tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רספוטין מקלל את משפחת רומנוב ומודיע שתהיה מהפכה ושהם ימותו תוך שבועיים.
קללתו של רספוטין מתגשמת, ובמהלך ההסתערות על הארמון, נער צעיר בשם דמיטרי מסייע לאנסטסיה ומריה לברוח.
רספוטין מנסה להרוג את אנסטסיה בעצמו, אך הקרח שמתחתיו נשבר והוא נופל לתוך מי הקרח וטובע.
אנסטסיה ומריה מגיעות לתחנת רכבות, שם מריה מצליחה לעלות על רכבת נוסעת אך אנסטסיה נופלת ונחבלת בראשה, בעוד הרכבת ועליה מריה, נוסעת.
10 שנים לאחר מכן, רוסיה נמצאת תחת שלטון קומוניסטי.
מריה, המתגוררת בפריז, מציעה פרס כספי למי שימצא את נכדתה אנסטסיה.
שני נוכלים רוסיים המתגוררים בסנט פטרבורג, דימיטרי וולדימיר, מחליטים למצוא נערה צעירה שתתחזה לאנסטסיה.
בינתיים, במקום אחר, נערה צעירה בת 18 הסובלת מאמנזיה בשם אניה, אשר בבעלותה אותה השרשרת שקיבלה אנסטסיה, עוזבת את בית היתומים בו שהתה ומחליטה לחקור אודות העבר שלה.
כשלצידה כלב תועה בשם "פוקה", היא פונה אל סנט פטרסבורג ועד מהרה פוגשת בדימיטרי וולדימיר שמחליטים שזו תהיה ה"אנסטסיה" שלהם.
במהלך טיולם לפריס, דימיטרי וולדימיר מלמדים את אניה אך לדבר ולהתנהג כמו אנסטסיה, בעוד אניה ודימיטרי מתחילים להימשך זה לזה.
בינתיים, רספוטין מתגלה כחי, אך לכוד בלימבו כאל-מת: לא יכול למות כי אנסטסיה לא נהרגה.
ברטוק, עטלף פחדן המשרת את רספוטין, מחזיר לו ללא יודעין את תיבת השרידים שלו, ובכך כוחותיו של רספוטין מוחזרים אליו.
לאחר שני ניסיונותיו להרוג את אנסטסיה, רספוטין שולח את עצמו לפריס כדי להרוג את אנסטסיה בעצמו.
בינתיים, החבורה מגיעה לפריס ופוגשים את סופי, משרתה והדודנית הראשונה של מריה, אשר אחראית לראיונות בקשר לאנסטסיה.
אולם, מריה, אשר עייפה מתקוות שווא, מחליטה להפסיק את החיפושים.
למרות זאת, סופי רואה באניה כטובה לוולדימיר ועורכת איתה את הריאיון, אך כאשר אניה נשאלת איך היא הצליחה לברוח מהארמון, אניה נזכרת במעומעם בנער משרת שפותח דלת סתרים, ובכך מפתיעה את דימיטרי וולדימיר כאשר למעשה עובדה זו הם לא לימדו אותה.
דימיטרי לאחר מכן מגלה לוולדימיר שהוא נער המשרת בזיכרונה, כלומר אניה היא למעשה אנסטסיה האמיתית.
סופי לאחר מכן מארגנת מפגש אקראי בין אניה למריה בבית הבלט הרוסי.
לאחר האירוע, דימיטרי מנסה להציג את אניה בפני מריה אך זו מסרבת להקשיב לו לאחר ששמעה על תוכניותיו לרמות אותה.
אניה מצותתת לוויכוחם ומגלה שהיא הייתה חלק מתרמית.
כועסת, היא עוזבת את מקום האירוע ואת דימיטרי, אשר מנסה לשווא להוכיח לה שכוונותיו היו טובות.
נחוש לאחד בין שתי הנשים, דימיטרי חוטף את מריה במכוניתה ומסיע אותה במהירות לאחוזה, שם אניה אוספת את דבריה, ומשכנע אותה לדבר עם אניה.
מריה בהתחלה מסרבת, אך כאשר דימיטרי מציג לפניה את אותה תיבת הנגינה שמריה נתנה לאנסטסיה לפני 10 שנים, היא מסכימה.
מריה נפגשת עם אניה, וזו מעלה זיכרונות ילדות ומעברה.
בעוד אניה ומריה מתחילות לשיר את שיר הערש שתיבת הנגינה מנגנת, מריה סוף סוף מגלה את האמת, והשתיים מתאחדות מחדש.
מריה נותנת לדימיטרי את הכסף המובטח בנוסף להכרת תודה ממנה, אך דימיטרי מסרב לקבל את הכסף, משום שאהבתו לאנסטסיה גדולה יותר מפרס כספי.
מריה מגלה לאנסטסיה את פעולותיו של דימיטרי בנשף, ומגלה את טעותה.
כאשר "פוקה" לפתע רץ אל עבר המבוך שבגן, אנסטסיה רודפת אחריו ונלכדת על ידי רספוטין.
זה מגלה את עצמו סוף סוף לפניה, ומנסה להרוג אותה על גשר אלכסנדר השלישי.
דימיטרי חוזר להציל את אנסטסיה ומאבק מתחיל, שבסופו דימיטרי מאבד את ההכרה.
אנסטסיה מצליחה להרוס את תיבת השרידים של רספוטין, ובכך גורמת לרספוטין להפוך לאבק.
דימיטרי ואנסטסיה מתאחדים מחדש, ואנסטסיה שולחת מכתב פרידה לסבתה ולסופי, שמספר להן שהם ברחו.
הסרט מסתיים כאשר אנסטסיה, דימיטרי "פוקה" מפליגים יחד על ספינה ואנסטסיה ודימיטרי מתנשקים.
הדוכסית הגדולה אנסטסיה ניקולאיבנה/אניה (גדולה): דיבור – מג ראיין; שירה – ליז קלאוואי
דימיטרי: דיבור – ג'ון קיוזק; שירה – ג'ונתן דוקוצ'יטס – הפגיש בין אנסטסיה לסבתה לאחר שנים שלא ראו זו את זו.
רספוטין: דיבור – כריסטופר לויד; שירה – ג'ים קאמינגס – מת-חי אכזרי במיוחד.
ולדימיר: קלסי גראמר – חברו של דימיטרי
בארטוק: האנק עזריה – עוזרו של ראספוטין.
בסוף הסרט נמצאה לו במפתיע בת-זוג שהוא מצא-חן בעיניה.
אנסטסיה (הילדה): דיבור – קירסטן דנסט; שירה – לייסי שאבר
הקיסרית מריה פיודורובנה: אנג'לה לאנסבורי
הצאר ניקולאי השני: ריק ג'ונס
הדוכסית הגדולה אנסטסיה ניקולאיבנה/אניה (גדולה): דיבור ושירה (לימור שפירא)
דימיטרי: דיבור ושירה (אקי אבני)
רספוטין: דיבור ושירה (דב רייזר)
ולדימיר: דיבור (עמי מנדלמן), שירה (אלי גורנשטיין)
סופי: דיבור (מיקי קם), שירה (טל אמיר)
אנסטסיה (הילדה): דיבור ושירה (אנה שפיץ)
הקיסרית מריה פיודורובנה: דיבור ושירה (ליא קניג)
הצאר ניקולאי השני: (שמעון כהן)
רשימת השירים לפי סדרם בסרט (על פי הפסקול)
Learn to Do It (אם לי יש היכולת, לך יש היכולת)
בעקבות הצלחת הסרט "אנסטסיה", הוציאה חברת פוקס המאה ה-20 ספין אוף הנקרא "ברטוק המשגע" בכיכובו של ברטוק, העטלף של רספוטין.
קלסי גראמר, שדיבב את ולדימיר באנסטסיה, דיבב את זוזי הדוב.
בשנת 2016, עלה מחזמר המבוסס על הסרט בהרטפורד, קונטיקט.
המחזמר הועלה בברודוויי בשנת 2017.
אריה אנסון פרנק רייני היה בלשן וארכאולוג אמריקאי-ישראלי.
פרופסור לתרבויות המזרח התיכון ולבלשנות שפות שמיות באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1947–1955 למד לתואר ראשון בלימודי דת ולתואר שני במקרא ותאולוגיה.
בין השנים 1955–1964 למד היסטוריה ולימודי הים התיכון בארצות הברית ובישראל וקיבל תואר דוקטור.
בהמשך הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב, ומ-1970 כיהן שם כפרופסור חבר; מ-1981 כפרופסור מן המניין.
לימד גם כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללת אורות.
פרסם מאמרים וספרים רבים בתחומי מחקרו, והיה ממניחי היסודות למחקר הגאוגרפיה ההיסטורית בארץ ישראל.
כן ניהל כמה חפירות ארכאולוגיות ביניהן: תל מיכל, תל באר שבע ועוד.
מחקרו הגדול היה חקר מכתבי אל-עמארנה.
בשנת 1970 פרסם מהדורות נוספות ומעודכנות שכללו לוחות נוספים שנחשפו באתר החפירות או נמצאו באוספים פרטיים הוא שתרגם מחדש את הלוחות שלא נכללו בפרסומו של יורגן אלכסנדר קנודטזון מתעודה א"ע 359 ועד א"ע 379. בשנת 1996 פרסם רייני ארבעה כרכים הדנים בלשון מכתבי אל עמרנה.
