tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם, היא חרשה את פניה בציפורניה, משכה את שערה מראשה והמשיכה להתאבל במשך חודשים.
בסופו של דבר היא איבדה את קולה, כבר לא הסתכלה אל האור, לא הקשיבה לתחנונים ואיבדה את דעתה.
במיתולוגיה היוונית, אֶוּרִידִיקֶה (יוונית עתיקה: Εὐρυδίκη "צדק רחב", נגזרת מ-ευρυς (אֶוּרִיס, "רחב") ו-δικη (דִיקֶה, "צדק") הייתה נסיכה בעיר ספרטה שהייתה למלכת ארגוס.
אורידיקה הייתה בתם של המלך לאקדיימון והמלכה ספרטה, המייסדים האגדיים של ספרטה ובכך אחות לאמיקלס.
מאוחר יותר, אורידיקה נישאה למלך אקריסיוס מארגוס והפכה לאמה של דנאה שהולידה את הגיבור המהולל פרסאוס.
בתה הנוספת הייתה אולי אוורטה, אשתו של אוינומאוס, מלך פיסה באליס .
בכמה מקורות, אשתו של אקריסיוס נקראה אגניפה.
אורידיקה היא אופרה שהלחין מתיו אוקוין עם לברית מאת שרה רוהל המבוססת על מחזה באותו שם משנת 2003, שחזור של אגדת אורפאוס ואורידיקה.
הבכורה התקיימה באופרה של לוס אנג'לס ב-1 בפברואר 2020, בניצוח המלחין.
הבכורה של המטרופוליטן אופרה הייתה ב-23 בנובמבר 2021.
היצירה הוזמנה והופקה בשיתוף המטרופוליטן אופרה, ונכתבה ברובה בזמן שאוקוין שימש כאמן בית האופרה של לוס אנג'לס.
הלוס אנג'לס טיימס ציין כי הפקה זו, "האופרה הגדולה החדשה ביותר בעולם", העוסקת באותו נושא כמו האופרה העתיקה ביותר ששרדה בעולם, אורידיקה של יאקופו פרי, שהוצגה בבכורה 420 שנים קודם לכן בשנת 1600.
אופרה זו מגוללת מחדש את האגדה על אורפיאוס ואורידיקה, הפעם מנקודת מבטה של אורידיקה.
רוהל הסבירה כי "במיתוס, אנחנו אף פעם לא שומעים מאורידיקה - היא תמיד עלומה.
אני מתעניינת בקולה, קול שלא נשמע קודם לכן".
אורפיאוס, הנגן ואורידיקה מנגנים על החוף.
אורפיאוס מציע נישואים לאורידיקה והיא נעתרת.
אביה המנוח נראה בעולם המתים, כותב לה מכתב ותוהה כיצד לשלוח לה אותו.
בחתונתה, אורידיקה יוצאת החוצה ומביעה משאלה לראות עוד אנשים מעניינים.
מופיע "גבר מעניין" מסתורי ומזמין אותה לדירתו.
לאחר שנתן לה שמפניה, הוא מראה לה את המכתב מאביה.
היא מנסה לתפוס אותו אך מועדת ונופלת במורד גרם מדרגות ארוך אל מותה בעולם התחתון.
שלוש האבנים, מעין מקהלה יוונית, מסבירות שאורידיקה חצתה את לתה, נהר השכחה (המתואר כמטר במעלית היורדת אל השאול), וכעת אין לה זיכרון ואין לה יכולת דיבור.
אביה מברך אותה, אבל היא לא מזהה אותו.
בארץ החיים מתאבל אורפיאוס על מותה של אורידיקה וכותב לה מכתב, אך אינו יודע כיצד להביאו אליה; הוא מחליט למסור אותו לתולעת, שנסחפת לה אל השאול, שם אביה של אורדיקה מקריא לה אותו.
משהיא שומעת את שמו של אורפיאוס, זיכרונה חוזר אליה והיא מזהה גם את אביה.
לאחר מכן אורפאוס שולח מטה את היצירות של שייקספיר על חוט.
אביה מקריא לה אותן ועוזר לה ללמוד את השפה מחדש.
אורפיאוס מחליט לרדת לעולם התחתון ולהחזיר את אורידיקה.
הוא שר מחוץ לשער ומעיר את האדס, אדון השאול, שהיה "האיש המעניין" שפגשה רגע לפני מותה.
אורפיאוס אומר להאדס שהוא נחוש להחזיר את אורידיקה לארץ החיים.
האדס מסביר שהיא יכולה לעקוב אחריו, אבל אסור לו להסתכל אחורה כדי לראות אם היא שם; אם יעשה זאת היא תאבד לו לנצח.
אורידיקה מפחדת ואינה רוצה לעזוב את אביה, אבל הוא מתעקש שהיא חייבת לחזור עם בעלה.
היא מפחדת שזו תרמית ולא באמת אורפיאוס.
בעודה עוקבת אחריו, היא קוראת בשמו.
הוא מסתובב והיא נמשכת בחזרה לעולם התחתון.
בינתיים, אביה, המדוכא בגין אובדנה, טובל בנהר השכחה.
אורידיקה, שחזרה לאחר מותה בשנית, מגלה שלאביה כעת אין זיכרון או יכולת דיבור.
האדס מצהיר שהוא ייקח את אורידיקה לכלתו.
היא כותבת מכתב לאורפיאוס, מניחה אותו על הארץ ופוסעת אל נהר השכחה.
אורפיאוס מגיע ורואה אותה, אבל אז נתז מים מהנהר גוזל ממנו את זכרונו.
הוא מוצא את המכתב שכתבה לו, אבל לא יודע איך לקרוא אותו.
תגובות הביקורת להקרנת הבכורה של האופרה בלוס אנג'לס היו מעורבות.
מארק סוויד מלוס אנג'לס טיימס אמר כי האופרה היא "שאפתנית, בטוחה בעצמה, לרוב מרשימה, בעיקר מרתקת, צבעונית מבחינה אינסטרומנטלית וניתנת לשיר להפליא.
במיטבה, היא אופרה גדולה משמחת".
אנתוני טומסיני מהניו יורק טיימס הציע שאוקוין היה נאמן למקור למחזה של רוהל, כך ש"השפה המוזיקלית של אורידיקה היא לפעמים מאולצת באופן מוזר".
הוא הוסיף כי "ההפתעה הנועזת ביותר של האופרה" היא יצירת כפיל לאורפיאוס, כך שהדמות הראשית מצטיירת כ"בחור רגיל" בעל כישרון למוזיקה, עם ממד אלים המתבטא בכפיל שלו.
ג'ים פרבר כתב ב־Orange County Register כי ההפקה הייתה "ניצחון מוזיקלית, ויזואלית וקולית".
מתיו ריצ'רד מרטינז, שכתב עבור Bachtrack, ציין כי היוצרים (המלחין אקוין, הליברית רוהל והבמאית צימרמן) כולם מקבלים נמצאים בתוכנית המצוינות עמיתי מקארתור, ואמר כי "המוזיקה של היצירה היא מבריקה ומרגשת, והיא מציגה תפיסה ייחודית של מיתוס אורפיאוס ואורידיקה.
שלושה 'גאונים' יוצרים אופרה אחת שובת לב".
ב-23 בנובמבר 2021 הוצגה הבכורה של אורידיקה במטרופוליטן אופרה.
צוות השחקנים כלל את ארין מורלי כאורידיקה, ג'ושוע הופקינס כאורפיאוס, ג'קוב יוזף אורלינסקי בתור הכפיל של אורפיאוס, בארי בנקס בתור האדס, ונייתן ברג בתור אביה של אורידיקה; המנצח היה המנהל המוזיקלי של החברה, יאניק נזה-סגין, והבמאית הייתה מרי צימרמן.
ההופעה הועברה בשידור חי על ידי רדיו מטרופוליטן אופרה דרך ערוץ Sirius XM,Zachary Woolfe שסקר את הביצוע עבור הניו יורק טיימס, שיבח את הליברית של רוהל, אך ציין שהמוזיקה והתזמור של אוקוין היו מהממים מידי עבור הסיפור.
ובכל זאת, הוא חשב שזו "יצירה ברורה וחזקה יותר" מהאופרה הקודמת שלו, Crossing (2015), וציין כי "הריקודים בחתונתם של אורפיאוס ואורידיקה, רמז של מוזיקת פופ המופיעה מבעד לצללים מבשרי רע, היא פינוק קטן." האופרה בוצעה במטרופוליטן שבע פעמים באותה עונה.
ההופעה הרביעית, ב-4 בדצמבר, שודרה בשידור חי כחלק מסדרת Metropolitan Opera Live in HD ושודרה גם ברשת Metropolitan Opera Radio ו-SiriusXM.
הקלטת וידאו HD של ההופעה הזו זמינה להזמנה ב-Met Opera on Demand.
הביצוע האחרון של האופרה באותה עונה (16 בדצמבר) שודר גם ב-Sirius XM.
אוריה מבורך (נולדה ב-1983) היא סופרת, מרצה וחוקרת תרבות, מחברת שני רבי המכר "מה את מבקשת: ספר על אהבה וגוף", ו"יום אחד באוקטובר" (אותו כתבה יחד עם יאיר אגמון).
החל משנת 2022 מבורך היא העורכת הראשית של ספרי מגיד, מבית הוצאת קורן.
מבורך משמשת כיועצת הלכה לדיני טהרת המשפחה במסגרת תוכנית ההלכה לנשים במדרשת לינדנבאום שבירושלים.
לימדה במדרשת לינדנבאום במשך מספר שנים - גמרא, חסידות, פילוסופיה וביקורת תרבות.
בשנת 2014 הקימה, יחד עם בן זוגה ישי מבורך, את מכון אפרכסת העוסק במפגש עם התרבות המערבית והפוסט-מודרנית.
במקביל הייתה דוקטורנטית בתוכנית למגדר באוניברסיטת בר-אילן, ודוקטורנטית מצטיינת בתוכנית המלגות של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
עבודת המחקר שכתבה הייתה חיבור תאורטי שעסק בביקורת פמיניסטית על הפמיניזם המערבי העכשווי ועל הפרשנויות שלו לפרקטיקטות דתיות ותרבותיות.
מבורך עזבה את כתיבת הדוקטורט לקראת סיומה, מפאת האכזבה שהיא חשה מהשיח האינטלקטואלי העכשווי.
