tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנטוניוני רשם 341 הופעות בסרייה א' במדי פיורנטינה, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה.
בסך הכל רשם במדי הקבוצה 429 הופעות בכל המסגרות, והוא המוביל גם בקטגוריה זו.
61 שערי הליגה שכבש במדי פיורנטינה מציבים אותו במקום החמישי בטבלת מלך שערי הליגה של הקבוצה בכל הזמנים.
בסך הכל הוא כבש 72 שערים במדי הקבוצה, והוא ממוקם במקום הרביעי בטבלת מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים.
לאחר שתי עונות בלוזאן, בהן לא זכה להישגים משמעותיים, הודיע אנטוניוני ב-25 באפריל 1989 על פרישה מכדורגל.
לאחר פרישתו נערך לו משחק פרידה באצטדיונה של פיורנטינה, סטאדיו קומונלה, ו-40,000 צופים הגיעו להיפרד מהשחקן.
לאחר פרישתו הוסיף אנטוניוני לשמש בתפקידי ניהול במועדון, ועזב ב-2001, בעקבות פיטוריו של המאמן הטורקי, פתיח טרים.
ב-2010 זכה אנטוניוני בתואר "אגדת כדורגל" במסגרת פרסי רגל הזהב.
אנטוניוני החל את הקריירה הבינלאומית שלו כבר בגיל 20. משחק הבכורה שלו התקיים ב-20 בנובמבר 1974 במסגרת מוקדמות יורו 1976, בהפסד החוץ של נבחרת איטליה ל בתוצאה 3-1.
אנטוניוני זומן על ידי המאמן אנצו ביארזוט לסגל הנבחרת למונדיאל 1978 בארגנטינה.
אנטוניוני פתח בכל שלושת משחקיה של הנבחרת בשלב הבתים הראשון, ממנו העפילה מהמקום הראשון, וכן פתח במשחק אחד בשלב הבתים השני, מול , ובהפסד ל במשחק על המקום השלישי.
הוא הגיע עם נבחרתו למקום הרביעי גם בטורניר יורו 1980 שנערך באיטליה שנתיים אחר כך.
כשפתח בכל משחקי שלב הבתים אך החמיץ את המשחק על המקום השלישי.
הישג השיא של אנטוניוני במדי איטליה היה הזכייה במונדיאל 1982. הוא זומן על ידי ביארזוט לסגל הנבחרת לקראת המונדיאל בספרד, ושיחק בכל ששת משחקיה של איטליה בשלבי הבתים ובחצי הגמר.
איטליה, שהחלה את הטורניר ביכולת בינונית, הלכה והשתפרה לאורך הטורניר, ובחצי הגמר גברה על בתוצאה 2-0. בדקה ה-28 של המשחק נאלץ אנטוניוני לצאת בחילוף בגלל פציעה, שהשביתה אותו מהשתתפות במשחק הגמר.
למרות זאת, איטליה זכתה בתואר אלופת העולם.
אנטוניוני הוסיף לייצג את הנבחרת במוקדמות יורו 1984, אליו נכשלה אלופת העולם המכהנת להעפיל.
הופעתו האחרונה של אנטוניוני בנבחרת הייתה ב-16 בנובמבר 1983 במסגרת טורניר המוקדמות, בהפסד החוץ של איטליה 2-0 ל.
בסך הכל רשם אנטוניוני 73 הופעות במדי נבחרת איטליה, ארבע מתוכן כקפטן הנבחרת, בהן כבש שבעה שערים.
ג'אנלוקה פסוטו (באיטלקית: Gianluca Pessotto; נולד ב-11 באוגוסט 1970) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן, וכיום הוא המנהל הספורטיבי של מחלקת הנוער של יובנטוס.
כשחקן, העביר פסוטו את מרב הקריירה ביובנטוס, בתפקידים שונים בחוליית ההגנה והקישור.
פסוטו זכה לכינוי הפרופסור (באיטלקית: Il Professorino) שהתייחסו להיותו מרכיב משקפיים וחובב ספרות שאף השלים תואר במשפטים במהלך קריירת המשחק שלו, ולכינוי הדרור הקטן (באיטלקית: Passerotto) שהתייחס למהירותו וזריזותו הרבה.
מספר שבועות לאחר פרישתו שרד פסוטו נפילה מהקומה הרביעית של משרדי יובנטוס, במה שהיה ככל הנראה ניסיון התאבדות, אותו ניסה לבצע עקב הלחץ שהופעל עליו בפרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006, על אף שלא הואשם בה, ובעקבות משבר בחייו האישיים.
פסוטו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של מילאן.
בעונת עלה לראשונה לקבוצת בוגרים, כשחתם בקבוצת וארזה.
הוא שיחק במדי המועדון במשך שתי עונות, בהן רשם 64 הופעות והעפיל מהליגה הרביעית לשלישית.
משם עבר למאססה, אף היא בליגה השלישית.
כעבור עונה, לקראת עונת עבר פסוטו לבולוניה 1909 ששיחקה אז בסרייה ב'.
על אף שהחתימה שלו עוררה ציפיות רבות, פסוטו לא השתלב ורשם 21 הופעות ליגה, ובסיום העונה נמכר להלאס ורונה, גם היא מליגת המשנה.
במדי ורונה היה פסוטו שחקן הרכב קבוע, ורשם בעונתו הראשונה 34 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים, שיא קריירה עבורו.
לאחר שהרשים במדי ורונה, עבר פסוטו לראשונה בקריירה לסרייה א', כשחתם בטורינו לקראת עונת .
הוא השתלב במהרה בהרכב הפותח, ובסיום העונה עבר ליריבתה העירונית של טורינו, יובנטוס.
עם מעברו ליובנטוס היה פסוטו לשחקן הרכב פותח, ועימו הרכיבה יובנטוס את אחת מחוליות ההגנה הטובות בעולם בשנים אלו.
פסוטו שיחק במדי יובנטוס במשך 12 עונות, וזכה עימה בארבע אליפויות באיטליה, ובליגת האלופות בעונת .
במשחק הגמר פתח פסוטו בהרכב קבוצתו ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה, שהסתיימה בשוויון 1-1. בדו-קרב הפנדלים בעט פסוטו את הבעיטה השנייה של קבוצתו וכבש בדרך לניצחון והזכייה בתואר.
במהלך תקופתו ביובנטוס העפיל המועדון שלוש פעמים נוספות לגמר ליגת האלופות אך לא הצליח לנצח שוב.
בשלבי הסיום של הקריירה, עקב פציעות חוזרות ונשנות, היה פסוטו בעיקר מחליף בסגל של יובנטוס, ושימש כממלא מקום לליליאן תוראם וז'ונתן זבינה.
הוא פרש ממשחק בסיום עונת , בגיל 36, אחרי שרשם מעל ל-250 הופעות במדי יובנטוס.
פסוטו נותר בצוות המקצועי של המועדון גם לאחר הפרישה.
מספר שבועות בלבד לאחר סיום עונת הפרישה שלו, ב-27 ביוני 2006, שרד פסוטו נפילה מגובה של 15 מטר, לאחר שנפל מהחלון בקומה הרביעית של משרדי המועדון.
פסוטו נמצא כשהוא מחזיק בידו מחרוזת תפילה, מה שהגביר את החשד כי מדובר היה בניסיון התאבדות, שלא הוכח.
ב-17 ביולי יצא פסוטו מכלל סכנת חיים, וב-4 בספטמבר פורסם כי פסוטו ישוחרר מבית החולים בו אושפז.
ב-3 בינואר 2007 הודיע פסוטו כי הוא מעוניין לחזור למקום עבודתו ביובנטוס.
בדצמבר 2008 הסביר פסוטו את הקשר בין המקרה לבין פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006. כיום הוא משמש כמנהל הספורטיבי במחלקת הנוער של יובנטוס.
פסוטו החל את הקריירה הבינלאומית שלו במדי נבחרת איטליה ב-9 באוקטובר 1996, בניצחון הביתי 1-0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. הוא זומן על ידי צ'זרה מלדיני לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, וערך את הופעתו הראשונה בטורניר במשחק האחרון של שלב הבתים, כשפתח בהרכב בניצחונה של איטליה 2-1 על .
בשמינית הגמר בו גברה איטליה על בתוצאה 1-0, עלה פסוטו מהספסל בדקה ה-72. הוא שב להרכב הפותח ברבע הגמר מול המארחת.
הוא הוחלף בדקה ה-90 ולא נשאר על המגרש בדו-קרב הפנדלים בו הודחה נבחרתו.
פסוטו ייצג את איטליה בטורניר יורו 2000, תחת המאמן דינו זוף.
הוא פתח בשניים מהמשחקים בשלב הבתים, אותו צלחה איטליה במאזן מושלם.
הוא עלה מהספסל במשחקי רבע הגמר מול וחצי הגמר מול .
בשלב חצי הגמר אף כבש את הפנדל השני לזכות נבחרתו בדו-קרב הפנדלים, שהסתיים בהעפלה לגמר.
במשחק הגמר פגשה איטליה את צרפת, ובדקה ה-55 בישל פסוטו למרקו דל וקיו את שער היתרון של איטליה.
למרות היתרון, ניצחה צרפת בהארכה בתוצאה 2-1, ואיטליה סיימה במקום השני.
פסוטו נכלל בסגל הרחב של ג'ובאני טרפטוני לקראת מונדיאל 2002, אך במשחק ידידות אחרון שקיימה הנבחרת לקראת הטורניר, ב-17 באפריל 2002 במילאנו, נפצע פסוטו כבר בדקה השביעית והחמיץ את הטורניר כולו.
היה זה משחקו האחרון בנבחרת איטליה, בה צבר 22 הופעות.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםוארזההליגה האיטלקית הרביעית301הליגה האיטלקית השלישית340מאססההליגה האיטלקית השלישית221בולוניה 1909סרייה ב'211הלאס ורונהסרייה ב'343טורינוסרייה א'321יובנטוססרייה א'280200210191301320290170180190100סך הכל4169
ג'אנל מילאני פאריש לונג היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל תפקידה כמונה ונרוואל בסדרה "שקרניות קטנות" של ABC family, ובשל תפקידה כג'ייד מהסרט "בראץ: הסרט".
