tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שירותו הצבאי ניהל שלושה פרויקטים של פינוי מוקשים דרך חברות אזרחיות, באילת, באזור בקעת הירדן ובצפון הארץ, והיה לאזרח הראשון שנכנס לפינוי מוקשים בשדה מוקשים נגד בני אדם.
ב-14 באוקטובר 2014, נפצע ספיר במהלך מפולת שלגים על רכס האנאפורנה, לאחר שסופת ציקלון (שכונתה "הודהוד") גרמה לירידת כמויות שלג עצומות בסביבת הרכס.
לאחר היוודע דבר האסון החלו פעולות חילוץ, שבמהלכן חולצו כ-500 מטיילים, בתוך ארבעה ימים, למקום מבטחים.
באסון נהרגו 43 מטיילים, בין ההרוגים היו ארבעה מטיילים ישראלים.
במהלך המפולת ספיר התחיל לפלס את דרכו בשלג בעזרת הידיים ולאחר כמה דקות הכפפות נפלו מידיו והוא החל לפלס את דרכו בידיים חשופות.
לאחר לילה שבו נשאר יחד עם איתן, חבר שהכיר בטיול, מאחורי סלע גבוה, פונה במסוק על ידי חיילים מצבא נפאל כשהוא נותר מחוסר הכרה וסובל מכוויות קור חמורות.
תחילה פונה לעיירה מוקטינט ולאחר מכן הועבר לטיפול בבית חולים צבאי בקטמנדו.
בישראל עבר תהליך שיקום אינטנסיבי במשך שבעה חודשים בבית החולים שיבא, ולאחר שניסה טיפולים אלטרנטיביים שונים נאלצו הרופאים לקטוע את עשר אצבעות ידיו.
במרץ 2015 השתחרר מהשיקום וחודש לאחר מכן עבר ניתוח נוסף ביד ימין.
כחלק מהשיקום המליצו לו בארגון "בית הלוחם" להתאמן על קיר טיפוס, בשל האחיזות שמדמות תפיסה של חפצים.
בשנת 2015 התחיל לעסוק באופן מקצועי ותחרותי בטיפוס קירות ומאז התחרה בתחרויות טיפוס רבות בישראל ומחוצה לה, בקטגוריית קטועי ידיים.
במקביל החל להעביר הרצאות בחברות ובבתי ספר בארץ ומחוצה לה, שבהן הוא מסביר איך אדם שאיבד עשר אצבעות הצליח לחזור לתפקוד מלא ו"להצמיח את אצבעותיו מחדש".
באותה שנה הופק סרטו של בן שני "בחזרה לאנאפורנה", המתעד את חזרתו של ספיר להר האנאפורנה, תוך תיאור אסון המפולת, ההתמודדות והשיקום שלו מאז האירוע.
בשנת 2016, ולאחר שהחזיר לעצמו את היכולת גם לשחק כדורסל ללא אצבעות, סיים קורס מאמני כדורסל באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל למד קורס מאסטר ב־NLP וקורס בדמיון מודרך במכללת רטר בבאר שבע, דרך אוניברסיטת חיפה.
לאחר השיקום חזר לשמש כמ"מ ביחידת המילואים שבה שירת בהנדסה קרבית.
ספיר מטפס כיום של ה־IFSC - הפדרציה הבינלאומית לטיפוס, וכאמור מתחרה במקצים לבעלי מוגבלויות.
הוא מתגורר בתל אביב, לומד חינוך גופני במכללת וינגייט, ומתפרנס מטיפוס ומהעברת הרצאות, לצד קבלת קצבת נכות מביטוח לאומי.
בשנתיים האחרונות מאמן ספיר בהתנדבות קבוצה של גברים ונשים קטועי גפיים בטיפוס, דרך עמותת "הצעד הבא" – עמותה לקידום קטועי גפה בארץ.
דרך קבוצה זו, הצליח לראשונה לפתוח גם קטגוריה לנשים באליפות הארץ לנכים, שחלקן התחרו תחת האימון שלו, ושתיים מהן אף זכו במקום השני והשלישי בתחרות.
ספיר החל את דרכו המקצועית בשנת 2015 בקבוצת הטיפוס של "בית הלוחם" שנועדה לבעלי מוגבלויות.
אחרי שלושה חודשים בקבוצת הטיפוס של בית הלוחם הצטרף ספיר למשלחת טיפוס ביוון, בנובמבר 2015, שם טיפס על מצוקים טבעיים המתנשאים לגובה של 30 מטר בקבוצה של בעלי מוגבלויות.
באפריל 2016, השתתף בתחרות טיפוס עולמית באימסט באוסטריה, תחרות הטיפוס הראשונה שהשתתף בה מחוץ לגבולות ישראל, שאותה סיים במקום השלישי בקטגוריית מטפסים עם קטיעה בגפה עליונה.
בספטמבר 2017, רשם ספיר הישג גדול ביותר, כאשר זכה במקום הראשון בסבב התחרויות העולמי בטיפוס פאראלימפי על קירות, לאחר שסיים במקום הראשון בשתי תחרויות (מבין 4) נחשבות בבריטניה.
ביוני 2018, סיים במקום השני באליפות ארצות הברית הפתוחה, שנחשבת לאחת התחרויות הקשות בעולם.
ביולי 2018 ניצח בתחרות מסבב המאסטר העולמי באימסט, אוסטריה, ובאליפות העולם שנערכה באינסברוק, אוסטריה באותה שנה, הגיע למקום השביעי.
במרץ 2019 הפך לאלוף ארצות הברית לאחר שניצח באליפות.
ביוני 2019 סיים שני בתחרות המאסטר באימסט אוסטריה, וחודש לאחר מכן הפך לסגן אלוף העולם בתחרות שנערכה בברינאנסון, צרפת.
אלוף עולם בטיפוס פארלימפי 2021
בספטמבר 2021, זכה באליפות העולם בטיפוס פארלימפי שהתקיימה ברוסיה, לאחר שהיה היחיד בקטגוריה (AU-2, קטועי ידיים) שצלח את כל המסלול בתחרות.
הוא הגיע לגמר אחרי שסיים במקום הראשון במוקדמות, כאשר בשלב הסופי הגיע עד הטופ.
נוסף על כך זכה באותה שנה (2021) בהישגים בולטים נוספים בתחרויות הסבב העולמי: ביוני הוא סיים במקום הראשון בתחרות אינסברוק באוסטריה, ביולי הוא סיים במקום השני בתחרות בריאנסון בצרפת, ובאוקטובר סיים במקום הראשון בתחרות לוס אנג'לס.
כמו כן, בדצמבר זכה במקום הראשון באליפות הארץ לנכים בקטגוריה פתוחה לכלל סוגי הנכויות.
גביע העולם ואליפות העולם בטיפוס פארלימפי 2023
במאי 2023 זכה במדליית זהב בתחרות גביע העולם הפראלימפי שהתקיימה בסולט לייק סיטי בארצות הברית.מור התחרה בקטגוריה AU-3 (מתחרים עם קטיעה ביד אחת עד שתי אצבעות חסרות) על אף שאין לו אצבעות כלל, זאת כיוון שלא היו מספיק מתחרים בקטגוריה AU-2. למרות השינוי בקטגוריות הוא הצליח להגיע למקום הראשון.
באוגוסט 2023 זכה בפעם השנייה במדליית הזהב באליפות העולם שנערכה בברן, שווייץ.
אליפות אירופה בטיפוס פארלימפי 2024
באוגוסט 2024 זכה במדליית כסף באליפות אירופה שהתקיימה בווילאר, שווייץ, וזאת לאחר שהשלים 200 ימי מילואים בשנה זו במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
תחרויות מקומיות נגד מטפסים שאינם בעלי מוגבלויות
ספיר פרץ דרך נוספת כאשר התחרה במשחקי אס"א הארציים, שהתקיימו באילת בשנת 2019 – תחרות ללא קטגוריות מגבלה, והיה למטפס הפאראלימפי הראשון בארץ שמתחרה אל מול מטפסים ללא מוגבלויות.
הוא סיים בתחרות זו במקום ה-13. ב-2021 התחרה בגמר אליפות הארץ לסטודנטים מול מטפסים ללא מגבלות.
ספיר מעביר הרצאות בישראל ומחוצה לה, ובהן הוא מספר את סיפור הפציעה שלו, מתאר את תהליך השיקום המורכב ואת החזרה לחיים ללא אצבעות ידיים.
בהרצאותיו הוא עוסק בהתמודדות עם אתגרים פיזיים ונפשיים, בהעצמה אישית ובצמיחה מתוך משבר.
ספיר הרצה בפני מגוון קהלים – בחברות הייטק, באוניברסיטאות, במכללות ובבתי ספר – ומעביר את המסר שכל אדם באפשרותו למצוא את הדרך הייחודית שלו לטפס, נפשית ומעשית אל הפסגה האישית שאליה הוא שואף להגיע, ללא קשר לחסר שקיים בו.
נוסף לכך ספיר התראיין בכלי תקשורת רבים על אסון המפולת, על תהליך השיקום שעבר ועל הקריירה המקצועית החדשה שלו כמטפס על קירות.
2017 - אלוף הסבב העולמי בסבב התחרויות השנתי.
2018 - סגן אלוף ארצות הברית באליפות ארצות הברית הפתוחה.
2019 - סגן אלוף העולם בתחרות שנערכה בבריאנסון, צרפת.
2021 - אלוף העולם בתחרות שנערכה במוסקבה, רוסיה.
2023 - אלוף העולם בתחרות שנערכה בברן, שווייץ.
מור קרמן (במקור קליינמן; בהונגרית: Kármán Mór; 25 בדצמבר 1843, סגד – 14 באוקטובר 1915, בודפשט) היה מורה הונגרי-יהודי, מחנך, פרופסור באוניברסיטה, מומחה למדיניות חינוך ציבורית.
מור קרמן הוא אביהם של תיאודור פון קרמן מתמטיקאי, פיזיקאי ומהנדס אווירונאוטיקה וחלל יהודי-הונגרי-אמריקאי ושל אֶלֶמֵר קרמן, משפטן ושופט, מומחה לקרימינולוגיה.
קרמן נולד במשפחה יהודית שעסקה במסחר קמעונאי בסגד.
