tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במטוס הורכבו מערכות קשר וניווט משודרגות, ועל פי רוב הותקנו גם מכלי דלק נתיקים מתחת לכנפיים.
ההבדל המהותי היחיד היה שימוש בכנה פשוטה יותר להרכבת מכלי הדלק הנתיקים מתחת לכנפיים.
מספר מטוסי G-2 הותאמו לתקיפה לילית עם הוספת פנסים על הכנף השמאלית ומחרישי מפלט.
Fw 190G-3: דגם שהתבסס על ה-A-6 ועליו הורכבו כנות משודרגות, שאיפשרו לו לשאת פצצות לצד מכלי דלק מתחת לכנפיים.
דגם זה כלל שתי גרסאות נוספות, בהן הוסרו מכלי הדלק הנוספים והותקנו תותחי 20 מ"מ חיצוניים מתחת לכנף (G-3/R1), או לחלופין הותקנו זוג כנות "ETC 50" מתחת לכל כנף (G-3/R5).
Fw 190G-8: דגם שהתבסס על A-8 אך לא יוצר בכמויות גדולות עקב הדמיון ל-F-8. הוא כלל כנות "ETC 503" מתחת לכל כנף לנשיאת פצצות או מכלי דלק חיצוניים.
גרסת G-8/R5 של דגם זה איפשרה החלפה של הכנות בזוג כנות "ETC 50" (בדומה ל-G-3/R5) או "ETC 71" מתחת לכל כנף.
במטוסים אלו שודרגה מערכת הנחיתה כדי להתמודד עם המשקל הרב.
עם כניסת Fw 190 לשירות טייסים רבים נדרשו לעבור ממטוסים ישנים יותר למטוס זה.
לצורך כך הורכבו מטוסי אימון מיוחדים שכונו "מטוסי בית ספר" (Schulflugzeug) ונבנו על בסיס דגמי Fw 190A-5 ו-A-8. דגמים אלו כללו מקום ישיבה נוסף למדריך הטיסה מאחורי הטייס וחופה רחבה כדי לכלול את המושב האחורי.
בסך הכול הורכבו 87 מטוסים מדגמי האימון S-5 ו-S-8.
טורקיה - 72 מטוסים שירתו בחיל האוויר הטורקי בין השנים 1942 ו-1949.
יפן - מטוס בודד מסוג Fw 190A-5 נשלח ליפן בשנת 1943. הביון האמריקאי אשר ציפה להתמודד מול מטוס זה גם בזירת האוקיינוס השקט, נתן למטוס את שם הקוד FRED.
ספרד - הופעלו על ידי Escuadrilla Azul, טייסת המתנדבים הספרדים ששירתו בשורות הלופטוואפה במסגרת הדיוויזיה הכחולה.
צרפת - לאחר סוף מלחמת העולם השנייה בנתה חברת SNCAC 65 מטוסים עבור חיל האוויר הצרפתי.
אלו היו בשימוש עד 1949.
פּוּקוּ או קובוס וארדון (שם מדעי: Kobus vardonii) הוא מין של אנטילופה אפריקנית בינונית החיה באזורי ערבות לחים בזמביה וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
תחום לאזור אגן הניקוז של הזמבזי ויובליו הראשיים, למעט מספר כיסים מבודדים כגון עמק רוקואה בדרום טנזניה.
בשמורת לואנגה שבזמביה הפוקו הוא האנטילופה הנפוצה ביותר לאחר האימפלה.
גובהו של פוקו בוגר הוא כ-100 ס"מ ומשקלו כ-90 ק"ג.
צבע פרוותו של הפוקו הוא חום חולי, באזור שיפולי הבטן צבעו חום בהיר יותר.
פרוותו גסה יותר מאשר הפרווה של האימפלה.
לזכר זוג קרניים באורך של 50 ס"מ כל קרן.
הקרניים חרוצות תלמים מעוצבות בעיקול בצורת לירה (נבל קדום).
את הפוקו ניתן למצוא באופן בלעדי באזורי ערבות ביצתיים ליד מקורות מים בהם הוא אוכל עשב.
הפוקואים חברותיים ופעילים בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
כאשר הפוקו מבוהל הוא משמיע קול שריקה צווחני.
נקבות הפוקו חיות בעדרים של עד 20 פרטים.
בעונה הגשומה, המתקיימת מנובמבר עד פברואר, מתאחדים מספר עדרים לעדר אחד של עד כ-50 פרטים וזאת כדי להגביר את ביטחונם.
הזכרים השולטים מחזיקים טריטוריות עליהן הם מגנים כנגד פלישת זכרים אחרים.
לעיתים קרובות אפשר לראות זכרים אלה עם כתם כהה על צווארם מגינים על הטריטוריה שלהם.
הזכרים מנסים לגרום לנקבות להישאר בשטח הטריטוריה שלהם זמן ארוך ככל האפשר.
תקופת ההתרבות של הפוקו אינה קבועה.
תקופת ההיריון נמשכת בין 8-7.5 חודשים.
אורך חיי הפוקו: 10 עד 12 שנים.
פּוֹקְהַרָה (בנפאלית: पोखरा) היא בירת פרובינציית גנדאקי במרכז נפאל והעיר השנייה בגודלה במדינה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 513,504 תושבים.
העיר משתרעת על פני 464.2 קמ"ר בדרום מחוז קאסקי שבמרכז פרובינציית גנדאקי בעמק פוקהרה, בקרבת הנהר סטי גנדאקי (Seti Gandaki), במרחק של כ-150 ק"מ צפון-מערבית לבירה קטמנדו, ולמרגלות רכס הרי האנאפורנה, שפסגתו מגיעה לגובה של 8,091 מטרים.
בצמוד לעיר מדרום, נמצא ; זהו האגם השני בגודלו בנפאל, שהוגדל בשל סכר שנבנה, המספק לעיר אנרגיה הידרואלקטרית.
מעל האגם נמצאת גבעה שעליה בנויה סטופה, מקדש בודהיסטי קטן, בשם "מקדש השלום העולמי", ממנו יש תצפית על העיר ועל רכסי ההרים המקיפים אותה.
המקדש נבנה על ידי קבוצת ניפונאז מיוז'י הבונה ברחבי העולם מקדשי שלום.
זהו המקדש השלום הראשון שנבנה בנפאל וה71 סך הכל.
בקרבת העיר נמצאים אגמים נוספים, אליהם ניתן להגיע ברכב או באופניים.
האקלים באזור הוא סובטרופי, והטמפרטורות מתונות, בקיץ 25–35 מעלות, ובחורף 5–15 מעלות.
היא מושפעת מתקופות גשמי המונסון.
העיר נמצאת על נתיב מסחר היסטורי חשוב בין סין וטיבט להודו.
במאה ה-17 היא הייתה חלק מממלכת קאסקי, אחת מממלכות נפאל, ובהרים שסביב פוקהרה ניתן למצוא שרידי מבנים מתקופה זו.
לאחר פלישת סין לטיבט בשנת 1959 הגיעו לאזור פוקהרה כ-300,000 פליטים טיבטים, המתגוררים בכפרים סביב העיר עד היום.
הפלישה גם חסמה את נתיב המסחר החשוב שעבר באזור, בין סין להודו.
עד שנות ה-60 היה ניתן להגיע לפוקהרה רק רגלית, ובניית הכביש הראשון המחבר בין העיר לבירה קטמנדו הסתיימה רק בשנת 1968. כיום יש בעיר שדה תעופה קטן.
התושבים משתייכים למגוון קבוצות אתניות של נפאל, ובעיקר לבני הקאס (Khas), גורונג (Gurung) ומגאר (Magar).
מבחינת דתית רוב התושבים הם הינדים, ומיעוטם בודהיסטים, בנוסף לקהילה קטנה של מוסלמים.
העיר מהווה אחד ממוקדי התיירות של המדינה, ובסיס יציאה עבור מטיילים לטרקים בהרי ההימלאיה הנפאליים הסמוכים, כגון האנאפורנה, וכן לפעילויות ספורט אתגרי כגון רפטינג, צניחה חופשית, באנג'י ועוד.
בהתאם לכך, גם עיקר כלכלתה מבוססת על התיירות.
אזור התיירות נמצא באזור ה"לייק סייד" (או "ביידאם"), הסמוך לאגם, וכולל בתי מלון ואכסניות, בתי קפה ומסעדות מערביות רבות, חנויות לממכר ציוד לטרקים וסוכנויות טיולים.
נמל התעופה פוקהרה משרת את העיר.
בעונת התיירות והטיפוס נפתח בעיר בית חב"ד זמני, שלוחה של בית חב"ד בקטמנדו שמנוהל על ידי חזקי וחני ליפשיץ
פוֹקֵה-ווּלף הייתה חברה גרמנית לייצור כלי טיס אזרחיים וצבאיים, לפני ובמשך מלחמת העולם השנייה.
החברה הוקמה בברמן, ב-24 באוקטובר 1923, בשם "ברמן בניית מטוסים" על ידי הנריך פוקה, גאורג וולף ווורנר נאומן, ושמה הוחלף ל"פוקה-וולף ייצור מטוסים" כמעט באופן מיידי.
בשנת 1964, התמזגה החברה יחד עם חברה אחרת בשם "Weser Flugzeugbau" ("ווסר ייצור מטוסים") כדי ליצור חברה חדשה בשם "Vereinigte Flugtechnische Werke" ("מפעלי טכניקת־טיסה מאוחדים") אשר גם היא התמזגה בהמשך, לתוך "מסרשמיט־בולקוב־בלום" .
פוֹקָה הירש (6 בפברואר 1908 – 2 בנובמבר 1978) היה איש עסקים ישראלי שיצר לעצמו תדמית של בליין בינלאומי ונחשב כמוביל במה שנקרא בתקופתו "החוג הנוצץ".
פוקה הירש נולד בשנת 1908 בעיר רמניקו סראט שברומניה כבן למשפחת סוחרים אמידה.
בלידתו נקרא אפרים ולימים שינה את שמו ל"פוקה", שם שלטענתו היה שם של מלך ביזנטי.
בצעירותו למד הנדסה באיטליה ונהג לכנות עצמו בתואר דוקטור.
בארץ עבד שנים מספר בעיריית תל אביב כמהנדס, ולאחר מכן, בשנת 1940, הקים את חברת "קומינג" והפך לסוכן עצמאי בעסקי אלקטרוניקה, חלקי חילוף למטוסים וסחר נשק, וצבר הון רב ורכוש.
