tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא גדל במשך שנתיים אצל דודו בקיבוץ עין השופט ואחר כך עבר לחיות עם אמו בחיפה.
בצה"ל שירת בנח"ל מוצנח (1964-1962), שירת במילואים בגדודי חי"ר עד לשנת 1965. סיים תואר ראשון בסוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטה העברית (1969-1964).
עבד ככתב כללי ואחר-כך כתב כלכלי וראש דסק כלכלי של יומני חדשות ומחלקת החדשות בקול ישראל (1975-1970).
היה מנהל מחלקת יומני החדשות בקול ישראל (1977-1975).
שימש ככתב כללי ועורך "יומן השבוע" בקול ישראל (1978-1977).
במסגרת זאת סיקר את המהפך הכלכלי של שר האוצר שמחה ארליך.
כיהן כראש הדסק הכלכלי בערוץ הראשון, כשהיה עדיין ערוץ הטלוויזיה היחידי (1983-1978).
בשנת 1980, בזמנו של שר האוצר יגאל הורביץ, שידר את הסקופ על המעבר מהלירה לשקל.
בשנת 1981 הסתכסך עם יורם ארידור, שר האוצר, שטען ששפיגלמן אינו נותן סיקור מספיק לתוכניותיו הכלכליות ודרש ממנכ"ל רשות השידור, טומי לפיד, לפטר את שפיגלמן.
לפיד סירב וארידור מיאן להתראיין אצל שפיגלמן וקרא לחבריו הפוליטיקאים לעשות כמותו.
כתוצאה מכך קרא שפיגלמן לחרם על ארידור וזה לא הופיע כלל בשידורי הטלוויזיה הישראלית באותה תקופה.
בתגובה לכך, הודיע שר האוצר ארידור, שהוא מסרב לאשר את תקציבה השנתי של רשות השידור, כפי שמחייב החוק ועבר לשיטה של אישור התקציב לחודש אחד בלבד כדי להפעיל לחץ על רשות השידור, עד שרשות השידור תפטר את שפילגמן.
זבולון המר, שר החינוך, שהיה גם ממונה על רשות השידור, נתן גיבוי לטומי לפיד בהתנגדותו לכך.
בסופו של דבר השתכנע שר האוצר להפסיק את החרם.
ב-13 במרץ 1982 שידר שפיגלמן כתבה על המצאתו של יעקב מרידור, של מתקן מהפכני שעשוי להפיק אנרגיה עצומה ותניב רווחים עצומים למדינת ישראל, לימים התברר שהממציא, דני ברמן, היה נוכל וההמצאה היא תרמית.
בשנת 1983 ביוזמת שר המסחר והתעשייה גדעון פת מונה שפיגלמן לסגן הציר הכלכלי בניו יורק ומנהל רשות ההשקעות של ישראל בארצות הברית, ובכך הורחק מהטלוויזיה הישראלית.
בתפקידו החדש החליף שפיגלמן את יוסי ורדי.
בתפקידו כמנהל רשות ההשקעות בארצות הברית כיהן עד לשנת 1987.
בשנים 1991-1987 שב לעבודתו בטלוויזיה והיה כתב, במסגרת זו היה אחראי לסיקור משפט דמיאניוק, ערך כתבות תחקיר בנושא פרשת דרעי והיה עורך "מבט לחדשות".
בשנים 1999-1994 ערך מהדורות בתוכניות החדשות: "בוקר טוב ישראל", ו"מבט", עד שהודח על ידי מנכ"ל רשות השידור, אורי פורת, בעקבות שידור ידיעה בדבר חגיגות האליפות של אוהדי בית"ר ירושלים בשנת 1998, בה נכח ראש הממשלה בנימין נתניהו, שברקע נשמעות קריאות קצובות "מוות לערבים".
בשנים 2003-1999 ערך שפיגלמן את "יומן", תוכנית האקטואליה השבועית, עד שהודח על ידי מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל, על רקע סירוב להיענות לדרישת שר האוצר, בנימין נתניהו שהכתב הכלכלי, עודד שחר לא ישתתף בראיון עמו.
בשנים 2003-2002 ערך את התוכניות "בין הכותרות" ו"מוקד" בהגשת בן כספית.
בשנים 2004-2003 היה עורך חדשות בטלוויזיה.
בשנים 2007-2005 ערך את "מבט כסף", תוכנית חדשות כלכלית ואת "מבט לחדשות".
במאי 2007 התמנה לממונה על תלונות הציבור ברשות הציבור.
מ-1975 היה חבר בוועדי העובדים ברשות השידור ובאגודת העיתונאים.
בשנים 2003-1999 היה יושב ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.
מאז 1998 היה חבר נשיאות מועצת העיתונות בישראל, וחבר במליאת המועצה.
החל משנת 2005 ועד לשנת 2011 שימש גם כמנכ"ל של קרן ההשתלמות של העיתונאים, וביוזמתו הוחלט לסגור את הקרן ולהעביר אותה לניהול מקצועי של חברת הלמן-אלדובי בע"מ.
ב-15 באפריל 2016 נפטר שפיגלמן מסרטן הריאות.
אלישע שפיגלמן התגורר בשכונת ארנונה בירושלים.
היה נשוי לאהובה ולהם שלושה ילדים.
בתם, נטע שפיגלמן, היא שחקנית בתיאטרון גשר.
אלישע שלם (16 בינואר 1934 – 23 במאי 2023) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים.
שלם נולד בקיבוץ בית אלפא .
ב-1940 עבר עם הוריו לקיבוץ רמת יוחנן, עקב פילוג אידאולוגי שהתרחש בשני הקיבוצים.
אביו הוא מתתיהו שלם, מלחין ומשורר ישראלי שיצר סגנון מוזיקלי מקומי וייחודי.
במרץ 1952 התגייס לצה"ל, עבר קורס מ"כים של הנח"ל בבסיס בית דראס ולאחר מכן קורס סיירים בבה"ד 15 ושימש מדריך בקורס.
בהמשך התנדב לצנחנים, השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה בגדוד הצנחנים 890. שלם לחם בפעולות התגמול ובהן פעולת כיסופים בשנת 1954 כנגד מוצב מצרי ברצועת עזה, פעולת א-צבח'ה כנגד מוצבים מצריים ופעולת כנרת כנגד מוצבים סורים.
בשנת 1956 שימש שלם כמפקד פלוגה ג' בגדוד 890 ולחם בראש בפעולת התגמול כנגד המשטרה הירדנית בע'רנדל.
לאחר מכן השתחרר מצה"ל, שב לקיבוצו ועסק בחקלאות.
בשירות המילואים שימש שלם, בשנים 1959-1957 כמפקד פלוגה בגדוד 771 (שבהמשך היה לגדוד 28) של הצנחנים, סגן מפקד גדוד 57 בחטיבה 80, ובשנים 1960 עד 1974 פיקד על גדוד 567 (ובשמו הנוסף גדוד 98), גדוד צנחני מילואים.
במלחמת ששת הימים פיקד שלם על גדודו בקרבות בקרבת רמאללה ולאחר מכן בדרום רמת הגולן.
במלחמת ההתשה התנדב לשרת כ"נמר" ופיקד על מתחם מעוזי "טמפו".
ב-1969 היה בשליחות להכשרת כוחות הגרילה הכורדיים לחידוש המרד נגד עיראק.
במלחמת יום הכיפורים הוביל שלם את גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לסוריה.
בין היתר פיקד שלם על כיבוש אום בוטנה ועל כיבוש תל א-שמס בקרב לילה.
במהלך מבצע קינוח, לאחר שהוטס במסוקים לחרמון הסורי במבצע איגוף אנכי, נע שלם בראש גדודו למשימה העיקרית- כיבוש מוצב החרמון הסורי.
כשהגיע כוח החוד הגדודי למנחת המסוקים הסורי, נראה המוצב במרחק ארבע מאות מטרים מדרום למנחת.
פלוגות הגדוד נערכו לכיבוש היעד בעוד המג"ד הורה לקש"א, (קצין קישור ארטילרי) סרן צבי בן-אברהם, להנחית אש חזקה על המוצב.
המג"ד, שלם, הבחין כי לא היה ירי מן המוצב הסורי והעריך שהמוצב נטוש.
המוצב נסרק בזהירות ונמצא ריק מאויב.
סא"ל שלם פקד על אנשיו להיערך להגנה בעמדות הריקות שבמוצב.
זמן קצר לאחר השעה 03:00 דיווח למח"ט שהיעד בידו.
לאחר המלחמה שירת בשנים 1974 עד 1979 כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים, בדרגת אלוף-משנה.
בשנים 1979-1980 שירת כמפקד חטיבת החרמון.
בשנת 1996 נתמנה ליושב ראש דירקטוריון חברת פלטוב.
בספטמבר 2025 נפל בקרב בעזה, נכדו ערן שלם, סרן (דרגה שקיבל לאחר מותו) בסיירת מטכ"ל.
אלישע הלברשטאם (ה'תר"ך - ט"ו בניסן ה'תש"א) היה רב בעיר גורליץ שבפולין ונכדו של רבי חיים הלברשטאם (הדברי חיים) שהיה מייסד שושלת חסידות צאנז.
רבי אלישע נולד בשנת ה'תר"ך לרבי ברוך הלברשטאם (בנו של "הדברי חיים" מצאנז; רבה של רודניק ולאחמ"כ רב ואדמו"ר מגורליץ) ולפעסיל בתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים (הייטב לב; האדמו"ר הראשון בשושלת סיגעט).
נישא ליוכבד רבקה בתו של רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול אצלו גם למד כחמש עשרה שנה.
כל ימיו היה נוסע לצדיקי החסידות ולרבנים בעלי שם באירופה.
בין רבותיו נמנו רבי ארי' לייבוש הלברשטאם מצאנז, רבי חיים איסר הורוביץ מביטקוב, רבי נפתלי צבי גולדברג מטרנוב, רבי נתן גולדברג מלימנוב ורבי שמואל אנגל מראדשמיל.
את דרכו ברבנות החל בשנת ה'תרס"א אז נתמנה לרבה של העיר קרוס-קרוסנו.
