tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוך כדי לימודיו בתיכון לנערים מזרחי, לימד עברית עולים חדשים במעברות בית שמש ובמושבים: ישעי, נחם וזנוח שבפרוזדור ירושלים.
כמו כן הדריך בתנועת הנוער "עזרא" ופתח סניף לילדי עולים מטעם קרן ילדינו, בשכונת שמעא אשר בגיא בן הינום.
ב-1956, לפני מבצע קדש, התגייס לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל "נחליאל" של תנועת הנוער "עזרא".
לאחר הטירונות נבחר לשמש כקומונר, וריכז את סניף עזרא בירושלים.
במקביל סיים לימודי הוראה בתוכנית מיוחדת בסמינר למורים מזרחי.
בתום לימודיו חינך במשך חמש שנים בבית-הספר חורב.
השלמת שרותו הצבאי באימון מתקדם הייתה בנח"ל מוצנח.
לאחר שחרורו מצה"ל נתמנה מלמד כהן למחנך בבית הספר "חורב" בירושלים ושימש בתפקיד זה 3 שנים.
כמו כן למד באוניברסיטה העברית, ובה רכש תואר בוגר בגאוגרפיה ובהיסטוריה, מוסמך בחינוך וביהדות-זמננו ודוקטור על מחקרו בחינוך מיוחד.
בשנת 1960 נשא לאישה את אלישבע לבית טחובר, שהייתה חניכה שלו בתנועת הנוער "עזרא" ומורה בבית הספר חורב.
ב-1963 יצאו עם 2 ילדיהם לשליחות חינוכית בהודו למשך 4 שנים מטעם בני עקיבא והסוכנות היהודית.
תפקידיו היו ריכוז לימודי היהדות והעברית בבתי הספר "סיר ג'קוב ששון" שהוקם בעבור הילדים ממוצא בגדאדי, ו"כדורי" בו למדו תלמידים מעדת בני ישראל.
ריכוז סניפי בני עקיבא, ייזום ויציאה למחנות וסמינרים, והכוונה ופיקוח על רשת שיעורי ערב בעברית ברחבי בומביי.
בנוסף לכך נתבקש מלמד כהן על ידי הנהלת אוניברסיטת בומביי לעמוד בראש הקתדרה ללימודי היהדות ולהיות מרצה קבוע.
בתום השליחות בהודו סייר בציילון, תאילנד, קמבודיה, סינגפור, הפיליפינים, יפן, טאיוואן, הונג קונג ובורמה.
ביולי 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, חזר ארצה עם משפחתו.
הוא עבד במשרד החינוך במחלקה המפקחת על בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים.
לאחר שנה, בגיל 32, נבחר ומונה למפקח על בתי ספר ממלכתיים דתיים בגליל המזרחי, מבית שאן ובנותיה עד מטולה.
עבר עם משפחתו לגור בהודיות שליד קיבוץ לביא.
אחר כך עברה המשפחה לגור בחוות השומר.
בשובו לירושלים התמנה מלמד כמפקח במחוז ירושלים על החינוך המיוחד ועמד בראש החוג לחינוך מיוחד כ-20 שנה במכללה ירושלים לבנות.
כמו כן הרצה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית והקים מכון להכשרת מורים ליד הישיבה בשעלבים.
רעייתו אלישבע מונתה מדריכה למורות לילדים לקויי למידה.
ב-1973 נקרא למילואים והשתתף במלחמת יום הכיפורים בחיל התותחנים בקרבות ברמת הגולן.
ב-1982 התייצב מלמד כהן לשירות מילואים, ובמלחמת לבנון הראשונה יצא בראש צוות מרצים תחת פיקוד קצין חינוך ראשי לסדרת הרצאות בפני חיילי צה"ל בכל רחבי לבנון ועריה.
ב-1983 יצא רחמים מלמד כהן עם אשתו ושלושה מילדיהם לשליחות בלונדון כנציג המחלקה התורנית, בהסתדרות הציונית.
תפקידו היה לנהל ולפקח על החינוך היהודי בבתי הספר היהודיים באנגליה, אירלנד, גיברלטר ובלגיה, ולהיות אחראי על 22 זוגות מורים שליחים מישראל.
כמו כן יזם פרויקטים שונים ובתוכם תוכניות לימודים.
ב-1985 שב לירושלים לתפקיד מפקח ארצי, מרכז תוכניות לימודים של החינוך הממלכתי דתי במשרד החינוך והתרבות.
ד"ר מלמד המשיך לנהל את מפעלי אביו – ניהול בית הכנסת "אהל יעקב ורחל" וישיבת "אביר יעקב" .
כמו כן היה פעיל בעמותות א.ל.ס: עמותת אטלס ועמותת ישראלס וכן בקהילת "רננים" בירושלים.
מלמד הקים מערך ארגוני מרחבי שכלל את מנהלי בתי הספר, קיים השתלמויות למורים ועסק בפיתוח שיטות הוראה, עסק בהוראת חינוך מיוחד באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה ירושלים.
הוא לקח חלק בתהליך ההתמקצעות של החינוך המיוחד, שהפך את התחום למושך בעיני מורים ומחנכים, סייע בהקמת מערך הכיתות הטיפוליות, הכיתות המקדמות והכיתות המשולבות לטיפול בילדים חריגים, ותרם את חלקו בפיתוח שיטות לימוד חדשות ובבניית מודל וועדות ההשמה העוסקות בהפניית ילדים לחינוך המיוחד.
במסגרת התואר השני והשלישי התמחה בחינוך מיוחד ונושא הדוקטורט שלו היה הילד החריג בחינוך המיוחד על פי מקורות היהדות, שיצא לאור כספר.
בשנת 1994 אובחנה אצלו מחלת ALS.
מלמד כהן האריך חיים והתמודד עם מחלה זו במשך 26 שנים, עד למותו ב-3 בנובמבר 2020. טרם השתתק גופו הספיק מלמד כהן לטייל בהודו, בנפאל ובתאילנד ולצאת לארצות הברית עם משלחת מפקחי חינוך לסיור בבתי ספר יהודיים.
ב-1998 פרש לגמלאות ממשרד החינוך.
מ-1999 לאחר החייאה ואשפוז במשך חודש וחצי בבית החולים הדסה עין כרם הפך למשותק כליל, מרותק לכיסא גלגלים, צמוד למכונת הנשמה.
לא הייתה לו שום יכולת תנועה פרט לעיניו ועפעפיו.
שליטתו במחשב באמצעות מצלמה העוקבת אחר תנועת העין, שני חיישנים, תוכנה מיוחדת ומקלדת וירטואלית, אפשרה לו לתקשר.
כך חיבר וכתב עשרה ספרים שפורסמו.
מלמד, שהיה צלם חובב החל לצייר לאחר שלמד להשתמש בתוכנת פוטושופ.
יצירותיו "עיניים בתנ"ך" ו"צבעים בתנ"ך" זכו לתערוכות ברחבי הארץ ובארצות הברית.
פרסומיו ואותות הוקרה שהוענקו לו
פורסמו עליו כתבות ומאמרים רבים.
מאמריו פורסמו בכתבי עת ועיתונים שונים.
הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית הפיק אודותיו סרט בשם "על חבל דק" במסגרת הסדרה "גיבורים בעל כרחם (2002)".
מן השירים שחיבר הופק אלבום שירים ובו עשרה שירים מולחנים.
אלפים התכתבו עמו בדואר האלקטרוני והוא שימש דוגמה ומופת לחולים רבים כיצד כח הרוח והרצון מתגברים על מגבלות הגוף.
באתר האינטרנט הפרטי שלו, שגם בו הוא התכתב עם אנשים, הוא סיפר אודות שאלה בהלכה שהתעוררה אצלו והוא שאל רב: "כאדם דתי, השומר שבת, אני שואל: בגלל מחלתי אני נעזר במחשב כדי לתקשר עם הסביבה.
שאלתי: האם אני יכול להשתמש בשבת במחשב רק לצורך תקשורת ולא לשום צורך אחר?".
בהתחשב במצב המיוחד, הרב התיר לו!
ד"ר מלמד כהן זכה בעיטורים רבים ובהם יקיר החינוך הדתי, "מורה המורים", "מחנך למופת" ויקיר ירושלים.
"הכר את תלמידך" עוסק בהכרת התלמיד בדרך בלתי פורמלית בתחומי הגוף, הרגש, החברה, המוסר והשכל.
המחבר מציע שיטות, דוגמאות והצעות מעשיות בליווי סיפורים, איורים, מובאות מארון הספרים היהודי ורקע מדעי תאורטי.
"הילד החריג והחינוך המיוחד על פי מקורות ביהדות" מחקר בנושא הילד בעל הצרכים המיוחדים והטיפול בו לאור התפיסה התורנית והמדעית.
היחס האנושי לילד עם ליקויים שכליים, נפשיים או גופניים, משתקף מתוך אוצר עצום של מקורות מהספרות התורנית.
"ובחרת בחיים" מחשבות ועצות על שיפור איכות החיים.
"לסדר..." פסוקים מפרשת השבוע המתאימים לאירועים שונים.
"פעם אחת" סיפורים קצרים ממסכת חייו של המחבר, תיאורים, אפיזודות וקוריוזים מן העולם הגדול, מן המדינה ומירושלים.
הוצאת ספרית בית אל, תשס"ד 2004.
"שעת הרחמים", ביוגרפיה של ד"ר רחמים מלמד כהן, הוצאת יד שרה, תשס"ה 2005.
"פרשת השבוע", רעיונות חינוכיים, הוצאה פרטית מלמד, תשס"ו 2005.
"הפטרת השבוע", רעיונות חינוכיים, הוצאה פרטית מלמד, תשס"ז 2007.
"יהי" שירים, הוצאה פרטית מלמד, תשס"ז 2007.
"עיניים בתנ"ך" אלבום ציורים, הוצאה פרטית מלמד, תשס"ח 2008, תש"ע 2010.
"על זיכרון ירושלים" ספר מסעותיו של חסיד חב"ד במאה ה-19, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ב 2011.
"צבעים בתנ"ך" ספר מחקר ואלבום ציורים, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ג 2012.
"נשים בתנ"ך – היבט מוסרי ואמנותי" ספר מחקר ואלבום ציורים, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ד 2013.
"קוצ'יק" רומן המספר על חמש אהבותיו של קוצ'יק, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ה 2014.
