tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיקגו בלאקהוקס, בגמר החטיבתי, הייתה היחידה שהקשתה על האוילרס וגררה אותם לשישה משחקים לפני שהאוילרס הדיחו גם אותה וחזרו בפעם השלישית ברציפות לסדרת גמר גביע סטנלי מול פילדלפיה פליירס.
אחרי הפסד במשחק הראשון ניצחו האוילרס בארבעת הבאים, וזכו בגביע סטנלי בפעם השנייה ברציפות.
גרצקי קבע שיא חדש כשצבר 47 נקודות בפלייאוף, וזכה בגביע קון סמיית'.
האוילרס המשיכו להבקיע בהספק מרשים גם בעונת 1986, כאשר סיימו את הליגה עם המאזן הטוב ביותר וזכו בגביע הנשיאים בפעם הראשונה שגביע זה חולק.
גרצקי, קורי ואנדרסון שוב עברו את 50 השערים כל אחד, כאשר קורי סיים עם 68 שערים, ופול קופי קובע שיא שערים חדש עבור מגן עם 48. שוב מעל כולם היה וויין גרצקי, ששבר את שיאיו-שלו באסיסטים (163) ונקודות (215), וזכה בגביע הארט שביעי רצוף ובגביע ארט רוס שישי רצוף.
בפלייאוף הביסו האוילרס את ונקובר קנאקס, אולם בסיבוב השני הופתעו על ידי קלגרי פליימס בשבעה משחקים והודחו.
לשער ההפסד, לקראת סיום המשחק השביעי והמכריע, גרם דווקא המגן הרוקי של האוילרס, סטיב סמית, שהכה את הדיסקית בטעות לתוך שערו-שלו.
עונת 1987 המשיכה את המגמות של השנים הקודמות.
האוילרס זכו בפעם השנייה ברציפות בגביע הנשיאים כשסיימו את העונה הרגילה עם המאזן הטוב בליגה.
גרצקי, קורי ומסיה דורגו 1, 2 ו-4 בהתאמה בדירוג המבקיעים של הליגה.
גרצקי זכה בגביע הארט שמיני רצוף ובגביע ארט רוס שביעי רצוף, והחלוץ הפיני אסה טיקנן סייע בידם עם עונת פריצה של 78 נקודות.
פיור ומוג המשיכו לחלוק בעמדת השוער.
האוילרס עלו בקלות עד לסדרת הגמר של גביע סטנלי, כאשר בדרך הם מדיחים את לוס אנג'לס קינגס, ויניפג ג'טס ודטרויט רד וינגס עם שני הפסדים בלבד בשלוש הסדרות גם יחד.
בסדרת הגמר פגשו האוילרס שוב את פילדלפיה פליירס.
יכולת מצוינת של שוער הפליירס רון הקסטול גררה את הסדרה למשחק שביעי ומכריע, בו ניצחו האוילרס וזכו בגביע סטנלי בפעם השלישית.
הקפטן גרצקי לקח איתו לטקס הנפת הגביע את סטיב סמית, המגן הצעיר שטעות שלו גרמה להדחת האוילרס מהפלייאוף בעונה הקודמת.
עונת 1988 החלה את תהליך התפרקות השושלת.
פול קופי, המגן המצטיין, שבת מפעילות בעקבות סכסוך חוזי עם הקבוצה ולבסוף הועבר לפיטסבורג פינגווינס.
גם השוער אנדי מוג, שלא היה מרוצה מחלוקת עמדת השוער עם גרנט פיור, בחר לעזוב ועבר לבוסטון ברואינס.
במקומו הגיע מבוסטון ביל רנפורד, שהפך לשוערו המחליף של פיור.
פיור עמד בעומס, הפגין יכולת גבוהה וזכה בגביע וזינה – גביע שוער העונה.
גרצקי המשיך להיות המבקיע המוביל של הקבוצה, אולם לראשונה מזה שמונה עונות לא היה המבקיע המצטיין בליגה ולא זכה בגביע ארט רוס.
גם תואר ה-MVP וגביע הארט לא היו נחלתו של גרצקי באותה עונה.
למרות הזעזועים שעברה הקבוצה, היא נהנתה מעליונות מוחלטת בפלייאוף כאשר הדיחה בקלות יתרה את ויניפג ג'טס, קלגרי פליימס ודטרויט רד וינגס בדרך לסדרת גמר נוספת, וגם אותה ניצחו בקלות מול בוסטון ברואינס בלא להפסיד ולו משחק אחד.
האוילרס הפסידו שני משחקים בלבד בכל ארבע הסדרות, והשלימו ארבע זכיות בגביע סטנלי בחמש עונות.
עם זאת, האירוע המשמעותי ב-1988 קרה בקיץ שאחרי העונה – עסקה שהותירה את חותמה על ה-NHL ועל הספורט המקצועני הצפון-אמריקאי כולו.
ב-9 באוגוסט 1988 הודיעו בעלי האוילרס על העברתו של וויין גרצקי ללוס אנג'לס קינגס, בעסקה שכללה שחקנים נוספים, סכום כסף ומבחר גדול של בחירות דראפט גבוהות שעברו לאוילרס.
מעברו של גרצקי, שכונה בפשטות "ה-עסקה", הכה גלים בכל קנדה עד כדי קריאות בפרלמנט הקנדי למנוע את העסקה.
עצם המעבר מקבוצה גדולה כמו האוילרס דאז דווקא לקינגס, קבוצה חסרת הצלחות שנחשבה לנידחת בליגה, והתבססה בעיר חמה שלא הייתה שוק הוקי קרח טבעי, רק הוסיף לתדהמה מהעסקה.
האוילרס נאלצו להמשיך את דרכם ללא מי שכבר נחשב לשחקן ההוקי קרח הטוב ביותר בעולם.
עם מרק מסיה כקפטן במקומו של גרצקי, סיימו האוילרס רק במקום השלישי ב"בית סמיית'" את העונה הסדירה של 1989, וכך הזדמן להם, במקרה, מפגש פלייאוף מול גרצקי וחבריו החדשים מלוס אנג'לס קינגס כבר בסיבוב הראשון.
האוילרס עלו ליתרון 3:1 בסדרה, אולם בהנהגתו של גרצקי ניצחו הקינגס בשלושת המשחקים הבאים תוך כיבוש 14 שערים והדיחו את האוילרס.
בעונת 1990 הוכיחו האוילרס, ובמיוחד הקפטן מרק מסיה, שהתאוששו מעסקת גרצקי.
גרנט פיור נפצע בתחילת העונה, וביל רנפורד גילה יכולת גבוהה ותפס את מקומו.
מסיה סיים כ-MVP של העונה וזכה בגביע הארט, והיה שני בדירוג המבקיעים, אחרי גרצקי.
בסיבוב הראשון, מול ויניפג ג'טס, היו האוילרס על סף הדחה כאשר פיגרו 3:1 בסדרה ו-3:1 במשחק החמישי.
למרות זאת הצליחו להפוך את המשחק החמישי ולנצח גם את השניים הבאים כדי לנצח בסדרה כולה.
בסיבוב השני פגשו שוב את לוס אנג'לס קינגס עם וויין גרצקי, והפעם לא הותירו לקפטן שלהם לשעבר שום סיכוי כשהביסו את הקינגס בארבעה משחקים.
בגמר החטיבתי ניצחו האוילרס את שיקגו בלאקהוקס בשישה משחקים, ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי בפעם השישית, מול בוסטון ברואינס.
המשחק הראשון בסדרת הגמר הפך למשחק הפלייאוף הכי ארוך בתולדות ה-NHL עד אז, כאשר האוילרס כבשו את שער הניצחון בו 4 דקות ו-47 שניות לסיום ההארכה השלישית.
הם המשיכו וניצחו בסדרה בחמישה משחקים, וזכו בגביע סטנלי החמישי שלהם, והראשון ללא וויין גרצקי.
השוער רנפורד, שגילה יכולת גבוהה מאוד לאורך הפלייאוף, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
את עונת 1991 העבירו האוילרס ללא החלוץ הפיני הוותיק יארי קורי, שבעקבות סכסוך חוזי עם הקבוצה עבר לשחק באיטליה.
האוילרס סיימו במאזן בינוני את העונה הרגילה, אולם בפלייאוף הפתיעו את יריבתם הגדולה קלגרי פליימס בסדרה שהגיעה למשחק שביעי שהוכרע בהארכה.
בסיבוב השני פגשו, זו השנה השלישית ברציפות, את לוס אנג'לס קינגס עם גרצקי, ופעם השנייה ברציפות ניצחו האוילרס בסדרה.
בגמר החטיבתי נעצרו האוילרס על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
השחקנים שהרכיבו את שושלת שנות ה-80 המשיכו לעזוב.
יארי קורי שחזר מאיטליה עבר לשחק עם גרצקי בלוס אנג'לס קינגס.
גלן אנדרסון וגרנט פיור עברו לטורונטו מייפל ליפס, והקפטן מרק מסיה עבר לניו יורק ריינג'רס.
גם המאמן ביל מאקלר עזב.
למרות כל זאת, העונה של האוילרס דמתה לקודמת – מאזן פושר בעונה הרגילה ועלייה עד לגמר החטיבתי בפלייאוף, תוך ששוב הם עוברים בדרך את לוס אנג'לס קינגס וגרצקי.
בגמר החטיבתי הובסו האוילרס על ידי שיקגו בלאקהוקס.
לקראת עונת 1993 עזבו אחרוני כוכבי השושלת את הקבוצה.
קווין לואו ואסה טיקנן חברו לקפטן הקודם שלהם, מרק מסיה, בניו יורק ריינג'רס.
על השינויים המצטברים כבר לא יכלו האוילרס להתגבר, ולמרות עלייתם של כוכבים צעירים כדאג וייט וג'ייסון ארנוט והגעתו של השוער המוכח קרטיס ג'וזף, האוילרס סיימו את העונות הרגילות במאזנים חלשים והחמיצו במשך ארבע עונות רצופות את הפלייאוף.
עונת 1993 הייתה העונה הראשונה בה האוילרס לא עלו לפלייאוף מאז שהצטרפו ל-NHL.
בעזרת עונה טובה של קרטיס ג'וזף בשער, חזרו האוילרס לפלייאוף בעונת 1997, שם הפתיעו בסיבוב הראשון את דאלאס סטארס.
