tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לשירים מקוריים פרי עטה, אבו אמנה מבצעת גם גרסאות כיסוי לשירים בולטים מתוך המוזיקה הערבית, במיוחד לשיריה של הזמרת המצרייה אום כולתום.
חלק משיריה של אבו אמנה עוסקים בפוליטיקה ובבעיות חברתיות, בעיקר בסבלו של העם הפלסטיני, אך גם ברצונה לאימוץ רחב של נרטיב השלום.
בריאיון עמה, טענה אבו אמנה, שאזרחותה הישראלית הפריעה לה להתקדם בקריירה שלה כאמנית מוזיקלית, כיוון שבמדינות ערב רואים בה גם ישראלית ולא רק פלסטינית, ואילו בישראל היא מופלית על עצם היותה ערבייה מוסלמית.
אבו אמנה נוהגת להופיע בהפקות אמנותיות ובמופעים רשמיים.
היא השתתפה בפסטיבלים ואירועי זמר רבים בישראל ובעולם הערבי, בהם "אל-מדינה" שבתוניסיה, "אל-דוחה" שבקטר ו"פסטיבל ג'רש" שבירדן.
כמו כן, היא הופיעה גם בספרד, בגרמניה, ביוון ובבית האופרה בקהיר שבמצרים.
בנוסף לכך היא מופיעה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית וכן הופיעה בפסטיבל העוד, המתקיים בירושלים ובנצרת, במיטב שיריה של אום כולתום לפי סדר כרונולוגי בחייה של הזמרת המצרייה.
אלבומה הראשון יצא בשנת 2006 ובנוסף, הוציאה אבו אמנה תקליט לרגל חודש הרמדאן ועיד אל-פיטר שכלל שני שירי חג מוסלמיים; "כרים יא רמדאן" ("רמדאן נדיב") ו"וטאלאעא אלבדרו" ("הופיע הירח"), שיר אסלאמי נושן שעובד מחדש.
בהמשך הוציאה שני אלבומים נוספים.
אבו אמנה סולדת מפופ ערבי ומכנה את הסוגה בשם "תופעת הזמר הזול".
היא מותחת ביקורת חריפה על זמרות ערביות פופולריות, דוגמת הלבנוניות נאנסי עג'רם והייפא והבי, שלטענתה מנצלות את גופן ומתפרסמות בזכותו ולא בזכות שירתן.
בהופעותיה היא מקפידה ללבוש בגדים צנועים ומגדירה עצמה כשמרנית.
אבו אמנה אף סירבה לחוזה הקלטות עם חברת המוזיקה הגדולה במזרח התיכון, חברת רותאנה שלטענתה "מתמחה בשיווק הגוף הנשי העירום" ושמה דגש על חיצוניות הזמר יותר משעל שירתו.
אבו אמנה הנחתה תוכנית תיירות פלסטינית, בהפקת ערוץ הטלוויזיה אל־ערבי, שבמסגרתה טיילה בערים פלסטיניות שונות, והציגה את המורשת הערבית המסופרת עליהן.
ב-13 באוגוסט 2006 היא נישאה לד"ר ענאן עבאסי, רופא עיניים במקצועו, סגן-מנהל בית החולים העמק בעפולה, ובין השאר גם משורר שמסייע לאבו אמנה בכתיבת חלקים מסוימים משיריה.
במרץ 2012 חזרה לפקולטה לרפואה בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל שבחיפה.
בעבודת התואר השני חקרה את פעילות המוח ושתי האונות.
בפברואר 2019 סיימה את עבודת המחקר לדוקטורט שלה.
בפברואר 2020, הוענק לה בנוסף תואר הכבוד כפרופסור משנה מאוניברסיטת אל-קודס הפלסטינית, באבו דיס (שבמזרח ירושלים)..
כמו כן פעלה גם בארגונים ובמוסדות אקדמיים ברשות הפלסטינית..
בדצמבר 2005 פרסם אתר החדשות הישראלי "נענע" (לימים "nana10" לשעבר) כתבה בה נטען כי אבו אמנה "היא 'זמרת מלחמות מעזה, שקוראת להילחם באויב הציוני באמצעות סלעים ורובים.
אבו אמנה ובן זוגה הגישו תביעת דיבה, ובשנת 2008 פסק בית משפט השלום בחיפה, כי אתר החדשות הישראלי ישלם פיצויים בגובה 120 אלף ש"ח לבני הזוג.
ב-7 באוקטובר 2023, לאחר שנודעו ממדי הטבח שביצע ארגון הטרור חמאס במהלך טבח שבעה באוקטובר, פרסמה אבו אמנה בחשבונה ברשת החברתית את הסיסמה "ولا غالب إلا الله" ("אין מנצח מלבד אללה") בצירוף אמוג'י של הדגלון הפלסטיני, ובהמשך מחקה את הפוסט.
הסיסמה "אין מנצח מלבד אללה" מקורה בקריאת קרב שהשמיע השליט הרודן של אל-מוואחידון אבו יוּסוף יעקוּב אל-מנסוּר, במסגרת קרב אלארקוס כנגד הנוצרים באנדלוסיה במאה ה-12. הפוסט פורש על ידי רבים כתמיכתה במתקפת חמאס, אך לטענתה של אבו אמנה "הדגל צורף לפוסט שלא על דעתה", וכוונתה הייתה ל"קריאה נייטרלית נגד אלימות".
בעקבות פרסום הפוסט – נעצרה אבו אמנה על-ידי משטרת ישראל למשך כשלושה ימים, ולאחר-מכן לחמישה ימים נוספים במעצר בית.
בתקופה שלאחר מכן התקיימו הפגנות המוניות של תושבים יהודים-ישראלים (לרבות ראש העירייה) מול ביתה שבעפולה, בדרישה לסלקה מהעיר.
אולם, ב-12 בפברואר 2024, הודיעה משטרת ישראל על סגירת תיק החקירה נגדה, מפאת חוסר אשמה.
באנליזה וקטורית ניתן לכתוב אופרטורים שונים, הקשורים לאופרטור דל (המסומל באמצעות הסימן נבלה), בדרכים שונות במערכות צירים שונות.
הערה: הנוסחאות שבדף זה כתובות לפי הכתיב הפיזיקלי המקובל.
בקואורדינטות כדוריות, היא הזווית בין ציר z ווקטור הרדיוס המחבר את הראשית עם הנקודה בה עוסקים.
היא הזווית בין היטל וקטור הרדיוס על מישור x-y, ובין ציר x.
קואורדינטות קרטזיות (x,y,z)קואורדינטות גליליות (ρ,φ,z)קואורדינטות כדוריות (r,θ,φ)קואורדינטות גליליות פרבוליות (σ,τ,z)הגדרתמערכתהציריםהגדרתוקטוריהיחידהשדה וקטורי גרדיאנט דיברגנץ קרל (רוטור) לפלסיאן לפלסיאן וקטורי העתק אינפיניטסימליוקטור שטח אינפיניטסימלייחידת נפח אינפיניטסימליתכללים חשובים:
דל פסקטורה (באיטלקית: Dal Pescatore - "מהדייג" או "אצל הדייג") היא מסעדה בקנטו סול'אוליו (Canneto sull'Oglio), צפונית לפארמה באיטליה.
השפים הם נאדיה סנטיני, ג'ובאני סנטיני וברונה סנטיני.
דל פסקטורה נוסדה ב-1926 כשסבה של הבעלים הנוכחיים, נאדיה סנטיני, רכש בקתת דייג לגדות האגם ופתח בה אוסטריה (osteria - מסעדה איטלקית המשרתת קהל לקוחות קבוע) קטנה ביחד עם אשתו.
בתחילה המסעדה הגישה מטבח מנטובני פשוט ומסורתי, אך כיום היא מגישה מטבח איטלקי חדש.
מרתף היין שלה נחשב לאחד הטובים באיטליה.
נדיה סנטיני נולדה ב-19 ביולי 1954, למדה כימיה של מזונות ואחרי-כן למדה במכון למדעי המדינה במילאנו, שם פגשה את בעלה אנטוניו.
הם יצאו למסע לימוד בטובות במסעדות צרפת, בתחילת דרכה בישלה מטבח לומבארדי קלאסי ואחר-כך מטבח חדשני יותר.
דל פסקטורה נבחרה במקום ה-38 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2011,
נבחרה במקום ה-36 במשאל בשנת 2010,
היא גם מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום
וכלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
דלאל מוגרבי הייתה מחבלת פלסטינית חברת ארגון הטרור פת"ח, שהנהיגה את חוליית המחבלים שביצעה את פיגוע כביש החוף, אחד מפיגועי הטרור הקטלניים בתולדות מדינת ישראל, שבו נרצחו 35 ישראלים, בהם 12 ילדים, ונפצעו 71.
מוגרבי נולדה וגדלה במחנה הפליטים סברה בלבנון.
מקור משפחתו של אביה בעיר יפו ואמה ילידת לבנון.
את לימודי בית הספר היסודי והתיכון למדה בבתי ספר של אונר"א.
ב-1975 הצטרפה לפת"ח ועבדה במחלקת התקשורת של הארגון.
היא השתתפה בלחימה נגד הצבא הסורי ב-1976 ועברה הכשרה צבאית בת שלושה חודשים שבסופה קיבלה דרגת סגן.
בהמשך הוצעה לה עבודה באגף הפוליטי של הפת"ח אך היא העדיפה להישאר בתחום הצבאי.
ב-11 במרץ 1978 יצאה מוגרבי בראש חוליית מחבלים מלבנון וחדרה לישראל דרך הים בסירת גומי.
הם רצחו את הצלמת גייל רובין והשתלטו על אוטובוס "אגד" שנסע בכביש החוף.
לאחר חילופי יריות בין כוחות המשטרה למחבלים, פוצצו המחבלים את האוטובוס על יושביו וירו לעבר נוסעיו שניסו להימלט.
במהלך חילופי היריות היא ושמונה מהמחבלים נהרגו, מלבד שניים שנותרו בחיים.
