tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנשים חוששים לאבד את עצמיותם ועצמאותם בהתקרבותם אל בן הזוג.
הכמיהה לקשר של תלות ואינטימיות מפחידה בכך שהיא עלולה לגרום לאנשים לחוש פגיעות, להידחות ולהראות טיפשיים.
אורבך ואייכנבאום טוענות כי הצורך האנושי לקשר רגשי והתייחסות אינטימית - לתת ולקבל אהבה - בא לידי ביטוי במערכת יחסים זוגית, גם כאשר היא נראית בלתי בריאה ומעוותת.
בנוסף, הן מתארות את היחסים הסקסואליים בזוגיות הטרוסקסואלית, כהתנסות רגעית של אובדן המחיצות הפסיכופיזיות, בה מתרחשת העברה דואלית והתאחדות כל בן זוג עם הכמיהה לאם - כחלק מאותו תהליך בלתי מודע של חיפוש אחר קשר אהבה, תשומת לב, טיפוח ודאגה.
הסקס מבטא עבור גברים ונשים מפגש הדדי של צורכי תלות: גברים מחפשים טיפוח וליטוף, על אף חוסר הנוחות מחשיפת פגיעותם ונשים מתפשרות עם סקסואליות במקום קשר רגשי לו הן זקוקות.
אורבך ואייכנבאום נוגעות גם בהשפעתו של הריון על הדינמיות של התלות הרגשית, המושפעת מתפקידי המין השונים של גברים ונשים בחברה הפטריארכלית.
הן מקדישות פרק לבחינת הנושא של ידידות בין נשים, כשטענת המוצא שלהן היא שיש צורך לחזק את תחושת השלמות של נשים עם עצמן ועם יכולתן.
כל זמן שהן נדרשות לדאוג לאחרים (במיוחד לגברים) ולהדחיק את דרישתן, הן ימשיכו לחוש מאוימות מהצלחתן של נשים אחרות, פחותות וננטשות מאחור.
עוד הן טוענות, כי ידידותן של נשים ותלותן ההדדית אינה מפחיתה מאינטימיות של זוגיות סקסואלית ואף מחזקת ומאריכה את הצלחתה.
ידידות בין נשים יכולה למלא את צורכי הטיפוח הרגשי ביניהן ועוזרת להן להישאר במערכת יחסים הטרוסקסואלית.
אורבך ואייכנבאום מדגישות: "רוב הנשים בחברה הפטריארכלית הובאו לחוש שערכן פחות, ולעיתים תכופות זה הפך לבלתי אפשרי לאימהות לעודד ולשדר ביטחון אל בנותיהן...
הכרת התלות של אישה ברעותה, והבנה מה הן מסוגלות להעניק האחת לחברתה, היא הגורם ההחלטי בפסיכולוגיה המשתנה של נערות ונשים".
בפרק האחרון בספר אורבך ואייכנבאום כותבות על מגמות וכיוונים חדשים, את דרישתם של הפמיניזם והתנועה לשחרור האישה להבנת ההתפתחות הפסיכולוגית של גברים ונשים כמעוצבת על ידי ההסדרים המשפחתיים הנורמטיביים בחברה הפטריארכלית.
הן מסיקות כי גובר הצורך בהכרה של גברים לגבי תלותם בנשים ואת הצורך בפתיחותן של נשים לכך.
הן "מסתכנות" ומציעות נקודת מבט אידיאליסטית לפיה חייב להיווצר שוויון, הדדיות ושותפות בין נשים לגברים בתפקידי ההורות, בביתם ובצורך לצמוח ולהתפתח בעולם החברתי שמחוץ לבית.
הן חוזות את השתנותן של דפוסי המשפחה, אך מדגישות כי גידול בנים להיות מטפחים, ובנות כאנשים עצמאיים בעולם שמחוץ לבית, תעצב התפתחות פסיכולוגית שונה לבני הזוג.
הורות שוויונית ומשותפת של גברים ונשים תעצב צורכי תלות בריאה ונורמלית, שאינה מבטאת מצב רגשי של פגיעות או חולשה, אלא תלות הדדית המאפשרת יכולת קבלה ונתינה של טיפוח, דאגה ואהבה.
הספר (Bittersweet" (1987", אשר שמו שונה מאוחר יותר ל-"Between Women" - נכתב גם הוא ביחד עם לואיס אייכנבאום.
הספר מתמקד בחברויות, מערכות יחסים בעבודה ופרשיות אהבה בין נשים.
הוא מתאר את החיבור הרגשי שעשוי להירקם בין נשים ואת הניסיון למסד חיבורים רגשיים שונים.
אחד הרעיונות אשר פותח במשותף עם אייכנבאום בספר הוא הרעיון של "separated attachment".
בשונה מהרבה מושגים מתחום הפסיכואנליזה, פשוטו כמשמעו: אדם חייב להיות בעל אישיות עצמאית ומגובשת, על מנת שיוכל להיקשר לאדם אחר, להיות מסוגל לאהוב ולשנוא אותו.
ריחוק רב לא יאפשר עומק רגשי או תחושת חיבור חזקה בין בני הזוג.
קרבה גדולה מדי תצמצם את מרחב התמרון של מערכת יחסים רגשית.
בספר (Understanding Women" (1983" אורבך ואייכנבאום מציגות תאוריה בתחום הפסיכולוגיה של נשים, בהסתמך על עבודתן במרכז לטיפול בנשים ("Women's Therapy Center") וטובעות לראשונה את הקונספט 'הילדה הקטנה שבתוכי' – "The little girl inside".
הן טוענות שתרפיה פמיניסטית משמעותה לגרום לאישה לאהוב את "הילדה הקטנה שבתוכה" - שהפטריארכיה לימדה אותה לשנוא ולפחד ממנה - במטרה לאפשר לה לגדול ולצמוח לאישה עצמאית.
אישה כזאת תהיה מסוגלת להכיל את צרכיה ולשלב בהצלחה טיפוח עצמי, לצד טיפוח צורכי אחרים.
הן מדגישות את מרכזיותן של יחסי אימהות-בנות והשפעתם על "העצמי" המתפתח של בנות.
באופן תת-מודע מעבירה האם לבת את רגשות השנאה העצמית ואת האופן בו היא מדחיקה את צרכיה, אותם למדה להכחיש על מנת לשרוד.
הבת המזדהה עם אמה ועם תפקידה לטפח אחרים, מוותרת על הצרכים שלה ולומדת להיענות לצורכי אחרים (כמענה לצרכיה שלה, להתעלם מ"הילדה הקטנה שבתוכה").
אורבך ואייכנבאום כותבות על הקושי של נשים לקבל את גופן, מיתוס התלות הרגשית, הדילמה של המיניות הנשית והניסיון להבין ו"לתקן" חוויות של היקשרות והפרדות בעולמן של נשים.
עוד הן דנות בתהליכי טיפול ובאתגרים העומדים בפני המטפל (תרפיסט) ומציגות גישות חדשות בפסיכותרפיה של נשים.
זהו אוסף של סיפורים בדויים מתחום התרפיה, שנכתבו מפרספקטיבה של המטפל.
הסיפורים נשזרו בתאוריות ובדיון במושגי מפתח מתחום הפסיכולוגיה, לצד דיון גלוי לב בניסיון עבודתו של המטפל.
על אף שמדובר במקרים בדויים, הם משקפים את המציאות האמיתית של לבטים יומיומיים, הרהורים והתנסויות בחוויית המטפל.
במשך כעשר שנים היה לאורבך טור בעיתון הגרדיאן.
כתיבתה בטור נסבה סביב "רגשות" בחיים הציבוריים והפרטיים.
התכנים של הטור לוקטו ועובדו לשני כרכים ששמם: "מה באמת קורה פה" (What's Really Going On Here) ו"לקראת אוריינות רגשית" (Towards Emotional Literacy).
אורבך ממשיכה לכתוב בעיתונים וכתבי עת, פעילה ומקדמת במרץ קמפיינים בחזיתות רבות.
סוזט ג'ורדן (21 באוקטובר 1974 – 13 במרץ 2015, קולקטה, הודו) הייתה פעילה הודית נגד אונס.
בשנת 2013, כשנה לאחר שסבלה אונס קבוצתי בתוך מכונית נוסעת בקולקטה, בחרה לחשוף את זהותה (המוגנת על פי החוק ההודי) כניצולת האונס הקבוצתי, על מנת למחות בפומבי על תכיפות מעשי האונס והרצח נגד נשים בהודו, ולעודד נשים אחרות לשבור שתיקה ולמחות.
לפי החוק ההודי, זהותה של נאנסת חסויה.
עד שוויתרה ג'ורדן על החיסיון, כינתה התקשורת ההודית את הפרשה "האונס ברחוב פארק" (הרחוב הראשי שבו אירע האונס בפברואר 2012).
כאשר דיווחה ג'ורדן לראשונה על האונס, ראש השרים של מערב בנגל, ממאטה בנרג'י, כינתה אותה שקרנית והאשימה אותה בניסיון להביך את הממשלה.
תגובה זו גרמה לשערורייה לאומית בהודו.
כשחשפה את זהותה מרצונה, אמרה ג'ורדן: "מדוע עלי להסתיר את זהותי, כשאין זו כלל אשמתי?
מדוע עלי להתבייש בשל משהו שלא אני גרמתי?
סבלתי אלימות, עינוי, אונס, ואני נאבקת ואמשיך להיאבק."
לאחר האונס, הפכה ג'ורדן פעילה למען זכויות נשים, ומשך זמן קצר עבדה בקו סיוע לקורבנות אלימות מינית ואלימות במשפחה.
ב-13 במרץ 2015 הלכה ג'ורדן לעולמה, בגיל 40, ממנינגואנצפליטיס (שילוב של דלקת קרום המוח ודלקת המוח).
בעת מותה, שלושה מחמשת הגברים שהואשמו באונס ג'ורדן נעצרו והיו בהליכים משפטיים (הם כופרים באשמה).
השניים הנותרים, ובהם החשוד העיקרי, טרם נעצרו.
סוזן "סוזי" אוגוסטסן (בדנית: Susanne Augustesen; נולדה ב-10 במאי 1956) היא כדורגלנית עבר דנית ששיחקה בעמדת החלוצה.
אוגוסטסן נחשבת לאחת מהכוכבות הגדולות ביותר של הליגה האיטלקית לדורותיה, כשב-22 עונות בליגה היא כבשה למעלה מ-600 שערים.
