tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מערכת ההולכה, ההשנאה והחלוקה נמצאת בבעלות מלאה של חברת החשמל, ועל כן התעריף המשולם ליצרני חשמל פרטיים על ידי צרכני החשמל שלהם, כולל בתוכו תשלום לחברת החשמל על שימוש במערכת ההולכה.
צריכת החשמל מהווה כ–30% (נתוני 2004) מסך כל צריכת האנרגיה בישראל.
בשנת 2021 הסתכם ייצור החשמל בישראל כ-68.4 מיליארד קוט"ש.
מהם 20 מיליארד קוט"ש (כ-30%) על ידי יצרני חשמל פרטיים והיתר על ידי חברת החשמל.
נתח הייצור של חברת החשמל יורד בהדרגה ותוך מספר שנים מתוכנן לרדת אל מתחת ל-50%.
לפי משרד האנרגיה הסיבות לגידול בצריכת החשמל הן:
עליה ברמת החיים יחד עם הוזלת מוצרי ייבוא חשמליים.
שינוי באקלים – התחממות כדור הארץ העלתה את השימוש במזגנים.
מעבר לשימוש באנרגיה חשמלית מאנרגיה מסורתית (סולר, מזוט וגז).
שיאי הצריכה בישראל נקבעים באופן מסורתי בשיאם של גלי חום בקיץ, ולעיתים נדירות יותר בעת גלי קור בחורף, בשל הפעלה מרובה של אמצעי קירור או חימום.
שבירת שיא הביקוש לחשמל בכל הזמנים בישראל בעונת החורף, היינה תופעה נדירה מאוד, ושיאי הביקוש נשברים בדרך כלל בקיץ.
לדוגמה, ב-19 וב-26 בינואר 2022 בהתאמה, נשבר שיא הביקוש לחשמל בכל הזמנים בישראל בעונת החורף לראשונה מאז ינואר 2008.
בשנות התשעים של המאה העשרים קצב הגידול בצריכה היה 7% לשנה.
בעשור הראשון של שנות ה-2000, ירד קצב הגידול ל-4% בשנה.
בשנת 2008 גדלה צריכת החשמל בישראל ב-1.7% בלבד, (לעומת תחזית של 2.7%), ולנתון מתאם עם הנתונים הכלליים במשק הישראלי, המעידים על מיתון ואף נסיגה.
בשנת 2009 נרשמה ירידה בשיעור של 2.4% בצריכת החשמל בישראל.
הירידה האחרונה בצריכת החשמל השנתית נרשמה בשנת 1957. במגזר המסחרי, (חנויות, קניונים, משרדים) נרשמה עלייה קלה של 0.8%.
במיגזר הביתי נרשמה ירידה קלה של 0.6%.
במיגזר התעשייתי נרשמה ירידה חדה של 7.9%, בצריכת הרשות הפלסטינית נרשמה עלייה של 3.2%, בצריכה לשאיבת מים נרשמה ירידה משמעותית של 12.5% ובמיגזר החקלאות נרשמה ירידה משמעותית של 7.5% לעומת שנת 2008. בחציון הראשון של שנת 2009 נרשמה ירידה ארצית משמעותית בשיעור של 5.8%, אשר הלכה והתמתנה לקראת סוף השנה.
קצב הגידול של הביקוש לחשמל בישראל, כמו בשאר מדינות העולם הולך ומאט.
תחזית הביקוש לחשמל של בנק ישראל בבעשור השלישי והרביעי של המאה ה-21 צופה גידול של כ-2.5 אחוזים בשנה.
לעומתה, תחזית הביקוש לחשמל לשנת 2030 שנערכה על ידי הכלכלן הראשי של BDO חן הרצוג לצורך הנפקת שדה הגז תמר, צפתה עליה ממוצעת של 3.8% בצריכה הכוללת לשנה שתביא להגדלת הביקוש ל-96 מיליארד קוט"ש עד לשנת 2030, זאת בהשוואה לתחזית עולמית החוזה גידול של 2.7% לשנה (עד 2030).
נכון ל-2021 צריכת החשמל בישראל מתפלגת באופן הבא:
מעריכים שכ-40% מן הצריכה הכוללת מוקדשת למיזוג אוויר.
צריכת החשמל בישראל כפרמטר כלכלי במשק
צריכת החשמל בישראל, מהווה פרמטר כלכלי משמעותי הן ברמת כלל המשק והן ברמת הצרכן הבודד ולמעשה יכולה להוות אינדיקטור כלכלי למצבו.
גידול משמעותי בצריכת החשמל, יוביל לגידול בכושר הייצור בישראל וישפיע על גידול בתוצר המקומי הגולמי.
עליה ברמת החיים של הפרט, תוביל לשימוש מוגבר במכשירי חשמל ובכך תעלה את הצריכה הפרטית לנפש.
בהשוואה רב שנתית של שיעור השינוי באחוזים בצריכת החשמל, התמ"ג והצריכה הפרטית לנפש עולה, כי מגמות השינוי הן דומות ובאירועי הילה, כגון האינתיפאדה השנייה, ישנו מתאם בין הנתונים.
הספקת חשמל בצובר משמעה רכישת חשמל בצורה מרוכזת מחברת החשמל לישראל, חלוקתו והולכתו למשתמשים.
כמפורט בטבלת הצריכה לעיל כ-6% מצריכת החשמל נצרכת במגזר זה.
לפי נתוני חברת חשמל נכון ל-2003 היו 370 רוכשים - ספקים כאלה (כמפורט בטבלה משמאל).
צריכת החשמל מתפלגת על פני שעות היממה בהתאם לפעילות המשק.
הצריכה הבסיסית המינימלית בשעות הלילה היא בערך 4,000 מגה ואט ומגיעה עד לשיא של 8,000 - 9,000 מגה ואט במשך היום, ולסביבות 12,800 בשיא הקיץ (2015).
במדינת ישראל, שנכון ל-2023 אינה מייבאת חשמל ממדינות שכנות, התפלגות זו מחייבת ייצור חשמל משתנה על פני היום והכנת תשתית ייצור לזמני שיא שאינה מנוצלת בזמני שפל.
לפיכך נעשות פעולות "ליישר את הקו":
בשנות השמונים של המאה העשרים יצאה חברת החשמל במסע פרסום בכיכובה של השחקנית מרים פוקס ("אדון צ'יבוטרו") תחת הססמה: "חשמל - לא בבת אחת" שקראה לפזר את הפעלת מכשירי החשמל על פני היממה.
כאשר שוב הגיעה הצריכה למגבלת הייצור, בקיץ 2006, פתחה החברה שוב במסע הסברה דומה.
תעו"ז (ראשי תיבות: תעריף עומס וזמן) הוא תעריף חשמל המשתנה בהתאם לזמן צריכת החשמל.
הספק החשמל של צרכנים גדולים במשק נמדד לפי שעות היום והצרכן מחויב בחשבון החשמל בהתאם.
גם צרכנים קטנים (ביתיים) רשאים להצטרף לשיטת חישוב זו ("תעו"ז ברירתי").
מאז אפריל 2023 מחולקת היממה לשעות פסגה שפל והמחיר המרבי (עבור צריכה בזמן פסגה בקיץ) גבוה בקרוב ל–275% מהתעריף הכללי והמחיר המינימלי (בזמן השפל בקיץ) נמוך ב-20% מהתעריף הכללי.
על שיטה זו נמתחה ביקורת שכן מחד לא נעשתה כל בדיקה שהשיטה אכן מסייעת באיזון, ומאידך כתוצאה ממנה עלות החשמל לצרכנים רבים שאינם יכולים לשנות את שעות הצריכה (למשל מוסדות ציבור) עלתה משמעותית.
חשמל כמקור אנרגיה חיוני לתפקוד הכלכלה הישראלית, למערכת אספקת המים, למערכות צבאיות שונות, לבתי חולים ועוד.
בעולם טרם הבשילה לכדי כדאיות מסחרית מערכת לאגירת חשמל, ועל כן אין כמעט יכולת מעשית לאגירת חשמל לשימוש עתידי.
בשל מצבה הגאו-פוליטי של ישראל, היא אינה יכולה להיעזר בשכנותיה במקרים של שיבושים באספקת חשמל, ולמעשה אין כמעט יכולת מעשית לכך גם בשל העדר רזרבה מספקת לייצור חשמל אצל שכנותיה.
על מנת להבטיח אספקת חשמל סדירה ככל האפשר, יש צורך ביתירות של המערכת (לעמידה במקרי תקלות), החזקת מלאי דלקים שיספיקו לטווח זמן בינוני, ותחזוקה שוטפת של מערכת ההולכה.
חלק מיחידות הייצור של חברת החשמל תוכננו כך שניתן יהיה להשתמש בהם גם בסוג דלק אחר (מזוט, סולר), במקרה של חוסר בסוג הדלק הראשי (פחם, גז טבעי).
חברת החשמל מחזיקה במתקניה ובמתקני צד-שלישי מלאי פחם להפעלת היחידות הפחמיות בתחנות הכוח לכ־7 שבועות, 200,000 טון מזוט ו־280,000 טון סולר.
גז טבעי הוא קשה לאגירה בהשוואה לדלקים אחרים, כאשר הוא במצב גז, אך ישנה אפשרות להנזיל את הגז.
על מנת ליצור יתירות באספקת הגז הטבעי, נבנה בראשית 2013 מצוף ימי המאפשר קליטת מטעני גז נוזליים מאוניות מיוחדות, על מנת להבטיח אספקת גז גם בעת תקלות אספקה מקידוחי הגז.
בשל הרגישות הגבוהה לשיבושים באספקת גז טבעי, נקבע שיעור רף מקסימלי לאספקת חשמל באמצעות גז טבעי בהיקף שעתי, ובהיקף ייצור כולל.
עם זאת, תגליות הגז המשמעותיות בראשית העשור השני של המאה ה־21, הובילו לחציית רף זה.
ישנו תכנון עתידי למגשר אירו-אסיה, כבל חשמל תת-ימי מוצע שיחבר את רשת החשמל עם זו של קפריסין ויוון.
בנוסף ישנו צורך באבטחה של מתקני הייצור וקווי ההולכה מפני פגיעות אויב.
במהלך מלחמת העצמאות הופצצה תחנת הכוח רדינג בידי חיל האוויר המצרי, אך לתחנה לא נגרם כמעט נזק.
חברת החשמל מחויבת באחזקת יכולת ייצור לצורך גיבוי יצרנים פרטיים, ולצורך כך משולמת לה פרמיה מיוחדת על ידי היצרנים.
