tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1912, אז הופסקה העסקתם, ירד מספר הסריסים בשרות הקיסר ל-470. הצידוק שניתן להעסקת סריסים כפקידי ממשל רמי מעלה היה כי עקב חוסר יכולתם להביא צאצאים, הם לא יתפתו לתפוס את השלטון ולהתחיל שושלת משלהם.
אף בווייטנאם התקיימה מערכת סריסים דומה.
קַסְטְרָטוֹ הוא כינוי לילדי מקהלה איטלקים שסורסו על מנת לשמור על קול הסופרן שלהם.
סירוס הקסטרטי היה פופולרי במאות ה-18 וה-19, תקופה בה נשים לא הורשו לשיר בכנסייה קתולית.
תופעת הסריסים לא נעלמה מן העולם לאחר שעברו ממנו חצרות המלוכה והרמון המלך, אשר נהגו להעסיק סריסים.
התשוקה לסירוס מוכרת כפאראפיליה בחברה המודרנית: גברים הרוצים לסרס עצמם מבלי שקיים צורך רפואי לעשות זאת.
תופעה זו זכתה למחקרים רפואיים מועטים בלבד.
עיקר המידע הקיים על תופעה זו מקורו בשאלונים שהופצו בין סריסים וכאלה השואפים לעבור תהליך סירוס.
בין אלה המבקשים להפוך לסריסים, הסיבה העיקרית לרצון זה הוא להגיע ל"שלווה סריסית", דהיינו, שחרור מדחפים מיניים.
בין הסיבות הנוספות נמצא: פנטזיות מיניות באשר לסירוס וכן רצון להשיג מראה מפשעה שונה.
מן המידע שנאסף עד כה זוהו שלושה גורמים שעשויים לעודד את התשוקה לסירוס: התעללות בתקופת הילדות (כולל איומים של ההורה בסירוס הילד), חשיפה לסירוס של בעלי חיים בתקופת הילדות, ואמונה דתית הדוגלת בהינזרות מינית.
רוב הסריסים אינם מבקשים לשנות את מינם מזכר לנקבה, אלא רואים עצמם כבעלי מין נייטרלי.
בהלכה, סריס חמה הוא כינויו של אדם שנולד כסריס או שהפך כזה בדרך טבעית (ולא על ידי אדם או מחלה).
סריס חמה מותר לנישואין לכל אדם.
אישה שאין ביכולתה להרות עקב פגם מולד, בדומה לסריס חמה, נקראת בהלכה "איילונית".
סריס אדם הוא כינויו של אדם שנהפך לסריס על ידי מעשה אדם, ובניגוד לסריס חמה, נאסר עליו 'לבוא בקהל' - נאסר עליו לשאת אישה כשרה, אך מותר לו לשאת גיורת.
בתלמוד במסכת יבמות ביארו את הפסוק:
אף שבתורה אין חילוק האיך נעשה סריס, אך חז"ל בתלמוד למדו שאיסור זה נאמר רק על אדם שנעשה כרות שופכה או פצוע דכא על ידי אדם, אך אדם שנעשה כך באופן מולד, הוא אינו נכלל באיסור זה והוא מותר לבוא בקהל.
הראשונים נחלקו בנוגע לאדם שנפצע בידי שמים (כלומר לא בסירוס ישיר על ידי אדם) לאחר לידתו, (לדוגמה, על ידי מחלה) האם סריס כזה נחשב לסריס חמה למרות שכשנולד לא היה סריס, משום שסירוסו התרחש באופן טבעי, או שנחשב לסריס אדם, מפני שהדבר קרה לאחר לידתו.
להלכה, בשולחן ערוך הובאו שתי הדעות, אך רבים מהפוסקים ובכללם בעל הפתחי תשובה פסקו שדינו כסריס חמה, ומותר לו לבוא בקהל.
לדעת התלמוד אדם שהגיע לגיל עשרים וטרם הביא שתי שערות בשער הערווה, הרי הוא כסריס:
לאחר מכן מונה התלמוד סימנים נוספים המלמדים על כך שאדם הוא סריס חמה:
מלבד איסור נישואים שתלוי אם האדם סריס חמה או סריס אדם, בתלמוד נזכרו דיני סריס גם בייחס לדיני ייבום וחליצה, כך למשל נזכר במשנה במסכת יבמות, שם נחלקו התנאים האם סריס אדם מתחייב לייבם וסריס חמה לא, או להפך; סריס חמה מתחייב לייבם וסריס אדם לא:
סרין פרוטאז או סרין אנדופפטידאז (שם חדש) הוא שם של משפחת אנזימי פפטידאז (אנזימים שמבקעים קשרים פפטידים בחלבונים).
סרין פרוטאזות מאופיינים על ידי נוכחות של סרין באתר הפעיל של האנזים.
סרין פרוטאז מקופל בהתאמה מבנית ויתר על כן הוא תת-קבוצה לאותה משפחה עם התאמה רצפית משותפת.
בגוף האדם מכיל האנזים כימוטריפסין כמו סבטיליזין אלפא או בטא הידרוליזה וסיגנל-אות פפטידאז.
סרין פרוטאז נוטל תפקיד בתפקוד הגוף כולל קרישת דם, במערכת החיסון ודלקת.
כמו כן, תורם לעיכול אנזימי בפרוקריוטים ובאאוקריוטים.
שלשת סרין פרוטאז של כימוטריפסין מסונתזים על ידי תאים בלבלב, מופרשים במעי הדק ואחראים לזירוז של הידרוליזה של קשר פפטידי.
שלושת האנזימים דומים מבנית, וניתן לראות את הדמיון באמצעות סריקה בקרני רנטגן.
ההבדל הנראה הוא בקשר פפטידי בשלושת האנזימים שנקרא קשר scissile.
ההבדל באנזימים, כמו ברוב האנזימים הוא הספציפיות בראקציית הקטליזה (פירוק) שלהם.
כל אחד מסרין פרוטאז מכווין באזור שונה של שרשרת פוליפפטידית.
כימוטריפסין: אחראי לביקוע קשרים פפטידיים, בקצה הקרבוקסילי של שיירים ארומטיים.
בעל העדפה להכללה של פניל אלנין, טריפטופן ואלנין אשר מתאים למבנה הכיס ההידרופובי.
הספציפיות של כימוטריפסין נובעת מ"כיס" באתר הפעיל הקושר סובסטרט, המתאים לקבוצות הידרופוביות גדולות.
טריפסין: אחראי לביקוע קשר פפטידי בשל חומצה אמינית בעלת מטען חיובי במקום הכיס ההידרופובי של כימוטריפסין.
מבקע אחרי חומצות אמיניות ארגינין וליזין.
בעל אותה שלשה קטליטית של כימוטריפסין, בעל כיס שונה- צר יותר ומכיל חומצה אספרטית, הקושרת קבוצות חיוביות.
אלסטאז: אחראי לביקוע קשר פפטידי אחרי חומצה אמינית נטרילית קטנה כמו אלנין, גליצין וואלין.
הכיס אשר קיים בטריפסין ובכימוטריפסין עכשיו מכיל ואלין בצורה חלקית וחוסם מעבר חומצות אמינו עם שייר גדול.
שילוב של שלושת האנזימים יוצר תפקוד יעיל ובעיקר אחראי על פירוק חלבונים.
סאבטיליזין הוא סרין פרוטאז בפרוקריוטים.
סאבטיליזין לא קשור אבולוציונית לכימוטריפסין, אבל הוא מכיל שלשה קטליטית זהה.
המרכיב העיקרי במנגנון הקטליזה של כימוטריפסין וסאבטיליזין הוא השלשה הקטליטית.
השלישייה ממוקמת באתר הפעיל של האנזים במקום בו קטליזה מתרחשת ומשמרת את אנזימי סרין פרוטאז.
השלשה מתואמת במבנה ומרכיבה שלוש חומצות אמיניות.
היסטידין (His-57) סרין (Ser-195) (ומכאן השם סרין פרוטאז) וחומצה אספרטית (Asp-102).
ממוקמים קרוב אחד לשני בלב האנזים חומצות אלו הן המפתח לחומצות אמינו אשר בעלות תפקיד ביכולת ביקוע של פרוטאז.
קטליזה של פפטיד יכולה להיראות כמו קטליזת פינג-פונג, אשר קישור סובסטרט (במקרה זה פוליפפטיד) מתבקע, תוצר משוחרר (במקרה זה N טרמינלי, חצוי בפפטיד) קישור סובסטרט אחר (מים) תוצר נוסף (קצה C-חצי מפפטיד).
כל שלש חומצות האמינו מבצעות תפקיד ספציפי בתהליך זה:
הסרין בעל קבוצת OH יכול לפעול כנוקלאופיל, לתקוף פחמן קרבוניל של קשר פפטידי scissile של סובסטרט.
זוג אלקטרונים של היסטידין יכולים לקבל מימן מסרין-מקבוצת OH, כך מתואמת התקיפה לקשר הפפטידי.
קבוצה קרבוקסילית של חומצה אספרטית בקשר המימני פונה עם היסטידין, יוצר זוג אלקטרונים בעל מטען יותר שלילי.
כל הראקציה יכולה להיות מסוכמת כאמור:
קישור סובסטרט פוליפפטיד למשטח של אנזים סרין פרוטאז, כמו קשר scissile חודר לאתר הפעיל של אנזים אשר פחמן קרבונילי ממוקם קרוב לסרין הנקלאופילי.
סרין OH תוקף פחמן קרבוניל, וחנקן של היסטידין מקבל חנקן מ-OH וזוג אלקטרונים מקשר כפול של חמצן קרבוניל- נע לחמצן.
הקשר מצטרף לחנקן ולפחמן של קשר פפטידי- כעת מבוקע.
האלקטרון הקוולנטייוצר קשר זה, נע כדי לתקוף מימן של היסטידין, שבירה של הקשר.
האלקטרונים אשר לפני כן זזו לחמצן הקרבוניל, זזים בחזרה לקשר הכפול מהחמצן השלילי נוצר חלל פנים אצטיל אנזים.
מים מחליפים את הקצה האמיני לביקוע פפטיד ותוקפים פחמן קרבוניל.
שוב, האלקטרונים מהקשר הכפול זזים לחמצן יוצרים מטען שלילי הקושר בין חמצן לפחמן ולמים.
זהו תיאום על ידי חנקן של היסטידין, אשר מקבל פרוטון מהמים.
בתגובה האחרונה הקשר יוצר את הצעד הראשון בין סרין ותזוזת פחמן קרבוניל כדי לתקוף מימן אשר ההיסטידין זה עתה קיבל.