בסיבוב השני נוצחו על ידי האלופה היוצאת קולורדו אוולאנש.
ג'וזף, יחד עם שחקני הרכש ביל גרין ורומן המרליק, העלו את האוילרס לפלייאוף גם בעונה שלאחר מכן, שם התהפכו היוצרות – האוילרס הדיחו במפתיע את האוולאנש, והודחו על ידי הסטארס.
בתום אותה עונה עזב ג'וזף את הקבוצה.
למרות חסרונו של שוער ברמה גבוהה האוילרס הצליחו לעלות בקושי לפלייאוף של עונת 1999, שם הובסו שוב על ידי הסטארס כבר בסיבוב הראשון.
באותה תקופה סבלה הקבוצה ממצב כלכלי קשה ועמדה על סף מכירה ומעבר לעיר בארצות הברית.
בעקבות מעברן של קוויבק נורדיקס לדנוור ושל ויניפג ג'טס לפיניקס נשארו האוילרס הקבוצה עם השוק הקטן ביותר ב-NHL, והבעיות שהעיקו על השתיים הקודמות – ירידת ערך של הדולר הקנדי, מיסים גבוהים מאוד ביחס לארצות הברית, ומשכורות שחקנים שעלו במידה ניכרת – העיקו גם על האוילרס.
הבעלים פיטר פוקלינגטון ניסה להעביר את הקבוצה למינסוטה, ולאחר מכן ניהל משא ומתן מתקדם עם לזלי אלכסנדר, בעלי קבוצת ה-NBA יוסטון רוקטס, על מכירת הקבוצה לאלכסנדר והעברתה ליוסטון.
לבסוף התגייסה קבוצת משקיעים מקומית שקנתה את הקבוצה, בעידוד ה-NHL, והשאירה אותה באדמונטון.
בעונות 2000 ו-2001 עלו האוילרס לפלייאוף ובשתי הפעמים נוצחו בסיבוב הראשון שוב על ידי דאלאס סטארס, כאשר בסיום עונת 2001 עזב את הקבוצה כוכבה דאג ווייט.
עונת 2002 החלה בצורה טובה עד הפגרה ב-NHL בזמן אולימפיאדת החורף בסולט לייק סיטי, שם שיחק שוער הקבוצה טומי סאלו בנבחרת שוודיה, וטעות קשה שלו גרמה להדחתה המפתיעה של שוודיה ברבע הגמר על ידי נבחרת בלארוס.
לאחר האולימפיאדה גילה סאלו יכולת חלשה לאורך שארית העונה, והאוילרס החמיצו במעט את הפלייאוף.
עונה אחת לאחר מכן התגברו האוילרס על שורת פציעות ועל עזיבת כמה מכוכביהם כדי לחסוך בשכר השחקנים, והצליחו לעלות לפלייאוף, שם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי דאלאס סטארס זו הפעם החמישית ברציפות.
האירוע המשמעותי של עונת 2004 היה כבר בתחילתה.
ב-22 בנובמבר 2003 שיחקו האוילרס במשחק ה"הריטג' קלאסיק", המשחק הראשון ב-NHL המודרנית ששוחק באצטדיון פתוח תחת כיפת השמיים, מול מונטריאול קנדיאנס.
המשחק שוחק ב"אצטדיון קומונוולת'", אצטדיון הפוטבול של אדמונטון שאירח שנתיים קודם לכן את אליפות העולם באתלטיקה, ומשך למעלה מ-55000 צופים.
המשך העונה היה זוהר פחות, והאוילרס החמיצו את הפלייאוף.
לאחר עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לשחקניה, חזרה הליגה לעונת 2006 תחת הסכם עבודה חדש שכלל תקרת שכר נוקשה.
תקרת השכר היטיבה עם האוילרס, כיוון שכעת יכלה להתחרות על שחקנים יקרים מול קבוצות עשירות ממנה.
כך הגיעו לקבוצה אחד המגינים הטובים בליגה, כריס פרונגר, והחלוץ מייקל פקה.
השוער טיי קונקלין נפצע בתחילת העונה, והאוילרס נאבקו על מקומם הפלייאוף בעזרת רכש מאוחר של השוער דוויין רולוסון מבוסטון ברואינס, של המגן ירוסלב שפאצ'ק ושל החלוץ סרגיי סמסונוב, והצליחו לתפוס את המקום השמיני והאחרון של החטיבה המערבית בפלייאוף.
הדירוג הנמוך שלהם ייעד להם מפגש בסיבוב הראשון מול הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה, דטרויט רד וינגס.
בעזרת יכולת משובחת של פרונגר ורולוסון הפתיעו האוילרס את הרד וינגס בשישה משחקים והשיגו ניצחון ראשון בסדרת פלייאוף מאז 1998.
בסיבוב השני פגשו האוילרס את סן חוזה שארקס ונקלעו לפיגור בסדרה לאחר שני הפסדים במשחקים הראשונים בסן חוזה.
במשחק השלישי באדמונטון נחלצו האוילרס מפיגור וניצחו משער של הקפטן שון הורקוף בהארכה.
זו הייתה נקודת המפנה בסדרה, והאוילרס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים ועלו לגמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי הפגינו האוילרס יכולת מצוינת והביסו את מייטי דאקס אוף אנהיים בחמישה משחקים כדי לעלות לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז 1990.
בסדרת הגמר פגשו האוילרס את קרוליינה הוריקנס.
לאחר שהשמיטו יתרון של 3:0 במשחק הראשון ונוצחו, ואיבדו את השוער רולוסון שנפצע בברכו, נקלעו האוילרס לפיגור 3:1 בסדרה.
לאחר שהאוילרס חזרו עם שני ניצחונות וכפו משחק שביעי ומכריע בראלי, הצליחו ההוריקנס לנצח בו ולזכות בגביע סטנלי.
2007–2016: שקיעה מחודשת ופרידה מ"רקסול פלייס"
לאחר ריצת הפלייאוף המפתיעה של 2006 איבדו האוילרס חלק נכבד מכוכביהם – פרונגר, שפאצ'ק, סמסונוב ופקה עזבו בעסקאות או שהפכו לשחקנים חופשיים וחתמו בקבוצות אחרות.
האוילרס לא התאוששו בעונת 2006/07 וסיימו עם המאזן הגרוע ביותר שלהם מזה 11 עונות.
את עונות 2007/08 ו-2008/09 סיימו האוילרס במאזנים חיוביים, אולם למרות זאת החמיצו את הפלייאוף גם בשתי עונות אלו.
לאחר עונת 2008 רכשה חברת התרופות "רקסול" את הקבוצה ואת אולמה הביתי.
לפני עונת 2009/10 איבדו האוילרס את שוערם הוותיק דוויין רולוסון שסיים את חוזהו, ובמקומו הגיע לקבוצה שוער וותיק אחר, הרוסי ניקולאי חביבולין.
האוילרס סיימו עם מאזן של 27 ניצחונות בלבד לעומת 47 הפסדים ו-8 הפסדים בהארכה או בדו-קרב מכות עונשין, ו-62 נקודות בטבלה – המאזן הגרוע ביותר שלהם עד אז.
עונת 2010/11 המשיכה את ההידרדרות, וגם היא הסתיימה עם 62 נקודות, ו-25 ניצחונות בלבד – שיא שלילי חדש של המועדון.
עונת 2011/12 הסתיימה גם היא במאזן חלש, 74 נקודות בלבד, ובמקום האחרון בבית הצפון-מערבי, והכישלונות נמשכו כאשר הקבוצה החמיצה את הפלייאוף גם בעונות הבאות עד 2015/16. עונת 2014/15 בלטה בשקיעה של הקבוצה עם שיא שלילי נוסף – שוב 62 נקודות, הפעם עם 24 ניצחונות בלבד.
הקבוצה התנחמה לפחות בהחלטת של עיריית אדמונטון לבנות עבור הקבוצה אולם חדש שיחליף את "רקסול פלייס" המתיישן.
האולם החדש, רוג'רס פלייס, הפך להיות אולמה הביתי של הקבוצה עם פתיחת עונת 2016/17.
2016–2021: אולם חדש ותחילת עידן מקדייוויד – דרייסייטל
לקראת עונת 2016/17, הראשונה באולמה החדש, ביצעה הנהלת הקבוצה שני מהלכים משמעותיים.
האחד היה עסקה במסגרתה הועבר מהקבוצה חלוצה המצטיין, טיילור הול, לניו ג'רזי דווילס תמורת המגן אדם לרסון.
השני היה מינויו של קונור מקדייוויד, הכוכב הצעיר שנבחר על ידי הקבוצה במקום הראשון בדראפט 2015, לקפטן החדש שלה.
בגיל 19 בלבד הפך מקדייוויד לקפטן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
עם קבוצה צעירה ונמרצת בראשותם של מקדייוויד ושל החלוץ הגרמני לאון דרייסייטל שנבחר בדראפט עונה אחת לפניו, הציגו האוילרס הוקי איכותי שהחזיר אותם לפלייאוף לראשונה מאז העלייה לגמר גביע סטנלי ב-2006. מקדייוויד זכה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של העונה הרגילה בליגה, לאחר שצבר 100 נקודות.
לאחר ניצחון בסיבוב הראשון על סן חוזה שארקס נעצרו האוילרס על ידי אלופת הבית הפסיפי, אנהיים דאקס, בסיבוב השני, לאחר סדרה סוערת של שבעה משחקים שלוותה במחלוקות שיפוט רבות.
108 נקודות שצבר מקדייוויד עונה אחת לאחר מכן הביאה לו זכייה שנייה ברציפות בגביע ארט רוס, אך הקבוצה גילתה יכולת חלשה והייתה רחוקה ממקום בפלייאוף.
גם ב-2018/19, למרות יכולת הבקעה מצוינת של מקדייוויד ודרייסייטל שהתמקמו בצמרת המבקיעים בליגה, החמיצה הקבוצה את הפלייאוף.
דרייסייטל המשיך להפגין את יכולת ההבקעה שלו בעונת 2019/20, וכשהעונה הופסקה בשל מגפת הקורונה דורג ראשון בין מבקיעי הליגה וזכה בגביע ארט רוס, ולאחר מכן זכה גם בגביע הארט כ-MVP של הליגה ובפרס טד לינדזי כ-MVP מטעם איגוד השחקנים.
