tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוגר הזהוב הוא מין בעל צוואר בקבוק דומה.
מוצאם של הרוב המכריע של האוגרים המבויתים הוא מהמלטה בודדת שנמצאה במדבר הסורי בסביבות 1930, ונשארו מעט מאוד אוגרים זהובים בבר.
דוגמה קיצונית לצוואר בקבוק באוכלוסייה היא שחור-החזה של ניו זילנד, שכל פרטיו כיום הם צאצאים של נקבה יחידה בשם "כחולה זקנה" (Old Blue).
אוכלוסיית שחור-החזה עדיין מתאוששת מנקודת השפל של חמישה פרטים בלבד ב-1980.
בגנום של הפנדה הענקית יש עדויות לצוואר בקבוק חמור לפני כ-43,000 שנה.
יש עדויות למין אחד של פרימט לפחות, חרומף זהוב, שסבל מצוואר בקבוק בסביבות תקופה זו.
נראה שאירוע סביבתי לא ידוע גרם לצווארי הבקבוק שנצפו בשני המינים הללו.
צווארי הבקבוק גרמו כנראה למגוון הגנטי הנמוך שנצפה בשני המינים.
לפעמים ניתן להסיק עובדות אחרות מצוואר בקבוק שנצפה באוכלוסייה.
בין צבי הענק של איי גלאפגוס – שהם בעצמם דוגמה לצוואר בקבוק – האוכלוסייה הגדולה יחסית במורדות הר הגעש אלקדו היא משמעותית פחות מגוונת מארבע אוכלוסיות צבים אחרות באותו אי.
ניתוחי DNA מתארכים את צוואר הבקבוק לכ-88,000 שנים לפני זמננו.
בערך 100,000 שנה לפני זמננו התפרץ הר הגעש בעוצמה, וטמן את רוב בית הגידול של הצב באבן געשית ספוגית ובאפר.
לפני שהגיעו האירופים לאמריקה הצפונית, הערבות שימשו בית גידול לשכווי ערבות ענק.
באילינוי לבדה, מספר שכוֵוי הערבה הענקיים צנח מלמעלה מ-100 מיליון ב-1900 לכ-50 ב-1990. צמצום האוכלוסייה היה עקב ציד והרס בתי גידול, אך ההשלכות האקראיות גרמו לאובדן גדול של מגוון גנטי באוכלוסיית המין.
ניתוח DNA המשווה בין הציפורים מ-1990 ומאמצע המאה מראה ירידה גנטית תלולה בעשורים האחרונים.
שכווי הערבות הענק חווה כעת הצלחה רבייתית נמוכה.
צוואר בקבוק באוכלוסייה הוא איום גדול על היציבות של אוכלוסיות המינים.
Papilio homerus הוא הפרפר הגדול ביותר ביבשת אמריקה והוא נמצא בסכנת הכחדה על פי IUCN.
היעלמותה של אוכלוסייה מרכזית מהווה איום גדול של צוואר בקבוק באוכלוסייה.
שתי האוכלוסיות הנותרות מבודדות כעת גאוגרפית והאוכלוסיות עומדות בפני עתיד לא יציב עם הזדמנויות מוגבלות שנותרו לזרימת גנים.
צווארי בקבוק גנטיים קיימים בברדלסים.
צווארי בקבוק קיימים גם בקרב בעלי חיים גזעיים (למשל כלבים כגון פאג, וחתולים כגון חתול פרסי) מכיוון שהמגדלים מגבילים את מאגר הגנים שלהם לפרטים בודדים (שזכו בתערוכות) כדי להקנות להם את המראה וההתנהגות המבוקשים.
השימוש הנרחב בחיות אינדיבידואליות מבוקשות, תוך כדי הדרה של אחרות, עלול לגרום לאפקט הזכר הפופולרי המייסד .
טיפוח גזעי כלבים באמצעות ברירה מלאכותית גרם לצווארי בקבוק צרים יותר ויותר בתוך גזעים ספציפיים.
צווארי בקבוק אלו הובילו לכך שלכלבים יש בממוצע 2%–3% יותר עומס גנטי (הפער בין הכשירות של הגנוטיפ הממוצע באוכלוסייה לבין הכשירות של גנוטיפ ממשי או תאורטי שמשמש להשוואה) מאשר לזאבים מצויים.
תוכניות הרבייה הקפדניות וצווארי הבקבוק באוכלוסייה הובילו לשכיחות גבוהה של מחלות כמו מחלות לב, עיוורון, סרטן, דיספלסיה של מפרק הירך, וקטרקט.
ברירה מלאכותית לפיתוח גידולי שדה בעלי יבול גבוה גרמה לצווארי בקבוק גנטיים בגידולים אלו והובילה לאחידות גנטית.
המגוון הגנטי המופחת הזה בגידולים רבים עלול להוביל לרגישות רחבה יותר למחלות או מזיקים חדשים, והדבר עלול לסכן את הביטחון התזונתי העולמי.
מחקר הראה שיש כמויות נמוכות להפליא, כמעט בלתי ניתנות לזיהוי, של מגוון גנטי בגנום של עצי אורן וולמי (Wollemia nobilis).
ב-2011, ה-IUCN ערך ספירת אוכלוסייה ומצא 80 פרטים בוגרים וכ-300 שתילים וצעירים, ולפני כן היו פחות מ-50 פרטים של אורן וולמי בטבע.
גודל האוכלוסייה הנמוך והמגוון הגנטי הנמוך מצביעים על כך שאורן וולמי עבר צוואר בקבוק חמור של אוכלוסייה.
צוואר בקבוק של אוכלוסייה נוצר בשנות השבעים באמצעות מאמצי השימור של הצמח חרב הכסף מאונה קיה בהוואי, הנמצא בסכנת הכחדה.
האוכלוסייה הטבעית הקטנה שלו גדלה במהלך שנות ה-70 בזכות פרטים שנשתלו.
נמצא שכל צמחי חרב הכסף שנשתלו הם צאצאים ישירים או עקיפים של שתי אימהות מייסדות בלבד מהאוכלוסייה הטבעית.
הכמות הנמוכה של לוקוסים פולימורפיים בפרטים שנשתלו הובילה לצוואר הבקבוק של האוכלוסייה, וגרמה לאובדן אלל הסמן בשמונה מהלוקוסים.
צוהר (נקרא בתחילה צופר) היה עיתון חרדי שהופיע בשנות השבעים.
העיתון החרדי הראשון שלא הזדהה עם קבוצה פוליטית ולא תפקד כביטאון.
המו"ל חיים שאולזון ניסה להקים עיתון עצמאי בשם קולמוס ב-1975, אך הגיליון הראשון כשל והעיתון לא הוסיף לצאת.
ב-1978 נפטר העורך הוותיק של העיתון החרדי המודיע יהודה אריה לייב לוין ותחתיו מונו שלושה עורכים חדשים, שייצגו זרמים חרדים שונים.
כל עורך החזיק בזכות וטו על הנכתב בעיתון, דבר שהפך את העיתון לכלי לא יעיל לדיווח עיתונאי על מרבית הקהילות הגדולות.
בעקבות כך הקים שאולזון את העיתון "צופר", שהתחייב לייצג את כל גוני הקשת החרדית.
עוד טרם פרסום המכתב שינה שאולזון את שם העיתון ל"צוהר".
בסוף שנת 1982 נסגר העיתון, בעקבות קשים כלכליים על רקע מלחמת לבנון הראשונה, כאשר בני הציבור החרדי החלו לצרוך את העיתונות הכללית שפרסמה ידיעות מעודכנות יותר על המערכה והביקוש לעיתונות המגזרית החרדית הצטמצם.
לצד זאת, בני החסידויות בעלז וחב"ד, שהוחרמו בעיתונות הכללית החרדיות והיו מלקוחותיו העיקריים של העיתון, עברו לעיתונים מגזריים אחרים - המחנה החרדי הבעלזאי וכפר חב"ד החב"די.
ב־1983 היגר המו"ל שאולזון לארצות הברית וב־1985 החל להוציא בניו יורק את השבועון פנים חדשות, שהפך ב־2008 לבעולמם של חרדים.
העיתון נתמך בידי ידידיו החסידים של שאולזון, שנמנו על חסידות חב"ד.
העיתון יצא מדי שבוע, בדרך כלל בימי רביעי, והודפס בדפוס הג'רוזלם פוסט.
רוב המאמרים בעיתון נכתבו בידי העורך שאולזון, אך מפעם לפעם כתבו בו כותבים נוספים, בהם טוביה בלוי, נפתלי הרץ רוגול, צבי רוזן, א' בן־ישי ואריה אבי משה.
שני מדורים תורניים נכתבו בידי יחזקאל ברנדסדורפר.
בשיאו הגיעה תפוצת העיתון לכ־15,000 עותקים בשבוע.
למרות שלא הוכרז על כך בפירוש, הוקדש מקום רב בעיתון לקידום תורתו ומעמדו של מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, כאשר מכתביו הפומביים התפרסמו בגיליונות רבים והושם דגש רב על דעותיו הפולטיות־ציבוריות.
צואתה של אן לי הוא סרט דרמה היסטורית מוזיקלי עתידי בבימויה של מונה פאסטוולד , שגם כתבה את התסריט יחד עם בריידי קורביי ומשתתפת בהפקה.
מככבת בו אמנדה סייפריד בתפקיד אן לי , המנהיגה המייסדת של כת השייקרים במאה ה-18. משתתפים בו גם תומאסין מקנזי, לואיס פולמן, סטייסי מרטין, טים בלייק נלסון, כריסטופר אבוט ומתיו בירד.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-1 בספטמבר 2025 בפסטיבל ונציה ה-82 במסגרת התחרות הראשית ויתמודד על פרס אריה הזהב.
באנגליה של המאה ה-18, אן לי מייסדת את תנועת השייקרים ושואפת לבנות חברה אוטופית.
היא מכונה "ישו הנשי" על ידי חסידיה.
אמנדה סייפריד – אן לי
לואיס פולמן – ויליאם לי
הבמאית הנורווגית מונה פאסטוולד ביימה את הסרט וגם כתבה את התסריט יחד עם בן זוגה הבמאי בריידי קורביי.
השניים שתפו פעולה בעבר בכתיבת התסריט לסרטו של קורביי "הברוטליסט".
בני הזוג גם משתתפים בהפקת הסרט יחד עם אנדרו מוריסון, ג'ושוע הורספילד, גרגורי יאנקילביץ', מארק למפרט, ליליאן לה-סאל, ויקטוריה פטראני וקלאודיה סמייה-רוסטורובסקה.
