tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היוזמה לשווקים בהתהוות (Emergent Consumer Markets Initiative (ECMI)), חלק ממרכז פיוקווא למוצרי צריכה - הוקמה מתוך שאיפה לנהל ולטפח את המחקר האקדמי בתחום השיווק של מוצרי הצריכה במשקים המאופיינים על ידי צמיחה מהירה בצריכה ובתיעוש.
מרכז דיוק / סינווייט לתובנות רוכשים (Duke / Synovate Center for Shopper Insights), הזרוע השנייה של מרכז פיוקווא למוצרי צריכה - מתמקד בקידום מחקרים בתחום קבלת החלטת על ידי קונים, באמצעות זיהוי הדרכים ליצירת ביקוש דרך חוויית הקנייה, והצגת נקודת מבט משולבת על השיווק לצרכן ולקונה.
מרכז לטכנולוגיה, בידור ומדיה (Center for Technology, Entertainment and Media (CTEM)) - נועד להקנות כלים להתמודדות עם הזדמנויות והאתגרים המתהווים שקשורים לטכנולוגיה, ומסייע לארגונים ביצירת יתרונות תחרותיים בענפים התנודתיים והתוססים של הטכנולוגיה, הבידור, התקשורת.
המרכז נעזר במומחיותם של מקבלי-החלטות מן התעשייה ומובילי-מחשבה מן האקדמיה.
המרכז לחינוך עסקים בינלאומי ולמחקר (The Center for International Business Education and Research (CIBER)) - משלב תכנים בינלאומיים לתוך הקורסים של פיוקווא, מארח סדנאות וכנסים ומקדם מחקר בינלאומי.
זהו גם מרכז המחקר המוביל שמעורב ברשת מחקר האוף-שורינג (Offshoring Research Network) - רשת בינלאומית שחוקרת את האוף-שורינג של תהליכים עסקיים ושירותים.
המרכז ליזמות וחדשנות (Center of Entrepreneurship and Innovation (CEI)) - בית הספר יצר את המרכז באוקטובר 2005 במטרה לקדם את חקר היזמות והחדשנות, על מנת ליצור סביבה פורייה עבור סטודנטים שמתעניינים ביזמות.
המרכז מספק לסטודנטים הלומדים לתואר MBA את ההזדמנות לשלב לימודי-כיתה עם יישומם המעשי בתחום הייזמות.
המרכז לאנרגיה, פיתוח וסביבה עולמית (Center for Energy, Development and the Global Environment (EDGE)) - מכוון לחינוך, מחקר והיפתחות כלפי חוץ, ומתמקד בשני תחומים אקטואליים עיקריים: אנרגיה גלובלית וקיימות תאגידית.
תכליתו של המרכז היא לזהות, באמצעות חינוך, מחקר, וייזום של מעורבות, את המסלולים המבטיחים ביותר אל מערכת-אנרגיה וכלכלה בני-קיימא.
המרכז עובד בשיתוף פעולה עם חברות מובילות מתוך מטרה להנהיג את החידושים על פני שרשראות-הערך שלהן, ומסייע לזרוע שותפויות שיכולות להאיץ את התמורות בתחומים אלה.
המרכז למצוינות פיננסית (Center for Financial Excellence) - תומך במחקר ובחינוך פיננסי באוניברסיטת דיוק, ושם דגש מיוחד על חיזוק הקשרים בין הסגל, התלמידים, ואנשי המקצוע בתחום הפיננסים.
תוכנית ה-MBA של בית הספר מציעה מספר תוכניות לימוד לתואר משולב, בשיתוף עם תוכניות אחרות באוניברסיטת דיוק, הן לקראת תארים מתקדמים והן במסגרת תוכניות מקצועיות.
תוכניות אלה מאפשרות לסטודנטים לזכות בשני תארים בפחות זמן מאשר היה נדרש אילו למדו לשניהם בנפרד.
מוסמך במנהל עסקים / דוקטור לרפואה (MBA/MD) (יחד עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת דיוק).
מוסמך במנהל עסקים / תואר במשפטים (MBA/JD) (יחד עם בית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק).
מוסמך במנהל עסקים / מוסמך ביערנות (MBA/Master of Forestry) (יחד עם הספר ניקולס לאיכות הסביבה מדעי כדור הארץ (Nicholas School of the Environment and Earth Sciences))
מוסמך במנהל עסקים / מוסמך במדיניות ציבורית (יחד עם מכון טרי סנפורד למדיניות ציבורית (Terry Sanford Institute of Public Policy).
מוסמך במנהל עסקים / מוסמך במדעי הסיעוד (בשילוב עם בית הספר לסיעוד של אוניברסיטת דיוק).
נתוני קריירה של בוגרי בית הספר
בוגרי פיוקווא מרוויחים באופן עקבי שכר גבוה בתום הלימודים.
בכיתה של 2010 השכר הבסיסי החציוני עמד על 102,056 דולר, ובונוס החתימה החציוני היה 22,410 דולר.
28% מהבוגרים נכנסו לתעשיית הייעוץ הארגוני, ו-23% בחרו בתחום השירותים הפיננסיים.
ל-71% מן הבוגרים הוצעה הצעת עבודה עם סיום הלימודים, ול-82% מהם - בתום שלושה חודשים לאחר סיום הלימודים.
64% מן הבוגרים הסכימו לקבל הצעת עבודה עם סיום הלימודים, ו-77% מהם - שלושה חודשים לאחר סיום הלימודים.
דירוג לשנת 2010 של ה-Financial Times הציב את בוגרי פיוקווא במקום ה-15 מבין בתי הספר למנהל עסקים בארצות הברית מבחינת משכורתם הממוצעת שלוש שנים לאחר סיום הלימודים.
בשנת 2009 הציב פורבס את בוגרי פיוקווא במקום ה-19 בדירוג השכר הממוצע חמש שנים לאחר סיום הלימודים.
תוכנית היום לתואר מוסמך במנהל עסקים (MBA)
תוכנית היום לתואר מוסמך במנהל עסקים (MBA) של בית הספר דורגה:
במקום ה-6 בארצות הברית על ידי "ביזנסוויק" בשנת 2010
במקום ה-10 בארצות הברית ובמקום ה-20 בעולם על ידי "Financial Times" בשנת 2011
במקום ה-10 בארצות הברית על ידי "Poets & Quants" בשנת 2010
במקום ה-12 בארצות הברית על ידי "U.S.
במקום ה-17 בארצות הברית ובמקום ה-28 בעולם על ידי "האקונומיסט" בשנת 2010
תוכנית היום לתואר מוסמך במנהל עסקים בבית הספר קיבלה גם את הדירוגים הבאים בהתבסס על כל קטגוריה, בהתאמה:
המקום ה-1 בקטגוריית ההון האינטלקטואלי של "ביזנסוויק" לשנת 2010
המקום ה-2 בעולם ב-"דירוג אוניברסיטת טקסס בדאלאס של 100 האוניברסיטאות הטובות בעולם בהתבסס על מחקר" (University of Texas at Dallas Top 100 World Rankings of Business Schools Based on Research) בשנת 2010
המקום ה-6 בדירוג "הקשים להתקבל אליהם" והמקום ה-10 בדירוג "חוויית הכיתה הטובה ביותר" בארצות הברית על ידי "The Princeton Review" (מהדורת 2010: 301 בתי הספר לעסקים הטובים ביותר)
המקום ה-13 בארצות הברית על ידי "פורבס" בשנת 2009 מבוסס על ההחזר על ההשקעה
ההכשרה התאגידית של דיוק, חלק מן התוכנית להכשרת מנהלים של בית הספר, דורגה:
במקום ה-1 בעולם על ידי "Financial Times" בשנת 2010, בזכות התוכניות המותאמת ללא-תואר להכשרת מנהלים בכירים
במקום ה-1 בעולם על ידי "ביזנסוויק" בשנת 2010, בזכות התוכניות המותאמת להכשרת מנהלים בכירים
תוכנית למנהלים בכירים (Executive MBA)
תוכנית למנהלים בכירים בבית הספר דורגה:
במקום ה-4 בארצות הברית על ידי "U.S.
במקום ה-5 מתוך בתי הספר עם נוכחות בארצות הברית, ובמקום ה-9 בעולם על ידי "Financial Times" לשנת 2010
במקום ה-10 בארצות הברית על ידי "ביזנסוויק" בשנת 2010
במקום ה-10 בארצות הברית על ידי "Wall Street Journal" בשנת 2008
הקמפוס של בית הספר ממוקם בדירהם, צפון קרוליינה, בצמוד לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק ולקמפוס הראשי של האוניברסיטה.
הקמפוס מורכב משישה בניינים מחוברים: קלר מזרח (Keller East) (1981), קלר מערב (Keller West) (1981), מרכז הוועידות הניהולי על שם ר' דייוויד תומאס (R.
הבניין המרכזי תוכנן על ידי אדוארד לאראבי בארנס (Edward Larrabee Barnes), והוא משתרע על 45,570 מ"ר.
Keller Center) נקרא על שמו של הדקאן לשעבר תומאס פ' קלר.
הוא כולל שני אגפים עם כיתות בסגנון אודיטוריום, חדרי סמינרים, עשרות חדרי צוות קטנים, ואולמות גדולים עבור מצגות שנועדו לכלל בית הספר ולמרצים אורחים.
בבניין שוכנים גם משרדי תמך, אדמיניסטרציה, ניהול קריירה והשמה.
המרכז האקדמי על שם ווסלי אלכסנדר מאגאט (Wesley Alexander Magat Academic Center), משתרע על יותר מ-5,200 מ"ר.
הוא נוסף לבית הספר בשנת 1999, ושוכנים בו רוב חדרי הסגל, וכן חדרי סמינרים ופגישות.
מרכז הסטודנטים על שם לאפה.פ.
Fox Student Center) נפתח ביוני 2002. המרכז, שנפרס על 6,500 מ"ר, שיפר מאוד את חיי הסטודנטים, ומתאים גם לצרכים המתרחבים בהציעו אזור מרווח של גינת חורף, טראסות חיצוניות, מלתחות עם לוקרים ומקלחות, מרכז תקשורת סטודנטים, שטחי משרדים נוספים, מתקני אוכל, וטרקלין סטודנטים.
