tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר 4 משחקים בלבד מפתיחת העונה גם סטפן קרי נפצע וכמעט גמר את העונה (חזר למשחק אחד בלבד בהמשך).
הווריורס סיימו את העונה לאחר 65 משחקים בלבד בעקבות מגפת הקורונה, מתוכם ניצחו 15 משחקים, וסיימו במקום האחרון במערב.
בכך, לראשונה מאז 2011, הווריורס לא העפילו לפלייאוף.
בעקבות העונה הרעה גולדן סטייט קיבלו את הבחירה השנייה בדראפט 2020, בה בחרה בג'יימס ויסמן.
הם גם בחרו בדראפט את ניקו מאניון עם הבחירה הכללית ה-48. בדיוק כשעונת 2020/2021 עמדה להתחיל, דווח כי הגארד קליי תומפסון יחמיץ את העונה הנכנסת עקב פציעה בגיד אכילס, שהפכה לעונה השנייה שהוא החמיץ בקריירה שלו.
הווריורס התחילו את 20 המשחקים הראשונים של העונה עם רקורד של 11-9, וסיימו את העונה הסדירה עם מאזן של 39-33, והעפילו לטורניר הפליי-אין החדש נגד לוס אנג'לס לייקרס, המדורגת השביעית.
קרי זכה בתואר הקלעי המצטיין השני שלו לעונה לאחר שקלע 32.0 נקודות בממוצע למשחק והיה מועמד להיות MVP ב-NBA לצד ג'ואל אמביד מפילדלפיה וניקולה יוקיץ' מהנאגטס, כשהאחרון זכה בתואר בסופו של דבר.
עם זאת, הווריורס הודחו מהפלייאוף לאחר שהפסידו שני משחקי פליי-אין ללוס אנג'לס לייקרס שתהפוך למדורגת השביעית, ולממפיס גריזליס, במקור המדורגת תשיעית, שהמשיכה להתמודד מול הג'אז לאחר הניצחון במשחק נגד הווריורס.
זו הייתה השנה השנייה ברציפות שהווריירס החמיצו את הפלייאוף.
הווריורס החתימו מחדש את קרי על הארכת חוזה ל-4 שנים בשווי של עד 215 מיליון דולר.
לאחר סיום ומתן לגיטימציה לעסקאות, הווריורס רכשו את אוטו פורטר ג'וניור ונמניה בייליצה לשנה.
ב-10 באוגוסט 2021, אנדרה איגודלה חזר לקבוצה.
קליי תומפסון חזר לשחק לאחר שנעדר מהמגרשים למעלה משנתיים וחצי בגין שתי פציעות משמעותיות.
הגולדן-סטייט סיימו את עונת 2021/2022 במקום השלישי ועלו לפלייאוף, שם גברו בסיבוב הראשון על דנוור נאגטס אחרי חמישה משחקים, ניצחו בשישה משחקים את ממפיס גריזליס, שסיימה במקום השני בעונה הסדירה, וניצחו בחמישה משחקים את דאלאס מאבריקס בגמר המערב.
בכך, השלימו הווריורס עלייה לגמר ה-NBA, לאחר שנתיים של היעדרות.
בגמר, ניצחו הגולדן סטייט ווריורס את בוסטון סלטיקס 4:2 וזכו באליפות השביעית של המועדון, ואליפות רביעית ב-8 העונות האחרונות.
קרי נבחר ל-MVP של סדרת הגמר, כמו גם בסדרת גמר המערב נגד דאלאס.
הזכייה באליפות בעונת 2021/2022 היא זכייתה השביעית של גולדן סטייט באליפות ה-N.B.A, ובכך היא ניצבת במקום השלישי במספר הזכיות אחרי בוסטון סלטיקס (18 זכיות) ולוס אנג'לס לייקרס (17 זכיות).
לאחר הזכייה דורגה הקבוצה כבעלת השווי הגבוה ביותר בליגה.
בעונת 2023\2022 התקשתה הקבוצה לנצח במהלך העונה הסדירה, בעיקר כי סבלה מהרבה פציעות של שחקני מפתח כמו אנדרה איגודלה, סטף קרי, דונטה דיווינצ'נזו, קליי תומפסון ודריימונד גרין וגם כי אנדרו וויגינס פיספס את 25 המשחקים האחרונים של העונה הסדירה בגלל סיבות אישיות.
לבסוף, העפילה הקבוצה לפלייאוף מהמקום השישי וקיבלה את סקרמנטו קינגס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
לאחר שהתחילה את הסדרה בפיגור 2-0 הצליחה הקבוצה להפוך את הסדרה ולנצח 4-3. בחצי הגמר פגשו הווריורס את לוס אנג'לס לייקרס, אבל הפסידו להם בתוצאה 2-4.
סן פרנסיסקו סיביק אודיטוריום (1964–1966)
צ'ייס ארנה (החל מעונת )
שחקני גולדן סטייט ווריורס מתאמנים באוקלנד קונבשיון סנטר שבאוקלנד, קליפורניה.
נקודות: 100, וילט צ'מברלין מול ניו יורק ניקס, 2 במרץ 1962.
ריבאונדים: 55, וילט צ'מברלין מול בוסטון סלטיקס, 24 בנובמבר 1960.
חטיפות: 10, דריימונד גרין מול ממפיס גריזליס, 10 בפברואר 2017.
חסימות: 13, מאנוט בול מול פורטלנד טרייל בלייזרס (1989) ומול ניו ג'רזי נטס (1990).
מספר שחקן תפקיד שנים בקבוצה 6 ביל ראסל סנטר לא שיחק בקבוצה
גולדפינגר הוא סרט ריגול, השלישי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, אשר יצא לאקרנים בשנת 1964 בבימויו של גאי המילטון.
הסרט מבוסס על ספר בשם זה משנת 1959 מאת הסופר איאן פלמינג, בסדרת ספרי עלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד.
הסרט זכה להצלחה בעולם והיה הראשון בסדרת סרטי בונד שזכה בפרס אוסקר, בקטגוריית עריכת הסאונד הטובה היותר.
הדוגמנית טניה מאלה שיחקה נערת בונד.
הסרט נחשב לנקודת המפנה אשר ביססה את "שיגעון ג'יימס בונד" בעולם, והוא אחד הסרטים הטובים ביותר בסדרה.
הסרט הציג לעולם את דמות הרשע המפורסמת ביותר בתולדותיו, אודג'וב, אותו גילם השחקן הרולד סאקאטה.
הנבל, ממוצא קוריאני, מסוגל להרוג אנשים בעזרת זריקת כובעו בסחרור.
בסרט זה גם מופיעה לראשונה מכונית האסטון מרטין מדגם אסטון מרטין DB5 שהפכה לאחד מסימני ההיכר הבולטים של סרטי ג'יימס בונד.
את שיר הנושא של הסרט, "Goldfinger", מבצעת הזמרת שירלי באסי.
המוזיקה נערכה על ידי ג'ון בארי.
בסצנת הפתיחה המפורסמת, נשלח בונד (שון קונרי) - לפוצץ מפעל של אדם ערמומי בשם ראמירז, ואכן מצליח בונד לפוצץ.
אחרי הפיצוץ, הולך בונד למועדון, ושם הוא פוגש סוכן מקומי, שמספר לבונד שיש טיסה למיאמי בעוד שעה.
בונד מספר לסוכן שהוא מתכנן לעלות לטיסה, אבל הוא גם רוצה לפגוש את רקדנית המועדון.
בונד ניגש אל החדר של הרקדנית, אך לפתע - באמצע שבונד והרקדנית מדברים, אחד העובדים של ראמירז מתנפל על בונד מאחוריו, והשניים מתאבקים - אבל לבסוף, מצליח בונד להפיל את העובד אל אמבטיה, ואז לפוצץ את האמבטייה.
בונד מבין שהרקדנית שיתפה פעולה, גם, עם ראמירז, אז הוא יוצא מהחדר, במילים המפורסמות: "מזעזע!
בהמשך הסרט (והספר), בזמן שבונד מתענג במלון במיאמי ביץ', הסוכן האמריקאי וחברו של בונד - פליקס לייטר, מספר לבונד על משימה חדשה מ-M, ראש האם.
איי.6: לעקוב אחר אדם בשם אוריק גולדפינגר.
מפה לשם, לאחר מוות של שתי אחיות צעירות (האחיות ג'יל וטילי מאסטרסון), מגלה בונד מזימה שטנית שמתוכננת על ידי גולדפינגר, אשר זוממת להפוך את הזהב של הבנק פורט נוקס - לזהב רדיואקטיבי, וכך למעשה, להגדיל את ערך הזהב של גולדפינגר לפחות פי עשרה.
בונד מנסה לסכל בכל כוחו את מזימתו של גולדפינגר הרשע, אך המשימה מתגלה כקשה מאוד, לאחר שפוגש בונד את אודג'וב - משרתו האילם (אך גם החזק מאוד) של גולדפינגר, ואת הטייסת האישית של גולדפינגר - מיס פוסי גאלור.
בסוף הסרט, בעזרת פליקס לייטר וחבריו, מצליח בונד לנטרל (ב-7 השניות האחרונות), את הפצצה בפורט נוקס שגולדפינגר הטמין, ונוסף על כך, גם לחסל את אודג'וב.
בסצנה האחרונה, בונד עולה למטוס שטס אל הבית הלבן ישירות אל נשיא ארצות הברית - משום שהנשיא רוצה להודות לבונד באופן אישי.
הטיסה מקבלת תפנית לא כצפוי, כאשר גולדפינגר מסתנן בשקט גם אל המטוס, והוא ובונד מתאבקים.
בונד מצליח לחסל את גולדפינגר אחרי קרב ארוך, בכך שהוא מעיף אותו מחלון במטוס, אבל כתוצאה מכך - המטוס נפגע קשות ועומד להתרסק.
בונד נכנס אל תא הטייס ומבחין שהטייסת היא פוסי גאלור, והשניים צונחים עם מצנח וכך שורדים את התרסקות המטוס.
שון קונרי - ג'יימס בונד, סוכן חשאי בריטי בעל שם הקוד 007 המועסק על ידי ה-MI6. קונרי גילם את הדמות בפעם השלישית ברציפות.
שכרו עלה, אך מאוחר יותר פרץ סכסוך בעניין במהלך הצילומים.
לאחר שנפצע בגבו בעת צילום הסצנה שבה מאבד בונד את הכרתו במיאמי על ידי אודג'וב, הוכרעה המחלוקת: איון הפקות וקונרי הסכימו לעסקה שבמסגרתה יקבל קונרי 5% מהברוטו של כל סרט בסדרה בו כיכב.
