tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכלי נשק אלה, מכונת הירייה מושכת את השרשיר דרך הנשק ומוציאה את השרשיר חסר הכדורים מצידה השני.
בכלי נשק אחרים נעשה שימוש ב"שרשיר מתפרק", בהם לאחר פליטת הכדור,
השרשיר מתפרק ומועף מכלי הנשק יחד עם התרמיל הריק.
כלי נשק מסוג זה קלים יותר, ולכן נוחים יותר לתנועה תוך כדי ירייה.
היתרון בשרשירים המחוברים דרך קבע הוא האפשרות למלא מחדש את השרשיר.
שרשירים אלה מחוברים זה לזה בדרך כלל באמצעות חוליות עשויות בד, ואילו השרשירים המתפרקים מורכבים מחוליות עשויות מתכת.
השרשירים מתאימים לירי רציף וארוך של תחמושת.
במהלך המאה ה-20 פותחו מקלעים עם קצב אש גבוה יותר, ונמצא כי המחסנית המסורתית הפכה ליעילה פחות משני טעמים: מחסנית בגודל סביר (עם פחות מ-70 כדורים) מצריכה את החלפתה בתכיפות גבוהה מדי במהלך ירי ממושך, והקפיץ המזין את הכדורים במחסנית אינו יכול לפעול בצורה מהירה ועלול להיתקע.
השרשירים מאוחסנים לרוב בקופסאות או בתופים הניתנים לחיבור מתחת או ליד כלי הנשק.
באופן זה יכולים כוחות חיל רגלים ניידים להצטייד במקלע בינוני וקל עם כמות גדולה של תחמושת בקלות יחסית.
בשרשיר של הנשק מאג מסודרים הכדורים כך שכל כדור עשירי הוא כדור נותב, מה שעוזר לאמוד את כמות התחמושת הנותרת.
שרשיר מצוי המכונה גם שרשיר (שם מדעי: Anas crecca) הוא מין ממשפחת הברווזיים.
משקל הזכרים מגיע ל־340 גרם בעוד הנקבות מגיעות למשקל 320 גרם.
גופם של שני הזוויגים אפור אם כי נוצות הזכר אפורות כסופות והצידיים מפוספסים בקווים שחורים עדינים על רקע לבן.
הגב שחור ואחורי הגוף בהירים.
החזה צהוב־קרם והראש ערמוני כשלאורכו עובר פס־עין ירוק המוקף בפס לבן דק מלמטה.
המקור שחור ושטוח עם קצה בשיפוע המזדקר מעלה.
הנקבה דומה במראהּ מעט לנקבת ברכייה אך בעלת גבת עין בולטת בחום והיא מעט יותר פלומתית.
השרשיר הוא עוף הנודד בסתיו דרומה, וחורף במערב אירופה, אגן הים התיכון, במזרח התיכון ובאפריקה עד קו המשווה.
בישראל הוא חולף וחורף מצוי.
נצפה בחודשים ספטמבר עד מרץ.
להקת שרשירים נעה בדרך כלל במבנה של ראש חץ.
השרשיר ניזון מצמחי מים, דגניים, לרוות חרקים, חלזונות וסרטנים קטנים אותם הוא מסנן משפת המים או שהוא אוכל זרעים שונים על הקרקע.
השרשיר ניזון בדרך כלל במשך היום אך בחורף הוא נאלץ לאכול גם בשעות בין הערביים ואף בלילה.
ברווז זה מצוי מאוד ואינו נתון בסכנה אם כי כמה אוכלוסיות נפגעות מזיהומי ביצות ופגיעה בסביבות מחיה.
המין שרשיר קרוליינה (Anas carolinensis) מאמריקה הצפונית דומה מאוד לשרשיר המצוי ובעבר היה תת־מין שלו אך הופרד.
שרשרת אספקה (או רשת לוגיסטית) היא מערכת מתואמת של ארגונים, אנשים, פעילויות, מידע ומשאבים המעורבים באספקת מוצר או שירות מהספק עד ללקוח.
פעילויות שרשרת אספקה הופכות חומר גלם ורכיבים למוצר מוגמר המסופק ללקוח הקצה, ובסופו של דבר עד לפינויו הסופי (Disposal) המסמל את גמר מחזור החיים של המוצר.
מערכות ומוצרים רבים מכילים שילוב של טכנולוגית מגוונות ומרכיבים רבים המגיעים ממקורות שונים.
הקשר בין הלקוח לספק הוא רק השלב הסופי של שרשרת (או רשת) מסחרית ארוכה ומורכבת ביצירת המוצר ובאספקתו.
השרשרת של מוצר פיזי מתחילה משלב כריית חומרי הגלם וכוללת מגוון פעילויות של עיבוד, ייצור, הרכבה, אחסנה ותובלה בין מספר רב של חברות ועל פני מרחב גאוגרפי גדול עד להגעת המוצר ללקוח הקצה.
אף על פי שחברות מסחריות פועלות לא רק בשוק מקומי או לאומי אלא בשוק גלובלי, בדרך כלל אין מצב שחברה אחת שולטת בכל שרשרת האספקה משלב חומרי הגלם ועד אספקת המוצר ללקוח.
מכאן שהשרשרת הלוגיסטית תכלול קשרי מסחר בין חברות שונות, כאשר כל חברה תנסה להשיא את הרווחים שלה בתחום בו יש לה יתרון תחרותי, והיא צפויה להתמקד בפעילות מול חברות אשר עובדות איתה באופן ישיר.
למעשה, כל חברה היא הלקוח של החברה שנמצאת לפניה בשרשרת הלוגיסטית ומהווה ספק עבור החברה שנמצאת אחריה באותה שרשרת.
ניהול שרשרת האספקה מכיל את התכנון והניהול של כל הפעילויות הכרוכות במיקור, רכש, עיבוד וניהול הלוגיסטיקה.
זה כולל בין השאר את התיאום ושיתוף הפעולה עם כל שאר השותפים לשרשרת, הן השחקנים הראשיים (הספקים, היצרנים והלקוחות) והן שחקני המשנה (המתווכים, ספקי שירותי מיקור חוץ ואחרים).
ניהול שרשרת האספקה משלב את ניהול ההיצע וניהול הביקוש הן בתוך הארגונים והן ביניהם.
שרשרת אספקה בת קיימא היא פיתוח העונה על צורכי ההווה בלי לפגוע ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם.
הקיימות קוראת להשיב את האיזון הטבעי באמצעות שינוי המערך היצרני שלנו כך שישתמש כמה שיותר בחומרים טבעיים, מתכלים ומתחדשים.
הרעיון הכלכלי העומד מאחורי שרשראות האספקה למיניהן הוא להקטין ככל האפשר את העלות הכוללת של מערך האספקה.
שרשרת אספקה יכולה להיות מתוארת באמצעות המשתנים העיקריים הבאים:
להלן עיקרי המשתנים בתורת האספקה:
H – עלות אחזקת יחידה במלאי ליחידת זמן.
K – עלות הזמנה בודדת או במקרה של ייצור המוני עלות SET-UP למנת ייצור בודדת.
D – קצב הביקוש למוצר מסוים ליחידת זמן.
C – עלות ייצור או הזמנת מוצר בודד.
Q – הכמות המוזמנת או המיוצרת במנת ייצור או בהזמנה בודדת.
T – זמן המחזור החולף בין 2 הזמנות עוקבות או זמן ייצור וצריכה של מנת הייצור הבודדת.
באופן כללי שאיפתו של כל בעל ארגון הכורך אחריו ולפניו שרשרת אספקה אחרת, היא לאזן בין עלויות SET-UP או הזמנה בודדת (K) לבין העלות המצרפית של אחזקת המלאי (H).
בנושאי ייצור שונים כמו תעשיית הבשר, לחברות הגדולות יש שליטה מלאה בשרשרות האספקה וזה לא מאפשר לחקלאים קטנים להישאר עצמאיים.
קיימים מספר מודלים מתמטיים הממדלים סוגי ארגונים שונים:
מודל Economic Order Quantity בא לדמות ארגונים שמשמשים כסיטונאים מזמינים סחורה ומוכרים אותה בקצב אחיד.
המודל מתבסס על סט הנחות פשוטות לשם הצגת והבנת השיקולים בתכנון מלאי.
המודל מציג פונקציית מטרה של מינימום עלות כוללת ליחידת זמן של ביקוש, ובה משתנה החלטה של גודל מנת הזמנה או ייצור.
נוסחה מביאה לאופטימיזציה עבור גודל המנה שתביא את העלות הכוללת למינימום.
שרשור היא פעולה בינארית בין שתי מחרוזות, שתוצאתה היא מחרוזת שלישית, שבה מוצמדת המחרוזת השנייה בהמשכה של הראשונה.
אם נסמן את פעולת השרשור בסימן +, מתקיים, למשל, 'ויקי' + 'פדיה' = 'ויקיפדיה'.
פעולת השרשור אינה קומוטטיבית, שהרי, למשל, 'ויקי' + 'פדיה' ≠ 'פדיה' + 'ויקי'.
פעולת השרשור היא פעולה אסוציאטיבית, כלומר לכל שלוש מחרוזות a,b,c מתקיים a+(b+c) = (a+b)+c.
איבר היחידה לפעולת השרשור הוא המחרוזת הריקה (שנסמנה בשני גרשים (בודדים) צמודים, "), כלומר לכל מחרוזת a מתקיים .
האיבר היחיד באוסף של מחרוזות שיש לו איבר הופכי הוא המחרוזת הריקה.
בהתאם לכך, האוסף של מילים סופיות באלפבית X, ביחס לפעולת השרשור, הוא מונואיד (זהו המונואיד החופשי על X, ראו חבורה חופשית).
בשפות טבעיות רווחת פעולה של שרשור מורפמות ליצירת מילים חדשות והטיות של מילים קיימות.
דוגמה: המילה האנגלית unbreakable מורכבת משרשור של שלושה צורנים: un+break+able.
פעולת השרשור ממומשת בשפות תכנות רבות, כחלק מהכלים לטיפול במחרוזות.
האופרטור מסומן בדרכים שונות, ובהן:
סימן חיבור (+) – BASIC, ויז'ואל בייסיק, פסקל, JavaScript, Java, פייתון, C sharp
אמפרסנד (&) – עדה, BASIC, ויז'ואל בייסיק
שני קווים ניצבים (||) – PL/I
בתורת הקבוצות, שרשרת היא תת-קבוצה של קבוצה סדורה חלקית שעבורה היחס הוא יחס סדר מלא.
