tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פבלו (אנתוני פלסיוס) – האקס של שיין.
הוא גם השותף לריקוד של לורן.
מולי אשקרופט (איימי פרינגטון) – אמה של קארמה.
לוקאס (לאנס ברבר) – אביה של קארמה.
ריגן (איווט מונריל) – דיג'יי שעובדת כמלצרית.
הופכת למושא אהבתה של איימי.
אנתוני "תיאו" (קית' פאוורס) – חבר של ליאם ושיין.
הופך למושא אהבתה של לורן.
דיוק לואיס ג'וניור (סקיילר מקסון) – מושא אהבתו של שיין.
זיטה (קלואי ברידג'ס) – החברה החדשה של ליאם מהמעמד הגבוה.
מענק שימור הוא מענק הניתן לעובדים בארגונים אשר מטרתו היא לשמר את העובד לפרק זמן מסוים.
ארגונים רבים מכירים בחשיבותם של עובדים מסוימים ומעוניינים לשמר את ההון האנושי שלהם.
מענק שימור הוא אחת מהדרכים בהן נוקטים ארגונים על מנת למנוע זליגת כח אדם איכותי אל מחוץ לארגון.
מענק שימור הוא דרך ארגונית לפתות את העובד להישאר בארגון ולא לחפש מקום עבודה אחר על ידי הבטחת תגמול עתידי לאחר שיעבור פרק זמן מוגדר מראש.
שימור עובדים חיוניים בארגון הוא מטרה חשובה של כל חברה המכירה בערך עובדיה ואחד מכלי השימור הקיימים בידי מחלקות הגיוס ומשאבי האנוש הוא מענק השימור.
עובד בארגון מקבל תוכנית של שכר והטבות בהתאם לתפקידו וערכו לחברה, מענק שימור נקבע בעת חתימת חוזה בין המעסיק לעובד ונכלל בתוך תוכנית ההטבות.
מענק שימור, בניגוד לבונוס תקופתי, או מענק גיוס, תלוי בפרק זמן מוגדר מראש המוסכם על המעסיק ועל העובד.
מענק שימור מוסכם על ידי שני הצדדים, כאשר יש אינטרס מובהק של המעסיק להשאיר את העובד בארגון אם
הארגון חש כי אותו עובד עלול לחפש מקום עבודה אחר מסיבות שונות.
הארגון מכיר בחשיבותו יוצאת הדופן של העובד לפעילותו התקינה של הארגון.
מתוכננת רכישה או מיזוג בין ארגונים (M&A).
יש אירוע מיוחד בארגון כגון סגירת עסקה גדולה.
בכל המקרים לעיל העובד הוא חיוני להצלחת הארגון והארגון מוכן לשלם יותר כדי לשמר את העובד.
שימוש במענק שימור שכיח יותר ככל שעולה דרגתו של עובד בארגון או שמיומנותו היא קריטית לארגון או נדירה בתחום עבודתו.
פחות שכיח שעובדים זוטרים מקבלים מענק שימור.
מענק שימור מותנה בהשארות של העובד בארגון למשך תקופה מסוימת.
בתום תקופת השימור ותשלום המענק, יש אפשרות לחתום על תקופה נוספת שבסופה יינתן מענק חדש.
שימוש במענק שימור נפוץ בעת תהליכי רכישה או מיזוג בין ארגונים.
בעת רכישת ארגון על ידי ארגון אחר, או בעת מיזוג של שני ארגונים, מועבר מוצר בין ארגון אחד לשני.
עובדי הארגון הנרכש/ממוזג הם העובדים המכירים את המוצר באופן הטוב ביותר, כיוון שיוצר על ידם.
במקרים אלו חשוב ואף חיוני לחברה הרוכשת שעובדים אלו יישארו לפרק זמן מסוים בחברה כדי לתמוך בהעברת המוצר לחברה החדשה וברב המקרים גם לבצע הטמעה מלאה של המוצר בחברה החדשה.
במקרה כזה על החברה הרוכשת מוטלת האחריות לדאוג להשאיר את העובדים החדשים אצלה ולמנוע "בריחתם" למקומות עבודה אחרים.
מקרה זה הוא דוגמה מייצגת לשימוש בכלי מענק השימור - על ידי התחייבות הארגון להעניק לעובדים המצטרפים מענק בסוף תקופה מסוימת, הם מקווים להבטיח את הישארותם לפחות עד תום תקופת ההטמעה או זמן מספיק להעברת הידע על המוצר החדש לעובדים הקיימים של החברה.
במקביל, החברה הנרכשת/ממוזגת, אחראית לדאוג שעובדיה יישארו אצלה בתקופת המשא ומתן על הרכישה - תקופה המאופיינת באי ודאות וחוסר ביטחון תעסוקתי.
החברה הנרכשת יכולה להשתמש גם היא להשתמש בכלי הזה כדי להבטיח שלפחות קבוצת העובדים המחזיקים את תפקידי הליבה בחברה, אוצרים את מרבית הידע ומהווים בעצם את "ערכה" האמיתי של החברה יישארו עד תום תהליך המכירה.
במקרים כאלו, אין זה נדיר שעובדים יקבלו מענקי שימור גם מהחברה הנמכרת וגם מהחברה הרוכשת.
מעסומה סאלח אל-מובארכ היא פוליטיקאית כוויתית, פעילה לזכויות נשים והאישה הראשונה שכיהנה כשרה בכווית ב-2005. בשנת 2009 הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לפרלמנט של כווית.
היא מרצה למדע המדינה באוניברסיטת כווית.
מעסומה נשואה ויש לה שלושה בנים ובת.
היא קיבלה תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת כווית בשנת 1971, והמשיכה לתואר שני באוניברסיטת צפון טקסס בשנת 1976. ב-1973 סיימה לימודים בתכנון מהמרכז הערבי לתכנון.
ב-1982 סיימה את הדוקטורט באוניברסיטת דנוור.
משנת 1982 היא מרצה למדעי מדינה באוניברסיטת כווית.
בנוסף, כיהנה כמרצה אורחת באוניברסיטת דנוור ובאוניברסיטת בחריין וכראש החוג למדעי המדינה באוניברסיטת כווית.
היא כותבת טור ביומון הכוויתי "אל-אנבא".
היא החלה בפעילותה לזכויות הנשים כשהייתה בארצות הברית, אבל הפעילות לזכויות הנשים בכווית החלה כמה שנים לפני כן.
במשך השנים, הפרלמנט הכוויתי סירב לתת לנשים זכויות פוליטיות 12 פעמים, עד שב-12 ביוני 2005 מעסומה אל-מובארכ הפכה לאישה הראשונה בתפקיד שרה בממשלת כווית.
מובארכ החלה כשרת התכנון ושרת המדינה לפיתוח ניהולי, ועברה בשנת 2006 לכהן כשרת התחבורה.
אחר כך עברה לכהן כשרת הבריאות בשנת 2007, אולם התפטרה ב-25 באוגוסט אחרי שריפת בית חולים "אלגאהרא", ששני אנשים נספו בה.
מובארכ המשיכה את פעילותה הפוליטית ובשנת 2009 נבחרה כראשונה במחוז הראשון בבחירות לפרלמנט הכוויתי, כאשר קיבלה 14,247 קולות.
בכך הייתה לאישה הראשונה ביחד עם עוד שלוש נשים שנבחרו לפרלמנט של כווית.
שלוש הנשים האחרות הן סלווא אל-ג'סאר מהמחוז השני, אסיל אל-עודי ורולא דשתי מהמחוז השלישי.
מעמקים היא סדרת הנפשה ממוחשבת, אשר הייתה משודרת בישראל בערוץ WIZ!
הרפתקאותיהם של משפחת נקטון חוקרת הימים, החוקרים אזורים מסתוריים במעמקי הים.
ומגיעה לכל מיני שוניות בלתי מוכרות ומגלה בעלי חיים ימיים שעוד לא התגלו
אנט נקטון - בן הזקונים במשפחת נקטון.
פונטיין נקטון - אחותו הגדולה של אנט, אוהבת להציק לו.
קייקו נקטון - אמא של פונטיין ואנט ואשתו של וויל.
היא המומחית הימית על הסיפון והנהגתץ
וויל נקטון - אבא של פונטיין ואנט ובעלה של קייקו.
נראוס - אקולוג חכם אשר מדריך את משפחת נקטון, חברו של פרוטיאוס.
פרוטיאוס - אקולוג חכם, חברו של נראוס.
קפטן כריש-פטיש - פיראט אשר רוצה לקחת את הצוללת של הנקטונים, הנבל הראשי בסדרה.
פלין- בנו של קפטן כריש-פטיש, המראה משיכה לפונטיין ומחזר אחריה במהלך הסדרה.
ציין שלא רצה להיות פיראט אך בגלל הפחד שלו לאכזב את אביו, ממשיך שמסורת המשפחתית.
מדליין- אחותו הקטנה של פלין, ובת קפטן כרשי-פטיש.
דולוס - גאון מחשבים רוסי אשר למד יחד עם וויל באוניברסיטה.
פרופסור פיקציה - מדען צעיר אשר עוזר לנקטונים.
אלפאוס - אדם אשר מוכרז רשמית כאויבו של אנט נקטון ומנסה למצוא את למוריה לפני הנקטונים עצמם.
בהלכה, "מעמיד" הוא דין בהלכות מבנה הסוכה, לפיו אין לסמוך את סכך הסוכה בדבר שאסור להשתמש בו לשם סיכוך עצמו, דהיינו: דבר המקבל טומאה או שאין גידולו מן הארץ.
דין זה שנוי במחלוקת ראשונים, ובקרב פוסקי ההלכה יש שהצריכו להקפיד עליו מלכתחילה.
מקור דין 'מעמיד' נובע ממחלוקת התנאים במסכת סוכה על המשנה: .
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקתם של האמוראים רבי זירא ורבי אבא בר ממל מהו טעמו של רבי יהודה: לדעת אחד מהם סיבת הפסול היא שסוכה כזו איננה יציבה דיה, ושיטת רבי יהודה היא שהסוכה צריכה להיות "דירת קבע".
ולדעת השני הפסול הוא .
כלומר שהסכך נשען ועומד על המיטה, שהיא כלי המקבל טומאה.
והורו חכמים שגם הדבר שעליו נשען הסכך יהיה מחומר שאינו מקבל טומאה, כדי שלא יבוא לעשות את הסכך עצמו מדבר המקבל טומאה, שאז הסוכה פסולה מן התורה.
