tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סקנדיום עמיד בפני חומצות כמו חומצה חנקתיתHNO3 וחומצה פלואורית HF.
אבקה מתכתית של סקנדיום מתלקחת במהירות הבזק.
בארצות הברית משתמשים מדי שנה ב-20 קילוגרם בקירוב של תחמוצת סקנדיום (Sc2O3) בייצור מנורות חזקות במיוחד.
סקנדיום יודי מוסף למנורות כספית ומפיק אור חזק מלאכותי שמזכיר את אור השמש.
בכל העולם משתמשים מדי שנה ב-80 קילוגרם בקירוב בייצור נורות.
האיזוטופ הרדיואקטיבי 46Sc משמש בבתי זיקוק של שמן כסמן רדיואקטיבי.
שימוש אחר של סקנדיום הוא בסגסוגת יחד עם אלומיניום, שאיתה בונים מטוסים, שלדות לאופניים, מחבטי בייסבול וכדומה.
כשסקנדיום מוסף לאלומיניום, הוא מחזק אותו (גם בטמפרטורות גבוהות) ומגביר את גמישותו.
כמו כן, סקנדיום מונע סדקים שנוצרים בריתוך בסגסוגות אלומיניום.
סקנדיום זוהה על ידי לרס פרדריק נילסון ב-1879 בזמן שהוא וקבוצתו חיפשו אחר מתכות אדמה נדירות.
נילסון השתמש בניתוח ספקטרום כדי למצוא את היסודות הנמצאים במינרלים אוקסניט (euxenite) וגדוליניט (gadolinite).
כדי לבודד את היסוד, הכין 10 ק"ג של אוקסניט עם משקעי אדמה נדירה כדי ליצור כ-2 גרם תחמוצת סקנדיום (Sc2O3) מאוד טהורה.
דמיטרי מנדלייב חזה כמה ממאפייניו של יסוד זה, שהוא קרא לו אקבורון תוך שימוש בחוק המחזוריות.
הכימאי השוודי פאר תאודור קלב (Per Teodor Cleve) גילה את הסקנדיום בערך באותו הזמן בו גילה אותו נילסון אך בניגוד לנילסון, קלב היה נחוש בדעתו כי סקנדיום זהה לאקבורון.
מינרלים נדירים מסקנדינביה כמו תורטוויטית (Sc,Y)2Si2O7)), אוקסניט וגדוליניט הם המקורות היחידים לסקנדיום מרוכז (שמעולם לא נמצא בצורתו החופשית).
סקנדיום הוא היסוד ה-23 הכי נפוץ בשמש ובכוכבים אחרים, אבל בכדור הארץ הוא היסוד ה-50 הכי נפוץ.
סקנדיום מפוזר בעולם ומופיע בכמויות מזעריות ביותר מ-800 מינרלים.
רוב הסקנדיום בעולם מרוכז במאגר הצבאי מברית המועצות לשעבר, שבודדו אותו מפסולת אורניום.
אין מקום ייצור עיקרי של סקנדיום באמריקה ובאירופה.
ג'יֵרְג' קַסְטְרִיוֹטִי (אלבנית: Gjergj Kastrioti, נולד ב-1405 – 17 בינואר 1468) ידוע יותר כסְקַנְדֶרְבֶּג, הוא הדמות המפורסמת בהיסטוריה של אלבניה.
ידוע גם כ"דרקון של אלבניה" ונחשב לגיבור הלאומי של המדינה.
זכור בשל מאבקו באימפריה העות'מאנית, בזכות כתבי הביוגרף האישי שלו, מארין ברלטי.
בתחילת דרכו לחם סקנדרבג בשירות האימפריה העות'מאנית, אך לאחר זמן מה החליף צדדים ונלחם באימפריה עד מותו.
כינויו, סקנדרבג, הוא עיוות של הכינוי הטורקי "Arnavutlu İskender Bey".
המונח ביי הטורקי מציין מנהיג של שבט, אדון של עמו או אחוזתו; והשם "אסקנדר" הוא הגרסה הטורקית לשם "אלכסנדר".
הכינוי ניתן לו על ידי הטורקים בשל ניצחונותיו הרבים, שדימו אותו לאלכסנדר מוקדון.
קסטריוטי נולד למשפחת אצולה אלבנית שמוצאה ממחוז מאט שבאלבניה, אשר שלטה על נסיכות שכללה את מאט, קרויה, מירדיטה, ודיבר.
מוצא אמו היה גם כן ממשפחת אצולה.
אביו של גיירגי, גיון (Gjon) קסטריוטי, ניסה בתחילה להתנגד לכיבוש אלבניה על ידי באיזיט הראשון, אך כשל.
קסטריוטי ושלושת אחיו נלקחו על ידי הסולטאן לאדירנה, שם התאסלם קסטריוטי ולמד באקדמיה הצבאית.
קסטריוטי הפך לקצין בכיר ומעוטר, שהוביל את האימפריה העות'מאנית לניצחונות רבים באסיה הקטנה ובאירופה ומונה על ידי הסולטאן לגנרל האחראי על כוח של 5,000 איש.
עוד במהלך שירותו בשם האימפריה העות'מאנית, ניהל בחשאי מגעים עם אויביה: רפובליקת רגוזה, הרפובליקה של ונציה, לסלו החמישי, מלך הונגריה, ואלפונסו החמישי, מלך אראגון.
ב-28 בנובמבר 1443, תוך כדי קרב בניש נגד ההונגרים (בפיקודו של יאנוש הוניאדי), פתח סקנדרבג במרד.
הוא ערק לצד ההונגרי יחד עם 300 אלבנים ששירתו בצבא העות'מאני.
לאחר מסע ארוך לאלבניה כבש את קרויה (לאחר שזייף מכתב מן הסולטאן אשר סייע לו להיכנס לעיר).
אחרי שכבש את טירת קרויה התנער מנאמנותו לנביא מוחמד ולסולטאן הטורקי, והכריז כי הוא נוקם בשם משפחתו ועמו.
על התורן תלה דגל, שיהפוך אחר-כך לדגל אלבניה ועל פי הדיווחים קרא: "זה לא היה אני שהביא לכם את החופש, מצאתי אותו פה, ביניכם".
סקנדרבג יצר ברית עם לאומן אלבני אחר, גיירגי אריאניטה (Gjergj Arianit Komneni), ונישא לבתו, ארדרוניקה (Marina Donika Arianiti).
משלב זה ואילך לחם בראש כוח לא גדול (כ-20,000 לוחמים) נגד העות'מאנים, כשהוא משתמש בעיקר בשיטות גרילה.
סקנדרבג לא נטל חלק עם כוחותיו בקרב קוסובו ב-1448. הוא יצא למסע על מנת להצטרף לכוחותיו של ההונגרי יאנוש הוניאדי, אך דן השני מוולאכיה וג'וראג' ברנקוביץ' שליט סרביה מנעו זאת ממנו.
ברנקוביץ' טען כי בעוד שהוא הסכים לסייע לסקנדרבג נגד ונציה, הוא לא יסייע לו במאבקים נגד העות'מאנים.
במקביל לקרב קוסובו, מחמט השני פלש לאלבניה ונטרל את סקנדרבג.
ב-1457 פלש צבא עות'מאני של כ-90,000 איש לאלבניה, על מנת לחסל את ההתנגדות האלבנית.
בין מפקדי כוח זה היו האמזה קסטריוטי, אחיינו של סקנדרבג; אך בספטמבר אותה שנה הצליח סקנדרבג להביס את העות'מאנים פעם נוספת.
ב-1462 הצליח סקנדרבג לפעול נגד אצילים מבית אנז'ו ובני בריתם שניסו לערער את יציבות שלטונו של פרננדו הראשון, מלך נאפולי.
מלך נאפולי העניק לו בתמורה את התואר "הדוכס מסן-פייטרו".
עם שובו לאלבניה, נתקל סקנדרבג שנית בבלבאן באדרה, שר הצבא העות'מאני ששבה רבים מקציניו הבכירים.
בשנת 1466 תקף הסולטאן מהמט השני את אלבניה והטיל מצור על קרויה.
על העיר הגנו 4,400 לוחמים, בראשות הנסיך טנוש טופיה.
לאחר מספר חודשי מצור הבין מהמט השני, כמו מוראט השני, כי כיבוש קרויה בכוח אינו אפשרי.
הוא שב לקונסטנטינופול והותיר אחריו כוח של 40,000 איש תחת פיקודו של בלבאן פאשא.
העות'מאנים בנו טירה במרכז אלבניה, מבצר אלבאסאן, על מנת לסייע למצור.
דורס הייתה אמורה להיות מטרתם הבאה של העות'מאנים, כגשר לקראת פלישה לחצי האי האפניני ("המגף האיטלקי").
סקנדרבג ניסה בחורף לגייס תמיכה בנאפולי וברומא, ללא הצלחה.
חרף זאת, עם שובו תקפו כוחותיו בקרויה והמצור הוסר.
מפקד הכוח העות'מאני, בלבאן באדרה, נהרג מפגיעת ארקבוס.
הכישלון הצבאי דחף את מהמט השני למתקפה נוספת, ב-1467. ההרס במתקפות אלה היה קשה, וגם אם העות'מאנים לא הצליחו לכבוש את קרויה, הם הצליחו לגרום לנזק כבד ולבידודם של האלבנים.
ב-1478 הצליחו העות'מאנים לכבוש את קרויה, וב-1479 יצא כוח בראשותו של הסולטאן בעצמו לכיבוש שקודרה.
סקנדרבג מת ממלריה עשר שנים קודם לכן, ב-17 בינואר 1468.
במספר ערים באלבניה ניצבים פסלים גדולים של סקנדרבג רכוב על סוס.
מחוץ לאלבניה נמצאים פסליו גם בפרישטינה, סקופיה, קרויה ורומא.
מוזיאון סקנדרבג המוקדש לו ולתקופתו, נמצא במתחם המבצר בעיר קרויה.
סקנדרבג מופיע בכל הפסלים כשלראשו קסדה עם ראש עז בעלת קרנים.
לפי האגדה – במצור השני על קרויה הדליק סקנדרבג נרות על קרני עדר עזים ושלח אותן לקראת הצבא העות'מאני שצר על העיר.
העות'מאנים חשבו שעדר העזים הוא צבא ותקפו אותן.
באותו זמן תקף סקנדרבג מהעורף את הצבא העות'מאני המבולבל וגרם לו לתבוסה קשה.