כמו "הברוטליסט" צולם הסרט על פילם 70 מ"מ בבודפשט.
הצילומים הסתיימו בדצמבר 2024. ויליאם רקסר שימש כצלם הסרט, בעוד דניאל בלומברג הלחין את פסקול הסרט לאחר שזכה בפרס אוסקר על הפסקול שהלחין עבור "הברוטליסט".
הסרט יוקרן בבכורה עולמית ב-1 בספטמבר 2025 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-82 של ונציה, שם יתמודד על פרס אריה הזהב לסרט הטוב ביותר.
הוא יוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2025 ב-9 בספטמבר 2025.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם1 בדצמבר 2025הסרט הטוב ביותרבריידי קורביי, מונה פאסטוולד, ג'ושוע הורספילד, גרגורי יאנקילביץ', מארק למפרט, ליליאן לסאל, אנדרו מוריסון, ויקטוריה פטראני וקלאודיה סמייה-רוסטורובסקהההופעה הראשית הטובה ביותראמנדה סייפרידפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי4 בינואר 2026השחקנית הטובה ביותראמנדה סייפרידהשיר הטוב ביותר"Clothed by the Sun" (דניאל בלומברג)
צוות אוויר (בראשי תיבות: צ"א) הוא שם כולל לבעלי תפקיד בהטסת כלי טיס מאויש ותפעולו, הנמצאים בכלי הטיס בזמן הטיסה.
הרכב הצוות תלוי בסוג כלי טיס ויעוד הטיסה.
בתעופה האזרחית מופעל המטוס על ידי צוות מטוס (flight crew).
קברניט, או קפטן, הוא הטייס הבכיר בין חברי הצוות ומפקד הטיסה.
סימון הדרגה הוא 4 פסים.
טייס משנה (או קצין ראשון) הוא הטייס השני, שאינו מפקד הטיסה.
הוא יושב בדרך כלל במושב הימני בתא הטייס, לימין הקברניט.
במסוקים יושב טייס המשנה לשמאל הקברניט.
סימון הדרגה הוא 3 פסים.
קצין שני הוא טייס שלישי, הנמוך בדרגתו מהקצין הראשון.
הוא ממלא מגוון תפקידים ומשמש כטייס מחליף בעת הצורך.
הקצין השני מילא בדרך כלל את תפקיד מהנדס הטיסה .
במאה ה-21 התייתר הצורך בתפקיד זה, אך בחברות תעופה שונות קיים תפקיד של קצין שני שהוא טייס מחליף בטיסות ארוכות.
סימון הדרגה הוא 2 פסים.
קצין שלישי הוא טייס הנמוך בדרגתו מהקצין השני.
הקצין השלישי מילא תפקידים שונים ושימש גם הוא כטייס מחליף.
בעשור השני של המאה ה-21 התייתר התפקיד והתבטל.
סימון הדרגה הוא פס אחד.
צוות מחליף כולל בעשור השני של המאה ה-21 קברניט וקצין ראשון מוסמכים, שנועדו להחליף את הצוות הראשי במהלך חלק מהטיסה כדי לאפשר להם מנוחה.
בחלק ממטוסי הנוסעים רחבי הגוף קיימים תאי שינה ייעודיים לצוות, אך ברוב המקרים נח הצוות במושבים הסמוכים לתא הטייס.
מספר אנשי הצוות המחליף משתנה בהתאם למשך הטיסה ולתקנות הטיסה המחייבות את חברת התעופה.
מהנדס טיסה הוא תפקיד שנקרא בימים הראשונים של התעופה "מכונאי אוויר".
החל משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד שנות ה-70 היה מהנדס הטיסה אחראי למנועים, למערכת הדלק ולמערכות נוספות.
עם השנים הפכו תאי הטייס להיות ממוחשבים ורוב הפעולות שהיו באחריות מהנדס הטיסה עברו לניהול הקברניט והקצין הראשון, והתפקיד התייתר ברובו למעט מטוסים ישנים יותר שעודם בשירות.
נווט, נקרא גם "נווט אוויר", או "נווט טיסה", הוא תפקיד שהיה קיים במטוסים ישנים, בעיקר החל מסוף העשור הראשון של המאה ה-20 ועד שנות ה-70, ותפקידו היה ניווט המטוס, בעיקר בשיטות של ניווט עיוור וניווט אסטרונומי, במיוחד בעת טיסות מעל לים או מעל למרחבים בהם יש מעט נקודות ציון בולטות.
עם פיתוחן של מערכות ניווט כמו מערכות ניווט אינרציאליות ומערכת ניווט לווייניות התייתר תפקידו של הנווט וזה עבר לאחריות הקברניט והקצין הראשון.
אלחוטן אוויר היה גם הוא תפקיד שהיה קיים במטוסים ישנים, החל מסוף העשור הראשון של המאה ה-20 ועד סוף שנות ה-40. איש צוות זה היה אחראי על הפעלת מערכות הקשר של המטוס, הן בטלגרף אלחוטי והן בקשר קולי.
עם פיתוחן של מערכות קשר מתוחכמות וקלות יותר להפעלה התייתר התפקיד, ועבר לאחריות הקצין הראשון והקברניט.
כלכל הוא מנהל הבטיחות והשירות במהלך הטיסה, ואחראי על צוות תא הנוסעים.
דייל אוויר הוא איש צוות האחראי על בטיחותם ורווחתם של הנוסעים, ועל מתן מידע ושירותים שונים.
בעוד צוות האוויר חיוני להטסת כלי הטיס, ישנם בעלי מקצועות החיוניים למילוי משימות שונות הקשורות למטוס וייעודו.
אלה מכונים בתעופה צבאית צוות עזר אווירי (בראשי תיבות: צע"א; באנגלית: Tactical.
הבחנה בין צוות אוויר לצע"א קיימת גם בדירוג שכר.
בחיל האוויר הישראלי הונהגה במהלך שנות ה-80 הפרדה בולטת בין המקצועות התומכים לבין מקצועות ההטסה היוקרתיים שנרכשו בקורס הטיס.
הפרדה זו נהגתה לצורכי קיצוץ תקציבי (שכן משכורות צ"א גבוהות משמעותית ממשכורות צע"א), ולצורכי הפרדת מעמד.
בין ההטבות שנלקחו מאנשי צע"א הייתה הזכות לענוד כנפיים מבד והן הומרו לכנפי מתכת.
כיום כנפיהם של כל אנשי צוות האוויר (טייסים ונווטים) הן אחידות, אך שונות משל הצע"א.
טייס, או קברניט במטוסי תובלה בהם הצוות גדול יותר, הוא הטייס הבכיר ומפקד המטוס.
טייס משנה הוא הטייס השני, הזוטר לקברניט.
תפקיד זה קיים במטוסים צבאיים גדולים, כמו מטוסי תובלה, מפציצים כבדים, ומסוקים.
כמו בתעופה האזרחית, נווט הוא תפקיד שהיה קיים במטוסים ישנים יותר , ועדיין קיים במטוסים גדולים כמו מטוסי תובלה ומפציצים, בשל העובדה שבטיסות מבצעיות לא תמיד ניתן להסתמך על עזרי ניווט.
נווט קרב הוא איש צוות שני במטוסי קרב דו מושביים.
תפקיד זה התפתח מתפקידם של הנווטים במטוסים גדולים יותר, כמו מפציצים.
עם פיתוחן של מערכות ניווט מתקדמות החל תפקידו של הנווט להשתנות, וניתנה לו אחריות על מערכות החימוש של המטוס, במיוחד מערכות חימוש מונחה.
בחיל האוויר של ארצות הברית נקרא התפקיד Weapon systems officer, קצין מערכות נשק, ובאוויריית צי ארצות הברית נקרא התפקיד , קצין יירוט מכ"ם.
נווט אווירי (שאינו נווט קרב) הוא איש צוות שני או לעיתים שלישי במטוסי תובלה או סיור.
דוגמה לכך הייתה בחיל האוויר הישראלי – נווט אווירי כחלק מצוות הטסת ה"סי-סקאן" ("שחף").
מהנדס טיסה , ידוע בחיל האוויר הישראלי כמכונן אוויר.
מקלען אוויר הוא איש צוות האחראי להפעלת החימוש ההגנתי של המטוס.
מקלענים היו אנשי צוות של מטוסים גדולים, בעיקר מפציצים כבדים אך גם במפציצים קלים.
המקלענים איישו את המקלעים בעמדות השונות, ונקראו על שם עמדתם: מקלען זנב, מקלען חרטום, וכדומה.
מטילן היה איש צוות במפציצים.
תפקידו היה לאתר את המטרה ולהטיל את הפצצות ברגע הנכון.
עם פיתוחן של מערכות הטלת חימוש השתנה התפקיד וכיום אחראי טייס המטוס או נווט קרב על הטלת החימוש.
אלחוטן היה איש צוות במפציצים ומטוסי תובלה האחראי להפעלת מכשירי הקשר, חלקם בשידור אותות מורס.
עם פיתוחן של מערכות קשר מתקדמות, התייתר התפקיד ובוטל.
מכונאי מוטס הוא איש צוות אוויר, בעיקר במסוקים.
תפקידיו כוללים את תפעול תא המטען של המסוק – אחריות על כניסת ויציאת לוחמים, פינוי וחילוץ פצועים, וכדומה; הפעלת מערכות של המסוק, ובכללם המנוף ומתלה המטען, וכן מערכות בתא הטייס; וטיפול בתקלות במהלך הטיסה.
פקח העמסה הוא איש צוות במטוסי תובלה.
הוא אחראי על תכנון העמסת המטען למטוס בצורה מיטבית ויעילה, תוך שמירה על מרכז הכובד ואיזון המטוס לצורך טיסה יציבה.
מפעיל בום הוא איש צוות האחראי על הפעלת מערכת תדלוק אווירי.
מפעיל מערכות מוטס אחראי על הפעלת מערכות במטוסים שונים.
לעיתים מפעיל המערכות הוא מפקד המשימה, המתכנן את נתיב הטיסה את מאפייניה.
מפעיל קשר מוטס האחראי על הפעלת מערכות קשר רדיו, כאשר המטוס משמש כממסר רדיו מעופף.
מפעיל מערכות לוחמה אלקטרונית מוטס, האחראי על הפעלת מערכות לוחמה אלקטרונית מוטסת.
מפעיל מודיעין אלקטרוני מוטס, המפעיל מערכות מודיעין אלקטרוני מוטסות.
