tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היחיד העונה על תנאים אלו בתחומי העיר והוא סובל מבעיות הנובעות ממרחק, בידוד ותנאים פוליטיים המונעים את מיצוי הפוטנציאל.
אזורי תעסוקה מעורבים בהם שימושי קרקע הכוללים מסחר, תעשייה ומשרדים ובראשם גבעת שאול בו קיים ריכוז משרדים גדול ותלפיות בו פועלים אזורי מסחר גדולים וקניונים.
פעילות זו מאיימת על התחדשות מרכז העיר - פרק מרכזי בתוכנית המתאר.
אזורי תעשייה מתקדמת המועדפים על ידי תוכנית המתאר הרואה בהם כלי מרכזי למימוש המתווים הכלכליים.
התוכנית מציעה לצור "אשכול תעסוקה" שיהיה נגישות גבוהה למרכז הארץ ורחוק ככל האפשר מקו התפר, תוך יצירת סביבה ירוקה ואיכותית השונה מאופי אזורי התעשייה המעורבים ובעלי פיתוח ושירותים ברמה גבוהה.
תוכנית המתאר מציעה למקם את "אשכול התעסוקה" בין צומת הכניסה המערבית לעיר ומלחה, באזור הר חוצבים ובמתחם הדסה עין כרם.
לירושלים שני מרכזים עירוניים (מע"ר).
שני המרכזים במצב של דלדול ודעיכה המשפיעים לרעה על הפעילות של העיר וכוחה למשוך תושבים ותיירים כאחד.
תוכנית המתאר רואה בהתחדשות מרכז העיר והשבת מעמדו כמוקד ראשי לפעילות עירונית כמטרה בחשיבות גבוהה ומצביעה על הצורך לשלב השקעות ציבוריות ופרטיות בהיקפים נרחבים להשגת היפוך מגמת הדעיכה.
תוכנית המתאר מציעה שימוש במנופים שונים להיפוך המגמה :
יצירת ריכוז תעסוקה ראשי, המשלב פעילות של משרדים, עסקים, מסחר, מלונאות, השכלה גבוהה ומגורים.
תכנון מערכת הסעת המונים באופן שמרכז העיר יהפוך למוקד הפרויקט.
הקמת מוסדות מושכי קהל בתחום התרבות והבידור.
טיפוח המרחב בציבורי על ידי טיפוח הרחובות שימור ושיקום מבנים.
החזרת תושבים למרכז העיר על מנת להחיותו, הבטחת רמת שרות גבוהה לתושבים בתחום החינוך והשירותים הציבוריים
היעד המרכזי של תוכנית המתאר בתחום התחבורה - הקמת מערך התחבורה התומך בפיתוח האורבני המוצע, העדפת תחבורה הציבורית על פני התחבורה הפרטית.
יצירת מערכת דרכים פריפריאלית (טבעת מזרחית וטבעת מערבית)
התוכנית מתרכזת מיזמי הרכבת הקלה תמיכתם בקווי אוטובוסים מקומיים ומערך החניונים ציבוריים, וכן פיתוח והרחבת שדה התעופה בעטרות.
מערך התחבורה הציבורית שבמרכזו הרכבת הקלה - לכשיושלם- ייצור רשת תחבורתית בין התחנה המרכזית במערב העיר, קריית הלאום, קמפוס גבעת רם, ואזור הקניות - תעסוקה- ספורט במלחה.
קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית יחובר להר הצופים ואזורי התעשייה
עטרות הר חוצבים גבעת שאול ותלפיות, למרכז העיר.
במקביל לתכנון התנועה, מתוכנן הקמת מערך חניה שבסיסו חניוני חנה וסע במרכזי התחבורה ובנקודות המפגש בין רשת הכבישים הראשית לבין התחבורה הציבורית.
תוכנית המתאר מקדישה תשומת לב לעניין שדה התעופה עטרות ומתווה קווים להרחבתו על ידי הארכת מסלול שדה התעופה לכוון מזרח והקמת מנחתי מסוקים.
תוכנית התחבורה לעיר וממנה, נפרשת לתקופה מינימלית של עשר שנים ומאגדת בתוכה את כל הפרויקטים התחבורתיים כגון קו הרכבת המהיר לירושלים.
שימור מבנים ואתרים בירושלים, חלק מההיסטוריה העשירה של העיר תמיד היה חלק מתוכניות המתאר ותוכניות האב של העיר.
החשיבות הארכיטקטונית של ירושלים במישור הבינלאומי נובעת, בין היתר, מכך שיהודים, מוסלמים ונוצרים, בני לאומים שונים – גרמנים, רוסים, צרפתים, אנגלים, איטלקים, יוונים, ארמנים ואתיופים, הטביעו עליה חותם פיסי ותרמו, על פי צורכיהם ולפי סגנונם, לבניינה של העיר ולמורכבותה החזותית.
תחום זה - בדומה לתחום איכות הסביבה - הוא רגיש ציבורית והעיר ידעה עימותים ציבוריים על רקע שימור מול פיתוח.
תוכנית השימור מבוססת על יצירת תמריצים כלכליים לבעלי הנכסים לשימור לקבלנים ויזמים
מתוך ניסיון למצוא "שביל זהב" בסתירה בין פיתוח ובניה חדשה לבין שימור ושיקום.
התוכנית מציעה כי לגבי 29 מתחמים במערב ובמזרח העיר המשתייכות יוכנו תוכניות מפורטות הכוללות הוראות שימור, והגברת הבקרה, הפיקוח והאכיפה המינהלית-משפטית על תוכניות שימור.
התוכנית - ככל תוכנית בכלל וכזו העוסקת בעיר מורכבת ובעיתית כירושלים משכה ביקורת מגופים העוסקים בתכנון ערים, תכנון מערכות תחבורה ותעשייה גופים ירוקים וגופים העוסקים בזכויות אדם.
כאמור לעיל, התוכנית מעולם לא הופקדה להתנגדויות הציבור וממילא מעולם לא אושרה למתן תוקף - זאת, על אף חשיבותה ומרכזיותה, המשאבים הרבים שהושקעו בכתיבתה והשנים הארוכות שבהם היא נדונה במוסדות התכנון.
למעשה, אין לתוכנית תוקף סטטוטורי מחייב ולא ניתן להוציא מכוחה היתרי בנייה.
עם זאת, כאמור לעיל, מוסדות התכנון מתייחסים אליה כאל מסמך מדיניות המשקף את מדיניות התכנונית של הוועדה המחוזית, והדיון בתוכניות נקודתיות המוגשות למוסדות התכנון מתקיים לאור העקרונות שנקבעו בה.
דרך פעולה זו של מוסדות התכנון זוכה לביקורת מצד גופים שונים אשר להם נגיעה לתחום התכנון והבנייה בעיר.
לטענת המבקרים, הדבר מהווה עקיפה של הוראות חוק התכנון והבנייה, אשר לפיו רק תוכנית שהופקדה להתנגדויות הציבור ואושרה כדין מהווה תוכנית מחייבת.
מצב בו תוכנית שמעולם לא אושרה מהווה "מסמך מדיניות" בעל השפעה יוצר תחום אפור ומאפשר למוסדות התכנון לקבל או לדחות תוכניות המוגשות לאישורם מבלי לבסס את החלטתם על קריטריונים שקופים.
הדבר יוצר מראית עין של שרירותיות בהחלטות מוסדות התכנון ופוגע ביכולת ההסתמכות של בעלי המקרקעין בעיר, בעקרון השוויון וביכולת לערור על החלטת מוסדות התכנון.
טענה נוספת כנגד דרך הפעולה האמורה היא כי יישומה של התוכנית בפועל, על אף שלא אושרה, מבטל את אפשרותם של בעלי קרקעות שנפגעים מהחלטות מוסדות התכנון לקבל פיצוי על הפגיעה בהם - שכן על פי חוק פיצוי מסוג זה מותנה בכך שהפגיעה נעשתה מכוח תוכנית מאושרת.
ארגון "במקום" העוסק בתחום זכויות האדם כפי שבאות לידי ביטוי בתחום התכנון העירוני הוציא דו"ח העוסק בתוכנית המתאר.
הארגון ברך את עיסוק התוכנית - לראשונה - בעיר המזרחית אך מתח ביקורת על אי מתן משאבים מספיקים לתיקון שנים של הזנחה, ועל מה שמתפרש על ידי מומחי הארגון כאי מתן תשובה מספקת לצרכים של תושבי העיר המזרחית.
גדר ההפרדה שאיננה מופיעה בתוכנית אך משפיעה על חיי התושבים במזרח העיר גם מוזכרת בביקורת.
הארגון קורא למציאת פתרון למגורים כולל פתרון משפטי לנושא הבנייה ללא רישיון ודורש הקצאת שטחים והגמשת הקריטריונים לבנייה במזרח ירושלים.
הדו"ח טוען כי מצב איכות הסביבה הזרח העיר מפגר אחרי הטיפול בנושאים אלו במערב העיר ומצביע על מספר פתרונות אפשריים כולל טיפול יעיל יותר במים ושפכים.
למרות הדגש שניתן בתוכנית לנושא איכות הסביבה ואיכות החיים של תושבי ירושלים הביעו מספר ארגונים התנגדות לסעיפים ספציפיים ודרשו תיקונים בסעיפים אחרים.
ארגונים כגון החברה להגנת הטבע וארגון מקומי בשם ירושלים בת קיימא מתחו ביקורת על העובדה כי שטחים פתוחים בכלל ואתרים מיוחדים כגון עמק פרי הר אינם מוגנים הלכה למעשה על ידי התוכנית וקיומם תלוי בטוב לבם של יזמים והתפשטות הבניה.
הארגונים גם מתחו ביקורת על ההשפעות מרחיקות הלכת של תוכנית התחבורת והסעת ההמונים על מרקמי חיים במרכז ירושלים וכן נמתחה ביקורת על שינוי המדיניות בנוגע לבנייה לגובה המאיים על אופייה האורבני המיוחד של ירושלים כעיר המאופיינת על ידי בנייה נמוכה.
ביקורת נמתחת על אישורי בנייה בעיר העתיקה מחשש שבנייה כזו תיצור מציאות חדשה מבלי שנבחנו ההשלכות שיכולות לגרום לנזק חסר תקנה לאגן העיר העתיקה.
תוכנית נחשון היא תוכנית לפיתוח נוער מוכשר וערכי ליצירת עתודת מנהיגות מדעית למדינת ישראל.
