tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קורידלית (Corydalis) בסוג זה תועדו 2 מינים נדירים מאוד הגדלים בחרמון; המין קורידלית הסלעים (Corydalis triternata) וקורידלית פיגמית (Corydalis erdelii).
הסוגים עשנן, מגלית, קורידלית, בר-עשנן משתייכים לתת-המשפחה עשנניים (Fumarioideae) ואילו שאר הסוגים משתייכים לתת-משפחת הפרגיים (Papaveroideae).
פרגננולון (Pregnenolone) הוא הורמון סטרואידי המשמש כחומר המוצא לכל ההורמונים הסטרואידים בגוף האדם: פרוגסטרון, הורמונים מינרלקורטיקואידים (כמו אלדוסטרון), גלוקוקורטיקואידים (כמו קורטיזול) ועוד.
פרגננולון אינו בשימוש במדינת ישראל.
כיום נמכר בארצות הברית כתוסף מזון (בדומה ל-DHEA).
רוב המחקרים על ההורמון פרגננולון בוצעו בשנים 1940–1950. כיום חוזרת ההתעניינות בהורמון וישנם מחקרים חדשים.
במחקר שבוצע בשנת 1995 התוצאות הראו קשר בין חוסר בפרגננולון לבין פגיעה ביכולת הלמידה והזיכרון.
במחקר אחר שבוצע על עכברים, נמצא שעכברים שהוזרק להם פרגננולון ביצעו משימות קוגניטיביות בהצלחה רבה הרבה יותר מעכברים שלא הוזרק להם.
כמו כן בוצע מחקר הקושר את נתינת ההורמון פרגננולון ועוד הורמונים סטרואידיים לעלייה במסת העצם.
בנוסף לזיכרון, רמות נמוכות פרגננולון בדם הן גם גורם אפשרי לדיכאון.
במחקר שביצע ה-NIH נמצא שבאנשים הסובלים מדיכאון נמצאות רמות נמוכות באופן משמעותי של פרגננולון בדם.
מחוז פרגנה (באוזבקית: Фарғона вилояти/Farg'ona viloyati; ברוסית: Ферганская область; בפרסית: ولایت فرغانه) הוא מחוז במזרח אוזבקיסטן באזור הנקרא עמק פרגנה.
המחוז גובל במחוזות אנדיז'ן ונמנגן מצפון, בקירגיזסטן מדרום-מזרח ובטג'יקיסטן ממערב.
המחוז מחולק ל-15 נפות ו-4 ערים ובירתו היא העיר פרגנה.
המחוז משתרע על פני 6,760 קמ"ר ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025 אוכלוסייתו מנתה כ-4.14 מיליון בני אדם.
פרגנה (באוזבקית: Фарғона/Fargʻona; ברוסית: Фергана; בפרסית: فرغانه, תעתיק מדויק: פרע'אנה) היא עיר במזרח אוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה.
העיר שוכנת בדרום עמק פרגנה, כ-240 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025 אוכלוסיית העיר מנתה 328,409 בני אדם והיא העיר השישית בגודלה באוזבקיסטן (אחרי טשקנט, נמנגן, סמרקנד, אנדיז'ן ונוקוס).
פרגנה עמדה במסלולה של דרך המשי בימי קדם.
העיר המודרנית הוקמה על ידי הגנרל הרוסי מיכאיל סקובלב מהאימפריה הרוסית ב-1876.
פרדריק טיירי רוג'ה "פרד" בוסקה הוא שחיין צרפתי.
הוא שיאן עולם לשעבר, בעל מדליית כסף אולימפית ובעל 6 מדליות מאליפות העולם, כסף ו-5 ארד.
הוא השחיין הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 21 שניות במשחה ל-50 מטר חופשי.
בגלל פציעות מרובות כתוצאה מצמיחה מואצת נאלץ לוותר על אהבתו.
בגיל 14 החל להתאמן בשחייה.
בוסקה התאמן במועדון השחייה של מרסיי.
בשנים 2001–2005 למד בוסקה באוניברסיטת אובורן, אלבמה והתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2000 זכה בוסקה במדליית ארד ב-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.37 דקות, אחרי המנצחים מרוסיה (3:18.75 דקות) וגרמניה (3:19.61 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים בוסקה עם חבריו פעמיים במקום השביעי ב-4x100 מטר חופשי (3:21.00 דקות), המנצחת הייתה הרביעייה האוסטרלית שקבעה שיא עולם חדש (3:13.67 דקות) וב-4x100 מטר מעורב (3:40.02 דקות), המנצחת הייתה הרביעייה האמריקאית (3:33.73 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכה בוסקה במדליית ארד ב-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.66 דקות, אחרי המנצחים מרוסיה (3:14.06 דקות) וארצות הברית 3:14.80 דקות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בווינה בשנת 2004 זכה בוסקה בשתי מדליות זהב, ב-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.52 שניות, לפני השחיין האיטלקי פליפו מניני (47.66 שניות) והשחיין הגרמני ג'נס שרייבר (48.00 שניות) וב-4x50 מטר בתוצאה של 1:26.24 דקות, לפני גרמניה (1:26.30 דקות) ושוודיה (1:26.98 דקות).
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בשחייה שנערכה בשנת 2004 קבע בוסקה שיא עולם ב-50 מטר חופשי (בריכה של 25 מטר) בתוצאה של 21.10 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) שחה בוסקה 5 משחים.
ב-4x100 מטר מעורב הוא סיים במקום החמישי בתוצאה של 3:36.57 דקות, המנצחת הייתה הרביעייה מארצות הברית (3:30.68 דקות).
ב-4x100 מטר חופשי הוא סיים במקום השביעי בתוצאה של 3:16.23 דקות, המנצחת הייתה הרביעייה הדרום אפריקאית שקבעה שיא עולם חדש (3:13.17 דקות).
ב-100 מטר חופשי הוא סיים במקום ה-10 בתוצאה של 49.25 שניות, בחצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא שחה מהר יותר בזמן של 49.08 שניות.
ב-50 מטר חופשי הוא סיים במקום ה-12 בתוצאה של 22.29 שניות, בחצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא קבע זמן מהיר יותר 22.24 שניות.
בשנת 2005 זכה בוסקה באליפות המכללות ב-50 יארד חופשי בשיא מכללות ושיא בינלאומי של ארצות הברית בתוצאה של 18.74 שניות, שיפור לשיאו הוותיק של טום ג'אגר, (19.05 שניות) משנת 1990 ובכך היה לשחיין הראשון ששוחה משחה זה מתחת ל-19 שניות.
באותה שנה במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה שבספרד, זכה בוסקה בשתי מדליות זהב.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה בוסקה במדליית ארד ב-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.68 דקות, אחרי המנצחים מארצות הברית (3:12.72 דקות) ואיטליה (3:14.04 דקות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה בשנת 2008 זכה בוסקה בשתי מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-4x50 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:20.77 דקות, לפני איטליה (1:23.37 דקות) והמארחים מקרואטיה (1:23.68 דקות).
בנוסף הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.69 שניות, מעט אחרי בן ארצו אמורי לביו (20.63 שניות) שקבע שיא עולם בשלב חצי הגמר (20.48 שניות) ולפני השחיינים ייבגני לאגונוב מרוסיה ודוג'ה דראגנייה מקרואטיה (21.15 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה בוסקה עם חבריו במדליית כסף במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:08.32 דקות, מעט אחרי הרביעייה האמריקאית המנצחת שקבעה שיא עולם חדש (3:08.24 דקות) אחרי קרב ענקים שבו הצרפתים הוליכו במרבית המשחה עד לנגיעה הסופית.
בנוסף, הוא שחה 100 מטר פרפר וסיים במקום ה-16 בחצי הגמר בתוצאה של 52.94 שניות, בשלב המוקדמות הוא שחה מהר יותר וזמנו היה 51.83 שניות.
ב-2009 אירעה פריצתו הגדולה קדימה של בוסקה.
באליפות צרפת הבינלאומית בשחייה שנערכה במונפלייה באפריל קבע בוסקה שיא עולם חדש במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.94 שניות וניצח את שיאן העולם בן ארצו אלן ברנאר במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.15 שניות.
בתחרות "גרנד פרי שארלוט" במאי ניצח בוסקה ב-100 מטר חופשי את השיאן האמריקני מייקל פלפס.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה בוסקה ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד.
בדצמבר אותה שנה שבר סזאר סיילו את שיאו העולמי ב-50 מטר חופשי והעמידו על 20.91 שניות.
בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.41 שניות, אחרי רפאל מוניוס מספרד (23.17 שניות) ולפני יבגני קורוטישקין מרוסיה (23.43 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים בוסקה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.38 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 21 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.38 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכה בוסקה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
שתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי פעם שנייה ברציפות (21.80 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:13.55 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר (23.30 שניות).
בוסקה לא הצליח להיכלל בנבחרת צרפת בשחייה לאולימפיאדת לונדון (2012).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה בשנת 2013 זכה בוסקה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.11 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 22.93 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.93 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.62 שניות ועלה מהמקום החמישי.
בוסקה למד לתואר שני בניהול, באוניברסיטת לומיני שבמרסיי, שם הוא מתאמן בקבוצת השחייה וכן גם במועדון השחייה שבו החל את הקריירה שלו.
ב-2 באפריל 2010 נולדה לו ולחברה שלו לור מנודו, אלופה אולימפית בשחייה, בת בשם מנון.
פריץ "פרד" אוברלנדר היה מתאבק יהודי-אוסטרי, שהיגר לצרפת, בריטניה ובהמשך לקנדה.
זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (1933) במשקל קל כבד, אלוף המכביה הרביעית (1953) וסגן אלוף המכביה השלישית (1950) במשקל כבד.
הוא בחר להחרים את אולימפיאדת ברלין (1936) בשל היותו יהודי.
פרד אוברלנדר נולד וגדל בווינה.
