tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גיטרה רומנטית היא גיטרה שמקורה בתקופה הרומנטית של המוזיקה הקלאסית של המאה ה-19. מקורה במדינות (מערב) אירופה (איטליה, צרפת, אנגליה, אוסטריה וספרד) והיא מהווה את המקור לגיטרה הקלאסית המודרנית ולגיטרה האקוסטית האמריקאית.
הגיטרה הרומנטית ידועה כגיטרה הראשונה בעלת 6 מיתרים.
הגיטרה הרומנטית מתאפיינת בצורה מוארכת וצרה, כאשר מיתריה עשויים מניילון או מעיים (Catgut) ושלושת מיתרי הבס מלופפים בנחושת מצופה בכסף, בדומה לגיטרה קלאסית מודרנית.
לעיתים, המיתרים היו מחוזקים באזור הגשר על ידי פינים קטנים.
הגיטרה הרומנטית הידועה הראשונה שנבנתה, נבנתה בשנת 1774 על ידי פרדיננדו גליאנו בנאפולי.
גיטרה זו שהוצגה כיום במוזיאון הייר (Heyer Museum) לפני פשיטה הרגל שלו, מראה כמה הבדלים חשובים מהגיטרה הקלאסית המודרנית.
היו לו 5 מיתרים במקום 6 שנמצאים בגיטרה הקלאסית.
בסוף המאה ה-18 הגיטרה זכתה לפופולריות כללית ניכרת.
אולם, לפי דבריו של רוג'רו צ'יזה , מוזיקולוגים רבים התעלמו במידה רבה ממקומה וחשיבותה במוזיקה הקלאסית.
מספר מלחינים ידועים שלא קשורים כלל לגיטרה הרומנטית ניגנו או הלחינו בשבילה יצירות, למשל: לואיג'י בוקריני ופרנץ שוברט.
הקטור ברליוז היה גם נגן מיומן על הגיטרה הרומנטית.
הוירטואוז והכנר ניקולו פאגאניני, ניגן אף הוא בגיטרה ואנטון דיאבלי הלחין כמות כלשהי של יצירות לגיטרה.
גיי פרנדלי (מאנגלית: Gay-friendly, בעברית: "ידידותי לגייז") הוא מונח המשמש לתיאור פתיחוּת וסובלנות כלפי להט"בים מכיוונם של בתי עסק, מוסדות וגופים שונים, ערים או אנשים, ולתיאור כאלה הפועלים לכינון אווירה וגישה התומכת בקהילת הלהט"ב ובמערכות היחסים שלה ללא שיפוטיות.
המונח משמש גם הטרוסקסואלים המבקשים להעיד על עצמם כפתוחים כלפי הומואים ולסביות.
המונח נטבע בשנות המאה ה-20 המאוחרות בצפון אמריקה והפיכתו מונח שגור בקרב הקהילה ומחוצה לה היא תוצר של עלייה הדרגתית בזכויות להט"ב בעולם ובתמיכה הפוליטית והחברתית בהם.
בנוסף, זיהוי של קהילת הלהט"ב כקהל יעד צרכני בעל פוטנציאל כלכלי משמעותי הביא עסקים רבים למצב עצמם כגיי פרנדלי.
ערים רבות בעולם מסווגות על ידי הקהילה הגאה כגיי פרנדלי, והבולטות מביניהן הן לונדון, סן פרנסיסקו, סידני, בואנוס איירס, תל אביב, ברלין, פריז ואמסטרדם.
בישראל ניתן למצוא, תיאורים של גיי פרנדלי של העיר אילת, ושל יחידה 8200 בצה"ל.
בפוליטיקה בישראל (נכון לשנת 2021), מפלגות העבודה, מרצ, יש עתיד, תקווה חדשה, כחול לבן, וישראל ביתנו וחלק מהרשימה המשותפת מוגדרות כמפלגות אשר תומכות בשוויון מלא עבור קהילת הלהט"ב, וכך גם מפלגות שינוי, גשר, כולנו, תל"ם והתנועה בעבר.
תחת יושבת הראש ציפי לבני, מפלגת קדימה פעלה למען זכויות לקהילת הלהט"ב בכהונתה בכנסת.
מפלגות פוליטיות ליברליות פרוגרסיביות קטנות אחרות תומכות גם הן במתן זכויות עבור הקהילה, בהן נכללות מפלגת הירוקים ומפלגת עלה ירוק.
עסקים רבים מזדהים כיום כגיי פרנדלי, ומאפשרים בסיס עובדים ומגוון לקוחות מגוונים יותר.
הקמפיין לזכויות האדם פועל להשגת שוויון בין הומואים, לסביות ומיעוטים שוליים אחרים, מפרסם רשימת חברות אשר להן מדיניות גיי פרנדלי.
חברות מפורסמות הידועות בסביבות עבודה ידידותיות לקהילה כוללות את דל וקוקה קולה.
חברות נוספות כגון, "Manspray", "Volkswagen" ,"R Family Vacations", "Ginch Gonch", "Egotour" ורבות אחרות מציעות מוצרים ושירותים נגישים ללקוחות הומואים.
חברת פרינסטון רוויו (TPR) מפרסמת מדי שנה דירוג של המוסדות האקדמיים בארצות הברית ובו קטגוריית גיי פרנדלי.
חברות אחרות כגון חברת התעופה לוט פוליש איירליינס מעבירות את המסר של היותן גיי פרנדלי בכך שהן מציעות נסיעות ליעדים הומוסקסואליים עם דגל הגאווה וכך גם מקדונלד'ס ווירג'ין אשר ממצבות את עצמן כגיי פרנדלי באמצעות פרסומות הפונות לקהל להט"בי.
מחקרים הראו כי קהילות להט"בים נוטות להעדיף עסקים ידידותיים להומוסקסואלים, גם אם העלות של מוצר או שירות מסוים גבוהה יותר מאשר בחברה אחרת.
מדריך התיירות הבינלאומי של ספרטקוס מפרסם את מדד הנסיעות הגאה, דירוג המדינות הידידותיות להומואים.
נקודות מתווספות למדינות בנושא חקיקה נגד אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית, שוויון בנישואים מול זוגות הטרוסקסואליים, חוקי שותפות, אימוץ ילדים ושיווק להט"ב.
עם זאת, נקודות מופחתות למדינות אשר כוללות חוקים אנטי להט"בים, הגבלות על טיפול באיידס, השפעה דתית והעמדה לדין, רציחות ועונשי מוות ללהט"בים.
בשנת 2020, מדד הנסיעות הגאה של ספרטקוס הציג את רוב מדינות מערב אירופה בין 11 הראשונות ברשימתו בהן: גרמניה, נורווגיה, דנמרק, איסלנד, שוודיה, פינלנד, בלגיה, הולנד, פורטוגל, הממלכה המאוחדת וספרד, בתוספת אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה וברזיל מהיבשות הנוספות.
חמש המדינות האחרונות היו צ'צ'ניה (חלק מרוסיה), סומליה, סעודיה, איראן, ותימן.
ספרטקוס מפרסם גם מדד הנסיעות הגאה בארצות הברית, המפרט את 50 המדינות בתוספת מחוז קולומביה עם אותם קריטריונים כמו דירוג המדינות.
בשנת 2013, חמש המדינות המובילות היו מצפון מזרח, ואילו העשירייה הראשונה כללה את קליפורניה, נבדה, ניו יורק, קולורדו, קונטיקט, אילינוי, מסצ'וסטס, אורגון, מחוז קולומביה וניו ג'רזי.
בעוד שמדינות דרום מזרח ארצות הברית נכללו בעיקר בתחתית הרשימה בהן בחמשת האחרונים, דקוטה הצפונית, אוקלהומה, קרוליינה הדרומית, ויומינג ואוהיו.
גֵיי (מאנגלית: Gay) היא מילה בשפה האנגלית המציינת אדם הנמשך לבני מינו.
באנגלית מכוונת המילה לכל המגדרים, אולם בעברית, ששאלה את המילה (כמו רבות משפות העולם), מתייחסת מילה זו לגברים בלבד (כמילה נרדפת ל"הומוסקסואל").
מקבילות נוספות למונח הן הומו או עליז (מיושן וכמעט ולא בשימוש כיום) כשם כולל להומואים זכרים, וגאה – תרגום שומר משמעות וצליל (תשמו"ץ), המתייחס לגאווה להט"בית (Gay pride) ובה-בעת שומר על צליל המילה האנגלית gay – ככינוי ללהט"בים.
בעבר נהוג היה בישראל לכנות לסביות כ"נעמות" והומואים כ"נעימים", כתרגום המונח, אך גם כינויים אלו אינם בשימוש למעלה מ-20 שנים.
המונח האנגלי "גיי" (gay) תיאר במקור את הרגשות שאננות, שמחה ואופטימיות.
בעברו הרחוק יותר, בשנות ה-30 של המאה ה-17, הוא אף סימן חוסר-מוסריות.
בשלהי המאה ה-19 החל המונח להתקשר להומוסקסואליות, אך רק במהלך המאה ה-20 גדל בהדרגה השימוש בו במובן זה.
ככל הנראה אחד השימושים הראשונים בדפוס במילה בהקשרה ההומוסקסואלי היה בספרה של גרטרוד שטיין מ-1922, "העלמה פר והעלמה סקין".
באנגלית מודרנית משמש המונח הן כשם תואר והן כשם עצם.
עד סוף המאה ה-20, השימוש במילה "גיי" לתיאור אנשים הנמשכים לבני-מינם היה בעיקר במאמרים ובמסמכים אחרים.
באותה תקופה, בחלקים מסוימים של העולם הפך המונח לכינוי גנאי; דוגמה לכך היא בקרב המדינות דוברות האנגלית (ארצות הברית, קנדה, בריטניה וכו'), שבהן משמעות המילה "גיי" בקרב הצעירים זהה ל"שטויות" או "טיפש" (לדוגמה: "That's so gay" – "זה כ"כ גיי").
בשימוש זה אין הכוונה להומו, כך שניתן להשתמש במושג זה גם לגבי עצמים דוממים ומושגים מופשטים.
יש מחלוקת בשאלה האם השימוש במשמעות זו שומר על המשמעות ההומוסקסואלית או לא.
גיי טיימס הוא מגזין גברים אנגלי המיועד להומואים וביסקסואלים, והוא מהמובילים בתחומו בבריטניה.
