tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איפר הייתה אחת הערים האירופאיות שנפגעו ביותר במלחמת העולם הראשונה.
בין אוקטובר 1914 לאוקטובר 1918 התחוללו חמש סדרות של קרבות קשים בסמוך לעיר.
בקרבות אלו נהרגו כמיליון בני אדם מיותר מ-15 מדינות שונות.
למיקומה האסטרטגי של איפר בין גרמניה לצפון צרפת נודעה משמעות רבה בעת המלחמה.
הגרמנים, שפעלו לפי תוכנית שליפן וניסו לפרוץ לצרפת מצפונה, כבשו בסערה את פלנדריה והגיעו לסביבות איפר.
הם התבססו בגבעות שמצפון, ממזרח ומדרום לעיר, וכיתרו את "מבלט איפר" - שטח בצורת חצי סהר ובמרכזו איפר.
השטח הוחזק בידי מדינות ההסכמה, ובלט מזרחה לתוך השטח שהוחזק בידי הגרמנים.
הבריטים, שהתערבו במלחמה עקב הפרת הגרמנים את הנייטרליות של בלגיה, יחד עם הצרפתים ולוחמים ממדינות ההסכמה האחרות, ניסו להדוף את הגרמנים מזרחה, אך קרב רדף קרב ללא תוצאות משמעותיות מלבד אבדות רבות לשני הצדדים.
במהלך שנות המלחמה הפכה איפר לסמל חשוב בעיני העם הבלגי, בהיותה אחת הערים הבלגיות המעטות שלא נכבשו על ידי הגרמנים.
הקרב הראשון על איפר, בו ניסו שני הצדדים הלוחמים למנוע זה מזה לכבוש את העיר ולהחזיק בה, החל למעשה בכניסתה של פלוגה גרמנית קטנה לעיר, ב-3 באוקטובר 1914. הבריטים פרצו אל העיר ב-14 באוקטובר, והגרמנים נסוגו מיד לעבר הגבעות.
הבריטים לא הסתפקו בסילוק הגרמנים מהעיר ופתחו תוך מספר ימים במתקפה כללית על הפלוגות שכיתרו את העיר.
מטרת הקרבות נבעה, ככל הנראה, משאיפתם של הבריטים להגן על נמלי התעלה האנגלית ועל קווי ההספקה שלהם.
איפר הייתה המכשול העיקרי האחרון בפני הגרמנים בדרכם אל בולון-סור-מר ואל קאלה היושבות לחוף התעלה.
הצרפתים שאפו למנוע מהגרמנים לאגף את צבאות ההסכמה מצפון, איגוף שנחשד כמטרתם של הגרמנים בעקבות המפלות בקרב על האן ובקרב הראשון על המארן.
הקרבות נערכו בין 19 באוקטובר ל-22 בנובמבר 1914. מדינות ההסכמה איבדו בקרבות בין 180,000 ל-215,000 לוחמים, הרוגים, פצועים ונעדרים.
הקרב השני על איפר היה למעשה סדרה של ארבעה קרבות, שהתנהלו בצפון המבלט: קרב רכס חראפנסטאפל (Gravenstafel) שהתחולל ב-22 וב-23 באפריל 1915, קרב סנט ז'וליין (St.
Julien) מ-24 באפריל עד 4 במאי 1915, קרב רכס פרזנברג (Frezenberg) מ-8 במאי עד 13 במאי 1915, וקרב רכס בלווארדה (Bellewaarde) ב-24 וב-25 במאי 1915. בקרבות אלו נהרגו, נפצעו או נשבו כ-70,000 לוחמי מדינות ההסכמה, וכ-35,000 גרמנים.
תוצאות הקרבות צמצמו את מבלט איפר וקרבו את קו הכיתור של הגרמנים לעיר עצמה.
בקרב איפר השני הופעל בהצלחה, לראשונה בהיסטוריה, נשק כימי כנשק להשמדה המונית.
ב-22 באפריל 1915 הפציצו הגרמנים את כוחות ההסכמה שחנו ליד איפר בגז כלור, והרגו כ-6,000 חיילים צרפתים וצפון אפריקנים.
רבים יותר התעוורו כתוצאה מהמתקפה.
גם הלהביור הופיע לראשונה בקרבות איפר, ביולי 1915.
הקרב השלישי של איפר ידוע גם בשם "קרב פשנדל" (על שם מקום הקרבות האחרונים בסדרה).
זו הייתה סדרה של שמונה קרבות, שהחלו ב-7 ביוני 1917 ונמשכו עד 10 בנובמבר אותה שנה.
מטרת הקרבות הייתה השגת שליטה ברכס שליד העיירה הבלגית פשנדל (Passchendaele), כ-7 ק"מ צפונית-מזרחית לאיפר, כדי להבקיע אל מעבר לקווים הגרמניים, בין הנהר לייה לבין החוף הצפוני, ולכתר מצפון את הארמייה הרביעית הגרמנית.
התמרון נועד גם לפגוע בפעולות הצוללות הגרמניות, שבסיסן היה בנמלי הים הצפוני.
בקרבות שנמשכו חודשים נכבשו רק קילומטרים ספורים על ידי כוחות ההסכמה.
מחיר הקרבות היה גדול מאוד: כ-400,000 הרוגים גרמנים, וכ-250,000-300,000 הרוגים ממדינות ההסכמה, רובם בריטים.
בין הגרמנים שנפצעו בקרב פשנדל היה אדולף היטלר, לימים מנהיגה של גרמניה הנאצית.
בקרב איפר השלישי, ביולי 1917, הופעל לראשונה גז חרדל נגד הבריטים.
על שם מתקפה זו מכונה גז החרדל גם בשם "איפריט" ("Yperite").
הקרב הרביעי של איפר ידוע גם בשם "הקרב על לייה".
את הקרב יזמו הגרמנים כחלק ממתקפת האביב, במטרה לכבוש את איפר ולהדוף את הבריטים אל נמלי התעלה.
סדרת הקרבות, שנערכו בין 9 ל-29 באפריל 1918, התחוללו בחמישה מוקדים עיקריים במבלט איפר.
הגרמנים, שנהנו מעדיפות איכותית ומספרית, ריסקו בתחילה את שתי הדיוויזיות הפורטוגזיות שהגנו על קווי מדינות ההסכמה, אך למרות זאת הצליחו הדיוויזיות האוסטרליות, הצרפתיות והבריטיות לעצור את התקדמות הגרמנים.
הקרב החמישי של איפר, הידוע גם בשמות "התקדמות בפלנדריה" ו"הקרב על פסגות פלנדריה", התחולל בין 28 בספטמבר ל-2 באוקטובר 1918. היה זה לאחר כישלונה של מתקפת האביב הגרמנית.
מדינות ההסכמה יזמו מתקפה משולבת בכל החזיתות, כדי למוטט את שארית ההתנגדות הגרמנית.
אחד משדות הקרב האלו היה מבלט איפר.
במהלך הקרב נכבשו הגבעות הסמוכות לעיר וכוחות ההסכמה התקדמו מזרחה לגנט.
הרוגי הגרמנים הוערכו בכ-10,000, והרוגי מדינות ההסכמה הגיעו לכ-9,000.
בארבע שנות המלחמה הופגזה איפר פעמים אין-ספור, ונחרבה כמעט כליל.
הגרמנים שישבו על הגבעות הסובבות את העיר המישורית, נהנו מתנאי ארטילריה משופרים, וטיווחו את תותחיהם לעבר העיר.
בחודש מאי 1915 פונתה איפר בכפייה מאחרוני האזרחים שעדיין נותרו בה, ונותרה עיר רפאים עד סיום המלחמה ושיקום העיר.
ראשוני החוזרים החלו לשוב אליה בתחילת 1919 אך לא מצאו בה דיור ראוי.
הם התגוררו בבקתות עץ ועסקו בבנייה מחדש של העיר, שארכה כשנתיים.
מבני התרבות ההיסטוריים העתיקים של העיר, כגון אולם הבד והקתדרלה, שוחזרו בקפדנות בעבודת נמלים במשך שנים ארוכות.
ב-1919 וב-1920 הוקמו כמאה וחמישים בתי קברות צבאיים בעיר ובסביבותיה, והוקמה בה אף אנדרטת שער מנן לזכר נעדרי צבאות האימפריה הבריטית שמקום קבורתם לא נודע.
אולם הבד באיפר היה אחד המבנים המסחריים הגדולים ביותר שנבנו בימי הביניים.
הוא נבנה בסגנון גותי מוקדם, ושימש כיריד מרכזי לתעשיית הטקסטיל המפותחת של העיר.
בנייתו החלה בבניית מגדל הפעמונים בשנת 1200, ונמשכה יותר ממאה שנים.
האגף המזרחי החל להיבנות ב-1260, והאגף המערבי החל להיבנות ב-1286. קומפלקס המבנים הושלם בשנת 1304. במלחמת העולם הראשונה נחרב הבניין כמעט כליל, אך שוחזר מן המסד עד הטפחות בין השנים 1933–1967.
באולם הבד המשוחזר שוכן כיום מוזיאון ואתר הנצחה לחללי קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
כיכר השוק הייתה בלב העיר, בצמוד לאולם הבד.
בכיכר נפגשו הדרכים המובילות לאיפר מארבע רוחותיה.
בימי הביניים הייתה הכיכר מהגדולות מסוגה באירופה, ובימי ראשון, שהיו "יום השוק" היו מתכנסים המוני בני איפר וסביבותיה אל הכיכר לסחור שם בבשר, דגים, ירקות וחמאה.
הכיכר הייתה מתמלאת בהמון עגלות וקרונות, דוכנים וסלים, בהם הציגו הסוחרים את מרכולתם לעיני הקונים.
כיכר השוק שימשה גם כמקום התכנסויות ציבוריות ומצעדים צבאיים.
לקול תזמורת צבאית היו צועדים בכיכר חיילים במדים ופרשים הרוכבים על סוסים מטופחים.
איפשירי או איפשיר (איבשיר) מוסטפא פאשה (בטורקית: İpşiri Mustafa Paşa, ידוע גם כ-"Sadrazam Damat İbşir Mustafa Paşa" ; 1607 – 11 במאי 1655 איסטנבול) היה איש צבא עות'מאני, ממוצא אבחזי, וזיר גדול (סאדר-אזאם) של האימפריה העות'מאנית בין השנים 1654–1655, בימי הסולטאן מהמט הרביעי.