לאחר פטירת אביו סירב רבי אלישע לנהוג באדמו"רות והסתייג מכך שהחסידים מביאים לו "פתקאות", אך חלק מחסידי גורליץ פנו אליו והתייחסו אליו כממלא מקום אביו.
לאחר פטירת אחיו רבי צבי הירש הלברשטאם בשנת ה'תרע"ח נתמנה רבי אלישע לכהן כראב"ד בגורליץ.
ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט רבי אלישע לסאמבור ממנה הוגלה מאוחר יותר לסיביר שברוסיה.
ע"פ המסופר, נפטר רבי אלישע בליל הסדר ה'תש"א בעת ששר את הפיוט "ויהי בחצי הלילה" בעודו יושב אל שולחן ליל הסדר.
אשתו נפטרה כחצי שנה קודם לכן בי"ט בתשרי ה'תש"א.
רבי צבי מנחם מענדל (נפטר ה'תשכ"ז), אדמו"ר מגורליץ-רופשיץ בניו יורק חתנו של רבי מנשה מרילוס מדובצק-רופשיץ.
רבי אהרן, אדמו"ר מגורליץ-וויליטשקה בארצות הברית.
חתנו של רבי שמואל שמעלקה פרנקל-תאומים, רבה של קלוסני-וויליטשק.
רבי ברוך (נפטר ט"ו באב תשמ"ב), אדמו"ר מגורליץ-בני ברק וחתנו של רבי ישכר שלמה טייכטל.
רבי דוד משה (תר"נ - תשל"א), האדמו"ר מדינוב בארצות הברית.
חתנו של רבי יוסף מדינוב.
חיבר את הספר "הנותן אמרי שפר".
רבי מרדכי דב (נפטר כ' בתשרי ה'תשל"ט), רב בירושלים.
רבי נפתלי חיים מגורליץ, רב בגורליץ וגבאי של כולל חיבת ירושלים-גאליציה.
חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב.
רבי יחזקאל שרגא, אדמו"ר מגורליץ בארצות הברית.
חתנו של הרב שמואל שפירא מראדום.
רחל פייגא, אשת רבי יצחק שפירא-קטן מטיסמניץ-בורו פארק (תר"ע - י"א באייר תרנ"ט), בנו של רבי צבי אלימלך מלנצהוט.
ברכה, אשת רבי ברוך משה פרנס מארצות הברית
מרים לאה, (נרצחה בשואה) אשת רבי זלמן הלברשטאם מארצות הברית
נחמה הלברשטאם, אשת רבי ארי' מאיר הורוויטץ בן הרב מרדכי מעיר לימאנאב
הרב אלישע נסים ששון דנגור (?
- כ"ז באדר תרנ"ה, בגדאד) היה פוסק, ראש ישיבה, אב בית דין בבגדאד, והרב הראשי ("חכם באשי") של בגדאד בין השנים תרמ"ט (1889) - תרנ"ג (1893).
אביו של דנגור היה רבי נסים דנגור והוא עצמו נולד בבגדאד שבעיראק.
הוא היה תלמידו של רבי עבדאללה סומך והוסמך על ידו לרבנות.
בשנת 1889 הוא מונה לרב הראשי של בגדאד, תפקיד אותו מילא כ-4 שנים.
שנתיים לאחר סיום כהונתו, בשנת תרנ"ה, הוא נפטר, ונקבר בבגדאד.
גדולות אלישע - ביאור וחידושים הלכתיים על שולחן ערוך.
"מעשה בית דין" - שו"ת הלכתי המבוסס על פנקס בית הדין שכתב הרב דנגור בעת היות אב בית דין, בצירוף חידושי תורה על הש"ס.
רבי יעקב חיים סופר - מחבר הספר כף החיים.
רבי יחזקאל עזרא רחמים (היע"ר)
רבי אפרים הכהן זקן המקובלים בירושלים
אלישקה מיסקובה (בצ'כית: Eliška Misáková; 12 באוקטובר 1925 בקוייטיצה - 14 באוגוסט 1948 בלונדון) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות ובכך הייתה לספורטאית היחידה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית לאחר מותה.
מיסקובה נולדה בקוייטיצה וגדלה בווישקוב.
בשנת 1947 היא עברה להתגורר בפראג.
באוגוסט 1948 טסה מיסקובה עם חברותיה לנבחרת להשתתף באולימפיאדת לונדון (1948).
כבר בטיסה היא הרגישה רע וחום גופה החל להעלות.
היא הופרדה מחברותיה במעונות הספורטאים והובחנה כלוקה בשיתוק ילדים ומיד אושפזה בבית חולים בבידוד.
היא חוברה לריאת ברזל במשך כ-4 ימים עד שנפטרה, ביום בו זכו חברותיה לנבחרת צ'כוסלובקיה במדליית זהב לפני נבחרת הונגריה ונבחרת ארצות הברית (מתוך 11 נבחרות).
ורה רוז'יצ'קובה החליפה אותה בתחרות בהצלחה רבה, לאחר שסיימה במקום 6 מבין 90 המשתתפות, שלישית מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות.
בנבחרת ההתעמלות השתתפה גם אחותה הבוגרת, מילוסלבה מיסקובה שסיימה במקום רביעי מבין 90 המשתתפות ושנייה מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות.
בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.
מיסקובה נקברה בווישקוב ב-4 בספטמבר 1948.
אלכוהול בהיריון הוא תופעה המתייחסת לצריכת אלכוהול בקרב נשים הרות, כולל הזמן בו האישה אינה מודעת להיריון.
כיום, אין כמות אלכוהול הנחשבת כבטוחה לצריכה בתקופת ההיריון, כמו כן אין נקודת זמן בטוחה במהלך ההיריון בה ניתן לצרוך אלכוהול ללא החשש בגרימת נזק לעובר.
הסיכונים שבצריכת אלכוהול בתקופת ההיריון כוללים: הפלות ספונטניות, מוות עובר תוך רחמי, משקל לידה נמוך, לידת פג ומגוון של הפרעות וכשלים תפקודיים בעובר המאוגדים תחת המונח "קשת נזקי האלכוהול בעובר" (Fetal Alcohol Spectrum Disorder - FASD).
קשת נזקי האלכוהול בעובר היא שם כולל למכלול של הפרעות התפתחותיות והתנהגותיות שעלולות להתרחש על ידי חשיפה תוך רחמית של העובר לאלכוהול.
כאשר התסמונת מופיעה בצורתה המלאה היא ידועה בשם תסמונת האלכוהול העוברית (Fetal Alcohol Syndrome - FAS).
בין יתר ההפרעות ניתן למנות: הופעה חיצונית לא-תקינה, גובה נמוך, משקל גוף נמוך, גודל ראש קטן, פגיעה בקואורדינציה, אינטליגנציה נמוכה, בעיות התנהגותיות, לקות שמיעה ולקות ראייה.
בנוסף, אלו שנפגעו נוטים לסבול מבעיות חברתיות, בעיות בבית הספר, הסתבכויות עם מערכת המשפט, התמכרות לסמים ואלכוהוליזם.
עם זאת, לא כל התינוקות שנחשפים לאלכוהול בהיותם ברחם יסבלו מבעיות הקשורות בצריכת אלכוהול בעת ההיריון.
כמו כן, השימוש באלכוהול בזמן היריון קשור לאלימות במשפחה ולפגיעה אפשרית בתינוק.
תסמונת האלכוהול העוברית מתרחשת בדרך-כלל כאשר אישה בהיריון צורכת יותר מארבע מנות אלכוהול ליום במהלך השליש הראשון של ההיריון.
צריכת שתי מנות ביום לעומת זאת מראה תסמינים מתונים יותר.
רוב ארגוני הבריאות בעולם ממליצים על הימנעות מלאה מאלכוהול במשך שלושת החודשים הראשונים של ההיריון, כאשר העובר רגיש ביותר להשפעות האלכוהול, וממליצים על מתינות כללית לאורך כל ההיריון.
מערכות גוף שונות בתינוק גדלות ומתפתחות בזמנים ספציפיים במהלך ההיריון, לכן צריכת אלכוהול במהלך אחד או יותר משלבי התפתחות אלה תוביל לפגיעה עוברית בהתאם לתקופה בהיריון בה נצרך האלכוהול.
במהלך השבועות הראשונים של ההיריון העובר גדל בקצב מהיר, אפילו עוד לפני שהאמהות יודעות שהן בהיריון.
מההתעברות ועד לשבוע השלישי מתרחשת בעובר ההתפתחות הקריטית של האיברים הרגישים ביותר כמו המוח, חוט השדרה והלב.
איברים חיוניים אלה מתחילים להיווצר בשלבים המוקדמים של ההיריון, ולכן הם פגיעים במיוחד ומהווים תקופה קריטית בהתפתחות האדם.
עם זאת, על אף שמערכות אלו משלימות את התפתחותן מאוחר יותר בהיריון, ההשפעה של צריכת אלכוהול בתחילת ההיריון עלולה לפגוע במערכות ואיברים אלה ולהשפיע על תפקודן העתידי.
במהלך השבוע הרביעי של ההיריון הגפיים נוצרות, ובנקודה זו האלכוהול יכול להשפיע על התפתחות הידיים, הרגליים, האצבעות והבהונות.
העיניים והאוזניים נוצרות גם כן בשבוע הרביעי והן רגישות אף יותר להשפעות האלכוהול.
בשבוע השישי של ההיריון, השיניים והחך נוצרים וצריכת אלכוהול בשלב זה תשפיע על התפתחות תקינה של מבנים אלה.
צריכת אלכוהול בטווח זמן זה אחראית על רבים ממאפייני הפנים האופייניים של תסמונת האלכוהול העוברית.
מוחו של התינוק, גופו ואיבריו מתפתחים לאורך כל תקופת ההיריון וכפועל יוצא יכולים להיות מושפעים מחשיפה לאלכוהול בכל עת.
כיוון שכל היריון הוא שונה, צריכת אלכוהול עשויה לפגוע באופן שונה בכל עובר ולכן למרות שעובר שהושפע מאלכוהול לפני הלידה עשוי להופיע כ"נורמלי" בעת הלידה, קשיים אינטלקטואליים עשויים להופיע עם תחילת לימודיו בבית הספר.