"הפונדקאית" רומן המספר על צעירה הודית המקבלת הצעה להיות אם פונדקאית לעוברם של זוג יהודים מאוסטרליה, ידיעות ספרים, תשע"ה 2015.
"שחור בלבנה" רומן בין סידי התימני וציפי האשכנזית – פער בין עדתי, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ו 2016.
"חידותורה" חידות בחרוזים על פרשות השבוע ופתרונות, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ז 2017.
"טיסה 440" חילוני ודתי מתווכחים במטוס, ברקע מתחשים אירועים, הוצאה פרטית מלמד, תשע"ז 2017.
יד בן צבי, ירושלים, נשים בתנ"ך, אוגוסט 2013
תיאטרון ירושלים, בהרף עין, אב–אלול תשע"ב, יולי–אוגוסט 2012
היכל התרבות, ראשון לציון, צבעים בתנ"ך, כסלו–טבת תשע"א, דצמבר 2010.
תיאטרון ירושלים, ומתוק האור, אייר–סיון תש"ע, יוני–יולי 2010
מוזיאון תל אביב, ומתוק האור ויפה לעיניים, ערב גאלה, 24 במרץ 2010
היכל שלמה, ירושלים, עיניים בתנ"ך, אדר תש"ע, פברואר 2010.
בית התנ"ך, תל אביב – תמוז–אלול, יולי–ספטמבר 2008
תיאטרון ירושלים – עבודה בעיניים אייר–סיון תשס"ח, מאי–יוני 2008.
בית דוויק, דיל, ניו ג'רזי, אייר תשס"ז, יולי 2007
רחמים קומפורט (15 בינואר 1930 - 9 באוקטובר 2012) היה ניצב במשטרת ישראל.
קומפורט שירת למעלה משלושה עשורים במשטרת ישראל.
הוא היה מפקד תחנת אור יהודה, וראש מדור חקירות במחוז תל אביב.
בשנת 1972 שימש סגן מפקד מרחב יפו.
בסוף שנת 1972 הועלה לדרגת סגן ניצב.
במרץ 1980 נתמנה למפקד מרחב ירושלים וביוני 1980 הועלה לדרגת תת-ניצב.
בתפקיד זה התמודד עם ההפגנות בכביש רמות ונגד החפירות בעיר דוד והשתתף בשנת 1983 בחקירת גנבת אוסף השעונים מהמוזיאון לאמנות האסלאם.
בשנת 1984 השתתף אישית בחקירה לגילוי חברי ארגון ט.נ.ט וכנופיית ליפתא.
לקראת סוף שנת 1984 מונה לסגן מפקד המחוז הדרומי.
בעקבות מהומות הר הבית באוקטובר 1990 ודו"ח ועדת החקירה בראשותו של צבי זמיר הקדים במספר חודשים את פרישתו.
לאחר שסיים את תפקידו הובילו מסקנות הוועדה בהדרגה להקמת מחוז ירושלים תוך פיצולו ממחוז דרום.
בשנת 1991 יצא קומפורט לגמלאות.
נפטר ב-9 באוקטובר 2012 ונטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
חדד נולד בטריפולי שבלוב ועלה לישראל במסגרת תנועת "בני עקיבא".
התיישב בקיבוץ בארות יצחק ובשירותו הצבאי היה לוחם בחטיבת הצנחנים והשתתף בפעולות התגמול.
בשנת 1953 היה מראשוני משמר הגבול ובשנות השישים שירת בגליל העליון ובעמק בית שאן.
בשנת 1972 קודם מתפקיד סגן מפקד מרחב הצפון של משמר הגבול למפקד המרחב.
בשנת 1975 מונה לראש אג"ם במחוז הצפון ובשנת 1977 מונה לסגן מפקד המחוז.
בשנת 1981 עוכב קידומו בעקבות שורת פרשיות שגובו על ידו, אם כי לא היה מעורב בהן אישית, והיו נתונות לחקירת היחידה לחקירות הונאה.
חדד הועבר ב-1982 לתפקיד ראש אגף אפסנאות במטה הארצי ובשנת 1984 החליט המפכ"ל אריה איבצן על קידומו ומינויו למפקד מחוז הצפון.
נפטר במאי 2020, והובא למנוחות בבית העלמין במושב חגלה.
רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י ((פאלאג'י) רנ"י וכן בספרי חכמי דורו יצחק ירנ"ן, כ"א בשבט ה'תקע"ד, 1814 – ד' בניסן ה'תרס"ז, 1907) היה רב, אב בית דין ופוסק באיזמיר, מחבר ספר יפה ללב, בנו השני של רבי חיים פאלאג'י.
נולד באיזמיר לרבי חיים פאלאג'י, רבה המפורסם של העיר, בנו השני לאחר הרב אברהם פלאג'י.
נישא לקאדין רחל, נכדתו של הרב סעדיה הלוי המכונה 'מירקאדו', מחבר הספר "נוה הצדק", שנפטרה בשנת 1837. נישא בשנית לרבקה רחל, בתו של הרב מנחם פיג'ון.
מנכדיו: יוסף בן גיאת, ובן בתו הרב בכור חיים אמאדו.
לימד גם בישיבת "בית הלל" בעיר, בין היתר את הספר אבות דרבי נתן.
ספרו הגדול הוא "יפה ללב" בתשעה כרכים ובו חידושים, הערות וחקירות בדברי הטור והשולחן ערוך.
ספר זה נחשב בפסיקה, ומובא רבות בפוסקים האחרונים.
בשנת תשע"ז נסדר הספר מחדש בשילוב כל חלקיו, ועליו נלווה מדור "חוקר לב" הכולל הערות מחכמי דור המחבר ועד פוסקי זמננו, ונכללו בו הערות מגיליונות היפה ללב של הרב עובדיה יוסף.
אבות הראש פירוש למסכת אבות דרבי נתן ב-3 חלקים: חלק א', (שאלוניקי תרכ"ב) חלק ב' (אזמיר תרכ"ט) חלק ג' (אזמיר תרל"ח).
יפה ללב - חידושים ופסקים על שולחן ערוך ב-9 חלקים: חלק א' (אזמיר תרל"ב), חלק ב' (אזמיר תרל"ו), חלק ג' (אזמיר תר"ם), חלק ד' (אזמיר תרמ"ב), חלק ה' (אזמיר תרמ"ד) חלק ו' (אזמיר תרמ"ט), חלק ז' (אזמיר תרנ"ג) חלק ח' (אזמיר תרנ"ו), חלק ט' (אזמיר תרס"ו).
שיירי הספר הודפסו בסוף ספר ברך את אברהם, לאחי המחבר הרב אברהם.
נפש היפה, איזמיר תרל"ח (כרוך בתוך אבות הראש ח"ג).
עין יפה (כרוך בתוך יפה תלמוד ח"ג).
אנ"ך יפה, (איזמיר תרנ"ג) - חידושים ונימוקים על התנ"ך
חלק יפה, איזמיר תרמ"ח - הערות פירושים ורמזים על התנ"ך, השלמה לספר אנ"ך יפה.
ויקרא יצחק (איזמיר תרס"ה) - השמטות מספריו על התנ"ך, דרושים ועל הש"ס.
רחמים צ'קול (נולד ב-8 במאי 1988 באתיופיה) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל בני אשדוד עירוני מליגה ב'.
צ'קול נולד באתיופיה, ועלה לישראל.
החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ולאחר מכן בקבוצה המאוחדת מועדון ספורט אשדוד, במדיה עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2006.
ב-1 בספטמבר 2011 עבר צ'קול לקבוצת מכבי תל אביב בתמורה ל-350,000 דולר, בנוסף להעברתו של חאתם אלחמיד לאשדוד.
ב-5 בדצמבר 2012 התירה ממכבי תל אביב את חוזהו של צ'קול שלא השתלב בקבוצה ומיעט לשחק, ובינואר 2013 סיכם על חזרתו לקבוצת נעוריו, מועדון ספורט אשדוד.
בתום העונה שוחרר גם מאשדוד.
בנובמבר 2013 חתם צ'קול במכבי יבנה מהליגה הלאומית.
בינואר 2014 עבר להכח עמידר רמת גן מאותה הליגה.
בתחילת עונת חזר צ'קול למועדון ספורט אשדוד, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
ב-13 באוגוסט 2015 חתם בהפועל ראשון לציון, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-1 בספטמבר 2016 חתם בקבוצת הפועל נצרת עילית.
ב-2 באוגוסט 2017 חתם בהפועל אדומים אשדוד מליגה ב'.
ב-2 ביולי 2020 חתם בעירוני מודיעין מליגה ב'.
ב-2 בנובמבר 2021 חתם בהפועל בני אשדוד מליגה ג'.
ב-15 ביוני 2022 חתם במכבי קריית מלאכי עירוני מליגה ב'.
לזכותו של צ'קול 12 הופעות ושני שערים בנבחרת הנוער של ישראל, וכן 12 הופעות ושני שערים בנבחרת הצעירה עד גיל 21.
רחמים עצמיים הם רגש בו לאדם שלא השלים עם מצבו חסרים ביטחון עצמי ויכולת התמודדות.
הם מתאפיינים באמונת האדם בהיותו קורבן נסיבות חסרות מזל ולכן ראוי לניחומים.
רגש זה נתפש לרוב כשלילי, מכיוון שבדרך כלל הוא אינו מסייע בהתמודדות.
בהקשר החברתי, יכולים רחמים עצמיים ליצור אפשרות להצעת סימפתיה או עצה.
הם יכולים להחשב נורמליים – ובנסיבות מסוימות אף בריאים – כל עוד הם מהווים מצב חולף, המוביל להשלמה או לנחישות לשינוי.
רחמים עצמיים מאפשרים תשומת לב עצמית - אם כי שלילית - מרגיעים ומשפרים את ההרגשה.
הם יכולים להיות קשורים לתגובה רגשית בעת דחק.
ישנם הבדלים אינדיבידואליים שאפשר ליחסם למאפיינים אישיותיים מסוימים, ביניהם חוסר ביטחון, דיכאון והתעסקות יתר בכישלונות, בקשיים ובאובדנים.
אנשי תורת הלמידה החברתית טוענים, שרחמים עצמיים הם שיטה לזכות בתשומת לב, למשוך תשומת לב, אמפתיה, או קבלת עזרה מהזולת.