בקר מוטס המפעיל מערכות שליטה ובקרה במטוסי שליטה ובקרה.
סייר אוויר אחראי על תצפית באמצעי תצפית שונים ממטוסי סיור.
צוות עזר רפואי כולל רופאים, חובשים ופרמדיקים מוטסים, המצטרפים לצוות המטוס בטיסות חילוץ פצועים וסיוע רפואי.
הצווינגר הוא ארמון מתקופת הבארוק בעיר דרזדן, בירת סקסוניה.
הארמון נבנה ביוזמת אוגוסט החזק, הנסיך הבוחר של סקסוניה, על מנת לשמש כ"ארמון שעשועים".
הארמון ממוקם באזור בו שכנו בעבר ביצורי העיר דרזדן ומכאן שמו - משמעות השם "צווינגר" בגרמנית עתיקה הוא האזור בין החומה הפנימית והחיצונית של מבצר.
הצווינגר נבנה כחלק מתנופת הבנייה שיזם אוגוסט החזק, נסיך בוחר של סקסוניה ומשנת 1697 מלך פולין.
הבנייה נועדה להאדיר את שמו של אוגוסט ולחדש את דרזדן שניזוקה בשרפה בשנת 1685. הצווינגר עצמו נבנה במטרה לשמש כ"ארמון שעשועים" לאוגוסט ואציליו.
הצווינגר נבנה בין השנים 1710–1732. התכנון והבנייה הופקדו בידי מתאוס דניאל פפלמן (Matthäus Daniel Pöppelmann) "אדריכל החצר" של אוגוסט החזק.
הארמון נבנה סביב חצר גדולה וגנים שיועדו בין היתר למשחקים, מופעים ותחרויות.
בגנים ניטעו צמחים אקזוטיים, ובבניין ובחצר שולבו פסלים רבים מעשה ידי בלתזר פרמוזר (Balthasar Permoser).
באמצע המאה ה-19 נבנה אגף בצד הקרוב לנהר האלבה בתכנונו של גוטפריד זמפר, ובו ממוקם מוזיאון הציירים הגדולים.
הצווינגר ניזוק כמה פעמים במלחמות שונות כגון מלחמת שבע השנים והמלחמות הנפוליאוניות.
הצווינגר ספג נזקים כבדים במהלך הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה.
שיקום הצווינגר החל זמן קצר לאחר תום המלחמה ונמשך עד לשנת 1963.
כיום שוכנים בצווינגר מוזיאונים לאמנות, מדע ואוספי כלי נשק וחרסינה.
צוות אורקל ארה"ב הוא קבוצת שיט מטעם מועדון היאכטות גולדן גייט שמתחרה בגביע אמריקה.
הצוות הוקם באוגוסט 2001 על ידי לארי אליסון, מנכ"ל אורקל.
הצוות התחרה לראשונה בגביע אמריקה ה-31 בשנת 2003 וניצח בשנים 2010 ו-2013.
הצוות הוקם לראשונה לאחר שנכסי צוות AmericaOne, שהפסיד ללונה רוסה האיטלקית בגמר הלואי ויטון 2000, נרכש על ידי פול קיארד.
לאחר הרכישה הצוות התחיל להיבנות מחדש ונעשו שינויים בעמדות של השייטים.
בלואי ויטון בשנת 2003 הגיע הצוות לגמר הלואי ויטון בוא הפסיד 5-1 לאלינגהי, שניצחה בגביע בסופו של דבר.
בשנת 2007 ייצגה "ב.מ.וו אורקל מרוצים" את מועדון יאכטות גולדן גייט בלואי ויטון שהתרחש בולנסיה.
בחצי הגמר הפסידו פעם נוספת ללונה רוסה בתוצאה 5-1, אף על פי שבשלב המוקדמות סיימה לפניה במקום השני בעוד האיטלקים במקום השלישי.
לאחר פעולה משפטית רחבה, הצהיר "מועדון היאכטות גולדן גייט" כי הוא יתחרה בגביע נגד המועדון השווייצרי, שאותם יצגו אלינגהי.
ב-4 בפברואר 2010 ניצח ב.מ.וו אורקל מרוצים בתוצאה 2-0 את אלינגהי בתחרות שהתקיימה בולנסיה, והיא החזירה את הגביע לארצות הברית לראשונה מאז 1992.
לארי אליסון וצוות ארה"ב הכריזו, כמגני התואר, על דגם שהם תכננו בשם AC72. למרות שהסירה הראשונה שנבנתה מדגם זה עברה תאונה וניזוקה קשות, המשיכו ההכנות לקראת גביע אמריקה שהוחלט שיתרחש במפרץ סן פרנסיסקו.
עוד לפני תחילת התחרות נענש הצוות בעקבות הוספת משקל לסירה באירוע חימום.
הענישה כללה הרחקה של 3 חברי צוות, קנס של 250,000 דולר ופסילת הקבוצה בשני שיוטים בגביע, כך ששני הניצחונות הראשונים שלהם לא יספרו במאזן הנקודות.
את תחילת התחרות פתח צוות ארה"ב בשורה של הפסדים שהעמידו אותו בתוצאה 8-1 נגד צוות ניו זילנד, המנצח בלואי ויטון, ובמרחק נקודה מהפסד.
במהלך שלב זה המשיכו האמריקאים לשפר את סירתם ואת הטקטיקה שלהם, מה שנתן להם עדיפות טכנית על הניו זילנדים.
ואכן הם ניצחו 8 ניצחונות רצופים והשלימו את הקאמבק הגדול בתולדות גביע אמריקה.
סירות מדגם IAAC (דגם גביע אמריקה בינלאומי) ששימש בתחרויות גביע אמריקה מ-1992 ועד שנת 2007.
USA-71: נבנתה כסירת ניסוי לקראת לואי ויטון 2003 ומועלם לא התחרתה.
USA-76: התחרתה בלואי ויטון 2003 ושימשה כסירת אימונים לקראת לואי ויטון 2007.
USA-87: נחנכה ב-26 במרץ 2006 ושימשה כסירת אימונים לקראת לואי ויטון 2007.
USA-98: נמסרה בינואר 2007 והתחרתה בלואי ויטון באותה שנה.
לקראת גביע אמריקה ה-33 עוצב דגם חדש של סירות טרימרן.
USA-17: טרימרן באורך 27 מטר שהושקה ב-22 באוגוסט 2008. התחרתה בגביע אמריקה ה-33 נגד קבוצת אלינגהי וניצחה אותה בתוצאה 2-0.
לקראת גביע אמריקה ה-34 שהערך בשנת 2013 תכננו הצוות סירה חדשה באורך 26.2 מטר שנקראת AC72. הייחוד של סירה זאת היא יכולת הריחוף המלאה שלה מעל פני המים.
עד כה נבנו שבע סירות מדגם זה, מתוכן שתיים של צוות ארה"ב.
17: הושקה ה-30 באוגוסט 2012. בתאונה ב-16 באוקטובר 2012 ניזוקה הספינה באורך קשה אך נשלחה לתיקונים, וב-4 בפברואר 2013 הושקה מחדש.
Oracle team USA-17: הושקה ב-22 באפריל 2013 וניצחה בגביע אמריקה ה-34. גם במהלך התחרות עצמה נמשכה בעבודה על הספינה שהעניקה לה יכולת טכנית עדיפה על פני היריבה הניו זילנדית.
צוות איתמר הוא ספר שנכתב בידי אבנר שור אשר יצא לאור בשנת 2003 בהוצאת כתר.
הספר מתאר את שירותם של המחבר וחבריו לצוות כלוחמים בסיירת מטכ"ל.
שם הספר נגזר משם הצוות בו שירת המחבר ביחידה, הקרוי על שם מפקדו, איתמר סלע.
הספר נפתח בתיאור גיוסו של המחבר, אבנר שור, בן קיבוץ שובל, לצה"ל בפברואר 71'.
שור התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע.
לאחר הטירונות מתאר המחבר את מסלול הכשרת הלוחם ביחידה, אותו עברו הוא וחבריו, וכן את אימוני הצוות, כיצד נתגבשו לכדי יחידה מלוכדת באמצעות התגברות על מכשולים ואתגריים אישיים וצוותיים.
עוד מתאר שור את מערכת היחסים הבין-צוותית ואת הדינמיקה בינם לבין מפקדם, איתמר.
בספר מוזכרים גם מי שהיו מפקדים בולטים ביחידה ובהם אהוד ברק, אשר שימש כמפקד היחידה, יוני נתניהו, אשר היה מפקד הפלוגה בעת הכשרתם, וכן מחליפו מוקי בצר.
במלחמת יום הכיפורים, לחמו חברי הצוות בשורות הסיירת בחזיתות הצפון והדרום.
בין היתר לקחו חלק במבצע זנבר, חצו את תעלת סואץ ולבסוף לקחו חלק בפשיטה מוסקת על ג'בל עתקה.
לבסוף מתאר שור את שחרורם של לוחמי הצוות מן הצבא, ואת עבודתם בשב"כ כמאבטחים בשגרירות ישראל בלונדון.
עוד מתאר המחבר את המילואים ביחידת שלדג בעת מלחמת לבנון הראשונה.
בספר בולטות הרעות ואחוות הלוחמים שבצוות שנותרו שנים רבות לאחר השירות הצבאי המשותף.
בשנת 2004 הוענק למחבר פרס יצחק שדה לספרות צבאית.
צוות 211 היא תנועה גזענית אנטישמית הדוגלת בעליונות הגזע הלבן, אשר נפוצה בקרב אסירים בבתי כלא בארצות הברית.
לפעילי התנועה יוחסו מספר מקרי התנקשויות, אשר זכו לפרופיל תקשורתי גבוה, וביניהן ההתנקשות בחייו של ראש אגף הכליאה של מדינת קולורדו, טום קלמנטס.
התנועה הוקמה במהלך שנת 1995 בבית הכלא המחוזי של העיר דנוור בקולורדו.
התנועה הוקמה על ידי בנג'מין דייוויס, אסיר מורשע ממוצא לבן אשר ריצה את עונשו בבית הכלא, וזאת בעקבות תקיפה מצד אסיר שחור, אשר בוצעה ככל הנראה ממניע גזעני וכמעט הסתיימה במותו.
בעקבות התקיפה, ולאחר התאוששותו, דייוויס החליט להקים כנופיית כלא חדשה, אשר תגן עליו ועל אסירים לבנים אחרים בבית הכלא מהתנכלויותיהם של אסירים ממוצא אפרו-אמריקאי ולטיני.
