tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפוליטיקה האיטלקית מושפעת ממתח בין האזורים החקלאיים העניים בדרום לבין הצפון התעשייתי והעשיר.
בצפון המדינה זוכה לתמיכה מפלגת הליגה הצפונית, מפלגה ימנית בדלנית החותרת להקים מדינה עצמאית בשם פדניה בצפון.
בשנת 2016 נערך לראשונה משאל עם.
איטליה הייתה מהמדינות המייסדות של הקהילייה האירופית – כיום האיחוד האירופי.
איטליה התקבלה לאו"ם ב-1955, והיא גם חברה מייסדת של נאט"ו, חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), גאט"ט/ארגון הסחר העולמי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), מועצת אירופה והיוזמה המרכז-אירופית (CEI).
איטליה תומכת באו"ם ובפעולות הביטחון הבין-לאומי שלו.
כוחות איטלקיים שותפים בכוחות לשמירת שלום של האו"ם בסומליה, מוזמביק, מזרח טימור, ואיטליה מספקת תמיכה לפעולות נאט"ו והאו"ם בבוסניה, קוסובו ואלבניה.
בפברואר 2003 שלחה איטליה למעלה מ-2,000 חיילים לאפגניסטן במסגרת מבצע חירות מתמשכת.
איטליה שלחה כוחות גם לעיראק במהלך מלחמת עיראק, והיא שותפה למאמצים לשיקום המדינה, אך בנובמבר 2006 הסיגה את כוחותיה הצבאיים וכיום היא מחזיקה רק עובדים הומניטריים ואזרחיים.
באוגוסט 2006 שלחה איטליה 2,450 חיילים ללבנון במסגרת יוניפי"ל ככוח לשמירת השלום בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לאיטליה כוננו עם הקמת מדינת ישראל ב-1948. במשך השנים הקפידה איטליה לנהל מדיניות זהירה בנוגע ליחסיה עם ישראל, בעיקר מתוך רצון לרכוש את אמונן של מדינות ערב ולבסס לעצמה מעמד נכבד במזרח התיכון.
שיתוף הפעולה המדעי עם איטליה החל בשנת 1971 עם חתימת הסכם מסגרת בין המדינות בתחום המדע.
עם היבחרו של סילביו ברלוסקוני בשנת 2001 כראש ממשלת איטליה חלה התקרבות רבה בין ממשלות ישראל ואיטליה.
ברלוסקוני עצמו הראה קרבה חסרת תקדים לראש הממשלה אריאל שרון ולממשלתו, ובביקורו בירושלים בשנת 2003, אף סירב להיפגש עם גורמי הרשות הפלסטינית ובכלל זאת עם היו"ר יאסר ערפאת.
כמו כן הציע ברלוסקוני בשנת 2005 כי ישראל תצטרף לארגון נאט"ו, כדי ש"התקפה עליה מצד איראן תיחשב התקפה על אירופה כולה", כך לדבריו.
ברלוסקוני היה המנהיג האירופי הראשון שדיבר בגלוי על האפשרות שישראל תצטרף לאיחוד האירופי.
בכך הפכה איטליה לאחת הידידות הקרובות של ישראל בעולם.
בנובמבר 2006, חברי פרלמנט איטלקים יצאו במסע עולמי להכנסת ישראל לאיחוד האירופי.
בשנת 2011 אמר ברלוסקוני כי לא יתמוך בהקמת מדינה פלסטינית.
בשנים הללו גם השתפרו היחסים הצבאיים בין איטליה לישראל והמדינות אף החלו באימונים משותפים.
הסחר בין איטליה למדינת ישראל
איטליה חברה באיחוד האירופי, ולפיכך כל ההסכמים החתומים בין ישראל לבין האיחוד מחייבים גם אותה.
בנוסף, ישראל ואיטליה חתומות על אמנה למניעת כפל מס, ועל הסכם מחקר ופיתוח משותף.
בשנת 2010, עמד הייצוא על 1.2 מיליארד דולר, והייבוא על 2.4 מיליארד דולר.
בשנת 2011 עמד הייבוא מאיטליה לישראל על כשלושה מיליארד דולר.
נתונים אלו הפכו את איטליה לשותפת הסחר השביעית בגודלה בעולם עם ישראל, ושלישית באירופה.
בין שתי המדינות יש סחר מגוון, החל מתחום התעשייה, שמתבטא בכך שלחברות ישראליות רבות יש נציגויות ופעילוּת באיטליה, ועד תחום התקשורת והמחשוב.
חברות לדוגמה: חיפה כימיקלים, צ'ק פוינט, קומברס, ישקר.
האחריות להגנתה של איטליה מוטלת על הכוחות המזוינים של איטליה, גוף ארבע-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת איטליה.
נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 319,529 אנשים בשירות קבע ו-41,867 אנשי מילואים.
קרביניירי (משטרה צבאית ואחד הכוחות במשטרות איטליה הכפוף לכוחות המזוינים).
ההיסטוריה הצבאית של איטליה מתחילה בסוף המאה השישית לפני הספירה, מעת ייסודה של הרפובליקה הרומית ולאחר מכן בתקופת האימפריה הרומית, המשך בפלישות של ימי הביניים, בתקופת המלחמות האיטלקיות, עבור בימי איחוד איטליה ועד השתתפותה של איטליה במלחמות העולם ובמעורבותה במלחמת האזרחים בספרד וכיבושיה הקולוניאליים באפריקה.
איטליה היא מהמדינות המייסדות של ברית נאט"ו ומשתתפת במשימות השונות של הארגון ובמשימות שמירת שלום של האו"ם.
איטליה מחולקת ל-20 מחוזות, שמהם חמישה הם בעלי מעמד אוטונומי מיוחד.
המחוזות מחולקים לנפות או למטרופולינים, ובתוכם לקומונות.
האזורים המטרופוליניים הגדולים באיטליה הם אזור רומא, מילאנו (הרביעי בגודלו באירופה) ונאפולי.
להלן 20 המחוזות שהמחוזות בעלי מעמד מיוחד מסומנים בכוכבית:
איטליה היא המשק ה-12 בגודלו בעולם ועדיין מצויה בתהליך של שינוי פוליטי וכלכלי שהחל עם נפילת העילית הפוליטית לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאיטליה כלכלה מגוונת עם תוצר לאומי ותוצר לנפש דומים בקירוב לאלו של צרפת ושל הממלכה המאוחדת.
איטליה היא אחת מבין שבע המדינות החברות בארגון המדינות המתועשות.
עד מלחמת העולם השנייה הייתה איטליה ארץ חקלאית, והתעשייה התרכזה בעיקר בצפון.
המלחמה פגעה קשות בכלכלת המדינה והביאה לירידה של עשרות אחוזים בתפוקה.
לאחר המלחמה התפתחה הכלכלה במהירות ואיטליה הפכה למעצמה תעשייתית.
ענפי הייצור הבולטים הם יין, שמן זית, טקסטיל, תעשיות רכב ותעשייה כימית.
הכלכלה הקפיטליסטית של איטליה עודנה מחולקת לצפון התעשייתי המפותח יחסית, המאופיין בחברות פרטיות לרוב, ולדרום איטליה, אזור חקלאי ברובו ופחות מפותח, בעל שיעור אבטלה גבוה של כ-20%.
לאיטליה מיובאים רוב חומרי הגלם הדרושים לתעשייה ומעל ל-75% מצורכי האנרגיה שלה.
לפי דו"ח מיוחד של קרן המטבע הבין-לאומית "הרגולציה האיטלקית מפגרת הרחק מאחורי הסטנדרטים המקובלים ב-OECD".
בדירוג עולמי הרגולציה העסקים של איטליה נמצאת במקום ה-50 והיא נחשבת "אחת המערכות המסורבלות והלא ידידותיות באירופה".
גם בתחום האשראי, איטליה מדורגת במיקום נמוך במקום ה-101 מתוך 190.
היצוא העיקרי של איטליה בא מתחום התעשייה.
התעשייה נכון ל-2004 אחראית לכ-75% מסך היצוא של המדינה.
לדוגמה, חברת פיאט ביחד עם חברת הבת אלפא רומיאו-לנצ'יה הן אחת מחברות המכוניות הגדולות באירופה.
דוגמה נוספת היא חברת פירלי אשר מייצרת צמיגים ומוצרי גומי.
איטליה היא המדינה החמישית הכי מתוירת בעולם.
ובשנת 2019 ביקרו בה 65 מיליון תיירים זרים.
רוב התיירים מגיעים למקומות הקדושים והעתיקות של איטליה.
עם הערים המתוירות ביותר נמנות ונציה, פירנצה, מילאנו, נאפולי, פיזה ורומא.
עם האתרים הפופולריים במדינה נמנים הקולוסיאום והפורום רומאנום שברומא, הגלריות בפירנצה, היכל ורונה, העיר ההרוסה פומפיי, החוף האמאלפיטאני וכן מחוז טוסקנה.
המשבר הכלכלי העולמי שפרץ ב-2008, בשילוב עם גירעונות ממשלתיים גדולים ובהמשך עם משבר החוב האירופי, השפיע עמוקות על כלכלת איטליה, שהתכווצה משנת 2007 עד 2011 ב-6.76%.
בתקופה זו ידעה איטליה שבעה רבעונים של מיתון.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באיטליה (ISTAT) פרסמה נתונים שלפיהם האינפלציה באיטליה הגיעה לרמה של 3.3% בשנת 2008, לעומת 1.8% בשנת 2007. רמת האינפלציה של 2008 הייתה הגבוהה ביותר מבין 12 השנים שקדמו לה.
לאיטליה יש את יחס החוב-תוצר השני בגובהו באיחוד האירופי, אחרי יוון, והחוב הלאומי שלה הוא השלישי בגודלו בעולם והשני בגודלו באירופה: כ-116% מהתמ"ג ב-2010.
