tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2089, הארכאולוגים אליזבת' שו וצ'ארלי הולוויי מגלים מפת כוכבים בסקוטלנד, אשר מתאימה לממצאים ארכאולוגיים נוספים מתרבויות חוצניות אחרות שאינן קשורות אחת לשנייה.
הם מפרשים זאת כהזמנה אישית מחלוצי האנושות בעצמם, חייזרים להם הם קוראים בשם "המהנדסים".
פיטר ויילנד, יו"ר המזדקן של תאגיד ויילנד, מממן את בנייתה של ספינת המחקר "פרומתאוס", כדי שתעקוב אחר קואורדינטות מפת הכוכבים לכוכב המרוחק LV-223. צוות הספינה שוכב בתרדמת לכל אורכו של המסע, בעוד האנדרואיד דייוויד משגיח על תפקוד הספינה.
הם מגיעים לכוכב הלכת בשנת 2093, ומקבלים פקודות למצוא את המהנדסים.
המפקחת על המשימה, מרדית' ויקרס, שמגוריה בספינה מהווים "סירת הצלה" - יחידת מגורים עצמאית ונפרדת, מודיעה להם לא ליצור קשר ראשוני ללא אישורה.
הפרומתאוס נוחתת ליד מבנה מלאכותי וגדול, שאותו הצוות חוקר.
בפנים הם מוצאים מספר רב של מוטות אבן, מונולית עצום ממדים בצורת ראש אנושי, וגופת חייזר גדול כרות ראש, אותו הם חושבים למהנדס.
בנוסף, הם מוצאים גופות נוספות, ומסיקים מכך שהגזע החייזרי נכחד.
דייוויד לוקח מוט אבן בחשאי, בעוד נוזל אורגני שחור מתחיל לנזול משאר המוטות.
אותו נוזל מתחבר לצורות החיים הזוחלות על פני הקרקע.
סערה מתקרבת מאלצת את חברי הצוות לחזור לספינה ביחד עם הראש הכרות, ומילבורן ופייפילד נותרים מאחור במבנה.
בספינה, ה-DNA של המהנדס נמצא תואם לזה של בני האדם.
לאחר בדיקה שעוררה את מערכת העצבים של הראש, הוא מתפוצץ.
בינתיים, דייוויד חוקר את מוט האבן ומגלה כי הוא בעצם מתקן לאכסון מבחנות המכילות את הנוזל השחור.
הוא מערבב את הנוזל יחד עם משקה ונותן אותו להולוויי, שאינו חושד בדבר.
מעט לאחר מכן, הולוויי ושו מקיימים יחסי מין.
בתוך המבנה, תולעת שגדלה לממדים עצומים עקב מגע עם הנוזל השחור ונראית כיצור דמוי נחש תוקפת את מילבורן.
פיירפילד חותך בבשרה כדי להסיר את היצור ממילבורן, אך הפצע מרסס חומר חומצתי שמאכל את הקסדה של פייפילד, מה שמותיר אותו חשוף לנוזל השחור, היצור מגדל ראש חדש במהירות רבה וחודר לחליפתו של מילבורן.
הצוות חוזר למבנה ומוצא את גופתו של מילבורן.
דייוויד מוצא חדר בקרה בו נמצאת גופת מהנדס השרויה בתרדמת, וכן מפת כוכבים שמאירה את מיקומו של כדור הארץ.
כך מתגלה כי כוונת המהנדסים הייתה לשוב לכדור הארץ המאוכלס בבני אדם - אותם יצרו, ולשחרר עליהם את הנוזל השחור כדי לגרום להשמדתם ללא הרס הכוכב עצמו, ולהתחיל מחדש ביצירת גזע אחר.
הנוזל השחור אותו שתה הולוויי מתחיל לתת את אותותיו ולהדביק את גופו.
הוא ממהר חזרה לפרומתאוס, אך ויקרס מסרבת להכניס אותו חזרה לספינה.
לבקשתו, היא שורפת אותו למוות עם להביור.
מאוחר יותר, סריקה רפואית מגלה כי שו בהריון עם צאצא חייזרי.
כך מתגלה כי זוהי הייתה תוכניתו של דייוויד שהיה מודע לקרבה בין הולוויי לשו, ליצור צאצא חייזרי ולהקפיא אותו בתוך שו.
שו נמלטת מהצוות שמכין אותה להקפאה ומשתמשת בשולחן ניתוחים אוטומטי הממוקם במגוריה של ויקרס כדי להוציא מתוכה יצור דמוי דיונון בעל ראש מוארך.
מתגלה כי ויילנד שכב בתרדמת על סיפון הפרומתאוס, והוא מסביר לשו כי הוא רוצה לבקש מהמהנדסים למנוע את מותו כתוצאה מזיקנה.
כשוויילנד מתכנן לעזוב לעבר המבנה, ויקרס פונה אליו בשם "אבא".
פייפילד עובר מוטציה בעקבות חשיפתו לנוזל השחור.
הוא זוכה לכוח כביר ומתקיף את אזור ההאנגר והורג כמה מחברי הצוות לפני שנהרג בדריסה.
קפטן הספינה, יאנק, מסיק שהמבנה הוא חלק מבסיס צבאי של המהנדסים ולא כוכב הבית שלהם, ושהם איבדו שליטה על נשק ביולוגי מדבק - הנוזל השחור.
כמו כן, הוא מוצא שהמבנה התת-קרקעי הוא למעשה ספינת חלל.
ויילנד והצוות שלו חוזרים למבנה התת-קרקעי ומעירים את המהנדס.
או אז, המהנדס עורף את ראשו של דייוויד והורג את ויילנד ואת צוותו.
שו נמלטת מספינת החלל בדיוק כשהמהנדס מניע אותה.
היא מזהירה את יאנק שהמהנדס מתכנן לשחרר את הנוזל השחור על פני כדור הארץ ומשכנעת אותו לעצור את הספינה.
יאנק גורם להתנגשות בין הפרומתאוס לספינה, לא לפני שוויקרס נמלטת בחללית המילוט.
ספינתו של המהנדס מתרסקת על פני הכוכב, והיא נופלת על ויקרס ומוחצת אותה.
שו מגיעה לתאה של ויקרס ומגלה שהצאצא החייזרי עדיין חי והוא גדל לממדי ענק.
ראשו של דייוויד עדיין מתפקד, והוא מזהיר את שו שהמהנדס שרד את ההתרסקות.
המהנדס פורץ לתוך חללית המילוט ותוקף את שו, שמשחררת את הצאצא החייזרי עליו.
הצאצא דמוי התמנון שולח את זרועותיו, לופת את פניו של המהנדס ומחדיר איבר הזרעה דרך גרונו.
שו מוצאת את שרידיו של דייוויד, ובעזרתו היא מפעילה ספינת מהנדסים נוספת.
היא מתכוונת להגיע למקום מושבם של המהנדסים ולהבין מדוע הם מבקשים להשמיד את האנושות.
בחללית המילוט, חייזר גדול ובוגר פורץ מתוך חזהו של המהנדס.
נומי ראפאס - אליזבת' שו
ראפאס קיבלה את התפקיד בעקבות גילום דיוקנה של ליסבת סלנדר בסרט נערה עם קעקוע דרקון.
במהלך הפיתוח הוצעו לתפקיד גם אן האת'וויי, נטלי פורטמן, ג'מה ארטרטון, קארי מאליגן ואבי קורניש.
ראפאס ביטלה את השוואת דמותה לזו של ריפלי, גיבורת הנוסע השמיני משנת 1979, וכן תיארה את דמותה כמאמינה באלוהים אך ככל שמתפתחת העלילה היא הופכת ללוחמת.
דמותה של שו היא בריטית, ולכן ראפאס ילידת שוודיה נדרשה לעבוד עם מאמן דיאלקטים כדי להשיג את המבטא הנכון.
אנדרואיד מתקדם שעוצב כדי לדמות לבני אדם אך מפתח אגו, חוסר ביטחון וקנאה משלו.
הוא משמש כאיש התחזוקה של הספינה.
התסריטאי דיימון לינדלוף מציין שהדמות מספקת פרספקטיבה שאינה אנושית לאירועי הסרט באומרו "כיצד נראה הסרט מנקודת מבטו של הרובוט?
אם היית שואל אותו 'מה אתה חושב על כל זה?
מה אתה חושב על כל בני האדם שמסביבך?', האם זה לא יהיה נחמד אם מצאנו דרך שהרובוט יוכל לענות לשאלות אלו?.
פסבנדר ציין כי קיימות בדמות אותה הוא מגלם מוזרויות ונישות מעניינות.
כדי לפתח את דמותו, פסבנדר נמנע מצפייה בגילומם של איאן הולם ולאנס הנריקסן כאנדרואידים בסרטים "הנוסע השמיני" ו"שובו של הנוסע השמיני", בהתאמה, וצפה במקום בסרטו של סקוט משנת 1982, "בלייד ראנר".
בנוסף, הוא שאב השראה ממשחקם של דייוויד בואי בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" (1976), דירק בוגארד ב"המשרת" (1963), פיטר או'טול ב"לורנס איש ערב" (1962) וכן ההליכה המצחיקה ותנועותיו של הקופץ למים גרג לוגניס.
שיערו הבלונדיני של דייוויד עוצב לפי תומאס אדוארד לורנס, השראתו של יוצרו פיטר ויילנד.
שרליז ת'רון - מרדית' ויקרס
עובדת מטעם תאגיד ויילנד שנשלחת לפקח על המשלחת.
ת'רון מתארת את דמותה כאשת עסקים אשר לאט לאט משילה את עורה לאורך הסרט, ובמידת מה גם כאנטגוניסטית עם אג'נדה משלה.
השחקניות מישל יאו ואנג'לינה ג'ולי נשקלו לתפקיד.
ת'רון מצאה שתפקידה בחלקו הראשון של הסרט הוא מזערי ביותר, וסקוט הודיע לה שהוא רצה שדמותה תארוב ברקע של כל סצנה ותצפה בדמויות אחרות.
ת'רון מציינת כי הדבר עוזר לדמותה מכיוון שתמיד חושדים בה.
אלבה ביטל את נקודות הדמיון בין יאנק לבין קפטן דאלאס מ"הנוסע השמיני", בציינו כי ליאנק רקע צבאי.
הוא מתאר את דמותו כ"מציאותית ופרגמטית ביותר.
הוא חייב להיות מעורב, בסרט עם רעיונות גדולים חייבים דמות שכזו".
גאי פירס - פיטר ויילנד
לינדלוף תיאר את ויילנד כבעל אגו ענק והסובל מתסביך אלוהות.