בשנת 1981 נחנכה - במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל של משרד האנרגיה והמים
- טורבינת רוח הדגמה במעלות ביוזמת משרד האנרגיה ובסיועו תוך שיתוף פעולה עם מפעל ישקר.
הטורבינה הזינה חשמל ישירות למפעל (באותה התקופה לא ניתן היה לספק ולמכור חשמל ישירות לרשת החשמל הארצית של חברת חשמל).
ב-1982 נעשתה יוזמה ראשונה בישראל בתחום "ייצור חשמל פרטי" על ידי ד"ר משה הירש שכיהן במשרד האנרגיה והתשתית כרפרנט ומוביל התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל.
בעקבות יוזמה זו הוקמה ועדה משותפת למשרד האנרגיה ולחברת החשמל על מנת לבחון את הנושא ולהביא ליצירת הסדר "יצרן חשמל פרטי".
בשנת 1985 הוקם לראשונה פרויקט על פי הסדר של "יצרן חשמל פרטי": טורבינת רוח הדגמה בתל קטיף, ליד אלוני הבשן, ברמת הגולן הטורבינה הוקמה במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל.
הסדר "יצרן חשמל פרטי" שנוצר כאמור בין משרד האנרגיה ובין חברת חשמל הוחל בהסכמה הדדית לגבי פרויקטים שנבדקו ואושרו הן על ידי משרד האנרגיה והן על ידי חברת חשמל.
בהמשך טופלו ואושרו כ"יצרן חשמל פרטי" פרויקטים נוספים באנרגיית הרוח ובאנרגיות חלופיות נוספות כדוגמת מתקן הידרואלקטרי לייצור חשמל ליד מעין ברוך בגליל העליון.
מתקן זה הוקם ב-1984, קודם ליצירת הסדר "יצרן חשמל פרטי", ולכן לווה בהתקנת קו הולכת חשמל ארוך ליישוב אף כי בקרבת המתקן עבר קו מתח גבוה של חברת חשמל.
בעקבות מתקן ההדגמה של טורבינת רוח בתל קטיף הוקמו בהמשך, במסגרת תוכנית ניצול אנרגיית הרוח, טורבינות רוח נוספות בסיוע משרד האנרגיה, בגוש שגב בגליל על ידי חברת חשמל, וביישובים מעלה גלבוע, בית יתיר ואלון מורה על ידי היישובים וגורמים מקומיים ביוזמת משרד האנרגיה וסיועו.
מיזמי טורבינות רוח כמתקני הדגמה, בשילוב עם מיזמים בתחום איתור אתרים לחוות של טורבינות רוח במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח, הובילו במקביל ובהמשך ליזום והקמת חוות טורבינות רוח ראשונה בתל עסניה - רכס חזקה - ברמת הגולן, בסיוע של משרד האנרגיה ומרכז ההשקעות.
תחום "יצרן חשמל פרטי" הוחל בהמשך לנושאים נוספים באנרגיות מתחדשות וכן לקוגנרציה (ייצור משולב של חשמל וחום) תוך התניה להשגת נצילות אנרגיה כוללת של 70% ומעלה.
בתחילת שנות ה-90 הוקם פרויקט הדגמה בתחום קוגנרציה על בסיס מנוע דיזל, שהיה הראשון מסוגו ואשר זכה להכרה כיצרן חשמל פרטי.
הפרויקט הוקם במפעל טקסטיל ק.א.נ.
לצביעה ואשפרה בראשון לציון, ובו מערכת מנוע-גנרטור (מנוע דיזל מונע במזוט קל) המצוידת במכלולים לניצול החום השיורי של המנוע (חום גזי פליטה להפקת קיטור וחום מי קירור של המנוע למים חמים לתהליכים).
במחצית הראשונה של שנות ה-90, בעקבות פניות של גורמים שונים במשק להכרה בפרויקטים שלהם כיצרני חשמל פרטיים, הוחלט במשרד האנרגיה על הקמת ועדה שתסנן פרויקטים ותדרג אותם בתיאום עם חברת חשמל.
הוועדה נקראה ועדת ברובינדר, על שם יו"ר הוועדה, שהיה אז ראש מנהל החשמל במשרד האנרגיה.
בהמשך הוקמה לנושא ועדת אילתה, על שם יו"ר הוועדה, פרופ' חיים אילתה.
שעמד בראש הרשות הציבורית לענייני חשמל שהוקמה ב-1996.
בתחילת שנות ה-2000 הגדירה ועדה במשרד האנרגיה תקנות עדכניות עבור יצרנים פרטיים מאנרגיות מתחדשות וקוגנרציה.
לאחר זמן אומצו התקנות בכנסת לכדי שילוב בחוק החשמל.
בשנת 2005 פרסם משרד התשתיות הלאומיות תקנות המיועדות להסדרת ההתקשרות בין יצרני חשמל פרטיים לבין חברת החשמל כחברת הולכה ואספקה.
על סמך תקנות אלו ביקשו מספר גורמים אישורים להקמת תחנות כוח פרטיות, אולם נכון ל-2007 כל הבקשות התייחסו לתחנות כוח קונבנציונליות.
ב-2009 ניתנו רישיונות לייצור והספקת חשמל באמצעות מתקני אנרגיה סולארית לשתי חברות:
אדיג סולאר, שמשתמשת בטכנולוגיה תרמו-סולארית להפקת עד 100 קילואט במתקן בקיבוץ סמר
ערבה פאוור, שמשתמשת בטכנולוגיה פוטו-וולטאית להפקת עד 4.9 מגואט במתקן בקיבוץ קטורה
בדצמבר 2012 החלה הקמת שלשה מתקני יצור חשמל באנרגיה סולרית ביישובים גבולות, נחל עוז ולהב, בהיקף מצטבר של 18 מגה ואט.
ביולי 2013 נחנכה תחנת הכוח OPC רותם במישור רותם בהספק של 448 מגה-ואט ביחידת מחזור משולב המופעלת באמצעות גז טבעי (וסולר כהפעלה משנית), שהייתה לתחנת הכוח הפרטית הראשונה בישראל המפיקה חשמל בהיקפים גדולים המיועד למכירה לצרכנים.
במאי 2014 התחברה לרשת החשמל הארצית תחנת הכוח דוראד דרומית מאשקלון (840 מגה-ואט).
בקיץ 2015 מתוכננת השלמה תחנת כוח נוספת של דליה (870 מגה-ואט).
יצרנים פרטיים נוספים מתוכננים להשלים בניית תחנות כוח נוספות בהיקף של 3,130 מגה-ואט עד 2017.
לצד יחידות הייצור של חברת החשמל, ויצרני חשמל פרטיים גדולים קיימים בארץ יחידות ייצור קטנות המופעלות על ידי גורמים פרטיים שונים, כאשר חלק מהייצור הפרטי משמש לצריכה עצמית, חלקה נמכר לחברת החשמל, וחלקה נמכר ללקוחות פרטיים גדולים.
חלק מהמתקנים פועלים באופן דומה לטוריבנות מחזור משולב, ומשלבים יצור חשמל וחימום מים לקיטור, לצרכים תפעוליים של המפעלים.
נכון לראשית 2013, יחידות אלו הן בעלות כושר יצור של 434.6 מגה-ואט.
בשנת 2013 כ־2% מהחשמל שיוצר בארץ היה מיצרנים פרטיים, ונכון ל-31 בדצמבר 2016 כ-23% מכושר ייצור החשמל במדינת ישראל מוחזק בידי יצרני חשמל פרטיים.
חברת החשמל מוגדרת בישראל כספק שירות חיוני, ומחויבת ברכישת ייצור החשמל של יצרנים פרטיים בתעריף שנקבע על ידי רשות החשמל.
התעריפים המשולמים ליצרני חשמל מאנרגיות מתחדשות מסובסדים, ונעים בין 0.45 ל־2.3 ש"ח לקילואט (בהשוואה לעלות ייצור של כ־0.33 ש"ח לקילואט, באמצעות חברת החשמל).
נכון לשנת 2023 מדינת ישראל אינה מייבאת חשמל, אך עם זאת, נבחנו בעבר תוכניות לייבוא חשמל ממדינות שכנות:
ייבוא חשמל מעקבה לאילת - התשתית החשמלית לחיבור הרשתות באזור עקבה ואילת הוקמה עוד בסוף שנות ה-90, אך החיבור בפועל לא בוצע.
יצוין, כי לירדן אין יכולת ממשית לספק חשמל לישראל וחיבור הרשתות היה יותר במישור ההצהרתי ופחות במישור המעשי.
ייבוא חשמל דרך טורקיה - נבחנה התכנות לייבוא חשמל ממזרח אירופה דרך טורקיה (טורקיה תשמש רק תחנת מעבר, שכן טורקיה עצמה נזקקת כיום לייבוא חשמל) על ידי מסדרון התשתיות שיונח בין ישראל לטורקיה.
לרעיון לא היה צעדים מעשיים ולאחר התקררות היחסים בין המדינות הוא נזנח.
ישנן תוכניות למיזם בשם מגשר אירו-אסיה לפריסת כבל חשמל תת-ימי בין ישראל לקפריסין, קפריסין מתוכננת להתחבר לרשת החשמל האירופית כך שניתן יהיה לייבא חשמל מאירופה (או לייצא בעתיד).
במסגרת המאמץ העולמי להעברת ייצור האנרגיה לאנרגיות מתחדשות, וכחלק מהחלטת הממשלה להעביר חלק מייצור האנרגיה בישראל למקורות אנרגיה שונים, פרסמה ממשלת ישראל מכרז להקמת תחנת כוח סולארית ליד היישוב הקהילתי אשלים בנגב.
תחנה זו תייצר כ-250 מגה ואט.
כמו כן, מתוכננת תחנת כוח סולארית משאבי שדה ותחנות אחרות באזורים נוספים, בעיקר בדרום הארץ.
קיימות תוכניות לכ-20 חוות טורבינות הרוח ברחבי הארץ, בעיקר בצפון, עם פוטנציאל ההפקה של מעל 700 מגואט.
חברת אנלייט מתכננת להקים עם שותפים חוות טורבינות הרוח בעמק הבכא ובתל פארס.
לפי התכנון של משרד האנרגיה, עד 2040 אמורות לקום 13 תחנות כוח מונעות בגז שאמורות לספק את צורכי משק החשמל, ורובן אמורות לקום במרכז הארץ.