פאריש נולדה בשנת 1988 באואהו, מחוז הונולולו, הוואי, ארצות הברית.
בתה של ג'ואן (לבית מיו), היא ממוצא סיני, האן ליתר דיוק.
אביה, מארק פיליפ פאריש הוא ממוצא אירי, אנגלי וגרמני.
לה אחות גדולה ממנה בשמונה שנים, מליסה, אשר שירתה בצבא ארצות הברית.
הוריה הם מפתחי גוף לשעבר, ואמה עבדה במועדון בריאות בהונולולו.
פאריש התגוררה עם משפחתה בקאנאוהה, הוואי עד גיל 14, אז היא ומשפחתה עברו לברבנק, לוס אנג'לס על מנת שתמשיך בקריירה בתעשיית הבידור.
אז היא למדה בחינוך ביתי כדי להתאים את לוח הזמנים של עבודתה.
בגיל שש ראתה פריש הצגה של פנטום האופרה והתאהבה ברעיון של להופיע על במה.
היא החלה לנגן בפסנתר, ותוך שנה למדה גם משחק, שירה, נגינה וריקוד ג'אז.
היא השתתפה בכמה וכמה תחרויות כישרונות, והפכה למוכרת לתושבי אואהו המקומיים.
בשנת 2003, בגיל 14, היא הופיעה בגרסה המחודשת של תוכנית המציאות "Star Search" ברשת CBS, כשהיא מבצעת את השיר "On My Own" מתוך עלובי החיים.
פאריש החלה את קריירת המשחק שלה כשהיא לוהקה בשנת 1996 לתפקיד של קוזט הצעירה בסיבוב ההופעות הלאומי של "עלובי החיים", ובהמשך גילמה את התפקיד במשך חודשיים בהפקה של ברודוויי בתיאטרון הקיסרי (Imperial Theatre) במידטאון מנהטן.
לאחר מכן הופיעה במספר הפקות תיאטרון קהילתיות בהוואי - מוכרת בעיקר על תפקידה כז'אן לואיס "סקוט" פינץ' במחזה "אל תיגע בזמיר" בשנת 1998, עיבוד לתיאטרון מאת מאנואה וואלי של הספר המוכר משנת 1960 מאת נל הרפר לי.
בשנת 1999, פריש קיבלה את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בסדרת האקשן של NBC "משמר המפרץ", שם הופיעה בשני פרקים בדמותה של הינה, ילדה קטנה אשר מיץ' (דייוויד הסלהוף) מציל אותה מטביעה.
בשנת 2007 גילמה את אחת הדמויות הראשיות של ג'ייד בסרט הלייב אקשן "בראץ: הסרט", המבוסס על סדרת הבובות בראץ.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב בקטגוריית "השחקנית הגרועה ביותר".
בשנה שלאחר מכן חתמה על חוזה הקלטות עם "גפן רקורדס".
בשנת 2009 ניסתה את מזלה להתקבל לסדרת הדרמה והמסתורין לנוער "שקרניות קטנות" טרם שידורה.
היא נבחנה לתפקיד של ספנסר" אך התקבלה לתפקיד של מונה.
בשנים 2012–2013 זכתה פאריש בפרס ל"נבל הטלוויזיוני האהוב ביותר".
שנה לאחר מכן הייתה מועמדת על אותו תפקיד אך הפעם עם קיגן אלן אך הם לא זכו.
בשנת 2014 זכתה במקום השלישי בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", בעונתה ה-19. ב-2015 הוציאה שני שירים "Senseless" ו"Heart Made Of Stone", אותם כתבה בשיתוף עם וינס פיזינגה.
בשנת 2018 שיחקה בתור מרגו בסרט הנעורים "לכל הנערים שאהבתי", ושיחקה את שרלוט בדרמת הספורט "Tiger" בכיכובו של מיקי רורק.
פאריש החל לצאת עם המהנדס הכימי כריס לונג בספטמבר 2016, והתארסה עמו ב-23 באוקטובר 2017. השניים התחתנו ב-8 בספטמבר 2018 בחוות קוולואה באואהו, הוואי.
שנהסרטתפקידהערות2007בראץ: הסרטג'ייד2009מעודדים צמודיםלאנהApril Showersויקי2010Triple Dogסייסילי גרבר2011One Kine Dayליילני4 Wedding Plannersהוקו וולף2012סלסט וג'סי לנצחסאוונה2018לכל הנערים שאהבתימרגו קוביHell Is Where the Home IsאסטלהTiger שרלוט2020לכל הנערים: נ.ב.
אני עדיין אוהבת אותךמרגו קוביהחבורה מתאחדת מחדשג'ינה ג'קסון2021לכל הנערים: לעולם ועדמרגו קוביכריסמס מבוטלברנדי בארנס2022הג'וב האחרוןפיית'Until We Meet Againליסה ווגנרTBASydney vs.
שנהסדרהתפקידהערות1999משמר המפרץאינה2 פרקים2000ג'פטונטליסרט טלוויזיה של ABC2003משפחת או'קיףונסהפרק: "Party"2004המופע של ברני מקלורהפרק: "Being Bernie Mac"2006זואי 101שרהפרק: "The Silver Hammer Society"The O.C.ליהפרק: "The Summer Bummer"2008–2006גיבוריםמיי4 פרקים2009טרו ג'קסוןקיילהפרק: "Flirting with Fame"2017–2010שקרניות קטנותמונה ונדרוואלתפקיז חוזר (עונות 2–1)
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאה2008פרסי פטל הזהבהשחקנית הגרועה ביותרבראץ: הסרטמועמדות2012פרסי בחירת הנוערהנבל הטלוויזיוני האהובשקרניות קטנותזכייה20132013פרסי TV Guideהנבל הטלוויזיוני האהוב (יחד עם קיגן אלן)מועמדות2014פרסי בחירת הנוערהנבל הטלוויזיוני האהוב2016זכייה2017
ג'אנפיירו קומבי (באיטלקית: Gianpiero Combi; 20 בנובמבר 1902– 12 באוגוסט 1956) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער ביובנטוס ובנבחרת איטליה.
קומבי היה מטובי השוערים בעולם בתקופתו, לצדם של ריקרדו זאמורה ופרנטישק פלניצ'קה, ונחשב עד היום לאחד מטובי שועריה של איטליה בכל הזמנים, ולאגדה בקבוצתו היחידה בקריירה, יובנטוס.
קומבי היה קפטן הנבחרת האיטלקית שזכתה במונדיאל 1934.
קומבי, יליד העיר טורינו, החל את דרכו בקבוצת הנוער של יובנטוס המקומית.
הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת , אז שימש כשוער מחליף, ועונה אחר כך היה לשוער הבכיר בקבוצה.
הוא זכה עם יובנטוס באליפות איטליה לראשונה בעונת , בה הייתה יובנטוס לקבוצת ההגנה הטובה בליגה.
באותה עונה קבע רצף של 934 דקות ללא ספיגה בליגה, בתוכם תשעה משחקים עם רשת נקייה.
החל מעונת היה קומבי שותף פעיל בארבע האליפויות הראשונות מתוך חמש רצופות של הקבוצה, שזכו באיטליה לכינוי "חומש הזהב" (באיטלקית: Il Quinquennio d'Oro).
קומבי החל את הקריירה הבינלאומית בגיל 21 בלבד, ב-6 באפריל 1924. הופעת הבכורה שלו לא הייתה מוצלחת, כשנבחרת איטליה הובסה במשחק ידידות 7:1 על ידי .
בעקבות התבוסה איבד קומבי את מקומו בשער, אך בהחלטת הוועדה המקצועית שאימנה את הנבחרת, הוא חזר לשער במשחק הידידות הביתי מול ב-22 במרץ 1925. הפעם איטליה הייתה בצד המנצח, כשהביסה 7:0 את הצרפתים.
מאז אותו משחק ובמשך עשר שנות הקריירה הבינלאומית של קומבי, נדיר היה המצב בו שוער אחר פתח בין קורות הנבחרת.
קומבי נכלל בסגל איטליה לאולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך החמיץ את המשחק הראשון בו ניצחה איטליה את צרפת 4:3. הוא חזר לשער הנבחרת משחק אחר כך, בשלב רבע הגמר מול , ושמר על מקומו בשער עד לסיום הטורניר.
איטליה גברה על ספרד 7:1 במשחק חוזר (לאחר שוויון 1:1 במשחק הראשון), נוצחה 3:2 על ידי בחצי הגמר, והביסה 11:3 את במשחק על המקום השלישי, בדרך למדליית הארד.
שנתיים אחר כך, ב-1930, השלימה איטליה עם קומבי בשער את הזכייה בתואר הגביע הבינלאומי של מרכז אירופה, טורניר שהפגיש בין נבחרות מרכז אירופה בשיטת ליגה.
במהדורה שהתקיימה בין 1927 ל-1930, סיימה איטליה במקום הראשון וזכתה בתואר.
ב-15 בנובמבר 1931, בהופעתו ה-33 במדי איטליה, ערך קומבי את הופעתו הראשונה כקפטן הנבחרת.
בשנת 1934 שקל קומבי פרישה מכדורגל.
הייתה זו עונתו האחרונה במדי יובנטוס, והוא השלים בה את הזכייה הרביעית ברציפות באליפות איטליה.
בנבחרת החל לשחק שוער צעיר ומוכשר בשם קרלו צ'רסולי, שוערה של אינטר מילאנו, ששיחק במשחק היחיד של איטליה במוקדמות מונדיאל 1934, בו ניצחה 4:0 את .
מאמן הנבחרת, ויטוריו פוצו, ביקש מקומבי לדחות את פרישתו ולהצטרף לנבחרת לקראת טורניר מונדיאל 1934 הביתי.
במסגרת אימון הכנה, מספר שבועות טרם הטורניר, שבר צ'רסולי את ידו, מה שגרם לו להחמיץ את הטורניר, וקומבי הגיע למונדיאל כשוער הבכיר בנבחרת.