ב-1980 עבר תהליך גיור ונטל את השם "אריה".
התגורר בשערי תקווה, היה נשוי ואב לבן.
ב־19 בפברואר 2011, נפטר רייני לאחר מחלה קשה ונקבר בבית העלמין בברקן.
השאיר אחריו את אשתו ציפורה כוכבי-רייני, ד"ר לשפות שמיות עתיקות ומרצה במכללה האקדמית בית ברל, ואת בנם יוני.
אשתו המשיכה את המפעל של רייני וב-2005 פורסם ספרה "למלך אדוני - מכתבי אל-עמארנה" הכולל 350 מכתבים מתורגמים לעברית.
אַנֶסְטִיס דֶלִיאָס היה זמר-יוצר ונגן בגלמה ובוזוקי יווני, יליד אסיה הקטנה, היה אחד מחלוצי מוזיקת הרבטיקו ביוון, נציג של הסגנון הנקרא "רבטיקו מפיראוס" (פיראוטיקו).
אנסטיס דליאס נולד בסמירנה, כבן בכור בין שלושה ילדים.
במשפחתו היו עוד מוזיקאים מוכשרים.
אביו, פנאיוטיס דליוס, שהתפרנס כסנדלר, היה גם נגן סנטור ונודע בכל אסיה הקטנה בכינוי "החתול השחור" ("או מברוס גאטוס").
אחד מהדודים היה הכנר העממי מיכאליס דליוס.
בגיל 8, בשנת 1920, הגיעו אנסטיס ומשפחתו ליוון כפליטים עקב המלחמה בין יוון ובין טורקיה שהביאה לסיום היישוב היווני באסיה הקטנה.
הם התיישבו בעיירה דראפצונה, סמוך לפיראוס.
אנסטיס למד בהתחלה לנגן בגיטרה ובגיל 18 השתלם בבוזוקי תחת הדרכתו של מרקוס ומוואקאריס.
יחד עם ומבוואקאריס, עם סטרטוס פאיומדזיס ויורגוס בטאיס היה חבר מייסד של "הרביעייה המפורסמת מפיראוס" ("Η τετράς η ξακουστή του Πειραιώς"), שהייתה הלהקה הרשמית הראשונה של רבטיקו.
הרכב זה ("קומפניה") פעל עד לקיץ 1934 בטברנה שנקראה "הדיר של סרנדופולוס" בשכונת אנאסתסי של פיראוס.
את הכינוי "ארטמיס" הדביקו לו חבריו, מרקוס ויורגוס, בגלל דמיונו החיצוני עם אחד מה"מאנגס" הוותיקים של דראפצונה, "ארטמיס הצוציק".
כשמשטר מטאקסס הטיל איסורים וצנזורה על שירי רבטיקו, דליאס, שממילא סבל מהשלכות התמכרותו להרואין, נפגע קשות בעבודתו ובפרנסתו.
אנסטיס דליאס התפרסם במיוחד עם השיר משנת 1935 ריקוד מסוג ציפטטלי, "Μες στης Πόλης το χαμάμ", שנודע בביצועו של פויומדזיס, ציצאניס פאפאיואנו ואחרים.
בסביבות 1937 דליאס הכיר בוורלוס את קתרינה או קוּלה סקוּלַריקו ("העגיל"), זונה ומכורה לסמים, אשר, אומרים כי, מתוך קנאה, על מנת לא לאבד את אהובה, דאגה לחזק את התמכרותו לסמים ואת תלותו בה.
לפי דברי אליאס פטרופולוס (שחקר את תולדות מוזיקת הרבטיקו ואת חיי יוצריה), היא נהגה להחדיר לו בעת שינה, נייר עם אבקת הרואין לתוך האף.
בגלל התמכרותו הוגלה דליאס בשנת 1937 לאי איוס או "ניוס", באיים הקיקלדים.
שם הכיר את המוזיקאי מיכאליס ינצאריס.
לפי אגדה עירונית, כדי להיגמל ולברוח מהאישה, דליאס אף התגייס לצבא היווני ולחם בחזית האלבנית נגד האיטלקים בשנים 1940–1941, אך לשווא: קולה הצליחה להחזירו אליה ולסמים.
ב-31 ביולי 1944 נמצא אנסטיס דליאס מת, נשכב בתוך מריצה ברחוב, כשאוחז את הבוזוקי בידיו, לא רחוק מהטֶקֶה "שרפים" בשכונת מטאקסורגיו באתונה.
בחייו הקליט 11 שירים בלבד.
להלן כמה שיריו בביצועו או בביצוע של זמרים אחרים:
Ο Πόνος του Πρεζάκια (צרת המשתמש) 1935 (- שיר שבו הזמר המיואש מנבא לעצמו עתיד אומלל בגלל התמכרותו להזרקות הרואין)
Έκανες τη φιγούρα σου μάγκα στη γειτονιά μου (עשית דאווינים בשכונה שלי, יא מאנגאס) (ברפרטואר של מיכאליס יניצאריס)
Μάγκες πιάστε τα βουνά 1936 (מאנגס, ברחו אל ההרים) (ברפרטואר של סטרטוס פאיומדזיס)
אנסטסיה דוידובה היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 13 מדליות זהב.
דבידובה היחידה בין הספורטאים הרוסים שזכו ב-5 מדליות זהב אולימפיות.
על תרומתה לקידום הספורט הוענקו לדוידובה מספר עיטורים.
אנסטסיה דוידובה נולדה וגדלה במוסקבה.
היא החלה להתאמן בצעירותה, תחילה בהתעמלות אמנותית אך עד מהרה עברה לשחייה.
בשנת 2000 היא נכללה בנבחרת ארצה וזכתה במדליית זהב באליפות אירופה.
בשנת 2001 דבידובה זכתה במדליית זהב באליפות העולם.
בתחרויות זוגות היא התחרה לצד אנסטסיה ירמקובה.
באתונה 2004 השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים וסיימה במקום הראשון בתחרות הקבוצתית ובתחרות זוגות.
לאחר אולימפיאדת 2012 דוידובה עזבה את הספורט התחרותי ומונתה לסגן נשיא הוועד האולימפי הרוסי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001, זכתה דוידובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
מאז ועד לשנת 2011 היא זכתה ב-13 מדליות זהב באליפויות העולם.
אנסטסיה דוידובה השתתפה ב-3 אולימפיאדות ובכל פעם זכתה במדליות זהב בתחרות קבוצתית ופעמיים בתחרות זוגות.
אנסטסיה ירמקובה היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 8 מדליות זהב.
אנסטסיה ירמקובה נולדה וגדלה במוסקבה.
היא החלה ללמוד ריקוד אך עוד לפני תחילת לימודי בית הספר עברה לשחייה.
בשנת 2001 ירמקובה זכתה במדליית זהב באליפות העולם.
בתחרויות זוגות היא התחרה לצד אנסטסיה דוידובה.
לאחר אולימפיאדת 2008 ירמקובה עזבה את הספורט התחרותי.
היא מתגוררת באיטליה ועוסקת באימון בתחום התמחותה שחייה צורנית לרבות נבחרת איטליה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001, זכתה ירמקובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
מאז ועד לשנת 2011 היא זכתה ב-8 מדליות זהב באליפויות העולם.
בשנת 2003 ירמקובה זכתה במדליית כסף בתחרות אישית.
אנסטסיה ירמקובה השתתפה ב-2 אולימפיאדות ובכל פעם זכתה במדליות זהב בתחרות קבוצתית ובתחרות זוגות.
אנסטסיה מקייב או אנסטסיה יארוסלבנה (בערך 1023 עד 1074 או 1096) הייתה מלכת הונגריה כאשתו של אנדראש הראשון (נקרא גם אנדראש הלבן).
היא הייתה בתם הבכורה של הנסיך הגדול יארוסלב הראשון, נסיך קייב, ושל אינגיגרד משוודיה, ואחותה הבכירה של אנה מקייב, המלכה הרעייה של אנרי הראשון, מלך צרפת.
אין ידיעות מדויקות על הולדתה של אנסטסיה.
בסביבות שנת 1039, נישאה אנסטסיה לדוכס אנדראש הראשון מהונגריה, אשר התיישב בקייב לאחר שאביו ואזול השתתף בהתנקשות כושלת באישטוון הראשון, מלך הונגריה.
בשנת 1046, שב אנדראש להונגריה ועלה לכס המלוכה, לאחר שהביס את המלך פטר אורסאולו.
אנסטסיה עקרה להונגריה בעקבות בעלה.
ככל הנראה, הייתה זו היא ששכנעה אותו להקים לאורה בטיהאן עבור נזירים מתבודדים שבאו להונגריה מרוס של קייב.
בשנת 1053 ילדה אנסטסיה בן בשם סולומון, לימים שאלאמון, מלך הונגריה.
אולם הכרזתו של סולומון כיורש העצר גרמה לקרע בין אנדראש לבין אחיו הצעיר, הדוכס בלה, שהיה יורש העצר עד אז.
בלה התמרד נגד אחיו בשנת 1060, ואנדראש שלח את אנסטסיה ואת ילדיהם (לסולומון הייתה אחות בכורה בשם אדלייד ואח צעיר בשם דוד) לחצרו של אדלברט מאוסטריה.