אביו היה יעקב קליינמן ואמו רגינה קראמר.
הוא למד בבתי ספר תיכוניים בסגד, בגימנסיה הפיאריסטית וסיים את לימודיו בבודפשט.
את בחינות הבגרות סיים בבית הספר המלכותי הראשי בסגד (1862).
לאחר מכן למד לימודי פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטת וינה והמרצה שלו היה רוברט פון צימרמן, פילוסוף הרבארטיסטי (על שם יוהאן פרידריך הרבארט), אוסטרי יליד צ'כיה (1865-1862).
לאחר שובו לסגד למד לימודי תאולוגיה רבנית, והמשיך את לימודי הפילוסופיה והפילולוגיה.
סיים את לימודיו באוניברסיטת פשט עם תוארי דוקטורט ומגיסטר (1866).
הוא חזר לפשט בסתיו 1871 והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
בהמלצתו של הרב ליאופולד לעף, רבה הראשי של העיר סגד, הוא לימד באקדמיה למסחר של פשט וגם בכמה בתי ספר תיכוניים תורת הדת היהודית (1868-1870).
הוא השתתף בישיבות של התאחדות המורים, ושמו התפרסם במהרה בעניינים פדגוגיים וחינוכיים.
בזכות פרסומו זה נשלח על ידי יוז'ף אטווש שר הדתות והחינוך הציבורי ההונגרי ללמוד הכשרת מורים מעשית באוניברסיטת לייפציג (1869).
המרצה האחראית באוניברסיטה בלייפציג על הכשרת המורים, טואיסקון צילר, כל כך העריכה אותו והוא כה זכה באמונה שמינתה אותו מיד לנשיא בית הספר הפרסביטרי שהיה מסופח לאוניברסיטה.
המשימה שהטילה על תלמידה הצעיר: להכין את ארגונו מחדש ואת תוכנית הלימודים החדשה של בית הספר.
בלייפציג הכיר קרמן את וילהלם ריין, דמות בולטת נוספת בפדגוגיה הרבארטיאנית, שהתגורר בעיר.
הוא חזר לפשט (סתיו 1871) והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
קרמן מונה לחבר קבוע (1873–1915) ומזכירה (1873–1883) של המועצה להשכלה הציבורית הלאומית בהונגריה.
הוא ערך תוכנית לימודים חדשה לבתי הספר התיכוניים וחיבר הוראות חדשות לבתי הספר.
בכך הניח את היסודות לחינוך התיכוני ההונגרי ונתן כיוון חדש לחינוך ההונגרי בכלל (1879).
בשל מחלתו הקשה, התפטר כמורה להוראה וכמורה בבית הספר (1897).
הוא השתתף והרצה בקונגרס השני לחינוך אוניברסלי (2–8 ביולי 1896).
לאחר החלמתו מונה למשרד הדתות והחינוך הציבורי כמרצה לעניינים פדגוגיים תאורטיים (1907).
קרמן הופקד גם על לימודיו של הארכידוכס אלברכט, אחד מאחיינים של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם מלך הונגריה.
בשל הישגיו אלה הוא קיבל תואר אצולה הונגרי (1908), ומונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה (1909).
הוא השתתף והרצה בקונגרס הפילוסופי הבינלאומי השלישי והרביעי בהיידלברג - 31 באוגוסט - 5 בספטמבר 1908; ובבולוניה - 6 באפריל - 11 באפריל 1911), וכן בשני קונגרסים בינלאומיים לחינוך מוסרי.
למשפחת קרמן היו חמישה ילדים: פרנץ, אלמר, תיאודור, מיקלוש ויוזפין.
קרמן הובא למנוחת עולמים בבודפשט (קבר 5A-18-1 ) בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
פרסומיו עקבו מקרוב אחר משימותיו ופעולותיו הפדגוגיות המעשיות.
הוא לא תיאר ולא סיכם בתאוריה מקיפה את הנחותיו הפדגוגיות.
מור שקד (נולדה ב-20 בספטמבר 1991) היא שחקנית כדורגל ישראלית.
המשחקת בתפקיד קשר אמצע, שחקנית פוצ'יוולי, מאמנת ובעלי "עולם הכדורגל בהדרכת מור שקד".
הקימה את מחלקת כדורגל הילדות במכבי תל אביב ומשמשת כיום כמנהלת המקצועית והמאמנת הראשית של מועדון הכדורגל לילדות מכבי "כישרונות" רמת גן.
בנערותה החלה לשחק בקבוצת הבוגרות של עירוני בת ים ששיחקה בליגת העל לנשים בשנת 2006. שנה לאחר מכן שולבה בקבוצת הבוגרות של מכבי חולון עמה זכתה בעונה זו בתוארי האליפות וגביע המדינה.
בשנת 2009 עברה לשחק בקבוצת הבוגרות של הפועל פתח תקווה שתי עונות.
עם גיוסה לצבא ההגנה לישראל ויתרה על אפשרותה להתגייס כספורטאית מצטיינת ושימשה בתפקיד מ"כית בחיל האוויר.
עם שחרורה מהצבא חזרה לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה במשך 4 עונות.
בשנת 2017 עברה לשחק בקבוצת אס"א תל אביב ובשנת צ2018 עברה לשחק בקבוצת מ.כ.
בשנת 2019 חזרה לשחק בקבוצת נעוריה הפועל פתח תקווה ובשנת 2020 עברה לשחק בקבוצת בני יהודה- ת"א במשך 3 עונות.
החל משנת 2023 ועד היום משחקת מור במסגרת קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב.
את דרכה בנבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 החלה בגיל 17 עד לגיוסה לצבא.
שקד היא בעלת תואר ראשון ממכללת סמינר הקיבוצים בחינוך הגופני, בעלת תעודת הוראה ממכללת סמינר הקיבוצים ובעלת תואר שני ממכלת סמינר הקיבוצים בקידום בריאות.
כבר בגיל צעיר הציגה מור שקד כישרון גדול בכדורגל ולאחר שגילתה שהכדור הוא אהבת חייה חיפשה קבוצה מקצוענית להשתלב במשחקיה.
בשנים אלו היה קושי למצוא קבוצת כדורגל נשים לשחק במסגרתה ולאחר חיפושים רבים הגיעה לאימון במועדון.
באימון זה גילה הצוות המקצועי שחקנית מוכשרת ומשקיעה ותוך זמן קצר השתלבה במשחקי הליגה הסדירה חרף גילה הצעיר.
מור שיחקה בשבעה משחקי ליגה והבקיעה בהם 10 שערים.
לאחר שהציגה ביצועים מרשימים בקבוצת עירוני בת ים קיבלה זימון מהצוות המקצועי של קבוצת מכבי חולון (אחת מהקבוצות הבכירות בליגה) לביצוע מבחני כניסה לקבוצה אותם עברה בהצלחה.
כבר בעונתה הראשונה בקבוצה בגיל 16 שנים קיבלה את אמונם של הצוות המקצועי ושולבה ב-19 משחקי ליגה ואף הבקיעה 2 שערים.
בעונה זו זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה ובגביע המדינה.
בעונתה השנייה בקבוצה זכתה עמה פעם נוספת באליפות המדינה ובגביע המדינה.
עם גיוסה לצבא נאלצה להפסיק את השתתפותה במסגרת הקבוצה ולקחה הפסקה מהמשחק.
לקראת שחרורה מהצבא הביע הצוות המקצועי בקבוצת הפועל פתח תקווה התעניינות במור ועם שחרורה חזרה לכדורגל והשתלבה בקבוצה במשך 4 עונות.
במהלך שנים אלו היוותה שחקנית משמעותית בעמדת מפתח ואף הבקיעה שער ניצחון נגד קבוצת מכבי חולון שהובילה את הליגה במקום הראשון בטבלה.
בשנת 2019 חזרה מור לשחק בקבוצת נעוריה והבקיעה 25 שערים עד להפסקת משחקי הליגה בשל מגפת הקורונה, ולמעשה הוכתרה כמלכת השערים של הקבוצה לעונה זו.
בתום עונת 2016–2017 הביע הצוות המקצועי בקבוצת אס"א תל אביב התעניינות במור ובעונה שלאחר מכן השתלבה בקבוצה.
גם בקבוצה זו שימשה כשחקנית מפתח, שולבה ב-21 משחקים ואף נבחרה לגול המחזור על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל.
בתום עונת 2017–2018 נענתה מור להצעת קבוצת מ.כ.
רמת השרון לשחק במסגרתה ושותפה ב-15 משחקי ליגה.
בחודש פברואר 2019 נפצעה במהלך משחק ליגה ונאלצה להפסיק את השתתפותה במשחקי ואימוני הקבוצה למשך 3 חודשים.
למרות פציעתה המורכבת, לאחר תהליך שיקום מסיבי חזרה מור עוד באותה העונה לשחק בקבוצה והופעתה הראשונה לאחר הפציעה הייתה בחצי גמר גביע המדינה לנשים.
עם תום העונה עברה מור לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה, קבוצתה בהווה.
במהלך עונת 2019 כאשר היא משחקת במדי קבוצת הפועל פתח תקווה, הביעה קבוצת כדורגל הנשים של מועדון הכדורגל בני יהודה התעניינות רבה בכישוריה של שקד וניסתה לצרפה לשרותיה.
בחלון ההעברות של אותה העונה החליטה שקד לשחק במדי בני יהודה-ת"א והיוותה שחקנית מפתח במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית לנשים.
בתום עונת 2021-2020, לאחר שכבשה 9 שערים במסגרת הליגה, המשיכה שקד לשתי עונות נוספות בקבוצה.
בשנת 2023 הצטרפה מור לקבוצת הנשים של מועדון הכדורגל הפועל תל אביב.
בגיל 17 החלה שקד את דרכה בנבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 ורשמה 5 הופעות במדי הנבחרת עד לגיוסה לצבא.
בשנת 2023 הצטרפה מור לצוות האימון של נבחרת ישראל הכדורגל עד גיל 19 לקמפיין מוקדמות אליפות אירופה שהתקיים בפינלנד.
בנוסף, בשנת 2023 מונתה להיות מאמנת ספיישל אולימפקס- נבחרת ישראל בכדורגל נשים עם צרכים מיוחדים.
