tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סקירה כללית של כתבי היד מעידה על ייחודה של הרפואה המצרית העתיקה.
אנשי מצרים, ובמיוחד העשירים שבהם, נהנו מהאפשרות קבלת טיפול רפואי מתקדם וממוקד.
הרופאים- כוהנים שלהם היו מיומנים הן באבחון והן בטיפול.
בציורים אפשר לראות רופאים מצריים שמנסים לטפל בעגבת.
הם ידעו לאבחן את המחלה ודרכי התפשטותה, וניסו לטפל בה באמצעים שונים על חלקי הגוף המעורבים במחלה כפי שמתואר בציור, דהיינו אבחנה וטיפול, כפי שרגילים לפגוש בחשיבה הרפואית המודרנית.
את רוב הידע שלהם הם רכשו באמצעות ניסוי וטעייה.
כך למשל הם הבינו כי הנוזל הלבן שיוצא מגבעולי צמח הפרג מפסיק שלשולים ומשכך כאבים ועוזר לשינה, בלי להבין שמדובר בתרכובת האופיום, הם ניצלו את תכונת הנוזל ורקחו ממנו משקאות, משחות וחוקנים לטפל בשלל הפרעות גופניות.
וכך התקדמו הרופאים המצריים בשיטה זו עם הזמן עד שהגיעו לרמה טובה מאוד באבחון המחלה ומתן האמצעי היעיל לטיפול על סמך הניסיון שרכשו, והידע שהעבירו מדור לדור בצורת כתבי יד במגילות פפירוס.
רפאשהוטה (בהונגרית: Répáshuta) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית רפאשהוטה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-608 תושבים בשנת 1995 עד 414 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-32%).
במפקד משנת 1900 נמנו בכפר 3 יהודים.
רפדיה (ברומנית: Repedea; בהונגרית: Oroszkő, אורוסקה, או Ruszkirva, רוסקירווה; ביידיש: קריווה) היא עיירה במחוז מרמורש ברומניה בת 4,716 תושבים.
העיירה רפדיה שוכנת על הכביש בין רוסקובה לפוינילה דה סוב מונטה.
כמעט על תושבי הכפר הם רותנים.
ידוע על יהודים במקום משנת 1768, כשבאופן מסורתי הקהילה הייתה תחת חסותה של קהילת פוליין ריסקווה (פוינילה דה סוב מונטה).
כמעט כלל היהודים השתייכו לחסידות קוסוב או חסידות ויז'ניץ.
גורלם היה כגורל כל יהודי האזור שחיו בזמן מלחמת העולם השנייה תחת השלטון ההונגרי.
עם כניסת הגרמנים להונגריה באביב 1944, גורשו יהודי המקום לגטו בווישאו דה סוס ומשם גורשו לאושוויץ.
בית הכנסת היחיד בעיירה הועלה באש עם גירוש היהודים.
בעיירה בית קברות יהודי ובו כ-20 מצבות.
רפאעה אל-טהטאוי היה סופר, מורה, מתרגם, ואינטלקטואל מצרי.
בין החוקרים המצריים הראשונים שכתבו על תרבויות מערביות בניסיון להביא פיוס והבנה בין התרבויות האיסלאמיות והנוצריות.
הוא הקים את בית הספר לשפות בשנת 1835 והיה בעל השפעה על התפתחות המדע, המשפט והספרות המצרית של המאה ה-19. עבודתו השפיעה על עבודתם של חוקרים רבים מאוחר יותר ובהם מוחמד עבדו.
אל-טהטאוי נולד בשנת 1801 בכפר טטה שבסוהאג, באותה שנה שעזבו הכוחות הצרפתים את מצרים.
אל-טהטאוי למד אתיקה, פילוסופיה חברתית ופוליטית, מתמטיקה וגאומטריה.
הוא קרא יצירות מאת וולטייר, רוסו, ומונטסקייה במהלך לימודיו בצרפת ואלו השפיעו עליו ועל פעולותיו עם חזרתו למצרים.
בשנת 1831 חזר אל-טהטאוי לביתו כדי להיות חלק מהמאמץ הארצי למודרניזציה של התשתיות והחינוך המצרי.
הוא התחיל קריירה בכתיבה ותרגום, הקים את בית הספר לשפות (הידוע גם כבית ספר למתרגמים) בשנת 1835, שהפכו לחלק מאוניברסיטת עין שמס בשנת 1973. יצירותיו ותרגומיו הציגו בפני הקהל המצרי את רעיונות הנאורות כמו סמכות חילונית, זכויות פוליטיות וחירות.
רעיונותיו לגבי איך צריכה להיות חברה תרבותית מודרנית ומה מהווה המושג אזרח "מצרי טוב".
ורעיונותיו לעניין הציבור ולטובת הציבור.
עבודתו של אל-טהטאוי הייתה המאמץ הראשון במה שהפך לרנסאנס המצרי (חלק מהנהדה) שפרח בשנים 1860–1940.
הוא נפטר בקהיר בשנת 1873.
אל-טהטאוי נחשב לאחד ממובילי המודרניזם האסלאמי והיה שותף לתרגום של למעלה מ - 2,000 יצירות זרות לערבית.
אך בניגוד למהפכנים אחרים, סבר אל-טהטאוי כי עקרונות האסלאם אינם סותרים את עקרונות המודרנה האירופית ועליהם להשתלב בהם ואף להוביל את המהפכה של המודרניזם האסלאמי.
ביצירתו, "חילוץ הזהב או סקירה כללית של פריז", דן אל-טהטאוי באחריות הפטריוטית של האזרחות.
הוא משתמש בתרבויות הרומיות כדוגמה למה שיכול היה להיות בתרבויות האיסלאמיות.
לדבריו בשלב מסוים כל הרומאים שהיו מאוחדים תחת קיסר התפצלו למזרח ומערב.
בעקבות ההתפצלות "כל מלחמותיה של התרבות הרומית הסתיימו בתבוסה והיא חדלה להתקיים." אל-טהטאוי מבין שאם מצרים לא תישאר מאוחדת, היא עלולה ליפול טרף לפולשים מבחוץ ולכן מדגיש את חשיבותם של האזרחים להגן על החובה הפטריוטית של ארצם.
אחת הדרכים להגן על המדינה, היא לקבל את השינויים שבאים עם חברה מודרנית.
הפרופיל של פריז, שנכתב במהלך שהותו של אל-טהטאוי בצרפת.
המתודולוגיה של מחשבות המצרים בכל הנוגע לספרות המודרנית, שפורסמה בשנת 1869, מרכזת את דעותיו של אל-טהטאוי על המודרניזציה.
המדריך הכנה לחינוך נערות ונערים, שפורסם בשנת 1873 ומשקף את המצוות העיקריות של מחשבותיו החינוכיות של אל-טהטאוי.
תאופיק אל-גליל תובנות על תולדות צאצאי מצרים וישמעאל, החלק הראשון של האנציקלופדיה ההיסטורית שפורסם בשנת 1868 ומתחקה אחר תולדות מצרים העתיקה עד שחר האסלאם.
סיכום יסודי של הביוגרפיה של מוחמד שפורסמה לאחר מותו של אל-טהטאוי, המתעדת תיאור מקיף על חייו של הנביא מוחמד ועל היסודות הפוליטיים, החוקיים והמינהליים של המדינה האסלאמית הראשונה.
לקראת דקדוק ערבי פשוט יותר, שפורסם בשנת 1869.
משפטים דקדוקיים, שפורסמו בשנת 1863.
מילים פטריוטיות מצריות, שנכתבו בשבחו של ח'דיב סעיד ופורסמו בשנת 1855.
הכוכבים הזוהרים בלילות הירח של אל-עזיז, אוסף כתבי ברכה לכמה נסיכים, שפורסם בשנת 1872.
רפאלה קרה (באיטלקית: Raffaella Carrà; 18 ביוני 1943 – 5 ביולי 2021) הייתה שחקנית, רקדנית, מנחת טלוויזיה, זמרת ודוגמנית איטלקייה.
קרה נולדה בשם רפאלה מריה רוברטה פֶּלוׂני (באיטלקית: Raffaella Maria Roberta Pelloni) נולדה ב-1943 בבולוניה, לרפאֶלֶה פֶּלוני ואנג'לה איריס דל'אוּטרי, אשר התגרשו זמן קצר לאחר חתונתם.
מגיל צעיר החלה ללמוד ריקוד, בגיל שמונה עזבה את בולוניה על מנת ללמוד באקדמיה הלאומית לריקוד ברומא, ב-1952 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט המלודרמה "Tormento del passato".
לאחר מכן הופיעה בסרטים נוספים וב-1960 סיימה ללמוד בבית ספר לקולנוע הלאומי של איטליה.
ב-1962 שיחקה בסרט "Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie" המבוסס על החיבור מלחמת גאליה מאת יוליוס קיסר.
ב-1963 שיחקה בסרט "הטרוריסט" שהיה מועמד לפרס בפסטיבל ונציה העוסק בסיפורו האמיתי של פרטיזן איטלקי בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1965 שיחקה בסרט המלחמה "פון ראיין אקספרס" לצד פרנק סינטרה.
ב-1970 שיחקה בסרט המתח הצרפתי "Cran d'arrêt".
ב-1980 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הארגנטינאי "ברברה", קומדיה על איטלקייה המגיעה לארגנטינה ומתאהבת בצלם ארגנטינאי.
בשנות ה-60 החלה להופיע גם בריקוד ובמוזיקה בטלוויזיה האיטלקית, ב-1971 יצא הסינגל שלה "Tuca Tuca" שנהפך ללהיט.
בשנות ה-70 עברה להתגורר בספרד והקליטה מספר שירים בספרדית, לאחר מכן עברה לדרום אמריקה.
ב-2008 הנחתה את הגמר הספרדי לבחירת נציג ספרד לאירוויזיון.
באירוויזיון 2011 בו השתתפה איטליה לראשונה מאז 1997, היא סיפקה פרשנות לטלוויזיה האיטלקית וגם הקריאה את תוצאות הניקוד של איטליה.
קרה נפטרה ברומא ב-5 ביולי 2021, בגיל 78 בעקבות סרטן הריאה.
רפואה ושמחה היא מלכ"ר, המפעיל מערך התנדבותי עם כ-8,000 מתנדבים ושלרשותו מספר אמבולנסים.