התוכנית היא מיזם משותף של במשרד הביטחון (מפא"ת) ואוניברסיטת הטכניון ופועלת בשיתוף משרד החינוך (האגף למחוננים ומצטיינים).
התוכנית יונקת את תפיסת החינוך וההכשרה שלה מתוכנית העילית הצבאית–אקדמית תלפיות ומתבצעת במסגרת כיתות ייעודיות – כיתות נחשון – בבתי ספר תיכון וחטיבות הביניים בישראל.
תוכנית נחשון מבוססת על פיתוח מקביל ומאוזן של שלושה בסיסי כוח: השכלתי – אישיותי – ערכי תוך למידה עצמית ופעילה של התלמידים בהובלת מחנך-מנהיג.
התוכנית החלה את דרכה בשלושה בתי ספר תיכוניים בשנת הלימודים תשס"ט.
בהמשך החלה לפעול התוכנית גם בחטיבות הביניים (מסד נחשון).
בשנת הלימודים תשפ"ד פועלת התוכנית ב-189 כיתות ב-54 בתי ספר.
עקרונות יסוד של כיתות נחשון
עיצוב מסגרת הלימודים וההווי בכיתות נחשון כולל מספר עקרונות:
מחנך-מנהיג הכיתה, הוא דמות חינוכית מובילה ומודל לחיקוי עבור תלמידיו.
תפקידו של המחנך להוביל את תוכנית החינוך עבור הכיתה כולה, ולבנות תוכנית פיתוח אישית לכל תלמיד בכיתה.
כיתת אם אחודה ויום נחשון ייעודי בשבוע בו מתקיימת הפעילות הייחודית של נחשון.
לרוב התלמידים יעבדו בצוותים והתוכנית החינוכית תשלב מספר רב של ימי שיא מחוץ לבית הספר למפגש עם העולם ש"אחרי בית הספר".
מתן אוטונומיה מקסימלית לתלמידים כמפתח לפיתוח מנהיגות.
תוכנית סרוויור הייתה תוכנית של נאס"א, חלק מתוכנית החלל האמריקאית, לחקר הירח.
משנת 1966 עד 1968 נשלחו 7 גשושיות רובוטיות שנחתו על הירח.
מטרת התוכנית העיקרית הייתה בחינת אפשרויות לנחיתה רכה על פני הירח, כהכנה לתוכנית אפולו המאוישת.
הגשושיות שוגרו למסלול התנגשות עם הירח, מסלול שארך כ־65 שעות שלאחריהן הופעלו מנועי הגשושית למשך שלוש דקות והגשושית ביצעה נחיתה רכה על פני הירח.
את התוכנית הפעילה JPL, המעבדה להנעה סילונית של נאס"א, ועלותה נאמדה בכ־469 מיליון דולרים.
5 גשושיות סרוויור נחתו בהצלחה על הירח.
סרוויור 2 התרסקה בגלל בעיית ניווט ועם סרוויור 4 אבד הקשר (נראה שהתפוצצה) 2.5 דקות לפני הנחיתה.
כל שבע הגשושיות עדיין נמצאות על הירח (התוכנית לא כללה חזרה לכדור הארץ).
מספר חלקים מסרוויור 3 הוחזרו לכדור הארץ על ידי צוות אפולו 12 שנחת בסמוך לה ב־1969, והם מוצגים במוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון.
חוץ מהצגת יכולות נחיתה רכה, לתוכנית סרוויור היו כמה מטרות נוספות.
היכולת לערוך תיקוני מסלול במהלך הטיסה לירח נבחנה גם היא.
הגשושיות צוידו גם במכשירים לבחינת אזורי הנחיתה שלהם כדי לבדוק את התאמתם לנחיתת משימות אפולו.
חלק מהגשושיות צוידו גם בכפות ובמכשירים מתאימים לבדיקת האדמה באזור הנחיתה ולבחינה מדעית שלה.
לפני נחיתת הגשושית הסובייטית לונה 9 (חלק מתוכנית לונה) 4 חודשים לפני נחיתת סרוויור 1, לא הייתה ידועה עוביה של שכבת האבק המכסה את פני הירח.
אם השכבה הייתה עמוקה מדי, אף אסטרונאוט לא יכול היה לנחות על הירח.
תוכנית סרוויור מצאה כי הנחיתה על הירח אפשרית.
כל משימת סרוויור כללה חללית רובוטית אחת שתוכננה ונבנתה על ידי חברת "יוז איירקראפט".
הגשושית שוגרה על גבי טיל אטלס־קנטאור שהכניס את הגשושית למסלול אל הירח.
הגשושית לא הקיפה את הירח אלא ניגשה לנחיתה, והפעילה רקטות בלימה למשך כ־3 דקות עד לנחיתה רכה.
כל גשושית תוכננה להאט כ־110 מטר/שנייה (כ־4% ממהירותה) על ידי מנוע רקטי שפעל כ־40 שניות מגובה של כ־75.3 ק"מ מפני הירח, שהושלך בגובה של 11 ק"מ יחד עם המכ"ם הראשי.
שאר המסע אל הירח, שארך כ־2.5 דקות, השתמש במכ"מים משניים וקטנים יותר ושלושה מנועים רקטיים.
בגובה של 3.4 מטרים מפני הירח הגשושית הגיעה למהירות אפס, המנועים כבו, והגשושית נפלה נפילה חופשית על פני הירח כך שהיא פגעה בירח במהירות של 3 מטר/שנייה.
משקל הגשושיות בשיגור נע בין 995.2 ק"ג ל־1,040 ק"ג, ומשקלם בנחיתה (לאחר שריפת הדלק והשלכת המנועים והמכ"מים) נע בין 294.3 ק"ג ל־306 ק"ג.
שבע גשושיות סרוויור נשלחו לירח.
5 נחתו בהצלחה ו־2 נכשלו.
- שוגר ב־20 בספטמבר 1966 והתרסק על יד מכתש קופרניקוס ב־23 בספטמבר.
סרוויור 3 - שוגר ב־17 באפריל 1967 ונחת באוקיינוס הסערות ב־20 באפריל 1967.
סרוויור 6 היה הכלי הראשון שתוכנן להתרומם מהירח, אך סרוויור 3 היה הראשון לעשות זאת, ועשה זאת פעמיים בגלל בעיה שגרמה למנועיו לפעול לאחר הנגיעה בקרקע.
מודל הנחיתה של אפולו 12 נחת כ־183 מטרים מסרוויור 3 כפי שתוכנן.
התברר שמערכות הטלוויזיה והקשר של סרוויור 3 ניזוקו בעקבות הנחיתות וההמראות הרבות.
בזמן תוכנית סרוויור הפעילה ברית המועצות את תוכנית לונה.
הסרוויור 1 נחתה ביוני 1966 רק ארבעה חודשים לאחר לונה 9, בפברואר אותה שנה.
צמידות הנחיתות מעידה כי המרוץ לחלל היה באותו זמן בשיאו, וכי שתי המעצמות היו בעלות אותן יכולות.
תוכנית פלאגשיפ היא תוכנית של נאס"א לחקר מערכת השמש.
תוכנית זו היא הגדולה והיקרה ביותר מבין שלוש תוכניות המחקר של נאס"א לחקר מערכת השמש – השתיים האחרות הן תוכנית דיסקברי, הזולה, ותוכנית הגבולות החדשים, שעלותה בינונית.
לפי נאס"א, טווח העלויות של משימות בתוכנית פלאגשיפ נע בין 2 מיליארד דולר ל־3 מיליארד דולר.
משימות התוכנית הן קריטיות על מנת לאפשר לבני אדם להגיע ולחקור כוכבי לכת אחרים במערכת השמש.
משימות פלאגשיפ יכולות לכלול משימות מורכבות לחקר האטמוספירה והקרקע של נוגה, טיטאן, אירופה, נפטון וירחו טריטון.
תוכנית פלאגשיפ כוללת בתוכה את המשימות Mars Science Laboratory, קאסיני, גלילאו ווויאג'ר.
תוכנית וויאג'ר מסמנת את המעבר מתוכנית החלל הבלתי מאוישת של נאס"א, שמומנו ואורגנו כמשימות מקושרות אל מטרה ספציפית כמו גשושיות מארינר, נחתות ויקינג, גשושיות פיוניר, נחתות סרוויור, לווייני ריינג'ר ועוד, לעומת תוכנית המחקר המודרנית שכוללת חלליות פלאגשיפ.
בתחילת שנות ה־90, נאס"א החליטה שבמקום משימות בגישה ישירה אל מטרה כלשהי, רעיונות למשימות יתחרו ביניהם.
התחרויות יהיו בשלוש קטגוריות: דיסקברי (משימות זולות), גבולות חדשים (עלות בינונית) ופלאגשיפ (עלות גבוהה).
בעוד משימות דיסקברי וגבולות חדשים יהיו הצעות של גופים כמו אוניברסיטאות, מכוני מחקר, גופי ממשלה ועוד, תוכנית פלאגשיפ תושפע בראש ובראשונה מהחלטות נאס"א עצמה.
עוד הבדל הוא שמשימות דיסקברי וגבולות חדשים יוצאים לדרכם כל תקופה מסוימת כך שמדענים ברחבי העולם יכולים להגיש תוכניות למועמדות בצורה מסודרת ומאורגנות יחסית, לעומתם, לתוכנית פלאגשיפ יש צורת ארגון שונה בכל משימה.
מארס 2020 – פרסווירנס – רובר רובוטי לחקירת המאדים המעוצב על פי הפלטפורמה של רובר קוריוסיטי (Curiosity Rover).
הרובר שוגר ביולי 2020 ונחת על פני המאדים בתאריך 18 בפברואר 2021. הרובר כולל התקן לקידוח באדמת מאדים בנוסף למסוק הנקרא אינג'ניואיטי, המחובר לאגן הגחון של הרובר ושתפקידו להנחות ולמפות את השטח לפני תנועת הרובר.
אירופה קליפר (גשושית) – משימת גשושית מרובת יעפים לחקירת ירח אירופה של צדק.
הגשושית בתכנונה של נאס"א, שוגרה בשנת 2024 ועתידה לחקור את יעדה בשנים 2030–2031.
נחתת אירופה – הצעה למשימת נחתת אסטרוביולוגית על הירח אירופה, שאם תקבל מימון לפיתוח ובניה, תשוגר בשנת 2027 ותשלים בכך את מחקרי משימת קליפר אירופה.
