tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיבוב הראשון של הפלייאוף היא גברה בסוויפ (4:0) על ניו אורלינס פליקנס, והפכה לקבוצה הצעירה ביותר שזוכה בסדרת פלייאוף בגיל ממוצע של 25 שנים.
למרות השיפור הניכר ביכולות הקבוצה הפסידה הת'אנדר, בסיבוב השני של הפלייאוף, לדאלאס מאבריקס ולוקה דונצ'יץ 4:2, זאת למרות יתרון של 17 נקודות במהלך המשחק השישי.
בקיץ לאחר מכן, לקראת עונת 2024/2025, אוקלהומה סיטי שלחה את ג'וש גידי לשיקגו בולס תמורת אלכס קארוסו, שנבחר לחמישיות ההגנה של הליגה בשתי העונות הקודמות.
איזאיה הרטנשטיין הוחתם גם כגיבוי לצ'ט הולמגרן.
בדראפט 2024 הת'אנדר בחרה בניקולה טופיץ' בבחירה ה-12 ובדילון ג'ונס בבחירה ה-26. בטורניר גביע ה-NBA באותה עונה הגיעה אוקלהומה עד לגמר, בו נוצחה על ידי מילווקי באקס 97:81.
את עונת 2024/2025 סיימה אוקלהומה במקום הראשון בליגה (שזיכה אותה בגביע מוריס פודולוף), לראשונה בתולדות המועדון, כשקבעה שיא מועדון של 68 ניצחונות לעומת 14 הפסדים בלבד.
השיא הקודם, 18-64, היה בעונת 1995/1996 תחת שמו הקודם של המועדון – סיאטל סופרסוניקס.
שיי גילג'ס-אלכסנדר סיים כמלך הסלים של הליגה עם 32.7 נקודות בממוצע למשחק.
בפלייאוף גברה אוקלהומה על ממפיס גריזליס, על דנוור נאגטס ובגמר המערב על מינסוטה טימברוולבס.
גילג'ס-אלכסנדר זכה בתואר ה-MVP של סדרות הגמרים האזוריים ב-NBA.
בגמר ה-NBA פגשה אוקלהומה את אינדיאנה פייסרס, וזכתה בתום שבעה משחקים באליפות הראשונה מאז עבר המועדון לאוקלהומה.
גילג'ס-אלכסנדר זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA.
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .
נקודות: 58, פרד בראון נגד גולדן סטייט ווריורס, 23 במרץ 1973, וראסל וסטברוק נגד פורטלנד טרייל בלייזרס, 8 במרץ 2017.
ריבאונדים: 30, ג'ים פוקס נגד לוס אנג'לס לייקרס, 26 בדצמבר 1973.
אסיסטים: 25, נייט מקמילן נגד לוס אנג'לס קליפרס, 23 בפברואר 1987.
חסימות: 11, סרז' איבקה נגד דנוור נאגטס, 19 בפברואר 2012.
הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הרגילה בלבד.
שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות
סיאטל/אוקלהומה סיטי העלתה שישה מספרים לתקרת האולם, כמו גם דגל עם סמל מיקרופון עליו כהוקרה לשדרן בוב בלאקבורן, ששידר את משחקי הקבוצה בין השנים 1967–1992:
אוקיינוגרפיה פיזיקלית הוא ענף של אוקיינוגרפיה העוסק בתכונות הימים ודנה בזרמים, רוחות, תצורות ועוד.
ניתן לחלק את התחום לפעילויות תאוריות ותאורטיות:
פעילויות תאוריות: צפייה בימים ואוקיינוסים בשביל להכין מפות בתימטריות המתארות את תכונותיהם.
פעילויות תאורטיות: הבניית מודלים תאורטיים אשר מדמים את התצפיות ב"עולם האמיתי".
כל ים בנוי מכמות מים שונה, במליחות שונה ובטמפרטורה שונה, ואלו שלושת הגורמים המרכזיים המשפיעים על תנועות המים, והחוקרים צריכים לקחת אותם בחשבון בעוסקם בתחום זה.
לאוקיינוסים תפקיד חשוב בתצורת כדור הארץ והשפעה על האקולוגיה, גאולוגיה, מטאורולוגיה, קלימטולוגיה ועוד.
כ-97% מן המים על פני כדור הארץ נמצאים אוקיינוסים והם מהווים את המקור העיקרי לאדי המים אשר מתרכזים באטמוספירה ונופלים כמשקעים (גשם או שלג) על היבשות.
קיבול חום הגבוה של האוקיינוסים ממתנת את טמפרטורת כדור הארץ, וקליטת גזים משפיעה על מבנה האטמוספירה.
השפעת האוקיינוס מגיעה גם להיווצרות סלעים געשיים על ידי סלעים מטאמורפיים ולהיווצרות מאגמה וגזים געשיים הנוצרים באזורים התת-לוחותיים.
אוקיינוס (ביוונית עתיקה: Ὠκεανός; בלטינית: Oceanus; התעתיק המדויק של השם, על פי היוונית: אוֹקֵאָנוֹס) הוא טיטאן הים מהמיתולוגיה היוונית.
ברוב גרסאות הסיפור אודות מלחמת הטיטאנים ושנים-עשר האלים האולימפיים, הטיטאנומכיה, לא עמד אוקיינוס, יחד עם פרומתאוס ותמיס, לצדם של אחיו הטיטאנים כנגד אלי האולימפוס, ובמקום זאת פרש מן הקרב.
בנוסף, הוא סירב להושיט עזרה לקרונוס, כשהלה מרד באביו אורנוס.
אוקיינוס היה, על פי אמונת היוונים והרומאים הקדמונים, נהר ענק שהקיף את העולם.
ליתר דיוק, הכוונה הייתה לזרם מים אוקייני בקו המשווה, שעליו צף "העולם הנושב" (אויקומנה, oikoumene).
במיתולוגיה היוונית תואר אוקיינוס בדמותו של טיטאן, בנם של אורנוס וגאיה.
באמנות היוונית העתיקה מתואר הטיטאן אוקיינוס לעיתים קרובות כבעל פלג-גוף עליון שרירי עם זקן ארוך וקרניים, ופלג-גוף תחתון של נחש.
חוקרים אחדים סבורים כי אוקיינוס גילם בתחילה את הים התיכון ואת האוקיינוס האטלנטי, שני אגני מי הים הגדולים ביותר שהיו ידועים ליוונים הקדמונים.
ברם, עם התפתחות הידע הגאוגרפי נעשה אוקיינוס להתגלמות מימיו הבלתי-נודעים של האוקיינוס האטלנטי (שנקרא גם "ים האוקיינוס"), בעוד שפוסידון שלט על הים התיכון.
בת-לווייתו של אוקיינוס היא אחותו טתיס, ומזיווגם נולדו שלושת אלפים צאצאים הידועים בשם אוקיינידים.
אוקיינוס מופיע הן במיתוסים והן בקוסמוגרפיה היוונית.
קרטוגרפים הוסיפו להציג במפותיהם את זרם המים המשווני המקיף את הארץ ממש כפי שהופיע על מגינו של אכילס.
סמליו של אוקיינוס הם רכיבה על סרטן ענק, ושימוש בנחש ים כמו בחרב.
כמתואר באיליאדה של הומרוס, עיטר הפייסטוס את שולי מגינו של אכילס באוקיינוס, כמו העולם עצמו:
"הוסיף וצר גם את שטף מי האוקיינוס האיתן
סביב על-שפת אותה צנה – מעשה אמן להפליא"
במיתולוגיה היוונית, האוקיינידים (ביוונית עתיקה: Ωκεανιδες) היו שלושת-אלפי בניהם ובנותיהם של הטיטאנים אוקיינוס וטתיס (Tethys).
כל אחד ואחת מאלוהויות ונימפות אלה היה פטרון של נחל, נהר, ים, אגם, בריכה, שדה מרעה, פרח או ענן.
אינכוס (Inachos) - ממיסדי ארגוס, פוליס ביוון העתיקה.
אכלוס (Achelous) - מגדולי הנהרות ביוון.
אכרון (Acheron) - צפון מערב יוון.
אלפאוס (Alpheos) - הנהר הגדול בפלופונסוס.
אלקטרה (Elektra) - לא אלקטרה בתו של אגממנון.
אמלתיאה (Amalthea) - הייתה אימו המאמצת של זאוס לפני שהגיע לאולימפוס.
אמפיטריטה (Amphitrite) - אשתו המוכרת ביותר של פוסידון, אלת הים, אמו של טריטון.
אניפאוס (Enipeos) - נהר בתסליה.
אסופוס (Asopos) - נהר קטן ביוון.
אסיה - אשתו של יאפטוס ואמם של הטיטאנים אטלס, אפימתאוס, פרומתאוס ומנואטיוס.
ידועה גם בשם "קלימנה" (Κλυμενη).
בולבה (Bolbe) - נימפת העיר ביירות
דוריס (Doris) - אמם של הנראידות, נימפות ששכנו בים.
ליסיתאה (Lysithea) - אחת מנשות זאוס, ילדה לו את הרקלס (לא האל הרקלס).
מטיס (Metis) - רעייתו הראשונה של זאוס ואמה של האלה אתנה.
מאיאנדרוס (Minader) - נהר בדרום מערב טורקיה.
מליבויאה (Meliboia) - אמו של ליקאון מלך ארקדיה.
מליה (Melia) - אשתו של פוסידון ומאוחר יותר גם של אחיה אינכוס.
נילוס (Nillos) - אל הנהר הנילוס.
סטיקס - האוקיינידה של הנהר סטיקס, שזרם תשע פעמים סביב האדס; זוהי רוח הנהר הנקבית היחידה.
פילירה (Philyra) - אלת הבושם, יופי, רפואה וכתיבה.
פלאיונה - אימן של הפליאדות ואשתו של אטלס.
פנאוס (Peneos) - שמם של מספר נהרות ביוון.
פרסה (Perse) - אשתו של אפולו.
צור (Chor) - על שמו העיר הפיניקית צור.
קטילוס (Katillos) - מייסד העיר האיטלקית טבורי.
קרבן (Karban) - נהר ליד טרויה.
קלימנה (Klymene) (אין מדובר באוקיינידה אסיה)
קלירואה (Kallirroe) - נימפת מים.
קפיסוס (Kephissos) - נהר ביוון ואבי נרקיסוס.
