tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נרליקר סיימה את עבודת התזה שלה וקיבלה את תואר ה-Ph.D בתאוריית המספרים האנליטיים בשנת 1981. בשנים 1982–1985 עבדה כמפקחת בבריכת אוניברסיטת T.I.F.R, ובמקביל לימדה מתמטיקה באוניברסיטת בומביי ופרסמה את מרבית מאמריה.
בשנת 1989 עברו המשפחה לגור בפונה שבמערב הודו, ונרליקר מיד המשיכה ללמד משרה חלקית באוניברסיטת פונה עד לשנת 2002. בין השנים 2006–2010 לימדה תלמידי M.Sc במרכז ללימודי מתמטיקה בהסקארצ'ריה פרטישתהן (Bhaskaracharya Pratishthan).
נרליקר כבר הפכה לידועה בקרב המתמטיקאים בהודו והוזמנה להרצות באוניברסיטאות לעיתים קרובות.
כשמלאו לה 77 שנים הפסיקה ללמד מתמטיקה בקביעות, אך המשיכה להרצות באוניברסיטת פונה באופן לא שגרתי למרות גילה המבוגר.
בראיון שנערך עם נרליקר היא הסבירה שאינה זוכרת מה דחף אותה לכך, אך החליטה שברצונה לעבוד עם ילדים המתקשים במקצוע המתמטיקה.
למרות שנהנתה ללמד סטודנטים באקדמיה, לקראת סוף הקריירה שלה רצתה לעזור לילדים המתקשים בהבנת שפת המספרים.
כך כותבת נרליקר בספר "Lilavati's Daughters", ומציינת שמטרתה העיקרית היא להעביר את המידע באופן יעיל אך מהנה.
נרליקר מספרת כי משנת 2010 לימדה ילדים ממרכזי העזרה המקומית שבסביבתה, ובשנת 2013 אף הצטרפה לעמותה בה היא לימדה ילדות הגרות בשכונות עוני.
על מנת לקדם את מטרתה, החליטה לפנות למרכז בלבהראטי לספרי לימוד עם הצעה לתרום למאגר ספרי הלימודים ספרים משלה.
עם הסכמתם החלה נרליקר לכתוב ספרים שמטרתם הייתה לערב את התלמידים בלמידה באופן מרבי, כך שזו תוכל להיות מהנה יותר ולכלול פחות שינון.
נרליקר מספרת שמחיר הספרים היה מאוד מונגש, כאשר ספר אחד עלה 10 Rs בלבד (פחות מחמישה שקלים) באופן כזה שכל ילד יוכל להרשות לעצמו עותק שלו.
ספריה נמכרים באנגלית, בהינדית ובמרהטית.
בשנת 2013 ד"ר נרליקר מונתה כיושבת הראש של מרכז בלבהראטי.
נרליקר שינתה רבות את אופן הלימוד בקרב הגיל הצעיר, אך תרומתה הגדולה ביותר הייתה פישוט שמות המספרים.
בראיון הסבירה שבשפה המרהטית סדר המספרים נורא מבלבל, כאשר המספר 32, לדוגמה, נאמר לפני המספר 30. בזכותה כיום לבתי ספר בהודו יש את האפשרות לבחור כיצד לקרוא למספרים, אם באופן המסורתי או על פי השינויים הקטנים אך המשמעותיים שהכניסה לתוקף נרליקר.
מנגליצה (בהונגרית: Mangalica) הוא סוג חזיר שמקורו בהונגריה, הוא אחת מהחיות המבויתות המוגנות על פי חוק בהונגריה וגזע חזיר מפורסם בעולם.
לאחר גירוש הטורקים, נותרו מעט מאוד חזירים בתחומי ממלכת הונגריה, שכן הטורקים לא אכלו חזיר מסיבות דתיות.
גידול חזירים הוגבל להרי הונגריה העליונה ולאזורי טרנסילבניה.
למרות זאת, ישנם נתונים כבר בשנת 1750, לפיהם בעלי חיים גורשו מהמישור ההונגרי הגדול ליריד החזירים המפורסם בעולם של שופרון.
במאה ה-18 עד סוף המאה ה-19, היה סחר משמעותי בחזירים בעיקר בין האזורים הטרנסדנוביים לבין אוסטריה, שהסוג העיקרי שלו היה חזיר הרי הבאקון, מכיוון שגזע זה יכול היה לעמוד היטב במסע הארוך.
הביקוש המשיך לגדול והסוחרים הגיעו גם לקרואטיה.
החזירים משם היו פופולריים יותר מהחזירים מהרי הבאקון, כי הם נתנו יותר שומן והבשר שלהם היה טעים יותר.
הנסיך של סרביה, מילוש אוברנוביץ' הסרבי, מה שנקרא סומדיה החל לסחור בחזירים, הקים חוות גידול, ממנה קנו הבעלים ההונגרים גם חיות לגידול.
כשהעדרים הסרבים הובלו דרך הונגריה אל ירידי בעלי החיים בשופרון ובגיור, חלק קטן מהעדר העצום גווע, נקנה בדרך, לפעמים נגנב והפרטים הללו התערבבו עם גזעי החזירים המקומיים.
מנגליצה נוצר על ידי הכלאה של גזעי באקון וסאלונטה המקומיים -ה"מנגליצה" המקורי וחזירי הבר.
התפשטותו הוקלה מאוד בשל העובדה שמדובר בגזע לא תובעני שניתן היה להחזיק בחוץ ושמר על רבים ממאפייניו של חזיר הבר.
סוג זה של חזירים מפוטמים, שנקרא אז גם הגזע הטורקי, rátz, מנגריצה או מנגליצה, הפך יותר ויותר פופולרי בקרב האוכלוסייה.
תוך 25 שנה הוא הגיע לכל חלקי הארץ ושינה לחלוטין את עדרי החזירים.
חזיר באקון נעלם לחלוטין באמצע שנות ה-40. בשנת 1814, פרנץ פטה כתב על המנגליצה כבר כגזע רגיל.
מנגליצה בלונד: זו הגרסה הנפוצה ביותר.
הוא מנצל היטב את המזון ומתאים לגידול בחוץ ובפנים.
הוא מוכיח את יתרונותיו גם בייצור שומן ובשר.
ידועות סוגים רבים, שכן המגוון מושפע מהמזון וצורת הגידול.
מנגליצה אדום: נוצר על ידי רביית כלאיים של המנגליצה הבלונד וחזיר סאלונטה המתולתל, מעט כבד יותר ופורה יותר מהבלונד.
מנגליצה בעל בטן סנונית: נוצר מרביית כלאיים של המנגליצה הבלונד והשחור, בעל בטן בלונד וגב שחור.
קטן יותר בקומה, אבל פורה יותר מהגרסה הבלונדינית.
מנגליצה שחור: היה משמעותי בחלק הדרומי של הונגריה.
הוא נוצר מרביית כלאיים של החזיר השחור והמנגליצה הבלונדיני, והייתה לו עמידות טובה יותר, אך מאפייני ייצור נמוכים יותר מהגרסה הבלונדינית.
מנגליצה פרא: גרסה נדירה מאוד, הנמצא בעיקר באזורים הרריים, שנוצר כנראה מהכלאה מקרית של מנגליצה בלונד וחזיר בר.
תוצאות החוקרים אינן תומכות בהצהרות לפיהן שומן מנגליצה מכיל פחות כולסטרול מאשר סוגי חזירי השומן הנפוצים.
השמועה על מנגליצה היא שהבשר שלו בריא יותר, קל יותר לעיכול, מכיל פחות כולסטרול ומכיל חומצות שומן בלתי רוויות החיוניות לבני אדם.
לשומן מנגליצה יש אותה תכולת כולסטרול כמו לכל חזיר אחר.
הרכב חומצות השומן של החיה מכיל חומצות שומן בלתי רוויות רק אם הוא גדל בסביבה המקורית והקשה ונותנים לבעל החיים לגדול בקצב שלו (ללא פיטום).
במקרה זה, השומן שלו אכן נמס בטמפרטורה נמוכה מזו של חזירים אחרים.
פסטיבל מנגליצה אורגן לראשונה בבודפשט ב-2008 בכיכר סבדשאג (Szabadság tér), ומשנת 2010 הוא הפך לאירוע לאומי.
לפסטיבל מגיעים מגדלים מכמה אזורים בהונגריה.
בנוסף למוצרי מנגליצה מוצגים גם מוצרי חלב, אותם ניתן לטעום.
היריד מלווה בשורה של תוכניות תרבות.
מנגלרגה מרצ'דור הוא זן ברזילאי של סוס רכיבה.
זהו גזע הסוסים הלאומי של ברזיל, שם יש יותר מחצי מיליון מהם.
המנגלרגה מרצ'דור הוא בין הגזעים הרבים ביותר של סוסי רכיבה בעולם.
פרנסיסקו גבריאל ג'ונקיירה (Francisco Gabriel Junqueira), הברון מאלפנאס, החל להרבות את סוסי הלוסיטנו שלו עם הסוסות בחווה שלו (שהיו בעיקר סוסי בארב וגזעים אחרים שיובאו אל ברזיל) התוצאה הייתה סוס אטרקטיבי בעל צורת הליכה חלקה ולו הברון כינה, 'נִשְׂגָּב' (Sublime).
ג'וקיירה נתן חלק מהסוסים לחברו שהייתה לו חווה בריו דה ז'ניירו.
בריו, אנשים הבחינו בנִשְׂגָּב והתחילו לכנות אותו 'מנגלרגים'.
מרבית החוואים המעורבים בפיתוח הגזע עקבו אחר המלצות הברון לתקן את צעידתו של הזן, קשיחותו, סיבולתו, בריאותו ומזגו.
בשנת 1934 הוקמה אגודת מגדלי מנגלרגה.
מייסדיו ביקשו לקבוע כיוון ברור להכלאת הגזע ולהגדיר את תפקוד הגזע ואת מאפיינים הרצויים (בעיקר הליכתו) הכלאות אלה נועדו להתאים את המנגלרגה לטופוגרפיה המקומית.
התפתחה מריבה בין אלו שרצו לשמור על המטרות המקוריות של הגזע לבין אלו המגינים על הגזע החדש שנוצר בעקבות ההכלאות.
איגוד מגדלי המנגלרגה סגר את ספר ההתייחסות שלו בשנת 1943, כתשע שנים לאחר הקמתו.
