tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לניב האמסל קווים מיוחדים באוצר המילים שלו, בהגייה של העיצורים ובנטייה לכתוב את המילים בדרך פונטית.
בקינות על דמוזי, בולט קולן של הנשים המקוננות, המייצגות שלוש נשים בחייו של דמוזי: אשתו, האלה איננה, אחותו גשתננה ואימו האלה נינסון.
הקינות נותנות ביטוי לאבל על מות תמוז ועל השממה שבאה לעולם עם רדתו של האהוב שאולה.
פולחן הנשים המבכות את התמוז (יחזקאל ח, יד), מקורו בדת השומרית העתיקה.
הפולחן היה נפוץ עוד מימי קדם במסופוטמיה והתפשט אל רוב עמי המזרח התיכון הקדום, לרבות הכנענים ושאר תושבי סוריה וארץ ישראל.
דמותה של איננה בעלילות גילגמש
באחת מן האפיזודות באפוס הגדול עלילות גילגמש, מתוארת פרשת אהבים בלתי ממומשת בין גילגמש לבין איננה.
על פי האפוס, איננה מנסה לשכנע את גילגמש להינשא לה ומבטיחה לו הבטחות מרובות בתמורה.
גילגמש מוכן לקיים איתה את טקס "הנישואים הקדושים", כלומר, לשכב איתה ולהגיש לה מנחות, אבל לא לשאת אותה לאישה, מכיוון שכל מאהביה נדונו לסוף אכזרי בלא עת.
כחלק מסירובו של גילגמש להינשא לאיננה, הוא מורד בה ומטיח בה קללות נועזות.
איננה הפגועה פונה לאביה אנו, אל השמיים, ומבקשת שגילגמש ייענש.
כדי להענישו נשלח הפר השמימי להילחם בגילגמש, והאחרון נעזר באנכידו, רעו הטוב, כדי להרוג את המפלצת.
בעקבות ניצחונו מקללת אותו איננה, ובהחלטת מועצת האלים, ובראשם אנליל, נקבע שעל אנכידו למות במקומו של גילגמש.
בעקבות מות ידידו יוצא גילגמש למסע בו הוא מבקש לקנות לעצמו חיי נצח ולברוח מהמוות הבלתי נמנע.
במהלך מסעו פוגש גילגמש בשידורי, המוזגת האלוהית, המנסה להניאו מלהמשיך בדרכו כדי שישלים עם גורלו וינסה לחיות את חייו באושר ובהשלמה.
דמותה של איננה מתאפיינת בדואליות הפוכה - מצד אחד אלת האהבה ומצד שני אלת המלחמה.
האטריבוט שלה הוא לביאה והיא מתוארת באמנות כאלה הניצבת על גבו של אריה או לביאה.
בתפילה הגדולה לאיננה-אשתר, מהתקופה הבבלית החדשה היא מדומה ללביא זועם והתפילה מבקשת להרגיע אותה.
דואליות דומה מופיעה גם בדמותה של האלה המצרית חתחור בתור סח'מת וגם בדמותה של האלה ענת מאוגרית.
האסטרואיד 7088 Ishtar נקרא על שמה.
אינס ססטרה מורטון (בספרדית: Inés Sastre Moretón ; נולדה ב-21 בנובמבר 1973) היא דוגמנית ושחקנית ספרדייה.
אינס ססטרה מורטון נולדה בואיאדוליד וכשהייתה בת שתים עשרה החלה להופיע בפרסומות לטלוויזיה.
ב-1988 זכתה בתואר מראה השנה של עלית אך במקום לטפח את קריירת הדוגמנות שלה העדיפה ללכת ללמוד במקום.
היא למדה תקופה באוניברסיטת הסורבון בפריז וב-1996 נהייתה הדוגמנית הראשית של חברת לנקום.
היא הופיעה בתצוגות אופנה רבות וזכתה בפרס על אופנה בפריז, עבדה בארגון אונסק"ו והנחתה את פסטיבל סן רמו.
היא הופיעה על שערי המגזינים: קוסמופוליטן, Elle, GQ, ווג ומארי קליר ומשמשת כשגרירה של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
בשנת 1995 שיחקה בסרטם המשותף של וים ונדרס ומיכלאנג'לו אנטוניוני "מעבר לעננים", לצד אנסמבל שחקנים כמו אירן ז'קוב, ג'ון מלקוביץ' וסופי מרסו, ז'אן רנו ומרצ'לו מסטרויאני.
המשיכה ססטרה לשחק בהפקות כמו "סברינה" (1995), "שערים אפלים" (2001) ו"קובה סיפור אהבה" (2005) ובמיני סדרה המבוססת על הספר הרוזן ממונטה כריסטו.
מריה אינס ריברו (בספרדית: María Inés Rivero; נולדה ב-7 ביוני 1975) היא דוגמנית ארגנטינאית.
כבר כשהייתה ילדה קטנה שלחה אותה אמהּ ללמוד בבית ספר לדוגמנות.
בגיל 14 החלה להשתתף בתצוגות אופנה מקומיות ובגיל 16 התגלתה על ידי סוכן דוגמניות.
שנה לאחר מכן, בגיל 17, זכתה בתחרות "מראה השנה של עלית ארגנטינה" וייצגה את מדינתה בתחרות העולמית ב-1993, את אותה תחרות הנחתה בשנת 1996 שנערכת מדי שנה על ידי סוכנות הדוגמנות עלית.
הפריצה הגדולה של ריברו הגיעה כאשר חתמה עם ויקטוריה'ס סיקרט כדי להפוך לאחד המלאכות הבולטות שלהם בשנת 1998. חוזה בחברה מסייע לדוגמניות להשיג תהילה בתעשייה העולמית.
ריברו הצטרפה למסע הפרסום של ויקטוריה'ס סיקרט בסוף שנות ה-90. היא עבדה לצד דוגמניות כמו היידי קלום, אדריאנה לימה, אלסנדרה אמברוזיו, טיירה בנקס, קרולינה קורקובה, דניאלה פשטובה, סטפני סימור וקארן מולדר.
היא הייתה מה שנחשב לגל המלאכיות הראשון עבור החברה.
במסגרתה כדוגמנית של החברה, הופיעה על שערי המגזינים "ווג" ו"קוסמופוליטן".
עבודתה עם ויקטוריה'ס סיקרט גרמה לריברו לאמץ תדמית התואמת למדיניות החברה וגם שמרה על כושר ועל מראה סקסי ובוטח ודגמנה הלבשה תחתונה של המותג.
התוכנית עלתה לראשונה ב-28 במאי 2012.
יחד עם הדוגמנות והטלוויזיה עבדה ריברו גם בתעשיית המוזיקה.
היא הקליטה אלבום שכותרתו "Hasta Siempre".
הסינגל הבולט של האלבום הוא "צ'ה גווארה", העוסק במהפכן צ'ה גווארה, יליד ארגנטינה.
היא השתתפה כשחקנית בסרטים "השטן לובשת פראדה" ו"בנים ובנות" לצד ג'ייסון ביגס.
ריברו הייתה נשואה לצלם המפורסם ג'רל אל דה בסוויל ממנו התגרשה בשנת 1996.
לאחר מכן נישאה לתעשיין הקובני חורחה מורה.
בשנת 2001 נולד בנם הראשון.
כיום המשפחה מתגוררת במיאמי ביץ', פלורידה.
ריברו מספרת בראיונות מה לדעתה דרוש לקיום מערכת יחסים בריאה, בהתבסס על נישואיה הארוכים.
לדבריה, היא ומורה מכבדים זה את המרחב של זה ומשוחחים על בעיותיהם.
אינני בודה השערות היא אמרה מפורסמת שטבע אייזק ניוטון במאמרו הערה כללית (Scholium Generale), אחד הנספחים למהדורה השנייה של ספרו עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע.
משפט זה מגדיר את עקרונות המדע המודרני, המבסס השערות על תוצאות ניסוייות; בניגוד למדע שקדם לו בו הציבו השערות על פי הפילוסופיה וניסו לפרש את התצפיות הלא שיטתיות בהתאם לאותם עקרונות פילוסופיים.
האינסולה (Insula, מלטינית: אִי), המכונה גם קורטקס אינסולרי או אונה אינסולרית, (או במונח העברי שאינו בשימוש נפוץ, אונת האי), היא אזור בקליפת המוח.
האינסולה מעורבת במספר תהליכים ותפקודים מוחיים מורכבים, ביניהם: יצירת חוויות רגשיות, מודעות לסביבה ולתהליכים המתרחשים בגופנו, ויסות הומאוסטטי של הגוף, תהליכי תפיסה, שליטה מוטורית, תפקוד קוגניטיבי וחוויה בין-אישית.
בהקשר לתפקודים אלו, האינסולה מעורבת גם במגוון של פסיכופתולוגיות.
האינסולה שוכנת במוחות יונקים בשני פלגי המוח (ההמיספרות), וממוקמת עמוק בתוך החתך הצידי (המענית), מתחת לאזור הקרוי אופרקולום, אזור מפגש משולש, בין חלקה האחורי של האונה המצחית לבין חלקה הקדמי של האונה הרקתית, ולפיתול על שם השל.
האינסולה מחולקת לשני חלקים: האינסולה הקדמית, שהיא גדולה יותר והאינסולה האחורית הקטנה יותר.
חלקה הקדמי של האינסולה מחובר לקליפת המוח הארובתית-מצחית הצדית, וחלקה האחורי מחובר לחלקו העליון של הקורטקס הרקתי.
האינסולה מקושרת לאזורים קורטיקליים ותת-קורטיקליים רבים.
בתוך כך, האינסולה הקדמית מחוברת לאזורים תת-קורטיקליים כגון גרעיני גזע המוח, לחלקים במערכת הלימבית, וכן לגרעינים הבזאליים.
קישורים אלו תומכים במעורבותה בייצוג ואינטגרציה של אותות המתקבלים מהאיברים הפנימיים ומהמערכת האוטונומית.
האינסולה הקדמית מקושרת גם לגרעיני האמיגדלה, אשר מעורבים בזיהוי רגשות ושינויים בסביבה.
כמו כן, היא מקושרת באופן דו-כיווני לאזורים מוחיים שאחראיים על קבלת החלטות, ובתוך כך אזורים שמעורבים בהערכה ובחירת תגובה כגון הקורטקס האורביטופרונטלי, גרעין האקומבנס, ואזורים במוח הקדמי.