קריניסוס (Krinissos) - נהר בסיציליה.
רודה (Rhode) - המבוגרת ביותר מבין האוקיינידים, מגינת האי רודוס הנקרא על שמה.
אוקלו הוא אזור בסביבות העיר פרנסוויל ברפובליקת גבון שבאפריקה.
בשנת 1972 התגלו שם ראיות לקיומם של כורים גרעיניים טבעיים קדומים שתוארכו לתור הפרוטרוזואיקון.
העדויות לקיומם של כורים גרעיניים קדומים נמצאו במכרות אורניום שהקימו הצרפתים באוקלו לאחר גילוי מרבצי אורניום באזור בשנת 1956. המכרות הופעלו על ידי חברה צרפתית, ומדינת גבון שקמה ב-1960 כמעט שלא זכתה ליהנות מהרווחים.
פועלי הכרייה היו תושבים מקומיים.
כמות האורניום המקורית במכרות, שאינם פעילים מאז סוף 1997, מוערכת ב-20,000 טון.
בדיקות הראו שריכוז האיזוטופ הבקיע אורניום-235 במכרות באוקלו נמוך מהרמה העולמית, שהיא בערך 0.72%, והדבר מצביע על הדלדלות בכמות החומר הבקיע.
ההבדל נובע, קרוב לוודאי, עקב תהליך ביקוע גרעיני מואץ של אורניום-235 בעקבות הצתה של תגובת שרשרת גרעינית, כלומר פעולה של כור גרעיני טבעי.
נראה שמים שמשו בתור חומר מאט שתפקידו להאט את מהירותם של הנייטרונים הנפלטים בתהליך הביקוע ולאפשר את קיומה של תגובת שרשרת יציבה.
משערים שהכורים פעלו בתקופת הפרוטרוזואיקון התחתון.
בתקופה זו ריכוזו של אורניום-235 היה גבוה מאשר כיום, משום שזמן מחצית החיים שלו קצר יחסית לאורניום-238, המרכיב העיקרי במרבצי אורניום טבעיים.
ככל שריכוז החומר הבקיע גבוה יותר כך דרושה מסה קריטית נמוכה יותר לצורך תחילתה של תגובת השרשרת.
הריכוז של אורניום-235 לפני כ-2 מיליארד שנה, בעת פעולת הכורים, עמד על כ-3%.
הכורים הטבעיים פסקו לפעול לפני כ-1.5 מיליארד שנה, כאשר ריכוז האיזוטופ הבקיע פחת.
כיום, נוהגים להעשיר אורניום על מנת להקטין את המסה הקריטית הדרושה לתחילתה של תגובת שרשרת בכור גרעיני.
לצורך שימוש באורניום בכורי מים קלים מספיקה רמת העשרה של כ-5%-3%, כלומר רמת חומר בקיע דומה לזו שהייתה בכור הטבעי באוקלו.
בפצצה גרעינית מגיעים גם לרמת העשרה של כ-90%.
קיי., אוקי, או-קיי; מאנגלית: OK, נכתב גם: .O.K או Okay) הוא ביטוי שאול מהשפה האנגלית, שנכנסה לסלנג של שפות רבות מאוד, בהן העברית.
הביטוי מציין אישור קבלת מסר ("הבנתי אותך", "קיבלתי את הודעתך") או הסכמה ("בסדר") או מצב תקין ("הכול בסדר").
קיי." נכנסו לשפת הדיבור במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1840, בה הן שימוש כסיסמת הבחירות של המועמד מרטין ואן ביורן.
ואן ביורן, שהיה נשיא ארצות הברית השמיני, כינה את עצמו OK, במשמעות הכפולה של "הכול בסדר" ושל "Old Kinderhook", על שם עיירת הולדתו, "קינדרהוק" שבמדינת ניו יורק.
המילה OK הופיעה בעיתון "בוסטון מורנינג פוסט" במסגרת כתבה בנוגע לארגון שהוקם ב-1838 ושהתנגד לחוק מוניציפלי בבוסטון שאסר לצלצל בפעמונים בשעת ארוחת הערב.
שם נעשה שימוש בביטוי ומיד אחריו הפירוש – "o.k – all correct" (כלומר, הכל תקין/נכון).
באותה תקופה נפוצו קיצורים נוספים של מילים, בהם NG ל-"No go" ו-SP ל-"Small potatoes".
באנגלית, השימוש בביטוי OK התרחב, והוא משמש כשם עצם, כפועל, כתואר, או כתואר הפועל.
עם הזמן, חדרו חלק מהשימושים גם לסלנג בשפה העברית; למשל: "המנהל נתן אוקיי לפרויקט" (כלומר, המנהל אישר, או "נתן את ברכתו", למיזם).
השימוש הנרחב בביטוי בשפת היומיום וותיקותו הביאו להשערות עממיות רבות בדבר מקורו:
במלחמת העולם הראשונה, כאשר רצו לפרסם כמה חיילים מתו בכל יום לחימה, נהגו להניף שלט שעליו רשום מספר והאות K.
האות סימנה את המילה האנגלית "Kills" (הרוגים), והמספר את מספרם.
למשל, אם נכתב "129K", משמעות הדבר הייתה כי באותו יום נהרגו 129 חיילים; וכשלא נהרגו חיילים בכלל, פורסם "0K" (המספר 0 – בעל דמיון גרפי לאות האנגלית O, בצירוף האות K).
מכאן, הושאל הסימון למשמעות "הכול בסדר".
תאוריה זו, ככל הנראה, שגויה, משום שנמצאו תיעודים לביטוי הרבה לפני מלחמת העולם הראשונה.
בשידורי טלגרף ישנים השתמשו בצירוף "Open Key" במשמעות "מוכן לקבל שידור", או בקיצור "O Key".
גם תאוריה זו חוטאת לזמן תיעוד הביטוי, 5 שנים לפני הופעת הטלגרף הראשון.
הביטוי הומצא כראשי תיבות של "Oll Korrect", צורה היתולית של "All Correct" ("הכול בסדר" (מילולית: "הכול נכון")).
האטימולוגיסט אלן ווקר ריד פרסם ב-1963 מאמרים בנושא, ובהם ייחס את הביטוי לגל אופנתי בשנות ה-30 של המאה ה-19, שרווח בקרב עיתונאים וסטיריקנים.
במסגרתו, הומצאו קיצורים וראשי תיבות לביטויים שימושיים, תוך הכנסת שגיאות כתיב מכוונות לתוכם, אשר רובם לא שרדו.
תאוריה אחרת גורסת שמקור הביטוי בביטוי הצרפתי: "au quai", שנשמע כמו "OK" ופירושו "אל הרציף".
אלא שהביטוי הומצא בחברה אמריקאית עירונית, ולא בקרב מלחים צרפתים.
תאוריה נוספת גורסת שמקור הביטוי באנגליה של המאה ה-16. בימים ההם, חומר הגלם הטוב ביותר לבניית ספינות היה עץ אלון, או באנגלית: "Oak A" (נשמע כמו OK); כלומר, "אלון מהסוג הטוב ביותר ("סוג א'")".
הביטוי הוא שיבוש של och aye (אה, כן) באירית ובהיגוי שונה בסקוטית, שהביאו איתם מהגרים אירים וסקוטיים לצפון אמריקה.
רוב התאוריות העממיות אינן תואמות את הזמן או החברה בה תועד הביטוי לראשונה: ניו יורק בשנת 1839.
אוּקִיּוֹ-אֶה (ביפנית: 浮世絵, יפנית: "תמונות העולם הצף") הוא שם כולל להדפסים שנוצרו באמצעות טכניקה של חיתוך עץ ביפן בתקופת אדו (1600–1868).
הכינוי "תמונות מהעולם הצף" ניתנו תחילה לתיאורים של ההווי ברובעי בתי הזונות, אולם אוקיו-אה כסגנון אמנותי מתייחס גם להדפסי עץ פופולריים שנוצרו ביפן במאות השבע עשרה עד התשע עשרה.
ההדפסים היוו מדיום פופולרי שתיאר נשים, שחקני תיאטרון קבוקי מפורסמים, וכן נופים ואתרים מוכרים.
בין אמני ההדפס המפורסמים ניתן למנות הישיקאווה מורונובו, אשר יש מתייחסים אליו כמייסד הז'אנר, את סוזוקי הארונובו, שלו מיוחסת המצאת ההדפס הרב-צבעי, טושוסאי שאראקו, קיטגאווה אוטאמרו, שונשו קצוקאווה, הוקוסאי והירושיגה.
הדפסי העץ היפנים התפרסמו בשל השפעתם על אמנים מודרניים במערב אירופה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה.
בישראל מוצגים הדפסי אוקיו-אה במוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית בחיפה, ובאוסף מוזיאון ישראל מוצגים מספר הדפסים מאוספו של הצייר יעקב פינס.
במאה ה-17 חלה התפתחות גדולה בטכניקת הדפסי העץ ביפן, וספרים מודפסים ומאוירים הפכו לתוצר מוכר וזול.
תהליך זה תרם להתפתחות ז'אנר של הדפסי עץ נפרדים המתאר את חיי היום יום ברבעי השעשועים.
שמו היפני של הז'אנר היה "אוקיו", מילולית - העולם הצף, מונח בודהיסטי הקורא להאמין כי הכל בר חלוף.
מונח זה קבל משמעות חדשה האומרת כי החיים הם אכן סבל ותעתוע, אך יש בהם רגעים שצריך ליהנות מהם.
תמונות העולם הצף מתארות את אותם רגעים גנובים ומהנים ברבעי השעשועים.
בתקופה מאוחרת יותר המונח "אוקיו-א" נתפס כמונח מכליל לטכניקת הדפסי עץ.
אומנות האוקיו-א מזוהה במיוחד עם המעמדות הנמוכים שכונו צ'ונין (町人, אנשי העיר) אשר לא יכלו לרכוש יצירות אומנות ייחודיות (דוגמת ציורים מבית היוצר של אסכולת קאנו), ואשר חיפשו דרך קלה, זולה ומהירה לקשט את בתיהם.
החל מהמאה ה-19 החלו להופיע תכנים דרמטיים ואפלים בהדפסים, דבר שלטענת החוקרים, מתיישב עם העובדה כי חלו בתקופה זו משברים ותפניות פוליטיות וחברתיות.
טכניקת ההדפס היא טכניקה עתיקה, אשר נעשה בה שימוש עוד בתקופת שושלת טאנג הסינית.
