tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאז שנת 2016 משמש כיו"ר סניף צוות - ארגון גמלאי צה"ל בערד.
בשנת 2015 תכנן ובנה את "פארק עופר" בעיר והקים את הספרייה העירונית והחינמית בפארק.
בשנת 2009 בנה (בסיוע של חברים מהמגזר הבדואי וחתנו), אוהל בדואי מפואר בחצר ביתו שבערד, עבור שבילנים – צעירים אשר חוצים את "שביל ישראל" ומחפשים מקום להתרעננות – עד היום עברו במאהל מעל 10,000 מטיילים.
בשנת 2020 השתלב בלימודי מורה דרך.
שיף נשוי ללאה, הוא אב ל־4 ילדים.
פרשת שיף התרחשה בלילה של 28 בנובמבר 2020, במהלכו ירה שיף ברעולי פנים והרג את מוחמד אל-אטרש, עבריין רכוש מהפזורה הבדואית שפרץ לרכבו יחד עם שניים נוספים.
מעצרו של שיף עורר דיון וסערה ציבורית סביב הצורך בהגנה עצמית, אל מול אוזלת היד של משטרת ישראל בפשיעה בדרום הארץ.
ביולי 2021 הרשיע בית המשפט המחוזי בבאר שבע את שיף, במסגרת עסקת טיעון, בהמתה בקלות דעת.
על פי כתב האישום, במוצאי שבת – הלילה שבין 28 ו-29 בנובמבר 2020 – בשל שיפוצים אותם ערכו בביתם, ישן שיף עם אשתו בקרוואן שחנה מאחורי רכבו בסמוך לביתם שבערד.
לקראת חצות, למשמע רחשים התעוררו השניים וזיהו שלושה רעולי פנים מנסים לגנוב את רכבם.
שיף שיצא עם נשקו האישי – אותו הוא מחזיק ברישיון מאז שירותו הצבאי – קרא מספר קריאות "עצרו", ירה לעבר הרכב ופגע פגיעה קטלנית בראשו של מוחמד אל-אטרש בעוד שני חברי החוליה האחרים נמלטים.
מיד לאחר מכן התקשר שיף למשטרת ישראל לדווח על האירוע וביקש סיוע רפואי ומשטרתי באומרו "מהר, יריתי בבן אדם יריתי בבן אדם באוטו".
עם הגעת השוטרים למקום נמצא אל-אטרש בחיים והועבר לטיפול רפואי בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
שיף עוכב לחקירה במשטרת ערד בחשד להמתה, אך לאחר שנאספו ראיות ממצלמת האבטחה שבביתו, שונה החשד לרצח.
מהרגע בו יצא שיף מהקרוואן ועד הרגע בו ירה בפורץ מנשקו האישי עברו 9 שניות.
במהלך החקירה הגיעה הידיעה כי אל-אטרש נהרג מפצעי הירי ושיף ביקש ואמר קדיש על בנו המנוח עופר ועל אל-אטרש בו ירה ירייה קטלנית שהביאה למותו.
לאחר סיום החקירה נלקח שיף לבצע שחזור, בסיומו הועבר אל בית המעצר שבכלא באר שבע, שם שהה שבעה ימים ונאסר עליו לחזור לביתו עד הגשת כתב האישום.
ב־12 בינואר הגישה הפרקליטות את כתב האישום באשמת המתה בקלות דעת – עבירה שהעונש המרבי שלה הוא 12 שנות מאסר.
פרשת שיף הציתה סערה ציבורית בסוגיית הגנה עצמית אל מול אוזלת היד של משטרת ישראל בפשיעה בדרום ישראל.
פוליטיקאים טענו לחפות הנאשם הרבה לפני שהחל הדיון הראשון בבית המשפט, בהם: חה"כ עמיחי שיקלי, השר אמיר אוחנה השרה איילת שקד, חה"כ בצלאל סמוטריץ' ועוד.
הסברה הרווחת לחפותו של שיף במרחב הציבורי התמקדה בטענה כי "באזור בו חי שיף אין שלטון חוק ועל כן הגיוני שיגן על עצמו ועל משפחתו" וזאת בנוסף לשאלה המרכזית שנידונה: "האם אריה שיף הוא רוצח או גיבור?"
השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, יצא בפוסט בפייסבוק נגד משטרת ישראל ונגד הפרקליטות תוך שימוש בסעיף 34 לחוק העונשין – הגנה עצמית.
חה"כ סמוטריץ' יצא באמירה כי "הסיפור של אריה שיף הוא הסיפור של כולנו" וחלק מתושבי ערד העניקו לשיף חיבוק ויצאו להפגנות תמיכה "כולנו אריה שיף".
אזרחים רבים הגדירו את שיף כקורבן של המציאות בדרום וטענו כי נכון להעניק לו תעודת הוקרה על פני כתב אישום.
מנגד, הגדירו אזרחים אחרים את שיף אדם קר מזג שלקח חיים של אדם שכל חטאו היה עבריינות רכוש שנגרמה בשל המציאות העגומה אותה חיים הבדואים בדרום.
פרופ' מרדכי קרמניצר מחה על העונש הקל מדי, לטעמו, שקיבל שיף.
בפברואר 2020 הוקם קמפיין מימון המונים "עוצרים את הטירוף!
פסק הדין במשפטו של שיף
ביולי 2021 הרשיע בית המשפט המחוזי בבאר שבע את שיף במסגרת הסדר טיעון בהמתה בקלות דעת עם סייג לקרבה לבית מגורים, על פי התיקון לחוק העונשין.
על אף שהפרקליטות ביקשה להטיל על שיף עונש של 4–6 שנות מאסר, קבעה השופטת רויטל יפה כץ בנובמבר 2021 עונש של תשעה חודשי עבודות שירות ופיצוי עונשי של 10,000 ש"ח למשפחת ההרוג.
במהלך קביעת גזר הדין התאסף בין כותלי בית המשפט ציבור שביקש לתמוך בשיף בהם חבר הכנסת איתמר בן גביר.
בצאתו ממעצר אמר שיף "אני רוצה להביע את צערי העמוק על זה שלקחתי חיים לבן אדם ללא כוונה וללא התכוונות".
"אמרתי קדיש לעילוי נשמתו של המנוח ולעילוי נשמתו של הבן שלי שנהרג לפני 24 שנה.
צר לי מאוד על האירוע הטרגי שהסתיים בצורה טרגית.
אין לי מה להוסיף חוץ מזה שאת העונש שלי כנראה קיבלתי וכל החיים אצטרך לחיות עם זה שהרגתי אדם בלי כוונה".
בינואר 2022 הגישו אלמנתו ושמונת ילדיו של ההרוג, מוחמד אל-אטרש, תביעת נזיקין נגד שיף, ובה דרשו פיצוי בסך 4.3 מיליון ש"ח על הנזק שנגרם להם בהריגתו.
בית המשפט דחה את תביעתם.
אריה רטנר (נולד ב-1950) הוא סוציולוג וקרימינולוג, פרופסור אמריטוס בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה, המכהן מאז שנת 2022 כנשיא המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי.
כיהן בעבר גם כנשיא המכללה האקדמית כנרת.
רטנר הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן (1977), תואר שני בקרימינולוגיה ומשפט פלילי מבית הספר למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1980), ודוקטורט בקרימינולוגיה מאוניברסיטת אוהיו בארצות הברית (1983).
עם סיום הדוקטורט הצטרף לסגל החוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה בדרגת מרצה.
בשנת 1989 הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1998 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2007 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בין התפקידים שמילא באוניברסיטת חיפה: ראש החוג לסוציולוגיה, ראש בית הספר לקרימינולוגיה, דקאן הפקולטה למדעי החברה, וראש המרכז לחקר פשיעה משפט וחברה.
בשנים 2011 עד 2012 כיהן כנשיא המכללה האקדמית כנרת, ובתחילת שנת 2022 מונה לכנשיא המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי.
במהלך השנים שימש כפרופסור אורח באוניסרסיטאות קרלטון ויורק בקנדה ובאוניברסיטת ברלין.
מחוץ לאקדמיה כיהן רטנר כחבר נלווה בוועדת השרים לענייני אלימות ובוועדת המומחים במשרד לביטחון פנים בנושא המשטרה והמגזר החרדי.
רטנר נשוי + 1, מתגורר ביישוב הקהילתי גבעת אלה שבעמק יזרעאל.
תחומי מחקריו העיקריים של פרופסור רטנר הם סוציולוגיה של החברה הישראלית, פשיעה ועבריינות, מערכת החוק והמשפט בישראל, תרבות החוק ושלטון החוק בחברה הישראלית, אמון ולגיטימציה כלפי מערכת החוק והמשפט בישראל; יהודים וערבים—מערכות יחסים.
כמו כן עוסק פרופ' אריה רטנר במחקר בנושא הרשעות שווא- הרשעת חפים מפשע.
זלצברגר, האם טחנות הצדק טוחנות לאט?
ממצאים ראשוניים בנושא סחבת והתמשכות הליכים בבתי משפט בישראל, אוניברסיטת חיפה: המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה, 2001
יהודים וערבים במערכת המשפט בישראל, אוניברסיטת חיפה: המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה, 1998
פדהצור, מי לא מציית לחוק?
שלטון החוק ומערכת המשפט בעין החברה בישראל, חיפה: אוניברסיטת חיפה, 1999
הרב אריה לייב רוזנפלד (נולד בי' בטבת ה'תש"י, 30 בדצמבר 1949) הוא האדמו"ר מפינסק-קרלין.
נולד בירושלים לרבי אהרן רוזנפלד, מחשובי חסידי קרלין ולימים האדמו"ר מפינסק קרלין, וליוכבד.
התייתם מאמו בגיל צעיר ועבר להתגורר באנטוורפן יחד עם משפחתו, שם למד בתלמוד תורה של חסידות בעלזא.
בבחרותו למד בישיבת שם עולם של חסידות אמשינוב, שם למד גם אצל הרב שמואל אוירבך.
היה חסיד של רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב, ששימש גם כאדמו"ר לחלק מחסידי קרלין.
לאחר פטירת רבי משה מרדכי מלעלוב נבחר אביו לכהן כאדמו"רות על ידי חלק מהחסידים, פלג שכונה "חסידות פינסק קרלין".