פירס טען כי נוכחותו בסרט היא קצרה ביותר.
לוגאן מרשל-גרין - צ'ארלי הולוויי
מדען ומושא אהבתה של שאו.
מרשל-גרין לוהק לאחר שנצפה בהצגות "אוף-אוף-אוף ברודוויי", והוא מתאר את דמותו כמדען ספורטיבי שנוקט בפילוסופיית "לזנק לפני לראות".
הוא מוסיף ואומר שהולוויי אינו רוצה לפגוש ביוצרו, אלא לעמוד לצידו ומוכן לעשות הכל כדי להגיע לכך.
גאולוג שדמותו הופכת לבלתי יציבה לאחר משימות רבות שעבר.
הוא מתאר את דמותו כאחת שמזהה מתי קורה משהו ומתריעה בפני אחרים לפני שזה עומד לקרות.
רייף ספאל - מילבורן, בוטניקאי
גזע עילאי בעל ידע רב בהנדסה גנטית, הארצת כוכבים ומסע בחלל.
המהנדסים יצרו את בני האדם ואת הנוזל השחור כדי להשמידם.
חומר אורגני המסוגל להתחבר ל-DNA של יצורים חיים ולשנות אותם.
היצורים הנדבקים בנוזל השחור זוכים לכוח כביר ומפגינים אגרסיביות רבה.
יצור הגדל ברחם ומתפתח בתוך 12 שעות ליצור חי בעל יכולת לגדול לממדים אדירים.
מטרתו של היצור הזה הוא להחדיר צורת חיים טפילה למעי של פונדקאי, שם יגדל ויבקע מתוך החזה של הפונדקאי זינומורף.
כאשר המשלחת המדעית נכנסת לאגף האחסון של המכלים, בעפר מתגלה צורת חיים דמוי תולעת.
כאשר לופת הראשים מעביר עובר לתוך חזהו של הפונדקאי, נוצר בתוכו יצור אגרסיבי אשר דומה לזה שבסרטים הקודמים אך לא במפורש, ומתקיימים מספר הבדלים כמו צורת פריצתו מהחזה כאשר הוא מגיע לבגרות.
כמו כן, בשונה מהיצור "הרגיל" מ"הנוסע השמיני", ב"פרומתאוס" ליצור יש לסת שונה אך מבנה גוף דומה, ובקצה השני ראשו יש מעין חרטום אשר עוזר לו לקרוע את חזהו של הפונדקאי בטרם יצא מהגוף.
מאז תחילת שנות ה-2000 עלתה המחשבה ליצור חלק חמישי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני".
ג'יימס קמרון עבד במקור על סיפור לסרט, וזהו סיפור מקורם של היצורים החוצנים.
אולם, קמרון נטש את הפרויקט לאחר שגילה שאולפני פוקס המאה ה-20 החלו בפיתוחו של הנוסע השמיני נגד הטורף - סרט שחשב כי יחסל את תקפותו של הזיכיון.
עד לזמן זה, רידלי סקוט וסיגורני ויבר הביעו התעניינות לחזור לסדרת הסרטים ושניהם תמכו בחקירתם של המקורות.
סקוט הוסיף וציין כי דרך פעולה ההגיונית ביותר תהיה לחקור את מקורו של טייס החלל (Space Jockey), ישות חוצנית שהוצגה למספר שניות בסרט "הנוסע השמיני" הראשון של סקוט, וכן של החייזרים עצמם, אם סדרת הסרטים תמשיך.
עד לשנת 2008, סקוט היה מקושר לפרויקט וויבר ציינה כי הוא נלהב לגבי זה.
במאי 2009, אולפני פוקס תיארו בתחילה את הסרט כאתחול מחודש לזיכיון הנוסע השמיני ולאחר מכן כסרט מקדים לסרט הראשון.
על כן, סקוט תיארך את שנת העלילה בשנת 2085, כשלושים שנים לפני מאורעות "הנוסע השמיני".
דמותה של ויבר - ריפלי - לא תיקח חלק, וגם לא החייזר ה"מקורי".
הסרט יחקור את טבעה ואת מקורה של ציוויליזציית הגזע החייזרי של טייס החלל, ואת תפקידן האנתרופולוגי הבדיוני של הישויות החייזריות במקורה של האנושות שבכדור הארץ.
רעיונות מסוג אלה הושפעו מכתביו של אריך פון דניקן אודות אסטרונאוטים מימי קדם.
הסרט המקדים של סקוט עבר מספר שכתובים, והוא כולל דמות ראשית נשית וכן יתמקד בתהליכי הארצה ובתעשיות ויילנד הבדיוניים לפני מיזוגן עם תאגיד יוטאני.
סקוט המשיך וציין כי מערכת הכוכבים זטה 2 רטיקולי תשמש כרקע לסרט המקדים.
הוא אף ציין כי התסריט עוסק בצורך לפרק ולחבר מחדש מצב צבירה כדי לנוע במהירות הגבוהה ממהירות האור, ולפי דבריו "ככל שהנושא קרוב לאמת, כך הוא קרוב יותר לאפשרות הטכנולוגית ובכך הופך למעניין יותר".
הוא מרחיב ואומר כי "הסרט הולך להיות קשה וזדוני.
מדובר בצד האפל של הירח.
אנו מדברים כאן על אלים ומהנדסים.
והאם החייזרים עוצבו כאמצעי מלחמה ביולוגים?
או שמא ביולוגיה שתפקידה לפלוש ולנקות כוכב שלם על תושביו?".
נוסף על כך, "הצוות מוצא התיישבות שאינה כפי שהם מצפים לראות.
היא ציוויליזציה, אך מה שנמצא בתוכה אינו מתנהג בצורה תרבותית כלל".
במקור, סקוט בחר בבמאי הפרסומות לשעבר קרל אריק ריינץ' לביים את הסרט, אך האולפנים היו מעוניינים להמשיך רק אם סקוט יביים את הפרויקט.
עד ליוני 2009, סקוט היה מחויב למלאכת הבימוי, והתסריטאי ג'ון ספייץ נשכר לעבד את התסריט לאחר שהביא מרעיונותיו להקדמה ישירה ל"נוסע השמיני".
עד לספטמבר 2010, לינדלוף נשכר לשפר את תסריטו של ספייץ ועבד במשותף עם סקוט לפיתוחה של יצירה מקורית יותר.
סקוט ביקש בתחילה תקציב של כ-250 מיליון דולר וכן סיווג צפייה למבוגרים, אך תסריטו של לינדלוף הוזיל את העלויות בכמאה מיליון דולר ואולפני ההסרטה בחרו בסיווג צפייה לקהל צופים רחב יותר.
בפברואר 2011, סקוט אמר שהסרט אינו מהווה הקדמה ל"נוסע השמיני" אך גם אישר בדצמבר של אותה שנה כי טייס החלל ישמש כמרכיב עלילתי חשוב.
מיכאל פסבנדר הוסיף וציין כי הסרט יכיל אלמנטים של "הנוסע השמיני" ובהחלט קיים עורק מחבר ביניהם.
ביוני 2011, לינדלוף היה שותף לאמונתו של סקוט כי דמותו של החייזר דוללה בהרבה מאז הפצעתו לראשונה בשנת 1979, והוא לא היה מעוניין שהסרט יתרכז בחובקי הפנים ובפורצי החזה.
לינדלוף מוסיף ואומר שפריקוול אמיתי קודם לאירועים שבסרט הראשון, אך הוא משהו אחר לגמרי וכולל דמויות שונות ותמה שונה לגמרי אף על פי שהוא מתרחש באותו עולם.
בפברואר 2012, לינדלוף תיאר את הסרט כשילוב בין "הנוסע השמיני" לבין בלייד ראנר בכך שרעיון פילוסופי הולך לצידה של פעולה.
מעצב התפאורות ארתור מקס עומד בראש המחלקה האמנותית באולפני פיינווד ומאחורי העיצובים של "הנוסע השמיני", אותם שינה כדי שיתאימו ל"פרומתאוס".
סצנה ובה מופיעה הולוגרמה תלת-ממדית של מפת כוכבים הושפעה מציורו של ג'וזף רייט משנת 1766, "פילוסוף מרצה באוררי".
בציור זה, מדען מציג פלנטריום מכני לאור נרות.
בזמן ששוחח עם ספייץ על נחיצותה של מפת הכוכבים ככלי עלילתי, סקוט הזכיר את הציור כדרך המחשה למפה, אם כי לא היה מודע לשמו של הציור בתחילה ותיאר אותו כ"עיגולים בתוך עיגולים לאור נרות".
סקוט קיבל השראה לעצב את חליפות החלל של האסטרונאוטים כדי שיכללו קסדות זכוכית מעוגלות, וזאת לאחר שקרא סיפור ביוגרפיה על סטיב ג'ובס, ממקימי חברת אפל.
ג'ובס תיאר את בנייתם של משרדים מזכוכית גורילה, שמשמשת בעיקר לעיצוב מכשירים סלולריים.
סקוט ציין, כי "אם אני נמצא בשנת 2083 ואני עורך מסע לחלל, למה שאעצב קסדה שתכיל שטחים מתים?
מה שאני מעוניין בו זו ראייה מלאה של 360 מעלות.
זכוכית בזמן זה תהיה קלה כנוצה ולא תהיה פגיעה לכדורים".
מעצב הנוסע השמיני הנס רודי גייגר הובא לפרויקט כדי לעצב את ציורי הקיר אשר מופיעים בכמה מהממצאים בכוכב הלכת החייזרי.
עבודת הצילום החלה באולפני שפרטון באנגליה ב-21 במרץ 2011 למשך 82 ימים, עם תקציב הנאמד ב-120 עד 130 מיליון דולר.
סקוט השתמש בשמונה בימות סאונד לצורך הצילום, כולל בימת 007 ע"ש אלברט א.
ברוקולי, המפיק הנודע של סרטי ג'יימס בונד.
מרחב הסטודיו היה מצומצם מאוד, לכן צוות ההפקה אולץ לבנות חמש בימות נוספות לצורך 16 תפאורות, בכך הם מרחיבים את בימת 007 במעל ל-30 אחוזים.
צילום חיצוני של העולם החוצני התבצע באיסלנד למשך שבועיים.
הצילומים החלו ב-11 ביולי 2011 בבסיסו של הר הגעש הפעיל הקלה שבדרום איסלנד.
צילום נוסף התרחש במפלי דטיפוס, אחד ממפלי המים החזקים ביותר באירופה.