טלסקופ החלל ג'יימס וב – טלסקופ חלל לתצפית באור נראה ותת־אדום, ששוגר לחלל ב־25 בדצמבר 2021. הוא תוכנן ומופעל על ידי נאס"א וסוכנות החלל הקנדית (CSA), סוכנות החלל האירופית (ESA) והמכון המדעי של טלסקופ החלל (STScI).
טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן (נקרא בעבר WFIRST - Wide Field Infrared Survey Telescope) – טלסקופ חלל של נאס"א לתצפית בתת־אדום, ששיגורו מתוכנן לשנת 2027.
מיזמים מתחרים עבור טלסקופ החלל הגדול הבא: טלסקופ החלל HabEx; טלסקופ החלל OST; טלסקופ החלל Lynx או טלסקופ החלל LUVOIR.
ב־4 בנובמבר 2021, סקר העשור באסטרונומיה ואסטרופיזיקה , "דרכים לגילוי באסטרונומיה ואסטרופיזיקה לשנות ה־2020", המליץ על פיתוח "טלסקופ חלל אינפרא אדום/אופטי/אולטרה סגול (IR/O/UV) גדול (צמצם של 6 מטר)", עם מטרות מדעיות של חיפוש חתימות של חיים על כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש המאפשר מגוון רחב של אסטרופיזיקה טרנספורמטיבית.
משימה כזו מסתמכת על המיזמים של LUVOIR וגם של HabEx.
משימת פלאגשיפ הבאה תהיה ככל הנראה משימת החזרת דגימות ממאדים (MSR), כך לפי סקר העשור באסטרונומיה ואסטרופיזיקה.
משימה נוספת הייתה תוכנית משותפת של נאס"א וסוכנות החלל האירופית לחקר כוכב הלכת צדק.
התוכנית כונתה EJSM/Laplace והייתה מתוכננת לשיגור בסביבות 2020. לפי נאס"א מטרת המשימה הייתה שליחת שתי גשושיות שיעבדו יחד כדי לבחון האם הירחים הגליליאניים (ירחי צדק) עשויים לאפשר התפתחות חיים.
הגשושיות יועדו לבחון את ארבעת הירחים הגליליאניים ולאחר מכן לחקירה קפדנית של שניים מירחיו של צדק – אירופה וגנימד.
תוכנית פיוניר כללה שתי סדרות של משימות בלתי מאוישות של נאס"א לחקר היקום.
הסדרה הראשונה שבוצעה בשנים 1958-1960 הצליחה בשליחת חללית לטיסה ליד הירח ושלחה בהצלחה חללית אחת לחקור את החלל הבין-כוכבי בין מסלולי כדור הארץ לנוגה.
הסדרה השנייה התבצעה בשנים 1965-1978, כללה חקר של מערכת השמש התיכונה ויעפים על פני צדק ושבתאי.
סדרה זו כללה את המשימות המפורסמות ביותר בתוכנית: פיוניר 10 ופיוניר 11 שלאחר חקר כוכבי הלכת במערכת השמש התיכונה, המשיכו ויצאו ממערכת השמש אל החלל החיצון בדרכן למערכות כוכבים אחרות.
שתי הגשושיות נשאו לוחיות זהב שתיארו איש ואישה ונתנו מידע אודות הגשושיות עצמן למקרה שהן יאספו יום אחד על ידי יצורים תבוניים אחרים מרחבי היקום.
בהמשך בוצע במסגרת התוכנית, פרויקט פיוניר - ונוס שכלל שתי משימות בשנת 1978 לחקר נוגה.
המשימות הראשונות ביותר היו ניסיונות להגיע אל מהירות המילוט מכוח המשיכה של כדור הארץ כדי להוכיח שדבר זה מעשי וכדי להגיע אל הירח.
השיגור הראשון בוצע על ידי נאס"א שהוקמה מתוך הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA).
משימות אלו הופעלו על ידי חיל האוויר האמריקאי והצבא האמריקאי.
גשושיות אלו שוגרו על גבי משגרים בעלי שלב אייבל:
פיוניר 0 (ת'ור־אייבל 1, פיוניר) - מקפת ירחית, שוגרה ב־17 באוגוסט 1958 והושמדה לאחר 77 שניות בעקבות כשל במשגר.
פיוניר 1 (ת'ור־אייבל 2, פיוניר I) - מקפת ירחית, פספסה את הירח (כשל במנוע) ב־11 באוקטובר 1958.
פיוניר 2 (ת'ור־אייבל 3, פיוניר II) - מקפת ירחית, חזרה לכדור הארץ ונשרפה באטמוספירה בגלל כשל במנוע ב־8 בנובמבר 1958.
פיוניר P-1 (אטלס־אייבל 4A, פיוניר W) - הגשושית אבדה ב־24 בספטמבר 1959.
פיוניר P-3 (אטלס־אייבל 4, אטלס־אייבל 4B, פיוניר X) - גשושית ירחית, אבדה בעת השיגור ב־26 בנובמבר 1959.
פיוניר 5 (פיוניר P-2, ת'ור אייבל 4, פיוניר V) - שוגרה ב־11 במרץ 1960 למסלול בין כדור הארץ ונוגה.
פיוניר P-30 (אטלס־אייבל 5A, פיוניר Y) - גשושית ירחית, נכשלה בכניסה למסלול סביב הירח ב־25 בספטמבר 1960.
פיוניר P-31 (אטלס־אייבל 5B, פיוניר Z) - גשושית ירחית, התפוצצה בגלל כשל במנוע ב־15 בדצמבר 1960.
פיוניר 3 - ביצוע יעף על הירח, פספסה את הירח בעקבות כשל חלקי במשגר ב־6 בדצמבר 1958.
פיוניר 4 - ביצוע יעף על הירח, השיגה מהירות המילוט מכח המשיכה של כדור הארץ, שוגרה ב־3 במרץ 1959.
5 שנים לאחר סיום התוכנית להשגת מהירות מילוט השתמשה נאס"א שוב בשם פיוניר, עבור סדרת משימות שבמקור תוכננו לחקור את מערכת השמש הפנימית לפני ביצוע היעפים הנועזים על פני צדק ושבתאי.
למרות הצלחתן, סיפקו גשושיות פיוניר תמונות באיכות גרועה יחסית לגשושיות הוויאג'ר ששוגרו 5 שנים מאוחר יותר.
ב־1978 חזרו הפיונירים לחקור את פנים מערכת השמש עם פרויקט פיוניר־ונוס, שבו הם נכנסו למסלול סביב נוגה במקום ביצוע יעף.
משימות אלו נשלחו למקומות שונים ברחבי מערכת השמש כדי לבחון ולחקור תופעות שונות.
פיוניר E - אבד בעת שיגורו ב-27 באוגוסט 1969.
פיוניר 6 ופיוניר 9 נמצאות במסלול סביב השמש במרחק 0.8 יחידות אסטרונומיות ולכן זמן הקפתם את השמש קטן מזה של כדור הארץ.
פיוניר 7 ופיוניר 8 נמצאים במרחק 1.1 יחידות אסטרונומיות מהשמש ולכן זמן הקפתם את השמש ארוכה יותר מזו של כדור הארץ.
משימות אל מערכת השמש החיצונית
פיוניר 10 (פיוניר F) - שוגר במרץ 1972 כדי לבצע יעף על צדק אותו ביצע בהצלחה.
פיוניר 11 (פיוניר G) - שוגר באפריל 1973 כדי לבצע יעפים על פני צדק ושבתאי אותם ביצע בהצלחה.
פיוניר H - זהה לפיוניר 10 ו11 אך מעולם לא שוגר.
משימות אלו נשלחו כדי לחקור את כוכב הלכת נוגה:
מקפת ונוס־פיוניר (פיוניר־ונוס 1, פיוניר 12) - שוגר בדצמבר 1978.
פיוניר־ונוס מולטיפרוב (פיוניר־ונוס 2, פיוניר 13) - שוגר באוגוסט 1978. היה מורכב בעצם מחמש גשושיות ש"התאבדו" על נוגה:
פיוניר־ונוס פרוב באס - רכב נשיאה ל־4 הגשושיות הבאות, שימש גם כגשושית לאטמוספירה העליונה של נוגה.
פיוניר־ונוס פרוב לארג' - גשושית מצנח במשקל 300 ק"ג.
פיוניר־ונוס נורת' פרוב - גשושית "התאבדות" - 75 ק"ג.
פיוניר־ונוס נייט פרוב - גשושית "התאבדות" - 75 ק"ג.
פיוניר־ונוס דיי פרוב - גשושית "התאבדות" - 75 ק"ג.
תוכנית סחל"ב (סטודנטים חוברים לבתי הספר ולגנים) היא תוכנית מעורבות ארצית במסגרתה מלמדים סטודנטים לתואר ראשון בבתי ספר יסודי או בגני ילדים.
התוכנית הוקמה ב-2003 על מנת ליישם את חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך.
היא מיועדת לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה הלומדים תוכנית לימודים מלאה לתואר ראשון.
האגף לחינוך יסודי במשרד החינוך אחראי על התכנית והיא מופעלת על ידי זכיין שנבחר אחת למספר שנים.
המפעיל הנוכחי הוא חברת "מרמנת".
המשתתפים בסחל"ב זכאים למלגה תמורת התחייבותם להשתלב בפעילות חינוכית בבית ספר יסודי או גן ילדים בהיקף של 4 שעות שבועיות ואינם מועסקים באופן ישיר על ידי משרד החינוך.
תוכנית פעולה היא אוסף מסודר של פרטים המשמשים אדם, קבוצה חברתית או ארגון להגשמתה של מטרה מסוימת.
תוכנית הפעולה מתגבשת באמצעות תהליכים של תכנון וארגון והיא מנחה את ההתנהגות.
תוכנית פעולה יעילה יכולה למנוע או לצמצם את הסיכוי לשגיאות.
הביצוע של תוכנית הפעולה מצריך מהאדם הפעלה של שליטה עצמית.
זאת בשונה מפעולה אקראית או פעולה אימפולסיבית המונעת על ידי דחפים ומתבצעת ללא מודעות להשלכות האפשריות שלה ולמשמעות שלהן.
כמו כן, ייתכן שתדרש יכולת פתרון בעיות על מנת לגבש את התוכנית ולהתמודד עם אתגרים בלתי צפויים במהלך יישומה.
סוגים שונים של תוכניות פעולה
ישנם מספר סוגים של תוכניות פעולה המיועדות עבור גורמים, מצבים ויעדים שונים.
לעיתים קרובות תוכניות המיועדות לשמש ארגונים עסקיים או את המגזר הציבורי מנוסחות במסמך רשמי בעל מבנה מקובל.
