע, כשאבו אל-עבאס א-ספאח הפך לח'ליף העבאסי הראשון.
מוסא לא היה בנו הבכור של אביו, ג'עפר א-צאדק, שהיה האימאם השישי על פי השיעה.
דבר זה יצר מאבקי ירושה, והנהגתו לא הייתה מוסכמת על כל השיעים.
לאחר הירצחו של אביו בתקופת שלטונו של הח'ליף אל-מנסור החליטו מרבית השיעים כי מוסא אל-כאזם יירש את אביו כאימאם.
קבוצות אחרות (האיסמאעיליה) ראו באסמאעיל אבן ג'עפר, הבן הבכור, יורש ואימאם.
תחת שלטונו של הארון א-רשיד הוא נכלא, ולאחר מספר שנים בכלא, לטענת השיעים, הוא הורעל (בדומה לשאר האימאמים השיעים).
הוא נקבר לצד נכדו, מאוחר יותר האימאם מֻחמד א-תקי, בכאזמיה, אשר מהווה כיום שכונה צפונית בבגדאד.
מוסא מֻחַמד אבו מרזוק הוא פוליטיקאי פלסטיני, אחד מחברי הלשכה המדינית של חמאס וראש משרד היחסים הבינלאומיים של הארגון.
בשנת 1991 הוא עבר לספרינגפילד, וירג'יניה מרזוק התגורר בארצות הברית לפחות 14 שנים, וקיבל גרין קארד בשנת 1990. הוא נשוי ואב לשישה ילדים.
אבו מרזוק הוא מיליארדר שנוי במחלוקת.
הוא ומשפחתו נהנים מאורח חיים יוקרתי וחיים כיום בקטר לצד מנהיגים פלסטינים אחרים.
משפחתו של אבו מרזוק, שמקורה ביבנא, נמלטה במהלך מלחמת העצמאות למחנה הפליטים רפיח.
לאחר לימודי התיכון ברפיח, סיים אבו מרזוק ב-1976 לימודי הנדסה בקהיר וקיבל תואר ראשון בהנדסה מכנית.
בשנת 1978 היה לחבר בגוף המייסד של האוניברסיטה האסלאמית בעזה.
לאחר לימודיו בקהיר, יצא אבו מרזוק למפרץ הפרסי והחל לעבוד כמהנדס בחברת המים והחשמל באיחוד האמירויות הערביות, ולאחר מכן כמהנדס בחברת נפט.
אבו מרזוק למד הנדסה תעשייתית בארצות הברית, קיבל תואר ראשון, ומאוחר יותר תואר שני בניהול הבנייה מטעם אוניברסיטת קולורדו.
את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטת לואיזיאנה טק.
את פעילותו הפוליטית במסגרת תנועת האחים המוסלמים החל אבו מרזוק בשנת 1986. הוא התקדם בהיררכיה של חמאס בעיקר ב-1989, לאחר מעצר מרבית מנהיגי התנועה במהלך האינתיפאדה הראשונה.
לטענת ישראל, בשנים 1991–1993 הוא שלח כספים ממקום מושבו בארצות הברית לאנשי חמאס ביהודה ושומרון ורצועת עזה לצורך מימון פעילות החמאס.
בשנת 1992 נבחר לעמוד בראש הלשכה המדינית של חמאס ומילא את התפקיד ממקום מושבו בעמאן, בירת ירדן, עד אשר גורש ממנה ב-30 ביוני 1995.
לאחר גירושו מירדן הגיע לארצות הברית בשנת 1995 ונעצר עם הגיעו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי, כמי שנכלל ברשימת טרוריסטים.
ממשלת ישראל בראשות יצחק רבין דרשה את הסגרתו.
בשנת 1997 חזרה בה הממשלה מבקשת ההסגרה בהוראת ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו.
דבר זה בוצע מחשש שמשפטו יעורר את הארגון לחדש פיגועים.