ב-2008 קיוו בלבנון שגופתה של מוגרבי תוחזר במסגרת עסקת חילופי שבויים של אלדד רגב ואהוד גולדווסר, אולם לבסוף לא הועברה גופתה יחד עם שאר הגופות, ככל הנראה משום שזרמים תת-קרקעיים סחפו את גופתה מבית העלמין לחללי אויב.
בתגובה לפיגוע זה, ולפיגועים אחרים, יצאה ישראל למבצע ליטני בדרום לבנון.
בקרב הפלסטינים נתפסת מוגרבי מאז פיגוע טרור זה כגיבורה לאומית וכ"שהידה" ודמותה זוכה להערכה רבה ולהזדהות.
בטקס פתיחת הוועידה השישית של הפת"ח ב-2009 אמר אחמד קריע: "נמצא הגיבור ח'אלד אבו אסבע, גיבור הפעולה של השהידה דלאל מוגרבי!
הברכות לו, וברוך הוא בבואו.
ולגיבורה השהידה דלאל כל התהילה, כל התהילה, כל התהילה וכל האחיות פה הן אחיותיה של דלאל".
הטלוויזיה הפלסטינית מקרינה לכבודה קליפים ודמותה מוצגת בתוכניות הילדים כגיבורה.
בתוכנית ששודרה ביום השנה למתקפת הטרור נאמר: "דלאל אל-מוגרבי, השהידה הפלסטינית, הפכה לסמל ולמופת של התנגדות, הקרבה עצמית ובקשת-שהאדה (איסתשהאד)".
אתרים ומוסדות רבים קרויים על שמה, אשר רובם שייכים לרשות הפלסטינית.
בין השאר ישנם בתי ספר תיכוניים לבנות בעזה ובחברון שקרויים על שמה, מרכז מחשבים, מחנות קיץ, אליפות כדורגל ואירועים אחרים.
במרץ 2010 התחוללה סערה סביב כוונת הרשות הפלסטינית לקיים טקס ביום השנה לטבח לציון קריאת כיכר על שמה של מוגרבי ברמאללה.
בעקבות הלחץ שהפעילו ישראל וארצות הברית נמנעה הרשות הפלסטינית מקיום הטקס.
בתגובה הודיע החמאס כי יקרא כיכר על שמה בעזה.
ולמרות ביטול הטקס הרשמי נערך טקס עממי של קריאת הכיכר בעזה.
בטקס השתתפו גם תאופיק טיראווי ונציגים נוספים של תנועת הפת"ח.
באוקטובר 2017 הממשלה הבלגית עצרה סיוע כלכלי לבתי ספר ברשות הפלסטינית לאחר שגילתה כי בית ספר בחברון, שנבנה בעזרת כספים בלגיים, נקרא על שמה של המחבלת.
במרץ 2024 סוכנות הידיעות הפלסטינית וואפא פרסמה כתבה לזכרה, לרגל 46 שנה למותה.
דל-זיפיות (שם מדעי: Oligochaeta) היא תת-מחלקה של מחלקת התולעים הטבעתיות.
תת-מחלקה זו מונה כ-3,500 מינים מתוך כ-15,000 מינים של תולעים טבעתיות.
אזורי המחיה בהם חיות הדל-זיפיות הם אזורים רווים מים מתוקים ויבשה.
המוכר ביותר בתת-מחלקה זו הוא השלשול (Lumbricus).
תולעים דל-זיפיות נבדלות מתולעים רב-זיפיות בכך שאין להן כנפות-רגל, בכך שפרק הראש חסר עיניים, משושות ושיניים, ובכך שיש להן זיפים מועטים בלבד על פני הגוף.
ישנה סברה הרווחת כיום כי התולעים הדל-זיפיות התפתחו מתוך התולעים הרב-זיפיות ומהוות למעשה קבוצה מתוכן.
הגוף מצופה קוטיקולה דקה המופרשת על ידי האפידרמיס, מתחת לאפידרמיס מצויים שרירי הגוף המאורגנים בשתי שכבות: היקפית ואורכית.
אפידרמיס וקוטיקולה מהווים יחדיו את דופן הגוף, המאורגן בסגמנטים.
על כל סגמנט יש זיפים הניתנים לזיקוף או להצמדה לגוף, תחת בקרה שרירית.
פנימית לשכבות השרירים מחולק הצלום לסדרת מדורים על ידי מחיצות רוחב המסוגלות להתקער ולהתיישר ולהשפיע על לחץ הנוזל בכל מדור.
התנועה היא על ידי כיווץ והרפיה של סגמנטים שלמים באופן עוקב, ולא כיווץ של צד אחד בכל פעם כמו אצל התולעים הרב-זיפיות.
תוך סדרה רציפה של כיווצים והרפיות של שרירים היקפיים ואורכיים, כאשר נוזל הצלום משמש כשלד הידרוסטטי המתופעל על ידי מחיצות הרוחב, מתקדמת התולעת הדל-זיפית במחילה תת-קרקעית, כיווצים עוקבים אלו של הגוף נקראים גלים פריסטלטיים (Peristaltic waves).
דלאטין (באוקראינית: Делятин, דליאטין; בפולנית: Delatyn; ביידיש: דעלאטין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, לצד נהר פרוט ולמרגלות הקרפטים, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
עד המאה ה-18 הייתה דלאטין כפר חקלאי, ומהמאה ה-19 החלה להתפתח, וקיבלה מעמד עירוני.
עם גילוי מעיינות מרפא בסביבת העיירה, הפך היישוב למרכז קיט אזורי בראשית המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין.
עד המאה ה-18 השתייכו יהודי העיירה לקהילת נדבורנה הסמוכה, ולאחר מכן קיימו קהילה עצמאית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסה העיירה, ורבים מיהודיה עזבו אותה, ומצבם הכלכלי של הנותרים בה הורע.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה, ובמסגרתה פעלו במקום קיבוצי הכשרה של תנועות נוער.
כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות דת, תרבות וספורט יהודיים.
בתקופה זו נמנו בעיירה קרוב ל-1,600 יהודים, למעלה מרבע מתושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין.
עד כניסת הצבא האדום ליישוב, סבלו יהודיו מהתנכלויות מצד שכניהם האוקראינים.
בתקופה הסובייטית הולאמו המפעלים בעיירה, וקבוצת פליטים יהודים בה גורשה לפנים ברית המועצות.
ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום החלו אוקראינים להתעלל ביהודי המקום.
עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בראש היודנרט שהוקם בעיירה מונה מרדכי טירקל.
הלה נזכר כמי שלא ציית לכל דרישות הגרמנים, ובשלב מסוים אף נמלט מהעיירה.
עבור החזרתו, אסרו הגרמנים כ-600 יהודים בעיירה כבני ערובה, וכשנתפס, נרצח במקום, ובמקומו מונה יעקב ולדהורן.
מסתיו 1941 העבירו הגרמנים יהודים מהעיירה למחנות עבודה בסביבתה.
ב-16 באוקטובר 1941 הוצאו יהודי העיירה מבתיהם, וכ-1,950 מהם נרצחו בבורות בקרבת היישוב.
מקרב היהודים שנותרו בעיירה, היו שניסו להימלט ממנה לעבר הונגריה, אך רובם נתפסו, ונרצחו.
מספטמבר 1942 ועד ראשית 1943 הועברו אחרוני היהודים בעיירה לאיוונו-פרנקיבסק, שם נרצחו באתר טחנת רודולף.
דיילי הוא לוטננט גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית שפיקד בין היתר על פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
לאחר שחרורו שימש כמתאם הלוחמה בטרור במחלקת המדינה.
דיילי נולד וגדל בעיירה פלאנדרו, דרום דקוטה.
לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1971, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא והשלים קורס סיירים, הסמכה כצנחן והכשרה כטייס מסוקים.
כקצין צעיר שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75 אולם את עיקר שירותו עשה כטייס וכמפקד ברגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160. דיילי לחם במלחמת המפרץ כמפקד החטיבה האווירית למבצעים מיוחדים 160, תוך שהוא מתעקש אישית לפקד על מבצעי עומק שביצעה החטיבה.
בהמשך שימש דיילי בשורת תפקידי מטה ופיקוד בפיקוד המבצעים המיוחדים עד אשר בשנת 2001 מונה למפקד מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, ופיקד עליו בין היתר במבצע אנקונדה.
בשנת 2007 פרש מן השירות הצבאי ושימש כמתאם הלוחמה בטרור במחלקת המדינה עד לשנת 2009.
דלאוור בְּלוּ קוֹאוּטְס היא קבוצת כדורסל המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA ומסונפת לקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
הקבוצה נוסדה בשנת 2007 כיוטה פלאש והייתה מסונפת לקבוצת יוטה ג'אז.
באפריל 2013 פילדלפיה קיבלה את הזכויות על הקבוצה והעבירה אותה למיקומו הנוכחי.
הקבוצה הוקמה על ידי היזם ברנדט אנדרסן והחלה לשחק בשנת 2007. שם הקבוצה נבחר על ידי האוהדים לאחר תחרות לבחירת השם בה השתתפו למעלה מ-21,000 אוהדים.
יוטה ג'אז סייעה לבניית סגל הקבוצה כשמינתה לתפקיד הג'נרל מנג'ר את דייוויד פרידמן, ששימש כעוזר מאמן וכמנהל תחום הסקאוטינג בג'אז במשך 28 שנים.
לתפקיד המאמן מונה ברד ג'ונס, ששימש כסקאוט בקבוצה והיה גם אחיינו של מאמן הג'אז, ג'רי סלואן.
במקביל, קיימה הקבוצה שיתוף פעולה עם הבוסטון סלטיקס.
ב-21 בדצמבר 2007 קלע מוריס אלמונד 51 נקודות במשחק בו ניצחה הקבוצה את אוסטין טורוס בתוצאה 116–118 והשווה את שיא הליגה.
כחודש וחצי לאחר מכן שבר אלמונד את השיא, כשקלע 53 נקודות בניצחון 87–102 על בייקרספילד ג'אם.