על אף שרחמים עצמיים מתמקדים בראש ובראשונה באדם היחיד וברגשותיו הפנימיים, יש להם גם מרכיב בינאישי בולט.
כלומר, הרגש מכוון גם כלפי הזולת כשהמטרה היא לזכות בתשומת לב, באמפתיה או בעזרה.
רחמים עצמיים קשורים גם לרומינציה והתמודדות ממוקדת הימנעות - המכוונת להרחקת הסיטואציה והפחתת המצוקה הרגשית.
רחמנא אידכר לן, היא תפילה בארמית הנאמרת על ידי שליח ציבור, והקהל עונים אחריו "בדיל ויעבור", שפירושה שיזכור לנו הקב"ה את זכויות אבותינו, בגלל הפסוק "ויעבור ד' על פניו ויקרא", המרמז על שלוש עשרה מידות הרחמים שהבטיח הקב"ה שבכל עת שאומרים אותם בציבור, הקב"ה מושיעם.
בחלק מקהילות האשכנזים אומרים אותה בתפילת יום כיפור קטן, ובני עדות המזרח והתימנים אומרים אותה בימים נוראים, בתוספת בתים נוספים ("שם אל קמתי לברך" ביהדות לוב ותוניסיה).
בפיוט מבקשים מאלוהים, כי יזכור את זכותיהם של אבות האומה והצדיקים, בזכות אמריתנו את י"ג מידות של רחמים:
התוספת שנאמרת בקהילות התימנים בימים נוראים היא:
רחפן או רב-להב הוא כלי טיס בלתי מאויש היוצר עילוי באמצעות סיבוב מדחף בעל להבים.
משנת 2020 ואילך לערך מספר חברות מנסות לייצר כלי טיס שמסוגלים לשאת נוסעים, בתצורת רחפנים.
כלים אלה בדרך כלל מסווגים בז'רגון המקצועי כ-EVTOL.
רחפן הוא כלי טיס בלתי מאויש בעל שני מדחפים או יותר, בעל מכניקה פשוטה יחסית, וקל לשליטה בטיסה.
ברוב המקרים הרחפן הוא בעל זווית פסיעה קבועה, בניגוד למסוק בעל מדחף אחד (או שניים) המשתמש במערכת להבים מורכבת עם זווית פסיעה משתנה, דבר המקשה על השליטה במסלול הטיסה וביציבותו של כלי הטיס.
השליטה בתנועת הטיסה של הרחפן מושגת על ידי שינויי המהירות היחסיים בין המדחפים השונים, באופן המשפיע על הדחף והכוח של כל מדחף.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 הואץ פיתוח רחפני FPV המאפשרים למטיס הרחפן לקבל בשידור חי את תמונת המבט המתקבלת ממצלמת הרחפן.
כלי הטיס הכבד מן האוויר הראשון שהצליח להמריא באופן אנכי, היה מסוק בעל 4 מדחפים שתוכנן על ידי לואיס ברגנט.
כלי טיס זה ביצע את טיסתו כאשר הוא קשור ברצועה אל הקרקע, ולא המריא לגובה של מעל כ-2 מטרים.
בשנת 1908 דווח כי כלי טיס זה טס "מספר פעמים", אך אמינותם של דיווחים אלו נמוכה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, המהנדס הצרפתי אטיאן אואמיצ'ן התנסה עם מגוון סוגים של כלי טיס בעלי הנעה רוטורית.
בין מגוון העיצובים שתכנן, לדגם "היליקופטר מס' 2" שלו היו 4 רוטורים ו-8 מדחפים, כולם מונעים על ידי מנוע אחד.
דגם זה היה בנוי ממסגרת צינורית העשויה מפלדה.
בכל אחת מהזרועות היה רוטור בעל שני להבים, כאשר ניתן היה לשנות את זווית הלהבים באמצעות פיתולם.
5 מדחפים הוצבו באופן אנכי אל הקרקע, בכדי לייצב את כלי הטיס מצדדיו.
מדחף אחד הוצב בחזית כלי הטיס בכדי לשמש כהיגוי, ושני המדחפים הנותרים שימשו כמייצרי דחף.
כלי טיס זה היה בעל יציבות גבוהה יחסית, ובעל שליטה מדויקת ביכולת הטסתו, דבר שהיה יוצא דופן באותם ימים.
בוצעו איתו אלפי טיסות ניסוי בשנות ה-20. בשנת 1923 הוא הצליח להישאר באוויר מספר דקות, וב-14 באפריל 1924 שבר את השיא למסוקים של "הפדרציה הלאומית לאווירונאוטיקה", כאשר טס למרחק של כ-360 מטרים.
הוא הצליח להדגים טיסה במסלול מעגלי, ומאוחר יותר הדגים את הטיסה הראשונה באורך קילומטר של מעגל סגור.
ד"ר ג'ורג' דה בוטזאט ואיוון ג'רום, פיתחו את "מסוק דה בוטזאט", מסוק בעל 6 להבים בכל זרוע בצורה של X, כאשר 2 מדחפים בעלי זווית משתנה שימשו כמפעילי דחף, וכמשנים כיוון סביב הציר האנכי של כלי הטיס.
הכלי נבנה על ידי שירות האוויר של ארצות הברית וטס לראשונה בשנת 1922. עד סוף שנת 1923 בוצעו כ-100 טיסות.
הגובה המרבי שאליו הצליח להגיע הוא כ-5 מטרים.
אך אף על פי שנראה היה כי יש היתכנות מעשית, כלי טיס זה היה בעל הנעה חלשה, בעל תגובת היגוי מועטה, מורכב מכנית ולא אמין.
ניסיונות לטוס בטיסה צידית לא עלו יפה בעקבות משקלו של הטייס.
בשנת 1956 טס לראשונה כלי טיס בעל 4 מדחפים, שהפגין יכולת מוצלחת של טיסה קדימה.
כלי טיס זה היה בעל 4 מנועים שהופעלו באמצעות רצועות V, והכוונתו בוצעה על ידי הפחתה של מהירות הסיבוב של המדחפים בהתאם לצורך.
אך כלי הטיס לא היה מוצלח מסחרית בעקבות חוסר ביקוש בשוק הצבאי והאזרחי, ולכן הפרויקט הופסק.
ב-1958 פותח כלי טיס בשם "קרטיס רייט VZ-7" שהיה כלי טיס הממריא ונוחת אנכית.
הוא פותח עבור צבא ארצות הברית שדרש "ג'יפ מעופף".
השליטה בו הייתה באמצעות שינוי מהירות הסיבוב של הרוטורים.
כיום חברת בואינג מפתחת קוודקופטר אשר יהיה לשימוש צבאי.
כמו כן חברת "איירבוס" מפתחת קוודקופטר חשמלי שישמש כ"מונית מרחפת".
בתחילה באמצעות טייס אנושי, אך בעתיד התוכנית היא שתהיה טיסה אוטונומית לחלוטין.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21, הרחפן נהיה פופולרי ביותר.
הצורך בכלי טיס קטן, נייד ובעל אפשרות של ריחוף ממושך גרמה לעלייה במחקר של סוג כלי טיס זה.
העיצוב בעל ארבעת הרוטורים, מאפשר לרחפן להיות פשוט לייצור אך עם זאת נייד ביותר ובעל אמינות גבוהה.
בנוסף להתקדמות הטכנולוגית שהולכת וגדלה בייצור רחפנים, נחקרת ומתפתחת הטכנולוגיה של הטסת מספר רב של כלי טיס במקביל.
שילוב טכנולוגיות זה, יאפשר בסופו של דבר מגוון פעולות אשר מתרחשות במקביל של רחפנים אוטונומיים.
רחפנים שנשלטים מרחוק על ידי שלט יוצרו ביפן כבר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 אך הרחפן בעל מצלמה אשר יוצר בצורה מסחרית מוצלחת לא היה קיים עד שנת 1999.
בשנים 2005–2010 התפתחות טכנולוגית משמעותית בתחום האלקטרוניקה המזעור וכח עיבוד לרבות : ייצור שלט רחוקים קלים וזולים, חיישני מהירות סיבוב הרוטור, טכנולוגיות צילום ו-GPS.
התפתחויות אלו הובילו לפופולריות הגדולה של הרחפנים, אשר יכולים לטוס בתוך מבנה סגור כמו שהם טסים מחוץ לו.
בנוסף טכנולוגיית הסוללות של סוללת יוני ליתיום אפשרה צפיפות אנרגיה גדולה, מה שהעניק יכולת שהייה באוויר ארוכה יחסית לסוללות הנטענות שהיו בשוק עד אז.
רחפנים נקראים על פי מספר המנועים שלהם:
קוודקופטר – 4 מנועים; זהו סוג הרחפן השכיח יותר.
רחפנים הם בלתי יציבים מבחינה אווירודינמית בהשוואה לסוגי כטב"מים אחרים, ונשלטים על ידי בקר טיסה, או לוח בקרה, כדי לשמור על תנועה יציבה.
כדי לשמור על דיוק מצב הטיסה וכיוונה, בקר הטיסה משלב נתונים של גירוסקופים ומדי תאוצה, וברחפנים מתוחכמים יותר משולבים גם GPS, מצפן, ולעיתים גם חיישנים חזותיים למניעת היתקלות במכשולים, ומדידת מרחק מהקרקע.
הכוחות שמפעילים הרוטורים תלויים במהירות סיבוב המנועים.
ההנחה המקובלת היא שכוח העילוי יחסי לריבוע המהירות הזוויתית.
רחפנים מסוג / במצב "אקרו" (acro מלשון אקרובטיקה) דורשים ייצוב ושליטה מתמידים מצד המפעיל, בעוד סוגי הטסה אחרים מאפשרים ייצוב תמידי ואוטומטי של הרחפן.
במצבים angel או horizon (בחלק מהחברות יש מינוח אחר) בקר הרחפן מתקן אוטומטית את הרחפן ביחס לזווית קבועה בדרך כלל לאופק, אבל בעוד מצב horizon מאפשר גלגול מלא, מצב angel מונע זאת.
שלושת צירי התנועה של הרחפן
ניתן לשלוט ברחפן בשלוש צירי תנועה : עלרוד, סבסוב וגלגול, ובנוסף על המצערת השולטת בדחף.
בשלט הרחפן ישנם שני מוטות היגוי, הימני שולט על עלרוד (הזזה קדימה ואחורה) וגלגול (הזזה ימינה ושמאלה), ומוט ההיגוי השמאלי שולט על המצערת (יותר או פחות דחף), ועל הסבסוב (הזזה ימינה ושמאלה בציר אופקי).
