tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיבה לכך היא שזווית הקשר עבור אלקן, C-C=C, היא 122°, בעוד שזווית הקשר עבור אלקאן, C-C-C, היא 112°.
כאשר הפחמנים יוצרים טבעת קטנה, האלקן בעל זווית הקשר הגדולה יותר מתעוות יותר מאשר מתעוות האלקאן, ויוצר מאמץ-זווית-קשר גדול יותר.
לציקלואלקנים נקודת התכה נמוכה יותר מאשר לציקלואלקאנים באותו גודל.
נקודת ההיתוך הנמוכה יותר נובעת מהקשר הכפול המונע מהתרכובת להתארגן בצורה קומפקטית.
ציקלואלקנים משקפים בדרך כלל תכונות פיזיקליות של הציקלואלקאן הדומה להם.
בטמפרטורת החדר ובלחץ אטמוספירי, רק הציקלואלקנים הקטנים יותר הם גזים.
ציקלואלקנים ריאקטיבים יותר מציקלואלקאנים עקב צפיפות האלקטרונים של הקשר הכפול.
כאמור, ציס-איזומרים של ציקלואלקנים יציבים יותר מאשר טרנס-איזומרים.
עם זאת, ברמה הניסויית והחישובית, תכונה זו רבת משמעות רק לציקלואלקנים עם 10 פחמנים או פחות, והאפשרות להיווצרות טרנס-איזומר סבירה יותר ככל שמספר הפחמנים עולה.
הטרנס-איזומרים היציבים ביותר של ציקלואלקנים בעלי 10 טבעות או יותר מציגים 4 חריגות מהנורמות הגאומטריות הסטנדרטיות.
אי-הסדירות הראשונה היא מישורי מתמירים מעוותים לאורך C=C.
כל פחמן ושני מתמיריו יוצרים מישור, אך שני מישורים אלו אינם אותו מישור.
פיתול זה עשוי להוביל לפירמידליזציה ויוצר אלקן פירמידלי שהוא אי-הסדירות השנייה.
זווית פיתול גדולה יותר נוצרת בדרך כלל בטבעות עם מספר פחמן נמוך יותר ויורדת ככל שמספר הפחמנים עולה.
פירמידליזציה חשובה בטבעות עם מספר פחמן גבוה יותר, מכיוון שהיא מגדילה את החפיפה בין מסלולי p ליציבות, ומפחיתה את מאמץ הפיתול.
אורך הקשר בין C=C לבין הפחמנים הסמוכים עשוי להשתנות אף הוא עם שינוי מספר הפחמנים בטבעת.
בציקלואלקנים קטנים יותר, צפוי שהקשרים יהיו אחידים יותר באורכם כדי להפחית את המתח המקסימלי, אך לדוגמה, לטרנס-ציקלוהפטן יש אורכי קשר משתנים.
כמו כן, הפחמנים הוויניליים על טרנס-ציקלוהקסנים מציגים אורכי קשר ארוכים יותר מאשר האיזומר הציס שלהם עבור טרנס-ציקלוהפטן עד טרנס-ציקלונונן (ציקלואלקנים עם 7 פחמנים ו-9 פחמנים).
מטתזה של סגירת טבעת מחליפה קבוצות פונקציונליות מאלקן עם קשר כפול בקצה אחד או יותר ליצירת ציקלואלקן.
תהליך זה יכול לשמש ליצירת ציקלואלקנים בתצורות E או Z, בהתאם לסטריאוכימיה של המגיבים.
חיזור בירץ' היא שיטה אפשרית לחיזור תרכובות ארומטיות לציקלואלקנים, ובפרט ציקלוהקסדיאן.
תגובת דילס-אלדר, מצרפת דיאן מצומד ואלקן ליצירת ציקלואלקן.
זהו תהליך בו קשרים נוצרים ונשברים בו זמנית.
תגובות ציקליזציה, או תגובות חיבור תוך-מולקולריות, יכולות לשמש ליצירת ציקלואלקנים.
תגובות אלו יוצרות בעיקר ציקלופנטנונים, ציקלואלקן המכיל שתי קבוצות פונקציונליות: ציקלופנטן וקבוצת קטון.
עם זאת, ניתן לייצר גם ציקלואלקנים אחרים, כגון ציקלואוקטטרן, בתגובה זו.
ניתן לסנתז תגובות של מערכות כפולות מצומדות לציקלואלקנים באמצעות תגובות אלקטרוציקליות.
חימום או פוטוליזה גורמות לתגובה הפיכה הגורמת לקשר פאי אחד להפוך לקשר סיגמא, אשר סוגר את הטבעת ויוצר ציקלואלקן.
כאשר שתי קבוצות קרבוניל מצומדות ועוברות תגובת מקמרי, קיימת אפשרות להיווצרות ציקלואלקנים בתנאים ספציפיים.
כאשר שני הקרבונילים נמצאים באותה מולקולה ואינם מופרדים מספיק זה מזה, ניתן ליצור ציקלואלקן באמצעות תגובת מקמרי תוך-מולקולרית.
ציקסיים (שם מדעי: Cycadaceae) היא סדרת צמחים וסקולריים חשופי זרע, הכוללת כמאה מינים בשלוש משפחות.
זוהי הסדרה היחידה במערכת הציקסאים (Cycadophyta).
עליהם של הצמחים במשפחה זו דומים לעליו של הדקל, אולם, בניגוד לדקלים, הציקסיים חסרי פרחים.
צמחי הציקסיים נפוצים בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופייים.
שני מינים (Zamia) גדלים כעצי בר, בפלורידה, ואף משמשים כעצי נוי.
הציקסיים הם צמחים רעילים המפרישים אלקלואידים.
באסיה נוהגים לאכול את זרעיהם לאחר סילוק הרעלים.
מינים רבים של ציקסיים עומדים בפני סכנת הכחדה.
בבישול, ציר הוא נוזל צלול המהווה מיצוי של טעמים.
הציר משמש כבסיס לרטבים, מרקים ועוד.
הציר מופק על ידי בישול של חומרי גלם (מזון) בתוך מים.
הבישול הממושך מביא לכך שנוזלים המצויים בתוך המזון עוברים אל המים, ויחד עמם הטעם והריח האופייני למזון.
בגמר הבישול מסוננים החוצה ה"מוצקים", על מנת לקבל את הנוזל הצלול המהווה את הציר.
ציר המוגש למאכל כמות שהוא מכונה "מרק צח", וברוב המקרים משמש כינוי זה לציר עוף.
ציר ירקות: מופק בדרך כלל מירקות שורש כגון כרישה, בצל, סלרי וגזר.
לציר צבע צהוב - ירקרק חיוור.
ציר עוף: לירקות מתווסף בשר עוף.
לציר צבע צהוב עמוק והוא מכיל כמות רבה של ג'לטין.
ציר עוף נפוץ במטבחים רבים, והירקות המשמשים להכנתו משתנים לפי המטבח.
ב, למשל, מתווספים להכנת הציר בצל ירוק, זנגביל ועשב לימון.
ציר עצמות: מופק מעצמות בקר או חזיר וירקות שורש.
ישנם שני סוגים - בהיר (מכונה גם ציר עגל) וכהה.
לציר הבהיר גוון ענבר, ולציר הכהה צבע חום עמוק.
ציר דגים: מופק מראשים ושדרות של דגים.
צבעו צהוב חיוור עד חסר צבע.
ציר נפוץ נוסף בבישול הוא ציר פטריות.
להכנת הצירים ניתן להשתמש בעצמות, בשר, ועור.
העצמות מכילות פחות חומרי טעם אבל יותר ג'לטין.
לעומתן, הבשר מכיל יותר חומרי טעם ופחות ג'לטין.
ציר אלון (נקרא גם דרך אלון וכביש אלון) הוא ציר תנועה בחלק המזרחי של הרי יהודה ושומרון, שנסלל על-פי תוכנית אלון.
הציר נקרא על שם הוגה התוכנית, יגאל אלון, וממוספר בחלקו הדרומי, מצומת כפר אדומים עד סמוך למגדלים ככביש 458; בחלקו המרכזי מצומת מעלה אפרים ועד צומת חמרה ככביש 508, ובחלקו הצפוני, מצומת בקעות עד צומת מחולה ככביש 578.
קטע קצר של 4 ק"מ בין החלק הדרומי והמרכזי מסומן ככביש 505, וקטע בן 2 ק"מ בין החלק המרכזי והצפוני ככביש 57. בעקבות שינוי תוואי כביש 449 בעקבות האינתיפדה הראשונה, קטע בן 5 ק"מ בחלק הדרומי מסומן גם ככביש 449. אורכו הכולל של הציר הוא 88 ק"מ.
לאורכו של ציר אלון שוכנים כיום 17 יישובים ישראליים: אלון, מצפה חגית, נווה ארז, מעלה מכמש, מצפה דני, רימונים, כוכב השחר, מלאכי השלום, גיתית, מכורה, חמרה, בקעות, רועי, חמדת, משכיות, רותם ומחולה.
הכביש צופה מלמעלה על בקעת הירדן ועל הנחלים הנשפכים אליה: נחל פרת, ואדי עוג'ה, נחל פצאל, נחל תרצה ועוד.
רעיון סלילת הכביש הועלה על ידי נחמן אלכסנדרון, מנהל האגף לקרקע מיפוי וניקוז בקרן הקיימת.
הכביש, שכונה כביש מדבר שומרון החדש או כביש ספר השומרון, נועד בראש ובראשונה לחבר את יישובי האזור העילי של בקעת הירדן, עם כביש חוצה שומרון שתוכנן באותה תקופה.
היישובים לאורך הכביש נועדו לסמן את הגבול המערבי של אזור בקעת הירדן שעל פי תוכנית אלון נועד להישאר בשליטה ישראלית, לעומת אזור גב ההר בו קיימים יישובים פלסטינים רבים.
בנובמבר 1972 הוחל בפריצת קטע של 7.5 קילומטר מהכביש לצורך חיבור גיתית למעלה אפרים.
באמצע פברואר 1973 פרסם הניו יורק טיימס את דבר סלילת הכביש תוך טענה שהכביש מיועד לממש את תוכנית אלון ושדבר סלילת הכביש נשמר בסוד.
שאר הכביש נסלל בהמשך שנות ה-70. בשנת 1974 כבר נפרץ הכביש לכל אורכו, אולם הקטע מרימונים צפונה היה עביר רק לרכבי שטח, וקטעים אחרים טרם זופתו.