סוזן אוגוסטסן נולדה ב-1956 בעיר הולבק שבמזרח דנמרק.
כבר בגיל 15, היא נסעה עם הנבחרת הלאומית לגביע העולם הלא-רשמי שנערך במקסיקו, ומפאת גילה הייתה צריכה את אישור הוריה לנסיעה.
בגמר הטורניר נגד מקסיקו, אל מול קהל של 110,000 באצטדיון האצטקה, כבשה אוגוסטסן שלושער והובילה את הדניות לזכייה בגביע.
לאחר הגמר, זכתה אוגוסטסן להתעניינות רבה ממספר קבוצות מחוץ לדנמרק, אך היא החליטה לסיים את לימודיה בבית הספר ורק לאחר מכן להתחיל לשחק באופן מקצועני.
ב-1972, החליטה התאחדות הכדורגל הדנית על הקמת נבחרת נשים רשמית, ושנתיים לאחר מכן ערכו הדניות את משחק הבכורה שלהן נגד שוודיה.
למרות הופעתה הטובה בגביע העולם והצלחתה הרבה בליגה האיטלקית לאורך הקריירה, לא זומנה אוגוסטסן לנבחרת.
במשך השנים שעברו, הפכה דנמרק לאחת הנבחרת הבולטות באירופה, אך היא לא זכתה לשחק בה יותר.
בשנת 1974, לאחר ארבע שנים בליגה הדנית, עברה אוגוסטסן לבולוניה מאיטליה.
היא שיחקה עונה אחת בקבוצה ומשם עברה לפדובה.
בעונה היחידה שלה בפדובה, כשלצידה החלוצה אליזבטה ויניוטו, כבשה אוגוסטסן 29 שערים ב-22 משחקים וסיימה כמלכת השערים של הליגה.
בשנתיים הבאות, היא שיחקה בקבוצת ואלדוביאדנה, וזכתה עימה בשתי אליפויות ליגה (1976 ו-1977) ופעמיים בתואר מלכת השערים (28 שערים ב-1976 ו-42 שערים ב-1977).
לאחר שעזבה את ואלדוביאדנה, המשיכה אוגוסטסן לנדוד במספר קבוצות ברחבי איטליה והגיעה להישגים רבים - אישיים וקבוצתיים.
ב-1993, היא עברה לקליארי (שם גם שיחקה בתחילת שנות ה-80), ולאחר שתי עונות בקבוצה פרשה ממשחק פעיל.
כיום, מתגוררת אוגוסטסן בקופנהגן ועובדת במחלקת הספורט של העירייה.
סוזי והבנשיז הייתה להקת רוק אנגלית, שהוקמה בלונדון בשנת 1976 על ידי הזמרת סוזי סו (Siouxsie Sioux, שם לידתה הוא Susan Janet Ballion) והבסיסט סטיבן סברין.
בתחילת דרכם היו חלק מסצנת הפאנק בלונדון, אך לאחר מכן היו בין ההרכבים הבולטים בפוסט-פאנק וברוק הגותי.
הלהקה התפרקה בשנת 1996, אך סוזי והמתופף באדג'י המשיכו לפעול כצמד בשם "The Creatures".
בשנת 2004 סוזי החלה קריירת סולו.
סוזי סו וסטיבן סברין נפגשו בהופעה של רוקסי מיוזיק בספטמבר 1975, ולאחר מכן היו גרופיז של הסקס פיסטולס.
ביוזמתו של מלקולם מקלארן הם הופיעו לראשונה ב-20 בספטמבר 1976 בפסטיבל פאנק רוק (Punk rock) במועדון "100 Club", בגרסה בת 20 דקות לשיר "תפילת האדון".
המתופף בהופעה היה סיד וישס, אך לאחר ההופעה הוא הוחלף בקני מוריס.
גם בילי איידול ניגן אז בלהקה לתקופה קצרה.
בשנים 1977–1978 הלהקה הופיעה רבות וצברה פופולריות.
הם חתמו על חוזה בחברת פולידור רקורדס וזכו להצלחה מסחרית ואמנותית עם התקליטון "Hong Kong Garden" (אוגוסט 1978), האלבום הראשון "The Scream" (נובמבר 1978) והאלבום השני "Join Hands" (ספטמבר 1979).
לאחר מכן עזבו המתופף והגיטריסט את הלהקה, ובמקומם הצטרפו המתופף באדג'י והגיטריסט רוברט סמית', שהיה גם מנהיג להקת הקיור.
בין באדג'י וסוזי נרקמה מערכת יחסים רומנטית; הם התחתנו בשנת 1991 והתגרשו בשנת 2007.
ההרכב עם באדג'י וסמית' הקליט אלבום שלישי, "Kaleidoscope", שראה אור ב-1980. בזמן הקלטת האלבום החליטו חברי הלהקה להתנסות בסגנונות מוזיקליים חדשים תוך שימוש בכלי נגינה כמו סינתיסייזר, סיטאר ומכונת תופים, ללא מחשבה על ביצוע השירים בהופעות.
אחד המבקרים תיאר את התוצאה כ"קליידוסקופ של קולות ודימויים, צורות חדשות ותוכן המהבהבים מול עינינו." באותה שנה הלהקה הופיעה עם שירי האלבום בסיבוב הופעות ראשון בארצות הברית.
בנובמבר 1980 הוציא הלהקה לאור כסינגל את השיר "ישראל" .
השיר לא נכלל באף אלבום אבל מאוחר יותר הוא נכנס לאלבום האוסף "The best of Siouxsie and the Banshees" בשנת 2002.
בהקלטת האלבום "Juju", בשנת 1981, נקטה הלהקה בגישה שונה: קודם הם ניסו לנגן את השירים החדשים בהופעה, ורק לאחר מכן הקליטו אותם באולפן.
שירי האלבום תוארו על ידי המבקרים כ"כבדים" או "אפלים".
במקביל לפעילות הלהקה הקימו סוזי ובאדג'י הרכב בשם "The Creatures" שהוציא מיני-אלבום ב-1981 ואלבום ב-1983. גם סמית' וסברין הקימו הרכב בשם "The Glove".
בשנת 1982 יצא האלבום "A Kiss in the Dreamhouse" שהתאפיין באווירה רומנטית וצלילי מיתר.
אחד ממבקרי המוזיקה כתב עליו: "אני מבטיח לכם שהמוזיקה באלבום תעצור את נשימתכם."
ב-1983 הוציאה הלהקה תקליטון ובו גרסת כיסוי לשיר "Dear Prudence" של הביטלס, שהפך ללהיט הגדול ביותר של הלהקה.
בספטמבר אותה שנה הלהקה ביקרה בישראל, והופיעה שלושה לילות רצופים בקולנוע דן בתל אביב.
במאי 1984, לאחר שהאלבום השישי של הלהקה, "Hyæna", ראה אור, עזב סמית' את הלהקה.
בשנים 1984–1990 הוציאה הלהקה מספר אלבומים, ביניהם "Through the Looking Glass" (1987) שהכיל גרסאות כיסוי לשירים שנבחרו על ידי סוזי סו.
בשנת 1988 הוציאה הלהקה את האלבום "Peepshow" בו הרכב הלהקה כלל לראשונה שישה נגנים בהפקה מוזיקלית מתוחכמת וסאונד מעוצב.
האלבום היווה פריצת דרך בהצלחתו המסחרית הרבה בארצות הברית, ובאותה שנה יצאו סוזי והבנשיז לסיבוב הופעות ברחבי העולם, לרבות בישראל.
לאחר סיבוב ההופעות לקחו חברי הלהקה פסק זמן עד 1991.
בשנת 1991 סוזי והבנשיז חזרו עם השיר "Kiss Them for me" והאלבום "Superstition", שזכו לשבחי המבקרים.
לאחר מכן הקליטו את שיר הנושא "Face to Face" לסרט "באטמן חוזר", ויצאו שוב לסיבוב הופעות נרחב בארצות הברית, בין השאר כלהקה המובילה במופע הראשי של פסטיבל הרוק Lollapalooza.
בשנת 1995 יצא אלבומם האחרון, "The Rapture", ובאפריל 1996 הודיעו על פירוק הלהקה, לאחר 20 שנה ביחד.
סוזי ובאדג'י המשיכו להופיע ולהוציא אלבומים תחת השם "The Creatures" עד שנת 1999.
בשנת 2002 חברת "יוניברסל מיוזיק גרופ" הוציאה לאור מחדש את כל אלבומיהם, וכן אלבומים עם חומר נדיר וקטעים שלא יצאו לאור לפני כן.
בנוסף התאחדה הלקה לסיבוב הופעות קצר.
שכלל הקלטת אלבום הופעה חיה.
על אחד האוספים כתב מבקר המוזיקה של הטיימס: "יש לנו כאן להקה שאף פעם לא שמה בבי סייד שירים נחותים, אלא ראתה בהם הזדמנות לשמר את העבודות הכי קיצוניות ומאתגרות שהם יצרו."
החברה הוציאה לאור גם הקלטות מוקדמות של הלהקה, DVD עם הופעות וקליפים, ומארזי תקליטורים של הלהקה.
סוזי סו הוציאה אלבום סולו בשנת 2007 שלא זכה להצלחה מסחרית.
היא שיתפה פעולה עם מספר מוזיקאים, ועדיין מופיעה עם שירי סוזי והבנשיז.
סוזי והבנשיז היוו השראה למוזיקאים רבים במגוון סגנונות.
בין המוזיקאים שציינו את השפעתם נמנים הקיור, מוריסי, בונו, דייב גהאן, קורטני לאב, גוסיפ, Garbage, שינייד או'קונור, רד הוט צ'ילי פפרז ופי ג'יי הארווי.
שירי הלהקה זכו לגרסאות כיסוי רבות, ובין היתר בוצעו על ידי LCD Soundsystem, Massive Attack, טריקי וג'ף באקלי.
בנוסף לאלבומים אלה ראו אור אוספים רבים והקלטות של הופעות חיות.
סוזי קינג טיילור הייתה האחות הצבאית השחורה הראשונה בצבא ארצות הברית.
היא צורפה לגדוד המתנדבים הראשון של צפון קרוליינה שהורכב ממתנדבים שחורים.
לאחר מכן במלחמת האזרחים, בעקבות בעלה, היא חזרה "לגדוד ה-33 השחור" של חיל הרגלים.
