tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שגשוג העיר נמשך גם כאשר שולבה העיר באימפריה הבולגרית הראשונה, תחת שלטונו של הצאר איוואן אסן, זאת הודות להסכמי סחר עם הרפובליקה של ונציה ודוברובניק.
העיר, כמו שאר חלקי בולגריה, הוכפפה לשלטון האימפריה העות'מאנית עד לשחרורה בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אולם הוחזרה לשלטון עות'מאני עד למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912. במהלך כל אותן שנים התבססה כלכלת העיר בעיקר על ייצור יין וטבק שיוצאו לארצות שונות ומאמני גילוף וחיתוך עץ שקישטו כנסיות ובתי ספר בכל רחבי בולגריה.
עם שחרורה מעול האימפריה העות'מאנית העיר מנתה כ-1,300 משקי בית ואוכלוסייה של כ-20,000 נפש.
מאז ירדה חשיבות העיר וירד מספר תושביה עד למצבה היום.
מלפלו (Malpelo) הוא אי באוקיינוס השקט, 362 ק"מ דרומית לפנמה ו-378 ק"מ מערבית לקולומביה.
מבחינה מנהלית הוא משויך למחוז ואיה דל קאוקה הקולומביאני.
האי אינו מיושב, אך ב-1986 הוקם בו בסיס של חיל הים הקולומביאני.
הוא מפורסם בשל מגוון בעלי החיים הימיים המצויים סביבו, במיוחד כרישים.
ב-1995 הכריזה ממשלת קולומביה על האי כעל שמורת חי וצומח, ב-2002 הכריז עליו איגוד השימור העולמי כ"אזור ימי רגיש במיוחד", ובשנת 2006 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
שטחו 1.2 קמ"ר וגובהו המרבי 360 מטר.
הוא עשוי סלע חשוף, ושלוש פסגות מתנשאות בו בתלילות, הגבוהה שבהן סרו דה לה מונה, שגובהה 360 מטרים.
עומק הים סביבו מגיע לכדי 4,000 מטרים.
מסביב לאי מבצבצים 11 איונים סלעיים: בצפון ארבעה איונים המכונים "לוס מוסקטרוס": אתוס, פורתוס, ארמיס ודארטניאן; במזרח האיונים וגמאר ולה טורטה; בדרום חמישה איונים, שלושה מהם מכונים על שם מלכי ישראל, סאול (שאול) דוד וסלומון (שלמה), והשניים האחרים נקראים לה גרינגה ואסקובה.
האי נוצר כתוצאה מטקטוניקת הלוחות, בהיותו בתפר שבין לוח נסקה ללוח קוקוס, לפני 17 עד 20 מיליון שנה, והוא גדל מאז בעקביות.
הסלעים מהם עשוי האי הם דקיט, טרכיט, בזלת ואנדזיט.
האי ממוקם כ-4 מעלות צפונית לקו המשווה, באזור הטרופי, והאקלים בו טרופי ולח.
הלחות הרבה השוררת בו גורמת לערפילים האופפים אותו לעיתים קרובות.
במשך רוב ימות השנה יורדים בו משקעים רבים, למעט בעונה היבשה, בין דצמבר למרץ.
על אף שהאי נראה כסלע חשוף, הוא אינו צחיח לחלוטין, וגדלים בו, הגם שבדלילות, חזזיות, טחבי עלים ושרכים.
על האי חיים ארבעה מיני בעלי חיים אנדמיים: סרטני יבשה מהמין Gecarcinus malpilensis, אנוליס אגאסי (Anolis agassizi), קמטן ממין Diploglossus millepunctatus וגקו (מין שממית).
כ-80 אלף עופות ימיים מקננים במלפלו, ובהם סולת המסכה, סולת נסקה, סולה אדומת-רגל, פרגטה הדורה, שחף צוחק, שחף לבה, עופות הנודי ושחף זנב-סנונית.
העופות המקננים מאפשרים היווצרות גואנו, אם כי בכמות מועטה יחסית לאיים אחרים באוקיינוס השקט, שכן עקב המבנה הטופוגרפי של האי, הגשמים שוטפים אותו בנקל.
עולם החי הימי כולל 17 מיני אלמוגים, 130 מיני רכיכות, 267 מיני סרטנאים ו-395 מיני דגים, בהם ארבעה מינים אנדמיים.
אוכלוסיית הדגים מזינה מספר רב של כרישים, ובהם כריש לווייתני, פטישן כד-חרטום, כריש משי וכריש-שן אימתני.
מֶלַנְתיוּס (מיוונית: Μελάνθιος) הוא דמות מיתולוגית המופיעה באודיסאה להומרוס.
מלנתיוס היה רועה צאן שעבד בביתו של אודיסאוס לצד רועה החזירים אומאיוס ורועה הבקר פילוטיוס.
מלנתיוס היה היפוכו של אומאיוס.
מלתוניוס היה רועה עזים שסיפק את העזים הטובות ביותר לעדר כדי להכין סעודה למחזרי פנלופה.
הוא שירת את המחזרים ליד שולחן האוכל, מזג להם יין ואף הדליק אש באולם לפי בקשתם.
נראה כי מלתוניוס היה מועדף על רבים מהם, כאשר אורימכוס מצוין כמי שמחבב אותו במיוחד, והוא הורשה לסעוד באותו אולם עם המחזרים.
אודיסאוס, שהתחפש לקבצן ושהיה מלווה באומאיוס, פוגש במלתוניוס בדרכו לעיר, ליד המזרקה המוקדשת לנימפות.
מלתוניוס מיד לועג לאודיסאוס ובועט בו בירך, מבלי לדעת שהוא בעצם מבזה את אדונו, דבר שגורם לאודיסאוס לשקול לתקוף אותו.
מאוחר יותר, כאשר אודיסאוס מובא בפני המחזרים, מלתוניוס טוען כי אינו יודע דבר על הזר ושאומאיוס הוא האחראי היחיד להבאתו.
דבריו מובילים לנזיפות מצד המחזרים כלפי אומאיוס.
במהלך הקרב עם המחזרים, תופסים אומאיוס ופילויטיוס את מלתוניוס בניסיון לגנוב עוד כלי נשק ושריון עבור המחזרים.
לפי פקודתו של אודיסאוס, הם קושרים אותו ותולים אותו מהקורות, שם אומאיוס לועג לו.
לאחר שהקרב מסתיים, טלמאכוס (בנו של אודיסאוס), אומאיוס ופילויטיוס תולים את שתים-עשרה העבדים, כולל אחותו של מלתוניוס, מלנתו.
לאחר מכן נלקח מלתוניוס לחצר הפנימית, שם כורתים לו את האף והאוזניים בעזרת חרב, תולשים את אבר מינו כדי להאכיל בו את הכלבים, ולבסוף, בכעסם, כורתים לו את הידיים והרגליים.
לפי מלקולם דייוויס מקולג' סנט ג'ון באוקספורד, הטקסט אינו מציין מי בדיוק מבצע את המעשה של השחתת גופו של מלתוניוס.
ריק ניוטון מאוניברסיטת קנט טען כי "אין כל רמז" לכך שתלאמכוס לא השתתף בהוצאתו להורג של מלתוניוס, ואין תשובה מפורשת לשאלה האם אודיסאוס ביקש משלושתם להרוג את מלתוניוס.
ניוטון מזהה את אומאיוס ופילויטיוס כמי שמשתתפים במעשה ההשחתה.
הטקסט אינו מציין במפורש שמלתוניוס מת כתוצאה מהפציעות האלו.
דייוויס טען כי לדעתו מלתוניוס שורד את הפציעות הללו.
לדבריו, אופייה של ההשחתה מצביע על מעמדו החברתי הנמוך של מלתוניוס, בהשוואה למותם האצילי יותר של המחזרים.
הוא גם מוסיף כי מלתוניוס הופך ל"מת מהלך", אשר חשוף ללעג כתוצאה מעונש נורא ומשפיל זה.
ניוטון טוען כי מלתוניוס מת מפצעיו, וכי ההשחתה מהווה הוצאה להורג.
על פי מילון הביוגרפיה והמיתולוגיה היוונית והרומית בעריכתו של ויליאם סמית, אודיסאוס היה אחראי למותו של מלתוניוס, וכי מוות זה נעשה באכזריות רבה.
מארק בוצ'ן טען כי מלתוניוס מת וכי ההשחתה של ידיו, רגליו ואיבר מינו מכילה סמליות; לטענתו, האיברים הראשונים משמשים בקרב, בעוד שהאיבר האחרון הוא "ביטוי ברור יותר לגבריותו".
מלסה תכלה (באמהרית: መለሰ ተክሌ, בשמו העברי: זכריה בן שמואל; 9 בינואר 1923 - 28 ביוני 1957) היה יהודי-אתיופי שכיהן בשירותים מנהליים באתיופיה.
נולד בדמביה בשנת 1923 למשפחה מביתא ישראל שהמירה את דתה לנצרות, וכתוצאה ממהלך זה זכתה לחלקת אדמה ואב המשפחה זכה לתואר "בג'רונד".
על אף שהמשפחה התנצרה היא לא התקבלה בקרב הקהילה הנוצרית הוותיקה, ולעיתים אף הוקעה ממנה.
בגיל 11 הגיע לעיר אדיס אבבה כדי ללמוד בבית הספר העברי המקומי.
תכלה היה לאחד מהתלמידים הצעירים ביותר ולמד באופן אינטנסיבי עד אשר נסגר בית הספר ב-1937 בצו הכיבוש האיטלקי.
בתקופה שבה בית הספר היה סגור הוא חזר לביתו ושם החל ללמוד אנגלית באופן עצמאי בעזרת מורים הודים שלימדו בבתי הספר בגונדר.
לאחר שחרור אתיופיה כיהן תכלה בתפקיד בעיריית גונדר ולאחר מכן כסגן ראש העיר.
בשנות ה-30 לחייו טקלה מונה לראש הרשויות המקומיות של מחוז שוואה.
בספטמבר 1953 נשלח לארצות הברית כדי לעקוב אחר ההתפתחות המוניציפלית במדינה.
בשליחות הוא יצר קשר עם הקהילות היהודיות וגער בהם על התעלמותם מנושאים הנוגעים לביתא ישראל.
לאחר שסיים את שליחותו לא חזר מלסה לאתיופיה ונשאר בארצות הברית, שם עסק בפעילות למען ביתא ישראל.
נפטר ב-28 ביוני 1957 בוויסקונסין.