המשבר הוביל עסקים רבים במדינה לפשיטת רגל במהלך 2011, בדומה להתפתחויות בשאר מדינות ה-PIIGS: פורטוגל, יוון, אירלנד וספרד.
סטנדרד אנד פורס ומודי'ס הורידו בצורה משמעותית את דירוג האשראי של איטליה ל-A מינוס ודירוג האג"ח של המדינה ירד אף הוא, כשהתחזית לגביו היא שהורדות נוספות הן אפשריות, בד בבד עם עליית התשואה של האג"ח לרמה הגבוהה מ-7%.
ב-13 בינואר 2012 הורידה סטנדרד אנד פורס את דירוג האשראי של איטליה בשתי דרגות לרמת BBB+.
בראשית נובמבר פורסם כי החוב הציבורי של המדינה עומד על כ-1.9 טריליון דולר.
במקביל, גברו הקריאות מצד גורמים שונים שדרשו את התפטרותו של ראש הממשלה סילביו ברלוסקוני.
ב-4 בנובמבר הודיע ברלוסקוני שאיטליה סירבה להצעה מקרן המטבע הבין-לאומית לתמיכה פיננסית.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה בסמוך לסיום פסגת ה-G-20 בקאן אמר ברלוסקוני כי התמיכה "אינה הכרחית", אך אישר שאיטליה ביקשה מקרן המטבע הבין-לאומית לפקח על הרפורמה הכלכלית במדינה.
ב-8 בנובמבר 2011 הודיע ברלוסקוני כי יתפטר לאחר שתאושר בממשלתו תוכנית הצנע, שנכפתה על איטליה על ידי גוש האירו של מדינות האיחוד האירופי.
אירופה דרשה את הרפורמות בתמורה לסיוע הכספי שהיא צפויה להגיש לאיטליה.
התוכנית אושרה ברוב של 156 צירים לעומת 12 מתנגדים.
על מנת לזרז את תהליך ההצבעה בסנאט האיטלקי, נמנעו מפלגות האופוזיציה העיקריות מהצבעה.
ב-12 בנובמבר 2011 אישר גם הבית התחתון של הפרלמנט את תוכנית הצנע.
בעד הקיצוצים הצביעו 380 מתוך 630 חברי הפרלמנט.
גם כאן מפלגות האופוזיציה לא לקחו חלק בהצבעה ורק 26 חברי פרלמנט הצביעו נגד התוכנית.
מאוחר יותר באותו היום הגיש ברלוסקוני את התפטרותו.
נשיא איטליה העניק את המנדט להרכבת ממשלת מעבר למריו מונטי, שכיהן בעבר כנציב האיחוד האירופי לתחרות חופשית.
ב-4 בדצמבר 2011 אישרה ממשלת איטליה צעדי חירום הכוללים העלאת גיל הפרישה ל-67 לעובדים רבים, ליברליזציה של השירותים המקצועיים והעלאה של מיסים עבור העשירונים העליונים הנתפשים כמתחמקים מתשלום.
בנוסף מתכוונת איטליה להטיל מיסים חדשים על נכסים פרטיים ודיור.
יקוצצו הפנסיות, ההוצאה הציבורית תפחת והמע"מ יועלה.
ב-16 בדצמבר 2011 אישר הבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי את תקציב הצנע בסך 33 מיליארד אירו.
ההצבעה עברה ברוב של 495 תומכים מול 88 מתנגדים.
עד סוף שנת 2012 העביר הבנק האירופי המרכזי לממשלת איטליה מעל 100 מיליארד אירו, באמצעות רכישת אג"ח.
איטליה נמצאת בדרום אירופה ומורכבת מחצי האי האפניני הידוע כ"מגף האיטלקי" בשל צורתו, וממספר איים בים התיכון שהגדולים שבהם הם סיציליה וסרדיניה.
איטליה גובלת בצפון-מזרח בסלובניה (232 ק"מ), בצפון באוסטריה (430 ק"מ) ובשווייץ (740 ק"מ), ובצפון-מערב בצרפת (488 ק"מ).
בנוסף לשכנות החיצוניות, קיימות בתחומי איטליה שתי מובלעות במעמד של מדינות עצמאיות – הוותיקן (מדינת האפיפיור) בלב העיר רומא, ורפובליקת סן מרינו בצפון מרכז המדינה.
הרי האפנינים נפרשים כמעט לכל אורך חצי האי ומתלכדים בצפון עם הרי האלפים.
ממערב וממזרח להרי האפנינים נמצאים רמות ועמקים ובהם עמק הפו בצפון ורמת טוסקנה.
רכס הרי האלפים הוא הגבול הצפוני של המדינה ומפריד את איטליה ממרכז אירופה.
בצפון-מזרח נמצאים הרי הדולומיטים, שהם הרי גיר משוננים וחדים ושונים מן האלפים.
למורדות האלפים נמצאים אגמים גדולים רבים, בהם אגם גארדה, אגם מאג'ורה, אגם קומו ואגם לוגאנו, הניזונים ממימי הפשרת השלגים והקרחונים.
אגמים חשובים נוספים באיטליה הם אגם טראזימנו ואגם בולסנה הנמצאים במרכז איטליה.
באיטליה הרי געש רבים, בהם:
באיטליה יש גם אגמים רבים, ובהם:
אגם גארדה – 346 מטרים עומק מרבי
אגם מג'ורה – 372 מטרים עומק מרבי
אגם קומו – 400 מטרים עומק מרבי
אגם טראזימנו – 6 מטרים עומק מרבי
אגם קארצה – 21 מטרים עומק מרבי
אגם אורטה – 143 מטרים עומק מרבי.
אגם בולסנה – 151 מטרים עומק מרבי.
האיים סיציליה וסרדיניה שייכים גם כן לאיטליה, וכן איים קטנים יותר.
במרבית שטחי איטליה יש אקלים ים-תיכוני.
אזורי הדרום ומרכז איטליה מאופיינים בכמות המים המועטה שבהם.
אל הים הטירני שלחופה המערבי של איטליה זורם נהר אחד – הטיבר, העובר ברומא.
כחלק ממאבקה במשבר האקלים וההתחממות הגלובלית הצפויים לפגוע קשות בוונציה, החילה איטליה בשנת 2020 חובת לימודים על נושאי משבר האקלים בכל מערכת החינוך במדינה, ובכך היא הייתה למדינה הראשונה בעולם העושה זאת.
באיטליה 60,375,000 תושבים נכון ליוני 2021. האוכלוסייה הומוגנית יחסית בכל הקשור לאתניות, לשפה המדוברת ולדת, אולם קיים גיוון רב בנושאים התרבותיים, הכלכליים והפוליטיים.
צפיפות האוכלוסייה באיטליה היא החמישית באירופה, 205.26 נפש לקילומטר רבוע.
אחוז האוכלוסייה האורבנית עומד על 68.4%.
הריבוי הטבעי באיטליה שלילי ושיעור הפריון לאישה עומד על 1.31. תוחלת החיים היא 83.2 שנה.
מבחינה אתנית, כ-95% מן התושבים הם איטלקים, וכ-5% הם מהגרים וצאצאיהם.
פחות מאחוז מן התושבים, בעיקר באזורים הסמוכים לגבולות, הם בני מיעוטים ילידיים, בהם צרפתים, סלובנים, גרמנים וצוענים.
מקורות ההגירה העיקריים הם ארצות מזרח אירופה (בראשן רומניה) וצפון אפריקה, אך מהגרים מגיעים גם מאסיה, אפריקה שמדרום לסהרה, אמריקה הלטינית וכן מדינות אחרות באיחוד האירופי.
איטלקית היא שפת המדינה, המדוברת בפי כול, ולצידה מכירה המדינה ב-12 שפות מיעוטים ילידיים, מהן שמדוברות גם מחוץ לאיטליה כמו אוקסיטנית וסלובנית, ומהן מקומיות כגון פורלן.
לשפות אזוריות נוספות, כגון פיימונטזית, אין הכרה רשמית, והממשלה רואה בהן דיאלקטים של איטלקית.
חלק מן הניבים או השפות הללו מצויים בתהליך של היעלמות, והאיטלקית תופסת את מקומם.
הנצרות הקתולית היא הדת הדומיננטית באיטליה.
כ-83% מן האוכלוסייה הם קתולים – מתוכם 37% מצהירים על עצמם כחברים פעילים בכנסייה, כ-1% משתייכים לכנסיות אורתודוקסיות, וכ-1% נוספים משתייכים לכנסיות פרוטסטנטיות שונות, כ-12% אינם משתייכים לאף דת, כ-2% הם מוסלמים וכ-1% מן האוכלוסייה משתייך לדתות אחרות, בהן יהדות.
הזיקה לדת פחתה במידה משמעותית בעשורים האחרונים.
יהדות איטליה היא אחת הקהילות היהודיות הגדולות והחשובות מבין קהילות אירופה.
הקהילות החשובות במדינה הן קהילות רומא, מילאנו, פירנצה וטורינו.
כ-15% מיהודי איטליה נרצחו בשואה, אך הגירת יהודים מלוב, ממצרים ומאיראן הביאה לשמירת גודלה של יהדות איטליה.
הקהילה היהודית באיטליה מונה כיום כ-38,000 איש.
לפי הגדרה כוללנית יותר של "Popolazione Ebraica Allargata" מגיע מספר היהודים למעלה מ-45,000.
רשימה של אנשי תרבות איטלקים ידועים:
באמנות הפלסטית – לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, טיציאן, ג'וטו, ג'ורג'ונה, רפאל ואחרים.