היא גם הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה שלימדה בגלוי בבית ספר.
סוזי קינג טיילור, נולדה כשפחה במטע ב "מחוז ליברטי", ג'ורג'יה, ב-6 באוגוסט 1848. כשהייתה בת שבע, המעביד שלה התיר לה ללכת לעיירה סוואנה לגור עם סבתא שלה, דולי.
מהלך זה היה גורם מכריע להשקפת עולמה של סוזי, מניחים כי העוצמה הנשית שלה נבעה מיחסיה הקרובים עם סבתא שלה.
למרות החוקים בג'ורג'יה נגד חינוך רשמי של אפרו-אמריקאים, דולי שלחה את נכדתה ללמוד בבית ספר לא חוקי שהופעל על ידי אפרו-אמריקאית "חופשייה", גברת וודהאוס.
לאחר שלמדה כל מה שהיא יכולה מגברת וודהאוס, טיילור המשיכה את השכלתה בהדרכתם של "מורים" שחורים ולבנים, כולל בנה של בעלת הבית של סבתא שלה.
כתוצאה מכך, הפגינה יכולות מרשימות באוריינות.
בשלב מסוים נעזרה בשני לבנים צעירים על מנת להרחיב את השכלתה, שניהם פעלו ביודעין כנגד החוק.
השכלתה נקטעה לאחר שנתפסה בכנסייה שרה שירים נגד העבדות, והיא נאלצה לחזור לגור עם אמה ב"פורט פולסקי".
זמן לא רב לאחר המעבר, צבא האיחוד כבש את המקום.
בעקבות כך, טיילור ברחה עם דודה ומשפחתו ל האי סנט קתרין, שם קיבלו הגנה מצבא האיחוד, והועברו להאי סנט סימונס .
שם טיילור הרשימה את המפקדים עם יכולות הקרוא וכתוב שלה.
בעקבות זאת, הם הציעו לה לנהל בית ספר עבור אנשי האי.
באפריל 1862, סוזי בייקר ועוד אפרו-אמריקאים רבים, ברחו לאי סנט סימונס, שבאותו זמן נשלט על ידי צבא האיחוד.
בתוך ימים ספורים מהגעתה, נודע שמה בקרב מפקדי הצבא כמשכילה היודעת קרוא וכתוב.
הם הציעו לה ספרים בתנאי שתקים בית ספר.
בעקבות כך, היא נהייתה המורה האפרו-אמריקאית הראשונה המלמדת עבדים משוחררים במסגרת רגילה, בג'ורג'יה.
שם היא לימדה 40 ילדים ביום ומספר לא מבוטל של מבוגרים בלילה.
ביומנה היא מתארת את ההשתוקקות הרבה של הלומדים ללמוד לקרוא.
היא לימדה שם עד אוקטובר 1862, כאשר האי פונה.
בעוד בבית הספר בסנט סימונס איילנד, סוזי התחתנה עם אדוארד קינג, מש"ק שחור מ"צבא המתנדבים השחורים הראשון של דרום קרוליינה".
במשך שלוש שנים היא עברה עם בעלה והגדוד, משרתת בתור אחות, כובסת, ומורה.
במהלך אותו זמן, רבים מהחיילים בגדוד למדו קרוא וכתוב.
בשנת 1866 סוזי ובעלה חזרו ל"סוואנה", איפה שהיא הקימה את בית הספר לעבדים משוחררים.
אדוארד קינג מת בספטמבר 1866, כמה חודשים לפני הלידה של הבן הראשון שלהם.
אין הרבה פרטים על אודות מותו, אך החוקרים משערים כי הוא מת בתאונת עבודה במהלך פריקת סחורה מספינה במזח.
בערך באותו פרק זמן, טיילור נאלצה לסגור את בית הספר שלה, בעקבות פתיחת בית הספר בחינם סמוך לבית ספרה.
בשנת 1867 היא חזרה למקום הולדתה ושם הקימה בית ספר אחר.
ב-1868 היא שבה ל"סוואנה", שם היא המשיכה ללמד עבדים משוחררים למשך עוד שנה תוך כדי לקיחת סכום סמלי בלבד, היא מעולם לא קיבלה סיוע משום ארגון.
בשנת 1870 טיילור נסעה לבוסטון כמשרתת של עשירים ממוצא לבן.
בעוד שם היא פגשה את ראסל ל' טיילור, גם הוא יליד ג'ורג'יה.
ב-20 באפריל 1879, היא חזרה לביתה כדי להתחתן עם ראסל .
היא נשארה להתגורר בוסטון למשך שארית חייה, ומדי פעם היא חזרה לדרום לביקורים קצרים.
לאחר נסיעה לואיזיאנה, בשנת 1890 ,כדי לטפל בבנה הגוסס, היא כתבה את זכרונותיה אשר היו חסויים עד שפורסמו ב-1902. היא מתה עשר שנים לאחר מכן, ונקברה ליד בעלה השני בבית הקברות "הר התקווה" ברוזלינדל, מסצ'וסטס.
סוזוקי קפוצ'ינו (Suzuki Cappuccino) היא מכונית רודסטר קבריולה קטנה, 2 דלתות, 2 מושבים, המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 1991–1997.
הדגם תוכנן עבור השוק היפני.
בגלל אורך הרכב - פחות מ-3.30 מטר, הרכב עמד בקטגוריה של צורכי מס מופחתים (ביפן), (כמו דגם הדייהטסו ליזה).
הסוזוקי קפוצ'ינו יוצא גם לגרמניה, צרפת, הולנד ושוודיה.
מחירה של הסוזוקי קפוצ'ינו בבריטניה בשנת 1993 עמד על 11,995 לירות שטרלינג.
גרסה גג פתוח - קונברטייבל - גג בד
גרסה גג סגור - גג מפח המתפרק ומאוחסן בתא המטען, והחלון האחורי בתוך הרכב מאחורי המושבים
דגם המיועד לשוק האירופי (גרסת EA21R) - הכוללת: תמסורת אוטומטית, הגה כח, כרית אוויר לנהג, ABS בכל 4 הגלגלים ו- Limited-slip differential (משנת 1995, עקב תקנות הנציבות האירופית)
(כל הדגמים - עם 4 בלמי דיסק)
סוזוקי קיי היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 1998–2004.
סוזוקי פאלט היא מכונית סופרמיני מסוג "מכונית קיי", 5 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 2008–2013.
ל-"סוזוקי פאלט" מרחב פנימי הדומה לדגמי מיניוואן.
את ה"סוזוקי פאלט" החליף דגם ה"סוזוקי ספסיה."
סוזוקי פרונטה 800 היא מכונית סופרמיני, 2 דלתות, 5 מושבים, סדאן מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים בין השנים 1962–1969.
חברת סוזוקי תכננה לייצר את דגם ה"סוזוקי פרונטה 1100", עם מנוע 1,100 סמ"ק המפיק 68 כ"ס ומגיע למהירות שיא של 160 קמ"ש, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
סוזט היידן אלגין ; 18 בנובמבר 1936 – 27 בינואר 2015) הייתה סופרת מדע בדיוני ובלשנית אמריקאית.
היא יסדה את האגודה לשירת מדע בדיוני, ונחשבת לדמות חשובה בתחום שפות מתוכננות במדע הבדיוני.
היצירות המוכרות שלה כוללות את ספר המדע הבדיוני, "שפת אם", שאף תורגם לעברית, וסדרת העיון Gentle Art of Verbal Self-Defense.
פטרישיה אן וילקינס נולדה ב-1936 בג'פרסון סיטי שבמיזורי.
היא למדה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (UCSD) ב-1960, והחלה לכתוב מדע בדיוני על מנת לשלם את שכר הלימוד.
היא סיימה דוקטורט בבלשנות, והייתה הראשונה ב-UCSD לכתוב שתי עבודות עבודות דוקטורט בו זמנית, אחת על השפה האנגלית, והשנייה על שפת הנבאחו.
היא המציאה את השפה המהונדסת (סוג של שפה מתוכננת שנועדה להוכיח היפותזה לגבי אופן הפעולה של שפות) "לאאדן" (Láadan) עבור סדרת הספרים שלה, "שפת אם".
מדריך לשוני ללאאדן, עם מילון, פורסם ב-1985. היא תמכה במדע בדיוני פמיניסטי, וטענה ש"נשים צריכות להבין כי מדע בדיוני הוא הז'אנר הספרותי היחיד בו סופרת יכולה לבחון את השאלה כיצד ייראה העולם אם ניפטר מ-[X], כאשר את המשתנה [X] אפשר להחליף בכל אחד משפע העובדות מהעולם האמיתי שמגבילות ומדכאות נשים.
נשים צריכות לנצור ולתמוך במדע בדיוני."
אלגין כתבה רומנים מסוגת מדע בדיוני, בעיקר בשלוש הסדרות "שפת אם", "קויוטה ג'ונס" ו"סדרת הרי האוזארק".
האחרונה שאבה במיוחד מהמורשת המשפחתית שלה בהרי האוזארק.
בנוסף, כתבה סיפורים קצרים, שירה, וכן עבודות עיוניות בתחום הבלשנות, ובעיקר על ההשפעה של שפה והשימוש הפרקטי בה, פמיניזם, ועל חיי דו-קיום בשלום עם הטבע.
אלגין הייתה פרופסור בסגל אוניברסיטת סן דייגו, ויצאה לגמלאות בשנת 1980. היא עברה לארקנסו עם בעלה השני, ג'ורג' אלגין.
שפת אם (Native Tongue), הוצאת קדמת עדן שנת 2008; תרגום: חגי אברבוך
סוזן "סוזי" וולף , נולדה ב-6 בדצמבר 1982) היא נהגת מרוצים בריטית.
היא החלה את דרכה במרוצי קארטינג והמשיכה להתחרות בפורמולה רנו ופורמולה 3 לפני שעברה להתחרות באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM), בה התחרתה במשך 7 עונות.
לאחר מכן שימשה כנהגת פיתוח בקבוצת ויליאמס מהפורמולה 1. כיום מנהלת את קבוצת ונטורי המתחרה באליפות הפורמולה אי.
בשנת 2011 נישאה לטוטו וולף, לשעבר נהג מרוצים וכיום משמש כבעלים וכמנהל של קבוצת הפורמולה 1 של מרצדס.
