tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ישנו אישור להנפת הנס הלבן על סירות של אניות מינוי כמו כן הוא מונף על ידי שייטת היאכטות המלכותית וכן הספינות המלוות את מלכת בריטניה.
יוצאת מן הכלל הייתה ספינתו של ברונל - "בריטניה הגדולה", אשר למרות היותה ספינת סוחר, הניפה (ועדיין מניפה ברציף היבש בו היא עוגנת כיום) את הנס הלבן.
הדגל כנראה הונף, על ידי הקצין הראשון של הספינה (בעצמו יוצא הצי המלכותי).
ביבשה הנס הלבן יונף על כל הבסיסים היבשתיים של הצי המלכותי ושל חיל הנחתים המלכותי ואישור ניתן לכמה מבנים אזרחיים אשר יש להם קשר לנס הלבן.
אחד הבניינים הללו היא כנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר, לונדון, הכנסייה של משרד הימייה הבריטי.
הנס הלבן מונף גם על הסנוטאף של לונדון לצד דגל הממלכה המאוחדת (לציון הצבא הבריטי) ודגל חיל האוויר המלכותי.
בשנת 2006 הוענק אישור לכל יחיד או גוף להניף את הנס הלבן לציון יום טרפלגר (יום השנה לניצחונו של הלורד נלסון בקרב טרפלגר).
אניית המלחמה היחידה מחוץ לצי המלכותי שרשאית להניף את הנס הלבן היא המשחתת האמריקנית "יו.
וינסטון צ'רצ'יל" (USS Winston S.
Churchill) וזאת כהוקרה לאישיות אשר על שמו היא קרויה.
ה'ווינסטון צ'רצ'יל' מניפה את הנס לצד הפסים והכוכבים.
כעיקרון, הנס מותר בשימוש רק על פי הרשאה של הצי, והנפתו בלא היתר עלולה להביא לעונשים כספיים, אולם אוהדי כדורגל בריטיים רבים מניפים את הדגל, כאשר שם הקבוצה מופיע עליו, והנוהג הוא שלא להגיש כתבי אישום בגין עבירות אלה.
הנס משמש כדגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה כאשר סמל הטריטוריה מצוי במרכז הדגל.
בנס הלבן נעשה שימוש גם על ידי הצי המלכותי האוסטרלי, הצי המלכותי הקנדי והצי המלכותי הניו זילנדי.
בשנת 1965 עם אימוץ דגל קנדה על ידי קנדה הפסיקה קנדה להשתמש בנס הלבן עבור הצי שלה.
במהלך מלחמת וייטנאם שינו הצי האוסטרלי המלכותי והצי הניו זילנדי המלכותי את דגלי הצי שלהם על מנת שלא יתבלבלו בין ספינותיהם לספינות הצי המלכותי - ונוסף הצלב הדרומי לדגלי המדינות, המחליף את צלב ג'ורג' הקדוש בנס הלבן (כוכבים כחולים עבור אוסטרליה ואדומים עבור ניו זילנד).
היוניון ג'ק נותר על קנטון הדגל.
ניסים לבנים המציגים את היוניון ג'ק בקנטון (צבאיים)
דגלהונף לראשונהשימושתיאור 1 בינואר 1801 הנס הלבן דגל הצי המלכותי הבריטי דגל לבן, מושחת בצלב ג'ורג' הקדוש, דגל הממלכה המאוחדת בקנטון 1 במרץ 1967 נס אוסטרליה הלבן דגל הצי המלכותי האוסטרלי נס לבן, כוכב חבר העמים מתחת לקנטון, צלב הדרום על הארכית כולם בכחול.
1968 נס ניו זילנד הלבן דגל הצי המלכותי הניו זילנדי נס לבן, צלב הדרום באדום על הארכית דגל הצי של פיג'י נס לבן, סמל פיג'י במרכז הארכית
ניסים לבנים המציגים את היוניון ג'ק בקנטון (אזרחיים)
דגלהונף לראשונהשימושתיאור 1963 דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה נס לבן, סמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה במרכז הארכית ?
נס הממונה על ועד מגדלורי הצפון נס לבן, דגל הממלכה המאוחדת טרום 1707 בקנטון, מגדלור שחור במרכז הארכית
ניסים לבנים זרים ללא היוניון ג'ק
דגלתאריכיםשימושתיאור 1620–1707 נס אנגליה הלבן 1707–1800 נס בריטניה הלבן 1823 הדגל הקולוניאלי הלאומי של אוסטרליה
נֵס צִיּוֹנָה היא עיר במחוז המרכז בישראל.
העיר ממוקמת בין ראשון לציון בצפון לרחובות בדרום.
נס ציונה הוקמה בשנת 1883 כמושבה יהודית במסגרת העלייה הראשונה, והוכרזה כעיר בשנת 1992.
בתחום השיפוט של העיר שוכנים המכון למחקר ביולוגי בישראל ופארק המדע קריית ויצמן.
"נס ציונה" הוא צירוף מקראי הלקוח מספר ירמיהו: השם התנוסס על דגל ה"כחול לבן", שלימים הפך לדגל המדינה, שהניף מיכאל הלפרין, ממתיישביה הראשונים של המושבה, כשעל הפס הכחול רקומות באותיות זהב המילים "נס ציונה".
העיר נקראה בתחילה "נחלת ראובן" ו"ואדי אל חנין" .
בשנת 2007 נמצאו על גבעה מדרום לנס ציונה (נ"צ 17954-64/64602-12), חרסים אחדים מתקופת הברונזה המאוחרת, ככל הנראה ממצא מקבר שהיה בסמוך.
בהמשך התקיימו מספר חפירות הצלה של רשות העתיקות, בהן התגלו ממצאים שונים ונחשפו שרידי בנייה מן התקופה הביזנטית וכן מערכות השקיה מהתקופות האסלאמית הקדומה והעות'מאנית המאוחרת ומימי המנדט הבריטי.
במספר חפירות שהתקיימו בצפון-מזרח העיר, סמוך לצרפנד אל-ח'ארב, נתגלו מפלסי חיים משלהי התקופה הביזנטית; שני שלבי יישוב ובהם מבנים ומתקנים מהתקופה האסלאמית הקדומה; שרידי מבנים מהתקופה הצלבנית; בית קברות מוסלמי שבו קבורת ילדים בקנקנים, ששימש כנראה עד שנות ה-40 של המאה ה-20, ותעלות מים מהתקופה העות'מאנית.
כמו-כן התגלו בסמוך שרידי ישוב ומתקנים מן התקופות הפרסית-הלניסטית ועד התקופה העות'מאנית.
חלק מהממצאים מוצגים ב"משכן הפיס לאמנויות" במזרח העיר.
ב-17 בפברואר 1875 דיווח ביטאון הטמפלרים הגרמנים על קבוצה של 35 רוסים ממוצא גרמני מבסרביה שהתיישבו בוואדי אל-חנן, מדרום-מערב לרמלה.
בראש קבוצה זו עמד גוסטב רסלר.
בשנת 1878 רכש רסלר כ-2,000 דונם מערביי הסביבה בוואדי חנין, במקום בו נמצאת נס ציונה של היום.
הוא חפר באר מים והקים בריכה ליד ה"חאן" הקדום שעמד במקום, ובהמשך נטע שם פרדס.
בתוך זמן קצר מתו מקדחת וממחלות 12 נפשות מאנשי קבוצה זו, רובם ילדים, בהם שניים מבניו של רסלר, שמתו ממלריה.
ובסופו של דבר חזרו המתיישבים לבסרביה, ורסלר התיישב באודסה, לשם הגיע כנציגם של יקבי הטמפלרים בארץ ישראל.
בחודש ניסן תרמ"ב–1882 ביקר זלמן דוד ליבונטין בוואדי אל-חנין בתור שליח אגודות "חובבי ציון", במטרה לרכוש אדמה להקמת מושבה יהודית.
באחוזתו של רסלר הוא מצא משק נטוש, באר חרבה ובית ובו לחות וטחב משום שעמד בסמוך לביצה.
רסלר, שהגיע לאודסה בשנת 1882, פגש שם את ראובן לרר, חסיד חב"ד שהיה איש "חובבי ציון".
רסלר הבטיח שהחלקה במצב מצוין ושהיא קרובה מאוד לירושלים.
השניים סיכמו עסקה בה יקבל רסלר את ביתו של לרר באודסה תמורת הפרדס של רסלר בארץ ישראל.
בשנת 1883 (בתמוז תרמ"ג) הגיע לרר עם משפחתו לנחלתו בארץ ישראל.
הוא מצא במקום מבנה עזוב, באר הרוסה ופרדס מוזנח, והאזור היה רחוק מאוד מירושלים.
הוא אף היקצה 320 דונם מאדמותיו למתיישבים החדשים.
בשנת תרמ"ז–1887, הפיץ ביפו "קול קורא" ליהודים להצטרף לנחלתו, שקרא לה עתה "נחלת ראובן".
האישה הראשונה שהצטרפה לנחלתו של לרר, שלא הייתה מבני משפחתו, הייתה גולדה מילוסלבסקי, שרכשה מלרר 60 דונם והביאה עימה את בתו של בעלה המנוח ואת חתנה, שלמה יפה.
משה סמילנסקי מתאר בספרו כי "בראשונה מצא הקול הד בלב אדם שלא יכול היה להצטרף למניין: אישה אחת, אשר רוח הקודש בתוספת של הרפתקנות גרו בשכנות בלבה, גולדה מילוסלבסקי".
מילוסלבסקי תרמה רבות למושבה על ידי נטיעת כרמים, עבודה בפרדסים וכתיבת מכתבים לבנימין זאב הרצל ואחד העם בבקשה שיעזרו למושבה בקשייה.
בשנת תרמ"ח הגיע היישוב למניין הראשון.
בשנת 1888 נרצח אחד המתיישבים, הנפח אברהם ילובסקי, בידי ערבים.
הוא נחשב לקרבן האלימות הראשון של היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל.
בשנת 1891 הקים מיכאל הלפרין, מאנשי העלייה הראשונה, "מושבת פועלים" (או "חוות פועלים", כפי שנקראה אחר כך) בצפון נחלתו של ראובן לרר והציע לקרוא לה "נס ציונה" (על סמך הפסוק בספר ירמיהו: "שאו נס ציונה, העיזו, אל תעמדו").