ספרים כמו "גן זרעי החרדל" ו "סדנת עשרת קני החזרן" אשר הגיעו ליפן מסין במאה ה-17, עודדו את יצור האומנות בטכניקה זו.
התהליך התחיל בציור אשר הועבר לסדנא של גלפים שהדביקו את הציור ללוח עץ ובמיומנות רבה, בעזרת סכינים וכלי גילוף שונים, חרצו וגילפו את העץ לכדי תבליט.
הגלופה נצבעה בצבע, כך שהחלקים הבולטים הם אלו שנצבעו.
על הגלופה הצבועה היו מניחים נייר ומהדקים, זאת כדי שהצבע יעבור מן הגלופה אל הנייר.
החל מאמצע המאה השמונה-עשרה נוצרו ביפן הדפסים מרובי צבעים אשר נוצרו באמצעות מספר גלופות שהוצמדו בזה אחר זה לגיליון אחד.
ההדפסות הראשונות היו בשחור לבן ורק לאחר ההדפסה, היו צובעים חלקים מן ההדפס, או כלל לא צובעים.
יש הטוענים כי האמן איוואסה מאטאביי (IWASA MATABEI) יצר תמונות ז'אנר, שהתבססו על אסכולות טוסה וקאנו, וחלחלו בהדרגה אל טכניקת הדפסת העץ.
מנגד, ישנם הטוענים כי נישיקאווה סוקנובו (אחד מתלמידיו של מאטאבי) הוא זה שפרץ את הדרך והיה הראשון להשתמש בהדפסי העץ.
נהוג לחלק את האוקיו-א לשלושה נושאים עיקריים: נשים, דיוקנאות של שחקני תיאטרון קבוקי, ונופים.
בנוסף, ניתן למצוא שלל הדפסים המתארים סוחרים, אופנה ועוד אלמנטים מהנים של רובע השעשועים.
רבעי השעשועים באותה התקופה היוו עיר מקלט מהנוקשות של הסדר החברתי הכפוי בתקופת אדו, ומסיבה זו הפכו הנושאים הסובבים אותם למבוקשים ואהודים כל-כך.
מלבד תיאורי הקורטזנות ו"רבעי השעשועים", ניתן למצוא למשל תיאורים רבים של הדרכים העוברות ביפן ואשר שימשו בין השאר לתיירות פנים (בעיקר על ציר אדו-קיוטו).
ניתן לראות סדרות שלמות של הדפסים הסובבות סביב אלמנט אחד – לדוגמה "36 מבטים על הר פוג'י" של האמן קצושיקה הוקוסאי.
בסדרה זו נכלל ההדפס הכי מפורסם "הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה".
בציור זה ישנה התכתבות עם סגנונות מוקדמים יותר, דבר המעיד על הקומפוזיציה המורכבת של הוקוסאי.
במאה השמונה עשרה ההדפסה הפכה מורכבת יותר ומדויקת יותר.
פותחה טכניקה בה הוכנה גלופה בעבור כל צבע, ולהדפיס גלופה אחר גלופה, תהליך אשר יוצר לבסוף את ההדפס הצבעוני השלם.
הדפסי הצבע, הנישיקי-אה (nishiki-e), פותחו בצורה מסחרית לראשונה בעבודתו של האמן בן המאה ה-18 – סוזוקי הארונובו.
מושאי ציורו של הארונובו - נשים וגברים - נראים צעירים מאוד ובעלי תווים פשוטים.
לעומת זאת, הרקע וההעמדה היו מורכבים ומלאי פרטים.
ניתן לראות כי בציוריו של הארונובו ישנה התייחסות רבה לגבי הרובד התרבותי של אותה התקופה.
צבעוניותם וססגוניותם של הדפסי העץ הפכו אותם לדבר החם באותה התקופה.
אמנים החלו ליצור הדפסים רבים.
אחד מן האמנים המובילים של אותה התקופה היה קיטגאווה אוטאמרו.
גם אוטאמרו הרבה לצייר נשים, אך כעת, הנשים מיוצגות במלא הדרן: תמירות וקלילות.
סגנונו המיוחד של אוטאמרו מציע לצופה את האפשרות להיכנס לראשן של מושאות הציור.
אוטאמרו הרבה לחבר את יצירותיו עם שירים וסיפורים.
לא פעם נראה רבדים שונים של תחכום מילולי, אשר רומז על הסיטואציה המתוארת בהדפס.
ניתן לראות כי "נשותיו של אוטאמרו" אינן משירות מבט לצופה, אלא מסתכלות על המתרחש מחוץ לתמונה.
אמן נוסף המזוהה עם הז'אנר הוא אנדו הירושיגה.
מפורסמות במיוחד הן הסדרות: "53 התחנות של טוקאידו" ו-"100 מבטים על אדו", וגרסה משלו ל-"36 מבטים על הר פוג'י" הסדרות הללו היו כה פופולריות עד שהאמן יצר גרסאות שונות של הסדרות, וזאת מפאת שחיקת הגלופות בעקבות שכפול המוני .
השפעות הדדיות בין הדפסי העץ ליצירות אירופיות
ציור מודרניסטי באירופה ובארצות הברית
סיבות פוליטיות ותרבויות מביאות את יפן לכדי יבוא ויצוא אינטנסיביים עם מדינות באירופה ובאמריקה, ומתוך כך נוצרים חילופי מוטיבים במעין "דיאלוג" בין יצירות אמנות.
התחיל להתפתח סגנון הג'פוניזם – סגנון אמנותי שהיה אופנתי באירופה במחצית השנייה של המאה ה-19, בו אמנים הושפעו מסדרות הנופים ונטלו מוטיבים ורעיונות מתוך יצירות יפניות והדפסי עץ.
הירושיגה היה בעל השפעה עצומה, ואף ואן-גוך הושפע רבות ממנו ואף יצר העתקים של הדפסי העץ שלו.
אוֹקִימְתָא (מילה בארמית; מתורגמת לעברית כהעמדה) היא שיטת תירוץ נפוצה של בעיות בתלמוד, שעשויה לבוא לידי ביטוי כאשר מתגלית סתירה בין שני מקורות.
האוקימתא מתרצת את הסתירה על ידי הטענה שאחד המקורות הובן שלא כראוי, ושאת הדין שהוא מציג יש ליישם במקרים מסוימים בלבד, תוך שימוש בביטוי הארמי "".
הבנה של אחד המקורות או שניהם בהקשר מצומצם יותר מונעת את החפיפה בין הדינים הסותרים, ומאפשרת את ההנחה שהמקורות המציגים אותם אינם חלוקים בדעותיהם.
אוקימתא תתבצע בדרך כלל על ידי אמוראים, כתוצאה מסתירה בין שני מקורות תנאיים כגון משנה, ברייתא או תוספתא, או כתוצאה מסתירה בין דין ממקור אמוראי למקור תנאי.
צמצום ההקשר של מקור מסוים על ידי האוקימתא, בדרך כלל ללא סימוכין במקור עצמו, מעלה שאלה לגבי הרציונל הלוגי העומד בבסיס האוקימתא.
לכאורה לא ברור האם יש יסוד להאמין שאכן זהו ההסבר הנכון של המקור, כאשר במקור עצמו לא צוינה כל הגבלה על הדין, וההבנה הפשוטה שלו היא לעיתים רחוקה מאוד מהמסקנה המתקבלת מהאוקימתא.
ישנן מספר גישות להסבר התהליך הלוגי המתבצע למעשה באוקימתא.
האמוראים לא ראו עצמם כמחויבים באמת לגישה ההלכתית של המקור התנאי, והאוקימתא היא כיסוי אלגנטי למחלוקת, המתחייב כתוצאה מכללי ההיררכיה התלמודית.
האוקימתא עברה במסורת, והיא למעשה ההבנה המקורית של הדין.
האמוראים ראו את נוסח המשנה כקדוש, ועל כן ניתן לדרישה ולפרשנות מרחיבה.
הדין המובא במקור התנאי איננו פסק הלכה, אלא עקרון יסוד, שיכול לבוא לידי ביטוי במקום אחד, ולהידחות מפני עקרון יסוד שונה במקום אחר.
תפיסה כזו של המקורות התנאיים מקילה מאוד על העמדת דין תנאי כתקף במקרים מסוימים בלבד.
ב, מובאות שתי ברייתות: "תני חדא העונה אמן אחר כל ברכותיו הרי זה משובח, ותני אידך הרי זה מגונה", תרגום: שנה (הטיה של: משנה) אחת, (אדם) העונה אמן אחרי כל (סוף) ברכותיו הרי זה משובח, ושנה אחת - הרי זה מגונה".
ועל כך משיב התלמוד: "לא קשיא, הא בבונה ירושלים הא בשאר ברכות".
תרגום: לא קשה, זו (בברכת) בונה ירושלים זו בשאר ברכות.
במסכת גיטין, פרק שמיני, עח ע"א, ישנו ניסיון להסביר איך במשנה נאמר "אמר לה "כנסי שטר חוב זה" או שמצאתו מאחריו, קוראה והאי הוא גיטה - אינו גט, עד שיאמר לה "הא גיטיך"".
הרי כאן מצב שאין מסירה ידנית של הגט, "מצאתו מאחריו" ועדיין יש גט.
ההסבא במשפט "דערק לה חרציה ושלפתיה" כלומר, הגבר הטה את מותניו כך שתוכל האישה לשלוך.
תנועת המתניים כמוהה כנתינה עם הגוף.
לעיתים השימוש באוקימתא שנוי במחלוקת, כאשר לדעות אחרות ניתן להסביר את הקושיה ללא האוקימתא, שנחשבת להסבר חלש יותר.
אם כן, לפי דעה זו, למה שלא יעמוד בשדהו וימנע מאנשים לעבור?
בגמרא נאמרו שלושה תירוצים שיסודם הוא שהדרך הישנה שייכת לרבים משורת הדין: תירוץ אחד אומר שזו גזירת חכמים, שלא יתן לרבים דרך גרועה, תירוץ שני מעמיד אוקימתא שמדובר במקרה שנתן להם דרך גרועה, ואילו תירוץ שלישי אומר שכל דרך חדשה היא גרועה לחלק מהציבור שנאלץ להאריך בדרכו.
הוא מחזמר מאת ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין.