דין זה נכון גם ביחס לדבר שאין גידולו מן הארץ (מופק מחומר שאינו צומח מהאדמה), שגם הוא אינו כשר לסיכוך (מלבד קיר אבנים, שאין חשש שאדם יבוא לסכך בהן את סוכתו).
הראשונים נחלקו בשתי מחלוקות ביחס לדין זה.
מחלוקת אחת: האם הלכה כחכמים או כרבי יהודה.
כמה ראשונים פסקו כדעת חכמים, בהם: רי"ץ גיאת, רמב"ם, רז"ה ור' ישעיה.
אולם דעת רוב הראשונים שהלכה כרבי יהודה, הואיל והגמרא דנה בשיטתו.
אלא שבתוך דעת רבי יהודה קיימת מחלוקת בראשונים האם נוקטים להלכה כדעת האמורא הסובר שטעמו הוא משום שהסוכה אינה יציבה, או משום שהיא מסוככת על גבי דבר המקבל טומאה.
רבים מהראשונים הנוקטים כרבי יהודה, סוברים שהטעם שנפסק להלכה הוא משום יציבות הסוכה, וממילא אין מקור להצריך שהסוכה תועמד על דבר שאינו מקבל טומאה או שגידולו מן הארץ.
כך פסקו הרי"ף והרא"ש, כפי שכתב בשמם תרומת הדשן, ועוד.
מאידך, ישנם ראשונים שפסקו כדברי האמורא שבאר את טעמו של רבי יהודה משום סיכוך על גבי דבר המקבל טומאה, כך כתבו הרמב"ן, הר"ן והריטב"א.
על אף הכללים ההלכתיים 'ספק דרבנן לקולא', ו'יחיד ורבים הלכה כרבים' כמה מגדולי הפוסקים חששו לדעת מיעוט הראשונים שפסקו כרבי יהודה, וכטעם האוסר סמיכת הסוכה במיטה משום השענת הסכך על דבר המקבל טומאה.
הט"ז והמגן אברהם מפרשים את הדברים כנובעים מהיותו של הסולם עצמו סכך פסול ולא בגלל העמדת הסכך על ידו.
אך המגן אברהם הציע פירוש נוסף לפיו סיבת ההסתייגות מהנחת סולמות על הסכך היא משום דין "מעמיד" בכדי ליישב דבר זה עם מקורות אחרים טוען המגן אברהם כי הרמ"א חושש ל"מעמיד" רק לכתחילה אך בדיעבד.
מכאן שלפירושו יש לחשוש לדין 'מעמיד' ולהימנע מהשענת הסכך על דבר המקבל טומאה.
וכך כתבו אחרונים נוספים כמו שולחן ערוך הרב, דרך החיים, חיי אדם ובגדי ישע.
דעת החזון איש, להחמיר שלא לסכך אפילו על גבי מעמיד דמעמיד (מה שמעמיד את המעמיד של הסכך), ולכן במצבים בהם המעמיד של הסכך נשען על דברים נוספים כדי לעמוד, גם ה'מעמיד דמעמיד' צריך להיות מחומר שאינו מקבל טומאה, שהרי אם יינטל אותו "מעמיד דמעמיד" מן הסוכה, הסכך לא יעמוד.
נמצא שגם ה'מעמיד דמעמיד' הוא למעשה מעמיד של הסכך.
לפי שיטתו, גם ברגים שבאמצעותם הדפנות המחזיקות את הסכך עומדות, צריכים להיות מחומר שאינו מקבל טומאה ושגידולו מן הארץ.
אמנם לאחר שמבנה הסוכה יכול לעמוד ברוח מצויה, מותר לחזקו אף בדברים שנאסר לסכך בהם.
אמנם גם לשיטת החזון איש, רק חומרים הפסולים לסיכוך מן התורה פסולים לשימוש כ'מעמיד דמעמיד', אך חומרים שפסולם מדברי חכמים כמו קורות עץ רחבות, או חוטי פשתן (לא שזור) - מותרים בשימוש לצורך כך.
מנגד, הרב שלמה זלמן אוירבך ופוסקים נוספים הוכיחו מדברי הפוסקים הראשונים והאחרונים שאין לחשוש לדברי החזון איש, וכך רווח המנהג להשתמש במסמרים לבנין הסוכה.
אמנם ישנם (במיוחד מקרב אנשי חוג חזון איש) המקפידים אף על 'מעמיד דמעמיד' כשיטת החזון איש.
מעמיד הוא דין בהלכות כשרות שמקורו בגזרת חכמים הקובע שעל אף שבדרך כלל איסור שהתערב ברוב היתר או בשישים, בטל בתערובת, כאשר דבר איסור שנתערב בהיתר גורם למאכל לשנות את צורתו או את מהותו באופן שמשביח אותו, האיסור אינו בטל ולכן מאכל ההיתר נאסר.
הדוגמה המובאת לכך היא חלב המגובן באמצעות עור של קיבת נבלה, הואיל והעור מעמיד (מגבן) את החלב לגבינה אסורה, על אף שטעמו בטל בגבינה, הוא אוסר אותה באכילה.
על שם דוגמה זו נקרא האיסור כולו 'מעמיד'.
מקור הכלל שדבר המעמיד לא בטל נאמר במשנה: בטעם הדבר שהנבילה המועטה לא בטילה ברוב הגבינה הכשרה מבארת הגמרא: "כיון דאוקמיה קא מוקים, חשיב ליה כמאן דאיתיה לאיסורא בעיניה".
כלומר, מאחר שהדבר האסור מעמיד ויוצר את דבר ההיתר כולו הרי הוא חשוב ולא מתבטל ברוב.
כך מובן גם מדברי הרמב"ם: .
כך כתבו גם הרשב"א והטור.
בצורה דומה כותב המרדכי: .
לדעת רוב הראשונים, דבר המעמיד אוסר בכל שהוא רק אם התערובת היא כזו של שאר איסורים מלבד בשר בחלב, ואילו במקרה שבשר כשר העמיד חלב לגבינה, הגבינה אסורה רק אם טעם הבשר מורגש (נותן טעם).
לדבריהם, כך מתבאר בדברי בתלמוד.
בהתאם לזה פוסק השולחן ערוך:
ההסבר לכך הוא שהתערבות של בשר בחלב אסורה מהתורה דווקא בדרך בישול, והעמדת גבינה אינה נחשבת לדרך בישול, לכן אם הטעם לא נרגש, כל אחד מהמרכיבים נחשב לעומד בפני עצמו, וגם חכמים לא אסרו בזה.
דעה זו מנוגדת לדעות המרדכי (שפסק שגם בבשר בחלב שייך דין מעמיד) ורבנו תם (שפסק שגם בשאר איסורים דין מעמיד שייך רק כאשר טעם האיסור מורגש).
לפי המתבאר ברמ"א, דבר המעמיד אוסר רק כאשר המאכל אסור מחמת עצמו, אך מאכל שנאסר מבליעת איסור לא חל דין זה והוא בטל בשישים גם אם המאכל (שהוא היתר מטבעו) משמש כמעמיד.
הטעם לכך הוא שאין האיסור ניכר, אלא רק פעולת מאכל ההיתר שנאסר ניכרת.
חלב שהועמד על ידי עור קיבת נבילה ונעשה לגבינה, מכיוון שעור קיבת הנבלה שינה את הצורה והמהות של החלב, הגבינה אסורה.
ממתק העשוי ממשקים שהוקפו על ידי ג'לטין של איסור, הממתק נאסר מפני שהג'לטין האסור שינה את צורתו.
אם התערבו שמרים (או חומץ) אסורים במי דבש ונעשו לשיכר, השיכר אסור מפני שמהות המאכל השתנתה על ידי השמרים (או החומץ).
מַעסוּמֶה אֶבּתֶכָּאר (בפרסית: معصومه ابتکار; נולדה כנילופאר אבתכאר; נולדה ב-21 בספטמבר 1960) הייתה סגנית נשיא איראן עד 1 בספטמבר 2021 ואחראית על ענייני נשים ויחסים במשפחה.
היא מונתה לתפקידה ב-9 באוגוסט 2017. בעבר כיהנה כראש הסוכנות לאיכות הסביבה בין השנים 1997 ל-2005, מה שהופך אותה לאישה הראשונה שחברה בקבינט של איראן מאז 1979, והשלישית בהיסטוריה.
לראשונה התפרסמה כ"מרי", דוברת הסטודנטים אשר כבשו את שגרירות ארצות הברית ולקחו בני ערובה בשנת 1979. מאוחר יותר עמדה בראש הסוכנות להגנת הסביבה של איראן במהלך כהונתו של הנשיא מוחמד ח'אתמי, והייתה חברת מועצת העיר של טהראן מ-2007 עד 2013.
נילופאר אבתכאר נולדה בטהראן למשפחה במעמד הביניים.
אביה של אבתכאר למד באוניברסיטת פנסילבניה, והיא גרה עם הוריה בעיירה דרבי שבפילדלפיה במשך שש שנים.
כשחזרה לאיראן היא נרשמה לבית הספר "איראן-זמין" (בית הספר הבין-לאומי של טהראן).
מאוחר יותר, לאחר סיום הלימודים, היא הפכה לתומכת של האסלאם הפוליטי של עלי שריעתי והחלה ללבוש כיסוי ראש מסורתי בצבע שחור, שמכסה את כל גופה מלבד פניה.
לאבתכאר תואר .B.Sc במדעי המעבדה מאוניברסיטת שהיד בהשתי, ותוארי .M.Sc ו-.Ph.D באימונולוגיה מאוניברסיטת תרביאת מודרס, בה היא עדיין מלמדת.
היא נשואה לסייד מוחמד האשמי, איש עסקים במגזר הפרטי.
אבתכאר שימשה כחברת סגל באוניברסיטת תרביאת מודרס בטהראן.
כעוזרת פרופסור לאימונולוגיה, היא הרצתה בנושאים: נגיפי אימונולוגיה, נגיף HIV, הזדקנות, אימונולוגיה של מערכת העצבים ובכמה נושאים נוספים.
עד כה התפרסמו 41 מאמרים שכתבה בתחום האימונולוגיה.
בנאום שנשאה בקונגרס הבינלאומי ה-11 לאימונולוגיה בטהראן, היא ציינה את ההשפעה המזיקה, לטענתה, של הסנקציות הבין-לאומיות על קידום המדע באיראן, והוסיפה כי הסנקציות לא צריכות להיות מופנות באופן ישיר כנגד אומה או עם.