כעת האלקטרון על הפחמן הקרבונילי נוטה בחסר ויוצר קשר כפול עם חמצן- כתוצאה מכך, קצה הקרבוקסילי של הפפטיד נבקע.
חומצות אמיניות נוספות של פרוטאז Gly 193 ו-Ser 195 מעורבות בחור האוקסיאניון ( Oxyanion Hole ).
Ser 195 ו-Gly 193 יכולות לתרום מימן לקשר המימני.
כאשר נוצר חלל פנים אצטיל אנזים, היון החמצני השלילי מקבל אלקטרון מהקשר הכפול הקרבונילי ונכנס בהתאמה מושלמת לחור האוקסיאניון.
סרין פרוטאז נקשר למצב המעבר וכולל מבנה מועדף.
העדפת קישור אחראית לניצולת קטליטית של אנזים.
יש מעכבים מסוימים אשר ממלאים את האתר הפעיל ומונעים מהאזמים לתפקד כראוי.
טריפסין, אנזים עוצמתי, מעכב את עיכול הלבלב על ידי יצירת חלל בלבלב.
זימוגן מופיע בצורתו הלא פעילה, פועלים לאחר סינתזה ואז מיד מתחילים את הסנתוז ברקמה האורגנית.
דלקת לבלב יכולה להתרחש כאשר יש פעילות אנזימטית בטרם עת, הגורם לעיכול עצמי.
זימוגנים גדולים בצורתם הלא פעילה, יש ביכולתם להתפרק לאנזימים קטנים ופעילים.
ההבדל בין זימוגן לאנזים פעיל הוא באתר הפעיל של הקטליז, לכן רק לאחר שפעול, ושינוי במבנה יכול להתרחש פרוטאוליזיס.
טריפסינוגן טריפסין כאשר טריפסינוגן חודר למעי הדק, מופרש מהקרום הרירי של התריסריון, מבוקע אחרי ליזין 15הקשר הפפטידי של זימוגן.
כתוצאה מכך, טריפסינוגן הופך לטריפסין.
טריפסין גם כן אחראי לביקוע קשר פפטידי אחרי ליזין.
כמוטריפסינוגן כמוטריפסין עיכול תוך תאי, יוצר שפעול של כימוטריפסין.
פרואלסטאז אלסטאז משופעל על ידי ביקוע דרך טריפסין
כפי שנראה, פעילות כמוטריפסינוגן לכימוטריפסין חיונית, מכיוון שהפעולה היא ראקציה של עצמה.
חשוב שהשפעול לא יתרחש בטרם עת.
יש מספר אמצעי הגנה למניעת עיכול עצמי:
- שפעול טריפסינוגן על ידי טריפסין, יחסית איטי.
- זימוגנים מאוכסנים בקפסולה העמידה בפני פרוטאוליזה.
סרין פרוטאז מעוכב על ידי מגוון קבוצות מעכבים, כולל מעכבים כימיים מלאכותיים וטבעיים.
משפחה אחת של מעכב טבעי נקראת "סרפינס" (קיצור של מעכב סרין פרוטאז), היכול ליצור קשר קוולנטי עם סרין פרוטאז, ועל ידי כך גורם לעיכוב בפעולה.
הלמידה הטובה ביותר של סרפינס הם אנטיתרומבין ואלפא 1 אנטירפסין, למידת תפקידם בקרישה ובתרומבוזה ונפחת / A1AT.
מולקולה קטנה מלאכותית ובלתי הפיכה היא AEBSF ו PMSF .
מוטציה יכולה לגרום להפחתה בפעילות האנזימטית.
עלולה לגרום, לדוגמה למוטציה בחלבון C, אשר יוביל לרמה נמוכה מידי של חלבון ולהפחתה בפעילות ולגרום לפקקת.
הגדרה של רמת סרין פרוטאז יכולה לשמש להקשר של מחלה ספציפית.
- רמת גורם קרישה יכולה לאבחן מצב תרומבוטי.
- אלסטז צואתי, ניתן לאבחן פעילות הקשורה להפרשת בלוטות אל מחוץ לגוף של הלבלב, CF או דלקת לבלב כרונית.
- פרוסטטה מסוימת יכולה לקבוע סיכון של סרטן הערמונית.
סֶרִיפוֹס הוא אי יווני בים האגאי, הנכלל בקבוצת האיים הקיקלאדיים ושוכן דרומית לקיתנוס וצפונית-מערבית לסיפנוס.
האי נמצא מרחק 170 קילומטרים מנמל פיראוס שביבשת.
סריפוס נזכר במיתולוגיה היוונית כביתו של פרסאוס.
לאחר שהוזהר על ידי אורקל כי יירצח בידי נכדו, הניח אקריסיוס מלך לינקאוס שבארגוליס את בתו דנאה ואת תינוקה בסירה והפקירם לחסדי הים.
הגלים נשאו אותה ואת בנה פרסאוס אל האי סריפוס, שם הצילם דייג וגידל את התינוק כבנו.
סרילנקן איירליינס (בסינהלית: ශ්රී ලංකන් ගුවන් සේවය, בטמילית: சிறீலங்கன் எயர்லைன்ஸ், באנגלית: SriLankan Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של סרי לנקה, בצי החברה 26 מטוסים והיא מפעילה טיסות ליעדים באסיה, אפריקה ואירופה.
החברה הוקמה על ידי ממשלת סרי לנקה ביולי 1979, לאחר פשיטת הרגל של חברת התעופה אייר ציילון (Air Ceylon).
בתחילה נקראה בשם "אייר לנקה" (Air Lanka), והיא הפעילה שני מטוסי בואינג 707 אותם חכרה מסינגפור איירליינס.
בשנות השמונים הוסיפה החברה יעדים חדשים, ובשנת 1990 היו לה 26 יעדים.
בדצמבר 1992 רכשה החברה מטוסי איירבוס A320 חדשים.
בשנת 2004 סבלה סרילנקן איירליינס מרעידת האדמה במדינה, וממלחמת האזרחים בסרי לנקה.
בהמשך החלה החברה לבסס את קולומבו כמרכז לטיסות למזרח אסיה, והיא פתחה מספר קווים חדשים בעיקר להודו ולמזרח התיכון.
כחלק מאסטרטגיה זו החלה להפעיל טיסות ללא הפסקה ממאלה ללונדון, פריז, וטוקיו.
לסרילנקן איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
ב-3 במאי 1986 התפוצץ מטוס לוקהיד L-1011 של החברה, בעת שחנה בנמל התעופה הבינלאומי של קולמבו, 21 נהרגו ו-41 נפצעו.
את הפצצה הניחו נמרי השחרור של טאמיל אילם.
ב-24 ביולי 2001 תקפו נמרי השחרור של טאמיל אילם את נמל התעופה של קולמבו, בהתקפות נהרסו 3 מטוסים של החברה.
סריקה לוליינית היא שיטת הקלטה על סרט מגנטי שמאפשרת הקלטת אות בעל מרכיבי תדר גבוהים, בלי להסיע את הסרט עצמו במהירויות גבוהות.
שיטה זו נמצאת בשימוש במכשירי הקלטה שמשתמשים בסלילים ("Reel to reel") ובמכשירים המשתמשים בקלטות.
סריקה לוליינית משמשת בעיקר בהקלטת אות וידאו, אך גם בהקלטת אודיו באיכות גבוהה ובאחסון נתונים.
בשיטת ההקלטה הרגילה על סרט מגנטי, מסיעים את הסרט על פני ראש כתיבה/קריאה (במכשירים מסוימים אלו שני ראשים שונים, אך ברוב המכשירים אותו הראש משמש בשני התפקידים).
בשלב הכתיבה, או ההקלטה, האות אותו יש להקליט נשלח לראש.
הראש יוצר שדה מגנטי, שגורם להכוונת החלקיקים המגנטיים על פני הסרט.
בגלל תופעת החֶשֶל (היסטרזיס), הסרט שומר על מיגנוט לפי כיוון ועוצמת השדה שהייתה בראש ההקלטה בזמן שאותו מקטע של הסרט עבר על פניו.
בשלב הקריאה (או ההשמעה), הסרט שוב חולף על פני הראש.
הפעם, השדה המגנטי שהוקלט בסרט יוצר שדה מגנטי מושרה בראש, מה שגורם ליצירת זרם חשמלי שמועבר מהראש למערכת הגברה, ובסופו של דבר נוצר אות משוחזר, שבתנאים אידיאליים אמור להיות זהה לאות המקורי שהוקלט.
היות שרוחב הראש הוא סופי (כלומר גדול מאפס), ומהירות הסרט גם היא סופית, כל חלק של הסרט נמצא מול ראש ההקלטה פרק זמן מסוים.
פרק זמן זה מגביל למעשה את התדר המרבי שניתן להקליט: אם כיוון השדה המגנטי שיוצר הראש משתנה מספר רב של פעמים כאשר אותו חלק עצמו של הסרט נמצא מול הראש, לא ניתן יהיה לשחזר את האות בזמן ההשמעה.
כדי להקליט אותות בתדר גבוה יותר, נחוץ להקטין את ראש ההקלטה, או להגדיל את המהירות בה חולף הסרט על פני הראש.
כיוון שיש מגבלה פיזיקלית כמה ניתן להקטין את הראש (למעשה הגודל הקובע אינו גודל הראש, אלא גודל השדה המגנטי שהראש יוצר, שהוא גדול יותר מגודל הראש עצמו), אחרי שמגיעים למגבלה הזו מה שנשאר הוא להסיע את הסרט מהר יותר ויותר כדי להקליט אותות בתדרים גבוהים יותר.
האוזן האנושית יכולה לקלוט אותות בתדר לא יותר מאשר 20,000 הרץ (20 קילוהרץ), כדי להקליט ולהשמיע חזרה אותות בתדרים אלו, ניתן להריץ את הסרט על פני ראש הכתיבה קריאה במהירות הנמדדת בסנטימטרים לשנייה.
לעומת זאת, אות וידאו דורש תדר הנמדד במגהרצים, ולכן נחוצה מהירות יחסית בין הסרט לראש של מספר מטרים לשנייה (מערכות שונות השתמשו במהירויות בתחום בין 5 ל-10 מ/ש, שהם בין 20 ל-30 קמ"ש)
בנוסף, אם מריצים את הסרט על פני הראש במהירות גבוהה, הרי שכדי לקבל זמן הקלטה סביר נחוץ להשתמש בסרט ארוך מאוד, מה שמקשה על האחסון.
לבעיה זו פתרון חלופי: במקום להריץ את הסרט על פני הראש במהירות גבוהה, מסיעים את הסרט עצמו במהירות נמוכה, ובנוסף, מסיעים את הראש עצמו לרוחב הסרט.