הבסיס למושבה זו היה שטח של 170 דונם, אותו מכר לרר לאגודות, שמטרתן שיפור תנאי החיים של פועלי המושבות ("אגודת העשרות").
מיכאל הלפרין השקיע במושבה מכספו ואף משכן לצורך זה את נכסי המושבה.
לבסוף הצליח לרתום את חברת יק"א למשימה וזו פדתה את המשכנתא על הקרקע ונטעה בה פרדס.
בשנת 1893 הגיע למושבה חיים טפר וקנה באזור חלקת אדמה בגודל של חמישה דונם.
בהמשך הוא היה מראשוני קבלני הבנייה במושבה המתפתחת.
ב-27 באוקטובר 1898 ביקר במושבה בנימין זאב הרצל, במסגרת סיורו בארץ ישראל, בדרכו מראשון לציון לרחובות.
"עלי להשלים ולרשום את האירועים מאז שלשום, כשעזבנו את ראשון-לציון.
במרחק של כחצי שעה נמצא כפר היהודים ואד אלחנין.
שם קיבלו את פנינו כל בני המקום; ילדים שרו שירים, איש זקן הגיש לי לחם ומלח ויין, פרי אדמתו, הייתי אנוס לבקר כמעט בכל הבתים של האיכרים."
כורמי המושבה הצטרפו לעמיתיהם מראשון לציון, רחובות, פתח תקווה וגדרה בהקמת אגודה בשם "אגודת הכורמים המאוחדת ראשון לציון", שהייתה חלק מרכזי מאגודת הכורמים.
מטרות האגודה החיו לעבד יחדיו במרתפי ראשון לציון את יבול הענבים של חמש המושבות, ולשתף פעולה במכירת המשקאות שהופקו בהן.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה, בשבת 13 באוקטובר 1917, פשטו כוחות צבא ומשטרה טורקיים על המושבה ועצרו 7 גברים, בהם ראש ועד המושבה זאב כהנוב.
הם הועברו במסע ארוך לכלא בדמשק, ושם נפטרו 4 מהם.
במושבה הצעירה כינו אותם "גולי דמשק" וקראו רחוב לזכרם.
ב-14 בנובמבר 1917 התקיים ממערב למושבה קרב עיון קרא, בין כוחות החטיבה הניו זילנדית הרכובה מחיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי, ובין הארמייה השמינית של צבא האימפריה העות'מאנית בסיוע קצינים גרמנים.
ייחודו של הקרב היה בכך שנלחמו בו יחידות ניו זילנדיות בפיקוד קצינים ניו זילנדים (ולא קצינים בריטיים, כנהוג), ויושמו בו טקטיקות חדשניות שכללו ניצול של גבעות הכורכר כשטחים שולטים.
בקרב נפלו 50 קצינים וחיילים מניו זילנד ו-162 מהצבא העות'מאני.
לאחר הקרבות נשארו חלק מהכוחות הניו זילנדים לתקופת מנוחה במושבה.
תקופת המנדט הבריטי והקמת המדינה
בזמן השלטון העות'מאני סבל היישוב קשות, אך לאחר כיבושו על ידי צבא בריטניה וברוב תקופת המנדט הבריטי חי היישוב בשקט וללא הפרעות.
בשנת 1921 הותקנו משאבה ומערכת צינורות, שהזרימו מים מן הבאר לבריכה שבראש הגבעה ומשם למושבה.
היישוב היהודי משך אליו גם פועלים חקלאיים ערבים, שמצאו שוק לתוצרתם אצל המתיישבים היהודיים ואשר לחלקם סיפקה נס ציונה עבודה.
בצמוד למושבה הוקם בשנת 1926 הכפר הערבי ואדי חנין, ובינו ובין נס ציונה שרר שקט יחסי, שהופר לעיתים במעשי אלימות.
היישוב היהודי השתרע ממערב לכביש הראשי (ראשון לציון - רחובות) והיישוב הערבי ממזרח לכביש.
במרכז הכפר הערבי הוקם בשנות ה-20' מסגד גדול.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקם, על קרקע שהייתה שייכת למיכאל הלפרין, שנקראה גבעת מיכאל, מרכז ששימש להכשרת גרעיני התיישבות לפני עלייתם ליישוב קבע.
בתחילת שנות השלושים אירעו סכסוכים ואף התנגשויות בין הפועלים לבין האיכרים במושבה, על רקע הדרישה לעבודה עברית.
בשנת 1933 הונחה אבן פינה ל"שכונת הפועלים" שהוקמה בצד המזרחי של היישוב.
בשנת 1934 אירחה המושבה את מרוץ המרתון הראשון בארץ ישראל, שיצא מתל אביב וגם הסתיים בה, ובו ניצח ולטר פרנקל.
במלחמת העצמאות ננטש היישוב ואדי חנין על ידי תושביו הערבים, לאחר פיצוץ מפקדת חסן סלאמה ברמלה הסמוכה ב-5 באפריל 1948. לאחר המלחמה נבנו במקום בקתות הכפר הערבי שכונות חדשות.
בין היתר הוקמו בנייני קומות וטורי חנויות, שמהם התפתח המרכז המסחרי של נס-ציונה.
בעת הכרזת המדינה היו בנס ציונה כ-2,000 תושבים.
שנה לאחר מכן התגוררו במקום כ-6,000 איש, שהתיישבו בבתי הערבים, בשכונת צריפים של עמידר ובשכונות בלוקונים וצריפונים.
בספטמבר 1949 הוקמה בנס ציונה מועצה מקומית.
במהלך שנות ה-50 קלט היישוב עולים מצפון אפריקה ואירופה.
בצד הדרומי של היישוב הוקמה ב-1950 מעברה, כמשכן זמני לעולים ממדינות שונות ובעיקר מתימן ובצד הצפוני הוקמה מעברה בעיקר לעולי עיראק - כיום שכונת יד אליעזר.
בחורף של 1953 הוצפה המעברה הדרומית, ומרבית האוהלים והפחונים שהיו בה ניזוקו.
שכונות ותיקות נוספות שהוקמו היו "שכונת מחנה מעבר" בצד המזרחי, ושכונת רמת בן צבי בצד המערבי.
בחודש מאי 1992 הוכרזה נס ציונה כעיר בישראל.
בשנת 2003 שקל משרד הפנים בראשות אברהם פורז תוכנית לאיחוד העיר עם שכנותיה באר יעקב או רחובות.
ראש העיר יוסי שבו הוביל מאבק ציבורי נגד ההחלטה, ואף הוקמה עמותה שעסקה בנושא.
ההצעה לא נכללה לבסוף בתוכנית שהגיש פורז לממשלה.
בשנת 2006 החליטה ועדת חקירה של משרד הפנים על צירוף שטח גלילי של כ-70 דונם ממזרח לעיר, ובו חורשת עצי אקליפטוס, לתחום השיפוט של העיר.
בסוף המאה העשרים ובמהלך העשור הראשון של המאה העשרים ואחת, הוקמו בעיר מספר שכונות חדשות ואוכלוסייתה הוכפלה.
הבנייה התרכזה בשטחי הפרדסים לשעבר ממערב לעיר, למרגלות הגן הלאומי הגובל במועצה אזורית גן רווה ובצד המזרחי, בקרקעות שהיו שייכות בעבר למועצה האזורית גזר.
באפריל 2019 אישרה העירייה תוכנית מתאר עירונית, על פיה יוקמו 29,000 יחידות דיור חדשות, 89 אלף מ"ר שטחי מסחר ו-145 דונם מבני ציבור עתידיים בעיר.
כמו כן תוכנן להיבנות מסוף תחבורה ציבורית בצפון העיר וחידוש אזור התעשייה, בד בבד עם שימור אתרי הטבע הנמצאים ברחבי העיר וסביבה.
עם זאת, תוכנית המתאר התעכבה בשל תוכנית המטרו ותמ"א 70, והמחלוקת בין הרשות, המבקשת לשמר את צביונה של העיר, לבין רשויות התכנון שמבקשות לצופף ולבנות לגובה.
נכון למועד העדכון, התכנית עדיין לא הוגשה למוסדות התכנון.
ב-7 באוקטובר 2023 נחתו בעיר שני טילים ששוגרו מעזה וגרמו לנזקים לרכוש.
7 מתושבי העיר נרצחו ביום הזה ו-4 נוספים נפלו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
במהלך מבצע עם כלביא נפל בעיר טיל ששוגר מאיראן ב-22 ביוני 2025. 7 בני אדם נפצעו קל ונגרם נזק כבד לרכוש ובכלל זה בתי מגורים, מבנה תנועת הצופים ומרכז מסחרי שכונתי.
ב-2024 החליטה הממשלה על העברת המרכז הרפואי לטיפול במוח ובנפש, באר יעקב נס ציונה (מרחבים) לתוך המרכז הרפואי שמיר כחלק מתוכנית לשיפור האיכות באשפוז הפסיכיאטרי וחיזוק הרצף הטיפולי.
ב-2025 הפסידה עיריית נס ציונה בתובענה ייצוגית שהוגשה נגדה, בגין גביית ארנונה שלא כדין משטחים משותפים בבתי דירות.
בפסק הדין נקבע, שהסכום הכולל שעל העירייה להשיב לתושבי העיר הוא כ-56 מיליון ש"ח, שעם רבית והצמדה ושכ"ט עו"ד יגיע לכמעט 80 מיליון ש"ח.
לבקשת העירייה הורה בית המשפט על עיכוב ביצוע פסק הדין, וראש העיר הודיע כי העירייה שוקלת לערער על פסק הדין.
במקביל הודיעה מנכ"לית העירייה על סיום תפקידה לאחר שירות של 7 שנים בתפקידה.
בתחילת העשור השלישי קודמו ברחבי העיר 8 מתחמי פינוי בינוי, שצפויים להוסיף לה כ-2,500 יחידות דיור.
בפברואר 2024 החליטה הממשלה להכריז על מתחמים מועדפים לדיור בנס ציונה, שיכללו יחד כ-10,100 יחידות דיור.
בדצמבר 2024 נחתם הסכם גג בין עיריית נס ציונה לרשות מקרקעי ישראל, הכולל 5,767 יחידות דיור חדשות ב-7 שכונות ו-596,000 מ"ר של שטחי מסחר ותעסוקה.