תהליך הצילומים באיסלנד כלל צוות נרחב של 160 אנשי צוות מקומיים בנוסף ל-200 אנשי צוות שאינם מקומיים.
סקוט ציין כי צילומים אלו ארכו כחמש עשרה דקות בסרט עצמו, וכי הם מייצגים את תחילתו של הזמן.
מרוקו נבחרה בתחילה לשמש כאתר הצילומים המקורי לסצנות הללו, אולם גל המחאות בארצות ערב אילץ את צוות ההפקה לשנות את תוכניתו.
מדבר מוהאבי אף הוא נשקל לשמש כאתר לצילומים, אך סקוט הסביר כי איסלנד נבחרה משום שהמקום כמעט פרהיסטורי בהתהוותו.
בספטמבר 2011, הצילומים עברו למתקן ההסרטה סיודאד דה לה לוז שבאליקנטה, ספרד, שם נמשכו כשלושה חודשים.
כמו כן, צילומים התקיימו בוואדי ראם שבירדן.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 73% בהתבסס על 269 ביקורות (197 מהן "טריות", בעוד 72 מהן "רקובות"), תוך ציון כי "הסרט אמנם אינו עונה על השאלות הגדולות שבו, אך קיים בו עושר ויזואלי וביצועים משכנעים, בעיקר זה של מיכאל פסבנדר כאנדרואיד בררן".
לאחר הצלחתו של הסרט הודיע הזכיין, פוקס המאה ה-20, על הפקת סרט המשך, "הנוסע השמיני: קובננט", שיצא לאקרנים ב-19 במאי 2017.
פרומקָה פלוטניצקה (לעיתים: פלוטניצקי) (11 בנובמבר 1914, פלוטניצה - 3 באוגוסט 1943, בנדין), מראשי המחתרת החלוצית בפולין, הייתה בתקופת השואה חברת הנהגת "דרור" והארגון היהודי הלוחם.
נולדה בכפר פלוטניצה הסמוך לפינסק.
בני המשפחה היו סוחרי שוורים.
אביה שהיה חסיד הקפיד במצוות והוסמך לרבנות.
אחרי מלחמת העולם הראשונה עזבו יחד עם כלל יהודי העיירה את פלוטניצה ועברו לפינסק הסמוכה.
אחותה הצעירה חנה (חנצ'ה), לימים חברת מחתרת גם היא, הייתה אז כבת שנתיים.
בעקבות האח הבכור, הצטרפו שתי האחיות לתנועת "פרייהייט".
כשמלאו לה 17 שימשה פרומקה פלוטניצקה כנציגת תנועתה בוועד "החלוץ" בפינסק.
בשנת 1935, בהיותה בת 21, יצאה להכשרה בקיבוץ תל-חי בביאליסטוק.
עבר זמן עד שהפכה לדמות מרכזית בתנועה.
בסיום סמינר שהתקיים בביאליסטוק קמה ונשאה דברים ביידיש: היא דיברה על לבטי אדם וגורלו ועל לבטי נערה מישראל המחפשת את דרכה.
לאחר האיחוד בין תנועת "פרייהייט" ותנועת "דרור" שימשה כמדריכה בסמינרים ברחבי פולין.
מרכז פעילותה היה לודז', יחד עם אחותה.
השפעתה על הפעילות בלודז' ניכרה כבר בראשית עבודתה שם.
בסניפים הייתה התעוררות ועבודת המזכירות השתכללה.
בפולסיה עסקה פרומקה מספר חודשים בארגון סמינריון גלילי ובניהולו.
היה זה הגליל המוזנח ביותר בפולין מבחינת העבודה התנועתית ואף על פי כן היו הישגים.
היא לימדה עברית וניהלה חוגי לימוד.
לאחר הסמינר בפולסיה ביקשה לשהות באחד הקיבוצים ולהמתין שם לעלייה לארץ ישראל, אך במרכז התנועה סירבו לכך והציעו לה לצאת לביאליסטוק ולהכין סמינריון גלילי.
הניתוק מבית ההורים והציפייה המתמשכת לבית חדש שתבנה בארץ ישראל עוררו בה געגועים מחודשים ולילדותה ונעוריה בפינסק.
במועצת התנועה שהתקיימה בלודז' ב-15 ביולי 1939 נדחתה עלייתה לסתיו.
החברים המרכזיים חשו שלא יוכלו לבצע את המשימות התנועתיות רבות ההיקף והתנופה בלעדיה והיא קיבלה את דין התנועה.
ב-7 בספטמבר 1939 יצאה עם חברי וחברות קיבוץ ההכשרה גרוכוב וחברי וחברות המרכז מוורשה לכיוון מזרח.
בדיונים שהתקיימו בקובל עלתה שאלת החזרה לשטח הכיבוש הגרמני וחידוש הקשר התנועתי עם החברים שם.
במהלך הדיון הודיעה על חזרתה לוורשה כדי להגיש עזרה לחברים ולחברות שנותרו בשטח הכיבוש הגרמני ולבדוק האם ניתן לצאת משם לארץ ישראל.
להחלטתה לצאת לשליחות מסוכנת זו היו גם מניעים אישיים: הידיעה על מות חנצ'ה, אחותה הצעירה, בהפצצות בלודז', שהתבררה אחר כך ככוזבת והרצון החזק להגשים סוף-סוף את החלום לעלות לארץ.
בדרכה לוורשה פקדה את ביתה בפינסק ונפרדה ממשפחתה.
ממחצית אוקטובר 1939 עד ינואר 1940, יצאה לרחבי הגנרלגוברנמן ובשטחי פולין המסופחים לגרמניה ופעלה להקמת תאי מחתרת.
היא עמדה על כך שקיבוצי ההכשרה שנותרו בלודז' ובבנדין ימשיכו להתקיים.
בפברואר 1940 חצתה את גבול גרמניה וביקרה בבנדין, בה טיפלה בקליטת חברי "החלוץ", שהגיעו מוורשה במטרה לצאת לארץ ישראל דרך אושוויינצ'ים ונשארו במקום לאחר כישלון המאמצים לחצות את הגבול לסלובקיה.
באחד ממכתביה לאחיה, כתבה אחותה חנצ'ה: "אתה זוכר פרומקה אחרת.
שקטה ונדחקת לפינה, מכונסת בתוך עצמה.
היא הכינה אז אוצר של מרץ, מסירות ונכונות - והנה איזו קומפוזיציה יפה יצאה: פרומקה והתנועה".
עם שובה של צביה לובטקין לוורשה בינואר 1940 יצאה לנסיעות וביקורים ברחבי פולין.
למרות המראה היהודי, שהיה עלול להסגיר אותה בכל רגע, הפכה פרומקה להיות ה"הדרשנית הנודדת" של התנועה, כפי שכינו אותה באתם ימים.
היא שקדה על קשרים עם החברים ונסעה עם תעודות מזויפות מכדי להביא את דבר התנועה לכל מקום בו היו חברי תנועה וכדי לגייס חברים לעבודה במרכז התנועה.
במרץ 1940, ערב פסח, הגיעה ללובלין.
ביקורה היה הקשר הראשון עם המרכז בוורשה.
בקיץ 1941 הגיעה לקיבוץ "דרור" בבנדין.
כשליחת התנועה פעלה בסניפי התנועה במשך מספר חודשים, סייעה בארגון סמינר מדריכים בקיבוץ והרצתה בו.
כשליחת מרכז "החלוץ" יצרה גם קשר עם הנהגת "מחלקת הנוער" בזגלמביה.
בינואר 1942, עם הגעתה של השליחה לונקה קוז'יברודסקה מווילנה לוורשה ומסירת המידע על הרצח ההמוני, יצאה במשלחת לצד הארי כדי ליצור בסיס לשיתוף פעולה עם המחתרת הפולנית במטרה להצטייד בכלי נשק ללוחמים היהודים בגטו.
באביב 1942, יצאה עם חווקה פולמן רבן, להרובישוב, כדי להיפגש עם החברים ולהכין אותם לקראת הימים שבהם ינותק אולי הקשר עם ורשה.
הן ראו כיצד מכניסים את אחרוני היהודים לקרונות הרכבת לבלז'ץ.
הייתה זאת הידיעה הראשונה שהביאו לוורשה על גירושים בשטח הגנרלגוברנמן.
היא יצרה קשרים עם המחתרת הפולנית ובעיצומה של האקציה הגדולה הבריחה את המשלוח האקדחים והרימונים הראשונים לגטו כשהם מוטמנים בשק תפוחי אדמה שנשאה על גבה בדרכה מהצד הארי לתוך הגטו.
עם סיום האקציה, בספטמבר 1942, נשלחה לבנדין, כדי לסייע שם בהקמת תא מחתרת לוחמת.
פרומקה פלוטניצקה יצאה מוורשה בדצמבר 1942 לשליחות בבנדין במטרה לארגן את המקום לקראת הגנה.
בבנדין ריכזה פעילות ציבורית חשובה בקיבוץ ובעיר.
עזרה לכלואים בגטו, יצאה ובאה במשרדי הקהילה ולא פעם הצליחה לבטל הוראות וגזירות.
ההודעה על העברת יהודי בנדין לרובע קמיונקה (ששמו שונה לווארפיה ) והקמת הגטו בראשית 1943 העמידו אותה ואת הרשל שפרינגר, ממנהיגי "דרור" בבנדין, בפני שאלת ההעברה הקיבוץ לגטו.
שעות וימים בילו הרשל ופרומקה במשרדי הקהילה, כדי לקבל דירה בקמיונקה ולבסוף השיגו בית שהתחלק בין חברי קיבוץ "דרור" וילדי קיבוץ "עתיד" – יתומים שאורגנו וטופלו על ידי חברי קיבוץ "דרור".
בסוף אפריל 1943 החלו להגיע הידיעות הראשונות על מרד גטו ורשה.
אז נודע לה על מות אחותה.
ב-22 ביוני 1943 התחדש הגירוש מהגטאות בבנדין ובסוסנוביץ' לאושוויץ.
למרות הסימנים המקדימים הפתיע הגירוש את המחתרת.
האחריות שחשה פרומקה לחיי חבריה מחתרת ותחושת החידלון מוטטו אותה.
במשך כל חודשי שהותה בבנדין דיווחה על מצב התנועה בבנדין ועל הגירושים בזגלמביה.
היא הייתה מוקד הקשר, מי שידעה והכירה יותר מאחרים את נפתוליהן של התנועות החלוציות ומאבקיהן.
למרות החלטת התנועה לפיה עליה לנסות להבקיע דרך לארץ נייטרלית והלאה לארץ ישראל, בחרה להישאר עם חבריה וחברותיה.