השימוש במונח "צוות 211" החל במקור כאחיזת עיניים, אשר נועדה לגרום לאסירים שחורים ולטינים לחשוב כי בכלא פועלת כנופיה של אסירים לבנים, אשר מטרתה להגן עליהם מפני התנכלויות.
עם זאת, וככל שהשמועות אודות הכנופיה החדשה הלכו והתפשטו ברחבי הכלא, יותר ויותר אסירים לבנים ביקשו להצטרף לכנופיה החדשה, מה שהוביל בסופו של דבר להקמתה.
בהמשך, ובשעה שפעילים בתנועה השתחררו מבית הכלא, הם גייסו פעילי תנועה נוספים גם מחוץ לכלא, מה שתרם להתפשטות התנועה גם בבתי כלא אחרים.
פעילי התנועה מזהים עצמם עם עקרונותיה של האידאולוגיה הנאצית, ומשכך מבצעים שימוש שוטף בסמלים נאציים למיניהם, כדוגמת צלב הקרס.
כמו כן, התנועה דורשת מפעיליה להימנע מקיום יחסי מין עם לא-לבנים, ופעילי התנועה אף קושרו לביצוע רציחות כנגד אפרו-אמריקאים מטעמים גזעניים.
עם זאת, פעילים שונים בתנועה, ולרבות מנהיגיה, תועדו בשעה שקיימו קשרים חיוביים עם אסירים שחורים.
כמו כן, ישראל דייוויס, אביו של מייסד התנועה, טען כי בנו לא דוגל באידאולוגיה גזענית, ואף הבהיר כי לבנו יש שני ידידים שחורים.
מסיבה זו, עמדתה של התנועה כלפי מדיניות הגזע מעורפלת במידת מה.
התנקשויות מפורסמות שבוצעו על ידי פעילי התנועה
במהלך שנת 1997, עומר דיא, מהגר אפריקני, נרצח על ידי חברי התנועה בעת שהמתין בתחנת אוטובוס בעיר דנוור.
במהלך שנת 2012, התובע המחוזי של מדינת טקסס, מייק מקלילנד, ועוזר התובע מארק הייז, נרצחו בהתנקשות מתוכננת היטב.
בהמשך נטען כי חברים בצוות 211 היו מעורבים בהתנקשות, אף כי לא נמצאו ראיות חותכות לכך, ואיש לא הובא לדין.
במהלך שנת 2013, פעיל בצוות 211, אוון ספנסר, התנקש בחייו של ראש אגף הכליאה של מדינת קולורדו, טום קלמנטס.
לאחר ביצוע ההתנקשות ספנסר נס דרומה לטקסס, שם מצא את מותו במהלך קרב יריות עם שוטרי המדינה.
צוויקאו היא בירת מחוז צוויקאו שבמדינת סקסוניה שבגרמניה.
העיר מהווה מרכז כלכלי ותעשייתי ושוכנת בתוך עמק למרגלות הרי ארץ (Erzgebirge) וכן היא חלק ממה שנקרא "האזור המטרופוליני של מרכז גרמניה" (Metropolregion Mitteldeutschland) הכולל את לייפציג-האלה, דרזדן וקמניץ.
אוכלוסיית העיר מונה קצת יותר מ-100,000 תושבים והאזור המטרופוליני שלה מונה מעל 480,000 תושבים.
בין השנים 1834–1952 הייתה צוויקאו מקום מושב הממשלה של האזור הדרום-מערבי של סקסוניה.
עמק הנהר צוויקאוור-מולדה (Zwickauer Mulde) משתרע לאורך 166 קילומטר.
צוויקאו מקושרת לדרזדן על ידי הכביש התיירותי הארוך ביותר בסקסוניה.
כמו כן מחוברת העיר לכבישים המהירים A4 ו-A72 ופועלים בה תחנת רכבת ושדה תעופה.
צוויקאו היא מקום הולדתו של המלחין רוברט שומאן.
האזור סביב צוויקאו כבר היה מיושב על ידי סלאבים מהמאה ה-7. השם צוויקאו הוא ככל הנראה הטיה גרמנית של השם הסורבי, Šwikawa, שלקוח משמו של סבארוג, אל השמש הסלאבי ורוח האש.
במאה ה-10, החלו מתיישבים גרמנים להגיע והסלאבים התנצרו.
תחנת מסחר הידועה בשם "Terretorio Zcwickaw" מוזכרת בשנת 1118. היישוב קיבל מגילת זכויות של עיר ב-1212 ושיכן נזירים פרנציסקנים וציסטרציאנים במהלך המאה ה-13. צוויקאו הייתה עיר אימפריאלית חופשית בין השנים 1290–1323, אך בסופו של דבר הוענקה למרגרייב של מייסן.
אף על פי שפעילות כרייה החלה באזור כבר ב-1316, פעילות כריה נרחבת החלה רק עם גילוי הכסף בשנברג (Schneeberg) ב-1470.
כריית פחם בקנה מידה תעשייתה החלה רק בראשית המאה ה-19. מכרות הפחם של צוויקאו ושל הערים השכנות תרמו לתיעושו של האזור ושל העיר.
בין השאר תעשיות ציוד כריה, תעשיות ברזל ופלדה, תעשיות טקסטיל, תעשיות כימיות, חרסינה, נייר, זכוכית, פיגמנטי צביעה, מוצרי בדיל, גרבים ווילונות.
כמו כן הופעלו בעיר מנסרות, מלטשות יהלומים ומבשלות בירה.
ב-1904 הוקם בעיר מפעל המכוניות הורך (Horch) ובעקבותיו הוקם מפעל אאודי ב-1909. ב-1932 אוחדו שני המפעלים לחברה אחת בשם אוטו יוניון, אך הם שמרו על סמליהם העצמאיים.
מכוניות המרוץ מתוצרת אוטו יוניון, שפותחו על ידי פרדיננד פורשה, נודעו ברחבי העולם.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפעילה ממשלת גרמניה הנאצית מחנה משנה של מחנה הריכוז פלוסנבירג בצוויקאו, ששכן ליד המפעל של אוטו יוניון.
הממשל הנאצי הקים מחנה לעבודת כפייה במצודת אוסטרשטיין (Osterstein).
שני המחנות שוחררו על ידי צבא ארצות הברית ב-1945. לאחר המלחמה, החל מ-1 באוגוסט 1945, הועבר הממשל הצבאי מידי ארצות הברית לידי הצבא האדום.
מפעלי המכוניות של הורך ואאודי פורקו על ידי הרוסים ומפעל אוטו יוניון עצמו הועבר לאינגולשטאדט שבבוואריה והפך למרכז מפעל אאודי.
ב-1948 הולאמו כל מפעלי המכוניות על ידי ממשלת גרמניה המזרחית.
עם יסודה של גרמניה המזרחית ב-1949 החל תהליך הבנייה מחדש שלאחר המלחמה.
ב-1958 מוזגו מפעלי הורך ואאודי למפעל זאקסנרינג (Sachsenring) שייצר את מכוניות הטראבנט.
במכוניות קטנות אלה הותקנו מנועים בעלי שני הצילינדרים ושתי פעימות.
הייתה זו המכונית הראשונה בעולם שהגוף שלה יוצר מפלסטיק.
שני מתקנים תעשייתיים של חברת כריית האורניום SDAG Wismut הוקמו בצוויקאו: מפעל האורניום שייצר אורניום מרוכז (עוגה צהובה) ומפעל לייצור ציוד כריית אורניום.
פעילות כריית האורניום הסתיימה ב-1989 ולאחר איחוד גרמניה נמכר מבנה המפעל למשקיע פרטי.
המפעל שייצר את מכוניות הטראבנט נרכש ב-1990 על ידי חברת פולקסווגן ומאז הוא משמש כמפעל לייצור מנועים ותיבות הילוכים.
בשנת 2011 אוזכרה צוויקאו בתקשורת בשל תא של קבוצת טרור נאו נאצית מתורינגיה שהייתה אחראית לכמה מעשי רצח ושוד בנקים.
צוויקאו היא מרכז ידוע לייצור מכוניות בעל מסורת של יותר ממאה שנים.
בין חברות ייצור המכוניות שפעלו בה היו הורך (Horch), אאודי ואוטו יוניון (Auto Union).
בתקופת גרמניה המזרחית בעיר הייתה מיוצרת מכונית מדגם טראבנט.
ב, לתאגיד פולקסווגן יש בעיר את המפעל הגדול ביותר שלו לייצור רכבים חשמליים.
מאז שנת 2000, מוצגת ההיסטוריה של העיר ב"מוזיאון אוגוסט הורך", שממוקם במבנה לשעבר של מפעל אאודי.
אוניברסיטת סקסוניה המערבית למדעים שימושיים (Westsächsische Hochschule Zwickau) הוא מרכז חשוב להכשרת ואימון מהנדסי רכב.
הקבוצה לפיתוח לוחמה ימית מיוחדת הידועה בכינויה צוות 6 של יחידת אריות הים היא יחידת עילית בכוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית.
מפקד היחידה הוא קצין בדרגת קפטן.
היחידה מהווה את המרכיב הימי בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC) לצד המרכיב היבשתי - כוח דלתא, והמרכיב האווירי - טייסת טקטית מיוחדת (STS) ה-24.
למרות שייעודה המקורי הוא לוחמה בטרור ימי, היחידה מבצעת מבצעים מיוחדים בעיקר נגד יעדים בעלי ערך גבוה (HVU) ומשימות בשיתוף עם סוכנות הביון המרכזית.
היחידה ממוקמת במתחם סגור ומבודד בבסיס ליטל קריק, וירג'יניה.
באותה עת, שנת 1980, כבר היו קיימות שתי קבוצות SEALs אחרות - צוותים 1 ו־2. מרסינקו כינה את היחידה החדשה שלו בשם צוות SEAL 6 כדי לבלבל את המודיעין הסובייטי לגבי מספר צוותי ה־SEALs הקיימים בפועל.
לוחמי הצוות הראשון אותרו ונבחרו על ידי מרסינקו מקרב צוותי ה־SEAL ובתוך זמן קצר השיגה היחידה כשירות ייחודית והעמידה את עצמה בשורה אחת עם כוח דלתא של צבא היבשה.
מרסינקו החזיק בפיקוד על היחידה במשך שלוש שנים, מ־1980 עד 1983.
השנים הראשונות אופיינו לדברי לוחמי היחידה בתחושת כאוס בכל הקשור לבטיחות ונהלים.