באליפות אירופה שנערכה בפריז בסוף נובמבר 1933 הוא זכה במדליית ארד בהיאבקות בסגנון חופשי עד 79 ק"ג
באולימפיאדת לונדון (1948) הוא ייצג את בריטניה וסיים במקום שמיני בהיאבקות בסגנון חופשי במשל כבד מעל 87 ק"ג, לאחר שהפסיד בשני הקרבות הראשונים שלו.
אוברלנדר שייסד את סניף מכבי בקנדה, הגיע בראש המשלחת הקנדית ל בשנת 1950 וזכה במדליית כסף בהיאבקות בסגנון חופשי במשקל כבד.
ב שנערכה בשנת 1953 זכה במדליית זהב בסגנון יווני-רומי במשק כבד.
במהלך הקריירה שלו הוא זכה בשתי אליפויות נוער בהיאבקות באוסטריה, בחמש אליפויות בהיאבקות במשקל כבד בצרפת, בשבע אליפויות בריטיות בהיאבקות במשקל כבד ובאליפות קנדה אחת במשקל כבד.
ב-1991 הוכנס שמו ליד לאיש הספורט היהודי.
פרד אב היה פזמונאי אמריקאי, שהיו לו שיתופי פעולה רבים ומוצלחים בתיאטרון המוזיקלי עם המלחין ג'ון קנדר.
הצמד "קנדר ואב" כתבו לאמנים כמו לייזה מינלי וצ'יטה ריברה ותרמו להיטי במה מצליחים כמו "קברט" ו"שיקגו".
אב נולד במנהטן למשפחה יהודית.
הוא עבד במהלך שנות ה-50 בהברקת נעלי תינוקות, כעוזר נהג משאית, וכן הועסק במשרד אשראי של חנות כלבו ובחברת לבנים.
הוא בוגר תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת ניו יורק, ותואר שני באנגלית מאוניברסיטת קולומביה.
אחד משיתופי הפעולה המוקדמים שלו היה עם פיל שפרינגר, ושיר שהם כתבו ביחד ("I Never Loved Him Anyhow") בוצע על ידי כרמן מקריי ב-1956. שיר נוסף שכתב עם שפרינגר היה "שבור לב", אשר בוצע על ידי ג'ודי גרלנד, אמה של בת חסותו לעתיד, לייזה מינלי.
מנגינות שפרינגר-אב נוספות כוללות את "אור ירח מהמר" ואת "ובכל זאת אף פעם לא איבד את הבלוז".
"אל תשכח", שאותו כתב עם נורמן ליידן, בוצע על ידי הזמרת אדי ארנולד ב-1954.
אחת מעבודות התיאטרליות הראשונות שכתב את מילות השירים הייתה לרביו "תריסר האופים" ב-1951. הוא כתב שירים עם נורמן מרטין לרביו "שים אותו בכתיבה" (1962).
מראשית שנות החמישים עבד גם עם המלחין פול קליין, ותרמו שירים לרביו "האם אמריקה לא כיפית?" (1959) ולרביו "מ-A ל-Z " בברודוויי.
עם קליין אב כתב את המחזמר הראשון שלו, "בוקר יום ראשון".
במקור, בוב פוסי צורף כבמאי, אולם הוא נסוג בסופו של דבר מהפרויקט, והמופע לא הצליח.
מו"ל המוזיקה טומי ולנדו שידך ב-1962 בין אב לג'ון קנדר.
אחרי כמה שירים כמו "ספר הצבעים שלי", כתבו קנדר ואב את המחזמר "שער הזהב" שמעולם לא הופק.
עם זאת, איכות הכתיבה שכנעה את המפיק הרולד פרינס לשכור אותם להפקה המקצועית הראשונה שלהם, "פלורה האיום האדום" בבימויו של ג'ורג' אבוט, המבוססת על הרומן "אהבה מעבר לפינה" של לסטר אטוול.
למרות שהמופע זיכה את לייזה מינלי בפרס טוני, המופע ירד במהירות.
שיתוף הפעולה השני שלהם, "קברט" שהתבסס על נובלה של כריסטופר אישרווד, היה הרבה יותר מוצלח, ורץ במשך קרוב לשלוש שנים.
במחזמר כיכבו ג'יל האוורט כסאלי בולס, ברט קונבי כקליפורד בראדשו, לוטה לניה כפרויליין שניידר וג'ואל גריי כמנחה.
המחזמר זכה בשמונה פרסי טוני מתוך 11 שעבורו זה היה מועמד, כולל למחזמר ולכתיבת המילים.
הוא עובד על ידי בוב פוסי לסרט קולנוע באותו שם שזכה בשמונה פרסי אוסקר, וחודש פעמיים בברודוויי.
כמה מהעבודות הבאות של הצמד היו פחות מוצלחות: "זמן האושר" רץ במשך פחות משנה.
"זורבה" גם רץ פחות משנה, למרות שהיה מוצלח יותר בחידושו ב-1983 ו"70, בנות, 70", שנועד במקור להצגה באוף ברודוויי, ירד מהבמה לאחר 35 הופעות.
ב-1972, הוא כתב ספיישל לטלוויזיה עם לייזה מינלי "לייזה עם Z", וב-1974 קנדר, אב ופוסי תרמו ל"ליזה", קונצרט ללייזה מינלי בברודוויי.
ב-1975, הצמד כתב את השירים ל"ליידי מצחיקה", ההמשך של "מצחיקונת".
למחזמר "שיקגו" (1975) היו ביקורות מעורבות, אולם הוא רץ במשך יותר משנתיים.
הוא סבל מביקורות צוננות, בניגוד לפופולריות השיא של "שורת המקהלה".
למרות שמועות על הפקת סרט בבימויו של פוסי, ההצגה עלתה מחדש רק ב-1996, כחלק מסדרת הדרנים, והפכה ללהיט ענק.
ההפקה המינימליסטית הועברה לברודווייו ורצה שנים רבות עם מעל ל-6,000 הופעות.
הגרסה הקולנועית הופקה בסופו של דבר ב-2002 וזכתה בפרס אוסקר לסרט הטוב.
הצמד כתב גם את "אשת השנה" בכיכובה של לורן באקול, שזיכה אותם בפרס הטוני השני שלהם למחזה הטוב ביותר.
ב"הזירה" (1984) התחברו קנדר ואב שוב עם מינלי וריברה.
בעקבות ירידת ההצגה לאחר שישה חודשים, קנדר ואב לא ייצרו כמעט חומר חדש במשך תשע שנים.
ב-1991 עלה באוף-ברודוויי הרביו "והעולם מסתובב", שהביא קארן זימבה, סוזן סטרומן וסקוט אליס לתשומת הלב של קהילת התיאטרון.
הצמד עיבד מוזיקלית את "נשיקת אשת העכביש" שעלה ב-1993 בכיכובה של צ'יטה ריברה ובבימויו של הרולד פרינס, רץ במשך יותר משנתיים וזיכה אותם בפרס הטוני השלישי והאחרון שלהם.
ההפקה המקורית האחרונה של הצמד שהגיע לברודוויי במהלך חייו של אב היה "רציף הפלדה" שעלתה ב-1997. למרות שהמופע היה מועמד ל-11 פרסי טוני, הוא לא זכה באף פרס וירד לאחר חודשיים.
באותה שנה עיבד אב את המילים למנגינה של רוג'רס להפקה טלוויזיונית של "סינדרלה".
לצמד היו גם שתי הפקות מחוץ לניו יורק.
המחזמר "שוב ושוב", עיבוד ל"בעור שינינו" של תורנטון ויילדר שבוצע בתיאטרון בארלינגטון שבוירג'יניה בשנת 1999 וחודש ב-2007 בשם "הכל עלינו".
"הביקור", בכיכובם של צ'יטה ריברה וג'ון מקמרטין, שהוצג בתיאטרון גודמן בשיקגו.
אב מת בגיל 76 מהתקף לב בביתו בניו יורק.
באותו זמן עבד עם קנדר על מחזמר חדש בשם "וילונות": קומדיה מוזיקלית מסתורית על רצח מאחורי הקלעים.
הפרויקט כבר איבד את המחזאית ואת המעבד המוזיקלי בשלבי ההפקה.
בצירוף מקרים, ההצגה עוסקת בסדרה של מקרי מוות במהלך הייצור של מחזמר בברודוויי.
קנדר המשיך לעבוד על הפרויקט עם הפזמונאי רופרט הולמס שכתב מילים חדשות בעת הצורך.
המלחין מרווין האמליש אמר על אב: "כל מה שאני זוכר הוא שעבודה עם פרד אב הייתה מאוד מהנה.
אתה יודע, ג'ון קנדר ופרד אב כתבו כצוות.
אז, רוב השירים שנכתבו כאשר עבדתי עם ליזה (מינלי) נכתבו על ידם.
עם זאת, כשזה הגיע לעשיית סדר ולעבוד על המשחק ולהרכיב דברים, אהבתי את העבודה עם פרד אב...
הוא היה אדם מאוד חכם והוא היה מאוד מצחיק...
אני חושב שהוא כנראה כתב לה יותר משכל אדם בעולם יכל היה לכתוב לה.
הוא פשוט הבין אותה כל כך טוב".
פרדריקו שאווס גדס (בפורטוגזית: Frederico Chaves Guedes; נולד ב-3 באוקטובר 1983 טאופילו אוטוני, מינאס ז'ראיס, ברזיל) הידוע בשמו הפרטי המקוצר, פרד, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
שיחק בנבחרת ברזיל, ערך במדיה 39 הופעות בהן כבש 18 שערים.
פרד החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2003 בקבוצת אמריקה מיניירו, מהעיר בלו הוריזונטה, ברזיל.
באמצע עונת עבר פרד לקרוזיירו מליגת העל הברזילאית, יריבתה העירונית של אמריקה.
באותה עונה פרד שותף ב-28 משחקים במדי קרוזיירו וכבש 14 שערי ליגה, ו-2 בגביע סודאמריקנה.
לאחר שכבש פרד 53 שערים ב-71 הופעות בעונה וחצי, נרכש החלוץ על ידי אלופת הליגה 1, אולימפיק ליון בסכום של 15 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה של פרד בליון כבש פרד 14 שערי ליגה והיה סגן מלך שערי הליגה, שני רק לפאולטה, ובאותה עונה זכה פרד באליפות הראשונה שלו עם ליון.
בעונת כבש פרד 11 שערי ליגה ב-20 משחקים והיה מלך שערי הקבוצה, אף על פי שהושבת במהלך העונה למשך חודשיים בשל פציעה, ועזר לליון לשמור על תואר האליפות עונה נוספת.
עם זאת, נפצע פרד במהלך אימון עם נבחרת ברזיל בקופה אמריקה 2007. פרד חזר לבסוף באוקטובר 2007, אך לא קיבל הזדמנויות רבות בעונת , בעיקר בשל פריצתו של קארים בנזמה הצרפתי והחתמתו של מילאן בארוש הצ'כי.
בעונת שיחק פרד 20 משחקים בכל המסגרות, בהם כבש 4 שערים.
משחקו האחרון של פרד במדי ליון היה ב-10 בינואר 2009, לאחר שביקש פרד לעזוב את הקבוצה בדצמבר 2008. ב-26 בפברואר 2009 שוחרר פרד מחוזהו עם ליון.
לאחר ששוחרר מליון חזר פרד לברזיל, וסירב לחזור לשחק באירופה.
במרץ 2009 חתם פרד בפלומיננסה על חוזה ל-5 עונות.
ב-15 במרץ אותה שנה, בהופעת הבכורה של פרד בפלומיננסה, כבש צמד בניצחון קבוצתו 1-3 את מקאה.
ביולי 2009 נפצע פרד בברכו, פציעה שהשביתה אותו עד אוקטובר אותה שנה.
עם חזרתו של פרד, הוביל החלוץ את קבוצתו 10 משחקי ליגה ללא הפסד, ובכך הציל את קבוצתו מירידת ליגה, כאשר סיימה הקבוצה במקום ה-16. בנוסף הוביל פרד את פלומיננסה לגמר גביע סודאמריקנה, בו הפסידה קבוצתו 5-4 בסיכום שני המשחקים, לליגה דה קיטו האקוודורית.
בסיום עונת , נתפס פרד על ידי אוהדי פלומיננסה כמנהיג הקבוצה, שכן הציל אותה מירידת ליגה כמעט בטוחה.
בעונת המשיכה פלומיננסה את יכולתה הטובה מסיום העונה הקודמת, ופרד, למרות פציעות חוזרות ונשנות, המשיך לבסס את מקומו כמוביל הקבוצה.
באותה עונה זכתה פלומיננסה באליפות ברזיל, לראשונה מאז שנת , ובפעם השלישית בתולדות הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן, כבש פרד 34 שערים ב-43 משחקים בכל המסגרות, ועזר לקבוצתו להעפיל לגביע ליברטדורס, כאשר סיימה פלומיננסה במקום ה-3.
ב-11 בנובמבר 2012 זכתה פלומיננסה באליפות הרביעית בתולדותיה, 3 מחזורים לסיום העונה, לאחר צמד של פרד נגד פלמיירס.
בנוסף זכתה פלומיננסה ב-2 תארים נוספים: אליפות ריו דה ז'ניירו וגביע גואנברה.
בחודשים ינואר ויולי 2013 קיבל פרד הצעות רבות מקבוצות פאר באירופה, בהן יובנטוס, מנצ'סטר סיטי וולנסיה, אך פרד סירב לכולן והעדיף להישאר בברזיל.
בעונת כבש פרד 8 שערים ב-25 משחקים בלבד בכל המסגרות, בעיקר בגלל פציעות והרחקות של השחקן.
ב-8 ביוני 2016 עבר פרד לאתלטיקו מיניירו.
4 ימים לאחר המעבר ערך את הופעת הבכורה במדי מיניירו, ב'קלאסיקו של מיניירו', מול קבוצתו לשעבר קרוזיירו.
פרד כבש במשחק זה ואף חגג, אך קבוצתו הפסידה 3-2. בעונת היה פרד למלך השערים בליגת העל הברזילאית, עם 24 שערים.
ב-23 בדצמבר 2017 התירו מיניירו ופרד, באופן הדדי, את חוזהו בקבוצה.
באותו היום חתם פרד בקרוזיירו, ובכך חזר אליה לאחר 12 שנים.
לאחר שנתיים חתם בפלומיננסה, ובסיום חוזהו בקבוצה בשנת 2022 פרש ממשחק פעיל.
אף על פי שלא שיחק במוקדמות מונדיאל 2006, זומן פרד לסגל ברזיל למונדיאל 2006 על ידי קרלוס אלברטו פריירה.
שערו היחיד בטורניר היה בשלב הבתים, בניצחון 0-2 על .
פרד נכלל גם בסגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה 2007, בו זכתה נבחרתו.
בקופה אמריקה 2011, ברבע הגמר, לאחר משחק ללא שערים, היה פרד הבועט האחרון מבין ארבעת הבועטים בדו-קרב בעיטות הכרעה נגד , כאשר כל ארבעת הבועטים של ברזיל החטיאו, ופרגוואי עלתה לחצי הגמר.
בגביע הקונפדרציות 2013, עם חזרתו של לואיס פליפה סקולארי לעמדת מאמן נבחרת ברזיל, הוצב פרד במרכז הרחבה והיה החלוץ המוביל בטורניר זה.
פרד סיים את הטורניר עם 5 שערים (מלך השערים יחד עם פרננדו טורס).
ברזיל זכתה בטורניר, לאחר ניצחון 0-3 על בגמר, וצמד של פרד במשחק זה.
פרד זומן לסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 2014. בטורניר זה פרד שותף בתבוסה של ברזיל בחצי הגמר ל בתוצאה 7-1, ההפסד הגדול בתולדותיה.
משחק שקיבל את השם מינייראסו.
בסיום הטורניר הודיע פרד על פרישתו מנבחרת ברזיל.
פרגלי אִבּראהים פאשא (בטורקית: Pargalı İbrahim Paşa, 1493, פארגה, הרפובליקה של ונציה – 15 במרץ 1536, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית) היה וזיר גדול באימפריה העות'מאנית בין השנים 1523–1536, בראשית ימי שלטונו של הסולטאן סולימאן הראשון.
אבראהים נולד בפארגה, עיירת דייגים ברפובליקה של ונציה (כיום בצפון יוון), למשפחת מלח נוצרי אורתודוקסי.
בילדותו נחטף אבראהים על ידי שודדי ים ונמכר לעבדות בארמון במניסה, הארמון שבו קיבלו את חינוכם יורשי העצר (שהזאדה) של האימפריה העות'מאנית.
בעודו במניסה הפך לחבר קרוב של השהזאדה סולימאן (שהפך בהמשך לסולטאן סולימאן הראשון) וקיבל את חינוכו בחצרו של השהזאדה, שם רכש ידע במגוון מקצועות ושליטה במספר שפות.
לאחר עלייתו של סולימאן לשלטון ב-1520 הוא הפך לבזייר של הסולטאן ובהמשך הוכיח את יכולותיו בזירה הדיפלומטית ובמסעות צבאיים.
התקדמותו במעלה הדרגות והתפקידים הייתה מהירה, כך שלעיתים זכה לקנאה מצד נושאי המשרות הבכירות האחרים.
ב-1523 קיבל אבראהים פאשא את תפקיד הוזיר הגדול של האימפריה, ובהמשך אף קיבל את תואר שר המלחמה (Serasker) ותארים נוספים אשר הרחיבו את סמכויותיו לכמעט זהות לאלה של הסולטאן עצמו.
ב-1525, זמן קצר לאחר המרד והוצאתו להורג של שליט מצרים מטעם הסולטאן, האין אהמט פאשא, נשלח אבראהים פאשא למצרים ולזמן קצר כיהן כביילרבי שלה, במהלכו ביצע רפורמות נרחבות במערכות השלטון האזרחי והצבאי של האזור, וחיבר קובץ חוקים אשר מקבע את אותה רפורמה.
בעבר נטען שאבראהים פאשא נישא לאחותו של סולימאן, חדיג'ה סולטאן, אך כיום טענה זו אינה מקובלת.
היסטוריונים הראו שהוא נישא לאישה אחרת בשם Muhsine Hatun.
הוא הפך לדאמאט (תואר שהוענק למי שנישא לבת השושלת העותמאנית), אך היסטוריונים לא נוטים להשתמש בתואר זה בהקשרו של אבראהים, ייתכן כדי לא לבלבל בינו לבין מדינאים אחרים שנשאו שמות דומים.
הכינוי הנפוץ ביותר של אבראהים שמופיע במקורות הוא "פרגלי", על שם עיר הולדתו, ובנוסף ידועים גם הכינויים "פרנק" (Frenk, האירופאי), "מאקבול" (המועדף) ו"מאקטול" (ההרוג).
במישור הדיפלומטי, מגעיו עם מדינות המערב הנוצריות נחלו הצלחה.
אבראהים פאשא, אשר ראה עצמו כ"כוח האמיתי מאחורי האימפריה" נהג לנקוט טקטיקות מגוונות במשא ומתן לחתימת הסכמים מול שליטי ממלכות אירופה.
המדינאים הוונציאנים אף נהגו לכנותו "אבראהים המפואר", בעקבות הכינוי שדבק במקור לסולטאן סולימאן.
ב-1533 שכנע אבראהים את קרל החמישי להפוך את הונגריה למדינה וסאלית ביחס האימפריה העות'מאנית.
ב-1535 כרת הסכם היסטורי עם מלך צרפת פרנסואה הראשון, שבמסגרתו קיבלה צרפת זכויות יתר במסחר עם האימפריה העות'מאנית, בתמורה לתמיכה צרפתית במאבקה של האימפריה נגד שליטי בית הבסבורג.
הסכם זה גם היווה את תחילתה של הברית הצרפתית-עות'מאנית, אשר התקיימה למעלה מ-250 שנה, עד ימי נפוליאון בונפרטה.
קרנו של אבראהים החלה לרדת בעיני הסולטאן במהלך הקמפיין נגד האימפריה הספווית, אז החל לכנות עצמו "סרסקר סולטאן".
הוספת המילה סולטאן לתואר שר המלחמה, התפרשה בעיני סולימאן כעלבון אישי.
ידועה גם לפחות שיחה אחת שערך אבראהים עם השגריר האוסטרי בשנת 1533, במהלכה פיאר עצמו יתר על המידה בצורה שהתפרשה כאיום על סמכויותיו של הסולטאן.
תקריות נוספות, אשר חרצו בסופו של דבר את גורלו של אבראהים התרחשו גם הן במהלך אותה מערכה, בהן התגלע ריב בין אבראהים פאשא ואיסקנדר צ'לבי, שר האוצר הוותיק של האימפריה העות'מאנית וחונכו האישי של אבראהים, בנוגע לקבלת ההחלטות במהלך המסע המלחמתי.
איסקנדר צ'לבי, שנחשב מקורבו של הסולטאן, קיבל סמכויות נרחבות במהלך המסע, שאפשרו לו במקרים מסוימים לבטל פקודות שניתנו על ידי אבראהים ואף הורה לו לנוע עם חייליו מחלב לכיוון אזרבייג'ן, במקום לבגדאד, יעדו המקורי של אבראהים.
אף שציית, עצם העובדה כי מישהו באימפריה זולת הסולטאן עולה עליו בכוחו לא מצאה חן בעיני אבראהים, מה שהביא אותו לשורת החלטות והכפשות שמטרתן הייתה לפגוע בצ'לבי, דבר אשר במהרה הגיע לאוזניו של הסולטאן סולימאן.
בהמשך אף צ'לבי עצמו הוצא להורג, לאחר שבראשית שנת 1535 פקד על אבראהים להישאר עם חייליו בעומק שטח האויב, דבר שהתפרש על ידי הסולטאן, עם הגעתו לטבריז, כסיכון לצבא ולאימפריה.
במילותיו האחרונות, האשים איסקנדר צ'לבי את אבראהים פאשא בחוסר נאמנות לסולטאן, האשמה שהשפיעה על הסולטאן לקבל החלטה להעניש את אבראהים.
בליל ה-14–15 במרץ 1536 הוזמן אבראהים פאשא לארוחת ערב בארמונו של הסולטאן, ולאחר הארוחה הוצא להורג בחניקה על ידי ארבעה תליינים אילמים.
הסופר הצרפתי לואי גארדל כתב בשנת 1997 רומן בשם L'Aurore des bien-aimés אשר עוסק בחייו של אבראהים פאשא.
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולם אבראהים פאשא על ידי השחקן הטורקי אוקאן ילביק.
פרדריקו רודריגס דה פאולה סנטוס (נולד ב-5 במרץ 1993) הידוע בקיצור כפרד, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בפנרבחצ'ה.
ב-26 ביוני 2013, פרד נרכש על ידי קבוצת שחטאר דונייצק מהליגה האוקראינית בעבור סכום של כ-15 מיליון אירו.
כבר בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כבש צמד בניצחון 1–3 במסגרת הסופר קאפ האוקראיני על צ'רנומורץ אודסה וזכה עם קבוצתו בתואר ראשון.
עקב המשבר באוקראינה, פרד היה אחד מששת שחקני שחטאר שסירבו לחזור לעיר דונצק למשחק ההכנה של הקבוצה לעונה החדשה נגד ליון, שנערך בצרפת.
ב-21 בפברואר 2018 פרד כבש את שערו הראשון במסגרת אירופאית נגד רומא, השער נכבש מבעיטה חופשית והקנה לקבוצתו יתרון ביתי 1–2 לקראת מפגש הגומלין בין שתי הקבוצות במסגרת שלב שמינית הגמר של ליגת האלופות.
ב-21 ביוני 2018 חתם פרד ל-5 שנים במנצ'סטר יונייטד תמורת 55 מיליון יורו.
את הופעת הבכורה שלו במועדון רשם ב-10 באוגוסט בניצחון הבית 1–2 על לסטר במסגרת המשחק הפותח של הפרמייר ליג.
עקב פציעתו של לואיס גוסטבו, פרד זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ברזיל כאחד משחקני הסגל לקראת הקופה אמריקה של שנת 2015, שבו פתח בהרכב בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים.
פריידון רוברט "פרד" ארמיסן הוא שחקן, קומיקאי, סופר, מפיק ומוזיקאי אמריקאי.
ארמיסן נולד בהאטיסבורג, מיסיסיפי, ב-4 בדצמבר 1966, לאמא מורה ואבא עובד חברת IBM.
הוא עבר עם משפחתו לניו יורק כתינוק, ושהה תקופה קצרה בברזיל בילדותו.
הוא גדל בעיירה ואלי סטרים שבמדינת ניו יורק שם היה בן כיתה של הקומיקאי ג'ים ברויר (שהפך גם הוא לחבר בסאטרדיי נייט לייב).
הוא למד בבית הספר לאמנות במנהטן אך נשר מהלימודים כדי להתחיל בקריירה כמתופף רוק.
ארמיסן סיפר כי ההשראה שלו לעסוק בהופעות הגיעה לאחר שצפה בלהקות הקלאש ו-Devo בטלוויזיה, וכי רצה להיות אמן מאז שהיה ילד.
אמו של ארמיסן הייתה ונצואלית, ילידת סן פרננדו דה אפורה, בעוד שאביו נולד בסולטאו, גרמניה, לאם גרמנייה ואב קוריאני.
במשך רוב חייו, ארמיסן חשב שסבו מצד אביו, אהרה מסאמי, היה יפני.
עם זאת, מסאמי (הידוע יותר בשמו המקצועי מסאמי קוני או בשם הלידה פארק יאנג-אין) היה למעשה קוריאני ומוצאו מאולסן סבו למד באוניברסיטת טוקיו והפך לרקדן מקצועי לפני שעבר לגרמניה.
לאחר המלחמה, הוא חזר ליפן והקים להקת מחול מודרני מובילה.
בסופו של דבר הוא היגר לארצות הברית, שם לימד ריקוד במה שנקרא כיום Cal State Fullerton בין השנים 1964 ל-1975. משפחתו של פארק יאנג-אין הייתה חלק מהאצולה הקוריאנית, וניתן לאמת את שושלתו הקוריאנית של ארמיסן עד למאה ה-17.
ארמיסן ידוע בעיקר כאחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית המערכונים הסאטירית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC בין השנים 2002 עד 2013.
ארמיסן שיחק דמויות קומיות שונות גם במספר סרטי קומדיה, כולל "יורוטריפ" ב-2004 כן ב-"והרי החדשות", וב"קופ אאוט" ב-2010.
יחד עם קרי בראונשטיין ארמיסן יצר וכיכב בתתוכנית המערכונים הקומית "פורטלנדיה".
ארמיסן הוא גם מתופף בלהקה "The 8G Band", אשר מופיעה בתוכנית האירוח של עמיתו ל-SNL, סת' מאיירס.
בשנת 2012 דיבב בסדרת האנימציה "ללא פיקוח" ששודרה ברשת FX Networks.
בשנת 2013 דיבב בסדרת האנימציה "אי שם" את טרי, בן זוגה של ג'ואני.
באותה שנה דיבב את בר-מוח בסרט "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי".
בשנת 2017 שיחק בסרט "בית המחר", בתפקיד קולו של מדריך טיולים במחשב.
שיחק גם בסרט "פלסטר", לצד קולין הנקס.
בשנים 2017-2018 שיחק בסדרת הדרמה הקומית הפוסט-אפוקליפטית "האיש האחרון בעולם", בעונה הרביעית, בתור קארל.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי לצד עמיתתו ל-SNL מאיה רודולף בסדרת הטלוויזיה "פוראבר" מבית פריים וידאו, בדמותו של אוסקר הופמן, רופא שיניים שמת בתאונת סקי.
בשנת 2019 החל לככב בסדרה הקומית "לוס אספוקיז" ב-HBO, בתפקיד טיקו.
באותה שנה החל לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי".
בשנת 2020 גילם מספר דמויות בסדרת אנימציה "סנטרל פארק" ברשת אפל TV פלוס, ושיחק בסרט "ועכשיו כולם ביחד".
מאוחר יותר באותה שנה התארח בעונתה השנייה של הסדרה הקומית "עובדי אלוהים" של רשת TBS.
עוד בשנת 2020 כיכב בתפקיד הראשי ואף יצר וכתב יחד עם ג'ון סי.
ריילי וטים היידקר את הסדרה הקומית בת ה-6 פרקים "Moonbase 8" עבור רשת שואוטיים.
מאז 2021 משחק בסדרה הקומית המוזיקלית מבית "שמיגדון!" מבית אפל TV פלוס.
באותה שנה דיבב את הדמות של ספלנדיב בסדרה המונפשת "עולם הקנטאורים" מבית נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בדמותו של ג'ראלדו בסדרה הקומית התקופתית "לו הייתי פיראט" של רשת HBO Max.
בהמשך השנה שיחקה בקומדיה השחורה "סיבוב בפירנצה" בתור ריקי.
בשנת 2023, יצא לאקרנים סרט ההנפשה הממוחשבת "האחים סופר מריו - הסרט", המבוסס על זיכיון המשחקים "מריו" של חברת נינטנדו, בו דיבב את הדמות של קרנקי קונג.
באותה שנה שיחק בסיטקום "אבא בהפרעה" של נטפליקס, ודיבב את צ'ארלס מנסון בסדרת האנימציה "מרגל ושמו אלביס" (אנ') גם היא של נטפליקס.
בשנת 2025 דיבב בסרט הקומדיה המונפש "חרדת סירוס" שביים וכתב גנאדי טרטקובסקי עבור "נטפליקס".
היה מועמד לפרס אמי על עבודתו ב"פורטלנדיה" בקטגוריית הכתיבה בשנים 2012, 2013 ו-2014, וכשחקן משנה בסדרה קומית בשנת 2014.
הוא זכה בשני פרסי פיבודי - הראשון ב-2008 כחלק מסאטירה פוליטית של "סאטרדיי נייט לייב", והשני ב-2011 עבור "פורטלנדיה".
בשנים 1998-2004 היה נשוי לזמרת האנגלייה סאלי טימס.
בשנים 2009-2011 היה נשוי בשנית לשחקנית האמריקאית אליזבת מוס.
מאז שנת 2014 היה בזוגיות עם השחקנית האמריקאית-ישראלית נטשה ליון.
פרד-רנה אוורגור בוליו (בנורווגית: Fred-René Øvergård Buljo; נולד ב-6 בפברואר 1988) מוכר בשם פרד בוליו, הוא ראפר, זמר יוייק ומפיק סאמי-נורווגי.
בוליו הוא חבר בלהקת הראפ הסאמית דואולווה דואוטאר שנוצרה ב-2007. ב-2019, הוא חבר ללהקת קיינו הנורווגית במלודי גרנד פרי 2019 (תחרות לייצוג נורווגיה באירוויזיון 2019) עם השיר "Spirit in the Sky".
פרגרינו אנסלמו (בספרדית: Juan Peregrino Anselmo; 30 באפריל 1902 – 27 באוקטובר 1975) היה כדורגלן ומאמן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת פניארול ובנבחרת אורוגוואי.
אנסלמו נולד ב-30 באפריל 1902, במונטווידאו בירת אורוגוואי.
הוא שיחק לאורך כל הקריירה שלו בקבוצה האורוגוואית פניארול, ולאחר מכן גם אימן אותה.
כשחקן זכה עימה בשבע אליפויות אורוגוואי, וכמאמן הוא אימן אותה למשך שנה אחת ב-1962, בה הצליח להוביל אותה לאליפות נוספת.
הוא החליף בתפקיד את בלה גוטמן ההונגרי, אך סיים לאמן אותה כנראה עקב חזרתו של גוטמן או החלפתו בתפקיד בידי רוקה מספולי.
בנבחרת אורוגוואי זכה במדליית זהב באולימפיאדת 1928, אך לא זכה לדקות משחק בטורניר.
היה שותף בזכייה של אורוגוואי במונדיאל 1930, וכבש 3 שערים לאורך הטורניר, כולל צמד שערים בחצי הגמר נגד יוגוסלביה.
הוא לא שיחק במשחק הגמר נגד ארגנטינה עקב פציעה, ומחליפו היה הקטור קסטרו.
אנסלמו היה שותף לזכייתה של נבחרתו זכה בקופה אמריקה 1935.
ז'ואאו קואליו נטו (בפורטוגזית: João Coelho Neto; 8 בפברואר 1905 – 1 באוקטובר 1979) המוכר כפרגיניו, היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
פרגיניו נולד ב-8 בפברואר 1905, בריו דה ז'ניירו שבברזיל.
אביו, קואלו נטו, היה סופר.
פרגיניו מחוץ לכדורגל היה גם אתלט מגוון ששיחק כדורעף, כדורסל, הוקי וגם היה שחיין.
בשנת 1952 זכה בתואר על השתתפותו במרב ענפי ספורט.
בנבחרת ברזיל שיחק במונדיאל 1930, והיה קפטן הנבחרת.
הוא כבש את השער הראשון בהיסטוריה עבור ברזיל במונדיאל במשחק נגד יוגוסלביה.
לאחר מכן כבש צמד שערים נגד בוליביה.
פרגיניו נפטר ב-1 באוקטובר 1979, בגיל 74. הקבוצה בה שיחק לאורך הקריירה, פלומינססה, הקדישה עבורו פסל.
בטלוויזיה הברזילאית הוצגה תוכנית טלוויזיה עבורו, בה מספרים על קורות חייו.
פרד הוא מושג הלכתי בדת האסלאם שמשמעותו חובה דתית שהגיעה כציווי מאללה.
המוסלמים מאמינים שהאדם המבצע מעשים אשר מוגדרים כ"פרד" מקבל שכר מהאל, בעוד אלו הנמנעים מעשיית מעשים כאלו חוטאים לאל ועשויים לספוג ממנו ענישה.
ברוב אסכולות ההלכה האסלמיות, המושג "פרד" מקביל למושג "ואג'ב" (واجب), שמשמעותו "הכרחי".
לעומת זאת, באסכולה החנפית, שני המושגים הללו אינם מקבילים, וכל אחד מהם מהווה קטגוריה נפרדת של מעשים.
תחום הפיקה מבחין בין שני סוגים עיקריים של "פרד":
פרד אל-עין (فرض العين): חובת הפרט, מצווה אשר חובה על כל אדם לעשות, כמו צום הרמדאן וחמש התפילות היומיות.
פרד אל-כפאיה (فرض الكفاية): מצווה אשר אינה חובה על כל אחד ואחד מהמוסלמים, אך מספיק שרק חלק מהקהילה מבצעים אותה, כדוגמת האד'אן.
פרדריק סטיבן "פרד" אפטון הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן, בשנים 2023-1987. תחילה ייצג את מחוז הקונגרס הרביעי (1987–1993) ומאז 1993 ועד לפרישתו החל לייצג את מחוז הקונגרס השישי.
עם פרישתו של סנדר לוין, נעשה אפטון החבר הוותיק ביותר במשלחת של מישיגן לקונגרס האמריקאי, והוא נמנה בין הוותיקים שבכלל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית.
אפטון נולד בסנט ג'וזף שבדרום מישיגן, בנם של אליזבת ב.
(לבית ויאל) וסטיבן אדוארד אפטון.
אפטון למד בתיכון שאטאק-סנט מרי'ס (Shattuck-Saint Mary's), וב-1971 סיים את לימודיו התיכוניים.
בשנת 1975 השלים לימודי תואר ראשון בעיתונאות מאוניברסיטת מישיגן.
כסטודנט היה חבר באחווה "אלפא דלתא פי", היה עורך חדשות הספורט בעיתון "The Michigan Daily" וקיווה שבבוא היום יסקר את פעילות השיקגו קאבס.
בשנים 1976–1980 עבד בסגל של חבר הקונגרס דייוויד סטוקמן.
מ-1981 ועד 1985, כהונתו הראשונה של רונלד רייגן כנשיא ארצות הברית, עבד אפטון במשרד הניהול והתקציב תחת ניהולו של סטוקמן.
במהלך בחירות האמצע ב-1986 התמודד אפטון לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מישיגן.
לאחר שניצח את נציג המחוז המכהן מארק סילג'נדר בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית, המשיך אפטון לבחירות הכלליות שם ניצח את יריבו מהמפלגה הדמוקרטית עם 62% מקולות הבוחרים.
ב-1988 נבחר לתקופת כהונה שנייה בבית הנבחרים, הפעם ברוב גדול יותר בן 71% מהקולות.
לקראת הבחירות ב-1992, בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 1990, נערכו במישיגן איחודי מחוזות בחירה ואפטון החליט להתמודד שוב לבית הנבחרים הפעם מטעם מחוז הקונגרס השישי.
מאז הוסיף להיבחר מחדש לקונגרס אחת לשנתיים, כשהפעם האחרונה הייתה בבחירות 2020.
ב, דפוס הצבעותיו של אפטון מצביע על עמדות שמרניות בהן נקט במרוצת השנים.
הוא התנגד להעברת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, וטען שהוא נוגד את רצון העם בנימוק שחקיקה כה חשובה צריכה ליהנות מקונצנזוס דו-מפלגתי נרחב.
כמו כן, אפטון גרס כי ארצות הברית לא יכולה להרשות לעצמה חוק זה בהתחשב בחוב הלאומי הגדול שלה.
במאי 2018 עבד אפטון ביחד עם עמיתתו דבי דינגל על חקיקה שנלחמה במגפת האופיואיד שהפחידה את חיתתה של ארצות הברית.
לפי האתר FiveThirtyEight, אפטון הצביע עם האג'נדה של הנשיא דונלד טראמפ 84.8% מהזמן.
במאי 2019 תמך בחקיקה שהטילה בדיקות רקע למכירות פרטיות של כלי ירייה.
בינואר 2021 נמנה גונזלס בין עשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הדחתו השנייה של דונלד טראמפ.
עוד קודם לכן הודיע כי יצביע בעד הדחתו של טראמפ לאור ההסתערות על הקפיטול.
ב-21 בינואר אפטון גוּנה באורח רשמי בידי המפלגה הרפובליקנית במחוז אלגאן על שהצביע להדיח את טראמפ.
זמן קצר אחר כך ספג גינוי נוסף מהמפלגה הרפובליקנית במחוז קאס על שהצביע בעד סילוקה של מרג'ורי טיילור גרין מחברותה בוועדת התקציב ובוועדת החינוך של בית הנבחרים.
באפריל 2022 הכריז אפטון כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הקונגרס, ובכך הודיע על פרישתו מהקונגרס בראשית ינואר 2023.
פרד ג'ון פיליפ גיבסון , הידוע באופן מקצועי בשם פרד אגיין או בשם פרד (מעוצב באותיות גדולות כ-FRED), הוא זמר, כותב שירים, רב-נגן, מפיק מוזיקלי ורמיקסר בריטי.
כמפיק וככותב שירים, פרד אגיין ידוע במגוון האמנים שעבד עימם: סטורמזי, אד שירן, בורנה בוי, הלסי, בריאן אינו, סטפלון דון, The xx ואוקטביאן .
הוא נכלל ברשימה האירופאית פורבס 30Under30 לשנת 2023. ב-11 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "adore u" עם Obongjayar.
להלן רשימה חלקית של הדיסקוגרפיה של כתיבת שירים והפקות של אגיין.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיתגלית השנההקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר"Rumble""Strong"אלבום הדאנס/אלקטרוני הטוב ביותרActual Life 3 (January 1 – September 9 2022)פרסי המוזיקה הבריטיתאמן השנה הבריטיאמן הדאנס הטוב ביותרפרס המוזיקה של MTV אירופההאלקטרוני הטוב ביותר2025פרס גראמיהקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר"Leavemealone" (עם בייבי קים)
פרגיסקוס אלברטיס (מאוית גם: פרגקיסקוס, ביוונית: Φραγκίσκος Αλβέρτης; נולד ב-11 ביוני 1974) הוא כדורסלן עבר יווני והג'נרל מנג'ר של פנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
כשחקן הוא היה קפטן פנאתינאיקוס, במדיה שיחק במשך כל הקריירה המקצועית שלו.
במדי "הירוקים" הוא זכה ב-11 אליפויות יוון, חמש אליפויות יורוליג, שמונה תוארי גביע יווני וגביע בין-יבשתי אחד.
אלברטיס מכונה לרוב אחד מהקלעים הטהורים הטובים ביותר של הכדורסל האירופי במהלך שנות ה-90, לאחר שזכה בתחרות השלשות של הליגה היוונית שלוש שנים ברציפות וקלע ב-41% מטווח שלוש הנקודות לאורך הקריירה שלו ביורוליג.
אלברטיס שיחק בפיינל פור היורוליג בפעם השמינית והאחרונה ב-.
ב-3 בפברואר 2008 הוא נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג על ידי ועדת מומחי היורוליג בסקטבול, כהוקרה על תרומתו לעלייתה של פנאתינאיקוס לגדולה בזירת הכדורסל האירופית.
אלברטיס פרש מכדורסל מקצועני לאחר עונת 2008/09. בתחילת עונת 2009/10, גופייה מספר 4 שלו הוצאה לגמלאות.
זה היה המספר הראשון שהפרישה פנאתינאיקוס אי פעם.
אלברטיס היה חבר בנבחרת יוון בכדורסל מ-1995 עד 2004. בנבחרת הוא הגיע לחצי גמר אליפות העולם ב-1998, ופעמיים הגיע לחצי גמר אליפות אירופה, ב-1995 וב-1997.
אלברטיס עבר לפנאתינאיקוס מגליפאדה, מועדון נעוריו, בתמורה לכוכב קבוצת הכדורמים של הירוקים, דימיטריס סלטופולוס.
אלברטיס היה פוטנציאל מסקרן באותה תקופה, והיה גבוה כמעט ב-10 סנטימטרים מהקלע הממוצע.
הפוטנציאל שלו הוכח באליפות אירופה עד גיל 16 1991, שם אלברטיס הוביל את נבחרת יוון למדליית הכסף.
במקביל, פנאתינאיקוס חוותה תקופת מעבר במהלכה הקבוצה חסרת הברק של סוף שנות ה-80 שאפה להפוך למעצמה אירופאית.
כתוצאה מכך, אלברטיס הצעיר נאלץ לחכות עד לעונת 1993/94 כדי לקבל זמן משחק משמעותי בקבוצה עם שאיפות גבוהות, ובאותה עונה הגיעה פאו לפיינל פור היורוליג.
הכוכב של השחקן בן העשרים זרח מיד, במיוחד בסדרת רבע הגמר מול האלופה המכהנת לימוז'.
אלברטיס העמיד ממוצעים של 13 נקודות למשחק, ומאמן הצרפתים בוז'ידאר מליקוביץ' הצהיר שהוא כבר אמור להיחשב כאחד מהשחקנים הטובים ביותר באירופה.
לפנאתינאיקוס היה מעמד לשמר בעונת , ואלברטיס עזר לקבוצה להישאר בטופ האירופי על ידי העלאת משחקו לרמה גבוהה עוד יותר.
באמצעות הקליעה המצוינת שלו, יחד עם בגרות נדירה לשחקן בגילו, הוא היה תורם מרכזי להגעה של קבוצתו לפיינל פור שני ברציפות.
בסדרת רבע הגמר מול קינדר בולוניה ופרדראג דנילוביץ' הוא העמיד ממוצעים של 12.7 נקודות ו-3.3 ריבאונדים, תוך שהוא מחזיק את דנילוביץ' רק על 8 נקודות ו-4 מ-15 מהשדה במשחק השלישי והמכריע.
אף על פי שהקבוצה הפסידה בדרבי לאולימפיאקוס בחצי הגמר, ואלברטיס קלע רק 1 מ-10 מהשדה ו-3 נקודות בלבד, הוא קלע שיא עונתי של 29 נקודות במשחק על המקום השלישי מול לימוז'.
אלברטיס סיים את עונת היורוליג שלו עם 12 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת הצטרף לפנאתינאיקוס שחקן ה-NBA לשעבר דומיניק וילקינס, ותואר היורוליג הראשון של המועדון נראה קרוב מתמיד.
הוא העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות למשחק בתחרות, הוביל את פנאתינאיקוס בנקודות במהלך הניצחון בגמר מול ברצלונה עם 17 נקודות, ונבחר לחמישיית פיינל פור היורוליג.
בחצי גמר הליגה היוונית התמודדה פנאתינאיקוס התמודדה מול פאניוניוס בהדרכת דושאן איבקוביץ'.
אלברטיס קלע 12 נקודות בשמונה הדקות האחרונות של משחק 3 הדרמטי, והוביל את פנאתינאיקוס לגמר, שם הפסידה לאולימפיאקוס.
הוא גם זכה עם פאו בגביע הבין-יבשתי של פיב"א ב-1996, והעמיד ממוצעים של 19.7 נקודות למשחק מול אולימפיה, שהייתה אז אלופת הליגה הארגנטינאית והליגה הדרום אמריקאית של פיב"א.
אלברטיס ביסס את מעמדו כאחד הכוכבים הראשיים של פנאתינאיקוס, למרות העונה המאכזבת שחוותה הקבוצה בעונת .
גם אחרי שהגדיל את ממוצע הנקודות שלו ל-12.7 נקודות למשחק, הוא לא הצליח לעזור לפאו להגיע לפיינל פור 1997, לאחר שהפסידו לאלופה בסופו של דבר, אולימפיאקוס, ברבע הגמר.
35 הנקודות שלו מול קאחה סן פרננדו קבעו את השיא האישי שלו ביורוליג.
גם בליגה המקומית לא הצליחה הקבוצה לזכות בתואר, כש-29 הנקודות של אלברטיס נגד פאוק סלוניקי במשחק 2 בפלייאוף רבע הגמר לא הספיקו כדי למנוע הפסד 90–85.
כשהיא מחוזקת על ידי אגדת NBA נוספת, ביירון סקוט, בעונת 1997/98 זכתה פנאתינאיקוס באליפות יוון הראשונה שלה מאז 1984. בסדרת חצי הגמר נגד א.א.ק.
אתונה, שזה עתה הפסידה בגמר היורוליג לקינדר בולוניה והובלה על ידי וילי אנדרסון וויקטור אלכסנדר.
אלברטיס קלע 16.7 נקודות בממוצע למשחק בסדרה והוביל את פנאתינאיקוס בנקודות.
בעקבות הניצחון בסדרת הגמר על פאוק ופרדראג סטויאקוביץ' הוא נבחר לחמישיית העונה בליגה היוונית, לצד חברו לקבוצה דינו ראדג'ה.
לאחר הכישלון הבלתי צפוי להגיע לרבע גמר היורוליג בעונת אחרי הפסד לטים סיסטם בולוניה בשמינית, אלברטיס זכה בתואר ליגה יוונית נוסף.
פנאתינאיקוס ניצחה את אולימפיאקוס בגמר, לאחר ששברה את יתרון הביתיות וניצחה במשחק החמישי והמכריע בהיכל השלום והאחווה.
אף על פי שהחמיץ חלק חשוב מ- (בה שיתף פעולה עם עודד קטש) בשל פציעה, אלברטיס עדיין חזר בזמן כדי לעזור לפנאתינאיקוס לזכות באליפות היורוליג השנייה שלה בפיינל פור בסלוניקי (שם ניצחה את מכבי תל אביב בגמר), כמו גם באליפות הליגה היוונית השלישית ברציפות, וניצחה את פאוק בגמר.
יחד עם דיאן בודירוגה הוא הוביל את פנאתינאיקוס בנקודות בסדרת הגמר, עם ממוצע של 15.7 נקודות למשחק.
בעונה שלאחר מכן, אלברטיס עזר להוביל את פנאתינאיקוס לגמר הסופרוליג ב-, עם ממוצע של 13.4 נקודות למשחק.
הירוקים הפסידו למכבי תל אביב בגמר.
בליגה היוונית שוב התמודדה פנאתינאיקוס בגמר מול אולימפיאקוס, בה כיכב אקס פאו דינו ראדג'ה.
לאחר שסדרת הגמר הייתה בשוויון 2–2, אלברטיס קלע 23 נקודות במשחק 5, כולל שבע נקודות רצופות לקראת סיום המשחק, ובכך זכה עם פנאתינאיקוס בתואר נוסף בליגה היוונית.
ההילה שלו, במיוחד בקרב האוהדים הירוקים, הלכה וגברה.
גם אחרי שזכה בכל התארים האפשריים ברמת המועדונים, הצמא של אלברטיס לתארים לא שכך.
בעונת הוא הוביל את פנאתינאיקוס יחד עם דיאן בודירוגה, עם ממוצע של 10.2 נקודות למשחק.
בגמר היורוליג נגד קינדר בולוניה הוא קלע 11 נקודות, והראה מנהיגות לאורך כל המשחק כדי להניף את הגביע השלישי בקריירה.
עקב השיפוץ של היכל ניקוס גאליס עבור אולימפיאדת אתונה נאלצה פנאתינאיקוס נאלצה לעבור לספורטינג ארנה, בעל הקיבולת של 2,500 אנשים, לעונת .
בעקבות כך ירד תקציב המועדון בכמעט חצי, ופגע בחוזקה של הקבוצה.
למרות זאת, פנאתינאיקוס הובילה את הבית המוקדם שלה בעונה הסדירה עם מאזן 11–3. לאחר שהעמיד ממוצע של 12.7 נקודות למשחק בשלושת משחקי הטופ 16 הראשונים, העונה של אלברטיס נקטעה בגלל פציעה שגרמה לו להחמיץ את שלושת המשחקים הנותרים.