שרשרת תקרא שרשרת מקסימלית אם לא קיימת שרשרת נוספת ב- שעבורה .
לפי עקרון המקסימום של האוסדורף, בכל קבוצה סדורה חלקית קיימת שרשרת מקסימלית.
אנטי-שרשרת היא מושג הפוך לשרשרת.
בניגוד לשרשרת, שבה כל זוג איברים ניתנים להשוואה זה לזה, באנטי-שרשרת כל זוג איברים אינו ניתן להשוואה.
שַׁרְשׁוּרִים (שם מדעי: Cestoda) היא מחלקה של תולעים שטוחות טפיליות השוכנות במערכת העיכול של בעלי חיים ובעיקר של בעלי חוליות, ובהם האדם.
מבנה השרשורים כולל בעיקר מערכת רבייה, ללא מערכת עיכול, מערכת עצבים או מערכת חישה.
השרשור סופג את מזונו ממערכת העיכול של הפונדקאי.
צורת התולעים במחלקה זו דומה לשרשרת, ומכאן שמה העברי.
השרשור בנוי מפרקים רבים, כל הפרקים למעט הראשון הם ברי-ניתוק, ולמעשה ניתן לראות בהם מושבה.
אורכן עשוי להגיע לכדי מספר מטרים, והן יכולות לשהות מספר שנים בתוך המעיים של בעלי החוליות בתוכם הן גדלות.
מבנה התולעים כולל ראש שמטרתו היצמדות - מתוך הראש יוצאים קרסים שנתקעים בדופן המעי ומונעים את הפרשת התולעים החוצה ביחד עם הפרשות המעי.
חלק נוסף במבנה התולעת הוא פרוגלוטידים, פרקים דמויי שקים שמכילים בתוכם אלפי ביציות ותאי זרע.
יחידות אלו נוצרות באזור הקדמי של התולעת והן הולכות ומבשילות.
היחידות הבשלות, המכילות ביציות מופרות, מתנתקות מקרסיהן ומופרשות בצואה ועלולות להיות מועברות לבעלי חוליות אחרים, מהם גדלים שרשורים חדשים.
בכמויות גדולות עלולה להיווצר הרעלה עקב שחרור של טוקסינים על ידי התולעים, מה שייצור עלייה ברמת הסוכר ותחושת בלבול.
שרשרת היא תכשיט בצורת חוט הנענד מסביב לצוואר.
שרשראות נוצרות לעיתים קרובות על ידי שרשרת מתכת ועליה תכשיטים.
שרשראות הן חלק בלתי נפרד מסוגי תכשיטים מאז ימי התרבויות הקדומות וקדמו להמצאת הכתב.
שרשראות נמצאות בשימוש לפחות מתקופת האבן, בערך לפני 40,000 שנה.
עוד לפני המצאת האריגה והחריזה היו קיימות שרשראות.
השרשראות הראשונות היו עשויות מחומרים טבעיים בלבד - גפנים חזקים או גידים שנשארו מן הציד נקשרו יחד ועוטרו בצדפים, עצמות, שיניים, עורות צבעוניים, נוצות ציפורים, אלמוגים, חתיכות עץ מגולפות, זרעים, אבנים צבעוניות, אבני חן טבעיות או מרכיבים טבעיים יפים אחרים שנמצאו בקרבת מקום.
התפתחות העיבוד של בד ומתכת הרחיבו מאוד את מגוון התכשיטים שהיו זמינים לבני אדם.
המצאת החוט והמחרוזת אפשרה פיתוח של שרשראות קטנות יותר, עמידות יותר ומורכבות יותר.
בתקופת הברונזה בני האדם גילו כיצד להתיך מתכת וליצוק אותה לתוך תבניות.
מתכות כמו ברונזה, נחושת, כסף, זהב, אלקטרום ופלטינה שימשו ליצירת שרשראות עבור גברים ונשים.
מלטשי אבני חן ונפחי זכוכית אפשרו שיבוץ של אבני חן מלוטשות וזכוכיות צבעוניות בשרשראות.
בעידן המודרני, ניתן לייצר שרשראות ממגוון מתכות חדשות שבעבר לא ידעו כיצד להתיך בטמפרטורה הדרושה.
לייזר מאפשר חריטת קליגרפיה, סמלים, מילים וציורים על חרוזים ותליונים עבור שרשראות.
שרשראות נשים לעיתים קרובות מסווגות לפי אורכן.
שרשרת צמודה לצוואר - מוכרת גם כשרשרת קולר או צ'וקר וכשמה כן היא, צמודה לצוואר.
ענק הדוק דמוי צווארון - אורכו 35 עד 41 סנטימטר, והוא נענד בקצה העליון של הצוואר.
שרשרת נסיכותית - אורכה 45 עד 50 סנטימטר.
שרשרת Matinee - אורכה 56 עד 58 סנטימטר.
מורכבת בדרך כלל מחוט בודד המונח על מחשוף החזה.
שרשרת אופרה- אורכה 75 עד 90 סנטימטר והיא מונחת על עצם החזה.
שרשרת חבל - מוכרת גם כ-sautoir, ארוכה יותר משרשרת אופרה.
שרשרת פלצור - שרשרת חבל ארוכה במיוחד.
אין לה סוגר, היא נכרכת מספר פעמים סביב הצוואר, וקצותיה נכרכים או נקשרים זה בזה.
ענק יהלומים הוא שרשרת שמשולבים בה יהלומים.
במדינות המערב לעיתים קרובות מקבלים אותם כמתנות כסימנים לאהבה ונאמנות בין אוהבים.
קיימים סוגים רבים של שרשראות מסוג זה.
מחרוזות פנינים פופולריות בקרב נשים.
קיימים מספר סוגים של מחרוזות פנינים:
מחרוזת פנינים אחידות המורכבת מפנינים בגודל דומה
מחרוזות פנינים מדורגות המורכבות מפנינים קטנות ליד הסוגר וגדולות במרכז המחרוזת המונח מקדימה
מחרוזות המשלבות פנינים בגוונים שונים, בדרך כלל בסדרה מחזורית
מחרוזות מפנינים "פראיות" בצורות שונות
ישנן שרשראות המורכבות ממספר מחרוזות באורכים מדורגים, כך שהקצרה מקיפה את הצוואר, הבאה מקיפה אותה וכך הלאה.
ישנן שרשראות המשלבות פנינים עם חרוזי כסף, זהב ואבני חן.
כאשר החרוזים האחרים מעטים, הן עדיין נקראות "מחרוזות פנינים".
מחרוזת פנינים קלאסית מורכבת מפנינים כדוריות לבנות בלבד, והיא פופולרית במיוחד אצל כלות.
בכמה מחרוזות של גברים (וגם במספר סוגים מועט של שרשראות לנשים) בשרשרת יש תליון של שן של חיה.
גרסה פופולרית במיוחד היא שרשרת מעור עם שן של כריש.
חרוזי תפילה שאמורים לשמש כמוקד של מדיטציה או תפילה ו / או לסייע בלימוד פסוקים דתיים, מאורגנים לעיתים כשרשרת.
מחרוזות תפילה מכילים בדרך כלל חרוזים מכל סוג שהוא (לעיתים קרובות חרוזי עץ, זרעים או חומרים אחרים הזמינים בקלות שקשורים לרוחניות / או ענווה) לאורך כל אורכן.
שרשראות מסוג זה בדרך כלל אינן נענדות.
שרשרת עם סמל פופולרי כתליון, כגון: יין ויאנג, צלב, חמסה או מגן דוד.
שְׁרַקְרַק מָצוּי (שם מדעי: Merops apiaster) הוא מין של עוף קטן במשפחת השרקרקיים.
הוא מקנן בדרום ומרכז אירופה, בצפון ובדרום אפריקה ובמערב אסיה.
פרט לאוכלוסייה יציבה בדרום אפריקה, המין נודד, וחורף באפריקה הטרופית.
מין זה מזדמן באביב צפונה מעבר לתפוצתו הרגילה, ומקנן לעיתים בצפון אירופה.
בישראל הוא חולף נפוץ ביותר בעונות הנדידה, ומקייץ ואף מקנן נפוץ למדי בצפון ובמרכז, מקו באר שבע וצפונה (בבקעת הירדן צפונה מיריחו).
המין שרקרק מצוי תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של הספר Systema Naturae שלו תחת שמו המדעי הנוכחי Merops apiaster.
שם הסוג Merops מגיע מהשם ביוונית עתיקה שניתן לשרקרק, ושם המין הספציפי apiaster מגיע מלטינית apiastra, שפירושו "אוכל-דבורים", מ-apis, "דבורה".
זהו גם מקור שמו העממי באנגלית, "Bee-eater".
השם "שרקרק" נזכר לראשונה בתלמוד הבבלי, כזיהוי לרחם הנזכר במקרא:
על-פי רש"י שמו של השרקרק הוא בעצם אונומטופיה: .
גם תרגום אונקלוס יכול להתאים לזיהויו עם השרקרק המודרני; הוא תרגם את הרחם ל"ירקרקא", מה שמתאים לניצויו.
זהו מין בעל ניצוי ייחודי וצבעוני למדי, עם בטן כחולה, גרון צהוב, וחלקים עליונים חלודיים.
הקשתית אדומה כהה, ויש לו פס-עין שחור.
בתעופה בולטת שפת הזרימה הכהה של הכנף.
צלליתו בתעופה מהווה אף היא סימן טוב לזיהוי, עם כנפיו המחודדות, מקורו הארוך, ובליטת הזנב שלו הנוצרת מנוצות זנב מרכזיות מוארכות.
הזוויגים דומים, אך הנקבה נוטה להיות עם נוצות ירוקות יותר מאשר זהובות בכתפיים.
בלבוש חורף הניצוי יותר דהוי, הגב מקבל גוון ירקרק ופחות כחול, והוא מאבד את בליטת הזנב.
הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך עם פחות שונות בניצוי.
הבוגרים מתחילים חילוף ראשון ביוני או ביולי ומשלימים את התהליך עד אוגוסט או ספטמבר.
ישנו חילוף נוסף ללבוש חיזור בחורף באפריקה.