קומבי פתח בכל חמשת משחקיה של איטליה בטורניר, ולמעט במשחק הפתיחה שימש בכולם כקפטן הנבחרת.
הוא הוביל את איטליה כקפטן למשחק הגמר מול , שהסתיים בניצחונה של איטליה 2:1 בהארכה, ובזכייה בגביע העולם לראשונה בתולדותיה.
קומבי הניף את גביע ז'יל רימה, אותו קיבל לידיו מהרודן בניטו מוסוליני.
קומבי היה לשוער הראשון שזוכה כקפטן בגביע העולם.
הבא לשחזר את ההישג היה בן ארצו דינו זוף במונדיאל 1982, 48 שנים מאוחר יותר.
השוער הלא-איטלקי הראשון שזכה לכבוד היה איקר קסיאס, במונדיאל 2010. בגמר המונדיאל פגש קומבי את שוער צ'כוסלובקיה, פרנטישק פלניצ'קה, שהיה גם הוא קפטן.
בכך, הפך גמר מונדיאל 1934 ליחיד עד כה בו שני הקפטנים היו שוערי נבחרותיהם.
משחק הגמר היה משחק האחרון של קומבי בקריירה.
בסך הכל רשם קומבי 47 הופעות במדי נבחרת איטליה.
לאחר פרישתו ממשחק, הוסיף קומבי לשרת במספר תפקידים במועדון היחיד בקריירה שלו, יובנטוס.
בין היתר היה קומבי יועץ לצוות המקצועי וכן שימש כסקאוט.
ב-1951 הציעה התאחדות הכדורגל האיטלקית לקומבי מקום בוועדה המקצועית לאימון הנבחרת, לצדם של קרלינו ברטה וטוני בוסיני.
הצוות הוביל את הנבחרת במשך שבעה חודשים, בין אפריל לנובמבר, ובסך הכול הוביל את הנבחרת בחמישה משחקים ללא הפסד.
קומבי נפטר ב-12 באוגוסט 1956, כשהיה בן 53, כתוצאה מהתקף לב.
הגביע הבינלאומי של מרכז אירופה: - , -
ג'אנלוקה גאודינו (באיטלקית: Gianluca Gaudino, נולד ב-11 בנובמבר 1996 בהנאו שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אלמניה אאכן מהליגה הגרמנית השלישית.
גאודינו הוא תוצר של אקדמיית הצעירים של באיירן מינכן.
גאודינו עלה לקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן לאחר שהרשים באימונים את פפ גווארדיולה בתחילת עונת 2014/2015. הוא ערך בכורה במשחק הסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2014, ושיחק 90 דקות מלאות בהפסדה של באיירן מינכן 2-0 לבורוסיה דורטמונד.
באותו חודש ערך בכורה במשחק הניצחון 2-1 על וולפסבורג במחזור הפתיחה של הבונדסליגה, והפך לשחקן הרביעי הצעיר ביותר ששיחק בבאיירן מינכן במשחק בונדסליגה.
בליגת האלופות ערך גאודינו בכורה במשחק הניצחון 3-0 על צסק"א מוסקבה.
בעונת 2015/2016 עבר גאודינו לשחק בעיקר בקבוצת המילואים.
ב-9 בינואר 2016 הושאל גאודינו מבאיירן מינכן לסנט גאלן מליגת העל השווייצרית למשך עונה וחצי.
בתום ההשאלה לסנט גאלן, חזר גאודינו ביוני 2017 לבאיירן מינכן, ונמכר מיד לקייבו ורונה מהסרייה א'.
בתחילת שנת 2019 עבר גאודינו ליאנג בויז ברן.
בעונת הבכורה שלו כבש שער אחד ב-11 הופעות וסייע לקבוצתו לזכות באליפות שווייץ.
בינואר 2022 הושאל לריינדורף אלטאך האוסטרית עד לסוף העונה.
ביוני 2022 חתם גאודינו בלוזאן.
גאודינו שיחק בלוזאן עונה וחצי, ובפברואר 2024 חתם בסטריפפינג האוסטרית עד לסוף עונת 2023/24. גאודינו נפצע וערך רק שלוש הופעות בקבוצה זו עד לשחרורו ממנה.
בקיץ 2024 חתם גאודינו באלמניה אאכן מהליגה הגרמנית השלישית.
ג'אנלוקה גאודינו הוא בנו של כדורגלן העבר מאוריציו גאודינו, ששיחק בשטוטגרט, איינטרכט פרנקפורט ומנצ'סטר סיטי.
בזכות שורשיו האיטלקיים, יכול ג'אנלוקה גאודינו עדיין לבחור אם ישחק בעתיד בנבחרת גרמניה או בנבחרת איטליה.
ג'אנלואיג'י דונארומה (באיטלקית: Gianluigi Donnarumma; נולד ב-25 בפברואר 1999 בקסטלמארה די סטביה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת איטליה, בה הוא גם משמש כקפטן.
דונארומה גדל במחלקת הנוער של קלאב נאפולי.
ב-2013 דונארומה עבר למחלקת הנוער של מילאן ולקראת עונת 2015/2016 הועלה לסגל הקבוצה הבוגרת כשוער שלישי על ידי המאמן סינישה מיכאילוביץ'.
הוא לקח חלק במשחקי קדם העונה של מילאן בסין בחודש יולי 2015, בו פגשה מילאן את אינטר ואת ריאל מדריד במסגרת גביע האלופות הבינלאומי 2015, טורניר קדם עונה.
ב-30 ביולי 2015 הוא שיחק במשחק נגד ריאל מדריד, כשהחליף את דייגו לופס בדקה ה-72. הוא שמר על רשת נקייה, אך היה אחד משני שחקני מילאן שהחטיאו בדו-קרב בעיטות העונשין, בו ניצחה ריאל מדריד בתוצאה 9–10.
ב-25 באוקטובר 2015 ערך דונארומה את הופעת הבכורה הרשמית שלו, כשפתח בהרכב ושיחק 90 דקות בניצחון הליגה 2-1 נגד ססואולו.
הוא שיחק במקומו של דייגו לופס לאחר שלושה משחקים ללא ניצחון, והפך לשוער הצעיר ביותר שפותח בהרכב בהיסטוריה של הכדורגל האיטלקי, כשהוא בן 16 ו-8 חודשים.
הופעתו זיכתה אותו בתשבחות, והמאמן סינישה מיכאילוביץ' והשוער הראשון דייגו לופס הגדירו אותו כעתיד של הכדורגל האיטלקי.
שלושה ימים לאחר מכן שמר דונארומה לראשונה על רשת נקייה, בניצחון 0–1 על קייבו ורונה.
מאז זכה דונארומה להתייחסות רבה ותשבחות בשל ביצועיו בגיל כה צעיר.
בסוף חודש אוקטובר אמר עליו כריסטיאן אביאטי, שוערה של מילאן: "למעט מאוד אנשים יש איכות כזו בגיל 16. אלוהים הסתכל עליו מלמעלה ואמר: 'אתה צריך להיות שוער'".
סינישה מיכאילוביץ' ביקש מהתקשורת לנהוג בזהירות כלפי השוער הצעיר והסביר כי דונארומה צעיר מדי מכדי להישפט כשוער מן המניין.
נשיא אקדמית הנוער של מילאן, פיליפו גאלי, התראיין ללה גזטה דלו ספורט ואמר כי דונארומה הוא "כישרון עצום שצפוי לו עתיד מזהיר".
בשנת 2015 הופיע ברשימת 100 הכדורגלנים הצעירים הטובים בעולם שנולדו לאחר שנת 1994 על ידי דון בלון.
בעונת 2020/2021 זכה בתואר שוער העונה בסרייה א' לאחר ששמר על רשת נקייה ב-14 משחקים, ועזר למילאן לסיים במקום השני.
ב-14 ביולי 2021 חתם דונארומה בפריז סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית עד 2026.
ב-31 ביולי 2022 זכה דונארומה עם קבוצתו בסופרקאפ הצרפתי לאחר ניצחון 4-0 על נאנט באצטדיון בלומפילד.
ב-2 בספטמבר 2025 חתם דונארומה על חוזה ל-5 שנים במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-1 בספטמבר 2016 ערך דונארומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, כשהחליף את ג'אנלואיג'י בופון בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 1–3 לנבחרת צרפת במשחק ידידות.
דונארומה מחזיק שיא של 11 משחקים רצופים בהם שמר על רשת נקייה במדי בנבחרת איטליה, שיא אותו הוא חולק עם שוער העבר דינו זוף.
ביולי 2021 זכה עם נבחרת איטליה ביורו 2020, ואף זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר, לאחר שעצר את הבעיטה האחרונה בדו-קרב הפנדלים המכריע.
זו הפעם הראשונה ששוער זוכה בתואר השחקן המצטיין בטורניר.
הרכב העונה בליגה האיטלקית: 2019/2020
השוער הטוב בעולם מטעם IFFHS: 2021
קבוצת השנה העולמית מטעם IFFHS: 2021
אביר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה: 2021
ג'אנמרקו טאמברי (באיטלקית: Gianmarco Tamberi; נולד ב-1 ביוני 1992) הוא אתלט איטלקי, אלוף העולם (2023), האלוף האולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016), שלוש פעמים אלוף אירופה (אמסטרדם 2016, מינכן 2022, רומא 2024) ואלוף אירופה באולם (גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה.
טאמברי נולד בצ'יוויטנובה מארקה שבאיטליה.
אביו מרקו טאמברי היה אלוף איטליה בקפיצה לגובה באולם ומשמש כמאמנו.
אחיו הגדול ג'אנלוקה הוא מטיל כידון.
סימן ההיכר של טאמברי הוא גילוח חצי מזקנו לפני שלב הגמר בתחרויות.
טאמברי ייצג את איטליה בתחרויות הקפיצה לגובה אליפות העולם באתלטיקה לקדטים ב-2009 ובאליפות העולם לנוער ב-2010 אך לא הצליח להעפיל לשלב גמר.