אונור בלקמן - פוסי גאלור, הטייסת האישית של אוריק גולדפינגר ומנהיגת צוות טייסות המכונה "הקרקס המעופף של פוסי גאלור".
בלקמן נבחרה לגלם את הדמות בעקבות תפקידה כג'ודאית קאתי גייל בסדרת הטלוויזיה "הנוקמים" , עבורו קיבלה הכשרה באמנויות לחימה.
התסריט שוכתב כדי להפוך גם את פוסי גאלור לג'ודאית.
שמה של הדמות עוקב במסורת של שמותיהן של נערות בונד אחרות שהם בעלי כפל לשון.
מפיקי הסרט, שהיו מודאגים מהצנזור בארצות הברית, חשבו לשנות את שם הדמות ל"קיטי גאלור", אבל הם והבמאי גאי המילטון החליטו ש"אם היית ילד בן עשר ויודע מה פירוש השם, לא היית ילד בן עשר, היית כלב קטן ומלוכלך.
הצנזור האמריקאי חשש, אבל נפגשנו איתו ועם אשתו לארוחת ערב ו[אמרנו להם] שאנחנו תומכים נלהבים של המפלגה הרפובליקנית." עם זאת, הצנזורה סירבה לאפשר לשם "פוסי גאלור" להופיע בחומרי קידום מכירות לסרט ובשוק האמריקאי היא כונתה לאחר מכן "מיס גאלור" או "הטייסת האישית של גולדפינגר".
גרט פרובה - אוריק גולדפינגר, אדם עשיר, פסיכופת ובעל אובססיה לזהב.
בתחילה היה אורסון ולס מועמד לגילום הדמות, אך דרישותיו הכספיות היו גבוהות מדי; תיאודור ביקל נבחן לתפקיד, אך נכשל.
פרובה לוהק לתפקיד בעקבות הופעתו בסרט הגרמני "".
קולו של פרובה, שדיבר מעט אנגלית, דובב מחדש על ידי מייקל קולינס.
הפעם היחידה בה נשמע קולו של פרובה במהלך הסרט היא במהלך הסצנה בה הוא נפגש עם חברי המאפיה שלו בחווה.
הדיבוב של קולינס זכה לשבחים רבים ונחשב לאחד הדיבובים המוצלחים ביותר בתולדות הקולנוע.
שירלי איטון - ג'יל מאסטרסון, נערת בונד וסייעניתו של גולדפינגר, אותה תופס בונד בעת שניסתה לסייע לגולדפינגר לרמות במשחק קלפים.
איטון נשלחה על ידי הסוכנת שלה לפגוש את הארי זלצמן והסכימה לגלם את הדמות רק אם הסצנה שבה היא עירומה תיעשה בטוב טעם, לכן הוחלט לצבוע אותה בזהב.
לקח שעה וחצי למרוח את צבע הזהב על גופה.
בעקבות הסצנה החלו צופים רבים לחשוש לשווא שאיטון מתה.
למרות שהסצנה בה רואים את איטון צבועה בצבע זהב מהווה רק חלק קטן מהסרט, תמונתה כשהיא צבועה בצבע זהב הפכה למפורסמת ואיטון הופיעה ככזו על גבי שער המגזין "לייף" ב-6 בנובמבר 1964.
טניה מאלה - טילי מאסטרסון, אחותה של ג'יל.
הרולד סאקאטה - אודג'וב, משרתו הקטלני של גולדפינגר.
הבמאי גאי המילטון ליהק את סאקאטה לתפקיד, בשל היותו מרים משקולות בעל מדליית כסף אולימפית ולאחר שראה אותו בתוכנית היאבקות מקצועית.
המילטון הגדיר את סאקאטה כ"אדם מקסים לחלוטין" וגילה ש"הייתה לו דרך מאוד ייחודית לנוע, [לכן] ביצירת דמותו של אודג'וב השתמשתי בכל המאפיינים של הרולד עצמו".
ברנארד לי - M, ראש ה-MI6.
מרטין בנסון - מר סולו, המאפיונר היחיד שסירב להשתתף במבצע הפריצה לפורט נוקס שהוביל גולדפינגר.
סס לינדר - פליקס לייטר, איש הקשר של בונד מה-CIA בארצות הברית.
לינדר היה השחקן היחיד ששהה בפועל במיאמי.
לפי התסריטאי ריצ'רד מייבאום, ג'ק לורד, שגילם את דמותו של לייטר ב"ד"ר נו" דרש שיגלם תפקיד גדול יותר ושכרו יוגדל כדי לחזור לגלם את הדמות בגולדפינגר, מה שהוביל את המפיקים לחפש שחקן אחר לגילום הדמות.
ברגע האחרון החליף סס לינדר את תפקידו עם אוסטין ויליס, שלבסוף גילם שחקן קלפים שהתחרה מול גולדפינגר.
אוסטין ויליס - מר סימונס, יריבו של גולדפינגר במשחק קלפים במיאמי.
לואיס מקסוול - מיס מאניפני, מזכירתו של M.
ביל נגי - מר ג'ד מידנייט, מאפיונר שלדברי גולדפינגר סייע להבריח את גז העצבים מעבר לגבול ארצות הברית – קנדה.
דזמונד לואלין גילם את מייג'ור בות'רויד, ראש ענף Q, אך לא קיבל על כך קרדיט.
מייקל מלינגר גילם את קיש, עוזרו המשני והשקט של גולדפינגר והאיש שהוביל את השיירה הצבאית המזויפת שלו לפורט נוקס.
נדיה רגין גילמה את בוניטה, רקדנית הטומנת מלכודת לבונד במהלך הסצנה שלפני כתוביות הפתיחה.
ברט קווק גילם את לינג, המומחה הסיני הקומוניסטי לביקוע גרעיני.
ריצ'רד ורנון גילם את קולונל סמית'רס, פקיד בבנק אנגליה.
מרגרט נולאן גילמה את דינק, המעסה של בונד במיאמי.
ג'רי דאגן גילם את הוקר, נושא כלי הגולף של בונד.
בעת הפקת הסרט "מרוסיה באהבה" החל ריצ'רד מייבאום לעבוד על התסריט של "בשרות הוד מלכותה" כסרט הבא המיועד בסדרה, אבל בעקבות קביעת תאריך ההשקה לספטמבר 1964 לא היה מספיק זמן להתכונן לצילומי הלוקיישן בשווייץ והעבודה על העיבוד הושהתה.
עקב המחלוקת המשפטית בין מחבר תסריט העיבוד ל"כדור הרעם", קווין מקלורי, לבין איאן פלמינג, החליטו המפיקים אלברט ברוקולי והארי זלצמן ש"גולדפינגר".
תקציבו ההתחלתי של הסרט היה כ-3 מיליון דולר (29 מיליון דולר במונחים של 2023), יותר מתקציב שני הסרטים שקדמו לו ביחד.
"גולדפינגר" נבחר מתוך מחשבה על שוק הקולנוע באמריקה הצפונית, שכן הסרטים הקודמים התמקדו ב ובאירופה.
טרנס יאנג, שביים את שני הסרטים הקודמים, לא ביים את "גולדפינגר", מכיוון שביים במקביל סרט אחר, "מול פלנדרס".
הבמאי גאי המילטון החליף אותו.
המילטון, שסירב בעבר לביים את "ד"ר נו", הרגיש שהוא צריך להפוך את בונד ל"סופרמן" לפחות, על ידי כך שהנבלים ייראו חזקים יותר.
המילטון אף הכיר באופן אישי את איאן פלמינג, מתקופת השירות הצבאי ב במלחמת העולם השנייה.
לצוות ההפקה של "גולדפינגר" חזרו שני חברי צוות שלא השתתפו בהפקת "מרוסיה באהבה": הפעלולן בוב סימונס והמעצב האמנותי קן אדם.
שניהם מילאו תפקידים מרכזיים בפיתוח הסרט, כאשר סימונס ניהל את כוריאוגרפיית הקרב בין בונד לאודג'וב בכספת של פורט נוקס, שלא רק נתפסה כאחד מהקרבות הטובים ביותר בתולדות הסדרה, אלא גם כ"אחד מהקרבות הקולנועיים הגדולים", בעוד שעבודתו של אדם בסרט נחשבת ל"אחת מעבודותיו הטובות ביותר".
ריצ'רד מייבאום, שהיה שותף לכתיבת תסריטי הסרטים הקודמים, חזר לעבד את הרומן השביעי בסדרת הרומנים.
מייבאום תיקן את החור בעלילה שבגינו ספג הרומן ביקורת נוקבת, לפיו גולדפינגר מנסה למעשה לרוקן את פורט נוקס.
עם זאת, הארי זלצמן לא אהב את טיוטת התסריט הראשונה וחשב שהיא "אמריקאית מדי", וביקש מפול דן לתקנה.
דן גם הציע שהרצף שלפני כתוביות הפתיחה יהיה סצנת אקשן ללא קשר לעלילה בפועל.
מייבאום, לעומת זאת, ביסס את הרצף על סצנת הפתיחה של הרומן המקורי, שבה בונד מחכה בנמל התעופה הבין-לאומי מיאמי ושוקל להרוג מבריח סמים באמריקה הלטינית.
וולף מנקוביץ, אחד מהתסריטאים של "ד"ר נו", הציע את הסצנה שבה מכניס אודג'וב את רכבו למגרסת מכוניות כדי להשליך את גופתו של מר סולו.
בשל איכות עבודתם של מייבאום ודן, התסריט והמתווה של "גולדפינגר" הפכו לבסיס עבור הסרטים הבאים בסדרה.
שלב הצילומים החל ב-20 בינואר 1964 במיאמי, פלורידה שבארצות הברית.
לאחר חמישה ימים שב צוות ההפקה לאנגליה, שם נערכו רוב הצילומים.
מיקום הצילומים העיקרי היה אולפני פיינווד, שם נבנו, בין השאר, אחוזתו ומפעלו של גולדפינגר.
שלושה מקומות ליד האולפנים שימשו גם הם כאתרי צילום: עבור מרדף המכוניות בו היו מעורבים מכונית האסטון מרטין של בונד ואנשיו של גולדפינגר בתוך מתחם המפעל, בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט עבור נמלי התעופה האמריקאיים ומועדון עבור סצנת משחק הגולף.