הפרסום הראשון של המגזין תחת שמו הנוכחי היה בשנת 1984, זאת לאחר שיצא מאז שנת 1975 תחת השם "HIM".
ל-GT מגזין-אחות בשם "דיווה" המיועד לנשים לסביות וביסקסואליות.
בנוסף, בעקבות הצלחת המגזין התפצל ממנו החוצה מגזין אחר בשם "AXM" שמתאפיין בגישה קלילה יותר ועוסק באופנה וסגנון חיים.
המגזין מסקר ומציג חדשות, ראיונות, סאטירה, אומנות גברית וטורי ייעוץ.
חלק התרבות שלו עוסק במוזיקה, קולנוע, ספרות, אוכל ואינטרנט.
בנוסף, למגזין מדור פרסום נרחב.
העורך הראשי של המגזין הוא טריס רייד-סמית'.
ביולי 1991 התראיין לעיתון הכדורגלן ג'סטין פשנו, ובו סיפר על הקשיים בקריירה שלו מאז יצא מהארון באוקטובר 1990. בחודש ספטמבר 2004 יצא המגזין בקמפיין פרסומי שנוי במחלוקת שהוצג ברכבת התחתית של לונדון עם תמונות מתוך מהדורת אותו החודש של המגזין.
הקמפיין היה הראשון מסוגו בלונדון שהציג גברים מתנשקים.
בשנת 2007 עבר המגזין רענון גרפי ותוכני שבמסגרתו שונה שמו לראשי התיבות GT.
בשנת 2008, בתגובה לטענות של קבוצות אוונגליסטיות על כך שלהומוסקסואלים מנסים להפיץ את הנטיות המיניות שלהם, ערך המגזין הפקה מיוחדת במסגרתה פנה למשרדי פרסום בבקשה להכין כרזות פרסומת שנועדו "למכור" הומוסקסואליות כעניין של בחירה "ולגייס" הומוסקסואלים חדשים.
ההפקה היוותה השראה להפקה זהה של מגזין Time Out תל אביב שנה לאחר מכן.
אחד המערכונים של סדרת הטלוויזיה "הממלכה הקטנה", מציג את דאפיד תומאס ("ההומו היחיד בכפר") הולך לחנות העיתונים כדי לקנות את הגיי טיימס.
הוא נתקף זעם כשהוא מגלה שמישהו אחד קנה את הגיליון היחיד שמוזמן עבורו, ומסרב להודות בכך שייתכן ויש הומו נוסף בכפר.
בסרט הקולנוע "משהו יפה" משנת 1996 נראה ג'יימי גונב עותק של המגזין על מנת למצוא בו מקומות מפגש להומוסקסואלים.
גיטרת רזונטור (מהוד בעברית; נקראת פעמים רבות בשם הגנרי גיטרת דוברו על שם המותג המוכר ביותר שלה) היא גיטרה שצלילהּ מוגבר באמצעות חרוט העשוי דיסקיות מתכת המותקן על גופה.
בעיית ההגברה, שהייתה חיונית בראשית המאה ה-20, כדי שהגיטרה תוכל להשתלב בהרכבים בהם ניגנו כלי נשיפה ותופים, נפתרה מאז שנות החמישים באמצעות הגברה חשמלית, אולם צלילה המתכתי המיוחד וה"שורשי" של גיטרת הרזונטור נותר חביב על אמני בלוז, בלוגראס וקאנטרי.
על עטיפת התקליט "Brothers in Arms" של להקת דייר סטרייטס מופיעה גיטרת רזונטור, והיא כלי אהוב על סולן הלהקה, מרק נופלר.
הגיטרה הומצאה בשנת 1926 על ידי בונה כלי הנגינה, ג'ון דופיירה (1893–1988), שהיגר לארצות הברית מסלובקיה.
אמרגן הוודוויל והגיטריסט ג'ורג' ביוקאמפ (George Beauchamp) ביקש ממנו ליצור גיטרה שצלילה יהיה חזק מספיק כך שתוכל להחליף פסנתר בלהקת ליווי.
דופיירה הרכיב שלוש דיסקיות אלומיניום על תיבת תהודה של גיטרה רגילה ממתכת ויצר מהוד אקוסטי שהגביר את צליל הגיטרה פי שלושה ויצר צליל עמוק, מתכתי ומדויק.
יחד עם ביוקאמפ ואחיו אמיל ורודי הקים דופיירה בשנת 1927 את חברת "כלי הנגינה של נשיונל סטרינג" (National String Instrument Corporation).
דופיירה ניסה שיטות שונות להגברת וחידוד הצליל של הגיטרה ויצר כלים בעלי גוף מתכתי (מפליז, ניקל או פלדה), עליהם ניתן לנגן כאשר הגיטרה שוכבת על ברכי הנגן ("סטיל גיטר").
בשנת 1928 עזבו האחים דופיירה את נשיונל והקימו יחד עם שני אחים נוספים, רוברט ולואי, את חברת "דוברו" (ראשי תיבות של "Dopyera brothers", האחים דופיירה, ומילה שמשמעותה "טוב" בסלובקית).
המותג דוברו הפך שם נרדף לגיטרות רזונטור באשר הן, למרות שבדרך-כלל מיוחס הכינוי "גיטרה דוברו" לגיטרה שגופה עשוי עץ, עם דיסקית מהוד מתכתית יחידה שקועה.
הגיטרות זכו לפופולריות רבה בקרב נגני הזרמים המוזיקליים החדשים של התקופה כג'אז, דלתא בלוז, טקסס בלוז וקאנטרי.
בהמשך, לאחר ההגברה החשמלית, המשיכו נגנים להשתמש בה רק בשל צלילה המיוחד.
בשנת 1932 רכשה "דוברו" את "נשיונל".
ב-1967 יצרו אמיל ורודי דופיירה את חברת OMI (Original Musical Instrument Company) שהמותג שלה נקרא Hound Dog ומ-1970, לאחר דיוני משפטיים, חזרה לייצר גיטרות רזונטור תחת השם "דוברו".
ב-1993 רכשה חברת גיבסון את המותג "דוברו", השייך לה עד היום.
המהודים (רזונטורים) נחלקים לשלושה סוגים:
tricone (חרוט משולש), העשוי שלוש דיסקיות מתכת, בעיצוב המקורי (פטנט אמריקאי מספר #1,741,453)
"biscuit" דיסקית בודדת בולטת, גיטרות אלה יוצרו על ידי חברת נשיונל ונקראות "נשיונל גיטר" (פטנט אמריקאי מספר #1,808,756)
"dobro" דיסקית בודדת שקועה (פטנט אמריקאי מספר #1,896,484)
שלושת סוגי המהודים יכולים להופיע עם גופים עשויים עץ או מתכת (למרות שמהוד דוברו בגיטרת מתכת הוא שילוב נדיר).
הנגינה על גירת רזונטור מתבצעת כמעט תמיד עם "סלייד", לשם ניצול הצליל המיוחד שנוצר כיוון שהגיטרה פחות רגישה ללחץ שנוצר מגיטרה רגילה.
בגיטרות ממתכת נהוג לנגן כאשר הן מונחות על ברכי הנגן, בגיטרות אלה, הנקראות "סטיל גיטר", החלק האחורי של הצוואר הוא מרובע ולא מעוגל.
בפריטה נעשה שימוש במפרטים ייעודיים או ללא מפרט.
כיוון הגיטרה הוא לרוב כיוון פתוח.
בנוסף לגיטרות בעלות 6 או 12 מיתרים יוצרו גם גיטרות בעלות מספר מיתרים לא-סטנדרטי כ-8 או 10 מיתרים.
בנוסף יוצרו עם רזונטור גם כלי מיתר נוספים כגיטרה בס, מנדולינה ויוקללה.
בתחום הבלוז ניגנו בדוברו נגנים רבים מתקופת הדלתא בלוז והטקסס בלוז ובראשם סאן האוס ובוקה וייט, בתקופה המודרנית ניגן בגיטרת דוברו בבלוז אריק קלפטון כמו כן משתמש בה הזמר בק, להדגשת שורשיו במוזיקה האמריקאית.
מארק נופלר מהדייר סטרייטס, ידוע כחובב גדול של הגיטרה.
בתחום הקאנטרי והבלוגראס ניתן למנות את ג'רי דאגלס, דוד ג'וש גראוויס וארל סקורגי בשנות הארבעים החמישים והשישים ופול פרנקלין, שהצטרף בשנות התשעים ללהקת הדייר סטרייטס.
גיטרה מזרחית הוא השם שניתן לסגנון הנגינה בגיטרה במוזיקה המזרחית הישראלית.
הגיטרה המזרחית אינה כלי (אף על פי שיש כלי המזוהה ככזו) כי אם טכניקת נגינה.
היא משמשת לנגינת סולואים ולעיתים נדירות גם כגיטרת קצב בסגנון הישראלי-ים תיכוני.
סגנונות הנגינה השונים בגיטרה המזרחית מקורם בחיקוי כלי מיתר אתניים מיוון ומארצות ערב.
הנגינה בגיטרה בסגנון ה"מזרחי" היא למעשה חיקוי של הפריטה על גבי עוד, בוזוקי או כלים דומים המזוהים עם הז'אנר, באמצעות גיטרה, לרוב חשמלית.
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, הסגנון המוזיקלי הישראלי-ים תיכוני לא היה קיים.
הראשונים שעסקו בדבר הגיעו מן הגלות בארצות שונות, וכל אחד הביא את מטענו התרבותי.
ג'ו עמר הגיע ממרוקו והביא את הסגנון האנדלוסי, פילפל אל-מסרי עלה ממצרים והביא את הסגנון הערבי, ואת מה שחיבר ביניהם, הביא אריס סאן היווני שעוד כשהיה ילד בטברנות היווניות, היה מנגן בגיטרה כאילו היא בוזוקי, מנהג שנחשב אז כלא מקובל בקרב היוונים.
אריס סאן נחשב לממציא סגנון הנגינה הזה, שלימים יהווה מוטיב מרכזי וחשוב בעיצוב הפסקול של המוזיקה המזרחית.
המשך התפתחותה של הגיטרה המזרחית התרחש בשכונת כרם התימנים שבתל אביב, בה קמה להקת "צלילי הבוזוקי" עם הגיטריסט משה בן-מוש אשר המשיך את הקו של אריס סאן, והלהקה הייתה מבצעת שירים יווניים בעיקר בשמחות ואירועים.