דוגמות לסוגים שונים של תוכניות פעולה:
תוכנית עסקית היא מסמך ניהולי המספק תמונה עתידית כוללת של העסק או המיזם מכל הבחינות – מבחינה שיווקית, טכנולוגית, תפעולית, כלכלית ועוד.
הסיבה העיקרית להכנת תוכנית עסקית היא ניתוח שיטתי ומסודר של העסק, לשם גיוס הון ושיתוף פעולה, בדיקת כדאיות מעמיקה ותכנון אסטרטגיה עסקית לעסק.
תוכנית מגירה היא תוכנית פעולה שטרם הוחלט על הוצאתה אל הפועל, או תוכנית שמיועדת לשעת חירום.
תוכנית (אדריכלות) היא שרטוט המציג באופן דו-ממדי את צורת הבינוי התלת־ממדית על פרטיה השונים.
תוכנית היא סוג המסמך הבסיסי ביותר המתאר את המבנה על ידי היטל גרפי על מישור המקביל לקרקע.
תוכנית בניין עיר היא מסמך בעל תוקף חוקי שנועד להסדיר את השימוש בקרקע בשטח נתון כלשהו.
תוכנית דרך היא תוכנית שכלולה בתוכנית מתאר ארצית לדרכים או בתוכנית מתאר ארצית למסילות ברזל או תוכנית שנגזרת מתוכנית מתאר ארצית לדרכים.
תוכנית ההגשה מכונה "גרמושקה" (מכיוון שהיא מקופלת כמו אקורדיון) ו"התיק הוורוד" (מכיוון שהיא מאוחסנת בתיק קרטון בצבע ורוד).
תוכנית מתאר ארצית היא תוכנית החלה על כל שטח מדינת ישראל והיא משפיעה גם על התכנון המחוזי והמקומי, ועל נושאים בעלי חשיבות ציבורית כמו עקרונות בינוי ושימוש בחופים, דרכי תחבורה ועוד נושאים שיש להם חשיבות כלל ארצית.
תוכנית מתאר מקומית היא תוכנית מתאר ברמה של הרשות המקומית, אשר בתוכה יש התייחסות לתיחום של שטחים, הוראות בנייה, מגבלות בנייה, מקומות לפינוי אשפה, בתי עלמין דרכים בשטח היישוב ומאפיינים נוספים של התכנון העירוני.
במסגרת הסדרתם של התכנון והבנייה בישראל, תוכנית מפורטת דומה לתוכנית מתאר מקומית אך היא מוגבלת בשינוי ייעוד.
היא אינה יכולה לייעד שטח שאינו לצורכי ציבור ולשנות את ייעודו לשטח לצורכי ציבור.
התכנית לעמיתי מרטין בובר, The Martin Buber Society of Fellows (MBSF) היא תוכנית משותפת גרמנית-ישראלית ללימודי פוסט-דוקטורט במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מטרת התכנית היא יצירת סביבה חיה ומעשירה עבור חוקרים מצטיינים בכל תחומי מדעי הרוח והחברה ולאפשר להם לקדם ולבסס את מחקריהם בשנים הקריטיות שלאחר סיום לימודי הדוקטורט ולפני כניסתם לעולם ההוראה האקדמית.
לעמיתים ניתנת מלגה נדיבה לתקופה של עד ארבע שנים.
התכנית היא בעלת דגש רב-תחומי ונועדה לאפשר שיח ושיג בין שדות מחקר שונים מארכאולוגיה ואשורולוגיה ועד לסוציולוגיה של עולם ההייטק ומחקרים בכלכלה בת זמננו.
התוכנית נוסדה ביוזמתו של פרופסור דוד שולמן מהאוניברסיטה העברית והוא גם עמד בראשה בשנותיה הראשונות.
אחריו ניהלו את התוכנית פרופסור רות הכהן-פינצ'ובר מהמחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית ופרופסור יגאל ברונר מהחוג ללימודי אסיה באוניברסיטה העברית.
כיום עומד בראשה פרופסור רז חן-מוריס מהמחלקה להיסטוריה באוניברסיטה העברית.
כל שנה נבחרים בתהליך ארוך ומדוקדק עשרה עמיתים, חמישה ישראלים או בוגרי אוניברסיטאות בישראל וחמישה גרמנים או בוגרי אוניברסיטאות בגרמניה.
רוב מכריע של העמיתים משתלבים בהצלחה בעולם האקדמי בישראל ומחוצה לה כמורים וכחוקרים בכירים.
בנוסף לפעילות המחקרית השוטפת נותנת תוכנית עמיתי בובר חסות לשלל כנסים אקדמאים הפתוחים לקהל הרחב ומפיקה ערוץ פודקאסט.
התכנית ממוקמת בבניין מנדל, אשר בגן הבוטני הלאומי בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים, המספק תנאים אופטימליים, חופש רב ותמיכה, המאפשרים מחקר מצטיין ומוביל.
התוכנית היא פרי של שיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית למשרד החינוך והמחקר הגרמני (BMBF) ומסובסדת על ידי שני הגופים, דבר המייחד אותה בתוך תוכניות מצטיינים אוניברסיטאיות אחרות בישראל.
הערכים המובילים את פעילות התוכנית הם מקוריות, לומדנות, סולידריות בין העמיתים, חשיבה מעמיקה, חזון נרחב וסקרנות בין-תרבותית ובין-תחומית.
העמיתים מבצעים מחקר חדשני כחלק מקהילת אקדמאיים הלומדים ומעשירים זה את זה.
במסגרת התוכנית, מוקצה זמן לעיסוק בסוגיות כגון היתרונות והחסרונות של שיטות מחקר חדשות, עתידה של האקדמיה והחינוך הגבוהה בישראל, אירופה ומעבר.
כחלק מקיומה, התוכנית רואה בעצמה מקדם של הדיאלוג הגרמני-ישראלי על כל גווניו, לרבות זה האקדמי.
בכל שנה נבחרים לתוכנית כעשרה עמיתים חדשים מחציתם מגרמניה ומחציתם מישראל.
העמיתים יכולים להישאר בתוכנית עד ארבע שנים.
תפקיד הוועדה האקדמית של תוכנית עמיתי בובר הוא לבחור בכל שנה את המצטרפים החדשים לתוכנית.
הוועדה מורכבת מפרופסורים בכירים באוניברסיטאות בישראל, גרמניה וארצות הברית.
פרופ' יגאל ברונר - האוניברסיטה העברית.
פרופ' מריה מברודי - אוניברסיטת קליפורניה.
פרופ' וולפגנג זייבל - אוניברסיטת קונסטנץ.
פרופ' דפנה ארדינסט-וולקן - אוניברסיטת חיפה.
פרופ' עמית פינצ'בסקי - האוניברסיטה העברית.
פרופ' מייקל שטיינברג - האקדמיה האמריקאית בברלין.
פרופ' רחל יגגי - אוניברסיטת הומבולדט.
פרופ' יוסף זעירא - האוניברסיטה העברית.
פרופ' צור שלו - האוניברסיטה העברית.
פרופ' רות הכהן-פינצ'ובר - האוניברסיטה העברית.
פרופ' תידה סקוקפול - אוניברסיטת הרווארד.
פרופ' יעקב (קובי) מצר - האוניברסיטה הפתוחה והאוניברסיטה העברית.
עמיתי התוכנית מגיעים מכלל התחומים של מדעי הרוח והחברה; פילוסופיה, ספרות השוואתית, חקר התיאטרון, מוזיקלוגיה, פסיכולוגיה, היסטוריה, בלשנות, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה ועוד.
מאחר שאופי התוכנית הוא רב-תחומי, מושם דגש רב על מצוינות אקדמית ואוריינטציה מולטידסיפלנרית והעמיתים יוצרים שיתופי פעולה נרחבים סביב תחומים משיקים ומשתלבים גם בפרויקטים מחוץ לתוכנית ויוצרים שיתוף פעולה עם חוקרים אחרים.
התוכנית מעודדת את עמיתיה לעסוק ברעיונות חדשים ופורצי גבולות תוך גילוי של שיטות מחקר חדשות במהלך 4 שנותיהם בתוכנית המאפשרות להם לבסס רשת מחקרית נרחבת.
לצד עיסוקם המחקרי העצמאי, העמיתים משתתפים גם בפעילות האקדמית משותפות הכוללת קולוקקויום דו שבועי, סדנאות, סיורים לימודיים ועוד ואף משולבים בהוראה באוניברסיטאות בישראל ומקבלים אפשרות לצאת ללמד סמסטר באוניברסיטה באירופה (בעיקר בגרמניה) או בארצות הברית.
ספרים שפרסמו עמיתי התוכנית במהלך שהותם בתוכנית
לאחר כ-8 שנים מאז נוסדה, חלק גדול מבוגרי התוכנית משולבים בתפקידי סגל או פוסט נוסף ב-4 אוניברסיטאות ישראליות ובמגוון של אוניברסיטאות מובילות באירופה ובארצות הברית.
הם זכו במענקי מחקר תחרותיים יוקרתיים רבים (ERC, Marie Curie, Minerva, ISF and DAAD) ומפיצים את מחקרם בעיתוני מחקר נחשבים ומובלים.
תוכנית משחק הוא סרט קומדיה משפחתית אמריקאי שיצא בשנת 2007. את הסרט ביים אנדי פיקמן, וכתבו אותו קת'רין פרייס, אודרי וולס וניקול מילארד.
דויין ג'ונסון מככב בתפקיד הראשי, בתור ג'ו קינגמן, קוורטרבק בקבוצת בוסטון רבלס שמגלה בשיא תהילתו שיש לו ילדה בת 8 בשם פייטון.
במשחק האחרון בסדרה בין הבוסטון רבלס לניו יורק דוקס, ג'ו קינגמן (דויין ג'ונסון) עושה טאצ'דאון ומנצח את המשחק, תוך כדי התעלמות מהשחקן שהיה אמור למסור לו את הכדור, טראוויס סנדרס (מוריס צ'סטונס).
בבוקר למחרת, ילדה בת 8 בשם פייטון קלי (מדיסון פטיס) מתדפקת על ביתו של ג'ו ומספרת לו שהיא בתו הביולוגית מגרושתו, ששלחה אותה לפגוש אותו.
סטלה (קירה סדג'וויק) מנסה להניא את ג'ו מהרעיון לגדל אותה, וחושבת שזה לא יהיה טוב לתדמיתו לקראת תחילת משחקי הפלייאוף.