מבורך למדה בתוכנית ללימודי מחשבה שמרנית של מכון ארגמן מטעם המרכז לחירות ישראלית, ואף לימדה בתוכנית זו.
היא לימדה גם במכללה האקדמית מכון שכטר למדעי היהדות, ובמכללה האקדמית הרצוג.
פרסמה בעבר מאמרים במקור ראשון, בכתב העת "השילוח", בכתב העת "דעות", וב"צירופים חדשים" (כתב העת המקוון של ישיבת ישיבת שיח יצחק).
גדלה באלקנה ומתגוררת כיום באלון שבות ונשואה לישי מבורך, מעורכי כתביו של הרב שג"ר ולהם שני ילדים.
הגותה וכתיבתה של מבורך מתקיימת בממשק שבין פילוסופיה, סוציולוגיה, ביקורת תרבות ויהדות.
עבודתה המשפיעה ביותר עד כה היא ספר העיון "מה את מבקשת: ספר על אהבה וגוף".
שיצא לאור בשנת 2020 בהוצאת מגיד.
הספר, שכתוב בלשון נקבה ומנוסח באופן שמותאם לנערה דתית בת 16, נקרא על ידי עשרות אלפי קוראים וקוראות, מכל הגילאים, בעיקר מהמגזר הדתי לאומי.
הספר עוסק בביקורת על תפיסות עכשוויות של מיניות, הרווחות הן בעולם המערבי הן במגזר הדתי, באמצעות ניתוח של ציטוטים והיגדים מוכרים מהתרבות הפופולרית.
כאלטרנטיבה לתפיסות המיניות העכשוויות, אותן מבורך מכנה "מעוותות" "מקולקלות" או "בעייתיות", הספר "מה את מבקשת" מציע תפיסת עולם אותה מכנה מבורך "השיח היהודי הבריא".
תפיסה זו מנסה להצדיק את המגבלות ההלכתיות על המיניות (הלכות צניעות, שמירת העיניים ושמירת נגיעה), באמצעות גישה פילוסופית-דתית הרווחת בתקופת חז"ל, אותה ניתן לאתר במדרשים ובסוגיות הלכתיות מאותה תקופה.
לדברי מבורך, "השיח היהודי הבריא" נשתכח עם השנים מבחינה תרבותית, ואת מקומו בהצדקת המגבלות ההלכתיות על המיניות, תפסו גישות פוריטניות שמקורן בנצרות או באסלאם.
לדברי מבורך, מטרת הספר, כמו גם השליחות האישית שלה, היא להחזיר לקדמת הבמה את "השיח היהודי הבריא" בנוגע לצניעות, שמירת העיניים ושמירת נגיעה.
בספרה "מה את מבקשת" נוקטת מבורך במתודולוגיה של הפרדה בין ה"פרקטיקה", כלומר המעשה, לבין ה"שיח" שמצדיק את אותה פרקטיקה.
ההפרדה בין השיח לבין הפרקטיקה מאפשרת למבורך למתוח ביקורת חריפה על שיחים רווחים בנוגע להלכות צניעות (למשל אלו המצדיקים את צניעות האישה בנימוקים פוריטניים), אך מבלי "לזרוק לפח" את הפרקטיקה עצמה, כלומר את הלבוש הצנוע עצמו.
גישה זו של הפרדה בין השיח ובין הפרקטיקה מלווה את הגותה של מבורך הן בספרה "מה את מבקשת", הן במקומות אחרים, בהם היא מרחיבה אותה גם לנושאים נוספים כמו כיסוי ראש ברכת "שלא עשני אישה", או ברית מילה לתינוק בן שמונה ימים.
על הציר שבין ליברליזם לשמרנות, מבורך מגדירה את תפיסת עולמה כ"פוסט-ליברלית", כלומר מתייצבת בעמדה ביקורתית הן כלפי השמרנות והן כלפי הליברליזם, תוך הזדהות חלקית עם מאפיינים שונים של שניהם.
ביחס לפמיניזם, מבורך מתארת תהליך התפתחות שעברה, בין תפיסתה העצמית בעבר כ'פמיניסטית', לבין היותה כיום "פמיניסטית עם כוכבית, כאשר עם השנים ה'כוכבית' נעשית גדולה יותר מה'פמיניסטית'".
כתיבתה של מבורך וצורת החשיבה שלה נשענת בחלקה על יסודות פוסט-סטרוקטורליסטיים, המזוהים עם חשיבה פוסט-מודרנית.
יחד עם זאת, מבורך גם מבקרת היבטים רבים המזוהים עם פוסט-מודרניזם, הן מבחינה תרבותית הן מבחינה הגותית.
מבורך מבחינה בין שני סוגים של פוסט-מודרניזם: 'רלטיביזם' לעומת 'דטרמיניזם לשוני'.
את הסוג הראשון היא תופסת כבעייתי, ואותו היא מנתחת ומבקשת להעמידו על טעותו, בין השאר באמצעות כלים פוסט-סטרוקטורליסטיים.
חלוקה זו, שהיא בסיסית בתפיסת עולמה, שואבת השראה מהגותו של הרב שג"ר.
מה את מבקשת: ספר על אהבה וגוף.
יום אחד באוקטובר: ארבעים גיבורים, ארבעים סיפורים.
2024 (הספר תורגם לאנגלית גם כן בהוצאת קורן)
אוריה ויצטום (מכונה גם "אוריה אצבעות") (נולד ב-1990, ירושלים) ידוע בשם הבמה YUZ הוא מוזיקאי, מלחין, מפיק מוזיקלי וגיטריסט ישראלי, הידוע בסגנונו המשלב מוזיקה ים-תיכונית, פסיכדליה ורוק מודרני.
אוריה ויצטום נולד וגדל בירושלים.
הוא בוגר תיכון "הגימנסיה העברית רחביה" בעיר.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, שיתף ויצטום פעולה עם אמנים ולהקות רבות, ביניהם ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא, דירטי פליי, חיים משה, רביד פלוטניק, הדג נחש ולירון עמרם.
הוא שימש כמפיק, מעבד ומנהל מוזיקלי בפרויקטים שונים, כולל ההצגות "גיבור" בתיאטרון באר שבע ו"הבן של השכטרים" בתיאטרון האינקובטור.
ויצטום מנגן על גיטרות, בוזוקי ובגלמה, ומשלב במוזיקה שלו השפעות ממוזיקה יוונית, טורקית ורוק פסיכדלי.
הוא ניגן עם מועדון הקצב של אביהו פנחסוב, תזמורת ירושלים מזרח ומערב ותומר ישעיהו.
בשנת 2022, בזמן מגפת הקורונה, יצר יחד עם ג'ימבו ג'יי את הפודקאסט הצבא הכי בעולם.
בהמשך ערך את הפודקאסט "זיגלר" של בן סגרסקי.
ויצטום שימש כמפיק ומנהל מוזיקלי של ליין ההופעות הים תיכוני "שמחה גדולה הלילה" בבארבי, יחד עם אלי לוזון, מושיק עפיה, עמיר בניון ורון שובל.
וכמפיק מוזיקלי של שירים (מפקיר במאני, אקסית מיתולוגית, פלאפון) ופרסומות (נביעות, השקעות לעצלנים).
ב-24 באוקטובר 2022, ויצטום השיק את מופע הסולו הראשון שלו במועדון האזור בתל אביב תחת שם הבמה "YUZ".
והוא הוציא תחת השם YUZ שני אלבומים.
חלק משיר של YUZ שימש בפסקול של הסדרה "מדרסה" בכאן 11.
אוריה תשבי היא פסיכולוגית קלינית מומחית-מדריכה, המכהנת כפרופסור מן-המניין נלווה (Full professor of the practice) בחוג לפסיכולוגיה ובבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, וכראשת מרכז פרויד למחקר פסיכואנליטי.
בעבר ניהלה את שירותי הייעוץ הפסיכולוגי באוניברסיטה העברית.
פרופ' אוריה תשבי היא בתו של פרופ' שלמה הרמתי, חוקר חינוך, ושל רבקה הרמתי, מרצה בכירה להכשרת מורים יהודיים לתפוצות ופרופסור אורח במספר אוניברסיטאות בעולם.
בין השנים 1976-1979 למדה לתואר ראשון (BA) בספרות אנגלית ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ולאחריהם המשיכה לתואר שני (MA) בפסיכולוגיה קלינית אותו סיימה בשנת 1983, ובמהלכו חקרה תחת הנחייתו של ד"ר דב פרידלנדר.
בשנת 1987 החלה דוקטורט בפסיכולוגיה (Psy.D) באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי, אותו סיימה בשנת 1991. את עבודת הגמר כתבה תחת הנחייתו של פרופ' סטנלי מסר (Stanley Messer).
בשנת 2011 התקבלה כחברת סגל במסלול הנלווה לבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, ובשנת 2012 צורפה כחברת סגל גם למחלקה לפסיכולוגיה.
עם השנים התקדמה תשבי בדרגות האקדמיות, כאשר בשנת 2021 מונתה תשבי כפרופסור מן המניין נלווה.
כמו כן, תשבי היא מנהלת את מרכז פרויד למחקר פסיכואנליטי משנת 2016, וכיהנה בין השנים 2016-2019 כראש המגמה הקלינית באוניברסיטה העברית.
מחקריה של תשבי עוסקים בין היתר בדינמיקה בין המטפל למטופל בעת הטיפול הפסיכולוגי, ובניבוי הצלחת טיפולים על סמך מאפיינים אישיים של המטפל והמטופל.
לצד פעילותה האקדמית, תשבי היא פסיכולוגית קלינית מומחית מדריכה המתמחה בטיפול פסיכודינמי ארוך טווח וטיפול דינמי קצר-מועד, אשר ניהלה תשבי את שירותי הייעוץ הפסיכולוגי באוניברסיטה העברית בין השנים 2004-2012. תשבי חברה בצוות התכנית במיזם "עוטף לב" (מערך לחוסן ובריאות נפשית), שהוקם אחרי טבח שבעה באוקטובר 2023 למתן סיוע נפשי ראשוני.
אוריה תשבי מתגוררת בירושלים בשכונת מלחה.
היא הייתה נשואה לפרופ' נפתלי תשבי, פיזיקאי, חוקר מדעי המחשב וממקימי מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח באוניברסיטה העברית, אשר נפטר בשנת 2021. לבני הזוג שני בנים ושתי בנות.
לתשבי אחות אחת, עורכת הדין והסופרת רונית הרמתי-אלפרן.
