tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אפשר להסביר את המוסר הסגפני קיצוני של ישו בכך שקיימת אצלו צפייה למהפך עולמי בזמן הקרוב: הופעת 'ימות המשיח', 'מלכות שמיים' (מושג שישו מרבה להזכירו) ויום הדין הנורא.
בריאה של עולם חדש, ששונה מהעולם הזה במציאות.
קיימת אצלו אדישות לתופעות טבעיות בעולם שלנו, כי בעולם החדש אין טעם לצבור רכוש ואפשר לתת את כל הרכוש לעניים, אין טעם לפערי המעמדות בחברה ולקרבה העודפת למשפחתיות, ואין טעם להתייחס לרע ולהתנגד אליו וכן להישבע.
ישו הדגיש כי מצוות אלו בין אדם לחברו בטלות כאשר הן בסתירה לאמונה בו עצמו, "אַל תַּחְשְׁבוּ שֶׁבָּאתִי לְהָטִיל שָׁלוֹם עַל הָאָרֶץ.
על-פי המסופר באוונגליונים, ישו סעד עם תלמידיו בפעם האחרונה בירושלים בערב פסח, במה שנראה כצורה מוקדמת של טקס ליל הסדר.
אירוע זה מכונה בנצרות הסעודה האחרונה, ותאריכו המשוער הוא בין שנת 30 לשנת 33 לספירה (כלומר כשישו היה בגיל 34–38).
לאחר מכן נלכד ישו על ידי המון שנשלח מהכוהן הגדול וזקני העם, בעזרתו של יהודה איש קריות – אחד משנים עשר האפוסטולים ("שליחים"), שעל-פי המסורת הנוצרית בגד בישו וגילה את מקומו תמורת 30 מטבעות כסף (מאוחר יותר התמלא מקומו בידי שליח אחר).
ישו עמד לדין לפני הסנהדרין בלילה, שפסקה דין מוות כשישו אמר (או רימז) שהוא המשיח ובן האלוהים.
הסנהדרין העבירה אותו לפילטוס, ואחרי לא מעט היסוסים פילטוס הסכים לצלוב אותו.
להנהגה היהודית ביהודה כבר לא היו סמכויות שלטוניות בתקופה האמורה (סמכויותיה בוטלו זמן-מה לאחר מותו של הורדוס המלך), והיא לא הייתה רשאית לשפוט ולהעניש.
בנוסף, צליבה אינה חלק מארבע מיתות בית דין, כלומר שסנהדרין לא הייתה גוזרת צליבה כעונש.
כל זאת מתאים לסיפור המובא באוונגליונים, לפיו הסנהדרין שפטה את ישו, אך ביקשה למסור את גזר הדין לביצוע בידי הנציב הרומי.
בדברים אלה יש כדי להצביע על הכרותם של כותבי האוונגליונים עם הכללים והחוקים ביהודה בתקופה האמורה, ואין בהם כדי לאשש או להפריך את הסיפור.
חוקרים מודרניים העלו גם ספקות על עצם זיהויה של הסנהדרין שבפניה נשפט ישו, עם בית הדין הגדול, המכונה בשם זה.
לפי המתואר באוונגליונים עמד בראש הסנהדרין הכהן הגדול, והיא התאספה בביתו.
זאת בניגוד לבית הדין הגדול, שבראשו עמד חכם פרושי וישב בלשכת הגזית שמקדש.
בנוסף, ישו לא הושם בבית מעצר אלא הובא ישירות לבית הכהן הגדול ושם נכחו גם ראשי הכוהנים והזקנים והסופרים וכל הסנהדרין הגדולה לפני פסח (כשכולם טרודים לחג), נשפט בלילה או בבוקר יום טוב, בניגוד מפורש להלכה הפרושית שאין דנים בלילה ואין דנים ביום טוב או בערב יום טוב.
אפשרות שהוצעה במחקר היא שמדובר היה במועצה המדינית של הכהן הגדול הצדוקי, שייצגה את היהודים בפני השלטון הרומי, ומונתה כולה על ידי הרומאים.
גם אם היהודים לא יזמו את הריגת ישו, אפשר להניח כי ההנהגה היהודית, על שני פלגיה – הצדוקים והפרושים, לא מצאה לנכון להגן על ישו מפני הוצאה להורג, כיוון שראתה בו משיח שקר ומורד המתסיס את העם ומסכן את היציבות החברתית והדתית.
הוראתו המפורשת להרוס את בית המקדש לפני המוני היהודים שנקהלו בחג במקדש, גירוש השולחנים ומוכרי היונים בהיכל, מניעת העברת כלים דרך בית המקדש, עריכת קבלת פנים ממלכתית לישו בכניסתו לירושלים על ידי המוני העם והפצת תורתו בבתי כנסיות ובבית המקדש סיכנו את סדרי ההיכל והשרו אווירה של מרד בסמכות השלטת.
חשש זה נראה בדברי הכהן הגדול קיפא לחברי הסנהדרין: "כי טוב לנו מות איש אחד בעד האומה מאבוד העם כולו", וכן בדבריו לפונטיוס פילטוס: "את זה מצאנו מסית את העם ומונע אותו מתת מס אל הקיסר באמרו כי הוא מלך המשיח".
ייתכן שגם פונטיוס פילטוס ראה בישו סיכון ליציבות השלטון ביהודה ומורד פוטנציאלי, כפי שסוברים החוקרים ברנדון וחיים דב מנטל, ולפיכך הוציאו להורג.
ייתכן שישו נתפס בעיני הנציב הרומי כמי שעבר על החוק lex majestatis, חוק רומי שנועד לשמור על כבוד הקיסרים.
כיוון שלא ענה בשלילה על השאלה האם הוא מלך היהודים, פגע ישו לכאורה בכבוד הקיסרים שראו עצמם "אלוהיים".
ראיה אפשרית לכך היא הלוח שהושם על הצלב, ועליו נכתב 'ישוע הנוצרי מלך היהודים' כמנהגם של הרומאים לשים על הנידון לוח בו נכתב שמו ומהות פשעו.
עם זאת, באוונגליונים מסופר שפילטוס לא רצה להרוג את ישו, ופעל כך רק כדי למנוע מהומה, או מכיוון שהיהודים אמרו שאין הוא ידיד של קיסר אם הוא לא יסכים לצלוב מי שמרמז שהוא מלך.
ישו הוצא להורג בצליבה בירושלים בהוראת הנציב הרומי על יהודה, פונטיוס פילטוס.
עניין שנוי במחלוקת הוא מעורבות ההנהגה היהודית של אותה תקופה בהוצאתו להורג.
האוונגליונים מטילים את האחריות למותו של ישו על הסנהדרין ועל המוני העם בירושלים באותם ימים, תחת הסתת המנהיגים.
זאת בסיפור המופיע בגרסאות שונות: מתי 27, 1-25; מרקוס 15, 1-15; לוקס 23, 4-5; יוחנן 18, 28-40. סיפור זה ופיתוחיו התאולוגיים שימשו בסיס לפוגרומים ומעשי רצח של נוצרים ביהודים.
רוב הכנסיות הנוצריות בימינו מתייחסות לסיפור זה בזהירות רבה, ואינן מנסות להשליך ממנו ליחסי נוצרים-יהודים בדורנו.
מבחינה היסטורית קשה לאמת את פרטי סיפור צליבתו של ישו, כשם שקשה לאמת את כלל הסיפורים באוונגליונים.
צליבה הייתה שיטה מקובלת להוצאה להורג באימפריה הרומית באותה תקופה, ונראה כי השלטונות הרומיים לא ייחסו לאירוע כזה משמעות מיוחדת.
ישו נקבר, כמקובל בקרב היהודים, מחוץ לחומות ירושלים לפני כניסת השבת.
ישו נצלב ביום שישי, במהלך חול המועד פסח, או, לפי הבשורה על-פי יוחנן, בערב פסח.
הצליבה התקיימה על גבעת הגולגולתא בירושלים, והדרך המסורתית שעשה ישו עד למקום הצליבה נקראת הויה דולורוזה ("דרך הייסורים").
האוונגליונים מספרים כי היה חושך בצהריים למשך שלוש שעות לפני מות ישו, וסופרים נוצריים במאה השלישית ובמאה הרביעית מצטטים היסטוריונים אחרים המספרים על "חושך בצהריים" ורעידת אדמה, בין הקיץ של שנת 32 לקיץ של שנת 33 (Crucifixion eclipse).
שניים מהאוונגליונים מדווחים כי במות ישו נקרעה פרוכת ההיכל בבית המקדש מלמעלה למטה, והבשורה על-פי מתי מספר שהייתה רעידת אדמה וכי "הקברים נפתחו וגופות רבות של הקדושים שהיו ישנים קמו ויצאו מן הקברים אחרי תחיתו ויבואו אל העיר הקדושה וייראו לרבים."
האוונגליונים מספרים עוד, כי כמה נשים, שבאו עם ישו מן הגליל לירושלים, בהן מרים המגדלית (מריה מגדלנה), פקדו את קברו של ישו ביום ראשון (הן לא הקדימו, כנראה כדי לא לחלל את השבת), וגילו כי הגולל הוסר והקבר נותר פתוח.
מלאך התגלה אליהן והודיע להן כי ישו קם לתחייה.
ישו התגלה לכמה משליחיו לאחר תחייתו בטרם עלה לשמים.
סיפור זה הוא הבסיס לחג הפסחא הנוצרי, שחל תמיד בין יום שישי ליום ראשון המקבילים פחות או יותר לחג הפסח היהודי, ואשר מתאפיין באבל על מותו של ישו ביום שישי ושמחה על תחייתו ביום ראשון.
בעדות נוצריות רבות מקובלים סממני אבל בכל יום שישי בשבוע, ואילו יום ראשון נחשב ברוב העדות הנוצריות כיום קדוש וכיום מנוחה.
על אתר צליבתו המשוער של ישו הוקמה לימים כנסיית הקבר הקדוש.
השם "ישו" הוא המקובל ביותר בקרב דוברי עברית, אם כי בתרגומי הברית החדשה לעברית, וכן בקרב קהילות נוצריות דוברות עברית, מקובל השם "יֵשׁוּעַ".