האוילרס סיימו את העונה שנקטעה במקום החמישי בחטיבה המערבית, אך בסיבוב המוקדם המיוחד שנוסף לפלייאוף באותה עונה הופתעו על ידי שיקגו בלאקהוקס והודחו.
מקדייוויד ודרייסייטל המשיכו להצטיין בעונה שלאחר מכן, כשמקדייוויד יורש את חברו בזכייה בגביע ארט רוס ובשני פרסי ה-MVP.
למרות זאת שוב אכזבה הקבוצה בפלייאוף, כשהודחה על ידי ויניפג ג'טס בסיבוב הראשון בלא שניצחה ולו משחק אחד.
האוילרס התחזקו במהלך עונת 2021/22 בשחקנים משמעותיים בכל מערכי הקבוצה – בהגנה רכשה הקבוצה את דנקן קית' הוותיק, שזכה בשלוש אליפויות עם שיקגו בלאקהוקס, וההתקפה חוזקה עם הגעתו של זאק היימן שהגיע מטורונטו מייפל ליפס ותגבר את מקדייוויד ודרייסייטל.
בנוסף, החליטו האוילרס לצרף לקבוצה את איוונדר קיין – חלוץ מוכשר שקבוצות רבות חששו להעסיק בשל בעיות משמעת רבות.
מקדייוויד, דרייסייטל והיימן הובילו את הקבוצה במהלך העונה הרגילה, כאשר מקדייוויד זוכה שוב בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין בליגה עם 123 נקודות; בפלייאוף הצטרף אל השלושה איוונדר קיין שהפגין יכולת הבקעה גבוהה וסיים את הפלייאוף עם 13 שערים.
האוילרס סיימו את העונה הרגילה במקום השני בבית הפסיפי, ובפלייאוף עברו בשבעה משחקים סדרה הפכפכה מול לוס אנג'לס קינגס וסדרה נוספת מול קלגרי פליימס כדי לעלות לגמר החטיבה המערבית לראשונה מאז 2006.
בגמר החטיבה המערבית נחלו האוילרס אכזבה, והובסו על ידי קולורדו אוולאנש בארבעה משחקים בלבד.
מקדייוויד ודרייסייטל הובילו את הקבוצה גם בעונת 2022/23 לעונה רגילה מצוינת, עם 50 ניצחונות ו-109 נקודות שהביאו אותה למקום השני בבית הפסיפי.
מקדייוויד זכה בפעם החמישית, והשלישית ברציפות, בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של הליגה עם מאזן מצוין של 153 נקודות – מאזן ההבקעה הטוב ביותר בעונה אחת בליגה מזה 27 שנה, ודרייסייטל דורג שני אחריו עם 128. מקדייוויד זכה גם בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמבקיע השערים המצטיין של הליגה עם 64.
האוילרס עברו בסיבוב הראשון את לוס אנג'לס קינגס, אך בסיבוב השני נתקלו בוגאס גולדן נייטס, הקבוצה עם המאזן הטוב ביותר מחטיבה המערבית.
הנייטס ניצחו את האוילרס בשישה משחקים והדיחו אותם.
עונה מצוינת נוספת של קונור מקייוויד ולאון דרייסייטל ב-2023/24, כשלצידם החלוץ זאק היימן והמגן איוון בושארד, הובילה את האוילרס למאזן מצוין נוסף בעונה הרגילה של 49 ניצחונות ו-104 נקודות בטבלה, והאוילרס שוב סיימו במקום השני בבית הפסיפי.
מקדייוויד סיים את העונה הרגילה עם 132 נקודות, מהן 100 אסיסטים – השחקן הרביעי בהיסטוריה של ה-NHL שמסיים עונה עם 100 אסיסטים, אחרי ויין גרצקי, בובי אור ומריו למיה.
דרייסייטל סיים עם 106 נקודות.
גם בפלייאוף המשיכו ארבעת המצטיינים לבלוט, כשלצידם החלוץ ראיין נוג'נט-הופקינס.
אחרי סדרה שבה גילו עליונות והדיחו את לוס אנג'לס קינגס בחמישה משחקים, פגשו האוילרס בסיבוב השני את ונקובר קנאקס, אלופת הבית הפסיפי, ללא יתרון ביתיות.
אחרי שישה משחקים בהם ניצחה הקבוצה הביתית, הצליחו האוילרס לנצח בוונקובר במשחק השביעי והמכריע ולעלות לגמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי חיכתה לאוילרס דאלאס סטארס, אלופת הבית המרכזי.
האוילרס התגברו שוב על חסרון ביתיות וניצחו בסדרה בשישה משחקים, כדי לעלות לסדרת גמר גביע סטנלי ולנסות לזכות בו בפעם הראשונה מאז 1990.
בגמר, מול פלורידה פנתרס, שוב בחסרון ביתיות, נקלעו האוילרס לפיגור 3:0 בסדרה ועמדו על סף סיום מוקדם שלה.
כאן נכנס לפעולה כוח האש ההתקפי של האוילרס, כשעם הבקעת 18 שערים בשלושת המשחקים הבאים השוו האוילרס את הסדרה וכפו משחק שביעי ומכריע – אך במשחק השביעי שוב הצליחה ההגנה של הפנתרס לנטרל את התקפת האוילרס, והאוילרס נוצחו בו ובסדרה כולה.
למרות ההפסד, זכה קונור מקדייוויד בתואר ה-MVP של הפלייאוף ובגביע קון סמיית' – הפעם השישית בלבד בהיסטוריה של הליגה, והראשונה מאז 2003, שבה שחקן מקבוצה שלא זכתה באליפות נבחר ל-MVP של הפלייאוף.
את עונת 2024/25 פתחו האוילרס ביכולת חלשה, אולם התאוששות לקראת סיום העונה הרגילה הביאו אותם למקום השלישי בבית הפסיפי.
מקדייוויד ודרייסייטל המשיכו לככב, כשדרייסייטל מסיים עם 106 נקודות, מהם 52 שערים שזיכו אותו בגביע מוריס "רוקט" רישאר.
מקדייוויד סיים עם 100 נקודות.
בפלייאוף המשיכו השניים לככב, כשלצידם שוב המגן איוון בושאר שתרם רבות גם למשחק ההתקפה.
בסיבוב הראשון פגשו האוילרס את לוס אנג'לס קינגס, ולמרות שהפסידו בשני המשחקים הראשונים בלוס אנג'לס, הפכו את הסדרה בארבעה ניצחונות רצופים.
בסיבוב השני עברו האוילרס את וגאס גולדן נייטס בחמישה משחקים, וכך היה גם בגמר החטיבתי, שוב מול דאלאס סטארס.
בסדרת הגמר על גביע סטנלי פגשו האוילרס, זו השנה השנייה ברציפות, את פלורידה פנתרס.
גם הפעם כשלו האוילרס מול הפנתרס, ונוצחו בפעם השנייה, הפעם בשישה משחקים.
היריבה העיקרית של אדמונטון אוילרס היא קלגרי פליימס, נציגת העיר הגדולה של אלברטה שאדמונטון היא בירתה.
הפליימס עברו לקלגרי מאטלנטה עונה אחת אחרי שהאוילרס הצטרפו ל-NHL.
היריבות ביניהן מכונה בשם "הקרב על אלברטה".
היריבות הייתה מודגשת במיוחד במחצית השנייה של שנות ה-80, אז הציגו שתיהן את הקבוצות הטובות בתולדותיהן, אולם ידם של האוילרס הייתה בדרך כלל על העליונה.
אדמונטוניה (שם מדעי: Edmontonia) הוא סוג טקסונומי של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים - משפחה של דינוזאורים משוריינים ללא "אלת זנב", ושקדמה לאנקילוזאוריים.
האדמונטוניה חי בשלהי הקרטיקון, כ-75 עד 70 מיליון שנה לפני זמננו, באמריקה הצפונית.
האדמונטוניה היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך בעיקר בלטו לצידי הגוף והיו ארוכים ביותר בכתפיים.
ישנה מחלוקת כיצד ניצבו הדוקרנים בכתפיים, האם פנו הצידה או שנטו קדימה.
ייתכן ושימשו ככלי נשק כאשר האדמונטוניה הסתער, הן כנגד טורפים והן כנגד בני מינו במאבק על טריטוריה או על נקבה.
למרות מעטה השריון המרשים הזה, לאדמונטוניה היו גם נקודות תורפה.
בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות.
למרות מראהו המפחיד, הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה אותה תלש במקורו ולעס בלחייו.
האדמונטוניה היה מבין הגדולים שבנודוזאוריים: אורכו נע בין 6 ל-7 מטר והוא שקל כ-4 טון.
את גופו הגדול והכבד תמכו 4 רגליים מוצקות, שהיו חזקות מרגלי פיל.
הוא נתגלה לראשונה בתצורת אדמונטון שבקנדה ב-1924 וסווג על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג ב-1928 שגם נתן לו את שמו, על שם מקום גילויו.
מאוחר יותר מאובני אדמונטוניה נתגלו גם במקומות אחרים באמריקה הצפונית בקנדה ובארצות הברית.
דינוזאור זה הופיע בסרטים ללכת בין דינוזאורים ונדידת הדינוזאורים וכן במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
אדמונטוזאורוס (שם מדעי: Edmontosaurus ידוע גם כ"אנטוטיטאן"; משמעות השם: "הלטאה של תצורת אדמונטון") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת ההדרוזאוריים (בעלי מקור הברווז) שחי במערב אמריקה הצפונית בשלהי הקרטיקון לפני 73–66 מיליון שנה לפני זמננו, עד להכחדתו בהכחדת קרטיקון-פלאוגן.
האדמונטוזאורוס היה מבין הגדולים והחזקים שבהדרוזאוריים: אורכו הגיע ל- ומשקלו נע בין 4 ל-5 טונות.
ב-2011 ו-2014 התגלו שני מאובנים גדולים במיוחד, שמציעים שגודלו המרבי של האדמונטוזאורוס היה עד כ-15 מטר ומשקלו המרבי היה 12–13 טונות.
מאובנים אלו - שנמצאים במוזיאון הרי הרוקי במונטנה - עדיין נמצאים בתהליכי הכנה ומחקר.
ב-2025 הסתיימה הכנת שני מאובנים שהשתמרו במצב מצוין, "מומיות", שכללו טביעת עור של רקמות רכות ופרסות.