לאחר פטירת אביו בכ"ח בניסן ה'תשס"א מונה לאדמו"ר.
הוא מנהיג את מרכז החסידות בירושלים כאשר מלבד מרכז החסידות בירושלים קיימות קהילות גם בבני ברק, ביתר עילית, בית שמש ומודיעין עילית (אחוזת ברכפלד).
ישיבה קטנה "דרכי משה" בביתר עילית, וישיבה גדולה בבני ברק (נפתחה בשנת תשפ"ג).
על קהילתו נמנים כ-700 משפחות.
בנו הרב ברוך, רב הקהילה במודיעין עילית, חתן הרב יהודה יחיאל שיינפלד האדמו"ר מטולטשווא
חתנו הרב ראובן קלפהולץ, ראש הישיבה קטנה של החסידות
חתנו הרב יחזקאל שרגא רוזנבוים, מכהן כאדמו"ר מקרעטשניף טערבישאן בבית שמש
חתנו משה טייטלבוים, בן הרב יוסף דוד טייטלבוים, האדמו"ר מסאסוב.
חתנו איתמר רוזנבוים, בן הרב יהודה רוזנבוים, האדמו"ר מלינסק.
אריה (אריק) שכנר (נולד ב-14 במרץ 1939) הוא מנתח לב ישראלי, פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מייסד המחלקה לניתוחי לב וחזה במרכז הרפואי וולפסון בחולון ומנהלה הראשון, מייסד שותף והנשיא של עמותת "הצל ליבו של ילד".
אריה שכנר נולד בעיר קרקוב שבפולין, בן יחיד וניצול השואה.
עלה לישראל בשנת 1949. מעלייתו ארצה ועד השירות הצבאי התגורר עם משפחתו בחולון.
התנדב לשירות בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת רב-סרן.
תיפקד כמנתח ומפקד של פלגות כירורגיות במלחמות ישראל.
בשנים 1970–1975 התמחה בכירורגיית לב-חזה וכלי הדם הגדולים, בבית החולים בילינסון בפתח תקווה, תחת הדרכתו של מנהל המחלקה, פרופ' מוריס לוי.
עם סיום ההתמחות נסע לארצות הברית, להשתלמויות עמיתים (Fellowship) בכירורגיית לב וחזה של מבוגרים וילדים, בבית החולים הכללי של מדינת ניו יורק שבעיר באפלו (Buffalo General Medical Center), ושימש כפרופ' נילווה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק .
עם שובו לישראל ב-1978 החל לשמש כרופא בכיר במחלקה לניתוחי לב וחזה בבית החולים בילינסון, ובשנים 1988–1991, היה מנהל המחלקה בפועל.
בתחילת שנות ה-90, בעקבות הצורך ההולך וגדל בניתוחי לב בארץ, הוחלט לפתוח שלוש מחלקות חדשות בתחום, בבית החולים סורוקה בבאר שבע, במרכז הרפואי וולפסון בחולון ובבית החולים כרמל בחיפה.
פרופ' שכנר הופקד על הקמת המחלקה בבית החולים על שם אדית וולפסון בחולון.
הוא שימש כמנהל המחלקה עד פרישתו בשנת 2008. תחת ניהולו, התפתחה המחלקה, ומבוצעים בה ניתוחים ממגוון רחב כולל ניתוחי מעקפים, החלפה ותיקון של מסתמי הלב, תיקוני מומים מולדים בילדים, ניתוחי אבי העורקים, וכן ניתוחים של בית החזה.
בשנת 1988, בעודו בבית החולים בילינסון, היה שכנר ממובילי המאבק לקיצור את ההמתנה לניתוחי לב מצילי חיים שעלולה הייתה להמשך חודשים ארוכים.
לצורך כך היה מהוגי שיטת ה"ססיות" במערכת הבריאות הציבורית במדינת ישראל ("קיצור התורים" ו"עבודת צוותים אחה"צ").
במסגרת זאת, הופיע בוועדות הכנסת, כולל ועדת הפנים בראשות חברת הכנסת אורה נמיר, והתריע על הפגיעה החמורה בחיי המטופלים הנאלצים להמתין זמן רב לניתוחים, לפעמים רב מדי.
השיטה החדשה אפשרה את המשך העבודה בבתי החולים הציבוריים בשעות הערב.
מאז השיטה נהוגה בבתי חולים רבים בארץ, בכל תחומי הרפואה.
היה הראשון בישראל לבצע בבילינסון ב-1988, את "קיצור התורים" הראשון, ניתוח מעקפים בחולה, שהמתינה למעלה מ-7 חדשים לניתוח.
נוסף על כך, לשכנר תרומה רבה לפיתוח שיטת הקרדיופלגיה , לשימור שריר הלב בזמן ניתוח.
היה חבר בצוות מחקר בינלאומי שפיתח את השיטה – SIPHA – selective intracavitary profound hypothermia arrest, והיה הראשון להביאה לארץ.
היה מיוזמי "חדר-4" בבית החולים וולפסון – החדר הראשון בישראל לטיפול משולב (רפואי, סוציאלי, נפשי ומשטרתי) בנפגעות תקיפה מינית ואונס.
מתחילת המאה ה-21, מתנדב בבית הלוחם בתל אביב, בהרצאות ובייעוץ רפואי לנכי צה"ל ולבני משפחותיהם.
החל מ-2023 ההתנדבות ממוסדת ליומיים בשבוע, בשעות מוגדרות.
ארגון הצל ליבו של ילד
ללא טיפול זה, ילדים אלה נידונים לתמותה מוקדמת מלווה בייסורים.
הארגון זכה לאותות הכרה רבים בישראל ובעולם, על פעילותו הפילנתרופית מצילת החיים.
תחת ניהולו וביוזמתו של פרופ' שכנר, הפכה מחלקת ניתוחי לב וחזה בבית החולים וולפסון למעניקת הטיפול לילדים המובאים לישראל על ידי העמותה.
במסגרת זאת, ביצע צוות המחלקה עד היום (2023) מעל ל-6,500 ניתוחי לב מצילי חיים בילדים, מכ-70 מדינות.
בנוסף לכך, עוסק הארגון בהכשרת קרדיולוגים ומנתחי לב ממדינות מתפתחות, על מנת שאלה ישובו למולדתם ויעניקו בה את הטיפול החיוני לאותם הילדים.
במסגרת תוכניות הכשרה אלו, מגיעים רופאים מרחבי העולם לתקופות התמחות והשתלמויות ממושכות, במחלקת ניתוחי לב חזה בבית החולים וולפסון.
פרופ' שכנר הקים ב-2008, כשהוא כבר בגמלאות, את עמותת הדור הצעיר Y.L.G – Young Leaders Group, שמורכבת מאנשי מקצוע אקדמיים שרצים מרתונים בעולם ואוספים תרומות נכבדות לעמותה.
שנים רבות לאחר פרישתו מניהול המחלקה, פרופ' שכנר הוא נשיא עמותת הצל ליבו של ילד, וגם כעת (2023), בעשור התשיעי לחייו, מקדיש את מרב זמנו ומרצו ועוסק רבות בגיוס כספים למימון פעילות העמותה ולהקמת בית חולים לילדים על שם סילבן אדמס במסגרת בית החולים על שם אדית וולפסון.
מתגורר ברמת גן ולו שלושה ילדים.
על פועלו רב השנים להצלת ילדים עם מומי לב בארץ ומהעולם, קיבל שכנר את אות יקיר העיר רמת-גן לשנת 2019 ואת אות יקיר העיר חולון לשנת 2021.
כמו כן, נבחר לעמית כבוד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וקיבל את עיטור "עמית פול האריס" של ארגון רוטרי העולמי.
שכנר זכה בעיטור "מפעל חיים ברפואה" של איגוד הקרדיולוגים וארגון מנתחי הלב.
אריה רחמימוב (נולד ב-14 באפריל 1943) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
אריה רחמימוב נולד בקזנלק שבבולגריה לפרסיאדו רחמימוב ואירנה (רפאל) רחמימוב.
הוא עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1949. המשפחה התגוררה תחילה ביפו ואחר כך בתל אביב, שבה למד בתיכון עירוני א'.
בין 1961 ל־1963 למד בטכניון בחיפה וב־1963 נסע לפינלנד ללמוד אדריכלות לתואר שני במכון הטכנולוגי של הלסינקי (כיום אוניברסיטת אלטו).
לאחר סיום לימודיו השתלם במשרד של האדריכל ולי פאאטלה שם הכיר את אשתו, האדריכלית סלמה רחמימוב.
רחמימוב סיים את לימודיו ב-1969. ב-1970 חזר לישראל ופתח משרד אדריכלים עצמאי בירושלים בשותפות עם אשתו.
מ־1970 עד 1978 שימש כמרצה בכיר בטכניון בחיפה.
בשנים 1978–1980 כיהן כראש היחידה לאדריכלות מדברית במכון לחקר המדבר, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שם פיתח טכנולוגיות לתכנון מדברי ואת בית הבוץ הראשון בישראל, בשיתוף עם מייק קפלן, מתי קונס, נעמי בורנשטיין ואלי אילן.
בשנות השמונים והתשעים היה חבר פקולטה-מבקר ומרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ניו מקסיקו ואוניברסיטת שטוטגרט.
כמו כן, הרצה באוניברסיטאות שונות בעולם בנושאי שימור ותכנון מדברי.
רחמימוב שימש כחבר בוועדה מחוזית לתכנון במחוז ירושלים בשנים 1986–1992. ב־2011 נבחר כיושב ראש הוועדה הישראלית למורשת עולמית באונסק"ו ושימש בתפקיד עד 2014.
עבודותיו של רחמימוב מתמקדות בתכנון אורבני ומבני ציבור, חלק ניכר מעבודותיו מגלמות עקרונות של שימור ותכנון המתאים עצמו למרחב הטבעי והאקלימי, והן נוכחות בערים ויישובים רבים בישראל.
רחמימוב היה מהראשונים בארץ להציע תכנון סביב אגני היקוות נחלים תוך ראיית הנחל כציר התכנון.
