tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עמותה המסייעת בהעלאת המודעות לסרטן השד, תוך סיפוק ליווי אישי, עריכת קבוצות תמיכה ומפגשים עם גורמים מוסמכים מיועדת למתמודדות וגם לבני משפחותיהן, מיצוי זכויות וסיוע במימושן, והנגשת מידע רלוונטי ועדכני בהיבט הרפואי.
עמותה הפועלת בפריסה ארצית לשיפור איכות החיים של אלו המתמודדים עם קשיים תפקודיים.
היא מאפשרת השאלה של ציוד רפואי-שיקומי, מנגישה שירותים רפואיים כמו מרפאות שיניים ניידות ומוקד מצוקה, ומפעילה מרכזי שיקום במגוון תחומים (החזון שלנו, יד שרה).
עמותה הפועלת עבור פגים, במטרה לשפר את מצבם ומצב משפחותיהם, להגביר את המודעות לסכנות ולהפחית את כמות הפגים הנולדים.
היא מתבססת על מתנדבים ותרומות, ומעניקה שירותים כמו תמיכה וסיוע להורה באשפוז הפג ולקראת שחרורו, קידום חקיקות שמקדמות את הזכויות הסוציאליות מול הביטוח הלאומי והזכויות הרפואיות מול משרד הבריאות, וכן עידוד למיצוי זכויות על ידי הנגשת מידע חיוני וייעוץ אישי.
סינדרום ירושלים (או תסמונת ירושלים) הוא סוג נדיר יחסית של הפרעה נפשית, בה אדם (לרוב תייר או צליין) הנמצא בירושלים משוכנע שיש לו כוחות אלוהיים ומשיחיים, שמוטלת עליו משימה משיחית, או שהוא התגלמותה של דמות מספרי הקודש.
תופעה זו היא מקרה פרטי של מחשבת שווא ושל שיגעון גדלות, המופיעות בדרך כלל במחלות פסיכוטיות (כגון סכיזופרניה פרנואידית), ומובילות לעיתים לצורך באשפוזו של הלוקה בה בבית חולים לבריאות הנפש.
הלוקים בתסמונת זו הם על פי רוב אנשים שלקו בהפרעה נפשית פסיכוטית עוד קודם הגיעם לירושלים, וההגעה לעיר החמירה את מצבם באופן משמעותי.
הלוקים מגיעים לירושלים לאחר מסע ארוך ברחבי העולם, ובהגיעם אליה הם מתנהגים בכיכרות העיר ובאתרים המקודשים לדתות השונות כאילו יש להם כוחות אלוהיים ומשיחיים.
התיאטרליות המאפיינת את התנהגותם מושכת את תשומת לבם של הסובבים.
לעיתים הם מגיעים עד כדי התנהגויות קיצוניות המסכנות אותם או את סביבתם, ויש צורך לאשפזם בכפייה עד שיחלוף השלב המסוכן בהתנהגותם.
בין אלו הסובלים מתסמונת זו נצפו עד כה חולים נוצרים שהמפגש המיוחל עם המקומות המקודשים להם מעורר בהם את ההחרפה ההתנהגותית ואת התיאטרליות המאפיינת את התופעה.
תיאורים ראשונים של התסמונת ניתן למצוא כבר בספרות עולי הרגל מימי הביניים, כך למשל מופיע תיאור של התסמונת באוטוביוגרפיה של מרג'רי קמפ – צליינית אנגלייה מהמאה ה-14 אשר כתביה נחשבים לאוטוביוגרפיה הראשונה בשפה האנגלית.
היא מתארת כיצד הופיעו אצלה תחושות של שליחות משיחית בעת שהחלימה במולדתה מפסיכוזה שלאחר לידה, וכיצד מחשבות אלו הבשילו להתנהגות מוזרה ותיאטרלית בהגיעה בתום מסע רצוף תלאות למקומות הקדושים בירושלים.
גם בספרות עולי הרגל והתיירים במאה ה-19 ניתן למצוא תיאורים רבים של הלוקים בתסמונת.
אחדים מהכותבים, דוגמת התיירת אדה גודריץ' פריר הקדישו לכך פרקים שלמים (דוגמת ספרה מ-1904).
הפסיכיאטר הראשון אשר הביא תיאורים קליניים של התופעה היה ד"ר היינץ הרמן, שהיה מנהל בית החולים הפסיכיאטרי היהודי הראשון בירושלים- "עזרת-נשים", בחיבור מדעי שפרסם בשנת 1937. בשנות השבעים פרסם פרופ' ליאון פרס שעבד במוסד זה סדרה של מאמרים על "משיחים מאושפזים".
החל משנת 1979 ועד תחילת שנות האלפיים מרבית התיירים שהזדקקו לאשפוז הופנו לבית החולים כפר שאול, שם נערכו מספר מחקרים בנושא, ובכלל זה גם בעניין ה"תסמונת".
כיום תיירים הזקוקים לאשפוז מתקבלים בכל אחד מבתי החולים הפסיכיאטריים בעיר.
אולם, מקרים רבים כלל אינם מגיעים לאשפוז וניתן לזהותם עקב התנהגותם החריגה והדרמטית באזורי המקומות הקדושים ובבתי המלון במזרח ירושלים.
אחדים מהם אף נוהגים להתראיין לרשתות טלוויזיה זרות כדי "להפיץ את דבר שליחותם".
אחד האירועים הידועים של סינדרום ירושלים במאה העשרים היה מקרהו של מייקל רוהאן, תייר אוסטרלי נוצרי אשר ניסה בשנת 1969 להצית את המסגדים בהר הבית.
לדבריו מטרתו הייתה לשרוף את המסגדים משום שהדבר יאפשר ליהודים לבנות את בית המקדש, דבר שיביא גאולה לעולם.
מעשהו עורר זעם ומהומות בכל רחבי העולם המוסלמי וגם מיקד את תשומת הלב של הפסיכיאטרים בתסמונת ירושלים.
אירוע נוסף התרחש במוזיאון ישראל בשנת 2023 כאשר תייר אמריקני השחית פסלים רומיים במוזיאון ישראל .
עורך הדין המייצג את התייר, ניק קאופמן, הגיש בקשה להסתכלות פסיכיאטרית לבדיקה האם הוא סובל מסינדרום ירושלים.
המחקרים המודרניים מצביעים על כך שמרבית הלוקים בתסמונת הם בעלי רקע מוכח של הפרעות נפשיות משמעותיות עוד טרם הגיעם לירושלים.
לרוב הם צעירים ממדינה מערבית, בעלי רקע דתי, חיים לבדם וביקרו בעיר לבדם.
מרבית הלוקים בתסמונת אף היו בטיפולים נפשיים לפני שלקו בתסמונת.
קיימים נתונים סותרים על מספר הלוקים בתסמונת שמאושפזים מדי שנה ב, והמספרים נעים בין 3–4 אנשים לבין 50 איש בשנה.
אלה הנזקקים לאשפוז מתאוששים בדרך כלל תוך זמן קצר ובסיוע טיפול תרופתי הולם.
כאשר ניתן לקיים עימם שיחות טיפוליות, מנסים להגיע איתם להבנה אודות השתלשלות האירועים שהוליכו לאשפוז.
לרוב מומלץ להם לשוב למולדתם ולהמשיך טיפול בסביבתם הטבעית ובשפת אמם.
בין התסמונות הקרויות על שם מקומות גאוגרפיים, ישנן עוד תסמונות הפורצות במהלך ביקור בהם, ולהן דמיון מוגבל לתסמונת ירושלים:
תסמונת סטנדל, על שם הסופר סטנדל, שנתקף בה בביקורו בפירנצה, מכונה גם תסמונת פירנצה.
תסמונת זו מתפרצת במקומות שבהם ריכוז גדול של יצירות אמנות מרשימות.
היא אינה כוללת שיגעון גדלות אלא רק חרדה עם ביטויים גופניים ותשישות מעודף גרייה, והיא דומה במידה מסוימת להתקף פאניקה.
תסמונת פריז דומה לתסמונת פירנצה אך מופיעה כמעט רק אצל תיירים יפניים.
תסמונת גן העדן מתחוללת באיים טרופיים.
תיירים הלוקים בה מאמינים שהם בגן העדן.
גם תסמונת גן עדן אינה כוללת שגעון גדלות וייתכן שהתפרצותה מושפעת גם משימוש בסמים פסיכואקטיביים.
בפרק The Greatest Story Ever D'ohed מהסדרה המצוירת הסימפסונים, הומר מגיע עם משלחת לישראל וחולה בסינדרום ירושלים.
אחד הספרים של הסופרת הישראלית דינה רובינה נושא אותו שם.
בפרק "סינדרום ירושלים" בתוכנית "הפיג'מות", סבבה סאלי (פיצול אישיות של קובי פרג', פרודיה של הבאבא סאלי) חלה ב"סינדרום ירושלים"
"ג'רוזלם" הוא סרט קולנוע משנת 2016 שבמרכז עלילתו עומדת התגשמות נבואות אחרית הימים בעיר במהלך יום כיפור וכוללת מתקפת זומבים ושדים ומלחמה בינם לבין צה"ל.
בסרט, בימים שלפני יום כיפור היו מספר אנשים שהזהירו מהרעה המתקרבת ואושפזו בכפייה, משום שהרשויות האמינו שהם לוקים בסינדרום.
השיר "סינדרום ירושלים" של איה כורם.
סינדיקליזם (Syndicalism) היא אידאולוגיה פוליטית וכלכלית התומכת בהעברת השליטה בתעשייה ובממשל לידי פדרציות של ארגוני עובדים.
המונח "סינדיקליזם" נגזר מן המילה הצרפתית "סינדיקט", או איגוד מקצועי.
אחד ההוגים הבולטים של הסינדיקליזם היה ז'ורז' סורל, מהפכן צרפתי, אשר דגל במהפכנות אידיאליסטית ככלי להתחדשות מוסרית.
סורל ראה באלימות דרך פעולה חיובית ומטהרת, והטיף להרס המדינה הקיימת ובניית מדינה חדשה תחתיה.
הסינדיקליזם מתבסס על האינטרס המהפכני של האיגוד המקצועי.
האיגוד המקצועי נתפס כגורם מהפכני שכן מנהיגיו וחבריו הם בעלי תודעה, סולידריות וחיזוק הדדי.