סקלרודרמה (Scleroderma) טרשת רב מערכתית או "טרשת רקמת חיבור" היא מחלה אוטואימונית כרונית הפוגעת בעיקר בעור ועשויה לפגוע גם בכלי הדם, באיברים הפנימיים ובמפרקים.
סקלרודרמה מאופיינת בעודף של קולגן שהוא החלבון התומך העיקרי של רקמות החיבור באזורים הנגועים.
מקור המונח סקלרודרמה שפירושו "עור קשה", בשפה היוונית (סקלרוס = נוקשה, דרמה= עור).
המונח בא לציין את הקשיות וההתעבות של העור, שהוא הסממן הבולט של המחלה.
לסקלרודרמה שתי צורות עיקריות: סקלרודרמה מוגבלת או מורפיאה (Morphea) – Limites cutaneous scleroderma: מחלה קלה יותר, אשר בעיקר משפיעה על הידיים, הזרועות והפנים, ולעיתים כוללת גם יתר לחץ דם ריאתי.
הצורה השנייה והקשה יותר היא סקלרודרמה מפושטת או Systemic sclerosis – מחלה נדירה יותר, המאופיינת בהתפתחות מהירה והמשפיעה על אזורים גדולים של העור כמו גם על איברים פנימיים כגון הכליות, הוושט, הלב והריאות, ויכולה להיות פטאלית.
אין טיפול ספציפי לסקלרודרמה, אלא טיפול לסיבוכים הנגרמים כתוצאה ממנה.
למחלה המוגבלת (מורפיאה) פרוגנוזה טובה, אך לסקלרודרמה מפושטת גרועה יותר, במיוחד אצל גברים ובגיל מבוגר.
מוות מתרחש בעיקר כתוצאה מסיבוכים הקשורים ללב, לכליות ולריאות.
במחלה המפושטת, שיעור ההישרדות לאחר 5 שנים הוא 70%, ו-55% לאחר 10 שנים.
היא קיימת אצל משפחות, (מחלה משפחתית) ואולם הגנים לא זוהו לחלוטין.
המחלה משפיעה על כלי דם קטנים – ארטריאולות – בכל האיברים.
בתחילת המחלה, תאי האנדותל המצפים את הארטריאולה מתים, יחד עם תאי שריר המהווים חלק מכלי הדם, בתהליך של אפופטוזה.
תאים אלו מוחלפים ברקמת קולגן ופיברוזיס.
תאי דלקת, ובעיקר תאים מסוג CD4+ Helper T cell, מסתננים לעורקיק, וגורמים לנזק נוסף.
התרופות המשמשות לטיפול במחלה מתערבות בתהליכי הדלקת המזיקים הנוצרים במנגנון זה.
סקלרודרמה מאופיינת על ידי הופעה של אזורים בעור, מוגבלים או מפושטים, קשים או רכים, בעלי צבע שנהב, א־מוביליים, אשר נותנים לעור מראה של עור קשה (ומכאן שם המחלה) – הופעה זו של העור אופיינית הן לצורה המוגבלת של המחלה והן לצורתה המפושטת.
סקלרודרמה מוגבלת (מקומית): כוללת תת-סוגים כגון סקלרודרמה ליניארית, מורפיאה פרופונדה, ומורפיאה כללית.
סקלרודרמה מפושטת: כוללת שני תת-סוגים: סינדרום CREST, וכן סקלרוזיס סיסטמי פרוגרסיבי – Progressive systemic sclerosis.
תופעות אלו יכולות להופיע גם בצורה בודדת.
(calcinosis) – הצטברות של משקעי סידן בעיקר במרפקים ובברכיים.
תסמונת ריינו (Raynaud's phenomenon) – התכווצות של כלי הדם באצבעות הידיים והרגליים, הגורמת לכאב ולשינוי צבע האצבעות לכחול.
בחלק מהמקרים יש נמק בקצות האצבעות אשר גורם לכיבים.
הפרעה בתנועתיות הוושט (esophageal dismotility) – תסמינים של קושי בבליעה, חזרה של מזון, הקאות, ירידה במשקל, ואי נוחות לא טיפוסית בחזה.
טלנגיאקטזיות (telangiectasis) – במקום נימים תקינים נוצרים נימי דם ענקיים פגומים.
שינוי בצורת האצבעות (sclerodactyly) – עיוותים של אצבעות וקיבעון (קונטרקטורות) במפרקים גורמים להפרעה בתפקוד הידיים ולהגבלה בטווח התנועה במפרקים.
המחלה שכיחה יותר אצל נשים (פי 4 יותר מגברים).
בארצות הברית, 1 מכל 1,000 איש חולה במחלה.
ילדים כמעט ולא סובלים ממחלה מפושטת, אלא מסקלרודרמה מקומית.
מרבית המבוגרים מאובחנים במחלה בין הגילאים 30–50.
סקלרודרמה מוגדרת באופן קלאסי כהתעבות סימטרית של העור, כאשר בכ-90% מהמקרים מופיעה תסמונת ריינו – Raynaud's phenomenon: זוהי תופעה שבה יש התכווצות של כלי הדם כתוצאה מקור, אשר מאופיינת בשלוש פאזות: בשלב הראשון יש הלבנה של האצבעות, לאחר מכן כיחלון (ציאנוזיס) ובסופו של דבר האצבעות מאדימות.
(חשוב להבדיל בין תופעה זו, המאופיינת בשלוש פאזות כאמור, לבין כיחלון של האצבעות כתוצאה מקור – אקרו-ציאנוזיס, המאופיין בפאזה אחת בלבד).
תופעת ריינו לעיתים מקדימה את הופעת המחלה – לפעמים בכמה שנים עד שהמחלה עצמה מתפתחת.
בנוסף מאופיינת המחלה בקיום נוגדנים שהם anti-nuclear.
לעיתים ההסתמנות הקלינית אינה קלאסית וכוללת וריאציות שונות או היעדר שינוי בעור.
תסמינים נוספים של סקלרודרמה מופיעים בתוך שנתיים מהיווצרות תסמונת ריינו המאפיינת מאוד את המחלה.
בדיקות מעבדה יכולות להציג קיום של נוגדנים אנטי-טופואיזומרז (אם המחלה מפושטת) או נוגדנים שהם אנטי-צנטרומר (אם המחלה מוגבלת יחסית, וכן במקרה של תסמונת CREST).
נוגדנים נוספים שניתן לראות יהיו מסוג anti UR או anti RNA polymerase.
מעורבות עורית – בשלב הראשון העור נפוח ואדום עם בצקת בליווי גרד.
במקביל מופיעות תופעות סיסטמיות כמו עייפות, חום, כאבי שרירים וכאבי פרקים.
בסופו של דבר, שקיעת הקולגן מביאה להתעבות של העור וקיימת פגיעה משנית במפרקים – הם עוברים עיבוי ובהמשך מופיעים גם שינויים בתוך המפרק עצמו.
עור הפנים הופך חלק וקיים קושי לפתוח את הפה בגלל שקיעת קולגן.
עור הגוף מתעבה ומתקבלת פיגמנטציה חומה- שנהבית, כאשר בחלק מהחולים יש – הרחבה של נימי דם בעור, בכפות הידיים או בריריות כתוצאה משקיעת קולגן בכלי הדם.
תופעה נוספת היא שקיעה של גושי סידן מתחת לעור – קלצינוזיס.
סינדרום התעלה הקרפלית נפוץ, כמו גם חולשת שרירים
לב – שקיעה של הקולגן בפריקארד גורמת לפריקרדיטיס, ושקיעה במערכת ההולכה יכולה לגרום להפרעות הולכה עד כדי צורך להשתיל קוצב.
כשהקולגן שוקע בשריר הלב, יש אי ספיקת לב.
גם בפנים הלב עצמו עלולה להיווצר פיברוזיס או שקיעה של קולגן על המסתמים.
כליה – הקולגן שוקע בכלי הדם בכליות, וגורם להיצרות של העורק הכלייתי.
כתוצאה מכך קיימת עלייה לא מבוקרת של לחץ הדם (בעבר, זו הייתה סיבת המוות העיקרית).
ריאות – התמונה הקלינית דומה למחלת ריאות פיברוטית אידיופתית – IPF – כתוצאה משקיעת כמות גדולה של קולגן.
הסימפטומים הם קוצר נשימה, חרחורים ועוד.
בשלב הראשון של המחלה אין ממצאים מיוחדים אולם מאוחר יותר רואים תמונה של מחלה אינטרסטיציאלית של הריאות: ניתן לזהות את הפיברוזיס בבדיקת תפקודי ריאות – ובמיוחד בבדיקת דיפוזיה.
לצורך האבחנה ניתן להשתמש ב-CT עם רזולוציה גבוהה.
לקיחת ביופסיה לא תאפשר להבדיל בין סקלרודרמה לבין IPF.
בשלב החריף של המחלה יש דלקת של הנאדיות (אלוואוליטיס) – במקרה שהטיפול אינו מצליח נוצר פיברוזיס מוחלט ובלתי הפיך של רקמת הריאה.
(יצוין כי בסקלרודרמה מוגבלת, הפגיעה היא בעיקר שקיעת קולגן בעורקי הריאה והביטוי הקליני הוא יתר לחץ דם ריאתי – החולים מתלוננים על קוצר נשימה במאמץ ועל עייפות, ובבדיקה גופנית אפשר לשמוע קול P2 מודגש, יחד עם אי ספיקת לב ימנית).
מערכת העיכול – בקיבה קיימת שקיעה של קולגן באזור השריר וגורמת לפגיעה בהתכווצות, פגיעה בהתרוקנות הקיבה וכתוצאה מכך בחילות, הקאות וירידה במשקל.
באותו האופן, שקיעה של קולגן במעי הדק גורמת להיוותרות המזון במעי, הוא תוסס ויש צמיחת יתר של חיידקים, וכתוצאה מכך מתפתחות בעיות ספיגה ותת תזונה.
גם במעי הגס יש פגיעה בהתכווצות וכתוצאה מכך עצירות ודיברטיקולוזיס עם דלקות.
הוושט יכולה להינזק באופן שיהיה קשה לבלוע אוכל, ורפלוקס של חומצה יהיה שכיח.
לגבי מעורבות של הכבד – קיים קשר אסוציאטיבי בין מחלה זו לבין שחמת כבד ראשונית אולם מעבר לכך מעורבות הכבד היא נדירה.
אין טיפול ישיר במחלה עצמה אלא בסימפטומים שלה.