הפקת המחזמר הראשונה עלתה בברודוויי ב-1943 והייתה שוברת קופות ללא תקדים שהוצגה 2,243 פעמים.
גם לאחר ירידת ההפקה המקורית הועלה המחזה באופן כמעט רצוף במשך כ־10 שנים.
למחזמר הופקה גם גרסה בווסט אנד בלונדון (1947) וסרט קולנוע ב-1955 וחידושים רבים לאורך השנים.
המחזמר זיכה את מחבריו בפרס פוליצר מיוחד בשנת 1944. בשנת 1993 הוענק למחזמר פרס טוני מיוחד לכבוד 50 שנה להפקתו הראשונה.
אף על פי ש"אוקלהומה!" לא היה המחזמר הראשון שעסק בעומק רגשי וברגשות מורכבים, רוג'רס והמרשטיין הציגו טכניקות חדשות באומנות הסיפור: התמקדות באמפתיה רגשית, שימוש בחומרים חברתיים ובהיסטוריה אמריקנית, וכן השימוש בשירה ובריקוד כדי לתאר דמות או לספר סיפור, בכך המשיכו את החדשנות והבשלות שהוצגה במחזמר ספינת השעשועים.
עלילת המחזמר מבוססת על המחזה "הלילך צומח בירוק" (Green Grow the Lilacs) מאת ליין ריג'ס (Lynn Riggs) וממוקמת ליד העיר קלרמון שבאוקלהומה (טריטוריית אוקלהומה דאז) בשנת 1906. ברקע העלילה נמצא המתח שבין הבוקרים לחוואים בשל סכסוכים מקומיים על זכויות מים וגידור.
המערכה הראשונה מתרחשת בעת ההכנות לערב, בו יתקיים אירוע ריקודים חברתי בהשתתפות חוואים ובנותיהם ובוקרים מן הסביבה.
הגיבור, הבוקר קרלי מקלין מאוהב בלורי ויליאמס, בתו של חוואי (ושר את השיר הפותח של המחזמר: Oh, What a Beautiful Mornin).
השניים מקניטים זה את זה וכך נודע שלקראת הערב מכינות נערות האזור סלי-פיקניק אותם יקנו הבחורים במכירה פומבית במסגרת אירוע הריקודים.
כל בחור שהגריל סל-פיקניק יזכה לאכול את תוכנו בפיקניק עם הנערה שהכינה אותו.
קרלי מבטיח לקחת את לורי לריקודים בכרכרה מפוארת (The Surrey With The Fringe On Top), אך היא לועגת לו.
נער החווה הקשוח, הדחוי והמאיים, ג'אד פריי המאוהב גם הוא בלורי, מזמין אותה לריקודים והיא נעתרת לו כדי להרגיז את קרלי.
במקביל, הבוקר ויל פארקר זוכה בקנזס סיטי בחמישים דולר, הסכום לו הוא זקוק על מנת לשאת לאישה את חברתו, אדו-אני, אך הוא מבזבז את הסכום ברכישת מתנות בעבורה ובעבור בני משפחתה (Kansas City).
בין המתנות נמצא גליל מתכת לצפייה בתמונות, המכיל להב קטלני, פארקר מעניק את הגליל לאביה של אדו אני, החוואי אנדרו קארנס, מבלי להיות מודע לקטלניותו.
בזמן שפארקר היה בקנזס סיטי בילתה אדו אני עם רוכל פרסי בשם עלי חכים, היא מתוודה בפני חברתה לורי שהיא מאוהבת בשניהם (I Cain't Say No).
בעת ההכנות לריקודים מפלרטטת עם קרלי חברתה של לורי, גרטי קאמינגס, דבר המוביל להצהרה של לורי שאינה מעוניינת בקרלי (Many a New Day).
כאשר אביה של אדו אני מגלה אותה עם חכים, הוא מכריח אותו באיומי רובה לשאת אותה לאישה.
גברי החווה משמשים כמקהלה השרה "!It's a Scandal!
כאשר מגלה קרלי שלורי הולכת לריקודים עם ג'אד פריי, הוא מנסה לשכנע אותה לבוא איתו במקום, אך לורי חוששת מתגובתו של ג'אד ומשכנעת את קרלי שהיא אינה אוהבת אותו (People Will Say We're in Love).
בייאושו פונה קרלי לבקתה בה חי ג'אד ומנסה לשכנע אותו לתלות את עצמו, כיוון שאינו זוכה להערכה בחייו, יזכה לרחמים לאחר מותו (Pore Jud is Daid).
לאחר העימות, ג'אד רק משתכנע יותר שמטרתו היא לשאת את לורי לאישה (Lonely Room).
לורי המולבלת אינה יודעת את מי היא אוהבת באמת ולכן מציע לה עלי חכים "שיקוי פלאים" שיגלה לה את אהובה האמיתי.
בהשפעת השיקוי נרדמת לורי - דבר המוביל לאחת הסצנות הידועות ביותר במחזמר - בלט החלום: החלום מתחיל במתיקות עם נישואיה של לורי לקרלי, אך הופך לסיוט כאשר ג'אד רוצח את קרלי.
החלום משכנע את לורי שקרלי הוא אהובה האמיתי, אך בדיוק אז מגיע ג'אד כדי לקחת אותה לריקודים.
המערכה השנייה, המתקיימת כולה במהלך אירוע הריקודים החברתי ואחריו, נפתחת בקטע ריקוד (The Farmer and the Cowman) המציג התנצחות בין בוקרים וחוואים ונקטע ביריית רובה מצד דודה אלר, דודתה של לורי.
לורי מבחינה בקרלי שבא עם גרטי.
בניסיון להימלט מחתונה עם אדו אני, קונה עלי חכים מוויל פארקר את המזכרות שהביא מקנזס סיטי בחמישים דולר, ג'אד תורם את חלקו להשלמת הסכום כאשר הוא רוכש את הגליל המכיל את הלהב הקטלני.
במכירה הפומבית מציע פארקר לרכוש את סלהּ של אדו אני בחמישים דולר (כך ששוב לא יהיה לו הסכום הדרוש כדי לשאתה לאישה).
חכים, המעוניין שפארקר יישא לאישה את אדו אני, מנסה למנוע מפארקר לזכות בסל ולאבד את הכסף ומציע 51 דולר.
כאשר מועלה למכירה סלהּ של לורי מעלה ג'אד בכל פעם את המחיר, גם כאשר גברים אחרים מציעים הצעות גבוהות יותר, כדי להציל אותה מפניו.
לבסוף נותרים במרוץ רק קרלי וג'אד.
על מנת לגייס כסף, קרלי מוכר את כל רכושו: האוכף, הסוס ואפילו הרובה.
בלי כל אלו הוא לא יוכל עוד להיות בוקר ויהפוך להיות חוואי.
כאשר קרלי מנצח את ג'אד וזוכה בסל, מנסה ג'אד להרוג אותו באמצעות הלהב, דבר הנמנע כאשר ברגע האחרון דודה אלר מזמינה את קרלי לרקוד.
בהמשך הערב אדו אני וויל פארקר מיישרים את ההדורים ביניהם ואני מבטיחה שלא תפלרטט עוד עם חכים (All Er Nuthin').
לורי אומרת לג'אד שאינה מעוניינת בו, בתגובה הוא הופך להיות אלים ולורי מפטרת אותו ומגרשת אותו מן החווה.
ג'אד מאיים שהוא עוד ישוב ולורי קוראת לקרלי לעזרה.
במעמד זה, קרלי מציע ללורי נישואין, היא נעתרת והם שרים את השיר People Will Say We're in Love, אותו שיר ששרה לורי כדי להראות שאינה אוהבת את קרלי.
עלי חכים מחליט לעזוב את אוקלהומה ולפני צאתו לדרך משכנע את אדו אני לשאת את ויל פארקר.
שלושה שבועות לאחר מכן נחגגת חתונתם של קרלי ולורי במקביל להפיכת הטריטוריה למדינה (!Oklahoma).
עלי חכים מופיע עם אשתו, גרטי, לאחר שאולץ לשאת אותה לאישה באיומי רובהו של אביה.
לפתע מופיע ג'אד, שיכור ומצויד בסכין ומנסה לתקוף את קרלי וסופו שנופל על סכינו ומת.
הנוכחים מציעים לערוך משפט כדי להכריע את קרלי אשם במותו של ג'אד, אך אנדרו קארנס (אביה של אדו אני) מכריז: "זכאי!" ובני הזוג יוצאים לירח דבש בכרכרה מפוארת (The Surrey With The Fringe On Top).
קרלי מקלין - בוקר, מאוהב בלורי
לורי ויליאמס - נערה, בת חוואי עצמאית, חיה עם דודתה דודה אלר
ג'אד פריי - נער חווה מתבודד, מסתורי ואלים בחוותה של דודה אלר
דודה אלר - מנהיגה מכובדת בקהילתה
אדו-אני קרנס - חברתה של לורי
ויל פארקר - בוקר, מאוהב באדו אני
אנדרו קרנס - חוואי, אביה של אדו אני
עלי חכים - רוכל פרסי
גרטי קאמינגס - נערה, בת חווה, חברתה של לורי
"אוקלהומה!" הופיע לראשונה בהופעות-הרצה במרץ 1943 תחת הכותרת "Away We Go".
לפני שעבר המחזמר לברודוויי, בהמשך אותו חודש, נעשו שני שינויים במחזמר, שלאחר מכן התגלו כשינויים משמעותיים: הוחלט להוסיף למחזמר את הקטע "אוקלהומה!", וההחלטה לקרוא למחזמר על שם הקטע הנוסף.
במקום ללהק למחזמר בברודוויי שחקנים שיודעים לשיר, כפי שנעשה ברוב מחזות הזמר של התקופה, החליטו רוג'רס והמרשטיין ללהק זמרים מקצועיים שיודעים לשחק.
בכורת ההפקה המקורית התקיימה ב-31 במרץ 1943 בתיאטרון סנט ג'יימס בברודוויי בכיכובם של אלפרד דרייק בתפקיד קרלי, ג'ואן רוברטס בתפקיד לורי וסלסט הולם בתפקיד אדו אני.
במשך השנים, עד 1953, המשיכו הפקות של המחזמר בברודוויי.
ב-30 באפריל 1947 הועלה המחזמר לראשונה בתיאטרון דרורי ליין בלונדון בכיכובו של הווארד קיל והועלה 1,543 פעמים.
