tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא מעולם לא הייתה נשואה ולא היו לה שום רומנים ידועים.
היא שמרה על פרופיל נמוך וחיה בצניעות, למרות קהל הלקוחות העשיר שלה.
היא לא נתנה ראיונות ולא כתבה על עצמה.
היא עבדה ללא לאות עם מינימום שעות שינה ואוכל.
במהלך המעבר לפריז היה לה סכום כסף שהוענק לה על ידי הוריה עבור כל הוצאות השנה הראשונה.
גם כשנגמר כספה, היא מעולם לא ביקשה ממשפחתה כסף נוסף, אלא במקום זאת למדה לחיות על תקציב הדוק.
חוויה זו נתנה לה הבנה קונקרטית כיצד להתמודד עם כסף ביעילות, מה שעזר להפוך אותה לאשת עסקים מצליחה לאחר שפתחה פרקטיקה משלה, ועזר לה להקפיד על תקציבי הלקוחות שלה בפרויקטים שביצעה עבורם.
מוטרדת מהחוסרים בסיפור חייה של ג'וליה מורגן, בלינדה טיילור, כתבה את "להיות ג'וליה מורגן" – "Becoming Julia Morgan", מחזה משנת 2012 בו טיילור מדמיינת סיפור חיים מתקבל על הדעת עבור מורגן.
ג'וליה מורגן קבורה בבית העלמין בבית הקברות במאונטיין וויו בגבעות אוקלנד, קליפורניה.
בשנת 1995 נקרא לכבודה ועל שמה אולם האירועים בבניין הסוחרים בסן פרנסיסקו, שם שכן משרדה בשנים 1907 עד 1950.
בשנת 1999, בית מגורים בסגנון התחייה הים תיכונית שנבנה במקור בשנת 1918 עבור צ'ארלס גתה מסקרמנטו, שינה שמו לבית ג'וליה מורגן.
הוא נוסף קודם לכן למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1982.
בשנת 2006 פורסם ספר תמונות ילדים שכותרתו "ג'וליה מורגן בונה טירה" והוא זמין בספריות ציבוריות רבות .
ב -28 במאי 2008 הודיעו מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר והגברת הראשונה מריה שרייבר כי ג'וליה מורגן תצורף להיכל התהילה של קליפורניה, הממוקם במוזיאון של קליפורניה להיסטוריה, נשים ואמנות.
טקס צירוף שמה להיכל התקיים ב־15 בדצמבר ואחייניתה הגדולה קיבלה את הכבוד במקומה.
בשנת 2014, ולאחר מותה, הוענקה לג'וליה מורגן מדליית זהב מטעם המכון האמריקני לאדריכלים (AIA) זהו הפרס הגבוה שמעניק המכון, והיא האדריכלית הראשונה שקיבלה את הכבוד הזה.
ג'וליה באבט שרה נויברגר, הברונית נויברגר היא רַבָּה רפורמית בריטית.
היא כיהנה כמצליפה של המפלגה הליברל-דמוקרטית, ונכנסה לבית הלורדים ב-2004. אבירת מסדר האימפריה הבריטית.
נויברגר נולדה ב-27 בפברואר 1950 בהמפסטד, לונדון.
בתם של וולטר וליזל שוואב (Schwab).
אמה הגיעה לאנגליה כפליטה מגרמניה הנאצית ב-1937. אביה היה בן להורים שהגיעו מגרמניה לפני מלחמת העולם הראשונה.
נויברגר למדה בתיכון ברובע מגוריה (South Hampstead High School) .
למדה אשורולוגיה ועברית בניוהאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג .
לימודי רבנות בקולג' לאו בק.
נשיאת (chancellor) אוניברסיטת אלסטר .
פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד – 2006.
נויברגר הוסמכה לרבנות בקולג' לאו בק ב-1977. מ-1977 עד 1989 שימשה ברבנות בבית הכנסת הליברלי של דרום לונדון (South London Liberal Synagogue).
בשנים 2011 עד 2020 שימשה כרבנית הבכירה בבית הכנסת הרפורמי של מערב לונדון (West London Synagogue) .
הייתה נשיאת היהדות הליברלית בבריטניה עד אביב 2011.
נויברגר משתתפת בקביעות בתוכנית "הפסקה למחשב" (Pause for Thought) ב-BBC2.
יושבת ראש ה-Think tank הרפואי "קרן המלך" (the King's Fund) – 1997 עד 2004.
יושבת ראש הוועדה לעתיד הפעילות ההתנדבותית בבריטניה 2006–2008.
Champion של ההתנדבות בבריטניה 2007–2009.
הייתה חברת חבר הנאמנים של Full Fact , ארגון בריטי המקדם דיווחים מהימנים.
יושבת ראש חבר הנאמנים של מכון ון ליר בירושלים.
נויברגר החלה את חייה הפוליטיים כחברת המפלגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בבחירות לפרלמנט ב-1983 הייתה מועמדת מטעם המפלגה, אולם לא נבחרה.
ננויברגר הייתה חברת הפרלמנט מטעם המפלגה הליברל-דמוקרטית.
היא שימשה מצליפה של הסיעה בפרלמנט.
בספטמבר 2011 פרשה מהמפלגה ועברה כקרוס בנצ'ר לבית הלורדים.
נויברגר פרסמה 13 ספרים (נכון לנובמבר 2020), ביניהם:
הסיפור של היהדות (The Story of Judaism), ספר ילדים – 1986.
"המדינה המוסרית שבה אנו חיים" (The Moral State We're In) ב-2005.
DBE מפקדת במסדר האימפריה – 2003.
זוכת עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית.
חברת כבוד בקולג' המלכותי לרופאים.
דוקטור לשם כבוד ממספר גדול של אוניברסיטאות.
ביניהן: אוניברסיטת המלכה בבלפסט, אוניברסיטת אברדין ואוניברסיטת לונדון.
נשואה לאנטוני נויברגר ולהם בת ובן.
ג'וליה השובבה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1948, בבמויו של ג'ק קונוויי, עם גריר גרסון ווולטר פידג'ן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "The Nutmeg Tree" של מרג'רי שארפ משנת 1937.
לונדון, 1936 השחקנית והזמרת ג'וליה פאקט (גריר גרסון) מקבלת מכתב הזמנה לנישואי בתה סוזן (אליזבת טיילור) המתגוררת עם אביה ויליאם (וולטר פידג'ון) בדרום צרפת.
ג'וליה הכירה את ויליאם בשלהי מלחמת העולם הראשונה והם נישאו למרות התנגדות אימו (לוסיל ווטסון) ונולדה להם סוזן.
לאחר שנה הם נפרדו אך לא התגרשו בגלל כבוד משפחתו.
באונייה לצרפת מכירה ג'וליה אקרובט בשם פרדי גונצ'יו (סזאר רומרו) שמופיע עם אחיו במופעי אקרובטיקה.
היא מתאהבת בו ובהגיעם לפריז היא משתתפת במופע שלהם בו היא רוקדת ושרה.
היא מסכימה להתארס לפרד אבל בינתיים הם נפרדים והיא מפתיעה את פרד ואימו.
היא נפגשת עם סוזן והן מתחבקות למרות השנים הרבות שהפרידו ביניהן.
בבית פקארד עוד גם הצייר ריצ'י (פיטר לופורד) שלוטש עיניים לעבר סוזן.
ג'וליה רוצה לקנות מתנות אך אין לה כסף.
היא הולכת לקזינו אך מפסידה ואז "מתלבשת" על קולונל ווילוברוק (ברוס ניג'ל) שחושב שהיא שלו לאחר שנתן לה 6950 פרנקים אך היא מצליחה להתחמק ממנו ולקנות מתנות.
היא אינה יודעת שהקולונל וויליאם הם חברים.
כשויליאם, ג'וליה ווילוברוק נפגשים, העלילה מסתבכת.
העלילה מסתבכת שוב כאשר מגיע פרד לפגוש את "ארוסתו" ולאחר שהתברר לו מעשיה הוא בורח משם.
בינתיים מתפתחת שוב אהבה בין סוזן לריצ'י שבורחים על מנת להתחתן.
לאחר מעלות ומורדות מתאהבים ויליאם וג'וליה מחדש.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגריר גרסוןג'וליה פאקטוולטר פידג'ןויליאם פאקטאליזבת טיילורסוזן פאקטבתם של ויליאם וג'וליהפיטר לופורדריצ'י לוגאןציירסזאר רומרופרד גנוצ'יואקרובטניג'ל ברוסקולונל ווילוברוקלוסיל ווטסוןגב' פאקטאמא של ויליאם
ג'וליה ג'אנל לטלו היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת לואיזיאנה.
לטלו נבחרה לבית הנבחרים האמריקאי במרץ 2021 לאחר בחירות מיוחדות שהתקיימו עקב מות בעלה, חבר הקונגרס הנבחר לוק לטלו שנבחר בנובמבר 2020 אך נפטר בטרם הושבע לתפקידו.
היא האישה הרפובליקנית הראשונה המייצגת את לואיזיאנה בבית הנבחרים.
לטלו נולדה בשם ג'וליה ג'אנל בארנהיל במרץ 1981 במונרו שבלואיזיאנה, והשלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון וושיטו כריסטיאן.
ללטלו תואר ראשון ותואר שני בדיבור מאת אוניברסיטת לואיזיאנה במונרו, ולאחר מכן השלימה באוניברסיטת דרום פלורידה לימודי דוקטורט בתקשורת ב-2012. עבודת הדוקטורט של בארנהיל בשנת 2011 נקראה "ההענקת משמעות ליגון: תפקיד הריטואלים והסיפורים בהתמודדות עם אובדן משפחתי פתאומי".
במהלך לימודיה בתיכון הכירה את לוק לטלו, וב-2013 הם נישאו זה לזה.
היא עבדה כמנהלת חינוך ובטיחות מטופלים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טוליין.
בשנת 2018 היא מונתה למנהלת עניינים חיצוניים ותקשורת אסטרטגית באוניברסיטת לואיזיאנה במונרו.
בשנת 2020 נמנתה בין המועמדים הסופיים לנשיאות האוניברסיטה.