מרכז פוקס מחבר את האגפים הראשיים של בית הספר, ומתוקף מיקומו ותפקודו, מהווה מוקד החיים בפיוקווא.
התוספת האחרונה, היכל ברידן (Breeden Hall), נפתח באוגוסט 2008 והוא מתפרס על 8,490 מ"ר.
הוא נקרא על שמו של דקאן לשעבר דאגלאס ברידן (Douglas Breeden) ואשתו ג'וזי (Josie).
בבניין שוכנים כיתות ואולמות, חדרי צוות, חלל מפגשים, ספריה על שם פורד (Ford Library), המרכז למצוינות בחינוך לעסקים, משרדי הקבלה ל-MBA ומשרדי התפעול.
מתחם פיוקווא כולל גם את מרכז הוועידות הניהולי על שם ר' דייוויד תומאס, אשר נפתח במאי 1989. הבניין, בשטח של 10,400 מ"ר נקרא על שמו של מייסד חברת Wendy's International.
המרכז כולל 111 חדרי אירוח, שתי סוויטות מנהלים, חלל מפגשים וקייטרינג, חדר אוכל ל-230 מקומות ובר מלא, לצד כיתות וחדר מועדון.
המרכז הוא בניין נוח ומודרני, המשמש בעיקר את תוכניות הלימוד למנהלים בכירים ואת הסטודנטים לתואר MBA למנהלים בכירים.
מרכז תומאס מחובר לבניין פיוקווא הראשי על ידי שביל מקורה.
מספר פרופסורים המלמדים בבית הספר למדו ולימדו בישראל, ובכלל זה: דן אריאלי, אלון ברב, רון קניאל, שרון בלנסון.
בתחילת המאה ה-21 החליט בית הספר לקבוע את תל אביב כאחת מערי העוגן שלו, ולצרפה בכך לרשימת הערים המרכזיות שבהן נערכים ראיונות למועמדים הסופיים המתקבלים ללימודים בו.
ישראל היא היעד היחיד באגן הים התיכון שזכה למעמד כזה, והמשמעות היא שגם מועמדים ממדינות אירופה שיבקשו שלא להרחיק עד לארצות הברית כדי לעבור ראיון, יגיעו לישראל.
בוגרי בית הספר מכהנים במגוון תפקידים בכל רחבי בעולם.
Agadi) (בוגר MBA משנת 1987), נשיא ומנכ"ל לשעבר של Church's Chicken;
קרי אנדרסון (Kerrii Anderson) (בוגרת תוכנית MBA סוף שבוע למנהלים בכירים משנת 1987), מנכ"לית ונשיא לשעבר של Wendy's International, Inc;
Bovender Jr.) (מוסמך בניהול מערכות בריאות משנת 1969), יושב ראש ומנכ"ל לשעבר, Hospital Corporation of America;
ג'ונתן ברוונינג (Jonathan Browning) (בוגר תוכנית MBA בינלאומית למנהלים בכירים משנת 1977), מנכ"ל פולקסווגן ארצות הברית;
ג'סיקה פאייה קרטר (Jessica Faye Carter) (בוגרת תואר ראשון במשפטים משנת 2002 ובוגרת MBA מאותה שנה), מחברת, בעלת טור, יזמת בתחום המדיה החברתית.
Cook) (בוגר MBA משנת 1988), מנכ"ל חברת אפל;
מלינדה גייטס (Melinda Gates), (בוגרת תואר .A.B משנת 1986 ובוגרת MBA משנת 1987), מייסדת הקרן Bill and Melinda Gates Foundation, אשתו של ביל גייטס (אותו הכירה לאחר שגויסה לחברת מיקרוסופט בתום לימודי ה-MBA);
האנק האלטר (Hank Halter) (בוגר MBA משנת 1993), מנהל פיננסים ראשי של דלתא איירליינס;
טימוטי קאסבה (בוגר MBA משנת 2000), מנהל מידע ראשי, Sears Holdings Corporation;
ג'פרי קיפ (Jeffrey Kip) (בוגר MBA משנת 1999), מנהל פיננסים ראשי של Panera Bread;
Lamach) (בעל תואר MS ובוגר תוכנית MBA בינלאומית למנהלים בכירים משנת 2001), נשיא, יושב ראש ומנכ"ל Ingersoll Rand;
Richard Leaman III) (בעל תואר .B.A משנת 1984, ובוגר MBA משנת 1986), יושב ראש ומנהל גלובאלי של בנקאות השקעות לשעבר, UBS;
רון ניקול (Ron Nicol) (בוגר MBA משנת 1986), שותף בכיר ודירקטור מנהל, Boston Consulting Group;
Pope) (בוגר MBA משנת 1999), מנהל תפעול ראשי, O'Neill Wetsuit;
מארק רוזנבאום (Mark Rosenbaum) (בוגר MBA משנת 1987), מנהל פיננסים ראשי, מייספייס;
Philip Schubert) (בוגר תוכנית MBA חוצת-יבשות משנת 2006), נשיא, האוניברסיטה הנוצרית בעיר אבילן, טקסס (Abilene Christian University);
אחמד שאראף (Ahmad Sharaf) (בוגר תוכנית MBA בינלאומית למנהלים בכירים משנת 2001), יושב ראש, בורסת הסחורות של דובאי (Dubai Mercantile Exchange (DME;
מאלווינדר מוהאן סינגך (Malvinder Mohan Singh) (בוגר MBA משנת 1998), יושב ראש, Religare Enterprises Limited, כעת חולק את המקום ה-15 ברשימת עשירי הודו;
שיווינדר מוהאן סינגך (Shivinder Mohan Singh) (בוגר MBA משנת 2000), דירקטור מנהל, Fortis Healthcare Limited, כעת חולק את המקום ה-15 ברשימת עשירי הודו;
Solomon) (בוגר MBA משנת 1992), נשיא ומנכ"ל של חברת Coleman;
טרי תומפסון (Terry Thompson) (בוגר MBA משנת 1999), מנהל תפעול ראשי של תאגיד הייעוץ Mercer;
Walters) (בוגר תוכנית MBA סוף שבוע למנהלים בכירים משנת 1994), נשיא ומנהל תפעול ראשי, Hartford Life;
White) (בוגרת MBA משנת 1988), מנהלת פיננסית ראשית, חברת Victoria's Secret;
Tufrin) (בוגר MBA משנת 1995), מנהל בחברת התקשורת "טלקום צפון-מערב".
בית הספר לעסקים בין-לאומיים באי מאן הוא מוסד להשכלה גבוהה באי מאן אשר בשטחי חסות של הכתר הבריטי.
בית הספר לעסקים ממוקם בארמון ננרי, ליד עיר הבירה דאגלס של האי מאן.
בית הספר מספק מגוון רחב של תארים שונים, והכשרות מקצועיות רבות בנושאים שונים של תחום העסקים והמימון, לסטודנטים מרחבי העולם.
בית הספר לעסקים הופיע עוד בשנת 1880, עם פתיחתו של בית הספר לאומנות בעיר דאגלס.
בתחילת המאה ה-20 הוספו שיעורי הערב לתושבי האי, כדי להרחיב את השכלתם מעבר ללימודיהם הבסיסיים בנושאים כגון מדע, מסחר, הדרכה וספרות.
בית הספר הרווארד למשפטים הוא אחת הפקולטות באוניברסיטת הרווארד.
בית הספר ממוקם בקיימברידג', מסצ'וסטס ופועל ברציפות מאז שנת 1817. ככזה, הוא בית הספר למשפטים הוותיק ביותר בארצות הברית ובו אף נמצאת ספריית המשפט הגדולה בעולם.
מאז חודש מרץ 2024 משמש ג'ון גולדברג כממלא מקום דיקן בית הספר, עד לבחירת דיקן קבוע.
במוסד כולו 246 אנשי צוות וכ-1,800 תלמידים.
על אף גודלו, בית הספר הוא המוביל מבין בתי הספר למשפטים בעולם במספר ההורדות של מאמרים מדעיים מ-SSRN.
מספר רב של בוגרי בית הספר היו לאישים רבי-השפעה.
בין היתר, שני המתמודדים במרוץ לנשיאות ארצות הברית בשנת 2012, ברק אובמה ומיט רומני, הם בוגרי בית הספר.
כמו כן, רתרפורד הייז, הנשיא ה-19 של ארצות הברית, היה אף הוא בוגר בית הספר.
במרץ 2022 השתתף צוות מבית הספר למשפטים בחיבור דו"ח בנושא השוואה בין ישראל לאפרטהייד, בשיתוף עם ארגון א-דמיר.
הדו"ח הוגש לוועדת החקירה הבינלאומית העצמאית של האו"ם בנושא השטחים הפלסטיניים הכבושים וישראל.
בית ספר לפיתוח מנהיגות (מוכר גם בראשי תיבות: ביסל"ם) הוא שמה של יחידה בצה"ל שמטרתה לשמש מרכז לפיתוח המנהיגות הצבאית.
בית הספר מרכז את הידע והמומחיות בצה"ל בנושא פיתוח מנהיגות, באמצעות כלים ותפיסות מתחום מדעי ההתנהגות.
ביסל"ם כפוף מבחינה פיקודית לחיל החינוך והנוער ומבחינה מקצועית לממד"ה (מרכז מדעי ההתנהגות).
בית הספר ממוקם במתחם בית גולדמינץ בנתניה, יחד עם זאת, חלק מפעילותו (סדנאות וייעוץ) נעשית בבסיסי היחידות השונות של צה"ל.
בית הספר לפיתוח מנהיגות הוקם בשנת 1982, בהחלטת קצין חינוך ראשי, תא"ל יוסי אלדר, על בסיס שתי יחידות עצמאיות שפעלו כל אחת בנפרד במסגרת חיל החינוך: המכון להכשרת מפקדים והיחידה להכשרת סגלים.
הראשון נועד לתת מענה לסוגיות מנהיגותיות-חינוכיות בעבודת המפקד והשני נועד לתת מענה לבעיות ולקונפליקטים בתחום עבודת הצוות של היחידות הלוחמות.