באחת מפציעותיה כשחקנית כדורגל המליצו גורמים מקצועיים ורפואיים על אימונים שיערכו בחול.
לאחר שהגיעה לחוף הים הבחינה במשחק הפוצ'יוולי, התאהבה מיד והחלה ללמוד את החוקים ועלתה על מגרש החול.
עם הזמן הקפידה מור על שגרת משחקים ואימונים אינטנסיביים והפכה לשחקנית מקצוענית.
בפברואר 2018 זכתה מור במקום הראשון יחד עם השחקנית נוי צוברי בטורניר קדם בינלאומי לנשים והשתיים זכו בתואר אלופות הארץ ונשלחו לייצג את מדינת ישראל באליפות אירופה בפוצ'יוולי לנשים.
באליפות אירופה שהתקיימה בעיר גראץ שבאוסטריה ביוני 2018, ייצגו שקד וצוברי לראשונה את ישראל בטורניר בינלאומי ראשון והשתיים זכו במקום הרביעי באירופה.
עוד באותו החודש נערך לראשונה טורניר זוגות מעורבים שם זכתה מור יחד עם השחקן רון בן ישי והשניים זכו במקום השלישי בטורניר.
באוגוסט 2018 הוקמה לראשונה ליגת פוצ'יוולי לנשים על ידי העמותה לקידום משחק הפוצ'יוולי בישראל ויחד עם נוי צוברי הוכתרו כאלופות הראשונות בליגת הפוצ'יוולי לשנים.
באוגוסט 2019 נערך טורניר לזוגות מעורבים שם זכתה עם השחקן עומר הלוי במקום השלישי.
בספטמבר 2019 נערך טורניר נוסף לזוגות מעורבים שם זכתה עם השחקן פסקל שמידט במקום הראשון.
בנובמבר 2019 התקיים סבב בינלאומי באילת בהשתתפות שחקני הפוצ'יוולי הבכירים בעולם שם זכתה במקום השלישי בסבב שהתקיים בשיטת "מלכת החוף".
בספטמבר 2020 שמרה שקד על תואר המקום הראשון בטורניר זוגות מעורבים יחד עם שחקן הפוצ'יוולי מאור הס.
באוגוסט 2020 ניפצה תקרת זכוכית נוספת לאחר שהשתתפה בטורניר שנערך על ידי Arena Club בו השתתפו שחקני פוצ'יוולי שונים, לרבות זוגות שהורכבו מגברים וזכתה בו במקום הראשון יחד עם השחקן אור ויז'י.
במרץ 2021 זכתה שקד במקום הראשון בטורניר נשים יחד עם השחקנית נופר עוז.
בספטמבר 2021 זכתה שקד במקום השלישי בליגה הרביעית לפוצ'יוולי מטעם העמותה לקידום ענף הפוצ'יוולי בישראל המשלבת שחקני ושחקניות פוצ'יוולי מקצועיים שנמשכה חודש וחצי.
בהמשך חודש ספטמבר שמרה שקד על תוארה כאלופת ליגת הנשים בישראל יחד עם השחקנית נופר עוז.
בנוסף, באותו החודש זכתה במקום הראשון בטורניר זוגות מעורבים יחד עם השחקן לי ליברמן.
חודש לאחר מכן זכתה שקד במקום הראשון בטורניר זוגות מעורבים נוסף שהתקיים מטעם בית הספר לפוצ'יוולי ftv escola יחד עם השחקן פלביו מנסור.
בנובמבר 2021 נבחרה שקד לייצג את מדינת ישראל בטורניר בינלאומי באילת לאחר שזכתה בו במקום הראשון יחד עם השחקנית נופר עוז.
במהלך השנים שקד יצגה את ישראל בטורנירים וסבבים בינלאומיים שונים והפכה לחלק מקהילת הפוצ'יוולי העולמית.
במהלך לימודיה האקדמיים הקימה את קבוצת כדורגל אולמות לנשים במכללת סמינר הקיבוצים, שיחקה והייתה קפטנית הקבוצה.
הקבוצה השתתפה במסגרת הליגה למכללות של אס"א וכן בטורנירים שונים.
בעונת 2018–2019 זכתה הקבוצה בתואר אליפות הליגה, בשנת 2018 זכתה במקום השלישי באליפות אס"א הבינלאומי שהתקיימה באילת ובשנת 2019 זכתה במקום השני באליפות אס"א לקטרגל.
במקביל לקריירת המשחק שלה, החלה לאמן קבוצות כדורגל לילדים ולרכוש כלים בהשתלמויות מקצועיות שונות שהתקיימו למאמנים.
עם ביסוס מעמדה במועדון והצלחת הפרויקט בעמותה לקידום הספורט בגבעתיים הציגה בפניי הנהלת מכבי תל אביב תוכנית להקמת קבוצות כדורגל מקצועניות לילדות שישחקו במדי המועדון.
השאיפה הייתה להקים אקדמיית כדורגל מקצוענית לילדות שתוכל להכשיר אותן לקריירת כדורגל עתידית.
בשנת 2017 לאחר שהנהלת המועדון אישרה תוכנית זו פעלה מור ליישומה של התכנית.
בשנה הראשונה לקחה חלק בניהול הפרויקט ואימנה את קבוצת הילדות (שנתונים 2005–2010).
בשנה השנייה פעילות התכנית התרחבה ובמסגרתה שיחקו והתאמנו שתי קבוצות- קבוצת טרומיות וקבוצת ילדות, כאשר קבוצת הילדות לקחה חלק במסגרת ליגת ילדות דרום של ההתאחדות לכדורגל ואף הגיעו למעמד של רבע גמר גביע המדינה לילדות.
מועדון הכדורגל לילדות מכבי "כישרונות" רמת גן
בשנת 2023 הוקם מועדון הכדורגל לילדות מכבי "כישרונות" רמת גן בו משמשת מור כמנהלת המקצועית והמאמנת הראשית.
במועדון מיישמת מור את כל ניסיונה המקצועי והאישי אותו צברה במהלכן של שנים רבות- הן כשחקנית והן כמאמנת.
כיום במסגרת המועדון משחקות עשרות שחקניות והקבוצות בו לוקחות חלק בליגת ההתאחדות לכדורגל לילדות (מחוז דן).
מור קארואי (במקור מוריץ צוקרמן, בהונגרית: Károlyi Mór, סנטש, 1 במרץ 1865 – מאי 1945) היה רופא שיניים בעל שם עולמי הונגרי-יהודי, מייסד התאוריה על שמו (אפקט קארואי).
הוא דודו של פטר אדלר, אף הוא רופא שיניים, פרופסור באוניברסיטה.
קארואי נולד במשפחה יהודית כבנם של קלמן צוקרמן ומריה זוננפלד.
הוא שינה את שם משפחתו לקארואי בשנת 1883. את התואר ברפואה קיבל באוניברסיטת בודפשט בשנת 1889. משנת 1890 עד 1938 הוא עבד בווינה: במשך זמן קצר כעוזר הוראה במכון לרפואת שיניים באוניברסיטה ולאחר מכן כרופא פרטי.
הוא חזר לעיר מולדתו סנטש בשנת 1938 לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית) גורש למחנה ריכוז בשנת 1944 ; נפטר בימי שחרור מחנה הריכוז טרזיינשטט (טרזין) .
לשמו קשורה ונקראת התיאוריה כי שמחלות חניכיים נובעות מעומס יתר על השניים.
קארואי הציע ליטוש שיניים בעומס יתר והתקנת מכשיר ללבישה בלילה להקטנת העומס.
מור קיש (בהונגרית: Kiss Mór; קלוז', 12 במאי 1857 – בודפשט, 6 בספטמבר 1945) היה משפטן, יהודי-הונגרי מומחה למשפט הרומי פרופסור באוניברסיטה.
קיש נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל קיש ויוהנה קוהן.
הוא סיים את לימודיו בקולג' היוניטרי בקלוז'-נאפוקה ואת לימודיו האקדמיים באוניברסיטה בבודפשט (1872–1876), תחילה במדע המדינה (1876) ולאחר מכן כדוקטור למשפטים (1877).
הוא המשיך את לימודיו במלגה מחוץ להונגריה (לייפציג, ברלין, האלה, מינכן, גטינגן, פריז).
הוא הוסמך כמרצה למשפט הרומי ב"אוניברסיטת פרנץ יוזף של קלוז'-נאפוקה" (1878) והחל את ההוראה בשנה האקדמית 1879/1880).
יש סברה שהתנצר (הדת הרומית קתולית) בשנות ה-90 של המאה ה-19, אך אין לכך שום תיעוד.
קיש היה מרצה במשך ארבע שנים באקדמיה למשפטים בעיר סיביו (1880–1884).
שם נולד בנו, גזה קיש, והפך גם כן למשפטן בתחום המשפט הרומי.
אחרי סגירת האוניברסיטה בסיביו (19 ביוני 1884) חזר קיש לאוניברסיטת קלוז'-נאפוקה כדי לשמש כמרצה למשפט רומי.
הוא לימד משפט רומי באוניברסיטה במשך למעלה מ-25 שנה (1884–1910).
כמרצה למשפט הרומי וכתלמידו וחסידו של ברנהרד וינדשייד (Bernhard Windscheid) ושל רודולף פון ירינג (Rudolf von Jhering) קיש נחשב לאחת הדמויות הדומיננטיות בחינוך המשפטי ההונגרי במשך יותר משלושה עשורים.
כפרופסור באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה, במחלקה למשפט פנדקה (1990–1915), אחר כך פרופסור במחלקה למשפט רומי (1915-1919).
שלוש פעמים היה דקאן הפקולטה למשפטים ולמדע המדינה, ובשנת הלימודים 1904/1905 היה רקטור האוניברסיטה.
בשנת 1910 הוענק לו תואר "יועץ חצר המלוכה".
בשנת 1921 פרש לגמלאות מאוניברסיטה.
בשנת 1919, לאחר ביטול אוניברסיטת פרנץ יוזף בעיר, הוא נשאר בקלוז'-נאפוקה, שם חי בין שתי מלחמות העולם.
הוא המשיך בעבודתו המדעית גם לאחר פרישתו, ובכך הצטרף גם לעבודת "איגוד המוזיאונים בטרנסילבניה".