החלק המרכזי, המחבר את רימונים וכוכב השחר למעלה אפרים נסלל בשנים 1978–1980 והושלם בסוף אוגוסט 1980, ימים אחדים לאחר אזרוח כוכב השחר.
לקראת סוף 1981 החל לנוע על הכביש קו 949 מירושלים לבית שאן.
בשנת 1984 בוצעו שיפורים בכביש.
בשנת 1986, במסגרת הרצון לסייע לחקלאי בקעת הירדן, הוחלט לפעול לסיום סלילת "כביש מכמש" המחבר את כביש אלון באזור מכמש לכביש 60 באזור גבע בנימין.
ועדת השמות הממשלתית קבעה לכביש, במהלך שנות ה-70, את השם "דרך ספר השומרון".
אולם לאחר מותו של יגאל אלון, הוחלט לקרוא לכביש על שמו "כביש אלון".
בטקס חנוכת הכביש ב-23 בפברואר 1981, גזרה אשתו של אלון את סרט חנוכת הכביש כשלצידה ראש הממשלה מנחם בגין, שר השיכון דוד לוי, יצחק רבין וישראל גלילי.
ציר אלון תוכנן להפוך לכביש ארצי בשם כביש 80, שיהווה ציר אורך מגבול מצרים, יחצה את הנגב ויימשך לאורך מזרח יהודה ושומרון.
מטרת התכנון ליצור כביש ראשי שיעקוף את אזור היישוב הצפוף של קו שכם-חברון ויאפשר מעבר מהיר בין אזורים אלו מבחינה תחבורתית.
מבחינה מדינית נועד הכביש לקשר בין צפון ודרום יהודה ושומרון כבר על-פי תוכנית אלון, ונועד גם לאפשר, במסגרת הסדר מדיני, מעבר בטוח לסחר בין יהודה ושומרון למצרים.
במסגרת הסכם וואי שנחתם בשנת 1998, הוחלט לסלול את קטע כביש 80 החוצה את מדבר יהודה ולקשר את קטע כביש 80 הקיים בדרום עם ציר אלון הקיים בצפון.
עד כה לא התממשה התוכנית נכון ל-2022.
לאורך השנים נחשב הכביש למקום מסוכן לנסיעת ישראליים, מריבוי פיגועי זריקות אבנים, ואף יותר מכך.
אולם בשנים האחרונות, קמו הרבה חוות לאורך הכביש, דבר אשר מנע את הגעת הפלסטינים לכביש עצמו, והוביל לירידה חדה בפיגועים.
כך למשל אם בשנת 2022 היה רק 3 חוות ונרשמו 459 פיגועי טרור, בשנת 2025 היו כבר 13 חוות, ובמחצית הראשונה של השנה נרשמו רק 52.
ציקלופדיית צ'יימברס היא אנציקלופדיה בעלת שני כרכים, במקור, אשר הופצה על ידי אפרים צ'יימברס (Ephraim Chambers) בלונדון בשנת 1728 ונדפסה מחדש במספר מהדורות במאה ה-18. ה"ציקלופדיה" הייתה אחת מהאנציקלופדיות הכלליות החלוציות שהופקו באנגלית.
הציקלופדיה היוותה השראה לאנציקלופדיה הגדולה של דידרו וד'אלמבר, ושתיהן נחשבות לאבן דרך בתולדות האנציקלופדיות המודרניות.
מהדורת 1728 לוותה בפסקה המגדירה את מטרת המחבר:
מהדורה שנייה ראתה אור ב-1738, ספר בעל שני כרכים ו-2,466 עמודים.
מהדורה זו לוטשה ותוקנה באלפי מיקומים ומספר ערכים הוספו והורחבו.
צ'יימברס נמנע מלעשות יותר, משום שבפרלמנט נדונה הצעת חוק המחייבת את המפיצים המעוניינים להדפיס הרחבות למהדורות, להדפיס את השיפורים בנפרד.
ההצעה, לאחר שאושרה בבית התחתון, נדחתה בבית הלורדים, אך מחשש כי תעלה מחדש על סדר היום, המוכרים העריכו כי עדיף לשמור על פרופיל נמוך, אף כי יותר מ-20 גליונות הודפסו.
מהדורה נדפסה גם בדבלין ב-1742; מהדורה זו והמהדורות הלונדוניות היו בעלות שני כרכים.
תרגום לאיטלקית הופיע בוונציה (1748-1749), בתשעה כרכים, והיה לאנציקלופדיה האיטלקית השלמה הראשונה.
כשצ'יימברס היה בצרפת ב-1739, דחה הצעות מאוד נדיבות להפצת מהדורה צרפתית המוקדשת ללואי ה-15 (המהדורות האנגליות, החל במהדורה הראשונה, הוקדשה לכבוד מלך אנגליה במאמרי פתיחה מכובדים).
עבודתו של צ'יימברס נעשתה באופן צודק, בכנות, בדקדקנות וביסודיות, ושימרה את הפופולריות שלה לזמן רב.
על כל פנים, היו בה מספר פגמים וחוסרים, אשר צ'יימברס היה מודע אליהם; עד מותו, ב-15 במאי 1740, אסף וערך חומרים ל-7 כרכים נוספים.
ג'ון לואיס סקוט הועסק על ידי סוחרי הספרים לאיתור ערכים המתאימים לדפוס, אבל הוא עזב טרם סיום תפקידו.
המטלה ניתנה לדוקטור (לימים סר) ג'ון היל.
ההרחבה הופצה בלונדון ב-1753, והייתה גם היא בעלת שני כרכים, 3,307 עמודים ו-12 אוגדים.
משום שהיל היה בוטנאי, תחום הבוטניקה בציקלופדיה, שהיה עמוס בפגמים טכניים, שופר מאוד.
אברהם ריס (1743-1825), כומר בכנסייה היוניטארית, פרסם מהדורה מחודשת ומורחבת ב-1778–1788, עם ההרחבות והשיפורים המודרניים לאנגלית ברוח התקופה, שהופצה בלונדון כספר בעל שני כרכים, 5,010 עמודים ו-159 אוגדנים.
ריס טען לפרסום 4,400 ערכים חדשים.
בסוף המהדורה הוא פירט אינדקס לערכים, הסדורים על פי 100 נושאים, המונה כ-57,000 ערכים והנפרש על גבי 80 עמודים.
הכותרות, בעלות 39 הפניות מוצלבות, סודרו באופן אלפביתי.
תכנים ראויים לציון במהדורה הראשונה כוללים שימוש בהפניה מוצלבת (cross-reference); ההקדשה למלך, ג'ורג' השני; תחריט הפתיחה, המכיל עשרות אזכורים לגדולי אמנות ומדע, ו"תוכנית העבודה" של המהדר, בהקדמה של הכרך הראשון.
צ'יימברס השתמש לראשונה בשיטת הפניות לקישור הערכים הפזורים.
בהקדמתו, נותן סקירה עניינית לחלוקת הידע ל-47 נושאים ראשיים, לצד רשימות סדורות לערכים הקשורים לנושא, במטרה לשמש כתוכן עניינים וכרשימה, המנחה לסדר הקריאה המומלץ של הערכים.
ציר ה-ח' הוא הכינוי שניתן במערכת הביטחון בישראל למסלול תנועה של מחבלים שיצאו מרצועת עזה דרך מנהרות ההברחה שמתחת לציר פילדלפי, עברו בחצי האי סיני (שם הם זוכים לסיוע מבדואים מקומיים), ואז היו נכנסים למדינת ישראל דרך קטע מגבול ישראל–מצרים שלא היה לאורכו גדר.
מקור השם בצורת המסלול הדומה לאות ח' שוכבת.
ציר זה נחסם במידה רבה באמצעות גדר הגבול ישראל–מצרים שנבנתה ב-2013, וכן בהשתלטות מחודשת של צה"ל על ציר פילדלפי במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2024.
בציר ה-ח' משתמשים בעיקר מבריחים בדואים, אך גם פעילי טרור — חלקם נתפסים על ידי יחידת משמר הגבול באזור רמון.
ב-29 בינואר 2007 אירע פיגוע ההתאבדות באילת שמבצעו הגיע ליעדו בצורה זו.
במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011) שהתרחשה ב-18 באוגוסט על כביש 12 צפונית לאילת, עלה החשד שהמחבלים חדרו לישראל דרך ציר ה-ח', אם כי בדיעבד התגלה שהמפגעים עצמם היו פעילי הג'יהאד העולמי שבאו ממצרים.
הפיגועים הביאו לסגירת הכביש ולהקמת מחסום הפרדה סביב קטע הכביש הסמוך לאילת, עם כוונה להאריכו לכל אורך הגבול עם מצרים.
במקביל, תוגברו הכוחות השומרים על גבול ישראל–מצרים.
מערכת הביטחון של ישראל, בראשות צה"ל, פתחה במיזם "שעון חול" לחיזוק ההגנה על הגבול ומניעת הסתננויות של פח"ע, פשע, הברחת סמים, והסתננות מהגרי עבודה מאפריקה.
בסוף פברואר 2012 סוכלו שלושה פיגועי טרור על גבול ישראל–מצרים.
בשניים מהניסיונות נמלטו המחבלים המסתננים אחרי שהשאירו בשטח מטעני חבלה, שנוטרלו על ידי יחידת יהל"ם של צה"ל, ובמקרה השלישי נורה אחד המחבלים ומת מפצעיו.
ב-5 באוגוסט 2012 בוצעה מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל–מצרים–רצועת עזה שבה מחבלים תקפו את צבא מצרים וגנבו ממנו נגמ"ש ומשאית ממולכדת שאיתם חדרו לישראל.
המשאית התפוצצה מהתנגשות בפילבוקס בכרם שלום וכך לנגמ"ש הייתה פרצה בגדר והוא נסע קילומטר בשטחי ישראל עד שהושמד על ידי מסוק קרב.
תחת שלטונו של א-סיסי במצרים נהרסו רוב מנהרות ההברחה מעזה לסיני ונבנתה תעלת מים לאורך התוואי ובדצמבר 2013 הושלמה בניית גדר הגבול ישראל–מצרים, שהקטינה את החשיבות האסטרטגית של ציר ה-ח' עבור ארגוני הטרור כציר חדירה לשטח ישראל ולמעשה ייתרה אותו לחלוטין.