לאחר הקמת בית הספר, הוקמו בו שתי יחידות נוספות:
1) יחידת הסברה, אשר עוסקת בשאלות ערכיות בעבודת המפקד.
מאוחר יותר, בשנת 1992, שונה שמה והיא נקראת "היחידה לפיתוח ערכי פיקוד" (יע"פ).
2) יחידת מחקר ופיתוח (מו"פ) שנועדה לחבר את בית הספר למחקרים ולידע העולמי בנושאי מנהיגות וכן לבצע מחקרי מנהיגות בצה"ל, במטרה לבסס את התשתית התאורטית והמעשית לעבודת בית הספר כולו.
יוסי אלדר, קצין חינוך ראשי ומפקד בית הספר באותן שנים, שאף לראות את בית הספר כרפרנט מקצועי למפקדים בשטח וכמייצג כלפיהם את האספקטים ההתנהגותיים בנושאי המנהיגות בתוך תהליכי ההכשרה של המפקדים ובתוך התפקוד היום-יומי השוטף של היחידות.
תהליך זה הגדיר את תפקיד בית הספר כמפתח מנהיגות.
כלומר, האחריות לפיתוח המנהיגות עברה ממנחי הסדנאות אל המפקדים ותפקיד בית הספר היה לסייע להם למצות את פוטנציאל המנהיגות הטמון בהם.
בשנת 1999 אוחדו שלושת המדורים של ביסל"ם (המכון להכשרת מפקדים, היחידה להכשרת סגלים והיחידה לערכי פיקוד) על ידי מפקד בית הספר באותם ימים, סא"ל מיקי רוזנשטיין, אשר ביקש לתת ליחידות הפונות מענה המרוכז אצל גורם אחד בתוך בית הספר.
כיום (2022) פועלים בבית הספר יועצים לפיתוח מנהיגות אשר תפקידם לכוון את הפעילות בין שלושת התחומים שיוצגו על ידי המדורים המקוריים.
שינוי המבנה הארגוני בביסל"ם שיקף מעבר ממכוונות ומבנה על פי מוצרים (סדנאות לסוגיהן) ופרופסיות (תחומי הדעת של אנשי המקצוע בארגון) למבנה המכוון על פי דרישת הלקוחות (היחידות השונות).
ביסל"ם הוא המרכז לפיתוח מנהיגות צבאית.
תפקידו להוות מרכז צה"לי – סמכות מקצועית, מוקד ידע ומומחיות, המקדם תהליכי פיתוח מנהיגות צבאית, לשם מימוש יעוד צה"ל ומטרותיו באמצעות תפיסות ופרקטיקות מתחום מדעי ההתנהגות.
ביסל"ם יפעל לאורם של נורמות וערכים:
הובלה ומנהיגות - יוזמה, השפעה, אומץ ואנרגיה.
רלוונטיות - גמישות ואדפטיביות; רלוונטיות, חדשנות והתעדכנות; קשב ופתיחות לצורכי הצבא, על מפקדיו ומסגרותיו.
מקצועיות - מומחיות ולמידה מתמדת.
שותפות - "להיות חלק מהארגון"; מערכתיות; שיתוף וקולגיאליות.
תהליך פיתוח המנהיגות, המתבצע בסיוע יועצי ביסל"ם, הוא תהליך מרכזי בתהליכי ההתפתחות של מפקדים ויחידות.
זאת, באמצעות תפיסות ופרקטיקות מתחום מדעי ההתנהגות.
פיתוח המנהיגות נעשה הן בהכשרות הן בשטח (on job).
פיתוח מנהיגות מערכתי: פיתוח הארגון באמצעות תהליכי פיתוח מנהיגות בצירים שונים – תהליכי אבחון והתערבות בצמתי השפעה של הארגון.
סדנאות לפיתוח מנהיגות הפרט: פיתוח וליווי סדנאות לחניכים ולמפקדים בהכשרות הפיקודיות השונות במסגרת "ציר המנהיגות" (למשל, סדנת כניסה לתפקיד).
תהליכי בנייה ופיתוח של צוותים: סדנאות המתקיימות on job ומוכוונות לפיתוח צוות ולפיתוח מנהיגות צוותית.
במסגרתן מסייעים לצוותים להיבנות למשימות (בהקמת יחידות, בהתארגנות למשימות חדשות ומעברים - מאימון לקו, מקו לאימון וכדומה).
ייעוץ אישי לתהליכי פיתוח מנהיגות: ייעוץ למפקדים בתהליך פיתוח מנהיגותם וליווי מפקדים בקידום והטמעת פיתוח מנהיגות ביחידתם.
ביצוע התערבויות ארגוניות, בשיתוף יועצי הפנים, בתחום המנהיגות: אבחון יחידות ואפיון המשימה והאתגרים ככלי נוסף לפיתוח מנהיגות.
מחקר: פיתוח ידע יישומי ועדכני על מנהיגות צבאית כתופעה ייחודית על ידי זיהוי צורכי הארגון ומוקדי ההתמודדות שלו בתקופה נתונה.
בית הספר הוציא שני ספרים: "על המנהיגות" בעריכת אביהו רונן ומיכה פופר (1989), ו"מנהיגות ופיתוח מנהיגות – מהלכה למעשה" בעריכת אליאב זכאי ואיציק גונן (1999), שניהם בהוצאת משרד הביטחון.
כמו כן, הוציא בית הספר כתב עת דו שנתי בשם "מראות של מנהיגות".
בית הספר לפיקוד ומנהיגות, הוא מוסד לימודי צבאי, המכשיר קצינים ונגדים לפיקוד בחיל האוויר.
בית הספר ממוקם בבסיס המכון להכשרת הסגל של חיל האוויר, הממוקם באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין התכנים שמועברים בבית הספר: ערכי מנהיגות, מיומנויות פיקוד, אינטליגנציה רגשית ופיתוח אישי.
בית-הספר מכשיר קצינים מדרגת סג"ם ועד סא"ל, ונגדים מדרגת רס"ל ועד רנ"ג.
אורך הקורסים הוא בין שלושה לחמישה-עשר ימים.
בית הספר מוביל את תוכניות המצוינות של חיל האוויר.
במסגרת בית הספר מתקיים מסלול של תוכנית תלפיות.
הבסיס בו הוקם בית הספר החליף במהלך השנים כמה שמות, ביניהם: המכון ללימודי המשך, המכון התעופתי ללימודים מתקדמים (מתל"מ), המכון להכשרת הסגל (מלה"ס).
יחד עם השמות, הוחלפו הסמלים.
מפקד בית הספר הנוכחי, נכון לאוקטובר 2024, הוא סגן אלוף אלעד צינמון.
בית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית שייך להסתדרות הציונית הדסה הפועל במסגרת המרכז הרפואי הדסה בירושלים.
בית הספר נוסד ב-1918, בשם בית הספר לאחיות של הסתדרות מדיצינית הדסה, ובעת היווסדו היה אחד מבתי הספר המקצועיים היהודים העל תיכונים הראשונים לנשים בארץ ישראל.
באותה העת שלט בארץ המנדט הבריטי.
מוסד זה הוקם מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר המצב הבריאותי בארץ ובישוב היהודי היה ירוד.
הקמת בית הספר לאחיות, הוא אחד ממפעליו המשמעותיים של ארגון הדסה בארץ ישראל.
בית ספר לאחיות של הדסה לקח חלק בהפיכת הסיעוד למקצוע בארץ ישראל.
כמו כן ההכשרה המקצועית של אחיות הובילה לשינוי בתפיסה הנשית ולקידום מעמדה של האישה בחברה.
בשנת 1975 הפך בית הספר להיות אקדמי כשצורף לפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
היישוב היהודי לאחר מלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה הותירה את היישוב בארץ ישראל מנותק ממקורות תמיכתו בעולם, דבר שגרם להידרדרותו הכלכלית והבריאותית.
המצוקה הרפואית הייתה קשה ביותר.
רוב בתי החולים הוחרמו על ידי השלטון הצבאי העות'מאני ורבים מהרופאים גויסו לצבא.
האוכלוסייה בארץ ישראל סבלה ממגפות, שגרמו למותם של אלפים.
כמו כן רבים סבלו מרעב ומהיעדר טיפול רפואי מתאים למחלות שונות.
בעקבות המצב הקשה, פנה "הוועד הפועל הציוני", ביולי 1916, אל "הסתדרות ציוני אמריקה", בבקשה לארגן סיוע רפואי מיידי ליישוב בארץ ישראל.
ביצוע הבקשה נמסר ל"הסתדרות נשים ציונית הדסה", בשל פעולתה בארץ ישראל בתחום בריאות הציבור, שהחלה עוד בשנת 1913. בשנת 1917 ארגנה "הדסה" משלחת רפואית לעזרה ליישוב, אך כניסתה לארץ ישראל נדחתה על ידי השלטונות העות'מאניים.
לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים, חברות הדסה פתחו במגעים עם השלטון הבריטי, על מנת לאשר כניסתה של "יחידה רפואית" לארץ ישראל.
האישור הבריטי הגיע במרץ 1918 בעקבות התערבותו האישית של השופט לואי ברנדייס, שראה חשיבות רבה בהגשת עזרה רפואית מיידית לשיקום היישוב.
מקצוע האחיות בארץ ישראל עד 1918
כבר ב-1913, הועלה הרעיון להקים בית ספר לאחיות.
חוה ליון הגיעה מארצות הברית עם שתי אחיות מנוסות להכשיר אחיות בארץ ישראל.
לפני הקמת בית הספר לאחיות של הדסה, היו גם יוזמות מקומיות להכשיר אחיות.
ההכשרות לא היו ארוכות, למשל ב-1914 יזמה "אגודת הרופאים העבריים" שיעורים לאחיות בבית שנקרא, "תחנת הבריאות העברית" המטרה הייתה להכשיר אחיות, בשביל הסהר האדום.
הכשרה זאת ארכה חודש, במשך חמישה ימים בשבוע אחר הצהריים, והיקפה כלל 26 שעות לימוד.