אבתכאר חברה במספר ועדות מחקר ובנוסף משמשת כמבקרת ארבעה כתבי עת אימונולוגיים מקומיים ועוד שניים בין-לאומיים.
טענות על התנהגות שאינה הולמת
ב-7 באוקטובר 2008, מנוע החיפוש "היט-בלסט" (eTBLAST), שעוסק במציאת דמיון בין טקסטים שונים, העלה כי 85% מתוך מאמר שפורסם על ידי מעסומה אבתכאר הועתק מתוך כמה מאמרים שונים שפורסמו בעבר.
המאמר, על חלבוני ציטוקינים וזיהום אוויר, פורסם בשנת 2006 בכתב עת איראני העוסק באימונולוגיה.
כמה שבועות לאחר הדו"ח של "היט-בלסט", הכתב שחשף את הסיפור ציטט את אחד ממחברי העיתונים המקוריים (איאן מודווי, רופא רעלים במכללת קינגס בלונדון): "המאמר מורכב מטלאים-טלאים של עבודות של אנשים אחרים, מילה במילה".
בנוסף ציין הכתב כי לא הצליח להשיג את תגובתה של אבתכאר וכי היא לא הגיבה להודעות ששלח לה.
בדצמבר 2008 נמחק מהמאגר מאמרה של אבתכאר.
הנושא זכה לתשומת לב פוליטית רבה באיראן.
אבתכאר פרסמה הודעה בה הודתה כי טעתה והתנצלה על כך, אך לא חסכה את ביקורתה כלפי חברת "היט-בלסט", ותהתה מדוע לא טרחה להודיע לה מראש על ממצאיה בטרם פורסמו לציבור הרחב.
בשנת 1981 הייתה אבתכאר לעורכת הראשית של העיתון האנגלי "כיהאן אינטרנשיונל", שנבחר על ידי הנשיא, ח'אתמי, נציגו של האייתוללה חומייני.
היא עבדה במערכת העיתון עד 1983. בשנת 1991 ייסדה את המכון ללימודי נשים ומחקר.
החל משנת 1992 הייתה הבעלים והמנכ"לית של כתב העת "פרזאנה" (Farzaneh) - כתב עת ללימודי נשים ומחקר.
אבתכאר מונתה לראש משרד התיאום של "ארגון הנשים הלא-ממשלתי" (Women's NGO) ולסגנית ראש הוועד הלאומי עבור הכנס העולמי הרביעי על נשים בבייג'ינג בשנת 1995. מאוחר יותר נבחרה כנשיאת רשת Women's NGO באיראן.
אקטיביזם ראשוני ותפקידה במשבר בני הערובה
אבתכאר שימשה כדוברת הסטודנטים במשבר בני הערובה האמריקאים ב-1979, כאשר קבוצת הסטודנטים המוסלמים שכונתה "נאמני קו האמאם" פרצו לשגרירות ארצות הברית והחזיקו 52 בני ערובה אמריקאים במשך 444 ימים.
היא נבחרה בזכות שליטתה הטובה בשפה האנגלית והופיעה באופן קבוע בערוצי הטלוויזיה האמריקנית כמתרגמת וכדוברת הסטודנטים.
בהופעותיה בתקשורת הציגה את העמדות הרשמיות של הסטודנטים האיראנים.
העיתונות הזרה כינתה אותה "מרי" והחטופים קראו לה "טייגר לילי".
אבתכאר (ביחד עם פרד א.
ריד) כתבה ספר אודות ההשתלטות על שגרירות ארצות הברית: השתלטות בטהראן: הסיפור מבפנים על החטיפה בשגרירות.
כלי התקשורת המערביים תיארו באופן שיטתי את מעורבותה של אבתכאר באופן שלילי, כפי שכתב ריד: "במשך עשרים שנה הגרסה ה"גלובלית" שרווחה בציבור תיארה את הסטודנטים כצעירים בעלי כוונות טובות אך נאיביות במקרה הטוב, ובמקרה הפחות טוב כקיצונים אסלאמיים חסרי אחריות".
העיתונאית איליין סקיולינו כתבה על השקפתה של אבתכאר:" כשנשאלה על ידי כתבת חדשות ABC יום אחד אם היא יכלה לראות את עצמה מרימה אקדח והורגת את בני הערובה, היא השיבה: "כן, כאשר אני רואה אקדח אמריקאי מורם מול האחים והאחיות שלי ברחובות, כמובן".
כשנשאלה על ידי סקיולינו בסוף שנות ה-90 על עברה כדוברת הסטודנטים במשבר בני הערובה, מדוע זה לא הופיע בקורות החיים שלה, ומדוע שינתה את שמה מנילופאר למעסומה, אבתכאר לא התנצלה ולא חיפשה תירוצים על תפקידה.
לטענתה, שימוש בבני ערובה היה הכיוון הטוב ביותר שניתן היה לנקוט על ידי איראן באותה עת.
סקיולינו פרסמה את הראיון בניו-יורק טיימס.
אבתכאר הייתה האישה הראשונה ששימשה כסגנית נשיא איראן עם עליית הרפורמיסטים לשלטון.
יחד עם זהרה שוג'אעי, היא השתתפה בממשלה הראשונה מאז המהפכה האסלאמית.
היא תוארה כצד שמאל בבריתו של מוחמד ח'אתמי.
אבתכאר עמדה בראש המחלקה לאיכות הסביבה במשך שמונה שנים, והציגה שינויים מבניים, ארגוניים וכיוונים חדשים ומקוריים המאפשרים להנדס מחדש של הגוף הממשלתי.
במהלך כהונתה שופרה המודעות הסביבתית, ורמת התמיכה באקטיביזם חברתי כלפי איכות הסביבה עלתה.
מינויה של אבתכאר הוביל לגילוי עברה וחזרתו לסדר היום הציבורי.
בארצות הברית הועלו שאלות לגבי מודעתו והבנתו של הנשיא ח'אתמי באשר למידת מעורבותה של אבתכאר בהחזקת בני הערובה האמריקאים, והביעו את כעסם על המינוי.
אנשי אקדמיה רבים, כמו גם אנשי רוח, פרסמו בכתביהם את דעתם על המינוי של אבתכאר, בהתייחס לעברה המפוקפק.
בעקבות המינוי אף הכריזו כמה שגרירים בטהארן כי לא יהיו מוכנים להיפגש עמה ולא יאפשרו קשרים רשמיים עם משרדה.
ביום האישה הבינלאומי ב-1998, כסגנית הנשיא, היא נשאה נאום בו גינתה בחריפות את דיכוי הנשים באפגניסטן על ידי תנועת הטליבאן.
הופעתה עוררה תגובות של אנשי תקשורת מערביים שהאשימו אותה בצביעות, שכן היא עצמה לבשה צ'אדור, תזכורת לחג'אב באיראן, שרבים במערב רואים בה פגיעה בזכויות הנשים.
במארס שנת 2002, אבתכאר הייתה אחת הנואמות המרכזיות באספה של מנהיגות לאיכות הסביבה בהלסינקי, בחסות המשרד לאיכות הסביבה הפינית.
בספטמבר 2002 השתתפה אבטקר בפסגה העולמית בנושא פיתוח קיימות, שהתקיימה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
במאי 2005 עמדה בראש הוועידה הבינלאומית בנושא איכות סביבה, שלום ודיאלוג בין תרבויות ותרבויות, שהתקיימה בטהראן.
האירוע נערך על ידי המחלקה לאיכות הסביבה של אבתכאר, וכן על ידי תוכנית האו"ם להגנת הסביבה.
אבתכאר כיהנה כסגנית הנשיא וכראש אגף איכות הסביבה בתקופת כהונתו הראשונה של הנשיא רוחאני, בשנים 2013-2017. בתקופה זו, על אף האתגרים העצומים הניצבים בפני סביבתה של איראן, ובלי קשר להתנגדות העזה של קבוצות אינטרסים פוליטיות, ננקטו צעדים משמעותיים להגברת המודעות לאיכות הסביבה.
לראיה, הוגשו שתים עשרה הצעות חוק סביבתיות, ונוספו הוראות, הנחיות ותקנות רבות הקשורות באיכות הסביבה בתקופה זו.
בין היתר קודמו תוכניות לאומיות לשיפור איכות האוויר ולהורדת זיהום האוויר, באמצעות שיתוף פעולה הדוק בין ענפי תעשייה שונים, שאכן הוביל למגמות חיוביות בתחומים אלה.
אבתכאר הובילה מדיניות כלכלית-תעשייתית שדוגלת בשימוש נמוך ככל הניתן בפחמן.
גישה זו אומצה על ידי הממשלה והביאה עמה הישגים חשובים בתחום האנרגיה המתחדשת, כולל יותר מ-500 מגה-וואט שהופקו במתקנים סולאריים ושינויים נוספים חדשים, שעד כה לא נראו באיראן.
בתחום החינוך בוצעו שורה של צעדים להעלאת המודעות, ביניהם קמפיין גדול לקידום החינוך הסביבתי, הכולל טקסטים הקשורים לסביבה, ופרסומו של הספר "בני האדם והסביבה".
בנוסף לכך, גם ארגונים לא ממשלתיים ועמותות שונות הצטרפו לגל ההצלחות ותמכו במדיניות ובפיקוח שהובילה אבתכאר.
במהלך כהונה זו קודמה גם מעורבותו של המגזר הפרטי בניהול אזורים מוגנים (שמורות טבע) ושימור חיות הבר באמצעות חקיקה.
כמו כן הוצגה חקיקה מיוחדת עבור הקמה של תוכניות לשימור מינים הנמצאים בסכנת הכחדה בפעם הראשונה.
פקחים בשמורות הטבע זכו לתהליך הכשרה יסודי ומעמיק, משכורות גבוהות יותר מבעבר ושיפור מעמדם בחברה האיראנית.
גם ארגונים בינלאומיים כמו אונסק"ו תרמו את חלקם, ונעשו שיתופי פעולה רבים שתרמו לחקלאים מקומיים והכשרתם, שימור מינים מקומיים, כנס ראשון של האו"ם על מאבק באבק וסופות חול, סמינרים בנושאי דת וסביבה ועוד פרויקטים רבים אחרים.
גם בתחום התרבות ניכרה השפעתו של המשרד להגנת הסביבה בראשותה של אבתכאר.
