tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אזכורה הראשון של אופוצ'נו הוא במסמך משנת 1284, בו מוענק הכפר לכנסייה קולגיאלית סנדומייז' ששכנה בתחומי הכפר.
במאה ה-14, בתקופת קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, הוקמה העיירה במקום חדש והוקפה בחומה באורך 940 מטר, ולה שני שערים.
שטח הכפר הישן, כולל הכנסייה, נותר מחוץ לחומה, ובעיירה הוקמו כנסייה חדשה וטירה מלכותית.
בזכות מיקומה על צירי מסחר מקייב לורוצלאב ומטורון לסנדומייז' התפתחה העיירה, והוקמו בה בית חולים וכנסייה נוספת.
בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי הייתה אופוצ'נו מרכז עירוני חשוב במחוז סנדומייז'.
היו בה בעלי מלאכה רבים, בהם נפחים, רצענים ובורסקאים.
אופוצ'נו נפגעה בפלישות השוודיות באמצע המאה ה-17. רוב התושבים נרצחו, רוב בתי העיירה נהרסו, והטירה הועלתה באש.
לאחר חלוקת פולין סופחה אופוצ'נו לאימפריה הרומית הקדושה (לימים אוסטרו-הונגריה), ובשנת 1815 הייתה לחלק מאזור פולין שסופח לרוסיה.
תושבי העיר השתתפו במרד הכושל לעצמאות פולין ב-1864-1863. בסוף המאה ה-19 סייע פיתוח רשת מסילות הברזל לפיתוחה המסחרי והתעשייתי של העיירה.
במלחמת העולם הראשונה הייתה אופוצ'נו זירת קרבות בין אוסטרו-הונגריה לבין רוסיה.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-11,000 תושבים.
עם פלישת הגרמנים לפולין, בספטמבר 1939, התנהלו קרבות כבדים באזור העיר.
העיר הפכה למוקד של פעילות מחתרתית נגד הכיבוש הגרמני, ופעלה בה קבוצה של ארמייה קריובה.
בינואר 1945 שוחררה אופוצ'נו על ידי הצבא האדום.
בקרב נהרגו 150 חיילים סובייטים.
שבועיים לאחר מכן נפתח בית הספר התיכון הראשון בתולדות העיירה.
בעיירה קיימת הטירה מהמאה ה-14, שנשרפה אך שוקמה; חומות העיירה; ביתה של אסתרקה, שלפי המיתוס הייתה אהובתו של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, ובתוכו סמלים מקוריים של העיירה מהמאה ה-16 (כיום הבית משמש בתור ספריה).
באוקטובר 2012 נחנך אתר הנצחה ליהודי העיירה שנרצחו על ידי הגרמנים.
האתר נפגע לאחר כחודש, כנראה על ידי אנטישמים.
נראה כי יהודים השתקעו בעיר עוד מראשיתה.
ב-1588 אישר המלך זיגמונט השלישי ואזה את החלטת העירייה המצווה על היהודים לעזוב את העיר, ואוסרת על הנוצרים לקיים עמם יחסי מסחר, אך הוראה זו לא התגשמה.
בשנת 1646 הותר ליהודים לרכוש 12 מגרשים בפרבר העיר, וכן מגרשים לבניין בית כנסת ובית עלמין.
ליהודים ניתנה גם זכות המסחר והשחיטה.
בשנת 1715 נצטוו היהודים בפעם השנייה לעזוב את העיר, ואף להרוס את בית הכנסת, אך גם הוראה זו לא התגשמה.
בראשית המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיר, בשל הגירת יהודים שסולקו מכפרי הסביבה.
במאה ה-19 התפשטה בעיר החסידות, ובין רבניה הנודעים בראשית המאה ה-19 היו יהודה-ליב בר אליעזר ליפשיץ ורבי יצחק "חריף", ממקורביו של הרב שמחה בונם מפשיסחה.
משלהי המאה ה-19 ועד 1924 כיהן ברבנות העיר הרב יוסף נחמיה ליליינטל.
בתקופת כהונתו ישב בעיר הרב יצחק מאיר פאדווה, אדמו"ר לבית רופשיץ, אשר בשנת 1914 פרצו קוזקים לביתו, והכו באכזריות את אשתו ובתו.
גרעיני ההסתדרויות והמפלגות הפוליטיות שקמו בעיר בשלהי מלחמת העולם הראשונה גדלו לכדי ממדים ניכרים בתקופה מאוחרת יותר.
בין הציונים בלטו ארגוני השמאל, ובתנועות הנוער בלטה תנועת החלוץ.
כמו כן, פעלה בעיר אגודת ישראל, ובעיקר ייצגה את חסידי גור, ופעלו בה תלמוד תורה ובית ספר של רשת בית יעקב.
בשנת 1929 נוסד בעיר בית ספר מרשת תרבות.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיר מהאנטישמיות הפולנית, וממשמרות חרם ליד חנויותיהם, ובמספר מקרים יהודים הוכו ברחוב.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,000 יהודים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביום 6 בספטמבר 1939, הוטלו על העיר פצצות אחדות.
עם הבהלה התחילו יהודים נמלטים אל היערות והכפרים הסמוכים.
משנפסקו הקרבות החלו יהודי המקום לחזור לעיר, ואליהם הצטרפו פליטים יהודים ממקומות אחרים.
שבועיים לאחר כיבוש העיר דרשו הגרמנים מהיהודים מס עונשין של 20 אלף זלוטי, שישולם תוך 24 שעות.
כבני ערובה נאסרו שלושה מנכבדי העיר.
בעיר הוקם יודנרט בראשות מרדכי רוזנבאום, שמנה 20 חברים.
באוגוסט 1940 נשלחו 500 יהודים מהעיר למחנה העבודה "נארול" שליד לובלין.
בנובמבר 1940 הוקם בעיר גטו, ובשל צפיפות הדיור בו, נותרו בשלב ראשון כ-1,000 יהודים ללא קורת גג.
לגטו הפתוח היו נכנסים הנאצים באין עוצר, תוך הכאה אקראית של יהודים, מעשי התעללות וגזיזת זקנים.
היודנרט חויב לספק לשלטונות 400 עובדים מדי יום לעבודות השונות.
רוב העובדים נשלחו לעבודה במכרות פחם, ואחרים פינו שלג, סללו דרכים, ריצפו כבישים, ועבדו במחצבות.
בגטו פעלו כמה מפעלים קטנים, ובהם מפעל לייצור סבון.
באביב 1941 ובאביב 1942 פרצו בגטו מגפות טיפוס שהפילו חללים רבים, והיודנרט נאבק בהן על ידי הקמת חדרי חיטוי, ומשלוח צוותי חיטוי שעברו מבית לבית.
בינואר 1942 הובאו לגטו יהודים מכפרי הסביבה, ובהם בוקובייץ, קראשניצה, קליני, גיילזוב, גאוורוני, לודוויקוב ואוגונוביצה, ועד אפריל כבר היו בגטו 4,231 יהודים.
באותה תקופה נורו בחורשה שבעיבורה של העיר כל בני משפחת לבנדיגר, לאחר שנתגלה בביתם מפעל חשאי לייצור סבון, ולאחר מכן, נורו כל בני משפחת האופים רוזנבלום, לאחר שנתגלה אצלם קמח מוברח.
ב-27 באפריל 1942 נאסרו כ-30 יהודים מהעיר שהואשמו בקומוניזם ובציונות, והוצאו להורג ליד בית המטבחים של הקהילה.
העסקן הציוני יצחק בלז'יצקי שלא נהרג במקום, נורה לאחר מכן במיטתו בבית החולים אליו נמלט.
ביולי 1942 נשלחו כ-400 גברים יהודים מהגטו למחנה העבודה "האסאג" שבסקרז'יסקו-קמיינה.
גם בתנאי הגטו התארגנו בקרב יהודי המקום פעילויות לנוער, בהן בלטה תנועת הנוער גורדוניה, שעסקה בחינוך ובהשגחה על ילדי הפליטים, וכן שמרה על קשר עם מטה התנועה בוורשה, ובתקופה זו הצליחו להגיע לגטו כמה עשרות פליטים חברי גורדוניה מגטו ורשה.
בוקטובר 1942 הגיעו לגטו יהודים מגיילניוב.
ביום 27 באוקטובר 1942 חוסל גטו אופוצ'נו.
היהודים כונסו בשוק הסוסים של העיר, ורובם, כ-3,000 איש, שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בשעת האקציה נרצחו כמאתיים יהודים.
כ-500 יהודים הושארו בעיר לשם עבודות כפייה.
כמה עשרות יהודים הצליחו לברוח בשעת האקציה, או בסמוך לה, ולהגיע ליערות הסביבה.
שם הצטרפו רבים מהם לפרטיזנים יהודים, ובין היתר ליחידת הלוחמים "לוי", בפיקוד יוליאן איינמן-קנייבסקי, שביצעה פעולות חבלה בתשתיות הגרמנים.
בסוף דצמבר 1942 פרסמו הגרמנים כי יהודים שיש להם קרובים בארץ ישראל יועברו למדינה נייטרלית, ויוחלפו בשבויים גרמנים.
יהודי הגטו הנותרים התייצבו ברצון, ואף זייפו לשם כך מסמכים.
יהודים אלו הועברו בתחילת ינואר 1943 לגטו חדש שהוקם באויאזד, ומשם גורשו לטרבלינקה ב-6 בינואר.
אופוצ'קה היא עיר בראיון אופוצ'טסקי (Opochetsky), מחוז פסקוב, רוסיה, על הנהר וליקאיה, 130 ק"מ מדרום לפסקוב.
עיקר תעשייתה של העיר מבוססת על מזון וטקסטיל.
בעיר גשר תלוי מעל הנהר וכן מספר אתרים תיירותיים והיסטוריים, בהם כנסייה, תחנת דואר ואתרים ארכאולוגיים.
אופוצ'קה נוסדה ב-1414 והוקם בה מבצר שהיה כפוף לפסקוב והגן עליה.
ב-1426 צרו הליטאים על העיר וב-1427 צר צבאו של המסדר הליבוני על העיר אך לא כבשוה.
בשנת 1517 צר על המבצר צבא פולני-ליטאי בפיקודו של הטמאן אוסטרוז'סקי.