ב-29 במאי 2018 תקף צה"ל מנהרת טרור של חמאס בדרום רצועת עזה ליד מעבר כרם שלום.
המנהרה שנחפרה במתווה ציר ה-ח' עוברת דרך שטח מצרים כ-900 מטר לתוך שטח ישראל.
ציקלורמה היא ציור גלילי ופנורמי שמטרתו להעניק לצופה, העומד במרכז הגליל, מראה בן 360° של התמונה.
האפקט המבוקש הוא שהצופה יחוש כאילו הוא נמצא במרכז ההתרחשות המתוארת בתמונה, בדרך כלל של אירוע היסטורי או מקום מוכר ומפורסם.
הציקלורמה הראשונה הוצגה בשנת 1787 באדינבורו, סקוטלנד, בידי האירי רוברט בארקר (Barker) שביקש למצוא דרך לייצג את הנוף הפנורמי הנשקף מראשה של גבעה בסמוך לעיר.
במהלך המאה ה-19 היו הציקלורמות לפופולריות למדי, והמבוקשות ביניהן הובלו מעיר לעיר על מנת לספק שעשוע והנאה.
לעיתים קרובות לוותה הצפייה בציקלורמה בהשמעת מוזיקה וכן בקולו של מספר שהסביר את האירוע המצויר בתמונה.
לעיתים נבנו דיאורמות, פרטי תפאורה תלת-ממדיים, בקדמת הציקלורמה על מנת לספק חוויה ריאליסטית מוגברת.
ברבות מערי ארצות הברית ואירופה נבנו מבנים מעגליים ומשושיים על מנת לספק מקום תצוגה לציקלורמות, אשר בשיא פריחתן צוירו מאות מהן.
על אף מספרן הרב של הציקלורמות, כיום שרדו רק כשלושים, שהמפורסמות שבהן:
הציקלורמה של אטלנטה, המתארת את הקרב על אטלנטה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ואשר מוצגת באטלנטה, ג'ורג'יה
הציקלורמה של ביהולט, המתארת את תולדות קהילות האמיש והמנוניטים, ואשר מוצגת בעיר ברלין שבמחוז הולמס, אוהיו
הציקלורמה של גטיסבורג, המתארת את קרב גטיסברג במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ואשר מוצגת בפארק הלאומי הצבאי גטיסבורג, גטיסבורג, פנסילבניה
הציקלורמה של גטיסבורג, ציקלורמה מוקדמת יותר של קרב גטיסברג, שנתגלתה בשנת 1965 ואשר נתרמה לאוניברסיטת וייק פורסט (Wake Forest) אשר בווינסטון סיילם (Winston Salem), קרוליינה הצפונית
הציקלורמה של ירושלים, המתארת את צליבתו של ישו ואשר מוצגת בסנט אן דה בופרה (Saint Anne de Beaupre), קוויבק, קנדה
הציקלורמה של ווטרלו, המתארת את קרב ווטרלו ואשר מוצגת בסמוך לעיר וטרלו, בלגיה
הפנורמה של פלבן, המתארת את המצור על פלבן בשנת 1878 ואשר מוצגת בפלבן, בולגריה
הפנורמה של מסדאך (Mesdag), המתארת את הכפר ההולנדי סחוונינגן (Scheveningen) בשנת 1881, ואשר מוצגת בהאג, הולנד
ציקלורמה פרי מכחולו של הצייר ג'ון ונדרלין (Vanderlyn) המתארת את ארמון ורסאי והגנים הסובבים אותו, המוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בעיר ניו יורק
ציקלופנטאן הוא פחמימן אליציקלי דליק ביותר עם הנוסחה המולקולרית C5H10 המכיל טבעת של חמישה אטומי פחמן שכל אחד מהם קשור לשני אטומי מימן.
הציקלופנטאן הוא נוזל חסר צבע, בעל ריח דומה לשל בנזין.
ציקלופנטאן משמש בייצור של שרף סינתטי ודבקי גומי.
ארצות הברית מייצרת יותר מ-500 טון מכימיקל זה בשנה.
ציקלופרופאן הוא ציקלואלקאן עם הנוסחה המולקולרית C3H6, המורכב משלושה אטומי פחמן היוצרים טבעת, כאשר כל אחד מהם קשור לשני אטומי מימן.
הקשרים בין אטומי הפחמן הרבה יותר חלשים מאשר קשרים אופייניים בין פחמנים, כתוצאה מהזווית בת 60 המעלות בין אטומי הפחמן (הרבה יותר קטנה מהזווית האוקטהדרית הרגילה - 109.5 מעלות).
ציקלופרופאן הוא חומר מרדים בשאיפתו.
הוא איננו נמצא בשימוש בשל האקטיביות הקיצונית שלו בתנאים נורמליים: כאשר הוא מתערבב עם חמצן יש סיכוי סביר לפיצוץ.
המתח הזוויתי בין קשרי פחמן-פחמן במולקולה אוצר בה אנרגיה פוטנציאלית רבה הנובעת ממתח טבעתי.
בצורה טהורה, ציקלופרופאן יתפרק לפחמימנים קוויים, וביניהם פרופאן רגיל, לא טבעתי.
הפירוק הזה יכול להיות כרוך בפיצוץ, במיוחד אם הציקלופרופאן הוא בצורת נוזל, אם מופעל עליו לחץ, או אם מאחסנים אותו במכלים.
פיצוצים של ציקלופרופאן וחמצן הם אפילו יותר עוצמתיים.
בטמפרטורת חדר, נפחים מספקים של ציקלופרופאן נוזלי יתפוצצו לבדם, בלי התערבות חיצונית.
כדי למנוע זאת, הנוזל מובל בצילינדרים ממולאים בצמר טונגסטן, שמונע התנגשויות מהירות בין המולקולות ומשפר בצורה משמעותית את היציבות של הציקלופרופאן.
הצינורות שמחזיקים בתוכם את החומר צריכים להיות בקוטר קטן, או ממולאים במתכת לא מגיבה או צמר זכוכית, כדי למנוע פיצוצים.
גם אם כל אמצעי הזהירות האלה מבוצעים, ציקלופרופאן הוא חומר מסוכן, שלא משתמשים בו כבר ברפואה להרדמה.
ציר-על הוא כינוי לציר בוועדה הדמוקרטית הלאומית של המפלגה הדמוקרטית הבוחרת במועמדה לנשיאות ארצות הברית, אשר מתמנה אוטומטית מתוקף תפקידו במוסדות המפלגה או כנבחר מטעמה.
בניגוד לצירים הרגילים אשר נבחרים במערכת הבחירות המקדימות כצירים מטעם מועמד מסוים לנשיאות על מנת להצביע עבורו בוועידה (ולכן מכונים "צירים מחויבים"), צירי העל חופשיים להחליט על הצבעתם בוועידה על פי שיקול דעתם, ולשנות את החלטתם עד הרגע האחרון.
צירי העל כוללים את כל חברי שני בתי הקונגרס והמושלים המכהנים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ואת חברי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC).
מעמד של צירי-על ניתן גם לכל מי שכיהנו אי פעם כנשיאים, סגני נשיאים, יושבי ראש בית הנבחרים, ומנהיגי הרוב והמיעוט בסנאט מטעם המפלגה.
צירי-העל מהווים כיום כ-20% מכלל צירי הוועידה.
עקרונית, אם מערכת הבחירות המקדימות היא צמודה, צירי-העל יכולים להכריע את המרוץ.
אולם בפועל, גם במקרים בהם צירי-העל היו יכולים להכריע את המרוץ, הם הצביעו ברובם עבור המועמד שניצח בבחירות המקדימות עצמן וזכה ברוב הצירים הרגילים.
השם "ציר-על" אינו שם רשמי.
הוא נטבע כנראה ב-1981 על ידי הפעילה הפמיניסטית סוזן אסתריץ', שייצגה בוועדה שהמליצה על הנהגת צירי-העל את מחנה טד קנדי שהתנגד לרעיון.
היא השתמשה בו ככינוי ביקורתי, כדי למחות על מתן כוח רב לאנשי הממסד המפלגתי, שבסופו של דבר יהיו ברובם המכריע גברים ולבנים.
אולם היום המושג איבד את הקונוטציה השלילית שלו.
עד ל-1968, רוב צירי ועידות המפלגות כלל לא נבחרו בבחירות מקדימות, אלא מונו על ידי בכירי המפלגה.
לאחר הוועידה הסוערת של המפלגה הדמוקרטית בשנת 1968 בשיקגו בה נבחר מועמד שכלל לא השתתף בפריימריז, מונתה ועדה מקגאוורן-פרייזר שהביאה לשינוי דרמטי בהליך בחירת הצירים לוועידת המפלגה הדמוקרטית.
לקראת הוועידה של 1972 נבחרו כבר רוב צירי הוועידה בבחירות מקדימות וגם השאר נבחרו באסיפות בחירה (caucuses) ולא מונו על ידי המנגנון המפלגתי.
שינויים אלה, והמועמדים שנבחרו כתוצאה מהם - ג'ורג' מקגאוורן ב-1972 וג'ימי קרטר ב-1976 ו-1980 גרמו להרגשה שהשינויים גרמו לאיבוד שליטה של אנשי ממסד המפלגה ולהשתלטות של קבוצות שוליים שהביאו לבחירת מועמדים ליברליים מידי.
אחרי ועידת מפלגה סוערת נוספת ב-1980, בה ניסה טד קנדי לשכנע צירים שנבחרו מטעם קרטר לשנות את הצבעתם בטענה שלו יש סיכוי גדול יותר בבחירות הכלליות, מונתה ועדת האנט, שהמליצה ב-1982 לשמור מקומות בוועידה למנהיגי המפלגה ונציגיה הנבחרים.
התוכנית המקורית הועידה לצירי העל כ-30% מסך הצירים הכולל, אולם בעקבות ביקורת הושגה פשרה על פיה בוועידה הראשונה בה מונו צירי על, ב-1984, הם מנו רק 14% מסך הצירים הכולל.
המספר הלך ועלה בעקביות וכיום צירי העל מהווים כ-20% מכלל הצירים.
תחילה, ב-1984, המעמד ניתן באופן אוטומטי רק לראשי המפלגה בכל מדינה ולסגניהם.
הדמוקרטים בקונגרס הורשו לבחור עד 60% מחבריהם לחלק מן המקומות שנותרו.