שםמיקוםהספק במגה ואטפירוטבעלות תחנת הכוח שורק ליד מתקן התפלה שורק 900 גז טבעי קבוצת אדלטק ומנורה מבטחים.תחנת הכוח קסם צומת קסם 840 גז טבעי הקמת תחנה אושרה בוועדה לתשתיות לאומיות,
רשות הרישוי הארצית במינהל התכנון נתנה את ההיתר להקמת התחנה.
בעלות - מבטח שמיר אנרגיה וקיבוץ גבעת השלושהתחנת הכוח אתגל אשדוד 186 גז טבעי שיכון ובינויביוני 2024 החלו פעולת הרצה תחנת כוח במתחם מפעל CHS (סולבר תעשיות) אשדוד 160 גז טבעי חברת סולאד אנרגיה מקבוצת אדלטק תחנת הכוח מתקן התפלה אשדוד 150 גז טבעי שפיר הנדסה ותעשייה ו-GES.
תחנת הכוח שורק 2 בשטח מתקן התפלת מי ים שורק ב' 87 גז טבעי טכנולוגיה - קוגנרציה.
יוקם על ידי חברת OPC אנרגיה.
מועד ההפעלה המתוכנן - 2024.
פרויקטים נוספים: תחנת הכוח של נתב"ג, תחנת הכוח של נמל אשדוד, תחנת הכוח של התעשייה האווירית, תחנת הכוח בעטרות, תחנת הכוח שמשון ליד בית שמש, תחנת הכוח ריינדיר מזרחית לכפר סבא, תחנת הכוח אבשלום, בסמוך למט"ש נתניה בעמק חפר.
בסוף שנת 2018 התקבלה ההחלטה על הרפורמה בחברת החשמל.
במסגרת הרפורמה נקבע כי החברה תפסיק להיות מונופול בתחום הייצור ותישאר מונופול בתחום הולכת החשמל וחלוקתו.
חברת החשמל תרד מנתח שוק של כ-70% בייצור בשנת 2018 לרמה של כ-35% עד שנת 2025. על מנת להגיע למצב הזה חויבה החברה למכור עד יוני 2023 חמש תחנות כוח: אלון תבור, רמת חובב, רדינג, חגית ואשכול, מתוכן תחנת רדינג טרם נמכרה נכון לשנת 2025.
בתמורה למכירה קיבלה החברה אפשרות לבנות שתי יחידות ייצור בחדרה במקום התחנות הפחמיות שייסגרו.
נכון לשנת 2025 הפרויקט טרם הושלם.
לכל צרכן מותקן מונה חשמל, אשר מודד את כמות החשמל אשר נצרכה על ידו מאז התקנת המונה או החלפתו.
בתורת המספרים האדיטיבית, משפטי שנירלמן הם משפטים מרכזיים העוסקים בצפיפות של קבוצות מספרים, החלקיות לקבוצת המספרים הטבעיים.
למשפטים אלו יש השלכה לבעיית וארינג והרבה מאוד משפטים העוסקים בתורת המספרים האדיטיבית.
יהו קבוצות מספרים המוכלות בקבוצת המספרים הטבעיים, אזי:
כאשר הסימון מייצג את צפיפות שנירלמן.
3)אם אזי (קבוצת המספרים הטבעיים).
במשפט השני והשלישי אנחנו מניחים כי .
נבדוק שני מקרים: מקרה ראשון כאשר מכילים לכל היותר איבר אחד, ומקרה שני כאשר לפחות אחת מהקבוצות מכילה יותר מאיבר אחד.
בהינתן שמתקיים המקרה הראשון האי-שוויון הוא טריוויאלי, שכן במקרה זה ודי ברור ש .עכשיו נותר להוכיח את המשפט למקרה השני.
נניח בלי הגבלת הכלליות שמספר האיברים ב- גדול מאחד, נסדר את איברי A לפי הסדר הרגיל של המספרים הטבעיים:
יהיו מספרים השייכים ל-, אז לפי סידור איברי הקבוצה: .
ברור שהמספרים לא שייכים לקבוצה .
כמו כן המספר יופיעו ב
אם ורק אם שייך ל- כאשר הוא מספר קטן מ- וגדול מ- ,לכן שייך ל .
לכן הקבוצה (כלומר הקבוצה שכל איבריה שווים לסכום האיבר ועוד איבר כלשהו מ) מוכל ב.לכן גם אחוד כל הקבוצות מהצורה כאשר רץ מ ל מוכל ב שזה הקבוצה
וגם , ומובן ש (כי המקומות שבהם אין איבר מהוא סכום כל האיברים שנמצאים בין ל)
לפי הגדרת הצפיפות לכל מתקיים .
לכן כלומר לכן,לפי משפט 2, כל נמצא ב ולכן
"משפיע" בחסידות חב"ד הוא תפקיד חינוכי של חסיד המשמש כחונך, כרב הבקי בתורת החסידות וכמורה רוחני בענייני עבודת השם ועקרונות חסידות חב"ד.
המשפיע מהווה מקור השראה לתלמידיו בהליכותיו וברוחו, הוא עורך התוועדויות ומוסר שיעורים בהגות חב"ד.
תפקידי משפיע נהוגים בין השאר בישיבות חב"ד ובקהילות חב"דיות.
למרות שמחנכים רוחניים קיימים בתנועות חסידיות אחרות וגם בשאינן חסידיות (כגון משגיח רוחני), מושג זה של משפיע הוא מיוחד בחסידות חב"ד, מאחר שתפקיד ההנחיה שונה במהותה מהגישה של קבוצות אחרות.
הדרכה קהילתית באמצעות הרצאות, שיעורים ציבוריים והתוועדויות, התכנסויות חסידות;
הדרכה אישית בנושאים של התנהגות אישית ותכונות אופי;
השראה לשאוף תמיד גבוה יותר לצמיחה הרוחנית של האדם, דרך יגיעה בלימוד התורה ובקיום המצוות, במיוחד על-פי המסורת החסידית בחב"ד;
תשובות הבהרה למבקשים בנושאים של משנת חב"ד, מנהגים חסידיים, והתנהגות כללית לפי סדר המחשבה של תנועת חב"ד;
עצה אישית, המיועדת לקדם את המשמעת העצמית של עבודת התפילה.
משמעת זו כרוכה בעבודה עצמית רבה על מושגים חסידיים לפני ובמהלך התפילה.
אופי התפקיד של המשפיע מרומז בהקדמה של ספר התניא, ספר היסוד של החסידות שנכתב על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון של חב"ד.
הוא נדון בהרבה שיחות פומביות שנמסרו על ידי הרב יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי מחב"ד-לובביץ', ורבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השביעי מחב"ד-לובביץ'.
הרבי הוסיף והורָה כי כל אחד ייגש אל המשפיע שלו באופן קבוע, כדי להבחן ולהיערך.
בישיבת תומכי תמימים מיוחסת לתפקיד זה חשיבות רבה, והתואר 'משפיע' משמש על בסיס יום-יומי לרב האחראי על לימודי השקפה ואמונה בחסידות, בין השאר בעקבות דברי הרבי מליובאוויטש שהורה לחסידיו לקחת על עצמם משפיע אישי, כציווי התנאי "עשה לך רב".
יש הבחנה בין רב רשמי, יועץ אישי, ומשפיע.
למרות שהם מושגים דומים ומשמשים לעיתים קרובות לסירוגין, התואר הראשון מתייחס בדרך כלל למישהו בעל ידע תורני, אשר מחזיק בעמדה רשמית-קהילתית.
התואר האחרון, לעומת זאת, מתייחס לאדם אשר נבחר על מנת להציע עצה והדרכה.
אחד המשפיעים הידועים בתקופה של הרבי מלובביץ' הוא הרב יואל כהן - משפיע בישיבת חב"ד המרכזית בברוקלין - 770, העורך הראשי של ספר הערכים חב"ד ששימש ה'חוזר' הראשי של הרבי מליובאוויטש.
הרבי מנחם מנדל שניאורסון, ביוזמה חסרת תקדים מבחינה היסטורית, עודד גם נשים ונערות לקבל על עצמם תפקיד דומה של מתן הדרכה, בהתייחסו אליהן בתואר "משפיעה".
תפקיד זה בדרך כלל ממוקד יותר לשירות קהילתי.
משפטיזציה (בעברית תקינה: מִשְׁפּוּט) היא תופעה שבה נורמות ודפוסי פעולה משפטיים מחלחלים לתחומי חיים אחרים.
בישראל באה מגמה זו לידי ביטוי בכמה אופנים:
הרחבת היקף הביקורת השיפוטית של בתי המשפט (בעיקר של בג"ץ) על פעולת הרשות המבצעת;
הגדלת משקלו של המשפט הפלילי ככלי לשם התמודדות עם שחיתות ופגיעה בטוהר המידות, תוך צמצום משקלן של נורמות חוץ-משפטיות;
הרחבת התחומים המובאים להכרעת היועץ המשפטי לממשלה ויועצים משפטיים אחרים;
בצבא: ייעוץ משפטי צמוד למפקדים וחיילים, והזדקקות לאישור משפטי לביצוע פעולות צבאיות ומלחמתיות, לעיתים על חשבון שיקול הדעת של המפקד בשטח;
הזדקקות גוברת והולכת לתיווכם ולהכרעתם של בתי המשפט בהסדרת יחסי העבודה;
מתן עדיפות לשופטים ולמשפטנים בעת בחירת הרכבן של ועדות ציבוריות שונות;
הסדרת תחומים רבים יותר בחקיקה;
שימוש גובר בטרמינולוגיה משפטית גם מחוץ לעולם המשפט.
תחת הנהגתו של אהרן ברק, אימץ בג"ץ גישה של אקטיביזם שיפוטי, שהתחזקה לאחר המהפכה החוקתית.
גישה זו גורסת כי בג"ץ יכול לדון גם בדברים שאינם קשורים ישירות לדברים שהובאו לפניו, וביכולתו לבטל חוקים הסותרים חוק יסוד.
בתחילה הגביל עצמו בית המשפט מלבקר מוסדות ציבוריים אחרים והשתמש בכוחו רק כשהמוסדות הציבוריים פגעו בזכויות האדם או חרגו מסמכותם בצורה בולטת וגלויה.
לאחר מכן לקח על עצמו בית המשפט לבקר את מוסדות השלטון גם כאשר אלה לא חרגו מהתפקיד המוגדר להם בחוק, אך הליך קבלת ההחלטות שלהם נעשה שלא בתום לב, או מתוך חוסר התאמה לשיקול דעתו של "האדם הסביר".