נראה ש"ישו" הוא צורה מאוחרת של השם "ישוע", שבעצמו התפתח מהשם "יהושֻעַ" (למשל, יהושע בן-נון מכונה "ישוע בן-נון" בנחמיה ח, י"ז).
קיום השם ישו מתועד בקרב יהודים בתקופת המשנה והתלמוד.
בתלמוד הירושלמי נזכר חכם יהודי בשם "רבי יֵשוּ דרומייא" (רבי ישו מהדרום), וחכם יהודי אחר בשם "רבי יושו בריה דרבי תנחום" (רבי יושו בנו של רבי תנחום).
השמות הללו נמצאים בקטעי גניזה של התלמוד הירושלמי, אולם עם הזמן "תוקנו" לשם יהושע, כדי לנתק את הזיקה בין החכמים היהודיים לבין ישו הנוצרי, ולא נשתמרו בדפוסים.
עדות קטעי הגניזה מוכיחה כי הגיית השם ישו היא מסורת עתיקה, וכי אין שחר לטענה כאילו השם ישו נוצר על ידי יהודים כראשי תיבות "ימח שמו וזכרו".
היעלמות ה-ע בשם "ישו" תיתכן משתי סיבות:
היעלמות העיצורים הגרוניים בניבים מסוימים של לשון חז"ל, בעיקר אלה שדוברו בגליל.
עדות מפורשת לכך מצויה בתלמוד הירושלמי, שם היא מיוחסת לעברית שבפי תושבי חיפה, בית שאן וטבעון: "אין מעבירין לפני התיבה לא חיפנין ולא בישנין ולא טיבעונין מפני שהן עושין היהין חיתין ועיינין אאין" (מסכת ברכות ירושלמי, פרק ב, דף טז, ב).
השפעה של שפות זרות שלא כללו עיצורים גרוניים.
ייתכן שהצורה "ישו" היא חיקוי להגיית השם בפי נוצרים שלא היו דוברי שפות שמיות.
ביוונית (שפת הברית החדשה) נהגה שמו יֶסוּס (Ἰησοῦς), ובכנסייה הגיאורגית נהגה השם יֶסוֹ (იესო).
בברית החדשה עצמה נדרש השם "ישוע" (כפי שתורגם לעברית) כך: "כי הוא יושיע את-עמו מחטאתיהם" (מתי א:21).
יש בכך עדות כי מחבר האוונגליון של מתי דיבר עברית.
עדות נוספת לצורה "ישוע" נמצאת בעובדה שבתרגומים המוקדמים של הברית החדשה לארמית ולערבית, מופיע רק השם "ישוע".
יש הדורשים את השם "ישו" כראשי תיבות בדיעבד של הביטוי "יימח שמו וזכרו".
משום כך, וגם מתוך העדפתם לצורה הקדומה של השם המזכירה את מושג הישועה, נוצרים דוברי עברית מסתייגים מהשימוש בצורה "ישו" ומעדיפים את הצורה "ישוע".
יש יהודים דתיים המקפידים שלא להשתמש בשם ישו או ישוע, אלא בכינוי "אותו האיש", בגלל האיסור ההלכתי לומר שם של עבודה זרה (), כפי שמוגדר "השילוש" ביהדות.
כינוי כזה הועדף במשך הדורות על ידי יהודים בארצות הנוצרים כאמצעי הסוואה ורמיזה בעת כתיבה או דיבור יהודי על אלוהי הנוצרים.
החקר ההיסטורי על דמותו של ישו מורכב משני ענפים:
חקר ההיסטוריות של ישו בודק את המקורות בהם מוזכר ישו.
מנסה להבין מה התרחש בהקשר של הזמן והמקום, תוך בדיקה האם חוקרים עכשוויים יכולים לדעת מה שקרה באמת.
ענף מחקר זה עושה שימוש במקורות ראשוניים וראיות היסטוריות אחרות ובודק את מהימנותם.
דוגמה לשאלה נחקרת היא האם באמת היה ישו נזיר.
ישו ההיסטורי הוא ענף מחקרי השואף לשחזר את חייו ותורתו של ישו בשיטות היסטוריות ביקורתיות, בניגוד להגדרות כריסטולוגיות חוקרים את ההקשר ההיסטורי והתרבותי שבו חי ישו.
על פי המסופר בתלמוד היה איש בשם ישו, תלמידו של רבי יהושע בן פרחיה (במאה השנייה לפני הספירה), שדחהו מעליו משום שבעת ביקור באכסניה העיר ש"עיניה (של בעלת הבית) טרוטות", הערה שגררה את תרעומת רבו שהחליט לנדותו.
מדי יום בא ישו לפני רבו להביע חרטה על דבריו.
יום אחד, כשבא לפניו, היה בדעתו של רבי יהושע לקבלו אלא שהיה עסוק בקריאת שמע וסימן לו להמתין.
ישו פירש בטעות כאילו רבו מגרשו ובכעסו פנה לעבוד עבודה זרה.
כשהתבקש ישו על ידי רבו לחזור בו ממעשה זה, השיב: "כך מקובלני ממך כל החוטא ומחטיא את הרבים אין מספיקין בידו לעשות תשובה" ().
מתוך הסיפורים הנוספים והמעטים על ישו בתלמוד הבבלי, יוצא שראו בו תלמיד שיצא לתרבות רעה ("תלמיד שהקדיח תבשילו ברבים").
בקרב מפרשי התלמוד הועלתה הבעיה, שיהושע בן פרחיה לא חי סמוך לזמנו של ישו, אלא שנים רבות לפניו.
לפיכך הוצע הפירוש שבתלמוד מדובר בדמות אחרת שנקראה בשם זה.
למרות הדעה המקובלת כי הרומאים הרגו את ישו, מצוין בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין (מג, ע"א) כי ישו הוצא להורג על ידי הסנהדרין בערב פסח "על שכישף והסית והדיח את ישראל".
בקטע זה מסופר גם כי לישו היו חמישה תלמידים, כאשר לדעת החוקרים היו ל-"ישו" של הנצרות הרבה יותר, דבר המטיל ספק על זהות שתי הדמויות או על מהימנות הקטע.
קטע זה צונזר מהתלמוד במשך שנים רבות לפי הוראת האפיפיור והוחזר רק במהדורות החדשות.
יש שטענו שלא סביר שישו נהרג בידי הסנהדרין לאור העובדה שבארץ שלט באותה תקופה השלטון הרומאי, וכפי שמוזכר בתלמוד עצמו, כבר לא הייתה בסמכותו להוציא להורג אנשים.
אך סביר לפרש, שלפי דעת התלמוד הוא נשפט בידי הסנהדרין וגזר דינו בוצע בידי הרומאים.
כדי לפתור בעיות אלו ואחרות, היו מהפרשנים היהודים שניסו להסביר כי מדובר בישו אחר.
לסוגיה זו ישנה גם משמעות אפולוגטית, משום שיהודים רבים חיו בעולם שבו שלטה הנצרות, שראתה ביהודים את רוצחי אלוהיהם.
הרב יום טוב ליפמן מילהויזן סיפר שבשנת ה'קנ"ט טען פסח-פטר, משומד נוצרי בן המאה ה-14, שהמשפט "שהם משתחווים להבל וריק" הכלול בתפילה מכוון לישו, ולכן מכוון כנגד אמונתם של הנוצרים ("וריק" שווה בגימטריה ל"ישו".) הרב ליפמן ענה לו:
ב-28 באוגוסט 1703 הורה פרידריך הראשון, מלך פרוסיה ליהודים למחוק את המילים .
וחייבם לומר את התפילה בקול כדי לוודא שאינם אומרים זאת.
המשפט נשמט מסידורים רבים שנדפסו באירופה.
בתפילות הרפורמיות וקונסרבטיביות נשמט משפט זה על מנת לא לפגוע בבני דתות אחרות.
בתור מייצגה של הנצרות בעיני היהודים, זכה ישו לבוז רב בקרב הקהילות היהודיות.
במהלך השנים הומצאו בקהילות אשכנז ראשי תיבות לשם ישו – "יימח שמו וזכרו", ולכן נכתב לעיתים שמו 'יש"ו'.
גרסה יהודית סאטירית למחצה לחייו של ישו מצויה בספר שהתגלגל בחשאי בין היהודים בימי הביניים, אך גם הנוצרים הניחו עליו את ידיהם, ונקרא ספר תולדות ישו.
בקוראן נזכר ישו לעיתים קרובות בשם עיסא או "אל-מסיח" (המשיח).
הוא מתואר כאחד מנביאי האמת שקדמו למוחמד, וכמי שהביא את ה"אנג'יל" (הברית החדשה), כשם שניתנה תורה למשה .
עם זאת, הקוראן שולל לחלוטין את התפיסה כי ישו הוא בן האלוהים ואת "השילוש הקדוש", ואינו רואה בדמותו עדיפות כלשהי על-פני נביאים אחרים.
כמו כן, הקוראן שולל את מותו של ישו וטוען כי אלוהים "הרים אותו לעצמו" (4, 157).
בקרב הדת המנדעית, הרואה ביוחנן המטביל נביא אמת, ישו נחשב לגדול נביאי השקר.
המנדעים מתכחשים לכך שישו נצלב וטוענים, כמו המוסלמים, שניצל מגורל זה ותחליף מדומה כלשהו סבל במקומו.
יש גיוון רב במקורותיהם: חלק מציגים את ישו כהתגלמות של כוחות האופל הטמאים, אחרים טוענים שהמאבק בין טוב ורע התקיים בתוך ישו ממש, ומספר אגדות מנדעיות אף מציגות אותו כדמות חיובית שמקורה באל ואכן ניסתה לגאול את האנושות.
הדרוזים מכבדים את ישו "בן יוסף ומרים" ואת ארבעת תלמידיו, שכתבו את הבשורות.
לפי הדת הדרוזית, ישו נחשב לאחד מנביאי אלוהים החשובים, בהיותו בין שבעת הנביאים שהופיעו בתקופות שונות בהיסטוריה.
על פי כתבי היד הדרוזים ישו הוא האימאם הגדול ביותר והתגלמות התבונה האולטימטיבית (אל-עקל) על פני כדור הארץ והעיקרון הקוסמי הראשון (אל-חד), תוך שהיא רואה בישו כגלגול של אחד מחמשת הכוחות השמימיים הגדולים.