באופן כזה הסרט עצמו והמנגנון המניע אותו יכולים להיות מיוצרים באיכות נמוכה יותר ומחומרים זולים כמו פלסטיק, במחיר של סיבוך מסוים של המנגנון שמכיל את ראש ההקלטה.
כיוון שמכשיר הקלטה והשמעה אחד משמש לכתיבה וקריאה של סרטים רבים, ייקור מסוים של מכשיר ההקלטה והשמעה ובתמורה הוזלה של הסרטים והקלטות מביאה למערכת כלכלית יותר.
שיטה זו של הסעת הסרט במהירות נמוכה תוך כדי הסעת הראש במהירות גבוהה נקראת "סריקה לוליינית", משום שהסרט מקיף את התוף שמכיל את ראשי הכתיבה/קריאה במסלול לולייני ("הליקס".
נקרא גם "סלילי" או "בורגי").
שיטה זו נמצאת בשימוש לוידאו, אודיו, וכאמצעי לאחסון נתונים.
קיימת גישה נוספת המשתמשת בהסעת הראש לרוחב הסרט, במסלול כמעט אנכי לרוחב הסרט לעומת המסלול האלכסוני המשמש בסריקה לוליינית.
הסריקה הלוליינית דחקה את רגלי הסריקה הרוחבית שנעלמה מהשוק.
כדי לממש סריקה לוליינית, קיימות שתי גישות למסלול הסרט: הראשונה נקראת "אלפא", על שם צורת האות היוונית קטנה, והשנייה "אומגה", על שם צורת האות היוונית גדולה.
בשיטת "אלפא", הסרט מקיף את התוף לחלוטין, במסלול לולייני, דמוי כריכה יחידה של בורג, והתוף המסתובב מכיל ראש כתיבה/קריאה יחיד.
לשיטה זו מספר בעיות: כשהראש היחיד מסיים לסרוק את החלק התחתון של הסרט ועובר לסרוק את החלק העליון של פס הסריקה הבא, נוצר פער זמן בו לא מגיע כל אות מהראש, ומכשיר ההקלטה צריך לספק אות סינתטי בזמן הזה.
קושי נוסף הוא שאין דרך מעשית לכרוך את הסרט סביב התוף כריכה מלאה כאשר הסרט עצמו מגיע מקלטת, להבדיל ממערכת המשתמשת בסלילים נפרדים כשהסרט עובר מאחד לשני.
שיטת "Ω" פותרת את שתי הבעיות האלו: הסרט מקיף רק מחצית מהתוף, דבר שמתאפשר משום שהתוף מכיל זוג ראשי קריאה/כתיבה במקום ראש יחיד.
כריכה סביב מחצית התוף מתאימה טוב יותר למערכת טעינה אוטומטית, בייחוד כאשר סרט ההקלטה נמצא בקלטת.
גם בעיית פער הזמן בין סיום הסריקה של פס אחד לתחילת הסריקה של הפס הבא נפתרת: כאשר אחד הראשים מסיים לסרוק את הסרט, הראש השני נמצא בדיוק במצב בו הוא מתחיל את סריקת הפס הבא.
כל מכשירי הסריקה הלוליינית המודרניים משתמשים במסלול סרט מסוג "Ω".
סריקה לוליינית מציגה מספר אתגרים טכנולוגיים שיש למצוא להם פתרונות.
עם הזמן, פותחו פתרונות משוכללים יותר ויותר להתגברות על האתגרים.
המעבר המהיר של הראש על פני הסרט יוצר בלאי רב הן בראש עצמו, והן בסרט.
כדי להקטין ככל האפשר את הבלאי, גם הראש וגם הסרט צריכים להיות חלקים ככל האפשר, והראש צריך להיות בנוי מחומר נוקשה.
בנוסף, ברוב המערכות יש למעשה שכבת אוויר דקה ביותר ("כרית אוויר") המפרידה בין הראש ובין הסרט.
בעיה נוספת היא העברת האות אל הראש בשלב ההקלטה, וממנו בשלב ההשמעה: מאחר שהראש עצמו מצוי בתוף שמסתובב במהירות, לא ניתן להשתמש באופן החיבור המקובל ביותר, תיל חשמלי.
במערכות הראשונות שיישמו סריקה לוליינית נעשה שימוש במערכת מברשות, בדומה למערכת שנמצאת במנועי חשמל מסוימים, אך למערכת כזו מספר בעיות, וביניהן בלאי ופגיעה באיכות האות.
מערכות חדשות יותר משתמשות בשנאי מעגלי המעביר את האות מהתוף המסתובב לגוף המכשיר הנייח ללא מגע, בעזרת השראה חשמלית.
גם מערכת ההולכה של הסרט מסובכת יותר בסריקה לוליינית מאשר בסריקה קווית, משום שכחלק מטעינת הסרט למכשיר ההקלטה, יש לכרוך אותו סביב התוף המסתובב שמכיל את הראשים.
אתגר נוסף הוא הצורך במערכת עקיבה, כדי ליצור תיאום טוב מספיק בין מערכת ההולכה של הסרט, למערכת הסיבוב של התוף: כדי לפתור זאת משתמשים בדרך כלל בראש הקלטה/השמעה נייח, שמקליט אותות המשמשים לצורך העקיבה לאורך שולי הסרט בשיטת הקלטה קווית.
האות מוקלט על גבי סרט ההקלטה בפסים מקבילים, אלכסוניים לסרט, כמו שאפשר לראות בסכימה שבראש הדף.
ככל שהפסים יהיו קרובים יותר האחד לשני ניתן להגדיל את צפיפות ההקלטה, כלומר להשתמש בפחות סרט לאותו זמן הקלטה, או זמן הקלטה ארוך יותר לאותו אורך של סרט.
קירוב פסי ההקלטה זה לזה, או "ציפוף" הפסים יוצר בעיה של "זליגת" האות מפס אחד לשני ("crosstalk").
במילים אחרות, כאשר ראש הקריאה קורא את הפס אותו הוא אמור לקרוא, השדה המגנטי של פסי ההקלטה הסמוכים - זה שלפניו וזה שאחריו, משפיעים גם הם על הראש ויוצרים אות טפילי, הפוגע באיכות האות.
אותו אפקט משפיע גם על תהליך ההקלטה: כאשר ראש הכתיבה או ההקלטה ממגנט את הפס על סרט ההקלטה, הוא משפיע על מיגנוט הפס הקודם והפס הבא, ופוגע באיכות האות המוקלט.
כדי להתגבר על הבעיה, ניתן לרווח את הפסים, כלומר להסיע את הסרט על פני התוף במהירות מספיקה כדי שבין פס אחד לשני ייווצר מרווח קטן, או "פס רווח".
השיטה זו עובדת, והיא אכן מונעת את "זליגת" האות מפס הקלטה אחד לפס הבא, אבל היא בזבזנית - חלק מסרט ההקלטה אינו מנוצל.
שיטה מתוחכמת יותר להתגבר על הבעיה מנצלת את העובדה שיש שני ראשי כתובה/קריאה שכותבים על גבי הסרט או קוראים ממנו לסירוגין: בשיטה זו, כל אחד מהראשים מייצר שדה מגנטי בכיוון שונה, כלומר השדה המגנטי שמייצר ראש אחד נמצא בזווית לשדה המגנטי שמייצר הראש השני.
כיוון שאותם הראשים עם אותן הזוויות משמשים גם לקריאת האות, כל ראש רגיש לאות שהוא עצמו הקליט הרבה יותר מאשר לאות שהקליט הראש השני.
באופן זה, בגלל הזווית, ומשום שהפסים נוצרים לסירוגין על ידי כל אחד מהראשים, כל אחד מהראשים מושפע הרבה פחות מהשדה המגנטי של הפסים הסמוכים לפס אותו הוא קורא, ומשפיע הרבה פחות על המיגנוט של הפסים הסמוכים כאשר הוא כותב.
באופן זה ניתן לצופף את הפסים עד שלמעשה אין ביניהם כל מרווח, ויחד עם זה להימנע מ"זליגת אות" כמעט לחלוטין.
כדי לממש סריקה לוליינית בצורה טובה, יש לדאוג לתיאום בין שתי התנועות: תנועת הסרט על פני התוף, וסיבוב התוף עצמו.
תיאום זה נקרא "עקיבה" ("Tracking").
כדי לממש את העקיבה פותחו טכניקות שונות.
השיטה המקובלת היא להקליט אות על שפת הסרט במקביל לסרט עצמו ("הקלטה ליניארית") שמורה למכשיר היכן הסרט נמצא בדיוק ומאפשר לו להתאים את מיקום הסרט למיקום הראשים.
בגלל הדיוק הרב שנדרש, ומשום שבתהליך הייצור עצמו יש אפיצות מסוימת, או במילים אחרות הבדלים מזעריים בין מכשיר למכשיר, או אפילו הבדל בין אותו המכשיר עצמו כפי שהיה בזמן ההקלטה למכשיר בזמן ההשמעה, נדרש לעיתים תיקון קטן לעקיבה.
תקופה מסוימת מכשירי הקלטה והשמעה שהשתמשו בסריקה לוליינית היו מצוידים בכפתור כיול, שאִפשר למשתמשים לכוונן את העקיבה כוונון עדין בצורה ידנית.
עם הזמן, ועם השתכללות המעגלים האלקטרוניים, פותחו שיטות שאפשרו לבצע את הכוונון העדין והעקיבה באופן אוטומטי, לפי האות המוקלט עצמו ("Auto tracking").
השימוש הנפוץ והמוכר ביותר במכשירי הקלטה הפועלים באמצעות סריקה לוליינית הוא להקלטת אות וידאו.
בנוסף, מספר שיטות הקלטה נוספות משתמשות בסריקה לוליינית: קלטת אודיו דיגיטלית (DAT) שמשתמשת בסרט ברוחב 4 מ"מ, וכן פורמטים שונים המשמשים לגיבוי נתונים.
בשימוש בסריקה לוליינית להקלטת אות וידאו, הפורמטים הנפוצים מוגדרים באופן שפס אחד של הסריקה הוא מסגרת (frame) אחת של התמונה.
כתוצאה מכך, מכשיר וידאו המשתמש בסריקה לוליינית יכול בקלות יחסית לממש פונקציות כמו עצירת התמונה (על ידי עצירת קידום הסרט והמשכת סיבוב התוף), והאצת ההצגה על ידי הרצת הסרט במהירות רבה יותר סביב התוף.