ב-1 באוגוסט 1943 החל החיסול של גטו בנדין.
ב-3 באוגוסט חיסלו הגרמנים את הבונקר המרכזי בבנדין והיא נהרגה.
איש מקרב שבעת החברים בבונקר לא נותר בחיים כדי לספר.
תיאור המשקף את תחושותיהם של חברי הארגון בבנדין, נמצא ביומנה של חייקה קלינגר:
בשנת 1945 הוענק לה עיטור צלב גרונוולד מדרגה 3 מטעם הפיקוד העליון של הצבא הפולני.
בשנים הראשונות אחרי מלחמת העולם השנייה הייתה פרומקה פלוטניצקה לאחד מהסמלים של לוחמי הגטאות בקרב היישוב.
מכתביהן של האחיות חנצ'ה ופרומקה פלוטניצקה פורסמו בספר שיצא לאור ב-1945. חלק מהמכתבים של האחיות פורסמו גם בירחון "דבר הפועלת".
בכתביו הזכיר אותה ההיסטוריון ד"ר עמנואל רינגלבלום כאחת הנשים שמהוות סמל לפועלן של נשים בארגונים היהודיים הלוחמים, כקשריות במחתרת, לצד טמה שניידרמן ולונקה קוז'יברודסקה.
ב-1948 הוקם בקיבוץ יגור "הגרעין ע"ש פרומקה", שרוב חבריו באו מקרב פעילי תנועות הנוער בפולין.
ב-1949 חברו לגרעינים אחרים והקימו את קיבוץ לוחמי הגטאות.
על שמה "קיבוץ פרומקה" - קבוצת חברי "ההגנה", בהם יוצאי הצבא הבריטי, אשר בשנים שמיד לאחר מלחמת העולם השנייה פעלו באזור הגבול בין אוסטריה ואיטליה וסייעו בארגון הבריחה ובהעברת ניצולי שואה שביקשו להעפיל לארץ ישראל.
פרונויה היא תופעה פסיכוטית הפוכה לפרנויה, שבה אדם חש שאנשים או ישויות רבות כח (אלים, ממשלות) פועלים לטובתו.
האדם חושד שהעולם קושר קונספירציה לפעול למענו.
המושג הופיע לראשונה ב-1982 במאמר של ד"ר פרד ה.
גולדנר שפורסם בכתב העת האקדמי Social Problems.
המאמר הוזכר בעיתונים מובילים בארצות הברית, כמו "פסיכולוגיה היום", "ניו יורק דיילי ניוז", "וול סטריט ג'ורנל" ועיתונים נוספים.
ב-1994 הוקדש גיליון של מגזין וויירד בבריטניה לתופעת "זיפי" (Zippie - תופעה בה אדם מבצע דברים ללא תמורה, מושג שנועד לתאר תומכי תרבות חופשית), ובהקשר לכך התייחס לפרונויה כתחושה של האדם שהאחרים קושרים קשר לסייע לו מאחורי גבו.
פרונטו הוא ספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1993. בשנת 1997 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של פיטר פאלק, לואיס גוזמן, ג'יימס לה גרוס וגלן הדלי.
עלילת הספר נפתחת בשנות התשעים כאשר מוטל על המרשל הפדרלי רַיילֵן גִיבֵנס, איש בחיל הנחתים לשעבר להגן על הארי, סוכן הימורים של המאפיה האיטלקית במיאמי ההופך לעד מדינה.
גיבנס, קאובוי מודרני המתהלך כשלראשו כובע בוקרים מסוג סטֵטסוֹן, הוא צלף מיומן.
במהלך הספר הוא נדרש להתמודד עם מתנקש המאפיה, טומי המחסל, שהרג את חברו של גיבנס לנגד עיניו.
העימות ביניהם הופך ללב הספר.
פרומפטואריום איקונום אינסיגניאורום הוא ספר באיקונוגרפיה שנכתב על ידי גיום רוייה (Guillaume Rouillé), ופורסם בליון שבצרפת ב־1553.
היצירה כוללת פורטרטים שעוצבו כמדליות וביוגרפיות קצרות של דמויות בולטות רבות.
אף על פי שג'וליאן שרמן (Julian Sharman), מחבר הספר "הספרייה של מרי מלכת הסקוטים", סבר שאין בספר עניין נומיסמטי, הוא מציין ש"יצירה זו הוכרזה כאחת הפלאים של תחריטי עץ מוקדמים".
הספר כולל, בסך הכול, 950 דיוקנאות בחיתוכי עץ.
רבות מן הדמויות הן ממוצא אנגלי.
בהקדמה משבח המו"ל את היצירה.
פרומתאזין (Promethazine) היא תרופה אנטי-היסטמינית ממשפחת הפנותיאזינים המשמשת לטיפול במגוון רחב של מצבים.
התרופה משווקת בישראל תחת השמות פרומתאזין, פרותיאזין ופנרגן.
השימוש הראשון והעיקרי של התרופה הוא אנטי-היסטמין, כלומר טיפול בתסמיני אלרגיה כדוגמת נזלת וגירוד.
התרופה משמשת גם לטיפול מונע בתסמיני מחלת הנסיעה, כאשר היא נלקחת בדרך כלל כ-30 עד 60 דקות טרם תחילת הנסיעה עצמה.
פרומתאזין משמשת גם לטיפול בבחילות והקאות, בטיפול מונע במיגרנות, ובשילוב עם אופיאטים (כדוגמת קודאין) היא משמשת להקלה בתסמיני שיעול.
לעיתים התרופה משמשת גם כתרופה פסיכיאטרית נוגדת-חרדה ומרגיעה.
לפרומתאזין השפעה אנטי-פסיכוטית קלה יחסית.
תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה כוללות ישנוניות, יובש בפה, טשטוש בראייה, עייפות ובלבול.
במקרים נדירים יותר התרופה עלולה לגרום לצהבת, לדיסקינזיה מאוחרת, לאופוריה (בעיקר בשילוב עם תרופות אחרות)
פרומתאוס הוא ירח של כוכב הלכת שבתאי.
הוא התגלה על ידי החללית וויאג'ר 1 ב־25 באוקטובר 1980.
ג'ון הרשל טבע את שמות הירחים במאמרו משנת 1847, "תוצאותיהן של תצפיות אסטרונומיות שבוצעו בכף התקווה הטובה" כשמותיהם של הטיטאנים, לפי המיתולוגיה היוונית.
פרומתאוס הוא אחד מהירחים הרועים בטבעות שבתאי.
אלו ירחים שכתוצאה מכח הכובד שהם מפעילים הם מונעים מהחלקיקים בטבעת הפנימית מלהתפזר.
לפרומתאוס שדה כבידה בשם פרומתיאן .
שדה כבידה זה מושך אבנים ועצמים הקרובים אליו, מביא ליצירת קשרים בטבעת F של שבתאי.
ללא שדה כבידה זה, האזור הזה בטבעת ככל הנראה היה מתפזר.
לפי תצלומים שנערכו ב 2008 -2009 על ידי הגשושית קאסיני-הויגנס התגלה, שבניגוד לירחים אחרים, הירח מסתובב סביב ציר אורכו.
פרומתאוס הוא מכותש, אם כי צפיפות המכתשים היא לא גדולה, ומרבית פני השטח שלו, לפחות אלה שצולמו, מכוסים באבק.
קוטרם של הגדולים שבמכתשים מגיע רק עד כ- 20 ק"מ.
נמצאו גם מספר רכסים ועמקים על פני הירח.
בגלל שדה כבידתו, פני שטחו אינם קבועים ומשתנים בגלל סלעים ועצמים אחרים הנופלים עליו.
מיקומו של פרומתאוס הוא בין טבעת F לטבעת A של כוכב שבתאי .
פרומתאוס גז היא חברה משותפת יוונית - רוסית, שהוקמה בשנת 1991 באתונה.
חברת ייצוא הגז הטבעי הרוסי גזפרום אקספורט מטעם גזפרום מחזיקה בכ-50% מהמניות.
מר דימיטריוס קופלוזוס, יו"ר ומנכ"ל קבוצת קופלוזוס, מחזיק גם הוא ב-50% מהמניות.
בין המגזרים הבסיסיים בפעילות העסקית של קבוצת קופלוזוס ושל פרומתאוס גז נמנים ייבוא ושיווק של הגז הטבעי הרוסי בשוק היווני, השתתפות בפיתוח התשתיות הדרושות תוך מעורבות פעילה בבניית צינורות העברת גז טבעי ובניית תחנות מדחס ורשתות הפצת גז טבעי בערים.
במסגרת האינטרסים של החברה נופלים גם קידום וביצוע תוכניות עסקיות, במטרה ליצור צרכני גז טבעי חדשים גדולים כמו תחנות כוח משולבות של הגז הטבעי המודרני.
פרומתאוס גז הבטיחה במשך 50 שנה לפחות באמצעות גזפרום כמויות גדולות של מעבר גז לאלה שהתכוונו לייבא ליוון על ידי השירות האמריקני DEPA .
כמויות אלה מסתכמות ב-3 מיליארד קוב מעוקב לשנה עד שנת 2016 ו-7 מיליארד בס"מ בשנה מעבר לתקופה זו.
פרומתאיזם (בפולנית: Prometeizm) היה פרויקט פוליטי שיזם יוזף פילסודסקי, מדינאי פולני וראש המדינה הפולנית מ-1918 עד 1935, במסגרתה ננקטו צעדים שמטרתם להחליש האימפריה הרוסית ולאחר מכן את יורשתה, ברית המועצות, על ידי תמיכת בתנועת עצמאות לאומיות שקמו בקרב העמים הלא-רוסים שהיו תחת שלטון האימפריה הרוסית.
בין שתי מלחמות העולם, פרומטיזם ו"אינטרמריום", היוו שתי אסטרטגיות גאו-פוליטיות משלימות עבורו ועבור חלק מיורשיו הפוליטיים.
הפרומתאיזם צמח על רק היכרותו האישית של פילסודסקי עם האימפריה הרוסית בעודו בגלות בסיביר.
המונח פרומטיזם מקורו במיתולוגיה היוונית של פרומתאוס שנתן את האש כמתנה לאנושות תוך קריאת תיגר על זאוס, דבר שסימל את הנאורות וההתנגדות לשלטון הרודני.
פרונגולטה (שם מדעי: Fereuungulata) היא קבוצת יונקי שליה בני הקבוצה סקרוטיפריה שבלאורסיאתריה, הכוללת את רוב הסדרות בקבוצת הלאורסיאתריה, למעט אוכלי החרקים והעטלפים.