אחד המתחמים המתוכננים לפיתוח בתוכנית שמקדמת הותמ"ל מכונה "מתחם חרודי", השוכן במרכז המסדרון האקולוגי המחבר בין גבעת האירוסים לבין גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה.
התכנית מקודמת למרות התנגדות עזה של העירייה, התושבים וארגוני הסביבה.
לאחר מימוש כל התוכניות צפויה אוכלוסיית העיר להגיע ליותר מ-125,000 נפשות.
בדרום העיר נמצא פארק המדע "קריית ויצמן", פארק המדע השלישי שהוקם בישראל, ובו שוכנות חברות מובילות רבות בהן אל-אופ, HP Indigo, קבוצת בני לנדא ואחרות.
מאז שנת 2018 מתרחב הפארק כלפי צפון ומערב והוקם בו מרכז עסקים "יובלים".
בפארק קיים גם ריכוז משמעותי של חברות מתחום הביוטק והפודטק.
המכון למחקר ביולוגי בישראל - גוף ממשלתי העוסק במחקר ופיתוח בתחומי הביולוגיה, המיקרוביולוגיה, הכימיה ותחומים סמוכים.
מרכזי בילוי, תרבות, פנאי ודת
היכל התרבות ע"ש ג'ק פוזלנס - מרכז תרבות במרכז העיר ובו ספרייה עירונית, מרכז חוגים ואודיטוריום.
בית ראשונים - הבית הקהילתי הראשון בנס ציונה ששימש בעבר כבית הספר של המושבה, וכיום הוא מוזיאון וארכיון לתולדות העיר.
אצטדיון עירוני נס ציונה - אצטדיון כדורגל הנמצא במערב נס ציונה, ליד שכונת "טירת שלום".
בית יד לבנים - מרכז להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל בני ובנות נס ציונה.
ב-2024 הכריזה העירייה כי בכוונתה לבנות בית יד לבנים חדש במערב העיר.
"בית הפנאי" - מרכז הרצאות וחוגים עירוני בתחומי דעת והעשרה
"בית האזרח הוותיק" - מרכז פעילות ותרבות לבני הגיל השלישי, הכולל גם מרכז יום לקשיש
הספרייה העירונית - הספרייה נכללת בהיכל התרבות של העיר, ומשרתת את כל נס ציונה.
"נס גלים" - בריכת השחיה העירונית הממוקמת בשכונת "מאליבו"
רדיו קול נס ציונה - תחנת רדיו חינוכי המשדרת בתדר 106fm.
בסיסה הוא בתיכון בן-גוריון והיא מתופעלת על ידי תלמידים ושדרנים מתנדבים מהקהילה.
קונסרבטוריון עירוני - מוסד ללימודי מוזיקה המופעל מטעם קריית התרבות.
בקונסרבטוריון פועלים מספר תזמורות והרכבים מוזיקליים, והוא שוכן בקריית החינוך.
בי"ס למחול במסגרתו פועלות 13 להקות מחול במגוון סגנונות וגילאים, וכולל גם את "בית הלהקות" הנמצא בתחומי תיכון "גולדה מאיר".
בית הכנסת הגדול - ב-1926 נחנך בית הכנסת המרכזי של המושבה ב"גבעת האהבה" שהוגדרה כמרכז מבני הציבור.
את המבנה יזם ותכנן הבנאי ותושב נס ציונה חיים טפר.
בקומה התחתונה של המבנה הוקם אולם לאירועי תרבות, התכנסויות והתעמלות ובהמשך הוא שימש את מפקדת המשמר האזרחי.
בשנת 2018 עבר הבניין שיפוץ וחידוש יסודי בשיתוף עם המועצה לשימור אתרים.
מסלול הדגל - מסלול הליכה משולט העובר ב-10 אתרי מורשת מההיסטוריה המוקדמת של נס ציונה.
ינואר - טיול משפחות בגבעות הכורכר בטירת שלום
פברואר - צעדת נס-ציונה ע"ש אברהם אלעזר; מרוץ נס-ציונה ע"ש תא"ל יורם (צ'וצ'ו) גלבוע
יום העצמאות - מסע אופניים "סובו נס ציונה והקיפוה" לכל המשפחה
יולי-אוגוסט - ערבי תרבות ב"נחלת ראובן", אירועים לכל המשפחה בגינות הציבוריות, אירועי קיץ במתחם הנוער ורייב משפחות באצטדיון.
אוקטובר - עפיפוניאדה בגן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה.
לנס ציונה קבוצת כדוריד בליגה הבכירה בענף, א.כ.
נס ציונה, שהשתייכה בעבר למועדון ארבע הגדולות של הליגה.
נס ציונה שתי קבוצות בוגרים נוספות בליגות הנמוכות, מחלקת נוער ענפה הכוללת קבוצות נוער רבות, קבוצת נערות ובית ספר לכדוריד.
מגרשה הביתי הוא היכל הספורט ע"ש צימרמן.
סקציה נס ציונה היא קבוצת הכדורגל העירונית אשר שיחקה מספר עונות בליגת העל.
הקבוצה הוקמה בשנת 1955 כאיחוד של ארבע קבוצות – הפועל נס ציונה, מכבי נס ציונה, בית"ר נס ציונה ו"כוכב הדרום".
בשנת 2024 נכנסה הקבוצה לתהליך פירוק בעקבות אי סדרים כספיים, וירדה לליגה ב'.
בשנת 2025 הקבוצה ירדה לליגה ג'.
בקיץ 2024 נרשמה בההתאחדות לכדורגל בישראל קבוצת כדורגל חדשה בשם "עירוני נס ציונה" שנרשמה לליגה ג'.
קבוצת כדורגל נוספת בעיר היא הפועל טירת שלום שמשחקת בליגה ג'.
היא משחקת במגרש שנמצא בשכונת טירת שלום.
בעבר פעלה בעיר גם קבוצת מכבי בן צבי ששיחקה שנים רבות בליגות הנמוכות והתפרקה בשנת 2004.
אצטדיון הכדורגל של העיר, אצטדיון עירוני נס ציונה (המכונה גם "אצטדיון הפרדס"), נמצא ליד טירת שלום.
קבוצת הכדורסל של העיר היא עירוני נס ציונה אשר משחקת בליגת העל.
מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אולם הספורט לב המושבה המכיל כ-1,200 מקומות ישיבה.
ב־2025 נרכשה הקבוצה בידי משקיע זר, והוחלט על הקמת "ארנה" חדשה המשותפת לעיריות נס ציונה ורחובות.
בעיר פועלת קבוצת כדורעף נשים, מ.כ.
נס ציונה, המשחקת בליגה הלאומית נשים דרום.
קבוצת ההוקי של העיר היא נס ציונה דרגונז, המשחקת בליגת העל והיא מצליחה מאוד.
קבוצת הנוער שלה זכתה באליפות המדינה בעונת 2016/2017.
בעיר פועל בי"ס לשחמט במסגרת "קריית התרבות", שהוציא מבין שורותיו שחקנים מצטיינים בליגות הנוער והילדים.
ענף הטניס שולחן מפותח מאוד.
בשנת 2025 עלתה קבוצת הבוגרים לליגת העל.
בעיר מתקיימת מאז שנת 2004 ברציפות אליפות ארצית שנתית הנקראת על-שמו של מאיר הרמן, שהיה ראש המועצה המקומית.
בעיר פועלת קבוצת טריאתלון לילדים, אותה מפעילה מאז 2009 קבוצת Team Gez.
בית הספר להתעמלות אומנותית הוקם בשנת 1994 ומאז מנוהל על ידי סבטלנה ז'וגרב, מאמנת בכירה בענף ההתעמלות האומנותית.
בנוסף פועלת בעיר אגודת מכבי נס ציונה באקרובטיקה, שזכתה בשנים 24–25 באליפות ישראל.
עד שנת 1961 היו בנס ציונה רק בתי ספר יסודיים.
תלמידים שביקשו להמשיך את לימודיהם בבית ספר תיכון נסעו לרחובות או לראשון לציון הסמוכות.
לקראת שנת הלימודים תשכ"ב הוקם בעיר בית ספר תיכון שנקרא לימים קריית החינוך בן-גוריון בסיוע משרד החינוך.
בשנת 2024 הוחלט לסגור את בי"ס "שדות" עקב מיעוט נרשמים, ולהעביר את תלמידיו לבי"ס "ניצנים" החל משנת הלימודים תשפ"ו.
בשנת 2025 הוחלט להעביר את בי"ס "התומר" למבנה של בי"ס "שדות" שייסגר, ונשקלה העברת בי"ס "חב"ד בנות" למבנה של בי"ס "התומר".
הורי בי"ס "התומר" פתחו במאבק ציבורי נרחב נגד החלטת העירייה וזו נדחתה בשנה.
יסודי ממלכתי - "בינתחומי הדר", "אשכול", "סביונים", "בן צבי", "ראשונים", "שקד", "ניצנים", "ארגמן", "לב המושבה", "אירוס", "שדות".
יסודי ממלכתי דתי - ממ"ד חב"ד בנות - אוהלי יוסף יצחק, "חב"ד בנים" ו"רעות".
על יסודי - ארבע קריות חינוך שש שנתיות: "אליעזר בן-יהודה", "דוד בן-גוריון", "גולדה מאיר" ו"פארק המדע ע"ש יצחק נבון".
קריית חינוך שתים עשרה שנתית אנתרופוסופית: "שיבולים ע"ש חיים הרצוג".
בית חינוך דמוקרטי שמונה שנתי (טרום חובה-ו'): "טבע הדברים" (אינו נתמך על ידי העירייה).
חינוך מיוחד - "דקלים" במרכז הרפואי לבריאות הנפש באר יעקב - נס ציונה - מב"ן שב"ס ו"התומר" שמשרת תלמידים מכל אזור המרכז מגיל 6 עד 21.
הצופים העבריים - בעיר פועלים שני שבטים נפרדים
ארגון הנוער "סיטין" של חב"ד
סקר תשתיות טבע עירוני מקיף נערך בנס ציונה בשנת 2016. הסקר, שמיפה 32 אתרי טבע ברחבי העיר וסביבה, מצא כי בתחום המוניציפלי של נס ציונה מתקיימים שטחים פתוחים ניכרים, בעלי חשיבות מטרופולינית וריכוז ערכי טבע ייחודיים ברמה לאומית.