במשך הזמן הם הכניסו יותר ויותר חומרים שלהם, שכללו שירי-עם, פיוטים ושירים מקוריים, ושינו שמם ל"צלילי הכרם", אך סגנון הנגינה נשמר ונותר מזוהה עם שירי הלהקה.
כמה שנים לאחר מכן, קמה להקת צלילי העוד, בה החל יהודה קיסר את דרכו כנגן צמרת בז'אנר הים-תיכוני.
קיסר מספר שאת השכלתו המוזיקלית רכש מהאזנה לתקליטים בלבד, של אריס סאן ולד זפלין.
בשלבים מתקדמים יותר, היה הולך להופעות של אריס סאן, מצויד בגיטרה, עוקב בקפידה אחרי תנועות האצבעות המהירות והמדויקות שלו, ומנסה להתחקות אחריהן.
על כן הוא מעיד על עצמו שאינו יודע לקרוא תווים.
השניים - קיסר ובן-מוש שכללו ופיתחו את צלילי הגיטרה שתורגמו מבוזוקי על ידי אריס סאן ולמעשה יצרו את סגנון הנגינה המזרחי בגיטרה, כפי שהוא מוכר לנו כיום.
בסוף שנות התשעים הביא איתו נגן הגיטרה אריק כהן את הסגנון הטורקי על הגיטרה, הוא החל להשתמש באפקט "פייזר" (Phaser) וכך קיבל צליל המדמה את צליל הבגלמה החשמלית, שבאה מטורקיה.
הנגינה המזרחית בגיטרה הייתה מרכיב בולט למדי במוזיקה שעשו חיים משה, זוהר ארגוב, ג'קי מקייטן ואמני חאפלות אחרים במוזיקה המזרחית של שנות ה-80. הנגינה המזרחית בגיטרה גם הייתה מרכיב בולט במוזיקה התימנית וקיבלה נתח משמעותי במוזיקה שעשה ציון גולן ואחרים בז'אנר מאז ועד היום.
בן-מוש וקיסר ניגנו ברוב האלבומים וההופעות של אמנים אלה, והפכו למוזיקאים מבוקשים בקרב זמרים ואוהדים של הז'אנר הישראלי-ים תיכוני.
פופולריות הגיטרה המזרחית בנוף המוזיקלי בישראל צברה תאוצה ככל שהזמר המזרחי נכנס עמוק יותר ויותר ללב הקונצנזוס הישראלי.
גם אמנים שלא מהז'אנר השתמשו בטכניקה זו בכמה משיריהם, ביניהם דני סנדרסון, עברי לידר, גלעד שגב ולהקת הדג נחש.
במאה ה־21 ניתן לשמוע את הגיטרה המזרחית גם אצל אמני רוק פופולריים, דוגמת דודו טסה ולהקת Full Trunk.
עוד גיטרה שהפכה לידועה בז'אנר המזרחי בקרב נגנים, היא גיטרת Gibson SG.
דגם זה הפך לידוע בזכות הגיטריסט יהודה קיסר, שניגן את כל האלבום הראשון של זוהר ארגוב עם הגיטרה.
ל-SG אמנם אין תיבת תהודה, אך בזכות השימוש באותם פיקאפים כפולי סליל הנמצאים ב-ES-335 מתקבל בשתי הגיטרות צליל דומה.
זהו הסגנון המקורי של אריס סאן, המדמה בוזוקי.
סגנון זה מצריך לרוב מהירות נגינה גבוהה, כשבסוף פראזה מוזיקלית, הנגן מגביה את המיתר במהירות רבה, ויוצר צליל מהיר שנעשה גבוה יותר ויותר לקראת סופו.
יש שיאמרו שהנגינה בגיטרה עדיפה על בוזוקי, מכיוון שיש בה 6 מיתרים, ומנעד גדול יותר, בעוד שלבוזוקי יש רק ארבעה (אמנם כפולים).
מיתרי הבס שלה מאפשרים להגיע לצלילים נמוכים שבוזוקי לא יוכל לנגן.
זהו סגנון שמדמה את העוד המסורתי, ויש בו שימוש בעיקר במיתריה הנמוכים של הגיטרה.
ישנם נגנים הנעזרים במתקן מיוחד דמוי קאפו המונח מתחת למיתרים כ"שריג" צף ומאפשר לגיטרה לנגן גם רבעי-טונים, בעיקר בסולמות ה"ביאת" וה"ראסת'".
יש נגנים המכניסים שריגים נוספים בין השריגים הקיימים בגיטרה כדי לחלק את הגיטרה (שכבר מחולקת לחצאי-טונים) לרבעי-טונים.
סגנון זה מתאפיין בנגינה מהירה ורצופה, שבה הנגן נע בין כמה צלילים בכל פריטה בודדת.
בעבר כשהגיטרה המזרחית עוד הייתה חדשה, נעשה שימוש בשתי גיטרות שניגנו בו-זמנית את אותו תפקיד בהרמוניה או במרווח של אוקטבה, וזה יצר צליל עשיר יותר.
לחלופין, בהקלטות אולפניות, הגיטריסט היה מנגן את שני התפקידים בנפרד.
יהודה קיסר היה נוהג להשתמש בפריטה היברידית - כלומר ניגן את שני התפקידים יחדיו, כשהוא משתמש במפרט על מיתר אחד, ובאצבע על מיתר אחר, אולם לא תמיד הטכניקה הזו אפשרית - מנעד המיתרים מוגבל.
במהלך שנות ה-90 נכנס אפקט המשמש להכפלת הצליל של גיטרה בודדת, ומעניק לה את הצליל העשיר שמספקת נגינה כפולה.
בישראל, יחד עם יהודה קיסר ומשה בן מוש נמנים גיטריסטים שונים בז'אנר המזרחי שפעלו בתקופות שונות, וחלקם עד היום כמו:
אריק כהן (ליאור נרקיס, קובי פרץ, גליקריה)
עומרי זליג (אייל גולן, דודו אהרון)
יוני קיסר (חיים משה, יניב בן משיח, חיים ישראל)
איציק ריקן (איציק קלה, יניב בן משיח)
מרקו כהן (משה פרץ, מרגלית צנעני, נתנאל)
מני אליהו (חיים משה, קובי פרץ)
אבי בן שטרית (עדן בן זקן, ליאור נרקיס)
יוני קובני (שרית חדד, פאר טסי)
בן ביטון (איתי לוי, מאור אדרי)
יובב אברהם (שרית חדד, נסרין)
דודו קומה (אייל גולן, ליאור נרקיס)
ראם שי (הפרויקט של רביבו)
דורון שחר (ישי לוי, דקלון, סגיב כהן)
מקסים "מקס" קובה (ישי לוי, נתי לוי)
ישי בן צור (משה גיאת, מרגלית צנעני)
גיטרת גיטלר היא גיטרה חשמלית עם עיצוב נסיוני שנוצרה על ידי אלן גיטלר (1928 - 2003).
גיטלר הרגיש שהעיצוב הרגיל של הגיטרה החשמלית שמחקה גיטרה אקוסטית מיותר בגיטרה חשמלית מוגברת, ולכן עיצב את הגיטרה שלו בצורה המינימלית האפשרית לגיטרה חשמלית.
גיטלר התחיל לייצר גיטרות בעיצוב המיוחד לו, באמצע שנות השבעים של המאה העשרים בארצות הברית, וסך הכל ייצר בסביבות 60 גיטרות עד תחילת שנות השמונים.
אחת מהן הוא אף מכר לאנדי סאמרס, גיטריסט להקת הפוליס.
הגיטרה מופיעה בקליפ לשירם סינכרוניסיטי II.
בשנת 1982, גיטלר עלה לישראל, שינה את שמו לאברהם בר רש"י וגר בקריית ארבע.
גיטלר נתן רישיון להשתמש בעיצוב שלו לחברה מקומית בקריית ביאליק שנקראת אשטרון.
החברה ייצרה בסביבות 300 גיטרות, אך הוסיפה להן גוף פלסטיק.
בר רש"י הודיע שהוא איננו מרוצה מהתוצאה הסופית.
אשטרון מצידם טענו, שהגיטרות שהם ייצרו, הן העתק מדויק של הגיטרה המקורית, וגוף הפלסטיק מכיל רכיבים אלקטרוניים ונועד לצורך טיפול פשוט.
60 הגיטרות הראשונות שנוצרו בארצות הברית, מוצגות לעיתים בשם Fishbone Gittler Guitar.
כמו כן גיטלר ייצר בניו יורק גם 3 גיטרות בס.
גיטרת גיטלר מוצגת במוזיאון לאומנות מודרניתMOMA בניו יורק, וכמו כן מוצגת בBoston Museum of Fine Arts.
לגיטרת גיטלר שישה מיתרים, כאשר לכל מיתר יש פיקאפ משל עצמו.
בגרסאות מאוחרות לגיטרה יש גם גוף פלסטיק.
גיטרנאים (שם מדעי: Rhiniformes) היא סדרה בעל-סדרה בטאים, ממחלקת דגי סחוס.
הגיטרנים אוהבים מים רדודים וחמים.
לעיתים ניתן לראותם על החוף, כשחלק מגופם מחוץ למים.
שמם ניתן להם בשל מבנה גופם המשונה המזכיר את כלי הנגינה גיטרה.
בקדמת גופם חוטם מחודד וגוף רחב דמוי מעוין.
מאחור גופם דק ומסתיים בזנב בשרני בעל סנפירים קטנים.
גופו חלק ומכוסה קשקשים קטנטנים.
רק על גבו הם יוצרים שורה קוצנית חדה.
כלפי מעלה, מעל חלקו הקדמי של הראש, בולטות העיניים הגדולות, וכלפי מטה מתפתחים הפה הרחב ופתחי הזימים.
צבעם של הגיטרנים וצורתם מותאמים לקרקעית החולית של הים, שבה הם נוברים ומוצאים את מזונם שמורכב מרכיכות, תולעים וסרטנים שונים.
אורך גיטרן מצוי הנפוץ בים התיכון מגיע ליותר ממטר.
במקומות שונים הוא משמש למאכל אדם.
התפתחות ביצי הגיטרן אחרי ההפריה נעשית בתוך רחם הנקבה.
כעבור 7-8 חודשים מסתיים ההריון, והנקבה משריצה מספר גיטרנים קטנים, המתחילים מיד בחיים עצמאים.