אנדראש הובס ומת זמן קצר לאחר מכן, ובלה עלה לכס המלוכה כבלה הראשון, מלך הונגריה ב-6 בדצמבר 1060.
אנסטסיה ביקשה את עזרתו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחיה של יודית משוואביה, אשר אורסה לבנה של אנסטסיה, סולומון, בשנת 1058. משנכנס צבאו של היינריך להונגריה כדי לסייע לכוחות התומכים בסולומון נגד דודו, בלה, מת הלה (ב-11 בספטמבר 1063), ובניו נמלטו לפולין.
סולומון הצעיר הוכתר למלך ב-27 בספטמבר 1063. לרגל ההכתרה העניקה אנסטסיה את מה שנחשבה לחרבו של אטילה ההוני לדוכס אוטו מנורדהיים (אוטו השני מבוואריה), שהנהיג את הצבא הגרמני שהביא לניצחון.
בין השנים 1060 ל-1073 משל סולומון בממלכתו בשיתוף דודניו, בניו של בלה, אשר חזרו להונגריה וקיבלו את סמכותו.
בשנת 1074 התמרדו שלושת האחים נגד סולומון, והביסו אותו בקרב ב-14 במרץ 1074. סולומון נמלט לגבול המערבי של הונגריה, שם הצליח להחזיק במחוזות מוסון ופוסון.
אנסטסיה נמלטה יחד עם סולומון, אך נתגלעו ביניהם חילוקי דעות, והיא עקרה למנזר אדמונט באוסטריה, שם חיה כנזירה עד מותה.
אנסטסיה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 המבוסס על מחזה בריטי בשם דומה שהועלה ב-1950.
אינגריד ברגמן זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1957 על משחקה בסרט זה וכן בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
זה היה סרטה הראשון לאחר שובה לארצות הברית לאחר היעדרות ארוכה בעקבות נישואיה עם הבמאי רוברטו רוסליני.
ב-1997 הופק סרט אנימציה בשם זהה עם סיפור שמבוסס בחלקו על אותה פרשה.
לאחר מהפכת אוקטובר ברחו רוסים רבים מהמעמד העליון כשהם משאירים את כספם ורכושם ברוסיה.
עלילת הסרט מתרחשת בפריז בשנת 1928. בפריז מתרכזים רוסים מרוששים ומחפשים איך לשים ידם על אוצרו של הצאר בסך 10,000,000 פאונד בבנק של אנגליה.
משפחת הצאר ניקולאי השני הוצאה להורג ב-1918 ומאז צצו מדי פעם מתחזים לאחד מבני המשפחה.
המקרה המפורסם ביותר עליו מבוסס הסרט הוא של אנה אנדרסון, מאושפזת בבית חולים לחולי נפש בברלין שטענה שהיא בעצם הדוכסית הגדולה אנסטסיה ניקולאיבנה, בתו הצעירה של הצאר.
לאחר חקירה ארוכה הוכח שהיא למעשה פועלת פולנייה בשם פרנצ'סקה שנצקלובסקה, בעלת היסטוריה של מחלת נפש.
ב-2007 הוצאו שלדי משפחת הצאר ועברו בדיקות DNA.
הוכח שאף אחד מהם לא שרד וכי בדיקת DNA משערה של אנדרסון לא התאימה ל-DNA של משפחת רומנוב.
נעימת הנושא מהסרט, בביצועו של פאט בון, הפכה ללהיט ענק.
גנרל בונין (יול ברינר), פליט רוסי בפריז מתכנן כיצד לתפוס את אוצרו הגדול של הצאר.
בעזרת עוזריו, פטרובין וצ'רנוב (אקים טמירוף) הוא מגלה אישה הדומה לדוכסית אנסטסיה שברחה ממוסד לחולי רוח, שם הפיצה את הידיעה שהיא הדוכסית הגדולה אנסטסיה.
האישה המסתורית (אינגריד ברגמן) משוטטת ברחובות פריז, מגיעה לנהר סן ומנסה להתאבד בטביעה אך בונין מציל אותה ברגע האחרון.
היא סובלת משכחה ואינה יודעת מה שמה ואיך הגיעה לכאן.
בונין ועוזריו מתחילים בקורס מזורז ומרוכז כדי שתוכל להיראות כנסיכה - הליכה, נימוסים, ריקודים, איפור ובעיקר פרטים רבים על אנסטסיה כדי שתוכל לעמוד בחקירות.
לאחר האימון הוא מביא אותה להחלטת נציגי המהגרים הרוסים בפריז - בעלי הדעה בקשר לאישור זהותה.
אף על פי שהיא יפה, זוהרת ומלכותית היא אינה עומדת בחקירה ורובם חושבים עדיין שהיא מתחזה.
האפשרות האחרונה שנשארה לבונין היא להפגיש אותה עם הקיסרית האלמנה מריה פרודורובנה (הלן הייז), אלמנתו של אלכסנדר השלישי וסבתה של אנסטסיה, היושבת בקופנהגן.
בונין מסדר לה ויזה לדנמרק בשם אנה אנדרסון.
הקיסרית מסרבת בתחילה לראות אותה אבל לאחר שהיא מתבוננת בה דרך משקפת בהופעת בלט, היא מבחינה בדמיון שלה לנכדתה אנסטסיה ומחליטה לבוא בעצמה למלון בו היא מתאכסנת עם בונין.
בתחילה היא מתייחסת אליה בבוז ומכנה אותה "מתחזה" אולם לאחר שהיא רואה שהיא משתעלת מפחד והתרגשות כמו אנסטסיה, היא נשברת, מחבקת אותה וקוראת לה אנסטסיה.
בונין משדך לה את אחיינה של הקיסרית, הנסיך פאול, כדי לחזק את מעמדה והנסיך לא מסרב בתקווה שיירש את הסכום הגדול בבנק.
הקיסרית עורכת נשף גדול כדי להודיע על האירוסין אבל אחד העיתונאים מזהה את "אנסטסיה" כאנה קורב שהייתה מאושפזת בבית חולים בבוקרשט.
הקיסרית משוחחת עם "אנה" ובונין ורואה שהם נמשכים אחד לשני.
הם בורחים מהארמון והקיסרית יורדת למוזמנים ואומרת שההצגה נגמרה.
אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה , הייתה בתו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ואשתו של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
אנסטסיה נולדה ב-28 ביולי 1860 בסנקט פטרבורג, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן, בתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן.
בשנת 1862 מונה אביה לנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, ואנסטסיה גדלה בטביליסי עם ששת אחיה.
לאנסטסיה היה קשר חזק מאוד עם אחיה הבכור ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ושניהם גילו עניין מיוחד באמנות.
ב-4 במאי 1878 התארסה אנסטסיה עם בן דודה מדרגה שנייה פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, וב-24 בינואר 1879 התחתנו השניים בארמון החורף בסנקט פטרבורג.
נישואי השניים לא היו מוצלחים, עקב נטיותיו ההומוסקסואליות של פרידריך פרנץ, והתקפי האסתמה הרבים שהיו לו.
בשנת 1883 מת חמיה פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
בשנת 1897 התאבד בעלה בקפיצה לנהר בזמן שהותם בקאן בצרפת, ובנם פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו, תוך שגיסה יוהאן אלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין משמש כעוצר בשמו עד לבגרותו.
לאחר מות בעלה העדיפה אנסטסיה להתגורר בעיקר בריביירה הצרפתית, ונדדה בין פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.
בשנת 1902 ניהלה רומן עם מזכירה האישי ולדימיר אלכסנדרוביץ' פאלטוב, ואף נכנסה להריון ממנו.
בתחילה ניסתה אנסטסיה לטעון שמדובר בגידול, ולאחר מכן טענה שנדבקה באבעבועות רוח, ומשום כך שהתה בהסגר, וב-23 בנובמבר אותה שנה ילדה אנסטסיה בניס את בנה אלקסיס לואי דה ונדן, שנשלח ללמוד בפנימיה בנורמנדי.
בשנת 1905 התחתנה בתה צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
מכיוון שאנסטסיה הייתה מסוכסכת עם וילהלם השני, הותר לה לשהות בברלין רק בעת החתונה, ולאחר הולדת נכדה הראשון.
בשנת 1908 מת אביה מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בקאן, ואנסטסיה ירשה את כל רכושו הרב, ואת אחוזתו בקאן.
זמן קצר קודם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקרה אנסטסיה את אחיה מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בלונדון, ומשם שלחה מכתב לניקולאי השני, קיסר רוסיה שהיא מקווה שלא תפרוץ מלחמה ושתוך כמה ימים יוכלו שוב להיפגש כל המשפחה.
לאחר פרוץ המלחמה העדיפה לעבור למקום נייטרלי, משום שבצרפת נחשבה לנתינה גרמנית, ומאידך לגרמניה לא רצתה לחזור, עקב מוצאה הרוסי, ומשום כך עברה ללוזאן שבשווייץ, ואילו אחוזתה בקאן הפכה לבית חולים צבאי.
בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית איבדו בנה ובתה את שלטונם, ומאידך בעקבות המהפכה הרוסית נרצחו שלושה מאחיה.