העובר המתפתח חשוף לאלכוהול באמצעות השליה וחבל הטבור כאשר האלכוהול מתפרק בו בצורה איטית יחסית ונותר בו זמן רב יותר בהשוואה למבוגר עקב ספיגה מחדש של נוזלים שפירים המכילים אלכוהול.
חשיפה תוך-רחמית לאלכוהול עלולה לגרום למגוון נזקים בעובר, אשר חלקם עשויים לבוא לידי ביטוי רק מאוחר יותר, עם גדילתו של הילד והתפתחותו.
מקור הפגיעות הוא בנזק ישיר לאיברים ולמערכות הגוף השונות המתפתחות שנחשפו לאלכוהול במהלך ההיריון.
האלכוהול פוגע בהתפתחות התקינה של העובר במספר מנגנונים: נוכחות אתנול בשליה גורמת לכיווץ מהיר של כלי הדם, שנמשך כל זמן שהחשיפה לאתנול נמשכת, דבר שעלול לפגוע במעבר החמצן ולגרום לחמצת של העובר.
נוסף על כך, יכולים להיות גם שינויים מבניים של השליה - משקל שליה נמוך, שינויים בקרומים - ופתולוגיות שונות, כאשר כל אלה גורמים לפגיעה בהזנת התינוק: ירידה במעבר גלוקוז, עלייה ברמות חומצה לקטית וטריגליצרידים, פגיעה בסינתזת חלבונים, ירידה בזמינות ויטמינים, כמו ביוטין ו-B6.
האתנול משפיע גם על מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים) שונים (GABA, סרוטונין, דופמין, גלוטמט) ומשפיע על ההתפתחות והארגון של תאי המוח.
מערכת העצבים בזמן התהוותה רגישה מאוד לחומרים טרטוגניים, ולכן אין זה מפתיע שילדים שנחשפו לאלכוהול יגלו בעיות התנהגות, התפתחות ולמידה גם ללא הסתמנות גופנית של התסמונת.
אחת ההשפעות העיקריות של צריכת אלכוהול במהלך ההיריון היא קשת נזקי האלכוהול בעובר (FASD), כאשר תסמונת האלכוהול העוברית (FAS) היא התבטאותה בצורתה המלאה.
הסימפטומים והסימנים עשויים להיות גלויים לעין אך לעיתים כאשר התינוק נולד ונראה בריא, התינוק עדיין יכול לסבול ממומים לא נראים לעין ומפגיעה בתפקוד איבריו הפנימיים.
כמו כן, ייתכן והסימפטומים של התסמונת יופיעו רק בגיל מאוחר יותר של היילוד, כמו בעיות לימודיות והתנהגותיות.
קיימים ארבעה סוגים של FASD המסווגים על-פי הסימפטומים:
תסמונת האלכוהול העוברית (Fetal Alcohol Syndrome - FAS) המהווה את הביטוי המלא של התסמונת המוגדרת על ידי ארבעה קריטריונים: צריכת אלכוהול על ידי האם במהלך ההיריון, מבנה פנים אופייני, עיכוב גדילה ונזק מוחי.
הפרעות נוירו-התפתחותיות הקשורות לאלכוהול (Alcohol-Related Neurodevelopmental Disorder - ARND) הסובלים מהפרעה זו יסבלו בדרך-כלל מיכולות אינטלקטואליות נמוכות, בעיות התנהגות ולמידה, קושי עם מתמטיקה, קשיי ריכוז, קשיי שיפוט ואימפולסיביות.
פגמים מולדים הקשורים לאלכוהול (Alcohol-Related Birth Defects - ARBD) לסובלים מהפרעה יהיו בדרך כלל בעיות לב, כליות, עצמות או שילוב שלהם.
הפרעה נוירו-התנהגותית הקשורה לחשיפת אלכוהול טרום לידתי (Neurobehavioral Disorder Associated with Prenatal Alcohol Exposure - ND-PAE) הסובלים מהפרעה זו יחוו קשיי חשיבה וזיכרון, בעיות התנהגות ובעיות חברתיות.
לא ניתן להחלים מתסמונת האלכוהול העוברית והילדים שנפגעו במהלך ההיריון יסבלו מהתסמונת כל חייהם.
עם זאת, ילדים אלו יוכלו להסתדר בחיים עם תמיכה וטיפול רפואי מתאימים ולשם כך חשוב לאבחן את התסמונת כמה שיותר מוקדם על מנת להגיש טיפול מוקדם ולמנוע התפתחות מצבים קשים בעתיד.
מאחר שהתסמונת נגרמת מצריכת אלכוהול בהיריון הטיפול היעיל ביותר הוא מניעה, ותסמונת זו ניתנת למניעה ב-100% מהמקרים אם האישה נמנעת משתיית משקאות אלכוהוליים במהלך ההיריון.
כמו כן, אישה יכולה לבחור להפסיק לצרוך אלכוהול ברגע שהיא מודעת להיריון וכך להפחית את הנזקים העתידיים לעובר.
אולם, לעיתים הפסקה פתאומית זו עלולה להוביל לסימפטומים חמורים באישה שיכולים להיות מטופלים על ידי בנזודיאזפינים.
ישנם סוגים רבים של אפשרויות טיפול, הכוללים בין היתר: תרופות כדי להקל על סימפטומים מסוימים, טיפול התנהגותי, אימון הורים, וגישות חלופיות אחרות.
תוכניות טיפול טובות יכללו מעקב צמוד, שינויים בהתאם הצורך לאורך הדרך והתאמה לצורכי המטופל כיוון שאין טיפול אחד המתאים לכל ילד.
בנוסף על כך, ניתן לסייע בהפחתת השפעות הסימפטומים של FASD על ידי "גורמים מגנים" ובכך לעזור לאותם אנשים לממש את הפוטנציאל המלא שלהם.
גורמים מגנים יכללו: אבחון לפני גיל 6, אווירה אוהבת, תומכת ויציבה במשך שנות בית הספר, היעדר אלימות והשתלבות בחינוך מיוחד ושירותי רווחה בעת הצורך.
גישות לטיפול תומך בתסמונת האלכוהול העוברית:
(1) בבית - יצירת סביבה ביתית חמה ואוהבת בעלת שגרת יום פשוטה ויצירת מערכת תגמול עבור התנהגות חיובית, יהוו סביבה עוטפת ותומכת עבור ילדים הסובלים מהתסמונת.
(2) טיפול תרופתי - תרופות המשמשות לטיפול ספציפי בסימפטומים של FASD ולא FAS באופן כללי.
חלק מהתרופות המשמשות הן תרופות נגד דיכאון, ממריצים ותרופות נוגדות חרדה.
(3) ייעוץ - השתתפות בקבוצות תמיכה וטיפול התנהגותי שעשויים לסייע לילדים הסובלים מהתסמונת ואף לבני משפחותיהם.
אחת מתוך 67 נשים הצורכות אלכוהול במהלך ההיריון תלד תינוק בעל מום כלשהו.
חמש המדינות עם השיעור הגבוה ביותר של צריכת אלכוהול במהלך ההיריון הן אירלנד (כ-60%), בלארוס (47%), דנמרק (46%), בריטניה (41%) ורוסיה (37%).
השכיחות הנמוכה ביותר היא באותן מדינות שהאמונות הדתיות שלהן שולטות בצריכת האלכוהול שלהן.
במקומות רבים, מומים מולדים הנגרמים על ידי צריכת אלכוהול עשויים להוות כ-1% מכלל מקרי המומים.
כלומר, פירוש הדבר כי שיעור המומים הנגרמים מצריכת אלכוהול (FASD) עשויה להיות גבוהה יותר משיעור המומים בשל אנאצפלוס, תסמונת דאון, ספינה ביפידה ותסמונת אדוארדס.
בעולם, אחת מכל עשר נשים דיווחה על שתיית אלכוהול במהלך ההיריון ומתוך אוכלוסייה זו, 20% דיווחו על שתיית הילולה (Binge Drinking).
צריכת ארבע מנות או יותר של אלכוהול באירוע אחד, המוגדרת כשתיית הילולה, היא הגורם הישיר ל-FAS או FASD, ממצאים אלה מעלים חשש כיוון שכמחצית מההריונות במדינות המפותחות וכ-80% מההריונות במדינות המתפתחות אינם מתוכננים, כלומר, נשים רבות אינן יודעות שהן בהיריון בשלביו המוקדמים והן ממשיכות לצרוך אלכוהול.
במדינת ישראל כ-40% מהנשים נוהגות לצרוך אלכוהול, וכ-4% מהן שותות שתיית הילולה.
עם זאת, שיעור הילדים המאובחנים בישראל עם FAS או בצורה כלשהי של FASD הוא מזערי.
אבחון של תינוק עם FAS הוא קשה, כיוון שמרבית הסימנים אינם ייחודים לתסמונת זו בלבד ולכן האבחנה נעשית קלה יותר רק אם קיים מידע על צריכת אלכוהול בתקופת ההיריון.
בשל כך, במקומות בהן המודעות לתסמונת נמוכה, כמו בישראל, תינוקות אלה לא מאובחנים ואינם מקבלים את המענה הרפואי המתאים.
בשנת 2013 הוקמה במרכז שניידר לרפואת ילדים מרפאת "מ.ש.ב." (מניעת שתיית אלכוהול בהריון).
מרפאות דומות קיימות בעולם המערבי ובארץ זו המרפאה הראשונה והיחידה.
המרפאה כוללת רופא ילדים מומחה לנוירולוגיה ולהתפתחות הילד ופסיכיאטר ילדים.
מרפאת "מ.ש.ב." קיבלה ממשרד הבריאות הכרה כשירות רפואי מתמחה ומשמשת כמרפאה ארצית לאבחון, מעקב וטיפול עבור משפחות וילדים בתחום נזקי האלכוהול לעובר.
המרפאה עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול אשר גם מממנת את פעילות המרפאה.
לאחר תהליך האבחון הצוות מתווה את המשך הטיפול בקהילה, עוקב אחר הילדים ומשמש כמרכז מידע עבור המשפחות ואנשי המקצוע בישראל.