עד 1918 הסיעוד לא הוכר כמקצוע בארץ ישראל.
הממשל העות'מאני לא חייב את העוסקות בסיעוד להשיג תעודה, כפי שהיה הדבר לגבי הרופאים.
התואר "אחות", "אחות רחמניה" או חובשת הוענק לאישה שעסקה בעבודה סיעודית או בעזרה לרופא מבלי שנשאלה כלל מה המסגרות שבהן הוכשרה לכך או לתוקף הרישוי אשר היה אמור להינתן לה.
בשנים הראשונות של המאה העשרים עד בוא המשלחת של הצלב האדום ושל הסתדרות ציוני אמריקה והדסה, בשנת 1918, בעיקר בחברה היהודית, הכשירו הרופאים עצמם את האחיות לביצוע פעילויות מצומצמות וספציפיות.
ב-11 ביוני 1918 יצאה קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית בדרכה לארץ ישראל, בחסות "הדסה".
הצוות הרפואי מנה 44 רופאים (מומחים לעור, עיניים, גינקולוגיה, אורתופדיה, פתולוגיה, אף אוזן גרון), 20 אחיות, רוקחים, חובשים, אנשי מנהל רפואי, וציוד רפואי מודרני בשווי 25,000 דולר שמחציתו מומן על ידי הג'וינט.
באותה עת היה מחסור ניכר בארץ ישראל בעובדי בריאות מקצועיים.
כדי לטפל בבעיה החליטה קעמצ"א לפתוח בית ספר לאחיות.
בית הספר נפתח ליד בית החולים מאיר רוטשילד בירושלים.
כדי להכשיר את האחיות, הוכנה תוכנית לימודים לפי העקרונות שהיו נהוגים באותה עת בתוכניות הלימוד בארצות הברית, תוך התאמתה לצרכים של תושבי ארץ ישראל
מטרות בית הספר לאחיות הדסה והרעיונות שבבסיסו
הסתדרות "הדסה" התפתחה בתחילת המאה העשרים והתגבשה גם כארגון פמיניסטי חברתי – ציוני שבראשה עמדה הנרייטה סאלד.
באותה העת, פעלה בארצות הברית התנועה הפרוגרסיבית במשכנות העוני כדי לעזור לתושבים שם.
נשות "הדסה שאפו לעזור ליישוב היהודי בארץ ישראל באותו האופן.
הן פעלו למען אוכלוסייה בריאה, אשר תוכל לתפקד כראוי במישור האישי והציבורי.
רעיונות פרוגרסיביים הדגישו את האמונה בקדמה של האדם וסביבתו, והמדע והחינוך שימשו מנוף עיקרי להשגתה.
בפועל הטיפו הפרוגרסיבים לשיפור היעילות בניהול מוסדות, לטיפוח התפיסה המקצועית ולמעורבות שירותי המדינה או השירותים המוניציפליים בקהילה.
רעיונות החינוך לבריאות הושפעו מתפיסות החינוך שהתפתחו באותה עת בניו יורק ומהשפעות ארגונים עולמים למלחמה במחלות, אשר הפיצו את התפיסה של רפואה מונעת.
האידאולוגיה של המשלחת הרפואית של הדסה, בראשות ד"ר יצחק מקס רובינוב, הייתה מבוססת על סוציאליזציה מלאה של שרותי הרפואה.
המשלחת הרפואית של הדסה החלה להקים שירות רפואי ריכוזי, המבוסס על רשת ארצית של בתי חולים ומרפאות שכולם כפופים להנהלה המרכזית של הארגון.
האחיות במשלחת הרפואית ראו עצמן כשליחות להפצת התרבות המערבית בכלל ובשורת הסיעוד בפרט.
באתם ימים שררה במערב תפיסה כוללת של שליחות באשר לקידום מושבות בלתי מפותחות והאחיות במשלחת היו חלק מתפיסה זו.
תפקידן של האחיות היה גם לחנך את האוכלוסייה בארץ ישראל.
האחיות עבדו בבתי ספר ובתחנות לאם ולילד.
הן לימדו את ילדי בית הספר ואת האימהות כיצד לשמור על הגינה וכיצד לטפל בתינוקן.
כמו כן האחיות קיימו שיחות ייעוץ לאימהות וערכו הרצאות בנושא.
מטרה נוספת בהקמת בית ספר לאחיות הייתה בהקשר הלאומי, והיא להקים בית ספר לאחיות עבריות אשר תטפלנה בחולים בבתי החולים ומחוצה להם, כדי לקדם את הבריאות בארץ ישראל ובכך לקדם את נושא העלייה.
ארגון "הדסה" כארגון ציוני שאף לשפר את בריאות העם היהודי בארצו וקידום תרבותו של העולם הנחשל על כלל אוכלוסייתו, יהודים כערבים.
ההשפעות האמריקניות על הקמת בית הספר לאחיות
תפיסת הסיעוד של מייסדות בית הספר בארץ כדוגמת הנריאטה סאלד, אליס סליסברג והמנהלות הראשונות שלו, הייתה מושפעת מהמציאות האמריקנית בה נאבק הסיעוד לזכות במעמד מקצועי.
בשנים האחרונות של המאה ה-19 החל הסיעוד בארצות הברית להיאבק על זכותו להכרה כמקצוע.
כמו כן ראו האחיות המנהיגות בעיצוב הסיעוד כ"מדע", מכשיר פוליטי אשר עשוי לקדם את כניסתו לתחום אקדמי וכשלב במאבק להשגת מעמד מקצועי.
אותן נשים לחמו גם להשגת רישוי שהעניק היבט חוקי למקצוע ולפקח על הכניסה אליו.
מאבק זה זכה להישגים, אך לא הצליח להתגבר על מכשולים שונים, כמו התנגדות להכרה בסיעוד כמקצוע מצדם של הרופאים למשל, או הפמיניזציה של המקצוע.
כל המרכיבים האלה השפיעו גם על בית הספר לאחיות של הדסה שהוקם בארץ ישראל.
בהקמת בית הספר לאחיות, הביאו היוזמים שהיו יהודים אמריקאיים, את השיטות המודרניות שהיו נהוגות בארצות הברית, בתחומי המנהל הרפואי והרפואה עצמה.
יבוא שיטות אלה, הביאו למודרניזציה של המוסדות בארץ, ובית החולים הפך לגוף מודרני, הפועל גם משיקולים כלכליים, ולא גוף הפועל כמוסד צדקה קהילתי.
תנאי קבלה ומהלך הלימודים בבית הספר לאחיות בשנותיו הראשונות
בית הספר לאחיות של הדסה היה אחד מבתי הספר המקצועיים הראשונים בארץ ישראל.
אנה קפלן הייתה הראשונה שניהלה את בית הספר.
תנאי הקבלה לבית הספר היו גבוהים.
למחזור הראשון הגישו מועמדות 400 נשים שמתוכם התקבלו רק 35 נשים, ורק 22 מהן סיימו בהצלחה את הלימודים.
בחגיגת הסיום של המחזור השלישי ציינה חנה קלפן שמעל 450 נשים פנו ללמוד בבית הספר, 129 התקבלו, 42 סיימו, 43 עדיין לומדות ו-45 עזבו במהלך לימודיהן.
נשים רבות ראו בקבלת הכשרה להיות אחות מוסמכת כדרך הקרובה ביותר להתקרב למקצוע הרפואה.
עד 1943 רוב הסטודנטיות היו מהגרות ממזרח אירופה.
עם הזמן עלה אחוז הסטודנטיות ילידות הארץ, ועד 1948 תשעים אחוז מהסטודנטיות היו ילידות הארץ.
בית הספר לאחיות של הדסה שם לעצמו מטרה, לא רק להכשיר נשים למקצוע הסיעוד, אלא גם לחנך אותן לסטנדרטים גבוהים של היגיינה, אותם יעבירו בהמשך לאוכלוסייה בארץ ישראל.
לכן הושם במהלך הלימודים דגש רב על כך שהסטודנטיות תשמורנה על רמה גבוהה של היגיינה.
המפקחת על האחיות מטעם הדסה באותה העת, הגברת ברטה לנדסמן, תרגמה את יכולת השמירה על ההיגיינה כמדד להצלחה בעתיד כאחות.
כיוון שהאחיות נועדו להפיץ את הידע שלהם לכלל האוכלוסייה בארץ ישראל, שמו דגש רב על בחירת הסטודנטיות.
רק נשים רווקות ללא ילדים בין הגילאים 19 ל-30 יכלו להגיש את מועמדותן ללימודים.
כל מועמדת נדרשה להציג תעודת גמר לימודי תיכון.
אם לא הייתה בידן תעודת גמר, היה על המועמדות לעבור בחינה בעברית, בנושאי ספרות עברית ותנ"ך.
סטודנטיות נדרשו גם לדעת לטינית.
כל מועמדת עברה בדיקה גופנית כדי לבדוק שהיא בבריאות טובה ושאין לה מומים.
אלה היו אחת מהדרישות המחמירות ביותר.
במהלך הלימודים הושם דגש רב על משמעת.
על הסטודנטיות היה להקפיד למלא אחר הוראות מבלי להטיל בהם ספק, לדבר בקול נמוך ורגוע, לנוע בצורה רגועה ולהשתדל לא להרעיש.
בכל בוקר הסטודנטיות התכנסו באולם כדי לעבור בדיקה יסודית של המראה החיצוני שלהן.
סדר היום היה נוקשה ביותר ועל הסטודנטיות היה לשמור על זמנים.
על הסטודנטיות היה ללכת לישון מוקדם ונאסר עליהן להכניס אורחים לחדריהם.
פעם בשבוע הותר לסטודנטיות לצאת ממתחם בית הספר ולחזור עד חצות.
במשך השנים הוסרו חלק מהאיסורים, אך עדיין הייתה שמירה קפדנית על משמעת וחוקים.
רבים ראו בבית הספר לאחיות של הדסה לא רק מוסד המכשיר נשים לסיעוד אלא ככלי שבעזרתו הפיצו את התרבות המערבית, המודרנית בארץ ישראל.