איפשירי מוסטפא פאשה נודע כמפקד מיומן ומנהיג מוכשר, אך אכזרי ומושחת.
בימים שהיה מושל דמשק וחלב השאיר חותמו על ידי ביצוע עבודות בנייה נרחבות בסגנון עות'מאני (למשל, בשכונת ג'דידייה בחלב).
מקור הכינוי "איפשיר","איבשיר" או "איפשירי" המזוהה איתו, ככל הנראה בשם של שבט אבחזי – איפסיל.
איפשירי מוסטפא פאשה היה אחיין (בן של אחות) של אבאזה מהמט פאשה שעמד בראש אחת המרידות הקשות ביותר של ה"ג'לאלים" נגד שלטון הסולטאן במאה ה-17.
הקריירה שלו, קשריו עם אבאזה מהמט פאשה ועם אבאזה חסן פאשה
כשאבאזה מהמט פאשה כיהן כמושל של דמשק, מינה את מוסטפא איפשיר לסנג'קביי של טרסוס.
איפשיר ליווה את אבאזה במסעו בבוסניה (1629) ובבלגרד, בסיליסטרה, באוצ'קיב (Özi) וחוטין, ובפשיטתו לקמנייץ בפולין בשנת 1633. מאוחר יותר הוא השתתף בעימות הצבאי בין אבאזה מהמט ובין מורטדה פאשה.
ב-24 באוגוסט 1634 היה באיסטנבול כשאבאזה מהמט הוצא להורג.
בהמשך מילא איפשיר תפקידים בכירים שונים ברחבי האימפריה: השתתף במסעות צבאיים בירוואן ובבגדאד, התמנה לביילרביי בבודה ("בודין") (פברואר 1639 – פברואר 1640), בסיליסטרה – ולוואלי של רומליה (1640–1642),
כיהן כמושל גם בערים מראש, מוסול, ואן, קראמאן וב 1644 בטמשוואר בבאנאט (ליום אחד בלבד)
בשנת 1646 הצטרף שוב למרד נגד הסולטאן, אבל המעשה נסלח לו והוא התמנה לפאשה של טוקט.
בתפקיד זה הצטיין בדיכוי המרידות באזור, כולל זו של עלי וארוואר פאשה, הוואלי מסיווס.
בהתחלה היסס מפני שווארוואר פאשה הגן בשנת 1648 על כבוד אשתו הצעירה וסירב לפקודת הסולטאן איברהים לשולחה להרמון המלכותי באיסטנבול.
להיסוסיו של איפשיר בנוגע לווארוואר עלי פאשה, הגיב הסולטאן: "או ראשו או ראשך!" (Ya başi, ya başın).
לבסוף התקיף איפשיר פאשה את כוחותיו של וארוואר עלי פאשה במפתיע והציל מידיו את מהמט פאשא קפרולו, לימים אחד מהוואזירים הגדולים המפורסמים של האימפריה.
לורוואר עלי פאשה שנפל לידיו, ערף את ראשו ושלחו לסולטאן.
כפיות הטובה שלו כלפי וארוואר עלי פאשה הביא לו את הכינו "חאין" (הבוגד).
בשנת 1650 התערב בלבנון וסוריה תוך ניסיון לזרוע מריבות בקרב הדרוזים.
נחל תבוסה מידי הדרוזים בבקעת הלבנון.
התגייס למען הסולטאן במסעות דיכוי נגד המורדים (ה"ג'לאלים") באנקרה ובאסקישהיר.
סמך על יחידות הסיפחים ולמד לנצל את שחיתות אנשי החצר באיסטנבול, כדי לחזק את מעמדו בפרופבינציה.
בשנת 1652 התמנה למושל של חלב ובתפקיד זה הצטיין בניהולו האכזרי והמושחת.
אישפיר פאשה כיהן כביילרביי בדמשק בשנים 1638 ו-1649,
ובחלב בין השנים 1652–1654 (Halep Valisi) תקופת מניהלו בערים אלה התאפיינה בעבודות בנייה בסגנון עות'מאני, שנעשו בעזרת קרנות הקדש – ואקף.
בעיר חלב הגדיל את התשתית המסחרית, בעיקר בשכונה הנוצרית ג'דידייה.
בנה מסגדים ושיקם את האכסניות (חאנים) בכוונה לשפר את תנאי האירוח של הנוסעים.
במתחם הקרוי לפי שמו בשכונת ג'דידייה הקים בית קפה ענק (1654), שנושא אף הוא את שמו.
בזמנו שופץ והורחב הקרוואנסראי בחאן טומאן על יד חלב.
מאוחר יותר בזמן כהונתו כוזיר גדול (1654) נבנתה באר הנושאת את שמו בעיר קיליס, (İpşir Paşa Çeşmesi או İpşir Paşa Kasteli), לימים בטורקיה, לא רחוק מחלב.
בסתיו 1654 הווזיר הגדול דרוויש מהמט פאשה לקה בשיתוק, ככל הנראה עקב אירוע מוחי.
איפשיר מוסטפא פאשה, גבר נמוך קומה, שחצן, רכב מוכשר ומיומן בציד ובשימוש בחנית ובחרב, עורר את התעניינותו של הסולטאן מהמט הרביעי, שהחליט, בהמלצת הווזיר הגדול לשעבר מלק אהמט פאשה
והשדולה שהקימה אשתו של איפשיר, למנותו ב-28 באוקטובר 1654 כווזיר גדול או "סדראזאם".
על ידי כך ביקש הסולטאן לאלפו ולגייסו להמשך דיכוי מרידות ה"ג'לאלים" במדינה.
מתוך חשדנות כלפי כוונות הסולטאן, עיכב איפשירי את הגעתו לעיר הבירה ב־4 חדשים בתירוץ שעליו להיאבק עדיין בקזלבאשים.
בינתיים אסף צבא גדול מבוסס על שכירי חרב ועל סיפחים ואיתו הגיע בסופו של דבר לאיסקידר על יד איסטנבול.
לפני שהלך אל הסולטאן, כדי להיות בטוח שלא מדובר במלכודת, נתן פקודה להחזיק כבני ערובה את העיר ואת הנכבדים שבאו לקבל את פניו.
כהונתו כווזיר גדול לא ארכה זמן רב.
מדיניות הקיפוח של היניצ'רים לטובת שכירי החרב והסיפחים, מעשי השוד של תומכיו בעיר הבירה, גבייה נוספת, שרירותית, של כפסים מהתושבים, גרמה להתקוממות.
המון ממורמר של יניצ'רים, אליהם הצטרפו גם ספיחים לא מעטים, התכנס בהיפודרום של איסטנבול החל מ-9 במאי 1655 ודרש בקול רם את הדחתו והוצאתו להורג.
ואכן לבסוף ב-11 במאי 1655 האדמירל קארא מוראט והיניצ'רים שלו עצרו אותו והוציאו אותו להורג, באישור הסולטאן.
הראש של איפשירי פאשה, נעוץ על כידון, הוצג לראווה בפני אלפי האנשים שהתכנסו בהיפודרום.
איפשירי מוסטפא פאשה היה נשוי לפני מותו לאיישה סולטאן (1656 – ?), השאפתנית, בתו של הסולטאן אהמט הראשון ושל "מאיפקר קסם סולטאן", ואחותו של מוראט הרביעי ושל איברהים הראשון,
שהייתה נשואה לפניו לעוד שישה בעלים.
איפסוויץ' היא עיר במחוז סאפוק שבאנגליה, בריטניה, הממוקמת על גדתו המזרחית של נהר אורוול.
שם העיר נגזר משם מתקופת ימי הביניים, "ג'יפסוויק" (Gippeswick), שנקרא כפי הנראה על שם נהר ג'יפינג המהווה חלק מנהר אורוול.
איפסוויץ' היא אחת מהערים האנגליות העתיקות ביותר.
האזור היווה מרכז חשוב בתקופת האימפריה הרומית, בשל דרכי הנהר החשובות שעברו בו.
על גבעות באזור העיר הוקמו בתקופה זו מבצר רומאי ווילה רומאית גדולים.
במאות 7–8 לספירה החל נמל איפסוויץ' למלא תפקיד מרכזי במסחר הימי ובהובלה אל אנגליה ומחוצה לה, ותושבים רבים התיישבו בסמוך אליו והרחיבו את העיר.
משנת 869 לספירה שלטו בעיר הוויקינגים, ונראה כי סוללות העפר המקיפות את מרכז העיר הוקמו בתקופה זו על ידם כדי למנוע חדירה של כוחות אנגלים.
עם זאת, האנגלים הצליחו לכבוש אותה בהמשך, כפי שמעידים ממצאים ממטבעה שהתקיימה בעיר בערך משנת 970 ואילך, בה הוטבעו מטבעות עם דיוקנם של אדגר, מלך אנגליה והמלכים שבאו אחריו; השם "Gipes" מופיע לראשונה על מטבעות מתקופה זו.
ג'ון, מלך אנגליה העניק ליישוב לראשונה מעמד של עיר בשנת 1200. בימי הביניים גברה חשיבות העיר כמרכז מסחרי, וכן הוקמו בה בית חולים ומספר כנסיות של זרמי נצרות שונים.
בתקופה זו עלו לרגל צליינים רבים אל מקדש "Our Lady of Ipswich" בפאתי העיר; פסלה של מריה נלקח מהמקדש בתקופת הרפורמציה ללונדון במטרה לשרפו, אך יש הטוענים כי לא נשרף לבסוף וכי זהו הפסל המוצג כיום בעיר נטונו שבאיטליה.
ב-1475 נולד בעיר הקרדינל והפוליטיקאי תומאס וולזי, שבזכות תפקידו הבכיר בחצר הנרי השמיני, מלך אנגליה, הקים בעיר קולג' ב-1528; וולזי נותר עד היום אחת הדמויות הידועות של איפסוויץ'.
בתקופת מרי הראשונה, מלכת אנגליה, הועלו על המוקד תשעת "קדושי איפסוויץ'" בשל אמונתם הפרוטסטנטית; אנדרטה לזכר האירוע ניצבת כיום בפארק כרייסטצ'רץ' בעיר.