הוא נפטר בבודפשט בראשית הסתיו של 1945. אשתו הייתה אסתר פישר.
ההיסטוריה של התפתחות הצוואות עד בית המחוקקים של הקיסר יוסטיניאנוס, קלוז'-נאפוקה, 1876
נתונים על מקורם של bonorum possessio contra tabulas - מוזיאון טרנסילבניה, 1880
לזכרם של וינדשייד וירינג - קלוז' נאפוקה, 1893.
חוק החובות - מחברים משותפים: מור קטונה, יאנוש ריינר, בודפשט, 1898, - מתוך:ה משפט האזרחי ההונגרי - נערך על ידי ארמין פודור ודז'ה מרקוש - I - IV.
טיוטת הקוד האזרחי הקיסרי הגרמני - בודפשט, 1899.
תיאוריה, פרקטיקה, הרפורמה בהוראת המשפט בהונגריה קלוז' נאפוקה, 1905[
מור רטי (בהונגרית: Réthy Mór; נאג'קרש, 9 בנובמבר 1846 – בודפשט, 16 באוקטובר 1925) היה מתמטיקאי, פיזיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
לאחר לימודיו באוניברסיטאות בודה ווינה, הפך רטי לסטודנט באוניברסיטאות גטינגן והיידלברג עם מלגות ממשלתיות.
הוא קיבל את הדוקטורט בהיידלברג בשנת 1874 והוזמן למחלקה לפיזיקה כמותית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה (אז הונגריה).
הוא היה מהפרופסורים הראשונים לפיזיקה תאורטית בהונגריה.
משנת 1886 היה פרופסור לגאומטריה ומאוחר יותר לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת הטכנולוגית של בודפשט, ומספר פעמים דיקן האוניברסיטה.
תלמידו הידוע ביותר היה תיאודור פון קרמן.
הוא היה חבר מייסד של "החברה למתמטיקה ולפיזיקה", שנוסדה בשנת 1891.
רטי מילא תפקיד מרכזי בהקמת בית הספר למתמטיקה בקלוז'-נאפוקה.
לזכותו של רטי יירשם כי מתמטיקאים מפורסמים כמו דיולה ואיאי, גיולה פרקש ולאיוש שלזינגר הגיע לקלוז'-נאפוקה.
על המוניטין הבינלאומי שלו מעידה העובדה שבשנת 1924 קיבל תעודת דוקטורט כבוד מאוניברסיטת היידלברג ליובל החמישי של הדוקטורט שלו באוניברסיטה זו.
מור רטי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
העבודות המשמעותיות ביותר בעבודתו המתמטית הן אלו בהן פירט את מורשתם של יאנוש בויאי ופרקש בויאי ופירט את תוצאותיהם בפירוט רב יותר.
בתחילת דרכו בהוראה בקלוז'-נאפוקה, הוא עודד את אלה שהיו מעוניינים ללמוד את "הנספח של יאנוש בויאי" בהרצאתו שכותרתה הייתה "מה שנקרא טריגונומטריה מישורית שאינה אוקלידית" של מרחב הומוגני תלת־ממדי (פורסם גם בצורה של עבודת גמר).
בעבודתו הוא בנה את הטריגונומטריה של בויאי על בסיס רעיונות מקוריים.
הוא פתח פרק חדש ומעניין בגאומטריה.
מבדיקותיו הפיזיות הניסויות יש להדגיש את תוצאותיו לגבי צורת סילון נוזלי שאינו דחוס (שלא ניתן לדחיסה).
הוא השתמש בכלים פונקציונליים מורכבים בחישובים.
יש חשיבות רבה למחקר שלו על עקרונות אוסטוולד וכן על עקרונות המכניקה הקלאסית.
הוא היה בין הראשונים שהעדיף את שיטות הניתוח הווקטורי בבדיקות הפיזיות שלו.
מחקריו פורסמו בכתבי עת הונגריים, אך בעיקר ב-Mathematische Annalen.
האקדמיה ההונגרית למדעים הזמינה אותו לפרסם מחדש את ה"טנטאמן של פרקש בויאי" (ביחד עם דיולה קניג).
מחקריו התפרסמו בכתבי העת הבאים:
עלון של האגודה לרפואה ומדעי הטבע של קלוז'-נאפוקה,
הבוליטין של המתמטיקה ומדעי הטבע.
משטח הניתן לצמצום היקפי לתאוריית הסטים (1874)
נקרא המרחב ההומוגני התלת־ממדי טריגונומטריה מישורית שאינה אוקלידית (1875)
לתיאוריה של משטחי מדחף ומדלף (1875)
הסבר לסיבוב רטט האור הזוויתי על ידי רשת סטיה (1880)
מור לוי (בהונגרית: Lőwy Mór; מושדוש, מחוז שומוג', 1854 – אופטיה, 25 באפריל 1908) רבה הראשי של העיר טימישוארה, אביהם של העיתונאים ארנה לנדייל ושל לאסלו לנדייל.
מור לוי סיים את הגימנסיה בקאפושוואר ובאוראדיה ושם הוא למד גם פרקי תלמוד ירושלמי וגמרא בקביעות, אחר כך למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובאוניברסיטת ברלין.
הוא קיבל את הדוקטורט שלו בפילוסופיה מאוניברסיטת לייפציג.
משנת 1879 ועד מותו היה רבה הראשי של מרכז העיר טימישוארה.
כדרשן מצוין וכמלומד בולט נהנה מכבוד רב וזכה להישגים גדולים בקהילתו.
מחקריו שעוסקים בעיקר בפילולוגיה ארמית פורסמו בכתבי עת גרמניים, בעוד עבודותיו התאולוגיות, הארכאולוגיות והפילולוגיות התפרסמו בכתבי העת:
עלון ההיסטורי והארכאולוגי של טימישוארה
מור לוי הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בטימישוארה.
המלך פרנץ יוזף הראשון לציון 50 שנה להוד מלכותו; 18 באוגוסט 1880. טימישוארה, 1880.
נאום אבל לזכרו של המנוח יורש העצר רודולף, נישא בבית הכנסת של קהילת טימישוארה 11 בפברואר 1889.
מור לוי (גם מוריס לוי; בהונגרית: Lőwy Mór; 15 באפריל 1833, באזין – 15 באוקטובר 1907, פריז) היה אסטרונום, מתמטיקאי וצלם יהודי-הונגרי-צרפתי.
מור לוי נולד במשפחה יהודית, למד בווינה, שם גם החל את דרכו האקדמית.
זה בלט בעיקר בחישובי מסלולי שביטים.
בשנת 1860, בהזמנתו של לבריאה (Le Verrier, Urbain Jean Joseph (Leverrier)), נסע לפריז, שם הפך לעובד של ה"Bureau des Longitudes" (המשרד הגאוגרפי).
בשנת 1878 הוא היה סגן מנהל המצפה הלאומי (Observatoire National) ומ-1896 היה המנהל.
הוא היה המכוון והמנהל המרכזי של עבודת מיפוי הצילומים הגדולה של השמיים.
הוא הועסק במיוחד באסטרונומיה מעשית ובתצפית ותכנן כמה טלסקופים גדולים בצרפת.
מפת צילום רחבת היקף של הירח (Atlas Photographique de la Lune, 1896-1910) נעשתה על ידו בטלסקופ-מרפק גדול של מצפה הכוכבים בפריז ביחד עם עמיתו פייר אנרי פואיסו (Pierre Henry Puiseux) (1855–1925) תוך שימוש בכ-6,000 תצלומי ירח שצילמו.
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1889)
צלב הקצין של לגיון הכבוד הצרפתי
על שמו נקרא אסטרואיד 12897
מכתש על הירח נושא את שמו
מור מזאי (במקור גרינפלד, בהונגרית: Mezei Mór; שאטוראליאויהיי, 17 בינואר 1836 – בודפשט, 20 בנובמבר 1925) היה עיתונאי, עורך, עורך דין יהודי-הונגרי.
אחיו הגדול של העיתונאי והפוליטיקאי ארנה מזאי, סבו של הסופר זוכה פרס קושוט פטר נאדאש.
מור מזאי נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינפלד, בעל קרקעות ופקיד ושל אידה פרידליבר (1817–1892).
את לימודיו בבית הספר התיכון סיים בעיר הולדתו ובפשט.
הוא למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 הפך מזאי לאחד ממנהיגי היהדות ההונגרית שלחמו למען שוויונם האזרחי של היהודים.
בשנת 1862 לקח על עצמו גם את עריכת השבועון "היהודי ההונגרי" (Magyar Izraelíta; 1861–1868), שבו היה תחילה כתב בכיר, והביע לראשונה את הצורך לכנס קונגרס יהודי-הונגרי לבירור סוגיות הדת בחיים המודרניים.
בשל הרוח הפטריוטית והלאומית של עבודת העריכה שלו הוא הובא בפני בית דין הצבאי של מושל הונגריה בזמן ה"פרוביזוריום" (מצב מעבר, המצב ההיסטורי ההונגרי לאחר 1861; מצב ההכנה להסדר (הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867)).
הוא נחלץ מההשלכות החמורות יותר של בית הדין הצבאי באמצעות החנינה המלכותית הכללית שהוענקה לאחר שהמלכה החלימה ממחלתה הארוכה, אך צו מפקד המשטרה עדיין מנע ממנו להמשיך בתפקידיו במערכת.
באותה תקופה, למעט מקצוע הרפואה, היהודים לא הורשו לעסוק במקצועות חופשיים ומור מזאי יכול היה לפתוח את משרד עורכי הדין שלו רק בשנת 1864 בהיתר מלכותי מיוחד.
בתקופת האספה הלאומית ההונגרית של 1865–1868 מרבית המאמרים בשבועון שהתפרסמו במהלך מושב הפרלמנט למען האמנציפציה (שוויון זכויות) ליהודים נכתבו על ידו.
הפעולה העיתונאית שלו ופעולות השכנוע של עובדיו השפיעו.
בסתיו 1867 הגיש הרוזן דיולה אנדראשי את הצעת החוק להשוואת זכויות בפני האספה הלאומית.
שחרור היהודים מהמגבלות אושר פה אחד על ידי בית הנבחרים וברוב גדול בבית העליון.