בין הפרויקטים המיישמים גישה זו ניתן למנות תוכנית מתאר לנחל הירקון ותוכנית אב לאגן הירקון, תוכנית אב לנחל קדרון, תוכנית לבקעת בית נטופה ותוכנית אב לפיתוח נחל באר שבע.
בתוכניות אלו הנחל ואגן ההיקוות שלו מהווים ציר חיבור ליישובים הסובבים אותו המאפשר לתושביהם נגישות למקומות תעסוקה ופנאי.
תוכניות נוספות כוללות בין היתר תוכניות לערים עתיקות שבהם הדגש הוא בתחום השימור והממשק ההיסטורי כדוגמת תוכנית מתאר לפיתוח שימור ותיירות לנצרת, תוכנית מתאר לעכו העתיקה (אשר הוכרה בעקבותיה כאתר מורשת תרבות עולמית של אונסק"ו), תוכנית לעיר העתיקה בבאר שבע וכן תוכניות אב נפתיות לאשקלון ולנגב.
רבין מכון מנדל למדעי היהדות).
נדבך נוסף בעבודתו הוא תכנון ושימור מבנים המהווים חיבור לאתרים היסטוריים, מדגישים את חשיבותם, ומקנים לתושבים החיים בסביבתם פונקציונליות בהווה.
כדוגמת בניין אכסניית הנוער (אנ"א) בעכו העתיקה המשמשת את התיירים המגיעים לעיר, רצף טיילות בהר הזיתים ובעיר העתיקה בירושלים, הקונכייה האקוסטית ובריכת הסולטן בירושלים אשר שימשה בעבר לקיום הופעות וקונצרטים (כיום ההופעות נערכות ללא המבנה שאינו מוקם יותר), רחבת שער האריות, פיתוח ושימור קבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה.
רחמימוב תכנן מספר פרויקטי שימור בסין, עבור ממשלת סין ביניהם: תוכנית אב לפיתוח ושימור קברי שושלת מינג בביג'ינג, תכנון ארמון "Da ming Gong" בשיאן, תוכנית פארק מורשת בעיר ננג'ינג (כולל שיקום Great Bao'en Temple).
רחמימוב ומשרדו זכו להכרה בתחרויות תכנון שונות בישראל ומחוצה לה.
פרסם מאמרים שונים בנושאי שימור ותכנון מדברי.
אחיו הוא הרופא וחוקר מערכת העצבים, חתן פרס ישראל, פרופסור רמי רחמימוב.
אריה שולמן הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר.
שולמן נפצע במלחמת ששת הימים והוא קטוע רגל ימין ואיבד את אחת מעיניו.
בהמשך היה חבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים.
השתתף מספר פעמים במשחקי אליפות אירופה.
אריה שרון (נולד ב-1 במרץ 1959) הוא ראש המועצה האזורית אלונה משנת 1999.
נולד בשנת 1959 במושב אביאל בו הוא מתגורר גם כיום.
אביו היה בעל משק חקלאי, ולו כרמים ומטעי נשירים.
עד תחילת כהונתו כראש מועצה, נהג לסייע בעבודה החקלאית במשק.
בוגר בית הספר לקציני ים עכו ושירת בחיל הים.
למד תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת חיפה.
לאחר לימודיו עבד במשך 12 שנים במחלקת הביקורת הפנימית בחברת החשמל.
נבחר לראשונה לראשות המועצה בשנת 1999.
בבחירות 2018 התמודד מול בבי בן יתח, וניצח ברוב של 55.36%.
בבחירות 2024 היה המועמד היחיד.
מלבד תפקידו כראש מועצת אלונה, מכהן שרון גם כיו"ר רשות ניקוז ונחלים מאז שנת 2022 וכן מכהן כראש הוועדה החקלאית של מרכז המועצות האזוריות.
אריה האיתן (נולד בשם אריה מליחי) הוא שחקן ישראלי.
נולד וגדל כבכור במשפחה של חמישה ילדים בקריית ים.
אביו ממוצא תימני ואימו ממוצא מרוקאית.
כשהיה בגיל 12 אביו רצח את אימו והוא עבר לגדול אצל סבו וסבתו, ימין ושולה שריקי, בצפת.
הוא אימץ את שם משפחתם של סביו וסבתו.
ב-1995 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית צבי.
בוגר סדנת משחק בהדרכת איוואנה צ'בק.
למד גם קואוצ'ינג אצל אלון גל.
ב-1997 שיחק בסרט הטלוויזיה "אישה מרציפן" שכתבה מירב בן-גוריון וביים איתן גרין.
ב-1998 החל לגלם את אבנר אלקיים בסדרה "טירונות" שיצרו אורי ובני ברבש.
ב-1999 גילם אלחוטאי בסדרה "אגוז" שביים אלי כהן בערוץ הראשון.
ב-2002 גילם את סולי בסדרה "כנפיים" שכתבו אופיר בביוף וטל אימברמן וביים שמואל אימברמן בערוץ הראשון.
באותה השנה התראיין בריאיון טלוויזיוני בתוכנית האירוח של ערוץ 2 שהנחה יאיר לפיד שנקראת "יאיר לפיד", בה חשף את סיפור משפחתו.
ב-2006 גילם את סירקין בסרט "מלח הארץ" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש.
ב-1994 שיחק בהצגה "לשבור את הצופן" (אנ') (על חייו של אלן טיורינג) שכתב יו ויטמור שביימה אתי רזניק בתיאטרון הספרייה.
ב-2001 שיחק בהצגה "נוימן - אגדת חיילים" מאת מיכאל גורביץ' שביים אודי בן-משה בתיאטרון תמונע, הצגה זו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת פרינג' לשנת 2002. ב-2003 שיחק בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס שביים אילן רונן בתיאטרון בית ליסין.
ב-2004 שיחק בהצגה "סימנים מלידה" שכתב וביים איציק ג'ולי בתיאטרון תמונע.
ב-2013 הצטרף לאנסמבל נאפולופו על שם אביתר בורובסקי.
ב-2020 כתב ושיחק בהצגה האוטוביוגרפית "שתי נעליים שמאליות" שביים שמואל הדג'ס בפסטיבל תיאטרונטו.
שיחק בהצגות: "רימון בין לבבות" (תיאטרון ארצי לנוער), "חקירה" (תיאטרון ארצי לנוער), "ריתוק" (תיאטרון ארצי לנוער), "סכנה" (תיאטרון ארצי לנוער), ו"שימו לב אליי" (התיאטרון שלנו).
בתיאטרון פסיק שיחק בהצגות: "אחי ישראלי", "אדיפוס המלך", "מחכים לגודו", "נסיך הצללים", "דוד וגוליית", "מוסררה, הוואה ז'ה – סיפור חייו של הבבא סאלי", ו"מוטל בן פייסי החזן".
בנוסף העביר בתיאטרון פסיק סדנאות קומדיה דל'ארטה, והוא היה מורה למשחק ובמאי במסגרת המרכז ללימודי משחק – פלטפורמה.
נשוי ואב לילדים, מנהל אורח חיים דתי, וכיום הוא מורה לתיאטרון ומאמן אישי, ומעביר סדנאות והרצאות.
בשנת 2023 שינה את שם משפחתו להאיתן.
אריה רובנס (30 ביולי 1918 – 14 במאי 2009) היה טייס ומפקד בחיל האוויר הישראלי בתקופת מלחמת העצמאות, ממקימי טייסת הנגב וממקימי מערך המודיעין של חיל האוויר הישראלי.
בצעירותו היה פעיל בתנועת הנוער "עזרא", ועלה לארץ ישראל בשנת 1935 במסגרת עליית הנוער.
תחילה התגורר בקיבוץ גבעת ברנר ולאחר מכן עבר לתל אביב.
בשנת 1944 סיים את קורס הטיס השני של הפלמ"ח, שנערך ברמלה.
בהמשך נשלח לאירופה כחלק מהמחלקה הגרמנית של הפלמ"ח.
בפברואר 1948 הצטרף לשירות האוויר של ההגנה, שהפך לימים לחיל האוויר.
היה ממקימי טייסת הנגב, שפעלה בגזרת הדרום במלחמה.
שימש כמפקד הטייסת במהלך מבצע יואב ומבצע חורב, והוביל משימות תקיפה, סיור וסיוע אווירי.
לאחר המלחמה הקים את מערך מודיעין חיל האוויר הראשון ושימש ראש אגף מטרות.
שירת בצה"ל עד שחרורו בשנת 1967 בדרגת רב-סרן.
בשנת 2002 פרסם את הספר "טייסת הנגב במלחמת השחרור: 15 מאי 1948 – 10 מארס 1949", המתעד את פעילות הטייסת בה שירת ופיקד.
הספר מבוסס על יומניו האישיים, מסמכים וצילומים, ונחשב מקור חשוב להיסטוריה של שירות האוויר וראשית חיל האוויר הישראלי.
לאחר שחרורו למד גאוגרפיה ומזרחנות באקדמיה, ושימש מורה וסגן מנהל מוסדות חינוך.
בשנותיו האחרונות התגורר בקיבוץ גרופית, שם ניהל את הארכיון המקומי והדריך קבוצות מטיילים.
אריה רובנס נפטר ב־14 במאי 2009 ונקבר בקיבוץ גרופית.
אריה שנקמן (20 בפברואר 1932 – 7 ביולי 2025) היה מהנדס חשמל ופרופסור ישראלי, שכיהן כראש המחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה במכון הטכנולוגי חולון (HIT).
מחקריו התמקדו בתחום מערכות הספק חשמליות, הגנה מקרינה אלקטרומגנטית, ופתוח מערכות מיגון מפני שדות מגנטיים.
קיבל תואר שני מהמכון לאנרגטיקה של מוסקבה (Moscow Institute of Energetics) ותואר דוקטור בהנדסת מערכות חשמל מהמכון להנדסת מסילות ברזל של מוסקבה (Moscow State Railway Engineering Institute).
הוא רכש ניסיון מעשי כמהנדס בכיר בחברת Center Montage.
בשנת 1970 הוענק לו תואר דוצנט (מקביל לפרופסור חבר) על ידי המכון להנדסת מסילות ברזל במוסקבה, תפקיד בו המשיך לשמש עד לעלייתו לישראל בשנת 1973.