ב-2011 זכה במדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה לנוער.
באליפות אירופה סיים חמישי בתוצאה של 2.24 מטר.
באולימפיאדת לונדון קבע בשלב המוקדמות תוצאה של 2.21 מטר ולא העפיל לשלב הגמר.
באליפות אירופה באולם סיים במקום החמישי, לאחר שקפץ לגובה של 2.29 מטר.
באליפות אירופה סיים שביעי בתוצאה של 2.26 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ, סיים שביעי לאחר שקפץ לגובה של 2.24 מטר.
בתחרות שנערכה בחודש אוגוסט בגרמניה קבע טאמברי שיא איטליה חדש, לאחר שקפץ לגובה של 2.37 מטר.
באותו חודש, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סיים במקום השמיני בתוצאה של 2.25 מטר.
באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בחודש יולי באמסטרדם, זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר.
באותו חודש סיים במקום הראשון בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא איטליה חדש של 2.39 מטר.
לאחר שעבר את הגובה הזה, טאמברי ניסה לעבור גובה של 2.41 מטר, אך שבר את קרסולו בניסיון השני לעבור את הגובה, מה שגרם לו להחמיץ את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
בשלב המוקדמות באליפות העולם קבע תוצאה של 2.29 מטר, שהספיקה לעלייה לגמר, אך בשל מספר הפסילות לא העפיל לשלב הגמר.
בתחרות ליגת היהלום בלוזאן שנערכה ביולי, סיים במקום התשיעי בתוצאה של 2.25 מטר.
באותו חודש סיים במקום החמישי בתחרות ליגת היהלום במונקו, בתוצאה של 2.27 מטר.
באליפות אירופה סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2.28 מטר.
בגמר ליגת היהלום בבריסל זכה במדליית ארד, בתוצאה של 2.31 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2021 זכה במדליית כסף, בתוצאה של 2.37 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית זהב יחד עם מועתז עיסא בראשים.
שניהם עברו גובה של 2.37 מטר ועל פי התקנון על מנת לקבוע מי המנצח נדרשות קפיצות נוספות עד לפסילת אחד המתחרים, אולם בראשים פנה לשופטים ובדק האם ניתן ששניהם יקבלו מדליית זהב וקיבל אישור על כך.
רגע זה הוגדר כאחד מהרגעים הספורטיביים של האולימפיאדה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 זכה במדליית ארד בתוצאה של 2.31 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים רביעי בתוצאה של 2.33 מטר, זהה לתוצאה של אנדריי פרוטסנקו שזכה במדליית הארד, אך עם יותר פסילות.
ג'אנלוקה מנצ'יני (נולד ב-17 באפריל 1996) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם ברומא ובנבחרת איטליה.
ב-11 בספטמבר 2015, מנצ'יני ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה ב' במשחק נגד פסקארה.
ב-24 בספטמבר 2017, מנצ'יני ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בתיקו אחת נגד פיורנטינה, כשנכנס כמחליף של רפאל טולוי בדקה ה-25.
ב-4 בפברואר 2018, הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על קייבו ורונה.
ב-17 ביולי 2019, מנצ'יני הצטרף לרומא בהשאלה לעונת אחת בשווי 2 מיליון אירו, עם חובת רכישה בתום העונה בסך 13 מיליון אירו.
ב-25 באוגוסט, מנצ'יני ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק הבית נגד גנואה, כשנכנס כמחליף של חואן חסוס בדקה ה-66, משחק זה נגמר בתוצאת תיקו שלוש.
ב-22 בספטמבר, מנצ'יני ספג כרטיס צהוב שני בדקה ה-85 במשחק החוץ נגד בולוניה וכתוצאה מכך הורחק מהמשחק, שלבסוף נגמר בניצחון קבוצתו 1–2. את שערו הראשון בליגה במדי הג'יאלורוסי כבש ב-24 בנובמבר בניצחון הבית 0–3 על ברשה לאחר בישול של בלם אחר, כריס סמולינג.
ב-15 במרץ 2019, מנצ'יני זומן לראשונה על ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני לנבחרת איטליה לצמד משחקיה נגד נבחרת פינלנד ונבחרת ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות יורו 2020. ב-26 במרץ, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 0–6 על נבחרת ליכטנשטיין.
כמו כן, הוא נטל חלק באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2019.
ג'אני מורנדי (באיטלקית: Gianni Morandi; נולד ב-11 בדצמבר 1944) הוא זמר, שחקן ובדרן איטלקי.
ג'אן לואיג'י מורנדי נולד בכפר קטן בשם מונגידורו באזור אמיליה-רומאניה.
אביו רנטו היה פעיל במפלגה הקומוניסטית האיטלקית, וג'אני עזר לו למכור את עיתוני המפלגה.
בגיל צעיר עבד מורנדי כמצחצח נעליים, סנדלר ומוכר ממתקים בבית הקולנוע היחיד בכפר.
יכולותיו הקוליות הובילו אותו לשיר במספר הופעות קטנות, בהן בפעילות של המפלגה הקומוניסטית.
הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1962, ועד מהרה הגיע למקומות גבוהים או זכה בתחרויות זמר פופולריות באיטליה, בהן פסטיבל קנצוניסימה ב-1969. ב-1962 הוחתם על ידי חברת התקליטים RCA Italiana והגיע למעמד של כוכב עם השיר "Fatti mandare dalla mamma".
ב-1970 ייצג מורנדי את איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר "Occhi di ragazza".
הקריירה שלו החלה לדעוך בשנות השבעים של המאה העשרים, אך זכתה לפריחה מחודשת בשנות השמונים.
ב-1987 זכה בפסטיבל סן רמו עם השיר "Si può dare di più", אותו שר יחד עם אנריקו רוג'רי ואומברטו טוצי.
ב-1995 הגיע למקום השני בתחרות, ובשנת 2000 הגיע למקום השלישי.
מספר העותקים של תקליטים שמכר מורנדי מוערך בחמישים מיליון.
מורנדי כתב מספר ספרים אוטוביוגרפיים.
הוא הופיע ב-18 סרטי קולנוע.
בטלוויזיה גילם את בעלה של קלוד ז'אד בסדרת הטלוויזיה "Voglia di Volare" משנת 1984. עוד שיחק בסדרות טלוויזיה אחדות, והנחה תוכניות טלוויזיה פופולריות.
ב-1966 התחתן עם השחקנית לאורה אפריקיאן, איתה שיחק במספר סרטים מוזיקליים איטלקיים (Musicarello).
ב-2011 נבחר להנחות את פסטיבל סן רמו יחד עם בלן רודריגז ואליזבטה קנאליס.
אליהם הצטרפו הקומיקאים לוקה ביזארי ופאולו קסיסאואלו מתוכנית הסאטירה "Le Iene".
באוקטובר 2011 נבחר להנחות את פסטיבל סן רמו של 2012.
בתחילת 2016 יצא מורנדי יחד עם קלאודיו בליוני לסיבוב הופעות בשם "Capitani Coraggiosi Tour".
ג'אני מורנדי הוא נשיא כבוד של קבוצת הכדורגל בולוניה 1909 החל משנת 2010.
שיריו "In ginocchio da te", "Non son degno di te" ו-"Scende la pioggia" מכרו יותר ממיליון עותקים והגיעו למעמד של תקליט זהב.
אסטרואיד שהתגלה ב-2007 על ידי אסטרונום חובב איטלקי בשם וינצ'נצו קאסולי נקרא על שמו "248970 Giannimorandi".
הייתה מהנדסת ואסטרונאוטית אמריקאית, אשר טסה לחלל חמש פעמים במעבורות חלל שונות, ושהתה בחלל למעלה מ־49 ימים, עברה 18.8 מיליון מיילים ב-779 מסלולים שונים בכדור הארץ.
ווס נולדה בדרום בנד , במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, לד"ר ג'יימס וגב' ר.
היא גדלה בעיר רוקפורד שם למדה בבית הספר היסודי ג'ונסון ובחטיבת הביניים גוילפורד.
לאחר מכן, עברה ללמוד בבית הספר התיכון מינצ'אג במסצ'וסטס, אותו סיימה בשנת 1972 כשהיא בת 16 בלבד.
עם סיום לימודיה התיכוניים, התקבלה ללימודי התואר הראשון בהנדסה, באוניברסיטת פרדו וסיימה אותם בשנת 1975. נוסף על לימודי התואר הראשון, השתתפה בין השנים 1973–1975, בקורסים מתוקשבים (שהתבצעו בהתכתבות) באוניברסיטת אוקלהומה, ונבחרה לעבוד בסוכנות החלל, במסגרת ניסיון של שיתוף פעולה בתחום החלל בין אוניברסיטת פרדו ונאס"א.
היא המשיכה ללמוד לתואר שני בהנדסת חשמל, שעסק בתחום טכניקות של קלמן פילטר , במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס - MIT, וסיימה אותו בשנת 1977. זאת ועוד, בשנים 1977–1978, למדה לתואר בוגר בפיזיקה בתחום החלל באוניברסיטת רייס.
בשנת 1983 הפכה לעמיתת מחקר במעבדת דרייפר שב -MIT, שם עבדה על פיתוח תוכנה למעבורות חלל.
ג'אניס ווס המשיכה ללמוד לדוקטורט גם ב-MIT בתחום אווירונאוטיקה/ אסטרונאוטיקה, ועסקה בפיתוח אלגוריתמים לזיהוי תדרים, דעיכה וצורות מצב עבור תחנת החלל הבינלאומית, היא סיימה את הדוקטורט בשנת 1987.
בגיל 10 קראה ג'אניס ווס קראה את ספרה של מדלין ל'אנגל (Madeleine L'Engle') -נ"קמט בזמן".
הספר שימש לווס מקור ההשראה העיקרי להפיכתה לאסטרונאוטית.
הספר, מתאר ילדה פקחית בשם מג, בת לאם מדענית זוכת פרס נובל בביולוגיה ולאב פיזיקאי שנעלם.