בשנת 1981, הזרוע הביצועית של שירות הבריאות הציבורי בארצות הברית פרסמה אזהרה המבקשת מנשים בהיריון להימנע מצריכת אלכוהול למשך שארית ההיריון.
האקדמיה האמריקנית לרפואת ילדים פרסמה סדרת המלצות בשנת 2015 לפיה: "במהלך היריון; אין כמות אלכוהול בטוחה לצריכה ואין טווח זמן בטוח לצריכת אלכוהול.
כל סוגי האלכוהול למיניהם כגון יין, בירה וליקרים מהווים פוטנציאל סיכון דומה לעובר, ושתיית הילולה מציבה סיכון הקשור-במינון לעובר המתפתח".
ארגון הבריאות העולמי ממליץ להימנע כליל מצריכת אלכוהול ומוצריו במשך כל תקופת ההיריון בשל ההשפעות הלא ידועות יחסית של כמות קטנה של אלכוהול במהלך ההיריון.
המכון הלאומי לבריאות ומצוינות קלינית מציע לנשים להימנע לחלוטין מאלכוהול בשלושת החודשים הראשונים להיריון, אולם אם נשים כן בוחרות לצרוך אלכוהול עליהן לשתות לא יותר משתי כוסות פעם או פעמיים בשבוע.
משרד הבריאות הישראלי ממליץ על הימנעות מוחלטת משתיית אלכוהול מתחילת ההיריון ועד סופו וגורס כי ההחלטה להימנע משתיית אלכוהול בהיריון היא ההחלטה הטובה ביותר.
בנוסף, ישנה המלצה לנשים להימנע משתיית אלכוהול בהינתן הריון מתוכנן או קיום יחסי מין ללא שימוש באמצעי מניעה.
ישנה מחלוקת סביב גישת האפס-סובלנות שננקטת על ידי מדינות רבות כשמדובר בצריכת אלכוהול במהלך ההיריון.
הטענה ששתיית אלכוהול מתונה גורמת ל-FAS נתפסת כחסרת ראיות מבוססות כיוון שלא ידוע איזו כמות אלכוהול גורמת לנזק, אצל נשים שונות אותה כמות אלכוהול עשויה לגרום לנזקים שונים והדבר קשור בין היתר למוצאה של האישה ההרה, מצבה התזונתי ויכולתה המטבולית לפרק את האלכוהול.
יתרה מזאת, חלק מהנזקים מאותרים רק עם גדילתו של הילד עם איתורן של בעיות התפתחותיות והתנהגותיות מאוחרות.
אלישע שוחט (11 בפברואר 1954 - 5 בפברואר 2014) היה עיתונאי והיסטוריון של הספורט בישראל, אשר עסק בתיעוד, ובשימור היסטוריית הספורט בישראל ובעולם בענפים שונים, ובהם, כדורגל, כדורסל, כדוריד, כדורעף, אתלטיקה ועוד.
אלישע שוחט נולד בכפר סבא.
מגיל צעיר, בהיותו אוהד קבוצת הכדורגל של הפועל רמת גן, החל לאסוף חומר ולתעד את הספורט הישראלי בכתב יד.
הוא עבד כעיתונאי ב"חדשות" ו"עולם הספורט", וכתב לירחונים ולכתבי עת שונים ובהם, "כדורסל" "עולם הריצה" ו"להיטון" ובאתרי אינטרנט רבים ובהם "וואלה", "ספסל", "המכתש" ועוד.
בשנת 2006 הוציא לאור את ספרו הראשון, "100 שנות כדורגל 2006-1906" על תולדות הכדורגל בישראל.
הספר הוגדר על ידי בעלי מקצוע וחובבי ספורט כ"תנ"ך של הכדורגל הישראלי".
בשנת 2018 יצא לאור ספרו השני, "ספר הכדורסל הישראלי", הסוקר את הכדורסל בישראל משנות ה-20 של המאה ה-20 עד לשנת 2018. הוא נפטר בטרם הספיק להשלים את מלאכת הכתיבה, ובניו, עוז ועומר, בשיתוף עם מנהלת ליגת העל בכדורסל השלימו את מלאכת הכתיבה, והוציאו את הספר כ-4 שנים לאחר פטירתו.
שוחט עזר לרבים מהעוסקים בענף הספורט בישראל ובתקשורת הספורט בישראל לקבל נתונים סטטיסטים, וסייע למועדונים רבים לקבל חומר היסטורי נדיר על ימי הבראשית שלהם.
לאחר פטירתו של שוחט, תרמה משפחתו את מפעל חייו, אוסף עצום של מידע בנושאי ספורט, לארכיון ע"ש צבי נשרי במכון וינגייט.
האוסף כולל ספרים, עיתונים, רשימות, כתבות, מאמרים ועוד.
שוחט היה בעל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה.
ספר הכדורסל הישראלי - 2018
אלישע (אלסנדרו) מפאנו (באיטלקית: Alessandro Da Fano.
20 בפברואר 1847 – 15 באפריל 1935) היה רב איטלקי, שכיהן כרב בקהילות היהודיות באודינה, אורבינו, רג'יו אמיליה וקורפו וכרבה הראשי של מילאנו למשך כ-48 שנה.
נולד בפירנצה לאביו רבי ירמיה ב-20 בפברואר 1847. למד מפי רבה של פירנצה, רבי דוד יעקב מרוני, ונשא את בתו אדל חולדה.
בשנת 1869 נסמך לתואר "משכיל נבון", וחמש שנים מאוחר יותר לתואר "החכם השלם", מפי חותנו הרב מרוני, הרב מרדכי מורטרה והרב יוסף לוי.
בהמשך זכה לתואר "מורנו הרב" מאת הרבנים מרוני, לוי ויצחק רפאל טדסקי.
בשנת 1879 נבחר לרבה של אודינה, וכשנה לאחר מכן עבר לכהן כרב באורבינו.
בין השנים 1881 ל-1888 כיהן כרבה של רג'יו אמיליה.
כרבה של קורפו (שהייתה אז תחת שלטון רפובליקת ונציה) החל לכהן בשנת 1888. כשפרצה עלילת הדם בקורפו ב-1891, דרש מהבישוף המקומי שיעצור את המהומות ברחובות שכמעט הגיעו לכדי פוגרום.
במהלך המהומות יידו לעברו אבנים דרך חלונות ביתו, ולזכר הצלתו ולזכר הצלתו הונהגה בקהילת קורפו קריאת מזמור קל"ה ומזמור קל"ו בעת פתיחת ההיכל בתפילת מנחה של השבת המקדימה את חג הפסחא.
בקורפו כיהן עד 1892, אז נבחר לכהן כרבה של מילאנו (במקום הרב מצליח משה אריאני).
בשנתו הראשונה בעיר חנך את בית הכנסת המרכזי בדרך della Guastalla.
הוא היה המורה לעברית של הארכיבישוף המקומי אקילה ראטי, לימים האפיפיור פיוס האחד עשר.
השניים שמרו על קשר גם לאחר עלות האחרון על כס האפיפיורות, והוא אף הבטיח למורו שכל עוד הוא נושא בתפקיד, לא יאונה כל רע ליהודי איטליה.
התכתב בהלכה עם חכמי דורו, בהם רבי אליהו בכור חזן מאלכסנדריה והרב יצחק רפאל אשכנזי מאנקונה.
בשנת 1885 חיבר תפילת הודיה על עצירת מגפת כולרה קשה שהכתה באיטליה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה חיבר "תפלה על הצלת מערכות איטליא ועל ישועתה", ובה גם תפילה לשלומו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי.
נפטר במילאנו ב-15 באפריל 1935.
אלית ובר (נולדה ב-3 בינואר 1972) היא במאית תיאטרון, בובנאית וביבליותרפיסטית.
ביצירותיה משלבת תיאטרון בובות עם מחול, אנימציה ועוד.
הושפעה מאומני בובות בין-לאומיים כמו פרנק זונלה, אילקה שונביין , פיליפ ז'אנטי , ניקול מוסו ונוויל טרנטר .
גדלה בפתח תקווה ולמדה בתיכון ישורון בעיר.
בוגרת מצטיינת של בית הספר לתיאטרון חזותי, ובעלת תואר ראשון בתיאטרון ותואר שני בטיפול ביבליותרפיה, שניהם מסמינר הקיבוצים.
מוצרט הקטן - הצגת יחיד של גדית כהן בשילוב תיאטרון אצבעות, חפצים, ויצירות מוזיקליות שהלחין מוצרט.
ההצגה הוצגה ברחבי העולם בחסות משרד החוץ הישראלי וזכתה בפרסים רבים -
זוכת פרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2008
פרס הבמה לילדים להצגה הבינתחומית הטובה ביותר 2009
מקום ראשון בפסטיבל הבינלאומי בפלובדיב 2009
מקום ראשון בפסטיבל הבינלאומי להצגות ולאנימציה בבוקרשט 2009
מקום ראשון בפסטיבל הילדים בבאניה לוקה 2011
חייל הבדיל האיתן - עיבוד זוכה פרס העיצוב בפסטיבל הצגות ילדים חיפה לסיפור של אנדרסן.
דודי שמחה - בימוי, עיבוד ועיצוב לספרו של ע.
אלמלא - זוכת פרס הצגת היחיד הטובה ביותר של פרס הבמה לילדים ונוער, 2014
המסע אל האי אולי - על פי סיפור באותו שם של מרים ילן שטקליס.
פרנהיים - עיבוד ומוזיקה של סיפור מאת עגנון להפקת תיאטרון סיפור וחפצים אינטימית המתרחשת כולה על שידת טואלטה נשית מופע הגמר של ובר בבית הספר לתיאטרון חזותי.
איך בטעות - בימוי בשיתוף אביטל דבורי של הצגה של קבוצת דדלוס.
נמר חברבורות- קרקס בקצה בוגרשוב - בימוי, עיצוב ועיבוד לבמה על פי סיפור קצר מאת יעקב שבתאי.
הוא לא נמר - הצגה בשילוב אלמנטים קרקסיים בובות גוף וחפצים.
מסע בין סיפורים בסוכות - בימוי והנחיה של תיאטרון דוקומנטרי בהשתתפות תושבי באר יעקב במסגרת פסטיבל אושפיזין, 2017
הרוקמת - הצגת יחיד של אורלי ויסברוד.