יתר המקומות נבחרו על ידי המפלגה בכל האחת מהמדינות, עם עדיפות למושלים וראשי ערים גדולות.
ב-1988 זכו גם כל חברי ועדת המפלגה (DNC) וכל המושלים הדמוקרטים באופן אוטומטי במעמד של ציר-על.
מ-1996 נהנים ממעמד ציר-על כל חברי הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הרוב המינימלי הנדרש לבחירת מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית הוא מעל מחצית המספר הכולל של הצירים (מחויבים ובלתי מחויבים).
תפקידם של צירי העל מקבל חשיבות אם אף אחד מהמועמדים לא זכה בבחירות המוקדמות ברוב של 50% ממספר הצירים הכולל.
כאשר מספר צירי-העל עומד על כ-20%, חצי ממספר הצירים הכולל הוא כחמש שמיניות (שהם כ-62%) ממספר הצירים המחויבים.
למרות שבשיטת חלוקת הצירים במפלגה הדמוקרטית (בה גם המפסיד זוכה בצירים בכל מדינה) לא קל להגיע ל-62% מכלל הצירים המחויבים, ברוב המקרים מסתמן מועמד מנצח בשלב מוקדם יחסית של עונת הבחירות המקדימות, והוא זוכה ברוב המוחלט של הצירים בשאר ההתמודדויות.
רק פעמיים מאז הנהגת מוסד צירי העל הסתיימה עונת הפריימריז מבלי שאחד המועמדים זכה ברוב הצירים המחויבים.
בשני המקרים רוב צירי-העל תמכו במועמד שזכה לרוב הצירים המחויבים:
בבחירות של 1984, המתחרים המרכזיים על מועמדות המפלגה לנשיאות היו וולטר מונדייל וגרי הארט.
בתום עונת הפריימריז זכה מונדייל לרוב, אולם לא לרוב מוחלט של מספר הצירים.
הארט לא פרש מהמרוץ, וההכרעה על זהות המועמד התקבלה בוועידה עצמה גם באופן מעשי, ולא רק להלכה - הייתה זו הפעם האחרונה בה זהות המועמד לא הוכרעה עוד לפני כינוס הוועידה.
אולם בוועידה גם רוב צירי-העל תמכו במונדייל והוא זכה במינוי המפלגה.
בבחירות של 2008, נודעה לצירי העל חשיבות מיוחדת אחרי הסופר טיוזדיי כשהתברר שכנראה אף אחד משני המועמדים שנותרו, ברק אובמה והילרי קלינטון, לא יצליח לזכות ברוב מספיק רק מקרב הצירים המחויבים.
בתחילת המרוץ, כשקלינטון נחשבה כבעלת רוב הסיכויים לנצח, היא זכתה לרוב מקרב צירי-העל שהכריזו על העדפתם.
היא המשיכה לאחוז ביתרון בקרבם גם זמן מה אחרי שברק אובמה החל להוביל בקרב הצירים המחויבים.
בשלב מסוים מחנה קלינטון חשב שהיא תצליח לזכות ברוב כולל של צירי הוועידה רק בזכות צירי העל, אם היא תשכנע אותם שלה יש סיכוי עדיף בבחירות הכלליות.
על צירי-העל הופעל לחץ פוליטי עצום משני הצדדים, וחלק ממאמצי התעמולה של מחנה קלינטון אף הופנה אליהם לא פחות מאשר למצביעים בפריימריז.
ראשי המפלגה חששו שחוסר ההכרעה יביא למלחמה פנימית שתזיק למפלגה בבחירות הכלליות ולחצו על צירי העל להכריז על החלטתם עד לסוף עונת הפריימריז, ולא לחכות לוועידה עצמה.
כמו כן הובע חשש שזכייה אפשרית של קלינטון במינוי בזכות הכרעה של צירי-העל שתהפוך את רצון הבוחרים כפי שהתבטא בבחירת הצירים המחויבים, תגרום לקרע חמור במפלגה.
אולם כאשר ניצחונו של אובמה בקרב הצירים המחויבים הפך לעובדה מוגמרת, השתפר מצבו גם בקרב צירי-העל, והוא זכה לרוב גם בקרבם.
עם תום ההצבעות בפריימריז פרשה קלינטון מהמרוץ, וויתרה על המשך הניסיון לשכנע את צירי העל להכריע את המרוץ לטובתה.
ציקלופדיית פּני של "האגודה להפצת ידע שימושי" היא אנציקלופדיה בריטית רבת-כרכים בשפה האנגלית שיצאה לאור בין השנים 1828–1843.
ציקלופדיית פּני נערכה על ידי ג'ורג' לונג והוצאה לאור על ידי צ'ארלס נייט.
ציקלותימיה היא הפרעה נפשית השייכת לקבוצת הפרעות מצב הרוח בעלות מאפיין דו־קוטבי.
ההפרעה קרובה מבחינות רבות להפרעה דו-קוטבית, אך חמורה פחות ממנה.
השם ציקלותמיה נובע מהאופי המחזורי של הגלים בהם יש תסמינים קליניים פעילים (עם תסמינים דיכאוניים או היפומאניים).
לפי DSM 5, אבני הבוחן לאבחנה של ציקלותימיה הן:
במשך שנתיים (שנה בילדים ומתבגרים) יש תקופות שבהן מתקיים מספר רב של גלים היפומאניים, שאינם עונים על הקריטריונים של גלי היפומאניה מלאים.
ותקופות של מספר רב של גלי דיכאון שאינם עונים על הקריטריון של דיכאון מז'ורי.
במשך שנתיים (שנה בילדים ומתבגרים) לפחות במחצית הזמן קיימים גלים היפומאניים וגלי דיכאון, התקופות לא נמשכות יותר מחודשיים רצופים.
התסמינים של דיכאון מז'ורי או אפיזודות של מאניה והיפומאניה לא מתמלאים אף פעם.
התסמינים לקריטריון א לא עונים להפרעה סכיזואפקטיבית, סכיזופרניה, הפרעה סכיזופרנופורמית, הפרעה דלוזיונלית או הפרעות פסיכוטיות אחרות.
התסמינים לא מיוחסים להשפעת גורמים פיזיולוגיים כמו סמים, תרופות או מחלה גופנית.
התסמינים גורמים לסבל ניכר, לנכות חברתית ותעסוקתית או לנכות בכל שטח תפקוד חשוב אחר.
ההפרעה זו מתאפיינת בגלים מתונים של היפומאניה וגלים דיכאוניים שאינם עונים להגדרה הקלינית של דיכאון מז'ורי.
בין גלי הדיכאון וההיפומאניה האדם שב למצב תפקוד רגיל, בדרך כלל למשך מספר חודשים רצופים.
עם זאת ישנם מקרים שבהם יש גלי היפומאניה וגלים דיכאוניים ללא הפסקות או עם הפסקות קצרות מאוד שלא מאפשרות זמן רב לחזרה לתפקוד.
ההפרעה נחשבת לאגוסינטונית, כלומר האדם רואה את ההפרעה יותר כמאפיין אישיות ופחות כמשהו חיצוני.
הפרעה מתפתחת בדרך כלל בשנות הבגרות הראשונות.
בילדים הגיל הממוצע להתחילה הוא 6.5. עם זאת ההפרעה יכולה להופיע גם בגילאים מבוגרים יותר.
גורמי דחק פסיכו-חברתיים עשויים להוות 'טריגר'.
ככלל ההפרעה גורמת לפגיעה בינונית בתפקוד.
ייתכנו מקרים, כאשר המרווח בין הגלים הדיכאוניים או ההיפומאניים הוא קטן מדי, וכן כאשר האדם נוטה להתנסות בסמים או אלכוהול (במה שמכונה טיפול תרופתי עצמי).
קיים דיווח על דפוסים של תנודות במצב הרוח (בין רגזנות, זעם ועוינות) לבין תלות, עייפות, חולשה ותסמינים פוביים, המופיעים אצל מי שמאובחנים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, הפרעת אישיות גבולית, והפרעת אישיות היסטריונית.
ייתכן שיש בכך כדי לבטא השפעה של גורמים גנטיים האופייניים להפרעה דו־קוטבית.
קיימת סברה לפיה אלו תסמינים המבשרים את התפתחות הפרעה דו־קוטבית מלאה שתתרחש בעתיד.
גורם סיכון נוסף הוא שימוש בסמים ואלכוהול, לעיתים מתוך ניסיון להקהות את התסמינים הדיכאוניים.
השכיחות לאורך החיים בקרב כלל האוכלוסייה נעה בין 1% ל 0.4%.
אין הבדל בין המגדרים מבחינת שיעורי האבחנה.
עם זאת נשים פונות יותר לטיפול.
קיום של הפרעת מצב רוח, חד־קוטבית (דיסתימיה או דיכאון מז'ורי) או הפרעה דו־קוטבית (סוג 1 או 2) אצל קרובים מקרבה ראשונה מהווה גורם סיכון להתפתחות ההפרעה.
ההפרעה שכיחה יותר בקרב אנשים שלהם קרוב משפחה מקרבה ראשונה המאובחן עם הפרעה דו־קוטבית מסוג 1, מאשר בכלל האוכלוסייה.
מצב רפואי (דוגמה היפר-תירואידיזם עלול לגרום לתסמינים היפומאניים, בעוד שהיפותירואידיזם עלול לגרום לתסמיני דיכאון).
מצב שמקורו בתרופות או סמים: סמים מסוימים עלולים לגרום לירידה במצב הרוח ואילו סמים אחרים כמו מתאמפיתמינים יכולים לגרום למצב דמוי מאניה.
הפרעה דו־קוטבית עם מאפיין של Rapid Cycling - במקרה כזה הגלים המאניים / היפומאניים והדיכאוניים יענו על הקריטריונים של הפרעה דו־קוטבית מבחינת משך ועוצמה.
הפרעת אישיות גבולית - הפרעת אישיות גבולית וציקלותימיה עשויות להופיע יחד כקומורבידיות.
גם בהפרעת אישיות גבולית כמו בציקלותימיה ייתכנו שינויים מהירים במצב הרוח, אך התמונה הקלינית בהפרעה זו שונה מאשר בציקלותמיה.
הספרות המחקרית הספציפית על הפרעה זו היא מעטה מאוד ורובה אינה ספציפית דווקא להפרעה זו.