כך למשל, חולים הסובלים מתופעת ריינו יטופלו בתרופות שמטרתן להגדיל את זרימת הדם לאצבעות – לרבות ניפדיפין, דיליטאזם וכו'.
פיברוזיס של העור מטופל בחומרים כגון d-penicillamine, קולכיצין, PUVA, רלקסין וציקלוספורין.
בכליות – מטפלים ביתר לחץ דם, כגון מעכבי ACE ו-ARB.
ביתר לחץ דם ריאתי – ניתן חמצן ונוגדי קרישה, ומנסים להרחיב את כלי הדם בתכשירים שונים.
מאחר שסקלרודרמה היא מחלה אוטואימונית, חלק מהתרופות הן תרופות מדכאות מערכת חיסון עצמית כגון מתוטרקסט, ציקלופוספמיד, אזתיופרין ומיקופנולט.
סֶקְלֶרִים (בהונגרית: Székelyek "סֶקֵיִי", ברבים "סֶקֵיֵק", ברומנית: Secui "סֶקוּי") היא קבוצה אתנית דוברת הונגרית, החיה מאות רבות של שנים בעיקר בדרומה ודרום-מזרחה של טרנסילבניה, כעת בתחום רומניה.
הסקלרים שוכנים בעיקר במחוזות הרגיטה, בקובסנה ובמורש.
בעבר היו מי ששייכו אותם לצאצאיהן של קבוצות רבות, בהן המדיארים, הסקיתים, ההונים, הגפידים, האווארים, הבולגרים של הדנובה, האונוגונדורים, הכוזרים (במיוחד השבט הקרוי "אברהם") או הקאבארדינים מהקווקז.
לא ידוע במדויק מתי הצטרפו הסקלרים להונגרים, אך מקורות היסטוריים (Anonymus, Simon de Kéza) מזכירים אותם בנשימה אחת עם ההונגרים כבר במאה ה־10 – יש להניח שבשלב זה סיגלו לעצמם את השפה ההונגרית.
בהיותם "עם נלווה", הסקלרים השתתפו במבצעים הצבאיים של ההונגרים, תמיד בקו הראשון.
הסקלרים מוזכרים יחד עם הפצ'נגים בשנת 1116 ביחידת החלוץ של הצבא ההונגרי, כלוחמים בקרב אולסאבה, בהנהגת אישטוואן השני, מלך הונגריה (מלך בין השנים 1116–1131).
בשנת 1146 מוזכרים הסקלרים יחד עם הפצ'נגים בצבאו של גזה השני, מלך הונגריה (מלך בין השנים 1141–1162) בקרבות Leitha שנערכו נגד היינריך השני מאוסטריה.
הסקלרים נשלחו על ידי אנדראש השני, מלך הונגריה, בהנהגת הרוזן יואכים מסיביו וביחד עם רומנים, סקסונים טרנסילבנים ופצ'נגים לסייע בידי בורילה, צאר בולגריה.
הסקלרים גם היו חלק מגייסות אנדראש השני בקרבות שערך בשנים 1217–1218 במסגרת מסע הצלב החמישי בתחומי ארץ ישראל, כנגד המוסלמים.
מקור השם "סקלר", בהונגרית Székely (בערך - "סֵייקֵיי") נראה קשור למילה ההונגרית "szék" - (סֵייק) (ברומנית: scaun, בגרמנית: Stuhl) שמשמעותה "כיסא" או "מושב", כשהכוונה למושב אזרחי וצבאי של שומרי הגבול ולמעמד ולארגון הטריטוריאלי של הסקלרים בימי הביניים.
ארץ הסקלרים מחולקת ל"כיסאות" או "מושבים".
השערות אחרות לגבי מקור השם מזכירות את "אֶסקיל" - שמו של שבט של בולגרים קדומים, ואת המילים ההונגריות szög (בערך "סֶג" = "פינה") ו־szegély (סֵגֶיי, שמשמעותו סְפָר, שוליים) הקשורות לתפקידם של הסקלרים כתושבי אזורי הספָר.
סוגיית מוצאם של הסקלרים שנויה במחלוקת.
בדרך כלל מקובלת כיום ההשערה שהם צאצאים של הונגרים או של שבטים טורקיים שעברו מדיאריזציה ויושבו בהרי הקרפטים המזרחיים על מנת לשמור על הגבול המזרחי של ממלכת הונגריה כשמשמעות שמם היא "שומרי גבולות"
במסורות היסטוריות שלהם ייחסו הסקלרים לעצמם מוצא הוני וטענו לתפקיד מיוחד בעיצוב המדינה ההונגרית.
אגדות סיפרו שגדוד הונים נשאר בשטח טרנסילבניה והצטרף מאוחר יותר לאגף הראשי של הצבא ההונגרי שכבש את האגן הפאנוני במאה ה-9.
הכרוניקן שימון קזאי (שימון מקזה) טען שהסקלרים הם צאצאי הונים שחיו באזורים ההרריים לפני הכיבוש ההונגרי.
במאה ה-20 התגבשו שתי תיאוריות עיקריות לגבי מוצא הסקלרים.
חוקרים אחדים סבורים שהם הונגרים פשוטו כמשמעו, בדומה להונגרים אחרים, שהועברו בימי הביניים לאזורי הספר כדי להגן על הגבולות.
אין הוכחה שהם דיברו בשפה אחרת מאשר הונגרית.
ההבדלים התרבותיים החזקים בינם לבין רוב ההונגרים נובעים לפי תאוריה זו מהבידוד החברתי היחסי שלהם באזורים ההרריים.
תאוריה אחרת רואה בהם צאצאים של עמים טורקיים קדומים כמו אווארים פאנוניים או אולי קבארים או בולגרים קדומים "אֶסֶגֶל" היסטוריונים מסוימים טוענים לנוכחות הסקלרים בקרפטים המזרחיים עוד במאה ה-5 ומצאו סימוכין היסטוריים כי מדובר בחלק מקונפדרציה של האווארים ממה שנקרא "התקופה האפלה".
השתייכות כזאת אין משמעותה כי היו אווארים אתניים.
המחקרים מציינים שללא ספק הסקלרים דיברו הונגרית.
טופונימים של היישוב בסקלרי מוכיחים גם הם את היותה של ההונגרית שפת אם שלהם.
הניב הסקלרי של ההונגרית אינו כולל יותר מילים ממקור טורקי-בולגרי קדום מלפני פלישת ההונגרים לאגן הפאנוני מאשר ההונגרית הסטנדרטית.
אפילו היו לסקלרים שורשים טורקיים קדומים, כנראה איבדו את שפתם המקורית בתאריך מוקדם מאוד.
הדגל והסמלים של הסקלרים אושרו באופן רשמי 2004 על ידי המועצה הלאומית הסקלרית, אחד הארגונים הראשיים של הסקלרים ברומניה.
הדגל עוצב על ידי המויזאולוג אדם קוניה מן העיר ספנטול גאורגה, בהשראת דגל ששימש ב-1599 וב-1601 את פלוגת הרגלים הסקלרים בראשות מוזש הסקלר בצבאו של השליט מיכאי האמיץ.
השמש והירח נחשבים לסמלי הסקלרים ושימשו את הסמל ההיסטורי של טרנסילבניה ושל רומניה.
הם מופיעים על קברות הונגריים מימי פלישת המדיארים באגן הקרפטים והמישור הפאנוני.
כשבמאה ה-11 הסקלרים התנצרו, סמלים אלה שהיו פעם פגנים המשיכו לשאת ערך סמלי לאומי.
דגל הסקלרים מורכב משלושה פסים אופקיים, בשוליים פסים כחולים ובאמצע פס צר יותר, זהוב.
בדגל מופיעים הסמלים - השמש והירח.
השמש מוצג ככוכב מוזהב בעל שמונה קדקודים, המייצג אחדות שמונת ה"כיסאות" של הסקלרים.
הירח, הלבן, מסמל את האמונה והתקווה של הסקלרים בחירותם המעוגנת בהיסטוריה.
הסקלרים שמרו על זהותם ועל מורשתם התרבותית עד היום.
תיאור קלאסי של ארץ הסלקרים ושל מנהגי הסקלרים נמצא בספרו של בלאז' אורבאן " תיאור ארץ הסקלרים"
בין הסקלרים (סקויים) ברומניה הייתה קבוצה גדולה של סובוטניקים, שהחליטו על קידוש השבת כיום המנוחה, ועם הזמן קיבלו על עצמם מקצת ממצוות היהדות בלא שהתכחשו לברית החדשה ולישו.
מרכזם היה בקומונה (מין מועצה אזורית) הרומנית בוזודויפאלו, שכלל בית כנסת במבנה שאורכו 16 מטר, רוחבו 3–4 מטרים וגובהו 4 מטרים, עם ריהוט מעץ מגולף בסגנון סקויי אופייני, מקווה, בית עלמין ובית ספר יהודי לכל דבר.
בשנת 1868 הם ביקשו משלטונות הונגריה וקיבלו הכרה בקהילתם.
אחרי מלחמת העולם הראשונה האזור היה לשטח רומני, אך לאחר תכתיב וינה הועבר אזור זה לשלטון הונגרי.
האזור בו חיו הסקלרים הסובוטניקים כוסה במימיו של אגם מלאכותי בתקופת ניקולאה צ'אושסקו ולא נשאר זכר ממנו.
סקלת קוֹבֶּרן היא טכניקה פשוטה לסיווג פרויקטים לפיתוח תוכנה לפי גודל הצוות ודרגת הקריטיות של התוכנה המפותחת.
הטכניקה הוצגה לראשונה על ידי אליסטר קוֹבֶּרן בספרו Agile Software Development.
בגרסתה הפשוטה, מוצגים שני מאפיינים בטבלה:
ציר X - מספר האנשים המשתתפים בפיתוח התוכנה באופן ישיר, לרבות ניהול, ארכיטקטורה, תכנות ובדיקות.
ציר Y - דרגת הקריטיות של התוכנה המפותחת הנמדדת במידת הנזק שיגרם במקרה של כשל בתוכנה (באג).
בגרסה בשפה האנגלית, שמות השנתות על ציר זה מופיעים כקיצור של אות אחת בתאי הטבלה.
Essential Money - אובדן של סכום כסף משמעותי.
Many Lives - אובדן חיים רבים.
סקלת קוברן משמשת להגדרת תחום הישימות של מתודולוגיה נתונה.
השיטה מאפשרת השוואה מתוקננת בין מתודולוגיות שונות.
ראו הרחבה בערך מתודולוגיה לפיתוח תוכנה.