אוריה טרייסי היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מקונטיקט.
הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1793–1796 ובסנאט של ארצות הברית בשנים 1796–1807. ממאי עד נובמבר 1800 כיהן כנשיא זמני של הסנאט.
טרייסי נולד ב-2 בפברואר 1755 בפרנקלין שבמושבת קונטיקט.
שמו מופיע ברשימת אנשי פלוגה מרוקסברי שנענו ל"אזעקת לקסינגטון" בראשית מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בהמשך שירת באותה פלוגה כפקיד.
בשנת 1778 השלים את לימודיו באוניברסיטת ייל; בין בני מחזורו היה גם נואה ובסטר.
בשנת 1781 הוסמך לעריכת דין ולאחר מכן עסק בעריכת דין בליצ'פילד במשך שנים רבות.
לטרייסי ולאשתו סוזנה בול היו חמישה ילדים.
בשנים 1788–1793 כיהן בבית המחוקקים של מדינת קונטיקט, ולאחר שנבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-8 באפריל 1793 עד 13 באוקטובר 1796.
הוא התפטר ממושבו בבית הנבחרים כאשר נבחר לסנאט של ארצות הברית במקומו של ג'ונתן טראמבל הבן, שהתפטר מתפקידו.
לטרייסי ייחוד בכך שהיה חבר הקונגרס הראשון שנקבר בבית הקברות של הקונגרס.
בין צאצאיו נמנים המתמטיקאי קרטיס טרייסי מקמולן והסופרת ג'יני גולד.
בשנת 1803 הוא וכמה פוליטיקאים נוספים מניו אינגלנד הציעו את פרישת ניו אינגלנד מן האיחוד, בשל התחזקות השפעת הדמוקרטים הג'פרסוניאנים, אשר לטענתם גברה עוד יותר בעקבות רכישת לואיזיאנה ופגעה במעמד הצפון.
ב-19 ביולי 1807, בגיל 52, לאחר מחלה ממושכת שגרמה לבצקת.
הוא נקבר בבית הקברות של הקונגרס בוושינגטון הבירה.
ב-25 באוקטובר 1807 בחר בית המחוקקים של קונטיקט בצ'ונסי גודריץ' לכהן ביתרת תקופת כהונתו של טרייסי.
דיוקנו, שצויר בידי הצייר ראלף ארל, נמצא באוסף של החברה ההיסטורית של ליצ'פילד בליצ'פילד, קונטיקט.
אוריה פורסט היה מדינאי ומנהיג צבאי אמריקאי ממדינת מרילנד.
פורסט נולד ב-1756 במחוז סנט מרי שבפרובינציית מרילנד, סמוך לעיירה לאונרדטאון.
בילדותו המוקדמת קיבל חינוך מועט בלבד.
הוא נולד למשפחה שבה היו שלושה אחים נוספים.
פורסט שירת בתפקידים שונים במסגרת רגימנט הרגלים של מרילנד.
מ־14 בינואר 1776 ועד יולי 1776 שירת כלוטננט ראשון בפלוגה העצמאית של מרילנד בפיקודו של ג'ון גנבי.
לאחר סיום שירות זה מונה לקפטן בגדוד השלישי של 'המחנה הנייד של מרילנד', עד דצמבר 1776, אז קודם לדרגת מייג'ור והועבר לרגימנט השלישי של מרילנד.
בעקבות שינויי התפקידים, הוא לא השתתף בקרב ברוקלין, בניגוד לרגימנט הראשון של מרילנד בפיקודו של ('גדוד סמולווד') וליחידות אחרות שלחמו תחת פיקודו של הגנרל ג'ורג' וושינגטון.
באפריל 1777 קודם לדרגת לוטננט קולונל ושירת בגדודו של סמולווד עד אוגוסט 1779. הוא נפצע בקרב גרמנטאון ואיבד גפה.
באוגוסט 1779 עזב את יחידתו של סמולווד ושירת כלוטננט קולונל ברגימנט השביעי של מרילנד.
הוא החזיק בתפקיד זה עד 23 בפברואר 1781, אז התפטר.
במהלך שירותו הצבאי השתתף בהגנה על האי סנט ג'ורג' שבמחוז סנט מרי ביולי 1776, וכן בקרבות מרכזיים נוספים במלחמה, בהם קרב ברנדיוויין.
הוא שירת ברגימנטים שונים עד שהתפטר מתפקיד מבקר כללי בצבא הקונטיננטלי ב־19 בפברואר 1781.
בשנת 1780 עבר בשני בתי האספה הכללית של מרילנד חוק שעסק בהחרמת רכוש של נאמני הכתר הבריטי.
פורסט מונה לאחד משלושת הנציבים שתפקידם היה להחרים רכוש זה, לצד וקלמנט הולידיי.
הרכוש הוחרם, חולק ונמכר לאנשים מסוימים.
הוא הוסמך לתפקיד בפברואר 1781 והתפטר ממנו ביולי אותה שנה.
לאחר המלחמה נסע ללונדון ממחוז סנט מרי ושהה שם עד 1786, אז חזר לג'ורג'טאון.
כבר ב־1783 שב למרילנד כדי להקים עסק לייצוא טבק בג'ורג'טאון, יחד עם שותפיו בנג'מין סטודרט וג'ון מרדוק, ולאחר מכן חזר ללונדון.
הוא שימש כשותף התושב של החברה 'Forrest, Stoddert & Murdock'.
בשנת 1784 התקבל כחבר מייסד באגודת סינסינטי של מרילנד.
כאשר למד על הקמת האגודה, כתב כי אף שהוא מופרד מהם באוקיינוס של 3,000 מיילים ושקוע בענייני מסחר, אין מי שחש חיבה רבה ממנו כלפי אותו קומץ אמיץ שהתמיד עד הסוף.
ברוב שנות ה-80 של המאה ה-18 ייצג את מחוז סנט מרי, ובהמשך את מחוז מונטגומרי.
בסנאט של מרילנד ייצג את החוף המערבי של המדינה.
בנוסף שימש כאחראי על נכסי הכנסייה של קהילת סנט אנדרוז במחוז סנט מרי (1782–1783), וכשופט שלום במחוז מונטגומרי (1799–1800).
בשנת 1790 החזיק בחמישה עבדים שחורים, ומספרם עלה לתשעה עד 1801. בשנת 1800 קיבל כתב זכאות לקרקע כפיצוי על שירותו הצבאי, אך מעולם לא התיישב בה והיא נותרה ריקה.
פורסט היה פעיל גם בזירה הפדרלית וייצג את מרילנד כציר בקונגרס הקונטיננטלי בשנת 1787. תומאס ג'פרסון כתב לו מפריז ב־31 בדצמבר מכתב שבו הביע הערכה למחברי החוקה, אך גם חשש שהם זורעים 'זרעי סכנה' בהנחתם שמנהיגים עתידיים יהיו ישרים כמותם.
בשנה שלאחר מכן הועמד כמועמד לסנאט של ארצות הברית.
כל המועמדים היו פדרליסטים, אך הוא הפסיד לצ'ארלס קרול בסיבוב ההצבעה השני והשלישי בפער של קולות בודדים.
בשנת 1792 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של מרילנד כמועמד תומך הממשל.
הוא ניצח את מועמד מתנגדי הממשל ויליאם דורסי בפער של 669 קולות, רובם ממחוז מונטגומרי וכמעט מאה נוספים ממחוז פרדריק.
הוא כיהן כחבר קונגרס ממרץ 1793 עד נובמבר 1794, אז התפטר.
במהלך כהונתו החסיר 79.6% מההצבעות הנקובות בשמו, שיעור גבוה בהרבה מהממוצע של 13% בקרב חברי הקונגרס באותה תקופה.
הוא נותר 'חבר ומארח של ג'ורג' וושינגטון', דבר שחיזק את מעמדו במפלגה הפדרליסטית ובפוליטיקה הלאומית.
עם זאת, בשנת 1790 אירח גם את תומאס ג'פרסון, שלימים היה דמוקרטי־רפובליקני, לארוחת ערב במהלך מסעו לראות את 'המפלים הקטנים של נהר הפוטומק'.
בשנת 1795 מונה לבריגדיר גנרל של הבריגדה הרביעית במיליציה של מרילנד, ולמייג'ור גנרל של הדיוויזיה הראשונה של המיליציה בשנים 1795–1801. גם אז לא חדל ממעורבותו בפוליטיקה הלאומית, ובדצמבר 1797 כתב לג'יימס מקהנרי על מאמציו המוצלחים להביא לבחירתו של ג'יימס לויד לסנאט של ארצות הברית במקום ג'ון הנרי.
ב־13 באוקטובר 1790 היה פורסט אחד מ'בעלי הקרקע המקוריים' שמהם נלקחו אדמות לצורך הקמת עיר הבירה וושינגטון.
בהשפעת סוחרים מובילים מג'ורג'טאון, תמך בהקמת העיר הפדרלית על הקרקע שמעבר לנחל רוק קריק, מול ג'ורג'טאון, שהייתה כבר עיר נמל.
הוא חתם על מסמך שבו התחייב למכור את אדמותיו בהתאם להנחיותיו של הגנרל וושינגטון.
ההיסטוריון בוב ארנבק כתב כי פורסט היה בעל קרקעות מרכזי שרכש אדמות רבות באזור, מכר אותן לספקולנטים כגון ג'יימס גרינליף, ולבסוף לממשלה הפדרלית.
יחד עם ספקולנטים אחרים, בהם בנג'מין סטודרט, רוברט מוריס וג'ון ניקולסון, גרף רווחים ניכרים.
בשנת 1792 רכשו פורסט וג'יימס ויליאמס קרקע ממדינת מרילנד, שלימים הפכה למול הלאומי, ומכרו אותה לממשלה הפדרלית.
בשנת 1791 כיהן כראש העיר של ג'ורג'טאון, כאשר ג'ורג' וושינגטון נפגש בביתו עם בעלי קרקעות מקומיים כדי לנהל משא ומתן על רכישת הקרקע הדרושה להקמת הבירה.
הפגישה נערכה ב־29 במרץ ובה סוכם כי בעלי הקרקע ימכרו מחצית מאדמותיהם בתחומי המחוז הפדרלי החדש.
לאחר מכן פייר ל'אנפן תכנן את מתווה העיר.