חינוך מקצועי לנשים היה נושא שכמעט ולא שמעו עליו בחלק זה של העולם.
במשך דורות חיו רוב הנשים חיים סגורים ומוגנים, תנועתן הוגבלה לרוב לבית ולחצר, רובן לא נטלו חלק במסחר או בהתמחויות כלשהן, הן לא השתתפו כלל בחיי החברה, הכלכלה או הפוליטיקה של הקהילה.
ההכשרה המקצועית של האחיות הובילה לשינוי בתפיסה הנשית.
בית ספר לאחיות של הדסה לקח חלק בהפיכת העשייה הסיעודית בארץ ישראל מפעילות מצומצמת של נשים שעזרו לרופאים למקצוע ממוסד.
הקמת בית הספר חוללה מהפכה בתחום החינוך לסיעוד בארץ בכך שהוקם מוסד חינוכי לאחיות שהלימודים בו נמשכים שלוש שנים ומבוססים על תוכנית לימודים וגוף ידע כתוב ובסופם מתקיימות בחינות וניתנת הרשאה ממשלתית.
בית הספר בשנותיו המאוחרות 1934–1948
במהלך השנים חלו שינויים בבית הספר המעידים על התבססותו כמוסד חינוכי.
תנאי המגורים של התלמידות שופרו, לתלמידות ניתנה אפשרות לניהול עצמי בתוך מסגרת בית הספר, חולקו מלגות הצטיינות לתלמידות, והחל בתשלומי שכר לימוד.
כמו כן דרישות הקבלה לבית הספר עלו והובילו לירידה בשיעורי הנשירה של סטודנטיות במהלך הלימודים.
למרות כל השינויים, על הסטודנטיות היה להמשיך לעבוד קשה ולשמור על תקנות בית הספר.
בית הספר הפך ממוסד אשר סיפק אחיות מוסמכות לארץ לבית ספר גבוה למקצוע האחות תוך קשר עם האוניברסיטה העברית.
בשנים אלו החלו לקום בתי ספר לאחיות נוספים בארץ ישראל.
בית הספר של הדסה שימש דגם עבור מרבית בתי הספר הנוספים לאחיות בארץ בראשית דרכם.
שולמית קנטור, הייתה הדמות המשמעותית באותה העת, היא הייתה האחראית לתמורות בבית הספר ושימשה כמנהלת בית הספר בין השנים 1934–1948. קנטור נולדה בשנת 1894 בביירות.
היא למדה את מקצוע הסיעוד באוניברסיטה האמריקאית בביירות.
בשנת 1919 היא עלתה לארץ ישראל.
על אף שלא היה לה ניסיון מקצועי רב, השליטה שלה בשפה העברית יחד עם השכלתה כאחות אפשרו לה להיות מורה ביחידה הציונית הרפואית האמריקאית.
בשנת 1921 נישאה ללואיס קנטור והתפטרה מעבודתה.
בשנת 1933, נפטר בעלה, וקנטור נותרה מפרנסת יחידה לארבעת ילדיהם ולכן חזרה לעבוד כאחות.
היא למדה במשך שנה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ומיד אחר כך מונתה לאחות ראשית ומנהלת בית הספר לאחיות של הדסה בירושלים.
עם כניסתה לתפקיד היא שינתה והוסיפה תכנים לתוכנית הלימודים, ביניהם קורסים למיילדות, וסיעוד בחדרי ניתוח.
כמו כן שימשה קנטור כיועצת מקצועית בהקמת בתי ספר לאחיות נוספים ברחבי הארץ.
בשנת 1948, עם קום המדינה, ייסדה קנטור את מחלקת האחיות במשרד הבריאות.
היא ניהלה את מחלקת האחיות עד שנת 1955. אחר כך חזרה להדסה שם לימדה קורסים בסיעוד ובמשך שנים רבות, המשיכה לשמש כיועצת בהקמת בתי חולים ובתי ספר לסיעוד.
שולמית קנטור היא דמות משמעותית שלקחה חלק חשוב בביסוס הסיעוד כמקצוע בארץ ישראל.
בית הספר שינה את שמו במהלך השנים והוא נקרא היום: "בית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית".
משנת 1948 ועד היום התפתחו קורסים בתחומי בריאות הציבור, המיילדות, חדרי הניתוח ובהמשך במנהל.
בנוסף לקורסים אלה, פותחו קורסים על בסיסים בסיעוד לאחיות מוסמכות בטפול נמרץ לב (1982), בטיפול נמרץ כללי (1983) ובסיעוד אונקולוגי אשר הושק ב-1990.
בשנת 1953, הוקם בקריית יובל המרכז לבריאות הקהילה ע"ש סאלי ופיליפ לאון.
הלימודים במרכז זה כללו יחידת לימוד ייחודית שעסקה בבריאות המשפחה וסיעוד קהילתי.
תוכנית זאת נמשכה עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
יוזמה נוספת של בית הספר התקיימה בשנות ה-60 בשיתוף פעולה עם משרד החוץ, במסגרת יוזמה זאת, עסק בית הספר בהכשרת אחיות ומיילדות מאפריקה.
בין השנים 1967–1983 נוהל בית הספר על ידי יהודית שטיינר-פרויד, שהייתה בוגרת בית הספר, מחזור 1941–1944.
בשנות פעילותו הרבות, פרסם צוות בית הספר ותלמידיו כמות גדולה של מחקרים בינלאומיים בתחום הסיעוד.
בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים פעלה שטיינר-פרויד להפוך את בית הספר לאוניברסיטאי, בהמשך המהלך הצליח, ובשנת 1975 הפך לחלק מהפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, מעמדו של בית הספר, הביא להגעת מרצות אורחות מדי שנה, לרוב מאוניברסיטאות בארצות הברית.
המרצות האורחות משתלבות ומשתתפות במחקר של בית הספר, ובצוות הלימוד בו.
בית הספר זכה בפרסים שונים, בשנת 1982 בחגיגית השבעים לבית החולים הדסה, זכה בית הספר בפרס הנרייטה סאלד שהוענק לו על ידי עיריית ירושלים.
בית הספר מציע לימודי בוגר ולימודי מוסמך בלימודי סיעוד מוסמך קליני.
תוכנית זאת החלה בשנת 2001. בית הספר מציע תוכניות לימוד שונות, הכוללת מגוון של קורסים.
בין היתר בית הספר עוסק גם בהסבת אקדמאים ללימודי סיעוד, הכוללים מגוון מקצועות כמו סיעוד בחדר ניתוח ייעוץ הנקה ומקצועות נוספים.
בין הכלים שבית הספר מעניק לבוגריו, הוא פיתוח רגישות לצורכי החולים.
משכן בית הספר ומגורי התלמידות
במהלך שנותיו משכן בית הספר ומגורי התלמידות עברו מקומות רבים.
משכן בית הספר בתחילה היה בבית חולים רוטשילד בירושלים.
תלמידות המחזור הראשון של בית הספר שוכנו במלון "יוז" בצומת הרחובות המלך שלמה ויפו, מול חומת העיר העתיקה.
בסתיו 1919 עברו האחיות לבניין שכור אשר שופץ עבורן בצדו השני של רחוב יפו, ב-Hotel de France, אשר שימש קודם לכן למגורי הגברים חברי המשלחת.
לתלמידות הוקצו עתה 30 חדרים במלון יוז.
הבחירה לשכן את התלמידות בבתי מלון הייתה בעלת משמעות רבה עבור אנשי המשלחת הרפואית.
מערכת הספקת המים למלון והחדרים מרווחים, אפשרו שמירה על הניקיון והסניטציה, שהיו בעלי חשיבות רבה עבור אנשי המשלחת הרפואית.
בחורף 1921 עברו התלמידות ממלון יוז לבית ערבי בסביבת שער שכם, בשכונת מוסררה.
המעבר ממלון לבית היה כנראה תוצאה של שינוי במעמד המשלחת, אשר התכוננה להפיכתה ממפעל זמני למוסד של קבע.
מכיוון שהתלמידות חיו בצפיפות ועדין לא הצליחו למצוא משכן בסמוך לבית החולים רוטשילד, בית נוסף נשכר בשנת 1925 בשכונת מוסררה מול בית החולים האיטלקי.
בית זה שימש למגורי התלמידות עד השנים 1929–1930. גם לאחר שכירת בית נוסף, התלמידות חיו בצפיפות בחדר קטן וללא חשמל, היה חשש לעליה בשכיחות התחלואה של התלמידות ולכן שכרו בית נוסף בסביבות בית החולים האיטלקי, התלמידות גרו בבית זה בתקופה שבין ספטמבר 1929 עד יוני 1931.
בראשית שנות השלושים גרו התלמידות ברחוב החבשים ליד הכנסייה הקופטית, מול ביתו של אליעזר בן-יהודה.
גם שם תוארו תנאי מגורים צפופים, אך בכל המקומות בהם שוכנו התלמידות הקפידו על סדר וניקיון.
בתקופת הניהול של קנטור, משנת 1934 ועד 1939, שנת המעבר להר הצופים, היה מעון התלמידות ב"בית אמינוף" ברחוב יפו פינת רחוב הסולל (היום רחוב חבצלת).
בבית זה היו חדרי לימוד מרווחים אשר התאימו לדרישות ההיגיינה.
החיים בחדרי התלמידות הפכו להיות נעימים.
בשנים 1938–1948 שכן בית הספר בהר הצופים, בבניין בן שלוש קומות.
שתי הקומות העליונות שימשו למגורי התלמידות, שתיים בכל חדר, ובקומה התחתונה היו חדרי לימוד, מעבדות, ספרייה וחדר אירוח למבקרי התלמידות.
בית הספר היה מחובר לבית החולים במנהרה ובשביל מקורה שעבר בגן בית החולים.
בשנת 1945 בעקבות תוכנית ההרחבה בית החולים הורחב הוחלט גם כן להרחיב את בית הספר לאחיות כדי לאפשר קבלה של יותר תלמידות ולהתגבר על המחסור הצפוי באחיות.