סקלת קוברן משמשת לאומדן ראשוני של דרגת הקושי של הפרויקט ומסייעת לבחירה של מתודולוגיית פיתוח מתאימה.
לדוגמה, פרויקט לפיתוח מערכת מידע לתחום הפיננסי שבו צוות הפיתוח מונה 10 אנשים, יסווג לרוב כפרויקט מסוג D10 או לפעמים גם כ-E10. סוג זה של פרויקטים ניתן לרוב לפתח באחת מהשיטות הזריזות, בלי צורך בהתאמה נוספת של השיטה הנבחרת.
לעומת זאת, פרויקט לפיתוח תוכנה לבקרה על התנועה האווירית שבו צוות הפיתוח מונה 130 אנשים, יסווג כפרויקט מסוג M130. בסוג זה של פרויקטים, יש לשים דגש רב על ניהול תצורת התוכנה והתיעוד, וייתכן שיש אף לאמת חלקים בתוכנה.
סקנדינביאן איירליינס או בקיצור SAS (בעברית שמה נכתב בקיצור כסאס) היא חברת התעופה הלאומית של המדינות הסקנדינביות: שוודיה, דנמרק ונורווגיה.
החברה מפעילה טיסות משלוש המדינות לרחבי אירופה, המזרח התיכון, המזרח הרחוק וצפון אמריקה.
בסיסה הגדול ביותר של החברה נמצא בנמל התעופה קופנהגן קסטרופ.
החברה הוקמה ב-1 באוגוסט 1946 כאשר 3 חברות התעופה של שוודיה, דנמרק, ונורווגיה אוחדו לחברה אחת גדולה כשהחלוקה בין 3 המדינות במניות הייתה 28.6% לנורווגיה ודנמרק ו-42.8% לשוודיה.
החברה החלה להפעיל טיסות נוסעים ב-17 באוקטובר באותה שנה.
בשנות ה-50 פתחה החברה קווים ליעדים רבים באירופה.
ב-1954 הייתה לחברה הראשונה שטסה מאירופה לאמריקה מעל הקוטב הצפוני בקו ללוס אנג'לס, ובשנת 1957 פתחה החברה קו שני לטוקיו דרך אלסקה, וזאת מכיוון שברית המועצות לא איפשרה לחברות אירופאיות לטוס מעל שטחה.
בשנת 1959 נכנסה החברה רשמית ל"עידן הסילון" כשרכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם קרוול.
בשנת 1960 רכשה החברה את מטוס הנוסעים לטווח ארוך הנפוץ באותה תקופה דאגלס DC-8. באותה התקופה החלה החברה לקנות גם מטוסים מדגם דאגלס DC-9-40 לטווחים קצרים, מטוסים אלה שירתו בחברה עד שנת 2002.
בשנות ה-70 רכשה החברה את מטוסיה הראשונים מדגם בואינג 747-200, לרכישה זאת קדמו חששות רבים מפשיטת רגל כמו חברות אחרות שרכשו מטוסים אלה.
בשנת 1977 רכשה החברה מטוסים מדגם איירבוס A300 לביצוע הקו בין סטוקהולם וקופנהגן ללונדון.
בשנת 1984 הקימה החברה חברה בת לביצוע טיסות מקומיות משדות תעופה קטנים לשדות תעופה גדולים, לצורך זה רכשה החברה מטוסי פוקר F-27. בשנת 1988 הזמינה החברה 9 מטוסי בואינג 767-300ER לביצוע הקווים הארוכים בחברה ו-61 מטוסי מקדונל דאגלס לביצוע הטיסות הקצרות.
בשנת 1991 אירעה ההתרסקות הראשונה בתולדות החברה בעיר גוטרורה אשר בצפון שוודיה.
בשנת 1993 רכשה החברה את חברת linyeflyg אשר ביצעה טיסות פנימיות בשוודיה וכך ביססה את עצמה כחברה היחידה לטיסות פנימיות בשוודיה עד 1994. בשנת 1994 נכשל ניסיון לאחד את החברה עם החברות KLM, אוסטריאן איירליינס, וסוויסאייר תחת השם "אלקזאר".
בשנת 1995 חתמה החברה על הסכם לרכישת 41 מטוסים מדגם בואינג 737-600 עם אפשרות להחלפת חלק מההזמנה למטוס אחר מהדור השני של בואינג 737.
בשנת 1997 ייסדה החברה ביחד עם יונייטד איירליינס, אייר קנדה, לופטהנזה, ותאי את ברית החברות סטאר אלייאנס, אשר עד היום היא ברית חברות התעופה הגדולה בעולם.
בשנת 2001 נכנסו מטוסי האיירבוס A340 לשירות.
בסופה של אותה שנה התרסק מטוס מקדונל דאגלס MD-87 לאחר המראה מנמל התעופה לינאטה במילאנו לאחר שהתנגש במטוס קל שהמריא משדה אחר באותו הזמן.
בשנת 2004 הופרדה החברה ל-4 מחלקות נפרדות (סאס שוודיה, סאס דנמרק, סאס נורווגיה, סאס אינטרנשיונל), אשר לא תלויות באחרות אך כולן כפופות להנהלה מרכזית, מבנה זה בוטל בשנת 2009 והחברה אוחדה שוב.
כמו כן בוצעה רפורמה בחברה כאשר כל מדינה הוציאה 50% ממניותיה למכירה.
בשנת 2007 אירעו במטוסי הדאש 8-Q400 תקלות בגלגלי המטוס מה שגרם ל-3 מטוסים שונים לנחות נחיתות חירום תוך תקופה קצרה, בעקבות תקלות אלו הוציאה החברה את המטוסים מסוג זה משירות בחברה.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21, בעקבות השינויים הגדולים בעולם התעופה האזרחית ובראשם כניסת חברות תעופה זולה רבות לשוק, נקלעה החברה לקשיים רבים ונאלצה לבצע שינויים וקיצוצים רבים בשורותיה על מנת לחזור להיות רווחית.
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2020:
סקנדינביאן פעלה בישראל עוד מימיה הראשונים של מדינת ישראל והפעילה טיסות לקופנהגן וסטוקהולם עד לאוקטובר 2001. אז הטיסות הופסקו בעקבות קיצוצים בקווי החברה.
והירידה בביקוש לטיסות לישראל בעקבות האינתיפאדה השנייה.
ביוני 2012 החזירה את הטיסות לקופנהגן בתדירות של 3 טיסות שבועיות במטוסים צרי גוף.
כאשר בקיץ 2013 חזרה לטוס גם לסטוקוהלם באוקטובר 2015 הפסיקה החברה את טיסותיה לישראל מסיבות תפעוליות.
ב-26 באוקטובר 2025. החברה חזרה להפעיל את קו קופנהגן תל אביב בתדירות של 3 טיסות שבועיות בימים ראשון וחמישי ושבת.
הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A320neo.
האסון בנמל התעופה לינאטה - ב-8 באוקטובר 2001 טיסה 686 של החברה התנגש במטוס מסוג ססנה על מסלול בנמל התעופה מילאנו-לינטה.
החקירה של התאונה מצאה כשלים בניהול נמל התעופה.
סקנדה (מצרף), על פי התורה הבודהיסטית ה"עצמי" של האדם מורכב מחמישה מצרפים המבדילים את העצמי מה"אני":
צורה (רופה) - הגוף המוחשי.
תחושה (ודאנה) - כל מה שנקלט בחושים.
תפישה (סאמג'נה) - תפישת הקלט מהחושים.
תבנית מנטלית (סנקהארה) - באמצעותה נקבע מה טוב ומה רע במה שנתפש מקלט החושים.
הכרה (ויג'ננה) - צירוף כל שאר המצרפים, המאפשר את קשרי הגומלין ביניהם.
ודאנה היא גוון תחושתי המצורף לכל היבט של החוויה החושית, המתלווה אליה כהרגשה נעימה, לא נעימה או נייטרלית.
כאשר הודאנה נעימה בעוד הנזיר לא מכיר בנעימותה, יפתח האדם היאחזות בחוויה (או בגוון הנעים, הודאנה עצמה), אשר נחשבת למרכיב העיקרי בדוקהה, הסבל במסורת הבודהיסטית.
כאשר הודאנה לא נעימה, האדם יפתח סלידה מהחוויה או מהודאנה השלילית עצמה, ובכך ישנו עוד מימד של היאחזות הגורם לחוסר רצון לחוש בסבל, הגורם גם הוא לסבל.
וודאנה נעימה - גורמת להיאחזות, ובכך לסבל.
וודאנה לא נעימה - גורמת לסלידה, ובכך להיאחזות בסלידה מן הלא נעים, אשר גורמת לסבל.
סנקהארה מייצג את כל התצורות הרצוניות של החוויה הנובעות מבורות, ומהווה את הבסיס להגדרת ה"אני" דרך זכרונות וריכוז תודעות החושים.
סנקהארה כפי שמיוצג במצבו האקטיבי יוצר את האלמנט השני של 12 החוליות שמאפשרות היווצרות של קארמה ומכאן גם מוות, סבל, תסכול, זקנה ולידה מחודשת.
משמעות המושג תלויה רבות בהקשרו היות שסנקהארה מתקיימת בשני מובנים:
אקטיבי - יצירת אותן תבניות רצוניות
פסיבי - כל אותן תבניות קיימות
קיום של שתי ההגדרות נעוץ בתפיסת העולם של הדתות ההודיות אשר לפיהן התבונה התפתחה בעת שבה קיבלה על עצמה צורה חומרית (כגון אדם או חיה) שונה כל פעם מחדש אינספור פעמים.
כתוצאה ממצבור החוויות במהלך כל לידה שכזו התבונה לומדת ומתפתחת.
בסופו של כל מחזור חיים, היחידה הביולוגית שמרכיבה את הישות מתפרקת, אומנם התבונה\תודעה ממשיכה.
לפיכך כל ידע שנרכש או מעשה שנעשה מורש לישות הבאה, אשר אופייה יקבע לפי אותה סנקהארה.
הבורות מאפשר את המשך יצירת החוויות אצל הדיוטה ובכך מתנה את המשך מעגל הלידה והמוות.
הבנה ואימון בדרך המתומנת מאפשרים הפרכה של סנקהראה קיימת וכן לא מאפשרים חידוש של הסנקהארה ולפיכך מובילים לתודעה לא מותנת (נירוואנה).
סקלרומטר הוא מכשיר מדידה למדידת קשיות חומרים, שהומצא בשנת 1896 על ידי תומאס טרנר (Turner).