פונקציונליות זו לא קיימת בשיטות שהיו נהוגות לפני הסריקה הלוליינית, של הקלטה ליניארית, או הקלטה רוחבית (quad), שיטה קודמת, שגם היא משתמשת בתוף הקלטה מסתובב עם מספר ראשים, אלא שבהקלטה הרוחבית, בניגוד לסריקה לוליינית, כל פס הקלטה מכיל רק חלק קטן מהמסגרת, ולכן פעולת הקריאה אפשרית רק במהירות ההקלטה המקורית.
הסריסה (מיוונית: σάρισα) הייתה נשק מוט ארוך במיוחד מטיפוס רומח שהתקבל בצבא המוקדוני בתקופתו של המלך פיליפוס השני ושנותר בשימוש לכל אורך התקופה ההלניסטית.
למרות שהסריסה הייתה מקובלת גם כרומח פרשים, עיקר פרסומה נבע מהיותה הנשק הראשי של נושאי הרומח של הפלנקס המוקדוני ושל הפלנקס ההלניסטי.
מקורות היסטוריים וארכאולוגיים אודות הסריסה
הסריסה נזכרת רבות בחיבורים היסטוריים מהעת העתיקה, למשל בכרוניקות של אריאנוס, של קורטיוס רופוס ושל ליוויוס ובביוגרפיות של פלוטרכוס.
ניתן למצוא דיונים רבי חשיבות בסריסה של התקופה ההלניסטית בהיסטוריה של פוליביוס.
נוסף על כך זוכה הסריסה להתייחסויות מפורטות בכתבי הטקטיקנים, איליאנוס, אסקלפיודוטוס, פוליאינוס ואחרים.
בין הממצאים הארכאולוגיים מהם ניתן ללמוד על הסריסה יש לציין את השרידים שנמצאו בקבר בורגינה אשר במקדוניה התחתונה, בתל הקבורה שבכירונאה ובקבר של ליסון וקליקיס.
כמו כן ניתן ללמוד על הסריסה ועל השימוש בה ממטבעות ומפסלים מהתקופה ההלניסטית, מהמונומנט של לוקיוס אמיליוס פאולוס בדלפי, מהסרקופג של אלכסנדר הגדול, מהפסיפס בפומפיי וכיוצא באלו.
הסריסה הורכבה ממוט עץ ארוך, או משניים מחוברים, עם להב ברזל מחודד בקצה האחד וקת ברזל בקצה השני.
ללהב ולקת היו שקעים שאליהם נכנס מוט העץ.
הקת שימשה הן כדי לתקוע את הסריסה באדמה ככלונסאה כנגד הסתערות של פרשים או של רגלים והן כלהב חלופי.
בנוסף שימשה הקת כמשקל נגד ללהב וזאת על מנת לאפשר החזקה יציבה יותר של הרומח.
לסריסות שהורכבו משני מוטות עץ, היה שרוול ברזל אשר חיבר בין שני החלקים.
הלהב, הקת והשרוול חושלו מברזל.
מוט הסריסה היה עשוי מעץ ממשפחת הקרניתיים (Cornel) שנודע בחוזקו ובאלסטיות שלו.
עץ זה שימש לבניית כידונים עוד מהמאה השביעית לפני הספירה.
עם חלוף הזמן החלו לבנות גם חניתות וקשתות מעץ זה.
במאות הרביעית והשלישית לפני הספירה הפך שמו של העץ לשם נרדף לחנית בשירה היוונית הקלאסית.
מידות החלקים השונים של הסריסה
אורך הסריסה כולה נע במקורות הספרותיים בין 3.6 לבין 7.3 מטרים.
בזמנו של אלכסנדר מוקדון נע אורכה ככל הנראה בין 4.5 לבין 5.5 מטרים.
בתקופה ההלניסטית חל גידול הדרגתי באורכה של הסריסה עד לשיא משוער של 6.4 מטרים (הסריסות הארוכות יותר המוזכרות במקורות הספרותיים מייצגות כפי הנראה אידיאה ולא מציאות טקטית).
מידות חלקי הברזל של הסריסה
מחלקי הסריסה שנמצאו בקבר בוורגינה מידות חלקי הברזל הן כדלקמן: אורך הלהב הוא 51 סנטימטרים, אורך הקת 44.5 סנטימטרים ואורך השרוול 17 סנטימטרים.
קוטרו של הלהב הוא 3.6 סנטימטרים, קוטר הקת הוא 3.4 סנטימטרים וקוטר השרוול הקעור בצורתו נע בין קוטר מינימלי של 2.8 סנטימטרים לקוטר מקסימלי של 3.2 סנטימטרים.
מכאן מסיק החוקר מיינור מרקל כי קוטר מוט הסריסה הגיע ל-3.9 סנטימטרים.
מוט הסריסה היה מחודד בקצוותיו כדי להיכנס לשקעים של הלהב ושל הקת ובמקרה של סריסה בת שני חלקים היו החלקים מחודדים בקצותיהם כדי להיכנס לשרוול.
בסריסה באורך 5.5 מטרים היה אורך המוט כ-4.5 מטר.
מוט באורך זה מעץ הקורנל (שמשקלו הסגולי ידוע), ישקול בסביבות 4.3 קילוגרמים.
הלהב שנמצא בקבר בורגינה שוקל 1.2 קילוגרם, הקת שוקלת בסביבות הקילוגרם, והמצמד כחצי קילוגרם.
כלומר משקל סריסה של 5.5 מטר נע בין 6.5 קילוגרמים לסריסה מחלק אחד ל-7 קילוגרמים לסריסה משני חלקים.
הבדלי המידות בין הסריסה לבין הדורי
אורכה של החנית הקלאסית של ההופליטים, הידועה בשם דורי נע בין 2 ל-2.5 מטרים.
אורך הלהב של הדורי נע בין 27 ל-38 סנטימטרים ובמקרה שהייתה קת נאמד אורכה בכשישה סנטימטרים.
קוטר הדורי היה כשני סנטימטרים ומשקלה הכולל הגיע לכדי קילוגרם אחד.
הסריסה וגודל המגן של חייל הפלנקס
מחמת אורכה נאלץ חייל הפלנקס להחזיק את הסריסה בשתי ידיו.
בניגוד למגיני ההופלון היוונים המפורסמים, הידועים בקימור הגדול שלהם ובקישוטים שעליהם, נשא החייל המוקדוני מגן ברונזה בעל קימור קטן וללא קישוטים כדי לצמצם במשקלו.
אסקלפיודוטוס ציין כי קוטר המגן הגיע ל-61 סנטימטרים.
לעומת זאת טוען החוקר בצלאל בר כוכבא כי קוטר המגן לא עלה על 45–50 סנטימטר.
מרקל סובר כי אורך רדיוס המגן חייב להיות קטן מאורך האמה, שאורכה בעת העתיק נאמד בכ-43 סנטימטר.
אסקלפיודוטוס טען כי המגן היה תלוי מהצוואר ואילו בר כוכבא סובר כי המגן הוחזק ביד.
פוליביוס העניק תיאור טוב של הפלנקס ההלניסטית של ראשית המאה השנייה, אשר בה הגיעה הסריסה לאורך של 6.4 מטר.
בפלנקס, שמתאר פוליביוס, עמדו החיילים במרווח של 90 סנטימטר אחד מהשני.
הסריסות של השורה הראשונה הוחזקו במקביל לקרקע כאשר 4.5 מטרים מהסריסה בולטים קדימה.
השורות השנייה עד החמישית הטו גם הן את הסריסות שלהן קדימה (לא ברור אם במקביל לקרקע או בזווית אחרת).
הסריסה החמישית בלטה 90 סנטימטר מעבר לשורה הראשונה אם הוחזקה במקביל לקרקע ופחות מכך אם בהטייה אלכסונית.
השורות השישית עד השמינית של הפלנקס בתקופתו של אלכסנדר, או עד השורה ה-16 בתקופה ההלניסטית, השעינו את הסריסות שלהן על כתפי האיש שלפניהן ובכך יצרו מיסוך שסיפק הגנה מסוימת ללוחמי הפלנקס מפני נשק קליעים.
הפלנקס היה מבנה מסודר מעצם הווייתו כאשר השורות השנייה עד השישית סגורות בין החלקים האחוריים של הסריסות שלפניהן והשורות הראשונה עד הרביעית סגורות בין החלקים הקדמיים של הסריסות שמאחוריהן.
המבנה המסודר והצפוף היה מוגבל מאוד ביכולת התמרון מלבד הצעידה קדימה.
הפלנקס לא יכול היה להסתובב, לאגף או לסגת אחורה תוך שמירה על קוהרנטיות של המבנה (בניגוד לפלנקס ההופליטי).
ברם, ההתקפה החזיתית של פלנקס חמוש בסריסות הייתה רבת עוצמה והכריעה רגלים, פרשים ובמקרה אחד אף פילים.
אורכה של הסריסה יצר מבנה טקטי שלחימתו הייתה מוגבלת בעיקר למישורים.
קפלי קרקע, ערוצים ומכשולים אחרים היו שוברים את מבנה הפלנקס ומאפשרים לאויב לחדור לשורותיו.
מכיוון שהחיילים החמושים בסריסות היו נלחמים רק במבנה צפוף והיו מוגבלים מאוד באפשרויות הלחימה האינדיבידואלית, הרי ברגע שחדרו חיילי אויב למבנה, או שהתקיפו אותו מהצד או מאחור, היה הופך הפלנקס לחסר ערך.
ההשפעה הטקטית של הסריסה על הפלנקס
הסריסה כאלמנט המבחין בין הפלנקס ההופליטי לפלנקס המוקדוני
הפלנקס המוקדונית נבדלת מהפלנקס היוונית הקלאסית המורכבת מהופליטים בשני מרכיבים עיקריים: כלי הנשק העיקרי והמגן הנלווה.
הסריסה המוקדונית הייתה ארוכה באופן משמעותי מהדורה - 4.5 עד 5.5 מטרים מול 2 עד 2.5 מטרים.
החנית של ההופליטים נישאה ביד אחת ושימשה לדקירה אקטיבית ואילו הסריסה המוקדונית נישאה בשתי ידיים ושימשה לדקירה פסיבית.
הנושא של ההתקפה ההופליטית שנוי במחלוקת בין החוקרים (בייחוד טיבו של ה"אות'יסמוס" - פעולת הדחיקה של הפלנקס ההופליטי).
ההופליט יכול היה להחזיק מגן גדול (הופלון או אספיס) ואילו הפלנגיט המוקדוני הנושא את נשקו בשתי ידיו יכול היה לשאת רק מגן קטן.
