tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניגוד לסיפור המוזכר באתיופיס, בפואמה של ליכופרון לא מתואר כיצד היא מוצאת את מותה, אלא רק את שהתרחש לאחר מותה.
אכילס הורג את החייל תריסטיס, לא בגלל דברים שאומר האחרון, אלא משום שלאחר מות פנתסיליאה תריסטיס מנקר את עיניה.
ניתן לפרש מכך שאכילס כועס משום שהוא התאהב בפנתסיליאה, אך הפואמה לא אומרת זאת במפורש.
הנרטיב של ליכופרון מזכיר את פנתסיליאה בחטף בלבד ומתמקד יותר באמזונה קליטה (Kleitê), שלפי ליכופרון הייתה העוזרת של פנתסיליאה.
כשפנתסיליאה מבוששת לחזור מטרויה, קליטה יוצאת לחפשה יחד עם מספר אמזונות, אך ספינתן נקלעת לסערה ומתרסקת בברוטיום (קלבריה) שבדרום איטליה.
קליטה הופכת למלכת האמזונות בברוטיום ובנה הוא הגיבור המיתי קולון, מייסד העיר העתיקה קולוניה (Καυλωνία).
בספר 2 של הביבליותקה היסטוריקה של דיודורוס סיקולוס, מדווח המספר שאומת האמזונות הייתה בעבר כה חזקה, שהיא לא רק כבשה חלקים נרחבים של שכניה, אלא הכניעה גם חלק גדול מאירופה ואסיה.
הוא מכריז שהוא יספר על ההיסטוריה שלהן, על אף שמה שייאמר בנושא הוא כה מדהים שהוא עשוי להישמע כמו מעשייה מהמיתולוגיה.
לאחר תקופה של הצלחה משכנעת, הן נתקלו בהרקולס, שהגיע במטרה להשיג את החגורה של היפוליטה מלכתן.
במאבק זה הרקולס ניצח ועשה שמות בצבא האמזונות, שעתה נאלצו להתמודד עם העמים סביבן, שזכרו היטב המפלות שספגו מהאמזונות בעבר.
מצב זה הביא כמעט לחורבנן המוחלט של האמזונות.
סיפורה של פנתסיליאה מובא כהמשך ההיסטוריה של האמזונות שנותרו לאחר ירידת גדולתן.
לפי דיודורוס, פנתסיליאה בת ארס הייתה המלכה של האמזונות הנותרות, אך היא נאלצה לברוח ממולדתה לאחר שפגעה באחת מקרובותיה.
היא לחמה לצד טרויה לאחר מות הקטור, הרגה הרבה יוונים, ומתה בגבורה במאבק עם אכילס.
סיפור ההתאהבות של אכילס בפנתסיליאה המתה לא מובא על ידי דיאודורוס וגם לא מסופר שהיו עמה בנות לוויה.
דיאדורוס מסכם שגבורתה של פנתסיליאה הייתה הפרק האחרון בהיסטוריה של האמזונות ושמאז סיפורן נדמה לאנשים כמעשייה:
כמו ליכופרון, ורגיליוס עיבד את הסיפור של פנתסיליאה ובאופן רחב יותר מלחמת טרויה, באופן שיוצר הקשרים בין המיתוס היווני למיתוס עלייתה של והאימפריה הרומית.
באינאיס, הרומאים הם צאצאיהם של פליטים שהיגרו מטרויה לאיטליה בעקבות המלחמה.
חלק מפרשניו טוענים שסיפורה של פנתסיליאה היוה השראה לגיבורות נוספות באינאיס: הלוחמת הוולסקית קמילה .
הגיבור של ורגיליוס הוא איניאס הטרויאני, בנה של ונוס.
בספר הראשון, אמו מעודדת אותו לבקר בקרתגו.
הוא מגיע לשם ונכנס למקדשה של האלה יונו, שם הוא חוזה בציורי קיר, ובהם תמונות ממלחמת טרויה.
בתחילה איניאס מעודד מכך שקורות עירו זכו לתהודה גם בערים זרות, אך במהרה עיניו מגיעות לתמונה "ריקה" שממלאת את ליבו בצער.
התמונה, שעוקבת אחרי מפלתה של טרויה כפי שהיא מסופרת באתיופיס, מראה כיצד טרויה מובסת בידי היוונים.
התבוסה היא מוחצת וסופית כאשר אכילס הורג את הקטור וגורר את גופתו שלוש פעמים סביב חומות העיר.
לאחר מכן, מוכר אכילס לפריאמוס, מלך טרויה המובס, את גופת בנו בעבור זהב – פרט שלא מופיע בגרסאות קודמות ואשר מעצים את סופיות התבוסה.
כשפנתסיליאה מגיעה "בחן מתנשא", במאמץ אחרון לנצח את היוונים, היא מתוארת כמי שעומדת בראש האמזונות, בידה האחת חצים מחודדים, באחרת מגן בצורת סהר ולגופה חגורת זהב.
היא מתוארת כ-bellatrix – אישה לוחמת.
עם זאת, הגעתה מתוארת כמעט מידי ומאוחר מידי.
העיר כבר מובסת, ואין מי שיציל אותה.
הסיבה שבשלה באה פנתסיליאה לעזרת טרויה לא מפורטת אצל פרוקלוס, והיא הייתה נושא שבו עסקו מחברים הן מהעת העתיקה והן מתקופות מאוחרות יותר.
קינטוס מסמירנה, שבמאה ה-3 חיבר את המעשה הידוע ביותר לגבי פנתסיליאה, מספק שתי סיבות להתערבותה של פנתסיליאה במלחמת טרויה: ראשית, מתוך רצון להשיג תהילה וממון, ושנית, כדי לפייס את האלים ואת בנות עמה הזועמות, לאחר שהרגה בטעות את אחותה היפוליטה בשעה שערכה מסע ציד.
אבלה ונרדפת, היא מגיעה לעזרתו של פריאמוס מלך טרויה.
לפי קינטוס, פנתסיליאה לא הגיעה לטרויה לבדה, אלא מלווה בשתים-עשרה אמזונות, שאת שמן ויופיין הוא מפרט.
בהגיען עורך להן פריאמוס קבלת פנים מפוארת ומרעיף על פנתסיליאה מתנות, והעיר מתמלאת תקווה, אף שמהתאור של קינטוס ברור כי זוהי תקוות שווא.
רק אנדרומאכה, אלמנתו של הקטור, מנבאת את חורבנה של פנתסילאה במאבק עם אכילס ותוהה על גאוותנותה.
בלילה חולמת פנתסיליאה שאביה מעודד אותה לצאת לקרב, והיא מתעוררת מלאת תקווה לניצחון, אך קינטוס מעיר שזה טיפשי לבטוח בחלומות.
היא מתכוננת לקרב ומצטיידת בכלי נשקה, אותם מתאר קינטוס כמופלאים וזוהרים.
הם כוללים בין השאר שריון חזה מזהב, חרב מכסף ושנהב, פגיונות, האלברד שנתנה לה אריס אלת המריבות והכאוס, קסדה בוהקת עם שערות מוזהבות ושני כידונים.
היא רכובה על סוס מלחמה שנתנה לה אורתיאה, "כלתו של רוח הצפון".
בהופיעה כך, אנשי טרויה ששים אלי קרב, אך קינטוס מבהיר שגורלה וגורלם נחרץ.
הקרב נראה בתחילה מבטיח, כשפנתסיליאה ובנות לווייתה פוגשות את היריבים המופתעים והורגות בהם ללא רחם.
אולם, בהדרגה מצליחים היוונים להרוג חלק מהאמזונות, מה שממריץ את פנתסיליאה הנחושה לנקום.
קינטוס מתאר את שדה הקטל בפירוט ואת פנתסיליאה עצמה כ"לביאה צמאת דם".
בעוד היא שוחטת את יריביה, קוראת פנתסיליאה תיגר על היוונים המפוחדים ומכריזה כי אף אחד לא מהם לא יחמוק מידיה ולא יזכה לראות את ביתו ומשפחתו.
היא קוראת תיגר על אכילס ואיאס, שאת היעדרם היא מפרשת כפחד מפניה, אך קינטוס מסביר ששני הגיבורים עדיין לא הופיעו משום שהם עדיין מתאבלים על קרוביהם שנהרגו.
בתוך המהומה משלב קינטוס דרמה שמתרחשת בקרב נשות טרויה, שלמראה פנתסיליאה עומדות בפני הפיתוי להצטרף לקרב.
אישה צעירה בשם היפודמיה אחוזה לפתע בתשוקה עזה לקרב, והיא נושאת נאום שמלהיב את נשות טרויה, "כי אנו, הנשים, איננו יצורים שנוצקו לתבנית שונה מגברים: גם לנו ניתנה אנרגיית חיים כזו שרוחשת בהם.
עיניים יש לנו כשלהם, וגפיים גם.
מכל וכל אנו כמוהם: באור אחד אנו רואים ואוויר אחד אנו נושמים; מאותו מזון אנו ניזונים...
אז אל לנו להירתע מן הריב".
נלהבות, משליכות נשות טרויה את מסרגותיהן ושולחות ידיהן לנשק.
אולם, לפני שהן מספיקות להצטרף לטבח, תיאנו משכנעת אותן כי הן אינן מוכנות למלחמה משום שלא התאמנו לכך.
לפי תיאנו, השמועה היא שפנתסיליאה היא בתו של אל המלחמה ועל כן אף אחת לא יכולה להשתוות לה.
עם זאת, היא מסבירה "כן, דם אחד הם כל בני המין האנושי; אך הם פונים למלאכות שונות".
לפי אדריאן מייור, נאומים אלו משקפים את האמונה בעת העתיקה, שלנשים יש את היכולת להיות לוחמות, אם רק הן יקבלו את ההכשרה והאימונים המתאימים לכך.
לבסוף, מגיעים איאס ואכילס ממקום מושבם ומצטרפים לקרב תוך שהם הורגים בחיילי טרויה בהמוניהם, וכן את ארבעת האמזונות שנותרו, בנות לווייתה של פנתסיליאה.
כשפנתסיליאה רואה אותם, היא מנתרת לעברם כמו חיית טרף.
היא משליכה עליהם את כידוניה, אך השריון ששניהם לובשים הוא בלתי-חדיר.
פנתסיליאה לא נמלכת בדעתה, וקוראת לשניים להעז להתקרב אליה על מנת להילחם.
איאס מסתלק, ומותיר את אכילס ופנתסיליאה להילחם לבדם.