מקור השם הוא במלה היוונית σκλερος שמשמעותה "קשה".
המכשיר מתבסס על יהלום כמינרל הקשה ביותר בטבע.
מידת הקשיות של כל חומר הנבדק במכשיר נקבעת על פי הקלות שבה ניתן לשרוט את החומר באמצעות ראש נע של יהלום.
באמצעות מכשיר זה ניתן להעניק לחומרים שונים דירוג בסולם של "קשיות מוחלטת", להבדיל מסולם מוס שאיננו משקף יחס אמיתי בין החומרים.
במתמטיקה, סקלר הוא איבר של שדה מתמטי המשמש להגדרת גודל המרחב הווקטורי המוגדר כנגד שדה זה.
אחת התכונות של מרחב וקטורי שהוא סגור ביחס לכפל בסקלר.
אם V מרחב וקטורי ו-F שדה אזי לכל ו גם .
משמעות השם סקלר מגיעה מהמילה האנגלית scale (סקאלה), וממחישה לדוגמה את התכונה של הסקלר לשנות את מידת הכיוון של וקטור.
סקליג מייקל (באירית: Sceilig Mhichíl - "סלע מיכאל"; באנגלית: Skellig Michael) הוא האי הגדול בקבוצת איי סקליג המונה שני איים.
האי האחר הוא סקליג הקטן (Little Skellig), ועל כן ידוע סקליג מייקל גם בשם "סקליג הגדול" (Great Skellig).
האי שימש כמרכז חשוב לנזירים אירים במשך מאות שנים, ומנזר קלטי נבנה בו סמוך לפסגתו.
הנזירים התגוררו ב"בתי כוורת" המכונים ביחיד "קלוכן" (Clochán) ואשר הוקמו על מורדותיו התלולים של האי הסלעי.
בשל הקושי בהגעה אל סקליג מייקל, השתמרו הממצאים שבו באורח יוצא דופן, והם ממחישים את אורח חייהם של הנוצרים המוקדמים באירלנד.
מרכז מבקרים המכונה "החוויה של סקליג" (The Skelling Experience) פועל על החוף שמול האי ומספק מידע אודותיו.
האי ממוקם במרחק של 11.6 ק"מ ממערב לחופי מחוז קרי בדרום-מערב אירלנד.
שכבות הסלע מהן עשוי סקליג מייקל נוצרו לפי 400 מיליון שנים, ולפני 200 מיליון שנה התרומם האי מעל לפני הים.
בתהליכי תזוזה ושחיקה שנמשכו מיליוני שנים נוצר במרכזו של האי הקטן אוכף בגובה של 130 מטר המכונה "אוכפו של ישו" (Christ's Saddle).
אוכף זה חוצץ בין שתי פסגותיו של האי - האחת צפונית-מזרחית לו והנישאת לגובה של 185 מטר, והשנייה בגובה של 218 מטר נמצאת בצידו הדרום-מערבי של האוכף.
בין המאה ה-6 לכל המוקדם למאה ה-8 היה האי למקום מקלט לקבוצה קטנה של נזירים אשר פרשו מהבלי העולם.
הם הקימו מנזר על הפסגה הרחבה יחסית בצידו הצפון-מזרחי של האי אשר כלל שישה בתי כוורת ושני בתי תפילה.
נראה כי בכל פרק זמן נתון התגוררו באי 13 נזירים לכל היותר.
עד המאה ה-10 היה המנזר ידוע בפשטות כ"סקליג", היינו "הסלע", ונזכר בשם זה לאחרונה בשנת 950. הוא נזכר לראשונה בשמו הנוכחי ב-1044, ועל כן ניתן להסיק כי בין שני מועדים אלה הוקדש למיכאל הקדוש ונקרא על שמו.
סברה זו מתחזקת לאור העובדה כי הכנסייה שבמנזר, שנבנתה ככל הנראה עם הקדשתו כמקובל, מתוארכת לתקופה זו.
במאה ה-13 התדרדרו תנאי המחיה בחוף האטלנטי של אירלנד במידה כזו, שמגורים במנזר משך כל השנה היו ככל הנראה לבלתי אפשריים.
הסיבה להרעת התנאים קשורה בהתקררות אקלימית שהחלה בשנת 1200 לערך, ואשר אילצה את הנזירים למצוא מקלט בבאלינסקליגס (אנגלית Ballinskelligs; אירית Baile na Sceilge) שעל חופי אירלנד הסמוכים לאי.
מאז לא שב המנזר להיות מיושב בידי נזירים באופן קבוע, הן בשל שינויי האקלים והן בשל כך שהכנסייה באירלנד החלה עוברת מדגם נזירי למבנה של דיוקסיה קהילתית.
הנזירים שהתיישבו בבאלינסקליגס המשיכו לתחזק את המנזר על האי ולעשות בו שימוש, ככל הנראה בחודשי הקיץ, והיו גם עולי רגל שביקרו באי.
ב-1578 החרימה המלכה אליזבת הראשונה את האי מידיהם של הנזירים והוא עבר לבעלות חילונית עד לשנת 1820. באותה שנה רכשה החברה לשימור ולפיתוח נמל דבלין את האי והקימה עליו שני מגדלורים, והאי שוב יושב על ידי מפעיליהם.
אחד משני המגדלורים פועל עד היום, אם כי הוא שופץ בשנות השישים של המאה ה-20 ומאז 1980 הוא פועל באופן אוטומטי.
ב-1986 נערכו באי מספר עבודות שחזור והוקם משרד תיירות רשמי האחראי לאי, אך תנועת המבקרים אליו מוגבלת בשל החשש לפגיעה בממצאיו.
האי הוכרז בשנת 1996 כאתר מורשת עולמית.
בסקליג מייקל צולמה סצנת הסיום של הסרט מלחמת הכוכבים: "הכוח מתעורר" שיצא ב- 2015, וסצנת הפתיחה של סרט ההמשך.
אלכסנדר אמין קספר "סקנדר" קיינס הוא שחקן תיאטרון בריטי.
קיינס, צאצא לצ'ארלס דרווין, מתגורר כיום בבריטניה.
הוא בן זקונים לרנדל ולזלפה קיינס, ואח קטן לסאומיה.
לקיינס קרובי משפחה מצד אמו בלבנון (בביירות ובמארג' עיון) והוא מבקר במדינה מדי שנה.
את קריירת המשחק החל קיינס בשנת 2000 כשהיה בן 9, בהצגה "מקבת" שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית עבור ערוץ 4 הבריטי.
קיינס שיחק בסרט השלישי "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר", שיצא ב-8 בדצמבר 2010.
סקלידוזאורוס (שם מדעי: Scelidosaurus) הוא סוג של דינוזאור מתור היורה אשר חי באזור אירופה שלפני 196 עד 194 מיליון שנה מזמננו.
זהו אחד הדינוזאורים שתיאר סר ריצ'רד אוון לראשונה, בשנת 1868. פירוש שמו מיוונית עתיקה הוא: "skelis/σκελίς" - איבר, "sauros/σαυρος" - לטאה.
כלומר: "לטאת איבר", כשהכוונה ל"צלע בקר".
אוון נתן את השם עקב מבנה הגפיים שהזכיר לו צלעות בקר אך השתייך לדינוזאור.
לדינוזאור זה יש חשיבות רבה עבור הבנת האבולוציה המוקדמת של הדינוזאורים מתת-הסדרה תיראופורה, הכוללת את האנקילוזאורוס והסטגוזאורוס.
עם זאת הוא היה קטן מהם, כנראה דו-רגלי וחסר דוקרנים בזנבו.
הוא החל לפתח את המאפיינים של הדינוזאורים שהתקיימו לאורך סוף היורה והקרטיקון.
אחד המאפיינים הבולטים של דינוזאור פרימיטיבי זה הוא השריון שלו המורכב מלוחות עצם (אוסטאודרמים) המוטבעים בעורו מראש ועד קצה הזנב.
הוא הגיע לאורך 4 מטרים ולמשקל של 270 ק"ג בקירוב ועל פי מבנה שיניו היה צמחוני.
בתכנות, סְקַלַר (scalar) הוא כל ערך שאינו-מורכב.
באופן כללי, כל טיפוסי הנתונים הפרימיטיביים נחשבים לסקלרים:
טיפוס הנתונים boolean (או bool בחלק מהשפות)
טיפוסים נומריים: int וטיפוסים של נקודה צפה - float ו-double
טיפוסים של תווים: char ו-string
מקור השימוש במושג "scalar" במחשבים מתוארך לשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, אז הוא שימש כדי להבחין בין מעבד סקלרי (scalar processor) למעבד וקטורי (vector processor).
ערכים מורכבים הם למשל טיפוסי הנתונים הבאים: רשימה מקושרת, מערך ורשומות.
סקנדל היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מותחן פוליטי, בכיכובה של קרי וושינגטון.
הסדרה נוצרה על ידי שונדה ריימס, ועלתה לשידור ב-5 באפריל 2012 ברשת ABC.
דמותה של קרי וושינגטון, אוליביה פופ, מבוססת חלקית על דוברת הבית הלבן לשעבר של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ודי סמית', שמשמשת גם כמפיקה בפועל של הסדרה.
ועוקבת אחרי אוליביה פופ, יועצת תקשורת בבית הלבן, שפורשת מהשירות הציבורי לטובת משרד פרטי שמתמחה בניהול משברים עבור הפוליטיקאים, אנשי הציבור ואנשי העסקים של וושינגטון.
השאלה הגדולה היא האם היא ועמיתיה יצליחו במשימות הקשות של פתירת משברים גם בחייהם האישיים.
קרי וושינגטון זכתה בפרס NAACP Image בקטגוריית שחקנית מצטיינת בסדרת דרמה והייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית מצטיינת בסדרת דרמה, לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, ולפרס סאג על ביצוע מצטיין על ידי שחקנית בסדרת דרמה.
העונה האחרונה עלתה לשידור באוקטובר 2017, ופרק הסיום שודר ב-19 באפריל 2018.
הסדרה מתארת את קורותיה של אוליביה פופ, עורכת דין - בוגרת אוניברסיטת ג'ורג'טאון היוקרתית, המקדישה את חייה להגנה על תדמיתה הציבורית ולשמירה על סודותיה של האליטה האמריקאית.
אוליביה רבת-ההשפעה פרשה מהבית הלבן כדי לפתוח חברה משלה לניהול משברים בוושינגטון.