בשנת 2016 החלה לשמש כפרשנית בערוץ 4 הבריטי.
בשנת 2017 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית.
סוזי היא ביתם של ג'ון וסאלי סטודרט.
הוריה הם בעלי סוכנות לאופנועים ואביה התחרה במרוצים בתחום.
בגיל צעיר החלה להשתתף בתחרויות קארטינג.
בשנת 1996 נבחרה כנהנגת המרוצים הבריטית של השנה.
שנה לאחר מכן זכתה באליפות סקוטלנד לנוער בקטגוריה A ונבחרה שוב לנהגת המרוצים של השנה.
בשנת 1998 עברה להשתתף באליפות בריטניה, בה דורגה במקום העשירי.
היא לקחה חלק באליפות גם בשנתיים שלאחר מכן, בהם זכתה פעמיים נוספות בתואר נהגת השנה בבריטניה ובשנת 2000 הוכתרה גם כנהגת הקארטינג הטובה בעולם.
בשנת 2001 התחרתה לראשונה במרוצי מכוניות חד-מושביות כשלקחה חלק בסבב החורף של אליפות הפורמולה רנו.
שנה לאחר מכן התחרתה בעונה מלאה של הסבב הבריטי של האליפות עבור קבוצת DFR.
בשנת 2003, שנתה השנייה באליפות הבריטית, סיימה המקום התשיעי והשיגה לראשונה מקום בפודיום.
בעונתה השלישת עברה להתחרות עבור קבוצת קומטק (Comtec).
את העונה סיימה במקום החמישי.
בשנת 2005 עברה להתחרות בקבוצת אלן דוקינג (Alan Docking) באליפות הפורמולה 3 הבריטית, אך נאלצה לפרוש לאחר האירוע הראשון בסבב בשל פציעה בקרסול.
בחודש יוני לקחה חלק במרוץ במסגרת גביע פורשה קאררה הבריטי.
בשנת 2006 עברה להתחרות באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM), בה לקחה חלק במשך שבע עונות.
בעונת הבכורה התחרתה עבור קבוצת מוקה מוטורספורט (Mücke Motorsport), כשהיא נוהגת במרצדס C קלאס קופה מדגמי 2004. את העונה סיימה במקום ה-17 ללא נקודות.
בעונת 2008 עברה להתחרות עבור קבוצת פירסון.
בעונת 2010 השיגה את הנקודות היחידות שלה באליפות כסיימה פעמיים במקום השביעי.
בסיום עונת 2012 פרשה מהאליפות.
באפריל 2012 הודיעה קבוצת ויליאמס על צירופה של וולף לקבוצה כנהגת פיתוח.
באותה עת, טוטו וולף, בעלה של סוזי, היה בעל מניות בקבוצה.
במהלך גרנד פרי בריטניה של עונת 2014 השתתפה במקצה האימון הפתוחים.
האישה הראשונה שמשתתפת מאז ג'יובאנה אמאטי בשנת 1992. היא הספיקה לעשות הקפה שלמה אחת בלבד בטרם נאלצה לפרוש בשל בעיה במנוע.
שבועיים לאחר מכן לקחה חלק באימונים הפתוחים במסגרת גרנד פרי גרמניה.
היא דורגה במקום ה-15 מתוך 22 נהגים, בפער של 2 עשיריות השנייה בלבד מפרננדו אלונסו, נהגה של הקבוצה.
לקראת עונת 2015 לקחה חלק מבמחני טרום העונה והשתתפה פעמיים נוספות באימונים הפתוחים.
בנובמבר הכריזה על פרישתה מהפורמולה 1 בשל תחושה כי הגיעה לנקודה בקריירה שממנה לא תוכל יותר להתקדם הלאה.
ביוני 2018 הצטרפה וולף לקבוצת ונטורי המתחרה באליפות הפורמולה אי כבעלת מניות וכמנהלת הקבוצה.
וולף היא נהגת המרוצים הראשונה שלקחה חלק במרוץ האלופים.
היא הייתה אמורה לקחת חלק לצידו של דייוויד קולטהרד במרוץ של שנת 2013, שתוכנן להתקיים בבנגקוק.
מתיחות פוליטית בתאילנד גרמה לביטול המרוץ.
את הבכורה ערכה שנה לאחר מכן, לצידו של קולטהרד.
הצמד הגיע לגמר גביע האומות, אך הפסיד לצמד הנורווגי פטר סולברג וטום קריסטנסן.
הצמד שיתף פעולה פעם נוספת גם בשנת 2015.
נישאה לטוטו וולף, נהג מרוצים בעברו וכיום מנכ"ל ובעלים שותף בקבוצת המרוצים של מרצדס.
השניים נישאו באוקטובר 2011 ומתגוררים בארמטינגן, שווייץ.
באפריל 2017 נולד ילדם הראשון.
באותה השנה זכתה לתואר חברה במסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לקידום נשים בספורט.
משמשת כפרשנית בערוץ 4 הבריטי מאז שנת 2016.
סוזי קסטיו היא שחקנית, מנחת טלוויזיה ודוגמנית אמריקאית.
קסטיו נולדה במסצ'וסטס לאם פורטוריקנית ואב דומינקאי וכשהייתה ילדה הוריה התגרשו, בגיל שש עשרה החלה לעבוד כדוגמנית באופן מקצועי והופיעה במספר מגזיני נוער ופרסומות.
ב-1998 נבחרה למיס נוער מסצ'וסטס וייצגה את מסצ'וסטס בתחרות מיס נוער ארצות הברית הארצית אך לא זכתה, התחרות שודרה בשידור חי, אך הופסקה באמצע עקב נאומו של ביל קלינטון אודות יחסיו עם מוניקה לווינסקי.
ב-2001 היא סיימה תואר בעיצוב פנים.
ב-2002 נבחרה למיס מסצ'וסטס 2003 בטקס שנערך באוניברסיטת ברידג'ווטר ובכך נהייתה ללטינית הראשונה שזוכה בתואר זה.
בתחרות מיס ארצות הברית 2003 שנערכה בטקסס זכתה במקום הראשון מבין 52 נציגות מדינות ארצות הברית.
בתחרות מיס תבל 2003 שנערכה בפנמה הלבוש הלאומי שלה היה תלבושת של וונדר וומן ועלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות שעלו לגמר.
ב-2004 הייתה שופטת בתוכנית "הברבור" העוסקת במתמודדות העוברות מהפך במראה על ידי ניתוחים פלסטיים.
ב-2005 הנחתה את תחרות מיס נוער ארצות הברית, היא ביצעה הופעות אורח בקומדיות "אשתי וילדיי" ו"חצי חצי" וכמו כן גם בתוכנית הרדיו "On-Air" עם ראיין סיקרסט.
היא שימשה כמנחה קבועה בערוץ MTV, ב-2007 החלה לשמש כדוברת של חברת ניוטרוגינה, ב-2008 הנחתה את תוכנית המציאות בערוץ ABC Family "מלכת הנשף של אמריקה" (America's Prom Queen), בתוכנית התמודדו תלמידות תיכון מרחבי ארצות הברית ובכל פרק ניתן למתמודדות משימה הקשורה לנשף הסיום.
ב-2009 הנחתה את תוכנית הריקודים "Superstars of Dance".
ב-2010 הייתה חלק מצוות התוכנית "School Pride" אותה יצרה שריל היינס במסגרתה עוקבים אחר תלמידים, מורים וצוות בתי ספר שבהם נערך מהפך בקהילת בית הספר.
ב-2008 שיחקה בקומדיה "בית הכאב של טיילר פרי", וב-2011 שיחקה בפרק של הסדרה "קאסל".
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הפשע הביוגרפי "שוד ושבר" של הבמאי טריסטן פטרסון, אודות סיפורו של אדי דודסון, שבמשך שנה בלבד שדד מעל ל-60 בנקים.
בשנת 2018 שיחקה בסרט האימה הקנדי "הקיץ של 84".
סוזי קגן היא אשת חינוך וטיפול ישראלית.
מומחית לטיפול במשחק בילדים Play Therapy, מטפלת זוגית ופרטנית במתבגרים ומבוגרים.
מכהנת כראש תחום פסיכותרפיה במשחק ביחידה לפיתוח מקצועי, הפקולטה לחינוך אוניברסיטת בר-אילן, ומייסדת העמותה לטיפול ולקידום המשחק בישראל (עלו"ה).
קגן נולדה בתל אביב ובגיל שנה עברה לעיר אילת, שם גדלה כילדה בכורה לשני אחים נוספים.
שירתה כסייעת לרופא שיניים בחיל הרפואה.
החלה את לימודיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, ועברה הסבה לתואר ראשון בהוראה (B.Ed) עם התמחות בביולוגיה, כימיה ופיזיקה במכללת דוד ילין בירושלים.
עברה לדאלאס טקסס שם השלימה לימודי תואר שני (M.A) בייעוץ חינוכי באוניברסיטת דאלאס הבפטיסטית שבטקסס, ארצות הברית.
החל משנת 2006 עבדה כמרצה ביחידה ללימודי המשך של בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, והייתה ראש תחום הטיפול במשחק.
בשנת 2007 ייסדה את העמותה לטיפול ולקידום המשחק בישראל (עלו"ה) ואף שימשה כיו"ר העמותה במשך חמש שנים.
בשנת 2010 הקימה ד"ר קגן, בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן ובית החולים שניידר, את תחום "מומחה לעולמו הבריא של הילד החולה" (Child's Life Specialist) – תוכנית לימוד המיועדת לעובדים בתחום החינוך המיוחד, עובדים סוציאליים, מטפלים, ליצנים רפואיים ואחיות.
התוכנית מכשירה אנשי מקצוע לפתח ולעודד אצל הילד החולה מיומנויות שונות של התמודדות עם החיים בצל המחלה, האשפוז והחזרה אל השגרה, ולספק לו תמיכה רגשית ומשפחתית בתהליך ההחלמה.
התוכנית מיושמת בכל בתי החולים לילדים בישראל.
בשנת 2012 פיתחה עבור שירות בתי הסוהר את שיטת "משחקשר", שיטה המלמדת אסירים לבנות קשר הורי עם ילדיהם באמצעות משחק.
התוכנית מיועדת לאסירים שנשפטו לשנים רבות ומיושמת בכל בתי הכלא במדינת ישראל, כחלק מהתוכנית לשיקום אסירים.