הסקר העלה שבנס ציונה קיימים ערכי טבע בכמות ובאיכות חריגה במיוחד, גם ברמה הלאומית: 562 מיני צומח (מהם 19 בסכנת הכחדה), 155 מינים של בעלי חיים ו-102 מיני עופות.
הסקר התקיים במימון המשרד להגנת הסביבה, כאשר נס ציונה הייתה בין הערים הראשונות בארץ שקיימו סקר כזה.
בשנת 2022 התקיים בעיר כנס טבע עירוני ראשון, שהציג את ממצאי הסקר.
בנס ציונה יש כ-70 שטחי טבע, גנים ציבוריים ופארקים, ביניהם:
גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה - רכס כורכר המשתרע ממערב לנס ציונה, שטחו כ-800 דונם, ובו מספר גבעות כורכר מרשימות, וביניהן עמקים שהיו מעובדים בעבר, עם שרידי פרדסים.
השטח מיועד כבר משנת 1981 להיות גן לאומי, והוא מהווה מוקד לפעילות נופש ופנאי ומושך אלפי מטיילים בעונת הפריחה.
סקר טבע עירוני שביצעה החברה להגנת הטבע בשנת 2016 מצא, כי בשטח הגן הלאומי קיימים מאות מינים של צמחים ובעלי חיים, בהם מינים נדירים רבים ובהם אירוס הארגמן.
בשנת 2023 החליטה קרן שטחים פתוחים של רשות מקרקעי ישראל לכלול את השטח בתוכנית רכישת הקרקעות של הקרן באמצעות עיריית נס ציונה, אך העירייה לא קידמה את הנושא.
גבעת האירוסים - שמורת טבע בין נס ציונה לראשון לציון.
היא נקראת כך בשל אירוס הארגמן הצומח בה.
הגבעה מיועדת להכרזה כשמורת טבע.
גבעת התור - אתר טבע עירוני המוגדר כשצ"פ, שמהווה חלק משרשרת גבעות הכורכר המשתרעת מראשון לציון ועד גדרה.
בחורף פורחים בגבעה מינים נדירים רבים.
על הגבעה שוכן מצפור המציין את קרב עיון קרא שהתרחש למרגלותיה.
חורשת המושבה - חורשת אקליפטוסים המשתרעת של שטח של כ-90 דונם במזרח העיר, מעבר לכביש 423, שהייתה בעבר שטח גלילי והועברה לנס ציונה.
בשטח הוקם מסלול רכיבת אופניים אתגרי של כשני דונמים והוא כולל 300 מטרים של אלמנטים לרכיבה במסלול טבעתי.
עם סלילתו, כביש 423 חסם את הגישה הרגלית לפארק האופניים, והיא אפשרית רק במכוניות או אופניים.
גבעת האהבה - גבעה בה שוכנים "בית ראשונים", בית הכנסת הגדול ומבנה המועצה הדתית, ואשר בה הוצב בעבר פעמון האזעקה שפעל בעת התקפות על היישוב.
גן הגיבורים - הגן נמצא ברחוב ויצמן ליד "צומת אברהם ילובסקי", ובו אנדרטה לזכר נופלי העיר.
הגן, שנועד להנציח את חללי מלחמות ישראל תושבי נס ציונה, הוקם בשנת 1962 בתכנונם של אדריכלי הנוף צבי מילר ומשה בלום.
ליד הגן נמצאים בית הכנסת "גאולת ישראל" שבעברו היה מסגד, בנין התחנה המרכזית הישנה של נס ציונה ובית ספר.
במקום נערך מדי שנה הטקס העירוני המסורתי לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
גן המייסדים - גן המייסדים הוא הגן הגדול ביותר בנס ציונה.
בגן נמצאים הספורטק ופינת חי.
גן נווה - גן גדול במזרח העיר, הנמצא בסמוך ל"אולם הכדורסל בית הפועל", שהיה מגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל הפועל נס ציונה.
גן ארגמן - גן בלב שכונת ארגמן, המאופיין במתקנים מיוחדים ובמראה אליפטי.
בגן יש הרבה צמחים ובריכה אקולוגית.
גן גרנד קוויל - הגן הרביעי בגודלו בנס ציונה.
הוא נמצא בשכונה "רמת בן-צבי".
ליד הגן נמצא בית ספר בן-צבי.
הגן נקרא על שם העיר התאומה של נס ציונה: גרנד קוויל הנמצאת בצרפת.
גן השבעים ושלושה - גן קטן בשכונה "גבעת הצבר", המנציח את הנופלים באסון המסוקים.
גן יד אליעזר - גן בשכונה "יד אליעזר" הנקרא גם "גן הגבעה".
גן מגדלי התאומים - גן הנמצא בשכונה "גבעת נוף" ומנציח את אסון מגדלי התאומים משנת 2001.
גן רוטרי - הגן הקטן ביותר בנס ציונה.
גן הפעמון - גן ליד הקניותר והיכל התרבות.
בגן נמצאים פעמון ושרידי מסגד.
גן המחול - גן בשכונת "גבעת התור" המשמש לאירועים ציבוריים.
קניותר - הקניון הגדול והראשי של נס ציונה במרכז העיר הכולל כחמישים בתי עסק.
ישפרו סנטר - "פאואר סנטר", ממוקם באזור התעשייה ב' ומכיל כארבעים בתי עסק וכעשרים בתי מלאכה, מחסנים ומוסכים.
עמי בוטיק סנטר ארגמן - מרכז הקניות השלישי בגודלו בעיר אשר ממוקם בשכונת ארגמן.
הוא כולל כעשרה בתי עסק.
"המרכזייה" - מרכז קניות הממוקם בשכונת סביוני נצר סרני.
המרכז כולל מרכול, סניף של רשת בגדים והנעלה, פיצרייה, המבורגריה, מאפיית בוטיק, מרפאות קופות חולים ובית מרקחת.
הבית האדום - מרכז מסחרי באזור התעשייה א' ובו מסעדה, מכון כושר, חנויות ומשרדים.
מרכז מסחרי "הדרי סמל" - מרכז קניות הנמצא בשכונת הדרי סמל.
כולל מספר בתי עסק, בהם: מסעדות, בית קפה ומכון כושר, וכן קומת משרדים.
וואלי סנטר - ממוקם בטירת שלום וכולל צרכניה ומספר בתי עסק.
מליבו סנטר - מרכז מסחרי הנמצא בשכונת מליבו וכולל בית קפה, מסעדה, ירקניה ומספר בתי עסק.
מרכז מסחרי שכונת העמק - מרכז מסחרי בשכונת העמק המכיל מרכול.
BIG פאשן - מתחם קניות, בילוי ומגורים הנמצא בשלבי בניה ראשוניים בדרום העיר, בצמוד לכביש 412.
בעיר עובר כביש 412, המשמש גם כציר התחבורה המרכזי שלה.
ממזרח קיים כביש 423, "עוקף נס ציונה", מצפון כביש 431 שאליו ניתן לעלות דרך מחלף ראשונים, וממערב כביש 42.
בעיר מתוכנן לעבור בעתיד הקו הכחול, מערכת אוטובוסים מהירה בעלת נתיבי העדפה ייעודיים לאורך רחוב ויצמן, במסגרתו ייסגר חלק מהרחוב לתנועת כלי רכב פרטיים.
נס ציונה נמצאת על הציר המתוכנן של קו המטרו M1, שיכלול שלוש תחנות בעיר (אחת מול פארק המדע, אחת מול הקניותר ואחת בכניסה הצפונית לעיר).
עם זאת, נס ציונה נכללת רק בשלב ב' של הפרויקט, שעדיין אינו נמצא בשלבי תכנון.
בקרבת העיר שלוש תחנות רכבת: מצפון, תחנת ראשון לציון "הראשונים" הממוקמת שני קילומטר צפונית למרכז העיר; ממזרח, תחנת באר יעקב הממוקמת 3.5 קילומטר מזרחית למרכז העיר; ותחנת הרכבת ברחובות הממוקמת 2.5 קילומטר דרומית למרכז העיר.
יש בעיר 4 קווים פנים-עירוניים שנחנכו בספטמבר 2023. בנוסף לכך ברחוב ויצמן, המשמש ציר תחבורה ציבורית ראשי, עוברים מספר רב של קווים לראשון לציון, רחובות, תל אביב-יפו, פתח תקווה, בני ברק, אשדוד, אשקלון, ובאר שבע.
בשנת 2023 הייתה נס ציונה לרשות העשירית שהצטרפה למיזם התחבורה בשבת "נעים בסופ"ש", שאושר לאחר סערה ציבורית.
החלטה זו אפשרה לכלל תושבי להגיע בסופי שבוע ליעדים מרכזיים כמו שדרות רוטשילד בתל אביב.
הרחוב הראשי בעיר הוא רחוב ויצמן, המהווה חלק מכביש 412 ובו נמצאים הקניותר והתחנה המרכזית של העיר.
מקביל לו ומערבה ממנו נמצא רחוב תל אביב ובו מבנים עתיקים מתחילת ההתיישבות.
רחוב תל אביב נקרא על שם ספרו של הרצל אלטנוילנד מספר שנים לפני שאחוזת בית שינתה את שמה לתל אביב.
סביוני נצר - שכונה במזרח העיר, מאופיינת בבניה רוויה לגובה.
בשכונה פארק שעשועים ושרותי גנים לילדים.
השכונה גובלת בקיבוץ נצר סרני, ועל שמו נקראת השכונה.
גבעת נוף - שכונה במזרח העיר, גובלת עם שכונות "סביוני נצר סרני" ולב המושבה.
בשכונה וילות לצד בתים רוויי קומות.
בשכונה נמצאים בית הספר "סביונים" וגן מגדלי התאומים.
השכונה הוקמה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20
הדרי סמל - שכונה במערב העיר.
הבנייה בשכונה מאופיינת בבתי מגורים של עד 4–7 קומות.
בשכונה מרכז מסחרי "הדרי סמל", ששמו נקרא על שם השכונה.
השכונה שוכנת בקרבת התיכונים "דוד בן-גוריון" ו"גולדה מאיר" ובתי הספר היסודיים "שקד" ו"בן צבי".
לב המושבה - שכונה במזרח העיר.
הוקמה במחצית שנות ה-90. בשכונה ממוקם "קאנטרי קלאב נס ציונה", מרכז נופש וספורט.