ישנם הרבה תיאורי מקרה ומעט מאוד מחקר, הנוגע לטיפול הפסיכותרפי והטיפול התרופתי.
ישנה חשיבות רבה להתחלה בטיפול מוקדם ככל האפשר, בעיקר אם ההפרעה התפתחה בילדות או בנעורים.
טיפול תרופתי: יכול לכלול מייצבי מצב רוח.
אין די עדות להצלחה בשימוש בנוגדי דיכאון.
פסיכותרפיה: ישנה עדות להצלחה בטיפול קוגניטיבי התנהגותי.
כמו כן יש עדות להצלחה בשימוש בפסיכו-חינוך .
כמו כן יש עדות להצלחה בטיפול בWBT ((WellBeing Therapy
ציר אופטי הוא ציר המקיים סימטריית סיבוב בדרגה כלשהי במערכת אופטית, דוגמת מערכת העדשות של מצלמה, מיקרוסקופ, ועוד.
הציר האופטי הוא קו דמיוני המגדיר את הכיוון בו מתקדם האור במערכת האופטית.
במערכות המורכבות מעדשות ומראות פשוטות, נוח להגדיר ציר עובר דרך מרכז העיקום של כל אחד ממשטחי הגבול של העדשה או המראה, והוא מתלכד עם ציר הסיבוב של כל אחת מהן.
במקרה כזה הציר נחשב ציר אופטי ראשי.
במקרים מיוחדים, כמו עבור אלומות אור המגיעות לעדשה או למראה שלא בכיוון ציר הסימטריה שלהן, כיוון התקדמותן יוגדר כציר אופטי משני.
במקרה של סיב אופטי, הציר האופטי איננו בהכרח קו ישר, אלא מוגדר לאורך מרכז ליבתו של הסיב, והוא מכונה ציר הסיב.
במכשירים אופטיים רבים, כדוגמת מיקרוסקופ וטלסקופ יש לכוונן את הרכיבים האופטיים השונים כך שהציר האופטי של כולם יתלכד.
פעולת הכוונון קרויה קוֹלימַציה ומכשיר עזר לשם כך קרוי קוֹלימַטור.
ציקלופיים (שם מדעי: Cyclopoida) סדרה של סרטנים יורדים בתת-המחלקה שטרגליים.
כמו שטרגליים רבים אחרים הם קטנים, פלנקטונים, חיים גם בים וגם במקווי מים מתוקים.
התפתחות מהזחל לבוגר היא בצורת התנשלות.
את הביצים נושאת הנקבה בשק או שני שקים שצמודים לסגמנט הבטן הראשון.
ציקלופלגיה (Cycloplegia) הוא שיתוק של השרירים הריסניים (ciliary muscles) מה שגורם להרחבה של אישון העין.
הדבר מביא לחוסר יכולת במיקוד העין.
השיתוק נגרם כתוצאה מנטילת תרופות כגון אטרופין, אשר מטרתם להרפות שרירים בין היתר למטרת בדיקה רפואית אצל רופא עיניים ובנוסף כטיפול במחלות שונות כגון דלקת הקשתית.
בנוסף השיתוק יכול להתפתח כתוצאה מפציעה באזור העין.
טיפול במחלה מתבצע באמצעות טיפות מתאימות (ציקלופנטולט) המשתקות את יכולת המיקוד הטבעית של העין (אוקומודציה), ובדיקתה באמצעות מכשיר בשם רטינוסקופ, בצורה נטולת השפעת גורמים חיצוניים.
גארום, ציר דגים, היה הרוטב המרכזי בו השתמשו מימי יוון העתיקה ועד למאה ה-11 לספירה.
גם במצדה התגלו ממצאים המעידים על שימוש בו במהלך תקופתו של הורדוס.
הרוטב הופק בערי חוף ברחבי הים התיכון מדגים מיובשים שהונחו במתקני המלחה דמויי בורות כאשר הם חשופים לשמש ועברו תהליכים שונים.
הנוזלים שירדו מהם נאספו וחולקו לפי האיכות.
הציר המזוקק יותר לעשירים והשאריות ומה שירד לתחתית מתקן האיסוף, לעניים.
בתהליך הייצור, הוסיפו לדגים תבלינים, שמנים ואפילו דבש לקבלת טעמים שונים.
בישראל מוזכר הגארום בתלמוד הירושלמי ואצל רש"י.
הרומאים צרכו שלושה סוגי רוטבי דגים עיקריים.
הגארום (Garum), מוריה (Muria) ואלק (Allec) ולמעשה, רטבים אלו היו בשימוש כאלף שנים.
חשיבותם הייתה כמוסיפי טעם לאוכל תפל, שימור רכיבי בשר דגים מזינים לתקופה ארוכה ובנוסף הם שימשו כחומר משמר לדגים, בשר, ירקות ועוד.
מקורם היה בחופי אגן הים התיכון, חופי ספרד, פורטוגל וצפון אפריקה.
בסמיכות למקומות דיג עשירים בדגים ובריכות אידוי להפקת מלח.
ניתן למצוא אזכורים לרוטבי דגים בספר המתכונים "אפיקיוס".
גארום - מוצר העיקרי והאיכותי מבין השלושה.
הגארום הופק מדגים קטנים טריים בשלמותם שהונחו בשמש לתקופה שנעה בין חודש לשלושה חודשים בכלי חרס סגורים.
הדגים עורבבו בכמויות גדולות של מלח למניעת ריקבון.
לאחר תהליך איכול פנימי שעבר על הדגים, הופרד נוזל משאריות הבשר ועבר סינון.
לאחר מכן החומר המזוקק שימש לתיבול בשרים, ירקות ועוד.
איכות הרוטב תלויה בסוג הדגים וגודלם.
רוטב איכותי הופק לרוב מסוג אחד כמו שנכתב על אחת האמפורות "garum Scombri".
רוטב פשוט יותר הכיל ערבוב של סוגי דגים, שאריות או דגים חסרי ערך בשוק.
כמו כן, ניתן למצוא לפעמים חסרי חוליות אחרים בתוך הרוטב הזול.
מוריה - מוצר דומה לגארום אך מאיכות ירודה.
שימש בעיקר לשימור פירות, ירקות, זיתים ובשר ולא כרוטב בפני עצמו.
אלק - אלה בעצם השאריות של בשר הדגים, עצמות ושאר חלקי הדגים שירדו לתחתית מתקן ייצור הגארום וניתן לשכבות העניות.
קיים גם אזכור אצל קאטו הזקן שהמליץ לתת אלק לעבדים.
אומנם עם הזמן היה גם שימוש באלק איכותי יותר שהוכן מדגים קטנים ושמנים שהפך למוצר בפני עצמו.
איכותו גם נקבעה כנראה מכיוון שלא היו בו עצמות דגים גדולות לא ניתנות לבליעה.
לפי שאריות חלקי הדגים הקטנים ושייכים למין אחד בחרסי מצדה, ניתן להסיק שכנראה אלק איכותי הוא הרוטב שיובא למצדה בנוסף לגארום.
איכותם הייתה שווה את ההוצאה על ייבואם מרחוק.
שרידי ציר הדגים מהתקופה הרומית במצדה
מחפירות שנערכו במצדה בין השנים 63–65 של המאה ה-20 על ידי משלחתו של יגאל ידין, סווגו שני ממצאים.
עצמות דגים וממצאי שאריות חלקי דגים בתחתית שברי קנקנים.
עצמות: - 649 עצמות דגים נמצאו ברחבי המצודה שמתוכם זוהו 327. 97% שויכו למשפחת הקולייסיים כגון דגי המקרל והטונה שמהם השתמרו לטובה חוליות.
ממצא דגים ממשפחה זאת לא אופייני לישראל מכיוון שנמצאו רק בעוד 6 אתרים נוספים מתוך 50 בכמויות הרבה יותר קטנות.
ככל הנראה הדבר מראה על דגים מלוחים שיובאו למצדה באמפורות.
ממצאים מתוך בסיסי חרסים: - לאחר בדיקה תחת מיקרוסקופ לדוגמת חומר שנלקח מבסיסי קנקנים - נמצאו קשקשי דגים, עצמות, חוליות צלעות ועוד 1494 עצמות אחרות במצב השתמרות טוב.
רוב העצמות השתייכו לדגים ממשפחת ה-Clupeidae כגון סרדינים אך היו עוד מינים כמו האנשובי.
המינים הנ"ל נפוצים באגן הים התיכון ורובם חיים בלהקות גדולות באזור החופים ומשחקים תפקיד חשוב אצל הדייגים.
כתובות על חרסים: ממצא נוסף הוא שברי חרסים של אמפורה מיובאת שעליהם התנוססה כתובת בשתי שפות (יוונית ולטינית) "גארום" ו"של המלך".
על הכתובות נעשתה בדיקת FTIR כדי לבדוק האם הכתובת הדו לשונית נכתבה על ידי אותו אדם אך התוצאות אינן חד משמעיות.
דוגמה נוספת של דו לשוניות נמצאה על שברי בקבוקי יין.
שם היין בלטינית, אחריו תאריך ביוונית ובצד השני של הכלי שוב בלטינית Cae מה שכנראה חלק מ Caesare.
הכלי בו נמצאו שאריות הדגים הוא כלי אחסון דמוי שק מוארך בעל תחתית מעוגלת שהיה מאוד נפוץ החל מתקופה הלניסטית עד תקופות מאוחרות יותר.
לפי שברי החרס, הכלי הוא מייצור מקומי והוא נמצא באחד החדרים הסמוכים לחומה.
מבדיקה פטרוגרפית עולה כי החומר מקומי אבל לא ממצדה עצמה בגלל אלמנטים של אבן נארי אך מצוי באזורי שומרון ויהודה.
הכלי נצרף בטמפרטורה גבוהה של 800 מעלות.
בנוסף לשאריות הדגים, הכיל הכלי חומרים אורגניים אחרים וסדימנט גבישי גבס, חול ושיסט שלא אופייני לאזור ישראל.
החומרים האורגניים כנראה נוספו במהלך הייצור של הרוטב כחומרי טעם וריח.
ההבדל בין כלי מקומי וחול זר מרמזים על כך שרוטב הדגים ייובא לישראל בכלי אחר שלא אותר והתכולה הועברה לכלי שנמצא במצדה.
ייתכן שהמצאות החול בתוך הרוטב, מרמזת על ייצור לא מסוג א'.