ב־11 באוקטובר 1789, בגיל 43, נישא לרבקה פלייטר, בת למשפחה אמידה ומעורבת עמוקות בפוליטיקה המדינתית, שנולדה באחוזת סוטרלי.
בשנת 1794 בנה בית סמוך לוושינגטון הבירה בשם 'רוזדייל', בסגנון אדריכלי המזכיר את מאונט ורנון.
הבית שימש מוקד לאירועים חברתיים ופוליטיים, ובשנת 1800 אירח בו מסיבה גדולה עבור הנשיא ג'ון אדמס.
פורסט החליף מכתבים רבים עם וושינגטון, ג'פרסון, אדמס, בנג'מין פרנקלין ואלכסנדר המילטון.
קשיים כלכליים הובילו אותו לפשיטת רגל בשנת 1802, אך הותר לו להשתמש בנכס עד סוף חייו.
בין השנים 1800–1805 שימש כמזכיר בית המשפט המחוזי של מחוז קולומביה.
פורסט נפטר ב־6 ביולי 1805 בביתו ונקבר תחילה בוושינגטון הבירה, ובהמשך הועבר לקבורה בבית הקברות אוק היל.
בעת מותו החזיק בכ־1,680 אקר של קרקעות במרילנד ובמחוז קולומביה, וכן בכ־150 מגרשים בעיר.
עיזבונו נותר שקוע בחובות גם לאחר מותו, אך נשמר במשפחה במשך שנים רבות.
אלמנתו רבקה קיבלה קצבת אלמנה על שירותו הצבאי, והמסמכים שהגישה הפכו לימים לאוסף היסטורי חשוב.
במאה ה־19 שימש אחד מבתיו כמעונו של ויליאם מרבורי מפסק דין מרבורי נגד מדיסון.
בשנת 1992 הפך המבנה לשגרירות אוקראינה בוושינגטון.
נכדתו אליס גרין נישאה לנסיך מקסיקני גולה, ובכך הפך פורסט לסבא־רבא של נסיך מקסיקני.
אוֹריינות היא היכולת לקרוא ולכתוב, ובמשמעותה המרחיבה היא היכולת של האדם להשתמש במיומנויות אלו לצורך העברה וקליטה של מסרים.
כלומר, רכישת מיומנות של הבנת הנקרא והבעה בכתב.
כמו כן, האוריינות חוצה את ההבחנה המקובלת בין השפה הכתובה לשפה המדוברת.
במשמעות רחבה יותר, המושג אוריינות מציין שליטה במגוון יכולות תקשורתיות הנחוצות לצורך תפקוד נאות בחברה.
המושג אוריינות מתפתח ומשתנה בהתאם לטכנולוגיה המשמשת את החברה.
ההתפתחות של טכנולוגיות מידע ותקשורת והשפעותיהן על אורח החיים הובילו להרחבה נוספת של המושג אוריינות:
אוריינות משפטית היכולת להבין, לפרש ולהשתמש במושגים, עקרונות והליכים משפטיים בחיי היום-יום.
אוריינות לבריאות יכולת אדם למצוא, להבין, להעריך ולהשתמש במידע ובשירותי הבריאות כדי לקבל החלטות מושכלות הקשורות לבריאותו.
אוריינות לבריאות הנפש היכולת להבין מידע הקשור לבריאות הנפש, לזהות מצוקה נפשית עצמית ואצל אחרים, ולדעת מתי ואיפה לפנות לעזרה מקצועית.
מאפשרת למגר סטיגמות, לקבל החלטות מושכלות ולפעול למען רווחה נפשית אישית וקהילתית.
אוריינות מגדרית היכולת לזהות ולנתח השפעות מגדר על חברה, תרבות ופוליטיקה.
אוריינות פוליטית היא היכולת להבין, לנתח ולהעריך אירועים פוליטיים מקומיים ובינלאומיים (גאופוליטיקה), מתוך מודעות להשפעות ההדדית של גורמים כמו גאוגרפיה, כלכלה והיסטוריה.
אוריינות דתית היא הידע וההבנה על ושל דתות שונות, מנהגיהן, טקסטיהן והשפעותיהן על החברה.
אוריינות כלכלית היא היכולת ליישם מיומנויות ומסגרת עבודה כלכליות להבנת תהליכים אנושיים בכל תחומי החיים.
אוריינות סטטיסטית היא היכולת להבין ולנתח מידע סטטיסטי, להעריך אותו באופן ביקורתי ולקבל החלטות מבוססות נתונים.
אוריינות מדיה מתייחסת להיכרות עם מערכות תקשורת המונים ואפשרות זיהוי פייק ניוז.
אוריינות טכנולוגית פירושה שליטה בסיסית בטכנולוגיית התקשורת המודרנית.
אוריינות דיגיטלית מתייחסת ליכולת השימוש במחשב ובתקשורת נתונים.
אוריינות AI מתייחסת ליכולת השימוש בבינה מלאכותית וכליה.
אוריינות אסתטית מתייחסת ליכולת לפרש, לנתח ולהעריך אמנות, עיצוב, וביטויים ויזואליים אחרים כמו רעיונות, רגשות ומשמעויות שמועברים דרך אלמנטים כמו צבע, צורה וקומפוזיציה.
יש הכוללים במושג גם כישורים מתמטיים בסיסיים, הנחוצים אף הם לתפקוד נאות בחברה.
מקור המילה אוריינות במילה אוריין, בצירוף "בר אוריין", אדם היודע לקרוא בתורה.
ההיסטוריה של האוריינות היא בת כמה אלפי שנים.
לפני המהפכה התעשייתית במאה ה-19 אוריינות הייתה קיימת רק במיעוט קטן מחברות העולם.
עד אותו זמן, הגישה לאוריינות הייתה יקרה כל כך שרק מוסדות ואנשים עשירים יכלו לקנות אותם.
לדוגמה, בשנת 1841 באנגליה, 33% מהגברים ו־44% מהנשים חתמו על תעודת הנישואין שלהם בטביעת אצבע מכיוון שלא ידעו איך לכתוב.
רק ב־1870 חינוך ראשוני נתאפשר לכל האוכלוסייה האנגלית.
המהפכה התעשייתית הביאה להוזלת מחירי הנייר והספרים ולאפשרות להפיץ אותם בכל שכבות האוכלוסייה.
בקרב היהודים התמונה הייתה שונה לגמרי.
אף שלא כל היהודים ידעו קרוא וכתוב, שיעורי האוריינות בקרבם היו גדולים לאין שיעור מאשר אצל הגויים, בין בארצות אשכנז ובין בארצות המזרח.
זאת מכיוון שילדים יהודים רבים יחסית למדו ב"חדר", או במוסד מקביל בתקופה מוקדמת יותר - לכל הפחות קריאה כתיבה, חומש ותפילה.
מכיוון שלא ניתן (או לפחות קשה יותר) להתפלל אם אינך יודע לקרוא, לימוד קריאה נחשב למצווה דתית, כחלק מחובת לימוד תורה לילדים.
שיעור הקריאה אצל הנשים לא היה גבוה ביותר, אך השיעורים אצלן היו גבוהים יותר מאשר אצל נשי הגויים.
חוקרים מאוניברסיטת תל אביב מצאו כי כבר בתקופת בית ראשון, האוריינות בממלכת יהודה הייתה נפוצה למדי.
ההגדרה של אוריינות השתנתה במשך הדורות.
היו זמנים שבהם אדם נחשב לאוריין אם ידע לחתום את שמו.
בזמנים אחרים, אוריינות נמדדה על פי היכולת לקרוא בתנ"ך (יכולת שכיום אינה קיימת אצל אנשים רבים).
אוריינות גם שימשה כצורה למיין אוכלוסיות ולשלוט באלה שתהיה להם גישה לכוח.
במדינות הדרומיות בארצות הברית לאחר מלחמת האזרחים, היכולת לקרוא ולכתוב היוותה מדד האם אזרח יוכל לבחור, כדי למנוע מעבדים לשעבר לבחור את נציגיהם לקונגרס ולמושלי המדינות.
טקטיקה זו פעלה למשך כמה עשרות שנים באופן יעיל ביותר, וגרמה לכך שמדינות דרומיות תמכו רק בנציגים לבנים, אף שהיו שם אוכלוסיות גדולות ביותר של שחורים.
בתקופה המודרנית אדם נחשב לאורייני על פי האופן שבו הוא מתייחס לעולם התרבותי שבו הוא חי ומבין אותו.
השימוש במערכת כתיבה המבוססת על סימניות (אידאוגרמות) מקשה על האוריינות באופן יחסי מאשר מערכת המבוססת על אלפבית.
למרות זאת יש הערכה כי בתקופות העשירות יותר של האימפריה הסינית, שיעורי האוריינות הגיעו לרמה גבוהה ביותר.
כנראה בגלל השאיפה להצליח בבחינות הקיסריות, שדרשו אוריינות גבוהה ואיפשרו להשתייך למעמד הגבוה של הפקידות.
באופן דומה, קיומם של טקסטים דתיים וחילוניים בהודו, וכן הפניות לוויכוחים מטפיזיים גדולים הכוללים תחרויות כתיבה וקריאה בטקסטים אלה מעידים על תרבות אוריינית גבוהה ביותר כבר בעבר הרחוק, מלפני עד חמשת אלפים שנה.
בשל הדגש על הקריאה האישית בקוראן באלפבית הערבי המקורי, רמת האוריינות במדינות איסלאמיות רבות ב-12 המאות האחרונות הייתה גבוהה למדי (אם כי רק אצל גברים).
במדינות ניו-אינגלנד, שיעור האוריינות היה מעל 50% בחצי הראשון של המאה ה־17, והוא עלה ל־70% ב־1710. בזמן המהפכה האמריקנית, הוא הגיע לכ־90%.
יש הרואים זאת כתוצאה של האמונה הפוריטנית בחשיבות של קריאת התנ"ך.
גם בשוודיה שיעור האוריינות היה גבוה.
כבר בחוק הכנסייתי (שירקולאגן) של 1686 האוריינות נכפתה על האוכלוסייה, וכמאה שנים לאחר מכן, בסוף המאה ה־18, רמת האוריינות הייתה קרובה למאה אחוז.
אפילו לפני 1686 האוריינות בשוודיה הייתה רחבת היקף למדי.
כמו בניו-אינגלנד, גם כאן שיעור האוריינות הגבוה היה במידה רבה תוצאה צדדית של האמונה בחשיבותה של הקריאה בתנ"ך.