לאחר מכן השתתף מזאי פחות בחיים הציבוריים.
בשנת 1893 נבחר לחבר פרלמנט בבודפשט-רובע ליפוטווארוש, וכך גם בשנת 1896.
הניאולוגים היו בעלי אמונה יהודית זהה לזו של האורתודוקסים, אך הביאו חידושים לטקסים הדתיים ולארגון הקהילתי.
לאחר נסיגת האורתודוקסים מהקונגרס, הקימה יהדות הקונגרס, בראשות מור מזאי, מוריץ ורמן ואחרים, ארגון משלה, אך הקבוצה האורתודוקסית שהתנגדה לניאולוגים, הקימה גם היא ארגון משלה.
מותו של מזאי נגרם משבץ מוחי.
הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
אשתו הייתה אאוגניה שלזינגר, אותה נשא לאישה בווינה ב-6 בספטמבר 1864.
לאיוש ארנו מזאי (פשט, 14 בספטמבר 1870 – בודפשט, 17 בינואר 1938) היה סוחר קרקעות.
בעלה קארוי יואכים קריסהאבר, היה מנהל חברת מניות.
מור פריאוס (בהונגרית: Preusz Mór; אוז'הורוד, 14 בפברואר 1883 – גרמניה, קיץ 1944) היה מזכיר איגודים המקצועיים, פוליטיקאי, מנהל מפעל, מומחה דפוס יהודי-הונגרי, ממנהיגי מועצת הפועלים בבודפשט (מועצת הפועלים בבודפשט הייתה גוף קבלת החלטות תחת מהפכת החרציות והרפובליקה הסובייטית ההונגרית).
מור פריאוס נולד במשפחה יהודית בזקרפטיה.
הוא למד את כל מקצועות הדפוס בעיר הולדתו סדר, עריכה וכדומה).
כבר בצעירותו נסע לאוסטריה ולגרמניה.
הוא חזר להונגריה בשנת 1905 לעיר קושיצה, שם הפך למייסד כתב העת "הפועל של קושיצה" (A Kassai Munkás) ולאחד ממנהיגי התנועה הסוציאל-דמוקרטית המקומית.
בשנת 1909 היה אחד מעורכי העיתון של איגוד עובדי הדפוס בשם "טיפוגרפיה", בבודפשט (עד 1920).
מנובמבר 1918 ועד 21 במרץ 1919 היה חבר בוועד המנהל של קרן ביטוח העובדים הלאומית ואחד מנשיאי מועצת העובדים בבודפשט.
בשבועות הראשונים של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא היה חבר בדירקטוריום (מנהלת) שניהלה את בודפשט, יחד עם שאנדור וינצה (ויינברגר) ולאסלו דיאנש ונשא נאום ב-14 באפריל 1919, כאשר האי מרגיט עבר ל"ידיים הפרולטריות".
עד מהרה הפך למתוסכל מהרעיון ובשל סכסוכו עם הקומוניסטים התפטר מתפקיד קומיסר העם של בירת הונגריה.
זמן קצר לאחר מכן חזר לערוך את כתב העת טיפוגרפיה.
באותה תקופה היה חבר בוועדת הניהול המרכזית של הפדרציה ((ועדת הניהול המרכזית של הפדרציה (לעיתים נקראה גם ועדת הניהול של האספה הלאומית, בקיצור SZKIB) שהייתה הרשות מבצעת תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית מנתה לכל היותר 150 חברים)).
אחרי נפילת הרפובליקה פריאוס היגר לווינה באפריל 1920. לאחר עזיבתו הוצאה נגדו הזמנה לחקירה בגין עבירת המרדה.
מאוחר יותר חזר לעיר הולדתו (שבינתיים צורפה לצ'כוסלובקיה במסגרת חוזה טריאנון), שם הפך לבעלים של מפעל ארגזים.
בשנת 1939, לאחר צירופה מחדש של זקרפטיה להונגריה הוא נעצר בגין תפקידו במהלך הרפובליקה הסובייטית ונידון לשנת מאסר.
עם כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) בשנת 1944, הוא גורש מאוז'הורוד למחנה ריכוז גרמני ממנו לא שב.
שנתון הדפוס ומדריך טיולים לשנת 1913 (בודפשט, האגודה ההונגרית של עובדי מדפיסי הספרים ויוצקי האותיות, 1913)
הנסיך הגדול (מאמר, הפועל של קושיצה, 1907)
הרב מור קליין (בהונגרית: Klein Mór; מישקולץ, 7 ביולי 1842 – זרניאנין, 29 במרץ 1915) היה רב, תאולוג הונגרי.
מור קליין למד במישקולץ ואחר כך בפראג.
הוא קיבל תואר דוקטור במדעי הרוח בפראג בשנת 1863, שם גם קיבל סמיכה לרבנות.
משנת 1865 עבד כרב במישקולץ, מאוחר יותר באוז'הורוד, ומשנת 1876 בפאפה.
משנת 1880 הוא היה הרב הראשי לנג'בצ'קרק.
הוא היה מטפח בולט של מדעי היהדות.
בין השנים 1880 עד 1915 היה חבר בוועדת ההיגוי של בית המדרש לרבנים בבודפשט.
הוא תרגם להונגרית מכתבי הרמב"ם את מורה נבוכים שפורסם בתמיכת בית המדרש.
הוא פרסם מאמרים ומחקרים רבים בכתבי עת יהודיים בהונגריה.
על הישגיו הוענק לו עיטור מסדר פרנץ יוזף.
בניו היו ארנולד קיש, הרב הראשי של בודה והסופר והעורך לאיוש בורשודי שניספה בשואה.
Szegedin, 1865. (נספח לכתב העת בן חנניה).
דרשה, בטקס השבת חוקת הוהגריה.
דרשה בטקס לרגל מתן שוויון זכויות ליהודים.
קושיצה, 30 בינואר 1868 (נספח לעיתון "היהודי ההונגרי").
לרגל חנוכת בית הכנסת של הבש.
דרשה ביום הולדתה של הוד מעלתו באוגוסט 1870 אוז'הורוד.
נאום אבל, לזכרו של הברון יוז'ף אטווש, פברואר 1871.
דרשת בית כנסת, יום הולדתו של הוד מלכותו.
דרשת בית כנסת שנשא לחתונת הארכידוכסית גיזלה באפריל 1873
נאום הספד במותו של ד"ר אהרון קצנדר.
נאום הספד במותו של ד"ר לאופולד לעף.
הוא סיפר לקינג ערב טקס הלידה של הוד מלכותו באוגוסט 1882. 17. שם שם, 1882.
דרשת בית כנסת ערב טקס לידתו של הוד מלכותו באוגוסט 1885
נאום אבלות על ארכידוכס רודולף יורש העצר בפברואר 1889.
תרגום, הערות הסבר וספרות מאת מור קליין.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 היה בדפוס תרגומו: "כאב עולמי" (אחרי פיניני, ספר לימוד בן 41 פרקים)
הרב מור פנייש (במקור עד 1894 משה פוֹיֶרְלִיכט, בהונגרית:Fényes Mór; ארדבניה, 26 במרץ 1866 – בודפשט, 2 במאי 1949) היה רבה של פשט וסופר תאולוגי.
פוירליכט הוא בנם של יידל (יהודי) פוירליכט ושל רוזה גוטמן.
בין השנים 1882–1892 היה תלמיד של בית המדרש לרבנים בבודפשט.
בשנת 1891 קיבל דוקטורט במדעי הרוח בבודפשט, ובשנת 1893 סמיכה לרבנות.
משנת 1893 היה המורה לדת של הקהילה היהודית של פשט, ואחר כך המפקח המקצועי של התחום בבתי הספר היהודיים, בתקופה זו היה גם עוזר רב ולאחר מכן רב של קהילת פשט.
הוא היה כותב ספרי לימוד ידוע ובולט ואחד המומחים הטובים ביותר בספרות הרבנית.
סידור החומר הקפדני, האובייקטיביות הלא מושפעת ומקוריות התפיסה שלו הם מאפיינים את מחקריו.
ההיסטוריה של היהודים מגלות בבל ועד ימינו.
עם קטעים ספרותיים ותלמודיים-מקראיים, יוונים-יהודים.
מימי הביניים ועד העידן המודרני (מסוף תקופת התלמוד ועד ימינו), עם קטעים ספרותיים.
היסטוריה ודיווח קבוע על פולחן הדת היהודית ומוסדות הדת קשורים אליו.
מתווה קצר של התאולוגיה היהודית, תוך התייחסות מיוחדת לפולחן ולמוסר.
תיאור מפורט יותר של הדת והמוסר היהודי.
נכתב על ידי מור פנייש לכיתות העליונות של בתי הספר התיכוניים היהודיים.
לכיתה א' בבתי ספר תיכוניים ולחטיבות הביניים.
תיאור כללי של תוכן ורעיונות המקרא תוך התייחסות מיוחדת למסורת הדתית היהודית.
לכיתה ז' בבתי ספר תיכוניים ובכיתה ג' בבתי ספר מסחריים גבוהים ומכוני הכשרת מורים.
בודפשט, 1913. (פרסומי ספרי הלימוד בבתי הספר הדתיים של הקהילה היהודית של פשט)
קטעים קבועים ממסורות הדת היהודית והמוסר וכן מהספרות היהודית ומפרקי אבות.
בתי ספר תיכוניים כיתות ח' ומכוני הכשרת מורים כיתה ד'.
מאמריו הופיעו בכתבי עת שונים.
הוא תרגם חלק משמעותי מהתנ"ך המשפחתי של פרנקל והיה ממחברי הלקסיקון יהודי הונגרי .
מוראבה הגדולה (בסרבית: Велика Морава) הוא נהר בסרביה, יובל של הדנובה.
בקרבת העיר סטאלאץ נפגשים הנהרות מוראבה הדרומית ומוראבה המערבית ויוצרים את מוראבה הגדולה.
מוראבה הגדולה נשפך לדנובה בקרבת העיר סמדרבו ואורכו עד שם 185 קילומטרים.
עם מצרפים את האורך של היובל הארוך ביותר של מוראבה הגדולה, מוראבה המערבית, האורך מגיע ל-493 קילומטרים.