סצנת סיום המרדף, כמו גם המרדף שקדם לו, צולמו על הכביש בחלק האחורי של אולפני פיינווד ושל חנות הרקוויזיטים.
הדרך נקראת כיום שדרת גולדפינגר.
בנמל התעופה לונדון סאות'אנד צולמה הסצנה שבה טס גולדפינגר לשווייץ.
איאן פלמינג ביקר בצילומים באפריל, וזו הייתה הפעם האחרונה שבה צפה בצילומי סרט מהסדרה, מפני שנפטר באוגוסט של אותה השנה, זמן קצר לפני שחרור הסרט.
לאחר מכן עברו הצילומים לשווייץ, כאשר צולמו בה מרדף המכוניות בכבישים המעוקלים הקטנים ליד , חלקו החיצוני של מפעל מטוסים ב המשמש מפעלו של גולדפינגר בסרט, והניסיון של טילי מאסטרסון לצלוף בגולדפינגר במעבר פורקה.
ב-11 ביולי הסתיים שלב הצילומים העיקרי באנדרמט, לאחר תשעה עשר שבועות.
שלושה שבועות בלבד לפני יציאת הסרט לאקרנים יצאו המילטון וצוות קטן, שכלל את בנו החורג של ברוקולי (והמפיק לעתיד) מייקל וילסון כעוזר במאי, לצילומים בקנטקי.
אנשים נוספים נשכרו למניעת בעיות פוסט-פרודקשן (דוגמת דיבוב) על מנת שניתן יהיה לסיים את הסרט בזמן.
ברוקולי קיבל אישור לצלם באזור פורט נוקס בעזרת חברו, לוטננט קולונל צ'ארלס ג'יי רושון.
כדי לצלם את הסצנה שבה חברי "הקרקס המעופף של פוסי גאלור" מרוססים בגז, הטייסים הורשו לטוס רק מעל 3,000 רגל.
המילטון ידע שאי אפשר יהיה לראות את המטוסים בגובה כזה על גבי מסך הקולנוע.
לכן הוא הטיל את המטוסים בגובה של 500 רגל מעל פורט נוקס, מה שעורר זעם בקרב אנשי צבא ארצות הברית.
מסיבות ביטחוניות ובשל האיסור לצלם בתוך פורט נוקס, כל הסטים המציגים את פנים הבסיס עוצבו ונבנו מאפס באולפני פיינווד.
ליוצרי הסרט לא היה שום מושג כיצד נראה פנים הבסיס, אז דמיונו של קן אדם סיפק את הרעיון של ערימות מטילי זהב הנמצאות מאחורי מוטות ברזל.
מאוחר יותר אמר אדם לעיתון "הגרדיאן" ש"אף אחד לא הורשה להיכנס לפורט נוקס, אבל בגלל של[מפיק] לקאבי ברוקולי היו כמה קשרים טובים ומשפחת קנדי אהבה את ספרי איאן פלמינג, הרשו לי לטוס מעליו פעם אחת.
זה היה די מפחיד - היו להם מקלעים על הגג.
גם לי התאפשר לנסוע מסביב, אבל אם יצאתי מהמכונית, לא היה סיכוי גדול יותר להרחיק במלחמה.
ושמחתי כי ידעתי שהלכתי לכספות של בנק אנגליה, ש[בהן] הזהב לא מוערם במיוחד וזה נתן לי הזדמנות להראות את מאגר הזהב הגדול ביותר בעולם כפי שדמיינתי אותו."
זלצמן לא אהב את הדמיון של העיצוב לבית סוהר, אבל המילטון אהב אותו מספיק כדי כך שהוא נבנה.
החשב של פורט נוקס שלח מאוחר יותר מכתב לאדם ולצוות ההפקה, והחמיא להם על תיאור הכספת בבסיס.
למעשה, סט הכספת היה כל כך מציאותי עד שאולפני פיינווד נאלצו להציב שומר לכלובי הזהב 24 שעות ביממה.
מעצב ההפקה קן אדם בחר באסטון מרטין DB5 כרכבו האישי של בונד מכיוון שהוא היה הגרסה האחרונה של אסטון מרטין (ברומן עצמו נהג בונד ב-DB Mark III).
בתחילה נרתעה חברת אסטון מרטין מהמהלך, אולם לבסוף השתכנעה לבצע עסקת פרסום סמוי.
לפי התסריט, המכונית הייתה חמושה רק במסך עשן, אך כל אחד מאנשי ההפקה החל להציע גאדג'טים שיותקנו בה: המילטון הגה את לוחית הרישוי המסתובבת, בעוד שבנו החורג הציע את מושב המפלט (אותו ראה בטלוויזיה).
אדם והמהנדס ג'ון סטירס שיפצו את אב הטיפוס של מכונית הקופה אסטון מרטין DB5, והתקינו תכונות אלו ואחרות במכונית במשך שישה שבועות.
הסצנה שבה מתרסקת המכונית צולמה פעמיים, כאשר הטייק השני הופיע בסרט.
את הטייק הראשון, בו המכונית נוסעת דרך קיר מזויף, ניתן לראות בקדימון הסרט.
בנוסף, נוצרה מכונית נוספת ללא הגאדג'טים, אשר בסופו של דבר הייתה מרוהטת למטרות פרסום.
נעשה בה שימוש חוזר בצילומי הסרט "כדור הרעם".
ב-1959, עת נכתב הספר, לא היו קיימים לייזרים וגם בעת הפקת הסרט לא היו לייזרים תעשייתיים בעלי הספק גבוה, מה שהפך אותם לחידוש.
ברומן משתמש גולדפינגר במסור עגול כדי לנסות להרוג את בונד, אך יוצרי הסרט שינו את המסור ללייזר כדי ליצור תחושת רעננות לסרט.
המילטון חשב לתת ללייזר מקום מרכזי בעלילת הסרט כנשק הבחירה של גולדפינגר.
קן אדם התייעץ לגבי תכנון הלייזר יחד עם שני מדענים מאוניברסיטת הרווארד שעזרו לתכנן את ב"ד"ר נו".
קרן הלייזר עצמה הייתה אפקט אופטי שהתווסף בפוסט-פרודקשן.
עבור צילומי תקריב שבהם נחתכת הלהבה דרך מתכת, חימם הטכנאי ברט לוקספורד את המתכת עם מפוח מתחת לשולחן שאליו היה קשור בונד.
דגם מטוס הסילון בו נעשה שימוש לצילומי מטוסו האישי של גולדפינגר נצבע בצורה שונה בצד ימין, על מנת שישמש כמטוס הנשיאותי שמתרסק בסוף הסרט.
מספר מכוניות סופקו על ידי חברת פורד, כולל מכונית המוסטנג של טילי מסטרסון, מכונית הפורד ת'אנדרבירד של פליקס לייטר ומכונית הלינקולן קונטיננטל שבה הורג אודג'וב את מר סולו.
מהאחרונה הוצא המנוע לפני שהוכנסה למגרסת מכונית .
סצנת כתוביות הפתיחה עוצבו על ידי האמן רוברט בראונג'ון וכוללת קליפים מכל סרטי הסדרה שהוקרנו עד אז על גופה של מרגרט נולאן.
מבחינה ויזואלית, הסרט משתמש במוטיבים מוזהבים רבים.
כל עוזרותיו של גולדפינגר בסרט, מלבד טייסת המשנה של מטוסו הפרטי והדיילת, הן בעלות שיער בלונדיניות-אדומות או בלונדיניות, כולל פוסי גאלור וצוות הקרקס המעופף שלה.
לגולדפינגר יש מכונית רולס-רויס צבועה בצהוב עם לוחית רישוי מספר "AU 1" (Au הוא הסמל הכימי לזהב) וגם פריטים או בגדים צהובים/מוזהבים בכל סצנה, כולל אקדח מוזהב, כשהוא מחופש לקולונל.
בסצנה קשור בונד למיטה ועליה יריעת זהב (כפי שגולדפינגר מציין לו), אך הוא משתחרר ממנה לפני שכמעט חותכת אותו קרן לייזר.
אנשי המפעל של גולדפינגר בסרט לובשים אבנטים צהובים, פוסי גאלור לובשת אפוד זהב מתכתי פעמיים במהלך הסרט וטייסיה עונדים סיכות צהובות של פרץ שמש על מדיהם.
המארחת במטוסו של גולדפינגר, מיי-לי, לובשת מחוך מוזהב וסרונג עם נגיעות של זהב.
קונספט זה היה היבט עיצובי שהגו וביצעו קן אדם והמנהל האמנותי .
מכיוון שתאריך היציאה של הסרט נקבע מראש והצילומים הסתיימו קרוב לתאריך זה, חתך ג'ון בארי, מלחין פסקול הסרט כמה קטעים לגרסאות גסות ולא סופיות.
בארי תיאר את עבודתו בגולדפינגר כחביבה עליו יותר מכול.
בהתאם לנושא הסרט, הרצועות המוזיקליות עושות שימוש רב בפליז ובפעמונים מתכתיים.
הסרט החל מסורת של שירי נושא של סרטי הסדרה המושמעים בעת כתוביות הפתיחה.
הזמרת שירלי באסי שרה את שיר הנושא ועשתה זאת בשניים מהסרטים הבאים בסדרה: "יהלומים לנצח" ו"מונרייקר".
שיר הנושא של "גולדפינגר" הולחן על ידי ג'ון בארי, למילותיהם של ו.
מילות השיר תוארו בעיתונות כ"שטותיות", אולם האינטרפרטציה של באסי זכתה להצלחה עצומה והביצוע שלה לשיר הפך לאחד מהביצועים המפורסמים ביותר שלה.
אלבום הפסקול עמד בראש מצעד הבילבורד 200 והגיע למקום ה-14 במצעד האלבומים הבריטי.
גם הסינגל "Goldfinger" הצליח והגיע למקום ה-8 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-21 במצעד הסינגלים הבריטי.
הסרט הוקרן לראשונה בלונדון ב-17 בספטמבר 1964, ולמחרת כבר הוקרן בכל רחבי הממלכה המאוחדת.
בית הקולנוע בכיכר לסטר, בו הוקרן הסרט בלונדון, היה עמוס מבקרים ומעריצים והמשטרת העיר לא הצליחה להשתלט על ההמון.
דלתות הזכוכית של האולם נשברו בשוגג והקרנת הבכורה התעכבה ב-10 דקות.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית בניו יורק ב-21 בדצמבר.
הוא הוקרן בארצות הברית ב-64 בתי קולנוע ב-41 ערים.