הארגון הוקם ב-2004 על ידי ישראל מרדכי צישינסקי.
מנכ"ל העמותה הוא מאיר קווין.
העמותה מבוססת על תרומות של ארגונים ואנשים פרטיים.
העמותה עוסקת בהבאת תרופות לנזקקים, הסעות אמבולנסים ומימון תרופות למעוטי יכולת.
במהלך מגפת הקורונה בישראל דאגה העמותה לחולים הנמצאים בבידוד, בהובלת מזון ובתרופות באמצעות קבוצות וואטסאפ ואלפי מתנדבים.
ב-2021 נחנכה יחידת אופנועים של הארגון.
2021 - אות הנשיא למתנדב על פועלם בתקופת מגפת הקורונה בישראל.
רפואה והלכה הן תחומי ידע ופרקטיקה המורכבים מפירוט רב וכוללים הנחיות התנהגות לבני אדם רבים, ולכן רבות נקודות הממשק ביניהן, ורבים היהודים שומרי ההלכה שנדרשים לנקודות מגע אלה.
עיסוק ברפואה והלכה התקיים במרחב ההלכתי כבר בתקופת המשנה והתלמוד, ומאז ברצף עד ימינו.
תחום זה החל לבלוט כתחום עצמאי ורחב בהלכה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20. זאת, בעקבות התפתחות מואצת של שירותי הרפואה בכלל, ותחום האתיקה הרפואית והמשפט הרפואי בפרט, בארץ ובחו"ל, ובעקבות התפתחות המרכז הרפואי החרדי שערי צדק בירושלים, שיצרה צורך בבירורי הלכה רבים הנוגעים להתנהלות בית החולים.
תהליכים אלו עוררו צורך בהתמודדויות מתחדשות עם טכנולוגיות רפואיות חדשות, ועם רפואה מוסדית בעלת ביסוס חוקי וחברתי נרחב.
לצידם של הפוסקים הללו, פעלו מספר מצומצם של רופאים וחוקרים בעלי ידע הלכתי, שגם שימשו בעצמם כרבנים בפועל, ותיווכו באופן דו-צדדי בינם ובין העולם הרפואי: הרב פרופ' משה דוד טנדלר, ד"ר פרד רוזנר, הרב פרופ' אברהם שטינברג, הרב פרופ' אברהם סופר אברהם, הרב ד"ר מרדכי הלפרין, והרב פרופ' יגאל שפרן.
רבנים אלו – שהם גם חוקרים, מחברים ועורכים פוריים – רואים בעצמם תלמידים של הפוסקים הנ"ל, וחלק ניכר מפרסומיהם ומפעילותם התורנית והאקדמית, בין היתר כמרצים באוניברסיטאות, מוקדש להנגשת והסברת דברי רבותיהם לציבור הרחב.
בשנת תשכ"ו (1966) נוסד מכון מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי ההלכה, בראשות הרב פרופ' אברהם שטינברג, ובהמשך בראשות הרב ד"ר הלפרין.
המכון מפרסם ספרות רבה בנושאי רפואה והלכה, כדלהלן.
בשנת תשנ"א (1991) ייסד הרב מנחם בורשטין את מכון פוע"ה, המספק שירותי ייעוץ הלכתי-רפואי לציבור הרחב בנושאי הלכה ורפואה בכלל, ובנושאי פוריות בפרט.
תחום רפואה והלכה מתאפיין בדינמיות תמידית, ומתפתח כל העת בעקבות התפתחויות של מדעי הרפואה, טכנולוגיה רפואית, רפואה מוסדית, יחסי חברה ורפואה ומערכת היחסים שבין המטופל לרופא.
כל אלה עברו שינויים, שיצרו בפועל נושאים ותתי נושאים, ולא פעם הרחיבו משמעותית פסק הלכה בודד לכדי ענף מסועף שכולל פרטים רבים (כמו שקרה, לדוגמה, בהלכת קביעת רגע המוות).
להלן סקירה של נושאים מרכזיים ברפואה והלכה, נכון להיום, לפי סדר חיי האדם.
התחלת החיים – פוריות וילודה
יחסם של רוב פוסקי ההלכה לטיפולי פוריות הוא חיובי, שכן ההלכה מצווה על פרייה ורבייה, וגם טיפולי פוריות מכוונים למטרה זו.
עם זאת, האופנים השונים שבהם מתבצעים טיפולי פוריות עוררו מגוון רחב של שאלות הלכתיות, בין היתר לאור איסורי נידה, אשת איש, הוצאת זרע לבטלה, מעמד העובר בהלכה והפלה.
כמו כן, התפתח פולמוס רחב בדבר קביעת מעמדו האישי של הנולד מטיפולי פוריות, תוך מתן משקל לפרטים רבים באופיים של טיפולי הפוריות.
נושא נוסף שנידון רבות בהלכה, הוא שימוש באמצעי מניעת היריון: הן עצם השימוש, הן האמצעים השונים וסדר העדיפויות ההלכתי ביניהם.
ההלכה דנה גם בניתוח לשינוי מין.
נושאים נוספים השייכים לילודה: לידה ותמיכת לידה בשבת, ברית מילה לתינוק חולה.
ספרות הלכתית רבה עוסקת ברפואה מונעת, ובין היתר בנושאים הבאים: עישון סיגריות, חיסונים, תזונה בריאה, הנחיות זהירות מנגיפים בכלל ומנגיף הקורונה בפרט.
בהלכה יש התייחסות נרחבת לחולים, תוך חלוקתם לכמה סוגים עיקריים, שלכל אחד מעמד נפרד בפני עצמו.
במקורה, חלוקה זו מתייחסת להלכות שבת, אך ככלל, כוחה יפה גם לתחומים אחרים בהלכה:
חולה שיש בו סכנה ('פיקוח נפש') – יש לפעול לרפואתו גם במחיר עבירה על ההלכה, אלא אם כן מדובר בשלוש עבירות שאין לעבור עליהן אפילו לצורך הצלת חיים: עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים.
חולה שאין בו סכנה – יש לפעול לרפואתו גם במחיר של אמירה לגוי לעשות מלאכה בשבת, וכן במחיר עבירה על חלק מהאיסורים מדברי חכמים (ולחלק מהדעות, על כל איסור מדברי חכמים, לכל הפחות באיסורי שבת וכשיש סכנה לאחד מאיבריו), אך אין לעבור על איסור מהתורה לצורך רפואתו.
מתחזק והולך כבריא – כינוי לאדם שמסוגל לתפקד באופן בסיסי והוא הולך כבריא, אך הוא אינו חש בטוב.
לאדם כזה לא הותרו איסורי התורה וגם לא איסורי דרבנן, ובשבת חכמים אף אסרו עשיית פעולות שמרפאות עבורו, משום שבתקופתם פעולות אלו היו כרוכות בטחינה של חומרים שונים מן הצומח לצורך יצירת התרופה ('שחיקת סממנים'), פעולה האסורה מן התורה משום שכלולה במלאכת טוחן.
מלבד זאת, יש מצוות ודינים שונים שמתייחסים לחולים ולטיפול בהם, כגון: מחלות נפש ורפואת הנפש בהלכה, זיהוי מחלות שונות כצרעת, ברכת הגומל לאחר התרפאות ממחלה, טיפול בחולה גוי בשבת, קביעת עדיפות בטיפול בין חולים, מדיניות קביעת סל הבריאות, תרומת כליה, סחר באיברים.
סיום החיים – חולה סופני וקביעת רגע המוות
נושאים הלכתיים הקשורים לסיום החיים: המתת חסד, מוות מוחי וקביעת רגע המוות, תרומת איברים.
לימוד רפואה והפעלת מרכז רפואי
לימוד רפואה ועיסוק בה: השקעה בלימודי רפואה לעומת לימוד תורה, היחס ללימודי רפואה לאור מערכת היחסים המורכבת שבין היהדות החרדית לאקדמיה, ניתוחי מתים לצורך לימוד רפואה, לימוד רפואה לכהן כשהדבר כרוך בהיטמאות למתים, נאמנות רופא בהלכה, שבועת הרופאים, תפילת הרופא, רשלנות רפואית.
הפעלת מרכז רפואי על פי ההלכה מעוררת דילמות הלכתיות רבות.
חלק ניכר מהן קשורות להפעלת מרכז רפואי מודרני בשבת: הגעת הצוות (שרובו עובד במשמרות) למרכז הרפואי וחזרתו הביתה ברכב, רישום פרטי המטופלים ומצב הטיפול בהם, על סוגיהם השונים, שימוש בלחצן קריאת אחות, שימוש במכשור רפואי (כולל פתיחה וסגירה מאובטחת של דלתות, צילומי רנטגן), ועוד.
היבטים נוספים בהפעלת מרכז רפואי על פי ההלכה: כניסת כהן למרכז רפואי שיש בו מת המטמא את כל חללי המרכז בטומאת אוהל, הקפדה על הלכות צניעות וייחוד בין אנשי צוות ובינם לבין המטופלים, שביתת רופאים ואחיות, שמירת היגיינה במרכז רפואי, ועוד.
קביעת מעמד אישי לאור התקדמות הרפואה
תוקפן ההלכתי של בדיקות אבהות, מעמדו של אדם שנוצר בשיבוט גנטי.
במדינת ישראל, קיימים שלושה מרכזים רפואיים שהוקמו על ידי יהודים חרדיים לצורך פעילות על פי ההלכה: שערי צדק (הכולל מ-2012 את ביקור חולים), מעייני הישועה ולניאדו.
במרכזים אלו, מתקיים פיקוח רבני צמוד על שמירת ההלכה בפעילותו השוטפת של צוות בית החולים, ונעשה שימוש נרחב בהיתר אמירה לגוי לבצע פעולות שונות בשבת לצרכים רפואיים.
כמו כן, מעת לעת מתפרסמים על ידיהם חיבורים הלכתיים-רפואיים.
בשאר המרכזים הרפואיים בישראל, בדרך כלל ממונה מטעם המרכז הרפואי רב בית חולים, שאחראי על שמירת ההלכה במרכז הרפואי, ומעניק מענה שוטף לפניות מאת אנשי צוות ומטופלים, ובחלק מהמקרים גם מענה רוחני ועידוד נפשי.