בשנים 1611–1634 היוותה העיר מוקד ליציאת מהגרים רבים לניו אינגלנד באמריקה.
ב-1835 התגורר בעיר הסופר הנודע צ'ארלס דיקנס, ונופיה שימשו אותו בכתיבת ספרו "רשומות מועדון הפיקוויקים".
העיר היוותה יעד להפצצות הגרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובעיקר במלחמת העולם השנייה, אז נפגעו חלקים רבים בעיר ובנמל.
העיר שוקמה לאחר המלחמה, ובעשורים האחרונים חלקים רבים בה נבנים מחדש, במיוחד סמוך לקו המים.
העיר נחשבת כיום לעיר תעשייתית ומסחרית מרכזית במחוז סאפוק.
בעיר משחקת קבוצת הכדורגל איפסוויץ' טאון.
הקבוצה משחקת באצטדיון פורטמן רוד שבעיר.
איפרטרופיום (ipratropium), או איפרטרופיום ברומיד היא תרופה אנטי-כולינרגית לטיפול במחלות ריאה כגון התקף אסתמה חריף ונפחת (Chronic obstructive pulmonary disease, COPD).
התרופה חוסמת את הקולטנים המוסקריניים לאצטילכולין בשרירים החלקים של סימפונות הריאה, פותחת את דרכי הנשימה, ומקילה את הנשימה בעת התקף.
התרופה משווקת בפני עצמה בשמות המסחריים: aerovent ,atrovent ו-otrivin complete, או בשילוב עם סאלבוטאמול בשם המסחרי "קומביוונט" (combivent).
במאמר מתאריך יוני 2013, מאת cochrane library נכתב כי השימוש באיפטרופיום ברומיד מקל על סימפטומי השפעת כאשר נלקח כספריי לאף.
איפרטרופיום חוסם את הרצפטורים המוסקריניים לאצטילכולין, ובכך מקדם דגרדציה של ג'י-אמ-פי ציקלי (cGMP) ,אשר גורם לירידה בריכוז cGMP בתוך התא.
כתוצאה מירידת ה-cGMP בתוך התא, יורד ריכוז הסידן, ותהיה ירידה בהתכווצות השריר החלק בריאות.
מכניזם זה מונע את הכיווץ הברונכי והפרשת הריר ובכך מאפשר פתיחה של דרכי האוויר.
איפרטרופיום הוא אנטגוניסט לא סלקטיבי לקולטני המוסקרין.
בשאיפה, הוא אינו חודר למחזור הדם, ובכך נמנעות תופעות לוואי מערכתיות.
איפרטרופיום הוא נגזרת של אטרופין עם אמין רבעוני טעון, ולכן אינו חודר את מחסום הדם-מוח, ולא גורם לתופעות לוואי במערכת העצבים המרכזית (anti cholinergic syndrome).
איפרטרופיום נחשב כמרחיב דרכי נשימה לטווח קצר.
איפרטרופיום ניתן באינהלציה או במשאף יבש (DSI).
להתקף אסתמה חריף: באינהלציה 500 מק"ג כל 20 דקות כפול 3 פעמים.
הערה: יש לתת עם אגוניסט מסוג ביתא.
למקרי מחלה חסימתית כרונית של הריאות (COPD): 500 מק"ג 3–4 פעמים ביום בהפרש של 6–8 שעות.
מעל גיל 12: יש לעיין במינוני מבוגרים.
אם איפרטרופיום נלקח בשאיפה, יש לו תופעות לוואי של תרופות אנטי-כולינרגיות אחרות, אך בצורה מינימלית.
אולם, דווחו מקרים בעבר של יובש בפה.
בנוסף תופעות לוואי כמו סומק בעור, טכיקרדיה, גלאוקומה צרת זווית, בחילות, פעמת וכאבי ראש אשר נצפו במקרים מסוימים.
בחולים שמקבלים את התרופה דרך משאף, תיתכן לעיתים אצירת שתן (urine retention), ולכן יש לנקוט ביתר זהירות בגברים שסובלים מהגדלה שפירה של הערמונית (benign prostatic hypertrophy).
לפי ה-FDA התרופה מוגדרת בקטגוריה B, כלומר מותרת בהריון.
לא נצפו תופעות טרטוגניות במהלך הריון בניסויים בחיות.
אין התוויות נגד במקרה של לקיחת איפרטרופיום במשאף, מלבד לבעלי רגישות לאטרופין וחומרים הדומים לו.
שיא ריכוזה בפלזמה מגיע לכ-0.06ng/mL אחרי 1–3 שעות.
נפח פיזור התרופה הוא כ-338 ליטר.
אחוז הקשירה לחלבונים בדם הוא נמוך ועומד על בין 0 ל-9 אחוזים.
זמן מחצית החיים של האיפרטרופיום הוא שעתיים וסילוקו מתרחש בעיקר דרך הכליות (כ-46%).
איפראן , בצרפתית: Ifrane) היא עיירת נופש בהרי האטלס התיכון במרוקו, כ-70 קילומטר דרומית לעיר פאס.
העיירה ממוקמת 1665 מטר מעל גובה פני הים וידועה בתור אתר מרכזי לתיירות סקי במרוקו.
היא הוקמה במאה ה-20 בתקופת הפרוטקטורט הצרפתי.
העיירה מונה כ-14 אלף תושבים, נכון לשנת 2014. בנוסף לאטרקציות תיירותיות רבות נמצאת בעיירה אוניברסיטת אל-אחוויין, מהאוניברסיטאות היוקרתיות במרוקו.
העיירה בנויה ברובה בסגנון אדריכלי מערב-אירופאי.
איפיי ואטאנבה (ביפנית: 渡辺 一平; נולד ב-18 במרץ 1997) הוא שחיין יפני, שיאן עולם בעבר (2017–2019), השיאן האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), אלוף אסיה (טוקיו 2016) ואלוף המשחקים האולימפיים לנוער (נאנג'ינג 2014) במשחה ל-200 מטר חזה.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.31 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.66 דקות, עשירית השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.77 שניות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) קבע בשלב חצי הגמר במשחה ל-200 מטר חזה, שיא אולימפי חדש של 2:07.22 דקות, 21 מאיות השנייה איטי משיא העולם של בו ארצו אקיהירו ימאגוצ'י (2:07.01 דקות) וחצי שנייה מהר יותר מיתר השחיינים.
במשחה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את הישגו וסיים רק במקום השישי בתוצאה המאכזבת עבורו של 2:07.87 דקות.
המנצח היה דמיטרי בלנדין מקזחסטן שקבע שיא לאומי חדש של 2:07.46 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.33 דקות.
באליפות אסיה שנערכה בטוקיו בנובמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 59.99 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש שנוסף של 2:08.19 דקות.
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-29 בינואר 2017 קבע במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:06.67 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של אקיהירו ימאגוצ'י.
באליפות העולם שנערכרה בבודפשט, הונגריה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.47 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב מרוסיה שקבע שיא אליפות חדש של 2:06.96 דקות ובן ארצו יאסוהירו קוסקי (2:07.29 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.26 דקות.
באליפות העולם שנערכרה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:06.73 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב שקבע שיא עולם חדש של 2:06.12 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של ווטנאבה ומתיו וילסון מאוסטרליה (2:06.68 דקות).
איפתר־סין היה מלכה של אשור משושלת אדאסי.
לפי רשימת המלכים האשורית הוא היה מלכה ה־51 של הממלכה.
הוא שלט במשך 12 שנים במהלך המאה ה־17 לפנה"ס.
איפתר־סין היה בנו של שרמה־אדד הראשון, נכדו של ליבאיה ונינו של אדאסי אשר על שמו נקראה השושלת.
איפצ'י ודיפצ'י הייתה סדרת הרפתקאות שצולמה במהלך השנים 2001-2002 באולפני הרצליה ושודרה בקשת.
איפצ'י ודיפצ'י הם שני יצורים בשם פצ'ונס, שחיים בבית עשוי פטריות ביער.
כל אחד מהפרקים, מסתובב סביב שני קווים מקבילים, מצחיקים ומתוחים, וכלל שיר מקורי ומוזיקה שנכתבה במיוחד עבורו.
הסדרה עסקה בנושאים חשובים מעולם הילדים, כגון: ידידות, אומץ, בטיחות, פחדים, קבלה וכו', תוך שימוש בהרפתקאות ובקסמים.
איץ ומיץ הייתה סדרת טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה בשנים 1996–1997 בשידורי קשת ערוץ 2.
בעקבות התוכנית יצאו בובות בדמותם בתור מוצרים נלווים.
מספר תשדירים בכיכובם על איסוף האשפה האישית ושמירה על הסביבה, שודרו במסגרת השידורים של הזכיינית קשת בערוץ 2 באותן השנים.
כמו כן, הם כיכבו, עם מספר בובות נוספות, בפרסומת לעיתון "כולנו".
התוכנית נסובה סביב שני חייזרים בשם איץ ומיץ שבאו מכוכב בשם "הפוכולוס" ונחתו על גג של בניין רב קומות, שם הם פגשו את שולי השכנה שזכתה להתיידד איתם ויחד הם מתגברים על המזימות של נפתלי הדייר המרושע מהמרתף.
בעונה הראשונה הגישו איץ ומיץ תוכנית בשם "הפוכולוס באוויר" אשר בה בין היתר ענו על מכתבים מהצופים.
בעונה השנייה שמו דגש על העלילות עצמם.
איץ (רות קפלן רוט [עונה 1], איקי גלעד [עונה 2]) – חייזרית ורודה, הגיעה יחד עם איץ מכוכב "הפוכולוס" לכדור הארץ.
מיץ (אילן סביר) – חייזר כתום, הגיע יחד עם איץ מכוכב "הפוכולוס" לכדור הארץ.
שולי (חגית שמלי) – שכנה אשר עלתה לעליית הגג והתיידדה עם איץ ומיץ.
כרמלה (חגית דסברג) (עונה 2) - שכנה אשר לא האמינה שיש חייזרים בעולם.
נפתלי שטינקה (איצ'ו אביטל) - דייר מהמרתף שזומם מזימות מרושעות.