שליטה בשלושת צירי התנועה של הרחפן, עלרוד גלגול וסבסוב, נקבעת בהתאם לשינוי יחסי המהירות בהם מסתובבים הפרופלורים.
ברחפן מסוג קוואדקופטר, שני מנועים הממוקמים באלכסון מסתובבים לכיוון אחד, והשניים האחרים בכיוון ההפוך.
בתצורה כזו קל לשלוט בציר הגלגול או העלרוד (הגברת המהירות של שני מנועים בצד אחד והאטת שני המנועים האחרים בצד השני).
נסיקה לגובה ממצב אפס, מבוצעת על ידי האצה (פתיחת מצערת) של כל המנועים בו-זמנית, והנמכה על ידי האטה של כולם (סגירת מצערת).
תנועה והאצה קדימה למשל, משלבת פתיחת מצערת, ועלרוד אף למטה.
פנייה ימינה משלבת סבסוב ימינה, גלגול ימינה, ועלרוד למעלה.
גם במצב אקרו, בקר הרחפן שולט ביחסי התנועה בין הפרופלורים כאשר משנים את המצב של אחד ההגאים (כפי שמוסבר בהמשך), במילים אחרות, למטיס אין שליטה פיזית על הפרופלורים עצמם, אלא על שלושת צירי התנועה והדחף של הרחפן.
המחשה ויזואלית של שלושת צירי התנועה של הרחפן
הערה - אמנם בתמונות נראה מטוס, אך התנועה של הרחפנים זהה בהקשר של צירי התנועה המדוברים.
כמובן, רחפנים יכולים לבצע סיבוב שלם סביב כל אחד מהצירים במקום עצמו, בעוד שלמטוס (ולעוד כלי רכב אחרים) קיים רדיוס מעגל סיבוב.
השימוש ברחפנים החל כאמצעי שעשוע או צילום לחובבים.
עם הגידול בתפוצת הרחפנים ויכולותיהם, נוספו להם שימושים שונים, כאמצעי צילום מהיר וזול:
רחפנים משמשים גופי אבטחה וחוקרים פרטיים.
רחפנים נכנסו לשימוש ביחידה האווירית של משטרת ישראל לפעולות אכיפה שונות.
כן משמשים רשויות מקומיות בפעילות פיקוח.
קיימת מערכת לניטור מזיקים בשדה חקלאי.
שימושים חקלאיים בניטור,ריסוס ודישון חלקות חקלאיות.
רחפנים סייעו לארכאולוגים לאתר אתרים פוטנציאליים לחפירה.
רחפנים נכנסו לשימוש בצה"ל בחיל האיסוף הקרבי, פיקוד המרכז, פיקוד העורף (במבצעי חילוץ והצלה ולשם איתור נפילות רקטות) וביחידות מיוחדות בהן היחידה הרב-ממדית.
הרחפנים משמשים בין היתר לתחקור אימונים, לפעילות מבצעית כגון מעצר מבוקשים, פעילות פיזור הפגנות כמו פיזור גז מדמיע על מפגינים.
וכן מפותח רחפן בשם "צור" שתהיה לו יכולת נשיאה מוגדלת, זמן שהייה ארוך יותר ומדחפים שקטים.
רחפנים בגרסה התקפית משמשים כחלופה בסיסית וזולה לכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מים).
אומנם יכולות התקיפה של רחפנים מוגבלות מאוד בהשוואה לכטב"מים, אך נעשה בהם שימוש אפקטיבי לפגיעה במטרות, בין אם על ידי הטלת מטען נפץ מהרחפן ובין אם על ידי הטסת רחפן נפץ אל עבר המטרה, כלומר התאבדות הרחפן על המטרה.
יחידת יפת"ח של צה"ל פיתחה רחפן שיורה רימוני 40 מ"מ בשם "קרנף" והוא נמצא בשירות היחידה הרב-ממדית והימ"מ.
במתקפת הפתע על ישראל עשה חמאס שימוש נרחב ברחפני נפץ, ובמלחמת חרבות ברזל הפעיל חזבאללה רחפני נפץ.
במהלך המאה ה-21 דווח על מספר שימושים בעל אופי עברייני ולא חוקי באמצעות רחפנים.
בעקבות הקמת החומה בין ארצות הברית למקסיקו, דווח על קרטלי סמים שהבריחו סמים באמצעות רחפנים.
כמו כן, התבצעו הברחות נשק ושלל מוצרים אסורים לאסירים בבתי כלא ברחבי העולם.
חברת אמזון מתכננת להתבסס על רחפנים לביצוע משלוחים מהירים במשקל נמוך וטווח קצר.
חברת גוגל מתכננת להשיק שירותי משלוחי מזון באמצעות רחפנים.
חברה Parrot פיתחה רחפן לשימוש עבור כוחות כיבוי.
קיימים מרוצי רחפנים ואירועים תחרותיים אחרים שצוברים תאוצה ומשמשים גם כמנוע לפיתוח של טכנולוגיות ושיטות פיקוד יעילות יותר.
הסטארט-אפ קלקונה מפתח אוטובוס-רחפן שיוכל לשאת 40 בני אדם.
החברה מצפה כי הנסיעות הראשונות לציבור יהיו ב-2024.
הסטארט-אפ X current מפתח פלטפורמת טעינה חכמה בנגיעה בלבד לטובת שימור אנרגיה והטענת הסוללות.
עד שנת 2020, לפי אתר "סטטיסטה", סופקו כ-5 מיליון רחפנים לשוק הצרכני.
האתר צופה שעד שנת 2030 יסופקו קרוב לעשרה מיליון רחפנים לשוק הצרכני.
לפי אתר הרשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית, ה-FAA, נכון למאי 2022 יש בארצות הברית 865,505 רחפנים רשומים ו-280,214 מטיסים רשומים.
לפי אתר seedscientific יש למעלה מ-1,700,000 רחפנים רשומים בארצות הברית (לא ברור המקור להבדל הגדול בנתונים).
לפי אתר רשות התעופה האזרחית, בישראל רשומות כ-200 התאגדויות שיש להן היתר להפעלת כטב"ם קטן או רחפנים.
לפי רישומי רשות התעופה האזרחית, נרשמו עד היום בישראל כ-2,500 כלי טיס (חובת הרישום, נכון ל-2022, חלה רק על כלי טיס לצרכים מסחריים).
לפי דו"ח מבקר המדינה מ-2017, יש בישראל כ-30,000 רחפנים שרובם הגדול מופעלים על ידי חובבים.
בנוסף, יש לא מעט כלים המופעלים על ידי הצבא, המשטרה, כוחות הביטחון וחברות ממשלתיות רבות.
בשל ייצור המוני של רחפנים במחיר נמוך, חלה עלייה משמעותית במקרים של הטסת רחפנים, פרטיים ומסחריים, במדינות המערב.
קרו גם מקרים בהם הוטס רחפן במקום ציבורי או ליד נמל תעופה, ללא תיאום או יידוע של הרשויות המוסמכות.
מקרים כאלה מהווים בדרך כלל סיכון בטיחותי ועבירה על החוק.
בשנת 2011 פורסמו בישראל תקנות של הרשות לתעופה אזרחית המסדירות את רישוי הטסת כטב"ם באופן מסחרי, שרחפן נמצא תחת קטגוריה זו.
בנוסף לכך, קיימות חברות כמו DJI שמשתפות פעולה עם הרשויות, המחזיקות במפה עם סימונים, דרגות ואזורים אסורים לטיס עבור רחפנים.
דו"ח מיוחד של מבקר המדינה שפורסם ב-15 בנובמבר 2017 קבע שהמדינה כשלה בהתמודדות עם הסיכונים הנשקפים מהרחפנים.
בשנת 2021 התריע שוב מבקר המדינה כי מדינת ישראל אינה ערוכה כראוי לאיום הרחפנים.
קיים סיכון להפרת פרטיות על ידי שימוש ברחפנים.
בישראל, החוק דורש ממטיסי רחפנים, גם למטרות תחביב, לעמוד בתנאי רישוי.
בעקבות הסיכונים הנשקפים מרחפנים, פותחו מערכות שונות ליירוט רחפנים.
חלקן מתבססות על מניעת תקשורת מהרחפן, שתגרום לנחיתתו על הקרקע או חזרתו אל המפעיל.
כמו כן קיימת מערכת ישראלית המתבססת על יירוט באמצעות קרן לייזר.
ביפן המשטרה מפעילה רחפן גדול עם רשת שלוכד רחפנים אחרים.
רחפנים מיוצרים כיום בייצור המוני המאפשר מחיר נגיש לטכנולוגיה.
אפשרות לייצור עצמי והתאמה לשימושים שונים, לרבות שימוש בתוכנת קוד פתוח וייצור חומרה באמצעות קבצים פתוחים (למשל עם מדפסת תלת מימד).
לימוד עצמי מהיר, קל וזול יחסית לכלי טיס אחרים.
הגעה למקומות קשים להגעה בטווח זמן מהיר.
אפשרות תאימות (versatility) והוספה של טכנולוגיות שונות על גוף הרחפן (למשל: ניטור וחיפוש, הובלת מטען, סקר קרקע, תקשורת, השמדה).
זמן טיסה התלוי באורך חיי הסוללה (יחסית קצר לכלי טיס המסתמך על דלק).
נדרש להיות על יד הרחפן על מנת להטעין או להחליף סוללות וכן נדרש להחזיק ציוד הטענה או סוללות נוספות.
טווח טיסה התלוי בטווח השידור והקליטה של האנטנה הן של המשדר (שלט) והן ברחפן עצמו.
עסק המסתמך על רחפנים, נדרש לרישיון טייס.
סכנת התחממות ופיצוץ בטריות בשימוש לא נכון, ופציעה מלהבים מסתובבים.
עמידות - גם דגם עמיד יחסית לאחרים, יכול להישבר בנפילה חופשית מגובה מסוים, או למשל שהפרופלורים יישברו בנחיתה לא מוצלחת.
הוספה של חיישנים שונים ובקרות שונות (למשל לצורך ייצוב עצמי) מעלה את מחירו של הרחפן, אך הופכת את ההטסה לקלה ונגישה יותר.
יתרונות הרחפן עולים על חסרונותיו, והפכו אותו למוצר פורץ דרך בתחומים ועסקים רבים ושונים.