יתרה מזאת, ההופליט יכול היה להזיז את מגינו במהלך הלחימה ואילו המגן של הפלנגיט המוקדוני נישא באופן פסיבי (תלוי על הצוואר או מוצמד ליד).
פיטר קונולי טוען כי חנית ארוכה יותר מהדורו וקרובה יותר לסריסה נכנסה לשימוש כבר בפלנקס המעובה של התבאנים, אשר הביס את ספרטה ואת בעלות בריתה בקרב לאוקטרה ובקרב השני במנטיניאה.
התארכות הסריסה וההבדל בין הפלנקס המוקדוני לפלנקס ההלניסטי
הפנלגיטים החמושים בסריסות נקראו פזטיירוי.
בדומה להטיירוי, שהיו יחידה של פרשים כבדים, ולהיפספיסטים, שהיו יחידה עילית של רגלים, נלקחו הפזטיירוי נושאי הסריסות אך ורק מקרב הנתינים המוקדונים.
שלוש יחידות אלו שימשו הן כלוז של הצבא והן כיחידות הנאמנות ביותר למלך המוקדוני.
חשוב להדגיש כי בצבאות של פיליפוס השני ושל אלכסנדר הגדול, לא שימש הפלנקס החמוש בסריסות הכוח ההתקפי המרכזי, אלא דווקא הפרשים הכבדים.
לראיה בקרב גרניקוס, בקרב איסוס, בקרב גאוגמלה ובקרב הידספס היו אלו הפרשים אשר ביצעו את ההתקפה העיקרית.
כפי הנראה רק בקרב כירונאה תפקד הפלנקס המוקדוני ככוח ההתקפי העיקרי (ישנם חוקרים הטוענים כי בקרב זה לא השתתפו יחידות פרשים משמעותיות).
בראשית מלחמות הדיאדוכים לא חלו שינויים משמעותיים בסריסה ובמבנה הפלנקס.
התבססות הממלכות של הדיאדוכים שניצחו, הביאה לגידול במספר האיכרים המתיישבים בערי המדינה ההלניסטיות.
תופעה זו תרמה תרומה משמעותית לגידול במספר הפלנגיסטים על חשבון הפרשים.
כתוצאה מכך, תפס הפלנקס מקום מרכזי יותר ויותר בלחימה ההלניסטית.
ניתן ללמוד על כך מהשוואת יחסי הכוחות בין הצבאות של אלכסנדר הגדול לבין הצבאות ההלניסטיים המאוחרים.
בקרב גאוגמלה למשל, היו לאלכסנדר כ-40,000 רגלים, שכמחציתם לחמו כפלנקס חמוש בסריסות, וכ-7,000 פרשים, מתוכם 4,000 פרשים כבדים.
בקרב רפיח, שנערך בין מצרים התלמיית לבין הממלכה הסלאוקית יותר ממאה שנים אחרי גאוגמלה, היו לתלמי הרביעי כ-70,000 רגלים, מתוכם כ-53,000 שלחמו במסגרת פלנקס, וכ-6,000 פרשים, ואילו לאנטיוכוס השלישי היו כ-62,000 רגלים, מתוכם כ-30,000 שלחמו כפלנגיטים, וכ-5,000 פרשים.
כדי לחזק את יכולתו ההתקפית של הפלנקס, חל תהליך הדרגתי של הארכת הסריסה.
מה-4.5 עד 5.5 מטרים המיוחסים לסריסה בתקופתו של אלכסנדר התארכה הסריסה עד לשיא משוער של 6.4 מטרים (על אף שבמקורות מוזכרות גם סריסות באורך 7.3 מטרים).
הארכת הסריסה שיפרה את המחץ של התקפת הפלנקס ההלניסטי.
ברם, הפלנקס החמוש בסריסות שמלכתחילה היה מבנה נוקשה יותר מהפלנקס ההופליטי, הפך קשיח אף יותר עם הארכת הרמחים.
דוגמה לדואליות של חיזוק המחץ של ההתקפה לצד הירידה בגמישות ניתן לראות בקרב פידנה בין הרפובליקה הרומית לבין הממלכה המוקדונית המאוחרת.
הלגיונות הרומים נהדפו לאחור מלחץ התקדמותו של הפלנקס המוקדוני (המאוחר).
ניסיונותיהם של הלגיונרים לקצוץ את חוד הסריסות בחרבותיהם הקצרות ולהידחק לתוך שורות הפלנקס לא עלו יפה.
אך כשיחידות הפלנקס המתקדמות הגיעו לקרקע משובשת יותר נוצרו פערים במבנה.
הלגיונרים הרומיים נכנסו לתוך פערים אלו ועשו שמות בפלנקס המוקדוני, שחייליו לא יכלו להילחם כיאות בטווח קרוב.
בר כוכבא, בצלאל, מלחמות החשמונאים, ימי יהודה המקבי, ירושלים: יד יצחק בן צבי ומשרד הביטחון, תשמ"א.
גלילי, אלעזר, מערכת רפיח 217 לפסה"נ: טקטיקה, אסטרטגיה ולוגיסטיקה בעולם ההלניסטי, ירושלים: מוסד ביאליק, 1999.
ליגה פרו (באיטלקית: Lega Italiana Calcio Professionistico, מוכרת גם כסרייה ג') היא הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האיטלקי, אחרי הסרייה א' והסרייה ב'.
הליגה משוחקת במתכונתה הנוכחית החל מעונת 2014/2015, כתוצאה של ההתאחדות בין ליגה פרו פרימה דיוויזיונה וליגה פרו סקונדה דיוויזיונה.
ב-21 בנובמבר 2012, הוכרז כי שתי הליגות יתמזגו לכדי ליגה אחת המורכבת משלושה בתים של 20 קבוצות.
המיזוג נכנס לתוקף בתחילת עונת 2014/2015.
ליגה שלישית, מעל הליגות האזוריות, נוצרה באיטליה לראשונה בשנת 1929, כאשר השלטונות הפשיסטיים החליטו לבצע רפורמת אליפויות על בסיס לאומי.
במקור היא הורכבה מארבעה בתים של שש עשרה קבוצות בכל בית, על פי חלוקה גאוגרפית, אך לאחר עונה התווסף בית נוסף.
האליפות הייתה באותה צורה של הליגות הגבוהות יותר (סרייה א' וסרייה ב') אפילו שהבתים חולקו על פי אזורים גאוגרפים.
בשנת 1935 החליטה התאחדות הכדורגל האיטלקית לקרוא לליגה בשם "סרייה ג'".
בשנים הראשונות, חלה עלייה בכל עונה במספר המועדונים המשתתפים בליגה, אך, ב-1948, החלה ירידה גדולה במספרם, מה שגרם לכך שבשנת 1952, הליגה הפכה לליגה לאומית (בתים מעורבים ללא קשר למיקום גאוגרפי).
ההחלטה ליצור את הליגה במתכונתה הנוכחית, הועלתה על ידי אדם בשם ברונו זאולי, בשנת 1959. ההחלטה קבעה שיש ליצור ליגה לאומית נוספת וליגה חצי מקצועית (סרייה ד').
זו הייתה הפעם הראשונה שבליגה זו ישנם שלושה בתים ובכל בית, ישנן 20 קבוצות ובסך הכול משתתפות בליגה 60 קבוצות.
בשנת 1978, סרייה ד' הפכה להיות ליגת חובבנים, וסרייה ג' פוצלה לשתי ליגות: סרייה ג'1 וסרייה ג'2. ליגות אלה היוו את הדרג השלישי והרביעי במבנה הליגות של הכדורגל האיטלקי, בהתאמה.
ב-20 ביוני 2008, שמן שונה מסרייה ג'1 לליגה פרו פרימה דיוויזיונה ומסרייה ג'2 לליגה פרו סקונדה דיוויזיונה.
בשנת 2014, ליגה פרו פרימה דיוויזיונה וליגה פרו סקונדה דיוויזיונה התאחדו לכדי ליגה אחת, וליגה פרו חזרה לפורמט הנוכחי שלה, אשר ננטש בשנת 1978.
הליגה מורכבת מחמישים וארבע קבוצות אשר מתחלקות לשלושה בתים בני שמונה עשרה קבוצות כל אחד (במקור היו אמורות להיות שישים קבוצות כמו בעונת 2014/2015, אך בגלל קשיים כלכליים, מספר הקבוצות קטן בשש).
שינוי זה נקבע כסופי, והחל מעונת 2015/2016, בכל עונה ישנן 54 קבוצות.
העונה מתחילה ב-5 בספטמבר, ומסתיימת ב-8 במאי שבשנה שאחרי.
בין 27 בדצמבר ל-3 בינואר, לא מתקיימים משחקים בשל חג המולד.
בסיום כל עונה, האלופה של כל בית עולה לסרייה ב'.
אל קבוצות אלה מתווספת עוד קבוצה אשר זכתה במשחקי הפלייאוף נגד שאר הקבוצות במקומות השני והשלישי בכל בית ושתי הקבוצות הטובות ביותר שסיימו במקום הרביעי.
הפלייאוף מתנהל בצורה של נוקאאוט כאשר שקבוצה המנצחת ממשיכה לשלב הבא.
השלבים הם רבע גמר, חצי גמר וגמר.
הגמר נערך כמפגש כפול: פעם בבית ופעם בחוץ.
הקבוצה אשר הפרש השערים שלה טוב יותר, עולה גם היא לסרייה ב'.
אם הפרש השערים שווה, הקבוצה שכבשה יותר שערי חוץ, עולה.
אם שתי הקבוצות גם כבשו אותו מספר שערי בית וחוץ (כמות השערים שנכבשו בשני המשחקים שווה), המשחק הולך להארכה.
בתום 120 דקות, אם עדיין לא נכבש שער, המשחק מוכרע בבעיטות עונשין מ-11 מטר.
הקבוצה שכבשה יותר פנדלים, עולה ליגה.
לאחר המחזור האחרון, הקבוצות שסיימו במקום האחרון בכל בית, יורדות לסרייה ד'.
בנוסף, הקבוצות אשר נמצאות במקומות 14 עד 17 בכל הבתים עורכות ביניהן משחקי בית וחוץ, כאשר המשחק נערך במגרש הביתי של הקבוצה שבמקום גבוה יותר בטבלה.
כל קבוצה פוגשת את יתר הקבוצות האחרות שלוש פעמים.
הקבוצה שמנצחת בהכי הרבה משחקים, וכובשת הכי הרבה שערים, מסיימת במקום הראשון מבין הקבוצות.
בתום כל המשחקים, שתי הקבוצות שצברו הכי קצת נקודות, מצטרפות לקבוצות שסיימו אחרונות בטבלה, ויורדות ליגה.