המצור נמשך כחודש ובסוף הוסר על ידי כוח רוסי גדול שנשלח ממוסקבה על ידי וסילי השלישי.
ב-1708 הכפיף פיוטר הגדול את היישוב ליחידה המנהלתית של סנט פטרסבורג ובסוף המאה ה-18, במספר חלוקות מנהלתיות, הוכפפה אופוצ'קה לתת-הנסיכות של פסקוב ולאחר מכן הפכה למרכז המנהלתי של אוייזד אופוצ'טסקי.
ב-1927 נוסד מחוז אופוצ'טסקי ואופוצ'קה הפכה למרכזו המנהלי.
ב-1935 סופח המחוז, ובכללו אופוצ'קה, למחוז טבר.
בין יולי 1941 ויולי 1944 הייתה אופוצ'קה כבושה על ידי הצבא הגרמני.
בתקופת האימפריה הרוסית לא נכלל העיר בתחום המושב, עם זאת כמה מאות יהודים התגוררו בעיר (היו אלה בעיקר חיילים משוחררים מן הצבא הרוסי ובני משפחתיהם).
לפי מרשם האוכלוסין שנערך ב-1897 התגוררו בעיר 248 יהודים (כ-4% מהאוכלוסייה).
בשנות השלושים של המאה ה-20 התגוררו באופוצ'קה כ-580 יהודים מתוך כ-5,000 תושבי העיר.
רובם עזבו ערב השואה ועם הכיבוש הגרמני ביולי 1941 היו בעיר כ-290 יהודים.
באוגוסט 1941 רוכזו כ-200 יהודים בגטו ובנובמבר החל רצח תושבי הגטו.
ב-8 במרץ 1942 נרצחו יתר התושבים בירי ביער הסמוך.
אופוסום המים או יאפוק (שם מדעי: Chironectes minimus) הוא מין יחיד בסוגו של אופוסום קטן החי בדרום ומרכז אמריקה.
זוהי חיית הכיס היחידה הנוהגת לשחות במים דרך קבע.
בנוסף הוא המין היחיד בו יש לשני המינים, זכר ונקבה, פטמות.
האופוסום חי בטבע באמריקה ממקסיקו, דרך מרכז ודרום אמריקה עד לצפון ארגנטינה.
הוא חי במקווי מים שונים אבל ביום הוא נח במאורות ליד הגדה.
הוא מפוספס בשחור על פרווה אפורה (שדוחה מים) והבטן לבנה.
הזנב הארוך חסר שיער והידיים הארוכות והוורודות בעלי קרום שחייה.
החוטם והאוזניים קצרות והפה מכיל שיניים חדות.
יש לו זיפי שפם העוזרים לו לחוש בתנועה מעל ומתחת למים.
האופוסום הוא צייד לילי הניזון מדגים, סרטנים, צפרדעים וטרף דומה מתוך המים.
הנקבות מגדלות 1-5 גורים ומגדלת אותם בכיסה.
הכיס יכול להיסגר מתחת למים ואחרי חודש מהלידה הם מתנתקים מהפטמות של האם אך עדיין שוהים איתה עד לגיל שנה.
לאופוסום הקטן טורפים רבים, כשהעיקרי ביניהם הוא האוצלוט היכול לצוד אופוסום במחילתו.
אוֹפּוֹסוּמיים (שם מדעי: Didelphidae) היא משפחה טקסונומית יחידה בסדרה אופוסומאים, שכוללת את חיות הכיס היחידות שחיות בטבע באמריקה הצפונית.
בנוסף לכך היא המשפחה הגדולה ביותר של חיות כיס בחצי הכדור המערבי, וכוללת יותר מ-103 מינים ב-19 סוגים.
לעיתים נוצר בלבול בינם לבין בני הקבוצה דמויי-קוסקוס המכונים פוסומים, שגם הם חיות כיס, אך הן חיות ביבשת אוסטרליה.
האופוסומים נוהגים להתגונן מטורפים על ידי התחזות למתים.
במהלך ההחלפה האמריקנית הגדולה, הגיע לצפון אמריקה המין אופוסום וירג'יניה וכיום הוא חי רק בצפון אמריקה.
מין זה הוא גם הגדול במשפחה ומגיע עד משקל של 6 ק"ג.
האופוסומים הם שוכני עצים הנעזרים בזנבם הארוך כדי לטפס על העצים, אך בניגוד לדעה הרווחת אינם נתלים עליהם (למעט פרטים צעירים וקטנים מאוד).
סוג ומין יחיד: אופוסום ארבע-עיני חום (Metachirus nudicaudatus)
סוג ומין יחיד: אופוסום המים (Chironectes minimus)
סוג: אופוסום עכברי אפור (Tlacuatzin)
סוג ומין יחיד: אופוסום עכברי קלינובסקי (Hyladelphys kalinowskii)
סוג ומין יחיד: אופוסום פטגוני (Lestodelphys halli)
סוג ומין יחיד: אופוסום הצ'אקו (Chacodelphys formosa)
סוג ומין יחיד: אופוסום שחור-כתף (Caluromysiops irrupta)
סוג ומין יחיד: אופוסום זנב-שיח (Glironia venusta)
אופוסום מצוי (שם מדעי: Didelphis marsupialis) הוא מין של אופוסום גדול החי במרבית אמריקה ממקסיקו ומרכז אמריקה עד לבוליביה וגם באיים האנטיליים.
הוא חי בצמרות יערות הגשם עד גובה 2,000 מ', אך חיים גם במורדות העצים ומקימים מאורה על הגזע.
האופוסום דומה בממדיו לחתול בית.
הוא צהוב ובעל זנב ערום וארוך והפנים חיוורות מעט עם אוזניים גדולות ועיניים אדומות.
הוא יוצא לאכול בלילה וחיים בבדידות.
הם אוכלי כל הניזונים מחרקים, בשר, ירקות ופירות.
הם יכולים להסתגל למזונות אחרים כאשר אלה אינם בנמצא.
האופוסום הוא חיית כיס והצאצאים נכנסים לכיס בבטן האם.
היא יכולה להכיל עד 9 צאצאים עד לבגרותם בכיסה.
האופוסומים יכולים להסתדר גם בערים וגם נחשבים לחיות מחמד לאינדיאנים דרום אמריקאים שונים אשר בעתות מחסור במזון הם הורגים ואוכלים את האופוסום.
אופוסום הלוטרה (שם מדעי: Lutreolina) הוא סוג של אופוסום החי בדרום ומרכז אמריקה, ובו 2 מינים.
הם נמצאים באזורי מים אבל פחות מותאמים לשחייה מאופוסום המים.
אופוסום הלוטרה הוא טורף הניזון מיצורים קטנים כדגים, סרטנים וצפרדעים מימיים אותם הוא שולה מהגדה וגם חרקים ויצורים אחרים החיים ביבשה.
הם נמצאים בגדות נהרות, ביצות ואף באזור החוף.
האופוסום מזכיר במבנה גופו את הלוטרה ומכאן שמו המדעי.
יש לו זנב ארוך ועבה ואוזניים מעוגלות ואדומות.
הוא חי במדינות: ברזיל, ארגנטינה, בוליביה, אורוגוואי, פרגוואי, קולומביה וגיאנה.
בשתי המדינות האחרונות האוכלוסיות מפוצלות לשניים.
אופוסום לוטרה מסויה (Lutreolina massoia)
אופוסום עכבר רובינסון (שם מדעי: Marmosa robinsoni) הוא מין של אופוסום דרום אמריקאי הנפוץ ביערות הגשם הטרופיים.
חי במרכז אמריקה, במדינות בליז, טרינידד וטובגו, גרנדה, הונדורס, פנמה, פרו, קולומביה, ונצואלה, ואקוודור והוא נפוץ בחלקים שונים של היער.
פרוותו היא בצבע חום קינמון.
בטנו צהובה וצבעו של הגב נע בין אדמדם עד לאפור.
הראש בהיר יותר משאר הגוף.
יש לו עיניים גדולות ביותר והן מוקפות ב"מסיכה" שחורה עד לאף הוורוד.
זנבו ארוך יותר מגופו והוא יכול להיתלות בעזרתו וכן ידיים בעלות כריות אחיזה.
אורכו של האופוסום 26–28 ס"מ ומשקלו עד 110 גרם והוא בין הקטנים שבאופוסומים.
האופוסום חי ביערות גשם עד גובה של 2,500 מ' וכן ביערות נשירים יותר, ביצות מנגרובים וסוואנות טרופיות.
האופוסומים מחפשים בין הענפים פירות וחרקים ולעיתים אוכלים גם פירות של קקטוסים.
נקבות בהיריון שניזונות היטב עולות במשקל פי 3 מהזכרים כך שאזורים עם שפע אוכל הם מבוקשים.
האופוסומים הם יחידאים ויתקפו אופוסום שייכנס לטריטוריה שלהם.
האופוסומים ממליטים 6–14 צאצאים לאחר היריון של 14 ימים בלבד.
הנקבה ממליטה אותם בתור קן נטוש חור בעץ או גבעול בננה ומגדלת אותם בתוך הכיס שלה עד התבגרותם.
מצב השימור של המין ללא חשש.
אופוסומים חדפיים (שם מדעי: Caenolestidae; ידועים גם כאופסומים חולדתיים או קנוליסטידים) היא משפחת כיסאים יחידה בסדרתה, הכוללת יצורים דמויי אופוסום החיים רק באזור הרי האנדים באמריקה הדרומית.
האופוסומים החדפיים הם יצורים בגודל של חולדות קטנות החיים ביערות ואזורים הרריים במערב אמריקה הדרומית.
הם אוכלי חרקים הפעילים בלילה ומזכירים מאוד חדפים אמיתיים.
יש להם גפיים דקים, חוטם דק ומחודד וזנב שעיר.
עיניהם הקטנות בעלות ראייה ירודה והם צדים בשעות הלילה בעיקר בעזרת חוש השמיעה שלהם ושפמם הרגיש לתנועות באוויר.
את רוב היום הם מבלים במחילות בבטן האדמה ובלילה הם פעילים בשבילים קבועים.
בדומה למספר חיות כיס אחרות, לנקבות של מינים אלו אין כיס והן נושאות את הצאצא שלהן על גבן רוב הזמן או משאירות אותו במאורה בעת שהן יוצאות לצוד.