כאמור, ראשון המכונים התורניים בתחום הוא מכון שלזינגר, שמוציא לאור מזה כ-40 שנה את כתבי העת לרפואה והלכה אסיא ו-Jewish Medical Ethics, ומעניק מענה לפניות רבות בנושאים אלו בשלל שפות, במסגרת 'פרויקט השו"ת הבינלאומי'.
מכון פוע"ה מספק מענה והדרכה לשאלות הקשורות בפוריות והלכה, מכשיר אנשי מקצוע ומעניק ליווי ופיקוח הלכתי לתהליכי הפריה שונים.
על פי נתוני המכון, מדי שנה מתקבלות במכון כ-90,000 פניות.
בשנים האחרונות, מפרסם מכון פוע"ה שתי סדרות ספרים המסכמות את המשנה ההלכתית שהצטברה במכון: ספר פוע"ה ושו"ת פוע"ה.
פעילות דומה בסגנונה לזו של מכון פוע"ה, מתבצעת גם על ידי מכונים נוספים: בוני עולם, דורות, פרי חיים ו-A TIME.
מרכז שמע קולנו, העוסק בשיקום והדרכה ללקויי שמיעה בציבור החרדי, כולל מחלקה הלכתית, שבין היתר מוציאה לאור פרסומים העוסקים בהלכות לקויי שמיעה.
מכון צומת מוציא לאור את כתב העת תחומין, שבכל גיליון שלו מוקדש מדור לרפואה והלכה.
גם כתב העת אמונת עתיך כולל מדור קבוע לרפואה והלכה, בעיקר מרבני מכון שלזינגר ומכון פוע"ה.
מכונים העוסקים בהלכה וטכנולוגיה מאשרים מכשירי חשמל שונים לשימוש בשבת לצורכי רפואה, בתנאים מסוימים.
רפאלה מישל רוקו פיריה (באיטלקית: Raffaele Piria; ) היה כימאי איטלקי.
רפאלה פיריה נולד בעיירה שילה במחוז רג'ו די קלבריה באיטליה, בנם של לואיג'י פיריה, בעל אדמות וסוחר נפט, ואנג'לה טורטיליוני.
התייתם מאביו בגיל שש, ועבר לעיירה פלמי, במחוז רג'ו די קלבריה, שם גדל אצל דודו.
סיים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות בגיל 15. סיים לימודי רפואה וכירורגיה בשנת 1834 באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני.
בזמן לימודיו הוא התעניין יותר בכימיה מאשר ברפואה, ועם סיום התואר הוא עבר לצרפת כדי לעסוק בכימיה.
בפריז שיתף פעולה עם ז'אן-בטיסט דיומא, ובמעבדתו ביצע מחקר חשוב על סליצין.
פיריה הצליח לבודד חומצה סליצילית, שממנה יוצר מאוחר יותר האספירין.
מחקריו פורסמו בכתבי עת מדעיים בצרפת.
בשנת 1839 שב לנאפולי, במטרה להקים בית ספר פרטי לכימיה יחד עם .
בשנת 1840 התחתן עם לואיזה קוזנץ, בת למשפחת חיילים ולוחמים למען איחוד איטליה.
הוא לא הצליח להקים את בית הספר בנאפולי ועבר לדוכסות הגדולה של טוסקנה, בפיזה, שם הוצע לו לנהל את הקתדרה לכימיה באוניברסיטת פיזה.
בין תלמידיו בפיזה נמנה סטניסלאו קניזרו.
פיריה היה מעורב גם באירועים החברתיים והפוליטיים של תקופתו.
בשנת 1848 הוא השתתף, עם גדוד אוניברסיטת פיזה, במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, אך לפני תחילת הקרבות התבקש לשוב ללמד כימיה באוניברסיטה.
גדוד אוניברסיטת פיזה תרם לניצחון ב.
במאי 1849, עקב חילוקי דעות תקציביים עם ממשלת טוסקנה, הוא עבר לאוניברסיטת פירנצה.
בשנים 1851 ו-1862 השתתף בכנסים מדעיים בלונדון.
בשנת 1856 החל ללמד כימיה ב, לבקשת ראש ממשלת איטליה .
נפטר בטורינו ב-18 ביולי 1865 עקב מחלה.
בשנת 1844 החל להוציא לאור את כתב העת המדעי Il Cimento, יחד עם .
בשנת 1852 צורף כעמית ל בעיר ורונה.
הוציא לאור ספרי שנים מדעיים, יחד עם .
בין מחקריו הנודעים נמנים מאמר על הפומרולה של וזוב, וחיבור מקיף על יסודות הכימיה האורגנית.
במקביל לפעילותו המדעית עסק פיריה גם בפוליטיקה.
בשנת 1859 מונה כחבר המועצה העליונה לחינוך ציבורי בנאפולי, לבקשתו של קמילו בנסו די קאבור.
בשנת 1860 מינה אותו ג'וזפה גריבלדי, מנהיג ממלכת שתי הסיציליות, כשר החינוך בממשלתו.
פיריה ניסה לקדם רפורמות בתחום החינוך, אך אלה לא יושמו.
בשנת 1862 מונה כסנאטור בסנאט של ממלכת איטליה.
בעיר הולדתו שילה הוצב ביוני 1895 לוח זיכרון על חזית הבית בו נולד.
בעיר טורינו קרוי רחוב על שמו.
כמו כן קרויים על שמו מספר בתי ספר ומכוני מחקר מדעיים באיטליה.
רפאלה אספוזיטו (בלועזית: Raffaele Esposito באיטלקית מבוטא: raffaˈɛːle eˈspɔːzito) היה שף איטלקי שחי במאה ה־19 והיה הבעלים של טברנה בנאפולי בשם "Pizzeria di Pietro e basta così" ("הפיצריה של פייטרו וזה הכל") שנוסדה ב-1780 על ידי פייטרו קוליצ'יו.
אספוזיטו נחשב בעיני אחדים לאבי הפיצה המודרנית.
בשנת 1889, פיצה עדיין לא הפכה למאכל פופולרי או ידוע ונאכלה בדרך כלל על ידי אנשים עניים כדרך לנצל מרכיבים שונים שאחרת היו מתבזבזים.
באותה תקופה, אספוזיטו נחשב ליצרן הפיצה המוביל בעיר נאפולי.
לפי אגדה פופולרית (אך מוטלת בספק), אספוזיטו התבקש להכין פיצה לנסיכה מרגריטה מסבויה, שנסעה לנאפולי עם מלך איטליה אומברטו הראשון.
אספוזיטו ואשתו התקבלו למטבחי המלוכה שם התבקשו להכין את המנה הזו כראות עיניהם.
אספוזיטו ראה שציפוי השום המסורתי אינו מתאים לחיך המלכותי, במקום זאת הכין שלוש פיצות שונות, שהאחרונה שבהן השתמשה בשילוב של עגבניות, גבינת מוצרלה ובזיליקום כדי לחקות את האדום, הלבן והירוק של דגל איטליה.
כמה מקורות טוענים שזו הייתה הפעם הראשונה בה הוכנה פיצה עם גבינת מוצרלה.
המלכה מרגריטה, שמעולם לא אכלה פיצה לפני כן, כל כך נהנתה מהמנה שהיא ביקשה ממנהלת שירותי השולחן שלה לשלוח לאספוזיטו מכתב ולשבח את הפיצות שלו, וקבעה שהן "נמצאו טעימות".
אספוזיטו השתמש בהמלצה זו כדי לקדם בהצלחה את המסעדה שלו, וקרא לפיצה שהמלכה הכי נהנתה ממנה, "פיצה מרגריטה".
אגדת הפיצה מרגריטה נחשבת להיסטוריה שקרית, שכן פיצה שנעשתה עם אותן תוספות כבר הייתה קיימת בנאפולי בין השנים 1796 ו-1810.
ככל הנראה האירוע הזה הפך את הפיצה למפורסמת, ומאז היא שמרה על פופולריות.
בגלל הניסויים של אספוזיטו עם מרכיבים וההצגה של הפיצה, וכן הכנת המנה המוצלחת שלו עבור המלכה מרגריטה, יש המכנים את אספוזיטו "אבי הפיצה המודרנית".
המסעדה של אספוזיטו עדיין קיימת במקום בו היא נוסדה על ידי פייטרו קוליצ'יו, ב-Salita Sant'Ana di Palazzo 1/2, למרות ששמה הנוכחי הוא Pizzeria Brandi.
המכתב המלכותי המשבח את הפיצה של אספוזיטו מוצג במסעדה.
מחקר מאוחר יותר הטיל ספק באגדה זו, ערער את האותנטיות של מכתב ההכרה המלכותי, והצביע על כך שאף כלי תקשורת מהתקופה לא דיווח על ביקור כביכול, וכי גם הסיפור וגם השם מרגריטה קודמו לראשונה בשנות ה-1930–1940.
רפאלו (באיטלקית: Raffaello) הוא טראפל שקדים קוקוס כדורי שהיצרן האיטלקי פררו הביא לשוק בשנת 1990.
הוא מורכב מופל כדורי אשר מלא בקרם חלב לבן ושקדים מולבנים.
לאחר מכן הוא מוקף בשכבת קוקוס.
הוא מכיל לקטוז, מה שהופך את רפאלו לבלתי תואם לצרכנים עם אי-סבילות ללקטוז.
מפעלי פררו המייצרים את רפאלו כוללים את ולדימיר, רוסיה, ברנטפורד, קנדה, וארלון, בלגיה.
רוסיה היא השוק הגדול ביותר של פררו עבור רפאלו.
בשנת 2008 החלה חברת Soremartec הבלגית (חלק מקבוצת פררו) בצעדים משפטיים נגד לנדרין, חברה אוקראינית שהחלה לייצר ב-2007 ממתק בדומה לרפאלו, בשם Waferatto.
חברת Soremartec הגישה תביעה בטענה שלנדרין הפרה את הסימן המסחרי של Soremartec המגן על המראה של ממתקי רפאלו.
לאחר מאבק ממושך בבית המשפט, בית המשפט המסחרי הגבוה באוקראינה פסק לטובת לנדרין, וביטל את תוקפו של הסימן המסחרי של סורמארטק באוקראינה.
בשנת 2017, בית משפט בפרנקפורט בגרמניה קבע כי פררו יצטרך לרשום את מספר ממתקי רפאלו בכל חבילה שנמכרה, במקום לספק רק את המשקל.