כחלק ממגמה זו, הורחבו תחומי השפיטות.
הסמן הימני בתחום זה, אהרן ברק, התבטא בעניין זה בבג"ץ רסלר נגד שר הביטחון:
הרחבת השפיטות הביאה להתערבות בתי המשפט בנושאים שבעבר לא עסקו בהם, לעיתים באופן שנוי במחלוקת.
כך, למשל, נתפס צו הביניים שהוציאה השופטת דליה דורנר, שהורה למדינה להבהיר מהו סטנדרט הקיום בכבוד, כדי שניתן יהיה לקבוע האם הקיצוץ בקצבאות שיזמה הממשלה פוגע בזכות החוקתית לכבוד, המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, או פסיקתה של דורית ביניש המורה על מיגון בתי הספר בשדרות.
גם להרחבת זכות העמידה בעידן ברק השפעה על תהליך המשפטיזציה.
אם בעבר רק מי שנפגע באופן ישיר מפעולה שלטונית רשאי היה לעתור בשל כך לבג"ץ, הרי שכיום נפתחו דלתות בית המשפט גם לעותרים ציבוריים.
הדבר השפיע על פעילותם של ארגונים ציבוריים וחברתיים שונים, שכן בנוסף לפעילות הציבורית הרגילה שלהם, הועמד לרשותם כלי נוסף - הכלי המשפטי.
ארגונים כגון התנועה לאיכות השלטון או אדם טבע ודין, למשל, מבססים חלק ניכר מפעילותם על עתירות לבתי המשפט השונים.
שימוש במשפט הפלילי להתמודדות עם שחיתות
שחיתות היא בעיקרה פגיעה במוסר הציבורי, ועל כן דומה כי המקום המתאים ביותר להתמודד עמה הוא המישור הציבורי - דיון בכנסת ובאמצעי התקשורת, הפגנות, בחירות וכדומה.
עם זאת, מאז שנות ה-90 אירעו יותר ויותר מקרים שבהם בית המשפט התערב במקרים שבהם המנגנונים הפוליטיים והציבוריים לא נקטו בעצמם את הצעדים הדרושים, לדעתו, לשם שמירת המינהל התקין.
כך, למשל, הורה בג"ץ לראש הממשלה יצחק רבין לפטר את השר אריה דרעי, לאחר שנגד האחרון הוגש כתב אישום בשל עבירות של קבלת שוחד, הפרת אמונים של עובד ציבור, קבלת דבר במירמה בנסיבות מחמירות, רישום כוזב במסמכי תאגיד וגנבה בידי מנהל.
נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, קבע בפסק דינו כי "העבירות המיוחסות לשר דרעי הן מפליגות בחומרתן, ואי-הפעלת הסמכות להעבירו מתפקידו עולה כדי אי-סבירות קיצוני.
ההישענות בעניין זה על התחייבות, הנוגדת את הוראותיו של סעיף 13א לחוק היסוד, אינה במקומה.
הפגיעה באמינות השלטון עקב אי העברה מהתפקיד של מי שמואשם בעבירות חמורות של שחיתות, היא חמורה בהרבה מן הפגיעה באמינות עקב אי קיום הבטחה שהחוק אסר מעיקרו את נתינתה".
כמו כן הוגשו כתבי אישום בשורה של מקרים שבהם פגעו אישי ציבור במינהל התקין.
דוגמה לכך ניתן למצוא בכתב האישום שהוגש נגד צחי הנגבי בשל ריבוי המינויים הפוליטיים בעת שכיהן כשר לאיכות הסביבה.
המשנה לפרקליט המדינה, עו"ד שי ניצן, הסביר תופעה זו בהיעדרה של תרבות פוליטית המאפשרת התמודדות עם שחיתות וחוסר מינהל תקין בכלים ציבוריים.
ניצן טען כי "במדינות מתוקנות, שרים קמים ומשעים עצמם או מתפטרים, אולם כאשר הם יוצאים זכאים מחקירת המשטרה הם חוזרים לתפקידם, בעוד שאצלנו המציאות שונה...
במשפט של דרעי, ראש הממשלה אמר, כי עד שדרעי לא יורשע הוא רוצה שדרעי יכהן כשר, ואני שואל, האם כאשר אדם ממלא תפקיד ציבורי, יכול לקום ולומר כי הוא ככל האזרח".
הרחבת היקפה של הביקורת השיפוטית הביאה עמה גם הרחבה בגדרי התחומים המובאים להכרעתו של היועץ המשפטי לממשלה.
אופן נוסף שבו ליועץ המשפטי לממשלה יש השפעה על התנהלות הממשלה נובע מהנחיות היועץ המשפטי לממשלה.
הנחיות אלה, שגיבושן החל בעת שמאיר שמגר כיהן כיועץ המשפטי לממשלה, בשלהי שנות ה-60, עוסקות במגוון נושאים הקשורים בפעולתה השוטפת של הממשלה, כגון מינויים בשירות הציבורי, כללי אתיקה ועוד.
אף ועדת שמגר, שבחנה את דרכי המינוי של היועץ המשפטי לממשלה ונושאים הקשורים לכהונתו, בעקבות פרשת בר-און חברון, נתנה דעתה למעורבות הגוברת של היועץ המשפטי לממשלה בתחומים שאינם משפטיים טהורים, וקבעה כי יש ליועץ "מעורבות קרובה מדי במכלול נושאי המדיניות הנדונים בממשלה".
הוועדה המליצה כי היועץ המשפטי לממשלה לא ישתתף בכל ישיבות הממשלה, כפי שנהוג, אלא רק בישיבות שבהן דרושה חוות דעתו המשפטית.
בדומה ליועץ המשפטי לממשלה, גם מעמדם של יועצים משפטיים אחרים התחזק.
כבר בשנת 1975 נחקק חוק המעגן את מעמדם של היועצים המשפטיים ברשויות המקומיות.
מינוי שופטים ומשפטנים לוועדות ציבוריות
חוק ועדות חקירה קובע כי בראש ועדת חקירה ממלכתית יעמוד שופט.
על פי חוק זה, אין הכרח כי יתר חברי הוועדה יהיו שופטים או משפטנים, אך ברוב ועדות החקירה שמונו לאורך השנים מונו משפטנים נוספים, ובחלקן (כגון ועדת כהן או ועדת שמגר) הם אף היוו רוב.
גם בוועדת וינוגרד ובוועדת זיילר מונו שני משפטנים, כולל היושבי ראש שלהן, אף שבוועדות בדיקה ממשלתיות אין כל חובה למנות שופטים או משפטנים.
כהונתם של משפטנים בוועדות משפיעה גם על אופי מסקנותיהן.
פרופ' רון שפירא ביקר התנהלות זו של ועדות חקירה, וקבע כי "הטקס המשפטי הוא דרך מצוינת להרשיע או להפליל מישהו, אבל הוא דרך גרועה אם רוצים לדעת את האמת.
כל תחקיר מבצעי מביא לגילוי יותר עובדות מאשר ועדת חקירה, המתנהלת בהליך כמו-משפטי".
פרופ' ירון אזרחי סבור כי ועדות החקירה הן "סימפטום לחוסר האמון של הציבור ביכולתו לשפוט את העובדות בלי עזרה מקצועית", וכי הצבת שופט בראשן משקפת את חוסר האמון של הציבור ביכולתו לפתור בעיות באמצעות המערכת הפוליטית.
גם בפורומים אחרים ניכר שימוש הולך וגובר בשופטים ובמשפטנים.
כך, למשל, מונה השופט אליהו וינוגרד לעמוד בראש הוועדה להורדה הדרגתית של שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה ולבחינת הקלות אפשריות נוספות לסטודנטים, אף ששיקוליה של הוועדה כלל לא היו בתחום המשפט, אלא בתחומי החינוך והכלכלה.
בחוקים שונים מוטלים מיני תפקידים על שופטים ועל שופטים בדימוס, אף כאלה שאינם טעונים כישורי שפיטה דווקא.
חוק ראש הרשות המקומית וסגניו (הצהרת הון), התשנ"ד-1993, למשל, קובע כי ראשי רשויות מקומיות וסגניהם יגישו הצהרות הון מטעמם לשופט בדימוס של בית המשפט העליון או בית המשפט המחוזי, שמינה נשיא בית המשפט העליון.
דוגמה נוספת מצויה בחוק סיוע לנפגעי קריסת הרצפה באולמי ורסאי, התשס"ב-2002, הקובע כי הזכאות לסיוע לנפגעי האסון תיקבע על ידי ועדה ציבורית המורכבת מנציגים של משרדי הממשלה, אך בראשה הוצב שופט בדימוס.
דו"ח בנק ישראל לשנת 2004 מציין:
בעשור האחרון אנו עדים לתהליך של "משפוט" יחסי העבודה - ריבוי של פניות לבית הדין לעבודה, הן בסכסוכים פרטיים בין עובד למעסיק, והן בסכסוכים קיבוציים.
הסיבות לכך הן התרחבות שוק העבודה, תהליך הגלובליזציה, המצריך שוק יעיל ותחרותי יותר, הוספת סמכויות לבית הדין (לדוגמה בנושא חוק ביטוח בריאות), וכן שינוי בנורמות המאפיינות את מערכת יחסי העבודה, שהושפע מהגורמים האמורים, והתבטא בירידת יכולתם של הצדדים להגיע להסכמה ביניהם.
הדו"ח ממליץ לשנות מגמה זו, באומרו:
אין ספק כי תפקידו של בית הדין לעבודה חיוני, ובמקרים רבים, שבהם לא ניתן להגיע להסכמה, רק הוא יכול להכריע בסכסוך, תוך מזעור הפגיעה בעובדים ובמשק.
עם זאת, עובדה היא כי תהליך ה"משפוט" בשנים האחרונות לא צמצם את היקף סכסוכי העבודה או את עוצמתם.
מלבד זאת יש מתח בין תפקידו השיפוטי של בית הדין כשופט צדק לתפקידו כמגשר ומפשר בין הצדדים.
יש לפעול אפוא להאטת מגמת ה"משפוט" ביחסי העבודה, תוך נקיטת צעדים להשבת האחריות והאמון לצדדים עצמם - לעובדים ולמעסיקים.
הסדרה עצמית של שוק העבודה היא הכרחית להקניית הלגיטימציה למבנה השכר, משום שהיא מאפשרת לפרטים להשפיע על תנאי השוק שהם פועלים בהם.