אכילס לועג לה: "אישה, באיזו התרברבות יהירה באת לפה, כולך צמאה להילחם בנו, שאנו רבי עוצמה מכל גיבור ארצי?".
הוא מטיל את חניתו לעבר חזה, ושותתת דם נשקה נופל.
פצועה, היא חוככת בדעתה האם לנסות להרוג את אכילס בחרבה או להיכנע ולנסות לקנות את רחמיו בזהב וכסף.
אך בהבחינו שהיא עודנה חיה, משליך לעברה אכילס חנית נוספת, בעוצמה כה רבה שהיא חודרת גם אותה וגם את סוסה.
קינטוס מתאר את מותה של פנתסיליאה כמוות יפה.
היא צונחת לארץ "בחן ושלווה", והיא זכה ללא אשמה ומבלי שיוכתם כבודה.
בינתיים, אנשי טרויה אחוזים בבהלה, והם בורחים לחומות העיר תוך שהם מתאבלים ומבכים את מותה.
אכילס ממשיך ללעוג לפנתסיליאה ("בעפר שוכבת את שם, טרף לכלבים, למקורם של עורבים, דבר אומלל שכמוך!"), אך כשהוא מסיר ממנה את קסדתה נגלה לו יופיה המהמם, והוא מתמלא חרטה וחמלה.
פניה קורנות כמו השמש, והיא נדמית לארטמיס או אפרודיטה בעיני אכילס והסובבים.
לבו של אכילס נשבר והוא מתמלא בצער ובחרטה של אוהבים.
פנתר הוא כטמ"ם טקטי מתוצרת התעשייה האווירית לישראל בעל יכולת המראה ונחיתה אנכית (VTOL)
יכולת ה-VTOL מאפשרת לכטב"ם להמריא ולנחות ללא מסלול ובמקומות לא מוכשרים לנחיתה.
הפנתר בעל שלושה מנועים, שניים מהם בעלי יכולת הטיה של צירם כדי לאפשר יכולת טיסה אופקית מצד אחד, ויכולת המראה ונחיתה אנכית מצד שני.
המנוע השלישי בעל ציר קבוע, מטרתו לספק עילוי נוסף להמראות ונחיתות אנכיות.
הנעת הכטב"ם נעשית באמצעות מנועים חשמליים המתוארים כשקטים במיוחד.
את הפנתר ניתן להרכיב בשטח ולהכין אותו לפעולה במהירות והוא נשלט על ידי שני מפעילים בקרון שליטה.
גרסה קטנה יותר של הפנתר.
במשקל 12 קילוגרמים ומסוגל לשוטט במשך כשעתיים, את המיני פנתר ניתן להביא לשטח ולהרכיב אותו לפעולה מהירה והוא נשלט על ידי שני מפעילים אך בניגוד לפנתר השילטה נעשית על ידי מחשב נישא, ללא תלות בקרון שליטה.
זמן טיסה מרבי: 1.5 שעות
גובה טיסה מרבי: 1,500 רגל
משקל המראה מקסימלי: 12 ק"ג
הכטב"ם טקטי נושא מטע"ד מטיפוס (Mini-POP (Plug-in Optronic Payload, אף הוא מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
מטע"ד זה כולל מצלמה עם ערוץ יום ולילה, וכן סמן לייזר.את הפנתר ניתן להביא לשטח ולהרכיב אותו לפעולה מהירה והוא נשלט על ידי שני אנשים מקרון פיקוד.
כמו הפנתר, המיני פנתר נשלט על ידי שני מפעילים אך זה נעשה על ידי מחשב נישא, ללא תלות בקרון שליטה.
פנרהין הוא האטול המרוחק ביותר והגדול ביותר מבין 15 האיים של איי קוק שבאוקיינוס השקט.
פנרהין ממוקם במרחק 1365 ק"מ מצפון-מזרח לאי ררוטונגה, 9 מעלות מדרום לקו המשווה.
הוא שוכן בפסגתו של הר הגעש התת-קרקעי הגבוה ביותר באיי קוק, 4876 מטרים מעל לקרקעית האוקיינוס.
האי מורכב מטבעת אלמוגים בהיקף של 77 ק"מ.
שטחה של הלגונה הפנימית שלו הוא 233 קמ"ר, מתוכה קרקעית בשטח 62 קמ"ר המכוסה בצדפות-פנינים .
שטח הקרקע של האטול הוא 9.84 קמ"ר.
הגובה המרבי הוא 5 מטרים.
על פי מפקד 2001 אוכלוסיית האטול עמדה על 351 תושבים וב-2011 קטנה האוכלוסייה ל-213 תושבים.
הכפר הראשי ומושב מועצת פנרהין הוא אומוקה (Omoka), השוכן על האיון מואנאונוי (Moananui) בחלקו המערבי של האטול, מצפון לשדה התעופה.
האי השני הוא טה טאוטואה (Te Tautua) השוכן על האיון פוקררה (Pokerere) בחלקו המזרחי של האטול.
75% מאוכלוסיית האטול משתייכים לכנסייה הנוצרית של איי קוק ו-25% משתייכים לכנסייה הקתולית.
שמו המקורי של האטול הוא טונגרבה (Tongareva).
על פי מחקרים משמעות השם הוא "טונגה מרחפת בשמיים", או "הדרך מהדרום".
השם האנגלי פנרהין מקורו בספינה "ליידי פנרהין" (Lady Penrhyn) שנחתה במקום ב-8 באוגוסט 1788. שם אירופאי נוסף הוא האי בנט (Bennett Island).
הספינה "ליידי פנרהין" הייתה אחת מצי הספינות שנשלחו מאנגליה לתור אחר מושבת מגורשים.
ב-1864 כמעט והתרוקן האי מיושביו על ידי משלחת מפרו.
כ-1000 גברים, נשים וילדים נלקחו לדרום אמריקה.
כמרים ילידים מטעם האגודה המסיונרית של לונדון הביאו את הנצרות מהאי ררוטונגה עשר שנים קודם לכן.
הדת החדשה התקבלה בהתלהבות והכפריים החלו מיד בבניית כנסיות.
הבטחתם של סוחרי העבדים לתשלום נאות ולחזרה לאי לאחר תקופת עבודה, נראו כמקור מימון לבניית הכנסיות, אך רוב אלה שהתפתו מתו בגלות ולמעשה חיו בתנאי עבדות.
מקור אחר מציין כי ב-1863 410 תושבים מתוך כלל 500 התושבים נחטפו לעבודה באיי הגואנו של פרו בסיועם של מיסיונרים שקיבלו תשלום על כך.
איי קוק היו מדינת חסות בריטית בין השנים 1888-1900 ולאחר מכן סופחו לניו זילנד עד לקבלת העצמאות ב-1965.
בין השנים 1856-1980 תבעה ארצות הברית ריבונות על האי על פי חוק הגואנו.
התביעה לא הוכרה מעולם על ידי בריטניה, ניו זילנד או איי קוק וריבונותה של ניו זילנד הוכרה במהלך הפעולות הצבאיות של ארצות הברית באיי קוק במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-11 ביוני 1980 חתמה ארצות הברית על הסכם עם איי קוק לפיו היא מכירה בריבונותם של איי קוק על פנרהין.
בראשית שנת 1942 סיכנה ההתקדמות היפנית את נתיבי האוויר בדרום האוקיינוס השקט והוחלט לחפש נתיב חליפי.
במרץ נמצא פנרהין כמתאים להקמת שדה תעופה.
למרות שהאדמה הייתה בבעלות התושבים ולא ניתן היה למכור אותה, הוסדר הנושא ובאמצעות כוח עבודה מקומי נבנה שדה תעופה במקום.
העבודות החלו ביולי וכשהושלמה סלילת השדה מוקמו במקום מכלי דלק.
קו תקשורת הוקם על ידי שירות הקשר של צבא ארצות הברית.
שדה התעופה מתקופת המלחמה משמש עדיין לטיסות בלתי סדירות.
מעבר ים לתוך הלגונה מאפשר לספינות השטות בין האיים להיכנס לתוכה והאטול נעשה לנקודת עצירה פופולרית ליאכטות החוצות את האוקיינוס השקט בדרכם מפנמה לניו זילנד.
ספינות של חברת הספנות המקומית פוקדות את האטול אחת לשלושה חודשים.
הכובעים המיוצרים במקום, העשויים מסיבי קוקוס, נחשבים לטובים ביותר המיוצרים בדרום האוקיינוס השקט.
הסיבים, הנלקחים מעלים טריים של עץ הקוקוס, מבושלים ומיובשים.
מהסיבים מיוצרים גם מניפות וסלים.
חוות הפנינים השחורות הן הענף הכלכלי המשמעותי ביותר באי.
לפני שענף זה התפתח, נעשה שימוש כלכלי בדר שמייצרות צדפות הפנינים.
אוכלוסיית האטול מסתמכת על האוקיינוס כעל מקור המזון העיקרי שלה בנוסף לחקלאות מקומית המבוססת על גידול קוקוס ועץ הלחם.
מדי בוקר יוצאים גברי האי בספינותיהם כדי לדוג דגים לכלכלת משפחותיהם.
את התפריט שלהם משלימים בני האי על ידי אורז מיובא.
פנרוס או קטטר חיצוני הוא מוצר בצורת קונדום המולבש על הפין דרכו מתנקז השתן אל שקית.
הפנרוס מיועד בעיקר לנכים או אנשים סיעודיים המתקשים להגיע לשירותים, כמו גם לאנשים הסובלים מבריחת שתן.
במחקר שביקש להשוות בין איכות חיים בשימוש במוצרי ספיגה לעומת פנרוס בקרב משתמשים שסבלו מבריחת שתן בינונית או קשה, נמצא כי רוב המשתתפים העדיפו את השימוש בפנרוס על פני מוצרי ספיגה.
המשתתפים דרגו את השימוש בפנרוס כטוב יותר מבחינות רבות ביניהן יעילות, תחושת ביטחון, חופש, דימוי עצמי ודיסקרטיות.
עם זאת, בשימוש לטווח ארוך למעלה מ-40% מהמשתמשים יפתחו זיהום בדרכי השתן.
בנוסף, 15% מהמשתמשים לטווח ארוך יפתחו בעיות בעור, ביניהן: דלקת, כייבת ונקרוזיס.
פנרפטורה (שם מדעי: Pennaraptora; מילולית: "שודדים מנוצים") היא קבוצה של דינוזאורים מנירפטורים הנחשבים לאבות העופות המודרניים.