מג הסתכנה ויצאה למסע בזמן ובחלל, כדי להציל את אביה.
בשנת 2007, רואיינה ג'אניס ווס על ידי ג'קי ליידן .
ובראיון ציינה, כי הייתה מוקסמת מעלילת הסיפור שעניינה אותה במיוחד.
עלילת הספר גרמה לה להתעניין בחלל ולהפוך לאסטרונאוטית.
בנוסף לכך, הזכירה בראיון, כי לקחה לטיסה הרביעית שלה שהתקיימה בשנת 1997, עותק של הספר.
בסיום המשימה דאגה לשלוח את העותק שהגיע לחלל לסופרת, אשר בתמורה שלחה לה ספרים נוספים שכתבה.
ווס עבדה בנאס"א בין השנים 1973–1975, בתקופת לימודיה לתואר ראשון, במסגרת שיתוף הפעולה של אוניברסיטת פרדו ונאס"א.
במסגרת זו, הועסקה כמתמחה במרכז החלל ג'ונסון במנהלת ההנדסה והפיתוח, ועבדה על סימולציות מחשב.
בשנת 1977, חזרה למרכז החלל ג'ונסון למשך שנה, עבדה כמאמנת צוות ולימדה כניסה וניווט.
לאחר סיום הדוקטורט בין השנים 1987–1990, שמשה ווס ב -"" בתפקיד תמיכה ושילוב משימות ומבצעי טיסה.
בינואר 1990 נבחרה על ידי נאס"א להיות אסטרונאוטית.
היא השתתפה בחמש טיסות לחלל, בהן תפקדה פעמיים בתור מפקדת אחראית על המטען (payload commander) במעבורת.
משימת המעבורת הראשונה, שבה השתתפה הייתה ה-STS-57, מעבורת החלל אנדוור, אשר טסה לחלל ביוני 1993. תפקידה בטיסה זו היה לפקח על כ-22 ניסויים מדעיים שונים, שהתקיימו בתוך "Spacehab"- המעבדה המסחרית הראשונה ששוגרה לחלל, הייתה עשויה מאלומיניום לוויסות לחץ אוויר, המדמה סביבה טבעית וכמעט מכפילה את מרחב העבודה.
המעבורת השנייה שבה טסה ווס לחלל, הייתה ה-STS-63, מעבורת החלל דיסקברי, אשר שוגרה לחלל בחודש פברואר 1995. הייתה זו הפעם הראשונה, שבה הגיעה מעבורת חלל לאזור תחנת החלל מיר הרוסית.
במפגש היסטורי זה החליפו רוסיה וארצות-הברית מידע על שיטות טיסה, תקשורת, עזרי ניווט וחיישנים.
משימתה של ווס הייתה תמרון ותפעול זרוע רובוטית של המעבורת, כדי לתפוס לוויין אסטרונומי כאשר הוא נפרס.
המשימה השלישית בה השתתפה ווס התקיימה במעבורת החלל קולומביה.
הייתה זו הפעם היחידה, שבה צוות משימה טס פעמיים לחלל, כדי לבצע את אותה המשימה.
בטיסות מעבורת קולומביה שימשה ווס כמפקדת אחראית על המטען (payload commander).
הטיסה הראשונה של החללית שוגרה לחלל באפריל 1997 כמשימת STS-83. שלושה ימים לאחר השיגור חזרה המעבורת לכדור הארץ, הואיל ואירעה תקלה בתאי הדלק שעל סיפון המעבורת.
ביולי 1997, שלושה חודשים לאחר מכן, שוגרה שוב הקולומביה לחלל.
הייתה זו טיסתה הרביעית של ווס, שטסה עם אותו צוות המשימה של STS-94. הטיסה נמשכה 15 ימים, וווס הייתה אחראית על 33 ניסויים, שהתקיימו בתוך מודל מעבדה אירופאית.
הטיסה החמישית יצאה בפברואר 2000, והייתה טיסתה האחרונה, במעבורת החלל אנדוור.
בטיסה ביצע צוות המשימה מיפוי של פני כדור הארץ ברזולוציה חסרת תקדים - הצוות מיפה כ-122 מיליון קמ"ר.
בסה"כ שהתה ווס כ-49 ימים בחלל.
בשנת 2004 עברה ווס ממרכז החלל ג'ונסון למרכז המחקר איימס של נאס"א.
שם שימשה כמנהלת המדעית (Science Director) בטלסקופ החלל קפלר.
בשנת 2007 עזבה את מכון המחקר וחזרה למרכז ג'ונסון, שם עבדה בתור מנהלת פרויקט בענף תחנת החלל.
בנוסף עבדה ב-"Orbital Sciences Corporation" כתומכת פעולות טיסה.
במהלך חייה קיבלה ווס מספר אותות הצטיינות והקדשות שונות:
מלגת הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית) (1976)
עמיתת מחקר במעבדת דרפר (1983)
באוניברסיטת פרדו שבה למדה וסיימה את התואר הראשון, נקרא על שמה מודל ווס - מודל מערכת השמש, והוא ממוקם באוניברסיטה.
ג'אנסוס (שם מדעי: Gansus) הוא סוג של עוף ימי, שחי בעידן הקרטיקון תחתון מלפני יותר מ-120 מיליון שנה לפני זמננו, והוא נמצא במחוז גאנסו אשר נמצאת במערב סין, בשנת 1984 לראשונה.
עוף זה נחשב לאחד מהעתיקים ביותר מבני קבוצת האורניתורה, יחד עם העופות בתראים ואפילו עם קבוצות דומות כמו האיכתיאורניס וההספראורניסאים.
הם בנוסף התיישבו בבוץ בעלי משקעים, וככה ללא חמצן השרידים של העוף התנגדו לדעיכה בהם, שזה אומר בעצם שהדגימות הצליחו לשמור בעודם גם על שרידיהם של נוצות התעופה ואפילו על אלה של קרומי שחייה שהתגלו בין אצבעות הרגליים שלהם.
ב-2011, הצליחו כבר לתאר יותר מ-9 דגימות נוספות אשר היו בעלי בסיס של ניתוחים סטטיסטיים של עצם החזה, ובנוגע לאלמנטים ברגליים, ההשערה היא כי עוף זה היה מסוגל יחסית לעוף.
בשנת 2006, הגיעו כבר למסקנה שמאפייניו האנטומיים של עוף זה דומים יותר לאלה של עופות ימיים, שהם בעלי מונעות כף רגל, כמו ההספראורניסאים ואפילו טבלנאים וצוללנאים מודרניים, אך בשנת 2011 הגיעו למסקנה נוספת, שלעומת זאת העוף מראה מורפולוגיה דומה יותר לברווזים מודרניים.
ג'אני מוסקון (באיטלקית: Gianni Moscon; נולד ב-20 באפריל 1994) הוא רוכב אופני כביש איטלקי, הרוכב בקבוצת רד בול–בורה–הנסגרוהה.
כחובבן ניצח את אליפות איטליה עד גיל 23 וסיים רביעי באליפות העולם באופני כביש – גברים עד גיל 23.
ב-2016 הפך מוסקון למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת סקיי הבריטית.
הוא סיים שמיני במרוץ נוקר קרוס וסיים שלישי במרוץ קופי אה בארטלי ושביעי בטור דה יורקשייר.
בהמשך העונה הוא סיים רביעי באליפות איטליה בנגד השעון וחמישי במרוץ הכביש באליפות.
אך ההישג הגדול שלו בעונת 2016 הגיע באוגוסט, כשניצח את המרוץ הארקטי של נורווגיה לאחר שניצח את הקטע השלישי במרוץ.
לקראת סוף העונה, הגיע שישי בגרנד פרי מונטריאול.
בעונת 2017, אף על פי שלא נחשב קודם לרוכב קלאסיקות, הצליח מוסקון להגיע להישג גדול כאשר סיים במקום החמישי במונומנט פריז–רובה, כשהוא מפסיד לגרג ואן אוורמאט המנצח וארבעה רוכבים נוספים בספרינט.
בהמשך העונה התחרה ב"רוט דו סוד" בצרפת, בו סיים שביעי.
אך לאחר המרוץ ניצח מוסקון את אליפות איטליה בנגד השעון.
במרוץ הכביש באליפות איטליה סיים חמישי.
מוסקון ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה וסייע לכריסטופר פרום לנצח את המרוץ.
התוצאה הכי טובה שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-13, לאחר שהפסיד למטאו טרנטין בספרינט רב משתתפים.
לאחר מכן מוסקון התחרה באליפות העולם, הוא זכה עם סקיי במדליית הארד באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי וסיים שישי במקצה האישי.
במקצה הראשי באליפות, עלית גברים, מוסקון סיים במקום ה-29, אך נפסל לאחר שהוחזר חזרה לפלוטון על ידי רכב הנבחרת האיטלקית באופן לא חוקי.
לאחר מכן מוסקון חזר לאיטליה לסדרה של מרוצים חד יומיים, ההישג הראשון שלו היה מקום חמישי בג'ירו דל'אמיליה, 23 שניות אחרי ג'ובאני ויסקונטי המנצח.
לאחר מכן התחרה בטרה ואלי וארסינה וסיים שביעי.
את עונת 2017 מוסקון סיים עם עוד הישג גדול, כשסיים שלישי במונומנט ג'ירו די לומברדיה, כשמקדימים אותו וינצ'נצו ניבאלי המנצח וז'וליאן אלאפיליפ.
את 2018 פתח מוסקון בספרד, כשסיים שני במרוץ טרופאו סרה די טראמונטנה ולאחר מכן במקום ה-12 בוולטה ולנסיה.
הוא סיים שמיני ב-E3 בינקבנק קלאסיק ונבחר בפעם הראשונה לטור דה פראנס, אך הודח מהמרוץ בתום קטע 15 שהכה את אליה גסבר על הקסדה שלו.
לאחר שחזר להתחרות אחרי כמעט חודשיים, ניצח מוסקון את צמד המרוצים האיטלקיים "קופה אגוסטוני" ו"ג'ירו דל טוסקנה".