בסיום העונה חזר פרידמן לשמש כסקאוט בקבוצה וג'ונס שימש גם כמאמן וגם כג'נרל מנג'ר.
את עונת 2008/09, עונתה השנייה בליגה, סיימה הקבוצה עם מאזן של 32 ניצחונות לעומת 18 הפסדים ועלתה לפלייאוף.
בסיבוב הראשון ניצחה את בייקרספילד ג'אם ובסיבוב השני את דקוטה ויזארדס, הקבוצה עלתה לגמר אך הפסידה ללוס אנג'לס די-פנדרס, שזכתה באליפות.
ב-2009 הסלטיקס הפסיקו את שיתוף הפעולה עם הקבוצה, לאחר שבחרו לשתף פעולה עם קבוצת מיין רד קלאוס, שהצטרפה לליגה באותה שנה.
בעקבות כך החלה הפלאש לשתף פעולה עם קבוצת אטלנטה הוקס.
בסיום עונת 2010/11 הודיעה הקבוצה על השעיית הפעילות שלה לאחר שאנדרסן מכר את חלקו בקבוצה ולא נמצא קונה אחר.
ב-27 באפריל 2013 קיבלה קבוצת פילדלפיה 76' את הזכויות על הקבוצה.
פילדלפיה שינתה את שם הקבוצה לדלאוור 87' בשל העובדה שדלאוור הייתה המדינה הראשונה שאשררה את החוקה האמריקאית בשנת 1787. ברנדון ויליאמס מונה לג'נרל מנג'ר הראשון של הקבוצה ורוד בייקר מונה למאמן.
את העונה הראשונה סיימה הקבוצה במאזן של 12 ניצחונות ו-38 הפסדים.
במהלך העונה 2 שחקנים קיבלו "קריאה" מקבוצות NBA: קנדל מרשל שהוחתם בלוס אנג'לס לייקרס וונדר בלו שהוחתם בבוסטון סלטיקס.
שחקן הקבוצה ת'נאסיס אדטוקומפו נבחר במקום ה-51 בדראפט של שנת 2014 על ידי הניו יורק ניקס והפך להיות השחקן הראשון בתולדות המועדון שנבחר בדראפט.
לפני פתיחת עונת 2014/15 נקרא בייקר לשמש כסקאוט עבור פילדלפיה ובמקומו מונה קווין יאנג, שאימן את הקבוצה בעבר.
במהלך העונה שיפרה הקבוצה את מאזנה, כשניצחה ב-20 משחקים.
במהלך העונה צורפו לקבוצה ויקטור ראד וג'ורדן מקריי, שנבחר באותה שנה בדראפט על ידי פילדלפיה ושיחק במדי דלאוור 13 משחקים.
בשנת 2018 שינתה הקבוצה את שמה ל"דלאוור בלו קואוטס".
ניצחון בחצי הגמר (דקוטה) 103-93
ניצחון בחצי הגמר (ראפטורס) 127-100
ניצחון בחצי גמר המזרח (מוטור סיטי) 124-116
ניצחון בגמר המזרח (ראפטורס) 143-139
וורדל סטפן "דל" קרי האב הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע.
מדורג במקום הראשון בתולדות קבוצת שארלוט הורנטס במספר משחקים (701), ובמקום השני במספר הנקודות (9,839), והשלשות (929) שקלע.
ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 11.7 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
אביהם של שחקני ה-NBA סת' וסטפן קרי.
קרי נולד בעיר הריסונבורג שבווירג'יניה, והוביל את קבוצת התיכון בה למד לאליפות התיכונים של וירג'יניה הן בכדורסל והן בבייסבול.
בעונת 1981/1982, האחרונה של קרי בתיכון, נבחר להשתתף במשחק ה"".
הודות להצטיינותו כמגיש (Pitcher) בבייסבול, נבחר על ידי קבוצת ה-MLB טקסס ריינג'רס בדראפט 1982.
בתקופת המכללות למד בווירג'יניה טק ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה במשך 4 שנים, במהלכן העמיד ממוצעים של 19.0 נקודות למשחק.
בעונתו האחרונה, 1985/1986, קלע 24.1 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר השחקן המצטיין של "מחוז מטרו".
בתקופתו של קרי משחקי ליגת המכללות לא כללו קשת שלוש, כך שיכולת הקליעה מרחוק בה ניחן לא באה לידי ביטוי במלואה.
את קריירת המכללות שלו סיים קרי כחוטף המוביל בתולדות וירג'יניה טק עם 295 חטיפות, ובמקום השני בטבלת הקלעים עם 2,389 נקודות.
בסיום לימודיו נבחר קרי בשנית בדראפט ה-MLB, הפעם על ידי קבוצת בולטימור אוריולס, אך בחר להמשיך בקריירת כדורסל.
בשנת 1986 העלתה אוניברסיטת וירג'יניה טק את גופייתו של קרי, עם המספר 30, לתקרת אולם הכדורסל של הקבוצה.
קרי נבחר על ידי יוטה ג'אז בבחירה ה-15 בדראפט ה-NBA לשנת 1986. בעונתו היחידה ביוטה קלע 4.9 נקודות למשחק, ובסיומה נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם קנט בנסון, בתמורה לדריל דוקינס.
בעונת שיפר את תפוקתו תחת המאמן לני וילקינס ל-10.0 נקודות למשחק, כמחליפו של הקלע רון הארפר.
לפני עונת נבחר על ידי שארלוט הורנטס כבחירתה הראשונה בדראפט ההרחבה של שנת 1988, ובכך היה למעשה שחקנה הראשון של הקבוצה אי פעם.
קרי שיחק עבור ההורנטס ב-10 העונות הבאות, עד , בעיקר כשחקן ספסל המתמחה בקליעת שלשות.
בתקופה זו היה אחד משחקני הספסל הבולטים בליגה, ובעונת אף זכה בפרס השחקן השישי של העונה לאחר שקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת חתם במילווקי באקס עד סיום העונה, ובשלוש העונות הבאות שיחק עבור טורונטו ראפטורס כמחליפו של וינס קרטר.
בתום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 37. לאורך הקריירה עברה קבוצתו של קרי סיבוב פלייאוף פעמיים בלבד - ההורנטס בעונת והראפטורס בעונת .
בעת פרישתו היה הקלע המוביל בתולדות שארלוט הורנטס, וכן דורג במקום העשירי בטבלת קלעי השלשות ב-NBA, עם 1,245 בסך הכול.
דלגנות , היא התנהגות ייחודית למינים מסוימים של פרסתנים (במיוחד צבאיים ואייליים), שבה בעל החיים מבצע סדרה של דילוגים תוך כדי הרמת ארבע הרגליים מהקרקע בו זמנית.
בדרך כלל בקפיצה כזאת הרגליים מוחזקות בצורה נוקשה וישרה, הגב עשוי להיות מקושת והראש מכוון כלפי מטה, אך יש שהגב והראש דווקא זקופים והרגליים מקופלות.
ישנם הסברים רבים שהוצעו להתנהגות זאת; על הרוב מוסכם שתנועה זאת באה לרמז לטורפים פוטנציאליים שמוטב להם לוותר על מרדף אחר בעל חיים זה.
התופעה מצויה בשכיחות נמוכה יותר גם אצל מיני בעלי חיים אחרים שאינם פרסתנים.
באופן כללי תופעת הדלגנות מוגבלת למיני פרסתנים בקבוצת הפקוריים.
כן היא נראית אצל סוס הבית, מארה, ארנבת ובעלי חיים נוספים.
התופעה מצויה גם אצל בעלי חיים מבויתים כדוגמת כבשים ועזים, אך לרוב נעשית על ידי הטלאים והגדיים.
בספורט הרודיאו, הפר או הסוס הפראי מבצע לעיתים קרובות דלגנות מבלי משים כדי לנסות להעיף את הרוכב מעליו.
מיני טורפים מסוימים כדוגמת שועל אדום וחתול מבצעים התנהגות הדומה לדלגנות כאשר הם מנסים לצוד מכרסמים קטנים, אם כי בפועל הקפיצה נעשית על ידי הרגליים האחוריות.
גובה הקפיצה משתנה בין הפרסתנים החל ממספר ס"מ ועד מטר וחצי, והדלגן והאימפלה מחזיקים במקום ראשון היות שהם מסוגלים לקפוץ באופן זה לגובה של 3.5 מטר.
הדלגן הוא המין המזוהה ביותר עם התופעה ומקור שמו הוא בהתנהגות זו; כאשר הוא מדלג בצורה זו, הגב מקומר כלפי חוץ, ושערות לבנות ארוכות מגיחות מתוך קפל עור בגב ונראות למרחוק.
על מנת להבין את הגורם להתנהגות הדלגנות רצוי לתאר תחילה את חסרונותיה: הדילוג חושף את החיה לטורפים פוטנציאליים שייתכן וכלל לא הבחינו בה לפני כן, ובנוסף גוזל זמן יקר ואנרגיה שהייתה יכול לשמש את בעל החיים לצורך ההימלטות מהטורף.
בשל חסרונות אלו, הכרח שביצוע הדלגנות מביא בצורה כלשהי תועלת.
הדלגנות משמשת לקפיצה מעל מכשולים ובכך מסייעת בהימלטות.
עם זאת, אין זה נכון לגבי צביי תומסון שכן הללו אינם מבצעים דלגנות כאשר הטורף נמצא פחות מ-40 מטר מהמיקום שלהם.
התנהגות מונעת-מארב; פרסתנים אלו שחיים בעשב גבוה עשויים לנתר לאוויר כדי לזהות טורפים פוטנציאליים.
אות אזעקה לשאר חברי העדר שישנו טורף באזור - מה שמגדיל את שיעור ההישרדות של העדר.
התנהגות חברתית מלוכדת ומתואמת כדי לברוח מהטורפים; מכיוון שכל עת מספר צביים ינתרו, הטורף יתקשה להתמקד על פרט מסוים, בדומה להצעה שפסי הזברה מבלבלים את הטורף ומונעים ממנו להתמקד על פרט מסוים.