הצוות של פופ מורכב מעורכי דין וחוקרים, הנקראים "גלדיאטורים".
הם יעשו כל שניתן כדי לגרום לצרות של לקוחותיהם להיעלם ולשמור על המוניטין שלהם.
עם זאת, לקוחותיה של פופ אינם היחידים עם סודות, ואוליביה נאלצת להשתמש ביכולות בקרת הנזקים שלה – על עצמה, בהתחשב באופי יחסיה עם נשיא ארצות הברית, פיטצג'רלד גרנט.
העונה הראשונה מתמקדת בהצגת צוותה של "אוליביה פופ ושות'" ואנשי הבית הלבן, ביניהם הנשיא פיצג'רלד "פיץ" גרנט ורעייתו מלי, וראש המטה שלו סיירוס בין.
במהלך העונה, מוצגת מערכת היחסים המסובכת בין פופ לנשיא, בעבר המעסיק שלה כיועצת שלו.
בפרק הראשון שולח הנשיא את אוליביה לעצור את אמנדה טאנר, אישה הטוענת שהנשיא קיים אתה מערכת-יחסים מרצונו, אף על פי שהוא נשוי.
אוליביה עושה את ההפך, ולוקחת את טאנר תחת חסותה כלקוחה שלה.
לאחר שאמנדה מגלה שהיא בהריון, היא נחטפת מביתה ונרצחת על ידי סוכן לשעבר בשם צ'רלי.
לבסוף מתברר כי בילי צ'יימברס, סגנו של סיירוס, הוא האדם שקיים מערכת-יחסים עם אמנדה והוא מתפטר מתפקידו.
העונה מסתיימת כאשר מתגלים פרטים מפתיעים על עברה של קווין, והיא נעצרת ועומדת למשפט על רצח.
העונה השנייה מתמקדת בלחץ של הבחירות הקרובות של הנשיא הנוכחי פיצג'רלד גרנט, והנשורת של התמודדות עם רגשות האשם שהוא לא באמת הרוויח את הקדנציה הראשונה שלו כנשיא.
בפתח העונה עומדת קווין למשפט, בחשד לרצח של 7 אנשים בהם בן-זוגה לשעבר.
אוליביה נעזרת בקשריה הקרובים עם וורנה ת'ורנטון, שופטת בית-המשפט העליון, ומצליחה להוכיח כי קווין הופללה ומצילה אותה מעונש מוות.
במהלך העונה חוקר ג'יימס נובאק, עיתונאי ובן-זוגו של סיירוס, את האפשרות שהנשיא גרנט לא זכה בבחירות בצורה הוגנת, אלא במרמה.
בסיוע של התובע הכללי דייוויד רוזן, מוצא נובאק הוכחות לכך שמספר מכונות הצבעה באוהיו הוטו לטובתו של גרנט, וכך הוא ניצח בבחירות בפער קטן.
בהמשך מתגלה כי גרנט עצמו לא ידע על זיוף הבחירות, והטיית המכונות בוצעה לפי תוכנית שהגו אוליביה, סיירוס, מלי, הוליס דויל והשופטת ת'ורנטון שנאבקת בסרטן הריאות.
כשגרנט מגלה את האמת, הוא מגיע לבית-החולים בו מאושפזת ת'ורנטון ומנתק אותה ממכשירי ההחייאה ומביא למותה, כדי למנוע ממנה לגלות לתקשורת את האמת.
אירוע נוסף המערער את שלטונו של גרנט הוא ניסיון להתנקש בו, שביצעה רוצחת שכירה וחברה של האק.
מיד לאחר ההתנקשות, בעוד גרנט נאבק על חייו, מצליחה סגניתו סאלי לנגסטון לתפוס את כיסא הנשיא בהסתמך על חוקת ארצות הברית.
מלי אשתו מזייפת את חתימתו של גרנט על מסמך המעיד כי הוא כשיר לתפקידו, מה שמסבך את המצב, אך לבסוף הוא מתאושש ומצליח לחזור לתפקידו.
לאחר החזרה לתפקיד גרנט מרחיק את סיירוס ואת מלי אשתו ומפסיק לדבר עם אוליביה אך מבקש מחבר מעברו הצבאי כנראה לעקוב אחריה מה שמתפתח לכך שהוא מתאהב בה .
אחרי שלאוליביה מתגלה מידע הנוגע לחפרפרת בבית הלבן היא מעבירה אותו לג'ייק והוא מעביר אותו לגרנט.
לבקשתו של גרנט ג'ייק ממשיך לחפש לו מידע מהחפרפרת אך לא מגלה את שמה .
לבסוף מתברר כי ג'ייק הרג את מי שהיה חשוד כחפרפרת וגרם לכך להראות כמו התאבדות .
העונה מסתיימת כאשר מערכת היחסים של גרנט ואוליביה נחשפת על ידי התקשורת.
החלה את שידוריה ב-3 באוקטובר 2013 והסתיימה ב-17 באפריל 2014.
העונה השלישית מתמקדת בבחירות הקרובות לנשיאות ארצות הברית.
במהלך העונה מצטרפים למירוץ לנשיאות מועמדים חדשים, כמו ג'וזי מרקוס הדמוקרטית וסאלי לנגסטון, שרצה במסגרת מפלגה שלישית.
כמו כן, היא עוסקת במערכת היחסים המסובכת בין אוליביה פופ, לנשיא גרנט ולג'ייק באלארד.
במהלך העונה ג'יימס מגלה, בשיתוף עם דייוויד, פרטים חסויים בנוגע לסוכנות ממשלתית חשאית בשם B613 - ובראשה עומד אביה של אוליביה.
אותו תחקיר הופך את ג'יימס לאיום על הארגון, ולקראת סיום העונה הוא נרצח על ידי ג'ייק בלארד, מבכירי הארגון, וכך נזנח התחקיר.
בסיום העונה, במהלך כנס של גרנט ערב הבחירות, מתמוטט בנו הבכור של פיץ כתוצאה מווירוס שהוחדר לגופו על ידי אביה של אוליביה.
בנו של גרנט מת לאחר שעות ספורות, גרנט זוכה לאהדת הציבור ובעקבותיה מצליח לנצח בבחירות.
אוליביה הופכת לבת זוגו של ג'ייק בלארד והשניים נוסעים לאי בודד.
העונה מסתיימת כאשר האריסון מגלה פרטים מפתיעים על אביה של אוליביה ולבסוף, נרצח על ידו.
העונה הרביעית מתמקדת בכהונתו השנייה של הנשיא פיצג'רלד גרנט.
אוליביה וג'ייק שומעים על מותו של האריסון, וטסים חזרה לוושינגטון להלוויה.
לבסוף הם נשארים בעיר, ואוליביה חוזרת לעבוד עם קווין והאק.
אבי הופכת ליועצת החדשה של גרנט, בעוד שמלי מנסה לעכל את הבשורה הקשה על מות בנה.
במהלך העונה נעצר ג'ייק על לא עוול בכפו, וזאת בחשד שרצח את בנו של הנשיא (כשלמעשה היה זה טום, המאבטח של הנשיא).
לאחר שמוכחת חפותו וטום נכלא, הוא חוזר להיות עם אוליביה.
במחצית העונה אוליביה נחטפת על ידי ארגון מסתורי, ובהמשך ניצלת בזכות חבריה והבית הלבן.
לקראת הבחירות המחודשות לנשיאות, מלי מודיעה על ריצה לסנאט, ומתכננת להתמודד על תפקיד הנשיא בבחירות הקרובות.
ביוזמתו של דייוויד רוזן, מתגבשת תוכנית להפלת הסוכנות B613. בפרק סיום העונה, מלי נסחטת על ידי אביה של אוליביה ונאלצת למסור לו את רשימת חבר המושבעים במשפט B613, והוא מחסל אותם טרם המשפט.
אוליביה וג'ייק נאלצים לחתום על הסכם שתיקה בכל הקשור למשפט, כדי להציל את חייהם.
מלי מנצחת בבחירות והופכת לסנאטורית, אך גרנט מגלה את דבר הסחיטה ומחליט להיפרד ממלי.
כאשר הוא שומע שסיירוס היה מעורב בעניין, הוא מפטר את סיירוס מתפקידו כראש הסגל.
ג'ייק עוזב את אוליביה כדי להשאיר אותה בחיים.
העונה מסתיימת כאשר אוליביה חוזרת לגרנט ועוברת להתגורר בבית הלבן, במקום מלי, מה שמרמז על עתיד הזוגיות ביניהם.
אוליביה עוברת לגור בבית הנשיא, בעוד שבחוץ מתגברות השמועות של נישואיהם של פיץ ומלי.
מלי נשבעת לסנאט, בעוד סיירוס נשאר בביתו.
סאלי לנגסטון, סגנית-הנשיא לשעבר, חושפת בתוכנית הטלוויזיה שלה תמונות שמוכיחות כי הנשיא מקיים מערכת יחסים עם אוליביה.
אוליביה ופיץ' מנסים להתמודד עם המצב החדש ומלי מנסה לסחוט את פיץ ושוכרת את שירותיו של סיירוס.
הסנאט פותח בחקירה כדי להדיח את פיץ' מתפקידו ולבסוף אוליביה ומלי משחררים את איליי, אביה של אוליביה, ממאסר ובעזרת מידע שיש לו על חברי הסנאט החקירה מושתקת.
מלי בתמורה לשחרורו של אביה מכריחה את אוליביה לסייע לה להפוך לנשיאה הבאה.
ג'ייק מגלה כי אשתו לשעבר עדיין בחיים ואף ביקרה את איליי בכלא אך לפני שהוא מספיק לגלות את האמת היא נרצחת.
בפרק הראשון נבחר פרנסיסקו ורגס בבחירות לנשיאות וכבר בנאום הניצחון שלו נורה ומת.
בחירת הנשיא עוברת לחבר האלקטורים, שצריכים להכריע בין מלי לבין סיירוס בין, סגן הנשיא הנבחר.
בהמשך העונה מתברר כי רואן הוא שהרג את הנשיא הנבחר ורגס, אך סיירוס בין נאסר עקב עבירה זאת.
מלי גרנט מוחזקת כבת ערובה (באופן תאורטי) בידי טרוריסטים שמנסים להשתלט על הנשיאות שלה.
לבסוף אוליביה, פיץ ואחרים מצליחים לגבור על הטרוריסטים, ולהוכיח את חפותו של סיירוס.
העונה מסתיימת עם הצבעת חבר האלקטורים, והשבעתה של מלי לנשיאות וכאשר מתגלה כי לונה ורגס היא האחראית למותו של בעלה, פרנקי.