האינסולה האחורית מקושרת לתלמוס ולגרעינים הבזאליים, קישורים אלה מאפשרים אינטגרציה של מידע גופני עם תהליכים קוגניטיביים גבוהים יותר.
האינסולה הקדמית משתתפת במיפוי וייצוג המצבים הפנימיים של הגוף.
היא מופעלת במהלך שורה ארוכה של מצבים גופניים בולטים, כדוגמת צמא, קוצר נשימה, מגע חושי, גירוד, עוררות מינית, תחושת קרירות וחמימות וכדומה.
בהתאם לכך, בעת עוררות פיזיולוגית גבוהה וכן בעת דיווח על שינויים במצבים גופניים, האינסולה הקדמית פועלת באופן מוגבר.
בנוסף, במחקרי הדמיה מוחית נמצא כי האינסולה הקדמית הימנית מעורבת במודעות לתהליכים גופניים בכלל ולחישת קצב פעימות הלב בפרט.
ככל שהאינסולה הימנית גדולה ותגובתית יותר, הרגישות לקצב פעימות הלב גבוהה יותר.
בהתאם למודל מוחי של האינסולה, המידע החושי אודות מצב הגוף ממופה באינסולה ולאחר מכן הופך לנגיש למודעות, בעיקר הודות לייצוגו מחדש באינסולה הקדמית הימנית.
אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא מקומה המרכזי של אינסולה בהערכת עוצמת הכאב הסובייקטיבית.
קיימים ממצאים לפיהם מידת הכאב האובייקטיבית קשורה למידת ההפעלה באינסולה האחורית ואילו הערכת הכאב הסובייקטיבית קשורה למידת ההפעלה העצבית באינסולה הקדמית.
הקלט הגופני הנקלט באינסולה האחורית מתורגם לכדי ייצוג סובייקטיבי של החוויה החושית באינסולה הקדמית.
תחושות גופניות נוספות השואבות את מקורן באינסולה הקדמית הן קור וחום.
נמצא גם כי האינסולה פעילה בעת האזנה למוזיקה, וכי דפוס הפעילות שלה משתנה בין מצבים בהם המוזיקה נתפסת כנעימה למאזין, לבין מצבים בהם היא לא נעימה.
כמו כן, דפוס הפעילות משתנה כתוצאה מהפרעות במקצב המוזיקלי.
האינסולה הקדמית מעורבת גם בהיווצרותן של חוויות רגשיות, כגון: אהבה אימהית או רומנטית, כעס, פחד, עצב, שמחה, גועל, תחושת חוסר צדק, מרמור, אי-ודאות, אי-אמונה, דחייה חברתית, אמון, אמפתיה, תחושת חיבור עם אלוהים ומצבים הזייתיים.
חוויית הרגש תלויה במידה רבה בתחושות הגופניות המתוארות לעיל.
ממצאים שונים מעידים על-כך שחוויית רגשות מושפעת מרמת העוררות הפיזיולוגית של האדם.
יתר על כן, אנשים המודעים יותר לתחושותיהם הגופניות מדווחים על חוויות רגשיות אינטנסיביות יותר בהשוואה לאנשים המודעים פחות לתחושותיהם הגופניות.
הקשר בין החוויה הגופנית והחוויה הרגשית הוביל חוקרים לשער כי ישנה חפיפה בין מנגנוני העיבוד הנדרשים להפקתן.
מחקרים מראים כי אותו אזור מוחי הממופה על האינסולה הקדמית מעורב הן בחוויה של הרגש והן באינטרוספציה (חישת הגוף).
תפיסה זו שונה מתפיסות קודמות על-פיהן תחושות גופניות הן איטיות מידי או עמומות מידי כדי להוות בסיס למצבים רגשיים, שכן היא שמה דגש על ייצוגים גופניים כמרכיב מרכזי של מודעות רגשית וחוויית רגשות.
רשת הבולטות (Salience network) היא רשת של אזורים מוחיים אשר מגיבים לאירועים בולטים בעלי משמעות עבור האורגניזם.
כדי לאפשר זיהוי ותגובה יעילה לגירויים השונים דרוש שילוב של מערכות רבות ברחבי המוח - חישה, מערכת אוטונומית, קשב ועוד.
ככל הנראה, רשת הבולטות ממלאת תפקיד מפתח בזיהוי מאורעות חדשים ותחושות סובייקטיביות שאנו חשים, ותפקידה הוא לגרום לנו להפנות קשב לגירויים משמעותיים אלה.
אחד מתפקידיה של האינסולה הוא לרכז את המידע מהמערכות השונות בעיקר מתגובות גופניות לזיהוי הבולטות של גירוי.
רשת הבולטות מנטרת ללא הפסקה אירועים חיצוניים וכן את זרם המודעות, ובאופן גמיש מעבירה את המידע הבולט ביותר והחשוב ביותר לתגובה אדפטיבית.
הרשת מורכבת ממספר אזורים, ביניהם פיתול החגורה הקדמי והאינסולה הקדמית.
מחקרי דימות מוחי מצביעים על כך שהאינסולה לוקחת חלק בתהליכים הקשורים לרשת הבולטות, כאשר יש לה שני תפקידים שונים בהקשר זה.
כאמור, לאינסולה תפקיד משמעותי בעיבוד המידע האינטרוספטיבי ביחס לתהליכים פנימיים המתרחשים בגוף, ובתוך כך היא מזהה תהליכים גופניים בעלי חשיבות סובייקטיבית לפרט (למשל האצת דפיקות לב לנוכח רחוב חשוך).
הבאת מידע זה למודעות מושכת את תשומת לבו של האדם, מגבירה את הערנות וכן את הסיכוי לתגובה הולמת.
בנוסף, רשת הבולטות עוסקת גם בניטור סביבתי, בחירת תגובה מתאימה ומנח הגוף המתאים.
לאינסולה תפקיד חשוב במודעות האנושית ובחוויה הרגשית.
הפעילות של האינסולה, יחד עם פעילות האמיגדלה, מייצגת מצב רגשי סובייקטיבי מודע של הפרט, כמו גם את הערך הרגשי של הגירויים חיצוניים.
היא מתווכת הן את העוררות והן את הרגולציה ההומאוסתטית של הגוף.
תפקידה הנוסף הוא לייצר ניבויים ולחזות מה הן השלכותיו הגופניות של המצב הנוכחי.
תפקיד זה הוא חשוב במיוחד במצבי חוסר ודאות והערכת סיכונים.
מחקרי דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI) מראים כי ישנה פעילות מוחית מוגברת באינסולה הקדמית כאשר הפרט עוסק בפעילות הכוללת לקיחת סיכונים (לדוגמה הימורים), זאת ביחס למצבים שבהם נלקחות החלטות בטוחות.
כמו כן, נראה גם פעילות מוגברת במצבים הכוללים פעילות במשימות לא יציבות, מורכבות ומעורפלות הגורמות לחוסר וודאות.
תפקודים אלו של האינסולה מרכזיים בהבנת המודל המוחי לחרדה.
"רגישות לחרדה" הוא מושג שמשתמשים בו בספרות הקוגניטיבית-התנהגותית, לתאר את הנטייה של אנשים מסוימים לראות בתחושות אינטרוספטיביות (גופניות) כמסוכנות או מאיימות (למשל תחושה של קצב לב מוגבר אשר מביאה לפרשנות של סכנה).
אנשים עם רגישות גבוהה לחרדה מייחסים ערך ניבוי גבוה מהרגיל לאותות אינטרוספטיביים המגיעים מהגוף.
נטייה זו מתווכת על ידי מסלול עצבי הכולל את האינסולה הקדמית.
האות האינטרוספטי שמתקבל הוא זה שיכריע את טיב החוויה הסובייקטיבית, כלומר מקנה את הפרשנות של אותה חוויה.
באופן זה, פירוש האות כשלילי מקושר לניבוי של מצב גופני המעורר סלידה.
האינסולה מחשבת את הפער בין החוויה הנוכחית לציפייה העתידית, מה שמהווה את טעות הניבוי האינטרוספטיבית (Interoceptive prediction error).
טעות זו מאותתת באופן לא מותאם בין עוררות גופנית בפועל לבין עוררות גופנית צפויה וגורמת בתורה לחרדה סובייקטיבית והתנהגות נמנעת.
הפער נוצר מהפעלה מוגברת של האינסולה הקדמית ומתן פרשנות בעלת בולטות רגשית שלילית לגירויים שהיו בעבר נייטרליים ולא מאיימים.
לדוגמה, גירוי (בית) מנבא תוצאות מעוררות סלידה (פגיעה על ידי גבר כועס) גורם לניבוי של מצב גופני מעורר סלידה (הבזקים של איברי גוף חבולים).
זהו אות הניבוי האינטרוספטי אשר מיוצג באינסולה הקדמית.
בקרב אנשים הנוטים לחרדה, טעות הניבוי יכולה לנבוע ממצב התחלתי אינטרוספטי מוחלש אך ציפייה נורמלית, או לחלופין ממצב התחלתי נורמלי אך ציפייה מוגברת למצבים גופניים.
בשני מקרים התוצאה היא טעות ניבוי גדולה.
טעות הניבוי האינטרוספטית מייצגת תהליך מרכזי העומד בבסיס המצב החרדתי, והמרכיבים הרגשיים, הקוגניטיביים והתנהגותיים הם התוצאה של הטעות.
באופן ספציפי, המרכיבים הקוגניטיביים (לדוגמה דאגה) וההתנהגותיים (לדוגמה הימנעות) הקשורים לטעות הניבוי האינטרוספטית, הם ניסיונות של המוח לגייס משאבים חלופיים על מנת להקטין את הפער בין המצבים הגופניים הנצפים לאלו הצפויים.
הפער האינטרוספטי מוגבר על ידי שימוש במשוב פסיכולוגי שגוי אשר על פי תאוריות הלמידה, מחזק את החרדה.
אינם היא עיירה ברוסיה, ברפובליקת אדיגיה שבצפון הרי הקווקז.
העיירה נוסדה ב-1890. בשנות הששים של המאה ה-20 התחילה להתפתח מהר לאחר שבעיירה נפתחה תחנת רכבת שחיברה אותה עם קרסנודר וטואפסה.
ב-17 בנובמבר 1967 העיירה קיבלה מעמד של מושבת עובדים.