קריאותיו של השרקרק, הנשמעות כמעין "רריפ רריפ" גרוני, נשמעות למרחק, ומסגירות לעיתים קרובות להקה מתקרבת.
השרקרק המצוי הוא מין נודד ברובו, בעל שתי תפוצות רבייה מופרדות בבירור.
רוב השרקרקים מקננים בדרום אירופה ובחלקים מצפון אפריקה, חצי האי ערב ומערב אסיה עד למערב מונגוליה.
יש גם אוכלוסייה יציבה ומקננת בדרום אפריקה ובנמיביה.
למרות שתי האוכלוסיות המובחנות, המין נותר מונוטיפי ואינו מופרד לתת-מינים שונים.
באפריקה המין נצפה גם בסוואנות, חופי אגמים ואדמות חקלאיות.
במהלך החיזור, הזכר מאכיל את הנקבה בפריטי טרף גדולים, כשהוא עצמו אוכל את הקטנים יותר.
לרוב הזכרים מונוגמיים, אך ישנם גם מקרים של ביגמיה.
עונת הקינון מתרחשת ממאי עד יוני באירופה.
הקן הוא מחילה שנחפרת בקרקע חולית שטוחה או משופעת, או לעיתים קרובות יותר בגדות נהר על מצוק עפר או אבן גיר, שם ניתן למצוא מושבות קינון של זוגות רבים.
מחילת הקינון בנויה אופקית, ואורכה יכול להגיע אף לשני מטרים.
בקצה שלה נחפר תא הטלה שקוטרו כ-20 ס"מ.
השרקרקים אינם מרפדים את התא, הם לנים בו, פולטים בו את צנפותיהם, וכך מצטברת בקרקעיתו שכבת שיירי חרקים (בעיקר כנפיים ורגליים) עליה מוטלות הביצים.
שני בני הזוג משתתפים בחפירת המחילה, עם קצב התקדמות של בין 10 ל-30 ס"מ ביום, כשהחפירה נשלמת כעבור כשבועיים.
התטולה מכילה בין ארבע לעשר ביצים כדוריות ולבנות.
הדגירה נמשכת כעשרים יום, ובסופה בוקעים הגוזלים באופן א-סינכרוני (כלומר יש הפרש של מספר ימים בין בקיעת הגוזל הראשון והאחרון).
קצב האכלת הגוזלים הולך ועולה עם גדילתם והוא מגיע לכ-50 האכלות בשעה לקראת סוף גידולם.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 30 יום, והם מואכלים על ידי הוריהם עוד כשלושה שבועות לאחר הפריחה.
כפי שניתן לדעת משמו האנגלי (Bee-eater), השרקרק אוכל בין השאר דבורים, צרעות ושאר מיני חרקים.
בין השאר הוא ניזון גם מלטאות ומצפרדעים.
הוא מסיר את העוקץ ממיני הדבורים והצרעות שהוא אוכל על ידי חבטה שלהם על ענף.
השרקרק פולט בצורת צנפה את החלקים הקשים יותר לעיכול, כמו הכנפיים והשלד החיצוני הנוקשה.
הדבורים והצרעות אהובים עליו במיוחד - נצפו שרקרקים שאכלו 250 דבורים ביום.
המרכיב החשוב ביותר בתזונה של השרקרק הוא דבוראים, בעיקר דבורת הדבש האירופית.
מחקר בספרד מצא כי דבורים אלה מהוות 69.4% עד 82% מהתזונה של השרקרק המצוי.
על-אף זאת, השפעתם על אוכלוסיות הדבורים קטנה.
הם אוכלים פחות מ-1% מהדבורים הפועלות באזורים בהם הם חיים.
מחקר מצא כי השרקרקים "ממירים מזון למשקל גוף בצורה יעילה יותר אם הם ניזונים מתערובת של דבורים ושפיריות מאשר אם הם אוכלים רק דבורים או רק שפיריות".
אם מכוורת מוקמת קרוב למושבת קינון של שרקרקים, השרקרקים אוכלים מספר גדול יותר של דבורי דבש מכיוון שהן מצויות בשפע רב יותר.
עם זאת, מחקרים מראים שהשרקרקים אינם עפים בכוונה לתוך שטח המכוורת, אלא הם ניזונים מחרקים שנלכדו בשטחי מרעה וכרי דשא ברדיוס של 12 ק"מ מהמושבה, כאשר מרחק מרבי זה מגיע רק כאשר יש מחסור באוכל.
תצפיות מראות שהשרקרקים נכנסים לשטח המכוורת רק בתקופות קרות וגשומות, כאשר הדבורים אינן עוזבות את הכוורת ולשרקרקים קשה יותר לזהות טרף אחר.
כוורנים רבים מאמינים שהשרקרקים מהווים את המכשול העיקרי הגורם לדבורים הפועלות לא לחפש מזון, ולהישאר במקום זאת בתוך הכוורות במשך רוב היום בין מאי לסוף אוגוסט.
עם זאת, מחקר שנערך ביער אקליפטוסים באזור אלאלוס, 80 ק"מ מזרחית לטריפולי שבלוב, הראה שהשרקרקים לא היו המכשול העיקרי של חיפוש מזון לדבורים, אלא ההפך ממה שחושבים כוורנים.
שיעור חיפוש המזון בחלק מהמקרים היה אף גבוה יותר בנוכחות השרקרקים מאשר בהיעדרם.
תזונה ממוצעת כללה 90.8% דבורי דבש ו-9.2% חיפושיות.
סבירות גבוהה יותר לטריפה כאשר קיימת כאש הדבורים מתנחלות מחדש או במהלך שיא הנדידה, מסוף מרץ עד אמצע אפריל, ובאמצע ספטמבר.
כוורות הקרובות לעצים או כבלי חשמל עיליים נמצאות גם הן בסיכון מוגבר כאשר השרקרקים מסתערים על דבורים מעופפות מעמדות הציד הללו.
אירופה מהווה כ-40% מטווח התפוצה העולמי של המין, כך שאומדן ראשוני של האוכלוסייה העולמית עומד על 14,000,000–25,250,000 פרטים בוגרים, אם כי נדרשים אישושים נוספים להערכה זו.
שְׁרַקְרַק גַּמָּדִי (שם מדעי: Merops cyanophrys) הוא מין של עוף ממשפחת השרקרקיים.
על-אף שבתחילה הם תוארו כמינים נפרדים, השרקרק הגמדי והשרקרק הגמדי האפריקאי ( M.
viridissimus) אוחדו ביחד עם השרקרק הגמדי האסייתי ( M.
orientalis) למין יחיד על-ידי צ'ארלס סיבלי וברט מונרו ב-1990. בשנת 2014, הרשימה האדומה של IUCN ו-BirdLife International פיצלו אותם שוב למינים נפרדים.
מחקר משנת 2020 מצא הבדלים משמעותיים במורפולוגיה ובקולות בין שלושת המינים, כך שהם גם פוצלו זה מזה על ידי איגוד האורניתולוגים הבין-לאומי ב-2021.
ישנם כיום שני תת-מינים מוכרים:
cyanophrys (ז'אן-לואי קבאניס ופרדיננד היינה, 1860) - מצוי במערב ודרום חצי האי ערב ודרום ישראל
muscatensis (ריצ'רד באולדר שרפ, 1886) - מצוי במרכז ומזרח חצי האי ערב
ככל מיני השרקרקים, השרקרק הגמדי מאוד צבעוני, וכפי שמשתמע משמו, קטן יחסית לרוב מיני השרקרק - אורכו הממוצע הוא בין 16 ל-18 ס"מ.
רוב נוצות גופו ירוקות, אך הנוצות בגרונו, מצחו ולחייו הן כחולות בהירות, ובנוסף יש לו פס עין שחור ופס שחור נוסף בבסיס הצוואר.
חלקים נוספים שאינם ירוקים הם אברות הזנב, שהן בצבע אפרפר-ירקרק, רגליו שהן שחורות וקשתית עינו שהיא אדומה.
לשרקרק הגמדי יש חד-צורתיות זוויגית.
השרקרק ניזון מחרקים, במיוחד דבורים, צרעות ונמלים.
את עוקצן של הדבורים והצרעות הוא מסיר בחבטת פגר החרק על ענף לפני שהוא אוכל אותו.
על פי רוב הוא צד מנקודת תצפית: כאשר הוא מבחין בטרף, הוא ממריא אליו ולרוב שב לאותה הנקודה.
עם זאת, הוא עשוי לצוד חרקים גם על האדמה.
השרקרקים מקננים בחודשים מאי-יוני, במצוקי אבן גיר, במחילות בעומק 1–2 מטרים.
הם בעלי 4–8 ביצים שצבען לבן, ושני הזוויגים מתחלקים בדגירה.
לעיתים מקננים מספר זוגות שרקרקים, ולעיתים יש קינון של זוג אחד בלבד.
לפעמים מצטרפים אל הזוג שרקרקים צעירים אשר עוזרים להם.
גם מחוץ לעונת הקינון, השרקרק הגמדי ישן בקן עם צאצאיו וכך מגן עליהם.
קריאות השרקרק במעופו נשמעות כ-"טרי-טרי-טרי" או "קרי קרי קרוּ-קרוּ קרי קר-קרו".
קריאת האזהרה היא קריאת "קיט" קצרה וגסה.
הוא מצוי באזורים צחיחים ופתוחים עם עצים פזורים ברחבי המזרח התיכון, כמו גם בואדיות, גנים ואדמות חקלאיות.
תפוצתו משתרעת ממערב ומרכז ערב הסעודית דרומה לתימן, ומגיעה עד לתימן, צפון עומאן, ומזרח איחוד האמירויות הערביות, וכן באיים מפוזרים בחופים במערב איחוד האמירויות.
התפשטות חקלאית ואזורים מושקים יצרו בתי גידול חדשים למין זה, וכך התרחבה אוכלוסייתו, מה שאפשר לו להתיישב בחלקים מהלבנט (מזרח ישראל, מערב ירדן וחלק קטן מאוד מחצי האי סיני) לפני 2001. בשל התרחבות האוכלוסייה והסימנים כי המין מרוויח משינויים מידי אדם בבית הגידול, הוא לא נחשב לתחת איום.
בישראל הוא מצוי בדרום ובמזרח הארץ.
תפוצתו בארץ התרחבה עם השנים, ככל הנראה עקב הגדלת שטחי החקלאות וריבוי החרקים בהם.