לליגה היו מספר גרסאות בעבר:
בשנת 1959, נוצרה הסרייה ג' בפירנצה, בעקבות רצון ליצור ליגה תת-לאומית.
יחד איתה נוצרה גם הסרייה ד' אשר הייתה באותו הזמן ליגה חצי מקצועית.
הפורמט היה דומה לפורמט הנוכחי: הליגה הורכבה משלושה בתים כשבכל בית היו 20 קבוצות.
סך הכל, הליגה הורכבה משישים קבוצות.
בסיום סוף עונה, אלופת כל בית עלתה לסרייה ב'.
אליהן הצטרפה הקבוצה שניצחה במשחקי הפלייאוף בין הקבוצות במקומות 2–4. לסרייה ד', ירדו בכל עונה הקבוצות אשר סיימו במקום האחרון ואליהן הצטרפה הקבוצה שהפסידה במשחקי הירידה בין הקבוצות במקומות 16–19. הליגה שוחקה במתכונת זו עד שנת 1978. חזרו לשחק במתכונת הזאת בעונת 2014/2015 תחת השם החדש של הליגה, ליגה פרו.
החל משנת 1978, כאשר סרייה ג' פוצלה לשתי ליגות, ליגה זו נוצרה.
בתחילה, הליגה נקראה סרייה ג'1, אך בשנת 2008, שמה שונה לשמה הנוכחי.
הליגה הורכבה משני בתים, אשר בבית אחד 17 קבוצות, ובבית השני 16 קבוצות.
שתי הקבוצות אשר סיימו במקומות הראשונים בכל בית, העפילו לסרייה ב', בעוד שלוש הקבוצות אשר סיימו בתחתית הבית שלהן ירדו לליגה פרו סקונדה דיוויזיונה, שהייתה אז הדרג הרביעי במבנה הליגות של איטליה.
הליגה הופסקה בשנת 2014, כתוצאה מהתאחדותה עם ליגה פרו סקונדה דיוויזיונה.
הליגה המאוחדת נקראה ליגה פרו.
הליגה נוצרה בשנת 1978, כאשר סרייה ג' פוצלה לשתי ליגות.
עד שנת 2008, הליגה נקראה סרייה ג'2. לאחר מכן, שמה שונה לליגה פרו סקונדה דיוויזיונה.
הליגה הייתה הדרג הרביעי באיטליה אך למרות זאת, הייתה מקצועית לחלוטין כמו הליגות שמעליה.
בהתחלה, כללה הליגה 54 קבוצות.
בשנת 2011, מספרן צומצם לכדי 49 קבוצות.
הליגה הורכבה משלושה בתים, המחולקים בצורה גאוגרפית.
בית אחד המורכב מ-17 קבוצות, ושני בתים המורכבים מ-16. שתי הקבוצות הטובות ביותר מכל בית, עלו לליגה פרו פרימה דיוויזיונה, והקבוצות בשני המקומות האחרונים בכל בית, ירדו לסרייה ד' שאז הייתה הדרג החמישי במבנה הליגות באיטליה.
התאחדה בשנת 2014 עם ליגה פרו פרימה דיוויזיונה, והפכה לליגה פרו.
1935-36 - ונציה, קרמוניס, ספציה, קטנזארו
1937-38 - ספאל, פנפולה AC, קסאלה, סיינה, סלרניטנה
1943-45 - לא נערכו משחקים בגלל מלחמת העולם השנייה
1945-46 - מסטרינה, פראטו, פרוג'ה, רומא, בנוונטו, לצ'ה, פלרמו
1946-47 - מג'נטה, ויטה נובה פיאטרו, בולצנו, צ'נטו, נוצ'רינה
1947-48 - בעונה זו הליגה התחלקה ל-18 ליגות אזוריות.
לא קודמו לסרייה ב', לא היו אלופים.
1948-49 - פנפולה AC, אודינזה, פראטו, אבלינו
1950-51 - מונזה, מארצזוטו ואלדגנו, פיומבינו, ג'וב סטביה
1973-74 - אלכסנדריה, סמבנדטיס, פסקארה
2018-19 - וירטוס אנטלה, פרודנונה, יובה סטאביה
סרינה הרייט סקוט תומאס היא שחקנית אנגלייה.
סקוט תומאס נולדה במחוז דורסט שבדרום-מערב אנגליה.
אחותה היא השחקנית קריסטין סקוט-תומאס.
בשנת 1993 היא גילמה את דיאנה, הנסיכה מוויילס בסרט ביוגרפי על חייה.
ב-1999 היא התפרסמה כששיחקה את ד"ר מולי וורמפלייש בסרט הריגול העולם אינו מספיק שהיה הסרט התשעה עשר בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בשנת 2001 שיחקה סקוט תומאס בסדרת הדרמה הרפואית "כל הנשמות", שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2005 היא גילמה את אשתו של ברוס וויליס בסרט "בן ערובה".
בשנת 2011 שיחקה את אמה של קתרין, דוכסית קיימברידג' בסרט "ויליאם וקייט".
כמו כן, השתתפה סקוט תומאס בסדרות הטלוויזיה "NCIS" ו-"ניפ/טאק", ושיחקה תפקיד קבוע בסדרת המשטרה "נאש ברידג'ס" ברשת CBS.
סרינה מריה אוניון-צ'נסלור (באנגלית Serena Auñón-Chancellor, נולדה ב-9 באפריל 1976, באינדיאנפוליס שבאינדיאנה) היא אסטרונאוטית של נאס"א, רופאה ומהנדסת אמריקאית.
מהנדסת הטיסה של משלחות 56 / 57 לתחנת החלל הבינלאומית.
עם סיום משלחת 57, אוניון צ'נסלור שהתה בחלל בשהות מצטברת של למעלה מ-196 יום.
נולדה ב-1976 למרגיטה וד"ר חורחה אוניון, קובני גולה שהגיע לארצות הברית ב-1960.
בשנת 1997 אוניון-צ'נסלור השלימה תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בזמן לימודיה היא עבדה כמורה לאמנויות לחימה ולימדה קונג פו לילדים בגילאי 5-15 כדי לממן את הלימודים.
היא המשיכה ללימודי רפואה במרכז לרפואה של אוניברסיטת טקסס אותם השלימה ב-2001, וקיבלה תואר שני ברפואה ציבורית M.P.H.
במרכז לרפואה ציבורית של אוניברסיטת טקסס בשנת 2006.
אוניון-צ'נסלור החלה לעבוד במנאס"א כרופאה מוטסת ב-2006. במסגרת תפקידה, היא תמכה בפעילויות הרפואיות ובתמיכה רפואית מהקרקע עבור צוותי תחנת החלל הבינלאומית.
עבור תפקיד זה היא שהתה למעלה מ-9 חודשים בעיר הכוכבים.
היא שימשה כסגנית הרופא הצוותי עבור צוות טיסת המעבורת STS-127 ועבור משלחת 22 לתחנת החלל הבינלאומית.
אוניון-צ'נסלור מוסמכת לרפואה פנימית ורפואה מוטסת, והיא אחראית על הנושאים הרפואיים בענף התפעול של תחנת החלל הבינלאומית ועבור הצוות המסחרי (לטיפול טיסות מאוישות מסחריות עתידיות).
בשנת 2009 זכתה בפרס על שם ג'וליאן א.
וורד לרופא תעופתי מטעם האיגוד של רופאי חיל האוויר עבור תרומתה לטיסות המאוישות בחלל ולטיפול הרפואי בצוותים.
במסגרת תפקידה, היא פיתחה ערכות רפואיות לתמיכה בשיגור ובנחיתה בקזחסטן.
אוניון-צ'נסלור נבחרה לכיתת האסטרונאוטים של 2009. היא השלימה את תוכנית האימונים ב-2011.
במסגרת האימונים היא שהתה חודשיים באנטארקטיקה בסוף 2010 ותחילת 2011 כחלק ממשלחת ANSMET .
המשלחת שנועדה לאתר מטרואיטים באנטארקטיקה, כללה 9 אנשי מערכת וניתוח ו-4 אנשי חיפוש בשטח (ובינם אוניון-צ'נסלור), שביצעו חיפוש ואיתור אתרים למשלחות עתידיות.
המשלחת מצאה למעלה מ-1200 מטרואיטים.
אוניון-צ'נסלור השתתפה במשלחות נאס"א לאימון ושהות תת-מימית כחלק מהמשימה האנלוגית NEEMO.
ביוני 2012 אוניון-צ'נסלור הייתה חלק מהצוות שתפעל את הצוללת DeepWorker 2000 כחלק ממשימה משותפת לנאס"א ולמנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי משלחת NEEMO 16 מתחת לחופי קי לארגו, בפלורידה.
ביולי 2015, היא השתתפה בתור אקוונאוטית כחלק מצוות NEEMO 20, שכלל גם את האסטרונאוט האיטלקי לוקה פרמיטנו והאסטרונאוט היפני נוֹרישִׁיגֶה קַאנַאִי.
משלחת 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית
ב-16 בינואר 2018 נאס"א הודיעה כי אוניון-צ'נסלור תחליף את ג'נט אפס במשלחת 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית.
היא שוגרה לחלל בחללית סויוז MS-09 ב-6 ביוני 2018 יחד עם אלכסנדר גרסט וסרגיי פרוקופייב והיא אמורה לשהות שישה חודשים בתחנת החלל הבינלאומית.
היא האישה ההיספנית השנייה בחלל.
ב-20 בדצמבר 2018, אלכסנדר גרסט, אוניון-צ'נסלור וסרגיי פרוקופייב חזרו לכדור הארץ לאחר שהות של 196 יום, 17 שעות ו-49 דקות.
נכון לאוקטובר 2019, אוניון-צ'נסלר הועברה לדרגת אסטרונאוטית בדרג ניהול ("Management Astronaut") ואינה כשירה עוד לטיסת חלל.
היא הוצבה לטיפול בנושאים רפואיים ותמיכה בפעילויות בחלל במשרד האסטרונאוטים בנאס"א.
מחזיקה ברישיון תפעול של חובבי רדיו עם האות KG5TMT., נשואה לפיזיקאי ג'ף צ'נסלור.
סרינדה סוואן היא שחקנית קנדית.
סרינדה סוואן נולדה במערב ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה ב-11 ביולי 1984. אביה, סקוט סוואן, הוא במאי תיאטרון, שחקן ומנהל סטודיו למשחק.