הפסטיבל הבינלאומי החמישי לסרטים ירוקים זכה להתחדשות.
התקיימו ארבעה סבבים של תערוכת איכות הסביבה הבינלאומית והוענקו פרסים ארציים בתחרות התעשייה הירוקה.
קמפיינים ארציים החלו להתפרסם תחת הסיסמאות "לא לפלסטיק", "הפחתת הפסולת"; "שימור אנרגיה", ועוד קמפיינים רבים נתמכו וקודמו.
הוועדה הארצית לקיימות חיזקה את מעמדה הסקטוריאלי והפכה לגוף יעיל לקידום הקיימות ברמה הארצית.
בשנת 2006 זכתה אבתכאר בפרס עולמי על כך שהוכרזה על ידי האו"ם כמנהיגה "סביבתית" בולטת, אשר מהווה השראה לעולם כולו במדיניותה ובמהלכים הסביבתיים שהנהיגה באיראן.
בנאומה, אבתכאר ציינה כי היא מאמינה שהפרס היה פרי מאמץ קבוצתי, שגם החוקרים והמומחים שעבדו עמה במחלקה לאיכות הסביבה הם שותפים לו.
היא התייחסה גם לנשיא ח'אתמי, אשר לטענתה תרם גם הוא תרומה חשובה בהדגשת חשיבותן של יוזמות סביבתיות.
ב-5 בינואר 2008 נבחרה על ידי העיתון "הגרדיאן" לאחת מ-50 המנהיגים הסביבתיים החשובים בעולם.
היא הייתה האישה המוסלמית היחידה ברשימה.
במהדורת 2012 של המגזין "מוסלמי500" (Muslim500), אבתכאר נבחרה לאחת מ-500 המוסלמים המשפיעים ביותר בעולם.
בשנת 2016 קיבלה את התואר "דוקטור לשם כבוד" בחוג למדעי המדינה של אוניברסיטת הנקוק בקוריאה.
מעמקי הים הוא כינוי כולל לטווח העומק באוקיינוס הפתוח המרוחק מהחופים הרדודים.
טווח זה כולל את כל השכבות למעט השכבה האפיפלגית, כלומר כל מה שמתחת ל-200 מטר ועד ל-11,000 מטר מתחת פני הים, בשקע מריאנה שליד איי מריאנה.
אזור זה הוא תוואי השטח הגדול בעולם אך הוא כמעט ולא נחקר.
ידוע יותר אודות הירח מאשר אודות פני קרקעית הים של האוקיינוסים.
בכל שנה נשלחות צוללות מחקר מיוחדות החוזרות עם עוד ועוד גילויים חדשים.
אזור המעמקים הוא אזור חשוך, קר, חסר חמצן ובעל דחיסות כבדה של המים העולה ככל שמעמיקים יותר.
צוללן אנושי ימות תוך רגע של שהייה במים עמוקים אך כמה בעלי חיים מצליחים לחיות בהם ולהתקיים על מזון זעום בעוד אחרים למשל הראשתן, פיל הים וצב הים הגילדי מגיעים לשם לאכול ואז עולים.
ועם זאת ישנם מגוון שלם של יצורים בהם, רובם מוזרים מאוד ולא מוכרים.
ישנה תופעה של ענקיות בבעלי חיים במעמקים.
צמחים הזקוקים לאור שמש כלל לא נמצאים בו.
במקום צמחים היצורים החיים בשכבות אלה ניזונים משלג ימי (Marine snow), שיריים המופרשים מלמעלה ושוקעים או שהם עולים אל פני המים בלילות לתזונה רגילה.
כל השכבות העמוקות באוקיינוס הם חלק מהאזור האפוטי (Aphotic zone):
השכבה המזופלגית (mesopalegic) – השכבה בעומק 200 עד 1,000 מטרים.
באזור זה, בעיקר בימים הטרופיים ישנו אור שמש המגיע מלמעלה בצורה חלקית ויש בו הרבה חיים יחסית.
מינים שונים הניזונים על שלג ימי חיים בו או שהם ציידים גדולים כמו דג החרב, דגי זאב, דיונון ענק ודגי סחוס כמו כרישי חול וכרישי ישנן.
המרובים מביניהם הם האורנוניים והגונוסטומטיים, המהווים את המסה הגדולה ביותר של יצורים בים.
השכבה הבתיפלגית (bathypalegic) – השכבה בעומק 1,000 עד 2,000 מטרים.
בשכבה זו כבר אין כלל אור גם לא בימים שעל קו המשווה הטמפרטורה בה בערך C° 4. היצורים באזור זה לעיתים כלל לא משתמשים בעיניהם אך אחרים רואים באמצעות נהורנות ביולוגית כמו אצל הלועיתיים השונים, חסחוסן צלופחי, רוב החכאים, הארגנטיניים, צלופח שקנאי, וכמה דיונונים גדולי-עיניים ונאוטילוסיים.
יצורים נוספים מהאזור כוללים דיונון ערפדי ומיני מסרקניות, כמעט כולם משתמשים באורות לצידי עיניהם.
אחרים עיוורים כמו חסילונים או שטצדאים.
בשל מיעוט המזון הם קטנים יחסית וגופם מיועד לעמידה בלחץ רב.
השכבה האביסלית (abyssalpalegic) – השכבה בעומק 2,000 עד 4,000 מטרים.
הטמפרטורה באזור זה כבר קרה ביותר ויש בה מעט בעלי חיים המסתגלים ללחץ הרב ולמחסור בחום וחמצן.
רבים מיצורים אלה הם חסרי חוליות מרחפים ופלנקטון כמו מדוזות.
גם כמה דגים ודיונונים מצליחים לעמוד בלחץ, למשל חוטמניים ודיסומיים.
יצורים מאזור זה ימותו אם יעלו אותם אל פני המים.
השכבה ההאדלית (hadalpalegic) – השכבה בעומק 4,000 עד 11,000 מטרים.
זוהי השכבה העמוקה ביותר ובדרך כלל היא קרובה לקרקעית, למעט בשקע מריאנה (הנקודה העמוקה ביותר).
באזור נמצאים מינים בעלי שיטות הישרדות מיוחדות של כוכבי ים, מלפפוני ים, דגי צפע, דגי חילזון, תלת-רגליים, מיני חסילונים, צדפות וחכאים שטוחים וקטנים.
יצורים המורגלים לתנאי לחץ כאלה ימותו אם יגיעו לאזורים רדודים יותר.
קרקעית הים (Benthic) - על הקרקעית ישנם מספר מועט מאוד של יצורים חיים, המצריך לחכות זמן רב למזון.
כי אפילו שלג ימי לא מגיע אליו.
מרבית היצורים עליה הם קווצי עור שונים, חסילונים, חלזונות ותמנונים.
מעט מאוד דגים חיים בהם.
בכמה אזורים ישנם נביעות געשיות בהם מתקיימות קהילות מיוחדות, בעיקר של תולעי צינור גדולות ושל מיני סרטנים מתמחים הניזונים מבקטריות.
אזורים כאלה מנותקים לחלוטין מאור השמש אך לבסוף הם מפסיקים לנבוע.
מתחת המצולות ישנם הרים הגבוהים מהאוורסט.
לעיתים הרי געש מתפרצים גוררים את כל הקרקעית אל מחוץ למעמקים ואף יוצרים איים על פני השטח.
בשנת 2022 סקרו חוקרים אוסטרלים עומקים חדשים באוקיינוס ההודי, בסמוך לאיי קוקוס, בעומק של 5.8 ק"מ וגילו שם בעלי חיים שלא נראו מעולם.
, הסבירה דיאן בריי, מנהלת אוספים בכירה במוסד למחקר של מוזיאון ויקטוריה שבאוסטרליה.
מענק חתימה או מענק כניסה הוא סכום כסף שחברה משלמת לעובד חדש כתמריץ להצטרפות לחברה.
לעיתים קרובות הוא ניתן במטרה להפוך חבילת פיצויים לאטרקטיבית יותר לעובד (לדוגמה אם המשכורת השנתית נמוכה יותר מהמצופה).
כמו כן הוא מפחית סיכונים עבור החברה; למשל, במקרה שהעובד לא עומד בציפיות, הסיכון נמוך יותר מאחר שהחברה לא התחייבה למשכורת גבוהה יותר).
כדי לעודד עובדים להישאר בארגון, לעיתים קרובות נקבע בחוזה כי במקרה והעובד יעזוב לפני תקופה מוגדרת, עליו להחזיר את מענק החתימה.
יש מקרים בהם המענק לא ניתן באופן מיידי, אלא נפרס לאורך זמן.
במקרים אלה, ההבדל העיקרי בין מענק החתימה למשכורת הבסיס הוא שהמענק מובטח גם אם החברה מחליטה לפטר את העובד, אלא אם כן העובד פורש או שהחוזה הופסק עקב הפרה של ההסכם מצד העובד.
מענקי חתימה משמשים בעיקר בספורט מקצועי על מנת לגייס בוגרים לקבוצות המעוניינות בהם.
מענקי חתימה נפוצים גם בחברות תוכנה והייטק.
מענק כספי הוא כסף הניתן על ידי גורם, לעיתים קרובות, גוף ציבורי, קרן צדקה או מוסד מיוחד למתן מענקים ליחיד או לגוף אחר (בדרך כלל ארגון ללא מטרות רווח, לעיתים עסק או גוף ממשלתי מקומי) עבור מטרה ספציפית הקשורה לתועלת הציבור.
להבדיל מהלוואות, לא מחזירים מענקים כספיים.
האדם או הגוף המקצה את המענק משמש כתורם כספי המענק למקבל המענק.
גופים כלכליים כגון חברות או משקי בית פרטיים זכאים לקבל מענקים כספיים.
המענקים יכולים להינתן עם החזר מותנה או ללא תנאי כלל.
בישראל ניתן מענק שחרור לחיילים משוחררים על ידי האגף והקרן לחיילים משוחררים.
עדויות אקונומטריות מראות כי מענקים ציבוריים לחברות יכולים ליצור תוספת במשרות, מכירות, ערך מוסף, חדשנות והון.
מנחם מענדל ראטה (נהגה: רוט; נולד בי"ב באייר ה'תשנ"א, 26 באפריל 1991) הוא זמר ומלחין בסגנון מוזיקה חסידית ומשפיע חרדי־חסידי ישראלי.
נולד בבני ברק לאביו הרב גדליה משה, האדמו"ר משומרי אמונים באשדוד, ולאימו טובה שפרה (בתו של הרב אליעזר זאב רוזנבוים, האדמו"ר מראחוב).