הקבוצה כוללת את מרבית מיני המנירפטורים למעט האלברזאוריה והתריזינוזאוריה והיא הוגדרה בשנת 2014 בידי החוקר פות וצוותו (Foth).
המאפיינים שלהם הם זנב חלול, לסת מוארכת קלה בעלת פחות שיניים, זרועות ארוכות ונוצות לאורך גופם של מרבית המינים.
הנוצות שימשו לתצוגה, חימום וייתכן מאוד שכמה מהמינים הקטנים בקבוצה יכלו לדאות בין העצים.
קבוצה זו כוללת את הדינוזאורים המכילים את האב הקדמון המשותף של האובירפטור ושל הדיינוניכוס והעופות.
ראשוני בני הקבוצה ידועים מסוף היורה בסין, אז התקיימו האנכיאורניס וקרוביו בעלי הכנפיים שאולי שימשו לדאייה.
בגרמניה התקיים אז ראשון העופות - הארכאופטריקס.
בתוך הקבוצה נכללים 2 קבוצות עיקריות: האובירפטורוזאורים וקבוצת הפאראבס, בה כלולים הדרומאוזאוריים, הטרודוניים והדינוזאורים שדמו מאוד לעופות - אביאלאה.
פנרתרופודה (שם מדעי: Panarthropoda) היא קבוצה גדולה של חסרי חוליות מעל-מערכה אקדיסוזואה, הכוללת את פרוקי-רגליים וקרוביהם, המכילים גם את דובוני המים ואת נושאי הציפורניים וכן את הקבוצה הנכחדת (לפי דעת מספר חוקרים) לובופודיה.
הקבוצה התקיימה מסוף הקמבריון עד היום והיא מכילה מגוון גדול של מינים, שרובם המובהק הוא פרוקי רגליים.
המאפיין העיקרי של בני הקבוצה הוא מפרקי גוף מפולחים, מערכת עצבים חיצונית המקבילה לזו של עמוד שדרה ולרוב היא נוקשה יותר מהגוף וגפיים ארוכות מחוזקות.
מחלקה דינוקרידידה (Dinocaridida) - נכחדה.
קבוצה לובופודיה (Lobopodia) - חלק מהחוקרים מפרידים את קבוצה זו ממיניה השונים בעוד אחרים מסווגים אותה לחלק מפרוקי הרגליים
"פנתר" הייתה אחת משש ספינות התותחים מסדרת אילטיס של הצי הקיסרי הגרמני, שכמו האוניות האחיות שלה, שירתה במושבות של גרמניה מעבר לים.
האונייה הושקה ב-1 באפריל 1901 במספנה הקיסרית, דנציג.
צוות האונייה מנה 9 קצינים ו-121 מלחים.
"פנתר" הייתה באורך כללי של , רוחב של ושוקע קדמי של .
ההדחק המרבי של האונייה היה 1,193 טון.
מערכת ההנעה שלה כללה זוג מנועי קיטור אנכיים תלת דרגתיים שכל אחד מהם הניע מדחף יחיד, עם קיטור שסופק על ידי ארבעה דוודי Thornycroft המופעלים בפחם.
שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 1,344 כוחות סוס, והם העניקו לאונייה את היכולת להפליג במהירות מרבית של 13.7 קשרים (25.4 קמ"ש).
בנוסף, היא גם נשאה שישה מקלעים.
השדרית של "פנתר" הונחה ב-Kaiserliche Werft (המספנה הקיסרית) בדנציג בשנת 1900. היא הושקה ב-1 באפריל 1901 והוכנסה לשירות בצי הקיסרי הגרמני ב-15 במרץ 1902.
בספטמבר 1902, לאחר שספינת המורדים האיטיים Crête-à-Pierrot חטפה את ספינת הקיטור הגרמנית "Markomannia" ולכדה כלי נשק שיועדו לממשלת האיטי, שלחה גרמניה את "פנתר" להאיטי.
"פנתר" מצאה את ספינת המורדים.
המורד אדמירל קיליק פינה את צוותו ופוצץ את Crête-à-Pierrot, שספגה אז אש מ"פנתר".
היו חששות לגבי האופן שבו ארצות הברית תראה את הפעולה בהקשר של דוקטרינת מונרו.
אך למרות ייעוץ משפטי שתיאר את ההטבעה כ"לא חוקית ומוגזמת", משרד החוץ האמריקאי אישר את הפעולה.
ה"ניו יורק טיימס" הכריז כי "לגרמניה שמורות זכויותיה לעשות קצת ניקיון בית על חשבונה".
כמה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 1902, השתתפה "פנתר" כחלק מהכוח הגרמני במהלך המצור הימי על ונצואלה, במהלכו הפגיזה את היישוב מבצר סן קרלוס, ליד מרקאיבו.
המים הרדודים שחיברו את אגם מרקאיבו עם הים היו עבירים לספינות גדולות רק במצר שהפריד בין סן קרלוס לאי זאפארה, אך גם שם היא נזקקה לעזרת נווט מקומי כדי להימנע מפגיעה בגדות החול במים הרדודים של מעבר הים.
הקרב החל כאשר התותחנים של המבצר פתחו באש כשפנתר חצתה את המכשול.
"פנתר" השיבה באש, אך המים הרדודים הגבילו את יעילותה.
בתוך המבצר, שני תותחנים (מנואל קובדו וקרלוס חוסה קרדנס) הצליחו לקלוע מספר פגיעות על פנתר עם תותח קרופ 80 מ"מ, וגרמו נזק לה ניכר.
לאחר חצי שעה של חילופי אש, נסוגו הגרמנים.
בשנת 1905, "פנתר" נשלחה לנמל הברזילאי איטג'אהי, שם אנשי צוותה ערכו חיפוש לא מורשה במרדף אחר עריק גרמני בשם חסמן.
בסופו של דבר הם חטפו, באופן בלתי מוסבר, את פריץ שטיינהוף הגרמני.
אירוע זה נודע בשם "פרשת הפנתר" ("Caso Panther").
באוקטובר 1906, "פנתר" ביקרה במספנת הצי המלכותי, במושבת המבצר הקיסרי הבריטי ברמודה, ועגנה במפרץ גראסי, המעגן הראשי של השייטת של הצי המלכותי של תחנת צפון אמריקה והודו המערבית של הצי המלכותי ממזרח לאי אירלנד.
צוות האונייה התקבל ביום ראשון, 14 באוקטובר 1906, על ידי קורפוס הרובאים המתנדבים של ברמודה במלון סנט ג'ורג' החדש בגבעת רוז בעיירת סנט ג'ורג'ס, לשם נישאו ממפרץ גראסי על ידי ספינת הקיטור גלדיספן של חברת William E.
Meyer and Company, Ltd (על שם האב של משפחת מאייר הבולטת מברמודה יליד דנציג).
"פנתר" נודעה לשמצה בשנת 1911 כאשר נפרסה בנמל אגאדיר במרוקו במהלך "משבר אגאדיר" (נקרא גם "משבר מרוקו השני").
"פנתר" נשלחה באמתלה של הגנה על אזרחים גרמנים (שלא היו קיימים) בנמל (נציג מכירות גרמני, הרמן וילברג, נשלח לאגאדיר מטעם משרד החוץ, אך הגיע רק שלושה ימים לאחר "פנתר" ).
משימתה האמיתית של האונייה הייתה להפעיל לחץ על הצרפתים, כאשר האחרונים ניסו ליישב את מרוקו, כדי לחלץ פיצוי טריטוריאלי באפריקה המשוונית הצרפתית.
הייתה זו דוגמה לדיפלומטיית ספינות תותחים.
התקרית תרמה למתחים הבינלאומיים שיובילו למלחמת העולם הראשונה.
ב-5 בינואר 1912 יצאה "פנתר" שוב לעמדתה.
יציאתה לוותה באירופה בהודעות עיתונות אנטי-גרמניות.
עגינה מתוכננת באנטוורפן בוטלה ובסופו של דבר היא עגנה רק בסאות'המפטון ובליסבון בהפלגה.
מבצע צבאי התרחש במונרוביה בנובמבר 1912 לאחר פרוץ אי שקט בליבריה.
"פנתר" נפרסה שם יחד עם אוניית האחות שלה "אבר" כספינת התחנה השנייה והסיירת "ברמן", שנקראה מדרום אמריקה.
רק באפריל 1913 עזבה "פנתר" את ליבריה כאחרונה מבין הספינות הגרמניות וחזרה למשימות מדידה.
חג המולד 1913 וערב השנה החדשה עברו על האונייה מחוץ לקמרון.
זה הביא למפגש עם "אבר" ומה שנקרא "הפלגה המנותקת" בפיקודו של קונטר-אדמירל הוברט פון רבויר-פאשוויץ עם אוניות המערכה "קייזר" ו"קניג אלברט" והסיירת הקטנה "שטרסבורג", שהפליגה על פני דרום מערב אפריקה הגרמנית סביב כף הורן לוולפראיסו שבצ'ילה וחזרה לאחר מכן לגרמניה דרך ארגנטינה וברזיל (9 בדצמבר 1913 עד 17 ביוני 1914).
ב-21 באפריל 1914 החלה "פנתר" במסעה חזרה הביתה לשיפוץ נוסף והגיעה לדנציג ב-13 במאי.
ב-9 ביולי 1914 היא הייתה מוכנה לצעוד שוב בקיל.
אך המצב המתוח מבחינה פוליטית הוביל להחלטה שלא לעזוב את המדינה, כך שה"פנתר" הוצבה תחת מחלקת הגנת החופים ב עם תחילת המלחמה.
ב-23/24 באוגוסט היא גררה את הצוללת U-3 למרומי גוטלנד לשימוש נגד הצי הבלטי של האימפריה הרוסית.
לאחר מכן היא הייתה חלק ממשמר סאנד והוצבה בקייל- פרידריכסורט.
באוגוסט 1917 היא הפכה לספינת הדגל של שייטת Årøsund.
היא הוצאה משירות ב-18 בדצמבר 1918.
ביולי 1921 נכנסה סירת התותחים הישנה לשירות הרייכסמרינה.
מנוטרלת מנשקה, היא נועדה לשמש אימון לאוניית הסקר הדומה מבחינה טכנית "מטאור" שנכנסה לשירות.
היא הוצאה סופית משירות ב-15 בדצמבר 1926, ונגרטה ב-1931.
פנתר שחור הוא כינוי שניתן לפרטים שחורים של חתוליים גדולים.