הסרט נחשב באופן מיידי לשובר קופות.
לקראת הקרנת הסרט בישראל אישרה תחילה המועצה לביקורת הקולנוע את הקרנתו בארץ, אולם אז התפרסם ראיון בעיתון דיילי מייל אנגליה עם השחקן גרט פרובה, שמגלם בסרט את גולדפינגר, שבו ציין שהיה חבר המפלגה הנאצית.
המועצה ביטלה את ההיתר והתנהל דיון ציבורי האם ראוי להקרין סרט עם שחקן בעל עבר כזה.
התברר כי פרובה עזב את המפלגה הנאצית ב-1937, עוד בטרם מלחמת העולם השנייה והשואה.
בזמן השואה הוא אף סייע למשפחה יהודית בווינה.
לאור המידע הזה נאותה המועצה לאשר את הקרנת הסרט.
הקמפיין השיווקי של הסרט החל מייד עם תחילת הצילומים בפלורידה, עת אפשרה חברת איון הפקות לצלמים להיכנס לסט הצילומים כדי לצלם תמונות של שירלי איטון צבועה בזהב.
רוברט בראונג'ון, שעיצב את כתוביות הפתיחה, היה אחראי לעיצוב הכרזות של מסע הפרסום, שבהן הופיעה גם מרגרט נולאן.
כדי לקדם את הסרט, שתי מכוניות אסטון מרטין DB5 הוצגו בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1964 והרכב הוגדר כ"מכונית המפורסמת ביותר בעולם"; כתוצאה מכך, מכירות המכונית עלו.
חברת Corgi Toys יצרה דגם צעצוע של המכונית, שהפך לצעצוע הנמכר ביותר בשנת 1964. הצלחת הסרט הובילה גם ליצירת אקשן פיגרים, משחקי לוח, פאזלים, קלפי אספנות ועוד אביזרים בהשראת הסרט.
מבקר הקולנוע של "" אמר שהסרט "מקסים בכושר ההמצאה הטכני שלו", ואילו המגזין "טיים" טען ש"הסרט הזה הוא מותחן מפליא".
בוזלי קראות'ר מ"הניו יורק טיימס", הביע התלהבות פחותה מהסרט ואמר ש"ניכר באופן מייגע" שהסרט מסתמך יותר על גאדג'טים ופחות שם דגש על "הפיתויים השופעים של נקבות חושניות", אם כי קראות'ר הודה ש"קונרי מגלם את גיבור הסרט בצורה קרירה ומעליבה".
בנוסף, שיבח את השחקנים האחרים בסרט, גרט פרובה ואונור בלקמן.
מבקר הקולנוע כתב כי הסרט הוא "הטוב ביותר מבין סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של שון קונרי...
רוג'ר איברט מה"שיקגו סאן-טיימס" הכריז שזהו הסרט האהוב עליו מבין כל הסרטים בסדרה ומאוחר יותר הוסיף אותו לרשימת "הסרטים הגדולים" שלו.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג של 99% וציון ממוצע של 8.7/10 על סמך 74 ביקורות.
באתר נכתב על הסרט כי "גולדפינגר הוא המקום שבו ג'יימס בונד כפי שאנו מכירים אותו נכנס לפוקוס - הוא כולל את אחת השורות המפורסמות ביותר של 007 ('A martini.
Shaken, not stirred') ומגוון רחב של גאדג'טים שיהפכו לסימן ההיכר של הסדרה".
תקציבו הסרט, בסך 3 מיליון דולר, הושג תוך שבועיים מבכורת הסרט והוא שבר שיאי קופות ברחבי העולם.
הביקוש לסרט היה כה גבוה עד ש בניו יורק נאלץ להישאר פתוח 24 שעות ביממה.
בספר השיאים של גינס לשנת 1965 הוגדר "גולדפינגר" כסרט המרוויח ביותר בכל הזמנים, עם רווח של 10.3 מיליון דולר בתוך 14 שבועות בארצות הברית.
בסך הכל, הכניס הסרט 23 מיליון דולר בארצות הברית ו-46 מיליון דולר ברחבי העולם.
לאחר שיצא במהדורות מחודשות, שהראשונה שבהן הייתה למעשה הקרנה כפולה (עם "ד"ר נו") ב-1966, גרף הסרט סך של 51,081,062 דולר בארצות הברית ו-73,800,000 דולר ברחבי העולם, בסך כולל של 124,900,000 דולר.
ב-27 ביולי 2007 הוקרן הסרט מחדש בממלכה המאוחדת ב-150 בתי קולנוע מגה-פלקס, בהדפסים דיגיטליים.
ההקרנה המחודשת הציבה את הסרט במקום ה-12 בקופות השבועיות.
בנובמבר 2020, בעקבות מותו של שון קונרי, הוקרן הסרט שוב מחדש.
ב זכה נורמן ואנסטול בפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר.
בכך, הפך "גולדפינגר" לסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד שזכה בפרס אוסקר.
ג'ון בארי היה מועמד לפרס הגראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית וקן אדם היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לבימוי האמנותי הבריטי הטוב ביותר (בצבע), שם גם זכה בפרס הבימוי האמנותי הבריטי הטוב ביותר (בשחור לבן) עבור עבודתו ב"דוקטור סטריינג'לאב".
מכון הסרטים האמריקאי כיבד את הסרט ארבע פעמים: הוא דירג אותו במקום ה-90 ברשימת "מאה שנים...
מאה ציטוטים", במקום ה-53 ברשימת "מאה שנים...
מאה שירים", במקום ה-49 ברשימת "מאה שנים...
מאה גיבורים ונבלים" ובמקום ה-71 ברשימת "".
בשנת 2006 דירגו "אנטרטיינמנט ויקלי" ו-"IGN" את גולדפינגר כסרט הטוב ביותר בסדרת סרטי ג'יימס בונד, בעוד ש-"Msn" דירג אותו במקום השני, מאחורי קודמו, "מרוסיה באהבה".
"IGN" ו"אנטרטיינמנט ויקלי" גם דירגו את פוסי גאלור כנערת בונד השנייה הטובה ביותר.
בשנת 2008 דירג המגזין "טוטאל פילם" את "גולדפינגר" כסרט הטוב ביותר בסדרה.
באותה השנה דירג "הטיימס" את אוריק גולדפינגר ואת אודג'וב במקום השני והשלישי ברשימת הנבלים הטובים ביותר בסדרה.
הוא גם דירג את האסטון מרטין DB5 כמכונית הטובה ביותר מבין יתר המכוניות בסדרה.
תסריט הסרט הפך לבסיס לתסריטי הסרטים הבאים בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
הסרט היה הראשון בסדרה שבו הסתמך בונד רבות על טכנולוגיה.
כמו כן, בסרט הוצג, לראשונה בסדרה, התדרוך בענף Q, המאפשר לצופה לראות את הגאדג'טים בפיתוח.
הצלחת הסרט הובילה להופעתם של יצירות רבות אחרות בז'אנר הריגול וכן של פרודיות על ג'יימס בונד, דוגמת הסרט "Help!" ופרודה לרומן הראשון בסדרה שחיבר איאן פלמינג, "קזינו רויאל".
נטען כי "גולדפינגר" היה הגורם לפריחה בז'אנר סרטי הריגול בשנות ה-60 של המאה ה-20.
הסרט ה-22 בסדרה, "קוונטום של נחמה", כולל הומאז' לסצנת המוות של ג'יל מסטרסטון על ידי כך שדמות נשית מתה על מיטה, כשהיא עירומה ומכוסה בשמן גולמי.
אלמנטים נוספים מהסרט, דוגמת אודג'וב והשימוש שלו בכובעו כנשק, זכו להומאז'ים או לפרודיות בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה דוגמת "שקרים אמיתיים" ו"משפחת סימפסון".
הצלחת הסרט הובילה לכך שהרומנים מאת איאן פלמינג החלו לצבור פופולריות וכמעט 6 מיליון עותקים שלהם נמכרו בבריטניה ב-1964, כולל 964,000 עותקים של "גולדפינגר" בלבד.
משחק הווידאו "" משנת 2012 כולל שלב המבוסס על "גולדפינגר".
גולדסטאר היא בירת לאגר ישראלית בסגנון לאגר דונקל מינכנאי המכילה 4.9% כוהל בנפח.
היא הושקה לראשונה בשנת 1940 ומיוצרת במפעלי "טמפו" בנתניה.
גולדסטאר היא הבירה המובילה בישראל, עם נתח שוק של כ-25%, נכון לשנת 2016, ירידה מנתח של כ-43% בו החזיקה ב-1998.
"גולדסטאר" בושלה לראשונה בשנת 1940 על ידי מבשלת הבירה "תעשיית בירה ארץ ישראלית בע"מ" בראשון לציון, שהוקמה בשולי מתחם יקבי כרמל.
היא יוצרה לצד "בירה נשר" המכילה רק 3.9%
כוהל בנפח לצד מותגים נוספים.
השוק העיקרי של המבשלה היה חיילי הצבא הבריטי בארץ ישראל.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה גבר הביקוש לבירה.
מספר החיילים ששהו בארץ ישראל גדל והמבשלה ייצא את תוצרתה לחיילי הצבא הבריטי בהודו והמזרח הרחוק.
בשנות המלחמה היה "גולדסטאר" למותג הפופולרי ביותר של המבשלה.
בסוף 1961 נסגרה המבשלה בראשון לציון והועברה לבת ים, שם יוצרה בירה "נשר מאלט" מאז 1940, והיא הורחבה כדי לקלוט את קווי הייצור מראשון לציון.
לאחר מיזוג זה עבר ייצור "גולדסטאר" לנתניה, לאתר "מבשלת שיכר לאומית" והוא הפך למותג המוביל של הקבוצה.
בנוסף החל בייצור "גולדסטאר" כבירה מהחבית, והוא היה במשך שנים מותג הבירה היחיד שהיה זמין בתצורה זו (ב-1983 הוחל גם בייצור בירה "מכבי" מהחבית).
בשנת 1985 נרכשה השליטה בחברת "מבשלת שיכר לאומית" וגולדסטאר עמה על ידי "טמפו".
שנה אחר כך רכשה "טמפו" את מלוא הבעלות.
שם הבירה, גולדסטאר (אנגלית Goldstar, כוכב זהב), וסמלה, כוכב בעל שישה קודקודים, מקורם בסמלה של גילדת יצרני הבירה בימי הביניים.