דור עשירי לבעל שם טוב.
למד בתלמוד תורה של חסידות מכנובקה ובתלמוד תורה של חסידות בעלז.
למד בישיבה קטנה ובישיבה גדולה בישיבת טשרנוביל בבני ברק.
בבחרותו עברה משפחתו חרם קהילתי שבעקבותיו החל להתחבר לזרם "קרליבך".
זמן קצר לאחר נישואיו התגרש.
ב-2016 התחיל לכתוב בלוג באתר בחדרי חרדים בו היה מנפץ נושאים שהם טאבו במגזר החרדי.
כעבור שנה וחצי סגר את הבלוג.
פרץ לתודעה הציבורית ב-2016 כשהוציא את השיר "מנחה" עם קליפ שכתב אריאל כהן והפיק שלום אייזנבך שצולם באוקראינה והשתתפו בו למעלה מחמישים שחקנים.
נכון לאפריל 2024 מספר הצפיות לקליפ באתר יוטיוב עומד על כ-1.5 מיליון צפיות.
השיר זכה גם לביצוע קאבר של הזמר שלומי גרטנר.
ב-5 בינואר 2025, במהלך מלחמת חרבות ברזל התגייס לחטיבת חשמונאים החרדית בצה"ל, בכדי לפתוח את הדרך לחרדים שחוששים להיות הראשונים שמתגייסים.
באותו יום יצא שירו "אני רץ לקרב".
בעקבות החרם שעברה משפחתו בצעירותו החל לשיר ולהתנהג בסגנון קרליבך.
ראטה ידוע ביציאתו נגד עולם השידוכים החסידי בו עורכים פגישה של מספר דקות בין בני הזוג ומיד לאחר מכן מכריזים על שידוך, הוא עצמו נפגע מכך מה שגרם לגירושיו כעבור ארבעה חודשים מנישואיו.
לראטה אין רב או אדמו"ר שבדרכו הוא הולך, אולם לטענתו הוא הושפע מדרכו של הרב מרדכי יוסף ליינר מייסד חסידות איזביצה.
תקופה מסוימת נתן גם שיעורים קצרים בליווי גיטרה בספר מי השלוח של הרב ליינר.
לדבריו הוא מרגיש שהוא גלגול של שבתי צבי.
עמדותיו של ראטה בשאלות ציבוריות והלכתיות חורגות מן המקובל במגזר החרדי.
בין השאר הוא תומך בגיוס חרדים לצה"ל, מקל בשמיעת מוזיקה בספירת העומר, השתתף בקליפ לקמפיין של מפלגת עוצמה יהודית, הצביע להם בבחירות, ואף העלה סרטון תמיכה באיתמר בן גביר לאחר שראש ישיבת חברון, הרב דוד כהן, יצא נגדו.
ראטה הוציא שירי אהבה, דבר שבציבור החרדי נחשב לטאבו.
לדבריו, אי שמיעת שירי אהבה כמו גם נושא השידוכים במגזר הוא מנהג גלותי שנועד לשמור על עם ישראל בקדושתו לאחר הירידה הרוחנית שחווה לאחר החורבן, ולאחר החזרה לארץ החלה חזרה לקהילה הממוסדת בה אין את הבעיות של הגלות.
בדצמבר 2014 הוציא את השיר 'וקיויתי לו'.
ב-10 באפריל 2016 הוציא את השיר 'תהום אל תהום' יחד עם הזמר מוטי ויזל.
ב-26 באפריל הוציא את השיר 'בין הזמנים'.
בספטמבר 2016 הוציא קליפ קומזיץ 'מענדל מיט חברים'.
בדצמבר 2016 הוציא את הסינגל-קליפ 'מנחה'.
במאי 2021 הוציא את השיר 'וידום אהרן' לזכר אסון הר מירון.
באפריל 2022 עורר סערה כשהוציא את השיר 'ליבע ניגון' העוסק בבניית בית וחיפוש אחר שידוך.
ביולי 2022 הוציא את השיר קליפ 'לך לך' בו הוא מציג אב שזורק את בנו מהבית לאחר שהוא מגלה שיש לו סמארטפון.
בנובמבר 2022 הוציא את השיר 'שיר געגועים לרחל'.
בפברואר 2023 הוציא את השיר 'ארץ אל תכסי דמם' לזכרם של הילדים אשר ויעקב פלאי שנרצחו בפיגוע הדריסה בשכונת רמות.
ביוני 2023 הוציא את השיר 'יאסעלע' יחד עם הזמר מיכאל שניצלר שנפטר חודשיים קודם יציאת הקליפ.
בנובמבר 2023 הוציא שיר תפילה 'ושבו בנים' להחזרת החטופים במתקפת הפתע על ישראל בשמחת תורה.
באפריל 2024 הוציא את השיר קליפ 'העם הזה' על הוויכוחים בחברה הישראלית וגיוס חרדים לצה"ל.
באוקטובר 2024 הוציא את השיר קליפ 'שנה של כיפור' כמלאת שנה למתקפת הפתע על ישראל.
בינואר 2025 הוציא את השיר קליפ 'רץ לקרב' לרגל גיוסו לשירות קרבי בצה"ל.
מענטש ביידיש פירושו אדם בעל יושרה, הגינות והתנהגות מכובדת.
לדברי הסופר היהודי לאו רוסטן, מענטש הוא "אדם להערצה ודמות לחיקוי, מישהו בעל אופי אצילי".
המונח משמש כמחמאה המרמזת על ערכיות התכונות החיוביות של אותו אדם.
במהלך עידן הנאורות, המונח הגרמני "" שימש בקרב הפילוסופים של ההומניזם כדי לתאר את המאפיינים של בן אדם טוב.
רעיונם היה מעין חידוש של "Humanitas" של הפילוסוף הרומי קיקרו, שתורגם מילולית ל-"" בגרמנית שממנה נובעת המילה ביידיש "Mentsh".
המילה "מענטש" היגרה מיידיש בתור מילה שאולה לאנגלית אמריקאית.
כיום משתמשים בה בארצות הברית כדי לתאר אדם טוב במיוחד עם תכונות שאפשר לייחל שיהיו אצל חבר או עמית מהימן.
מעמק מולוי הוא שקע אוקייני במצר פראם, בתוך ים גרינלנד מזרחית לגרינלנד וכ-160 ק"מ מערבית לסבאלברד.
זהו מיקומה של הנקודה העמוקה ביותר באוקיינוס הארקטי.
מַעֲמַק מולוי - הקרוי גם Molloy Hole, אזור ההעתק של מולוי ורכס מולוי, נקראים על שם ארתור א.
מולוי, חוקר בחיל הים האמריקאי שעבד בצפון האוקיינוס האטלנטי, צפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס הארקטי בשנות ה-50 וה-70 של המאה ה-20.
קרקעית האגן משתרעת על פני כ-220 קמ"ר והיא כאמור הנקודה העמוקה ביותר באוקיינוס הארקטי.
מעמק מולוי הוא אגן קרקעית ים מלבני פחות או יותר, הפעיל סייסמית, מתרחב, אשר נמצא בין הקצה הצפון-מערבי של אזור העתק מולוי (העתק תזוזה אופקי ימני) לבין אזור השבר של שפיצברגן (גם הוא העתק תזוזה אופקי ימני).
שני אזורי העתקה אלה, מחברים את הקטע הצפוני המתפשט באופן פעיל של מערכת הרכס המרכז אוקייני של האוקיינוס האטלנטי, הנקרא רכס קניפוביץ', עם שקע לנה, אזור רכס מרכז אוקייני, המתפשט באופן פעיל מצפון לאזור השבר של שפיצברגן.
שקע לנה מחבר את הקצה הדרום-מערבי של רכס גאקל של האוקיינוס הארקטי, שהוא רכס מרכז אוקייני המתפשט בקצב האיטי ביותר על פני כדור הארץ, והמשתרע על פני כל אגן האירו-אסייתי של האוקיינוס הארקטי.
מעצמות המרכז היו מספר מעצמות בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
מעצמות המרכז כללו תחילה את האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית, שכרתו ברית ביניהן עוד ב-7 באוקטובר 1879 וצירפו לברית הזאת את ממלכת איטליה ב-20 במאי 1882, במה שכונה "הברית המשולשת".
האימפריה העות'מאנית הצטרפה למעצמות המרכז באוקטובר-נובמבר 1914. ממלכת בולגריה הצטרפה באוקטובר 1915. השם "מעצמות המרכז" משקף את העובדה שמדינות אלה נמצאו במרכז אזור הלחימה, בין יריבותיהן: האימפריה הרוסית במזרח וצרפת והאימפריה הבריטית במערב.
כנגד מעצמות המרכז נלחמו מדינות ההסכמה, שכללו 24 מדינות, ובראשן האימפריה הבריטית, צרפת, האימפריה הרוסית ובהמשך גם ארצות הברית והאימפריה היפנית.
ממלכת איטליה, שהייתה מאז 1882 בעלת ברית לאימפריה הגרמנית והאוסטרו-הונגרית, כרתה ברית סודית, עם צרפת, בשנת 1902, ברית שבה התחייבה שלא לכבד את התחייבויותיה לפי הברית עם גרמניה ואוסטרו-הונגריה.
לממלכת איטליה היו תוכניות משלה כנגד שטחים אוסטרים בדרום טירול, איסטריה ודלמטיה, לכן הצטרפה למדינות ההסכמה במאי 1915, והכריזה מלחמה כנגד גרמניה 15 חודשים לאחר מכן.
בסיום מלחמת העולם הראשונה הובסו מעצמות המרכז, נחתם חוזה ורסאי שהטיל הגבלות רבות על האימפריה הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית התפרקה לשתי המדינות אוסטריה והונגריה, חלקים מהונגריה הועברו לרומניה (טרנסילבניה), צ'כיה ואוקראינה, מה שהביא לכך שלהונגריה, אין כיום גישה לים.
שטחי האימפריה העות'מאנית חולקו בין המדינות צרפת, האימפריה הבריטית, ממלכת יוון וממלכת איטליה.
מעצב תעשייתי הוא בעל מקצוע העוסק בעיצוב תעשייתי.
לשם ביצוע עבודתו שולט המעצב התעשייתי באופן חלקי בידע הנדסי אך גם בקי בתחומים התרבותיים של האמנות הפלסטית והאדריכלות.