היה נשוי לחנה ונולדו להם שלושה ילדים.בניו, שמואל וגדעון.ביתו,דבורה, נישאה עוד באתיופיה לאנבסה טפרה אותו הכירה באדיס אבבה,במהלך לימודיו באוניברסיטה המקומית.
הם עלו לישראל בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים.
מלצוב (בסלובקית: Malcov) הוא שמו של כפר ורשות מקומית בנפת ברדיוב במחוז פרשוב בצפון מזרח סלובקיה.
רשומות היסטוריות מזכירות את העיר החל משנת 1338 כאשר האזור היה בשליטת ממלכת הונגריה.
מלכיה הונגריה העבירה את השליטה בכפר לאצילים שונים.
מסוף המאה ה-15 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-16 הכפר היה בשליטת ברדיוב.
הרשות המקומית ממוקמת בגובה של 410 מטרים, ומשתרעת על שטח של 18.876 קמ"ר.
האוכלוסייה המשוערת היא כ-1460 נפשות.
מלפי (באיטלקית: Melfi) היא עיירה בנפת פוטנצה שבדרום מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה.
העיירה שוכנת על גבעה למרגלות הר ולוטורה (Monte Vulture) והיא העיירה החשובה ביותר במחוז, הן כמקור משיכה תיירותי והן כמרכז כלכלי.
מלפי יושבה על ידי הדאוניאנים (Daunians) ועל ידי הלוקאנים.
בתקופת השלטון הרומי העיירה הייתה כלולה בשטח שיפוטה של המושבה ונוסה והיא נוסדה בשנת 291 לפנה"ס.
בימי הביניים, לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, עלתה חשיבותה של מלפי כנקודה אסטרטגית בין אזורי השליטה של הביזנטים ושל הלומברדים.
מלפי נכבשה מספר פעמים על ידי המעצמות שנאבקו על השליטה באזור, עד אשר היא הפכה לנחלתו של המנהיג הנורמני ויליאם הראשון.
משפחתו של ויליאם החלה מכאן את כיבושיה בדרום איטליה, שבראשית המאה ה-12 הובילו ליצירתה של ממלכת סיציליה הנורמנית.
ב-1059 מלפי הפכה לבירתה של דוכסות פוליה.
מועצות אפיפיוריות נערכו בעיר באותה שנה ובשנת 1109. ב-1231, הכריז כאן פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החוקות של מלפי (Constitutiones Augustales) וחיזק את השליטה על נחלתו המתרחבת.
הוא יצר את מערכת המנהל הציבורי שבין שאר הדברים הטילה מיסים על השליטים הפאודליים המקומיים, שהתרעמו על כך אך לא יכלו להתנגד לו.
בהמשך, כמו כל ממלכת נאפולי, חוותה מלפי תקופה של שקיעה.
שארל השני, מלך נאפולי ציווה לשפץ ולהרחיב את המצודה והוא הפך אותה למקום מגוריה הרשמי של אשתו, מארי נסיכת הונגריה.
במהלך המלחמה בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על ממלכת נאפולי, צרו צבאות צרפת על מלפי במרץ 1528 וטבחו בכ-3000 מתושבי העיר כולל נשים וילדים.
לאחר שהוכה על ידי הצרפתים, העניק קארל החמישי לאנדראה דוריה את התואר "נסיך מלפי" כאות הוקרה ללחימתו העזה.
משפחתו החזיקה בעיר עד לסוף קיומו של הפיאודליזם ובבעלותה היו נכסים בעיר עד הרפורמה האגררית שבוצעה באמצע המאה ה-20.
מלפי הייתה בתחומיה של הרפובליקה של נאפולי שהוכרזה על יד הצרפתים ב-1799. לאחר איחוד איטליה הייתה מלפי מעורבת במלחמת אזרחים עקובה מדם והיא נכבשה ב-15 באפריל 1861.
בתקופת השלטון הפשיסטי הייתה מלפי מקום גלות למתנגדי המשטר.
העיר הוכתה ברעש אדמה ב-1930 ובמהלך מלחמת העולם השנייה היא סבלה מהפגזות של בעלות הברית ב-26 בספטמבר 1943.
מלפי זכתה לתחיה בסוף המאה ה-20 ולאחרונה היא נהנתה משגשוג כאשר חברת ייצור המכוניות פיאט הקימה בה בית חרושת.
מלפי הייתה מועמדת להיות בירתה של נפה עצמאית כמה פעמים.
ההצעה הראשונה הועלתה כבר ב-1866 ורבות אחרות הועלו במשך השנים.
מצודת מלפי שולטת על העיירה.
היא נבנתה ככל הנראה על ידי הנורמנים במאה ה-11, שכן לא נתגלו ממצאים מהתקופה הביזנטית או הלומברדית במקום.
במקור הייתה ככל הנראה המצודה בנויה בצורת מרובע עם מגדלים מרובעים ועם מגדלים נוספים המגינים על השער הראשי.
אחד המבנים הפנימיים נבנה בשלב מאוחר יותר במאה ה-16 עד המאה ה-18. תחת שלטון אנז'ו התווסף למצודה אגף חדש.
המצודה נבחרה על ידי אשתו של שארל השני, מארי מהונגריה כמקום מגוריה הרשמי.
מלכי בית אראגון העניקו את המצודה למשפחת קראצ'ולו (Caracciolo) אשר בנו מחדש את חזית המצודה הפונה לכיוון העיר וחפרו תעלת מגן.
בהמשך הייתה המצודה לרכושה של משפחת דוריה רבת העוצמה.
הקתדרלה נבנתה במאה ה-11 על פי רצונו של רובר גיסקאר.
לאחר כמה רעשי אדמה היא שופצה בסגנון הבארוק, להוציא את מגדל הפעמונים הנורמני המקורי.
פנים הקתדרלה כולל פרסקו מפואר מהמאה ה-13.
ארמון הבישופות (Palazzo del Vescovado) הוקם במאה ה-11 אך נבנה מחדש בסגנון הבארוק במאה ה-18 לאחר שניזוק ברעידות אדמה.
העיירה מתפתלת לאורך חומות מהתקופה הנורמנית שלאורכן כמה שערים.
מאז שנת 1976 המצודה היא מקום משכנו של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של מלפי ובו ממצאים מהאזור, החל מהתקופה הפרהיסטורית ומכל התקופות במהלך ההיסטוריה של האזור.
המוצג המפורסם ביותר הוא הסרקופג מראפולה (Rapolla), דוגמה מייצגת של הפיסול מהמאה השנייה לספירה שנתגלה ב-1856. קיימים אוספי מוצגים מהתקופה הארכאית (המאות ה-6 וה-7 לפני הספירה), כולל חפצי קבורה.
מהמאה ה-5 לפני הספירה מוצגים ממצאי קרמיקה יוונית אדומה.
כמו כן מוצגים במוזיאון ממצאים סאמניטים מהמאות ה-3 וה-5 לפני הספירה, בעיקר ממצאי שנהב ועצם לצד ממצאים קרמיים.
מלפי הייתה בעיקרה מרכז חקלאי עד לראשית שנות התשעים של המאה ה-20. מאז זכה המגזר התעשייתי לדחיפה חזקה בדמותו של בית החרושת של חברת פיאט.
המפעל תרם להתאוששות הכלכלית של החברה באמצע שנות התשעים.
כמו כן פועלים במלפי כ-30 מפעלים הקשורים למפעל פיאט, שאחד מהם הוא מאגנטי מרלי.
מפעל פיאט מתמקד בייצור מכוניות הפיאט גראנדה פונטו ויוצרו בו 5 מיליון יחידות בשנת 2010.
כמו כן פועל במלפי מפעל של חברת ברילה שהוקם ב-1994 ומפעל למים מינרליים מבין הגדולים באיטליה.
העיר היא גם מקום לייצור יינות ומוצרי מזון.
מלפפון היא סדרת טלוויזיה בריטית משנת 2015 אשר נוצרה על ידי ראסל ט.
דייוויס ושודרה בערוץ 4. לסדרה זו יש סדרת-אחות בערוץ E4 בשם "בננה", וסדרת-אחות בערוץ 4oD בשם "טופו".
"מלפפון" מתמקדמת בדמותו של הנרי בסט (וינסנט פרנקלין), גבר הומו בגיל העמידה, החל מלילה גורלי אחד, שבו יצא לדייט עם בן-זוגו מזה 9 שנים לאנס סאליבן (סיריל נרי).
חייו של הנרי מתנפצים, והוא יוצא לחיים חדשים, עם כללים לא מוכרים.
"מלפפון" (אשר נמצאת בפיתוח מאז שנת 2006), "בננה", ו"טופו" נקראות על שם אנלוגי למידת קשיחות אפשרית של הזקפה הגברית, כפי שנקבע במחקר מדעי, כאשר בננה מסמלת את האמצע, טופו מסמלת איבר מין גברי רפוי ומלפפון מסמל איבר מין גברי הזקוף לחלוטין.
דייוויס ציין כי מיד לאחר שקרא את המחקר, "כבר אז, בדיוק באותו הרגע, ידעתי שיש לי את סדרת הדרמה שלי".
בתחילה, הסדרה "מלפפון" נוצרה בזמן שדייוויס שימש כ-showrunner בסדרה דוקטור הו.
דייוויס דמיין את הסדרה More Gay Men (כפי שנקראה אז) כסיקוול "רוחני" לסדרה קוויר בעיר ששודרה בערוץ 4 בשנים 1999–2000, אשר תתמקד בגברים הומוסקסואלים בגיל העמידה.
הסדרה הייתה מיועדת להיות מופקת במהלך שנת 2006, אבל ההצלחה של דוקטור הו, ללא הגבלת זמן, עיכבה את הסדרה.
בחודש מרץ 2007, דייוויס גיבש את הפרק הראשון של הסדרה, והסביר את אחת הסצנות המרכזיות שבה לעיתונאי בנימין קוק:
בשנת 2008, More Gay Men הייתה ברשימת הסדרות שדייוויס רצה להפיק, לאחר שעבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, יחד עם הגרסה האמריקאית של Bob & Rose.
"מלפפון" נבחרה על ידי רשתות הכבלים האמריקניות שואוטיים ו-BBC Worldwide, ובחודש יולי 2011 החלה הפקתה של הסדרה, למרות שחודש בלבד לאחר מכן הושבתה העבודה, לאחר שאנדרו סמית', בן-זוגו של דייוויס, אובחן שם עם גידול במוח, מה שגרם לשניים לחזור למנצ'סטר כך שסמית' יוכל לעבור טיפולי כימותרפיה קרוב למשפחתו.