בשנת 1946 אף נערך טקס הנחת אבן פינה להרחבת בית הספר, אולם באותה העת גברה האלימות הערבית באזור.
בעקבות האלימות היה צורך לפנות את הר הצופים ובית הספר על 100 תלמידותיו עברו לבניין ממנזר סן ז'וזף ברחוב הנביאים, אשר כונה מעתה 'הדסה ב'.
המעבר לבית החולים של המיסיון היה לא קל עבור התלמידות מכיוון שהתנאים שם היו הרבה יותר ירודים.
בית הספר שכן במנזר סנט ג'וזף במשך 14 שנה עד שעבר למרכז הרפואי הדסה בעין כרם.
בשנת 2006 עבר בית הספר לשכון בבניין המרכזי של בית החולים במרכז הרפואי הדסה.
סטודנטים לסיעוד מתגוררים כיום במעונות האוניברסיטה העברית בגבעת רם ובקמפוס הדסה.
בית הספר לעסקים של לונדון הוא בית ספר למינהל עסקים המשתייך לאוניברסיטת לונדון.
בית הספר נוסד בשנת 1964, מעניק רק תארים מתקדמים – (תואר שני, MBA, PhD ו-EMBA) והוא אחד המעטים בעולם המציעים את הסמכת הכתר המשולש .
הקמפוס הראשי ממוקם בבניין היסטורי שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון נאש בתחילת המאה ה-19 בשולי ריג'נטס פארק שבלונדון.
קמפוס נוסף נחנך ב-2017 במבנה ששימש בעברו כבית העירייה של מרילבון .
לבית הספר יש גם קמפוס משני במרכז הפיננסי הבין־לאומי של דובאי .
LBS מדורג באופן עקבי בין בתי הספר למנהל עסקים הטובים בעולם.
בית הספר דורג במקום הראשון באירופה בשנים 2014, 2015, 2016 על ידי הפייננשל טיימס, ובמקום השני בעולם (ללימודי עסקים וניהול, 2016) בדירוג QS.
בית הספר חבר במספר ארגונים בין־לאומיים: באגודה לקידום בתי ספר קולגיאליים למנהל עסקים (AACSB), באיגוד לתארים שניים במנהל עסקים (AMBA) ובמערכת שיפור האיכות של EFMD (EQUIS).
בית הספר לעסקים של לונדון נוסד בשנת 1964 בשם "בית הספר ללימודים מתקדמים בלונדון", עם ד"ר ארתור ארל כדקאן.
בשנת 1965, בית הספר נרשם כחברה והוכר על ידי אוניברסיטת לונדון כמוסד בעל מורים מוכרים.
ב-1966 הושקה תוכנית ההנהלה הראשונה, ואחריה תוכנית ההנהלה הבכירה.
באותה שנה, גם תואר שני במשרה מלאה הושק, בעת ששיילה קרוס נרשמה כתלמידה הראשונה של בית הספר.
בשנת 1968, בית הספר חנך את תוכנית מלגת סלואן לתואר MSc, אשר היה הראשון מחוץ לארצות הברית.
17 תלמידים נרשמו והתוכנית מומנה על ידי הקרן של אלפרד פ.
סלואן תוכנית הדוקטורט הראשונה הוקמה בשנת 1969 ובשנת 1970 אליזבת השנייה פתחה את בית הספר של ריג'נט פארק.
הדוקטורט הראשון הוענק בשנת 1974. באותה שנה, שיעור הנשים מקרב התלמידים חצה לראשונה את רף ה-15%.
בשנת 1983 הושקה תוכנית MBA בניהולו של סר אנדרו ליקרמן, הדקאן הנוכחי של בית הספר.
בשנת 1986, בית הספר הפך באופן רשמי ל"בית הספר לעסקים של לונדון", ושולב על ידי צ'רטר מלכותי, אשר נתן לבית הספר את הזכות להעניק תארים.
בשנת 1992 קיבל בית הספר את פרס המלכה לייצוא בהוקרה על מתן שירותי חינוך למנהלים ולחברות ברחבי העולם.
באותה שנה הושקה תוכנית MBA למנהלים, ובשנה שלאחר מכן החל בית הספר לתואר ראשון במנהל עסקים.
בשנת 2001, LBS השיקה את התוכנית הראשונה EMBA-גלובל תואר בשיתוף עם בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה (CBS).
בית הספר לעסקים של לונדון ערך את פסגת ההנהגה העולמית הראשונה שלו ב-2003, וב-2007 פתח קמפוס חדש בדובאי כדי להציע גם תואר שני במינהל עסקים ותוכניות לימודים אקדמיות.
בשנת 2009, בית הספר התחיל שתי תוכניות חדשות: EMBA-גלובל אסיה, בשיתוף עם אוניברסיטת הונג קונג ובית הספר למנהל עסקים של קולומביה, ותואר שני בניהול (MiM).
בשנת 2015 רכש בית הספר את בית העירייה הישן של מרילבון והוציא 60 מיליון ליש"ט על שיפוצו במטרה להרחיב את מתקני ההוראה שלו.
המבנה, שנחנך ב-2017, משמש כקמפוס השני של בית הספר בלונדון ונקרא "מרכז סמי עופר" לכבוד משפחת עופר, שתרמה 25 מיליון ליש"ט לפיתוחו.
LBS השיקה בשנת 2016 תוכנית חדשה, מאסטרס בניתוח פיננסי, אשר מכוונת את בוגרי בתי הספר המעוניינים להמשיך בקריירה בתחום הכספים.
במטרה להתרחב ארגן בית הספר קמפיין מימון בסך 100 מיליון ליש"ט.
בתחילת שנת 2016 גויסו 98 מיליון ליש"ט, שמתוכם 40 מיליון ליש"ט ישמשו לשיפוץ בית העירייה הישן של מרילבון, ו-28 מיליון ליש"ט יוקצו למחקר, 18 מיליון ליש"ט למלגות לסטודנטים, 10 מיליון ליש"ט בית הספר של הקרן, ו-4 מיליון ליש"ט כדי לשפר את הטכנולוגיה ברחבי בית הספר.
עד יוני 2016 גייס בית הספר 125 מיליון ליש"ט אשר רובם המכריע נתרמו על ידי ג'ים רטקליף ועידן עופר.
פרנסואה אורטלו-מאנה, דקאן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת ויסקונסין, החליף את ליקרמן כמנהל החדש באוגוסט 2017. הכלכלן סרגיי גורייב מכהן כדקאן בית הספר החל מאוגוסט 2024.
הקמפוס הראשי ממוקם בשכונת מרילבון, בשולי ריג'נטס פארק.
הבניין הראשי , שתוכנן על ידי ג'ון נאש, יחד עם כל השטח של פארק ריג'נטס, נבנה במקור כ-26 בתים מדורגים בין השנים 1822–1823. על קו הגג יש עשר כיפות מחודדות, והחזית מעוטרת בעמודים קורינתיים.
בית הספר מחזיק במספר מתקנים, כולל מרכז ספורט, מסעדה, שלושה בתי קפה וספרייה, כולם מוקדשים לשימוש בלעדי של חברי הקהילה שלו.
בנוסף, בית הספר מחזיק בפאב פרטי צמוד לקמפוס, והוא מכונה בשם "טירת וינדזור".
רוב הכיתות ללימודי תואר שני במנהל עסקים ממוקמות באגף סיינסבורי, במרכז שורת הבניינים.
אין מקום לינה בקמפוס לתלמידים במשרה מלאה, אם כי יש חדרים בקמפוס עבור המבקרים, סגל בית הספר ומנהלי החינוך המבצעת.
רוב התלמידים בוחרים לגור בבנייני מגורים פרטיים סמוכים או באולמות סטודנטים, כמו בית הסטודנטים הבין־לאומי שבלונדון.
תהליך הגיוס הוא תחרותי ביותר.
סטודנטים מכל רחבי העולם מנסים להתקבל, מה שהופך את התחרות לבין־לאומית.
על כל המועמדים לגשת לבחינות בין־לאומיות הקשורות ליכולותיהם באנגלית (TOEFL) או ל-IELTS ולמיומנויות מתמטיות/לוגיות (GMAT או GRE).
בממוצע רק ציונים שהם בין 10% הרף העליון נחשבים.
המועמדים מתבקשים גם לכתוב מספר חיבורים (נושאים קשורים לתוכניות המתוכננות).
הראשון מורכב משליחת בקשה עם המידע הבא:
טופס בקשה (מידע מינהלי ואקדמי על המועמד, אך גם תוכנית הקריירה שלו ושאיפות אישיות)
(הציון הממוצע של GMAT הוא בדרך כלל בסביבות 700 שהוא 90%)
שני מכתבי ייחוס (אקדמאי ואחד מקצועי)
התעתיק האקדמי של המועמד עם ציוניו
לאחר קבלת הבקשה נערכת בדיקה על ידי ועדת הבחירה.
אם המועמד עומד בקריטריונים של בית הספר, הוא יוזמן לראיון בקמפוס בלונדון.
אם עבר את השלב האחרון בהצלחה, המועמד יקבל הצעת לימודים מבית הספר.
תואר שני במינהל עסקים (MBA)
התוכנית העיקרית של בית הספר הוא גמיש יחסית, מה שגורם לזמן קצר של בין 15 ל-21 חודשי לימוד יוכל הסטודנט לרכוש תואר שני במנהל עסקים.
סטודנטים לתואר MBA מוזמנים לקחת קבוצה שנקבעה של קורסי ליבה ולבחור מתוך בערך 70 קורסי בחירה שונים.
גודל התלמידים בכיתה הוא כ-400 סטודנטים בכל מחזור שנתי.
אלה מחולקים לחמישה זרמים של כ-80 סטודנטים.
מעבר לאנשי אקדמיה, בית הספר שם דגש על פיתוח אישי ומקצועי, כולל מנהיגות, מודעות גלובלית ובניית מיומנויות עסקיות.
התפתחויות אלה מתבצעות באמצעות סדנאות מיוחדות בהנחיות יועצים חיצוניים, סטודנטים ואנשי סגל.
