tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברוב משטחי המגרשים, סיבוב עילי גם גורם לכדור לנתר גבוה יותר.
לפיכך הופכת חבטה זו לשימושית לעיתים תכופות על חימר או משטחי מגרשים "רכים" אחרים, שבהם מנתר הכדור גבוה יותר באופן טבעי, וזאת על מנת שהכדור שמקבל היריב יהיה קשה יותר לחבטה.
יריב החובט חבטת גב יד ביד אחת יהיה פגיע במיוחד לחבטת סיבוב עילי, משום שקשה לחבוט בכדור גבוה בחבטת גב יד ביד אחת.
סיבוב עילי שימושי גם בעת חבטות הנחתה או הגשה בכדורעף, ומאפשר לשחקנים להכות בכדור בחוזקה תוך וידוא הימצאות הכדור במשחק בחלק המגרש של היריב.
סיבוב עילי גם מייצב את הכדור במהלך תעופתו, ובכך מאפשר הגשה מדויקת יותר.
סיאנס (מצרפתית: Séance) הוא טקס מיסטי, שבו מנסים המשתתפים, ליצור תקשורת עם נשמה של אדם מת, או עם רוח רפאים.
מקורו של מונח זה במילה הצרפתית Séance שמשמעה "ישיבה" או "מושב" ומקורה במילה seoir בצרפתית עתיקה .
הטקס נקרא כך בשל שיטת ביצועו.
טקסים מעין אלה מוזכרים לראשונה בספר "להתקשר עם הצד האחר" (Communitation With the Other Side) מאת ג'ורג', ברון ליטלטון משנת 1760, אשר טען בספרו כי יצר קשר עם רוחותיהם של פריקלס, ויליאם פן, וכריסטינה, מלכת שוודיה.
הפופולריות של עריכת טקסי סיאנס גברה באנגליה ובארצות הברית במהלך אמצע המאה ה-19, בעיקר לאחר טקסים שנערכו על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית מרי טוד לינקולן בבית הלבן בנוכחות בעלה, נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן לאחר מות בנם.
גל נוסף של עליה בהיקף התופעה התרחש לאחר מלחמת העולם הראשונה, וניתן להסבירו בחוסר היכולת למצוא נחמה, או להשלים, עם עובדת אובדנן של מיליוני נפשות, צעירות בחלקן הגדול, באותה מלחמה.
אחת הדרכים הנפוצות לביצוע הטקס היא בישיבה סביב שולחן, עליו מונח לוח מיוחד בו מופיעות כל אותיות האלפבית, הספרות '0' עד '9' ולעיתים גם המילים 'כן' ו'לא'.
על הלוח מניחים המשתתפים כוס זכוכית הפוכה (או אמצעי דומה אחר) ולאחר שהם פונים בבקשה לרוחות המתים לקחת חלק בסיאנס ולהשיב לשאלותיהם, הם מניחים ביחד את אצבעותיהם על הכוס שעל הלוח, והרוח, לכאורה במענה לקריאתם ולשאלותיהם, מזיזה כביכול את הכוס על פני הלוח.
במהלך הסיאנס נעה הכוס הלוך ושוב על פני הלוח ומתעכבת מדי פעם על אותיות, המצטרפות לכדי מילים, על ספרות או על 'כן'/'לא' וכך מתקבלות התשובות לשאלות המשתתפים.
ההוכחות לכך רבות, הרוחות כותבות בעשרות שפות בהתאם להגיה המדוברת במקום, סיאנס לא הצליח מעולם לגלות מידע בעל ערך, הסיאנס לא עובד ללא מגע בכוס, ועוד.
דרן בראון לקח תלמידים מאוניברסיטת רוקהאמפטון בטענה שלמקום יש נוכחות על טבעית מאז ששנים עשר אנשים התאבדו בו בהסכם התאבדות.
חלק מן הפוסקים הרציונלים הכחישו את קיומן של כוחות מיסטיים כל שהם כדוגמת העלאה באוב, לעומתם המקובלים ורבים מהראשונים האמינו בקיומן.
במהלך המאה ה-19 החלו הפוסקים להישאל אודות אנשים ששואלים את המתים בצורה הקדומה של סיאנס.
רבי שלמה קלוגר אסר את הדבר מחמת איסור קוסמות או כישוף.
רבי יוסף חיים מבגדאד אסר זאת מחמת איסור קוסמות.
רבי חיים דוד הלוי נשאל במפורש על סיאנס, ואסר זאת מחמת איסור "דורש אל המתים".
עם זאת הרמ"א פסק שאיסור השבעת חולה לאחר מיתתו, הוא רק בגוף המת ממש ולא ברוחו, וכך סברו פוסקים אחרים, לעומת השולחן ערוך שחלק, בעקבות הרמ"א היו שרצו להתיר לעשות סיאנס, אך הרב קוק אסר לבצעו.
סיאניט סוג הסלעסלע יסודסביבת היווצרותפלוטוניתהרכבאורתוקלז, מוסקוביט, ביוטיט וכמויות קטנות של קוורץ.תכונות וזיהויקשה, אפור, גס גביש
סיאניט הוא סלע יסוד פלוטוני גס גביש המורכב מגבישי אורתוקלז (ורודים, לבנבנים, בעלי ברק משיי) לעיתים מצויים בו גם גבישים של מוסקוביט וביוטיט.
סיאניט נבדל מגרניט בכך שיש בו מעט קוורץ.
המונח סיאניט נגזר מהמילה סיינה (Syene) כיום אסואן במצרים.
סיאניט נוצר כתוצאה מהמסה חלקית של סלע געשי או גרניט כאשר מאגמה בינונית בהרכבה מתגבשת בתוך גופי חדירה גדולים.
סיאניט דל מגרניט ב כי אין הוא מכיל קוורץ חופשי.
הסיאניט עשיר מגרניט ב וב בשל הפלדשפר, בעיקר מפלדשפר אשלגני, שהוא מרכיב ראשי בו.
ההרכב של סיאניט הוא בעיקר אלקלי (בדרך כלל אורתוקלז).
מוסקוביט וביוטיט עשויים להיות נוכחים בשיעורים קטנים, פחות מ -10%.
מוסקוביט וביוטיט לעיתים קרובות משולבים כרכיבים פתטים של הסלע.
תפוצתם של סלעים אלה אינה נרחבת כשל הגרניט, והם מופיעים בדרך־כלל, יחד עמו או בקרבתו.
בצפון אמריקה נמצא בארקנסו ומונטנה.
יש אזורים בניו אינגלנד המכילים גם כמויות גדולות.
באירופה סיאניט ניתן למצוא בחלקים של שווייץ, גרמניה, נורווגיה, בפלובדיב בבולגריה, רומניה.
באפריקה הסיאניט נמצא באסואן, מצרים, ובמלאווי בולאנג'ה בשמורת היער.
אפיסיאניט (או עלית סיאניט) הוא מונח בפטרולוגיה המתאר הפיכת חומר עשיר בSiO2, לאבן ענייה ב-SiO2.
תהליך שגורם לדלדול SiO2 לעיתים קרובות מכונה episyenitization.
המונח מתייחס רק להשפעה המיקרוסקופית של דלדול הSiO2 היחסי בסלע; זה לא מרמז דבר על טבעם של התהליכים הפיזיים שמובילים לדלדול SiO2, משום שתהליכים רבים ושונים בסביבות מותמרות שונות עלולים ליצור אפי סיאניט.
א-סיבּ היא עיר הממוקמת בצפון מזרח עומאן ובירת הנפה מסקט.
אוכלוסיית העיר מנתה ב-2010 301,996 תושבים, והיא העיר המאוכלסת ביותר בעומאן.
אתרים חשובים בעיר הם גני נאסים - פארק רחב הכולל אקווריום, אגם, מפל, גן יפני וגן ערבי, מבוך וגן משחקים; המרכז המלכותי לאורוות ולרכיבה על סוסים; הקולג' הטכני של המשמר המלכותי של עומאן; וארמון ביית אל באראקה, משכנה של התזמורת הסימפונית המלכותית של עומאן.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי מוסקט (נקרא בעבר סיב).
בחודש ינואר הטמפרטורה הממוצעת בעיר מגיעה לכ-25 מעלות צלזיוס, ובחודש יוני לכ-40 מעלות צלזיוס.
סיארה הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר פורטלזה שבברזיל.
נכון לשנת 2025 משחק המועדון בליגה הבכירה.
המועדון הוקם בשנת 1914. בהיותו המועדון הוותיק במדינת סיארה הוא קיבל כינוי "סבא".
בשנת 1971 הקבוצה לראשונה השתתפה בליגה הבכירה ונשרה ממנה לאחר עונה בודדת.
בשנת 1985 הקבוצה זכתה במקום ה-7, הגבוה ביותר בתולדות המועדון.
בשנת 1994 הקבוצה הגיעה לגמר גביע ברזיל.
בעקבות כך בשנת 1995 היא השתתפה בתחרות גביע קונמבול.
לזכותו של המועדון 44 זכיות באליפות סיארה.
סיבה ג'ונסון היא גולשת סקי אלפיני אולימפית מאיי הבתולה של ארצות הברית, שחקנית ופעילה טבעונית בתנועה לזכויות בעלי חיים.
באולימפיאדת קלגרי, בגיל 14, הייתה האדם הצעיר ביותר בהיסטוריה וגם האישה השחורה הראשונה שהתחרתה בסקי אלפיני באולימפיאדה.
בשנת 1989, ג'ונסון נפסלה מלהשתתף בתחרות גביע העולם בסקי אלפיני לאחר שסירבה, מטעמי מצפון, ללבוש חליפת סקי שהכילה תגים מעור.
ב-1994, החליטה להחרים את אולימפיאדת לילהאמר כפעולת מחאה נגד המדינה המארחת, נורווגיה, שביטלה את המורטוריום על צייד לווייתני מינקי.
ג'ונסון נולדה בפרדריקסטד, איי הבתולה של ארצות הברית.
אמה, סוזי ג'ונסון, גדלה בניו המפשייר למשפחה ממוצא אנגלי-סלובני, ואביה הוא בורונדי, בן שבט הטוטסי.
כשהייתה בת שלוש, הוריה התגרשו ואביה חזר לבורונדי.
בגיל שבע עברה לקיטרי שבמיין.