מין אופוסום חדפי אפור-בטן (Caenolestes caniventer)
מין אופוסום חדפי סנגאי (Caenolestes sangay)
סוג ומין יחיד אופוסום חדפי אינקה (Lestoros inca)
סוג ומין יחיד אופוסום חדפי חוטמני (Rhyncholestes raphanurus)
אופוסום צמרירי (שם מדעי: Caluromys) הוא סוג של יונקי כיס קטנים החיים באמריקה הדרומית ביערות גשם טרופיים.
הם בעלי פרווה צמרית ממנה קיבלו את שמם בצבע חום-ערמוני ועם עיניים גדולות וחומות המותאמות לראיית לילה.
הם טפסני עצים בעלי זרועות חזקות וזנב ארוך ומפותל.
יצורים אלה חיים בין ענפי העצים ויוצאים בלילה לאכול.
הם אוכלי כל הניזונים מצוף ומפירות אך גם מבעלי חיים קטנים.
הם עצמם מאוימים מטורפים כמו המרגיי או היגוארונדי, אך הם מתגוננים על ידי נשיפות חזקות ואם זה לא עוזר הם ינשכו את הטורף בחוזקה.
אופוסום צמרירי חום-אוזן (Caluromys lanatus)
אופוסום צמרירי חשוף-זנב (Caluromys philander)
אופוסום וירג'יניה (שם מדעי: Didelphis virginiana) הוא מין של יונקי כיס ממשפחת האופוסומיים המצוי באמריקה הצפונית.
זהו הכיסאי היחיד החי באמריקה הצפונית.
זהו גם המין הגדול ביותר בקבוצת יונקי כיס אמריקאיים.
האופוסום הבוגר עשוי להגיע לאורך של 35 עד 94 ס"מ, כאשר אורך זנבו נע בין 21 ל-47 ס"מ.
משקלו נע בין 0.8 ל-6.4 ק"ג, כאשר הנקבות נוטות להיות קטנות מעט מהזכרים.
צבעו של האופוסום הוא אפור, עם ראש לבן, אוזניים שחורות, אף ורוד ורגליים שחורות.
כפות הרגליים וזנבו הארוך והמתפתל הם ורודים.
זכר בוגר של אופוסום וירג'יניה נוטה להיות גדול מעט מנקבה בוגרת: אורכו הממוצע הוא 76 ס"מ, לעומת אורכה הממוצע של הנקבה, העומד על 72 ס"מ.
כמו כן, הזכר שוקל כשלושה ק"ג בממוצע לעומת הנקבה השוקלת כשני ק"ג.
לכל נקבה כיס וכ-13 פטמות.
על פי רוב, צבעו של האופוסום הוא אפרפר, אך הוא עשוי להופיע גם בגוון אדמדם, חום או אפילו שחור.
הפרווה שעל פניו נוטה להיות קלה יותר מאשר זו שעל שאר גופו.
אוזניו עדינות וגדולות ומכוסות בעיקר בשיער.
בבסיס הזנב ישנה פרווה, אך היא חסרת שיער לכל האורך.
נוסף לכך, ניתן לראות פרווה אפורה במקומות שונים בגופו: על האוזניים, על הרגליים ועל הזנב.
לאופוסום וירג'יניה חמש אצבעות בעלות טפרים חדים בכל אחת מהגפיים הקדמיות והאחוריות, וזנב המותאם לאחיזה בענפי העץ לטווחי זמן קצרים.
בפיו 50 שיניים, והוא חסין מפני ארס של נחשים שונים
האופוסום מקיים מערכת הזדווגות פוליגנית.
עונת הרבייה שלו נמשכת בדרך כלל מדצמבר ועד אוגוסט, ומספר הגורים בשנה משתנה ונקבע בהתאם לאקלים.
הממוצע הוא המלטה אחת בשנה, אך באקלים חם מספר ההמלטות עשוי לעלות.
משך ההריון של אופוסום וירג'יניה הוא 12–13 ימים.
כ-25 אופוסומים צעירים עשויים להיוולד בכל המלטה, אך על פי רוב עומד מספר הצאצאים השורדים על שבעה או שמונה.
הוולדות קטנים מאוד - גודלם כגודל שעועית.
הם מטפסים על פרוות אמם כדי להגיע לכיסה ולאחת מ-13 הפטמות שלה, ואילו אותם גורים שאינם מוצאים דרכם לכיס או לפטמה - אינם שורדים.
הם שוהים בכיס במשך 55–60 ימים, ולאחר מכן כשישה חודשים נוספים על גב אמם.
אופוסום וירג'יניה מצוי ברחבי צפון אמריקה ובמרכזה, בצפון מקסיקו, בדרום קנדה, בצפון קוסטה ריקה, בארצות הברית ובקולומביה, ונפוץ בעיקר במזרח הרי הרוקי.
האופוסום קיים כ-70 מיליון שנים והוא אחד היונקים העתיקים ביותר של כדור הארץ.
לפני ההחלפה האמריקנית הגדולה הוא היה נפוץ בקנטקי, אינדיאנה ואוהיו.
אופוסום וירג'יניה נוהג להשתמש בחורים באדמה שנחפרו על ידי בעלי חיים אחרים, כגון חרקים, לצורכי הקיום שלו.
כיוון שאינו מסוגל לשרוד בקור קיצוני, הוא חי באקלים ממוזג ובאזורים טרופיים.
ניתן למצוא אותו במגוון רחב של בתי גידול, בעיקר כאלו שבקרבת מקור מים, ביערות פתוחים, בחורשות ובאדמות חקלאיות.
האופוסום שוכן גם בעצים חלולים או בביצה, ואף עשוי לשגשג באזורים עירוניים.
הוא עשוי להימצא עד גובה 3,000 מטרים מעל פני הים.
אופוסום וירג'יניה הוא אוכל כל הניזון ממגוון מזונות, הכוללים: פירות, חרקים, תולעי אדמה, ביצים, עופות, זוחלים לרבות נחשים ארסיים, דו-חיים, יונקים קטנים, נבלות ושאריות.
בשבי האופוסום יכול להפוך לקניבל אך בטבע זוהי התנהגות נדירה.
האופוסומים נעים בחבורות קטנות על גבי העצים, והם חיים במגוון בתי גידול מקוסטה ריקה עד לאונטריו שבקנדה.
האופוסום מותאם למגוון בתי גידול למעט אזורים קרים בעלי שלג כבד.
הוא מותאם לחיי לילה, ויוצא בשקיעת השמש.
כשהאופוסום מותקף הוא נושף בכעס על האויב ומוכן לנשוך, אך אם זה לא עוזר הוא מתחזה למת וכך מערים על אויביו.
מערכת התגובה שלו משותקת בשעה זו והוא פועל באיטיות, נושם מעט מאוד ומפריש ריח לא נעים המזכיר נבלה.
הטורף יעדיף לאכול טרף חי ויעזוב את האופוסום אם ייראה שמת מזמן.
האופוסומים הם מטפסים מיומנים ופעילים בשעות הלילה המאוחרות, אם כי בעונה הקרה הם פעילים פחות.
במזג אוויר קר מחפש האופוסום מקומות מסתור כדי להתגונן מפני כוויות קור באוזניו, בזנבו ובבהונותיו.
במזג אוויר חם באופן קיצוני, האופוסום מלקק את גופו כמנגנון קירור.
האופוסומים נוטים לחיות באותה סביבה לתקופה ממושכת, עד שצאצאיהם גדלים והופכים עצמאיים.
האופוסומים רדופים על ידי מגוון של מינים, כגון: ינשופים, כלבים מקומיים, זאבים, שועלים אדומים, דביבונים, נחשים גדולים, חתולי בר ואף בני אדם.
כאשר אופוסום וירג'יניה צעיר מרגיש מאוים, הוא מעמיד פני מת למשך דקה עד שש דקות, ומתחיל להסריח כמו נבלה.
באופן זה הוא מרחיק מסביבתו טורפים.
כאשר אופוסום וירג'יניה מבוגר מרגיש מאוים, הוא נוהג אחרת: הוא עלול לחשוף את שיניו, לעמוד על הקרקע, לצרוח או לברוח בריצה – במהירות של כשבעה ק"מ בשעה.
לחלופין, הוא עשוי להימלט באמצעות טיפוס או שחייה.
באמריקה קיים מיתוס על אופוסום וירג'יניה, שלפיו נקבת האופוסום ממליטה דרך האף.
מיתוס זה נוצר מפני שנקבות אופוסום וירג'יניה נצפות לעיתים קרובות מלקקות את הכיס ואת צאצאיהן,תכונתן זו, הובילה לרעיון המוטעה כי הנקבה מגדלת את צאצאיה עם האף, ולאחר מכן זוחלים הצאצאים מן הנחיריים אל תוך כיסה.
אופוסום צמרירי דרבי (שם מדעי: Caluromys derbianus) הוא מין של יונק כיס ממשפחת האופוסומיים, המצוי בטבע ביערות הגשם ויערות נשירים טרופיים מאמריקה המרכזית ועד צפון אמריקה הדרומית מדרום מקסיקו עד קולומביה ואקוודור.
הוא קיבל את שמו מהרוזן אדוארד סמית-סטנלי, רוזן של דרבי, אשר בבעלותו היה מוזיאון שבו הוצגו העורות הראשונים של אופוסום זה.
מין אופוסם זה הוא אחד משלושה מינים של אופוסום צמרירי והוא הגדול בבני הסוג.
הוא מגיע לאורך ממוצע של 60 עד 70 סנטימטרים (כולל הזנב) ולמשקל 200 עד 400 גרם.
האופוסום בעל עיניים גדולות חומות, חוטם ורוד וזנב ארו ולופתני המסייע לו להיתלות מענפי העצים.
הוא פעיל בשעות הלילה, אז הוא משתמש בעיניו הגדולות כדי להחזיר אור.
האופוסום יכול להאריך ימים עד 5 שנים ושלושה וחודשים.
האופוסום חי רוב הזמן בין העצים הגבוהים ויורד לעיתים רחוקות.
הוא אוכל כל הניזון מפירות, צוף פרחים של צמחים כמו פלפליים, קוציציים ועצי בלזה, מגוון חסרי חוליות כמו חרקים ועכבישים וגם מחולייתנים קטנים.