ליחידה הצעירה זרמו אמצעי לחימה חדישים ותקציבי עתק ולוחמיה הצעירים השתוללו יחד עם מפקדם ללא מעצורים.
הלוחמים נהגו להסתובב עם שיער ארוך וזקנים בלתי מגולחים בניגוד לתקנות הצי, לשתות ולהשתכר ולהשתתף בקטטות המוניות.
על רקע זה החליט פיקוד הצי בשנת 1987 לסגור את צוות שש' ולהקים במקומו יחידה חדשה בשם "קבוצת הפיתוח המיוחדת Warfare Development Group" או בקיצור DEVGRU.
מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001 פעילות היחידה התרחבה משמעותית במסגרת המלחמה בטרור.
במהלך 2002, חודשים בודדים אחרי הפלישה לאפגניסטן, נמלטו מרבית לוחמיו של בן לאדן מאזור מערות טורה בורה לפקיסטן ורק לעיתים נדירות יצא לקבוצה להילחם בקרבות יזומים מולם.
היה נדמה שהאויב שעמו נדרשו להתמודד - נעלם ברובו.
באותה עת נאסר על לוחמי הצוות לרדוף אחרי אנשי הטליבאן ואל־קאעדה אל תוך שטח פקיסטן.
לוחמי היחידה, שברובם ישבו בבסיס חיל האוויר בגראם שבפרברי קאבול, הרגישו מתוסכלים.
על ה-CIA לא הוטלו מגבלות כאלה, ולכן התחילה היחידה לעבוד עם הסוכנות תחת אישורי הקרב הנרחבים יותר שלה.
המשימות, חלק מ-"תוכנית אומגה", אפשרו לאריות הים להוציא לפועל "פעולות בנות הכחשה" נגד הטליבאן ונגד אנשי מיליציות אחרות בפקיסטן.
במערכה באפגניסטן התרכזה "תוכנית אומגה" בעיקר בהפעלת הפאשטונים האפגאנים למשימות ריגול בקרב השבטים בפקיסטן ולעבודה עם המיליציות האפגניות שהוכשרו על ידי ה־CIA.
היחידה שנשלחה במקור לאפגניסטן ולעיראק כדי ללכוד את מנהיגי אל־קאעדה ולבצע מבצעים מיוחדים בלבד, מצאה את עצמה בפועל מנהלת במשך שנים קרבות פנים אל פנים כנגד אנשי טליבאן מהדרג הבינוני והנמוך.
במסגרת לחימה זו היחידה סבלה משיעור אבדות גבוה יחסית.
האסון הגדול ביותר בתולדותיה (שהוא גם האסון בו נהרגו המספר הגדול ביותר של חיילים אמריקנים יחד במהלך השהות באפגניסטן) אירע בעת התרסקות מסוק צ'ינוק כתוצאה מירי רקטה של לוחמי טליבאן ב־6 באוגוסט 2011, ובמהלכו נהרגו 38 לוחמים אמריקנים ואפגנים (שמתוכם 15 היו שייכים לפלגה הזהובה של צוות 6).
אסון אווירי נוסף אשר נגרם בנסיבות דומות בשנת 2005 הביא למותם של כ־19 אנשי צבא אמריקנים (ובהם לוחמים מצוות 1, 2 ו־10 של ה־SEALs) ומתועד בסרט ההוליוודי "השורד האחרון".
חילוץ קרבי (CSAR) במתאר חשאי.
לוחמה לא קונבנציונלית - פעולות סיוע לתנועות מחתרת כדי להביא להחלפת השלטון או למלחמה בכוח כובש
הגנה על הביטחון והיציבות הפנימים במדינת היעד
מבנה היחידה של צוות 6 תואר על ידי מארק אוון:
היחידה מונה כמה מאות לוחמים השייכים לכוח הפשיטה, וכ־1,500 תומכי לחימה.
פלגות המבצעים ביחידה מחולקות על פי צבעים:
הפלגה האפורה (צוותי ניוד, צוללנים)
כל פלגה מתחלקת לשלוש מחלקות פשיטה, ומחלקות אלה מחולקות לצוותי לוחמים המכונים "פושטים" (Assaulters).
לכל פלגה יש גם כינוי מסוים.
למשל: ה"אבירים" של הפלגה הזהובה, ה"אינדיאנים" של הפלגה אדומה, "הוויקינגים" של הפלגה האפורה, וה"פיראטים" של הפלגה הכחולה.
פלגות הלחימה נתמכות גם על ידי מגוון רחב של אנשי תמיכה, כולל מומחי מודיעין וסייבר, חבלנים, מפעילי כלבים, ומומחים טקטיים מהטייסת הטקטית המיוחדת ה-24.
על פי דו"ח ה־GAO על כוחות מבצעים מיוחדים משנת 2014, DEVGRU ביצעו בסך הכל 1,787 פעילויות, כאשר מתוכם 1,342 היו צבאיות ו־445 אזרחיות.
אוקטובר 1983: מבצע זעם דחוף - הפלישה לגרנדה (urgent fury)
1993: השתתפות בקרב על מוגדישו במסגרת כוח המשימה ריינג'ר ('Task Force 'Ranger)
2001-והלאה: מבצע חירות מתמשכת (Enduring Freedom)
2003-2010: מבצע חירות לעיראק.(Iraqi Freedom)
המבצע המפורסם ביותר של צוות 6 הוא מבצע חנית נפטון, מבצע החיסול של אוסאמה בן לאדן, המבצע התרחש ב־2 במאי 2011, בבית המסתור של בן לאדן ששכן בעיר אבוטאבאד, כ־50 קילומטרים צפונית לאיסלאמאבאד בירת פקיסטן.
על פי פרסומים שונים היחידה השתתפה במבצעי פעולה ישירה כנגד טרוריסטים מארגון אל שבאב בסומליה ובקרן אפריקה (2016).
בשנת 2019, על פי דיווח הניו יורק טיימס, פשט כוח של יחידת הקומנדו האמריקנית "SEAL Team 6" על חוף בקוריאה הצפונית בהוראה ישירה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
מבצעי תמיכה בכוחות, בניית אומה, ייעוץ ופעולה עקיפה
הוא היה חבר בכוח תגובה מהיר של 20 איש (QRF) שנשלח לסייע זמנית לפשמרגה.
כמו כן על פי מקורות שונים, משנת 2012–2014 ביצעו הכו"מ האמריקנים כ־500 אימוני לחימה משולבים עם כ-77 כוחות זרים ברחבי העולם במסגרת מה שהם מכנים (Joint Combined Exchange Training (JCET.
מאז 2001 ניסה st6 לבצע כעשר פעולות חילוץ בני ערובה לפחות, שביניהן היו כמה הצלחות מהוללות וכמה כישלונות מרים.
בדרך כלל, אריות הים הרגו את רוב השובים.
בשנת 2003, סייעו לוחמי הצוות לחלץ את טר"שית ג'סיקה לינץ', שנפצעה בימים הראשונים של מלחמת עיראק, נפלה בשבי והוחזקה בבית חולים.
בשנת 2009, קפצו חברי הצוות ממטוסי מטען אל האוקיינוס ההודי עם סירות תקיפה מיוחדות כדי להציל את ריצ'רד פיליפס, הקברניט של ספינת מכולות שנחטפה על ידי פיראטים סומלים (המבצע מתועד באחד משלבי משחק המחשב Medal of Honor: Warfighter).
בשנת 2010, נערך ניסיון חילוץ כושל במהלכו נהרגה לינדה נורגרוב, בריטית בת 36 שעבדה בארגון הומניטרי והוחזקה על ידי הטליבאן.
בשנת 2012, בפעולת חילוץ שנערכה באחד מלילות דצמבר הצליחה היחידה להציל את הרופא האמריקאי פיליפ ג'וזף, אך במחיר מותו של אחד מלוחמיה.
בעקבות הפלת משטרו של סדאם חוסיין בעיראק, 2003 הוקצתה פלגה של צוות 6 ליחידה משותפת שהוקמה אד הוק עם בריטניה לטובת הוצאת מבצעים מיוחדים בעיראק, הידועה ככוח המשימה 145 בסופו של דבר שונה שמה ל־TF-88, הכוח הזה כלל:
TF שחור – מורכב מ־SASER SAS, וכמה מפעילי SBS.
TF כחול – מורכב מיחידת DEVGRU - צוות 6 של ה־SEALs.
TF ירוק – יחידה מבצעית מיוחדת - של "כוח דלתא"
TF כתום – יחידת מודיעין אותות משולבת בריטית/אמריקנית.
התפקיד העיקרי של TF-88 היה לצוד את בכירי אל־קאעידה הפועלים בעיראק.
לכוח המשימה היו מספר הצלחות, כולל הריגתו של אל־זרקאוי.
בתגובה לחטיפה של אזרחים מערביים, הורחבו הסמכויות של TF-88 כדי לכלול מענה נגד האיום הזה.
שיטות הלחימה ואמצעי הלחימה שבאמצעות היחידה:
היחידה עושה שימוש במגוון רחב של כלי רכב וטיס כגון אופנועים, רכבי שטח, סירות מהירות, מצנחי רחיפה ושימוש רב במסוקי בלק הוק (גם מיוחדים ומושקטים) ובמטוסי V-22 וקבלת סיוע אווירי צמוד כולל באש קרובה מטייסת המבצעים המיוחדים האמריקנית (ה־160)
לוחמי היחידה עושים שימוש בבגדים אזרחים (או חלקי לבוש כאלה) לטובת טשטוש האפיון והזיהוי המיידי שלהם וכן למטרת השתלבות בקרב אוכלוסייה.
נעשה שיתוף פעולה עם גורמי כוח מדינתיים או אזוריים יצירת בריתות וקואליציות מקומיות, תיאום והובלת מתקפות גדולות.
חימוש/אימון וסיוע באש ובתצפית למקומיים
שימוש בכלבים, במל"טים, ובנשק מדויק לטובת איתור ספציפי של האויב והימנעות מפגיעה בבלתי מעורבים.
שיתוף פעולה עם סוכנויות מודיעין של מדינת המוצא ושל מדינות נוספות.
פעולות ממושכות תוך שהייה ארוכה בשטח למבצעים שקטים או חדירות קצרות למבצעים אלימים.
כמה מלוחמי היחידה החשאית הזו התפרסמו ועוררו בכך דיון ציבורי כאשר פרסמו את מעלליה.