הסינדיקליסטים חסידי סורל מייחסים חשיבות מכרעת לגורמים אי רציונליים בפוליטיקה: לרגש, למיתוסים ולגיבורים.
יסודות של חשיבה סינדיקליסטית ניתן למצוא גם ברבים מארגוני העובדים האירופאים ובייחוד בארגוני העובדים הסקנדינביים.
בארגוני העובדים הסוציאל-דמוקרטים בסקנדינביה התפתחו לא מעט יסודות של גישה סינדיקליסטית.
למשל דמוקרטיה ישירה בהחלטות מרכזיות, הנהגות בנות הדחה מלמטה, דגש חזק על חופש השביתה ושימוש בשביתות סולידריות ועוד.
בין הגורמים לתכונות אלו ניתן למנות:
העדר יכולת לנהל פוליטיקה פרלמנטרית אפקטיבית עד סמוך לפרץ מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה, עקב מבנה הפרלמנטים ושיטת הבחירות.
תחרות החל מ-1910, בעיקר בשוודיה, מצד הארגון האנרכו-סינידקליסטי הפורש SAC (הארגון האנרכו-סינידקליסטי השני בגודלו בעולם ב-2004, כשמנה כ-7,500 חברים).
תאורטיקנים סוציאל-דמוקרטים סקנדינבים שהרבו להדגיש את תפקידם המרכזי של ארגוני העובדים במימושו של כל חזון "סוציאליסטי" עתידי.
גם ארגון העובדים הגדול בצרפת, C.G.T, ששנים רבות נתפס כקשור במפלגה הקומוניסטית הצרפתית, החל את דרכו עם הקמתו ב-1895 כארגון סינדיקליסטי רדיקלי שרק סמוך למלחמת העולם הראשונה החל לפתח קשרים חזקים עם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
סינת'יה אן סטפני "סינדי" לאוֹפֶּר (Cynthia Ann Stephanie "Cyndi" Lauper; נהגה "לוֹפֶּר"; נולדה ב-22 ביוני 1953) היא זמרת, פזמונאית, שחקנית אמריקאית סיציליאנית ופעילה לזכויות אדם שהקריירה שלה נפרשת על פני חמישה עשורים.
לאופר פרצה לתודעה לאחר שהוציאה את אלבומה הראשון "She's So Unusual" בשנת 1983, שזיכה אותה בפרס גראמי לתגלית השנה והפך אותה לאמנית הראשונה בהיסטוריה עם ארבעה להיטים מאלבום בכורה בחמישייה הראשונה במצעד הבילבורד הוט 100. הייתה מראשוני כוכבי ה-MTV ואף הייתה הראשונה להשתתף באירועי הרסלמניה של ה-WWE.
אלבומה העשירי "Memphis Blues", שיצא בשנת 2010 והיה מועמד לגראמי, הפך לאלבום הבלוז המצליח ביותר במצעד הבילבורד 200 בשנה זו, ושהה במקום הראשון במשך 13 שבועות במצעד הבלוז האמריקאי.
בעקבות המחזמר, זכתה בפרס גראמי נוסף.
היא נכללת בתערוכת "נשים ברוק" של היכל התהילה של הרוק אנד רול, בשנת 2015 נכנסה להיכל התהילה של כותבי השירים ובשנת 2016 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
סינת'יה אן סטפני לאופר נולדה ברובע קווינס שבניו יורק לפרד לאופר (מהגר גרמני) ולקת'רין דומיניק (מסיציליה).
יש לה אחות גדולה בשם אלן ואח קטן בשם פרד.
כבר מגיל צעיר לאופר החלה לצבוע את שיערה בצבעים שונים ולהתלבש שונה.
צבע השיער הראשון שלה היה ירוק, לכבוד יום פטריק הקדוש, כשהיא רק בת 9.
בילדותה אהבה מאוד מוזיקה ואמנות וחיפשה כל הזמן דרכים לבטא את עצמה.
הוריה התגרשו כאשר הייתה צעירה מאוד.
בתקופה זו אמה עבדה בעבודות מזדמנות בתור מלצרית כדי לפרנס את סינדי והאחים שלה.
אמה עודדה אותה להיות פעילה ויצירתית.
בגיל 12, היא החלה ללמוד לנגן בגיטרה, והתחילה לכתוב שירים.
השיר הראשון שלמדה לנגן בגיטרה היה "Greensleeves".
לאופר עברה בין 4 בתי ספר שונים ולבסוף נשרה מהלימודים ונסעה לטייל בקנדה עם כלבה ספרקי, במטרה למצוא את עצמה.
לאחר מכן חזרה לניו יורק.
1976–1982: תחילת הקריירה ולהקת בלו אנג'ל
באמצע שנות ה-70 החלה לאופר להופיע במסגרת להקות שונות במועדונים שונים בניו יורק.
ב-1977 הוציאה לאופר סינגל ראשון בלבד, "You Make Loving Fun", חידוש לפליטווד מק אבל השיר נכשל ולא נכנס לאף מצעד.
באותה השנה היא לקחה שנה חופש משירה, עקב בעיות במיתרי הקול.
למרות תחזיותיהם הקודרות של שלושה רופאים שונים, לפיהן לא תוכל לשוב לשיר, חזרה לאופר לשיר בעזרתה של מפתחת הקול קטי אגרסטה.
ב-1978, כשכבר גיבשה זהות מוזיקלית משלה וסגנון ייחודי, פגשה לאופר את המוזיקאי ג'ון תורי וביחד הם הקימו את להקת הרוקאבילי בלו אנג'ל, אשר הוציאו אלבום יחיד ב-1980 על שם הלהקה.
חברות תקליטים ומבקרי מוזיקה רבים שמו לב לפוטנציאל של הזמרת, שמיעתה האבסולוטית, יכולתה לשיר ב-4 אוקטבות וסגנונה המוזיקלי המקורי, והתעניינו בהחתמתה של לאופר בלבד בלעדי חבריה ללהקה, אך הזמרת הצעירה סירבה לכולם מכיוון שהיא לא הייתה מוכנה לבגוד בחבריה ללהקה.
הלהקה זכתה לעיקר הפופולריות שלה במועדוני הלילה בניו יורק ואף הסינגל "I'm Gonna be Strong" נכנס למקום ה-37 במצעד ההולנדי.
עם זאת, כאשר הלהקה רצתה להקליט עוד אלבום, חברת התקליטים מנעה מהם להמשיך ליצור עד ש"יהיה להם לפחות להיט אחד".
כאשר האלבום נכשל, לאופר הגיעה לפשיטת רגל והלהקה התפרקה.
1983–1985 הפריצה הגדולה: האלבום She's So Unusual
לאחר פירוק הלהקה, לאופר המשיכה להופיע במועדונים שונים, תוך כדי שהיא מממנת את עצמה בעבודות מזדמנות.
אף על פי שהיא הייתה שמחה שהיא עדיין מופיעה על הבמה, היא לא הייתה מרוצה מכך שהיא שרה חידושים ללהקות רוק כמו לד זפלין ובאד קומפני – חלומה היה לבצע שירים מקוריים פרי עטה.
ב-1981, בזמן ששרה בבר מקומי בניו יורק, פגשה לאופר את דייוויד וולף, אשר מאוחר יותר הפך לאמרגנה, והחתים אותה בפורטרט רקורדס.
ב-14 באוקטובר 1983, יצא אלבום הבכורה של לאופר, She's So Unusual.
באמצע שנות ה-80 הפכה לאופר לאחת מהזמרות המצליחות ברחבי העולם ואף זכתה בפרס גראמי על תגלית השנה בטקס פרסי גראמי, שהתקיים בשנת 1985.
שירה בקול ילדותי, טקסטים פמיניסטיים ולבוש זרוק וצעקני – סייעו ללאופר ביצירת התדמית שלה.
המראה הייחודי שלה, שבא לידי ביטוי בעיקר בשיער צבעוני, מנופח וחצי-מגולח נתפס כאחד מסמלי תרבות הפופ של שנות השמונים.
לאופר זכתה להצלחה בזכות השילוב שהציגו השירים בין אלמנטים של פופ, פאנק (Funk), פאנק (Punk), רוק אנד רול, גל חדש, רגאיי וסקא.
לאחר אלבומה המצליח מ-1983 She's So Unusual, עזבה לאופר את המיינסטרים ופנתה לכיוון של מוזיקת אמצע הדרך,
מאותו אלבום ניתן למנות את הלהיטים "Girls Just Want to Have Fun" (שיר הבכורה בביצוע לאופר שנכנס למקום ה-1 בישראל והפך להמנון פמיניזם בכל העולם.
בנוסף, לאופר סיפרה בריאיון להווארד סטרן שהקולות לשיר הוקלטו כשהיא הייתה עירומה).
לאופר הפכה לאמנית הראשונה בהיסטוריה ש-4 להיטים מאלבום אחד הגיעו לחמישייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
בנוסף, לאופר לקחה חלק ב-WWE, באירוע רסלמניה והתחברה למתאבקים מפורסמים, כמו האלק הוגאן (אשר בין היתר שיחק את שומר הראש שלה בטקס פרסי גראמי שהתקיים בשנת 1985) והמתאבק קפטן לו אלבנו, אשר שיחק בין היתר כאביה של לאופר בקליפים רבים שלה.
דייוויד וולף, חבר של לאופר דאז, היה מעריץ מושבע של התוכנית והוא חשב שלא רק שיהיה ללאופר כיף, זו תהיה דרך מצוינת למכור עוד אלבומים.
באותן שנים היא נהגה להסתובב עם כל המתאבקים ואף לריב איתם בפומבי עד כדי מכות.
כל המתאבקים הפופולריים של אותה תקופה, ביניהם אנדרה הענק, הופיעו בווידאו קליפים שלה ובכך גרמה להצלחת התוכנית אשר צברה תאוצה והיא פופולרית עד היום.
סינדי אף הייתה מנהלת אישית של מתאבקים, הידועה מביניהם היא המתאבקת וונדי ריכטר.
ב-1985 לאופר לקחה חלק בשיר מרובה האמנים "We Are the World", כשהיא שרה את החלק הסופרני של הגשר.
בהקלטת השיר לאופר גרמה רעש בהקלטות, שנבעו מהתכשיטים הרבים שענדה.
היא הקליטה את שיר הנושא של התוכנית האמריקאית "Pee-wee's Playhouse" בשם אלן שו.