המין חי לרוב בבדידות וביום נח בנקרות עצים.
הטורף העיקרי שלו ביער הוא האוצלוט, אך האופוסום לרוב נמלט ממנו לסדקי עצים.
הוא יכול גם לצווח בפראות או לנשוך בעזרת שיניו החדות את התוקף.
האופוסום מזדווג בעונה היבשה באמריקה המרכזית (לרוב באזור פברואר) והנקבות ממליטות כעבור 28 ימי היריון ולד אחד עד שישה בכיסה, ללא עזרת הזכר.
אופוסם זה לא נמצא בסכנה, אך כמה אוכלוסיות נפגעות מכריתת יערות.
בעבר גם צדו אותו לפרוותו, דבר שכמה אינדיאנים עושים גם כיום.
Caluromys derbianus fervidus - מצוי בשפלות צפון-מרכז גואטמלה ובצפון הונדורס
אופוסום לבן-אוזן (שם מדעי: Didelphis albiventris) הוא כיסאי דרום-אמריקני גדול בסוג אופוסום שמצוי ברחבי אמריקה הדרומית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1840 על ידי הזואולוג הדני פיטר וילהלם לונד והוא בין המינים הגדולים ביותר בסוג ובמשפחה.
שני תת-מינים שלו מוכרים כיום כמינים נפרדים: אופוסום גויאנה ואופוסום האנדים.
אופוסום לבן-אוזן הוא השני בגודלו במשפחת האופוסומים; אורך ראשו וגופו 26–50 ס"מ, אורך זנבו 25–53 ס"מ ומשקלו 500 גרם עד 2.7 קילוגרם.
הזכר גדול וכבד יותר מן הנקבה.
מבנה גופו של האופוסום גוצי ומגושם, גבו מקושת וראשו גדול, מסיבי וחרוטי.
החרטום מחודד ומסתיים באף ריבועי עטור זיפי מישוש ארוכים.
הרגליים קצרות יחסית, בפרט הקדמיות.
הזנב ארוך, עבה, גמיש וקירח ברובו.
הכפיים בעלות טפרים חזקים שמסייעים לו בטיפוס.
לנקבה כיס מפותח עם 13 פטמות.
הפרווה של אופוסום לבן-אוזן גסה ומדובללת, והיא דקה יחסית לאופוסום גויאנה ואופוסום האנדים שחיים באזורים הרריים יותר.
היא מורכבת משכבת שיער קצרה, עבה ואפורה ומעליה שכבה נוספת דלילה ולבנה.
בהתאם לכך צבעו הכללי של האופוסום לא מוגדר בבירור, ונע בין אפור מלוכלך לאפור כהה או אפור כסוף.
לכ-12% מהאופוסומים יש שכבה עליונה כהה יותר שמשפיעה על המראה, אם כי המין באופן כללי בהיר מקרוביו.
הגב כהה יותר משאר הגוף, והכתפיים, הזרועות, והירכיים שחורים.
הפנים בולטות בצבע הלבן-צהבהב שלהן, ולאורך המצח יש פס שחור מבריק שנמוג בהדרגה על החרטום.
כתם ה-V השחור בין העיניים נעדר לעיתים קרובות אצל מין זה (תלוי באזור), או מסתכם בטבעות דהויות לא בולטות.
סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו הוא אוזניים לבנות לחלוטין, אם כי באוכלוסיות מסוימות בדרום הן עשויות להיות מוכתמות במקצת.
הזנב שחור ברובו וורוד בקצהו.
אופוסום לבן-אוזן נפוץ באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו גדול למדי וכולל את מרבית דרום, מרכז ומערב ברזיל רוב פרגוואי ואורוגוואי, צפון ומרכז ארגנטינה ומרכז ומזרח בוליביה.
בחוף המזרחי של ברזיל הוא מוחלף על ידי אופוסום גדול-אוזן, וביתר האזור הצפוני והמערבי של היבשת הוא מוחלף על ידי האופוסום המצוי.
האופוסום לבן האוזן הוא יונק סתגלתן במיוחד, ועובדה זו באה לידי ביטוי בבית הגידול המגוון שלו: יערות נשירים של היער האטלנטי, הסוואנות הטרופיות של הסראדו, הסוואנות היבשת והקוצניות של הקטינגאס, ערבות הפמפס הפוריות, ערבות הפטגוניה הקרירות והצחיחות למחצה, כמו גם ביצות הפנטנל ואזור הגראן צ'אקו היבש.
הוא מצוי גם ביערות משניים, מופרעים או כרותים למחצה, מטעים ואדמות חקלאיות אחרות.
החסמים הגאוגרפים שלו הם יער האמזונס בצפון, הרי האנדים במערב, מדבר מונטה ומדבר הפטגוני בדרום ודרום-מערב.
האופוסום לבן האוזן חי בבדידות, ולמרות שהוא טפסן מיומן הוא מעדיף לבלות את רוב זמנו על האדמה.
הוא יונק לילי מובהק, ויוצא לפעילות מיד לאחר השקיעה עד עלות השחר.
את שעות היום האופוסום מבלה בשינה במחסה, לרוב חורי עצים, גזעים חלולים או מתחת לעלי ברומליים.
הוא גם עשוי להשתכן בקינים, מאורות ומחילות נטושות של בעלי חיים אחרים.
לאופוסום שטח מחיה קבוע שבו הוא מבלה את מרבית זמנו, והוא משתמש בחושיו החדים כדי לאתר מזון וטורפים.
טורפיו של האופוסום כוללים זאב הרעמה, נמרונים, שועלים, עקב צד הדרך, אנקונדה צהובה, אוח וירג'יניה, רב-חנק מצוי, ותנשמת לבנה.
בתגובה לאיום הוא נכנס למצב התגוננות עם פה פעור החושף את שיניו החדות והתזת נוזל מצחין מפי הטבעת, ובמקרים קיצוניים יותר מעמיד פני מת.
למרות מראהו המגושם, האופוסום מסוגל לרוץ די מהר.
האופוסום לבן האוזן הוא יונק אוכל-כל; הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות, אולם תזונתו משתנה בהתאם לזמינות המזון.
במהלך העונה הגשומה, האופוסום אוכלים יותר פירות, זוחלים וחיפושיות, בעוד שבעונה היבשה הוא מתבסס על ציד ציפורים ופרוקי רגליים.
הרכב התזונה שלו בדרך כלל מתחלק באופן הבא: 39% חסרי חוליות, 28% צמחייה (כולל עלים, עשבים, זרעים וסיבים), 17% ציפורים, 12% פירות וזרעים ו-4% דברים אחרים.
מבין חסרי חוליות, האופוסום ניזון בעיקר מחיפושיות, חיפושיות זבל ומרבה רגליים.
החומר הצמחי הנצרך הנפוץ ביותר כולל חזזיות, ואסוביה וסולנום, מהסולניים, פטל מאוריציוס ותות שחור מהורדיים ופסיפלורה מהשעוניתיים.
בשל חסינותו לארס, האופוסום צד גם נחשים מגוונים, מגומצן יאררקה ועד מיני אנומלפיים.
בעת האכילה, האופוסום יושב בעמדה זקופה למחצה, ובאכילת חסרי חוליות ובעלי חוליות הוא נוהג לאכול תחילה את הראש.
האופוסום עוקב לעיתים אחר מרמוסטים מצויים שסורטים עצי טפירירה כדי להנות מהלשד או השרף שנוזל מהם.
באזורים הסמוכים למגורי אדם, האופוסום עשוי לחטט בפחים, להזיק למטעים וגינות ולפרוץ ללולים במטרה לאכול ביצים (אם כי הוא עשוי גם להרוג תרנגולות).
האופוסום תופס תפקיד חשוב בהתחדשות היער, על ידי הפצת זרעים וגלעינים בצואתו לאחר העיכול.
כיתר קרוביו, האופוסום לבן האוזן הוא יונק פוליגמי שמתרבה עם מספר בני זוג.
יש לו 2 עונות רבייה בדרך כלל, שקשורים במידה רבה לזמינות המזון.
לאחר תקופת היריון קצרה של 12–14 ימים הנקבה ממליטה שגר של 4–23 וולדות זעירים שזוחלים לכיס באמצעות הגפיים ונצמדים לאחת מ-13 הפטמות.
אלו שלא מצליחים לתפוס פטמה מתים.
הגורים גדלים בתוך הכיס במשך החודשיים הראשונים לחייהם, ולאחר מכן מטפסים על גב האם.
הם נותרים לצידה במשך במספר שבועות ונגמלים בגיל 3–4 חודשים.
תוחלת החיים של האופוסום לבן האוזן קצרה מאוד, ורוב הפרטים שחיים בטבע אינם שורדים מעבר לגיל 20 חודשים.
אופוסום לבן-אוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה במיוחד שסביר להניח שתומכת באוכלוסייה גדולה, סובלנות מסוימת לשינויים בבית הגידול, התרחשותו במספר רב של אזורים מוגנים, וגם כי לא סביר שתהיה ירידה משמעותית במספריו בעתיד הנראה לעין.
במהלך המאה ה-20 המין ניצוד באלפים עבור פרוותו, אולם כיום אין ביקוש עבורה והציד אינו מהווה איום משמעותי עבורו.
אופוסום גדול-אוזן (שם מדעי: Didelphis aurita) הוא כיסאי דרום-אמריקני גדול בסוג אופוסום שמצוי לאורך החוף המזרחי של אמריקה הדרומית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1826 על ידי חוקר הטבע הגרמני מקסמיליאן וייד-נאוויד והוא בין המינים הקטנים בסוג.
בעבר נחשב לתת-מין או אוכלוסייה מבודדת של אופוסום מצוי.
האופוסום גדול האוזן דומה מאוד לאופוסום המצוי אך קטן וכהה ממנו; אורך ראשו וגופו 35–37 ס"מ, אורך זנבו 35–37 ס"מ ומשקלו 930 עד 1.3 קילוגרם.
הזכרים גדולים וכבדים מן הנקבות.
הגוף מגושם ומוצק והראש גדול, מסיבי ומשולש.
החוטם מחודד עם אף ריבועי גדול.
הזנב ארוך, עבה וקשקשי, והוא פרוותי בשלישו הראשון.