באינם נולד הקוסמונאוט הסובייטי אנטולי ברזובוי.
אינסה שלסרה (בלטבית: Inese Šlesere; נולדה ב-2 באוגוסט 1972) היא פוליטיקאית לטבית.
שלסרה נולדה בריגה, ב-1991 היא נבחרה למיס לטביה ושימשה כנציגת מדינתה בתחרות מיס עולם, ב-1999 השתתפה גם בתחרות Mrs.
היא סיימה תואר בפילולוגיה אנגלית באוניברסיטת לטביה.
בין השנים 2001 ל-2002 שימשה כיועצת לשרת המשפטים הלטבית וניהלה את המחלקה למתודולוגיה של בתי יתומים ואימוץ במשרד המשפטים.
ב-2002 החלה לכהן כחברה בסאימה (הפרלמנט הלטבי) כחברת "המפלגה הראשונה של לטביה" (LPP).
ב-2004 שימשה כאחת מנציגי לטביה בפרלמנט האירופי למשך חודשיים, בין מועד ההצטרפות של לטביה לאיחוד האירופי ועד כינוס מושב הפרלמנט הבא.
ב-2006 נבחרה שוב לסאימה, וזמן קצר לאחר בחירתה יצאה לחופשת לידה.
היא חזרה לפרלמנט ב-2008. בבחירות ב-2010 נבחרה שוב כנציגת איחוד "למען לטביה הטובה".
היא יצאה לחופשת לידה באפריל 2011. בבחירות בספטמבר אותה שנה מפלגתה לא זכתה באף מושב בפרלמנט.
שלסרה נשואה לאיינרס שלסרה , פוליטיקאי ואיש עסקים לטבי שכיהן כשר התחבורה, סגן ראש ממשלת לטביה וסגן ראש עיריית ריגה.
הוא אימץ את שם משפחתה ב-1992. לזוג חמישה ילדים.
איניניה נה הרין (באירית: Inghinidhe na hÉireann; בתרגום: "בנות אירלנד") היה ארגון נשים לאומני אירי שנוסד על ידי מוד גון, שגם עמדה בראשו מ-1900 ועד 1914, כאשר התמזג עם קומן נה מאן שקם באותה השנה.
מוד גאן הקימה את איניניה נה הרין בעקבות סירוב של אגודות תרבות ופוליטיקה אירים-רפובליקנים לקבל נשים לשורותיהן.
לדבריה, היא הפיצה קריאה לחברי הארגונים הסימפתיים "שילחו לי את אחיותיכם ואהובותיכם", וכשאלו באו הן היוו את גרעין הארגון.
בחג הפסחא בשנת 1900, כינסה גון את הנשים, כ-15 במספרן, באתר החברה הספרותית הקלטית בדבלין.
המטרה המקורית של הפגישה הייתה להכין מתנה עבור ארתור גריפית' על כך שהגן על גון כשהואשמה על ידי עורך העיתון Figaro כמרגלת בריטית, אך הפגישה הפכה עד מהרה לתכנון אירוע ילדים פטריוטי.
הרקע לדבר היה ביקור של המלכה ויקטוריה בדבלין, במסגרתו תוכננו אירועים רבים בתמיכה למלכה ולממלכה.
הנשים הלאומניות התאגדו מתחילה כדי לשמר את התרבות האירית אל מול ניסיונות של הבריטים להכחידה, ובאופן ספציפי, להיאבק במאמצים של הבריטים לזכות בלבם של ילדים ובני נוער, כפי שנעשה בעת הביקור.
אחת ממטרות הביקור המלכותי הייתה לעודד אירים להתגייס לצבא הבריטי כדי להילחם במלחמת הבורים, בעוד גריפית', גון ואחרים אהדו את הבורים.
הנשים החליטו "לפנק" את כל הילדים אשר ידירו רגליהם מן האירוע המלכותי באירוע המוני פטריוטי.
יותר מחמישים נשים הצטרפו לוועדה המארגנת של אירוע הילדים, שהתקיים בחודש יולי אחרי האירועים לזכר המהפכן האירי וולף טון.
כ-30,000 ילדים השתתפו באירוע, אשר כלל מצעד, ולאחריו פיקניק עם נאומים נגד הגיוס.
הכספים שנשארו לאחר אירוע הילדים שומשו למען הקמת איניניה נה הרין כארגון קבוע.
מוד גון נבחרה לתפקיד נשיאת האגודה; סגניותיה היו אליס פורלונג, ג'ני וייז פאוור, אנני איגן, ואנה ג'ונסטון (אתנה קרברי).
בין המייסדות היו הלנה מולוני, שנייד פלנגן (שהייתה אחר כך אשתו של איימון דה ואלירה), השחקניות מיירה קווין ומולי ושרה אולגוד, הרופאה קתלין לין, מארי פרולז, ומרי מקאן, חברה מובילה בליגה הקתולית למען זכות הבחירה לנשים.
חברות שהצטרפו אחר כך כללו את מרי מקסווייני, מיירה ניק שובלה, קונסטנס מרקייביץ', מרגרט באקלי, אלה יאנג, מיירה גיל, הסופרת רוזמונד ג'ייקוב, האנה שיהי-סקפינגטון, אליס מיליגן, ומרסלה קוסגרייב.
כשהוקמה מפלגת שין פיין ב-1905, היא הייתה המפלגה הראשונה שכללה נשים כחברות מן השורה.
חברות איניניה נבחרו לוועד המנהל של המפלגה, ביניהן וייז-פאוור שנבחרה כסגנית נשיא במפלגה.
מפלגת שין פיין קידמה אג'נדה חברתית שמרנית, אך הנשים קידמו מטרות משלהן, דוגמת הלנה מולוני, שהייתה פעילה באיגודי עובדים ובארגונים רפובליקנים מיליטנטיים.
הארגון נועד לנשים בלבד, והיה קתולי ביסודו.
האג'נדה הייתה פוליטית, חברתית ופמיניסטית: התנגדות למפלגה הפרלמנטרית האירית ושלטון בית, ותמיכה בעצמאות מלאה מבריטניה; תמיכה בעקרונות הסתמכות עצמית (כפי שדגלה אחר כך מפלגת שין פיין), ארוחות חינם בבתי ספר, וזכות בחירה לנשים.
המטרות המוצהרות של איניניה היו:
הקמתה מחדש של עצמאותה המלאה של אירלנד.
עידוד לימוד השפה הגאלית, ספרות, היסטוריה, מוזיקה ואמנות אירית, במיוחד בקרב צעירים, והצעת שיעורים לצורך זה.
התנגדות להשפעה תרבותית אנגלית, ורצון למנוע השתתפות בבידור אנגלי, קריאת ספרות אנגלית "נמוכה" ושירת שירים אנגליים, שכן אלה גורמים לנזק לטעם התרבותי של העם האירי.
הקמת קרן לתמיכה כספית במטרות אלו.
ברוח מטרות אלה, כל חברת איניניה בחרה לעצמה שם בשפה האירית, ונודעה בו במסגרת פעילות הארגון.
הארגון מימן שיעורים ובידור לילדים ולמבוגרים באירית, במיוחד כהשלמה ללימודי בית ספר, שם אסור היה על פי החוק הבריטי ללמד או אף לדבר באירית.
הן ארגנו מחאות נגד גיוס לצבא הבריטי מול מרכז הגיוס ברחוב או'קונל.
חברות הארגון הפיקו והופיעו במחזות איריים, כאשר את התפקידים הגבריים שיחקו חברים בארגונים לאומנים אחרים.
בנוסף לכל הקשור לשפה ולתרבות האירית, פעלה איניניה נגד כל מופע של שיתוף פעולה עם הבריטים.
הארגון היה חלק מהתעוררות לאומנית כללית, ואם בביקורה של ויקטוריה ארגנה עיריית דבלין בעצמה את קבלת הפנים ונציגיה נאמו בקבלת פניה, כשהגיע בנה, המלך אדוארד השביעי, לביקור ב-1903, לא היו אירועים דומים, בין היתר בשל שכנוע ישיר מצד חברות איניניה של חברי מועצת העיר.
בשנת 1908, השיקה איניניה את כתב העת Bean na hÉireann (אשת אירלנד), הז'ורנל הפמיניסטי הראשון באירלנד.
באן נה הרין דגל בספרטיזם לאומי, פמיניזם, ומיליטנטיות.
למולוני לא היה ניסיון קודם בעיתונות, אך עד מהרה זכה באן לפופולריות רבה.
כתב העת היה פופולרי בקרב גברים ונשים, ומוכרי העיתונים היו מתלוצצים ש"זהו עיתון הנשים שגברים אוהבים לקנות".
מולוני תיארה את העיתון כ"שילוב מוזר של רובים ושיפון".
אחד המניעים להקמת העיתון הייתה הקמתה של מפלגת שין פיין על ידי ארתור גריפית'.
גריפית' וכך מפלגתו הביעו אידאולוגיה של סרבנות, או התנגדות פאסיבית, ולא של התקוממות ומלחמה למען עצמאות.
תנועתו הייתה לפופולרית, אך איניניה התנגדה לגישה זו, וכך רבים אחרים.
שין פיין גם דגלה בפוליטיקה חברתית-כלכלית שמרנית, וביקשה לייצר חברה מעמדית וקפיטליסטית, ואילו איניניה פעלה בסולידריות עם תנועות העובדים.
כך שמולוני והמייסדות האחרות האמינו שיש צורך דחוף לא רק בקולן של נשים בתוך התנועה הלאומנית, אלא באופן ספציפי קולות מהפכנים.
העיתון היה היחיד באותה תקופה שדגל בהיפרדות מוחלטת מבריטניה.
העיתון פורסם במשך שלוש שנים, אז כבר פורסמו עיתונים לאומניים אחרים וביניהם גם עיתון נשים נוסף, והמערכת החליטה לסגור את ההוצאה ולהשקיע בפעילויות אחרות של הארגון.
כשבאן נה הרין יצא תחילה, הוא היה העיתון הלאומני היחיד שדגל בהיפרדות מוחלטת מבריטניה, בנוסף להיותו עיתון הנשים הלאומני הראשון.
הוא פורסם במשך כשלוש שנים, שבסיומם קמו עוד עיתונים לאומניים, וביניהם גם עיתון נשים שפורסם על ידי הליגה הסופרג'יסטית.