בשבוע הראשון של מרץ 1922 חלתה אנסטסיה, חטפה התקף שבץ, וב-11 במרץ מתה בגיל 61.
ב-24 בינואר 1879 התחתנה אנסטסיה עם פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1879–1952), התחתנה עם כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1882–1945).
צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1854–1920), התחתנה עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
אנסטסיה הייתה צאצאית של שושלות המלוכה של בית רומנוב, בית וירטמברג, בית הוהנצולרן, בית מקלנבורג-שטרליץ, בית צרינגן, בית גיירסברג ובית הולשטיין-גוטורפ.
אנסטסיה היל היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
היא למדה בבית הספר למשחק "Drama Centre London" וב-1995 זכתה בפרס איאן צ'ארלסון במקום השני (למקום הראשון הגיע טובי סטיבנס ולמקום השלישי הגיע ג'וד לאו).
היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס אוליבייה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-2011 הייתה מועמדת לפרס על הופעתה במחזה "אלוף הבונים" שהוצג בתיאטרון אלמיידה, וב-2013 על המחזה "The Effect" בתיאטרון הלאומי קוטסלו.
בטלוויזיה שיחקה היל בפרק "The Sweetest Thing" בסדרה "קוואנה QC" משנת 1995, בסדרה "משפט ועונש" (1997), גילמה את קרול לומברד בסרט "RKO 281" (מ-2000), השתתפה במיני-סדרה "משפחת קאזאלט" (2001), ובסרט "Three Act Tragedy", בסדרה "פוארו" לפי ספר של אגאתה כריסטי (2012).
ב-2012 הייתה היל מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במיני-סדרה "הפחד".
שנה שם שם באנגלית תיאטרון הערות 2009 דידו, מלכת קרתגו Dido, Queen of Carthage לונדון2010 מקבת' Macbeth מרכז האמנויות ברביקן, לונדון אלוף הבונים The Master Builder תיאטרון אלמיידה 2012 The Effect התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון 2015 המלט Hamlet מרכז האמנויות ברביקן, לונדון
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1992 ננס אדום Red Dwarf ניו קוצ'נסקי בפרק "Back to Reality" 1993 ג'יבס וווסטר Jeeves and Wooster רוזי מ.
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 2011 פרס אוליבייה שחקנית המשנה הטובה ביותר אלוף הבונים 2013 פרס אוליבייה שחקנית המשנה הטובה ביותר The Effect 2013 פרס באפט"א לטלוויזיה שחקנית המשנה הטובה ביותר הפחד
אנסטסיה קונסטנטינובנה בריזגאלובה היא שחקנית קרלינג רוסייה, אלופת העולם בקרלינג לזוגות מעורבים לשנת 2016. כלת פרס אמנית הספורט.
בוגרת בית הספר האולימפי מספר 2 בסנקט פטרבורג.
בנוסף, סיימה ב-2016 את לימודיה באוניברסיטה הלאומית הממלכתית לתרבות גוף, בריאות וספורט על שם לסגאפט.
ביוני 2017, נישאה לשותפה ובן זוגה אלכסנדר קרושלניסקי.
בפברואר 2018 השניים זכו במדליית ארד בתחרות הזוכות המעורבים בקרלינג, אך זו נשללה מהם לאחר שבבדיקות סמים של בעלה נמצאו שאריות תרופת המלדוניום, האסורה לשימוש בספורט.
אנסטסיה, או אנסטסיה: היו זמנים הוא סרט לייב אקשן אמריקאי מז'אנר הפנטזיה וההרפתקאות המבוסס על אגדת הדוכסית אנסטסיה רומנובה.
אנסטסיה בורחת דרך שער מכושף כאשר משפחתה מאוימת על ידי ולדימיר לנין.
עם מעברה, אנסטסיה מוצאת את עצמה בשנת 1988 ומתיידדת עם נערה אמריקנית צעירה.
קלייר ריאן קרוסבי כילדה יתומה
הסרט תוכנן במקור להיקרא "אנסטסיה: היו זמנים" .
ההפקה העיקרית החלה בקיץ 2017 בלואיוויל כשהכוכבים הצעירים מצלמים את חלק העלילה של שנת 1988. צילומי חלק העלילה על שנת 1917 החלו באפריל 2018.
אנסטסיה (נסטיה) גּוֹרְבֶּנְקוֹ (נולדה ב-7 באוגוסט 2003) היא שחיינית אולימפית ישראלית, סגנית אלופת העולם, אלופת העולם בבריכת 25 מטר, 6 פעמים אלופת אירופה, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
גורבנקו היא סגנית אלופת העולם (דוחה 2024) ואלופת אירופה (בלגרד 2024) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, אלופת עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-50 מטר חזה ובמשחה ל-100 מטר מעורב אישי, ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה והיחידה שזכתה בתואר עולמי.
היא זכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות אירופה (בודפשט 2021, רומא 2022 ובלגרד 2024) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, אלופת אירופה בבריכת 25 מטר (קאזאן 2021) ואלופת אולימפיאדת הנוער (בואנוס איירס 2018) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
שיאנית ישראל ב-10 משחים אישיים, בסגנונות חזה, גב, חופשי ומעורב אישי.
היא השחיינית הישראלית הראשונה שעלתה לגמר אולימפי בשחייה (טוקיו 2020) במשחה ל-100 מטר גב.
ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (טוקיו 2020 ופריז 2024).
גורבנקו נולדה בחיפה להורים שעלו מאוקראינה וגדלה בקריית ים.
אמה לריסה, מורה לחינוך מיוחד בבית הספר קדימה, ואביה ולדימיר גורבנקו איש מחשבים, שבעברו היה שחיין ושחקן כדורמים באוקראינה ועודד אותה להתאמן בשחייה.
היא התחילה להתאמן בשחייה כבר בגיל 9, ובמקביל התאמנה בהתעמלות אמנותית.
בגיל 12 החליטה להתמקד רק בשחייה.
התאמנה בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכתה של לודמילה זליצ'ונוק תוך כדי לימודים בכיתת ספורט בחטיבת הביניים אפק בקריית ביאליק.
חברה הקרוב מתן אנגרסט, שלמד איתה בבית הספר, נחטף לעזה במהלך מתקפת הפתע של החמאס וגורבנקו בחרה להקדיש לו את מדליית הכסף בה זכתה באליפות העולם בקטר בפברואר 2024. מספטמבר 2018 החלה להתאמן באקדמיית השחייה במכון וינגייט, בהדרכתם של המאמנים לוקה גברילו, אהוד סגל ולירן וקנין.
במקביל לאימונים ולתחרויות בארץ ובחו"ל, המשיכה את לימודיה בתיכון בית חינוך משותף חוף השרון, ליד שפיים והשלימה תעודת בגרות מלאה.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער, שנערך בעיר גיור שבהונגריה ביולי 2017, זכתה גורבנקו במדליית כסף, במשחה שליחים משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.99 דקות.
בנוסף, סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.87 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.53 דקות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:36.67 דקות, ובמקום חמישי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.86 דקות.
באליפות ישראל, שנערכה באותה שנה, זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
בנוסף, סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי, בתוצאה של 2:07.29 דקות.
בנוסף, סיימה במקום רביעי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי, בתוצאה של 3:31.74 דקות.
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.44 שניות.
היא הגיעה למקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.31 דקות, בשלב חצי הגמר קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 15 ו-16 של 2:29.17 דקות, 14 מאיות משיא ישראל של יוליה בנך ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 15 - 18 של 56.51 שניות.
כמו-כן, השתתפה ב-4 משחי שליחות ושליחים משולב.
היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אנדראה מורז, עמית עברי ולאה פולונסקי בתוצאה של 3:45.59 דקות.
כשחיינית שנייה, קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.25 שניות ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם שחר מנחם, עמית עברי ואנדראה מורז בשיא ישראלי חדש של 4:07.18 דקות.
כשחיינית שנייה, קבעה ב"זינוק שליחות" במשחה החזה תוצאה של 1:10.86 דקות.
באולימפיאדת הנוער שנערכה בבואנוס איירס באוקטובר, זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובשיא ישראלי חדש של 2:12.88 דקות, שיפור לשיא בן 6 השנים של עמית עברי (2:13.29 דקות).
בנוסף, סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.88 שניות, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:14.24 דקות, ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.13 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה במרסיי, צרפת זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:12:54 דקות, אחרי שיאנית העולם קטינקה הוסו מהונגריה (2:08.55 דקות) וקתלין בייקר מארצות הברית (2:10.65 דקות), שיאנית העולם במשחה ל-100 מטר גב, ובכך קבעה את הקריטריון האולימפי.
נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 4:47:58 דקות, שיפור לשיא בן השנה של לאה פולנסקי (4:49.41 דקות), ובמשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:01.03 דקות.
בתחרות שנערכה באירוויין, קליפורניה בסוף מאי אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:11.98 דקות, ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:28.78 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-10 שנים של יוליה בנך (2:29.03 דקות), ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.04 דקות.
כמו-כן, סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב, בתוצאה של 1:03.44 דקות, ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי, בשיא אישי חדש של 2:00.83 דקות.
סגנית אלופת אירופה לנוער (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה לנוער שנערכה בקאזאן, רוסיה היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 28.21 שניות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של עמית עברי (28.52 שניות).