רַפַּאלוֹ (באיטלקית: Rapallo) היא קומונה (עיירה) במטרופולין של ג'נובה, במחוז ליגוריה באיטליה.
היא שוכנת לחוף הים הליגורי, על מפרץ טיגוליו, בין פורטופינו ל, 25 קילומטרים מזרח-דרום מזרחית לג'נובה עצמה.
רבות מהווילות בנויות בגבעות המתנשאות מיד מאחורי העיר, ומגינות עליהן מפני הרוחות הצפוניות העזות.
"פארק הטבע האזורי פורטופינו" (Parco Naturale Regionale di Portofino), המקיף את שטחן של שש קומונות ליגוריות, כולל את אזור רפאלו.
היישוב הראשון מתוארך ככל הנראה למאה ה-8 לפני הספירה, אם כי הממצאים לא הבהירו אם היה אטרוסקי או יווני.
שמה של העיר מופיע לראשונה במסמך משנת 964. בשנת 1203 נוצרה הפודסטה של רפאלו, והעיירה נשלטה על ידי ג'נובה בשנת 1229, ונשארה תחת חסות זו עד למלחמות הנפוליאוניות.
ספינות משוטים מרפאלו השתתפו ב של 1284. ב-5 בספטמבר 1494, בתחילת המלחמות האיטלקיות, היא נכבשה על ידי אראגון, אך שלושה ימים לאחר מכן גירשו אותם 2,500 חיילים שווייצרים.
במהלך המאה ה-16 היא הותקפה ונבזזה על ידי העות'מאנים ושודדי ים ברברים.
כדי לעזור להגן על היישוב מפני התקפות כאלה נבנתה טירה על שפת הים.
בשנת 1608 הפכה רפאלו לקפיטנאטו (Capitaneato), כחלק מהרפובליקה של ג'נובה.
בסוף המאה ה-18 היא נכבשה על ידי הצרפתים שלאחר מספר קרבות מול חיילים אוסטרו-רוסים, ב-1805 סיפחו אותה לאזור .
ב-1814 שחררו אותה האנגלים, ובשנה שלאחר מכן ניתנה העיר לממלכת סרדיניה-פיימונטה כחלק מדוכסות ג'נובה.
בסוף 1917 התכנסה בעיירה האנגלית-צרפתית-איטלקית בעקבות התבוסה האיטלקית הרת אסון בקפורטו.
הוחלט להקים מועצת מלחמה עליונה בוורסאי ולהעביר כמה כוחות צבא צרפתים ובריטים לחזית האיטלקית.
ב-12 בנובמבר 1920, חתמו איטליה וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (ששמה שונה לאחר מכן ליוגוסלביה) על הסכם רפאלו (1920), אשר פתר את סוגיות הגבול ביניהן ללא התייחסות לשאר בעלות הברית.
איטליה קיבלה את קו הרכס החשוב מבחינה אסטרטגית של האלפים היוליאניים כגבול שלה בצפון-מזרח.
כמו כן, הסתיים ברפאלו ההסכם הרוסי-גרמני מאפריל 1922, שבו ויתרו שתי המדינות על תביעות לפיצויי מלחמה וחידוש היחסים הדיפלומטיים.
הסכם זה סימן את יציאתן של רוסיה וגרמניה מהבידוד הדיפלומטי שנגרם על ידי מלחמת העולם הראשונה (1914–18).
במהלך מלחמת העולם השנייה נורו פרטיזנים רבים מרפאלו על ידי חיילי הכיבוש הגרמניים.
רפאלו נודעה באקלים שלה שהפך אותה לאורך השנים למעון החורף המועדף על רוב האיטלקים האמידים החיים בצפון-מערב איטליה.
קרבתה לחוף גורמת לחורפים מתונים שבהם אנשים יכולים ליהנות מטיולים קלים על הטיילת שטופת השמש ושחקני הגולף יכולים ליהנות מאחד המסלולים העתיקים ביותר באיטליה, שנפתח בשנת 1930.
"קסטלו סול מארה" (Castello sul Mare, "טירה על הים"), שהוקם בשנת 1551 כדי להתמודד עם התקפות שודדי הים התכופות.
הוא כולל קפלה קטנה המוקדשת ל, שנבנתה ב-1688.
"קסטלו די פונטה פגנה" (Castello di Punta Pagana) – מקום מושבו של המסדר הריבוני הצבאי של מלטה.
בנייתו הסתיימה ב-28 ביולי 1631.
המגדל ההיסטורי של הפייסקי (Fieschi) וה"טורה צ'יביקה" (Torre Civica, "מגדל האזרח") (1473).
"פורטה דלה סאלינה" (Porta delle Saline, "שער מישורי המלח"), השער היחיד שנותר מהחומות העתיקות.
"בזיליקת הקדושים גרוואסיוס ופרוטאסיוס", נחנכה ב-1118 ושוחזרה בתחילת המאה ה-17. בשנת 1679 נוסף אפסיס חדש, שמחק את האופי הרומנסקי לשעבר של המבנה.
יש לו מגדל פעמונים נטוי.
כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי (הבנייה החלה ב-1519).
המקדש של "נוסטרה סיניורה די מונטלגרו" (Nostra Signora di Montallegro, "גברתנו ממונטלגרו", 1558–1640).
המנזר ההרוס של ואלה כריסטי (המאה ה-13), שננטש ב-1568 לאחר שוד של פיראטים.
העתיק והמעניין המתוארך לשנת 218 לפני הספירה.
, שנפתחה בשנת 1868, מהווה חלק ממסילת הרכבת .
רפואה אבולוציונית או רפואה דרוויניסטית היא יישום של תאוריית האבולוציה למען הבנת בריאות ומחלות.
זה הוא תחום מחקר המיישם עקרונות מהביולוגיה האבולוציונית כדי להבין, למנוע ולטפל במחלות אצל אנשים.
בעוד שהרפואה המסורתית מתמקדת במנגנונים פיזיולוגיים מיידיים הגורמים למחלה (ה"איך"), הרפואה האבולוציונית מבקשת להבין מדוע הגוף האנושי נותר פגיע למחלות מלכתחילה (ה"למה").
התחום בוחן תופעות כמו חוסר התאמה לסביבה המודרנית, עמידות לאנטיביוטיקה והאבולוציה של תאים סרטניים כדי לגבש אסטרטגיות חדשניות לבריאות הציבור.
המחקר ופרקטיקות ביו רפואיות מודרניות, התמקדו במנגנונים מולקולריים ופיזיולוגיים כעומדים בבסיס בריאות ומחלות.
לעומתם מתמקדת רפואה אבולוציונית בשאלה מדוע ואיך האבולוציה עיצבה מנגנונים כאלה כך שתוצאת הפעלתם, הופכים אותנו בני האדם, פגיעים למחלות.
גישה אבולוציונית זו הובילה להתקדמות חשובה בהבנת סרטן, מחלות אוטואימוניות, והכרת אנטומיה.
רפואה אבולוציונית היא סינתזה בין־תחומית של מחקר רפואי מסורתי וביולוגיה אבולוציונית (Williams and Nesse ; Nesse and Williams) ומוכרת כשדה מדעי בין־תחומי ייחודי ובשל (Alcock; Painter et al.).
הבין־תחומיות מקושרת באופן הדוק לחדשנות, ולכן היא מתאימה במיוחד למחקר על חדשנות (Stevenson and Nuottila ; Gerullis and Sauer ; Pacheco et al.
שנית, בתחום זה פועלת קהילה גלובלית פעילה של חוקרים ומדענים הרשומים במאגר עולמי.
שימוש במאגר זה והרחבתו באמצעות נתונים ממקורות משניים מאפשרים לזהות ולתעד את החוקרים ואת עבודתם המקושרת במסגרת הרפואה האבולוציונית במובן הרחב.
מגוון זה והפלטפורמה של התחום מושכים חוקרים מכל רחבי העולם.
עבודות קודמות הראו כי השימוש במסגרת מילות המפתח מצליח לזהות חדשנות בתוך הרפואה האבולוציונית (Painter).
הממצא המרכזי של המחקר תומך בטענה על קיומו של מאגר ידע קולקטיבי.
בהגדירנו חדשנות על פני ספקטרום המבוסס על עקרונות החידוש וההתמדה של שומפטר (Schumpeter) (Brozen ; Schumpeter,,), מוצג כיצד ניתן לרתום מתודולוגיה רחבת־היקף לזיהוי חדשנות כדי לגלות תשתיות חישוביות בחקר הידע.
התיאוריה של צ'ארלס דרווין לא דנה בהשלכות על הרפואה.
היו אלה ביולוגים שהבינו את תאוריית החיידקים של מחלות ואת השלכותיה על הבנת התפתחותם של פתוגנים ועל הצורך של אורגניזם החי, להתגונן מפניהם.
לאורך שנים הרפואה התעלמה מתאוריית האבולוציה, והתמקדה בתוצאות ישירות, נראות ומדידות, כמו במדעים מדויקים אחרים פיזיקה, כימיה וביולוגיה.
וויליאמס היה הראשון שהחיל את התיאוריה האבולוציונית על בריאות וזה היה בהקשר של הזדקנות.
ספרו יחד עם רנדולף נסי, נחשב כפורץ דרך המחבר בין ביולוגיה לרפואה, ומשנה את תפיסת המחלות והטיפול בהן.
הספר נחשב כמסמן את תחילתה של הרפואה האבולוציונית ומציע גישות חדשות ברפואה.
הגוף מוצג כתוצר של תהליכים אבולוציוניים ולכן פגיעויותיו הן צפויות.
בספר מוסברות פשרות אבולוציוניות וכיצד הסביבה המודרנית מתנגשת עם תנאי החיים של אבות הגזע האנושי.
בשנות ה-50, ג'ון בולבי התייחס להתפתחות הילד, מנקודת מבט אבולוציונית.
על פיו, התקשרות למטפל העיקרי, היא מערכת מולדת המקדמת הישרדות, השומרת על תינוקות מפני סיכונים, ומבטיחה הישרדותם, עד לבגרות ולרבייה.
התפתחות תאורטית חשובה הייתה ההבחנה של ניקולאס טינברגן, שנערכה במקור באתולוגיה, בין מנגנונים אבולוציוניים למנגנונים סביבתיים.
מחקריו המאוחרים של רנדולף נסי, התמקדו באופן שבו הברירה הטבעית מעצבת מנגנונים המווסתים כאב, חום, חרדה, מצב רוח ירוד, והפרעות רגשיות.