לשם חיזוק האמון והדו-שיח בין הצדדים ראוי לעודד את הקמתם של מנגנונים חלופיים ליישוב סכסוכים (כדוגמת הליכי גישור), המושתתים ככל הניתן על הסכמה, וכן לבנות מערכת תמריצים להשבת הצדדים אל שולחן הדיונים.
נכונות הצדדים היא תנאי הכרחי לשיקומה של מערכת יחסי העבודה בישראל.
הסדרת תחומים רבים יותר בחקיקה
בקרב חברי הכנסת מתקיימת מגמה להסדיר בחקיקה נושאים שהוסדרו בכלים אחרים העומדים לרשות החברה.
חוק לא תעמוד על דם רעך, התשנ"ח–1998, המטיל חובה לסייע לאדם הנתון בסכנת חיים, מסדיר בחקיקה נושא שבמידה רבה מקומו בתחום המוסר והנורמות הבלתי כתובות.
חוק הזכות לעבודה בישיבה, התשס"ז-2007, שעיקרו הקביעה "מעביד יעמיד לרשות עובד במקום העבודה מושב לעבודה ולא ימנע מעובד ישיבה במהלך העבודה, אלא אם כן הוכיח המעביד שביצועה הרגיל של העבודה אינו מאפשר ישיבה", מסדיר באמצעות חקיקה נושא שנהוג להסדירו במסגרת יחסי העבודה, במשא ומתן בין ארגון עובדים לבין המעסיק.
חדירת המשפט לתחומי חיים רבים הביאה גם לחדירתם של מונחים משפטיים שונים ללשון הדיבור, אף בהקשרים שאינם משפטיים.
דוגמה ותיקה לכך היא השימוש בצירוף "ו/או", האופייני לניסוחם של חוזים.
דוגמה נוספת היא המילה "נבצרות".
במילה זו נעשה שימוש רב בראשית 2006, כאשר ראש הממשלה, אריאל שרון שקע בתרדמת, ונקבע, בהתאם לסעיף 16 לחוק יסוד: הממשלה, כי נבצר ממנו למלא את תפקידו.
בשנת 2007, שוב חזר השימוש במילה, לאחר שהנשיא משה קצב הודיע, בהתאם לסעיף 22 לחוק יסוד: נשיא המדינה, כי נבצר ממנו, זמנית, למלא את תפקידו.
הביטוי חדר לשימוש רחב בהקשרים שונים, המתארים הפסקה או חדילה מפעילות כלשהי (, , ).
דוגמה נוספת היא השימוש במונח "לחץ פיזי מתון".
מקורו של מונח זה בדו"ח ועדת לנדוי, שהוקמה בעקבות פרשת עיזאת נאפסו (וששניים מבין שלושת חבריה היו משפטנים).
בדו"ח זה, קבעה הוועדה כי השב"כ רשאי להשתמש בלחץ פיזי מתון, מקום שבו יש הכרח בהשגת מידע לשם הגנה על חיי אדם.
בביטוי נעשה שימוש רב בהשאלה, גם לתיאור הפעלת לחצים מסוג אחר (, ).
הביטוי אף היווה השראה למופע מחול , ואילו עיתון "הארץ" הוסיף אותו לרשימה של "קלישאות שסר חינן", בנימוק ש"אפילו המשמעות האירונית כבר לא עובדת מרוב שימוש".
מַשְׁפֵּךְ הוא כלי עזר למזיגת נוזלים או מוצקים גרגיריים ואבקתיים לתוך כלי קיבול בעל פייה צרה או לא נוחה למזיגה.
המשפך נועד למנוע שפיכה אל מחוץ לכלי הקיבול.
המשפך הוא צינור בעל צורה חרוטית, כשהחלק הצר נועד להיכנס לתוך פיית כלי הקיבול, והרחב למזיגת החומר.
המשפך עשוי לרוב מפלסטיק, פלדת אל-חלד או זכוכית.
החומר המשמש את המשפך לא אמור להגיב עם החומר המועבר.
מסיבה זו, נירוסטה או זכוכית שימושיים בהעברת דיזל, בעוד משפכי פלסטיק נפוצים במטבח.
ישנם משפכים בעלי פייה צרה גמישה, שנועדו למזיגה לתוך פתחים לא אופקיים, למשל, מכל דלק של מכונית.
משפך מפריד הוא כלי מעבדה המשמש למיצוי ולהפרדה של שכבות של נוזלים שונים זה מזה במהלך סינתזה כימית.
המשפך המפריד בנוי בדרך כלל כחרוט, בעל פתח כניסה עליון רחב ופתח יציאה תחתון צר ובעל ברז.
לרוב משמש המשפך המפריד להפרדה בין ממס אורגני א-פרוטי, כגון אתר, לממס פרוטי, כגון מים.
עקב הפרש בצפיפויות של החומרים, מרבית הממסים האורגנים צפים בשכבה נפרדת מעל פני הפזה המימית ובכך מאפשרים הפרדה פשוטה בין השתיים על ידי ריקון איטי של המשפך מצידו התחתון, עד ההגעה לגבול שבין הפאזות השונות.
זרחן אנ-אורגני חיוני לכל צורות החיים המוכרות.
בין היתר לזרחן תפקיד מרכזי במבנה המולקולרי של DNA ו-RNA.
תאים משתמשים בזרחן בכדי להעביר אנרגיה בצורת אדנוזין טריפוספט (ATP), ההכרחי לכל תהליך בתא הדורש מקור אנרגיה.
משק זרחן תקין הוא תנאי הכרחי לקיומו של יצור חי.
תכולת הזרחן בגוף האדם היא כ-600 מיליגרם.
מתוכם, 85% מצויים בשלד (עצמות), במבנה גבישי הנקרא הידרוקסיאפטיט.
בנוזל החוץ תאי מצוי בעיקר זרחן אנ-אורגני, ובנוזל התוך-תאי מצוי הזרחן בתוך חלבונים מבניים, אנזימים, גורמי שעתוק ועוד.
באופן כללי, ריכוז הזרחן התוך-תאי דומה לריכוזו בנוזל החוץ-תאי.
רמת הזרחן בסרום גבוהה אצל ילודים - בין 4.8 ל-7.4 מ"ג/ד"ל, והיא יורדת בהדרגה במהלך הילדות וההתבגרות.
הריכוז התקין של זרחן אצל מבוגר בסרום הוא בין 2.5 ל-4.5 מ"ג/ד"ל.
רמת הזרחן בסרום אינה מווסתת בקפדנות כפי שמווסתת רמת הסידן , והיא יכולה להשתנות בכ-50% במשך יממה.
בבוקר, רמות הזרחן הן נמוכות, וכן רמתו נמוכה לאחר אכילת פחמימות - עקב גירוי להפרשת אינסולין כתוצאה מאכילת פחמימות המביא להכנסת גלוקוז אך גם זרחן לתוך התא.
הזרחן נספג באופן יעיל יחסית במעי הדק: מתוך סך של כ-600 מ"ג המתקבל בתזונה, בין 60% ל-80% מהזרחן נספג בחזרה.
קלציטריול מייעל את הספיגה עד לכ-85%-90%.
מרבית ספיגת הזרחן במעי מתבצעת בתהליך פסיבי, בין תאי (פארא-צלולרי).
בנוסף מתבצעת גם ספיגה פעילה, טרנס-צלולרית (תוך תאית) הכרוכה בהפעלת קו-טרנספורטר נתרן/פוספט (התלוי בפעילותו של קלציטריול), והכרוכה גם בהפעלת קו-טרנספורטר מסוג נתרן/אשלגן המספק אנרגיה והיוצר את מפל ריכוזי הנתרן הדרוש לתהליך.
הזרחן החודר לתא המעי נארז בתוך מיקרו-טובולות, משונע דרך התא ויוצא למחזור הדם.
רמת הזרחן בסרום מווסתת בעיקר על ידי הספיגה הכלייתית.
הפרשת הזרחן לשתן משתנה באופן ישיר בהתאם לצריכת הזרחן במזון, כאשר עיקר הספיגה נעשית באזור האבובית המקורבת בתהליך טרנס-צלולרי מבוקר (כנגד מפל אלקטרוכימי, בצימוד למעבר של יוני נתרן בטרנספורטר NPT2a).
מכאן, שהפחתת מספר יחידות הטרנספורטר תביא להגדלת איבוד הזרחן בשתן.
הגורמים המשפיעים על פירוק יחידות הטרנספורטר הם זרחן (משוב שלילי), PTH, (אשר מגביר את ספיגת הסידן אולם מעודד את הפרשת הזרחן בכליה) ופקטור הגדילה FGF23.
משפטים הוא כתב העת העברי העיקרי שמפרסמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הגיליון המודפס של כתב העת יוצא לאור שלוש פעמים בשנה, ולצדו מתפרסמים באופן שוטף מאמרים בכתב העת האינטרנטי "משפטים על אתר".
כתב העת "משפטים" הוא כתב עת משפטי מהוותיקים בישראל, המתנהל במתכונת ייחודית המבוססת על היותו סטודנטיאלי לגמרי, מתכונת המבדילה אותו משאר כתבי העת המשפטיים המתפרסמים בישראל.
הן העורכים והן חברי המערכת של כתב העת הם סטודנטים מצטיינים הלומדים בפקולטה, האחראים על כל היבטי המערכת, מההחלטה האקדמית אילו מאמרים ראויים לפרסום ועד להבאתם לדפוס.
מודל זה הוא המודל המאפיין את כתבי העת באוניברסיטאות הגדולות בארצות הברית.
המאמרים המוגשים למערכת כתב העת עוברים הליך שיפוט על ידי הסטודנטים החברים במערכת, וכן הליך של ביקורת עמיתים על ידי איש אקדמיה המצוי בתחום בו נכתב המאמר.
אם מאמר עובר את שלב השיפוט הראשוני, עובר המאמר עריכה מהותית שתפקידה לבחון את המאמר לעומקו, ולהציע לכותב הצעות לשיפורו.
לבסוף, המאמר מובא לפרסום במהדורה האינטרנטית או במהדורה המודפסת.
כתב העת "משפטים" נוסד בשנת 1969, ביזמתם של פרופ' יצחק זמיר ופרופ' אהרן ברק, כאשר ברק מימש את חזונו להקים כתב עת משפטי שינוהל ויצא לאור על ידי סטודנטים, באותה מתכונת בה מנוהלים כמה מכתבי העת המשפטיים המובילים בארצות הברית.