היסטוריונים ישראלים טענו כי הדבר בוצע כחלק מאסטרטגיה ארוכת טווח של נתניהו שנועדה לחזק את חמאס ובכך להחליש את הרשות הפלסטינית ולמנוע את המשך תהליך השלום.
מרזוק נשאר בכלא האמריקני עד ששוחרר זמן קצר לאחר מכן, ב-4 במאי 1997.
לאחר שחרורו מהכלא האמריקני נבחר לסגן ראש הלשכה המדינית של חמאס, תפקיד שאותו הוא ממלא עד היום.
חוסיין, מלך ירדן הסכים לתת לו מקלט בשל הלחץ הגובר מצד הציבור הירדני.
ביולי 1997, לאחר פיגוע התאבדות בשוק מחנה יהודה בירושלים, העלה המוסד בפני בנימין נתניהו את האפשרות להתנקש במרזוק, לצד ח'אלד משעל.
אופציה זו ירדה מהפרק מאחר שמרזוק החזיק באזרחות אמריקנית, ובוצע רק ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל, שכשל.
ב-21 בנובמבר 1999 גורש בשנית מירדן, עם שובו מאיראן.
אבו מרזוק, חבר הגוף המייסד של מוסד "אל-קֻדְס" אשר נוסד ב-2001 בביירות, משמש חבר ועדת המעקב של הוועידה הלאומית האסלאמית.
אבו מרזוק מופקד בלשכה המדינית על גיוס הכספים בארצות הברית.
הוא נחשב למעשה לאחד מ"הוגי הדעות" של הנהגת חמאס.
עם עזיבת ראשי החמאס את סוריה, עבר בתחילת 2012 לקהיר.
שם נתן ריאיון בן למעלה מ-5 שעות לעיתון היהודי הפורוורד.
ב-2006 הביע אבו מרזוק הכרה בקיומה של ישראל בריאיון לתחנת הרדיו הישראלית-פלסטינית "רדיו כל השלום" באמרו כי "אין ספק שיש הכרה מציאותית שלנו בישראל, בכך שישראל קיימת בשטח – ואין חותמים הסכמים עם גוף דמיוני אלא עם מי שקיים.
ישראל קיימת וכולם מתייחסים להסכמים האלה.
הבעיה אינה נמצאת ביחס לזה, ולא זה מה שדורשים מחמאס.
הבעיה שלנו היא הדרישה להכיר בלגיטימיות של הכיבוש – ולכך לא נסכים".
בשנת 2014 שהה כחודשיים ברצועת עזה לאחר שמצרים אישרה את כניסתו, על מנת להשלים את הסכם הפיוס בין פת"ח לחמאס.
על פי הערכות, הונו של אבו מרזוק מגיע ל-2–3 מיליארד דולר.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, אחיו של מוסא, יוסוף אבו מרזוק, נהרג מהפצצה של צה"ל באזור רפיח.
מוסא דמבלה (נולד ב-16 ביולי 1987 באנטוורפן) הוא כדורגלן עבר בלגי, אשר שיחק בעמדת הקשר.
ידוע בזכות יכולת הכדרור והשליטה בכדור שלו.
לזכותו של דמבלה 82 הופעות ו-5 שערים במדי נבחרת בלגיה.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2003 במועדון בירסחוט בו שיחק במשך שנתיים.
בקיץ 2005 עבר דמבלה להולנד והחל לשחק וילם II.
הוא שיחק במועדון במהלך עונת 2005/06 ולמרות עונה חלשה של קבוצתו כבש בה 9 שערים.
בקיץ 2006, נשאר דמבלה בהולנד וחתם דמבלה בא.ז.
לאחר עונתו הראשונה במועדון בה כבש 3 שערים, סיים עם קבוצתו במקום השלישי ובנוסף הגיע איתה לגמר הגביע ההולנדי, ועונתו השנייה במועדון שנחשבת רעה עבורו ועבור קבוצתו בה כבש ארבעה שערים וסיים איתה במקום ה-12, זכה דמבלה באליפות הליגה ההולנדית לעונת 2008/09 והיה נחשב לאחד השחקנים הטובים בקבוצתו.