בספרות – דנטה, בוקאצ'ו, פטררקה, מקיאוולי, מאנצוני, ג'ובאני ורגה, ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, לאופרדי, ג'וזואה קרדוצ'י*, פוסקולו, פאסקולי, סלווטורה קווזימודו*, אאוג'ניו מונטאלה*, אלזה מורנטה, אלברטו מורביה, אונגרטי, פבזה, לודוביקו אריוסטו, טאסו, גבריאלה ד'אנונציו, פזוליני, דלֶדה*, דאריו פו*, פירנדלו*, פרימו לוי ועוד.
(מסומנים בכוכבית – זוכי פרס נובל לספרות.)
בקולנוע יצרו הבמאים רוברטו רוסליני, לוקינו ויסקונטי וויטוריו דה סיקה את הנאו-ריאליזם האיטלקי.
וכן צמחו ענקים כפדריקו פליני, מיכלאנג'לו אנטוניוני, לינה ורטמילר, פייר פאולו פאזוליני, ברנרדו ברטולוצ'י ורוברטו בניני.
יותר ממחצית אוצרות האמנות הרשומים בעולם נמצאים באיטליה.
איטליה השתתפה באירוויזיון 50 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1956 והיא נמנית בין שבע המדינות מייסדות התחרות.
לאחר היעדרות בין השנים 1998-2010, איטליה משתתפת ישירות בגמר התחרות מבלי להשתתף בשלב חצאי-הגמר, עקב היותה אחת מחמש המדינות העיקריות אשר אחראיות למימון התחרות, לצד גרמניה, בריטניה, ספרד וצרפת.
איטליה ניצחה בתחרות 3 פעמים: בפעם הראשונה ב-1964 עם השיר "Non ho l'età" של ג'יליולה צ'ינקווטי, בפעם השנייה ב-1990 עם השיר "Insieme: 1992" של טוטו קוטוניו ובפעם השלישית ב-2021 עם השיר "Zitti e buoni" של מונסקין.
איטליה נעדרה מספר פעמים רב מהתחרות, לרוב בשל התעניינותו הציבורית הנמוכה של העם האיטלקי בתחרות.
איטליה ניצחה בתחרות שלוש פעמים: בפעם הראשונה ב-1964 עם השיר "Non ho l'età" של ג'יליולה צ'ינקווטי, בפעם השנייה ב-1990 עם השיר "Insieme: 1992" של טוטו קוטוניו ובפעם השלישית ב-2021 עם השיר "Zitti e buoni" של מונסקין.
איטליה נעדרה מ-19 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של איטליה נרשמה ב-1981 לאחר שרשות השידור האיטלקית הודיעה כי התעניינותו הציבורית של העם האיטלקי בתחרות ירדה, ולכן החליטה לפרוש באותה שנה.
כמו כן, איטליה נעדרה מאותה סיבה גם בשנה שאחריה.
היעדרותה השלישית נרשמה ב-1986 לאחר שרשות השידור האיטלקית החליטה לא להשתתף בתחרות.
איטליה שוב רשמה היעדרויות מהתחרות בין השנים 1994-1996 עקב חוסר התעניינות ציבורית של העם האיטלקי בתחרות.
לאחר היעדרות של כשלוש שנים, איטליה השתתפה בתחרות ב-1997, אולם פרשה לאחריה לאלתר מבלי מתן הסבר.
לאחר כ-13 שנות היעדרות, הודיעה רשות השידור האיטלקית ב-2 בדצמבר 2010, כי איטליה תשוב לתחרות ב-2011.
לאורך השנים, ההתעניינות באירוויזיון בקרב תושבי איטליה הייתה נמוכה, גם כאשר נערכה התחרות בשטחה של איטליה.
כתוצאה מכך, שירי אירוויזיון מנצחים לא זכו להצלחה רבה באיטליה.
מקרה יוצא דופן הוא השיר "I treni di Tozeur" אשר שלחה איטליה ב-1984, עמו היא הגיעה למקום החמישי בתחרות ודורג במקום השלישי ברשימת הלהיטים באיטליה, וכן התמקם במקום ה-20 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר באיטליה לשנת 1984.
בשנת 2008, שני מוזיקאים איטלקים, וינצ'ה טמפרה וזוכה אירוויזיון 1990 טוטו קוטוניו, הביעו את צערם על היעדרותה של איטליה מתחרות האירוויזיון, וקראו לה לשוב ולהשתתף בתחרות.
מספר זמרים מאירוויזיון 2008, בהם הזוכה דימה בילאן, הופיעו בתוכנית טלוויזיה האיטלקית, Carramba!
Che fortuna, אשר בערוץ Rai 1, וזאת בניסיון להחזיר את איטליה בחזרה לתחרות האירוויזיון.
סייטס בקר, מנהל התקשורת ויחסי הציבור של האירוויזיון, אמר כי .
זמן קצר לאחר שנחשפה הרשימה הסופית של כל המדינות המשתתפות באירוויזיון 2009, הכריז איגוד השידור האירופי שהוא יעבוד אפילו קשה יותר על-מנת להחזיר לאירוויזיון 2010 מדינות שפרשו, בהן איטליה, מונקו ואוסטריה, כאשר איטליה נמצאת בראש סדר העדיפויות.
במסיבת עיתונאים של העונה הרביעית של תוכנית הכישרונות X Factor האיטלקית, הכריז מסימו ליאופרדי, במאי התוכניות של רשת השידור האיטלקית, RAI, כי ייתכן ומנצח התוכנית יזכה לייצג את איטליה באירוויזיון 2011, וזאת על-אף שנציג איטליה לאירוויזיון נבחר בדרך-כלל באמצעות פסטיבל סן רמו.
באתר האירוויזיון טיימס הוכרז ב-2 בדצמבר 2010, כי איטליה אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2011 שייערך בגרמניה.
מהתחרות ב-2004, ישנן ארבע מדינות מסוימות שמעפילות אוטומטית לגמר התחרות בלי קשר למיקומן בתחרות בשנה הקודמת.
הן הרוויחו מעמדן עקב היותן התורם הכלכלי הגדול ביותר של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי.
מדינות אלה הן ספרד, גרמניה, בריטניה, צרפת והחל מהתחרות ב-2011, כאשר איטליה שבה לתחרות לאחר כ-13 שנות היעדרות, גם איטליה.
בשל מעמדן הבלתי פגיע בתחרות, הן היו ידועות בשם "ארבע הגדולות", וכשאיטליה הצטרפה אליהן הן ידועות בשם "חמש הגדולות".
המפקח של התחרות, סוונטה סטוקסליוס, אמר לכתבים בפגישה עם "OGAE" סרביה, כי אם איטליה תשוב לתחרות בעתיד היא תעפיל ישירות לגמר ותהווה חלק מ"חמש הגדולות", וכך היה כאשר היא שבה לתחרות.
ב-2009, דווח כי "ארבע הגדולות" עלולות לאבד את מעמדן הבלתי פגיע בתחרות וכי הן יצטרכו להתחרות בחצאי-הגמר של התחרות כמו כל שאר המדינות.
עם זאת, הדבר לא התרחש, ו"ארבע הגדולות" שמרו על מעמדן הבלתי פגיע בתחרות.
נכון ל-, איטליה וגרמניה הן המדינות היחידות מ"חמש הגדולות" אשר ניצחו בתחרות מ-1998.
הצנזורה הטלוויזיונית של אירוויזיון 1974
איטליה סירבה לשדר את התחרות ב-1974 ברשות השידור האיטלקית בשל שירה של ג'יליולה צ'ינקווטי, שהתפרסם באותה תקופה בה נערך משאל עם בנוגע לגירושים באיטליה.
אף על פי שהאירוויזיון שודר חודש לפני המועד המתוכנן למשאל העם, ואף על פי שהשיר סיים באירוויזיון במקום השני, הצנזורה האיטלקית סירבה לשדר את השיר בכלי התקשורת.
רשות השידור האיטלקית הרגישה שהשיר "Sì", שחוזר באופן תמידי על המילה "כן", עלול לגרום למסר סמוי, כמעין תעמולה נסתרת, על-מנת להשפיע על קהל המצביעים האיטלקי בבחירות שיצביעו "כן" לביטול החוק שמתיר גירושים.
לפיכך, השיר צונזר ונאסר להשמעה בתחנות הרדיו והטלוויזיה במשך יותר מחודש.
השירים שייצגו את איטליה באירוויזיון
שנההעיר המארחתמקום התחרותמנחים1965 נאפוליאולם הכנסים של רשת השידור האיטלקית RAIגמר: רנטה מאורו1991 רומאאולפני צ'ינצ'יטהגמר: ג'יליולה צ'ינקווטי וטוטו קוטוניו2022 טורינופאלה אלפיטורלאורה פאוזיני,מיקה ואלכסנדרו קטלן
איטלו גריבולדי (באיטלקית Italo Gariboldi; 20 באפריל 1879, לודי, ממלכת איטליה – 3 בפברואר 1970, רומא, איטליה) היה גנרל איטלקי, שפיקד על כוחות במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ובמלחמת העולם השנייה.
ב-1899 סיים גריבולדי את האקדמיה הצבאית האיטלקית והוצב כקצין רגלים בדרגת סגן משנה.
הוא לחם במלחמה האיטלקית-עות'מאנית בצפון אפריקה ובהמשך נטל חלק במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד האקדמיה הצבאית האיטלקית.
במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה כיהן גריבולדי בתפקיד המושל הצבאי של אדיס אבבה וכן כראש המטה של הצבא האיטלקי במלחמה.
בשלהי 1940, במהלך מבצע מצפן, כיהן גריבולדי לזמן קצר כמפקד הארמייה העשירית בשל מחלתו של מפקדה מריו ברטי.
במהלך הקרבות, לאחר שהגנרל ג'וזפה טלרה שהחליף את מריו ברטי נהרג, מונה גריבולדי שוב למפקד הארמייה.
במועד מינויו הארמייה כבר ספגה אבדות כבדות והתקשתה להמשיך ולפקד ככוח לוחם.