מאובנים אלו וטכניקות מחקר מתקדמות כולל CT אפשרו שחזור מפורט של האדמונטוזאורוס, כולל הכסות החיצונית שלו.
בשחזור שבצעה אוניברסיטת שיקגו נחשף שהייתה לו כרבולת מעל הראש ורכס בשרני מעל הגב, מעין דבשת צרה, ולאורך הזנב הייתה שורת "קוצים" קטנים בהמשך לרכס הבשרני.
העור היה מכוסה בקשקשים קטנים, בקוטר 1–4 מ"מ, כאשר הגדולים שבהם היו באזור הזנב.
רגליו היו מכוסות בפרסות, כאשר ברגליים האחוריות הייתה גם כרית בשרנית מאחורי הפרסה לתמוך במשקל הרב של הדינוזאור.
גופו החזק איפשר לו לרוץ במהירות של 50 קמ"ש.
האדמונטוזאור היה צמחוני שכנראה אכל עלי מחטניים והיה מצויד לשם כך במקור דמוי ברווז לתלישת העלים ומערכת לחיים ושיניים טוחנות חזקות באחורי הפה שגרסו את המזון והפכו אותו לניתן לעיכול.
בקדמת ראשו היה שק אוויר שאותו יכול האדמונטוזאורוס לנפח כדי להפיק קולות או כדי להוות מפגן ראווה צבעוני לצרכים חברתיים.
באחד המאובנים של אדמונטוזאורוס נשמרה טביעת העור שלו, דבר שהראה שעורו היה מורכב מקשקשים דמויי-חלוקים.
מאובני הדרוזאורוס נמצאו במערב אמריקה הצפונית: מאלסקה שבצפון, דרך אלברטה וססקצ'ואן שבקנדה וכלה במונטנה שבארצות הברית.
נמצאו פרטים רבים באותו מצע עצמות, דבר המרמז שחי בעדרים.
הפלאונטולוגים מאמינים שהאדמונטוזאורים היו דינוזאורים נודדים, שנדדו מדי אביב ליערות אלסקה בחוג הארקטי, שם בילו את הקיץ, ובחורף נדדו דרומה יותר כדי להימלט מהקור והלילות הארוכים של החוג הארקטי.
הוא נתגלה ב-1917 על ידי לורנס למבה ונקרא על שם תצורת אדמונטון שבקנדה, בה נתגלה.
סוג נוסף בשם אוגרונאלוק שחי באלסקה ככל הנראה היה סוג של אדמונטוזאורוס.
האדמונטוזאורוס נראה בסדרה "הולכים עם דינוזאורים" בפרק האחרון, בו מספר פרטים מותקפים בידי טירנוזאורוס רקס ואחד נטרף ואחרים ממשיכים לנוע עד שהמטאור הורג אותם.
הוא נראה גם בסדרה "הכוכב דינוזאור", ב"כוכב פרהיסטורי" ובסרטים נדידת הדינוזאורים וללכת בין דינוזאורים - כולם מבית ה-BBC.
האדמונטוזאורוס נראה במספר מקומות בסרטי פארק היורה: בסרט השני נראים עצמות ליד קן הטירנוזאורוסים שכנראה שהם עצמות אדמונטוזאורוס.
בסרט עולם היורה האדמונטוזאורוס מוצג בתוך המחשבים ובסרט עולם היורה: נפילת הממלכה נראים מוצגים של שלדי דינוזאורים, ביניהם אדמונטוזאורוס.
אך מעולם לא נראה פרט על המסך.
בנוסף הוא מופיע בסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ודינו דן.
אדמיר מחמדי (באלבנית: Admir Mehmedi; נולד ב-16 במרץ 1991) הוא כדורגלן עבר שווייצרי יליד מקדוניה ששיחק בעמדת החלוץ.
מחמדי נולד בגוסטיבר, ביוגוסלביה לשעבר (כיום במקדוניה) להורים אלבנים.
כשהיה בן שנתיים היגר עם משפחתו לבלינצונה שבשווייץ.
הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלינצונה, בגיל 9 עבר למחלקת הנוער של וינטרור ובשנת למחלקת הנוער של פ.צ.
ציריך, ובגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת.
ב-20 ביולי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו וב-10 משחקים בהם שותף כבש 2 שערים וזכה עם הקבוצה באליפות בסיום העונה.
בשנת הפך לשחקן הרכב קבוע ואת העונה הוא סיים עם 9 שערים ו-9 בישולים.
בינואר מחמדי משך עיניהן של לא מעט קבוצות באירופה, בהן: נירנברג, ליברפול וסנדרלנד, אך בסופו של דבר הוא חתם בדינמו קייב ב-13 בינואר 2012 לחמש שנים.
בקייב מיעט לקבל דקות משחק.
ב-11 ביולי 2013 מחמדי הושאל לפרייבורג עד לסיום העונה, עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן בסיום העונה.
אחרי שסיים את זמן ההשאלה שלו עם 12 שערים ב-32 משחקים, ב-26 במאי 2014 עבר באופן רשמי לפרייבורג תמורת 6 מיליון אירו.
ב-12 ביוני 2015 חתם לארבע שנים בבאייר לברקוזן עובר 6 מיליון יורו.
ב-31 בינואר 2018 חתם לארבע וחצי שנים בוולפסבורג עבור 10 מיליון אירו.
ב-14 בפברואר 2022 חתם לשנתיים וחצי באנטליהספור מליגת העל הטורקית.
בצעירותו, שיחק מחמדי בנבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21 והשתתף עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. הוא הגיע עם הנבחרת לגמר שם הפסידו לספרד, מחמדי עצמו סיים את הטורניר עם 3 שערים שנתנו לו את פרס נעל הכסף.
ב-4 ביוני 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. מחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק ידידות בניצחון שווייץ 3–5 על .
מחמדי נכלל בסגל הנבחרת השווייצרית למונדיאל 2014 ובמשחקה הראשון של הנבחרת נגד נכנס כמחליף כאשר התוצאה היא 0–1 לאקוודור.
אחרי שתי דקות הבקיע את שער השוויון ובסיום המשחק ניצחו השווייצרים בתוצאה 1–2.
אדמונית אירופית או בשמה העברי אדמון מובהק (שם מדעי: Pyrrhula pyrrhula) היא מין ציפור שיר ממשפחת הפרושיים.
זכרים הם בעלי גוונים אדמוניים מהם הציפור קיבלה את שמה.
זוהי אחת מהציפורים הגדולות במשפחת הפרושיים ואורכה מגיע ל-15-19 ס"מ, מוטת כנפיה ל-22-26 ס"מ ומשקלה ל-26 גרם.
היא בעלת ראש מגודל עם מקור אפור קטן וכיפה עם צידי מקור שחורים המקיפות את העיניים הקטנות.
החזה, הצוואר והלחיים אדמדמות, הכנפיים אפורות והזנב וקצות הכנפיים שחורות.
האדמונית האירופית חיה ביערות המחטניים של צפון אירואסיה וניזונת מזרעים, גרגרים וחרקים.
בחורפים היא נודדת דרומה אך לא הרחק וקשורה לאזורים הממוזגים.
אדמי (באיטלקית Adami (car)) היא מכונית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית Adami & C.
יוצר מודל אחיד שהורכב עליו מנוע 16 כ"ס.
בעל החברה היה המהנדס ונהג מרוצי האופנועים האיטלקי "Guido Adami."
דגם אדמי היה קרוי: "the Rondine"
דגם אדמי שייך לקטגורית המכוניות "Veteran vehicles"
מקום מושב חנות ובית מלאכה "אדמי" מוקם בפירנצה ברחוב via degli artisti 10
דגם ה"אדמי" תוכנן ונבנה משנת 1901 אך הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של טורינו בשנת 1902
אדמונדו סוארס (בספרדית: Edmundo Suárez; 22 בינואר 1916 – 14 בדצמבר 1978) היה כדורגלן ומאמן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ מרכזי ושיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
סוארס הוא מלך שערי ולנסיה בלה ליגה בכל הזמנים, ונחשב לאליל בקרב אוהדי הקבוצה.
במהלך קריירת הכדורגל שלו זכה פעמיים בתואר מלך השערים בספרד.
כיום הוא נמצא במקום ה-10 בטבלת הכובשים המצטיינים של הלה ליגה בכל הזמנים, ובמקום השישי בטבלת מלך השערים של הגביע הספרדי עם 52 שערים.
סוארס שיחק בתחילה הקריירה בקבוצות חובבים שונות בחבל הבסקים, אך למלחמת האזרחים הייתה השפעה ניכרת על הקריירה שלו.
לסוארס היה חוזה באתלטיק בילבאו אך רכישה זו נעשתה בשטח רפובליקני, ולכן היא לא הייתה תקפה על ידי המדינה הלאומנית שנשארה בשלטון לאחר מלחמת האזרחים בספרד.
סוארס צורף לוולנסיה לאחר שהוא שיחק מולה במסגרת משחק ידידות במדי קבוצה בשם "התאוששות לבנטה", שהוקמה על ידי השלטון הלאומני והורכבה משחקנים שונים שנלחמו באזור לבנטה (כינוי למזרח חצי האי האיברי).
סוארס שיחק בוולנסיה במשך אחת עשרה עונות בין השנים 1939–1950, בהן רשם ממוצע של 0.92 שערים למשחק במדי הקבוצה.
לאחר שעזב את ולנסיה הצטרף סוארס לקבוצת אלקויאנו מהליגה הראשונה שם שיחק במשך עונה אחת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
סוארס רשם 3 הופעות במדי נבחרת ספרד בין השנים 1942–1941, וכבש במדיה שלושה שערים.
הופעת הבכורה הבינלאומית שלו הייתה ב-28 בדצמבר 1941 נגד שווייץ.
במהלך קריירת האימון שלו אימן ב-12 קבוצות ספרדיות שונות.
בעונת 1963/1964 חזר סוארס לוולנסיה והפעם בתור מאמן.
סוארס החליף את פאסייג'יטו, אגדה נוספת של המועדון.
בזכות האופי החזק והגמישות הטקטית, הוא המשיך לשפר את מיקום הקבוצה בליגה, תוך שהוא מסיים איתה בעונתו הראשונה במקום השישי.
ביצועי הקבוצה בגביע הירידים היו טובים בהרבה מאשר בליגה, אך היא הפסידה לריאל סרגוסה.