בשנת 1975 הצטרף לסגל המכון האקדמי טכנולוגי חולון (כיום HIT).
הוא כיהן כפרופסור להנדסה חשמלית ושימש כיו"ר המחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה.
פרופסור שנקמן לימד גם במכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון.
בנוסף, הוא היה יועץ לענייני חשמל במשרד העבודה.
פרופ' שנקמן הוא מחברם של כ-60 פרסומים מדעיים, כולל ספר לימוד אחד וכמה ספרי תרגול.
בשנת 2006, פיתח שנקמן מערכת הגנה פורצת דרך המפחיתה באופן משמעותי את החשיפה של האוכלוסייה לקווי מתח עליון ומגינה מפני קרינה אלקטרומגנטית.
המערכת הוצבה כפיילוט באזור ראש העין והתוצאות הראו כי היא התגלתה כיעילה בהפחתת עוצמת השדה המגנטי (מתח עליון).
מחקרו בתחום הקרינה האלקטרומגנטית בוצע על רקע מחקרים בריטיים שמצאו כי לילדים החיים באזורים בהם יש קו מתח גבוה קיים סיכון של 70% יותר מילדים רגילים לחלות בסרטן הדם.
שנקמן התמחה בניתוח מעגלים חשמליים ומערכות הספק.
הוא חיבר ספר מקצועי בשם "Transient Analysis of Electric Power Circuits Handbook" שפורסם בהוצאת Springer בשנת 2006. הספר מתמקד בניתוח מעברי מערכות חשמל מנקודת מבט הנדסית.
המכון הטכנולוגי חולון תחת הנהגתו של שנקמן ניהל משא ומתן עם חברות קבלניות גדולות המעוניינות לרכוש את הידע להצבת מערכות הגנה מפני קרינה של קווי מתח גבוה.
הוא ארגן יום עיון בנושא בו השתתפו מומחים של חברת החשמל, המשרד להגנת הסביבה, ואנשי אקדמיה העוסקים בתחומי מיגון, בטיחות וקרינה מפני שדות אלקטרומגנטיים.
שיתוף פעולה עם חברת החשמל
שנקמן יזם ופיתח קורס ייחודי ללימוד נושא תכנון, תפעול ופיקוד של מערכות אספקת חשמל במסגרת המחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה.
הקורס הוכן והועבר בשיתוף עם מומחים של מחוז דן בחברת החשמל וכולל סיורים בתחנות כוח ומשנה ובחדרי פיקוח של חברת החשמל.
שנקמן לימד קורסים בתחומי הנדסת חשמל, כולל מבוא להנדסת חשמל.
הוא הוביל מחלקה המכשירה מהנדסים בתחומי חשמל-זרם חזק, אלקטרוניקה ותקשורת, תוך הקפדה על קשר רציף עם התעשייה.
בשנת 2002, היה שנקמן מעורב בסכסוך משפטי עם פרופ' משה זרודי בנושא זכויות יוצרים בספר לימוד בחשמל לתלמידי תארים גבוהים.
בית המשפט המחוזי בתל אביב פסק כי שני הפרופסורים הם המחברים במשותף של הספר.
עבודתו של שנקמן בפיתוח מערכות הגנה מקרינה אלקטרומגנטית מהווה תרומה משמעותית לתחום הבריאות הציבורית והגנת הסביבה.
מחקרו מתמקד בפתרון בעיות מעשיות הנוגעות לחשיפה של האוכלוסייה לקרינה ממתקני חשמל.
אריה "לייבלה" שוורץ (28 בדצמבר 1948 – 22 באוקטובר 1967) היה חייל צה"ל בדרגת סמל, מן הנופלים באסון טיבוע המשחתת אילת.
אריה שוורץ נולד במחנות המעפילים בקפריסין.
הוריו שהפליגו באוניית מעפילים מרומניה נכלאו במחנות בקפריסין למשך למעלה משנה עד שהגיעה המשפחה לישראל.
שוורץ סיים את לימודיו התיכוניים שם.
עסק בספורט ימי והצטרף לאגודת יורדי הים זבולון.
שירת בגדנ"ע ים, ולאחר קורס קדם צבאי התגייס לצה"ל ב-1966 ושירת בחיל הים.
הוא הוצב כאיש צוות במשחתת אילת ונטל חלק בפעולה קרבית שלה במלחמת ששת הימים.
על פעולתו של שוורץ במהלך האירוע נכתב בכתב העיטור שהוענק לו לאחר מותו:
אריה שוורץ הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בנתניה.
שמו של אריה שוורץ הונצח ביד לחללי חיל הים באשדוד, באנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת בחיפה, בכיכר המשחתת אילת בירושלים ובבית יד לבנים בנתניה ובקריית מוצקין.
אֵרִיזוֹנָה היא מדינה אשר נמצאת בדרום-מערב ארצות הברית.
אריזונה היא מדינה עם אקלים מדברי ברוב שטחה, והיא אחת המדינות החמות ביותר בארצות הברית.
הטמפרטורה בקיץ יכולה להגיע ל-52 מעלות צלזיוס ויותר.
ההסכמה הכללית גורסת כי שמה של המדינה נגזר, מהשם הספרדי אריזונאק, שהוא שיבוש של המילה אלי סונק (alĭ ṣonak, "מעיין קטן") בשפת אודהאם, אך ישנן גם סברות שהשם נגזר מהביטוי árida zona (אזור צחיח) בספרדית, או מהביטוי הבסקי aritz ona (האלון הטוב).
האזור משך אליו מהגרים ספרדים ומקסיקנים כבר מראשית המאה ה-19, בשל סיפורים על שפע המינרלים שאפשר לכרות בו.
ב-1853, ביצעה ארצות הברית את רכישת גדסדן, שבמסגרתה סופח לטריטוריית ניו-מקסיקו שטח נוסף, שעבר לאחר מכן לטריטוריית אריזונה, שהפכה לבסוף למדינת אריזונה.
ב-1864, רופא אמריקאי, אשר נשבה על ידי אינדיאנים, ריפא את אחד משוביו, ובתמורה על מעשהו, נלקח למכרה פתוח שבו טען כי "ניתן לאסוף את הזהב מהקרקע".
הסיפור הניע משלחת מחקר אמריקאית רצינית ב-1869. היא לא מצאה זהב, אבל היא חנתה בחווה שממנה צמחה העיר פיניקס.
במלחמת האזרחים האמריקנית הייתה אריזונה חלק מקונפדרציית המדינות של אמריקה.
ב-14 בפברואר 1912 הייתה הטריטוריה למדינה ה-48 של ארצות הברית, המדינה האחרונה שהצטרפה לארצות הברית מבין 48 המדינות הסמוכות זו לזו.
אריזונה היא המדינה השישית בשטחה בארצות הברית.
לפניה מדורגת ניו מקסיקו ואחריה נבדה.
מתוך כלל שטחה של המדינה, רק 15% הם בבעלות פרטית.
כמו מדינות אחרות בדרום מערב ארצות הברית, יש בה רכסי הרים ורמות רבות.
למרות האקלים הצחיח שלה, כ-27% משטח המדינה הוא מיוער.
האתר המפורסם ביותר הנמצא באריזונה הוא הגרנד קניון שבצפונה.
זהו קניון צבעוני, עמוק ותלול, שנחצה על ידי נהר קולורדו.
הוא שוכן בתוך פארק לאומי ענק, שהוא אחד הפארקים הלאומיים הראשונים בארצות הברית.
עומקו מגיע ליותר מ-1.6 ק"מ.
באריזונה נמצא מכתש מטאוריטים חשוב, כ-40 ק"מ מערבה מווינסלוו שבמחוז נאווחו.
אריזונה היא אחת משתי המדינות הבודדות בארצות הברית שלא נהוג בה שעון קיץ (יחד עם הוואי), אך בפועל האזורים שבצפון המדינה המשתייכים לטריטוריית נוואחו משתמשים בשעון קיץ.
אריזונה היא מדינה עם סיכון נמוך עד בינוני להתרחשות של רעידות אדמה.
הרעידה החזקה ביותר אירעה ב-1956 בעוצמה 5.6.
אריזונה גובלת ביוטה בצפון, בניו מקסיקו במזרח, במקסיקו בדרום, בקליפורניה במערב ובנבדה בצפון מערב.
האקלים באריזונה הוא בעיקרו אקלים מדברי, החורפים מתונים עם מיעוט משקעים, ימי הקיץ לוהטים וצחיחים.
בחודשים יולי אוגוסט, ממוצע הטמפרטורה המקסימלית הוא 40 מעלות צלזיוס, ויש מקרים בהם הגיעה הטמפרטורה עד 52 מעלות.
קיים משרע טמפרטורות גדול, כלומר הבדל רב בין הטמפרטורה ביום והטמפרטורה בלילה.
עם זאת, מחוז קוקונינו בצפון המדינה, ובירתו, העיר פלגסטף, ממוקמים בגובה רב, כאשר הפסגה הגבוהה ביותר במדינה, פסגת המפריז (Humphreys Peak), נמצאת בגובה 3,852 מטרים.
הפרשי גובה אלה גורמים לצניחת הטמפרטורות בהרים ולעיתים לשלג בחורף.
ב-1994 וב־2007 נרשמה הטמפרטורה הגבוהה ביותר אי פעם במדינה עם 53 מעלות באזור אגם האוואסטו.
ממוצע המשקעים בשנה במדינה עומד על 323 מ"מ גשם.
בראש הרשות המבצעת עומד המושל שנבחר לקדנציה של ארבע שנים.
המושל מוגבל לשתי קדנציות רצופות, אך אין הגבלה על מספר הקדנציות הכולל.
אריזונה היא אחת מהמדינות הבודדות בהן לא קיים תפקיד סגן המושל, ובמקרה שהמושל מפסיק למלא את תפקידו מחליף אותו מזכיר המדינה.
האספה המחוקקת של אריזונה מורכבת משני בתים - בית הנבחרים של אריזונה בו יש 60 חברים וסנאט בו יש 30 חברים שכולם נבחרים לקדנציות בנות שנתיים עם רוב לרפובליקנים בשני הבתים מאז 1993. כל בוחר מצביע עבור שני מועמדים לבית הנבחרים ומועמד אחד לסנאט שייצגו את מחוז הבחירות שלו.