במהלך בחירות 2020 נבחר בעלה, לוק לטלו, לייצג בבית הנבחרים של ארצות הברית את מחוז הקונגרס החמישי של לואיזיאנה.
עם זאת, בטרם התכנס הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ונערכה השבעתו לתפקיד, נפטר לטלו מסיבוכי מחלת נגיף קורונה 2019. אלמנתו, ג'וליה, החליטה להתמודד בבחירות המיוחדות למילוי מקומו בינואר 2021. במהלך מסע הבחירות שלה, זכתה לטלו לתמיכות בולטות, בהן אחת מנשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ.
בשלהי פברואר גייסה לטלו כ-683 אלף דולר אמריקני, סכום הכסף הגבוה ביותר שגייס מועמד כלשהו בבחירות המיוחדות.
ב-21 במרץ 2021 נבחרה לטלו אל בית הנבחרים של ארצות הברית עם 64.86% מקולות הבוחרים.
שבועות אחדים אחר כך, ב-14 באפריל, לטלו הושבעה לתפקידה כחברת הקונגרס בידי יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי.
ג'וליה רוניה גווין היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת המגנה והקשרית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
גווין החלה את קריירת הכדורגל שלה כשהייתה בת שמונה, כשהצטרפה למועדון המקומי איילינגן.
ב-2009 עברה לקבוצת הבנים של המועדון פרידריכסהאפן מאזור מגוריה, בה שיחקה במשך חמש שנים.
ממועדון זה יצאה לשחק לתקופות עבור המועדונים ראוונסבורג ו-וויינגרטן, עם האחרון השתתפה בבונדסליגה הצעירה במשך שנה.
לקראת עונת 16–2015 עברה גווין לקבוצת המילואים של המועדון פרייבורג באמצעות הסכם שיתוף פעולה עם רוונסבורג.
ב-13 בספטמבר 2015 ערכה גווין את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה לנשים במדי פרייבורג כשהיא בת 16 בלבד, בניצחון 6:1 על פ.צ.
קצת פחות מחודש לאחר מכן, ב-11 באוקטובר, פתחה לראשונה בהרכב.
ב-6 בדצמבר 2015 הבקיעה את שערה הראשון בבונדסליגה, בניצחון 6:1 על באייר לברקוזן.
ב-25 בפברואר 2019 עברה גווין למועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה.
את שערה הראשון עבור באיירן כבשה ב-14 ביוני 2020 בניצחון 2:0 על קארל צייס יינה.
ב-19 בספטמבר 2020 קרעה גווין את הרצועה הצולבת מה שגרם למגנה להיעדר מהמגרשים למשך כמעט כל עונת 21–2020, אך הספיקה לחזור בזמן כדי לראות את באיירן זוכה באליפות הבונדסליגה.
בנובמבר 2012, כשהיא בת 13, זומנה גווין לאימון נבחרת גרמניה עד גיל 15 על ידי המאמנת בטינה ויגמן.
את הופעת הבכורה שלה עבור הנבחרת עשתה באפריל 2013, כשעלתה כמחליפה בניצחון 8:0 על נבחרת הולנד.
היא ערכה 3 הופעות במדי נבחרת גרמניה עד גיל 16 ב-2014. ב-2015 הייתה גווין לשחקנית הצעירה בסגל נבחרת גרמניה עד גיל 17 לאליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה באיסלנד.
בטורניר הגיעה גווין עם נבחרת גרמניה עד לחצי הגמר בו הודחה על ידי נבחרת שווייץ אחרי הפסד 1:0. דו"ח טכני של אופ"א ציין לאחר הטורניר שהקצב של גווין באגף ימין הוא אחד מהמוטיבים החיוביים במשחק של הנבחרת הגרמנייה.
ב-2016, גווין ניצחה יחד עם נבחרת גרמניה באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בבלרוס, אחרי ניצחון בפנדלים על נבחרת ספרד בגמר.
ארבע שחקניות פרייבורג שהשתתפו בטורניר תרמו שבעה מעשרת השערים שכבשה הנבחרת הגרמנית, ושתיים מהן, כולל גווין, הבקיעו בהצלחה את בעיטות העונשין בגמר.
גווין גם הייתה חלק מסגל נבחרת גרמניה לגביע העולם עד גיל 17 שנערך באוקטובר 2016 בירדן.
במשחק הראשון של הטורניר זכתה גווין בתואר השחקנית המצטיינת לאחר שהבקיעה שער ובישלה שער נוסף בניצחון 2:1 על ונצואלה .
כשהיא מגיעה לטורניר עם 23 הופעות במדי נבחרת גרמניה עד גיל 17, נחשבה גווין לאחד מעמודי התווך של הנבחרת הצעירה.
במשחק השני נגד נבחרת קנדה , בעיטה חופשית ישירה של גווין סייעה לגרמניה לחלץ תיקו 1:1. במשחק השלישי כבשה גווין שער בניצחון גרמניה על קמרון .
ב-2017, גווין השתתפה יחד עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה בצפון אירלנד.
בטורניר הגיעה לחצי הגמר, מה שהקנה לנבחרת את מקומה בגביע העולם עד גיל 20 שנערך בצרפת ב-2018. בטורניר זה הודחה גרמניה ברבע הגמר על ידי נבחרת יפן , מי שבסופו של דבר זכתה בטורניר.
ב-24 בנובמבר 2017 ערכה גווין את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 4:0 על נבחרת צרפת במסגרת משחק ידידות.
ב-14 במאי 2019, זומנה גווין לסגל נבחרת גרמניה לגביע העולם 2019. במשחק הראשון בטורניר הבטיחה גווין את הניצחון הגרמני לאחר שהבקיעה את השער היחיד בניצחון על נבחרת סין.
את הקמפיין סיימה הנבחרת ברבע הגמר לאחר הפסד 2:1 לנבחרת שוודיה.
בתום הטורניר זכתה גווין בתואר השחקנית הצעירה המצטיינת של הטורניר על ידי פיפ"א.
ב-19 בספטמבר 2020, במהלך מוקדמות יורו 2022, קרעה גווין את הרצועה הצולבת במהלך ניצחון גרמניה 3:0 על נבחרת אירלנד, מה שגרם לה להיעדר מהמגרשים לתקופה ממושכת.
גווין נכללה בסגל גרמניה ליורו 2022 שנערך ביולי 2022 באנגליה.
בטורניר הגיעה גרמניה עד לגמר בו הפסידה 2:1 לנבחרת אנגליה לאחר הארכה.
בתום הטורניר נבחרה גווין לנבחרת הטורניר על ידי אופ"א.
באוקטובר 2022 גווין קרעה את הרצועה הצולבת בפעם הרביעית בקריירה במהלך אימון עם הנבחרת.
המאמן הלאומי הורסט הרובש מינה את גווין לקפטן הנבחרת הלאומית בפעם הראשונה ב-5 באפריל 2024. גווין נבחרה לסגל למשחקים האולימפיים בפריז 2024 על ידי הורסט הרובש ושיחקה את כל ששת המשחקים בהרכב הפותח כמגנה ימנית ופעם אחת כקיצונית ימנית.
היא כבשה במשחק התיקו 1-1 נגד ארצות הברית במשחק הבתים השני ואת הניצחון 1-0 במשחק מדליית הארד נגד ספרד.
בפברואר 2025, היא מונתה לקפטן הנבחרת הלאומית, והחליפה את אלכסנדרה פופ.
גווין הייתה בסגל של המאמן הלאומי כריסטיאן ווק לאליפות אירופה 2025. במחצית הראשונה של המשחק הראשון של גרמניה נגד פולין, היא סבלה מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית בברך שמאל, נאלצה להיות מוחלפת, והחמיצה משחקים נוספים באליפות אירופה.
הגרמנים הפסידו לאלופת העולם ספרד בחצי הגמר.
גווין היא הקטנה במשפחתה מבין ארבעה ילדים.
גווין מפורסמת בפציעותיה הרבות החוזרות ונשנות, בכך שקרעה את הרצועה הצולבת ארבע פעמים בקריירה כשהיא רק בת 23.
הגביע הגרמני; מקום שני: 2019
הכדורגלנית הצעירה המצטיינת בגביע העולם: 2019
כדורגלנית השנה בגרמניה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית: 2019
נבחרת הטורניר באליפות אירופה: 2022
ג'וליה פיליפס הייתה מחברת ומפיקה אמריקאית.
פיליפס מוכרת בתור האישה הראשונה שזכתה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
יחד עם בעלה, מייקל פיליפס, היא הפיקה סרטים רבים במהלך שנות ה-70 וזכתה להערכה רבה.
בנוסף, היא כתבה ספר זיכרונות על חייה כמפיקה הוליוודית, You'll Never Eat Lunch in This Town Again - שהפך לרב מכר.
פיליפס נולדה בתור ג'וליה מילר למשפחה יהודית ופולנית בעיר ניו יורק.
לאמא שלה קרו טניה ולאביה קראו אדולף מילר.
אביה עבד בתור מהנדס כימי בפרויקט מנהטן ואילו אמא שלה הייתה סופרת, שהתמכרה לסמים.
היא גדלה בברוקלין, בגרייט נק.
ב-1965 קיבלה תואר ראשון במדע המדינה, ממכללת מאונט הוליוק, וב-1966 נישאה למייקל פיליפס.
(מייקל פיליפס היה מפיק סרטים וטלוויזיה בהוליווד מאז 1971).
לאחר הלימודים, היא עבדה כעורכת מדור ספרים ב-Ladies' Home Journal ולאחר מכן כעורכת תסריטים בסרטי פרמאונט.
ב־1971, היא ובעלה החליטו לעבור לקליפורניה בשל רצון להפיק את הסרט Steelyard Blues עם ג'יין פונדה ודונלד סאתרלנד, שיצא לאקרנים ב-1973. ג'וליה בדומה לאמא שלה גם כן הייתה מכורה לסמים, בעיקר לקוקאין.
תופעות הלוואי של התמכרות לקוקאין גרמו לפיטוריה ממפגשים מהסוג השלישי, במהלך הפוסט-פרודקשן.