היכולת לקרוא לא כללה אוטומטית גם את היכולת לכתוב, ואפילו בסוף המאה ה-19 שוודים רבים, ובעיקר נשים, לא ידעו לכתוב.
השליטה ביכולת הקריאה והכתיבה במשמעותן הרחבה, הכוללת את הבנת הנקרא ויכולת הבעה בכתב של מגוון טקסטים חיונית להשתלבות היחיד בחברה מבחינה חברתית, תרבותית וכלכלית.
עם התפתחות הטכנולוגיה, המושג אוריינות החל לכלול בתוכו מגוון רחב יותר של מיומנות.
מיומנויות אלו דרושות לאדם על מנת ליצור, להפיץ ולהבין מסרים מסוגים שונים המקובלים בתרבות ובתקופה שבה הוא חי.
מסוף המאה ה־20, החלו להתייחס לסוגים שונים של אוריינות הקשורים לתחום הדיגיטלי.
המושג הראשון שהוטבע היה אוריינות מידע בשנת 1974 על־ידי פול זורקובסקי.
מושג זה שימש כבסיס להתפתחות אוריינויות נוספות.
באמצע המאה ה־20, עם הצמיחה של תקשורת ההמונים, החל השימוש במושג אוריינות מדיה.
בשנת 1997 פול גליסטר טבע את המושג אוריינות דיגיטלית ובתחילת המאה ה-21, בעידן הביג דאטה, החל השימוש במושג אוריינות דאטה.
בשנת 2006 השימוש במושג אוריינות חישובית העוסקת בפתרון בעיות מוסדר.
בשנת 2015, קונישי טבע את המושג אוריינות AI.
במקור, המושג אוריינות התייחס לאוריינות לשונית וליכולת לקרוא ולכתוב.
בהמשך, המושג אוריינות הורחב לתחומים נוספים.
בתקופה המודרנית המושג אוריינות כולל יותר מאשר האפשרות לקרוא, לכתוב, ולספור.
הוא כולל גם את היכולת להשתמש ולתקשר בצורות שונות ובמגוון טכנולוגיות.
אוריינות טכנולוגית מתארת מגוון של מיומנויות שהמשתמש נדרש להן במטרה להשתמש בסביבות דיגיטליות באופן אפקטיבי.
היא כוללת שימוש במידע בצורה מוכשרת ומתאימה, תוך שימוש במגוון רחב של טכנולוגיות ומדיות.
אוריינות מידע היא היכולת לזהות מתי יש צורך במידע, ולהיות מסוגלים לזהות אותו, להעריך אותו ולהשתמש בו באופן אפקטיבי.
המושג משמש בדרך־כלל בהקשר של מחקר או קבלת החלטות.
המושג הוטבע בשנת 1974 על־ידי פול זורקובסקי, והתייחס במקור לשימוש במקורות מידע.
המושג התפתח והשתנה עם התפתחות רשת האינטרנט וזמינות המידע.
אוריינות מידע מהווה את הבסיס לסוגים נוספים של אוריינות בעולם הדיגיטלי.
בתחום החינוך והלמידה המושג מתייחס ליכולת הלומד לזהות את הצורך במידע, לאתר ולאסוף מידע, להעריך מידע, לנתח ולפרש את המידע ולהציגו בצורה משמעותית.
אוריינות דיגיטלית מתייחסת ליכולת להבין ולהשתמש במידע מפורמטים מרובים ממגוון של מקורות, ובמיוחד דרך מחשבים ובאינטרנט.
אוריינות מדיה מתייחסת להבנה, ניתוח ויצירה של מדיה מסורתית (עיתונות, טלוויזיה) ודיגיטלית.
אוריינות דאטה היא היכולת לקרוא, להבין, ליצור ולתקשר דאטה כמידע.
אוריינות חישובית מדגישה תהליכים של פתרון בעיות בדרכים הלקוחות מתוך עולם המחשוב.
אוריינות בינה מלאכותית היא היכולת להבין ולעבוד עם בינה מלאכותית, ולקבל החלטות נבונות ותאיות ביחס לטכנולוגיות בינה מלאכותית בחיי היומיום.
אוריינות מדעית מתייחסת למספר מרכיבים:
ידע של מדע (עובדות תופעות ותהליכים כולל הבנה).
ידע על מדע (הכרת מהות המדע והטכנולוגיה, המחקר המדעי, הסברים מדעיים, ומקום המדע והטכנולוגיה בחברה).
מיומנויות מדעיות (זיהוי שאלה מדעית, מתן הסברים מדעיים לתופעות, חשיבה ביקורתית, הסקת מסקנות מבוססות על ממצאים מדעיים, הצגת רעיון מדעי)
תגובות והצגת עמדות (הבעת עמדות, הבנת מקום המדע, הבנת ערך המחקר, וגילוי עניין במדע)
אוריינות אקדמית מכונה גם כתיבה מחקרית וכוללת בתוכה את כישורי החשיבה, הלשון, התרבות והתקשורת המאפשרים רכישת-דעת, הרחבתה והצגתה על פי אמות-המידה המקובלות במערכת-החינוך מגן-החובה ועד לסיום התיכון וכן במוסדות להשכלה גבוהה (אלוני, 2007).
לאוריינות אקדמית אפיונים בסיסיים של קריאה וכתיבה, כאשר הקריאה האקדמית היא הבסיס והתנאי לכתיבה האקדמית.
הכתיבה מבוססת על מידע שהקורא רוכש ממקורות שונים (ברוש-וייץ 2007).
לצד הקריאה והכתיבה, נדרשים לאוריינות אקדמית גם כישורי משנה כגון: האזנה, תפקודי חשיבה גבוהים וכישורים רטוריים.
בתוך האוריינות האקדמית מתקיימים, על פי החוקר צ.
שראל (1997) שני סוגי שיח: שיח ההיצג (ה-expository) ו שיח הטיעון (ארגומנטציה), שהם הבסיס לכל הישג אקדמי.
הקניית השליטה בשני סוגי שיח אלה היא מטרתה של האוריינות האקדמית (UMICH, 1996).
כיוון שהתקשורת האקדמית מבוססת על קריאה ועל כתיבה של צורות לשון הייחודיות לעולם האקדמי, האוריינות האקדמית דורשת הן קריאה והן כתיבה, שתי מיומנויות המשלימות זו את זו: הקריאה האקדמית היא תנאי לכתיבה אקדמית,
כדי שהסטודנט יוכל לכתוב ברמה מקצועית עליו לקרוא בצורה אינטנסיבית טקסטים רבים, וכן עליו ללמוד להבחין בין ז'אנרים, סוגי שיח ומבניהם הרטוריים.
כן זקוק הסטודנט לחשיבה ביקורתית אשר יוכל לגבשה מקריאת טקסטים רבים והבנה לעומקם.
אוריינות כלכלית היא היכולת ליישם מיומנויות ומסגרת עבודה כלכליות להבנת תהליכים אנושיים בכל תחומי החיים, החל בהחלטות אישיות ועד לגיבוש השקפה בנוגע ליעילות מדיניות כלכלית.
אוריינות כלכלית כוללת גם את תחום האוריינות הפיננסית:
הבנת מושגי יסוד בתחום הפיננסי, כגון: כסף, בנק, השקעה, הלוואה, ריבית, אינפלציה
הבנת מושגי יסוד בהקשר של צריכה, כגון: צרכנות נבונה, זכויות הצרכן
ארגון OECD מגדיר אוריינות פיננסית כ: תהליך באמצעותו צרכנים/משקיעים פיננסיים משפרים את הבנתם במוצרים פיננסיים ובאמצעות מידע, הוראות ועצות מפתחים כישורים וביטחון המקנים להם מודעות גבוהה יותר לסיכונים והזדמנויות פיננסיים.
הכישורים מאפשרים להם לבצע בחירות מושכלות וצעדים אפקטיביים, המשפרים את התנהלותם הפיננסית.
אוריינות סטטיסטית מתייחסת ליכולת להבין מידע מתוך נתונים סטטיסטיים.
אוריינות חזותית מתייחסת ליכולת להבין ולהשתמש בדימויים חזותיים לחשיבה, לימוד וביטוי.
חשיבות המושג עלתה עם התגברות השימוש במדיה החזותית לעומת הכתובה.
בערות ואנאלפביתיות הן ביטויים שונים של חוסר אוריינות.
בערות היא היעדר ידע והשכלה בנושאים חשובים.
אנאלפביתיות היא חוסר היכולת לקרוא ולכתוב.
ישנם מקרים של אנאלפביתיות תפקודית, בהם אדם רוכש מיומנויות ראשוניות כלשהן של קריאה וכתיבה, אך הן אינן מספיקות לצורך שימוש יעיל בחיי היום יום.
המיומנויות האורייניות הדרושות לאדם על מנת להשתלב בחברה משתנות בהתאם לתרבות ולתקופה בה הוא חי.
בהתאם לכך, אנשים רבים במדינות העולם השלישי אינם רואים טעם בלימוד הקריאה, מכיוון שהם יכולים לתפקד ולהתקיים גם בלי לדעת לקרוא.
אנשים אשר אינם יודעים קרוא וכתוב יכולים להסתייע בשרותיו של הלבלר, אשר לרוב ניתנים בעבור שכר כלשהו.
לפי הנתונים של אונסק"ו של האו"ם, כמיליארד בני אדם היו אנאלפביתים בשנת 2000. נכון לאותה שנה, שיעור הבערות במדינת ישראל עמד על 2.7 אחוז בקרב הגברים ו-6.6 בקרב הנשים.
ישנם רבים המודאגים לגבי החוסר באוריינות באוכלוסיית העולם, למרות העובדה ששיעורי האוריינות עלו באופן קבוע בעשורים האחרונים, במיוחד בעולם השלישי.
במדינות עולם שלישי שאימצו את הקומוניזם (סין, וייטנאם וקובה לדוגמה), הייתה העלייה המשמעותית ביותר ברמת האוריינות, המתקרבת לזו של ארצות הברית ומדינות אירופה.
האו"ם מגדיר אנאלפביתיות כחוסר היכולת לקרוא ולכתוב משפט פשוט בכל שפה.
נתוני שנת 1998 מראים כי 16% מאוכלוסיית העולם אינה אוריינית (לפי הגדרה זו).
בארצות הברית לבדה, כ־5% מהאוכלוסייה אינה אוריינית לפי הגדרת ממשלת ארצות הברית, לפי מפקד 1990. 7 מיליון מאזרחי בריטניה הם אנאלפביתים לפי הנתונים של הממשלה.