בנוסף למגוון קורסי בחירה בבית הספר לעסקים בלונדון, יש בבית הספר שותפויות עם כ-32 בתי ספר חילופיים ברחבי העולם.
תוכנית MBA בבית הספר נחשב למובילים בעולם והוא בדרך כלל בחלק העליון של העשירייה הפותחת בדירוגים השונים.
בשנת 2015 דירג הפייננשל טיימס הבריטי בדירוג MBA העולמי, את LBS במקום השני בעולם רק אחרי בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד (HBS).
בשנת 2014 דירג ה-CNN האמריקני במקום החמישי בעולם.
באותה שנה דירג גם ה-Business Insider במקום ה-9 בעולם.
בשנת 2016, תוכנית MBA של בית הספר היה מדורגת במקום 21 ברחבי העולם להשפעה חברתית וסביבתית על ידי מגזין Corporate Knights הקנדי.
בתוך אירופה, LBS, בעקביות מדורגת כעליונה בתוכניתה מהתוכנית האחרת.
בדו"ח שבחן 200 בתי ספר למנהל עסקים לשנת 2015, מדורג בית הספר במקום הראשון בין כל שנת הלימודים לתואר שני במנהל עסקים (MBA).
בין שתי תוכניות MBA לא-אמריקאיות, LBS דורג במקום הראשון על ידי בלומברג ביזנסוויק ב-2012, על ידי האקונומיסט ב-2012, 1 על ידי Financial Times ב-2014 וב-2012, ובמקום הראשון על ידי המגזין פורבס ב-2011, ב-2012 וב-2013.
לתוכנית MBA יש אחת מתוכניות החליפין הבין־לאומיות הגדולות בעולם.
בית הספר מציע ארבעה תארים במשרה חלקית במנהל עסקים, אשר הושלמו בין 16 ל-20 חודשים.
ברמה אקדמית, בית הספר מציע את אותה התואר גם לתלמידי תואר שני במנהל עסקים וגם במשרה מלאה.
התוכניות כוללות קורסי ליבה דומים מאוד לתואר MBA במשרה מלאה, עבודת שדה בין־לאומית ומגוון רחב של קורסי בחירה.
הקורס מסתיים עם אבן הפינה יחד עם פרויקט החברה או דוח ניהול.
MBA (דובאי) - התוכנית מתחילה בשבוע אוריינטציה בלונדון.
בעקבות זאת, התלמידים לוקחים 10 מודולים הליבה, אשר נלמדים בתוך ארבעה או חמישה בלוק כל חודש בדובאי.
לאחר מכן התלמידים מתחייבים בחופש בחירה, אשר מוצעים בעיקר בלונדון, וכן משימה בין־לאומית.
שני מודולי ליבה נוספים מתקיימים בלונדון.
EMBA - ארצות הברית - 140 מנהלים נוספים נרשמים לתוכנית EMBA-Global בתואר שני.
הוא נלמד בשיתוף עם בית הספר לעסקים של קולומביה.
הבוגרים מוענקים לתואר בשתי האוניברסיטאות.
השנה הראשונה כוללת מודולים של שבוע בכל חודש לסירוגין בין לונדון לניו יורק.
בשנה השנייה, על התלמידים לבחור מתוך מגוון מלא של בחירות זמינות בבתי הספר המשתתפים.
EMBA - אסיה הגלובלית - הושק בשנת 2008 בשיתוף עם אוניברסיטת הונג קונג וקולומביה.
ההוראה מתקיימת בכל שלושת בתי הספר העסקיים.
בעוד שהשנה הראשונה מבוססת על מודל ה-EMBA-Global הטראנס-אטלנטי, בית הספר קובע כי מכיוון ש"אמבה-גלובל אסיה מיועדת לאנשים שיש להם או יהיו להם תחומי אחריות בין-לאומיים משמעותיים, כל הקורסים משקפים חלק גדול יותר מהחומר הגלובלי".
מלגת סלואן נוסדה בשנת 1968 והיא תוכנית לתואר שני המיועדת למנהלים בכירים, אנשי מקצוע ויזמים בעלי ניסיון רב בקבלת החלטות ברמות אסטרטגיות.
תהליך הקבלה הוא תחרותי ביותר וסלקטיבי.
בממוצע, לעמיתי סלואן יש כבר 15 שנות ניסיון וניהול כאשר הוא מתקבל לתוכנית.
כיתה טיפוסית היא מגוונת וכוללת משתתפים מ-13–23 מדינות שונות.
בית הספר מציע תוכנית "תואר שני במימון" (MF) הן במשרה חלקית והן במשרה מלאה.
בסביבות 120 תלמידים משתתפים במשרה מלאה, ו-60 משתתפים במשרה חלקית.
בשנת 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ו-2017 היא הייתה מדורגת במקום הראשון בין תואר שני במימון (לאחר ניסיון) לשאר התוכניות בעולם, על ידי פייננשל טיימס.
תואר שני בניתוח פיננסי (MFA)
המאסטרס בניתוח פיננסי היא התוכנית האחרונה המוצעת על ידי בית הספר לעסקים בלונדון.
המחלקה הראשונה התחילה בספטמבר 2016 וכללה 12 חודשים של קורסים.
התוכנית מכוונת בוגרי בתי ספר אלה עם פחות משנה של ניסיון בעבודה אשר מתכננים להתחיל קריירה בתחום הכספים.
תוכנית הלימודים מורכבת מ-10 קורסי ליבה המבוססים על 5 עמודי יסוד (חשבונאות, מימון, ניהול נכסים, שוק האוצר וכלכלה פיננסית).
כמו כן, על התלמידים לעקוב אחר שלושה מבחני בחירה שבהם המינימום שתיים, חייב להיות קשור למימון.
התוכנית כוללת שבוע טבילה עסקית בתוך חברה (Google, Deloitte, CNN, Accenture, Blackrock וכו') ולעבוד על מקרים בזמן אמת.
לבסוף, התלמידים צריכים להשתתף בטיול שטח (טיול לימודי) שנמשך שבוע.
חוויית הנסיעות הזו מורכבת מארוחות רשת רבות, מביקור החברה ומצגות החברה.
תואר שני במנהל עסקים (MiM)
מאסטרס בניהול (MiM) היא שנה אחת לתואר שני בניהול מכוון בוגרי האחרונות שיש להם פחות משנה של עבודה במשרה מלאה לתואר ראשון ניסיון בעבודה או פחות משנתיים של ניסיון בתפקיד עסקי לא מסורתי.
התוכנית בנויה ב-3 מונחים המורכבת מקורסי הליבה הבאים:
כמו כן, על התלמידים לעקוב אחר 2 קורסי בחירה ולבחור בין 30 קורסים שונים.
בשנת 2016 היא דורגה במקום השישי בעולם על ידי הפייננשל טיימס, לאחר שהיה בעשירייה הראשונה בעולם מאז שהוא הפך לזכאי לדירוג.
96% מכלל הבוגרים קיבלו הצעה בתוך שלושה חודשים מסיום הלימודים.
40% עובדים בייעוץ, 35% במימון והשאר בענפים שונים.
גלובל מאסטרס בניהול (Global MiM) הוא קורס דו-שנתי במשרה מלאה החל מחודש ספטמבר 2015, שבו התלמידים זכו בשני תארים מוכרים: תואר שני במינהל (MAM) ותואר שני במדעים (MSc) בעסקים בין־לאומיים.
התואר נמסר במשותף על ידי בית הספר לעסקים בלונדון ובית הספר פודאן לניהול בשנחאי.
כ-10,000 מנהלים מגיעים מדי שנה לתוכנית הלימודים.
בית הספר מציע תיק של 31 תוכניות לימודים אקדמיים בכלל, ניהול אסטרטגיה, מנהיגות, שיווק, משאבי אנוש וכספים.
תוכניות אלה מתחלקות לשני תחומים מרכזיים, פתוחים ומותאמים אישית.
מחקרי בית הספר נעשים על ידי 150 עובדי הסגל של בית הספר באמצעות 16 מרכזי מחקר או מכונים.
על פי מסגרת מצוינות המחקר לשנת 2014, בית הספר זכה לאחוז הגבוה ביותר של מחקרים מובילים בעולם מבין המוסדות הבריטים להשכלה גבוהה.
בית הספר מציע תוכנית לתואר שלישי במשרה מלאה.
היא תומכת ב-60 מועמדים לתואר שלישי במימון מלא בשבע תוכניות דוקטורט: חשבונאות, כלכלה, כספים, מדעי הניהול ותפעול, שיווק, התנהגות ארגונית וניהול אסטרטגי.
בית הספר למשפט צבאי הוא יחידה בפרקליטות הצבאית האחראית על ההכשרות בצה"ל בתחום המשפט הצבאי ועל הפיתוח המקצועי של המשרתים בפרקליטות הצבאית.
יחידה זו הוקמה בשנת 1996, בין היתר על רקע סדרת אירועי תאונות האימונים שהתרחשה בצה"ל בראשית שנות ה-90, וכן לאור התחזקות השפעתו של המשפט על פעילותו המבצעית של צה"ל.
מספר שנים לאחר הקמתו, הוטל על בית הספר למשפט צבאי, מעבר למשימת ההכשרה וההסמכה של קציני צה"ל לשפוט בדין משמעתי, גם לפקח על ההליכים המשמעתיים המתנהלים בצה"ל.
הוא גם מרכז את הטיפול בגיבוש המלצות צה"ל ביחס לבקשות חנינה המוגשות על ידי חיילים.
בית הספר למשפט צבאי היה המוציא לאור של כתב העת "משפט וצבא", והיה אחראי על הפקת פרסומים, חוברות, לומדות וחומרי הדרכה משפטיים אחרים בעבור צה"ל.
בית הספר ממוקם במחנה גדעונים, סמוך למחנה צריפין.
מפקדו הוא קצין בדרגת סגן אלוף, בכפיפות ישירה לסגן הפרקליט הצבאי הראשי.
הכשרת קציני וחיילי הפרקליטות הצבאית ובכלל זה קורסים להכשרת מש"קי משפט (עוזרים משפטיים) ורשמים משפטיים וכן קורס הכשרת קציני המשפטים – ההשלמה החילית של קציני המשפטים בפרקליטות הצבאית, אותה עוברים קציני היחידה לאחר השלמת לימודי המשפטים האקדמיים.