במסורת הדרוזית, ישו ידוע בשלושה תארים: המשיח האמיתי (אל מסיח אל חאק), משיח כל העמים (מסיח אל אומם), ומשיח החוטאים.
הדבר נובע, בהתאמה, מהאמונה שישו מסר את דבר האל האמיתי, האמונה שהוא מושיע כל האומות, והאמונה שהוא מוסמך למחול ולכפר.
ישו בבית הוריו הוא ציור משנת 1850 מעשה ידי האמן ג'ון אוורט מיליי.
בציור מתוארת המשפחה הקדושה לנצרות: יוסף, מרים, ישו, יוחנן המטביל ואנה (אמה של מרים).
בני המשפחה ניצבים בבית המלאכה של יוסף, שהיה נגר.
כאשר הציור הוצג לראשונה הוא זכה לביקורות קשות בשל הריאליזם שלו.
היצירה מתארת את ישו הצעיר המסייע ליוסף בנגריה שלו.
יוסף מכין דלת המונחת אופקית על שולחן הנגריה.
בציור, ישו נחתך בידו ממסמר בולט - חתך היוצר מראה של סטיגמטה כהֶרְמֵז לצליבתו העתידית.
מרים, הלבושה בצבע כחול (צבעה המסורתי באמנות) מנשקת את לחיו ויוסף מביט בפצע.
יוחנן המטביל כילד צעיר מביא מים לשטוף את הפצע (הרמז נוסף לטבילת ישו).
אחד מעוזריו של יוסף מסייע לו בעבודה על הדלת (הרמז לשליחים שיסייעו לישו).
ברקע בית המלאכה ניתן לראות חפצים בעלי משמעות תאולוגית: סולם הבא לסמל את סולם יעקב, יונה המסמלת את רוח הקודש יושבת בראש הסולם.
כלים שונים בנגריה מסמלים את השילוש הקדוש - ככל הנראה הושפע מיליי מהדפסו של אלברכט דירר "מלנכוליה" בציורם.
הכבשה ברקע התמונה מסמלת את האנשים שיקבלו על עצמם את הנצרות.
הציור עורר ביקורת ותהודה ציבורית רבה כאשר הוצג לראשונה.
הריאליזם הרב של הציור היה שונה מהתיאורים המקובלים עד אז של המשפחה הקדושה שתוארה לרוב בתנאים יותר אידיאליים (גם בציורים המתארים קשיים כמו תיאורי הבריחה למצרים).
מיליי תיאר את רצפת הנגריה כמכוסה לכלוך רב, ישו ואחיו נחווים כפועלים פשוטים בחזה חשוף, ובגדי הדמויות אשר תוארו בצורה ריאליסטית היו שונים מתיאורים אופייניים קודמים שדמו יותר לתחפושות או לטוגות רומאיות.
צ'ארלס דיקנס האשים את מיליי שמרים בתיאורו נראית כאלכוהוליסטית:
ביקורת נוספת נגעה לתיאורו של ישו הצעיר ונאמר בה כי:
דיקנס תיאר את ישו ביצירה כ:
בעקבות המחלוקת ביקשה המלכה ויקטוריה כי היצירה תובא לארמון בקינגהאם על מנת שתוכל לבחון אותה בעיון בפרטיות.
ישגב היא שכונה בצפון תל אביב, הגובלת באזור תעשייה עבר הירקון מדרום וממזרח, בשכונת רמת החייל מצפון ובשיכון דן ממערב.
השכונה נוסדה בשנת 1952 על ידי ארגון עובדי המדינה, ונקראה תחילה שיכון ישגב, שם המורכב מראשי התיבות של שמות ארבעת המייסדים: יפרח, שניר, גילרמן, בוכוייץ.
הבתים היו משותפים - שתי קומות ושמונה דירות לבלוק - והם מצויים ברחובות הרוגי המלכות, עולי הגרדום וניסן.
מסביב לשיכון ישגב היו כמה שיכונים קטנים נוספים: מצפון "מעונות" - רחובות נמירובר, ליפא, לויטה, מדרום "סלע" - רחובות הגולן, ניסן, רוזוב, ממערב "יוגוסלבים"- רחובות הגולן, טובים, גולי אריתריאה, ו"שנחאי" - רחובות הגולן, הרוגי המלכות, גולי קניה; בכולם בתים דו-משפחתיים חד קומתיים.
בשנים האחרונות מקובל לקרוא לכל המכלול הזה שכונת ישגב.
בשנת 1963 נחנך במרכז השכונה בית הספר היסודי "ישגב".
עד אז למדו הילדים בבית הספר "דן" הסמוך (היום תיכון עירוני י"ד).
ישו בין המורים או מציאת ישו הנער בבית המקדש הוא אירוע מחיי ישו הצעיר כפי שסופר ב"ברית החדשה".
זהו מוטיב נפוץ באמנות של העולם הנוצרי המערבי.
לפי הבשורה על-פי לוקאס, בגיל 12 נלקח ישו לירושלים על ידי הוריו למטרת עלייה לרגל לרגל הפסח.
לאחר העלייה לרגל חזרו מרים ויוסף לביתם במחשבה כי ישו חזר לביתם לפניהם.
אולם, בהגיעם לשם גילו שהוא איננו.
לאחר שלושה ימים נמצא ישו כשהוא יושב בבית המקדש בחברת חכמים ("המורים") ומנהל שיחה בה הפגין את ידענותו הגדולה:
תיאור דומה מופיע בכתב היד החיצוני "הבשורה על פי תומאס".
יש עם מי לדבר הייתה תוכנית רדיו יומית ששודרה בגלי צה"ל במשך 21 שנים, מ-1989 עד 2010, בימים א' עד ד', בין השעות 15:00 עד 16:00. בתוכנית התקשרו המאזינים ושוחחו עם מנחה על נושאים בעלי עניין לכלל, נושאי השעה, ועל בעיות המטרידות את הציבור.
אחת למספר שבועות הוקדשה התוכנית לנושא מסוים, בעל עניין לציבור, הקשור לרוב לנושאי השירות בצה"ל או נושאים דומים.
דמויות ציבוריות בעלות ידע בנושא הופיעו לצד המנחה, וענו למאזינים על שאלות אינפורמטיביות.
התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1989, ומאז שודרה בקביעות, ושמה היה אף למטבע לשון.
במאי 2010 פורסם כי הוחלט להוריד את התוכנית מלוח השידורים, לאחר 21 שנות שידור.
השידור האחרון היה ב-9 ביוני 2010.
בין היתר, הנחו את התוכנית השדרנים הבאים:
באוגוסט 2011 חזרה לתוכנית אחת בלבד, בהגשת שרון טייכר וערן זרחוביץ', מגישי תוכנית המערכונים "חותרים למגע", במסגרת חגיגות 60 לגלי צהל.
בשנים האחרונות חזרה התכנית, במתכונת מעט שונה בהגשת אברי גלעד תחת השם "השיח"
בשנת 2020 חזרה התכנית למספר תוכניות עם מגישים שונים במסגרת לוח שידורים מיוחד עקב התפרצות מגפת הקורונה, בנוסף לתוכנית "השיח".
ישו בבית מרתא ומרים (בהולנדית: Christus in het huis van Martha en Maria) המכונה גם ישו בבית מרים ומרתא הוא ציור שמן על בד משנת 1654 או 1655, מעשה ידי הצייר ההולנדי יאן ורמיר.
הציור מוצג בגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
יצירה זו היא אחד הציורים המוקדמים של ורמיר, וייחודה במכלול יצירתו של ורמיר בכך שהיא מתארת אירוע מהברית החדשה.
יצירה זו היא היחידה מיצירות ורמיר העוסקת בסיפור מכתבי הקודש.
על פי הבשורה על פי לוקאס ביקר ישו בבית האחיות מרתא ומרים.
מרתה עסקה בעניינים שונים אך מרים הקשיבה לתורתו של ישו, ולכן זכתה לשבחי הברית החדשה.
ביצירה נראית מרים יושבת למרגלותיו של ישו ומאזינה לדבריו, בעוד שאחותה עוסקת בהגשת מזון ומפניה ניכר כי אינה מקשיבה לדבריו.
ביצירה מוקדמת זו בולטים השימוש בצבעי אדום וחום עמוקים יותר משהופיעו ביצירותיו המאוחרות יותר של ורמיר, ומשיכות מכחול שוטפות, חופשיות וניכרות לעין, שאף הן אינן מופיעות ביצירתו הבשלה יותר.
היצירה שייכת לקבוצה של יצירות מוקדמות, כמו "רחצת דיאנה" ו"היצאנית", בהן ניסה ורמיר לאמץ ביצירתו תמות מיתולוגיות או תמות "בתי מרזח" כנוהג התקופה.
גם ביצירה מוקדמת זו בולט המשחק הנועז באור ובצל של ורמיר, כולל השימוש הייחודי בצל צבעוני (כלומר, שאינו גוון חום מוכהה) על פני המצוירים.
בציור מופיעים כמה אלמנטים החוזרים ביצירתו הבשלה יותר של ורמיר, כמו האור הזורם מצידו השמאלי של הבד, ומשחק על־פני האנשים, העצמים והבדים ושורת חפצים מוכרים, כמו השטיח שעל השולחן, מסעד הכיסא, סלסלת הלחם והשרפרף, השבים ומופיעים ביצירות מאוחרות רבות.
יש שפע מקום בתחתית הוא שמו של נאום מפורסם שנשא הפיזיקאי התאורטי האמריקאי ריצ'רד פיינמן בפני החברה האמריקאית לפיזיקה בדצמבר 1959, במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
יש הרואים בהרצאה זו את תחילתה של הננוטכנולוגיה.
בנאום הציע פיינמן מספר יישומים אפשריים ליכולת לשלוט על אטומים בודדים.
למשל, הוא הציע את האפשרות לייצר מחשבים בעלי יכולת חישוב גדולה יותר, ומיקרוסקופים מדויקים יותר.
הוא הציע בנאומו שבני האדם יוכלו לבנות ננו-מכונות, שתוכלנה לסדר אטומים כרצון המתכננים.