במדינות ערביות, יותר מ־25% מהגברים וכ־50% מהנשים לא היו אוריינים בשנת 2000.
מדינות רבות אשר השליטה בקריאה וכתיבה בקרב האוכלוסייה שלהן איננה נחלת הכלל, מציבות כיעד לאומי את הקניית יכולות אלו.
בישראל, נכון לשנת 2025, 38% מהמבוגרים נמצאים ברמת הקריאה הנמוכה ביותר - לעומת 27% בממוצע במדינות OECD.
מדובר במבוגרים שמסוגלים להבין רק טקסטים קצרים ופשוטים ביותר.
עלייה באוריינות המשנית בארצות המפותחות
בעיה נוספת בארצות המפותחות היא העלייה של אנאלפביתיות , כלומר האיבוד החלקי או השלם של יכולות קריאה וכתיבה בשל חוסר שימוש.
מדיות תקשורת מודרניות רבות שבהן צעירים משתמשים בימינו, כמו SMS, מסתמכות על מבנים מקוצרים מאוד.
כמו כן, רשתות הטלוויזיה נסמכות יותר ויותר על מילים יחידות או משפטים קצרים ופחות על טענות שלמות, ומנסות ללכוד גם אנשים בעלי טווח תשומת לב קצר כדי למנוע מעבר ערוצים.
יש האומרים כי המגמות האלה במדיה המודרנית מביאות לעלייה במספר הצעירים שאין להם את הריכוז והכישורים הבסיסיים הדרושים עבור קריאה של טקסטים ארוכים יותר.
לאור כישלון במבחני שפה לצעירים בארצות רבות, כגון גרמניה, ולאור האנאלפביתיות המשנית שמגיעה, על פי הדיווחים, ל־40% באיטליה ו־70% בפולין, ייתכן כי נושא האנאלפביתיות המשנית ימשיך להיות בעל חשיבות רבה במוסדות חינוך ובחברה בעתיד.
מנתחי מדיניות רבים מחשיבים את רמת האוריינות בחברה כמדד חשוב ביותר של ההון האנושי של אזור מסוים.
זאת מכיוון שניתן להכשיר אנשים אוריינים באופן קל וזול יותר מאשר אנשים שאינם כאלה.
קובעי המדיניות גם טוענים כי האוריינות מגבירה את אופציות התעסוקה ואת הגישה לחינוך גבוה.
בקרלה שבהודו, לדוגמה, שיעורי תמותת הילדים והנשים ירדו באופן משמעותי בשנות השישים, בזמן שבנות שלמדו לאחר רפורמות האוריינות בהודו ב־1948 החלו להקים משפחות.
אולם מחקרים מהעת האחרונה טוענים כי ייתכן שהתאמות כמו אלה מגיעות מההשפעות הכלליות של חינוך ולאו דווקא מאוריינות מוגברת.
יש שהציעו כי ככל שהאוריינות בארץ מסוימת גבוהה יותר, תוחלת החיים ארוכה יותר, אם כי מבקרים טוענים כי מסקנה זו היא לאחר מעשה.
אוריינות מועילה להשגה של רפואה טובה יותר בכמה צורות מעשיות מאוד (כמו האפשרות לקרוא מרשמים ולהבין את המסקנות של הרופא).
הקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות
מיומנויות האוריינות הן יכולות מורכבות.
זאת משום שכדי לפענח את הכתוב, להבין את הנקרא ולהביע מסרים בכתב, יש לשלוט בצופן האלפביתי של השפה, לרכוש ידע לשוני וידע כללי ולפתח מיומנויות חשיבה.
במדינות רבות מושקעים משאבים ניכרים לקידום הרמה האוריינית של בוגרי מערכת החינוך.
ישנן דרכים מגוונות להקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות.
את האוריינות ניתן לפתח במסגרות שונות כמו המשפחה, מערכת החינוך ועוד.
האורינות אינה נלמדת רק במסגרת בית הספר.
היא מתפתחת אצל הילד כאשר הוא נחשף לגירויים לשוניים בסביבתו הטבעית וממשיכה להתפתח מהינקות ועד לזקנה.
בהתאם לכך, המוכנות לאוריינות יכולה להעשות עוד בטרם רכישת הקריאה, מתוך החשיפה לספרות ילדים שמוצגת לילד על ידי הוריו או אדם משמעותי אחר.
במקרים רבים פעילות זו נעשית בשעות הערב כהכנה לשינה.
במשחק בפינות הגן באים לידי ביטוי ניצני אוריינות רבים.
פינות המשחק בגן מכילות מגוון של תמרורים, שלטים וכתוביות שאליהם נחשפים הילדים על בסיס יומי.
כמו כן, במסגרת משחקים סוציו-דרמטיים הילדים מחקים פעילויות אוריניות של מבוגרים כמו קריאת עיתון, בישול על פי מתכון, כתיבה של מרשם רופא לחולים והכנת שיעורי בית.
רכישת הקריאה מתבססת על היכולת לקשר צליל מסוים לסימן גרפי המסמל אותו במערכת הכתב.
לצורך כך נדרשת מודעות פונולוגית בשלה וליקוי בתחום זה יכול להוביל ללקות קריאה.
יש ראיות ממשיות כי ילדים יכולים להבדיל בין רעשים בצורה ברורה בגילאים שונים.
לפיכך, לא ניתן ליישם שיטות פונטיות על ילדים צעירים מאוד.
עם זאת, מומחים נחלקים בנושא זה, כשיש כאלה שתומכים בלמידה מאוחרת אך מהירה יותר בעזרת שיטות פונטיות, ואחרים תומכים בלמידה מוקדמת של אוצר מילים בסיסי בשיטה של הכרת המילים עצמן.
יש בתי ספר שאינם מלמדים ילדים לקרוא לפני גיל שבע, מכיוון שהם טוענים כי בגיל הזה הילד אינו מוכן לכך.
הפונטיקה משפרת את הכתיב ויכולת הכתיבה של הקוראים.
שיטות שמלמדות מילים ולא הברות אמורות להעלות את קצב קליטת המילים ואת מהירות הקריאה אצל תלמידים רבים.
משום שהפונטיקה מתמקדת ביכולת הפיענוח הטכנית של הכתב, היא אינה מספיקה ליכולת הבנת הנקרא של הטקסט.
לשם כך דרושים גם כישורים גבוהים יותר כגון יכולת שפתית, הסקת מסקנות, ידע כללי ועוד.
בעוד שאצל ילדים קטנים יש צורך בכמה מאות שעות הוראה כדי ללמדם קרוא וכתוב, מבוגרים בעלי מוטיבציה שלומדים בשיטת הוראה טובה יכולים להגיע לאוריינות בסיסית עם כארבעים שעות לימוד או אף פחות.
דבר זה כנראה קשור לידע ההקשרי הרב שמבוגרים מביאים עימם, שמאפשר להם ליצור קישורים שילדים אינם מסוגלים להם.
רכישת יכולת הקריאה והכתיבה, המהוות חלק חשוב מהיכולת האוריינית, איננה משימה פשוטה לילדים.
זהו תהליך המתרחש באופן הדרגתי לאורך שנים.
קיימות מספר גישות לאופן שבו רצוי ללמד יכולות אילו במסגרת בית הספר.
את תוצאות המחלוקת הזו אפשר לראות בלחצים על בתי הספר להשתמש בתוכניות וסדרות ערוכות ומסודרות מראש ללימוד קריאה וכתיבה לילדים.
שיטות הוראה מסוימות מאתגרות את תוכניות הלימוד הרגילות.
יש שחושבים, כי אצל תלמידים שלומדים טוב יותר על ידי הראייה והשמיעה, תוכניות הלימודים הרגילות טובות.
אחרים חושבים כי אצל תלמידים שלומדים טוב יותר בעזרת תנועה, יש להשתמש באותיות מוכנות מראש שאותן אפשר להזיז ובתרגול כתיבה רב, עם פחות קריאה.
יש הטוענים כי אחת מהשיטות האפקטיביות ביותר להקניית הקריאה והכתיבה היא בעזרת הוראה ישירה של שיטות פונטיות פשוטות.
שיטות המבוססות על פונטיקה מתמקדות ביכולת הטכנית פיענוח טקסטים כתובים על ידי המרה פונמית-גרפמית.
עם זאת, יכולת הקריאה היא רק אחת מהיכולות הנחוצות לצורך פיתוח הבנת הנקרא.
בהתאם לכך, יש הטוענים שמתודה הוליסטית בעלת גישה שפתית היא אפקטיבית יותר לצורך זה.
קורא אפקטיבי שואב את המידע שלו גם מהמילים עצמן וגם מהידע הקודם שלו על הנושא שעליו הוא קורא.
לכן הבנת ההקשר של מילה מסוימת בטקסט יכול לאפשר לקורא לנחש באופן מושכל את משמעותה גם אם לא הצליח לפענח אותה מבחינה טכנית.
לדוגמה, גם אם משמיטים חמישית מהמילים בפסקה, היא עדיין ניתנת להבנה.
בנוסף על יכולת הקריאה והכתיבה מרכיב חשוב בחינוך הלשוני האורייני הוא פתוח היכולת להבין מצבים חברתיים-תקשורתיים ולהגיב אליהם בהתאם.
לכן מערכת החינוך שואפת לפתח דרכי הוראה שיעודדו את האוריינות במובנה הרחב, על ידי ריבוי ההתנסות הלשונית והתרבותית של התלמידים.
למידת חקר היא שיטת הוראה מסוג למידה פעילה, המבוססת על עקרונות המחקר המדעי.
במסגרת למידת חקר התלמידים רוכשים מיומנויות של אוריינות מדעית.
במסגרת הוראת המדעים ניתן בין היתר, גם להקנות לתלמידים כלים שיאפשרו להם להפוך לצרכנים ביקורתיים של מידע.
אוריון או הצייד (מיוונית עתיקה: Ὠρίων; בעברית: כְּסִיל) הוא קבוצת כוכבים בולטת, שחולקת את תואר קבוצת הכוכבים הידועה ביותר עם הדובה הגדולה.
משום שהקבוצה קרובה לקו המשווה השמימי, ניתן לראות אותה כמעט מכל מקום בעולם, והיא שימושית מאוד לאיתור כוכבים אחרים.