ממצא נוסף הם חלקי צוואר, כתף וחלק תחתון של ידית אמפורה מיובאת.
הסוג תואם אמפורות שיובאו מדרום ספרד ששימשו להעברת מוצרי דגים שונים במאות הראשונה והשנייה לספירה.
על צוואר האמפורה, התנוססה כתובת בשתי שפות (יוונית ולטינית) "גארום" ו"של המלך".
קשה להגיד מה נכתב לאחר "של המלך" אבל אפשר להניח ששמו של הורדוס היה בהמשך כמו שהתגלה על בקבוקי יין במצדה.
על הבקבוקים היו רושמים מי הלקוח לו מיועד המשלוח.
אמפורה ממקור זר, כתובת בלטינית וחוסר מקומות ייצור גארום בישראל מחזקים את הטענה שהגארום ייובא.
צורת האמפורה, החומרים ממנה עשויה והציפוי מזוהים עם סוג שמקורו בחופיה הדרומיים של ספרד אשר שימש לשינוע מוצרי דגים בסוף המאה הראשונה ותחילת השנייה לספירה.
רוב החרסים נמצאו באזור אחד של המצודה.
עליהם לא נמצאו כתובות עם תאריכים וגם לא ניתן לתארך במדויק את שאריות הדגים.
אומנם ניתן לתארך בקירוב לתקופת הורדוס על סמך כמה טענות.
ראשית, הסיקרים שישבו במקום לא יכלו להיות אחראים לייבוא מסוג זה.
בנוסף, האזכור של המילה "של המלך" מתאים לתקופת הורדוס.
בשאר התקופות במצדה, אין אדם אחר שניתן לייחס לו כינוי זה.
הנחה נוספת ניתן לבסס על המצאות קנקנים בעלי כתובת יוונית עם תאריך המשייך אותה לשנת 19 לפנה"ס ואזכור להורדוס מתחת.
קנקנים אלה דומים או זהים לחלוטין לקנקנים שעליהם נכתבה המילה גארום במצדה.
מחפירות שנעשו בשנת 1995 עלתה הכתובת "Regis Herodis Iudaici" - של הורדוס, מלך יהודה או הורדוס, מלך היהודים.
קנקנים מיובאים סומנו בצורה זאת כדי לוודא שהסחורה תגיע ליעודה.
החרסים נמצאו במיקומים שונים ברחבי מצדה.
הכלי שהכיל גארום, נמצא לא רחוק מהיכן שנמצאו חלקי האמפורה המתוארכת לשנה 19 ואמפורה נוספת שהכילה תפוחים, לפי הכתובת עליה, שתיהן משויכות לתקופת הורדוס.
חרס נוסף שכנראה הכיל רוטב דגים, נמצא בבניין IX שהוא מבנה הרודיאני.
ככל הנראה, ניתן לשייך את החרסים לשנים 14 - 27 לפנה"ס.
לפי כתובות שונות על חרסים ממצדה, ניתן להסיק שהיה ייבוא של יין משובח, תפוחים ומותרות אחרים מהאימפריה הרומית והורדוס הוא היחיד שיכל להרשות זאת.
ייתכן שחלק מהאמפורות הגיעו למצדה כחלק מאספקה של הצבא הרומי וכוחותיו של סילבה בפרט, מכיוון שיש אזכורים של יין, שמן, מוריה, גארום ומאכלים אחרים במנות הצבאיות הרומיות וקיימים גם ממצאים מאתרים שונים בעולם לחזק טענה זאת, אך אין בכך להוכיח שזה הוא גם מקור הכלים במצדה.
כדי לאפשר ליהודי המקום לצרוך את הרטבים, היה צורך בכשרותם.
ואכן, הדגים שזוהו בשאריות הגארום היו דגי הרינג ואנשובי צעירים שנחשבים ככשרים.
על הכלי המקורי בו הובאו הרטבים, בנוסף לתכולה ופרטים נוספים, רשמו גם מאיזה דגים הוכן הרוטב "garum scombri", "hallex scombri, דגים כשרים כולם, וכך הכיתוב היווה כמעין תעודת כשרות.
בהסתמך על המילה "של המלך" על האמפורות, ניתן להניח שהרטבים שייבא הורדוס או קיבל במתנה היו כשרים בלבד לפי הנחייתו.
בהנדסה, ציר הוא חלק ממנגנון שבאמצעותו סובב חלק אחר של המנגנון.
הציר יכול לקבע את החלק הנע לחלק יציב (באמצעות מסבים ואמצעים אחרים), או לחברו לחלקים נעים אחרים, ובכך לאפשר לו תנועה לכיוונים מסוימים.
צירים הם חלקים בסיסיים במכונות רבות.
לדוגמה, גלגלים מחוברים זה לזה ולמכונית באמצעות צירים המקובעים למוט, המתנגד לכוח הכפיפה ומאפשרים לגלגלים לנוע רק עם כיוון המוט.
דוגמה נוספת: דלת מחוברת למשקוף קבוע באמצעות צירים, כך שהדלת תיסוב בכיוון הרצוי.
המונח ציר, במשמעות אמצעי העברת אנרגיה מחלקים שונים במכונה, קיבל לאורך השנים משמעויות והשאלות שונות, כך למשל שגריר נקרא לעיתים גם "ציר".
ציר היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה ציר נזכרת בשורה 27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן דותן, מזחרו, איקבין, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, שפירין, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בכפר הערבי ציר שבמזרח בקעת סאנור שמדרום לג'נין.
ציקלופירוקס הוא חומר נגד פטריות המשמש לטיפול דרמטולוגי מקומי בפטרת, ובפרט לטיפול בפטרת Tinea versicolor.
התרופה נמכרת בין היתר בצורת לק לציפורניים, עבורו לא נדרש מרשם רופא.
ציר ההיפותלמוס-בלוטת יותרת המוח-בלוטת יותרת הכליה, או ציר ה-HPA, הוא מערכת הדחק העיקרית בגוף, ומתאר מערכת תגובה הורמונלית (נוירואנדוקרינית) שמעורבת בייצור הורמון הדחק קורטיזול על ידי בלוטת האדרנל.
ציר ה-HPA מורכב מההיפותלמוס (H), בלוטת יותרת המוח (מבנה דמוי אפונה אשר ממוקם מתחת לתלמוס ונקרא באנגלית – Pituitary מכאן האות P), ובלוטות האדרנל (A) (איברים קטנים דמויי מטבע הממוקמים מעל הכליות).
מערכת דחק זו נמצאה במגוון יצורים, כולל בני אדם.
באמצעות הפעלת מנגנון אשר מוביל להגברת שחרור קורטיזול, ציר ה-HPA משפיע על שינוע ואגירה של אנרגיה באיברים ורקמות בגוף באופן שיאפשר התמודדות אופטימלית עם מצבי דחק.
בנוסף, מעורב ציר ה-HPA בתהליכים במערכת העצבים המרכזית כמו למידה, זיכרון ורגשות וכן מווסת פעילות במערכת העיכול ובמערכת החיסון.
תגובת ציר ה-HPA במצבי דחק
כאשר מערכות חושיות מזהות איום פוטנציאלי, הן מעבירות מידע לאמיגדלה – אזור מוחי אשר משחק תפקיד מרכזי בתגובות פחד.
האמיגדלה שולחת מסר לגרעין של ההיפותלמוס שנקרא paraventricular nucleus) PVN).
מההיפותלמוס משתחררים שני הורמונים – הורמון משחרר קורטיקוטרופין (cortictrophin-releasing hormone – CRH) והורמון נוסף הנקרא וזופרסין – אשר מתנהגים כמעבירי מסרים כימיים בין ההיפותלמוס והאזור הקדמי של בלוטת יותרת המוח.
בתגובה להורמונים אלו, בלוטת יותרת המוח משחררת אף היא הורמון שנקרא הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH.
(ACTH מופרש מבלוטת יותרת המוח לתוך זרם הדם ובסופו של דבר מגיע לבלוטות האדרנל, שם הוא מעורר שחרור של מספר הורמונים שהידוע מבניהם הוא הורמון הקורטיזול.
בנוסף לקורטיזול, משתחררים מבלוטת האדרנל גם הקטכולאמינים אדרנלין ונוראפינפרין.
תפקידם של הורמונים אלו הוא להכין את הגוף לתגובה אופטימלית למצבי חרום על ידי הגברת משאבים לתפקודים חיוניים וצמצום משאבים לתפקודים שאינם דחופים.
כך, קורטיזול וההורמונים הנוספים שמשתחררים מבלוטת יותרת הכליה, יובילו לעלייה בקצב פעימות הלב, קצב הנשימה והגברה של מערכות קשב וירידה בתפקוד של פונקציות גופניות לא חיוניות כגון מערכת העיכול.
בגלל פעילותו המשמעותית של קורטיזול על איברים ורקמות בגוף בתגובה למצבי דחק, חשוב לעצור את שחרורו כאשר מצבי הדחק מסתיימים (קורטיזול מסתובב בדם כשלוש שעות מרגע שחרורו עד לפירוקו).
לשם כך, פועל מנגנון של משוב שלילי שבו קליטה של הורמון הקורטיזול (וכן הגלוקוקורטיקואידים אחרים) על ידי רצפטורים שנמצאים על פני נוירונים בהיפותלמוס, תוביל להפחתת שחרור ההורמון המשחרר CRH מההיפותלמוס.
הפחתת שחרור CRH מההיפותלמוס מובילה בתורה לשחרור מופחת של ההורמון הטרופי ACTH מבלוטת יותרת המוח וזה מביא להפחתה עד הפסקה של שחרור הורמונים מבלוטת האדרנל, ובראשם הקורטיזול.
הפסקת שחרור ההורמון ACTH מבלוטת יותרת המוח יכולה להיעשות גם ישירות על ידי רצפטורים לקורטיזול (ולגלוקוקורטיקואידים האחרים) שנמצאים שם ומפעילים משוב שלילי כבר ברמה זו של ציר הדחק.
תפקידה של מערכת החיסון הוא להגן על הגוף מגורמים זרים ומסרטן.
אחד מתפקידיה המרכזיים הוא ייצור תאי דם לבנים הממלאים תפקיד מרכזי בהגנה על הגוף מפני פולשים.
לציר ה-HPA ומערכת החיסון מערכת קשרים הדדית כאשר לקורטיזול חלק מרכזי בוויסות הכמות ואופן הפעולה של הלימפוציטים.
בתגובה לזיהום, מערכת החיסון משחררת ציטוקינים, בעיקר IL-1, אשר משפיעים ישירות על המוח.
פעולתם מובילה לשרשרת תגובות נוירו-אנדוקריניות באזורים שונים במוח ובגוף, אשר אחראית בין היתר לשינויים במצב רוח ובהתנהגות אשר מאפיינים מצבי מחלה, כמו גם להפעלה של ציר ה-HPA.
הפעלה של ציר ה-HPA תוביל להפרשה של קורטיזול אשר משפיע, בין השאר, על וויסות התגובה הדלקתית – מנגנון הגנה של הגוף אשר מתרחש בעת זיהומים ומחלות שונות ונשלט ברובו על ידי פעולת הלימפוציטים.
עם זאת, להפעלה ממושכת של ציר ה-HPA ישנן השלכות על פעולתה של מערכת החיסון.
מערכת התגובה לדחק מצמצמת פונקציות גופניות אשר אינן הכרחיות לתפעול הגוף בשעת חירום.
מערכת החיסון היא אחת מהמערכות הללו.
מחקרים רבים מראים כי באופן כללי ככל שמצב דחק הופך יותר כרוני, כך גוברת ההשפעה השלילית הפוטנציאלית על רכיבים שונים במערכת החיסון.
ניתן לראות כי רמה מוגברת של גלוקורטיקואידים, בין אם ממקור פנימי או חיצוני, עלולה להוביל ללימפופניה – מצב בו קיימת רמה נמוכה באופן חריג של לימפוציטים.
למשל, נמצא קשר בין דחק הקיים אצל סטודנטים בתקופת הבחינות להפחתה בעוצמת התגובה החיסונית.
עם זאת, הקשר בין מחלות, דחק כרוני ורמות קורטיזול מורכב ובבואנו לבחון את התופעה יש לקחת בחשבון את המאפיינים השונים של אירוע הדחק והבדלים בינאישיים.
השפעה של דחק כרוני על ציר HPA
דחק כרוני משפיע על תפקוד ציר ה-HPA, אם כי ישנם ממצאים סותרים בנוגע לאופן השפעתו בכלל, ובפרט ביחס להשפעתו על פעילות ההורמון קורטיזול.
ישנם מחקרים שדיווחו על רמות קורטיזול גבוהות יותר בקרב אנשים הסובלים מדחק כרוני בעוד שמחקרים אחרים מצאו כי ההשפעה של דחק כרוני על רמות הקורטיזול היא הפוכה.
מספר גורמים עשויים להסביר את ההבדלים שנמצאו באופן בו דחק כרוני משפיע על תפקוד ציר ה-HPA.
ראשית, נמצא כי ישנה השפעה לזמן שעבר מרגע התרחשות אירוע הדחק: ככל שעבר זמן רב יותר מחוויית הדחק, כך רמות הקורטיזול וה- ACTH המופרשות במהלך היום היו נמוכות יותר וזאת לעומת עלייה לאורך היום ברמות קורטיזול בעת שגורם הדחק הכרוני עדין נוכח.
כמו כן, נמצא כי ישנה השפעה של רגשות המתעוררים עקב מצב הדחק.
כך לדוגמה, אשמה או תחושת מצוקה סובייקטיבית אשר מתעוררת לאור תחושת דחק קשורות בהפעלה של ציר ה-HPA.
מאפיינים של גורם הדחק ומידת תחושת השליטה הסובייקטיבית של הפרט גם הם משפיעים על תגובתיות ציר ה-HPA.
כך למשל, גורם דחק שמאיים על שלמותו הפיזית של הפרט, ונחווה כטראומטי ולא נשלט, יגרום לדפוס של שחרור קורטיזול גבוה ועקבי לאורך היממה.
אם ישנה אפשרות לפרט לשלוט על השלכותיו של הדחק הכרוני, נראה הפעלה של ציר ה-HPA בשעות הבוקר.
גורם נוסף בעל השפעה על תפקוד ציר ה-HPA הוא התפתחות הפרעה פסיכיאטרית לאחר דחק כרוני.
כך למשל, בהתפתחות הפרעת דחק פוסט טראומטית לאחר גורם דחק כרוני, נראה דפוס של שחרור קורטיזול מועט במהלך היום ורמות מוגבהות של שחרור קורטיזול בשעות אחר הצהרים והערב.
ממצאים אלו תואמים את הליקוי שנראה בציר ה-HPA בעת הפרעת דחק פוסט טראומטית, כאשר נראה רגישות יתר בלולאת המשוב השלילית של מערכת ה-HPA.
גם כשלא מתפתחת הפרעה פסיכיאטרית, אך עולה תחושת מצוקה סובייקטיבית לאור דחק כרוני, ציר ה-HPA יופעל.
היבט נוסף הוא השפעת הסביבה ההתפתחותית על תפקוד ציר ה-HPA.
קיים לא מעט מחקר אשר בדק את השפעת התעללות והזנחה בילדות על התגובתיות של ציר ה-HPA.
בקרב מבוגרים עם היסטוריה של התעללות או הזנחה בילדות, ישנה הפחתה בנפח ההיפוקמפוס ואבנורמליות בתפקודו של ציר ה-HPA.
הפחתה בנפח ההיפוקמפוס קשורה לאבנורמליות בתפקוד ציר ה-HPA, לתגובתיות יתר של הציר, המתבטאת בשינויים בוויסות המשוב השלילי כך שמשוחררים ריכוזי קורטיזול גבוהים.
יש המשערים ששינויים אלו בנפח ההיפוקמפוס הקשורים בתגובתיות ציר ה-HPA, בקרב מבוגרים שחוו התעללות או הזנחה בילדותם, מצביעים על השתנות הדרגתית ברגישות של ציר ה-HPA לאור גורם דחק.
בהמשך להשערה זו, שינויים אלו בתפקוד ציר ה-HPA, ייתכן ותורמים לרגישות להתפתחות הפרעות פסיכיאטריות שונות הקשורות לתגובתיות לדחק, כדיכאון.
עם זאת, נדרש עוד מחקר על מנת להכריע האם תפקוד ציר ה-HPA אכן משתנה לאורך ההתפתחות עקב הזנחה/התעללות בילדות, והאם שינויים אלו בתפקוד הציר תורמים להתפתחות רגישות להפרעות פסיכיאטריות שונות בבגרות.
מודלים המציעים תגובה אחידה של ציר ה-HPA לגורמי דחק, הפחתה או עלייה ברמות הקורטיזול, אינם לוקחים בחשבון את מורכבות התמונה ויש להתחשב בגורמים נוספים: נקודת הזמן בה גורם הדחק, אופי גורם הדחק, מידת תחושת השליטה של הפרט, התפתחות הפרעה פסיכיאטרית והיסטוריה של התעללות/הזנחה בילדות.
יתרה מכך, יש מודלים שמציעים כי אף גורמים אלו הם רק חלק מהתמונה וכי יש להתחשב בגורמים סביבתיים, גנטיים ואפיגנטיים נוספים על תפקוד והתפתחות ציר ה-HPA.
"ציר הטרור" (בפרסית: محور مقاومت, בערבית: محور المقاومة בתעתיק: "ציר ההתנגדות") המכונה "הציר האיראני" או "ציר הרשע" הוא ברית צבאית־פוליטית בלתי רשמית, בעלת אוריינטציה אנטי-אמריקנית, אנטי-מערבית, אנטי-ציונית ואנטישמית.
הברית מובלת בידי איראן ומשלבת מיליציות כמו ארגון הטרור הלבנוני חזבאללה, ארגון הטרור של החות'ים בתימן, ברית הטרור חדר המבצעים הפלסטיני המשותף, וכן מספר מיליציות נוספות, לרוב שיעיות.
בעבר גם מיליציות בעיראק וסוריה, מדינת עיראק, מדינת סוריה ומיליציות נוספות היו חלק מציר ההתנגדות המשבר במזרח התיכון.
למרות חילוקי הדעות פנימיים, הברית פועלת יחד נגד פעילות נאט"ו, ישראל, ערב הסעודית וארצות הברית ברחבי המזרח התיכון.
המונח "ציר ההתנגדות" הופיע לראשונה ביומון לובי בשנת 2002, בתגובה לדבריו של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, שתיאר את איראן, עיראק וקוריאה הצפונית כ"ציר הרשע".
במאמר שכותרתו "ציר הרשע או ציר ההתנגדות", טען היומון כי "המכנה המשותף היחיד בין איראן, עיראק וקוריאה הצפונית הוא התנגדותן להגמוניה של ארצות הברית".
בשנת 2004 אומץ המושג גם על ידי עיתון איראני, שהתייחס אליו בהקשר של מרידות השיעים בעיראק .
המונח "ציר ההתנגדות" זכה לשימושים בולטים במהלך השנים בהקשרים שונים.
בשנת 2006 השתמש שר הפנים הפלסטיני, סעיד סיאם, במונח בראיון לרשת "אל-עאלם", כשהתייחס לשיתוף הפעולה בין איראן, חזבאללה וחמאס במאבק מול ישראל וארצות הברית, תוך הדגשת נושא הפליטים הפלסטינים בסוריה.
בהמשך, עלי אכבר ולאיתי, יועצו של המנהיג העליון באיראן, השתמש במושג כדי לתאר בריתות אזוריות, ושימוש זה חזר גם במהלך פגישה בין נשיא סוריה בשאר אל-אסד לסעיד ג'לילי, המועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן, שדנו במלחמת האזרחים בסוריה.
מספר ימים אחרי התקיפה במזרעת אמל התייחס מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה לתקיפה ואמר כי "ציר ההתנגדות יגיב לתקיפות צה"ל נגד שיירות הנשק מסוריה".
בישראל מכונה הציר גם "ציר הרשע", "ציר הרשע האיראני" ו"התמנון האיראני".
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו כינה אותו גם "ציר שלושת ה-ח': חזבאללה, חמאס, חות'ים".
החתירה של איראן להגמוניה במזרח התיכון ובמערכת הבין-לאומית מתבטאת באסטרטגיה צבאית, המכונה בישראל "טבעת האש האיראנית", שמאופיינת בפעילות מרחוק של איראן במזרח התיכון, על ידי יצירת חזיתות ממדינות שונות נגד ישראל, תוך כדי תמיכה צבאית והענקת חסות ומשאבים שונים לארגוני הטרור לפגיעה בישראל.