תקופות של שימוש בסמים ובזבוזים גבו ממנה מחיר כבד, כפי שניתן לראות כי הספר המוכר שלה - "You'll Never Eat Lunch in This Town Again".
סיפר על חוויותיה בהוליווד ותרבות הסמים שהייתה בהוליווד, תרבות שג'וליה נהגה להיות חלק ממנה.
ב-1972, פיליפס יחד עם בעלה, מייקל פיליפס והמפיק טוני ביל הזמינו את דייוויד ס.
וורד לכתוב את התסריט של העוקץ, תמורת 3,500 דולר.
שנה לאחר מכן, ב-1973, העוקץ זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והפך את פיליפס לאישה הראשונה שזוכה באוסקר כמפיקה.
(פרס שאותו חלקו טוני ביל ומייקל פיליפס).
לאחר הצלחתו של "העוקץ", שאותו הפיקה, פיליפס סגרה את שנות ה-70 עם הצלחות רבות.
"נהג מונית", עטור השבחים של מרטין סקורסזה ב-1976, שהיה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר.
"המחץ" של ספילברג ב-1977, "מפגשים קרובים מהסוג השלישי", סרטה הגדול השלישי, שגם כן הופק יחד עם בעלה.
הסרטים של פיליפס שגשגו במשך 25 שנים ולאחר הצלחתו של "העוקץ", הוא הוכנס להיכל התהילה של גילדת המפיקים של אמריקה והעניק לכל אחד ממפיקיו פרס דפנה זהב.
ביוני, 2007 הסרט - "נהג מונית", דורג במקום ה-52 בתור הסרט הקולנועי הטוב ביותר בכל הזמנים, על ידי המכון האמריקאי לקולנוע.
בשנת 1991 פרסמה פיליפס את "You'll Never Eat Lunch in This Town Again" על חוויותיה בהוליווד.
הספר עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ספר ההמשך שלה "נהיגה תחת השפע", יצא לאור בשנת 1995. ספר זה עסק בעיקר, כיצד הצלחת ספרה הראשון שינתה את חייה.
למרות הצלחותיה הרבות, פיליפס ידועה עד היום בעיקר בזכות ספר הזיכרונות הזועם שלה, מ-1990, "You'll Never Eat Lunch in This Town Again", שהשפד עמיתים לשעבר כמו גולדי הון וסטיבן שפילברג שהיו גם הם מפיקים ושחקנים יהודיים.
פיליפס נפטרה מסרטן ב-1 בינואר 2002. היא הותירה אחריה את בתה קייט פיליפס (מנישואיה הראשונים למייקל פיליפס) ואת אחיה מתיו מילר.
נקברה בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק.
ג'וליה מיה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2007 בבימויו של יובל גרנות, עם חיים זנאתי והגר בן אשר בתפקידים הראשיים.
התסריט של יובל גרנות הוא על במאי סרטי קסטות זולים שפוגש בחורה שדומה לג'וליה רוברטס ומנסה לשכנע אותה לשחק בגרסה ישראלית לסרט "אשה יפה".
הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה בתחרות הסרטים העלילתיים הישראלים ב-2007.
יוחנן כהן המכונה ג'וני (חיים זנאתי), הוא במאי ומפיק סרטי קסטות משכונת התקווה.
בפריפריה יש לו קהל רב שטוף דמע ההולך שבי אחרי סיפורי האהבה שלו וקונה את הקלטות שלו.
הוא נשוי ללימור (עדי אבן טוב) שמשתתפת אתו בכתיבת התסריטים ובמשחק בסרטיו.
לימור נמצאת בהיריון, סובלת מאלרגיה ומתקשה לתפקד כרגיל.
הקשר הזוגי מתערער יותר כאשר הוא פוגש ברחוב במיכל (הגר בן אשר), בסוכנת של חברת יס המסתובבת בשכונה כדי להחתים לקוחות חדשים.
ג'וני מתרשם מהדמיון שלה לג'וליה רוברטס ומחליט להפיק את הסרט אשה יפה בגרסת שכונת התקווה (גרסת הערס).
הוא מציע למיכל לעזור לה בגיוס לקוחות ושניהם עוברים בבתי השכונה וג'וני מצליח בגיוס לקוחות ובדרך גם לפתור משבר זוגיות של שכניו נסים (ירון לוי סבג) ונורית (ליאת אקטע).
ג'וני מנסה לשכנע את מיה לשחק בסרטו והיא מזמינה אותו לדירתה בה היא מתגוררת עם אביה האלמן פיני (דורי בן זאב) וחברתו תמר (שרון הכהן).
פיני הוא פרופסור לספרות באוניברסיטה והוא דווקא מתלהב מהסרטים של ג'וני.
מיה מסכימה לשחק בסרט והצילומים מתחילים.
עם הזמן מתאהב בה ג'וני והם מתחילים ברומן אינטימי.
ג'וני מודיע ללימור כי החליט לעזוב והוא עובר להתגורר בדירתו של אביו (מוסקו אלקלעי) המרותק לכסא גלגלים לאחר אירוע מוחי.
ג'וני ולימור מתגרשים לפני בית דין רבני כשהדיין (מוטי בן ישי) מנסה לשווא לפשר ביניהם.
היחסים של ג'וני ומיה יודעים עליות ומורדות ולבסוף היא פורשת והוא נאלץ לסיים את הסרט עם שחקנית מחליפה.
לימור נותנת לו לשמור על התינוק והוא נקשר אליו וחוזר אליה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותחיים זנאתייוחנן "ג'וני" כהןבמאי סרטיםהגר בן אשרמיהעדי אבן טובלימור כהןדורי בן זאבפיני קאופמןאבא של מיהשרון הכהןתמרחברה של פינימוסקו אלקלעיאבא של ג'וניליאת אקטעריקישכנהירון לוי סבגנסיםשכןמוטי בן ישי דיין רבניעופרי פרישקולניקשחקנית מחליפהאיציק קונפינופיצ'קו
ג'וליה רוז לסטר היא שחקנית וזמרת יהודייה-אמריקאית.
לסטר נולדה בשכונת וודלנד הילס (אנ'), בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היא בתם הצעירה של השחקנים קלי לסטר ולורן לסטר (אנ'), נכדתם של השחקנים הלן לאנדס ריצ'מן ופיטר מארק ריצ'מן, ואחייניתו של המנצח והמלחין לוקאס ריצ'מן (אנ').
גם אחיותיה הגדולות, ג'ני ולילי, עוסקות בתעשיית הבידור.
לסטר היא בוגרת בית הספר התיכון קלבסס (אנ') במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2009, בגיל 9, קיבלה את תפקידה הראשון בתור קוזט הקטנה בהפקת תיאטרון מקומית של המחזמר "עלובי החיים", ולאחר מכן גילמה תפקידים רבים בתיאטרון המקומי, בין היתר בהפקות של "אל תוך היער", "הקוסם מארץ עוץ", "קארי", "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ו"כמעט נורמלי".
בשנת 2019 החלה לככב בתפקיד אשלין קאסוול בסדרת הסטרימינג של דיסני+ "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה".
הסדרה שודרה במשך 4 עונות, והסתיימה באוגוסט 2023.
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד כיפה אדומה במחזמר "אל תוך היער" בברודוויי.
על תפקידה במחזמר קיבלה מועמדות לפרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
הדמות שלה בסדרה "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" יצאה גם היא מהארון בתור קווירית בעונה השלישית.
לסטר יוצאת עם התסריטאית אילנה וולפרט מאז 2022.
שנהסדרהתפקידהערות2016בלה והבולדוגסגרייסי קרנשופרק: "Bella in the Spotlight"2017ממיאמילי3 פרקים2017–2020ספיריט: לרכוב חופשיביבי שומאןדיבוב; 6 פרקים2018משפחת רעםסמית'פרק: "Revenge of the Smith"2018–2019נסיך פאוריה (אנ')סוזי2 פרקים2019השייקריותטוניה מאליגןפרק: "Why Tonya"2019–2023היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרהאשלין קאסוולתפקיד ראשי (4 עונות); 38 פרקים2023היילי על זה!טינהדיבוב; 2 פרקים2024דייט לפרום (אנ')האנהסרט של הולו2025ארבע העונות (אנ')לילה4 פרקים
ג'וליה דראגוני (באיטלקית: Giulia Dragoni; נולדה ב-7 בנובמבר 2006) היא שחקנית כדורגל איטלקייה המשחקת בעמדת הקשר בנבחרת איטליה ובקבוצת רומא.
היא החלה לשחק כדורגל בגיל 4 במועדון פרנקו סקאריוני.
היא הצטרפה לאקדמיית הכדורגל פרו ססטו, המעורבת לבנים ובנות, ב-2015 ושחקה באקדמיה עד 2019.
דראגוני הצטרפה לקבוצת הנוער של אינטר מילאנו ב-2020.
על אף שהייתה רק בת 14, דראגוני שחקה בקבוצת הנערות עד גיל 19.
דראגוני ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של אינטר ב-20 בנובמבר 2022, כשהיא בת 16 בלבד, כשנכנסה כמחליפה בדקה ה-74 במשחק הליגה נגד פיורנטינה.
היא הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שמשתתפת בסריה א מאז שהפכה לליגה מקצוענית.
היא ערכה עוד 3 הופעות בקבוצה הבוגרת של אינטר ב-2022.
ב-31 בינואר 2023 חתמה דרגוני על חוזה לשנתיים וחצי בקבוצת ברצלונה.
היא הצטרפה תחילה ללה מאסייה והייתה לאישה הראשונה שאינה ספרדייה שחותמת שם.
היא ערכה כ-10 הופעות בקבוצת המילואים של ברצלונה, כבשה 4 שערים וסייעה להן לסיים במקום הראשון בטבלה.
דראגוני הייתה בסגל של ברצלונה לליגת האלופות אך לא שותפה באף משחק.
דראגוני ייצגה את נבחרת איטליה בגילאים מוקדמים לנערות עד גילאי 16, 17 ו-19.
במרץ 2023 היא זומנה לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק ידידות מול נבחרת קולומביה.