מוסקון גם סיים שלישי ב"קופה סאבטיני" ולאחר מכן התחרה באליפות העולם שנערכה בברגן.
הוא הגיע עם סקיי למקום הרביעי בנגד השעון הקבוצתי ולמקום החמישי במקצה העלית גברים, 13 שניות אחרי אלחנדרו ולוורדה.
לאחר מכן ניצח בפעם השנייה ברצף את אליפות איטליה בנגד השעון.
בסוף העונה, ניצח מוסקון את הטור של גואנגשי, לאחר שניצח את הקטע הרביעי.
בעונת 2019, מוסקון איבד את התואר שלו כאלוף איטליה בנגד השעון לאחר שסיים חמישי.
הוא השתתף שוב בטור דה פראנס לאחר ההשעייה בעונה הקודמת וסייע לאיגן ברנל מקבוצתו לנצח את המרוץ ולגרנייט תומאס לסיים שני.
לאחר מכן השתתף בטור של בריטניה וסיים במקום השישי.
באליפות העולם, מוסקון שוב הציג מרוץ אגרסיבי ודומיננטי לאחר שסיים במקום הרביעי בעלית גברים, בעוד הוא מסייע למטאו טרנטין לזכות במדליית הכסף.
מוסקון נודע בשל התנהגותו האלימה והלא חוקית, שהובילה להשעייתו מספר פעמים.
בטור דה רומאנדי היה מעורב עם קווין רזה, שהאשים אותו באמירות גזעניות כלפיו.
מוסקון לא הכחיש ואמר כי התנצל בפניו, אך הושעה מהקבוצה לשישה שבועות.
באליפות העולם וסיים במקום ה-29, אך נפסל מהמרוץ לאחר שהוחזר לפלוטון על ידי רכב הנבחרת שלו, באופן לא חוקי.
לקראת סוף העונה התחרה בטרה ואלי וארזינה באיטליה וסיים שביעי, אך לאחר המרוץ טען סבסטיאן רייכנבך השווייצרי שמוסקון גרם לו להתרסק בכוונה ובעקבות כך, המרפק ומפרק הירך שלו נשברו.
בסופו של דבר, החליט ה-UCI לדחות את האישומים האלו.
מוסקון הורחק מהטור דה פראנס לאחר שהכה את אליה גסבר הצרפתי על הקסדה שלו.
מוסקון הורחק ממרוץ קורנה–בריסל–קורנה לאחר שנתפס משליך אופניים באגרסיביות על הרוכב הבלגי ינס דבוסכרה.
לאחר מכן הגדיל מוסקון לעשות ולאחר שהתבשר על פסילתו, קרע לשניים את מספר התחרות שלו לעיני המצלמה.
לאחר תום המרוץ, אמר דבוסכרה:
ג'אנין יאנסן (בהולנדית: Janine Jansen; נולדה ב-7 בינואר 1978) היא כנרת וויולנית הולנדית.
אביה יאן יאנסן מנגן על עוגב, צ'מבלו ופסנתר; משנת 1987 עד אמצע 2011 הוא היה נגן האורגן של קתדרלת אוטרכט, והוכתר כאביר מסדר אורנגו-נסאו.
אמה הייתה זמרת קלאסית; אחיה דייוויד הוא נגן צ'מבלו ועוגבן; אחיה מרטן הוא צ'לן; דודה הוא זמר הבס פיטר קוי.
היא החלה ללמוד כינור בגיל 6, ולמדה אצל קוז'ה וויזנביק, פיליפ הירשהורן ובוריס בלקין.
היא נשואה למנצח השוודי דניאל בלנדולף ומתגוררת באוטרכט שבהולנד.
היא הופיעה כסולנית עם תזמורת הנוער הלאומית של סקוטלנד בשנת 2001, שם ביצעה את הקונצ'רטו לכינור של ברהמס.
היא פתחה את ה-BBC Proms בשנת 2005.
היא התנערה מהמסורת על ידי הקלטה עם חמישיית מיתרים בלבד ולא תזמורת, כולל אחיה כצ'לן ואביה המנגן בקונטינואו.
בקונצרטים חיים, היא קיבלה תשואות בעמידה מהקהל הנלהב, למשל בקונצרט התזמורת הפילהרמונית של ברלין ב־2006 ב- Waldbühne בברלין עם נוכחות מלאה של 25,000 איש, ובלוס אנג'לס באולם הקונצרטים על שם וולט דיסני עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בשנת 2008 באולם מלא.
יאנסן הופיעה בכינור סטרדיווארי "בארר" מ -1727, שהיה בהשאלה מטעם אגודת סטרדיווארי משיקגו, וגם בסטראדיווארי "הברון דורברוקץ" משנת 1727, שנמצא בבעלות אגודת הכינורות הבינלאומית של ביאר.
החל מספטמבר 2016, יאנסן מחזיקה למשך 10 שנים בסטראדיווארי "ריבז, הברון גוטמן" מ־1707, שנמצא בבעלות חברת הבת של הבנק הלאומי בנורווגיה: דקסטרה מוזיקה.
היא החלה פסטיבל מוזיקה קאמרית משלה באוטרכט.
היא חברה בקונצרטים של ספקטרום ברלין מאז שנת 1998.
היא קיבלה את פרס המוזיקה ההולנדית בשנת 2003, ואת פרס הנגן היוקרתי של האגודה הפילהרמונית המלכותית בבריטניה בשנת 2009.
יאנסן הייתה אמנית רדיו 3 לדור החדש בין השנים 2002–2004.
היא וחברה לשעבר, הכנר יוליאן רחלין, שיתפו פעולה במופעי מוזיקה קאמרית.
בינואר 2018 ביצעה יאנסן את הקונצ'רטו לכינור של מקס ברוך מספר 1 ואת הסימפוניה הראשונה של גוסטב מאהלר תחת שרביטו של דניאלה גאטי.
בפברואר אותה שנה הופיעה יאנסן עם מישה מייסקי, מרתה ארחריץ' והקונסרבטוריון של מרכז האמנויות ברביקן.
בדצמבר 2018 הופיעה יאנסן עם ואלרי גרגייב ותזמורת הקונצרטחבאו.
על הופעתה עם תזמורת הקונצרטחבאו בין 1997 ל-2018, יאנסן הפכה למקבלת פרס יוהנס ורמיר, שהוענק לה על ידי שר החינוך, התרבות והמדע ההולנדי, אינגריד ואן אנגלסובן.
החל מינואר 2006, היא הקליטה שני דיסקי מיינסטרים (אחד גם SACD היברידי).
הראשון הוא אוסף של קטעי הדרן, בניצוחו של בארי וורדסוורת', בשני ביצוע אנסמבל קאמרי של ארבע העונות (ויוואלדי).
בפרט, הקלטת ויוואלדי שלה זכתה להצלחה רבה מבחינת מכירות בהורדה.
באוקטובר 2006 היא הוציאה את אלבומה השלישי.
בתקליטור זה מופיעים קונצ'רטים לכינור מאת מנדלסון וברוך, יחד עם הרומנטיקה של ברוך לוויולה, עם המנצח ריקרדו שאיי ותזמורת הגוונדהאוס.
בשנת 2007 הוציאה את אלבומה הרביעי, "Bach: Inventions & Partita".
בשנת 2008 היא הקליטה בצוע חי לחנות המוזיקה של אייטונס המורכב מ"סונטת הטריו בסול מז'ור" של באך ו-"סונטה לכינור וצ'מבלו מספר 6 בסול מז'ור".
בשנת 2009 הוציאה יאנסן את הקלטותיה לקונצרטים לכנור של בטהובן ובריטן.
בטהובן הוקלט עם Die Deutsche Kammerphilharmonie Bremen, ובריטן עם התזמורת הסימפונית של לונדון, שתי התזמורות בניצוח פאבו ירווי.
יאנסן אמרה כי הקלטת הקונצ'רטים הללו יחד הייתה רצון ותיק שלה, מכיוון שהיא רואה בשתי העבודות הללו בין הקונצ'רטים הגדולים ברפרטואר הנוכחי.
ב־29 בדצמבר 2010, יאנסן ניגנה עם מישה מייסקי והנס מינאר בשלישיית הפסנתר של אנטונין דבוז'ק במי מינור, אופוס 90 "Dumky", ב-Internationaal Kamermuziekfestival Utrecht, ורדנבורג.
יאנסן חברה בסדרת המוזיקה הקאמרית "ספקטרום הקונצרטים בברלין" מאז שנת 1998. תקליטים שונים עם הספקטרום שוחררו על גבי תווית NAXOS: ארנסט פון דוהנאני - סרנדה לשלישיית המיתרים והשישייה (מס' 8.557153), רוברט הלפס - רביעיית פסנתר, פוסטלוד ונוקטורן (מס' 8.559199), וג'ון הרביסון - ארבעה שירי בדידות, וריאציות ומוזיקת דמדומים (מס' 8.559173).
בשנת 2010 היא הקליטה את הרסיטל הראשון לכינור ופסנתר עם איתמר גולן, שהונפק על ידי דקה בשנה הבאה.
היא בחרה ברפרטואר צרפתי וחשפה את הצליל המתוחכם והנפלא שלה.
בנוסף לסונטות לכינור ופסנתר של דביסי וראוול ופיסות אחרות מהרפרטואר הצרפתי של המאה ה-20, היא הקליטה כמה יצירות מאת ריצ'רד דובוגון, אשר הלחין אותן עבור יאנסן.
בשנת 2012 הקליטה יאנסן אלבום שהוקדש לסרגיי פרוקופייב, המשלב מוזיקה קאמרית ומוזיקת קונצרטים.
עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בניצוחו של ולדימיר יורובסקי, היא ניגנה בקונצ'רטו של פרוקופייב לכינור ותזמורת מס' 2; יחד עם עמיתה בוריס ברובצ'ין, היא ניגנה את הסונטה לשני כינורות בדו מז'ור; לבסוף, עם איתמר גולן בפסנתר, הקליטה יאנסן את סונטת הכינור בפה מינור.