בנוסף הקימה, יחד עם שירות בתי הסוהר, פינות משחק לילדי האסירים המבקרים בכלא.
קגן היא מפתחת "שיטת ד"ר קגן להורות מעשית", אשר מתבססת על תורת ה-Filial Therapy ומיועדת להורים לילדים בגילאי 3–10. מטרת השיטה לחזק את הקשר בין ההורים לילדיהם באמצעות משחק.
קגן הגישה בעבר, יחד עם אוראל עמית את תוכנית הרדיו השבועית "על השולחן" ברדיו נתניה, שעסקה בנושאי ייעוץ, טיפים ופתרונות בתחומים רגשיים שונים.
היא מרבה להתראיין ולהתארח בתוכניות טלוויזיה בנושאים הקשורים בחינוך וטיפול בילדים, ובעבר כתבה טורים בנושא חינוך באתר ynet.
בשנת 1998 נבחרה לשגרירה של כבוד על ידי האוניברסיטה הבפטיסטית של דאלאס .
סוזיאנה "סוזי" לבונובנה קנטיקיאן (בארמנית: Սյուզի Կենտիկյան; נולדה סיוזאנה קנטיקיאן ב-11 בספטמבר 1987) היא מתאגרפת מקצועית ארמנית-גרמנייה.
היא נולדה בירוואן, בארמניה הסובייטית, אך עזבה עם משפחתה בגיל חמש בגלל מלחמת נגורנו קרבאך.
קנטיקיאן חיה בהמבורג מאז 1996, והחלה להתאגרף בגיל שתים עשרה.
בעקבות קריירה חובבנית מצליחה, היא הפכה למקצועית ב-2005.
עד 2012, קנטיקיאן הייתה בלתי מובסת כמקצוענית, וניצחה ב-16 מתוך 30 הקרבות הראשונים שלה בנוקאאוט.
תחנת הטלוויזיה הגרמנית ZDF משדרת את הקרבות של קנטיקיאן מאז יולי 2009. היא הייתה בעבר מתאגרפת-כותרת של תחנת הטלוויזיה ProSieben מ-2007 ל-2009.
סוזיאנה קנטיקיאן נולדה בירוואן, בירת ארמניה הסובייטית, בתו של הרופא הווטרינרי לבון קנטיקיאן ואשתו מקרוהי.
יש לה אח אחד, מיכאיל, המבוגר ממנה בארבע שנים.
ב-1992, כשהיא הייתה בת חמש, הוריה החליטו לעזוב את ארמניה אחרי שאביה קיבל צו גיוס להילחם במלחמת נגורנו קרבאך.
המשפחה עברה לברלין, שבגרמניה, ושהתה תחילה במתקנים למבקשי מקלט.
אך בשל ריבוי האלימות במוסדות אלו, ואי ידיעת השפה הגרמנית, המשפחה עזבה את ברלין ועברה למולדובה, ומאוחר יותר לרוסיה, שם קנטיקיאן למדה תקופה קצרה בבית הספר.
המשפחה חזרה לגרמניה בשנת 1996, עברה להמבורג, ושוב התגוררה במוסדות ממשלתיים למבקשי המקלט.
סטטוס השהייה של קנטיקיאן נותר לא ברור במהלך כמעט עשור.
מספר פעמים, היא ומשפחתה נלקחו לשדה התעופה לשם גירוש, אבל בעקבות התערבות של חברים מקומיים, ביניהם המאמן שלה לאגרוף חובבני, פרנק רית, אשר התקשר לעורכי הדין, לתקשורת, ולפוליטיקאים מקומיים, הגירוש של המשפחה נמנע.
בני המשפחה קיבלו היתרי מגורי קבע ב-2005, כאשר קנטיקיאן חתמה על חוזה אגרוף מקצועי לשלוש שנים אשר הבטיח לה הכנסה יציבה.
בגיל 16 החלה קנטיקיאן לעבוד כמנקה במרכז כושר מקומי, כדי לסייע בכלכלת המשפחה.
היא סיימה את לימודי התיכון שלה בקיץ של שנת 2006, והפכה לאזרחית גרמניה ביוני 2008. היא בקשה היתר לשמר את אזרחותה הארמנית במקביל.
קנטיקיאן גילתה את תשוקתה לאגרוף כשהיא הייתה בת עשר, כשליוותה את אחיה הגדול לאימון אגרוף.
היא התחילה להתאמן בעצמה, וסיפרה מאוחר יותר שהפעילות הזו עזרה לה לשכוח את תנאי חייה למשך זמן קצר: "יכולתי להוציא את הכל, את כל האנרגיה שלי.
כשיש לך כל כך הרבה בעיות כמו למשפחה שלנו, צריך משהו כזה."
קנטיקיאן ניצחה באליפויות הנוער של המבורג מ-2001 עד 2004. היא גם ניצחה באליפות הנוער של צפון גרמניה בשנים 2003 ו-2004, ובחודש אוקטובר 2004, היא זכתה להצלחתה הגדולה ביותר שלה כחובבנית כשניצחה באליפות הבינלאומית בגרמניה לאגרוף נשים חובבני במדור הנוער, במשקל נוצה.
בשל ניצחונותיה, קנטיקיאן התחילה להתקשות למצוא יריבות חובבניות, והסטטוס שלה כמבקשת מקלט לא אפשר לה להתחרות מחוץ להמבורג.
הרקורד הסופי של קנטיקיאן כחובבנית עומד על 24 ניצחונות והפסד אחד.
את ההפסד היא זקפה להתלהבות יתר, ואמרה שהיא התעקשה להתאגרף למרות קשיי בריאות שחוותה.
הסגנון האגרסיבי והשילובים המהירים של קנטיקיאן, וכן השאיפה שלה תמיד לתקוף עד שהיא מפילה את יריבתה, זיכו אותה בכינוי "Killer Queen" (מלכה קטלנית); היא לעיתים קרובות משתמשת בשיר בשם זה של להקת הרוק האנגלית קווין כמוזיקת הכניסה שלה לזירה.
קנטיקיאן החלה את דרכה כמתאגרפת מקצועית כשהתגלתה על ידי מארגן מקצועי במהלך קרב ראווה בו השתתפה בעת תהליכי ההכשרה לאליפות העולם החובבנית.
בתחילת 2005 היא חתמה על חוזה לשלוש שנים עם חברת קידום אגרוף מקצועי בהמבורג, Spotlight Boxing.
בשנים הבאות, היא אומנה על ידי מגומד שבורו.
הקרב הראשון של קנטיקיאן כמקצוענית היה ב-15 בינואר 2005, בו ניצחה בהחלטה פה אחד נגד איליאנה בונבה מבולגריה.
היה זה קרב חימום של המתאגרפת הגרמנייה רגינה הלמיך, אותה קנטיקיאן רואה כמודל לחיקוי.
במהלך 14 החודשים הבאים, קנטיקיאן ניצחה בתשעה מתוך עשרה קרבות בנוקאאוט.
אחוזי הנוקאאוט שלה הם גבוהים מהרגיל, ונדירים במיוחד במשקלי הנשים הקלים יותר.
בעקבות זאת, היא החלה למשוך תשומת לב תקשורתית וציבורית.
ב-25 ביולי 2006, היא זכתה בחגורת האליפות הראשונה שלה, ובתואר האליפות הגרמני הבינלאומי למשקל זבוב, נגד דניאלה גראף, בהחלטה פה אחד.
בקרב התואר הבינלאומי הראשון שלה ב-9 בספטמבר 2006, קנטיקיאן ניצחה נגד מריבל זוריטה מארצות הברית, בנוקאאוט טכני בסיבוב הרביעי, וזכתה בתואר האליפות של WIBF אינטרקונטיננטל למשקל זבוב.
הקרב הופסק כשזוריטה נפצעה מעל הגבה השמאלית.
בקרב המקצועי ה-15 שלה, קנטיקיאן התמודדה על תואר אליפות העולם הראשון שלה בקלן, שבגרמניה, ב-16 בפברואר 2007; זו גם הייתה הפעם הראשונה שלה כשהיא מתמודדת בקרב הראשי.
היא הביסה את קרולינה אלוורז מוונצואלה בנוקאאוט טכני בסיבוב התשיעי, ובכך זכתה בתואר WBA למשקל זבוב.
אלוורז ספגה אגרופים ללא תגובה, והחל דימום כבד מאפה, והשופט בסופו של דבר עצר את הקרב מתוך דאגה לבריאותה.
שישה שבועות מאוחר יותר, ב-30 במרץ 2007, קנטיקיאן הגנה על התואר שלה בפעם הראשונה.
בפני קהל של 19,500 בארנה של קלן, הקרב שלה היה משנה לקרב ראווה בין הקומיקאי הגרמני שטפן ראב ורגינה הלמיך, שהחזיקה אז בתואר אלופת העולם של ה-WIBF.
קנטיקיאן הביסה את מריה חוסה נונייז מאורוגוואי בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי.
נונייז הופלה בסיבוב השני, וקנטיקיאן השלימה את המלאכה בסיבוב השלישי במכת קרוס שהשאירה את נונייז ללא הגנה על החבלים, והשופט התערב וסיים את הקרב.
קנטיקיאן התמודדה מול נדיה הוקמי מצרפת ב-25 במאי 2007, בקרב השני שלה בהגנת התואר.
להוקמי היה יתרון של גובה על קנטיקיאן, והיוותה את המבחן האמיתי הראשון של קנטיקיאן בקריירה המקצועית.
שתי המתאגרפות נלחמו קשה; הוקמי התחילה לאט, אך ניצחה במספר סיבובים מאוחרים בעזרת הנחתה מוצלחת של שילובים.
בסופו של דבר, קנטיקיאן ניצחה בקרב בהחלטת רוב של השופטים, הפעם הראשונה בקריירה שלה בה הייתה החלטת מפוצלת.
הקרב נבחר כבין "חמשת הקרבות של השנה" על ידי WomenBoxing.com.
ב-7 בספטמבר 2007, קנטיקיאן הגנה על התואר שלה נגד שאני מרטין מבריטניה, וניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי.
השופט הפסיק את הקרב לאחר שמרטין הופלה בסיבוב השלישי.