מצב השימור של השרקרק הגמדי הוא ללא חשש.
יותר מכך, מעקב אחר אוכלוסייתו מראה כי היא נמצאת במגמת גידול.
שרשרת בטן היא תכשיט מסוג שרשרת הנענד סביב בטנה של אישה (בשונה מהשרשרת הרגילה הנענדת סביב הצוואר).
שרשראות אלה, בדומה לשרשרות צוואר, עשויות לרוב מתכת יקרה (זהב או כסף).
תכשיט זה מהווה חלק מהלבוש המסורתי של רקדניות בטן.
תכשיטים אלו מקורם בהודו, בתרבות עמק האינדוס.
מחקרים ארכאולוגיים מראים כי שימושים ראשונים בשרשרות בטן מקורם באלף השני לפנה"ס, וגם כיום נעשה בהודו שימוש רב בשרשראות בטן על ידי נשים (ובכמה אזורים גם על ידי גברים).
בקרלה שבהודו נהוג להלביש תינוקות וילדים בשרשראות בטן.
שְׁרַקְרַק יָרוֹק (שם מדעי: Merops persicus) הוא מין ממשפחת השרקרקיים.
שרקרק ירוק מקנן בעיקר בצפון אפריקה, מהרי האטלס עד לדלתת הנילוס, מדרום טורקיה עד למפרץ הפרסי ומהים הכספי ועד אפגניסטן והודו.
מחוץ לעונת הקינון השרקרק הירוק נוהג לנדוד למרחקים ארוכים למרכז ודרום אפריקה לרוב בקבוצות קטנות, ולעיתים בגדולות.
הנדידה מתבצעת לרוב בשעות היום.
מרחב מחייתו של השרקרק הירוק הוא באזורים מדבריים ומדבריים למחצה, בערבות עם עצים פזורים, עמקים, נאות מדבר ואזורים הקרובים למים.
בישראל, השרקרק הירוק נחשב למין עוף חולף נדיר שאוכלוסייתו במצב רגישות גבוהה.
השרקרק נצפה בתקופות הנדידה - בעיקר בעונת הסתיו, בין החודשים יולי לאוקטובר, וגם במספרים קטנים בנדידת האביב בין מרץ למאי.
בשנות ה-50 דגר לאורך הירדן מים המלח ועד לעמק בית שאן במושבות קטנות.
כיום דוגר במספרים קטנים בישראל.
השרקרק הירוק גדול מעט מהשרקרק המצוי.
אורכו 31 ס"מ, אברות זנבו המרכזיות דקות וארוכות אשר מוסיפות לו עוד 7 ס"מ, ומשקלו נע בין 38-56 גרם.
מוטת כנפיו היא כ-49 ס"מ.
הוא נחשב לשרקרק גדול, רזה, ורובו צבוע בגווני ירוק.
כנפיו ארוכות, לחייו ומצחו תכולים, גרונו ערמוני-כתום, ותחתית כנפיו בצבע ערמוני.
גרונו חסר את הפס השחור האופייני לשרקרק המצוי ולשרקרק הגמדי.
הנקבה דומה לזכר אבל אברות זנבה המרכזיות קצרות משלו.
מזונו העיקרי - דבורים, ומכאן שמו האנגלי - Blue-cheeked Bee-eater.
נוהג לאכול מגוון של חרקים מעופפים כגון: צרעות, נמלים מעופפות, טרמיטים, שפיריות, חיפושית, ציקדות, פרפרים ועשים.
את רוב טרפו הוא לוכד באוויר.
כאשר הוא תופס טרף גדול, הוא לוקח אותו לטיפול על ענף של עץ.
לעיתים צד את טרפו על הקרקע.
אורח חייו דומה לזה של השרקרק המצוי.
בתקופת הקינון נוהג לקנן ביחידות ולעיתים בקבוצות קטנות.
הביצים מוטלות בחודשים מרץ - יוני.
הקן נבנה ביחידות ולעיתים בקבוצות.
לפעמים מקנן במושבותיהם של השרקרקים הירוקים שרקרק מצוי.
הקן נבנה בתוך מחילה שאורכה 1-3 מטרים (תלוי בדחיסות העפר), בגדות תעלות השקיה, קיר נמוך של אדמה דחוסה, בקרקע מוגבהת לצידי דרכים וכדומה.
המחילה מוטה כלפי מטה בזווית של 20 מעלות.
קוטרו של פתח הכניסה הוא כ-8 ס"מ.
בהטלה אחת מוטלים 4 עד 8 ביצים.
הדגירה מתבצעת במשך היום על ידי שני ההורים ובלילה על ידי הנקבה.
הדגירה נמשכת בין 23 ל-26 ימים.
שְׁרַקְרַק אַרְגְּמָנִי או שרקרק ארגמני דרומי (שם מדעי: Merops nubicoides) הוא מין שרקרק מסדרת הכחלאים החי בערבות אפריקה וקרוב משפחתו של השרקרק המצוי, החי בישראל.
במראהו הוא דומה למין שרקרק ארגמני צפוני אך בעל גרון אדמוני ולא כחול.
השרקרק מצוי בסוואנות באפריקה שמתחת לקו המשווה בקוואזולו-נטאל, נמיביה, גבון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובקניה.
זהו עוף צבעוני, כמו רוב השרקרקים.
צבע נוצותיו אדום-ורוד, עם ראש וקצוות כנפיים כחולים בהירים.
המקור שחור ופס כהה עובר על העיניים.
לזנב שני דגלי נוצות ארוכים.
השרקרקים מקננים בקירות של אבני חול או עפר בגדות נהר ושפכי נהרות, בהם הם מתקבצים בלהקות גדולות.
באמצעות מקורם הארוך הם חופרים מחילה ארוכה ובה הנקבה מטילה 2–5 ביצים, המוגנות מטורפים.
השרקרקים האדומים נודדים לזימבבואה בין אוגוסט לנובמבר ומשם לדרום אפריקה לחודשי הקיץ.
בסוף הקיץ הם חוזרים לאזור המשווני.
המזון העיקרי של השרקרקים הארגמניים הוא דבורים, אותן הם צדים במקורם, חובטים אותן כנגד ענף כדי להורגן וגם משפשפים כדי להיפטר מהעוקץ הארסי.
שרקרקים אלה צופים בדבורים ובחרקים מעמדות תצפית, שכוללות גם בעלי חיים.
כלומר, הם יושבים על גבן של חיות אפריקניות נפוצות כמו אנטילופות, יענים, זברות וג'ירפות ואפילו על גבה של החוברה האפריקנית.
גם פילים אפריקניים, המבריחים בלכתם חרקים, מושכים להקות של שרקרקים, וגם שריפות טבע, המניסות מאות חרקים מהאדמה לאוויר.
השרקרקים גם חוטפים חרקים, הבורחים מחיות אחרות ואפילו ממכוניות נוסעות.
שרקרקיים (שם מדעי: Meropidae) הם משפחת עופות אוכלי חרקים מסדרת הכחלאים.
השרקרקיים חיים ברחבי אפריקה ואסיה וכמה מינים חיים בדרום אירופה או באוסטרליה וגינאה החדשה.
בישראל מצויים המינים: שרקרק ירוק, שרקרק מצוי ושרקרק גמדי; ובנוסף שרקרק לבן-גרון נצפה פעם בודדת ב-2019.
השרקרקיים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ודק, מותאם לתפיסה של חרקים מעופפים שונים.
השרקרק הוא צייד מומחה של חרקים כולל דבורים וצרעות, אותן הוא משפשף כנגד ענף כדי להיפטר מהארס שלהן.
השרקרקיים הם בין היצורים המעטים המאיימים על חרקים אלו.
הם בונים את קינם בחורי סלעים שעל גדות נהרות.
במשפחת השרקרקיים ישנם שלושה סוגים.
שני הראשונים הם סוגים גדולים שחיים ביערות באסיה.
כל השאר שייכים לסוג שרקרק:
סוג ומין יחיד שרקרק סגול-חזה (Meropogon forsteni)
שרקרק (Merops) - בו 24 מינים.
שֶרֶשוב (בבלארוסית: Шарашоў (שַרַשואו) או Шарашо́ва (שַרַשובה); בפולנית: Szereszów; ברוסית: Шерешёво (שֶרֶשיובו); ביידיש: שערשעוו) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
נכון לשנת 2023 מתגוררים בעיירה 1,514 תושבים.
שרשוב נזכרת לראשונה בשנת 1380 כיישוב מלכותי, אשר הוענקו לו בהמשך זכויות מגדבורג.
בשל מיקומה על נתיב מסחר מסורתי, התפתחה כלכלתה.
מהמאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1583. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,553 יהודים.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פינו הרוסים את יהודי היישוב ממנו, ואלו שבו אליו לאחר שוך הקרבות, ומצאו את בתיהם שרופים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, התעמרו אלו ביהודיה, וכך גם החיילים הפולנים שהגיעו אליה בשנת 1919.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,341 יהודים, מתוך 3,310 תושבים, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות.
ב-24 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה, ולמחרת ביצעו שוד המוני ביהודיה, תוך הוצאה פומבית להורג של 14 יהודים.
בהמשך, הוטלו על הקהילה בעיירה תשלומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה, ורצח כמה מהיהודים.
בד בבד, נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה מפרכות, בהן כ-40 עד 50 מהם מתו מהתעללות שומריהם.
ב-25 בספטמבר 1941 נצטוו כל הגברים היהודים מהעיירה להתייצב בכיכר השוק בה.
כ-350 גברים שהתייצבו נלקחו בשלשלאות אל מחוץ לעיירה, והוצעדו לאנטופול, תוך ירי בעשרות מהם בדרך.
יתר יהודי העיירה גורשו בהמשך ליישובי הסביבה, ובין היתר לחומסק, שכבר התרוקנה מיהודיה.
מיהודי העיירה שרדו את השואה בודדים.
שְׁרַקְרַק קטן (שם מדעי: Merops pusillus) הוא מין של שרקרק קטן החי באפריקה ומזכיר את השרקרק הירוק החי באותו אזור.
השרקרקים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ושחור והם מותאמים לציד חרקים.
לשרקרק הקטן שמגיע לאורך 15–17 ס"מ יש גוף בצבע זהוב דבש ופס שחור על החזה.