מיונים מחודשים מחשיבים את כל בני המשפחה לחלק מהסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).
משפחת גלאוקוסתגיים (Glaucostegidae) - בה סוג אחד: גלאוקוסתגוס (Glaucostegus).
בעבר היו חלק ממשפחת הגיטרניים.
משפחת טריגונוריניים (Trygonorrhinidae) - בעבר היו חלק ממשפחת הגיטרניים.
בעבר בני הסוג כינורן (Rhynchobatus) היו נחשבים למשפחה נפרדת, אך כיום הם חלק מהכנוריתיים.
ייתכן שכל בני הסדרה שייכים כיום לרינופריסטיים.
גיי בר הוא בית עסק לממכר משקאות חריפים שמשרת בעיקר, או באופן בלעדי, לקוחות המשתייכים לקהילת הלסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב); במונח "גיי" נעשה שימוש רחב, והוא כולל את קהילות הלהט"ב והקווירים.
בעבר, גיי ברים שימשו כמרכז של תרבות להט"בית והיו בין המקומות הבודדים בהם אנשים עם נטיות חד-מיניות או שונות מגדרית יכלו להתרועע באופן גלוי.
כינויים אחרים המקובלים לתיאור מוסדות שכאלו כוללים "בוי בר", "גירל בר", "גיי קלאב", "קוויר בר", "לסביאן בר" ו"דייק בר", בהתאם לנישה של הלקוחות שאליהם מכוון המוסד.
עם כניסתו של האינטרנט וקבלה הולכת וגדלה של אנשי הקהילה ברחבי העולם המערבי, גיי ברים רבים איבדו מן הרלוונטיות שלהם.
באזורים ללא גיי ברים, בתי עסק מסוימים עשויים להפעיל ימים או ערבים ייעודיים עבור אנשי הקהילה הגאה.
מקומות מפגש המיועדים להומוסקסואלים פעלו במשך מאות שנים.
קיימים דיווחים אודות תיעוד כי לכל המאוחר כבר במאה ה-17 היו ברים ומועדונים במספר ערים מרכזיות באירופה, אשר שירתו, או לכל הפחות גילו סובלנות, כלפי לקוחות הומוסקסואלים מוצהרים.
בשנת 1810 נערכה פשיטה על הברבור הלבן , שברחוב ורה, שבוסטמינסטר, לונדון, באירוע שלימים כונה "קליקת רחוב ורה" (Vere Street Coterie).
הפשיטה הובילה להוצאות להורג של קית' מנגום וקונסטנצה ביוצ'ט בגין מעשה סדום.
המקום שימש, לכאורה, לקיומם של טקסי נישואים חד-מיניים, אשר בוצעו על ידי הכומר ג'ון צ'רץ'.
הגיי בר הראשון בעידן המודרני היה מערת עגל הזהב ("The Cave of the Golden Calf"), שהוקם כמועדון לילה בלונדון.
עסק זה נפתח במיקום תת-קרקעי ברחוב הדון מס' 9, ממש ליד רחוב ריג'נט, בשנת 1912, והפך למקום מפלט לעשירים, בני-אצולה ואנשי הבוהמה.
היוצרת פרידה סטרינדברג הגדירה את המקום כמיזם אוונגרד ואמנותי.
המועדון סיפק מודל מוצק למועדוני לילה עתידיים.
פיליפ הואר, בספרו משנת 1998 "המפלט האחרון של אוסקר ויילד", סיפק תיאור הבא:
"למעלה ברחוב ריג'נט, גברים צעירים, בחליפות הדוקות ולכה על הציפורניים, לגמו קרם דה מנט בקפה רויאל, ואילו במורד רחוב חשוך ללא מוצא ארב סוג חדש ושטני של מקום, שבו הפוטוריסטים פיזזו: 'מועדון לילה' המכונה בשם 'מערת עגל הזהב'.
על פי שמועות מעורפלות, בימינו, ברחובות האחוריים מטפחים כל מיני מקומות שכאלה, בהשתתפות חברים של האליטה החברתית.
רמזים כאלה אישרו את כל החשדות של המעמד הגבוה.
בשורשן של כל רעות אלו נמצא שמו של אוסקר ויילד, שם שעדיין לא מוזכר במשקי בית מנומסים.
יכול להיות שהוא מת כבר יותר מעשור, אבל הדקדנס של ויילד עדיין קיים".
בלב אמסטרדם, הולנד נפתח בר בשם Het Mandje בשנת 1927 על ידי בת ואן בירן הלסבית.
לאחר מותה בשנת 1967, אחותה גריט המשיכה לנהל את העסק עד שנסגר בשנת 1982, אבל שימרה את כל הפנים של הבר, וניתן לבקר לבקר במקום.
הבר Centralhjornet שבקופנהגן נפתח לפני יותר מ-80 שנים.
השימוש המתועד הראשון של המונח "גיי בר" הוא ביומנים של הקומיקאי הבריטי ההומוסקסואל קנת' ויליאמס: "16 בינואר 1947. ניגש לגיי בר שלא היה כלל גיי".
באותו הזמן, ויליאמס שירת בצבא הבריטי בסינגפור.
הבר Black Cat Bar שבסן פרנסיסקו היה במוקד של אחד הניצחונות הראשונים של התנועה ההומופילית.
בשנת 1951 בית המשפט העליון של קליפורניה אישר את זכותם של ההומוסקסואלים להתאסף יחד, במקרה שהובא אליו לדיון על ידי הבעלים ההטרוסקסואלים של הבר.
בעיר ניו יורק, הבר Julius Bar, שנוסד על ידי איש החברה הגבוהה המקומית מת'יו ניקול, שימש ב-21 באפריל 1966 לצורך קריאת תיגר נגד רשויות אכיפת החוקים בנושא אלכוהול של מדינת ניו יורק, האוסרים להגיש משקאות אלכוהוליים להומואים, בטענה שהם נחשבו מפירי סדר.
פסיקת בית המשפט, שקבעה כי הומואים רשאים להתאסף יחד בברים, הובילה בסופו של דבר לפתיחתו של הבר סטונוול אין בדרום מערב העיר, בשנת 1967, ולבסוף לאירועי מהומות סטונוול 1969. Julius Bar הוא הגיי בר הפעיל הוותיק ביותר של העיר ניו יורק.
יחד עם זאת, בעיר טוקיו קיים גיי בר, שנפתח בשנת 1966.
The Double Header שבכיכר פיוניר, סיאטל, מוכר בהיותו הגיי בר הפעיל הוותיק ביותר בחוף המערבי של צפון אמריקה, שפועל ברציפות מאז 1933.
מספר פרשנים סבורים שישנה בימינו דעיכה בסצנת הגיי ברים.
אנדרו סאליבן טוען במאמרו "סופה של התרבות ההומוסקסואלית" ("The End of Gay Culture") שהירידה במספר הגיי ברים נובעת מכך ש"האינטרנט הנחית עליהם מכה קשה.
אם אתה רק מחפש סקס או דייט, האינטרנט הוא עכשיו התחנה הראשונה עבור רוב הגברים ההומוסקסואלים".
ג'ון תומאס הסבירה את הירידה בכך שהצביעה על העובדה כי יש פחות ופחות צורך במקומות כמו ברים המיועדים ספציפית להומואים, שכן כיום הומואים צפויים להיתקל בפחות אפליה או להפוך ללא-רצויים בקרב חברה רחבה יותר.
בשנת 2007 המגזין Entrepreneur כלל את הגיי ברים ברשימת עשרה סוגים שונים של עסקים אשר יכחדו עד לשנת 2017, ביחד עם חנויות תקליטים, חנויות ספרים משומשים ועיתונים.
כמו רוב הברים והפאבים, טווח הגודל הפיזי של גיי ברים הוא רחב - החל בברים הקטנים ביותר, בעלי חמישה מושבים בלבד, כפי שמקובל בטוקיו, ועד למועדונים גדולים, רבי-קומות עם אזורים תחומים שונים ומופרדים, ויותר מרחבת ריקודים אחת.
מקום גדול עשוי להיות מכונה מועדון לילה, מועדון, או בר, ואילו המקומות הקטנים יותר נקראים בדרך כלל בארים או פאבים.
המכנה המשותף היחיד המאפיין גיי ברים הוא אופיים של הלקוחות.
בעוד גיי ברים רבים פונים מלכתחילה לקהלי לקוחות המשתייכים לקהילת ההומואים ו/או הלסביות, ישנם גם ברים (בדרך כלל ותיקים ומבוססים יותר) שהפכו לגיי ברים, במשך הזמן.
הגשת אלכוהול היא מקור פרנסתם העיקרי של גיי ברים ופאבים.
כמו בתי עסק שאינם גאים, הם משמשים כמקומות מפגש עבור אנשי הקהילה הגאה, כאשר שיחה, בילוי, ופגישת שותפים רומנטיים ומיניים פוטנציאליים היא מוקד הפעילות העיקרי של הלקוחות.
מבחינה היסטורית בהרבה קהילות, ועדיין כיום, גיי ברים נתפסים כמקומות הבודדים שבהם הומואים ולסביות בארון יכולים להיות פתוחים בנוגע למיניות שלהם, ללא חשש מחשיפה.
מסורתית, גיי ברים העדיפו לרוב להישאר דיסקרטיים וכמעט בלתי מזוהים מחוץ לקהילה הגאה, תוך הסתמכות בלעדית על קידום עסקיהם מפה לאוזן.
לאחרונה, מועדונים ומסיבות המיועדים לאנשי הקהילה מפרסמים את עצמם לעיתים קרובות באמצעות חלוקת עלונים המושכים את העין, ברחוב, במועדונים ובבתי עסק המיועדים לקהילה הגאה, או שהם גיי פרנדלי.
בדומה לפליירים המפרסמים מקומות המיועדים בעיקר לקהל הטרוסקסואלי, פליירים אלה, לעיתים קרובות, כוללים תמונות פרובוקטיביות.
בעוד שמסורתית, גיי ברים ופאבים הם כמעט זהים לאלו הפונים לציבור הרחב, גיי ברים המיועדים לריקודים, לעיתים קרובות, כוללים עיצוב משוכלל של תאורה, הקרנות וידאו, מכונות ערפל ופלטפורמות ריקודים מוגבהות.
רקדנים שכירים (המכונים go-go boys) עשוים להופיע בתוך כלובים דקורטיביים או על במות.