באותה שנה סטיבן ספילברג בחר בלאופר לכתיבת המוזיקה לסרטו "הגוניס" ונתן לה יד חופשית לבחור את הזמרים שיופיעו בפסקול הסרט.
1986–1989: סרט ראשון בהשתתפותה והמשך עשייה מוזיקלית
ב-1986, 3 שנים לאחר אלבומה הראשון והמצליח, חזרה לאופר עם האלבום True Colors, עם שיר הנושא שהיה ללהיט והיה לסינגל השני של לאופר שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום היה שקט, אישי ובוגר יותר מאלבום הבכורה וניכר בהתערבותה הגדולה יותר של הזמרת בהפקה ובכתיבה.
סינדי יצאה לסיבוב הופעות עולמי מצליח ואת ההופעה האחרונה שלה, בפריז, צילמה לקלטת וידאו שבנוסף שודרה גם ברשת ה-HBO.
כמו כן, השתתפה באלבום The Bridge, של הזמר בילי ג'ואל ברצועה "Code of Silence", כשהיא מעורבת בכתיבה ושרה קולות רקע.
זהו השיר היחיד של ג'ואל שהוא כתב עם שותף.
ב-1988 הופיעה לראשונה בסרט קולנוע בשם "זעזועים" לצד פיטר פאלק וג'ף גולדבלום, בתפקיד בכורה בתור מדיום משוגעת בשם סילביה.
באותה השנה נסעה למוסקבה והצטרפה לתמלילנים אמריקאים לפרויקט "Music Speaks Louder Than Words", שעסק בשיתוף פעולה מוזיקלי של מוזיקאים אמריקאים לבין מוזיקאים סובייטים.
בנוסף לאופר גם סגרה מעגל כאשר קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטה בקווינס, אף על פי שפרשה מבית הספר בגיל מוקדם.
שנה לאחר מכן, ב-1989 יצא האלבום השלישי שלה, A Night to Remember.
לשם אלבום זה, לאופר הנמיכה את המראה הפאנקיסטי וקולה הילדותי, בכוונה לצאת לגמרי מהמיינסטרים.
האלבום היה אישי ודיבר ברובו על להמשיך הלאה ממערכת יחסים כואבת.
לאופר יצאה למסע הופעות שהצליח במיוחד באמריקה הדרומית וביפן.
אף על פי שהאלבום הצליח די יפה במכירות, לאופר מעדיפה לקרוא לאלבום "A Night to Forget" עקב הבעיות שלה באותה עת עם חברת התקליטים ופרידתה מבן זוגה והמנהל שלה, דייוויד וולף.
1990–1999: היציאה מהמיינסטרים וההתבגרות המוזיקלית
בשנות ה-90, כדי "לברוח" מעט מתעשיית המוזיקה, המשיכה לאופר לשחק בסרטים רבים שיצאו לטלוויזיה ולקלטות וידאו בתפקידים ראשיים ובהופעות משנה וגם כיכבה בתוכניות טלוויזיה ואף זכתה בפרס אמי בשנת 1995 על משחקה בסדרה "משתגעים מאהבה".
כמו כן, היא המשיכה להוציא אלבומים בהם התפתחה מוזיקלית והשתתפה בכתיבה, בהלחנה ובהפקה של השירים.
השירים באלבומים Hat Full of Stars, מ-1993 ו-Sisters Of Avalon, מ-1996 עסקו ברובם בנושאים בעלי טאבו ונושאים חברתיים קשים לעיכול אשר לא היה נהוג לשיר עליהם כמו אלימות במשפחה, גילוי עריות, הומופוביה, גזענות ועוד.
לשם אלבומים אלו לאופר שיפרה את קולה, מה שהתבטא בקולה הגבוה והבוגר יותר.
בשנת 1990, לכבוד נפילת חומת ברלין, לאופר הצטרפה לזמרים רבים למופע של רוג'ר ווטרס, "החומה בברלין", כשהיא מבצעת את הלהיט הכי גדול מהאלבום בבגדי תלמידה, "Another Brick in the Wall" (החלק השני).
ההופעה נצפתה על ידי יותר מ-5 מיליון אנשים בעולם, כולל בישראל.
באותן שנים היא גם התקרבה מאוד ליוקו אונו והצטרפה להופעות מחווה רבות לכבוד ג'ון לנון.
ב-1991 היא הצטרפה לאמנים רבים שהקליטו ביחד את השיר "Give Peace a Chance" בתגובה למלחמת המפרץ.
ב-1992 סינדי לקחה חלק בפסקול לאופרת הרוק הצרפתי "Tycoon" כשהיא מבצעת בו 2 שירים.
אחד מהשירים, "The World Is Stone", יצא מחוץ לארצות הברית וזכה להצלחה ענקית באירופה, במיוחד בצרפת בו הוא הגיע למעמד זהב.
היא השתתפה באלבום Out of Body, של להקת ההוטרס, וביצעה בו איתם את השיר "Boys will be Boys".
חברי הלהקה הקדישו לה שיר מהאלבום בשם "Private Emotion", שידוע בעיקר בחידוש המצליח של ריקי מרטין משנת 2000.
ב-1994 יצא אלבום אוסף ראשון לזמרת, Twelve Deadly Cyns...and Then Some, אשר כלל את מיטב הלהיטים ושירייה מארבעת אלבומיה האחרונים, כולל 3 שירים חדשים, וביניהם חידוש בסגנון רגאיי ללהיט הבכורה של סינדי בשם "Hey Now".
השיר והאלבום זכו להצלחה, כשהשיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, אך למרות זאת הקליפ לא שודר בטלוויזיה כי לאופר נראתה בו חובקת במלא זמרות דראג קווין ברקע.
באותה השנה יצאה קלטת וידאו עם מיטב הקליפים המצליחים של לאופר, כשהיא מטיילת בלונה פארק שבקוני איילנד ומסבירה על עשיית הקליפים.
לאופר השתחררה מהחוזה של אפיק רקורדס ב-1998 עם אלבום חג המולד Merry Christmas ...
באותו הזמן לאופר נכנסה להיריון, מה שפגע בקידום האלבומים האחרונים שלה, כמו אלבום חג המולד שלא זכה לקידום כלל ונכשל.
היא הורידה פרופיל והצטרפה לסיבוב ההופעות של הזמרות שר וטינה טרנר.
למרות הכל, היא התעקשה להמשיך להקליט ובאותה שנה היא הקליטה את השיר "Disco Inferno" של להקת הטראמפס.
הסינגל היה להיט במועדונים בארצות הברית, והופיע גם בפסקול לסרט "לילה ברוקסברי".
השיר העניק לה עוד מועמדות לפרס גראמי, בקטגוריית "שיר הדאנס של השנה".
2000–2009: משנה סגנונות – אלבום גל חדש, אלבום אקוסטי, אלבום דאנס ועוד
בשנות ה-2000 לאופר המשיכה ליצור ופיתחה שם כיוצרת רצינית ומוערכת, בניגוד לדימוי הקליל בו החזיקה בשנות השמונים.
בשנת 2001 כתבה את שירי האלבום Shine, בחברת תקליטים עצמאית; אך שזו פשטה רגל, לאופר נאלצה לבחור רק 5 שירים מתוכו ולהוציא את האלבום כמיני-אלבום ביפן בלבד (האלבום המלא יצא בעולם רק בשנת 2004).
בשנת 2003 יצא האלבום At Last, שכלל חידושים לשירים סטנדרטיים.
האלבום לווה ב-DVD שהצליח מאוד והגיע למעמד זהב בארצות הברית, של הופעה שצולמה בניו יורק.
ב-2005 יצא האלבום The Body Acoustic, שכלל את מיטב להיטיה ושיריה בסגנון אקוסטי, מלווה בזמרים רבים אשר גדלו על שירי הזמרת והושפעו ממנה.
אף על פי שלא הוציאה חומר מקורי מאז האלבום Shine, לאופר המשיכה להישאר עסוקה ולקחת חלק בפרויקטים שונים.
היא התארחה בתוכניות טלוויזיה רבות כמו בתוכניות "הכי גאים שיש", "כל כך רייבן", אחת שיודעת", "רוק 30" ועוד.
כמו כן הופיעה בפעם הראשונה כשחקנית תיאטרון בברודוויי, במחזמר "אופרה בגרוש".
ב-2008 יצא אלבומה העשירי Bring Ya to the Brink, שהיה מועמד לגראמי וקיבל תגובות טובות וסינדי הגדירה אותו כאלבום עם קצב טוב.
מתוך אלבום זה התפרסם הסינגל הראשון בשם "Set Your Heart", אשר יצא ביפן בלבד וקודם בפרסומת לטויוטה שם.
סינגל נוסף מאלבום זה, "Same Ol' Story", שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
הסינגל השלישי מהאלבום, "Into the Nightlife", הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
הסינגל זכה לקידום של קליפ בו רואים את סינדי במועדון בניו יורק.
באותה השנה, הוציאה את הלהיט השוודי "A Christmas Duel", ביחד עם להקת ההייבס.
בהמשך לאותו אלבום, הוציאה לאופר ב-2009 אלבום רמיקסים בשם Floor Remixes,ביפן בלבד.
במהלך שנת 2009, שיחקה קרופורד בסרט הקומדיה הסרבי-אמריקאי "פה ושם" בתור רוז, לצד בעלה.
2010 – הווה: אלבום בלוז, אוטוביוגרפיה והמחזמר "קינקי בוטס"
ב-22 ביוני 2010, ביום הולדתה, סינדי הוציאה את אלבומה ה-11 בסגנון הבלוז בשם Memphis Blues.
האלבום הושפע מילדותה של סינדי, לפני שפרצה והייתה מבצעת קאברים לשירי בלוז ישנים.
לאלבום זה הצטרפו ללאופר גדולי הבלוז והג'אז, כולל אגדת הבלוז בי בי קינג.
האלבום זכה להצלחה ושהה 13 שבועות במקום הראשון במצעד הבלוז האמריקני ונכנס הישר למקום ה-26 במצעד הבילבורד 200.
לשם קידום האלבום, יצאה לאופר לסיבוב הופעות מצליח בעולם עם מעל 140 הופעות (המופע הכי גדול ומצליח שלה אי פעם).
הסיבוב זכה למיטב התשבחות מהקהל וממבקרי המוזיקה וגם ממנו יצא DVD בשם To Memphis With Love, מתוך הופעה מממפיס.