מעליו ראש צהוב עם עיניים אדומות מוקפות בפס שחור ומעליו "גבות" כחולות ופלג גוף עליון וכנפיים ירוקים.
המקור שחור והוא עוזר לשרקרק לצוד את מזונו המהיר באוויר.
טרפו כולל חרקים שונים אך בעיקר דבורים וצרעות אותם הוא הורג במכות חזקות ומשפשף את העוקץ כנגד הענף ורק אז בולע.
הם אינם רועשים ביותר והם חיים בזוגות לאורך עונת הרבייה.
השרקרק חי ברחבי סוואנות וגדות הנהרות של אפריקה הטרופית וכן בשיחיות.
בניגוד לשאר השרקרקים הם מקננים בבדידות ומנצלים חורים טבעיים בחול ולפעמים גם חורים של שנבוב.
בתוכו הנקבה מטילה 4–6 ביצים עגולות ולבנות.
הגוזלים עשויים להרוג אחד את השני עקב תחרות על המזון.
שְׁרַקְרַק (שם מדעי: Merops) הוא סוג עוף ממשפחת השרקרקיים והסוג הגדול במשפחה.
מיני השרקרקים הם עופות בינוניים וצבעוניים בעלי מקור ארוך וכהה המותאם במיוחד ללכידת חרקים מעופפים שונים לרבות שפיריות, דבורים ופרפרים ועוד מינים רבים.
השרקרק תופס את ארוחתו באוויר, הורג אותה על ידי מכות לצד הענף ומשפשף את ארס הדבורים לפני שהוא בולע את טרפו.
השרקרקים הם עופות מונוגמיים עם מעט הבדלים בין הזכר לנקבה.
הם מגוננים על קינם הנבנה בצוקים מטורפים ומיריבים, כולל מטורפים הגדולים מהם בהרבה.
לישראל מגיעים המינים: שרקרק מצוי, שרקרק ירוק ושרקרק גמדי.
שרקרק לבן גרון נצפה לראשונה בישראל באוגוסט 2019.
כיום ישנם עשרים ושמונה מינים מוכרים בסוג:
(הערה: השמות העבריים המופיעים ברשימה זו מבוססים בחלקם על תרגומים חופשיים מהשם העממי באנגלית, שכן עדיין לא התקבל לכולם שם רשמי בעברית)
עפרוני עורבני (בתור Merops picatus)
שרשיר אדום-מקור (שם מדעי: Anas Erythrorhyncha) הוא מין של ברווז השייך לסדרת האווזאים מאפריקה הדרומית והמזרחית, ברווז זה לא נודד, אבל יעוף מרחקים גדולים כדי להגיע למקורות מים.
הוא מאוד חברותי, חוץ מבתקופת עונת רבייתו, וחי בלהקות גדולות.
השרשיר אדום-המקור מתאפיין בצבעו הצהבהב-אדום, בכיפה ועורף כהים המנוגדים לפנים הבהירים ובמקור אדום בוהק.
הלבוש הכללי חום מפוספס ובשעת תעופה נחשפות אברות אמה צהבהבות-חומות המעוטרות בפס שחור החוצה אותן.
שטח התפוצה של השרשיר אדום-המקור משתרע על פני דרום אפריקה ומזרח היבשת צפונה עד לקרן אפריקה וסודאן ומצוי גם במדגסקר.
השרשירים אדומי-המקור פעילים בעיקר בשעות בין הערביים והלילה, בחיפושם אחר חסרי חוליות וחומר צמחי.
הם מצויים במקומות חיות לחים המציעים מים מתוקים, רדודים עם שפע צמחייה.
בריכות עונתיות, למשל, חביבות עליהם במיוחד.
בישראל הוא נחשב למין מזדמן נדיר ביותר, עם רק 3 תצפיות לאורך ההיסטוריה.
זרעים, פירות, דגנים, שורשים וחלקי צמח של צמחי מים, עשבים ורכיכות.
שרקרק סגול-חזה (שם מדעי: Meropogon forsteni) הוא מין של שרקרק קטן החי רק באי סולאווסי שבאינדונזיה.
זהו המין היחיד בסוג Meropogon.
אורכו של שרקרק זה 25-26 ס"מ ואורך זנבו 6 ס"מ.
הוא בעל חזה סגול שנתן לו את שמו וכן גבות סגולות וראש ובטן בצבע כתמתם.
הכנפיים ופלג הגוף העליון ירוקים והמקור אפור בהיר.
הנקבות דומות לזכרים אך חסרות חזה סגול.
שרקרקים אלה נפוצים ביערות הגשם של האי סולוואסי.
הם ציידי חרקים מוכשרים הניזונים מחרקים גדולים כמו חגבים, שפיריות, פרפרים וחיפושיות.
לעיתים הם מעופפים בלהקות במצוד אחריהם.
הם אוכלים גם צרעות ודבורים ומשפשפים את הארס על הענף לפני הבליעה.
צאצאי השרקרקים עשויים להילחם זה בזה ואף להרוג אחד את השני כך שמכל תטולה שורדים מעטים בלבד.
שרשיר הכף (שם מדעי: Anas capensis) הוא מין של ברווז מצוי הנפוץ בביצות באפריקה מדרום למדבר סהרה.
הוא אינו דוגר בישראל, אך נצפה בארץ 3 פעמים.
שרשיר הכף הוא אחד העופות שהסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים תקף לגביו.
תוחלת החיים הממוצעת של המין היא 20–30 שנים.
צבע נוצות גופו בהיר ואפור, עם גב חום יותר ומקור ורוד בהיר עם בסיס שחור (לעופות הצעירים יותר חסר הצבע הוורוד).
נוצות הספקולום שלו הן ירוקות ושחורות עם מסגרת לבנה.
הנקבות קטנות יותר מהזכרים, מעט בהירות יותר ועם פחות נקודות.
הנקבה מטילה בכל פעם כ-7–8 ביצים ותקופת הדגירה היא כ-25–26 ימים.
הגוזל מתחיל להצמיח נוצות בשבוע השישי.
מין זה אינו נודד, למרות זאת הוא נע לעיתים קרובות מרחקים גדולים עם שינויים במפלס המים (בדרך כלל בגלל גשמים).
הוא מצוי באפריקה הדרומית, ודוגר במדינות: אנגולה, בוטסואנה, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מוזמביק, נמיביה, ניז'ר, ניגריה, דרום אפריקה, סודאן, טנזניה, זמביה, זימבבואה.
מצוי בדרך כלל ליד מקורות מים רדודים וביצות במרחבים פתוחים, לגונות ושפכי נהרות.
למרות תפוצתו הרחבה של מין זה, בדרך כלל הוא מפוזר בלהקות קטנות בהן 3–7 פריטים, או בזוגות.
לעיתים נדירות תועדו להקות גדולות של המין בעיקר בעונת נשירת הנוצות, כאשר חלק מהלהקות מגיעות לגודל של עד כ-2,000 פריטים.
מין זה ניזון מצמחי מים ויצורים קטנים (חסרי חוליות, סרטנאים, פלנקטון ודו-חיים) אותם הוא משיג על ידי טבילת ראשו במים.
מין זה הוא שקט לרוב, מלבד בעת תצוגות חיזור.
לזכר ישנה שריקת חיזור דקה, ולנקבה קריאת חיזור חלשה יותר של "קוואק".
בשעת החיזור הזכרים שוחים במהירות במעגלים בזמן שהם שומטים את כנפיהם ומראים את נוצות הספקולום הנאות שלהם.
בני הזוג הם מונוגמיים והגנתיים מאוד על גוזליהם.
את הקן מקים הזוג מתחת לצמחייה וקרוב למים.
תקופת הרבייה של המין היא במשך כל השנה, אך נרשם שיא בתקופת החורף והאביב המוקדם (יוני–נובמבר).
שרשיר הכף הוא אחד ממיני הברווזים המצויים היחידים המסוגלים לצלול.
הוא מסוגל לשחות מתחת למים כאשר כנפיו סגורות כמו ברווז צולל.
בדרך כלל, הברווזים המסוגלים לצלול מהברווזים המצויים צוללים עם כנפיים פתוחות.
שרקרק הוא חימוש משוטט טקטי ארוך טווח לתקיפת מטרות שונות, מתוצרת אלביט מערכות.
השרקרק נחשף לראשונה בקיץ 2017 לקראת הסלון האווירי בפריז, וההופעה המבצעית הראשונה שלו הייתה שנה וחצי אחר כך באזרבייג'ן ב-10 בינואר 2019, כאשר 13 מטוסים מדגם זה הוצגו לנשיא אלייב (בנוסף לחימוש המשוטט הארופ מתוצרת התעשייה האווירית לישראל).
בשנת 2025 הופצו בערוצים תומכי חמאס תמונות של השרקרק לאחר פגיעה באוהלי עקורים ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
השרקרק משוגר ממסילת מעוט (קטפולטה), יכול לשהות מעל אזור עוין, לספק מודיעין, או לאתר מטרות באופן עצמאי ולהתרסק עליהן.
המפעיל יכול לבטל את התקיפה, והחימוש יחזור לשיטוט נוסף ולאיתור מטרות.
אם לא בוצעה תקיפה, החימוש יכול לחזור ולנחות באמצעות מצנח וכרית אוויר מתנפחת המותקנת בגחון.
לאחר הנחיתה ניתן להכשיר אותו לשימוש חוזר.
האפשרות לשגר את השרקרק ממסילה קרקעית או מותקנת על רכב, וכן פשטות ההפעלה שלו, עושות אותו לשימושי מאוד עבור יחידות מיוחדות ויחידות מתמרנות.
ראש הנפץ שלו קטן יחסית (5 או 10 ק"ג לעומת 23 ק"ג בהארופ) ולכן הוא מתאים גם לתקיפת מטרות נקודה בתוך אזורים מיושבים מבלי לגרום נזק סביבתי.
לכטב"ם חתימה אקוסטית ותרמית נמוכה, המתאימה במיוחד למשימות חשאיות.
הכטב"ם מצויד בחיישן אופטי CCD ובחיישן תרמי IR.
ראשי קרב הכוללים חמישה או עשרה קילוגרם חומר נפץ מרסק (חנ"מ).
השרקרק יכול לטוס במהירות כ-120 קמ"ש בשלב הטיסה אל אזור המטרה, לשוטט שעתיים עם ראש קרב של 5 ק"ג או שעה עם ראש קרב של עשרה ק"ג, ולצלול על המטרה במהירות 300 קשר.