הצגה של פחות משעה על התרחשויות היסטוריות מרכזיות בנות למעלה ממאה שנים לצד מאורעות אישיים מאוד של משפחה קטנה אחת.
אשת - הפקה משותפת של המרכז לאומנויות ותרבות בבוסטון והקונסוליה הישראלית בניו אינגלנד, בהשתתפות רננה רז, יובל פינגרמן וחמש בובות.
ההצגה הועלתה גם במסגרת פסטיבל עכו, 2022
כבר לא אָ לוֹמָאגֶע - עיבוד עיצוב ובימוי של סיפורה האמיתי של השחקנית טובה קלינגר ואימה.
מרכז תיאטרון בובות חולון, 2022
ובר היא גרושה ואם לילדה.
אלישע (קופילוב) קלי (9 ביוני 1926 – פברואר 2010) היה דוקטור להנדסת מים מהטכניון וממקימי קיבוץ נירים.
לקח חלק בתכנון תשתיות המים המשמעותיות בישראל.
חיבר ספרים רבים בתחום הנדסת המים.
נולד בשנת 1926 בתל אביב.
למד בבית חינוך לילדי עובדים ובתיכון חדש.
התגייס בגיל 17 לפלמ"ח בשנת 1943. הוכשר כלוחם בהכשרת שער העמקים של תנועת השומר הצעיר בפלוגה ו' של חטיבת הנגב והשתתף במבצע הקמת אחת עשרה הנקודות בנגב.
לקח חלק בהגנה על קיבוץ נירים במהלך מלחמת העצמאות, שם הכיר את פנינה, מי שלימים תהיה אשתו, גם היא חברת פלמ"ח.
במילואים מילא תפקיד סמל וקצין במערך הג"א.
היה חבר בקיבוץ נירים בין השנים 1950-1957.
בשנת 1949 שוחרר משירותו עקב מחלת אמו.
לאחר מכן החל את לימודיו בטכניון בחיפה אותם סיים בשנת 1955. למד תואר שני בחקר ביצועים בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 1967, ובשנת 1988 תואר שלישי בניהול משאבי מים בקליפורניה.
לאחר שעזב את נירים הצטרף אלישע קלי לתה"ל ולקח חלק בתכנון המוביל הארצי, תעלת הימים ופרויקטים רבים בארץ ובעולם.
ב-1960 נמנה עם הצוות הראשון של החברה שיצאו לחו"ל, ולקח חלק בהקמת תשתיות המים בניגריה שזכתה בעצמאותה.
שימש כמהנדס מים עצמאי, מנכ"ל סניף ישראל בחברת BEC של חיים בן עזרא, גם הוא יוצא תה"ל, ויועץ ראשי בחברת UNDP.
המאבק על המים, תשכ"ה, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
מים בשלום, 1989, הוצאת ספרית פועלים.
משאב במחסור, 1997, המכון למחקר המים - הטכניון.
כאן ובארצות רחוקות, 2001, הוצאת תורגמן.
משק המים הלאומי, 1996, הוצאת הרשות לתכנון לאומי וכלכלי.
תפעול אופטימלי של מערכות השקיה קיימות, 1973, הוצאת משרד החקלאות.
אלישע קלי היה נשוי לפנינה והיה אב למיכל ויוסי.
התגורר ברמת השרון עד לפטירתו בפברואר 2010. הובא למנוחות בבית הקברות מורשה בעיר.
אלישע עזרא הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי רב-תחומי.
עזרא מתאמן במרכז הספורט לנכים של איל"ן ברמת גן והשתתף בתחרויות ארציות ועולמיות בענפי ספורט שונים ובענף המרכזי בו הוא לוקח חלק: סיוף בכיסאות גלגלים.
במשחקי סטוק מנדוויל לשנת 1979 השתתף בתחרויות סיף וזכה במדליית ארד.
בשנת 1980 הגיע למקום השלישי באליפות הארץ לנכים בסיוף.
בשנת 1986 השתתף בריצת מרתון בוושינגטון וסיים שביעי מבין הרצים הנכים, עם זמן של 2:44.03 שעות.
בשנת 1987 דורג שביעי באליפות אירופה בסיף כיסאות גלגלים.
בשנת 1988 התחרה באתלטיקה והגיע מקום הראשון במירוץ כיסאות גלגלים למרחק 1,500 מטר.
בשנת 1989 זכה עם שלמה בלן בטורניר זוגות באליפות ישראל בטניס כיסאות גלגלים במדליית הכסף.
עזרא שיחק כדורסל כיסאות גלגלים והיה חבר נבחרת איל"ן תל אביב.
ב התחרה בסיף בדרגת נכות A ולקח חלק בתחרויות דקר ורומח.
בשתי התחרויות סיים בשלבי המוקדמות ולא העפיל לשמינית הגמר.
אלישע פיר פרי היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל טריטוריית וושינגטון בשנים 1872 – 1880, וכמושל מדינת וושינגטון הראשון מקבלתה כמדינה בארצות הברית ב-1889 ועד 1893.
אלישע פרי נולד במחוז מונרו שבטריטוריית מישיגן, מדרום לדטרויט.
הוריו היו עורך הדין פיטר פרי וקלריסה (לבית פיר) פרי.
עד מהרה הם עברו מערבה לעיירה הקטנה ווקיגן שבאילינוי, שם שימש אביו כשופט.
אלישע פרי סיים מוקדם את לימודיו בבית הספר התיכון.
הוא למד בבית הספר למשפטים בפורט ויין, ובגיל 20 עבר את בחינות לשכת עורכי הדין.
במשך 23 השנים הבאות הוא עסק בהצלחה בעריכת דין בווקיגן.
בבחירות לנשיאות של 1852 היה פרי חבר בחבר האלקטורים.
ב-1859 הוא נבחר כראש עיריית ווקיגן, לאחר שניצח ברוב גדול בבחירות.
ב-1862 הוא היה נציג לוועידת החוקה של אילינוי.
במלחמת האזרחים האמריקאית התגייס פרי לצבא האיחוד, וסייע בארגון הרגימנט של אילינוי.
הוא התיידד עם יוליסס ס.
ב-1869, לאחר המלחמה, מינה הנשיא גרנט את פרי לתפקיד המודד הראשי של טריטוריית וושינגטון שהתפתחה אז במהירות, ויחד עם משפחתו הוא עבר לאולימפיה, בירתה המיועדת החדשה של הטריטוריה.
ב-1872 מינה אותו גרנט כמושל הטריטוריה, ולאחר תום תקופת כהונתו הראשונה בת ארבע השנים, הוא מינה אותו לתקופת כהונה שנייה בתפקיד.
הן כמודד הראשי והן כמושל, היה פרי מעורב בסלילת מסילת הברזל נורת'רן פסיפיק, ועסק באופן אישי בתכנון שלוחת המסילה מטקומה לאולימפיה.
כמושל הטריטוריה, הצליח פרי לבסס את מצבה הפיננסי באמצעות לחץ על כמה ממחוזות הטריטוריה לשלם את מיסיהם.
יורשו בתפקיד נכנס לתפקידו שבקופת הטריטוריה כמעט ולא היה רשום חוב.
הוא גם פיקח על תעריפי הרכבות, ונקט בצעד של מרכזיות מערכת הכליאה תחת שליטת הטריטוריה במקום שליטת המחוזות.
לאחר תקופה בה פרש מן הפוליטיקה, בה עבד בעריכת דין ובבנקאות בסיאטל, נבחר פרי כמועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל וושינגטון, כאשר היא קיבלה מעמד של מדינה בארצות הברית ב-11 בנובמבר 1889. בבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית יוג'ין סמפל לאחר שזכה ב-58 אחוזים מקולות הבוחרים.
בקיץ הראשון לכהונתו, פיקח פרי על בנייתן מחדש של שלוש ערים ראשיות במדינה שנחרבו בשריפה: סיאטל, אלנסבורג וספוקיין.
ההחלפה המהירה של מבני עץ בבתי אבן ולבנים הבטיחה את הגדלת מספר התושבים שנדדו למדינה, שחלקם גילו עניין ברכישת קרקעות ציבוריות.
פרי ניסה לנהל את העימות בין תומכי העסקים, שביקשו להפריט את הקרקעות (בעיקר אנשים ממערב המדינה), לבין אלו שהעדיפו בעלות ציבורית מלאה על הקרקעות (בעיקר אנשים ממזרח המדינה).
הוועדה שהוא מינה לא הצליחה להגיע לפתרון במועד שהוקצה לה.
היו כאלו שמתחו ביקורת וטענו שהממשל היה בכיסם של התאגידים.
מצב דומה אירע כאשר שיגר פרי את המשמר הלאומי לדכא את שביתת הכורים.
בעקבות שריפה שגרמה לנזקים רבים, החליטה חברת כרייה מקומית לקצץ בהוצאות ולהחליף כורים לבנים בשחורים בשכר נמוך.
ככל שנמשכה השביתה, כך ראו המעסיקים את היתרון שבהעסקת העובדים השחורים, וכך נותרה מדיניותם זו לקבועה.
ב-1850 נשא פרי לאישה את שרה בראון קלוג, ולשניים נולדו חמשיה ילדים.
לכל ילדיו ניתן השם האמצעי פיר, שהוא שם נעוריה של אימו של פרי, והוא שם ממוצא צרפתי.
קנדים צרפתים היו האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור דטרויט משני צידי נהר דטרויט.
אלישע פרי נפטר בסיאטל שנתיים לאחר תום כהונתו כמושל ב-14 באוקטובר 1895. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבעיר.
על שמו קרוי מחוז פרי שבוושינגטון שנקרא כך ב-1899. על שמו קרוי גם הר פרי שבתחומי הפארק הלאומי אולימפיק.
אלישע דיקרסון קאלן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה האמריקאית, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם דלאוור.
קאלן נולד ב-23 באפריל 1799 במילסבורו שבדלאוור, למד בפרינסטון קולג', למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1821 והחל לעסוק בכך בג'ורג'טאון.