היא מתנדבת בעמותות צדקה הומניטריות, בין היתר בקרן של האקטיביסטית הקמבודית סומאלי מאם (אנ'), Nothing But Nets (אנ') של קרן האו"ם (אנ') הפועלת למלחמה במחלת המלריה, גורם מוות מוביל בקרב ילדים באפריקה ובארגון Hefer International (אנ'), הפועלת למיגור העוני והרעב באמצעות קיימות.
היא שגרירה ומייסדת של ארגון "Friends to Mankind", המתארת את עצמה כארגון ללא מטרות רווח הפועל "עם יחידים, תאגידים וארגונים הומניטריים למען שיפור האנושות".
תפקיד המשחק הראשון שלה הייתה ב-1989, תפקיד קטן בסרט "בני דודים" של ג'ואל שומאכר בכיכובם של טד דנסון ואיזבלה רוסליני, כשהייתה רק בת חמש.
בשנת 2005 השתתפה בסרט ההודי "Neal 'n' Nikki" בתור אמנדה.
אחת מהופעותיה המוקדמות על המסך הייתה בקליפ לשיר "So Happy" של להקת הרוק הקנדית Theory of a Deadman (אנ'), שיצא באפריל 2008.
בשנת 2011 החלה לככב בתור אריקה ריד בסדרת הטלוויזיה "מלכי הבריחה" של רשת הטלוויזיה האמריקאית A&E.
היא שיתפה שרבות מסצנות הכלא צלמו בבתי כלא אמיתיים, בעוד אסירים אמיתיים נמצאים גם הם מאחורי סורג ובריח; הסדרה בוטלה ב-17 במאי 2012 לאחר שתי עונות.
בספטמבר 2022, הוכרז שהיא תצטרף לצוות השחקנים בעונה השנייה של הסדרה "ריצ'ר" ברשת אמזון פריים וידאו.
שנהסרטתפקידהערות2005Neal 'n' Nikkiאמנדה2009The Break-Up Artistאשלי2010פרסי ג'קסון וגנב הברקאפרודיטהטרון: המורשתסירנה2011RecoilדארסיCreatureאמלי2012פורעי החוק (אנ')ג'ז2014Jinnג'זמין ווקרSisterמליסה2017The Veilזירה2020Revenge Rideמאגי2021Redemption Dayקתרין2022Devotionאליזבת טיילור
+שנהסדרהתפקידהערות2006, 2010על טבעיאשלי פרנק / וריטאס2 פרקים2007Blood Ties בחורה יפהפרק: "Heart of Ice"2007Exes and Ohsלוסיאנהפרק: "What Goes Around"2008מעבר ללוך נסקרולינהסרט טלוויזיה של Syfyבניחוש חוקראיילין מזוולפרק: "Murder?...
(The Oscars of 1963)"בולרזקלואי6 פרקים2018רובוט צ'יקןלסלי / קטרהדיבוב; פרק: "He's Not Even Aiming at the Toilet"2020אזור הדמדומים (אנ')אלן לוואלפרק: "Downtime"2019 - 2022Coroner ג'ני קופרתפקיד ראשי (4 עונות); 38 פרקים2023 ריצ'רקרלה דיקסוןתפקיד מרכזי בעונה השנייה שטרם עלתה
סרינה ויכמן (הולנדית: Sarina Wiegman; נולדה ב-26 באוקטובר 1969) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל הולנדית שמאמנת את נבחרת אנגליה בכדורגל נשים.
כמאמנת, הובילה את נבחרת הולנד בכדורגל נשים לזכייה באליפות אירופה 2017 ולסגנות בגביע העולם 2019 ואת נבחרת אנגליה לזכייה באליפות אירופה 2022. בעקבות הישגיה קיבלה ויכמן שלוש פעמים את פרס מאמנת השנה בעולם בכדורגל נשים.
ויכמן שיחקה כדורגל מגיל צעיר ועברה בין קבוצות של בנים ובנות.
ב-1987 הצטרפה לקבוצת KFC '71 וזכתה איתה בגביע ההולנדי.
ב-1988, במהלך השתתפותה בטורניר ההזמנה בכדורגל נשים שנערך בסין, פגשה במאמן ארצות הברית שהזמין אותה לבוא ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל - שנחשבה באותן שנים לאוניברסיטה עם קבוצת כדורגל הנשים הטובה ביותר בליגת ה-NCAA.
ויכמן הסכימה ושיחקה באותן שנים לצד שחקניות כמו מיה האם, קרלה אוברבק ו-קריסטין לילי.
ב-1989 זכתה הקבוצה באליפות ליגת המכללות (ה-NCAA).
ב-1994 הצטרפה לקבוצת טר ליד בהולנד וזכתה איתה לאורך השנים בשתי אליפויות וגביע אחד.
פרשה ממשחק פעיל ב-2003 כשהייתה בהריון עם ביתה השנייה.
ויכמן זומנה לנבחרת כבר בגיל 16 ואת משחק הבכורה שלה ערכה בשנת 1987, בגיל 17, מול נבחרת נורווגיה.
היא השתתפה בטורניר ההזמנה בכדורגל נשים ב-1988 וגם במוקדמות אליפות אירופה בשנים 1989, 1991, 1993 שם הגיעה עם נבחרתה לרבע הגמר אך מעולם לא העפילה לטורניר הגמר עצמו.
במהלך השנים שיחקה 104 משחקים במדי הנבחרת כשבחלקם הייתה קפטנית הנבחרת.
היא הייתה השחקנית ההולנדית הראשונה עם 100 הופעות במדי הנבחרת ואף זכתה להוקרה על כך כולל מגן שניתן לה על ידי מאמן נבחרת הגברים לואי ואן חאל.
בהמשך הסתבר כי 5 ממשחקי הנבחרת בהם שותפה לא היו מול נבחרות ששייכות לפיפ"א ולכן נרשמו לזכותה באופן רשמי 99 רק הופעות במדי הנבחרת.
ויכמן החלה בקריירת האימון שלה בשנת 2006 בקבוצת טר ליד שם סיימה את הקריירה ככדורגלנית.
היא הובילה את הקבוצה לזכייה באליפות ובגביע ההולנדי.
ב-2007 עברה לאמן את ADO Den Haag שהייתה אחת הקבוצות המייסדות של הליגה ההולנדית המקצוענית שקמה בשנה זו.
ב-2012 הובילה את הקבוצה לזכייה באליפות ובגביע וזכתה בגביע נוסף בשנה העוקבת.
ב-2014 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת הולנד ובמקביל סיימה הכשרתה כמאמנת מוסמכת.
בשנים אלו מונתה לתקופות קצרות כמאמנת זמנית של הנבחרת וגם שימשה בפרק זמן מסוים כעוזרת המאמן בקבוצת הגברים ספרטה רוטרדם.
ב-2017 מונתה באופן רשמי למאמנת הנבחרת והובילה אותה לזכייה היסטורית באליפות אירופה שנערכה בהולנד בשנה זו.
שנתיים מאוחר יותר הובילה את הולנד על למקום השני בגביע העולם.
לאחר הישגים אלו נבחרה כמאמנת השנה בעולם בשנים 2017 ו-2020.
ב-2021 עברה לאמון את נבחרת אנגליה לקראת טורניר היורו ב-2022 שהתקיים באנגליה והובילה את הנבחרת לזכייה היסטורית בתואר.
עבורה הייתה זו זכייה שנייה ברציפות.
ויכמן החלה לשחק בגיל צעיר מאוד וכבר בגיל 6 הצטרפה לקבוצת כדורגל של בנים.
בהמשך שיחקה בקבוצת בנות, המשיכה ככדורגלנית בהולנד, למדה ושיחקה במכללה בארצות הברית.
במקביל להיותה כדורגלנית עבדה כמורה לחינוך גופני.
היא נשואה למרטין גלוצבך ולהם שתי בנות.
אליפות ליגת המכללות NCAA 1989
אליפות הליגה ההולנדית המקצוענית 2011/2012
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2017
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2022
אבירת מסדר הכבוד ההולנדי בשנת 2017
סְרִ֫יפַא היא עיירה שיעית בלבנון, ששייכת לנפת צור במחוז הדרום בלבנון.
העיירה שוכנת כ-25 ק"מ ממזרח לעיר צור, בגובה ממוצע של כ-440 מ' מעל פני הים.
מצפון לעיירה זורם הליטני, ממערב שוכן הכפר ארזון.
בחלק הדרומי של העיירה שוכנת .
לפי החוקר אניס פריחה, שם היישוב נגזר מהשורש צ-ר-פ (ص.ر.ف.) שמשמעותו התכה, ניקוי ועיבוד מתכות, ויש לו גם משמעות של הטבעת מטבעות.
באדמות העיירה נמצאו שרידים ארכאולוגיים של עבודות יציקה וכרייה.
ב-1875, בשלהי התקופה העות'מאנית, ביקר במקום ויקטור גרן ומצא עמוד עתיק, שרידי מבנה עם אבנים מסותתות, שהצביעו על כך שהיה כאן יישוב קדום.
מספר התושבים היה 150 וכולם מתואלים.
בשנת 1881 ביקרה במקום משלחת סקר הקרן לחקר ארץ ישראל – SWP, ובדיווח נכתב:
בשנת 1963 הוקמה ביישוב מועצה עירונית.
במהלך שנות ה-90, חזבאללה התבסס בעיירה ובסביבתה הקרובה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה ישראל הפציצה עמדות ומתקנים של הארגון בעיירה וסביבתה.
התקיפות הישראליות נגד מטרות של החזבאללה נמשכות מעת לעת.
בשנת 2014 היו בעיירה 4,574 איש בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני.
המשפחות הגדולות בעיירה הן: נג'די (نجدي), נזאל (نزال), פקיה (فقيه).
השייח' מוחמד בן עלי בן סולימאן בן מוחמד בן עלי, הידוע בשם אבן נג'דה הזימה אל-עאמלי (الشيخ محمد بن علي بن سليمان بن محمّد بن علي الشهير بابن نجدة هزيمة العاملي), חכם אסלאמי.
, מיס ארצות הברית בשנת 2012 נולדה בסריפא.
שטח העיירה, כולל חוות ניחא הוא 2,690 דונם.
הגידולים העיקריים הם: זיתים, טבק, דגנים וירקות.
הסרייה א' לנשים (מאיטלקית - Serie A), נקראת גם סרייה א' לנשים איביי עקב החסות המסחרית של EBay, היא ליגת כדורגל הנשים הבכירה באיטליה.
הליגה הוקמה בשנת 1968, ומנוהלת על-ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית החל מעונת 19–2018 ובה 10 קבוצות.
הקבוצה המצליחה ביותר בהיסטוריית הליגה היא טורס, שזכתה באליפות שבע פעמים.