חברים בבית המחוקקים לא יכולים לכהן יותר מארבע קדנציות רצופות.
בבית המשפט העליון של אריזונה מכהנים חמישה שופטים שממונים על ידי המושל מתוך רשימה שמרכיבה ועדה דו-מפלגתית.
נשיא בית המשפט נבחר על ידי השופטים לקדנציה של 5 שנים.
מאז בחירתו של דווייט אייזנהאואר הרפובליקני ב-1952 ועד 1992 רוב תושבי אריזונה העדיפו את המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות.
הדמוקרט לינדון ג'ונסון היה היחיד שהיה קרוב לניצחון במדינה אך הפסיד ב-5,000 קולות ליליד המדינה בארי גולדווטר.
ביל קלינטון סיים מסורת זו כשניצח ב-1996 עם יותר משתי נקודות מהמועמד הרפובליקני, אך מאז בחרה המדינה במועמד הרפובליקני לאורך השנים עד שנשברה המסורת בשנית וב-2020 העדיפו תושבי המדינה את ג'ו ביידן הדמוקרטי על דונלד טראמפ הרפובליקני.
למרות זאת, התמיכה של אזרחי המדינה ברפובלקנים מתבטאת בעיקר בבחירות הפדרליות, אולם בבחירות הארציות שניים מששת המושלים האחרונים היו דמוקרטים.
ב-4 במרץ 2008 החליט ג'ון מקיין לייצג את המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ובכך היה המועמד הראשון לנשיאות מהמדינה מאז בארי גולדווטר ב-1964.
לאריזונה ייצוג של 11 אלקטורים בבחירות לנשיאות.
הסנאטורים המייצגים את המדינה הן רובן גייגו ומארק קלי מהמפלגה הדמוקרטית.
בשנת 2006 הייתה אריזונה למדינה הראשונה שדחתה את "הצעה 107" שאוסרת על נישואים אזרחיים מאותו המין ואף על איגוד אזרחי, עם זאת, בשנת 2008 אישרו מצביעי אריזונה את הצעה 102 שאמנם אוסרת נישואים אבל מתירה איגוד אזרחי.
סקר שנערך ב-2011 מצא כי 44% מאזרחי המדינה תומכים בנישואים חד מיניים בעוד 45% התנגדו ו-12% לא החליטו.
שאלה נפרדת באותו הסקר מצאה כי 72% מהנשאלים תמכו בהכרה משפטית של זוגות חד מיניים.
ב-17 באוקטובר 2014 הודיע היועץ המשפטי לממשלה באריזונה, טום הורן, כי משרדו לא יתנגד עוד להכרה בנישואים של בני זוג מאותו המין ובכך הפכה אריזונה למדינה ה-31 בארצות הברית שמכירה בכך.
התמ"ג של מדינת אריזונה בשנת 2011 היה 259 מיליארד דולר, מה שמציב אריזונה כבעלת כלכלה גדולה יותר משל ניו זילנד, פינלנד, ואירלנד.
ענפי התעסוקה הגדולים הם בריאות, תחבורה וממשלה.
ההכנסה לנפש באריזונה 40,828 דולר (מדורגת במקום 39 במדינות ארצות הברית).
ההכנסה החציונית לבית אב היא 50,448 דולר.
לפני שנים רבות היו חמישה ענפי כלכלה בולטים באריזונה: נחושת, כותנה, בקר, הדרים ותיירות.
גם בתחילת המאה ה-21 נחושת היא עדיין משאב הטבע החשוב ביותר במדינה, המספקת כשני שלישים מהנחושת הנכרית בארצות הברית כולה.
שיעור האבטלה באריזונה, נכון למרץ 2016, הוא 5.4%.
באריזונה, הלבנים נחשבים רוב האוכלוסייה.
כמו הרבה ממדינותיה של ארצות הברית, באריזונה יש מיעוט היספני שמספרו גדל במהירות.
קבוצות נוספות כוללות: שחורים, אסייתים, אינדיאנים (תושבים ילידים) ומעורבים.
נכון ל-2010, 7.9% מהאוכלוסייה הם מהגרים בלתי חוקיים.
אחוז זה הוא השני בגובהו בארצות הברית, שני רק לנבדה, עם 8.8%.
בירתה של אריזונה היא העיר: פיניקס, והיא גם העיר הגדולה במדינה.
סמלי מדינת אריזונה דגל סמל מוטו כינוי דגל אריזונהFlag of Arizona סמל אריזונהSeal of Arizona המוטו של אריזונההכינוי של אריזונה "אלוהים המעשיר""Ditat Deus" "מדינת הגרנד קניון""Grand Canyon State" עץ פרח ציפור חיה פרקינסוניה פלורידהParkinsonia florida סגווארוCarnegiea gigantea גדרון קקטוסCactus wren דביבון זנב-טבעתRing-tailed cat
אריה (ליאו) תגר (1900 – 24 במרץ 1967) היה פעיל ציוני בלטביה ולאחר מכן בדרום אפריקה.
נולד ברזקנה שבלטביה לאל-חנן ודבורה.
למד בבית ספר תיכון בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטת מוסקבה, ממנה קיבל תואר במשפטים.
בשנים 1922–1924 ייסד וערך את העיתונים היידיים "אונזער וועג" ו"דער וועג" בריגה.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בראשון לציון, שם היה פעיל ציבור וכיהן כחבר המועצה המקומית.
כעבור שנה היגר לדרום אפריקה, שם היה פעיל ציוני מרכזי.
היה יושב ראש המפלגה הציונית-סוציאליסטית, חבר הפדרציה הציונית בדרום אפריקה (מ-1947 עד 1952 סגן יושב ראש הפדרציה), ויושב-ראש המגבית המאוחדת.
היה חבר ההנהלה העולמית של קרן היסוד, חבר הוועד הפועל הציוני וציר בקונגרסים הציוניים.
תפקידו כסגן יושב-ראש הסניף של הפדרציה הדרום אפריקאית בישראל וכחבר מועצת המנהלים של אגודת אפרידר, שבנתה את שכונת אפרידר באשקלון, הביא אותו לעיר, ובשנת 1956 מונה לראשות העירייה מטעם מפא"י, משום שלא היו מועמדים מקומיים לבחירות, אחרי מותו הפתאומי של ראש העיר הקודם.
בבחירות של 1959, הוא נבחר כראש עיר בידי התושבים.
לזכות תגר נזקף איחוד חמש שכונות העיר הראשונות, פיתוחן והרחבתן לעיר.
בית הספר "אורט הנרי רונסון" באשקלון נקרא בעבר על שמו ("תגר").
באפריל 2008 החליטה עיריית אשקלון לקרוא לשדרה בעיר על שמו.
בשנת 1930 נשא תגר את עליזה-גרונה, בתו של צבי הירשפלד, מייסד משק רוחמה.
אמה של עליזה תגר, ברכה, הייתה בתו של חיים יעקב קרישבסקי.
בתם של אריה ועליזה תגר, דבורה, נישאה לאורי שינוק.
חמישים שנות ציונות בדרום אפריקה
אריות הים היא יחידת כוחות מיוחדים המשתייכת לפיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית.
יחידה זו מתמקדת בפעילות של לוחמה בטרור ובמשימות מיוחדות אחרות ברחבי הגלובוס, וידועה בביצוע פעולות מבצעיות מסובכות רבות ומגוונות החל ממחציתה השנייה של המאה ה-20.
היחידה מתמקדת בפעולות ימיות, בדומה לשייטת 13 בצה"ל ויחידות קומנדו ימי אחרות, אך לא רק המרחב הימי מהווה כר לפעילות היחידה.
לוחמי "אריות הים" פועלים במשולב גם במרחב היבשתי והאווירי, ולמעשה בכל סוגי השטח ובמגוון רחב של פעילויות, כפי שההיסטוריה היחידתית המבצעית מלמדת אודות מעורבותם בקונפליקטים מלחמתיים שונים ברחבי העולם.
מבנה היחידה מחולק לכמה צוותים, ולכל צוות היכולת להגיע ולפעול בכל מקום בעולם בהתאם למיומנותו ואופי המשימה.
צוותים 1, 3, 5, 7, 17 - ממוקמים בקורונדו במדינת קליפורניה.
צוות 6 - (הידוע גם בתור DEVGRU) - נמצא תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, בעל התמחות מיוחדת בלוחמה בטרור.
כוח זה נחשב לטוב ביותר מבין כל צוותי אריות הים, ולו סמכות בלעדית לגייס חיילים מכל צוות אחר (אשר מהווים את המקור היחיד לגיוס לוחמים).
שמה המקובל של היחידה בשפה העברית מקורו בטעות תרגום שהשתרשה, שכן פירוש המילה Seal הוא כלב ים, ולא אריה ים.
מקור הטעות הראשוני, אינו ידוע.
ראשית הקומנדו הימי האמריקאי היה במלחמת העולם השנייה עת נדרשה יחידה מיוחדת שתבצע סיור טרם נחיתה של המארינס על היעדים בחזית האוקיינוס השקט.
מקים היחידה היה לוטננט קומנדר דרפר קופמן ב-6 במאי 1943. היחידה נקראה NCDU שפירושו Naval Combat Demolition Units.
לאחר מכן יסד את היחידה שנקראה היחידה לחבלה תת-ימית (Underwater Demolition Team UDT).
בשנת 1962 החליט נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי כי על הצי לייסד יחידת קומנדו ימי במתכונת חדשה - יחידת "אריות הים".
מדובר ביחידה בעלת מסורת ואתוס הנשענת על כמה יחידות של הצי האמריקני שפעלו במלחמת העולם השנייה, ובהן יחידת החבלה התת-ימית (UDT), יחידת החבלה הקרבית של הצי ויחידת השחיינים המבצעיים של ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים).
את היחידה הקים לוטננט קומנדר רוי בוהאם, ותיק הלחימה במלחמת העולם השנייה ובקוריאה, אשר בשנת 1955, בגיל 31, עבר את קורס ההכשרה של יחידת החבלה התת-ימית.
בוהאם הוא שהגה את המודל על-פיו הוקמה יחידת אריות הים ואף אימן את אנשיה.