בעקבות פרישתה של מחזיקת התואר רבת-השנים של ה-WIBF, רגינה הלמיך, קנטיקיאן "איחדה" את תוארי ה-WBA וה-WIBF כשזכתה באחרון בעיר מגוריה, המבורג, ב-7 בדצמבר 2007. היא והוקמי נפגשו שנית בזירה, שישה חודשים אחרי הקרב הראשון שלהן.
גם הפעם המתאגרפת הצרפתייה הוכיחה עצמה יריבה ראויה, והקרב התפתח באופן דומה למפגשן הראשון.
וגם הפעם, קנטקיאן התחילה חזק, והוקמי התקדמה בחצי השני, בקרב שנהיה צמוד.
אך הפעם, קנטיקיאן הובילה אצל כל שלושת השופטים, וניצחה בהחלטה פה אחד.
בסוף השנה, קנטיקיאן נבחרה כספורטאית השנה של העיר המבורג.
קנטיקיאן הגנה בהצלחה על תאריה נגד שרה גודסון מהפיליפינים בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי ב-29 בפברואר 2008. גודסון, שהתאגרפה כמעט באופן בלעדי במשקלים נמוכים יותר לפני כן, לא הצליחה לעמוד בפני קנטיקיאן, והשופט סיים את הקרב לאחר סדרה של מכות לגוף בסיבוב השלישי.
בקרב הבא שלה בהגנה על האליפות, ב-10 במאי 2008, קנטיקיאן הביסה את מרי אורטגה מארצות הברית בסיבוב הראשון בנוקאאוט טכני.
אורטגה, אשר נלחמה בעבר נגד מתאגרפות ידועות, כגון אלנה ריד והולי דאנאווי, הופלה פעמיים על ידי מכות ישרות במהלך 90 השניות הראשונות של הקרב.
כאשר קנטיקיאן הצמידה את אורטגה לחבלים, השופט התערב זמן קצר לפני סוף הסיבוב הראשון.
העצירה המהירה הפתיעה רבים שציפו לקרב קשה יותר, כולל את הלמיך ששימשה כפרשנית טלוויזיה.
קרב התואר הבא של קנטיקיאן, ב-29 באוגוסט 2008, הציב אותה מול הגר פיינר מישראל, שהייתה יריבתה האחרונה של הלמיך לפני פרישתה.
לאחר סיבוב פתיחה צמוד, הקרב הפך פראי יותר, ופיינר חבטה בקנטיקיאן והובילה בנקודות בחלק הראשון של הקרב.
אך מהסיבוב החמישי ואילך, קנטיקיאן הצליחה להשתלט על הקרב על ידי הנחתת מכות נקיות, וצברה יותר נקודות, ובסוף זכתה על פי החלטה פה אחד.
ב-5 בדצמבר 2008, יריבתה של קנטיקיאן הייתה אנסטסיה טוקטלובה מרוסיה, אלופת איגוד האגרוף הגרמני (אך קרב זה לא היה על התואר).
בקרב שהיה טקטי באופן בלתי אופייני, קנטיקיאן הצליחה לשלוט בטוקטלובה מאמצע הזירה.
שלושת השופטים החליטו לטובת קנטיקיאן.
בדצמבר 2008, היא נבחרה כמתאגרפת השנה של גרמניה בפעם הראשונה.
בנוסף, היא זכתה בפרס WBA למתאגרפת הטובה ביותר לשנת 2007-08.
קנטיקיאן הגנה בהצלחה על תוארי האליפות של WIBF ו-WBA בהחלטה פה אחד בקרב נגד אלנה ריד האמריקאית ב-20 במרץ 2009. ריד, שהייתה מוכרת בגרמניה אחרי שני קרבות מעוררי מחלוקת נגד הלמיך בשנים 2004 ו-2005, נשארה יחסית פסיבית כבר מהפתיחה, ובניקוד הסופי היא לא ניצחה אפילו בסיבוב אחד.
ב-4 ביולי 2009, קנטיקיאן פגשה בזירה את אלופת הביניים במשקל סופר זבוב של ה-WBA, קרולינה גוטיירז גאיטה מארגנטינה.
קנטיקיאן הייתה דומיננטית בכל הסבבים, והייתה המנצחת על פי כל השופטים.
קנטיקיאן סגרה את שנת 2009 בקרב נגד המתאגרפת הטורקייה-גרמנייה הבלתי מנוצחת ג'וליה סאהין (20-0).
הן נלחמו ב-10 באוקטובר על תואר האליפות של ה-WBO לנשים במשקל זבוב (שהיה פנוי).
קנטיקיאן היממה את סאהין כבר מהפתיחה עם מכות מהירות וגבוהות, וסאהין העבירה את רוב הקרב בהגנת גוף.
קנטיקיאן שוב זכתה בהחלטה פה אחד, והייתה לאלופת WBO החדשה.
כשהיא מחזיקה בשלושה תוארי אליפות נשים במשקל זבוב בו זמנית – של WIBF, WBA ו-WBO – היא הגנה עליהם בהצלחה מפני מחזיקת התואר של ה-IBA (אגודת האגרוף הבינלאומית), נדיה ראווי, שהייתה בלתי מנוצחת.
הקרב התקיים ב-24 באפריל 2010 בהמבורג.
הקרב היה צמוד מאוד, וראווי הנחיתה יותר מהלומות ברוב הסיבובים.
אך בתום עשרה סיבובים, לקנטיקיאן היה יתרון צר בניקוד של שניים מתוך שלושת השופטים, וזכתה בהחלטה חלוקה.
ב-17 ביולי, קנטיקיאן שוב הגנה על תאריה נגד ארקלי מוסיניו.
בסיבובים הראשונים, היא השתמשה בשילובים והתקפות מהירות וצברה נקודות.
אך אז קנטיקיאן נחתכה כשהשתיים התנגשו בראשיהן, ולא יכלה להמשיך.
הקרב הוכרז כאין תחרות והיא שמרה על תאריה.
ב-26 במרץ 2011 הגנה קנטיקיאן על תואר ה-WIBF נגד אנה ארזולה וניצחה בהחלטה פה אחד.
ב-21 באוקטובר, היא ניצחה שוב בהחלטה פה אחד, הפעם נגד טירפורן טנימיט מתאילנד, ושמרה על כל שלושת התארים.
בשלב זה, היא הייתה בלתי מנוצחת, עם 29 ניצחונות (כולל 16 בנוקאאוט).
בקרב הבא שלה, קנטיקיאן הגנה על תוארי ה-WIBF ו-WBO, ב-16 במאי 2012 בפרנקפורט, נגד מליסה מקמורו האמריקאית.
קנטיקיאן הפסידה בהחלטת רוב, בהפרש צר.
הייתה זו התבוסה הראשונה שלה כמתאגרפת מקצועית.
תואר אליפות ה-WBA לא היה בתחרות בקרב הזה, אז קנטיקיאן נותרה אלופת ארגון זה.
ב-1 בדצמבר, האמריקאית קרינה מורנו נלחמה על תואר ה-WBA בקרב שהתקיים בדיסלדורף.
קנטיקיאן ניסתה להביס את מורנו באמצעות התקפות אגרסיביות, אבל ספגה מהלומות רבות מידי מורנו תוך כדי תנועתה קדימה.
הקרב נקבע על ידי החלטת הרוב בתום עשרה סיבובים, כשקנטיקיאן המפסידה.
שופט אחד נתן לקנטיקיאן ארבע נקודות יתרון, אבל שני האחרים נתנו למורנו יתרון זהה של 94–96, והיא לקחה את חגורת WBA לנשים במשקל זבוב.
היה זה ההפסד השני ברציפות של קנטקיאן.
ב-1 בפברואר 2013, קנטיקיאן נלחמה בסניה ג'אה על תואר אליפות הביניים של ה-WBA לנשים במשקל זבוב, אשר היה פנוי באותה העת.
היא שלטה בקרב במהלך הסיבובים הראשונים, ובשביעי, הפילה את ג'אה באגרוף ימין.
על אף שסבלה חתכים קרוב לעין ימין שלה, כולל אחד מהתנגשות ראשים במהלך הסיבוב העשירי והאחרון, קנטיקיאן הצליחה לנצח בקרב בהחלטה פה אחד.
אחרי זה, קנטקיאין התמודדה נגד מורנו בקרב חוזר ב-6 ביולי.
עם ניצחון בהחלטה פה אחד, היא חזרה להחזיק בתואר אליפות WBA לנשים במשקל זבוב.
היא הגנה על התואר בהצלחה נגד סימונה גלאסי ב-7 בדצמבר בשטוטגרט.
היריבה הבאה של קנטיקאין בהתמודדות לתואר הייתה דן-בי קים.
בקרב שנערך ב-31 במאי 2014, קנטיקיאן ניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב התשיעי.
ב-8 בנובמבר 2014, יריבתה של קנטיקיאן הייתה נאוקו פוג'יוקה היפנית, והיא ניצחה בהחלטת השופטים אחרי 10 סיבובים.
בשנה זו, היא הקימה חברת קידום אגרוף משלה, Kentikian Promotions, ונעדרה מן הזירה לתקופה.
הקרב הבא שלה נערך כעבור 11 חודשים, באוקטובר 2015, נגד סוסנה קרוז פרז המקסיקנית.
קנטיקיאן נפצעה בסיבוב השני בהתנגשות ראשים, אבל ניצחה על פי ניקוד ברוב הסיבובים, ובתום עשרת הסיבובים ניצחה בקרב בהחלטה פה אחד.
עם זאת, הלמיך, במעמדה כפרשנית, ציינה שקנטיקיאן לא נראתה כתמול שלשום בזירה.
ובכל זאת, הניצחון זיכה את קנטיקיאן בתואר אליפות ה-WIBF לנשים משקל זבוב.
ב-30 ביולי 2016, הגנה על תואר זה נגד נבנקה מיקוליץ' וניצחה בהחלטה פה אחד.
נכון ל-2018, היה זה הקרב האחרון שלה.
ב-2017, קנטיקיאן פינתה את תואר האליפות של WBA לנשים במשקל זבוב.
בתחילת הקריירה המקצועית שלה, קנטיקיאן בעיקר סוקרה בתקשורת המקומית בהמבורג, ומדי פעם בעיתונים גרמניים לאומיים; בפרט, הילדות הקשה שלה והתקופה הארוכה בה מעמדה לא היה ברור כמבקשת מקלט עוררו עניין בתקשורת, והובילו להשוואות עם סרט האגרוף "מיליון דולר בייבי".