היא נכללה בסגל הנבחרת לגביע העולם ב-2023.
דראגוני ערכה את הופעת הבכורה שלה במונדיאל ב-24 ביולי 2023 בניצחון 1-0 על נבחרת ארגנטינה.
ג'וליה גולשת בזמן ילדי הפרחים הוא משחק מחשב משנת 2000 מסוג הרפתקה-תעלומה של חברת Jade.
המשחק בסדרה מתרחש בשנות ה-60 בסן פרנסיסקו ובו הגיבורה נוסעת בזמן כדי להפגיש בין ההורים שלה.
המשחק מבוסס על שיטת חשיבה המצאתית.
Jade הייתה חברה לפיתוח משחקים ישראלים שפעלה בין השנים 1998–2005 שהוציאה לאור שני משחקי מחשב בסדרת המשחקים "ג'וליה גולשת בזמן".
החברה הוקמה על ידי מיכל בן ארי מנור, אורית בינדרמן ואראלה טהרלב בן שחר, שהגיעו לחברת קומפדיה בהצעה לפתח משחק הרפתקאות-פאזלים שהגיבורה היא אישה.
החברה הגיע עם הרעיון וגם עם מחקר מקיף על התקופה והדמויות הפועלות בה.
חברת קומפדיה נענתה לבקשה ובשיתוף הפעולה בין החברות נוצרו שני המשחקים "ג'וליה וילדי הפרחים" ו"ג'וליה תעלומה בפריז".
מטרת המשחקים הייתה להביא גם בנות לתחום משחקי המחשב, תחום שנכון לאותה תקופה היה פופולרי בקרב בנים.
ההפצה בארץ נעשתה על ידי גלובוס יונייטד, המשחק הופץ ברחבי העולם כולל בארצות הברית, גרמניה, פולין, ויוביסופט הייתה המפיצה שלו בצרפת.
גיבורת המשחק היא ג'וליה מקנזי ילדה מתבגרת בשנות ה-2000, בתחילת המשחק היא מספרת לחברתה מג שהיא רבה עם אמה והלוואי והייתה יכולה להתחיל את היום מההתחלה, חברתה נותנת לה כתובת אינטרנט שאמורה להחזיר אותה לבוקרו של אותו יום.
מה שקורה בפועל זה שג'וליה חוזרת לשנות ה־60 בגלל הפרעה בזמן.
חברתה מג מסבירה שעליה להפגיש בין ההורים שלה, כי מישהו שיחק ברצף הזמן, ומונע מהוריה להיפגש ואם היא לא תספיק לתקן זאת היא לא תיוולד.
במשחק ישנה אפשרות לחקור שני כיוונים שונים, שכל אחד מהן מוביל לסוף שונה.
אפשר לחפש אחר האבא שלה ג'ימי או אחרי האמא אליס קפלן.
במשחק על ג'וליה לגלות מי מנסה למנוע מהוריה להיפגש, כאשר אוספים די ראיות ניתן להרשיע את החשוד ולהביא לסיום המשחק.
לאחר חמש הרשעות לא נכונות של אדם חף מפשע, המשחק יתחיל מההתחלה.
בנוסף לעלילה הראשית יש במשחק מיני גיים של טריוויה שעוסק בילדי הפרחים ובשנות ה-60 הסוערות בארצות הברית.
ואם תענו נכון תקבלו רמז שיעזור לכם להמשיך.
למשחק גם נוצרו אתרי מעריצים מקומיים ברחבי העולם.
ג'וליה סבוטינדה היא שופטת אוגנדית המכהנת בתקופת כהונתה השנייה בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) מאז מרץ 2012, אז הפכה לאישה האפריקאית הראשונה המכהנת בו.
לפני כן כיהנה בבית הדין המיוחד לסיירה לאון .
בפברואר 2024 נבחרה לתפקיד סגנית נשיא בית הדין הבין-לאומי לצדק.
סבוטינדה נולדה באנטבה, אוגנדה, לעובד מדינה ולעקרת בית, ולמדה בבית ספר יסודי בעיר.
לאחר מכן הצטרפה לבתי ספר תיכוניים בגאיאזה ובבודו, ולמדה משפטים באוניברסיטת מאקררה בבירה קמפלה.
היא סיימה תואר ראשון במשפט בשנת ב-1977, ובשנה לאחר מכן קיבלה דיפלומה בעריכת דין מהמרכז לפיתוח משפטים בקמפלה.
בשנים 1978–1990 עבדה במשרד המשפטים של אוגנדה, ולאחר מכן נרשמה לתואר שני במשפטים באוניברסיטת אדינבורו, ממנה קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד ב-2009 כהוקרה על שירותה בתחום המשפט הבין-לאומי וזכויות האדם.
לאחר שסיימה את לימודיה באדינבורו ב-1991 עבדה במשרד חבר העמים הבריטי בבריטניה, ואז הצטרפה למשרד המשפטים של נמיביה, שזכתה בעצמאות.
ב-1996 מונתה לשופטת בבית המשפט העליון של אוגנדה, ובתפקיד זה עמדה בראש שלוש ועדות חקירה לשחיתות במשטרה, בכוח ההגנה העממי וברשות המיסים של אוגנדה.
בשנת 2005 מונתה לשופטת בבית הדין המיוחד לסיירה לאון, שהוקם על ידי האומות המאוחדות, במסגרתו שפטה את נשיא ליבריה לשעבר צ'ארלס טיילור שהואשם בין היתר ברצח, אונס ושימוש צבאי בילדים ובנערים.
סבוטינדה כיהנה כנשיאת האוניברסיטה הבין-לאומית קלארק למדעי הרפואה בקמפלה בשנים 2008–2017 ומכהנת כנשיאת האוניברסיטה המלכותית מוטסה הראשון השייכת לממלכת בוגנדה.
ב-2011 התמודדה בבחירות לבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) מול השופט המכהן עבדול קורומה מסיירה לאון לאחר שהוצעה על ידי אוגנדה, קרואטיה ודנמרק לשופטת מטעם אפריקה, והייתה צריכה לזכות ברוב מוחלט הן ב והן במועצת הביטחון.
ביום הראשון להצבעה נבחרו ארבעה מועמדים והיא השיגה רוב בעצרת הכללית, אך קורומה זכה ברוב במועצת הביטחון.
ב-13 בדצמבר 2011 זכתה סבוטינדה ב-97 קולות מתוך 193 בעצרת הכללית ו-9 קולות מתוך 15 במועצת הביטחון ונבחרה לתפקיד.
ב-12 בדצמבר 2020 נבחרה לכהונה שנייה בבית הדין עם 139 קולות בעצרת הכללית ו-10 קולות במועצת הביטחון.
ב-2024 שפטה סבוטינדה בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם, והייתה השופטת הקבועה היחידה שפסקה נגד האמצעים הזמניים שביקשה דרום אפריקה להשית על ישראל בעקבות מלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה.
בדעת המיעוט כתבה כי המחלוקת היא בעיקרה פוליטית ולא משפטית, ואין בסיס סביר למציאת כוונה לרצח עם מצד ישראל.
משרד החוץ של אוגנדה הצהיר כי העמדה שנקטה סבוטינדה היא "עמדה אישית ועצמאית שלה שלא משקפת בשום אופן את עמדותיה של רפובליקת אוגנדה".
נשואה לג'ון באגוניאווה סבוטינדה ולהם שתי בנות.
ג'וליה בראקן ונדט, באנגלית: Julia Bracken Wendt (1871–1942) פסלת אמריקאית, נולדה ב-10 ביוני 1871 באפל ריבר, אילינוי, ה-12 מתוך שלושה עשר ילדים במשפחה אירית קתולית.
ללא תמיכה מהוריה בעקבות מות אמה כשהייתה בת תשע, היא ברחה מהבית בגיל שלוש עשרה.
בגיל שש עשרה היא עבדה כמשרתת בית עבור אישה שזיהתה את הכישרון והדחף שלה לאמנות, ושילמה כדי לרשום אותה למכון לאמנות של שיקגו.
שם היא למדה אצל לורדו טאפט וב-1887 היא התקדמה להיות עובדת הסטודיו ועוזרת ההוראה שלו.
ב-1893, במהלך התערוכה הקולומביאנית היא הייתה אחת מכמה נשים פסלות שכונו "הארנבות הלבנות" שעזרו לייצור חלק מהפסלים האדריכליים שעיטרו את בנייני התערוכה.
מלבד זאת היא זכתה בהזמנה להפקת פסל ליריד האומות באילינוי.
העבודה נוצקה מאוחר יותר בברונזה והוצבה בקפיטול של מדינת אילינוי,
לאחר הצלחה במשך מספר שנים, היא נישאה ב-1906 לצייר ויליאם ונדט ועברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם המשיכה לעבוד.
בקליפורניה לימדה במכון אוטיס לאמנות ויחד עם בעלה הייתה גורם מרכזי בהקמת מועדון האמנות של קליפורניה ב-1909, שפתח את האפשרות לנשים ופסלים להיכנס לחברות.
ג'וליה מסלאווי (נולדה ב-1937) היא שחקנית ישראלית.
מסלאווי נולדה בעיראק ובגיל 13 עלתה לארץ ישראל.
כשהגיעה לארץ תעודת הזהות שלה הייתה מפוררת והלכה להחליף לתעודות זהות חדשה במשרד הפנים אך במקום לכתוב שהיא ילידת 1937 כתבו בטעות שהיא ילידת 1931. אביה היה רב.
מסלאווי התחתנה בגיל 16. בִּתהּ היא השחקנית פנינה מור שגם היא שיחקה בסדרה תמונות יפואיות – אותה סדרה שהשתתפה בה אִמהּ.
בשנים 1995–1996 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" גילמה את חצ'ורה שובאשי.
בשנת 2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חלומות נעורים" בתור ג'וליה נאמן.
בשנת 2002 שיחקה בסרט "חצוצרה בואדי" בתפקיד ג'מילה.
בשנת 2004 הופיעה בסרט "בלאק ג'ק" בתפקיד מהמרת בקזינו.
בשנת 2005 השתתפה בסרט "החשוד האחרון" שיחקה את ג'וליה.
בשנת 2007 שיחקה בסרט "רחמים" שיחקה בתפקיד מסעודה רחמים.
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית הריאלטי "משחקי השף".
בשנת 2018 הופיעה בסרט "סדקים" בתור אישה קשישה.
בשנת 2025 שבה לגלם את דמותה של חצ'ורה שובאשי בסרט "תמונות יפואיות" המבוסס על הסדרה.
ג'וליה הארטלי-ברואר היא מגישת רדיו בריטית שמרנית, עיתונאית פוליטית ובעלת טור בעיתון.
היא הנחתה תוכנית רדיו ב-Talkradio simulcast on Talk בשם Julia Hartley-Brewer בימי חול מ-10 בבוקר, ומאפריל 2022 היא בעלת התכנית ג'וליה הארטלי-ברואר שאו ב־TalkTV.
הארטלי-ברוור התחנכה בבית הספר המקיף לבנות באולדפילד בבאת'.
מאוחר יותר, למדה במכללת Woodhouse Sixth Form בפינצ'לי, צפון לונדון.
בשנת 1988 היא קיבלה תואר בפילוסופיה, בפוליטיקה וכלכלה במודלין קולג' שבאוקספורד.
מאוחר יותר היא למדה לתעודה בעיתונאות בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קרדיף.
הארטלי-ברואר החלה את הקריירה שלה בעיתונאות במקומון מזרח לונדוני בשם East London Advertiser .
מאוחר יותר, היא הועסקה ככתבת חדשות וכתבת פוליטית של הלונדון איבנינג סטנדרד, ולאחר מכן הצטרפה ל"גרדיאן", ועבדה בו עד ספטמבר 2000. לאחר מכן עברה ל"סאנדיי אקספרס" מבית דיילי אקספרס ככתבת פוליטית, ומ-2001 עד 2007 כעורכת פוליטית, ולאחר מכן עוזרת עורכת (לפוליטיקה).
היא עזבה את סאנדיי אקספרס בפברואר 2011. בשנת 2006, היא קריינה והציגה שני סרטים תעודיים פוליטיים עבור ערוצי הטלוויזיה BBC Two ו-BBC Four, על ההיסטוריה של סגני ראש הממשלה הבריטים, בשם "Every Prime Minister Needs a Willie", ועל ההיסטוריה של מנהיג האופוזיציה ב-The Worst Job in Politics.
הארטלי-ברוור הייתה מגישת LBC (תחנת רדיו) מפברואר 2011, עד שעזבה בדצמבר 2014 והוחלפה על ידי שלאג פוגרטי .
היא שידרה ב-Talkradio , תחנת רדיו בבעלות רופרט מרדוק.
היא הגישה את תוכנית אמצע הבוקר בימי חול ממרץ 2016 עד 15 בינואר 2018, אז עברה להנחות את תוכנית ארוחת הבוקר בימי חול בין השעות 6:30-10:00.
בספטמבר 2019, התכנית ג'וליה הארטלי-ברואר שאו הושקה ב-יוטיוב תחת המותג Talkradio; כל תוכנית היא ראיון אחד על אחד עם אורח.
התוכנית הפכה לסימולקאסט יומי כחלק מלוח הזמנים היומי של TalkTV שהחלה לשדר באפריל 2022.
היא כתבה מאמרי דעה וטורים עבור פרסומים כגון: הדיילי טלגרף, The Mail on Sunday ו-The Spectator על פוליטיקה ואקטואליה.
היא הופיעה עשר פעמים כחברת פאנל בתוכנית החידון הקומית Have I Got News for You , כמו כן הייתה חברת פאנלים קבועה ב-BBC One's Question Time ובתוכנית "יש שאלות?" של BBC Radio 4 .
היא הייתה מתחרה קבועה ב-Pointless Celebrities באוקטובר 2014, וזכתה בפרס עבור ארגון הצדקה שבחרה.
הארטלי-ברואר הייתה תומכת נחושה בברקזיט במהלך הקמפיין ב-2016. ב-29 במרץ 2019, הארטלי-ברואר דיברה בעצרת Leave Means Leave בכיכר הפרלמנט בלונדון.
בהתייחסה למשבר האקלים אמרה כי אלה המאמינים באסון אקלימי מתקרב הם "חלק מכת יום הדין", ותיארה את המרד בההכחדה כ"מעין כת מוות כמו-דתית".
היא גם הצהירה כי מודלים אקלימיים "נכשלו עד כה לחזות שום דבר בצורה נכונה", וכי המדע של שינוי האקלים הוא "תיאוריה שעדיין לא הוכחה" ולכן פתוחה לאיתגור, "שהיא פרקטיקה סטנדרטית במדע".
ב-20 בנובמבר 2018, הרצתה הארטלי-ברואר על "תקינות פוליטית וחופש ביטוי", שבה טענה כי תקינות פוליטית פוגעת ביכולת להביע דעות פוליטיות בחופשיות.
המכללה המלכותית לרופאים כלליים הזמינה אותה לדבר בפאנל "זמן שאלה של NHS" בכנס השנתי שלה בשנת 2019, אך משכה את ההזמנה לאחר שיותר מ-700 רופאי משפחה חתמו על עצומה שהתלוננה, כי דעותיה אינן תורמות לעבודה שהם עושים לקידום הכללה בתוך המקצוע ובקרב מטופלים.
אחת הדעות הללו הייתה ציוץ שנמחק מ-2016, שבו אמרה הארטלי-ברואר כי "פאוול לא היה גזען".
על אנוך פאוול אמרה: "אני לא מגֵנה על פאוול, אני פשוט לא רואה שום דבר בנאום ריברס שהוא טעה".
חלק מאמירותיה בתקשורת נתפסו כנמהרות או לא ראויות ו"זכו" לביקורות ולעיתים גם לתלונות בפני Ofcom שהיא הרשות הרגולטורית של התקשורת בבריטניה.
רבים ביקרו את השימוש בתמונה, בעוד שהיא טענה שהשימוש בתמונה היה לצורך סאטירה; בסוף 2019, ג'וליון מוהם האשים את הארטלי-ברוור בחשיפת כתובת ביתו בתקופה שבה הוא קיבל איומי מוות.
הארטלי-ברוור התגוננה בכך שהכתובת של מוהם כבר זמינה בקלות באינטרנט, וכי הוא חשף אותה בעבר בעצמו בראיונות שפורסמו; ב-14 באפריל 2024, בעקבות פיגוע דקירה בסידני, אוסטרליה, ולפני זיהוי החשוד, צייצה הארטלי-ברואר בטוויטר "עוד יום!
עוד מתקפת טרור של מחבל איסלאמי".
העיתונות גינתה מאוחר יותר מידע שגוי זה שהופץ על התוקף, והיא מחקה את הציוץ שלה, לאחר שנצפה ביותר מתשעה מיליון פעמים.
התוקף ג'ואל קאוצ'י לא היה מוסלמי.
ג'וליה הארט (נולדה בשם טליה לייבוב ב-11 באפריל 1971) היא אשת עסקים, מעצבת אופנה, סופרת וכוכבת ריאליטי יהודייה-אמריקאית.
הארט ידועה בזכות עזיבתה את הקהילה החרדית במונסי, ניו יורק, והפיכתה לדמות בולטת בעולם האופנה, בין היתר כמנכ"לית לשעבר של סוכנות הדוגמנות "Elite World Group" וכמנהלת אמנותית של מותג ההלבשה התחתונה "לה פרלה".
סיפור חייה מתועד בסדרת הדוקו-ריאליטי של נטפליקס "חיי: מהלכה למעשה" (My Unorthodox Life)
הארט נולדה בשם טליה לייבוב וגדלה בקהילה חרדית סגורה במונסי, ניו יורק.
בגיל 19 נישאה בשידוך ליוסף, ולבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: בת-שבע, שלמה, מרים ואהרון.
הארט תיארה את חייה בקהילה כ"כלא" וטענה כי חשה כלואה ואומללה, ואף שקלה אובדנות.
במשך שנים חסכה כסף בסתר על ידי מכירת פוליסות ביטוח.
בגיל 42, בשנת 2012 לערך, החליטה לעזוב את הקהילה החרדית, יחד עם בתה מרים.
היא עברה להתגורר בניו יורק והחלה בדרך חדשה בעולם החילוני.
עזיבתה הייתה דרמטית ונתפסה בעיניה כעניין של חיים ומוות.
זמן קצר לאחר עזיבתה, השיקה הארט מותג נעלי יוקרה, אף שלא למדה עיצוב באופן פורמלי.
עיצוביה משכו את תשומת ליבם של בכירים במותג ההלבשה התחתונה האיטלקי "לה פרלה", שהיה בבעלותו של סילביו סקאליה באותה תקופה.
בשנת 2016 מונתה למנהלת האמנותית של "לה פרלה", ובמסגרת תפקידה עיצבה בין היתר את שמלת החוטיני המפורסמת של קנדל ג'נר לאירוע המט גאלה בשנת 2017.
בשנת 2019, מונתה הארט על ידי סקאליה למנכ"לית ובעלת מניות ב-"Elite World Group", קבוצת כישרונות וסוכנות הדוגמנות "Elite Model Management".היא הקימה גם מותג אופנה בהתאמה אישית בשם "e1972".
עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר, ביקרה הארט בישראל יחד עם שניים מילדיה במטרה לחשוף את המתרחש וניהלה מבצע גיוס כספים עבור המדינה.
היא אף עלתה על הבמה בכיכר החטופים, נפגשה עם משפחות חטופים וביקרה בקיבוצים.
בתה, מרים הארט, ביקרה בישראל במסגרת פרויקט "תגלית" בשנת 2022. היא סיפרה כי הביקור עזר לה להתחבר לזהותה היהודית וכי היא חשה חיבור עמוק לעם ולמדינה.
מרים גם התייחסה לנטייתה המינית כביסקסואלית בסדרה ודיברה בפתיחות על קבלתה העצמית והתמיכה שקיבלה מאמה.
לאחר גירושיה מיוסף, נישאה הארט ליזם האיטלקי סילביו סקאליה בשנת 2019 בתחילת 2022 הודיעו השניים על פרידה, וזמן קצר לאחר מכן פיטר סקאליה את הארט מתפקידה כמנכ"לית "Elite World Group".
סקאליה תבע את הארט בטענה כי משכה 850 אלף דולר באופן לא חוקי מחשבון הסוכנות, וכי השתמשה בכספי החברה להוצאות מחיה פרטיות יוקרתיות (כגון מטוסים פרטיים, רכבי בנטלי, נהג פרטי, ניתוחים קוסמטיים וחשבונות ענק בלואי ויטון).
הארט מצידה הגישה בקשה לצו הרחקה מסקאליה, בטענה כי התנהג כלפי ילדיה בצורה פוגענית, התעלל בה רגשית ומילולית ואיים על חייה.
נטען כי סקאליה איים "להרוג אותה לעיני הציבור" ו"להרוס את המוניטין שלה".
בתה מרים אף חתמה על תצהיר התומך בטענות אמה.
ה"דיילי מייל" דיווח כי סקאליה ביטל את התביעה נגד הארט, ככל הנראה לאחר שהגיעו להסדר.
בנוסף, תביעת ההונאה שהגישה נגדו, בה היא טוענת כי הוטעתה לחשוב שקיבלה מחצית מהחברה תמורת תפקידה כמנכ"לית, חזרה לבית המשפט.
הארט תובעת 250 מיליון דולר מסקאליה, שותפו העסקי פאולו ברביירי ורואה החשבון ג'פרי פיינמן ופירמתו.
בשנת 2021 עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס סדרת הדוקו-ריאליטי "חיי: מהלכה למעשה" (My Unorthodox Life), העוקבת אחר הארט וחיי משפחתה שמונה שנים לאחר עזיבתה את הקהילה.
הסדרה מתמקדת במתח שבין חייהם הקודמים של בני המשפחה לבין חייהם הנוכחיים בעולם המודרני, ונוגעת בנושאים כמו שמירת כשרות, לבוש ומיניות.
הסדרה זכתה לפופולריות רבה, אך גם לביקורות על אופן הצגת הקהילה החרדית.
הארט הגיבה לביקורות וטענה כי הסדרה אינה מציגה תמונה חד-ממדית של היהדות, וכי היא גאה ביהדותה.
הסדרה "חיי: מהלכה למעשה" עוררה דיון ציבורי נרחב, ובמיוחד ביקורות מצד גורמים בקהילה החרדית ואף מחוצה לה, שטענו כי היא מציגה את העולם החרדי באור שלילי וקיצוני.
נטען כי הסדרה אינה משקפת את המגוון הרחב של אורחות חיים ביהדות החרדית, וכי היא מתמקדת בנרטיב אישי של הארט באופן שמכליל את כלל הקהילה.
הארט הגיבה לביקורות אלה וטענה כי מטרת הסדרה היא לעורר השראה בנשים ולאפשר להן לדעת שהן חשובות בפני עצמן, לא רק כרעיות ואמהות.
היא הדגישה כי היא גאה להיות יהודייה וכי אין לה דבר נגד היהדות עצמה, אלא נגד היבטים פונדמנטליסטיים מסוימים.
הארט גם התייחסה ליחסיה עם ילדיה בסדרה, וטענה כי אינה לוחצת עליהם לנטוש את אורח חייהם הדתי, למעט בנה אהרון, שאותו עודדה להיפתח לעולם החיצון.
ג'וליוס וינפילד ארווינג השני , שידוע בכינויו ד"ר ג'יי (Dr.
J), הוא כדורסלן עבר אמריקאי שהתפרסם בעיקר בזכות תקופתו בפילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
נודע ביכולותיו האתלטיות, חכמת המשחק, ניתור, חטיפות ונחשב לאחד המטביעים הגדולים בהיסטוריה.
שיחק בתיכון רוזוולט בניו יורק, שם גם קיבל את כינויו "ד"ר ג'יי".
לאחר התיכון עבר ארווינג לאוניברסיטת מסצ'וסטס והיה אחד מחמישה שחקנים בהיסטוריה של ה-NCAA שסיימו עם ממוצע של מעל 20 נקודות ומעל 20 ריבאונדים למשחק.
הוא סיים את השנתיים במכללה עם ממוצע של 32.5 נקודות, 20.2 ריבאונדים.
תחנתו הבאה של ארווינג הייתה ליגת ה-ABA, הנמוכה בחשיבותה מה-NBA.
אף על פי שחוקי ה-ABA באותה תקופה לא אפשרו לקבוצות להחתים שחקנים שלא השלימו ארבע שנות תיכון, ניצל ארווינג חוק "מצוקה" שהונהג באותה תקופה, חתם בשנת 1971 על חוזה לארבע שנים בשווי 500,000 $ עם קבוצת ווירג'יניה סקוויירס, ושיחק במדיה באותה עונה.
כבר בשנתו הראשונה התבלט עם ממוצע של 27.3 נקודות למשחק, הוביל את הליגה בריבאונד התקפה ונבחר במקום השני בתחרות על תואר "רוקי העונה", אחרי ארטיס גילמור.
בשנת 1972 נבחר ארווינג בדראפט ה-NBA במקום ה-12, בידי מילווקי באקס.
כיוון שמוקדם יותר הוא חתם על חוזה עם אטלנטה, יצר ארווינג סכסוך חוזה בין שלוש הקבוצות (בשתי ליגות שונות), ובסופו של דבר הגיע לבית משפט שקבע שהזכויות על כרטיסו כשחקן שייכות לבאקס.
אטלנטה הגישה ערעור, ובסופו של דבר חזר ארווינג לשחק במדי הסקוויירס.
הוא העמיד באותה עונה ממוצע של 31.9 נקודות למשחק.
ב-1973 עבר בטרייד לשחק בניו יורק נטס, עבור שכר של 350,000 דולר לשנה, וכיכב במדיה עד 1976, כשבעונתו האחרונה מעמיד ממוצע של 34.7 נקודות למשחק.
במחצית משחק האולסטאר של ה-ABA לשנת 1976 התקיימה תחרות ההטבעות הראשונה בהיסטוריה.
את התחרות ניצח ארווינג, שהציג בפעם הראשונה הטבעה בריחוף מקו העונשין.
בשנת 1981 נבחר ל-MVP של העונה הסדירה.
בשנת 1983 הצטרף לקבוצתו מוזס מלון, ויחד הובילו השניים את הקבוצה למאזן הטוב במזרח, ולזכייה באליפות ה-NBA, תוך שהם מנצחים בחצי הגמר בסוויפ (4-0) את ניו יורק ניקס, בגמר המזרח את מילווקי באקס 4-1, ובגמר מביסים בסוויפ את לוס אנג'לס לייקרס.
ארווינג פרש ממשחק פעיל ב-1987. סך הכל קלע בקריירה (NBA ו-ABA גם יחד) 30,026 נקודות והוא מדורג שמיני בכל הזמנים לאחר כרים עבדול-ג'באר, קארל מלון, לברון ג'יימס, קובי בראיינט, מייקל ג'ורדן, דירק נוביצקי ווילט צ'מברלין .
בעונת קלע שיא קריירה של 31.9 נקודות למשחק, בממוצע.
בשנת פרישתו היה מדורג במקום הראשון בחטיפות.
הוא אחד השחקנים הבודדים ששתי קבוצות שונות קבעו שאף אחד משחקניהן העתידיים לא ילבש את גופיית המשחק הנושאת את המספר בו שיחק ארווינג: מספר 32 בברוקלין נטס ומספר 6 בפילדלפיה 76'.
ארווינג נכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1993. בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
בשנים שלאחר פרישתו מהמשחק, הפך ארווינג לאיש עסקים.
הוא רכש את הבעלות על מפעל בִּקבוק של קוקה-קולה בפילדלפיה וב-1997 הפך לחלק מההנהלה הראשית של האורלנדו מג'יק.
באמצע 2010 עוקל מועדון גולף שרכש.
באוקטובר 2011 תבע בנק בג'ורג'יה חברה שבבעלותו בסכום של 205,277 דולר.
ב-20 בנובמבר 2011 הסתיימה מכירה פומבית בה הציע ארווינג מזכרות מימי הכדורסל שלו בהן טבעת אליפות וגביעי MVP בהם זכה.
המכירה הניבה הכנסה של כ-3.5 מיליון דולר.
ג'וליה פיונה רוברטס היא שחקנית קולנוע אמריקאית.
זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "ארין ברוקוביץ'" וזוכת שלושה פרסי גלובוס הזהב.
נבחרה 5 פעמים כידוענית היפה ביותר בעולם.
רוברטס נולדה בסמירנה (אנ') באזור המטרופולין של אטלנטה שבג'ורג'יה לאב נוצרי-בפטיסטי ולאם קתולית וגדלה כקתולית.
רוברטס נולדה כבת השלישית לאחר האח הגדול אריק רוברטס והאחות ליסה רוברטס גילאן, שניהם עוסקים במשחק.
אביהם, וולטר גריידי רוברטס, עסק בשיווק מזרני מים והתעניין גם בכתיבה ובמשחק.
אם המשפחה, בטי לו ברדמס, עבדה בתור מזכירה בכנסייה ועסקה בתיאטרון בשעות הפנאי.
משפחתה של רוברטס חייתה בצניעות.
כדי להתגבר על העוני, ניהל אביה בית ספר קטן למשחק כעבודה צדדית.
בבית הספר למדו גם ילדיו של מרטין לותר קינג.
כשג'וליה נולדה, קינג החליט לשלם את חשבון ההוצאות של בית החולים כאות הוקרה לאביה.
בשנת 1971 התגרשו הוריה של רוברטס.
שנה לאחר מכן התחתנה בטי לו רוברטס עם מבקר התיאטרון מייקל מוזס.
הנישואים לא החזיקו מעמד זמן רב, ובשנת 1983 אמה של רוברטס התגרשה בשנית.
שנים אחר כך בטי לו טענה שנישואיה למוזס "היו טעות גדולה" כיוון שמוזס היה אלים כלפי ילדיה מהנישואים הקודמים.
אריק אכן אישר בפומבי את בעיית האלימות אך ג'וליה נמנעה מלעסוק בנושא.
אביה של רוברטס מת מסרטן כשהייתה בת עשר.
לאחר סיום לימודיה בתיכון "סמירנס קמפבל", עברה רוברטס לניו יורק כדי לנסות לפתח קריירה קולנועית, חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמניות "קליק", והתחילה ללמוד משחק.
אחרי מבחני בד רבים, קיבלה רוברטס בשנת 1987 תפקיד משני ראשון בקולנוע בסרט "Firehouse", חמש עשרה שניות על המסך בסך הכול (ללא קרדיט).
באותה שנה קיבלה גם תפקיד משני במערבון "דם אדום", בו שיחקה לצידו של אחיה אריק, אז שחקן מוכר הרבה יותר ממנה.
אם כי סרט זה יצא לאקרנים רק ב-1989. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה כקורבן אונס צעיר בעונה הראשונית של הסדרה "סיפור פשע" עם דניס פארינה, בפרק שכותרתו "השורד", ששודר ב-13 בפברואר 1987.
הסרט שהקנה לה את פרסומה הראשוני היה הקומדיה "מיסטיק פיצה" בשנת 1988. בו שיחקה בשיער צבוע אדום, צבע שהפך עם הזמן לאחד מסימני ההיכר שלה.
עבור התפקיד הרוויחה 50 אלף דולר.
באותה שנה היה לה תפקיד בפרק הגמר של העונה הרביעית של הסדרה מיאמי מחלק מוסר.
הפריצה הגדולה של רוברטס באה בשנה לאחר מכן, בתפקיד המשני אותו גילמה בסרט "מגנוליות מפלדה", כאישה צעירה חולת סוכרת בהכנותיה לחתונתה, הביא לרוברטס זכייה בפרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס האוסקר עבור תפקיד משנה.
"מגנוליות מפלדה" יצא לאקרנים בארצות הברית בסוף 1989. באותו זמן רוברטס כמעט סיימה להצטלם לקומדיה רומנטית עם שם זמני "3000 דולר" – הסכום שמציע גיבור הסרט (אותו גילם ריצ'רד גיר) לזונה בעבור שבוע בחברתו.
על אף שהמפיקים רצו שחקנית מוכרת יותר לתפקיד הנערה ויוויאן וורד, הבמאי גארי מרשל שכנע אותם לקחת את רוברטס.
בגרסה המקורית של התסריט לא היה לסיפור סוף טוב מבחינתה של הזונה.
ויוויאן הייתה נרקומנית והתנאי של המיליונר היה שהיא תחדל להשתמש בסמים במשך אותו שבוע.
בסופו של דבר, הגיבור, אותו שיחק ריצ'רד גיר, היה אמור לזרוק את ויוויאן מהאוטו בסוף הסרט ואף לזרוק עליה את הסכום שעל שמו נקרא הסרט.
בעקבות הצלחתה של רוברטס ב"מגנוליות מפלדה", דבר שהפך אותה לשחקנית מוכרת, החליט מרשל לצלם מחדש את סוף הסרט ולהוציא ממנו את כל הסצנות הקשות.
גם שמו של הסרט שונה מ"3000 דולר" לאישה יפה.
הסרט עם גיר ורוברטס יצא לאקרנים ב-23 במרץ 1990 והרוויח 180 מיליון דולר בארצות הברית – סכום גבוה לז'אנר הקומדיה הרומנטית.
רוברטס זכתה למועמדות שנייה לפרס האוסקר – הפעם כשחקנית ראשית.
אחרי ההצלחה של אישה יפה וסרט המתח "קו הדממה" של הבמאי ג'ואל שומאכר, הפכה רוברטס לכוכבת.
עבור הסרט הבא בהשתתפותה – לישון עם האויב, קיבלה רוברטס משכורת בסך מיליון דולר.
ב-1991 גילמה את טינקר בל בסרט "הוק" של סטיבן ספילברג, וכיכבה כאחות בסרט הרומנטי של ג'ואל שומאכר "בחירתה של אהבה"; שני הסרטים גם זכו להצלחה מסחרית.
אחר כך החליטה רוברטס לשנות כיוון ולנסות לשחק תפקידים "רציניים".
בשנת 1993 היא שיחקה במותחן פוליטי בשם תיק שקנאי, המבוסס על ספר רב-מכר בשם דומה מאת ג'ון גרישם, בבימויו ובהפקתו של אלן ג'יי פאקולה שכתב גם את התסריט.
בשנת 1994 שיחקה רוברטס בסרטו של הבמאי רוברט אלטמן משהו ללבוש, ובתפקיד קטן בסרטו של וודי אלן כולם אומרים אני אוהב אותך.
בשנת 1995 חוותה כישלון קופתי ראשון, כאשר הסרט בכיכובה מרי ריילי לא החזיר את הסכום שהושקע בו.
בשלב זה החליטה רוברטס לקחת פסק זמן מהעבודה, וכך גרמה למבקרים למהר ולהספיד את הקריירה הקולנועית שלה.
בשנת 1997 כיכבה בקומדיה "החתונה של החבר שלי".
הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה וקיבל ביקורות מצוינות אצל מבקרי הקולנוע.
על משחקה של רוברטס בסרט כתב המבקר של "שיקגו סאן טיימס" רוג'ר איברט כי היה "לא פחות ממבריק".
באותה שנה כיכבה גם בסרט המתח "תאוריית הקשר" לצד מל גיבסון.
היא אף דחתה את התפקיד בסרט הקלאסי "יש לך הודעה", בבימויה של נורה אפרון.
אחרי הסרט "החתונה של החבר שלי", שיחקה רוברטס ב-1999 בעוד שתי קומדיות מצליחות – "נוטינג היל" לצד יו גרנט, עבורו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ו"תפוס את הכלה" שוב לצדו של ריצ'רד גיר.
ההצלחתה הגדולה הבאה של רוברטס הייתה בסרט הביוגרפי "ארין ברוקוביץ'" משנת 2000. הסרט הדרמטי זכה להצלחה קופתית מרשימה (250 מיליון דולר) והביא ליוצריו גם חמש מועמדויות לאוסקר, כולל מועמדות לשחקנית הטובה ביותר עבור רוברטס שגם זכתה בפרס.
בשנת 2001 השתתפה בסרט "אושן 11" קומדיית-פשע בבימויו של סטיבן סודרברג, באותה שנה גם כיכבה בסרט "המקסיקני" כחברתו של בראד פיט, רוצח שכיר בשירות המאפיה, ובקומדיה בבימוי ג'ו רות, לצד בילי קריסטל, שגם כתב את התסריט.
בשנת 2002 כיכבה בקומדיה "עירום מלא" קומדיה שביים סטיבן סודרברג.
בשנת 2003 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "חיוך של מונה ליזה", עליו קיבלה רוברטס סכום שיא לשחקנית עד אז, 25 מיליון דולר.
בשנת 2004 השתתפה בסרט ההמשך בסדרת הסרטים "אושן", "אושן 12", ובסרט "קרוב יותר", דרמה רומנטית של הבמאי מייקל ניקולס, שהתקציב הכולל שלו היה 27 מיליון דולר, אך הכניס יותר מ-115 מיליון דולר בקופות.
בשנת 2006 דיבבה את שרלוט בסרט המצויר "חוות הקסמים" בכיכובה של דקוטה פנינג.
בתחילת 2006 ניסתה כוחה בברודוויי, שם כיכבה לראשונה במחזה "שלושה ימים של גשם".
אף על פי שהמחזה גרף כמעט מיליון דולר במכירת כרטיסים במהלך השבוע הראשון שלו, והיה להצלחה מסחרית לאורך כל הזמן מוגבל בו עלה, הופעתה גררה ביקורת.
בן ברנטלי מ"הניו יורק טיימס" תיאר את רוברטס כמי שמלא ב"תודעה עצמית (במיוחד במערכה הראשונה), ומכירה רק במבט חלקי את שתי הדמויות שהיא מגלמת".
ברנטלי גם מתח ביקורת על ההפקה הכוללת, וכתב כי "כמעט בלתי אפשרי להבחין בסגולותיו האמנותיות של המחזה, מהפרשנות המפוצלת הזו, בבימויו של ג'ו מנטלו.
בשנת 2007 חזרה רוברטס לקולנוע בדרמה של מייק ניקולס "מלחמתו של צ'ארלי וילסון".
ניקולס צוטט כמי שאמר על ג'וליה: "היא כל כך יפה שלפעמים שוכחים עד כמה היא שחקנית טובה".
בשנת 2010, כיכבה בסרטים "יום האהבה" ובסרט "לאכול, להתפלל, לאהוב", המבוסס על רומן באותו השם מאת אליזבת גילברט.
הסרט הוא זכה לביקורות שליליות מהמבקרים, אך זכה להצלחה מסחרית, והכניס 204.6 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 60 מיליון דולר.
בשנת 2011 כיכבה בסרט "לארי קראון" לצדו של טום הנקס, שגם כתב וביים אותו.
בשנת 2013 הופיעה רוברטס בקומדיה השחורה "אוגוסט: מחוז אוסייג'" בתפקיד ברברה ווטסון-פורדהאם בתה הבכורה של ויולט ווטסון (מריל סטריפ).
תפקידה בסרט העניק לה מועמדות רביעית לאוסקר וראשונה לאחר 13 שנים בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, היא הועמדה בנוסף גם לפרס גלובוס הזהב לתפקיד משני ולפרס באפט"א.
בשנת 2016, כיכבה בסרט המתח "מפלצת הכס" לצידו של ג'ורג' קלוני.
ב-2017 הופיעה רוברטס בסרט הדרמה "פלא" בתפקיד איזבל פולמן, אמו של אוגי, שנולד עם תסמונת גנטית נדירה שגרמה לעיוות חמור בפניו.
באותה שנה גם השתתפה בדיבוב, בתפקיד דרדסית ערבה, בסרט "דרדסים: הכפר האבוד".