לאחר הקמת מדינת ישראל הפך הירש לספק של כלים, אביזרים וחלקי חילוף למערכת הביטחון, וכך הגדיל את הונו ונכסיו.
בסוף שנות ה-50, כששככו גלי העלייה ההמונית ומדינת ישראל יצאה לאטה ממשטר הצנע, החלו להתבלט במדינה ובתקשורת בעלי הון, אנשי חברה וידוענים שכונו אז בשם "החוג הנוצץ".
הלהיט "שיתפוצץ" שהושר באותה תקופה בפי רחל אטאס למלים של דן אלמגור, מתאר את התחרות בהשגת מותרות והנאות החיים שיוחסו לחוג זה.
אנשי החוג כונו גם בשם "חוג הסילון" בשל שיטוטם בערי ההימורים באירופה ובארצות הברית.
העיתונות נהגה לתאר בהרחבה בטורי הרכילות את עלילותיהם בישראל ומחוצה לה ואת פרשיות האהבים שלהם.
עיסוק אופנתי זה במעלליהם של אנשי החוג הנוצץ נמשך במשך שנות ה-60 ושנות ה-70. בעשורים שלאחר מכן תפסו מקום זה בדעת הקהל ובטורי הרכילות זמרים, ספורטאים, שחקנים ואנשי תקשורת, שקיבלו את הכינוי "סלבס".
פוקה הירש היה המלך הבלתי מוכתר של חוג זה.
הוא התלבש בהידור ונהג לענוד מונוקל על אחת מעיניו, כמנהג האצולה האירופית במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. נסיעותיו לאתרי הנופש וההימורים עלו מאות אלפי לירות.
הוא נד בין רומא, פריז וניו יורק ויצא לחופשה פעמיים בשנה למקומות כסן טרופה או מונטה קרלו.
הייתה לו דירה מפוארת ברחוב בן עמי 8 בתל אביב ליד כיכר דיזנגוף והוא בנה לעצמו בית מפואר בקיסריה ותמיד הסתובבו בו, לעיני העיתונאים שביקרו בו, נערות זוהר צעירות, אך מעולם לא נשא לו אישה ונשאר ברווקותו עד ליום מותו.
הרבה לעסוק בו ובעלילותיו השבועון "העולם הזה".
על הפגנת ראוותנותו כתב העיתונאי ישעיהו בן-פורת:
פוקה הירש ניהל את עסקיו באמצעות חברה שבבעלותו בשם סידב בע"מ.
רמת החיים הגבוהה החובקת עולם שהפגין משכה לבסוף את תשומת לבם של אנשי אגף מס הכנסה וב-2 במאי 1972 הם פשטו על משרדי חברת סידב ועל ביתו בקיסריה ודירתו בתל אביב והחרימו מאות מסמכים.
הפשיטה על דירתו בתל אביב התבצעה בשעת לילה מאוחרת, כאשר אל חוקרי מס הכנסה נלווים עיתונאים וצלמי טלוויזיה.
בדירה נמצאה צעירה גרמנייה ואילו פוקה הירש נמצא בחדרו כשהוא במצב של תרדמת עמוקה והוא הוחש לאשפוז בבית חולים.
הצעירה אמרה לחוקרים כי ככל הנראה נטל פוקה הירש חומר נרקוטי ונרדם בחדרו, אך החוקרים העלו את הסברה כי ניסה להתאבד.
כשהחלים נדרש על ידי חוקרי מס ההכנסה ומשטרת ישראל למסור מידע על עסקאותיו, אך הוא סירב בטענה שהפשיטה המתוקשרת פגעה בפרטיותו וכן כי הוא זכאי שלא להפליל את עצמו.
ב-2 באוגוסט 1972 שוחרר פוקה הירש ממעצרו וב-7 באוגוסט הוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בקשת התביעה לעצור אותו עד תום ההלכים נדחתה על ידי השופט דב לוין.
בשלב ראשון הועמד פוקה הירש לדין על אי מסירת מידע לחוקריו, דבר שהווה אז עבירה על תקנות ההגנה לשעת חירום (כספים).
ב-15 באוקטובר 1972 דנה אותו השופטת הדסה בן עתו לתשלום קנס של 1,000 לירות.
התביעה הגישה ערעור על קולת העונש לבית המשפט העליון.
ב-19 בספטמבר דחה בית המשפט את בקשת התביעה, וכן מתח בקורת חריפה על צורת הפשיטה של חוקרי המס על ביתו.
על העבירות העיקריות בעניין העלמות המס ועבירות מטבע חוץ הועמדו חברת סידב ופוקה הירש, כבעליה, לדין בפני בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ביום 24 באפריל 1975 הרשיע בית המשפט את פוקה הירש על השמטה בזדון של עמלות בסכום של עשרות אלפי דולרים שקיבלה חברת סידב מחברה אמריקאית ועל כך שהסכומים נתקבלו במטבע חוץ מבלי להציעם למשרד האוצר לשם המרתם למטבע ישראלי, כפי שחייב החוק באותם הימים.
ב-6 במאי 1975 גזר בית המשפט על פוקה הירש עונש של שנת מאסר אחת בפועל ושנת מאסר נוספת על תנאי ולקנס של 100,000 לירות.
חברת סידב נדונה לקנס של 200,000 לירות נוספות.
באמצעות פרקליטו יצחק טוניק, מי שיהיה לימים מבקר המדינה, הגיש פוקה הירש ערעור לבית המשפט העליון.
ביום 17 במאי 1976 ניתן פסק הדין מפי השופט משה לנדוי.
"המערער גזל במשך תקופה ממושכת סכומים גדולים מקופת המדינה, ובמטבע חוץ דווקא, והוא עשה זאת תוך הפרת האמון שהמדינה על ידי מוסדותיה נתנה בו בנושא החיוני והרגיש של אספקת ציוד מחוץ-לארץ למטרות צבאיות.
עונש המאסר בפועל של שנה אחת היה איפא הולם".
עם זאת, בית המשפט מצא עילה להקל בעונשו של פוקה הירש, בהביאו ציטוט מדברי השופט דב לוין שגזר את העונש בבית המשפט המחוזי:
"את עיקר טיעונו הנוקב ריכז סניגורו המלומד של הנאשם בפגיעה החמורה שנפגע הנאשם בכבודו, במעמדו ובעסקיו עקב השיטה הפסולה והנפסדת שננקטה על ידי חוקרי מס ההכנסה והמשטרה.
אלה פשטו לביתו כשהם מלווים עיתונאים, צלמים וצלמי טלוויזיה, כנציגי התקשורת נכנסים לפני ולפנים של ביתו ואל פרטיותו של הנאשם.
הנאשם היה מצוי אז בחוסר הכרה בשל ניסיון התאבדות.
אמצעי התקשורת ניזונו באינפורמציה לא-מדויקת ומופרזת באשר להיקף העבירות המיוחסות לנאשם ודידשו ובחשו בענייניו האישיים של נאשם ואפילו האינטימיים שבהם.
כל אלו מצאו הד רב וביטוי בוטה באמצעי התקשורת."
השופט לנדוי תמצת עניין זה של הפגיעה בפרטיות בלשונו:
"אכן למערער נגרם סבל רב בעקבות "המבצע" שחוקרי מס ההכנסה ארגנו נגדו ביד רמה.
הם שיסו בו את כלי התקשורת ההמונית, צמאי הסנסציות, והרשו להם לחדור אל רשות הפרט של המערער, ועד לחדר המיטות שלו הגיעו - כל זאת אחרי "תדרוך" מוקדם שבו הזינו את הכתבים מידע שבחלקו היה כוזב ומנופח.
כך הושפל המערער בעיני הציבור ונעשה מטרה לבוז וללעג ונגרם נזק חמור לשמו ולעסקו, עוד לפני שהובא לבית המשפט."
בשל "הענישה המוקדמת" הזאת, כלשונו, מצא בית המשפט כי יש לפצות את המערער על הסבל שסבל שלא כדין ולתת ביטוי למורת רוחו של בית המשפט מהתנהגות החוקרים, והקטין את עונש המאסר בפועל משנה אחת לשישה חודשים, וכנגד זאת הגדיל את הקנס שהוטל עליו ב-200,000 לירות נוספות.
כשתמה תקופת מאסרו והוא שוחרר מן הכלא, לא התגבר פוקה הירש על הטראומה של המאסר והיה שבור מבחינה גופנית ונפשית.
חלפו כשנתיים מאז שחרורו והוא אושפז בבית חולים.
הוא ביקש שלא יבקרו אותו בבית החולים כדי שלא יראו אותו במחלתו ועליבותו.
במהלך האשפוז הוא עבר שלושה ניתוחים קשים ומת כשהוא חסר הכרה ב-2 בנובמבר 1978. הוא הלך לעולמו כשהוא בודד וערירי, בן שבעים במותו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול..
הותיר אחריו אח בלונדון ושני אחיינים בישראל.
בשלהי שנות ה-70 זכה לפופולריות רבה מערכון שבוצע על ידי גדי יגיל שנקרא "מונולוג של פלייבוי מזדקן", בו תיאר בליין מזדקן במבטא רומני כבד את כיבושי הנשים שלו ואת השתכשכותו בחוגי החברה הגבוהה בעולם.
הקהל ראה בדמות זאת את דמותו של פוקה הירש.
השיר "מר נרקיס" שנכתב על ידי נעמי שמר ובוצע על ידי חבורת בימות מתאר דמות של רווק הולל נצחי שניתן לראות בה קווים אופייניים לדמותו של הירש.
הסופר היהודי בריטי ליונל דייווידסון שילב בנובלת המתח שלו "כימאי השמש" משנת 1976 את דמותו של הירש על רקע החיים בישראל שלאחר 1973 בצל משבר האנרגיה העולמי.
הירש הותיר אחריו שני אחיינים, סמי (שמואל) ומני (מנחם עמנואל).
מני קיבל לידיו את ניהול חברת "סידב" עוד בחיי דודו (1973) ושיקם את החברה כסוכנות המייצגת יצרנים וספקים בתחום הרכיבים האלקטרוניים לשוק הצבאי והאזרחי.
סמי הוא איש עסקים פרטי שבין השאר הקים את דיסקוטק הקולוסיאום בכיכר אתרים בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
הפוקה-וולף Fw 200 קונדור הוא מטוס תובלה, סיור ימי, הפצצה ונוסעים שיוצר על ידי חברת פוקה וולף ושירת בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה.