הסמכת קציני צה"ל לשמש כקציני שיפוט בהליכים משמעתיים.
פיקוח על הליכים משמעתיים בצה"ל – בית הספר פועל מטעם סגן הפרקליט הצבאי הראשי, כגורם המרכז את הפיקוח על הליכים משמעתיים בצה"ל ובבירור טענות המועלות על ידי חיילים בקשר לתקינות ההליכים המשמעתיים שהתנהלו בעניינם.
טיפול וגיבוש חוות דעת משפטיות בנוגע לבקשות חנינה המוגשות על ידי חיילים לנשיא המדינה.
הוועדה הצבאית לעיון בעונש – ריכוז ועדה בראשות שופט צבאי, המוסמכת להפחית תקופת מאסר שנגזרה על חייל.
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים נוסד בשנת 1969 והוא מהווה כיום חלק מהפקולטה לאמנויות של הסמינר.
בית הספר מציע מגוון שיעורים עיוניים ומעשיים הכוללים עבודה על מונולוגים, ריקוד, תנועה, משחק עם מסיכות, דיקציה והגשת טקסט, עיצוב קול ושירה, מוזיקה וכתיבה, לשון, תולדות התיאטרון, ניתוח מחזות, משחק אישי, משחק מול מצלמה, וסדנאות העשרה.
הצעה להקמת בית ספר להכשרת חברי קיבוץ בתחום המשחק עלתה ב-1968, ובעקבותיה הוקם בית הספר בשיתוף עם בימת הקיבוץ ותיאטרון בימות.
בית הספר מעודד את הסטודנטים ליצירה ולמודעות חברתית-פוליטית וזאת מתוך תפיסת השחקן כאמן יוצר בעל אחריות ולא רק ככלי קיבול.
התפיסה נובעת, בחלקה הניכר, מהיות בית הספר חלק ממכללה לחינוך בעלת אג'נדה דמוקרטית ברורה.
בסוף שנה ג' מעלים הסטודנטים הצגות סיום שרבות מהן זכו לאורך השנים להיות מוצגות על בימות התיאטראות בארץ.
הלימודים בבית הספר נמשכים שלוש שנים ובסיומם מקבלים הסטודנטים תעודת גמר.
בוגרי בית הספר שהשלימו לימודים לתעודת שחקן יכולים להשלים את לימודי תעודת הוראה ותואר .B.Ed לאחר שיעמדו בתנאי הקבלה לתואר ראשון וראיון אישי.
בנוסף מציע בית הספר מציע מכינה למשחק.
רבים מבוגרי בית הספר השתלבו עם השנים בתיאטראות השונים.
קבוצת הצעירים החדשה של תיאטרון הבימה מורכבת רובה ככולה מבוגרי בית הספר וכך גם קבוצת הצעירים של תיאטרון יפו.
ב-2003 נבחר השחקן והבמאי איציק ויינגרטן לעמוד בראש בית הספר, והחליף את ישל סקר, שכיהן בתפקיד 12 שנים.
החל מיוני 2022 השחקן והבמאי יחזקאל לזרוב בראש בית הספר.
בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל הוא בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת מחקר פרטית בניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית.
הוא הוקם בשנת 1824 ודורג כבית הספר הטוב ביותר למשפטים בארצות הברית על ידי "US News & World Report" בשנים 1990–2023. בית הספר נחשב לאחד המוסדות האקדמיים הסלקטיביים ביותר בעולם, עם שיעור קבלה שעומד על כ-4%, הנמוך ביותר מכל בית ספר למשפטים בארצות הברית (נכון לשנת 2021).
כל כיתה בתוכנית התלת-שנתית בפקולטה כוללת כ-200 תלמידים.
לבית הספר ישנו כתב עת משפטי בשם "Yale Law Journal", שנחשב לאחד מכתבי העת המשפטיים המצוטטים ביותר בארצות הברית.
כ-83% מבוגרי שנתון 2019 קיבלו עבודה במשרה מלאה, כתשעה חודשים לאחר סיום הלימודים.
בוגרי בית הספר למשפטים בייל כוללים דמויות בולטות רבות במשפט ובפוליטיקה, כולל נשיאי ארצות הברית ג'רלד פורד וביל קלינטון ומזכירת המדינה והמועמדת לנשיאות, הילרי קלינטון.
הבוגרים כוללים גם את שופטי בית המשפט העליון הנוכחיים של ארצות הברית, קלרנס תומאס, סמואל אליטו, סוניה סוטומיור וברט קוואנו.
בבית הספר למדו מספר שופטי העליון לשעבר, סנטורים וראשי מדינות.
בית הספר התחיל במשרד עורכי הדין בניו הייבן של בעשור הראשון של המאה ה-19, שהחל להכשיר עורכי דין.
ב-1810 המשרד כבר הפעיל בית ספר למשפטים.
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-19 בית הספר סופח לאוניברסיטת ייל ובשנת 1843 החלו תלמידי בית הספר לקבל תארים של ייל.
הדקאן ה-15 של בית הספר למשפטים, (שכיהן בשנים 2004–2009), הפך את רעיון זכויות האדם למוקד מקצועי בבית הספר למשפטים, בהתבסס על מגמות קיימות בעשרים השנים שקדמו לכהונתו.
בשנת 2022, שני שופטי ערעורים פדרליים, ו, הפסיקו להעסיק את בוגרי בית הספר בגלל החשש שבית הספר מדכא דעות שמרניות.
המוסד ידוע באוריינטציה המלומדת שלו; חלק גדול יחסית מבוגרי בית הספר (9%) בוחרים בקריירה אקדמית תוך חמש שנים מסיום הלימודים, בעוד שמספר נמוך יחסית (46%) בוחרים לעבוד במשרדי עורכי דין בחמש השנים שלאחר סיום הלימודים.
מאפיין נוסף בבית הספר מאז שנות ה-30 הוא המעורבות בשירות הציבורי.
הסטודנטים מפרסמים תשעה כתבי עת משפטיים.
בנוסף על כך, בית הספר הוא הפקולטה למשפטים המצוטטת ביותר בארצות הברית (נכון ל-2010)
בנובמבר 2022 אוניברסיטת ייל החליטה לפרוש מהדירוג המשפטי של "US News & World Report" מתוך ביקורת על אופי הדירוג.
בעקבות ההחלטה של האוניברסיטה גם בית הספר למשפטים בהרווארד פרש מהדירוג.
בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק הוא בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת מחקר פרטית בדורהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
כאחד מ-10 בתי הספר והמכללות באוניברסיטה, בית הספר למשפטים החל לפעול ב-1868 כבית הספר למשפטים של טריניטי קולג'.
ב-1924, בעקבות שינוי השם של טריניטי קולג' לאוניברסיטת דיוק, שונה שם בית הספר לבית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק.
בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק מדורג כאחד מבתי הספר המובילים למשפטים בארצות הברית.
הקבלה היא סלקטיבית, כאשר רק עשירית מהמועמדים מתקבלים.
בשנת 1855 טריניטי קולג' (שהטרימה את אוניברסיטת דיוק) החלה לקיים הרצאות במשפט החוקתי והבינלאומי – אך לא למטרות תואר אקדמי.
בשנת 1865 נוסדה רשמית המחלקה המשפטית של הקולג'.
בשנת 1868 המחלקה הפכה לבית ספר.
בשנים 1894-1904 בית הספר היה סגור, ונפתח מחדש על ידי ג'יימס ביוקנן דיוק ובנג'מין ניוטון דיוק, כאשר סמואל פוקס מרדכי כיהן כפרופסור הבכיר הראשון.
בית הספר למשפטים עבר למקומו הנוכחי בקמפוס המערבי של האוניברסיטה בשנת 1963.
בית הספר למשפטים של דיוק מדורג במקום החמישי בארצות הברית (ביחד עם בית הספר למשפטים של הרווארד ובית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק) על פי US New בשנים 2023–2024. בית הספר למשפטים מדורג באופן שגרתי בין 14 בתי הספר למשפטים המובילים בארץ, והוא חבר בפורום בתי הספר למשפטים "T-14".
בית הספר דורג על ידי פורבס כבעל דירוג עורכי דין עם השכר החציוני השני בגובהו באמצע הקריירה.
בשנת 2017, דירוג The Times Higher Education דירג את בית הספר כבית הספר למשפטים הטוב בעולם.
המקום השלישי בסיכויי הקריירה הטובים ביותר לפי סקירת פרינסטון (דירוג חמישי ב-2020 וב-2023)
בית הספר למשפטים החמישי באיכותו בעולם לפי דירוג Vault משנת 2017
בית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד הוא בית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת מחקר פרטית ליד פאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הברית.
בית הספר הוקם בשנת 1893, והוא מדורג באופן קבוע בין שלושת בתי הספר המובילים למשפטים בארצות הברית על ידי "US News & World Report" מאז תחילת הדירוג בשנות ה-80 של המאה ה-20. במהלך המאה ה-21 בית הספר מדורג במקום השני וצמוד לבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
בשנת 2021 שיעור הקבלה לבית הספר היה 6.28% – אחוז הקבלה הנמוך ביותר בארצות הברית לאחר בית הספר המקביל בייל.
מאז 2019 משמשת כדקאנית בית הספר.
בית הספר למשפטים בסטנפורד מעסיק יותר מ-90 חברי סגל במשרה מלאה ובמשרה חלקית וכולל למעלה מ-550 סטודנטים שלומדים לקראת תואר דוקטור במשפטים (JD).בית הספר מעניק גם ארבעה תארים משפטיים מתקדמים: תואר שני במשפטים (LL.
M), תואר שני במשפטים (MSL), תואר שני במדעי המשפט (JSM), ודוקטור למדעי המשפט (JSD).
מדי שנה מתחילים את הלימודים בבית הספר כ-180 סטודנטים חדשים – המספר הקטן ביותר מבין 14 בתי הספר למשפטים המובילים בארצות הברית ("").