הכוכב, המוכר בשם "Bierstern" או "Brauerstern" היה סמל הגילדה, והוטבע מאז ימי הביניים על בירות שנחשבו לטהורות ואיכותיות.
בשנת 2007 הושקה גרסת "גולדסטאר לייט", אך לאחר שנה הופסק ייצורה.
בשנת 2009 נמכרה מהדורה מוגבלת של גולדסטאר חזקה (6% אלכוהול) בבקבוקי ליטר.
בשנת 2010 נמכרה מהדורה מוגבלת של בירת לאגר כהה תחת השם "גולדסטאר בלק רואסט".
בלק רואסט היא בירת לאגר כהה, בעלת גוף בינוני ו-4.7% אלכוהול.
זוהי בירה כהה ומתוקה יותר מהגולדסטאר הרגילה.
בשנת 2013 הושקה גרסה חדשה לבירה גולדסטאר, "גולדסטאר אנפילטרד" (לא מסוננת).
בירה זו עוברת את כל תהליך הייצור של הבירה, למעט הסינון משאריות השמרים, דבר שמשנה את טעמה, והופך את צבעה לענברי עכור.
כיום נמכרת מהדורה מוזהבת ששמה "גולדסטאר 10" והיא מכילה 10 אחוזי אלכוהול.
בשנת 1966 פורסמה לראשונה הסיסמה "תנו לגבר גולדסטאר" שליוותה במשך שנים את הפרסומות של המותג.
בשנות ה-80 עלו סיסמאות אחרות, כגון "מגיע לך גולדסטאר", "כשאני חושב בירה אני מרים גולדסטאר" ו"בירה מחבית זה גולדסטאר".
החל משנות ה-90 חזר הדגש הגברי המובהק למותג עם סיסמאות כמו "מילה של גבר", "תשתחרר, גבר" ו"תגיד תודה שאתה גבר".
סיסמאות אלו, לצד פרסומות טלוויזיוניות תואמות, ספגו ביקורת בטענה שתפיסת העולם שמאחוריהם שוביניסטית, ומאידך זכו לשבח על יעילותן.
במהלך השנים השתתפו בפרסומות של גולדסטאר מפורסמים רבים, מן הארץ ומחו"ל.
בשנת 1961 הופיע פול ניומן בפרסומת כשהוא לוגם כוס גולדסטאר לצד הכיתוב "גם פול ניומן נהנה משתית בירה גולדסטאר".
גם יאיר לפיד (במחווה לטום קרוז בסרט "אהבה בשחקים"), משה דץ, שרון רג'יניאנו וקלאודיה שיפר כיכבו בפרסומות של המותג.
גולדסטאר מפעילה את "גולדסטאר סאונד סיסטם" – פסטיבל הופעות המתקיים מעל לעשור.
בין השאר התקיימו מופעים של אביב גפן עם רובין גיב מלהקת הבי ג'יז, ברי סחרוף עם יהודה פוליקר, היהודים, עברי לידר, מוש בן ארי, בלקן ביט בוקס ועוד.
גולדסטאר תמכה גם ב"פסטיבל עיר הבירה" בחיפה, בהרצליה ובאשדוד ובמועדון גולדסטאר זאפה.
בתווית של גולדסטאר ליצוא בשנות ה-60 היא מתוגה כבירה מארץ הקודש.
הקרבה הפיזית בין מגדל העמק, מקום היצור של גולדסטאר באותה עת, לנצרת הודגשה, נופה של נצרת מופיע על התווית, כמו גם רועה צאן וכוכב זוהר המרמז על הכוכב הבודד בעת הולדת ישו.
גולדן רטריבר (מילולית: "מחזיר זהוב" - מלשון הפועל האנגלי: retrieve=רטריב, שפירושו: להשיב, להחזיר חפץ לבעליו או למקור-מוצאו, שם שניתן לגזע כלבים זה על שם תכונתו המעולה של כלב זה להחזיר לצייד ציד-ציפורים ללא כל גרימת נזק לעוף, בגין אחיזת-פיו הרכה), הוא גזע נפוץ של כלבים.
אופיו הטוב והנוח הפך אותו לפופולרי בעיקר כחיית מחמד בקרב משפחות.
זהו אחד הגזעים הנפוצים ביותר בישראל.
הגזע מכונה בקצרה גם "גולדן".
גודלם של הגולדן רטריברים הוא בינוני עד גדול.
בדרך כלל באופיים הם פעילים ואוהבי משחקים.
לרוב הם כלל לא תוקפניים ולא טריטוריאליים ולכן אינם מתאימים לשמש ככלבי שמירה.
לעומת זאת, מאחר שהם כלבים סובלניים ובעלי פוטנציאל גבוה לאילוף, הם מתאימים למשפחות עם ילדים, למבוגרים, ומשמשים לעיתים ככלבי נחייה לעיוורים או כלבי ליווי לבעלי מוגבלויות.
כמו כן, עקב שילוב תכונות אלו, עם יכולת חישת ריח טובה, גופי משטרה עושים בהם שימוש.
במשטרת ישראל, למשל, משמשים כלבי גולדן רטריבר לגילוי חומרי נפץ.
כלבי גולדן רטריבר דומים מאוד לכלבי לברדור רטריבר, הן במראם והן באופיים ושניהם מקבוצת גזעי הרטריברים (פרוש השם באנגלית "המחזירים").
מבחינת אופיים, גולדן רטריברים יותר פעילים ופחות "רציניים" מלברדורים.
מבחינת מראה חיצוני, הם נבדלים מהלברדורים בעיקר בפרווה הארוכה והמוזהבת ובאופיים היותר אקטיבי.
כלבי גזע זה ידועים בחיבתם לבני אדם וביחסם החם לילדים.
מסיבה זו הם נפוצים בקרב משפחות, בתצוגות ואף בסדרות טלוויזיה וסרטים.
הצד השני של תכונה זו הוא הרצון הרב שלהם לשחק ולהיות חלק מכל פעילות במשפחה.
תכונה בולטת אצל רובם היא חיבתם הרבה למים, שחייה ורחצה.
גם הפרווה של הגולדנים רכה ונעימה מאד למגע.
הגולדן רטריבר פותח בסקוטלנד במאה ה-19 על ידי לורד Tweedmouth, מתוך מטרה ליצור כלב שמושך ציד הן מהיבשה והן מהמים, שיחזיר את הציד בפה רך ("soft mouth") ויהיה עטוי פרווה כפולה: שכבת פרווה חיצונית שמעט דוחה מים ושכבת פרווה תחתונה צפופה ורכה שמבודדת מחום וקור.
הפרווה כפולה זו משמשת לבידוד תרמי כשהכלב נכנס למים קרים, ומאפשרת לו לשחות ולהחזיר פריטים בלי להירטב יתר על המידה או לאבד חום.
כלבי הגולדן רטריבר מגיעים לגודלם המלא בגיל שנה ולמשקלם המלא בגיל שנתיים.
התבגרותם השכלית נמשכת עד גיל שלוש, ולעיתים אף יותר.
כבר במאה ה-14 ספניאלים הגדולים מרוב הספניאלים של ימינו שימשו להברחת ציד ו-hawking.
מתוך זני כלבים אלו פותחו זני כלבי ציד ממשפחת הסטרים ובמקביל פותחו זני פוינטר.
בעקבות התפתחות כלי הירייה ובעקבות תיעוש ייצורם, גדלה תפוצתם בתחום הציד.
אי לכך התפתח אופי חדש של ציד, אשר בו נעשה שימוש רב יותר בכלי ירייה מאשר בצורות הציד המסורתיות.
שיטת ציד זו הביאה לצורך בכלבים אשר יביאו את הציד אשר נורה ונפל לעיתים במרחק רב ולעיתים בשטח אליו הגישה הייתה קשה לאדם.
לכן החלו ציידים בתחילת המאה ה-19 לאמן את הסטרים והפוינטרים שלהם גם להבאת ציד (retrieve).
בשנות ה-30 של המאה ה-20, החלו מגדלי כלבים לפתח גזעים מיוחדים להבאת הציד בלבד.
לצורך כך היה דרוש זן של כלב בעל חוש ריח טוב, שיהיה צייתן, וללא תשוקתו של הסטר לרוץ מרחקים גדולים.
כלבי סטר הוכלאו עם כלבי סנט ג'ון ניופאונדלנד (שהיו קטנים ושונים מהגזע המוכר כיום כ"ניופאונדלנד").
כלבים אלה הובאו לבריטניה על ידי דייגים מניופאונדלנד.
ככל הנראה, בשנת 1823 הביא הדוכס של מלמרסובי את הסנט ג'ון ניופאונדלנד הקטן, מדייגים שעגנו בנמל פול.
מאוחר יותר הוסב שם הגזע ללברדור רטריבר.
על פי הדפסי עץ בספרים מאותם ימים ניתן לראות שנעשו שילובים בין ווטר ספניאל והניופאונדלנד הקטן, בין ווטר ספניאל וסטר וכן בין סטר וניופאונדלנד.
בהתאם לשילוב שנעשה, הצאצאים היו בצבע שחור, חום (כבד) בלאק אנד טאן, או ברינדל ובגובה של כ-61 סנטימטרים.
הפרווה הייתה קצרה, ארוכה וחלקה או גלית אך תמיד צפופה.
מדי פעם נולדו גורים צהובים להורים שחורים.
כלבים אלה היו קודם כל כלבי רטריבר ואבות הלברדור רטריבר של היום, וכן של הרטריבר חלק השיער.
בשלב זה, חבר פרלמנט ממוצא סקוטי בשם דאדלי מארשבאנקס, לימים הלורד טווידמאות' - חובב מושבע של בעלי חיים ואוהב ספורט מכל סוג שהוא - החל לגדל באחוזת גווישן, אותה רכש ב-1854 חיות משק למיניהן וגם כלבים, ברובם כלבי ציד.
אין עוררין על כך שהלורד טווידמאות' הוא זה שפיתח את גזע הגולדן רטריבר.
במשך שנים רבות התיאוריה הייתה שהלורד קנה את הרטריברים הצהובים הראשונים שלו מקרקס רוסי ולקח אותם לאחוזתו.
שני המאמינים והמפיצים של הסיפור היו קולונל טראנץ' והגב' צ'ארלסוורת' שהיו שניהם מגדלים של הגזע בראשית דרכו.
לשניהם לא הייתה הוכחה לאמיתות הסיפור, מלבד זכרונו של שומר הציד (gamekeeper) של האחוזה, שזכר כלב צהוב שהגיע מהקרקס הרוסי.