שונא את איץ ומיץ, מכיוון (כפי שנראה בפתיח) שהם הרסו את האנטנה שלו כשהם נחתו על גג הבניין.
בארי (אילן סביר) - חייזר בעל אף ארוך, הגיע להתארח מכוכב "אפאכרוס".
אִפרִיקִיָה הייתה בימי הביניים ישות גאוגרפית והיסטורית, שכללה את חלקהּ הצפוני-מזרחי של אלג'יריה , את תוניסיה ואת טריפוליטניה (מערב לוב).
האזור, שנכבש בסוף המאה ה-7 בידי הערבים, נכלל בפרובינקיה אפריקה של האימפריה הרומית, ומכאן שמו.
איפריקיה נודעה גם בשם "המגרב [המערב] הקרוב" (المغرب الأدنى).
בירתה ההיסטורית של איפריקיה הייתה קירואן, ובמאה ה-13 נקבעה בתוניס.
איפריקיה גבלה בדרומהּ בימות חול ובביצות המלח אל-ג'ריד .
גבולהּ במערב לא היה קבוע והגיע לפרקים עד לבג'איה שבאזור הקביליה.
בצפונהּ ובמזרחהּ משתרע הים התיכון.
במחצית השנייה של המאה ה-7 כבשו האומיים את אזור איפריקיה מידי הביזנטים.
במאות ה-8–9 שלטו בו האע'לבים בחסות הח'ליפות העבאסית, ובסביבות שנת 800 עברה איפריקיה לשלטון הפאטמים.
הזיריים (زيريون) היו שליטי איפריקיה במאות ה-10–12 והחפסיים (الحفصيون) שלטו בה מהמאה ה-13 עד המאה ה-16. מאז המאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה איפריקיה לחלק מהאימפריה העות'מאנית כאיילט תוניס (Eyālet-i Tunus, إيالة تونس).
הים לא היווה גבול גמור.
האע'לבים כבשו במאה ה-9 את סיציליה שבה הוקמה אמירות אסלאמית.
בשנים 1135–1160 הייתה איפריקיה בשליטת הנורמנים ובתקופה זו נקראה בשם "ממלכת אפריקה" .
איפיטמפה (עופר ניסים מארח) הוא אלבום האולפן השלישי ומיני-אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור בשנת 1995, על ידי חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ.
מתוכו יצאו שלושה סינגלים: "אני רוצה לחיות", "" ו"מי שלא רוקד עומד".
איפיטמפה נחשב לאלבום האולפן השלישי של אינטרנשיונל, אך הוכר כמיני-אלבום כיוון שכלל שבע רצועות בלבד.
בריאיון ל"ראש אחד" ביולי 1995, לפני יציאתו של איפיטמפה, הצהירה אינטרנשיונל: "אני לא מרגישה מוכנה לשחרר אלבום חדש עדיין, אז חברת התקליטים שלי החליטה לשחרר כמה רמיקסים של הלהיטים שלי וכמה שירים שמעולם לא שוחררו".
באיפיטמפה נכללו שבע רצועות בסך הכול: שלושה שירים חדשים, וארבעה רמיקסים לשירים שהוציאה.
איפיטמפה נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים בישראל, על אף היותו מיני-אלבום, וזכה להצלחה נאה במדינה.
"אני רוצה לחיות" מעוצב כ"רוצה לחיות".
"מי שלא רוקד עומד" מעוצב כ"מי שלא רוקד עומד!".
"דנה אינטרנשיונל" מעוצב כ"דנה אינטרנשיונל (SHUSHU YA SHUSHU)".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם1995קלטת שמע • תקליטורIMP דאנס
איפסו יורה הוא ביטוי לטיני, המתורגם כ"על פי החוק עצמו".
הביטוי משמש לתיאור השלכות משפטיות המתרחשות על ידי החוק עצמו.
לדוגמה, אם נכס מוחזק בשכירות בשלמותו על ידי בעל ואישה, שלאחר מכן מתגרשים, הנכס הופך איפסו יורה, כלומר מטבעו של החוק עצמו, לצורת שכירות אחרת, בדרך כלל שכירות משותפת, כשהנישואים מתמוססים.
דוגמה נוספת היא שחוזים המקימים שותפויות קובעים לעיתים כי השותפות מפורקת איפסו יורה, כלומר על פי המשפט, או החוק, אם שותף אחד מנסה למכור את חלקו בשותפות.
במצבים הללו, כאשר מתרחשת עובדה משמעותית מבחינה משפטית, מערכות יחסים אחרות משתנות אוטומטית על ידי החוק.
איפרא הורמיז (או פאראיה הורמאזד, בפרסית אמצעית: Farāya Ōhrmazd) הייתה אשת אצולה סאסאנית במאה ה-4, בת זוגו של הורמיזד השני ואמו של שאפור השני.
היא הייתה יורשת העצר וכיהנה כמלכה במקום בנה בין השנים 309 ל-325.
בעקבות מותו של הורמיזד השני, ומשבר הירושה שהגיע בעקבותיו, החליטו האצילים להעביר את השלטון לילד האחרון של הורמיזד, שטרם נולד מאיפרא.
כך מלכה איפרא, והיא שלטה משנת 309 ועד לבגרות בנה, שאפור, שהיה בשל לשלוט בעצמו בגיל שש עשרה בשנת 325.
אין מידע על שמה של איפרא הורמיז, ורק מקורות יהודיים הזכירו את שמה.
גם תיאודור נלדקה כתב כי השם "איפרה" לא ברור.
פרשני התלמוד של ימי הביניים ניסו להסביר את משמעות שמה.
רש"י כתב ששם זה משמעותו יפה כמו שד.
רבנו תם כתב שמשמעות השם הוא חן מאלוהים.
לאיפרא הורמיז היה אב יהודי והיא התנצרה מאוחר יותר.
במהלך ההיסטוריה היו דיווחים רבים על יחסיה הידידותיים ושיתוף הפעולה שלה עם היהודים בבית המשפט למען השגת מטרותיהם.
היא הוזכרה חמש פעמים בתלמוד.
התלמוד מציג את איפרא כמלכה בעלת עניין ביהדות שסייעה ליהודים.
לפי כרוניקה נסטוריאנית, אביה של אמו של שאפור השני היה יהודי.
לפי כרוניקה מקבילה, איפרא הורמיז התנצרה על ידי שמעון בר סבא וזו הייתה אחת הסיבות העיקריות להוצאה להורג של שמעון ולרדיפות הנוצרים בתקופת שלטונו של שאפור השני.
לאחר מותו של הורמיזד השני (סביבות 302–309), בנו אדור נרשה (סביבות 309–309) ירש אותו, אך לאחר זמן מה הוא הודח ונהרג על ידי אצילים.
לאחר מכן עיוורו אצילים את בנו השני של הורמיזד ובנו השלישי שנקרא הורמיזד נכלא.
הוא נמלט מהכלא זמן קצר לאחר מכן ומצא מקלט באימפריה הרומית.
בעקבות כך, כס המלכות של האימפריה הסאסאנית ניתן לבנו שטרם נולד של הורמיזד על ידי אשתו איפרא הורמיז, ולימים גדל והפך לשפור השני (סביבות 309–379).
"איפי ללב שבור" הוא המיני-אלבום השני של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט.
את האלבום הוציאה ב-20 באוגוסט 2024 לאור חברת התקליטים גאגא מיוזיק.
קודם ליציאתו לא פורסם אף סינגל מסחרי לקידומו.
המיני-אלבום מונה שש רצועות ואורכו עומד על 17 דקות ו-12 שניות.
"לא סובלת אותך" מתאר את כאב מפרידה מאהוב שברח והותיר את הדוברת לבד עם זיכרונות כואבים, אכזבה מחלומות שנגוזו, ותחושת אובדן חזקה.
השיר השני, "שלוש בלילה", עוסק בקשר עמוק ואינטימי בין שני אנשים, כשהאחד עזב והשני מתקשה להמשיך בלעדיו.
הדוברת מתמודדת עם האובדן, ונוסעת בלילה כדי להתרפא רגשית.
"הזיות" מבטא כאב עמוק על פרידה קשה מקשר שבו האהבה נגמרה והותירה רק זיכרונות מרירים.
הדוברת מתארת איך החלומות והתשוקות הלכו לאיבוד, תוך שהיא נאבקת שלא להיזכר במה שהיה ולהתקדם לעתיד.
הרצועה הרביעית, "לא אסלח לך", מתארת כמיהה עמוקה של הדוברת לנוכחותו של אהובה, שנעדר מחייה.
היא נאבקת עם תחושת בדידות וריקנות, מחפשת אותו בחלומות ובחיי היומיום, תוך שהיא מחכה שיחזור ויציל אותה מהמצב הנפשי הקשה בו היא שרויה.
"זה יגמר בנשיקות" עוסק סביב מערכת יחסים מורכבת ורווית טעויות, בה חשה המבצעת אכזבה מהאינטימיות בינה לבין בן-זוגה, שנותרה ריקה ממשמעות.
על-אף החיבור הרגשי שעדיין מורגש בין השניים, היא יודעת שהקשר מזיק ומבקשת שלא להיכנע לפיתוי, בידיעה שזה יוביל שוב לאותן טעויות.
הרצועה האחרונה, "לעולם לא תדע", מבטאת תחושת חרטה על סיום מערכת יחסים כואבת, בה בוחבוט עזבה כאשר עוד הייתה אהבה בין השניים.
היא מבקשת סליחה על מעשיה, ומודה על השיעור הכואב שקיבלה בעקבות הפרידה.
למרות הכאב, היא מבינה שהכול משתנה, גם האהבה שחלפה.
הדימוי הוויזואלי של העטיפה משקף היטב את שם האלבום, שכן הפרחים שצומחים מתוך עינה של בוחבוט מסמלים את הכאב הרגשי שמתחבר ליופי ולטבע.
המסר של "איפי ללב שבור" מתייחס לשברון הלב, כשהשירים באלבום עוסקים ברגשות עזים ופרידות, וכל זאת מקבל ביטוי חזותי דרך שילוב של עדינות וארשת פניה העצובה של התמונה.
הבחירה בשימוש בפרחים – סמל ליופי טבעי ולצמיחה – יחד עם הביטוי של עצב דרך הכיתוב שמתחת לעין, מעניקה לעטיפה אווירה פיוטית ואינטימית.