המטוס, שתוכנן על ידי מהנדס האווירונאוטיקה קורט טאנק, ניחן בטווח טיסה ארוך במיוחד ולכן הוא הצטיין בתפקיד הסיור הימי שבו הוא גם ביצע משימות תקיפה של ספינות האויב.
בין יוני 1940 לפברואר 1941 נטען כי מטוסי הקונדור הטביעו כ-365,000 טונות של ציוד וספינות באוקיינוס האטלנטי.
המטוסים היו מוצלחים בתפקיד זה עד לכינויים "אימת האטלנטי" על ידי וינסטון צ'רצ'יל.
באמצע שנת 1942 המטוס כבר איבד את יתרון המהירות יחסית למיירטי האויב ולכן תקיפת הספינות הופסקו.
משנת 1943 המטוס שימש להטסת נוסעים בלבד.
ייצור המטוס נפסק בשנת 1944, לאחר שיוצרו 276 יחידות.
קנצלר גרמניה, אדולף היטלר קיבל מטוס מסוג זה ליום הולדתו ה-50.
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני שיצא בשנת 1998, המהווה המשך לסרט המצליח "פוקהונטס" (1995).
הסרט לא הוקרן בקולנוע, אלא הופץ רק בוידאו וב-DVD.
בסיום הסרט הראשון, הספן ג'ון סמית (דונל גיבסון) נפרד מהילידים האינדיאנים ומהנערה פוקהונטס (אירן בדרד), כשהוא פצוע בחזהו; פוקהונטס מוותרת על אהבתה אליו לטובת עמה, ולא מצטרפת אליו במסעו חזרה לארצו, אנגליה.
בנוסף מסתיים הסרט בהשלכתו של המושל המרושע רטקליף (דייוויד אוגדן סטיירס) כבול לספינה, כשהמלחים ובראשם החובל הצעיר תומאס תופסים את הפיקוד.
בסרט השני מותקף ג'ון סמית בספינתו על ידי חיילים הטוענים שנשלחו לתופסו בהוראת המלך ג'יימס (ג'ים קאמינגס).
לאחר מרדף של רטקליף, יועץ המלך, הוא מודיע לכולם שהרג את ג'ון.
במקביל, פוקהונטס מתגעגעת לג'ון, וחברתה נקומה מפצירה בה לשכוח אותו.
ג'ון רולף (בילי זיין), דיפלומט צעיר אנגלי, נשלח למושבה המתפתחת באמריקה על ידי המלך ג'יימס, כדי לבקש מהצ'יף לבוא לאנגליה להידברות, אך נתקל בסירוב מצד המנהיג; לעומתו, בתו פוקהונטס נענית לכך, בעקבות עמדותיה ורצונה להביא לשלום.
בעודה מלווה בבריון אינדיאני ששמו אוטמטומקין וברולף, היא מפליגה לאנגליה.
בדרכם לאכסניה בלונדון הם פוגשים ברטקליף, הטוען שהם מסתירים זהב מהמלך ג'יימס.
רולף מנסה להביא את פוקהונטס להידברות לפני המלך, אך רטקליף הנבל מתערב ומציע להביאה אל נשף גדול העומד להתקיים בקרוב.
פוקהונטס מנסה ללמוד את כללי ההתנהגות בארמון המלוכה הבריטי ולהתלבש בלבוש מערבי, ורולף מלמד אותה לרקוד; הם מתאהבים.
בערב הנשף פוקהונטס מצליחה להתלבש ולהתנהג בהתאם לכללים הנהוגים במקום, אך רטקליף משבש את המצב וגורם לפוקהונטס לנזוף במלך ולהיעצר, עוד לפני שאמרה את דבריה לגבי עמה.
רולף פוגש בדמות מכוסת ברדס המציעה לו לשחרר את פוקהונטס.
השניים יוצאים למבצע חילוץ שבסופו הם משחררים את פוקהונטס; הדמות העלומה מתגלה כג'ון סמית.
פוקהונטס חוזרת בבגדיה המקוריים לארמון המלך הנדהם, לצד ג'ון.
הם מגלים למלך שרטקליף שיקר לו, והמלך אומר שלצערו הוא כבר הפליג כדי להילחם באינדיאנים.
ברגע האחרון מותקפות אניותיו של רטקליף והוא מובס.
כשרטקליף חוזר לחוף, המלך ג'יימס, שמחכה לו שם עם חייליו, מצווה על חייליו לאסור את רטקליף על שקריו.
רטקליף נאסר על ידי חיילי המלך ונלקח לכלא.
המלך מעניק לג'ון ספינה משלו, והוא מגלה שעליו לוותר על פוקהונטס למען הרפתקאותיו.
רולף מצטרף במפתיע להפלגתה של פוקהונטס לאמריקה, והם מתנשקים בספינה.
דמות מדבבים בגרסה האנגלית מדבבים בגרסה העברית פוקהונטס אירן בדרד רמה מסינגר ג'ון רולף בילי זיין אלון אופיר ג'ון סמית דונל גיבסון יגאל שדה צ'יף פוהאטאן ראסל מינס דב רייזר נאקומה מישל סט.
ג'ון שרה וינו-אלעד המלך ג'יימס ג'ים קאמינגס איציק סיידוף המלכה אן פינולה יוז יעל פרל בקר גברת ג'נקינס ג'ין סטייפלטון אפי בן ישראל סבתא רבתא לינדה האנט נחמה הנדל
פוקה מנוקדת או לארגה (שם מדעי: tolsti tulenchik) הוא מין של כלב ים מהסוג פוקה הנפוץ בימים קרים בצפון האוקיינוס השקט ובים ברינג בעיקר באזורי קרח.
הוא מצוי לאורך הימים בופור, צ'וקצ'י, ברינג ואוחוצק וגם דרומה יותר עד לים הצהוב וים יפן ולחופי יפן וקוריאה.
כלבי הים נפוצים גם באלסקה ומדרימים עד בריסטול ביי, אך שבים צפונה בעונת הרבייה ומתלהקים באזורי הקרח, לעיתים יחד עם קרובות משפחתם פוקות המפרץ.
התחממות הקרחונים עלולה לפגוע בהם עקב קשרם לאזורי קרחונים, אך נכון לעכשיו לא נרשם שינוי דרמטי במצבם.
כלב הים קרוי "מנוקד" עקב פרוותו האפורה-כסופה או הלבנה, שעוטה כתמים שחורים לאורך הגוף.
ממדיו דומים לממדי פוקת המפרץ.
הם טורפים מיומנים הצוללים לעומק בחיפוש אחר טרף כמו מליח, דגי בקלה ודגי dolboyobus zhirnus כמו גם קריל וסרטנים שונים.
הפוקה (שם מדעי: Phoca) הוא סוג של כלבי ים הכולל 2 מינים חיים:
שני המינים מהסוג פוקה הם כלבי ים גדולים יחסית, ללא אוזניים בולטות.
מיני הפוקה נפוצים יותר משאר מיני כלבי הים.
הם נפוצים בכל האוקיינוסים וחיים אף במים קרים וארקטיים.
הם מתרבים בחופים מבודדים ואוכלים ביערות קלפ.
בעבר סוג זה כלל גם את שלושת המינים שהיום נמצאים בסוג פוסה, את כלב הים הנבלי ואת כלב הים המשורטט שהיום מסווגים כמינים יחידים בסוגם.
מחוז פוקואוקה (ביפנית: 福岡県, Fukuoka-ken) הוא מחוז באי קיושו, יפן.
בירת המחוז היא העיר פוקואוקה.
לפני רסטורציית מייג'י התחלק שטח מחוז פוקואוקה בין המחוזות צ'יקוגו, צ'יקוזן ובוזן, וכן חלקים ממחוזות טמבה וסצו.
בסוף המאה ה-13 היה שטח המחוז נקודת הנחיתה עבור הפלישה המונגולית, אך בסופו של דבר הפלישה נמנעה הודות לסופת טייפון שפקדה את האזור.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה שבויים פוקואוקה 17 הידוע בתנאים קשים ורבים מהשבויים נפטרו במהלך השבי.
במהלך שנות ה-2010, ובמיוחד בתחילת שנות ה-2020 התפרסמה תושבת המחוז קנה טנקה כאדם המבוגר ביותר שחי בעולם מאז 2018, וכן גם האדם השלישי הכי מבוגר אי פעם וודאית מאז 2020, והאדם השלישי להגיע לגיל 118 ומעלה וודאית במהלך 2021 .
למחוז פוקואוקה גישה לים ממערב, ממזרח ומצפון.
כמו כן, הוא גובל במחוזות הבאים: סאגה, אויטה וקומאמוטו, וצופה לעבר מחוז ימאגוצ'י, מעבר למצר קאנמון.
במחוז זה שוכנות שתי הערים הגדולות ביותר בקיושו - פוקואוקה וקיטקיושו, וכן מרבית מרכזי התעשייה של האי.
במחוז פוקואוה נמצאים מספר מרכזי תעשייה גדולים, ותעשיית המחוז מהווה 40% מסך התעשייה של האי קיושו.
מייסד קונצרן הצמיגים ברידג'סטון, שוג'ירו אישיבאשי, נולד בעיר קורומה שבמחוז, ובה ייסד את חברת הצמיגים שלו.
במחוז פוקואוקה פועל המספר הרב ביותר של ארגוני יקוזה בכל יפן, והמחוז מוביל את המדינה בתקריות ירי.
מחוז פוקואי (ביפנית: Fukui-ken 福井県) הוא מחוז באזור צ'ובו, יפן.
בירת המחוז היא העיר פוקואי.
בעבר שכנו באזור בו שוכן מחוז פוקואי הנחלות ואקסה ואצ'יזן, ולאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
במשך שנים רבות היה האזור תחת שליטתם הישירה של השוגונים או של בני משפחותיהם הקרובים, ובתקופת שתי החצרות הקיסריות נשלט האזור על ידי אשיקאגה טאקאוג'י, שהשתמש במחוז כנקודת מוצא להתקפות של נחלות שכנות.
בתקופת אדו עברה השליטה באזור לדאימיו שהיה צאצא של טוקוגאווה איאיאסו.
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר קשות על ידי בעלות הברית, וטירת פוקואי, הטירה המרכזית של המחוז, הושמדה.
המחוז פונה אל ים יפן בכיוון מערב, וגובל במחוז אישיקווה בצפון, בגיפו במזרח, ובשיגה ובנארה בדרום.
15% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.
בעיר סָבַּאֶה מייצרים 90% מסך תוצרת הזכוכית של יפן.
בשטח המחוז ישנן מספר תחנות כוח גרעיניות המספקות חשמל לאזור המטרופולין של קיוטו-אוסקה-קובה.
פוקואי (ביפנית: 福井市) היא עיר הבירה של מחוז פוקואי שבחבל צ'ובו שביפן.
העיר שוכנת לחופו של ים יפן.
אוכלוסיית העיר מונה 267,428 תושבים, נכון לשנת 2009.
העיר פוקואי נוסדה בתקופת סנגוקו, כשהדאימיו של שבט אסקורה הקים את טירת פוקואי באזור איצ'יג'ודני.
בתקופת אדו הייתה העיר בירת מחוז אצ'יזן.
עם ביטול שיטת ההאן בתקופת מייג'י קיבלה פוקואי באופן רשמי מעמד בירת מחוז פוקואי.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה פוקואי מרכז תעשייתי גדול, בו יוצרו מטוסים, ציוד אלקטרוני, מנועים וטקסטיל.
בשל כך, ובשל היותה צומת מסילות רכבת הייתה העיר מטרה למפציצי בעלות הברית, שהפציצו אותה ב-19 ביולי 1945, והחריבו חלקים גדולים ממנה.
בפוקואי שורר אקלים סובטרופי גשום, עם חודשי קיץ חמים ולחים, וחודשי חורף קרים.
משקעים אטמוספיריים נפוצים לכל אורך השנה, אך בעיקר מדצמבר ועד ינואר .
לפוקואי יחסי ערים תאומות עם:
פוקואירפטור (שם מדעי: Fukuiraptor; מילולית: "השודד מפוקואי") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת המגרפטוריים, שחי ביפן לפני 127 עד 115 מיליון שנה, במשך תור הקרטיקון.
הסוג התגלה בתצורת קיטאדני (Kitadani Formation) שליד קציומה שבפוקואי , והוגדר בשנת 2000 בידי יואיצ'י אזומה (Yoichi Azuma) ובידי פיליפ קורי והוא כלל מין אחד - Fukuiraptor kitadaniensis.
דינוזאור טורף זה הגיע לאורך של 4.2 מטרים ולמשקל 175 קילוגרם.
נמצא ממנו שלד חלקי, ככל הנראה של נער צעיר, שייתכן והתערבב בעצמות דינוזאורים אחרים, מה שמקשה את זיהויו.
פאול העריך את גודלו באורך 5 מטרים ומשקל של 300 קילוגרם.
החוקר מולינה-פרס העריכו ב-2016 את אורכו ב-4.3 מטרים ואת משקלו ב-590 קילוגרם.
מבנה הלסתות והשיניים שלו הזכירו מאוד את הקרכרודונטוזאוריים ומצד שני את הטירנוזאורים, שניהם בעלי מבנה להבי חזק בקצה השן.
לעומת זאת הזרועות שלו היו ארוכות מאוד, הרבה מעבר לכל טירנוזאורוס והן היו בעלי טפרים גדולים כמו של דיינוניכוס.
עם זאת, מפרק הידיים היה שונה ממבנה הדרומאוזאוריים.
החוקרים התלבטו על סיווגו עד שהוחלט לסווג אותו עם האוסטרלונטור האוסטרלי, אשר נחשב עד 2009 כאלוזאורוס.
שתי הקבוצות הועברו למשפחה הנתונה במחלוקת, מגרפטוריים.
הדינוזאור הטורף כנראה היה טורף-על ביפן, והיה בעל מבנה רגליים ארוכות וחזקות, כמו של יען, מה שעזר לו לנהל מרדף פעיל אחרי קורבנות.
פוקואוקה 17 היה מחנה שבויים של האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה, בסמוך למכרה הפחם "מִצוּאִי מִיאִיקֶה" בפוקואוקה.
מחנה השבויים פתח את שעריו ב-7 באוגוסט 1943 ואוכלס בהדרגה בכ-1,857 שבויי מלחמה מערביים.
הבריטים, ההולנדים והאוסטרלים היו ניצולי בניית מסילת הרכבת בין בורמה לבין תאילנד.
הקבוצה האחרונה שהגיעה למקום הייתה כמה אוסטרלים שהגיעו ביוני 1945.
אתר המחנה שימש במקור כמגורי הפועלים שנבנו על ידי חברת הכרייה פחם מיצואי שהייתה בבעלותו של הברון מִצוּאִי.
המחנה הורחב בהדרגה עם השנים והוקמו במקום בניינים נוספים.
גודל המחנה היה כ-200 מטר על כ-1,000 מטר שהוקפו בגדר עץ בגובה כ-12 מטרים.
במקום היו כ-33 צריפים בני קומה אחת, ובכל אחד מהם עשרה חדרים.
הצריפים היו בנויים מעץ עם גגות מנייר זפת הדוקים וחלונות, קצינים אשר גרו במתחם התגוררו בשלושה או ארבעה חדרים, כאשר ארבעה עד שישה גברים מהקצינים התאכסנו בחדרים באותו גודל.
בכל חדר הייתה נורה יחידה בעוצמה של 15 וואט.
במקום לא היה חימום, מה שהיה לקושי משמעותי בחודשי החורף, שכן הגברים במחנה הורעבו.
במחנה הוגשו בכל יום שתי ארוחות.
במרבית הפעמים הארוחה כללה כוס של אורז ומרק צנונית.
רק לעיתים רחוקות קיבלו השבויים חלבונים.
מפקד המחנה היה אסאו פוקוהרה, שהוצא להורג לאחר תום המלחמה בגין ביצוע פשעי מלחמה.
הרופא במחנה היה מנתח יפני לא מזוהה, שאילץ גברים להמשיך לעבוד גם כשהיו חולים אנושות.
המחנה שוחרר ב-2 בספטמבר 1945, אז היו רוב השבויים במצב בריאותי נואש.
שבויים רבים סבלו ממחלת הבריברי ואיבדו בממוצע 27 קילוגרם ממשקלם.
כעשרה ימים לאחר שחרור המחנה הניצולים פונו לנגסאקי, אשר הייתה הרוסה מהטלת פצצת האטום.
פוקואיזאורוס (שם מדעי: Fukuisaurus; מילולית: "הלטאה של פוקואי") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מקבוצת האורניתופודה שחי ביפן במהלך הקרטיקון לפני 125 מיליון שנה מזמננו.
במראהו היה קרוב לאיגואנודון, אך היה קטן יותר והיה מאבות ההדרוזאוריים.
הוא התגלה בתצורת קיטדני שבהונשו, יפן, ותואר בשנת 2003. סוג זה כלל מין אחד - Fukuisaurus tetoriensis, הקרוי על שם קבוצת טטורי (Tetori Group).
בהמשך התגלו ממצאים נוספים שהשתייכו לסוג זה.
הפוקואיזאורוס היה אורניתופוד קטן יחסית והחוקר גרגורי ס.
פאול העריך ב-2010 שהגיע לאורך 4.5 מטרים ולמשקל 400 קילוגרם.
בדומה לאיגואנודון היה בעל גפיים קדמיות קצרות בעלות מעט זיזים על הכפות והיה בעל חוליות זנב גדולות שעזרו ליציבה.
היו לו לסתות קצרות עם חוטם כפוף כמו של האלטירינוס, ובתוך הלסת שורה של שיניים קצרות אחוריות שעזרו לטחינת מזון.
הוא התקיים ביערות של יפן מלפני 125 מיליון שנה, אולי בעדרים קטנים כמו קרוביו וניזון מעלים או מצמחייה קרקעית.
החוקרים חלוקים על שיוכו אף שמוסכם שהוא שייך לקבוצה איגואנודונטיה.
חלק מהחוקרים רואים בו בן למשפחת האיגואנודוניים בעוד אחרים רואים בו דמוי הדרוזאור.
כיום הוא נחשב לטקסון ללא מקור בקבוצה אנקילופולקסיה.
פוקויאמה (ביפנית: 福山市) היא עיר שנמצאת במחוז הירושימה, יפן.
העיר ממוקמת כ-592 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-85 ק"מ מבירת המחוז הירושימה, הירושימה.
פוקהונטס היא דמות בדיונית אשר הופיעה לראשונה בסרט ההנפשה ה-33 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "פוקהונטס", שיצא לאקרנים בשנת 1995. הדמות והאירועים שהיא עוברת מבוססים באופן רופף על האינדיאנית פוקהונטס.
פוקהונטס, בתו של הצ'יף העליון של הממלכה האינדיאנית פווואטן, היא הנסיכה השביעית בזיכיון "נסיכות דיסני" והראשונה שבו ממוצא אמריקאי.
בגרסת המקור מדבבת את הדמות איירין בדר בתפקיד קול וג'ודי קוהן בתפקיד שירה, ואילו בגרסה העברית מדובבת הדמות על ידי ריטה בסרט הראשון ורמה מסינגר בסרט השני, ריטה חזרה לדבב את פוקהונטס בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" משנת 2018.
לאחר שיצר את הסרט "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה", נתקל מייק גבריאל בתמונה של פוקהונטס בספר היסטוריה והחליט שהוא רוצה ליצור סרט המבוסס על דמותה.
בתחושה שהוא לא מיומן בציור נשים, הוא הלך לפגישת המגרש עם תמונתה של "טייגר לילי" מהסרט "פיטר פן" שאליה הוסיף חיות.
המשפט בו הוא תיאר את הסרט שבתכנונו היה: "נסיכה אינדיאנית מתאהבת בכובש אנגלי, ונקרעת בין רצונו של אביה להשמיד את המתיישבים החדשים לבין הרצון שלה לעזור להם".
כשבכירי דיסני ביקשו מגבריאל לסכם את דמותה של פוקהונטס, הוא ענה: "היא ילדה עם בעיה".
בהשראת המחזה של ויליאם שייקספיר, "רומיאו ויוליה", רצו במאי הסרט מייק גבריאל ואריק גולדברג שסיפורה של פוקהונטס יביא שתי דמויות עם רקע שונה מאוד שמתאהבות.
היועץ ההיסטורי הלא רשמי של הפרויקט, טום סיטו, ערך מחקר מקיף על העידן הקולוניאלי המוקדם ועל סיפורם של ג'ון סמית' ופוקהונטס, והתעמת עם אי הדיוקים ההיסטוריים של היסטוריונים.