ג'ו משיק את מסעדתו החדשה, הוא הגיע להשקה עם פייטון אך יוצא ממנה בלעדיה.
והעיתונים ושאר התקשורת משמיצים את ג'ו על כך שלקח ילדה בת 8 להשקה של מסעדה באמצע הלילה.
סטלה מחליטה שהוא צריך תדמית אבהית חדשה ומכנסת עבורו מסיבת עיתונאים, העיתונאים לא חוסכים בביקורת על ג'ו, אך פייטון מצילה את המצב בכך שאומרת שג'ו מנסה ומשתדל, ושהוא האבא הטוב ביותר בעולם.
לאחר מכן אומרת לג'ו שהוא חייב לה, והוא רושם אותה בתגובה לחוג בלט מקצועי אצל מוניק ואסקז (רוזלין סאנצ'ז).
ג'ו מצטרף לאימוני הבלט לאחר שמוניק רוצה להוכיח לו שבלט לא פחות אתלטי מאשר פוטבול.
לאחר מכן, ג'ו לוקח את פייטון וחברותיה לחוג לקניון.
בפלייאוף, בוסטון רבלס אמורים להתמודד נגד דנבר, לאחר מכן אינדיאנפוליס ואז בולטימור.
הם מנצחים את המשחקים ומגיעים למשחק הגמר שנערך שוב נגד הניו יורק דוקס.
סטלה מציעה לג'ו עסקה עם "הבורגרים של בלייק", מסעדת בורגרים מצליחה.
כל מה שהוא צריך לעשות זה להזכיר את המוצר בריאיון לאחר הזכייה באליפות.
במהלך ארוחת צהריים במסעדה עם מוניק ופייטון, מגלה פייטון בטעות שאמא לא יודעת שהיא איתו, ושהיא הייתה אמורה ללכת לתוכנית בלט למשך החודש, אך בסוף ברחה אליו.
לאחר מכן יש לפייטון תגובה אלרגית לבוטנים, והיא נלקחת לבית חולים אך לבסוף התברר שנפגעה יחסית במידה קלה.
ג'ו נפגש עם קרן, גיסתו והאפוטרופוס החוקי של פייטון, ובכך הוא מתוודע למותה של שרה (אשתו לשעבר ואמו של פייטון) שנהרגה בתאונת דרכים לפני חצי שנה.
בעודה שוכבת בבית החולים, שומעת פייטון את סטלה אומרת שפייטון היא הסחת דעת לג'ו.
לאחר מכן, בוחרת ללכת עם קרן ולעזוב את ג'ו.
במשחק האליפות, ג'ו לא במיטבו ומשחק בצורה חלשה מאוד, לאחר מכן הוא נפצע לאחר תיקול אגרסיבי של אחד משחקני הקבוצה היריבה, מוחלף ויוצא מן המשחק.
בעודו יושב בחדר ההלבשה, קרן ופייטון חוזרות והוא מחבק את שתיהן, וקרן מאפשרת לפייטון לעבור לחיות עם ג'ו.
הוא מקבל כוחות מחודשים, חוזר למשחק, ומוסר את המסירה המכרעת לסנדרס שמנצח את המשחק.
בריאיון של אחרי המשחק, ג'ו לא ממש את האופציה העסקית עם הבוגרים של פאני, ובמקום זה הוא אומר שהוא לוקח את פייטון הביתה.
ג'ו קינגמן (דויין ג'ונסון) - הדמות הראשית בסרט והקווטברק של בוסטון רבלס, מתחיל בתור שחצן ויהיר, אך פייטון מרככת אותו עם הזמן.
פייטון קלי (מדיסון פטיס) - בתו של ג'ו בת ה-8. אמה, שרה, שהיא גם אשתו לשעבר של ג'ו, נהרגה בתאונת דרכים.
סטלה פק (קירה סדג'וויק) - הסוכנת של ג'ו.
תחמנית ומנסה להסית את ג'ו כנגד פייטון, חושבת רק על כסף.
מוניק ואסקז (רוזלין סאנצ'ז) - מאמנת הבלט של פייטון.
מתחילה לאמן גם את ג'ו בבלט כדי להוכיח לו שבלט הוא גם ענף ספורט ולא פחות אתלטי מאף ענף אחר.
קרן קלי (פייג' טורקו) - גיסתו של ג'ו והאפוטרופוס החוקית של פייטון.
טראוויס סאנדרס (מוריס צ'סטונס) - חבר קבוצתו של ג'ו (בוסטון רבלס), מלמד את ג'ו לגבי אבהות ואב בעצמו.
קייל קופר (הייז מקארתור) - חבר קבוצתו של ג'ו, לא חכם במיוחד ונוהגים לרדת עליו.
וויט) - חבר קבוצתו של ג'ו.
הסרט יצא בדיסני די.וי.די ובדיסני בלו ריי ב-22 בינואר 2008. והצליח להישאר ברשימת ה־50 הראשונים של השירות, בזמן שמכניס יותר מ־48 מיליון דולר.
תוכנית פקינג (נקרא גם מבצע פקינג) הייתה פעולה בה פונו שלוש משחתות של חיל הים הפולני, ה"בורזה" (Burza, "סערה"), בליסקאוויצה (Błyskawica, "ברק") וגרום (Grom, "רעם") לממלכה המאוחדת בסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר 1939. בהתאם לתוכנית הונחו המשחתות לשוט לנמלי בריטניה ולסייע לצי המלכותי הבריטי במקרה של מלחמה עם גרמניה הנאצית.
התוכנית נחלה הצלחה והמשחתות הצליחו להימנע משבייה או הטבעה על ידי הגרמנים.
תוכנית פקינג נוצרה במטרה להוציא את דיוויזיית המשחתות של חיל הים הפולני מהמערכה בים הבלטי.
ביודעם שלקריגסמרינה יתרון מספרי משמעותי על הצי הפולני הבינו בפיקוד העליון הפולני שבמקרה של מלחמה האוניות שיישארו בים הבלטי יוטבעו במהירות על ידי הגרמנים.
זאת ועוד ההבנה שמצר דנמרק שמאפשר את היציאה מהים הבלטי נשלט על ידי חילות הים והאוויר של גרמניה, כך שההשערה הייתה שסיכויי ההצלחה שלה ירדו משמעותית לאחר הפלישה הגרמנית.
ב-24 באוגוסט 1939, ממשלת בריטניה, על ידי לויטננט-גנרל סר אדריאן קרטון דה ויארט, ראש הנציגות הצבאית הבריטית בפולין, העבירה בקשות למרשל אדוורד רידז-שמיגלי, המפקד העליון הפולני לפיהם האוניות המודרניות ביותר בצי הפולני יפונו מהים הבלטי.
על אף התנגדותו בתחילה, רידז-שמיגלי הסכים לבסוף.
חלק מהנימוקים להתנהגותו של רידז-שמיגלי הייתה הרעיון של ראש הגשר הרומני.
לפי רעיון זה הייתה תקווה שהפולנים יוכלו להחזיק מעמד בדרום-מזרח המדינה בסמוך לגבול הידידותי עם רומניה עד שתגיע התקפה צרפתית-בריטית במערב.
לפי רעיון זה יהיה אפשר להעביר אמצעי לחימה דרך נמלי רומניה וחיל הים הפולני יוכל לאבטח את האספקה.
עם התגברות המתיחות בין פולין וגרמניה, מפקד השייטת הפולנית, אדמירל יוזף אונרוג חתם על פקודת המבצע ב-26 באוגוסט 1939, זאת יום אחרי החתימה על ברית ההגנה הפולנית–בריטית.
הפקודה הועברה במעטפות אטומות לפיקוד האוניות.
ב-29 באוגוסט קיבלו המשחתות את האות "פקינג, פקינג, פקינג" מאת מרשל רידז-שמיגלי: "בצעו את פקינג".
בשעה 12:55 קיבלו האוניות את האות דרך דגלי קוד או ברדיו, ובשעה 14:15 יצאו שלוש המשחתות לדרך.
המשחתות עברו ללא בעיות מיוחדות בים הבלטי ונכנסו למצר ארסונד לאחר חצות.
במצר זה הם נתקלו בשייטת הגרמנית קניגסברג ובמשחתת נוספת, אך כיון שעדיין לא שרר מצב מלחמה בין המדינות לא התנהל קרב.
לאחר מכן עברו הפולנים דרך קטגט וסקאגרק.
ב-31 באוגוסט זוהו המשחתות על ידי הגרמנים ומטוסי סיור טסו מעליהן, מה שאילץ את הכוח לשנות כיוון לעבר נורווגיה בלילה במטרה להתנער מהליווי הגרמני עד שחזרו למסלול המקורי.
המשחתות נכנסו לים הצפוני, ובשעה 9:25 בבוקר 1 בספטמבר נודע להן על פלישת גרמניה לפולין.
בשעה 12:58 הן פגשו במשחתות הצי המלכותי הבריטי HMS Wanderer ו-Wallace.
בשעה 17:37 הן עגנו בנמל אדינבורו, ליית'.
תוכנית פקינג עוררה מחלוקות בפולין, אך הוכיחה עצמה כהחלטה נבונה.
האוניות שירתו לצד הצי המלכותי למשך שארית המלחמה, ושתיים מהן, הבורזה והבליסקאוויצה אף שרדו אותה עד סופה, כשהגרום הוטבעה במאי 1940. לעומתן, יתר חיל הים הפולני הוטבע החל מקרב מפרץ גדנסק ב-1 בספטמבר.
גורלן של שתי האוניות הפולניות הגדולות שנותרו בפולין, ויכר וגריף היה מר כשהוטבעו עד 3 בספטמבר, שלושה ימים בלבד לאחר פרוץ המלחמה.
מהצד הגרמני, תוכנית פקינג זכתה לתגובה ב-30 באוגוסט כשהיחידה הטקטית נשלחה על מנת להעסיק אותן באמצעות שלוש סיירות קלות, עליהן פיקד אדמירל הרמן דנש.
לפי התוכנית באמצעות רצף בנייה ללא תיאום עם ישראל, ינתקו את היישובים היהודים זה מזה וישלטו על המרחב.
שליטה על המרחב אמורה הייתה ליצור מדינה בפועל.
הבנייה הבלתי חוקית ממשיכה לפי עקרונות השיטה.
התוכנית פורסמה ב-25 באוגוסט 2009 על ידי ראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד, ומטרתה הייתה להקים מדינה פלסטינית דה פקטו באופן חד צדדי עד שנת 2011. על פי התוכנית, בירת המדינה תהיה ירושלים, ובנוסף מתוכננים בורסה, נמל תעופה ביהודה ושומרון, פיתוח תשתיות, הפרדת רשויות, ומדיניות של כלכלה חופשית.