ב-1948 קבוצה של מגדלים שלא הסכימו עם החלטה זו נפגשו והקימו את אגודת מנגלרגה מרצ'דור (Mangalarga Marchador) שהפכה ל-ABCCMM.
למרות שקיימים ארגוני גזע נפרדים עבור המנגלרגה והמנגלרגה מרצ'דור ולמרות שלכל אחד מהגזעים יש קו דם שונה ומבנה גוף שונה, השורשים שלהם דומים.
כדי לאחד פלגים שונים וליצר ספר הרבעה חדש, המגדלים פנו אל ג'ראלדו קרניירו, וטרינר וזואולוג, שהיה חבר ושכן של נשיא ברזיל לעתיד (באותה שנה) ז'וסלינו קוביצ'ק, שעזר לייסד איגוד גזע חדש לשימור סוס המרצ'דור המקורי.
כ-350 רשומים באיגוד גזעים בארצות הברית.
המנגלרגה מרצ'דור הוא גזע בינוני עם פרווה משיי שחלקו העליון של הגב בולט, חזהו עמוק, גבו באורך פרופורציונלי, חלקו האחורי שרירי ופרסותיו קשות.
ראשו בצורת משולש עם פרופיל ישר, אוזניו מופנות מעט פנימה ועיניו גדולות.
הם בדרך כלל מופיעים בצבעי, אפור, מפרץ וערמון, אך הם יכולים להופיע גם בשחור, פלומינו, באקסקין, רואן ופינטו.
"מנגן ושר" הוא שיר של הזמר הישראלי אושר כהן, מתוך המיני-אלבום השלישי שלו, The Last Episode, אשר יצא לאור ב-8 בפברואר 2024, כאלבום המשך למיני-אלבומים אושר ו-Part II.
זו הרצועה הפותחת את האלבום.
"מנגן ושר" יצא במסגרת המיני-אלבום השלישי בטרילוגיית האלבומים, The Last Episode אשר יצא ב-8 בפברואר 2024, כשנה לאחר צאתו של המיני-אלבום הראשון בטרילוגיה.
את השיר כתב והלחין כהן עצמו, בדומה לשאר השירים המיני-אלבום, והפיק אבי גוטמן.
זהו שיר המתאר מערכת יחסים שנגמרה בדרך קשה.
בשבועות שלאחר צאתו של The Last Episode, השיר היה למושמע ביותר בסטרימינג.
במצעד היטליסט של מאקו, נכנס השיר למקום ה-47 בשבוע צאתו של המיני-אלבום, ושבוע לאחר מכן הגיע אל המקום הראשון, כאשר השירים "עד שיירד הסהר" ו"איפה אתה" מתוך המיני-אלבום במקומות השלישי והשישי בהתאמה.
זהו שירו השני של כהן שהגיע למקום הראשון במצעד, לאחר "אהבה" מתוך Part II.
כהן הוא האמן השני בהיסטוריה של המצעד שהכניס שני שירים למקום הראשון, לאחר נס וסטילה.
במצעד הרשמי של גלגלצ, נכנס השיר ישירות למקום הראשון.
מנגן ושר היא סדרת טלוויזיה מוזיקלית ששודרה בyes הטלוויזיה בלוויין בשנת 2021. הסדרה, בכיכובו של הזמר בר צברי עוסקת במוזיקאי צעיר מראש העין, שהיה ילד פלא וחולם להיות זמר ים-תיכוני.
הסדרה ומשתתפיה הועמדו במספר קטגוריות בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 מתוכן זכו ששון גבאי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה וכותבי המוזיקה בפרס המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
צברי מגלם את גילי חדד, מוזיקאי מראש העין שהתגלה כזמר בגיל צעיר וחלומו הגדול הוא להקליט שיר שיושמע ברדיו.
חדד הוא בנו של אביחי חדד (אמיתי יעיש) שפגע במשפחה ונטש אותה.
לצד חדד מופיעים בסדרה אמו (דפנה דקל), אחותו תלמידת התיכון (קים אור אזולאי) ואחיו החייל בן (עדי אלון).
לאחר שאביו מת, נענה חדד להצעה של העבריין יחי (ששון גבאי), לו היה חייב אביו כספים, לעבוד עימו כנהג צמוד.
שם הסדרה לקוח מהשיר מנגן ושר שביצע אבנר גדסי ובדצמבר 1980 זכה עימו במקום השני בפסטיבל הזמר המזרחי.
גילי חדד (בר צברי) - בנם של אביחי ושרי, ששר מגיל צעיר וחלומו הגדול הוא להצליח בתחום המוזיקה.
לאחר שאביו נפטר, עובד כנהג אצל יחי ומבצע עבורו שליחויות.
שרי חדד (דפנה דקל) - אלמנתו של אביחי, אמם של גילי, הודיה ובן.
במהלך הפרקים מתקרבת לגבי, אחיו של אביחי.
יחי (ששון גבאי) - עבריין, שלו היה חייב אביחי מאות אלפי שקלים.
במהלך השבעה, מציע לגילי לעבוד אצלו כנהג בכדי לפרוע את החוב, מתאהב בשירה שלו ומחליט לקדם אותו מבחינה מקצועית.
הודיה חושדת שהוא אחראי למותו של אביחי.
אביחי חדד (אמיתי יעיש בן אוזיליו) - בן זוגה של שרי, אביהם של גילי, הודיה ובן.
זמר עבר המסתבך בהימורים בלתי חוקיים ונהרג במהלך הפרק הראשון כשרכבו נשרף.
עלילת הסדרה עוסקת בחקר נסיבות מותו.
בסדרה מוצגים שירי מוזיקה ים-תיכונית בהם שירי זוהר ארגוב, שרית חדד, איתי לוי ועמיר בניון.
בכל פרק מבצע צברי לפחות שיר אחד מהזמר הים-תיכוני.
אמנים מוכרים הופיעו בסדרה בהם יהודה קיסר, עדן חסון, יואב יצחק וישי לוי.
לסדרה נכתבו שירים חדשים שבר צברי ביצע כחלק מדמות הזמר.
בין השירים היו "רק בשמחות" שכתב עם עדי לוי, "אין בי כאב", "מחפש מקום" ו-"מה בלילות" שחיבר אבי אוחיון.
בסדרה הוצג תהליך הכתיבה הבדיוני של חלק מהשירים.
על פועלם המוזיקלי בסדרה זכו בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 אבי בללי, יעקב למאי, בר צברי, אבי אוחיון, לירון עמרם, עדי לוי ומתן דרור.
"מנגן ושר" הוא פזמון שכתב משה בן-שאול והלחין וביצע אבנר גדסי בעיבוד של אלדד שרים.
גדסי הופיע עם השיר בדצמבר 1980 בפסטיבל הזמר המזרחי, והגיע עימו למקום השני.
השיר הופיע באלבום בעל אותו השם של גדסי שיצא לאור באותה השנה.
גדסי ביצע את השיר בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח "למנצח שיר מזמור" בשנת תשמ"א 1980. הוא הגיע למקום השני אחרי השיר "משה" שביצע שימי תבורי.
תוכן השיר עוסק בזמר הצועד ברחוב ריק בשעת לילה מאוחרת ומזמר לו לאיטו.
הזמר חולם להתפרסם ולהצליח בתחומו אך מוצא עצמו שר והד קולו דועך משום שאין מי שישמע את שיריו.
ב-29 באוגוסט 2007, ביצע בועז מעודה את השיר בגמר העונה החמישית של תוכנית הכישרונות "כוכב נולד", והביצוע הוביל לזכייתו במקום הראשון.
חיים משה ביצע את השיר בדואט עם גדסי לאלבום "הדואטים" שיצא לאור בשנת 2009.
סדרת הטלוויזיה "מנגן ושר" ששודרה ב-Yes הטלוויזיה בלוויין ב-2021 נקראת על שם השיר.
שנה קודם לכן, חידש כוכב הסדרה בר צברי את השיר לפרויקט צו השעה.
מנגנון במבי (ראשי התיבות של BMBY – Buy Me Buy You) הוא חלוקת שותפות באופן ששותף אחד יקנה את חלקו של השותף האחר.
מנגנון במבי נפוץ הסכם מייסדים, חוזה שותפות, הסכם השקעה, חוזה הלוואה, הסכמים בין בעלי מניות, ועוד.
בעת ההקמה או הרכישה של עסק מסוים, השותפים קובעים מראש שבמקרה שירצו להיפרד זה מזה יופעל מנגנון במבי שיסדיר את המחיר לפיו יקנה אחד השותפים את חלקו של השותף האחר.
על פי מנגנון במבי לכל אחד מהשותפים יש אפשרות להציע לשותף האחר מחיר עבור רכישת מניותיו.
השותף הראשון שמציע במנגנון במבי, קובע את המחיר שבו תתבצע העסקה.
מחיר אינו משתנה, מה שיכול להשתנות זה זהות השותף הרוכש.
כלומר שלשותף האחר, יש זכות לקבל את ההצעה, ולמכור את חלקו לפי המחיר שהציע השותף הראשון, או להציע בעצמו לקנות את המניות במחיר ההצעה של השותף הראשון.
לשותף ניתנת קיצבת זמן (לרוב בין 30 ל-90 ימים) לפי ההסכם הנקבע מראש, שבמהלכה הוא צריך להחליט האם לקנות או למכור.
לא קיים נוסח קבוע למנגנון והוא מנוסח בהתאם לצורכי השותפים.
המנגנון מחייב את המציע להציע הצעת מחיר הוגנת כיון שאינו יודע אם הוא קונה או מוכר.
המנגנון עלול להיות פחות יעיל כאשר ישנם פערים כלכליים בין השותפים או כאשר ישנם יותר משני שותפים.
אפשרויות נוספות הנפוצות בהסכמים הם:
זכות סירוב ראשונה (ROFR – Right of First Refusal) זכות זו מונעת כניסה של צד שלישי לא רצוי לחברה, כלומר אם אחד השותפים מקבל הצעה חיצונית מחייבת מצד שלישי לרכישת מניותיו, הוא מחויב להציע תחילה את אותן המניות, באותם תנאים ובאותו מחיר, לשותפים הקיימים.
רק אם השותפים הקיימים מסרבים לרכוש את המניות בתנאים זהים, רשאי השותף למכור לצד השלישי.
זכות הצטרפות למכירה (Tag-Along / Co-Sale Right) אם שותף בעל רוב המניות או שותף עיקרי אחר מחליט למכור את מניותיו לצד שלישי, הוא מחויב לאפשר גם לשותפי המיעוט להצטרף לעסקה ולמכור את חלקם היחסי באותם תנאים.
הוראות ספציפיות למצב של מבוי סתום (Deadlock Resolution Clauses) אלו סעיפים כלליים יותר בהסכם, שמגדירים מראש פרוצדורה לפתרון מחלוקות מהותיות שהשותפים אינם מצליחים ליישב, כגון דרישה לקיים פגישות נוספות בניסיון לפתור את המחלוקת, מעורבות צד שלישי, הכרעה על ידי צד שלישי.
במשפט העברי קיים מושג דומה הנקרא גוד או איגוד.
ב-2009 רכש יוני שסטוביץ' את חלקו של אחיו מיקי בקבוצת שסטוביץ' כשנתיים לאחר מות אביהם שמעון באמצעות מנגנון במבי.
בחברת אי די בי רכש אדוארדו אלשטיין את חלקו של מוטי בן-משה בעקבות סכסוך תמורת 152 מיליון ש"ח באמצעות מנגנון במבי.
רכישת שליש חברת כא"ל על ידי בנק דיסקונט מבנק לאומי
מנגנון המעקב המהפכני או ועדת המעקב המהפכנית הוא מנגנון צבאי שהוקם על ידי פת"ח בסוף 1967, היה מנגנון הביטחון הפלסטיני המשולב הראשון.
הוא נועד לשרת את מטרות תנועת פת"ח בשנים 1968–1971. המנגנון בראשות סלאח ח'לף (אבו איאד) שהיה חבר הוועד המרכזי של פת"ח, עסק בהכנה והכשרה של אנשי ביטחון, עבודה ביטחונית ובניית קשרים עם מדינות ערב.
רוב חברי נשיאות פתח הוכשרו בקורס מודיעין במצרים בשנת 1968, כולל דמויות מוכרות כמו עלי חסן סלאמה, עאטף בסיסו ואחרים.
במקביל הוקם בדמשק שירות מודיעין פלסטיני פרימיטיבי בראשות , שבסיסו בעיר דרעא שבדרום סוריה ובראשו עמד .
לאחר הופעת המבנה הראשוני של מנגנון הביטחון הזה, הוקמה ועדת המעקב המהפכנית בראשות אבו איאד עם האני אל-חסן כסגנו.
הסוכנות והתגבשה ככוח אוטונומי למחצה עם פלסטינים, ירדנים וכ-600 .
הסוכנות מימשה את משימת הביטחון ההתקפי והביטחון המסכל באמצעות משרד מרכזי שהוקם בבירה עמאן באזור ג'בל אל-חוסיין, באמצעות קשרים עם קציני צבא ירדן ומחלקות ביטחון אחרות.
סלאח ח'לף חיזק את עבודת המנגנון לאחר העימותים עם הממלכה ההאשמית וקיבל מידע על הכנות הצבא הירדני לתקוף את הפדאין במסגרת ספטמבר השחור, אך הדבר לא הצליח לעצור את הגירוש של אש"ף מירדן ב-1971.
הוא מילא תפקיד בתמיכה בזרוע של החזית העממית לשחרור פלסטין בכך שסיפק לה אספקה, נשק וכספים בתמיכתם הישירה של סלאח ג'דיד בסוריה ואנשי א-סאעקה, מה שהביא לעלייתה של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין (DFLP) בהנהגת נאיף חוואתמה.
הם הקימו בסיסים על הגבעות סביב עמאן ב-1968 בעזרתם של עלי חסן סלאמה, מוסא ערפאת ו.
ב-1968 הוזמנו יאסר ערפאת, סלאח ח'לף ופארוק קדומי להיפגש עם הנשיא המצרי גמאל עבד אל-נאצר כדי לדון בשיתוף פעולה מעשי עם ראש המודיעין המצרי מוחמד אחמד סאדק ועם שר ההגנה .
הקשר בין הצדדים והפגישה אורגנו על ידי מוחמד חסנין הייכל.
במסגרת שיתוף הפעולה, מצרים נהנתה ממידע שנאסף על ישראל מהפת"ח באמצעות סוכנים כפולים במודיעין הירדני, כאשר הערוץ המצרי-פלסטיני שומר על קשר יומיומי באמצעות שני נספחים בשגרירות מצרים בירדן.
באותה תקופה המנגנון הצליח לגייס קציני צבא ירדנים רבים.
מחנה האימונים הצבאי הראשון הוקם בתחילת 1969 באזור סוח'נה בעיר זרקא בירדן, אליו הגיעו מהפכנים וטרוריסטים ממדינות שונות בעולם.
המחנה הופצץ על ידי ישראל ב-25 באוגוסט 1969, ופעילותו הופסקה בספטמבר 1970.
המנגנון כלל את המחלקות הבאות:
המחלקה למחקר מדעי או ריגול.
מחלקת הדרכה והכנת יחידות מיוחדות.
סלאח ח'לף ספג ביקורת חריפה בוועידת פת"ח ב-1971 על נאומו האוהד לירדן לאחר מעצרו בספטמבר השחור, והאשמות נגד המנגנון בכך שלא ניבא את היקף המתקפה הירדנית.
ח'לף טען כי הוא ואנשיו סיפקו מידע מדויק על התוכניות הירדניות לתקיפה, וגם את העובדה שעיראק לא תתערב לטובת הפדאין, והבעיה נעוצה בהתעלמות של ההנהגה מהמידע.
ח'לף תקף את יאסר ערפאת על האצלת סמכויות פוליטיות לאש"ף והשתלטות על ציבור הבוחרים שלו מאז 1969, ובעקבות כך הוא הודח מהנהגת המנגנון, ובהמשך ערפאת פירק למעשה את המנגנון.
באנגלית: Paracrine Signaling: המונח "פאראקריני" Paracrine, (מיוונית: Para = ליד, Krinein = להפריש) הוא תגובה של תקשורת תאית (Cell-Cell Signaling) שבה תא אחד משפיע על תאים שכנים באמצעות הפרשת מולקולות איתות.
האות הוא ליגנד, שמתקשר לקולטן ספציפי על הממברנה של תא שכן.
בכל היצורים הרב-תאיים, כולל צמחים, קיימת תקשורת בין תאית בתוך הרקמה ובין רקמות.
התקשורת מתחילה בהכרות הדדית של תאים שכנים הנמצאים במגע עם התא.
אבל גם בין תאים קרובים מרקמות שונות אבל מקיימים מגע, כמו עצם ושריר.
המנגנון גם מסייע בהכוונת תאים לאזור הנכון להם, כמו יצירת כלי דם ואקסונים של מערכת העצבים.
מולקולות איתות (ליגנד): התא השולח (התא המפריש) מייצר ומפריש מתווכים כימיים (כמו גורמי גדילה, ציטוקינים או כימוקינים) אל תוך הנוזל הבין-תאי (Interstitial Fluid) באמצעות מגע ישיר עם ממברנת התא השכן.
הליגנד נקשר לקולטן הייחודי לו ופועל על התא כמו הורמון המפעיל גנים ספציפיים, המייצרים את החלבונים והאנזימים הנדרשים.
טווח קצר: המולקולות המופרשות פועלות על תאי מטרה הנמצאים בסמיכות מיידית לתא המפריש.
המולקולות מתפזרות למרחק קצר בלבד לפני שהן מפורקות או נקשרות לתאי המטרה.
תאי מטרה: תאי המטרה חייבים להכיל קולטנים (Receptors) ספציפיים על פני הממברנה החיצונית שלהם, המסוגלים להיקשר לליגנד.
הקישור הזה מעורר תגובה תאית פנימית (מעבר אותות).
האותות יכולים להיות מעבר אלקטרונים ויצירת פוטנציאל כמו בתאי עצב, או פקטורים
סוג מנגנוןתיאורטווח השפעהדוגמהפאראקריני (Paracrine)תא משפיע על תא שכן (בסביבה המקומית).קצרתגובה דלקתית, גורמי גדילה בריפוי פצע.אנדוקריני (Endocrine)תא מפריש הורמונים לזרם הדם, המגיעים לתאי מטרה מרוחקים.ארוךאינסולין, הורמוני בלוטת התריס.אוטוקריני (Autocrine)תא מפריש חומר המשפיע עליו עצמו (על אותו תא).קצר מאודויסות עצמי של תאי חיסון, תאי סרטן.
השלב הראשון: בלימת הנזק והפרשת האות
הפעולה הפאראקרינית מתחילה כאשר מתרחשת פציעה למשל חתך בעור: האותות יכולים להיות ליגנדים ספציפיים, או חלקי תא פגוע הדולפים לנוזל הבין תאי ומוסעים בדם.
לכן נוסף לתגובה פאראקרינית תתרחש גם תגובה עצבית ואנדוקרינית כמו תחושות הכאב והפרשת הורמונים אנדוגניים.
חומרים המופרשים מתאים פגועים, פועלים על תאי דם, בעיקר טסיות דם (Platelets) הגורמות לעצירת שטפי הדם באמצעות מנגנון קרישת הדם.
תאי מערכת החיסון כגון מקרופג'ים (Macrophages) מגיעים לאזור הפצוע בעזרת כימטוכסיס (נהירה), לעבר מרכז הפגיעה.
במנגנון זה הפעילות הכימוטקטית קשורה להעברת האות דרך מחזור הדם ונוזל הפלסמה הבין תאית, שלב זה הוא תגובה ראשונית למניעת נזק נוסף על-ידי חיידקים פתוגניים, שטפי דם וזיהום.
שחרור גורמי גדילה: תאים אלו מופעלים ומשחררים מגוון גורמי גדילה (Growth Factors) ומולקולות איתות נוספות אל תוך הנוזל הבין-תאי המקומי.
הגורמים לחלוקה מהירה של שכבת תאים מבודדת מהרקמה הקרובה ופני השטח שבאים במגע עם התאים השכנים והאוויר.
Platelet-Derived Growth Factor (PDGF): פקטור (ליגנד ספציפי הפועל על הממברנות) המופרש על-ידי טסיות הדם הצמודות ביותר לרקמה הפצועה וגורם להתחלקות תאים מהירה.
Fibroblast Growth Factor (FGF): פקטור המופרש על-ידי תאים פיברובלסטיים, תאים של רקמת חיבור היוצרים רשת ורקמה צלקתית.
Vascular Endothelial Growth Factor (VEGF: פקטור המופרש מהאנדותל של כלי הדם ומאפשר יצירת כלי דם חדשים במקום אלה שנפגעו.
שלב שני: פעולה מקומית על תאי המטרה
מולקולות הפקטורים נעות למרחק קצר ומשפיעות על התאים הסמוכים: הן אינן מגיעות למחזור הדם וכך גם מונעות תופעות אוטואימוניות.
תאי המטרה: התאים העיקריים בסביבה המושפעת הם פיברובלסטים (Fibroblasts), תאי אנדותל (Endothelial Cells) ותאי אפידרמיס (Epidermal Cells).
הקישור לקולטן: גורם הגדילה (כמו PDGF) נקשר לקולטן ספציפי שנמצא על פני השטח של תא המטרה (למשל פיברובלסט).
מעבר האות (Signal Transduction): הקישור לקולטן מפעיל שרשרת תגובות כימיות בתוך תא המטרה.
האותות מתקבלים לא רק מהתאים הפגועים אלא גם מהתאים השכנים ותאי מערכת החיסון הנמצאים בקרבתם.
נוצרת שרשרת של העברת אותות ויצירת ליגנדים ממקומות שונים אבל סמוכים ודרך הנוזל הבין תאי.
כושר התנועה של תאים בעקבות האותות והכימוטקסיס מביא לנדידת תאים, כמו תאי אפיתל, פיברובלסטים ותאי דם לבנים לסוגיהם, לפי סדר התגובות הנדרשות משלב הפגיעה ועד הריפוי.
האיתות הפאראקריני גורם לתאי המטרה לבצע פעולות החיוניות לריפוי:
גורם גדילה פאראקריניתא המטרה העיקריהתגובה התאית (התוצאה)PDGF, FGFפיברובלסטיםפרוליפרציה (התחלקות) ונדידה לאזור הפצע ליצירת רקמת חיבור (צלקת).VEGFתאי אנדותלאנגיוגנזה (יצירת כלי דם חדשים) להבאת חמצן וחומרי מזון חיוניים לאזור הריפוי.EGFתאי אפידרמיסהתחלקות ונדידה כדי לכסות את הפצע (אפיתליזציה).
תגובה פאראקרינית בוויסות הפעילות בקיבה
מערכת העיכול מורכבת מאורגנים (יחידות או איברים להם תפקיד ספציפי) שונים שכל אחד משתתף בתהליך לאורך כל המערכת.
כדוגמה תוצג התגובה הפאראקרינית בקיבה.
כאשר מזון מגיע לקיבה, מופרשת חומצה (HCl) כדי להתחיל את תהליך העיכול ולהשמיד חיידקים.
השליטה על תהליך זה היא דוגמה לאיתות פאראקריני מקומי.
התהליך מתרחש בתוך בלוטות הקיבה (Gastric Glands) בדופן הקיבה.
הוא מנוהל במקביל על ידי המערכת העצבית האוטונומית והמערכת האנדוקרינית המפרישה הורמונים כמו גסטרין.
השילוב ביניהם יוצר תקשורת פאראקרינית קיצרת טווח בין התאים שבבלוטות.
סוגי התא המפריש (Paracrine Cell)
תאים משופעלים: תאים אלה מגיבים לאותות המתקבלים ממערכת העצבים, וקולטנים להורמונים המפקחים על פעילות הקיבה.
הם מפרישים שורה של ליגנדים לתאי ECL.
תא ECL (Enterochromaffin-like cell): אלו תאים קטנים השוכנים בסמיכות לתאים הפריאטליים (תאים המפרישים חומצה) בתוך בלוטת הקיבה (Gastric Gland).
תפקידם המרכזי של תאי ECL הוא לשמש כמתאמים ומפרישים של האות הפאראקריני שמפעיל את ייצור החומצה.
פעולתם: הפרשת היסטמין בתגובה לאיתותים מרכזיים (כמו ההורמון גסטרין והמוליך העצבי אצטילכולין).
תגובה לגסטרין: תאי ה-ECL הם תאי המטרה העיקריים של ההורמון גסטרין (המופרש על ידי תאי G בבסיס הקיבה).
כאשר גסטרין מגיע לתא ECL, הוא מייצר ומפריש היסטמין.
גסטרין הוא גם הורמון המשפיע על תחושת הרעב.
הגברה (Amplification): תאי ECL משמשים כמעין תחנת הגברה.
במקום שגסטרין יפעיל ישירות את כל התאים הפריאטליים, הוא מפעיל את תאי ECL, שמפרישים היסטמין הפועל באופן פאראקריני על תאי המטרה הצמודים ומבטיח תגובה מקומית חזקה ומתואמת להפרשת חומצה.
שהוא גם הורמון המגביר את הזרמת הדם (בדלקת או אלרגיה), בקיבה הוא פועל על התאים המפרישים חומצה.תא המטרה (Target Cell): התא הפָּרִיאָטָלִי (Parietal Cell) התא האחראי על הפרשת חומצה הידרוכלורית (HCl) לתוך חלל הקיבה.
העברת אות בין עצבים נעשית בין נוירונים בסינפסות, קיים גם מערכת תקשורת בין תאי הגליה והנוירונים.
בסינפסות, פועלים טרנסמיטורים כמו אצטילכולין ונוראדרנלין, המופרשים מדנדריט העצב המאותת אל העיצבוב המקבל במערכת העצבים המרכזית (גנגליון) במערכת העצבים הסנסורית, (התחושתית) או אל השריר במערכת המוטורית.
קיימים נוירוטרנסמיטרים נוספים כמו סרין וגלוטמין GABA ועוד.
כל הנוירוטרנסמיטרים פועלים רק על התאים הצמודים להם, ולכן המערכת היא פאראקרינית.
איתות בין נוירונים ותאי גליה
דוגמה למערכת פארארקינית במח היא הדרך שבה נוירונים משפיעים על תאי הגלייה (כגון אסטרוציטים) וההפך.
תאי הגלייה מהווים את מרבית התאים במח האנושי.
הם צמודים לתאי העצב במח, תפקידם לא ברור לגמרי, וכנראה הם מזינים את תאי העצב.
לפיכך התקשורת בין תאי העצב ותאי הגלייה הוא הכרחי לקיום הפעילות העצבית.
תפקידהתא במערכת העצביםמולקולת האיתותתא המטרההתא המפרישנוירון (אחרי פעילות סינפטית)נוירוטרנסמיטורים (כמו גלוטמט)אסטרוציט סמוךהתא המפרישאסטרוציט (תא גליה)נוירו-מודולטורים, ציטוקיניםנוירון, תא גליה אחר
תפקידים מרכזיים נוספים של איתות פאראקריני במח
המנגנון הפאראקריני במערכת העצבים חיוני לתהליכים שאינם רק העברת מידע מהירה:
ויסות זרימת דם: אסטרוציטים יכולים לשחרר מולקולות הפועלות פאראקרינית על כלי דם סמוכים כדי לווסת את אספקת הדם לאזורים פעילים במוח (Neurovascular Coupling).
התפתחות ותיקון: גורמי גדילה עצביים (Neurotrophic Factors) משוחררים כאותות פאראקריניים על ידי תאי גליה או נוירונים כדי לתמוך בשרידות, גדילה ונדידה של נוירונים במהלך ההתפתחות או לאחר פציעה.
תגובה דלקתית: תאי מיקרוגלייה (ה"מקרופג'ים" של המוח) משתמשים באיתות פאראקריני (שחרור ציטוקינים וכימוקינים) כדי לגייס תאים אחרים או לווסת את תגובת הדלקת המקומית במוח.
זהו מנגנון קריטי במחלות נוירודגנרטיביות כמו מחלת פרקינסון ואלצהיימר.
לסיכום, בעוד שהסינפסה היא ה"קו הטלפון" המהיר של המוח, האיתות הפאראקריני הוא ה"רשת בין - תאית " רחבה יותר, המאפשרת תיאום, תמיכה, וויסות ארוך טווח של הפעילות העצבית ושל בריאות הרקמה.
הם מעבירים זה לזה חומרים כמו סוכרים וחלבונים, חמצן והתאמה האוסמוטית.
פקטורים הגורמים להתרבות וגדילה, כמו ציטוקינים TGF (מעודדי גידול), החשובים לתיקון רקמות ופציעה, עשויים להגביר חלוקה ללא קשר לסביבה הביוכימית לפקטורים העוצרים גידול (.האיתות הפאראקריני יוצר לולאת משוב חיובית המעודדת התחלקות בלתי מבוקרת של תאי הסרטן ובכך מניע את צמיחת הגידול).
אנגיונזה היא תהליך מעבר תאים מפעילות מתואמת עם הרקמה שסביבם ליצירת התרבות מהירה ואגרסיבית של סרטן.
מעבר כזה יכול להגרם על ידי חסימת הרצפטורים, או חסימת יצירת הליגנד מהתאים המאותתים.
תאים סרטניים גם מייצרים פקטורים המזרזים צמיחת כלי דם לתוך הגידול, וגם קליטה אגרסיבית של גלוקוז וחומרי הזנה על חשבון הרקמה הסובבת.VEGF פועל באופן פאראקריני על תאי האנדותל, ומגרה אותם להתחלק ולנוע לכיוון הגידול, ובכך ליצור רשת כלי דם חדשה המזינה אותו.
הסרטן משתמש באיתות פאראקריני כדי לשנות את סביבתו הקרובה לטובתו:
גיוס פיברובלסטים: הגידול מפריש גורמים המגייסים פיברובלסטים (הופך אותם ל-Cancer-Associated Fibroblasts או CAFs-תאים החוברים לסרטן).
ה-CAFs משנים את המטריקס החוץ-תאי (ECM) ומפרישים בעצמם כימוקינים וגורמי גדילה שתומכים בהישרדות הגידול, כחלק מהמשוב החיובי של הגברת קצב הגידול.
דיכוי חיסוני (Immunosuppression): תאי הגידול מפרישים מולקולות פאראקריניות המכוונות לדכא את פעילות תאי החיסון (כגון לימפוציטים Tk ציטוטוקסיים, (תאי T קטלניים שתפקידם להשמיד תאים סוררים)) המגיעים לאזור ומאפשרים לגידול להתחמק מהתגובה החיסונית של הגוף.
גרורות (Metastasis): כימוקינים המופרשים על ידי הגידול או על ידי איברים מרוחקים (כמו עצם או כבד) יכולים לשמש כאותות פאראקריניים וכימוטקטיים המושכים את תאי הסרטן לחדור אל זרם הדם ולנוע אל אתרי גרורות מועדפים (תאוריה הנקראת "זרע ואדמה").
בגידול תאים סרטניים על מצע מלאכותי מבחינים בתנועת התאים הבודדים להתלכדות והגברת קצב החלוקה.
תקשורת פארקרינית היא ליבת התגובה החיסונית ההומורלית (Humoral Immune Response ( הקשורה למערכת הדם)), שהוא המנגנון שבו הגוף מייצר נוגדנים (אימונוגלובולינים).
התהליך מחייב תיאום מדויק בין מרכיבי המערכת.
המערכת החיסונית מורכבת מסוגי תאים שונים שלכל אחד תפקיד ביצירת מערכת יעילה, מדייקת וקטלנית, אבל למנוע תקיפה של רקמות בריאות (מצב אוטואימיוני).
זהו מנגנון התקשורת הנפוץ ביותר, והוא מתבצע באמצעות מולקולות מסיסות המשוחררות לסביבה הקרובה.
הציטוקינים (Cytokines): קבוצה רחבה של חלבונים קטנים (כמו אינטרלוקינים, אינטרפרונים וכימוקינים) המשמשים כשליחים כימיים.
איתות פאראקריני: תא חיסון (למשל מקרופאג) משחרר ציטוקין המשפיע על תא חיסון שכן (למשל, לימפוציט T) כדי להפעיל אותו או לכוון את פעולתו.
הכימוקינים (Chemokines): סוג ספציפי של ציטוקינים, שתפקידם המרכזי הוא ליצור גרדיאנט ריכוז המושך תאים אחרים באופן ממוקד אל מקור הדלקת (כימוטקסיס).
איתות זה מתרחש כאשר קולטנים על פני תא אחד נקשרים לליגנדים על פני תא אחר.
זהו תהליך חיוני לשלב הזיהוי וההפעלה המדויקים בשלבים הבאים.
תצוגת אנטיגן (Antigen Presentation): תא מציג אנטיגן (APC, למשל תא דנדריטי) מציג חלבון זר על גבי מולקולת MHC (Major Histocompatibility Complex).
לימפוציט T נקשר לחלבון זה באמצעות קולטן ה-T שלו (TCR).
קו-סטימולציה (Co-stimulation): בנוסף לזיהוי האנטיגן, נדרשים אותות קשר נוספים (כגון קישור בין מולקולות CD28 על תא ה-T לבין B7 על תא ה-APC) כדי להבטיח שהתגובה החיסונית תצא לפועל רק בנוכחות איום אמיתי.
איתות ליצירת המשלים (complement, מרכיב במערכת החיסונית המשתתף בהשמת חיידקים).
הרג ישיר: לימפוציטים T ציטוטוקסיים (CTLs) ותאי הרג טבעיים (NK cells) יוצרים מגע ישיר עם תא המטרה הנגוע או הסרטני, ומפעילים בו מוות מתוכנת (אפופטוזיס) באמצעות חלבונים כמו פרפורין וגרנזיים.
חלקים מסוימים של מערכת החיסון מושפעים על ידי הורמונים:
קורטיזול: הורמון סטרס המופרש מבלוטת יותרת הכליה, אשר פועל כהורמון על תאי חיסון רבים ומדכא את התגובה הדלקתית.
(משפיע על זרימת הדם למקום הזיהום ומעודד נדידת לויקוציטים, ומעורר את המערכת החיסונית (הדנדריטים ותאי T))
שילוב הפעולה בין המערכת האנדוקרינית (הורמונים), פאראקרינית ואוטוקרינית
טבלה מסכמת: מנגנוני תקשורת במערכת החיסון
כאשר תא נפגע, הוא מציג על הממברנה שלו אות הכולל אנטיגנים מהגורם הפוגע (וירוס, חיידק, זיהום) התצוגה נעשית באמצעות חלבוני MHC, וכאשר תא זיכרון (תאי T) או לימפוציט נקשרים לחלבונים ומעבירים את האינפורמציה ללימפוציטים המתאימים לאנטיגן ומיד מתחלקים במהירות ומייצרים נוגדנים, תחילה IgM ובהמשך נוגדנים מהסוגים IgG,Igv,IgA.), (ראה תמונה)
זיהוי ועיבוד האנטיגן (חדירה של אנטיגן זר))
האנטיגן הזר (כמו חלבון על פני חיידק או נגיף) חודר לגוף.
קליטת האנטיגן: תאי חיסון מיוחדים, הנקראים תאים מציגי אנטיגן (APCs - Antigen Presenting Cells), בולעים את הפולש באמצעות פגוציטוזה.
ה-APCs העיקריים הם תאים דנדריטיים ומקרופג'ים.
עיבוד והצגה: ה-APC מפרק את האנטיגן לחלקים קטנים (פפטידים) ומציג את הפפטיד הזר על פני השטח שלו באמצעות מולקולה מיוחדת הנקראת
נדידה: ה-APC נודד ממוקד הזיהום אל בלוטת לימפה קרובה כדי לפגוש את תאי ה-T וה-B הרלוונטיים.
שם יעביר את הפפטיד לתאי T (תאי זיכרון) ומשם ללימפוציטים.
החשיבות הרפואית של הבנת המנגנון הפאראקריני טמונה ביכולת לווסת, לעודד תקשורת תאית חיובית או לחסום תהליכי תקשורת תאית לא תקינים הגורמים למחלות.
הבנת מולקולות האיתות הפאראקריני (כמו גורמי גדילה או כימוקינים) והקולטנים שלהן, מאפשרת לפתח תרופות שיחסמו את האות הספציפי.
לדוגמה, חוסמי H2 לטיפול בכיבי קיבה (כפי שצוין למעלה) או חוסמי קולטני כימוקינים לטיפול במחלות דלקתיות.
עדיין לא נמצא ליגנד משותף לכל סוגי הסרטן.
ויש לפתח תרופה ספציפית לסוג הסרטן ואף לגידול ספציפי.
סמני סרטן נפוצים (Tumor Markers)
אבחון ופרוגנוזה: רמות חריגות של מולקולות פאראקריניות מסוימות (למשל, גורמי גדילה או ציטוקינים) בנוזלי הגוף או ברקמה עשויות לשמש כסמנים ביולוגיים (Biomarkers) לאבחון או לחזוי התקדמות המחלה (כמו במחלות סרטן ודלקת).
מולקולות נפוצות המשמשות כיום במעקב אחרי חולים, בעיקר לאחר אבחון וטיפול.
מולקולה (הסמן)סוג הסרטן העיקרי למעקבתפקיד/חשיבותPSA (Prostate-Specific Antigen)סרטן הערמוניתסמן רגיש לאבחון ומעקב אחר הישנות המחלה.CEA (Carcinoembryonic Antigen)סרטן המעי הגס והחלחולת (מעי הגס), ריאות, שדמעקב אחר הישנות והערכת תגובה לטיפול, בעיקר במעי הגס.CA 125סרטן השחלותמעקב אחר תגובה לטיפול והישנות המחלה.AFP (Alpha-Fetoprotein)סרטן הכבד (HCC) וגידולי תאי נבט (Germ Cell Tumors)אבחון ומעקב,
מולקולות פאראקריניות ומולקולות מעקב מתקדמות
מולקולות אלו משקפות את האיתות הפאראקריני בין הגידול לסביבתו (כפי שצוין קודם), ומשמשות בעיקר במחקר, במעקב אחרי התפתחות המחלה ובחלק מהטיפולים הממוקדים:
1. גורמי גדילה (Growth Factors) וקולטנים
מולקולות אלו הן הליבה של האיתות הפאראקריני המעודד התחלקות וגדילה:
VEGF (Vascular Endothelial Growth Factor): מופרש על ידי תאי האנדותל וגורם לאנגיוגנזה (יצירת כלי דם חדשים) בגידול.
רמות גבוהות קשורות לפרוגנוזה ומשמשות כסמן למעקב בגידולים רבים (כמו סרטן המעי הגס והכליה).
EGFR (Epidermal Growth Factor Receptor): למרות שהוא קולטן הליגנדים (המולקולות הקושרות) שלו פועלים על התאים הקרובים (פאראקריניים) ומעודדים התחלקות.
רמת ביטוי גבוהה של EGFR או המוטציה שלו משמשת סמן חשוב לבחירת טיפול (למשל בסרטן הריאה).
PDGF (Platelet-Derived Growth Factor): מופרש על ידי הגידול, מעודד צמיחה וגיוס תאי תמך (פיברובלסטים) במקרים של סרטן טסיות הדם.
מולקולות המעורבות בדלקת ובמשיכה כימוטקטית הדדית של תאי חיסון או תאי גרורות, וכך ליצירת רקמות סרטניות מחוץ לגידול המקורי:
IL-6, IL-8 (Interleukins): אלו ציטוקינים פרו-דלקתיים המופרשים על ידי תאי סרטן וסביבת הגידול.
רמות גבוהות שלהם קשורות לעיתים קרובות להגברת צמיחת הגידול ולדיכוי החסינות.
CXCL12/CXCR4: ציר כימוקינים זה חיוני באיתות הפאראקריני הקשור לגרורות.
תאי סרטן המבטאים את הקולטן CXCR4 נמשכים לאיברים המפרישים את הליגנד CXCL12 (כמו עצם, כבד וריאות), ומזרזים את הפיזור הגרורתי ברקמות מרוחקות מהגידול המקורי.
3. מולקולות במחזור (Circulating Molecules)(גורמי גרורות)
ברפואה מתקדמת משמשים למעקב אחר תגובה לטיפול, גילוי הישנות וזיהוי מוטציות עמידות.
Exosomes (אקסוזומים): שלפוחיות זעירות המכילות חלבונים וחומצות גרעין של הגידול, המופרשות מהתא הסרטני באופן פאראקריני/הורמונלי ונושאות מידע גם לתאים מרוחקים, ובכך תורמות להכנת אתרי גרורות עתידיים.
לעיתים לא ידועים הפקטורים המשמשים ליגנדים ושותפים ליצירת תהליך סרטני, אבל ידועה המוטציה בגנום האנושי, שבבדיקות סטטיסטיות והשוואות עם מקרי המחלה, התברר שהן מרמזות על סיכון גבוה למחלה, כמו BRCA - מוטציות הקשורות לסרטן השד.
הנדסת רקמות היא תחום רפואי שמאפשר ניצול תכונות של רקמה ספציפית ושימוש בחומרים פאראקרינים לריפוי.
שימוש יזום באיתות פאראקריני (למשל, על ידי הוספת גורמי גדילה לאתר פגוע) יכול לעודד גיוס תאי גזע מקומיים או לזרז ריפוי פצעים ואיחוי עצמות, או לבלום התפשטות של תאים סרטניים,
רפואה רגנרטיבית היא יצור רקמות פונקציונליות על מנת לתקן או להחליף רקמות או איברים בעלי תפקוד לקוי או חסר כתוצאה מנזק או מום מולד.
אחת ההבטחות של התחום היא לאפשר לרקמות פגועות לחדש את עצמן בתוך הגוף באמצעות עידוד גדילה וריבוי מלאכותי של תאי המערכת החיסונית כמו תאי Tk ציטוטוקסיים שמרוגשים במיוחד לאיתור והשמדה תאים סרטניים ספציפיים המייצרים ליגנדים ספציפיים.
לדוגמה :בלוקמיה התהליך כולל איתור תאי T ציטוטקסיים המזהים את הליגנדים הייחודיים לתאי הסרטן ומשמידים אותם.
ריבוי תאים אלה במעבדה והזרקתם למחזור הדם של החולה.
ההיסטוריה של מחקר המנגנון הפאראקריני
ההבחנה בין הורמון להפרשה פאראקרינית
בשנת 1924 חקרו הנס שיפמן והילדה מנגולד התפתחות של עוברים של דו-חיים, והראו שכבר ביצורת הגסטרולה העוברית, תאים מפרישים חומרים הגורמים לתאים שכנים להתמיין, ולהתחלק לרקמות עובריות.
בהמשך יצירת העובר ממשיכה התקשורת הבין תאית הזאת לכוון תאים למקומם להתמיין לאיברים.
הם קראו לחומרים אלה " גורמים משרים" מאוחר יותר חומרים אלה הוגדרו כ-TNF" (fetal Growth Factor) FGFs וופקטורים נוספים.
בשנות ה-30 חקר אוטו לאiוי (Otto Loewi) את מנגנון ההולכה העיצבי וגילה את הנוירו טרנסמיטרים, אצטילכולין ונוראדרנליןן שהם פארקרינים בתוך הסינפסות ותיאר את מהלך האות מהפרשת הנוירוטרנסמיטר ועד העברת הסיגנל העיצבי.
זיהוי פקטורי גידול של תאי עצב
בשנות ה-50 חקרה ריטה לוי מונטלצילני (Rita Levi-Montalcin) ו-וסטנלי כהן (Stanley Cohen), את פקטור גידול העצבים NGF הגורם לגידול והארכה של תאי עצב בתרבית והסיקה שיש פקטורים המופרשים מהרקמות ומכוונים אליהם בתקשורת פאראקרינית וכימוטקסיס את הדנדריטים לעיצבוב תאי חישה והפעלת שרירים או בלוטות (וזכו בפרס נובל ב-1986).
בשנות השבעים נחקרו התהליכים הביוכימיים המתרחשים ביו הקולטן לפקטור ונחקר מנגנון העברת האות מהממברנה החיצונית לגרעין, הפעלת גנים רגולטורים (מפעילים קבוצות גנים) ויצירת חלבונים, עד קבלת התגובה התאית.
בשנות ה-80 - וה-90 נחקרו וזוהו הציטוקינים והמנגנונים הגורמים להתרבות (פרוליפרציה) והתמיינות (דיפרנציאציה) במערכת האימיונית, חוקרים כמו תומאס קורנברג חקרו שלוחות מיקרוסקופיות של ממברנות המתחברות לשלוחות בתאים שכנים ומעבירות פקטורים ישירות לתאים.
התברר שתהליך זה קשור לוויסות הגידול וחידוש רקמות.
תגלית זו קידמה את מחקר הרפואה הרגנרטיבית, וזיהוי פקטורים כמו VEGF ן - HGF, המקדמים תיקון רקמות וכלי דם
מתחילת המאה ה-21 נחקר באינטנסיביות מקומה של התקשורת הפאראקרינית בתהליך התפתחות דלקת, סרטן ומחלות אוטואימונית.
המהווים מרכיב חשוב בדרך למציאת שיטות דיאגנוסטיות חדשות ואפשרות ריפוי כבר בשלבים המוקדמים של התפתחות מחלות, על-ידי זיהוי סמנים ומעקב אחרי ריכוזם גם בשלב הראשוני.
פיתוח הנדסת רקמות ורפואה רגנרטיבית
תוצאות המחקרים של העשורים האחרונים קידמו מאד יישום ליגנדים פאראקרינים במערכת הרפואית, אם בהשתלת רקמות ומניעת דחייתם, או בפיתוח תרופות ייעודיות לחולי הסרטן, המבוססות על זיהוי והכרה מדויקים של פקטורים ומולקולות ייחודיות המופרשות מגידול.
שילוב עם זיהוי הגנום האנושי מאפשר גם צפי להסתברות התפתחות גידולים שמהם נוצרים הפקטורים, או זיהוי קולטנים ספציפיים לתאי סרטן.
התפתחות AI (אינטליגנציה מלאכותית) שמאפשר ריכוז אינפורמציה וניתוח מהיר על סמך ניסיון מצטבר, מחיש את התקדמות היישום לשיטות מניעה וריפוי חדישות
מנגנוני הגנה בפסיכואנליזה הם קבוצת תהליכים נפשיים, דוגמת הדחקה, השלכה או הכחשה, שתפקידם להגן על הפרט ממודעות לרגשות שליליים ובייחוד מחרדה.
ישנם מנגנוני הגנה יעילים המחזקים את הפרט ולעומתם אחרים המחלישים את יכולותיו.
לחלק ממנגנוני ההגנה תפקיד חשוב בחייהם הבריאים של בני אדם: כשם שחרדה היא תחושה חיונית לכל אורגניזם מסתגל ובריא בהיותה אות אזהרה מפני סכנה, כך גם מנגנוני ההגנה הבוגרים הכרחיים לאדם.
על פי הפסיכואנליזה, מצבים פסיכוטיים נתפסים לפעמים כעדות להיעדרם של מנגנוני הגנה מספקים.
את המונח טבע זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה, בעקבות אבחנותיו על ההיסטריה שממנה סבלו רבות ממטופלותיו הראשונות.
הוא טען שההיסטריה אינה אלא מנגנון הגנה ששימש אותן להתמודדות עם כאב רגשי שהן לא יכלו לשאת, והסביר כיצד השימוש במנגנוני הגנה לא בוגרים, גוזל מהפרט אנרגיות נפשיות ומפריע לפיכך לאורח החיים השוטף.
לפי פרויד מנגנוני ההגנה פועלים ברמה הלא-מודעת, מקנים פירוש אחר למציאות ופעילותם צורכת אנרגיה מתוך מאגר האנרגיה הפסיכית הזמין לאישיות.
פרויד ראה בפסיכואנליזה אמצעי המכוון בראש ובראשונה לשדרוג מנגנוני הגנה בסיסיים למנגנוני הגנה מפותחים יותר המאפשרים לאדם להפחית מסבלו ולתפקד טוב יותר בחברה.
תאורטיקנים של פסיכולוגיית האגו, ובראשם אנה פרויד, הרחיבו על תפקידם של מנגנוני ההגנה בהתמודדות עם אובדן, ואילו תאורטיקנים של פסיכולוגיית העצמי טענו שמנגנוני ההגנה פועלים גם לשימור תחושה של עצמי חזק, אחוד ובעל ערך חיובי.
נהוג להבחין בין מנגנוני הגנה ראשוניים ("פרימיטיביים"), המגנים על הגבולות שבין העצמי לבין העולם החיצוני, לבין מנגנוני הגנה משניים ("בוגרים" או "גבוהים") המגנים על גבולות פנימיים, כגון למשל בין האגו לסופר אגו ובין האגו לאיד.
מנגנוני ההגנה הפרימיטיביים פועלים באופן גלובלי ובלתי ממוקד והם משפיעים על אספקטים קוגניטיביים, רגשיים והתנהגותיים של האדם.
לעומתם, מנגנוני ההגנה הבוגרים פועלים באופן ספציפי על מחשבה, רגש, תחושה, התנהגות, או על שילוב של כמה מאלה.
הגנות פרימיטיביות אינן מתחשבות בעקרון המציאות ואף לא בנפרדותם של אורגניזמים מחוץ לעצמי.
כך, למשל, מנגנון ההדחקה נחשב "גבוה" או "בוגר" יותר ממנגנון ההכחשה: על מנת להדחיק עובדה או רגש, עלינו ראשית להכיר בהם ברמה כלשהי של המודעות ואז להגלותם אל התת-מודע; כשאנו מכחישים, לעומת זאת, אנו מבצעים תהליך מיידי, לא רציונלי.
האמירה "זה לא קורה" נחשבת לפיכך כבוגרת פחות מן האמירה "זה קורה, אבל אני אשכח את זה כי הידיעה מכאיבה מדי".
בכולנו נמצאים שרידים של מנגנוני הגנה ראשוניים וכי קיומם נחשב לפתולוגי רק בהיעדרן של אסטרטגיות נוספות, בוגרות יותר, להתמודדות עם המציאות או כאשר ההגנות הפרימיטיביות נכנסות לשימוש באופן אוטומטי ובלעדי.
באידיאליזציה אנו מייחסים כוחות מיוחדים לאנשים שבהם אנו תלויים מבחינה רגשית; ביטויים בוגרים של הצורך הזה ניתן לראות בתופעות נורמליות כמו אהבה רומנטית.
מופעים בוגרים פחות של אידיאליזציה ניתן לראות אצל מי שמשתמשים במנגנון זה על מנת לדחוק הצידה תחושה פנימית של פגיעות, בושה וחרדה באמצעות האמונה בכוחו הבלתי מוגבל של אחר הנחווה כחזק, מגן ומושיע ומיזוג רגשי עם דמות מיטיבה זו.
אנשים המופעלים על ידי חיפוש אחר שלמות בעצמם ובקרובים אליהם, ובדירוגם של אלה כראויים יותר או ראויים פחות, מאובחנים לעיתים כנרקיסיסטים.
הצורך הנרקיסיסטי המוכר בקבלת חיזוקים בנוגע לתבונתו של אדם, יופיו, פרסומו וחשיבותו נובע אף הוא מן השימוש במנגנון האידיאליזציה, וניתן לזהות בו את האמונה כי האדרה היא תנאי מקדים לאהבה.
המעטת ערך היא הצד השני של מטבע ההאדרה, וככל שאובייקט נהנה מלכתחילה מאידיאליזציה הרי שברגע שבו ייחשף ב"מערומיו" הריאליים כך ייתפש כנחות וחסר ערך.
הכחשה – ההכחשה מאפשרת לתוכן המאיים לעלות למודע, אך מלווה אותו בטענה המציינת שהתוכן אינו נכון.
נהוג לחשוב על מקורו של מנגנון ההכחשה בתקופת הינקות והילדות המוקדמת, כאשר הילד האגוצנטרי מאמין שכל עוד הוא אינו מכיר בקיומה של מציאות כלשהי, אז היא לא באמת מתרחשת.
מרבית בני האדם משתמשים במנגון ההכחשה באופן שגרתי, מתוך ניסיון למסך את החלקים הקשים יותר של מציאות היומיום - פנימית או חיצונית: ילד דחוי הטוען שלמעשה הוא נהנה יותר לשחק לבד משתמש בהכחשה כדי להגן על עצמו מפני רגשות מכאיבים של בדידות והשפלה.
מפעם לפעם אנו שומעים על מי שפעל להצלת חייהם של הקרובים לו (או של זרים גמורים) מתוך הכחשה של הסכנה הנשקפת לו בכך.
בצד הפתולוגי של הסקאלה, ההכחשה עשויה להביא לתוצאות הפוכות.
כך למשל, אדם הנמנע מביצוע בדיקה מוקדמת לגילוי סרטן, מתוך תחושה שבכך הוא מונע באופן כלשהו את התפתחות המחלה בגופו, או אדם המתעקש שאינו מכור להימורים.
ההפרעה הנפשית הידועה כמאניה מערבת בתוכה אלמנט חזק של הכחשה, כאשר הפרט אינו מכיר במגבלות שמציבה בפניו המציאות כמו הצורך בשינה, היעדר אמצעים כלכליים ואפילו היותו בן תמותה.
גם התופעה שאותה כינתה אנה פרויד "הזדהות עם התוקפן" (ר' למשל תסמונת סטוקהולם) נתפסת היום למעשה כתהליך הפנמתי שבמסגרתו אדם משייך לעצמו את תכונותיה של דמות שלילית ורבת עוצמה במטרה להתגבר על תחושות של כאב ופחד.
השלכה – האדם המשליך חווה תחושות פנימיות כאילו הן שייכות לאחר.
בצורתו הבריאה, מנגנון זה מאפשר לחוש אמפתיה כלפי אדם אחר.
בצורתו הפתולוגית, הרגשות המושלכים הם חלקים שליליים במיוחד של העצמי היוצרים תפישה מעוותת של האובייקט עליו הושלכו.
במקרים קיצוניים הוא מוביל להתפתחותה של הפרעת אישיות פרנואידית.
נסיגה – בניגוד למנגנוני הגנה ראשוניים אחרים, הנסיגה מציעה בריחה מן המציאות ללא צורך בעיוות תפישתי.
בתהליך זה נסוג האדם הבוגר ממצבים חברתיים או בין־אישיים ומחליף את מתחיו של העולם החיצוני בעולם של פנטזיה פנימית.
אנשים המשתמשים במנגנון ההגנה הזה באופן רצוני ומבלי להפגין שיטות נוספות להתמודדות עם חרדה מוגדרים לעיתים כסכיזואידים.
התמכרות לסמים או לאלכוהול במטרה לשנות את מצב התודעה מהווה אף היא סוג של נסיגה פרימיטיבית.
דוגמה קיצונית אחרת היא מצב של סכיזופרניה קטטונית, המובנת לעיתים כניסיון של האני הבוגר למצוא הגנה בנסיגה להתנהגויות התואמות תינוק חסר ישע.
פיצול של האגו – פעוטות שטרם השיגו את היכולת לקביעות אובייקט תופסים את העולם סביבם כמתחלק ל"טוב מושלם" ול"רע מושלם" ואינם מסוגלים עדיין להכיר בקיומו של אובייקט שהוא בחלקו טוב ובחלקו רע.
מבוגרים משתמשים במנגנון הגנה שבמסגרתו הם מייחסים לאחר תכונות מלאכיות/שטניות באופן בלעדי ומוחלט כאמצעי להפחית חרדה וחוסר ודאות ולהגביר את תחושת הערך העצמי שלהם.
כך למשל עשוי אדם להתייחס למטפל שלו כאל התגלמות הטוב (חכם, רגיש, מבין, מקבל) תוך התעלמות גורפת מכל גילוי של חולשה מצידו אשר היה עשוי לתרום לחוויה שלמה ואמביוולנטית יותר.
מנגנון הפיצול נחשב אופייני לפסיכוטים ולבעלי מבנה אישיות גבולי.
שליטה אומניפוטנטית – ראשיתו של מנגנון הגנה זה הוא בתקופת הינקות, כאשר התינוק אינו מודע עדיין לנפרדות שבינו לבין אובייקטים אחרים שבסביבתו.
מכיוון שכך, הוא מבין את כל אירועי המציאות כאילו הגורם להם הוא מקור פנימי כלשהו בו־עצמו; כך לדוגמה, כאשר לתינוק קר והוריו מבחינים בכך ומספקים לו חום, הוא מבין זאת כאילו הוא עצמו ייצר את החום הזה באופן מאגי כלשהו.
במהלך ההתפתחות הנורמלית, תחושת האומניפוטנטיות המאפיינת את הינקות מתחלפת בהאדרתם של אובייקטים חיצוניים (לרוב, ההורים הנתפשים על ידי הפעוט ככול־יכולים) ומפנה לבסוף את מקומה לטובת ההבנה כי אין אדם שכוחותיו בלתי־מוגבלים.
נראה שאצל כל בני האדם נותרים שיירים של פנטזיית הכול־יכולוּת, אולם כשהצורך לשלוט באחרים ולהכפיף את הסביבה לרצונותיו של הפרט גובר על שיקולים אתיים ופרקטיים נהוג לאבחן הפרעת אישיות אנטיסוציאלית (הקרויה גם פסיכופתיה או סוציופתיה).
ביטויים בריאים של מנגנון הגנה זה עשויים להוביל את הפרט לתחומי עיסוק המעניקים סיפוק לגיטימי לצורך בחוויה האומניפוטנטית, בתפקידי ניהול והנהגה, בפוליטיקה, בעסקים, בזרועות הביטחון, בקרב ראשיהן של קבוצות דתיות, בתעשיית הבידור ועוד.
הדחקה – סילוק של דחפים או מחשבות מן המודע אל הלא-מודע בשל איומם על האני.
מנגנון חזק ויעיל מאוד, המאפשר לשלוט בדחפים חזקים שמנגנוני הגנה אחרים אינם מצליחים לשלוט בהם.
הדחקה נעשית באופן חד פעמי, אך בהמשך ישנה השקעה מתמדת של אנרגיה נפשית הנדרשת לשמירת התכנים במצבם המודחק, כיוון שהם ממשיכים לפעול בלא-מודע.
הדחקה היא מנגנון יעיל אך מסוכן ביותר, שכן הניתוק מן האני של חלקים שלמים מחיי הנפש, הרגש והיצר עלול לפגוע באישיות ולהוות בסיס ליצירת מחלות נפש.
השקעה של אנרגיה כה רבה בשמירת ההדחקה מגבילה את כמות האנרגיה הזמינה להתנהגויות יצירתיות ובונות.
אופיינית במיוחד השכחה של מאורעות, בני אדם ומקומות.
לצד ההדחקה (repression), שהיא מנגנון הגנה לא-מודע ופחות "בוגר", קיימת הדחקת מחשבות (thought supression) שהיא מודעת ו"בוגרת", ובה האדם מנסה לסלק במכוון מחשבות מטרידות ממודעותו, כדי שיוכל לתפקד ביעילות ביומיום מבלי שמחשבות אלו יציקו לו.
התרצה (רציונליזציה) – האדם מספק לעצמו הסבר הגיוני וסביר להתנהגותו, הנובעת מדחפים יצריים שאינם מקובלים על האני.
אינטלקטואליזציה – האדם מטפל בבעיה או במצב רגשי מסוים על ידי הפיכתם לשאלה אינטלקטואלית, שבה הוא מתעמק תוך כדי התעלמות מן הצדדים הרגשיים והאישיים הכרוכים בעניין.
התקה – העברה של רגשות ודחפים המכוונים כלפי אובייקט מסוים אל אובייקט אחר, בשל האיום שיש ברגשות אלה והחרדה המתעוררת באני עקב כך.
האובייקט החלופי אינו מעורר חרדה, וכלפיו ניתן לבטא את הרגשות האסורים.
ביטול – פעולה המבטלת או השוללת פעולה או מחשבה קודמת באופן סמלי ובלתי מודע.
דוגמה: במחזה מקבת', ליידי מקבת ביקשה לבטל את רצח המלך בתנועות כפייתיות של רחיצת הידיים שוב ושוב.
עידון (סובלימציה) – מנגנון הגנה חיובי, המעיד על התמודדות בריאה, יצרנית ויצירתית.
האני מחליף את המטרה היצרית של דחפיו במטרות מועילות ומקובלות מבחינה חברתית ומתעל את האנרגיה שלו לקידום מטרות אלה.
יתרונו של העידון בכך שאין הוא מצריך השקעה מתמדת של אנרגיה כדי למנוע את ביטוי הדחף.
לדוגמה, אדם הבוחר לעסוק במקצוע של חוקר או מדען - ייתכן כי מקור הסקרנות המדעית שלו הוא יצר המציצנות.
אדם בעל יצר לרצח, הבוחר לעסוק בתור סופר מעשיות רצח או בתור שוחט.