איתות על כושרו של בעל החיים; הדלגנות יכולה לשמש כאמצעי להרתיע את הטורף ממרדף בשל חוסר התאמה של בעל החי כפריט טרף: היא מצביעה על כושר גופני מעולה של החיה, ומוטב לטורף לא לבזבז זמן עקר במרדף אחריו היות שאין זה סביר שהוא יצליח.
בהנחה והסבר זה נכון, הוא שולל את ההסברים של "אזעקה" או "התנהגות חברתית מלוכדת".
מופע של עקרון ההכבדה שותו טבע הזואולוג הישראלי אמוץ זהבי, לפיה דלגנות מאותתת לטורפים כי בעל החיים כל כך בטוח בעצמו עד שאין לו בעיה להאט את עצמו במכוון עם התנהגות חסרת תועלת כעין זו - מעין קריאת תיגר על הטורף.
איתות לטורף שהוא "שרוף" וכי הוא איבד את גורם ההפתעה; אותות כעין זה קיימים בקבוצות שונות של בעלי חיים.
במקרים כאלה הטורף עשוי לנטוש את המארב מלכתחילה לאחר שהוברר לו כי לא יצליח להפתיע את הטרף.
ראיות להשערה זו הן מכך שידוע שברדלסים פעמים רבות נוטשים את המרדף אחרי צביים שביצעו דלגנות, וכאשר בכל זאת הם ממשיכים במרדף הם הרבה פחות צפויים לתפוס את הצבי.
ראיה אחרת היא מכך שהצביים נוהגים לבצע דלגנות דווקא בנוכחות ברדלסים שמסתמכים חלקית על מארב ולא בנוכחות של זאבים טלואים אשר צדים באמצעות ריצה ללא הפסקה שאינה נשענת על מארב.
תצוגת כושר כלפי בן-זוג פוטנציאלי בתהליך של ברירה מינית.
משחק, במיוחד אצל בעלי חיים צעירים, אשר עשוי להכין אותם לחיים בוגרים.
לטובת השערה זאת באה העובדה שהדלגנות משפרת את הכושר הגופני, אם כי הוא נפוץ יותר כתגובה של הבוגרים לנוכחות טורפים.
הביולוג האבולוציוני האנגלי ג'ון מיינרד סמית סיכם כי "ההסבר טבעי לכך הוא שהדלגנות היא מדד של מצבו של הפרט ושל יכולת המילוט שלו", וכי "קשה לראות איך הוא יכול להוות מגבלה".
דלאסם (באיטלקית: DELASEM, ראשי התיבות של המילים Delegazione per l'Assistenza degli Emigranti Ebrei) הוא ארגון יהודי איטלקי שסייע לפליטים יהודים בין השנים 1939 ל-1947.
ארגון דלאסם הוקם בג'נובה בשנת 1940 על ידי קבוצה של יהודים איטלקים ואיטלקים לא יהודים.
בראשו עמדו המייסדים דנטה אלמנסי (Dante Almansi), ששימש כסגן מפקד משטרת איטליה ואיגוד הקהילות היהודיות של איטליה, ועורך הדין היהודי מג'נובה, לאליו ויטוריו ואלוברה ששימש כיושב ראש הקהילות היהודיות באיטליה UCEI.
דלאסם סייע לפליטים יהודים שהגיעו לאיטליה בזמן מלחמת העולם השנייה ממדינות אחרות, ועזר ליהודים איטלקים לברוח מאיטליה.
העדיפות הראשונה של דלאסם הייתה לסייע להגירה של פליטים ממדינות באירופה שהיו תחת כיבושה של גרמניה, למדינות שלא היו תחת הכיבוש, כגון ספרד, או להבריח אותם לארצות הברית.
מספר גדול מאוד של יהודים הצליחו להימלט, לרוב בעזרת ארגון דלאסם, מאיטליה לשווייץ.
בשווייץ עזרו ליהודים קבוצה של סטודנטים איטלקים שעברו לעיר לוזאן והקימו את הוועד לסיוע לאיטלקים שנרדפו מסיבות פוליטיות או גזעיות.
הוועד השתדל לעזור לפליטים יהודים וגם פעל על מנת להשיג מידע על הפעולות שנעשו ברחבי איטליה כנגד היהודים ופעל להפיץ מידע זה.
בין השנים 1939 כאשר הדלאסם החל את פעילותו ועד לשנת 1945 בה הסתיימה מלחמת העולם השנייה, ארגון הדלאסם נוהל עלי ידי דאנטה אלמנסי .
עם זאת גם לאחר שאלמנסי חדל מניהול הארגון, המשיך הארגטו לפעול עד שנת 1947.
פעילות הארגון בין השנים 1938–1945
בין השנים 1939 ועד לפלישת גרמניה הנאצית לאיטליה בספטמבר 1943, בה נאלץ הארגון לרדת למחתרת, הוא היה אחראי לתמיכה ביותר מ-15,000 יהודים, שרובם היו כלואים במחנות מעצר.
כל פעילי דלאסם היו נתונים תחת פיקוח ישיר של המשטר הפשיסטי.
ההיתר לפעולה שקיבל הארגון ממשטרו הפשיסטי של בניטו מוסוליני בין השנים 1938 ל-1943 מהווה את הסיבה העיקרית לעובדה שיהודים איטלקים רבים שרדו את השואה, חרף העובדה שמוסוליני היה בן ברית של גרמניה הנאצית.
תמיכה ביהודים ערב מלחמת העולם השנייה
היהודים שנשאר באיטליה בזמן המלחמה מצאו את עצמם לאט לאט תחת מגבלות במעין גטו ערטילאי.
חלקה של האוכלוסייה המבוגרת שמרה על קשריה עם הציבור הכללי באיטליה, אולם בניגוד לאוכלוסייה הבוגרת, האוכלוסייה הצעירה בחרה להסתגר בחיק המשפחה ונסוגה לפעילות החברתית היחידה שהייתה אפשרית באותה העת במסגרת החוגים היהודיים.
באותה תקופה שיעורי הילודה והנישואין בקרב הקהילה היהודית באיטליה פחתו באופן משמעותי.
אחרי תגובה ראשונה וחוסר אונים מצד הקהילה היהודית, איחוד הקהילות היהודיות באיטליה התאגד מחדש כארגון דלאסם.
ארגון דלאסם והקהילות היהודיות באיטליה עצמן החלו להגיב להגבלות על יהודים.
הארגון החל לארגן חוגים לימודיים כתחליף ללמידה בבתי ספר עבור הצעירים, וכן סייע הארגון ליהודים זרים ששהו באיטליה.
חלק מחברי ארגון דלאסם בחרו להתרחק מהיהדות.
עזרה ליהודי יוגוסלביה, סלובניה ודלמטיה
עקב היותו של דלאסם חלק מהאיחוד לסיוע למהגרים יהודים הוא הרחיב את פעילותו מעבר לשטחי איטליה לעבר השטחים הכבושים של יוגוסלביה והיה למעשה הארגון ההומניטרי היחיד שעזר ליהודי יוגוסלביה לשעבר לאורך המלחמה.
העזרה הסתכמה בסיוע מקיף שכלל עזרה חומרית כגון אוכל בגדים שמיכות ותרופות, וכן מסמכי נסיעה, כרטיסי זיהוי, וקצבאות.
דלאסם גם סיפק להם ספרי תפילה, מצות לפסח, וסייע גם בתמיכה מוראלית, כולל חיפוש קרובים.
בשנים 1941 ו-1942 עזר דלאסם לכ-2500 יהודים מסלובניה ודלמטיה.
ללאליו ויטוריו ואלבורה היו קשרים הדוקים עם הצבא האיטלקי והרשויות הפוליטיות במיוחד עם גנרל אמיליו גרזיולי, שהיה הנציב העליון באזור ליובליאנה בירת סלובניה, אזור שנכבש בידי איטליה.
קשרים אלו היו יעילים ביותר בתהליך ההצלה במיוחד עבור יהודים שנמשכו לאזורי הכיבוש האיטלקיים.
סיפור הצלת הילדים הידוע בשם ילדי וילה אמה בנוננטולה באזור מודנה, הוא מבצע שיצא לפועל הודות להשתתפותם של כמרים קתולים איטלקים, מורים יהודים קרואטים, בהם יושקה אינדיג (לימים יוסף איתאי), אזרחים פרטיים, וארגון דלאסם.
נציג דלאסם מבולוניה, מריו פינצי , שכר מבנה בשם "וילה אמה" בנונונטולה על מנת לספק מגורים לקבוצת הפליטים היהודים.
קבוצת הפליטים הגיעה לנוננטולה ב-17 ביולי 1942 והתאחסנה במבנה, שהיה נטוש לפני כן במשך שנים.
הכומר אריגו בקארי, בעזרתו של ד"ר ג'וזפה מוריאלי, ובסיועו של אניו טרדיני, מורה נוסף מבית הספר של בקארי, דאגו לכל צורכיהם של הפליטים היהודים, החל במיטות וכלה בספרים לבית הספר.
לאחר הגעת קבוצת הפליטים היהודים לוילה אמה, הועבר גם המחסן המרכזי של דלאסם לעליית הגג של הבית.
ממחסן זה נשלחה עזרה ליהודים בכל רחבי איטליה, במחנות, בכפרים, ובמקומות מעצר שונים.
הפליטים הבוגרים יותר ששהו בווילה אמה התנדבו לעבוד במחסן זה.
בהמשך, גם המשרד המרכזי של דלאסם לעזרת הפליטים הועבר מגנואה לוילה אמה.
למשרד זה הוקצו שני חדרים בקומת הקרקע של המבנה.
עובדי המשרד הגיעו גם הם והתגוררו במקום.
המחסן והמשרד של דלאסם העניקו לווילה אמה חשיבות מרכזית ונחשבו לשני עמודי התווך שעליהם נשענו רבבות הפליטים ברחבי איטליה.
המאמצים שננקטו על ידי כל הצדדים הביאו להצלת חייהם של 120 ילדים יהודים.
לאחר כניעתה של איטליה לגרמנים ספטמבר 1943, האנשים שליוו את הילדים הבריחו אותם בדרך טיפוס קשה דרך ההרים אל עבר גבול שווייץ.