על פי התוכנית יש לבנות יחסים אזוריים ודיפלומטיים חיוביים, ולהסביר שהפלסטינים תרמו לכינונם וקידומם של עקרונות הדמוקרטיה, הסובלנות והפתיחות בעולם.
במישור הבינלאומי תוכנית פיאד זכתה לתמיכה פורצת דרך.
לפי פיאד, מאחר שהסכמי אוסלו נכשלו ולא הביאו להסכם קבע, הפלסטינים משוחררים מההסדרים שנקבעו ביחס לשטח C ורשאים לפעול בשטח באופן חד צדדי.
העובדה שפיאד קידם בשטח יוזמות אזרחיות של פיתוח והתיישבות תרמה להצלחה במישור הבינלאומי.
במרץ 2013 נחתם הסכם מסגרת בין הרשות הפלסטינית לבין האיחוד האירופי, שהעניק לפיאד גיבוי מבחינה משאבית ומבחינה מדינית ליוזמות שקידם בשטח C.
חלק מהמבנים נבנו בצמידות לצירי תנועה מרכזיים ולמיקומים אסטרטגיים אחרים, כגון כביש 1 וכביש 5.
שאיפותיו של פיאד מצאו אהדה רבה בקרב הפלסטינים, אך נתקלו בחסמים פנים פלסטיניים ובגרירת רגליים מצד המנגנון של הרשות הפלסטינית.
בסופו של דבר התכנית לא מומשה במלואה בתקופת פיאד.
לאחר התפטרותו של פיאד ב-2013 התכנית נזנחה למעשה.
למרות שפיאד לא הצליח לממש את חזונו, הוא יצר את התשתית הארגונית לקידום רעיונות דומים.
כמו כן נוצרה בתקופתו פריצת דרך בשיתוף הפעולה בין הרשות הפלסטינית לבין האיחוד האירופי.
בעקבות ההסכם שחתם עליו פיאד ב-2013 לסיוע האיחוד האירופי בפיתוח תשתיות בשטח C, נחתם הסכם לתוכנית המשך בשנת 2015.
בעקבות תוכנית פיאד נוצרו יוזמות אזרחיות וממשלתיות ברשות הפלסטינית לפיתוח חקלאות והתיישבות פלסטינית בשטחי C.
כמו תוכנית פיאד, היוזמות זוכות למימון ולסיוע מהאיחוד האירופי, כאשר המטרה המוצהרת היא יצירת תשתית למדינה פלסטינית בכל שטחי יהודה ושומרון, תוך דחיקת ההתנחלויות ודרכי הגישה אליהן.
הממשלות שקמו לאחר פיאד, בראשות ראשי הממשלות חמדאללה ואשתייה, הפיקו לקחים מהכשלים הארגוניים שסיכלו את תוכנית פיאד, ופעלו לפתור אותם באמצעות הקמת מנגנון שיקדם את המטרות המדיניות המוסכמות תוך סינרגיה בין הארגונים והמוסדות השונים.
בתוך כך נעשתה חלוקת סמכויות בין הארגונים השונים, וכן הוסדרו עניינים תקציביים.
על פי דו"ח של משרד המודיעין הישראלי, בעקבות תוכנית טראמפ הגבירו הפלסטינים את המהלכים החד צדדיים לקראת הקמת מדינה פלסטינית בפועל, מתוך הבנה כי כל תוכנית שלום תהיה מבוססת על מפת ההתיישבות, החקלאות והשליטה בקרקע בפועל.
נכון ל-2021 נבנו כ-72,274 מבנים פלסטינים לא חוקיים בשטח C, מתוכם כמאה בתי ספר.
חלק מהמבנים נבנו בתוך אתרים ארכאולוגיים כמו בחורבת ענים העליונה, או בתוך גנים לאומיים, שמורות טבע כמו בנחל מכוך, או שטחי אש.
ב-2022 החלה בניית עיר פלסטינית שלמה על אדמות מדינה ואדמות יהודיות פרטיות בסמוך לקרני שומרון.
במקרה זה נמנעו רשויות האכיפה והמנהל האזרחי מלעצור את הפרויקט, ונכון לספטמבר 2022 העניין ממתין להכרעת בג"ץ בעתירה שהגישה תנועת רגבים.
תוכנית סילון היא תוכנית מצוינות מטעם חיל האוויר הישראלי, במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל.
במהלך הקיץ הראשון ללימודיהם עוברים החניכים טירונות עם שאר העתודאים כדי לקבל הסמכת רובאי 02.
במהלך הסמסטר הרביעי ללימודיהם עוברים החניכים סדרת חילות בה הם נחשפים ליחידות השונות בצה"ל ובמערכת הביטחון (חיל האוויר, חיל המודיעין, רפאל, ויחידות טכנולוגיות נוספות) ושם נחשפים החניכים לתפקידים הצפויים להם.
במהלך הקיץ השלישי ללימודיהם עוברים החניכים קורס קציני מטה בבית הספר לקצינים, בה"ד 1.
בתום השנה השלישית ללימודיהם נדרשים חניכי התוכנית לסיים את מרבית התואר הראשון, שנה מוקדם מהמסלול הרגיל, ולהתחיל את העבודה המחקרית למען השלמת התואר השני.
לקראת סוף השנה הרביעית ללימודיהם, חניכי התוכנית מתמיינים ומשתבצים לתפקידי מחקר ופיתוח בצה"ל ובמערכת הביטחון.
במהלך שארית לימודיהם (שנה רביעית ואילך) משלימים הסטודנטים את דרישות התואר השני (קורסים ומחקר).
בתום לימודיהם משרתים החניכים כקצינים בתפקידים אליהם שובצו שירות מורחב של 5 שנים ו-8 חודשים, מתוכם שנתיים ושמונה חודשי שירות חובה ושלוש שנות שירות קבע.
דרישות הקבלה לתוכנית הן גבוהות מן הנדרש לקבלה לפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה.
ציון הבחינה הפסיכומטרית – מעל 650.
ממוצע בגרויות – מעל 100.
סכם טכניוני מצטבר - מעל 88.
בנוסף, החניכים עוברים מיונים אישיותיים ומקצועיים הבוחנים את התאמתם לאופיה של התוכנית וללימודי הנדסה אינטנסיביים.
בנוסף, חניכי התוכנית מלווים על ידי הטכניון ומנהלת התוכנית הנמצאת תחת חיל האוויר.
מפקדי התוכנית הם קצינים בחיל האוויר.
זכאות אוטומטית לקבלת מעונות בטכניון.
רפרנט צמוד בדרגת פרופסור המלווה ומסייע לחניכי התוכנית.
סדנאות, תכנים העשרתיים, ימי עיון וגיבוש חיליים.
תוכנית פיהרמן הייתה תוכנית של מהגרים גרמנים באורוגוואי לפלישת גרמניה הנאצית אל אורוגוואי.
היא נקראת על שם העומד בראשה, ארנולף פיהרמן.
במרכזה של התוכנית עמד ארנולף פיהרמן, אזרח גרמני שהיגר בסוף מלחמת העולם הראשונה לסלטו שבאורוגוואי.
במרץ 1937 פיהרמן נבחר להיות נשיא מרכז התרבות הגרמני-אורוגוואי בסלטו, אשר זה עתה הוקם.
חודשיים לאחר מכן, הוא השתתף בחגיגות המקומיות לכבוד האימפריה האיטלקית שהייתה אז תחת משטרו הפשיסטי של מוסוליני.
בסוף שנות ה-30 הקדיש פיהרמן את רוב זמנו לצילום ואקטיביזם נאצי.
הוא החל להפיץ חוברות תעמולה נאצית אנטישמיות, וזוהה כמנהיג של קבוצה נאצית שפעלה בסלטו ובעיר השכנה קונקורדיה שבארגנטינה.
פיהרמן חשב שאורוגוואי יכולה להפוך לקרש קפיצה לפלישה למדינות שכנות, במיוחד ארגנטינה וברזיל.
לפי התוכנית, חייליו במונטווידאו יתארגנו בשני גדודי ארטילריה ופרשים, שתי פלוגות בקולוניה דל סקרמנטו, פריי בנטו, ריברה וארטיגס ובמקביל גדוד נוסף בסלטו.
עוד פירטה התוכנית כי היהודים, המנהיגים הפוליטיים והבונים החופשיים יירדפו ויושמדו.
לפי התכנון הפלישה הייתה אמורה להסתיים תוך 15 ימים.
כשנודע לממשל באורוגוואי על התוכנית, פיהרמן נעצר בקונקורדיה והועבר לתחקור בבואנוס איירס, כדי לתת הסברים על תוכנית כיבוש נוספת, הפעם בפטגוניה.
משלא נמצא בסיס ראייתי, הוא חזר לאורוגוואי בספטמבר 1941 לבקשת בית המשפט.
שם, הוא העיד על תוכניות הכיבוש של אורוגוואי.
בפברואר 1944 ניתן גזר הדין של הקבוצה בראשותו.
הוא קיבל את העונש הכבד ביותר מבניהם – שנת מאסר.
בנובמבר 1946, לרגל הביקור השנתי בבתי הכלא, שוחררו פיהרמן וחסידיו בשל התנהגות טובה.
תוכנית פובוס הייתה תוכנית חלל סובייטית לחקר כוכב הלכת מאדים וירחיו.
במסגרת תוכנית זו שוגרו גשושיות "פובוס 1" ו-"פובוס 2".
בנוסף למדעני ברית המועצות בתוכנית השתתפו מדענים מצרפת ומדינות נוספות.
תכנון הגשושיות במשרד התכנון לבוצ'קין החל בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 על בסיס גשושיות מדגם "ונרה".
כל גשושית כללה יחידה שהייתה אמורה להישאר במסלול סביב פובוס, יחידת נחיתה ויחידת הנעה.
בגשושיות הותקנו מספר רב של מכשירים (מערכת צילום, ספקטרומטר תת־אדום, טלסקופ, ספקטרומטר על־סגול, מכ"ם, ספקטרומטר מסה ועוד) ובנוסף הותקנו מערכות קשר ובקרה.
הגשושית שוגרה ב-7 ביולי 1988 מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם "פרוטון".
ב-16 ביולי 1988 בוצע תיקון המסלול.
ב-18 באוגוסט ניהול הטיסה עבר ממרכז הבקרה ביבפטוריה למרכז בקרה במוסקבה.