לאחר התוצאות החיוביות של אותה שנה, דירקטוריון של ולנסיה אפשר לו לאמן לשנה נוספת.
עם זאת, כאשר הקבוצה סיימה בעונה הבאה במקום הרביעי, הוחלף סוארס במאמן אחר - בארינאגה.
עם בארינאגה, הקבוצה לא עמדה בציפיותיה, ולכן סוארס חזר לאמן אותה בעונה שלאחר מכן.
בעונת 1966/1967 זכה סוארס בגביע המלך לאחר ניצחון 0–2 בגמר נגד אתלטיק בילבאו.
הוא נשאר מאמן של ולנסיה עד ה-13 באוקטובר 1968.
אדמונדסטון היא עיר בפרובינציית ניו ברנזוויק שבקנדה.
אדמונדסטון נמצאת כ-185 ק"מ מבירת הפרוביציה, פרדריקטון וכ-566.5 ק"מ מבירת קנדה, אוטווה.
החודש הכי חם הוא יולי (17 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,443 מילימטרים בשנה.
חודש יוני הוא החודש הגדום ביותר (189 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש היבש ביותר (77 מ"מ גשם).
אדמונדסטון נמצאת ליד הכבישים 2, B5, 120 ו-144. בנוסף, שדה התעופה אדמונדסטון נמצא בסמוך לעיר.
האדמיטים השתייכו לזרם אזוטרי בנצרות שהתקיים בתקופת הנצרות המוקדמת בצפון אפריקה במאות השנייה, השלישית והרביעית לספירה.
המאפיין הבולט ביותר בקרב קבוצה זו היה סגידתם לעירום בנוסח אדם וחוה (ומכאן השם אדמיטים), הם אף נהגו לערוך את טקסיהם הדתיים בעירום מלא.
קבוצות קטנות דומות התקיימו במרכז אירופה בשלהי ימי הביניים.
חסידי הפלג האיזוטרי שראשיתו ככל הנראה במאה ה-2 לספירה, טענו כי הם מחדשים בקרבם את ה"תום" הראשוני של אדם מספר בראשית שהתהלך עירום.
קיימות מספר השערות לגבי היווצרותו של פלג זה בנצרות, לפי אחת הסברות האדמיטים הם ענף משני שהתפצל מהגנוסטים הקרפוקרטניים , שדגלו במיסטיציזם חושני ובהשתחררות מוחלטת מחוקי המוסר.
תיאודורט הבישוף הנוצרי מהמאה ה-5 דגל בגישה זו כלפי האדמיטים וזיהה אותם עם כתות מופקרות שטקסיהם תוארו בראשית המאה ה-2 לספירה על ידי התאולוג הנוצרי קלמנס מאלכסנדריה.
אחרים ראו בהם זרם שהתבסס על תפיסות אסתטיות מוטעות, שחסידיו שאפו לשרש את תאוות הבשרים על ידי חזרה למנהגים פשוטים יותר וביטולו של מוסד הנישואים.
אפיפניוס מסלמיס ואוגוסטינוס הקדוש מזכירים את האדמיטים בשמם ומתארים את פולחניהם.
האדמיטים כינו את כנסייתם "גן העדן", וטענו כי חסידיה הקימו לתחייה את התום הראשוני המקורי של אדם וחוה.
בהתאם לכך הם קיימו פולחן של מה שהם כינו "עירום קדוש", ודחו את מוסד הנישואים כזר לרעיון של גן העדן, שלדבריהם לא היה מתקיים ללא החטא הקדמון.
האדמיטים שללו את הצורך בקיום המצוות המעשיות אלא באמונה בלבד (אנטינומיזם), לפי השקפתם זו כל מעשיהם לא יכלו להיחשב טובים או רעים (שלילת המוסר הנוצרי המקובל).
בימי הביניים הופיע מחדש באירופה זרם דומה לכת המוקדמת של האדמיטים.
הכתות השונות הופיעו מספר פעמים ונעלמו זמן קצר לאחר מכן.
בהולנד במאה ה-13 הוקמו על ידי הברת'רנים של הרוח הקדושה ובבוהמיה על ידי התבוריים, ובמאה ה-14 בגרמניה על ידי הבגהרדים.
בכל מקום בו פעלו הם נתקלו בהתנגדות חריפה מטעם הכנסיות של הזרם המרכזי.
התנועה התבוריתית החלה ב-1419 וחתרה תחת סמכותה של האימפריה הרומית הקדושה.
פלג אחד של התבוריתים האדמיטים הבוהמיים, הבדילו את עצמם מיתר התבוריים ונטלו על עצמם את המנהג להלך עירומים ברחבי הערים והכפרים.
הם הטיפו לכך "שאלוהים שוכן בקדושים של אחרית הימים" והחשיבו את מוסד הנישואים לחטא.
בניגוד לתבוריים שהיו מונוגמיים דגלו הנאו-אדמיטים באהבה חופשית.
הנאו-אדמיטים טענו שהבתולים היו בלתי ראויים להיכנס למלכות המשיח ונהגו לבצע ריקודים בעירום מסביב למדורה.
התבוריים האחרים מתחו ביקורת חריפה על האדמיטים וטענו כלפיהם (בין השאר) שהם אינם מעוניינים לפרנס עצמם בעבודת כפיים.
בדומה לאדמיטים המוקדמים ראו הנאו-אדמיטים את עצמם כממשיכיהם של אדם וחוה ו"התום הראשוני" אותו ייצגו בעיניהם.
הבגהרדים הפכו לתבוריתים של בוהמיה שהשתלטו על אי בנהר נזרקה (Nežárka), חיו בקומונות ועסקו בעירום חברתי ודתי, אהבה חופשית ודחייה של אחזקת רכוש פרטי.
יאן ז'יז'קה המנהיג ההוסיטי כמעט השמיד לחלוטין את הכת ב-1421. בשנה שלאחר מכן התפזרו חברי הכת ברחבי בוהמיה ומוראביה, בייחוד שנאו אותם ההוסיטים (להם הם דמו בשנאתם למסגרות היררכיות), משום שהאדמיטים דחו את הטרנסובסטנציאציה, את הכמורה ואת האוכריסטיה שהיו מקובלים על מרבית הנוצרים.
תחייה של ריטואלים אדמיטיים הופיעה בבוהמיה באזור חרודים (Chrudim) לאחר 1781 בעקבות הכרזת הסובלנות של הקיסר יוזף השני.
קבוצה סודית זו של אדמיטים מאוזכרת לראשונה ב-1783 ולאחר מכן ב-1849. בספרה של אולגה טוקרצ'וק, "ספרי יעקב", המתרחש באמצע המאה ה-18, נזכר חטא זה ברשימת הקובלנות נגד יעקב פרנק וחסידיו.
אדמונדו "מונדו" סירל (בספרדית: Edmundo "Mundo" Searle; 15 במרץ 1893 – 20 במאי 1982) היה קריקטוריסט צ'יליאני שהתמחה בקריקטורות מצוירות.
אדמונדו למד בבית הספר אנגלית סאן לואיס של לימחה.
הוא החל את הקריירה שלו כקריקטוריסט בשנת 1909, ועבד במגזין "Sucesos" ובעיתון "La Unión de Valparaíso".
כבר בתחילת הדרך הוא חתם על עבודתו כ"מונדו".
הוא התחתן עם אספרנסה ארטזה, ונולד לו שני ילדים: אדמונדו ופרלה.
בשנת 1917 הוא היגר לארצות הברית, שם עבד ב"ניו יורק הראלד", אך עד מהרה חזר לצ'ילה בשנת 1918.
בין השנים 1928–1931 עבר סירל עם משפחתו ללונדון, שם עבד ב"המתבונן", "סקיצה יומית" ,"חדשות לונדון מאויירות" וטאטלר.
בהיותו חובב סוסים הוא נעשה חבר קרוב של אדוארד השמיני, אז הנסיך מויילס.
לאחר שובו לצ'ילה, התרכז בעיקר בציורי סוסים.
הרטרוספקטיבה הראשונה של עבודתו התקיימה באוגוסט 1976, באולם המרכזי של האוניברסיטה הקתולית בצ'ילה.
סירל נפטר בסנטיאגו בשנת 1982 בגיל 89.
אדמות סקר הן שטחים שמעמדם החוקי נמצא בהליכי בירור, משום שלא ידוע על רישום שלהם כקרקע פרטית ומנגד הם אינם מוגדרות כאדמות המדינה.
בשטחים אלו מתנהל סקר שנועד לבדוק האם ניתן להכריז עליהם כעל רכוש ממשלתי.
הסקר כולל סיורים, בחינה של מפות ותצלומי אוויר מתקופות שונות, במטרה לברר האם קיימות בשטח עדויות, כגון שימוש חקלאי, שיכולות ליצור חזקת שימוש בקרקע.
על בסיס הסקר יכול הממונה על הרכוש הנטוש להכריז על הקרקע כרכוש ממשלתי, הכרזה שאינה הופכת את הקרקע לרכוש ממשלתי בפועל, אלא "קובעת חזקה ראייתית בלבד, לפיה תחשב אותה קרקע כרכוש ממשלתי כל עוד לא הוכח אחרת".
בסביבה הקרובה מוצבים שלטים המודיעים על הכוונה להכריז על השטח כאדמת מדינה, וניתן לפנות לוועדת עררים ולהציג עדויות לכך שמדובר באדמה פרטית.
בתחילת שנות האלפיים, לאחר שהתגלו אי דיוקים משמעותיים במיפוי אדמות המדינה, הוקם "צוות הקו הכחול" שמטרתו לשרטט מחדש את אדמות המדינה באמצעים טכנולוגיים חדישים.
בעקבות עבודת הסקר התגלו מבנים שנבנו באישור המועצות המקומיות אך נמצאים למעשה על קרקע פרטית, גם אם מבחינה גאוגרפית הם ממוקמים בלב היישוב.
אדמונד שרל-רו הייתה עיתונאית וסופרת צרפתייה.
שרל-רו נולדה בניי-סיר-סן, בתו של פרנסואה שרל-רו, דיפלומט שכיהן כשגריר צרפת בצ'כוסלובקיה.
במלחמת העולם השנייה התנדבה לשמש כאחות, בתחילה בלגיון הזרים הצרפתי ולאחר מכן הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית.