כבר בשלב המוקדמות, קבעה שיא אישי חדש של 28.56 שניות, ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.81 דקות, אחרי זואי ווגלמן מגרמניה (2:13.78 דקות) ולפני לאה פולונסקי (2:14.29 דקות).
באליפות העולם, שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי אותה שנה, סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.90 דקות, בשלב המוקדמות קבעה שיא ישראלי חדש של 2:11.92 דקות, ועלתה מהמקום ה-11 לשלב חצי הגמר.
בתחרות סבב ה"גולדן טור" הצרפתי, שנערכה בניס צרפת ב-8 בפברואר 2020, זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:41.48 דקות, שיפור של כ-6 שניות לשיא הישראלי הקודם שלה.
היא סיימה אחרי אלופת העולם קטינקה הוסו מהונגריה (4:38.60 דקות) ואלופת אירופה פנטין לספר מצרפת (4:39.73 דקות), במשחה זה.
נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-200 מטר חזה שיא אישי חדש של 2:22.70 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש נוסף של 58.34 שניות.
גורבנקו השתתפה בליגת השחייה הבינלאומית (בריכת 25 מטר) - ISL, שנערכה בבודפשט בחודשים אוקטובר נובמבר בקבוצת לוס אנג'לס קארנט, לצידם של צמרת השחייה העולמית.
באליפות סטוקהולם הפתוחה, שנערכה בתחילת אפריל 2021, קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:58.99 דקות.
שיא זה החזיק מעמד יממה ונשבר על ידי אנדראה מורז (1:57.97 דקות).
היא קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש נוסף של 2:10.86 דקות, ובמשחה ל-100 מטר חזה שיא נערות חדש של 1:08.39 דקות.
בנוסף, קבעה במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אנדראה מורז, לאה פולונסקי ודריה גולובטי, שיא ישראלי חדש של 8:06.91 דקות, שיפור של יותר מ-17 שניות לשיא הקודם, ואותה רביעיית שליחות קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 3.41.61 דקות.
כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:10.35 דקות, שיפור של יותר משנייה וחצי לשיאה ועלתה לגמר מהמקום הראשון.
בנוסף, סיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:06.74 דקות.
תוך כדי המשחה היא שיפרה את השיא הישראלי במשחה ב-50 מטר חזה בתוצאה של 31.33 שניות.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:07.67 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן שש השנים של עמית עברי (1:07.74 דקות).
בשלב חצי הגמר, קבעה במשחה ל-100 מטר גב, שיא ישראלי חדש של 59.78 שניות, ועלתה מהמקום השביעי למשחה הגמר.
בשלב המוקדמות, קבעה שיא ישראלי חדש של 59.96 שניות, ועלתה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר, ובכך הייתה לשחיינית השראלית הראשונה בהיסטוריה, ששוחה משחה זה מתחת לדקה.
גורבנקו בחרה להמחק ממשחה הגמר ל-100 מטר גב, כי הייתה אמורה לשחות 3 משחים קשים מאוד בהצגת ערב אחת.
היא סיימה ביחד עם דניס לוקטב, רון פולונסקי ואנדראה מורז במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, בשיא ישראלי חדש של 7:32.96 דקות.
בשלב המוקדמות, במשחה שליחות 4x200 מטר ביחד עם לאה פולונסקי, אנדראה מורז ודריה גולובטי הן קבעו שיא ישראלי חדש של 8:00.51 דקות, ועלו למשחה הגמר מהמקום השני המפתיע, שיפור לשיא הישראלי ב-6 שניות.
כ-10 דקות בלבד לאחר שלב חצי הגמר במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, שבו סיימה ראשונה, נאלצה לשחות את משחה השליחות 4x200 מטר חופשי ולא הצליחה לשחות מספיק מהר, מרוב עייפות.
באולימפיאדת טוקיו היא השתתפה בחמישה משחים והעפילה לשני משחי גמר.
במשחה ל-100 מטר גב סיימה במקום שמיני בתוצאה של 59.53 שניות.
בשלב חצי הגמר קבעה שיא ישראלי חדש של 59.30 שניות, ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה שעולה למשחה גמר אולימפי.
היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב, ביחד עם איתי גולדפדן, גל כהן גרומי ואנדראה מורז בשיא ישראלי חדש של 3:43.94 דקות.
היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.70 דקות, 11 מאיות השנייה איטי מעלייה נוספת למשחה גמר שלישי.
בשלב המוקדמות קבעה תוצאה של 2:10.21 דקות ועלתה מהמקום השביעי.
במשחה ל-100 מטר פרפר סיימה במקום 18 בשיא אישי חדש של 58.23 שניות, 2 מאיות שנייה איטי מהשיא הישראלי של עמית עברי.
במסגרת הליגה הבינלאומית בשחייה (ISL), שנערכה בנאפולי שבאיטליה בסוף אוגוסט 2021, קבעה במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:20.11 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות מספר 2 של הליגה, סיימה במקום שלישי במשחה זה בשיא ישראלי חדש של 2:19.80 דקות, וכעבור 40 דקות ניצחה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:05.04 דקות.
שבוע לאחר מכן סיימה שנייה במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:19.22 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקאזאן, רוסיה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.17 דקות, לפני מריה אוגולקובה משווייץ (2:06.41 דקות) וויקטוריה זיינפ גונש מטורקיה (2:07.67 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 57.45 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.95 דקות.
בתחרות גולדן טור שנערכה במרסיי במרץ 2022 זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 30.66 שניות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.39 דקות.
בתחרות שנערכה בסטוקהולם, שוודיה ב-10 באפריל זכתה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 30.45 שניות, לפני רותה מיילוטיטה מליטא (30.57 שניות) וסופי הנסון משוודיה (30.85 שניות).
בתחרות גביע האיגוד שנערכה בווינגייט ב-12 במאי היא קבעה במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 27.87 שניות.
בתחרות שנערכה בברצלונה, במסגרת סבב תחרויות המארה נוסטרום ב-25 במאי היא קבעה במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:06.69 דקות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא באוגוסט זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.92 דקות, לפני מריט סטיינברכן מהולנד (2:11.14 דקות) ושרה פרנצ'סקי מאיטליה (2:11.38 דקות).
במסגרת הסבב העולמי בתחרות שנערכה בברצלונה, במאי 2023 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.08 דקות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית ב-1 בדצמבר זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:37.90 דקות, אחרי אלופת העולם ושיאנית העולם סאמר מקינטוש מקנדה (4:29.96 דקות) ולפני רגן סמית' מארצות הברית (4:38.77 דקות).
נוסף לכך, סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.38 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:37.36 דקות, אחרי פרייה קולברט מהממלכה המאוחדת (4:37.14 דקות) ולפני שרה פרנצ'סקי (4:37.86 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה שזכתה במדליה באליפות עולם.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.17 דקות.
ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.94 דקות.
בהמשך הסבב בתחרות שנערכה במונקו ב-1 ביוני ניצחה במשחה ל-400 מעורב אישי בשיא ישראל חדש שישי של 4:34.87 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד זכתה בארבע מדליות זהב.
במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם דריה גולובטי, איילה ספיץ ולאה פולונסקי בשיא ישראלי חדש של 7:51.83 דקות, לפני הונגריה (7:52.92 דקות) וטורקיה (8:01.58 דקות).
כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:56.74 דקות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם רון פולונסקי, גל כהן גרומי ואנדראה מורז בתוצאה של 3:45.74 דקות, לפני גרמניה (3:48.12 דקות) והונגריה (3:48.79 דקות).
באולימפיאדת פריז קבעה בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:06.22 דקות ועלתה לשלב חצי הגמר מהמקום השביעי.
על מנת להצמד לתוכנית המקצועית שלה, בחרה שלא להשתתף בחצי הגמר.
למחרת היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.64 דקות.
והיא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.32 דקות.
כש-16 מאיות השנייה הפרידו בינה ובין גמר במקצה זה.
השחיינית האוסטרלית שסיימה את חצי הגמר במקום השמיני, חלתה, וגורבנקו הייתה אמורה להתחרות בגמר כרזרבה במקומה.
אך לאור ההסתברות הנמוכה שאירוע מהסוג הזה קורה, גורבנקו (וגם המתמודדת שהייתה במקום העשירי), לא נשלחו כעתודה.
בסבב "מארה נוסטרום" שנערך במאי במונקו, ברצלונה וקאנה היא זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה ב-10 מדליות, 6 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
בתחרות שנערכה במונקו במסגרת הסבב "מארה נוסטרום" ב-18 במאי ניצחה במשחה הגמר (ראש בראש) במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 27.55 שניות, לפני אינגריד וילם מקנדה (27.65 שניות), כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 27.59 שניות.
היא ניצחה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.18 דקות וסיימה שנייה במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.20 דקות, אחרי זוכת מדליית הארד האולימפית שיבון הוהי מהונג קונג (1:56.45 דקות).
נוסף לכך, בשלב המוקדמות במשחה ל-50 מטר חזה הייתה רחוקה מאית בלבד משיאה הישראלי עם 30.46 שניות.
ברבע הגמר היא קבעה זמן של 30.92 שניות וסיימה חמישית.