עם זאת דווקא מייסד היחידה ריצ'רד מרסינקו היה הראשון שכתב עליה כבר בשנת 1992 את ספרו השנוי במחלוקת "Rogue Warrior" (לוחם זדוני)
שערורייה נוספת אירעה סביב יציאתו לאור של משחק המחשב Medal of Honor: Warfighter שעוסק בפעילות היחידה, לאחר שהתברר שכמה מלוחמי היחידה הצטרפו להפקתו כדי לסייע באותנטיות שלו.
ואגב כך הואשמו במעילה בחוזה הלוחם שלהם בצי האמריקני ובכך שחשפו שיטות לחימה ייחודיות של הצוות.
ב־2017 יצאו לאקרנים הסדרות:"Seal Team" של רשת CBS, ו-"SIX" של ערוץ ההיסטוריה, שעוסקות בעלילות של צוות מהיחידה.
צוות אוויר היא קומדיית מצבים טלוויזיונית.
הסדרה הייתה אמורה להיות משודרת במקור בערוץ הטלוויזיה "STS" ב-26 במרץ 2018, אך בשל הטרגדיה בקמרובו התאריך נדחה ל-2 באפריל.
העונה השנייה עלתה ב-3 בדצמבר 2018.
הסדרה מספר את קורותיו של צוות אוויר בחברת התעופה הבדיונית "תענוג אוויר".
צילומי הסדרה נערכו בנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בסנקט פטרבורג בשיתוף פעולה עם צוות נמל התעופה.
סלוגן הסדרה: "טוסו עם תענוג".
"בחורה מאחורי הגה המטוס — מה כבר יכול להיות יותר גרוע?", חשב לעצמו הטייס אלכסיי קולאגין, עד שפחדיו התממשו.
ובזמן שפולינה מנסה להתיידד עם השותף החדש, קולאגין קושר מזימות כיצד להיפטר ממנה ולחזור לטיסות המטען שלו.
אלכסיי צ'אדוב — אלכסיי קולאגין, טייס של טיסות מטען שנאלץ להטיס מטוסים אזרחיים בניגוד לרצונו.
נטליה ברדו — פולינה אובצ'קינה, טייסת ניסוי שמשתוקקת להטיס מטוס נוסעים ומאלצת את קולאגין לשתף עמה פעולה
ניקיטה טראסוב — ניקיטה שימאן, דייל אוויר בכיר
דאריה סגאלובה — אנסטסיה, "נסטיה", דיילת אוויר, חשפנית לשעבר
קתרין אסי — ז'אנה גלושקו, דיילת אוויר
סרגיי בלוב — דמיטרי ליובקין, "מיטיה", מהנדס טיסה ולאחר מכן דייל אוויר
ויקטוריה דאינקו — נטשה, גרושתו של קולאגין
יוליה טופולניצקאיה, סטיופה סטפאנובה, בתו של הבעלים של חברת התעופה "תענוג אוויר"
יאנה קראינובה — מריה שימאן, רעייתו של ניקיטה
אולג קומארוב — ויקטור סטפאנוב, הבעלים של חברת התעופה "תענוג אוויר"
איליה רוגוב — מקסים בקלאנוב, סבל בחברת התעופה
אנדריי רודניך — אנטולי, "טוליאן", סבל בחברת התעופה
מספר פרק תאריך השידור תיאור 1 2 באפריל 2018 פולינה אובצ'קינה מילדותה רוצה להפוך לטייסת של מטוס נוסעים.
אלא שההזדמנות היחידה שלה הוא לגייס את אלכסיי קולאגין להטיס מטוס, אלא שהוא טייס מטוס נטען ומעדיף לעבוד לבד.
מהנדס הטיסה מיטיה מאוהב בדיילת האוויר נסטיה ומנסה להרשים אותה, בעוד שותפתה דיילת האוויר ז'אנה מנסה להוריד במשקל ללא הצלחה.
טוליאן הסבל מסביר לשותפו מקס איך להקסים בחורות.
2 2 באפריל 2018 אלכסיי מנסה בכל מחיר להיפטר מפולינה.
מיטיה מחליט להצטרף כדייל אוויר ולהיות קרוב יותר לנסטיה.
ז'אנה וניקיטה מתווכחים שוב ושוב בשל נטייתה של ז'אנה לספיילר לו ספרים וסדרות שהוא עוד לא צפה/קרא.
3 3 באפריל 2018 פולינה מנסה "לחנך" את אלכסיי.
טוליאן מנהל עסק לעיטוף כבודה.
ז'אנה ונסטיה נשדדות על ידי "גנב הדונאט".
4 3 באפריל 2018 פולינה מנסה לגייס את דיילות האוויר ולנסות לשכנע את אלכסיי לרצות להטיס מטוס נוסעים.
מיטיה פונה לז'אנה ומבקשת את עזרתה במציאת מתנה עבור נסטיה.
טוליאן מגלה שיש לו ילד בן 7. 5 4 באפריל 2018 אלכסיי ופולינה מכניסים לתא הטייס סטודנט סיני לטייס ומתווכחים ביניהם כיצד ללמד אותו.
ז'אנה ונסטיה מפלרטטות עם נוסע וטוליאן מכיר את סטפה, בתו של הבעלים של חברת התעופה.
6 4 באפריל 2018 אלכסיי ופולינה נוסעים לפגוש את גרושתו של אלכסיי, נטשה.
ז'אנה פוגשת את המהנדס קוסטיה בעוד טוליאן מעמיד פנים שהוא טייס כדי לפגוש את סטפה.
7 5 באפריל 2018 פולינה מתלבטת בין לארוס שלה, אנטון לבין אלכסיי.
ניקיטה מאבד בובה שזכה בה ורצה להעניק לבתו.
8 5 באפריל 2018 עקב תנאי מזג אוויר במורמנסק המטוס מושבת.
אלכסיי מתרגז על פולינה, ניקיטה משקר לרעייתו ומיטיה מנסה להתקרב לנסטיה.
9 9 באפריל 2018 פולינה מגלה שאלכסיי טס עם טייסת משנה אחרת.
ז'אנה מחליטה לעשות קעקוע עם השם של החבר שלה לשעבר.
טוליאן ומקס מוצאים את עצמם בדאצ'ה של סטפה בחגיגות יום ההולדת של טוליאן.
10 10 באפריל 2018 אנטון מבקש את ידה של פולינה.
טוליאן רוצה להתפטר לאחר שסטפה נפרדה ממנו.
ז'אנה וניקיטה מתווכחים איזה סרט שווה יותר לצפייה: דמדומים או הסנדק.
11 11 באפריל 2018 פולינה ואלכסיי מגלים שיש ביניהן הרבה מן המשותף: הם שונאים לצאת לחופשה עם בני זוגם.
טוליאן מנסה להרחיק ממנה את סטפה ומשקר שהוא הומוסקסואל ואוהב את מקס.
נסטיה פוגשת איש עסקים מיקוטיה, שמתברר כחברו הטוב של מיטיה.
12 12 באפריל 2018 פולינה מחליטה להיפטר מאלכסיי ומוצאת לעצמה מחליף מפתיע.
ניקיטה מוביל איתו בטיסה דוריאן.
ז'אנה ממשיכה להיאבק במשקלה והולכת רחוק מדי.
סטפנוב מגלה שטוליאן ניסה להתחיל עם בתו.
13 16 באפריל 2018 אלכסיי מעמיד פנים שהוא ופולינה זוג, בשביל אמא שלו.
ז'אנה וקוסטיה נפרדים בשל עבודתה של ז'אנה שנמצאת כל הזמן בטיסות.
סטפנוב רוצה להפחיד את טוליאן.
14 17 באפריל 2018 אלכסיי חש אשם בריב בין אנטון לפולינה ולוקח על עצמו את תפקיד קופידון.
סטפה נמלטת מהבית וז'אנה, שנמצאת ביחסים עם מסעדן, מבחינה שעלתה במשקל.
15 18 באפריל 2018 אלכסיי חולם שהוא מאוהב בפולינה.
מיטיה פוגש בחורה עם פוביה דומה לשלו.
טוליאן מתמנה במפתיע לתפקיד מנהל טרמינל ההעמסה.
16 19 באפריל 2018 נסטיה וז'אנה מנסות לארגן לפולינה חופשה בסוצ'י, אבל אלכסיי מסרב ברגע הלא מתאים.
טוליאן מאבד את חברו מקס.
17 23 באפריל 2018 מסיבת החתונה של פולינה ואנטון הופכת לזירת קרב.
מיטיה מוכיח שהוא גבר אמיתי.
ניקיטה מחפש תירוצים להימלט מאשתו.
טוליאן מבין שידידות חשובה מעבודה.
18 24 באפריל 2018 אלכסיי עושה כל שביכולתו כדי להסתיר את רגשותיו כלפי פולינה, נסטיה מבקשת דבר דומה ממיטיה.
טוליאן מקבל במתנה רכב יקר בתמורה לחתונה מהירה.
19 25 באפריל 2018 פולינה הופכת לטייסת מטוס נוסעים אך מוכנה שלא לקחת על עצמה את התפקיד לטובת אלכסיי.
טוליאן מנסה את מזלו אצל בחורות אחרות בעוד מיטיה בעת קורס עזרה ראשונה גורם לסקנדל.
20 26 באפריל 2018 אלכסיי הופך לטייס משנה.
ז'אנה לוקחת על עצמה את תפקיד סינדרלה באגדה.
21 26 באפריל 2018 סטפנוב מעניק לצוות האוויר קופון להרפתקאת פיראטים בתקווה לאחד בין אנשי הצוות, אך גורם לכך שז'אנה עוזבת, מיטיה נותן לנסטיה מתנה לא שגרתית ואלכסיי ופולינה נופלים לסיפור אהבה עם סוף עצוב.
וטוליאן הוא היחיד שקיבל את מה שביקש.
פרס קטגוריות מועמדים תוצאה פרס TEFI 2018 קומדיית המצבים הטלוויזיונית הטובה ביותר
צוותי בקרת קרב הם כוחות טקטיים מיוחדים בחיל האוויר של ארצות הברית המצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים לתמיכה בהשתלבות הממד האווירי במבצע.
תפקידם כולל תפעול מנחתים ושדות תעופה קדמיים, פיקוח טיסה, בקרת הסיוע האווירי (בקרה אווירית קדמית) ויכולות תקשורת קרקע-אוויר-חלל.
הם פועלים במסגרת הטייסות הטקטיות המיוחדות של כנף מבצעים מיוחדים ה-24.
בקרי הקרב מוסמכים על ידי ה-FAA כבקרי תנועה אווירית.
והם שומרים על כשירות זו בנוסף לכשירותם המבצעית.