הוא נבחר כמועמד של המפלגה האמריקאית לקונגרס ה-34, אך נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1856 לקונגרס ה-35. לאחר סיום כהונתו, חידש את עריכת הדין בג'ורג'טאון.
קאלן מת ב-8 בפברואר 1862 בג'ורג'טאון שבדלאוור, ונקבר בבית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית בלואיס, דלאוור.
אלישע ריינולדס פוטר היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מרוד איילנד מספר כהונות.
אלישע פוטר נולד ביישוב קינגסטון שברוד איילנד בשנת 1764. הוא התגורר כול חייו באחוזה משפחתית בה נולד.
בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת בצבא.
תחילה פוטר עבד בנפחות ותוך זמן קצר עבר למשפטים.
החל משנת 1793 הוא היה חבר קונגרס של רוד איילנד.
בשנת 1796 בעקבות התפטרות של בנג'מין בורן הוא התמודד על מושב בקונגרס של ארצות הברית וזכה.
הוא סיים את הכהונה בשנת 1797 וחזר לעסוק במשפטים.
בשנת 1809 הוא הגיש מועמדותו פעם נוספת, נבחר וכיהן בקונגרס עד לשנת 1815.
בשנת 1818 פוטר התמודד על משרת מושל רוד איילנד אך הפסיד בבחירות.
לפוטר היו 4 בנים ובת.
הבין הבכור אלישע ריינולדס פוטר הצעיר היה חבר קונגרס בשנים 1843–1845.
אלישע פוטר נפטר בשנת 1835 בגיל 70.
אלישע צידון (נולד ב-1940) הוא עורך דין ומשפטן ישראלי.
שימש יועץ בכיר למספר שרי משפטים בממשלות ישראל.
כיהן כרשם המפלגות ורשם החברות, השותפויות והמשכונות.
נולד בישראל (1940), בנם של אשר ושרה.
נשא את שרה שמואלביץ, ילידת ירושלים, צאצאית למשפחת לוריא-רוטמן, דודניתם של הרב אברהם יעקב זלזניק והרב חיים גריינימן.
בשנת 1969 החל לעבוד בשירות המדינה, בתפקידים שונים.
ריכז את "ועדת בייסקי", ועדת החקירה הממלכתית לעניין ויסות מניות הבנקים.
שימש כיועצם הבכיר של ארבעה שרי משפטים – יצחק מודעי, אברהם שריר, דן מרידור ודוד ליבאי.
בשנת 1996 התמנה לרשם המפלגות ורשם החברות, השותפויות והמשכונות, וכיהן בתפקידו תשע שנים, עד סוף שנת 2005. בתקופת כהונתו נרשמו למעלה מ-160 אלף חברות, וכ-50 אלף חברות נמחקו מפנקס החברות באופן יזום.
צידון פעל למחשוב האגף והרחיב את שירותי הרשם למחוזות שונים ברחבי הארץ, ובעקבות זאת ניתן לבצע את כל פעולות הרישום בלשכות שבערים הגדולות.
לאחר פרישתו משירות המדינה פתח עו"ד צידון משרד שעוסק בענייני חברות ובתחום המסחרי.
צידון אב לארבעה ומתגורר בשכונת קטמון בירושלים.
בתו אשרת היא פרקליטה בפרקליטות מחוז ירושלים, נשואה לפרופסור אפי שהם-שטיינר, חבר סגל המחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנם סמ"ר נפל בתאונה מבצעית בעזה במלחמת חרבות ברזל.
אלישע אריה פזנר (16 באפריל 1941 – 28 במרץ 1979) היה כלכלן ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
מראשוני המרצים בחוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
פזנר נולד בז'נבה בשווייץ ב-1941, בן לחיים וגיני.
הגיע לארץ בשנת 1953, ועבר לארגנטינה בשל עבודה של אביו.
למד לתואר ראשון בכלכלה ב, אותו סיים בשנת 1966. תואר שני ותואר שלישי למד באוניברסיטת הרווארד.
את התואר השני סיים ב-1969, ואת הדוקטורט שכתב בהנחיית Richard Musgrave ו-Stephen Marglin קיבל ב-1971.
בשנת 1971 הצטרף לחוג בכלכלה באוניברסיטת תל אביב, והיה מראשוני המרצים בחוג.
הוא התמחה בתורת המשחקים, ועסק בכלכלת רווחה וחלוקה הוגנת.
במשך שנתיים היה פרופסור אורח באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית.
במחקריו שיתף פעולה עם אסף רזין.
כמו כן ביצע מחקרים משותפים עם דוד שמיידלר שיחד עמו הציג את הרעיון של – קריטריון לחלוקה הוגנת.
פזנר נפטר בירושלים ב-28 במרץ 1979 ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
אוניברסיטת תל אביב מקיימת הרצאה שנתית לזכרו.
בשנת 1985 פרסם ליאוניד הורביץ ספר מאמרים לזכרו של פוזנר.
– 1757) היה מגיד בעיירה רוהאטין באזור גליציה המזרחית.
שור היה בין מנהיגי הפרנקיסטים בדרום פולין.
אלישע שור היה צאצא של רבי זלמן נפתלי שור, רבה של העיר לובלין.
לא ידוע מתי נולד והוא התפרסם כאשר יעקב פרנק הגיע לרוהאטין ב-1755 ושור הפך לחסיד בכת שלו.
פרנק, מיסטיקאי ומנהיג יהודי אנטינומיסטי שהגדיר את עצמו כמשיח בפולין ונחשב אחד מממשיכי דרכו של שבתי צבי.
קיימות טענות שחברי הכת ערכו אורגיות שבהן השתתפו כלתו של אלישע ובתו.
ביום זה הגיעו פרנק וחסידיו לעיירה "לנצקורונה" (כיום: זריצ'נקה) שבגליציה שם אלישע שור ערך אחד משני הוויכוחים בין חסידי יעקב פרנק.
בשנת 1757 הוחרמו פרנק ואנשיו על ידי רבני מחוז ברודי בגליציה, שהתכנסו בעיר זו.
הפרנקיסטים נאלצו לברוח, והגיעו עד לקמניץ-פודולסקי, שם קיבלו את חסותו של הבישוף האנטישמי מיקולאי דמבובסקי .
דמבובסקי הורה לקיים ויכוח בין הפרנקיסטים ובראשם אלישע שור לרבני היהודים, שהחל בב' בתמוז ה'תקי"ז, ונמשך כשמונה ימים.
בל' בתשרי תקי"ח (יוני 1757) פסק דמבובסקי כי דתם של הפרנקיסטים נוטה לעיקרי הנצרות, ולכן יש להלקות את המתנפלים על הפרנקיסטים בלנצקרון, לקנוס את הקהילה, ולשרוף את ספרי התלמוד בפודוליה.
זמן קצר לאחר מכן חלה דמבובסקי ומת.
הרבנים ניסו לפקוח את עיני השלטונות לעובדה שהפרנקיסטים אינם נוצרים אמיתיים.
מה שגרם להתעללות בהם על ידי אנשים רבים ולבריחת חלקם לטורקיה.
בין הבורחים היה אלישע שור מרוהאטין.
אך גם בטורקיה לא מצאו מנוח, משום שהיהודים הודיעו לטורקים על דרכיהם המעוותות.
אלישע שור הוכה ללא רחמים ומת שם, בבושת פנים, בסוף שנת 1757.
בניו התנצרו ב-1759 ושינו את שם המשפחה לוולובסקי (Wołowski - Woł בפולנית פירושו שׁוֹר).
דמותו של אלישע שור, מתוארת עם דמויותיהם של פרנקיסטים מרכזיים נוספים, לאורך ספרה של כלת פרס נובל לספרות אולגה טוקרצ'וק, "ספרי יעקב" (2014, בעברית בהוצאת כרמל 2020).
אלישע מרשל פיז היה פוליטיקאי אמריקאי מטקסס, איש מפלגת האיחוד ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של טקסס בשנים 1846–1849, לאחר מכן ועד 1851 כחבר הסנאט של טקסס, וכמושל טקסס ה-5 וה-13 בשנים 1853–1857 ובשנים 1867–1869.
אלישע פיז נולד בעיירה אנפילד שבקונטיקט, כבנם של לוריין תומפסון פיז ושל שרה מרשל פיז.
הוא התחנך באקדמיית וסטפילד שבמסצ'וסטס.
אחת מעבודותיו הראשונות הייתה כפקיד בהרטפורד.
בראשית 1835 הוא עבר לטקסס המקסיקנית, שם הוא התיישב במחוז מינה ולמד משפטים.
עד מהרה היה פיז פעיל בתנועה לעצמאות טקסס, ולאחר שהמהפכה הטקסנית החלה, הוא היה למזכיר הממשלה הזמנית.
הוא שימש כעוזר מזכיר בוועידה של 1836, אך לא נבחר כנציג לוועידה.
לאחר שהרפובליקה זכתה בעצמאותה, מונה פיז כמבקר החשבונות הציבוריים של הממשלה.
לאחר סיפוחה של טקסס לארצות הברית, נבחר פיז ב-1845 לבית הנבחרים של טקסס, ונבחר שוב שנתיים לאחר מכן.
ב-1849 הוא התמודד על מושב מחוז הבחירה ה-11 (מחוזות ברזוריה וגלווסטון) אך נוצח על ידי ג'ון ב.
פיז ערער על תוצאות הבחירות, הוכרז כמנצח, וארבעה ימים לאחר מכן הושבע לבית הנבחרים.
לראשונה התמודד פיז על משרת מושל טקסס ב-1851, אך פרש מהמרוץ שבועיים לפני מועד הבחירות.
לאחר מכן הוא נבחר לתפקיד במערכות הבחירות של 1853 ו-1855. כמושל הוא דאג לפירעון החוב המדינתי, ויצר בסיס פיננסי שאפשר למדינה מאוחר יותר לממן את בתי הספר והקולג'ים שלה.
ב-מלחמת האזרחים האמריקאית צידד פיז באיחוד.
עם זאת, הוא החזיק בבעלותו עבדים, על פי נתוני מפקד האוכלוסין, שועבדו בחוות אוסטין שבבעלותו ב-1860 עשרה עבדים.