כאשר הוקם כתב העת, מתוך רצון לשמור על ייחודו כמנוהל על ידי סטודנטים בלבד, הוא הוקם כחברה בע"מ, שמניותיה עברו בין עורכי המערכת לדורותיהם.
פרקטיקה זו נמשכה כשני עשורים, עד אשר בוטלה על ידי עו"ד טל בנד.
אף שהיום כתב העת כפוף למכון סאקר למחקר משפטי, נשמרת בו המתכונת האוטונומית של ניהול כתב העת.
גיליונו הראשון של כתב העת ראה אור באלול תשכ"ח (1969), ומאז יצאו 53 כרכים בהם פורסמו מאמרים של אנשי אקדמיה ושופטים מלומדים לצד רשימותיהם של עורכי דין ותלמידים.
מקומו של כתב העת בשיח המשפטי
המתחרה העיקרי של "משפטים" הוא כתב העת המקביל באוניברסיטת תל אביב, "עיוני משפט".
מבין כתבי העת המשפטיים בישראל, ל"עיוני משפט" ול"משפטים" מיוחסת ההשפעה הרבה ביותר על השיח האקדמי.
מחקר שנערך בשנת 2005 בחן את השפעתם של כל כתבי העת המשפטיים בישראל שמתפרסמים בעברית.
בדירוג על-פי מידת ההשפעה של כתבי העת על השיח האקדמי (כפי שזו מתבטאת במניין האזכורים בספרות העתית) נתגלה מרוץ צמוד בין שני כתבי עת: "עיוני משפט" ו"משפטים".
לעומת זאת, בדירוג על-פי מידת ההשפעה על בית המשפט העליון, נהנה "משפטים" מיתרון משמעותי על פני כל המתחרים.
"משפטים על אתר" היא המהדורה המקוונת של כתב העת "משפטים".
מהדורה זו נוסדה בשנת 2009.
בין היתר, מפרסם "משפטים על אתר" תגובות לרשימות אשר ראו אור בכתב העת "משפטים" או ב"משפטים על אתר", רשימות קצרות בנושאים משפטיים הנמצאים על סדר היום הציבורי והאקדמי, הערות פסיקה, וביקורות ספרים.
חברי המערכת של "משפטים" משמשים גם כחברי המערכת של "משפטים על אתר", ובנוסף יש ל"משפטים על אתר" עורך עצמאי הפועל בשיתוף עם עורכי "משפטים".
משק החלב בישראל הוא שם כולל לייצור, ההפצה והצריכה של חלב בישראל.
ענף החלב מהווה את אחד מענפי המשק הוותיקים בישראל אשר עליו נשענו קיבוצים ומושבים רבים טרם הקמת מדינת ישראל ולאחריה.
חלק ניכר מיישובים אלו נשען על הענף גם בהווה.
אולם יישובים רבים סגרו את ענף הרפת שלהם והיום המגמה היא לעבור לרפתות גדולות יותר.
גל אחד של סגירת רפתות התרחש בתחילת שנות ה-70.
כ-60% מתנובת החלב הארצית באים מלמעלה מ-180 משקים שיתופיים - קיבוצים ומושבים שיתופיים.
בניגוד למרבית הענפים במשק הישראלי, ענף החלב מאופיין על ידי תכנון מרכזי ופיקוח הדוק אשר ראשיתם עם קום המדינה.
אמצעי התכנון והפיקוח כוללים קביעת מכסות ייצור, מחירים מפוקחים ושורת אמצעים נוספים.
כל אלו מוסדרים במסגרת "חוק תכנון משק החלב, התשע"א – 2011" כאשר הגורם האמון על מדיניות התכנון והפיקוח והוצאתה לפועל הוא מועצת החלב (ראה פירוט להלן).
תנובת החלב הממוצעת של הפרה הישראלית היא הגבוהה בעולם - 11 אלף ליטר בשנה, כפול מתנובות החלב של המדינות המפותחות באירופה.
בעקבות הסכם שנחתם ב-2006 עם גורמי ממשל סיניים, מועצת החלב הישראלית התחייבה לגלות לסינים סודות מקצועיים כדי להעלות ב-70% את תפוקת החלב, ולהגיע לתפוקה הישראלית.
על מנת לחזק את תעשיית ייצור החלב בישראל, מוטלים מכסים גבוהים על מוצרי חלב מיובאים.
כך למשל המכס על חלב נוזלי ועל גבינות רכות הוא 100%, על שמנת מתוקה הוא 220% ועל חמאה הוא 140%.
מכסים אלו מונעים מהצרכן הישראלי לפנות ליצרנים לא ישראליים, ומחסלים באופן מעשי כל אפשרות של תחרות מול יצרני חלב מחו"ל.
הנימוקים המרכזיים להטלת המכסים הגבוהים על מוצרי החלב הם הגנה על עובדי המגזר החקלאי העוסק בייצור החלב, תרומתם לערכי הציונות וייסוד הארץ, ומניעת תלות של ישראל במדינות אחרות בעת משבר ביטחוני או כזה הנגרם מנזקי טבע.
שוק מוצרי החלב בישראל נשלט ברובו המכריע על ידי 3 מחלבות עיקריות: תנובה עם נתח שוק של כ-49%, שטראוס עם נתח שוק של כ-23% וטרה עם נתח שוק של 11% (נכון ליולי 2019).
כל שאר היצרנים הקטנים יותר מתמודדים על כ-17% מנתח השוק.
בראשית ימי המדינה הייתה צריכת החלב לנפש בישראל נמוכה ורופאים התריעו על העדר חלב מספיק לילדים בשכבות העניות בישראל.
משנת 1950 קיבלה ישראל מקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים סיוע בחלב לילדים.
הקרן עזרה לישראל בקביעות עד שנת 1966, כאשר שרת החוץ דאז, גולדה מאיר, הודיעה לקרן שישראל מספקת את צורכי ילדיה בחלב בכוחות עצמה.
בשנת תשט"ו עמדה צריכת החלב מתוצרת ישראל בישראל על 88 ליטר לנפש לשנה, בשנת תשט"ז על 90.7 ליטר לנפש לשנה ובשנת תשי"ז על 92.8 ליטר לנפש לשנה.
רוב החלב נמכר כחלב נוזלי לצרכן וחלקו הועבר לתעשייה, אשר בנוסף השתמש בכ-200 מיליון ליטר אבקת חלב מיובא.
הגידול בצריכת מוצרי חלב מייצור מקומי היה ב-2019 2.5%, בעוד הגידול באוכלוסייה נאמד ב-2.0%.
כלומר, הצריכה לנפש של מוצרי חלב עלתה ב-0.5%.
סך הצריכה השנתית לנפש בשנת 2019 נאמדת ב-177.3 ליטר, לעומת 177.5 ליטר בשנת 2018. התחום שרשם את הצמיחה הגדולה ביותר הוא קטגוריית המעדנים: 8% במעדני הפרי ו-7% במעדני הקרם.
התחרות הרבה, המאפיינת את הקטגוריה, מסבירה את שיעור הצמיחה הזה.
אף שהצריכה במונחי נוזלים עלתה ב-2.5%, הרי שהביקוש לחלב גולמי מייצור מקומי עלה ביותר מ-5%, זאת בשל הקטנת השימושים באבקות חלב מיובאות.
בראשית ימי המדינה נמכר החלב בכדים ובפחים.
בשנת 1956 החלה תנובה בשיווק חלב בבקבוקים.
בספטמבר 1958 הועלה אחוז השומן ל-3%.
בשנת 1960 דנה המועצה לשיווק וייצור חלב בהצעה לשווק חלב דל שומן, אולם ההצעה נדחתה בגלל התנגדות היצרנים.
בשנת 1968, החלה טנא נגה (לימים תמוזג לתוך תנובה גם כן) לשווק חלב דל שומן של 1% שומן במקביל לחלב הרגיל של 3% שומן.
בסוף 1971 החלה גם תנובה למכור חלב דל שומן שיוצר במחלבה החדשה ברחובות.
חלב רגיל נמכר עם 2.8% שומן.
בראשית ימי המדינה, מחיר החלב נכלל בסל המוצרים הבסיסיים שקבע את מדד המחירים לצרכן ועל כן מחירו לצרכן היה בפיקוח ונקבע בשנת 1954 על 250 פרוטות לליטר.
הממשלה העניקה ליצרנים סובסידיה של 41.6 פרוטות לליטר.
אל מול תלונות של יצרני החלב שדרשו את העלאת המחיר או ביטול הפיקוח, ודרישת משרד האוצר לבטל את הסובסידיות שהטילו עול כבד על תקציב המדינה, הוקמה בשנת 1954 ועדה לבחינת מחיר החלב שקבעה ביוני 1955 שאין להעלות את מחיר החלב כדי לא לפגוע בצריכה ובמקום זאת יש לייעל את הייצור.
בתחילת 1956 הוחלט על העלאת הסובסידיה בכ-27 פרוטות לליטר בגלל עליית מחיר המספוא.
בדצמבר 1956 במהלך דיוני התקציב עלתה כוונה לקצץ את הסובסידיה לחלב.
בפברואר 1957 החליטה הממשלה על העלאת מחיר החלב ב-50 פרוטות לליטר, תוך הורדת הסובסידיה ב-23 פרוטות לליטר.
אולם בעקבות ירידה בצריכת החלב שיצרה עודפי ייצור, הועלתה הסובסידיה חזרה במאי 1957. באמצע 1958, אל מול גידול בייצור החלב, הוחל בדיונים לביטול הסובסידיה לחלב.
כחלק מהתכנון והפיקוח הכולל על משק החלב שמופעל על ידי הממשלה ומועצת החלב, מפקח משרד הכלכלה על מחירי חלק ממוצרי החלב, בהתאם לחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים.
מחירי המוצרים המפוקחים נקבעים על ידי הממשלה, ומפורסמים בכל עת באתר משרד התמ"ת.
ענף החלב מתוכנן מקום המדינה באמצעות מכסות ייצור, מחירים מפוקחים ושורת אמצעים נוספים.
למרות זאת, לא זכה הענף להסדרה במסגרת מועצת ייצור סטטוטורית.
ההסדרה הסטטוטורית, בדמות חוק תכנון משק החלב בישראל, תשנ"ב 1992 - עסקה רק בחלק מהדברים, קרי, בקביעת העיקרון ולפיו, אספקת החלב הגולמי תהיה מן הייצור המקומי, ותוך קביעת המכסה הארצית וחלוקתה למכסות אישיות, בצירוף הוראות הנוגעות לעניין.