משימתו של בקר קרב היא להסתנן לסביבה עוינת באופן חשאי לבצע סיורי מודיעין, לאתר אזורי הצנחה או נחיתה, להקים מנחתים בשטח ולתפעל שדות תעופה קדמיים.
הוא אחראי על בקרת התנועה האווירית, תאום סיוע אש והכוונת תקיפות אוויריות וסיוע אוויר קרוב.
ה-CCT מספקים לחיל האוויר גישה גלובלית (Global Access) על ידי יכולות תקשורת קרקע-אוויר-חלל, בקרה אווירית ותפעול שדות תעופה בכל מקום בעולם, ומספקים גישה אסטרטגית לכוחות המשך.
הם מצוידים ברכבי שטח וכלי רכב אמפיביים ומתמחים בחבלה.
בקרי הקרב כפופים לפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר ולפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC).
הם מוצבים בטייסות טקטיות מיוחדות בכנף המבצעים המיוחדים ה-24 וביחד עם בעלי התמחויות טקטיות אחרים מצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים ותומכים בהשתלבות הממד האווירי במבצע.
שיעור הנפל הוא בין הגבוהים ביותר ב-SOF ועומד סביב 90–95%.
מבדקי הערכה ומיון: 2 שבועות בבסיס חיל האוויר לקלנד (Lackland AFB) טקסס.
המבדקים מתמקדים בפיזיולוגיה של הספורט, תזונה, תרגילים בסיסיים, היסטוריה ויסודות בקרת קרב.
המועמדים עוברים מבחנים וראיונות אישיים ופסיכולוגיים.
קורס מפעילי בקרת קרב: 15.5 שבועות בבסיס חיל האוויר קייסלר, מיסיסיפי.
בקורס לומדים זיהוי וביצועי מטוסים, עזרי ניווט אווירי, מזג אוויר, פיקוח טיסה, שרותי תעופה, נוהלי תקשורת, בקרת גישה רגילה, נוהלי מכ"ם וכללי תנועה אווירית.
קורס בקרי קרב: 13 שבועות בשדה פופ, צפון קרוליינה.
האימונים כוללים אימונים גופניים, לוחמה זעירה, ניווט יבשתי, תקשורת, אזורי תקיפה, חבלה, סיוע אש ופעולות שטח כולל צניחה.
קורס אימון מתקדם: 12 שבועות בטייסת אימונים טקטיים מיוחדים (Special Tactics Training Squadron), בסיס חיל האוויר הורלבורט (Hurlburt Field), פלורידה.
החניכים עוברים הכשרה מקיפה ומתקדמת בנושא כלי נשק, חבלה, תצפית וסיור.
הקורס בוחן את המגבלות האישיות של המתאמן באמצעות אימון נפשי ופיזי תובעני.
קורס צניחה חופשית: 5 שבועות בבית הספר לצניחה חופשית של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, ג'ורג'יה הכולל 30 צניחות.
קורס צלילה קרבית: 6 שבועות בבית הספר לצלילה קרבית של חיל האוויר (U.S.
צוות ארגון גמלאי צה"ל היא עמותת חברים העוסקת בהבטחת זכויות הפורשים מצה"ל.
מפעילה עזרה הדדית מעודדת התנדבות של החברים בחברה הישראלית.
פעילות קהילתית בתחומי תרבות, פנאי והעשרה.
מקיימת פעילויות מורשת צה"ל בפרט וישראל בכלל.
הארגון זכה בשנת 2018 לקבל את אות נשיא המדינה לארגון מתנדב.
היעוד של "צוות" לאורך השנים הוא לייצג את חבריו, גמלאי שירות הקבע בצה"ל, כלפי מוסדות המדינה והחברה בישראל, תוך תרומה למדינה.
המשימות הן: להבטיח את זכויות החברים וקידומן.
לקיים, ולקדם את ביטוח הבריאות ואת הביטוח הסיעודי באופן מיטבי.
לסייע בהשתלבות החברים במשק העבודה.
עזרה הדדית, תמיכה וסיוע לחברים נזקקים.
לעודד התנדבות של החברים בחברה הישראלית.
לקיים פעילות קהילתית לחברים בתחומי תרבות, פנאי והעשרה.
לקיים פעילויות מורשת והנצחת הלוחמים היהודים בארץ וקשר עם ארגוני הלוחמים בעולם.
לשמר את הזיקה לביטחון ישראל, ולמורשת צה"ל.
את הארגון מנהל מטה קטן בניהולו של המנכ"ל.
מחלקות המטה הן: ניהול ומחשוב, תעסוקה, בריאות וסיוע לפרט.
חברי "צוות" מונים כ-40 אלף חברים וחברות, המורכבים מגמלאי צה"ל ושאירים.
ברחבי הארץ פועלים שישה מחוזות: צפון, שרון, דן, יהודה, דרום וירושלים.
המוסדות הנבחרים ב"צוות" אחת לארבע שנים הם אספת נבחרים בת 156 נבחרים, ועד מנהל בן 25 חברים, ועדת ביקורת בת 9 חברים.
בכל מחוז יש מועצה נבחרת בת מספר חברים יחסית למספר החברים במחוז.
בכל סניף קיימת הנהלה עם מספר חברים יחסית למספר החברים בסניף.
משך השנים פעל "צוות" בדרכים רבות לשמור על זכויות החברים בקשר שוטף עם צה"ל ומשרד הביטחון.
אחד ההישגים שהוביל הארגון ב-2012 כדי למנוע פגיעה משמעותית בזכויות, כפי שיזם אז האוצר, היה הסכם בין משרד הביטחון, צה"ל והאוצר לפיו - בדומה לפורשי הסקטור הציבורי ניתנה תוספת של 5 עד 12 אחוזים מהיקף המשכורת הקובעת לגמלה, בהתאם לוותק בגמלאות.
בוטל ניכוי ההיוון ממשרתי הקבע בגיל 65, אחרי 15 שנות גמלה וביצוע חשבון אישי, לבעלי 15 שנות גמלה.
ניתנה תוספת מדדי יוקר המחיה בשנים 2008 ו-2009, מצטבר כ־8% ובסה"כ תוספת משמעותית של כ-25% בשכר הגמלה.
כמו כן בוטלה גזרת "הקנס" למקבלי שכר "מקופה ציבורית".
הארגון עוסק בסוגיות חשובות וכבדות משקל בנושא השמירה על הזכויות הכספיות של הגמלאים:
ביצוע מעקב אחר יישום הסכם למניעת שחיקת הגמלה בוועדה עם משרד הביטחון.
קיצוב תקופת ההחזר של לוקחי היוון לכל החיים, אשר לקחו היוון לכל החיים החל משנת 1997.
תביעה כנגד רשות המיסים בנושא קבלת פטור ממס עבור קיצבה מזכה בהתאם לתיקון 190 לפקודת מס ההכנסה.
הצטרפות למערכת הביטחון בפניה לבג"ץ בהגנה על הגדלת אחוזי רמטכ"ל בקצבת הגמלה של פורשי צה"ל.
החלת ההסכם הקיבוצי על פורשי צה"ל שפרשו החל משנת 2016, וטרם קבלו את כל התוספות בגין ההסכם לאחר פרישתם.
את הצורך לדאוג לפורשים ולסייע בידם להשתלב ולתרום עוד שנים רבות למשק התעסוקה בישראל, זיהו כבר קבוצת המייסדים.
במהלך השנים הוקמה והתפתחה יחידת התעסוקה ב"צוות" וכיום היא מערך מומחה חשוב ומנוסה שמסייע לפורש/ת משירות הקבע בצה"ל וחבר "צוות", לממש את יכולותיו וניסיונו, במטרה להיקלט ולהשתלב במעגל העבודה האזרחי.
על ידי יצירת קשר עם מעסיקים וארגונים במגזר הפרטי והציבורי.
ליווי אישי שוטף בתקופת איתור התעסוקה.
הארגון מסייע לחברי "צוות" דורשי עבודה, באיתור מקומות תעסוקה.
מקיים הכשרות מקצועיות, קורסים, ימי עיון, סדנאות והכוונה תעסוקתית.
"צוות" יוצר קהילה וקהילה יוצרת חברה, זה המסר שמובילים 42 סניפי "צוות" הפרוסים ברחבי הארץ ומקיימים פעילות תרבות ופנאי לרווחת תושבי האזור החברים ב"צוות" ושייכים לסניף.
קשת הגילאים הרווחה של חברי וחברות הארגון בין הגלאים 45–120 מציבה אתגר לארגון ברצון להתאים את הפעילויות לכלל החברים ולהביא קהלים צעירים מבין הגמלאים לקחת חלק בפעילויות.
אחד הערכים המרכזיים אשר ארגון "צוות" חרט על דיגלו מאז הקמתו, הוא שמירת ערך מורשת ישראל החל מתחילת המאה העשרים ועד ימינו אנו.
במסגרת הפעילות שמקיים הארגון לטובת שמירה והנחלה של המורשת מדור לדור, ניתן לציין:
עם ישראל בארצו- חברי "צוות" מדריכים בבתי ספר תיכונים בארץ בפני מאות תלמידים ותלמידות על המורשת ההיסטורית של העם היהודי בארץ ישראל.
אירועי מורשת – קיום אירועי מורשת לציון אירועים צבאיים חשובים בהגנה על המדינה.
ארגוני המחתרות - קיום פעילויות מורשת והנצחת ארגוני המחתרות והלוחמים היהודים
בשלהי שנות ה-50 השתחררו עשרות משרתי הקבע הראשונים מצה"ל.
הם פרשו לגמלאות בהיותם צעירים בהרבה מגמלאים בשירות הציבורי.
המעבר הקיצוני מרקע צבאי של מלחמות מבצעים וביטחון שוטף לחיים אזרחיים העמיד בפניהם אתגרים חדשים, לא מוכרים.
קבוצת חברים שכללה את: נחום שדמי, אברהם עצמון, אהוביה מלכין, ברוך יצהר, יוסף איתן, יוסף ק.
אבן, יעקב זכאי, מרדכי חרותי ונחמיה ברוש, תפסו יוזמה ב-10 באוקטובר 1960 הקימו את "צוות" ארגון גמלאי צה"ל.
המייסדים הציבו בתחילת דרכם שלושה עקרונות לפעילות הארגון: המשך שמירת הקשר והזיקה לצה"ל.
סיוע לפורשים בהשתלבות בשוק התעסוקה ויצירת פעילות בתחומי קהילה ותרבות.
הארגון הלך והתעצם משנה לשנה.