כפות הידיים והרגליים גדולות ובעלות טפרים חזקים.
הפרווה של אופוסום גדול-אוזן גסה וזיפית ומורכבת משתי שכבות: שכבה תחתונה צהובה ושכבה עליונה אפורה או שחורה.
צבע הפרווה נע בין צהוב-מלוכלך לאפור כסוף, ולעיתים קרובות היא מתכהה עד לשחור מבריק.
הגב נוטה להיות כהה בדרך כלל, והירכיים, הזרועות והכתפיים שחורים.
הצד התחתון בצבע צהבהב-כתמתם או אפרפר חיוור.
הראש שחרחר, צהבהב או מעורב משניהם, וסימוני הפנים שלו כוללים פס שחור על החרטום וכתם שחור בצורת V שיורד מהעיניים עד לחרטום.
סימוני הפנים עשויים להיות מצומצים מאוד ולהסתכם בטבעות סביב העיניים, ולעיתים הם נטמעים לחלוטין בפרווה השחורה של שאר הפנים (במקרה שהראש שחור).
האוזניים שחורות, והזנב שחור בבסיס וורוד בשאר.
כפות הידיים והרגליים שחרחרות והאצבעות ורודות.
האופוסום גדול האוזן נפוץ באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו מוגבל באופן כללי לחוף המזרחי של היבשת, והוא מצוי בדרום ומזרח ברזיל, מזרח פרגוואי והקצה הצפוני של ארגנטינה; יש לו חפיפה באזורים רבים אם אופוסום לבן-אוזן הגדול והכבד יותר.
בית הגידול שלו נמצא בעיקר באזור היער האטלנטי ויערות עננים לחים של אראוקריה ובמידה פחותה יותר גם בסוואנות מיוערות של הסראדו.
הטמפרטורה הממוצעת בבית גידולו נעה בין 17 ל-24 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת 2,000-1350 מילימטר לשנה.
האופוסום גדול הוא יונק לילי ובודד; הוא פעיל בעיקר על האדמה, אם כי מסוגל לטפס בקלות על עצים.
הבחירה שלו אם להיות פעיל בעיקר על העצים או האדמה עשויה להיות קשורה לנוכחות של אופוסום ארבע-עיני ואופוסום צמרירי חשוף-זנב, כדי להימנע מתחרות על מקורות מזון.
לאופוסום שטח מחיה קבוע, כאשר הנקבות הן היחידות שטריטוריאליות - בעיקר כלפי נקבות אחרות.
הנקבות תופסות טריטוריות קטנות ואיכותיות יותר כדי להקטין את הצורך בתנועה מיותרת, והטריטוריה הטובה ביותר מוחזקת בדרך כלל על ידי הנקבה הדומיננטית והגדולה באזור.
הזכרים פעילים בשטחים גדולים יותר.
האופוסומים עשויים לסמן את שטחם באמצעות בלוטת הריח הצווארית.
האופוסום גדול האוזן הוא אוכל-כל, ותזונתו מורכבת בעיקר מפרוקי רגליים ופירות; הוא צורך גם חסרי חוליות, מכרסמים, זוחלים, דגים, נחשים וציפורי שיר ואפילו אופוסומים ממינים קטנים דוגמת אופוסום עכברי.
בין חסרי חוליות שזוהו כנצרכים על ידו ניתן למנות נמלים, חגבים, חפושיות, מרבה רגליים, סרטנים ופרפרים.
לפחות 22 מיני פירות זוהו כנאכלים על ידי המין.
הנתח של הפירות מכלל התזונה גבוה בעיקר בעונה הגשומה שאז הם נמצאים בשפע.
הטורפים של האופוסום כוללים פומת ההרים, יגוארונדי, אוצלוט, ודורסי לילה גדולים; ככל הנראה האופוסום חסין מפני הארס של גומצן חניתי וגומצן יאררקה.
בתגובה לנוכחות טורף, האופוסום עשוי להעמיד פני מת ולהימלט בשעת הכושר.
האופוסום גדול האוזן פוליגמי בדומה למינים אחרים.
הזכרים תרים אחר נקבות בשטח המחיה הקבוע, ומאתרים אותם באמצעות חוש הריח והאזנה לקולות.
עונת הרבייה חופפת לעונת הגשמים שאז המזון שופע יותר ומקל על הנקבה להניק, ובתנאים סביבתיים טובים היא מסוגלת להמליט 2–3 פעמים בעונה.
האופוסומית נכנסת להיריון קצר שנמשך עד כ-14 ימים, ולאחריהם היא ממליטה שגר בינוני של עד 7 צאצאים שזוחלים לכיס שלה ונצמדים לפטמות.
הם גדלים בכיס במשך כ-3 חודשים ונגמלים לקראת סוף עונת הגשמים כאשר המזון עדיין זמין מאוד.
הגורים המתבגרים יכולים להתרבות כבר בעונת הגשמים הבאה.
תוחלת החיים של האופוסום בטבע עומדת על כשנתיים.
האופוסום גדול האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, סובלנות לשינויים בבית הגידול, התרחשות במספר אזורים מוגנים, ומשום שלא סביר שיסווג בקרוב בקטגוריה מאוימת יותר.
למרות שמתרחש ציד לבשר על ידי תושבים מקומיים, נראה שאין לזה השפעה רבה על מספריו ומגמת האוכלוסייה מוגדרת כיציבה.
בירוא יערות עשוי להיות איום מקומי בפרגוואי.
אופוסום גויאנה או אופוסום לבן-אוזן גויאני (שם מדעי: Didelphis imperfecta) הוא מין כיסאי דרום-אמריקני גדול בסוג אופוסום שאנדמי לאזור שילד גויאנה בצפון אמריקה הדרומית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1984, ונחשב מ-1993 כתת-מין של אופוסום לבן-אוזן; בשנת 2002 הוא הוכר כמין עצמאי לצד אופוסום האנדים.
האופוסום הגויאני הוא כיסאי גדול למדי; אורך ראשו וגופו 31–39 ס"מ, אורך זנבו 30–41 ס"מ ומשקלו 600 גרם עד 1.2 קילוגרם.
גופו גוצי ומוצק, ראשו גדול ומשולש וחרטומו מחודד.
אוזניו גדולות ועגולות, עיניו בינוניות ואפו בינוני ומרובע.
הרגליים קצרות וחזקות, כשהקדמיות קצרות מהאחוריות ומשוות לו מראה שפוף.
כפות הרגליים גדולות ובעלות טפרים גדולים וחדים.
קצרות הזנב ארוך וגמיש, קשקשי ברובו (להוציא את בסיס הזנב הפרוותי) ולאורכו מפוזרות שערות דלילות.
הפרווה של אופוסום גויאנה גסה ועבה ומורכבת משתי שכבות שיער.
השכבה מורכבת משיער צהוב-לבן, והשכבה העליונה מורכבת משיער לבן שקצהו שחור או אפור ומשפיע על המראה הכללי של הפרווה; בהתאם לכך, הצבע הכללי של האופוסום משתנה בין אפור כהה לאפור מאובק או שחור-כחלחל כשהגב נוטה להיות כהה יותר.
בדומה לקרוביו לבני האוזן, גם לאופוסום גויאנה יש רגליים, ידיים וכתפיים שחורות, אך ניגודיות הצבעים פחות בולטת בשל הפרווה הכהה יחסית.
פניו של האופוסום לבנות, אפרפרות או צהבהבות, והן מסומנות בפס שחור על המצח וזוג פסים שחורים עבים שנמשכים מהעיניים עד לחוטם.
האוזניים בצבע שחור עם קצוות לבנים, והן משמשות כסימן זיהוי בולט שלו.
הזנב שחור ברובו וצהבהב או לבנבנן בקצהו.
על אף שהאופוסום הגויאני דומה מאוד לאופוסום האנדים ואופוסום לבן-אוזן, ניתן לזהות אותו על בסיס צבע כהה יחסית, צבע שחור ברוב האוזן וסימוני פנים כהים וגדולים יותר.
כפי שמרמז שמו, אופוסום גויאנה אנדמי לאזור שילד גויאנה בצפון אמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו כולל את דרום וונצואלה, צפון ברזיל, מרכז סורינאם וגיאנה ומערב גיאנה הצרפתית.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלות נמוכות עד יערות ננסיים באזורים הרריים ברום 2,250 מטר מעל פני הים.
בשל העובדה שהמין פוצל מאופוסום לבן-אוזן, טרם נערכו לו מחקרים ספציפיים משמעותיים ולכן מעט מאוד ידוע עליו.
האופוסום הגויאני הוא יונק-כיס שחי רוב הזמן בבדידות, אם כי עשוי מדי פעם לאכול לצד אופוסומים מזדמנים ללא אינטראקציה משמעותית.
על אף שהוא טפסן מיומן, הוא מבלה את רוב זמנו דווקא על האדמה.
האופוסום פעיל בשעות הלילה, ובמהלך היום יושן בתילי טרמיטים נטושים, עצים חלולים או בחופה הגבוהה של היער.
לעיתים הוא בונה לעצמו קן מעלים או מתחפר באדמה.
האופוסום מאתר מזון בעיקר באמצעות חוש הריח וחוש השמיעה, אם כי גם ראייתו טובה מאוד.
בתגובה לאיום הוא עשוי לברוח בזריזות או להיכנס לתנוחת התגוננות עם חשיפת שיניים; במקרים קיצוניים הוא מתחזה למת.
האופוסום אוכל-כל, ותזונתו כוללת חסרי חוליות, צמחים, עופות קטנים, פירות וזרעים.
טורפיו של האופוסום כוללים שועלים, נמרונים, אנקונדות, בואה, עקב צד הדרך ודורסי לילה גדולים.
אופוסום גויאנה הוא ככל הנראה פוליגמי.
יש לו שתי תקופות רבייה, וההמלטות מתרחשות בתקופות של שפע במזון.
ההיריון קצר מאוד ונמשך 12–14 ימים בממוצע.
מספר הצאצאים בכל שגר אינו ידוע אך סביר להניח שהוא נע בין 4 ל-20 בדומה למינים אחרים בסוג.
הצאצאים הזעירים מאתרים את הכיס באמצעות חוש הריח, וזוחלים לעברו באמצעות הגפיים.