מאוחר יותר, ערוץ 4 בחר להפיק את "מלפפון" בהפקת ניקולה שינדלר, עמיתתו לשעבר על דייוויס, וחברת ההפקות Red Production Company.
סדרה זו הייתה הסדרה הראשונה של דייוויס בערוץ 4 מזה כעשור, איתו היה לדייוויס סכסוך חריף.
פירס וניגר, לשעבר מפיק דוקטור הו, שכנע את דייוויס לחזור לערוץ, בשל האופי הפוליטי של הסדרה, אשר בשלב זה כבר הורחב לכלול גם את הפקת "בננה" ו"טופו".
שמות שלוש הסדרות מתייחסות לסרגל קנה מידה אורולוגית המתייחס לקשיחותה האפשרית של הזקפה הגברית, סרגל הכולל המורכב מטופו, בננה מקולפת, בננה ומלפפון, כפי שמוסבר באמצעות קריינות בסצנת הפתיחה של הסדרה.
מס' העונה מס' הפרק שם הפרק במאי/ת תסריטאי/ת תאריך שידור מקורי1 1 פרק 1 דייוויד אוונס ראסל ט.
דייוויס22 בינואר 20151 2 פרק 2 דייוויד אוונס ראסל ט.
דייוויס29 בינואר 20151 3 פרק 3 דייוויד אוונס ראסל ט.
דייוויס 5 בפברואר 20151 4 פרק 4 אליס טרוגטון ראסל ט.
דייוויס 12 בפברואר 20151 5 פרק 5 אליס טרוגטון ראסל ט.
דייוויס 19 בפברואר 20151 6 פרק 6 אליס טרוגטון ראסל ט.
דייוויס 26 בפברואר 20151 7 פרק 7 יורוס לין ראסל ט.
סם וולאסטון ("הגרדיאן") כתב כי הבכורה של הטרילוגיה "מלפפון" / "בננה" / "טופו" הייתה "האירוע טלוויזיה של השבוע", וכי למרות שהסדרה היא "לתפארתם, בניצוחם, ובמפורש עבור הומואים", הוא "אף פעם לא הרגשתי מחוץ לעניינים", כצופה הטרוסקסואל.
מארק לוסון אמר כי הסדרה עוסקת בנושאים רחבים יותר: "הז'אנר הרחב של משבר [של אדם] מכובד, כמו זה שעובר הנרי - המתדרדר מזחיחות קהת חושים לסצנות הכוללת התערבות של המשטרה, זעם של עמיתיו המקצועיים והשפלה חברתית".
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות גם באינדפנדנט, בו אלן א ג'ונס כתב: "בידיים של דייוויס, הטרגדיה-הקומית של דיכאון גיל העמידה היא כל כך עצובה, אבל גם כן מאוד מצחיקה".
ג'ונס טען כי משיכתה של הסדרה היא "אוניברסלית" ולא מוגבל רק עבור הקהל הגאה.
הן "מלפפון" והן "בננה" שודרו לראשונה בארצות הברית בערוץ לוגו, החל מה-13 באפריל 2015, בפני קהל צופים נמוך מאוד של כ-55,000 איש.
שתי הסדרות שודרו בערוץ SBS Two האוסטרלי, וזמינות לצפייה באמצעות שירות VOD של חברת Stan.
כל פרקי "מלפפון" שודרו בהולנד בערוץ NPO3 במהלך שבוע הגאווה.
במקביל, פרקי "בננה" היו זמינים לצפייה באתר האינטרנט של הערוץ.
בקנדה, "מלפפון" ו"בננה" שודרו בערוץ OUTtv באביב של שנת 2015.
מלניק 42 הוא כוכב על-ענק כחול מאסיבי הנמצא בערפילית הטרנטולה שבענן המגלני הגדול, בקבוצת הכוכבים דג זהב, במרחק של 163,000 שנות אור (49,970 פארסק) מכדור הארץ.
רדיוסו של הכוכב גדול פי 21.1 מרדיוס השמש, מסתו גדולה פי 189 ממסת השמש וטמפרטורת פניו 47,300 קלווין.
עוצמת ההארה שלו גדולה פי 3.6 מיליון מעוצמת ההארה של השמש (בהירותו המוחלטת מדרגה 7.4-) אך בהירותו הנראית היא מדרגה 12.78 בלבד.
הוא מסתובב על צירו במהירות של 240 ק"מ שנייה.
הכוכב נמצא במרחק של פחות משני פארסק (6.5 שנות אור) ממרכז צביר הכוכבים R136 אך הוא אינו שייך לליבת הצביר.
כאשר הכוכב התגלה הוא סווג כבעל ספקטרום של WN ולאחר מכן O3if.
כיום, נקבע שסיווגו הספקטרלי של הכוכב יהיה O2If.
מלצ'יור דיאס (בספרדית: Melchior Díaz; נפטר בינואר 1541) היה מגלה ארצות ספרדי, שעמד בראש שלוש משלחות משנה של משלחת המחקר של פרנסיסקו וסקס דה קורונדו לדרום-מערב ארצות הברית של ימינו במאה ה-16.
דבר אינו ידוע על ילדותו ונעוריו עד להשתתפותו בכיבוש ממלכת נואבה גליסיה (גַלִיסְיָה החדשה, פרובינציה של מלכות המשנה של ספרד החדשה השוכנת בצפון מערב מקסיקו וכללה את מדינות מקסיקו חליסקו, סינלואה ונאיאריט של ימינו) תחת נוניו דה גוסמאן (Nuño de Guzmán).
אחר-כך שימש במשרת ראש עיריית קוליאקאן (כיום בירת מדינת סינלואה) וסגן המושל של קומפוסטלה (Compostela, כיום במדינת נאיאריט), אז בירת נואבה גליסיה.
הוא היה בין הספרדים שפגשו ב-1536 את ארבעת הניצולים היחידים מתוך 400 ממשלחת פאנפילו דה נארוואס שיצאה מפלורידה ב-1528 בסמוך לקוליאקאן.
ארבעת הניצולים עברו ברגל במשך שמונה שנים שני שלישים מיבשת אמריקה הצפונית.
בקרב הספרדים התהלכה אז האגדה בדבר שבע ערי הזהב של סִיבּוֹלָה (Cíbola), על פיה מצפון לספרד החדשה שוכנת ממלכה ובה שבע ערים עשירות מאוד.
העובדה שרק החוף המזרחי של יבשת אמריקה הצפונית מופה בתקופה זו, ולא היה ידוע דבר על פנים היבשת צפונית למקסיקו של ימינו העניקה לאגדה נופך של אמינות.
על מנת לברר האם האגדה נכונה שלח פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, מושל נואבה גליסיה, ב-1539 את הכומר הפרנציסקני מרקוס דה ניסה ואת העבד המשוחרר אסטוואניקו (כינוי חיבה לאסטבן) בראש משלחת צפונה.
דה ניסה פעל שנים רבות בקרב האינדיאנים בגבול הצפוני של ספרד החדשה ואֶסְטֶוַואנִיקוֹ היה אחד מארבעת הניצולים היחידים ממשלחת פאנפילו דה נארוואס.
המשלחת יצאה מקוליאקאן ב-7 במרץ 1539, אבל רק הכומר דה ניסה חזר בחיים מהמסע.
בספטמבר של אותה שנה דיווח דה ניסה לאנטוניו דה מנדוסה, המשנה למלך, שהוא הגיע לסיבולה והיא עיר עשירה ביותר, ושתושבי העיר, הילידים בני עם הזוני הרגו את אסטוואניקו.
אנטוניו דה מנדוסה שהתרשם מסיפוריו של דה ניסה שלח את מלצ'יור דיאס, המפקד הצבאי של קוליאקאן, לחקור את ממצאיו של דה ניסה, בטרם ישקיע במשלחת כיבוש גדולה.
דיאס יצא יחד עם חואן דה סלדיוור (Juan de Zaldívar), ארבעה עשר פרשים ומספר לא ידוע של בני ברית אינדיאנים צפונה ב-17 בנובמבר 1539. בדרכם צפונה הם התקבלו בידידות על ידי האינדיאנים שסיפקו להם מזון ומחסה, אבל התברר לו שאין להם מספיק מזון לתמוך במשלחת הכיבוש המיועדת.
בינתיים הגיע החורף ובקור העז קפאו למוות כמה מבני הברית האינדיאנים, ושניים מבין הספרדים היו קרובים למוות.
עקב כך בהגיעו לחורבות צ'יצ'ילטיקלי הוא נאלץ לשוב על עקבותיו עקב "השלגים והרוחות העזות שנשבו בשממה".
עם זאת, הוא השיג מידע מדויק למדי על סיבולה ועל הארץ אליה עתידה להגיע משלחת הכיבוש.
בינתיים החליט דה מנדוסה למנות את קורונדו, שהיה ידידו, לפקד על משלחת שמטרתה למצוא ולספח לספרד החדשה את סיבולה ואת הערים העשירות סביבה.
קורונדו ומנדוסה השקיעו הון רב מכספם הפרטי בארגון המשלחת ולשם כך משכן קורונדו את אחוזת אשתו ולווה 70,000 פסו.
כיוון שדיאס בושש לחזור החליט קורונדו לצאת לדרך מבלי לחכות לתוצאות הבדיקה של דיאס.
קורונדו ארגן משלחת גדולה שהתחלקה לשני ראשים.
קבוצה אחת נשאה את מרבית האספקה של המשלחת, ותחת פיקודו של ארננדו דה אלרקון נעה בשלוש אוניות לאורך חופה המערבי של מקסיקו, והקבוצה השנייה נעה בדרך היבשה לאורך הנתיב שבו נע קודם לכן הכומר מרקוס דה ניסה.
בנוסף התלוו למשלחת בני משפחה אחרים רבים ומשרתים.
במרץ 1540 נפגש דיאס, שהיה בדרכו דרומה, עם קורונדו בצ'יאמטלה (Chiametla), כ-240 קילומטרים צפונית לקומפוסטלה והצטרף למשלחתו צפונה.
הדיווחים שלו לקורונדו על עושרה של הארץ ותנאיה היו מטרידים, אבל הדיווחים הגיעו למנדוסה במקסיקו סיטי רק כמה שבועות אחר-כך, מאוחר מדי מכדי לעצור את המשלחת.
כשהגיעה המשלחת לאזור דרומית לנהר יאקי, כ-500 קילומטרים צפונית לקוליאקאן, שלח קורונדו את דיאס בראש משלחת בת 15 פרשים בניסיון נוסף לאמת את אחת הטענות של דה ניסה, קיומם של מרכזי אוכלוסייה גדולים באזור המשתרע מדרום סונורה לדרום צ'יוואווה של ימינו.