בהמשך הסבב בתחרות שנערכה בברצלונה ב-22 במאי היא ניצחה במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 59.25 שניות, לפני אינגריד וילם (1:00.18 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.85 דקות.
רשימת הצעירים המבטיחים "פורבס 30Under30" לשנת 2022, באתר כתב העת "פורבס ישראל", ב-14 במרץ 2022
אנסטסיה, נסיכת אנהלט היא נסיכה גרמנייה מבית אסקניה, ואשתו של מריה עמנואל, מרקיז מייסן.
אנסטסיה נולדה ב-22 בדצמבר 1940 ברגנסבורג, בוואריה והייתה הילדה היחידה של אויגן, נסיך אנהלט ואנסטסיה יונגמייר ונכדתו של אדוארד, דוכס אנהלט, השליט הלפני האחרון של דוכסות אנהלט.
ב-23 ביוני 1962 התחתנה אנסטסיה בווה, וו, שווייץ עם מריה עמנואל, מרקיז מייסן, בנם הבכור של פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן ואליזבת הלנה, נסיכת טורן וטקסיס, אולם לא היו להם ילדים.
אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו (במונטנגרית: Анастасија Савојска; 4 בינואר 1868 – 15 בנובמבר 1935), הייתה בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ואשתו של ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
אנסטסיה נולדה בצטיניה, מונטנגרו ב-4 בינואר 1868, לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.
בילדותה נשלחה אנסטסיה יחד עם אחיותיה מיליצה, מריה ואלנה לרוסיה לצורך חינוכם, וב-28 באוגוסט 1889, התחתנה אנסטסיה במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף, עם גאורג, דוכס לויכטנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים.
לפני הגירוש בסנט פטרבורג ב -15 בנובמבר 1906. בשנת 1906 התגרשו השניים, בין השאר בשל השפעתו של רספוטין על אנסטסיה.
ב-29 באפריל 1907 התחתנה אנסטסיה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, שאחיו פיוטר היה נשוי לאחותה מיליצה, נסיכת מונטנגרו, ושני הזוגות ביחד היו בעלי השפעה חברתית רבה בחצר הקיסרית הרוסית, ואף היו מידידיו של רספוטין.
בשנת 1909 הסתכסכו מיליצה ואנסטסיה עם רספוטין, ומאז הפכו לאויביו והיו מגדולי רודפיו.
בעלה של אנסטסיה, הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ', היה מפקד הצבא הרוסי בשנה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה, וביצע מסעות בחזית האוסטרו-גרמנית ובקווקז.
ב-21 באוגוסט 1915 פיטרו הצאר ניקולאי השני מתפקידו, ולקח את הפיקוד העליון על הצבא לידיו.
לאחר המהפכה הרוסית נעצר בעלה ניקולאי על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה.
באפריל 1919 עזבו ניקולאי ואנסטסיה את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
בתחילה הם התגוררו באיטליה לצד אחותה אלנה, נסיכת מונטנגרו ובעלה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, אולם בהמשך אנסטסיה וניקולאי עברו להתגורר יחד עם גיסה פיוטר בצרפת, שם מת ניקולאי באחוזת המשפחה באנטיב בשנת 1929, ואילו אנסטסיה מתה ב-15 בנובמבר 1935.
הדוכסית הגדולה אנסטסיה ובעלה מתו בגלות ונקברו במקור בכנסיית סנט ארכאנגל מישל בקאן, צרפת.
בקשות להעביר את שרידיהם באו מניקולאי רומנוב, נסיך רוסיה, (מת ב-2014) ומדמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה (מת ב-2016), ובעקבות כך שרידיהם נקברו מחדש במאי 2015 במוסקבה, בבית הקברות הצבאי של ברטסקי.
ב־28 באוגוסט 1889, התחתנה אנסטסיה במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף, עם גאורג, דוכס לויכטנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים:
סרגיי גאורגייביץ', דוכס לויכטנברג (1890–1974).
אלנה גאורגייבנה, נסיכת רומנוב (1892–1971), התחתנה עם הרוזן סטפן טישקביץ'.
אנסטסיה יורייבנה זבורוטניוק הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה, מנחת טלוויזיה ואמנית כבוד של הפדרציה הרוסית (2006).
אנסטסיה זבורוטניוק (על פי הדרכון משנת 1999 עד 2009 נשאה שמו של בעלה שטרוקוב) נולדה ב-3 באפריל 1971 באסטרחן.
אמה - אמנית העם ולנטינה בוריסובנה זבורוטניוק, שעבדה בתיאטרון הנוער של אסטרחן.
אביה, יורי אנדרייביץ זבורוטניוק, במאי טלוויזיה, חבר האקדמיה לטלוויזיה הרוסית.
מגיל רך אנסטסיה החליטה לשחק בתיאטרון ושאפה בעקשנות להגשים את חלומה: בזמנה החופשי למדה מוזיקה וריקודים, השתתפה בלהקת הריקודים "לוטוס".
סיימה את לימודיה בבית הספר למוזיקה לילדים מספר 1 בעיר אסטרחן .
בשנים 1988–1989 היא למדה במחלקה להיסטוריה של המכון הפדגוגי הממלכתי אסטראחן, אך נשרה ממנו ונכנסה לבית הספר לתיאטרון האמנותי במוסקבה.
בשנת 1991 יצא הסרט הראשון בהשתתפותה - "מאשנקה" מאת תמרה פבלוצ'נקו (מבוסס על ספרו של ולדימיר נבוקוב "מאשנקה"), ובשנת 1993, אנסטסיה, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לתיאטרון במוסקבה, הפכה לשחקנית תיאטרון האולפן בניהולו של אולג טבקוב.
באותה שנה היא דובבה לרוסית את דמותו של כריסטופר רובין מסדרת האנימציה "הרפתקאותיו החדשות של פו הדוב".
במשך 10 שנות עבודה בתיאטרון היא שיחקה ב-29 הצגות ותפקידה האהוב היה ונשאר תפקידה של וראייה מההצגה "תשוקה לבומבראש".
הסדרה "האומנת הנהדרת שלי" הפכה אותה למפורסמת: המבטא האוקראיני האופייני שלה הושאל מעמיתת התיאטרון שלה, אולגה בלוק-מירימסקאיה והופיעה גם בסרט הפעולה "קוד אפוקליפסה".
היא גם הופיעה בקומדיה הרוסית ארטפקט משנת 2009 בו גילמה תפקיד לצדו של גאריק חרלמוב.
בשנת 2007 הבמאי גאורגי יונגוולד-חילקביץ' רצה ללהק את אנסטסיה זבורוטניוק לתפקיד ז'קלין, בתו של ד'ארטניאן בסרטו "שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן", אך השחקנית סירבה, לכאורה כדי לא להעליב את יליזבטה בויארסקאיה, שהייתה האופציה הראשונה לתפקיד.
בנוסף למשחק, זבורוטניוק שימשה כמגישת טלוויזיה.
בשנת 2005 היא החליפה את טינה קנדלאקי כמארחת התוכנית של השירים הטובים בערוץ STS.
היא הנחתה את התוכנית "מטבח לבובות", "רוקדים עם כוכבים" ו"רוקדים על הקרח".
היא גם הנחתה את תוכנית 'עידן הקרח' בערוץ הראשון יחד עם מאראט בשארוב (2008), אירינה סלוצקאיה (2009) ופיוטר צ'רנייב (2014).
יחד עם דמיטרי דיברוב הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "משחקי נישואין" ("הערוץ הראשון", 2010).
אנסטסיה הוזמנה שוב ושוב להיות חברה בחבר השופטים של תוכניות הטלוויזיה "כוכב העם" בערוץ "TRK אוקראינה", בעונה השלישית של תוכנית הקסמים "תפתיע אותי" בערוץ TV-3, כמו גם בהנחיית פרס התיאטרון "עלה הזהב".
היא השתתפה גם בעונה הראשונה של פרויקט "שני כוכבים" יחד עם מיכאיל בויארסקי, הגיעה לגמר וסיימה במקום השני.
ב-30 בספטמבר 2012, אנסטסיה עבדה בערוץ הראשון כמנחת תוכנית האירוח ההומוריסטית "נסטיה".
ב-18 בדצמבר 2012, ערוץ הטלוויזיה החליט לסגור תוכנית זו בשל רייטינג נמוך .
בשנים 2013 ו־2014 הייתה מנחת המופע "שני כוכבים".
בשנת 2014 היא כיכבה בסדרה "אני כבר לא פוחדת".
מפברואר ועד דצמבר 2016, יחד עם בעלה, פיטר צ'רנייב, היא אירחה את תוכנית הבוקר "בוקר חדש" בערוץ NTV.
ב-31 בדצמבר 2016 היא אירחה את תוכנית השנה החדשה עם דמיטרי קולצ'ין, "כל הכוכבים בשנה החדשה", בערוץ NTV, שהיה לאחד המופעים המובילים בערוץ NTV.
ב־2017, הופיעה בתפקיד משני בסדרה "רדומים".
באותה שנה הצטלמה להפקה "כספיום 24" מבית רשת NTV.
אלה היו ההפקות האחרונות בהן השתתפה.
במהלך הבחירות לנשיאות 2018 הייתה חלק מתנועה חברתית, שתמכה בוולדימיר פוטין לנשיאות.