באותה שנה השתתפה כמתמודדת בעונת הסלבס השלישית של תוכנית הריאליטי "המתמחה" בהנחיית דונלד טראמפ, שם סיימה במקום השישי.
ב-11 במרץ 2011, כשהגיעה ליפן במסגרת סיבוב ההופעות שלה, התרחשה רעידת האדמה בסנדאי.
בניגוד לשאר האמנים שביטלו הופעתם וחזרו לארצם, לאופר נשארה לאורך כל התקופה ותרמה חלק מהכנסותיה לנפגעי האסון, מה שהפך אותה לגיבורה ביפן, בה היא נשארה פופולרית מאז שפרצה בשנות ה-80. בסוף 2011 היא קיבלה את פרס NARM האמריקאי על מפעל חיים בשל תרומתה למוזיקה.
ב-2012 כתבה את האוטוביוגרפיה שלה "Cyndi Lauper: A Memoir" שהפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס והופקה לה תוכנית מציאות על חייה המטורפים, בהשתתפות בעלה ובנה.
ב-4 באפריל 2013, עלה לברודוויי המחזמר "קינקי בוטס", לו כתבה והלחינה את המוזיקה.
המחזמר מבוסס על סרט בריטי בעל אותו שם שיצא בשנת 2005, על מפעל נעליים שנקלע לקשיים.
המחזמר הצליח בקופות והמוזיקה שסינדי יצרה זכתה לביקורות משבחות.
המחזמר גרף את מספר המועמדויות הגבוה ביותר בטקס פרסי הטוני לשנת 2013 – 13 מועמדויות, מתוכם המחזמר זכה ב-6, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר והמוזיקה המקורית הטובה ביותר, שהגיע ללאופר.
בכך הפכה לאופר לאישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה לבד בקטגוריית המוזיקה למחזמר, כאשר היא גם כותבת וגם מלחינה.
היא שברה באותה שנה שיא נוסף כשסינגל שהוציאה מתוך המחזמר, "The Sex is In The Heel", הפך לסינגל הראשון מתוך מחזמר מזה 25 שנים שנכנס לעשירייה הראשונה במצעד שירי הדאנס קלאב.
בטקס פרסי גראמי שהתקיים בשנת 2014, הוענק ללאופר גם פרס גראמי על אלבום המחזמר הטוב ביותר, מה שהפך לפרס גראמי השני שקיבלה, לאחר 29 שנים מקבלת הפרס הראשון על "תגלית השנה" ב-1985.
ב-6 באפריל באותה השנה, שידר PBS ספיישל בשם "הופעה בבית הלבן: ממפיס סול" בו לאופר שרה בבית הלבן בפני ברק אובמה וזכתה לתשואות מהקהל, וגרמה אפילו מהומה כשסטיב כהן קרא ללאופר בטוויטר "לוהטת" ולאחר מכן מחק את ההודעות.
בקיץ 2013, לרגל חגיגות 30 שנה לתחילת הקריירה שלה והוצאת האלבום הראשון שלה She's So Unusual, שהפך לקלאסיקה, לאופר יצאה לסיבוב הופעות מיוחד בארצות הברית, יפן, קנדה ואוסטרליה, והופיעה ב-4 בינואר 2014 בהיכל נוקיה בתל אביב.
בשנת 2015, נכנסה להיכל התהילה של כותבי השירים וב-11 באפריל 2016 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
במאי 2016 הוציאה אלבום חדש בשם Detour, בסגנון קאנטרי.
בשנת 2018 גילמה בתפקיד אורח את ונסה בחידוש לסדרת הטלוויזיה "מגנום, בלש פרטי" ברשת CBS.
בשנת 2023 שיחקה בשני פרקים של סדרת הקומדיה השחורה "סיפור האימה של דולורס רואץ'" מבית אמזון פריים וידאו.
ב-1991, נישאה לאופר לשחקן דייוויד תורנטון, כשמי שחיתן אותם הוא ריצ'רד הקטן.
לזוג בן בשם דיקלין אשר נולד ב-19 בנובמבר 1997.
הם גרים כיום בבניין ההיסטורי והמפורסם Apthorp שבמנהטן.
יש להם בית נוסף בקונטיקט.
לאופר חונכה כקתולית ואף הלכה לבתי ספר קתוליים.
כיום היא מחשיבה את עצמה כ"גרושה-קתולית".
לאופר ידועה כתומכת בנושאים רבים הקשורים לזכויות אדם כמו חקר איידס, זכויות להט"ב ומעמד האישה.
תסמונת האף הריק היא נכות נשימתית של האף המתרחשת על פי רוב לאחר כריתות קיצוניות מדי של קונכיות האף התחתונות או האמצעיות, שגורמת לרוב לבעיות בנשימה ולפגיעה בחוש הריח.
פגיעה בחישת האוויר הנורמלית דרך האף זכתה לכינוי הידוע בספרות הרפואית כ-'חסימה פרדוקסאלית'.
לקונכיות האף (בעיקר לקונכיות התחתונות) תפקיד מכריע בחימום, לחלוח וסינון האוויר הנשאף דרך הנחיריים לאף, לסינוסים, לגרון ומשם לריאות.
הן מהוות את מרבית רקמת האף הפנים-אפית הפעילה ביותר, ובלעדיהן נוצר יובש יחסי במערות האף, בלוע ובגרון ההולך ומחריף ככל שדרגת הכריתה גבוהה יותר.
יובש זה מפריע מאוד לנשימה תקינה, בעיקר תוך כדי שינה, ובמקומות שבהם יש אוויר קר או זיהום אוויר גבוה יחסית.
החולה חש לרוב בנשימת יתר של אוויר קר ויבש מאוד הזורם ישירות ללוע כאילו שהאף איננו שם כלל.
האוויר גורם ליובש רב בעיקר בפה ובלוע, ויכול לגרום אף בטווח הארוך לסיבוכים נשימתיים בדרכי הנשימה ובכללן בריאות.
כיום ידוע שרקמת האף הפנימי, מהנחיריים ועד ללוע האפי, מכוסה ברצפטורים עצביים (מהעצב הטריגמינלי) שתפקידם לחוש באוויר הזורם דרך האף ולהעביר מידע זה אל מערכת העצבים המרכזית ואל המוח, כדי שהמוח ידע שעובר מספיק אוויר דרך האף כדי לשמר את החיים.
האדם חייב לשאוף אוויר בעיקר דרך אפו ולא רק דרך פיו.
שאיפת אוויר כרונית רק דרך הפה חושפת אותו למחלות ולזיהומים ומעבר לכך היא יעילה פחות בנשימה עמוקה הנדרשת להרגעת מערכת העצבים הסימפתטית, הורדת רמות האדרנלין והקורטיזול בדם, והורדת הדופק ולחץ הדם.
האזורים המעוצבבים ביותר בחיישני זרימת אוויר באף הם פנים הנחיריים ומעבר האוויר האמצעי באף (middle meatus), שהוא החלל הפתוח שבין הקונכייה התחתונה לאמצעית.
עיקר התסמינים שהחולה מרגיש הם:
'חסימת פרדוקסאלית': קושי ביכולת לחוש שעובר מספיק אוויר דרך האף.
בדרגות הקלות יותר של הפרעה זו היא מתבטאת רק באי נוחות מסוימת, אולם בדרגות החריפות יותר שלה היא מבטאת בקושי ממשי לנשום דרך האף במיוחד בזמן שינה, שבה החולה אינו מסוגל להכריח עצמו לנשום דרך האף בגלל היעדר החישה.
דרגות שונות של יובש ברקמות האף הנותרות ובלוע.
שוב, היובש מתחזק תמיד בזמן שינה עם הירידה הנורמלית ברמה המטבולית בגוף.
קשיי קשב (ידוע בספרות הרפואית כ- 'aprosexia nasalis').
תחושה לא נוחה בזמן דיבור, כאילו הקול חלש מדי, יבש או סדוק מדי, או כאילו שפשוט "בורח מתוך האף" וקשה לשלוט בו.
לרוב, ירידה מסוימת ביכולת להריח.
קשיי שינה חמורים עד כדי הפסקת נשימה אפית במלואה ומעבר לנשימה אוראלית בלבד, המתבטאת לרוב ביובש רב בלוע ובגרון ובתמט של החיך הרך הגורם לדרגות שונות של דום נשימה.
היות שהתסמינים הם כרוניים, וכן מאוד עזים שכן האדם זקוק לנשימה באיכות גבוהה כל דקה וכל שנייה מחייו, רוב הסובלים מתסמונת האף הריק מפתחים גם בעיות פסיכולוגיות של אובדן ערך עצמי, דיכאון וחרדה.
שמירה קפדנית על לחות האף באמצעים מלאכותיים, כמו מריחה מתמדת של ג'לים של בסיס תמיסת מי-מלח בריכוז פיזיולוגי המתאים לתאי הגוף (Saline), ללא חומרים משמרים, שטיפות של האף בתמיסת מי-מלח איזוטונית, פעילות גופנית, שמירה על הרגלי חיים בריאים, ושינה עם מכשיר אדים קרים.
ישנה אפשרות מיקרו-כירורגית להצרת מעברי האוויר באף באופן שידמה את המבנה האנטומי הנורמלי (לפני כריתת הקונכיות) של חלל האף.
הניתוח מבוצע כבר למעלה מעשור במדינות שונות.
התוצאות המדווחות מבטיחות למדי והן מראות כי קיים שיפור מסוים בתחושה והסגה מסוימת של מצב היובש באף, אך קיים חשש מתמיד מפני ספיגת חומרי השתל.
עם זאת, יעילות הניתוח משתנה בהתאם למצבו הבסיסי של כל חולה ולמיקום השתל.
נראה שאין תחליף אמיתי לקונכיות הכרותות.
אפשרות עתידית לפתרון שלם ונכון יותר תימצא אולי בתחומי המחקר של רפואה רגנרטיבית והנדסת רקמות.
סינדי שרמן היא צלמת ואמנית יהודיה-אמריקאית, הידועה בעיקר בשל הפורטרטים הקונספטואליים שלה העוסקים בדימויים ובאופן בו אנו מציגים את עצמנו בפני העולם.
הסדרה הידועה ביותר שלה היא "Untitled Film Stills", הכוללת 70 צילומי שחור-לבן העוסקים בדימויים נשיים בסרטים ובתרבות.
ב-1995 זכתה שרמן במלגת מקארתור, וב-2013 הוענק לה דוקטורט לשם כבוד מטעם המכללה המלכותית לאמנות שבלונדון.