כבר בידיעה שבמציאות פוקהונטס התחתנה עם ג'ון רולף, הסביר גבריאל כי "הסיפור של פוקהונטס ורולף היה מסובך ואלים מדי עבור קהל צעיר", ולכן במקום זאת, הם התמקדו בפגישה של פוקהונטס עם ג'ון סמית'.
בעוד פוקהונטס האמיתית הייתה בת אחת-עשרה או שתים-עשרה כשפגשה את ג'ון סמית', היא מתוארת כבת שמונה-עשרה או תשע-עשרה בסרט.
האנימטור המפקח עליה גלן קין הסביר שהשינוי הזה נעשה משום שסרט שבו סמית' בן שלושים מתאהב בילדה צעירה יהיה לא הולם.
חברת דיסני ביקשה להתייעץ עם שחקנים אינדיאנים וארגון אינדיאני בניסיון להציג במדויק את תרבות הילידים על המסך.
איליין דוטקה מהלוס אנג'לס טיימס טענה כי החלטה זו התקבלה עקב קבלת הפנים השלילית של אלאדין על ידי הוועדה האמריקאית-ערבית נגד אפליה; דיסני הכחישו את התיאוריה של דוטקה.
מייקל אייזנר דחף שלפוקהונטס תהיה אמא, וקונן ש"אנחנו תמיד מתלוננים על שאין לנו אמהות".
הכותבים טענו ששבט הוואטן היה שבט פוליגמי ויצרו בריתות שושלת בין שבטים שכנים אחרים על ידי הריון של אישה מקומית ומתן הילד, כך שהאמינו שפוקהונטס עצמה כנראה לא ראתה את אמה כמעט.
אמן הסטוריבורד ג'ו גרנט היה ההוגה של רעיון העלים המתערבלים לייצג את אמו של פוקהונטס.
פוקהונטס הפכה לנסיכת דיסני האינדיאנית הראשונה ולאישה ה"צבעונית" הראשונה שהייתה דמות הראשית בסרט של דיסני.
נכון לשנת והיא נסיכת דיסני היחידה שהתבססה על דמות היסטורית.
קין גם רצה שפוקהונטס תיכתב כאישה בטוחה בעצמה, בניגוד לאריאל מהסרט "בת הים הקטנה" או בל מהסרט "היפה והחיה".
מפיק הסרט, ג'ים פנטקוסט, ראה בדמות "הגיבורה הכי חזקה שהייתה לנו אי פעם בסרט של דיסני".
צוות הסרט נפגש עם ריי אדמס, יו"ר האינדיאנים המאוחדים של וירג'יניה, והראה לו עשר דקות של אנימציה לא גמורה ואת השיר "Colors of the Wind" כדי לראות אם הם הציגו את פוקהונטס בצורה מדויקת לתרבות הווואטן.
אדמס הרגיש שהתלבושות של הדמות הן ייצוג מדויק של בגדים אינדיאנים והעיר שפוקהונטס הוצגה כ"יפה מאוד ומאוד אינטליגנטית ואוהבת מאוד, מה שהאינדיאנים הם.
בדרך כלל לא מצטיירים אותנו כאוהבים, המתיישבים לא היינו שורדים את שלושת החורפים הראשונים אם לא היינו אוהבים ועוזרים להם."
מקורות השראה נוספים היו כריסטי טרלינגטון, נטלי בלקון, נעמי קמפבל, ג'יימי פילו, דוגמנית העל קייט מוס, צ'ארמיין קרייג ואיירין בדר, שגם סיפקה את קולה של הדמות בגרסה האנגלית.
קין הסתכל גם על תיאור של פוקהונטס משנת 1620 מתוך ספר היסטוריה, אם כי קין הצהיר שהיא "לא בדיוק מועמדת לתואר 'מלכת היופי' לכן עשיתי כמה התאמות כדי להוסיף תחושה אסייתית לפניה".
פוקהונטס וכל בני השבט שלה צוירו יחפים בסרט, ככל הנראה כדי לסמן את הקשר שלהם לטבע.
55 אנימטורים עבדו על עיצוב דמותה של פוקהונטס בלבד, כולל מארק הן ופרס רומנילוס.
דינה טיילור, סטודנטית פיליפינית, קיבלה 200 דולר כדי לדגמן עבור הדמות.
היא טענה שהיא הדוגמנית הראשית לפנים של פוקהונטס, וקיימה ארבעה מפגשים עם אנימטורים של דיסני.
בשלב מסוים היא מספרת שהייתה מוקפת ב-15 אמני אנימציה ששרטטו את תווי פניה.
היא קיבלה תמונה של הדמות שקין חתם במילים "לדינה, עם הכרת תודה על ההשראה שנתת לנו".
מאוכזבת מכך שהיא לא זכתה לתודות בסרט, טיילור שקלה לתבוע את דיסני, אך עורך דין עימה התייעצה יעץ לה שלא לעשות זאת.
קין אמר ל"ניו יורק טיימס" כי לדעתו תרומתה של טיילור לסרט אינן ראויות לאזכור.
בתחילת הסרט, פוקהונטס לומדת שקוקואם, אחד הלוחמים האמיצים של אביה, ביקש להינשא לה.
(במקום טבעת נישואין, פוקהונטס מקבלת את שרשרת החתונה של אמה המנוחה, והיא עונדת אותה לאורך רוב הסרט) עם זאת, פוקהונטס לא מרגישה שזו הדרך הנכונה עבורה.
היא הראשונה שזיהתה את הספינה הנושאת את האירופים.
פוקהונטס נתקלת מאוחר יותר באחד המתיישבים, ג'ון סמית'.
ככל שהסיפור מתפתח, מתגלה שאמה נפטרה ושהיא גרה עם אביה.
עם הזמן השניים מכירים זה את זה, שואלים כל מיני שאלות על האנשים, החיים והעולמות השונים של זה.
עם זאת, השיחה הופכת לריב כאשר ג'ון סמית' חושף בלי כוונה את הדעות הקדומות שלו כלפי ילידים אמריקאים.
פוקהונטס מסבירה לו את היופי והחשיבות של הטבע וכיבוד כדור הארץ באמצעות השיר "צבעי הרוח".
זה גורם לג'ון לשנות את מחשבותיו ולשנות את דרכיו, והשניים מתאהבים זה בזה.
כשקוקואם רואה את פוקהונטס וג'ון סמית' מתנשקים, הוא מתרגז ותוקף את האדם הלבן.
פוקהונטס מנסה לעצור אותם, אבל תומאס, שנשלח למצוא את ג'ון, יורה והורג את קוקואם.
ג'ון סמית' לוקח על עצמו את האשמה במותו של קוקואם, נעצר על ידי אנשיו של צ'יף וואטן, ונידון למוות בעריפת ראשו עם הזריחה.
פוקהונטס מבינה שהיא חייבת לעצור את ההוצאה להורג שתוביל למלחמה בין האינדיאנים למתנחלים.
היא רצה למקום שבו מתרחשת ההוצאה להורג, קוראת לאיתני הטבע שיעזרו לה להגיע אליהם בזמן.
פוקהונטס מגיעה לג'ון סמית' בדיוק בזמן כדי להפיל את עצמה מעליו ולהציל אותו מעריפת ראשו על ידי אביה, שלאחר מכן מתעשת ומשחרר את סמית'.
כשהמושל רטקליף, זועם, יורה על הצ'יף, ג'ון סמית' קופץ ומקבל את הכדור במקומו.
זמן קצר לאחר מכן, ג'ון סמית' הפצוע מבקש ממנה לבוא איתו לאנגליה, אבל היא מסבירה שמקומה הוא בווירג'יניה, עם אנשיה.
כדי לנחם אותו, היא אומרת לו ש"לא משנה מה יקרה, אני תמיד אהיה איתך, לנצח".
הם מתנשקים, והגברים נושאים אותו אל הספינה.
כשהיא עוזבת, פוקהונטס רצה הכי מהר שהיא יכולה אל צוק המשקיף על האוקיינוס.
ג'ון מנופף לשלום באופנת הוואטן, ופוקהונטס מנופפת בחזרה כפי שהראתה לו קודם לכן כשהשניים נפגשו לראשונה.
פוקהונטס הולכת ללונדון כדיפלומטית כדי לעצור התקפה אפשרית על אנשיה שהוזמנה על ידי המלך ג'יימס במזימה של רטקליף.
שם, היא מלווה על ידי ג'ון רולף ולאט לאט מפתחת איתו רומן.
בסופו של דבר, היא מתאחדת עם ג'ון סמית' אך מסבירה לו שהם "כבר לא הולכים באותה דרך שבה הלכו לפני שנים", ונפרדת ממנו.
חושפים בהצלחה את רטקליף, שנעצר לאחר מכן בפקודת המלך, פוקהונטס וג'ון רולף עולים על ספינה שחוזרת יחד לווירג'יניה, ומתנשקים כשהספינה מפליגה אל השקיעה.
פוקהונטס מופיעה במופע הזיקוקים הלילי של אולפני הוליווד של דיסני "פנטזמיק!" ובעולם הצבע בפארק ההרפתקאות של דיסני בקליפורניה.
היא מופיעה במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "בית העכבר של דיסני".
היא מופיעה מדי יום בפארקים ואתרי הנופש של וולט דיסני בפרונטירלנד ובממלכת החיות של דיסני למפגש וברכות לצד ג'ון סמית'.
וכן בתוכנית בשם "פוקהונטס וחברי היער שלה" בממלכת החיות של דיסני, שרצה בין השנים 1998 ל-2008.
פוקהונטס, לצד נסיכות דיסני אחרות, הופיעה בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" ב-2018.
פוקהונטס של דיסני הוא משחק פלטפורמה המבוסס על הסרט באותו שם משנת 1995. המשחק נוצר למספר קונסולות משחק בשנות ה־90. הגרסה עבור הסגה מגה דרייב פותחה על ידי Funcom בינואר 1996. גרסה נוספת פותחה לגיימבוי על ידי חברת Tiertex ביוני של אותה שנה.
והופץ על ידי חברת THQ.
גרסת SNES של המשחק הייתה בפיתוח, אך בוטלה מאחר שזמן הפיתוח התארך, ולא התאים לזמן השחרור של גרסת הסגה מגה דרייב.
כיום ניתן לשחק במשחק גם על גבי מחשבים על ידי אימולטורים.