העיתון נחשב אחד המשפיעים על הצטרפותם של לאומנים רבים לשורות "הקיצונים" או הזרם הדורש עצמאות מוחלטת מבריטניה, וביניהם הרוזנת מרקייביץ', אשר התחילה את דרכה באיניניה כתומכת התרבות האירית, ועברה פוליטיזציה במהלך הזמן, וספציפית תוך כדי השתתפות במיזם העיתון.
בהנהגתה של מוד גון, שחייתה באותו זמן בעיקר בצרפת בשל סיבוכים בגירושיה, איניניה הקימה תוכנית ארוחות חמות לילדי בית הספר.
העוני היה רב אז בדבלין, דבר אשר שיחק תפקיד בשתי התנועות הבולטות של התקופה - תנועת העובדים והתנועה הלאומנית.
הרשויות הבריטיות התנגדו לכל הקמה של תוכנית אוכל כפעולה סוציאליסטית.
אך הפעילות של איניניה עסקו בשתדלנות ופעילות חקיקתית כדי לאפשר את התוכנית, וכל המפלגות היו בעד, אז לבסוף הדבר התאפשר.
והמתנדבות היו מבשלות ומחלקות מזון בבתי הספר מדי יום.
כדי לעמוד בדרישות החוק, היה על התלמידים לשלם על הארוחה, אך כדי למגר את ההשפעה המעמדית של דרישה זו, מחיר הארוחה היה רק פני, והפעילות סידרו את זה כך שהמורות יאספו את המטבעות באופן שלא יהיה ניתן לראות מי שילם ומי לא.
ב-1914, איניניה נה הרין התמזגה לתוך ארגון הנשים המהפכני-לאומני קומן נה מאן, מחלקת הנשים של המתנדבים האירים.
חלק מהחברות שפעלו בתחום איגודי העובדים העדיפו במקום זאת להצטרף לצבא האזרחים האירי, מיליציה שקמה אחרי הנעילה הגדולה, שביתת העובדים המכוננת בדבלין שנערכה ב-1913.
איניספיל היא עיירה באונטריו, קנדה.
העיירה שוכנת לאורך חופו המערבי של אגם סימקו שבאזור סימקו, דרומית לעיר בארי וכ-80 קילומטר צפונית לטורונטו.
בעבר היה האזור כפרי אך עם התפתחות הערים בארי וטורונטו הגיע העיור גם לאיניספיל.
השם איניספיל נלקח מהמילה האירית איניס פייל (Inis Fáil) שהיא בעצם כינוי עתיק לאירלנד.
במפקד שנערך בשנת 2011 דיווחה הלשכה לסטטיסטיקה בקנדה כי באיניספיל מתגוררים 32,727 תושבים.
במפקד שנערך בשנת 2006 התגוררו בעיר 31,175 תושבים והנתון מציג עלייה של 6.1%.
בשנת 2011 שטח העיירה הכולל היה 284.21 ק"מ וצפיפות האוכלוסייה הייתה 115 תושבים בכל קמ"ר.
העיירה איניספיל כוללת את השכונות והכפרים הבאים:
ביג ביי פוינט (Big Bay Point)
אינלנד פורטס הם שרשרת של פסגות המשתרעות בין הר נורת'ווסט להר סנט פול, ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
שיא גובהה של שרשרת ההרים 1,796 מטרים מעל פני הים.
שרשרת ההרים התגלתה על ידי משלחת דיסקברי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
שמה של שרשרת ההרים ניתן לה על ידי משלחת דיסקברי.
שמה של שרשרת ההרים ניתן לה בשל המראה שלה דמוי מגדלי מבצר.
אינס (באסטונית: Ines; נולדה ב-26 במאי 1981) היא זמרת אסטונית.
אינס נולדה בהאפסלו בשם אדה-אינס אטי (Eda-Ines Etti).
ב-1999 השתתפה ב-Kaks takti ette, תחרות לזמרים צעירים שאורגנה על ידי "Eesti Televisioon", ערוץ הטלוויזיה הממלכתי של אסטוניה.
באירוויזיון 2000 בשוודיה, ייצגה את אסטוניה עם השיר "פעם בחיים".
השיא הגיע למקום הרביעי בתחרות.
ב-2000 גם יצא אלבומה הראשון וב-2004 יצא אלבומה השני.
באירוויזיון 2003 הגישה את תוצאות הניקוד של אסטוניה.
ב-2005 הנחתה את תחרות ה-"Eurolaul" בה נבחר נציג אסטוניה לאירוויזיון.
היא התמודדה על הזכות לייצג את אסטוניה באירוויזיון 2006 והגיעה למקום השני, אחרי סנדרה אוקסנריד.
ב-2008 השתתפה בתוכנית המציאות "Laulud tähtedega" (הגרסה האסטונית של "Just the Two of Us") במסגרתה זוגות המורכבים מזמר מקצועי וידוען מתחום אחר מבצעים יחד דואט ומתחרים ביניהם, היא זכתה במקום הראשון ביחד עם איש העסקים ואלדו ראנדפרה (Valdo Randpere).
ב-2009 שיחקה בפרק של הקומדייה "Kättemaksukontor".
ב-2011 גילמה פקידת קבלה בבית מלון בסרט "Rotilõks".
היא הייתה מועמדת מספר פעמים בטקס פרסי המוזיקה האסטונית וזכתה שלוש פעמים, פעמיים מתוכם בקטגוריית זמרת השנה.
אינס פלומבו (בספרדית: Inés Palombo; נולדה ב-15 ביולי 1985; רוסריו, ארגנטינה) היא שחקנית, דוגמנית ומאמנת אונטולוגיה ארגנטינאית.
פלומבו החלה את קריירת המשחק ב-2003, בעונה השנייה של הטלנובלה הארגנטינאית של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "המורדים", לצידם של בנחמין רוחאס, פליפה קולומבו, לואיסנה לופילטו וקמילה בורדונבה.
ב-2005, פלומבו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "מדיה פלאטה".
ב-2007 פלומבו נטלה חלק בתפקיד הראשי בסדרה הארגנטינאית "רומיאו וחולייטה", לצידם של אליאס וינולס, ברנדה גנדיני, פרנסיסקו באס ובנחמין אמדאו.
פלומבו גילמה מספר תפקידי אורח במספר טלנובלות ארגנטינאיות, וביניהן "פלוריסיינטה", "La niñera", בגרסה הארגנטינאית של "נשואים פלוס", "נשים רוצחות", "Jake & Blake", "אמיצים", "יורשי הנקמה" ו"Babylon".
ב-2006 פלומבו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Sos mi vida", לצידם של פקונדו ארנה ונטליה אוריירו.
בין 2008–2009 פלומבו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Atracción x4", לצידם של אליאס וינולס, לואיסנה לופילטו וקמילה בורדונבה.
ב-2012 פלומבו נטלה חלק במיני-סדרה הארגנטינאית "30 días juntos", לצידם של ניקולס פאולס, פרנסיסקו באס ואאוחניה סוארס.
בין השנים 2012–2013, פלומבו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Mi amor, mi amor", לצדם של חואן מנואל חיל נבארו, ברנדה גנדיני וחסמין סטוארט.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד משנה בטלנובלה "5 כוכבים" בתור נדיה גוטיירז, חברתה לכיתה של קרלה בתיכון ואשתו של סבסטיאן.
מ-2020, פלומבו נמצאת במערכת יחסים עם ניקולס אוגרטה.
ב-10 בינואר 2022 נולד בנם של בני הזוג, פליפה אוגרטה.
איניס נזירי (באלבנית: Inis Neziri; נולדה ב-12 בינואר 2001) היא זמרת-יוצרת אלבנית.
בשנת 2013, בגיל 12, נזירי זכתה במהדורה החמישית של תחרות הילדים האלבנית, "Gjeniu i Vogël".
בדצמבר 2017, נזירי השתתפה בקדם האלבני לאירוויזיון 2018, פסטיבלי אי קנגס ה-56, עם השיר "Piedestal".
היא זכתה במקום השלישי ולא נבחרה לייצג את אלבניה באירוויזיון.
בספטמבר 2018, נזירי זכתה בפסטיבל הבמה המוזהבת ברומניה.
בשנת 2019, היא זכתה בתחרות הבינלאומית, הגל החדש, שנערך בעיר סוצ'י ברוסיה.
בשנת 2020, נזירי השתתפה שוב בקדם האלבני לאירוויזיון 2021, עם השיר "Pendesë", ולא נבחרה לייצג את ארצה בתחרות.
אינסוליטיס היא דלקת של איי לנגרהנס בלבלב.
הדלקת נגרמת על ידי חדירה של תאי מערכת החיסון (לימפוציטים מסוג T ו-B, מקרופאגים ודנדריטים) לתוך איי לנגרהנס, שם נמצאים תאי הביטא האחראים להפרשת אינסולין.
אינסוליטיס עשויה להוביל להרס של תאי הביטא והופעה של סוכרת מסוג 1 או סוג 2. אינסוליטיס נמצא בקרב כ-19% מחולים בסוכרת מסוג 1 ו-28% מהחולים בסוכרת מסוג 2. ידוע כי הן גורמים גנטיים והן גורמים סביבתיים תורמים להופעת הדלקת, אולם התהליך המדויק שגורם לכך אינו ידוע.
אינסוליטיס נחקר לעיתים קרובות באמצעות מודל העכבר הסוכרתי (NOD) של סוכרת מסוג 1.
אינלנד אמפייר הוא סרט אימה סוריאליסטי משנת 2006. את הסרט כתב וביים הבמאי האמריקני דייוויד לינץ'.
הסרט הופק באופן עצמאי ובתקציב נמוך על ידי לינץ' עצמו בשותפות עם השחקנית האמריקנית לורה דרן, אשר גם מופיעה בסרט בתפקיד הראשי.
שלא כסרטיו האחרים של לינץ', סרט זה לא נעשה על פי תסריט כתוב מראש אלא הורכב משלל סצנות אשר צולמו בזמנים שונים ואף לפרויקטים שונים שהופקו עבור אתר האינטרנט של לינץ' בסוף שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים.
החיבור בין הסצנות השונות נעשה בדמיונו של לינץ' עד אשר הפך לסיפור קוהרנטי ובכל פעם צולמו סצנות חדשות לאחר שלינץ' הגה, כתב וחיבר אותן לנרטיב ההולך ומתרחב לאיטו.