לאחר המלחמה היה פיז למנהיג המפלגה הרפובליקנית בטקסס, ומונה ב-1867 כמושל האזרחי על ידי הגנרל פיליפ שרידן שהיה ראש ממשל השיקום הצבאי.
למדיניותו של פיז כמושל התנגדו הן תומכי האיחוד לשעבר והן תומכי הקונפדרציה לשעבר, וב-1869 הוא התפטר.
ב-1850 נשא פיז לאישה את לוסידה כריסטינה נילס.
לשניים נולדו שתי בנות שהגיעו לבגרות, בנוסף לבת שלישית שנפטרה בילדותה.
ב-1875 תרמו בני הזוג פיז את ביתם באוסטין לעיר, ולימים הפך המקום לפארק פיז .
אלישע פיז נפטר בעיר למפסס שבטקסס ב-26 באוגוסט 1883 כתוצאה משבץ.
עוד ב-1856 נקרא על שמו של פיז נהר פיז שבמערב טקסס.
על שמו נקרא גם בית ספר חטיבת ביניים בסן אנטוניו.
אלישע שחמון (1939 – 17 ביוני 2025) היה מנכ"ל ונשיא של חברת מוטורולה ישראל.
אלישע שחמון נולד ב-1939 בבגדאד, בן לעליזה ומנשה שחמון.
ב–1951 עלה לישראל עם אמו.
למד ראיית חשבון, כלכלה ומינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובתום לימודיו עבד כרואה חשבון במשרד הטיס־גרינבאום.
בשנת 1964 הפכה "חברת משה בסין אלקטרוניקה והנדסה בע"מ" לחברה בת של חברת מוטורולה האמריקאית, ושמה שונה ל"מוטורולה ישראל".
שחמון היה רואה החשבון של החברה, וב-1970 הצטרף אליה כמנהל הכספים שלה, וב-1975 מונה למנכ"ל החברה, ובהמשך מונה לנשיא החברה.
בהנהלתו פיתחה החברה מוצרים חדשים, בהם פיקוד מרחוק למערכת השקיה ומערכות קשר רדיו צבאיות.
בנוסף למטה החברה ומפעלה הראשי, ששכנו בתל אביב, הקימה החברה מפעל בערד.
ב-1985 זכתה מוטורולה, בשיתוף עם תדיראן תקשורת, במכרז של משרד התקשורת להקמתה של רשת תקשורת סלולרית ראשונה בישראל, והחברה שהוקמה לשם כך, פלאפון תקשורת, הייתה במשך תשע שנים המפעילה הבלעדית של תקשורת סלולרית בישראל.
בשנת 1986 הוענק לשחמון פרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל, "כאות הערכה על כושר ניהול מעולה ועל תרומתו לפיתוחה וביסוסה של תעשיית האלקטרוניקה הישראלית ולהאדרת שמה בעולם".
בתחילת שנות ה-80 כיהן גם כיו"ר מכון היצוא הישראלי.
בתחילת 1987 מונה גם לדירקטור בבנק לאומי.
בסוף 1991 פרש ממוטורולה לעסקים פרטיים ולהשקעה בחברות היי-טק.
באפריל 1993 מונה לחבר במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
באוקטובר 1993 נמנה עם מקימי חברת "אינוונטק חברה להשקעות", אחת מקרנות ההון סיכון הראשונות בישראל.
עד לפטירתו, היה נשוי לאורה (לבית אגסי), נינתו של הרב שמעון אגסי.
להם שלושה ילדים, ביניהם הפיזיקאי אפרים שחמון ממכון ויצמן.
אלישע שחמון נפטר ביוני 2025 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
אלישע מסרב למתנות נעמן (בהולנדית: Elisa weigert de geschenken van Naäman) הוא ציור שמן על בד, שצויר בין השנים 1628–1633 על ידי האמן ההולנדי למברט יאקובס.
הציור מבוסס על סיפור מקראי מ, ובמרכזו המפגש בין נעמן שר צבא ארם לבין הנביא אלישע.
הציור מתאר רגע שקט מתוך הסיפור המקראי: נעמן, המצביא הארמי שזה עתה נרפא מצרעתו, ניצב מול אלישע ומציע לו מתנות יקרות ערך כאות תודה.
נעמן ממוקם במרכז הקומפוזיציה, והוא לבוש בכפתן טורקיז חיוור ובטורבן מקושט.
ידו השמאלית נשענת על גלימת ארגמן - אחת המתנות שמוצעות לנביא.
לעומתו, אלישע מופיע כזקן קירח הלבוש בגלימה חומה פשוטה, ידו מונחת על תנ"ך פתוח, והוא מבהיר לנעמן כי לא הוא הרופא, אלא אלוהים.
יאקובס העניק תשומת לב רבה להבעות הפנים של שתי הדמויות: פניו של נעמן משקפים התבוננות והפנמה של דברי הנביא, ברגע בו הוא מבין "שאין אלוהים בכל הארץ כי אם בישראל".
ברקע נראים מלוויו של נעמן - חיילים ומשרתים - וכן גיחזי, משרתו של אלישע, המוצג כצעיר עומד בקצה הימני של הציור.
דמותו של גיחזי מרמזת על המשך הסיפור המקראי, שבו הוא בוגד באמונו של אלישע ונענש בצרעת.
הציור מבליט את הפן הרוחני של האירוע ולא את הפלא הרפואי שבו.
אלישע מוצג לא כמרפא אלא כשליח המפנה את תשומת הלב לאלוהות, ונעמן מצויר ברגע של התבוננות והתגלות פנימית.
הבחירה להציג את הרגע הזה מתיישבת עם עולמו הרוחני של למברט יאקובס, שהיה מורה ומטיף מנוניטי שראה באמונה תוצאה של בחירה אישית מודעת.
בקרב המנוניטים, אין די בלידה אל תוך הקהילה - יש להמיר את האמונה בבחירה אישית, כפי שנעמן עושה כאן.
יאקובס, שעסק בלימוד מקרא ופרשנותו, משתמש בציור ככלי חינוכי המדגיש את תהליך ההתקרבות לאמונה.
הוא מציג את נעמן כמודל של המרה אמונית שנולדת מהבנה, ולא מתוך שכר או עונש.
כך הופכת הסצנה המקראית לכלי לביטוי של רעיונות דתיים עמוקים, והציור משקף את זהותו הכפולה של האמן - הן כצייר מיומן והן כמחנך דתי מסור.
אף על פי שהסיפור המקראי על נעמן ואלישע זכה לייצוג מצומצם יחסית באמנות ההולנדית של המאה ה־17, היו מספר אמנים שפנו אליו - ביניהם יאן פיינאס, מורהו של יאקובס, שתיאר את הסצנה בשנת 1627, ופיטר דה חרבר, שצייר את הנושא כפורטרט היסטורי בשנת 1637 עבור מנהלי בית המצורעים של הארלם.
ביצירתו של יאקובס ניכרות קווי דמיון קומפוזיציוניים לעבודתו של דה חרבר, בעיקר באופן הצגת הדמויות בחצי גוף לבושות בפאר, אך אופיין של שתי היצירות שונה באופן מהותי: יאקובס מדגיש את האיפוק, הרוחניות והתהליך האמוני, בניגוד לגישה הדקורטיבית והייצוגית של עמיתיו.
במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה ה־17, חזר יאקובס לנושא המקראי של נעמן ואלישע לפחות שש פעמים, בשלוש מהן בתצורה של דמויות קטנות ובשלוש אחרות - בהן גם יצירה זו - בתצורה של דמויות גדולות.
ציור זה נוצר בתקופת שיתוף הפעולה של יאקובס עם תלמידו הראשי יאקוב באקר, שפעל לצידו בעיר לייוורדן בין השנים 1628 ל־1633. באקר, שגם הוא היה מנוניטי ובן השכנים של יאקובס באמסטרדם, עבר ללייוורדן על מנת לסייע לו במיוחד בציורים מסוג זה.
סגנונם של השניים היה כה קרוב עד כי חוקרים התקשו להבחין ביניהם - כפי שניכר בציור "מס הטריבוט", שיוחס בעבר ליאקובס אך הועבר באחרונה לזכות באקר.
דמיון נוסף בולט בין יצירה זו לבין ציוריו האחרים של יאקובס - כמו "הנביא הסורר" משנות ה־20 של המאה ה־17 - מתבטא במבנה הקומפוזיציוני ובתווי פניו של אלישע, המחזק את הייחוס הסגנוני והאיקונוגרפי לאמן.
אלישע האריס היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הוויגית, ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל רוד איילנד בשנים 1846–1847, ולאחר מכן ועד 1849 כמושל רוד איילנד ה-20.
אלישע האריס נולד בקרנסטון שברוד איילנד, כבנם של ג'וזף האריס ושל קתרין (לבית גרין) האריס.
הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ובסמינר איסט גריניץ'.
לאחר מכן הוא פתח בקריירה עסקית, ועבד בתחילה כמנהל חשבונות.
בסופו של דבר הוא היה לבעלים של כמה חברות ייצור, בנקים ומיזמים אחרים, כולל כהונה כנשיא בנק צפון אמריקה בפרובידנס, והפעלת טחנת הכותנה בעיירה האריס ששתיהן נקראו על שמו.
האריס היה פעיל בפוליטיקה במסגרת המפלגה הוויגית, וכיהן כמה תקופת כהונה בבית הנבחרים של רוד איילנד.
ממאי 1846 ועד מאי 1847 הוא כיהן כסגן מושל רוד איילנד, ולאחר מכן ועד מאי 1849 כמושל רוד איילנד ה-20. במהלך כהונתו כמושל קידם האריס רפורמה במערכת החינוך ואת העבודות הציבוריות במדינה.
ב-1848 הוא התמודד ללא הצלחה על תקופת כהונה נוספת כמושל, וכן בבחירות של 1850. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, כאשר נוסדה המפלגה הרפובליקנית, היה האריס לחבר בה, ובבחירות לנשיאות של 1860 הוא היה חבר בחבר האלקטורים.
האריס היה נשוי לשרה טיילור, ולשנים נולדו שלוש בנות ובן, שמתוכם שתי בנות הגיעו לגיל בגרות.
בתו קתרין, נישאה להנרי האוורד, שגם הוא כיהן כמושל רוד איילנד ה-32 בשנים 1873–1875.