עיקר ההסדרה התבצעה על בסיס הסכמים במסגרת מועצת החלב.
במסגרת הסכמית זו נקבעו והוסדרו מרבית העניינים הנוגעים לענף ובהם, דרכי ייצור ושיווק החלב, איכותו ובטיחותו, הבטחת התמורה ליצרנים, ויסות הכמויות בין קיץ לחורף, המימון הנדרש וכדומה.
לפתח, לייעל ולבסס את משק החלב בישראל, תוך הבטחת איכות ובטיחות ייצור החלב ושיווקו.
להבטיח אספקה סדירה של חלב ומוצריו, תוך הבטחת מחירים נאותים ליצרנים, למחלבות ולציבור ותנאים הולמים לפעילות היצרנים והמחלבות.
ייצור מקומי – שיווק חלב ומוצרי חלב בישראל יהיה מייצור מקומי בלבד, למעט יבוא שהותר באישור שר התמ"ת.
היקף ייצור כולל – היקף ייצור החלב ומוצריו יקבע בכל שנה מראש על ידי שר החקלאות בהתאם להיקף החזוי של צריכת החלב לאותה שנה.
קביעת מכסות ייצור – תוקם ועדת מכסות אשר בה יהיה חבר מנכ"ל מועצת החלב.
ועדה זו תיקבע את מכסות החלב לכלל יצרני החלב בישראל.
הרשאה לייצור חלב – אדם לא יהיה רשאי לייצר ולשווק חלב, אלא אם הוא עונה על הגדרת "יצרן" כפי שמצוינת בחוק, או שהחלב אותו הוא מייצר נועד לשימוש עצמי.
כמו כן, חלב גולמי ישווק רק למחלבות מורשות.
קביעת מחירים – מחיר החלב הגולמי אשר נמכר על ידי יצרני החלב למחלבות יקבע על ידי הממשלה ("מחיר מטרה").
מועצת החלב תפעל לקידום ולמימוש מטרות חוק זה.
ב-2017 נטען על ידי משרד החקלאות כי מטרות משק החלב המתוכנן הן:
הספקה סדירה של מוצר יסוד – תכנון היקף הייצור הנדרש בשנה תוך הבטחת יצור רציף של חלב באמצעות ויסות כמויות החלב במשק ברמה הארצית.
קידום מדיניות ממשלתית – למשל תמיכה באזורי עדיפות לאומית, שמירה על שטחים פתוחים, כפי שנקבעת מזמן לזמן על ידי המשרד או הממשלה.
מדיניות זו כוללת מתן הזדמנות לכניסה של יצרנים חדשים לענף.
מועצת החלב או בשמה המלא "המועצה לענף החלב בישראל (ייצור ושיווק)" נרשמה כחברה בע"מ בנובמבר 1965. חברה זאת הוקמה על פי החלטת הממשלה דאז, בתור גוף שבמסגרתו יתקבלו ההסכמות לתפקודו של ענף החלב בישראל.
בפועל, עוסקת המועצה באופן שוטף בתכנון ובפיקוח של משק החלב בישראל.
בחודש יוני 2011 קמה מחאה ציבורית אשר שמה על דגלה בין השאר את מחירי הקוטג' שעלו ב-45% בתוך שלוש שנים עד לכ-8 ש"ח.
בעקבות הזינוק נפתחה קבוצת מחאה בפייסבוק הקוראת להימנעות מקנייה של גבינת קוטג'.
הקבוצה זכתה לפופולריות גדולה במיוחד ומספר חבריה עלה על 100,000. הדבר הוביל לדיון ציבורי בנושא עליית מחירי המזון.
הדיון עורר שאלות נוקבות ביחס לאופן תפקודו הכולל של משק החלב בישראל ובפרט העלה בחינה מחדש של הנושאים הבאים:
שוק ריכוזי הנשלט על ידי שלוש חברות גדולות – תנובה, שטראוס וטרה.
מניעת תחרות פנימית בשוק על ידי רגולציית מועצת החלב
מניעת תחרות חיצונית בשוק על ידי הטלת מיסים גבוהים על ייבוא מוצרי חלב
אופן התכנון והפיקוח המרכזיים של משק החלב הכוללים מחד מגבלות על תחרות בענף וקביעת מכסות ייצור ומאידך פיקוח על מחירי החלב.
בין חברי הכנסת התגלעו חילוקי דעות באשר לאופן הטיפול בכל אחד מן הנושאים הללו.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הביע תמיכה בפתיחת השוק לייבוא על ידי הקטנת מכסי הייבוא, וכך גם שר האוצר, יובל שטייניץ.
טענתם היא שניסיון העבר מוכיח כי כל שוק שנפתח לייבוא הוזיל את המוצרים בשיעור ניכר.
מנגד, טענה חברת הכנסת שלי יחימוביץ' ממפלגת העבודה כי ייבוא קוטג' יהווה "פתרון הרסני, שליפה מהמותן, והוא יביא באופן ודאי לסגירת מפעלים ולפיטורי עובדים שיועלו על המזבח האופנתי של סערת הקוטג'".
משפיע הוא רב חסידי שעיקר השפעתו היא בענייני עבודת השם, תיקון המידות והתעלות רוחנית.
מקור הכינוי הוא בחסידות חב"ד, שבה מכונים כך מוסרי שיעורים בתורת החסידות.
לאחר מכן החלו להשתמש בו גם בחסידוית אחרות.
החל משנות ה-2000 החלו להשתמש בכינוי זה עבור מנהיגים רוחניים שאינם משמשים באדמו"רות ומוסרים שיעורים בחסידות ובעבודת השם.
בדרך כלל ניתן הכינוי לרבנים שמנהיגים קהילה חסידית שאינה מזוהה עם חצר מסוימת, או לרבנים המזוהים עם חצר חסידית מסוימת אך מוכרים ומשפיעים גם מחוץ לקהילתם.
חלק מהמשפיעים החלו להנהיג קהילות, חלקם כחלופה לחסידויות וחלקם במקביל.
משפיעים מפורסמים עצמאיים הם הרב משה וולפסון, הרב צבי מאיר זילברברג, הרב מרדכי מנשה זילבר, הרב אלימלך בידרמן והרב בנימין אייזנברגר.
משפיעים מפורסמים המשתייכים לחצר הם הרב יצחק משה ארלנגר (חסיד רחמסטריווקא) והרב אהרן טויסיג (חסיד ויז'ניץ, נכדו של רבי ישראל טויסיג).
כמו כן, התואר משפיע משמש למשגיחים בישיבות חסידיות, שתפקידם רוחני ולא בפיקוח על הבחורים.
שימוש נפוץ בתואר זה נעשה בחסידות ברסלב, שבה אין אדמו"ר.
קודם לכן כונו הנושאים בתפקיד זה "רבני הקהילה".
משק בית הוא יחידת משק בסיסית, בדרך כלל קטנה ביותר, הכוללת לפחות אדם אחד שמפעיל אותה.
משק בית הוא היחידה הבסיסית לניתוח במודלים כלכליים, חברתיים וממשלתיים רבים, כאשר ההגדרות למשק בית משתנות בתחומים השונים בהתאם למטרות המודלים.
מאפיין חשוב של משק בית הוא היותו יחידה אוטונומית - פעולותיו אינן תלויות בגורמים חיצוניים לו, אם כי עשויות להיות מושפעות מהם.
התפקיד העיקרי של משק הבית הוא סיפוק הצרכים האישיים והבסיסיים של בני המשק: מזון, ביגוד, תנאים נאותים לשינה ולניקיון אישי.
מעבר לכך, במקרים רבים מספקים משקי בית מגוון של צרכים נוספים:
יצירת בסיס כלכלי להקמת משקי בית חדשים.
בהקשר של משקי בית, מתייחס המושג רמת חיים בעיקר להתנהגות הצרכנית של המשק, קרי לכמות, המגוון והאיכות של המוצרים והשירותים אותם המשק צורך.
מוצרים ושירותים נחשבים כמשויכים למשק הבית בין אם הצרכן הסופי שלהם הוא בן בית בודד, ובין אם מספר בני בית צורכים אותם במשותף.
משקי בית צורכים מגוון רחב של מוצרים.
ישנם מוצרים שמשקי בית הם כמעט הצרכנים היחידים שלהם, למשל מוצרי תינוקות, הלבשה לילדים ונוער.
עבור מוצרים רבים אחרים משקי בית הם צרכנים עיקריים או מהווים נתח שוק משמעותי.
כך למשל בתחום המזון, מכשירי חשמל ביתיים ודיור.
גם בתחום השירותים ישנם שירותים המאפיינים יותר משקי בית מאשר מגזרים אחרים.
שירותים כאלה הם שירותי רפואה, שירותי טיפוח אישי כספרות, קוסמטיקה וחדרי כושר, שירותי תוכן לבידור ופנאי, ועוד.
חלק מהשירותים אותם צורך משק הבית מסופקים על ידי המגזר הפרטי, וחלק על ידי המגזר הציבורי.
העבודה במשק הבית כוללת משימות רבות, הנפוצות בהן הן:
קניות - חידוש מלאי המוצרים הדרושים לתפעול השוטף של משק הבית.
הכנת המזון - הכנת המצרכים לאכילה בין אם בתחומי משק הבית (למשל על ידי בישול) ובין אם מחוצה לו (למשל הכנת כריכים לאכילה בבית הספר).
ניקיון - ניקוי כללי של תחומי ותכולת משק הבית, ברמה התלויה בתפקוד של הפריטים העוברים ניקיון.
כך, למשל, כלי אוכל ינוקו בצורה יסודית לאחר כל ארוחה, ואילו ריהוט ינוקה אחת לתקופה.
ביגוד והנעלה - התאמה שוטפת של מערך הביגוד וההלבשה לצורכי בני הבית בהתאם לעונות השנה, גדילה ושינויים נוספים, כולל פעולות תחזוקה של הביגוד כצחצוח נעליים, תפירה ותיקונים אחרים.
כביסה - ניקוי יסודי של בגדים.
חלק מהבגדים עשוי לעבור גם גיהוץ.
סידור משק הבית - העברת פריטים שאינם בשימוש לאחסון במקום שהוגדר כמקומם הקבוע.
טיפול בצרכיהם של חברי משק הבית שאינם מסוגלים לטיפול עצמי (כגון תינוקות, ולעיתים קשישים ונכים).
גינון - במשקי בית הכוללים שימוש בחצר, אך גם כאשר מדובר בעציצים.