בין 25 במרץ ועד 19 ביולי 1941 כיהן כמושל לוב ומפקד כוחות צבא איטליה בצפון אפריקה.
גריבולדי הועבר מתפקידו בשל חיכוכי דעות מול מפקד קורפוס אפריקה ארווין רומל.
ב-10 ביולי 1942 הוא נקרא לפקד על הכוחות האיטלקיים בחזית המזרחית במקום הגנרל ג'ובאני מסה לו היו חילוקי דעות עם בניטו מוסוליני בעניין הרחבת הפעילות האיטלקית בחזית הרוסית.
גריבולדי נטל פיקוד על הארמייה השמינית ונחל עמה תבוסה קשה במהלך מבצע סטורן קטן שהיה חלק מקרב סטלינגרד.
למרות המצוקה הקשה אליה נקלעו הכוחות האיטלקיים, גילה גריבולדי קור רוח והצליח לארגן את נסיגת מקצת היחידות האלפיניות של הארמייה ובכך להצילן.
על פעולה זו עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
בספטמבר 1943, לאחר כניעת האיטלקים לבעלות הברית, נשבה גריבולדי בידי הגרמנים, נשפט ונידון למוות בעוון בגידה.
בשלהי 1944 שוחרר ממאסרו על ידי כוחות בעלות הברית, ושב לאיטליה.
הוא פרש מהצבא לחיים פרטיים.
בשנת 1970 הלך לעולמו והוא בן 91. גריבולדי נקבר באחוזתו המשפחתית בעיר הולדתו לודי.
בנו, מריו גריבולדי, היה אף הוא גנרל בשורות הצבא האיטלקי ונאט"ו.
אִי-טוֹקוֹ (ביפנית: 懿徳天皇 - "אי-טוקו טנו" - "אי-טוקו הקיסר", 553 לפנה"ס - 477 לפנה"ס), היה הרביעי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית.
איטוקו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.
על פי המסורת היפנית, איטוקו מלך בין שנת 510 לפנה"ס ועד שנת 476 לפנה"ס.
ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם איטוקו.
ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של איטוקו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו.
איטוקו היה בנו השני או השלישי של הקיסר אני, ואימו הייתה, ככל הנראה נונאסוקו-נאקאצו-הימה.
לא ידוע מדוע איטוקו עלה לשלטון במקום אחיו הבחורים.
איטוקו נשא לאישה את הנסיכה פוטו-מה-ואקה (שנקראה גם הנסיכה איהיבי) ולזוג נולדו שני ילדים: מי-מא-צו-היקו-קאווה-שין (לימים קושו, קיסר יפן) וטאגישי היקו.
המשורר ג'י-ין מציין כי איטוקו מלך מארמון סאקאהיוו שבקארוּ (בפרובינציית יאמטו של ימינו).
מקום קברו של איטוקו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר איטוקו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.
איטורופ הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים, האי הגדול ביותר והצפוני ביותר בקבוצה זו.
האי מוחזק כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים.
שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא מקום בעל כפים רבים.
תושביו הראשונים של האי היו בני האיינו, אך ברבות השנים התיישבו באי הן רוסים בסוף המאה ה-18 והן יפנים בשנת 1800, אשר הציבו בו חיל מצב באתר שעליו שוכנת העיירה קורילסק כיום.
בשנת 1855 ויתרה רוסיה על האי ליפן במסגרת חוזה שימודה.
ב־26 בנובמבר 1941 יצא צי נושאות מטוסים ממפרץ הִיטוֹקַאפּוּ בחופו המזרחי של האי לכיוון המתקפה על פרל הארבור.
ב־1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, נכבשו האיים הקוריליים על ידי ברית המועצות במבצע סערת אוגוסט, ותושביו היפנים של האי גורשו ליפן גופא.
מאז טוענת יפן לריבונות על האיים הדרומיים, אף שוויתרה על דרישתה לריבונות על האיים הקוריליים במסגרת חוזה סן פרנסיסקו.
לאחר התפרקות ברית המועצות עברה השליטה באי לידי רוסיה.
כיום האי שייך מנהלית לראיון קורילסקי שבמחוז סחלין
לפי נתונים יפניים, בשנת 1943 התגוררו באי כ־10,000 תושבים.
האי שוכן בין שני האיים אורופ וקונאשיר.
מצר הים המפריד בינו לבין אורופ נקרא מצר פריס, על שם מגלה הארצות ההולנדי מארטן חריטס פריס, האירופאי הראשון שתועד חוקר את האזור.
שטחו של האי 3,139 קמ"ר והוא מכיל מסיבים געשיים ורכסי הרים, כאשר רצף של 12 הרי געש מצפון־מזרח לדרום־מערב יוצרים את המתאר הכללי של האי.
הגבוה בהרים אלה הוא סטוקפ, הנמצא בחלקו המרכזי של האי ומתנשא לגובה של 1,634 מ'.
חופיו של האי עשויים צוקים תלולים.
הצמחייה בו כוללת בעיקר עצים מחטניים ונשירים.
איטליה הוא כתב עת מדעי לחקר תרבותם וספרותם של יהודי איטליה.
רואה אור באוניברסיטה העברית בירושלים מאז תשל"ז 1977.
איטי ועצבני הייתה תוכנית מגזין בערוץ זום, המתאפיינת בהצגת תהליכים שונים בהילוך איטי, בהנחיית אסף פורמן ועמית פרקש (המכונה "פרקשית").
שלב ראשון – המנחים אסף ועמית בוחרים את נושא ההתמקדות שלהם בפרק, כמו בלון או אש, ומראים תהליכים הנוגעים להם בהילוך איטי.
שלב שני – תחרות הכוללת שני ילדים אשר מתחרים במסלול מרוצים קצר עם אסף, שבסופו צריך לקפוץ ולפוצץ בלון.
לאחר מכן המרוץ מוצג בהילוך איטי.
שלב שלישי – אירוח מקצוענים מתחומים שונים, כגון סקייטר או מומחה לקונג-פו, כשגם פעילותיהם מוצגות בהילוך איטי.
שלב רביעי – פיינטבול: אסף ועמית מארחים ידוען שונים אשר צריכים לירות על אסף כדורי צבע, והפגיעות מוצגות בהילוך איטי.
לבסוף אוספים את הנקודות ובסוף העונה מכריזים על הזוכה.
התוכנית מבוססת על ערוץ יו טיוב בעל פורמט זהה ושמו "the slow mo guys".
איטליה באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Nel blu dipinto di blu", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי, דומניקו מודוניו.
אף על פי שהשיר לא ניצח בתחרות, הוא התפרסם תחת השם "Volare" והפך ללהיט ברחבי ברחבי העולם.
השיר זכה חמש בפעמים במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
בנוסף, השיר זכה בפרס גראמי להקלטת השנה ולשיר השנה.
השיר נחשב לשיר המפורסם ביותר שיצא מתחרות האירוויזיון בנוסף לשיר "Waterloo" של אבבא ו-"Ding-a-dong" של טיץ'-אין.
רשת השידור של איטליה, RAI, בחרה את השיר שייצג אותה באירוויזיון 1958 באמצעות פסטיבל סן רמו.
התחרות נערכה במתכונת של שני שלבים - חצי גמר וגמר.
בחצי בגמר התמודדו 40 שירים ומתוכם נבחרו 20 שעברו שלב לערב הגמר.
עשרים השירים שהעפילו לגמר בוצעו פעמיים בפסטיבל על ידי שני זמרים שונים.
דומניקו מודוניו נבחר לבצע את השיר באירוויזיון על פני ג'ינו לטילה.
ב-12 במרץ 1958, מודוניו הופיע על בימת האירוויזיון.
על פי סדר ההופעות, מודוניו עלה ראשון, לפני הולנד.
מודוניו ביצע פעם נוספת את השיר בתום כל עשרת הביצועים עקב תקלה טכנית בשידור במהלך הביצוע שלו.
בתום ההצבעה, איטליה זכתה במקום השלישי עם עשר נקודות.
ציון מדינה10 נקודות9 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות
לכבוד יובל שנים לתחרות, בשנת 2005, איגוד השידור האירופי שידר משדר מיוחד בשם "שיר היובל באירוויזיון", בו נבחר שיר היובל של האירוויזיון.
השיר "Nel blu dipinto di blu" הוכרז כאחד מ-14 השירים המתחרים ולאחר מכן הוכרז כי עלה לשלב השני של התחרות.
השיר היה השיר היחידי משנות ה-50 והשיר היחידי של איטליה בתחרות הזו.
איטליה הייתה אחת משלוש המדינות שבחרו לא לשדר את האירוע (יחד עם הממלכה המאוחדת וצרפת).
בסיבוב הראשון השיר בוצע שישי בסדר ההופעות, לפני אבבא עם "Waterloo" (שוודיה) ואחרי ניקול עם "Ein bisschen Frieden" (גרמניה).
בניגוד לשאר ההופעות שבוצעו על ידי הזמרים, השיר האיטלקי הוקרן על מסך ענק היות שמודוניו נפטר 9 שנים לפני התחרות ב-1994. השיר הגיע למקום השני עם 200 נקודות והצליח להעפיל לסיבוב הגמר.
השיר זכה במקום השני עם 267 נקודות.
נקודות שהוענקו לאיטליה בסבב הראשון
נקודות שהוענקו לאיטליה בסבב השני
איטינראריום אנטונינוס הוא איטינראריום מפורסם, רישום התחנות והמרחקים לאורך דרכים שונות.
הוא מתאר את הדרכים ברומא העתיקה והאימפריה הרומית, ונראה כי הוא מבוסס על מסמכים רשמיים, אולי מתוך סקר שנערך תחת שלטון אוגוסטוס קיסר.
בשל נדירותם של תיעודים אחרים מסוג זה ששרדו, זהו תיעוד היסטורי בעל ערך רב.