בניגוד לפנתר, שהוא סוג טקסונומי, המונח פנתר שחור אינו מכוון למין טקסונומי כלשהו, אך המינים בהם קיימים פרטים שחורים הם נמר באסיה ובאפריקה, ויגואר באמריקה הלטינית (שני מינים השייכים לסוג פנתר).
בצפון אמריקה מתייחס המונח לפומה, אף שבניגוד לנמר וליגואר אינה שייכת לסוג פנתר.
נמרים שחורים נדירים מאוד באפריקה, אך נצפים באזורים שונים באסיה, בפרט באזורים מיוערים בסין, נפאל, בורמה ודרום הודו.
הם נפוצים מאוד בחצי האי המלאי.
מעריכים כי הסיבה להיותם נפוצים באזורים המיוערים בדרום מזרח אסיה היא ברירה טבעית הנובעת מיכולת ההסוואה המשופרת שלהם באזורי היער, המאופיינים בצמחייה סבוכה וסביבה חשוכה.
זו כנראה הסיבה למיעוט פרטים כהים באפריקה, שם הנמרים חיים בסביבה דלילה יחסית בצמחייה.
נמצא כי הפרטים השחורים הם אגרסיביים יותר, עד כי זואולוגים נטו בעבר לסווגם כמין נפרד.
בנמרים, התכונה נובעת מאלל רצסיבי, ולכן זיווג של שני נמרים שחורים יניב תמיד גורים שחורים.
לעומת זאת, מכל זיווג אחר יכולים להיוולד צאצאים שחורים או מנומרים.
במין יגואר, הנפוץ בדרום אמריקה, מתאפיינים כשישה אחוזים מבין הפרטים במלניזם.
המלניזם במין זה מקורו באלל דומיננטי.
לכן להורים בעלי פרווה כהה עשויים להיוולד בשגר אחד פרטים נורמליים ופרטים בעלי מלניזם, ואילו לזוג הורים בעלי פרווה מנומרת ייוולדו תמיד ולדות בעלי פרווה מנומרת.
עם זאת, הדומיננטיות אינה מלאה, ולכן גם הפיגמנטציה עשויה להיות חלקית, וייתכנו פרטים בעלי גוונים שונים של שחור.
הפנתר השחור ידוע בתרבות בעיקר מספרו של רודיארד קיפלינג, "ספר הג'ונגל", אשר עובד אחר כך לסרטים וסדרות אנימציה.
בספר אחת הדמויות הראשיות היא בגירה - נמר כהה המוצא ביער תינוק נטוש ומביא אותו לגדול בלהקת זאבים.
תנועת המחאה האפרו-אמריקאית "הפנתרים השחורים" שאבה את שמה מהפנתר השחור.
בלוגו שלה מופיע איור של פנתר שחור.
תנועת מחאה ישראלית שקמה בתחילת שנות השבעים הלכה בעקבותיה ואימצה את השם "הפנתרים השחורים".
בהקשרים רבים הכינוי "פנתר שחור" נושא משמעות חיובית והוא ניתן כשם חיבה לאנשים ולגופים שונים.
כך למשל, בהקשר צבאי, "הפנתרים השחורים" היה כינויו של גדוד שריון 761 של הצבא האמריקאי, שפעל במהלך מלחמת העולם השנייה החל משנת 1942 (אך שותף בקרבות רק מאוקטובר 1944) במסגרת הארמייה השלישית בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון.
הגדוד היה מורכב מחיילים שצבע עורם שחור.
כדוגמה למוצר צבאי שנקרא בשם "פנתר שחור" ניתן לציין טנק מערכה שפותח בקוריאה הדרומית.
"הפנתר השחור" הוא דמות קומיקס מבית היוצר של חברת מארוול קומיקס.
בכדורגל משמש המונח לתיאור מספר שחקנים.
"הפנתר השחור" היה כינויו של אאוזביו, שחקנה של בנפיקה ליסבון ואחד משחקני הכדורגל הבולטים בכל הזמנים.
"פנתר שחור" היה גם כינויו של השוער לב יאשין שנהג ללבוש בגדים שחורים בהופעותיו.
במוליכים למחצה ובמבודדים, פס ההולכה הוא תחום אנרגיה הנמוך ביותר שאינו מאוכלס במלואו בטמפרטורת האפס המוחלט.
פס זה נמצא מעל פס הערכיות.
אלקטרונים יכולים להגיע לפס זה עקב עירורים תרמיים בטמפרטורות גבוהות יותר ולהשאיר מאחוריהם חורים בפס הערכיות.
האלקטרון והחור יכולים לנוע בחופשיות (האלקטרון - בפס ההולכה, והחור - בפס הערכיות) כיוון שלאחר העירור הם נמצאים בסביבה ריקה מאלקטרונים או מחורים ולכן לא בא לידי ביטוי עקרון האיסור של פאולי, וכך להוליך חשמל.
במבודדים, האלקטרונים שבפס הערכיות מופרדים על ידי פער אסור רחב יחסית, כאשר במתכות הפסים חופפים ובמוליכים למחצה הפער האסור קטן יחסית.
פַּס הֶאָטָה (בלעז: בַּמְפּ אוֹ סְפִּיד בַּמְפּ) הוא אמצעי המיועד להפחית את מהירות הנסיעה של כלי רכב בכבישים ובכך להפחית ולמנוע תאונות דרכים.
צורתם של פסי האטה היא לרוב מעוגלת או אליפטית, והם פרוסים לרוחבו של הכביש.
רובם של פסי ההאטה הם באורך של כארבעה מטרים ובגובה שבין 8–10 סנטימטרים והם בנויים מאספלט או מאבן משולבת.
לרוב, פסי האטה מסומנים בתמרורים וסימני כביש שמאפשרים לנהגים לזהות בקלות את פסי ההאטה ולהאט את מהירות נסיעתם.
מבדיקות שנערכו בישראל עולה כי פסי האטה הביאו להפחתה ניכרת במהירות הנסיעה ולהגברת בטיחות הנסיעה, זאת בנוסף לצימצום בזיהום אוויר באזורים אלה.
קיימים כיום פסי האטה מיוצרים מגומי שמקורו בצמיגים ממוחזרים.
עשרות אלפי צמיגים בשנה מוצאים את דרכם חזרה אל הכביש בצורת פסי האטה, אבני בלימה ומוצרים אחרים אשר תורמים לאיכות הסביבה וגם מעלים את רמת הבטיחות של נוסעים, הולכי רגל ורוכבי אופניים.
באירופה קיימים תקנים מחמירים לפסי האטה אשר מגדירים את גובהם, רוחבם והחומרים מהם מותר לייצר פסי האטה כדי לשמור על בטיחות המשתמשים בדרך.
בישראל לא קיים תקן המסדיר נושאים אלו.
אמצעי דומה הוא פס הרעדה , סדרת פסים קטנים מאוד שמטרתם להתריע בפני נהג רכב הנוסע במהירות גבוהה בכביש בין עירוני, כי עליו להוריד מהירות.
לרוב פסי הרעדה קיימים לפני מחסומים.
פס ביניים, בדומה לטיפוגרפיה, הוא הפס המפריד בין בולי דואר מודפסים.
לאחר הדפסת בולי הדואר על גבי גליונות רחבי יריעה של נייר יש להעבירם לבסוף חיתוך לגליונות קטנים יותר לאורך פס הביניים.
לכן, פס הביניים לא קיים על גבי הגליונות הסופיים.
עם זאת, קיימים גם גליונות אשר עוצבו כך ששני לוחות בולים מופרדים על ידי פס ביניים בגיליון הסופי.
צמדים מופרדי פס ביניים הם שני בולים מופרדים על ידי פס ביניים.
צמודת פס ביניים - היא צמודה של לפחות 4 בולים שהמאפין אותם הוא הפרדה על ידי פס ביניים רוחבי או אנכי.
הפֶס הוא מטען הרלדי אשר מהווה פס רחב לרוחבו של המגן כך שהמגן מחולק לשלושה חלקים.
רוחבו של הפס הוא בין שליש לחמישית מרוחבו של המגן, לרוב תלוי בעובדה האם הפס מוטען במטען משנה או ריק.
המונח פס משמש גם לציון חלוקת השדה לשני חלקים, עליון ותחתון, כך שיופיע בבלאזון המונח "חלוקה באמצעות פס".
פנתר לימה היא מכונית ספורט במרכב רודסטר עשוי פיברגלאס.
הדגם יוצר על ידי יצרנית הרכב Panther Westwinds בין השנים 1976–1982 ויוצרו ממנו 897 יחידות.
המנועים שהורכבו בדגמי "פנתר לימה" היו מנועי יצרנית המכוניות הבריטית ווקסהול, דגמי ווקסהול ויוה HC וווקסהול מגנום.
פנתר דה ויל היא מכונית סלון בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות הספורט והפאר הבריטית Panther Westwinds בין השנים 1974–1985.
סך הכול יוצרו 60 יחידות.
בדגמי "פנתר דה ויל" הורכבו מנועי יצרנית הרכב הבריטית יגואר.
דגם "פנתר דה ויל קופה" כיכב בסרט 102 כלבים וגנבים.
פנתר J72 היא מכונית ספורט, רודסטר, 2 דלתות, בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות הספורט והפאר הבריטית Panther Westwinds בין השנים 1972–1981.
סך הכול יוצרו 368 יחידות.
מפרט דגם "פנתר J72" התבסס על המפרט הטכני של דגם "Jaguar XJ".
חיצונית, דגם "פנתר J72" דמה לדגם מכונית הספורט "Jaguar SS100", שיוצרה בין השנים 1936–1939.
המנועים שהורכבו בדגמי "פנתר J72" היו מנועי יצרנית המכוניות הבריטית יגואר, מנועי 6 צילינדרים מסוג "Jaguar XK6 engine", ומנועי 12 צילינדרים מסוג "Jaguar V12 engine".
דגם ה"פנתר J72" היה הרכב הראשון שבנתה יצרנית מכוניות הספורט "Panther Westwinds".
פנתר ריו היא מכונית סלון, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות הספורט והפאר הבריטית Panther Westwinds בין השנים 1975–1977.
סך הכול יוצרו 38 יחידות.
פנתר ריו 1850 (דגם בסיסי)
פנתר קליסטה היא מכונית ספורט, רודסטר, 2 דלתות, 2 מושבים, בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות הספורט והפאר הבריטית Panther Westwinds בין השנים 1982–1990, ומסגירת "Panther Westwinds"
ורכישת החברה על ידי יצרנית כלי הרכב הדרום קוריאנית (SsangYong Motor Company" (Korean: 쌍용자동차" בין השנים 1990–1993.