יכולת השליטה הקלה ברחפן, והיכולת להעבירו ממקום למקום בקלות, ולהטיסו מעבר לגבול, הביאו לכך שישנם יותר ויותר שימושים לרעה ברחפן, אם בפעולות טרור ומלחמות בין מדינות, ואם בהשבתת אזורי טיס עקב כניסת הרחפן לשטחם (לדוגמה נמלי תעופה ומתקנים רגישים).
ב-2015 חוקר אבטחת מידע ב-HP הדגים תרחישים להשתלטות על רחפנים.
באוגוסט 2017 הורה הצבא האמריקאי לכוחותיו להפסיק לעשות שימוש ברחפנים של מספר חברות בשל פרצות אבטחת מידע.
בינואר 2018 דווח לראשונה על נחיל רחפנים ששימש לתקיפת יעד צבאי.
בעונות המבוססות על המשחק "מגן וחרב" של פוקימון ובמשחק עצמו, הופיעה צורה ייחודית של הפוקימון רוטום שהוא ממוזג עם רחפן.
במשחק המחשב Command & Conquer: Generals שיצא בשנת 2003, אחת מהיחידות היא רחפן.
שימוש הולך וגדל של שימוש ברחפנים בתעשיית הסרטים.
תקופה ארוכה הרחפנים נחשבו סוג של "צעצועים".
ככל שמתרבים השימושים המסחריים ברחפנים, התברר שחסרה מאוד אסדרה מתאימה.
נכון ל-2022, יש כבר אסדרה בישראל.
רשות התעופה האזרחית הקימה תחום ייעודי לנושא, כולל גיבוי ארגוני, הן לצד ההנדסי, הן לצד התשתיות האוויריות והן לנושאי פיקוח אווירי.
במסגרת זו, גובשו נהלים להפעלת כלי טיס שמשקלם המרבי בהמראה עד 25 ק"ג, אוסדרו תשתיות שמאפשרות הכשרת מטיסים והסמכתם, הוגדרו "בועות ייעודיות" להפעלת כטב"ם קטן ורחפנים ועוד ועוד.
בתחילת 2020, גובש מהלך שבמסגרתו הוקמה ועדת היגוי ממשלתית שכללה את משרד התחבורה, רשות התעופה האזרחית, רשות החדשנות, מנהלת תחבורה חכמה במשרד ראש הממשלה וחברת נתיבי איילון כזרוע ביצוע מטעם הממשלה.
הרשות לחדשנות פרסמה קול קורא ייעודי (5185), קול קורא שתכליתו לקדם הקמת "אקו סיסטם" שלם שיאפשר מתן שירותים לאזרחים דרך המימד האווירי בגובה הנמוך מאוד.
במסגרת המיזם בוצעו עד אוקטובר 2022 למעלה מ-15,000 גיחות מה שאפשר הגדרת נהלים להפעלת "מרחב אווירי מנוהל לכטב"ם קטן ורחפנים", כולל הפעלת רחפנים מחוץ לטווח קשר העין של המטיס, הפעלת ריבוי כלי טיס על ידי מפעיל בודד, הכשרת "מטיסי פנים".
כלל פעילות המיזם שלימים כונה בשם: "מיזם הרחפנים הלאומי", מתואמת הן עם רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית והן עם EASA – רשות התעופה האזרחית של האיחוד האירופאי, כמו גם עם ה-הפורום הכלכלי העולמי, World Economic Forum.
קול קורא נוסף, פורסם והוא אמור לכסות את תקופת הזמן של השנים 2023–2024. קול קורא זה מאפשר הפעלה גם של רחפנים וגם של מטוסי EVTOL.
בישראל, כמו ברוב מדינות העולם, ישנה הבחנה באסדרה בין שימוש ברחפן למטרות ספורט ופנאי לבין שימושים אחרים (מסחריים ואחרים), וכן ישנן הבחנות התלויות במשקל של הרחפן בהמראה.
רחמים כהן (נולד ב-1960) שירת בצה"ל כמפקד גדוד 890 וכמפקד עוצבת הגולן.
הורשע בהתנהגות שאינה הולמת והורד מדרגת אלוף-משנה לדרגת סרן.
כהן התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה.
לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה.
הועלה לדרגת סא"ל לאחר שמונה למפקד גדוד 890 בין השנים 1993–1994. בהמשך שימש כחבר בוועדת חקירה לבדיקת אסון השריפה בוואדי סלוקי.
בשנים 1997–1999 שימש כמפקד עוצבת הגולן בדרגת אל"ם.
בשנת 1999 הועמד לדין והואשם בביצוע מעשים מגונים בארבע חיילות שהיו כפופות לו, וכן יוחסה לו עבירה של התנהגות שאינה הולמת.
בשנת 2004, במסגרת עסקת טיעון, הוא הורשע בהתנהגות בלתי הולמת והורד לדרגת סרן.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד בחברת "סולתם מערכות".
בשנת 2021 מונה לאיש השיווק של מתקן האימונים האזרחי של אלביט מערכות במחנה נחל שורק.
רחמים רֶג'ואן (1915 – דצמבר 1998) היה סופר, מורה ואיש צבא ישראלי ממוצא יהודי-עיראקי.
רג'ואן נולד ב-1915 בבגדאד שבעיראק וגדל במשפחה ענייה.
בגיל 7 התייתם מאביו ואמו נאלצה להשכיר חדרים בביתה כדי לקיים את בנה ושתי בנותיה.
לאחר שסיים את לימודיו התנדב לצבא העיראקי, ושימש בתפקיד אלחוטן.
הוא סיפר שהיה פטריוט עיראקי, והסביר:
בהיותו אחראי על שיגור המברקים של המטכ"ל העיראקי, עשה טעות שגרמה לצבא אסון גדול.
הוא נידון למוות בתליה אך הצליח לברוח לביירות.
שם עבד תקופת מה אצל סוחר, מכר שבועונים ישנים ברחוב, עבד כמלצר בבית קפה והבריח סמים בשירות אנשי העולם התחתון של ביירות.
כל אותו הזמן פעלה משפחתו לזיכויו, ולבסוף הצליחה, הוא חזר לעיראק ולשירות הצבאי, ואף שרת כקצין.
אחרי שחרורו מהצבא התחתן, ועבד כמורה.
בשנת 1951 עלה לישראל עם אמו ואשתו.
בתחילה התגוררו באוהל במעברת באר יעקב ואחר כך בבדון בחולון.
רג'ואן שימש עובד צה"ל, תחילה כאלחוטן, ואחר כך עסק בהוראה של השפה והתרבות הערבית, שבמסגרת זו כתב ספרי הדרכה רבים.
בשנת 1957 גם החל לכתוב ולתרגם תסכית ים עבור קול ישראל בערבית וכתב סיפורים קצרים בעיתון "אל-יום".
בהמשך שימש מורה לערבית בתיכון קוגל.
לאחר ריאיון שנתן לשבועון "במחנה", על סיפור שירותו בצבא עיראק, הזמינה אותו ההוצאה לאור של משרד הביטחון לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו, "הבריחה מחבל התליה בעיראק", שיצאה לאור ב-1977.
בשנת 1984 פרסם את הספר "ג'וחא",אוסף סיפורים אודות הדמות העממית הידועה ביותר בפולקלור הערבי, אמרותיו השנונות ותעלולי המעשיות שלו.
בשנת 1985 פרסם את הספר "על גחלים", קובץ סיפורים העוסקים ברובם ביחסים האינטימיים שנוצרו בין חלק מיהודי עיראק לבין שכניהם המוסלמים.
נושא נוסף בו דן הספר היה הנדוניה.
מרגע שנולדה בת במשפחה יהודית-עיראקית, החלו הוריה להכין לה נדוניה, מאחר שבלי נדוניה לא היה לה סיכוי להתחתן.
נערה שהוריה לא יכלו להמציא כספים אלה, כמעט לא היה לה סיכוי להתחתן.
נערות עניות רבות לא נישאו כל ימי חייהן, כדי לשמור על כבוד המשפחה.
אחרות מצאו גבר ערבי והתאסלמו או נהפכו לזונות.
הבריחה מחבל התליה בעיראק, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1977
מילון כיס לתלמיד עברי ערבי, הוצאת מהות, 1981
על גחלים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985
מילון ערבי עברי חדש, זמורה ביתן, 1985
חכמת ערב - 1001 משלים, אמרות ופתגמים ערביים, דביר, 1991
הרב רחמים לוי (ה' באב ה'תר"ץ, יולי 1930 – כ"ה בסיון תשע"ג, 3 ביוני 2013) היה רב שכונת נחלאות בירושלים, מנהל מחלקת הכשרות ברבנות הראשית ומרבני העדה הטורקית בישראל.
הלוי נולד בה' באב ה'תר"ץ בשכונת זיכרון אחים בירושלים לאהרון וזכייה לוי, עולים מטורקיה.
למד בישיבת מקבציאל ובישיבת פורת יוסף.
בשנת תש"ו החל ללמוד בישיבת שערי ציון, והוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה וולדינברג והרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי.
בשנת תשט"ז מינה אותו הראשון לציון הרב יצחק ניסים לרב שכונת נחלאות, על פי בקשת תושבי השכונה, ובמקביל המשיך ללמוד במכון אריאל ובישיבת המקובלים בית אל אצל הרב עובדיה הדאיה.
בשנת תשט"ז סמך אותו לכושר לרבנות עיר, ובשנת תשי"ט סמך אותו הרב עובדיה יוסף לתעודת יורה יורה.
הקים ארגון לנוער דתי בשם "הסנה" עם הרב דוד דיין, רבה של צפת, וארגון "בני עמי" לנוער בשכנות נחלאות.
לאחר פטירת הרב בן ציון עוזיאל בשנת תשכ"ד הקים בשכונת נחלאות את "ישיבת שערי עוזיאל" על שמו.
הרב הלוי ייסד את מנהג קמחא דפסחא בשכונת נחלאות, וחיזק את שירת הבקשות.
בשנת תשכ"ה מונה למפקח ארצי על הכשרות ברבנות הראשית, ובשנת תשמ"ז מונה למנהל מחלקת הכשרות ברבנות הראשית.
מספר שנים לפני מותו לקה באירוע לבבי וחלה החמרה במצבו הבריאותי.