כמעט דבר לא ידוע על תאריכו או מחברו.
חוקרים סבורים כי המהדורה המקורית הוכנה ככל הנראה בתחילת המאה ה-3 לספירה.
אף על פי שהאיטינראריום מיוחס באופן מסורתי לחסותו של הקיסר אנטונינוס פיוס במאה ה-2, העותק העתיק ביותר ששרד יוחס לזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס והפטרון הקיסרי הסביר ביותר (אם אכן היה לאיטינראריום פטרון כזה), היה צריך להיות הקיסר קרקלה.
הוצע שחלקו המרכזי של האיטינראריום (סעיפים 123–162) משקף צו שפורסם ברומא, שהודיע על מסעו של קרקלה למזרח, דרך הבלקן ואנטוליה למצרים, בשנת 214.
האיטינראריום כולל גם שמות ומרחקים של יישובים בארץ ישראל: סיקמינה (Sycamina, ליד חיפה), קיסריה, דיוספוליס (לוד), ימניה (יבנה), אלותרופוליס (בית גוברין) ואשקלון.
בין היישובים הנזכרים במצרים, מופיע גם השם "כפר היהודים" (Vico Iudaeorum), ממזרח לדלתת הנילוס.
החלק הבריטי באיטינראריום ידוע בשם "איטר בריטניארום" (Iter Britanniarum), וניתן לתארו כ"מפת הדרכים" של בריטניה הרומית.
ישנם 15 מסלולי מסע כאלה במסמך, המתייחסים לאזורים גאוגרפיים שונים.
האיטינראריום מודד מרחקים במיל רומי, השווה 1,000 פאסום רומיים.
פאסום ("צעד") אחד היה בעצם צעד כפול: שמאל וימין.
פאסום רומי לא היה זהה בכל מקום ולא ניתן לחשב אותו בדיוק ליחידות אורך מודרניות, אולם מיל רומי אחד שווה בקירוב ל-1,430 מטרים.
דה סיטו בריטניאה (De Situ Britanniae; בעברית: "תיאור בריטניה", מילולית: "על מצב בריטניה"), שפורסם באמצע המאה ה-18, היה מעשה זיוף שסיפק מידע מזויף רב על בריטניה הרומית, הכולל מסלולי מסע שחפפו את איטינראריום אנטונינוס הכשר, לפעמים עם מידע סותר.
למרות שהמסמך כבר אינו מצוטט, מאחר שהאותנטיות שלו הפכה לבלתי ניתנת להגנה, המידע שלו לא הוסר באופן שיטתי מחיבורים בעבר ובהווה.
איטון מס הוא קינוח מסורתי אנגלי.
הקינוח עשוי תותי שדה, מרנג וקצפת.
כיום הקינוח מורכב מפירות יער או פירות קיץ אבל הקינוח המסורתי כולל תותים.
ככל הנראה מקורו של הקינוח במכללת איטון, ובאופן מסורתי הקינוח מוגש לאחר משחק הקריקט השנתי בין איטון לבין בית הספר הארו.
תיאור הקינוח מופיע לראשונה בטקסט משנת 1893 מאת ההיסטוריון ארתור ביוון, המתאר מסיבת גן שערכה המלכה ויקטוריה.
במקור כלל הקינוח תותי שדה או בננות עם קצפת.
המילה "בלגן" (Mess) מתארת את מראה המנה, אולם באנגלית משמעה גם "כמות של מזון" או "תערובת של מרכיבים הנאכלים יחד".
איטל שפושניקוב (נולדה ב-17 בספטמבר 2001) היא אלופת ישראל בשחייה (2018) במשחים ל-50 מטר פרפר ול-100 מטר פרפר.
היא התאמנה בקבוצת הפועל ערד בהדרכתו של ירון אילתי ונכון לשנת 2019 שוחה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרויות השחייה לנוער של המכביה העשרים שנערכו ביולי 2017 זכתה שפושניקוב במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.56 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2018 זכתה שפושניקוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.18 שניות, לפני ג'סיקה שפילקו מהפועל פליפר חדרה (28.27 שניות) וקטרין שפיר ממכבי נהריה (28.72 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של (1:02.79 דקות), לפני מאי לווי ממכבי קריית אונו (1:02.93 דקות) וקטרין שפיר (1:03.07 דקות).
בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש של 1:02.75 דקות.
מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 26.52 שניות, אחרי זוהר שיקלר מהפועל דולפין נתניה (25.83 שניות) וג'סיקה שפילקו (26.06 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.33 שניות, אחרי זוהר שיקלר (57.63 שניות) ועדן פסקרה ממכבי פארק מים רעות (58.13 שניות).
בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-100 מטרה חופשי שיא אישי חדש של 58.27 שניות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) זכתה שפושניקוב ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 27.53 שניות, אחרי ג'סיקה שפילקו (27.41 שניות) ולפני מרטה קלנקוביצקי מהפועל דולפין נתניה (27.96 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:00.80 דקות, אחרי לאה פולונסקי ממכבי חיפה (59.37 שניות) ולפני מאי לווי (1:01.19 דקות).
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 56.67 שניות, אחרי אנדראה מורז מהפועל ירושלים (53.61 שניות) וזוהר שיקלר (55.65 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.23 שניות.
באליפות נתניה הבינלאומית שנערכה בפברואר 2019 זכתה שפושניקוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי (26.83 שניות) ול-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 58.22 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.40 דקות, אחרי לאה פולונסקי (1:00.48 דקות) ושרון שטיימן מהפועל פליפר חדרה (1:02.36 דקות).
איטורו, המוכרת בשמה הלועזי eToro, (לשעבר טרדונומי) היא חברה ציבורית המפעילה פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת.
מטה החברה נמצא בבני ברק, ולה למעלה מ-12 סניפים במדינות מרכזיות בעולם.
החברה מפעילה פלטפורמת מסחר בינלאומית להשקעה במניות ובמטבעות דיגיטליים.
החברה מפעילה רשת מסחר חברתית, המעבירה זרם של עדכונים בתדירות גבוהה.
המידע המופיע במערכת נוגע לפעילויות מסחר בשווקים גלובאליים של משתמשי המערכת.
אלה, יכולים לעקוב אחר ביצועים פיננסיים של משתמשים אחרים שהגיעו לתשואות גבוהות ולהעתיק את הפעולות שהם מבצעים.
החברה מעסיקה כ-1200 עובדים בעולם, מתוכם כ-700 בישראל.
נכון לשנת 2020, לחברה יש למעלה מ-10 מיליון משתמשים מ-140 מדינות בעולם.
לחברה משרדים בישראל, קפריסין, בריטניה, ארצות הברית ואוסטרליה.
בשנת 2018 שווי החברה הוערך ב-800 מיליון דולר.
החברה הוקמה כ-RetailFX בשנת 2007 בתל אביב, על ידי האחים יוני אסיא ורונן אסיא, יחד עם דייוויד רינג.
ב-2010 השיקה את פלטפורמת ההשקעה החברתית eToro OpenBook הכוללת את האפשרות ל-CopyTrading.
אפשרות זו מאפשרת למשתמשים לעקוב בתוך הרשת של החברה אחר תיקי השקעות של משקיעים אחרים באתר ולחקות את פעולות המסחר שלהם.
בהמשך אותה שנה, הציגה החברה את אפליקציית האנדרואיד הראשונה שלה, שמאפשרת למשקיעים לקנות ולמכור מכשירים פיננסיים באמצעות הטלפון הסלולרי.
בשנת 2011 זכתה החברה בפרס Best of Show בוועידת FinovateEurope.
בשנת 2013, התרחבה החברה להשקעה במניות ובחוזי הפרשים (CFD) על ביטקוין.
צעד זה היווה את המשך מגמת ההתפתחות של החברה בכיוון של מסחר דיגיטלי מבוסס Blockchain.
באותה שנה הוסמכה eToro להציע את שירותיה בבריטניה על ידי הרשות הרגולטורית FCA, תחת חברת הבת eToro UK.
בינואר 2014, הוסיפה החברה אפשרות לסחור בביטקוין בפלטפורמה שלה.
חברת eToro נבחרה לאחת מ-50 הסטארטאפים המבטיחים ביותר של לונדון לשנת 2014. בדצמבר 2017, eToro ו-CoinDash הפכו לשותפים לפיתוח מסחר חברתי מבוסס Blockchain.
בשנת 2018 השיקה החברה שלושה כלי מסחר בתחום המטבעות הדיגיטליים.
מהלך זה לווה בכניסת החברה לשוק האמריקאי, וגיוס של 100 מיליון דולר לפי שווי שוק של 800 מיליון.
באותה השנה השיקה החברה את eToroX – ארנק למטבעות קריפטוגרפיים המאפשר השקעה ביותר מ-15 נכסים וירטואליים.
בשנת 2019 רכשה את חברת Firmo הדנית, המציעה חוזים חכמים מאובטחים על גבי הבלוקצ'יין, באותה שנה רכשה בחמישה מיליון דולר את חברת הקריפטו דלתא, שפיתחה פלטפורמה שמאפשרת למשקיעים בתחום לעקוב אחר נכסים קריפטוגרפיים בבורסות רבות בעולם.
באותה שנה השיקה את GoodDollar, פרויקט קהילתי של קוד פתוח, ללא מטרת רווח, שמטרתו לצמצם את אי השוויון הכלכלי העולמי באמצעות הכנסה בסיסית אוניברסלית (UBI) באמצעות טכנולוגיית בלוקצ'יין.
בשנת 2006 גייסה החברה 1.7 מיליון דולר.
בשנת 2009 גייסה החברה 6.3 מיליון דולר מקרן ההון סיכון BRM קוביט וממשקיעים פרטים נוספים, בהם חמי פרס, דוד אסיא, מג'יק תעשיות תוכנה המכהן כיו"ר החברה, ואחרים.