מור קורח (או מאוריציו קורח וגם מרצ'לו קורה, בהונגרית: Korach Mór; מישקולץ, 8 בפברואר 1888 – בודפשט, 27 בנובמבר 1975) בין השנים 1912–1952 התגורר באיטליה.
קורח היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי שזכה בפרס קושוט, דוקטור להנדסה (1952), חבר מלא באקדמיה ההונגרית למדעים, ואספרנטיסט.
הוא היה מדען שהניח את היסודות לכימיה טכנית בתעשיית הסיליקט וחידש את טכנולוגיית הקרמיקה האיטלקית, קורח היה המייסד של מכון המחקר המרכזי לתעשיית חומרי הבניין בשנים 1953–1957 ושל המכון למחקר כימיה טכנית בשנים 1960–1968.הוא אחיהם המבוגר של אלדאר קומיאט (1891–1937), המשורר ועורך העיתון ושל הפובליציסטית והפוליטיקאית יוליה קניירש (1895–1958).
קורח נולד במשפחה יהודית כבנם של קצין המס פילפ קורח ושל ברתה זינגר.
הוא סיים את לימודיו בגימנסייה הראשית הממלכתית ברייקה בשנת 1907 ולאחר מכן סיים תואר בהנדסה כימית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה בשנת 1911 כתלמידו של וינצה ורטה.
במהלך שנות האוניברסיטה הצטרף לתנועת הסטודנטים השמאלנית ובשנים 1908–1911 כיהן כסגן נשיא חוג גלילאו.
באותה שנה למד פיזיקה, מתמטיקה ומדעים גרמנים באוניברסיטת פדובה ובאוניברסיטת בולוניה.
הוא גויס לשירות צבאי בשנת 1911 ובמהלכו הפך לפציפיסט בעל הכרה.
אחרי שחרורו מהצבא ומאחר שנרתע ממדיניות החוץ של האימפריה האוסטרו הונגרית שהתכוננה למלחמה, הוא היגר לאיטליה בשנת 1912 מסיבות פוליטיות.
בשנים 1913–1915 היה מרצה במכון למינרלוגיה של אוניברסיטת פדובה, ובשנים 1915–1916 היה מורה בתיכון טוריצ'לי בעיר פאנצה.
בשנת 1916 הפך למייסד של בית הספר המקצועי לקרמיקה במוזיאון הקרמיקה הבינלאומי בפאנצה, שם לימד עד 1932, וגם עמד בראש המחלקה הטכנית ומעבדת המחקר של המוסד.
על ידי הפעלת יחסיו עם חוגי השמאל באיטליה הוא סייע להונגרים שהיגרו לאיטליה אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, ובניהם אחותו ואחיו, יוליה קניירש ואלדאר קומיאט, למצוא מקום עבודה באיטליה.
משנת 1924 לימד גם באוניברסיטת בולוניה, ומשנת 1925 עמד בראש המחלקה לתורות הכימיה התעשייתית.
קורח עזב את איטליה מסיבות פוליטיות בשנת 1938 ועבד בהולנד ובבריטניה עד 1940. הוא חזר אז למילאנו וניהל את עבודתה של מעבדת מחקר שהתמחתה בייצור חומרי בידוד.
הוא הצטרף לתנועת ההתנגדות בשנת 1943, אך עד מהרה נעצר ונכלא בכלא סן ויטורה במילאנו.
שם הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית בתחילת 1945. לאחר שחרורו מהכלא, משנת 1945 עד 1948, עמד בראש מרכז התרבות במילאנו של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ובמקביל, בין השנים 1945 עד 1950, לימד שוב באוניברסיטת בולוניה.
בשנת 1948, עם אחד ממקורביו, הקים משרד לעיצוב תנורים בפאנצה וניהל את ענייני המשרד.
בשנת 1952, בהזמנת ממשלת הונגריה, חזר להונגריה, ובשנים 1953 עד 1957 כיהן בתפקיד מנהל מכון המחקר המרכזי לתעשיית חומרי הבניין שהוקם על ידו.
בשנת 1956 מונה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה, כפרופסור מן המניין במחלקה למכונות כימיות וחקלאיות ובשנים 1957–1963 היה ראש המחלקה לטכנולוגיה כימית.
יחד עם זאת, הודות לעשייה הארגונית, הוקם המכון למחקר כימיה טכנית בשנת 1960, והוא שימש כמנהל שלו עד 1968 ולאחר מכן היה היועץ המדעי הראשי של המוסד עד מותו.
עניינו המדעי ועבודתו המעשית התמקדו בעיקר בנושאים שונים של כימיה וטכנולוגיה בתעשיית הקרמיקה והסיליקט.
במהלך עשוריו באיטליה למד לעומק את ההרכב הכימי של חומרי הגלם הקרמיים ואת צבעי החרס, ותרם רבות לפיתוח תהליכי ייצור קרמיקה ולעליית תעשיית הקרמיקה האיטלקית.
בשנת 1928, בפאנזה תכנן ובנה את כבשן המנהרות החשמלי הראשון לשריפה תעשייתית של מוצרי קרמיקה משובחים.
יחד עם תלמידו אנטונינו דאל בורגו פיתחו שיטת ייצור אריחים חדשה וכתוצאה מהמצאתם, טכנולוגיית ייצור האריחים שפעל בייצור בלחיצה בעבר (press) נדחקה על ידי האריח המעוצב היצוק החדש שפיתחו.
בשנת 1956 נבחר כחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנת 1958 כחבר מן המניין.
משנת 1958 היה הנשיא ולאחר מכן נשיא הכבוד של האיגוד המדעי של תעשיית חומרי הבניין (לימים תעשיית הסיליקט).
נשיא חוג המהנדסים לתואר שני וחוג המדעים של איגוד הטכני והטבע.
חברות ואגודות מדעיות בינלאומיות צירפו אותו לשורותיהם.
הוא צורף כחבר על ידי מספר חברות זרות ובינלאומיות:
חבר כבוד באיגוד הקרמיקה האיטלקי (Società ceramica italiana).
מתוך הכרה ביכולותיו המדעיות, הוא קיבל את:
מדליית הזהב האקדמית בשנת 1969
בשנת 1967 דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה הטכנולוגית בבודפשט
בשנת 1968 דוקטור לשם כבוד של המכון הטכנולוגי של לנינגרד (Ленинградский технологический институт)
בשנת 1975 הוענק לו אזרח כבוד של העיר פאנצה.
בודפשט, Tankönyvkiadó, 1964, (עם איבאן בוצ'י)
בודפשט, Tankönyvkiadó, 1964 (עם איבאן בוצ'י)
לימוד תורת הגרפים של מערכות טכנולוגיות כימיות.
בודפשט, Akadémiai, 1975 (עם לאיוש השקו)
מרצ'לו קורה: פנים אנושיות 1982
מור מיהאי סגפי (בהונגרית: Szegfi Mór Mihály; שומוג'סיל, 5 במרץ 1825 – טאב, 28 באוגוסט 1896) היה אחד מ"צעירי מרץ" שהשתתפו בהכנת מהפכת 1848 בהונגריה, יהודי-הונגרי סופר, עיתונאי, מורה, מזכיר לשכת שר.
סגפי, שנולד במשפחה יהודית ענייה בכפר קטן בדרום טרנסדנוביה למד בפראג ובברלין.
בהיותו סטודנט עני פירנס את עצמו ממתן שיעורים פרטיים ומכתיבה.
אחרי חזרתו הביתה לממלכת הונגריה, עד שנת 1848 היה מזכיר "האגודה היהודית להפצת השפה ההונגרית" (בקרב היהודים שדיברו אז בעיקר גרמנית ויידיש) בעיר פשט.
הוא בלט בתקופה זו גם ביצירותיו הפואטיות בנושאים עממיים.
סגפי שירת בתותחנים במהלך מהפיכת 1848 בהונגריה שמכונה שם "מלחמת העצמאות".
הוא הועלה לדרגת קפטן בשל אומץ לבו בקרב סנט-טמאש.
אחר כך נפצע והפך למזכיר של ברטלן סמרה (Szemere Bertalan) שהיה פוליטיקאי הונגרי, חבר פרלמנט, סופר, משפטן, שר הפנים של הממשלה ההונגרית האחראית הראשונה, ואחר כך ראש הממשלה השני של ממלכת הונגריה במהלך המהפכה ומלחמת העצמאות בשנים 1848-1849).
אחרי כישלון המהפיכה וכניעת הצבא ההונגרי בווילאגוש הוא הסתתר תחילה ואחר כך ברח.
הוא עבד בעיתונים בברלין, בפריז ובלונדון, והתפרנס שוב גם ממתן שיעורים פרטיים.
לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 זכה בתפקיד תחילה כמנסח ולאחר מכן כמזכיר במשרד המסחר, אך העדיף ללמד.
הוא עשה תעודת הוראה ולימד בגימנסיה הריאלית הראשית תחילה בלבוצ'ה ולאחר מכן בקושיצה.
(אז שניהם בתחומי ממלכת הונגריה).
הוא פרש לגמלאות בשנת 1886 והתגורר ברייקה עם משפחתו.
סגפי כתב שירים ופרוזה בכתבי עת לספרות יפה כבר לפני מהפיכת 1848 בהונגריה.
יחד עם קארוי הוגו הוא היה בין חלוצי הספרות היפה (הספרות ההונגרית-יהודית במאה ה-19) היהודים-הונגרים המוקדמים ביותר, אך קארוי הוגו היה בינלאומיסט בעוד מור סגפי היה פטריות נלהב.
הוא התבטא נגד האנטישמיות של כמה מחבריו הסופרים (תמונות החיים, 1846), כתב סיפורים קצרים אופנתיים להגנת היהודים (כמו, כאמור, בתמונות החיים, 1846–1847) ובשירתו הודה בהכרה עצמית במוצאו (אני יהודי).
באגודת אדה הורן פרסם את לוח השנה היהודי הראשון בשפה ההונגרית (1848).
ביצירותיו הנרטיביות המאוחרות יותר הוא פנה בעניין רב לחייהם של האיכרים ההונגרים.
הוא כתב שירים, סיפורים קצרים ומאמרים ב:
לוח השנה היהודי Zsidó Naptár) (1848))
בעלון בית הספר התיכון הממלכתי לבוצ'ה (1877).