מדינה אירופית, עסקה בעלות של 95 מיליון דולר.
שרקרק לבן גרון (שם מדעי: Merops albicollis) הוא מין של עוף ממשפחת השרקרקיים המצוי בטבע סביב אפריקה שמדרום לסהרה, אך נצפה פעם אחת גם בישראל ב-13 באוגוסט 2019, ליד בריכות המלח בק"מ 20, קרוב לאילת.
השרקרק מגיע לאורך 19–21 סנטימטרים ולמשקל 20–28 גרם.
במראהו הוא מזכיר את השרקרק האירופי, אך הוא בעל גוונים ירוקים יותר עם עורף צהוב, פנים, צוואר ובטן לבנים וכנפיים וזנב בצבעים ירוקים, כתומים וכחולים.
העיניים אדומות ומוקפות בפס שחור ובסנטר ומצח שחורים.
שני הזוויגים דומים, אך הזכר בעל מחלצות זנב ארוכות ומפוארות יותר.
שרקרק לבן גרון מצוי בטבע באזורי אקלים צחיח למחצה בדרום הסהרה בקיץ, ובתנאים הטרופיים של יערות הגשם שבין סנגל לאוגנדה בחורף.
מין זה נצפה באילת באוגוסט 2019. השרקרק מחפש במעופו טרף של חרקים כמו דבורים, צרעות וכן מינים של נמלים מעופפות וחיפושיות.
הוא תופס את הטרף במרדף קצר והורג אותו עם חבטה כנגד ענף.
השרקרקים מקננים בחבורות על חוליות וצוקים מאבני חול, בהם הם חופרים קנים בעומק של כמה מטרים.
הנקבה מטילה 6–7 ביצים עליהן דוגרים שני ההורים וכשהביצים בוקעות הגוזלים מקבלים טיפול גם מפרטי שרקרקים נוספים.
שרקרק ארגמני צפוני (שם מדעי: Merops nubicus) הוא מין של שרקרק מסדרת הכחלאים החי באפריקה שמדרום לסהרה.
הוא דומה מאוד למין שרקרק ארגמני, אך בעל גרון אדום, בניגוד לגרון הכחול כמו הראש של שרקרק זה.
מין שרקרק זה מגיע לאורך 24–27 ס"מ ולמשקל 34–59 גרם בממוצע.
הוא בעל נוצות ורודות, כנפיים אדומות עם קצוות כחולים, זנב ארוך ומחודד כחול ומעט אפור וראש צבוע בכחול עם פס שחור לאורכו ומקור שחור, מוארך ומעוקל בקצה.
לשרקרק אין הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות.
הצעירים מעט יותר כהים ובעלי מחלצות כנפיים וזנב קצרות יותר.
השרקרק מצוי באזור מרכז אפריקה באזורי הסוואנה ולעיתים גם באזורים יבשים יותר.
הוא טורף בעיקר חרקים מעופפים שהוא חוטף במקורו אחרי מעוף קצר והורג בעזרת חבטה או בבליעה ישירה.
הטרף מורכב בעיקר מדבורים, נמלים וטרמיטים מעופפים ומחגבים שונים.
לעיתים הם משתפים פעולה עם עופות אחרים לשם ציד.
השרקרק מקנן בקבוצות גדולות על גדות הנהר וחוצב בצוקים של אבני גיר בעזרת מקורו.
בקן הנקבות מטילות 3–5 ביצים.
הקנים משמשים לשנים רבות, במהלכם הם חוצבים עוד תעלות עד לעומק של מטר עד מטר וחצי.
שרשיר קרוליינה (שם מדעי: Anas carolinensis) הוא מין של ברווז אמריקאי בן למשפחת הברווזיים.
הוא מצוי בעיקר באמריקה הצפונית והאיים האלאוטיים, אך נמצא גם במרכז אמריקה ולעיתים גם דרומה יותר.
בעבר נחשב לתת-מין של שרשיר מצוי (Anas crecca), החי באירואסיה.
חלק מהחוקרים עדיין רואים בו תת-מין.
ברווז זה הוא מהקטנים שבברווזי אמריקה.
הברווז דומה במראהו לשרשיר מצוי אך בעל חזה בהיר יותר ואזור שת לבן ואין לו פס לבן לאורך צידי כנפיו.
הזכר בעל ראש ערמוני עם עורף ירוק ומקור ארוך ואפור.
הנקבה קטנה מהזכר, דהויה, ומזכירה במראה נקבה של ברכיה.
ברווזים אלה חיים בקבוצות קטנות במקווי מים כמו אגמים בין דרום אלסקה וקולומביה הבריטית, מערבה עד להוואי ודרומה לאמריקה המרכזית כשכמה פרטים נצפו גם בצפון אמריקה הדרומית.
ברווז זה, בדומה לרוב הברווזים המצויים, ניזון בשכשוך מצמחייה ויצורי מים קטנים, אותם הוא מסנן במקורו.
הוא מקנן על גדות המים בקן עשוי צמחייה מימית או עשבים ולעיתים גם מתחת לעצים.
הטורפים העיקריים של הביצים והאפרוחים הם ראקונים, בואשים, שועלים, עורבים ועורבנים.
שרקרק אדום-גרון (שם מדעי: Merops bulocki) הוא מין של עוף ממשפחת השרקרקיים ומהסוג שרקרק, החי באפריקה שמדרום לסהרה.
אורכו של שרקרק זה עד 22 סנטימטרים כולל הזנב.
הסנטר והגרון בצבע אדום וזה מה שהעניק לשרקרק את שמו.
השרקרק נפוץ במדינות הבאות: בנין, בורקינה פאסו, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, אתיופיה, גמביה, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, מאלי, מאורטניה, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סיירה לאון, סודאן, טוגו ואוגנדה.
בית הגידול של מין זה הוא בעיקר סוואנות עם עצים.
מין זה מקנן כול השנה במנהרות שנחפרו מתחת לאדמה.
מין זה ניזון בעיקר מדבוריים וחרקים אחרים.
שרקרק אדום-פס (שם מדעי: Nyctyornis amictus) הוא מין של עוף ממשפחת השרקרקיים, החי בדרום-מזרח אסיה, בחצי האי המלאי, בורנאו וסומטרה.
לשרקרק זה תפוצה רחבה והוא אינו בסכנה.
אורכו של השרקרק הזכר עד 31 ס"מ ומשקלו עד 92 גרם.
משקל הנקבה מגיע רק עד 70 גרם.
המצח, הפנים והגרון אדומים ושאר הגוף בצבע ירוק.
שרקרק זה חי בבתי גידול רבים כמו יער גשם טרופי ויערות נשירים, נחלים וביצות כמו גם בערים ובכפרים.
השרקרק ניזון בעיקר מחרקים מעופפים כמו דבוריים, צרעות, זבובאים, חיפושיות, פשפשאים, חגבאים, פרפראים ושפיריות ומקנן במחילות.
שרקרק ורוד (שם מדעי: Merops malimbicus) הוא מין של שרקרק החי בטבע באפריקה הטרופית במדיונת: אנגולה, בנין, בורקינה פאסו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, ניגריה וטוגו.
לפי מחקרים הוא קרוב בעיקר למינים שרקרק ארגמני צפוני, שרקרק ארגמני דרומי ושרקרק לבן גרון.
שרקרק ורוד מגיע לאורך של עד 25 ס"מ והזנב ארוך ומגיע לאורך 5 ס"מ.
משקלו מגיע ל-45 גרם, כששני הזוויגים דומים במראם.
השרקרק בעל נוצות ורודות עזות, עם גב וכנפיים כהים, המקור ופס-העין שחורים והסנטר בעל פס לבן.
הצעירים דומים לבוגרים אך מעט יותר חיוורים מהם.
כמו שרקרקים אחרים הוא אוכל חרקים מובהק, התופס בתעופה טרף של נמלים מכונפות ודבורים וכן מפרפרים, שפריריות, חגבים, חיפושיות וזבובים וכן הם שותים תוך כדי טיסה, מה שמאפשר להם להימלט מטורפים כמו תנינים.
השרקרקים מחפשים מזון ומקננים יחדיו בגדות נהר חוליות ולעיתים אף לאורך חופי ימים, כשהקינים מאוד קרובים אחד לשני.
השרקרקים מקננים יחדיו ולעיתים מחליפים מקום קינון משנה לשנה, אף שלרוב נשארים באותו מקום ומרחיבים את אותם קינים, לעיתים לאחר שהוצפו.
"שרשרת" הוא שיר של הזמר הישראלי עמיר לב מתוך אלבומו השמיני, "רומה".
השיר הופיע כשיר העשירי והאחרון באלבום.
השיר מתאר את החברה הישראלית כשרשרת על בסיס העיקרון של שש דרגות של הפרדה.
בשיר מדבר לב אל דמות לא ידועה (להלן, המאזין).
הוא נפתח במילים "מעבר לכסף, מעבר לכבוד, יש אותך ואותי" ומציין ש"הכל פתוח, תבוא תיקח".
מכאן ואילך מתחיל השיר לתאר שרשרת של אנשים מהפסיפס החברתי הישראלי שסייעו זה לזה לאורך הזמן.
גדי שאביו חבר של אביו של המאזין, לב והמאזין עזרו לגדי בעבר, וגדי עצמו יבוא לעזור אם יזדקקו לו.
אחותו של גדי היא אחות בחדר מיון, ותסייע אם יזדקקו לשירותיה ("שלא נדע"), מאחר שהם סייעו לבנה להשיג כינור ומורה שילמד אותו, בעזרת מכר שלהם שנמצא בצפת, לו סייעו כשהיה זקוק למכונית, דרך חבר בשם אלי שהיה סוחר מכוניות.
לב והמאזין הכירו לעוזרו של אלי את תאמר, והשניים התחברו, יוצאים לשחות יחד ומבשלים ארוחות.
לב מציין שכשהוא והמאזין יוזמנו לארוחה אצל עוזרו של אלי ואצל תאמר, יביאו עימם את רונן הזמר, רונן יביא את אחיו, ואחיו נשוי לאישה בשם בת אל, שסייעה לשכנתה הזקנה במשך שנים ולבסוף קיבלה ממנה שרשרת.
השיר מסתיים בסגירת השרשרת האנושית בין החוליה הראשונה, לב, לחוליה האחרונה, בת אל, כשמתברר שהזקנה בה טיפלה בת אל היא אימו של לב.