היא כלת פרס וולף לאמנות לשנת 2020 על "שהגדירה מחדש את תפיסת האמנות הנוצרת באמצעות מצלמה".
סינתיה (סינדי) מוריס שרמן נולדה למשפחה יהודייה בגלן רידג', ניו ג'רזי.
היא הייתה הקטנה בחמשת ילדיהם של דורותי וצ'ארלס שרמן.
אביה היה מהנדס ואמה הייתה מורה לקריאה.
זמן קצר לאחר הולדתה עברה משפחתה להאנטינגטון שבלונג איילנד.
סינדי נולדה בשלב מאוחר יחסית בחייהם של הוריה, וכשהייתה בכיתה ה' פרש אביה מעבודתו.
שרמן לא התעניינה באומנות בגיל צעיר.
אף על פי שהוריה לא גילו שום נטיות אמנותיות, הם תמכו בסינדי כשבחרה להתחיל ללמוד אומנות לאחר סיום התיכון, אם כי אמה הפצירה בה לנסות ללמוד הוראה, "ליתר ביטחון".
היא התחילה ללמוד ציור באוניברסיטת באפלו.
תוך זמן קצר הרגישה מתוסכלת ממה שכינתה "המגבלות של המדיום" (ציור) ואמרה מאוחר יותר כי הרגישה שאין שם שום דבר לחדש.
במקום ציור, היא החלה ללמוד צילום.
"בציור העתקתי בקפדנות אומנות של אחרים, והבנתי שדרך המצלמה אני יכולה ליישם רעיונות מקוריים שלי".
עד סיום הקולג' היא התרכזה בלימודי הצילום, ואף על פי כן, היא נכשלה במבחנים.
היא חזרה על הקורס שנית, הפעם בליוויה של ברברה ג'ו רוולה והצליחה לעבור.
במהלך שנותיה בקולג' פגשה ברוברט לונגו ואמנים נוספים, והקימה איתם את מרכז התרבות Hallwalls.
חלק מצילומיה הופיעו בתערוכות קבוצתיות משותפות עם פלוריה סיגיסמונדי.
בעבודותיה, מציגה שרמן צילומים שבהם מופיעה דמותה, אך הם אינם פורטרטים עצמיים במובן המקובל.
שרמן יוצרת סדרות של צילומים בהן היא מופיעה כשהיא מחופשת, או מוצבת בתוך סיטואציה מבוימת.
בצורה זו היא חוקרת סטריאוטיפים נשיים, ומעלה שאלות בדבר האופן שבו המבט לוכד וממלכד את דמות האישה.
בצילומיה היותר מאוחרים, היא אף משתמשת בבובות כדי לייצג את הדמות שלה.
מרבית מצילומיה של סינדי נתפסים כמסתוריים מאוד, ומאד מטרידים.
בריאיון להניו יורק טיימס ב-1990 אמרה:
כשאני מתבוננת בתמונות, אני לעולם לא רואה את עצמי.
לעיתים אני נעלמת כליל מהתמונות."
בחודש יוני 2025 השיקה האמנית פרויקט ייחודי של שימור עבודותיה.
במסגרת הפרויקט מוזיאונים ואספנים שההדפסים שברשותם דהו יקבלו הדפס חדש בחתימתה של האמנית.
במסגרת הפרויקט האמנית יוצרת גם קטלוג דיגיטלי.
"Sex Pictures" - שנות ה-90. בסדרה זו שרמן עושה שימוש בחלקי בובות ופרוטזות, ואינה מופיעה בצילומים.
בשנת 1997 ביימה שרמן את הסרט "Office Killer".
"סינדרום ירושלים" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ויקטור בראון, שיצא לאקרנים בשנת 2006.
קבוצה של מהנדסי חקלאות מאמריקה הלטינית מגיעה לקורס בירושלים.
במהלך סיור אנשי הקבוצה בעיר, נתקפת דיאנה מרטינס אזולאי בתסמונת ירושלים.
את קבוצת המהנדסים מדריכה מאיה גולדמן, סטודנטית שהייתה אמורה לצאת לחופשה על מנת להשלים את ספרה הנקרא "סינדרום ירושלים".
בתחילת הסרט היא נפרדת מאמה ומהאהוב שלה, תומר, אך פיגוע קוטע ומשנה את תוכניותיה באחת: בעלה של הבוסית שלה נפצע, והיא נאלצת למלא את מקומה ולהדריך קבוצת מהנדסים הנבחנים לתפקיד מסוים.
במקום לנפוש באילת, היא מוצאת את עצמה מחפשת אחרי אשתו של הסוחר חיימה אזולאי - דיאנה מארטינס.
דיאנה היא אשת קריירה שאפתנית: היא מאוד רוצה לקבל את התפקיד הנכסף בחברה הישראלית והיא נחושה בדעתה להשאיר רושם טוב על יתר חברי הקבוצה.
אולם יום לפני המבחן המכריע, מזמין חיימה את קרובי משפחתו ללא התרעה מוקדמת.
דיאנה מנסה להתנגד, ואינה מתרצה גם כשהמשפחה של חיימה מגיעה.
מסתבר שהמשפחה של חיימה מאוד דתייה.
דיאנה קמה לברך אותם ואינה מסתירה את הצלב שעל צווארה.
בני המשפחה אינם מצליחים לעכל את נישואי בנם לנוצרייה "גויה" והם ממהרים להימלט בנימוס מהדירה.
חיימה ודיאנה מתעמתים על יחסה של דיאנה למשפחתו ודיאנה אומרת לחיימה: "ירשתי את הצלב מאמי, איני מתביישת בו ולא אסתיר אותו".
דיאנה נמצאת בלחץ בשל שאיפתה העזה להצליח הן בקריירה שלה והן בחיי נישואין שנראה שהם מבוססים על תשוקה יותר מאשר על כל מכנה משותף אחר.
"הדבר האחרון שדיברנו עליו כשהתחתנו היה דת" מטיחה דיאנה בבעלה חיימה.
על רקע המתחים האלה, קוראים כותלי הכנסייה ומציעים נחמה.
הם חושפים את חווייתה של דיאנה ככלואה על ידי חייה שלה ומציעים לה חופש, וביחד איתו שיגעון דתי.
דיאנה נכנסת לשירותים במסעדה, שוטפת את עצמה בכיור, מגלחת את שערותיה בסכין גילוח ופוצעת את עצמה.
לאחר מכן היא מוציאה שמלה לבנה שקנתה בשוק - ויוצאת לוויה דולורוזה פרטית משלה.
בעלה בינתיים צופה בהופעת זמרת ואינו מבחין בהיעלמה.
לאחר שמאיה שמה לב שדיאנה חסרה, היא מפנה את תשומת לבו של חיימה והם יוצאים לחפש אחריה.
דרך הייסורים של דיאנה מסתיימת בכפר-שאול.
הסרט בוחן את הגבולות שבין הטירוף והשיגעון לחוויה המיסטית.
הסרט אינו מציב תשובה חד-משמעית לשאלה האם דיאנה היא מוארת החווה חוויה דתית, צליינית מבורכת או אישה היסטרית הלוקה בהתמוטטות עצבים, ומשאיר מקום לצופה להעריך את החוויה שעברה על דיאנה כראות עיניו.
דיאנה מארטינס אזולאי - אשת קריירה נוצרייה הנשואה שלא באושר לחיימה, סוחר יהודי המתלווה אליה לסיור.
מאיה גולדמן- מדריכת הקבוצה מטעם פרופסור פלדמן.
הייתה אמורה להיות בחופש על מנת לסיים את ספרה על אודות סינדרום ירושלים, אולם בעלה של הבוסית שלה נפגע בפיגוע והיא נאלצת למלא את מקומה ולהדריך את קבוצת מהנדסי החקלאות.
תומר - החבר המילואמניק של מאיה, שמרעיף עליה מילות אהבה.
רוב הזמן הוא מדבר בפלאפון עם מאיה, שעומדת לצאת לחופשה כדי לסיים את ספרה.
אולם שינוי התוכניות של מאיה בא לו דווקא בטוב - הוא מתכנן לנסוע ולהפתיע את מאיה בעודה מדריכה את הקבוצה.
חיימה אזולאי - סוחר, יהודי, בעלה של דיאנה.
אשתו עונדת צלב שירשה מאימה.
חברי המשלחת - מהנדסי חקלאות הנבחנים לתפקיד בחברה ישראלית.
אחת מהן היא אובססיבית קומפולסיבית, השני - בן עשירים שירד מנכסיו ומנגן בסקסופון בעיר העתיקה כדי לאסוף כסף.
פרופסור פלדמן - הבוס של מאיה.
הוא אדם מבוגר וסומך על מאיה שתחזיר את הקבוצה בשלום.
סִינְדִיקַציה היא שיתוף פעולה של אנשים או גופים שונים לצורך ביצוע מהלך משותף המניב לכולם תועלת.
הסינדיקציה מתקיימת בדרכים שונות בהתאם לאופי ההתאגדות, ומטרתה היא יצירת כח התורם לקבוצה המתאגדת.
הכח המשותף נקרא סִינְדִיקָט (אֹגֶד על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית).
בכל תחום כלכלי ניתן למצוא שיתופי פעולה עסקיים המבוססים על התארגנויות של כמה תאגידים לשם הפקת תועלת עסקית.
משקיע הזקוק להלוואה גדולה, יכול ליזום סינדיקציה של כמה בנקים אשר יממנו את העסקה על ידי מתן ההלוואה.
בתחום התיירות מתקיימת סינדיקציה בין סוכנויות נסיעות וחברות תיירות, המחלקות ביניהן מאגרי מידע על טיסות ועל מקומות נופש.
כך הן חוסכות בעלויות ומפיקות תועלת מהמידע המיידי – למשל, באיזו טיסה נותר מקום פנוי, ואיזה בית מלון זמין לתאריך נקוב.
בתחום הנדל"ן מתקיימות עסקאות רבות בשיטה זו.
כאשר קבוצת משקיעים מתארגנת לרכישת נכס כאשר לכל משקיע יש חלק יחסי באותו נכס.
השיטה מאפשרת למשקיע הקטן להיות שותף בעסקה גדולה.
בשנים האחרונות היא פועלת גם בקרב אנשים פרטיים הבונים בעצמם את ביתם.