ב-28 באוגוסט לגשושית נשלחה פקודה שגויה.
לאחר גילוי הטעות כל הניסיונות לתקנה לא צלחו.
ב-3 בנובמבר 1988 ניסיונות ליצור קשר עם הגשושית הופסקו.
בשלבים הראשונים של הטיסה הופעל טלסקופ שחקר השמש ובוצעו צילומי רנטגן רבים שהועברו למרכז הבקרה.
הגשושית שוגרה ב-12 ביולי 1988 מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם "פרוטון".
ב-29 בינואר הגשושית עברה למסלול סביב מאדים.
עד למרץ 1989 הגשושית הייתה במסלול סביב מאדים וחקרה את כוכב הלכת.
התקרבות לפובוס ושחרור יחידת נחיתה היו מתוכננים ל-4 באפריל.
אמנם ב-27 במרץ לא התקיים קשר עם הגשושית וכל הניסיונות לחדש את הקשר נכשלו.
ב-15 באפריל 1989 הוכרז על סיום המשימה.
הגשושית ביצע מספר צילומי פובוס והעבירה נתוני מדידות של המכשירים השונים.
אורך התעלות עד ל-30 ק"מ.
רוב התעלות מתחילות במכתש סטיקני שקוטרו כ-10 ק"מ (כשליש מקוטר פובוס עצמו).
לא התגלו סימני מים על פובוס.
תוכנית סן מרקו (באיטלקית:Progetto San Marco הייתה תוכנית לחקר חלל איטלקית במחצית השנייה של המאה ה-20. במסגרת התוכנית שוגרו לחלל 5 לוויינים בעזרת משגרים מתוצרת ארצות הברית.
בכך איטליה הייתה המדינה השלישית שהפעילה אתר שיגור לוויינים וה-5 (אחרי ברית המועצות, ארצות הברית, קנדה ובריטניה) שבבעלותה לוויין.
לואיג'י ברוליו היה רב-סרן בחיל האוויר האיטלקי.
בשנת 1956 הוא מונה לראש יחידת מחקר של החיל.
בתפקיד זה הוא היה אחראי על תוכנית הטילים של החיל.
בשנת 1961 הוא הציע לראש ממשלת איטליה להכין תוכנית לשיגור לוויין עצמאי במסגרת תוכנית לאומית.
בהמשך הוא נפגש עם נציגי ארצות הברית בנושא.
התוכנית אושרה על ידי ממשלת איטליה באוקטובר 1961 ונחתם הסכם עם נאס"א ב-31 במאי 1962. בהתאם להסכם ארצות הברית הייתה אמורה לספק משגר ולאמן צוותים איטלקים בהפעלתו.
איטליה תתכנן ותבנה את הלוויין ותהיה אחריות על השיגור ובקרת טיסה.
השיגור הראשון בוצע ממתקן הטיסות וולופס שבארצות הברית ובוצע על ידי צוות איטלקי לאחר קבלת הדרכה.
יתר השיגורים בוצעו ממרכז החלל לואיג'י ברוליו שהוקם על אסדת קידוח מתגבהת שסופקה על ידי חברת ENI האיטלקית.
היא הוקמה על ידי חוף של קניה.
בשנת 2004 אחריות על האתר הועברה לסוכנות החלל האיטלקית שמו שונה ל"מרכז החלל ברוליו".
הלוויין הראשון "סן מקרו 1" תוכנן ונבנה באיטליה ומשקלו היה 115 ק"ג.
הוא שוגר לחלל בדצמבר 1964. במאי 1962 הוא נפגע מניסוי גרעיני בגובה רב שבוצע על ידי ארצות הברית והפסיק לפעול.
הלוויין "סן מרקו 2" היה הלוויין הראשון ששוגר מ"מרכז החלל ברוליו".
הוא שוגר באפריל 1967 ופעל עד לאוגוסט אותה שנה.
הלוויין "סן מרקו 3" היה הלוויין השלישי שתוכנן ונבנה באיטליה.
הוא פעל עד לנובמבר 1971 וביצע מדידות שונות הקשורות לאטמוספירה.
הלוויין "סן מרקו 4" היה הלוויין הרביעי שתוכנן ונבנה באיטליה.
הוא ביצע מדידות שונות הקשורות לאטמוספירה.
הלוויין "סן מרקו D/L" היה הלוויין החמישי שתוכנן ונבנה באיטליה.
הוא ביצע מדידות שונות הקשורות עם פעילות השמש והשפעתה על האטמוספירה.
כל השיגורים בוצעו על ידי משגר מדגם "סקאוט".
תאריך שיגור חללית תיאור 15 בדצמבר 1964סן מרקו 1 שיגור בוצע ממתקן הטיסות וולופס.
חקר יונוספירה 26 באפריל 1967סן מרקו 2 חקר אטמוספירה 24 באפריל 1971סן מרקו 3 חקר אטמוספירה 18 בפברואר 1974סן מרקו 4 חקר אטמוספירה 25 במרץ 1988סן מרקו D/L חקר אטמוספירה והשפעת פעילות השמש
תוכנית נימבוס הייתה תוכנית שכללה סדרת לווייני לחקר מטאורוליגי.
הלווין הראשון שוגר בשנת 1964. הלוויינים פעלו במסלול מסונכרן-שמש והיו מצוידים בחיישנים ומכשירי מדידה שונים.
הלוויין האחרון בסדרה פעל עד לשנת 1994. טכנולוגיות שפותחו עבור לווייני התוכנית הועברו להמשך ניצול למנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
במהלך הנשים בהתאם להתפתחות טכנולוגית הוחרב מספר מכשירים שהותקנו על הלוויינים.
הלוויין הראשון כלל 3 מכשירים בלבד.
בלוויין האחרון מספר מכשירי מדידה הוכפל.
כל הלוויינים נבנו ב-RCA ושוגרו מבסיס חיל האוויר ונדנברג.
נתונים שהתקבלו מהלוויינים הראשונים אפשרו לשפר באופן משמעותי את איכות חיזוי מזג אוויר.
בין הנתונים החשובים היו נתונים בהקשר לפליטת חום לאטמוספירה.
הדבר אפשר בין היתר לשפר מודלים לחקר התחממות עולמית.
עוד לפני שיגור לווייני "נימבוס" החל חקר שכבת האוזון.
מדידות שבוצעו בעזרת חללית "נימבוס 7" בשנים 1978–1994 אפשרו לנתח השפעת פליטת החומרים השונים על היווצרות הידלדלות שכבת האוזון מאל אנטארקטיקה.
הלוויינים הראשונים מסרו נתונים על שכבת השלג באזור הקוטב.
לוויין "נימבוס 5" מסר נתונים מפורטים על היקף הקרח באוקיינוסים.
לווייני "נימבוס" היו בין הראשונים שנוצלו כמערכת ניווט לוויינית.
יכולת זו נבדקה לעומק במהלך טיסת סולו של שיילה סקוט מעל הקוטב הצפוני בשנת 1971.
תוכנית פולאריס היא תוכנית טיסות חלל פרטיות שהוכרזה ב-14 בפברואר 2022 על ידי היזם ג'ארד אייזקמן.
המשימה הראשונה שלה בשם "השחר" (Polaris Dawn) יצאה לחלל בתאריך 10 בספטמבר 2024. אייזקמן הגה את הרעיון בהתבסס על ניסיונו כמפקד משימת Inspiration4, שהייתה טיסת החלל האזרחית הראשונה.
לביצוע תוכנית פולריס, אייזקמן חבר לחברת SpaceX של אילון מאסק.
התוכנית כוללת שתי משימות שיבוצעו באמצעות החלליות Crew Dragon והחללית סטארשיפ של SpaceX.
כמתוכנן, במשימה הראשונה, החללית Crew Dragon הביאה בשיא השיגור את הצוות למרחק 1,400 קילומטרים מכדור הארץ.
משימת "שחר" Polaris Dawn היא משימת מחקר פרטית של החללית דרגון C207 מדגם דרגון 2 מתוצרת SpaceX.
המשימה שוגרה ב-10 בספטמבר 2024 בשעה 05ף26 בבוקר ונחתה באוקיינוס האטלנטי מול חופי פלורידה ב-15 בספטמבר בשעה 03:36 בבוקר.
סה"כ שהתה בחלל כ-5 ימים.
החללית דרגון 2 שוגרה על גבי משגר (טיל) מדגם פלקון 9 בלוק 5 המיועד לשימוש חוזר, מקייפ קנוורל, פלורידה.
מפקד המשימה היה האסטרונאוט הפרטי ואיש העסקים ג'ארד אייזקמן.
המשימה הביאה את אייזקמן וצוותו שכלל את, סקוט פוטיט, שרה גיליס ואנה מנון, למסלול אליפטי סביב כדור הארץ, שהרחיק אותם עד למרחק 1,400 ק"מ (870 מייל) מכדור הארץ בנקודת האפסיד, הרחוקה ביותר (נקראת גם האפוגיאה) שאסטרונאוטים הגיעו אליה, מאז תוכנית אפולו של נאס"א.
הם עברו דרך חלקים מחגורת הקרינה של ואן אלן כדי לחקור את ההשפעות של קרינת חלל על בריאות גוף האדם.
בהמשך המשימה, בנקודת האפסיד הנמוכה יותר והקרובה יותר לכדור הארץ (נקראת גם הפריגיאה) אייזקמן וגיליס יצאו להליכת החלל המסחרית הראשונה שהסתיימה בהצלחה.
כל אחד מהם שהה מחוץ לחללית במשך כ-10 דקות.
לחללית דרגון 2 אין תא מעבר בין פנים החללית לחלל החיצון.
כך יצא שבזמן הליכת החלל כשחרטום החללית היה פתוח לגמרי גם יתר הנוכחים היו חשופים לריק ולקרינת החלל.
משימתם, בהליכת החלל, הייתה לבחון את הניידות והפונקציונליות של חליפת החלל החדשה EVA מתוצרת SpaceX.
הצוות של Polaris Dawn כלל ארבעה אסטרונאוטים:
תפקיד אסטרונאוט מפקד החללית והמשימה ג'ארד אייזקמן טיסת חלל שנייה טייס סקוט פוטיט טיסת חלל ראשונה מומחית משימה שרה גיליס טיסת חלל ראשונה
המשימה השנייה בתוכנית פולריס תוכננה להתבצע על ידי נאס"א ביוני 2024. ביצוע התוכנית אמור היה לצאת לדרך על בסיס נתונים שיתקבלו ממשימת Polaris Dawn.