בתוך 36 שעות עם הגעתם של הגרמנים לאיטליה בספטמבר 1943 למעלה מאה מילדי וילה אמה הוחבאו בקרב משפחות האזור ולאחר מכן הוברחו באופן בלתי חוקי לשווייץ.
רק אחד מהם שהיה חולה נשלח לסנאטוריום נתפס ומת באושוויץ.
ארגון דלאסם המשיך בפעילותו לאורך כל תקופת הכיבוש הגרמני, אבל התאים פעילות זו לצורכי השעה.
הוא נתן לאלפי יהודים איטלקים ופליטים מסמכים מזויפים וסיפק להם כסף על מנת שיוכלו להסתתר ולהינצל.
פעילי דלאסם סייעו עד השחרור מהכיבוש הגרמני ללמעלה מ-1500 פליטים יהודים לא איטלקים, וסייעו ללמעלה מ-2500 יהודים איטלקים, אבל החמרת המצוד נגד היהודים ב-1943 הקשתה מאוד על יכולתו של הארגון לפעול.
בנוסף לכך, פעילים רבים נתפסו ונשלחו למחנות ריכוז.
מריו פינצי, נתפס וגורש לאושוויץ, וכתוצאה מכך פעילים רבים של דלאסם ברחו לשווייץ.
במספר קהילות, רבנים ארגנו פעילות הצלה כי העדיפו לפעול להצלת הקהילה במקום להסתתר.
חלק מהרבנים נתפס וגורשו כגון הרב נתן קאסוטו מפירנצה והרב ריקרדו פצ'יפיצ'י מג'נובה.
הנהגת דלאסם נהנתה מעזרתם של מספר ארגונים יהודיים בינלאומיים כגון ההיאס והג'וינט.
ארגונים אלו היו בעמדה שאפשרה להם להעביר סכומים נכבדים של מטבע זר לאיטליה.
הג'וינט המשיך לספק עזרה כספית דרך סאלי מאייר שבשוויץ ודרך חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית הרולד טיטמן.
קבוצת פעילים נוספת שפעלה מטעם דלאסם נקראה הוועדה לעזרה למהגרים, נוהלה על ידי לאליו ויטוריו ואלבורה ולאחר שוואלבורה ברח לשווייץ בנובמבר 1943, נוהל הארגון על ידי מאסימו טגליו (Massimo Teglio).
ארגון זה הבריח נכסים לשווייץ כדי שישמשו לרכישת מזון, תרופות, וביגוד חם.
דלאסם אף סיפק תמיכה כלכלית לעצירים במחנות כדי שיוכלו להשיג אוכל ומוצרים נוספים ודאג לסמלים דתיים כדי לשמר את מסורת היהודית.
כמו כן דאג הארגון לציוד רפואי, לחינוך לילדים, ולהקמת ספריות.
לאחר נפילת איטליה נאלץ ארגון דלאסם לרדת למחתרת.
כאשר הגרמנים כבשו את העיר ג'נובה, תקציבו של דלאסם הסתכם בחמישה מיליון לירות איטלקיות שהופקדו אצל האב פרנסיסקו רפטו (Francesco Repetto) ששימש באותה העת בתור מזכירו של הארכיבישוף של ג'נובה.
בעזרתו פעל דלאסם להכנת מסמכים מזויפים וייסד קשרים עם בכירים איטלקים, שווייצרים, הונגרים, צרפתים ורומנים.
הגרעין של דלאסם התאסף מחדש במהירות אחרי השחרור.
המשימה הראשונה של דלאסם הייתה לאחד משפחות מפוזרות, במיוחד ילדים שהתחבאו במנזרים או באופן פרטי.
המשימה השנייה הייתה לארגן את העלייה, שהייתה אז בלתי חוקית, לארץ ישראל שהייתה עדיין תחת המנדט הבריטי.
דלמר ויליאם "דל" האריס הוא מאמן כדורסל עבר אמריקאי.
בין השנים 1965–1976 אימן בליגת המכללות האמריקאית, בפוארטו ריקו, בספרד ובליגת ה-ABA, ובין השנים 1975–2010 שימש לסירוגין כמאמן ראשי וכעוזר מאמן בקבוצות שונות מליגת ה-NBA.
בעונת זכה בתואר מאמן השנה ב-NBA כמאמן לוס אנג'לס לייקרס.
האריס נולד בעיר דייל אשר בדרום מדינת אינדיאנה, ובין השנים 1955–1959 למד ב"מכללת מיליגאן" אשר במזרח טנסי.
בשנים הבאות אימן קבוצות כדורסל של בתי ספר תיכוניים בדייל, ברוצ'דייל ובספנסר שבאינדיאנה.
בשנת 1965 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת ארלהאם" אשר בריצ'מונד, אינדיאנה, וב-9 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 175 ניצחונות ו-70 הפסדים (71.4%).
את עונת 1967/1968 סיימה ארלהאם עם המאזן השישי בטיבו בליגת ה-NAIA (המיועדת לאוניברסיטאות ומכללות קטנות), עם 25 ניצחונות ו-3 הפסדים, ובעונת 1970/1971 העמידה הקבוצה מאזן 24–5 והעפילה לשלב שמינית גמר ה-NAIA.
בין השנים 1969–1975 אימן במקביל את קבוצת "וקוורוס דה באיאמון" מליגת העל הפוארטו ריקנית, הפועלת בחודשי הקיץ.
בשנת 1975 אימן לתקופה קצרה בספרד את "איבריה סופרסטארס" מליגת ה-EPBL, בה השתתפה גם קבוצת ישראל סברס.
בעונת 1975/1976 שימש כעוזר מאמן ביוטה סטארס מליגת ה-ABA, תחת המאמן טום ניסאלקי.
לקראת עונת מונה ניסאלקי למאמן הראשי של יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, והאריס הצטרף אליו כעוזר מאמן.
לאחר 3 עונות מונה האריס למאמן הקבוצה במקומו של ניסאלקי, ונשאר בתפקיד זה במשך 4 עונות.
את עונתו האחרונה של האריס עם הרוקטס, , סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה, עם מאזן הניצחונות הגרוע בתולדותיה – 14–68 (17.1%).
בעונת היה האריס עוזרו של דון נלסון, מאמן מילווקי באקס, ובסיומה החליף אותו כמאמן הקבוצה.
בכל 4 עונותיו הראשונות כמאמן הבאקס העפילו הבאקס לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא עברה את הסיבוב השני.
לאחר שפתחה את עונת עם מאזן שלילי 8–9 פיטרה מילווקי את האריס, ומינתה במקומו את עוזרו פרנק האמבלן.
לאורך תקופתו במילווקי רשמה הקבוצה מאזן של 191 ניצחונות ו-154 הפסדים (55.4%).
במאי 1994 מונה למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של המאמן הזמני מג'יק ג'ונסון.
בעונת הציגו הלייקרס שיפור של 15 ניצחונות לעומת העונה הקודמת (48–34), והאריס זכה בפרס מאמן השנה ב-NBA.
לקראת עונתו השלישית בקבוצה, , צירפו הלייקרס את הסנטר הצעיר שאקיל אוניל, אשר הוביל אותם למקום הרביעי באזור המערבי עם מאזן 56–26. בעונה הבאה ניצחו הלייקרס 61 משחקים בעונה הסדירה, הודות ליכולת טובה של אוניל ושל שחקן השנה השנייה קובי בראיינט, והעפילו לגמר האזור המערבי.
לאחר שפתח את עונת עם מאזן 6–6, פוטר האריס מאימון הקבוצה והוחלף על ידי עוזרו קורט רמביס.
לאורך תקופתו כמאמן הלייקרס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 224 ניצחונות ו-116 הפסדים (65.9%).
בין השנים 2000–2006 שימש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס, תחת דון נלסון ואייברי ג'ונסון.
בעונת העפילה דאלאס לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המועדון, אך הפסידה מול מיאמי היט בתוצאה 2–4. בעונת היה עוזר מאמן בשיקגו בולס, אותה אימן ויני דל נגרו.
בנובמבר 2009, לאחר שפתחה ניו ג'רזי נטס את עונת עם 18 הפסדים רצופים, פוטר המאמן הראשי לורנס פרנק, והאריס מונה כעוזרו של המאמן הנכנס (והג'נרל מנג'ר) קיקי ואנדוויי.
לאחר כשלושה חודשים התפטר האריס מתפקידו.
בשנת 2010 מונה לג'נרל מנג'ר של טקסס לג'נדס, קבוצת הבת של המאבריקס בליגת הפיתוח של ה-NBA.
לקראת עונת 2011/2012 מינה את עצמו למאמן הקבוצה, ובעונה העוקבת מינה במקומו את שחקן העבר אדוארדו נאהרה.
בהמשך החזיק האריס בתפקיד סגן נשיא המועדון לענייני כדורסל, תחת ספאד וב.
בשנת 2022 נבחר האריס להצטרף להיכל התהילה של הכדורסל על תרומתו כמאמן.
בקיץ 1974 מונה למאמן נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל, והדריך אותה לזכייה במדליית הזהב בטורניר אליפות מרכז אמריקה, לראשונה בתולדותיה.
בשנת 1998 שימש כעוזרו של רודי טומג'נוביץ', מאמן נבחרת ארצות הברית, אשר זכתה במדליית הארד באליפות העולם בכדורסל 1998. בשל שביתת השחקנים ב-NBA באותה העת, לא הורשו שחקני הליגה להשתתף בטורנירים בינלאומיים, ונבחרת ארצות הברית הובלה על ידי שחקנים אלמוניים יחסית, כגון ונדל אלכסיס, ג'ימי אוליבר וג'ייסון סאסר.
בשנת 2004 אימן את נבחרת סין באולימפיאדת אתונה.
הנבחרת הסינית, בה שיחק יאו מינג, סיימה את הטורניר במקום השמיני (מתוך 12).
בקיץ 2011 שימש כעוזר מאמן בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית, תחת המאמן ג'ון קליפארי.