כך למשל קבוצת אנשים מתארגנת בסינדיקציה לצורך בניית בית.
במקום לרכוש יחידות דיור בודדות, הסינדיקציה מאפשרת להם לחסוך עלויות וליצור תוצאה סופית אשר תתאים לכולם.
כאשר מדברים על סינדיקציה בעולם התקשורת, מתכוונים לשיתוף פעולה תוכני, אם כי הפירוש המעשי שונה בכל מדיה עליה מדברים.
התוצאה הסופית של מרבית הסינדיקציות קשורה גם היא להפקת תועלת עסקית.
סינדיקציה של תוכן בתחום השידור הטלוויזיוני, מתאר שיתוף פעולה בין גופי שידור שונים, למשל חברות טלוויזיה שונות, לצורך הקטנת עלויות שידור תוכנית.
במסגרת הסינדיקציה נמכרות סדרות פופולריות לתחנות טלוויזיה שונות.
בדרך כלל מדובר בסדרות אשר הופקו ושודרו לראשונה בתחנה גדולה, ורק לאחר סיום הסדרה נמכרים פרקיה לתחנות קטנות יותר.
שיטת הסינדיקציה פעילה במיוחד בארצות גדולות כמו ארצות הברית, שם קיימות תחנות טלוויזיה רבות, וערוצי נישה מגוונים.
תחנות קטנות אינן בעלות אמצעי מימון להפקת סרטי מקור.
המענה העסקי מצוי אצל חברות ההפקה בעלות האמצעים המאפשר להן להפיק סרט או סדרה.
הרווח מההפקה מגיע באמצעות המכירה בסינדיקציה ליותר ויותר קונים.
מחיר סדרה תלוי בפופולריות שלה.
מחיר גבוה במיוחד נרשם לסדרה "מסע בין כוכבים" שנמכרה ב-700 מיליון דולר לערוץ המדע הבדיוני.
מחיר סדרה נחשבת פחות, יכול לנוע בין עשרות למאות אלפי דולרים.
הקומיקאי ג'רי סיינפלד קיבל 465 מיליון דולר בעסקות סינדיקציה לשידורים חוזרים של הסדרה סיינפלד.
שיטה זו פועלת גם בישראל.
כך למשל, נמכרה סדרת "החמישייה הקאמרית" לערוץ התוכן של הוט, לאחר ששודרה במקור בערוץ 2. כך גם ה"קומדי סטור".
ערוץ הלוויין יס מבוסס ברובו על תוכניות שנרכשו בשיטת הסינדיקציה.
עיתונים רבים משתפים פעולה בשיווק תוכן.
כך למשל עיתון "הארץ" קשור בהסכמים עסקיים עם "הניו יורק טיימס", במסגרתם מפרסמים שני העיתונים מאמרים וכתבות שפורסמו במקור ותורגמו זה מעיתונו של זה.
הסכם דומה קיים לעיתון "מעריב" עם "ניוזוויק" ועם "וושינגטון פוסט".
הסינדיקציה מתקיימת גם במקומונים השונים.
כך למשל, ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות", כל מקומון מציע לקוראיו תכנים עצמאיים, אך לעיתים קרובות מאמר או כתבה מעניינים במיוחד, יכולים להתפרסם בו-זמנית בכמה מקומונים באותה רשת.
בתחום העיתונות באינטרנט עיתונים שיתפו פעולה עם פורטלים באינטרנט, וכך למשל פרסם פורטל "וואלה" מאמרים של עיתון "הארץ", ואתר MSN של חברת מיקרוסופט פרסם ידיעות שפורסמו בגלי צה"ל.
תחנות רדיו מאותו סוג משתפות פעולה על בסיס של סינדיקציה בדרך-כלל, כלומר סינדיקציה בין תחנות רדיו אזוריות, בין תחנות רדיו ממלכתיות וכו'.
התוכנית הסינדיקטית ביותר ברדיו האזורי היא תוכנית הרדיו של דידי הררי, "דידי לוקאלי".
המשודרת בו-זמנית ברדיו אמצע הדרך, רדיו קול רגע, רדיו דרום, רדיו קול הים האדום, רדיו ללא הפסקה וצפון ללא הפסקה.
הסינדיקציה בתחנות הרדיו האזוריות בישראל מפוקחת על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וזאת במטרה למנוע התאגדות מונופולית ולשמור על התחרות.
בתחום האינטרנט יש לסינדיקציה משמעות שונה במקצת, בעיקר בתוצאה הסופית שלה, אשר אינה דווקא תועלת רווחית במונחים כלכליים.
היא מתארת את היכולת ליצור שיתופי פעולה תוכניים בין יצרן התוכן לצרכן שלו.
שיתוף פעולה זה מתקיים באמצעות ה-RSS.
הרוב הגדול של הפעילות העבריינית במקומות שונים בעולם, נעשה על בסיס סינדיקציה, בשיטת קרטל, בה עבריינים שונים הפועלים בתחום מוגדר, למשל סחר סמים, משתפים ביניהם פעולה לביצוע עיסקות של קניה ומכירה.
שיתוף פעולה זה מתקיים גם בין ארגוני פשיעה.
לעיתים נעשות פעולות שונות בין הארגונים – זה למען ארגונו של זה.
כמו למשל: קבוצת פשע אחת מחסלת אדם עבור קבוצה אחרת.
סינדית (כתב ערבי: سنڌي; דוונגארי: सिन्धी; אנגלית: Sindhi) היא השפה הרשמית הראשונה במחוז סינד בפקיסטן והשפה הרשמית השנייה במחוז בלוצ'יסטן בפקיסטן.
כמו כן היא מדוברת במחוז פנג'אב ובאזור הצפון־מערבי של פקיסטן ובאזורים שונים בהודו, בעיקר במדינת מהאראשטרה אך גם במדינות גוג'ראט, ראג'אסטאן ומאדהיה פרדש.
השפה משתייכת לענף השפות ההודו-אריות מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות ומדוברת בקרב כ-41 מיליון איש בפקיסטן וכ-12 מיליון איש בהודו וכמו כן בקרב כ-1.3 מיליון איש בפזורה הסינדית בעולם בעיקר באזורי המפרץ הפרסי, מזרח אסיה, בריטניה וארצות הברית.
סינדית נכתבה במקור בכתב דוונגארי, אולם ברבות השנים, כשרוב הסינדים כבר היו מוסלמים, הפך הכתב הערבי לרווח יותר בפקיסטן.
בהודו הכתב המקובל לשפה זו הוא דוונגארי, אך כתב זה לא הוטמע באופן מוחלט, ולכן גם הכתב הערבי מקובל שם.
האותיות המשמשות לכתיבה ערבית בסינדית הן האותיות של האלפבית הערבי־פרסי.
+פונמות בסינדית סדקי וילוני (מכתשי־)חכי כפוף מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיŋɲɳ̺ʱnʱmʱ סותםgʱkʰʥ̻ʱʨ̻ʰɖ̺ʱʈ̺ʰd̪ʱt̪ʰbʱpʰ מחוכך חוכך hɣx ɕ ʂzsʋ מקורב(צדי)jl̪ʱ מקישɽʱɾ מפונםɠʄ~jˀ ᶑ ~ ɗɓ * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
תסמונת באלינט היא הפרעה נוירולוגית.
התסמונת אובחנה על ידי הנוירולוג היהודי-הונגרי רז'ה באלינט (Bálint Rezső) בשנת 1909, ונקראה על שמו.
החולים בתסמונת סובלים ממספר הפרעות: סימולטנאגנוזיה (אגנוזיה המתבטאת באי-יכולת לתפוס חזותית שני אובייקטים במקביל), אטקסיה ויזואלית (קושי בהושטת יד לחפצים ותיאום עין-יד, גם אם הם נתפסו ויזואלית באופן תקין) ואפרקסיה אוקולומוטורית (קושי במיקוד המבט).
התסמונת נגרמת עקב פגיעה דו צדדית באזורים אחוריים של האונות הפריטאליות.
פגיעה זו מתרחשת לרוב בעקבות ירידה באספקת הדם לאזורים אלו הנמצאים על גבול אספקת הדם של שני כלי הדם העיקריים למוח, שבץ, מחלת אלצהיימר, חבלה וסיבות נוספות.
לרוב, הטיפול בתסמונת באלינט הוא פונקציונלי.
המטופל מתבקש לבצע את ההתנהגות הפגועה על מנת להתגבר על הקשיים, בין אם על ידי שינוי הסביבה או על ידי יצירת התנהגות אלטרנטיבית שתפצה על קשייו הנוכחיים.
דרך נוספת היא אימון סנסומוטורי, שמטרתו לשפר את מצבה של מערכת העצבים המרכזית וכך לסייע למטופל להתגבר על הקשיים.
שיטה אחרת היא אימון של הנבדק במספר מצבים, על מנת לאפשר לו להפעיל אסטרטגיות התנהגות שונות בסביבות שונות.
סינתיה אן "סינדי" קרופורד היא דוגמנית-על אמריקאית, שהייתה מהמצליחות ביותר בתחומה בשנות ה-80 וה-90.
קרופורד נולדה ביישוב דה-קלב באילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית שחייתה מספר דורות באמריקה.
לקרופורד שתי אחיות ואח שנפטר מלוקמיה בגיל 3. קרופורד התגלתה לראשונה בגיל 16 על ידי צלם עיתונות מקומי.
בעקבות התגובות החיוביות שקיבלה על תמונותיה, החלה בקריירת דוגמנות.
בגיל 17 זכתה בתחרות דוגמנות מקומית של סוכנות עלית, והוחתמה בסניף החברה בשיקגו.
במקביל סיימה בהצטיינות את בית הספר התיכון וקיבלה מלגה מלאה ללימודי הנדסה כימית באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אך לאחר סמסטר אחד בחרה לפרוש מלימודיה כדי להתמקד בקריירת הדוגמנות שלה.
השתתפה בתוכנית "מי אתה חושב שאתה?" בגרסתה האמריקאית, ועל פי הפרק על אודותיה ששודר ב-2013, אבותיה היו אצילים אנגלים ומשפחות אצולה מרחבי אירופה בימי הביניים שככל הנראה מוצאם מקרל הגדול..
היא החלה לקדם את קריירת הדוגמנות שלה, וב-1986 עברה למנהטן שבניו יורק.
מאז הופיעה על עמודי השער של עיתונים ומגזינים מהנחשבים בעולם, ביניהם ווג, Elle, פיפל וקוסמופוליטן.