מרבית הבניה בשכונה מאופיינת בבתי מגורים של עד ארבע קומות עם הרבה שטח ירוק ושטחים לפנאי וספורט (גני שעשועים, מגרשי ספורט וכדומה).
בשכונה נמצאים בי"ס מקיף שש-שנתי "אליעזר בן יהודה", בית ספר יסודי "לב המושבה" ושבט צופים.
שמורת מליבו - שכונה במערב העיר, ומאופיינת בבנייה נמוכה.
במרכז השכונה נמצאים מרכז מסחרי ובית כנסת.
בשכונה נמצאים בית חולים גריאטרי, בריכת השחיה העירונית ושבט צופים.
גבעת הצבר - שכונה בצפון מזרח העיר, בסמוך למבנה המשטרה הישן.
יד אליעזר - שכונה בקצה הצפון מזרחי של העיר שהוקמה באמצע שנות ה-50 עבור תושבי מעברת נס ציונה ועולים חדשים.
השכונה גובלת עם גבעת האירוסים וגבעת הצבר.
שכונת העמק - שכונה בדרום נס ציונה המוקפת בשטחים חקלאיים וטבעיים.
גבעת התור - שכונה בצפון העיר, ומסביבה גבעת האירוסים, מכונה גם "טוסקנה".
בשכונה נמצא "גן המחול" ומעליו גבעת התור עליה הוקמה תצפית לזכר גדוד הפרשים הניו זילנדים שלחמו בקרב עיון קרא, מערבית לנס ציונה, במלחמת העולם הראשונה.
נווה ניר - שכונה במרכז העיר, גובלת עם שכונת הדרי סמל ונווה כרמית.
השכונה נמצאת בקרבת הקניותר והיכל התרבות של העיר.
ייחודה של השכונה בפעילות הקהילתית הענפה שמתרחשת בה, ובבריכת השחיה הפרטית השייכת לכלל דיירי השכונה.
גני איריס - שכונה במערב העיר הגובלת עם גבעת האירוסים, בשכונה נמצאות קריות החינוך בן-גוריון וגולדה מאיר.
רמת בן צבי - שכונה במרכז העיר הסמוכה לקניותר ולקריית התרבות ובה נמצא גם בית הספר בן צבי
רמת סמל - שכונה באזור צפון-מערב העיר המאופיינת בווילות.
גובלת בשכונת רמת בן צבי ובכביש 412. במרכז השכונה עומד מגדל מים הנראה מרחוק.
סביוני הפארק - שכונה באזור הצפוני של העיר, סמוכה לספורטק.
פסגת סלע - שכונה קטנה במערב העיר, שהוקמה בשנת 2000 ובה 38 יחידות דיור.
ארגמן - שכונה חדשה הממוקמת במערב העיר בין שמורת מליבו (בדרום), פסגת סלע (דרום מזרח) גני איריס (בצפון), הדרי סמל (במזרח) וגן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה (במערב).
בשכונה בעיקר בתים בני 4–8 קומות אך גם בתים פרטיים בצדה המזרחי.
השכונה בנויה כאליפסה שבמרכזה הוקמו פארק ומרכז מסחרי.
בנוסף יש בשכונה מספר גני ילדים, ובית ספר המשרת את תושבי שמורת מליבו וארגמן כאחד.
שכונת הדגל - שכונה הממוקמת בדרום מזרח העיר וגובלת בשכונת סביוני נצר.
נאות יוסי שבו - שכונה חדשה שבנייתה התחילה בשנת 2023, הממוקמת במזרח העיר בסמוך למבנה המשטרה הבריטית, ממזרח לרחוב ויצמן ומצפון לרחוב מרגולין.
שכונותיה של נס ציונה כוללות יישובים לשעבר שצורפו לעיר:
טירת שלום - יישוב שהוקם בשנת 1931 כמושב עובדים של יוצאי תימן על אדמות הקרן הקיימת והוקם מכספי קרן היסוד.
בשנת 1951 הפך המושב לשכונה חקלאית בתחומה של נס ציונה ואחר כך לשכונה בעיר.
השם שניתן למושב הוא על שמו של גדול משורריה היהודים של תימן, שלום שבזי.
כפר אהרון - מושבה לשעבר, היום שכונה בדרום נס ציונה.
גבעת מיכאל - על שם מיכאל הלפרין, לשעבר אתר התיישבות ארעי מצפון מערב לנס ציונה.
לאחר קום המדינה, שימשה גבעת מיכאל כאתר לסמינרים של תנועות נוער.
כיום שוכנים על הגבעה בתי הספר העל יסודיים גולדה מאיר ודוד בן-גוריון, ובפסגתה מצפור ואנדרטה לזכר החיילים הניו זילנדים שנפלו בקרב עיון קרא במלחמת העולם הראשונה שנערך בסמוך, ובריכת מים מעוטרת בציוריו של רמי מאירי.
רחוב ויצמן (כביש 412) - כביש אזורי העובר דרך ראשון לציון, נס ציונה ורחובות.
ברחוב זה נמצאים: התחנה המרכזית הישנה, גן המייסדים וגן הגיבורים.
כביש 423 - כביש אזורי הנמצא במזרח העיר, מחובר לכביש 431 ונפגש עם דרך הנפת הדגל.
בעתיד הוא צפוי להתחבר לדרך מנחם בגין שברחובות.
דרך הנפת הדגל - כביש הנמתח בין "ישפרו סנטר" עד שמתלכד עם כביש 423 מצפון לפארק המדע.
בעתיד הוא צפוי להמשיך עד דרך רבין, ולשמש ככביש רוחב מרכזי של נס ציונה.
עמק השושנים - מתחיל מרחוב ויצמן עד לשכונת "מליבו", בה הוא נפגש עם הדרך המובילה לשכונת העמק וכביש 4303. שם הרחוב מנציח את השם הערבי של אזור נס ציונה, ואדי חנין.
הבנים - ברחוב זה ממוקמים בנין העירייה ובית יד לבנים, ובעבר שכנו בו מועצת פועלי נס ציונה והקולנוע העירוני.
מרגולין - ממוקם בצפון העיר וגובל בכביש 4313 שמגיע עד לבאר יעקב, ליד הרחוב נמצא גן השבעים ושלוש.
מחלף נס ציונה מתחבר לרחוב זה.
דרך יצחק רבין - כביש העובר בין צומת ויצמן/בן-גוריון עד לצומת בית עובד, שם הוא מתחבר לכביש 42. בעתיד, עם הארכת דרך הנפת הדגל, ינותק הכביש מהחיבור לצומת בית עובד.
דרך גבעות הכורכר - הכביש המערבי של העיר, המפריד למעשה בין שכונות המגורים לבין גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה.
סמלה המקורי של העיר עוצב בראשית שנות ה-50 על ידי הנהלת המועצה המקומית בראשותו של אליהו מירון:
הדגל הכחול - לבן מסמל את האירוע בו הניף מיכאל הלפרין, ממייסדי העיר, לראשונה דגל כחול לבן בשנת 1891.
שבעת כוכבי הזהב – מסמלים את שבע שעות העבודה היומיות שאותם רצה הרצל לקבוע בדגלה של מדינת היהודים.
פרח ולו שלושה עלי כותרת - מסמלים את מקורות התעסוקה בעיר עם היווסדה: המרכזי - הוא ענף ההדרים; הימני - הוא ענף הכוורנות; השמאלי - גלגל השיניים והפטיש מסמלים את התעשייה בעיר.
הכיתוב "נס ציונה – עיר עם לב של מושבה" - הביטוי שטבע ראש העירייה ניסן קרופסקי בעת הפיכת המועצה המקומית לעיר בשנת 1992, הוסף בשנת 1993 עם כניסתו של יוסי שבו לתפקיד ראש העיר.
בשנת 2014 אימצה העירייה סמליל חדש, אשר משמר בפינתו הימנית-העליונה את סמל העיר המקורי.
הסמליל נועד להדגיש ערכים עליהם מושתתת העיר נס ציונה: קהילה ומשפחה, שמירה על איכות סביבה והיותה מרכז לקידום טכנולוגיה וחדשנות (בדגש על היי-טק).
הסמליל עוצב על ידי חני עבודי, על בסיס סמל חגיגות 130 שנה להיווסדה של העיר, ולהדגיש את החיבור בין עברה ועתידה של העיר.
בשנת 2020 החליטה מועצת העיר לחזור לסמל המקורי מלפני 2014.
לנס ציונה ישנן מספר ערים תאומות ברחבי העולם:
נס חיל האוויר המלכותי הוא הדגל הרשמי של חיל האוויר המלכותי של הממלכה המאוחדת.
המחלוקת סביב עיצוב הדגל והשימוש בו
מאז ייסוד חיל האוויר המלכותי בשנת 1918, מועצת האווירייה (The Air Council) רצתה בדגל שיונף בבסיסי חיל האוויר המלכותי, אך לאדמירליות (Admiralty) הייתה הסמכות להטיל וטו על כל דגל שיוצב בתחומי האימפריה הבריטית באופן רשמי או על גבי כלי שיט של הממלכה המאוחדת.
לאחר לחץ רב שהופעל על ידי מועצת האווירייה הסכים משרד הימיה לדגל עבור חיל האוויר, ובלבד שמדובר יהיה בנס שבקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) יהיה היוניון ג'ק.
מועצת האווירייה רצתה להשתמש בנס לבן שעליו לא יופיע צלב ג'ורג' הקדוש, אולם משרד הימיה התנגד לעיצוב זה בטענה שהנס הלבן נועד לשימוש של הצי המלכותי בלבד.
מועצת האווירייה הציע דגל המבוסס על היוניון ג'ק שסביבו משטח לבן, אולם משרד הימיה דחה הצעה זו בטענה שדגל זה הוא בעל משמעות באיתות ימי, ומשתמשות בו ספינות המסמנות לנווט שלהן.
מועצת האווירייה שבה והציעה את ההצעה המקורית, ומשרד הימיה שב והטיל וטו על הצעה זו.
המחלוקת הובאה להכרעה בפני מלך הממלכה המאוחדת - ג'ורג' החמישי אשר הפנה את השאלה לממשלת בריטניה על מנת שזו תדון בסוגיה באופן רשמי.
הממשלה בחרה שלא לדון בשאלה והוויכוח החל להפוך לעניין ציבורי.