יאנסן גם הקליטה אלבום של מוזיקה קאמרית עם הכנר בוריס ברובצ'ין, נגני הויולה עמיחי גרוס ומקסים ריזנוב, הצ'לנים טורלייף טדין וינס פיטר מיינץ.
האלבום מכיל את ורקלרטה נאכט של ארנולד שנברג בגרסתו המקורית, לשישיית מיתרים, וחמישיית המיתרים בדו מז'ור מאת שוברט.
האלבום הונפק על ידי דקה ב־1 באפריל 2013.
ביוני 2013 הקליטה יאנסן את אלבומה השני שהוקדש לחלוטין לבאך.
היא הוסיפה שתי סונטות לכינור וצ'מבלו, שהוקלטו עם אביה ג'אן יאנסן, השלישי במי מז'ור והרביעי בדו מינור.
ג'אני פרופיטה (באיטלקית: Giovan Crisostamo Profita; נולד ב-13 באוגוסט 1960, קלטניסטה) הוא מדען איטלקי המתמחה במנהל עסקים.
ג'אני פרופיטה נולד בעיירה בקלטניסטה.
הוא למד כלכלה ומנהל עסקים.
פרופיטה היה מרצה בספיאנצה – אוניברסיטת רומא, בשנים 2001–2006 באוניברסיטה פרטית ובאוניברסיטה של אודינה.
הוא היה בין חברי צוות ההקמה של אוניברסיטת סנט קמילוס הבינלאומית למדעי הבריאות והרפואה ובהשמך מונה לרקטור שלה.
פרופיטה פרסם מספר ספרים בהקשר ליחסים בין התעשייה וקניין רוחני.
בשנים 2002–2004 הוא היה אחראי על תחום הקולנוע ובמשרד למורשת תרבותית של איטליה.
בשנים 2004–2005 הוא היה המנהל הכללי של ארגון המחברים ומלחינים האיטלקי.
על פעילותו הוענק לו עיטור ההצטיינות האיטלקי.
ג'ובאני לואיג'י בונלי (באיטלקית: Giovanni Luigi Bonelli; ה-22 בדצמבר 1908 במילאנו - 12 בינואר 2001 באלסנדריה) היה סופר ומוציא לאור של קומיקס איטלקי, שזכור בעיקר כיוצרו של טקס וילר בשנת 1948, יחד עם האמן אורליו גלפפיני.
בונלי ייסד את "Casa Audace Editrice" בשנת 1940, אשר לימים נודע בשם "הוצאת סרג'ו בונלי".
ב-1948 הוא יצר את אוקיו קופו וטקס וילר (שניהם צוירו על ידי גלפפיני).
טקס וילר הוא בין הדמויות הפופולריות ביותר של הקומיקס האיטלקי, עם תרגומים לשפות רבות ברחבי העולם.
בונלי נשאר לפקח על הפקת הקומיקס של טקס עד מותו.
בנו סרג'יו בונלי (1932–2011) היה גם סופר קומיקס, וכן הוציא לאור קומיקס.
משפחת ג'אנפיליאצי (באיטלקית: Gianfigliazzi) הייתה משפחה מפורסמת בפירנצה של ימי הביניים.
המשפחה עלתה לגדולה בתחילת המאה ה-13 והוכחדה בשנת 1798, עם מותו של בנה האחרון פרנצ'סקו.
סמל המשפחה היה אריה כחול על רקע מגן צהוב.
שמה של המשפחה הוא כנראה עיוות וקיצור שמו של אב המשפחה ג'ובאני בן גלצו (Giovanni figlio di Galeazzo).
באזור שנת 1215 המשפחה עלתה לגדולה בעושרה ובמעמדה החברתי באמצעות שורת עסקאות כלכליות שהניבו להם רווחי עתק: כספים שגנבו מדוכסות פייזולה הושקעו בדרום צרפת בצורה של הלוואה בריבית מנופחת: על כל שלושה מטבעות שהלוו בני המשפחה, הם דרשו אחד עשר.
המשפחה הוגלתה מפירנצה בעקבות קרב מונטאפרטי ב־4 בספטמבר 1260, אך הורשו לחזור זמן קצר מאוחר יותר.
הכסף שצברו העלה את קרנם בפירנצה, ובתחילת המאה ה-14 המשפחה קנתה נכסים רבים בפירנצה, לרבות מגדל ג'אנפיליאצי , מגדל ידוע בסגנון הרומנסק העומד על תילו עד היום.
בני המשפחה השתייכו למפלגת הגוולפים, ובעת הפיצול בין הפלגים במפלגה הם הצטרפו לפלג השחור.
המשפחה איבדה מכוחה ומחשיבותה עם השנים, וענפה המרכזי הוכחד בשנת 1798 עם מותו של פרנצ'סקו מריה.
דנטה אליגיירי חי בתקופת עלייתם לגדולה והיה ליריב פוליטי להם.
דנטה לא ראה בעין יפה את משלח ידם כמלווים בריבית, מכיוון שהתנגד להתעשרות שלא בדרך העבודה.
לפיכך בקומדיה האלוהית דנטה הציב אותם בגיהנום לצד מלווים בריבית אחרים, תוך שהוא מזהה אותם באמצעות סמלם בלבד:
צ'יצ'יביו, השף של אחד מבני המשפחה, הוא גיבור אחד הסיפורים של דקאמרון לבוקאצ'ו (יום שישי, סיפור חמישי).
ג'אנפרנקו רנאטו אספחו רייס (בספרדית: Gianfranco Renato Espejo Reyes; 4 במרץ 1988 – 4 ביוני 2011) היה כדורגלן פרואני ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת פרו ובמועדונים מליגת העל הפרואנית.
בשנת 2006 החל אספחו לשחק בקבוצה הבוגרת של ספורטינג קריסטל מליגת העל הפרואנית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
לקראת עונת עבר אספחו לחואן אאוריץ', גם היא מליגת העל הפרואנית, וערך במועדון 57 הופעות ליגה בשתי עונות.
בחודש ינואר 2011 חזר אספחו לספורטינג קריסטל, ועד למותו ערך שש הופעות ליגה במועדון.
ב-22 באוגוסט 2007 ערך אספחו את הופעתו היחידה בנבחרת פרו, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות.
ב-4 ביוני 2011 נהרג אספחו בתאונת דרכים.
ג'אנלוקה כריסטיאנו בוסיו הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ונציה ובנבחרת ארצות הברית.
בשנת 2016 הצטרף בוסיו למחלקת הנוער של ספורטינג קנזס סיטי, לאחר ששיחק באקדמיה של נורת' קרוליינה פיוז'ן.
ב-25 באוגוסט 2017 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-28 ביולי 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLS, בהפסד 2–3 לדאלאס במסגרת עונת .
ב-18 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על ונקובר וייטקאפס במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך בוסיו 65 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-9 באוגוסט 2021 חתם בוסיו בוונציה מהסרייה א'.
ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לאודינזה במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022. ב-1 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן בתיקו 1-1 נגד קליארי במסגרת המחזור השביעי בליגה.
בוסיו היה חלק מסגל נבחרת ארצות הברית לטורניר גביע הזהב 2021. ב-11 ביולי 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת האיטי במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
הוא שיחק בכל ששת משחקי הטורניר, בו זכתה נבחרתו.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארצות הברית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
ג'אנלוקה סקמאקה (באיטלקית: Gianluca Scamacca; נולד ב-1 בינואר 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ באטאלנטה ובנבחרת איטליה.
סקמאקה גדל באקדמיית הנוער של רומא, והצטרף לפ.ס.וו איינדהובן בינואר 2015. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה ההולנדית כשחקן יונג פ.ס.וו.
בינואר 2017 חתם בססואולו בחוזה לארבע שנים וחצי.
ב-29 באוקטובר, בגיל 18, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בהפסד 1–3 לנאפולי.
את שער הבכורה במועדון הוא כבש בעונת 2021/2022 ב-17 באוקטובר בתיקו 2-2 נגד קבוצתו לשעבר גנואה.
בעונת 2021/2022 שבר שיא כיבושים אישי כשכבש 16 שערי ליגה עבור ססואולו.
בינואר 2018 הושאל סקמאקה לקרמונזה מהסרייה ב'.
הוא כבש את שערו הראשון ב-14 באפריל 2018, במשחק הליגה נגד פלרמו.
ב-31 באוגוסט 2018 הושאל לזוולה מליגת העל ההולנדית.
ב-13 ביולי 2019 הושאל לאסקולי מהסרייה ב'.
ב-2 באוקטובר 2020 הושאל לעונה אחת לגנואה מהסרייה א'.
הוא ערך את הופעת הבכורה וגם כבש את שערו הראשון במועדון ב-4 בנובמבר, בהפסד 1–2 לטורינו.
בסך הכל כבש שמונה שערי ליגה בתקופתו בקבוצה.
ב-26 ביולי 2022 חתם לחמש שנים בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג, תמורת 30 מיליון אירו, לא כולל בונוסים.
ב-7 באוגוסט 2022 ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג, בהפסד 0–2 למנצ'סטר סיטי.
הוא כבש שער בכורה בקבוצה ב-18 באוגוסט בליגה האזורית, בניצחון 0–3 על ויבורג.
ב-1 באוקטובר כבש שער בכורה בפרמייר ליג, בניצחון 0–2 על וולברהמפטון וונדררס.
ב-7 באוגוסט 2023 חתם לחמש שנים באטלנטה מהסרייה א' האיטלקית תמורת 25 מיליון אירו, כולל בונוסים.
סקמאקה היה שותף לנבחרת איטליה עד גיל 17 בשלוש אליפויות אירופה.
ב-25 במאי 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 במשחק ידידות בהפסד 2–3 לפורטוגל.
עם נבחרת איטליה עד גיל 19 הוא השתתף באליפות אירופה 2018, וכבש שני שערים בטורניר, כולל אחד בהפסד 3–4 בגמר מול פורטוגל לאחר הארכה.
בשנה שלאחר מכן הוא השתתף במונדיאל U-20.