הוא גם כתב בהרחבה על המקורות האבולוציוניים של רגשות מוסריים, ואסטרטגיות לביסוס ביולוגיה אבולוציונית כמדע בסיסי לרפואה.
מאמרו של פול אוואלד משנת 1980, ביולוגיה אבולוציונית וטיפול בסימנים ותסמינים של מחלות זיהומיות וזה של וויליאמס נסי משנת 1991 שחר הרפואה הדרוויניסטית, תרמו להתפתחויות מרכזיות בתחום.
בשנת 2000, פול שרמן שיער כי בחילות בוקר בהריון, יכולות להיות הסתגלות מגנה על העובר המתפתח מפני מחלות הנישאות במזון, שחלקן כמו למשל ליסטריוזיס וטוקסופלזמוזיס, עלולות לגרום להפלה או מומים מולדים.
ד"ר קרוז הוא אנתרופולוג ביולוגי המתמחה בביולוגיה אבולוציונית וביכולת הסתגלות אנושית, כפי שמודגם על ידי הזדקנות, שבריריות, תגובות לגורמי לחץ ועומס אלוסטטי בתוך ובין סביבות אקולוגיות וסוציו-תרבותיות.
בתי ספר לרפואה במדינות המערב, התקשו לשלב גישות אבולוציוניות בחינוך ובמחקר במשך זמן רב.
עיקר העיכוב בהתאמת תוכניות הלימוד, נגרם בגלל תוספת שעות הלימוד והאמצעים שנדרשו לשילוב והטמעת הגישה בתוכניות הלימודים הרפואיות.
האגודה הבינלאומית לאבולוציה, רפואה ובריאות הציבור, מרכזת מאמצים ומאגמת משאבים, למען פיתוח התחום.
עקרונות ליבה של הרפואה האבולוציונית
בתהליך הטמעת התיאוריה ושילוב רעיונות הרפואה האבולוציונית בלימודי הרפואה באוניברסיטאות, השתמשו בשיטת דלפי.
56 מומחים ממגוון דיסציפלינות, הכוללות אנתרופולוגיה, רפואה, סיעוד וביולוגיה, הסכימו על 14 עקרונות ליבה שיהוו חלק בלתי נפרד מההכשרה והעיסוק ברפואה אבולוציונית.
ניתן לחלק את 14 העקרונות הללו לחמש קטגוריות כלליות: ניסוח שאלות, אבולוציה 1 ו-2 (כאשר רמה 2 כוללת רמת מורכבות גבוהה יותר), פשרות אבולוציוניות, סיבות לפגיעות ותרבות.
מידע נוסף בנוגע לעקרונות אלו ניתן למצוא בטבלה הבאה.
+עקרונות ליבה של הרפואה האבולוציוניתנושא עקרון הליבה סוגי הסברים-ניסוח שאלות יש צורך בהסברים מדויקים ומדידים יחד עם הסברים אבולוציוניים, כדי לספק הבנה ביולוגית מלאה של תכונות, כולל אלו המגבירות את הפגיעות למחלות.
אבולוציה 1-תהליכים אבולוציוניים כל התהליכים האבולוציוניים, כולל ברירה טבעית, סחף גנטי, מוטציה, נדידה והזדווגות לא אקראית, חשובים להבנת תכונות ומחלות.
אבולוציה 1-הצלחה רבייתית ברירה טבעית ממקסמת את הצלחת הרבייה, לעיתים על חשבון בריאות ואריכות ימים.
אבולוציה 1-ברירה מינית ברירה מינית מעצבת תכונות המובילות לסיכונים בריאותיים שונים בין המינים.
אילוצים אבולוציוניים מספר אילוצים מעכבים את יכולתה של הברירה הטבעית לעצב תכונות שהן באופן היפותטי אופטימליות לבריאות.
פשרות אבולוציוניות-שקלול תמורות שינויים אבולוציוניים בתכונה אחת המשפרים את הכושר הגופני יכולים להיות קשורים לשינויים בתכונות אחרות המפחיתות את הכושר הגופני.
פשרות אבולוציוניות-תורת תולדות החיים תכונות של תולדות החיים, כגון גיל בעת הרבייה הראשונה, תוחלת חיים של הרבייה וקצב ההזדקנות, מעוצבים על ידי האבולוציה, ויש להם השלכות על בריאות ומחלות.
אבולוציה 2-רמות הברירה פגיעויות למחלות יכולות להיווצר כאשר לברירה יש השפעות מנוגדות ברמות שונות (למשל, אלמנטים גנטיים, תאים, אורגניזמים, קרובי משפחה ורמות אחרות).
אבולוציה 2-פילוגניה מעקב אחר קשרים פילוגנטיים עבור מינים, אוכלוסיות, תכונות או פתוגנים יכול לספק תובנות לגבי בריאות ומחלות.
אבולוציה 2-אבולוציה הדדית קו-אבולוציה בין מינים יכולה להשפיע על בריאות ומחלות למשל, מרוצי חימוש אבולוציוניים ויחסים הדדיים כמו אלה הנראים במיקרוביום.
אבולוציה 2-פלסטיות גורמים סביבתיים יכולים לשנות מסלולי התפתחות באופן המשפיע על הבריאות, והפלסטיות של מסלולים אלה יכולה להיות תוצר של מנגנוני הסתגלות שהתפתחו.
הגנות-סיבות לפגיעות סימנים ותסמינים רבים של מחלה כמו חום למשל, הם הגנות שימושיות שיכולות להיות פתולוגיות אם הן לא מווסתות כראוי.
אי התאמה-סיבות לפגיעות סיכוני מחלות יכולים להשתנות עבור אורגניזמים החיים בסביבות שונות מאלה שבהן התפתחו אבותיהם.
תרבות מנהגים תרבותיים יכולים להשפיע על האבולוציה של בני אדם ומינים אחרים (כולל פתוגנים), בדרכים שיכולות להשפיע על בריאות ומחלות למשל, שימוש באנטיביוטיקה, נוהגי לידה, תזונה וכו'.
ההתאמות וההסתגלות האבולוציוניות פועלות במסגרת אילוצים, תוך כדי פשרות וסדרי עדיפויות, ומתרחשות ברמות תחרות שונות.
אילוצים אבולוציוניים והתאמות יכולות להתרחש רק אם יש להן יכולת אבולוציונית Evolvability.
כלומר יש להן גם יכולת להפיק גיוון גנטי genetic diversity, וגם אפשרות להפיק גיוון גנטי אדפטיבי, כזה המסוגל להוביל לשינוי אבולוציוני דרך הברירה הטבעית.
לכן, חלק מההתאמות שימנעו בריאות לקויה אינן אפשריות.
לא ניתן למנוע לחלוטין את השחתת (מוטציה) השכפול הסומטי של ה-DNA.
משמעות הדבר היא שסרטן, הנגרם על ידי מוטציות סומטיות, לא חוסל עד כה על ידי ברירה טבעית.
בני אדם אינם יכולים לייצר ביולוגית ויטמין C ומסתכנים בצפדינה שהיא מחלת חסר בוויטמין C, אם צריכת הוויטמין מהתזונה שלהם, אינה מספקת.
נוירונים ברשתית והאקסונים שלהם, נמצאים בתוך שכבת תאי הפיגמנט ברשתית.
מצב זה יוצר מגבלה בהתפתחות מערכת הראייה, משום שעצב הראייה יוצא מהרשתית דרך נקודה הנקראת הדיסק הראייתי, ונוצרת נקודה עיוורת.
זה הופך את הראייה לפגיעה ללחץ מוגבר בתוך העין-גלאוקומה.
לחץ כזה, עלול לכסות או לפגוע בעצב הראייה בנקודה זו, וכתוצאה מכך לפגוע בראייה.
התאמות שונות עלולות להתנגש האחת בשנייה וזה מחייב פשרה לפי בחינת עלות-תועלת.
בעבר התקיימה תאוריה לפיה ממדי תעלת הלידה הנשית מוגבלים משום שאגן רחב יותר היה פוגע ביעילות ההליכה והריצה שנדרשו לצורך הליכה זקופה והישרדות.
ההשערה מורכבת ממספר רעיונות שאינם סותרים זה את זה.
ישנם לחצים אבולוציוניים מנוגדים על מבנה האגן.
כתוצאה מהלחצים השונים על הזכרים והנקבות, התפתח שינוי דו-צורתיות זוויגית ברור במבנה האגן.
בעשור האחרון נבחנה השערה זו מחדש, וחוקרים אחדים קראו לדחות את "הדילמה המיילדותית" לחלוטין.
גודל המוח וגודל המעי השערת הרקמות עתירות האנרגיה Expensive Tissue Hypothesis- ETH עוסקת בקשר שבין גודל המוח לבין גודל מערכת העיכול.
לפי השערה זו, כדי שהאדם יוכל לפתח מוח גדול מבלי להעלות משמעותית את קצב חילוף החומרים הבסיסי, עליו לצרוך פחות אנרגיה באיברים אחרים שצורכים אנרגיה רבה.
בבני־אדם הדבר הושג באמצעות מעבר לתזונה קלה לעיכול והתפתחות של מערכת עיכול קטנה ופחות עתירת אנרגיה.
הגנה מפני פיגמנטציה של העור מקרינת UV וסינתזה של ויטמין D בעור
דיבור ושימוש בתיבת הקול, וסיכון מוגבר לחנק
בתהליכי השינוי הגנטי, קיימות צורות שונות של תחרות.
בחירת בן זוג או הברירה הזוויגית ורגישות למחלות.
קיימות כמה אסטרטגיות של הנקבות בבחירת בן זוג.
הן עשויות להעדיף זכרים בעלי תכונות חיצוניות המעידות על בריאות וחיוניות, ובכך לבחור בעקיפין בגנים טובים.
אסטרטגיה חלופית היא בחירה בבני זוג על פי חוסר דמיון גנטי במערכת התאמת הרקמות (MHC).
גישה המתוארת כניגודים נמשכים (OA), המיועדת להגדיל את מגוון הגנים הקשורים בתגובה חיסונית.
מחקרים אמפיריים תומכים בקיומן של שתי צורות הבחירה, האופן שבו הברירה הטבעית מעצבת את שכיחותן באוכלוסייה נותרה שאלה פתוחה.