לוח השנה והשנתון היהודי-הונגרי הראשון.
(פורסם על ידי אגודת פשט, שהפיצה את השפה ההונגרית בקרב היהודים בהונגריה, בשנת 1848)
מור פרידמן (בהונגרית: Friedmann Mór; הראבוץ, 7 במרץ 1827 – בודפשט, 29 באוגוסט 1891) היה החזן הראשי של הקהילה היהודית של פשט.
מור פרידמן נולד כילד להורים אמידים שהתכוונו שבנם יהיה רב.
הוא למד בבתי ספר לתלמוד תורה, אך עד מהרה בלט בקולו היפה, סופרן ידוע, וכבר בגיל שתים עשרה הוא פרנס את עצמו בתפילות בבית הכנסת.
בבודפשט, הונגריה, קיבל אותו החזן דוד ברודי כחבר במקהלתו.
לאחר לימודים בישיבה בפאפה ובברטיסלאבה, הוא היה מורה בברזובה, תוך המשך לימודיו במדעים החילונים והדתיים.
בשנת 1844 למד חזנות אצל אביו של קרל גולדמארק, שהיה אז החזן של דויטשקרויץ (אז בתחומי ממלכת הונגריה).
בתקופה זו הוא נסע לעיתים קרובות לשופרון הסמוכה כדי ללמוד קורס פדגוגי (להוראה).
פרידמן היה הראשון שלימד בהונגרית בבית הספר היהודי בנמטקרסטור (דויטשקרויץ).
בשנת 1848 נבחר לחזן בשופרון.
הוא הצטרף אז למורדי העם נגד יוסיפ ילאצ'יץ' (רוזן ממוצא קרואטי, גנרל בצבא הקיסרי האוסטרי) אך נקע את זרועו ושוחרר.
מאוחר יותר למד בקונסרבטוריון של וינה והיה תלמידו של החזן הוינאי הנודע סולצר.
בשנת 1850 הפך רשמית לחזן וגם למחנך, מזכיר ודרשן באחד מפרברי וינה בשל זכויותיו הרבות הוענק לו תואר "מורנו" על ידי הרבנות הוינאית.
ב-23 ביוני 1857 הוזמן להיות החזן הראשי של הקהילה היהודית של פשט, אך לפני שנכנס לתפקידו החדש, ערך סיור ארוך ברחבי העולם כדי להכיר על הקהילות היהודיות הגדולות.
בפשט החל מיד לארגן את טקסי התפילות בבתי הכנסת על פי סדר התפילה של סולצר ובחלקו עם שיריו ופיוטיו הדתיים.
הוא התפלל ושר כחזן לראשונה בפשט בחנוכת בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני (6 בספטמבר 1859).
"ספר השירים היהודי הדתי" שלו קידום מאוד את ה"הונגריזציה" של הקהילות היהודיות.
חיבורי פיוטיו ושיריו שימרו את אופי של השירה הדתית היהודית תוך כיבוד כללי המוזיקת האמנותית.
כדי להגן על האינטרסים המוסריים והחומריים של פקידי הקהילה הקים פרידמן עמותה וערך כתב עת משנת 1882 וכיהן כסגן נשיא "התאחדות המורים היהודים" מאז הקמתה.
הוא הגיש כבר בשנת 1868 תזכיר לקונגרס היהודי ההונגרי לגבי הקמת בית ספר לחזנות.
מפתיחת בית הספר התיכון של בית המדרש לרבנים בבודפשט הפך למורה שלו לשירה.
מלך הונגריה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה העניק לו את מדליית "צלב הזהב".
שירים דתיים יהודיים לתפילות בבית הכנסת, לתפילות בבתי ספר, ארגן וערך לספר תפילה והוציא אותו עם תווי מוזיקה מור פרידמן, עידכן ותיקן אנדראש טטאי.
הספד לזכרו של הברון יוז'ף אטווש.
70 תפילות ופיוטים שלו נותרו בכתב יד.
מור סלארדי מִראקושפלבה, (במקור שפיצר; בהונגרית: Rákosfalvi Szalárdi Mór אובודה, 13 באפריל 1851 – בודפשט, 18 באוקטובר 1914) היה רופא יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
הוא פעל רבות בעניין הקמת בתי יתומים ובארגון הקמת מוסדות למקלטי ילדים בהונגריה.
על זכויותיו אלה קיבל תואר אצולה הונגרית עם הקידומת "ראקושפלבי".
מור (מוריץ) שפיצר נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר ברנאט שפיצר ושל פאני מייטנר.
הוא סיים את מבחני הבגרות בגימנסיה הריאלית הראשית ברובע 4 של בודפשט, לאחר מכן למד רפואה בווינה ובפריז ולבסוף בשנת 1874 קיבל את התואר דוקטור לרפואה בווינה.
משנת 1876 עבד בבית החולים רוקוש בבודפשט.
שפיצר שינה את שם משפחתו לסלארדי ב-1877. הוא קיבל תואר פרופסור חבר באוניברסיטה בשנת 1881 והפנה את תשומת הלב למאבק בתמותת תינוקות במאמריו ובעלונים שפרסם.
בשנת 1884 ייסד את אגודת בית היתומים הלאומית של הצלב הלבן ("אגודת הצלב הלבן להגנת ילדים").
בשנת 1885 השתתף ביחד עם ד"ר יוז'ף באנוצי.
וברנאט אלכסנדר בהקמת בית החולים לילדים של הצלב הלבן (היום קליניקה לילדים של אוניברסיטת זמלווייס).
בשנת 1898 הפקיד ראש ממשלת הונגריה, קלמן סל, בידיו את האחריות על אגודת בית היתומים את הארגון הלאומי להגנת הילדים ואת הטיפול בילדים נטושים.
משנת 1902 היה סלארדי סגן המנהל והרופא הראשי של מעון הילדים הממלכתי שארגן.
בשלב זה הגנת ילדים כבר כללה 17,000 ילדים בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
סלארדי ייצג את נושא הגנת הילדים גם בקונגרסים זרים.
כהוקרה על זכויותיו והישגיו אלה העניק לו מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את צלב הכבוד המוכתר בדרגת זהב ותואר אצולה (כמו Sir בבריטניה).
אשתו הייתה אנה פלדיאק, אותה נשא לאישה בבודפשט ב-12 בנובמבר 1883. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברקושקרסטור.
יתומי החברה (שבועון רפואי, 1876);
בית היתומים הציבורי ותמותת ילדים בהונגריה, עם 4 טבלאות (1879);
תמותה בבתי חולים לתינוקות (1898);
תזונה מלאכותית של תינוקות, תוך התייחסות מיוחדת לבתי היתומים (1899)
רחוב נקרא על שמו ברובע 20 של בודפשט.
מור סילבר צ'בוטר (נולדה ב-20 ביוני 1985) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה, דוגמנית ואשת עסקים ישראלית.
נולדה בהרצליה כבת יחידה ליהודית ולמנדל סילבר.
היא למדה בבית הספר "תיכון היובל" בהרצליה.
בצה"ל שירתה כראש לשכה של ראש מחלקת מערכות לחימה במספן הציוד בחיל הים.
בעלת תואר ראשון בתקשורת מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
מור סילבר התפרסמה לראשונה כמשתתפת בעונה השנייה של תוכנית ה"דוקו-ריאליטי", "TLV - עושים את תל אביב", ששודרה בערוץ הבידור ב-2011 ועקבה אחרי ארבעה צעירים שעוברים לגור בדירה משותפת בתל אביב במטרה להיכנס לעולם הבידור
ב-2011 התחילה לעבוד בנענע10 וחדשות הבידור ככתבת שטח, ובהמשך גם בתוכנית "היפה והחנון".
ב־2012 הגישה פינה תלת שבועית בשם "המרעננת" בערוץ 24 בתוכנית "מנטה".
ב-2013 עבדה ככתבת דיגיטל ומגישת מאחורי הקלעים של התוכנית דה וויס ישראל, ברשת 13. בהמשך אותה שנה, הגישה לצד ירדן הראל את התוכנית "סטייל בדרכים" בערוץ הוט בידור ובהמשך עבדה גם ככתבת דיגיטל ומגישה מאחורי הקלעים של התוכנית אקס פקטור ישראל, ששודרה ברשת 13.
ב-2014 הנחתה את טקס פרסי המוזיקה של MTV ישראל.
בהמשך אותה שנה הנחתה את התוכנית "איט שואו".
ב־2015 עבדה כחברת פאנל בתוכנית "עולם הזוהר" בהגשת כדורגלן העבר איציק זוהר בערוץ 24. ב-2017-2018 השתתפה בתוכנית המירוץ למיליון עונה 6 לצד מור סוויד.
השתיים הגיעו למקום ה-7. ב-2017 עבדה כחברת פאנל בתוכנית "חי ברשת"
ב־2017 דובבה את הדמות של גב' דונאטס בסרט אימוג'י הסרט.
ב־2018 הנחתה את התוכנית "מור DIY" בערוץ DIY ישראל .
שנח אחרי זה הפכה לפאנליסטית קבועה בתוכנית דו"ח היומי ברשת 13.
ב-2019 נכנסה לעולם העסקים, בשנה זו הקימה את המותג "סילבר בל" העוסק בתחום מתנות ומוצרי טקסטיל.
באותה שנה הצטרפה כשותפה ב"קפה גן סיפור" בקריית אונו.
ב-2015 נישאה לודים צ'בוטר ב-22 באוקטובר 2016 ילדה את בנה הבכור.ב-15 במאי 2019 ילדה את בנה השני, וב- 17 באוגוסט 2021 ילדה את בנה השלישי.
מוראבה (בצ'כית: Morava, בגרמנית: March, בהונגרית: Morva, בפולנית: Morawa) הוא נהר במרכז אירופה, יובל שמאלי של הדנובה.
הוא הנהר העיקרי של חבל מורביה ששמו נגזר ממנו.
מוצא המוראבה הוא הרי הסודטים המזרחיים בגובה 1390 מ', על יד הכפר דולני מוראבה, בנפת אוסטי נאד אורליצי, בצפון-מזרח המחוז פרדוביצה, על המדרון הדרומי של ההר קראליצקי סנייז'ניק, קרוב לגבול בין הרפובליקה הצ'כית לפולין.