בטורניר אליפות האמריקות בכדורסל 2011 זכתה הנבחרת במדליית הארד, אשר הייתה המדליה הראשונה בתולדותיה.
דלברט לירוי לאטה היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של אוהיו בין השנים 1959–1989.
לאטה נולד בעיר וסטון (Weston) שבאוהיו, בנם של בסי ויולה (לבית תומפסון) ולסטר לאטה.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת אוהיו בשנת 1944 והיה חבר בסנאט המדינתי בין השנים 1953–1958, שם מילא שלוש תקופות כהונה.
לאטה עסק בעריכת דין ולימד באוניברסיטת צפון אוהיו.
בבחירות 1958 נבחר לראשונה אל הקונגרס ה-86, והוסיף להיבחר 14 פעמים נוספות עד לראשית 1989. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968 היה ציר לכינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
בבית הנבחרים של ארצות הברית היה לאטה חבר בוועדת החקלאות ובוועדת הכללים, וכן מונה לכהונה בוועדת המשפט של בית הנבחרים בעת הדיונים על פרשת ווטרגייט.
הוא נמנה בין עשרת חברי ועדת המשפט שתמכה בנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בעת הפרשה, והצביע נגד כל סעיפי ההדחה של ניקסון.
עם זאת, משפורסמה "הקלטת האקדח המעשן", לאטה יצא חוצץ נגד הנשיא ניקסון והצהיר כי יצביע בעד ההדחה כאשר סעיפי ההדחה יעלו להצבעה במליאת בית הנבחרים, ואליו הצטרפו כל הרפובליקנים שתחילה התנגדו להדחה בוועדת המשפט.
לאטה גרס כי ההאזנה לניקסון מסייע בטיוח הפרשה מעידה כי הבית הלבן שיקר לרפובליקנים ביודעין.
משנת 1975 עד לפרישתו ב-1989 היה החבר הבכיר בוועדת התקציב של בית הנבחרים.
בשנת 1981 נתן את חסותו ל"חוק הפיוס הכוללני לאטה-גראם", אשר יישם את התוכנית הכלכלית של הנשיא רונלד רייגן, לרבות הגדלת ההוצאות הצבאיות וקיצוץ מסוים בהוצאות לפי שיקול דעת והוצאות חובה (Discretionary and mandatory spending).
בבחירתו 1988 פרש לאטה מהחיים הפוליטיים.
בשנת 2003, משרד הדואר של עיריית בולינג גרין באוהיו נקרא על שמו של לאטה.
לאטה היה נשוי לרוז מרי קין, והזוג חבק שני ילדים: רוז אלן ובוב.
לימים, בנו בוב ייצג את מחוז הקונגרס של אביו.
מחוז דל נורטה הוא מחוז בצפון-מערב מדינת קליפורניה בארצות הברית, לאורך האוקיינוס השקט בצמוד לגבול אורגון.
אוכלוסייתו מונה 27,743 נפשות נכון למפקד האוכלוסין של 2020, ירידה מ-28,610 ממפקד האוכלוסין של 2010. מושב המחוז והעיר היחידה היא קרסנט סיטי.
החלוצים שהתיישבו באזור שהפך למחוז דל נורטה היו חקלאים פורטוגזים מהאיים האזוריים בעלי ניסיון בגידול חיות משק לחלב, מה שעשוי להסביר את ההגייה המקומית של שם המחוז.
המקומיים מבטאים את שם המחוז כדל נורט, ולא דל נור-טה כפי שניתן היה לצפות בספרדית.
במחוז בעל האופי הכפרי בולטים היערות שבהם גדלים עצי סקוויה נאה ענקיים, כאשר חלקם מגיעים לגבהים של יותר מ-110 מטרים.
במחוז הצפוני ביותר הזה בחוף קליפורניה יש גם עשרות צמחים ופרחים ייחודיים, עשרות מינים של עופות ימיים ודגים, חופים סלעיים עתיקים וסטאקים, נהרות זכים ומגדלורים היסטוריים.
מחוז דל נורטה ידוע גם בקרב חובבי ביגפוט כמיקום , כמו גם כמיקום שבו צולמו כמה מסצנות היער בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי.
האזור שידוע כיום כדל נורטה היה ועודנו מיושב על ידי היורוק (אינדיאנים של הנהר קלאמת) והעמים הילידים של ה.
האמריקאי האירופי הראשון שחקר את הארץ הזו היה החלוץ ג'דדיה סמית בתחילת המאה ה-19. הוא היה האמריקאי האירופאי הראשון שהגיע לאזור ברגל בתקופה לפני שהאמריקאים האירופאים ידעו משהו על טריטוריה כל כך רחוקה.
עבורו זה היה פשוטו כמשמעו "סוף הארץ" - המקום שבו הסתיימה יבשת אמריקה באוקיינוס השקט.
בשנת 1855 אישר הקונגרס בניית מגדלור ב"באטרי פוינט" (אי בזמן גאות על חוף קרסנט סיטי) שעדיין מתפקד כנקודת ציון היסטורית.
מחוז דל נורטה הוקם בשנת 1857, מחלק משטחו של מחוז קלאמת ההיסטורי בעקבות הבהלה לזהב הגדולה בקליפורניה.
מחוז קלאמת עצמו חדל להתקיים ב-1874.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחו הכולל של המחוז הוא 3,200 קילומטרים רבועים, מתוכם 2,610 קילומטרים רבועים הם יבשה ו-580 קילומטרים רבועים (18%) הם מים.
בגאוגרפיה של מחוז דל נורטה שולט השטח ההררי של רכסי החוף של קליפורניה והרי קלאמת.
הגובה נע בין פני הים לקרוב ל-2,000 מטרים.
אף על פי שחלק גדול מפני השטח של המחוז הם מדרונות תלולים, ישנן בו גם חלקות קטנות של שטחים מישוריים לאורך החוף ובעמקי הרים מבודדים.
אורכו של קו החוף במחוז קרוב ל-60 קילומטרים, כשאזור החוף משתרע על פני כ-207 קילומטרים רבועים.
מישור חוף רחב ניתן למצוא בחלק הצפון-מערבי של המחוז עם הקצה המערבי של הרי קלאמת כגבולו המזרחי.
הרים אלו מתנשאים בחטף ממישור החוף ומשתרעים צפונה לתוך אורגון וממוקמים בין רכס קסקייד במזרח ו בצפון.
במחוז דל נורטה יש מגוון של בעלי חיים וצמחייה.
חבורות צמחייה כוללות מספר סוגי יערות כולל יער אלונים מעורב.
האלון הכחול, , האנדמי לקליפורניה, נמצא בחלק הצפוני ביותר של תחום תפוצתו במחוז דל נורטה.
גם אלון שחור קליפורני (Quercus kelloggii) ואשוח דאגלס גדלים במחוז דל נורטה.
מחוז קרי, אורגון – צפון-מערב
מחוז ג'וזפין, אורגון – צפון-מזרח
כביש 101 של ארצות הברית
תחבורה ציבורית מקומית מסופקת על ידי חברת Redwood Coast Transit, המפעילה 7 קווים במחוז ומספקת גישה לשירות רכבת הנוסעים של אמטרק (באמצעות אוטובוס של אמטרק).
קונטור איירליינס (Contour Airlines) מבצעת טיסות נוסעים אל הסמוך לקרסנט סיטי וממנו, ומפעילה טיסה יומית הלוך ושוב לנמל התעופה הבין-לאומי אוקלנד.
הטיסות מסובסדות במידה רבה על ידי מענק במסגרת התוכנית הפדרלית של חלופי שאושר על ידי מחלקת התחבורה של ארצות הברית והוענק לרשות שדות התעופה האזורית של חוף הגבול (Border Coast Regional Airport Authority) ב-2020.
נמל קרסנט סיטי משמש כנמל דיג מסחרי לספינות דיג של אלתית, חסילונים, טונה, בקלה ו.
כמעט 50% מכל סרטני דנג'נס המוגשים במסעדות בקליפורניה מגיעים מנמל זה.
הנמל הוא גם ביתם של מספר רב של עסקים בתחום דיג ומחוץ לו ומשרדים ממשלתיים בנמל.
בנמל יש גם כמה רציפי סירות שעשועים.
מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010 דיווח על אוכלוסייה של 28,610 נפשות במחוז דל נורטה.
צפיפות האוכלוסין הייתה 11 אנשים לכל קילומטר רבוע.
היו 10,434 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 4 לכל קילומטר רבוע.
ההרכב הגזעי של המחוז היה 78.9% לבנים, 4.3% שחורים או אפרו-אמריקאים, 6.4% ילידים אמריקאים, 2.3% אסייתים, 0.1% תושבי איי האוקיינוס השקט, 3.9% מגזעים אחרים ו-4.1% משני גזעים או יותר.
13.9% מהאוכלוסייה היו היספנים או לטינים מכל גזע.
היו 9,170 משקי בית, מתוכם ל-33.5% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 50.0% היו זוגות נשואים שחיו יחד, ל-13.6% הייתה בעלת בית ללא נוכחות בעל, ו-31.4% היו רווקים.
25.3% מכלל משקי הבית היו יחידים, ול-10.1% היה מישהו שחי לבדו בן 65 ומעלה.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.58 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.08.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 29,642 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 36,056 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של 40,072 דולר לעומת 22,212 דולר לנשים.
ההכנסה לנפש במחוז הייתה 14,573 דולר.
דל נורטה הוא מחוז רפובליקני חזק בבחירות לנשיאות ולקונגרס.
המועמד הדמוקרט האחרון שזכה ברוב במחוז היה ג'ימי קרטר ב-1976; עם זאת, ביל קלינטון זכה במספר קולות הרב ביותר ב-1992.
ב-2016, לאחר שמחוז אורנג' הצביע לדמוקרטים, הפך מחוז דל נורטה למחוז היחיד בחוף קליפורניה שהצביע לדונלד טראמפ על פני הילרי קלינטון.
נכון לשנת 2020, זה כעת המחוז האחרון והיחיד בחוף קליפורניה שמצביע לרפובליקנים.