הגרסה הקולנועית בבימויו של פרד זינמן מ־1955 זכתה להצלחה רבה וזיכתה את המעבד רוברט ראסל בנט בפרס אוסקר למוזיקה.
ב-1999 הופק סרט טלוויזיה של המחזמר הזה.
ב-2019 עלתה בברוודוי הפקה מחודשת של המחזמר.
בטקס הטוני זכתה ההפקה בפרס החידוש הטוב ביותר של מחזמר.
בנוסף, זכתה השחקנית אלי סטרוקר בפרס השחקנית הטובה ביותר במחזמר, והפכה לשחקנית הראשונה על כיסא גלגלים שזוכה בטוני.
בישראל לא עלתה הפקה רשמית של המחזמר בעברית.
שני שירים אבל תורגמו מתוכו, אמנם, האחד הוא "הו, מה נאה הוא הבוקר" בתרגומה של נעמי שמר והשני הוא "I Cain't Say No" שהוא שיר אודישנים פופולרי בחו"ל, אבל תורגם לשם תחרות מחזות זמר בבית הספר למשחק "בית צבי".
בכשהארי פגש את סאלי שרים בילי קריסטל ומג ראיין את השיר The Surrey With The Fringe On Top בקריוקה בחנות כל בו
השיר הפותח, Oh, What a Beautiful Mornin זוכה לביצוע מגוחך בסרט סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר, במסגרת מחזמר דמוי-אוקלהומה!
גיבור הסרט דייב שר את "אוקלהומה!"
בהפקה המקורית של רחוב סומסום קרמיט הצפרדע מגלם במאי המנסה להעלות מחזמר, אך שוכח שהוא מתחיל ב-O ומנסה להתחיל את השם ב־A,E,I.
בפרק 317 בתוכנית החבובות שר פוזי הדוב את השיר אוקלהומה!
אך מותקף על ידי סמוראי והשיר הופך ל"יוקוהמה!".
בשנת 1977 ביצע הזמר ריי צ'ארלס, כזמר אורח במסגרת החבובות, את השיר Oh, What a Beautiful Mornin.
בפרק 34 בתוכנית קרובים קרובים יחזקאל, יוסף שילוח הדוד מאמריקה מבקש מחנה חנה מרון לצלם בשבילו אחה"צ סטנדרטי במשפחה.
אוקינאווה (ביפנית: 沖縄本島) הוא האי הגדול ביותר מבין האיים בקבוצת האיים אוקינאווה שבקבוצת איי ריוקיו, והאי בו ממוקמת עיר הבירה של מחוז אוקינאווה, נהה.
הוא שוכן כ-640 קילומטרים דרומית לאיי יפן הראשיים וגודלו כ-1,200 קילומטר רבוע.
האי אוקינאווה היה המקום בו התחוללה מרבית הלוחמה היבשתית בקרב אוקינאווה במהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי חיילי צבא ארצות הברית שלחמו בקרב עקוב מדם כדי לכבוש את אוקינאווה על מנת שיוכל להוות בסיס מבצעי לקראת הפלישה המתוכננת לאיי יפן הראשיים.
במהלך 81 ימי קרב נהרגו כ־100,000 חיילי הצבא הקיסרי היפני ו-12,510 חיילי צבא ארצות הברית ובנוסף נהרגו או התאבדו עשרות אלפי אזרחים מקומיים – כרבע מאוכלוסיית האי נהרגה או התאבדה.
במהלך הכיבוש האמריקני ביפן, שבא בעקבות כניעת יפן בספטמבר 1945, שלטה ארצות הברית באי אוקינאווה ובאיים סביבו.
אלה נשארו תחת שלטון צבאי אמריקני עד ל-17 ביוני 1972, עם מספר רב של בסיסי רגלים, נחתים וחיל אוויר.
מאז שנת 1972 נשארו כוחות אמריקניים באי, אך השלטון חזר לידי ממשלת יפן תוך חתימה על הסכם שיתוף פעולה בין המדינות.
בשנת היובל לסיום מלחמת העולם השנייה הקימו היפנים באוקינאווה אנדרטה משותפת לזכרם של החיילים היפנים והאמריקאים שנפלו בקרב על האי.
בפברואר 2010 פקדה את האי רעידת אדמה במגניטודה של 7 בסולם ריכטר.
נכון לשנת 2022, אוכלוסיית האי מונה 1,466,870 נפש, לרבות אזרחים יפנים ואנשי צבא אמריקנים ומשפחותיהם.
חלקו הצפוני של האי לא מיושב ברובו ובמרכז האי ודרומו נמצאים רוב המרכזים העירוניים, כולל עיר הבירה, נהה.
רוב הנוכחות האמריקנית באי היא במרכזו, אולם קיימים מספר בסיסים קטנים גם בחלקו הצפוני.
אוקינאווה הוא האי החמישי בגודלו ביפן, עם שטח של 1,201.03 קמ"ר.
חלקו הדרומי של האי מורכב מסלע שמקורו בשוניות אלמוגים, ואילו חלקו הצפוני מורכב בעיקר מסלע בזלת.
הסלע קל התמס הגירי בחלקו הדרומי של האי גרם להיווצרות מערות נטיפים רבות.
האקלים באי הוא אקלים אקלים סובטרופי אופייני והעונה הגשומה היא בסוף האביב.
האי מושך אליו מדי שנה עשרות אלפי תיירים, בעיקר תיירות פנים מיפן.
בצפון האי ניתן למצוא אתרים אשר ממחישים את התרבות המקומית ואת אורח החיים של המקומיים.
בכל שנה מתקיימים שני פסטיבלים.
אתרי משיכה נוספים כוללים גם את חוף הים, פארקים ומוזיאונים וצוק אוקינאווה שבעבר שימש כ"אתר התאבדות" לאוכלוסיית המקום וכיום משמש כאתר נוף.
באי ישנם כ-32 בסיסים אמריקניים של חיל האוויר, חיל הים וחיל הנחתים.
לבסיסים נתח של 4%–5% מכלכלת האי.
ב-2012 נחתם הסכם בין יפן וארצות הברית שלפיו ארצות הברית תצמצם את כוחותיה באי בהדרגה אך עדיין תישאר נוכחות אמריקנית.
באי נמל תעופה בינלאומי בעיר הבירה, נהה.
בנוסף, במטרופולין הדרומי של האי קיימת רכבת קלה אשר נוסעת על גשרים.
האי מרושת ברשת דרכים ראשיות ובדרכים מהירות בתשלום.
אוקיינוס הסערות הוא הים הירחי הגדול ביותר.
הוא נמצא בצידו המערבי של הצד הנראה של הירח.
השם ניתן על ידי אסטרונום איטלקי ג'ובני בטיסטה ריצ'ולי בשל ההנחה שרווחה בזמנו כי מזג האוויר בכדור הארץ מושפע ממופעי הירח והסערות מתחילות עם הופעת האוקיינוס.
אורכו מצפון לדרום גדול מ-2,500 ק"מ, ושטחו בערך 4,000,000 קילומטרים רבועים.
בדומה לשאר ימות הירח נוצר אוקיינוס הסערות על ידי לבת בזלת שיצרה עמק בתקופה הקדם אימבריית.
בחלקו הצפון-מזרחי מופרד האוקיינוס מים הגשמים על ידי הרי קרפטים.
בצדו הצפון מערבי נמצא מכתש אריסטרכוס, שהוא הנקודה הבהירה ביותר בצדו הנראה של הירח.
בצדו הצפוני הוא מסתיים בסינוס רוריס.
הגשושיות הראשונות שנחתו בשטח האוקיינוס היו הגשושיות הסובייטיות לונה 5, לונה 9 ולונה 13, והגשושיות האמריקאיות ריינג'ר 7, סרוויור 1 וסרוויור 3. ב-19 בנובמבר 1969 רכב הנחיתה הירחי של משימת אפולו 12 הביא את פיט קונראד ואלן בין לטבעת השנייה של האוקיינוס, המכונה הים הידוע.
הם נחתו במרחק 300 מטרים מן הגישושית סרוויור 3 ובמרחק 370 מטרים דרומית למכתש קופרניקוס.
במהלך שהותם אספו כ-45 קילוגרמים מסלע הירח, שהיה בהיר יותר מזה שבים השלווה, והביאום יחד איתם בחזרה לכדור הארץ.
אוקיינוס בקצה המשעול הוא ספר פנטזיה למבוגרים שנכתב על ידי ניל גיימן.
המספר, איש בגיל העמידה חוזר למחוז הולדתו להלוויה.
בדרך, הוא באופן לא מודע עושה סיבוב כדי לראות את הבית שהוא גר בו בילדותו, ולאחר מכן ממשיך עם המשעול לחוות המפסטוק היכן שבגיל 7 נפגש עם ילדה יוצאת דופן בשם לטי.
בחווה הוא פוגש אישה זקנה, שהוא מניח שהיא אמא של לטי, שמציעה לו ללכת לבריכה שמאחורי הבית, הבריכה שלטי כינתה 'אוקיינוס'.
מכאן המספר נזכר באירועים שקרו לו בגיל שבע.
הכול מתחיל כאשר כורה אופאל מתאבד במכונית של אביו של המספר ליד חוות המפסטוק.
המספר, אביו ושוטר מקומי נוסעים למקום ההתאבדות.
בעוד האב והשוטר מטפלים בגופה, הם מבקשים מבנות המפסטוק (ילדה אמא וסבתא) לשמור על הילד.
במהלך השהות בבית בנות המפסטוק משוחחות על כך שכורה האופאל התאבד כי הוא איבד את כל כספו בהימורים, על המכתב שהוא כתב ועל המחשבות שלו בשעת ההתאבדות.
ההתאבדות עוררה ישות על טבעית, שהחליטה להעניק לאנשים כסף, אך לא יודעת את הדרך הנכונה לעשות את זה, כאשר הגיבור מתעורר כשהוא כמעט נחנק ממטבע של שישה פני, הוא הולך לחוות המפסטוק לבקש העזרה.
לטי, ילדה בת 11, אומרת שהיא תטפל בזה ומציעה למספר לבוא איתה.
המספר מסכים, והם יוצאים לדרך למרות האזהרה של הסבתא.
לטי מזהירה את המספר לא לעזוב את ידה, אולם במהלך המאבק עם הישות המספר עוזב את היד של לטי ונדקר בכף הרגל.