אלופת הסרייה א' הנוכחית היא רומא, שזכתה באליפות השנייה ברציפות ב-2023-24 אחרי שזכתה ב-2022-34 במה שגדע את הרצף של יובנטוס שנמשך חמש שנים.
נכון לעונת 24–2023, הסרייה א' ממוקמת כליגה השישית בדירוג אופ"א, ושתי הקבוצות שמסיימות בפסגת הטבלה מעפילות לליגת האלופות לנשים.
הסרייה א' הפכה למקצוענית באופן מלא בעונת 23–2022, כשהסירה את תקרת השכר ואפשרה לקבוצות לשלם לשחקניות משכורות גבוהות יותר.
כדורגלניות הפכו לספורטאיות הראשונות באיטליה שהפכו למקצועניות בצורה מלאה.
מספר הקבוצות גם צומצם מ-12 ל-10.
ב-25 ביוני 2020, התאחדות הכדורגל האיטלקית הכריזה שהסרייה א' לנשים תגיע לסטטוס מקצועי ב-2022. קודם לכן, הקבוצות הוכרו כ"ספורטאיות בוגרות".
הסרייה א' נוסדה במקור בשנות השישים של המאה ה-20. עם זאת, כתוצאה מחוסר עניין נרחב, הזנחה, דעות קדומות וחסמים מוסריים, הליגה התקשתה לקבל תפיסת רגל, במה שדחה את התפתחות כדורגל הנשים באיטליה במשך שנים רבות.
נקודת המפנה הגיעה בקיץ 2019, כשהופעותיה המרשימות של נבחרת איטליה שהגיעה לרבע הגמר במונדיאל הנשים 2019 תפסו את לב האומה האיטלקית.
דבר זה הצית תנועה לכיוון התמקצעות כדורגל הנשים בהובלת גבריאל גראווינה, נשיא ההתאחדות האיטלקית.
מאוחר יותר באותה השנה, הסנאט האיטלקי העביר תיקון לחוק התקציב של 2020, וסלל את הדרך עבור הכדורגלניות והפיכתן למקצועניות.
לאחר שעברה למתכונת מקצועית, המשכורות הועלו לכדורגלניות בסרייה א'.
עד אז, לא הייתה משכורת ממוצעת בליגה, ותקרת השכר עמדה על €30,658 נטו לעונה (בערך $33,000 באותה העת).
השחקניות קיבלו קצבאות נוספות עבור החזרי נסיעות, החזרים קבועים ובונוסים הקשורים לביצועים, אך אלה לא יכולו לעבור את סך €61.97 ליום עם מגבלה של עד חמישה ימים בשבוע.
קודם להתמקצעות הליגה, לא היה מבנה שכר מתוקן.
כעת, לשחקניות ולצוות המועדונים הייתה משכורת שנתית מינימלית מובטחת של €26,000. יתר על כך, תקרת השכר הוסרה, ואפשרה לקבוצות לשלם לשחקניות כראות עיניהן.
מעבר לשיפור בשכר, ההתמקצעות הובילה להטבות נוספות כמו פנסיה וביטוחים רפואיים.
בעבר, פציעה חמורה הייתה עלולה לגדוע את קריירת השחקנית ולהשפיע על סיכוייה העתידים בשל היעדר רשת ביטחון.
כעת, עם גישה לטיפול רפואי, פנסיה ותמיכה אחרת, לשחקניות יש ביטחון רב יותר במהלך קריירת הכדורגל שלהם וגם אחריה.
ההטבות כוללות גם חופשת לידה וזכאות לסיוע באבטלה.
עם זאת, החוזים החדשים הללו מהווים סיכונים פוטנציאליים עבור שחקניות צעירות יותר.
החוזים שלהן בטוחים בדרך כלל רק אם הקבוצה נשארת יציבה כלכלית או לא מחליטה לשחרר אותם.
לכן, שחקניות צעירות חייבות לשקול היטב את הבחירות שלהן בקבוצה כדי להימנע מלהינעל בחוזים לא נוחים.
אחד מהצעדים העיקריים בהם נוקטת ההתאחדות האולימפית האיטלקית בכדי לקדם שוויון הוא לעודד את קידום הנשים בתפקידי ניהול בכדורגל.
אחת מהדרכים שתוכננו הייתה העלאת מספר הנשים והנערות שמשתתפות בספורט האיטלקי, ומציאת תחומים נוספים בהם תיתכן מעורבות נשית.
יותר מכך, קבוצות הסרייה א' נדרשות לקבל צוות שיבטיח את קידום השוויון על-ידי ניהול תחום הנשים.
נכון לעונת 24–2023, מורכבת העונה בסרייה א' לנשים משני שלבים.
בשלב הראשון, 10 הקבוצות נפגשות אחת עם השנייה, עם סך של 18 משחקי בית וחוץ.
בשלב השני, 5 הקבוצות העליונות בטבלה מעפילות לפלייאוף האליפות ו-5 הקבוצות שבתחתית הטבלה מתחרות בפלייאוף הירידה.
הקבוצות מתחילות את השלב השני עם הנקודות אותן צברו במהלך העונה, ומשחקות בו 10 משחקים בשיטת בית וחוץ, הפעם עם זמני מנוחה בין המשחקים.
העונה מסתיימת בתום השלב השני, כשהקבוצה במקום הראשון מוכתרת כאלופת איטליה וזוכה בסקודטו, והיא והקבוצה שבמקום השני מעפילות לליגת האלופות לנשים.
הקבוצה שמסיימת במקום האחרון בטבלה נושרת לסרייה ב', והקבוצה במקום שלפני האחרון משחקת צמד משחקים מול הקבוצה שבמקום השני בסרייה ב' על מקום בסרייה א' בעונה הבאה.
קבוצהעיראצטדיוןבעונת 23–2022אינטר מילאןמילאנומרכז האימונים סאנינגמקום שלישייובנטוסטורינומרכז האימונים של יובנטוסמקום שנימילאןמילאנומרכז הספורט ויסמרהמקום רביעינאפולינאפוליאצטדיון ג'וזפה פיקולוסרייה ב', מקום ראשוןסמפדוריהגנואהמרכז הספורט ריקרדו גרונהמקום עשיריססואולוססואולואצטדיון אנזו ריצ'ימקום שישיפומיליאנופומיליאנו ד'ארקואצטדיון אוגו גובטומקום שביעיפיורנטינהפירנצהאצטדיון גינו בוזימקום חמישיקומוקומואצטדיון פרושיומקום תשיעירומארומאאצטדיון טרה פונטנהמקום ראשון
להלן רשימת האלופות הקודמות, כולל אלו של התאחדויות עצמאיות שתחתיהן התחרו על תואר הסרייה א' קודם הכניסה ל-FIGC.
החל מ-1968 כל האליפויות מוגדרות כ"סרייה א'":
טורינו322005-06פטריציה פאניקוטורינו242006-07פטריציה פאניקוהלאס ורונה212007-08פטריציה פאניקוהלאס ורונה272008-09פטריציה פאניקוהלאס ורונה232009-10פאולה ברומנהטבגנציו242010-11פטריציה פאניקו
ברשיה262011-12פטריציה פאניקוטורס292012-13פטריציה פאניקוטורס352013-14פטריציה פאניקוטורס432014-15פטריציה פאניקוהלאס ורונה342015-16ולנטינה ג'אנצ'ינטימוזניקה322016-17לנה קללנדטבגנציו232017-18ולנטינה ג'אנצ'ינטיברשיה212018-19ולנטינה ג'אנצ'ינטימילאן212019-20כריסטיאנה ג'ירלייובנטוס162020-21כריסטיאנה ג'ירלייובנטוס222021-22דניאלה סבטינופיורנטינה152022-23טבית'ה צ'אבינגהאינטר מילאן232023-24אוולין וינסרומא13
סריל רפפורט הייתה מלומדת יהודיה־פולנית בת המאה ה-18 שכתבה תחינות ביידיש.
לא ידוע הרבה פרטים עליה, נולדה לאביה ר' יעקב סג"ל מדובנו.
נישא להרב הרופא ר' מרדכי כהנא רפפורט רבה של אלקסניץ, הסמוכה לברודי, ושם הדפיס את ספרו "אמרי נועם" (ספר ויכוח, סגולות ורפואות) בשנת ה'תקכ"ז.
בעלה ר' מרדכי היה בנו של רבי שבתי רבה של קראסני, ואביו הוא הרב בנימין הכהן רפפורט, רבה של קאליש, מחבר הספר "גבולות בנימין" (אחיו של הרב חיים הכהן רפפורט), בן הרב שמחה הכהן רפפורט אב"ד דובנו, הורדנה ולובלין שהתקבל בסוף ימיו כרב בלבוב אך נפטר בדרכו אליה.
הזוג התגורר תחילה באלקסניץ, ומשם עברו לאומאן, כנראה לאחר שנת ה'תקל"ב (1772), אחר שהגרף סטניסלב שצ'סני פוטוצקי בנה את העיר מחדש לאחר טבח אומן והתקין שם יריד.
ושם נולדו להם בנם הרופא המפורסם בלבוב, דוקטר יעקב רפפורט.
כתבה תחינה הנקראת "תחנה אמהות" שהיה מאוד פופולרי, ונדפס כשלשים פעמים.
תחנה אמהות - מן ראש חודש אלול, לאומרה קודם תקיעת שופר.
בעמוד השער של הספר כתוב .
סרינה אברהים הייתה שחקנית וזמרת מצרייה ממוצא יהודי, שנחשבה לאחת מהאמניות הראשונות שפעלו בתיאטרון ובקולנוע המצרי.
סרינה נולדה בקהיר ב־3 ביוני 1888 למשפחה יהודית.
היא הייתה האחות הבכורה של השחקנית המפורסמת נגמה אבראהים והייתה לה השפעה משמעותית על כניסתה של נג'מה לעולם האומנות.
סרינה החלה את דרכה באמנות בשנת 1905 כזמרת בלהקתו של איסכנדר פארח (إسكندر فرح).
בהמשך עברה לעיסוק במשחק תיאטרלי, כשהצטרפה ללהקות תיאטרוון בולטות של התקופה, ביניהם: 1910 ללהקת סלים עטאאללה, בשנת 1912 ללהקת ג'ורג' אביאד, בשנת 1928 ללהקת יוסף وهبي, בשנת 1925 ללהקת אמין עטאאללה, בשנת 1930 ללהקת מצרים, בשנת 1934 ללהקת איחוד השחקנים, וב־1935 ללהקה המצרית הראשית.
היא השתתפה במחזות רבים בשלהי התקופה שלפני 1935 — ביניהם: