tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם כניסה T בפליפ פלופ גבוהה, הפליפ פלופ הופך את המוצא.
אם כניסה T נמוכה הוא שומר על הערך הקודם של היציאה.
דלגלג זה מתנהג כשער לוגי XOR.
ההתנהגות הזאת מתוארת על פי המשוואה הבאה:
פליפ פלופ Set/Reset מוציא ערך לוגי גבוה אם כניסת Set שלו גבוהה וכניסת Reset נמוכה בשפה הדוגמת של השעון.
הפליפ פלופ מוציא ערך לוגי נמוך אם כניסת Reset שלו גבוהה וכניסת Set נמוכה בשפה הדוגמת של השעון.
אם שתי הכניסות Set ו־Reset נמוכות הפליפ פלופ שומר על ערכו הנוכחי והמוצא לא משתנה בשפה הדוגמת של השעון (הפליפ פלופ זוכר את המוצא הקודם).
אולם, אם שתי הכניסות Set ו־Reset גבוהות בשפה הדוגמת של השעון, המוצא לא מובטח.
זאת טבלת האמת של פליפ פלופ S-R:
הטבלה הבאה מראה את ערך המוצא לפני עלית השעון כאילו היה כניסה נוספת:
באחריות מתכנן המעגל להבטיח שלא ייווצר מצב בו S=R=1. בהינתן תנאי זה, בדרך כלל נמנעים מכתיבת משוואה אופיינית לפליפ פלופ S-R.
קיימים חיבורי Master-Slave שונים של פליפ פלופים מסוג S-R שמשיגים תוצאות שונות, בדרך כלל כדי להימנע ממצב שבו S=R=1 ולהביא להתנהגות דטרמיניסטית.
פליפ פלופ J-K דומה לפליפ פלופ S-R, אך ההבדל ביניהם הוא במצב שבו שתי הכניסות שוות ל־1. פליפ פלופ J-K מפרש מצב זה בתור היפוך הכניסה.
בפירוט, הצירוף J=1, K=0 קובע את מוצא הפליפ פלופ ב־1 לוגי, הצירוף J=0, K=1 מאפס את מוצא הפליפ פלופ, והצירוף J=K=1 הופך את מוצא הפליפ פלופ (קובע את המוצא החדש בתור ההופכי של המוצא הישן.
אם קובעים שתמיד J=K הפליפ פלופ הופך להיות פליפ פלופ מסוג T.
המשוואה האופיינית של פליפ פלופ J-K היא:
ראשי התיבות של הפליפ פלופ מפורשים בהומור בתור Jump-Kill.
הפליפ פלופ יכול לשמור סיבית אחת של מידע.
לפיכך ניתן לממש אוטומט סופי (מכונת מצבים) באמצעות מספר פליפ פלופים לזכירת המצב הנוכחי של המכונה.
באמצעות לוגיקה צירופית יחושב המוצא והמצב הבא כפונקציה של הכניסות והמצב הנוכחי על מנת לבצע את פעולת האוטומט כפי שתוכננה.
במחשב נהוג לקבץ מספר פליפ פלופים לפי גודל מילת המעבד לכדי אוגרים.
האוגרים משמשים לשמירת מצב המעבד ולאחסון מיידי של האופרנדים לפעולותיו, בין אם אלה ערכים מספריים, מונים, תווים ASCII או נתונים מסוגים רבים נוספים.
אוגרים בודדים יכולים להיות ממומשים גם שלא כחלק ממעבד מחשב.
אוגר זיזה, למשל, הוא אוטומט סופי בעל שימושים רבים בהנדסת חשמל לרבות אפליקציות בתורת הקודים ובקריפטוגרפיה.
פליפ פלופ D מייצג סיבית אחת במספר בינארי כחלק מן האוגר.
פליפ פלופ T שימושי לספירה.
בשפה הדוגמת של השעון הפליפ פלופ הופך את המוצא אם כניסת T שלו היא 1. המוצא מפליפ פלופ אחד יכול להתחבר לכניסת השעון של פליפ פלופ אחר וכן הלאה.
כאשר המוצא הסופי של המעגל הוא רצף של סיביות שהן מוצאי פליפ פלופים, מתקבל מספר בינארי שמייצג את מספר מחזורי השעון שעברו.
המספר המקסימלי הוא כאשר n הוא מספר הפליפ פלופים בהם משתמשים.
אחת הבעיות במונה כזה (שנקרא Ripple counter) היא שהיציאה לא תקפה בזמן שהשינוי בכניסה מתפשט דרך המעגל.
קיימים שני פתרונות לבעיה זו.
אחד מהם הוא לדגום את מוצא המעגל רק בזמן שהוא תקף (אפשר למשל לשים פליפ פלופ D במוצא).
פתרון אחר הוא להשתמש במעגל מסוג אחר שנקרא מונה סינכרוני.
המימוש שלו מסובך יותר כדי להבטיח שהמוצאים של המונה משתנים בו זמנית ברגע ידוע מראש.
מחלק תדר: שרשרת של פליפ פלופים מסוג D כמו שתוארה לעיל מחלקת את התדר פי 2n, כאשר n הוא מספר הפליפ פלופים בין הכניסה ליציאה.
פליפ פלופ סינכרוני מועד לבעיה שנקראת מטה־סטביליות שמתרחשת כשכניסת הנתונים משתנה בזמן השפה הדוגמת של השעון.
התוצאה היא שהפליפ פלופ עלול להתנהג בצורה לא צפויה.
עלול לקחת זמן רב יותר עד שהיא תעבור לערך לוגי חוקי כלשהו, אך ערך זה עלול להיות לא נכון.
במערכות מחשב מצב זה עלול לגרום לקריסת תוכנה והשחתת מידע.
ניתן למנוע מטה־סטביליות אם מוודאים שכניסות המידע תקפות בפרק זמן כלשהו לפני ואחרי השפה הדוגמת, שנקראים זמן setup (מסומן tsu) וזמן hold (מסומן th) בהתאמה.
זמנים אלה ניתנים בדפי המידע שמספק היצרן, והם בדרך כלל בין כמה ננו־שניות לכמה מאות ננו־שניות ברכיבים מודרניים.
כל הזמנים במעגל סינכרוני נמדדים ביחס לשפה הדוגמת של השעון.
אולם לא תמיד ניתן לעמוד בתנאי setup ו־hold כי כניסת הפליפ פלופ יכול להתחבר לאות שעלול להשתנות בזמן שלא בשליטת המתכנן.
במצב כזה, הדבר הטוב ביותר שהמתכנן יכול לעשות הוא להפחית את הסיכוי לתקלה עד מידה מסוימת, שתלויה בדרישות האמינות של המעגל.
שיטה אחת למנוע מטה־סטביליות היא לחבר כמה פליפ פלופים בשרשרת, כך שהמוצא של פליפ פלופ אחד מזין את המבוא של הפליפ פלופ הבא ולכולם שעון משותף.
בשיטה זו הסיכוי למטה־סטביליות יורד לערך זניח, אבל אף פעם לא לאפס.
קיימים פליפ פלופים עמידים במיוחד בפני מטה־סטביליות.
בהם זמני setup ו־hold הם קצרים מאוד, אבל גם הם לא פותרים את הבעיה לחלוטין.
זה מפני שמטה־סטביליות היא לא רק עניין של תכנון המעגל.
כששינויי השעון והמידע סמוכים זה לזה, מתרחש מרוץ מידע והפליפ פלופ מוכרח להכריע מה התרחש קודם.
גם אם הפליפ פלופ יהיה מהיר מאוד, אם שינוי המידע והשעון יהיו סמוכים מאוד קיים סיכוי שהפליפ פלופ לא יכריע מי התרחש קודם ויכנס למצב מטה־סטבילי.
לכן לא ניתן לבנות פליפ פלופ חסין בפני מטה־סטביליות.
זמן חשוב אחר נקרא זמן השיהוי מהשעון למוצא (שמסומן tpC-Q) שהוא הזמן שלוקח לפליפ פלופ לשנות את המוצא אחרי השפה הדוגמת.
לעיתים זמן שינוי המוצא מערך נמוך לגבוה (tplh) שונה מזמן שינוי המוצא מערך גבוה לנמוך (tphl).
זמן חשוב נוסף הוא שיהוי הזיהום (contamination delay שמסומן tcC-Q) שהוא הזמן שמובטח שמוצא הפליפ פלופ נשאר בערכו הקודם לאחר השפה הדוגמת של השעון.
לאחר זמן זה מוצא הפליפ פלופ עלול להשתנות ולהיות לא תקף.
אולם מובטח שלאחר שעבר זמן tpC-Q במוצא יופיע ערך לוגי תקף ונכון.
כשמחברים כמה פליפ פלופים ברצף כשביניהם לוגיקה צירופית (CL) ומחזור שעון באורך Tclk, חשוב להבטיח שבמסלול הארוך ביותר בין שני פליפ פלופים יתקיים התנאי:
ובמסלול הקצר ביותר מוכרח להתקיים התנאי:
גאיוס פליניוס סקונדוס , המוכר בשם פליניוס הזקן, היה סופר, היסטוריון, חוקר טבע ומפקד צבא וצי רומאי.
הוא נולד בעיר קומו (Novum Komum) שבצפון איטליה למשפחה עשירה.
אביו היה בן מעמד הפרשים (Equites) ואמו הייתה בתו של הסנטור גאיוס קאיקיליוס.
פליניוס הזקן היה דודו ואביו המאמץ של פליניוס הצעיר, בנה של אחותו פליניה.
בגיל צעיר עבר להתגורר ברומא עם משפחתו.
אחד ממוריו המוערכים היה פובליוס פומפוניוס סקונדוס, חברו של אביו, משורר ואיש צבא, שהשפיע רבות על תשוקתו הרבה ללימודים.
הוא הושפע גם מסנקה, ולמד רטוריקה, פילוסופיה, בוטניקה, ותחומים נוספים.
בשנת 45 לספירה התגייס פליניוס לצבא הרומי.
ב-47 הגיע לשרת באזור שאחר כך היה לפרובינקיה גרמניה תחתית, בעמק הריין.
עד מהרה התמנה לקצין בחיל הפרשים, תחת פיקודו של דומיטיוס קורבולו.
במהלך שירותו הצבאי כתב את ספרו הראשון, ספר צבאי מקצועי שעסק בהטלת חניתות מגב סוס.
מסעות המלחמה, בין היתר נגד שבטים פריזיים, נחלו הצלחה, ופליניוס עבר לשרת תחת פיקודו של מורו, פומפוניוס סקונדוס, שעל חייו כתב את ספרו השני.
במסגרת שהותו בגרמניה הכיר את טיטוס פלאביוס אספסיאנוס, לימים הקיסר טיטוס, והתחבר אליו.
רסן סוסו של פליניוס מוצג במוזיאון הבריטי בלונדון.
לאחר מסע נוסף לגרמאניה, בעקבותיו כתב ספר נוסף - "ההיסטוריה של המלחמות הגרמאניות", שנכתב ב-20 כרכים, חזר פליניוס סופית לרומא בשנת 59. בגיל 36 הוא היה איש צבא מנוסה וסופר מוערך.
אדם במעמדו היה עשוי להתמנות לפרוקורטור - מושל פרובינקיה, אך בפועל לא קיבל תפקיד כלשהו.
עשר השנים הבאות היו שנים של הישרדות בצל המשטר.
ברומא שלט אז נירון קיסר, שלא העריך במיוחד אנשי צבא, ואף הביא בטירופו להתאבדותו של דומיטיוס קורבולו, מפקדו הראשון של פליניוס.
בשנת 64 עלתה רומא בלהבות, וטירופו של נירון הגיע לשיאים חדשים, עד להתאבדותו בשנת 68. בשנת 69, היא שנת ארבעת הקיסרים, כיהנו ברצף הקיסרים: גלבה, אותו, ויטליוס, ואספסיאנוס.
עם עלייתו לשלטון של זה האחרון, חל שינוי מפליג בחייו של פליניוס.
בשנת 70 הוא מונה לנציב בפרובינקיה גאליה נארבוננסיס, ובשנת 73 בהיספניה טארקוננסיס שבספרד.
משרתו האחרונה הייתה הפיקוד על הצי הרומי במיסנום, באזור מפרץ נאפולי של ימינו, ושם גם מצא את מותו.
התפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79
פליניוס שימש כמפקד העליון של הצי הרומי המערבי במיסנום, ב-24 באוגוסט 79, בזמן ההתפרצות הגדולה של הר הגעש וזוב, אשר החריבה את הערים פומפיי והרקולניאום.
רצונו לחקור מקרוב את התופעה, וכן ניסיונו לחלץ את חבריו ממיקומם המסוכן במפרץ נאפולי הסמוך, גרמו לו לחצות את המפרץ עם ספינותיו ובסופו של דבר הביאו למותו בעיר קסטלמארה די סטביה.
27 שנים לאחר מותו, כתב פליניוס הצעיר מכתב תשובה לבקשת ההיסטוריון טקיטוס לספק תיאור של מותו של דודו (שהתקבל מניצולי האירוע).
פליניוס הצעיר סיפר שעל גופת דודו לא נמצאו כל סימני אלימות, והסיק שהוא מת כתוצאה משאיפת גזים רעילים שנפלטו מהר הגעש.
תיאור התפרצות הוזוב על ידי פליניוס הצעיר היה התיאור הראשון בהיסטוריה של התפרצות געשית.
משום כך, על שם שני הפליניוס, הזקן והצעיר, נחקק השם "פליניוס" בתחום הוולקנולוגיה במושג התפרצות פליניאנית, המתאר התפרצות געשית רבת עוצמה, המלווה בעמוד של עשן ואפר, וסלעי פומיס המיתמרים גבוה לתוך חלקה העליון של האטמוספירה.
פליניוס ראה בכתיבה איכותית ערך עליון ומלאכה נכבדה ביותר.
הוא כתב ספרים רבים, חלקם צבאיים, חלקם היסטוריים.
כתביו ההיסטוריים הוערכו מאוד על ידי היסטוריונים ידועי שם כטקיטוס, פלוטרכוס וסווטוניוס.
מסעותיו במסגרת הצבאית אפשרו לפליניוס לחקור ולכתוב על הארצות בהן שהה.
כך למשל חקר במהלך מסעות אלה את מקורות המים החמים של באדן-באדן ואת מקורות נהר הדנובה, וכתב עליהם מאוחר יותר בספריו.
הוא כתב על גאליה, ספרד, ומקומות רבים נוספים, בכללם ארץ ישראל.
את רשמיו ומסקנותיו ממסעותיו ערך בכתביו היחידים ששרדו - "תולדות הטבע" (Historia naturalis): אנציקלופדיה בת 37 כרכים הנחשבת למקיפה ביותר בעולם העתיק.
היצירה עוסקת בין השאר בגאוגרפיה, גאולוגיה, מינרלוגיה, חקלאות, מסחר, רפואה ואמנות.
כתביו של פליניוס לא מתארים עובדות מדעיות בלבד, ויש בהם השפעה של המסורת ההלניסטית.
פליניוס הקדיש בשנת 77 את האנציקלופדיה "תולדות הטבע" לחברו, הקיסר טיטוס פלאביוס אספסיאנוס.
פליסיטי היא סדרת דרמה אמריקאית אשר הופקה לשידור במשך ארבע עונות ברשת WB בין השנים 1998–2002. הסדרה נוצרה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס ומאט ריבס.
הסדרה צולמה בלוס אנג'לס, אך עלילתה התרחשה בעיר ניו יורק.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 2 בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
במרכז העלילה, עומדת פליסיטי (אושר) פורטר (אותה מגלמת קרי ראסל).
פליסיטי מאוהבת בבן קובינגטון (מגולם על ידי סקוט ספידמן) מזה שנתיים, וכאשר הוא כותב לה הקדשה אישית בספר המחזור היא מחליטה לנטוש את כל תוכניותיה ללימודי רפואה בקליפורניה ולנסוע אחריו לניו יורק.
אולם העניינים לא מסתדרים בדיוק כפי שקיוותה ופליסיטי מגלה שבן דווקא מעדיף את חברתה החדשה ללימודים, ג'ולי אמריק (מגולמת על ידי איימי ג'ו ג'ונסון).
כך יוצא, שפליסיטי נופלת דווקא לזרועותיו של יועץ הקומה במעונות, נואל קריין (סקוט פולי).
תוך כדי היא מתוודעת לאנשים שונים ומשונים ויוצרת חברויות אמיצות: אליינה טיילר (טנג'י מילר), בת זוגה למעבדה, מייגן (אמנדה פורמן), שותפתה לחדר, שון (גרג גרונברג), בעל הבית של בן וחוויאר (איאן גומז), מנהל בית הקפה שבו עובדים פליסיטי ובן.
בסוף העונה הראשונה, פליסיטי צריכה לבחור אם היא רוצה לנסוע בקיץ למסע סביב ארצות הברית עם בן, או לברלין עם נואל.
צופי התוכנית חיכו לתחילת העונה השנייה במתח כדי לגלות שפליסיטי בחרה לנסוע עם בן.
בעונה השנייה חלה נפילה גדולה ברייטינג.
יש הטוענים שזה קרה בשל התספורת של קרי ראסל.
פליסיטי זוהתה בזכות השיער המתולתל הארוך, שקוצץ בתחילת העונה השנייה, אך סביר להניח כי לא היה זה אורך השיער של השחקנית שהשפיע על הצופים, כמו העלילה שקיבלה אופי אחר.
פליסיטי עוברת לניו יורק במרדף אחרי אהבת הבוסר לבן.
במהרה מתברר לה שבן הוא רודף שמלות לא קטן, והיא מתחילה לחשוב שהייתה זו טעות לעבור לניו יורק.
עם הזמן, פליסיטי מתיידדת עם בן בעודה מפתחת קשר רומנטי עם נואל, יועץ הקומה.
במקביל היא מתמודדת עם מייגן, שותפתה לחדר, שניתן להגדירה כמוזרה במיוחד, עם חברתה החדשה ג'ולי, שעוברת אונס ועם אליינה, שותפתה למעבדה שנעשית עם הזמן חברה טובה של פליסיטי.
מערכת היחסים של פליסיטי עם נואל מתערערת כאשר האנה (ג'ניפר גארנר), האקסית שלו, מגיעה לעיר בכוונה לחזור אליו.
נואל מבולבל ומבלבל את פליסיטי שבלהט הרגע מאבדת את בתולייה עם אמן שקט מהמכללה שביקש לצייר אותה.
בסופו של דבר, נואל מוכן לסלוח, אך אינו יודע שכעת בן מעוניין בפליסיטי.
מתברר שפליסיטי בחרה לנסוע עם בן, וכתוצאה מכך גם נואל וגם ג'ולי לא מדברים איתה.
בן, תופס רגליים קרות כשהוא מבין שפליסיטי מאוהבת בו, והיא מחליטה לסיים את הקשר ביניהם.
פליסיטי מצליחה לשקם את יחסיה עם נואל וג'ולי, ואף מעוניינת לחזור ולצאת עם נואל, אך זה נמצא במערכת יחסים עם רובי (איימי סמארט, אפקט הפרפר).
פליסיטי מחליטה לעבור ללמוד אומנות ומפתחת קשר רומנטי עם בנה של המרצה, אך זה נגמר כשהוא מבין שהיא רוצה את נואל.
אביה של פליסיטי מגיע לניו יורק ומבשר לה שהוא ואימה מתגרשים.
בן, שהספיק לנהל רומן עם אישה נשואה, נכנס שוב לתמונה והשניים נתפסים לאחר שפרצו לבריכת השחייה של האוניברסיטה.
כתוצאה, הם נאלצים לתת שעות תרומה לקהילה, והם מוצבים במרפאת האונ', שם הם פוגשים את גרג.
במהרה, מתפתחת מערכת יחסים בין פליסיטי לגרג, אך זו נגמרת כשגרג מבין שפליסיטי מאוהבת בבן.
העונה מסתיימת כשפליסיטי נשארת בניו יורק למשך הקיץ ובן חוזר לקליפורניה, אחרי שהוא אומר את שלוש המילים...
עלילות משנה: רובי נכנסת להריון ולא מנואל, מייגן ושון מתחילים לצאת, אליינה מתאהבת בטרייסי בן זוגה למעבדה, חוויאר מתחתן עם בן-זוגו.
העונה השלישית סבה סביב מערכת היחסים של פליסיטי ובן, הפעם בתור זוג באמת.
לאחר הפרידה בקיץ, בן עומד לשוב לניו יורק ופליסיטי נרגשת כל כך עד שהיא שוכרת דירה עבור שניהם בלי לשאול אותו, מהר מאוד הם מבינים שזה קשה מידי ובן חוזר לגור עם שון בעוד פליסיטי עוברת לדירת מעונות של "גדולים" ביחד עם ג'ולי, אליינה ומייגן.
נואל, שלא נמצא בשום מקום ולא מתחיל את שנת הלימודים, מתגלה בניו יורק כאשר הוא נשוי לבת דודותו של חוויאר (המעסיק של פליסיטי ובן).
הוא משתכנע בסופו של דבר לחזור למסלול.
ג'ולי עוזבת באיזה שהוא שלב ומשאירה קלטת לחבריה בה היא מספרת שבקיץ התבקשה על ידי אמה הביולוגית לתרום כליה לאביה הביולוגי וסרבה, והאב מת.
היא מתקשה להתמודד עם זה ועוזבת.
מולי, סטודנטית אנגלייה מגיעה לגור עם הבנות אך עד מהרה מתברר שלחברה יש בעיית סמים ובמסיבה בדירה הוא יורה באליינה ובאחת המשתתפות.
אליינה לא נפגעת קשה, אך אייברי, הבחורה השנייה עלולה למות.
בן מלווה אותה לביה"ח והיא מתאהבת בו ועושה חיים קשים לו ולפליסיטי.
בסופו של דבר, בן מחליט ללמוד רפואה ופליסיטי ובן שוב נפרדים למשך הקיץ, אלא שהפעם פליסיטי נשארת בדירה של שון, עם נואל.
פליסיטי ונואל בילו יחד את כל הקיץ והתקרבו מאוד.
כשבן חוזר, היחסים שלו ושל פליסיטי מתקשים לחזור לעצמם ואחרי שהיא נפגעת ממנו מאוד, פליסיטי שוכבת עם נואל.
היא לא מספרת לו את זה אך מבקשת להיפרד.
אביו של בן מגיע שוב העירה, והפעם יש לו בעיה קשה בכבד והוא מתנדנד בין חיים ומוות, בעוד אימו של בן יושבת לצידו.
פליסיטי ובן חוזרים, ונואל רואה את בן עם ידידתו של אביו מ"אלכוהוליסטים אנונימיים" ומניח שיש ביניהם רומן מה שגורם לו לספר לבן על כך ששכב עם פליסיטי.
בן נפרד מפליסיטי ושוכב עם ידידתו של אביו וזו נכנסת להיריון.
נואל סובל מדיכאון בשל האהבה לפליסיטי ומטופל בכדורים.
הוא פוגש בעבודתו החדשה אהבה חדשה, זואי ווב, לה הוא נישא בסופו של דבר.
פליסיטי ובן חוזרים, אך פליסיטי רואה אותו מנשק מישהי אחרת, לאחר שמתברר לצופים שאליינה נהרגה בתאונת דרכים.
פליסיטי מתחילה לחשוב שאולי שגתה כשבחרה בבן ולא בנואל, ומייגן מציעה כישוף חזרה בזמן.
ארבעת הפרקים האחרונים הם לכאורה אשליה של חזרה בזמן שבו מגלה פליסיטי שהדרכים היו מובילות אותה אל בן בסופו של דבר.
הפרק האחרון מסתיים בחתונתו של נואל, כאשר פליסיטי ובן שוב יחד (ובאופן בלתי מוסבר, גם אליינה נוכחת בחתונה).
התעלומה בדבר חזרתה של אליינה
אליינה מופיעה בסצנת הסיום של הסדרה, חתונתו של נואל, על אף שכמה פרקים לפני כן נאמר שהיא נהרגה.
כל זה קרה לפני החזרה בזמן לכאורה, ולכן אליינה לא הייתה אמורה להיות בחתונה (בטח לא כשלצידה עומד טרייסי).
ברשת הוצעו כמה פתרונות לכך:
ב-DVD המלא של הסדרה נראית פליסיטי, רגע לפני החזרה לזמנה האמיתי, מזהירה את אליינה מפני התאונה.
לפיכך אליינה נכחה בחתונה, כיוון שמעולם לא נהרגה, אבל פתרון זה הוא בעייתי: אם אכן זה מה שקרה, הרי שאין זו אשליה של חזרה בזמן אלא פליסיטי באמת חזרה בזמן.
בחזרה בזמן נואל נהרג בשריפה, ולכן אם התרחשה חזרה בזמן - נואל לא היה אמור להתחתן.
החזרה בזמן אכן הייתה חלום.
הסיבה שאליינה מצולמת בסצנת הסיום היא שסצנה זו הייתה בפועל מעין מסיבת פרידה של צוות הסדרה שהוכנסה לתוך הסדרה.
לפיכך אליינה (וגם טרייסי) נוכחים.
יוצרי הסדרה הסבירו את מחיקת הסצנות והוספתן לDVD מאילוצי זמן.
פּלֵיִסתֶנס , הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית שקיימות מספר גרסאות אודות זהותה.
גרסה אחת טוענת כי פליסתנס היה בן של תיאסטס, שאביו שלח אותו להתנקש באטראוס, אך האחרון הצליח להרוג אותו.
לפי גרסה שנייה, פליסתנס היה מבני פלופס, אח של אטראוס ותיאסטס, הבעל הראשון של איירופה ואבי אגממנון ומנלאוס.
הוא היה חולה ומת ולאחר מותו אטראוס נשא את איירופה ואימץ את ילדיה.
גרסה שלישית טוענת כי פליסתוס היה בנם של איירופה ואטראוס.
לפי גרסה נוספת, פליסתנס הוא בנם של מנלאוס והלנה.
מועדון הכדורגל פליסטר (במקדונית: фудбалски клуб Пелистер), הוא מועדון כדורגל מקדוני מהעיר ביטולה, המתמודד בליגת העל המקדונית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1945 ושיחקה מספר שנים בסבב הליגות של יוגוסלביה עת שמקדוניה הייתה חלק מיוגוסלביה.
כמו כן, זכתה הקבוצה 4 פעמים באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית ופעם אחת בגביע המקדוני (1989/90) בתקופה שלפני פירוק יוגוסלביה.
הליגה המקדונית הרפובליקאית שבה זכתה הקבוצה ב-4 אליפויות הייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה ולאחר הזכייה באליפות הקבוצה עלתה לליגה השנייה של יוגוסלביה.
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה (מאז ההתנתקות מהליגה היוגוסלבית) הוא הזכייה בגביע המקדוני בעונת 2000/01, שבזכותו הקבוצה הופיעה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א.
היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא קבוצת וארדאר סקופיה.
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 2000, אז השתתפה בגביע האינטרטוטו.
בסיבוב הראשון עברה הקבוצה את הקבוצה הלוקסמבורגית פ.צ.
הובשייד ועלתה לסיבוב השני, שם עברה את קבוצת ווסטרה פראולונדה משוודיה ועלתה לסיבוב השלישי, בו הפסידה לקבוצת סלטה ויגו מספרד.
הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א בעונת 2001/02, בו הפסידה כבר בסיבוב המוקדם לקבוצת סנט גאלן משווייץ 4-3 בסיכום שני מפגשים, והודחה מהמפעל.
ההופעה השנייה בגביע אופ"א הייתה בעונת , כשהודחה בשלב הראשון על ידי קבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין 1-0 בסיכום שני מפגשים.
מאז שנת 1985, ארגון האוהדים של המועדון הנקרא "צ'קמבארי" (Чкембари), מרעיש את האצטדיון בכל משחק בתוספת פירוטכניקה.
כמו כן, מפגין הארגון נוכחות מאסיבית במשחקי כל הענפים של המועדון.
הליגה המקדונית הרפובליקאית (ליגה אזורית כחלק מיוגוסלביה):
פּלִיסְקָה (בבולגרית Плиска) הייתה בירתה הראשונה של האימפריה הבולגרית הראשונה, בין השנים 681 ל-893 ועיר הבירה הראשונה של ישות מדינית כלשהי בבולגריה.
כיום זהו שמו של כפר, השוכן ליד חורבות העיר העתיקה ובו מתגוררים 1,124 נפש.
על פי הרשומות הבולגריות, קבע החאן אספרוך את פליסקה כבירת ממלכת בולגריה בשנת 681. פליסקה עצמה הוקפה בחפיר וסביב העיר נבנו ביצורים שהקיפו שטח של 23 קמ"ר.
עובי החומה הפנימית היה 2.5 מטר וגובהה 12 מטר.
הביזנטים בזזו את פליסקה בשנת 809. שנתיים אחר כך, בשנת 811, החאן קרום הביס צבא של 70,000 חילים ביזנטיים בקרב פליסקה.
יורשו של קרום, החאן אומורטאג "הבנאי" חתם על הסכם שלום עם הביזנטים ושיקם את העיר.
בשנת 886 החאן בוריס הראשון הקים את , בראשו עמד נאום ובו פיתחו את האלפבית קירילי.
ב-892 הנהיג ולדימיר, בנו של בוריס הראשון, התקוממות פאגאנית כנגד התפשטות הנצרות, אולם הובס והודח.
סימאון הראשון, בן נוסף של בוריס הראשון אשר קיבל את המלוכה אחריו, העביר את בירת ממלכת בולגריה לפרסלב.
כתוצאה מכך פליסקה התנוונה במהלך המאה ה-10.
פליסקה נהרסה על ידי הרוסים בשנת 969, ועל ידי הביזנטים בשנת 972. אחרי מלחמת העולם השנייה הוכרזו חורבות פליסקה כשמורה ארכאולוגית לאומית.
ב-1961 התגלה ממצא ארכאולוגי מיוחד המכונה "שושנת פליסקה" (או: "הרוזטה של פליסקה") - חפץ עשוי ברונזה, המתוארך למאה ה-8 או ה-9 לספירה, ועליו חקוקים סימנים קדומים.
הממצא אומץ כסמל העיר על ידי תושביה, והם נוהגים לקיים חגיגה שנתית לכבודו.
גאיוס פליניוס קאיקיליוס סקונדוס, הידוע גם כפליניוס הצעיר , היה משפטן, סופר ופילוסוף ברומא העתיקה.
ידוע כמי שתיאר את התפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79 לספירה שהביא למות דודו, פליניוס הזקן.
פליניוס נולד בקומו שבצפון איטליה, בשם פובליוס קאיקיליוס סקונדוס, בן למשפחה עשירה.
אביו, לוקיוס קאיקיליוס קילו, מת בגיל צעיר, ופליניוס גדל אצל אמו פליניה ולוקיוס ורגיניוס רופוס, מפקד צבא שהיה מעורב בדיכוי המרד נגד נירון קיסר.
הוא קיבל חינוך מעולה, וכבר בגיל 14 החל לכתוב שירה, ואף הוציא תחת ידיו טרגדיה ביוונית.
עם התבגרותו עבר פליניוס הצעיר לרומא, כדי להשלים את חינוכו, ובין השאר למד אצל קווינטיליאנוס.
ברומא התוודע לראשונה לדודו, אחי אמו, פליניוס הזקן, שגם אימץ אותו לבן.
בעקבות האימוץ שינה פליניוס הצעיר את שמו המקורי, פובליוס, לגאיוס פליניוס, שמו של אביו המאמץ.
בעקבות מותו, ירש פליניוס הצעיר את אחוזתו של דודו.
פליניוס עבד כמשפטן, בעיקר בנושאי צוואות וירושות.
במהלך תקופה זו שירת גם כטריבון צבאי בלגיון השלישי גאליקה שהוצב בסוריה.
מאוחר יותר בתביעות נגד מושלים רומיים של פרובינקיות ברחבי האימפריה.
פליניוס הצעיר היה רעו של ההיסטוריון טקיטוס, והעסיק בצוותו את הביוגרף סווטוניוס.
הוא עסק בכתיבת נאומים (ואף ראה עצמו כממשיכו של קיקרו).
נאומיו לא שרדו, למעט אחד, שנקרא "נאום התהילה" (Panegyricus) שבו הוא מהלל את הקיסר טראיאנוס.
פליניוס החל בקריירה פוליטית בתקופתו של הקיסר דומיטיאנוס.
בשנת 100 מינה אותו הקיסר טראיאנוס לקונסול.
בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו כיהן בתפקיד מושל הפרובינקיה הרומית "ביתיניה-פונטוס".
בתפקידו זה נהג להתכתב עם הקיסר בתכיפות ולדון עמו בכל עניין מהותי.
קובץ המכתבים בין השניים פורסם כחלק מכתביו של פליניוס.
נאומיו של פליניוס הצעיר אבדו כולם, למעט אחד.
גולת הכותרת של כתביו הם מכתביו, שאוגדו לעשרה ספרים, ומהם ניתן ללמוד על חיי היומיום ברומא העתיקה, ועל האדמיניסטרציה הרומית.
אסופת התכתבויותיו עם הקיסר טראיאנוס, שלא נועדה לפרסום, מופיעה בספר העשירי.
ממכתבים אלה עולה תמונה של שליט נאור ונוח לבריות.
למרות זאת, אחד המכתבים באסופה זו מתאר את נסיונותיו לדכא את הנצרות בפרובינקיה בה שלט, מדיניות שזכתה להסכמת הקיסר.
הספרים 1-9 הם מכתבים פרטיים של פליניוס עם מכריו, שאותם ייעד לפרסום.
בין היתר הם כוללים תיאור של וילה רומאית; פרטים על נשפים וארוחות-ערב; תיאור הגנים בווילות והטיפול בהם, ותיאורים רבים נוספים מחיי המעמדות הגבוהים ברומא.
אחד החשובים במכתבים אלה הוא מכתבו לטקיטוס, בו מתואר מותו של דודו, פליניוס הזקן, בעת התפרצות הר הגעש וזוב.
באותה עת, קיץ 79, שהה פליניוס הצעיר בן ה-17 בחופשה באחוזת דודו.
פליניוס הזקן היה מפקד הצי במיסנום, מטעמו של הקיסר.
כאשר התפרץ ההר, הוא אמר, על פי אחיינו: "המזל מיטיב עם האמיצים" ויצא בספינה לכיוון מפרץ נאפולי כדי לחקור את ההתפרצות ולהציל כמה מחבריו שגרו בסמוך למקום האסון.
בהגיעו למפרץ נאפולי התמוטט פליניוס הזקן ומת במקום.
אחיינו העלה את הסברה שדודו מת משאיפת גזים רעילים, מאחר שעל גופתו לא נמצאו כל סימני אלימות.
במכתבו השני מתאר פליניוס את הבהלה ואת אווירת הנכאים שאחזה בתושבים הנמלטים, שהוא עצמו היה אחד מהם:
במכתביו תיאר פליניוס הצעיר את ההתפרצות בפרוטרוט.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה בה תועדה התפרצות געשית בפירוט, לכן זכתה התפרצות אלימה מסוג זה לכינוי "התפרצות פליניאנית" – התפרצות געשית רבת עוצמה המלווה בעמוד של עשן ואפר, ופליטה של סלעי פומיס לגובה של עשרות קילומטרים, ובזרמים פירוקלסטיים קטלניים.
בין השאר גינה את האמונה בשדים וקבע שזו אמונה תפלה עממית שאינה מציאותית.
המכתבים, תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומפתחות ארנסט דוד קולמן, מוסד ביאליק, תשנ"ב 1991.
פליסיטי קנדל האפמן היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בעיקר בזכות תפקידה בתור לינט סקאבו בסדרה "עקרות בית נואשות", ובשל השתתפותה בסדרה "פשע אמריקאי".
בנוסף, קיבלה מועמדות לפרס אוסקר וזכייה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה כאישה טרנסג'נדרית בסרט "טראנסאמריקה".
האפמן נולדה בבדפורד, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, בריטי, וצרפתי.
הוריה הם גרייס ואלה, שחקנית, ומור פיטרס האפמן, בנקאי.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שנה ואמה הייתה זו שגידלה אותה.
הצעירה מבין 7 אחיות ואח.
למדה ב-The Putney School, פנימייה בפונטי, ורמונט, וסיימה את לימודיה ב-Interlochen Arts Academy.
את לימודי הדרמה העבירה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון בשנת 1988.
האפטמן התחילה את דרכה בהופעות בברודוויי ובאוף ברודוויי ובשנת 1978 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בית רשת ABC "ABC Afterschool Specials".
כמו כן, הופיעה בתפקידי אורח במספר סדרות, בהן "תיקים באפלה", "מהדורה מוקדמת", "שיקגו הופ", "חוק וסדר", "קים פוסיבול" ו"פרייז'ר".
בשנת 1998 קיבלה את מרב פרסומה כאשר היא לוהקה לסדרת הדרמה של אהרן סורקין "ספורט באוויר" ברשת ABC, שם גילמה את הדמות של דיינה ווידקר, למשך 2 עונות הסדרה, ועל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית לשנת 2000.
בשנת 1999 שיחקה בסרט הדרמה "מגנוליה".
בשנת 2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "החלטה מהירה", ובשנת 2003 שיחקה במיני-סדרה הדרמה הקומית "מחוץ לסדר".
בשנת 2004 שיחקה בסרטי הקולנוע "המהפך של הלן" ו"איפה אתם בחג?", ובסרט הטלוויזיה "שגיאות הפוכות".
בשנת 2005 קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כאישה טרנסג'נדרית בסרט הדרמה "טראנסאמריקה" עליו זכתה ב-10 פרסים, ביניהם פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
בשנת 2007 כיכבה בסרט "החוק על פי ג'ורג'יה", ובשנת 2008 שיחקה בסרט "פיבי בארץ הפלאות", בתור הילרי ליכטן, אמה של פיבי, ילדה שמתגלה אצלה תסמונת טורט וטורדנות כפייתית.
בשנת 2015 החלה לככב בסדרת הדרמת פשע של רשת הטלוויזיה ABC, "פשע אמריקאי", כאשר כל עונה גילמה דמות ראשית אחרת; עונה 1: ברברה הנלון / עונה 2: לסלי גרהאם / עונה 3: ג'נט הסבי.
על השתתפותה בסדרה קיבלה האפמן שלוש מועמדויות לפרס אמי בקטגוריית שחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט, ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט לשנים 2016–2017.
בשנת 2018 כיכבה האפמן בעונה השנייה של סדרת דרמה קומית "תפוס את שורטי".
בשנת 2019 כיכבה ב-2 סדרות מבית נטפליקס.
הראשונה במיני סדרת דרמה "כשהם רואים אותנו", המבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו בסנטרל פארק ב-1989. והשנייה בקומדיה "Whatever Makes You Happy".
ב-2007 היא כתבה ספר יחד עם חברתה פטרישיה וולף שנקרא "A Practical Handbook For The Boyfriend".
ב-23 ביוני 2008 פרסם הארגון Hollywood Chamber of Commerce כי האפמן ובעלה ויליאם ה.
מייסי יקבלו שניהם כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2009.
מאז 1997 היא נשואה לשחקן ויליאם ה.
מייסי, ולהם שתי בנות שנולדו ב-2000 ו-2002. הם נפגשו ב-"New York's Atlantic Theater Company", שם למדה.
האפמן הופיעה לצד בעלה פעמים רבות, בין היתר בסדרה "Sports Night" ובסרט "מגנוליה".
סרט נוסף שבו הופיעו יחד הוא "Reversible Errors" שם שיחקו זוג.
בשנת 2005 אמרה כי בצעירותה סבלה מאנורקסיה ובולימיה שנמשכה עד שנות ה-20 לחייה.
האפמן השתתפה בקמפיין למלחמה בסרטן השד, ובקמפיין אימוץ של Home 4 The Holidays.
בשנת 2016, האפמן תמכה בהילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. בשנת 2019 תרמה האפמן 400 דולר לקמפיין של קמלה האריס במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
באוקטובר 2019 נכלאה ל-14 ימים בגין מעורבותה (בצוותא עם עשרות הורים בעלי ממון נוספים, כמו לורי לוקלין) במתן שוחד על מנת להעלות את תוצאות מבחני ה-SAT של בתה, זאת על מנת להעלות סיכוייה להתקבל למוסדות אקדמיים איכותיים.
דברים משתנים (1988) - נערת גלגל המזל
שפת נשים (1988, סרט טלוויזיה) - אישה
מנוע המים (1992, סרט טלוויזיה) - רקדנית
חול טובעני: אין לאן לברוח (1992, סרט טלוויזיה) - ג'וליאנה ריינהארט
לב הצדק (1993, סרט טלוויזיה) - אנני
מרדף ממוחשב (1995) - פרקליטה
האריסון: זעקת העיר (1996, סרט טלוויזיה) - פגי מק'לין
מקרה קל של רצח (1999, סרט טלוויזיה) - קיט
החלטה מהירה (2001, סרט טלוויזיה) - קארי דיקסון
מחלקת הלב (2001, סרט טלוויזיה) - ד"ר ליזה פק
מדלת לדלת (2002, סרט טלוויזיה) - אמא של ג'ואי
השביל למלחמה (2002, סרט טלוויזיה) - ליידי בירד ג'ונסון
המהפך של הלן (2004) - לינדזי דייוויס
שגיאות הפוכות (2004, סרט טלוויזיה) - ג'יליאן סאליבן
טראנסאמריקה (2005) - סברינה "ברי" אוסבורן
החוק על פי ג'ורג'יה (2007) - לילי וילקוקס
פיבי בארץ הפלאות (2008) - הילרי ליכטן
סמוך עליי (2013) - אגנס דיטייר
נשיא על הכוונת (2015) - סוכנת CIA
לגנות מכוניות (2015) - קימברלי ווייט
הגורם האנושי (1992) - מגי ביולי
תיקים באפלה (1993) - ד"ר ננסי דה סילבה
מהדורה מוקדמת (1996) - בלשית טאגליאטי
מועדון בנות (2002) - מרסיה הולדן
התובע המחוזי (2004) - שרלוט אליס
פשע אמריקאי (2017-2015) - ברב הנלון/לסלי גרהאם/ג'נט הסבי
בוג'ק הורסמן (2017, דיבוב) - בתפקיד עצמה
תפוס את שורטי (2018) - קלרה דילארד
כשהם רואים אותנו (2019) - לינדה פיירשטיין
פליס הוא בד המיוצר מסיבים סינתטיים ומשמש בעיקר לתפירת ביגוד ספורט ומעילים קלים.
בדי פליס עשויים מפוליאסטר, ומחומר פלסטי ממוחזר, בין היתר מבקבוקי שתייה.
האריג רך למגע, בעל מראה פרוותי, קל משקל, ומתייבש בקלות ומבודד גם כשהוא רטוב.
בכך הוא מתאים למטיילים או חיילים בתנאי קור, מכיוון שהוא מבטיח את שמירת חום הגוף בעת מאמץ.
האריג משמש לייצור שמיכות, מעילי חורף קלים, ביגוד ספורט חורפי קל, תיקים ועוד.
ישנה מחלוקת לגבי המצאת הפליס וההיסטוריה של פיתוחו, אך הוא החל להיות משווק בצורה מסחרית בשנות ה-80. בסוף שנות ה-90 החלו מעילים ושמיכות מחומר זה לחדור לאופנה בישראל, בעקבות הצלחתם בעולם.
מחמם מאוד ובאותה עת קל משקל.
דוחה מים ובאותה עת אינו אטום ("נושם").
תכונה זו הופכת אותו לאריג אידיאלי לביגוד ספורטיבי.
ידידותי לסביבה כי ניתן לייצרו מפלסטיק ממוחזר.
ניתן לכיבוס במכונת כביסה (בטמפרטורה של 30-40 מעלות צלזיוס) ומתייבש מהר.
כיוון שאינו מיוצר מסיבים טבעיים, אינו בעייתי לאנשים בעלי אלרגיות.
אבל ניתן לצפות את הסיבים בשכבת ציפוי דוחת אש ובכך להפחית את מידת דליקותו.
האריג מיוצר ממשאב מתכלה - נפט.
מייצר הרבה יותר חשמל סטטי מאריגים טבעיים ובכך מושך אליו אבק ולכלוך.
בניגוד לאריגים טבעיים כמו כותנה וצמר, הוא אינו סופג נוזלים.
האריג אינו אטום ובגלל זה אינו חוסם רוח.
כביסה בטמפרטורות של מעל 40 מעלות צלזיוס עלולה לפגוע באריג.
בדומה לאריגים סינתטיים אחרים הוא נשחק ומתבלה מהר יותר מאריגים טבעיים.
יצרן הפליס הגדול ביותר בשוק העולמי הוא חברת מאלדן-מילס האמריקאית, (Malden-Mills Industries Inc.
USA) המשווקת את מוצריה משנת 1979 תחת המותג "פולארטק" (Polartec).יצרן גדול נוסף הוא פונטטורטו (Pontetorto) מאיטליה המשווקת תחת המותג "טקנופייל" (Tecnopile).
לואי פליסיאן ז'וזף קניאר דֶה-סוֹסִי היה ארכאולוג צרפתי בן המאה ה-19 הידוע בזכות חפירותיו בבעלבכ ובירושלים, הנחשב לאחד מאבות הארכאולוגיה המקראית.
דה סוסי היה מאבות הארכאולוגיה, בן זמנו ועמיתו של פרוספר מרימה, ידוע כיום בזכות חפירותיו באתרים שונים בירושלים, לרבות קברי המלכים, אך גם בזכות פרשנויות הנחשבות כיום ללא מדעיות שנתן לממצאיו, כגון זיהוי קברי המלכים בירושלים עם מלכים מקראיים שונים.
דה סוסי נולד בעיר ליל שבצרפת למשפחה אריסטוקרטית שמוצאה מגרנובל.
הוא החל בלימודי מדעי הטבע ואנטומולוגיה בטרם פתח בקריירה צבאית שהייתה מסורת במשפחתו.
כאשר הוצב, בשנת 1830 במחוז מרת ומוזל, החל את הקריירה שלו כארכאולוג בכך שחקר אתר רומי שהיה במקום.
בשנת 1832 סיים את האקדמיה הצבאית במץ, ולאחר מכן החל ללמד הנדסה ומכניקה במץ.
דה סוסי גילה עניין בנומיסמטיקה ובשנת 1835 פרסם מחקר על המטבעות של בישופי מץ, שהוכרה כחשובה בתחומה, וביחד עם מחקרים נוספים בתחום הנומיסמטיקה שהובילו לצירופו, ב-1842 אל "Académie des Inscriptions et Belles-Lettres" מוסד אקדמי צרפתי שעסק בחקר העתיקות.
ב-1840 מונה דה סוסי לאוצר מוזיאון הארטילריה בפריז.
בשנת 1845 יצא דה סוסי למסע בארצות הים התיכון, בעקבות העניין שגילה בחקר העתיקות, הכתב העתיק והמטבעות העתיקים.
הוא נסע לאיטליה, יוון, טורקיה ומצרים.
בעקבות המסע פרסם מספר פרסומים העוסקים בכתב היתדות ובתרבות הפיניקים.
ב-1850 יצא למסע ארכאולוגי בלוויית בנו, שסיים את לימודיו במכללה.
אל המסע הצטרפו מספר מלומדים נוספים, ביניהם אדואר דלסר שגילו עניין במסע ארכאולוגי אל אסיה הקטנה ארץ ישראל וסוריה.
במסע זה החל בסדרת חפירות צפונית לירושלים באזור קברי המלכים, שם זיהה, בטעות את קברי דוד ושלמה.
בינואר 1851 ביקר במצדה, וערך חפירות בכנסייה הביזנטית במקום, שם גילה פסיפס.
דה סוסי הוא הראשון ששירטט מפה של מצדה והמחנות הרומים הסמוכים.
לאחר מכן עלה אל הגליל ואל לבנון.
במאי הגיע לבעלבכ וזיהה בטעות את המבנים שם כשייכים לתקופה הקדם רומית.
לאחר מכן שב לאזור ים המלח וחיפש שם את שרידי חמש הערים המוזכרות במקרא.
עם שובו לאירופה, ב-1853 פרסם את מסעו.
דה סוסי גילה עניין בפוליטיקה של זמנו, והיה ידידו של נפוליאון השלישי.
משזה מונה לנשיא, ולאחר מכן לקיסר, בתקופת הקיסרות השנייה בצרפת, מונה דה סוסי לסנאטור בשנת 1859, אך המשיך בעבודתו המדעית.
הוא ניהל חפירות בצרפת בחיפוש אחר העיר הרומית אלסיה, ופרסם ספר על מסעותיו של יוליוס קיסר בגליה.
באוקטובר 1863 יצא למסע נוסף, שוב בלוויית משלחת מדעית, לחפירת קברי המלכים וזאת בברכת הסולטאן אבדילאזיז.
הוא מצא סרקופג ועליו הכתובת בעברית "צדה מלכתה" ובארמית "צדן מלכתא".
כיום סבורים שזהו כינויה של הלני המלכה, אך דה סוסי סבר כי מצא את ארונה של אשת צדקיהו מלך יהודה.
לאחר שנמצאו במקום עצמות אדם, העלה עליו את חמת הקהילה היהודית, שפנתה אל אישים כמשה מונטיפיורי, בני משפחת רוטשילד, ואדולף כרמיה, והפעילה קשריה אצל הממשל, והוא נאלץ להפסיק את עבודתו, אך הצליח לשלוח את הארון וממצאים נוספים לצרפת.
הממצאים מוצגים כיום במוזיאון הלובר.
דה סוסי ניסה את כוחו במציאת לוחות הברית בהר נבו, וחקר בשנת 1863 את שרידי ארמון משפחת בני טוביה בעראק אל-אמיר בירדן.
לאחר שובו המשיך בפרסומים הנוגעים לתרבויות המזרח התיכון, ביניהם ספר העוסק בהתנגדות היהודית לרומים בתקופת המרד הגדול, ספר על הורדוס וניתוח כרונולוגי של ספר עזרא וספר ירמיה.
ב-1869 יצא למסע אחרון אל המזרח התיכון.
עם שובו ממסעו האחרון, הייתה צרפת לאחר תהפוכות מלחמת פרוסיה צרפת והתמוטטות הקיסרות השנייה.
סוסי ליווה את הקיסר נפוליאון לגלותו באנגליה, אך לאחר שישה חודשי מגורים בארמון קמדן בקנט שב לצרפת, אך מצא כי הוא על סף פשיטת רגל.
הוא נאלץ למכור את ספרייתו ואת אוסף המטבעות שלו.
הוא המשיך במחקר ופרסם ספרים נוספים ביניהם מילון טופוגרפי לארץ ישראל, ומחקר על מטבעות ארץ ישראל.
בנובמבר 1880 מת משבץ בפריז.
פליס פזנר מלכין (1929 – יולי 2022) הייתה ציירת ישראלית.
פזנר מלכין נולדה בפילדלפיה, ארצות הברית.
הסטודיו הראשון שלה היה בירושלים, בשכונת בית הכרם, שם ציירה ואיירה ספרים.
ב-1950 למדה בסורבון שבפריז וציירה בסטודיו בבלוויו.
בשנת 1953 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה.
בשנות מגוריה בתל אביב השתתפה בתערוכות במוזיאון תל אביב ויצרה את כרזות התיאטרון המצוירות הראשונות בישראל עבור תיאטרון הבימה, הקאמרי, ו"המטאטא".
אלבום הציורים שלה בהשראת שיר השירים פורסם בספר "יונה ג'ונס ושיר השירים" (חיפה 1996).
בשנים 1957-1956 שבה מלכין לפריז, שם למדה ציור ועיצוב תיאטרון עם הבמאי ז'אן-מארי סֶרוֹ .
כמו כן המשיכה בעבודת הסטודיו שלה וציירה שורה של פורטרטים בכפר שאון-סיר-לאק בהרי היורה.
בחיפה השתתפה פליס פזנר מלכין בייסוד מרכזי התרבות והקהילה בית רוטשילד והמרכז הערבי-יהודי בית הגפן.
היא יסדה וניהלה את בית הספר לאמנויות של בית רוטשילד (ציור, קרמיקה ופיסול).
בתקופה זו כרמלה כהן הייתה בין תלמידיה ואחר כך הן ערכו תערוכות משותפות.
ב-1971 הקימה וניהלה את מרכז האמנויות הערבי-יהודי ליד מרכז בובר של האוניברסיטה העברית עד שנת 1975.
הציגה תערוכות יחיד בירושלים והשתתפה בתערוכות בלונדון, פילדלפיה, ובאוסף הקבוע של ג'יימס מיצ'נר באוסטין, טקסס.
סדרת ציוריה "אמנות כאהבה" התפרסמה בשנת 1976 בשלושה אלבומים בהוצאת מסדה ובספר "אמנות כאהבה" המשותף לה וליעקב מלכין.
כמו כן ערכה יחד עמו את לקסיקון האמנויות "ציור, פיסול, מוזיקה, תיאטרון, קולנוע", בהוצאת מסדה בשנת 1975. סדרת הפורטרטים המקיפה שלה "אנשים בירושלים" (1975–1981) הוצגה במרכז תרבות אמריקה והתפרסמה בהוצאת מוסד ביאליק.
ב-1993 פרסמה סדרת רישומי נופים של פריז בספרו של יעקב מלכין "ונקבן": רומן קולנועי בהוצאת "מסדה".
פליס פזנר מלכין הגתה, חקרה ועיצבה את התערוכה הדוקומנטרית "אמנות פיגורטיבית יהודית: שלשת אלפים השנים הראשונות" המוצגת מאז 1996 בדטרויט, במרכז היהדות החילונית ההומניסטית של ארצות הברית ונוסף על כך הוצגה בבתי ספר ובמכללות ברחבי ישראל.
בשנת 2000 פזנר מלכין הציגה תערוכה נרחבת ובה פריטים רבים מעבודותיה בגלריית "מבט" בת"א.
לקראת תצוגה זו הופיע ספר המוקדש ל-85 מיצירותיה בהוצאת איקן-מס מדיה, ירושלים.
בשנת 1950 נישאה ליעקב מלכין, והתאלמנה ממנו ב-2019. לשניים נולדו שני ילדים: עירד מלכין, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל להיסטוריה (2014), והרב סיון מלכין-מס, דקאנית "תמורה" (ירושלים), המכון להכשרת רבנים חילונים ומנהיגות קהילתית של המכון הבינלאומי ליהדות חילונית-הומניסטית.
פזנר מלכין נפטרה ביולי 2022. התגוררה בירושלים.
פליסיטי רוז האדלי ג'ונס היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה, שהחלה את קריירת המשחק שלה בגיל 12, כאשר שיחקה בסרט הטלוויזיה "The Treasure Seekers" (1996) ברשת ITV.
ג'ונס נולדה בכפר בורנוויל שבברמינגהאם, אנגליה.
הוריה בעיסוקם הם עיתונאי ופרסומאית.
לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת שלוש היא גדלה עם אמה ואחיה.
בשנת 2006 סיימה את לימודיה לתואר ראשון בספרות אנגלית ממכללת וונדהאם, חלק מאוניברסיטת אוקספורד.
תפקידה הקולנועי הראשון היה בסדרת פנטזיית הקוסמות הפופולרית "המכשפה הכי גרועה" (1998–1999), שם שיחקה את את'ל האלו, תלמידה בבית הספר למכשפות.
בשנת 2007 שיחקה ג'ונס בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מנזר נורת'אנגר" בתפקיד הנערה קתרין מורלנד.
בשנת 2008 שיחקה בדרמה "זיכרונות של טיפש" בתפקיד הנערה רות', אהבתו של הדמות הצעירה של כוכב הקולנוע ג'ו סקוט ובעיבוד הקולנועי לרומן "בחזרה לבריידסהד".
בשנת 2009 הופיעה לצידן של הכוכבות ההוליוודיות מישל פייפר וקתי בייטס בדרמה של סטיבן פרירס "שרי" בתור הנערה אדמי.
בשנת 2010 התפרסמה ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן "הסערה" בתור מיראנדה, בתה של הדוכסית פרוספרה (הלן מירן)
ובסרט בקומדיה "צומת בחיים" של יוצר "המשרד" ריקי ג'רווייס.
בשנת 2011 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "כמו משוגעים", לצד אנטון ילצ'ין וג'ניפר לורנס.
הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס.
בנוסף, שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה" של הבמאי פיל טרייל, וזכתה להכרה נוספת גם לצידו של אד וסטוויק בקומדיה הבריטית "מסלול לאהבה".
בשנת 2014 גילמה ג'ונס את דמותה של ג'יין הוקינג (אנ') אשתו של האסטרופיזיקאי פרופסור סטיבן הוקינג (אדי רדמיין), בדרמה הביוגרפית "התאוריה של הכול".
ג'ונס זכתה לביקורות משבחות על משחקה בסרט והיא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א.
בשנת 2016 שיחקה לצדם של טום הנקס ובן פוסטר במותחן הפעולה של רון הווארד "התופת" המבוסס על רב-המכר "התופת" מאת דן בראון.
באותה שנה שיחקה את התפקיד הראשי בסרט המדע הבדיוני "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים".
בהמשך כיכבה לצד טובי קבל בסרט הפנטזיה "7 דקות אחרי חצות" מאת הבמאי הספרדי חואן אנטוניו ביונה והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת פטריק נס משנת 2011.
בשנת 2018 גילמה את שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית - רות ביידר גינסבורג בסרט הדרמה הביוגרפי "המין החזק" שביימה מימי לדר.
בשנת 2019 גילמה את אמיליה וורן בסרט הביוגרפי "השמיים הם הגבול" המבוסס על הספר "נפילה כלפי מעלה" מאת ריצ'רד הולמס.
בשנת 2020 כיכבה בסרט המדע בדיוני "שמי חצות" שביים ג'ורג' קלוני, המבוסס על הרומן "שמי חצות" מאת לילי ברוקס-דלתון.
ג'ונס את דמותה של ד"ר איריס "סאלי" סאליבן"; והסרט עלה לצפייה דיגיטלית ב-23 בדצמבר 2020 על גבי שרתי נטפליקס.
בשנים 2003 -2013 ג'ונס יצאה עם האמן אד פורניילס (אנ'), אותו הכירה בעת לימודיהם באוקספורד.
בשנת 2015, ג'ונס החלה לצאת עם הקולנוען צ'ארלס גארד.
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה2025חלומות רכבת (אנ')גלדיס גרנייהOh.
+שנהמחזהתפקידהערות2005 - 2006מלכת השלגגרדהNewbury Theatre2007That Faceמיהתיאטרון רויאל קורט2008גן הגירלורלDonmar Warehouse2011מזימה ואהבהלואיז מילרDonmar Warehouse
פליסטר ביטולה (במקדונית: КК Пелистер Битола), היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר ביטולה, המתמודדת בליגת העל המקדונית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1992 תחת השם "מלאדוסט מטלאץ".
בשנת 1995 הפכה הקבוצה לחלק ממועדון הספורט "פליסטר", הכולל גם את ענפי הכדורגל והכדוריד.
הקבוצה משתתפת בליגה המקדונית מאז הקמתה.
בסיום עונת 1996/97 ירדה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה רק בסיום עונת 2002/03. בעונת 2008/09 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע המקדוני והפסידה לקבוצת אמאק אוחריד 70-66. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה, לאחר עונה אחת בליגה השנייה.
ארגון האוהדים של המועדון הנקרא "צ'קמבארי" (Чкембари), ממלא את האולם בכל משחק ומפגין נוכחות מאסיבית במשחקי כל הענפים של המועדון.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט מלאדוסט, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
קלרו "פליפ" וילסון ג'וניור היה קומיקאי ושחקן טלוויזיה אפרו-אמריקאי.
וילסון שכונה "הכוכב השחור הראשון בטלוויזיה" היה לזוכה הראשון בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית על הנחיה ותפקידיו המגוונים בסדרת הבידור "המופע של פליפ וילסון".
וילסון נולד בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, בנם של קורנליה בולוק וקלירוו וילסון האב.