בלעדיו פנאתינאיקוס לא הצליחה להגיע לפיינל פור היורוליג 2003. בליגה היוונית אלברטיס עזר להבטיח את הדומיננטיות של פאו, וזכה בתואר החמישי שלה בשש עונות.
הוא קלע 12 נקודות בממוצע למשחק בגמר מול א.א.ק.
אתונה, ונבחר ל-MVP של הליגה.
לפני כן, הוא הוביל את הירוקים לגביע היווני הראשון שלהם מאז 1996, לאחר שקלע 22 נקודות בגמר מול אריס סלוניקי ונבחר ל-MVP של הטורניר.
עונת 2003/04 הייתה דומה לקודמתה, ופנאתינאיקוס נשארה בספורטינג ארנה.
אף על פי שאלברטיס רשם ממוצעים של 11.2 נקודות למשחק והעניק מנהיגות של ותיק בחדר ההלבשה, עונת היורוליג שלו הסתיימה שוב בפציעה במשחק הרביעי של הטופ 16 מול ברצלונה, ופנאתינאיקוס שוב לא הצליחה להעפיל לפיינל פור.
התואר השישי של אלברטיס בליגה היוונית הגיע לאחר שהעמיד ממוצע של 11 נקודות בפלייאוף, כולל 21 נקודות מול אולימפיאקוס ברבע הגמר.
כשהוא לא יכול לתרום למערכות התובעניות של המאמן הראשי ז'ליקו אובראדוביץ' בצורה יעילה כמו קודם, הוא לא פתח בחמישייה באף אחד מהמשחקים.
למרות זאת, הוא עלה מהספסל כקלע, מה שהעניק לקבוצה נקודות וניסיון יקרי ערך.
יחד עם הכוכבים החדשים של הקבוצה - דימיטריס דיאמנטידיס, יאקה לאקוביץ' ומייק באטיסט, פאו עלתה לפיינל פור היורוליג 2005 במוסקבה, שם הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב של שארונאס יאסיקביצ'יוס ואנתוני פארקר.
אלברטיס סיים את עונת היורוליג עם ממוצע של 8.4 נקודות למשחק, הנמוך ביותר מאז עונת היורוליג הראשונה שלו בעונת 1993/94. באותה עונה הוא שוב זכה בליגה היוונית, לאחר שהעמיד ממוצעים של 12 נקודות למשחק מול א.א.ק.
במהלך עונתו ה-16 עם פנאתינאיקוס, לאלברטיס היה אותו תפקיד כמו בשנה הקודמת.
כשירד מהספסל, הוא עזר לקבוצתו להגיע לטופ 8 היורוליג.
בסדרת רבע הגמר, טאו קרמיקה עשתה מהפך במהלך המשחק השלישי המכריע באתונה, ובכך מנעה מפאו להגיע לפיינל פור היורוליג ב-2006. האכזבה הזו הוקלה מעט בעקבות הסוויפ מול אולימפיאקוס בגמר הליגה היוונית.
עונת הייתה נהדרת לפנאתינאיקוס, והיא זכתה בכתר משולש: גמר היורוליג באתונה, בליגה היוונית ובגביע היווני.
תרומתו של אלברטיס לא הייתה משמעותית במגרש, אבל הקפטן של הירוקים היה משמעותי מאוד בחדר ההלבשה.
עונת 2007/08 אישרה זאת, כאשר אלברטיס היה המנהיג של פאו מחוץ למגרש, אף על פי שתרומתו על המגרש שוב הייתה מוגבלת.
פאו זכתה באותה עונה שוב בליגה היוונית ובגביע היווני.
עונת 2008/09 הייתה האחרונה שלו בסגל הקבוצה, ותפקידו היה בשלב זה סמלי בלבד.
"פרגי", כפי שכונה בפנאתינאיקוס, נחשב לסמל במועדון.
גם לאחר פרישתו, אלברטיס מעולם לא עזב את הקבוצה.
משנת 2009 הוא כיהן בתפקידים רבים: מנהל טכני, מאמן, עוזר מאמן ומנהל אקדמיות הנוער של המועדון.
ב-2020 הוא הפך לג'נרל מנג'ר משותף של המועדון.
ב-12 באפריל 2022 הודח אלברטיס מתפקידיו הניהוליים והוחלף בארגיריס פדולאקיס, לאחר עונה רעה ביורוליג.
כאחד הפוטנציאלים הטובים ביותר באירופה בגיל 17, אלברטיס זומן לנבחרת הנוער של יוון.
עם הנבחרת הוא זכה במדליית הכסף באליפות אירופה עד גיל 16 ב-1991. הוא שיחק גם באליפות אירופה עד גיל 18 1992, בה סיימה יוון במקום הרביעי.
הוא זכה במדליית כסף נוספת עם נבחרת העתודה של יוון, באליפות אירופה עד גיל 20 ב-1992.
ההופעה הראשונה של אלברטיס במדי נבחרת יוון בכדורסל הייתה במשחק ידידות נגד ב-28 במאי 1993, כשהיה בן 18 בלבד.
הטורניר הגדול הראשון בו ייצג אלברטיס את יוון היה יורובאסקט 1995, כשהיה בן 21. יוון עלתה לחצי גמר הטורניר וסיימה את התחרות במקום הרביעי, אחרי שהפסידה ליוגוסלביה.
אלברטיס, ששימש כמחליף ליורגוס סיגלאס, לא פתח באף אחד מהמשחקים ולא קיבל זמן משחק משמעותי.
הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 4.9 נקודות למשחק.
בשנה שלאחר מכן אלברטיס כבר היה חבר קבוע בנבחרת יוון והשתתף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה 1996. אף על פי שעדיין לא פתח בחמישייה, תרומתו עלתה ל-8.6 נקודות למשחק, ויוון סיימה במקום החמישי הטוב ביותר, ההישג הטוב ביותר שלה.
עם זאת, היה ברור שעזיבתו של שחקן הנבחרת האגדי, פנאיוטיס יאנאקיס, תגדיל את אחריותו של אלברטיס.
ביורובאסקט 1997, יוון שוב התחילה את הטורניר עם שאיפות גבוהות מאוד, וניצחון מול הטוענת לתואר בבית המוקדם העלה את תקוותיהם עוד יותר.
תפקידו של אלברטיס בקבוצה נותר ללא שינוי, שכן הוא נותר אופציה משנית, אבל הוא היה יותר משמעותי בהתקפה ורשם ממוצע של 6.9 נקודות למשחק.
יוון הפסידה בסופו של דבר בחצי הגמר לאלופת הטורניר, יוגוסלביה, בתוצאה 80–88. נבחרת יוון סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה במשחק על מדליית הארד לרוסיה, בתוצאה 78–98.
יוון, שרצתה להוכיח שהיא חלק מהטופ העולמי, שאפה להגיע לפחות לחצי הגמר באליפות העולם 1998, שנערכה באתונה.
אלברטיס העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, מה שתרם מאוד להגעה של יוון למקום הרביעי בטורניר.
הוא קלע את השלשה שחתמה את גורלו של משחק רבע הגמר מול , והעניקה ליוון יתרון 65–58, 53 שניות לסיום המשחק.
ביורובאסקט 1999 נראה היה שאלברטיס מוכן להוביל את יוון לפודיום בפעם הראשונה מאז 1989. אחרי שהוביל את הנבחרת בהתקפה, עם ממוצע של 18.1 נקודות למשחק במוקדמות, נראה היה שאליפות אירופה גדולה מחכה לכוכב היווני.
עם זאת, חוסר מזל מנע מאלברטיס את ההצלחה.
כמה ימים לפני הטורניר, אלברטיס נפצע קשה במהלך האימון.
הפציעה הזו גרמה לו לא רק להחמיץ את אליפות אירופה, אלא גם חלק מרכזי בעונת המועדונים 1999/00. בלי המנהיג ההתקפי שלה סיימה יוון במקום ה-16 והאחרון בטורניר.
כתוצאה מכך הם לא הצליחו להעפיל לאולימפיאדת סידני 2000.
יוון נאלצה לחכות ליורובאסקט 2001 כדי לחזור לזירה הבין-לאומית.
הנחרת הייתה בעיצומה של תקופת מעבר, שבמהלכה הכוכבים הצעירים שלה תיאו פאפאלוקאס, אנטוניס פוטסיס ולזארוס פאפאדופולוס לא הצליחו לבנות מיד נבחרת תחרותית במיוחד.
אלברטיס, לאחר עונה טובה עם פנאתינאיקוס, היה צריך להראות לדור הצעיר של השחקנים היוונים את הדרך להצלחה.
המשחק הראשון מול האלופה המכהנת הוכיח שאלברטיס מוכן למלא את תפקידו כמנהיג.
שלשה שלו עם הבאזר העניקה ליוון ניצחון מרשים, 83–82. הנבחרת, לעומת זאת, עדיין לא הגיעה לרמה של מועמדת למדליה, והתבוסה 82–105 ל במשחק הבא אישרה זאת.
כתוצאה מכך, כדי להגיע לרבע הגמר המשחק של יוון מול נראה כמשימה קשה.
לאחר שהובילה את המשחק בהפרש של 22 הפרש בדקה ה-18 של המשחק, נבחרת יוון קרסה בסופו של דבר מול הקו הקדמי האימתני של הגרמנים, שכלל את דירק נוביצקי ושון בראדלי, והפסידה 75–80. אלברטיס קלע 16 נקודות בממוצע בטורניר, אבל יוון סיימה במקום התשיעי.
זו הייתה ההזדמנות האחרונה שלו להגיע להצלחה עם הנבחרת הלאומית כמנהיגה, במיוחד מאחר שיוון לא העפילה לאליפות העולם 2002.
לפני יורובאסקט 2003 אלברטיס היה שחקן שהמנהיגות והניסיון שלו עם פנאתינאיקוס ונבחרת יוון לא יסולאו בפז.
לכן, בדיוק כמו בפנאתינאיקוס, אף על פי שתפקידו בנבחרת יוון הפך למשני על המגרש עדיין היה תפקיד מוביל מחוץ למגרש.