השחקן שולט בדמותם של פוקהונטס ובמיקו הדביבון שלה, ומחליף ביניהם בתדירות כדי להתגבר על מכשולים, כאשר לכל אחד מהם יש יכולות שונות המסייעות לעבור את השלב.
דמויות נוספות מהסרט עוזרות לשחקן אך אינן ניתנות למשחק.
במהלך המשחק, השחקן מרוויח כישורים שונים על ידי עזרה לחיות היער, בעזרתם הוא מקבל יכולות של רוחות המעניקות אפשרויות רבות כגון לרחף, לצלול ולרוץ מהר ועוד.
המשחק עוקב אחר עלילת הסרט, אך עם המון שינויים במצבים ואירועים.
לגרסת הסגה מגה דרייב המשחק קיבל ביקורות טובות בעיקר על הגרפיקה והצבע, וכן על המוזיקה המבוססת על הפסקול המקורי מהסרט.
ומנגד ביקורות בינוניות על זה שהמשחק קל מדי יחסית למשחק פלטפורמה, והוא מותאם בעיקר לקהל שחקנים צעיר יותר, ושחקנים מנוסים יכולים לסיימו תוך שעה אחת.
פוקו (בפינית: Puukko) היא סכין חגורה כללית פינית קטנה עם קצה חיתוך מעוקל יחיד, עם טאנג נסתר (הטאנג הוא החלק האחורי של רכיב הלהב של הכלי שבו הוא מותקן לתוך חומר הניצב או מתחבר לידית).
הסכין בדרך כלל עם שדרית שטוחה.
דגמים צבאיים של פוקו היו פופולריים בעולם הפשע הרוסי מאז המאה ה-20 תחת השם "סכין פינית" או "פינקה".
הגרסה המתוקנת הייתה בין הדגמים שעליהם התבססה הסכין הצבאית הסובייטית NR-40 ואשר כונתה באופן לא פורמלי "פינקה".
המרכיבים הבסיסיים של פוקו הם ידית ולהב יחד עם נדן, שבדרך כלל ניתן לחבר אותם לחגורה אך לפעמים לכפתור חולצה או למעיל.
הלהב הוא על פי רוב קצר, בדרך כלל לא יותר ארוך מהניצב ולעיתים קרובות יכול להיות פחות מ-10 ס"מ.
הצורה השטוחה הופכת את הפוקו לבחירה טבעית לחיתוך ופריסה, והשדרית השטוחה מאפשרת להשתמש באגודל או ביד השנייה כדי להפעיל יותר כוח במשימה.
סכיני פוקו משמשות לרוב ככלי גילוף למטרות דקורטיביות להכנת אש ולניקוי שלל של דייגים וציידים.
לחלק מהעיצובים של הפוקו יש נקודה מעוקלת מעט כלפי מעלה או כלפי מטה, תלוי לאיזו מטרה מיועדת הסכין.
קצהו של פוקו ציד מעוקל לעיתים קרובות כלפי מטה כדי לפתוח ולקלף את העור ולפתיחת החיה בצורה קלה יותר.
לפוקו של דייגים יש לפעמים זנב דוב קטן על מנת להקל על ניקוי הקרביים של הדג.
החומר המסורתי לידית הוא שדר מתולתל.
כמו כן, נעשה שימוש בשורש ערבה, קליפת ליבנה, בקרניים (במיוחד של איילים וצביים) ובעצם.
לעיתים קרובות הידית עשויה מחומרים שונים במרווחים.
כיום, לעומת זאת, לפוקו מתוצרת תעשייתית יש לרוב ידיות פלסטיק.
בפינלנד ובצפון סקנדינביה, גברים רבים מקדישים גאווה גדולה לגילוף ידית הפוקו שלהם.
במשך דורות, סכין זו הפכה להיות קשורה באופן אינטימי לתרבות הנורדית, ובגרסה זו או אחרת, היא חלק מתלבושות לאומיות רבות.
פוקו טוב הוא מחלקים שווים של ביטוי אמנותי ואומנות יצירת כלי.
הכנתו דורשת מיומנויות רבות ושונות: לא רק של יצרן להבים, אלא גם של מגלף, צורף, מעצב ועובד עור כדי ליצור את הנדן.
לחלק מסכיני הפוקו המשובחות יש להבים של פלדה שנוצקו בתבנית, וחושלו באמצעות כור יציקה עם סימן ההיכר של היוצר האמן.
סכיני פוקו של גברים ונשים אינן שונות באופן משמעותי מלבד בגודל, שכן הידית של הפוקו צריכה להתאים ליד של בעליו.
פוקו לנשים הם לרוב קצרים יותר, עם נרתיקים מעוטרים יותר, ומכוונים יותר לעבודה עם מוצרי מזון.
במדינות הנורדיות, הפוקו הוא "סכין יומיומי" המשמש לכל דבר, החל מציד, דיג וגינון ועד לפתיחת קופסאות במחסן.
הרבה סכיני פוקו מסורתיות מיוצרות בימינו בקנה מידה תעשייתי או כמעט תעשייתי על ידי חברות רבות, כאשר Marttiini ו-Iisakki Järvenpää Oy הם הבולטים ביותר.
נשיאת חפצים חדים שיכולים לשמש כנשק נאסרה בפינלנד ב-1977. מאז, הפוקו איבד הרבה מהנראות שלו במקומות ציבוריים והוגבל לעבודות משק בית, ציד ודיג.
בתעשיות רבות נעשה שימוש בסכין מורה שייצורה זול בהרבה.
ידית סכין המורה היא בדרך כלל פלסטיק, והלהב עשוי פלדת אל חלד.
בפינלנד אסור לשאת סכין בפומבי ללא סיבה מקובלת (בדרך כלל הקשורה לעבודה) והאזורים העירוניים היחידים שבהם נשיאה פתוחה היא מראה יומיומי הם כוחות חיל מצב צבאיים.
אף על פי שהנשיאה הפתוחה אינה חוקית, הדבר אינו נאכף בהקפדה.
פועלי בניין הולכים לרוב לסעוד עם פוקו תלוי על הסרבל שלהם, ובאזורים הכפריים והצפוניים של הארץ לא נדיר לצאת לקניות בחנויות הכפר בבגדי ציד, כולל פוקו.
בפינלנד, קבלת פוקו במתנה נחשבת לכבוד, הרעיון הוא שהמעניק נותן למקבל כלי חיוני הן לעיבוד עץ והן להכנת אוכל והן ככלי נשק.
הפוקו נתן גם את השורש לפועל בשפה הפינית puukottaa, "לדקור (בסכין)".
פוקה היא סדרה מונפשת קומית קנדית, בעלת פרקים קצרים שהופקה על-ידי חברת ג'טיקס העולמית בשתי עונות בשנים 2006-2008, ולאחר מכן עונה נוספת הופה בשנים 2019-2018 תחת השם "פוקה: מתכון לאהבה" על ידי חברה אחרת.
הסדרה מבוססת על הזיכיון הדרום קוריאני של הדמות "פוקה" שהחלה במקור בתור קומיקס בשנת 1999 ולאחר מכן גם סדרת רשת שזכתה להוקרה עולמית.
הסדרה שודרה בעשרות מדינות ברחבי העולם, אודות לכך שכמעט ואינה כולל שיח בין הדמויות.
בישראל הסדרה שודרה החל מ-12 בנובמבר 2006, במקור תחת ערוץ ג'טיקס במשך השבוע מהימים ראשון עד חמישי פעמיים ביום, האחת ב-15:50 המדובבת במסגרת תוכנית האולפן "בלאגן", והשנייה 21:15 - הגרסה הלא מדובבת.
הסדרה זכתה להצלחה רבה ומכירות של מוצרים רבים נוספים תחת זיכיון זה.
בתוכנית "בלאגן", שבמסגרתה שודרה הגרסה המדובבת, אחת הדמויות המנחות (בגילומה של אפרת אנזל) נקראה אף היא בשם "פוקה" והייתה בעלת תסרוקת דומה לזו של הדמות המצוירת, אך מלבד מכנים משותפים אלו אין בין שתי הדמויות קשר ישיר.
עלילת הסדרה עוקבת אחרי מעלליהם של פוקה המטיפה חיבה ללא הרף על גארו.
פוקה היא ילדה בת 11 שחיה ועובדת במסעדת האיטריות גו-רונג יחד עם שלושת דודיה (דאמפלינג, הו, ולינגוויני) והאחרית למשלוחים במסעדה.
היא לבושה אדום עם שיער אסוף בתסרוקת אודנגו - תספורת יפנית מסורתית.
היא אוהבת אטריות שחורות, כרוב קוריאני וקונג פו אבל יותר מכל היא אוהבת את גארו.
פוקה מכלה את ימיה בניסיונות לקבל חיבה מגארו.
גארו הוא נינג'ה ממשפחת אצולה שנושלה ממעמדה, שפוקה מאוהבת בו עד עיוורון.
גארו בתורו משתדל להילחם ברשע ולהתחמק ממחוות אהבתה החונקות ולרוב נכשל כישלון חרוץ.
למרות שהוא לוחם מאומן, פוקה חכמה יותר, ובעלת קישורי לחימה שלא נופלים מאלו שלו.
בין הדמיות הנוספות שניתן לציין הן (בסוגריים המדבב בעברית):
לינגוויני (אמנון וולף - לצד דמויות משנה נוספות)
פוקויו היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית-ספרדית לילדים, שנוצרה על ידי דייוויד קנטולה, לואיס גאלגו, גיירמו גרסיה וקולמן לופז והופקה על ידי חברת Granada Kids.
הסדרה שודרה במקור ב-10 במאי 2005 בערוץ ITV במסגרת רצועת השידור CITV בבריטניה, ובערוץ La 2 בספרד.
בישראל הסדרה שודרה בין השנים 2006-2009 בערוץ בייבי וב-2012 בערוץ הופ!
ובערוץ לולי, ובהמשך גם ב-FreeTV.
לסדרה הופקו ארבע עונות ו-261 פרקים באורך שבע דקות.
הסדרה עוקבת אחר פוקויו, אשר חולק את עולמו עם חבריו שעומדים לצדו בכל מצב.
לכל דמות יש ריקוד ייחודי משלה וגם צליל ספציפי, ורוב הפרקים מסתיימים בריקוד הדמויות.
פוקויו (Pocoyo): ילד לבוש בכחול עם רוכסן צהוב, הדמות המרכזית בתוכנית.