לג'ונסון אחות גדולה, זולי, מאב ממוצא מקסיקני ואמה גידלה אותן כאם חד הורית.
ג'ונסון מתגוררת בלוס אנג'לס, היא בוגרת אוניברסיטת הרווארד, מורה לחינוך מיוחד, נושאת נאומים בנושא ספורט ועוסקת במשחק.
אמה של ג'ונסון, סוזי, היא ציירת, ובגיל 20, במסגרת לימודי ציור, קיבלה משימה לנסות לצייר סבל.
היא בחרה ללכת לבית המטבחיים הקרוב לאזור מגוריה כדי לבצע את משימתה וצפתה בסבלם של בעלי החיים.
חוויה זו הותירה עליה רושם עז, היא אימצה אורח חיים טבעוני והפכה לפעילה לזכויות בעלי חיים.
בנוסף, היא החליטה שאם יהיו לה ילדים - היא תגדל אותם כטבעונים מלידה, וכך אכן גידלה את שתי בנותיה.
ג'ונסון טוענת שאמה ספגה ביקורת רבה בטענה כי ההחלטה לגדל את בנותיה כטבעוניות היא ביטוי של התעללות בילדים ואף מסכנת את חייהן.
ג'ונסון למדה מגיל צעיר על המתרחש בתעשיית המזון, הביגוד והבידור וגיבשה עקרונות הדוגלים במתן כבוד לבעלי חיים.
משום שהמושג 'טבעונות' לא היה נפוץ בתקופת ילדותה ונעוריה, ג'ונסון השתמשה במושג 'צמחונות אדוקה' (strict vegetarian) כדי לתאר את אורח חייה.
לתפיסתה, צורות דיכוי שונות כמו הומופוביה, גזענות, סקסיזם וסוגנות כרוכות זו בזו, והיא מקדישה את מרצה לקידום טבעונות וזכויות בעלי חיים (משתתפת בקמפיינים, הפגנות, פסטיבלים, כינוסים, הרצאות וסרטי תעודה).
אמה נהגה לטייל עם בנותיה ברחבי העולם, וכשג'ונסון הייתה בת חמש, במסגרת טיול לשווייץ, היא התוודעה לראשונה לענף הסקי כשראתה גולשי סקי גולשים במורד ההר.
באותו הרגע החליטה שהיא רוצה להיות גולשת סקי והחלה להתאמן.
תשע שנים לאחר מכן, בשנת 1988, היא ייצגה את איי הבתולה של ארצות הברית באולימפיאדת קלגרי בגיל 14, ובכך היא האדם הצעיר ביותר בהיסטוריה שהתחרה בסקי באולימפיאדה.
במצעד המשלחות שנערך בטקס הפתיחה של האולימפיאדה, ג'ונסון נבחרה לשאת את דגל מדינתה.
בתחרות, ג'ונסון דורגה במקום ה-28 מתוך 64 גולשות, שהיו ברובן גדולות ממנה בעשור.
בשנת 1992, השתתפה באולימפיאדת אלברוויל ודורגה במקום ה-37. מגיל 14, חוותה גזענות בתגובה לעיסוקה בענף הסקי.
היא קיבלה מכתבי שנאה ואף ספגה איומים ברצח המזהירים אותה שענף הסקי הוא ענף ספורט השייך ללבנים.
בשנת 1989, בגיל 16, היא עמדה לתחרות בגביע העולם בסקי אלפיני.
עשר דקות לפני שעלתה לנקודת הזינוק, מארגני התחרות דרשו ממנה ללבוש את חליפת הסקי עם החסויות שהם מספקים, אולם חליפה זו הכילה תגיות עשויות מעור, וג'ונסון סירבה מטעמי מצפון ללבוש חליפה זו, והתעקשה ללבוש את חליפת הסקי שלה, בה התגיות עשויות מפלסטיק.
בתגובה, ג'ונסון נפסלה מלהשתתף בתחרות גביע העולם.
תקרית זו משכה תשומת לב תקשורתית גדולה יותר מהזוכה בתחרות גביע העולם, וג'ונסון ניצלה הזדמנות זו כדי לעורר שיח בנושא זכויות בעלי חיים.
בשנת 1988, כתב הניו יורק טיימס טען כי בזכות גילה הצעיר, יש לה פוטנציאל להשתתף בחמש אולימפיאדות, אולם החלטתה בגיל 21 להחרים את המשחקים האולימפיים בשנת 1994, עקב החלטה של נורווגיה לחדש את צייד הלווייתנים, הביאה את הקריירה הספורטיבית שלה לסיומה.
בנוסף לשתי אולימפיאדות בהן השתתפה, ג'ונסון התחרתה גם בשתי אליפויות עולם ובמספר תחרויות גביע עולם.
בשנת 2015, זכתה בתואר 'הספורטאית הטבעונית היוצאת מן הכלל' מטעם הוועידה הלאומית לזכויות בעלי חיים .
בגלריית הספורט במוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית, מופיע מיצג קבע של ג'ונסון, הכולל אוסף פירטי ספורט אישיים.
סִיבָאץ (בסרבית קירילית: Сивац, בסרבית בכתב לטיני: Sivac) הוא כפר בסרביה השוכן במחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה, לגדות תעלת מים המקשרת בין הנהר טיסה לבין הדנובה.
האזכור הראשון בכתובים לכפר הוא מ-1692 עת היה מאוכלס ברובו על ידי תושבים שהיגרו מאזור שוואביה.
בשלהי המאה ה-18 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג היגרו לכפר תושבים סרבים והונגרים.
בהמשך שלטה באזור האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם השנייה עבר הכפר לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, אשר שמה שונה מאוחר יותר לממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941 תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
לאחר המלחמה נכלל סיבאץ בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והכפר הפך מרכז סחר אזורי לתוצרת חקלאית.
לאחר פירוק יוגוסלביה עבר הכפר לחזקת סרביה.
יהודים התיישבו בכפר במהלך המאה ה-18 ונסמכו על קהילת סומבור.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הפכה הקהילה מאורגנת והשתייכה לזרם האורתודוקסי.
ב-1878 הוקם בית הכנסת הקהילתי.
בראשית המאה ה-20 הוקם בית ספר יסודי קהילתי.
במועד זה מנתה הקהילה כ-100 נפשות.
בני הקהילה היו ברובם סוחרים בעורות, קנבוס ודגן.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בסיבאץ 47 יהודים.
עד לסוף אותה השנה גורשו יהודי העיירה למחנה ההשמדה אושוויץ ורק נערה אחת מהקהילה ניצלה.
ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות המקומיים.
סיב אוברי (בשוודית: Siv Märta Åberg Archibald; נולדה בשם Siv Marta Karlbom ב-7 במאי 1944) היא שחקנית שוודית.
אוברי נולדה ביבלה כסיב קרלבום.
ב-1964 זכתה בתואר מיס שוודיה וייצגה את שוודיה בתחרות מיס תבל שם נבחרה לסגנית שלישית.
השתתפה באותה השנה בתחרות מיס אירופה וזכתה במקום השלישי.
ב-1967 החלה לשחק במספר פרקים בסדרה באטמן בה שיחק אדם וסט ובשנה זו שיחקה גם בפרק של סדרת הפעולה של BBC "אני מרגל".
ב-1968 הופיעה בקומדיית המצבים "הגיבורים של הוגאן" המתרחשת במלחמת העולם השנייה.
ב-1972 שיחקה בסרט הטלוויזיה "היה היה מזרן" "Once Upon a Mattress", המהווה עיבוד לקומדייה המבוססת על האגדה הנסיכה והאפון.
ב-1974 שיחקה בסרט "המורה" בו שיחקה גם מיס תבל מרלן שמידט.
ב-1976 הופיעה בתפקיד ללא קרדיט בסרט סרט אילם.
ב-1982 גילמה עוזרת בית בסרט הטלוויזיה "Drop-Out Father".
ב-1983 שיחקה את הנסיכה מרטה במיני סדרה רוחות מלחמה המבוססת על הרומן מאת הרמן ווק.
ב-1978 השתתפה בספיישל הטלוויזיוני "ארצות הברית נגד העולם" בה ידוענים מארצות הברית מתחרים במשימות ספורט נגד ידוענים ממדינות שונות ברחבי העולם.
מ-1967 ועד 1973 הייתה נשואה לבעלה הראשון תור אסביורן אוברי וב-1977 נישאה לבעלה השני קנת ארכיבלד.
סיב מאלמקוויסט (בשוודית: Siw Malmkvist; נולדה ב-31 בדצמבר 1936) היא זמרת שוודית.
ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1960 ואת גרמניה באירוויזיון 1969.
ב-1960 ייצגה את שוודיה באירוויזיון עם השיר "Alla andra får varann" והייתה במקום העשירי.
ב-1961 שיחקה במחזה אירמה לה דוס.
ב-1964 יצא שירה "Liebeskummer lohnt sich nicht" שהיווה להיט במערב גרמניה, בשנה זו גם נהייתה לזמרת השוודית הראשונה בהיסטוריה להופיע בטבלאות של בילבורד הוט 100.
ב-1969 ייצגה את גרמניה באירוויזיון עם השיר "Primaballerina" והגיעה למקום התשיעי.
בנוסף היא התחרתה מספר פעמים נוספות במלודיפסטיבלן.
רבים משיריה היוו להיטים בשוודיה ובנוסף לשוודית הקליטה שירים בשפות נוספות.
ב-1979 שיחקה ב-"Trolltider", סדרת טלוויזיה של השידור הציבורי השוודי שיצאה לרגל חג המולד.
ב-1980 הופיעה בהפקה המוזיקלית של בילבי ולאחר מכן הופיעה גם בהפקה הבימתית של חמים וטעים.
ב-1996 דובבה את מרי ויקס בדיבוב השוודי של הגיבן מנוטרדאם.
ב-2000 דובבה בסרט הקיסר נפל על הראש.
ב-2004 דובבה בסרט מרד החיות.
בין 2008–2009 שיחקה במחזמר קברט בתיאטרון בסטוקהולם.
סיארה קווין בראבו היא שחקנית אמריקאית.
היא מוכרת בעיקר בשל תפקידיה בסדרת הטלוויזיה "ביג טיים ראש" (2009–2013) מבית ניקלודיאון ובסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס, "רד בנד סוסייטי" (2014–2015).