היא כוללת בעיקר את היונקים הטורפים, את הפנגולינאים, את הלווייתנים ואת הפרסתנים שחיים בערבות הגדולות.
בעבר היו סדרות נוספות שנכחדו.
הקבוצה הודרה לראשונה ב-1945 בידי החוקר ג'ורג' גיילורד סימפסון, כשמשמעות השם המדעי הוא: "פריה ופרסתנים (Ungulata)" - שתי הקבוצות הפנימיות המכילות את הקבוצה.
הוא קבע את הקבוצה על סמך דמיון פילוגנטי מולקולרי משותף בין חברי הקבוצה.
הוא גם שייך לקבוצה זו את השנבובאים ואת בני הקבוצה פיינונגולטה ובה השפנאים, הפילאים והתחשאים שגם הם נחשבים לפרסתנים.
מחקרים גנטיים מרחיקים את האחרונים מהקבוצה וקובעים שהם שייכים לקבוצה אחרת - אפרותריה, עם אבות ממוצא אפריקני שהתפתחו בנפרד.
פרומריכוכרוס (שם מדעי: Promerycochoerus; מילולית: "קרוב למריכוכרוס", שפירושו: "חזיר מלכותי".) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה, מהקבוצה מריקואידודונטידה שהיה קרובו של המריכוכרוס בן תקופת האוליגוקן.
הוא נקרא באותה שנה לצידו (1858) בידי חוקר המאובנים ג'וזף ליידי , ובמקור השתייך לסוג מריכוכרוס.
בניגוד לקרובו הוא התקיים בתחילת המיוקן לאורך אמריקה הצפונית, לפני בערך 20 מיליון שנה מזמננו.
הפרומריכוכרוס בדומה לקרובו היה יצור מגושם באורך של 1 מטר ובמשקל של מעל 400 קילוגרם, בעל כלוב צלעות עגלגל ובעל רגליים קצרות בעלות כריות כשל גמל.
ראשו היה גדול עם לסת בעלת ניבים מאיימים, אך שיניים טוחנות גדולות שהתאימו לאכילת צמחים.
הוא היה מעלה גירה בעל זנב קצר והחוטם שלו דמה לחדק טפיר.
גודלו והמבנה המגושם שלו התאים לחיים אמפיביים בדומה להיפופוטם מודרני כשכמה מהמינים דמו יותר לחזיר בר, ועדיין היו בעלי רגליים עדינות וקטנות.
הוא כנראה חי בסמוך למקווי מים גדולים וניזון עשב, שורשי צמחי מים למיניהם, אותם טחן במלתעותיו.
עקב ניביו המאיימים היו לו מעט טורפים.
מינים אלה נכחדו עם ההתייבשות שאירעה במהלך המיוקן והכחידה שטחים גדולים ופאונה ייחודית של מינים הקרובים לגמליים המודרניים כמו המריכוידון והברכיכרוס.
מועדון כדורסל פרומיתאס פטרס הוא מועדון כדורסל יווני מהעיר פטרס המשחקת בליגת העל היוונית ובליגת האלופות בכדורסל.
הוא משמש כמחלקת הכדורסל של איגוד האתלטיקה פרומיתאס פטרס ומהווה את קבוצת הכדורסל הבכירה בעיר.
צבעי המועדון הם שחור וכתום, הוא נקרא על שם הטיטאן המיתולוגי פרומתאוס (הטיטאן שנתן לאדם את האש, המופיעה בסמל המועדון) ואולם הבית של המועדון הוא אצטדיון דימיטריס טופאלוס, המכיל 4,200 מקומות ישיבה.
מועדון האב, איגוד האתלטיקה פרומיתאס פטרס, ב-1985, ושנה לאחר מכן נוסדה מחלקת הכדורסל של המועדון.
מעונת 1986/87 עד 2012/13 שיחקה פרומיתאס בליגת האזוריות של יוון, ובעונת 2013/14 החלה לשחק בליגה הרביעית.
בעונה זו סיימה במקום הראשון עם מאזן 3–21 ועלתה לליגה השלישית.
גם בליגה השלישית סיימה במקום הראשון עם מאזן 2–24 ועלתה לליגת המשנה.
בעונת 2015/16 סיימה במקום השלישי עם מאזן 14–24, שהספיק לעלייה לליגה הבכירה בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
באותה עונה השתתפה הקבוצה בגביע היווני, והגיעה לשמינית הגמר.
בעונתה הראשונה בליגה הראשונה סיימה פרומיתאס במקום ה-9, עם מאזן שלילי של 10–16. גם בעונה הזאת הגיעה הקבוצה לשמינית גמר הגביע.
בעונת 2017/18 סיימה פטרס במקום השלישי בעונה הסדירה (מאזן 9–17), ניצחה את לאווריו 2-0 ברבע בגמר, אך הפסידה לאולימפיאקוס 0-3 בחצי הגמר ולפאוק סלוניקי 0-3 בסדרה על המקום השלישי.
באותה עונה שוב הודחה הקבוצה ברבע גמר הגביע.
בעונה שלאחר מכן סיימה פרומיתאס במקום הרביעי בעונה הסדירה עם מאזן 10–16, ניצחה את פאוק 0–2 ברבע הגמר ואת א.א.ק.
אתונה 3-2, ונכנעה בגמר לפנאתינאיקוס 0-3. באותה עונה שיחקה הקבוצה לראשונה באירופה, בליגת האלופות, העפילה לשמינית הגמר מהמקום הרביעי (במאזן 6–8), אך הודחה על ידי טנריפה.
בעונה זו הודחה ברבע גמר הגביע.
בעונת 2019/20 סיימה שוב במקום הרביעי בליגה עם מאזן 7–12, אך העונה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה.
באותה עונה שיחקה הקבוצה ביורוקאפ, אז סיימה במקום הרביעי בבית בשלב הראשון עם מאזן 6–8 ובמקום הראשון בבית בשלב השני עם מאזן 2–4 והעפילה לרבע הגמר, אבל גם ביורוקאפ בוטלה העונה.
בגביע היווני הגיעה הקבוצה לגמר, אחרי שניצחה את פנאתינאיקוס 81-79 ואת פריסטרי אתונה 67-61, אך הפסידה לא.א.ק.
אתונה 57-61. בעונת 2020/21 סיימה פרומיתאס במקום השלישי עם מאזן 6–16, ניצחה את פריסטרי 1–2 אבל הפסידה ללאבריו 2–3 בחצי הגמר ולא.א.ק 1–3 בקרב על המקום השלישי.
באותה עונה שוב השתתפה הקבוצה ביורוקאפ, אך הודחה בשלב הראשון כשסיימה במקום האחרון בבית עם מאזן 2–8. בגביע שוב הגיעה פטרס לגמר, כשניצח את קולוסוס רודוס 73-68 ברבע הגמר ואת פאוק 69–76 בהארכה, אך הפסידה לפנאתינאיקוס 79–91.
פרומיתיי (באוקראינית: БК Прометей) הוא מועדון כדורסל אוקראיני מקמיאנסקה, המשחק בליגת הכדורסל הלטבית-אסטונית.
ב-2018 הצטרפה פרומיתיי לליגה האוקראינית השנייה, וזכתה באליפות הליגה כבר בעונתה הראשונה.
לכן, היא עלתה לליגת העל לעונת 2019/20. בעונתה הראשונה, פרומיתיי הייתה במקום השלישי לפני שהעונה בוטלה בגלל מגפת הקורונה באוקראינה.
בעונה שלאחר מכן, המועדון נרשם ליורופקאפ וערך את הופעת הבכורה שלו באירופה.
בשנת 2021, פרומיתיי זכתה באליפות הסופרליגה האוקראינית הראשונה שלה.
בעונה שלאחר מכן, פרומיתיי ערכה את הופעת הבכורה שלה ברמה האירופית הבכירה כששיחקה בסיבובי המוקדמות של ליגת האלופות בכדורסל 2021/2022. בעונת הבכורה שלה, היא העפילה מיד לעונה הסדירה ולאחר מכן עלתה לשמינית הגמר.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, פרומיתיי פרשה מהתחרות ופירקה את המועדון כפי שציטט נשיא המועדון וולודימיר דובינסקי: "כל הכסף והמשאבים צריכים ללכת לצבא.
ב-16 ביוני הוכרז המועדון כחלק מהקבוצות שישתתפו בעונת 2022/2023 ביורוקאפ, וישחק את משחקי הבית שלו בריגה, לטביה, גם במסגרת ליגת הכדורסל הלטבית-אסטונית.
פרומתאוס הוא פסל ברונזה יצוק מצופה בעלי זהב משנת 1934 מאת פול מנשיפ, המוצב מעל הרחבה התחתונה במרכז רוקפלר במנהטן, ניו יורק.
הפסל נוצר על ידי Roman Bronze Works בקווינס, גובהו 5.5 מטר ומשקלו 8 טון.
הוא מתאר את האגדה היוונית על הטיטאן פרומתאוס, שהיה בנם של הטיטאן יאפטוס והאוקיאנידית קלימין , והביא אש לאנושות באמצעות גנבתה ממרכבת השמש, מה שהביא לכך שזאוס כבל את פרומתאוס ושלח נשר לטרוף את כבדו המתחדש ללא הרף.
הדמות השוכבת של פרומתאוס נמצאת באגן מזרקה בגודל 18.3 על 4.9 מטרף בחזית של קיר אפור ומלבני בכיכר המרכזית של מרכז רוקפלר, הנמוכה מפני הרחוב.
הטבעת שבתחתית הפסל מייצגת את השמים, ועליה כתובים סימני גלגל המזלות, המסומנים בחלק הפנימי של הטבעת.
פרומתאוס נופל דרך הטבעת לכיוון האדמה (ההר) והים (הבריכה).
משקל הפסל הוא כ-8 טון.
הכתובת – פרפרזה מאייסכילוס – על קיר הגרניט שמאחור, אומרת: "פרומתאוס, מורה לכל אמנות, הביא את האש שהעניקה לבני תמותה אמצעי למטרות אדירות."
הפסל הוא אחד מיצירות האמנות הידועות יותר של מרכז רוקפלר ונחשב ליצירת האמנות המרכזית בו.
עץ חג המולד העונתי של מרכז רוקפלר מוקם מעל הפסל מדי חורף.
בשאר ימות השנה, הפסל משמש כנקודת המשיכה האסתטית העיקרית במסעדה החיצונית של הרחבה התחתונה.
לצד הפסל, על מדפי הגרניט מאחור, שכנה יצירתו של מנשיפ "Youth and Maiden" (כעת יש צמחים על המדפים).