המלחמה הראשונה בה השתתפו לוחמי היחידה הייתה מלחמת וייטנאם.
במהלך המלחמה ביצעו לוחמי היחידה פשיטות רבות לאיסוף מודיעין, השמדת מטרות וכן סיורי חדירה עמוקים מעבר לקווי האויב.
היחידה התמחתה גם בפעילות קומנדו קרקעית ולא רק בזירה הימית.
בשנת 1970 ביצע צוות לוחמים של היחידה, בפיקודו של דיק קאוץ', את אחת הפשיטות המוצלחות הבודדות באותה מלחמה לחילוץ שבויי מלחמה אמריקנים.
גודלה של היחידה לא פורסם רשמית, אך מעריכים כי מבין 3,000 לוחמי "אריות הים", מונה "צוות שש" כ-300 לוחמים, המהווה מספר כפול מזה שלפני פיגועי 11 בספטמבר.
בין הבולטים שבמפקדי הקומנדו הימי האמריקני ניתן למנות את אריק אולסון וויליאם מקרייוון.
לוחמי יחידת "אריות הים" נבחרים מבין מועמדים רבים ועוברים הכשרה ממושכת, קשה ומפרכת.
במסגרת הכשרתם עוברים הלוחמים אימונים מיוחדים של חבלה תת-ימית במשך חצי שנה.
ידוע במיוחד לשמצה בקרב הלוחמים, שבוע אימונים מרוכז שמכונה "שבוע גיהנום".
במהלכו מתאפשרת שינה רק למשך סך כולל של 5 שעות, במהלך חמש יממות רצופות של פעילות מאומצת שכוללת ריצה, שחייה במים בטמפרטורה שקרובה לאפס מעלות וזחילה בבוץ.
לוחמי היחידה מתאמנים גם בהפעלת כלבים, שמאומנים לפעול במצבי לוחמה שונים לאיתור בני אדם בשטח בנוי כמו גם לזיהוי ונטרול מטעני נפץ מאולתרים, שגורמים לרוב הפגיעות במקרים אלה.
כשמונים אחוז מהמועמדים נושרים במהלך ההכשרה.
לאחר מספר שנות שירות ביחידה, נבחרים הטובים ביותר לצוות העלית של היחידה - "צוות 6".
על פי תקנות צי ארצות הברית עד אמצע שנת 2015 רק גברים הורשו לשרת בצוותי היחידה.
באוגוסט 2015 דווח כי "הצי מתכנן לפתוח את צוותי העילית של היחידה לנשים המסוגלות לעבור את משטר האימונים המפרך." ב-3 בדצמבר 2015 עודכנו תקנות הצי, הוכרז כי "אין עוד חריגים" לכלל התפקידים במערך הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ונשים יכולות להשתלב גם בצוותי יחידת "אריות הים".
באוגוסט 2017 אישה החלה את תקופת ההכשרה הראשונית ביחידה, אך פרשה כעבור שבוע.
בשנת 2019 השלימה אישה אחרת לראשונה את כל מסלול ההכשרה התת-ימית, אך נשרה לאחר מכן.
צוות שש הוא כינויו של הצוות המובחר ביותר מבין צוותי "אריות הים", Naval Special Warfare Development Group הידוע גם כ-DEVGRU.
היחידה הוקמה בשנת 1981 כלקח ממבצע "טופר העיט".
מפקדה ומייסדה הראשון היה קומנדר ריצ'רד מרסינקו, שלחם בשורות הקומנדו הימי במלחמת וייטנאם.
יחידה זו נשלחה לתפיסת פושעי מלחמה בבוסניה, לחמה בקרבות הקשים והמסובכים ביותר בעיראק ובאפגניסטן, ופעלה במבצע לחילוץ אזרח אמריקאי שנתפס כבן ערובה על ידי פיראטים סמוך לסומליה ב-2009, במהלכו חוסלו שלושה מהחוטפים.
המבצע המפורסם ביותר של יחידה זו הוא "מבצע חנית נפטון" לחיסול הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, שנערך ב-2 במאי 2011, בפקיסטן.
באוגוסט אותה שנה נהרגו 22 מלוחמי היחידה כשהופל המסוק בו הוטסו למבצע באפגניסטן.
לוחמי היחידה ידועים במיומנותם הרבה בהפעלת כוח קטלני באופן מושכל ונבון, גם כאשר הנסיבות בעייתיות ובלתי ברורות.
בנוסף לאימונים שזכו להם לוחמי היחידה במסגרת הרגילה של "אריות הים", כוללים האימונים המיוחדים של המועמדים ל"צוות שש" גם צניחה מגובה 30 אלף רגל, תוך שימוש במסכות חמצן, ופעילות ימית ותת-ימית מגוונת בלב ים, לרבות השתלטות על ספינות אויב.
רק כמחצית מהמועמדים ל"צוות שש" (שנבחרים מבין הלוחמים הוותיקים של "אריות הים") מצליחים להתקבל אליו, ולכן גילם הממוצע של רוב לוחמי הצוות נע בין 30 ל-40, כעשור מעל הגיל הממוצע של מרבית חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
שנות ה-70: מלחמת וייטנאם, ובכלל זה לקיחת חלק בתוכנית פיניקס.
אוקטובר 1983: מבצע זעם דחוף - הפלישה לגרנדה.
דצמבר 1989: הפלישה האמריקאית לפנמה.
12 באפריל 2009: חילוץ רב החובל ריצ'רד פיליפס מידי פיראטים שלקחו אותו כבן ערובה.
על אירוע זה מבוסס הסרט "קפטן פיליפס".
2 במאי 2011: מבצע חנית נפטון, מבצע חיסולו של אוסאמה בן לאדן.
25 בינואר 2012: חילוץ שני עובדי סיוע, אמריקנית ודני, בסומליה משבי הפיראטים.
N4 noveske הנשק העיקרי של צוות שש שמחליף את ה HK416 בתור הנשק העיקרי.
הקלר וקוך HK416 בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו - רובה הסער ששימש בתור הנשק העיקרי של צוות שש.
קולט M4A1 קרבין "פלאט-טופ" - לשעבר הרובה העיקרי של היחידה, הוחלף לטובת ה-HK416.
FN SCAR-H בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו תחת הציון Mk 17.
הקלר וקוך MP7 - נשק הגנה אישי.
הקלר וקוך MP5N - מוצא בהדרגה מהשירות.
זיג זאואר P226 תחת הציון Mk 25 - עם גוף עשוי מפלדת אל-חלד ועל חלקם מסילות לעזרים טקטיים.
זיג זאואר P239 - אקדח קומפקטי למשימות חשאיות.
הקלר וקוך Mk 23 מוד 0 - פותח על ידי הקלר וקוך במיוחד עבור היחידה אך לא נמצא בשימוש עקב מגבלות בתכנון.
הקלר וקוך HK415CT - אקדח שנועד להחליף את Mk 23.
רמינגטון 870 - בעיקר גרסה בעלת קנה קצר.
מקלע M249 תחת הציון Mk 46 Mod 1 - מקלע קל בקליבר 5.56 מ"מ נאט"ו, גרסה של ה-FN Minimi עם מספר שינויים.
מקלע M60 תחת הציון Mk 43 Mod 1 - בשימוש מועט.
SR-25 תחת הציון Mk 11 Mod 0 - רובה צלפים חצי-אוטומטי בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו.
הקלר וקוך HK417 - רובה קלעים בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו עם קנה באורך 20 אינץ'.
Mk 13 Mod 5 - רובה צלפים בריחי בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום על בסיס רמינגטון מודל 700.
Mk 15 Mod 0 Special Applications Sniper Rifle - רובה צלפים כבד נגד ציוד מדגם מקמילן TAC-50 בקליבר 12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 BMG).
מקמילן TAC-338 - רובה צלפים לטווחים ארוכים בקליבר 0.338 לפואה מגנום.
Mk 22 Advanced Sniper Rifle - רובה צלפים מודולרי מדגם בארט MRAD התומך במספר קליברים: 7.62x51 מ"מ נאט"ו, 0.300 וינצ'סטר מגנום ו-0.338 נורמה מגנום.
מטול רימונים M203 המותקן מתחת לקנה רובה סער ויורה רימוני 40 מ"מ.
מטול רימונים M320 המותקן מתחת לקנה רובה סער ויורה רימוני 40 מ"מ.
קרל גוסטב M3 MAAWS - נשק נ"ט.
יחידות עלית אחרות בצבא האמריקני
יחידות החילוץ של חיל האוויר האמריקני (The U.S Air Force Pararescue)
אריזה משפחתית היא קומדיית מצבים אמריקנית פופולרית, ששודרה בין השנים 1989–1998, וכללה תשע עונות שידור.
הסדרה הופקה בשתי העונות הראשונות על ידי חברת לורימר ולאחר מכן על ידי האחים וורנר, עבור רשת ABC, ובמהלך העונה האחרונה עברה לשידור ברשת CBS.
בישראל התוכנית שודרה בערוץ הילדים ובשידורים חוזרים.
במקור, הסדרה הייתה סדרת בת של התוכנית קרובים רחוקים מאוד והתמקדה בחייהם של בני משפחת ווינסלאו, תושבי העיר שיקגו - האב קארל (שוטר), האם הארייט, הבן הגדול והמרדן אדי, הבת החכמה לורה והבת הקטנה ג'ודי.
בביתם התגוררו גם אמו המתוחכמת של קארל, אסטל, ואחותה של הארייט - רייצ'ל עם בנה הקטן ריצ'י.
אך הדמות הידועה ביותר בסדרה הייתה דמות השכן הגאון והמגושם - ה"חנון" האולטימטיבי - סטיב ארקל (ג'ליל וייט).
דמותו של ארקל נועדה לבצע הופעת אורח אחת בלבד (במהלך העונה הראשונה) - אבל הפכה לדמות קבועה ומרכזית, בזכות ההתלהבות שעוררה.
הפרקים החלו לעסוק בעיקר בדמותו של ארקל - אהבתו הנכזבת ללורה, המצאותיו ההרסניות, וביקוריו התכופים בבית משפחת ווינסלאו.