בנוסף הופיעה בקמפיינים רבים של מעצבי האופנה וחברות קוסמטיקה מהגדולים בעולם, בהם קמפיינים של ג'יאני ורסצ'ה, אסקדה, רבלון, מייבלין ועוד.
במיוחד נודעה בשל השומה שמעל שפתה העליונה, שהפכה למזוהה בציבור עם יופייה, למרות שבתחילת הקריירה שלה טושטשה השומה בצילומיה..
ביולי 1988, היא הצטלמה בעירום עבור המגזין "פלייבוי", בצילום של הצלם הרב ריטס.
באוקטובר 1998, קרופורד חזרה לדפי פלייבוי לתמונת עירום שנייה, שוב שצולמה על ידי ריטס.
היא דורגה במקום ה-5 ברשימת 100 הכוכבות הסקסיות של המאה ה-20 של "פלייבוי".
סקר של מגזין "שייפ" משנת 1997 בקרב 4,000 איש בחר בה כאישה השנייה (אחרי דמי מור) היפה בעולם.
בשנת 2002, קרופורד נבחרה לאחד מ-50 האנשים היפים ביותר על ידי המגזין "פיפל".
קרופורד הופיעה גם בטלוויזיה, בפרסומות ובתוכניות כגון "House of Style" בערוץ MTV (1989–1995).
בין השאר הייתה פרזנטורית של חברת פפסי..
באפריל 1992 הגיעה לישראל, לחמישה ימי צילום, במסגרת הפקת אופנה של המגזין "ווג".
בין היתר הצטלמה עם חיילים, ובאחת התמונות אף לבשה חולצה צה"לית עם כומתת צנחנים אדומה, כשידיו של קצין כרוכות סביבה.
בנוסף התראיינה לתוכנית בערוץ 2..
ב-1995 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע משחק הוגן, לצד ויליאם בולדווין, אך הסרט נכשל בקופות וספג ביקורות שליליות.
גם ב-2001 הופיעה בסרט, "The Simian Line", שאף הוא נכשל בקופות.
קרופורד פרשה מהעיסוק בדוגמנות בשנת 2000. היא ממשיכה בתמיכה בפרויקטים שונים בהם עסקה.
ב-2002 התארחה בסיטקום "החיים על פי ג'ים" בכיכובו של ג'יימס בלושי.
במקביל, ב-2005 הוציאה סדרת מוצרי קוסמטיקה על שמה עבור חברת "Guthy-Renker".
בהמשך השיקה סדרת ריהוט ומוצרים לבית על שמה, שנמכרת במספר רשתות גדולות בארצות הברית..
בפברואר 2018 חזרה לדגמן, וכיכבה בפרסומת לפפסי במשחק הסופרבול..
בין השנים 1991–1995 הייתה נשואה לשחקן הקולנוע האמריקאי, ריצ'רד גיר..
מאז 1998 נשואה בשנית, לרנדי גרבר , דוגמן עבר אמריקאי-יהודי.
להם שני ילדים, הדוגמנית והשחקנית קאיה גרבר, והדוגמן פרסלי גרבר..
סינדרום ירושלים הוא מחזה שכתב יהושע סובול ועלה בתיאטרון העירוני חיפה במסגרת "חג המחזה המקורי" לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.
המחזה גרם לסערה ציבורית שהביאה להתפטרות סובול וגדליה בסר מהנהלת תיאטרון חיפה.
המחזה עוסק בקבוצה של נפגעי נפש המעלים מחזה, אותו כתב פרופסור מטורף, שבו משוחזרת תקופת סוף ימי בית שני בירושלים, שבה השתלטו הקנאים על העיר, הביאו למלחמת אחים, וחורבן הבית השני.
שמות הדמויות במחזה לקוחות מתוך ספרו ההיסטורי של יוספוס פלביוס, "מלחמות היהודים".
במקביל מתרחש קו עלילה נוסף בו מתרחש במציאות חורבן הבית השלישי.
צבא בלתי נראה מטיל מצור על העיר ומפציץ אותה.
חייל מבולבל, שמחפש את הפרה הגדודית שאבדה, מאיים על איכר החשוד בגניבה.
לפתע נפתחת מתקפה והסמל המבוהל יורה לכל עבר.
החייל פוגש בקבוצה והם מנסים לשלב אותו במחזה שהם מעלים.
המחזה הוא מעין מטפורה למצב הנפשי סינדרום ירושלים, אשר גורם לאדם הנמצא בירושלים להאמין שיש לו כוחות אלוהיים ומשיחיים.
שכן לדמויות במחזה יש תסמונת של הרס עצמי מתוך שאיפה לגאולה, אמיתית או מדומה.
עלילת המחזה שואבת השראה מהמחזה "מארה סאד" מאת פטר וייס, שגם הוא בנוי כ"מחזה בתוך מחזה".
בימוי: גדליה בסר, תפאורה: אדריאן ווקס, תלבושות: עדנה סובול, תאורה: יחיאל אורגל, מוזיקה: יוני רכטר, כוריאוגרפיה: ליאת דרור וניר בן גל.
ספר המחזה יצא לאור בהוצאת "אור עם".
בדצמבר 1986 יזם יעקב אגמון, שמונה למנהל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, דיון עם מנכ"לי התיאטראות הרפרטואריים בישראל, בו הוחלט על הפקת פסטיבל תיאטרון ישראלי, שיציין 40 שנות מחזאות מקורית במסגרת החגיגות.
תיאטרון חיפה בחר במחזאי יהושע סובול לכתוב מחזה לכבוד אירוע זה.
הצגת הרצה של המחזה, טרום בכורה, נערכה במוצאי שבת 26 בדצמבר 1987, באולם תיאטרון חיפה.
אנשי ציבור שנכחו בהצגה, בהם חבר הכנסת מהליכוד מאיר כהן-אבידב, ראש עיריית חיפה אריה גוראל ויושב ראש הנהלת התיאטרון יונה יהב, התלוננו על דמותו של החייל היורה באזרחים, שאותה פרשו כחייל צה"ל, וראו במחזה כמבזה אותו (למרות שבמחזה אינו מוצג כחייל צה"ל).
חבר הכנסת כהן-אבידב פתח במאבק ציבורי, ביקש לבטל את השתתפותו ב"חג המחזה המקורי" במסגרת חגיגות שנת ה-40, ואף העלה את הנושא לדיון בכנסת, דבר שעורר סערה תקשורתית.
ב-29 בדצמבר נערך דיון במטה חגיגות שנת ה-40, בכדי להחליט אם יש להוציא את המחזה מאירועי "חג המחזה המקורי", שתוכננו לשבוע אחר כך.
בתגובה אמרו מנהלי התיאטרונים האחרים בישראל שגם הם לא ישתתפו אם המחזה לא יוצג.
יום אחר כך נערך גם דיון סוער בכנסת.
ב-4 בינואר 1988 הודיע סובול על שינוי התלבושת של השחקנים, כך שיהיה ברור יותר לקהל שמדובר בצבא היפותטי דמיוני.
ראש עיריית חיפה גוראל, דחה את הקריאות לביטול המחזה, אף שהודה כי "התוכן בהחלט לא לטעמי ולא תואם את האמת".
על דרישתו של כהן-אבידוב אמר: "לח"כ כהן-אבידוב יש השקפת עולם משלו.
הוא לא זקוק כלל לתיאטרון.
הוא היה רוצה שכל הזמן ישירו רק שירי מולדת ואני בהחלט לא בדעתו".
הצגת הבכורה נערכה כמתוכנן ב-8 בינואר 1988, באולם תיאטרון "הבימה" בתל אביב.
בערב הצגת הבכורה ערכו אנשי ימין הפגנה גדולה מחוץ לאולם, וחבר הכנסת מהליכוד מיכאל איתן הפיץ עלונים שעליהם הודפס "ס.ס.
עם החשכת האולם ותחילת ההצגה, אנשי תנועת כך שקנו כרטיסים להצגה החלו להפריע וההצגה נעצרה שש פעמים, עד ש-75 מהם פונו בכוח על ידי המשטרה.
ב-11 בינואר נערך דיון תיאטרון חיפה על המחזה שבסופו הודיעו סובול ובסר על התפטרותם.
יומיים אחר כך הודיעה הנהלת התיאטרון כי המחזה בכל זאת יוצג, כמתוכנן בלוח המופעים למנויים.
המחזה עלה גם במסגרת "חג המחזה המקורי" בתיאטרון ירושלים, ב-1 בפברואר 1988, שבחוץ הפגינו בעד ונגד הצגת המחזה.
בשנת 2010 העלה סובול גרסה עדכנית של המחזה בשם "חוזרים על סינדרום ירושלים", אותה גם ביים, עם תלמידי בית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים, בתיאטרון תמונע.
מוזיקה: שחר אבן צור, עיצוב תפאורה ותלבושות: הדס מוצרי ולוסיאנה פילמר, תנועה: מרינה בלטוב, עיצוב תאורה: חני ורדי,
עוזר במאי וניהול הצגה: ענבל גנצר/ שרון כהן.
שחקנים: ענת אייזיק, אדוה שרון אילן, מיכל בנאי, נעמה בסון, צליל-חן זקס, ליאור חסון, אהוד כהן-הרמתי, יהונתן מגון, אורטל מור, יולי סקר, מיטל פרץ, ערן פרץ, אייל צ'יובן, יסמין רז, תמר רצאבי.
תסמונת בארס היא הפרעה גנטית נדירה הקשורה לכרומוזום ה-X.
עקב כך, מופיעה התסמונת אך ורק אצל זכרים (אף על פי שבאופן עקרוני גם נשים עלולות להיפגע ממנו).
נשים יכולות להיות נשאיות של הסינדרום על גבי אחד מכרומוזומי ה-X, אך בדרך כלל כרומוזום ה-X השני אצל נשים יהיה תקין.
עקב ההפרעה הגנטית, נפגעת הפעילות המטבולית הקשורה לליפידים.
הסינדרום מתאפיין במספר בעיות רב-מערכתיות הנגרמות עקב פגם בגן TAZ1 הנמצא על כרומוזום ה-X.
תסמונת זו שונה מתסמונת בארט.
קרדיומיופתיה - מחלת שרירי הלב הגורמת להחלשתו.
נויטרופניה - בעיה במספר ותפקוד תאי הדם הלבנים נויטרופילים.