צופה הממוקם בישראל יוכל לראות את קבוצת אוריון בשעות הערב באוקטובר ובנובמבר בכיוון מזרח, ובדצמבר עד מרץ בכיוון דרום.
GJ 3379 הוא הכוכב הקרוב ביותר בקבוצת כוכבים זו.
קבוצת הכוכבים אוריון עשירה בכוכבים בהירים ובגרמי שמיים עמוקים.
מייסה (λ באוריון), הוא ראשו של אוריון.
ביטלג'וז (α באוריון), בכתפו של אוריון, הוא על-ענק אדום שהיקפו גדול מהיקף מסלולו של מאדים.
ביטלג'וז מהווה נקודה בתוך משושה החורף.
בלאטריקס (γ באוריון), (אשה לוחמת) בלטינית, נמצא בכתפו השמאלית של אוריון.
אלניטק, אלנילם ומינטקה (ζ (זטא) באוריון, ε באוריון ו-δ באוריון בהתאמה) נקראים "חגורת אוריון".
קל לזהות את אוריון באמצעות איתור שלושה כוכבים בהירים אלו בשורה.
במיתולוגיה הסינית הם נקראים '"הקורה המאזנת"', ובמיתולוגיה הנורדית '"שרביט פרייה"'.
בארגנטינה, אורוגוואי, ברזיל ובפיליפינים הם נקראים שלוש המריות (Las Tres Marías)
סיף (κ באוריון) הוא ברכו הימנית של אוריון.
ריג'ל (β באוריון), ברכו השמאלית של אוריון, הוא על-ענק כחול ואחד מהכוכבים הבהירים ביותר בכיפת השמיים.
הוא הכוכב השישי בבהירותו בכל השמיים למרות מרחקו הגדול מכדור הארץ – כ־800 שנות אור – והוא אחד מקודקודי משושה החורף.
לריג'ל ישנם שני בני-לוויה שקשה לראותם.
נאיר אל-סיף (ι באוריון) נמצא בקצה חרבו של אוריון.
מלבד ביטלג'וז וריגל, הכוכבים העיקרים במערכת אוריון דומים זה לזה בגיל ובתכונות.
דבר זה מלמד שייתכן שמקורם משותף.
זיהוי כוכבים בעזרת חלקי אוריון
אוריון שימושי מאוד לאיתור כוכבים אחרים.
על ידי המשך קו החגורה דרום-מזרחה אפשר למצוא את סיריוס (α בכלב גדול), ועל ידי המשכו צפון-מערבה נמצא את אלדברן (α בשור).
הקו לפאתי מזרח דרך הכתפיים מציין את כיוונו של פרוקיון (α בכלב קטן), והקו מריג'ל דרך ביטלג'וז מצביע לעבר קסטור ופולוקס, α בתאומים ו-β בתאומים.
השימוש הידוע ביותר הוא למציאת כוכב הצפון באמצעות "חץ הצפון".
הזווית החדה בחגורת הצייד (הזווית בין הקו: ζ באוריון, ε באוריון, δ באוריון והקו η באוריון, δ באוריון) נראית כראש חץ, והקצה העליון של החרב (הקו: δ, M42 באוריון) נראה כגוף החץ.
החץ מצביע תמיד על כוכב הצפון בסטיה של קצת מעל 10 מעלות.
"חרבו" של אוריון תלויה על "חגורתו", ומורכבת מהכוכבים ι (יוטא) באוריון, θ (תטא) באוריון, 42 באוריון ו-45 באוריון.
θ באוריון הוא כוכב משושה, וגם בטלסקופ קטן ניתן לראות ארבעה מכוכביו, שמכונים "טרפז" ונמצאים בלב ערפילית אוריון (M42).
זוהי ערפילית מרהיבה שניתן לזהות בעין לא-מזוינת כעצם שאינו כוכב.
ניתן לצפות בה באמצעות משקפת.
עוד ערפילית ידועה היא ערפילית ראש הסוס, IC 434, ליד ζ באוריון (אלניטק).
היא מכילה ענן אבק אפל שצורתו נותנת לערפילית את שמה.
מלבד ערפיליות אלו, סקירת אוריון בטלסקופ קטן תגלה עושר רב של גרמי שמיים עמוקים מעניינים, ביניהם M43 וערפילית הלהבה.
אוריון זוהה כבר בימי-קדם בזכות כוכביו הבוהקים, אם כי תרבויות שונות ראו אותו באופנים שונים.
השומרים הקדמונים ראו בדגם הכוכבים האוריוני 'כבשה', בעוד הסינים הקדמונים הכניסו את אוריון לגלגל המזלות בן 28 המזלות שלהם, קסיו (宿).
כנראה בשל חגורת אוריון, שמה הסיני של הקבוצה הוא שן (參), כלומר שלוש.
במצרים העתיקה הכוכבים נחשבו מנחה לאל אוסיריס.
שלוש הפירמידות הגדולות בגיזה תואמות לחגורת אוריון, קרי – אוסיריס.
על קבוצת הכוכבים אוריון ישנם מספר סיפורים במיתולוגיה היוונית.
לפי סיפור אחד, אוריון הכריז על עצמו כצייד הגדול ביותר בתבל.
הרה, אשת זאוס, שמעה זאת והחליטה להמיתו.
לצורך כך היא משלחת את העקרב לרצחו, ואוריון אכן נעקץ למוות על ידי העקרב.
רחמיו של זאוס נכמרו על אוריון, והוא מחליט לשימו בכיפת השמיים.
הרה, מצדה, שמה בשמים את העקרב, כקבוצת הכוכבים עקרב, אך עומדת בתנאי שמציב זאוס, והוא ששני היריבים לא ייפגשו לעולם.
ובאמת, כאשר אחת משתי קבוצות הכוכבים הללו זורחת, השנייה כבר שקעה – וכך שני היריבים לעולם אינם נפגשים.
סיפור אחר מספר שהאלה ארטמיס התאהבה באוריון עד כדי כך שהיא שכחה מחובותיה כאלת הירח.
אפולו, אחיה, לא אהב זאת ולכן החליט לעשות מעשה.
הוא גרם לה לשלוח את אחד מחציה נושאי-המוות אל אוריון מבלי שתדע.
אוריון מת, ולאחר שנודע לה הדבר, ארטמיס העבירה אותו לשמים.
ייתכן שבמקרה זה שם מערכת הכוכבים קדם לאגדה, משום שהוצע ששם מערכת אוריון בא מאורו-אנא האכדי, ושהאגדה נבעה ממיקום המערכת בכיפת השמיים.
לפי מספר מקורות קבוצת אוריון מורכבת למעשה משלושה גופים בעלי שלוש זרועות, שתי רגליים מסועפות ואחת מרכזית וקטנה, ושלושה גופים תחומים במותניים.
יחד עם גופים נוספים במזל מאזניים (שביל החלב, קבוצות הכוכבים ג'ירף, לינקס, תאומים, כלב גדול ועגלון), ייתכן שזהו מוצא האגדה על גריאון, שמהווה את אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.
המסתכל בשמיים יוכל לראות את החגורה כחגורתו של אוריון, מצפון לחגורה 2 כוכבים אשר הם כתפיו של אוריון ומעליהם משולש אשר הוא ראשו.
מדרום לחגורה 2 כוכבים אשר הם רגליו של אוריון וביניהם כת הקשת שלו אשר מסומנת ב-3 כוכבים.
ממזרח לכתפו הימנית של אוריון מספר כוכבים היוצרים קשת.
בתנ"ך מופיעה קבוצת הכוכבים "כסיל" כמה פעמים, לעיתים בסמיכות לכימה (פליאדות) : , , , וכן מופיע כסיל פעם אחת לבד, בריבוי: .
כסיל מזוהה לרוב עם אוריון.
המילה המקראית כסיל היא במשמעות טיפש: ().
אם אמנם אוריון הוא כסיל, הרי שמשמעותו מכוסה, וזאת משום שהופעתו בחורף, שאז הימים מעוננים.
במדרש בתלמוד הבבלי (ברכות, פרק הרואה), הכסיל מזוהה עם הקיץ דווקא.
לכן היו שזיהו את כסיל בקבוצת המחרשה הקטנה – השם הקדום לעגלה הקטנה.
בפיוטים ימי ביניימים שונים מופיע הכסיל, כאחד מהמראות הבהירים, כך לדוגמה בפיוט מראה כהן ליום הכיפורים.
בספרות הקבלה לכסיל יש כוחות חימום – בעקבות המדרש, ובעיקר במשמעותו השנייה כרשע במשלי ואיוב.
חברת הסרטים אוריון משתמשת בחלק המרכזי של הקבוצה בסרטון הלוגו שלה.
אורייה (ଓଡ଼ିଆ), רשמית נקראת "אודיה", היא השפה הרשמית של מדינת אודישה (לשעבר אוריסה).
היא מהווה שפת אם של כ-82% מהאוכלוסייה באודישה, במזרח הודו.
היא מדוברת גם באזור מדינפור במדינת מערב בנגל, אזור סאראיקלה קהארסוואן בג'הרקאנד ובגלל הגירה, גם במדינת גוג'ראט, במיוחד בעיר סוראט.
השפה מדוברת על ידי כ-35 מיליון בני אדם.
שפת האורייה היא שפה הדומה בעיקר לבנגלית, לאסאמית ולמאיטהילי, אבל היא מושפעת גם מפרסית ומערבית.
מבחינת השפה והדקדוק היא שפה דוונגארית (קבוצת השפות של צפון הודו, הנגזרות מסנסקריט).
מבחינת הכתב היא דומה יותר לשפות דרוודיניאיות (קבוצת השפות של דרום הודו, כגון טמילית).
אוריון MPCV היא חללית המפותחת על ידי לוקהיד מרטין עבור נאס"א - סוכנות החלל האמריקאית.
החללית אוריון מיועדת לשאת צוות של עד 6 אסטרונאוטים למסלול סביב הירח כחלק מתוכנית ארטמיס, לאסטרואידים, ובסופו של דבר גם למאדים.
החללית תשמש גם כחללית גיבוי לנשיאת צוותים ואספקה לתחנת החלל הבינלאומית.
החללית יועדה לשיגור בתחילה על גבי משגר ארס 1, אך עם ביטול תוכנית קונסטליישן, ועימה תוכנית פיתוח משגרי הארס, ב-11 באוקטובר 2010, החלו בנאס"א לתכנן משגר חדש, ה-SLS, שיתבסס ברובו על פיתוחים קיימים מתוכנית מעבורות החלל, ואשר הוצג רשמית ב-14 בספטמבר 2011.