10 יחידות מדגמי "פנתר קליסטה" אשר הורכב בהם מנוע פיאט, 2,000 סמ"ק יוצאו לערב הסעודית.
יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "SsangYong" ייצרה 78 יחידות (1990-1993).
"פס גלילה" (scrollbar) במחשבים, הוא הפס שבצד או בתחתית חלונות ודפדפנים, אשר באמצעותו גוללים את הדף למעלה או למטה, ימינה או שמאלה.
ה'גלילה' היא טכניקת אינטראקציה שבה טקסט רציף, תמונות או כל תוכן אחר יכול להיגלל לכיוונים למעלה, למטה, שמאלה או ימינה על תצוגת מחשב, כך שניתן יהיה לצפות בכל התוכן, גם אם ניתן לראות על המסך של המכשיר בבת אחת רק חלק קטן מהתוכן.
הפס מציע פתרון לבעיה של ניווט למיקום ידוע או לא ידוע במרחב מידע דו־ממדי.
פס הגלילה ידוע גם בשם 'ידית' בממשק משתמש גרפי בגרסאותיו הראשונות.
הוא נמצא במגוון רחב של מכשירים אלקטרוניים כולל מחשבים, מחשבונים גרפים, טלפונים ניידים, נגני מדיה ניידים.
המשתמש מקיים אינטראקציה עם האלמנטים של סרגל הגלילה באמצעות שיטה כלשהי של פעולה ישירה, סרגל הגלילה מתרגם פעולה זו לפקודות גלילה, והמשתמש מקבל משוב באמצעות עדכון חזותי של אלמנטים של סרגל הגלילה ושל תוכן הגלילה.
אף על פי שעיצובי פס הגלילה שונים זה מזה לאורך ההיסטוריה, הם מופיעים בדרך כלל על צד אחד או שניים מאזור הצפייה כשטחים מלבניים ארוכים המכילים סרגל (או אגודל) שניתן לגרור לאורך מסלול מסוים כדי להזיז את גוף המסמך.
הוא עשוי להיות ממוקם אנכית, אופקית, או שניהם.
תלוי באיזה כיוון התוכן משתרע מעבר לגבולות שלו.
שני החצים כלולים לעיתים קרובות על קצה אחד של ה'שוקת' (המקום שבו פס הגלילה עובר) עבור התאמות מדויקות יותר.
ל- "שוקת" הזאת יש שמות שונים בסביבות שונות: ב- Mac OS X 10.4 הוא נקרא Scroller, בפלטפורמת ג'אווה הוא נקרא "thumb" או "knob"; אתר מיקרוסופט.נט מתייחס אליו כאל "תיבת גלילה" או "תיבת אגודל" ("scroll box" או "scroll thumb"); בסביבות אחרות זה נקרא elevator" או "quint", "puck", "wiper" או "grip".
פנתר הוא כלי רכב אמפיבי המוגדר כ-SUV, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האמפיביים WaterCar אשר מיוצר משנת 2013 ועד היום בארצות הברית.
פיתוח הדגם לפני תחילת הייצור במשך 14 שנים.
מפתח דגם ה"פנתר" – Dave March.
מנוע הונדה שהורכב בדגמי "Acura MDX" (דגמי דור שני, שיוצרו בין השנים 2007–2013).
דגם ה"פנתר" יכול להיות מונע ישר מן האדמה למים.
מהירות שיא במים – 72 קמ"ש (כסירה מהירה).
זמן מעבר בין רכב יבשתי לסירה – 15 שניות.
דגמי "פנתר" מיוצרים ב-"Fountain Valley, California" קליפורניה.
פס אקרובטיקה (ידוע גם כ"טמבלינג".
באנגלית: Tumbling) הוא ענף התעמלות לא אולימפי, המשלב בין יכולות גבוהות מתרגילי קרקע לבין אלו של טרמפולינה.
התחרות בפס אקרובטיקה מתקיימת על מסלול המורכב ממשטח הרצה באורך 10 מטר, מזרן פיברגלס באורך של כ-25 מטר וברוחב של שני מטר, כשבסופו משטח נחיתה באורך 6 מטר לפחות.
ביצוע אחד לאורך המסלול נקרא "פס".
על המתעמלים בדרג סניור לבצע שני פסים הכוללים 8 אלמנטים לכל פס:
פס חלק – פס ראשון המכיל שלוש סלטות שנות ומסתיים בסלטה.
יש איסור לבצע בפס סלטה עם בורג בסיבוב של יותר מ-180 מעלות.
פס ברגים – פס שני המכיל שלוש סלטות שנות.
שתי סלטות עם 360 מעלות לפחות.
מסתיים בסלטה עם 360 מעלות או יותר.
הציון הסופי לכל פס הוא סכום של שני רכיבי שיפוט:
ציון מרבי 30, יורד בהתאם לטעויות.
השופטים עלולים להפחית מהציון "נקודות עונש" (penalty) מסיבות כגון:
אי הגשת כרטיסיית האלמנטים בזמן או כראוי.
בישראל מתקיימות התחרויות בפס אקרובטיקה על מזרן אייר פלור.
התחרויות בארץ מתחלקות לשלושה מסלולים :
בכל דרגה מספר מינימום האלמנטים הנדרש עולה.
מסלול בינלאומי ג'וניור/סניור – מחולק לשתי רמות גיל: ג'וניור (גילאי 13–16), וסניור (17 ומעלה).
התחרויות במסלול זה מתבצעות בהתאם לחוקה של התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית.
פנתר זדנסקי אשר ידוע גם כטיגריס לוגנדאן (שם מדעי: Panthera zdanskyi) הוא מין של פנתר נכחד, שחי בתחילת הפליסטוקן במזרח אסיה לפני 2.55 עד 2.12 מיליון שנה מזמננו.
במראהו דמה לטיגריס יותר מכל שאר החתולים וכנראה היה אביו הקדמון.
מאובניו תוארו ב-2011 בידי צוות המחקר ג'י ה.
מז'אק, פר כריסטיאנסן ואנדרו ק.
קיטצ'נר ממאובנים שהתגלו ב-2004 בשטח הנפה האוטונומית דונגשיאנג במחוז גאנסו שבמערב הרפובליקה העממית של סין, לצד שרידי סוס קדום.
השם של המין נקרא לכבוד החוקר האוסטרי אוטו זדנסקי , אשר חקר הרבה את הטורפים הקדומים של הנאוגן בסין.
הממצאים שהתגלו מפנתר זה כללו לסתות וגולגולת כמעט שלמות, העתיקות והשלמות ביותר מבין גולגולות הפנתרים.
משרידים אלה נראה שגודל הפנתר הקדום היה כמו יגואר גדול והוא הגיע לאורך 1.6 מטר ומשקל של 80 קילוגרם.
מבנה הלסתות והעצמות שסביבם דמה מאוד לזה של פנתר פלאוסיננסיס (Panthera palaeosinensis).
פנתר פלאוסיננסיס (שם מדעי: Panthera palaeosinensis) הוא מין של פנתר נכחד, אשר חי במשך תקופת הפליוקן ובתחילת הפליסטוקן.
הוא חי בסין הקדומה וגם באי ג'אווה באינדונזיה, ובצורתו דמה מאוד לטיגריס המודרני.
עם זאת הוא בעל תכונות המזכירות את כל החתולים הגדולים, והמדענים מעריכים שהוא אחד מראשוני הפנתרים.
פנתר זה תואר לראשונה ב-1924 מממצאי גולגולת חלקית מצפון סין, בידי החוקר האוסטרי אוטו זדנסקי , אשר שייך אותו לסוג חתול (Felis), עליו כתב בעבודתו שנקראה "Jungtertiäre Carnivoren Chinas".
לא כתוב מתי תיארוך המאובנים שגילה, אך נראה שהוא חי בסוף הפליוקן ותחילת הפליסטוקן שלפני 3 עד 2 מיליון שנה מהיום.
הגולגולת שהתגלתה הגיעה לאורך 262 מילימטרים ואורך הלסת התחתונה הגיעה לאורך 169 מילימטרים.
הגולגולת הזכירה גולגולת של יגואר, והייתה בעלת מבנה חסון וחזק.
היא הייתה חסרת ניבים בלסת העליונה, אך בלסת התחתונה היו ניבים בעלי חריצים אנכיים, ההולמים את רוב מיני הפנתרים.
פנתר בליתיה (שם מדעי: Panthera blytheae) הוא מין נכחד של פנתר קטן-ממדים, אשר חי בסוף תקופת המיוקן ובתחילת הפליוקן לפני 5.95 עד 4.1 מיליון שנה מזמננו.
ככל הנראה זהו הפנתר הקדום ביותר.
המאובנים של הפנתר הקדום התגלו ב"אגן זנדה" (Zanda Basin) שבחבל Ngari Prefecture שברמת טיבט (טיבט).
הממצאים נאספו ב-2010 ותוארו בשנת 2013 בידי החוקר ז.
ממצאים אלה היו בעלי מאפיינים של פנתרים אחרים, מהם מוכח שהשתייך לסוג פנתר וכמותם הוא היה בעל ניבים בקדמת הלסת שנטתה מעט כלפי מעלה בחלק העליון.
היו לו תעלות פנימיות סביב חלק מהלסת העליונה שהייתה בעלת מראה דומה.
הגולגולת שלו הייתה די קטנה ומהשוואת גדלים נראה שגודל הפנתר הגיע ל-1.5 מטר ולמשקל של 15 עד 45 קילוגרם, כך שהוא היה קטן יותר מנמר השלג, אך יותר גדול מחתולים קרובים לפנתרים כמו נמר ערפילי מצוי ונמר ערפילי בורנאי.
ישנו דמיון גדול בין פנתר זה לנמר השלג, שגם הוא חי ברמת טיבט וניזון כמותו מאיילים ומיעלים החיים על ההרים הגבוהים.
כמה מהחוקרים לא מסכימים שפנתר זה הוא האב הקדמון של שאר הפנתרים, אלא רק של נמר השלג, שחי בבידוד משאר הפנתרים אשר התקיימו החל מלפני 16.4 מיליון שנה לאורך כל העולם הישן ובהמשך היגרו לאמריקה.
פנתר שואו (שם מדעי: Panthera shawi) הוא מין נכחד של פנתר, אשר חי בסוף הפליוקן בדרום אפריקה.