בוחבוט מצליחה להעביר כאן את התחושות המורכבות של אהבה ושברון לב, שעוטפות את נושאיה במיני-אלבום.
איפילימומאב היא תרופה ביולוגית המשמשת לטיפול בסרטן (מחלה) כחלק מטיפול אימונותרפיה, בעיקר במלנומה מתקדמת.
היא מורכבת מנוגדן חד-שבטי אנושי מסוג IgG1 המעכבת את נקודת הבקרה החיסונית CTLA-4, ומגביר את פעילות תאי T של מערכת החיסון.
היא נמכתרת תחת השם המסחרי ירבוי (Yervoy)).
איפילימומאב מאושרת לשימוש במצבים הבאים:
טיפול במלנומה עם גרורות או בלתי נתיחה.
טיפול משלים במלנומה בשלב III, לאחר כריתה מלאה.
טיפול משולב עם ניבולומאב (Nivolumab) בסרטן הכליה, סרטן ריאה מסוג NSCLC וסרטן המעי הגס עם MSI-H/dMMR.
איפילימומאב גורמת לתופעות-לוואי אימונולוגיות (immune-related adverse events) כתוצאה משפעול יתר של מערכת החיסון.
תופעות נדירות, אך חמורות כוללות:
קוליטיס אימונולוגית העלולה להוביל לפרפורציה
דלקת של בלוטת יותרת המוח (Hypophysitis)
תת או יתר-פעילות של בלוטת התריס
אין להשתמש באיפילימומאב במצבים הבאים:
רגישות יתר ידועה לאחד ממרכיבי התרופה
איפילימומאב נקשר לקולטן CTLA-4 על פני תאי T, ובכך חוסם את האות המעכב הנוצר באינטראקציה עם CD80/CD86 על תאים מציגי אנטיגן.
חסימה זו מובילה להגברת הפעלת תאי T, לפרוליפרציה שלהם ולתגובה חיסונית מוגברת כנגד תאים סרטניים.
ספיגה: מתן תוך-ורידי בלבד, עם זמינות ביולוגית מלאה.
פיזור: נפח פיזור יציב של כ־7.5 ליטר.
מטבוליזם: פירוק פרוטאוליטי כללי, ללא מעורבות של מערכת CYP450.
הפרשה: פינוי איטי דרך מערכות קטבוליזם חלבוני.
זמן מחצית חיים: כ־15.4 ימים.
טיפול ממושך בסטרואידים סיסטמיים במינון גבוה עשוי להפחית את היעילות האימונותרפית.
שילוב עם לדיכוי מערכת החיסון אינו מומלץ.
איפילימומאב ממשיכה להיחקר בשילובים נוספים של אימונותרפיה ובאינדיקציות אונקולוגיות חדשות מעבר להתוויות המאושרות.
השימוש באיפילימומאב במהלך ההריון אינו מומלץ אלא אם התועלת הצפויה עולה על הסיכון האפשרי לעובר.
במחקרי בעלי חיים נצפתה עלייה בהפלות ובתמותת עוברים.
יש להימנע מהנקה במהלך הטיפול ובמשך 3 חודשים לאחר המנה האחרונה.
איצ'י דה קילר (ביפנית: 殺し屋１, מילולית: איצ'י הרוצח) הוא סרט אימה פשע של הבמאי היפני טקאשי מיאיקה (אודישן), הידוע בסרטיו החתרניים והאלימים במיוחד.
הסרט נחשב לאלים בסרטי מיאיקה.
האלימות בו מאוד מוקצנת ומגוחכת, אך עם זאת יש בה מסר נוקב ואינה אלימות לשם אלימות בלבד.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לסדרת המאנגה (קומיקס יפני) של הידאו יאמאמוטו שזכתה גם לעיבוד אנימה מז'אנר ההאנטיי בשם "Ichi The Killer: The Animation Ep.
שוטר לשעבר משסה את בכירי היאקוזה אלה באלה באמצעות נער מזוכיסט ומעורער נפשית, שמתגלה כרוצח שכיר מטורף וסאדיסטי, שמותיר אחריו נהרות של דם.
הסרט רווי דם וטירוף וכולל כמה סצנות זוועתיות במיוחד, בהן ריטוש איברים, אכזריות חסרת מעצורים ומיניות פרוורטית.
איצ'ירו מיזוקי (ביפנית: 水木 一郎; 7 במרץ 1948 – 6 בדצמבר 2022) היה זמר, משורר לירי, מלחין, סאייו ושחקן יפני פופולרי.
מיזוקי התפרסם בעיקר כמלחין נעימות פתיחה של סרטים יפניים, אנימות וכן משחקי וידאו.
בחודש יולי בשנת 1968 הוציא מיזוקי את הסינגל הראשון שלו – "Kimi ni sasageru Boku no Uta".
ב-19 ביולי בשנת 2000 ייסד מיזוקי, יחד עם זמרים יפניים נוספים, סופרגרופ בשם JAM Project.
בנוסף לקריירת השירה שלו, מיזוקי גם לוהַק למספר תפקידים בתור סאייו ובתור שחקן "לייב אקשן".
בין השאר הוא דיבב את הדמות הראשית בסדרת האנימה היפנית "בובובו-בו בו-בובו", במשחק הראשון בסדרה שיצא לפלייסטיישן 2; בנוסף, הוא גם שר את נעימת הפתיחה של המשחק.
איצוקושימה (ביפנית: 厳島) הוא אי השוכן במערב הים הפנימי סטו שביפן, בצפון-מערב מפרץ הירושימה.
האי ידוע גם בשם מיאג'ימה (宮島), שפירושו "אי המקדש".
האי הוא אחד משלושת הנופים של יפן.
האי איצוקושימה שייך לעיר האצוקאיצ'י שבמחוז הירושימה, אך עד שנת 2005 היה האי עיירה בפני עצמה.
האי איצוקושימה הררי ומיושב בדלילות.
שטחו כ-30 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-2,000 נפשות.
על האי יש עיירה אחת, ובה מתגוררים כל התושבים.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגתו של הר מיסֶן, ב-535 מטרים, וניתן להגיע אליה באמצעות רכבל המסיע את המבקרים לפסגה.
איצוקושימה מפורסם בזכות מקדש השינטו שעל האי, שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
לפי הרישומים נבנה המקדש בתקופת שלטונה של הקיסרית סויקו.
המצביא טאירה נו קיומורי קבע את צורתו הנוכחית של המקדש.
שטח האי והים המקיף אותו הם חלק מהפארק הלאומי סטונאיקאי.
הים המקיף את האי ידוע בגאות ושפל הקיצוניים שבו.
בשעת השפל נסוג הים אל מעבר לטוריאי של האי, ובשעת הגאות מכסה הים את כל השטח שמתחת למקדש.
עצי האדר הגדלים בו מפורסמים ברחבי יפן בשל שלכת הארגמן שלהם בסתיו.
מכיוון שהאי נחשב מקום קדוש חל איסור מוחלט על כריתת העצים.
באי מתהלכים חופשי קופי מקוק ואיילים.
בדת השינטו נחשבים האיילים כשליחי האלים, ולפיכך הן חיות קדושות.
איצ'ה (יצחק) ממבוש (1 בספטמבר 1920 – 26 במאי 2015) היה צייר, אוצר ואמן ישראלי, ממייסדי כפר האמנים עין הוד.
איצ'ה ממבוש, בן מרדכי וזהבה, נולד בסַטָנוב, אוקראינה.
כשהיה בן 6 משפחתו עלתה לארץ והתיישבה בכפר סבא.
למד במגמת חרטות בבית הספר מכס פיין.
עבד בסדנא מחתרתית של תעש.
במקביל למד ציור באולפן בהנהלת יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי.
שם הכיר את מורו ורבו מרסל ינקו.
הוא נשאר שם כ-4 שנים והשתלם בציור.
ב-1953 נענה לקריאתו של מרסל ינקו והיה מראשוני עין הוד.
בזכות יכולות הביצוע שלו שימש כיד ימינו של ינקו.
ב-1955 הפסיק לצייר והתרכז בעיקר בקרמיקה יחד עם רעייתו אביבה.
קירות תבליט אלה מוצבים בין השאר בבית החולים זיו ובאוניברסיטת חיפה.
ב-1983 נפתח בכפר מוזיאון ינקו דאדא שממבוש פעל רבות להקמתו.
ממבוש היה הרוח החיה מאחורי נשפי עין הוד המפורסמים.
הוא כונה "המוכתר של עין הוד".
עם פטירתו בשנת 2015 בגיל 94, הובא למנוחות לצד אשתו אביבה בבית העלמין של הכפר .
ממבוש החזיק אוסף גדול של עבודות מאת מרסל ינקו.
ב-1964 השתתף בסרטו של אורי זוהר "חור בלבנה" וב-1968 השתתף בסרטו של זוהר "השכונה שלנו", בו גילם דמות של עבריין.
אחיו אריה ממבוש, ביחד עם אשתו נינה מאיו ממבוש, היו מחלוצי הקולנוע האוונגארדי הישראלי.
אריה למד צילום קולנוע ובמאי בפריס.
בשנת 1969 חזר לארץ והקים יחד עם נינה אולפן קולנוע במתחם חוצות היוצר בירושלים.
בנם, אחיינו של ממבוש, הוא דניאל אמבש, ראש הכת הירושלמית.
איצ'ייה קומגאה (ביפנית: 熊谷一弥; 10 בספטמבר 1890 – 16 באוגוסט 1968) היה טניסאי יפני.
קומאגה היה ליפני הראשון הזוכה במדליה אולימפית, והיה לאחד ממייסדי ענף הטניס ביפן.
קומאגה נטל חלק במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אנטוורפן.
גם בטורניר היחידים וגם בטורניר הזוגות העפיל קומאגה עד למשחק הגמר.
בגמר טורניר היחידים נכנע קומאגה 7–5, 4–6, 5–7, 4–6 מול לואיס ריימונד הדרום אפריקאי.
בטורניר הזוגות העפיל עם סאיצ'ירו קשיו עד למשחק הגמר גם כן, בו נכנעו לצמד בריטי בתוצאה 2–6, 7–5, 5–7, 5–7.