בשנת 2012 גייסה החברה 15 מיליון דולר.
בשנת 2015 גייסה החברה 39 מיליון דולר.
בשנת 2018 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 800 מיליון דולר.
במרץ 2021 הודיעה החברה שתיכנס לבורסת הנאסד"ק באמצעות חברת רכישה למטרות מיוחדות ("ספאק") לפי שווי של כ-10 מיליארד דולר.
לאחר הליכי אסדרה ממושכים הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) לא אישרה את המיזוג ותוכנית המיזוג בוטלה.
במרץ 2023 השלימה החברה גיוס של 250 מיליון דולר לפי שווי של 3.5 מיליארד דולר.
באפריל 2025 הגישה החברה תשקיף לגיוס הון לפי שווי של כארבעה מיליארד דולר, ובמאי 2025 החלו מניות החברה להיסחר בנאסד"ק.
איטליה באירוויזיון 1956 השתתפה עם השירים, "Aprite le finestre" ו-"Amami se vuoi", שבוצעו על ידי הזמרות האיטלקיות, פרנקה ריימונדי וטונינה טוריאלי בהתאמה.
גמר הקדם האיטלקי לאירוויזיון 1956, פסטיבל סן רמו, נערך ב-10 במרץ 1956, ואילו שני חצאי הגמר נערכו ב-8 וב-9 במרץ.
בכל חצי גמר בוצעו עשרה שירים, ומתוכם העפילו לגמר חמישה שירים בלבד.
הגמר הכיל עשרה שירים שזכו בחמשת המקומות הראשונים בכל חצי גמר.
על פי תקנון אירוויזיון 1956, כל מדינה חויבה לשלוח שני נציגים, ולכן שני המקומות הראשונים שזכו בפסטיבל הסן רמו, זכו לטוס ללוגאנו, שווייץ, שם נערכה התחרות.
השיר "Amami se vuoi", שבוצע על ידי פרנקה ריימונדי, זכה במקום הראשון, ואילו השיר "Amami se vuoi", שבוצע על ידי טונינה טוריאלי, זכה במקום השני.
השיר "Aprite le finestre" הושר שביעי בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי לוקסמבורג, ואילו השיר "Amami se vuoi" הושר אחרון בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג.
מיקומם הסופי של השירים אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
איטליה באירוויזיון 1957 השתתפה עם השיר "Corde della mia chitarra", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי, נונציו גאלו.
רשות השידור האיטלקי ערכה את הקדם המסורתי שלה, פסטיבל הסן רמו.
אל הפסטיבל נשלחו 20 שירים, שמתוכם רק עשר עלו לגמר.
ב-9 בפברואר 1957, גאלו זכה בפסטיבל עם השיר "Corde della mia chitarra", ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון.
גאלו שובץ רביעי בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי הממלכה המאוחדת.
איטליה זכתה במקום השישי עם שבע נקודות.
איטליה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Piove (Ciao, ciao, bambina)", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי דומניקו מודוניו.
זוהי השתתפותה הרביעית של איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
בדומה לשנה הקודמת, המבצע והשיר האיטלקי לתחרות נבחרו באמצעות הקדם הארצי "פסטיבל סן רמו".
רשות השידור האיטלקית, RAI, בחרה את השיר שייצג אותה באירוויזיון 1959 באמצעות פסטיבל סן רמו.
הקדם נערך בשלושה ערבים שונים; שני חצאי גמר וגמר.
בחצי הגמר השתתפו 40 שירים, ומתוכם 20 עלו לשלב הבא.
השירים שעלו לגמר בוצעו על ידי שני זמרים שונים.
לבסוף נבחר השיר והזמר שייצגו את איטליה באירוויזיון.
ב-11 במרץ 1959 הופיע מודוניו על בימת האירוויזיון.
הוא שר שלישי בסדר ההופעות, לפני מונקו ואחרי דנמרק.
עם סיום ספירת הקולות הגיע מודוניו למקום השישי עם תשע נקודות.
איטליה באירוויזיון 1960 השתתפה עם השיר "Romantica", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי רנאטו רשל.
זוהי השתתפותה החמישית של איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רשות השידור האיטלקית, RAI, בחרה את השיר שייצג אותה באירוויזיון 1960 באמצעות פסטיבל סן רמו.
הוא שר 12 בסדר ההופעות, לפני צרפת ואחרי גרמניה.
איטלו האוס היא תת-ז'אנר מוזיקלי של איטלו דיסקו, מוזיקת האוס ובלאריק ביט, שמקורה באיטליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית של סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
המאפיין המוזיקלי העיקרי של הז'אנר הוא השימוש שלו בדגימות מתקליטי האוס, בעיקר של זמרות, ובאקורדים אלקטרוניים לפסנתר בעיקר ליריים, יותר מאשר תקליטי שיקגו האוס.
הדוגמה הידועה ביותר מהז'אנר הוא השיר "Ride on Time" של להקת בלאק בוקס .
איטליה באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "Al di là", שבוצע על ידי הזמרת, האיטלקייה בטי קרטיס.
זוהי השתתפותה השישית של איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
בדומה לשנים הקודמת, המבצעת והשיר האיטלקי לתחרות נבחרו באמצעות הקדם הארצי "פסטיבל סן רמו".
רשות השידור האיטלקית, RAI, בחרה את השיר שייצג אותה באירוויזיון 1961 באמצעות פסטיבל סן רמו.
ב-18 במרץ 1961 הופיעה קרטיס על בימת האירוויזיון.
היא שרה 16 בסדר ההופעות, אחרי הממלכה המאוחדת.
עם סיום ספירת הקולות הגיעה קרטיס למקום החמישי עם 12 נקודות.
איטלו דאנס הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של יורודאנס, איטלו דיסקו ואיטלו האוס שמקורה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 באיטליה.
בין האמנים המנגנים בז'אנר זה ניתן למנות את אייפל 65, ItaloBrothers וקים לוקאס.
הצליל של איטלו דאנס נוטה בדרך כלל להיות חיובי ומרומם.
הליריקה של השיר עוסק בעיקר באהבה, מסיבות, ריקודים והבעת רגשות, והן מושרות בדרך כלל באנגלית או באיטלקית.
הז'אנר מאופיין בשימוש נרחב בסינתיסייזרים, מנגינות מבוססות פסנתר ורפרן פשוט וקליט.
אלמנטים אופייניים נוספים הם בייסליין 'מתכתי' ושימוש בתבנית הקצבית של ארבע על הרצפה , וכן תיקון השירה באמצעות Vocoder ותיקון גובה הצליל .
איטיטאווי ("שליט שתי הארצות"), הידועה גם בשמה המלא אמנמחת-איטיטאווי ("אמנמחת שליט שתי הארצות"), הייתה עיר מלוכה מצרית עתיקה שהוקמה על ידי פרעה אמנמחת הראשון.
נכון לעכשיו, המיקום המדויק של איטיטאווי נותר לא מזוהה .
עדויות נסיבתיות מצביעות על כך שהאתר נמצא מתחת לשדות מעובדים ממזרח לפירמידות אמנמחת הראשון וסנוסרת הראשון בלישט.
ישנן עדויות לכך שאמנמחת, מייסד השושלת השתים עשרה ששלט מ-1991 עד 1962 לפנה"ס בקירוב, הקים את איטיטאווי במהלך שנת מלכותו ה-20, והחליף את תבאי כבירת מצרים.
עם זאת, האזכור המוקדם ביותר של איטיטאווי מתוארך לשנת מלכותו ה-30 של אמנמחת הראשון (עשר שנים מאוחר יותר מעת הקמתה המשוערת), והוא מוצג כיום על אסטלה "CG 20516" במוזיאון קהיר.
ייתכן שהעברת הבירה הייתה מהלך אסטרטגי.
ייתכן שהאתר לאיטיטאווי - מאות קילומטרים במורד הנילוס מתבאי - נבחר בשל קרבתו למקור הפלישות האסיאתיות למצרים, על מנת לסייע במניעת התקפות נוספות.
מכיוון שהסימן הקובע עבור איטיטאווי הוא זה של מתחם מבוצר במקום ההירוגליף העירוני המקובל, הציע האגיפטולוג סטיבן סנייפ שאיטיטאווי היא "בירה מפורקת", מרכז קטן הכולל מבנים מנהליים ובית מגורים מלכותי, המאוכלס רק על ידי הצוות המנהלי.
הצוות ניהל את אותם בניינים מרכזים כלכליים ותרבותיים גדולים ונותרה חשיבותן של הערים הקיימות כמו ממפיס ותבאי.
איטיטאווי שמרה על מעמדה כעיר בירה במהלך השושלת השתים עשרה וזמן רב בתקופת השושלת השלוש עשרה לפחות עד שלטונו של מרנפר איי , הפרעה האחרון של השושלת שעליו מעידים חפצים מחוץ למצרים העליונה.
החוקרים מאמינים שבשלב זה התרחשה פלישת אוכלוסיות מכנען למצרים התחתונה, שהובילה לנפילת הממלכה התיכונה לתקופת הביניים השנייה.
מסיבה זו נטשו הפרעונים של השושלת השלוש עשרה את איטיטאווי ונסוגו חזרה לתבאי בדרום.
פרובינציית איטטה (בספרדית: Provincia de Itata') היא אחת משלוש פרובינציות של מחוז ניובלה בצ'ילה.
שטחה הנוכחי הוא 2,746.5 קמ"ר, בירתה היא קיריווה.
עד 2018, פרובינציה זו הייתה חלק מהפרובינציה לשעבר של ניובלה, אשר לאחר שהועלתה לקטגוריה של מחוז והופרדה ממחוז ביוביו – חולקה לשלוש פרובינציות: דיגואין, פונייה ואיטטה.