מכיוון שיש רק 13 פטמות, אלו שלא הצליחו לתפוס פטמה מתים.
הגורים גדלים בכיס במשך חודשיים ולאחר מכן רוכבים על גבה במשך מספר שבועות.
הם נגמלים בגיל 3–4 חודשים ומגיעים לבגרות בסביבות 9 חודשים.
תוחלת החיים קצרה מאוד ואינה עולה על 20 חודשים.
האופוסום הצמרירי חום האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור התפוצה הרחבה יחסית, התרחשותו באזורים מוגנים, העדר איומים משמעותיים, הסבירות לאוכלוסייה גדולה, והעדר מידע המצביע על ירידה משמעותית.
אופוסום האנדים או אופוסום לבן-אוזן אנדיני (שם מדעי: Didelphis pernigra) הוא כיסאי דרום-אמריקני גדול בסוג אופוסום שאנדמי להרי האנדים במערב אמריקה הדרומית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1900 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ואל אסף אלן, ומ-1993 ועד 2002 סווג כתת-מין של אופוסום לבן-אוזן; כיום הוא מוכר כמין עצמאי בדומה לאופוסום גויאנה שפוצל אף הוא מאופוסום לבן האוזן.
אופוסום האנדים הוא כיסאי גדול יחסית; אורך ראשו וגופו 33–44 ס"מ, אורך זנבו 32–41 ס"מ ומשקלו 720 גרם עד 1.2 קילוגרם.
גופו ארוך ומוצק, ראשו גדול ומשולש וחרטומו מחודד.
הזנב ארוך וגמיש, שעיר באזור הבסיס וקירח בשאר.
האף גדול ומוקף בזיפים שחורים.
הגפיים קצרות באופן כללי, והקדמיות קצרות מהאחוריות.
ברגליים האחוריות יש אצבעות מנוגדות שמותאמות לטיפוס על עצים.
הפרווה של אופוסום האנדים שעירה ועבה במיוחד ומותאמת לאקלים הקר השורר במרומי ההרים.
היא מורכבת משתי שכבות שיער: שכבה תחתונה שצבועה בצהוב, לבן וקצת שחור, ועליונה שמורכבת בעיקר משיער שחור.
בשל כך, המראה הכללי שלו כהה למדי ונע בין אפור כסוף לאפור-כחלחל לשחור-כחלחל מבריק כשהצד הגבי כהה יותר.
הצד התחתון בהיר יותר וצבוע בצהבהב קרמי בעוד שהגרון והצוואר זהובים יותר.
הקרקפת שחורה או צהבהבה, הפנים לבנבנות ומסומנות כדלהלן: פס שחור מבריק על המצח וזוג פסים שחורים בצידי הפנים שנמשכים מהעיניים עד לחוטם ונמוגים בהדרגה ליד האף.
האף, כפות היד והרגל וקצה הזנב ורודים.
אופוסום האנדים נבדל מעמיתו לבן האוזן בנוכחות פסים שחורים בצידי הפנים.
אופוסום האנדים אנדמי לאזור הרי האנדים במערב אמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו משתרע החל מהקצה המערבי של וונצואלה, דרך מרכז ודרום קולומביה, מרכז אקוודור, מרבית החלק המערבי והמרכזי של פרו וצפון בוליביה.
נוכחות בצפון ארגנטינה אפשרית אם טרם הוכחה.
בית הגידול של האופוסום מורכב בעיקר מיער עננים גבוה ברום 3,700-2,000 מטר מעל פני הים, אם כי הוא עשוי להיות גם ביער גשם טרופי ויער גדותיים נמוך יותר ובמקומות מסוימים במערב היבשת יורד אפילו עד לחופים.
האופוסום סתגלתן מאוד ומסוגל לחיות גם ביערות משניים ומופרעים, מטעים ואזורים חקלאיים עם נוכחות אנושית ניכרת.
מכיוון שמדובר במין שפוצל מאופוסום לבן-אוזן יחסית לאחרונה (2002), לא נעשו מחקרים ספציפיים אודותיו וידוע עליו מעט מאוד.
אופוסום האנדים הוא יונק בודד שממעט באינטראקציה עם בני מינו ופעיל בעיקר בשעות הלילה.
בשעות היום הוא תופס מחסה בחורים וחללי עצים, בחופה הגבוהה, או בונה על האדמה קינים ומאורות.
סביר להניח שהוא מציג עמדת התגוננות כשהוא מאוים ומעמיד פני מת במקרים קיצוניים יותר.
התזונה שלו מורכבת מפירות, חרקים, חסרי חוליות, וחולייתנים קטנים (מכרסמים, זוחלים ועופות), והוא נוטה לתור אחר מזון בעיקר על האדמה.
האופוסום האנדי הוא יונק פוליגמי שמתרבה עם מספר בני זוג.
הוא אינו מפגין התנהגות חיזור, ולא שומר על קשר לאחר ההזדווגות.
יש לו ככל הנראה 2 תקופות רבייה בשנה, וההיריון נמשך 12–14 ימים בלבד.
הנקבה ממליטה בכל פעם שגר קטן עד גדול של וולדות זעירים שזוחלים לכיס באמצעות הגפיים ונצמדים לאחת מ-13 הפטמות.
צאצא שלא הצליח לתפוס פטמה מת תוך זמן קצר.
הגורים גדלים בכיס במשך חודשיים ולאחר מכן רוכבים על האם מספר שבועות.
הם נגמלים בגיל 3–4 חודשים ומגיעים לבגרות סביבות 9 חודשים.
תוחלת החיים ככל הנראה קצרה יחסית ואינה עולה על שנתיים.
אופוסום האנדים מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שיש לו תפוצה רחבה, אוכלוסייה גדולה והוא מצוי באזורים מוגנים רבים.
בית גידולו ההררי בלתי-נגיש באזורים רבים ומקטין את האיום מצד אובדן בית גידול.
אופוסום לוטרה גדול או קוליגרוסו (שם מדעי: Lutreolina crassicaudata) הוא מין של כיסאי אמריקני בינוני-גדול בסוג אופוסום הלוטרה שמצוי ברחבי אמריקה הדרומית, ואחד משני המינים הקיימים בסוג לצד אופוסום לוטרה מסויה.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1804 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה ולו 3 תת-מינים.
לצד אופוסום המים ואופוסום ארבע-עיני, אופוסום הלוטרה הוא בין הגדולים במשפחת האופוסומיים לאחר מיני הסוג אופוסום.
אופוסום הלוטרה הגדול הוא בין האופוסומים הגדולים במשפחה, וגדול בצורה ניכרת מהמין השני בסוגו; אורך ראשו וגופו 28–31 ס"מ, אורך זנבו 25–28 ס"מ ומשקלו הממוצע 490–737 גרם לכל היותר.
הוא עשוי גם להגיע למשקל כבד יותר של 910 גרם עד קילוגרם אחד.
הזכר גדול וכבד מן הנקבה.
האופוסום חולק קווי דמיון רבים עם הלוטרה או הסמור: גופו ארוך, דק וגלילי וראשו הקצר מתאפיין בגולגולת רחבה ומסיבית בדומה לטורפים.
אוזניו קטנטנות, עגולות ונראות בקושי מעל הפרווה.
עיניו קטנות, חרטומו קצר ורחב עם אף גדול כהה, והוא בעל זיפי מישוש ארוכים.
הרגליים קצרות במיוחד וגורמות להליכתו להראות שפופה בדומה לסמורים וגחניים.
הזנב ארוך, עבה ושעיר, וקצהו קירח בצד התחתון.
לנקבה יש כיס לא מפותח עם 9 פטמות.
הפרווה של אופוסום הלוטרה עבה, רכה וצפופה.
צבעה הכללי משתנה בין חלודה לברונזה, חום אדמוני או חום קפה, כשהיא בהירה יותר באזור המותניים.
הצד התחתון נע בין חום אוכרה בהיר לחום-צהבהב, כתמתם או קרם-שמנת.
לאורך הגב יש פס גבי כהה, שעשוי להשתרע מהמצח עד לזנב.
הראש זהה בדרך כלל בצבעו לשאר הגוף, וחסר כל סימוני פנים שמאפיינים את מרבית משפחת האופוסומיים.
הפנים או החרטום עשויים להיות כהים במקצת, הלחיים צהובות או כתומות והסנטר לבנבן.
האף סגלגל, האוזניים כתמתמות, וכפות היד והרגל ורודות.
הזנב מתכהה בהדרגה ולקראת סופו הוא הופך לשחור מפויח.
לאופוסום הלוטרה הגדול 3 תת-מינים:
crassicaudata turneri - חי באזור מבודד בצפון היבשת.
ייתכן שמהווה מין בפני עצמו.
אופוסום הלוטרה הגדול מצוי באמריקה הדרומית; התפוצה שלו ביבשת מחולקת לשני חלקים מנותקים זה מזה לחלוטין: החלק הדרומי הגדול, והחלק הצפוני הקטן; החלק הדרומי משתרע על דרום ברזיל, מרבית אורוגוואי, צפון-מזרח ארגנטינה, החצי המזרחי של פרגוואי, צפון ומזרח בוליביה עם גלישה קטנה לכיוון פרו.
החלק הצפוני קטן בהרבה ומשתרע על צפון סורינאם, גיאנה, אזורים נרחבים בוונצואלה ומזרח קולומביה.
החסם הגאוגרפי בין שני חלקי התפוצה הוא יער האמזונס, והגראן צ'אקו היבש משמש כחסם גאוגרפי בין התפוצה שלו לבין קרובו הקטן יותר.
בית הגידול של אופוסום הלוטרה מורכב מסוואנות לחות ומוצפות, ביצות ויערות גדותיים ברחבי הפנטנל, הפמפס ואגני הניקוז של נהרות האורינוקו, אסקיבו ופרנה.
הגורם המכריע בבחירת בית הגידול הוא נוכחות של מקווי מים דוגמת נחלים וביצות, וכ-93% מכלל האופוסומים שנלכדו למטרות מחקר, היו במרחק של לא יותר מ-20 מטר ממקור מים.
התפוצה של אופוסום הלוטרה נבלמת בבתי גידול של ערבות-עשב יבשות או יערות טרופיים, ובכלל החסמים הגאוגרפים ניתן למנות את הפטגוניה בדרום, הגראן צ'אקו היבש במערב, האוקיינוס האטלנטי במזרח וסוואנות הסראדו ויער האמזונס בצפון.