בשנת 2018, שיחקה בסרט "בן חזר הביתה" כהולי, אימו של בן הסובל מהתמכרות למשככי כאבים.
בסוף אותה שנה עלתה הסדרה "הומקאמינג" בכיכובה, בשירות הסטרימינג פריים וידאו.
בה היא מגלמת עובדת סוציאלית בפרויקט "השיבה הביתה", שנועד לכאורה לסייע לחיילים שחזרו מהמלחמה להתגבר על פוסט טראומה ולהתכונן לחיים האזרחים, אך מאחריו יש קונספירציה.
הסדרה זכתה לביקרות נלהבות, ושבחים על משחקה.
בשנת 2020 לוהקה לתפקיד ראשי במותחן הפוליטי "גזלייט", כשהיא מגלמת את מרתה מיטשל, אשתו של התובע הכללי של ארצות הברית – ג'ון ניוטון מיטשל, אותו מגלם שון פן.
הסדרה עלתה לשידור ברשת Starz באפריל 2022.
בספטמבר 2024, פורסם שרוברטס תקבל פרס סזאר לשם כבוד בטקס ה-50 של אירוע הפרסים, המקבילים לפרס האוסקר בצרפת.
רוברטס הייתה בעבר במערכות יחסים עם השחקנים ליאם ניסן, דילן מקדרמוט וקיפר סאת'רלנד, שלו הייתה מאורסת והם נפרדו שלושה ימים לפני מועד חתונתם ב-11 ביוני 1991. ב-25 ביוני 1993, היא נישאה לזמר הקאנטרי ליל לאביט.
הם התגרשו במרץ 1995. בין השנים 1998–2001, היא הייתה במערכת יחסים עם השחקן בנג'מין בראט.
בשנת 2000, בעת צילומי הסרט "המקסיקני", הכירה רוברטס את הצלם דניאל מודר.
הם נישאו ב-4 ביולי 2002, ובנובמבר 2004, נולדו לזוג תאומים.
בעקבות הלידה, החליטה רוברטס לקחת עוד פסק זמן ונעלמה מתודעת הקהל.
ב-18 ביוני 2007 ילדה את בנה השלישי הנרי.
בפברואר 2014 נפטרה אחותה למחצה של ג'וליה, ננסי מוטס, בת ה-37, ממנת יתר.
היא פעילה בקרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים.
+שנהסרטתפקידהערות1987Firehouseבאבס1988נעורים בקצב הרוק (אנ')דריל שיינימיסטיק פיצהדייזי אראוחומועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (אנ')1989Blood Redמריסה קולוגרומגנוליות מפלדהשלבי איטנטוןפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר1990אישה יפהויויאן וורדפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ')2015הסוד שבעינייםג'סיקה "ג'ס" קוב2016יום האם (אנ')מירנדה קולינסמפלצת הכסףפאטי פן2017דרדסים: הכפר האבודדרדסית ערבהדיבובפלאאיזבל פולמן2018בן חזר הביתההולי ברנס2022כרטיס לגן עדןג'ורג'יה קוטוןגם מפיקה בפועל2023להשאיר את העולם מאחוראמנדה סטנפורדגם מפיקה2025האמת מאחורי הרדיפהאלמה אולסוןTBAPanic Carefullyגם מפיקהLittle Beeגם מפיקה
+שנהסדרהתפקידהערות1988מיאמי מחלק מוסרפולי ווילרפרק: "Mirror Image"Baja Oklahomaקאנוט האצ'ינססרט טלוויזיה של HBO1996חבריםסוזי מוספרק: "The One After the Superbowl"1998מרפי בראוןעצמהפרק: "Never Can Say Goodbye"1999חוק וסדרקטרינהפרק: "Empire"
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית אורחת בסדרת דרמה (אנ') (1999)2003Queens Supremeמפיקה בפועל; 3 פרקים
סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני2014הלב הרגילד"ר אמה ברוקנרסרט טלוויזיה של HBO
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2014)2018הומקאמינג (אנ')היידי ברגמןתפקיד ראשי; 10 פרקים
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2019)2022גזלייטמרתה מיטשלתפקיד ראשי; 8 פרקים
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2023)
+שנהמחזהתפקידהערות2006שלושה ימים של גשם (אנ')נאן / לינהברודוויי
ג'וליוס פעל בזוג עם אחיו התסריטאי פיליפ אפשטיין שעמו יצר כמה סרטים הוליוודיים מצליחים, הידוע שבהם "קזבלנקה" (1942) שנכתב גם עם הווארד קוץ' זיכה אותם בפרס האוסקר.
גם לאחר מות אחיו פיליפ בשנת 1952 המשיך ג'וליוס בעשייה קולנועית, היה מועמד לפרס האוסקר פעמיים נוספות, והיה פעיל עד לתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1998 קיבל את פרס איגוד המבקרים של לוס אנג'לס על מפעל חיים.
אפשטיין ואחיו פיליפ, ילידי ניו יורק, הגיעו לחוף המערבי של ארצות הברית בשנת 1933 לאחר שסיימו לימודי עיתונאות.
בתחילה החלו כותבים ללא קרדיט בסרטים של אולפני האחים וורנר, ובשנת 1935 חתמו על הסכם עם האולפנים, שהביא ליצירת שורת להיטים.
הזוג אפשטיין היה ידוע ביחסי האהבה-שנאה שהיו להם עם ג'ק וורנר, ראשם רב העוצמה של אולפני האחים וורנר.
הוא לא יכול היה להתווכח עם הצלחתם המסחרית, אך ראה בעין רעה את הרגליהם האישיים, שעות עבודתם, ואורח חייהם הבוהמייני.
בשנת 1952 בעת ציד המכשפות של הסנאטור ג'וזף מקארתי, מסר וורנר באקט של נקמנות את שמם של השניים לוועדה לחקירת פעולות אנטי אמריקניות.
הם מעולם לא התבקשו להעיד בפני הוועדה, אך בשאלון שקיבלו, השיבו לשאלה אם אי פעם היו חברים בארגון חתרני בתשובה: "כן.
תפקידם של הזוג אפשטיין באולפני וורנר היה ליצור להיטים עבור הכוכבים שוורנר חפץ בקידומם.
כך, למשל, כתבו את הלהיט "בלונדינית התות" על מנת לקדם את ריטה הייוורת'.
לאחר שעזבו האחים את האולפנים בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 ולאחר מותו של אחיו, המשיך אפשטיין בקריירה משגשגת.
סרטו האחרון "ראובן ראובן" משנת 1983 היה אחד המוצלחים בקריירת הכתיבה שלו, והעניק לו את המועמדות הרביעית לפרס האוסקר.
"בלונדינית התות" (1941) – שיתוף פעולה עם אחיו פיליפ.
מלודרמה קומית תקופתית המספרת על רופא שיניים בברוקלין בתחילת המאה העשרים התוהה אם נישא לאישה הנכונה, בהשתתפות ג'יימס קאגני, אוליביה דה הבילנד וריטה הייוורת'.
"האיש שבא לסעוד" (1942) בשיתוף פעולה עם פיליפ.
קומדיה מענגת על שדרן רדיו בעל לשון חדה המטיל אימה על תושבי בית בו עליו להתארח למשך זמן מה.
"יאנקי דודל דנדי" (1942) בשיתוף פעולה עם פיליפ.
להיט תקופתי שזכה להצלחה רבה.
ביוגרפיה של שחקן הוודוויל ג'ורג' מ.
קוהאן, בהשתתפות ג'יימס קאגני, ובבמויו של מייקל קורטיז.
צוות זה של במאי – כותבים – מפיק, אחראי אף להצלחתו של הסרט "קזבלנקה".
"קזבלנקה" (1942) בשיתוף פעולה עם פיליפ וכותבים נוספים.
עיבוד למחזה מאת מורי ברנט וג'ואן אליסון, שהפך לאחת מהקלסיקות ההוליוודיות הגדולות ביותר של כל הזמנים.
המפרי בוגרט הוא בעל מועדון לילה בקזבלנקה תחת שלטון צרפת של וישי, הנקרע בין אהבתו לאילזה (אינגריד ברגמן) ובין הצורך לסייע לבעלה לוחם המחתרת ויקטור לאזלו (פאול הנרייד).
הסרט זיכה את האחים אפשטיין בפרס האוסקר.
"רעל ותחרה" (1944) שיתוף פעולה עם פיליפ.
סרטו של הבמאי פרנק קאפרה הוא קומדיה על שדר ספורט (קרי גראנט), הנאלץ להתמודד עם זוג דודות שהן רוצחות סדרתיות, ועם אחיו המשוחק על ידי בוריס קארלוף שהוא פושע אכזר, ועוזרו הנאמן פיטר לורה שיחד היוו שניים מן הפושעים המפחידים ביותר בהוליווד של אותה התקופה.
סרט זה שופע המצאות קומיות, ומהווה דוגמה לשנינותם של זוג האחים.
"הפעם האחרונה שראיתי את פריז" (1954).
"סיפור בדים" (1960) - עם אנתוני פרקינס וג'יין פונדה.
"אל תשלח לי פרחים" (1964) - עם רוק הדסון ודוריס דיי.
"בחזרה מן האפר" (1965) - עם אינגריד טולין ומקסימיליאן של
"פיט וטילי" (1972) סיפור אהבה של שתי דמויות אקסצנטריות.
שילוב של דרמה וקומדיה בכיכובם של וולטר מתאו וקרול ברנט.
הסרט העניק לאפשטיין מועמדות נוספת לפרס האוסקר.
"צלב הברזל" (1977) יצירתו האלימה של הבמאי סם פקינפה העוסקת בלחימה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
"ראובן ראובן" (1983) דרמה קומית העוסקת במשורר שיכור ואובדני (טום קונטי).
סרטו האחרון של אפשטיין הקנה לו מועמדות נוספת לפרס האוסקר.
ג'וליוס אקסלרוד היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1970 על חקר המוליכים העצביים מסוג קטכולאמינים, קבוצת כימיקלים במוח הכוללים את האפינפרין, נוראפינפרין וכפי שהתגלה מאוחר יותר גם דופמין.