המעצב התעשייתי הוא האחראי לאפיון החווייתי של האובייקט בכל תצורות הקיום שלו, מהאריזה ועד ההתכלות.
מטרת המעצב היא לפתור בעיות וצרכים הקשורים במוצר עליו הוא עובד, אך יחד עם זו הוא גם עוסק בייצור אייקונים תרבותיים.
כישורי התפקיד הנדרשים למעצב תעשייתי הם רבים והם משתרעים על תחומים שונים מאוד באופיים.
נאמר לעיתים על המעצב התעשייתי שהוא ניחן בידע שטחי אך על מגוון עצום של תחומים.
הסיבה הראשונה לכך היא שלקוחותיו מגיעים מתחומי תעשייה שונים בתכלית, ועליו להיות גמיש מספיק מחשבתית ללמוד על המוצר אותו הוא הולך לעצב במהירות רבה.
הסיבה השנייה היא שהמעצב הוא אינטגרטור של כל בעלי התפקידים בחברה המייצרת החל במנהל השיווק, מנהל המכירות, מנהל הפיתוח ההנדסי, מנהל התקציבים, מנהל הנדסת האנוש, וכלה במנהל הייצור.
בתחום הידע המעצב זקוק להבנה מעמיקה בתחומים הבאים:
טכנולוגיה - חומרים ותכונותיהם, מכניקה, פיזיקה, תהליכי ייצור ותהליכי אריזה ומשלוח.
חוויית המשתמש - אנתרופומטריה, אינטראקציה, תסריטי תפעול, קריאות של סמלים, פסיכולוגיה של צבעים, עוצמות ערך, זיכרון קולקטיבי וקבוצתי ועוד.
תרבות היקפית - תולדות האומנות, תולדות האמנות, תולדות האדריכלות, תולדות הצורפות ותולדות האופנה.
תכנון בר-קיימא, ניהול סביבה, אקולוגיה ותורת המיחזור.
כלכלה ומנהל עסקים, תורות השיווק ומכירות.
בתחומי המיומנות המעצב צריך לפתח את הכישרון בתחומים הבאים:
לרשום ולהמחיש באופן ויזואלי את רעיונותיו,
לפסל בחומרים שונים את המודלים והסקיצות התלת־ממדיות,
לפסל ולתכנן באמצעות תוכנות מחשב תלת־ממדיות,
לשלוט באמצעי המחשה גרפיים ידניים וממוחשבים,
להפעיל כלי עבודה ולבנות מודלים מומחשים ואבות טיפוס ועוד.
בישראל אורכים הלימודים לתואר אקדמי ארבע שנים ולימודים לתואר הנדסאי שנתיים (במסלול לימודי הבוקר) עד שלוש שנים (במסלול הלימודים המשולב).
נכון ל מתקיימים לימודי עיצוב תעשייתי בישראל במוסדות הבאים:
בצלאל אקדמיה לאומנות ועיצוב ירושלים (B.Des, M.Des)
שנקר – בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב (B.Des)
HIT מכון טכנולוגי חולון (B.Des)
המכללה האקדמית הדסה ירושלים (B.Des)
סמינר הקיבוצים - תואר ראשון בחינוך ועיצוב (B.Ed.Des)
הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל (תואר שני)
המכללות הבאות מעניקות תואר הנדסאי:
מעצב גרפי הוא מקצוע שעיקרו עיצוב גרפי לעבודות דפוס, אריזות מוצרים או אתר אינטרנט.
התוצר הסופי מופק על ידי שילוב של תמונות, טיפוגרפיה, סמלים, צבעים ומולטימדיה.
הלקוח של המעצב עשוי להיות מוציא לאור, גורמים מהדפוס, או מהמדיה הדיגיטלית, מפרסם, או יצרן.
לעיתים רבות המעצבים הגרפיים אחראיים גם לסידור האותיות בדפוס הבלט, ולאיורים.
על אף שרבים מהמעצבים הגרפיים העוסקים בתחום הם בעלי תואר המסמיך אותם לעבוד בתחום זה מבית ספר גבוה, לא נדרש תואר כדי לעסוק בתחום.
קיימים בשוק מסלולי לימוד רבים שאינם מעניקים תואר, אלא מקנים כלים או הכשרה בסיסית.
תיק עבודות מקצועי היא לרוב הדרך העיקרית בה המעצב מפגין את כישוריו וניסיונו בתחום, ובדרך כלל המעצב מתבקש להציג אותו בראיונות העבודה.
קריאייטיב דירקטור (Creative Director) הוא אדם האחראי לניהול צוות קריאטיבי היוצר אמנות חזותית לצורך מסעי פרסום או לצורך אחר.
צוות קריאטיבי יכול להיות מורכב מאומנים שונים (כמו ארט דירקטורים, מעצבים גרפיים, מאיירים, צלמים, קופירייטרים וכדומה).
הקריאייטיב דירקטור יוזם או נותן השראה לפיתוח רעיונות יצירתיים בצוות ומוודא שהעבודות האומנותיות יבטאו את הרעיונות.
ארט דירקטור (Art Director) הוא אדם האחראי לפיקוח על עבודתו של הצוות הקריאטיבי, ולכך שהעבודות תהיינה מוכנות בזמן ולשביעות רצונם של הקריאייטיב דירקטור ושל הלקוח.
לארט דירקטור תפקיד מפתח בשלבי הפיתוח, ולרוב הוא זה שמחליט את ההחלטות שמשפיעות על האלמנטים החזותיים בפרויקטים, והוא זה שנותן את האישור הסופי לבחירת דוגמנים, אמנות, אביזרי במה, צבעים, ואלמנטים בסיסיים נוספים.
ברוב המקרים מבצע תפקיד זה אדם שעבר הכשרה של מעצב גרפי.
אף על פי כן, רוב הזמן הארט דירקטור מתמקד בעבודה מנהלתית ובפיקוח על עבודת צוותי האמנים.
"עיצוב מותג" - מתייחס לאספקטים החזותיים העומדים מאחורי מותג או זהות של חברות או ארגונים שונים.
מפתח המותג קובע את הדרך הוויזואלית בה החברה מציגה את עצמה.
זהות המותג של החברה נקבע בין השאר על ידי הלוגו, שלעיתים קרובות משולב בכל האלמנטים העיצוביים בהם משתמשת החברה - כמו כרטיסי הביקור, נייר המכתבים, אריזות, פרסומים בתקשורת, ובמקרים רבים במוצרים עצמם.
מעצב הלוגו (Logo Designer) - התפקיד של מעצב הלוגו הוא להעביר המסר העיקרי של החברה או הארגון באמצעות סמל יחיד.
רוב המעצבים שמעצבים לוגו לא עושים זאת באופן בלעדי, ובדרך כלל הם מעצבים פרטים נוספים.
עבודתו של המאיירים היא יצירת איורים שמציגים רעיון או סיפור.
מאיירים פועלים בתחום הדפוס, ומשרתים הוצאות ספרים, מגזינים, ופרסומים אחרים, ובתחומים אחרים כמו טקסטילים, אריזות, כרטיסי ברכה, לוחות שנה, נייר מכתבים, וכדומה.
בנוסף לאיור יש אמצעים נוספים ליצירת תוכן ויזואלי כמו צילום וגרפיקה, ושימוש בתוכנות עריכה גרפיות.
לרוב, אנשי מקצוע בעמדות הללו לא יכונו מאיירים, על אף שהתפקידים חופפים באופן ניכר.
לרוב הצלמים עובדים כפרילנסרים בתחום זה.
בדרך כלל הממדלים בתלת-ממד מועסקים גם הם כפרילנסרים בפרויקטים ארוכי טווח.
עריכה גרפית היא בדרך כלל מומחיות משנית למקצועות אלו, אך לעיתים היא יכולה להיות מומחיות עיקרית לצורך פיתוח אתרי אינטרנט, פיתוח תוכנה, או פיתוח מולטימדיה בתפקיד מומחה מולטימדיה (multimedia specialist).
אף על פי שהתפקידים הללו דורשים לרוב ידע טכני, לעיתים רבות נדרשת גם התמחות בעיצוב גרפי.
מפתחי מולטימדיה יכולים להגיע מרקע של עיצוב גרפי או רקע של איור/אילוסטרציה ולהשתמש בכישורים הללו ביצירת תנועה, קול ו/או אינטראקטיביות.
מפתחי מולטימדיה כוללים Motion designers, אנימטורים ו-Videographers.
התפקידים של מפתחי המולטימדיה כוללים עריכה גרפית, עריכת סאונד, תכנות וכדומה.
מפתח תוכן הוא מונח כללי בו משתמשים כדי לתאר מאיירים, מפתח תוכן ויזואלי, ומפתחי המולטימדיה שעוסקים בפיתוח תוכן לתוכנות ולאתרי אינטרנט.
המונח הוא נרחב למדי וכולל גם פיתוח תוכן שאינו גרפי בלבד.
עבודתו של מעצב האינטראקטיב מתמקדת בעיקר בעיצוב תכנים לסביבת האינטרנט.
מעצב ממשק (Interface Designer) - מעצבי הממשקים הם מעצבי אינטראקטיב שמתמקדים בעיצוב ממשקי משתמש (GUI).
הם מועסקים על ידי חברות מולטימדיה, תוכנה, וחברות Web development.
משום שממשקים אלו לרוב אינם מורכבים מקבצי מחשב יחידים, יצירת ממשקי המשתמש יכולה לדרוש הבנה טכנית לצורך שילוב אלמנטים גרפיים עם קוד תוכנה.
לעיתים מעצבי הממשקים מחזיקים במשרות מעצב וב בחברות השונות.
מעצב וב (Web Designer) - העבודות של מעצבי וב יוצגו לעיתים בפני אלפי אנשים ביום.
מעצבי וב יוצרים את הדפים, את המבנה, ואת הגרפיקה של אתרי האינטרנט, וממלאים תפקיד מפתח בפיתוח אתרי אינטרנט.
משימתם של מעצבי וב היא ליצור את המראה והתחושה (look and feel ) של האתרים באמצעות בחירת הסגנון ועיצוב גרפי, בשילוב תמונות ואלמנטים ויזואליים אחרים, והתאמתם לכל העמודים של אתר האינטרנט עצמו.
מעצבי וב מעצבים ומפתחים את כלי הניווט באתר.
מעצבי וב יכולים להחליט איזה תוכן יכלל בעמוד האינטרנט, איפה ימוקמו הדברים, ובאיזה אופן מתבצע הניווט באתר.