אלישע האריס נפטר בעיירה קובנטרי שברוד איילנד ב-1 בפברואר 1861. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבעיירה.
אלישע מת'יוסון היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד.
מת'יוסון נולד ב-18 באפריל 1767 בעיירה סקיטואט שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, למד לימודים עיוניים, וכיהן כשופט שלום בסקיטואט.
הוא עסק בחקלאות, ובשנת 1821 כיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד ואף שימש כיו"ר הבית בתקופה זו.
בשנת 1822 כיהן כחבר הסנאט של רוד איילנד.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית כדי למלא את מקומו של ג'יימס פנר שהתפטר, וכיהן מה־26 באוקטובר 1807 ועד ה־3 במרץ 1811.
לאחר מכן שב לעסוק בחקלאות.
מת'יוסון נפטר בסקיטואט שברוד איילנד ב־14 באוקטובר 1853, והובא למנוחות בחוותו שבקצה הצפוני של אגם מוסוואנסיקוט, בסקיטואט.
אלישע דייר הבן נולד בפרובידנס, רוד איילנד, כבנם של מושל רוד איילנד אלישע דייר ושל אנה ג'ונס (לבית הופין) דייר.
הוא למד באוניברסיטת בראון, שם קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה, ולאחר מכן למד ב בגיסן שבגרמניה, שם קיבל תואר דוקטור בכימיה.
הקריירה הצבאית של דייר החלה באוקטובר 1856 כאשר הוא התגייס לרגימנט הרגלים הקל הראשון, יחידת עילית של המיליציה של רוד איילנד, שהייתה מוצבת בפרובידנס.
באפריל 1858, בגיל 18, הוא מונה על ידי אביו שכיהן אז כמושל כשליש האישי בדרגת קולונל במטה הצבאי שלו.
במאי 1859, כשסיים אביו את כהונתו כמושל, פרש דייר מתפקידו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, התגייס דייר באפריל 1861 כסמל הרביעי של סוללת הארטילריה הקלה הראשונה של רוד איילנד.
הוא נשלח עם הסוללה לאיסטון, פנסילבניה כדי לאמן יחידות ארטילריית מתנדבים אחרות.
זמן קצר לאחר הגעתו לשם הוא שוחרר מהשירות בשל פציעות שמהן סבל ושאירעו כתוצאה מהתפוצצות.
בספטמבר 1861 הוצב דייר כמפקח בדרגת לוטננט בגיס הארטילריה הימית של פרובידנס.
באפריל 1862 הוא קודם לדרגת קפטן, וביוני אותה שנה לדרגת מייג'ור.
ממאי 1863 ועד מאי 1866 הוא שירת כשליש אישי של המושל ג'יימס סמית' בדרגת קולונל.
בפברואר 1882 מונה דייר כשליש הראשי של המיליציה של רוד איילנד, וקודם לדרגת בריגדיר גנרל.
בתפקיד זה הוא שירת עד אוקטובר 1895, כאשר הוא פרש על פי בקשתו.
ב-1877 נבחר דייר לסנאט של רוד איילנד.
הוא כיהן בסנאט עד 1882, ובאותה שנה כיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד, וכאמור, מאז ועד 1895 שירת כשליש הראשי של המיליציה המדינתית.
ב-1897 נבחר דייר כמושל רוד איילנד ה-45. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות פעמיים, וכיהן בתפקיד עד 1900. במהלך תקופת כהונתו כמושל, אומץ דגל רוד איילנד באופן רשמי, אושרה הנפקת איגרות חוב למימון בית המדינה של מדינת רוד איילנד בסכום של 800,000 דולר, והוגדר קו הגבול המזרחי של המדינה.
פעמיים נדחתה הצעה לקבלת חוקת המדינה החדשה.
בעת כהונתו התחוללה מלחמת ארצות הברית-ספרד.
לאחר תום כהונתו כמושל, הוא נבחר ב-1904 שוב לסנאט המדינתי, וב-1905 נבחר כראש עיריית פרובידנס.
הוא החל לכהן בתפקיד בינואר 1906, ובנובמבר אותה שנה נפטר בעת כהונתו.
דייר היה עמית מדרגה שנייה ב, ועם מות אביו ב-1890 ירש את תוארו כעמית מדרגה ראשונה במסדר.
ב-1898 התקבל דייר כחבר ב של רוד איילנד מתוקף היותו צאצא של קפטן ויליאם ג'ונס, שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובהמשך היה גם הוא מושל רוד איילנד.
ב-1897 הוא היה לחבר באגודת המלחמות הקולוניאליות של רוד איילנד.
ב-1899 הוא הצטרף לאגודת רוד איילנד של בני המהפכה האמריקאית, ובשנים 1903–1904 היה הנשיא שלה.
ב-1861 נשא דייר לאישה את ננסי אנתוני ויאל.
אלישע דייר הבן נפטר בפרובידנס, בעת שכיהן כראש העיר שלה, ב-29 בנובמבר 1906, יום הולדתו ה-67. הוא נטמן בבית הקברות סוואן פוינט שבעיר.
אלכימיה (מערבית: الخيمياء, "אל-כימיאא") היא תחום של חקר החומרים בטבע, שהתפתח החל משלהי העת העתיקה (המאה ה-5) ולאורך ימי הביניים.
בראייה מודרנית, ניתן לראות באלכימיה שילוב של כימיה, פיזיקה, רפואה, מיסטיקה ודת.
האלכימיה הושפעה רבות מתאוריית ארבעת היסודות שפותחה במסגרת הפילוסופיה היוונית.
התאוריות האלכימיות השונות הניחו קיומם של מספר יסודות מצומצם שיכולים לעבור טרנספורמציות שונות.
האלכימאים הבחינו שלחומרים שונים (אלכוהול למשל) ישנה השפעה על הפיזיולוגיה האנושית.
בעקבות זאת רובם הניחו שבחומרים השונים כמוסים כוחות נסתרים, לעיתים כוחות מאגיים, ושמו להם למטרה לגלות כוחות אלו.
בחלוף השנים התפתח מתוך האלכימיה מדע הכימיה המודרני, והמחקר האלכימי הצטמצם במידה רבה מאוד.
בנוסף לניסיון לגלות את סגולותיהם הכמוסות של החומרים השונים, שאפה האלכימיה להשיג שתי מטרות עיקריות:
מציאת הדרך להפיכת מתכות פשוטות וזולות למתכות אצילות ויקרות כמו זהב וכסף.
מציאת תרופה אוניברסלית, שתרפא כל מחלה ותאפשר חיי נצח.
אלכימאים רבים האמינו בקיומה של אבן החכמים, חומר מופלא שיכול לסייע להשגת מטרות אלו.
בעבר רווחה ההשקפה שאלכימיה היא פעילות קדם מדעית, בעיקר בגלל רכיביה המיסטיים, אולם כתיבה היסטורית עכשווית נוטה לדחות טענה זו ולהחשיבה כפעילות מדעית.
זאת משום שעל אף שהתאוריות האלכימיות היו שגויות (כמו רוב התאוריות המדעיות בעבר, וסביר להניח שחלק מהתאוריות המדעיות העכשוויות), האלכימיה, הן ברמה התאורטית והן ברמה הפרקטית, סיפקה מסגרת שיטתית ואפקטיבית לסיווג תופעות כימיות, ולשליטה עליהן, ובכך אינה שונה מכל מדע אחר.
עדויות ראשונות לשימוש אלכימאי בחומר נמצאו במצרים העתיקה.
הכהנים במצרים עסקו בחניטת גופות, דרך יעילה לשמר גופות כמומיות ובעוד מספר תחומים שייחשבו, לימים, כאלכימיים.
אלכימיה הייתה נפוצה מאוד במזרח הרחוק ובמצרים בעת העתיקה.
הערבים שילבו את הידע ההלניסטי והסיני ופיתחו תאוריות ושיטות עבודה באלכימיה – כאמור, מקור המונח הוא ערבי.
בימי הביניים חדרה האלכימיה הערבית לאירופה שם נרדפו האלכימאים על ידי הכנסייה שתפסה אותם כמכשפים, אך האצולה חיפתה עליהם מתוך תקווה שכשיצליחו האלכימאים ליצור זהב, יתעשרו המחפים עליהם.
במאה השבע עשרה נדחקה האלכימיה לטובת תאוריית הפלוגיסטון, שהוחלפה בהמשך על ידי תאוריית החמצן של אנטואן לבואזיה.
ביוון העתיקה פותחה תאוריית 'ארבעת היסודות' על ידי הפילוסוף אמפדוקלס, שגורסת כי כל החומר בעולם מורכב מארבעה יסודות: מים, אש, אוויר ואדמה.
חכמי יוון אחרים, אם כי לא כולם, הסכימו עם המסגרת התאורטית שהניחה קיומם של מספר יסודות מצומצם בלבד בעולם, אך דעותיהם נחלקו בנוגע לפרטי התאוריה.
מהתקופה ההלניסטית ועד להופעת מדע הכימיה שלטה במחשבה האירופית והערבית תפיסת היסודות של אריסטו.
לפי אריסטו, השוני בין היסודות הוא בתכונותיהם, ולכל יסוד שתיים מארבע תכונות: חום, קור, יובש ולחות.
תאוריה זו היא אבן פינה באלכימיה הערבית והאירופית של ימי הביניים.
כמו כן, נוספו בימי הביניים כמה יסודות נוספים לרשימה, אך היא לא מנתה יותר מעשרה יסודות.
גם תכונות אחרות נוספו לתאוריה.
מהתקופה ההלניסטית ועד לעת החדשה, הכירו האסטרונומים שבעה גרמי שמים במערכת השמש: השמש, הירח, כוכב חמה (מרקורי), נוגה (ונוס), מאדים (מארס), צדק (יופיטר) ושבתאי (סאטורן).
כמו כן, גם מספר המתכות המוכרות עמד על שבע: זהב, כסף, נחושת, ברזל, עופרת, בדיל וכספית.
מאחר שמספר המתכות ומספר הכוכבים התאימו, יצרו האסטרונומים והאלכימאים קישורים אסטרולוגיים-אלכימיים.