במרשם הבוחרים המחוז מפוצל כמעט שווה בשווה בין המפלגה הרפובליקנית לבין המפלגה הדמוקרטית.
נכון למאי 2008, כ-67% מבעלי זכות הבחירה במחוז רשומים כמצביעים, כאשר כ-38% רשומים כדמוקרטים וכ-38% רשומים כרפובליקנים, כאשר מדינת קליפורניה דיווחה על 32 יותר רפובליקנים מאשר דמוקרטים ב-7 באפריל 2010. שיוך לצד שלישי מהווה כ-6% מכלל המצביעים הרשומים במחוז.
מחוז דל נורטה נמצא במחוז הקונגרס השני של קליפורניה, המיוצג על ידי הדמוקרט ג'ארד הופמן.
מבחינת בית הנבחרים של קליפורניה נמצא מחוז דל נורטה נמצא במחוז השני, המיוצג על ידי הדמוקרט ג'ים ווד (Jim Wood).
בבחירות לסנאט של המדינה, המחוז נמצא במחוז הסנאט השני, המיוצג על ידי הדמוקרט מייק מקגווייר (Mike McGuire).
דַּל-קַרְנַיִם כַּרְמְלִי (שם מדעי: Tordylium carmeli) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, גבוה מאוד (1.5 מטר עד 1.8 מטר), זקוף ומסתעף ממשפחת הסוככיים.
תפרחותיו לבנות ורבות אבל דלילות בסוככונים ואינן סימטריות.
כלומר, תפרחת הסוכך אינה מעגלית, שטוחה וסימטרית משום שקרנותיה אינן שוות באורכן, ולרוב צמודות הן לגבעול התפרחת.
עליו מחולקים לאונות עגולות ורחבות, ופירותיו רקועים כמטבע.
דל-קרניים כרמלי גדל בחורש פתוח ובצדי דרכים באזורים הרריים ולחים של המחוזות הים-תיכוניים.
תפוצתו העולמית מצומצמת למערב קפריסין, לסוריה, לירדן ולישראל.
מבין צמחי הסוככיים הגבוהים, חשוב להבדיל את דל-קרניים כרמלי מכמנון קיפח, שבית גידולו דומה.
הסוככים הצעירים של הכמנון הקיפח כפופים (משולשלים) כלפי מטה, חפי המעטפת של הסוכך חסרים, וגם חפיות המעטפית של הסוככונים (סוככי המשנה) חסרות.
ex L) מקיף עשרים מינים מהם חמישה בישראל: דרכמונית מצרית (Tordylium aegyptiacum), דרכמונית סורית (Tordylium syriacum), סלסילה מצויה (Tordylium trachycarpum), סלסילת הכרמל (Tordylium cordatum), דל-קרניים כרמלי (שמה המדעי הקודם Synelcosciadium carmeli).
מינים אלו קובצו לסוג אחד, לסוג Tordylium בשנת 1982. לפני כן, בספרות העברית המין דל-קרניים כרמלי נחשב כמין יחיד בסוגו ושמו המדעי הנרדף היה Synelcosciadium carmeli.
השם העברי ניתן למין בשנת 2003. השם דל-קרניים ניתן לסוג Synelcosciadium במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 888.
בגלל העברתו לסוג דרכמונית, מומלץ ששמו ישונה לדרכמונית דל-קרניים, שם המזכיר את נוף הצמח ואת צורת הפרי.
דל-קרניים כרמלי הוא צמח חד-שנתי זקוף, שגובהו נע בין 1.5 ל-2 מטרים.
הוא מסתעף עם הרבה סוככים מרווחים ודליל בסוככונים.
הצמח כולו מכוסה בשערות או בזיפים קצרצרים הדוקים הפונים כלפי מעלה, מה שגורם לפני השטח שלו להיות מחוספסים כאשר מעבירים את היד על גבעוליו כלפי מטה.
הגבעולים מעוגלים, זיפניים ומסתעפים בצורה דו-בדית, דהיינו הגבעול מפסיק לגדול וזוג סעיפים צדדיים ממשיכים לצמוח.
העלים מסורגים, ללא לוואים ועם פטוטרות גדולות, מורחבות בבסיסן בצורת נדן החובק את מפרק הגבעול.
העלים בעיקר בבסיס גזורים-מנוצים פעם אחת, לעיתים רחוקות העלים העליונים ביותר שסועים לשניים או אינם מחולקים.
העלים מורכבים לרוב מ-5 עד 7 עלעלים רחבים שמרוחקים זה מזה ושפתם חרוקה או מאונה.
מספר העלעלים קטן במעלה הגבעול וצורתם נעשית צרה.
אורכם של העלעלים 3 עד 9 ס"מ ורוחבן 1 עד 3 ס"מ (זהרי).
רוחב העלעל הסופי הוא 1 עד 3 ס"מ.
התפרחת היא סוכך מורכב, דליל, בעל 3 עד 7 סוככונים הנישאים על קרנות (עוקצים) מכוסות זיפים, מרווחות מפושקות ושונות באורכן זו מזו, הארוכות בין 5 עד 8 ס"מ.
הבדלי הגודל בין קרנות הסוכך אינם סדירים ועל כן הם אינם יוצרים דגם מוגדר.
אחרי הפריחה נוטות קרנות הסוכך מעלה וכלפי המרכז, הסוככים נצמדים זה לזה ושומרים על הפרודות עד הירטבם בגשם של השנה הבאה.
בבסיס הסוכך יש לעיתים מעטפת של 4 עד 5 חפים קטנים, צרים ומחודדים, שנושרים במהירות.
הסוככונים קצרי עוקץ, כמעט יושבים בחיק מעטפית של חפיות קטנות.
הפרחים לבנים, מפורדי עלי כותרת, דו-מיניים וזכריים (פולגמיים) ובעלי שחלה תחתית.
פרחי ההיקף גדולים מהפרחים הפנימיים וא-סמטריים, הם ניכרים בעלי הכותרת החיצוניים שהם גדולים מהאחרים.
הכותרת בת 5 עלים נפרדים מכוסים זיפים בצדם התחתון.
5 האבקנים בסירוגין לעלי הכותרת.
בשלב הפרי הירוק הפרודות מעורות זו בזו באמצעות עמוד ביניים שהוא המשכה של מצעית הפרח ומכונה בשם קַרְפּוֹפוֹר, הן נפרדות במהלך ההבשלה זו מזו לאורך התפר - הוא שטח המגע שבין הפרודות ומשאירות ביניהן את הקרפופור
הפרודות עגולות שטוחות, בעלות שולים נפוחות, שעירות ובלתי נפתחות.
הפרודות פחוסות מגבן ולא פחוסות מצדן ונראות כמטבע שקוטרו 7 עד 8 מ"מ.
כל פרודה בעלת 5 צלעות ראשיות (שמהן 3 עוברות במרכז הפרודה ו-2 בשוליה) בהן עוברים צרורות צינוריות.
ברווחים שבין הצלעות הראשיות עוברים בקליפת הזרעון ביבים של שמנים.
בחריצים שבין הצלעות או מתחת לצעות המשניות עוברות ביבי שמן.
הפירות אינם נושרים עד עונת הגשמים הבאה.
הם זקורים ומוקפים בקרנות הסוכך, שנצמדות זו לזו ושומרות עליהם.
הפרי מוקף מלל קרומי רחב ושטוח, וכולו מכוסה שערות הדוקות.
העלווה צומחת מתחילת נובמבר ועד תחילת מאי.
פרי ירוק בסוף אפריל, פרי בשל בסוף מאי ופרי בהפצת זרעים מאמצע יוני.
התפוצה העולמית דל-קרניים כרמלי היא מזרח ים-תיכונית ומצומצמת למערב קפריסין, לסוריה, לירדן ולישראל.
מין זה גדל בעיקר בבתי-גידול טבעיים, בשדות-בור ובחורש פתוח, אך גם בקרבת האדם, בבתי גידול מופרעים, במיוחד בצידי דרכים.
הוא נפוץ בחבל הים תיכוני בצפון הארץ במיוחד באזורים הררים גשומים (מעל 550 מ"מ בשנה) של הכרמל, הגליל וצפון הגולן.
הוא סימן טוב לחורש לח של אלון מצוי.
בהרי יהודה הוא הופך למין נדיר.
בישראל הוא נפוץ בגולן, בבקעת חולה, בגליל העליון, בכרמל ובחוף הכרמל; מצוי בשומרון, בשפלה, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל, ובחוף הגליל; נדיר בהרי יהודה; ונדיר מאוד בחרמון, בגלבוע, בבקעת בית שאן, בעמק עכו, בשרון, בערבות הירדן ובעמון.
אוניית המערכה דלאוור (BB-28) הייתה אוניית מערכה דרדנוט של צי ארצות הברית, האונייה המובילה בסדרה שלה.
היא הונחה בבניית ספינות ניופורט ניוז בנובמבר 1907, הושקה בינואר 1909 והושלמה באפריל 1910. הספינה השישית שנקראה על שם המדינה הראשונה, דלאוור הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי כולם על קו האמצע, מה שהפך אותה לאוניית המערכה החזקה ביותר בעולם בזמן בנייתה.
היא גם הייתה אוניית המערכה הראשונה של הצי האמריקני שהייתה מסוגלת להפליג במלוא המהירות במשך 24 שעות רצופות מבלי לסבול מתקלות.
דלאוור שירתה בצי האטלנטי לאורך כל הקריירה שלה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא הפליגה לבריטניה הגדולה כדי לתגבר את הצי הגדול הבריטי, בשייטת אוניות המערכה השישית.
עם זאת, היא לא ראתה שום פעולה במהלך המלחמה, מכיוון שגם הבריטים וגם הגרמנים נטשו את העימות הישיר ביניהם.
לאחר תום המלחמה, היא חזרה לתפקידיה בזמן שלום של תמרוני צי, הפלגות ביניים וביקורי רצון טוב בנמלים זרים.
על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון, דלאוור נשמרה עד שאוניית המערכה החדשה USS קולורדו הושלמה בשנת 1924, ואז היא פורקה לגרוטאות בהתאם לאמנה.