תפקיד זה דורש יצירת גרפיקה ממוחשבת, עיצוב גרפי, וידע בטכנולוגיות מחשבים ואינטרנט.
בהתאם לגודל הפרויקט, עיצוב לאתרי אינטרנט יכול לעיתים לכלול אף שיתוף פעולה בין מהנדסי תוכנה למעצבים הגרפיים.
לעיתים תפקיד זה יכול להיות פשוט למדי ולכלול רק רישום פשוט של מבנה האתר או בניית דף האינטרנט באמצעות תוכנת עריכת תמונות ועורך HTML והתמקדות בצד הוויזואלי בלבד, כשהתוכנה שמפעילה את האתר נכתבת בנפרד על ידי מתכנתים.
במקרים אחרים, המעצבים הגרפיים נדרשים גם ליצור את העיצוב הגרפי של האתר וגם לכתוב את הקוד או חלקים ממנו, לרוב במשרות של מנהל אתר אינטרנט (Webmaster).
מעצב אמנותי אחראי למראהו הכולל של תוצר קולנועי.
המונח שימש לראשונה בקרדיטים של הסרט "חלף עם הרוח".
פרס אוסקר לעיצוב אמנותי מוענק משנת 1929.
המעצב האמנותי עובד בשיתוף פעולה הדוק עם הבמאי, המפיק והצלם הראשי.
לפעמים יוצר המעצב האמנותי קשר עם גורמים אחרים בצוות ההסרטה, כמו מעצב התלבושות, הספר, המאפר, הפעלולן ומנהל אתרי הצילום, על מנת לשוות לתוצר מראה חזותי אחיד, ובכך לתרום להבנת הסרט בידי הצופה.
מחלקת העיצוב כולה כפופה למעצב האמנותי, ובעלי התפקידים בה הם:
מנהל אמנותי (artistic director), האחראי על הצד ההפקתי של העיצוב, בניית והקמת מבנים מן הפן ההנדסי, ומוציא לפועל את חזונו האסתטי של המעצב האמנותי.
תפאורן (set designer, set dresser, set decorator), אחראי על מראה החללים המצטלמים ועל הציוד המאסיבי יותר הנמצא בהם כגון רהיטים, קירות, טפטים וכיוצא בזה.
אביזרן (propsman, promaker, props-master), אחראי על האביזרים, אובייקטים בקנה מידה קטן יותר מאלה שבאחריות התפאורן.
בשל האופי האמנותי וההפקתי כאחד של מחלקה זו, לעיתים נכלל בה גם צוות נוסף של עוזרים, שמספרם גדול ככל שהפקה יותר עתירת תקציב.
מעצמת-על היא מדינה ריבונית, או איחוד על-לאומי, המחזיקה במעמד דומיננטי שמאופיין ביכולת להשפיע ולהקרין כוח בקנה מידה גלובלי.
עוצמה זו מושגת באמצעות שילוב של כוח כלכלי, צבאי, טכנולוגי, פוליטי ותרבותי, לצד השפעה דיפלומטית ועוצמה רכה.
באופן מסורתי, מעצמות-על הן המובילות מבין המעצמות.
בעוד שמעצמה רגילה מסוגלת להשפיע ברחבי העולם, מעצמות-על הן מדינות כה משפיעות עד שלא ניתן לקבל החלטה משמעותית בקהילה הבין-לאומית מבלי לשקול תחילה את עמדותיהן בנושא.
המונח "מעצמת-על" נטבע ב-1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, והוחל לראשונה על האימפריה הבריטית, ברית המועצות וארצות הברית.
במהלך המלחמה הקרה, האימפריה הבריטית התפרקה, והותירה את ארצות הברית וברית המועצות לשלוט בענייני העולם.
עם סיום המלחמה הקרה והתפרקות ברית המועצות ב-1991, ארצות הברית הפכה למעצמת-העל היחידה בעולם, מעמד שלעיתים מכונה "היפר-מעצמה" (hyperpower).
מאז שנת 2010 בערך, יותר ויותר מומחים מתייחסים לסין כמעצמת-על חדשה שצומחת, ויש אף כאלה שגורסים שהיא כזו כבר עתה.
מומחים אמריקניים רואים בסין את האתגר הגאופוליטי הגדול ביותר של המאה ה-21 עבור ארצות הברית, והיא מתוארת כ"מדינה היחידה בעולם שחזקה מספיק כדי לסכן את הסדר העולמי הנוכחי" – כלומר, לאתגר את הכללים והמוסדות הבין-לאומיים שארצות הברית ובעלות בריתה יצרו אחרי מלחמת העולם השנייה.
אין הגדרה מוסכמת למהי מעצמת-על, והיא עשויה להשתנות בין מקורות שונים.
עם זאת, מאפיין בסיסי שעולה בכל ההגדרות הוא שמעצמת-על היא מדינה השולטת בשבעה ממדי כוח: גאוגרפיה, אוכלוסייה, כלכלה, משאבים, צבא, דיפלומטיה וזהות לאומית.
המונח "מעצמת-על" הופיע לראשונה ב-1944 לתיאור מדינות חזקות יותר ממעצמות רגילות, אך רק אחרי מלחמת העולם השנייה הוא קיבל את משמעותו הספציפית ביחס לארצות הברית וברית המועצות.
שתי המדינות הללו הוכיחו את יכולתן להשפיע באופן מכריע על הפוליטיקה העולמית ולהחזיק בעליונות צבאית גלובלית.
את המונח במשמעותו הפוליטית הנוכחית טבע הגאו-אסטרטג ההולנדי-אמריקני ניקולס ספייקמן בסדרת הרצאות ב-1943 על הסדר העולמי החדש שיקום אחרי המלחמה.
הרצאות אלה היוו בסיס לספרו "הגאוגרפיה של השלום", שהתייחס בעיקר לעליונות הימית הגלובלית של בריטניה וארצות הברית כחיונית לשלום ושגשוג בעולם.
שנה לאחר מכן, פרופסור אמריקני למדיניות חוץ בשם ויליאם ט.ר.
פוקס פיתח את המושג בספרו "מעצמות-העל: ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות – אחריותן לשלום".
פוקס השתמש במונח כדי להגדיר קטגוריה חדשה של מדינות המסוגלות לתפוס את המעמד הגבוה ביותר בעולם שבו – כפי שהמלחמה הוכיחה – מדינות יכולות להתמודד ולהילחם זו בזו בקנה מידה גלובלי.
לדבריו, באותה עת היו שלוש מעצמות-על: ארצות הברית, ברית המועצות ובריטניה.
האימפריה הבריטית הייתה האימפריה הנרחבת ביותר בהיסטוריה ונחשבה למעצמה המובילה, כששלטה על 25% מאוכלוסיית העולם ושלטה בכ-25% משטח היבשה של כדור הארץ.
במקביל, ארצות הברית וברית המועצות צברו כוח לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
בריטניה נאלצה להתמודד עם בעיות פוליטיות, כלכליות וקולוניאליות קשות אחרי המלחמה, שהותירו אותה ללא יכולת להתחרות בכוחן של ברית המועצות או ארצות הברית.
בסופו של דבר, האימפריה הבריטית התפרקה בהדרגה במהלך המאה ה-20, מה שצמצם דרמטית את יכולתה להקרין כוח גלובלי.
חוקר מדע המדינה ליימן מילר מציע ארבעה צירי כוח למדידת מעמד מעצמת-על: "צבאי, כלכלי, פוליטי ותרבותי (או מה שמדען המדינה ג'וזף ניי כינה 'עוצמה רכה')".
פרופסור פול דיוקס, היסטוריון בריטי, טוען ש"מעצמת-על חייבת להיות מסוגלת לנהל אסטרטגיה גלובלית, כולל היכולת להשמיד את העולם; לשלוט בפוטנציאל כלכלי עצום ובהשפעה; ולהציג אידאולוגיה אוניברסלית".
פרופסור ג'ון טויפל דרייר, מומחית לסין, מוסיפה ש"מעצמת-על חייבת להיות מסוגלת להקרין את כוחה, הרך והקשה, באופן גלובלי".
איאן ברמר, נשיא קבוצת אירואסיה, טוען בספרו "מעצמת-על: שלוש בחירות לתפקיד אמריקה בעולם" שמעצמת-על היא "מדינה שיכולה להפעיל מספיק כוח צבאי, פוליטי וכלכלי כדי לשכנע מדינות בכל אזור בעולם לנקוט פעולות חשובות שלא היו נוקטות אחרת".
מעבר למשמעותו המקובלת לתיאור מדינות מובילות אחרי מלחמת העולם השנייה, המונח "מעצמת-על" הוחל לעיתים באופן רטרוספקטיבי על אימפריות עתיקות או מעצמות מימי הביניים.
דוגמאות לכך כוללות את הסרט התיעודי "רומא: מעצמת-העל הראשונה בעולם" של ערוץ 5 הבריטי, או האזכור ב"ההיסטוריה החדשה של ימי הביניים מקיימברידג'" ל"מעצמת-העל האחרת, פרס הסאסאנית".
המלחמה הקרה (1947–1991) סימנה את העידן שבו המושג "מעצמת-על" הפך למרכזי בפוליטיקה העולמית.
ארצות הברית וברית המועצות התבלטו כשתי מעצמות-העל הדומיננטיות, כשהן מובחנות על ידי יכולותיהן הצבאיות, הכלכליות והפוליטיות חסרות התקדים.
היריבות ביניהן עיצבה את היחסים הבין-לאומיים, וכל אחת הובילה גוש אידאולוגי מנוגד – קפיטליסטי וקומוניסטי, בהתאמה – ושאפה להרחיב את השפעתה ברחבי העולם.
בניגוד למעצמות המסורתיות של המאה ה-19, ששאבו את כוחן בעיקר משליטה קולוניאלית ישירה, מעצמות-העל של המאה ה-20 התאפיינו ביכולת להקרין כוח גלובלי באמצעות שילוב של עוצמה צבאית (לרבות ארסנל גרעיני), השפעה כלכלית רחבה ומנגנוני תעמולה אידאולוגיים.
ארצות הברית יצאה מהמלחמה כשהיא מייצרת כמחצית מהתוצר העולמי ומחזיקה בכמעט שני שלישים מרזרבות הזהב העולמיות.
במקביל, ברית המועצות בנתה את הצבא היבשתי הגדול בעולם והצליחה לפתח נשק גרעיני ב-29 באוגוסט 1949.