קומאגה השתתף גם באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס בשנת 1918 בו העפיל עד לשלב חצי הגמר.
הוא היה גם קפטן נבחרת גביע דייוויס של יפן הראשון, והוביל את נבחרתו בשנת 1921 למקום השני בגביע דייוויס לאחר הפסד בסדרת הגמר לנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית
יצחק (איצ'ו) אביטל (נולד ב-20 במאי 1960) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי.
נולד בשם יצחק אביטל בירושלים, בה גדל.
הוא דור שביעי בירושלים מצד אביו.
למד בבית הספר היסודי לוריא ובבית הספר התיכון ע"ש דנמרק.
בהיותו בן 16 למד במשך שנה בקורס קולנוע אצל דוד גרינברג.
בוגר בית הספר למשחק בית צבי ב-1985. בשנה האחרונה ללימודיו, על-מנת לממנם, השתתף בתיאטרון רחוב, והופיע לצד דב נבון במופע אימפרוביזציות כדמויות מהשכונה במסעדת "הבית ברחוב שלוש", שהייתה במרכז סוזן דלאל.
ההצגה הראשונה בה שיחק מיד בסיום לימודיו הייתה "טירונות" של ניל סיימון בתיאטרון הבימה, בבימויו של עמית גזית, שהיה מורהו בבית צבי וביים שם הצגה בהשתתפותו, "החשבון", שזכתה להצלחה רבה.
ב-1987 שיחק אביטל בתיאטרון החאן בהצגה "אביב מתעורר", מאת פרנק ודקינד, בבימויה של אסתר איזביצקי, בתפקיד מוריץ המתאבד.
ב-1988 שיחק בהצגה "נולדו אשמים", בבימויו של מרטין פריד, בתיאטרון החאן.
ההצגה היא על-פי ספרו של פטר זכרובסקי, שראיין ילדי נאצים שטענו שהם קורבנות.
הוא שיחק לצד יהודה אלמגור, גילי בן אוזיליו, ערן בוהם ועליזה רוזן.
ב-1990 שהה במשך שבעה חודשים בלונדון ולמד ב-Actors Center, מרכז לימוד לשחקנים מקצועיים.
שם למד פיתוח קול, משחק, כתיבה ועבודה על מחזות שייקספיריים.
ב-1992 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של איתן גרין "אזרח אמריקאי".
הוא גילם את דמותו של יואל, כתב ספורט חובב כדורסל, שמתיידד עם מייקל (גיא גארנר) שחקנה האמריקאי של הקבוצה המקומית; יואל מתמנה לנהל את הקבוצה והאידיאליזציה שעשה לקבוצה ולמשחק עולה על שרטון המציאות, כשהוא נוכח לדעת שהמציאות סבוכה יותר ממה שדימיין.
אביטל זכה על משחקו בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והיה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי.
ב-1993 שיחק בסרטו של ענר פרמינגר "גולם במעגל".
הוא גילם את דמותו של אורי רוזס, כנר בינלאומי, האקס המיתולוגי של הכוכבת (חגית דסברג).
על משחקו היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה.
ב-1993 שיחק גם בהצגה "נומה עמק", מאת יהונתן גפן, בבימויו של אלדד זיו, בבית ליסין (החליף את אורי אברהמי); הוא גילם את הבן השב הביתה למושב שלו בעמק, בן דמותו של יהונתן גפן.
באותה שנה שיחק גם בהצגה "גורודיש" מאת ובבימויו של הלל מיטלפונקט, בתפקיד אפשטיין, מזכירו של גורודיש (יגאל נאור) בקאמרי; ההצגה הציגה בניו יורק.
ב-1995 שיחק בהצגה "קפריסין" מאת יהונתן גפן, בבימויו של אלדד זיו, בקאמרי.
הוא שיחק בתפקיד ראשי של יהונתן גפן שמספר על גירושיו.
ב-1998 ביים בתיאטרון באר שבע את ההצגה "איך למדתי לנהוג", מאת פאולה ווגל.
ב-1999 שיחק בהצגה "קולות אחרים" מאת ג'י פנהל (במאי: בן לוין), בתפקיד הראשי של ריי, חולה סכיזופרניה שמשתחרר מבית החולים לחולי נפש.
באותה שנה שיחק גם בהצגה "המובן מאליו" מאת ובבימויו של יוסף אל-דרור בתפקיד שחקן ליצן, לצד שירה גפן, צחי גראד, מנשה נוי וגל זייד.
ב-2000 שיחק בסרט "הבולשת חוקרת" בבימויו של מרק רוזנבאום.
ב-2001 שיחק בתפקיד הראשי של דיאבטיס בהצגה "GOD אלוהים", מאת וודי אלן, בבימויו של בן לוין, בתיאטרון אנסמבל הרצליה, לצד דביר בנדק וניר מנקי.
אביטל גילם את דמותו של שחקן יווני באתונה בתקופת יוון העתיקה.
בשנים 2005–2008 התגורר עם משפחתו במנהטן, ניו יורק.
כשחזר לישראל ב-2008 שיחק ב"עירם של האנשים הקטנים" בבימויה של אופירה הניג; הוא גילם את רוטשילד, המספר.
אביטל הופיע עם כמה מהצגותיה של הניג בסבב הופעות בעולם: עם ההצגה "עירם של האנשים הקטנים" הופיעו בלונדון; במסגרת ההצגה "איפיגניה באאוליס" שיחק בפסטיבל למחזאות יוונית בקפריסין; ועם "ירמה" הופיעו בהונגריה בפסטיבל יהודי.
ב-2009 שיחק בסרטו של משה איבגי "וביום השלישי", בו גילם את שלומי, בעלה של אילנה (אפרת בן צור) שרואה באשתו מעין משרתת שלו.
ב-2010 שיחק בהצגה "המתאבד", מאת ניקולאי ארדמן, בבימויו של אורי פסטר, בתיאטרון אנסמבל הרצליה; הוא שיחק בתפקיד הראשי של המובטל המתאבד.
אביטל ביים שלושה סרטי תדמית לעמותת "אדם, טבע ודין", בהם שיחקו קרן מור, מנשה נוי ועזרא כפרי.
לאורך השנים השתתף בעשרות סרטי סטודנטים.
ב-2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין", בתפקיד מפקד חיל האוויר גדעון רם.
במאי 2012 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "נשואים פלוס" לצד ליאור אשכנזי.
בהצגה "אברם", שמוצגת באנסמבל תיאטרון הרצליה, הוא מגלם את דמותו של פועל זר רומני, שמתאהב בזונה (נעמי פרומוביץ').
ב-2013 גילם את התפקיד הראשי לצד חגי לובר בהצגה "שעיר לעזאזל" - מחזה סאטירי מאת אפרים קישון, שעיבד וביים בן לוין בתיאטרון אספקלריא.
משחק כיום בהצגה "גרין מייל" בתיאטרון באר שבע, שכתב וביים עירד רובינשטיין על פי ספרו של סטיבן קינג.
בתו היא כוכבת הרשת אמה אביטל.
הצגה מחזאי במאי תפקיד שנת הפקה שיינדלה אמנון לוי ורמי דנון רמי דנון איצל פרוינד (החליף את דב נבון) 2012 נומה עמק יהונתן גפן אלדד זיו (החליף את אורי אברהמי) 1993
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה יוליסס על בקבוקים גלעד עברון אופירה הניג הפרקליט ינואר 2011
הצגה מחזאי במאי שנת הפקה מפתח לשניים ג'ון צ'פמן, דבי פרימן, אמי דין עמי דיין 1999 תמונות ציד מבוואריה התחתית מרטין שפר מיכה לבינסון 1987
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה קפריסין יהונתן גפן אלדד זיו בתפקיד הראשי 7 באפריל 1995 גורודיש הלל מיטלפונקט הלל מיטלפונקט בתפקיד אפשטיין, מזכירו של גורודיש 20 בנובמבר 1993
הצגה מחזאי במאי תפקיד שנה מידע נוסף פפפפפפפ אהרון לוין וירון אדלשטיין אהרון לוין וירון אדלשטיין ראש הממשלה 2013 ההצגה הזוכה בפסטיבל עכו, עתידה לעלות בצוותא בהפקת תיאטרון האינקובטור
הצגה מחזאי במאי שנה ים השיבולים אייל דורון, על-פי "המלשין" מאת ברטולט ברכט אייל דורון 2003
הצגה מחזאי במאי תפקיד שנה המיזנתרופ מולייר רמי הויברגר קריאת מחזה 2008
+הצגהמחזאיבמאיתפקידשנהרמי ובסאם איפרסוןאבנר בן עמוססיני פתרבסאם2025
הצגה מפיק מחזאי במאי שנה המובן מאליו אריק קנלר יוסף אל-דרור יוסף אל-דרור 1999
הצגה מחזאי במאי משפחה שכזאת, טרילוגיה של הצגות מרים קייני יצחק שאולי
הצגה תיאטרון מחזאי שנת הפקה איך למדתי לנהוג תיאטרון באר שבע פאולה ווגל 1998
והיה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי ריקוד על החוף שמואל בנית 1992 בתיה מתחתנת (סרט קצר) דודי ברגמן 1986 הסרט זכה בקטגוריית סרטים קצרים בפסטיבל ירושלים חימו מלך ירושלים עמוס גוטמן יורם 1987
הטלוויזיה החינוכית גלגלי צדק: אריק 1989 כללי המשחק הטלוויזיה החינוכית יצחק שאולי
איצ'ירו הטויאמה (ביפנית: 鳩山 一郎; 15 בנובמבר 1887 - 20 ביוני 1959) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-52.
הטויאמה נולד בטוקיו למשפחה אמידה בעלת זיקה פוליטית.
הוא היה בנם הבכור של קזואו הטויאמה, בוגר אוניברסיטת ייל ודובר בית הנבחרים של יפן, והארוקו הטויאמה, סופרת ומייסדת אוניברסיטת קיוריצו לנשים.
הטויאמה היה בונה חופשי ופרוטסטנטי בפטיסטי.
הוא היה ראש הממשלה הנוצרי השלישי של יפן לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנו של הטויאמה, איצ'ירו, היה בירוקרט באגף התקציב במשרד האוצר, ולפני פרישתו הגיע לדרגת סגן שר האוצר.