וילסון החל את פועלו כקומיקאי ב"תיאטרון אפולו" שבהארלם וכאמן אורח בתוכנית המערכונים "Laugh-In".
בשנת 1970 זכה וילסון בפרס גראמי על אלבום הקומדיה הטוב ביותר
בשנת 1970 עלתה לאוויר תוכנית הבידור "המופע של פליפ וילסון" בערוץ אן בי סי בהנחייתו של וילסון.
וילסון הרבה לארח בתוכנית שחקנים ואומנים אפרו אמריקאים כגון חמישיית הג'קסונים.
הסדרה שודרה במשך ארבע עונות שבמהלכן היא זכתה לפופולריות רבה.
וילסון שהיה הכוכב הראשי ומכותבי הסדרה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה הקומית (השחקן הראשון שזכה בפרס זה) ובשני פרסי אמי על הכתיבה.
וילסון נישא והתגרש פעמיים במהלך חייו והיה אב לילד אחד מנישואיו השניים לטואנצ'איי מקאנזיי.
וילסון נפטר ב-26 בנובמבר 1998 ממחלת סרטן הכבד במאליבו בגיל 64.
פיליפ "פליפ" סונדרס היה מאמן כדורסל ובעלים חלקי של קבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
סונדרס אימן את הטימברוולבס וכן את הקבוצות דטרויט פיסטונס ווושינגטון ויזארדס.
בליגת התיכונים קלע סונדרס 32 נקודות בממוצע למשחק וזכה בפרס השחקן המצטיין של אוהיו.
מאוחר יותר שיחק סונדרס באוניברסיטת מינסוטה שם פתח בחמישייה ב-101 משחקים מתוך 103 בהם שיחק.
ביחד עם קווין מקהייל, ריי ויליאמס ומייקל תומפסון הוביל את האוניברסיטה למאזן הטוב ביותר שלה אי פעם, 24-3.
סונדרס החל את קריית האימון שלו בקולג' הלותרני של גולדן ואלי (Golden Valley Lutheran College).
בארבע עונות צבר עם המכללה מאזן של 92-13, כולל 56-0 במשחקי בית.
ב-1981 מונה לתפקיד עוזר המאמן באוניברסיטת מינסוטה בה שיחק ולמד לפני כן.
לאחר חמש עונות במינסוטה שימש במשך שתי עונות כעוזר מאמן באוניברסיטת טולסה.
סונדרס החל לאמן בליגת ה-CBA בעונת 1988/89 בקבוצת ראפיד סיטי טרילרס.
לאחר מכן עבר סונדרס לקבוצת לה קרוס קאטבירדס שם אימן במשך חמש עונות (1989-1994), וזכה פעמיים באליפות.
בעונת 1994/95 אימן את סו פולס סקייפורס.
סונדרס הצטרף למינסוטה טימברוולבס ב-11 במאי 1995 בתור ג'נרל מנג'ר.
ב-18 בדצמבר 1995 מונה למאמן הקבוצה במקומו של ביל בלייר.
סונדרס הוביל את הקבוצה לפלייאוף ראשון בתולדותיה בעונת 1996/97, שהייתה העונה המלאה הראשונה שלו כמאמן NBA, ולמאזן הטוב ביותר של המועדון אי פעם, 50-32, בעונת 1999/2000 (הישג זה שופר בהמשך).
אחרי ההצלחה של עונת 2003/04, בה הגיעה הקבוצה לגמר המערב, הקבוצה התקשתה לנצח בעונת 2004/05, ולראשונה מזה תשע עונות נותרה מחוץ לפלייאוף.
ב-12 בפברואר 2005 פוטר סונדרס והוחלף בקווין מקהייל.
סונדרס הצטרף לדטרויט פיסטונס והחליף את לארי בראון בתפקיד המאמן ב-21 ביולי 2005. תחת הדרכתו של סונדרס העמידה הקבוצה שיא מועדון חדש לניצחונות בעונה הסדירה וסיימה עם מאזן 64-18. סונדרס אימן את נבחרת המזרח במשחק האולסטאר של עונת 2006 שנערך ביוסטון, טקסס.
סונדרס פוטר ב-3 ביוני 2008 לאחר שהפסיד לבוסטון סלטיקס בגמר המזרח.
מנהל הקבוצה, ג'ו דיומרס, נימק את הפיטורים בכך שלטענתו הקבוצה זקוקה ל"קול חדש".
ב-14 באפריל 2009 מונה בונדרס למאמן וושינגטון ויזארדס.
שכרו הוערך בכ-18 מיליון דולר לארבע עונות.
סונדרס פוטר ב-24 בינואר 2012 והוחלף ברנדי ויטמן.
מאזנו הכולל של סונדרס בוושינגטון הוא 51-130.
ב-6 ביוני 2014 חזר סונדרס לאמן את מינסוטה טימברוולבס בפעם השנייה.
ב-29 באפריל 2012 הצטרף סונדרס לבוסטון סלטיקס בתור יועץ.
ב-3 במאי 2013 מונה סונדרס לנשיא מינסוטה טימברוולבס.
ב-5 ביוני 2014 מונה סונדרס למאמן הקבוצה.
סונדרס נשוי לדבי, להם ארבעה ילדים.
בנו ראיין מאמן את מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA (בה אימן פליפ סונדרס בעצמו ובנו ראיין שימש כעוזרו).
לטענתו, הוא עמד כ-18 מטרים מהתרסקות גשר מיסיסיפי ב-1 באוגוסט 2007.
ב-25 באוקטובר 2015 נפטר סונדרס בגיל 60 ממחלת הסרטן.
פליסטרכוס היה מלך ספרטה בנו של לאונידס הראשון וגורגו, מלכת ספרטה, מלך בין השנים 480 לפנה"ס-458 לפנה"ס.
פליסטרכוס, היה נצר לשושלת האגידית.
אביו לאונידס הראשון, היה בנו של אנכסנדרידס השני.
אמו הנסיכה גורגו, הייתה בתו של המלך קלאומנס הראשון.
מעט מאוד ידוע על חייו של פליסטרכוס.
אביו מת באופן טרגי בקרב תרמופילאי, בשנת 480 לפנה"ס, בזמן שפליסטרכוס עוד היה קטין.
על כן הוא הוכתר כמלך ודודו קלאומברוטוס כיהן כעוצר.
אולם באוקטובר של אותה שנה הוא מת, ככל הנראה בנסיבות טבעיות.
בן דודו של פליסטרכוס פאוסניאס, הפך לעוצר החדש, והביס את הפרסים בקרב פלטאיה.
מכאן ואילך לא ידוע דבר על פליסטרכוס, הוא מת בסביבות שנת 458 לפנה"ס.
נראה שלא היו לו ילדים, שכן ירש אותו בנו של פאוסניאס פלייסטואנאקס.
פליסטרכוס מופיע כמה פעמים בספרו של קרולין דל סנידקר "הספרטאי", אם כי מעולם לא בשמו הפרטי.
והוא הדמות המרכזית בספרו של גארי קורבי, "המשחקים הקדושים" ("Sacred Games").
בסרט "300", הוא מגולם בידי ג'ובאני קימומינו.
בסרט "פגוש את הספרטנים" הוא מגולם בידי האנטר קלארי, אם כי שמו שונה ל"לאו ג'וניור".
פליסה (בבלארוסית: Плі́са; בפולנית: Plissa) הוא כפר במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פליסה נזכר לראשונה בשנת 1507, ובמרוצת השנים נערכו בו ירידים עתיים.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובהתאם להסכם ריגה משנת 1921, נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-600 יהודים, קרוב למחצית מתושביו, ופעלו בו בית ספר עברי ותנועות נוער יהודיות.
בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, וריכזו אותם בגטו שהוקם במקום.
ב-2 ביוני 1942 נרצחו כ-420 היהודים שנותרו בגטו שבכפר, ולאחר מכן נרצחו היהודים שאותרו בסביבת היישוב.
פליסינגן (, בזילנדית: Vlissienge, השם ההיסטורי באנגלית: Flushing) היא עיר במחוז זיילנד שבהולנד.
העיר שוכנת בשטחו של וולכרן, לשעבר אחד האיים המרכיבים את חצי האי מידן-זיילנד.
מיקומה של פליסינגן בין הנהר סכלדה לבין הים הצפוני, הפך אותה לנמל ראשי לספינותיה של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
כיום ידועה העיר בשל המספנות של הצי ההולנדי המלכותי.
כפר הדייגים הקטן שהוקם על שפך נהר הסכלדה בשנת 620 לספירה לערך, הפך במשך השנים להיות הנמל השלישי בחשיבותו של הולנד.
רוזני הולנד, פלנדריה וזיילנד בנו את הנמל הראשון.
במשך השנים התפתחה פליסינגן להיות מרכז של תעשיית הדיג, במיוחד דיג המליחים וכן מרכז לסחר, לפריבטירים ולסחר בעבדים.
במסגרת תנאי הסכם ננסץ', הוצב כאן ובעיר בריל חיל מצב לשמור על הנמלים הללו מידיהם של הספרדים.
בתקופת השיא של תור הזהב של הולנד, הפליגו מפליסינגן ספינות לחלקים שונים של האימפריה ההולנדית ותרמו למעמדה העולמי של הרפובליקה ההולנדית.
ההיסטוריה של פליסינגן עמדה גם בסימן של פלישות, עושק והפצצות.
בשל מיקומה האסטרטגי על שפך הסכלדה, שהוא דרך המעבר לאנטוורפן, היא משכה בזמנים שונים את תשומת לבם של הבריטים, הצרפתים, הגרמנים והספרדים.
הצפות היו גם הן איום מתמיד על העיר.
במהלך המאה ה-18 ירד מעמדה של העיר והמלחמות הנפוליאוניות היו הרות אסון בשבילה.
לאחר 1870 קמה לתחייה הכלכלה שלה בעקבות בניין רציפים חדשים וכרייתה של תעלת וולכרן, חיבורה של העיר לרשת הרכבות והקמת המספנות.
מלחמת העולם השנייה גרמה לעצירת התפתחות העיר.
העיר ניזוקה קשות מהפצצות ומהצפות, אך ב-3 בנובמבר 1944 היא שוחררה על ידי כוחות הקומנדו הבריטי.