שינויים במועדי השיגור של משימת Polaris Dawn גררו שינויים בביצוע משימה II.
על פי התכנית, משימה II עתידה לצאת לדרך באמצעות טיל פלקון 9 בלוק 5 וקפסולת Crew Dragon של SpaceX ו-Polaris.
במשימה זו, משימת צוות המשימה להעלות את טלסקופ החלל האבל למסלול גבוה יותר כדי למנוע ממנו להישרף באטמוספירה.
נכון לספטמבר 2024 טלסקופ החלל האבל מקיף את כדור הארץ בגובה 550 קילומטרים מעל פני האדמה.
משימת תוכנית פולריס השלישית מתוכננת להיות השיגור הראשון של צוות החללית Starship, בהתבסס על מערכת השיגור של SpaceX מהדור הבא.
החל מספטמבר 2024, החללית Starship הוכנסה לבדיקות טיסה מוקדמות והיא צפויה לשאת צוות רק לאחר ביצוע לפחות 100 טיסות מטען מוצלחות לתחנת החלל.
זו אינה דרישה מנדטורית הכרחית.
משימה III תהווה הטיסה האחרונה והסופית ברשימת המשימות של תוכנית פולריס.
המשימה תאריך השגור (UTC) טיל המשגר חללית מסלול צוות סטטוס Polaris Dawn (משימה I) 10 בספטמבר 2024
פלקון 9 בלוק 5 שמותאם לשיגור חוזר.
(C207.3 Resilience) מסלול לווייני נמוך,
בגובהה 1,400 קילומטרים בנקודת האפסיד
הרחוקה ביותר באפוגיאה.ג'ארד אייזקמן, סקוט פוטיט, שרה גיליס ואנה מנון.
שוגר בהצלחה משימה II TBA, טרם פורסם פלקון 9 בלוק 5 דרגון 2 טרם פורסם ג'ארד אייזקמן
שמות יתר הצוות טרם פורסם מתוכנן משימה III טרם פורסם סטארשיפ סטארשיפ טרם פורסם ג'ארד אייזקמן
שמות יתר הצוות טרם פורסם מתוכנן
תוכנית סיוע היא שיטת פעולה הננקטת לרוב מטעם גופים ציבוריים, שמטרתה ליישם מדיניות של הענקת תמיכה לאוכלוסייה נזקקת.
התמיכה עשויה להתבטא בהענקת משאבים חומריים, שירותים, הנחות כספיות או סיוע מקצועי, ומיועדת להקל על התמודדות עם מצוקה, מחסור, פערים חברתיים או מצבי חירום.
תוכניות סיוע נבדלות זו מזו בתחומן, בהיקפן ובאוכלוסיית היעד שלהן.
חלקן פועלות ברמה המקומית, ואחרות ברמה ארצית או בינלאומית.
ישנן תוכניות קצרות טווח שמופעלות בעקבות אסון טבע, מלחמה או מגפה, ולעומתן תוכניות מתמשכות שמטרתן לצמצם פערים חברתיים או לשפר את רווחת האוכלוסייה.
לרוב, מתוקצבות תוכניות הסיוע ומופעלות על ידי ממשלות ורשויות מקומיות, ארגונים בינלאומיים, עמותות וארגוני חברה אזרחית, גופים דתיים או קהילתיים.
מטרות משותפות לתוכנית סיוע רבות הן שיפור איכות החיים של אוכלוסיות מוחלשות, צמצום אי-שוויון כלכלי וחברתי, הגנה על זכויות אדם בסיסיות (כגון ביטחון תזונתי, בריאות וחינוך) וחיזוק סולידריות חברתית.
לתוכניות סיוע כמה מאפיינים נפוצים:
קהל יעד – בדרך כלל תוכניות סיוע פונות לקהל מסוים מאוד, שיכול להיבדל במיקום גאוגרפי, גיל, מצב בריאותי ועוד.
במקרים רבים תוכניות סיוע מוגבלות בזמן – יכול שתוכנית תופעל באופן חד פעמי למשך פרק זמן סופי, או תוכנית שמופעלת לאורך זמן אך השימוש בה על ידי אוכלוסיית היעד מוגבל בזמן.
התקציב של תוכניות סיוע הוא ייעודי, לעיתים דורש אישור תקופתי, כלומר אינו חלק מהתקציב השוטף של הגוף המממן.
תוכניות סיוע לרוב לא דורשות חקיקה.
תוכניות סיוע כרוכות לעיתים ביצירת תדמית ציבורית (סטיגמה) לאלו הנעזרים בהן.
סוגים נפוצים של תוכניות סיוע מעניקים:
חלוקת מזון – תוכניות המספקות מזון לאוכלוסיות מוחלשות.
סיוע בדיור – תמיכה כספית בשכר דירה, מגורים ציבוריים או דיור זמני לנזקקים.
סיוע חינוכי – מלגות, תוכניות תגבור לימודי או חלוקת ציוד לימודי.
סיוע רפואי – מימון טיפולים, ביטוח בריאות מסובסד או שירותים רפואיים חינמיים.
סיוע כלכלי – קצבאות, מענקים, הלוואות בתנאים נוחים או תמיכה אחרת.
סיוע הומניטרי – פעולות חירום במצבי אסון, כגון אספקת מים, מחסה וציוד בסיסי.
בדו"ח של של בית הספר לכלכלה של לונדון נטען כי ב-123 מדינות שנבדקו, משתמשים בתוכניות סיוע כ-2.7 מיליארד בני אדם, מתוכם הוצאו ממעגל העוני 7%.
תוכניות סיוע נתפסות בציבור בדרכים מגוונות, התלויות במידת ההזדהות עם אוכלוסיות היעד, במסרים התקשורתיים סביב התוכנית ובעיצוב המדיניות.
לעיתים נתפסת התוכנית ככלי חברתי חיובי לשיפור הרווחה וצמצום פערים, אך במקרים אחרים כרכיב המעודד תלות, או כנטל תקציבי.
בעוד שחלק מהתוכניות נחשבות כמעין "נדבה", אחרות מוצגות כזכות בסיסית, וההבחנה בין השתיים משפיעה על מידת ההזדהות או הביקורת שהן מעוררות.
גם השיח הפוליטי והתרבות הכללית במדינה משפיעים על מידת הלגיטימציה הציבורית הניתנת לתוכניות כאלה.
אחת הטענות המופנות כלפי תוכניות סיוע היא כי אינן נגישות לציבור הזקוק להן.
טענה נוספת היא כנגד בזבוז משאבים הנובע מחוסר יעילות בהפעלת תוכניות כאלו.
חלקו, למשל, נובע ממידע שגוי המגיע לגופים הציבוריים שכתוצאה ממנו התכנית אינה ממוקדת ביעילות.
תוכנית שליפן הייתה התוכנית האסטרטגית של המטה הכללי הגרמני לניצחון מהיר בחזית המערבית נגד צרפת על מנת להימנע ממלחמה בשתי חזיתות נגד צרפת ורוסיה בחזית המזרחית, במלחמה שעשויה הייתה לפרוץ בתחילת המאה ה-20.
התוכנית קרויה על שם הוגה ומתכננה - אלפרד פון שליפן.
בין השנים 1870-1871 נערכה מלחמת צרפת–פרוסיה שהסתיימה בניצחון פרוסיה.
כתוצאה, הושלם למעשה איחוד פרוסיה והנסיכויות ונוצרה האימפריה הגרמנית.
הצרפתים מנגד, הובסו באופן מפתיע, ואיבדו את חבלי הארץ של אלזס ולורן שעברו לידי הגרמנים.
כתוצאה מן התבוסה המרה שחוו הצרפתים, החלו במטכ"ל הצרפתי להגות ולתכנן תוכניות שונות למלחמה נוספת עם גרמניה.
עם תוכניות אלו ניתן למנות את תוכניות 14, 15 ו-17 של המטכ"ל הצרפתי.
כל תוכניות המטכ"ל הצרפתי יצאו מנקודת הנחה שפלישה גרמנית, אם תבוא, לא תעבור דרך שטח בלגיה, מחשש לפגיעה בנייטרליות של ארצות השפלה.
כתוצאה מהנחת יסוד זו, תכננו הצרפתים לבנות קו מצודות וביצורים חזק לאורך הגבול עם גרמניה.
הם הניחו, שהגרמנים יספגו אבדות כבדות אם ינסו לתקוף את קו הביצורים הצרפתי, ובכך יפתחו את הדרך להתקפת נגד צרפתית צפונה לשטח גרמניה.
הגרמנים מן העבר השני, עסקו גם הם בהכנת תוכניות משלהם.
עובדה זו גרמה למטכ"ל הגרמני לתכנן תוכנית שתתחשב גם ברוסיה כאויב אפשרי מן המזרח.
מן ההתחלה, ייחס שליפן חשיבות גדולה לתנועת האיגוף הרחבה מצפון, אשר תוביל לכיתור פריס מן המערב ועם הזמן החל להקצות יותר ויותר חיילים לארמייה הראשונה - זו שאמורה הייתה להיות המערבית ביותר, או הימנית ביותר מנקודת ראות גרמנית.
עם זאת, תוכנית משופרת של רעיונותיו של שליפן הוכיחה עצמה יעילה באותם שטחים, בכיבוש צרפת ב-1940 (מנשטיין סיכלשניט - Manstein's Sichelschnitt)
תוכנית תלפיות היא תוכנית מצוינות לשירות בצה"ל שמטרתה המרכזית היא גיוס צעירים וצעירות מוכשרים ומצטיינים למערכת הביטחון, והכשרתם לעיסוק בתפקידים מרכזיים במערכי המחקר והפיתוח (מו"פ) הביטחוניים.
יוזמי ההקמה של תוכנית תלפיות היו הפיזיקאים פרופסור פליקס דותן ופרופסור שאול יציב מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
השניים ניסחו מסמך לאחר מלחמת יום הכיפורים, בנובמבר 1974, שכותרתו "הצעה להקמת מכון לפיתוח נשק חדש", הידוע כ-"מסמך הייזום" של תוכנית תלפיות.
הצעתם המקורית הייתה להקנות למתגייסים מחוננים תואר אקדמי בפיזיקה ובמתמטיקה תוך שנתיים, ולאחר מכן לחשוף אותם במהירות לצורכי הצבא באופן בלתי אמצעי.
מספר חודשים לאחר כתיבתו והפצתו של המסמך התכנס דיון מיוחד בנושא ביולי 1975 בראשותו של אחד המדענים המובילים בישראל, פרופ' יובל נאמן.