כיוון שלא היה דבר שיכול לסתור את דבריהם, תאוריה זו השתרשה והייתה מקובלת עד אמצע שנות החמישים של המאה העשרים.
ב-1952 הופרכה תיאורית כלבי הקרקס הרוסיים על ידי אלמה סטונקס, היסטוריונית של הגזע, והרוזן השישי של אילצ'סטר אשר מצאו את ספר הגידול של הלורד בו תועדו כל חיות המשק של האחוזה, וכן כל הזיווגים והשושלות שעשה הלורד בכלביו.
בשנת 1864 בברייטון בדרום אנגליה נולד גור צהוב יחיד בהמלטה של רטריברים שחורים בעלי פרווה גלית.
הלורד רכש את הגור וקרא לו נוס (Nous, שפירושו בגאלית חכמה).
גורים בצבע צהוב, חום בהיר או חול לא היו נדירים בהמלטות של כלבים שחורים.
יש עדויות למכביר על כך, אך עד אז אף אחד לא ניסה לגדל במתכוון רטריברים צהובים.
השלב הבא בתוכניתו של הלורד היה זיווגו של נוס עם כלבת ווטר ספניאל בשם בל.
בימינו, הטוויד ווטר ספניאל, וכן הנורפוק ספניאל והאינגליש ווטר ספניאל, הם גזעים שנכחדו.
בספר משנת 1816 מתואר הטוויד ווטר ספניאל כ"כלב מים" שנראה כמו ספניאל גדול, ששימש לציד עופות בר באזורי החוף במחוזות הגבול של סקוטלנד.
בספר אחר מאותה תקופה מתואר גזע זה כמזכיר את "הרטריבר האנגלי הקטן" בצבע כבד (liver, תיאור לכל גוון חול מצהוב לחום).
ב-1868 נולדה ההמלטה הראשונה מנוס ובל והתוצאה - ארבעה גורים צהובים שהיוו את הבסיס לגולדן רטריבר כגזע ייחודי.
הזכר היחיד מהמלטה זו נמסר לבנו של הלורד, שתי נקבות הושארו באחוזה והשלישית ניתנה לאחיינו של הרוזן מאילצ'סטר.
כלבה זו, אדה, הייתה הבסיס לקו גידול שנודע מאוחר יותר בשם בית הגידול מלבורי, ואשר בו נעשו בעיקר הכלאות עם כלבים שחורים.
על קברה של אדה באחוזת אילצ'סטר חרוט עד היום "אדה - הכלבה עם השיער הזהוב".
עיון בספרו של הלורד מגלה שהושקעה מחשבה רבה בתכנון הזיווגים, החל מההמלטה הראשונה ב-1868 ועד 1890, אז מסתיים הספר.
ניתן לראות שם שבדור השני נכנס לתמונה רטריבר שחור, כלבה אחרת זווגה עם סטר אירי והצאצאים משני הזיווגים שולבו אלה עם אלה.
ההמלטה האחרונה נרשמה ב-1889 בין נוס השני לכלבה שחורה בשם קוויני.
התוצאה - שתי גורות צהובות בשם פרים ורוז.
בקו אחר - זה של הכלבה אדה, הוכנס למאגר הגידול בלאדהאונד בצבע חול.
כבר בשלב מוקדם מאוד בפיתוח הגזע "התפזרו" הגולדנים, או כפי שנקראו אז הרטריברים הצהובים, בכל רחבי אנגליה.
זאת משום שהלורד היה חלק מאנשי החברה הגבוהה שעסקו בספורט הציד וראו את הרטריברים הצהובים בעבודה.
כמו כן היה הלורד בן משפחה ענפה ועם כל קשרי הנישואים והקשרים החברתיים נחשפו הכלבים כבר בשלב מוקדם להרבה אנשים, והלורד נתן ברצון צאצאים של כלביו.
לאחר מותו של הלורד לא המשיכו באחוזה בניהול ספרי הגידול עד ל-1905, אך שמו של בנו, הלורד טווידמאות' השני, מופיע בספרי הגידול של ההתאחדות האנגלית כבעלים של כלב רטריבר בצבע חום שנולד ב-1868. הוא המשיך בגידול שהחל אביו, אך ב-1908 בגלל בעיות כלכליות, נמכרה האחוזה יחד עם חלק מהכלבים.
האחראי על הציד באחוזה המשיך להחזיק את הכלבים והם שימשו להחזרת ציד ולמעקב אחר איילים שנורו.
למרות שלא המשיכו בניהול של ספר גידול מסודר באחוזה, הרי שהעובדה היא כי כלבים רבים שהם מקור הגזע מופיעים בספר הגידול של ההתאחדות האנגלית כהוריהם של כלבים בעלי חשיבות רבה בהתפתחות הגזע.
בציורים ובצילומים רבים מאמצע המאה ה-19 ואילך מופיעים גולדנים, והם מזכירים באופן מפתיע את הכלבים של ימינו.
הרוזן הרקורט הראשון רכש שני גורים משגר שהיה אצל הלורד טווידמאות' השני ויצר את בית הגידול המפורסם Culham.
הוא היה הראשון שהציג גולדנים בקבוצה נפרדת בתערוכת כלבים בקריסטל פאלאס שבפרברי לונדון ב-1908. ב-1912 בא לעולם האלוף הראשון בגזע ch.
Normandy Campfire מגידולה של הגב' צ'ארלסוורת'.
ב-1913 הקימו מספר כלבנים נלהבים את מועדון הגולדן רטריבר באנגליה.
החל משנה זו נרשמו הכלבים בספר הגידול כרטריברים צהובים (yellow) או זהובים (golden), אך הגולדן כגזע נפרד לחלוטין משאר הרטריברים הופיע רק שנים אחדות לאחר מכן.
בשנת 1960 הכירה רשמית ההתאחדות האנגלית לכלבנות בכך שמקור הגזע הוא סקוטלנד.
זאת בעקבות חקירותיהם ואימות הממצאים של אלמה סטונקס והרוזן השישי של אילצ'סטר.
בארצות הברית הוכר הגזע כסקוטי מקורי שנה קודם לכן.
לצד הלברדור, גולדן רטריבר הוא מהגזעים הנפוצים ביותר בישראל.
קיימים בארץ כלבים גזעיים רבים, חלקם בעלי תעודות ואחרים ללא רישומים מסודרים.
הכלבים הרשומים מאוגדים תחת "המועדון הישראלי לכלבי הרטריבר".
המועדון שפועל במסגרת "ההתאחדות הישראלית לכלבנות" (הי"ל) מקיים פעילויות ומפגשים לכלבים ולבעליהם.
הופעה כללית – סימטרי, מאוזן אקטיבי, בעל עוצמה וכוח, בעל מנועה מאוזנת, יציב ומוצק עם הבעה של טוב לב.
תכונות אופי – צייתן, אינטליגנטי ובעל יכולת טבעית לעבודה.
טמפרמנט – טוב לב, חברותי ובעל ביטחון עצמי.
גוף – מאוזן, קצר, בית החזה עמוק.
זנב – ממוקם ונישא בקו ישר עם הגב, מגיע עד לקרסוליים, לא מעוגל בקצה.
תנועה – חזקה ובעלת עוצמה עם דחיפה טובה.
צעדים ארוכים וחופשיים ללא כל סימנים לתנועת הקני מקדימה.
גפיים אחוריות – מותניים חזקים ורגליים חזקות ושריריות.
קרסוליים חזקים ישרים במבט מאחור, לא נוטים פנימה או החוצה.
רגלי פרה מאוד לא רצויות.
פרווה – חלקה או גלית עם ניצוי טוב, פרווה תחתונה צפופה ועמידה למים.
צבע – כל גוון של זהוב או קרם, לא אדום ולא מהגוני.
מעט שיער לבן על החזה בלבד – מותר.
ראש וגולגולת – ראש מאוזן ומפוסל היטב, גולגולת רחבה אך לא גסה, יושבת היטב על הצוואר, זרבובית בעלת עוצמה, רחבה ועמוקה.
אורך הזרבובית שווה, בערך, לאורך מסף המצח המודגש היטב ועד הקודקוד.
עיניים – חומות כהות, מרוחקות זו מזו בעלות מסגרת כהה.
אוזניים – בגודל בינוני, ממוקמות בקו ישר עם העיניים, פחות או יותר.
פה – לסתות חזקות, עם מנשך מספריים מלא ומושלם, כלומר: השיניים העליונות חופפות בצורה צמודה לשיניים התחתונות ומגיעות עד ללסתות.
צוואר – באורך טוב, נקי (ללא עודפי עור), ושרירי.
גפיים קדמיות – הרגליים הקדמיות ישרות עם עצם טובה, כתפיים משוכות היטב לאחור, בעלות להב ארוך עם זרוע עליונה השווה לה באורכה כך שהרגליים ממוקמות היטב מתחת לגוף.
אשכים – לזכרים צריך שיהיו שני אשכים הנראים נורמליים ונמצאים במלואם בכיס האשכים.
שגיאות – כל סטייה מהנקודות הללו נחשבת כשגיאה, חומרתה פרופורציונלית למידת הסטייה.
המושג "היפ דיספלסיה" משמעו התפתחות גרועה של מפרק האגן, ומתאר מחלה התפתחותית העוברת בתורשה לכלבים צעירים בגזעים רבים.
היפ דיספלסיה מאובחנת בעזרת צילום רנטגן של האגן בגיל של בין חצי שנה לשנה.
הבדיקה אינה לגמרי מהימנה וכלבים מרביעים צריכים לעבור צילום אגן כשהם כבר בוגרים.
גיל של שנתיים נחשב לגיל המינימום לבדיקה מהימנה.
ישנה אפשרות לטיפול כירורגי (ניתוח) בהיפ דיספלסיה, אך הניתוח מחייב גילוי מוקדם של הבעיה.
חלק מהגולדנים נושאים גנים הגורמים לניוון רשתית הדרגתי המביאה להחמרה הדרגתית בפתיחות לאור של הרשתית, ויכול להגיע לעיוורון מוחלט כבר בגיל צעיר.
גם קטרקט תורשתי היא בעיה נפוצה אצל גולדנים.
התקפי אפילפסיה לא סדרתיים יכולים לנבוע ממספר רב של גורמים סביבתיים כגון הידבקות בנגיף, מחלות אחרות וטראומה גופנית.
התקף בודד אינו נחשב לבעיה, אבל כלבים הסובלים מהתקפים חוזרים אינם אמורים להרביע.