הוא היה אחראי על העברת ערכים כמו מחויבות, שותפות ושאפתנות לדור החדש.
לאחר שיוון סיימה במקום החמישי גם ביורובאסקט 2003 וגם באולימפיאדת אתונה הביתית ב-2004, הכוכב הוותיק הודיע על פרישה מנבחרת יוון.
בסך הכל היו לאלברטיס 155 הופעות בנבחרת יוון הבוגרת, בהן הוא קלע בסך הכל 1,605 נקודות, ממוצע של 10.4 נקודות למשחק בקריירה.
אלברטיס נחשב במשך רוב הקריירה שלו כאחד הקלעים הטובים באירופה.
בעוד חוסר האתלטיות שלו וכישורי החדירה הממוצעים לא אפשרו לו לייצר לעצמו זריקות, יכולת הקליעה יוצאת הדופן שלו, יחד עם שילוב נדיר של גובה וטכניקה, הפכה אותו לשחקן שקשה מאוד להתאים לו שחקן שישמור עליו.
כתוצאה מכך הוא היה יעיל למדי ברגעי רבים לאורך השנים.
אלברטיס היה גם מגן מוכשר, שלעיתים קרובות שמר באופן יעיל על הקלע או הסמול פורוורד של הקבוצה היריבה.
בחמש השנים האחרונות של הקריירה שלו שיחק בעיקר בעמדת הפאוור פורוורד, בשל גובהו וגודלו, ובכך הסתגל לקצב המוגבר של המשחק במילניום החדש.
לבסוף, ומעל לכל, אלברטיס היה מנהיג כריזמטי, על המגרש ובעיקר מחוץ לו.
הוא תמיד שמר על חבריו לקבוצה מרוכזים בהצלחת הקבוצה, וסימל את הליבה של תרבות הניצחון של פנאתינאיקוס.
המאמן הראשי של הקבוצה, ז'ליקו אובראדוביץ', אמר פעם, "אלברטיס הוא הקפטן הטוב ביותר שהיה לי אי פעם", כשהוא מחמיא לכישורי מנהיגות הקבוצה של הכוכב שלו.
פרד ג'ורג' אנדל היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית ה-23 בשנים 1945–1951, ולאחר מכן ועד 1953 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה.
פרד אנדל נולד בעיירה סביאה שבדקוטה הצפונית, כבנם של סורן "סאם" ג'.
אנדל, מהגר מנורווגיה, ושל מאמי, סי.
(לבית לאורי) אנדל, ילידת ארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ליצ'וויל ולאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטת דקוטה הצפונית ב-1921 והיה לחוואי.
הוא עבד כמורה וכמנהל בית ספר, ובשנים 1922–1927 היה המפקח על בתי הספר בליצ'וויל.
ב-1926 הוא נשא לאישה את לואלה ברק, ולשניים נולדו שלוש בנות.
בשנים 1945–1951 הוא כיהן כמושל דקוטה הצפונית.
במהלך תקופת כהונתו הוגנו משאבי הטבע במדינה וקודמו תוכניות שימור.
ב-1950 נבחר אנדל לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, וכיהן בו בשנים 1951–1953. ב-1952 הוא התמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית.
הוא נוצח על ידי הסנאטור המכהן ויליאם לנגר בבחירות המקדימות של הרפובליקנים.
לאחר מכן הוא התמודד כמועמד עצמאי מול לנגר ומול מועמד המפלגה הדמוקרטית הרולד א.
מוריסון, וסיים במקום השלישי עם 10 אחוזים מקולות המצביעים.
בשנים 1953–1961 הוא היה עוזר מזכיר הפנים של ארצות הברית בשתי תקופות נשיאותו של דווייט אייזנהאואר.
פרד אנדל נפטר בפארגו, דקוטה הצפונית ב-7 באפריל 1966. הוא נטמן בבית הקברות הילסייד שבוואלי סיטי, דקוטה הצפונית.
פרגרין (באנגלית:Peregrine Mission One - הייתה משימה אמריקאית לכיוון הירח.
החללית שוגרה ב-8 בינואר 2024 והייתה צריכה לנחות על הירח.
בגלל בעיות טכניות החללית לא הגיע ליעד.
בשנת 2016 חברת Astrobotic Technology חתמה הסכם עם United Launch Alliance על שיגור חללית לירח בשנת 2021. בשנת 2019 החברה קיבלה חוזה עם נאס"א להעברת מטען מדעי לירח.
ביוני 2021 בגלל בעיות בפיתוח משגר המשימה נדחתה.
בסופו של דבר השיגור עבר בהצלחה ב-8 בינואר 2024. זה היה השיגור הראשון בעזרת משגר מדגם "וולקן קנטאור".
לאחר סיום עבודת המשגר החללית הייתה צריכה לצאת לטיסה לכיוון הירח בעזרת המדחפים שלה.
התכנון היה לבצע נחיתה באזור אוקיינוס הסערות ב-23 בפברואר.
מדיווח שהתקבל התברר שקיימות בעיות בפתיחת פאנל סולארי ודליפות דלק.
ב-14 בינואר היה ברור שהחללית לא יכולה להגיע לירח.
החללית נבנתה מסגסוגת אלומיניום וכללה 5 מדחפים.
משקל הנחתת היה 450 ק"ג והיא כללה מכשירים מדעיים, מכלי דלק ו-12 מדחפים לביצוע נחיתה מוצלחת.
חשמל היה מסופק מפאנל סולארי וסוללת מצברים.
הנחתת הייתה מתוכננת לפעול עד לתחילת לילה ירחי.
רכב חלל Colmena שנבנה במקסיקו.
רכב חלל Iris שנבנה באוניברסיטת קרנגי מלון
היה צריך לתת מדידות מדויקות של מיקום למשימות עתידיות
מספר ספקטרומטרים של נאס"א שפועלים בתחומים שונים.
אלפרד "פרד" זינמן היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי.
נודע בזכות מספר סרטים שיצר ביניהם "בצהרי היום" ו"מעתה ועד עולם".
זינמן נולד למשפחה יהודית בווינה.
הוא נמשך לעולם הקולנוע בעת שלמד באוניברסיטת וינה, ולבסוף הפך לצלם קולנוע.
הוא היגר לארצות הברית בשנת 1929, ובתחילת דרכו עבד בעיסוקים קולנועיים רבים מאחורי הקלעים בטרם החל לביים.
הוא ביים סוגים שונים של סרטים - מערבונים, פילם נואר, ואפילו מחזמר.
זינמן זכה בפרס האוסקר על בימוי "מעתה ועד עולם" (1953) ו"אדם לכל עת" (1967), וכן על הפקת "אדם לכל עת".
שחקנים רבים ששיחקו בסרטיו של זינמן היו מועמדים לפרס האוסקר, וחלקם אף זכו בו בשל הופעתם תחת בימויו.
סרטו הידוע ביותר של זינמן, הנחשב גם כיום לקלאסיקה קולנועית, הוא "בצהרי היום" (1953).
זינמן ביים מערבון זה, על אף שהאולפן הטיל ספק ביכולתו של היהודי האוסטרי לטפל בז'אנר האמריקני הקלאסי.
זינמן הרגיע את החששות בספרו כי הוא קורא נלהב של ספרי קרל מאי.
התוצאה היא מערבון קלאסי, המצולם בסגנון הדוק ומותח.
על אף שנחשב לבמאי הוליוודי "מן השורה" ולא חרג מן הנושאים או הסגנון המקובל על האולפנים הגדולים, חידש זינמן מספר חידושים.
"צילום העגורן" המופיע בסרט בצהרי היום, בו נסוגה המצלמה לאחור ולמעלה, במהלך קרב האקדחים ברחובה הראשי של העיירה, הפך כמעט לקלישאה בסרטי מערבונים.
זינמן היה מחלוצי הצילום ב-70 מ"מ בפורמט TODD-AO, בו צילם את הסרט "אוקלהומה!" בשנת 1955. פורמט זה יוצר סרט המוקרן על מסך רחב, בתמונה חדה, ואיכות קול מעולה.
הסרט צולם במקביל בפורמט רגיל של 35 מ"מ.
זינמן, אשר צילם את אוקלהומה!
לאחר הצלחותיו ב"בצהרי היום" (אותו צילם בתקציב כולל של 750,000$) ו"מעתה ועד עולם", יכול היה לדרוש תנאים טכניים משופרים לצילומי "אוקלהומה!".
חלק מן הסרט מצולם מחוץ לאולפן, ומביא תמונות של מרחבים פתוחים, ועדרי בקר ענקיים אל מול שמיים צבעוניים ברקע.
הסרט צולם ברובו בטקסס (ולא באוקלהומה).
הצלחת הסרט הביאה לשימוש נוסף בפורמט, שהתחבב על במאים כסטנלי קובריק, וצולמו בו סרטים כ"לורנס איש ערב" או "סיפור הפרברים".
זינמן נפטר בלונדון מהתקף לב בשנת 1997. בנו טים זינמן המשיך בדרכו והפך למפיק קולנוע בהוליווד.
בתו-החורגת היא השחקנית מג טילי.
"החיפוש" נקרא בישראל גם בשם איה בני - 1948
"הגברים" נקרא בישראל "הנידונים לחיים", סרט הבכורה של מרלון ברנדו - 1950
סר פרד הויל היה אסטרופיזיקאי, אסטרונום, קוסמולוג וסופר מדע פופולרי ומדע בדיוני בריטי, שלזכותו תרומות חשובות ביותר באסטרופיזיקה, אסטרונומיה ובקוסמולוגיה, ובמיוחד בנוקלאוסינתזה כוכבית ומבנה הכוכבים.
הוא פיתח את מודל המצב היציב של היקום והיה מגדולי המתנגדים לתאוריית המפץ הגדול (ואף טבע את המונח עצמו בשוגג).
הויל נולד בעיירה קטנה במערב יורקשייר.
אביו היה סוחר בדים ואמו מוזיקאית.