בשל האופן הלא קונבנציונלי של עשייתו ארכה ההפקה מספר שנים, והסרט יצא לאקרנים כ־5 שנים לאחר הסרט הקודם של לינץ', מלהולנד דרייב.
זהו סרט הקולנוע באורך מלא האחרון של דייוויד לינץ', שלאחריו הודיע כי הוא פורש מעשיית סרטים.
יחד עם זאת, הוא שב אל המסך לבימוי העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה טווין פיקס (2017), וביים את כל פרקיה.
בסרט מופיעים השחקנים ג'סטין ת'רו, ג'רמי איירונס, ג'וליה אורמונד, גרייס זבריצקי, קרולינה גרושקה, קשישטוף מייצ'ארק והשחקן הוותיק הארי דין סטנטון (באחד מתפקידיו האחרונים).
במהלך הפקת הסרט חבר לינץ' לקולקטיב יוצרי הקולנוע הפולני Camerimage ובעזרתם צילם חלקים מעלילת הסרט בפולין.
לקראת סוף הפקת הסרט קיבל לינץ' תקציב נוסף להשלמת ההפקה מהחברה הצרפתית StudioCanal, וכך היה הסרט לקופרודוקציה אמריקנית פולנית צרפתית.
זהו הסרט הראשון מאז ראש מחק (1976) שלינץ' שימש בו מלבד כבמאי ותסריטאי גם כמפיק, כצלם ראשי, כעורך וכמעצב הפקה.
כמו כן, זהו סרט הקולנוע היחיד של לינץ' שצולם בפורמט וידאו דיגיטלי ולא בסרט צילום 35 מ"מ.
זהו הסרט השלישי בטרילוגיית לוס אנג'לס של לינץ', כאשר השניים הקודמים הם מלהולנד דרייב וכביש אבוד.
כמו שני הסרטים הקודמים, גם סרט זה עוסק בחלום ההוליוודי ושברו, בתשוקות וחרדות מיניות, באלימות, בבגידה וביצרים הרסניים המסתתרים מתחת למעטה של מהוגנות.
עלילת הסרט מורכבת במיוחד ונעה על פני שלושה מישורים שונים של תודעה תוך שהיא מערבבת ביניהם ומדלגת באופן שמקשה לעיתים לעקוב אחר העלילה או הזהות הספציפית שעוטה הדמות הראשית.
באופן עקרוני, עוקב הסרט אחרי שחקנית הוליוודית בשם ניקי גרייס (לורה דרן) אשר מתקבלת לתפקיד ראשי בסרט חדש של במאי ששמו קינגסלי סטיוארט (ג'רמי איירונס).
זמן מה לאחר תחילת הצילומים מתאהבת ניקי בשחקן הראשי המופיע לצידה, דבון ברק (המגולם על ידי ג'סטין ת'רו).
הבעיה היא שדבון נשוי וגם ניקי עצמה נשואה לאיש עסקים עשיר, קנאי ואלים ממוצא פולני (פיטר ג'יי.
העלילה מסתבכת לאחר שמתגלה כי עלילת הסרט שבתוך הסרט מתערבבת גם בחיי הדמויות וניקי מוצאת את עצמה נשאבת לתוך עולם של חרדות המטשטשות את יכולתה להבחין בין מציאות להזיה, בין חייה האמיתיים לתפקיד שהיא עושה על המסך.
בהמשך מתגלה כי מעל לסרט שבו ניקי משתתפת מרחפת קללה אשר קשורה בסרט פולני ישן משנות הארבעים שאחד מכוכביו נרצח.
פסקול הסרט מכיל יצירות של המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי, שיר של הזמר האמריקני בק ושירים אמריקניים קלאסיים כמו Sinner Man של נינה סימון, לוקומושן של ליטל אווה, וכן השיר At Last בביצוע אטה ג'יימס.
שיר הנושא של הסרט, הנקרא Polish Poem, נכתב על ידי דייוויד לינץ' ומבוצע על ידי הזמרת האמריקנית קריסטה בל, אשר מופיעה בתור סוכנת ה-FBI המצודדת תמי פרסקוט בעונה השלישית של טווין פיקס.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של ונציה 2006 ולינץ' זכה בו בפרס מיוחד לקולנוע דיגיטלי.
כמו כן הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של ניו יורק, בפסטיבל הסרטים של סלוניקי ובפסטיבל הסרטים פאג'ר באיראן.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב־5 באפריל 2007.
הסרט נפתח במונטאז' המציג בפנינו מספר דמויות שתפקידן יתברר בהמשך הסרט.
במרכז המונטאז' סצנה של זונה פולנייה המעניקה שירותי מין ללקוח בחדר מלון זול.
פניהם של הזונה והלקוח מטושטשות.
לאחר מכן אנו עוברים להוליווד, שם אנו מתוודעים אל השחקנית ניקי גרייס (לורה דרן) המחכה בקוצר רוח לשיחת טלפון מהסוכן שלה, שמודיע לה כי התקבלה לשחק בתפקיד ראשי בסרט שאליו נבחנה.
לפני שהיא מקבלת את שיחת הטלפון המיוחלת מופיעה בביתה אישה מבוגרת המציגה עצמה כשכנתה, והיא בעלת מבטא מזרח אירופאי (גרייס זבריצקי).
השכנה המסתורית מגוללת בפניה סיפור בעל משמעות סתומה ומאיימת.
ניקי נבהלת ממנה ומבקשת ממנה ללכת.
אך השכנה כבר מוסרת לה את גורלה באמצעות המשל הסתום שהמשילה.
ניקי מגיעה לאולפן הסרטים ושם היא מכירה את הבמאי קינגסלי (ג'רמי איירונס) ואת השחקן דבון ברק (ג'סטין ת'רו).
השניים מופיעים יחדיו בתוכנית בידור בטלוויזיה שאותה מנחה מנחה מצועצעת (דיאן לאד, אמה של דרן במציאות) והיא מתעקשת לדעת, לעיני כל הקהל, אם זוג השחקנים כבר הספיק להתאהב גם בחיים האמיתיים, בהינתן המוניטין הידוע של דבון כרודף שמלות.
צילומי הסרט מתחילים וככל שהדמויות שבתסריט מתקרבות אחת לשנייה, כך גם במציאות ניקי ודבון מתאהבים.
כאן גם מתחיל הבלבול העלילתי שיאפיין את המשכו של הסרט.
באחת הסצנות ניקי ודבון יושבים ומשוחחים, במה שנראה כסצנה של הסרט שבתוך הסרט.
אך לפתע ניקי מבינה כי הדיאלוג ביניהם נשמע כמו חילופי הדברים שלהם במציאות.
כאשר מזמינה ניקי את דבון לביתה לארוחת ערב בנוכחות בעלה, לוקח הבעל את דבון לצד ומאיים עליו מפורשות שלא יתחיל עם ניקי, שאם לא כן אזי יבולע לו.
ניקי מרגישה כי בעלה הקנאי מתחיל לחשוד ובסצנה שבה היא ודבון שוכבים במיטה לאור תאורה כחולה, היא מרגישה כי דבון הוא לא דבון אלא הוא הדמות מהסרט.
כאן קורסת המציאות של ניקי לחלוטין.
בשלב זה אנו נכנסים למעין מרחב שבו המציאות של ניקי, עלילת הסרט של קינגסלי ועלילת הסרט הפולני הישן מתחילות להיפגש ולהתערבב זו בזו.
הדמות שניקי משחקת בסרט, סוזן בלו, היא אישה מן המעמד הבינוני נמוך והיא נשואה לגבר מזרח אירופאי.
בעברו היה האיש חבר בצוות קרקס במזרח אירופה.
הוא עוזב אותה וטס לפולין עם חברי הקרקס שלו.
לפני שהוא עוזב היא מודיעה לו שהיא בהריון ובתגובה הוא מכה אותה קשות ועונה לה שהיא לא יכולה להיות בהריון ממנו משום שהוא עקר, אך לא גילה לה זאת לפני כן.
בהמשך אנו נראה סצנה דומה המתרחשת בפולין בשנות הארבעים, כאשר הגבר (ככל הנראה השחקן הפולני) מכה ועוזב את אהובתו ומותיר אותה בבדידותה.
סוזן מגיעה למשרדו של אדם מסתורי ומתחילה לגולל בפניו את סיפור חייה העגום, ובעיקר את חוויותיה האלימות עם הגברים בחייה.
במהלך הווידוי הארוך שלה אנו חוזים ברצח המתבצע בחדר מדרגות חשוך בפולין של שנות הארבעים.
הנרצחת היא ככל הנראה אשתו של הגבר המכה מהסצנה הקודמת, ואילו הרוצחת היא פולנייה צעירה ויפה (ככל הנראה השחקנית שאמורה לשחק לצידו בסרט המקולל).
במהלך הסרט אנו מתוודעים גם לדמות מרכזית בשם "הפנטום", שהוא בעצם דמות חמקמקה של מהפנט המטיילת בין הרבדים השונים של הסיפור, בין פולין לארצות הברית ובין עולמה של ניקי האמיתית לזו של סוזן בסרט שבתוך הסרט.
באחת הסצנות פוגש הפנטום את השחקנית הפולנייה הצעירה ברחוב קר וגשום ומרמז לה על כך שבשכונה אירע רצח.
היא נרתעת ועושה עצמה כאילו שאינה יודעת במה מדובר.
הפנטום הוא גם אחד מחברי צוות הקרקס שאיתו נוסע בעלה של סוזן למזרח אירופה.
לאחר הווידוי שלה אצל האיש המסתורי יוצאת סוזן לרחוב בלוס אנג'לס.
בפינת שדרות סאנסט היא נתקלת בדמותה של אשתו של דבון (ג'וליה אורמונד), אשר בסרט שבתוך הסרט שמו בילי.
אשתו זו של בילי, הלבושה במכנס קצר וגופייה, רודפת אחרי סוזן עם מברג ובסוף המרדף דוקרת אותה עמוק בבטנה ונמלטת.
הזונות ברחוב רואות את סוזן ונמלטות בצרחות.
סוזן מדדה עם המברג אשר בגופה עד אשר מתמוטטת ליד קבוצה קטנה של מחוסרי בית.
אחת מהן מתחילה לספר סיפור מוזר על חברה שלה שגרה בפומונה ושיש לה קוף מצחיק כחיית מחמד.