לאחר מות בנו אהרון מספר שנים לאחר מכן הידרדר מצבו עוד יותר, ונפטר בכ"ה בסיון תשע"ג, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
בהלוויה הספידו אותו הרבנים שלמה עמאר, אליהו בקשי דורון ואליהו אברג'ל.
בשנת תשפ"א נקרא על שמו רחוב בירושלים.
בנו, הרב משה לוי הוא ר"מ בישיבת מעלה אליהו בתל אביב, בנו הרב אברהם לוי הוא רב קהילה באלעד.
רחמים עמר (1898 – נובמבר 1975) היה מוזיקאי, מלחין ומנצח ישראלי, מגדולי המלחינים של החזנות הספרדית-ירושלמית במאה ה-20.
נולד בירושלים למנחם, יליד סלוניקי, ולאסתר לבית משפחת פרנס, דור 18 בירושלים.
תחילת דרכו המוזיקלית החלה בעודו צעיר כשהתחבר למוזיקה יוונית וטורקית, ונכנס ללמוד בקונסרבטוריון ירושלים.
בהמשך שימש כנגן חצוצרה בתזמורת המשטרה הבריטית, וכשסיים את שירותו החל לנגן בכינור, ואף בנה מספר כלי פריטה מאולתרים בהם ניגן בתחילת דרכו.
בהמשך ניגן גם על עוד ומנדולינה, ולמד בכוחות עצמו את תווי הנגינה.
בשנת 1919 נישא למרים לבית מיזאן, ועבד לפרנסתו כנגן בהרכבים מוזיקליים שונים שאת חלקם הקים בעצמו.
בשנת 1950 החל לשדר פינה קבועה ברדיו קול ישראל מדי בוקר לפני החדשות, שם ניגן נעימות כינור, לצד נגן העוד והמלחין עזרא אהרון, ואף שימש ככנר הראשי של תזמורת קול ישראל בערבית.
סגנונו המוזיקלי הורכב ממוזיקה יהודית-ספרדית, טורקית, יוונית וערבית, והיה חלק משני תתי-הסגנון העיקריים המרכיבים את הסגנון הספרדי-ירושלמי.
עם זאת, הורגש סגנונו הייחודי ביצירותיו.
בשנים שלאחר הקמת המדינה, שילב ביצירותיו אלמנטים מודרניים שהושפעו מהמוזיקה הישראלית של אותם ימים, כשמטרתו הייתה לחשוף ולהביא את סגנון המוזיקה המזרחי בכלל, וסגנונו בפרט, לקהל רחב יותר, ואף להתאימו לריקודי שמחות.
תקופת השיא שלו כמוזיקאי הייתה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, ולמרות הפופולריות וההצלחה לה זכה, המשיך להתפרנס מעבודתו ככנר בהרכבים שונים באירועים משפחתיים וציבוריים, עד לפטירתו.
במשך השנים הלחין כ-300 שירים, רבים מהם של המשורר אשר מזרחי, ושיתף פעולה עם מוזיקאים יהודים שונים שעלו לישראל.
אוסף לחניו ויצירותיו נמצא כיום במכון רננות, וניתן למצוא בו יצירות רבות הכוללות מערכות תפילה שלמות במקאמים שונים.
את רוב לחניו קיבץ לספר "נגינות רחמים", שם נמנים בין היתר לחניו המפורסמים חביבי יה חביבי, נגילה הללויה, אנא בחסדך, יה הצל יונה ועוד.
אחד מהתחומים שעמר תרם לו רבות היה ייסוד מקהלות בבתי הכנסת הספרדיים, כשהקים בשנות ה-40 את מקהלת "נעים זמירות ישראל" לנערים, וקבע בה סטנדרטים חדשים בתחום.
היא פעלה בין השאר בבית הכנסת "זכור לאברהם" שבשכונת מחנה יהודה.
בהמשך הקים וניהל עוד מספר מקהלות שנחשבו כטובות ביותר בתחומן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. האחרונה והידועה שבהן הייתה "צעירי ציון".
רבים מתלמידיו במקהלות אלו נמנים עם טובי החזנים והמוזיקאים, בהם דוד ריאחי, יחיאל נהרי, איציק קלה, חנוך אלבלק, מאיר לוי ועזרא ברנע.
הלך לעולמו בנובמבר 1975 (ז' בכסלו ה'תשל"ו) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
רחמים כלנתר (15 בספטמבר 1898 – 1978) שימש חבר מועצת עיריית ירושלים.
על שמו נקרא המושג כלנתריזם, שמשמעה מעבר ממפלגה למפלגה תמורת טובות הנאה שונות.
כלנתר נולד בירושלים בכ"ח באלול ה'תרנ"ח (1898), לאהרן (ממייסדי שכונת הבוכרים) ולצביה (נהרגה בהפגזת ירושלים במלחמת העצמאות).
שם המשפחה "כלנתר" - בבוכרית - "נשיא".
כלנתר היה חבר סיעת "הפועל המזרחי" בעיריית ירושלים שנטש את סיעתו, שפעלה כדי להדיח את ראש העירייה גרשון אגרון באוגוסט 1956, על רקע תמיכתו של ראש העירייה בהקמת בית כנסת רפורמי ובריכת שחייה מעורבת (בריכת ירושלים) בעיר.
כלנתר הפך לתומך של אגרון, דבר שהעניק לאגרון רוב במועצה, ובתמורה מונה כלנתר לתפקיד סגן ראש העירייה הממונה על ענייני דת ותברואה.
צעד זה היה אפשרי כיוון שבאותה תקופה בחרו תושבי הרשות המקומית את חברי המועצה בבחירות יחסיות, והמועצה בחרה מתוכה את ראש המועצה, אשר היה חייב לזכות ברוב מוחלט של חבריה (בשנת 1975 אישרה הכנסת חוק חדש שהפריד בין הבחירות למועצת הרשות ולראש הרשות).
כלנתר היה דור שמיני בירושלים וראש העדה הבוכרית בירושלים.
בפעם הרביעית נשא לאישה את זלפה, אלמנה בת 26, שהמשטרה הבריטית (לפני הקמת המדינה) ירתה בבעלה.
זלפה הייתה, מנישואיה הראשונים, אם לשני ילדים, ששכלה עוד שני ילדים בצעירותה.
מנישואיו של כלנתר לזלפה נולדו חמישה ילדים משותפים.
אחת מבנותיו היא מגדה מלי-כלנתר ששימשה בתחילת שנות האלפיים דוברת החברה וסמנכ"לית קשרי חוץ בחברת ארקיע ובהמשך הפכה למטפלת זוגית ומטפלת משפחתית.
הרב רחמים חיים יהודה ישראל, מכונה: רי"ח ישראל (ח' בתמוז ה'תקע"ה – ט"ו בניסן ה'תרנ"ב; 1815 – 1893) היה רב העיר רודוס.
נולד בעיר רודוס שביוון, ביום ה', ח' תמוז ה'תקע"ה (1815) לאביו הרב מיכאל יעקב ישראל שהיה רב העיר.
את עיקר תורתו למד מפי אביו ומפי סבו הרב חיים יהודה ישראל.
בשנת תרמ"ה מונה לכהן כרב העיר על ידי גיסו הרב רפאל יצחק ישראל לאחר שעלה לארץ ישראל.
כהונתו זו הייתה קצרה, ובשנת תרנ"א (בגיל 76) הרגיש כי אין באפשרותו עוד למלא תפקיד זה בשל זקנתו וביקש ממנהיגי הקהילה למצוא רב ראוי שיחליף את מקומו.
לתפקיד נבחר לבסוף הרב שבתאי הלוי.
נפטר ביום ראשון של פסח, ט"ו ניסן תרנ"ב (1893) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק ברודוס.
בעת ההלוויה הספידוהו חכמי ורבני העיר.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 בעקבות הוראה של השלטון האיטלקי לפינוי בית הקברות העתיק, הועבר קברו לבית הקברות החדש ברודוס והוא נקבר בשנית בחלקת הרבנים בבית הקברות.
בן ימין – חידושים ופלפולים במסכת מנחות.
את חיבורו זה התחיל בגיל שמונה עשרה אך לא השלימו עד לעת זקנתו.
יוצא לאור לראשונה על ידי בנו הרב ראובן אליהו ישראל בסלוניקי, תרנ"ו.
מלבד חיבור זה הותיר אחריו תשובות, חידושים ודרושים, שנדפסו כנספח לספר בן ימין במהדורתו הראשונה.
בנו בכורו הרב שמואל יעקב ישראל (נפטר ב-1920)
הרב ראובן אליהו ישראל – מו"ל כתבי אביו.
גם הוא כיהן כרבה של רודוס, האחרון בשושלת משפחת ישראל.
הרב אשר ישראל – בן זקוניו
"רחף" הייתה מפרשית־משא ממונעת, מהספינות הראשונות בצי המסחרי של היישוב היהודי בארץ ישראל.
היא הייתה בבעלות חברת הספנות "נחשון", ופעלה בשנים 1937–1938. "רחף" טבעה בדצמבר 1938 מול חופי קפריסין ושלושה ממלחיה טבעו.
"רחף" נרכשה על ידי חברת "נחשון" בסיוע הלוואה של הסוכנות היהודית.
היא נכנסה לשרות ביוני 1937 והפליגה תחת הדגל הימי הארצישראלי בעיקר עם מטענים כלליים.
ביוני 1937 היא הביאה בהפלגת בכורה מלט מבית החרושת "נשר" לנמל תל אביב.
בהמשך 1937 היא פעלה בעיקר לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה.
בנובמבר 1937 כתב דוד רמז ש"רחף" ביצעה 19 הפלגות בין ארץ ישראל, סוריה, מצרים וקפריסין.
במרץ 1938 הפליגה "רחף" באופן חד פעמי לכרתים ואבד עמה הקשר לזמן מה, בעת שהיא מצאה מחסה בין איים נדחים, עד ששבה בשלום בתחילת אפריל 1938. באמצע 1938 נחכרה "רחף" על ידי חברת "שירות חופי המזרח" להובלת מטענים מקפריסין למצרים וסוריה.
ב-28 בדצמבר 1938 טבעה "רחף" כשנקלעה לסערה חזקה שהטביעה מספר ספינות באזור האי קפריסין.
שלושה מאנשי צוותה: גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה) טבעו וגופותיהם נמשו למחרת על ידי דייגים.