לבסוף זכתה הצעתו של סר ג'ון סאלמונד, מארשל האווירייה הבכיר, להסכמתה של מועצת האווירייה.
הצעה זו כללה דגל בצבע תכלת שבקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק ובמרכז הדגל מופיע הרונדל של חיל האוויר.
הצעה זו הובאה למלך אשר אישר אותה.
לאחר אישור המלך הסכים גם משרד הימיה לאישור הדגל בשנת 1920, וב-24 במרץ 1921 חתם המלך על צו רשמי המאשר את השימוש בדגל.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הונף נס חיל האוויר המלכותי על כלי שיט שהשיטו אנשי צוות של חיל האוויר.
שימוש זה היה בהתאם לצו המלך משנת 1921 אבל משרד הימיה טען כי הצו סתר את חוק הסחר הימי המתיר רק למשרד הימיה לקבוע אילו דגלים יונפו על כלי שיט.
בעקבות מחלוקת זו, בשנת 1947 עצרה אוניית משמר החופים והמכס המלכותי אונייה של חיל האוויר המלכותי והשתלטה עליה בטענה כי הנס המונף בו הוא בלתי חוקי.
בעקבות אירוע זה הוסדר השימוש בנס לכלי שיט של חיל האוויר המלכותי.
הדגל מונף בשעות היום בכל בסיס מבסיסי חיל האוויר המלכותי.
מפקד חיל האוויר המלכותי, וכן נספחי חיל האוויר המלכותי בשגרירויות שונות ובקונסוליות יכולים להניף את הדגל על מכוניתם.
על פי הכללים של השימוש בדגל אין להשתמש בו בתהלוכות, להשתמש בו כקישוט או בלוויות.
בלוויות של אנשי חיל האוויר המלכותי מונח על הארון היוניון ג'ק ולא דגל זה.
במדינה מונרכית, נס מלכותי הוא הדגל האישי של המונרך, אשר מונף מעל בניין בו המונרך נמצא, או מוצב במקום בו הוא נמצא.
כמו כן, הוא מונף על מכוניות, מטוסים או כל כלי רכב אחר בו נמצא המונרך.
לעיתים מונף נס מלכותי אישי למונרך מסוים ולעיתים יש גם נסים מלכותיים לחברי המשפחה המלכותית.
דגלשם הנסתאריך הנפה רשמיתיאור הנס המלכותי של אוסטרליה 1962 נס מחולק לשישה שדות המייצגים את שש מדינות אוסטרליה הנס המלכותי של בחריין דגל בחריין בתוספת כתר זהב בצד ההנפה.
דגלו האישי של פיליפ, מלך הבלגים 2013 הנס המלכותי של ברוניי 1999 הנס המלכותי של מלך דנמרק 16 בנובמבר 1972 ספליטפלאג (דגל דנמרק בעל זנב מפוצל) אשר במרכזו שלט האצולה המלכותי הנתון בתוך ריבוע לבן.
הנס המלכותי של הולנד נס כתום מרובע, עליו צלב נסאוו כחול, במרכז הצלב סמל הולנד ומרכז כל ריבוע שופר.
הנס המלכותי של ירדן הנס המלכותי של לסוטו 4 באוקטובר 2006 דגלו האישי של נסיך ליכטנשטיין נס הדוכס הגדול של לוקסמבורג דגלו האישי של הנסיך אלבר השני, נסיך מונקו הנס המלכותי של מלזיה הנס המלכותי של נורווגיה 15 בנובמבר 1905 אריה זהוב המחזיק גרזן על רקע אדום.
הנס המלכותי של סווזילנד הנס המלכותי של ספרד 21 בינואר 1977 הנס המלכותי של ערב הסעודית הנס המלכותי של קמבודיה הנס המלכותי של קנדה 1962 ברביע השמאלי העליון: שלושה אריות צועדים על רקע אדום (אנגליה).
ברביע הימני העליון: אריה אדום צועד על רקע צהוב (סקוטלנד).
ברביע השמאלי האמצעי: נבל בריין בורו (אירלנד).
ברביע הימני האמצעי: שלושה פרחי חבצלת על רקע כחול (צרפת).
בחלקו התחתון של הדגל מופיע ענף ועליו שלושה עלי עץ אדר (קנדה).
הנס המלכותי של מלך שוודיה 1903 הנס המלכותי של מלכת שוודיה 1905 נס הפיקוד של מלך שוודיה 1943 הנס המלכותי של מלך תאילנד 1911
דגלבשימוש בין השניםשם הנסתיאור 1815–1918 נס הקיסר האוסטרו-הונגרי 1926–1979 נס השאה האירני 1960–2022דגלה האישי של המלכה אליזבת השנייהדגל כחול ובמרכזו מצויה האות "E" בצבע זהב שמעלה כתר מוזהב וסביבה זר של שושנים.
במרכז הנס: הדגל האישי של המלכה אליזבת השנייה.
1967–1974 דגלה האישי של מלכת מלטה דגל מלטה ובמרכזו הדגל האישי של המלכה אליזבת השנייה 1966–2021 דגלה האישי של מלכת ברבדוס המאה ה-14 - המאה ה-18 הנס המלכותי של האימפריה הרומית הקדושה 1852–1870 הנס הקיסרי של נפוליאון השלישיהנס המלכותי של סקוטלנדאריה פראי מוקף במסגרת שושנים אדומות על רקע זהב.
הדגל הופיע בספרי הדגלים הבאים:
1685 טבלת הדגלים של דונהם
1700 טבלת הדגלים של לן
1889 ציורי דגלי כל האומות - האדמירליות הבריטית
1917 ספר הדגלים של הנשיונל ג'יאוגרפיק
מדגל זה נותר כיום רק דיון היסטורי על מעמדו כדגל ימי רשמי באיים הבריטיים או לחלופין כדגל בלתי רשמי אשר הונף על ידי ספינות סוחר איריות ספורות.
נס ניו זילנד האדום הוא דגלה הימי האזרחי של ניו זילנד, ולמעשה, דגל הצי הסוחר הניו זילנדי.
זהו דגל המעוצב על בסיס עיצוב הנס האדום – דגל הממלכה המאוחדת בקנטון ושדה אדום המושחת במערכת הכוכבים הצלב הדרומי.
יחסי הדגל, מיקומי הכוכבים וסכמת הצבעים של הדגל זהים לתכונות הדגל הלאומי.
על פי "חוק ספינות הסוחר (צבעים)" של שנת 1889 הותר לספינות הצי הסוחר של מושבות האימפריה הבריטית להניף את הנס האדום המושחת בסמל המושבה על דסקה לבנה כאמצעי לזיהוי ואיתות.
לניו זילנד תוקנן דגל המבוסס על הנס האדום, ובדף ההינף הוטבעה דיסקה לבנה עם ארבעה כוכבים אדומים.
דגל זה שימש את ספינות הצי הסוחר הניו זילנדי עד קבלתו של "חוק הספנות והספנים" בשנת 1903, אשר תקנן את הדגל הנוכחי כדגל הנכון להנפה על ספינות אזרחיות הרשומות בניו זילנד.
נס ניו זילנד הלבן הוא הדגל הימי הצבאי של ניו זילנד המונף על ספינות הצי המלכותי של ניו זילנד.
זהו נס לבן עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון מושחת עם הצלב הדרומי בצבע אדום על פי עיצובו של דגל ניו זילנד.
עד שנות השישים של המאה העשרים הניפו ספינות הצי המלכותי הניו זילנדי את הנס הלבן של הצי המלכותי הבריטי, אך בגלל שינויים במדיניות החוץ של הממלכות השונות של חבר העמים אומץ דגל חדש אשר יבדיל בין הספינות של הציים המלכותיים השונים.
הדגל הנוכחי אומץ בשנת 1968.
נס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הוא דגל המשמש את חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF) באוסטרליה ומעבר לים.
עיצובו מסתמך על עיצובו של דגל אוסטרליה כאשר השדה צבוע בצבע כחול חיל אוויר וצלב הדרום מוטה מעט לשמאל על מנת לפנות מקום לרונדל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי המשובץ ברביע הימני התחתון.
הדגל הוכרז כדגל לאומי אוסטרלי על פי חוק תחת סעיף 5 של חוק הדגלים 1953 ב-6 במאי 1982.
הצלב הדרומי מוטה כך שהכוכב γ בצלב הדרומי נמצא באותו המיקום כמו על הדגל הלאומי והכוכב α בצלב הדרומי מוזח לאוך ציר ה-X מרחק של שישית רוחב הדגל.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הוקם בשנת 1921 אך עד 1956 נעשה בו שימוש בנס חיל האוויר המלכותי של בריטניה, נס כחול שמיים בריטי המשוחת ברונדל חיל האוויר המלכותי (RAF) על הארכית (אשר היה קיים כבר ב-1922).
בשנת 1948 חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ביקש כי יאושר לו דגל חלופי וזאת על מנת להימנע מבלבול בין החילות השונים ואכן, בשנת 1949, פורסם צו אשר אישר הנפקת דגל חדש לחיל, המציג את כוכב חבר העמים ואת צלב הדרום המוטה לצידו של הרנדאול.
ב-2 ביוני 1956, רונדל חדש אושר לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, העיגול האדום במרכז הרונדל הוחלף בקנגורו אדום מקפץ.
אך עיצוב זה לא שובץ בדגל החיל עד אישורו של הדגל בידי המלכה בשנת 1981.
נס חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי הוא הדגל המשמש את חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי ומונף באופן יום יומי בבסיסי החיל כמו גם על מטוסים אשר נושאים על סיפונם ראשי מדינות זרות, מושלים כללים של המדינות שהן ממלכות חבר העמים הבריטי, ראשי ממשלות, שרי קבינט או כל אישיות חשובה אחרת.
הדגל נכנס לשימוש בשנת 1939.
עיצובו מתבסס על עיצובו של נס חיל האוויר המלכותי הבריטי.
נס בריטי עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון, שדה בצבע כחול שמיים (כחול חיל אוויר) ורונדל משחית את השדה.
בנס חיל האוויר הניו זילנדי משובצות האותיות NZ במרכז העיגול האדום.
נס כוחות ההגנה של אוסטרליה הוא נס אוסטרלי אשר מייצג את שלוש הזרועות של כוחות הביטחון של אוסטרליה.
הנס הוכר כ"דגל אוסטרליה" על פי סעיף 5 של חוק הדגלים 1953 ב-14 באפריל 2000.