לאחר הסיפור המוזר הזה הומלסית נוספת אומרת לסוזן שהיא כבר לא צריכה לפחד משום דבר משום שהיא עומדת למות.
דמה ניגר על המדרכה כאשר אנו רואים מצלמת קולנוע נדחפת לתוך הפריים ושומעים את הבמאי צועק "קאט".
ברגע זה אנו מבינים שחזינו בצילום סצנה של הסרט שבתוך הסרט וניקי השחקנית קמה ועושה את דרכה לכיוון חדר ההלבשה.
כאשר היא מגיעה אל מאחורי הקלעים משהו דוחף אותה להיכנס לתוך אולם הקרנות.
האולם ריק אך על המסך הגדול היא רואה את עצמה, את בבואתה משתקפת אליה כפי שהיא באותו הרגע.
היא נכנסת לתוך מסדרון בירכתי האולם ונבלעת לתוך מבוך של מסדרונות פנימיים, חשוכים ומאיימים.
בסוף הדרך מופיע לפניה הפנטום וחיוך מרושע נסוך על פניו.
ניקי מבועתת ממראה פניו ומתחילה לירות בו באקדח שעליה.
אך הפנטום לא מת אלא הופך לבבואה ענקית ומעוותת לגמרי של ניקי עצמה.
לאחר שהבבואה הנוראה נעלמת ניקי יוצאת מדלת שלידה ומגלה שהיא עומדת על במה ועליה ריהוט של מחזה.
אור גדול מופיע משום מקום ובולע את ניקי לתוכו.
בחדר המלון אנו רואים את הזונה הפולנייה יושבת בוכייה.
לפתע דלת חדר המלון נפתחת וניקי נכנסת אליה.
השתיים מתחבקות ומתנשקות וניקי נעלמת לחלוטין מן התמונה.
הזונה הצעירה רצה אל מחוץ לחדר ומגלה שבעלה ובנה חזרו ושהם בסדר.
בעלה הוא אותו אדם המגלם גם את בעלה הפולני של ניקי וגם את בעלה הפולני המכה של סוזן.
בהתחלה חשב לינץ' להפיץ את הסרט בעצמו ולשם כך רקח עסקה מיוחדת שהקנתה לו את הזכויות להפצת הסרט בפורמט DVD בצפון אמריקה.
כמו כן הוא תכנן לבצע את ההפצה לבתי קולנוע בעצמו, באמצעות האינטרנט וכן בכל האמצעים הסטנדרטיים.
בסופו של דבר הסרט הופץ לבתי קולנוע בארצות הברית באמצעות חברת ההפצה 518 Media החל מה-15 בדצמבר 2006.
בהוצאת ה-DVD של הסרט צורף סרט באורך 75 דקות שנקרא "דברים נוספים שקרו" ובו סצנות שנחתכו בעריכה.
הסרט נתקל בביקורות מעורבות, אשר חלקן שיבחו אותו ואחרות קטלו אותו.
מבקר הסרטים של הרולינג סטון, פיטר טראוורס, כתב "עצתי לכם, כי עם הברקה הזויה שכזו, כדאי שתחזיקו מעמד".
הניו יורק טיימס הגדיר את הסרט כמבריק.
ג'ים אמרסון, עורך האתר של רוג'ר איברט עיטר את הסרט ב-4 כוכבים.
לעומתם, מבקרת הסרטים של הלוס אנג'לס טיימס כתבה כי "הסרט נכנס לכל כך הרבה מחילות ארנב שלבסוף הוא נעלם בתוכן לחלוטין".
ג'ונתן רוס, מנחה תוכנית הקולנוע של הבי.בי.סי אמר כי "הסרט גאוני...
בעיתון הניו יורקר נכתב כי הסרט הופך בשלב מסוים לפארודיה על עצמו.
לבסוף, דרן לא זכתה למועמדות לאוסקר על הופעתה בסרט זה אך הייתה מועמדת לפרסים רבים אחרים ואף זכתה בכמה, כולל פרס האיגוד האמריקאי של מבקרי קולנוע כ"שחקנית הטובה ביותר"
הסרט הרוויח קצת יותר מ־4 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם
אינלנד אמפייר נוגע בכל אותם נושאים שהעסיקו את לינץ' בשלב זה של יצירתו - ובעיקר האופן שבו עולם הקולנוע משפיע על חיי האדם באמצעות הדימויים והחלומות שהוא מייצר.
בסצנת הכתוביות שבסוף הסרט מגיחה לפתע לורה הרינג ממלהולנד דרייב, ומייצרת את הקשר התמטי והרגשי שבין שני הסרטים.
בכך הוא איננו רק סרט מסוג זרם תודעה אלא גם קולנוע רפלקסיבי המביט על עצמו מבפנים ומגלה את הפנים האמיתיות שמאחורי החלום, שאינם אלא פניו של הסיוט.
בראיונות שהעניק לינץ' לקראת יציאת הסרט הוא אמר כי הוא לעולם לא יחזור יותר לצלם בפילם וכי הצילום בווידאו דיגיטלי מאפשר את מה שבלתי אפשרי בצילום בפילם.
כמו כן הוא כינה את הצילום בפילם "דינוזאור".
באמצעות הצילום בווידאו מפרק לינץ' את הסרט מ"קולנועיותו" ומאפשר לעצמו לייצר חוויה אסתטית שונה בהביטו כביכול על תעשיית הקולנוע החלומית מבחוץ.
זהו למעשה פירוקה המוחלט של הפנטזיה ההוליוודית.
כפי שעלילת הסרט משקפת את החרדה מבגידה וניאוף, כך סגנונו של הסרט משקף את החרדה מהעשייה הקולנועית עצמה ומהאופן שבו היא מציגה את הדילמות הללו על המסך.
מבקר הקולנוע מארק פישר כתב כי הסרט נראה לרוב כמו "שילוב של רצפי חלומות המרחפים בחלל ללא כל קרקע יציבה מתחתם.
כמו חלום ללא חולם, שבו שום פריים איננו בטוח ומוצק.
למעשה הסרט הוא המטורף ולא הדמויות שבתוכו.
זה כאילו שהוליווד בעצמה חולמת על עצמה."
אינסולין ליספרו (באנגלית Insulin Lispro) הוא המרכיב הפעיל של תרופה ממשפחת האינסולין אנלוגי קצר הטווח.
התרופה נמכרת בשמות המסחריים ליומג'ב (Lyumjev) והומלוג (Humalog).
אינסולין ליספרו משמש לטיפול במחלת הסוכרת מסוג 1 וסוכרת מסוג 2.
אינסולין ליספרו מוריד רמות סוכר גבוה בדם (היפרגליקמיה), ודומה במנגנון פעולתה לאינסולין אנושי.
אינסולין ליספרו מגדיל את כמות הגלוקוז הנספגת על ידי הרקמות, ומקטין את כמות הגלוקוז הנוצרת בכבד.
בדומה לשאר התרופות מקבוצת אינסולין, הוא עלול לגרום לסוכר נמוך בדם (היפוגליקמיה).
אפקט ספיגת הגלוקוז לתאים מתחיל תוך 5–15 דקות מרגע הזרקה תת-עורית.
התרופה מגיעה לשיא השפעתה לאחר שעה, ומשך פעילותה 3–4 שעות, כך שהיא מכסה היטב פרק זמן של ארוחה.
השונות בספיגת התרופה בין יום ליום היא 5% ולכן התאמת המינון למטופל קלה יותר.
משפחת האינסולין קצר-הטווח האנלוגי הונדס בצורה כזו שההקסמר אינו יציב ומתפרק מאוד מהר לדימרים ומונומרים.
אינסולין מוצה לראשונה מרקמת לבלב של כלב בשנת 1916. טיפול בעזרת אינסולין שהופק ממיצוי של תאים אלה לא היה טהור מספיק, וגרם לתגובות אלרגיות בקרב המטופלים.
אלרגיות אלו הובילו בסופו של דבר למיצוי והפקה של אינסולין בשיטה של דנ"א רקומביננטי.
האינסולין הרקומביננטי זהה גנטית לאינסולין של האדם ועל כן נקרא אינסולין הומני.
כיום רוב השימוש הוא באינסולין חדש שנקרא אינסולין אנלוגי.
באינסולין האנלוגי הוכנסו שינויים מסוימים במבנה החלבון, שכוללים שינויים ותוספת שיירים שומניים.
שינויים אלו מאפשרים התאמה של האינסולין לזמן הפעילות הנדרש לצורכי הטיפול.
כך נוצר אינסולין שמתאים לשימוש ארוך טווח, שמוזרק אחת ליום (למשל גלרג'ין ) לעומת אינסולין קצר טווח שמוזרק בהתאם לבולוסים או שימושי משאבה (למשל הליספרו).
המינון נקבע לכל מטופל על ידי הרופא המטפל על פי מספר מדדים, למשל כמות הפחמימות בארוחה, היקף הפעילות הגופנית, גיל המטופל, משך הסוכרת, היעד הטיפולי, תרופות נוספות שהמטופל נוטל ומחלות רקע.
אינסולין ליספרו מגיע בשני מינונים, המכילים 100 יחידות אינסולין למ"ל, או 200 יחידות אינסולין למ"ל.
בשימוש עם משאבת אינסולין, ניתן להשתמש רק במינון 100 יחידות אינסולין למ"ל.
לבני 9 ומטה, אסור להשתמש בתכשיר שבריכוז של 200 יחידות אינסולין למ"ל.
התרופה מוזרקת על ידי המטופל כ-15 דקות לפני תחילת הארוחה או מיד עם סיום הארוחה.
ההמלצה היא שהמטופל ינטר את רמות הסוכר בדם טרם ההזרקה, וכשעתיים לאחר מכן.
אחסון התרופה הוא במקרר בטמפרטורה של 2–8 מעלות צלזיוס.
יש להימנע מהקפאה, חום ואור ישיר.
בקרת המטבוליזם של גלוקוז היא הפעילות העיקרית של אינסולין, כולל אינסולין ליספרו.
אינסולין ליספרו מוריד את רמת הגלוקוז בדם על ידי גירוי ספיגת הגלוקוז ההיקפית של שרירי השלד והשומן, ועל ידי עיכוב ייצור הגלוקוז בכבד.
אינסולין ליספרו הוא אנלוג של אינסולין אנושי, שבו שתי חומצות אמינו החליפו עמדות (בעזרת טכנולוגיית דנ"א רקומבינטטי): חומצות האמינו ליזין (K) ופרולין (P) הנמצאות בקצה C הטרמינלי של שרשרת ה־B מתחלפות.