משם הוא פונה דרום-מזרחה, בעיקר בין הרמה הבוהמית-מורבית (במערב) לקרפטים המערביים (במזרח).
בעיר אוטרוקוביצה פונה דרומית-מערבית, בגובה 135 מ' מעל מפלס הים.
החלק העילי והאמצעי של המוראבה זורם בשטח צ'כיה, בחבל מורביה, בעוד שהחלק התחתי שלו מהווה גבול בין צ'כיה לסלובקיה ואחר כך יוצר את הגבול בין סלובקיה לאוסטריה.
הספיקה הממוצעת שלו היא 109–115 מ"ק לשנייה.
הנהר עביר לשיט ב-130 ק"מ האחרונים החל מן העיר הודונין.
הוא נשפך לדנובה על יד היישוב הסלובקי דווין עם טירת דווין, כיום חלק מברטיסלבה.
יובליו החשובים ביותר הם: בצ'ווה (משמאל), דיה או טאיה (מימין), האנה, מיאבה ורודאבה
מי המוראבה משמשים להשקיה ומפעילים תנחת כוח הידרו-חמשלית.
לאורך המוראבה שוכנות הערים אולומואוץ, הודונין, אוהרסקה הרדישטיה, קרומיירז'יז', הוליץ', הוהנאו אן דר מארך, מארכג, ברטיסלבה (דווין)
ייתכן כי שמו הגרמני של הנהר March (מארך) מתייחס ל"מארק" (מארקה) כלומר "גבול, אזור ספר", אבל מקור יותר סביר של השם "מוראבה" הוא המילה פרוטו-הודו-אירופית "מורי" שמשמעותה "מים" (כמו mare=ים, הלטינית).
שם הנהר תועד לראשונה כ"מאראהה" Maraha בשנת 892.
השם מוראבה הוא במקור של השם מוראביה הגדולה, מדינה סלאבית חזקה שהתפשטה בימי הביניים במזרח גרמניה של היום, פולין, צ'כיה וסלובקיה של ימינו ובצפון סרביה.
בהמשך השם אומץ על ידי חבל מוראביה.
על גדות המוראבה התיישבו בני אדם עוד בתקופה הפרהיסטורית.
מעריכים שהכפר שטילפריד בחלק האוסטרי של הנהר יושב כבר לפני 30,000 שנים.
עבודות חקלאות בעמק מוראבה התחילו כבר לפני כ-7000 שנה והיישובים המבוצרים הראשונים נבנו בתקופה הנאוליתית.
החלק התחתי של הנהר, למטה מההתמזגות עם טאיה ביישוב הוהנאו אן דר מארך ועד השפך בדנובה, בלט בקושי לחצות אותו.
מבצרי הרומאים, כמו קרנונטום (פטרונל קרנונטום) נבנו רק בגדה הדרומית של דנובה.
לכל המאוחר אחרי התחלת המאה השביעית הסלאבים שבאו מכיוון דנובה, נעו צפונה לאורך המוראבה והתיישבו בסביבתה.
כך הנהר מוראבה הפך למרכז החבל מוראביה, שנקרא לפי שמו.
לא ברור אם ממלכת סאמו השטרעה לאורך המוראבה בסביבות 623. במאה התשיעית על החלק התחתי של המוראבה קמו מקומות כמו טירת מוראבה במיקולצ'יצה ווליגרד (כיום סטארה מייסטו או אוהרסקהו הראדישטה) שהיו מרכזים של מוראביה הגדולה.
ב-1063 באולומואוץ על המוראבה העליונה הוקמה דיוקסיית מוראבה.
מוראבה היווה אחד הגבולות ה"לאומיים" העתיקים ביותר ביבשת אירופה.
בסביבות שנת 800 בקטע האוסטרי-סלובקי של המוראבה סימן את הגבול המזרחי של האימפריה הקרולינגית עם החאנות האווארית והחל מהמאה ה-10 ציין את גבולה של המרקה המזרחית (marcha orientalis) או המרקיזות האוסטרית, לימים דוכסות אוסטריה, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה עם ממלכת הונגריה.
החל מ-1526 (השתלטות ההבסבורגים על חלק מהונגריה) ועד 1918, שנת פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, המוראבה היוותה גבול פנימי של הקיסרות ההבסבורגית.
עד 1806 הייתה גם גבול חיצוני של האימפריה הרומית קדושה.
בנוסף לגשר מאבן שנבנה ב-1771, במרחק שני קילומטר משם החל מ-1848 גשר חדש עם מסילת ברזל איפשר חציית המוראבה מווינה ועד לברטיסלבה.
משם התחילה בניית פסי הברזל בכל סלובקיה.
בשנים 1918–1939 קטע מהמוראבה היווה גבול בין צ'כוסלובקיה לאוסטריה ובשנים 1939–1945 גבול בין מדינת הלוויין של סלובקיה לגרמניה הנאצית.
הקומוניסטים הצ'כוסלובקים פוצצו את גשר האבן ב-1947. מי שהניסה אחר כך להימלט מצ'כוסלובקיה לאוסטריה דרך המוראבה לקח על עצמו סיכון להיהרג מירי שומרי הגבול הצ'כוסלובקים.
אחרי הסרת המסך הברזל ב-1989 באופוריה ההתחלתית נבנו הרבה גשרים זמניים מעל המוראבה.
בשלהי שנות ה-1990 הופעלה מעבורת בין אנגרן לזהורסקה וס.
ביולי 1997 אגן המוראבה (במיוחד בצפון-מזרח) הוכה בגשמי זלעפות שנמשכו ימים רבים וגרמו לשיטפונות קטסטרופליים במרכז אירופה, לרבות באגן האודר בפולין ובגרמניה.
ברפובליקה הצ'כית 49 בני אדם קיפחו את חייהם, מעל 250 כפרים היו צריכים להפתנות והנזק הכללי למדינה נמדד ב-63 מיליארד כתרים צ'כיים.
בסוף דצמבר 2007 כתוצאה מהסכם שנגן בוטלו בקורות הגבולות בין סלובקיה לאוסטריה במפגש בין המוראבה לדנובה.
ב-25 בספטמבר 2011 נחנך גשר להולכי רגל ולרוכבי אופניים מעל מוראבה בין טירת הוף לדווינסקה נובה וס.
הגשר נועד לעודד את תיירות האופניים משני צדי הנהר, נפתח לתחבורה ב-9 באוגוסט 2012. בספטמבר
2012 נפתח תחת השם "גשר החירות" לאופניים.
הוא נבנה במקום הגשר של מריה תרזיה שנבנה ב-1771 ושנהרס כעבור מאה שנה על ידי גושי קרח.
ב-2019 הכפר הצ'כי מיקולצ'יצה חובר בגשר להולכי רגל מעל מוראבה עם הכפר הסלובקי השכן קולצ'אני.
מוצא הנהר בהרי קראליצקי סנז'ניק בצפון-מערב מורביה, לא רחוק מהגבול עם פולין.
הנהר יוצר אזור שפלה הכולל את העמק העליון של מוראבה או הגאי המורבי העליון (Hornomoravský úval), אחר כך העמק התחתון של מוראבה או הגיא המורבי התחתון (Dolnomoravský úval') בחבל מורביה, "השדה של מוראבה" או מארכפלד באוסטריה תחתית ושפלת זהוריה (Záhorská nížina) בסלובקיה.
שלושת האזורים האחרונים הם רצף של אגן גדול, המהווה את חלק הארי מאגן וינה.
ברפובליקה הצ'כית שוכנות על גדות המוראבה העיר אולומואוץ והעיירות קרומז'יז', אוטרוקוביצה, אוהרסקה הרדישטה והודונין.
העיר ברנו, העיר השנייה בגודלה של צ'כיה שוכנת באגן הנהר.
האזור הנמצא באגן הניקוז של מוראבה מאוכלס ב-3,5 מיליון תושבים.
למטה מהודונין, הנהר זורם לאורך אזור גבול מיוער, עם מעט תושבים עד לשפיכתו לדנובה, ממש מתחת טירת דווין בפרברי בירת סלובקיה, ברטיסלבה.
אחרי מסלול באורך 352 ק"מ מוראבה נשפכת לדנובה עם ספיקה ממוצעת של 110 מטר מעוקב בשנייה, כשהיא קולטת מים מאגן ניקוז בשטח של 26,658 מ"ר.
בשטח אוסטריה עוברת מוראבה בעירות הוהנאו, דירנקרוט, אנגרן אן דר מארך ומארכג.
היובל הארוך ביותר של מוראבה הוא טאיה (Thaya בגרמנית) או דיה (Dyje בצ'כית) הזורם בצומת משולש בין אוסטריה, צ'כיה וסלובקיה.
נקודת המפגש בין טאיה ומוראבה מהווה את הנקודה הדרומית והנמוכה ביותר שלחבל מורביה..
היובל הגדול ביותר מצד שמאל הוא בצ'ווה.
מוראבה היא נהר של שפלה עם אגן הכולל 51% מישורים, רק 7% הרים ו-35% רמה.
השיפוע הממוצע של הנהר הוא 1.8‰ ובשפך4‰.
מיטת הסלע של הנהר היא ברובה גבישית או מ"פליש".
נהר המוראבה הוא יוצא דופן בכך שהוא נהר אירופי של מים שחורים, זאת בגלל הכמות הגדולה של ברזל שביובל טאיה.
טחנת הברמן בבלודוב, נפת שומפרק
עמק בכוכב הלכת מאדים הניקרא Morava Valles והממוקם ברביע הסינוס המרגריטיפרי, כונה לפי נהר מוראבה.
מור כהן (נולדה ב-22 בפברואר 1988) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית המתגוררת בארצות הברית.
מור כהן גדלה בפתח תקווה ובשנות נעוריה עברה עם משפחתה ליקנעם עילית.
היא התחנכה בחיפה בבית הספר רעות לאמנויות ובתיכון ויצו לאמנויות במגמת תיאטרון.
שירתה בצה"ל כמאבחנת ומראיינת פסיכוטכנית בחיפה.
בגיל תשע החלה להופיע על במות בישראל, ובצעירותה השתתפה בשלל תפקידי אורח בטלוויזיה מטעם אולפני הרצליה וערוץ הילדים.