הצי המלכותי האוסטרלי וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי מצוידים בדגלים משל עצמם: נס אוסטרליה הלבן ונס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וצבא אוסטרליה מניף את דגל אוסטרליה.
ייעודו של נס כוחות ההגנה הוא למקרה של פעילות משולבת של יותר מזרוע צבאית אחת.
הנס הוא טריקולור – כחול כהה, אדום וכחול בהיר, המייצגים את הצי המלכותי, צבא היבשה ואת חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בהתאמה.
במרכז הנס משובץ סמל כוחות הביטחון בזהב.
הסמל מורכב מעוגן, חרבות מוצלבות ועיט פרוש כנפיים לייצוגן של שלוש הזרועות, בתחתית הסמל משובץ בומרנג ומעליו כוכב חבר העמים.
נס רשות המכס האוסטרלית הוא דגל ימי אשר מונף על ספינות רשות המכס האוסטרלית ולעיתים על בנייני הרשות.
כל ספינה אשר משמשת בתפקיד רשמי מטעם רשות המכס האוסטרלית חייבת להניף נס זה.
הגרסה הנוכחית היא למעשה הדגל הלאומי של אוסטרליה בצירוף המילה "CUSTOMS" באותיות בולטות בין כוכב חבר העמים לצלב הדרומי.
העיצוב הנוכחי נמצא בשימוש הרשות מאז 1988.
דגל מאוחר יותר של בית המכס של ניו סאות' ויילס תואר בהנחיות ממשלת המושבה
דגל המכס בחבר העמים של אוסטרליה
חוק המכס 1901 הועבר מיד לאחר איחוד אוסטרליה וכמו חקיקות בריטיות וקולוניאליות רבות דרש שימוש בדגל מכס.
הדגל הראשון אשר הונף תחת החוק החדש תואר בכתב העת של חבר העמים של אוסטרליה
דבר המלך במועצה מ-16 ביוני 1904 שינה את החקיקה והוריד את המילה "אוסטרליה" מהדגל.
השינוי לגרסה הנוכחית של הדגל הושג בתיקון מס SR297 17 בדצמבר 1987 ויושם ב-1 בינואר 1988.
נס הקוממיות הוא אות הוקרה שהוענק על ידי צה"ל במסדר צבאי ליישובים ומוסדות אשר לחמו במלחמת העצמאות ונשארו על מקומם.
הנס הענק ל-117 יישובים (כולל שני מפעלים, בית חולים ורובע).
נס הקוממיות, בדומה לנס יחידה בצה"ל, מורכב ממוט ופארה גדולה, עטורה בסרט מערכה של מלחמת העצמאות.
הפארה מעוצבת כתבליט המורכב מסמל ההגנה (חרב שמשולב בה ענף של זית) ועלה גפן עם מנורה מסמל המדינה, בהיקף הפארה נמצא כיתוב: "בעד שירות פעיל במלחמת הקוממיות תש"ח תש"ט".
בצד השני של הפארה נמצא כיתוב של ציטוט מספר דברים פרק ז':
הכיתוב עטור בענפי זית ומגן דוד מתחתיו.
בראש הפארה נמצא סמל ההגנה (חרב עם ענף של זית).
נס הקוממיות חולק ל-92 יישובים ביום העצמאות בשנת תשט"ו, 1955. הנס חולק ל-70 יישובים בטקס מרכזי באצטדיון רמת גן בנוכחות שר הביטחון דוד בן-גוריון ולעוד 20 יישובים בטקסים מקבילים בעפולה ובבאר שבע.
בדיווח על עשרת היישובים שעתידים לקבל את הנס בטקס בעפולה – בית יוסף, בית קשת, גשר, טירת צבי, כפר החורש, משמר העמק, מסדה, סג'רה, עין גב ושער הגולן – נאמר שהם הצטיינו במלחמת השחרור.
בתעודה שנלוותה לנס הקוממיות של מגדיאל נרשם: "וזאת התעודה בישראל כי המושבה מגדיאל הייתה בלוחמי מלחמת הקוממיות ועזרה באמונה לניצחון צבא הגנה לישראל, ועל כן הוענק לה אות הקוממיות".
בנוסף ליישובים, באותה שנה קיבלו את הנס מפעל האשלג סדום ושדה התעופה לוד.
חלוקת הנס הביאה לטענות על קיפוח של יישובים שונים אשר לא נכללו ברשימת מקבלי הנס.
כך למשל, ראש מועצה אזורית הדר השרון הביע מחאה פומבית בחגיגת ל"ג בעומר על כך שהיישוב כפר הס לא קיבל את הנס ובעיתון דבר, הובעה מחאה על כך שבאר טוביה, כפר ורבורג, בצרון וגן יבנה לא קבלו את הנס.
בעקבות המחאות הוענק נס הקוממיות ביום העצמאות תשי"ז (1957) לשישה יישובים נוספים.
הנס של כל יישוב הוענק בלווית מגילת קלף המספרת את סיפור הגבורה של עמידת היישוב לשני נציגים של היישוב.
לגבי חלק מהיישובים נוצרה מחלוקת לגבי זכאותם לנס הקוממיות.
שער הגולן לא קיבל את נס הקוממיות באותן שנים בגלל שפינו את יישובם לאחר ארבעה ימי לחימה.
לאור מחאת אנשי משמר הירדן על שלא קבלו את הנס, טען דובר משרד הביטחון שהיישוב אינו זכאי לנס כי הוא חרב במלחמת העצמאות.
כנגד דברים אלו נטען שמשמר הירדן הוא המשך ישיר ליישוב שחרב, הגם שהוא זז 2 קילומטר, ועל כן היישוב זכאי לנס הקוממיות.
נס הקוממיות הוענק לבסוף למשמר הירדן, לאחר כ-30 שנה, כאשר משרד הביטחון הסכים להעניק את נס הקוממיות ליישובים שעברו למקום אחר, דוגמת בארות יצחק שקבלה את הנס בח' בתמוז תשמ"א.
סביב הפרשה עלו טענות שההתנכרות למושבה נבעה מהיותה מזוהה עם הימין.
מאוכזבים אחרים מאי קבלת נס הקוממיות היו חברי קיבוצים שנטשו את קיבוצם והקימו קיבוץ חדש בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד.
במענה לבקשת חברי קיבוץ עינת שהשתתפו בלחימה כחברי רמת הכובש לקבל את נס הקוממיות, כתב דוד בן-גוריון, שר הביטחון, שהדבר אינו אפשרי כי הנס ניתן ליישובים ולא לבודדים.
בינואר 1962 הוענק הנס גם לבית חולים הדסה בירושלים
לאחר מלחמת ששת הימים בה שב צה"ל לשטחי יהודה ושומרון והקמת כפר עציון פנו מתיישבי כפר עציון בבקשה להענקת נס הקוממיות ליישובים שחרבו בעקבות המלחמה.
באמצע שנת 1969 הוענק נס הקוממיות לכפר עציון, לאחר שעמד בדרישה של יישוב שנשאר על אדמתו.
בתחילת שנות השמונים הוענקו נסי הקוממיות למספר יישובים שלא קיבלו את הנס בשנות החמישים עקב מחלוקת לגבי היישובים שנחרבו או הועתקו למקום חדש.
בשנת 1980 הוענק נס הקוממיות ליישוב משמר הירדן.
בשנת 1981 הוענקו נסי הקוממיות ל-9 יישובים, ביניהם הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים.
בשנת 1982 הוענקו נסי הקוממיות ל-4 יישובים, ביניהם לחברת החשמל בנהריים.
בשנת 1984 הוענק נס הקוממיות לקיבוץ איל שהוקם אחרי שישוב דרדרה ננטש.
כאשר התעודה המקורית בחתימת דוד בן-גוריון אבדה, בשנת 2004, הוחלט להעניק ליישוב ביריה את התעודה החדשה בחתימתו של שר הביטחון שאול מופז.
היישובים השונים הציגו את נס הקוממיות בדרכים שונות.
בבארות יצחק מוצב נס הקוממיות ליד הדגל בטקס יום העצמאות.
יישובי מצודות אוסישקין הציבו את נסי הקוממיות שלהם על במת הטקס בחגיגות עשרים שנה להתיישבותן.
בדגניה א' מתקיים בכל שנה טקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בו מעבירים ותיקי הקיבוץ את נס הקוממיות לצעירים לפני גיוס.
בדגניה א' ובביריה מוצג נס הקוממיות במוזיאון המקומי ובצפת נלקח הנס לתהלוכה ברחובות ביום הזיכרון.
נס על הקרח הוא הכינוי המקובל, בעיקר בארצות הברית, למשחק הוקי קרח שהתקיים ב-22 בפברואר 1980 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות במסגרת בית הגמר של טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
נבחרת ארצות הברית, שהורכבה משחקני מכללות אלמונים, הדהימה את נבחרת ברית המועצות שנחשבה לנבחרת הטובה בעולם וניצחה אותה 4:3. התוצאה סייעה לארצות הברית לזכות במדליית זהב מפתיעה, ודחקה את הסובייטים למדליית הכסף.
המשחק נחשב למכונן בהיסטוריה של ההוקי קרח הבין-לאומי ושל ההוקי קרח בארצות הברית בפרט.
כחלק מחגיגות 100 שנה להיווסדה, בחרה התאחדות ההוקי קרח הבין-לאומית (IIHF) את המשחק לסיפור הגדול ביותר בהוקי הבין-לאומי ב-100 שנות קיומה.
המשחק מכונה כך בשל מטבע לשון שטבע שדר הטלוויזיה אל מייקלס ששידר את המשחק ברשת ABC, כששאל בשידור כשהשעון תיקתק את 5 השניות האחרונות: .
ברית המועצות הגיעה לטורניר האולימפי כאלופת ארבע האולימפיאדות הקודמות וכמועמדת ברורה למדליית הזהב.
במהלך שנות ה-70 הוכיחה נבחרת ברית המועצות שהיא שולטת ביד רמה בהוקי הבין-לאומי ויכולה להתמודד גם עם שחקנים מקצוענים מה-NHL ואף לעלות עליהם.
במהלך 1979, כהכנה לאולימפיאדה, סיירה נבחרת ברית המועצות בצפון אמריקה וקיימה 9 משחקי ראווה מול קבוצות NHL, וניצחה ב-5 מהם.