ב-5 בדצמבר 2014 עשתה נאס"א טיסת מבחן ראשונה לא מאוישת לחללית אוריון אשר עברה בהצלחה.
ב-20 ביולי 2019 הוכרזה התוכנית כשלימה.
ב-14 בינואר 2004, בעקבות הפקת הלקחים מאסון מעבורת החלל קולומביה, הציג נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' וו.
בוש, את החזון לחקר החלל.
החזון כלל את פיתוח תוכנית קונסטליישן, שתחזיר את ארצות הברית אל הירח ובעתיד הרחוק יותר אל אסטרואידים ואל מאדים.
בתוכנית נכלל פיתוחה ובנייתה של חללית מאוישת חדשה, שתסייע להשלים מטרות אלו.
החללית יועדה גם להחליף את מעבורות החלל שהיו עתידות לפרוש עד 2010 (בפועל המעבורת האחרונה פרשה רק ביולי 2011).
החללית יועדה לפעול יחד עם החללית הנוספת שפיתוחה החל - אלטאיר - שהייתה מנחיתה את צוותי החללית על הירח במשימות הירחיות.
ב-9 בדצמבר 2004 פרסמה נאס"א טיוטה ראשונית של דוח עבודה על ה-CEV, וכחודש וחצי לאחר מכן, ב-21 בינואר 2005 פרסמה את טיוטת המכרז לפיתוח החללית.
המכרז הרשמי פורסם ב-1 במרץ 2005, ועל המתמודדים היה לענות עד ל-2 במאי 2005.
ב-13 ביוני 2005 הודיעה נאס"א כי בחרה בשתי מתמודדות שימשיכו לשלב המתקדם - לוקהיד מרטין מול נורת'רופ גראמן ובואינג.
כל קבוצה קיבלה 28 מיליון דולר להמשך פיתוח החללית ומשגרה עד לאוגוסט 2006, אז תבחר נאס"א באחת מהם שתמשיך בפיתוח.
ב-31 באוגוסט 2006 הודיעה נאס"א כי בחרה בלוקהיד מרטין כקבלן הראשי לפיתוח החללית, שקיבלה את השם אוריון, על שם קבוצת הכוכבים אוריון.
שם זה שימש גם את רכב הנחיתה של משימת אפולו 16 שנחתה על הירח באפריל 1972. בואינג נבחרה לפתח את מגן החום של החללית ב-15 בספטמבר 2006. נאס"א תכננה לפתח קפסולות אוריון שונות בהתאם למשימות אליהן הן ישוגרו.
בלוק I של החללית היה מיועד לשיגור למסלול LEO - אל תחנת החלל הבינלאומית, ובלוקים II ו-III יועדו למשימות עתידיות לחלל העמוק.
לשיגור החללית פותח משגר חדש - הארס 1 - שיועד לשאת אותה למסלול LEO.
דגם ניסויי של הארס 1 - ארס 1-X שוגר למשימת הניסוי הראשונה והיחידה שלו ב-28 באוקטובר 2009.
ב-11 באוקטובר 2010 חתם הנשיא אובמה על חוק ההרשאה של נאס"א לשנת 2010 שהביאה את תוכנית קונסטליישן לסופה, אך השאירה את החוזים עליהם חתמה נאס"א קיימים, זאת עד שהקונגרס יחליט לבטלם.
חוק ההרשאה של נאס"א לשנת 2010 אומנם ביטל את תוכנית קונסטליישן ואת ה-CEV, אך הנחה את נאס"א לפתח חללית רב תכליתית שתשמש את תוכנית החלל המאוישת של ארצות הברית.
החוק הציב מספר דרישות לחללית:
על החללית לשמש כחללית המרכזית למשימות מעבר למסלול LEO.
לחללית צריכות להיות יכולות חלל בסיסיות כגון עגינה וביצוע פעילות חוץ רכבית כחלק ממשימות אל מעבר למסלול LEO.
על החללית להתאים גם לפעילויות אספקה והחלפת צוותים לתחנת החלל הבינלאומית אם יש בכך צורך.
על החללית להבנות כך שניתן יהיה לשדרגה בקלות עם ההתפתחות הטכנולוגית.
החוק הציב גם את הדרישה כי החללית תהיה פעילה לחלוטין לא יאוחר מ-31 בדצמבר 2016.
ב-24 במאי 2011 הודיעה נאס"א כי החלה בפיתוח ה-MPCV, שתתבסס על התכנונים והבדיקות שכבר בוצעו עבור החללית אוריון.
לוקהיד מרטין נבחרה להמשיך בפיתוח החללית.
ב-14 בספטמבר 2011 הודיעה נאס"א כי בחרה בעיצוב למשגר החדש - ה-SLS - שישא את החללית לחלל.
כשהחל פיתוח ה-CEV, מטרתה הייתה להחליף את מעבורות החלל במשימות אספקה והחלפת צוותים לתחנת החלל הבינלאומית, ובעתיד, במסגרת תוכנית קונסטליישן, לבצע טיסות מאוישות אל הירח ואל ומאדים.
בוועדת הסקירה של טיסות החלל המאוישות של ארצות הברית (Review of United States Human Space Flight Plans Committee) שהתקיימה ב-2009, ואשר מסקנותיה הובילו את ממשל אובמה לביטול תוכנית קונסטליישן, נבחרו מטרות חדשות לתוכנית החלל המאוישת של ארצות הברית - כלומר מטרות ויעדים חדשים לחללית אוריון.
שלוש דרכים לפיתוח תוכנית החלל המאוישת מעבר למסלול LEO הוצעו:
שיגור משימות מאוישות למאדים, כאשר בירח יבוצעו נחיתות רק על מנת לבחון טכנולוגיות נחיתה ולא למטרות מחקר.
שיגור משימות מאוישות אל הירח למטרות מחקר, ופיתוח טכנולוגיות שיאפשרו לנחות ולחקור את מאדים.
שיגור משימות מאוישות בהדרגתיות - קודם אל הירח, אחר כך אל נקודות לגראנז' וגופים קרובי ארץ, ולבסוף אל ירחיו של מאדים ואל מאדים עצמו.
לפי הצעות אלו, הייתה החללית אוריון משמשת גם כחללית גיבוי לחלליות האספקה של תחנת החלל הבינלאומית.
בנאום שנשא אובמה ב-15 באפריל 2010 בו הציג את מדיניות ממשלו כלפי תוכנית החלל המאוישת של ארצות הברית, לא נבחרה במדויק אף אחת מההצעות, אך הוברר כי החללית אוריון לא תיועד למשימות למסלול LEO.
במקום זאת, חלליות שפיתוחם כבר החל במסגרת תוכנית פיתוח החלליות המאוישות המסחרית (Commercial Crew Development) ישמשו את נאס"א לשיגור צוותים ואספקה אל תחנת החלל הבינלאומית.
בין החלליות המסחריות הנמצאות בפיתוח ניתן למנות את הדרגון של SpaceX, הסטארליינר של בואינג והדרים צ'ייסר של SNC.
הטיסה הראשונה התרחשה בשנת 2022 בפרויקט ארטמיס 1.
החללית אוריון כוללת 4 חלקים: צמד תאי הצוות והשירות (Crew / Service Module) של החללית (הנקראים בקיצור CSM) הכולל תא צוות חרוטי (CM) ותא שירות גלילי (SM), וכן מערכת המילוט של החללית ומתאם החללית.
צמד ה-CSM דומה מאוד לצמד תאי הפיקוד והשירות של החללית אפולו, אך מערכותיו ויכולתיו מתקדמות הרבה יותר.
החללית מתוכננת כך שתוכל לשהות בחלל העמוק לזמנים ממושכים של עד 6 חודשים.
מערכות החללית מתוכננות כך שיהיו ניתנות לשדרוג בקלות עם התקדמות הטכנולוגיה.
תא הצוות של אוריון יוכל לשמש 4 עד 6 אנשי צוות (לעומת 3 בחללית אפולו ו-7 במעבורת החלל).
תא הנוסעים מתוכנן כך שיוכל להיות בשימוש עד כ-10 פעמים, בניגוד לשאר חלקי החללית שיהיו חד-פעמיים.
למרות הדמיון בעיצובו לתא הנוסעים של חלליות אפולו, התא הנוכחי מציג שיפורים ומאפיינים מתקדמים הרבה יותר מקודמו:
"קוקפיט זכוכית" - מערכת הצגת נתונים דיגיטלית ומתקדמת, המבוססת על המערכת הקיימת במטוסי בואינג 787.
יכולת עגינה אוטומטית דומה לזאת שבשימוש החלליות פרוגרס ו-ATV (ובשונה מכל החלליות האמריקאיות הקודמות: ג'מיני, אפולו ומעבורת החלל).
מתקנים משופרים לטיפול בפסולת, הכוללים בית שימוש מיוחד לחלל וזאת לעומת "שקיות אפולו" השנואות שהיו בשימוש בחלליות אפולו ואספו את הצואה של האסטרונאוטים, ו"תאי נוחות" לאיסוף השתן של האסטרונאוטים.
תאי נוחות אלו נמצאים בשימוש גם בתחנת החלל הבינלאומית.
אטמוספירה פנימית בגובה פני הים המכילה חמצן וחנקן.
תא הצוות יבנה מסגסוגת אלומיניום/ליתיום המשמשת את משגרי הדלתא 4 והאטלס 5. התא יכוסה בשכבות חומר דמוי נומקס, בדומה לזה שכיסה את מעבורת החלל באזורים שנחשפו לחום לא רב מידי, כמו דלתות תא המטען.
מצנחי התא (שיהיו גם כן רב פעמיים) מבוססים על מצנחי החללית אפולו ומצנחי רקטות ההאצה של מעבורות החלל.
הים יהווה את אתר הנחיתה היחיד של תא הצוות של החללית.
תא הצוות יהווה את נקודת העגינה של החללית עם חלליות אחרות ועם תחנת החלל הבינלאומית, ולכך מפותחת עבורו מערכת עגינה חדשה ומתקדמת יותר מזו ששימשה את מעבורות החלל.
מעל תא הצוות ומערכת העגינה שבחרטומו, מורכבת מערכת המילוט, הדומה לזאת ששימשה את חלליות האפולו.
תא הצוות הוא גוף חרוטי ששיפועו 57.5°.