המטרה היא ליצור דינמיקה אזורית לשינויים גאופוליטיים על ידי פגיעה, יצירת סכסוכים והחלשתה של ישראל כמעצמה אזורית וכמדינה בעלת בריתות אזוריות עם מדינות במזרח התיכון ובזירה הבין-לאומית.
האסטרטגיה היא רב-ממדית, וכוללת גם את המערך הענף של הטילים הבליסטיים של איראן ואת תוכנית הגרעין האיראנית.
במהלך העשור השני של המאה העשרים, התרחב השיח בקרב חברות הציר העוסק ברעיון איחוד הזירות, במסגרתו חברות הציר תוקפות במקביל את ישראל.
כחלק מהאסטרטגיה מספקת איראן אמצעי לחימה ותחמושת לארגוני החסות שלה על ידי הברחתם מאיראן ליהודה ושומרון וללבנון.
הנתיב היבשתי הראשון מתחיל באיראן, וממשיך לעיראק, משם לסוריה ומסוריה ללבנון.
לאחר שהנשק מגיע ללבנון הוא מוברח דרך גבול ישראל-לבנון אל יהודה ושומרון.
הנתיב השני עובר מסוריה אל ירדן, שם מבריחים בדואים עוברים את הגבול ליהודה ושומרון ומביאים למיליציות את אמצעי הלחימה.
כמו כן מועברים אמצעי לחימה ללבנון בנתיב ימי ובנתיב אווירי אחד.
לאחר נפילת משטר אסד קרסו כל נתיבי ההברחה.
בעקבות הלחימה שפרצה לאחר טבח השבעה באוקטובר נחלש ציר ההתנגדות לאחר שספג מכות קשות במלחמת חרבות ברזל בעזה ובחזית הצפונית.
נפילת משטר אל-אסד, שיבשה עוד יותר את פעילות הציר.
על פי הערכות, חזבאללה איבד כ-50% מלוחמיו וכ-70%–80% מיכולתיו הצבאיות.
בנוסף, ביוני 2025 החלה ישראל בפעילות מבצעית ישירות כלפי איראן, במבצע עם כלביא, שכלל מתקפת פתע נרחבת על בכירים בצבא האיראני, תשתיות ליצור רכיבים לנשק גרעיני ואתרי טילים בליסטיים באיראן.
המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי הצהיר מספר פעמים כי ממשלת איראן היא "ממשלת התנגדות" (ממשלה שמתנגדת להשפעה מערבית וישראלית).
דוגמה בולטת לתפקידה של איראן בציר ההתנגדות כמנהיגת הציר היה פעולותיו של מפקד כוח קודס, קאסם סולימאני נגד המדינה האסלאמית (דאעש), סולימאני תואר ככוח שאיחד את הכוחות הכורדים והשיעים כאחד במלחמה נגד המדינה האסלאמית.
הישגיו של סולימאני הובילו ליצירת ציר השפעה שיעית ברחבי המזרח התיכון שבמרכזו איראן ולצידה עומדות חזבאללה, סוריה, החות'ים וארגונים נוספים.
במהלך פגישה עם נשיא קובה, מיגל דיאס-קאנל, אמר חמינאי כי יש לנצל את הפוטנציאל הפוליטי והכלכלי של איראן וקובה ולהביא ליצירת קואלצית נגד ל"בריונות" של ארצות הברית ובעלות בריתה המערביות".
חזבאללה הוא ארגון שיעי לבנוני שנתמך וממומן בידי איראן ומהווה שחקן מרכזי בציר ההתנגדות.
מאז הקמתו בשנות ה-80, הארגון פועל כאזרוע צבאית, פוליטית ודתית בעלת קשרים הדוקים עם איראן וסוריה.
חזבאללה משתתף בלחימה נגד ישראל, ולוקח חלק במלחמות אזוריות, במיוחד בסוריה, שם סייע למשטר אסד במסגרת שיתוף הפעולה בתוך ציר ההתנגדות.
הארגון רואה את עצמו כחלק בלתי נפרד מהמאבק נגד ההשפעה המערבית והישראלית במזרח התיכון.
עבד אל-מלכ אל-חות'י, מנהיג תנועת החות'ים בתימן, הכריז ב-10 באוקטובר 2023 כי הארגון יחל בהתקפות על ספינות שלטענתם קשורות לישראל וזאת בניסיון להוביל ללחץ מערבי על ישראל כדי לסיים את המלחמה.
לאורך המלחמה החות'ים תקפו עשרות פעמים בישראל, כאשר הפעם הבולטת שבהן הייתה מתקפת הכטב"ם על תל אביב.
במרץ 2025 ארצות הברית התחילה במתקפה בה היא הרגה את רוב צמרת החות'ים והשמידה חלקים גדולים מהארגון, לאחר מכן מחשש לעימות בין איראן לחות'ים, איראן החליטה שכל כוחותיה יסוגו מתימן.
מיליציות חמושות הוקמו בעיראק לאחר פלישת ארצות הברית למדינה ב-2003 כחלק ממלחמת עיראק.
קבוצות אלו התחזקו באופן אקספוננציאלי כאשר התארגנו כחזית קולקטיבית מאוחדת שנלחמה במדינה האסלאמית כחלק ממלחמת האזרחים השנייה בעיראק.
המיליציות הפרו-איראניות תוקפות ב-20 שנים האחרונות מדי פעם בפעם את הכוחות האמריקאים הפועלים בעיראק ובסוריה.
בנוסף לכך, במהלך מלחמת חרבות ברזל המיליציות העיראקיות טענו כי תקפו מספר פעמים את ישראל, בעיקר על ידי שליחת כטב"מים ורקטות לשטחי המדינה, לרוב ללא סיפוק הוכחות.
כחלק ממלחמת חרבות ברזל המיליציות חתמו על הסכם עם ממשלת עיראק להפסיק את התקיפות נגד ישראל ומדינות נוספות, להצטרף חלקית לצבא ולעזוב את הציר.
במרץ 2025 המיליציות הכי גדולות בעיראק תנועת א-נוג'בא וגדודי חזבאללה הכריזו על התכנון לפרק את הארגונים ולשלב אותם בצבא עיראק.
חטיבת האימאם חוסיין (עיראק, לבנון)
חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס (סוריה)
ההתנגדות האסלאמית מארץ שני המסגדים הקדושים (ערב הסעודית)
חמאס הוא אחד הארגונים המרכזיים בציר ההתנגדות, הפועל מתוך עזה ומחזיק בזרוע צבאית בשם עז א-דין אל-קסאם.
חמאס נתמך על ידי איראן מבחינת מימון, נשק והכשרה, ומקיים קשרים הדוקים עם חזבאללה.
הארגון שואף להילחם בשלטון הישראלי ולהקים מדינה פלסטינית אסלאמית.
חמאס מוביל את המאבק המזוין נגד ישראל, וכולל שיגור רקטות, פיגועים ופלישות קרקעיות, תוך חיזוק הקשר עם מדינות וארגונים אויבים למערב.
קאסם סולימאני, מפקד "כוח קודס" לשעבר, נחשב כמי שביסס את הסיוע הצבאי לחמאס בתחומי הרקטות והמנהור.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה הוכרעה במונחים צבאיים, והפכה הלכה למעשה לארגון גרילה עם גג פוליטי.
בנוסף, חמאס פעיל גם במספר זירות נוספות על ידי שלוחות, בהם, חמאס בלבנון וחמאס עיראק.
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ובייחוד הזרוע הצבאית פלוגות אל-קודס, הוא ארגון טרור הנתמך על ידי איראן, והיא הפטרונית הראשית של הארגון.
היא מממנת אותו כמעט באופן מלא, מבריחה לו אמצעי לחימה, ומשתמשת בו כמנוף להסלמת הטרור.
מייסדי הארגון, ד"ר פתחי שקאקי והשיח' עבד אל-עזיז עודה, הביעו תמיכה נלהבת בח'ומייני ובמהפכה האסלאמית באיראן, והאוריינטציה הפרו־איראנית הפכה לסימן ההיכר של הארגון.
זאת בניגוד לעמדת תנועת האחים המוסלמים הסונית, ממנה הושפע חמאס.
הג'יהאד האסלאמי מהווה חלק בלתי נפרד מציר ההתנגדות, ומבצע מתקפות רקטות על ישראל ומגייס פעילים מתוך עזה ויהודה ושומרון.
הארגון דוגל במאבק מזוין ל"שחרור פלסטין" ומתחייב להשמיד את ישראל.
הוא מקיים קשרים קרובים עם חמאס וחזבאללה, ומסייע במאמצי המלחמה המשותפת של ציר ההתנגדות.
ועדות ההתנגדות העממית היא ארגון פלסטיני קטן מרצועת עזה, שנתמך וממומן על ידי איראן.
הוא ארגון חסות של חמאס ומשמש כ"קבלן פיגועים" עבורו.
הוא פועל בהשראת חזבאללה, וככל הנראה גם במימונו, אך לא מהווה מפלגה או תנועה חברתית, אלא בטרור גרידא.
הארגון הוקם על ידי ג'מאל אבו סמהדאנה, והתפצל לשני פלגים תחת חסות חמאס: "ועדות ההתנגדות העממית" ו"תנועת ההתנגדות העממית", בעוד פלג שלישי הפך לארגון עצמאי בשם "צבא האסלאם".
ארגון זה מהווה חלק מהמאמץ הכולל של ציר ההתנגדות להשגת מטרותיו נגד ישראל.
החזית העממית לשחרור פלסטין – המפקדה הכללית
החזית העממית לשחרור פלסטין – המפקדה הכללית, בראשות אחמד ג'יבריל, היא ארגון פלסטיני הממוקם בעיקר בסוריה ולבנון.
הארגון מהווה חלק מהמערך הצבאי של ציר ההתנגדות וקשור לחזבאללה ולאיראן.
המפקדה הכללית ביצעה פיגועים ופעולות טרור נגד ישראל לאורך השנים, ותיאמה את מאבקיה עם האינטרסים של ציר ההתנגדות.
הארגון נתמך במימון ובאספקת נשק על ידי איראן, ונחשב לשותף במאבק נגד ישראל.
לאחר נפילת משטר אסד הארגון התבקש על ידי המשטר החדש להפסיק את הפעילות שלו בסוריה.