אופוסום הלוטרה הגדול הוא יונק שפעיל בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, ומגיח לפעמים גם בשעות היום.
על אף שהוא חי בבדידות, מחקרים בשבייה מצאו שהוא מסתדר עם אופוסומי לוטרה אחרים, כך שייתכן שהמין חברתי יותר ממה שידוע.
האופוסום חי בסמוך למקווי מים, ובונה לעצמו קינים לשינה בחורי עצים וסבך עשבים; לעיתים הוא משתמש במחילות נטושות של ארמדיל וויסקאש המחילות.
הוא אינו טריטוריאלי, וחי בשטח מחיה קבוע שגודלו מגיע באזורים מסוימים ל-3,800 מטר רבוע.
אופוסום הלוטרה תלוי לחלוטין במקורות מים, אך אינו מפגין התאמות של יונק מימי למחצה: הפרווה אינה דוחה מים, כפות רגליים אינן רחבות והגפיים קצרות מדי; למרות זאת, הוא שחיין וצוללן מצוין באופן מפתיע, ומסוגל לשחות דרך מכשולים שונים באזורים מוצפים ובביצות ולצוד חסרי חוליות מימיים.
התנועה שלו במים מבוססת על דחיפה חזקה עם הרגליים האחוריות וחתירה עם הקדמיות.
כמו כן הוא טפסן מיומן, על אף שזנבו חסר יכולת לפיתה שמאפיינת את המינים שוכני העצים ואצבעות רגליו אינן מנוגדות.
גם על האדמה היבשה הוא נע בזריזות רבה ומסוגל לרוץ היטב.
לאופוסום הלוטרה יש העדפות מזון שונות מאזור לאזור זה, אך באופן כללי מדובר באופוסום אוכל הבשר המובהק ביותר במשפחה לצד האופוסום הפטגוני: תזונתו מורכבת בעיקר מדגים, סרטנים, דו-חיים, פרוקי רגליים, נחשים ארסיים קטנים, עופות, מכרסמים, חרקים וחלזונות, לצד פירות וזרעים.
בעונה היבשה שבה מקורות המים מצטמצמים, אופוסומי הלוטרה צורכים כמות רבה יותר של מזון מהצומח.
בסמוך למגורי אדם האופוסום עשוי לחטט בפחי באשפה בחיפוש אחר מזון.
הטורפים העיקריים של האופוסום הם זאב הרעמה, חתולי וכלבי בית, עקב צד הדרך, דורסי לילה ונחשים גדולים.
אופוסום הלוטרה מפיק צליל שריקה גבוה כאשר הוא חש בסכנה, ועשוי להפיק צלילים נוספים בתקשורת עם בני מינו.
יש לו חושים חדים של ראיה, שמיעה וריח.
הגורים שנולדים משתמשים בחוש הריח כדי למצוא את דרכם לעבר
אופוסומי הלוטרה מתרבים ככל הנראה פעמיים בשנה במהלך האביב והקיץ.
ההיריון נמשך כשבועיים, לאחריהם הנקבה ממליטה 7–11 גורים שזוחלים לתוך הכיס.
הם גדלים בתוכו במשך מספר שבועות ולאחר מכן האם מעבירה אותם לתוך קיני דשא שבנתה.
הגורים נגמלים בגיל 3 חודשים ומגיעים לבגרות בגיל 6 חודשים.
תוחלת החיים בטבע אינה ידועה, ובשבי ידוע על אופוסומים שחיו 3 שנים; מלבד טורפים, גורם התמותה העיקרי של אופוסומי הלוטרה הוא דריסה על ידי כלי רכב.
אופוסום הלוטרה הגדול מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, והעדר אינדקציות לירידה משמעותית במספריו בעתיד הקרוב.
נכון לשנת 2023, אין איומים משמעותיים על המין, להוציא ניקוז אדמת ביצות לחקלאות באזור הדרומי של תפוצתו.
אופוסום הלוטרה מצוי במספר רב של אזורים מוגנים.
אופוסום לוטרה מסויה (שם מדעי: Lutreolina massoia) הוא מין של אופוסום בינוני בסוג אופוסום הלוטרה שאנדמי לאזור היונגאס באמריקה הדרומית, ואחד משני המינים הקיימים בסוג לצד אופוסום לוטרה גדול.
זהו מין חדש יחסית: בעבר נחשב כאוכלוסייה מבודדת של המין הגדול, עד שמחקר משנת 2014 קבע שהוא מין עצמאי על בסיס שונות מורפולוגית ואקולוגית.
הוא קרוי על שמו של הזואולוג הארגנטינאי אליו מסויה שכתב מאמרים רבים על היונקים הדרום-אמריקנים, והיה בין החוקרים הראשונים שהבחינו בייחודיות של האוכלוסייה המבודדת.
אופוסום מסויה כהה וקטן בצורה משמעותית מקרובו הגדול.
הוא נבדל ממנו גם בהיבטים מורפולוגיים רבים בגולגולת ובשיניים.
מבנה גופו ארוך וגמיש, ראשו רחב ואוזניו קטנטנות.
עיניו קטנות, חוטמו קצר ורחב ואפו גדול.
הרגליים חזקות וקצרות יחסית והזנב ארוך, דקיק ושעיר.
הפרווה של אופוסום מסויה קצרה וסבוכה.
צבעה הכללי חדגוני למדי ונע בין חום קפה כהה לחום זית כהה בחלק העליון, וחום קינמון עד כתום בחלק התחתון, בגרון ובלחיים.
בניגוד לקרובו הגדול, לאופוסום מסויה אין פס גבי או סימוני פנים בהירים.
הזנב הוא תלת-גוני: חום קינמון בבסיס, שחור מפויח באמצע וכתמתם או צהבהב בקצה.
אופוסום מסויה אנדמי לאזור הדרומי של היונגאס באמריקה הדרומית שממוקם בין הגראן צ'אקו למורדות הרי האנדים; טווח התפוצה שלו משתרע מצפון-מערב ארגנטינה לדרום-מרכז בוליביה, כאשר מאזור המרכז וצפונה הוא מוחלף בקרובו הגדול; הגבול הצפוני של תפוצתו נמצא כ-300 קמ"ר מערבית ליישוב סן חוזה דה צ'יקיטוס בדרום-מרכז בוליביה.
בית הגידול של אופוסום מסויה ביונגאס מורכב מיער גשם טרופי צפוף ולח ויער עננים עד גובה 2,000 מטר מעל פני הים, ששונים לחלוטין מבתי הגידול הפתוחים והמימיים יותר שמאוכלסים על ידי קרובו הגדול יותר בפמפס, בפנטנל והיער האטלנטי.
דרישת בית הגידול העיקרית שלו היא כיסוי סבך צפוף על הקרקע וזמינות של מקווי מים דוגמת נחלים וביצות.
החסם הגאוגרפי העיקרי בין הטווח של שני המינים הוא הסוואנות הגדולות של הגראן צ'אקו היבש.
ייתכן ששינויים אקלימים שהתרחשו בעבר הובילו להופעת צמחייה לחה באזור הצ'אקו ואפשרו לאופוסומי לוטרה מהפמפס ומהפנטנל לחצות את הצ'אקו מערבה עד לאנדים, ולבסוף התייבשות הצמחייה בצ'אקו בודדה אוכלוסייה ניכרת בלב יערות היונגאס; לאחר מכן, האוכלוסייה המבודדת החלה להסתגל לבית הגידול היערוני וההררי ובתהליך של ספציאציה אלופטרית התפתחה למין חדש.
אופוסום לוטרה מסויה הוא יונק פעיל לילה שחי בגפו.
הוא ניזון בעיקר מיונקים קטנים, דגים וחסרי חוליות ובמידה פחותה יותר גם ביצי ציפורים ופירות; נראה ששכיחותו בכל אזור קשורה באופן הדוק למידת נוכחותם של אוגרי העולם החדש המשמשים לו כטרף עיקרי.
האופוסום טפסן ושחיין מצוין אך עדיין מעדיף לצוד ולנוע בעיקר על הקרקע.
הוא חי בשטח מחיה קבוע שגודלו 1,000-500 מטר.
מעבר לכך אין מידע ספציפי אודות הרבייה והרגלים אחרים של המין, והוא ככל הנראה דומה בדברים רבים לקרובו הגדול.
בשל מחסור במידע, אופוסום לוטרה מסויה מסווג בינתיים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), אולם הארגון מציין שייתכן מאוד שמצבו חמור בשל התפוצה המוגבלת שבה מתרחש אובדן בית גידול בהיקף נרחב לחקלאות.
האופוסום נמצא במספר אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי אל-ריי, הפארק הלאומי קלילגואה והפארק הלאומי באריטו, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לאשרר או לשנות את מצב שימורו.
אופוסום קצר-זנב (שם מדעי: Monodelphis) הוא סוג של יונק כיס קטן-בינוני במשפחת האופוסומיים שכולל 29 מינים החיים באמריקה הדרומית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1830 על ידי הבוטנאי הבריטי גילברט תומאס ברנט.
זהו בין הסוגים עם מספר המינים הגדול ביותר במשפחה.
האופוסום קצר הזנב הוא כיסאי קטן דמוי חדף או חולדה, וגדול יחסית לסוגים הקטנים במשפחה; אורך הגוף של המינים בסוג: 22-11 ס"מ, אורך הזנב: 9-5 ס"מ ומשקלם 25–150 גרם.
הגוף קומפקטי וכדורי, הצוואר קצר ורחב והראש מחודד ומוארך בצורה בולטת יותר ממינים אחרים ומזכיר את ראש החדף או הדסיור.
הזנב דל בשיער, ובניגוד לסוגים קטנים אחרים קצר בהרבה מהגוף.
יש לו יכולת לפיתה טובה שמאפשרת לאופוסומים לטפס בנקל על ענפים וגבעולים.
העיניים חרוזיות ובולטות, האוזניים עגולות וקטנות והאף מרובע וזעיר.
לאופוסום קצר הזנב פרווה קצרה וצפופה, והיא רבגונית יותר משל הסוגים הקטנים האחרים; בנוסף ההבדלים בין המינים ברורים יותר בשל שינויים בצבעים ובסימונים.