דמויות קבועות נוספות היו חברו הטיפש של אדי - וולדו ג'ראלדו פאלדו (שון הריסון), וחברתה הטובה ביותר של לורה - מקסין (שרי ג'ונסון).
במהלך העונה הרביעית, לורה וחברה דאז טד הכירו לסטיב את בת דודתו של טד - מיירה בוטרוס בוטרוס מונקהאוס (מישל תומאס) - נערה מושכת, שהתאהבה בסטיב.
סטיב ומיירה הפכו לזוג, אך סטיב המשיך לאהוב את לורה - ובמהלך העונה האחרונה הם התארסו.
מיירה ראתה בלורה מתחרה רומנטית, ולכן שנאה אותה במיוחד.
סטיב פיתח מספר המצאות מרשימות, והעיקרית שבהן הייתה "תא השינוי", שאפשר לו להפוך לדמות מוצלחת ומושכת יותר, בשם סטפן ארקל, כדי להרשים את לורה.
אדי נרשם לאקדמיה לשוטרים, ואחז בחברה קבועה בשם גרטה (תמי טאונסנד).
קארל והארייט אימצו ילד קטן שכונה 3J (אורלנדו בראון).
מרטל ארקל, בת דודתו של סטיב מבילוקסי, מיסיסיפי (הדרום הצבעוני של ארצות הברית) הייתה מאוהבת קשות באדי.
רוב הפרקים היו פרקים קומיים לחלוטין, והרבו להשתמש בהומור סלפסטיק פשוט (נפילות, חבטות וכו').
מספר פרקים עסקו בנושאים רציניים - כמו למשל אלכוהוליזם, גזענות, מחלת הסרטן, מוות, דיסלקסיה, אלימות ואחזקת נשק חם.
מספר פרקים התמקדו בעבודתו של קארל בתחנת המשטרה.
דמותה של הבת הקטנה במשפחה, ג'ודי, נמחקה לחלוטין מהסדרה (ללא הסבר עלילתי) בעונת 1993, בגלל חוסר פופולריות בקרב הצופים.
"אריזה משפחתית" היא הסדרה הקומית המצליחה ביותר שעוסקת במשפחה אפרו-אמריקנית (שחורה), לצד "משפחת ג'פרסון" (The Jeffersons) ו"משפחת קוסבי" (The Cosby Show).
הארייט ווינסלאו (ג'ו־מארי פייטון / ג'ודיאן אלדר) (1989–1998)
אדוארד "אדי" ווינסלאו (דריוס מקרארי)
לורה ווינסלאו (קלי שנין ויליאמס)
ריצ'י קרופורד (ג'וסף ג'וליוס רייט/ברייטון מקלור) (1989–1998)
מיירה מונקהאוס (מישל דוריס תומאס) (1992–1998)
ג'ו־מארי פייטון הופיעה ב־3 שמות במהלך 9 העונות: ג'ו־מארי פייטון, ג'ו־מארי פייטון־פראנס וג'ו־מארי פייטון־נובל.
אריזונה קרדינלס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר גלנדייל, הסמוכה לפיניקס שבמדינת אריזונה.
הקרדינלס נוסדה בשנת 1898 בעיר שיקגו בשם שיקגו קרדינלס והיא הקבוצה המקצוענית הוותיקה ביותר, וממייסדות ליגת ה-NFL.
כינוי הקבוצה וסמלה על שם ציפור השיר הקרדינל.
הקבוצה זכתה פעמיים באליפות ליגת ה-NFL (טרם האיחוד עם ה-AFL), בשנים 1925 וב-1947. היא העפילה פעם אחת לסופרבול, בעונת 2008 (סופרבול XLIII) בו נוצחה על ידי פיטסבורג סטילרס.
ב-1960 עברה הקבוצה לסנט לואיס שבמיזורי ונקראה סנט לואיס קרדינלס.
ב-1988 עברה לאריזונה, שיחקה תחילה בטמפי ונקראה פיניקס קרדינלס.
משנת 1994 נקראת בשמה הנוכחי ומשנת 2006 משחקת באצטדיון בעיר גלנדייל, אשר שינה את שמו בשנת 2018 לאצטדיון "סטייט פארם".
אריות ים או כפירי ים (שם מדעי: Otariinae) הם תת-משפחה של יונקים ימיים מתת-הסדרה טורפים ימיים (Phocoidea).
את אריות הים מאפיינים סנפירים ארוכים, אוזניים קטנות ותנועה ביבשה על ארבעת סנפיריהם.
כושרם לכופף את הסנפירים האחוריים לפנים מקנה להם יכולת לטפס במהירות על גבי סלעים.
קולו של אריה הים הוא נביחה רמה.
אריות ים נמצאים בדרך כלל באזורים בעלי אקלים קוטבי – ליד אנטארקטיקה או הקוטב הצפוני.
אָריזציה (בגרמנית Arisierung; 'הפיכה לארי') היא הכינוי שהוטבע במהלך השלטון הנאצי בגרמניה לתהליך ההדרה הכפויה של "לא-ארים", ברובם יהודים, מתחומי הכלכלה (מסחר, עסקים ועבודות) בגרמניה ובאזורים שבשליטתה.
התהליך התבסס על האידאולוגיה הנאצית, התומכת בגזע עליון ארי.
אריזציה התבצעה בעיקר בשטחי גרמניה, אוסטריה ופולין, אך התקיימה גם במדינות אחרות שהיו נתונות תחת הכיבוש הנאצי.
ערכו של הרכוש היהודי שנבזז בכ-20 ארצות באירופה נאמד ב-2003 בסכום שבין 90 ל-140 מיליארד דולר.
תהליך האריזציה בתוך שטחי גרמניה גופא החל כבר בשנת 1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי.
על פי חוק זה, סולקו ממשרותיהם כל עובדי המנגנון הממשלתי והשירות הציבורי במדינה, אשר לא היו בני הגזע הארי על פי הגדרות מפורשות שנקבעו בלשון החוק, ואת מקומם תפסו עובדים טהורי גזע בעלי "דם גרמני" לתפקידים בשירות הציבורי.
במסגרת חוק זה פוטרו או הוצאו לגמלאות כל פקידי הממשל, המרצים באוניברסיטאות, המדענים, אנשי התרבות והרוח, וכל אדם אחר שהייתה לו השפעה ציבורית בתחומי הממשל התרבות או הרוח, ואשר נראה לנאצים כמאיים על "התרבות הארית" האמיתית.
מצבם של אזרחי גרמניה ה"לא אריים" היה קשה, אך היהודים ספגו פגיעה קשה במיוחד.
עם חקיקתם של חוקים נאציים אידאולוגיים אשר הגיעו לשיא בחקיקתם של חוקי נירנברג, הודרו היהודים מהמרחב הציבורי.
הושארו להם מספר תחומים בודדים בכלכלה.
לאחר השלמת תהליך האריזציה, הורחקו היהודים גם מתחומים בודדים אלו.
תחילה לא נכפה על היהודים להעביר את רכושם ל"ארים", ולא היה פיקוח ממשלתי על מחירי העברה של הנכסים אולם החל משנת 1938 מצב זה השתנה.
ב-1 בינואר 1938 נאסר על יהודים לסחור ולהפעיל עסקים וכן לשווק סחורות ושירותים.
ב-26 באפריל 1938 נצטוו היהודים על פי חוק לדווח על רכושם במידה והוא עולה על שווי 5000 רייכסמארק והוגבלה גישתם לחשבונות הבנק.
ב-14 ביוני 1938 הורה משרד הפנים הגרמני על רישום כל העסקים היהודיים.
נקבעו מחירי מכירה נמוכים עבור עסקים יהודים ונעשה שימוש במגוון טקטיקות לחץ כדי לוודא שהעסקים יימכרו רק לאנשים רצויים.
בין המכירות הגדולות שנעשו נכללו העסקים אי גה פארבן ועסקי Flick family וכן בנקים גדולים.
רווחי המכירות מהפירמות שהועברו לידיים אריות, הוכנסו לחשבונות חיסכון והיו נגישים למפקידים היהודיים רק בסכומים קטנים ומוגבלים, כך שהסיכום בסוף תהליך האריזציה היה קרוב מאוד להחרמה ללא פיצוי של הרכוש היהודי.
בסתיו 1938, רק 40 אלף מתוך 100 אלף העסקים המקוריים שהיו בבעלות יהודיות נותרו תחת בעלות זו.
האריזציה הושלמה על ידי חקיקתה של רגולציה, ה-Verordnung zur Ausschaltung der Juden aus dem deutschen Wirtschaftsleben (רגולציה למען הרחקתם המוחלטת של יהודים מכלכלת גרמניה) מתאריך 12 בנובמבר 1938. על פי חקיקה זו, כל יתר הרכוש (אשר עדיין נותר בבעלות יהודית) יועבר לבעלים לא-יהודים, והרווחים יועברו לממשלה.
תכשיטים, מניות, נכסי מקרקעין ורכוש יקר ערך אחר חויבו במכירה.
בין אם בהפעלת כוח ובין אם בהתערבויות ממשלתיות כגון תביעות מס פתאומיות, או אף בשל משקל האירועים שאירעו באותו זמן, הרכוש היהודי שינה בעלות תחת מחירים נמוכים בהרבה ממחירי השוק ההוגנים.
עובדים יהודים פוטרו, ועל בעלי מקצועות חופשיים נאסר לעסוק במקצועם.
לאחר פוגרומי ליל הבדולח הוגבר לחץ האריזציה באופן משמעותי.
ב-12 בנובמבר 1938 נאסר על יהודים לשמש כמנהלי עסקים, צו אשר הכריח בעלים יהודים להעסיק ממלאי-מקום "ארים".
ממלאי מקום אלו, שלרוב קודמו בידי המפלגה, השתלטו ראשית על המשרה ולאחר מכן המשיכו בהשתלטות על העסק כולו.
על "ארים צייתנים" (Gefälligkeitsarier) הופעלו איומים בענישה בהתאם לרגולציה נגד שותפות לפשע בשל הסוואת עסקים יהודים (22 באפריל 1938).
יהודים חויבו בתשלומי "כפרה" כבדים בשל הנזקים שחולל האס אה וההמון האנטישמי במהלך ליל הבדולח, כך שמכירת הרכוש היהודי שנותר הייתה רק שאלה של זמן.