ממצאי הפנתר התגלו בסטרקפונטיין - משטח של פירי מערות באבן גיר בחאוטנג שבדרום אפריקה.
הממצאים כללו ניב אחד מחודד בידי החוקר הסקוטי-דרום אפריקני רוברט ברום ב-1948. עם זאת הוא סבר שהיא שייכת למין בסוג חתול (Felis).
בהמשך המין עבר לסוג פנתר והוא נחשב לאחד מראשוני הפנתרים.
מספר חוקרים סוברים שהיה שייך למין אריה (Panthera leo), אך הדבר לא הוכח.
פנתר זה היה בעל ניב באורך 12 מילימטרים, בעל מבנה ארוך ורחב יותר משל אריה אפריקני בוגר.
אורך הכתר הגיע לעובי 31 מילימטרים × 24 מילימטרים עם בסיס באורך 67.5 מילימטרים.
האורך של החיה הגיע ל-1.4 מטר, לגובה 107 סנטימטרים ולמשקל של מעל 120 קילוגרם.
ככל הנראה הוא היה טורף-על באזור חיותו שצד מינים שונים של פרסתנים ושל יונקים נוספים ואולי גם את ראשוני ההומיניניים.
פנתר יאנגי (שם מדעי: Panthera youngi) הוא מין נכחד מהסוג פנתר, שחי בתקופת הפליסטוקן.
הממצאים שלו התגלו בצפון הרפובליקה העממית של סין בכפר ג'ואוקואודיין, סמוך לשרידי אוכלוסיית האנשים הקדומים סיננתרופוס מהמין הומו ארקטוס.
ממצאים נוספים מימאגוצ'י ביפן שכללו שרידים של לסתות עליונות ותחתונות אולי השתייכו לאותו המין.
הממצאים של פנתר זה מתוארכים ללפני 350,000 שנה מהיום, בערך באמצע הפליסטוקן.
הפנתר הקדום סווג ב-1934 בידי החוקר הסיני פיי וונג'ונג , תחילה לסוג חתול (Felis), אך בהמשך הוא הועבר לסוג פנתר בשל מבנה לסתות דומה.
כמה חוקרים סוברים שמין זה נכלל כאותו מין יחד עם מיני פנתרים דמויי-אריה כמו אריה אמריקני ואריה המערות, כשחוקרים אחרים משייכים את כולם למין אריה (Panthera leo), אך הדבר לא הוסכם בקהילה המדעית.
הפנתר הקדום דמה מאוד לאריה האמריקני, וכמותו היה גדול מהאריות האפריקאים.
הוא הגיע לאורך 2.5 מטר ולמשקל 170 עד 350 קילוגרם.
מכיוון שחי בתקופת הקרח הוא כנראה היה מכוסה בפרווה בדומה לרוב היונקים בתקופתו וייתכן שגם נמצא במערות שהיו חמימות יחסית.
פנתר קרסידנס (שם מדעי: Panthera crassidens) הוא מין נכחד משוער של חתול מהסוג פנתר, אשר חי בסוף תקופת הפליוקן ובתחילת הפליסטוקן באפריקה.
במבנה שלו הוא הזכיר מעט נמר וייתכן שהיה אביו הקדמון או אפילו תת-מין קדום ביותר שלו.
הוא נמצא בדרום אפריקה והוגדר ב-1948 בידי החוקר הסקוטי-דרום אפריקאי רוברט ברום .
עם זאת חלק מהחוקרים טוענים שמין זה אינו אמיתי והוא משויך למין אחר של פנתר.
הגולגולת הקדומה הייתה בעלת מבנה לסת בעלת קצוות מעוגלים יחסית, עם שריר שנעלם אשר התחבר לבסיס הלסת.
המבנה היה שונה מעט מזה של נמר מאחר שהיה פחות מעוגל מנמר, כך שהשרירים האלו רק החלו להתפתח.
עם זאת היו לו שיניים טוחנות וניבים עבים איתם הוא היה יכול לבצע נשיכה חזקה וקשיחה בטרף וייתכן שכך הרג את טרפו.
בתקופה בה חי פנתר זה הייתה דרום אפריקה בעלת אקלים ואזורי מחיה דומים להיום.
באזור חיו מינים רבים של פרסתנים לרבות אנטילופות קדומות, פרים גדולים, פילאים כמו הדינותריום וג'ירפיים וכן פרימטים וקופי אדם קדומים.
אזור זה דומה לאזור בו חי הנמר כיום וייתכן שהתנהגותו וצורת הציד של הנמר הקדום דמתה מאוד והשתכללה בזמן קצר.
פנתר סכרדר (שם מדעי: Panthera schreuderi) הוא מין נכחד של פנתר, שחי בסוף תקופת הפליוקן ובתחילת הפליסטוקן ביבשת אירופה, וממצאיו תוארו ב-1960 בידי החוקר פון קניגסוואלד (Von Koenigswald).
פנתר זה הגיע לאורך 1.3 מטרים ולמשקל של עד 90 קילוגרם, קטן יחסית לפנתר, ובעל דמיון מסוים לפומה.
הוא חי באזורי ההרים והיערות של מרכז אירופה של הפליוקן והפליסטוקן, וייתכן שנכחד כתוצאה מהאקלים הקשה, תחרות עם טורפים אחרים או דחיקה בידי האדם.
החוקרים טרנר ואובריאן טענו שמין זה, ממנו נתגלו מעט מאוד מאובנים, שייך ככל הנראה למיני פנתר קרובים כמו אריה/יגואר טוסקני (Panthera toscana) או היגואר האירופי.
פנתר בלמואידס (שם מדעי: Panthera balamoides) הוא מין נכחד מהסוג פנתר, שחי בתקופת הפליסטוקן באמריקה הצפונית.
המאובנים שלו התגלו בחצי האי יוקטן שלפני 13,400 שנה מהיום.
הממצאים התגלו בידי חוקר המערות התת-מימיות חרונימו אבילאס (Jerónimo Aviles).
המין תואר בשנת 2019 על סמך ממצאים שהתגלו בתוך סנוטה בטולום שבקינטנה רו, מקסיקו.
ממצאיו כללו רק שליש מהמפרק של עצם הזרוע שהשתייכו כנראה לסוג של פנתר.
ואולם ב-2019 כמה חוקרים סברו שייתכן שמדובר על עצם של דוב ענקי - הארקטותריום, אשר היה טורף היבשה הגדול מעולם, ומאובניו התגלו הן באמריקה הצפונית והן באמריקה הדרומית אליה היגר וגם בחצי האי יוקטן.
אם סברה זה נכונה היא הופכת את המין ללא רלוונטי.
פנתר זה היה כנראה קרוב ליגואר, אך היה קטן ממנו והיה יכול לטפס על עצים ביעילות כמו נמר.
עם זאת המבנה הוא של טורף עוצמתי יותר המזכיר מעט יגואר או אריה.
האזור בו נמצא הפנתר היה אזור של סוואנה שהיה עשיר בצמחייה וכלכל מינים רבים של יונקים כמו פרסתנים, דלשינאים גדולים ואף פילאים קדומים.
ייתכן שאלה שימשו מזון לפנתר הגדול.
הוא כנראה צד ממארב מוסווה והשתמש בעוצמתו כדי להפיל טרף ולנשוך אותו בצווארו.
הוא חי לצד טורפים גדולים נוספים כמו זאב בלהות, דוב הבולדוג והסמילודון.
פנתר לבן הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דני רייספלד, שיצא לאקרנים ב-2013. זהו סרט דרמה ולחימה המספר את סיפורו של אלכס שהופך למתאגרף מקצועי.
אלכס צייטלין, מתאגרף ממוצא רוסי הופך לניאו נאצי כתגובה להפניית עורף מהחברה הישראלית הדוחה אותו ואת משפחתו.
מפגש רב משמעות בין דוד אוחנה, מאמן אגרוף מזרחי-מסורתי מטבריה החולם להחזיר לטבריה את תהילת העבר שלה כעיר אלופי אגרוף, מובילה את אלכס להפוך למתאגרף מקצועי ובעל פוטנציאל במועדון.
תוך כדי ההתחברות אל דוד נסחף אלכס לרומן עם יסמין אוחנה, בתו של דוד ולראשונה בחייו מוצא את עצמו שייך לחברה הישראלית.
אלכס נקרע בין נאמנותו לחבורה הניאו נאצית בראשה עומד אחיו יבגני לבין הזדהות שלו עם ערכיו של דוד אוחנה, הגורו החדש שלו.
יבגני אורלוב – אלכס צייטלין
זאב רווח – דוד אוחנה
מיטל גל סויסה – יסמין אוחנה
נטשה מנור – ורה צייטלין
"פנתרה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל.
את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
הוא נכתב על ידי קירל, רון ביטון, איתי שמעוני וירדן פלג, שגם הפיק את השיר תחת שם הבמה שלו, ג'ורדי.
הווידאו קליפ שלו פורסם במקביל לצאתו בחסות קוקה-קולה ישראל.
יומיים לפני פרסומו, ב-10 באוגוסט 2022, ביצעה את השיר לראשונה בהופעה קידומית של קוקה-קולה.
הוצאת הסינגל באה אחרי אישורה הרשמי של קירל להשתתפותה באירוויזיון 2023 כנציגת ישראל, ולפני ההופעה המתוכננת בפארק הירקון בו היא עתידה לבצעו.
זהו שיתוף הפעולה השני של קירל עם יוצרי "פנתרה", כשבעבר עבדו יחד על השיר "פאוץ'.
בין הז'אנרים המוזיקליים שנשמעים בו נמנים סוגות הפלמנקו, היפ הופ, פופ, רגאטון וטראפ.
מילותיו עוסקות בהעצמה נשית ובפמיניזם.
דודי פטימר מעיתון "מעריב" שיבח את הפקת השיר וטען כי יש בו את כל האלמנטים והמרכיבים הדרושים ליצירת להיט ישראלי חדש.
יוסי חרסונסקי העניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה וכתב כי אין ב"פנתרה" את החן שהיו בשיריה הקודמים.
הוא האשים את תעשיית המוזיקה הישראלית ואת הוריה, ומציין כי ההתעניינות התקשורתית העצומה בקירל הופכת אותה לכלי משחק.
דור מאיר מועלם מאתר "מאקו" כתב כי השיר מעולה, אבל כי ניכר שהוא שואב השראה מהזמרת הספרדייה רוסליה והוסיף: .