ב-18 באוגוסט 2010 עבר דמבלה לאנגליה, וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת פולהאם.
במהלך עונתו הראשונה במועדון כבש 3 שערים ובעונתו השנייה כבש 2 שערים, היה נחשב לאחד השחקנים הטובים והבולטים בקבוצתו.
ב-29 באוגוסט 2012 נרכש דמבלה ב-15 מיליון פאונד על-ידי טוטנהאם הוטספר.
ערך את הופעת הבכורה שלו בה גם כבש את שערו הראשון במועדון בתיקו 1-1 נגד נוריץ'.
ב-21 בפברואר 2013, כבש שער בדקה ה-90 במשחק נגד ליון בה עזר לקבוצתו להעפיל לשמינית גמר הליגה אירופית.
ב-6 במאי 2016, הורחק דמבלה על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית ל-6 משחקים עקב מריבה עם דייגו קוסטה בזמן משחק נגד בצ'לסי.
למרות פציעות רבות שספג במהלך שנותיו המאוחרות בטוטנהאם שגרמו לו לעדר מלשחק לתקופות, נאמר עליו על ידי מאמנה של הקבוצה דאז מאוריסיו פוצ'טינו כ"גאון" וכאחד השחקנים הטובים שעבד איתם.
ב-17 בינואר 2019 חתם דמבלה בגואנגג'ואו R&F מליגת העל הסינית.
ב-9 בפברואר 2022 הודיע דמבלה כי יפרוש בסיום העונה.
דמבלה היה שותף לכל נבחרות הנוער של בלגיה.
ב-20 במאי 2006, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבוגרת כשנכנס כמחליף במשחק נגד נבחרת סלובקיה.
נכלל בסגל הנבחרת לאולימפיאדת 2008 בבייג'ינג, בה הראה יכולת מצוינת וכבש צמד בניצחון 3-2 נגד נבחרת איטליה.
נכלל בסגל הנבחרת לטורנירים המונדיאל 2014 בברזיל, יורו 2016 בצרפת ומונדיאל 2018 ברוסיה בה גם סיימה נבחרתו במקום השלישי.
ב-7 במרץ 2019 הודיע על פרישה מנבחרת בלגיה.
הוא בן לאב ממאלי ואם בלגית ממוצא פלמי.
מוסא אל-עלמי (גם: אל-עלמה, אל עלמי; בערבית: موسى العلمي; 3 במאי 1897, ירושלים – 8 ביוני 1984) היה משפטן ופקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי על ארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20, ממנהיגי התנועה הלאומית הפלסטינית וחבר הוועד הערבי העליון.
מוסא אל-עלמי נולד ב-1897 למשפחה אריסטוקרטית ירושלמית ועשירה.
מוצאה של משפחת עלמי בצפון אפריקה.
היא הגיעה לארץ ישראל במאה ה-17 והתבססה בהדרגה בירושלים.
אביו של מוסא, פיידי אל-עלמי, היה ראש עיריית ירושלים בסוף תקופת השלטון העות'מאני (1906–1909) וייצג את מחוז (סנג'ק) ירושלים בפרלמנט העות'מאני בין השנים 1914–1918.
מוסא אל-עלמי פגש את נציגי הלאומיות הפלסטינית בהיותו בדמשק בשנים 1917–1918 אליה עבר בעקבות שנת הבצורת הקשה בארץ ישראל.
הוא נסע לאנגליה שם סיים באוניברסיטת קיימברידג' לימודי משפטים.
הוא חזר לארץ ישראל וב-1924 החל לעבוד בתחום במחלקה המשפטית של ממשלת המנדט.
לפרקים כיהן כמחליפו של הפרקליט הראשי.
בשנת 1931 מונה לעוזרו של הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל, ארתור ווקופ, וב-1933 מונה למזכירו לענייני ערבים.
בתפקיד זה ניסה לקדם את הנושאים הנוגעים לזכויות הפוליטיות של ערביי הארץ.
במשפט נאשמי רצח ארלוזורוב היה עלמי עוזרו של התובע הראשי הארי הרברט טראסטד.
עלמי היה תובע כללי במערכת המשפט של ממשלת המנדט ועזב את משרתו בזמן המרד הערבי הגדול כדי להתמסר לעבודת עורך-דין ועסקנות פוליטית ציבורית.
אידאולוגיה וקשרים עם מנהיגים יהודים בשנות ה-30
בשנות ה-30 תמך עלמי בתוכנית קנטוניזציה ב"פיקוח השלטון המנדטורי".
על פי תוכניתו, הקנטון היהודי היה אמור להשתרע ברצועת החוף שבין תל אביב ועתלית, אליו יוכלו היהודים להביא "כמה מהגרים שירצו, ולחוקק שם כל חקיקה שימצאו לנכון".
עלמי היה בין המנהיגים הפלסטינים הבודדים שנפגשו עם מנהיגים יהודים ציוניים בשנים 1934–1936, בחפשו בסיס לפשרות בחיים המשותפים בארץ ישראל.
בשנות ה-30 הגיע דוד בן-גוריון למסקנה שעליו ליצור קשר עם מנהיגי התנועה הלאומית הפלסטינית ולשאת ולתת עמם.
הוא בחר לפנות אל עלמי, ובתחילת אפריל 1934 נפגש עמו לראשונה בביתו של משה שרת בירושלים.
בן-גוריון תיאר בפניו עד כמה מועילה העלייה היהודית לארץ ישראל ולתושביה הערבים, אולם לדבריו, עלמי השיב: "אני בוחר שהארץ תהיה עניה ושוממה אפילו עוד מאה שנה, עד שאנחנו הערבים נהיה מוכשרים בכוח עצמנו להפריחה ולפתחה".
עלמי הסכים לדון בכך, אולם פגישתם הבאה התעכבה למספר חודשים, משום שעלמי היה עסוק בעבודתו במשפט רצח ארלוזורוב ולאחר מכן חלה.
באמצע אוגוסט ביקר אותו בן-גוריון בביתו הכפרי ליד ירושלים.
עלמי אירח אותו בביתו בכפר הקטן שרפאת, מדרום לירושלים.
בן-גוריון הציע תוכנית בת שני שלבים: שלטון יהודי-ערבי משותף, שבו מעמד שווה לשתי הקהילות, שלא על פי יחס מספרי, ומאוחר יותר מדינה יהודית משני עברי הירדן, שתהיה חלק מפדרציה אזורית שתכלול את עיראק.
עלמי, לעומת זאת, דיבר על אפשרות של קנטון אוטונומי בלבד ליהודים סביב תל אביב, שיהווה את הבית הלאומי היהודי ויהיה חלק מהמדינה הערבית העצמאית.
באחת השיחות הרגיע בן-גוריון את עלמי בנוגע להר הבית והבטיח לו שהיהודים יבנו את בית המקדש רק כשיבוא המשיח.
לאחר מספר שיחות, דיווח עליהן עלמי למופתי של ירושלים אמין אל-חוסייני.
בהמלצת עלמי, נפגש בן-גוריון בז'נבה עם ראשי מפלגת אל-איסתקלאל.
באותה תקופה מכרה משפחת אל-עלמי ליהודים 900 דונם באזור בית שאן, בהן אדמות הקיבוץ טירת צבי.
ב-1936 נפגש עלמי גם עם יהודה לייב מאגנס, שהביע את הסכמתו להגבלת העלייה היהודית ל-30 אלף נפש בשנה.
בסוף יוני 1936, בזמן המרד הערבי הגדול, הופעל לחץ מצד החוגים הקיצוניים להצטרפות פקידי הממשלה לשביתה הכללית.
במקום לשבות, הגישו הבכירים שביניהם תזכיר לממשלה, שהוכן על ידי עלמי, שבו הביעו את תסכולם של הערבים מהמצב, קבעו שהפתרון היחיד הוא הפסקת ההגירה היהודית והביעו את הזדהותם עם מטרות השביתה.
עלמי טרח על הכנת התזכיר רק לאחר שהנציב העליון ארתור ווקופ הביע את הסכמתו לקבל אותו.
משרד המושבות והנציב העליון הבליגו על עצם הגשת התזכיר בשל "ניסוחו המתון".
עם המופתי ובוועד הערבי העליון
ב-1937 התפטר עלמי מהשירות הממשלתי והצטרף אל המופתי חאג' אמין אל-חוסייני בביירות.
הוא היה מקורב אליו ולחוגים הקשורים בו.
הוא היה יועצו הקרוב ואף היה קרוב אליו קרבה משפחתית: הוא היה גיסו של ג'מאל אל-חוסייני, בן דודו של המופתי.
היו לו קשרי חיתון גם עם משפחת אל-ג'עברי, אחת המשפחות החשובות בסוריה.
עם דיכוי המהומות, ברח מהארץ וישב עם המופתי ואנשיו בסוריה.
באוגוסט 1937 נפגש בברלין עם נציגי משרד החוץ הגרמני.
הוא נשלח על ידי אמין אל-חוסייני, במטרה להיפגש עם אדולף היטלר, אולם שליחותו נכשלה ופגישה כזו לא התקיימה.
בשנים 1938–1939 ישב בלונדון ועסק בהכנות לוועידת השולחן העגול.
בוועידה עצמה שימש נציגו האישי של המופתי.
הוא השתתף בוועדה שבחנה את מכתבי מקמהון–חוסיין.
ב-1939 עבר לעיראק ושימש יועץ משפטי של המופתי.
לאחר כישלון מרד רשיד עאלי, נשאר לשבת שם עד שובו לארץ בסוף 1941. במשך 3 שנים מאז ששב, התרחק מעניינים פוליטיים.
ב-1942 היה עלמי בין נושאי ארונו של ג'ורג' אנטוניוס.
בסתיו 1944, כאשר העסקנים הפלסטינים לא הצליחו להסכים ביניהם על הרכבת משלחת לוועידה המכינה של האחדות הערבית, הם נאלצו לשגר נציג יחיד, "בלתי מפלגתי" – מוסא אל-עלמי.
בשנת 1945 התמנה עלמי לחבר הוועד הערבי העליון, כ"בלתי מפלגתי".
הוא נתמנה למזכיר הוועד ומונה כראש מחלקת ההסברה של הארגון ומאוחר יותר גם כנציג הרשמי של הפלסטינים בליגה הערבית, אך חדל להיות הנציג הפלסטיני היחיד בה ולא השתתף בישיבות הוועד.
עלמי התמסר להקמתם של משרדי התעמולה הערביים.
הוא נסע רבות בין בירות ערב כדי לגייס כספים, והצליח להקים משרדים בלונדון ובוושינגטון ומשרד מרכזי בירושלים.
ב-1946 הוקם בביירות המשרד הראשון בארצות ערב.
בפרשת "הצלת האדמות הערביות" הסתכסך עם חוגי "קופת האומה", שעסקו גם הם באותו תחום, אז מעמדו נשמט כנציג המוסכם על כולם.
הוא ירד במקצת מן הבמה הפוליטית באביב 1946 ובמיוחד מאז שמונה הוועד הערבי העליון החדש על ידי הליגה הערבית בלי שיתופו.
בשנת 1947 הוא ייסד קרן ערבית לאומית במטרה לפתח את אדמות ארץ ישראל בידי ערבים.
בתפקידו בוועד הערבי העליון היה עלמי הדובר שדחה את תוכנית החלוקה בטענה שהיא פרו-ציונית.
עם הסלמת הסכסוך היה מנאמני המלך עבדאללה, יזם את כניסתם של חיילי לגיון בלבוש אזרחי לשטח המנדט, להכנת השתלטותו של עבדאללה על השטח שהוקצה למדינה הפלסטינית, והוא שהזמין רשמית את חיילי הלגיון לבוא לסייע לפלסטינים.
באותה תקופה ניסה עלמי ללחוץ על פארוק הראשון שמלך על מצרים שיצטרף לפלישת צבאות ערב לאחר סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל, ולשם כך אף כינה אותו תכיפות "נשיא פלסטין".
במהלך עבודתה של ועדת אונסקו"פ ב-1947, החרים אותה הוועד הערבי העליון, אולם עלמי, יחד עם ססיל חוראני, מזכיר "המשרד הערבי" בוושינגטון, הגישו לה "באופן עצמאי" תזכיר שהציג את העמדה הערבית.
עם פרסום דוחות הוועדה, אמר עלמי שערביי ארץ ישראל יתקוממו הן נגד דוח הרוב והן נגד דוח המיעוט.
בפברואר 1948 ביקר בדמשק, ובסוף אותו חודש ביקרו עלמי ונכבדים פלסטינים נוספים, אצל עבדאללה הראשון, מלך ירדן, בעמאן, וביקשו את עזרתו ואת התערבותו הצבאית בתוך ארץ ישראל.
עלמי תמך בהצבת הלגיון הערבי באזורים הערביים של ארץ ישראל והציע להחדיר אותם בלבוש אזרחי לפני סיום המנדט.
הוא טען כי אם עבדאללה לא יעשה זאת, יעשו זאת הסורים והלבנונים.
באוקטובר 1949, לאחר תבוסת ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות והנכבה, פרסם עלמי מאמר בשם "The Lesson of Palestine" ("לקח פלסטין"), בכתב העת "The Middle East Journal", בו ביטא את התגובה הפלסטינית לתוצאות המלחמה, שהטילה על בריטניה את אשמת כישלונם של הערבים בארץ ישראל.
כמו כן, הצביע על הפירוד בקרב הערבים כסיבה למפולת שלהם.
הוא טען במאמר כי קיום היהודים בפלסטין מסכן את הערבים כולם, משום שמה שקרה לפלסטינים עלול לקרות לכל הערבים, ועל כן על העולם הערבי למהר ולפתוח במלחמת נקם, שבה תוחזר פלסטין לערבים.
שיקום הפליטים וחוות "משרוע מוסא אל-עלמי"
כבר בשנת 1945 הגה עלמי, שב-1936 מכר לקרן הקיימת את החווה החקלאית שכעבור שנה קם עליה קיבוץ טירת צבי, את הרעיון לתת לערביי ארץ ישראל חינוך חקלאי שיאפשר להם להתפרנס בכבוד מחקלאות וימנע מכירת קרקעות ליהודים.
בשנת 1946 הביא עלמי את חבר המדינות הערביות להחליט על מימוש הרעיון, אולם רק עיראק הקציבה בפועל כסף למפעל.
ברבע מיליון הלירות שנתנה לו ממשלת עיראק, רכש עלמי 20,000 דונם באזור יריחו.
לאחר מלחמת העצמאות התפנה עלמי להקים את "המפעל הקונסטרוקטיבי לקידום הכפר ומשקו", שהקימה חווה חקלאית לפליטים פלסטינים ממזרח ליריחו, חווה הקרויה היום "משרוע מוסא אל-עלמי".
לצורך הקמת החווה ניסה עלמי לנתב אליו תקציב שנותר בקופת המשרד הערבי בלונדון.
בחווה התגוררו נערים פלסטינים שגידלו פרות, והיא מומנה מתרומות, בין השאר של אוקספם וקרן פורד.
המלך עבדאללה הקצה לחווה 20,000 דונם.
החווה שגשגה בין 1951 ל-1955, נחפרו בה בארות, נבנו תעלות והיא העלתה יבולים חקלאיים, עבדו בה והתפרנסו ממנה פליטים פלסטינים.
לצידה הוקמו בריכת שחיה, מרפאה, בית ספר ופנימיה למאות יתומים.
בדצמבר 1954 נודע למודיעין הירדני כי אמין אל-חוסייני מתכנן להתנקש בחייו של עלמי משום ניסיונו לשקם פליטים ניסיון שנתפס כבגידה ברעיון של שימור זכות השיבה וקיבוע מצב הפליטות ככלי במאבק מול ישראל.
בדצמבר 1955 כחלק ממהומות נגד ממשלת ירדן, הרס המון מתפרע את החווה ושרף אותה.
הפורעים בזזו 15,000 תרנגולות ואווזים וגרמו נזק שהוערך בכ-10,000 דינר ירדני.
לאחר מספר חודשים שוקמה החווה, בין השאר הודות לתרומות שאסף עלמי בארצות הברית.
במהלך מלחמת ששת הימים היה עלמי במסע גיוס כספים בלונדון.
אחרי המלחמה הזמינה ישראל את עלמי לשוב ליריחו ובקשה לדאוג להמשך פעילות החווה.
למנהל החווה נתנה רשות לערוך קניות לחווה בתל אביב ומדריכים ישראלים הגיעו להדריך בחווה בשיטות להדברת מזיקים.
בתחילת 1968 עבדו ולמדו בחווה כ-125 נפשות.
במאי 1969 הופגזה החווה פעמיים על ידי תותחים שירו מעבר הירדן המזרחי.
ביוני 1969 נפגש עלמי עם בן-גוריון, לבקשתו של ראש ממשלת ישראל לשעבר.
הפגישה הסודית נערכה בחדר המלון של בן-גוריון בלונדון, והשניים שוחחו בה על האפשרויות להסדר מדיני בין ישראל וערביי השטחים.
הם קבעו פגישה נוספת, אולם לא ידוע אם התקיימה.
בינואר 1970 נפגש עלמי עם מנהל החווה שלו ליד גשר אלנבי, ושבוע לאחר מכן הגיע אל החווה, לראשונה מאז מלחמת ששת הימים.
בבעלות המשפחה היו נכסי אדמות רבים בארץ, החל מאדמות ביריחו עליהן הקים חווה חקלאית, מקרקעין בירושלים, ונכס קטן במישור החוף הדרומי ששימש כבית קיט, הוא בית מוסא עלמי בסמוך לקיבוץ זיקים.
חותנו של עלמי היה המנהיג הסורי הגולה אחסאן ביי אל-ג'אברי.
אחייניתו של עלמי (בת אחותו וגיסו ג'מאל אל-חוסייני), סירין אל-חוסייני שהיד , כתבה את הספר "ירושלמית".
עלמי מת בעמאן ב-8 ביוני 1984 כתוצאה ממחלה במחזור הדם.
המעבר המזרחי לאזור יריחו שבידי הרשות הפלסטינית מכיוון גשר אלנבי נקרא על שמו – מעבר מוסא עלמי.
מוסא אל-עלמי, עברת פלסטין (ערבית: 'לקח פלסטין'): בספר זה טען עלמי בזכות איחוד מדינות ערב בתחומי מדיניות חוץ, ביטחון, כלכלה, חינוך, תוך שמירה על אוטונומיה חלקית בשאר הנושאים - תקציר באנגלית
משה ברלין, הידוע יותר כמוסא ברלין (נולד בכ"ה בכסלו ה'תרצ"ט, 18 בדצמבר 1938, תל אביב) הוא כליזמר ישראלי.
ברלין, אשר החל ללמוד לנגן בכינור בגיל 6, למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה.
במסגרת זו נשלח מדי ז' באדר ול"ג בעומר על ידי ראש הישיבה הרב משה צבי נריה לקבר הרשב"י בהר מירון, שם הכיר לראשונה את הכליזמר אברהם סגל (1908-1993) ואת ניגוני מירון.