בבית המספר מגלה שהדקירה יצרה חור של תולעת, ובעזרת פינצטה ומים חמים הוא מצליח להוציא את רוב התולעת.
למחרת אביו של המספר מודיע לו שיש להם מטפלת חדשה, אורסולה מונקטון.
המספר מבין שאורסולה היא אותה ישות על טבעית שהוא ולטי הלכו לטפל בה אתמול.
הבעיה היא שאורסולה מתחבבת מיד על משפחתו של המספר ולכן הם לא מקשיבים לתלונות שיש לו עליה, הדבר מקצין עד כדי כך שאביו של המספר כמעט מטביע אותו באמבטיה.
המספר לכוד בבית על ידי אורסולה, שמופיעה בפתאומיות ביציאות מהבית, ומצליח לברוח רק בלילה, כאשר אורסולה ואביו מתאהבים.
לאחר מרדף לילי, המספר מגיע לשטח חוות המפסטוק, שם לטי באה לדאוג לו, ובעזרת גברת המפסטוק הזקנה, הן 'גוזרות' את הזמן, ככה שהוריו של המספר יחשבו שהוא הלך לישון אצל חברה.
בבוקר לטי והמספר יוצאים לגרש את אורסולה, לאחר שהיא מסרבת ללכת בדרכי נועם, לטי מזמנת את ציפורי הרעב, יצורים שתפקידם לאכול ישויות כמו אורסולה.
לאחר שציפורי הרעב אוכלות את אורסולה, הן רוצות לאכול את ליבו של המספר, הדלת שדרכה אורסולה הגיעה לעולם האנושי.
המספר בורח לטבעת פיות, עד שלטי מגיעה עם דלי שמכיל בתוכו את האוקיינוס (הברכה שמאחורי החווה), פעולה זו התישה את גברת המפסטוק הזקנה.
המספר נכנס לדלי, ובמהלך השהייה באוקיינוס הוא מחזיק בכל הידע, שנשכח ממנו ברגע שהוא יוצא מתוך הדלי בחוות המפסטוק.
ציפורי הרעב לא מוותרות, ומתחילות להרוס את חוות המפסטוק עד שיתנו להם את המספר.
המספר מחליט להקריב את עצמו לציפורי הרעב כדי שהן יעזבו את החווה בשקט, ולטי מזנקת ונפגעת מציפורי הרעב במקומו.
הפציעה של לטי מעירה את גברת המפסטוק הזקנה, והיא מסלקת את ציפורי הרעב.
לאחר מכן היא ואימה של לטי לוקחות את לטי לתקופה של התאוששות בתוך האוקיינוס, עד שלטי תבריא.
בסוף הספר חוזרים להווה, המספר שוב בגיל העמידה, הוא מגלה שהאישה הזקנה שהוא פגש בהתחלה היא סבתא של לטי, ולא אימה.
המספר גם בהלם לגלות שהוא ביקר מספר פעמים בחווה, וכל פעם הוא שוכח הן את האירועים מגיל שבע והן את הביקור, הסיבה לביקורים היא שלטי תוכל לבחון אותו מתוך האוקיינוס, ולראות איך הוא חי את החיים שהיא העניקה לו בכך שנפצעה את הפציעה.
הספר נגמר בכך שהמספר שוב שוכח את האירועים מגיל שבע, ומבקש שיעדכנו אותו אם לטי תשלח מכתב מאוסטרליה.
אוקלהומה סיטי בלו היא קבוצת כדורסל מהעיר אוקלהומה סיטי, אוקלהומה המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשנת 2001 כאשוויל אלטיטוד וזכתה פעמיים בתואר האליפות (2004, 2005).
בשנת 2008 נרכשה הקבוצה בידי קלייטון בנט, הבעלים של קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
בשנת 2014 העבירו בעלי הקבוצה את הקבוצה לאוקלהומה.
אשוויל אלטיטוד הוקמה באשוויל, קרוליינה הצפונית בשנת 2001 כאחת משמונה הקבוצות שהיוו את ליגת הפיתוח בעונת הבכורה שלה.
בעונת 2003/04 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה ועונה לאחר מכן שחזרה את ההישג.
בסיום העונה עברה הקבוצה לטלסה, אוקלהומה ושינתה את שמה ל-66' על שם כביש 66 העובר בסמוך לעיר.
בארבע העונות הראשונות שלאחר המעבר, לא הצליחה הקבוצה להגיע לשלב הפלייאוף.
ביולי 2008 הודיע קלייטון בנט, הבעלים של קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר על רכישת הקבוצה והפיכתה לקבוצת בת של הת'אנדר, הקבוצה השלישית בליגת ה-NBA שהחזיקה בבעלותה קבוצה בליגת הפיתוח.
בעונת עברה הקבוצה לשחק בעיר ביקסבי, אף היא באוקלהומה, אך שם הקבוצה לא שונה.
בסיום העונה חזרה הקבוצה לשחק בטלסה.
בסיום עונת עלתה הקבוצה לשלב הפלייאוף והגיעה עד לגמר בו פגשה את ריו גראנדה ואלי וייפרס, שניצחה בסדרה לאחר שני משחקים.
עונה לאחר מכן הגיעה הקבוצה שוב לפלייאוף, לאחר שסיימה את העונה במאזן 17–33, המאזן הטוב בתולדותיה.
בסיבוב הראשון גברה על טקסס לג'נדס, אך בחצי הגמר הפסידה לאיווה אנרג'י בשלושה משחקים.
בעונת הגיעה הקבוצה שוב לחצי הגמר, בו הפסידה לווייפרס.
ביולי 2014 הודיעה הקבוצה על מעבר לאוקלהומה סיטי ושינוי שם הקבוצה לאוקלהומה סיטי בלו.
אוקיינוגרפיה כימית הוא ענף של אוקיינוגרפיה העוסק בכימיה של גופי מים גדולים כיָמִים ואוקיינוסים ומתמקד בעיקר בשני מוקדים עיקריים:
הכימיה של מי הים : הכימיה של מים מלוחים היא תחום מרכזי באוקיינוגרפיה כימית.
היא חוקרת את המליחות (ריכוז מלח) של מי הים על גווניה השונים.
מהם היונים המומסים השונים במים, שנויי ריכוז במים, הבדלים בין גופי מים שונים ותחומים קרובים.
כימיה של מים מלוחים גם כן עוסקת באִדוי ובתנאים ליצירת אוופוריטים.
גאוכימיה בסביבה אוקיינית - ענף זה של האוקיינוגרפיה הכימית מתקשר לגאוכימיה הכללית.
היא חוקרת את היונים השונים הנובעים מבליה יבשתית והובלת הסדימנטים אל תוך הים.
מעבר לכך ישנו את מחקר הסדימנטולוגיה הימית והשקעת האטומים, היונים והמולקולות השונות.
תחומי מחקר נוספים הם אקולוגיה כימית וחקר מחזורים ביוגאוכימיים כגון מחזור החנקן או מחזור הפחמן הגלובליים ותופעות כגון החמצת אוקיינוסים, קיבוע חנקן ימי ופריחת אצות.
האוקיינוגרפיה הכימית משחקת תפקיד חשוב בשחזור תנאי אקלים קדמוניים למשל על ידי מדידת יחסי האיזוטופים של חמצן בקרקעית הים או בקרחונים באזורי הקוטב הצפוני והקוטב הדרומי.
מאחר שיחסי האיזוטיפים תלויים בטמפרטורת כדור הארץ אפשר להסיק מיחסים מסוימים בין איזוטופים על תנאי-האקלים ששררו לפני זמן רב.
"אוקיי בוּמר" (מאנגלית: OK Boomer) הוא ביטוי אינטרנטי ומם הנאמר לעיתים קרובות על ידי בני נוער וצעירים לצורך לעג כלפי אמירות או גישות המיוחסות לדור הבייבי בום ומשמש גם כביטוי גנאי לזקנים ומתייג אותם כטיפוסים אנכרוניסטיים, בעיקר בגלל עמדות שמרניות.
עם זאת, לאחרונה נעשה בו שימוש ולעג גם בלי קשר לגיל.
הביטוי משך תשומת לב נרחבת לראשונה בסרטון באפליקציית טיקטוק בנובמבר 2019 בתגובה לגבר מבוגר, אף על פי שהביטוי נטבע שנים לפני כן.
הביטוי צבר פופולריות רבה במהלך שנת 2019 בעיקר בקרב צעירים שהשתמשו בו כדי לבטא פער בין-דורי.
הוא קנה את פרסומו באותה שנה בעקבות סרטון תגובה ברשת הטיקטוק לאדם מבוגר שטען כי דור המילניום סובל מתסמונת פיטר פן.
נכון ליולי 2020, סרטוני טיקטוק עם האשטאג OkBoomer# זכו ליותר מ-3.4 מיליארד צפיות.
המונח הפך למם בולט ונעשה בו שימוש מסחרי לפרסום ולמכירת טובין.
מבקרי הביטוי טוענים כי הוא גילני.
בדרך כלל נעשה בו שימוש כלפי אנשים שמכחישים את שינוי האקלים או מתנגדים לערכי הדור הצעיר.
כאמור, נעשה בו שימוש רחב גם באופן מסחרי.
הביטוי "OK Boomer" הופיע לראשונה בתגובה ברשת החברתית רדיט ב-29 בינואר 2009. הביטוי הופיע באתר הפורומים 4chan בשנת 2015 וצבר פופולריות רבה בשנת 2019 כתגובה ל"התלהמות" של מבוגר ברשת החברתית טיקטוק, שבה חזר על משפטים של פרשנים שמרנים.
הוא טען ש"בני דור המילניום ודור ה-Z סובלים מתסמונת פיטר פן [...] הם לעולם לא רוצים לגדול ו[הם] חושבים שהאידיאלים האוטופיים שיש להם בצעירותם איכשהו יתורגמו לבגרות".
אלפי צופים השיבו בביטוי "OK boomer".
המם "OK Boomer" כאמצעי לבניית תודעה פוליטית
בעשור האחרון הפך המם "OK Boomer" לאחד הביטויים הבולטים של תסכול בין-דורי בקרב צעירים, ובעיקר דור ה-Y ודור ה-Z.