קונפליקט גנומי בין האם לעובר המוביל לרעלת הריון.
קיים קונפליקט גנטי בין גנים אימהיים לגנים עובריים.
גנים עובריים ייבחרו כך שיגבירו תועלת לעובר, בעוד שגנים אימהיים ייבחרו כדי להגביל העברה מעבר לרמה האופטימלית מבחינת האם.
לכן מנובא תהליך של הסלמה אבולוציונית, שבו פעולות העובר נענות באמצעי נגד מצד האם.
תופעת הטבעה גנומית (genomic imprinting) מעידה כי מתקיים קונפליקט בתוך תאי העובר עצמם.
בין גנים שהם ממקור אימהי לבין גנים ממקור אבהי.
במהלך ההשתרשות, תאים שמקורם בעובר חודרים לרירית הרחם האימהית ומשנים את מבנה העורקים הספירליים כך שיהפכו לכלי דם בעלי התנגדות נמוכה שאינם מסוגלים להתכווץ.
גנים עובריים צפויים להעצים את זרימת הדם האימהי דרך השליה באמצעות העלאת לחץ הדם של האם.
תופעת רעלת הריון (preeclampsia) ניתנת לפירוש כניסיון של עובר הסובל מתזונה לקויה להגביר את אספקת חומרי המזון לו, על ידי העלאת ההתנגדות במחזור הדם ההיקפי של האם.
בני אדם התפתחו לחיים פשוטים כציידים-לקטים בלהקות קטנות.
חייהם של בני אדם בני זמננו מורכבים יותר מבחינות שונות.
שינוי זה בסגנון החיים, הופך את בני האדם בימינו לרגישים למחלות הקשורות לאורח חיים זה.
בניגוד לתזונתם של ציידים-לקטים, התזונה המערבית המודרנית מכילה כמויות גבוהות של שומן, מלח ופחמימות פשוטות.
כתוצאה מכך עלולים להגרם: סיכונים בריאותיים של שומן טראנס, עששת, נזקים ממזונות בעלי מדד גליקמי גבוה, דיאטה פלאוליתית עלולה להיות מזיקה לבריאות ויכולה לגרום להשמנה ולתופעות לוואי שונות.
במדינות שונות, שכיחות סרטן המעי הגס משתנה.
מידת החשיפה לתזונה מערבית עלולה להיות גורם בשכיחות הסרטן.
שני שלישים מתוך כ-150,000 אנשים שמתים מדי יום ברחבי העולם, מתים מסיבות הקשורות לגיל.
במדינות מתועשות השיעור גבוה בהרבה, ומגיע ל-90%.
אורח החיים היום אינו מחייב מאמץ פיזי ובני האדם עוסקים פחות מדי בפעילות גופנית, יחסית לאורח החיים הפעיל של אבותינו הציידים-לקטים.
אורח חיים יושבני מודרני, עשוי לגרום לגוף להפעיל תגובות מטבוליות ותגובות הקשורות ללחץ, כגון דלקת, ויש הטוענים כי הדבר גורם למחלות כרוניות.
בעקבות שיפור התברואה, בני האדם במדינות מפותחות לרוב, נקיים מטפילים ובמיוחד טפילים של המעיים.
היגיינה חשובה לשמירה על בריאות טובה, אך היא יכולה להוות מכשול להתפתחות מערכת החיסון.
השערת ההיגיינה היא שבני אדם התפתחו להיות תלויים במיקרואורגניזמים מסוימים, המסייעים לחיזוק מערכת החיסון.
ההיגיינה המודרנית עלולה למנוע חשיפה הכרחית זו.
מיקרואורגניזמים ומאקרואורגניזמים כמו הלמינתים מבוץ, בעלי חיים וצואה, ממלאים תפקיד קריטי בהנעת הוויסות החיסוני.
לדוגמה, מחקרים אחרונים מצאו ראיות התומכות בדלקת, כגורם תורם למחלת אלצהיימר.
פרס נובל בכימיה הוענק לשלושה חוקרים מבריטניה ומארה"ב על פיתוח תהליכים אבולוציוניים במבחנה שיש להם השלכות רבות במחקר, בתעשייה וברפואה.
אחת משלושת הזוכים בפרס היא, פרנסיס ארנולד פרופסור לביוכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
היא פיתחה שיטה לייצור יעיל ומהיר של אנזימים באמצעות ברירה אבולוציונית במבחנה.
היא מצאה שיטה לרתום את האבולוציה לייצור יעיל יותר של אנזימים, המבצעים את פעולות החיים השונות.
פריצת הדרך שלה הוכיחה את יעילות השמוש באבולוציה כדי ליצור במבחנה חלבון בעל תפקוד משופר או חדש, לשימושים שונים.
אחד מהמדענים שמשתמשים בשיטה זו הוא פרופ' שראל פליישמן ממכון ויצמן למדע.
פליישמן ועמיתיו פיתחו חלבון בעל עמידות משופרות לתנאי חום, שייתכן ויוביל לפיתוח חיסון יעיל נגד מלריה.
התיאוריות של הרפואה האבולוציונית מספקות למדענים ביו־רפואיים מידע חשוב על מנגנונים מולקולריים ופתופיזיולוגיים של מחלות.
התאוריה האבולוציונית מסבירה מצבים רפואיים רבים, ויכולה לתרום לפיתוח טיפולים חדשניים.
משום כך הקדיש Journal of Molecular Evolution גיליון זה לרפואה אבולוציונית.
בגיליון נכללים תשעה מאמרי סקירה מפורטים, העוסקים בנושאים הנחשבים ל"חמים" ביותר ברפואה האבולוציונית כיום.
כל המידע המוצג עדכני ובעל ערך רב למדענים המבקשים להתחיל את דרכם בתחום זה או להתעדכן בו.
הרפואה האבולוציונית נמצאת כעת בנקודת מפנה קריטית בהתפתחותה.
ביולוגיה מולקולרית סיפקה כלים רבים לקידום המחקר, ותוצאות מחקרים אלו כבר מיושמות ברפואה הקלינית.
השלב הבא ברפואה הוא חיפוש אחר "הסיבה של הסיבה", במקום להסתפק בזיהוי הסיבה המיידית בלבד.
יתרונה המהותי של הרפואה האבולוציונית הוא באחידות המושגית שהיא מציעה להבנת בריאות ומחלה.
כדברי תיאודוסיוס דובז'נסקי, "שום דבר בביולוגיה אינו הגיוני אלא לאור האבולוציה", והדבר נכון, כך נראה, גם לגבי הרפואה.
מסגרת ההסבר הנוכחית ברפואה מבוססת על מנגנונים, אך מספר המנגנונים לפחות כגודל מספר הגנים בגנום, וסטודנטים לרפואה עלולים לחוש הצפה אל מול היקף הידע המבוסס-מנגנון.
הרפואה האבולוציונית עשויה לאחד את ההוראה והלמידה של רפואה מבוססת-מנגנון, ובקרב בתי ספר לרפואה עולות קריאות לעצב תוכניות לימודים על בסיס רפואה אבולוציונית, אף שרק מעטים עשו זאת עד כה; המהפכה הגנומית, המדגישה את חשיבות הפרספקטיבה האבולוציונית, צפויה לסייע בקידום שינוי זה.
שילוב רפואה אבולוציונית עם גנומיקה מנחה מחקר החושף את חשיבות המיקרוביום, האפיגנום, יחסי גן-סביבה ותופעת הפליאוטרופיה האנטגוניסטית, ותגליות אלו עשויות להוביל לטיפולים חדשים.
אתגר מרכזי העומד בפני גופי מימון הוא כיצד לנצל באופן מיטבי את קטגוריות הסיבתיות האבולוציוניות של מחלות בבואם לקבוע סדרי עדיפויות למחקר.
יישום רפואה אבולוציונית בפרקטיקה הקלינית לא יהיה פשוט, שכן האבולוציה מתמקדת בגנים בעוד שהקלינאים מתמקדים בחולים.
הבריאות איננה תוצר מטרה ישיר של הברירה הטבעית, אלא תוצאה עקיפה של אורגניזמים שנבחרו על-פי הצלחתם הרבייתית, בעוד שהבריאות היא יעדה המרכזי של הרפואה; אף שנדרשת עדיין עבודת מחקר רבה כדי לפתח את נקודת המבט הייחודית של הרפואה האבולוציונית, היא מספקת תשתית יציבה להתפתחויות עתידיות ברפואה.
לצד התרומה המחשבתית של הרפואה האבולוציונית, הופנו כלפי התחום מספר ביקורות מרכזיות מצד ביולוגים ורופאים.
אחת הביקורות השכיחות ביותר היא שבתחום נוצרות לעיתים השערות ספקולטיביות לגבי היתרון האבולוציוני של תכונה מסוימת, מבלי שתהיה דרך אמפירית לבחון אותן.
המבקרים טוענים כי לא כל תכונה היא בהכרח אדפטציה-הסתגלות, וחלקן עשויות להיות תוצר של מקריות גנטית או תוצרי לוואי של תכונות אחרות.
המבקרים טוענים כי קשה לשחזר בדיוק רב את הסביבה שבה התפתחו אבותינו מכיוון שהנתונים על אורח החיים, התזונה וגורמי התמותה של האדם הקדמון אינם מלאים, מודלים של "חוסר התאמה" (Mismatch) עלולים להתבסס על הנחות שגויות.
בעוד שהאבולוציה מסבירה את ה"למה", הרפואה צריכה לטפל ב"איך", ולעיתים הניתוח האבולוציוני נותר תיאורטי בלבד ללא יישום מעשי בקליניקה.
בתגובה לביקורת על ספקולטיביות, חוקרים בני זמננו מדגישים כי רפואה אבולוציונית מודרנית אינה מסתפקת בהשערות תיאורטיות, אלא משתמשת בכלים כמותיים וגנטיים מתקדמים.
השימוש בגנומיקה השוואתית מאפשר לזהות באופן מדויק אילו גנים עברו סלקציה חיובית לאחרונה, ובכך להוכיח או להפריך טענות על "חוסר התאמה".
בנוסף, התחום אימץ מודלים מתמטיים קשיחים כדי לבחון פשרות אבולוציוניות (Trade-offs), מה שהופך את הרפואה האבולוציונית ממסגרת רעיונית למדע ניסויי המנפק תחזיות הניתנות להפרכה.