כמו כן הוא דיבר על הרעיון של "לבלוע את הרופא", כשהוא מתייחס לרעיון של ננו-תרופות.
פיינמן הציע בנאום שני אתגרים, שנשאו פרס של אלף דולר: הראשון למי שיבנה מנוע זעיר, והשני למי שיצליח לכתוב את המידע הכלול בדף של ספר, על משטח הקטן פי 25,000 באופן ליניארי.
שני האתגרים נענו בהצלחה: הראשון נענה תוך פחות משנה על ידי ויליאם מקללן , והשני בשנת 1985 על ידי טום ניומן .
יש עתיד היא מפלגת מרכז ציונית־ליברלית ישראלית.
המפלגה הוקמה בשנת 2012 ומאז עומד בראשה מייסדה, חבר הכנסת ויו"ר האופוזיציה יאיר לפיד.
המפלגה היוותה בעבר מפלגת שלטון לצד מפלגת ימינה, כחלק מהממשלה ה־36 שכוננה במבנה של ממשלת חילופים.
המפלגה התמודדה לראשונה ב, זכתה להישג בולט של 19 מנדטים ובכך הייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת.
לאחר כשנתיים, בבחירות לכנסת העשרים נחלשה המפלגה ל־11 מנדטים והייתה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת.
מהבחירות לכנסת העשרים ואחת ועד לבחירות לכנסת העשרים ושלוש היא התמודדה כחלק מרשימה משותפת בשם "כחול לבן" יחד עם המפלגות "חוסן לישראל" ו-"תל"ם" בראשות בני גנץ ובוגי יעלון, בהתאמה.
ב־29 במרץ 2020 פרשה מרשימת "כחול לבן" ויצרה סיעה משותפת עם "תל"ם" בשם "יש עתיד – תל"ם".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, 2 הסיעות התפצלו למרכיביהן.
בבחירות לכנסת ה־25 הגיעה לשיא כוחה וזכתה ל־24 מנדטים.
באופן כללי, יש עתיד נחשבת בעיקר כמפלגת מרכז, ומגדירה את עצמה כך.
בעבר, יאיר לפיד תיאר את יש עתיד בתור "מפלגת מרכז עם נטייה ימינה", והתבטא נגד ארגוני שמאל.
על פי מצע המפלגה שנכתב עם הקמתה, המפלגה תומכת בפתרון שתי המדינות.
היא תומכת בהקמת מדינה פלסטינית במסגרת הסכם עם הרשות הפלסטינית, שכולל את החלת החוק הישראלי על גושי התיישבות ביהודה ושומרון ופינוי התנחלויות מעבר לגושים.
בסיום ההליך, על השטח המפונה תוקם מדינת פלסטין.
עם זאת, מצע המפלגה לא מפרט על מה תהיה עיר הבירה העתידית של פלסטין.
עקרונותיה של המפלגה להסכם כוללים בין היתר הפסקה של עידוד טרור על ידי הרשות הפלסטינית, הכרה של שני הצדדים להשאיר את גושי ההתיישבות ביהודה ושומרון בידיה של ישראל וריבונות ישראלית בירושלים המאוחדת.
תוכנית המפלגה בעניין רצועת עזה הוא שיקום הומניטרי של הרצועה שיובל על ידי המפלגה, עבור "הצגת אפשרות לחיים טובים יותר לתושבי עזה" עם ניהול הרצועה שיועבר לידי הרשות הפלסטינית.
במסגרת השיקום, לדברי המפלגה, הקהילה הבין-לאומית תפעיל מנופים על החמאס, תפעל להדק פיקוח על הברחות ותקים פיקוח כלכלי שימנע הסטת משאבים שבלעדיו המפלגה מצהירה כי לא תסכים להשקיע בעזה את הכספים הנדרשים, בעוד שכל הפרה מצד החמאס תעצור את התהליך.
כחלק מהשיקום המפלגה מצהירה גם על קידום פרויקט תחבורתי לחיבור בין הרצועה לפלסטינים ביהודה ושומרון.
במצע המפלגה שעודכן ב־2021 הושמטה התוכנית להקמת מדינה פלסטינית.
עם זאת, בשנת 2023 לאחר טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל בעקבותיה, הצהיר יו"ר המפלגה לפיד כי התוכנית להקמת מדינה פלסטינית לא הושמטה אלא נדחתה, וחזר על מצע המפלגה לפיו הרשות הפלסטינית תעמוד בראש ניהול רצועת עזה.
ביולי 2024 חברי המפלגה נעדרו מהצבעה על הצעה המקבעת את עמדתה העקרונית של הכנסת נגד הקמת מדינה פלסטינית, למרות התמיכה בפתרון שתי המדינות שמקובל לשייך להם.
על פי מצע המפלגה שנכתב עם הקמתה, המפלגה תפעל למען חיוב לימודי בסיס של מתמטיקה ואנגלית בכלל מוסדות הלימוד בישראל, חקיקת חוק השוויון בנטל בו יכלל גיוס חרדים בני 18 לצה"ל או לשירות לאומי וביטול חוק נהרי.
עם זאת, בשנת 2021 עודכן מצע המפלגה והושמטו ממנו הסעיפים הללו.
מבחינה כלכלית המפלגה מצהירה במצעה על "כלכלה הוגנת" שכוללת את צמצום הפערים הכלכליים באוכלוסייה ושיפור מצבן של השכבות החלשות ומעמד הביניים ואת הרחבת השירותים החברתיים הניתנים על ידי המדינה בחינוך, בבריאות וברווחה, השוואת קצבאות הנכות לשכר המינימום והכנסת עובדים סוציאליים למערך החינוכי.
בפתירת משבר הדיור בישראל, המפלגה תומכת בחוק מע"מ אפס לרוכשי דירה ראשונה, בניית 5,000 דירות מעונות סטודנטים, יישום חוק הדיור הציבורי המאפשר מכירת דירות הדיור הציבורי לדייריהן והקמת רשות פיקוח על החברות המשכנות.
בתחום הבריאות, המפלגה טענה כי תחוקק חוק ייצוב מערכת בריאות המקצה 10 מיליארד שקלים, תגדיל את בסיס תקציב מערכת הבריאות ב־1.5 מיליארד שקלים לשנה ותגדיל את מספר הסטודנטים לרפואה בישראל.
בנושא ניצולי השואה, המפלגה הודיעה כי היא תומכת במתן תרופות חינם לכלל ניצולי השואה בישראל, מתן קצבה מינימלית של 2,200 שקלים לחודש לכל ניצול, הגדלת הזכאות לשעות סיעוד לניצולים וצמצום הבירוקרטיה למימושה וסיוע של בני נוער לניצולים במיצוי זכויותיהם כחלק מפרויקט "מחויבות אישית".
המפלגה הודיעה על הרחבת מעגל הזכאים לקצבת השירותים המיוחדים לאנשים עם מוגבלויות, הגדלת קצבאות חדשות לאנשים עם מוגבלות נפשית ולמונשמים ותוספת קצבה של למעלה מ־1,000 שקלים בחודש להורים לילדים סיעודיים.
המפלגה תומכת בחקיקת זכויות משפטיות שוות בקרב אזרחי להט"ב בישראל בדומה להטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית בהן נכללות הכשרת נישואים חד־מיניים, תיקון חוק הפונדקאות וחוק האימוץ, מניעת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית ואיסור משפטי על ביצוע של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה.
המפלגה מכריזה על שוויון מגדרי כערך עליון ומצהירה כי תפעל למען נשים עגונות ומסורבות גט, העדפה מתקנת וצמצום פערי שכר בין גברים לנשים.
כמו כן היא תפעל להגבלת כהונה של ראש ממשלה לשתי קדנציות בלבד, ביטול שר בלי תיק, צמצום גודל ממשלה ל־18 שרים ו־4 סגני שרים.
בשנת 2021, לאחר הרכבת ממשלת בנט-לפיד המונה 28 שרים, וביניהם שר בלי תיק, עדכנה המפלגה את מטרותיה אצל רשם המפלגות, והשמיטה את תוכניתה לפעול ל־"ממשלה יעילה" המונה עד 18 שרים.
המפלגה תומכת בהפרדת הדת מהמדינה לצד הנחלת המורשת היהודית על ריבוי פניה, בעידוד יצירה, עיון ומחקר בתחומי המורשת היהודית ובחינוך לערכי היהדות על פי מגוון הקולות הקיים בחברה וקוראת לבטל את חוק המרכולים.
בנושא תחבורה ציבורית בשבת המפלגה תומכת בהחלתה בערים חילוניות באמצעות משאל עם ברשויות המקומיות ובהכשרת נישואים וגירושים אזרחיים.
המפלגה תומכת בהקמת בתי דין פרטיים לגיור ובפירוק המועצות הדתיות והפיכתן למחלקות לשירותי דת ברשויות המקומיות.
כחלק ממצעה המפלגה הודיעה כי תפעל לתיקון חוק הנפט, פיתוח מקורות אנרגיה ממקורות מתחדשים לצמצום התלות בדלקים מזהמים הפוגעים בבריאות הציבור ובסביבה והתקנת פאנלים סולריים על כל בניין מגורים.
המפלגה תומכת בהסכם פריז ופועלת למען הקמת רשות ים וחופים אשר תיצור איזון בין השימוש במשאבי הטבע לבין שימור הסביבה הימית ותסדיר את היחסים בין המשתמשים השונים – פנאי, קידוחי גז ונפט, תחבורה, תיירות, דיג, נופש ותקשורת.
המפלגה מתנגדת לשימוש בחומרי הדברה מסרטנים ופועלת לאיסורם לצד תמיכתה בזכויות בעלי חיים בהן מציעה הרחבת עיקורים וסירוסים של השירותים הווטרינריים ברשויות המקומיות, עידוד אימוץ בעלי חיים וצמצום המשלוחים החיים של בעלי חיים ממדינה למדינה בישראל למטרת פיטום ושחיטה, כחלק מתעשיית הבשר עד להפסקתם.
המפלגה הוקמה בשנת 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה.
בינואר אותה שנה, הודיע מייסד המפלגה, יאיר לפיד, על עזיבתו את חברת החדשות ועל כניסתו לפוליטיקה לקראת הבחירות הקרובות.