גיי ספורט ברים הם, יחסים, יוצאי דופן, אך אין זה לא-מקובל על ידי גיי ברים להעניק חסות לקבוצות ספורט מקומיות, וגיי פאבים רבים ידועים כמארחים המסורתיים של מסיבות לאחר משחקים, בהם נוהגים להשתתף ספורטאים הומואים מקומיים והאוהדים שלהם, בעיקר בערבים בהם משחקי ספורט מקצועי מרכזיים משודרים בטלוויזיה.
חלק מהגיי ברים הוותיקים ביותר הם המארחים הלא-רשמיים של מופעים, אירועים, תחרויות ומפגשים חברתיים הקשורים לדראג.
בגיי ברים ובמועדוני לילה, לפעמים, יש הפרדה על בסיס מין או מגדר.
בבתי עסק מסוימים, אנשים שנתפסים כשייכים למין "הלא נכון" (לדוגמה, גבר שמנסה להיכנס למועדון של נשים) עלולים להיות לא רצויים, או אף אפילו תיאסר עליהם הכניסה לחלוטין.
זה עשוי להיות נפוץ יותר בברים מיוחדים, כגון גיי ברים של הומואים גבריים עם פטיש לעור או BDSM, או ברים או מועדונים שיש להם קוד לבוש מחמיר.
זה נפוץ גם בברים ובמועדונים שבהם יחסי מין במקום הם המוקד העיקרי של הממסד.
מצד השני, גיי ברים בדרך כלל מקבלים בברכה טרנסג'נדרים, קרוס-דרסרים, וגברים בדראג.
ישנם גיי ברים ומועדונים, שעיקר הלקוחות שלהם הם גברים, כמו בתי מרחץ להומואים ומועדוני סקס אחרים, ואם זאת - הם עשויים לקיים גם אירועים, המיועדים גם לנשים או לנשים בלבד, מדי פעם.
ישנם גיי ברים שמנסים להגביל את הכניסה להומואים או ללסביות בלבד, אבל בפועל - לא ניתן לאכוף זאת.
דוגמה מפורסמת לכך היא Peel Hotel שבמלבורן, אשר זכה לפטור מהחוק לשוויון ההזדמנויות באוסטרליה על ידי בית המשפט, בטענה כי היה צורך בפטור כדי למנוע "עלבונות בעלי גוון מיני אלימות", וכי זו הייתה מטרתם של מנהלי הפאב.
כתוצאה מההחלטה, הפאב רשאי באופן חוקי לפרסם את עצמו כעסק המיועד להומואים בלבד, ושומר סף בכניסה רשאי לשאול את הנכנסים אם הם הומואים, לפני שהוא מאפשר להם להיכנס.
כמו כן, הוא רשאי להרחיק אנשים שאינם הומואים.
גיי ברים רבים ממילא מסווגים כמיועדים להומואים בלבד או ללסביות בלבד, כאשר ישנם גיי ברים, בעיקר בערים הגדולות ובאזורים עירוניים, שלוקחים סיווג זה צעד נוסף קדימה, בכך שהם פונים לתתי-קהילות שונות בתוך קהילת ההומואים.
חלק מתתי-קהילות אלו מוגדרות על ידי לבוש והופעה חיצונית.
ברים אלה, לעיתים קרובות, מעצבים קהילות מקומיות של אנשים "באותו הראש", כאשר הם פונים ספציפית לקהל של חובבי עור, חובבי ריקודי עם, חובבי דראג קווינז וכן הלאה.
תת-קהילות אחרות נועדו על מנת לספק גברים מ"טיפוס" מסוים, המוגדר לעיתים קרובות על ידי גיל, מבנה גוף, אישיות, והעדפה מוזיקלית.
ישנם ברים ומועדונים, הפונים לקהל לקוחות של אנשי מעמד הפועלים / צווארון כחול, בעוד אחרים פונים לקהל לקוחות יוקרתי יותר.
ישנם גיי ברים המיועדים לקוקיצות (הומואים נעריים, צעירים, ללא שיער-גוף), בעוד אחרים פונים אל קהילת הדובים (הומואים שהם בדרך כלל מבוגרים יותר, שמנים יותר ו/או שעירים יותר, ביחס לתפיסה הסטריאוטיפית של "ההומו-המטופח").
ישנם גם גיי ברים הפונים אל ציבור לקוחות המשתייך לגזע מסוים, כגון ברים עבור גברים אסייתיים, לטיניים או שחורים, "ומעריציהם".
מוזיקה, בין אם חיה ובין אם לאו, לרוב מושמעת על ידי DJ, היא, לעיתים קרובות, אחד מהמאפיינים הבולטים של גיי ברים.
בדרך כלל, המוזיקה בגיי ברים כוללת פופ, דאנס, R&B מודרני, האוס, טראנס, וטכנו.
בערים הגדולות שבצפון אמריקה ובאוסטרליה, נפוצים גם גיי ברים המשמיעים מוזיקת קאנטרי, כמו גם גיי ברים הידועים בהשמעת מוזיקת רטרו של פופ של שנות ה-60 וכן שירי מוטאון.
בירושלים פועל הווידאו פאב מאז 2012. בעבר היו עוד גיי ברים פעילים כמו האוויטה והלילה בת"א, ומועדון המקווה בירושלים.
גֵיי אַייקוֹן (מאנגלית: gay icon) הוא איש ציבור או דמות לא מציאותית הנחשבים לאייקון תרבותי של קהילת הלהט"ב.
האייקונים המוכרים ביותר הם לעיתים קרובות זמרים ואישים בתעשיית הבידור המחזיקים במספר מעריצים גדולים מקהילת הלהט"ב.
מהם בולטים לאורך השנים בטי דייוויס, ג'ודי גרלנד, דיאנה רוס, מדונה, ג'נט ג'קסון, שר וליידי גאגא.
עם זאת, המונח חל גם על פוליטיקאים, סופרים, ספורטאים, שחקנים, ודמויות מצוירות ווירטואליות.
בדרנים בולטים הנחשבים סמלים הומוסקסואליים משלבים לעיתים קרובות נושאים של קבלה, אהבה עצמית ומיניות בעבודתם.
גיי אייקונים מכל הכיוונים ידועים בכך שהכירו בתפקיד שמעריציהם מהקהילה הגאה מילאו בהצלחתם לרוב בתחילת דרכם.
סאפפו מלסבוס הייתה משוררת יוונית הידועה בהלחנת מילים סנטימנטליות על נשים.
ההומוארוטיקה הנתפסת בשיריה הובילה להפיכתה לסמל עבור נשים לסביות בעודה מעוררת השראה למונחים ספיים ולסביים.
המיניות שלה, והנושאים בשירתה, נדונו ופורשו בהרחבה על ידי חוקרים לאורך השנים.
המרטיר הקדוש הנוצרי של המאה השלישית, סבסטיאן הקדוש, מוגדר כאחד הגיי אייקוניים המוקדמים ביותר בהיסטוריה.
בשל תיאורו ביצירות אמנות כגבר צעיר, אתלטי ואטרקטיבי, ההיסטוריון ריצ'רד א קיי קבע כי "גברים הומוסקסואליים עכשוויים ראו בסבסטיאן בבת אחת פרסומת מדהימה לתשוקה הומוסקסואלית (אכן אידיאל הומוארוטי), ודיוקן אב טיפוסי של מקרה אי יציאה מהארון מעונה".
בשנות ה-90 של המאה ה-19 נכלא המשורר האירי אוסקר ויילד, שכונה בעצמו גם כגיי אייקון בשל נטייתו המינית, ואימץ את שמו הבדוי "סבסטיאן מלמות" על שמו.
המחזאי ההומוסקסואל טנסי ויליאמס השתמש בשמו של הקדוש לדמותו המעונה סבסטיאן במחזהו "פתאום, בקיץ האחרון" משנת 1957.
לפני תחילתה של המהפכה הצרפתית (1978-1799), מתנגדי המלוכה הצרפתית הפיצו באופן קבוע תעמולה פורנוגרפית בטענה שמלכת צרפת מארי אנטואנט ניהלה מערכת יחסים לסבית עם מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל.
השמועות על מיניותה של אנטואנט אומנם לא היו מבוססות, אך הובילו לכך שהיא התפרשה כאייקון לסבי מוקדם ביצירותיהם של סופרים הומוסקסואליים, בהם בספר "תהום הבדידות" של רדקליף הול (1928) ובמחזה "המשרתות" של ז'אן ז'נה מ-1947.
דיאנה, הנסיכה מוויילס, נחשבת כגיי אייקון בולט על ידי קהילת הלהט"ב בזכות עבודתה עם גברים הומואים שסבלו ממחלת האיידס לאורך שנים.
האתגרים שספנסר התמודדה איתם במהלך חייה במשפחת המלוכה הבריטית, בהם מאבקה בהפרעת האכילה בולימיה, הובאו כגורמים שחברי קהילת הלהט"ב יכלו להתחבר אליהם, בעיקר כתוצאה מעיסוקה במראה חיצוני, אשר תויג לאורך שנים בקרב חבריה.
בכותבו עבור המגזין .them דייוויד לבסלי תיאר את ספנסר כ-"סמל לדיכוי המשפחתי שרבים מהאנשים הקווירים מכירים טוב מדי", והוסיף כי, "אנשים קווירים מעריצים אותה כמה זמן היא המשיכה לנוכח סיטואציה מחורבנת.
האם יש שם משהו יותר קווירי מאשר אישה נהדרת שנלכדה בבית עגום?".
ג'יימס גרייג ממגזין Vice גם החזיק בדעה דומה ואמר כי "מעמדה כדיווה טרגית בצד, אין להכחיש שדיאנה ביצעה שינויים אמיתיים וחומריים בחיים של אנשי קהילת הלהט"ב במיוחד דרך העבודה שעשתה סביב מאבקה במחלת האיידס".
במאמר שפורסם בשבועון ניוזוויק כתב דזמונד אוקונור כי עבודתה של דיאנה עם גברים הומוסקסואלים + מחלת האיידס הייתה מכריעה להזכיר "לאנשי הממלכה המאוחדת הגדולה שה-"בלתי ניתנים למגע" ראויים לאהבה ביניהם".
בשנת 2009, פאנל הכולל את איאן מקלן ואלן הולינגהרסט בחר בדיוקן של ספנסר עבור ייצוג בתערוכת גיי אייקונים בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון.