היא קיבלה את עיטור צלב המלחמה.
ב-1946 החלה לעבוד במגזין הנשים Elle והייתה חלק מצוות העיתון במשך שנתיים עד שעברה לעבוד ב"ווג" פריז, ב-1954 מונתה לעורכת האחראית של המגזין, במהלך עבודתה חיברה בין אופנה לבין סוגים נוספים של יצירות אומנות, ב-1966 עזבה את "ווג".
ב-1966 יצא לאור הרומן שכתבה "Oublier Palerme", שזכה בפרס גונקור.
הרומן עובד לסרט בשם "The Palermo Connection" שבוים על ידי פרנצ'סקו רוזי.
היא הכירה את גסטון דפר, ראש עיריית מרסיי, ב-1973 הם התחתנו.
ב-1983 הצטרפה לארגון הספרות "Académie Goncourt" וב-2002 מונתה לנשיאת הארגון.
ב-2010 קיבלה אות מטעם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי.
אדמות מדינה הן האדמות שבשטחה של המדינה הנמצאות בבעלותה של המדינה (להבדיל מאדמות שבבעלות של יחידים או תאגידים).
אדמות מדינה קיימות בכל המדינות המודרניות.
בישראל מנהלות אדמות המדינה בידי רשות מקרקעי ישראל.
בתחומי יהודה ושומרון מנוהלות אדמות המדינה על ידי המנהל האזרחי .
בארצות הברית מתקיימות אדמות ציבוריות בכל רמות השלטון: בערים, במחוזות, במדינות ובממשל הפדרלי.
מרבית קרקעות אלה, שהן כשמינית משטח ארצות הברית, מנוהלות בידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (BLM), שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (NPS), לשכת הטיוב של ארצות הברית (USBR), שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית או שירות היערות של ארצות הברית.
סוכנויות פדרליות נוספות המנהלות אדמות ציבוריות הן מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי ומחלקת ההגנה של ארצות הברית.
באחדות ממדינות חבר העמים הבריטי, בהן קנדה, אוסטרליה וניו זילנד, אדמות המדינה קרויות אדמות הכתר.
בפורטוגל אדמות הנמצאות בבעלות המדינה, חבלי פורטוגל האוטונומיים (האיים האזוריים ומדיירה) והרשויות המקומיות הן משני סוגים:
אדמות שהן בנחלת הכלל: אדמות אלה אינן ניתנות למכירה, וייעודן העיקרי הוא שימוש הציבור, אם כי ניתן להשכיר אותן, לתקופה מוגבלת, לשימוש פרטי.
אדמות בשימוש פרטי: אדמות אלה מנוהלות כרכוש פרטי וניתנות למכירה.
אדמות מדינה ביהודה ושומרון הן שטחים פלסטיניים שישראל הכריזה עליהם כקרקע ציבורית שאינה שייכת לאיש, והם מנוהלים על ידי המִנְהַל האזרחי לאזור יהודה והשומרון.
נכון לשנת 2012 כ-1,440 קמ"ר ביהודה ושומרון, שהם כ-41% משטח C, הוכרזו כאדמות מדינה.
בצו בדבר רכוש ממשלתי (צו מס' 59), שפורסם זמן קצר לאחר תום מלחמת ששת הימים, הוגדרו כ"רכוש ממשלתי" מקרקעין אשר ב"יום הקובע" (7 ביוני 1967) היו שייכים למדינת אויב (ירדן) או רשומים על שמה.
קרקעות שנתפסו על פי צו זה כונו לאחר מכן "אדמות מדינה".
מלבד הקרקעות אשר היו אדמות מדינה של ירדן ועברו לרשותה של מדינת ישראל במלחמת ששת הימים, ישנן קרקעות שהוכרזו כאדמות מדינה על ידי הפקעה.
עד שנת 1979 נהג צה"ל להפקיע שטחי קרקע ביהודה ושומרון באמצעות צווים צבאיים, בהם נכתב כי השטחים נחוצים לצורכי ביטחון.
נימוק זה התקבל על ידי בג"ץ במקרים רבים בשנים 1968–1979, בהן הופקעו כ-47,000 דונמים.
בין השאר שימשו קרקעות אלו לבניית התנחלויות שונות.
בבג"ץ אלון מורה, שניתן ב-22 באוקטובר 1979, קיבל בית המשפט העליון את טענות העותרים נגד ההפקעה.
בית המשפט ביטל את הצו הצבאי והורה על המדינה לפנות את המתנחלים מאדמות העותרים.
בעקבות בג"ץ אלון מורה החליטה פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, להפסיק את הפקעת הקרקעות ביהודה ושומרון באמצעות צווים צבאיים.
בתקופת כהונתה, משנת 1979 עד 1992, היא הקפידה להכריז על אדמות מדינה ביהודה ושומרון בהתאם לכללי החוק העות'מאני משנת 1858. באופן זה הוכרזו בשנים אלו 908,000 דונם כאדמות מדינה.
לאחר תקופת אלבק הוקמו מספר התנחלויות חדשות באמצעות צווי תפיסה צבאיים, בהסתמך על חוות דעת משנת 1980 של היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר, לפיה בג"ץ אלון מורה מוגבל לנסיבותיו הייחודיות, ואין לשלול כליל את השימוש בפרקטיקה.
על פי כללי המשפט הבין-לאומי, סתם קרקע מוחזקת על ידי הריבון, גם כשהריבון הוא כובש.
המשמעות היא שנטל ההוכחה רובץ על מי שטוען כי הקרקע שייכת לו.
לאחר שמדינת ישראל מאתרת אדמות שאינן מעובדות ביהודה ושומרון, ואינן רשומות כשייכות למאן-דהוא, היא מכריזה עליהן כאדמות מדינה.
ההכרזה מבוצעת באמצעות "צו בדבר רכוש ממשלתי" המונפק על ידי המנהל האזרחי, שבו ניתנת הודעה לתושבי האזור שהקרקע הופכת לאדמת מדינה.
הצו נותן למי שמעוניין לערער בטענה שהקרקע היא שלו אפשרות לערעור בתוך 45 יום בפני ועדת ערר.
בשנת 2024 נרשם שיא של לפחות 25 שנים בהיקף ההכרזה על אדמות מדינה ביהודה ושומרון, עם מעל לעשרת אלפים דונמים שהוכרזו כאדמות מדינה עד לחודש אפריל.
לפי נתוני המנהל האזרחי, כפי שסוכמו על ידי תנועת שלום עכשיו, כ-600 אלף דונם מאדמות המדינה ביהודה ושומרון הוקצו להתיישבות ישראלית, 1,624 דונם הוקצו לפלסטינים, מתוכם כ-630 דונם לקיבוע שבטים בדואים, ו-669 דונם פיצוי לפלסטינים שהועברו.
סך הכל לצורך התיישבות פלסטינית וצרכים פלסטיניים אחרים הוקצו כ-326 דונם, שהם כ-0.25% מכלל הקרקעות שהוקצו.
כ-3,500 דונם נוספים הוקצו למשרד הביטחון לשימוש על ידי צה"ל, ושטחים נוספים הוקצו לטובת חקלאים ישראלים, לאזורי תעשייה בניהול ישראלי ולתחנות דלק ישראליות.
על אדמות המדינה נבנו במהלך השנים גם מבנים בלתי חוקיים של פלסטינים ושל יהודים.
אדמונד ת'ורנטון קרופורד היה צייר נוף וים סקוטי.
קרופורד נולד בקאודן, ליד דאלקית' (דרום-מזרח סקוטלנד), בשנת 1806. הוא היה בנו של מודד קרקעות.
הוא נכנס לאקדמיה לאמנות בניהולו של אנדרו וילסון, שם פגש עמיתים כמו דייוויד אוקטביוס היל, רוברט סקוט לאודר ואחרים.
ויליאם סימסון, שהיה אחד מהתלמידים המבוגרים יותר, הפך לחברו הקרוב ביותר.
ממסעות הציור שלהם ספג קרופורד רבות מהתכונות המקצועיות מאותו אמן.
ציוריו המוקדמים הוצגו במוסד המלכותי, ותרומותיו הראשונות לתערוכה השנתית של האקדמיה המלכותית הסקוטית היו ב-1831, שתיים מהן הציגו את נוף השפלה בסקוטלנד, והשלישית דיוקן של אישה.
אף שלא נמנה עם מייסדי האקדמיה, קרופורד היה אחד מחבריה הנבחרים הראשונים, אך רק ב-1839 הפך ל"מקורב" בדרגתו.
בינתיים, הוא ביקר בהולנד, אליה נסע עוד מספר פעמים וחקר מקרוב את המאסטרים ההולנדיים, שהשפעתם בגיבוש סגנונו הציורי נראתה כמעט בכל מה שצייר.
החומרים הרבים שהוא אסף בהולנד ובארץ מולדתו העניקו נושאים לשורה ארוכה של נופים וסצנות חוף, בעיקר סקוטיים.
בשנת 1848, הוא נבחר ל"אקדמאי", והפיק את התמונה הגדולה הראשונה שלו, 'Eyemouth Harbour', והמשיך עם יצירות אחרות באיכות גבוהה שביססו את המוניטין שלו כאחד הציירים החשובים של נוף בסקוטלנד.
הוא גם צייר בצבעי מים, בדרך כלל עבד על נייר בעפרון חום בהיר.
הוא היה גם מורה לאמנות.
התמונה היחידה שהוא תרם לתערוכה בלונדון הייתה 'נוף של הנמל והביצורים של קאלאו ותפיסת הפריגטה הספרדית אזמרלדה' באקדמיה המלכותית בשנת 1836.
את מאפייני אמנותו ניתן לשייך לאסכולה הישנה של ציור נוף סקוטי.
הנופים לא היו מציאותיים בפרטים כמו באסכולה המודרנית.
בשנת 1858 עזב קרופורד את אדינבורו והתיישב בלאסווייד, והמשיך לתרום באופן קבוע לתערוכות השנתיות של האקדמיה עד 1877. הוא שמר על המיקום הגבוה והמוערך שצבר מוקדם בחייו.
הוא נפטר בלאסוואד ב-27 בספטמבר 1885. הוא נקבר בבית הקברות החדש בדאלקית'.