על ההחלטה הכריז בד בבד עם קידום בכנסת של הצעת חוק הקובעת תקופת צינון לעיתונאים העוברים לפוליטיקה.
לפיד הכריז שמפלגתו תדאג למעמד הביניים, תפעל לשינוי שיטת הממשל, לקידום השוויון בנטל, שינוי תוכנית בחינות הבגרות ומתן תמריצים כדי לסייע למצוקת הדיור.
ב־29 באפריל 2012 רשם לפיד את מפלגתו ברשם המפלגות בשם "יש עתיד – בראשות יאיר לפיד".
ב־1 במאי נערך הכנס הראשון של המפלגה, שבו הציג את עיקרי מצע המפלגה.
יושב הראש קובע את רשימת המועמדים לכנסת ומחליט בסוגיות שונות, בהן בחירת צירים חדשים לוועידת המפלגה.
בבחירות לכנסת ה־19 זכתה המפלגה להישג בולט של 19 מנדטים, שהפך אותה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת ה־19 לאחר "הליכוד - ישראל ביתנו".
במסגרת המשא ומתן הקואליציוני, זכתה המפלגה ל־5 תפקידי שרים בממשלת ישראל ה־33: יאיר לפיד (שר האוצר), שי פירון (שר החינוך), יעל גרמן (שרת הבריאות), מאיר כהן (שר הרווחה והשירותים החברתיים) ויעקב פרי (שר המדע, הטכנולוגיה והחלל).
מאז הקמתה, יו"ר יש עתיד הוא יאיר לפיד.
תפקיד היו"ר זכה לסמכויות נרחבות, בהן: שתי כהונות רצופות, קביעת הרשימה לכנסת ומינוי כל בעלי התפקידים.
שריונו של לפיד כיושב ראש המפלגה אף הוארך עוד פעמיים, בשנת 2016 ושוב בשנת 2019. לא התקיימו בחירות לראשות המפלגה או לגיבוש רשימת המועמדים לכנסת.
המפלגה גם נטולת מוסדות פנימיים שיכולים להשפיע על התנהלותה.
סוגיה זו עוררה ביקורת מבית ומחוץ על המפלגה, ובייחוד על יושב הראש יאיר לפיד.
בשנת 2020 הציע עפר שלח, ממייסדי המפלגה וחבר אישי של לפיד, לקיים פריימריז פתוחים.
קריאה זו הובילה לסכסוך מול שלח ולהחרמתו, עד שלבסוף עזב את המפלגה.
בסוף דצמבר 2021 הוכרז כי לראשונה ייערכו בחירות למפלגה.
יאיר לפיד היה האדם היחיד שהציע את מועמדותו, ולכן זכה להישאר בתפקידו מבלי שהתקיימו בחירות.
ב־28 במרץ 2024 נערכו לראשונה בחירות מקדימות לראשות המפלגה, בהן התמודד יאיר לפיד מול רם בן ברק וזכה ברוב של 52.5%.
לראש הסיעה בכנסת ה־19 נבחר ח"כ עופר שלח.
הסיעה הצטרפה לממשלת ישראל השלושים ושלוש בראשות בנימין נתניהו, לאחר משא ומתן קואליציוני שכלל תיאום עמדות בינה לבין מפלגת "הבית היהודי".
בהסכם קואליציוני מול "הליכוד ביתנו" נקבע שמהסיעה ימונו 5 שרים: יאיר לפיד, שי פירון, יעקב פרי, יעל גרמן ומאיר כהן, וסגן שר אחד, מיקי לוי.
בתחילת דצמבר 2014 פיטר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו מממשלתו את שר האוצר, יאיר לפיד.
בתגובה התפטרו שאר שרי מפלגת "יש עתיד": שי פירון, יעל גרמן, מאיר כהן ויעקב פרי.
צעדים אלה באו לאחר תקופה של מערכת יחסים עכורה בין המפלגות המרכיבות את הקואליציה, וחילוקי דעות חריפים בין נתניהו ללפיד.
המצב החדש של ממשלת מיעוט הוביל להכרזה על פיזור הכנסת והקדמת הבחירות.
בכנסת ה-20 ירד כוחה ל־11 חברי כנסת והמפלגה נשארה באופוזיציה.
במאי 2017 הוטלו על מפלגת "יש עתיד", על עמותת "מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל" ועל יו"ר העמותה, חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל קנסות בסכום כולל של 55 אלף שקלים.
הקנסות הוטלו על ידי משרד המשפטים לאחר שאביטל העבירה ליו"ר מטה המפלגה קבצים ובהם מידע אישי על ניצולי השואה לפי בקשתו.
מידע אשר נאגר בעמותה ללא שנרשם כמחויב בחוק.
"יש עתיד" נקנסה בגין פגיעה בפרטיות הניצולים ועל ביצוע הדיוור הישיר לניצולים, ללא פירוט הפרטים המחויבים בחוק.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הצטרפו למפלגה מועמדים חדשים ביניהם אנשי כוחות הביטחון לשעבר כמו רם בן ברק, יואב סגלוביץ ואורנה ברביבאי, אנשי חינוך כמו תהלה פרידמן ומשה טור-פז (קינלי), ועידן רול כנציג הקהילה הגאה.
במקביל עזב את המפלגה חיים ילין, שכיהן בכנסת העשרים כח"כ מטעם המפלגה, לאחר ששובץ במקום לא ריאלי ברשימה, והייתה שמועה שגם חברת הכנסת בכנסת העשרים מ"יש עתיד", עליזה לביא, תפרוש גם היא.
ב־8 בינואר 2019 התקיים כנס לפתיחת קמפיין הבחירות של המפלגה באולם "מופת" שבראשון לציון, בה הוצגה סיסמת המפלגה "באנו לשנות".
ב־21 בפברואר 2019 הקימה "יש עתיד", יחד עם מפלגות "חוסן לישראל" ו-"תל"ם" של בני גנץ ומשה יעלון, שהתאחדו קודם לכן, רשימה משותפת בשם "כחול לבן", אליה הצטרף גם הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי שצורף ל"חוסן לישראל".
לפי הסכם האיחוד, תתקיים רוטציה בראשות הרשימה בין יו"ר "חוסן לישראל" בני גנץ שיכהן שנתיים וחצי בתפקיד לבין יו"ר "יש עתיד" שיכהן בתפקיד בשנתיים הנותרות.
בבחירות קיבלה הרשימה כולה 35 מנדטים, בהם נכנסו לכנסת העשרים ואחת 15 נציגי "יש עתיד".
בין 15 חברי הכנסת העשרים ואחת מטעם "יש עתיד" היו 5 חברי כנסת חדשים בכהונתם הראשונה, וביניהם יו"ר המטה הגאה של "יש עתיד" עידן רול ויו"ר מטה הצעירים של "יש עתיד" יוראי להב-הרצנו שהוא גם חבר הכנסת הצעיר ביותר בכנסת זו.
בכנסת ה־22 הכניסה "יש עתיד" 13 חברי כנסת, 2 פחות מהבחירות הקודמות.
לעומתם "חוסן לישראל" ו־"תל"ם" הכניסו מספר שווה של חברים לכנסת.
עם זאת לאחר התפטרותו של גדי יברקן נכנס יוראי להב-הרצנו מהמפלגה, לאחר שעידן רול, בעצמו פעיל "יש עתיד", ויתר על מקומו בכנסת.
בכנסת ה-23 שוב הכניסה "יש עתיד" 13 חברי כנסת.
ב־29 במרץ 2020 התפצלה סיעת "כחול לבן" על רקע המחלוקת סביב ההצטרפות לממשלת ישראל השלושים וחמש.
אל "יש עתיד" הצטרפו 3 חברי כנסת ממפלגת "תל"ם" לצורך הקמת סיעת "יש עתיד – תל"ם", הסיעה השנייה בגודלה בכנסת.
ב־19 ביוני 2020 בעקבות התפטרותם של חילי טרופר ומיכאל ביטון מסיעת "כחול לבן" מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, הושבעו יוראי להב-הרצנו ותהלה פרידמן, אך במסגרת חלון המעברים תהלה פרידמן בחרה להצטרף לסיעת "כחול לבן", לאחר שעזבה את מפלגת "יש עתיד" עוד קודם לכן, על רקע סירובה להצטרף לממשלת האחדות.
בספטמבר 2020 קרא חבר הכנסת עפר שלח לקיום פריימריז במפלגה, בהם ירוץ מול יו"ר המפלגה, יאיר לפיד.
לקראת הבחירות לכנסת ה־24, הוחלט על פירוק הרשימה וריצה עצמאית של כל אחת משתי המפלגות.
לאחר מערכת הבחירות, הסיעה השיגה 17 מנדטים והייתה הסיעה השנייה בגודלה.
ב־5 במאי 2021, יאיר לפיד קיבל לראשונה את המנדט להקמת הממשלה.
ב־13 ביוני 2021, הקים לפיד ממשלת אחדות יחד עם יושב ראש מפלגת ימינה, נפתלי בנט, ברוטציה.
לפיה בנט יכהן כראש ממשלה עד אוגוסט 2023 ולאחר מכן לפיד יחליפו.
מטעם "יש עתיד" החלו לכהן בממשלה כ־7 שרים בהם אורנה ברביבאי כשרת הכלכלה, מאיר כהן כשר הרווחה והשירותים החברתיים, מירב כהן כשרה לשוויון חברתי, קארין אלהרר כשרת האנרגיה ומשאבי המים, יאיר לפיד כשר החוץ והנושאים אסטרטגיים וראש הממשלה החלופי, אלעזר שטרן כשר המודיעין, ויואל רזבוזוב כשר התיירות.
בנוסף מונה מיקי לוי, חבר כנסת מהמפלגה ליושב ראש הכנסת.
חבר המפלגה, עידן רול, מונה לסגנו של לפיד כשר החוץ.
ויואב סגלוביץ' לסגן השר לביטחון פנים עומר בר לב.
לאחר כינון הממשלה, ב-15 ביוני 2021, התפטרו מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי השרים רזבוזוב וברביבאי ובמקומם נכנסו חברות המפלגה הבאות ברשימה, טטיאנה מזרסקי ויסמין פרידמן.