הוא הבקיע את שערו הראשון עבור נבחרת איטליה עד גיל 21 ב-6 בספטמבר 2019, במשחק ידידות בניצחון 0–4 מול מולדובה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה הבוגרת ב-8 בספטמבר 2021, בניצחון 0–5 על ליטא, וכבש שער בכורה בנבחרת במשחק מול אנגליה במסגרת מוקדמות יורו 2024 ב-17 באוקטובר 2023.
ג'אנלוקה גַאֶטַאנוֹ (באיטלקית: Gianluca Gaetano; נולד ב-5 במאי 2000) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקליארי.
גאטאנו נולד במטרופולין של נאפולי, ובשנת 2011 החל לשחק בקבוצת הנוער של נאפולי.
ב-2016 הפך גאטאנו לשחקן הצעיר בהיסטוריית המועדון שחותם על חוזה מקצועני.
לאחר שבעונת 2018/2019 מונה לקפטן נבחרת הנוער, כבש 22 שערים והוסיף 8 בישולים בכל המסגרות, החל המאמן קרלו אנצ'לוטי לזמן אותו לנבחרת הבוגרת.
ב-13 בינואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–0 על ססואולו בקופה איטליה.
ב-12 במאי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחון קבוצתו 2–1 על ספאל.
לאחר המשחק יצאה סבתו לחגוג עם בנמ משפחתה ברחובות נאפולי, ומתה בשל אירוע לבבי לאחר שנקלעה לוויכוח עם שכן בשל הרעש שהקימו.
ב-10 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון קבוצתו 4–0 על גנק הבלגית במסגרת שלב הבתים.
ב-21 בינואר 2020 הושאל לקרמונזה מהסרייה ב' עד לתום העונה.
ב-16 בפברואר כבש את שערו הראשון בקריירה המקצוענית ובישל שער נוסף בניצחון קבוצתו 5–0 על טרפאני קלצ'ו.
ב-18 בספטמבר 2020 הוארכה השאלתו לעונה נוספת, וב-31 באוגוסט 2021 הושאל לקבוצה לעונה נוספת, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לסרייה א'.
בסך הכל שיחק גאטאנו 84 משחקים במדי הקבוצה בסרייה ב', בהם כבש 15 שערים ובישל 10 נוספים.
ב-1 בפברואר 2024 הושאל לקליארי עד לסוף העונה.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל לקליארי שוב לעונה אחת עם אופציית רכישה.
ג'אנמרקו פוצקו (באיטלקית: Gianmarco Pozzecco; נולד ב-15 בספטמבר 1972) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל איטלקי המשמש כמאמנה של גלאטסראיי מליגת העל הטורקית בכדורסל וליגת האלופות בכדורסל.
פוצקו, שנולד בגוריציה וגדל בטריאסטה, ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1991 בסרייה א'2, הליגה השנייה, במדי פלקנסטרו אודינה.
הוא נשאר במועדון בעונה שלאחר מכן, בסרייה ב'.
ב-1993 עבר לליבורנו, שם שיחק עונה אחת.
לאחר מכן עבר לפלקנסטרו וארזה, במדיה זכה באליפות איטליה ב-1999 - העשירית של וארזה והראשונה מזה למעלה משני עשורים - ומיד לאחר מכן גם ב.
בעונת 2000/01 קלע פוצקו בממוצע 27 נקודות למשחק בסרייה א'.
ב-2001 ניסה להצטרף ל-NBA והשתתף בליגת הקיץ במדי טורונטו ראפטורס, אך לא הצליח לקבל חוזה בליגה.
מ-2002 עד 2005 שיחק בפורטיטודו בולוניה, וב- אף הגיע עימה לגמר היורוליג, בו הובסה 74–118 על ידי מכבי תל אביב.
ב-2005, עקב סכסוכים עם המאמן יסמין רפשה, הוא הוצא מהסגל וסיים את העונה בבאסקט סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה בכדורסל.
בעונת 2005/06 חתם פוצקו על חוזה לשנה בחימקי מוסקבה הרוסית, ולאחר מכן האריך את חוזהו גם לעונת , בה שיחקה הקבוצה בגביע יול"ב.
בעונת 2007/08 חזר פוצקו לאיטליה.
בתחילה נראה היה שהוא יצטרף ל, אבל בסופו של דבר, ב-25 ביולי 2007 הוא חתם על חוזה לשנה באורלנדינה באסקט.
פוצקו ויתר במפתיע על הצטרפותו לווירטוס בולוניה זמן קצר לפני החתימה, לטענתו "כי לא ראה את עצמו נכנס לאולם של וארזה עם החולצה של וירטוס".
לאחר עונה סדירה טובה, עם ממוצעים של כמעט 18 נקודות ו-8 אסיסטים למשחק, הצהיר פוצקו שהוא רוצה לפרוש מכדורסל לאחר הפלייאוף.
ב-15 במאי 2008 הוא נפרד מהכדורסל שלוש דקות לסיום משחק הפלייאוף בין אבלינו לאורלנדינה, כשהמשחק כבר הוכרע, עם הדחת הקבוצה.
המשחק הופסק כדי לאפשר לפוצקו את מחיאות הכפיים של הקהל והשחקנים.
בטורניר האולימפי זכתה איטליה במדליית הכסף.
פוצקו הוביל את טבלת האסיסטים נגד ו, רשם דאבל דאבל של 12 אסיסטים, שיא טורניר, 10 נקודות, 4 חטיפות ו-4 ריבאונדים בניצחון 8952 על של יאו מינג במשחק הלפני אחרון בשלב הבתים והוביל את רשימת הקלעים של איטליה עם 17 נקודות בניצחון 76–75 על .
הוא הוביל עם שישה אסיסטים מול ברבע הגמר וקלע 17 נקודות כולל 4 שלשות מול בחצי הגמר.
בגמר הוא קלע 12 נקודות והוביל יחד עם מתאו סוראניה את טבלת הקלעים של איטליה בהפסד לארגנטינה 69–84.
הוא הופיע במדי הנבחרת גם ביורובאסקט 2005, וקלע 10 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר פרישתו ממשחק שימש פוצקו מספר שנים כשדרן ספורט בסקיי ספורט ובספורטיטליה, וב-13 בנובמבר 2012 מונה למאמן הראשי של אורלנדינה באסקט, הקבוצה בה סיים את קריירת המשחק שלו.
ב-2014 חזר לפלקנסטרו וארזה כמאמן ראשי.
ב-3 ביולי 2015 הוא נפרד מווארזה ולמחרת חתם בקבוצת הליגה האדריאטית צדביטה זאגרב מקרואטיה כעוזר מאמן.
במדי צדביטה זכה בשני דאבלים (זכייה באליפות וב באותה עונה) רצופים וב.
ב-27 במרץ 2018 חתם על חוזה לשנתיים כמאמן הראשי של קבוצתו לשעבר פורטיטודו בולוניה.
ב-11 בפברואר 2019 חתם פוצקו בדינמו סאסארי מהסרייה א'.
הוא זכה עימה ב וביורופקאפ בעונת , אך נפרד מהקבוצה בסוף העונה.
ב-30 ביוני 2021 מונה פוצקו לעוזרו של אטורה מסינה באולימפיה מילאנו מהיורוליג.
בסיום העונה הוא נפרד ממילאנו לאחר שמונה למאמן נבחרת איטליה בכדורסל.
פוצקו הוביל את נבחרת איטליה לרבעי הגמר ביורובאסקט 2022, בו הודחה על ידי בהארכה 85–93, ובמונדובאסקט 2023, בו הודחה על ידי 63–100.
ב-25 באוקטובר 2023 מונה למאמן אסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית והיורוליג, אך פוטר ב-6 בינואר 2024.
ב-2025 סיים את תפקידו כמאמן נבחרת איטליה ומונה למאמנה של גלאטסראיי מליגת העל הטורקית בכדורסל וליגת האלופות בכדורסל.
ג'אצ'ינטו פקֶטִי (18 ביולי 1942 – 4 בספטמבר 2006) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, הנחשב לאחד מגדולי שחקני ההגנה בהיסטוריה.
פאקטי נולד בטרוויליו שבצפון איטליה ושיחק תחילה כחלוץ בקבוצה מקומית בעיר הולדתו, עד אשר הלניו הררה, מאמן אינטר מילאנו, שם לב אליו והעבירו לאינטר.
במאי 1961 הוא ערך את משחק הבכורה שלו מול רומא כקשר.
פאקטי לא הצטיין במשחק אך הררה התעקש ואמר אז כי הוא עתיד להיות אחד מעמודי התווך עליו תבנה הקבוצה.
ואמנם, הוא שיחק באינטר עד סוף הקריירה שלו והיה מנהיג ההגנה של אינטר ונדבך מרכזי בפיתוח הטקטיקה ההגנתית אותה יישם ושכלל הררה בקבוצתו - הקטנאצ'ו, טקטיקה אשר מאפיינת מאז חלק גדול מהקבוצות האיטלקיות ואת הנבחרת האיטלקית.
בנוסף הרבה לתרום למשחק ההתקפה של הקבוצה, ונחשב לאחד מהראשונים שפיתחו את תפקיד המגן ההתקפי.
פאקטי היה אחד מהגורמים העיקריים לזכייתה של אינטר באליפות איטליה בשנים: 1963, 1965, 1966 ו-1971, בגביע אירופה לאלופות בשנים 1964 ו-1965 ובגביע הביו יבשתי בשנים 1965 ו-1966. באותן שנים זכתה אינטר לכינוי "לה גרנדה אינטר" והיא זכורה עד היום כאחת הקבוצות הגדולות בתולדות הכדורגל האירופי.
פאקטי פרש מהמשחק ב-1978 לאחר 634 משחקים במדי אינטר בכל המסגרות בהם גם כבש 75 שערים.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה ערך פאקטי במרץ 1963 כנגד טורקיה.
הוא שיחק במדי איטליה במונדיאל 1966 והיה שותף להדחה הסנסציונית והמשפילה שספגה איטליה מנבחרת צפון קוריאה.