החלה את שידוריה ב-5 באוקטובר 2017.
בתחילת העונה אוליביה נחשבת לאישה החזקה בעולם, היא ראש הסגל של הנשיאה מלי גרנט, ואף משרתת כפיקוד של B613. אוליביה מקבלת כמה החלטות שמביאות אותה למצב בו כל חבריה מנסים למנוע ממנה להמשיך ולהחזיק באימפריה שבנתה לעצמה.
במהלך העונה קווין נחטפת בידי רואן ואוליביה מנהלת משא ומתן שנכשל וגורמת למותה של קווין.
בהמשך העונה מתגלה שקווין אינה מתה ואף ילדה בת לה ולצ'רלי.
מועדון כדורגל סקנדרבו קורצ'ה (באלבנית: Klubi Futbollistik Skënderbeu Korçë), שנוסד בשנת 1925, הוא מועדון כדורגל מהעיר קורצ'ה שאלבניה.
המועדון נוסד ב-1925 כתוצאה מאיחוד של מספר מועדונים קטנים מהעיר קורצ'ה, המפורסם שבהם הוא "ולאזריה קורצ'ה" שנוסד בשנת 1909. המועדון נקרא על שמו של סקנדרבג, שנחשב לגיבור לאומי באלבניה.
המגרש הביתי של המועדון הוא אצטדיון סקנדרבו המכיל 5,724 מקומות.
בשנת 1933 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו.
בשנים שלאחר מכן המועדון לא זכה באף תואר ואף שיחק מספר עונות בליגה השנייה.
בשנת 2011 זכה המועדון באליפות השנייה שלו והראשונה לאחר 78 שנים, מאז המועדון זכה באליפות בכל העונות שבאו לאחר מכן (נכון ל-2015).
בעונת הפך סקנדרבו למועדון האלבני הראשון שמצליח להגיע לשלב בתים של מפעל אירופי, לאחר שהפסיד בפלייאוף מוקדמות ליגת האלופות לדינמו זאגרב ונשר לשלב הבתים של הליגה האירופית.
בסיום עונת 2024/2025 ירד המועדון לליגת המשנה האלבנית.
הסקנדל ברחוב קליבלנד אירע בשנת 1889, כאשר בורדל הומוסקסואלי התגלה ברחוב קליבלנד בלונדון על ידי המשטרה.
באותם ימים, יחסים מיניים בין גברים היו לא חוקיים בבריטניה, ולקוחות הבורדל היו חשופים למשפט.
הייתה שמועה שאחד הלקוחות היה הנסיך אלברט ויקטור, שהיה הבן הבכור של נסיך ויילס והשני לכתר, למרות ששמועה זו מעולם לא אוששה.
הממשלה הואשמה שקברה את הפרשה על מנת להגן על אריסטוקרטים שהיו מעורבים בה.
לקוח נוסף שעליו נפוצו שמועות הוא לורד ארתור סומרסט, יועץ לנסיך ויילס.
הוא, וכן מנהל הבורדל, צ'ארלס המונד, נמלטו מהמדינה לפני שהמשפט החל.
שני נערי הליווי, אשר עבדו במקביל כשליחים בפוסט אופיס, נדונו לעונשים קלים, ואף לקוח לא הועמד לדין.
לאחר שהנרי ג'יימז פיצרוי, רוזן יוסטון, הוזכר בתקשורת כלקוח, הוא טען ללשון הרע.
התקשורת הבריטית מעולם לא הזכירה את הנסיך אלברט ויקטור כלקוח, וכן לא הייתה שום ראיה לכך שביקר אי פעם בבורדל, אמנם השמועות בנוגע אליו השפיעו על ראייתם של ביוגרפים עליו.
הסקנדל ליבה את הגישה שהומוסקסואליות הייתה פשע אריסטוקטי שהשפיע על הצעירים מהמעמד הנמוך.
השקפות עולם אלו היו עדיין נפוצות בשנת 1895, כאשר המרקיז של קווינסברי האשים בהומוסקסואליות את אוסקר ויילד.
ביולי 1889, השוטר לוק האנקס חקר גנבה שהתרחשה במשרד הטלגרף הראשי של לונדון.
במהלך החקירה, התגלו 14 שילינג ברשותו של שליח טלגרף בן 15 בשם צ'ארלס תומאס סווינקאו.
סכום זה היה שווה לכמה שבועות של משכורתו.
באותו הזמן, לשליחים היה אסור להסתובב עם כסף אישי במהלך עבודתם, על מנת למנוע מצב בו מתערבב כספם עם הכסף של הלקוחות.
דבר זה עורר את חשדו של האנקס, והוא לקח את סווינקאו לחקירה בנוגע לגנבה.
לאחר היסוס מה, הודה סווינקאו שהרוויח את הכסף בעבודה בזנות עבור גבר בשם צ'ארלס המונד, אשר הפעיל בורדל גברי ברחוב קליבלנד 19. לפי סווינקאו, המונד הוצג בפניו על ידי פקיד בפוסט אופיס בשם הנרי ניולאב, אשר היה בן 18 בזמנו.
בנוסף, הוא ציין את שמם של שני שליחים בני 17 אשר גם הם עבדו עבור המונד: ג'ורג' אלמה ווייט וצ'ארלס ארנסט ת'יקברום.
חמוש בהצהרותיהם של ווייט ות'יקבורם, השוטר האנקס הצליח לגרום לניולאב להתוודות גם כן על מעשיו.
השוטר האנקס דיווח על העניין לממונים עליו והתיק הועבר לחוקר הבכיר פרדריק אברליין.
החוקר אברליין פקד את הבורדל ב-6 ביולי עם צו מעצר על שמם של המונד וניולאב על הפרת סעיף 11 של התיקון לחוק הפלילי משנת 1885. לפי החוק, כל מגע מיני הומוסקסואלי, וכן ניסיון למגע שכזה, הוא מחוץ לחוק, והעונש על כך היה עד לשנתיים מאסר, עם או בלי עבודות כפייה.
בהגיעו לבורדל הוא גילה אותו נעול.
אדרליין תפס את ניולאב בבית של אימו בקמדן טאון.
בזמן שבין התוודותו להאנקס למעצרו, ניולאב הספיק להזהיר את האמונד, אשר הצליח לברוח.
בדרכו לתחנת המשטרה, ניולאב זיהה כלקוחות את הלורד ארתור סומרסט והנרי ג'יימז פיצרוי, רוזן יוסטון וכן את שמו של קצין בצבא בשם ג'רוביס.
סומרסט היה ראש האורוות של נסיך ויילס.
למרות שנחקר על ידי המשטרה, לא ננקטו פעולות נגד סומרסט והרשויות פעלו באיטיות ניכרת בטיפול שלהם במעורבותו.
הוצב מעקב אחר הבורדל הריק ופרטי המקרה עברו בין משרדי הממשלה.
ב-19 באוגוסט, יצא צו מעצר על שם ג'ורג' וק, מכר של המונד אשר אימץ זהות מזויפת של איש דת.
למעשה, וק עבד בפוסט אופיס אך פוטר לאור יחסים לא נאותים עם הנערים השליחים.
נער בן 17 אשר שכן בדירה של וק גילה למשטרה שוק נמצא בפורטסמות' ואמור לחזור בקרוב.
וק נעצר על ידי המשטרה בתחנת ווטרלו בלונדון.
בכיסו התגלו מכתבים מאדם בשם אלגרנון אלייס.
החוקר אברליין שלח את האנקס לראיין את אלייס בבית הוריו.
אלייס הודה שקיבל כסף מסומרסט, וכן בקיום יחסים מיניים איתו.
כמו כן הודה שהוא עובד ברחוב קליבלנד עבור האמונד.
ב-22 באוגוסט, המשטרה ראיינה את סומרסט שוב ולאחר מכן נסע סומרסט לבאד הומבורג, שם נסיך ויילס בילה את חופשת הקיץ שלו.
ב-11 בספטמבר, ניולאב ווק הועמדו למשפט.
גזר הדין שלו נידונו היה ארבע ותשעה חודשים מאסר עם עבודות כפייה.
עונשים אלו נחשבו באותו הזמן לקלים.
האמונד ברח לצרפת, אך גורש בעקבות לחץ מהרשויות הבריטיות.
האמונד עבד לבלגיה, ממנה היגר לארצות הברית.
סומרסט חזר לבריטניה בספטמבר עבור מכירת סוסים, אבל עזב את המדינה בהקדם, כנראה מכיוון שהוזהר שהוא עלול להיעצר.
הוא חזר מספר ימים לאחר מכן בשביל לפקוד את לווייתו של סבתו.
לאחר כחודש חזר לצרפת, שם חי בבטחה עד סוף ימיו.
מכיוון שהתקשורת כמעט ולא סיקרה את הסיפור, הנושא היה נעלם מהזיכרון הציבורי אלמלא העיתונאי ארנסט פרקה.
פרקה סיקור את הסקנדל בהרחבה, והתמקד בפסקי הדין הקלים להם נידונו המעורבים, וכן ההתחמקות של האמונד מעמידה לדין.
כמו כן, גילה פרקה בתחקיר שהמעורבים בפרשה ציינו שמות של כמה אריסטוקרטים מוכרים.
פרקה חשף את שמותיהם של הנרי פיצרוי והנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל.
בסופו של דבר העניין הציבורי בפרשה התפוגג.
הסיקור בתקשורת הציג גישה שלילית כלפי הומוסקסואליות, והציג אותה כפשע אריסטוקרטי המדרדר את המעמד הנמוך, אשר מנוצל על ידי המעמד הגבוה.
גישה זו הגיעה לשיאה כמה שנים לאחר מכן, כאשר אוסקר ויילד נשפט על חוסר נאותות כתוצאה מהרומן שלו עם הלורד אלפרד דאגלס.
ויילד רמז על הסקנדל בספרו "תמונתו של דוריאן גריי", אשר יצא לאור בשנת 1890. הביקורות על הספר היו שליליות.
הבית בו פעל הבורדל ברחוב קליבלנד 19 והשפעתו ההיסטורית הפכו לנושא למחקר ועניין.
הבית נהרס ב-1890 ועל חורבותיו נבנתה שלוחה של בית חולים.
גם שלוחה זו נהרסה ב-2005.
ישנה טענה האומרת שהבית שרד.