אדמוניות יתר או אריתריזם או אריתרוכרואיזם מתייחסים לפיגמנטציה אדמדמה יוצאת דופן של שיער, עור, נוצות או קליפת ביצה של בעל חיים.
מוטציות גנטיות הגורמות להיעדר פיגמנט תקין ו/או ייצור מוגזם של אחרים.
דיאטה, כמו בדבורים הניזונות מ"סירופ תירס אדום בוהק" המשמש בייצור דובדבן מסוכר.
אריתריזם אצל חרגוליים נצפה מדי פעם.
הצביעה עשויה להיות הסוואה שעוזרת לחלק מבני המין לשרוד על צמחים אדומים.
קיימת גם הסכמה שהמוטציה האריתרית היא למעשה תכונה גנטית דומיננטית בקרב מיני חרגוליים, אם כי היא חסרת ערך, בשל הצבע הירוק המוחלט של רוב העלווה.
מכאן, שרוב החרגוליים הוורודים או בעלי צבע אחר אינם שורדים לבגרות, וזה מסביר את נדירותם.
אריתריזם בנמרים הוא נדיר, אך מחקר אחד דיווח כי שניים מתוך עשרים ושמונה נמרים שנראו במלכודות מצלמות בשמורת טבע בדרום אפריקה היו אריתריסטיים, והמחברים מצאו תיעוד של חמישה נמרי "תות" נוספים מהאזור.
אדמונדו גונסאלס אורוטיה (בספרדית: Edmundo González Urrutia; נולד ב-29 באוגוסט 1949 בעיר לה ויקטוריה, במדינת ארגואה שבוונצואלה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט ונצואלני.
ביולי 2024 היה מועמד האופוזיציה בבחירות לנשיאות ונצואלה (אחרי שמועמדת קודמת, מריה קורינה מצ'אדו, נפסלה על-ידי מבקר המדינה מלהתמודד בבחירות).
לאחר הבחירות, השלטון בראשותו של ניקולאס מדורו הודיע שמדורו ניצח בבחירות, בעוד שהאופוזיציה טוענת שמדובר בזיוף ושגונסאלס ניצח ברוב של כ-70%, כפי שהראו המדגמים.
מחאות המוניות פרצו בטענה לזיוף הבחירות.
גונסאלס הוא מומחה ליחסים בינלאומיים, מורה וסופר.
הוא היה בין המשתתפים במשא ומתן לכניסת ונצואלה למרקוסור.
הוא שימש כשגריר ונצואלה בארגנטינה בין השנים 1998 ו-2002 ובאלג'יריה בין השנים 1991 ו-1993. גונסאלס הוא גם חבר מערכת העיתון הוונצואלני "אל נסיונאל".
אדמונד ת'ורולד (8 בספטמבר 1832 – 19 ביוני 1899) היה שחמטאי אנגלי בולט בתקופה הוויקטוריאנית.
הוא היה חלק מקבוצת כמרים ושחקנים חובבים בולטים שהיו פעילים בזירת השחמט האנגלית באמצע המאה ה-19.
ת'ורולד נולד בברנבי מור, נוטינגהאמשייר.
למשפחתו היה קשר חזק לשחמט; אחיו הצעיר, הכומר ויליאם ת'ורולד, ואחותו הצעירה, אלייזה מרי ת'ורולד, היו גם הם שחקני שחמט.
דבר זה הוביל לעיתים קרובות לבלבול ברשומות ההיסטוריות, כאשר אדמונד כונה לעיתים בטעות "כומר".
יכולת המשחק שלו הגיעה לשיאה בזמן שחי ועבד במערב המדינה, במיוחד סביב בריסטול ובאת'.
הוא גם בילה זמן בשפילד ובחלקים אחרים של יורקשייר.
ת'ורולד היה ידוע בסגנון משחק חריף, טקטי, ולעיתים הקרבתי, שהיה נפוץ בקרב שחקני הצמרת של תקופתו.
שמו נקשר לגמביט המלך ולגמביט אוונס.
בשנת 1872, ת'ורולד סיים במקום השני בקונגרס השמיני של איגוד השחמט המחוזי במלוורן, עם 11.5 נקודות מתוך 14, אחרי הכומר .
הוא ניצח בתחרות הראשית בכינוס איגוד השחמט המחוזי בלונדון בשנת 1878.
ת'ורולד שיחק נגד רבים מהשחקנים החזקים ביותר של תקופתו, כולל ג'וזף הנרי בלקבורן, איזידור גונסברג ואיימוס ברן.
בעוד שהיה בעיקר חובבן, אדמונד ת'ורולד היה דמות מכובדת בקהילת השחמט האנגלית ותורם חשוב לתורת השחמט הטקטית והיצירתית של סוף המאה ה-19. סגנונו האגרסיבי והקשר שלו להסתעפות גמביט ספציפית ביססו את מקומו בהיסטוריה של השחמט.
לבן: זיגברט טאראש שחור: אדמונד ת'ורולד מנצ'סטר 1890
טאראש משחק את הסיום כאילו הוא מסביר את הטכניקה של זכייה בסיום צריחים ורגלים.
"עליך לנצל את הצריח בצורה תוקפנית.
על הצריח להתקיף את הרגלים של היריב או לתת תמיכה פעילה בהתקדמות הרגלים שלנו לכוון ערוגת ההכתרה".
במשחק הזה, בסיוע צריח פעיל שלוחץ את היריב ללא הפסקה, המלך של טאראש ורגלי המעבר מתקדמים בצורה שיטתית במעלה הלוח.
ככל שהם מתקדמים כלי היריב נסוגים עוד ועוד עד לקצה הלוח ומשם אין להם אפשרות להתנגד התנגדות של ממש להתקדמות רגלי המעבר.
הפשטות הקלאסית של הטכניקה של טאראש מרשימה ביותר.
בעמדה לאחר המסע ה-25 ללבן יתרון רגלי והוא יכול לזכות בשני רגלים נוספים (רגלי ז' ורגלי ח') תמורת הרגלי ב-ד3. אז יש לשחור סיכוי לתיקו לאחר שיזכה ברגלי ב'.
מגן על רגלי המעבר ומונע את חדירת הצריח השחור.
המסע 29. מה3 משיג את נסיגת הצריח השחור שהמלך מתקיף, בו זמנית המלך מגן על רגלי ג', מתקרב למרכז הלוח ומאפשר לרגלי המעבר להתחיל להתקדם.
אֲדָמִית הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, השייך למועצה האזורית מטה אשר.
הקיבוץ ממוקם ב בסמוך לגבול עם לבנון, מזרחית לעיר נהריה, בגובה של כ-474 מטרים מעל פני הים.
את השם "אֲדָמִית" משבשים לעיתים קרובות ל"אִידְמִית".
הקיבוץ נקרא בשם אתר סמוך – "חִ'ירבֶּת אִידְמִית' (خربة إِدمث), וזו כנראה הסיבה לשיבוש הרווח.
בשם אֲדָמִית נקראת גם הרמה הנישאה מעל הנחלים נמר ובצת, שממנה נשקפים נופי הגליל והלבנון.
מקור השם לא הוברר עד תומו.
שמות מקומות מקראיים דומים הם אָדָם, אֲדָמָה, אַדְמָה, אֲדָמִי ומַעֲלֵה אֲדֻמִּים.
המתיישבים בקיבוץ, בוגרי תנועת השומר הצעיר ילידי הארץ ועולים מצרפת, הגיעו למקום למחרת יום הכיפורים, בספטמבר 1958. בתי היישוב נבנו לפני הגעת המתיישבים למקום.
הקיבוץ הוקם כיישוב ספר בסמוך לגבול לבנון מול הכפר הבדואי ערב אל-עראמשה.
הוא נקרא על שמה של חורבה סמוכה בשם אִידְמִית.
בשנת 1969 ננטש הקיבוץ והמקום הוחזק על ידי בני קיבוצים מהקיבוץ הארצי בשנת שירות.
בשנת 1971 יושב הקיבוץ מחדש על ידי עולים חדשים מאנגליה, ארצות הברית וקנדה, לאחר שעברו שנת הכשרה במשמר העמק.
באותה העת התפרנסו חברי הקיבוץ בעיקר מענפי החקלאות אשר היה מבוסס על גידולי שדה, מטעי עצים נשירים, פרדסים, גידולי אבוקדו, גידולי טבק, חומוס, לול, בננות וענבים.
בהמשך התרחב הקיבוץ, עם קליטתם של גרעינים נוספים.
במהלך שנות השמונים הורע מצבו הכלכלי של הקיבוץ כתוצאה מהצטברות חובות כספיים, והוחל בהליך של הסדר חובות מול הבנקים שהסתיים בשנת 2011. בשנת 2003 יזם הקיבוץ את הקמתה של שכונת ההרחבה, שכוללת 187 מגרשים לבניה עצמית, והיא כיום בתהליך מואץ של אכלוס.
כלכלת הקיבוץ מבוססת היום על לולי פיטום, מטעי נשירים, מטע אבוקדו וגידולי שדה.
במקום גם המפעל "מתאד", לעיבוד שבבי.
הקיבוץ עבר תהליך של הפרטה ופתח את שעריו לקליטה.
בעבר פעלה בקיבוץ מרפאה של שירותי בריאות כללית.
החל משנת 2016 פועלת בקיבוץ שלוחה של המכינה הקדם-צבאית רבין.
אדמירל היא דרגת קצונה בכירה בציים בעולם.
דרגת אדמירל מקבילה לדרגת גנרל בצבאות יבשה; הדרגה מעליה היא אדמירל צי, ומתחתיה תת אדמירל.
היא נחשבת (בצבאות הרלוונטיים) כדרגת ארבעה כוכבים.
מקור המילה בשיבוש של הצירוף הערבי אמיר-אל-בחר - "נסיך הים", בערבית: أمير البحر (תעתיק לטיני: Amir al baHr).
במסעות הצלב במאה ה-12, ואולי עוד לפני כן, למדו הצלבנים את המילה, ובלטינית של ימי הביניים התקבלה המילה אדמירלוס (admirallus).
האדמירל הראשון היה ככל הנראה גיאורגוס מאנטיוכיה, אמיר האמירים הראשון, שהיה הווזיר הראשי של המלך הנורמני רוג'רו השני, מלך סיציליה.
בין שאר תפקידיו היה גיאורגוס שר הימיה ולכן קיבל את הכינוי אמיר אל בחר.