השיר הוגדר בין השאר כ"יצירה אולטימטיבית של לב" וככזה ש"אוסף של כל מה שהופך את השירים שלו לשלו, ושל מה שהופך אותו לכותב כל כך מיוחד ונדיר".
אודי שרבני הגדיר את השיר כתמצית של ישראליות, וציין כי "השיר הזה מקיים את החיים, והחיים הם האמנות הגדולה ביותר".
בן שלו מ"הארץ" ציין את השיר כאחד מאלה שמבהירים עד כמה יצירתו של לב נשארת, ואף הופכת יותר קונקרטית למציאות הישראלית.
למונח שרת שתי משמעויות הקשורות קשר הדוק ביניהן:
שרת הוא מחשב המריץ תוכנת שרת (אחת או יותר), ומספק שירותים למחשבים אחרים.
לרוב, דרישות החומרה ממחשב זה גבוהות יותר מדרישות החומרה עבור מחשב שולחני רגיל שאיננו מתפקד כשרת.
בנוסף, עשויות להיות דרישות מיוחדות בתחומי הזמינות, השרידות, הגיבוי ועוד.
שרת הוא גם תוכנת מחשב המספקת שירותים לתוכנות אחרות, המכונות תוכנות לקוח (Client) – בין אם תוכנת הלקוח נמצאת באותו מחשב עם תוכנת השרת ובין אם היא ממוקמת במחשב אחר.
ספריות דינמיות וטכנולוגיות רכיבים למיניהן הן דוגמאות לתוכנות שרת שפועלות בדרך־כלל באותו מחשב שבו פועלת תוכנת הלקוח, בעוד ששרתי אינטרנט לסוגיהם מיועדים למצבים שבהם תוכנת הלקוח ותוכנת השרת פועלות במחשבים שונים.
מערכות שרתי מסדי־נתונים מתוכננות גם הן עבור שרתים מרוחקים (Remote computer, כינוי למצב שבו תוכנת השרת נמצאת על מחשב אחר מאשר המחשב המקומי, Local computer).
תוכנת שרת מתאפיינת בכך שהיא פועלת על בסיס של האזנה לבקשה (request), והחזרת תגובה (response) לבקשה, שניהם בפרוטוקול שנקבע מראש.
כיוון שבקשה עשויה להגיע בכל עת, על תוכנת שרת לפעול תמיד, בהמתנה לבקשה – להבדיל מתוכנת לקוח, שהמשתמש מביא לסיום פעולתה עם גמר השימוש בה.
השרתים הם ביסודם תוכנה המבצעת את השירות הנדרש.
ככל תוכנה, גם תוכנת השרת זקוקה למחשב פיזי שעליו היא מתבצעת.
ייתכן לפיכך מצב שבו שרתים אחדים מתארחים על מחשב אחד, או לחלופין שרת אחד שמשתרע על מחשבים אחדים עקב העומס הרב המוטל עליו.
חוות שרתים עשויה להכיל שרתים ומחשבים רבים מאוד, וניתן גם לכווץ אותה למחשב חזק המסוגל להכיל שרתים רבים.
עם זאת, ישנם מקרים בהם תוכנת השרת אינה מותקנת על מחשב סטנדרטי אלא על התקן (appliance) שזהו ייעודה היחידי.
מערכות הפעלה מקובלות לשרתים הן Windows NT Server לדורותיה, יוניקס ולינוקס.
ארכיטקטורת שרת–לקוח עוסקת בחלוקת העבודה בין השרתים ובין תוכנות הלקוח (client) הפונות אליה.
שרת הדפסה, שתפקידו לקבל הדפסות מהמחשבים שברשת ולנתב אותן למדפסות המחוברות לרשת.
שרת קבצים, שתפקידו לאחסן קבצים עבור משתמשי הרשת.
אחסון הקבצים בשרת מאפשר שיתוף קבצים בין משתמשים שונים.
שרת יישומים, המקל על פיתוח תוכנה מבוזרת.
שרת מסד נתונים, שמאחסן את תוכנת מסד הנתונים ואת מסד הנתונים.
שרת דואר אלקטרוני, שתפקידו לקבל ולשלוח דואר אלקטרוני.
שרת פקס, מאפשר שליחה וקבלה של פקסים ממספר משתמשים בו זמנית באמצעות מחשב מרכזי.
שרת HTTP, מספק דפי HTML וקבצים נלווים לאתרי אינטרנט.
בולטים בתחום זה Apache ו־IIS.
שרת פרוקסי, שימוש בשרת זה מאפשר שיפור מהירות תעבורת נתונים מהשרת למחשב הקצה.
שרת DNS, שרת הממיר שם תחום לכתובת אינטרנט (כתובת IP).
שרת Active Directory, שרת המאפשר לאמת משתמשים ומחשבי Windows ברשת פנימית, וכן לקבוע את הרשאותיהם.
שרת תוכנה – שרת שמאפשר למשתמשים להשתמש בתוכנה מסוימת שאיננה ברשימה הנ"ל.
לחוות שרתים (נקראת גם "אולם שרתים") יש מספר מאפיינים עקרוניים על מנת להבטיח את תפקודם הרציף של השרתים.
השרתים מונחים על "רצפה צפה".
דהיינו, הם מונחים על משטח מוגבה, תחתיו עוברים כבלים ואוויר ממוזג.
הטמפרטורה בחווה קבועה, וניהולה מרוכז.
הכבלים מסודרים בעזרת מסדים, מסילות וזרועות.
נעשה שימוש בסיבים אופטיים כדי לתמוך בתקשורת בין השרתים.
מותקן אל פסק כדי לשמור על זמינות השרתים.
בין החוות השונות יש גיבוי.
מאפיין חשוב נוסף הוא ניטור החווה.
שרת מחשבים מתאפיין בהפעלת מספר רב של תוכניות ותהליכי מחשב במקביל, כל תוכנית או תהליך משרתים בדרך כלל מספר משתמשי קצה במחשבים המחוברים לשרת וניגשים אליו באמצעות רשת מחשבים על מנת לבקש מידע המאוכסן על גבי השרת.
לעיתים קורה ששירות מסוים או תהליך שרץ על גבי השרת חדל לפעול ומשתמשים המחוברים לשרת לא יכולים לקבל את המידע הדרוש להם ובכך נפגמת זמינות השרת ויכולתו לספק שירותים כנדרש למשתמשי הקצה.
זמינות שרת חשובה במערכות הנותנות שירותים למספר רב של משתמשים ובמערכות הנותנות שירותים קריטיים.
דוגמאות למערכות שהזמינות חשובה בהן:
שרתים לניהול תנועות עסקיות, למשל: במערכת בנקאית
שרתים בבתי חולים המחוברים למכשירים המודדים מצב חולים ותפקידם להתריע על שינויים במצב החולה
שרתי World Wide Web: כל נפילה או תקלה בתהליך או יישום על גבי השרת פירושה השבתת השרת, וזו עלולה לגרום לניתוק ואי הצגה של אתרי האינטרנט המאוחסנים על השרת.
משתמש ב־SATA, עד 1–10 כוננים, תלוי בלוח האם.
ריבוי מעבדים, חריצי זיכרון רבים מאווררים רבים, כוננים קשיחים רבים שרידות ספק כוח אחד אין\יש בקר RAID (משתנה מלוח אם, ללוח אם אחר).
אין ECC 2 ספקי כוח ומעלה
יש ECC אפשרויות הרחבה עד 5 חריצי הרחבה (בדרך כלל PCI-E) מוגבלות במקום פנימי אפשרות לכרטיסי הרחבה רבים בעלי אפיקים שונים
RSA החלפה חמה של רכיבים נדרש לכבות את המחשב לפני החלפת רכיבים ניתן להחליף רכיבים תוך כדי פעולה של השרת מבלי להפריע לפעולתו
כיום יש שרתים קטנים דמויי מחשבים אישיים, וההשוואה בטבלה מתייחסת לשרתים תעשייתיים וגדולים בעיקר.
שרשרת מרקוב היא מודל הסתברותי המשמש בדרך-כלל לתיאור התפתחות של תהליכים כסדרה של מצבים.
שרשראות מרקוב הן כלי שימושי ביותר לתיאור תהליכים במגוון תחומים, כגון: תורת המשחקים, פיזיקה, עיבוד אותות וניתוח שפות טבעיות.
נראה שהמתמטיקאי הרוסי אנדריי מרקוב, שחקר אותן לראשונה בתחילת המאה ה-20 ושעל שמו הן קרויות, התעניין בהן בשל הערך העיוני שלהן לתורת ההסתברות - הן איפשרו לו להכליל את משפט הגבול המרכזי למשתנים תלויים.
כדוגמה, ניתן לתאר דגם פשטני של מזג האוויר כשרשרת מרקוב.
בניית הדגם יוצאת מהפשטה על פיה מזג האוויר מתואר במשך שבוע כסדרה של 7 מצבים (מצב לכל יום): בהיר, מעונן או גשום.
על מנת להפוך תיאור זה למודל הסתברותי, יש להגדיר התפלגות במרחב הסדרות, כלומר להתאים הסתברות להתרחשותה של כל סדרה של 7 מצבים.
מודל זה, למשל יכול להתאים לסדרה:
"גשום, גשום, מעונן, בהיר, בהיר, בהיר, בהיר" הסתברות 0.01, ולסדרה הקבועה "גשום, גשום, ...
גשום" הסתברות 0.2, וכך הלאה.
אנדריי מרקוב חקר שרשראות מרקוב בתחילת המאה ה-20. מרקוב התעניין בחקירת הרחבות של רצפים אקראיים בלתי תלויים.
למרקוב הייתה מוטיבציה לחקור תחום זה בעקבות ויכוח עם פאבל נקראסוב שטען שאי-תלות היא תנאי הכרחי עבור החוק החלש של המספרים הגדולים.
במאמר הראשון שלו על שרשראות מרקוב, שפורסם ב-1906, מרקוב הראה שתחת תנאים מסוימים, הממוצעים של תוצאות השרשרת יתכנסו לווקטור ערכים, ועל ידי כך הוכח החוק החלש של המספרים הגדולים ללא הנחת אי-תלות, שנתפסה באותה העת כתנאי להוכחה.