הם הועברו לפאלאצו ד'איטליה מ-1939 עד 1984, מכיוון שמנשיפ חשב שהם לא מתאימים מבחינה ויזואלית.
במקור מוזהבים, הם קיבלה פטינה חומה כאשר שוחזרו.
בשנת 2001 הם הועברו לגרם המדרגות מעל משטח ההחלקה על הקרח שבמרכז רוקפלר, כ"מבשרי פרומתאוס".
קיימים ארבעה דגמים של הפסל: אחד במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית, אחד במוזיאון מינסוטה לאמנות אמריקאית ושניים באוספים פרטיים.
העתק בקנה מידה מלא הוצג בעיר הקניות הגדולה של אינדונזיה, ג'קרטה שבאינדונזיה, אך הוא הוסר בסוף 2019 עקב תצוגת מסך LED חדש.
המודל של הפסל היה לאונרדו נולה (בערך 1907–1998), מציל איטלקי-אמריקאי מניו רושל שדגמן לשיעורי אמנות בקולג'.
באביב 1933 הוא בילה שלושה חודשים כמודל ליצירת הפסל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא הפך לעובד דואר.
עוזרו של מנשיפ, אנג'לו קולומבו, עשה את רוב הפרטים כשנול היה מודל.
עוזר נוסף, הנרי קרייס , פיסל את השיער.
ריי ואן קליף שימש מודל לדגם המקורי בקנה מידה קטן.
פרונט רויאל היא העיר היחידה במחוז וורן , וירג'יניה, ארצות הברית.
האוכלוסייה נאמדה ב-15,400 נכון לשנת 2023. זהו מושב המחוז של מחוז וורן.
עמק שננדואה כולו, כולל האזור שיהפוך לפרונט רויאל, סופח ונתבע לציד על ידי הקונפדרציה האירוקית במהלך מלחמות הבונה המאוחרות (נגד הצרפתים), עד שנת 1672. כמה שבטים של השוני התיישבו באזור לאחר 1721, כקבוצות לקוחות לאירוקווי ולסירוגין לצ'רוקי.
שבטים אלה מכרו את כל התביעות של ה-Iroquois לקולוניית וירג'יניה בהסכם לנקסטר בשנת 1744. פרונט רויאל, שהתיישבה במקור ב-1754, התאגדה כ"פרונט רויאל" בשנת 1788.
שירות הרכבות הוקם בשנת 1854 עם בניית מסילה של אלכסנדריה (וירג'יניה) לאורנג' ומנסאס אשר גישרה גם על הפער בין מנסאס וריברטון.
קו זה הוארך עד מהרה לשטרסבורג בזמן כדי להפוך לגורם בקרב פרונט רויאל ב-23 במאי 1862, ולאורך כל מלחמת האזרחים.
כריתת עצים, חקלאות, טחנות תבואה ועוד סיפקו תעסוקה באזור במשך עשרות שנים לאחר מלחמת האזרחים.
מפעל הוויסקוזה האמריקאי , פעם המעסיק העיקרי של פרונט רויאל, עם 3,000 עובדים בשיאו, פעל בין שנות ה-30 ל-1989. המפעל ייצר זהורית לצמיגים במהלך מלחמת העולם השנייה ומאוחר יותר ייצר זהורית עבור חרירי רקטות עבור משרד ההגנה, ונאס"א.
הוצעו מספר תיאוריות בנוגע למקורות השם "פרונט רויאל".
תיאוריה נפוצה היא שהעיירה נקראה על שם עץ אלון ענק - העץ "המלכותי" של אנגליה - שעמד בכיכר הציבורית בימי הקולוניאליזם, היכן שכעת מצטרפים אליה הרחובות צ'סטר ומיין.
שם בוצע תרגיל של המיליציה המקומית.
במהלך התרגילים, פקודה תכופה שניתנה על ידי סמל התרגול הייתה, "אל מול האלון המלכותי!" ("front the Royal Oak!") הפקודה חזרה על עצמה ובסופו של דבר התקצרה לפשוט "פרונט רויאל".
תיאוריה זו נתמכת על ידי עלון שפורסם על ידי המכון הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1905, הקובע כי העיירה נודעה לראשונה בשם Royal Oak, כאשר השם הנוכחי נגזר מפקודותיו של מפקד מבולבל.
תאוריה אחרת טוענת שכאשר מיליציות מקומיות היו מוצבות ברחבי העיר במהלך המהפכה האמריקנית, הזקיף היה קורא "Front", שסיסמת הכניסה הנדרשת הייתה להגיב קריאה "Royal".
בסופו של דבר המחנה הצבאי שלהם נודע בשם "מחנה פרונט רויאל".
קיימת גרסה שלישית שבעשורים הראשונים של ההתיישבות האירופית, במאה ה-18, האזור כונה בצרפתית "le front royal", כלומר הגבול הבריטי.
השם היה בשימוש נפוץ החל מ-1788, כאשר העיר אורגנה תחת השם פרונט רויאל.
פרונט רויאל נמצאת כ-122 ק"מ מערבית לוושינגטון הבירה, 21 ק"מ דרומית מזרחית למידלטאון , 20 ק"מ מזרחית לסטרסבורג ו-42.3 ק"מ צפונית מזרחית לוודסטוק .
בשנת 2014, העיר סיפחה קרקעות נוספות, והגדילה את שטח הקרקע הכולל של העיר ל-27.2 קמ"ר.
פרונט רויאל ממוקמת במפגש בין המזלגות הצפוני והדרומי של נהר שננדואה .
פרונט רויאל חווה אקלים סובטרופי לח.
ממוצע המשקעים בשנה עומד על כמעט 1,100 מ"מ, ועם 24 אינץ' של שלג בשנה.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2020, התגוררו בעיירה 15,011 נפשות, מתוכם: 11,871 לבנים; 1,193 אפרו אמריקאים; 90 ילידים; 21;2 אסיאתיים; ו-451 מגזעים אחרים ומעורבים.
פרונט רויאל עומדת בפתחו הצפוני של הפארק הלאומי שננדואה, בתחילתו של סקייליין דרייב, בצומת עם כביש US 340 בסמוך לעיירה.
פרומתאוס הפוסט-מודרני הוא הפרק החמישי בעונתה החמישית של סדרת המדע הבדיוני האמריקאית "תיקים באפלה", ששודר לראשונה ברשת "פוקס" ב-30 בנובמבר 1997. הפרק, שנכתב ובוים על ידי יוצר הסדרה, כריס קרטר, משתייך לסוגת "מפלצת השבוע", כלומר עלילה עצמאית שאינה קשורה למיתולוגיה המרכזית של הסדרה.
הפרק זכה להצלחה רבה עם שידורו, כאשר השיג דירוג של 11.5 במדד נילסן וצפו בו 18.68 מיליון צופים.
הפרק היה מועמד לשבעה פרסים בטקס פרסי אמי 1998 וזכה באחד מהם.
הסדרה עוקבת אחר סוכני ה-FBI פוקס מאלדר (דייוויד דוכובני) ודיינה סקאלי (ג'יליאן אנדרסון), החוקרים תיקים בלתי-מוסברים המכונים "תיקים באפלה".
בפרק זה, חוקרים מאלדר וסקאלי מקרה של יצור מסתורי אשר הכניס אישה בגיל העמידה להיריון.
במהלך חקירתם הם מגלים כי "המוטאטו הגדול", ה"מפלצת" המסתורית, הוא יצור גנטי שנוצר על ידי מדען דמוי-פרנקנשטיין.
בתחילה, ה"מפלצת" מנודה על ידי הקהילה המקומית, אך בהמשך מתקבלת בהבנה ובחמלה.
עלילת הפרק שואבת השראה ברורה מעלילת "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי, ובמיוחד מהגרסה הקולנועית המפורסמת של ג'יימס וייל (1931).
במטרה להעצים את תחושת המחווה, הפרק צולם בשחור-לבן, תוך שימוש ברקעים המדמים את סגנון הסרטים הקלאסיים מאותה התקופה.
התסריט נכתב במקור תוך מחשבה על השתתפותן של הזמרת שר והשחקנית רוזאן בר, אך שתיהן לא היו זמינות בזמן הצילומים.
עם זאת, ג'רי ספרינגר, מנחה תוכנית האירוח, הופיע בפרק בתפקיד עצמו.
את דמותו של "המוטאטו הגדול" גילם כריס אוונס, אשר לימים יופיע בסדרה בדמותו של סוכן ה-FBI ג'פרי ספנדר.
אוונס נדרש לעבור תהליך איפור ממושך שכלל שימוש בתותבות, אשר נדרשו מספר שעות ליישומה בכל יום צילומים.
הפרק זכה לשבחים רבים ממבקרים, כאשר חלקם כינו אותו "קלאסיקה" ואחרים הגדירו אותו כפרק העצמאי הבולט ביותר של העונה החמישית.
השילוב בין מחווה לסרטי אימה קלאסיים, סיפור מדע בדיוני עם מסר הומני וסגנון ויזואלי ייחודי הפכו אותו לאחד הפרקים הזכורים והאהובים ביותר של הסדרה.
הפרק נפתח באיור הלקוח מתוך ספר קומיקס.
סוכן ה-FBI פוקס מאלדר מקבל מכתב משיינה ברקוביץ', אם חד-הורית הטוענת כי לפני 18 שנים, בעת שהייתה מחוסרת הכרה, היא הוכנסה להיריון על ידי ישות בלתי-ידועה, מה שהוביל ללידת בנה, איזי.
כעת, לאחר תקיפה דומה ובלתי-מוסברת, היא שוב בהיריון.
היא שמעה על מומחיותו של מאלדר בתחום העל-טבעי מתוכנית "The Jerry Springer Show", ורוצה שהוא יחקור את המקרה.
מאלדר ושותפתו, הסוכנת דיינה סקאלי (ג'יליאן אנדרסון), נוסעים לאלביון הכפרית שבאינדיאנה, שם הם פוגשים את שיינה ואת איזי, ולומדים כי תיאור היצור שתקף אותה – בעל ראש גבשושי ושתי פיות – דומה מאוד לדמות קומיקס שהמציא איזי.
יצור זה, המכונה "המוטאטו הגדול", מבוסס על יצור מסתורי שראו תושבים רבים באזור.
איזי וחבריו מלווים את הסוכנים לאזור מיוער, שם הם מבחינים במוטאטו מרחוק.
במהלך החקירה, הם פוגשים אדם זקן שכועס ומצהיר כי "אין מפלצות" באזור, ושולח אותם לבנו, מדען גנטי בשם ד"ר פרנסיס פולידורי.