בראבו נולדה ב-18 במרץ 1997 באלכסנדריה , קנטקי.
היא למדה בבית הספר סאמיט קאנטרי בסינסינטי, אוהיו.
הקריירה של בראבו החלה בגיל 9 לאחר שהשתתפה בתחרות כישרונות כישרונות בדאלאס, טקסס.
היא התגלתה על ידי בריאן לדר ופרדריק לוי מסוכנות השחקנים מנג'מנט 101. היא החלה לדבב עבור "Playhouse Disney".
היא דיבבה בסדרת הטלוויזיה לילדים, "תנין, נימוסים כבר למדת?" והופיעה בקליפ של הזמר וילו סמית', "Knees and Elbows", ובכמה פרסומות.
במהלך שנת 2008 המשיכה להגיע לאודישנים והשתתפה במספר פרסומות מקומיות בין היתר לאקווריום ניופורט.
בשנה זו הופיעה בקצרה כילדה איטלקייה בסרט "מלאכים ושדים".
בראבו שיחקה בשני סרטים קצרים, "כבשים אבודות" (או "הקפיטריה") "ונשטף".
היא השתתפה בסדרת הטלוויזיה ניקלודיאון ביג טיים ראש ובסדרת הטלוויזיה פוקס, רד בנד סוסייטי.
בראבו היא גם מדבבת; היא סיפקה את קולה של ג'יסליטה בסדרת הטלוויזיה "חברים על הכוונת".
היא גם דיבבה בסדרות, "הסוכן המיוחד אוזו" ובסדרה "הפינגווינים ממדגסקר".
בשנת 2017 בראבו הופיעה בסרט הקולנוע "עד העצם", בדמתה של טרייסי, צעירה המאובחנת עם בולימיה.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד חוזר במיני סדרת הטלוויזיה "המורה" לצד קמרון מולן ואשלי צוקרמן.
בשנת 2021 גילמה את קריסטל רומנוסקי בסרט הקומדיה השחורה "חוויה מתקנת"; ובאותה שנה כיכבה לצדו של טום הולנד בסרט הפשע "צ'רי" בבימוים של האחים רוסו.
בשנת 2023 גילמה את טינה בעונה השנייה של הסדרה "Most Dangerous Game" מבית היוצר של שירות הזרמת המדיה "The Roku Channel".
שנה סדרה תפקיד הערות 2008 תנין, נימוסים כבר למדת?
סיב הוא צמד מוזיקלי נורווגי.
שם הצמד מורכב מראשי התיבות (האות הראשונה של שם פרטי ושל שם משפחה) של הצמד.
לפני שהתחילו לעבוד כצמד באופן רשמי, אריסורד וברג הפיקו וכתבו יחד שירים, תחת השם סימן & אספן, לברטין זטליץ , לD'Sound , ולדאנקיבוי .
הם גם הפיקו וכתבו את הסינגל "Over Myself" של קייזה, שנמצא גם באלבומה השני, Sound of a Woman.
ההצלחה הבינלאומית הגדולה של הצמד הייתה הרמיקס שיצרו לשיר "I Took a Pill in Ibiza" של הזמר האמריקאי מייק פוזנר.
הרמיקס, שיצא ב-24 ביולי 2015, הגיע למקום הראשון ב-18 מצעדים שונים.
ב-11 במרץ 2016, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמרת ניב את הסינגל "Breathe".
ב-14 באוקטובר 2016, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמר ג'ייקוב בנקס את הסינגל "What Do You Love".
ב-11 בנובמבר 2016, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלהם, Intro to Seeb.
ב-3 במרץ 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הצמד אר.
ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמר ג'רג הולדן את הסינגל "Boys in the Street".
ב-14 ביולי 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הלהקה ואן ריפאבליק את הסינגל "Rich Love".
ב-10 בנובמבר 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם סקיפ מארלי את הסינגל "Cruel World".
ב-2 בפברואר 2018, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הלהקה Ocean Park Standoff את הסינגל "Lost Boys".
ב-6 באפריל 2018, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמרת דאגני את הסינגל "Drink About".
ב-20 באפריל 2018, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלהם, Nice to Meet You.
ב-6 בדצמבר 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם הלהקה באסטיל, את הסינגל "Grip".
ב-4 באפריל 2019, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם אינגריד הלן האוויק את הסינגל "Free to Go".
ב-15 במאי 2019, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם אוליביה אובריאן ו-Space Primates את הסינגל "Fade Out".
מאז, הצמד הוציא מספר סינגלים עם ג'סטין ג'סו , יולי ברגן, American Authors , גודבויז , HRVY, זאק אייבל, אנדראס מו , דן קפלן , סווידן , קיי קאמפ ומרטי ג'יימס .
הם גם הוציאו מספר רמיקסים לשירים, בין היתר ל-"Easier" של , "Solo" של קלין בנדיט בהשתתפות דמי לובאטו ו-"Delicate" של טיילור סוויפט.
ב-24 ביולי 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלהם, Sad in Scandinavia (Part 1).
ב-29 בינואר 2021, הצמד הוציא את האלבום הראשון שלהם, Sad in Scandinavia.
סיבוב או תנועה סיבובית היא תנועה מעגלית של עצם סביב ישר מרכזי, המכונה ציר סיבוב.
צורה מישורית (דו־ממדית) יכולה להסתובב בכיוון השעון או נגד כיוון השעון סביב ציר מאונך הנחתך במקום כלשהו בתוך הדמות או מחוצה לה במרכז הסיבוב.
לגוף מוצק תלת־ממדי ישנם אינסוף צירי סיבוב וזוויות סיבוב אפשריים.
תנועת הסיבוב המוכרת ביותר היא זו של ספירה שמסתובבת סביב צירה המרכזי.
סיבוב היא אחת משלוש התנועות האפשריות עבור גוף מוצק.
מבחינה מתמטית, סיבוב הוא תנועת גוף מוצק אשר, בניגוד להזזה, שומרת על נקודה אחת קבועה לפחות.
הגדרה זו חלה על סיבובים בשני ממדים (במישור), שבהם בדיוק נקודה אחת נשמרת קבועה; וגם בתלת מימד (במרחב), שבהם ניתן לשמור נקודות נוספות קבועות (כמו בסיבוב סביב ציר קבוע, כקו אינסופי).
אם סיבוב סביב נקודה או ציר מלווה בסיבוב שני סביב אותה נקודה/ציר, נוצר סיבוב שלישי.
ההופכי של סיבוב הוא גם סיבוב.
לפיכך, הסיבובים סביב נקודה/ציר יוצרות חבורה.
סיבובים סביב צירי הקואורדינטות x, y ו- z נקראים סיבובים ראשיים.
סיבוב סביב כל ציר יכול להתבצע על ידי סיבוב סביב ציר ה-x, ואחריו סיבוב סביב ציר ה-y, ואחריו סיבוב סביב ציר ה-z.
כלומר, ניתן לפרק כל סיבוב מרחבי לשילוב של סיבובים ראשיים.
בפיזיקה, הענף מכניקה של גוף קשיח חוקר את תכונותיהם ותנועתם של גופים קשיחים.
הענף בין היתר חוקר גופים אשר מסתובבים סביב עצמם כגון הסביבון, הגירוסקופ ונדנדות.
מהירות הסיבוב ניתנת על ידי המהירות הזוויתית (רד/s) או התדר (סיבובים ליחידת זמן), או תקופה (שניות, ימים וכו').
קצב השינוי במהירות הזוויתית הוא תאוצה זוויתית (rad/s 2), הנגרמת על ידי מומנט.
היחס בין המומנט לתאוצה הזוויתית ניתן על ידי מומנט האינרציה:
בדינמיקה תעופתית, נושא הסיבוב ידוע בשם זוויות גוף (המכונה RPY), ומהווה תיאור של דרגות החופש לסיבוב גוף בשלושה ממדים.
באסטרונומיה, סיבוב הוא תופעה נפוצה.
הוא כולל גם סיבוב עצמי (סיבוב הגוף סביב צירו) וגם סיבוב מסלולי (סיבוב סביב גוף אחר).
הסיבוב חל על גופים רבים בחלל, כגון כדור הארץ שמסתובב סביב עצמו, השמש והגלקסיה.
באסטרונומיה, הסיבוב חל בעיקר על גופים כגון כוכבים וכוכבי לכת וכו', אשר מסתובבים כולם על ציריהם.
קצב הסיבוב של כוכבי הלכת במערכת השמש נמדד לראשונה על ידי מעקב אחר תכונות חזותיות.
סיבוב עצמי של כוכב נמדד באמצעות אפקט דופלר או על ידי מעקב אחר תכונות על פני השטח של הכוכב.
מהירות כדור הארץ סביב השמש היא 108,000 קמ"ש והוא משלים הקפה שלמה מדי שנה.
סיבוב כדור הארץ הוא מושג המתייחס לסיבוב של כדור הארץ מסביב לצירו, ולשינויים בכיוון הציר ביחס למרחב.
כדור הארץ מסתובב מזרחה, ובמבט מכוכב הצפון, הוא מסתובב נגד כיוון השעון.
הקוטב הצפוני הגאוגרפי הוא הנקודה בחצי כדור הארץ הצפוני, שבה ציר הסיבוב של כדור הארץ ניצב לפני השטח שלו.
נקודה זו נבדלת מהקוטב הצפוני המגנטי.
באופן דומה, הקוטב הדרומי הוא הנקודה השנייה שבה ציר הסיבוב של כדור הארץ ניצב לפני השטח שלו, והוא נמצא באנטארקטיקה.
ביחס לכוכבים רחוקים כדור הארץ משלים סיבוב אחד כל 23 שעות, 56 דקות ו-4 שניות (בערך).
סיבוב זה בשילוב עם סיבוב כדור הארץ סביב השמש גורם לכך שמנקודת מבט של אדם העומד על כדור הארץ, השמש סובבת את כדור הארץ ומשלימה סיבוב אחד ב-24 שעות בערך.
מחזור סיבוב זה נקרא יממה שמשית.
מהירות הסיבוב של כדור הארץ קטנה עם הזמן, ובהתאם היממה הייתה קצרה יותר בעבר והיא צפויה להתארך בעתיד.
ההאטה נובעת מהשפעות הגאות והשפל של הירח על סיבוב כדור הארץ.