הנישואים עם הבעל הראשון, איש העסקים הגרמני אולף שוורצקופף, נמשכו כשנה.
בנישואים השניים, עם איש העסקים דמיטרי סטרוקוב, נולדו להם שני ילדים - אנה (ילידת 14 בינואר 1996) ומייקל (נולד ב-13 ביולי 2000 בארצות הברית).
במהלך נישואים אלה התגוררה אנסטסיה במשך שנתיים בשתי מדינות וסחרה בנדל"ן בארצות הברית: בלוס אנג'לס ושיקגו.
משנת 2006 ועד אביב 2008 נפגשה אנסטסיה זבורוטניוק עם השחקן והבמאי סרגיי ז'יגונוב, לצדו שיחקה בסדרה "האומנת הנהדרת שלי" .
מ-22 בספטמבר 2008, הייתה נשואה למחליק פיטר צ'רנייב.
באוקטובר 2018 נולדה לזוג בת, מילה.
התגוררה עם משפחתה ואמה בבית בשווי של 2 מיליון דולר בקוטג' יוקרתי בכפר קריוקשינו.
לאחר שילדה בשנת 2018 זבורוטניוק עלתה מאוד במשקל ונטען שהיא חלתה.
בשנת 2019 הצהירה כי אין לה סרטן מוח.
עם זאת, בספטמבר התקשורת מסרה כי לאחר שעברה טיפול בפולין, השחקנית אושפזה במוסקבה.
על פי כמה פרסומים מקוונים וערוץ הטלגרם Mash, לזאבורוטניוק אובחן בצקת מוחית.
רופאים הכניסו אותה לניתוח הצד הימני של גופה והיא הוכנסה לתרדמת מלאכותית על מנת להימנע מהלם כאב.
הנוירוכירורג אלכסנדר טושב אמר כי בשלב הרביעי לסרטן, החולים מסוגלים לחיות לא יותר משנה.
גורמים רשמיים לא אישרו או הכחישו את המידע.
בספטמבר 2019 דווח כי היא מאושפזת במרכז רפואי במוסקבה וכי הרופאים נאלצו לנתקה ממכשירי ההנשמה.
בהמשך פורסם שהיא שוחררה מבית החולים, אך לא נודע באיזה מצב.
ב-14 במאי 2020 נודע כי זבורוטניוק חולה בסרטן מוח ממאיר.
אלכסנדר מקרוב, מנהל מכון אנגלהרדט לביולוגיה מולקולרית של האקדמיה הרוסית למדעים, דיבר על כך במהלך פגישה בנושא פיתוח טכנולוגיות גנטיות עם נשיא רוסיה.
זבורוטניוק נפטרה ב-29 במאי 2024, בגיל 53 בהוספיס במוסקבה.
ב-1 ביוני 2024 נערך טקס אבלות לאנסטסיה זבורוטניוק במנזר פוקרובסקי שבמוסקבה, בין האורחים היו דמיטרי פסקוב ואשתו טטיאנה נבקה, גנאדי חזנוב, גרגורי לפס ואחרים.
באותו היום נטמנה בבית העלמין טרויקורובסקויה שבמוסקבה .
אנסטסיה אניה מנדיץ' (בסרבית: Анастасиа Мандић; נולדה ב-24 ביולי 1973) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה סרבית.
היא למדה משחק בפקולטה לאמנויות דרמטיות באוניברסיטה לאומניות בלגרד בבלגרד, ולאחר מכן הייתה חברה קבועה בתיאטרון הלאומי של בלגרד .
מנדיץ' נולדה ב-24 ביולי 1973 בבלגרד, שם סיימה את בית הספר היסודי והתיכון.
מנדיץ' מגיעה ממשפחה של שחקנים, סבתה הייתה שחקנית, וסבה , היה במאי תיאטרון ומייסד תיאטרון הדרמה בבלגרד .
אמה אוג'נקה אוגניאנוביץ' היא גם שחקנית, ואביה היה רקדן בלט.
לאחר הגירושים בין הוריה, התחתנה אמה של אנסטסיה עם השחקן מילוש ז'וטיץ' , ואביה התחתן עם אמו של המארח והשחקן מילאנו קאליניץ' , איתו גדלה אנסטסיה, וכן קטרינה ז'וטיץ' .
לעיתים קרובות, ביקרה מנדיץ' בתיאטראות, ולאחר שסיימה את בית הספר היסודי והתיכון, נרשמה לפקולטה לאמנויות דרמטיות באוניברסיטה לאומניות בלגרד בבלגרד, שם סיימה ב-1996. באותה שנה, קיבלה תפקיד מינורי בסדרת הטלוויזיה, אנשים שמחים .
מ-2000 היא הייתה חברה קבועה בתיאטרון הלאומי של בלגרד , והיא שיחקה גם בתיאטרון זבזדארה , בתיאטרון הדרמה היוגוסלבי , באטלייה 212 ובתיאטרון בושקו בוהה .
ב-2004, נישאה לשחקן מילורד מנדיץ' , והייתה נשואה לו עד למותו הפתאומי ב-2016. מנישואיה אליו, נולד לה בן, אנדרייה.
אף על פי שהתמסרה בעיקר לקריירה התיאטרונית שלה, היא השיגה במאה ה-21 מספר תפקידים גדולים בסדרות טלוויזיה.
פרס על הפרק "ניקולה מיליץ'", ב ביגודינה , על התפקיד של לוסי בהצגה "אני לא יודע מה זה מין, אבל השאלה היא התשובה", תיאטרון בושקו בוהה .
פרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל התיאטרון מיליווי זיבאנוביץ'.
שבח ציבורי על התוצאות בעבודה בעלת חשיבות יוצאת דופן ומיוחדת לפעילות המצליחה של התיאטרון הלאומי של בלגרד , לעונת 2015/2016.
אנסטסיה: המסתורין של אנה הוא סרט טלוויזיה מ-1986 המתבסס באופן רופף על אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשידור המקורי שלו הוא שודר בשני חלקים.
לאחר מכן מופיעה בחורה בשם אנה אנדרסון, המאמינה כי היא הנסיכה אנסטסיה, בתו של הצאר.
אנה מספרת את סיפורה לראשונה בשנות העשרים כאשר היא נמצאת באשפוז במוסד פסיכיאטרי בברלין לאחר שניסתה להתאבד.
סיפור ההימלטות שלה מהבולשביקים אשר הרגו את שאר משפחתה ב-1918 נראה ונשמע אמין והגיוני ואישים רבים שגלו מרוסיה מתחילים להאמין לה.
לאט לאט היא מקבלת יותר ויותר אמון, אך לעומת זאת אחרים ובעיקר בני משפחות מלוכה אירופאיות הקרובים לשושלת רומנוב מפקפקים בנכונות של סיפורה.
בחלק השני של הסרט היא נוסעת לארצות הברית על מנת להפגש עם בני משפחת המלוכה המתגוררים בניו יורק, בינתיים מריה פיודורובנה, אמו של הצאר וסבתה של אנסטסיה, הולכת לעולמה בדנמרק, ארץ מולדתה.
הקרובים בארצות הברית לא מאמינים לסיפורה ומגנים אותה כמתחזה ואף מובע סלידה ממנה במהלך הלווייתה של פיודורובנה, מה שגורם לה לעזוב את ארצות הברית ב-1931 ולחזור לגרמניה.
ב-1938 היא מחליטה לתבוע את בני משפחת רומנוב בבית משפט בגרמניה על מנת לחייב אותם להכיר בה כאנסטסיה, אך לא נחשפת האמת האמת האם אנה היא אכן אנסטסיה, הסרט מסתיים בקריינות המספרת כי אנה נסעה לארצות הברית והתיישבה בשארלוטסוויל שבוירג'יניה.
אנסטסיה, בת הצאר המזויפת הוא סרט גרמני אילם משנת 1928.
בחורה צעירה בברלין טוענת שהיא אנסטסיה, בתו הצעירה של הצאר הרוסי האחרון, אך מכיוון שמספר נשים לאחר 1918 טענו שהן אנסטסיה, לא לוקחים את דבריה יותר מדי ברצינות, בינתיים הבחורה משמשת כניצבת בסרט על הנסיכה אנסטסיה המצטלם בברלין.
הדוכס הרוסי מיכאל, המתגורר בברלין דוחה אף הוא את טענותיה.
אך עם זאת דודה של אנסטסיה מזהה אותה כאנסטסיה האמיתית והיא מוכרת על ידה כבתו של הצאר, לבחורה הצעירה קשה להתרגל לחיי מלוכה של עושר ומותרות, כאשר מנסים להוביל אותה לחתונה היא בורחת ומעדיפה לנהל חיי פשטות ועוני.
אנסזיזאורוס (שם מדעי: Anasazisaurus; משמעות שמו: "לטאת אנסאזי") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים שהתקיים במשך הקרטיקון שלפני 74 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית.
הדינוזאור התגלה בתצורות קירטלנד שבניו מקסיקו והוא נחשב בעבר למין של קריטוזאורוס, עד שהופרד לסוג עצמאי ב-1993 בידי החוקרים אדריאן האנט (Adrian Hunt) וספנסר ג.
Lucas), אשר קראו לו לכבוד המבנים שדמו למגורי הצוקים של השבטים האינדיאנים המקומיים.