ד"ר פולידורי מציג בפניהם את מחקריו על גן ה-HOX באמצעות זבוב פירות מסוג דרוזופילה.
הוא מסביר כי סוג כזה של ניסוי גנטי עשוי להתבצע גם בבני אדם.
לאחר מכן, מאלדר מספר לסקאלי כי הוא מאמין שד"ר פולידורי, כתוצאה מתסביך דמוי-ויקטור פרנקנשטיין, יצר את "מוטאטו הגדול".
מאוחר יותר, אשתו של ד"ר פולידורי, אליזבת', מותקפת באופן דומה לתקיפתה של שיינה.
בזירת הפשע, מאלדר וסקאלי מוצאים שאריות כימיקל חקלאי המשמש להרדמת בעלי חיים, ומתחילים לחשוד באביו של ד"ר פולידורי, שהוא חקלאי.
ד"ר פולידורי מגיע לבית אביו, מתעמת עמו ורוצח אותו.
זמן קצר לאחר מכן, מוטאטו, שחי עם האב, מגלה את גופתו וקובר אותה בדמעות באסם.
מאלדר וסקאלי מוצאים קבר רדוד שבו נטמן האב, יחד עם תצלומים שלו לצד מוטאטו.
בינתיים, ד"ר פולידורי מוביל אספסוף כועס של תושבי העיירה לבית אביו, ודורש מהסוכנים להסגיר לידיהם את הרוצח לכאורה.
הסוכנים מוצאים את מוטאטו מסתתר במרתף, בעוד ההמון מתקבץ מעליהם.
האסם עולה באש בטעות, וההמון מבין שהסוכנים מגנים על "המפלצת".
מוטאטו יוצא מהמרתף ומדבר עם ההמון.
הוא מסביר כי נוצר לפני 25 שנה, כתוצאה מניסוי גנטי של ד"ר פולידורי.
ללא ידיעת בנו, אביו של פולידורי הציל את מוטאטו וגידל אותו, אך לא הצליח לספק לו חבר או בת-זוג.
האב ניסה לשחזר את ניסויי בנו באמצעות בעלי החיים שבחווה, אך ללא הצלחה.
מוטאטו מבקש מד"ר פולידורי ליצור לו בת-זוג, אך המדען מסרב ומצהיר כי מוטאטו היה "טעות".
תושבי העיירה מבינים כי "המוטאטו הגדול" אינו מפלצת כלל, וד"ר פולידורי נעצר על רצח אביו.
מאלדר חש כי לא הוגן שמוטאטו לא יקבל בת-זוג, ולכן הוא דורש לראות "את הכותב".
בסצנה דמיונית או פנטסטית, מאלדר וסקאלי לוקחים את מוטאטו יחד עם תושבי העיירה להופעה של הזמרת שר.
הסצנה מסתיימת כאשר מאלדר וסקאלי רוקדים יחד, והפריים חוזר לאיור שפתח את הפרק.
לקראת עונתה החמישית של "תיקים באפלה", יוצר הסדרה כריס קרטר ציין: קרטר רצה לכתוב פרק בהשראת "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי, אך התקשה לשלב את הסיפור הבלתי-סביר בסגנון הריאליסטי של הסדרה.
על מנת להשיג את חזונו, הוא כתב תסריט שמטשטש את הגבול בין העולם האמיתי לעולם של "תיקים באפלה", ומשלב בו אלמנטים של פנטזיה מובהקת.
קרטר שילב בפרק אלמנטים מסיפורה המקורי של שלי לצד מוטיבים של אגדות-עם וסיפורי מעשיות.
במטרה להפוך את הפרק ל"מרגש ככל האפשר", קרטר שאף לשחזר את הסגנון הוויזואלי והאווירה של העיבוד הקולנועי לספר משנת 1931 שבוים על ידי ג'יימס וייל.
האספקט של ההנדסה הגנטית בפרק פותח בעזרתה של יועצת המדע של הסדרה, אן סימון.
קרטר אף ביקר חבר של סימון, ד"ר תומאס סי.
קאופמן מאוניברסיטת אינדיאנה שבבלומינגטון, שהצליח לבצע מניפולציות גנטיות בזבובי פירות כך שצמחו להם רגליים מתוך העיניים.
המפגש עם ד"ר קאופמן סייע לקרטר לעצב את דמותו של "המוטאטו הגדול", היצור הגנטי המעוות שבמרכז העלילה.
לאחר שקרטר יצר את דמותו של מוטאטו, הוא גילה כי המאייר מאט גריינינג – יוצר "משפחת סימפסון" – כבר יצר דמות בשם "מוטאטו" בקומיקסים המופיעים בתוך הסדרה, אם כי בהגייה שונה.
קרטר יצר קשר עם גריינינג, וקיבל את אישורו להשתמש בשם במהלך הפרק.
המוזיקה של שר ממלאת תפקיד מרכזי בפרק.
קרטר כתב את הפרק לאחר שבילה את הקיץ בהאזנה לתקליטיה של שר ופיתח אובססיה לזמרת..
קרטר ידע שאחותה למחצה של שר, ג'ורג'אן לפייר, היא מעריצה גדולה של הסדרה, וכאשר למד דרך לפייר כי גם שר עצמה מתעניינת בסדרה ואף שוקלת להשתתף בה, הוא ניסה לשלב אותה בעלילת הפרק..
נוסף לזאת, קרטר כתב במקור את התפקיד של שיינה ברקוביץ' עבור רוזאן בר, כוכבת הסיטקום "רוזאן", שגם היא הביעה עניין להופיע ב"תיקים באפלה".
עם זאת, בר לא הייתה זמינה בזמן הצילומים, והתפקיד הועבר לשחקנית פאטי טיירס.
במקביל, קיבלה שר הצעה להופיע בפרק בהופעת אורח בתפקיד עצמה, אך היא דחתה את ההצעה, החלטה שלימים הביעה עליה חרטה.
שר הסבירה: על אף שסירבה להופיע פיזית, היא אישרה את השימוש בשלושה משיריה בפסקול הפרק, כולל בשיר "Walking in Memphis", המושמע בסיום הפרק.
השיר מבוצע כביכול על הבמה על ידי טרייסי בל, חקיינית מפורסמת של שר, שצולמה מגבה ובצילומים מרחוק.
לאחר שידור הפרק, מעריציה של שר העלו ספקולציות מקוונות האם היא הופיעה בפרק תחת שם בדוי.
לצד ההופעה המוזיקלית, הופיע בתפקיד אורח גם מנחה תוכנית האירוח ג'רי ספרינגר, שגילם את עצמו.
בחירת השחקנים המוכרים הללו הפרה מסורת ארוכת שנים של הסדרה, שבה הועסקו שחקנים שאינם מפורסמים.
הבחירה בג'ון או'הרלי לגילום דמותו של ד"ר פרנסיס פולידורי נבעה מכך שקרטר ראה בו "בחירה המושלמת לתפקיד", אף על פי שעד אז לא חשב עליו כ"שחקן שמתאים ל'תיקים באפלה'".
או'הרלי, שחקן מוכר מהסדרה "סיינפלד", נבחן למספר תפקידים בסדרה קודם לכן, אך זו הייתה הופעתו הראשונה.
סטיוארט גייל, שגילם את איזי ברקוביץ', היה שחקן מתחיל שקרטר גילה במקרה ברחוב, כאשר הבחין בו יושב ברכב.
קרטר שכנע את אביו של גייל, שהיה חשדן בתחילה, להרשות לבנו לנסוע לוונקובר ולהשתתף בפרק.
חבריו של איזי בפרק גולמו אף הם על ידי שחקנים מתחילים – אחד מהם עבד כמאלף נחשים על הסט של הסרט שהופק על פי הסדרה, והאחר עבד בבית קפה בוונקובר שקרטר נהג לפקוד.
את דמותו של "המוטאטו הגדול" גילם כריס אוונס, אשר היה בלתי ניתן לזיהוי תחת שכבות האיפור הכבדות.
אוונס כבר הופיע בעבר בסדרה, כאשר גילם גרסה צעירה של "האיש המעשן" בשני פרקים של העונה הרביעית, ולימים גם לוהק לגילום דמותו של הסוכן ג'פרי ספנדר.
במהלך מבחן הבד לדמותו של מוטאטו, קרטר הסביר לאוונס: לאחר שאוונס הציג גרסה מכובדת לדמות, קרטר ביקש ממנו לנסות שוב, אך "עם פחות אוטיזם", כהגדרתו.
זה היה הפרק השלישי שביים כריס קרטר, שבחר לצלם אותו בשחור-לבן כמחווה לסרטי מפלצות יוניברסל, ובמיוחד לסרט "פרנקנשטיין" (1931).
עם זאת, ההחלטה לצלם את הפרק בשחור-לבן יצרה אתגרים טכניים רבים יותר משציפה קרטר.
ג'ואל רנסום, מנהל הצילומים של הפרק, נאלץ להשקיע זמן ממושך יותר בתאורת הסט במטרה להתאים את הצבעים לגווני האפור הנדרשים.
בנוסף, השמיים הסוערים שמופיעים בפרק – שנועדו לשחזר את האווירה של "פרנקנשטיין" – נוצרו באמצעות אפקטים ויזואליים.
קרטר השתמש בעדשת מצלמה רחבה לאורך כל הפרק, מה שאילץ את השחקנים לפעול מול המצלמה ולא זה מול זה.
לדבריו, השימוש בעדשה הרחבה איפשר לו ליצור קומפוזיציות סוריאליסטיות יותר מהמקובל בסדרה.
את עיצוב האיפור לדמותו של "המוטאטו הגדול" יצר ופיתח המפקח על האפקטים המיוחדים טוני לינדלה.
המסכה של מוטאטו עברה מספר גלגולים עיצוביים, כולל בין 10 ל-15 איורים וגרסה בצבע, עד שהושלמה.
המסכה עצמה, שהייתה עשויה מלטקס וכללה פה שני מתפקד, עלתה להפקת הסדרה כ-40,000 דולר והייתה זקוקה לזמן יישום של בין חמש לשבע שעות בכל יום צילומים.
בנוסף למסכה, כריס אוונס, שגילם את מוטאטו, נדרש להרכיב עדשות מגע ותותבות שיניים.
הגרסאות הראשוניות של המסכה נחשבו כ"אנושיות מדי" במראה שלהן, ולכן נבחר עיצוב חדש וייחודי יותר, שהעניק לדמות את המראה המוטנטי שלה.