בתקופה הפוליטית השנייה שלו, מילא איצ'ירו את תפקיד שר החוץ.
נכדו, יוקיו הטויאמה, היה ראש ממשלת יפן ב-2009.
הטויאמה נכנס לבית הנבחרים כנציג מפלגת ריקן סייוקאי ב-1915. הוא היה מועמד לראשות הממשלה ב-1946 אך מועמדותו נפסלה על ידי המפקד העליון של כוחות הברית בעקבות החשד שהיה חלק מהמשטר האוטוריטרי של שנות ה-30 וה-40. הוא טוהר ב-1951 והורשה לשוב לפוליטיקה.
הוא התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-1954, ובמסגרת תפקידו הוא כונן יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות.
הוא גם חנן מספר פושעי מלחמה שנשפטו למאסר עולם בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק.
איצ'י וסקראצ'י או גירוד ועקצוץ הם דמויות בסדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקנית "משפחת סימפסון".
איצ'י וסקראצ'י הם עכבר וחתול אנתרופומורפיים שמככבים בסרטוני אנימציה קצרים, אשר מכונים "The Itchy & Scratchy Show", משודרים במהלך תוכניתו של קראסטי הליצן ופופולריים במיוחד בקרב ילדי העיירה הבדיונית ספרינגפילד ובמיוחד בקרב בארט וליסה סימפסון.
הסרטונים של איצ'י וסקראצ'י מהווים פרודיה על תוכנית הטלוויזיה טום וג'רי של רשת הטלוויזיה MGM ועל האלימות הרבה אליה נחשפים הילדים בטלוויזיה במסווה של תוכניות לילדים (על מנת להדגיש זאת הסרטונים של איצ'י וסקראצ'י מכילים כמות מוגזמת בהרבה של הומור שחור, אלימות ודם).
איצ'י מדובב על ידי דן קסטלנטה וסקראצ'י מדובב על ידי הארי שירר.
בסרט בעברית הם מדובבים על ידי יובל סגל ואבי חדש בהתאמה.
איצ'י וסקראצ'י הם עכבר וחתול מואנשים שמככבים בסרטוני אנימציה אלימים בתוכנית של קראסטי הליצן.
ברוב הסרטונים של איצ'י וסקראצ'י, העכבר הכחול איצ'י מנסה להרוג את החתול השחור סקראצ'י בדרכים שונות, אכזריות ומתוחכמות באמצעות שלל כלי נשק.
כמעט כל סרטון מסתיים במותו האכזרי של סקראצ'י.
על אף שאיצ'י סדיסט ואכזרי, הוא נחשב לגיבור בסרטונים בעוד שסקראצ'י, אשר כמעט תמיד הופך לקורבן של איצ'י, נחשב לנבל בסרטונים.
האורך הממוצע של הסרטונים של איצ'י וסקראצ'י הוא בדרך כלל 30–60 שניות.
בארט וליסה סימפסון הם מעריצים נלהבים של התוכנית של איצ'י וסקראצ'י והם נוהגים באופן קבוע לצחוק בקול רם לנוכח מותו האכזרי של סקראצ'י בסיומו של כל סרטון.
סרטוני האנימציה הקצרים של איצ'י וסקראצ'י מופיעים כמעט במהלך כל הפרקים של הסדרה.
כמו כן, איצ'י וסקראצ'י היו גם הנושא המרכזי בעלילתם של מספר פרקים בסדרה.
בפרק "The Day the Violence Died" שבעונה השביעית מוזכר לראשונה ובהרחבה סיפור הרקע של המוצא של איצ'י וסקראצ'י.
בפרק זה מתגלה לראשונה כי האמן צ'סטר לאמפוויק הוא זה שהמציא את דמותו של איצ'י (פרודיה על וולט דיסני ומיקי מאוס) במהלך שנת 1919 וכי הוא בעל זכויות היוצרים לדמות זו.
במקור איצ'י נקרא "איצ'י העכבר בר המזל" (פרודיה על סדרת הסרטים המצוירים של אוסוולד הארנב) והוא כיכב לראשונה בסרטון המצויר "Manhattan Madness" אותו יצר לאמפוויק בעצמו.
אף על פי כן, המפיק רוג'ר מאיירס החליט בהמשך להעתיק את יצירתו של לאמפוויק כאשר הוא הקים את אולפן ההפקות "אולפני איצ'י וסקראצ'י" בשנת 1921.
סקראצ'י החתול כיכב לראשונה בסרטון המצויר "That Happy Cat" בשנת 1928. לא ידוע מי המציא את סקראצ'י או האם הוא הועתק על ידי מאיירס באותו האופן שבו הוא העתיק את איצ'י מלאמפוויק.
מאוחר יותר באותה שנה, איצ'י וסקראצ'י כיכבו לראשונה ביחד בסרטון המצויר "Steamboat Itchy" (פרודיה על הסרט המצויר "ספינת הקיטור וילי" אשר הוא הסרט הראשון של דיסני בו מופיעה דמותו של מיקי מאוס).
בהמשך נעשה שימוש בדמויותיהם של איצ'י וסקראצ'י בתסכית רדיו ששודר במהלך מלחמת העולם השנייה, ונעשה שימוש בדמויותיהם של איצ'י וסקראצ'י בסרטי תעמולה שונים נגד גרמניה הנאצית (התייחסות לסרטי התעמולה המצוירים הרבים שהופקו במהלך שנות ה-40 נגד גרמניה הנאצית).
אף על פי כן, בפרק " Itchy & Scratchy Land" מסופר כי רוג'ר מאיירס האב הזדהה בפועל עם הנאצים, ובשל כך הפיק עוד במהלך 1938 סרט מצויר בשם "Nazi Supermen are our Superiors".
בהמשך רוג'ר מאיירס נפטר וראשו מושם בתא קריוגני, בעוד שחברת ההפקות עוברת לראשותו של בנו, רוג'ר מאיירס הבן.
בשלב מסוים, הסרטים המצוירים של איצ'י וסקראצ'י זכו לתוכנית משלהם בטלוויזיה בשם "Itchy & Scratchy and Friends Hour" אשר בה נוספו לדמויות הראשיות דמויות משנה רבות (פרודיה על המגמה של הוספת דמויות משנה זניחות ומיותרות רבות לזיכיונות הסרטים המצוירים הקלאסיים השונים שעברו לפורמט טלוויזיוני לאורך השנים).
באחד הפרקים הומר סימפסון אף מדבב קול של דמות משנה חדשה בסדרה - כלב בשם פוצ'י שאוהב לגלוש ולרכב על סקייטבורד.
במהלך העשורים האחרונים התוכנית של איצ'י וסקראצ'י משודרת באופן קבוע במהלך תוכניתו של קראסטי הליצן כאשר הסרטונים עצמם מופקים בקוריאה הדרומית.
בשלב מסוים אולפני איצ'י וסקראצ'י עוברים פשיטת רגל לאחר שלאמפוויק תובע את האולפנים בסך 800 מיליון דולרים.
אף על פי כן, לבסוף אולפני איצ'י וסקראצ'י ניצלים מסגירה.
הפורמט של התוכנית של איצ'י וסקראצ'י עבר בעבר שינוי קיצוני בעבר בעקבות קמפיין מחאה בראשותה של מארג' סימפסון כאשר המפיקים נאלצו להסיר את כל גילויי האלימות מהסרטונים.
אף על פי כן, לבסוף הוחלט להחזיר את התוכנית לפורמט המקורי והאלים שלה.
בעקבות ההצלחה הרבה של התוכנית של איצ'י וסקראצ'י בעולם של משפחת סימפסון, הופקו לאורך השנים סרטי קולנוע שונים בכיכובם, נוצר מחזה בכיכובם, ונוצר אף פארק שעשועים של איצ'י וסקראצ'י בשם "Itchy and Scratchy Land" (סאטירה של דיסנילנד).
בעונה השישית של משפחת סימפסון, בפרקה הראשון, המשפחה נוסעת לפארק השעשועים של איצ'י וסקראצ'י אשר נסגר לבסוף לאחר שהרובוטים בפארק התקלקלו והחלו לרצוח אנשים.
הפופולריות הרבה לה זכתה משפחת סימפסון לאורך השנים הפכה אותה לתעשייה המכניסה מיליארדי דולרים ממכירת מוצרים נלווים.
בעקבות כך, דמויותיהם של איצ'י וסקראצ'י (בנוסף ליתר דמויות הסדרה) מופיעים על גבי מוצרים רבים, החל מחולצות ועד כרזות.
בנוסף להופעות אורח רבות במשחקי וידאו שונים של "משפחת סימפסון" שיצאו לשווקים במהלך שנות ה-90, לאורך השנים יצאו לשווקים משחקי וידאו שונים בכיכובם של איצ'י וסקראצ'י - בשנת 1993 יצא לשווקים משחק הגיים בוי "Itchy & Scratchy in Miniature Golf Madness", שילוב של משחק פלטפורמה וסימולציה של משחק גולף.
שנתיים לאחר מכן יצר לשווקים המשחק "Jump'n'Run The Itchy & Scratchy Game" לקונסולות המשחק סופר נינטנדו וגיים גיר.
כמו כן, במהלך שנת 2008 יצא לשווקים גם המשחק הסלולרי "The Simpsons - Itchy and Scratchy Land".
במהלך 1993 יצאו לשווקים בארצות הברית שלוש חוברות קומיקס של איצ'י וסקראצ'י.
איצ'יקאווה (ביפנית: 市川市) היא עיר הנמצאת בצפון-מערב מחוז צ'יבה ביפן, במרחק של כ-20 ק"מ צפונית למרכז טוקיו.
באיצ'יקאווה נמצאת מפקדת כוחות היבשה של כוחות ההגנה העצמית של יפן.
אחד האתרים המרכזים בעיר הוא מרכז הקניות קולטון פלאזה שבסמוך אליו נמצאים הספרייה האזרחית של איצ'יקאווה ומוזיאון המדע והתעשייה של מחוז צ'יבה.
קרבתה היחסית לטוקיו נותנת לה יתרון מבחינה תחבורתית.
העיר מחוברת לטוקיו בחמישה קווי רכבת שונים.