הסוג הכיל מין בודד – Anasazisaurus horneri, שנקרא לכבוד החוקר ג'ק הורנר.
מין נוסף שנחשב במקור לקריטוזאורוס – Anasazisaurus navajovius בוטל.
הדרוזאור זה ידוע רק משרידים חלקיים של הגולגולת וחלקי הלסת.
גודל הגולגולת הגיע לאורך 90 ס"מ והערכה של החוקר גרגורי ס.
פאול הביא לאורך של 7.5 מטרים ולמשקל של עד 2,500 ק"ג.
הוא היה אוכל צמחים שנע על ארבע או על 2 רגליים וניזון מצמחייה קרקעית שאותה ליחך בשיניו האחוריות שלאורך הלחיים.
היה לו חלל אף קצר יחסית שאולי שימש להרעה או לתהודה.
אנסטסיה יורייבנה וולוצ'קובה היא רקדנית בלט רוסית, אישיות ציבורית.
וולוצ'קובה החלה את קריירת הבלט שלה בתיאטרון מרינסקי ב-1994, ומ-1998 היא עבדה בתיאטרון בולשוי.
לאחר 2003, הוא מופיע עם פרויקטי סולו, בעיקר בכיוון אסטרדה.
בנוסף לקריירת הריקוד שלה, היא מנסה את עצמה כשחקנית, דוגמנית וזמרת.
אנסטסיה וולוצ'קובה נולדה ב-20 בינואר 1976 בלנינגרד.
במשפחתו של אלוף ברית המועצות בטניס שולחן בזוגות.
וולוצ'קובה למדה באקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי, סיימה את לימודיה בכיתתה של נטליה דודינסקאיה.
בשנת 1994, כשהיא עדיין סטודנטית, היא החלה להופיע עם קטעי סולו על במת תיאטרון מרינסקי.
לאחר סיום הלימודים, היא התקבלה מיד כסולנית.
כבר בשנים הראשונות לעבודתה, היא ביצעה את התפקידים הראשיים בבלטים: ג'יזל, קורסייר, אגם הברבורים, ריימונדה וציפור האש.
בשנת 1998 היא הוזמנה על ידי ולדימיר וסילייב לבצע את התפקיד של אודטה בהפקתו החדשה של אגם הברבורים בתיאטרון בולשוי.
כתוצאה מסיבוב הופעות בבריטניה בתחילת שנת 2000, היא קיבלה הזמנה להבלט האנגלי הלאומי.
בספטמבר 2003 הודחה רשמית מתיטרון בולשוי, היא עצמה מקשרת את ההדחה מהתיאטרון עם נקמתו האישית של המיליארדר וחבר הדומה סוליימאן קרימוב, ממנו נפרדה זמן קצר לפני פיטוריה.
ב-2003 היא הפכה לחברה במפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-2 בפברואר 2011 היא עזבה את המפלגה.
ב-2009 היא הגישה בקשה להשתתפות בבחירות לראשות עיריית סוצ'י, בירת אולימפיאדת 2014 העתידית, אך נדחתה.
בשנת 2016, היא השתתפה בקונגרס העשירי של מפלגת רוסיה הוגנת.
היא שקלה את אפשרות השתתפותה בבחירות להדומא הממלכתית כמועמדת לחברות ממפלגה זו.
אנסטסיה הוא מחזמר עם מילים ולחן מאת לין אהרנס וסטפן פלהרטי , ותסריט מאת טרנס מקנאלי.
המחזמר מבוסס על סרט הנפשה משנת 1997 בעל אותו השם, המעבד את האגדה על אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה שיכלה להימלט מההוצאה להורג של משפחתה.
שנים לאחר מכן, יתומה עם אמנזיה בשם אניה מקווה למצוא את משפחתה על ידי הצטרפות לשני נוכלים שרוצים לנצל את הקיסרית הגדולה.
הופעת הבכורה של המחזמר בברודוויי התקיימה באפריל 2017 בתיאטרון ברודהרסט (לאחר סיום הרצת טרום-ברודוויי בהרטפורד, קונטיקט), ומאז הועלו הפקות מרובות ברחבי העולם של המחזמר.
בשנת 2012 התקיימה קריאה של המחזמר, בהשתתפות קלי בארט בתור אניה (אנסטסיה), ארון טבייט בתור דמיטרי, פטריק פייג' בתור ולדימיר ואנג'לה לאנסבורי בתור הקיסרית מריה.
ב-12 ביוני 2015, התקיימה הסדנא של המחזמר בניו יורק, שכללה את אלנה שאדו בתור אניה, רמין קרימלו בתור גלב (תפקיד חדש שנוצר עבור ההפקה הבימתית) ודאגלס סילס בתור ולאד.
הופעת הבכורה של ההפקה המקורית של אנסטסיה התקיימה בבמת הרטפורד בהרטפורד, קונטיקט.
דארקו טרסניאק ביים את המופע והכוראוגרפיה נעשתה על ידי פגי היקי.
במופע כיכבו כריסטי אלטומאר בתפקיד אניה ודרק קלנה בתפקיד דמיטרי.
המחזמר הועלה בתיאטרון ברודהרסט , ברודוויי.
ההצגות המקדימות החלו ב-23 במרץ 2017. המחזמר נפתח רשמית ב-24 באפריל 2017. ההפקה בברודוויי כוללת את צוות השחקנים המקורי מהרטפורד.
המופע נסגר ב-31 במרץ 2019, לאחר 34 הצגות מקדימות ו-808 הופעות רגילות.
ההפקה האירופאית הראשונה נפתחה רשמית ב-10 באוקטובר 2018 (הצגות מקדימות החלו ב-3 באוקטובר) בתיאטרון הקולוסיאום במדריד, ספרד.
סיבוב ההופעות הראשון בצפון אמריקה החל ב-9 באוקטובר 2018 בתיאטרון פרוקטור בסקנקטדי, ניו יורק.
המופע נסגר ב-2020 בשל מגפת הקורונה.
סיבוב הופעות שני החל ב-15 באוקטובר 2021 במרכז לאמנויות הבמה של מחוז קולומביה באוונס, ג'ורג'יה.
הפקה גרמנית רצה מ-15 בנובמבר 2018 עד 13 באוקטובר 2019 בתיאטרון בימת פאלדיום בשטוטגרט.
ההפקה ההולנדית נפתחה ב-22 בספטמבר 2019 בתיאטרון AFAS בהאג, הולנד.
ההפקה הסתיימה ב-23 במרץ 2020, בשל מגפת הקורונה, ולא חודשה מאז.
הופעת הבכורה של ההפקה הפינית, שאינה שחזור של ההפקה המקורית בברודוויי, התקיימה ב-2 בספטמבר 2022 בתיאטרון טמפרה , פינלנד.
הפקה נוספת שאיננה שחזור של ההפקה המקורית, בתיאטרון הממלכתי בלינץ, אוסטריה.
הופעת הבכורה של ההפקה הדוברת-פורטוגזית התקיימה ב-9 בנובמבר 2022 בתיאטרון רנו בסאו פאולו, ברזיל.
בשנת 1907, סנקט פטרבורג, רוסיה, הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה מנחמת את נכדתה הצעירה, הנסיכה הגדולה אנסטסיה בת החמש, אשר עצובה מהעובדה שסבתה עוברת לפריז שבצרפת.
לפני שהקיסרית עוזבת, היא מעניקה לאנסטסיה תיבת נגינה כמתנת פרידה ("Prologue: Once Upon a December").
אחת עשרה שנים לאחר מכן, אנסטסיה משתתפת בנשף עם משפחתה כאשר הבולשביקים פולשים לארמון.
בעוד בני משפחת רומנוב מנסים לברוח, אנסטסיה מנסה להחזיר את תיבת הנגינה שלה, רק כדי שיירו לעברה וילכדו אותה, יחד עם שאר בני משפחתה ("The Last Dance of the Romanovs").
מאוחר יותר בפריז, הקיסרית מקבלת מכתב שבו כתוב שכל המשפחה הוצאה להורג.
בשנת 1927, גלב ואגנוב, גנרל של הבולשביקים ששולטים עכשיו ברוסיה, מודיע לרוסים הקודרים ששמה של סנקט פטרסבורג הענייה שונה ללנינגרד, והוא מבטיח עתיד בהיר ושליו יותר.
הרוסים מוחים על שינוי זה, אבל מעודדים מהשמועה שאולי אנסטסיה שרדה את מתקפת הבולשביקים.
שני רמאים מבוקשים, דמיטרי הצעיר היפה וולאד פופוב (חבר לשעבר בבית המשפט הקיסרי), שומעים את השמועות ומתכננים את "התרמית הגדולה בהיסטוריה": הם יטפחו בחורה תמימה שתהפוך לאנסטסיה כדי לקחת את הכסף מהקיסרית האלמנה ("A Rumor in St.
דמיטרי וולאד עורכים אודישנים, שאינם מצליחים, עבור המזימה שלהם בארמון יוסופוב הנטוש.
בדיוק כשהם עומדים לוותר על התקווה למצוא מתחזה מתאימה, מנקת רחוב בשם אניה נכנסת כדי לשאול את דמיטרי בנושא ניירת עבור רכישת כרטיסים לפריז.