שעונים אטומיים מראים שהיממה המודרנית ארוכה יותר בכ-1.7 מילישניות מאורך היממה לפני מאה שנים.
בהתאם לכך, מבוצעות התאמות במדד UTC באמצעות שימוש בשניות מעוברות.
לפי רישומים אסטרונומיים היסטוריים, מאז המאה ה-8 לפני הספירה אורכה של היממה גדל בכ-2.3 מילישניות בכל מאה.
מדענים דיווחו כי בשנת 2020 כדור הארץ התחיל להסתובב מהר יותר, לאחר האטה עקבית בעשורים שלפני כן.
בתקופת יוון העתיקה, חלק מהאסכולות הפיתגוראיות האמינו בסיבוב כדור הארץ ולא בסיבוב של השמים בשעות היום.
דומה כי הראשון מביניהם היא פילולאוס (385–470 לפנה"ס), אך גישתו הייתה סבוכה וכללה סיבוב יומי המנוגד לתנועת כדור הארץ, סביב "אש מרכזית".
תמונה קונבנציונלית יותר הוצעה על ידי היקטס, הרקלידס ואקפנטוס במאה ה-4 לפנה"ס.
הם הניחו כי כדור הארץ מסתובב אבל לא טענו כי הוא מסתובב מסביב לשמש.
במאה ה-3 לפנה"ס, אריסטרכוס מסאמוס דן במקומה המרכזי של השמש.
אולם, במאה ה-4 לפנה"ס ביקר אריסטו את רעיונותיו של פילולאוס, בהיותם מבוססים על תאוריה ולא על תצפית.
אריסטו מיסד את הרעיון שלפיו קיימת ספירה של כוכבי שבת המסתובבים סביב כדור הארץ.
רעיון זה היה מקובל על דעת רוב המשכילים בדורות הבאים, בפרט על ידי תלמי שהיה אסטרונום מהולל ממוצא יווני בן המאה ה-2 לספירה ממצרים העתיקה.
דעתו בנושא זה התבססה על כך שכוכבים חייבים להסתובב סביב כוכבים אחרים במעגלים מושלמים.
תיקון נוסף שכנראה תלמי בעצמו פיתח מאד היה שספרות הבדולח הגדולות (כאן, בדולח = "בלתי נראה"), שהם המעגלים שמהווים את מקור האנרגיה שמסובבת את כל שאר המעגלים המושלמים, לא חגים סביב כדור הארץ עצמו אלא סביב 2 נקודות הקרובות יחסית לכדור הארץ בשם "נקודות אקוונט" (equant = נקודת מִשְׁוֵה).
תלמי גם חשב כי כדור הארץ היה נהרס בידי סופות לו הסתובב בעצמו.
תלמי גם הראה (בצורה שגויה) שהארץ אינה יכולה להסתובב על צירה אחת ל-24 שעות: אם זו הייתה האמת, גופים שהושלכו אל-על היו נופלים במרחק רב, כאשר הארץ הייתה ממהרת במרוצתה ומתרחקת מהם.
בשנת 499, האסטרונום ההודי אריאבהטה כתב כי הארץ הכדורית מסתובבת סביב הציר היומי שלה, וכי תנועת כוכבי השבת בשמיים היא תנועה יחסית הנגרמת על ידי סיבוב הארץ.
הוא טען לאנלוגיה הבאה: "כשם שאדם בסירה המתקדמת לכיוון אחד רואה את העצמים הדוממים על הגדה כאילו הם נעים לכיוון ההפוך, כך אדם בלנקה רואה את כוכבי השבת כאילו הם מתקדמים מערבה".
במאה ה-10, כמה אסטרונומים מוסלמים הסכימו לרעיון שלפיו כדור הארץ סובב סביב צירו.
לפי אל-בירוני, היה זה אבו סייד אל-סיג'זי (נפטר בסביבות שנת 1020) שהמציא אצטרולב שנקרא "א-זוראקי", והיה מבוסס על הרעיון שרווח בקרב כמה מבני דורו שלפיו "התנועה שאנו רואים היא בגלל תנועת כדור הארץ ולא בגלל זו של השמים".
על החדשנות של תפיסתו זו ניתן ללמוד מציטוט מהמאה ה-13: "לפי הגאומטריקנים [או המהנדסים] ("מוהנדיסין" במקור), הארץ מצויה בתנועה מעגלית קבועה, ומה שנראה לנו כתנועה של השמים הוא למעשה תנועה של הארץ ולא של הכוכבים".
אי אילו חיבורים נכתבו על מנת לדון בהיתכנות תפיסה זו, כניסיונות להפריך או להביע ספקות בטיעוניו של תלמי כנגדה.
במצפי הכוכבים במראגה ובסמרקנד, סיבוב כדור הארץ נידון בידי טוסי (נולד ב-1201) וקושג'י (נולד ב-1403).
הטיעונים שבהם השתמשו, וההוכחות שהביאו, דומים לאלו שהובאו לימים על ידי קופרניקוס.
באירופה של ימי הביניים קיבל תומאס אקווינס את השקפתו של אריסטו.
אקווינס היה תומך נלהב של המודל האסטרונמי של תלמי, וסייע למזג אותה עם התאולוגיה הכנסייתית.
אקווינס אימץ גם פרשנות חדשה של העקרונות שקבע אפלטון: השמים הם נצחיים, בעוד שהחטא והשינוי מוגבלים לארץ.
תמיכה דומה הביעו במודל הגאוצנטרי הביעו גם ז'אן בורידן וניקול אוראם במאה ה-14, אם כי לא בהתלהבות יתרה.
בשנת 1514 פרסם ניקולאוס קופרניקוס שהיה עוזר כומר פולני עם השכלה שרכש באיטליה, את החוברת קומנטריולוס זו הוא חוברת קצרה כתובה בכתב יד, בה תיאר גרסה מוקדמת של התיאוריה ההליוצנטרית המהפכנית שלו על היקום - השלב הראשון במהפכה הקופרניקאית.
לאחר היסוסים רבים, ועם עזרתו של גיאורג יואכים רטיקוס ופיתוח ארוך נוסף של התיאוריה, פרסם קופרניקוס את הגרסה המעובדת והשלמה יותר בשנת 1543 ביצירתו הבולטת והמפורסמת על הקפות כיפות השמיים.
לפי פרופסור צבי מזא"ה קופרנירוס ניסה להתאים את המודל של תלמי לשני עקרונות יסוד שתיאר אריסטו - תנועה בקצב קבוע של גרמי השמיים וכן תנועה מסביב למרכז קבוע.
ובכך בעצם סלל את הדרך לתאוריות והסברים שהרסו את המודל הגאוצנרטי של אריסטו, וכן גרמו בהמשך לדחיית היבטים נוספים בתאוריות של אריסטו כמו הפיזיקה האריסטורטלית ושיטת ההנמקות שלו ביחס למדע.
כתבי קופרניקוס היו מהפכניים במספר צורות מבחינה אסטרונומית וקוסמולוגית:
המרחק בין הארץ לשמש, ביחס למרחק בין הארץ לכוכבי השבת, הוא קטן מאד.
היבט חשוב נוסף הוא שינוי ההגדרה של מהו כוכב לכת - זהו כוכב שנע סביב השמש (לא סביב כדור הארץ), וכדור הארץ בעצמו הוא אחד מאותם כוכבי לכת.
התנועה לאחור לכאורה של כוכבי הלכת היא אשליה אופטית, שנובעת מתנועת כדור הארץ ביחס לתנועת כוכבי הלכת, כפי שהיא נתפסת מנקודת מבטו של הצופה.
כתבי קופרניקוס הם מהפכניים גם מבחינת משמעות המדע והדת.
הכתבים הפכו את כל הידע האנושי שהיה קיים בנושא מאז ימי אריסטו במשך מאות שנים, והסבירו שהכל היה שגוי.
הכתבים היו מהפכניים גם מבחינת משמעות האדם.
המסקנה העולה מהם היא שבני האדם, לכאורה היצורים הנבחרים, כבר לא במרכז.
כדור הארץ הוא רק אחד מתוך שישה כוכבי לכת שהיו ידועים באותו זמן.
ככל הנראה קופרניקוס ומפיקי הספר חששו מתגובת הכנסייה.
קופרינקוס עצמו דחה את הוצאה הספר במשך עשרות שנים, והוא פורסם רק כאשר קופרניקוס היה על ערש דוואי.
אנדריאס אוסיאנדר, תאולוג לותרני שפיקח על הוצאתו, פרסם הקדמה מזויפת שנועדה להגן על הספר מפני תגובת הכנסייה.
ובכל זאת, למודל שלו הייתה השפעה מכרעת על מדענים רבים שבאו בעקבותיו דוגמת גליליי, טיכו ברהה ויוהאנס קפלר, אשר אימצו ושיפרו אותו.
טיכו ברהה, אשר השיג תצפיות מדויקות (שעליהן ביסס קפלר את חוקי התנועה הפלנטרית), השתמש בעבודתו של קופרניקוס כבסיס למערכת המניחה קיומו של כדור ארץ סטציונרי.
בשנת 1600, ויליאם גילברט תמך בחוזקה ברעיון של סיבוב כדור הארץ במסגרת חיבורו על המגנטיות של כדור הארץ, ובכך השפיע על רבים מבני דורו.
אלה שלא תמכו במוצהר או דחו את הרעיון של תנועת הארץ מסביב לשמש, כונו בשם "סמי-קופרניאנים".
כמאה שנים לאחר קופרניקוס, ריצ'יולי הטיל ספק במודל הארץ המסתובבת לאור מחסור בתצפיות ניסיוניות של הטיות מזרחה עבור גופים נופלים.
הטיות שכאלה יכונו לימים כוח קוריוליס.
ואמנם, תרומותיהם של קפלר, גלילאו וניוטון סייעו לצבירת תמיכה בתאוריה של סיבוב כדור הארץ.
סיבוב כדור הארץ הוא אחת הסיבות לכך לכך כדור הארץ אינו כדור גאומטרי מושלם, שכן הוא גורם לכך שקו המשווה בולט בעוד שהקטבים הגאוגרפיים פחוסים.
בחיבורו פרינקיפיה מתמטיקה חזה ניוטון שפחיסות זו תהיה ביחס של 1:230, כשהוא מסתמך על מדידות מטוטלת שבוצעו על ידי ריצ'ר ב-1673 כאישוש לשינוי בכבידה, אף כי מדידות ראשוניות של אורכי מרידיאן על ידי פיקאר וקאסיני בסוף המאה ה-17 הצביעו לכאורה בדיוק את הדבר ההפוך.
עם זאת, מדידות שביצעו מופרטואי והמשלחת הגאודזית הצרפתית בשנות ה-30 של המאה ה-18, הוכיחו כי כדור הארץ פחוס, ובכך אוששו תפיסותיהם של ניוטון וקופרניקוס.
אם נצמיד מערכת ייחוס מסתובבת ומאיצה לכדור הארץ, נראה כי גוף המבצע תנועה חופשית ינוע לאורך מסלול החורג מזה המצופה במקרה של מערכת יחוס מקובעת.
הדבר מיוחס לאפקט קוריוליס, הגורם להסטה מזרחה של גופים נופלים ביחס לאנך הנפרש מתחת לנקודת תחילת התנועה שלהם.
מאותה הסיבה, קליעים הנורים לכיוון דרום יסטו ימינה ביחס לכיוון שיגורם וקליעים הנורים לכיוון צפון יסטו שמאלה.
אפקט קוריוליס נצפה לרוב בקנה מידה מטאורולוגי, שבו הוא אחראי על הכיוונים ההפוכים של סופות טורנדו בחצי הכדור הצפוני או הדרומי (נגד כיוון השעון ועם כיוון השעון, בהתאמה).
רוברט הוק ניסה אף הוא לאשש את הסטייה מזרחה של גוף הנופל מגובה של 8.2 מטרים, וכשל בכך.
זאת בעקבות הצעתו של ניוטון משנת 1679. רק בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 התקבלו תוצאות חד משמעיות במסגרת מדידות שערכו ג'ובאני בטיסטה גולילמיני בבולוניה, פרידריך בנצנברג בהמבורג ופרדיננד רייך בפרייבורג.
השלושה השתמשו במגדלים גבוהים יותר שמהם הפילו את הגופים, ושחררו אותם בזהירות רבה יותר.
כך למשל הם מדדו כי כדור שנפל מגובה 158.5 מטרים חרג בשיעור של 27.4 מילימטר מהאנך, בהשוואה לתוצאה מחושבת של 28.1 מילימטר - כלומר, בדיוק גבוה למדי.
הבחינה המפורסמת ביותר של סיבוב כדור הארץ היא בניסוי מטוטלת פוקו, שיזם לראשונה הפיזיקאי לאון פוקו ב-1851. מערכת הניסוי הורכבה מכדור פליז ממולא בעופרת שנתלה מהגג של הפנתאון של פריז.
לנוכח סיבוב כדור הארץ מתחת למטוטלת המתנודדת, מישור התנודות של המטוטלת משתנה בעצמו בקצב שתלוי בתורו בקו הרוחב שבו הניסוי מתרחש.
כך למשל, בקו הרוחב של פריז נחזה ונצפה כי שיעור ההסטה עומד על 11 מעלות (עם סיבוב השעון) לשעה.
מטוטלות פוקו שכאלה מוצבות גם במוזיאונים ברחבי העולם.
יממה שמשית נמדדת על פי זמן הסיבוב העצמי של כדור הארץ ביחס לשמש, כלומר הזמן שעובר בין שתי צהירות רצופות של השמש.
מדידת הזמן תלויה במסלול התנועה של כדור הארץ ולכן מושפעת משינויים באקסצנטריות המסלול ובנטייתו.
שני הפרמטרים הללו משתנים בתקופות זמן של אלפי שנים, וכתוצאה מכך קיים גם שינוי שנתי ביממה השמשית.
בדרך כלל, יממה שמשית ארוכה יותר מהיממה השמשית הממוצעת בשתי תקופות בשנה, וקצרה יותר בשתי התקופות הנותרות.
היממה השמשית נוטה להיות ארוכה יותר כאשר השמש נמצאת בפריהליון, ונעה לאורך מישור המילקה בזווית גדולה מהרגיל.
בתקופה הזו היממה השמשית מתארכת בכ-10 שניות.
לעומת זאת, כאשר השמש נמצאת באפהליון, היממה השמשית מתקצרת בכ-10 שניות.
נקודות ההיפוך הן נקודות הזמן שבהן היממה היא הארוכה ביותר, כאשר השמש נעה בזווית גדולה מהרגיל ביחס לקו המשווה השמימי.
לעומת זאת, בזמן נקודת השוויון, היממה השמשית קצרה בכ-20 שניות.
שילוב של כמה מן הגורמים המצוינים מעלה גורם לכך שבתקופות שונות של השנה אורך היממה השמשית משתנה.
ב-22 בדצמבר, השילוב של מיקום השמש בפריהליון עם נקודת ההיפוך גורם להתארכות היממה בכ-30 שניות במצטבר.
בנקודת ההיפוך השנייה - בסביבות 19 ביוני, השמש נמצאת באפהליון, ולכן האפקט מתבטל חלקית והיממה ארוכה ב-13 שניות בלבד.
ההשפעה של נקודות השוויון באה לידי ביטוי ב-26 במרץ וב-16 בספטמבר, כאשר היממה השמשית מתקצרת בכ-20 שניות.
יממה שמשית ממוצעת מוגדרת לפי האורך הממוצע של היממה השמשית האמיתית במהלך שנה שלמה, והיא שווה ל-86400 שניות שמש.
כל שניית שמש ארוכה במקצת משניית SI, מכיוון שבעקבות תופעות גאות ושפל יממת השמש הממוצעת הנוכחית ארוכה יותר מאורכה של יממת שמש במהלך המאה ה-19 - שבה נקבע גודלן של יחידות המידה הסטנדרטיות.
בשנת 1972 הוצע השימוש בשניות מעוברות לקביעת אורכה של יממה שמשית, ומאז אורכה של היממה השמשית ארוך בכ-2 מילישניות מ-86400 שניות SI.
בשנת 1895 בחר את אורך השנייה השמשית הממוצעת בין 1750 ל-1892 להיות יחידת הזמן שבה השתמש בטבלאות השמש שלו.
הטבלאות הללו שימשו לחישוב האפמרידים בעולם בין השנים 1900 ו-1983, ולכן השנייה הזו נודעה גם בשם "שניית האפמריס".
בשנת 1967 שניית ה-SI השתוותה לשניית האפמריס.
מחזור הסיבוב של כדור הארץ ביחס למערכת הייחוס השמימית הבינלאומית, ששמו הוא "היממה הכוכבית" של כדור הארץ, עומד על 86164.098903691 שניות של המחזור השמשי הממוצע (UT1) (שהוא 23 שעות, 56 דקות, 4.098903691 שניות = 0.99726966323716 יממה שמשית ממוצעת).
אשר על כן, יממה צדדית קצרה בכ-8.4 מילי-שניות מיממה כוכבית.
הן היממה הכוכבית הן היממה הצדדית קצרות מיממה שמשית ממוצעת ב-3 דקות ו-56 שניות.
הדבר נובע מסיבוב "עודף" של כדור הארץ סביב השמש (ביחס למערכת הייחוס השמימית; בסך הכל ישנם 366.25 סיבובים בשנה).
תיעוד משכי היממה השמשית הממוצעת בשניות SI, זמינים עבור התקופות 1623–2005 ו-1962–2005.
בין השנים 1999 ל-2010, הפער בין יממה שמשית ממוצעת לבין 86400 שניות סטנדרטיות הצטבר לכדי 0.25 מילי-שניות עד שנייה אחת בשנה.
את הפער הזה יש להוסיף הן ליממה הכוכבית הן ליממה הצדדית במונחי הזמן השמשי הממוצע, על מנת לקבל את אורכיהן במערכת היחידות הבין-לאומית.
מהירותו הזוויתית של סיבוב כדור הארץ ביחס לחלל האינרציאלי היא 10−5×(0.0000001 ± 7.2921150) רדיאנים לשנייה סטנדרטית אחת.
כפל ב-180 מעלות לפאי רדיאנים וב-86,400 שניות ליממה, מניב תוצאה של 360.9856 מעלות ליממה.
משמע, שכדור הארץ מסתובב על פני יותר מ-360 מעלות ביחס לכוכבי השבת, במהלך יממה שמשית אחת.
הכפלת ערך זה (במונחי רדיאנים לשנייה) ברדיוס המשווני של כדור הארץ, העומד על 6,378,137 מטרים, מניבה ערך של 465.10 מטרים לשנייה (1674.4 קמ"ש) עבור המהירות המשוונית.
מקורות שונים טוענים כי מהירות כדור הארץ מעט קטנה יותר, ועומדת על 1669.8 קמ"ש.
הדבר מתקבל מחלוקה של היקף כדור הארץ (בקו המשווה) ל-24 שעות.
אולם, השימוש ביממה שמשית הוא מוטעה.
זו חייבת להיות היממה הצדדית, כך שיחידת הזמן המתאימה תהיה שעה צדדית.
ניתן לאמת זאת על ידי הכפלה של מספר היממות הצדדיות במשך יממה שמשית ממוצעת אחת, שאורכו 1.002737909350795, והתוצאה במונחי שעות שמשיות ממוצעות היא מהירות משוונית של 1674.4 קמ"ש.
המהירות המשיקית של כדור הארץ בנקודה מסוימת ניתנת לקירוב על ידי כפל של המהירות בקו המשווה, בקוסינוס של קו הרוחב.
כך לדוגמה, מרכז החלל קנדי ממוקם בקו רוחב 28.59° צפ', מה שמניב מהירות של 1470.2 קמ"ש בחישוב זה.
מסיבה זו, קו רוחב הוא שיקול מהותי בבחירת מיקומו של מרכז החלל.
הפסגה של הר הגעש קאיאמבה באקוודור, היא הנקודה שבה פני השטח של כדור הארץ הם הרחוקים ביותר מצירו.
לכן, זו גם הנקודה המהירה ביותר בעת סיבוב כדור הארץ.
ציר הסיבוב של כדור הארץ נע ביחס לכוכבי שבת (החלל האינרציאלי).
רכיבי התנועה שלו מכונים פרצסיה ונוטציה.
ציר זה נע גם ביחס לקרום כדור הארץ, מה שמכונה תנועה קוטבית.
פרצסיה היא הסיבוב של ציר הסיבוב, הנגרם בעיקרו בגלל מומנטי כוח חיצוניים שמקורם בכבידה של השמש, הירח וגופים נוספים.
תנועה קוטבית מתרחשת בעיקר לאור נוטציות חופשיות של גלעין כדור הארץ ותופעת התנודדות צ'נדלר.
במשך מיליוני שנים, סיבוב כדור הארץ הואט בצורה משמעותית על ידי תאוצה שנגרמה מגאות ושפל דרך אינטראקציות כבידתיות עם הירח.
לכן, תנע זוויתי הועבר בצורה איטית לירח בקצב שפרופורציונלי ל-, כאשר הוא רדיוס המסלול הירחי.
תהליך זה הגדיל מאוד את אורך היממה עד שהגיע לערכו הנוכחי, וכמו כן הוביל לנעילת גאות בין הירח לבין כדור הארץ.
ההאטה הסיבובית האיטית מתועדת בצורה אמפירית על ידי הערכה של אורכי היממות באמצעות תצפיות מ ומסטרומטוליטים.
איסוף התצפיות הללו יחד הראה כי היממה התארכה באופן הדרגתי מ-21 שעות (לפני כ-600 מיליון שנים) עד לערך הנוכחי של 24 שעות.
על ידי ספירה של השכבות המיקרוסקופיות הנוצרות בשעת גאות, ניתן להעריך את תדירות הגאות (וכן את אורכי היממות), בדומה לספירת טבעות בגזעי עצים.
הקצב הנוכחי של ההאטה על ידי גאות ושפל גבוה בצורה אנומלית.
הדבר מצביע על כך שמהירותו הסיבובית של כדור הארץ ירדה בצורה איטית יותר בעבר.
ממצאים אמפיריים מראים בצורה משוערת ירידה חדה בהאטה הסיבובית לפני כ-600 מיליון שנים.
מודלים שונים גורסים כי יממה ארצית ארכה 21 שעות לאורך מרבית תקופת הפרקמבריון.
אורך יממה זה מתאים למחצית משך התהודה היומית של גאות ושפל המונעת מסיבות תרמיות.
עבור אורך יממה זה, מומנט הכוח הירחי שגורם להאטה ניתן לקיזוז עם מומנט הכוח המאיץ שנגרם על ידי גאות אטמוספירית, כך שבסך הכל אין מומנט כוח חיצוני ונשמר מחזור סיבוב קבוע.
אפקט הייצוב הזה היה יכול להישבר באמצעות שינוי פתאומי בטמפרטורה הגלובלית.
סימולציות חישוביות מהעת האחרונה תומכות בהיפותזה הזו, ומציעות כי עידן הקרח המרינואני או הסטורטיאני שברו את הקונפיגורציה היציבה הזו לפני כ-600 מיליון שנים.
התוצאות מהסימולציה מתאימות בצורה טובה למדי לנתונים פלאו-רוטציוניים קיימים.
אירועים בקנה מידה גדול בדורנו, כגון רעידת האדמה באוקיינוס ההודי ב-2004, גרמו לאורך היממה להתקצר ב-3 מיקרו-שניות בכך שהם הקטינו את מומנט ההתמד של כדור הארץ.
התקופה שלאחר עידן הקרח האחרון משנה אף היא את התפלגות המסה של כדור הארץ, ולכן משפיעה על מומנט ההתמד שלו כמו גם על שימור התנע הזוויתי וזמן המחזור של סיבוב הכדור.
אורך היממה עשוי להיות מושפע גם על ידי מבנים שיצר המין האנושי.
למשל, מדעני נאס"א חישבו כי המים שנאגרו על שפת סכר שלושת הערוצים הגדילו את משך היממה ב-0.06 מיקרו-שניות כתוצאה מהסטה של מסה לאזור הסכר.
הניטור העיקרי של סיבוב כדור הארץ מתבצע באמצעות אינטרפרומטר המתואם עם מערכות GPS, SLR וטכניקות לווייניות גאודזיות נוספות.
אלה, מספקים נקודת ייחוס מדויקת ומוחלטת עבור קביעת הזמן האוניברסלי, הנקיפה והנוטציה.
הערך המוחלט של סיבוב כדור הארץ, כולל הזמן האוניברסלי והנוטציה, ניתן למדידה מתוך תצפיות חלל גאודטיות, כגון האינטרפרומטר ומערכת ניווט הלייזר הירחית, שנגזרותיהן (המכונות יתרת אורך היממה וקצבי הנוטציה) ניתנות לקבלה מתוך תצפיות לווייניות.
ישנן תצפיות של ליקויי חמה וירח אשר תועדו על ידי אסטרונומים בבליים וסינים החל מהמאה ה-8 לפנה"ס, כמו גם מהתקופה המוסלמית בימי הביניים.
ניתן להשתמש בתצפיות אלה על מנת לקבוע שינויים בסיבוב כדור הארץ במהלך 27 המאות האחרונות באופן הבא: באמצעות מדידות עכשוויות של גרמי השמיים אפשר לחשב בדיוק גבוהה את הזמן האבסולוטי של הליקויים בעבר הרחוק.
אם אורך היממה היה קבוע, היה ניתן להסיק מזמן זה את המקום והשעה ביממה בה התרחשו הליקויים.
אולם כיון שאורך היממה מתקצר הליקויים התרחשו בפועל בזמן ובמקום שונה מהתחזית של חישוב כזה.
שינוי באורך היממה העומד על מספר מילי-שניות במאה שנים מתבטא בשינוי של מספר מאיות השנייה לאורך אלפי שנים.
שינוי זה בתורו גורם להזזה של היממה במספר שניות כל שנה.
מה שמתבטא בהזזה של מספר שעות במשך אלפי שנים.
הזזה זו גורמת גם להזזה במקום של אלפי קילומטרים.
ההזזה בזמן ובמקום תואמת את המדידות העתיקות.
התאמה זו מספקת אישוש נוסף לטענה שכדור הארץ הסתובב מהר יותר בעבר, ואף מאפשרת להעריך את קצב הסיבוב שלו לאורך השנים.
בכל 25–30 שנים, סיבוב כדור הארץ מאט באופן זמני במילי-שניות בודדות ליממה, והדבר קורה למשך כחמש שנים.
2017 הייתה השנה הרביעית ברציפות בה סיבוב כדור הארץ הואט.
הסיבה להשתנות זו טרם התבררה.
הסיבוב הראשוני של כדור הארץ, מיד לאחר היווצרותו, היה שריד של התנע הזוויתי של הענן המולקולרי שהתלכד ליצירת מערכת השמש.
הענן הקדמון היה מורכב ממימן ומהליום שנוצרו במפץ הגדול, וכן מיסודות כבדים יותר שנוצרו בנוקליאוסינתזה ונפלטו בסופרנובות.
מכיוון שהאבק הבין-כוכבי הוא הטרוגני, כל אסימטריה שנוצרה בתהליך הצטברות החומר שינתה את התנע הזוויתי של כוכב הלכת בסופו של דבר.
על פי השערת ההתנגשות הענקית, הירח נוצר משברים שנוצרו בעת התנגשות בין כדור הארץ לבין גוף המכונה תיאה לפני כ-4.5 מיליארד שנים.
עקב התנגשות זו קצב הסיבוב הראשוני המדובר השתנה באחת כתוצאה מההתנגשות.
ככל הנראה, אורך היממה לאחר הפגיעה היה חמש שעות, ולא היה תלוי במהירות הסיבוב של כדור הארץ ובהטייתו לפני הפגיעה.
לאחר מכן, השפעות כוח גאות גרמו להאטה בקצב הסיבוב.
סיבוב כדור הארץ גורם לכך שבמערכת הייחוס של פני כדור הארץ (זאת אומרת מנקודת המבט של אדם העומד על כדור הארץ), כל גרמי השמיים נעים ממזרח למערב.
תנועה זאת של השמש מחוללת את מחזור היממה שמשפיע באופן קריטי כמעט על כל התהליכים על פני כדור הארץ לרבות החיים והאקלים עליו.
גם לתנועת הירח במערכת ייחוס זאת יש השפעה מסוימת המתבטאת בגאות ושפל.
לתנועת יתר גרמי השמיים אין השפעה מוחשית אך היא משפיעה על הדרך שבה אנו צופים בהם.
בני האדם שמו לב לתנועה זאת לפני שנים רבות וניתוח התנועה של כוכבי הלכת התבסס גם על הבנת תנועה זאת.
כל ההשפעות האלה קשורת לתנועה (הסיבובית) היחסית של כדור הארץ ויתר גרמי השמיים, והיו זהות גם אם כדור הארץ לא היה מסתובב סביב צירו ובמקום זה יתר גרמי השמיים היו מסותבבים סביבו.
אולם יש גם השפעות עדינות יותר לעצם העובדה שכדור הארץ הוא זה שמסתובב ולא שאר העולם.
באופן יותר מדויק, יש השפעות לכך שמערכת הייחוס של כדור הארץ אינה אינרציאלית.
במערכת הייחוס של פני כדור הארץ, השפעות אלה מתבטאות בכוח ד'אלמבר.
ניתן לחלק כוח זה לשני חלקים:
הכוח הצנטריפוגלי מתבטא בשינוי קל בתאוצת הכובד.
שינוי זה מקטין את תאוצת הכובד על קו המשווה בכ-3 פרומיל אך לא משנה אותה בקטבים.
הבדל זה גרם להתרחבות כדור הארץ באזור קו המשווה מה שמוביל לפחיסותו.
פחיסות זאת מגדילה עוד יותר את ההבדל בין תאוצת הכובד בקו המשווה לבין תאוצת הכובד בקטבים כך שהוא עומד על כאחוז אחד.
פחיסות כדור הארץ והכוח הצנטריפוגלי הם הגורמים העיקריים להבדלים בתאוצת הכובד במקומות שוניים על פני כדור הארץ (בגובה פני הים).
פחיסות כדור הארץ היא גם הגורם לנקיפת ציר כדור הארץ.
כוח קוריוליס פועל רק על גופים נעים.
הכוח נהיה משמעותי רק במהיריות גבוהות או במערכות מורכבות.
ההשפעה המשמעותית ביותר של כוח קוריוליס היא תפקידו בצורת סופות טרופיות.
אך לכוח זה השפעות רבות נוספת הן על מזג האוויר והן על תנועת פגזי ארטילריה, כלי טיס וחלליות.
כאשר מנתחים את השפעת סיבוב כדור הארץ על חלליות, בדרך כלל נוח יותר לעשות זאת במערכת ייחוס אינרציאלית ולא במערכת הייחוס של כדור הארץ.
כך שבמקום להתייחס לכוחות ד'אלמבר מתייחסים באופן ישיר לסיבוב כדור הארץ.
כך למשל מסבירים את בחירת המקום והכיוון של שיגור לוויינים: כשמשגרים לווין מעדיפים לשגר אותו בקרבת קו המשווה ולכיוון מזרח כך שמהירות הסיבוב של כדור הארץ מתחברת למהירות שיגור הלווין וחוסכת מאנרגיית השיגור.
לפי עיקרון השקילות, ניתן להסביר חיסכון זה גם במערכת הייחוס של כדור הארץ באמצעות כוחות ד'אלמבר.
סיבוב כדור הארץ על צירו יוצר מחזוריות של יום ולילה בת 24 שעות, שמשפיעה על רוב האורגניזמים החיים.
ההשפעה מתרחשת דרך מנגוננים רבים כולל שינויים במטבוליזם, בפיזיולוגה ובהתנהגות של היצורים החיים.
ברוב היצורים החיים התפתחו מקצבים צירקדיאניים - סוג של שעונים ביולוגיים פנימיים המסונכרנים עם מחזור היום והלילה.
מנגנון כזה התפתח בקרב חיידקים, פטריות, צמחים ובעלי חיים.
האורגניזמים לא רק מגיבים מגיבים לזריחת השמש, אלא צופים את עלות השחר ומתאימים את הביולוגיה שלהם בהתאם.
בבעלי חיים מקצבים אלה מווסתים פעילויות פיזיולוגיות והתנהגותיות רבות כולל: מחזורי שינה-ערות, הפרשת הורמונים (כמו מלטונין וקורטיזול), טמפרטורת הגוף (ביונקים), לחץ דם, רמת תיאבון.
בצמחים התפתחו מערכות תגובה למחזור האור והחושך: ויסות קצב הפוטוסינתזה, תנועת עלי הצמח בעקבות השמש (הליוטרופיזם), פתיחה וסגירה של עלים ופרחים בזמנים מסוימים.
חלוקת היממה ליום ולילה יוצרת הבדלים בתאורה ובטמפרטורה וכך נוצרות נישות אקולוגיות שונות במקצת באותו אזור גאוגרפי.
הדבר יוצר התמחות בקרב בעלי חיים - חיות יום (דיורנליות) הפעילות בשעות האור, חיות לילה (נוקטורנליות) הפעילות בשעות החושך, וחיות בין-ערביים (קרפוסקולריות) הפעילות בזמן הדמדומים.
סיבוב כדור הארץ משפיע על תזמון נדידות עונתיות של בעלי חיים רבים, כולל ציפורים נודדות, דגים נודדים ופרפרים נודדים.
בנוסף סיבוב כדור הארץ משפיע על התנהגות רבייתית- פריחה של צמחים רבים מתרחשת בזמנים מסוימים של היום, הטלת ביצים וחיזור אצל בעלי חיים רבים מתוזמנים לפי שעות היום.
סיבוב כדור הארץ על צירו, מוזכר תדיר ביצירות מודרניות והפך להיות נקודה ברורה מאליה, למרות שבעבר נחשב לנקודת השקפה לא שגרתית ולא מקובלת.
דוגמאות לכך הן בשיר "טי שרט" של להקת ג'יין בורדו, אני חיה לי מיום ליום שכתב חנוך לוין ושרה ריטה, Fireflies של Owl City, "If the Earth is Spinning" של פריס הילטון ויצירות רבות נוספות.
בספר מסביב לעולם בשמונים יום מ-1872 מתאר ז'ול ורן, את מסעם של הג'נטלמן הבריטי פֿילְיַאס פֿוֹג ומשרתו הצרפתי, זַ'אן פַּספַּרטוּ.
העובדה כי הם מקיפים את העולם לכיוון מזרח, יחד עם עובדת סיבוב כדור הארץ על צירו, מתגלה בסופו של הסיפור כפרט חשוב מאד.
בפיזיקה, סיבוב טרל או אפקט טרל, הוא הסיבוב המדומה שעצם הנע במהירות המהווה שבר משמעותי של מהירות האור יפגין בעיני צופה שעל פניו הוא חולף, בהתאם לתורת היחסות הפרטית.
אפקט זה תואר באופן בלתי תלוי על ידי רוג'ר פנרוז וג'יימס טרל בשנים 1958/9, כאשר בקיום התופעה הכללית הבחין הפיזיקאי האוסטרי אנטון למפה עוד ב-1924.
ראויה לציון העובדה כי בעוד שההתקצרות של עצמים בכיוון תנועתם הייתה ידועה עוד מאז פרסם אלברט איינשטיין את מאמריו על תורת היחסות הפרטית ב-1905, מאמריהם של טרל ופנרוז על אפקט טרל הם ההתייחסות המפורטת הראשונה לשאלה כיצד ייראו עצמים הנעים במהירות יחסותית מבחינה ויזואלית חיצונית.
האפקט מנבא, למשל, כי קובייה בעלת גודל זוויתי קטן הנעה במהירות יחסותית תיראה לא רק מקוצרת פי פקטור לורנץ בכיוון תנועתה, אלא גם מסובבת בזווית , כאשר מהירות הקובייה ו- מהירות האור .
מאמריהם של טרל ופנרוז הצביעו על כך שאף על פי שתורת היחסות הפרטית תיארה "התקצרות" של גופים בכיוון תנועתם, אין לבלבל זאת עם התחזיות האמיתיות של התורה לגבי מופעו הוויזואלי של עצם נע.
בכך הם תיקנו מספר קונספציות שגויות לגבי האופן שבו עצם נע ייראה לצופה המביט בו.
לשם הדוגמה נתייחס כעת לעצם קובייתי החולף על פני צופה, כפי שמופיע בהמחשה משמאל.
מופעו הוויזואלי של עצם נע, כפי שהיה מתועד למשל על ידי מצלמה בעלת זמן חשיפה שואף לאפס, הוא בעצם תמונה של כל חלקי העצם כאשר חלקי התמונה השונים (המתארים חלקים שונים של העצם) תואמים לקרני אור שנפלטו בזמנים שונים בעבר מנקודות שונות על העצם ומגיעות בו-זמנית לצמצם המצלמה.
עבור עצם קובייתי הנע במהירות יחסותית מקבלים, שאודות להפרשי הזמנים בהגעת קרני האור מנקודות שונות על הקובייה ולמהירותה הגבוהה של הקובייה, חלקי התמונה השונים יהיו תואמים לקרני אור שנפלטו בעבר (מנקודות שונות על הקובייה) כאשר הקובייה הייתה במיקומים שונים משמעותית זה מזה.
מכיוון שזמן הגעת האור לצופה יחסי למרחק הנקודה על הקובייה (ברגע המתאים בעבר) מן הצופה, האור הנפלט מן החלקים של פאה שלמה של הקובייה יגיע כעבור זמנים העומדים ביחס ישר לעומק של כל נקודה בפאה זאת (ב"עומק" הכוונה היא למרחק בכיוון ניצב לדף), ולכן תתקבל תמונה מסובבת של פאה זאת.
פיתוח מתמטי פשוט מבחינה טכנית מראה שאילו לקובייה גודל זוויתי קטן בעיני הצופה, אז קרני האור הנפלטות מנקודות שונות על הקובייה כמעט מקבילות ולכן זווית הסיבוב תהיה בדיוק ; בפרט, עבור מהירות הקרובה מאוד למהירות האור (נניח 0.99c) הקובייה תסתובב כמעט ב-90 מעלות.
במתמטיקה, סיבוב אינפיניטסימלי הוא צורה גבולית של סיבוב קטן; סיבוב של המרחב בזווית אינפיניטסימלית סביב ציר מסוים.
בשונה מסיבובים סופיים, סיבובים אינפיניטסימליים מתחלפים ביניהם, במובן שהקומוטטור של שני סיבובים אינפיניטסימליים מסדר גודל הוא מסדר גודל של .
תכונה זאת היא שמאפשרת להתייחס למהירות זוויתית סביב ציר מסוים כאל וקטור המכוון לאורכו, ולחבר מהירויות זוויתיות סביב צירים שונים, המייצגות סיבובים סביב צירים שונים, כאילו הן היו וקטורים.
סיבוב אינפיניטסימלי הוא מקרה פרטי של טרנספורמציה אינפיניטסימלית, שבה מטפלת התאוריה של אלגברות לי.
סיבובים אינפיניטסימלים מיוצגים, בדומה לסיבובים סופיים, כמטריצות סיבוב הפועלות על מרחב וקטורי.
סיבוב אינפיניטסימלי של וקטור מיוצג על ידי
כאשר היא מטריצה אינפיניטסימלית ו- היא מטריצת היחידה.
הקומוטטיביות של שני סיבובים אינפיניטסימליים מתגלה כאשר מרכיבים ביניהם:
מכיוון שנרצה שהמטריצה האינפיניטסימלית תייצג סיבוב אינפיניטסימלי, ולפיכך היא צריכה להיות מטריצת סיבוב, היא חייבת להיות מטריצה אורתוגונלית, ולכן אם אז נדרש ש- תקיים את הקשר :
אבל קל להראות ש- ,, ולכן נקבל:
כלומר המטריצה האינפיניטסימלית היא אנטיסימטרית.
לפיכך המטריצה היא בעלת הצורה הכללית:
והשינוי הדיפרנציאלי בווקטור לאחר הפעלת המטריצה עליו הוא:
שינוי שניתן לכתוב אותו מחדש כ-:
את הביטוי באגף ימין ניתן לזהות עם המכפלה הווקטורית .
אם נשליך תוצאה זו על תרחישים פיזיקליים, נקבל:
כאשר הוא וקטור המהירות הזוויתית.
מכאן נובע שהסיבוב הכולל של וקטור במערכת ייחוס נייחת שווה לסכום הסיבוב שלו כפי שנצפה במערכת הייחוס המסתובבת במהירות זוויתית עם איבר הסיבוב היחסי , קשר שמתומצת במשוואה:
קשר שמהווה בסיס ליישומים רבים, כמו גזירת כוח קוריוליס במערכת ייחוס מסתובבת או שימושים מתקדמים יותר במסגרת המכניקה של גוף קשיח (מקשר זה ניתן לפתח את משוואות הדינמיקה של אוילר).
סיבים אופטיים מיקרו-מבניים (MOF) הם מוליכי גל אופטיים שבהם הולכת הגל מתקבלת באמצעות מניפולציה של מבנה הסיב במקום מניפולציה של מקדם השבירה שלו.
ניתן לייצר סיבים מיקרו-מבניים כך שהאור המובל בסיב מתפשט באוויר, ובכך להפחית את האפקטים הלא-ליניאריים שקשורים במעבר בתווך אחר.
בסיבים אופטיים קונבנציונליים, האור מונחה בתווך על ידי ניצול תכונת ההחזרה הפנימית המוחלטת.
ההנחיה מתרחשת בתוך ליבה בעלת מקדם שבירה גבוה ממקדם השבירה של החומר שמסביבה.
השינוי במקדם השבירה מתקבל על ידי בחירת חומרים שונים לליבה ולחיפוי, או על ידי הוספת מזהמים לזכוכית באופן שונה עבור הליבה והחיפוי.
בשונה מגישה זו, בסיבים מיקרו-מבניים הסיבים מורכבים מחומר אחד (בדרך כלל סיליקה) והנחיית האור מתקבלת באמצעות נוכחות של חורי אוויר באזור המקיף את הליבה המוצקה.
החורים מסודרים לרוב בתבנית מחזורית דו-ממדית מסביב לליבה, אולם ניתן להשתמש גם בדפוסים אחרים של חורי אוויר, בפרט - כאלו שאינם מחזוריים.
סידור מחזורי של חורי האוויר מסביב לליבה משומש לרוב ב-"סיבי גביש פוטוניים", בהם ההתפשטות בתווך מתרחשת כתוצאה מהחזרה מלאה בשל אפקט פס אנרגיה פוטוני.
ישנם שני סוגים עיקריים של סיבים אופטיים מיקרו-מבניים:
סיבי ליבה מלאה, בהם מבנה מחזורי של תעלות אוויר מייצר הורדה של מקדם השבירה של החיפוי, ומאפשר התקדמות של האור בתווך המרכזי.
סיבי פס-אנרגיה פוטוני, שבהם האור עובר בתעלת אוויר מרכזית, בעוד שתעלות אוויר אחרות מסביבה מייצרות מבנה שריגי של גביש-פוטוני, ומונעות מהאור לצאת מהתעלה המרכזית.
סיבים מיקרו-מבניים מבוססי מקדם שבירה
סיבים אופטיים מיקרו-מבניים המבוססים על תעלות אוויר העוברות לכל אורכם חוזרים נהגו לראשונה על ידי קייזר ושות' כבר ב-1974. החוקרים מרטלי וקנינג הבינו שמבנים גבישיים מחזוריים הם לא המבנה האידיאלי ביותר עבור יישומים מעשיים, והגו את הרעיון להשתמש במבנים שאינם מחזוריים ובכך לקבל הפסדי הספק קטנים יותר כאשר הסיב מעוקל.
סיבי גביש פוטוניים הם גרסה של הסיבים המיקרו-מבניים שהגו קייזר ושות', בה ניסו החוקרים לשלב את רעיונות הפער הפוטוני של יא ושות'.
ייצור סיב כזה נעשה בצורה פשוטה יחסית, בה מערך סיבי זכוכית נערם ואז ונמשך לשני הצדדים בכדי להצר אותו וליצור סיבים אופטיים ממנו.
עקרון הפעולה של הסיבים הראשונים מסוג זה לא התבסס על הפער הפוטוני אלא על ידי שינויים חכמים במקדמי השבירה מהם היו עשויים הסיבים במערך, אך עם זאת השם של הטכנולוגיה הזאת נשמר מסיבות היסטוריות, למרות שיש חוקרים המעדיפים לקרוא לסיבים אלה "סיבים עבים" או בפשטות סיבים אופטיים מיקרו-מבניים.
יתרונות של סיבים אופטיים מיקרו-מבניים
סיבים אופטיים קונבנציונליים מתסמכים על אפקט ההחזרה הפנימית המלאה, ולכן כאשר הסיב מכופף מספיק, זווית הפגיעה של האור בסיב קטנה מהזווית הקריטית וכך חלק מההספק מתבזבז על אור שיצא ממסלולו.
תכונה זו מוחלשת מאוד בסיבים אופטיים מיקרו-מבניים, כיוון שפער האנרגיה בגביש הפוטוני הנוצר לא מאפשר לאור לברוח ממסלולו גם בכיפוף משמעותי במיוחד.
סיב גביש-פוטוני (PCF) הוא סוג של סיב אופטי המבוסס על תכונותיהם של גבישים פוטוניים.
סוג סיב זה נחקר לראשונה בשנת 1996 באוניברסיטת באת', בבריטניה.
בגלל יכולתו הטובה בכליאת אור בליבות החלולות ומאפייני כליאת אור שאינם אפשריים בסיבים אופטיים קונבנציונליים, סיבי גביש-פוטוני מיושמים כיום בתקשורת מבוססת סיבים אופטיים, במכונות לייזר, במערכות לשידור בהספק גבוה, בחיישני גז רגישים במיוחד ובתחומים רבים נוספים.
תת-קטגוריות של סיבי גביש-פוטוני כוללות גם סיבים מבוססי פס אנרגיה פוטוני (סיבי גביש-פוטוני המגבילים אור על ידי אפקט הפער האסור), וסיבי חור (סיבי גביש-פוטוני המשתמשים בחורי אוויר בחתכים שלהם).
סיבי גביש-פוטוני עשויים להיחשב כתת-קבוצה של מחלקה כללית יותר של סיבים אופטיים בעלי מיקרו-מבניים, כיוון שהאור מונחה בתווך באמצעות שינויים מבניים בצורתו של התווך, ולא רק על ידי הבדלי אינדקסי השבירה.
סיבי גביש-פוטוני, כמו סיבים אופטיים קונבנציונליים, מתאפיינים בחתך רוחב אחיד לאורך הסיב, אשר מורכב מחומר אחד או יותר.
הסיבים שנבחנו לראשונה על ידי פיליפ ראסל כללו סיבי מסוג צורן דו - חמצני המכילים סריג משושה של חורי אוויר, עם ליבה מוצקה או חלולה שבמרכזה עובר האור.
תצורות אחרות כוללות טבעות קונצנטריות עשויות משני חומרים או יותר, שהוצעו בראשונה כ"סיבי בראג" על ידי יה ויריב, מבני פרפר, פנדה ומבני חורים אליפטיים (המשמשים להשגת שבירה דו-פעמית גבוהה יותר בשל אי-סדירויות במקדם השבירה היחסי), וספירלה.
כמות הקונפיגורציות הללו מאפשרות שליטה מדויקת יותר על מאפייניו האופטיים של הסיב, מאחר שניתן באמצעותן לבחור סיב מדויק למטרה או לשנות פרמטרים ספציפיים בהתנהגותו האופטית.
סיבי גביש-פוטוני מיוצרים בדרך כלל באמצעות תהליך דומה לתהליך הייצור של סיבים אופטיים קונבנציונליים.
תחילה, מכינים מוצק בצורת "פרפורם" בקוטר של כמה סנטימטרים, ולאחר מכן מחממים את הפרפורם ומושכים אותו לקוטר הרבה יותר קטן.
תהליך זה מקטין את חתך הפרפורם, אך בדרך כלל שומר על התכונות המקוריות שלו.
על ידי תהליך זה ניתן לייצר קילומטרים של סיב מפרפורם יחיד.
חורי אוויר נוצרים בדרך כלל על ידי איגוד מוטות זכוכית חלולים לתוך אלומה, וחימום האלומה מאפשר להכין מוט בודד עם חורים מסודרים לפני הכיווץ.
רוב סיבי הגביש-הפוטוני נוצרים מזכוכית סיליקה, אך גם נעשה שימוש בסוגי זכוכיות אחרות על מנת להשיג תכונות אופטיות מסוימות, כגון אי-ליניאריות אופטית גבוהה.
יש גם עניין גובר בייצור סיבים מפולימר, ובמסגרת זו נחקרים מגוון רחב של מבנים פנימיים, כאלה כוללים מבני אינדקס מדורגים, סיבים המכילים מבנה טבעת וסיבים המכילים ליבה חלולה.
סיבי גביש-פוטוני ניתנים לחלוקה לשתי קטגוריות על פי המנגנון באמצעותו הם כולאים את האור: הנחיית אינדקס ופער פס פוטוני.
סיבי גביש-פוטוני מונחי-אינדקס מאופיינים בליבה המוצקה שלהם, שבה מצוי מקדם שבירה ממוצע גבוה יותר מזה של החיפוי.
הדרך הפשוטה ביותר להשיג זאת היא לשמור על ליבה מוצקה, המוקפת בחיפוי המורכב מאותו חומר, אך עם חורי אוויר.
זאת מכיוון שמקדם השבירה של האוויר בהכרח נמוך יותר ממקדם השבירה הממוצע של החיפוי.
סיבי גביש-פוטוני מסוג זה פועלים על אותו עיקרון הנחיית אינדקס כמו סיבים אופטיים קונבנציונליים.
אולם, הם יכולים להיות בעלי מקדם שבירה יעיל רב יותר בין הליבה לחיפוי, ולכן יכולים לשמש כחסמים חזקים יותר ביישומים של התקנים אופטיים לא ליניאריים.
בנוסף, הם יכולים להיות גם עם ניגודיות אינדקס אפקטיבית נמוכה יותר.
בנוסף, ניתן ליצור סיבי גביש-פוטוני מונחי אפקט פס אנרגיה פוטוני, שבהם האור מובל בתוך התווך באמצעות ההחזרה מסידור צינוריות אוויר היוצרות פער אנרגיה הכולא את הפוטונים בליבה.
סיב כזה יכול להגביל את האור בליבה שיש לה מקדם שבירה נמוך יותר ואפילו חלול (אוויר) מהזכוכית עצמה.