צבע הפרווה משתנה ממין למין ונע בין חלודה לצהוב-אוכרה, ירוק-זית, חום אדמדם, מהגוני, ערמוני, חום שוקולד, פחם, שחור-כחלחל, אפור כהה, כסוף או צהבהב-בז'.
אצל מינים רבים חלקים בפרווה דוגמת הראש, הגב או פלג הגוף האחורי צבועים בצבעים מנוגדים לחלוטין: פחם וערמוני, צהוב ושחור, אדמדם ואפור, צהוב, אדום ושחור ועוד.
לחלק מהמינים יש פס עד 3 פסים שחורים בגב ובצדדיו.
הראש שונה גם הוא בצבעו ממין למין, ועשוי להיות כהה או בהיר יותר משאר הגוף, או להיות זהה בצבע.
הטבעות השחורות האופיינות לאופוסומיים נעדרים לחלוטין אצל סוג זה, ולעיתים יש פס שחור על החרטום.
אצל רוב המינים בצד התחתון הפרווה חיוורת ביחס לשאר הגוף: מלבן בוהק עד לאוכרה וערמוני.
החוטם ורדרד או סגלגל, והאף אדמוני, סגלגל או שחור.
אצל רוב המינים האזורים הקירחים דוגמת כפות הידיים והרגליים, הזנב והואזניים בצבע סגלגל, ורדרד או פחם.
מיני האופוסום קצר הזנב אנדמיים לאמריקה הדרומית; למעלה ממחצית מהמינים נמצאים במידה זו או אחרת בברזיל.
יש גם נוכחות רבה בבוליביה, פרגוואי, פרו וארגנטינה ונוכחות מועטה בשילד גויאנה, אורוגוואי ווונצואלה.
בית הגידול של האופוסומים קצרי הזנב, כולל יערות גשם טרופיים ויבשים, סוואנות מיוערות, לחות או יבשות, יערות הרריים, יערות גדותיים וערבות עשב.
האופוסומיים פעילים בשעות הלילה והדמדומים ומבלים את היום בשינה בנקיקי סלעים, גזעים חלולים וקינים נטושים של עופות.
הם חיים בבדידות מחוץ לעונת הרבייה, תרים אחר מזון בעיקר על האדמה, ומטפסים מפעם לפעם על העצים.
על אף שהאופוסומיים קצרי הזנב ציידים מיומנים, הם אוכלי-כל וניזונים מחרקים, עכבישאים, מכרסמים קטנים ונבלות לצד זרעים ופירות.
לנקבה יש 17-11 פטמות על הבטן ללא כיס.
ההיריון נמשך 15-14 ימים לאחריהם היא ממליטה שגר של 5–12 וולדות ולעיתים אף 16. הם נצמדים לפטמות בבטנה ונתלים באמצעות הגפיים והזנב.
הגורים נגמלים לאחר חודשיים ומגיעים לבגרות בגיל 4–5 חודשים.
בתנאים אופטימליים, האופוסומית מסוגלת להמליט עד 4 פעמים בשנה.
תוחלת החיים הממוצעת נעה בין שנה לשנתיים ובשבי עד 4 שנים.
הסוג כולל 29 מינים (האחרון שבהם התגלה ב-2019):
אופוסום קצר-זנב אוסגוד (Monodelphis osgoodi)
אופוסום קצר-זנב אמזוני (Monodelphis glirina)
אופוסום קצר-זנב אמיליה (Monodelphis emiliae)
אופוסום קצר-זנב ארלינדו (Monodelphis arlindoi)
אופוסום קצר-זנב ווס (Monodelphis vossi)
אופוסום קצר-זנב חוטמני (Monodelphis scalops)
אופוסום קצר-זנב חדפי (Monodelphis sorex)
אופוסום קצר-זנב טואן (Monodelphis touan)
אופוסום קצר-זנב מאראג'ו (Monodelphis maraxina)
אופוסום קצר-זנב ננסי (Monodelphis kunsi)
אופוסום קצר-זנב סאסי (Monodelphis saci)
אופוסום קצר-זנב ערמוני (Monodelphis rubida)
אופוסום קצר-זנב פינוקיו (Monodelphis pinocchio)
אופוסום קצר-זנב רייג (Monodelphis reigi)
אופוסום קצר-זנב רונלד (Monodelphis ronaldi)
אופוסום תלת-פסים איהרינג (Monodelphis iheringi)
אופוסום תלת-פסים דרומי (Monodelphis theresa)
אופוסום עב-זנב או אופוסום עכברי זנב-שומן (שם מדעי: Thylamys) הוא סוג של אופוסום קטן שכולל 12 מינים החיים ברחבי אמריקה הדרומית.
המינים בסוג נחשבו בעבר כשייכים לסוג אופוסום עכברי, אך בהמשך הוקם עבורים סוג נפרד על בסיס הבדלים מורפולוגים ואנטומים; הם ידועים בזנבם העבה שהעניק להם את שמם ונועד לאגירת שומן.
האופוסום עב הזנב הוא בין הקטנים במשפחה: אורך הגוף של המינים בסוג: 15-7 ס"מ, אורך הזנב: 16-9 ס"מ ומשקלם 18–55 גרם.
הגוף קומפקטי וכדורי, הצוואר עבה וקצר והראש מחודד.
האוזניים מעוגלות וגדולות יחסית והעיניים גדולות ובולטות.
האף קטן, מחודד ומוקף בשפם.
כפי שמרמז השם, מיני האופוסום עב הזנב מתאפיינים בזנב עבה המנוגד לזנק הדקיק המאפיין את המינים הקטנים במשפחה; הזנב נועד לאגירת שומן עבור תקופות של מחסור במזון והוא משפיע על עודף המשקל של הסוג ביחס לסוגים קטנים אחרים.
בנוסף, הסוג מתאפיין בטפרים גדולים וחזקים יותר בכפות הרגליים.
הנקבות חסרות כיס ותחת זאת יש להם שתי שורות של פטמות המסודרות בצורה סימטרית על הבטן; הגורים שנולדים נתלים עליהם עד שהם גדלים.
הפרווה של מרבית מיני האופוסום עב הזנב עבה וצפופה כיעה לבעלי חיים השוכנים באזורים קרים.
צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין אפרפר לבז', חום-אפרורי, אפור-שחרחר, אוכרה או זהוב.
צבעי אדמדם וכתמתם שאופיינים לאופוסומים הקטנים נעדרים לרוב אצל סוג זה.
הצד התחתון של הגוף בצבע לבן בוהק, צהבהב או קרם.
הפנים בצבע חום בהיר עד אפרפר, עם טבעות שחורות סביב העיניים.
יש לעיתים גם כתם כהה על המצח ופס שחור דהוי לאורך החרטום.
הלחיים והסנטר לבנבנים, החוטם ורדרד והאף אדום.
הזנב קירח למחצה וצבעו אפרפר, ורדרד או סגלגל.
מיני האופוסום עב הזנב אנדמיים כולם לאמריקה הדרומית; בניגוד לרוב הסוגים הקטנים, סוג זה בולט בנוכחותו הרבה בחלק הדרומי הקר והצחיח למחצה של היבשת.
מרבים המינים נמצאים בצ'ילה, בארגנטינה ובדרום בוליביה ויש נוכחות מועטה יותר בפרו פרגוואי וברזיל.
האופוסומים עבי הזנב בררנים פחות בבחירת בית הגידול מאשר מינים מסוגים אחרים; בית הגידול שלהם כולל ערבות טרשיות צחיחות למחצה, סוואנות מיוערות או פתוחות, מדרונות סלעיים בגובה רב, יערות הגשם של האמזונס, יערות גדותיים ויערות הרריים.
האופוסומים מסוגלים לטפס על עצים אך נוטים לבלות זמן רב יותר על האדמה בחיפוש אחר חסרי חוליות.
הם פעילים בלילה וישנים ביום במחילות, מאורות וקינים נטושים או בסבך קנים.
הם אוכלי-כל ותזונתם העיקרית מורכבת מחרקים ופירות.
הנקבה ממליטה שגר של 8–12 גורים ולעיתים אף 15. הם נתלים על הפטמות בבטן האם בשבועות הראשונים לחייהם.
אופוסום עב-זנב אלגנטי (Thylamys elegans)
אופוסום עב-זנב ארגנטינאי (Thylamys sponsorius)
אופוסום עב-זנב הדור (Thylamys venustus)
אופוסום עב-זנב חיוור (Thylamys pallidior)
אופוסום עב-זנב טייט (Thylamys tatei)
אופוסום עב-זנב סינדרלה (Thylamys cinderella)
אופוסום עב-זנב פמפסי (Thylamys citellus)
אופוסום עב-זנב פרגוואני (Thylamys macrurus)
אופוסום עב-זנב צ'אקואני (Thylamys pusillus)
אופוסום עב-זנב קארימי (Thylamys karimii)
אופוסום עב-זנב קטיפתי (Thylamys velutinus)
אופוסום דקיק (שם מדעי: Marmosops) הוא סוג של אופוסום נאוטרופי קטן שכולל 25 מינים החיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
הסוג הוקם במקור בשנת 1916 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, אך בהמשך הפך לתת-סוג של האופוסום העכברי; רק בשנת 1989 הוא הוכר סופית כסוג עצמאי.
ההבחנה בין הסוגים מאתגרת מאוד, וניתן להבדיל ביניהם בעיקר על בסיס מאפיינים מורפולוגים בגולגולת ובשיניים.
האופוסום הדקיק דומה במיוחד לאופוסום העכברי, וההבחנה ביניהם על בסיס מאפיינים חיצוניים כמעט בלתי אפשרית.
אורך הגוף של מיני האופוסום הדקיק: 19-7 ס"מ, אורך הזנב: 23-11 ס"מ ומשקלם 11–140 גרם; טווח מידות הגוף של מיני האופוסום העכברי לעומת זאת גדול יותר, והסוג בכללי נוטה להיות צבעוני יותר.
שני הסוגים נחשבים לגדולים מבין סוגי האופוסום הקטנים, דוגמת: אופוסום חינני, אופוסום חבוי ואופוסום עב-זנב.
לאופוסום הדקיק מבנה גוף קומפקטי ודק, ראש צר ומחודד, ואוזניים גדולות וקירחות.