רוזנטל וארליך הובאו על ידי האונייה "עתיד" לחיפה ב-2 בינואר 1939 ולמחרת נקברו בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
על שמה של הספינה קרוי רחוב בחיפה.
"רחף" הייתה מפרשית־משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ.ח.
היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון.
ה"רחף" נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו־תרנית עם מנוע עזר דיזל של 120 כוחות סוס ומערך מפרשים אורכי.
מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של כ-160 טון.
אורכה היה 19 מטר ורוחבה 8 מטר.
לאחר רכישתה הוספו לה שני תאים לרב החובל ולמלחים.
צוות "רחף" כלל 8–12 איש, שלושה מהם מתלמדים.
רוב אנשי צוותה היו יהודים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי.
הקברניט הראשון של הספינה היה רב־חובל הנס רוזנטל.
לאחר מכן נמסרה לפיקודו של ישראל לסקוב.
הרב רחמים מָהדָּר (1894 – 17 ביוני 1976, י"ט בסיוון ה'תשל"ו) היה חזן, דרשן, אב בית דין ורבה הראשי האחרון של בנגאזי שבלוב.
לפני שעלה ארצה בסוף ימיו, כיהן כרב באיטליה.
נולד למיסה ולראובן מהדר בלוב.
כשבגר נישא לפורטונה סנדלר, וכיהן כחבר בית הדין של בנגאזי תחת הרב כמוס פלאח.
לאחר פטירת הרב כמוס פלאח, מונה הרב מהדר לסגנו של הרב יוסף ג'יעאן, שמונה לכהן כרבה של בנגאזי.
לאחר עליית יהודי לוב לישראל ובתוכם הרב יוסף ג'יעאן בשנת 1949, מונה הרב מהדר לכהן תחתיו כרבה הראשי של בנגאזי, שם, בין יתר פעולותיו, נהג לדרוש מדי יום לאחר תפילת ערבית בפני באי בית הכנסת.
לאחר פטירת אשתו ב-1950, נישא למרים קריצי.
בשנת 1967, לאור הרעת היחס כלפי היהודים, עבר הרב מהדר להתגורר עם חלק מבני קהילתו באיטליה, שם מונה לכהן במשרה רבנית.
בשנת 1974 עלה לישראל והתיישב בבת ים.
הרב רחמים נאהורי (י"ב באב ה'תרס"ב, 15 באוגוסט 1902 - כ"א בתמוז ה'תשמ"ה, 10 ביולי 1985) היה רב העיר בון שבאלג'יריה ואב בית דין בפריז, צרפת.
נולד בעיר בון (כיום ענאבה ) לרב אליהו נאהורי.
סבו היה הרב יעקב פאריינטי מחבר הספר שארית יעקב.
בילדותו התייתם מאביו ונאלץ לעזוב את לימודיו כדי לפרנס את משפחתו.
עם הגיעו לגיל שמונה עשרה הלך ללמוד אצל הרב יעקב הכהן שהיה הרב הראשי בבון באותה עת, ושנתיים לאחר מכן הוסמך על ידו לרבנות.
בהמשך עבד כשוחט וקצב, ופתח אטליז.
לאחר פטירת רב העיר הרב יעקב הכהן מונה אחריו הרב יעקב שושנה, ולאחר פטירתו של האחרון בשנת ה'תרצ"ז מונה הרב נאהורי לתפקיד הדיין ורב העיר.
בתפקידו התמודד הרב נאהורי עם ההשפעה ההולכת וגוברת של החילוניות הצרפתית בעיר, כאשר יהודים רבים התרחקו מהמסורת ונישואי התבוללות הפכו נפוצים.
הרב נאהורי התמקד בעיקר בתחום החינוך של הדור הצעיר ולשם כך ייסד בתי ספר קטנים בהם למדו ילדים ונערים בשעות שאחר הלימודים בבתי הספר הממלכתיים, זאת בשל החוק הצרפתי שחייב את התלמידים ללמוד בשעות הבוקר והצהריים באחד מבתי הספר הממלכתיים.
בתקופה זו הגיעו לבתי הדין באלג'יריה יהודים רבים החיים עם בנות זוג מקומיות על מנת שבית הדין יגיירן וישיא אותם על פי ההלכה.
בניגוד לדעתו של הרב אברהם משה פינגרהוט (אז רב העיר אלג'יר) שסבר שיש לקבלן ליהדות ולסמוך על שיטות מקלות בגיור, החזיק הרב נאהורי בעמדה שאסור מבחינה הלכתית לקבלן.
לדבריו, אין לסמוך על השיטות המקילות בהליך הגיור אלא במקרים פרטיים, כאשר המטרה היא לקרבם ליהדות ולא לדחותם מהקהילה, אך לא בגיור סיטונאי של גויים רבים, שם קיים דווקא החשש שהכשרת המצב בדיעבד תעודד את המשך המצב ותגביר את תהליך ההתבוללות.
עם פסקו זה הסכים הרב אליעזר יהודה ולדנברג.
עם סיום מלחמת העולם השנייה פעל לשיקום מוסדות הקהילה וייסד את התלמוד תורה המרכזי בו למדו רוב בני הקהילה.
כן ארגן מחדש את ענייני הקהילה, כמו נושאי הכשרות, שחיטה ויבוא המצות והיין לחג הפסח.
בשנת ה'תשי"ב (1952) הקים יחד עם חברו הרב אברהם משה פינגרהוט ובסיוע עסקנים את "ישיבת הרבנים" בעיר הבירה אלג'יר.
מטרת הישיבה הייתה להכשיר תלמידים שישמשו בעתיד כרבני קהילות ובתי כנסת בכל רחבי אלג'יריה.
בראשות הישיבה עמדו הרב פינגרהוט והרב יצחק זרביב.
הרב נאהורי היה מעורב בהנהלת וסדרי הישיבה, ואף הגיע למסור בה שיעורים מפעם לפעם.
בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה החל משנת 1954, נערכו פוגרומים בכל ריכוזי היהודים במדינה.
בעקבות זאת היגרו רוב היהודים מהמדינה מחשש לחייהם, אולם הרב נאהורי סירב לעזוב את קהילתו ונותר בה כל עוד נותרו בה מנין יהודים.
בשנת ה'תשכ"ג עבר לפריז, שם שימש בתפקיד דיין לצד אב בית הדין הרב פינגרהוט והרב שמחה ארנסט גוגנהיים.
אחרי פטירת הרב פינגרהוט מונה הרב נאהורי תחתיו.
במקביל לפעילותו כדיין מסר שיעורי תורה לתלמידים בבית המדרש ששכן בביתו שברחוב רישה.
פעל רבות ליסוד מוסדות חינוך ובתי ספר יהודיים בפריז, וסייע בהקמת מקוואות טהרה, חנויות ואטליזים כשרים.
נפטר בירושלים בכ"א בתמוז ה'תשמ"ה ונקבר בהר הזיתים.
בין תלמידיו נמנים: הרב שמואל סירא, הרב הראשי לצרפת; חתנו הרב עמנואל שושנה, מנהל בית המדרש הרבני של צרפת; הרב יהושע ברכץ, שימש בעבר כראש ישיבת שערי רחמים; הרב יהודה בן ישי, רב קהילה בשכונת בקעה ור"מ במכון מאיר; והרב אלעזר אלבז, ששימש כרב העיר גבעת שמואל.
בשנת 2022 נקרא רחוב על שמו המחבר בין השכונות בית וגן ורמת שרת בירושלים.
לקראת סוף ימיו, בקיץ ה'תשמ"ה הוקמה הישיבה הגדולה "שערי רחמים" בשכונת סנהדריה בירושלים, בראשות תלמידו הרב יהושע ברכץ.
לאחר כעשרים וחמש שנות פעילות ובעקבות עזיבתו של הרב ברכץ מספר שנים קודם לכן נסגרה הישיבה (בשנת ה'תש"ע, 2010), ובמקומה נפתחה ישיבה תיכונית בה לומדים גם מקצועות חול וניגשים לבחינות הבגרות.
בשנת ה'תשע"ו (2016) הצטרפה הישיבה לרשת בתי הספר של מכון ברנקו וייס.
בראשות הישיבה התיכונית עמד בנו של הרב נאהורי, הרב יהודה נאהורי.
ספרו רחמיך רבים, כולל חידושים על התלמוד, תשובות הלכתיות והתכתבויות בנושאים שונים.
יוצא לאור בשנת ה'תש"ן על ידי משפחת המחבר ובעריכת הרב יהושע ברכץ.
ניגון רחמנא דעני הוא ניגון חב"די, אחד מניגוני הרבי מלובביץ'.
הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד.
הניגון הולחן על ידי סבו של הרבי מלובביץ' הרב מאיר שלמה ינובסקי
מילות הניגון הם מתוך פיוט בשפה הארמית, הנאמר כחלק מנוסח הסליחות: .
הרבי מלובביץ' לימד את הניגון בשמחת תורה לפנות בוקר ה'תש"ך (1959) ואמר כי תחילה יש לנגנו במתינות, ואחר כך במהירות ובשמחה, כי בתחילה הרי זו תנועה-מנגינה של תחנונים, וככל שממשיכים הולכת ומתחזקת תנועת-מנגינת התביעה והביטחון.
בהמשך השנים הפך לניגון המושר בחצרו רבות ובתי כנסת של חב"ד בעיקר בעת סיום הסליחות ובעת התוועדות בחודשי אלול־תשרי.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד מספר רמ"ב (247).
ב-1960 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 1 של ניח"ח, באלבום "שירה וזמרה" של זלמן ברונשטיין, ב־1995 הופיע באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה בביצוע מנדי ג'רופי.
ב־1998 הופיע השיר באלבום ניגון הבעש"ט של אברהם פריד.
ב־2010 יצא באלבום אוחילה של אודהליה ברלין, ב־2014 הופיע השיר באלבום "שרים תפילה" של יצחק מאיר ובאלבום "אהבה רבה" של להקת התזמורת העממית בביצוע ברי סחרוף, ב־2015 הופיע השיר באלבום צמאה 1 בביצוע שי צברי באלבום "ולנר ווקאלי" ועוד.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי עידו פורטל, רועי אמיר, אלי מרקוס, בני פרידמן, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב, מוטי שטיינמץ ואחרים.
רחמן ראחים אוגלו חג'ייב (באזרית: Rəhman Xudayət oğlu Hacıyev; נולד ב-25 ביולי 1993) הוא כדורגלן אזרי, המשחק בעמדת הקשר בנפטצ'י באקו ובנבחרת אזרבייג'ן.