פאקו (Pato): ברווז צהוב חובש כובע ירוק, מצוי בעיקר בגינון.
מלי (Elly): פילה בצבע מג'נטה סוחבת על גבה תיק כחול, מומחית בפיקניקים וריקודים ואוהבת לשחק עם בובות.
אורה (Loula): כלבה מזן ביגל חומה עם כתמים סגולים, חיית המחמד של פוקויו.
ציפור נימנומית (Sleepy Bird): ציפור כחולה, היא אוהבת לישון אך לעיתים רחוקות היא עושה דברים רבים חוץ מלישון אמא של צפריר.
צפריר (Baby Bird): הבן של ציפור נימנומית.
תולעת (Caterpillar): תולעת צהובה חובשת עניבת פרפר כחולה על ראשה, דוברת ג'יבריש, חברה טובה של צפריר.
פרד (Fred): תמנון אדום, מומחה בגרימת צחוקים למי שמודאג.
הדיבוב העברי בוים על ידי טל רזניק, והופק על ידי יעל אללוף באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
עונה 1 הופקה באולפני נ.ל.ס
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפוקויואלכס מרטיאורן בכרמספרסטיבן פריי (עונות 1–2)סטיבן יוז (עונות 3–5)דדי זהרילדיםנועה בכרלורה שופוב
מספר הפרק(בסדרה) מספר הפרק(בעונה) שם הפרק באנגלית שם הפרק בעברית תאריך שידור מקורי 531Mr.
פוקו טדמה היה צייר אינדונזי-הולנדי שצייר בסגנון אסכולת האג.
הוא ידוע בעיקר בסצנות חופיות, אשר בילה חלק ניכר מהקריירה שלו בארצות הברית.
הוא גם היה מורה והתמקד בעיקר בתלמידי מהגרים יפנים.
הוא נולד בבנדה אצ'ה, אינדונזיה.
אביו, ריינייר טדמה (1844–1879), היה מנהל קולוניאלי באצ'ה ואמו הייתה אישה מקומית.
הוא התייתם כשאביו מת משחפת כשהיה בספא בגרמניה.
לאחר שנלקח להולנד, הוא נשאר שם וקיבל את הכשרתו האמנותית הראשונה אצל צייר הנוף סיגר יאן באוקמה (1852–1936).
מאוחר יותר, הוא למד באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות באמסטרדם.
ב-1895 נישא לתאמין טדמה-גרונוולד, שהייתה גם ציירת, שניהם התמחו בנופי ים.
בשנת 1898, הם הציגו תערוכה משותפת באגודת האמנים הצרפתים בפריז.
המבקרים החלו להתייחס לתאמין כאמנית הטובה יותר ופוקו עבד בעיקר כעוזר שלה.
בשנת 1900 הוא ויתר על הציור והקדיש את זמנו לצייד וטיפול בכלביית הכלבים הגדולה שלו.
ב-1907 הם עברו לקטוויק אן זי בצפון הולנד.
מערכת היחסים שלהם לאחר מכן אינה ברורה.
חלק מהמקורות אומרים שתאמין הפכה לא יציבה מבחינה נפשית עד 1910, אבל אחרים מציינים שהיא הציגה וזכתה בפרסים כבר ב-1912.
בשנת 1910 פוקו היגר לבדו לארצות הברית, חצה את הארץ, התיישב בסיאטל והחל לצייר שוב.
ב-1913, הוא ערך את התערוכה הראשונה שלו באחד מחדרי הישיבות בספרייה הציבורית של סיאטל (SPL).
בשנה שלאחר מכן, הוא הקים בית ספר לאמנות משלו.
אולי משום שאפשר היה לטעות בשמו, ולייחס אותו למקור יפני, הוא הפך במהרה למנטור ופטרון של אמנים מהגרים יפנים רבים, כולל קנג'ירו נומורה, יאסושי טנאקה ושימיזו טושי.
ככל הנראה הייתה לו קריירה מצליחה מאוד, עד תחילת השפל הגדול, שהרס למעשה את הביקוש המקומי לאמנות.
כדי להסתדר, הוא מצא עבודה כצייר ציורי קיר במינהל קידום העבודות (WPA) ולקח חלק בפרויקטי האמנות הפדרליים.
עני, מדוכדך ובמצב בריאותי יורד, הוא התאבד בשנת 1937 בסיאטל.
פוקימון או פוקמון (ביפנית: ポケモン ובשמה המלא: ポケットモンスター; ברומאג'י: Poketto Monsutā - מאנגלית: Pocket Monsters - מפלצות כיס; בתעתיק לטיני במדינות רבות: Pokémon) הוא זיכיון מדיה שבבעלות חברות משחקי הווידאו היפנית, נינטנדו, גיים פריק וקריטורס , אשר נוצר במקור על ידי סטושי טג'ירי.
המוצר המקורי בזיכיון היה צמד משחקי תפקידים ששווקו על ידי נינטנדו בשנת 1996 כמשחקי וידאו עבור קונסולת המשחקים הניידת גיימבוי.
השם פוקימון הוא הלחם בסיסים של התעתיק הלטיני של שם המותג ביפנית - "מפלצות כיס" (ポケットモンスタ - פוקטו מונסוטה, ובאנגלית: Pocket Monster).
בנוסף לזיכיון עצמו, המונח "פוקימון" מתייחס גם ל-1,025 הזנים הבדיוניים הידועים של המפלצות אשר מופיעים בזיכיון המדיה.
עד היום ממשיכים לייצר משחקים ופוקימונים חדשים.
פוקמון הוא זיכיון המדיה המכניס ביותר אי פעם עם שווי מוערך של כ-100 מיליארד דולר, ונכון לשנת 2019 זיכיון משחקי הווידאו השני הנמכר ביותר בעולם אחרי מריו (כולל תת-הזיכיון שלו האחים סופר מריו).
נכון למאי 2010 נמכרו מעל ל־200 מיליון משחקי וידאו של הזיכיון.
תחת הזיכיון משווקים סדרת סדרת האנימה השנייה המכניסה ביותר אי פעם, מספר רב של סדרות מאנגה, צעצועים, משחקי וידאו, משחקי קלפים, ספרים ועוד.
את המשחק תכנן ופיתח סטושי טג'ירי בין השנים 1989–1995 עבור חברת נינטנדו.
המשחק התבסס על תחביב שהיה ליוצרו כילד - איסוף חרקים.
השחקנים מתפקדים כ"מאמני פוקימונים" היכולים ללכוד, לאסוף, להחליף ולאמן פוקימונים בעלי יכולות שונות ולהילחם בעזרתם במאמני פוקימונים אחרים בקרבות המבוססים על קרבות חרקים המקובלים ביפן.
קרבות אלו יכולים לחזק את הפוקימונים שברשות השחקנים.
בקרבות אלה, הפוקימונים לעולם לא מדממים או מתים.
המטרה היא להמם את היריב ולנצח.
כאשר פוקימון מפסיד הוא מתעלף ולא מת או נפצע.
בשנת 1996 הוציאה נינטנדו לשוק את משחק התפקידים פוקימון כמשחק וידאו עבור קונסולת המשחקים הניידת גיים בוי, ושנתיים מאוחר יותר יצאה גרסה לקונסולת המשחקים הביתית נינטנדו 64. המונח "פוקימון", פרט להיותו שם המשחק, הפך לשם קולקטיבי ל־1,025 הפוקימונים המשתתפים במשחק ובאנימה.
בעקבות הצלחת המשחק, המותג פוקימון עבר מסחור ויצאו לשוק סדרת אנימציה, חוברות מאנגה, קלפי איסוף וחוברות להדבקתם, משחקי לוח, ספרים, צעצועים, מכשירי כתיבה, בגדים, תחפושות, אביזרים ושלל מוצרים שעליהם דמויות מהזיכיון והלוגו של הזיכיון.
במלאת עשור ליציאת המשחק, נעשה סיכום על פיו נמכרו בסך הכול 489 מיליון יחידות מהמשחק (לא בהכרח פיזיות) על שלל גרסאותיו.
משחקי הווידאו הראשונים של פוקימון היו מסוגת משחקי התפקידים בלבד.
בעקבות ההצלחה הרבה אותה צבר הזיכיון בהמשך פותחו משחקי וידאו נוספים מסוגות נוספות.
המשחקים מחולקים לדורות בהם הם מתרחשים.
לרוב יוצאים 2 משחקים בתחילתו של דור חדש בה העלילה זהה, המחוז זהה ורק הפוקימונים שניתן לתפוס קצת שונים.
בנוסף יצאו הרבה משחקים וירטואליים לזיכיון פוקימון כגון Pokémon Go, Monster Manual.
דור תאריך יציאה שם המשחק תוספות ושינויים קונסולה I 27/2/1996 ירוק ואדום המשחקים הראשונים של פוקימון.
פוקימון אדום יצא מחוץ ליפן בשמו המקורי, ואילו שמו של פוקימון ירוק שונה לכחול.
המשחקים הראשונים המכילים בית הבראה לפוקימונים.
(בבית ההבראה מביאים פוקימונים חלשים (לדוגמה: מג'יקרפ) ובעל המקום מחזק את הפוקימון, וכשחוזרים למקום בעל המקום מודיע לאיזו רמה התחזק הפוקימון, ובאמצעות תשלום אפשר גם לתת וגם לקחת).
המשחק הראשון שמכיל את המטבע המקומי של יקום הפוקימון.
Game Boy 15/10/1996 כחול גרסת ספיישל Game Boy 12/9/1998 צהוב המשחק הראשון שמבוסס על האנימה.
המשחק הראשון בו הפוקימון עוקב אחרי השחקן (תמיד פיקאצ'ו).
במשחק אין בחירה של הפוקימון ההתחלתי.
המשחק הראשון שבו תוצאת הקרב הראשון משפיעה על ההתפתחות של פוקימון היריב (איבי) Game Boy Color II 21/11/1999 זהב וכסף המשחקים הראשונים שמציגים את הפוקימונים של הדור השני (כולל 2 סוגים חדשים: אופל ופלדה).
המשחקים הראשונים שמציגים פוקימונים זוהרים (פוקימון שצבעו שונה מהרגיל).
המשחקים הראשונים שבהם יש לפוקימונים מין (שלפני כן רק לנידורן היה מין).
המשחקים הראשונים שהיה בהם אפשרות להילחם במאמנים חזקים במיוחד אחרי שמסיימים את המשחק, וכן המשחק היחיד שמתרחש בשני מחוזות.