דיאס גילה שמדובר באזור הררי מאוד, בלתי מיושב כמעט, למעט שניים או שלושה יישובים קטנים הכוללים 20 עד 30 מחסות בנויים באופן גס.
דיווחיו העמידו בספק את שאר הדיווחים של דה ניסה.
כאשר חזר נשלח דיאס להחליף סחורות תמורת תירס עבור בעלי החיים של המשלחת בעמק סונורה כ-150 קילומטרים צפונה ממיקום המשלחת.
ביולי 1540 הגיע חיל החלוץ לסיבולה ואכזבתם הייתה רבה.
הזוני קראו למקום האוויקו, כיום חורבות האוויקו (Hawikuh Ruins ).
חברי המשלחת הגיעו למקום ב-7 ביולי 1540 כשהם כמעט גוועים ברעב ודרשו מתושבי המקום להרשות להם להיכנס.
התושבים סירבו, והספרדים כבשו את המקום בסערה.
מאחר שהתברר שכל הסיפורים על אוצרות הזהב היו פרי דמיונו של דה ניסה החליט קורנדו לשלוח אותו בחזרה למקסיקו סיטי.
על מנת לשמור על ביטחונו בפני החיילים הממורמרים הוא הורה לדיאס ולחואן גייגו (Juan Gallego) ללוות אותו.
החבורה התפצלה כאשר היא הגיעה ליישוב סן חרונימו דה לוס קוראסונס (San Jerónimo de los Corazones), אותו הקים קורונדו בדרכו לסיבולה כמוצב צבאי, סמוך לעיירה אורס (Ures) במדינת סונורה של ימינו.
גייגו המשיך עם דה ניסה למקסיקו סיטי, בעוד שדיאס נשאר מאחור על מנת ליטול פיקוד על המוצב ולצאת ממנו לסיור האחרון שלו.
המשימה הייתה לאתר את הספינות של ארננדו דה אלרקון שנשאו את עיקר האספקה של המשלחת מתוך אמונה שלסיבולה המיתולוגית יש נמל.
בפועל שטו שלוש ספינות האספקה של המשלחת בפיקודו של ארננדו דה אלרקון לאורך החוף צפונה, ובאוגוסט 1540 הם הגיעו לשפך נהר הקולורדו.
אלרקון העמיס אספקה על סירות והפליג במעלה הקולורדו, ככל הנראה עד שפך הנהר חילה לקולורדו.
כשהמסע הפך למסוכן ולאחר שהשטחים אליהם הגיע הפכו שוממים יותר ויותר הוא חזר על עקבותיו, ובסופו של דבר שב לספרד החדשה מבלי לחבור לכוח היבשתי.
בטרם עשה זאת, הוא קבר את האספקה שהביא איתו יחד עם יחד עם צרור מכתבים.
באוקטובר 1540 יצא דיאס בראש קבוצה בת 25 ספרדים לצפון-מערב.
דיאס לא חזר בחיים ממשימה זו, ואת תיאורה כתב פדרו דה קסטניידה דה נאחרה (Pedro de Castañeda de Nájera) על בסיס הדיווחים מהאנשים שליוו אותו.
הדיווחים כללו תיאור של התושבים בני היומן (Yuman) של דרום-מערב אריזונה ודרום-מזרח קליפורניה, שאף שדיאס לא התלהב מאורח חייהם, התרשם מכוחם הפיזי ומהדרך שבה נהגו להתחמם בלילות החורף הקרים באמצעות גחלים.
למעשה, הוא קרא בשל כך לנהר הקולורדו "ריו דל טיסון" (Río del Tizón – "נהר הגחלים"), השם שבו היה הנהר מוכר בפי הספרדים במשך 200 השנים הבאות.
כשהגיע לקולורדו גילה דיאס שאלרקון הגיע ועזב ומצא את המכתבים שהלה השאיר להם.
הוא בנה רפסדות וחצה את הקולורדו והמשיך את סיורו מערבה במשך כארבעה ימים, הוא היה האירופי הראשון שהגיע לאזור המעיינות החמים בקצה הצפוני של באחה קליפורניה הקרוי כיום סרו פרייטו (Cerro Prieto), וייתכן שהגיע עד עמק אימפריאל בקליפורניה.
בינואר 1541 אירעה לדיאס תאונה מוזרה.
אחד מכלבי המשלחת החל לרדוף אחרי הכבשים שחברי המשלחת הביאו איתם כמזון.
דיאס דהר אחריו והשליך את הרומח שלו עליו תוך כדי דהירה.
הרומח נתקע בקרקע ודיאס שלא הצליח לעצור את סוסו נתקע ברומח וידית המתכת שלו חדרה דרך ירכו עברה דרך המפשעה וקרעה את שלפוחית השתן.
החבורה חזרה על עקבותיה כשהיא נושאת את מפקדה הפצוע אנושות.
דיאס החזיק מעמד 20 ימים נוספים בטרם נפטר.
מקום קבורתו הוא תעלומה עד ימינו, אבל משערים כי נקבר בקרבת קבורקה (Caborca) בסונורה של ימינו.
בגלל מותו בטרם עת, הוא לא הספיק לכתוב זיכרונות כפי שעשו חוקרי ארצות ספרדים אחרים, ועם זאת הדיווחים שערך במהלך מסעותיו במהלך 14 חודשים ו-5,600 קילומטרים במסגרת משלחת קורונדו היו מפורטים ותרמו הרבה לידע על האזור ותרבות התושבים באותה תקופה.
השם בו קרא לקולורדו התקבל כשם הנהר במשך כמעט מאתיים השנים אחרי מותו.
מלפליס (שם מדעי: Malfelis; מילולית: "חתול מרושע") הוא סוג נכחד של יונק טורף ממשפחת האוקסינודונים, הקרוב להאינדון שהתקיים במשך האאוקן של אמריקה הצפונית.
סוג זה התגלה במישורי ויומינג ותואר למדע בשנת 2007. הוא הכיל מין בודד - Malfelis badwaterensis.
טורף קדום זה הגיע לאורך של מעל 2 מטר, כולל זנבו, והיה על פי מבנה שיניו טורף-על דמוי-חתול, אך שייך לסדרה נפרדת - הקראודונטים.
הלסתות שלו היו קצרות ובעלות עוצמת נשיכה חזקה, כך שהוא היה יכול להרוג חיות גדולות מאוד, אף שאולי היה אוכל נבלות.
הוא היה אצן איטי עקב מבנה רגליו הקצרות והאצבעות הגדולות.
בדומה לקרוביו למשפחת האוקסינודונים הוא לא שרד את ההכחדה של סוף האאוקן ונכחד אולי עקב שינויי אקלים רחבים שהעלימו את היערות בהם חי וכך גם את טרפו.
מַלְעָנָן מְנֻצֶּה (שם מדעי: Stipagrostis plumosa) הוא צמח עשבוני רב-שנתי המסועף מבסיסו, ממשפחת הדגניים תת-משפחת הסיסניים השייך לסוג מלענן.
הצמח גדל באדמות שאינן מלוחות, ובבתי גידול טבעיים בלבד.
המלענן המנוצה הוא צמח הגדל בנגב בנגב הצפוני, הרי אילת, והערבה.
הוא נזקק לחולות מדבר מיוצבים.
פריחת המלענן המנוצה מתרחשת בחודשים אפריל-מאי.
הפרח של המלענן חסר עלי כותרת, צורת העלה היא סרגלית והעלים מסורגים (עלה אחד בכל מפרק).
השיבולית כוללת פרח אחד בלבד דו-מיני.
מלענן מנוצה דומה בהופעתו הכללית למלענן החוף.
בעולם, המלענן המנוצה נפוץ בצפון אפריקה ובמדבריות של מערב אסיה, באזור האירנו-טורני ובאזור הסהרו-ערבי.
הסוג מלענן כולל 50 מינים, מתוכם 6 בארץ ישראל, רובם עשבים רב-שנתיים של חולות-מדבר.
מלצרית הוא מחזמר עם מילים ולחן מאת שרה ברליס ותסריט מאת ג'סי נלסון .
המחזמר מבוסס על סרט משנת 2007 בעל אותו שם, שנכתב על ידי אדריאן שלי.
המחזמר מספר את הסיפור של ג'נה האנטרסון, אופה ומלצרית הנמצאת במערכת יחסים אלימה עם בעלה, ארל.
לאחר שג'נה נכנסת להריון בלתי צפוי, היא מתחילה רומן עם הרופא שלה, ד"ר ג'יימס (ג'ים) פומטר.
היא רואה את ההזדמנות שלה לעזוב את צרותיה, בתחרות אפייה עוגות פאי ובפרס הגדול שהיא מניבה.
לאחר הרצת ניסיון באוגוסט 2015 בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני בקיימברידג', מסצ'וסטס.
הופעת הבכורה של המחזמר התקיימה באפריל 2016 בתיאטרון ברוקס אטקינסון בברודוויי בבימויה של דיאן פאולוס ובכיכובה של ג'סי מיולר בתפקיד ג'נה.
סיבוב הופעות לאומי בארצות הברית התקיים מ-2017 ועד 2019. מ-2019 ועד 2020, המחזמר הועלה בווסט אנד בתיאטרון אדלפי.
בספטמבר 2021, המחזמר חזר לברודוויי לריצה מוגבלת בתיאטרון את'ל ברימור בכיכובה של שרה ברליס בתפקיד ג'נה, בעיקר להפקת הקלטה חיה של המחזמר לקראת פרסום עתידי לציבור.
המחזמר מבוסס על הסרט העצמאי משנת 2007, מלצרית.
הסרט הופק בתקציב של 1.5 מיליון דולר, והרוויח למעלה מ-23 מיליון דולר ממכירות כרטיסים ברחבי העולם.
הסרט נכתב ובוים על ידי אדריאן שלי וכיכבה בו קרי ראסל.
הסרט עוקב אחרי ג'נה, מלצרית ואופת עוגות פאי שחייה בדרום ארצות הברית, הנכנסת להריון בלתי צפוי ומרגישה כלואה בנישואין הלא מאושרים שלה.
היא מחפשת דרך מילוט ממצב זה, ומוצאת הזדמנות בתחרות אפיית פאי ופרס שלה.
לאחר פרסי הטוני בשנת 2013, המפיקים בארי ופרן וייסלר הודיעו שגרסת מחזמר של הסרט נמצאת בעבודה, עם תסריט מאת פולה ווגל, מילים ולחן מאת שרה ברליס ובימוי מאת דיאן פאולוס.