אתר "פרוגי" טען כי מדובר בלהיט העתידי של עונת הקיץ הישראלית.
ב-18 באוגוסט נכנס "פנתרה" לראשונה ל במקום השישי.
לאחר מכן עלה למקום השני.
בנוסף, הקליפ שלו צבר כ-5.5 מיליון צפיות ביוטיוב, כשישה ימים לאחר פרסומו.
כמו כן, הוא התמקם במקום הראשון במצעד הסרטונים הויראליים של האפליקציה.
הווידאו קליפ פורסם ב-12 באוגוסט 2022, יום צאת השיר.
נותנת החסות שלו היא חברת קוקה-קולה ישראל, והוא בוים על ידי אינדי חיית, חברת הפקות בניהולה של תמי הר-לב, וצולם בפולין.
בסצנה הראשונה שלו מוצגת קירל כשהיא לוגמת מפחית של קוקה-קולה.
לאחר מכן רוקדת על עמוד מאוזן, שיהפוך בהמשך הסרטון לחבל המחבר בין שני בניינים.
בקליפ מופיעה קירל בזמן ביצוע מספר פעולות שונות כמו רכיבה על סוס, קפיצה בחבל, סחרור כדור על אצבע אחת, למידת אמנות לחימה עם חרב ונסיעה על אופנוע.
פנתר הוא רכב שטח ממוגן שנבנה בחטיבה הטכנולוגית של צבא היבשה של צה"ל על בסיס משאיות אושקוש.
הכלי נמצא בשימוש צה"ל ונועד להחליף את הזאב.
הפנתר שוקל כעשרה טונות ומגיע למהירות של עד 70 קמ"ש מטעמי בטיחות.
הוא יועד להיות יציב בשטח ושבעזרתו יהיה ניתן להוביל לוחמים ולפנות פצועים במהרה.
בפנתר יש מקומות ישיבה המסוגלים להכיל עד 14 אנשים, ובניגוד לזאב, הפנתר תוכנן כך שיהיה מסוגל לשאת במשקל של מספר טונות ואף יותר מכך וללא שחיקה.
במהלך מבצע צוק איתן נצפה רכב פיקוד ממוגן בכינוסי כוחות צה"ל מחוץ לרצועה שהופעל על ידי איחוד הצלה, הכלי ככל הנראה הוא אב טיפוס של הפנתר שהושאל ממנת"ק.
בתחילת 2017 צה"ל החל להחליף את צי משאיות הריאו שלו במשאיות של אושקוש.
וכך הוחלט שכדי להוריד את עלויות התחזוקה הפנתר ייבנה על בסיס משאיות אושקוש.
בתחילת 2019 נחשף הפנתר, שנועד להחליף את הזאב.
ב-2021 נמסר הפנתר ליחידות המבצעיות, ומאז משתמש צה"ל בפנתר בכניסה לשטחי A, ו-B ולכפרים ביהודה ושומרון.
בתחילת 2023 שופר הפנתר ונוספו לו יכולות הגנתיות נוספות, ויוצר רכב ממוגן חדש קטן יותר, טיגריס.
ביוני 2023 נפגע רכב פנתר ממטען שהתפוצץ תחתיו במהלך פעילות מבצעית במחנה הפליטים ג'נין, וכתוצאה מכך הוא הושבת לחלוטין והיה צורך לחלצו תחת אש כבדה.
במבצע החילוץ נפצעו שבעה לוחמים וחמישה כלי רכב נוספים נפגעו ממטענים.
בעקבות זאת עתיד צה"ל להוסיף מיגון לפנתרים ולכלי רכב נוספים שבשימוש בשטח A.
ב-1 ביולי 2024 נפגע פנתר ממטען במחנה הפליטים נור א-שמס בטולכרם ונהגו נהרג.
פַּס (מאנגלית: pass) הוא אישור בכתב הניתן לחייל ומתיר לו לשהות מחוץ ליחידתו.
פס חד-פעמי, שבו מצוינת התקופה שבה רשאי החייל לשהות מחוץ ליחידתו.
פס כזה ניתן לחיילים המשרתים בבסיס סגור, הנדרשים בדרך כלל לשהות בבסיס גם כשאינם בתפקיד.
פס קבוע, שבו היתר כללי לחייל לשהות מחוץ ליחידתו.
פס כזה ניתן לחיילים המשרתים בבסיס פתוח, הרשאים לצאת ממנו בכל זמן שאינם בתפקיד.
לעיתים נילוות לפס הגבלות (הניתנות בעל פה) כגון זמינות לחזרה לבסיס בהתראה קצרה.
את הפס נדרש החייל להראות לש"ג בעת יציאתו מהבסיס, וכן להציגו לפי דרישה של שוטר צבאי.
שהייה מחוץ לבסיס ללא פס, או מעבר לתקופה שנקבעה בפס, נחשבת לעבירת משמעת הקרויה נפקדות.
בצה"ל היה נהוג פס (בשם רשמי: "רישיון שהייה מחוץ למחנה") מאז הקמתו.
באוגוסט 2005 בוטל הפס, והבקרה על נוכחות החיילים ושהייתם מחוץ ליחידתם נעשית באמצעות רשת המחשבים הצה"לית.
פנתר KF51 הוא טנק מערכה שמפותח על ידי חברת ריינמטאל הגרמנית, הטנק הוצג לראשונה ביוני 2022 במסגרת התערוכה יורוסאטורי.
התובה של הטנק מבוססת על תובת הלאופרד 2 הגרמני אך הצריח חדש לגמרי בעל תותח 130 מ"מ (במקום ה-120 מ"מ שבלאופרד 2).
הטנק מיועד בעיקר ללקוחות של הלאופרד 2.
• : בדצמבר 2023, הונגריה (שלקחה חלק ממימון הפיתוח) חתמה על חוזה עם ריינמטאל על ייצור סדרתי של הטנק בהונגריה (עלות החוזה מעורכת ב-288 מיליון יורו).
הגרסה ההונגרית של פנתר KF51 אמורה להיות חמושה בתותח 120 מ"מ (במקום 130 מ"מ כפי שהוצג בתערוכת יורוסאטורי).
פס ייצור הוא שיטת ייצור המורכבת ממספר תחנות עבודה, שבכל אחת מהן, חלקים הניתנים להחלפה מוספים למוצר מסוים באופן עקבי, ולאחריה עובר המוצר לתחנה הבאה, על מנת ליצור בסוף התהליך מוצר סופי.
פס הייצור הוצג לראשונה על ידי אלי ויטני כדי ליצור מוסקטים (סוג של רובה) עבור ממשלת ארצות הברית.
מאוחר יותר, הנרי פורד הציג את פס הייצור הנע במפעל "היילנד פרק פורד" על מנת לחסוך בהוצאות ולמסור מוצר סופי זול יותר.
עד המאה ה-19, נהוג היה שאדם אחד או מספר אנשים, ייצרו את כל החלקים של מוצר מסוים לחוד, והרכיבו אותם למוצר יחיד, תוך עשיית שינויים קלים בחלקים כך שיתאימו ביחד.
שיטה זו נקראת השיטה הבריטית לייצור.
אלי ויטני פיתח את השיטה האמריקאית לייצור בשנת 1799, על ידי שימוש ברעיונות חלוקת העבודה וכוח הסבל ההנדסי, על מנת ליצור הרכבה מחלקים באופן עקבי.
תהליך ההרכבה הקווי הזה, אפשר גם לעובדים שאינם מיומנים בהרכבת כל המוצר, לחבר חלקים אחדים למוצר מסוים.
מכיוון שכל החלקים כבר יוצרו (בפס ייצור פשוט ודומה אחר), כל שהיה צריך לעשות הוא לחבר את החלקים יחדיו.
בתחילה, למוצרי עבודת יד לא הייתה דרישה לאיכות גבוהה, ולכן עיצובים שעוצבו בפס ייצור הצריכו עובדים מיומנים פחות ולכן יוצרו בעלות קטנה יותר.
כל החלקים נעו על רצועה או שרשראות, והעובדים היו עומדים בשורה ומרכיבים את המוצרים.
פסי ייצור מודרניים מורכבים לעיתים מתלות הדדית מורכבת יותר.
בתחילת תקופת התעשייה, פס הייצור רץ בצורה חלקה, אך כאשר התחרות גברה, העובדים נדרשו לעבוד מהר יותר ולמשך יותר שעות, ובכך הגבירו את קצב תקריות הפציעה בעבודה.
רבים מהעובדים לא אהבו את פס הייצור, שכן רובם לא חשו את שביעות הרצון מראיית המוצר הסופי, וכן הם היו מתוסכלים מתנאי העבודה המעייפים והלא-בטוחים.
משום שהעובדים נדרשו לעמוד באותו המקום במשך זמן רב לחזור על אותה פעולה מאות פעמים ביום, הם סבלו לימים ממה שנקרא כיום פציעת מתח חוזרת.
אף על פי שוויטני היה הראשון להשתמש בפס הייצור בתקופת המהפכה התעשייתית, רעיון השימוש בחלקים ניתנים להחלפה לא היה חדש, אך השימוש בו היה מועט.
ההיסטוריה של פס הייצור הנע
הנרי פורד התקין את פס הייצור הנע הראשון שהשתמש בסרט נע ביום ה-1 בדצמבר 1913, כאחד ממספר חידושים המיועדים לחסוך בהוצאות ולאפשר ייצור המוני.
הרעיון היה שכלול והתאמה של שיטה אשר שימשה לעיבוד בשר בשיקגו, אילינוי.
בדרך זו, בהבאת החלקים אל העובדים, נחסך זמן רב.
שיטות הייצור של פורד התבססו על שני רעיונות עיקריים, הראשון פס הייצור והשני אחידות המוצר.
כיום מרבית פסי הייצור עבור להיות פסי ייצור אוטומטי, המשתמשים בכלים מעולם הרובוטיקה, תוכנה, על מנת לייעל את תהליך הייצור ולחסוך בכוח אדם כגון: מכונות מילוי, הזנה, פיקוק, שינוע, ומכונות סוף הקו (אריזה למשלוח).
פס קנדי בווקסילולוגיה הוא הפס האמצעי האנכי (פאל בהרלדיקה) בדגל תלת-פסי אנכי, אשר מכסה מחצית משטח הדגל, וזאת לעומת שליש משטח הדגל בעיצוב תלת פסי מסורתי.
רוחבו של הפס מאפשר את שיבוצו של מטען במרכז הדגל.