אדם אשר עיסוקו היחידי הוא ביצוע הפעולות הללו בחלקן או בכללותן במסגרת משק הבית שלו מכונה עקר בית.
ישנן משימות של משק הבית שמסירתן למיקור חוץ - קרי ביצוען באופן קבוע על ידי אדם שאינו אחד מבני משק הבית, נחשב כהעסקת עובד משק בית.
ייצור עצמי מול מיקור חוץ
מבחינה טכנית יכולים משקי בית למלא בעצמם רבים מתפקידיהם.
למרות זאת, נבדלים משקי בית בתפקידים אותם הם בוחרים למלא בעצמם ובאלה אותם הם בוחרים לצרוך במיקור חוץ.
ככלל, ככל שמשק בית צורך יותר מוצרים ושירותים במיקור חוץ, נחשבת רמת החיים כגבוהה יותר.
עם זאת, רבים מחשיבים דווקא את העבודות והמוצרים המיוצרים בתוך משק הבית כאיכותיים יותר.
דוגמה בולטת לכך היא מזון שהוכן במסגרת משק הבית, הנחשב בריא יותר הן בשל ההקפדה על חומרי גלם איכותיים, על טריות, ועל אי שימוש בחומרים משמרים.
עבודות משק הבית הנפוצות כיום במיקור חוץ הן:
הפקת ביגוד - מעט מאוד משקי בית מייצרים בעצמם את הביגוד בו הם משתמשים, ועל פי רוב גם מקרים אלה מוגבלים לתוצרי סריגה.
נכון לתחילת המאה ה-21, רוב מכריע של הביגוד מופק בייצור תעשייתי, ונרכש על ידי משקי בית כמוצר צריכה.
ייצור חומרי גלם להכנת מזון (למשל קמח) ותוצרת חקלאית.
כיום נדירים מאוד משקי בית המבצעים פעולות אלו.
עבודות נוספות המבוצעות בתפוצה רחבה במיקור חוץ, אך לא מעט משקי בית עדיין מבצעים בעצמם הן גינון, ניקיון וטיפול בקשישים הכולל סיעוד.
עקרונות כלכלת משק הבית דומים בבסיסם לעקרונות של כלכלת משקים גדולים יותר, אך קיימים הבדלים בולטים ומשמעותיים.
העקרונות המפורטים להלן נכונים במידה רבה לרוב משקי הבית ב אך אינם מאפיינים בהכרח משקי בית כפי שהתקיימו עד ל ואף בראשיתה.
הבסיס לקיומו של משק בית כיום הוא הכנסותיו.
להכנסות של משקי בית מספר מקורות אפשריים:
שכר עבודה שמשמש את צורכי משק הבית.
תשלומים תומכים, בין אם מידי גורמים פרטיים, למשל הורים המעבירים כספים לצאצאיהם הבגירים הנכללים במשק בית נפרד, ובין אם בידי גורמים ציבוריים כגון תשלומי העברה.
הכנסה פסיבית מנכסים השייכים למשק הבית.
בבעלותו של משק בית יש בדרך כלל רכוש פרטי במסגרתו עשויים להימצא גם נכסים.
על אף שמשק בית אינו נחשב לא כתאגיד ולא ישות או אישיות משפטית, הרי שלצורך ניתוח פעילותו כמשק נחשבים נכסים אלו כנכסיו.
על פי רוב, נכסים כאלו רשומים על שם אישיות ספציפית במשק הבית, אחת או יותר.
רכוש ונכסים נפוצים במשקי בית הם:
יתרות זכות באמצעים פיננסיים שונים כחסכונות ובנאמנות.
מלאי של מוצרים, מכונות ומכשירים.
הגם שיחס ההוצאות אינו קבוע לכל משקי הבית, ההוצאות הבאות הן הנפוצות ביותר.
חלקן מאפיינות בעיקר משקי בית וכמעט ואינן קיימות ביחידות כלכליות אחרות:
דיור - הוצאה על שכר דירה או משכנתה.
קיימים משקי בית שבבעלותם נכס המשמש את המשק למגורים והוצאת הדיור אינה קיימת.
תשתיות - הוצאה על צריכת חשמל, מים, גז, ושירותי תקשורת.
תחבורה - הוצאות על רכב, אחד או יותר שבבעלות משק הבית ושמשמש לצרכיו וכן על תחבורה ציבורית.
חינוך והכשרה מקצועית, כולל תשלום על חוגים וחומרי עזר.
בריאות, כולל תרופות, רפואת שיניים, התקני עזר (כמשקפיים) ועוד.
חלק מההוצאות הללו, כגון ההוצאות על דיור, תחבורה ובריאות עשויות לכלול בתוכן מרכיב של ביטוח.
כאשר הוצאות משק הבית עולות על הכנסותיו נוצרות למשק הבית התחייבויות, כלומר נעשה שימוש בהכנסות עתידיות למימון של הוצאות בהווה.
מצב זה יכול להיווצר בגלל הוצאה חד פעמית גדולה, או בגלל תזרים מזומנים שלילי.
גם ההתחייבויות, כמו הנכסים, נחשבות מבחינה חוקית כאישיות, אך כחלק מהמודל הכלכלי של משק הבית הן נחשבות כהתחייבויות של כלל המשק.
התחייבויות נפוצות הן הלוואות כגון משכנתה וכרטיסי אשראי.
יצירת התחייבויות תלויה בהסכמת גופים פיננסיים חיצוניים למשק הבית להעניק הלוואות.
התנהלות כלכלית של משק בית שמובילה ליצירת חובות ההולכים ותופחים, עלולה לגרום לגופים הפיננסיים שלא לתת את הסכמתם ליצירת חובות נוספים, ואף לפעול לגביית חובות בדרך של עיקול.
במצב כזה עלולות לקטון רמת החיים והאוטונומיה של משק הבית.
ניהול משק בית כרוך בקבלת החלטות מה יהיו ההוצאות, מה יבוצע באופן עצמי ומה במיקור חוץ, מתי תתבצע כל פעולה וכיוצ"ב, באחריות לביצוע ההחלטות ולתוצאותיהן.
שלא כגופים כלכליים כעסקים ותאגידים, למשק בית אין מנהל מוגדר.
בפועל, קיימים מודלים שונים של קבלת ההחלטות הנוגעות לניהול משק הבית.
במשק בית הכולל אדם אחד בלבד, כל ההחלטות מתקבלות על ידיו והוא הנושא באחריות המלאה לביצוען ולתוצאות.
במשקי בית הכוללים יותר מאדם אחד, מתרחש תהליך של חלוקת עבודה כולל תפקידים, סמכויות ואחריות, שנובע מגורמים רבים ומשתנים בקרב בני משק הבית, כגון גיל, מבנה אישיות, מיומנויות, ידע מקצועי ועוד.
ניהול משק בית משותף על ידי בני זוג הוא קריטריון מקובל לקיומה של זוגיות יציבה, המקנה את הזכויות והחובות של אנשים נשואים.
בפקודת מס הכנסה מוגדר בן זוג - .
בהתאם להגדרה זו, בני זוג נשואים שאינם מקיימים משק בית משותף ייחשבו כפרודים.
קריטריון מקובל להכרה בבני זוג כידועים בציבור הוא ניהול משק בית משותף על ידיהם.
ניהול משק בית משותף מתקיים גם בקומונה, שבה אנשים אחדים מתגוררים יחדיו.
גם בדירת סטודנטים מתקיים לעיתים משק בית משותף בין הדיירים, בלי שהדבר ייחשב לזוגיות.
מהמהפכה הנאוליתית ועד המהפכה התעשייתית
מהמהפכה התעשייתית עד המהפכה התעשייתית השנייה
מהמהפכה התעשייתית השנייה ועד המהפכה הדיגיטלית
משפך ביכנר (Büchner) הוא כלי מעבדה לסינון אבקות ותמיסות.
הוא משמש בעיקר במעבדות העוסקות בכימיה.
הכלי נכנס לשימוש מ-1888 על ידי ארנסט ביכנר .
במקור נעשה מחרסינה אך כעת מיוצר גם מזכוכית ומפלסטיק.
הכלי מורכב מחלק עליון גלילי עם תחתית מחוררת.
כמו כן קיים משפך הירש - קטן יותר עם דפנות מתרחבות כלפי מעלה.
מעל התחתית מניחים ניר סינון ומרטיבים עם הממס על מנת למנוע בריחה של החומר.
התמיסה המיועדת לסינון נשפכת מלמעלה והסינון נעשה בעזרת בקבוק ביכנר.
הסינון בואקום מקצר משמעותית את הזמן לעומת סינון על ידי כוח הכבידה בלבד.
על מנת שהחומר מלמעלה לא יגיע לחלק המסומן, חשוב לא להגיע לקצוות העליונים של המשפך.
משק האוצר הייתה חווה בין כפר סבא הערבית וקלקיליה שנוהלה בשנים 1931–1942 על ידי חברת האוצר.
כיום אתר מורשת בשביל הראשונים של כפר סבא.
אדמות המקום, בשטח של כ-116-130 דונם, נרשמו במרשם המקרקעין של טולכרם ב-10 בנובמבר 1926, על שמם של חוסיין וקמיל שאנטי, בניו של ראשיד א-שאנטי, שנפטר בפברואר 1925. חוסיין וקמיל לקחו מספר הלוואות וכנגדם משכנו את השטח, שכלל אז פרדס ומספר מבנים.
משההלוואות לא הוחזרו, הועמד השטח למכירה.
באוגוסט 1930 רכש יהושע חנקין את מחצית השטח, ובמאי 1931 את המחצית השנייה.
בשנת 1931 הוקם על האדמות משק חקלאי שנוהל בידי חברת "האוצר הארץ-ישראלי-עברי לחקלאות בע"מ", ונקרא "משק האוצר".
במשק הוקם מבנה אחד למגורי הפועלים ומבנה שני למגורי מנהל המשק.
במקום נחפרו שתי בארות, ניטע פרדס, הוקם בית אריזה, גודלו ירקות ונוהל לול.
בתחילת המרד הערבי הגדול, בשנת 1936, עבדו במקום כ-20 פועלים ושהו בו שלושה גפירים ושני שוטרים.
המשק, שניצב בודד בין יישובים ערביים, הותקף מספר פעמים ביריות וקשר הטלפון עם כפר סבא חובל.
ב-21 באוגוסט 1936 הותקף אוטובוס של פועלי המשק בשעה שהוביל פועלים מהמשק לכפר סבא.