בסגל של נבחרת ברית המועצות נכללו באותה עת השחקנים הגדולים בתולדותיה, כגון השוער ולדיסלב טרטיאק, המגינים ויאצ'סלב פטיסוב וסרגיי סטריקוב, והחלוצים בוריס מיכאילוב, ולרי חרלמוב, אלכסנדר מאלצב וסרגיי מקארוב.
נבחרת ארצות הברית הורכבה משחקנים צעירים ותלמידי מכללות, שנבחרו לאחר מבחנים שערך המאמן, הרב ברוקס.
גילם הממוצע של שחקניה היה 22 בלבד.
רק שחקן אחד בסגל האמריקאי היה בעל ניסיון אולימפי אחרי ששיחק באולימפיאדת אינסברוק (1976).
האווירה בין שתי המדינות הייתה מתוחה והיריבות המסורתית הייתה בשיאה, שכן הייתה זו אחת מתקופות השיא של המלחמה הקרה.
בנוסף, נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר שקל להחרים את אולימפיאדת הקיץ במוסקבה בהמשך השנה, כמחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן (חרם שאכן התרחש בסופו של דבר).
במשחק המבחן האחרון לפני האולימפיאדה נפגשו שתי הנבחרות במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, וברית המועצות הביסה בקלות את ארצות הברית 10:3.
12 נבחרות השתתפו בטורניר האולימפי כאשר הן מחולקות לשני בתים בני 6 נבחרות כל אחד.
הנבחרות שיחקו זו מול זו בשיטת ליגה, כאשר שתי הראשונות בסיום כל בית עולות לבית גמר שיקבע את המיקום הסופי ואת חלוקת המדליות.
התוצאה בין שתי העולות מכל בית נגררה איתן אל בית הגמר, כך שבבית הגמר שיחקה כל נבחרת שני משחקים בלבד מול העולות מהבית האחר.
הטורניר האולימפי – שלב הבתים
שתי הנבחרות שיחקו בשלב הראשון בבתים נפרדים.
הבית של ארצות הברית כלל גם את נבחרות שוודיה, צ'כוסלובקיה, מערב גרמניה, רומניה ונורווגיה.
הבית של ברית המועצות כלל גם את קנדה, פינלנד, הולנד, פולין ויפן.
ההגרלה הועידה לאמריקאים כבר בהתחלה את המשחקים הקשים ביותר, מול שתי הנבחרות שנחשבו למועמדות לעלות לבית הגמר – צ'כוסלובקיה ושוודיה.
במשחק הראשון מול שוודיה הפגינו האמריקאים רמה גבוהה של משחק קבוצתי ומשחק כוח חסר פחד, שהפתיע את השוודים; למרות זאת פיגרו האמריקאים 2:1 עד לדקת הסיום.
שתיהן גררו איתן את תוצאת התיקו ביניהן.
בבית השני, כצפוי, דהרה נבחרת ברית המועצות אל המקום הראשון עם חמישה ניצחונות, חלקם גבוהים באופן מיוחד.
הסובייטים ניצחו את יפן 16:0, את הולנד 17:4, את פולין 8:1, את פינלנד 4:2 ואת קנדה 6:4. יחד עם הסובייטים עלתה פינלנד לבית הגמר.
המשחק בין ארצות הברית וברית המועצות התקיים במסגרת המחזור הראשון של בית הגמר.
המשחק התקיים באולם "פילדהאוס" בלייק פלאסיד, האולם שאירח את כל אירועי ההוקי קרח וההחלקה האמנותית באולימפיאדה, לעיני 8500 צופים שמילאו אותו לחלוטין.
רשת ABC ששידרה את המשחק בחרה לא לשדר אותו בשידור חי בארצות הברית בשל שעת ההתחלה שלו – 5 בערב לפי שעון החוף המזרחי, ושידרה אותו בשידור מוקלט בשעת השיא מספר שעות מאוחר יותר.
ניסיונות לדחות את המשחק ל-8 בערב עלו בתוהו בשל סירוב המשלחת הסובייטית, בטענה שהמשחק משודר ישירות לברית המועצות ושבמקרה של דחייה הוא יתחיל ב-4 לפנות בוקר לפי שעון מוסקבה.
הסובייטים עלו ליתרון כ-9 דקות מהפתיחה משער של החלוץ ולדימיר קרוטוב, אולם האמריקאים השוו כ-3 דקות לאחר מכן משער של באז שניידר, השחקן היחיד שהיה בעל ניסיון אולימפי קודם בקבוצה, שהכניע את ולדיסלב טרטיאק בחבטה אלכסונית חזקה.
לחץ סובייטי בהמשך השליש הביא לסדרה של חבטות לשער של ג'ים קרייג, שהביאו שער של סרגיי מקארוב 2 דקות ו-26 שניות לסיום השליש, שהעלה את הסובייטים ליתרון מחודש.
בשניות האחרונות של השליש, בעיצומו של לחץ סובייטי, התנהל שחקן אמריקאי עם הדיסקית באזור מחצית הזירה, וחבט משם חבטה נואשת לכוון השער הסובייטי.
באופן בלתי צפוי, אף על פי שהחבטה הייתה קלה יחסית, שמט ולדיסלב טרטיאק את הדיסקית, והחלוץ האמריקאי מרק ג'ונסון חבט אותה לתוך השער והשווה ל-2:2 ממש בשנייה האחרונה של השליש.
מיד לאחר השער המשווה של ג'ונסון החליט המאמן הסובייטי, ויקטור טיחונוב, על החלפתו של ולדיסלב טרטיאק בשל הטעות שגרמה לשער השוויון.
ההחלפה הייתה משפילה במיוחד כיוון שהיה זה רק השליש הראשון של המשחק, ועד סיומו נותרה שנייה אחת בלבד.
השחקנים משני הצדדים היו המומים מהחלפתו של טרטיאק, כפי שהעידו לאחר המשחק.
טרטיאק כבר נחשב לאגדה בהוקי העולמי, ולשם דבר גם בקרב האוהדים בצפון אמריקה בעקבות ביצועיו בסדרת הפסגה, בגביע קנדה ובמשחקים נוספים בצפון אמריקה.
בעיני רבים הוא נחשב לשוער הטוב בעולם.
הציפייה הייתה שיחזור לקראת פתיחת השליש השני למרות הטעות, אך לא כך היה.
לאחר המשחק יצא טרטיאק בביקורת פומבית על טיחונוב, וטען כי החלפתו גרמה להפסד במשחק ולהפסד מדליית הזהב האולימפית.
שנים מאוחר יותר הודה בכך גם טיחונוב עצמו, שהגדיר את החלפתו של טרטיאק "הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלי".
במקומו של טרטיאק עמד בשער עד סוף המשחק שוער המשנה, ולדימיר מישקין.
כבר בתחילת השליש השני הורחק האמריקאי ג'ון הרינגטון ל-2 דקות כיוון שאחז בידיו בשחקן סובייטי.
הסובייטים ניצלו את היתרון המספרי שלהם, ואלכסנדר מאלצב ניצל איבוד דיסקית של האמריקאים שניסו להעביר את זמן העבירה, ובהתקפה מתפרצת מול ג'ים קרייג העלה אותם ל-3:2 כשחלפו 2 דקות ו-18 שניות מפתיחת השליש.
עד סיום השליש המשיכו הסובייטים ללחוץ.
הם חבטו בשליש השני 12 פעמים אל השער האמריקאי, לעומת 2 חבטות בלבד של האמריקאים לשער הסובייטי.
למרות הלחץ, לא הובקעו עוד שערים בשליש השני.
הסובייטים לחצו גם בדקות הראשונות של השליש השלישי, אולם עבירה של הסובייטי ולדימיר קרוטוב, שהרים יתר על המידה את מקל ההוקי שלו כדי לתקל שחקן אמריקאי, גרמה להרחקתו ל-2 דקות.
היתרון המספרי אפשר לאמריקאים לצאת ולתקוף, וממש עם סיום 2 דקות ההרחקה הצליח מרק ג'ונסון לנצל טעות קשה של סרגיי סטריקוב, שאיבד את הדיסקית קרוב לשערו, ולכבוש מקרוב את שערו השני במשחק כדי להשוות שוב, ל-3:3.
פחות מדקה וחצי לאחר מכן מצא עצמו הקפטן האמריקאי, מייק ארוזיונה, עם הדיסקית מול השער הסובייטי.
ארוזיונה ניצל את העובדה שמגן סובייטי עבר בינו לבין השער והסתיר לשוערו את המתרחש, והחדיר את הדיסקית אל פינת שערו של מישקין כדי להעלות את האמריקאים ליתרון 4:3 כשנותרו בדיוק 10 דקות למשחק.
הסובייטים תקפו בניסיון להשוות, אך ניכר היה כי ההתקפות שלהם הופכות לפחות ופחות מסודרות והחבטות שלהם לשער האמריקאי לנואשות.
כל שהשיגו היה חבטה של סרגיי מקארוב שפגעה בקורת שערו של ג'ים קרייג.
בניגוד לטקטיקה המקובלת במקרה של פיגור בדקה האחרונה, המאמן טיחונוב לא הוציא את השוער מישקין כדי להכניס מחליק נוסף בניסיון להשוות.
השניות האחרונות של המשחק לוו בספירה לאחור של הקהל.
השדר אל מייקלס ששידר את המשחק ברשת ABC טבע את המשפט שנתן למשחק את כינויו, כששאל בשידור כשהשעון תיקתק את 5 השניות האחרונות: "האם אתם מאמינים בנסים?
כן!" הפרשן שלצידו, שוער העבר קן דריידן, הוסיף: "לא ייאמן!"
חבטות לשער: ברית המועצות 39, ארצות הברית 16.
דקות הרחקה בשל עבירות: ברית המועצות 6, ארצות הברית 6.
ניצול יתרונות מספריים בשל הרחקות שחקן יריב: ברית המועצות 1 מ-2, ארצות הברית 1 מ-2.
המחזור האחרון של בית הגמר
עקב שיטת המשחקים, הניצחון המפתיע של ארצות הברית לא הבטיח לה את מדליית הזהב, ולמעשה לא הבטיח לה כל מדליה במקרה של הפסד מול פינלנד במחזור האחרון של בית הגמר.
כדי להבטיח את מדליית הזהב היה על האמריקאים לנצח את פינלנד.