ניגן בתזמורת כלי נשיפה של אגודת אליצור בתל אביב, שם מצא קלרינט שלא היה בשימוש והחל ללמוד לנגן עליו.
לאחר שירות בצה"ל, למד באוניברסיטת בר-אילן ועבד בתעשייה האווירית.
בזמן הלימודים הקים להקת כליזמרים עם חברו, אברהם קוצ'ינסקי, שניגן באקורדיון.
מוסא מנגן באירועי ל"ג בעומר בקבר הרשב"י מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. מנגן גם באירוע הקפות שניות בישיבת מרכז הרב.
למד גם מהרב שלמה קרליבך וגיורא פיידמן.
ברלין היה מעורב בייסוד פסטיבלי הכליזמרים באלקנה ורעננה.
לאחר שהכיר את אברהם סגל ואת ניגוני מירון, החל לעלות בכל שנה לקבר הרשב"י בל"ג בעומר ובז' באדר.
בל"ג בעומר, מנגן ברלין במהלך היום בבימה הנמצאת בתוך ציון רבי שמעון בר יוחאי.
בלילה, הוא מנגן יחד עם נגני כלייזמר נוספים בציון ר' יוחנן הסנדלר, בהדלקה המסורתית בשעה שתיים בלילה.
ברלין וחבריו מנגנים בשעה זו את ניגוני מירון העתיקים, בניסיון לשמר אותם, מכיוון שבשאר הבמות באזור הציון מנגנים הכלייזמרים האחרים את אותם הניגונים הקבועים, ואילו ניגוני מירון העתיקים משתכחים.
צעירים רבים באים להדלקה בציון ר' יוחנן הסנדלר, כדי לשמוע ולהקליט את זקני מירון ונגני הכלייזמר בניגוני מירון העתיקים.
נשוי לדינה ברלין ולהם שישה ילדים.
בנוסף הזוג אימץ שני ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ולכן עברה המשפחה מאלקנה לאלון שבות, שבו ישנה מסגרת המתאימה לצרכיהם.
הרב גלעד ברלין הוא מייסד ומנהל תלמוד תורה 'יסדת עוז' בקדומים.
נשוי לתמר בתו של הרב יצחק בן-שחר.
הרב אלישיב ברלין הוא ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, מנגן עם אביו (בעיקר מתופף בתופים), הוציא דיסקים יחד עם חבורת תלמידים מהישיבה לצעירים.
אודהליה ברלין, היא פסנתרנית, זמרת ויוצרת ישראלית, כלת פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
זהורית - נשואה לרב אוריאל אבינר (בנו של הרב אלישע אבינר) ראש ישיבה קטנה מורשה.
עטרת - נשואה לרב שמעון בן שחר, עוסק בעימוד וחינוך.
מוסא (משה) כהן חללה היה זמר יוצר, קומיקאי ושחקן יהודי מצרי וישראלי.
מוסא חללה נולד בשנת 1921 בעיר קהיר שבמצרים למשפחה יהודית.
חללה עבד בנפחות בעיקר בבקרים, ובערבים היה נוהג לשיר ולהופיע בתיאטראות ואירועים שונים במצרים (לרוב באזור קהיר).
חללה עלה לישראל בשנת 1950 והתגורר בתל אביב, שם המשיך לעבוד כנפח (בעיקר בבקרים) וכמו במצרים היה נוהג לשיר ולהופיע (בעיקר בערבים).
בין היתר, חללה היה נוהג להופיע ב"קפה נח", בשכונת כפר שלם בדרום העיר תל אביב ("קפה נח" חדל מלהתקיים ב-1990).
הופיע מספר פעמים בקול ישראל בעברית ולעיתים גם עם תזמורת קול ישראל בערבית.
בנוסף, הופיע מספר פעמים בערוץ 1 הישראלי.