מבוסס על נתוני מפקד אוכלוסין 2017
הקומונות הקטנות יותר של הפרובינציה, יחד עם חלק ניכר מהקומונות הכפריות במדינה, חוו קיפאון אוכלוסין, ובכמה מהן נרשמה ירידה באוכלוסייה בהשוואה למפקד 2002.
בתחילה כלל הארגון הטריטוריאלי של פרובינציית איטטה 8 קומונות (הנוכחיות בתוספת קווילון), ובירת הפרובינציה הייתה אמורה להיות קיריווה.
עם הזמן, התעורר ויכוח סוער בין שתי הקומונות החשובות ביותר של הפרובינציה העתידית (קיריווה וקואלמו) מי מתאימה יותר להפוך לבירה.
הקהילות של שתי הקומונות הציגו את הטיעונים שלהן.
בקואלמו טענו לפיתוח עסקי גדול יותר, ייצור גבוה יותר, שטח חוף גדול יותר אוכלוסייה רבה יותר.
בקיריווה, הגנו על מעמדה עם משקל היסטורי גדול יותר, קשרים וקרבה טובים יותר לבירה האזורית, זיקה מסורתית חזקה יותר לאיטטה וניובלה, עיור טוב יותר ותשתיות מסודרות יותר.
בסופו של דבר, הצעת החוק אושרה על ידי הקונגרס, עם ההחלטה לשמור על קיריווה כבירת הפרובינציה, אך להציב את קומונת קוויון בפרובינציית דיגואין.
כפרובינציה, איטטה היא מחוז מנהלי ברמה השנייה של צ'ילה, המנוהל על ידי נציג מחוזי הממונה על ידי נשיא צ'ילה ונשאר בתפקיד כל עוד הוא נהנה מאמונו.
מוֹשֵׁל מפלגה הַתחָלָה סוֹף נָשִׂיא רוסנה יניז פולר אוופולי 6 בספטמבר 2018 12 בינואר 2021 סבסטיאן פיניירה מריאלה פרננדס קסטילו 12 בינואר 2021 16 באפריל 2021 דניאל אנדרדס סוטו 23 באפריל 2021 14 ביולי 2021
נציג הנשיאות בפרובינציה (מאז 2021)
תפקיד חדש המחליף את תפקיד מושל הפרובינציה.
נָצִיג מפלגה הַתחָלָה סוֹף נָשִׂיא דניאל אנדרדס סוטו אוופולי 14 ביולי 2021 11 במרץ 2022 סבסטיאן פיניירה ליזט פראדו סטוארדו PL 11 במרץ 2022 10 בדצמבר 2024 גבריאל בוריק מריו קרוס נונייז 1 בדצמבר 2024 בתפקיד
איטליה הוא אלבום האולפן ה-17 של להקת אתניX, שיצא ב-9 בספטמבר 2025. האלבום כולל שנים-עשר שירים שנכתבו והולחנו על ידי זאב נחמה, והוא יצא לציון 40 שנות פעילותה של הלהקה.
האלבום יצא לאחר תקופה ארוכה שבה הלהקה לא פרסמה אלבום אולפן מזה שמונה שנים.
בנוסף, האלבום יצא שלוש שנים לאחר הפיוס בין זאב נחמה לתמיר קליסקי, לאחר תקופה של נתק ויריבות שנמשכה כחמש שנים וכללה גם דיונים משפטיים.
"איטליה" מסמן שלב חדש ביצירתה של אתניX, ומשלב את הסגנון המזוהה עם הלהקה, פופ-רוק ים-תיכוני, עם עיבודים עדכניים והשפעות מודרניות.
על פי דברי חברי הלהקה, מדובר באלבום המבטא את סיפורם האישי של בני הדור הישראלי, ובייחוד את תחושת הגעגוע, החברות והשירות הצבאי, המהווים מוטיבים חוזרים בשירים.
הכתיבה, ההלחנה וההפקה המוזיקלית נעשו ברובן על ידי זאב נחמה, ממייסדי הלהקה.
האלבום ממשיך את הקו המוכר של אתניקס – שילוב של פופ, רוק וצלילים ים-תיכוניים.
לצד אלמנטים של נוסטלגיה, הוא מתאפיין בעיבודים עכשוויים ובטקסטים העוסקים בזהות, חיפוש עצמי וגעגוע.
האלבום נכתב מנקודת מבטו של מילואימניק.
זאב נחמה, כותב ויוצר הלהקה, הסביר כי הוא נכנס לדמות של איש מילואים וכתב מתוך עולמו האישי בתקופה הנוכחית.
לדבריו, השם "איטליה" נבחר כסמל לבריחה תודעתית – סוג של אסקפיזם שמטרתו לשמור על השפיות גם כשהלב נשאר בישראל.
עם צאת האלבום פורסם הסינגל הראשון, "אין עליה", המתאר את חווייתו של חייל משוחרר החוזר הביתה לאחר תקופה ממושכת של שירות צבאי.
בביקות שפורסמה באתר "וואלה" על ידי אסף נבו, נבו סבר כי האלבום הוא אלבום בינוני שאינו מתקרב לשיאי הלהיטים הגדולים של הלהקה בעבר.
לפי הביקורת, באלבום אין שירים בולטים או להיטים שיישארו לאורך זמן בפלייליסט ההופעות של הלהקה.
שיר הנושא "איטליה" תואר כשיר לא רע, עם אמירה נגד מלחמה, ובעל פוטנציאל לרדיו, אך כמעט יחיד באיכותו באלבום.
השיר "אלף טעויות" תואר כנשמע מיושן, חסר חידוש ומורכב מחזרות רבות על המילה "אלייך".
השיר "אין עליה" תואר כפשטני, עם חזרות רבות על ביטויים כמו "אני שוכב לי על הגב" ו"לשמור על המצב".
השיר "אלכס" תואר כשיר רוק נוסף על דמות מיפו, ואילו "אלדוראדו" הוצג כשיר בולט יותר, עם אלמנטים רוחניים ומוזיקליים מעניינים בסגנון סנטנה.
השיר "קוצים" תואר כשיר עם פוטנציאל שהיה ניתן לשפרו באמצעות עריכה מחודשת, משום שהבתים מוצלחים אך הפזמון מאכזב.
השיר "סילבר ג'ון" תואר כשיר מחאה חברתי על אדם שחור שסובל מאלימות משטרתית, אך נבו טוען שהפזמון שלו פשוט וחוזר על עצמו באופן מוגזם.
השיר "חייל על לוח שח" הוצג כשיר מחאה פוטנציאלי נגד מלחמה, אך לפי נבו הוא אינו מתפתח למחאה ברורה או לשיר מנחם.
השיר "האמת" תואר כעמוס מדי מבחינת עיבוד והפקה, ונאמר כי הלהקה מתקשה לאזן בין סגנונות הפופ והגיטרות הרוקיסטיות.
נבו ציין כי נחמה מתקשה באלבום לשחזר את הברקותיו מימי עברו, וכי חסרה תרומתו של קליסקי כמלחין, אף על פי שחזר ללהקה וטען שהאלבום מדגיש את העובדה שאתניקס היא בעיקר זאב נחמה, וכי השירים משקפים את עולמו האישי.
איטלקית (באיטלקית: Italiano (איטליאנו); נקראת גם Lingua Italiana (לינגואה איטליאנה)) היא שפה רומאנית מערבית מתוך קבוצת השפות הרומאניות של משפחת השפות ההודו-אירופאיות.
האיטלקית מדוברת כשפת אם בפי כ-85 מיליון איש, ובהם 59 מיליון איטלקים החיים באיטליה.
זוהי שפתה הרשמית של איטליה, ובכ־23 מדינות ישנן קהילות גדולות המדברות את השפה.
האיטלקית היא גם מן השפות המדוברות ביותר בעולם שלא כשפת אם.
כמרבית השפות הלאומיות, האיטלקית המודרנית היא ניב ש"זכה להצלחה", כלומר שזכה לשמש שפה הרשמית בשטח גדול הרבה יותר מהמחוז שבו דובר בתחילה.
במקרה זה הניב הפלורנטיני, היינו הניב שדובר בפירנצה, הוא שגבר על האחרים.
שלא כמו ברוב המקרים, שבהם הסיבות לשליטת ניב כלשהו הן פוליטיות, במקרה זה הסיבה הייתה יוקרה תרבותית.
למעשה, הניב הטוסקני, ובייחוד זה הפלורנטיני (אשר הועשר במידה רבה על ידי הסיציליאנית, הצרפתית והלטינית), היה השפה שבה כתבו דנטה אליגיירי, פרנצ'סקו פטררקה וג'ובאני בוקאצ'ו – שלושת הסופרים והמשוררים האיטלקיים הנחשבים ביותר באותה תקופה (המאות ה-13 ו־14).
ניב זה שרווח בפירנצה, שהייתה במשך שנים מרכז של פריחה תרבותית (ובעיקר בתקופת הרנסאנס), כונה גם שפת המלומדים.
את הניבים האיטלו-רומאניים הרבים ניתן לחלק לקבוצות על פי מקורותיהם הלשוניים המשותפים.
ככלל, ניבים אלה נגזרים מן הלטינית, אך לשוני בהתפתחות שפות הדיבור המקומיות, הניכר בין מחוז למחוז, אחראיות שפות שנבלעו על ידי שפות אחרות ("סובסטראטום") שקדמו לכיבוש הרומי ובעיקר השפות הדומיננטיות שהשתלטו על שפות אחרות ("סופרסטראטום"), שנבעו מקשרים עם עמים אחרים.
בשנים האחרונות נהוג לבודד את הניבים הצפוניים ("רומאניים-מערביים") מאלה של המרכז והדרום ("רומאניים-מזרחיים").
בתחום הצפוני, לסובסטראטום הקלטי כפי הנראה הייתה השפעה על הניבים הגאלו-איטאליים אך לא על הניב הוונֶטי.