ניתן לטפל בהתקפים על ידי תרופות, לא תמיד בהצלחה מלאה.
אפילפסיה בדרך כלל אינה פוגעת בבריאות או באורך החיים.
זוהי מחלת לב תורשתית אופיינית לגולדנים.
גילוי המחלה היה רק בשנים האחרונות ואין עדיין מידע רב עליה, ועל תפוצתה.
גילוי המחלה מתבצע בעזרת האזנה ללב עם מסכת.
תת פעילות של בלוטת התריס
תת הפעילות מתאפיין בניוון או באי תפקוד של בלוטת התריס.
הסימפטומים כוללים השמנה, אדישות, עייפות, ואף בעיות פרווה.
כלבים חולים יכולים גם לפתח בעיות של מחסור בייחום, או ייחום לא מסודר, ובעיות פוריות אצל הזכרים והנקבות.
האבחון מתבצע על ידי בדיקות מעבדה של רמת ה-T3 ו-T4 בדם.
הטיפול כולל מתן יום יומי של תרופות.
טיפול נכון יביא לאורך חיים מלא ונורמלי.
אלרגיות עור מאוד נפוצות אצל הגולדנים, וגורמי האלרגיה הם רבים - נשיכות פרעושים, אבק, עובש ומזון.
הסימפטומים נעים בין גירוד, נשיכות, ליקוק ובעיות אוזניים כרוניות.
במקרים רבים דיאטה ושינוי מזון יכולים לפתור את הבעיה.
שבט הגולה הוא קבוצה אתנית באפריקה שחבריה ידועים כחקלאי יערות.
השבט ממוקם בצפון מערב ליבריה, מדרום לסהרה ליד האוקיינוס האטלנטי, וכן גם במדינת סיירה לאון השכנה.
שבט הגולה מונה כ-185,000 אנשים בליבריה, ואילו בליבריה וסיירה לאון יחדיו השבט מונה כ-194,400 אנשים.
מבחינה גאוגרפית, שכניהם של הגולה הם השבטים ואיי (Vai) ודה (De) בקו החוף, מנדה (Mende) מצפון מערב, וגבנדה (Gbande), בל (Belle) וקפל (Kpelle) ממזרח.
הגולה, יחד עם שבט הקיסי (Kissi), ידועים כתושבים הוותיקים ביותר של ליבריה.
גורמים שונים כמו הגירה, תערובת של אוכלוסיות, סחר עבדים, לוחמה ובריתות פוליטיות-כלכליות תקופתיות, הובילו ליחסים בין-שבטיים אינטנסיביים במשך מאות שנים.
חלק מהשבטים אף חולקים מאפיינים משותפים כמו ארגון וכלכלה.
קבוצות אלה כוללות את מנדה, טמנה, קונו, שרברו ופולום של סיירה לאון, וגם את גולה, וואי, דה, קיסי, קפל, ועמים אחרים בצפון ליבריה.
שבט הגולה ושבט הקיסי היגרו למערב ליבריה החל משנת 1300. בתקופה זו, ליבריה וסיירה לאון, שכוללות יערות גשם טרופים, לא היו מיושבות ברובן.
על כן, חלק גדול מהמהגרים פנו לעיבוד אדמה וחקלאות.
בעקבות כך, גם כיום, אנשי שבט הגולה בליבריה וסיירה לאון נחשבים לחקלאים מיומנים.
שבט הגולה ממוקם באזור בו ישנו ריבוי של קבוצות שבטיות קטנות, היוצר את מה שקרוי "אשכול פורו" של עמים.
העמים הללו מייצגים שלוש תת-משפחות של קבוצות לשוניות- מאנדה, קווה ומל, אשר כולן שייכות למשפחת הלשון של שפות ניז'ר-קונגו (Niger-Congo), שהיא אחת ממשפחות הלשון הגדולות בעולם והגדולה ביותר באפריקה, עקב התפשטותה על פני מרבית משטח אפריקה.
הצורות המקומיות של שפות אלו אינן מובנות אלו לאלו המדברים בשפות השונות.
אחת מהצורות המקומיות של תת-שפות אלו היא שפת הגולה (Gola),שהיא שפתו העיקרית של השבט.
שפה זו יחסית קרובה לשפתם של שבט הקיסי.
הדת העיקרית הנהוגה בגולה היא האסלאם הסוני, שנחשב לזרם הגדול ביותר של האסלאם.
במחקר מדגמי על השבט, נמצא כי המחלות מלריה, טריפונמה ודלקת תולעי כרץ הן שלוש המחלות השכיחות ביותר בשבט גולה, עם ממוצע של 15%, 28% ו-62% בהתאמה.
כמו כן, 11% מהנדגמים במחקר הראו צורה כלשהי של פתולוגיה של שיניים; עששת שיניים נמצאה כשכיחה יותר אצל הבנות מאשר בבנים בני אותו גיל ומחוז.
מלבד זאת, שכיחות המחלות הניווניות בשבט גולה נמוכה יחסית.
הגולה גרים בכפרים המפוזרים ביערות, לרוב בבקתות בוץ וגגות סכך.
קשרי המשפחה בשבט חזקים וכל בני המשפחה עובדים יחד כדי לטפח ולקצור את היבולים.
תפקידי הגברים כוללים את פינוי השדות וטיפוח הקרקע.
לעומת זאת, הנשים והילדים עוזרים לנטיעת וקצירת האורז וגידולים אחרים כמו אגוזי אדמה וטארו (צמח טרופי אכיל בעל שורש גדול).
רוב חיי הגולה סובבים סביב חקלאות ולכן זה אינו מפליא כי הטקסים העיקריים שלהם קשורים לחקלאות.
למשל, אף אחד לא רשאי למסוק את יבולו, עד הענקת המתנות הראשונות (פירות) לאלים.
כמו כן, בימי בצורת, זקן הכפר מבצע תפילה לאל למען גשמים.
בני הגולה של ליבריה המערבית מאורגנים ביחידות חברתיות.
יחידות חברתיות אלו נחשבות לסוג של חמולות, אשר נוטות להיות יותר כמו יחידות טריטוריאליות ולרוב, מאופיינות במגורים בקרבת המשפחה.
משק הבית הוא היחידה בסיסית הביתית בגולה ונקרא סא (sa), והוא בעצם מהווה קבוצה של בני משפחה - בדרך כלל אחים ואחיות, עם בני זוגם, ילדיהם ונכדיהם.
מלבד בני המשפחה המרכיבים את ליבת הסא ייתכנו אנשים נוספים המצורפים כמו קרובי משפחה רחוקים, ילדים מאומצים, עבדים ועוד, כל אחד עם משק הבית המינימלי שלו.
כלל האנשים עושים שימוש ברכוש הסא והם בעלי דרגות שונות של זכויות.
יתרה מכך, על סמך הספרות הקיימת בנושא, נישואין של בני דודים מתרחשים בתדירות גבוהה יותר בקרב קבוצות בשבט הגולה אשר בעלות סטטוס גבוה יותר מאשר בקבוצות בעלות סטטוס נמוכות יותר.
בשבט הגולה ישנן טרמינולוגיות שונות לקרובי המשפחה.
דודותיו של אב המשפחה זוכות לשיוך של "אחות של האב" (father's sister) ואחיותיה של האם זוכות לכינוי "אמא קטנה" (little mother).
הילדים והילדות של אחיותיו של אב המשפחה נקראים "קיי" (Kei) וכאשר הם פונים אליו, הוא נקרא "קימבה" (Kimbe) (אח של אמא).
הילדים של אחיה של האם נקראים גם kei והיא נקראת "קה" (Ka) כאשר הם פונים אליה (father's sister).
צ'ארלס טיילור, שכיהן כנשיא ליבריה בין השנים 1997 -2003, הוא ממוצא מעורב; ליברי-אמריקאי וגולה.
מוצאה של אלן ג'ונסון סירליף, שנבחרה להיות נשיאת ליבריה בשנת 2006, הוא מוצא מעורב הכולל שילוב של גולה, בקרו וגרמניה.
גולה לבן או גם מהגר לבן הוא מונח פוליטי המתאר רוסי שהיגר מרוסיה עקב מהפכת אוקטובר ב-1917 ומלחמת האזרחים ברוסיה שבאה בעקבותיה והתנגד לצורת השלטון ברוסיה.
נהוג להשתמש במונח בעיקר בצרפת, ארצות הברית ובריטניה.
המהגרים עצמם, והאוכלוסייה המקומית באותן הארצות, נהגו להשתמש במונח שהיה פחות טעון פוליטית - מהגר מהגל הראשון (Эмигрант первой волны).
בברית המועצות נעשה שימוש במונח מהגר לבן (Белоэмигрант) בשנים 1920–1980, בעיקר במשמעות שלילית.
מאז סוף שנות ה-80 המסורת ברוסיה היא לכנות את אלו שהיגרו מרוסיה בשנים 1917–1922 "מהגרי הגל הראשון".
יש לציין כי במונח "מהגר לבן" (белоэмигранты, белая эмиграция) נעשה שימוש רב יותר בברית המועצות שם הייתה לו משמעות שלילית מאשר על ידי הגולים עצמם, שהעדיפו לכנות עצמם בפשטות "מהגרים רוסים" (русская эмиграция) או "פליטי צבא רוסיים" (русская военная эмиграция) אם השתתפו בצבא הלבן.
רוב הגולים הלבנים עזבו את רוסיה בין 1917 ל-1920 (הערכות נעות בין 900,000 ל-2 מיליון), אם כי היו גם כאלו שהצליחו לעזוב בשנות ה-20 או בשנות ה-30 או שהוגלו על ידי הממשלה הסובייטית (כדוגמת הפילוסוף איבן איליין (Иван Александрович Ильин)).
הם היו בני כל המעמדות וכללו חיילים וקצינים, קוזאקים, אינטלקטואלים בעלי מקצועות שונים, אנשי עסקים ובעלי קרקעות מנושלים, כמו גם בעלי המשרות בממשלה הקיסרית הרוסית ובממשלות האנטי בולשביקיות השונות מתקופת מלחמת האזרחים הרוסית.
הגולים הלבנים לא היו רוסים אתניים בלבד אלא השתייכו למגוון קבוצות אתניות.
בתחילה ברחו רוב הגולים מדרום רוסיה ומאוקראינה לטורקיה וממנה לארצות הסלאביות שבמזרח אירופה, כדוגמת ממלכת יוגוסלביה, בולגריה, צ'כוסלובקיה ופולין.