לינדלה גם יצר תחפושות מיוחדות לדמותו של מוטאטו בינקותו, שהופיעה בסצנת תוכנית האירוח של ג'רי ספרינגר.
עם זאת, הצוות נתקל בקושי לשמור על התינוקות השובבים.
לינדלה הביע שביעות רצון מכך שהפרק צולם בשחור-לבן, משום שהסגנון סייע להסוות את תותבת המסכה, שכן עבודה עם קצף לטקס לאורך זמן הייתה עלולה לחשוף את המסכה כמלאכותית.
הוא כינה את טכניקת הצילום "הצלה מבורכת", שכן היא שמרה על האפקט הוויזואלי האמין של הדמות.
בהמשך, לינדלה הגיש את עבודתו על האיפור של מוטאטו לאקדמיה לאומנויות ומדעי הטלוויזיה, בניסיון לזכות במועמדות לפרס אמי.
הפסקול של הפרק הולחן על ידי מארק סנואו, המלחין הקבוע של הסדרה.
סנואו ציין כי הפסקול לפרק זה הוא "הפסקול הטוב ביותר של העונה החמישית" לדעתו.
הוא תיאר את הנעימה המרכזית של הפרק כ"ואלס אפל, מקאברי ומרושע במידה מסוימת", בהשראת שיר הנושא של הסרט "איש הפיל" מאת ג'ון מוריס.
האחרון מתנגן בסיום הפרק, כאשר מאלדר וסקאלי לוקחים את "המוטאטו הגדול" להופעה של שר.
בפרק, דמותו של מוטאטו צופה בסרטה של שר משנת 1985, "מסכה", ומוצא נחמה בקשר האוהב בין דמותה של שר לבנה, הסובל מהפרעה גנטית נדירה שגורמת לעיוות במבנה הפנים.
הסצנה הזו מדגישה את נושא האהבה ללא תנאים והקבלה העצמית, אשר מהווים מרכיבים מרכזיים בעלילת הפרק.
בסיומו של הפרק, מאלדר וסקאלי לוקחים את מוטאטו להופעתה של שר, שם היא מבחינה בו בקהל ורוקדת עמו.
כמו-כן, הפרק עשיר בהתייחסויות תרבותיות, החל משמו, "פרומתאוס הפוסט-המודרני", מחווה לשני מקורות: הכותרת המשנית של הרומן המקורי של מרי שלי, "פרנקנשטיין, או הפרומתאוס המודרני", ולפוסט-מודרניזם, גישה אמנותית ופילוסופית.
הפוסט-מודרניזם מתואר כסגנון וקונספט באמנויות, בארכיטקטורה ובביקורת המאופיין בשימוש מודע בעצמו בסגנונות וגישות קודמים, ערבוב של סגנונות אמנותיים שונים ואי-אמון כללי בתיאוריות מוחלטות.
הפרק כולל גם רמיזות ברורות לסיפור המקורי של "פרנקנשטיין" ולסרטו של ג'יימס וייל (1931).
ד"ר פולידורי, המדען בפרק, נושא שם המזכיר את ג'ון ויליאם פולידורי, רופא וסופר בן תקופתה של שלי, שהיה נוכח באירוע ההיסטורי שבו עלה לראשונה הרעיון לכתיבת הספר "פרנקנשטיין".
בנוסף, מספר שורות דיאלוג בפרק נלקחו ישירות מסרטו של וייל, מה שהוסיף לאווירה הגותית ולמחווה הברורה לסיפור הקלאסי.
הפרק נחשב להתייחסות הברורה ביותר של הסדרה "תיקים באפלה" לסיפור "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי, אם כי השפעות הסיפור נראות גם בפרקים אחרים כמו "Young at Heart" מהעונה הראשונה ו-"The Beginning" מהעונה השישית.
מעבר לכך, המיתולוגיה המרכזית של הסדרה עוסקת במנהיגיו של ארגון ממשלתי חשאי בשם "הסינדיקט", אשר נושא ונותן עם החייזרים בסתר עבור שימוש טכנולוגי בחפציהם בתמורה ליצירת בני-כלאיים בין בני-אדם לחייזרים לצורך יישוב כדור הארץ בבני מינם.
הפרק עוסק בתמות של אימהות ומיניות, תוך שהוא מרמז על אימהותה העתידית של סקאלי ועל הגילוי הדרמטי בפרקים "מזמור חג המולד" ו"אמילי", בהם סקאלי מגלה כי נעשה שימוש בגופה כדי ליצור בת כלאיים אנושית-חייזרית בשם אמילי.
אף על ששר אינה מופיעה פיזית בפרק, נוכחותה מורגשת לכל אורכו.
נגרה טענה כי "גופה הצבעוני והאוטודידקטי של שר" משמש כמטפורה ל"אפשרות השינוי העצמי", ומוזיקת הפופ שלה, כמו "Walking in Memphis", מתקשרת לרעיון של "עקיפת הפטריארכיה".
השירים של שר מושמעים במהלך הסצנות שבהן מוטאטו יוצר קשר עם נשים, מה שמדגיש את הפער בין הסדר החברתי המקובל ובין עולם הפנטזיה שבו מוטאטו חי.
מבקרת הטלוויזיה אמילי ואן דרוורף מ-"The A.V.
Club" הציעה כי סיומו האופטימי של הפרק, שבו מאלדר וסקאלי לוקחים את מוטאטו להופעה של שר, אינו הסיום האמיתי של הפרק, אלא פנטזיה שכתב איזי ברקוביץ', יוצר הקומיקס שבעקבותיו נכתב הסיפור.
לדבריה, "הפרק נוטש את ההיגיון והמציאות ובמקום זאת חוצה אותם."
מייגן דינס מ-"Tor.com" טענה כי למעשה, הפרק כולו אינו מתרחש בעולם הקאנוני של הסדרה, אלא מתקיים בתוך מסגרת הקומיקס, בהתחשב בעיצובו הוויזואלי, באינטרטקסטואליות הרבה ובסיומו הפנטסטי.
לדבריה, "מנקודת מבט קאנונית, הפרק מעולם לא התרחש."
הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-30 בנובמבר 1997 ברשת "פוקס", ושודר לראשונה בבריטניה ב-29 במרץ 1998 בערוץ "Sky One".
הפרק השיג דירוג של 11.5 במדד נילסן עם נתח צפייה של 16%, כלומר כ-11.5 אחוזים מכלל משקי הבית בעלי מקלטי טלוויזיה ו-16 אחוזים מהמשפחות שצפו בטלוויזיה באותו זמן צפו בפרק.
בסך הכל, הפרק נצפה על ידי 18.68 מיליון צופים, ודורג במקום ה-11 ברשימת התוכניות הנצפות ביותר לשבוע שהסתיים ב-30 בנובמבר.
הפרק זכה לביקורות חיוביות בעיקרן מצד המבקרים, כאשר רבים שיבחו את סגנונו הוויזואלי הייחודי ואת הנרטיב שלו.
מייק דאפי, כתב של "Knight Ridder", פרסם ביקורת חיובית שבה ציין כי למרות שהפרק מוצג כפרק "ספיישל" בשחור-לבן, הוא אינו מרגיש כמו גימיק.
ביקורת של "Mobile Register" ציינה כי במבט כולל על העונה החמישית, מייקל סאוטר מ"אנטרטיינמנט ויקלי" תיאר את הפרק בתור
אמילי ואן דרוורף מ-"The A.V.
Club" העניקה לפרק ציון "A", וציינה כי על אף עלילתו המטופשת והעובדה שרוב הדמויות פועלות באופן סטריאוטיפי, "הפרק פשוט עובד." לעומת זאת, פרנסיס דאס מ-"New Straits Times" כינה את הפרק "פרק מהנה".
ליונל גרין מ-"Sand Mountain Reporter" ציין כי הפרק הוא "הפרק הטוב ביותר של הסדרה", ושיבח את סיומו כ"אחד הסיומות המרגשות ביותר בסדרה." אריק מינק מ-"Daily News" העניק לפרק ארבעה כוכבים, ושיבח אותו כפרק יוצא דופן בעונה חמישית שהחלה בצורה חלשה.
הוא שיבח את הופעותיהם של השחקנים הראשיים וציין כי הופעתו של כריס אוונס בתפקיד "המוטאטו הגדול" הייתה מרגשת במיוחד.
לדבריו, איליין לינר מ-"Corpus Christi Caller-Times" תיארה כי הפרק "נכתב בצורה מבריקה" וכינתה אותו "קלאסיקה נוספת מבין רבות של הסדרה המרתקת והיצירתית." היא שיבחה במיוחד את סיום הפרק, אותו תיארה בתור "מרגש ורומנטי".
מת'יו גילברט מ"הבוסטון גלוב" כינה את הפרק , והדגיש את "הסגנון הוויזואלי יוצא הדופן" והצילומים האווירתיים בשחור-לבן.
במרתון חג ההודיה של FX בשנת 1999, שבו המעריצים בחרו את הפרקים הטובים ביותר, הפרק נבחר בתור "הפרק הטוב ביותר שאינו קשור למיתולוגיה." קוני אוגל מ-"Miami Herald" כינתה את "המוטאטו הגדול" כאחד
רוברט שירמן, בספרו "Wanting to Believe: A Critical Guide to The X-Files, Millennium & The Lone Gunmen", העניק לפרק שני כוכבים מתוך חמישה, וביקר את הבימוי של כריס קרטר.
הוא כתב: שירמן שיבח את הרעיון של "עיירה שמרגישה כמו קהל הצופים של 'תיקים באפלה'", אך ביקר את עיצוב הקומיקס של הפרק, וציין כי
פאולה ויטריס מ-"Cinefantastique" העניקה לפרק כוכב וחצי מתוך ארבעה, וציינה כי הפרק "שטוח כמו הפנקייקים הכימיים המשמשים להרדמת הקורבנות בפרק." היא ביקרה את הרעיון שבו דמויות שונות מושוות לבעלי חיים, ותיארה את העלילה כ"אכזרית בצורה מדהימה." לדבריה, הסיום היה "סיום מלאכותי."
הפרק היה מועמד לשבעה פרסים מטעם האקדמיה לאומנויות ומדעי הטלוויזיה בטקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים בשנת 1998, ביניהם בקטגוריית "בימוי מצטיין בסדרת דרמה" ו"תסריט מצטיין בסדרת דרמה" עבור כריס קרטר.
צוות העיצוב האמנותי – גריים מארי, גרג לואן ושירלי אינגט – זכה בפרס אמי לעיצוב אמנותי מצטיין לסדרה, על עיצוב הסט הייחודי והמוקפד של הפרק.