אחד היישומים המצליחים והדחופים ביותר של הרפואה האבולוציונית הוא ההתמודדות עם עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה.
במקום להתייחס לאנטיביוטיקה כאל "נשק" בלבד, הרפואה האבולוציונית רואה בה גורם סלקציה רב עוצמה.
טיפול מבוסס תחרות: שימוש במינונים המאפשרים לחיידקים רגישים (שאינם עמידים) לשרוד במידה מועטה, כדי שהם יתחרו עם החיידקים העמידים על משאבים וימנעו את התפשטותם המהירה.
שימוש בגנומיקה להוכחת אדפטציה (מענה לספקולציות):
הקשר: מאמר סקירה ב-Science שמראה כיצד כלים גנטיים מזהים סלקציה טבעית בזמן אמת (כמו עמידות למחלות או הסתגלות לגובה), ובכך מוציא את התחום מגדר "סיפורים"
טיפול משולב (Cycling/Mixing): אסטרטגיות של החלפת סוגי אנטיביוטיקה במחזורים כדי למנוע מהחיידקים להסתגל לסוג אחד ספציפי.מענה לביקורת ה-Mismatch באמצעות אפיגנטיקה ופלסטיות:
הקשר: פיטר גלוקמן מראה כיצד שילוב של התפתחות עוברית (DOHaD) עם אבולוציה מסביר מחלות מודרניות בצורה מדעית ומדויקת יותר מאשר רק "חזרה לתקופת האבן".
ניצול "עלויות כשירות" (Fitness Costs): פיתוח תרופות שמאלצות את החיידק לבחור בין עמידות לבין יכולת התרבות מהירה, מה שגורם לחיידקים העמידים להיעלם ברגע שהשימוש בתרופה נפסק.
בדומה לחיידקים, גם גידולים סרטניים הם מערכות אבולוציוניות דינמיות.
תאי הסרטן עוברים מוטציות וסלקציה בתוך הגוף.
טיפול אדפטיבי (Adaptive Therapy): במקום לנסות לחסל את כל תאי הסרטן במינון המקסימלי (מה שמוביל לעיתים קרובות להישרדות של תאים עמידים ואלימים במיוחד), הגישה האבולוציונית מציעה לשמור על עומס גידולי נמוך ויציב.
כך, התאים הרגישים לטיפול ממשיכים לדכא את צמיחתם של התאים העמידים.
הקשר: מאמר המציג נתונים מניסויים קליניים שבהם פרוטוקולים המבוססים על דינמיקה אבולוציונית האריכו את חיי החולים, כהוכחה ליעילות התחום.
זהו הגוף המרכזי בעולם שמרכז את המחקר המעודכן ביותר בתחום.
רפואת חירום היא ענף במדעי הבריאות העוסק בטיפול במצבי חירום רפואיים בתנאי שדה, כלומר, שלא במסגרת בית חולים.
צוותי רפואת חירום במגזר האזרחי פועלים בעיקר במערכי אמבולנסים ומסוקים של גופי רפואת חירום ממלכתיים ופרטיים, ביחידות חילוץ, בגופים ביטחוניים, וכן במסגרות צבאיות.
התפתחות רפואת החירום כוללת שימוש בטכנולוגיות מתקדמות, כגון אינטליגנציה מלאכותית, המייעלת תהליכים כמו זיהוי ראשוני של מצבי חירום וניהול משאבים רפואיים בשטח.
ישנה עלייה משמעותית בשימוש ברחפנים להובלת ציוד רפואי דחוף כמו דפיברילטורים אוטומטיים, המשפרים את סיכויי ההישרדות במקרים של דום לב בשטח.
עזרה-ראשונה היא עזרה המוגשת בשטח, סמוך למועד האירוע, על מנת להציל חיים ולמנוע הידרדרות, אך הטיפול הרפואי הראשוני בנפגע אינו מסתכם בכך.
מטרת המוקדן במוקד החירום היא לקבל את תמונת האירוע ולהחליט על דרך העזרה הרפואית המתאימה ועל דחיפות המקרה.
בהתאם לתמונה המתקבלת יזניק המוקד את הניידות המתאימות וכן גורמי סיוע נוספים במידת הצורך.
על-פי אופי המקרה יכול המוקדן להדריך טלפונית את המתקשר בדבר פעולות אשר יכולות לסייע לנפגע עד להגעת העזרה הרפואית.
בישראל נדרש להתקין "ארגז עזרה ראשונה" בכל מקום עבודה, לפי סעיף 147 (א) וסעיף 151 לפקודת הבטיחות בעבודה (נוסח חדש), התש"ל-1970. אף כי תכולת הארגז קבועה בפקודה, מתריע פרופסור יואל דונחין, מנהל המרכז לבטיחות החולה בבית החולים הדסה עין כרם, כי בפועל נמכרים גם פריטים יקרים שאינם מועילים להצלת חיים.
פרופ' דונחין ממליץ להכין בכל בית ארגז ולרשום עליו את מספרי הטלפון של מגן דוד אדום ושל שירותי כבאות והצלה.
רפואה טרופית היא ענף רפואי של רפואת מחלות זיהומיות, שמתמקד בחקר מחלות אשר נפוצות או שכיחות באזורים טרופיים או סובטרופיים.
מחלות אלה זיהומיות בדרך כלל וקשורות קשר הדוק לנשאים הנושאים את המיקרואורגניזמים המזהמים, כגון יתושים, זבובים, כינים, קרציות, פרעושים ועוד.
בילהרציה מחלה טפילית שנגרמת בעקבות חדירת תולעים טפיליות בסוג Schistosoma לכלי הדם.
קדחת מערב הנילוס – מחלה נגיפית שנגרמת בעקבות עקיצת יתושות נושאות נגיף ה-West Nile virus.
קדחת צהובה – מחלה נגיפית שנגרמת בעקבות עקיצת יתושים נושאות נגיף ה-Yellow fever virus.
מלריה - מחלה טפילית שנגרמת בעקבות חדירת טפילים חד-תאיים בסוג Plasmodium הנישאים על ידי יתושות בסוג אנופלס.
מחלת שינה (טריפנוזומיאזיס) - מחלה טפילית שנגרמת בעקבות חדירת טפילים חד-תאיים בסוג Trypanosoma הנישאים על ידי זבובי צה-צה.
רופאים מוסמכים יכולים ללמוד ולקבל תעודות ברפואה טרופית.
התעודה המוכרת ביותר בתחום היא ה-DTM&H.
הרפואה הסינית (בסינית: 中医学) היא תחום רחב של פרקטיקות מתחום הרפואה האלטרנטיבית, שנעשה בהן שימוש בסין במשך למעלה מ-2,000 שנה.
בין הפרקטיקות: שימוש בצמחי מרפא, דיקור, טיפול במגע, תרגול גופני, כירורגיה, קיבוע שברים ועצות תזונתיות.
תאוריית הרפואה הסינית והפרקטיקה שלה אינן מבוססות על ידע מדעי, ויש חילוקי דעות בין מתרגלי רפואה סינית באילו אבחונים וטיפולים יש להשתמש בכל מטופל נתון.
יעילות רפואת הצמחים הסינית נחקרת במתודולוגיה בעייתית ואינה נתמכת במחקרים מדעיים.
יש חששות לרעילות של מספר צמחים, חלקי חיות ותרופות מינרליות סיניות.
יש גם חששות מפני סחר ותעבורה לא חוקיים של מינים בסכנת הכחדה ובהם קרנפים ונמרים, ולרווחתם של בעלי חיים שמגדלים במיוחד לתרופות סיניות, כולל דובים.
סקירה של מחקרי עלות-תועלת עבור רפואה סינית מצאה שלמחקרים היו עדויות ברמה נמוכה, שעד כה גם לא הראו תוצאות מועילות.
מחקרים פרמצבטיים בדקו את הפוטנציאל ליצירת תרופות חדשות מתרופות מסורתיות, והיו אך מעט תוצאות מוצלחות.
מאמר מערכת של Nature תיאר את הרפואה הסינית כ"מלאה ורצופה פסאודו-מדע", וכתב כי הסיבה הברורה ביותר לכך שלא סיפקה תרופות רבות היא שלרוב הטיפולים שלה אין שום מנגנון פעולה (MOA) הגיוני.
רוב הבסיס התאורטי של הרפואה הסינית, ובכלל זה הנחת קיומה של "אנרגיית" צ'י, וההסברים הניתנים במסגרתה למצבי בריאות חולי, אינו עומד בקנה אחת עם הרפואה מבוססת-הראיות ואינו נתמך בהוכחות מדעיות.
ראשית הרפואה הסינית הייתה בפולחנים שמאניים; בתקופה זו האמינו כי מקור מחלות בשדים ורוחות רעות.
רופאי אליל או כהנים, שתפקידם היה לגרש את השדים מן האדם החולה, עשו זאת בעזרת טקסים שונים בהם עורבו השימוש בצמחים ובחפצים חדים מאבן ועצם.
עיקר העוסקות בשאמאניזם היו נשים אשר במסגרת הטקס התחפשו לציפורים בעזרת נוצות ומסכות.
זאת בדומה לטקסים ופולחנים שנערכים עד היום בקרב קבוצות אתניות בעלות אמונות אנמיסטיות שמאניות.
על פי ממצאים ארכאולוגיים שונים, המפורסמים ביניהם נמצאו בחפירות בשנת 1973 במָאוָאנְגְדְווֵי ומתוארכים לשנת 168 לפנה"ס, הייתה המאה ה-3 לפנה"ס תקופת תחילתה של התפתחות התאוריות המוכרות כיום ברפואה הסינית.
בספר "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" אשר נתגלה באותן חפירות לא מוזכרים דיקור או מוקסה, אולם נראה שנמצאים בו ניצנים ראשוניים של תאוריית המרידיאנים.
"ספר הרפואה של הקיסר הצהוב", אשר כפי הנראה נכתב ב, הוא הספר הקדום ביותר אשר מציג את התאוריות שנעשו מקובלות ברפואה הסינית.
התאוריה המוצגת בו פיתחה ושילבה בתורתה את תפיסות היין ויאנג, חמשת היסודות (אלמנטים או 5 התנועות).
שיטות האבחון של גישה זו התבססה על אבחון דופק ואבחון על פי ערוצים (מרידיאנים), הקיימים כביכול בגוף האדם; אין עדות מדעית לקיומם של "ערוצים" אלו.