ב-1912 חקר אנרי פואנקרה שרשראות מרקוב על קבוצות סופיות במטרה לחקור ערבוב קלפים.
שימושים מוקדמים נוספים בשרשראות מרקוב כוללים מודל דיפוזיה (שהוצג על ידי פאול ארנפסט ואשתו טטיאנה אפנסייבה) ב-1907 ותהליך מסתעף (שהוצג על ידי פרנסיס גולטון והנרי ויליאם ווטסון ) ב-1873, לפני מחקרו של מרקוב.
לאחר עבודתם של ווטסון וגאלטון, התגלה שהתהליכים המסתעפים שהם חקרו נחקרו כשלושה עשורים קודם לכן בצורה בלתי תלויה על ידי אירנה-ז'ול ביינאמה.
דגם מוגדר כדגם מרקובי ומערכת מוגדרת כמערכת מרקובית אם כל המידע בהווה, היכול לשמש לניבוי המצבים העתידיים, מתמצה במצב הנוכחי.
משמעותו של תנאי זה, היא שאין צורך לזכור את מצבי העבר, שכן מידע זה לא יועיל בניבוי העתיד.
אינטואיטיבית, מודל מרקובי מתאר מערכת "חסרת זיכרון": מערכת שבה אין השפעות עקיפות של מצבים קודמים בסדרה, על מצבים עתידיים (השפעות "עקיפות" הן השפעות שאינן באות לידי ביטוי במצב הנוכחי).
הגדרת שרשרת מרקוב וחישוב ההתפלגות
שרשרת מרקוב היא תהליך סטוכסטי, כלומר סדרה של משתנים מקריים
המקיימת את תכונת מרקוב: ההתפלגות של המשתנה המקרי ה- n+1-י בהינתן המשתנים שקדמו לו, שווה להתפלגותו בהינתן המשתנה ה- n-י בלבד:
כאשר המשתנים המקריים מקבלים ערכים בקבוצה
שרשרת מרקוב המקיימת את תכונת מרקוב ניתנת לייצוג בעזרת אוטומט הסתברותי.
שרשרת מרקוב מסדר k מתארת תהליך סטוכסטי שעבורו ההתפלגות של המשתנה המקרי הn+1-י בהינתן המשתנים שקדמו לו, שווה להתפלגותו בהינתן k המשתנים שקדמו לו:
לפי הגדרה זו, תהליך סטוכסטי המקיים את תכונת מרקוב מהווה שרשרת מרקוב מסדר 1.
חישוב הסתברות מאורע במרחב הסדרות הסופיות
ניתן לייצג את ערך השרשרת כהילוך אקראי בקבוצה סופית של מצבים.
תכונת מרקוב מאפשרת לתאר את ההתפלגות של סדרת המשתנים בצורה תמציתית.
הוכח כי ניתן להגדיר במלואה כל התפלגות של שרשרת מרקוב על ידי המקדמים הבאים:
2. וקטור ההתפלגות ההתחלתית, כלומר ההתפלגות של
3. סדרה של מטריצות NxN, המסומנות
והמגדירות את הסתברויות המעבר, כך ש:
ההסתברות לקבלת סדרה סופית של מצבים,
חישוב הסתברות מאורע במרחב הסדרות האינסופיות
חישוב ההסתברות לכל מאורע במרחב הסדרות (האינסופיות), נעשה באופן דומה:
שרשרת מרקוב נקראת הומוגנית בזמן אם מתקיים ש- ללא תלות ב-.
כלומר, כאשר ההסתברות לעבור ממצב למשנהו אינה תלויה בזמן ההגעה אליו.
לדוגמה, אם לאחר התקדמות של שלבים בפעולת מערכת מרקובית ההסתברות לעבור ממצב למצב אינה זהה להסתברות המעבר אם כבר התבצעו 5 שלבים במערכת, השרשרת אינה הומוגנית בזמן.
לעומת זאת אם הסתברויות המעברים של כל המצבים אל שאר המצבים אינן משתנות בהתאם למספר השלבים שעברה המערכת, השרשרת הומוגנית בזמן.
שרשרת מרקוב נקראת אי פריקה אם מכל מצב בשרשרת ניתן להגיע אל כל שאר המצבים.
מצב בשרשרת מרקוב יקרא מצב ארגודי אם לכל מצב המקושר ל- (כלומר קיים מסלול מ- ל-) אז גם מקושר ל- (כלומר קיים מסלול מ- ל-)
מחלקה בלתי פריקה של מצבים מקיימת שעבור כל מצב במחלקה ועבור כל מצב במחלקה המצבים מקושרים וגם עבור כל במחלקה ועבור שאינו במחלקה אז לא מקושר ל- (אך ייתכן כי מקושר ל-).
מחלקה בלתי פריקה היא מחלקת שקילות של מצבים ארגודים.
שרשרת מרקוב בלתי פריקה מקיימת שכל המצבים בה הם ארגודים.
מצב יקרא נשנה אם הסיכוי לחזור אליו מעצמו פעם נוספת הוא 1 כלומר כאשר מסמל את הסיכוי לחזור למצב ה לראשונה לאחר צעדים.
מצב שאינו נשנה יקרא מצב חולף.
נשים לב שמצב שאיננו ארגודי הוא חולף, אך המשפט ההפוך נכון רק עבור שרשראות סופיות.
נשים לב שתכונה שקולה לנשנות היא כאשר מסמל את הסיכוי לחזור למצב ה לאחר צעדים.
משתי התכונות הללו ניתן להסיק כי נשנות היא תכונה מחלקתית.
כלומר אם מצב במחלקה בלתי פריקה הוא נשנה אז כל המצבים במחלקה הזו נשנים.
מצב יקרא נשנה חיובית אם הוא נשנה ובנוסף מתקיים ש- תוחלת זמן החזרה של המצב סופית.
אחרת אם המצב נשנה ותוחלת זמן החזרה היא אינסופית המצב יקרא מצב נשנה אפס.
נשנות אפס ונשנות חיובית הן תכונות מחלקתיות.
בשרשראות סופיות כל המצבים הנשנים הם נשנים חיובית.
עבור מצב נתבונן ב ונתבונן ב- המחלק המשותף המקסימלי של האיברים בקבוצה.
אם נאמר שהמצב הוא מחזורי.
אחרת, אם נאמר שהשרשרת לא מחזורית.
נשים לב שמחזוריות היא תכונה מחלקתית אף היא ולכן עבור כל מצב הנמצא במחלקה של המצב הוא מחזורי אף הוא.
עבור מצב נשנה ולא מחזורי מתקיים שהגבול קיים כאשר .
עבור מטריצת מעבר מרקובית אשר מצביה אינה מחזוריים מתקיים שעבור התפלגות מצבים מתקיים
כלומר התפלגות מצבים זו היא וקטור עצמי בעל ערך עצמי של ועל כן נקראת התפלגות סטציונרית.
עבור תהליך מרקובי אי פריק שכל מצביו נשנים חיובית ולא מחזוריים ההתפלגות הסטציונרית היא יחידה ושווה ל-.
עבור ההתפלגות הסטציונרית מתקיים כי עבור כל מצב מתקיים כי
כאשר השרשרת היא לא מחזורית ובלתי פריקה, התפלגות המצבים תשאף להתפלגות הסטציונרית, ללא תלות בווקטור התפלגות המצבים ההתחלתי.
תנאי האיזון המפורט דורש תנאי חזק יותר על ההתפלגות הסטציונרית .
כאשר תנאי זה מתקיים השרשרת תקרא שרשרת מרקוב הפיכה.
לעיתים, שרשרת מרקוב מתוארת לפי הסתברויות המעברים בין המצבים בעזרת וקטור המייצג את ההסתברויות להתחיל את המערכת בהתאם לכל מצב, ובעזרת מטריצה המתאימה את ההסתברויות לעבור מהמצב בשורה ה-i (כל שורה מסתכמת ל-1) למצב בטור ה-j.
למשל, בתרשים המובא בפתיח הערך מתוארת השרשרת עם וקטור המצבים ההתחלתיים ומטריצת המעברים הבאים:
ו- לכל t.בהגדרה כללית, הסתברויות המעבר יכולות להשתנות עם הזמן.
לעיתים, תהליכים שלכאורה אינם מרקוביים מקיימים את תכונת מרקוב.
לדוגמה, מערכת כזו היא מערכת מזג אוויר אשר מנתחים אותה על ידי בניית דגם של מצביה לאחור בזמן.
במקום להגריל את מצב מזג האוויר ביום הראשון ולאחר מכן ביום השני, מגרילים את מצב מזג האוויר בדגם, ליום האחרון, ולאחריו לאחור, ליום שקדם לו.
כל יום, על סמך הנתונים ביום שלאחריו על פי הסתברויות-מעבר שנקבעו מראש.
תהליך בניית דגם מסוג זה יכול לקיים את תכונת מרקוב.
יתר-על-כן, ניתן להגדיר וקטור התפלגות למצב מזג האוויר ביום האחרון וכן הסתברויות מעבר "אחורה בזמן", כך שההתפלגות המתקבלת תהיה זהה לדגם המחושב קדימה.
מערכת זו מקיימת את תכונת מרקוב.
בעזרת חוק בייס הוכח שכל תהליך "מרקובי הפיך" מסוג זה מקיים את תכונת מרקוב, בתנאי שההסתברות לכל מצב אינה מתאפסת באף אחת מנקודות הזמן.
בהנחה שמזג האוויר בשבוע הראשון מוגרל כך שסדרת המצבים
מופיעה בהסתברות 0.5, בעוד ששאר האפשרויות לסדרת מצבי מזג האוויר בשבוע הראשון מוגרלות בהסתברות שווה (כלומר, בהסתברות כל אחת).
לאחר יום שבת, מזג האוויר מוגרל לפנים - כל פעם על סמך היום שלפניו.
השוויון המופיע בהגדרת תכונת מרקוב אומנם מתקיים ביום שני בשבוע הראשון (ובאופן טריוויאלי גם ביום ראשון, ובכל הימים שלאחר השבוע הראשון), אך מיום שלישי ועד ליום שבת בשבוע הראשון הוא מופר.
למשל, ההסתברות שיום שבת יהיה גשום בהינתן שיום שישי היה גשום היא .
בעוד שההסתברות לכך שיום שבת יהיה גשום בהינתן שמיום ראשון ועד יום שישי היה גשום, היא , שזה יותר מ-99.9%.