לצד הפופולריות הרבה ברשתות החברתיות המקוונות, שמם זה הוא לא רק מבע לעגני, אלא מבטא תהליך של בניית תודעה פוליטית., פרי מציאות חברתית וכלכלית מורכבת, בה צעירים מתמודדים עם עלויות מחיה גבוהות, שוק תעסוקה לא יציב, משבר אקלים והיחלשות מנגנוני הרווחה תנאים הנתפסים בעיניהם כירושה בעייתית מהדור שקדם להם.
בהקשר זה, הביטוי "OK Boomer", הוא למעשה פרקטיקה תקשורתית-חינוכית, המבטאת ביקורת כלפי עמדות שמרניות, המבטלות אתערכן של מצוקות הדור הצעיר.
הוא פועל כמנגנון סולידריות דרך הומור ואירוניה, המאפשר שיח נגיש אך טעון פוליטית.
החוקרים רואים בו ביטוי ראשוני לתנועת מחאה, המתהווה במרחבים הדיגיטליים, בדומה לשימוש שעשו תנועות אחרות, כמו האביב הערבי, באמצעי תקשורת מקוונים לצורך גיוס פוליטי.
אוקלוס לוקאנוס (Όκέλλος) היה לכאורה פילוסוף פיתגוראי, שנולד בלוקאניה במאה ה-5 לפנה"ס.
אריסטוקסנוס (המאה ה-4 לפנה"ס) מצטט אותו יחד עם לוקאני אחר בשם אוקילו, ביצירה שהשתמרה על ידי יאמבליכוס המפרטת 218 פיתגוראים כביכול, אך הכילה כמה המצאות, ייחוסים שגויים ללא-פיתגוראים, וכמה שמות שמקורם במסורות פסאודו-פיתגוראיות מוקדמות יותר.
לאוקלוס לוקאנוס יוחס חיבור פסאודואפיגרפי בשם "על טבע היקום" , שמיוחס כיום לפסאודו-אוקלוס לוקאנוס.
זהו חיבור קצר בארבעה פרקים בניב האיוני, היחיד ששרד מחיבורים שהוא כתב לכאורה.
בחיבורו של דיוגנס לארטיוס מופיעים קטעים של שני מכתבים פסאודואפיגרפיים שנכתבו לכאורה על ידי ארכיטס ואפלטון.
בראשון ארכיטס מציין כי שלח אל אפלטון ארבעה ספרים של אוקלוס ובשני אפלטון מודה לו עליהם.
נראה כי שני המכתבים זויפו כדי לאמת את הייחוס השגוי של החיבור "על טבע היקום", אותו ניתן לתארך לסביבות המאה ה-1 לפנה"ס.
על פי מנחם שטרן, ניתן לתארך את החיבור אף למאה ה-2 לפנה"ס, ובכל מקרה לפני זמנו של וארו.
קטעים מתוך החיבור פורסמו במאה ה-5 לספירה על ידי האנתולוג סטובאיוס (Ecl.
מהם ניתן ללמוד שהמחבר תומך בעקרון שהיקום לא נברא ונצחי:
"כל טבע שיש לו התקדמות הוא בעל שלושה תחומים ושני מרווחים.
שלושת התחומים הם דור, גובה הקיום וסוף הקיום; המרווחים הם התקדמות מדור לגובה הקיום, ומגובה הקיום לסוף הקיום.
אבל היקום לא מראה שום סימן לתחומים ומרווחים כאלה, שכן איננו רואים שהוא עולה לקיום, או הופך להיות; וגם לא גדל לטוב יותר וגדול יותר; וגם לא נעשה פחות ורע יותר.
אלא הוא תמיד ממשיך להתנהל באותה צורה, והוא תמיד שווה ודומה לעצמו."
פסאודו-אוקלוס טוען גם כי שלוש החלוקות הגדולות של היקום תואמות את שלושת מיני הישויות - אלים, אנשים ודמונים; ולבסוף, שהמין האנושי על כל מוסדותיו (המשפחה, הנישואין וכדומה) חייב להיות נצחי.
הוא תומך באורח חיים סגפני, בתקוה לשכפולו המושלם של הגזע ולהכשרתו בכל האציל והיפה.
13) שמר גם קטע מהחיבור המשוער Περὶ νόμου בניב הדורי.
היצירות של אוקלוס לוקאנוס תורגמו לאנגלית על ידי תומאס טיילור בשנת 1831.
אוקיינוסים הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הקאנטרי הישראלית ג'יין בורדו.
האלבום יצא לאור ב-1 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים תקליטי יהלום.
האלבום הופק במלואו על ידי עמרי אמדו.
בניגוד לאלבומים הקודמים, רוב שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי סולנית הלהקה דורון טלמון בלבד.
אף על פי כן, בחלק מהשירים הצטרפו לכתיבה וההלחנה בסיסט הלהקה מתי גלעד והזמרת-יוצרת דניאלה ספקטור.
האלבום מתאפיין בסגנונות הקאנטרי והפולק, בשילוב אלמנטים של פופ ואינדי בחלק ניכר מהשירים.
מבקר ומסקר המוזיקה יוסי חרסונסקי נתן לאלבום ציון חיובי של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה סך הכל.
מבקר המוזיקה דודי פטימר נתן לאלבום ביקורת חיובית, תוך שאמר כי
הוא סרט מוזיקלי משנת 1955 בבימויו של פרד זינמן המבוסס על המחזמר המוצלח אוקלהומה!
של רוג'רס והמרשטיין (1943) המבוסס על המחזה "הלילך צומח בירוק" (Green Grow the Lilacs) מאת ליין ריג'ס (1931).
בתפקידים הראשיים – גורדון מקריי ושירלי ג'ונס (בהופעת בכורה בקולנוע).
הסרט צולם בו זמנית בשיטת Todd-AO וסינמסקופ.
העלילה מתרחשת בטריטורית אוקלהומה בשנת 1906 טרם להפיכתה למדינה בארצות הברית (1907), ביחסי אהבה בין שני זוגות ובמתח שבין הבוקרים לחוואים בשל סכסוכים מקומיים על זכויות מים וגידור.
הבוקר קרלי מקלין (גורדון מקריי) רוכב על סוסו בתוך שדה תירס במזג אוויר נפלא ושר "איזה בוקר נהדר" ('Oh, What a Beautiful Mornin).
הוא מגיע לביתה של הדודה אלר (שרחוט גרינווד) כדי לפגוש שם את ידידתו לורי ויליאמס (שירלי ג'ונס) המתגוררת שם עם דודתה.
קרלי רוצה להזמין אותה לנשף ריקודים אבל לורי ביישנית ודוחה את חיזוריו.
הוא שר לה כי יסיע אותה בכרכרה עם גג מקושט ("The Surrey With the Fringe on Top").
לתחנת הרכבת של קלרמור מגיע ויל פרקר (ג'ין נלסון) שחזר מקנזס סיטי.
הוא מוקסם מהעיר המודרנית ושר לכולם על נפלאותיה ("Kansas City ") והם יוצאים במחול בתחנה.
ויל קנה שם מתנות לחברתו אדו אני (גלוריה גראהם), בתו של החוואי אנדרו קרנס (ג'יימס וויטמור), איתה הוא רוצה להתחתן.
למקום מגיע רוכל נודד ממוצא פרסי בשם עלי חכים (אדי אלברט) שאני נענית גם לו.
לורי מוכיחה אותה על התנהגותה כלפי גברים אך אני עונה לה בשירה כי"היא בחורה שאינה יכולה לומר לא" ("I Cain't Say No")
גם ג'וד פרי (רוד סטייגר) מחזר אחרי לורי אך היא לא סובלת אותו.
הוא מטריד אותה וקרלי מגיע לבקתה שלו ומתאר את הלווייתו ("Pore Jud is Daid").
לורי מבקשת מקרלי שלא יחזר אחריה בפומבי כי אנשים יחשבו (ובתוכם ג'וד) שהם מאוהבים ("People Will Say We're in Love").
קרלי המאוכזב מתחיל לחזר אחרי גרטי (ברברה קמינגס) ולורי שרה כי זה לא משפיע עליה ואין להצטער על רומן שחלף ("Many a New Day") למרות שבעומק ליבה היא מצטערת.
לורי רואה בדמיונה תמונת בלט בה ג'וד הורג את קרלי.
היא מתעוררת וג'וד לוקח אותה לנשף.
באמצע הנסיעה הוא מטריד אותה והיא זורקת אותו מהעגלה.
במסיבה נמצאים בוקרים וחוואים וכולם רוקדים ושרים על כך שהבוקרים והחוואים צריכים להשלים זה עם זה ולהיות חברים ("The Farmer and the Cowman Should be Friends").
עלי לא רוצה להתחתן עם אני.
הוא קונה מוויל את כל המתנות שרכש בקנזס סיטי כדי שיוכל כעת להתחתן.
ויל מתנה לפני אני את תנאיו - ציות מלא, הכל או לא כלום ("All Er Nuthin").
דודה אלר מארגנת מכירה פומבית של סלי מתנות כדי לגייס כסף לבית ספר.
בסוף נשאר הסל של לורי עליו מתחרים קרלי וג'וד וקרלי זוכה לאחר שהוא מוכר את אוכפו היקר.
הוא רוצה כעת להיות חוואי.
כעת מסכימה לורי להתחתן עם קרלי וחתונתם נערכת בהשתתפות רבים ששרים את השיר אוקלהומה ("Oklahoma (state song)") לציון העובדה שהטריטוריה הופכת בעתיד הקרוב להיות אחת ממדינות ארצות הברית.
עלי חכים מתחתן עם לורי.
החוגגים מעלים את הזוג על ערמת חציר.
ג'וד הזועם מצית את הערימה ומאיים על קרלי בסכין.
קרלי קופץ עליו וג'וד נופל על הסכין ומת.
המרשל (רוי בנקרוף) רוצה לעצור את קרלי אבל התושבים מתנגדים וממנים את אנדרו קרנס (ג'יימס וויטמור) ל"שופט" ולאחר שמיעת עדויות הוא מחליט שזה היה מקרה של הגנה עצמית.
כעת הזוג מוכן לצאת לירח דבש כשכל אנשי הכפר מלווים אותם וברקע מנגינת "איזה בוקר יפה".