בעיות בהתפתחות השלד וחולשת השרירים.
בעיות בתפקוד המיטוכונדריה (אברון בתאים האחראי בעיקר על הספקת האנרגיה לתא).
מבוצע בדרך כלל כאשר מתגלה בעיה כלשהי אצל התינוק.
בדיקות ליפידים בשרירים או בתרבית מתאי הגוף.
בדיקת הרצפים הגנטיים הידועים עבור תסמונת בארס.
הבדיקה והגילוי המוקדם של המחלה חשובים.
אם מתגלה המחלה, ניתן לעזור לנשא באמצעים שונים ומגוונים.
סינדרום בארס התגלה על ידי דוקטור פיטר בארס (Peter Barth) מהולנד בשנת 1981. הוא אף המשיך לחקור את הסינדרום ולפרסם אותו.
הגן המדויק הקשור למחלה זוהה לראשונה בשנת 1996.
באגודה העולמית לסינדרום בארס מתועדים כ־120 מקרים מאובחנים, אך ההנחה היא שיש מקרים רבים נוספים שאינם מאובחנים.
ההנחה היא כי הסינדרום מופיע כמקרה 1 מתוך כ־300,000 לידות.
סינדי לו הנסלי מקיין היא אשת עסקים ונדבנית אמריקאית, אלמנתו של הפוליטיקאי והמועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית במהלך מערכת הבחירות של שנת 2008 ג'ון מקיין.
באפריל 2023 מונתה כמנכ"לית תוכנית המזון העולמית.
מקיין נולדה בפיניקס, אריזונה בתם של ג'יימס ויליס הנסלי (2000–1920) ומרגריט סמית ג'ונסון (2006–1919).
סבה וסבתא הורי אמה היגרו משוודיה לארצות הברית.
אביה ג'יימס הנסלי ייסד את החברה "הנסלי ושות'".
יש לה אחות למחצה מנישואיה הראשונים של אימה ואחות למחצה מנישואיו הראשונים של אביה.
ב-1976 סיימה לימודיי תואר בהוראת אומנות באוניברסיטת דרום קליפורניה וב-1978 השלימה תואר שני בחינוך מיוחד במהלך לימודיה השתתפה מקיין בפרויקט המעניק סיוע לילדים בעלי נכויות קשות ועבדה שנה אחת כמורה בכיתה של ילדים עם תסמונת דאון בבית ספר באריזונה.
והיא ראתה אותו בעיקר בסופי שבוע, במהלך הקריירה של מקיין ניהלה סינדי פעמים רבות ערבי תרומה למענו ולמען הקריירה הפוליטית שלו, ב-1986 הקימו סינדי ואביה מרכז חנויות בפיניקס ובו שימשה סינדי כמנהלת חשבונות.
מקיין הייתה פעילה גלויה בקמפיין של בעלה לנשיאות ארצות הברית על אף התנגדותה הראשונית למועמדותו.
באפריל 2023 מונתה כמנכ"לית תוכנית המזון העולמית ונכללה ברשימת טיים 100 השנתית של מגזין טיים.
סינדקטיליה (המונח syndactyly נגזר מהמילים היווניות SYN, כלומר ביחד, ו-dactyly, כלומר אצבעות) הוא מום מולד שבו במהלך ההתפתחות העוברית לא נפרדו האצבעות זו מזו.
הפרדה זו מתרחשת בדרך כלל בין השבועות הששי עד השמיני של ההתפתחות התוך רחמית.
הסיבה לחוסר ההפרדה בין האצבעות היא תורשתית לרוב, אולם יש אפשרות שסינדקטיליה תיווצר לאחר כווייה.
לפי פרסומים מסוימים, גורמים סביבתיים במהלך ההיריון כגון; עישון, תזונה לקויה, מזון עשיר בביצים ובשר עלולים להוות סיבה לחלק ממקרי הסינדקטיליה.
מום זה נמצא אצל יונקים מסוימים באופן נורמטיבי אולם בבני האדם הוא מוגדר כמצב חריג.
בדרך כלל מדובר באצבעות השלישית והרביעית, אך יש מצבים שבהם יותר אצבעות מחוברות ולעיתים אף כולן.
יש צורות שונות למום והוא עשוי להכיל רקמה רכה בלבד, או רקמה רכה ורקמה גרמית ביחד.
לפעמים מופיעה הסינדקטיליה כחלק מתסמונת במערכת השלד, או במערכות אחרות בגוף.
סינדקטיליה עלולה לפגוע בתפקוד הגפיים באופן משמעותי.
סינדקטיליה הוא אחד המומים המולדים הנפוצים ביותר של הגפייםעם שכיחות של 1 ב-2000–3000 לידות חי.
המום שכיח יותר אצל גברים מאשר אצל נשים.
הסינדקטיליה השכיחה ביותר היא בין האמה לקמיצה.
בצורה טבעית, התופעה קיימת אצל בעלי חיים ממיני הקנגוראים (כדוגמת הקנגורו, הבילבי, הוומבט והקואלה) ששתי אצבעות שלהם מאוחדות ברובן, ונראות כאצבע בעלת שני טופרים.
החוקרים עדיין מנסים להבין תופעה זו.
האבחנה נעשית לרוב על ידי ההורים.
האנשים המוסמכים לטיפול בבעיה זו הם: כירורג ידיים, אורתופד ילדים או מנתח פלסטי.
אחרי טיפולים כירורגיים האשפוז נמשך בדרך כלל כמה ימים ולאחר כל ניתוח צריך לשמור על מעקב.
סינדקטיליה היא אחת התופעות של תסמונת קרפנטר.
סינדקטיליה יכולה להיות פשוטה או מורכבת.
בסינדקטיליה פשוטה, אצבעות או בהונות סמוכות מחוברות דרך רקמה רכה.
בסינדקטיליה מורכבת, קיים גם גשר בין העצמות של האצבעות.
סינדקטיליה יכולה להיות שלמה או חלקית.
בסינדקטיליה שלמה, החלק המרוחק של האצבעות מחובר.
בסינדקטיליה חלקית, החלק המרוחק של האצבעות לא מחובר.
מסווגים סינדקטיליה גם בצורה הבאה:
מצב שבו החיבור הוא בין האמה והקמיצה או בין הבוהן השנייה והשלישית.
מצב שבו החיבור הוא גם בין האמה והקמיצה אבל מחוברת ביניהם אצבע שישית.
מצב שבו החיבור הוא בין הזרת לקמיצה.
מצב שבו החיבור הוא בין כל האצבעות או הבהונות.
במצב זה ייתכן גם חיבור בין העצמות.
לכל אחת מהצורות שהוזכרו יכולות להתלוות צורות שונות של מעורבות גידים, עצבים וכלי דם.
סינדקטיליה מורכבת מתרחשת כחלק מתסמונת (כגון תסמונת פולנד, אפרט אקרוסינדקטילי ועוד) ובדרך כלל מעורבות בה יותר אצבעות מאשר סינדקטיליה פשוטה.
הסינדקטיליה הפשוטה יכולה להיות שלמה או חלקית.
בשלבים המוקדמים של ההתפתחות העוברית, חיבור בין האצבעות או הבהונות הוא נורמלי.
אחרי 16 שבועות של הריון בערך, אנזים מסוים ממיס את הרקמה בין אצבעות הידיים והרגליים, והחיבור נעלם.
בחלק מהעוברים, תהליך זה אינו מתרחש לחלוטין בין כל האצבעות או הבהונות.
סינדקטיליה של "אצבעות השוליים" (סינדקטיליה בין הקמיצה לזרת או בין האגודל לאצבע המורה) מטופלת בגיל צעיר כדי למנוע את האצבע הגדולה יותר מלהיצמד לאצבע הקטנה יותר עם הצמיחה.
בדרך כלל, סינדקטיליה של אצבעות אלה מטופלת בגיל 6 חודשים.
הטיפול בסינדקטיליה של אצבעות אחרות מתבצע יותר נפוץ כאשר האצבעות גדלות, בחודשים ה 18–24 אחרי לידה.
לרוב התזמון המקובל לתיקון המום הוא בגיל שנה כי בגיל זה אפשר לבצע את ההרדמה לניתוח ללא חשש להיווצרות סיכונים.
ההפרדה בתזמון מאוחר יותר כשהיד גדולה יותר תהיה מוצלחת יותר.
לעומת זאת, לא טוב למשוך את הטיפול מעבר לגיל שנתיים-שלוש כי למוח אין עוד את הגמישות לשנות צורת האחיזה ולאמץ צורה אחרת.
הורים בדרך כלל ירצו לבצע את הניתוח מוקדם ככל האפשר לילדיהם כדי הקל עליהם מבחינה נפשית וגופנית.
התערבות כירורגית נדרשת כדי להפריד את האצבעות, רק אם המום גורם לבעיות תפקודיות.
ניתוח הסינדקטיליה הוא ניתוח מורכב ודורש ניסיון רב של המנתח.
לפני הגיל המתאים לביצוע הניתוח, רופאים לא מתערבים אם אין בעיות.
במצב של סינדקטיליה מורכבת, מקבלים ההורים הוראות לשטוף את ידיו של הילד ביסודיות עם מים וסבון, ולפעמים נדרשים לתת לילד אנטיביוטיקה, או למרוח משחות.
היקף האצבעות המחוברות קטן יותר מההיקף של שתי אצבעות מופרדות, ולכן אין מספיק עור כדי לכסות את שתי האצבעות ברגע שהן מופרדות בזמן ניתוח, כך שנוצר צורך בהשתלת עור.
כל ההליך הזה דורש תכנון של חודשים לפני הניתוח.
מטרת ניתוח הסינדקטיליה היא לשפר את מראה היד או כף הרגל מבחינה אסתטית ותפקודית, ולמנוע סיבוכים מורכבים יותר, שיתפתחו כאשר הילד יגדל.
לכל אצבע יש שני עורקים המזינים אותה.
כתוצאה מהניתוח נוצרת בצקת באזור בו עוברים כלי הדם, בצקת עלולה לעכב או להפסיק את זרימה הדם, אי לכך אין מפרידים באותו זמן אצבעות שנמצאות משני צידי האצבע, על מנת שבמקרה של סתימת אחד העורקים, יוותר תמיד עורק אחד שמזין את האצבע.
כשקיימת סינדקטיליה ביותר משתי אצבעות, המנתח יתחיל בהפרדת "אצבעות השוליים".