ב־13 בנובמבר 2021, המפלגה הודיעה על הקמת ועידת המפלגה הראשונה, שבה יבחר יושב הראש.
יושב הראש הנבחר, שיעמוד בראש הרשימה לכנסת, ייהנה מהאפשרות לשריין ברשימה שני מועמדים בכל עשירייה.
יתרה מזאת, תקים המפלגה ועדה שתבחר את יתרת רשימת המועמדים לכנסת.
לאחר שלא התמודדו מולו, זכה יאיר לפיד פעם נוספת בהובלת המפלגה.
בחודש ספטמבר 2022 הגישה המפלגה עתירה לוועדת הבחירות המרכזית לכנסת נגד ערוץ הטלוויזיה עכשיו 14, בדרישה לקבוע שהוא גוף פעיל בבחירות, בעיקר על כך שאנשי השידור בו מהדהדים את מסרי מפלגת "הליכוד" ומתייחסים ליאיר לפיד כ"ראש ממשלת המעבר" וכי ישנן הלצות כנגדו במסגרת התוכניות השונות, בעיקר בערב.
העתירה נדחתה על ידי יו"ר ועדת הבחירות, השופט יצחק עמית.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש המפלגה קיבלה 24 מנדטים, והייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע נמנתה הסיעה עם האופוזיציה.
ב־13 בדצמבר סיים יושב ראש הכנסת מיקי לוי, חבר הסיעה, את תפקידו עם בחירתו של יריב לוין לתפקיד.
ב-2 בינואר נבחר מנהיג המפלגה יאיר לפיד לתפקיד ראש האופוזיציה על ידי סיעות האופוזיציה.
כמו כן נבחר יושב ראש הסיעה בכנסת בועז טופורובסקי לתפקיד מרכז האופוזיציה, מאוחר יותר החליפה אותו מירב בן ארי כיושבת ראש הסיעה וכמרכזת האופוזיציה, מיקי לוי נבחר לתפקיד יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת העשרים וחמש, והשרה לשעבר מירב כהן נבחרה לכהן כיושבת ראש הוועדה המיוחדת לטיפול בניצולי שואה.
ב־1 בפברואר נכנסה לתוקף התפטרותו מהכנסת של השר לשעבר יואל רזבוזוב, וחברת המפלגה שלי מירון נכנסה לכנסת במקומו.
ב־1 באוגוסט נכנסה לתוקף התפטרותה מהכנסת של השרה לשעבר אורנה ברביבאי, וחבר המפלגה ירון לוי נכנס לכנסת במקומה.
השרה התפטרה כדי להתמודד בבחירות המקומיות בתל אביב.
במהלך שנת 2023 הקימה המפלגה מערך השפעה ברשתות החברתיות שנועדה להתמודד עם מערך ההשפעה של הליכוד.
צעירי "יש עתיד" מורכבת מסיירות בערים שונות בארץ ובתאים באוניברסיטאות והמכללות.
הללו פועלים בהתנדבות בשטח כדי לפרסם את מצע "יש עתיד" ואת פועלה בכנסת ובממשלה.
כמו כן, ה"סיירות" של צעירי "יש עתיד" פועלים לצורך גיוס פעילים ומצביעים למפלגה.
ראש מטה הצעירים של "יש עתיד", יוראי להב-הרצנו, נבחר לכנסת ה־21 כשהוא במקום ה־35 ברשימת "כחול לבן".
בתקופת מיזוגם של המפלגות "יש עתיד" ו"כחול לבן", נקראו הקבוצה צעירי "כחול לבן".
כשבראש המטה עמד תומר וינר.
נכון להיום, יו"ר מטה הצעירים היא טלי אגרונוב.
ארגון הנוער של יש עתיד הוקם בשנת 2014 בתמיכת צעירי יש עתיד.
הנהגת הנוער היא הגוף שמוביל את הארגון ולעיתים מקבל את ההחלטות בשם בני הנוער.
ההנהגה כוללת בתוכה את כל ראשי הצוותים ב־"נוער יש עתיד".
נוער יש עתיד מקיימים בכל חודש מספר מפגשים הכוללים עדכונים, פעילויות בנושאים פוליטיים וחברתיים, ימי גיבוש, התנדבויות ומפגשים עם חברי כנסת מטעם המפלגה.
נכון לשנת 2025 נוער יש עתיד מונה עשרות בני נוער מכל חלקי הארץ בטווח גילים 12–19.
לנוער יש חבר כנסת מהמפלגה שמלווה את הנוער ומאפשר לנוער לפעול גם בתחום הפרלמנטרי ולהעלות לסדר היום של הכנסת את הנושאים החשובים לנוער בישראל.
כיום, חבר הכנסת המלווה של הנוער הוא חבר הכנסת ירון לוי.
נכון להיום, יו"ר נוער יש עתיד הוא איתן צמרת מרמת גן והמפקחת הבוגרת על הנוער היא יו"ר צעירי יש עתיד טלי אגרונוב.
מס'דיוקןשםתחילת כהונהסיום כהונהממשלות שעמד בראשן1יאיר לפיד(1963–)1 במאי 2012מכהןהשלושים ושש
אלעזר שטרן, פנינה תמנו-שטה ב־4 בספטמבר 2015 נכנס אלעזר שטרן לכנסת, לאחר התפטרותו של שי פירון.
ב־9 בפברואר 2018 נכנסה פנינה תמנו-שטה לכנסת, לאחר התפטרותו של יעקב פרי.הכנסת ה־21 (2019)
במסגרת "כחול לבן"13 מנדטים (מתוך 33 לרשימה כולה): יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, יעל גרמן, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, פנינה תמנו-שטה, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי
יוראי להב-הרצנו ב־19 בינואר 2020 פרש איש תל"ם גדי יברקן מהכנסת.
החליף אותו איש "יש עתיד" יוראי להב-הרצנו, בכך גדל ייצוגה של "יש עתיד" ל־14 מנדטים.
מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: עידן רול, זהורית שורק, תהלה פרידמן.הכנסת ה־23 (2020)
במסגרת "כחול לבן" ו"יש עתיד-תל"ם"16 מנדטים (מתוך 19 לרשימה כולה): יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, פנינה תמנו-שטה, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, עידן רול, ר'דיר מריח
יוראי להב-הרצנו, ולדימיר בליאק, משה טור-פז, ענת כנפו בטרם השבעת הכנסת התפטרה יעל גרמן מהרשימה עקב מחלה.
את מקומה תפס עידן רול.
ב־29 במרץ 2020 פרשה "יש עתיד" מ"כחול לבן" ואל סיעת "יש עתיד" הצטרפו 3 חברי כנסת ממפלגת "תל"ם", להקמת סיעה משותפת בשם "יש עתיד – תל"ם".
ב־19 ביוני 2020 התפטר מהכנסת חילי טרופר מכחול לבן במסגרת החוק הנורווגי, במקומו נכנס יוראי להב-הרצנו
ב־29 בדצמבר 2020 התפטר מהכנסת עפר שלח עקב הקמת מפלגת תנופה, במקומו נכנסה יעל רון בן משה מכחול לבן
ב־5 בינואר 2021, התפטרו מהכנסת בשביל להצטרף למפלגת הישראלים:
אבי ניסנקורן מסיעת כחול לבן, במקומו נכנס ולדימיר בליאק
עינב קאבלה מסיעת כחול לבן, במקומה נכנס משה טור-פז
ב־2 בפברואר 2021, התפטרה מהכנסת הילה שי-וזאן מכחול לבן עקב הצטרפותה לתקווה חדשה, במקומה נכנסה ענת כנפו
מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: זהורית שורק.הכנסת ה־24 (2021)17 מנדטים: יאיר לפיד, אורנה ברביבאי, מאיר כהן, קארין אלהרר, מירב כהן, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, מירב בן ארי, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, עידן רול, יוראי להב-הרצנו, ולדימיר בליאק, רון כץ, נירה שפק
טטיאנה מזרסקי, יסמין פרידמן, ענבר בזק, משה טור-פז, סימון דוידסון רשימת מועמדים מלאה
ב־15 ביוני 2021, התפטרו מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי":
יואל רזבוזוב, במקומו נכנסה טטיאנה מזרסקי
אורנה ברביבאי, במקומה נכנסה יסמין פרידמן
ב־25 ביוני 2021 התפטרה מהכנסת קארין אלהרר במסגרת "החוק הנורווגי", במקומה נכנסה ענבר בזק
ב־9 ביולי, התפטרו מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי":
מירב כהן, במקומה נכנס משה טור-פז.
שלי מירון, ירון לוי, עדי עזוז ב־1 בפברואר 2023, התפטר יואל רזבוזוב מהכנסת, במקומו נכנסה שלי מירון.
ב־1 באוגוסט 2023, התפטרה אורנה ברביבאי מהכנסת, על מנת להתמודד בבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו, במקומה נכנס ירון לוי.
ב־11 באוגוסט 2025, התפטר עידן רול מהכנסת, במקומו נכנסה עדי עזוז.
יש פרחים הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1971 על ידי נתן יונתן (מילים) ומוני אמריליו (לחן).
מוני אמריליו חיפש מילים מתאימות ללחן, נתן יונתן ביקר בביתו וחיבר במיוחד את השיר עוד באותו היום.
בלחן קיים מעבר בין מינור למז'ור, כאשר הבתים מושרים בסולם מינורי, בעוד שהפזמון בסולם מז'ורי.
בהמשך בוצע השיר גם על ידי להקת "האחים והאחיות", "הגבעטרון", להקת פיקוד דרום ושייגעצ.
השיר התפרסם בספר שיריו של יונתן "שירים" (1974), לאחר הלחנתו וביצועו.
בשנת 2020 חידשה דורית ראובני את השיר יחד עם הלהקות הצבאיות.
השיר הוא משיריו המולחנים הידועים ביותר של נתן יונתן.
הוא נעשה אהוד בתרבות הישראלית, ומקובל לנגן אותו בכלי התקשורת ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
השיר המחורז כולל ארבעה בתים ופזמון החוזר לאחר שני בתים.
נושאו הוא חוויית היופי של האדם והרצון לגונן עליה.
ה"יופי" הוא משל לערכים הנשגבים שיש לשמור עליהם מכל משמר.