הגובה שלה, 1.54 מ', גם משך תשומת הלב, והיא זכתה לכינוי "המתאגרפת הגרמנייה המקצועית הקטנה ביותר".
בשלב מוקדם, קנטיקיאן נחשבה לאחת הכישרוניות באגרוף הגרמני והתקשורת הזכירה אותה בתור בעלת הפוטנציאל להיות יורשתה של אלופת העולם, רגינה הלמיך, מטרה שגם קנטיקיאן הגדירה עבור עצמה.
ב-2007, קנטיקיאן הוצגה בפני קהל גדול הרבה יותר, בשל שיתוף פעולה עם תחנת הטלוויזיה ProSieben.
בנוסף לשידורים חיים של הקרבות שלה, היא הופיעה מספר פעמים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית TV total.
היא עשתה ארבעה סבבי אימונים עם מארח התוכנית, שטפן ראב, וכן השתתפה בתחרות הריאליטי אליפויות גלישת ווק, בה הייתה בקבוצה המנצחת יחד עם סוון האנאוולד, כריסטינה שורר ומרקוס באייר.
הקרב הראשון שלה על הגנת התואר, נגד מריה חוסה נונייז, נצפה על ידי 4.69 מיליון צופי טלוויזיה.
כשנה לפני הקרב שלה על התואר מול קרולינה אלוורז, היא צולמה לסרט תיעודי אשר שודר ביוני 2007 בתחנת הטלוויזיה הציבורית הגרמנית Das Erste.
גרסה מקוצרת עם קריינות באנגלית שודרה על ידי הערוץ הגרמני הבינלאומי דויטשה ולה באוקטובר 2007. ב-2010, קנטיקיאן הייתה לדוברת של ארגון הצדקה הארמני Lebensbaum Armenien (עץ החיים הארמני).
סיכום קריירה מקצועית39 קרבות 36 ניצחונות 2 הפסדים בנוקאאוט 17 ניצחונות 0 הפסדים בהחלטה 19 ניצחונות 2 הפסדים אין תחרות 1
סוזן אהו (בפינית: Susan Aho; נולדה ב-5 במרץ 1974) היא זמרת פינית.
אהו נולדה באספו ומגיל שלוש עשרה ניגנה באקורדיון.
בשנת 1998 הצטרפה ללהקת המוזיקה העממית "ורטינה".
היא למדה באקדמיית סיבליוס ומלבד להקתה, הייתה מעורבת במספר פרויקטים מוזיקליים.
בשנת 2008 ייסדה ביחד עם יוהאנה וירטאנן את הצמד "Kuunkuiskaajat" (הלוחשת לירח).
ב-2010 זכו השניים בתחרות הלאומית לייצג את פינלנד באירוויזיון 2010. בחצי גמר האירוויזיון הן סיימו במקום ה-11, ולא עלו לגמר התחרות.
באירוויזיון 2011 הציגה את הניקוד של פינלנד.
סוזאן "סוזי" אסמן היא סטנדאפיסטית, שחקנית ומדבבת יהודייה-אמריקאית.
ידועה במיוחד בגילום דמותה של "סוזי גרין" בסדרה "תרגיע".
אסמן נולדה ברובע הברונקס בעיר ניו יורק למשפחה יהודית וגדלה במאונט ורנון במדינת ניו יורק.
אביה לאונרד היה רופא ואמה זורה פרופסור לשפה הרוסית במכללת שרה לורנס.
אסמן נולדה כבת השלישית מתוך ארבעה אחים.
בוגרת אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס (SUNY Purchase College).
אסמן נישאה בשנת 2008 בגיל 53 לסוכן נדל"ן בשם ג'ון הארדר.
אסמן הופיעה במועדוני סטנד-אפ במשך כ-30 שנה ובמסגרת זאת הכירה את לארי דייוויד.
בשנת 1989 השתתפה כאורחת בתוכניתו של ג'וני קארסון.
חלק גדול מההומר שלה נוגע למוצאה היהודי.
בשנת 1992 קיבלה תוכנית של חצי שעה בקומדי סנטרל.
אסמן ערכה את הופעת הבכורה שלה כסטנדאפיסטית בבריטניה במסגרת פסטיבל הקומדיה ניוברי בשנת 2007.
היא החלה בקריירת המשחק שלה בשני תפקידים קטנים:האחד בסרט "קרוקודיל דנדי 2" והשני בסרט "פאנצ'ליין".
שני הסרטים יצאו בשנת 1988. תפקידה הידוע ביותר כשחקנית הוא של סוזי גרין בסדרה תרגיע, רעייתו הוולגרית של ג'ף גרין סוכנו של לארי דייוויד, המגולם על ידי ג'ף גרלין.
היא נוטה לגדף את בעלה ולהתייחס למשקלו העודף.
אסמן דיבבה בקומדיית הבובות "שיחות מלוכלכות".
היא השתתפה מדי פעם בתוכנית האירוח הקומית-סאטירית "הדיילי שואו".
היא דיבבה את הדמות מטינס החתולה בסרט "בולט" בשנת 2008, ובספין אוף של הסרט שיצא שנה אחרי.
פרסמה ספר בשם "מה סוזי הייתה אומרת: בולשיט על חכמה, אהבה וקומדיה" (What Would Susie Say: Bullshit Wisdom About Love, Life and Comedy) ב-2009 בהוצאת סיימון ושוסטר.
+ שנה סרט תפקיד הערות1991צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר1997Volcanoאניטה2000לשמור אמוניםאלן פרידמן2005 The Manסגן ריטה קארבון2008 בולטמיטנסדיבוב2010קופ אאוטלאורה2012פאצלג'ילדה2017Band Aidשירלי2023חזרה גנרלית (אנ')אישה בבית חוליםללא קרדיט
סוזוקי קיזאשי (ביפנית: スズキ・キザシ, באנגלית: Suzuki Kizashi) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2009–2016 (משנת המודל 2010) ביפן.
מנוע קדמי תוצרת "סוזוקי" סדרה "J engine", דגם מנוע "J24B".
סוגי הנעה: הנעה קדמית 4x2, הנעה כפולה 4x4 (כוללת מצב פעולת FWD המופעלת על ידי הנהג לחיסכון בדלק).
קיבולת מכל דלק - 64 ליטר.
קיבולת תא מטען אחורי - 461 ליטר.
דגמי "סוזוקי קיזאשי" מגיעים כסטנדרט עם ABS, בקרת יציבות, מערכת בקרת משיכה, כריות אוויר קדמיות ואחוריות וכריות אוויר וילון צד.
מערכת בקרת יציבות משופרת כלולה עם ההנעה הזמינה לכל הגלגלים.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.8 שניות (מנוע 2.4 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.8 שניות (מנוע 2.4 ליטר משודך לתיבת הילוכים רציפה).
ביפן שווקו דגמי "סוזוקי קיזאשי" מ-21 באוקטובר 2009.
דגמי "סוזוקי APV" יוצאו לארצות הבאות: מספר ארצות בצפון אמריקה (שיווק מ-1 בדצמבר 2009), ארצות הברית (שיווק מ-30 ביולי 2009), אוסטרליה, ניו זילנד (שיווק מ-11 במאי 2010), מספר ארצות באירופה (שיווק משנת 2012) כולל איטליה, הודו (שיווק מפברואר 2011), איראן.
סוזן מרי קלי לי היא פוליטיקאית ואשת חינוך אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת נבדה, מאז 2019.
לי נולדה בעיר שבמזרח מדינת אוהיו, בתם של וורן וג'ואן קלי.
אביה עבד במפעל לייצור פלדה, והיא עבדה לראשונה בגיל שמונה כמחלקת עיתונים.
לי סיימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת קרנגי מלון השוכנת בפיטסבורג שבפנסילבניה.
לאחר שעברה ללאס וגאס ב-1993, נהייתה לי המנהלת המייסדת של מיזם "משחקי מרכז העיר", המציע מסגרות אחרי שעות בית ספר עבור ילדים.
החל משנת 2010 כיהנה לי כנשיאת "הקהילות בבתי הספר" בנבדה, ארגון למניעת נשירה מהלימודים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 המשיכה לי בעשייה חינוכית והייתה חברה במספר ועדות מייעצות בתחום החינוך.
בבחירות 2016 התמודדה לי לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של נבדה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית.
היא הפסידה בבחירות המקדימות לרובן קיהואן בפער של 19%.
היא סיימה במקום השלישי מאחורי חבר בית המחוקקים של נבדה לשעבר לוסי פלורס, שקיבלה 25.6% מקולות הבוחרים.
בבחירות 2018 התמודדה לבית הנבחרים הפעם בשאיפה לייצג את מחוז הקונגרס השלישי של נבדה בעקבות התפטרותה של ג'קי רוזן, שפרשה לאחר כהונה אחת בלבד אחרי שנבחרה לסנאט של ארצות הברית.
לי זכתה בבחירות המקדימות וגברה על שישה מועמדים אחרים עם 66.9% מקולות הבוחרים.
ביום הבחירות הכלליות ניצחה את דני ארקניאן, מועמד המפלגה הרפובליקנית עם 52% מהקולות.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביעה לי בעד שני סעיפי ההדחה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
לי חברה בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת החינוך והעבודה.
ברסטו הייתה ציירת אמריקאית, הקשורה לאסכולת נהר ההדסון, שהייתה ידועה בנופיה הזוהרים - לומיניזם.
ברסטו הייתה בתם של סוחר התה של העיר ניו יורק, סמואל ברסטו (1805–1884) ומרי טיילר בלוסום (1813–1895), ששושלתם נובעת מאחד הנוסעים המקוריים של המייפלאואר.
היא למדה במכללת הנשים ראטגרס בניו יורק, סיימה את לימודיה בשנת 1853 וקיבלה הכשרה אמנותית נוספת באירופה.
במשך מספר שנים לימדה במכון לאמנויות ומדעים בברוקלין.
נופיה הבוגרים של ברסטו מייצגים שלווה ומלאים באור.
היא הציגה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1858, באגודה לאמנות בברוקלין ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
באותה תקופה לא היו לאמניות נשים את אותן ההזדמנויות להציג את עבודותיהן כמו שעשו אמנים גברים, ולכן עבודתה נותרה לא ידועה יחסית, עד שהיסטוריוני האמנות החלו לבחון מחדש עבודות של נשים מאסכולת נהר הדסון.