כבר בגיל צעיר הצטרף חג'ייב לבאקו, והתפרסם בעיקר עקב העובדה שהפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה (בגיל 15 ותשעה חודשים) שזוכה באליפות, בעת זכייתה של באקו באליפות הליגה בעונת 2008/2009.
בינואר 2014 הושאל לסומגאיט, וביולי 2014 הושאל לגזיאנטפ.
בינואר 2015 חתם בנפטצ'י באקו.
חג'ייב שיחק במדי הנבחרות הצעירות של אזרבייג'ן, וב-17 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק נגד .
רחמים שלום (נולד ב-20 בספטמבר 1957) הוא כדורגלן עבר, ששיחק בעמדות החלוץ והקישור ההתקפי ומאמן ישראלי.
שלום זוהה בעיקר כקפטן קבוצת מכבי רמת עמידר, בה שיחק שנים רבות, היה קפטן ואחד מכוכבי הקבוצה מ-1980 ועד 1991 ובהמשך אף אימן אותה.
רחמים שלום גדל במחלקת הנוער של הפועל רעננה והמשיך לשחק בקבוצת הבוגרים, ב-1977 החל לשחק בבית"ר ירושלים, ב-1978 החל לשחק עבור הפועל יהוד ושנה לאחר מכן עבר למכבי הרצליה ולאחר כשנה נוספת החל לשחק במכבי רמת עמידר שם הפך קפטן הקבוצה ושיחק עד פרישתו.
במהלך שירותו הצבאי כיכב שלום בקבוצת הנח"ל שהביסה קבוצות רבות במהלך אליפות צה"ל, במשחק מול נבחרת מרכז תובלה הבקיע, שלום שלושער וכך סיימה נבחרת מרכז תובלה את מקומה בתחרות בתוצאה 4–0.
בעקבות ביצועיו בנבחרת הנח"ל הפך שלום למבוקש בקרב קבוצות הליגה הלאומית
באפריל 1979 העשיר שלום את מאזן קבוצתו בשתי נקודות ליגה חשובות, שהבטיחו סופית את מקומה של הפועל יהוד בליגה הלאומית כאשר הבקיע את שער הניצחון במשחק מול הפועל תל אביב.
ב-1991 החל שלום לאמן את מכבי רמת עמידר ובהמשך את הפועל הרצליה, הפועל כפר קאסם ואת בית"ר רמת גן, אותה העלה לליגה ב' (כדורגל).
לאחר פרישתו מעולם הכדורגל כיהן כמנהל לוגיסטיקה ואחזקה בעיריית רמת גן ובינואר 2019 הפך חבר מועצת עיריית רעננה המכהן כמשנה לראש העיר וכממונה על פיתוח השכונות בעיריית רעננה.
רחמים ישראלי (2 בספטמבר 1942 – 1 בדצמבר 1993) היה צלם עיתונות ישראלי.
רחמים ישראלי נולד במוסול שבעיראק בשנת 1942 לשרה ישראלי ולמצליח בן מיכאל, בנם השלישי מבין ארבעה אחים.
בשנת 1952 עלה עם משפחתו ארצה, שם התגוררו בירושלים.
לאחר שירותו הצבאי בחיל השריון נסע לאמסטרדם שבהולנד ללמוד צילום בבית הספר "קודאק" ושם השתקע במשך 6 שנים.
בחזרתו ארצה בשנת 1968 החל לעבוד כצלם עיתונות.
באותה שנה פגש את אירן סומר, ילידת הולנד שעלתה ארצה והשניים התחתנו בינואר 1971 בבית הכנסת בעיר מאסטריכט שבהולנד ולהם נולדו שתי בנות.
ישראלי תיעד וסיקר במשך 25 שנה במצלמותיו את העיתונות הישראלית בכלל ובירושלים בפרט, עד שחייו נגדעו בגיל 50 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ישראלי עבד כצלם עיתונות עצמאי בין השנים 1968 ועד למותו ב-1993, הוא צילם בעיקר בעיר ירושלים, אך צילם גם אירועים אחרים שהתרחשו בישראל ומחוץ לישראל.
הוא נמנה עם המשלחת הראשונה שנסעה למצרים מיד לאחר הסכמי השלום כדי להביא תמונות מהאירוע.
הוא הרבה לסקר את אירועי הכנסת, ספורט, הפגנות, בחירות, ראשי עירייה, מלחמות ישראל, התיישבות חדשה, מגזרים שונים בחברה הישראלית, אירועי פח"ע ומשטרה, נשיאי ישראל, תרבות, ראשי ממשלה ושרים, אישים חשובים בתרבות הישראלית והעולמית.
בשנת 2000 נחנך רחוב "הצלם רחמים" בשכונת רמת שרת בירושלים, במעמד ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט ובשנת 2021 נחנך גן שעשועים "גן הצלם רחמים" בשכונת רמת שרת במעמד ראש עיריית ירושלים משה ליאון.
רבי רחמים נסים יהודה די שיגורה (ה'תקס"ח 1808 - י"ג בכסלו ה'תרמ"א 1880) היה רב ודיין באזמיר ומחבר ספר דרשות עקב ענוה ופירוש להגדה של פסח מגיד דבריו.
נולד באזמיר לבת שבע רושא רוזאניס ולרבי פנחס רפאל יהושע די שיגורה, מחבר ספר אות היא לעולם והוא בנם הבכור.
למד בבית מדרשם של הגבירים, האחים בכור מרדכי, רפאל שלמה ודוד אלעזר הכהן.
כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה בארקי.
היה חזן ופייטן מעולה, עד שמכונה .
מוזכר בספרי חכמי דורו, כמו רבי אברהם פלאג'י, רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י בספרו יפה ללב, ורבי יוסף פונטרימולי.
גם רבי חיים פלאג'י מביא ממנו חידושי תורה פעמים רבות וקורא לו:
עמיתו בתורה היה רבי משה חיים מצליח.
חברו הקרוב של רבי חיים יהושע אלעזר הכהן חמצי, שהיה תלמידו של אביו.
נפטר בי"ג בכסלו ה'תרמ"א (1880) ונקבר באזמיר.
ספדו לו רבי אברהם פלאג'י, רבי נסים חיים משה מודעי בספרו דרישה מחיים, שכותב עליו:
ילדיו היו: הרב יצחק שמואל (ה'תקצ"ט-ה'תרנ"ד) מדפיס ספרים באיזמיר, ורבי משה (ה'תר"ו-ה'תרע"ה) וחמש בנות.
כתב ספרים הרבה, ורק שניים מהם נדפסו:
עקב ענוה (אזמיר תרמ"א) - פירושים וחידושים בנושא הענווה על סדר פרשות השבוע, חמש מגילות ופירושים על הנ"ך וכן שני דרושים, להספד ולהכנסת ספר תורה.
מגיד דבריו (אזמיר תרמ"א) - פירוש גדול על הגדה של פסח וכן הלכות החג.
דרושים והספדים במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
יאודה לקדשו - על ספר תהלים
ספר מערכות (כארבע מאות דף) בכת"י.
רחמים גרטי מושונוב (בבולגרית: Рахамимъ Гарти мушоновъ; 15 בפברואר 1868, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 16 באפריל 1937, פלובדיב, ממלכת בולגריה) היה קולונל יהודי בצבא בולגריה, אחד משלושת היהודים היחידים שהגיעו לדרגה זו בימי הממלכה השלישית, וגיבור מלחמה בולגרי.
רחמים גרטי נולד בפלובדיב למשפחת נכבדים (נוטאבלים).
אביו חאג'י מושון גרטי יליד העיר, עלה לירושלים ובה למד בישיבה.
עם שובו לפלובדיב מירושלים זכה לכינוי חאג'י.
מושון גרטי נמנה עם תומכי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית והסתיר בביתו את וסיל לבסקי בעת שזה נמלט מהעות'מאנים.
לאחר מלחמת העצמאות הבולגרית זכה לאות הוקרה מהממשל הבולגרי ועל דלת ביתה של משפחת גרטי הוצב שלט ובו צוין שבבית מצא מסתור וסיל לבסקי.
מושון גרטי היה חבר מועצת עיריית פלובדיב וכיהן לתקופה מסוימת כסגן ראש העיר.
רחמים גרטי נשלח לבית הספר הצבאי הגבוה בסופיה וב-18 במאי 1889 סיים אותו וקיבל דרגות לויטננט.
הוא היה מראשוני היהודים שזכו לדרגות קצונה בבולגריה המודרנית.
במסגרת תהליך השתלבותם של יהודי בולגריה בנסיכות הצעירה, אומצו שמות משפחה בעלי סיומת עם קונוטציה סלאבית.
וכך, נודע רחמים גרטי כרחמים מושונוב (בנו של מושון).
ב-1905 השתחרר מושונוב מהצבא ושב לעירו לסייע בפרנסת המשפחה.
לאחר כינון הליגה הבלקנית החלה בולגריה בגיוס והגדלת צבאה.
רחמים מושונוב שב לשרת בצבא הבולגרי.
הוא לחם במלחמת הבלקן הראשונה, מלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה במסגרת המערכה על סרביה וכן במסגרת החזית המקדונית.
ב-28 ביולי 1913 הועלה לדרגת מאיור, וב-30 במאי 1918 הועלה לדרגת פודפולקובניק.
הוא לחם ברגימנט הרגלים ה-22 "תראקיה" במסגרת הארמייה הבולגרית הרביעית וכן פיקד על רגימנט המילואים ה-6. לאחר סיום מלחמת העולם וחתימת חוזה ניי צומצם צבא בולגריה לכדי ז'נדרמריה וב-1919 השתחרר רחמים מושונוב משירותו הצבאי בדרגת פולקובניק.
במהלך המלחמה חלה מושונוב בטיפוס המעיים ואושפז במצב קשה, אך החלים ושב לחזית.
בהמשך, נפצע בפניו ועינו נפגעה, והוא שוב חזר לחזית.
מושונוב עוטר במספר עיטורים צבאיים ובכללם מספר פעמים בעיטור הגבורה של צבא בולגריה.
רחמים מושונוב, מורנו גרציאני ואברהם תג'ר היו שלושת היהודים היחידים שזכו לדרגת פולקובניק בימי נסיכות וממלכת בולגריה.