עם זאת, ישנם מאפיינים רבים המשותפים לניבים הצפוניים ולאלה של המרכז והדרום.
לדוגמה: צורת רבים נון-סיגמטית (שאינה מסתיימת באות S).
האיטלקית היא השפה הרשמית באיטליה ובסן מרינו.
כמו כן, משמשת כשפה הרשמית, לצד השפה הסלובנית בארבעה יישובים סלובניים לחוף הים, ובאיסטריה שבקרואטיה, לצד השפה הקרואטית.
היא אף אחת השפות הרשמיות בשווייץ (כ-10% מהדוברים), בקנטון טיצ'ינו ובקנטון הגריג'וני – לצד השפות: גרמנית (63%), צרפתית (25%) ורומאנש.
בוותיקן נמצאת האיטלקית בשימוש נרחב והיא אף משמשת כשפה הרשמית השנייה של מושב הוותיקן, לאחר השפה הלטינית.
גם אנשי הכנסייה בוותיקן משתמשים בה לרוב בתקשורת היום-יומית ביניהם.
כמו כן, איטלקית היא שפה מוכרת באריתריאה ובלוב, כתוצאה מכיבוש איטלקי באזורים אלו.
האיטלקית נפוצה ביותר במלטה, שבה רבים דוברים את השפה, ורבים אף יותר מבינים אותה.
האיטלקית שימשה במלטה כשפה רשמית עד לשנת 1934. השפה האיטלקית נפוצה אף ברצועות החוף של חבל דלמטיה (קרואטיה), בסלובניה, באלבניה ובתוניסיה, בין היתר הודות לתוכניות הטלוויזיה המשודרות שם ולמיעוטים דוברי האיטלקית החיים במקום.
האיטלקית נפוצה מאוד גם באי קורסיקה שבצרפת מפני שהשפה הקורסיקאית המדוברת שם דומה מאוד לטוסקנית, וכמו כן, אף בריוויירה הצרפתית ובנסיכות מונקו.
לשפה האיטלקית תפוצה נרחבת גם בקולוניות לשעבר באפריקה: לוב (בה משמשת האיטלקית שפת העבודה), אריתרֵיאה, אתיופיה, ובסומליה (בזו האחרונה שימשה האיטלקית שפה רשמית עד לשנת 1963, והייתה בשימוש בלימודים הגבוהים עד לפרוץ מלחמת האזרחים, בשנת 1991).
בחלקים אחרים בעולם, אליהם הייתה הגירה רחבה של איטלקים, ישנן עד היום קהילות גדולות דוברות איטלקית (ארצות הברית, דרום אמריקה ובמיוחד ברזיל וארגנטינה, אוסטרליה, קנדה, מקסיקו, צרפת, גרמניה ובלגיה).
קהילות אלה מנסות כיום להעביר לצאצאיהם את שפת מוצאם ואת מורשת איטליה ותרבותה בכלל.
מאתר האינטרנט של משרד החוץ האיטלקי עולה כי ישנן קהילות גדולות של אזרחים איטלקים החיים מחוץ לאיטליה (קהילות של יותר מ-10,000 אנשים).
מספרים אלה כוללים אך ורק את אזרחי איטליה ולא את כל דוברי האיטלקית, ומכאן ניתן ודאי להסיק שמספרם של אלה האחרונים גדול בהרבה:
בלגיה 281,674 (כ-3% מהאוכלוסייה, שהם יותר מדוברי השפה הגרמנית בבלגיה, אשר משמשת בה כאחת השפות הרשמיות)
מנתוני משרד החוץ עולה גם כי 6,631 תושבים איטלקיים מתגוררים בנסיכות מונקו (כ-21% מהאוכלוסייה).
האיטלקית השפיעה רבות על הספרדית המדוברת בארגנטינה ובאורוגוואי עקב ההגירה רחבת ההיקף.
אף על פי שהשפה האיטלקית ניצבת רק במקום ה-21 ברשימת השפות המדוברות ביותר (כ-70 מיליון דוברים), היא השפה השלישית הנלמדת ביותר בעולם לאחר האנגלית והצרפתית ולפני גרמנית וספרדית.
בחלק דובר האנגלית של קנדה, זו השפה השנייה הנלמדת ביותר (לאחר הצרפתית), בעוד שבארצות הברית ובממלכה המאוחדת היא השפה הרביעית הנלמדת ביותר, לאחר הצרפתית, הספרדית והגרמנית.
על פי מחקר של האיחוד האירופי, האיטלקית נמצאת במקום השני על פי מספר דוברים כשפת אם בתחום אירופה (כ-16%) לאחר הגרמנית (24%) ולצד הצרפתית והאנגלית, אך היא מדורגת רביעית מבחינת מספר הדוברים הכולל.
על פי מחקרים מהימנים, דוברי האיטלקית בעולם מספרם כ-200 מיליון, מתוכם כ-70 מיליון אזרחים איטלקיים, אזרחי מדינות דוברות איטלקית או המשתייכים למיעוטים דוברי השפה, ו-65 מיליון ממוצא איטלקי.
השפה האיטלקית משתמשת ב-21 אותיות מתוך האלפבית הלטיני.
האיטלקית עושה שימוש באותיות j, k, w, x, y רק בשמות פרטיים (שמות ערים, נהרות, מחוזות וכיוצא בזה), שמות ממקורות זרים, או כחלופות גרפיות של כתיב (לואיג'י פיראנדלו, למשל, נהג לכתוב gioja במקום gioia).
באיטלקית קיימים גם שלושה אקצנטים גרפיים (accento grave, accento acuto, accento circonflesso) המצביעים על ההטעמה במילה, לעיתים על אופן הגיית התנועה, ולעיתים מצביעים על אות שנעלמה.
פעלים איטלקיים נוטים לפי שלוש נטיות בסיסיות: פעלים אשר בצורת המקור מסתיימים ב-are (נטייה ראשונה; I coniugazione), ב-ere (נטייה שנייה; II coniugazione), וב-ire (נטייה שלישית; III coniugazione).
יתר על כך, הפעלים מחולקים לשתי קבוצות, יוצאים (transitivo) ועומדים (intransitivo), כאשר ליוצאים בדרך כלל נוספת צורת פועל העזר avere (להיות בעל של) ובדרך כלל נוספת לעומדים צורת פועל העזר essere (להיות):
נוסף על כך, קיימים כמה פעלים חריגים למחצה בנטיית ה-ire שבזמן הווה נוספות להן אותיות SC ברוב הגופים:
בינוני ההווה הוא צורת הפועל המשמש בדרך כלל לשם תואר שמתאר נושא המבצע פעולה, למשל: .La donna cantante è la mia amica (האשה השרה היא חברה שלי.)
בשביל פעלים של הנטייה הראשונה (are-)
נטיית בינוני ההווה נטייה ראשונה (are-) נטייה שנייה (ere-) נטייה שלישית (ire-) mangiante (פועל: mangiare, "לאכול") perdente (פועל: perdere, "לאבד") vestente (פועל: vestire, "להלביש")
בינוני העבר, עוד צורה שנגזרת מן הפועל, הוא הן מרכיב בפעלים והן שם תואר.
בתור מרכיב בפעלים, בינוני העבר מופיע בכל זמני הפרפקט ובעבר הקרוב שמסומן למעלה.
בכל הזמנים האלו, בינוני העבר מופיע לצד צורה מתאימה של הפעלים avere או essere.
("השחקן זרק את הכדור.") או .Avrò sentito la canzone prima di sabato ("עד יום שבת, אני אשמע את השיר)."
בתור שם תואר, בינוני העבר מתנהג בדיוק כמו בינוני הפעול בעברית (שבור, דחוס...) ומתאר מצב שבו נמצא חפץ או אדם.
("אני לא רוצה את התפוח הלעוס שלך!")
נטיית בינוני העבר נטייה ראשונה (are-) נטייה שנייה (ere-) נטייה שלישית (ire-) mangiato (פועל: mangiare, "לאכול") perduto (פועל: perdere, "לאבד") vestito (פועל: vestire, "להלביש")
הפעלים האוגדים (להיות) ופועל השייכות
באיטלקית קיימים שני פעלים אוגדים, כלומר הפעלים "להיות": essere ו-stare.
להלן רשימת שימושיהם של שני הפעלים וטבלות נטייתם:
זהות .Io sono Paolo (אני פאולו.)
מוצא ואזרחות .Voi siete israeliani (אתם ישראליים).
תכונות פיזיות .Il cielo è blu (השמיים כחולים).
מאפיינים קבועים .Lei è bella (היא יפה).
זמן .Sono le otto (השעה שמונה).
שייכות .Il cane è di Alberto (הכלב של אלברטו).
פועל עזר לפעולה עכשווית מתמשכת; Io sto cantando – אני שר (כעת.
מבטא מצב נפשי/גופני כללי; Come stai?
sto bene – מה שלומך?
(בתרגום מילולי חופשי: "איך אתה?
צורת הפעול של פועל זה, stato, משמשת כצורת הפעול של הפועל essere בזמן עבר מורכב: È stato un piacere ("היה לעונג").
הפועל "avere" משמש באיטלקית לשני תפקידים עיקריים:
לדוגמה: Ho un libro (יש לי ספר).
2. פועל עזר לזמנים מסוימים (עבר קרוב, למשל).
לדוגמה: Hanno vinto (הם ניצחו).
איטלקים (באיטלקית: Italiani), הם עם וקבוצה אתנית לטינית שמוצאה בדרום אירופה, מחצי האי האיטלקי וסביבתו; הם מרוכזים כיום בעיקר באיטליה, אם כי נפוצו במידה רבה גם לשאר מדינות מערב אירופה, דרום אמריקה וצפונה.
שפתם היא האיטלקית על הדיאלקטים השונים שלה ודתם היא, במידה מכרעת, נצרות קתולית.