שיטות הטיפול התבססו על הקזת דם ושימוש במוקסה (צמר המופק מצמח הלענה אשר מבעירים אותו על קצה מחט הנמצאת בתוך מטופל או שהצמר מגולגל, מובער ומוחזק קרוב לעור על מנת להעביר את החום הגבוה לתוך הרקמות הפגועות או נקודות הדיקור) ובהמשך גם נוספו שיטות דיקור.
בראשית ימיה של סין הקומוניסטית, אל מול המחסור החריף בכוחות רפואיים מערביים בסין, נעשה שימוש ברופאים הסיניים המסורתיים, לצורך הפצת כללי היגיינה ורפואה מונעת.
לקראת סוף 1953 הועלו האשמות נגד משרד הבריאות הסיני על יחס מגביל כלפי הרפואה הסינית.
מנהיג סין מאו דזה-דונג, שהיה מהפכן שהתנגד לשימור המסורות הסיניות העתיקות ולא האמין בעצמו בשיטות הטיפול הללו, דרש לאחד את הרפואה הסינית עם הרפואה המערבית.
היו שפירשו זאת כדרישה להעלות את הרפואה הסינית לרמה מדעית.
אחרים ראו זאת כהכנסת רפואה עממית לא מוכחת במקום הרפואה המערבית.
בשנת 1958 הוקם בליאונינג בית ספר לרפואה סינית מסורתית, בה השתלמו רופאים בסין ברפואה הסינית במשך שלוש שנים.
באותה השנה הוקמה אוניברסיטת בייג'ינג לרפואה סינית.
ביולי 1971 ביקר בסין הנרי קיסינג'ר כהכנה לביקור ניקסון תשעה חודשים מאוחר יותר.
בין האנשים שנלוו לקיסינג'ר היה העיתונאי ג'יימס רסטון, שחש ברע במהלך הביקור ונזקק לניתוח אפנדקטומיה.
הוא נותח בבית חולים בטיפול שכלל גם דיקור סיני והבערת עשבים, אך בעיקרו היה ניתוח אפנדקטומיה בהרדמה מקומית.
למרות זאת, מהדיווח הזה התקבעה הטענה שאפשר לאלחש בעזרת דיקור סיני.
הקאנון הפנימי של הקיסר הצהוב
העיקרון הבסיסי המנחה את הרפואה הסינית הוא הסתכלות על גוף האדם כחלק מהעולם וההנחה שהאדם, כמו כל חלקי הטבע, צריך לחיות בהרמוניה עם חוקי הטבע ועם השינויים המתמידים בעולם, כמו מחזור היום והלילה, מחזור חילופי העונות וכדומה.
לפי הפילוסופיה הסינית העולם מתנהג ומתנהל על פי עיקרון בסיסי אחד שהוא הדאו.
עיקרון זה נוסח על ידי לאו דזה בספרו "דאו דה ג'ינג" והוא נקרא "דאואיזם" או "טאואיזם".
יסודות ה"דאואיזם" נמצאים בספר הרפואה הפנימית של הקיסר הצהוב.
על פי האגדה הספר נכתב בשנת 2600 לפנה"ס על ידי הקיסר הצהוב אשר שלט 102 שנים על קיסרות סין הקדומה.
כיום ידוע כי הספר נכתב ככל הנראה בתחילת המאה השלישית לפנה"ס, בתקופת שלטונו של הקיסר צ'ין שה-חואנג.
הספר משמש מאז ועד היום תלמידי רפואה סינית מסורתית.
הספר ערוך בצורת שאלות ותשובות בין הקיסר הצהוב לרופא החצר שלו ויועציו ומפרט את גורמי המחלות, שיטות טיפול בהן והדרך לשמירת הבריאות בהתאמה עם גורמי הטבע והיקום.
הספר מורכב משני חלקים - הראשון נקרא "שאלות הבסיס" (Su Wen) ובו דנים בשאלות מהותיות לגבי איכות חיים, שמירה על בריאות, אבחון, דיקור, תזונה וכדומה.
החלק השני נקרא "הצירים היעילים" (Ling Shu) ובו דנים ביתר פירוט על אומנות הדיקור.
ספר זה וספרי רפואה עתיקים נוספים הידועים לנו, שנכתבו מאוחר יותר, מנוסחים בלשון המקובלת בשירה או בפרקים קצרים היוצרים בתים שכן הרפואה נחשבה לאמנות ולכן התייחסו אל ספרי הרפואה כאל חלק מהתרבות והאמנות.
במסורת הסינית, צ'י (סינית מסורתית: 氣 ; סינית מפושטת: 气; תעתיק פין-יין qì ; תעתיק וייד-ג'יילס: ch'i) מוגדר כמרכיב הבסיסי של כל הבריאה וככוח העומד מאחורי כל שינוייה ובסנסקריט מכונה בשם "פראנה".
נטען כי הצ'י הוא הכוח המניע את החיים, הוא זה שבזכותו מתקיימים היצורים והצמחים והוא מאפשר קיום שינויים בכל הברואים.
לפי תפיסה זו, כל יצור חי מכיל בתוכו מערכות שונות הנמצאות בזרימה מתמדת של צ'י זה.
כל גוף שואף לאיזון של מערכות הפיזיולוגיות בגוף, לזרימת מתמדת, מאוזנת וחסרת חסמים של הצ'י.
זרימה תקינה של הצ'י טובה היא זו המאזנת בין הניגודים המשלימים שנמצאים בנפש ובגוף של כל אדם.
בניגוד למרבית התפקודים האחרים, תפקודו של הדם (בסינית: 血; בפין-יין: xuè) תואם לדם הגשמי, הנוזל האדום שזורם בכלי הדם.
להבדיל מהרעיון שלו שמוגדר על ידי התפקודים שלו: להזין את כל חלקי הרקמות בגוף, שמירה על רמה נאותה של לחות ושמירה על תקינותם של המודעות והשינה.
סימפטומים נפוצים של חוסר דם (בסינית: 血虚; בפין-יין: xuè xū) מתוארים בגוון עור חיוור לבן או צהוב קמל, סחרחורות, הפרעות בראייה, פעמת, הפרעות שינה (אינסומניה), הירדמות של הגפיים בקצוות, לשון חיוורת ודופק דק.
נוזלי הגוף הם קרובים מאוד לדם (בסינית: 津液; בפין-יין: jīn yè).
בדיוק כמו הדם נוזלי הגוף נחשבים לחומר מסוג YIN בטבעם ומוגדרים בראש ובראשונה כמזינים ומלחלחים מבנים שונים בגוף.
תפקודיהם הם ליצור הרמוניה בין ה-YIN וה-YANG ולסייע בהפרשת פסולת מהגוף.
נוזלי הגוף נספגים מאוכל ושתייה ומהווים את חומרי הבסיס ליצירה של דם xuè 血 הדם כשלעצמו יכול להפוך גם הוא לנוזלי גוף.
דוגמאות לנוזלי הגוף: דמעות, רוק, ריר, חומצת קיבה, נוזלי מפרקים, זיעה, ושתן.
הערוצים הראשיים וערוצי החיבור (בסינית: 经络; בפין-יין: jīng-luò) הם ערוצים הזורמים מהאיברים הפנימיים (zàng-fǔ) אל הגפיים וקצוות הגוף שם הם מתגלים כערוצים חיצוניים.
הערוצים מובילים צ'י ודם לכל הגוף.
הרפואה הסינית מגדירה 12 כלי ערוצים "רגילים" ו-8 כלי ערוצים "מיוחדים".
12 כלי הערוצים "הרגילים" בסינית נקראים 十二经脉 (בפין-יין: shí-èr jīngmài) ו-8 כלי הערוצים "המיוחדים" נקראים בסינית 奇经八脉 (בפין-יין: qí jīng bā mài).
ישנם 15 כלי ערוצי חיבור אשר מתפצלים מהערוצים "הרגילים" ומהערוצים "המיוחדים".
12 כלי ערוצי חיבור אשר מתפצלים מהערוצים "הרגילים", ועוד 3 כלי ערוצי חיבור אשר מתפצלים מערוץ ה-du (בסינית: 督脈; בפין-יין: dū mài), ה־REN (בסינית: 任脈; בפין-יין: rèn mài) וערוץ החיבור הגדול של הטחול.
יין - ויאנג (בסינית מסורתית: 陰陽; בסינית מופשטת: 阴阳; בפין-יין: yīnyáng) מתאר את שני כוחות מנוגדים אך משלימים המצויים בכל הדברים ביקום.
יין ויאנג הם תיאור של ניגודים משלימים ולא דבר מוחלט, מושלם או טהור.
המושג חמש הפאזות (שלבים, מעברים) הוא המשך של תאוריית היין-יאנג.
למעשה מדובר בחמישה ביטויים שונים של הצ'י.
בכל פאזה בא לידי ביטוי הצ'י בצורה ספציפית, ולמעשה הם משלימים זה את זה.
לפי הפילוסופיה הסינית, חמש הפאזות מייצגות את כל אפשרויות התנועה הקיימות בטבע, באופי האדם, וביקום.
הסינים חשבו שכל הקיים בטבע נשלט או מושפע ממצב הקשר ה"אנרגטי" בין השמים והארץ - עולם הדומם, עולם הצומח, עולם החי, וכמובן האדם.
חמשת היסודות מהם בנוי מעגל החיים הם: עץ, אש, אדמה, מתכת, ומים.
כל פאזה בונה ומזינה את הבאה אחריה.
בלשון ציורית ניתן לתאר את המעגל כך: המים מצמיחים עץ, העץ הוא חומר גלם ליצירת אש, האש יוצרת אפר ואדמה, בעמקי האדמה נוצרת מתכת, המתכת בעמקי האדמה מחזיקה את מי התהום להמשך צמיחת העץ, וחוזר חלילה.
חמש הפאזות מייצגות תהליך שבו משתנה האנרגיה ממצב אחד לשני, בו פאזה אחת הוא מזין את הפאזה שאחריה ומוזנת מזו שלפניה.
מעגל היצירה או ההזנה: בו כל פאזה מזינה את זו שאחריה, וכך כל פאזה יוצרת את זו שבאה אחריה.
מעגל הבקרה: ההיבט הכללי יותר, הדאגה שאף פאזה לא תחרוג מגבולותיה.