כך במילות הפזמון, בהן פונה כביכול הדובר אל דמות צעירה:
בכל בית מאזכר הדובר צבע וטווה סביבו את משמעויותיו המנוגדות לכאורה, אולם במנעד משמעויותיהם נפרשת תמונת הקיום האנושי.
בבית הראשון, הפותח במילים: „הראית איזה יופי" - מדובר על "רעד" ומוזכר הזהב המונגד אל ה"אופל", וכן פרחי החצב הלבנים, המופיעים בגבעולו בשלהי הקיץ ובסתיו, במילים:
בבית השני מדובר על "צעקה" ומוזכר האדום, שמופעיו הם דם המוקז במערכה הצבאית, וגם פרחי הפרג האדומים הפורחים בחורף, במילים:
בבית השלישי מוזכר השחור ומונגדים בו ה"עזוב" וה"חרוש", הנקשרים בעונות השנה בארץ ישראל אל הסתיו.
ובבית הרביעי מוזכר הלבן ומונגדים בו הדמעות, האבנים והפרחים.
יש לנחש עם חן היא סדרת טלוויזיה בריטית-קנדית אינטראקטיבית בהנפשה ממוחשבת לילדים, בכיכוב החתול ג'ס מהסדרה "דר דוור" שנוצרה על ידי ג'ון קאנליף ואייבור ווד.
הסדרה בוימה על ידי מייק שיל, נכתבה על ידי טים הייסטינגס, ליין ליוראס וג'ין גרילו והופקה על ידי Nelvana בשיתוף Entertainment Rights ו-Classic Media בהתאמה.
הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ CBeebies ובקנדה בערוץ Treehouse TV, כשפרק הבכורה שודר ב-9 בנובמבר 2009 ופרק הסיום שודר ב-17 במאי 2013. בישראל שודרה הסדרה בדיבוב לעברית בערוץ הופ!
בשנת 2010, ובהמשך בשידורים חוזרים בערוץ JimJam.
לסדרה הופקו שתי עונות בנות 52 פרקים באורך 10 דקות.
הסדרה עוקבת אחר חן (במקור: ג'ס) חתול הבית וחבריו בחווה, אשר בכל פרק הם, בעזרת הצופים, מגלים דברים חדשים.
חן (Jess, ג'ס) – הדמות הראשית של הסדרה.
חתול בית צעיר בצבע שחור לבן עם עיניים ירוקות.
חן הופיע לראשונה בסדרה "דר דוור", שם בשונה מסדרה זו מעולם לא דיבר.
אף על פי שהוא נקרא במדיות השונות של הסדרה "דר דוור" בעברית "ג'ס" (בדיבוב הראשון "תול"), הוחלט לשנות בסדרה זו את שמו ל"חן".
לילו (Willow, וילו) – סוסה המשמשת כדמות אם חכמה עבור חן.
מימי (Mimi) – ארנבת בצבע ורוד לבן.
החברה הטובה ביותר של חן.
מה (Baa, בה) – כבשה פחדנית.
גילי (Billie, בילי) – יערונת אשר לרוב מסתובבת מעל כובעה של מה.
דורי (Horace, הוראס) – צפרדע בעל משקפיים גדולים.
אוי ואבוי (Joey & Jinx, ג'ואי וג'ינקס) – כלבלב וכלבלבה תאומים.
אוהבים להתגלגל בבוץ ולקפוץ מעל שלוליות.
הדיבוב העברי של הסדרה בוים על ידי עמי מנדלמן, והופק על ידי יעל אללוף.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתחןצ'ארלי ג'ורג'שי אוטולנגילילומירנדה מונטגיואורנה כץמימיג'ו ואייטטליה ברקאימהביילי פפררונה בקרמןגילימריה דרלינגענבל שכנרדורידניאל אנתוניעמית יוסוביץ'אויקייל סטריינג'רעידו גבישאבויאלינור ובסטראורלי תגר
יש תקווה הוא שיר מסוגת מוזיקה חסידית, שהוציא בני פרידמן באוקטובר 2012, שזכה להצלחה רבה.
נכון ל-2024 הקליפ זכה ליותר מ-12 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
השיר יצא באמצע מבצע עמוד ענן, והפך גם לשיר מחזק עבור עם ישראל, כשהמונים ברחבי המדינה השמיעו אותו ברחובות.
מילות השיר מדברות על האמונה והביטחון שיש לעם ישראל למרות התקופות הקשות.
הקליפ לשיר בבימויו של משה ברי יצא ב-19 בנובמבר 2012, בו נראה פרידמן שר בכיכר טיימס כשמעליו שמיים בגווני אפור.
בפזמון מצטרפים אליו ילדים שמקפצים בשמחה.
השיר יצא באמצע מבצע עמוד ענן וזכה לפרסום רב ולהצלחה במגזר הדתי באותם ימים בתחנות הרדיו "קול חי" ו"קול ברמה".
בסוף שנת תשע"ז דירג אותו אתר הידברות במקום השמיני ברשימת שירי השנה ב"מצעד המוזיקה היהודית".
השיר נבחר ב-2013 לשם האלבום שהוציא בני פרידמן.
יש עתיד – תל"ם הייתה סיעה בכנסת העשרים ושלוש, שייצגה את המפלגות "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד ו"תל"ם" בראשות משה יעלון.
הסיעה נוצרה ב-29 במרץ 2020, כתוצאה מהתפרקותה של רשימת "כחול לבן".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, יו"ר מפלגת "חוסן לישראל" בני גנץ ויו"ר מפלגת "יש עתיד" יאיר לפיד הודיעו, ב-21 בפברואר 2019, על ריצה ברשימה משותפת, שתכלול גם את מפלגת "תל"ם" של משה יעלון.
אליהם הצטרף גם גבי אשכנזי, והרשימה נקראה "כחול לבן".
נקבע כי גנץ ולפיד ירוצו יחד כמועמדים לראשות ממשלת ישראל, ויכהנו בתפקיד ברוטציה.
בבחירות אלה הרשימה קיבלה 35 מנדטים.
עם התפזרותה של הכנסת העשרים ואחת וההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הוכרז כי המפלגות ימשיכו בריצה משותפת גם בבחירות אלו.
גם הסכם הרוטציה נותר בעינו.
בבחירות אלה, הרשימה קיבלה 33 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בכנסת.
בדצמבר 2019, לקראת ההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוסכם שגנץ יהיה מועמד הרשימה לראשות הממשלה ללא רוטציה.
בבחירות אלה שמרה "כחול לבן" על כוחה והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
בעקבות המשבר הפוליטי ותקופת החירום של מגפת הקורונה, נתגלעו חילוקי דעות בין ראשי "כחול לבן" על חבירה לממשלה עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו.
ב-26 במרץ 2020 הגישו מפלגות "יש עתיד" ו"תל"ם" בקשה להתפלג מ"כחול לבן", בעקבות המגעים להצטרפות המפלגה לממשלה עם "הליכוד".
ב-29 במרץ אישרה הוועדה המסדרת בכנסת את התפלגות "כחול לבן" לשלוש סיעות – כחול לבן, בראשות בני גנץ וגבי אשכנזי, "יש עתיד – תל"ם", בראשות לפיד ויעלון, ו"דרך ארץ" של צבי האוזר ויועז הנדל.
חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה ממפלגת "יש עתיד" הודיעה על הישארותה בסיעת "כחול לבן", ואילו חברת הכנסת ר'דיר מריח מ"חוסן לישראל" הודיעה על חבירתה לסיעת "יש עתיד – תל"ם".
גם תהלה פרידמן, שהייתה במקום ה-38 ברשימת "כחול לבן", הודיעה על עזיבת "יש עתיד".
לאחר הפיצול, הפכה יש עתיד-תל"ם לסיעה השנייה בגודלה בכנסת, ועם הקמת הממשלה, ב-17 במאי 2020, לסיעה הגדולה ביותר באופוזיציה.
כתוצאה מכך, מונה יו"ר הסיעה, יאיר לפיד, לראש האופוזיציה.
ב-19 ביוני 2020 הסיעה גדלה ל-17 מנדטים, בעקבות התפטרותו של חילי טרופר מסיעת כחול לבן מהכנסת על-פי "החוק הנורווגי" וכניסתו של יוראי להב-הרצנו.
חברות הכנסת מיכל קוטלר-וונש ותהלה פרידמן, שהושבעו גם הן במסגרת החוק הנורווגי, בחרו שלא להצטרף ליש עתיד-תל"ם למרות השתייכותן למפלגות המרכיבות את הסיעה, והצטרפו תחת זאת לסיעת כחול לבן.
בתחילת ספטמבר 2020 קרא עפר שלח לקיום פריימריז לראשות מפלגת יש עתיד.
לאחר סירובו של יאיר לפיד ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע פרש שלח מהמפלגה ומהכנסת והקים את מפלגת תנופה.
במקומו נכנסה יעל רון בן משה מסיעת כחול לבן.
בעקבות התפטרות מהכנסת של חברי הכנסת אבי ניסנקורן ועינב קאבלה מסיעת כחול לבן, הושבעו שני חברי כנסת נוספים מיש עתיד - ולדימיר בליאק ומשה טור-פז.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הוחלט על פירוק הרשימה וריצה עצמאית של כל אחת משתי המפלגות.
בסופו של דבר מפלגת תל"ם פרשה מההתמודדות לכנסת ויעלון הכריז על פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
כנסת חברי כנסת הערות הכנסת העשרים ושלוש (2020) יש עתיד: יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, עידן רול, ר'דיר מריח, יוראי להב-הרצנו, ולדימיר בליאק, משה טור-פז, ענת כנפו.
תל"ם: משה יעלון, אורלי פרומן, אנדריי קוז'ינוב.התפלגה מסיעת כחול לבן
על-פי התנ"ך, ישבק הוא בנו השביעי של אברהם, ובנה החמישי של אשתו השלישית או הפילגש שלו, קטורה, שאותה נשא אברהם לאישה לאחר שגירש את הגר ואחרי מותה של שרה.
לישבק היו חמישה אחים: זמרן, יקשן, מדן, מדין ושוח, בנוסף לשני אחים למחצה: ישמעאל ויצחק.