שתי אוניות המערכה מסדרת דלאוור הוזמנו בתגובה לאוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט, הראשונה שכללה רק תותחים גדולים שנכנסה לשירות.
הדרדנוטים האמריקאיות הקודמות, סדרת קרוליינה הדרומית, תוכננו לפני שנודעו הפרטים של אה"מ דרדנוט.
הצי החליט שיש לבנות עוד זוג אוניות מערכה כדי להתמודד עם העליונות הנתפסת של דרדנוט על פני קרוליינה הדרומית, ולכן אדמירל משנה וושינגטון ל.
קאפס הכין עיצוב לאונייה עם צריח תותחים נוסף בסוללה הראשית שיתאים לעשרת התותחים של דרדנוט.
אבל שלא כמו דרדנוט, כל עשרת התותחים של דלאוור יכלו לירות מטח דופן.
בזמן בנייתה, דלאוור הייתה אוניית המערכה הגדולה והחזקה ביותר שנבנתה אז בעולם.
היה לה צוות של 933 קצינים ומלחים.
לחרטום שלה היה דוגמה מוקדמת של חרטום בולבוסי.
האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים בדירוג של 25,000 כוחות סוס וארבעה עשר דוודי Babcock &amp; Wilcox המופעלים בפחם, שהעניקו מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש).
לאונייה היה טווח שיוט של 6,000 מיילים ימיים במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
כמו כן, מכיוון שמיסבי המנוע של דלאוור היו מצוידים בשימון מאולץ במקום במערכת המוזנת באמצעות כוח הכבידה, היא הייתה אוניית המערכה האמריקאית הראשונה שמסוגלת להפליג במהירות מלאה במשך 24 שעות ללא כל צורך בתיקון מנוע.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה 12 אינץ' (305 מ"מ)/45 קליבר בחמישה צריחי תותחים תאומים Mark 7 על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על קדימה.
שלושת הצריחים האחרים הוצבו מאחורי המבנה.
הסוללה המשנית כללה 21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/50 קליבר Mark 6 המורכבים על תושבות Mark 9 ו-Mark 12 בקזמטים לאורך צד הגוף.
כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה זוג צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרחב.
חגורת השריון הראשית של דלאוור הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מ"מ) עובי, בעוד הסיפון המשוריין היה בעובי 2 אינץ' (51 מ"מ).
בצריחי התותחים היו מגני תותחים בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ) ומגדל הניווט היה מוגן עם דפנות בעובי 11.5 אינץ' (292 מ"מ).
דלאוור נבנתה על ידי Newport News Shipbuilding; היא הונחה ב-11 בנובמבר 1907 והושקה ב-6 בינואר 1909. לאחר השלמת עבודות ההצטיידות, הוכנסה האונייה לשירות צי ארצות הברית ב-4 באפריל 1910. ב-3 באוקטובר היא יצאה לווילמינגטון, דלאוור, שם קיבלה סט של כלי שירות מכסף מהמדינה שנשאה את שמה.
לאחר מכן חזרה אוניית המערכה להמפטון רודס ב-9 באוקטובר, ונשארה שם עד שעזבה כדי להצטרף לפלגה הראשונה של הצי האטלנטי, ב-1 בנובמבר.
היא ושאר הפלגה ביקרו באנגליה ובצרפת, ולאחר מכן ביצעו תמרונים מול קובה בינואר 1911.
ב-17 בינואר, פיצוץ דוד על סיפון דלאוור הרג שמונה אנשי צוות ופצע קשות אחר.
ב-31 בינואר נשאה האונייה את שרידיו של דון אניבל קרוז, שגריר צ'ילה בארצות הברית, בחזרה לצ'ילה.
היא יצאה דרך ריו דה ז'ניירו, ברזיל, סביב קצה אמריקה הדרומית, לפונטה ארנס, צ'ילה.
היא חזרה לעיר ניו יורק ב-5 במאי, ולאחר מכן עזבה לפורטסמות' ב-4 ביוני כדי להשתתף במסקר צי ההכתרה עבור המלך ג'ורג' החמישי.
במהלך חמש השנים הבאות, דלאוור השתתפה בשגרת השלום הרגילה של תמרוני צי ושייטות, תרגילי ירי ותרגול טורפדו בצי האטלנטי.
במהלך חודשי הקיץ ערכה הפלגות הכשרה לצוערים מהאקדמיה הימית.
היא נכחה במסקר הצי של 14 באוקטובר 1912, בהשתתפות הנשיא ויליאם הווארד טאפט ומזכיר הצי ג'ורג' וון לנגרקה מאייר.
בשנת 1913, היא ערכה ביקור של רצון טוב ב-Villefranche, צרפת, יחד עם אוניות המערכה ויומינג ויוטה.
היא השתתפה בהתערבות במקסיקו בווראקרוס במהלך המהפכה המקסיקנית, כדי להגן על אזרחים אמריקאים באזור.
לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה ב-6 באפריל 1917, דלאוור חזרה להמפטון רודס מתמרוני צי בים הקריבי.
שם, היא הכשירה צוותי שמירה חמושים חדשים ואנשי חדר מכונות בזמן שהצי האטלנטי התכונן לצאת למלחמה.
ב-25 בנובמבר 1917, היא הפליגה עם שאר פלגת אוניות המערכה התשיעית, לכיוון בריטניה כדי לתגבר את הצי הגדול בים הצפוני.
בסקפה פלו, הפלגה הצטרפה לצי הגדול בתור שייטת אוניות המערכה השישית.
על שייטת אוניות המערכה השישית הוטל לשמש "הכנף המהירה" של הצי הגדול.
ב-14 בדצמבר השתתפה דלאוור בתמרונים אנגלו-אמריקאים משותפים כדי לתרגל תיאום של צי בעלות הברית.
החל מסוף 1917, החלו הגרמנים להשתמש בפושטות שטח כדי לתקוף את השיירות הבריטיות לסקנדינביה; הדבר אילץ את הבריטים לשלוח שייטות מהצי הגדול ללוות את השיירות.
ב-6 בפברואר 1918, שייטת אוניות המערכה השישית ושמונה משחתות בריטיות ליוו שיירה של ספינות סוחר לנורווגיה.
תוך כדי הפלגה מסטוונגר ב-8 בפברואר, דלאוור הותקפה פעמיים על ידי צוללת גרמנית, אם כי תמרוני התחמקות אפשרו לדלאוור להימלט ללא פגע.
השייטת חזרה לסקפה פלו ב-10 בפברואר; דלאוור ליוותה עוד שתי שיירות כאלה במרץ ואפריל.
ב-22–24 באפריל, צי הים הפתוח הגרמני התייצב ליירט אחת מהשיירות בתקווה לנתק ולהשמיד את שייטת אוניות המערכה המלוות.
דלאוור ושאר הצי הגדול עזבו את סקפה פלו ב-24 באפריל בניסיון ליירט את הגרמנים, אך צי הים הפתוח כבר ביטל את הפעולה והיה בדרכו חזרה לנמל.
החל מ-30 ביוני, חיפו שייטת אוניות המערכה השישית ופלגה של משחתות בריטיות קבוצה של מקשות אמריקאיות כשהן הניחו את שרשרות המוקשים בים הצפוני; העבודה נמשכה עד 2 ביולי.
המלך ג'ורג' החמישי בדק את הצי הגדול, כולל דלאוור, ברוזית'.
לאחר מכן, דלאוור הוחלפה על ידי אוניית המערכה ארקנסו; לאחר מכן חצתה דלאוור את האוקיינוס האטלנטי, והגיעה להמפטון רודס ב-12 באוגוסט.
דלאוור נשארה בנהר יורק עד 12 בנובמבר 1918, יום לאחר חתימת שביתת הנשק עם גרמניה, ובכך סיימה למעשה את מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן הפליגה למספנת הצי בבוסטון לשיפוץ.
דלאוור הצטרפה מחדש לצי ב-11 במרץ 1919 לתמרוני אימון מול קובה.
היא חזרה לניו יורק עם הפלגה שלה ב-14 באפריל, שם נערכו תרגילי פלגה, שייטת וצי נוספים.
היא נכחה בסקירה נוספת של הצי ב-28 באפריל 1921 בהמפטון רודס.
בין 5 ביוני ל-31 באוגוסט 1922, ערכה דלאוור שייט הכשרה לצוערים לנמלים שונים באיים הקריביים יחד עם שייט להליפקס, נובה סקוטיה.
היא יצאה לשייט נוסף לאירופה מ-9 ביולי עד 29 באוגוסט 1923, וביקרה בקופנהגן, גרינוק, קדיס וגיברלטר.
בשנים מיד לאחר סיום המלחמה, ארצות הברית, בריטניה ויפן פתחו כולן בתוכניות בנייה ימיות ענקיות.
ב-30 באוגוסט 1923, דלאוור נכנסה בהתאם למבדוק היבש במספנת הצי בנורפוק; הצוות שלה הועבר לקולורדו שנכנסה לשירות לאחרונה, ותהליך הפירוק החל.
דלאוור הועברה למספנת הצי בבוסטון, הוצאה משירות ב-10 בנובמבר, ופורקה מנשקה.
לאחר מכן היא נמכרה ב-5 בפברואר 1924 ולאחר מכן פורקה לגרוטאות.
דלאנו באנטון הוא כדורסלן קנדי המשחק בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז והקלע.
באנטון נולד בטורונטו שבקנדה, ובין השנים 2018–2019 למד באוניברסיטת מערב קנטקי.
בשנת 2019 עבר ללמוד באוניברסיטת נברסקה, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 9.6 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.
באנטון נבחר בבחירה ה-46 של דראפט ה-NBA 2021, על ידי טורונטו ראפטורס.
בשתי עונותיו בטורונטו שותף ב-95 משחקים בסך הכול, וקלע 3.7 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2023 חתם באנטון על חוזה בבוסטון סלטיקס.
ב-24 משחקיו בקבוצה קלע 2.3 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2024 הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, תמורת בחירת דראפט עתידית.