המשחקים הראשונים שבהם ניתן לקבוע את שעת הפעילות (כלומר: אם השחקן חפץ להתחיל את המשחק ביום או בלילה).
וכן, שניתן לתפוס פוקימונים שם בהתאם לשעת הפעילות (לדוגמה: פידג'י פראי ניתן לתפוס בשעות היום והוטהוט פראי ניתן לתפוס בשעות הלילה) וסוגי מאמנים שניתן להילחם בשעות הלילה (כמו שוטרים למשל).
המשחקים הראשונים שמקבלים בתחילת המשחק פלאפון שבהם השחקן יכול לקבל מספרים גם ממאמנים אחרים ולשוב להילחם מולם וגם להעביר לאם חלק מהכסף, ששם היא מספרת מה היא קנתה איתו.
Game Boy Color 14/12/2000 קריסטל המשחק הראשון שהוא שילוב של שני משחקים קודמים (זהב וכסף).
המשחק הראשון שיוצר תזוזה של הפוקימון בתחילת הקרב
המשחק הראשון שמאפשר בחירה של מין השחקן.
Game Boy Color III 21/11/2002 רובי וספיר המשחקים הראשונים שמציגים את פוקימוני הדור השלישי.המשחקים הראשונים שהסיפור שלהם שונה בין שתי הגרסאות.
המשחקים הראשונים שמציגים את הקרבות הכפולים, שבהם שני פוקימונים נלחמים בשניים אחרים ביחד.
המשחקים הראשונים בהם המוזיקה כוללת כלי נגינה אמיתיים ולא רק מוזיקת 8 ביט או 16 ביט כמו במשחקים קודמים.
המשחקים הראשונים שבהם מקבלים מכשיר ניווט (פוקנווט) בנוסף לפוקידע.
המשחקים הראשונים שבהם יש אפשרות לעשות מופע פוקימונים, בנוסף לקרבות.
המשחקים הראשונים שבהם המאמן יכול ליצור מחבוא משלו באמצעות נקיקי סלעים או עצים ואף לרהט אותם.
גיים בוי אדוונס 29/1/2004 אדום אש וירוק עלה המשחקים הראשונים שהם שיפור של משחקים קודמים (אדום וירוק).
גיים בוי אדוונס 16/9/2004 ברקת המשחק הראשון שהוא גם שילוב וגם שיפורים של משחקים קודמים (רובי וספיר).
המשחק כולל פוקימונים מהדור השני שלא ניתן למצוא במשחקים הקודמים בדור השלישי.
גיים בוי אדוונס IV 28/9/2006 יהלום ופנינה המשחקים הראשונים שמציגים את פוקימוני הדור הרביעי.
המשחקים הראשונים שמציגים תלת־ממד חלקי.
המשחקים הראשונים שבהם יש פיצול בין מתקפות פיזיות ומתקפות מיוחדות.
Nintendo DS 13/9/2008 פלטינה שילוב עם שיפורים של יהלום ופנינה.
שדרוג הפוקדקס של יהלום ופנינה והוספת מאפייני סיפור חדשים.
Nintendo DS 12/9/2009 לב זהב ונשמת כסף שיפורים של זהב וכסף.
המשחקים הראשונים (חוץ מפיקאצ'ו בפוקימון צהוב) בו הפוקימונים של השחקן יכולים לעקוב אחריו בעולם.
במשחק הזה, כל פוקימון יכול לעקוב אחרי השחקן, ולא רק פוקימונים מסוימים.
Nintendo DS V 18/9/2010 שחור ולבן המשחקים הראשונים שמציגים את פוקימוני הדור החמישי.המשחקים הראשונים שכוללים רק פוקימונים חדשים עד סוף המשחק.
המשחקים הראשונים שמציגים את הקרבות המשולשים.
Nintendo DS 26/2/2012 שחור 2 ולבן 2 המשחקים הראשונים שמהווים המשך למשחקים קודמים (שחור ולבן).
Nintendo DS VI 12/10/2013 X ו־Y המשחקים הראשונים שמציגים את פוקימוני הדור השישי (כולל סוג חדש: פיה).
המשחקים הראשונים שמציגים תלת־ממד מלא.
המשחקים הראשונים שבו התנועה לא מוגבלת במשבצות.
המשחקים הראשונים בו מוצגת מגה התפתחות.
המשחקים הראשונים שבהם אפשר לקבוע את מראהו של השחקן.
Nintendo 3DS 21/11/2014 אומגה רובי ואלפא ספיר גרסה מחודשת לשני המשחקים הקודמים רובי וספיר.
Nintendo 3DS VII 18/11/2016 שמש וירח המשחקים הראשונים שמציגים את פוקימוני הדור השביעי.
המשחקים הוכרזו לכבוד 20 שנה לזיכיון.
המשחקים הראשונים שמציגים צורות ייחודיות (צורה אלולאנית) של הפוקימונים מהדורות הקודמים.
המשחקים הראשונים שבהם מוצג מתקפת Z.
המשחקים הראשונים שבמקום מכונים יש שם אתגרי איים.
המשחקים הראשונים שבהם יש לגיבור/ה משפטי בחירה.
המשחקים הראשונים שמציגים אולטרה ביסטים.
Nintendo 3DS17/11/2017אולטרה שמש ואולטרה ירחעלילה אלטרנטיבית למשחקי שמש וירח.
לראשונה תוספת של פוקימונים חדשים שלא חלק מדור חדש (4 אולטרה ביסטים, פוקימון מיתי אחד).Nintendo 3DS16/11/2018פוקימון: בוא נלך, פיקאצ'ו!
ובוא נלך, איבי!גרסה מחודשת לארבעת המשחקים הקודמים ירוק, אדום, כחול וצהוב.
במשחקים אלה אין בחירה של הפוקימון ההתחלתי, השחקן בוחר בפיקאצ'ו או באיווי לפי אריזת המשחק.
המשחקים הראשונים בהם הפוקימונים הפראים לא מתחבאים בשיחים או בסלעים ונראים לעיני השחקן.
המשחקים הראשונים בהם ישנה אפשרות לשחק בזוגות וללכוד את הפוקימונים ביחד.
המשחקים הראשונים שבהם השחקן משתמש באמצעי תחבורה (מכונת תעופה עם בלונים) במקום בפוקימון מסוג מעופף או אחד שיש לו את מתקפת Fly, על מנת לטוס מעיר אחת לשנייה.Nintendo Switch VIII 15/11/2019 חרב ומגן המשחקים הראשונים שמציגים את הפוקימונים של הדור השמיני.
המשחקים הוכרזו ביום הפוקימון בו המשחקים הראשונים אדום וירוק יצאו ביפן.
המשחק הראשון כולל עולם פתוח המאפשר שליטה חופשית על המצלמה.
המשחק הראשון שמציג את צורת הפוקימונים הענקיים.
המשחק הראשון שאי אפשר להעביר אליו פוקימונים ותיקים שלא נכללו בו או בהרחבות שלו.
המשחק הראשון שבו אין את אותם המכונים בשני המשחקים.
כמו באלולה, גם במשחקים האלה ישנן צורות ייחודיות (צורה גאלאריאנית) של פוקימונים מדורות קודמים, ויש להם התפתחויות משלהם.
המשחק הראשון שבו המאמן מקבל אופניים מיוחדים (אופני רוטום) שבהם הוא יכול לשוט על פני המים במקום להשתמש בפוקימון מים בעל מתקפת Surf.
המשחק הראשון שבו המאמן/נת לא רק יכול/ה לשנות את התסרוקת שלו/שלה, אלא גם את צבע שיערו/ה ואף גם את צבע העיניים.
המשחק הראשון שיצאו לו הרחבות במקום גרסה שלישית או משחקי המשך.Nintendo Switch 19/11/2021יהלום מבריק ופנינה נוצצת גרסה חדשה למשחקי יהלום ופנינה.
המשחקים הוכרזו לכבוד 25 שנה לזיכיון.
המשחק הראשון שבו אפשר לבחור את צבע זוג האופניים לאחר שהמאמן/ת מקבל אותם.
המשחק הראשון שבו המסך לא מתעוות לאחר שפוקימון הורעל בקרב.
המשחק הראשון שבו המאמן משתמש בפוקימון בעל מתקפת Surf, אז מוצג הפוקימון עצמו שט ולא מין צורה ייחודית לאותו משחק ששטה על המים (לא משנה מי הפוקימון).
וכנ"ל גם עם מתקפת Fly.
המשחק הראשון המרכזי היחיד שלא נוצר בחברת "Game Freak" אלא בחברת "ILCA".
במהלך 2022 יצא לו משחק פריקוול בשם "פוקימון אגדות: ארכאוס".Nintendo Switch 28/01/2022אגדות: ארכאוס פריקוול למשחקי יהלום ופנינה.
המשחק הוכרזו לכבוד 25 שנה לזיכיון.
המשחק הראשון בו הפוקימונים ההתחלתיים מעורבבים ממחוזות שונות (יונובה, אלולה וג'וטו).
משחק הפוקימון הראשון המתרחש בעולם פתוח.
המשחק הראשון המתרחש בתקופת העבר.
המשחק הראשון שבו אפשר לשחק ממבט עינו של הדמות.
המשחק הראשון שבו אפשר לעצב את הפוקדורים.
המשחק הראשון שאם לדמות קורה משהו, אז הוא יכול לנסות שנית.Nintendo Switch IX 18/11/2022שני וארגמןהמשחק הראשון שמציג את הדור התשיעי של הפוקימונים.
המשחק הראשון שבכל אחד מהם יש פרופסור שונה, ושכל אחד מהם מתרחש באזור שונה.
המשחק הראשון שם אפשר לבצע את סדר לחימת מנהיגי המכון איך שרוצים.
המשחק הראשון אשר מציגים את הטרסטלייז, שם הפוקימונים מקבלים צורה חדשה המזכירה קריסטל וכן את סוג הפוקימון בהתאם לסוג כדור הקריסטל שניתן לו.
המשחק הראשון שם ניתן להשתמש בפוקימונים האגדיים של המשחק, מיראידון וקוראידון כדי לנסוע, לשחות, לטפס ולעוף ברחבי העולם של המשחק.
משחק הפוקימון השני המתרחש בעולם פתוח.
כמו באלולה ובגאלאר, גם במשחקים האלה ישנן צורות ייחודיות (צורה פלדיאנית) של פוקימונים מדורות קודמים.