איצ'יקאווה יושבת על חופיו של מפרץ טוקיו, בקצהו הצפוני ביותר של המפרץ, בשפך הנהר אדוגאווה המהווה את גבולה המוניציפלי המערבי.
העיר גובלת בערים אחרות שבמחוז צ'יבה: במזרח - פונבאשי, בצפון מזרח - קמגאיה , בצפון - מטסודו , במערב - אדוגאווה שבמחוז טוקיו ובדרום - אורַאיאסו .
האזור שסביב לאיצ'יקאווה של היום מיושב מהתקופה הפלאוליתית ביפן.
ארכאולוגים מצאו באזור כלי אבן מלפני כ-30 אלף שנה.
מספר רב של ערימות פסולת צדפים מתקופת ג'ומון ומאות רוגמים ששימשו לקבורה מתקופת קופון נמצאו במספר אתרים רב סביב לאיצ'יקאווה.
בתקופת נארה שימשה איצ'יקאווה כבירה אזורית למחוז שימוסה והיא נזכרת במאניושו (קובץ השירה היפנית העתיק ביותר).
בזמן תקופת הייאן היה האזור מרכז למורדים שבראשם עמד הסמוראי טאירה מסקאדו.
בתקופת סנגוקו התחוללו באזור מספר קרבות חשובים בין שושלת סטומי ובין שושלת הוג'ו המאוחרת.
בתקופה מאוחרת יותר, התחוללו באזור מספר קרבות, בהיקף קטן יחסית, בזמן מלחמת בושין שהתרחשה בעת רסטורציית מייג'י והיה אף ניסיון של המחוקק קאטסו קאישו לקדם אותה כאתר אפשרי לדיאט של יפן (הפרלמנט של יפן) שייבנה על נהר אדוגאווה בצורה דומה לדרך שבה נבנה בניין הפרלמנט בלונדון על נהר התמזה.
איצ'יקאווה אורגנה כעיירה ב-1889 וב-1934 אוחדה עם העיירות השכנות יאוואטה, נקאימה והכפר קוקובון ונוסדה העיר איצ'יקאווה.
העיר התרחבה על ידי כך שאוחדו אליה הכפר אוקאשיווה (1949), העיירה גיוטוקו (1955) והעיירה מינאמי-גיוטוקו (1956).
יצחק (איצ'ה) מנחם (26 ביולי 1939 - 18 ביוני 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בהפועל תל אביב.
כיהן כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל בשנים 2003–2007.
מנחם נולד ב-1939 בתל אביב.
בנעוריו למד בבית ספר לדוגמה ובגימנסיה גאולה, והיה חבר בתנועת הנוער העובד.
את קריירת הכדורגל שלו החל בקבוצות הילדים של מכבי תל אביב, תחילה כשוער ולאחר מכן כחלוץ.
כשהיה בן 14 עבר לשחק במחלקת הנוער של היריבה העירונית, הפועל תל אביב.
עם קבוצת הנוער של המועדון, במדיה שיחק לצידו של גדעון טיש, זכה בטורניר בינלאומי לנוער שנערך בניקוסיה, ובמשחק הראשון של הקבוצה בטורניר, נגד צ'טינקאיה טורק, הבקיע את שער הניצחון.
בעונת 1956/1957 הועלה על ידי המאמן איוואן יאזבנצ'יק לשחק בקבוצה הבוגרת, ותופקד כקשר ימני.
הופעת הבכורה שלו הייתה במחזור החמישי מול מכבי נתניה ושערו הראשון היה מול מכבי יפו.
בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות השישית בתולדותיה, וב-1961 זכה עמה בגביע השישי בתולדותיה.
בסך הכול רשם 72 הופעות וכבש 12 שערים במדי הפועל תל אביב עד לפרישתו בסוף עונת 1961/1962.
לאחר פרישתו ממשחק והחל מ-1963 שימש מנהל, מאמן ויושב ראש הפועל תל אביב.
כמו כן, מילא תפקידים מרכזיים בהנהלת ההתאחדות לכדורגל בישראל ובהנהלת הוועד האולימפי בישראל.
בין היתר, שימש גזבר ההתאחדות ויושב ראש הוועדה המקצועית שלה.
בשנת 2003 נבחר להחליף את גברי לוי ולכהן בתפקיד היושב ראש ה-14 של ההתאחדות לכדורגל.
הוא נבחר לתפקיד כמועמד מטעם מרכז הפועל, לאחר שמרכזי מכבי ובית"ר לא הציבו מולו מועמד מתחרה.
בתקופת כהונתו רשמה הנבחרת הצעירה הישג היסטורי, כשהעפילה לאליפות אירופה בהולנד לאחר ניצחון כפול על נבחרת צרפת.
כמו כן, בתקופתו מונה דרור קשטן למאמן נבחרת ישראל, לאחר עזיבתו של אברהם גרנט.
ב-2007 החליף אותו בתפקיד אבי לוזון.
במקביל לעיסוקיו בתחום הכדורגל, ב-1961 התקבל כחבר בקואופורטיב אגד, תחילה כנהג, ולאחר מכן מילא שורה של תפקידים בכירים, בהם מנהל אגף התנועה הארצי, מנהל אגף כוח אדם, מנהל המשק והרכש, חבר המזכירות וסגן וממלא מקום יו"ר אגד.
כמו כן כיהן כיושב ראש החברות "שלב" ו"הארגז".
בשנת 2007 קיבל את תואר יקיר העיר חולון, בה התגורר עם משפחתו החל משנת 1963. מנחם נפטר בגיל 75, ב-18 ביוני 2014, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הותיר אחריו אישה, בן, בת ונכדים.
איצהו היא בירת מחוז שטיינבורג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
העיר שוכנת על גדות נהר השטר (Stör), שהוא יובל של נהר האלבה, במרחק של 51 ק"מ מצפון-מערב להמבורג ו-24 ק"מ מצפון לגליקשטאדט (Glückstadt).
מבין הבניינים בעיר הראויים לציון ניתן למנות את כנסיית לורנס הקדוש מהמאה ה-12, את המנזר שנוסד ב-1256, בתי ספר רבים, בית חולים ומבנים נאים נוספים.
איצהו היא מרכז מסחרי פעיל מאוד.
איצהו היא העיר העתיקה ביותר בהולשטיין.
הגרעין שלה היה מבצר שנבנה ב-809 על ידי אגברט, אחד מהרוזנים של קרל הגדול, כנגד פלישות הדנים.
הקהילה המקומית שגשגה סביב למצודה.
ב-1201 נחרבה העיר, אך נבנתה מחדש ב-1224. לעיר החדשה הוענקו זכויות ב-1238 ולעיר הישנה ב-1303. במהלך מלחמת שלושים השנים נחרבה איצהו פעמיים על ידי השוודים ב-1644 וב-1657, אך היא נבנתה מחדש לאחר כל פעם.
העיר הועברה לידי פרוסיה ב-1867 יחד עם כל הדוכסות של שלזוויג-הולשטיין.
בקרבת העיר מצוי המקום הנמוך ביותר בגרמניה שגובהו הוא 3.5 מטרים מתחת לפני הים.
איצו (יצחק) רימר (נולד ב-18 ביולי 1948) הוא צייר ופסל ישראלי.
רימר נולד בקיבוץ מענית ועבר בילדותו עם משפחתו לבאר שבע.
למד בלונדון בבית הספר לאמנות סנט מרטין (St.
Martin's School of Art) ובקולג' לאמנות הארו (Harrow) בשנים 1971–1973. הפסיק את לימודיו משפרצה מלחמת יום הכיפורים והוא חזר לישראל והתגייס לשירות מילואים.
השלים את התואר הראשון בבצלאל ולמד לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
לימד אמנות, ציור ורישום במוסדות רבים ובהם בצלאל, מכון אבני ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים האחרונות מתגורר ויוצר במצפה רמון.
יצירתו של רימר עוסקת בעיקר בסוגיות הנוגעות לזהות הישראלית, בקשר לארץ ישראל, להיסטוריה שלה ולנופיה.
מקורות השראתו הם בעיקר ממצאים ארכאולוגיים מתקופת האבות ואילך, נופי הארץ וצבעיה והמיתוסים הקשורים בנופים אלה.
רימר, יליד קיבוץ מענית שבצפון ישראל, הגיע בהיותו כבן שבע לערך לבאר שבע, שם עברו עליו ילדותו ונעוריו.
חוויות נעוריו הפכו לחומרי הגלם של מרבית תקופות יצירתו.
מיד לאחר שהשלים את הכשרתו האמנותית עסק - הן בציוריו והן בפרויקטים של פיסול סביבתי במרחבי הנגב - בנוף המדברי ובמקומו של האדם מול מרחביו העצומים של היקום.
"כמי שקיבל את חינוכו האמנותי בבצלאל של אמצע שנות השבעים, היה איצו רימר של שנות השמונים והתשעים צייר מושגי.
יצירותיו מהתקופה הזו המושפעות מהתפישה הכנענית, מבטאות יחס קמאי, ראשוני, אל המדבר ואל נופי הנגב בו גדל וחי".
מוטיב מרכזי המופיע ביצירתו כבר בשנות השמונים וחוזר ונשנה עד ימינו הן "דמויות המבוססות על צלמיות שנהב מאתר כלקוליתי מדרום לבאר שבע.
צלמיות אלה היו כנראה אלילי בית קדמוניים, והן מייצגות עבור איצו את התרפים מספר בראשית.
הן הביאו אותו לשאול על מהות הדיאלוג בין האדם לאל והפולחן הנגזר ממנו.
העבודות קיבלו את הכותרת 'שיחות עם אלוהים', כותרת שהולמת במידה רבה את כל מכלול היצירה של איצו." דמות האדם בציוריו של רימר מאותה תקופה היא בדרך כלל דמות בודדה, הניצבת ומשקיפה על מרחביו האינסופיים של הנוף שלמולה.
"הדמויות של איצו רימר מופיעות בתוך מרחבים פתוחים, דלילים, חופשיים הנמצאים בהתהוות ואינם כפופים לאחידותו של מבנה מאורגן".
בשנות התשעים של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21, החליף רימר את מראות הנוף המדברי באינטימיות של הבית ובסביבה העירונית של תל אביב, בה התגורר מאז אמצע שנות השמונים.