לאחר המלחמה נבנתה העיר מחדש.
בשנות השישים שגשגו נמל הים ואזור התעשייה המזרחי.
כיום אזור זה הוא המרכז הכלכלי של מרכז זיילנד ומקור לאלפי מקומות עבודה.
כ-50,000 ספינות בשנה מכל העולם עוברות דרך הסכלדה.
העיר מהווה מקור משיכה לתיירות בשל ההיסטוריה שלה ואופייה הימי.
מקורו של השם פליסינגן אינו ברור די צרכו, למרות שרוב החוקרים מייחסים את השם למילה fles (בקבוק) בצורה זו או אחרת.
על פי אחת הגרסאות, במאה ה-7, כאשר הגיע הקדוש ויליברורד לפליסינגן עם בקבוק, הוא חלק את תוכנו עם הקבצנים שאותם הוא מצא שם כאשר הוא ניסה להמיר את דתם.
אירע נס, המוכר לקוראי ההגיוגרפיות כאשר תוכן הבקבוק לא נגרע.
כאשר הבין הבישוף שהקבצנים לא מעוניינים לשמוע את דבריו, הוא נתן להם את הבקבוק שלו.
לאחר מכן הוא קרא לעיר בשם Flessinghe.
מקור אחר מציין שמקור השם הוא בבית מעבורת ישן, שעליו הותקן שלט בצורת בקבוק.
הנזיר יאקוב ואן דרישור, שביקר בעיר ב-967, קרא ככל הנראה לבית המעבורת het veer aan de Flesse (המעבורת של הבקבוק).
בשל העובדה ששמות ערים רבות באזור קיבלו מאוחר יותר את התוספת inge, הפך שם המקום על פי אטימולוגיה זו להיות Vles-inge.
על פי מקור נוסף, השם לקוח מהמילה בשפה הדנית Vles, שמשמעותה גאות ושפל.
לשון היבשה המזרחית של נוביה זמליה, כף פליסינגסקי, נקראה ב-1596 על שם פליסינגן על ידי מגלה הארצות וילם ברנץ.
בעבר נקראה פליסינגן באנגלית בשם פלשינג (Flushing).
במאה ה-17 הייתה פליסינגן עיר מספיק חשובה כדי שדוברי האנגלית יוכלו לקרוא לה בשם בשפתם וכך היא קיבלה את השם הזה.
לדוגמה, סמיואל פיפס מזכיר את העיר בשם זה ביומניו המפורסמים.
ב-1673 הזכיר סר ויליאם טמפל את העיר בשם Flushing פעם אחת ובשם Flussingue פעמיים, בספר שכתב אודות הולנד.
כמה כותבים בשפה האנגלית שהתגוררו בהולנד עשו גם שימוש בשם ההולנדי.
ב-1645 נוסד הכפר פלאשינג, אז מושבה הולנדית, וכיום חלק מקווינס, ניו יורק ובתחילה הוא נקרא פליסינגן על שם העיר בהולנד.
ב-1657 קיצרו המתיישבים האנגלים שהגיעו להתגורר בכפר את שמו ל-Vlissing ובאותה תקופה החלו לקרוא לו בשמו האנגלי, פלאשינג, שנשאר לאחר כיבושה של הולנד החדשה על ידי האנגלים.
האינגלוז של שם העיר פליסינגן החל עוד לפני כיבושה של הולנד החדשה.
הכפר פלשינג שבקורנוול נקרא גם הוא על שמה של פליסינגן.
במקור נקרא הכפר ננקרסי (Nankersey), אך שמו שונה על ידי המהנדסים ההולנדים שהגיעו מפליסינגן כדי לבנות את שלושת הרציפים הראשיים של הכפר.
פליסיטי אן קנדל, CBE היא שחקנית יהודייה-בריטית, המופיעה בטלוויזיה ובתיאטרון.
במהלך קריירה של יותר מ-45 שנה היא שיחקה במספר רב של תפקידים על הבמה ועל המסך.
התפקיד שזיכה אותה בהכרה רחבה היה בדמות ברברה גוד בסדרת הטלוויזיה משנת 1975 "החיים הטובים".
פליסיטי קנדל נולדה ב-1946 באולטון שבווריקשייר.
היא הבת הצעירה של השחקן ג'פרי קנדל ושל אשתו לורה (שם נעורים לידל).
אחותה ג'ניפר קנדל, שנפטרה ב-1984 בגיל 51, הייתה אף היא שחקנית.
בשנות ילדותה חיה קנדל בברמינגהם, ובגיל שבע עברה עם משפחתה להודו.
אביה שניהל להקת תיאטרון, יצא עם הלהקה לסיבוב הופעות בהודו.
השחקנים הופיעו במחזה שייקספירי לפני צופים מבית המלוכה, ולמחרת הופיעו באזורים כפריים לפני קהל שכלל ילדי בית ספר.
כיוון שהמשפחה הרבתה לנסוע, קנדל למדה בשישה בתי ספר של "לורטו קולג'" בהודו.
בגיל 17 לקתה בטיפואיד כשהייתה בכלכותה.
היא עזבה את הודו כשהייתה בת 20.
הפריצה הגדולה של קנדל בטלוויזיה הייתה בשנת 1975 כשכיכבה בסיטקום "החיים הטובים".
היא וריצ'רד בריירס גילמו זוג נשוי, ברברה וטום גוד, שמחליטים לפרוש מהמירוץ המטורף של החיים ולחיות חיים עצמאיים, למורת רוחם הרבה של השכנים, מרגו הסנובית אך בעלת כוונות טובות ובעלה ג'רי לידבטר (בגילומם של פנלופי קית' ופול אדינגטון).
קנדל הופיעה בכל 30 הפרקים של הסדרה שנמשכה ארבע עונות מ-1975 עד 1978.
קנדל ציינה שהיא עצמה לפעמים "קצרת רוח וקשה", בניגוד לדמות של ברברה, שאיתה הייתה מזוהה בעיני הציבור.
הופעת הבכורה של קנדל בתיאטרון הייתה בגיל 9 חודשים כשנישאה לבמה בהצגה "חלום ליל קיץ".
ב-1967 הופיעה קנדל לראשונה בלונדון במחזה "Minor Murder".
במהלך שנות השמונים התשעים של המאה העשרים פרחה הקריירה של קנדל בתיאטרון.
היא יצרה קשר הדוק עם המחזאי טום סטופארד וכיכבה בהפקות ראשונות של רבים ממחזותיו.
האחרון מבוסס על תסכית רדיו שכתב סטופארד, והתפקיד נכתב במיוחד עבורה.
ב-1989 זכתה קנדל בפרס איבנינג סטנדרד על הופעותיה במחזה "מהומה רבה על לא דבר" ובמחזה "איבנוב".
ב-2002 כיכבה קנדל במחזה "Humble Boy" מאת שארלוט ג'ונס כשהוא הועבר מהתיאטרון הלאומי לווסט אנד.
ב-2006 כיכבה בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזה "עולמה של איימי" מאת דייוויד הר.
ב-2008 הופיעה קנדל בהפקה מחודשת של המחזה "The Vortex" מאת נואל קאוורד בווסט אנד.
ב-2009 שיחקה במחזה "The Last Cigarette" מאת סיימון גריי, וב-2010 הופיעה במחזה "Mrs.
שתי ההצגות הועלו בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר ובהמשך בווסט אנד.
באוקטובר 2013 יצאה קנדל לסיור הופעות בבריטניה במחזה "Chin-Chin" יחד עם סיימון קאלו.
המחזה הוא תרגום של ויליס הול למחזה "Tchin-Tchin" מאת פרנסואה בילטדו .
ב-2013 כיכבה קנדל בהפקה הלונדונית של המחזה "באופן יחסי" מאת אלן אייקבורן שהוצג בתיאטרון וינדהאם.
ב-2012 שיחקה בסיבוב הופעות בבריטניה ובאוסטרליה בתפקיד ג'ודית בליז במחזה "Hay Fever" מאת נואל קאוורד.
קנדל שיחקה בסדרות טלוויזיה רבות, לפני ואחרי "החיים הטובים".
בין השאר הופיעה בעיבוד לרומן "הדיירת מאחוזת ויילדפל" מאת אן ברונטה, וב-"The Woodlanders" המבוסס על רומן מאת תומאס הרדי.
היא שיחקה בפרק בסדרה "ג'ייסון קינג", בסרט הטלוויזיה "הלילה השנים עשר" ובתפקיד אורח בפרק "החדקרן והצרעה" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
היא הופיעה בדמות עצמה בתוכניות טלוויזיה שונות ובסרטים דוקומנטריים.
ב-2010 השתתפה בעונה השמינית של תחרות הריקודים "Strictly Come Dancing" כשבן זוגה היה וינסנט סימון.
ב-1965 השתתפה קנדל בסרט "Shakespeare Wallah" בהפקת מרצ'נט ואייבורי, שהיה מבוסס באופן חופשי על חיי משפחתה של קנדל בהודו הפוסט-קולוניאלית.
ב-1977 שיחקה בסרט האמריקאי "ולנטינו".
ב-1993 דיבבה את אלזה בסרט "אנחנו חוזרים!
סיפור הדינוזאורים", וב-1999 הופיעה בסרט "Parting Shots".
קנדל הייתה נשואה לדרו הנלי בשנים 1968 עד 1979, ולמייקל רודמן בין 1983 ל-1990. בשתי הפעמים הנישואים הסתיימו בגירושים.
לקנדל שני בנים, צ'ארלי מנישואיה להנלי, וג'ייקוב מנישואיה לרודמן.
ב-1991 אחר שעזבה את רודמן הייתה לה מערכת יחסים עם המחזאי טום סטופארד שנמשכה עד 1998. מאז חזרה קנדל לחיות עם מייקל רודמן.
היא התגיירה כשהתחתנה בפעם השנייה.
על הגיור אמרה "הרגשתי שאני חוזרת לשורשים שלי".
תהליך הגיור ארך יותר משלוש שנים.
ב-1998 הוציאה לאור ספר זכרונות בשם "White Cargo".
1976 – השחקנית החדשה המבטיחה ביותר – מועדון וראייטי