מצג זה של חומצות האמינו מחקה את Insulin Like Grow Factor 1 , שיש בו גם ליזין (K) ופרולין (P) בסדר הזה בעמדות 28 ו-29. השינוי אינו משפיע על זיקת הקישור של אינסולין לקולטן, אלא חוסם את היווצרותם של דימרים והקסמרים של אינסולין.
פעילות זו מאפשרת לכמויות גדולות יותר של אינסולין מונומרי פעיל להיות זמינים מיידית להזרקה בזמן הארוחה.
תופעת לוואי שכיחה היא סוכר נמוך בדם (היפוגליקמיה).
תופעות לוואי נוספות הן תחושת חרדה, עצבנות, שינויי התנהגות, טשטוש ראייה, צמרמורת, זיעה קרה, בלבול, קושי בחשיבה, דיכאון, סחרחורת, רעב, פעימות לב מוגברות, חום, כאב ראש, כאב גב תחתון, סיוט, כאב או קושי בהטלת השתן, פרכוס, רעד, עקצוצים בידיים, ברגליים, בשפתיים או בלשון.
תופעות לוואי פחות נפוצות כוללות עור יבש, אדום, חם או מגורה.
תופעות לוואי חמורות אחרות עשויות לכלול אשלגן נמוך בדם (היפוקלמיה) או תגובה אנפילקסיס.
כמו כן עלול להיות גירוי עורי במקום ההזרקה.
אינסולין ליספרו נחשב לטיפול המועדף בסוכרת במהלך ההריון.
בהנקה אינסולין ליספרו מופרש לחלב האם אך אינו גורם לתופעות לוואי בתינוק מאחר שהוא מתפרק במערכת העיכול שלו ואינו נספג.
היעילות הטיפולית מופחתת בשילוב עם אלימזין (Alimazine).
הסיכון או החומרה להיפוגליקמיה עלולים לעלות בשילוב עם Alogliptin או עם Amcinonide.
שתיית משקה אלכוהולי עלולה להשפיע על רמות הסוכר בדם ולהפריע בזיהוי תסמינים של היפוגליקמיה.
אֵינֶנָּה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוג מתח.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ yes TV DRAMA ב-3 ביולי 2025. והסתיימה ב-14 באוגוסט 2025. 8 פרקי הסדרה זמינים ב-yes VOD.
הסדרה נוצרה על ידי יאיר שגיא וישי אוריין והיא מבוימת על ידי אילן עבודי..
הסדרה כוללת אלמנטים עתידניים- בהם ה'וויראלס' עדשות מגע דמיוניות היוצרות מציאות רבודה, המשמשות לתקשורת, רשתות חברתיות וצילום, וגם למשחקי מציאות רבודה.
הסדרה עוסקת באבנר (מוריס כהן) קצין משוחרר מצה"ל, שבתו המתבגרת נויה (נועה קירל) נהרגת בתאונת דרכים מסתורית בים המלח.
אבנר מתחיל לחקור את נסיבות מותה ומשתכנע שלא מדובר בתאונה.
אשתו רויטל (קרן ברגר) שעובדת בפרויקט טכנולוגי-חינוכי בחברת "גרייט-מיינדס" מנסה להניא אותו מעיסוק בנסיבות מותה של ביתם.
בנם השני עופר, המצוי בדיכאון בעקבות מות אחותו, מבקש לקבל את ה"וויראלס"- גאדג'ט עתידני דמוי עדשות מגע חכמות, שנויה שיחקה בו במשחק מסתורי לפני מותה.
לאחר שאבנר לא מקבל מענה מהמשטרה בעניין התאונה, הוא מתחיל לחקור בעצמו ומגייס את חברתה לשעבר של בתו, דריה, שבמקביל מקבלת מסרים מסתוריים הקשורים לעברה המשותף עם נויה.
בתחנת המשטרה המקומית חוקר בשם עמית מינץ (דניאל אסייג) מקבל תיק חקירה של נער שנהרג מדריסת רכבת קלה במנהרה.
עמית, שאמור לסגור את התיק כתאונה, מעמיק בחקירה ומגלה המון קצוות פתוחים של מקרים שונים, כולל התאונה של נויה אחיון, שנראים קשורים למקרה אך לא מתחברים בהתחלה.
אליו מצטרפת דנה (סוזנה פפיאן) חוקרה סייבר של התחנה ויחד הם מתעמקים בחקירה, כשמפקד התחנה מנסה להוריד אותם מהמשך החקירה ולסגור את התיק כתאונה.
רויטל מתקדמת לקראת ההשקה של מוצר חינוכי בשם "הכיתה החכמה" שגם משתמש בוויראלס, אך עולה על אירועים מסתוריים שקרו בבדיקות המוצר, שנראה שהחברה בהובלת המנכ"ל אלכס גפן (אסף יונש) מנסים להסתיר.
בנוסף היא חושדת שהיא נמצאת תחת מעקב בעבודתה ובביתה.
במהלך פרקי הסדרה משובצים "פלאשבקים" מלפני התאונה של נויה, בהם מתגלים קשריה עם בחור בשם לב (בן סולטן)- מתכנת צעיר שפורץ בעזרתה למחשבי 'גרייט מיינדס', ועם אלכס מנכ"ל החברה, יחד הם מפתחים משחק מציאות רבודה בשם wonder שמופץ באמצעות הוויראלס לבני נוער וגורם לשרשרת אירועים מסתוריים.
החקירות של אבנר, דריה ועמית מתקדמות ומצטלבות, במהלכן אבנר ודריה מתנסים במשחק בעצמם, מה שהופך ללילה של הזיות, עמית שמסובך עם מפקד התחנה ממשיך לחקור ואף טס ליוון לחקור תיירת בשם אלין שהוא מגלה שהייתה קשורה לנויה לפני שנהרגה.
במקביל עופר נסחף למשחק הוונדר בעצמו והופך למכור, ורויטל חושדת במוצר שהיא עומדת להשיק ובסיכון שהוא עלול לגרום.
בפרק האחרון החקירות מצטלבות, והגיבורים מתקרבים לפתרון התעלומה.
התאונה של נויה אכן מתבררת כאירוע שונה ממה שחשבו בתחילה.
עמית מגלה במנזר ביוון פרט מפתיע, אבנר ודריה מגיעים ללב תוך הסתבכות עם המשטרה ומבינים שנויה לא שיחקה בוונדר בזמן התאונה.
הם מגלים גם שעופר התמכר למשחק ונמצא בסכנה, וחוזרים להציל אותו.
רויטל נחטפת על ידי אלכס, לאחר שהוא מבין שהיא יודעת על הקשר שלו לפרשה, בזמן שהם נוסעים יחד לכנס של החברה.
אבנר אוחיון (מוריס כהן) – אביה של נויה ושל עופר.
קצין משוחרר מצה"ל, חוקר את נסיבות מותה של בתו ומשוכנע שזו לא סתם תאונה.
רויטל אוחיון (קרן ברגר) – אמה של נויה.
חושדת שעוקבים אחריה, לאחר מכן מתגלה שהבוס שלה, אלכס, סחט את נויה ופגע ברכבה.
נויה אוחיון (נועה קירל) – בתם של אבנר ושל רויטל.
בעבר הייתה בזוגיות עם דריה ולאחר מכן עם לב.
חברתם של לב, דן, לואיז, רוני ואלין.
לאחר מכן גילו שהיא בחיים ביוון ושאלין מתה בתאונה.
עמית מינץ (דניאל אסייג) – חוקר משטרה צעיר שחוקר את נסיבות מותה של נויה כחלק משרשרת אירועים שמתרחשת במקביל בעזרתה של דנה עמה מפתח קשר רומנטי.
עופר אוחיון (יונתן בר-אור) – אחיה של נויה ובנם של אבנר ושל רויטל.
מתמכר בעצמו למשחק בוונדר ומשקר להוריו שנמצא עם חברו הטוב, ערן.
דריה (יובל לבקובסקי) – תלמידת תיכון, ביסקסואלית, חברתה ובת זוגה לשעבר של נויה, מצטרפת לאבנר בחקירת התאונה.
לב (בן סולטן) – בן זוגה של נויה.
המציא את המשחק וונדר ומתחרט על כך.
עמוס (בועז קונפורטי) – מפקד תחנת המשטרה בה משרתים עמית, דגני ודנה.
משתף פעולה עם אלכס ועם השר ממונה.
דנה (סוזנה פפיאן) – חוקרת משטרה במחלקת סייבר.
במהלך עזרה שנותנת לעמית בחקירתו מפתחת עמו קשר רומנטי.
אלכס (אסף יונש) – מנכ"ל חברת גרייט מיינדס, אנטגוניסט ראשי בסדרה שסחט את לב ונויה בשביל בעלות על התוכנה וונדר.
אייל ירום (פיני טבגר) – עובד עם רויטל בגרייט מיינדס, ובנוסף ניהל רומן עמה בעבר, בכנס בים המלח.
דרור (שלומי ארבע) – חבר של מוריס מהצבא, עובד בסייבר ונעתר לבקשותיו לסיוע בחקירתו שמסבכות אותו עם החוק.
דגני (אסף אברהם ניב) – חוקר בתחנת המשטרה שהועבר אליו התיק של עמית.
בורקין (ניר פרידמן) – מנהל המועדון ה'אייס' בו עובדת דריה.
לואיז (יובל כרמל) – נערה מבית הספר עם לבוש נוצץ, חברתה של נויה, דן, לב, רוני ואלין.
שיחקה בוונדר וסיפרה לאבנר את מה שהיא יודעת, לאחר שסיפרה לאבנר את האמת על לב נהרגה בזמן ששיחקה בוונדר.
רוני (זוהר גניש) – חבר של נויה, לב, דן, לואיז ואלין.
רוני נכנס לשיתוק כתוצאה מוונדר ונמצא בבית חולים פסיכיאטרי.
ערן (איתי טל) – חברו הטוב של עופר.
שם לב להתנהגותו המוזרה של עופר ומזהיר אותו מהשימוש בוויראלז לאחר שקיבל הודעות ממספר לא מזוהה שמתגלות לבסוף מנויה שמתחבאת ביוון ורוצה להזהיר אותם מהמשחק וונדר.