הצטרפו פורשי צה"ל בכל הדרגות וחיילות צה"ל.
חלקם המשיכו לשרת במילואים והמכנה המשותף לכולם היה חיבור חזק למורשת צה"ל, שם שרתו לפחות עשרים שנה ויותר והמשותף החדש – חיפוש דרכים להשתלבות בחברה בפרק השני של החיים, לשמר את בריאותם, לדאוג לפרנסתם ולרווחתם ולהבטיח את זכויותיהם הכספיות כגמלאי צה"ל.
"חבר", משרתי הקבע והגמלאים בע"מ, הוא מלכ"ר (מוסד ללא כוונת רווח) שמטרתו לפעול לרווחת משרתי הקבע, הגמלאים ובני משפחותיהם, על ידי שיתוף פעולה עם חברות מסחריות וגורמים אחרים.
כל חברי "צוות" נהנים משירותי "חבר".
שליש מחברי הדירקטוריון ב"חבר" הם מתוך חברי ההנהלה של "צוות".
יזמות צוות - הארגון יזם במהלך השנים :
בשנת 1990 תחילת פרויקט "הטובים לחינוך", הסבת פורשי צה"ל למקצועות ההוראה בבתי הספר.
בשנת 1992 "תקנת רבין" – קיצוב החזרי תשלומי ההיוון לאלו שלקחו היוון לכל החיים לפני שנת 1997, תשלומי ההיוון יופסקו בהגיעם לגיל 70 ובתנאי שחלפו 20 שנים מיום הפרישה.
בשנת 1994 הקמת שכונה "גבעת טל" בראש העין לחברי "צוות" בסמוך לשכונה של אנשי הקבע.
ב-2000 הפעלת ביטוח בריאות וסיעוד קולקטיבי מיוחד לחברי "צוות".
ב-2005 הקמת יחידת תעסוקה בפריסה ארצית.
ב-2007 אמנות להסדרת היחסים בין משרד הביטחון, צה"ל, "חבר" וארגון "צוות" למען החברים.
ב-25 באוגוסט 2010 הנפיק דאר ישראל בול לציון 50 שנה לצוות.
בשנת 2012 חתימה על הסכם הגמלה.
בשנת 2018 קבלת אות נשיא המדינה לארגון מתנדב.
+תקופת התפקידשםתמונה2024-כיוםתא"ל במיל' אביגדור קהלני,
המחזור השנתי 2021 היה כ־28 מיליון ש"ח.
מקור ההכנסה העיקרי הוא דמי חבר חודשיים כ-20 מיליון ש"ח.
הקצבות ותמיכות מדינה כ-5.4 מיליון ש"ח, הכנסות משירותים וכללי כ- 2.5 מיליון ש"ח.
הוצאות היו כ-22 מיליון ש"ח.
לארגון יש אישור ניהול תקין לשנים 2022/3 והתרומות אליו נהנות מפטור לפי סעיף 46 לפקודת מס הכנסה.
מנכ"ל הארגון בין השנים 2004 ועד 2022 היה תא"ל (מיל.) דן נדיב, ביולי 2022 נכנס לתפקיד המנכ"ל אל"ם (מיל.) אמיר שוצמן.
ארגון צוות מוציא כתב-עת "צוות שלנו", פרסום חודשי מקוון: צוותון כל מה שחדש חשוב וכדאי לדעת ב"צוות".
וכן מקיים ערוץ ביוטיוב וגם בפייסבוק.
צווטאן טודורוב (בבולגרית: Цветан Тодоров; בצרפתית: Tzvetan Todorov; 1 במרץ 1939 – 7 בפברואר 2017) היה הוגה צרפתי יליד בולגריה.
עיסוקו העיקרי היה חקר תורת הספרות, בה הוא נחשב לחוקר סטרוקטורליסט ופוסט-סטרוקטורליסט ולמתרגם חשוב של ההפורמליזם הרוסי והצגתו במערב.
הגותו השפיעה על לימודי תרבות, אנתרופולוגיה, סמיוטיקה, סוציולוגיה והיסטוריה של הרעיונות.
תחומי העיסוק שלו ושיטתו קרובים לאלו של בת-ארצו, ז'וליה קריסטבה.
כן עסק רבות בחיים ובהתגברות רוח האדם על מוראות מחנות הריכוז (הן בגרמניה הנאצית והן בברית המועצות ובולגריה) כמאפיין מרכזי של המאה ה-20.
ב-1963 עבר לצרפת, לאחר שהשלים לימודי תואר שני בפילולוגיה באוניברסיטת סופיה ובשנת 1966 השלים לימודי דוקטור לפסיכולוגיה בהדרכתו של רולאן בארת.
בשנת 1968 התקבל למרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בפריז, שם פעל רוב חייו המקצועיים.
נוסף על כך היה מרצה אורח באוניברסיטאות הארוורד, ייל, קולומביה וברקלי.
את רוב הקריירה המקצועית שלו פיתח טודורוב ב-CNRS.
בשנת 1970 היה ממייסדי כתב העת Poétique.
בשנים 1983–1987 ניהל את מכון המחקר לשפות ואמנות, מכון משותף של המרכז ושל בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS).
פרסומו הראשון בא מניתוחו את סוגת הפנטזיה בספרות בספרו מ-1970, Introduction à la littérature fantastique.
במקביל הציג שני חיבורי יסוד במחקר הסטרוקטורליסטי The Poetics of Prose (1971) ו-(1981) Introduction to Poetics.
במהלך שנות השמונים תרגם הוגים מרכזיים של הפורמליזם הרוסי, בפרט מיכאיל בכטין, שבתיווך תרגומו ופרשנותו של טודורוב הכה גלים במערב.
בין היתר היה זה טודורוב שהגדיר בספרו Mikhail Bakhtin: The Dialogical Principle (1984) את מושג ה"דיאלוגיזם" המרכזי בהגותו של בכטין, מבלי שבכטין עצמו השתמש במושג זה בכתביו המקוריים.
בשנות התשעים הרחיב את הגותו לתחומי התרבות והאנתרופולוגיה.
ב-1991 ראה אור ספרו Facing the Extreme: Moral Life in the Concentration Camps, בו חקר עדויות של ניצולי השואה וניצולי מחנות הגולאג.
התזה המרכזית שהעמיד היא, שעל אף תנאי המחיה הקיצוניים, המעודדים "מלחמת הכל בכל" של האסירים, התנהגות חייתית וביטול המוסר האנושי - הרי שהעדויות מדגישות שקשה מאוד לשבור את רוח האדם ואת המוסר האנושי.
שגם בתנאי חיים בלתי נסבלים וגם על סף מוות בטוח, היו גילויים של אחווה אנושית, הקרבה עצמית ומצפן מוסרי של האסירים.
2001 - פרס לה ברייר של האקדמיה הצרפתית (פרס גבוה בפילוסופיה)
2008 - פרס נסיך אסטוריאס במדעי החברה
חבר מסדר האמנויות והספרות ואביר לגיון הכבוד.
אשתו הראשונה הייתה מרטינֶה ון-ווקנס (Martine van Woerkens), עמה היה לו בן אחד.
אשתו השנייה הייתה הסופרת ילידת קנדה ננסי יוסטון (Nancy Huston), לשניים נולדו שני ילדים.
צוות איי.טי היא קומדיית מצבים בריטית ששודרה במקור בערוץ 4 ונכתבה על ידי גרהם לינהאן, בהפקת אש אטאלה ובכיכובם של כריס או'דאוד, ריצ'רד איואדי, קתרין פרקינסון ומאט ברי.
התוכנית מתרחשת במשרדי החברה הבדיוניות "ריינהולם תעשיות" בלונדון, ועוקבת אחר שלושת אנשי הצוות של מחלקת ה-IT (טכנולוגיית מידע) שלה: מתכנת המחשבים מוריס מוס (איואדי), רוי טרנמן (או'דאוד), וג'ן ברבר (פרקינסון), מנהלת המחלקה ומנהלת מערכות יחסים עסקיות שלא יודעת דבר על טכנולוגיית מידע.
התוכנית מתמקדת גם בבוסים של ריינהולם תעשיות: דנהולם ריינהולם (כריס מוריס) ומאוחר יותר בנו דאגלס (מאט ברי).
הטכנאי הגותי ריצ'מונד אוונאל (נואל פילדינג), המתגורר בחדר השרתים האפל, מופיע גם הוא במספר פרקים.
הקומדיה עלתה לראשונה בערוץ 4 ב-3 בפברואר 2006, והמשיכה לארבע עונות בנות שישה פרקים כל אחת.
אף על פי שהוזמנה עונה חמישית, היא לא הופקה.
התוכנית הסתיימה בפרק מיוחד ששודר ב-27 בספטמבר 2013. התוכנית זכתה לשבחי המבקרים, ויש לה בסיס מעריצים גדול.
הסדרה ממוקמת במשרדי ריינהולם תעשיות, תאגיד בריטי בדיוני השוכן ברחוב קארנדן 123 במרכז לונדון.
היא מתמקדת באירועים המשעשים הקורים לשלושת חברי צוות התמיכה הטכנית השוכנים במרתף מוזנח מבולגן השוכן בניגוד גדול לארכיטקטורה המודרנית הזוהרת ולנופי לונדון המדהימים מהם נהנים שאר הארגון.
הסדרה לא מספקת מידע לגבי מה הם עסקי החברה, והדבר נהיה לבדיחה מתמשכת.
כל שידוע הוא שהיא קנתה ומכרה את חברת ITV, שיש לה מעבדת כימיקלים, ושהיא מייצרת מוצר ללא שם.
בפרק אחד, דנהולם ריינהולם טוען שהחברה קנתה ספקי טלפונים ניידים ותחנות טלוויזיה, ויצרה את "אימפריית התקשורת הגדולה ביותר בבריטניה", אך לא ברור אם זה נכון.
רוי ומוס, שני הטכנאים, הם גיקים חסרי יכולת חברתית, ובמילותיו של דנהולם ריינהולם הם: "חנונים סטנדרטיים".
למרות התלות של החברה בהם, בדרך כלל מתעלמים מהם והם נחשבים למפסידנים.
עצלנותו של רוי, והעובדה שאף אדם משאר החברה לא שם לב אליהם, גורמת לרוי להמציא שלל טכניקות שיחסכו ממנו את הצורך לבצע את עבודותו.
הוא נוהג להתעלם מהטלפון ולקוות שהוא יפסיק לצלצל, וכשהוא עונה לטלפון הוא נוהג לפתוח במשפט: "האם ניסית לכבות ולהדליק שוב?".