השם הוצע על ידי ד"ר ג'ורג' סטנלי ונכנס לשימוש לראשונה כאשר אליזבת השנייה, מלכת קנדה הכריזה על דגל קנדה החדש ב-28 בינואר 1965. על פניו אמור המונח לתאר רק דגלים קנדיים, אך בשימוש כללי המונח מתאר גם דגלים שאינם קנדיים אשר נושאים את אותן פרופורציות.
הפס הקנדי הוא עיצוב נפוץ בדגלים קנדים אזוריים ועירוניים שעוצבו לאחר 1965. מספר דוגמאות לכך הם דגל הטריטוריות הצפון-מערביות ודגלי הערים אדמונטון, אלברטה; קורנוול, אלברטה וברלינגטון, אונטריו.
הפס הקנדי הקלאסי הוא ריבוע אמצעי שנמצא במרכז הדגל אשר יחס אורך/גובה שלו הוא 1:1. המונח הווקסילולוגי משמש לתיאור כל רצועה מרכזית שרוחבה מחצית מרוחב הדגל גם אם צורתה אינה ריבוע.
המונח פס קנדי משמש, גם אם שלא כהלכה, לתיאור דגלים שאינם קנדיים.
דגל סנט וינסנט והגרנדינים (ביחס של 7:11) וההצעה לדגל טאיוואן (ביחס של 3:5) מתוארים כדגל פס קנדי.
המונח משמש לתיאור כללי יותר של דגל אשר הרצועה המרכזית שבו רחבה יותר ללא קשר לשאלה האם היא מכסה מחצית מרוחב הדגל או לא.
על פי התיאור הכללי דגל טריטוריית האי נורפוק (שבו יחסי הפסים הם 7:9:7) ודגל מדינת איווה (בו יחסי הפסים אינם מוגדרים אך רוחבו של הפס המרכזי אינו כפול מרוחב שני הפסים הצדדיים) מתוארים לעיתים כנושאי "פס קנדי".
דגלים אשר מתארים פס אופקי אשר רוחבו הוא כרוחב מחצית הדגל מתוארים כנושאי פס ספרדי.
פְּסֵאוּדּוֹ-מדע, פְּסוֹידּוֹ-מדע, פסבדו-מדע, או מדע כָּזָב (מקור המילה "פסאודו" ביוונית עתיקה: "ψεύδω" – לבדות, לשקר, לכזב.
פסאודו-מדע מאופיין בהיותו מעורפל, בעל סתירות, הגזמות בשימוש בטענות בלתי ניתנות להפרכה, הישענות יתר על הטיית אישוש במקום ביצוע ניסויים קפדניים אשר ינסו להפריך את התאוריה, חוסר פתיחות של בחינת הנושא על ידי מומחים אחרים, וחוסר כללי בתהליכים שיטתיים כדי לפתח תאוריות באופן הגיוני.
על פי רוב, תחום, מקצוע, או גוף ידע ייקראו "פסאודו מדעיים" כאשר הם מציגים את רעיונותיהם כתואמים את הכללים של מחקר מדעי, אך בפועל הם נכשלים בהצגת הדברים על פי כללים אלה.
העוסקים בפילוסופיה של המדע והיסטוריה של המדע העלו דרכים שונות להבדלה בין מדע לבין פסאודו-מדע, ולעיתים עשויה להיות ביניהם מחלוקת.
ישנם מבקרים של פסאודו-מדע הרואים בחלק או כל צורותיו בידור בלתי מזיק.
אחרים, כמו ריצ'רד דוקינס וקרל סייגן, רואים את כל צורות הפסאודו-מדע כמזיקות, בין אם הן גורמות נזק מיידי להולכים בעקבותיהן ובין אם לאו.
בהתאם, מבקרים אלו רואים את הדבקות בפסאודו-מדע כנובעת ממגוון סיבות, החל בתמימות פשוטה ביחס לאופיו של המדע והמתודה המדעית, חשיפה רבה בתקשורת הפופולרית לפסאודו מדע, דרך אשליה עצמית, ועד הונאה מכוונת לטובת יעדים פוליטיים או כספיים.
כאמור, תורה מסוימת נחשבת לפסאודו-מדע כאשר מציגיה מחשיבים אותה כמדע, ולעומת זאת הקהילה המדעית שוללת אותה לחלוטין.
הסיבות העיקריות לשלילת תאוריות וסיווגן כפסאודו-מדע הן:
טענה או תאוריה שלא נעשה ניסיון להפריכה תחילה בניסויים.
טענה או תאוריה שלא ניתן לאמתה או להפריכה (עקרון שפיתח קרל פופר).
טענה שאינה נתמכת בממצאים ניסויים (ניסויי הפרכה שלא צלחו).
טענה הסותרת תוצאות ניסויים מוכרות.
טענה לתוצאות שלא ניתן לחזור עליהן או לשחזרן בניסוי.
תוצאות שאינן נמסרות לביקורת עמיתים לפני פרסומן (מה שמכונה "מדע של מסיבת עיתונאים").
טענה שתאוריה מנבאת דבר שאינה מנבאת.
טענה שתאוריה מנבאת משהו שהוּראה כי אינה מנבאת.
הפרת כלל תערו של אוקאם, העיקרון ההיוריסטי של בחירת ההסבר הדורש את המספר הקטן ביותר של הנחות נוספות כאשר ישנו מספר רב של הסברים אפשריים (וככל שההפרה מופרזת יותר, כך גדלה הסבירות שמדובר בפסאודו-מדע).
העדר התקדמות והבאת ממצאים נוספים לחיזוק הטענות.
יש להבחין בין פסאודו-מדע לבין התגלות, תאולוגיה או רוחניות, משום שהראשון, בניגוד לאחרונים, טוען שהוא מציע תובנות ביחס לעולם הפיזי באמצעים מדעיים.
אופני חשיבה המסתמכים על ה"על-טבעי" או מה שבא באמצעות "התגלות" אינם נחשבים לפסאודו-מדע, משום שהם אינם טוענים לכתר מדעיות וגם אינם ניצבים בסתירה לחשיבה המדעית המקובלת.
גם ידע מקובל מעשי אחר שאינו נחשב מדעי לא ייחשב לפסאודו-מדע.
יש להבחין במטבע דומה גם בין פסאודו-מדע והכרזות מטעות במדע פופולרי, שבו אמונות נפוצות נחשבות למדעיות, אף שאינן כאלו.
הנושא שנוי במחלוקת, עם זאת, משום שרבים סבורים כי מדע פופולרי מטשטש את הקו התוחם בין מדע לפסאודו-מדע אצל הציבור בכללו.
יש הבדל גם בין פסאודו-מדע לפרוטו-מדע.
פרוטו-מדע הוא מונח המשמש לעיתים לתיאור היפותזה שלא נבחנה באופן מספיק בשיטה מדעית, אך עולה במובנים אחרים בקנה אחד עם תחומי מדע קיימים או שהיא מציעה הסבר סביר לתוצאות שאינן עולות בקנה אחד עמם.
פסאודו-מדע, לעומת זאת, חסר באופן כללי ניסויים בכמות מספקת או שאינו ניתן לבדיקה ניסויית כלל, ותומכיו עיקשים בדעתם כי התוצאות המדעיות הקיימות, שאינן מחזקות את טענותיהם, שגויות כולן.
פסאודו-מדע אינו מותאם בדרך כלל להליכים מדעיים רגילים כמו ביקורת עמיתים או פרסום בכתבי–עת מקובלים.
במקרים מסוימים, שימוש במתודה מדעית לא יוכל להפריך היפותזה פסאודו-מדעית וכישלון כזה בהפרכת תאוריה שלא ניתן להפריכה יצוטט לעיתים קרובות כהוכחה לנכונותו של פסאודו-מדע מסוים.
עבור רוב אלו שאינם בקיאים בתחום, פרוטו-מדע ומדע "אמיתי" נראים דומים עד להטעות לפסאודו-מדע.
ההבחנה הבסיסית והחשובה ביותר היא ניתנות לבדיקה.
השערה כלשהי, מדהימה או לא קבילה ככל שתשמע, עשויה להיות מדע אם היא ניתנת לבדיקה.
אם בדיקה כזו אינה אפשרית בתנאים סבירים, סביר להניח שמדובר בפסאודו-מדע.
ייתכנו מקרים בהם מושמעות טענות הפוכות, כאשר כל צד מציג בדיקות מדעיות (או "מדעיות" – לכאורה) לתמיכה בעמדתו.
במקרה כזה, ההכרעה הופכת קשה עד למאוד.
לדוגמה, גם מתנגדיו של פרוטוקול קיוטו על התחממות גלובלית מסתמכים על חוות דעת של מדענים הטוענות שהתחממות גלובלית לא קיימת.
שימוש כזה במדע לתועלת עמדות פוליטיות - מצד התומכים והמתנגדים כאחד - מכונה לעיתים "מדע זבל".
מקרים אחרים בהם מושמעות טענות שלדעת גורמים אחדים הן פסאודו-מדע הם, לדוגמה, מחקרים העוסקים בחיפוש או תקשורת עם חוצנים כמו פרויקט סט"י (SETI) לחיפוש אחר אינטליגנציה חוצנית, ופרויקט CETI לתקשורת עם אינטליגנציה חוצנית.
מה שהופך את שני הפרויקטים למדע בעיני רוב המומחים הוא העובדה שפרויקטים מסוג זה אינם מתיימרים לידיעה כלשהי (במקרה זה, ידיעה שחוצנים קיימים או שתקשורת עמם אפשרית) אלא טוענים שישנה סבירות מסוימת, נמוכה ככל שתהיה, לקיומם.
אמונה או סברה זו נבחנת לאור נתונים קיימים ועשויה להשתנות בהתאם להשתנות הנתונים העומדים לרשותנו או באמצעות ניסוי.
דוגמה לתחום חקר שיכול היה להיחשב פרוטו-מדע אך התברר כפסאודו-מדע הוא הדיקור הסיני, האקופונקטורה.
הדיקור הסיני אינו פסאודו-מדע ממהותו, משום שטענותיו ניתנות לבדיקה מדעית.
במהלך השנים, עם זאת, לא הצליחו הבדיקות המדעיות לאשר את רוב הטענות של העוסקים בדיקור.
המשך התעקשותם של אלו על כך שישנה תמיכה מדעית בדיקור סיני מעידה ככל הנראה על-כך שמדובר בפסאודו-מדע.
בעיית התיחום שבין מדע לפסאודו-מדע עומדת כאחד הנושאים המטרידים ביותר בפילוסופיה של המדע.