הוייסלרים רכשו את הזכויות הבימתיות של הסרט מעט לאחר שהוא יצא לאקרנים ב-2007. פולה ווגל פרשה מהפרויקט בינואר 2014. ב-11 בדצמבר 2014, המחזמר אושר רשמית, והוכרז שהופעת הבכורה העולמית של המופע תתקיים בתיאטרון אמריקן ריפרטורי בקיימברידג', מסצ'וסטס, כחלק מהעונה של 2015–2016, והפעם ג'סי נלסון כותבת את התסריט.
סדנת העבודה התקיימה עוד באותו חודש בניו יורק, בהשתתפות ג'סי מיולר, קיילה סטל, בארט ווילברט וויד, כריסטופר פיצג'רלד, ברייס פינקהאם ואנדי קארל.
נלסון, בברכתו של בעלה של אדריאן שלי, השתמשה במספר תסריטים לא גמורים, כדי להביא "את הקול שלה" לפרויקט.
למחזמר מלצרית צוות הפקה יוצא דופן - המורכב כולו מנשים, עם דיאן פאולוס כבמאית, שרה ברליס ככוכבת ומלחינה, ג'סי נלסון כמעבדת תסריט ולורין לאטרו ככוראוגפית.
הפקהמקום/ מיקוםהצגה מקדימה ראשונהערב פתיחהערב סיוםהערותקיימברידג', מסצ'וסטסהתיאטרון הרפרטוארי האמריקני2.8.201519.8.201527.9.2015הפקה ראשונה.ברודווייתיאטרון ברוקס אטקינסון25.2.201624.4.20165.1.2020סיבוב הופעות לאומי ראשוןפלייהאוס סקוור, קליבלנד (ראשון); תיאטרון אד מירוויש, טורונטו (אחרון)17.10.201720.10.201718.8.2019מנילה, פיליפיניםאודיטוריום קארלוס פ.
הצגות טרום הבכורה של מלצרית התחילו ב-2 באוגוסט 2015 בתיאטרון אמריקן ריפרטורי בקיימברידג', מסצ'וסטס, לפני הפתיחה הרשמית ב-19 באוגוסט 2015, לריצה מוגבלת עד 27 בספטמבר 2015. כל הכרטיסים להפקה נמכרו.
המופע בוים על ידי דיאן פאולוס, עם כוראוגרפיה מאת צ'ייס ברוק, עיצוב במה מאת סקוט פאסק, עיצוב תלבושות מאת סוטיראט אן לרלארב, עיצוב תאורה מאת קנת' פוסנר, בימוי מוזיקלי מאת נדיה דיגיאלונרדו ועיצוב סאונד מאת ג'ונתן דינס.
צוות השחקנים כלל את ג'סי מיולר בתור ג'נה, דרו גהלינג בתור ג'ים, ג'ו טיפט בתור ארל, ז'אנה דה ואל בתור דון, קיילה סטל בתור בקי, דאקין מת'יוס בתור ג'ו, ג'רמי מורס בתור אוגי ואריק אנדרסון בתור קאל.
ההופעות המקדימות התחילו ב-25 במרץ 2016, בתיאטרון ברוקס אטקינסון, והמופע נפתח רשמית ב-24 באפריל, בדיוק לפני התאריך האחרון של פרסי הטוני ב-28 באפריל.
לורין לאטרו החליפה את צ'ייס ברוק כאחראית על הכוראוגרפיה וכריסטופר אקרלינד החליף את פוסנר כמעצב תאורה.
בשביל הפקת המחזמר בברודוויי, חלק מהתסריט נכתב מחדש, פותחה כוראוגרפיה חדשה, וברליס כתבה שיר חדש.
אופה ממנהטן בשם סטייסי דונלי והבעלים של העסק הקטן Everythingdawn, דון מאיו, נשכרו כדי לוודא שסצנות האפייה יהיו מציאותיות.
דונלי לימדה את צוות השחקנים איך לעבד ולרדד בצק פאי, התפקיד של ג'נה דרש ממיולר לשבור ביצים, לנפות קמח ולרדד בצק על הבמה.
מאיו ייצר את כל אביזרי הפאי שהשתמשו בהם במופע.
אל רוקר גילם את התפקיד של ג'ו פעמיים מאז שנת 2018.
כדי להשרות על הקהל את האווירה המתאימה, עוגות פאי אמיתיות חוממו בזמן שהקהל נכנס לתיאטרון, ויצרו ארומה של חנות לממכר עוגות פאי; פרוסות של עוגות פאי הוצעו למכירה.
שינוי בצוות השחקנים כלל את ניק קורדרו בתפקיד ארל, קימיקו גלן בתפקיד דון וכריסטופר פיצג'רלד, שהשתתף בסדנת העבודה שהתקיימה בניו יורק, בתפקיד אוגי.
בזמן ההופעות המקדימות, שברה שיא במכירת כרטיסים למופע אחד בתיאטרון ברוקס אטקינסון, מרוויח 145,532 דולר.
במהלך עצירה טכנית בהופעה מקדימה, הכותבת והמלחינה שרה ברליס ביצעה שני שירים, כולל "Down at the Diner", שנחתך בעבר מההפקה.
מלצרית עשה היסטוריה בברודוויי, עם ארבע התפקידים הראשיים בצוות היצירתי מאוישים בנשים (ברליס, נלסון, לאטרו ופאולוס).
בנוסף, עיצוב התלבושות והבימוי המוזיקלי נעשו על ידי נשים.
רק המחזמר "נמלטים" מ-1978 הוא בעל היסטוריה דומה עם תסריט, מוזיקה, מילים, כוראוגרפיה ובימוי מאת אליזבת' סוודוס.
ההפקה הסתיימה ב-5 בינואר 2020, לאחר 33 הצגות מקדימות ו-1,544 הצגות רגילות.
ב-5 במאי 2021, בארי וייסלר הודיע כי חידוש של ההפקה המקורית, שוב בכיכובה של ברליס, יעלה לאחר הפתיחה המחודשת של תיאטראות ברודוויי.
המופע חזר לריצה מוגבלת ב-2 בספטמבר 2021 בתיאטרון את'ל ברימור, והיה למחזמר הראשון שהתחיל להופיע לאחר השבתת התיאטראות בשל הקורונה.
הסיבה העיקרית לחזרתו של המחזמר הייתה להקליט את הפקת המחזמר בשביל פרסום עתידי לציבור, כשהחברה STEAM Motion + Sound מפיקה את הסרט.
מספר שחקנים חזרו לשחק בהפקה כולל ברליס בתור ג'נה, גהלינג בתור ד"ר פומטר, טיפט בתור ארל, דוסון בתור בקי, הולהן בתור דון, מת'יוס בתור ג'ו, פיצג'רלד בתור אוגי ואנדרסון בתור קאל.
הריצה הסתיימה ב-22 בדצמבר 2021, שבועיים מוקדם יותר ממה שתוכנן בגלל העלייה בתחלואת הקורונה בקרב הצוות והשחקנים.
סיבובי הופעות לאומיים בארצות הברית (2017-הווה)
סיבוב ההופעות הלאומי הראשון בארצות הברית התחיל בפלייהאוס סקוור בקליבלנד ב-20 באוקטובר 2017, והסתיים ב-18 באוגוסט 2019, עם דסי אוקלי בתור ג'נה, לן קלינגמן בתור דון, צ'ריטי אנג'ל דוסון בתור בקי ובראיין פנקארט בתור דר.
סיבוב ההופעות הלאומי השני התחיל ב-12 בנובמבר 2019, והיה אמור להסתיים ב-28 ביוני 2020, בכיכובם של ביילי מק'קול בתור ג'נה, קנדי סולטרס בתור בקי, גבריאלה מרזטה בתור דון ודייוויד סוקולר בתור ד"ר פומטר.
בגלל מגפת הקורונה, הופעות רבות בוטלו או נדחו ליולי 2021.
ההפקה נפתחה בווסט אנד בלונדון ב-7 במרץ 2019, לאחר הופעות מקדימות שהחלו ב-8 בפברואר, בתיאטרון אדלפי.
בכיכובם של קת'רין מקפי, שגילמה בעבר את התפקיד בברודוויי, בתור ג'נה וג'ק מקברייר בתור אוגי.
לוסי ג'ונס גילמה את ג'נה החל מ-17 ביוני 2019.
ההפקה הייתה אמורה להסתיים ב-4 ביולי 2020, אבל נסגרה ב-14 במרץ, כאשר תיאטראות וסט אנד נסגרו בשל מגפת הקורונה; מאוחר יותר המפיקים הודיעו שהמופע לא יעלה מחדש.
סיבוב הופעות בבריטניה ובאירלנד (2021–2022)
בעקבות הריצה בווסט אנד, המופע היה אמור לצאת לסיבוב הופעות בבריטניה ובאירלנד בתחילת נובמבר 2020, אולם בשל מגפת הקורונה המתמשכת, סיבוב ההופעות התחיל ב-4 בספטמבר 2021 בתיאטרון ניו ווימבלדון עם תאריכים מתוכננים עד 20 באוגוסט 2022 בתיאטרון המלכותי בנוריץ'.
ההפקה הבין לאומית הראשונה, שהופקה על ידי Atlantis Theatrical Entertainment Group, הועלתה לראשונה בנובמבר 2018 באודיטוריום קארלוס פ.
רומולו במנילה בכיכובה של ג'והנה אמפיל בתור ג'נה.
זו הייתה הפקה ראשונה שאינה שחזור של ההפקה המקורית.
הפקה דוברת ספרדית (שנקראה Camarera) הופיעה לראשונה בבואנוס איירס בתיאטרון סורה מטרופוליטן ב-17 באפריל 2019. בכיכובה של ג'וזפינה סקגליונה (מועמדת לפרס טוני לשנת 2009 על תפקידה בסיפור הפרברים, ההעלאה המחודשת בברודוויי) בתור ג'נה (שנקראה ג'ינה).
התרגום לספרדית נעשה על ידי לילי אן מרטין ופבלו דל קאמפו.
ההפקה הסתיימה ב-4 באוגוסט 2019.
ארגון גורדון פרוסט מתכנן הפקה שתיפתח ב-2020 בתיאטרון הלירי בסידני.
הפקה נוספת מתוכננת להתקיים בהולנד בכיכובה של וילמין ורקייק בתור ג'נה וג'ונתן דמור בתור ד"ר פומטר.
ההופעות היו אמורות להתחיל ב-2020, אך בשל מגפת הקורונה, ההפקה נדחתה למועד לא ידוע.
לאחר מכן, ההפקה מתוכננת לצאת לסיבוב הופעות ברחבי הולנד.
הפקה יפנית של מלצרית המחזמר הועלתה לראשונה ב-9 במרץ 2021 בתיאטרון ניסאי בטוקיו.
המופע מומן והופק על ידי טוהו, פוג'י טלוויזיה וקיודו טוקיו.
זוהי ההפקה הראשונה שנפתחה מאז הסגר העולמי של מגפת הקורונה.
במופע כיכבו מיצוקי טקהטה בתור ג'נה וממורו מייאנו בתור ד"ר פומטר.
תוכנן תופיע בשלוש ערים נוספות ביפן עד מאי 2021. בגלל הגבלות הקורונה, חלק מצוות ההפקה של המופע נסע ליפן ונכנס לבידוד לפני תחילת תהליך חזרות, בעוד ששאר הצוות עבד מרחוק.
הפקה דוברת דנית הייתה אמורה להיפתח במרץ 2021 בתיאטרון החדש בקופנהגן בכיכובם של מריה לוסיה רוזנברג בתפקיד ג'נה ולארס מולסטד בתור ד"ר פומטר.
בשל מגפת הקורונה, ההפקה נדחתה לאפריל 2021 ומתוכננת להסתיים במאי 2021. המחזמר תורגם לדנית על ידי קנת' ת'ורדאלט.
ההפקה הדנית תהיה ההפקה השלישית שאינה שחזור של ההפקה המקורית.
ב-3 ביולי 2020, תיאטרון רומה מיוזיקל בוורשה הודיע שמתוכננת הפקה פולנית למחזמר לעונה 2020/2021. זו תהיה ההפקה הרביעית שאינה שחזור של ההפקה המקורית, והשפה השלישית שהמחזמר תורגם אליה.
המחזמר תורגם לפולנית על ידי מיכל ווינרובסקי, ההפקה הייתה אמורה להיפתח באפריל 2021 אבל הפתיחה נדחתה בשל מגפת הקורונה.
ערב הפתיחה התקיים ב-30 במאי 2021.
בספטמבר 2023 העלה תיאטרון הקאמרי הפקה של המחזמר בעברית בתרגומו של דורי פרנס, בבימויו של עידו רוזנברג ובהשתתפותם של משי קליינשטיין בתפקיד ג'נה, טלי אורן בתפקיד בקי, נוי הלפרין בתפקיד דון, עופרי ביטרמן בתפקיד ד"ר פומטר, השחקנים אלי גורנשטיין ואוהד שחר בתפקיד ג'ו לסירוגין.
ההצגה האחרונה התקיימה ב-6 באוגוסט 2025, בה השתתפו יובל קלו בתפקיד דון וערן מור בתפקיד קאל.
בסוף ההצגה, התיאטרון הקאמרי ערך מכירה של אביזרים וחלקי תפאורה לקהל.
ג'נה היא מלצרית ואופת פאי מומחית בדיינר של ג'ו בדרום ארצות הברית שמדמה מצבים קשים למרכיבי פאי ("What's Inside").
היא מתחילה עוד יום בדיינר עם הבוס שלה קאל ועם המלצריות בקי ודון ("Opening Up").
אחרי שהיא כמעט מקיאה, בקי ודון משכנעות אותה לערוך בדיקת הריון אשר, למורת רוחה של ג'נה, יוצאת חיובית עקב ליל שכרות עם בעלה המתעלל, ארל ("The Negative").
ארל מגיע לדיינר ומציע שהוא יגרום לג'נה ולהתפטר ולוותר על תשוקתה לאפייה.
הוא לוקח את כל התשרים שג'נה הרוויחה עד כה באותו יום.
ג'נה מחליטה שלא לספר לארל על ההריון ונזכרת באמה המונחה, שמצאה נחמה מנישואין לא מאושרים באפייה ("What Baking Can Do").
במרפאה של הגניקולוג שלה, הנשים ההרות מלגלגות על ג'נה ("Club Knocked Up") והיא פוגשת את ד"ר ג'ים פומטר, הרופא החדש מקונטיקט.
ג'נה מסבירה שהיא לא רוצה את התינוק אבל מתכוונת לשמור אותו, ומשאירה את ד"ר פומטר עם פאי מרשמלו בתולת ים, שהוא אוכל ואוהב, על אף שהוא לא אוכל סוכר ("Pomatter Pie").
השמועה על הריונה של ג'נה מגיעה לאוזני ג'ו, הבעלים המבוגרים של הדיינר, והוא מציעה לג'נה להירשם לתחרות אפיית עוגות הפאי המקומית בעלת הפרס הגדול שיאפשר לה לעזוב את בעלה.
דון פונה להכריות אינטרנטיות אבל חוששת מהאפשרויות ("When He Sees Me").
ג'נה נתקלת בד"ר פומטר בתחנת האוטובוס.
הוא משבח את עוגת הפאי שלה, ואומר שהעוגה יכולה "לזכות בתחרויות וסרטים ודברים" ("It Only Takes a Taste").
ג'נה מגיעה הביתה ומגלה שארל פוטר.
הוא נוזף בה קשות וכעסו כמעט הופך לפיזי עד שהיא מתוודה שהיא בהריון.
ארל גורם לה להבטיח שהיא לא תאהב את התינוק יותר ממה שהיא אוהבת אותו ("You Will Still Be Mine").
ג'נה מספרת לדון ובקי על התוכנית שלה להשתתף בתחרות אפיית עוגות הפאי ולהשתמש בכספי הזכייה כדי לעזוב את ארל ולהתחיל חיים חדשים עם התינוק.
שלוש המלצריות רואות את חלומותיהן לחיים טובים יותר בהישג יד ("A Soft Place to Land").
ג'נה מתחילה לתת לארל רק חצי מהרווחים שלה, ומסתירה את החצי השני ברחבי הבית במטרה לחסוך כסף כדי להירשם לתחרות אפיית עוגות הפאי.
אוגי, הדייט של דון, מבקר בדיינר ומתעקש שכך יכיר אותה טוב יותר ("Never Ever Getting Rid of Me").
דון ואוגי מבינים ששניהם נהנים משחזורים של המהפכה האמריקאית ושיש להם הרבה במשותף.
ג'נה קובעת תור עם ד"ר פומטר, שם היא מנשקת אותו בפזיזות.
אף על פי ששניהם נשואים, הם מחליטים לברוח מהחיים המתסכלים שלהם, ומקיימים יחסי מין במשרד שלו ("Bad Idea").
לאחר המפגש שלה עם ד"ר פומטר, ג'נה מגלה את קאל ובקי מתמזמזים בדיינר.
בקי הנשואה, לא מתביישת להיכנע לתשוקה ("I Didn't Plan It").
ג'נה וד"ר פומטר ממשיכים ברומן שלהם, וכמוהם גם בקי וקאל ודון ואוגי ("Bad Idea (Reprise)").
ג'נה תוהה אם הרומן שלהם הוא טעות, אבל ד"ר פומטר מרגיע אותה.
ג'נה מתחילה לכתוב פתק נפשי לתינוק שלה ("You Matter to Me").
עוברים מספר חודשים ודון ואוגי מתחתנים ("I Love You Like a Table").
בקבלת הפנים, ג'נה שואלת את קאל האם, למרות הרומן שלו, הוא באמת מאושר; הוא משיב שהוא "מאושר מספיק".
ג'ו אומר לג'נה את תקוותיו הכנות לגביה ("Take It from an Old Man").
ארל גורר את ג'נה הביתה וחושף את הכסף שהיא החביאה.
היא אומרת לו בענווה שהיא חסכה את הכסף בשביל התינוק, אבל ארל עוזב עם הכסף ("Dear Baby").
ג'נה נשברת, ומקוננת על השליטה שאיבדה מזמן על חייה ("She Used to Be Mine").
היא רואה את ג'ו בבית החולים בדרכו לניתוח; כשהוא יודע שהוא גוסס, הוא נותן לה מעטפה כדי שתפתח אותה מאוחר יותר.
ארל, בקי, דון ואפילו אשתו של ד"ר פומטר, שהיא מתמחה הגרה בבית החולים, מתקהלים בחדר הלידה, וג'נה זועקת במצוקה, יולדת בחשכה.
ארל מזכיר לה את הבטחתה לא לאהוב את לולו יותר ממה שהיא אוהבת אותו, וג'נה סוף סוף אומרת לו שהיא רוצה להתגרש.
הוא מגיב לא טוב, והיא נשבעת להרוס אותו לחלוטין אם היא אי פעם תראה אותו שוב.
ד"ר פומטר מבקר את ג'נה שנמצאת לבד בחדרה, אך ג'נה מסרבת לנשיקה שלו.
היא אומרת לו שהיא לא רוצה להישאר "מאושרת מספיק", ומסיימת את הרומן.
בתור תודה על השפעתו החיובית על חייה, היא נותנת לו עוגת פאי ירח.
ג'נה מציינת את השינוי בהשקפתה עם לולו על חייה ("Everything Changes").
ג'נה פותחה את המעטפה של ג'ו ומגלה שהוא הוריש לה את הדיינר, ומבקש ממנה לקרוא עוגת פאי על שמו.
כמה שנים מאוחר יותר, הדיינר שונה ל"עוגות הפאי של לולו" וג'נה, הבעלים והשף הראשי, מסתפקת בכך שחייה סוף סוף השתנו ("Opening Up (Finale)").
למחזמר מלצרית יש מוזיקה מקורית, עם מילים ולחן מאת שרה ברליס.
נאדיה דיגיאלונרדו תיזמרה את המופע וניצחה על התזמורת המקורית בברודוויי.
במחזמר ישנם שישה חברי תזמורת המורכבת מקלידים, פסנתר, צ'לו, גיטרה, בס ותופים.
בנוסף לביצועים המוזיקליים של המופע, ברליס הקליטה גם את הודעה "נא לכבות את הטלפונים", כשהיא משכתבת חלק מהשיר המקורי שלה "Cassiopeia".
"Opening Up" - ג'נה, בקי, דון, קאל ולהקה
"Bad Idea" - ג'נה, ד"ר פומטר ולהקהמערכה שנייה
"Bad Idea (Reprise)" - ג'נה, ד"ר פומטר, בקי, קאל, דון, אוגי ולהקה
† לא נכלל ב-Playbill ברודוויי המקורי
לא נכלל באלבום ההקלטות של צוות השחקנים המקורי בברודוויי
‡ כשג'ון סקוויב הצטרפה לצוות השחקנים של מלצרית בברודוויי ב-2018, הוכרז שהיא תגלם את "ג'וזי" (שינוי מגדר השם של הדמות "ג'ו").
כמו כן, כותרת השיר וכל השימושים המילה "גבר" השתנו ל"גברת" בזמן הופעתה.
ברליס הקליטה שירים מהמחזמר באלבום הסטודיו החמישי שלה, What's Inside: Songs from Waitress .
האלבום הופץ על ידי Epic Records ב-6 בנובמבר 2015. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד בילבורד 200 ארצות הברית עם מכירה של 30,000 עותקים בשבוע הראשון להפצה, והעניק לברליס את האלבום החמישי שהגיע לעשרת הגדולים.
הסינגל המוביל מהאלבום, "She Used to Be Mine", הופץ דיגיטלית ב-25 בספטמבר 2015. כשדיברה על יציאת האלבום, ברליס הצהירה כי החלטתה להקליט אלבום של השירים מהמחזמר הגיעה משום שזה "הוכח כבלתי אפשרי עבורי לדמיין להעביר שירים למופע לפני שמצאתי דרך אנוכית לשיר אותם בעצמי."
אלבום ההקלטות של צוות השחקנים המקורי בברודוויי יצא כהורדה דיגיטלית ב-10 ביוני, והפצה פיזית החלה ב-1 ביולי 2016.
דמותקולג'נה האנטרסוןמצו-סופרןד"ר ג'ים פומטרטנורארל האנטרסוןבריטוןבקימצו-סופרןדוןמצו-סופרןאוגי אנהורןטנורקאלבריטוןג'ובריטון
ג'נה האנטרסון: שרה ברליס, בטסי וולף, קת'רין מקפי, ניקולט רובינסון, שושנה בין, אליסון לוף, ג'ורדין ספארקס, ג'ניפר נטלס, קיארה רניי.
ד"ר ג'ים פומטר: כריס דיאמנטופולוס, ג'ייסון מרז, אריך ברגן, גאווין קריל, ג'ואי מקינטייר, ג'רמי ג'ורדן, מארק אוונס, ג'ושוע הנרי.
ארל האנטרסון: וויל סוונסון, ג'ו טיפט.
דון: ג'נה אושקוביץ, קייטי לואס, קולין באלינג'ר.
ג'ו/ ג'וזי: ג'ון קולום, ביל נולטה, לי ווילקוף, אל רוקר, ג'ון סקוויב, לארי מרשל.
אוגי: אלכס וייס, אדי ג'מיסון (גילם את התפקיד גם בסרט), נואה גאלווין, טודריק הול, ניק דודני.
ג'נה האנטרסון: לוסי ג'ונס, שרה ברליס, דסי אוקלי.
ד"ר ג'ים פומטר: גאווין קריל.
דון: אשלי רוברטס, האנה טוינטון, אוולין הוסקינס.
אוגי: בלייק האריסון, ג'ו סאג.
ג'נה האנטרסון: ג'זל סוליי איון.
ד"ר ג'ים פומטר: דייוויד סוקולר.
המופע זכה לביקורות מעורבות וחיוביות בשתי ההרצות.
פרנק ריזו, שסיקר את ההפקה בבוסטון עבור Variety, כתב: "...הפיכת ארל לאיום כל כך גורם לחוסר היכולת של ג'נה לעזוב אותו לא רק חסרת החלטית אלא מדאיגה מאוד...
בינתיים, יש מעט עדויות לכך שהרופא הטוב הוא הנפש התאומה האבודה של ג'נה, למרות ההתנהגות האוהבת שלו ליד המיטה...
ההופעה של מיולר מתעלה על חוסר השלמות של המופע.
היא שרה באופן יפה את השירים של ברליס...
הבמאית דיאן פאולוס ממלאת את ההפקה בנגיעות חוכמה - פרוסיניום קרום-פאי מסולסל, זרימה קלה ואמיתות טבעית בהופעות."
עבור ההפקה בברודוויי, מבקרים רבים מצאו את המוזיקה של ברליס וההופעה של מיולר כרגעי השיא של המופע.
Time Out New York העניק להפקה ארבעה כוכבים ואמר, "למלצרית יש יחס מצוין בין מתוק לטארט; דמויות משנה שמספקות קרסטיות (דאקין מת'יוס בתפקיד בעל החנות הנרגן) וקשקושים (כריסטופר פיצג'רלד בתפקיד המעריץ המשוגע של מלצרית אחרת); ובימוי מבושל לשלמות של דיאן פאולוס.
כל המנה היא - בבקשה תסלחו לי - אהבה מביס ראשון."
דייוויד רוני מ-The Hollywood Reporter אמר, "החומר מעוגן בכל צעד המוזיקת פופ-מלודי של ברליס וההופעה הטבעית להפליא של מיולר בתור ג'נה.
בשעה שהדמויות הרגילות שמקיפות אותה אולי מוכרות, הן חבורה מקסימה שמגולמת על ידי שחקנים מצוינים."
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאה2016פרס טוניהמחזמר הטוב ביותרהמוזיקה המקורית הטובה ביותרשרה ברליסהביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזמרג'סי מיולרהביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן משנה במחזמרכריסטופר פיצג'רלדפרס דרמה דסק
(Drama Desk Award)מחזמר יוצא מהכללשחקנית יוצאת מהכלל במחזמרג'סי מיולרשחקן משנה יוצא מהכלל במחזמרכריסטופר פיצג'רלדתסריט יוצא מהכלל של מחזמרג'סי נלסוןמוזיקה יוצאת מהכללשרה ברליסמילות שירים יוצאות מהכללפרס ליגת הדרמה
(Drama League Award)הפקת מחזמר יוצאת מהכלל של ברודוויי או אוף-ברודווייפרס הביצוע הנכבדג'סי מיולרפרס מעגל המבקרים החיצוני
(Outer Critics Circle Award)מחזמר ברודוויי חדש יוצא מהכללשחקנית יוצאת מהכלל במחזמרג'סי מיולרשחקן משנה יוצא מהכלל במחזמרכריסטופר פיצג'רלדמוזיקה חדשה יוצאת מהכלל (ברודוויי או אוף-ברודוויי)שרה ברליס2017פרס גראמיאלבום המחזמר הטוב ביותר
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאה2020פרס אוליבייההמחזמר החדש הטוב ביותרמוזיקה מקורית או תזמור חדששרה ברליס
מלנכוליה הוא סרט דרמה פסיכולוגי משנת 2011, בבימויו של לארס פון טרייר.
הסרט, בכיכובן של קירסטן דנסט ושרלוט גינסבורג, עוסק בהתמודדות האנושית עם חרדה קיומית ועם הידיעה על סוף העולם המתקרב, המיוצג על ידי התנגשות כוכב לכת בשם "מלנכוליה" עם כדור הארץ.
הסרט זכה לשבחים על הצילום, הבימוי והמשחק, וזכה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן עבור קירסטן דנסט.
מלנכוליה הוא הסרט השני בטרילוגיית דיכאון שכותרתה לא רשמית של פון טרייר.
קדם לו ב-2009 הסרט אנטיכרייסט ואחריו נימפומנית ב-2013.
ב-18 במאי 2011 הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן ה-64, שם זכה לשבחי המבקרים ודנסט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של הפסטיבל על הופעתה, שהייתה אזור נפוץ לשבחים בקרב המבקרים.
מבקרים וחוקרי קולנוע רבים ראו בסרט יצירת מופת.
יחד עם סרטו הקודם של פון טרייר דוגוויל (2003), הוא נכלל בסקר של הסרטים הגדולים ביותר משנת 2000 משנת 2000 שנערך על ידי BBC ומאז הוצג ברשימות שונות של הסרטים הטובים ביותר של המאה ה-21.
הסרט מחולק לשני חלקים, שכל אחד מהם מתמקד בדמות מרכזית שונה ובדרכה להתמודד עם האירועים הקרבים.
בחלק הראשון, הסיפור עוקב אחר ג'סטין (קירסטן דנסט) ביום חתונתה, שמתרחש בבית אחותה קלייר (שרלוט גינסבורג) ובעלה העשיר ג'ון (קיפר סאת'רלנד).
למרות השמחה והאהבה המקיפות אותה, ג'סטין נופלת לתוך דיכאון עמוק וחוסר יציבות רגשית, מה שמוביל להריסת מערכת היחסים שלה ולפגיעה במשפחתה.
החלק השני מתמקד בקלייר, אחותה של ג'סטין, כשהיא מנסה להתמודד עם החדשות על כוכב הלכת "מלנכוליה", שמתקרב לכדור הארץ ועלול להתנגש בו.
ככל שהכוכב מתקרב, קלייר מוצאת את עצמה נלחצת ופוחדת יותר ויותר, בעוד שג'סטין, שמצבה הנפשי הרעוע הפך אותה לאפאתית, מקבלת את סוף העולם בהשלמה שקטה.
קירסטן דנסט בתפקיד ג'סטין - אישה צעירה הסובלת מדיכאון, שמתקשה למצוא משמעות בחייה למרות הנישואים החדשים שלה.
שארלוט גינסבורג בתפקיד קלייר - אחותה של ג'סטין, שמנסה לשמור על שפיות ולדאוג למשפחתה בזמן שהיא מתמודדת עם הידיעה על סוף העולם.
סטלאן סקארסגארד בתפקיד ג'ק - הבוס של ג'סטין, שמפעיל עליה לחץ בלתי פוסק ומוסיף למתח בחייה.
קיפר סאת'רלנד בתפקיד ג'ון - בעלה של קלייר, איש עסקים עשיר שמאמין שניתן להציל את העולם מהאסון המתקרב.
שארלוט רמפלינג בתפקיד גבי - אמן המרירה של ג'סטין וקלייר, שמציגה השקפת עולם צינית ולא מתפשרת על החיים.
ג'ון הרט בתפקיד דקסטר - אביה של ג'סטין, שמבקר בחתונה אך לא מצליח לתמוך בבתו ברגעי השפל שלה.
אלכסנדר סקושגורד בתפקיד מייקל - בעלה של ג'סטין, שמנסה לתמוך בה ולשמור על האופטימיות למרות הקשיים.
הצילום בסרט "מלנכוליה" נעשה על ידי הצלם מנואל אלברטי, והסרט מתאפיין בצילומים מרהיבים ונוגים המשקפים את מצב הרוח של הדמויות ואת התחושה האפוקליפטית של הסרט.
הסצנות המשלבות יופי חזותי עם רגעים של ייאוש ואובדן הן חלק מרכזי מהאפקט הרגשי של הסרט.
הפסקול של הסרט, המבוסס על יצירותיו של המלחין הגרמני ריכרד וגנר, מוסיף לעומק הדרמטי של הסרט.
המוזיקה, ובעיקר היצירה "פרלוד" מתוך האופרה "טריסטן ואיזולדה", מלווה את הדמויות לאורך הסרט ומדגישה את הניגוד בין היופי הטהור של המוזיקה לבין החרדה הקיומית שמלווה את העלילה.
הסרט "מלנכוליה" זכה לשבחים רבים מצד המבקרים, בעיקר בזכות הבימוי הייחודי של לארס פון טרייר, המשחק של קירסטן דנסט, והאווירה הוויזואלית והמוזיקלית המרשימה.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2011, שם זכתה דנסט בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
הסרט קיבל ציון של 79% באתר Rotten Tomatoes וציון של 80 מתוך 100 באתר Metacritic.
מלצ'זינה (באיטלקית: Malcesine) היא עיירה על הגדה המזרחית של אגם גארדה, בחלקה הצפוני של איטליה.
מספר תושבי העיירה היה 3,576, נכון לתאריך 1 בינואר 2024. העיירה נכללה בשנת 2024 ברשימת העיירות היפות ביותר באיטליה (I Borghi più belli d'Italia).
אין ודאות מוחלטת ביחס למקור שמה של מלצ'זינה.
הסברה הרווחת ביותר היא, שמקורו של השם במונח הלטיני "malus silex".
פירוש המונח הוא "אבן רעה", או "אבן גרועה".
לפי סברה זו, השם מתייחס לעובדה שהדרכים לעיירה היו גרועות ולא סלולות, והיא בנויה על שטח סלעי לרגלי הר גבוה ותלול, המקשה על הגישה למקום.
גם סברות אחרות מקבלות לפחות את החלק הראשון של השם, המרמז על קשיי נגישות שהיו לעיירה בעבר.
מלצ'זינה מצויה קרוב לגבול המערבי של מחוז ונטו בצפון איטליה, בנפת ורונה.
היא בנויה על הגדה המזרחית של אגם גארדה, בחלק היותר צפוני של האגם, על רצועת חוף צרה מאד לרגלי הר .
בירת המחוז ונציה מרוחקת ממלצ'זינה כ-179 ק"מ לכיוון כללי מזרח, ובירת הנפה ורונה מצויה גם היא מזרחית לעיירה, במרחק המסתכם ב-62 ק"מ.
המרחק לריווה דל גארדה בצפון אגם גארדה מסתכם בכ- 18 ק"מ, ולדרום האגם לסירמיונה מדובר במרחק של למעלה מ-60 ק"מ.
העיירות גארדה וברדולינו גם הן על החוף המזרחי של האגם, נמצאות כ-22 ו-26 ק"מ (בהתאמה) דרומית למלצ'זינה.
החורפים במלצ'זינה קרים ובקיץ חם למדי.
התקופה החמה מתחילה בראשית יוני, ומסתיימת באמצע ספטמבר, כל יתר החודשים קרירים, או קרים.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת בשעות היום מגיעה עד ל-27 מעלות צלזיוס, ובלילות ממוצע הטמפרטורות עומד על 18 מעלות.
החודש הקר ביותר הוא ינואר עם ממוצע 5 מעלות בימים, ובלילות ממוצע הטמפרטורות יורד עד 2- מעלות.
ממוצע הגשם הרב שנתי עומד על 711.3 מ"מ, וממוצע כמות השלג השנתית הוא 50.2 מ"מ.
מספר הימים המצטברים בהם יורד רק שלג הוא רק 0.6 ימים בשנה.
במהלך ימים רבים יורדים גשם ושלג חליפות.
מאמצע יוני עד אמצע ספטמבר השמים בדרך כלל בהירים, וביתר החודשים מעונן חלקית עד מעונן.
מלצ'זינה נמצאת על רצעת חוף צרה, השולטת על המעבר בגדה המזרחית של אגם גארדה, בין צפון האגם לדרומו ולהפך.
לכן, תמיד הייתה חשיבות צבאית ומסחרית למקום, כנקודת מפתח רגישה למעבר צבאות וסחורות.
יש עדויות לכך, שכבר סביב שנת 500 לפני הספירה הייתה התיישבות אטרוסקית במקום בו העיירה נמצאת.
הרומאים התיישבו במקום בשנת 15 לפני הספירה.
בתום תקופת שלטונה של רומא, בנו הלומברדים מבצר ב-שנת 500. מבצר זה מלווה את מלצ'זינה בגלגולים שונים, מאז הקמתו ועד המאה ה-21. לאחר שהמבצר נהרס, בנו אותו מחדש.
המלך פפין הגוץ שהה במבצר כאשר ביקר באזור.
בין השנים 1277 ל־1378 הייתה מלצ'זינה בשליטת משפחת דלה סקאלה- מוורונה.
משפחה זו הרחיבה ושדרגה את המבצר, ומאז הוא קרוי על-שמה.
מ־1405 עד 1797 היה האזור תחת שליטת הרפובליקה הוונציאנית ("לָה סֵרֶנִיסִימָה").
בנפול הרפובליקה הוונציאנית, הגיעו לאזור נפוליאון והצרפתים, ומאוחר יותר היו מלצ'זינה והאזור כולו תחת כיבש האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1866 העיירה צורפה לממלכת איטליה המאוחדת של המלך ויטוריו אמנואלה השני, כחמש שנים אחרי שרוב חלקי איטליה האחרים אוחדו בממלכה זו.
טירת סקליג'רו- הטירה הנקראת באיטלקית Castello Scaligero על-שם משפחת דלה סקאלה שהעניקה לה את מראה הנוכחי.
הטירה ממוקמת בצפונה של מלצ'זינה, ונקראת גם טירת מלצ'זינה (Castello di Malcesine).
בשנת 1902 הטירה הוכרזה כאתר לאומי של איטליה.
הטירה משמשת כמוזיאון טבע, המחולק לשני חלקים, חלק אחד לצומח ולחי של אגם גארדה, וחלק אחר לחי והצומח של הר מונטה באלדו הסמוך.
חדר אחד במוזיאון מוקדש למשורר גתה ששהה בעיירה.
מקומת הגג יש תצפית פנורמית על האגם ונעיירה.
ארמון הקפטן - ארמון הקפטן (palazzo dei capitani) הוא מבנה בן שלוש קומות, שהוקם במאות ה-13 וה-14 על-ידי משפחת דלה סקאלה, בסמוך לנמל של מלצ'זינה.
הקומה השנייה משמשת לקיום קונצרטים, ובקומה השלישית ממוקמת ספריה.
מונטה באלדו- מדרונות הר מונטה באלדו מתחילים כבר מתוך העיירה.
בצמוד לכביש החוצה את מלצ'זינה יש תחנת רכבל העולה להר.
הרכבל נבנה ב־1955 ונבנה מחדש בשנת 2002. לרכבל שלוש תחנות.
גובה ההר 1617 מטרים, ובאזוריש שלוחות נוספות המגיעות עד לגובה 2,200 מטרים.
פעילויות הקיץ הן הליכה בשבילים ורכיבה על אופני הרים.
בחורף מתקיימות פעילויות סקי במגוון מסלולים עם דרגות קושי שונות.
פארק המים קאנווה- (Caneva Aquapark) ועיר הסרטים Movieland- הפארקים נמצאים כ-40 ק"מ דרומית למלצ'זינה.
הפארקים ממוקמים כ-44 ק"מ דרומית למלצ'זינה.
בגארדלנד מתקני שעשועים ברמות אתגר וקושי שונות, ובעולם המים הצמוד אליו אקווריומים גדולים עם דגים, יצורים ימיים וצמחיית מים.
קטעים של אחד הסרטים בסדרת ג'יימס בונד "קוונטום של נחמה", הוסרטו במלצ'זינה ובלימונה סול גארדה, הבנויה על הגדה הנגדית של אגם גארדה.
הסרט בהשתתפות דניאל קרייג יצא לאקרנים בשנת 2008.
המשורר ואיש הרוח יוהאן וולפגנג פון גתה ביקר בעיירה, שהה ויצר בה.
במוזיאון שבטירת סקליג'רו קיים חדר המוקדש למשורר ובסמוך לו מוצב פסלו של גתה.
הצייר האוסטרי גוסטב קלימט התארח בעיירה, וגם צייר אותה.
כן ביקר בעיירה הסופר הצ'כי פרנץ קפקא.
יום שוק שבועי- נערך בעיירה בסופי השבוע, כלומר בימיי ראשון בשבוע.
חג סנטה אנה- נחגג ב-26 ביולי בכל שנה.
בחגיגות מעורבים אכילה, אירועי תרבות, בידור, ובערב זיקוקי דינור נורים מעל האגם.
תחרויות שייט- תחרויות של שייט של מפרשיות (רגאטה-Regatta) בקטגוריות שונות, נערכות החל מסוף חודש מרץ ועד סוף אוגוסט.
פסטה די קפודאנו- חגיגות סוף השנה האזרחית נקראות פֵסְטׇה דִי קֵאפו֗דַנו֗.
החגיגות נערכות בכל שנה, ובמסגרתן מתקיימים מופעי רחוב, מרכז העיר העתיקה הופך לשוק חג המולד, מתקיימים קונצרטים ונערכות אורוחות חגיגיות.
בחצות ליל המעבר לשנה החדשה, נערך מופע של זיקוקין דינור.
כלכלת העיירה מבוססת בעיקר על ענף התיירות.
מדובר במלונאות, באירוח, בהסעדה, שירותי הסעות, שייט והפלגות, שיווק מזכרות, ספורט מים, הליכה בשבילים, ויתר הפעילויות הקשורות לתיירים.
מגמה כלכלית זו החלה התפתחה והתחזקה, בעיקר בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בצד האגם ונקודות העניין בעיר וסביבתה, הר מונטה באלדו תורם חלק נכבד לכלכלת העיר, במשיכת תיירים הן לפעילויות קיץ והן לפעילויות חורף.
בית הספר הראשון באיטליה לגלישת רוח נפתח במלצ'זינה, בשנת 1976.
כבישים: הכביש המקומי החוצה את מלצ'זינה הוא SR249, שהוא הזרוע המזרחית של כביש סובב אגם גארדה.
המרחק לאוטוסטרדת האורך A22 (צפון- דרום) מסתכם בכ- 25 ק"מ והמרחק לאוטוסטרדת הרוחב A70 כ־55 ק"מ.