באוקטובר 2017 כיבד מגזין Attitude את ספנסר בפרס המורשת שלו על עבודתה כלפי המאבק ב-HIV / איידס.
בנה, הנסיך הארי, דוכס סאסקס קיבל את הפרס בשמה.
הזמרת והשחקנית האמריקאית ג'ודי גרלנד הייתה פופולרית מאוד בקרב גברים הומוסקסואלים בשל רגישותה במחנה, והיא נחשבת "הסמל ההומוסקסואלי המובהק לפני קיומם של מהומות סטונוול".
בשנות החמישים, הביטוי "ידידה של דורותי" שימש כמונח סלנג עבור הומוסקסואלים.
הקומיקאית, מנחת טלוויזיה, שחקנית, סופרת והמפיקה האמריקאית אלן דג'נרס מוכרת כגיי אייקון בולט מאז שנות ה-90. בשנת 1997, דג'נרס הצהירה על עצמה כלסבית.
חשיפת הנטייה המינית שלה עוררה עניין רב בקרב הצהובונים האמריקאים.
המחלוקת של הסיקור התקשורתי הרתיעה את הקריירה המקצועית שלה והותירה אותה "שקועה בדיכאון" בעוד שנותני חסות רבים, כמו רשת המזון המהיר של וונדיס, הפסיקו את תמיכתן בה.
בספרה Love, Ellen אמה של דג'נרס, בטי, מתארת שהייתה בהלם כאשר דג'נרס יצאה מהארון, אך מאז הפכה לאחת התומכות החזקות ביותר שלה והפכה לחברה פעילה בארגון "PFLAG" ודוברת פרויקט יציאת הקמפיין לזכויות אדם.
באותה שנה בה יצאה החלה דג'נרס מערכת יחסים רומנטית עם השחקנית אן הייש שנמשכה עד אוגוסט 2000. בין השנים 2000–2004, דג'נרס ניהלה רומן קרוב עם הצלמת אלכסנדרה האדיסון אשר הופיעו על שער הירוחן הלהט"ב אדבוקט לאחר שכבר הוכרז על פרידתן לתקשורת.
מאז 2004, נמצאת דג'נרס במערכת יחסים עם השחקנית האוסטרלית פורשיה דה רוסי.
לאחר ביטול איסור הנישואים החד מיניים בקליפורניה (2008), דג'נרס ודה רוסי התארסו, והתחתנו באוגוסט אותה שנה בביתן בבוורלי הילס, קליפורניה.
ב-6 באוגוסט 2010, הגישה דה רוסי עתירה לשינוי חוקי של שמה לפורשיה לי ג'יימס דג'נרס.
דג'נרס השיקה תוכנית אירוח משלה בשעות היום, המופע של אלן דג'נרס, בספטמבר 2003. התוכנית עלתה בעקביות בדירוג הרייטינג וזכתה לשבחים ביקורתיים נרחבים.
בעונתה הראשונה הייתה מועמדת ל-11 פרסי אמי וזכתה בארבעה, כולל קטגוריית תוכנית השיחה הטובה ביותר.
התוכנית זכתה ב-25 פרסי אמי בשלוש העונות הראשונות שלה מאז יציאתה ב-7 בספטמבר 2006, דג'נרס נבחרה לארח את טקס פרסי האוסקר ה-79, שהתקיים ב-25 בפברואר 2007 מה שהפך אותה לאדם הלהט"ב המוצהר הראשון בגלוי אשר מארח את האירוע.
במהלך מופע הפרסים אמרה דג'נרס, "איזה לילה נפלא, גיוון כזה בחדר, בשנה שבה נאמרו כל כך הרבה דברים שליליים על גזע, דת ונטייה מינית של אנשים.
ואני רוצה להעלות את זה כאן, אם לא היו שחורים, יהודים והומואים, לא היו פרסי אוסקר או מישהו ששמו אוסקר כשחושבים על זה".
מופעה זכה לביקורות משבחות בסיומו.
בשנת 2016 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית לדג'נרס, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
הזמרת, שחקנית, מנחת טלוויזיה, ואשת העסקים האמריקאית, שר, נחשבת לעיתים קרובות לאחד הגיי אייקונים הבולטים של ימינו.
מלכות דראג רבות נוהגות לחקות את הופעותיה ומראיה האקסטרבגנטי בהופעותיהן.
לפופולריות הרבה של שר בקהילה תרמה גם העובדה שילדה הבכור, צ'אז בונו, יצא לראשונה כלסבית בגיל 17, מה שעל פי הדיווחים גרם לשר לחוש "אשמה, פחד וכאב" אך עם זאת, עד מהרה קיבלה את נטייתו המינית, והצהירה כי לאנשי להט"ב "אין את אותן הזכויות כמו כולם".
ב-11 ביוני 2009, בונו הצהיר על עצמו כגבר טרנסג'נדר, ומעברו מנקבה לזכר הושלם באופן חוקי ב-6 במאי 2010.
שר הייתה הדוברת המרכזית בוועידת הארגון, הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים (PFLAG) בשנת 1997, ומאז הפכה לאחת התומכות הקולניות ביותר עבור זכויות להט"ב.
במאי 1998 קיבלה את פרס אייקון מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה בטענה כי "הביאה לשינוי משמעותי בקידום שוויון זכויות עבור אנשי להט"ב".
שר הופיעה פעמיים (בשנות 2000 ו-2002) בסדרת קומדיית המצבים "ויל וגרייס" הידועה באופן ייצוג דמויות הומוסקסואליות בה, בתפקיד של עצמה וכמושא הערצה של ג'ק מק'פרלנד, דמות של הומו נשי מוחצן (בפרק של שנת 2002 חולם גיבור הסדרה ששר היא בעצם אלוהים).
שר הצהירה רבות על זיקתה לקהילה באמירות כדוגמת "היו שנים שרק הומואים היו לצידי ובלעדיהם לא הייתי שורדת", "אם אפסיק ללבוש פאות ובגדים נוצצים, מלכות דראג ברחבי ארצות הברית יפשטו רגל".
הזמרת-יוצרת, שחקנית, מפיקה מוזיקלית, ואשת העסקים האמריקאית מדונה הפכה לגיי אייקון בולט ברחבי העולם החל משנות השמונים.
כתב הירחון אדבוקט סטיב גדולה העיר כי, "בשנות השמונים והתשעים שחרורו של סרטון או סינגל חדש של מדונה היה דומה לחג לאומי, לפחות בקרב מעריציה ההומואים".
גדולה גם הצהיר כי במהלך תקופה זו, במקביל לעליית מגפת האיידס בעולם, "כאשר אמנים אחרים ניסו להרחיק את עצמם מהקהל שעזר לכוכבות שלהם לעלות, מדונה רק הפנתה את האור לאוהדיה ההומואים וגרמה לו לשרוף את כל המאיר".
בשנת 2003 במהלך הופעתה בלבוש חתן בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV עם שיריה "Hollywood" ו-"Like a Virgin", נישקה מדונה את הזמרות האמריקאיות בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה אשר היו לבושות ככלות לצד מחיאות כפיים מהקהל.
מופען הוביל להתייחסות עולמית זמן קצר לאחר מכן בשל הבעת הנטייה הלסבית שכלל, והוגדר כאחד מרגעי הלהט"ב הבולטים בתעשיית המוזיקה בעולם והטובים בכל הזמנים מהיווסדותו של טקס הפרסים.
ביוני 2010 פרסמה מדונה הצהרה שמתחה ביקורת על ההחלטה לכלוא שני גברים במלאווי משום שציינו איחוד אזרחי בטקס ביניהם באומרה, "כעיקרון, אני מאמינה בשוויון זכויות לכל האנשים, לא משנה מה המגדר, הגזע, הצבע, הדת או הנטייה המינית שלהם.
השבוע, מלאווי עשתה צעד ענק לאחור.
העולם מלא בכאב וסבל ולכן, עלינו לתמוך בזכות האדם הבסיסית שלנו לאהוב ולהיות נאהבים.
אני קוראת לגברים ולנשים המתקדמים במלאווי - ובעולם כולו - לערער על ההחלטה הזו בשם כבוד האדם שוויון זכויות לכולם!".
ביוני 2011, דחקה במעריציה לתמוך בנישואים חד מיניים בניו יורק אשר הפכו לחוקיים לאחר כשבוע, באומרה כי "תושבי ניו יורק יש לשמוע את קולם.
אומרו לחברי הקונגרס הממלכתיים שלכם לתמוך בהצעת חוק של נישואים זהים.
כל מה שאתה צריך זה אהבה".
במרץ 2013 העניקה פרס במהלך טקס פרסי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה לעיתונאי ההומוסקסואל המוצהר אנדרסון קופר בעודה קוראת למהפכה.
במהלך סבב הופעותיה "The MDNA Tour" בשנת 2012 שכלל כ-86 הופעות לקידום אלבומה MDNA, הופעותיה של מדונה בלטו בנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב.
לפניי כל מופע חילקה לקהל צמידים ורודים לעידוד תמיכה בקהילה אשר בנוסף, מאות אנשים בקהל הביאו דגלי גאווה והניפו אותם במהלכו.
מדונה עצרה במהלך כל מופע על מנת לדבר על נושא זה כאשר אמרה: "אני מרגישה שאנשים חוששים יותר ויותר מאנשים שונים.
אנשים נעשים סובלניים יותר ויותר, אבל אנחנו צריכים עדיין לחולל שינוי...
אנחנו לא צריכים לעשות את זה באלימות, אלא באהבה".
היא המשיכה וציינה את מרטין לותר קינג הבן כלוחם למען שוויון הזכויות של אפרו-אמריקאים, באומרה כי, "אני כאן כדי לומר שלקהילה הגאה וההומואים שכאן, ובכל רחבי העולם, יש את אותן הזכויות, להיות מיוחסים בכבוד, בסובלנות, בחמלה ובאהבה".
לאחר מכן ביקשה מהקהל להרים עמה את צמידי היד כדי להראות את "אהבתם ותמיכתם בקהילה הגאה".
היא סיכמה את דבריה בכך ש-"אנשים המצטטים את התנ"ך, ומשתמשים באלוהים כמנגנון הגנה: ישו, מוחמד, בודהה ומשה רבנו הטיפו לכך – זה בכל ספר קדוש – 'ואהבת לרעך כמוך'.