ברסטו, הייתה חברה במועדון ההרים האפלצ'יאני, כי הייתה מטיילת מושבעת שטיפסה על מאות הרים בניו יורק ובניו אינגלנד - כולל כל הפסגות העיקריות של קטסקייל, ההרים לבנים ואדירונדאק - כמו גם באירופה.
לעיתים קרובות היא יצאה למסעות לאורך נהר ההדסון ובהרים ששילבו טיולים עם רישומים וציור.
ברסטו מצאה ששמלות נשים בתקופתה מסורבלות מדי ולא מעשיות, ופיתחה לבוש טיולים שכלל מגפיים חזקות וחצאיות מקוצרות בשילוב מכנסיים (שילוב שדגלה בו תנועת הרפורמה בלבוש נשים ).
סקילדינג הפכה גם היא לאמנית ומאיירת, והשתיים המשיכו לשרטט משימות ביחד.
סוזן אדם (נולדה ב-1954 בסאטו מארה) היא סופרת ואמנית ישראלית.
שמה המקורי היה ז'וז'ה סוזנה פריד.
בשנת 1964 עלתה משפחתה לישראל.
תחילה למדה ועבדה בתחום האמנות הפלסטית, ורק מאוחר יותר החלה לבטא את עצמה בכתיבה.
ספרה הראשון "כביסה" הפך לרב-מכר ותורגם לאנגלית וגרמנית.
אדם זכתה בשנת 2008 בפרס היצירה לסופרים עבריים.
סוזן אדם נולדה כז'וז'ה סוזנה פריד למשפחה יהודייה ממוצא הונגרי שחיה תחת השלטון הרומני - קומוניסטי.
ביתם היה בפאתי העיר, כשלצידו נחל, חלקת שדה גדולה ויער מאחוריה.
בחצר הבית גדלו חיות הבית.
היא מכנה את עצמה בשנות הילדות כ"ילדת אווזים ותרנגולות".
את הווי נוף ילדותה ניתן למצוא בספריה של אדם.
בשנת 1964 עלתה משפחתה לישראל והתיישבה תחילה באשקלון, שם שינתה המורה את שמה לשושנה.
לאחר חודשים ספורים עברה משפחת פריד לראשון לציון.
את לימודיה התיכוניים סיימה בתיכון על שם תלמה ילין במגמה לאמנות פלסטית, לאחר שגילו הוריה את כישוריה האמנותיים.
מאוחר מכן, למדה במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון.
הציגה את עבודותיה בתערוכות ועסקה באיור, בהוראה ובפיתוח משחקים חינוכיים.
את שירותה הצבאי עשתה אדם בנח"ל בקיבוץ דן, שם גם שינתה חזרה את שמה משושנה לשמה המקורי: ז'וז'ה - סוזן.
בעת לימודיה במדרשה הכירה את בעלה, יוסי אדם.
הם מתגוררים ברחובות ולהם בן ובת
סוזן אדם החלה לכתוב רק לאחר גיל ארבעים, זמן קצר לאחר מות אמה.
בתוכנית "סופרים קוראים" היא מספרת שמותה היה אירוע מכונן עבורה; אמה, שהייתה ניצולת שואה, רצתה תמיד לכתוב את סיפורה, ולא הספיקה, ולאחר מותה החליטה אדם שהיא עצמה לא תדחה את הרצון הזה.
היא מסבירה שהכתיבה עבורה היא בבואה של הנפש.
היא מתמלאה בחומרים שהיא רואה ושומעת, ויש בה הצורך לעבד אותם.
האפשרויות לטרוף את הקלפים ולנסות לראות מה היה קורה אילו היו הדברים מתרחשים אחרת, קוסמות לה.
יש בכתיבה מרחב עצום של אפשרויות, היא אומרת, והשימוש במילים, הצורך ליצור את המשפט מדויק, מחייב התבוננות עמוקה וחקירה.
בתשובה לשאלה מדוע התמהמהה בעניין הכתיבה היא עונה:
אדם החלה להתמקד בכתיבה ופחות בציור, והיא מקדישה לכתיבה כשבע שעות ביום.
בשנת 2000 הוציאה את ספרה הראשון "כביסה" שהפך לרב-מכר.
הספר מבוסס על הווי ודמויות שהכירה בעיירת הולדתה, אך לטענתה הספר איננו אוטוביוגרפי.
אדם גם כותבת סיפורים קצרים, וכמה מהם פורסמו באוספים שונים.
הספר "כביסה" תורגם לשפות גרמנית ואנגלית.
בשנת 2001 זכתה סוזן אדם בפרס הקרן לעידוד ספרי ביכורים 2000 - 2001, מטעם המדור לספרות במועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, משרד המדע, התרבות והספורט.
בשנת 2006 זכתה סוזן אדם בפרס קוגל על ספרה: אמא של ג'ניס.
בשנת 2008 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים.
הלנה סוזאנה "סוזי" ואן האל (בהולנדית: Helena Suzanna "Suzy" van Hall; 28 באפריל 1907 – 9 ביולי 1978) הייתה רקדנית הולנדית ופעילה במחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
היא נולדה בהאג, אחותו הצעירה של הפסל פריץ ואן האל.
בשנת 1932 נישאה לסייס קלק.
לואן האל היה סטודיו לריקודים בפריז, היא הופיעה שם וגם ערכה סיור הופעות באנגליה, שווייץ ותוניסיה.
בני הזוג התגרשו: בין השאר בגלל דרישות הקריירה שלה ובגלל הרומן שלו עם האו-פר שלהם.
ואן האל הייתה מעורבת בפעולות המחתרת ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה יחד עם אהובה חריט ואן דר פיין.
בשנת 1944 היא נעצרה והורשעה בייצור תעודות זיהוי מזויפות, שוד ועבירות אחרות.
היא נשלחה לפיכט, ראוונסבריק, ולבסוף למחנה הריכוז דכאו.
ואן האל שוחררה באפריל 1945. ואו דר ווין נרצח על ידי הנאצים.
הוא הציל יהודים בתקופת השואה ולימים הוכר כחסיד אומות העולם.
לאחר שחרורה הועסקה על ידי קוס שרגרדוס בהוצאה לאור של הדר-שפיגל.
שרגרדוס וואן האל פרסמו ספרים על חריט ואן דר פיין ופריץ ואן האל.
ואן האל תרגמה עבור "הדה שפיגל", את ספרו של פול ברונטון "הדרך הסודית" להולנדית.
היא נפטרה בסנט-סיבראנט בגיל 71.
סוזן & פרייק (בהולנדית: Suzan & Freek) הם צמד המוזיקאים ההולנדים סוזן סטורטלדר ופרייק ריקרינק.
השניים גדלו באזור אכטרהוק שבמזרח הולנד, ונישאו ב-2 בדצמבר 2023.
הצמד החל את דרכו בביצוע קאברים למשך מספר שנים ושיתף אותם על בסיס שבועי תחת הכותרת "De Minuut" בעמוד הפייסבוק שלהם.
בשנת 2016, הגרסה שלהם לשיר "Don't Let Me Down" הפכה לוויראלית כאשר הצ'יינסמוקרס, יוצרי השיר המקוריים, שיתפו את הביצוע.
בספטמבר 2017, הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, Glass House Sessions, המכיל חמש גרסאות כיסוי לשירים מוכרים, ביניהם "Jolene" של דולי פרטון ו-"Hips Don't Lie" של שאקירה.
בנובמבר 2018, הוציא הצמד את שירם המקורי הראשון, "Als Het Avond Is".
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים ההולנדי וזכה בתואר הפלטינה.
לאחריו הוציאו את השיר "Blauwe Dag", שהגיע למקום הרביעי במצעד.
ב-27 בספטמבר 2019, הוציאו את אלבומם הראשון בהולנד ובבלגיה, Gedeeld Door Ons.
האלבום הגיע בשתי המדינות למקום השני במצעדי האלבומים.
סוזן סטורטלדר (בהולנדית Suzan Stortelder): נולדה ב-1992, שירה ופסנתר.
פרייק ריקרינק (בהולנדית Freek Rikkerink): נולד ב-1993, שירה וגיטרה.
שם האלבוםשנהמיקומי שיאמצעד האלבומים ההולנדימצעד האלבומים הבלגיGedeeld door ons201922Dromen in kleur202114Iemand van vroeger202311
שם השירשנהמיקומי שיאאלבוםמצעד המוזיקה ההולנדי - טופ 40מצעד המוזיקה ההולנדי - טופ 100מצעד המוזיקה הבלגי"Als Het Avond Is"2018134Gedeeld door ons"Blauwe Dag"20194128—55—"Deze Is Voor Mij"2020194727Dromen In Kleur"Weg Van Jou"122022"De overkant"
סוזי קוואטרו היא זמרת, כותבת שירים, גיטריסטית ושחקנית אמריקאית היוצרת מוזיקה ושרה מאז 1973. בין הנשים הראשונות שהופיעו כנגניות גיטרה בס.
הוציאה לאור 37 אלבומים (18 אלבומי אולפן, 17 אלבומי אוסף ו-2 אלבומי הופעות חיות) ומכרה כ-50 מיליון עותקים מהם ברחבי העולם.
על אף מוצאה האמריקאי פעלה בעיקר באנגליה ושיריה זכו להצלחה בעיקר באירופה ובאוסטרליה.
סוזי קוואטרו נולדה ב-1950 בדטרויט שבמישיגן לארט (Art) והלן (Helen) קוואטרו.
מוצאו של סבה מצד אביה היה איטליה, שם היה שם המשפחה "קוואטרוקי" (Quattrocchi) ומוצא האם מהונגריה.
בנוסף לסוזי נולדו להורים עוד 3 בנות ובן.
כמו כן שימש בית ההורים בית אומנה למספר ילדים נוספים.
אביה, שעבד בחברת ג'נרל מוטורס היה מוזיקאי חצי מקצועי שניהל להקה משלו בשם "הטריו של ארט קוואטרו" (Art Quatro Trio).
אווירה מוזיקלית זו השפיעה על כל ילדי המשפחה וסוזי קיבלה מגיל צעיר חינוך מוזיקלי והתאמנה בנגינה בפסנתר וכלי הקשה כשהכלי הראשון שלה היה תופי בונגו ואף הצטרפה להופעות של הלהקה של אביה.
בהמשך לימדה את עצמה לנגן בגיטרה בס.