תגובת היפוך – האני מסתיר את הדחפים והמשאלות האמיתיות על ידי התנהגות הפוכה מן הדרישות של הדחפים.
שני שלבים: הדחקת הדחף הלא מקובל (שלב לא מודע) וביטוי ההתנהגות המקובלת (שלב מודע).
דבקות נוקשה ומוגזמת בהתנהגות שהחברה רואה בעין יפה, מעידה תכופות על פעולת מנגנון הגנה זה (למשל התנהגות של אלטרואיזם מוגזם).
מנגנוני הגנה לעומת מנגנוני הסתגלות
על פי רוני סולן מנגנוני הגנה נבדלים ממנגנוני הסתגלות, ועיקר פעילותם הוא באחת משלוש המערכות הרגשיות:
המערכת החיסונית הנרקיסיסטית (narcissistic immune system) - תפקודי הנרקיסיזם: חיסון תחושת המוכרות בעצמי מפני פלישה של תחושת זרות.
פועלת בין שתי המגמות המנוגדות: משיכה אל המוכר ודחייה של הזר.
מערכת הבקרה, הוויסות והניתוב הרגשי (self-regulation) - תפקודי האגו: וויסות דחפים ורגשות.
פועלת בין שני קטבים מנוגדים: התפרצות רגשית ובלימה רגשית.
מערכת ההתקשרות (attachment) - התנהלות יחסי אובייקט: לצורך היקשרות, התקשרות ותקשורת בין־אישית.
פועלת בין שני מצבים מנוגדים: ייחודיות ו'יחד'.
סולן מציעה היבטים חדשים, לרבות שלושה קריטריונים (המטרה, אופן הפעולה וההישגים-תועלת), לבידול מנגנוני ההסתגלות ממנגנוני ההגנה, על פי דרכי פעולתם הרווחית־כלכלית ותרומתם להתפתחות הרגשית:
המטרה בהפעלת מנגנוני ההסתגלות היא היכרות עם הסביבה, הסתגלות למציאות והתמודדות עם אתגרים, באמצעות יצירתיות ותקשורת עם הזולת.
לעומת זאת, המטרה בהפעלת מנגנוני ההגנה היא הגנה על העצמי מפני הצפה בחרדות (חרדת הזרות-כיליון וחרדת אובדן האובייקט), באמצעות הדיפת גירויים מעוררי חרדה.
אופן הפעולה של מנגנוני ההסתגלות הוא בהשקעת אנרגיה רגשית בדרך כלכלית־חסכונית: מִקסוּם הרווחים במינימום היפגעות.
אופן הפעולה של מנגנוני ההסתגלות משתכלל במהלך החיים ובאמצעותו מתפתחות האינטליגנציה הקוגניטיבית והרגשית.
לעומת זאת, אופן הפעולה של מנגנוני ההגנה הוא הדיפת גירויים ותחזוק הדריכות, הוא אינו משתכלל במהלך החיים והמנגנונים מופעלים גם בבגרות על פי אפיוניהם האוראליים והאנאליים.
ההישגים והתועלת מהפעלת מנגנוני ההסתגלות משתקפים בהפקת חוויות הנאה, עונג ושותפות במינימום היפגעות, תסכול וזרות.
לעומת זאת, ההישגים (התועלת) מהפעלת מנגנוני ההגנה משתקפים בהורדת מפלס החרדה (רווח ראשוני) והשגת תשומת לב ודאגה של הזולת (רווח משני).
ההבדל המשמעותי בין שני סוגי המנגנונים הוא שלפעילות מנגנוני ההסתגלות נלווית תחושת הנאה בעוד שהיא חסרה בצד פעילות מנגנוני ההגנה.
(1) מנגנוני הסתגלות במערכת הוויסות הרגשי
מנגנונים אלה מופעלים בעיקר כשהמטרה ניצול פוטנציאל האינטליגנציה הפסיכומוטורית, הקוגניטיבית והרגשית.
מנגנוני הישרדות - להורדת מתחים כמו שנת נירוונה
קישור (association) ואינטגרציה (integration) - להדגשת הדומה שבמרכיבים נפרדים,
בידול (differentiation) והפרדה (separation) - להדגשת הייחודי והשונה בין מרכיבים מקושרים.
עקרון העונג (pleasure & unpleasure principle) - לחזרתיות על חוויות עונג בסיפוק מוחלט, לרבות פירוק מתח צבור באופן מרבי ומיידי תוך דחיית אי נעימות.
התאפקות, דחיית סיפוקים - כשהמטרה שליטה עצמית בדחפים, ברגשות, בנכסים האישיים וב"יש" כערך כוחני של הייחודיות.
הסמלה (symbolization) – כשהמטרה ביטוי רגשות, משאלות או דחפים באמצעות ייצוגים חלופיים לאובייקטים.
הפעוט יכול לחוות מגוון רגשות חיוביים ושליליים בעצימות משתנה עם ייצוג ההורה, כתחליף לאובייקט עצמו.
עידון (sublimation) כשהמטרה סובלימציה של ביטוי רגשות ודחפים וניתובם לאפיק יצירתי מעודן ותרבותי (כמו שפה, משחק, אומנות וכדומה).
מחשבות מאגיות (magic ideas) האנשה (personification) - האצלה עצמית בכוחות מאגיים על אנושיים, והאצלת חיים על חסרי-חיים (צעצועים), כשהמטרה שליטה במצבי חוסר האונים.
(2) מנגנוני הסתגלות במערכת ההתקשרות
מנגנונים אלה מופעלים בעיקר כשהמטרה שליטה בתקשורת עם הזולת ובזרות, בלא־ידוע ובאי־ודאות.
באמצעות מנגנוני הסתגלות אלה הפרט מפענח את רזי סביבתו, משכלל ומפתח גישור על הנפרדות ביחסיו עם האחרוּת.
תופעות מתווכות: תופעה חושית מתווכת (transitional phenomena), אובייקט מתווך (transitional object), מרחב משותף, 'מדיה' תקשורתית חושית.
התופעות המתווכות מתגבשות כתוצאה משותפות רגשית בין שניים נפרדים.
מנגנון זה מופעל כשהמטרה תיווך וגישור על הנפרדות בין השותפים להתקשרות ולתקשורת עם הזולת.
האדרה (idealisation) - מופעלת כשהמטרה שמירה על האובייקט כשלמות אהובה ועל העצמי כאהוב, באמצעות האצלה של אפיוני שלמות על האובייקט .
תזמון להתקשרות יחד בין נפרדים (jointness) אמפתיה ואינטואיציה - מופעלים במרחב משותף כשהמטרה התאמת מידת ההתקרבות־התרחקות, בהתקשרות עם הזולת.
יחסי 'יחד' מתאפיינים, כבר מתחילת החיים, ביחסי אובייקט משולשים (טריאדה) - תינוק, הורה ומרחב משותף.
עקרון המציאות (reality principal) - כשהמטרה הסתגלות לחוקי הסמכות ההורית, לכללי המשפחה והסביבה ולקבלת אחריות אישית על ההתנהלות בחברה.
הפנמה (internalization), הזדהות (identification) ואסרטיביות כביטוי לאוטונומיה ולייחודיות (individuation) - כשהמטרה שמירה על היחסים עם האובייקטים.
שפה, חשיבה, תפישות ומושגים - כשהמטרה התמצאות, התקשרות ותקשורת, באמצעות התפתחות האינטליגנציה הקוגניטיבית והרגשית.
(3) מנגנוני הסתגלות במערכת החיסונית נרקיסיסטית
מנגנונים אלה מופעלים בעיקר כשהמטרה חיסון המוכרות בעצמי, שמירה על הנכסים הרגשיים ושליטה בזרות, בלא־ידוע ובאי־ודאות.
באמצעות מנגנונים אלה הפרט שומר על האינטגריטי וערך העצמי, מרחיב את תחומי הרווחה וההישגים האישיים ואת המידע על סביבתו.
עקרון המוכרות - כשהמטרה השגת תחושת ביתיות באמצעות משיכה אל המוכר ודחייה מהזר.
תפישת הקְביעוּת (constancy) - לצורך שמירה על קביעות מוכרות העצמי, האובייקט, היחסים עמו והמרחבים המשותפים, חרף היעדרויותיו האקראיות.
אינטרויקציה (introjection) - כשהמטרה הטבעה מהחוץ פנימה של אפיוניהם החושיים של ההורים כדי להכירם.
התינוק משמש נשא של אפיוני הוריו באמצעות אינטרויקציה, חיקוי, הפנמה והזדהות.
רצון, סקרנות ומוטיבציה - לצורך שליטה בזרות והתמודדות עימה תוך מימוש משאלות והישגים לשמירה על ערך העצמי.
רכושנות, שמירת סוד ופרטיות - לצורך שליטה ב"יש" של נכסים רגשיים, שמירה על הגוף, המקום במשפחה והרכוש.
העברה (transference) - לצורך חוויית התקשרויות בהווה כמוכרות וכנשלטות.
היחסים עם הזולת נחווים כמוכרים על בסיס יחסי אובייקט מהעבר.
שתי חרדות מרכזיות מלוות אותנו מינקות ועד שיבה: חרדת הזרות או הכיליון (annihilation) וחרדת אובדן האובייקט (object loss).
במהלך החיים חרדות אלה פושטות ולובשות צורה.
כך, למשל, חרדת הכיליון נחווית גם כחרדת חוסר אונים וכחרדת סירוס.
חרדת אובדן האובייקט נחווית גם כחרדת נטישה, כחרדת אובדן שליטה על האובייקט וכחרדת אובדן האהבה.
במטרה לשמור על העצמי מפני הצפתו בחרדה מופעלים מנגנוני ההגנה.
(1) מנגנוני הגנה במערכת הוויסות רגשי
הדחקה — מופעלת כהגנה נגד דחפים ורגשות מעוררי חרדה.
היפוך תגובה (reaction formation) חזרתיות כפייתית (obsession) ובידוד (isolation) — מופעלים כהגנה נגד התפרצות רגשות.
היפוך תגובה, מופעל כהגנה נגד התפרצות חרדה בעקבות רגשות מנוגדים, כמו משיכה ודחייה, אהבה וכעס.
חזרתיות כפייתית על דפוסי התנהגות קבועים בלתי רצוניים מופעלת לחיזוק היפוך התגובה.
למשל, דחף לתוקפנות וללכלוך מתחלף ברחיצת ידיים כפייתית.