ישגב נקדימון (נולד ב-11 ביולי 1969) הוא עורך דין, משפטן, פובליציסט ומרצה ישראלי, מעורכי הדין הבולטים בישראל בתחום דיני התקשורת, לשון הרע, חופש הביטוי והעיתונות והגנת הפרטיות.
בעל משרד עורכי דין והיועץ המשפטי לחדשות 12. מחברם של שני ספרים: "הגנה מן הצדק" ו"חיסיון עיתונאי".
ישגב נקדימון גדל בתל אביב.
אביו הוא העיתונאי חתן פרס ישראל, שלמה נקדימון, שהיה הכתב הפוליטי של ידיעות אחרונות ויועצו לענייני תקשורת של ראש הממשלה מנחם בגין, וחיבר שורה של ספרי מחקר בתולדות מדינת ישראל.
אמו היא עורכת הדין זהבה נקדימון, שכיהנה כסגן בכיר ראשון לפרקליט מחוז תל אביב (פלילי) ולאחר מכן ניהלה משרד עורכי דין פרטי בתחום המשפט הפלילי.
סבו, ר' יצחק אשר קאמינקר, היה אחד משלושת המייסדים של תנועת פועלי אגודת ישראל בארץ ישראל.
נקדימון למד בבית הספר התיכון "אליאנס" בתל אביב, שירת בצה"ל ככתב צבאי בביטאון חיל האוויר ובמהלך לימודי המשפטים באוניברסיטה עבד כעורך חדשות ברשת "ידיעות תקשורת".
נקדימון קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב על מחקרו בנושא הגנה מן הצדק ותואר ד"ר לפילוסופיה מאוניברסיטת חיפה על מחקרו בנושא חיסיון עיתונאי.
בשנים 1992–1994 התמחה אצל עו"ד חנן מלצר, לימים המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, ובשנים 1994–1998 עבד כעורך דין במשרדו.
בשנת 1998 התמנה נקדימון ליועץ המשפטי בחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009 נבחר לכהונת שופט בבית משפט השלום במחוז מרכז, אך לאחר כשנה החליט לשוב לתפקידו כיועץ המשפטי של חברת החדשות של ערוץ 2 (לימים, חדשות 12).
בשנת 2013 הקים יחד עם עו"ד פרופ' אריאל בנדור משרד עורכי דין העוסק בליטיגציה בתחומי דיני התקשורת והמשפט הציבורי (מינהלי וחוקתי).
מאז שנת 2003 מלמד דיני תקשורת בפקולטה למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל.
לימד בעבר דיני רגולציה של תקשורת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ובמכללת שערי משפט, ודיני פיקוח שיפוטי על רשויות התביעה והחקירה בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל ובמכללת שערי משפט.
שני ספריו של נקדימון, "הגנה מן הצדק" ו"חיסיון עיתונאי", צוטטו בפסקי דין רבים של בית המשפט העליון ובמאמרים אקדמיים, והשפיעו על עיצוב ההלכות המשפטיות בנושאים אלה.
במרוצת השנים, פרסם שורה של מאמרים מקצועיים בסוגיות שונות בתחום המשפט.
במסגרת תפקידו כיועץ המשפטי לחברת החדשות, ייצג נקדימון את החברה ועיתונאיה בתביעות רבות שהוגשו נגדם בטענה להוצאת לשון הרע, פגיעה בפרטיות והפרת זכויות יוצרים, וכן בעתירות רבות שהוגשו על ידיהם להסרת צווי איסור פרסום, קבלת מידע מרשויות ציבוריות ושידור של חומרים שונים בעלי עניין ציבורי.
תיקים מרכזיים בתחום דיני התקשורת, לשון הרע, הגנת הפרטיות, וחופש הביטוי והעיתונות
ייצוג חדשות ערוץ 2 ואשרת קוטלר בתביעת פגיעה בפרטיות שהוגשה נגדן בגין כתבה על פרשה של החלפת תינוקות בבית חולים ליולדות; ייצוג חדשות 12 וענבר טויזר בתביעת פרטיות שהוגשה נגדן על ידי אדם שאירח את שר הבריאות יעקב ליצמן לתפילה בביתו במהלך מגפת הקורונה.
ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בהדיפת בקשות למתן צווי מניעה כנגד פרסום של ראיון עם קורבן "פרשת האונס ברמת השרון" וכנגד פרסומים של פרקים בסדרת הכתבות "הנוכלים" של אדוה דדון.
ייצוג חדשות ערוץ 2 בעתירה לחשיפת דוח על חקירות של תאונות אוויר על פי חוק חופש המידע, תשנ"ח-1998.
ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בהגנה מפני קובלנה פלילית בטענה לשידור תעמולת בחירות אסורה; ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בהליכים בפני ועדת הבחירות המרכזית בעניין שידורים בתקופת בחירות.
ייצוג בהליכי החקיקה בתחום חופש העיתונות
נקדימון ניהל מאבקים רבים בכנסת כנגד יוזמות חקיקה שנועדו להגביל את חופש העיתונות.
תיקים מרכזיים בתחום המשפט המינהלי
תיקים מרכזיים בתחום המשפט הפלילי
תיקים מרכזיים בתחום דיני העבודה
ייצוג חדשות ערוץ 2 בערעורים עקרוניים לבית הדין הארצי לעבודה בסוגיית זכויותיהם של פרילנסרים בענף התקשורת.
בשנת 1992 קיבל נקדימון תואר בוגר במשפטים (.LL.B) מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 קיבל תואר מוסמך במשפטים (.LL.M) בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2012 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה (.Ph.D) מאוניברסיטת חיפה.
התואר מוסמך למשפטים ניתן לו על מחקרו בנושא ההגנה מן הצדק, שכתב בהנחייתו של פרופ' קנת מן, הסניגור הציבורי הארצי.
במחקר זה, הראשון בישראל שהוקדש כולו לנושא האמור, ניתח נקדימון את הבסיס העיוני של דוקטרינת ההגנה מן הצדק, המאפשרת לבית משפט הדן בעניין פלילי לבטל כתב אישום בנסיבות שבהן הגשתו או ניהול ההליך הפלילי עומדים בסתירה מהותית לעקרונות של צדק והגינות משפטית.
מחקר זה שימש בסיס לספרו של נקדימון "הגנה מן הצדק", שפורסם עד כה בשלוש מהדורות (בשנים 2003, 2009 ו-2021).
ספרו של נקדימון "הגנה מן הצדק" צוטט רבות בפסיקות בנושא זה שניתנו בבית המשפט העליון ובערכאות הדיוניות, וזכה לפרסום נרחב.
כמו כן נקדימון ליווה כמומחה מקצועי את הליך החקיקה בכנסת שבו עוגנה דוקטרינת ה"הגנה מן הצדק" בשנת 2007 בחוק סדר הדין הפלילי והצעת החוק מאזכרת את הביקורת שנמתחה בספרו של נקדימון על היקף פריסתה הצר של הטענה, כאחד הגורמים שהביאו להרחבת הפתח לקבלתה.
התואר דוקטור לפילוסופיה ניתן לנקדימון על מחקרו בנושא החיסיון העיתונאי.
במחקר זה, שנכתב בהנחייתו של פרופ' אריאל בנדור (באותם ימים דקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה), בחן נקדימון את ההצדקות התאורטיות והמעשיות למתן זכות לעיתונאים שלא לחשוף את מקורות המידע שלהם, מידע שהועבר אליהם שלא לפרסום או מידע שלא פורסם.
כמו כן נקדימון הציע במסגרת המחקר כללים לקביעת גדרי היקפו ומידת הגנתו של החיסיון העיתונאי בעידן החוקתי, לאור תיאוריות של חיסיון מקצועי מזה ועקרונות המשפט הציבורי מזה, ויישם את הכללים המוצעים על ידיו בנסיבות עובדתיות שונות.
מחקר זה פורסם בספרו של נקדימון "חיסיון עיתונאי", אשר יצא לאור בשנת 2013, צוטט בפסקי דין עקרוניים של בית המשפט העליון וזכה לפרסום רב.
ישגב נקדימון, חיסיון עיתונאי, הוצאת נבו, 2013.
ישגב נקדימון, הגנה מן הצדק, הוצאת נבו, 2021 (מהדורה שלישית).
"יש עוד עולם" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר והיוצר הישראלי דודו אהרון.
השיר הולחן על-ידי דודו אהרון ונאור סינואני, שגם כתבו את מילותיו לצד עדי כבירי ואלון פרץ.
השיר יצא בסמוך לפרוץ מלחמת חרבות ברזל, והוקדש לבנות ובני הזוג של חללי המלחמה.
עם צאת השיר, הדגיש אהרון את היותו בעל הערכה עזה לנשים החזקות ומעוררות ההשראה, ואת העובדה כי כאבן האישי הפך לנחלת הכלל.
השיר זכה להשמעות מרובות בתחנות הרדיו הישראליות, והיה בשיאו לשיר ה-5 המושמע ביותר במצעד השבועי של מדיה פורסט.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דודו אהרון ב-29 באוקטובר 2023.
נכון לדצמבר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-300,000 צפיות.
יש שופטים בישראל (נאמר גם לפעמים יש שופטים בירושלים) הוא משפט הסיום בנאום שנשא מנחם בגין בכנסת ב-20 במרץ 1979 בעקבות פסיקת שופטי בית המשפט העליון בבג"ץ בית אל.
דבריו של בגין הביעו שמחה על הפסיקה של בג"ץ והתפיסה הרווחת כיום היא שבנאומו קרא בגין לכיבוד בג"ץ והחלטותיו על ידי רשויות המדינה האחרות ללא ערעור.
פרשנות זו משתקפת בנאומים של פוליטיקאים רבים שקראו לתמוך בבג"ץ ובהחלטותיו.
ב-1978 הוציאה ישראל צווים לתפיסת אדמות פלסטיניות פרטיות כדי להקים את היישוב ישראלי בית אל שהקמתו הוגדרה כצורך ביטחוני.
מספר מתושבי הכפר שאדמותיהם הופקעו עתרו לבג"ץ בטענות של אי חוקיות ההתיישבות ובטענה לחוסר בצורך ביטחוני אמיתי.