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגורדון מקרייקרלי מקליןבוקרשירלי ג'ונסלורי ויליאמסרוד סטייגרג'וד פריעובד בחווהשרלוט גרינוודדודה אלרדודתה של לוריגלוריה גראהםאדו אני קרנסבחורה מחוזרתג'ין נלסוןוויל פרקרבוקר, מחזר של אדו אניאדי אלברטעלי חכיםרוכל נודדג'יימס ויטמוראנדרו קרנסחוואי, אביה של אניברברה לורנסגרטי קמינגסחברה של לוריג'יי פליפןסקידמורחוואירוי בנקרוףמרשל
רוברט סארטיס היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר-צבע.
ג'ין רוג'ריו וג'ורג' בלמר היו מועמדים לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
רוברט ראסל בנט, ג'יי בלקטון ואדולף דויטש זכו לפרס אוסקר לפסקול מקורי לסרט מוזיקלי.
פרד היינס זכה לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
ב-2007 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס "על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
אוקיינוס הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית מירי מסיקה.
האלבום יצא לאור ב-5 בינואר 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר "בכרם תימן" שיצא לאור כבר בשנת 2018 יצא כסינגל המוביל מהאלבום, בנוסף להיותו גרסת כיסוי לשירה של עפרה חזה.
ביום יציאתו של האלבום, הופץ הסינגל "מרק צח".
זהו אלבומה הראשון של מסיקה מאז צאת אלוהי הדברים הקטנים בשנת 2017.
באפריל 2018 הופץ הסינגל המוביל מהאלבום, "בכרם תימן", שהוא מעין גרסת כיסוי לשירה של עפרה חזה.
באוקטובר באותה השנה, יצא לאור הדואט "מפחד עלייך" בהשתתפות איזי, שהפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר בישראל בין שנת 2018 לשנת 2019. הרמיקס הרשמי שלו שנוצר על ידי עופר ניסים הופץ בהמשך, כמו גם גרסה אקוסטית שלו.
שיר הנושא "אוקיינוס" היה הסינגל השלישי מהאלבום, הופץ בפברואר 2019 ביחד עם וידאו קליפ נלווה.
ביולי 2019 יצא לאור הסינגל "זוכרת את הים", שלא נכלל לבסוף באלבום אך היה לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "זה לא הגיל".
לקראת סוף אותה השנה, יצא הסינגל הרביעי "כמה כמה" שהצליח בתחנות הרדיו.
בתחילת 2020 הוציאה מסיקה את "חוה", הסינגל החמישי מהאלבום.
הקליפ הרשמי שלו צבר למעלה מחצי מיליון צפיות.
"חוה" ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה השונים.
הסינגל הבא, "משה", הוא דואט עם הזמרת-יוצרת הישראלית נרקיס.
זוהי בלדת פופ, שנכתבה והולחנה על ידי נרקיס.
בספטמבר 2020 יצא הסינגל השביעי, "יש לך אותך", שבוצע על ידי מסיקה ומיקה משה מתוך משדר "לתת", שצבר מעל 4.4 מיליון צפיות ביוטיוב, הגיע לפלייליסטים ולמצעדים באפל מיוזיק ובספוטיפיי והוא השיר המושמע ביותר בשירותי הסטרימינג אצל מירי ומיקה.
הסינגל השמיני, "אמא", נלקח מ"המחברת של אליה".
ב-5 בינואר 2021, יום צאתו של האלבום, הופץ הסינגל התשיעי "מרק צח", שנכתב על ידי דיקלה.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם5 בינואר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהליקון
אוקימתא הוא כתב-עת שפיט לחקר ספרות התורה שבעל-פה, שמתפרסם באופן מקוון החל משנת תשע"ג (2013).
עורכו הראשון היה פרופ' שמא יהודה פרידמן, חבר האקדמיה ללשון העברית ששימש כפרופסור מן המניין בבית המדרש לרבנים באמריקה ובמחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן.
מגיליון ה (תשע"ט) ואילך, העורכים הראשיים הם פרופ' מיכל בר-אשר סיגל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחוקרת תלמוד ישראלית, ופרופ' מולי וידאס מאוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי, ארצות הברית.
מערכת כתב העת הצהירה על קבלת מדיניות עריכה המעודדת חוקרות לפרסם מאמרים, במטרה להתמודד עם החוסר בשוויון מגדרי בתחום.
כתב העת מתפרסם באופן מקוון במרשתת, ללא צורך בהרשמה או בתשלום.
כתב העת מופיע ברשימת כתבי העת האקדמיים של המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
אוקינושימה (ביפנית: 沖ノ島, מילולית: "אי רחוק") הוא אי קטן בים יפן מול חוף העיר במחוז פוקואוקה ביפן.
למרות גודלו הקטן ואוכלוסייתו הדלילה, יש לו חשיבות תרבותית ודתית רבה.
הוא נחשב לאדמה קדושה של דת השינטו, וכאי קדוש הוא נתון להגבלות כניסה מזה מאות שנים.
אוכלוסיית האי מורכבת מעובד יחיד של מקדש אוקיצומייה שעל האי.
הוא אחד מכשני תריסר כוהני שינטו שמבלים באי למשך תקופה של 10 ימים, מתפללים ושומרים מפני פולשים.
האי כולו נחשב לקאמי, והוא מחוץ לתחום לנשים.
במשך מאות שנים, רק 200 גברים הורשו להיכנס לאי ביום אחד בכל שנה לאחר ש"טיהרו" את עצמם בים שמסביב.
ב-2017 הוכרז האי אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כחלק מהאתר "האי המקודש של אוקינושימה ואתרים קשורים באזור מונקטה".
אוקינושימה ממוקמת באזור הימי גנקאי-נאדה בים יפן בין האי קיושו, 55 קילומטרים משם, והאי צושימה, 65 קילומטרים משם.
שטחו של האי הוא 0.97 קמ"ר, אורכו 1.5 קילומטרים ורוחבו כקילומטר אחד.
רכס משתרע לאורכו של האי, שהנקודה הגבוהה ביותר בו היא האיצ'ינודקה (一 ノ 岳) בגובה 243.6 מטרים.
עליו נמצא מגדלור אוקינושימה (沖ノ島灯台, אוקינושימה טודאי), שאותו ניתן לראות ממרחק של 17 מיל ימי.
דרומית-מזרחית לאוקינושימה שוכנים האי קויה-שימה (小屋島) בשטח של 25 דונם, ובגובה מרבי של 29 מטרים וצמד הסלעים מיקאדובשירה (御門柱) וטנגו-איווה (天狗 岩).
אוקינושימה שוכן בקצה הצפוני של האזור הסובטרופי והצמחייה שלו בהתאם.
הצדדים הצפון-מערביים והדרומיים של האי מכוסים ביערות עבותים המורכבים בעיקר מ- (מין עץ ממשפחת העריים).
על הקרקע צומחים שרכים כדוגמת Asplenium antiquum וסוקולנטים כדוגמת Orostachys malacophylla.
האי והאי השכן קויה-שימה מוגדרים על ידי ארגון BirdLife International כאזור עופות חשוב (IBA) משום שהם מספקים מקום קינון לאוכלוסיות של מין היונה , יסעור מפוספס, ומין הסבכי .
בשל מיקומו, שימש האי בין סוף המאה ה-4 לסוף המאה ה-9 כבסיס וסימן על נתיב הספנות המכונה "אומיקיטה נו מיצ'ינקה" (海北 道 中, באנגלית: "דרך הים הצפונית") לחצי האי הקוריאני.
האי היה אפוא מקום חשוב לחילופי תרבות באזור.
במקביל הוא קיבל חשיבות דתית, שכן יורדי הים התפללו להפלגה בטוחה בעצירת ביניים זו או ששגרירויות התפללו להצלחת משלחותיהם הדיפלומטיות.
לאלה טגוריהימה נו קאמי סגדו ועדיין סוגדים במיוחד כאן במקדש אוקיצומייה כהאלהה של ערפל הים.
עם דעיכת שושלת טאנג הסינית, הופסקו גם משלחות דיפלומטיות לסין.
כבר במאות ה-6 וה-7, עם נפילת בעלות הברית הקוריאניות ממלכת גאיה ו, דעכה השפעתה של יפן בקוריאה.
עם הפסקת המשלחות פסקו גם הטקסים הממלכתיים באי, אם כי עד היום מבוצעים טקסים דתיים בקנה מידה קטן בהרבה, ובכך איבד האי מחשיבותו בסוף המאה ה-9.
ב-27 במאי 1905 התחולל ליד האי קרב צושימה, קרב ימי במסגרת ממלחמת רוסיה–יפן שבו נחל הצי הרוסי הקיסרי תבוסה.
חפירות ארכאולוגיות נרחבות בוצעו ב-23 מקומות באי בין השנים 1954 ו-1971 במימון איל הנפט ויליד מונקטה אידמיטו סאזו (1885–1981).
במהלכן נמצאו 80,000 חפצים, אשר בשלמותם הוגדרו כאוצר לאומי יפני.
נמצא שניתן לחלק את הטקסים וסוג המנחות לארבעה שלבים או קבוצות:
בין המאות הרביעית והחמישית התקיימו הטקסים על סלעים גדולים, וממצאים חשובים מתקופה זו כוללים מראות ברונזה סיניות מעוטרות מתקופת
בנוסף, מספר רב של קומוצ'י - (תכשיטים בצורת דמעה) שגולפו מטלק, שהיו ייצוא פופולרי לקוריאה.
מסוף המאה ה-7 ועד המאה ה-8, עברו מקומות הטקס לאט לאוויר הפתוח.
ממצאים מתקופת שושלת טאנג תועדו לתקופה זו, כגון כלים בשלושה צבעים, אשר מאמינים שהגיעו ממחוז חנאן.
חפצים משמעותיים נוספים הם אגרטל עם כן או ראש דרקון מוזהב עשוי נחושת.
בהגיע המאה ה-8, הטקסים עברו לחלוטין לשטחים פתוחים בשלב האחרון ובמקום סחורות יבוא ויצוא, נמצאו רק חפצי אמנות למטרות דתיות כמו קטאשירו, מנחות המייצגות בני אדם או בעלי חיים ומשמשות להם תחליף, וכן קטאשירו מטלק בצורת סירה לתפילות להפלגות בטוחות בים.
חפץ נוסף מתקופה זו הוא הדוגמה העתיקה ביותר של כלי חרס מזוגג צבעוני ביפן.
כמו כן נחשפו נול נחושת מוזהב ופיסות זכוכית קריסטל מהאימפריה הסאסאנית.
בגלל המספר הרב של חפצים, האי ידוע גם בשם "בית אוצר הים".