ב-3 בדצמבר 1938 הוקפא שווי הנדל"ן היהודי בערכו הנמוך ביותר ורכוש יקר ערך ותכשיטים הותרו למכירה רק דרך משרדים ממשלתיים.
התרוששות האוכלוסייה היהודית, אשר נגרמה כתוצאה מתהליך האריזציה, הפריעה לעיתים קרובות למטרת האריזציה - קידום הגירת היהודים החוצה מגרמניה דרך רדיפות - כיוון שההתרוששות גרמה למחסור באמצעים כלכליים להגר מגרמניה.
יהודים אלה הפכו לקורבנות הפתרון הסופי.
האריזציה במהלך מלחמת העולם השנייה
עם הפלישה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, החלו הנאצים בביצוע תהליך ה"אריזציה" גם בשטחים שנכבשו על ידם.
הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, קבע כי גרמניה תקבל שני שלישים משטחה של פולין (החלק המערבי) ואילו ברית המועצות תקבל את השליש הנותר (החלק המזרחי).
את החלק שנכבש על ידם חילקו הנאצים לשני חלקים.
החלק המערבי סופח לגרמניה, ובו יושבו כמיליון גרמנים במהלך המלחמה ("אריזציה של המקום").
את החלק המזרחי הפכו לאזור הממשל הכללי שבו התקיים משטר כיבוש צבאי מלא.
גם בשטח זה התנהל תהליך מסוים של "אריזציה" כאשר קצינים נאצים, או אנשי מינהל מטעם המפלגה הנאצית ששירתו באזור, השתלטו על רכוש של יהודים שגורשו ממקומות מגוריהם ומבתי העסק שלהם.
בשאר המדינות שכבשו הנאצים, בוצע תהליך של אריזציה בדומה לזה שהתנהל בשטח פולין.
במדינות בעלות גבול משותף עם גרמניה אשר נחשבו ל"נחותות" (כמו צ'כוסלובקיה) סופחו החלקים הקרובים לגרמניה, ובחלק הלא מסופח בוצע "טיהור" בבתי התושבים כמו בפולין.
במדינות ברית המועצות שנכבשו (כמו ליטא ואוקראינה) הנאצים היו מבצעים רק את שיכון הקצינים, כיוון שלא יכלו לספח את השטח ישירות לשטח מדינת האם.
אריזונה דיאמונדבקס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר פיניקס, אריזונה.
הקבוצה משחקת בבית המערבי של הנשיונל ליג.
הקבוצה הוקמה ב-1998 והיא אחת משתי הקבוצות הצעירות ביותר ב-MLB, יחד עם הטמפה ביי רייס.
לאחר תחרות פומבית שנערכה לבחירת כינוי לקבוצה החדשה, נבחר השם דיאמונדבקס, כינויו של מין עכסן המצוי באזור אריזונה.
הקבוצה זכתה להצלחה גדולה בשנות קיומה, ב-10 העונות בין 1998 ל-2007 זכתה ארבע פעמים בראשות הבית שלה.
בשנת 2001 העפילה לוורלד סיריס, בסדרה שמועד התחלתה נדחה בשל פיגועי 11 בספטמבר התמודדו הדיאמונדבקס מול האלופה המכהנת מהעיר ניו יורק, הניו יורק יאנקיז.
בסדרה עצמה בא לידי ביטוי הדומיננטיות של שני המגישים הפותחים רנדי ג'ונסון וקורט שילינג, שביחד זכו ב-4 ניצחונות, והובילו את הקבוצה לזכייה באליפות ה-MLB לאחר ניצחון 3–4 בסדרה.
ג'ונסון ושילינג אף התחלקו בתואר ה-MVP.
בעונה 2023, ניצחו בגמר הליגה הלאומית את פילדלפיה פיליז, מחזיקת התואר מהעונה הקודמת, ועלו לוורלד סיריס לאחר 22 שנה מול טקסס ריינג'רס.
בוורלד סיריס הפסידו לריינג'רס 4-1 במאזן הסופי, אחרי הפסד בכל משחקי הבית שלהם.
אריזה היא טכנולוגיה לעטיפה והגנה על מוצרים, עצמים או חומרים, לצורך הפצה, אחסנה, מכירה ושימוש.
סימון אריזות הוא כל מסר כתוב, אלקטרוני או גרפי המצוי על האריזה או על תווית הצמודה לאריזה.
המושג אריזה מתאר גם מערכת מתואמת של הכנת מוצרים למשלוח, לאחסון, למכירה ולשימוש.
האריזה מכילה את המוצר, מגנה עליו, משמרת אותו, מקלה על משלוח המוצר, מכילה מידע על המוצר ומקדמת את מכירת המוצר שבתוכה.
לאריזה ולסימון אריזות מספר מטרות:
הגנה פיזית על המוצרים הנמצאים באריזה.
קיימים מוצרים המצריכים אמצעי זהירות מיוחדים להגנה על תקינותם והם עשויים להיות רגישים למכות, רעידות, לחץ אוויר, טמפרטורה וכיוצא באלה.
חציצה מחשיפה לחמצן, מים, אבק, וכדומה.
חדירות האריזה לגורמים אלה מהווה שיקול מהותי בעיצוב ובתכנון אריזות.
קיימות אריזות המכילות חומרי ספיגה לחמצן וללחות כדי להאריך את חיי המדף של המוצר.
במחסנים לסחורות רגישות יש הקפדה על טמפרטורה ותנאי לחות מבוקרים.
הכלה או איגוד של פריטים קטנים הנארזים בדרך כלל באופן מקובץ לצורכי יעילות.
לדוגמה, קל יותר לטפל בקופסה המכילה 1,000 עפרונות מאשר ב-1,000 עפרונות בודדים.
לטיפול בחומרים נוזליים, אבקתיים וגרגריים נדרש מכל.
האריזה היא אף כלי להעברת מידע בעזרת הסימון המופיע על גביה, באשר לתוכן האריזה, אופן השימוש, דרכי התובלה, מיחזור, ועוד.
קיימות תקנות המחייבות סימון על גבי אריזות מוצרים מסוימים: תרופות, מזון, חומרים כימיים, ועוד.
האריזה והסימונים עליה הם אף כלי לשיווק המוצר שבאריזה.
עיצוב אריזות באופן המקדם את מכירת המוצר הנארז היא תופעה הקיימת מזה עשרות שנים.
ידע מתחום התקשורת השיווקית ומתחום העיצוב הגרפי מיושמים בעת תכנון האריזה וסימונה וכן בעיצוב נקודת המכירה.
לאריזה אף תפקיד חשוב בשמירת בטיחות המוצר ובהפחתת הסיכונים של נזק בעת שינוע המוצר.
בין אמצעי הבטיחות קיימות "אריזות חותם" כדי לוודא שלא נפתחה בידי זרים.
קיימות אריזות המכילות אמצעי אבטחה מפני גנבה.
יש אריזות שעליהן חותם מקוריות, כדי להגן מפני ניסיונות לזיוף המוצר.
אריזה אף מגבירה את נוחות שינוע המוצר, הטיפול בו, אחסונו, הצגתו, פתיחתו לשימוש ואריזתו מחדש.
קיימות אריזות המתוכננות להקל על חלוקה למנות של המוצר הנארז.
אריזות מוצרים הנארזים בתפזורת, כגון אבקות, ואשר יש להשתמש בהם במנות מדודות, יכולות להכיל אמצעי למדידת מנה מדויקת מן החומר.
ניתן לסווג אריזות בדרכים שונות.
על פי הנמען של המוצר: קיימות אריזות סיטונאיות המשמשות למשלוח, לחלוקה, או לאחסנה של מוצר או מספר רב של אריזות קטנות יותר.
מנגד קיימת אריזת צרכן, שהיא אריזת מוצר המיועדת לצרכן הבודד על פי טיב המוצר הנארז: אריזות של אמצעי רפואה, אריזות מוצרים כימיים בתפזורת, אריזת תרופות ללא צורך במרשם רופא, אריזת מוצרי מזון לקמעונאי, אריזת מוצרים צבאיים, וכדומה.
סמלים רבים לסימון אריזות נקבעו בתקנים לאומיים ובינלאומיים.
לאריזה קמעונאית קיימים סמלים מוסכמים לציון סימן מסחרי, להוכחת קניה, ועוד.
סימונים נוספים נדרשים לעיתים לידע את הצרכן באשר לשימוש בטוח ולאמצעי זהירות.
כמו כן קיימים סימנים מוסכמים למתן הוראות מיחזור המוצר והאריזה.
על אריזות רבות מופיע ברקוד, המאפשר קבלת מידע על תוכן האריזה באמצעות קורא אלקטרוני.
אריזות מוצרים שבהם סכנת התלקחות או התפוצצות חייבים להיות מסומנים בתוויות מתאימות.
אריזונה קויוטיס הייתה קבוצת הוקי קרח מקצוענית, שמיקומה האחרון היה בטמפה, אריזונה, ארצות הברית.
היא שיחקה בליגת ה-NHL, בה הייתה חברה, בשנות קיומה האחרונות, בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה בוויניפג תחת השם ויניפג ג'טס ב-1972, והייתה בין מייסדות ליגת ה-WHA שניסתה להתחרות ב-NHL.
עם סגירתה של ה-WHA ב-1979 התקבלו הג'טס כקבוצת התרחבות ל-NHL והחלו לשחק בה בעונת 1980. ב-1996, עקב קשיים כלכליים ושוק קטן בוויניפג, עברה הקבוצה לפיניקס ושינתה את שמה לפיניקס קויוטיס.
ב-2003 עברה לעיר גלנדייל, פרבר של פיניקס, שם התבססה עד 2022. לקראת עונת , בעקבות עסקת מכירה שהצילה את הקבוצה מפשיטת רגל, שינתה הקבוצה את שמה לאריזונה קויוטיס.
בעונת 2021/22 עברה הקבוצה מהבית הפסיפי אל הבית השני בחטיבה המערבית, הבית המרכזי, על מנת לפנות מקום בבית הפסיפי לסיאטל קראקן, הקבוצה החדשה שהצטרפה לליגה ומבוססת בסיאטל.