גולים רבים נמלטו גם לאסטוניה, לטביה, ליטא, פינלנד, גרמניה וצרפת.
קהילות משגשגות של גולים התפתחו בברלין ובפריז.
אזרחים וקצינים צבאיים רבים שהתגוררו או הוצבו בסיביר והמזרח הרחוק הרוסי עקרו לשאנגחאי ואזורים סמוכים בסין, מרכז אסיה, ומזרח טורקסטן, כמו גם ליפן.
במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה היגרו גולים רוסים רבים לבריטניה, ארצות הברית, קנדה, פרו, ברזיל, ארגנטינה ואוסטרליה.
בדרך כלל הגולים הלבנים היו אנטי קומוניסטים ומבחינתם ברית המועצות ומורשתה לא היו במהותם רוסים.
הם התייחסו לתקופה מ-1917 ועד 1991 כתקופת כיבוש על ידי משטר סובייטי שהיה בינלאומי באופיו ואנטי נוצרי.
ניתן לאפיין אחוז משמעותי מבין גולים כמונרכיסטים, אם כי יש רבים ביניהם שאימצו את העמדה הנייטרלית ("נאפרדרשנטסי" – שאינם קובעים מראש), על פיה המבנה הפוליטי של רוסיה צריך להיקבע באמצעות משאל עם.
גולים לבנים רבים האמינו שמשימתם היא לשמר את התרבות ואורח החיים הרוסים מהתקופה שקדמה למהפכה בעודם מתגוררים בחו"ל, במטרה להשיבם לתרבות הרוסית לאחר נפילת ברית המועצות.
מיסיון דתי לעולם החיצון היה רעיון נוסף שקידמו אנשים כדוגמת הבישוף "יוחנן משאנגחאי וסן פרנסיסקו" (מיכאיל מקסימוביץ', קיבל מעמד של קדוש נוצרי בכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה) שאמר ב-1938 במועצת הפזורה הכללית:
"הובטח לרוסים בחו"ל כי יזהרו בעולם כולו באור האורתודוקסיה, כך שעמים אחרים, הרואים את מעשיהם הטובים, יאדירו את אבינו שבשמיים, ובכך יביאו ישועה לעצמם."
גולים לבנים רבים האמינו גם כי חובתם להישאר פעילים בקרב כנגד הדיקטטורה הסובייטית, בתקווה לשחרר את רוסיה.
אידאולוגיה זו קיבל השראה בעיקר מהגנרל פיוטר וראנגל, שאמר בעת תבוסת הצבא הלבן "הקרב למען רוסיה לא פסק, הוא רק לבש צורות חדשות".
הקפטיין ואסילי אורחוב, קצין צבא בדימוס והמוציא לאור של כתב העת "זקיף", פיתח את רעיון האחריות במילים הבאות:
"תגיע השעה, והיא - האמינו בכך - בוא תבוא, שבה רוסיה המשוחררת תשאל כל אחד מאיתנו: "מה עשית על מנת להאיץ את לידתי מחדש." הבה נרוויח את הזכות שלא להסמיק, כי אם להיות גאים בקיומנו בחו"ל.
כמי שנגזלה ממנה זמנית מולדתו הבה נשמר בינינו לא רק את האמונה בה, אלא גם את השאיפה הבלתי מתפשרת לבצע מעשי גבורה, להקריב קורבנות ולייסד את משפחת הרעות המאוחדת של אלו שלא הניחו ידם במאבק לשחרורה".
הגולים יסדו ארגונים מגוונים למטרת המאבק במשטר הסובייטי כדוגמת "איחוד כלל צבאי רוסי", "אחוות האמת הרוסית", ו" הברית הלאומית של בני הברית הרוסים" (NTS).
פעילות זו הפכה את הגולים הלבנים למטרה להסתננות לתוכם על ידי המשטרה החשאית הסובייטית (מבצע טראסט (операция "Трест") ו"הקו הפנימי" (Внутренняя Линия)).
שבעים וחמישה קצינים בדימוס של הצבא הלבן שימשו כמתנדבים בצבאו של פרנסיסקו פרנקו במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
כמה מהגולים הלבנים פיתחו אהדה למשטר הסובייטי וכונו "פטריוטים סובייטים".
אנשים אלו הקימו ארגונים כדוגמת "המלאדרוסי" (Союз Младороссов), "אווראז'ייטסי" (Евразийцы), וה"סמנובחובטסי" (Сменовеховцы).
במהלך מלחמת העולם השנייה נטלו גולים לבנים רבים חלק ב"תנועת השחרור הרוסית" (Русское Освободительное Движение) שפעלה כבת ברית של הנאצים.
מצד שני, מספר משמעותי השתתף בתנועות אנטי-נאציות, כדוגמת תנועת ההתנגדות הצרפתית.
במהלך המלחמה באו גולים לבנים במגע עם אזרחים לשעבר של ברית המועצות מהשטחים הכבושים בידי הגרמנים שחלקם השתמש בנסיגה הרוסית כהזדמנות להימלט מברית המועצות או ששהו בגרמניה ובאוסטריה כשבויים וכעובדי כפייה והעדיפו להישאר במערב.
לקבוצה זו נוהגים להתייחס כאל מהגרים "מהגל השני" (או גם פליטים).
גל שני קטן יחסית זה החל להתבולל במהירות בתוך קהילת הגולים הלבנים.
לאחר המלחמה נותר הארגון NTS כיחיד שהמשיך במאבק אנטי סובייטי פעיל.
ארגונים אחרים התפזרו, או שהחלו להתרכז בשימור-עצמי ו/או בחינוך הצעירים בלבד.
תנועות נוער שונות כדוגמת "הצופים הרוסים בגלות" פעלו לגידול הילדים תוך כדי הקניית רקע בתרבות ובמורשת הרוסית שלפני המהפכה.
במטרה לשמר את הכנסייה שלהם מהשפעה סובייטית הקימו גולים לבנים את "הכנסייה הרוסית אורתודוקסית בחו"ל" ב-1924. הכנסייה מתקיימת גם בימינו, כשהיא פועלת כמרכז רוחני ותרבותי לקהילה הרוסית אורתודוקסית בחו"ל.
ב-17 במאי 2007 נחתם "הסכם האיחוד הקנוני עם הפטריארכיה של מוסקבה" על ידי ראש הכנסייה הרוסית בחו"ל וראש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית וחידש בכך את הקשרים בין שתי הכנסיות לאחר נתק בן יותר משמונים שנים.
ארגונים וישויות של גולים לבנים
שטחי שיפוט של הכנסייה האורתודוקסית:
הכנסייה הרוסית האורתודוקסית מחוץ לרוסיה (РПЦЗ, Зарубежная Церковь)
האקסארכיה הפטריארכלית של הקהילות האורתודוקסיות של המסורת הרוסית במערב אירופה (Парижский Экзархат)
הכנסייה האורתדוכסית באמריקה (АПЦ, Митрополия) – לא נוסדה בידי גולים לבנים אך כוללת אחוז משמעותי של קהילות של גולים לבנים.
האיחוד הצבאי הכולל הרוסי (РОВС)
הברית הלאומית של בני הברית הרוסים (НТ)
מסדר האיחוד הקיסרי הרוסי (РИС-О)
תנועת המדינה העממית הכלל לאומית הרוסית (РОНДД))
האיחוד למערכה למען שחרור עמי רוסיה (СБОНР) – נוסדה על ידי מהגרי "הגל השני", אך כללה גולים לבנים רבים.
ארגון הגששים הרוסים הצעירים (צופים בגלות) (ОРЮР)
הארגון הלאומי של הצופים הרוסים (צופים בגלות) (НОРС)
הארגון הלאומי של הסיירים (או "אבירים") (НОВ, Витязи)
האגודה הלאומית של מגלי ארצות רוסים (НОРР)
תנועת הסטודנטים הנוצרים רוסים (РСХД)
הארגון האורתודוקסי של הגששים הרוסים (ПОР)
רפליקה בגודל המקורי של האונייה, כשירה לשיט, מוצגת כיום בלונדון, בגדה הדרומית של התמזה.
גוֹלדפראפּ הוא צמד אנגלי, העושה מוזיקה אלקטרונית.
ההרכב נוסד בלונדון, וכולל את אליסון גולדפראפ , שירה וסינתיסייזר, ואת ויל גרגורי , סינתיסייזר.
אליסון גולדפראפ (ילידת 1966) החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בתחילת שנות ה-90 כזמרת אורחת עם ההרכב האלקטרוני "אורביטל" ואמן הטריפ-הופ טריקי.
בשנת 1999 היא הכירה את המלחין ויל גרגורי (יליד 1959), שבמהלך שנות ה-80 וה-90, ניגן בין היתר עם "Tears For Fears", פיטר גבריאל, "הקיור", טורי איימוס ו"פורטיסהד".
כעבור כמה חודשים הם החליטו להקים הרכב מוזיקלי והחלו להופיע תחת שם משפחתה של אליסון.
באוגוסט אותה שנה, חתם הצמד על חוזה הקלטות עם חברת "Mute Records" הלונדונית.
בספטמבר 1999 החלו ההקלטות לאלבום הבכורה "Felt Mountain", שנערכו בבקתה שכורה באזור הכפר של וילטשייר.
האלבום יצא בספטמבר 2000 והוא מושפע ממגוון סגנונות מוזיקליים, כגון קברט, פולק ואלקטרוני.
בשנת 2001 היה האלבום ברשימת המועמדים ל"פרס מרקיורי", המוענק מדי שנה לאלבום הטוב של השנה שעברה בבריטניה.
לצורך קידום האלבום, יצא ההרכב לסיבוב הופעות בבריטניה, אירופה וצפון אמריקה, כשהוא "מחמם" את הלהקות האלטרנטיביות של ניק קייב ("Nick Cave and the Bad Seeds") ו-"The Doves".
למרות מורכבות העיבודים באלבום, ההרכב כלל (בנוסף לצמד גולדפראפ-גרגורי) את הכנר דייוויד רוסי, המתופף רואן אוליבר והקלידן אנדי דייוויס בלבד.
באפריל 2003 יצא האלבום "Black Cherry", שהוקלט בבאת' ומתמקד יותר מקודמו במוזיקת דאנס וסאונד בהשראת הגלאם רוק.
ב-2004 יצאה הלהקה למסע הופעות באוסטרליה, יפן, אירופה וצפון אמריקה, כמופע הפותח של להקת דוראן דוראן.
באוגוסט 2005 יצא האלבום "Supernature".