אינך יכול להשתמש בדת, או שמו של אלוהים, להתייחס לרעה לאנשים אחרים.
אז בואו נצא לעולם ונפיץ את מסר האהבה הזה, ונחיה את חיינו ללא פחד.
אף על פי שנאומה זכה לשבחים רבים מהתקשורת, ב-17 באוגוסט הוכרז כי רוסים הומופובים יתבעו את מדונה תמורת 10.4 מיליון דולר, בטענה שהיא מקדמת "תעמולה הומוסקסואלית" המנוגדת לחוק נגד תעמולה הומוסקסואלית במדינה, ולכאורה "העליבה את רגשותיהם כשדיברה על זכויות הומואים במופע".
לדברי אחד מעשרת הפעילים שהגישו את התביעה, "היא (מדונה) הוזהרה במילים שהיא צריכה לנהוג בהתאם לחוק והיא התעלמה מזה.
אולי מישהו לא רואה את הקישור אבל אחרי המופע של מדונה אולי ילד כלשהו הופך להיות הומו, איזו ילדה הופכת ללסבית, פחות ילדים נולדים כתוצאה מכך והמדינה הגדולה הזו לא יכולה להגן על גבולותיה - מבחינתי זה גורם לסבל מוסרי".
באוגוסט 2015 דווח בכל מקום על כך שמדונה לעולם לא תופיע ברוסיה שוב לאחר המקרה.
שמונה שנים לאחר האירועים, בשנת 2020, מדונה הצהירה כי לא הייתה מודעת לגבי זה שזכתה בתביעות.
בשנת 2019 הופיעה באירוע הגאווה העולמית "WorldPride" במלאת 50 שנה למהומות סטונוול.
בשנת 2020 פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה עידוד עבור מעריציה לחתום על עצומה נגד חקיקה אנטי-להט"בית.
המוזיקאי, הזמר, השחקן והמפיק המוזיקלי האנגלי מוגדר כאחד הגיי אייקונים הבולטים והוותיקים של ימינו.
בואי הכריז על עצמו כהומוסקסואל בריאיון למייקל ווטס בגיליון של מלודי מייקר משנת 1972, במקביל לקמפיין שלו "זיגי סטארדאסט", שבמהלכו צוינו העמימות והבלבול של קהל הצופים בנוגע למיניותו של בואי.
בראיון בספטמבר 1976 לפלייבוי, אמר בואי, "אני לא יכול להכחיש שהשתמשתי בעובדה הזאת טוב מאוד.
אני מניח שזה הדבר הטוב ביותר שקרה לי אי פעם".
אשתו הראשונה, אנג'י, תומכת בטענתו שהוא דו-מיני וטוענת שלבואי הייתה מערכת יחסים עם המוזיקאי מיק ג'אגר.
בריאיון לרולינג סטון משנת 1983 אמר בואי כי הצהרתו הפומבית שהוא דו-מיני היא "הטעות הגדולה ביותר שעשיתי אי פעם" וכי תמיד היה "בארון הטרוסקסואלי".
בהזדמנויות אחרות אמר שהתעניינותו בתרבות הומוסקסואלית וביסקסואלית הייתה יותר תוצר של הזמנים והסיטואציה שבה הוא נמצא מאשר של רגשותיו שלו.
בראיונו למגזין בלנדר בשנת 2002 נשאל אם הוא עדיין סבור שהצהרתו הפומבית היא הטעות הגדולה ביותר שלו.
לאחר הפסקה ארוכה, הגיב: "אני לא חושב שזו הייתה טעות באירופה, אבל זה היה הרבה יותר קשה באמריקה.
לא הייתה לי בעיה שאנשים ידעו שאני דו-מיני.
אבל לא הייתה לי נטייה להחזיק כרזות.
וגם לא להיות נציג של קבוצת אנשים".
בואי אמר שהוא רוצה להיות כותב שירים ומבצע ולא כותרת לביסקסואליות שלו, וכי "באמריקה הפוריטנית אני חושב שזה עמד בדרכם של כל כך הרבה דברים שרציתי לעשות".
מארק איסטון מתאגיד השידור הציבורי הבריטי "BBC" כתב בשנת 2016 (שנת מותו של בואי) כי "בריטניה הרבה יותר סובלנית לשוני.
זכויות להט"ב ובהן נישואים חד-מיניים ושוויון בין המינים, לא היו נהנות מהתמיכה הרחבה שהן מקבלות ללא האתגר האנדרוגיני של בואי באותן שנים".
הזמרת, דוגמנית, אשת עסקים, פזמונאית, והשחקנית האמריקאית ליידי גאגא הצהירה על עצמה כביסקסואלית והיא פעילה בולטת למען קהילת הלהט"ב ברחבי העולם.
היא מייחסת הרבה מההצלחה המוקדמת שלה למעריציה ההומוסקסואלים והיא נחשבת לגיי אייקון בולט.
בתחילת הקריירה שלה אמרה כי התקשתה לקבל השמועות ברדיו, ואמרה: "נקודת המפנה עבורי הייתה הקהילה הגאה".
אחת מהופעותיה הראשונות בטלוויזיה הייתה בטקס פרסי "NewNowNext" ששודרה בערוץ הטלוויזיה הלהט"בי לוגו.
היא סיפרה כי הלהיט "Poker Face" מדבר על "הביסקסואליות שלה ועל איך לבן זוגה בעבר לא היה נוח איתה".
בצעדה לשוויון לאומי בשנת 2009 נאמה בוושינגטון לתמיכה בזכויות להט"ב.
יום למחרת פרסמה קריאה בחשבונה בטוויטר לקבוע תאריך להצבעה לביטול המדיניות והעלתה סרטון ליוטיוב הקורא לאזרחים ליצור קשר עם נציגי הציבור המקומיים בבקשה לבטל את המדיניות.
ביוני 2011 גאגא הופיעה ברומא באירוע הגאווה האירופי, "Europride".
היא ביקרה את מצב ההומואים המוגבל במדינות רבות באירופה ותיארה אותם כ-"מהפכנים של אהבה".
באותה שנה, הוסמכה לשרה על ידי מנזר כנסיית החיים האוניברסלית, כדי שתוכל לערוך חתונה של שתי חברות קרובות שלה.
בסוף שנת 2012 כאשר סבב הופעותיה "Born This Way Ball" הגיע לרוסיה, גאגא הואשמה בהפרת החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית.
היא איימה במעצרה ובקנס של 50 אלף דולר.
פחות משנה לאחר מכן כאשר העביר הפרלמנט במדינה חוק דומה שהפליל כל סוג של נאום תמיכה כלפי קהילת הלהט"ב, גאגא שיתפה ברשתות החברתיות שלה את כעסה ואמרה "אני נשבעת להילחם למען מעריצי הרוסים, הדיכוי יתמודד עם מהפכה, אתם לא לבד!
ביוני 2016, בלוס אנג'לס קראה בקול את שמותיהם של 49 ההרוגים בפיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו ונשאה נאום מלאת דמעות.
מאוחר יותר באותו החודש, הופיעה בסרטון ההוקרה של הקמפיין לזכויות האדם לקורבנות הפיגוע.
בבחירות לנשיאות 2016 בארצות הברית תמכה בהילרי קלינטון והתנגדה לבחירתו של דונלד טראמפ ומאוחר יותר גינתה את איסורו על גיוס טרנסג'נדרים לצבא.
בשנת 2017, הוכתרה בטקס פרסי "Miss Gay America" כאשת הלהט"ב של השנה.
במשך הקריירה שלה, זכתה גאגא ב-2 פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה, ובשנת 2014, נכללה על ידי מגזין "Out" כאחת מתוך 12 אייקוני הלהט"ב של כל הזמנים.בשנת 2018, תזכיר שהודלף ממשרדו של טראמפ חשף כי ממשלתו רוצה לשנות את ההגדרה החוקית למין כדי להוציא מחוץ לחוק אמריקאים טרנסג'נדרים.
גאגא הייתה אחת הסלבריטאיות הרבות שגינו את המהלך והפיצו את הקמפיין WontBeErased# למיליוני עוקביה בטוויטר.
בשנת 2019 גאגא הוזכרה בווידאו קליפ של השיר "You Need to Calm Down" המוקדש לקהילת הלהט"ב של הזמרת טיילור סוויפט.
ב-2012 השיקה ארגון ללא מטרת רווח במטרה להעצמת בני נוער להט"בים בשם, "Born This Way Foundation".
הארגון נקרא כך לפי שמו של הסינגל המוביל מאלבומה בשנת 2011, "Born This Way" המציין כי כל אדם נולד בדרכו וחובתם של כולם לקבל את השונה.
אשת העסקים אופרה וינפרי, הסופר דיפאק צ'ופרה, ושרת הבריאות ושירותי האנוש האמריקאי, קתלין סבליוס, דיברו על פתיחתו באוניברסיטה הרווארד.
מימונו העיקרי כלל כ-1.2 מיליון דולר מגאגא, 500,000 דולר מקרן עמיתי מקארתור, וכ-850,000 דולר מרשת חנויות היוקרה "בארניס" בניו יורק.
ביולי 2012, הארגון שיתף פעולה עם רשת השיווק אופיס דיפו, אשר תרם 25% ממכירותיו במינימום של כ-1 מיליון דולר בסדרה של מוצרי חזרה לבית ספר במהדורה מוגבלת.
יוזמות הארגון כוללים את הסיור "אוטובוס הילד האמיץ" שמשמש כמרכז נוער ליוזמה נגד בריונות.
לארגון ישנם עמודים רשמיים ברשתות חברתיות בהם פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר המפרסמים את תוכנו ופעילותו.
באוקטובר 2015, במרכז "ייל למודיעין רגשי" גאגא הצטרפה ל-200 תלמידי תיכון, קובעי מדיניות, ופקידים אקדמיים כדי לדון בדרכים לזהות רגשות לתוצאות חיוביות.
בשנת 2016 הארגון שיתף פעולה עם אתר המדיה "Vox Media", אתר החדשות "Recode", ועם חברת הטכנולוגיה אינטל למאבק בהטרדה באינטרנט.
הכנסות הגיליון "99" במגזין "V" בהשתתפות גאגא ובן זוגה לשעבר טיילור קיני נתרמו לארגון.