חומת ברלין שימשה סמל מוחשי לפיצול בין מזרח למערב ולסכסוך בין מעצמות-העל באירופה המחולקת, אך הוא התפשט במהרה לעולם המתפתח.
שם, ארצות הברית וברית המועצות עסקו במלחמות שלוחים (proxy wars), ריגול ותחרות אידאולוגית כדי להבטיח בעלי ברית ויתרון אסטרטגי.
בכל אחד מהמקרים הללו, המעצמות נמנעו מעימות ישיר ביניהן אך תמכו בצדדים מנוגדים באמצעות אספקת נשק, יועצים צבאיים וסיוע כלכלי.
באפריל 1969, מספר החיילים האמריקנים בווייטנאם הגיע לשיאו עם כ-543,400 אנשי צבא.
הסדר העולמי הדו-קוטבי נשמר באמצעות בריתות צבאיות כמו נאט"ו (הוקמה ב-1949) וברית ורשה (הוקמה ב-1955 כתגובה), וכן על ידי דוקטרינת ההרס ההדדי המובטח (MAD), שהרתיעה עימות צבאי ישיר בין מעצמות-העל אך הובילה להתערבויות תכופות בענייניהן של מדינות אחרות.
דוקטרינה זו התבססה על ההנחה שכל צד מחזיק ביכולת גרעינית מספקת כדי להשמיד את יריבו גם לאחר שספג מתקפה ראשונה, ולפיכך מלחמה גרעינית תוביל בהכרח להשמדה הדדית.
עד שנות ה-60, כל מעצמת-על החזיקה בארסנל גרעיני מספיק להשמדה הדדית מובטחת.
משבר הטילים בקובה באוקטובר 1962 המחיש את האפקטיביות של הרתעה זו, ובו שני הצדדים נסוגו מעימות ישיר ברגע האחרון.
התערבויות מעצמות-העל במהלך המלחמה הקרה היו לעיתים קרובות בעלות השפעות משמעותיות והרסניות על המוסדות הפוליטיים של המדינות שנפגעו.
מחקרים אמפיריים מראים שהתערבויות אמריקניות וסובייטיות כאחד הובילו לירידות משמעותיות בדמוקרטיה – כל התערבות הפחיתה את רמת הדמוקרטיה בכ-33% במדינות המושפעות.
התערבויות אלה לא הוגבלו לפעולות צבאיות בלבד אלא כללו גם סיוע כלכלי מותנה, פעולות חשאיות ותמיכה בהפיכות, שעיצבו את המסלולים הפוליטיים של מדינות רבות בדרום הגלובלי.
כך, למשל, ה-CIA האמריקני היה מעורב בהדחת ממשלת מוסדק באיראן (1953) ובהפלת ממשלת אלנדה בצ'ילה (1973), בעוד שברית המועצות תמכה בהפיכות קומוניסטיות באתיופיה, באנגולה ובמוזמביק.
התערבויות צבאיות ישירות כללו את הפלישה האמריקנית לגרנדה (1983), הפלישה הסובייטית להונגריה (1956) ולצ'כוסלובקיה (1968).
השפעת המלחמה הקרה הייתה בולטת במיוחד בעולם השלישי, שם מדינות שזכו לעצמאות בשנות ה-50 וה-60 במסגרת תהליך הדה-קולוניזציה נאבקו לשמור על ריבונותן בצל היריבות בין מעצמות-העל.
תנועת הבלתי מזדהים, שהוקמה ב-1961 על ידי מנהיגים כמו נהרו מהודו, נאצר ממצרים וטיטו מיוגוסלביה, ניסתה לספק אלטרנטיבה לקוטביות, אולם דא עקא, מדינות רבות נאלצו בסופו של דבר לבחור צד.
המעצמות ניצלו את פגיעוּת מדינות אלה להשלטת משטרים נוחים עבורן, לקידום האידאולוגיות שלהן ולהבטחת יתרונות גאופוליטיים.
התוצאה הייתה לעיתים קרובות חוסר יציבות פוליטית, תלות כלכלית ודילמות ביטחוניות ארוכות טווח.
מובוטו ססה סקו בזאיר (קונגו לשעבר), אשר עלה לשלטון בתמיכה אמריקנית לאחר רצח פטריס לומומבה ב-1961, מהווה דוגמה מובהקת למשטר רודני ומושחת ששלט מ-1965 עד 1997.
יתר על כן, אספקת הנשק המסיבית למדינות העולם השלישי יצרה בעיות ארוכות טווח.
הנשק שסופק למוג'אהדין באפגניסטן על ידי ארצות הברית, למשל, שימש מאוחר יותר את הטליבאן ואת ארגוני טרור אסלאמיים.
באופן דומה, הנשק הסובייטי שהוזרם תרם להימשכות מלחמות אזרחים עקובות מדם במדינות כמו אנגולה, מוזמביק ואל סלבדור גם לאחר סיום המלחמה הקרה.
קובה הפכה תלויה כלכלית בסובסידיות סובייטיות, וכאשר אלה הופסקו בשנות ה-90, הכלכלה הקובנית סבלה ממשבר חמור.
בסוף המלחמה הקרה, קריסת ברית המועצות ב-1991 הובילה לסדר עולמי חד-קוטבי בשליטת ארצות הברית כמעצמת-העל היחידה שנותרה.
הגורמים לקריסה זו היו מגוונים וכללו משבר כלכלי מבני, עלויות בלתי נסבלות של מרוץ החימוש, כישלון צבאי באפגניסטן (שכונה "וייטנאם של ברית המועצות") והרפורמות של גורבצ'וב (גלאסנוסט ופרסטרויקה) שערערו את יסודות המשטר הסובייטי.
נפילת חומת ברלין ב-9 בנובמבר 1989 סימלה את קץ החלוקה האירופית, ואילו פירוק ברית המועצות שנתיים מאוחר יותר סימן את סופו של העידן הדו-קוטבי.
כך אפוא, המאה ה-21 נפתחה עם אתגרים חדשים לסדר עולמי שבו ארצות הברית נותרה המעצמה הדומיננטית, אך ללא היריב האידאולוגי שהגדיר את תפקידה במשך קרוב ליובל.
התפרקות ברית המועצות ב-1991 סימנה את קץ המלחמה הקרה.
בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, רווחה התפיסה שהעולם הפך לחד-קוטבי, וארצות הברית נותרה מעצמת-העל היחידה ללא מתחרה של ממש.
תפיסה זו, שכונתה "הרגע החד-קוטבי", התבססה על העליונות הצבאית, הכלכלית והטכנולוגית חסרת התקדים של ארצות הברית.
בשנים שלאחר מכן התפתח כיוון מחשבה אחר שגורס כי התפיסה החד-קוטבית אינה משקפת נאמנה את המציאות הגאופוליטית המורכבת.
חוקרים החלו להצביע על עליית כוחות חדשים, במיוחד סין, ועל מגבלות הכוח האמריקני שהתגלו בעימותים באפגניסטן ועיראק.
לפיכך, התפתחה הבנה שהעולם נע לעבר מערכת רב-קוטבית או לפחות "חד-רב-קוטבית" – מונח שטבע מדען המדינה האמריקני סמואל הנטינגטון לתיאור מצב ביניים מורכב.
הנטינגטון נודע בתאוריית "התנגשות הציוויליזציות" וב-1999 כתב: "ארצות הברית היא כמובן המדינה המובילה בכל תחום של מעצמה – כלכלי, צבאי, דיפלומטי, אידאולוגי, טכנולוגי ותרבותי – עם הטווח והיכולות לקדם את האינטרסים שלה כמעט בכל חלק של העולם".
אולם דא עקא, הנטינגטון דחה את הטענה שהעולם חד-קוטבי, וטען: "יש כעת מעצמת-על אחת, אך אין פירוש הדבר שהעולם הוא חד-קוטבי", ותיאר אותו במקום זאת כ"שילוב משונה – מערכת חד-רב-קוטבית עם מעצמת-על אחת ומספר מעצמות גדולות".
הוא הוסיף וכתב כי "טחו עיני וושינגטון מראות שכבר איננה זוכה לדומיננטיות שהייתה לה בסוף המלחמה הקרה.
עליה להסתגל לפוליטיקה הבין-לאומית כמעצמה גדולה, לא כמעצמת-על, ולהתפשר".
העמדה שהפוליטיקה הגלובלית היא מערכת בת מעצמת-על יחידה נתפסת בתחום כיום כפשטנית מדי.
הסיבה לכך היא, בין היתר, הקושי לסווג את האיחוד האירופי – איחוד על-לאומי ייחודי שאינו מדינה במובן המסורתי, אך רב השפעה בזירה הבין-לאומית.
אחרים גורסים כי מושג מעצמת-העל כשלעצמו התיישן, בהתחשב בתלות ההדדית הכלכלית הגלובלית המורכבת של ימינו, ומציעים לפיכך שהעולם הוא רב-קוטבי.
דוח משנת 2012 של המועצה האמריקנית הלאומית למודיעין (National Intelligence Council – NIC) ניבא כי מעמד ארצות הברית כמעצמת-העל יישחק עד 2030, ותהפוך ל"ראשונה בין שווים" (primus inter pares) – כלומר, המעצמה החזקה ביותר מבין כמה מעצמות גדולות, אך ללא העליונות המוחלטת שאפיינה אותה בעבר.
עם זאת, הדוח העריך שהיא תישאר החזקה ביותר מבין מדינות העולם בשל השפעתה בתחומים רבים ושונים, בשל קשריה הגלובליים הענפים; ומעצמות אזוריות גדולות אחרות לא ישוו להם.
ישנם אף מספר חוקרים לדידם ארצות הברית תאבד לחלוטין את מעמד מעצמת-העל שלה בעתיד.
הם מבססים זאת על ספקולציות בדבר ירידת כוחה ביחס לשאר העולם, קשיים כלכליים מתמשכים, היחלשות הדולר האמריקאי, התרופפות התלות של בעלות בריתה מתקופת המלחמה הקרה בה, ועליית מעצמות חדשות ברחבי העולם.
על פי מסמך מחקר של תאגיד RAND (מכון מחקר אמריקני ללא מטרות רווח) משנת 2018, שנכתב על ידי ג'יימס דובינס (דיפלומט אמריקני בכיר המתמחה בבניית מדינות לאחר סכסוכים), פרופסור הווארד ג'.