לפי טענה זו, בעקבות הסקנדל מספרו מחדש את הבתים ברחוב, והבית הוא בעצם קליבלנד 18. למעשה, המספור מחדש נעשה עוד בשנת 1867, הרבה לפני מאורעות הבורדל.
סקנדינביום הוא אולם הממוקם בעיר גטבורג שבשוודיה.
תוכניות לבניית אולם בעיר שישמש כאתר שחייה וספורט עירוני הוצגו בעיר עוד ב-1931 אך התבטלו בין היתר עקב מלחמת העולם השנייה.
האולם בנוי בצורת פרבולואיד עם גג בצורת אוכף.
באולם מתקיים מדי שנה מופע הסוסים של גטבורג.
הסקנדינביום אירח ארבע פעמים את גביע דייוויס בשנים 1984, 1987, 1988 ו-1997, פעם אחת ב-1997 את אליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) ואת אירוויזיון 1985, משנת 2003 נערך במקום חצי הגמר של המלודיפסטיבלן.
באולם הופיעו להקות The Who, דיפ פרפל ולד זפלין במהלך סיבוב ההופעות שלהן בשנות השבעים.
סְקֵלֵטוֹן הוא ענף ספורט חורף בו מתחרה יחיד גולש במסלול מתוחם על מזחלת כשהוא שוכב על בטנו עם ראשו קדימה.
הענף הוא ספורט אולימפי החל מאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002).
קודם לכן נכלל במשחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) ובאולימפיאדת סנט מוריץ (1948) כענף בו התחרו גברים בלבד.
יחד עם ענף המזחלות מאורגן הספורט תחת התאחדות ה-IBSF.
מהירות הסקלטון נמוכה מזו של הלוז' אך המזחלת יכולה להגיע עד לכ-140 קילומטר לשעה.
מזחלות סקלטון מודרניות עשויות בבסיסן מסיבי פחמן בתוך מסגרת מפלדה.
אין בלמים או הגאים על המזחלת והניווט מתבצע על ידי הזזת הגוף של הנוסע.
יחד עם הנוסע והציוד שלו, המשקל המקסימלי המותר הוא 115 ק"ג לגברים ו-92 ק"ג לנשים כאשר מתוך זה, משקלה המקסימלי של המזחלת הוא 33 קילוגרם לגברים ו-29 קילוגרם לנשים.
מגבלת המידות זהה לנשים וגברים: אורך בין 80 ל-120 ס"מ וגובה בין 8 ל-20 ס"מ.
מדידת הזמן מתחילה כאשר הנוסע עובר מרחק של 15 מטר מנקודת הזינוק, כאשר הנוסע יכול לדחוף את המזחלת עד מרחק של 65 מטר מקו הזינוק.
סקלזיה (שם מדעי: Scalesia) הוא סוג צמח ממשפחת המורכבים האנדמי לאיי גלאפגוס.
הוא קרוב רחוק של החמנית (מהשבט Heliantheae), אך מראהו מזכיר עץ גבוה.
הצמח נחקר ותואר בידי החוקר הסקוטי ג'ורג' ארנוט וולקר-ארנוט (George Arnott Walker-Arnott) שגם נתן לו את השם המדעי.
שמו המדעי נקרא על שם החוקר ויליאם סטבלס (William Alexander Stables), אך אוית בצורה שגויה כ-"Scales" במקום "Stables".
צמח זה הדומה לעץ ויכול להגיע לגובה 15–20 מטר אצל המין Scalesia pedunculata, בעל גבעול רך יחסית[ ואורח חייו מזכיר מיני חזרן מסוימים שגדלים יחדיו ומתים באותו זמן, לאחר שייצרו זרעים.
צמח גדול זה מצוי בגבהים בין 400 ל-700 מטרים מעל פני הים באיים: סנטה קרוס, סן קריסטובל, סנטיאגו ופלוראנה.
כדי להתמודד עם החום הוא פיתח יחסים עם חזזית הצומחת עליו ומכסה אותו מהחום בעת שרב.
בסוג זה ישנם 15 מינים:
סקלרמוכלוס (שם מדעי: Scleromochlus; מילולית: "נקודת משען קשה") הוא סוג של זוחל מקבוצת הארכוזאוריה, אשר היה מאבותיהם של הפטרוזאורים כנראה.
המאובנים שלו התגלו באבני החול של לוסימאות' (Lossiemouth Sandstone) שבסקוטלנד.
הוא תואר ב-1907 בידי ארתור סמית' וודוורד, מממצאים חלקיים שכללו גולגולת, עצמות גפיים וחלק מהזנב.
הסקלרמוכלוס הגיע לאורך של 181 מ"מ והיה בעל מבנה רגליים קופצניות כמו של קנגורו או פדט.
רגליים אלה היו בעלות מבנה שטוח ורחב והרגליים הקדמיות היו קצרות בהרבה, כך שייתכן שהוא נע על שתיים.
מבנה זה עושה את הזוחל לבעל תנועות מהירות וקופצניות ואולי התקדם והפך לפטרוזאור מעופף כשלב מתקדם יותר של תנועתו.
מקובל לשייך אותו לקבוצה אוומטאטרסליה, קדום יותר מדמויי הדינוזאורים ומהקבוצה Aphanosauria.
הקרובים העיקריים שלו הם הפטרוזאורים.
עם זאת בהתחשב במבנהו הקטן והשמור הגרוע של המאובנים לא ניתן לקבוע בוודאות על שיוכו.
סקלידותריום (שם מדעי: Scelidotherium; מילולית: "בהמת עצם הירך") הוא סוג נכחד של דלשינאי מקבוצת עצלני הקרקע, שחי לאורך אמריקה הדרומית של הפליסטוקן.
העצלן הגדול התגלה לאורך אמריקה הדרומית בארגנטינה, בוליביה, פרו, ברזיל, אקוודור, פרגוואי ופנמה.
הוא סווג בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1840, אך הוא התגלה עוד לפני כן בידי צ'ארלס דרווין שיחד עם מסעו בספינה ביגל עצר לאורך חופי פטגוניה בארגנטינה בדרכו מפונטה אלטה לבואנוס איירס ושם מצא את עצמות העצלן הענק ותיעד את העצמות הגדולות ביומנו.
עם זאת הוא הגדיר אותם כשייכים למגתריום - עצלן מאותה תקופה, אך גדול כמו פיל.
הסקלידותריום לא היה גדול כמו המגתריום, אך עדיין הגיע לגובה של 1.1 מטר ולמשקל של 850 קילוגרם.
הוא היה בעל גולגולת מוארכת יותר משל העצלנים המודרניים וכמעט חסרת שיניים בדומה ללסת דוב נמלים, והוא היה אוכל עלים כמותם.
היו לו טפרים ענקיים שאיתם התמודד עם טורפים גדולים כמו הסמילודון ותלש ענפים מהעצים.
בשל גודלו הוא כנראה לא היה יכול לטפס כמותם.
הוא נכחד עם סיום הפליסטוקן כאשר הגיעו הפלאו-אינדיאנים הראשונים לאמריקה הדרומית.
המאובנים האחרונים שמיוחסים לו היו בני 12,000 שנה.
סקלפל המכונה גם אזמל, לנסט או סכין מנתחים, הוא מכשיר חיתוך שבראשו להב חד קטן מאוד, המשמש לניתוח, לנתיחה אנטומית, ולסוגי יצירה שונים.
האזמלים יכולים להיות לשימוש חד פעמי או לשימוש חוזר.
באזמלים לשימוש חוזר, הלהב מחובר באופן קבוע וניתן להשחזה, או האפשרות הנפוצה יותר, ניתנים להחלפה.
אזמלים חד פעמיים מורכבים מפלסטיק עם להב נשלף, ומושלכים לפח במלואם בתום השימוש.
להבי אזמל עשויים בדרך כלל מפלדה מוקשה ומחוסמת, נירוסטה או פלדת פחמן גבוהה; בנוסף, סכינים מטיטניום, קרמיקה, יהלום ואפילו אובסידיאן אינם נדירים.
לדוגמה, בעת ביצוע ניתוחים בהנחיית MRI, להבי פלדה אינם שמישים (הלהבים היו נמשכים למגנטים, או עלולים לגרום להפרעה מגנטית).
מבחינה היסטורית, החומר המועדף היה כסף.
להבי אזמל מוצעים גם על ידי יצרנים נבחרים עם קצה מצופה זירקוניום ניטריד כדי לשפר את החדות ואת שמירת הקצה.
אחרים מייצרים להבים מצופים פולימרים כדי לשפר את השימון במהלך החיתוך.
אלטרנטיבות לאזמלים ביישומים כירורגיים כוללות חיתוך באמצעות לייזרים.
אזמלי מנתחים מורכבים לרוב משני חלקים, להב וידית.
הידיות ניתנות לשימוש חוזר, כאשר הלהבים ניתנים להחלפה.
ביישומים רפואיים משתמשים בכל להב פעם אחת בלבד (לפעמים רק לחיתוך קטן אחד).
הידית ידועה גם בשם "ידית BP", על שמם של צ'ארלס ראסל בארד ומורגן פרקר, מייסדי חברת ברד-פארקר.
מורגן פרקר רשמה פטנט על עיצוב האזמל בעל 2 החלקים בשנת 1915 ובארד-פארקר פיתחה שיטת עיקור קר שלא תקהה את הלהבים, וכך גם השיטה מבוססת החום שבעבר הונהגה.
נקרא גם אחיזת "סכין ארוחת הערב".
הידית מוחזקת עם האצבעות השנייה עד הרביעית ומאובטחת לאורך בסיס האגודל, כאשר האצבע המורה מורחבת לאורך החלק האחורי של הלהב והאגודל לאורך הצד של הידית.
אחיזה זו היא הטובה ביותר עבור חתכים ראשוניים וחתכים גדולים יותר.
משמש לחתכים מדויקים יותר עם להבים קטנים יותר וידית.
האזמל מוחזק עם קצות האצבע הראשונה והשנייה וקצה האגודל כשהידית מונחת על הבסיס הבשרני של האצבע והאגודל.
יש להקפיד שלא לאפשר לידית להישען רחוק מדי לאורך האצבע המורה שכן הדבר מקדם אחיזה לא יציבה ואצבעות צפופות.
לשימושים גרפיים, דגמי האיזמלים נוטים להיות בעלי ידיות עגולות, עם אחיזות מחוספסות למניעת החלקה (מתכת מחורצת או פלסטיק רך).
הלהב בדרך כלל שטוח וישר, ומאפשר להריץ אותו בקלות כנגד סרגל לייצור חתכים ישרים.