היא הוציאה בגדים והאביזרים בשם "Love Bravery" ברשת החנויות "Macys" בחודש מאי אותה שנה בשיתוף פעולה עם הזמר אלטון ג'ון אשר 25% מכל רכישה תמכה בארגונה ובקרן המאבק נגד מחלת האיידס של ג'ון.
היא השתתפה במשך שבוע בחודש יוני 2017 עם חברת הקפה סטארבקס בקמפיין בשם "כוסות החסד" שבו החברה תרמה כ-25 סנט במספר המשקאות לארגון.
מאוחר יותר השתתפה בקליפ עם החברה "סטייפלס בע"מ" לגיוס כספים עבורו.
ביום המעשים הטובים לשנת 2018, שיתפה פעולה עם הארגון להבאת מזון ובגדים למקלט של קבוצת הארגונים הצלב האדום לאנשים שנאלצו לפנות בתים בגלל השריפות בקליפורניה באותה תקופה.
הארגון שיתף פעולה עם סטארבקס וחברת הספורט "SoulCycle" כדי להודות לכבאי קליפורניה על עבודתם במהלך השריפות.
זה הציל את חיי וזה יציל את שלכם".
ב-22 בספטמבר 2020 הוציאה ספר אנתולוגיה בשם "Channel Kindness: Stories of Kindness and Community" שמציג 51 סיפורים על חסד, אומץ וחוסן מצד צעירים בכל רחבי העולם שנאספו על ידי הארגון.
היא פרסמה את הספר באתגר חסד של 21 ימים ברשתות החברתיות שלה עם ההאשטאג BeKind#.
בשנת 2021, שיתפה פעולה עם מותג השמפניה דום פריניון לשחרור מהדורה מוגבלת של בקבוקי "Rosé Vintage 2005" יחד עם פסל שתוכנן על ידה.
110 היצירות הבלעדיות נמכרו במכירות פרטיות, והרווחים הוענקו לארגון.
חברת הקוסמטיקה של גאגא "Haus Laboratories" משנת 2019 הודיעה כי כל עסקה שתתרחש באתרה הרשמי יתרם דולר אחד לארגון.
בעקבות יציאת שירה "You Need to Calm Down", חלה עלייה בתרומות לעמותה הלא-ממשלתית הלהט"בית, GLAAD, תוך ששמה הופיעה בשיר עצמו: "".
הסולן והגיטריסט האמריקאי של להקת הגראנג' נירוונה, קורט קוביין היה ידוע כגיי אייקון ותיק.
באוקטובר 1992, כשנשאל "ובכן, אתה הומו?" על ידי מגזין מונק, קוביין השיב, "אם לא הייתי נמשך לקורטני, הייתי דו-מיני.
אני הומו רוחני וכנראה יכול להיות שאני דו-מיני.
אם לא הייתי מוצא את קורטני נראה שהייתי ממשיך בסגנון חיים דו-מיני".
קוביין הוסיף כי "חשב שהוא הומו" ו-"רצה למצוא נץ עוף ולמכור את התחת שלו".
הוא תיאר את עצמו כ-"נשי" בילדותו, ולעיתים קרובות לבש שמלות ובגדים נשיים סטריאוטיפיים אחרים.
חלק ממילות שיריו, כמו גם ביטויים שבהם שימשו עבורו להשחתת כלי רכב ובנקים, כוללים "אלוהים הומו", "ישו הוא הומו", "חוקי סקס הומוסקסואליים" ו-"כולם הומואים".
באחד מכתבי העת האישיים שלו נאמר, "אני לא הומו, אף על פי שהלוואי שהייתי, רק כדי לעצבן הומופובים".
קוביין דגל בשוויון זכויות מלא עבור קהילת הלהט"ב.
בשנת 1992 נסע לאורגון להופעה ללא תשלום עבור תמיכה בהתנגדות להצבעת "מדד הצבעה 9" אשר ניסה לגרום לכל הממשלות באורגון איסור להשתמש בכספיהן או בנכסיהן כדי לקדם, לעודד או להקל על הומוסקסואליות בטענה כי "התנהגויות אלה הן חריגות, שגויות, לא טבעיות וסוטות ויש להימנע מהן".
קוביין דיווח שהרגיש "שונה" מגיל שבע, והיה יעד תכוף לבריונות הומופובית בבית הספר שלו מפני שהיה לו "חבר הומו".
קוביין התראיין לשני מגזינים הומואים בהם אאוט ואדבוקט אשר בשנת 1993 תוארו כ-"ראיון היחיד של הלהקה שבה נאמר על תכנון יצירת האלבום Incesticide אשר כלל הערות בהן ההצהרה המגנה הומופוביה, גזענות ושנאת נשים באומרה,
השחקן, מלכת דראג, דוגמן, סופר וזמר הפופ האמריקאי רופול נחשב כגיי אייקון בולט.
רופול נחשב למלכת הדראג המצליחה ביותר מבחינה מסחרית בארצות הברית.
הוא מוגדר כמי שדחף ליצירת חשיפה רחבה יותר למלכות דראג מתרבות הלהט"ב לחברת המיינסטרים, הודות להצלחתו המוקדמת בקריירה, ומאוחר יותר, בתוכניתו המרוץ לדראג של רו פול אשר הייתה לתוכנית השיחה הארצית הראשונה המציגה מלכת דראג כמארחת.
בנוסף למגוון מערכונים של קומדיה, התוכנית זכתה לדיון בנושאים כמו העצמה עבור שחורים, העצמה נשית, נשים גאונות ופוליטיקה ליברלית.
נושאים אשר לא היו מדוברים בטלוויזיה של שנות התשעים.
בשנת 1999 הוענק לרופול פרס אייקון בטקס פרסי המדיה של "GLAAD" על עבודתו בקידום שוויון עבור קהילת הלהט"ב.
בשנת 2016 זכתה תוכניתו בפרס אמי לראשונה ושנה לאחר מכן ב-8 מועמדויות נוספות בהן זכייתו השנייה ברציפות בקטגוריית המארח המצטיין לתוכנית מציאות או תחרות ריאליטי.
בשנת 2017 נכלל רופול ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין טיים.
בשנת 2019 ציין העיתון פורצ'ן את רופול בתואר "מלכת הדראג המפורסמת ביותר בעולם".
הזמרת-יוצרת הפופ, נשמה, רית'ם אנד בלוז, גוספל, ג'אז, פזמונאית, מלחינה, מפיקה מוזיקלית והשחקנית האמריקאית מריה קארי מוכרת כגיי אייקון.
שירה, "Hero" נחשב כהמנון בקרב הקהילה הגאה שכן הוא נוגע לנושאים של אימוץ אינדיבידואליות והתגברות על ספק עצמי.
לדברי קארי עצמה, רבים מהמעריציה הגאים הודו כי התבגרו בהאזנה לשיר לצאת להארון והתייחסו לתחושת הבידוד ואי השייכות.
אישיות הדיווה שלה נתנה לה הערצה רבה מצד מעריצים הומוסקסואליים.
קארי זכתה באות כבוד על ידי "GLAAD" בשנת 2016 בפרס "בעל הברית" שעליו הביעה תודה למעריציה מהקהילה באומרה, "על האהבה ללא תנאי...
אני מאחלת לכולכם אהבה, שלום והרמוניה".
בינואר 2019 הופיעה קארי בערב הסעודית, מה שגרר תגובה חריפה בעולם הערבי.
אוון ג'ונס מהגרדיאן ציין כי "לקארי יש מעריצים הומוסקסואליים גדולים, פעילות הומוסקסואלית בערב הסעודית נענשת במוות.
על קארי הופעל לחץ לביטול הופעתה בגלל רצח העיתונאי ג'מאל ח'אשוקג'י אשר התנגד למדיניות השלטון ובגלל מאסר במדינה בגין הצגת פמיניזם.
בהודעת סוכנות הידיעות "AP", פרסומאי הקריירה של קארי אמר: "כשהוצע בפני קארי להופיע לקהל מגדרי בינלאומי ומעורב בסעודיה, היא קיבלה את ההזדמנות כצעד חיובי לקראת פירוק ההפרדה המגדרית.
כאמנית הבינלאומית הראשונה שמופיעה בערב הסעודית, קארי מכירה בחשיבות התרבותית של אירוע מסוג זה ותמשיך לתמוך במאמצים עולמיים לקראת שוויון לכולם".
הזמרת, פזמונאית, רקדנית, שחקנית קולנוע והנדבנית האוסטרלית קיילי מינוג נחשבת לגיי אייקון בעודה הגיבה לתואר באומרה, "אני לא גיי אייקון מסורתי.
קהל ההומואים שלי היה איתי החל מההתחלה, הם סוג של אימצו אותי".
בתכני הספר "דברים יפים בתרבות הפופולרית" (2007), מאת אלן מקי, הכתב מארק ברנן הצהיר כי יצירותיה של מינוג "מספקות צורה מדהימה של אסקפיזם".
מינוג הסבירה כי התוודעה לראשונה לקהל חברי קהילת הלהט"ב שלה בשנת 1988, כאשר מספר מלכות דראג הופיעו עם שיריה בפאב בסידני, ומאוחר יותר היא ראתה מופע דומה במלבורן.
לדבריה, היא חשה "מרוגשת מאוד" שיש לה "קהל מעריך" כזה, אשר עודד אותה להופיע במקומות הומוסקסואליים ברחבי העולם, כמו גם למופע הכותרת הראשית בפסטיבל המרדי גרא ההומו-לסבי של סידני בשנת 2012.
הזמרת-יוצרת הפופ האמריקאית ג'נט ג'קסון החלה לצבור קהל רחב מקהילת הלהט"ב במהלך שנות התשעים, כאשר זכתה לבולטות במוזיקה הפופולרית.
ג'קסון קיבלה את פרס המדיה של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) בקטגוריית "אלבום המוזיקה המצטיין" על אלבום האולפן השישי שלה שזכה בפרס הגראמי, The Velvet Rope משנת 1997 שדיבר על מאבק בהומופוביה ואהבה חד מינית.
בשנת 2005, ג'קסון קיבלה את הפרס ההומניטרי מטעם ארגון הקמפיין לזכויות אדם ופרויקט האיידס בלוס אנג'לס כהוקרה על מעורבותה בגיוס כספים למען מאבק במחלה וב-19 ביוני 2008 זכתה בפרס אייקון מטעם "GLAAD" בהענקתה של אלן דג'נרס.