בסיציליה, ומאוחר יותר בג'נובה, למדו הנוצרים את המילה מיריביהם הקטלוניים, כאשר שתי המילים הראשונות - אמיר אל - הפכו למילה אחת, אמירל (amiral).
הצרפתים והספרדים הכתירו את המפקדים הימיים בציים שלהם באותו מונח, ואילו בפורטוגל השתנתה המילה לאלמירנטה (almirante).
מכיוון שהמילה הייתה בשימוש עמים דוברי לטינית או שפות שמוצאן מלטינית, נוספה למילה האות D; התואר עבר כמה שינויים, החלפת סיומת וכתיב, עד שהגיע למילה האנגלית admyrall, במאה ה-14, ולכתיב - המקובל עד היום - admiral, במאה ה-16.
גרסה שונה במעט של השתלשלות השם אומרת כי מי שהיה אחראי על מיסוי הסחר הימי נקרא בסיציליה (שם דיברו בליל שפות) אמיר אל מאר (אמיר הים) ושם זה השתבש לאדמירל.
דרגת אדמירל ציינה את מפקד הצי.
עם התפתחות הטקטיקה הימית נוצר הצורך במינוי מפקד המשנה.
בשל כך מונה לאדמירל סגן, שנקרא בצי הבריטי Vice Admiral, סגן אדמירל; המפקד שמונה ליחידת הצי שהפליגה בעורף, והייתה, לפיכך, משנית, נקרא Rear Admiral - "אדמירל משנה" (מילולית: אדמירל אחורי).
דרגות אלה נשתמרו עד היום בצי הבריטי.
אף על פי שדרגת אדמירל נחשבה בדרך כלל כדרגה הבכירה ביותר, הרי שהיו ציים שהנהיגו דרגות בכירות לאדמירל, או דירוג בתוך הדרגה עצמה.
בממלכת ספרד הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצי דרגת קפיטן גנרל (Capitán General); אחריה הייתה דרגת אדמירל גנרל (Almirante General), ורק אחריה דרגת אדמירל.
בדומה, בקריגסמרינה, הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה, הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצי דרגת גרוס-אדמירל, אחריה דרגת גנרל-אדמירל, שהייתה מקבילה לדרגת אדמירל בצי הבריטי (ארבעה כוכבים), ואחריה דרגת אדמירל, מקבילה לדרגת תת-אדמירל בצי הבריטי.
בצי האמריקני התקיימה דרגת אדמירל הצי (Admiral of the Navy) שבה החזיק רק ג'ורג' דיואי החל מ-1899, כהערכה על ניצחונו המוחץ בקרב מפרץ מנילה ב-1898; עם מותו של דיואי ב-1917 הדרגה לא הוענקה יותר ובעצם התפוגגה.
בהחלטת הקונגרס על כינון דרגת אדמירל צי (Fleet Admiral) נקבע כי היא זוטרה לדרגת אדמירל הצי (Admiral of the Navy).
ארבעה הועלו לדרגת אדמירל צי בסוף מלחמת העולם השנייה: ויליאם ליהי, ארנסט קינג, צ'סטר נימיץ ו-ויליאם הולסי.
בצי הבריטי התפתחה שיטת דירוג בין האדמירלים, שהגיעה לשיאה בזמן המלחמות הנפוליאוניות.
כל אדמירל הניף דגל בצבע מסוים על אוניית הדגל שלו; צבע הדגל קבע את בכירותו.
מפקד הצי נקרא "אדמירל השייטת האדומה" (Admiral of the Red); האדמירל הבא אחריו נקרא "אדמירל השייטת הלבנה" (Admiral of the White); והשלישי בסדר הוותק והבכירות נקרא "אדמירל השייטת הכחולה" (Admiral of the Blue).
סדר זה המשיך בדרגות הבאות: תת-אדמירל של השייטת האדומה, תת-אדמירל של השייטת הלבנה, תת-אדמירל של השייטת הכחולה, אדמירל משנה של השייטת האדומה, אדמירל משנה של השייטת הלבנה, ואדמירל משנה של השייטת הכחולה.
הייתה גם דרגה לאדמירלים שראשות הצי לא רצתה להעסיקם, והם נקראו אדמירל של השייטת הצהובה.
סדר זה בוטל ב-1864, אך דרגות האדמירלים (אדמירל, תת-אדמירל ואדמירל משנה) נותרו עד היום.
טבלה משווה של דרגות אדמירל בציי העולם
הצי המלכותי הבריטי צי ארצות הברית קריגסמרינה חיל הים הישראלי אין אין אין Адмирал флота Советского Союза אדמירל הצי של ברית המועצות אין Admiral of the Fleet אדמירל הצי Fleet Admiral אדמירל צי
אדמנטיום היא סגסוגת מתכתית בדיונית בלתי ניתנת להשמדה, המופיעה בעיקר ביקום מארוול של חברת מארוול קומיקס.
לפי מילון מיריאם-ובסטר, מקור השם במילה Adamant שפירושה חומר קשיח ובלתי שביר כיהלום (כשם עצם) או אדם שלא ניתן לערער אותו (כתואר הפועל), לרוב נאמר על אדם בקונוטציה שלילית.
המתכת מתוארת כאחד החומרים הקשיחים בעולם, והיא כמעט בלתי ניתנת להשמדה מרגע שקיבעו אותה במצב מוצק.
ביקום מרוול מהווה האדמנטיום חיקוי מלאכותי לחומר טבעי פיקטיבי אחר בשם ויברניום.
בקומיקס מוזכר שהאדמנטיום היא מתכת רעילה והסיבה לכך שאינה הורגת את וולברין היא יכולת הריפוי העצמי המשופרת שלו, שמנטרלת את נזקי המתכת.
בתוספת לכוח הריפוי שלו, ציפוי השלד באדמנטיום הפך אותו לעמיד במיוחד.
מבין הדמויות הנוספות הנעזרות במתכת האדמנטיום נמנים בולזאיי, יריבו של דרדוויל, שעמוד השדרה שלו צופה בסגסוגת זו; ליידי דת'סטרייק שעמוד השדרה שלה וטפריה צופו במתכת זו; טפריה של X-23, וכן פלג ראשו העליון (ולאחר מכן גם שלדו) של ראש פטיש.
כמו כן, אחד מכלי נשקו של איירון מן הוא כדור בליסטי מיוחד שעשוי מסגסוגת האדמנטיום, וכן אחת ממעבדותיו של מיסטר פנטסטיק בנויה כולה מהמתכת לצורך ניסויים מסוכנים במיוחד.
באנלוגיה לעולם המציאותי, קַרבּיד הטונגסטן הוא אחד החומרים הקשים שיש בנמצא, בנוסף ליהלום.
בעולם של וורהאמר 40,000, אדמנטיום הוא חומר קשה ביותר המשמש בידי האימפריום של בני האדם לצורך בנייתם של כלי נשק וחליפות שריון.
במשחקי Master of Orion, אדמנטיום הוא אחד השריונות החזקים ביותר הקיימים.
במשחק Master of Magic, מכרות אדמנטיום נמצאים על כוכב הלכת מיריאן ומספקים שדרוג לכלי נשק של יחידות לוחמה.
במשחק וורלד אוף וורקראפט של חברת Blizzard Entertainment, האדמנטיום הוא חומר הנמצא בשריונות מסוימים, כמו גם כחומר הניתן לכרייה בחבילת ההרחבה "Burning Crusade".
האדמנטיום הוא סוג של שריון במשחק הפלייסטיישן 2 Ratchet & Clank: Up Your Arsenal.
במשחק האסטרטגיה Age of Mythology, שערי עולם השאול - אשר נבנה בידי זאוס כדי לכלוא את קרונוס - עשויים אדמנטיום.
בסרטי האנימציה צעצוע של סיפור, חליפתו של באז שנות-אור מכילה שכבה העשויה אדמנטיום חנקני.
במשחק Runescape, אדמנט הוא חומר וממנו עשויים חליפות שריון וכלי נשק.
בסדרה המצוירת של סמוראי ג'ק - עונה 2 פרק 5 (Jack and the Ultra-robots), מדען בנה למען האקו רובוטים שהמתכת שלהם עשויה אדמנטיום וכל תפקידם הוא להביס את ג'ק.
החרבות הראשונות של דריזט דו'אורדן עשויות מאדמנטיום.
אדמסטאון היא היישוב היחידי ועיר הבירה של איי פיטקרן.
היישוב, הממוקם בצפון האי וקרוי על שם ג'ון אדמס - ממורדי הבאונטי.
ביישוב מתגוררים 47 תושבים, בעיקר צאצאיהם של מורדי הבאונטי.
היישוב הוא עיר הבירה הרשמית השנייה הקטנה ביותר בעולם (אחרי קינג אדוארד פוינט).
ביישוב כנסייה ובית ספר, ועל אף ריחוקו של האי, לכל תושביו יש חיבור לרשת האינטרנט, רשת טלפון ויכולת קליטת שידורי טלוויזיה.
הסיירת הכבדה אדמירל היפר הייתה אוניית מלחמה גרמנית ששירתה בקריגסמרינה, הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה.
האונייה נקראה על שם אדמירל פרנץ פון היפר, שהיה מפקד שייטת סיירות המערכה הגרמניות במלחמת העולם הראשונה, ופיקד עליה בקרב יוטלנד, ב-1916. מאוחר יותר היה ראש המטה הכללי של הצי הגרמני הקיסרי.
אדמירל היפר הייתה האונייה הראשונה בסדרת אוניות שנקראה על שמה.
אדמירל היפר השתתפה בפלישה לנורווגיה.
ב-8 באפריל 1940 נתקלה אדמירל היפר במשחתת הבריטית "Glowworm" (גחלילית) מצפון מערב לטרונדהיים.
המשחתת הבריטית נפגעה קשות, וכאשר ראה מפקדה שאונייתו אבודה התנגש במכוון באדמירל היפר.
לאונייה הגרמנית נגרם נזק כבד, ואילו המשחתת הבריטית טבעה.
המפקד הבריטי זכה, לאחר מותו, בצלב ויקטוריה; היה זה העיטור הראשון מסוג זה שהוענק במלחמת העולם השנייה, ובחלקו הוענק הודות למפקד האונייה הגרמנית, שכתב לשלטונות הבריטיים דרך הצלב האדום, וסיפר על גבורתו של אויבו.