אמא של דריה (אן קונופני) – אמא של דריה.
גבע (עומר שמשוני) - מתקין חיישנים על עצים שנתקל בדריה ומעוניין לצאת איתה.
דריה נעזרת בו כדי להשיג מדיה ממצלמות.
דן (רון כהן) – נער מבית הספר, חובב טארוט וחבר של נויה, לואיז, לב, אלין ורוני.
שיחק בוונדר ועוזר לדריה בהגעה אל בן זוגה של נויה, לב.
אלין (שלי פרץ) – חברתה של נועה, לואיז, לב, דן ורוני.
עלתה לארץ מבלגיה ונהרגה במהלך התאונה של נויה, כביכול נעלמה לחבר שלה, הישאם, וטסה ליוון.
הישאם (מוצארט כתילאת) – בן זוגה של אלין, חושד בהיעלמותה הפתאומית.
אביב (אלון דיקוי) – ילד מבית הספר, קשור למאורעות תאונת הרכבת של חברו, מאושפז בבית חולים לאחר שחווה התקפים ושיתוקים.
לינור (מורן וויל) – אמו של אביב.
חן (אלה לביא) – ילדה שהתחזתה לראש העיר והתערבה עם חברתה הודיה שתצליח לפגוש את דריה.
נתנה לאבנר ודריה מידע על אחיה ועל סימן הW.
שימי (שחר שטראוס) – אח של חן.
דריה ואבנר שילמו לו כדי להשיג את המשחק וונדר.
איניגו רואיס דה גָלַארֶטָה אצ'בריה (בספרדית: Iñigo Ruiz de Galarreta Etxeberria; נולד ב-6 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר המרכזי באתלטיק בילבאו מהלה ליגה.
רואיס דה גלארטה נולד באייבר שבחבל הבסקים, והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו בשנת 2003, בגיל 10. ב-14 בדצמבר 2011, בעודו עדיין שחקן נוער, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בהפסד חוץ 2–4 נגד פריז סן-ז'רמן במסגרת הליגה האירופית.
במהלך משחק ששיחק במדי קבוצת המילואים נגד ליידה אספורטיו ב-21 באוקטובר 2012, קרע רואיס דה גלארטה את הרצועה הצולבת הקדמית בברך שמאל, והושבת לשארית העונה.
לקראת עונת 2013/2014 הוא הושאל למיראנדס מהליגה הספרדית השנייה, וב-8 בספטמבר, הוא כבש את שערו הראשון, שהיה השער היחיד בניצחון חוץ על ריאל מדריד קסטיליה.
במשחק בית נגד נומנסיה ב-27 באוקטובר הוא ספג פציעה דומה לזו שספג ב-2012.
בשנים שאחרי רואיס דה גלארטה שיחק בריאל סרגוסה ובלגנס בהשאלה, וסייע לאחרונה להשיג עלייה ראשונה אי פעם לליגה הבכירה ב-2016. בהמשך הוא המשיך לשחק בליגה השנייה, כששיחק במדי נומנסיה, ברצלונה אתלטיק ולאס פאלמאס.
ב-2 בספטמבר 2019, חתם רואיס דה גלארטה על חוזה לארבע שנים במיורקה מהלה ליגה, אם כי הוחלט כי יישאר בהשאלה בלאס פאלמאס בעונה הזו.
רואיס דה גלארטה חזר למועדון הראשון שלו, אתלטיק בילבאו, ב-7 ביוני 2023, כשחתם על חוזה לשנתיים.
הוא כבש את שערו הראשון עבור בילבאו ב-5 בנובמבר, בניצחון חוץ 3–2 על ויאריאל.
במאי 2025, האריך רואיס דה גלארטה את חוזהו בבילבאו עד 2027.
רואיס דה גלארטה החל לייצג את ספרד בנבחרת עד גיל 17, ושיחק במוקדמות אליפות אירופה 2010 עד גיל 17 נגד איי פארו ורומניה ובשני משחקי ידידות נגד פורטוגל.
הוא שיחק גם בנבחרת עד גיל 18 ובנבחרת עד גיל 19.
אינסוף (סימון: ) הוא מונח עם משמעויות שונות במתמטיקה, בפילוסופיה, בתאולוגיה ובשפת היומיום, המתייחס להיעדר גבול כמותי, מרחבי, זמני, או רעיוני.
אין סוף במתמטיקה מתאר גודל של קבוצה (נהוג לקרא לו "עוצמה" של קבוצה) שאינה סופית.
למשל קבוצת המספרים השלמים, וקבוצת המספרים הממשיים, הן בעלות עוצמות אין סופיות.
הסימן המקובל עבור אינסוף הוא .
לצורך השוואה בין עוצמות של קבוצות אין סופיות, נוקטים בכלל כי שתי קבוצות אינסופיות שוות בעוצמתן אם ורק אם קיימת התאמה חד חד ערכית בין אבריהן.
לא כל הקבוצות האינסופיות שוות בעוצמתן.
למשל עוצמת הקבוצה של המספרים הטבעיים קטנה מעוצמת הקבוצה של המספרים הממשיים.
כמו כן ייתכן שקבוצה אין סופית תהיה שוות עוצמה לתת קבוצה אמיתית שלה.
תורת הקבוצות היא תחום מתמטי העוסק ביחסים בין עוצמות של קבוצות אינסופיות.
ההבנה, שלכל אחד מהמספרים הטבעיים יש מספר גדול ממנו, הייתה ידועה כבר ליוונים הקדמונים (וזכתה לשם אקסיומת ארכימדס).
אם נתבונן בסדרה שאיבריה הם המספרים הטבעיים, נראה כי ככל שאנו מתקדמים בסדרה, הערכים של איברי הסדרה הולכים וגדלים בצורה כזו שעבור כל מספר טבעי, החל ממקום מסוים יהיו כל איברי הסדרה גדולים ממנו.
זוהי דוגמה לתהליך של שאיפה לאינסוף, אף שהאינסוף בו בא לידי ביטוי רק באמצעות מושגים סופיים.
הגדרה פורמלית של תהליך הגדל לאינסוף ניתנה במאה ה-17, בעת העיסוק במושג הגבול, בתחילת יצירתו של החשבון האינפיניטסימלי.
במסגרת דיון זה הנהיג המתמטיקאי האנגלי ג'ון ואליס בשנת 1655 את הסמל למושג האינסוף.
הסמל בא לידי שימוש, למשל, בביטוי מהצורה שאותו יש לקרוא " הגבול של הסדרה כאשר n שואף לאינסוף".
סדרה אינסופית של מספרים יכולה להתכנס למספר סופי.
ואליס לא הסביר את הבחירה בסמל זה, אולם ייתכן כי הוא נובע מהדמיון לאות היוונית אומגה, ששימשה לתאר כמות גדולה, או לצורת רישום מסוימת של המספר 1,000 בספרות רומיות (CIƆ או CƆ).
העיסוק באינסוף כגודל מוחשי בא לידי ביטוי בפרדוקס של גלילאו, המדגים את תכונותיהן הלא אינטואיטיביות של קבוצות שמספר איבריהן אינו סופי (קבוצות אינסופיות).
גלילאו הראה כי ניתן ליצור התאמה שממנה נובע כי מספרם של המספרים הטבעיים זהה למספרם של המספרים הריבועיים, אף שתוצאה זו סותרת לכאורה את העובדה הברורה, שיש מספרים טבעיים שאינם ריבועיים.
מכאן הסיק גלילאו שמושגי ה"גדול", "קטן" ו"שווה" המוכרים לנו מקבוצות סופיות אינם תקפים באותה צורה עבור קבוצות אינסופיות, וניסיון לשימוש בהם מוביל לסתירה.
המחשה נוספת לתכונות המפתיעות של קבוצות אינסופיות ניתנת בסיפור המלון של הילברט.
טיפול פורמלי בקבוצות אינסופיות נוצר על ידי גאורג קנטור בסוף המאה ה-19, במסגרת פיתוחה של תורת הקבוצות.
מונח העוצמה נוצר במסגרת זו כדי לבטא את גודלה של קבוצה שמספר איבריה אינו סופי, כגון קבוצת המספרים הטבעיים או קבוצת המספרים הממשיים.
במסגרת זו, לקבוצת המספרים הטבעיים ולקבוצת המספרים הריבועיים יש אותה עוצמה, אף על פי שאחת הקבוצות מכילה ממש את רעותה.
ריכרד דדקינד הגדיר קבוצה אינסופית ככזו שהיא שוות עוצמה לקבוצה המוכלת בה ממש.
הישג גדול של קנטור היה ההוכחה שאין מקום לדבר על גודל אינסופי יחיד, אלא יש סוגים רבים של גדלים אינסופיים.
העוצמה של קבוצת המספרים הממשיים, למשל, גדולה מזו של קבוצת המספרים הטבעיים.
את העוצמה של המספרים הטבעיים סימן קנטור באות העברית (קרי: אָלֶף אֶפֶס), ואת עוצמת הממשיים סימן באות .
יתרה מזו, משפט קנטור קובע שעוצמתה של קבוצת החזקה של A גדולה מעוצמתה של A, ובפרט אין עוצמה 'גדולה ביותר'.
ניתן להוכיח כי קבוצת כל העוצמות היא כה גדולה עד כי לא ניתן לדבר על העוצמה שלה עצמה (כלומר, על פי תורת הקבוצות האקסיומטית, אוסף העוצמות גדול מכדי להיות קבוצה, והוא נחשב למחלקה).
לקבוצת כל העוצמות (ולקבוצות השקולות לה), שלא ניתן לטפל בהן במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, קרא קנטור "האינסוף המוחלט".
יש כמה דרכים שבהן ניתן לצרף את הסמל למערכות מספרים מוכרות.
בכל אחת מדרכים אלה מקבלות פעולות מסוימות משמעות, ובאותה עת מאבדים כמה מן התכונות המקוריות של המערכת.
למערכות שונות הכוללות את סמל האינסוף יש שימושים שונים בהקשרים מתמטיים שונים, ולא קיימת דרך מוסכמת, "נכונה", לטפל באריתמטיקה של הסמל הזה.
דרך אחת לבצע פעולות באינסוף היא לספח לישר הממשי, בתור קבוצה סדורה, שתי נקודות חדשות: ו- .
מבחינת יחס הסדר, המוסכמה היא ש- לכל a ממשי; הקבוצה נשארת סדורה ליניארית.