tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שייר אמר שזה כנראה הרגע המגניב ביותר בחייו.
אובמה המשיך להפתיע בידיעותיו כשאמר ששייר, קייל סינגלר ונולן סמית' שחקני דיוק הם שלישיית הגארדים שקולעים ביחד הכי הרבה נקודות בממוצע ב-NCAA.
שייר הוא השחקן היחידי בהיסטוריה של אוניברסיטת דיוק שקלע 2,000 נקודות, הוריד 500 ריבאונדים, מסר 400 אסיסטים, קלע 250 שלשות וחטף 200 כדורים לפחות בקריירה.
במשך הקריירה הוא שיחק 144 משחקים ברציפות, הכי הרבה בהיסטוריה של האוניברסיטה ביחד עם כריס דוהון.
פרשן ESPN דאג גוטליב סבר בינואר 2010 ששייר "כנראה לא שחקן NBA, אבל יהדותו מאפשרת לו לקבל דרכון ישראלי, והוא יהיה אחד השחקנים הנחשקים מעולם על ידי קבוצה כמו מכבי תל אביב".
דייוויד ת'ורפ, פרשן ESPN ותיק ומומחה לגבי שחקני שנה ראשונה חלק על דעתו של גוטליב.
הוא אמר שרוב קבוצות ה-NBA יוכלו להרוויח משחקן כמו שייר אם ישחק כשחקן שישי.
צ'אד פורד, מומחה הדראפט של ESPN דירג את שייר בתוך 60 הנבחרים בדראפט 2010. כששייר נשאל במרץ 2010 אם הוא ייבחר בדראפט 2010, הוא ענה בביטחון שהוא יכול.
בתחילת אפריל רוב פרשני ה-NBA אמרו ששייר יבחר במקום כלשהו בסיבוב השני, אך מאמנו לשעבר לארי באטלר שאימן גם את אנדרה איגודלה, קוונטין ריצ'רדסון ודוויין וייד אמר: .
עיתון השיקגו סאן-טיימס הביע את דעתו ואמר שפיל ג'קסון וגרג פופוביץ', מאמני לוס אנג'לס לייקרס וסן אנטוניו ספרס אולי יעריכו את יכולותיו של שייר לנוע ללא הכדור, למסור, ולמקם את עצמו כדי למצוא זריקות טובות.
ביוני הוא עבד במחנות טרום-דראפט בעשר קבוצות שונות כשחלק מהן: הלייקרס, הספרס, שיקגו בולס, מילווקי באקס, ניו ג'רזי נטס, יוטה ג'אז, פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס ופיניקס סאנס.
שייר אמר: "ביליתי יותר זמן בשדות תעופה מאשר בקבוצות, אבל זו הזדמנות כה גדולה".
עיתון ה"דאלאס מורנינג ניוז" דיווח במאי 2010 לפי האתר NBADraft.net שקיים סיכוי ששייר ייבחר בבחירה הראשונה של דאלאס מאבריקס בדראפט, הבחירה ה-50 בדראפט כולו.
האתר Bleacher Report צפה ששייר ייבחר בבחירה ה-51 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר, והאתר Yahoo שיער שהוא ייבחר שתי בחירות מאוחרות יותר, הבחירה ה-53 על ידי אטלנטה הוקס.
האתר Draft Express הישווה את תשעה-עשר הקלעים הטובים ביותר לפיו הנבחנים בדראפט, כשהם מתבססים על שיטת סטטיסטיקת הנקודות-לכל-החזקת כדור שנוצרו על ידי חברת טכנולוגיית סינרג'י ספורטס.
נתגלה ששייר הוא היעיל מבין כל הנבדקים.
מאמן דיוק, מייק ששבסקי, אמר ששייר יוכל להיות בחירת סיבוב שני בדראפט, אך הוא אמר: .
למרות כל הציפיות והדיבורים לא נבחר שייר בדראפט 2010 כלל.
ששבסקי הרחיב על מה שאמר לפני הדראפט: "בסיבוב השני של הדראפט, יותר טוב לא להיבחר.
כבר כשהדראפט נגמר, אם אתה מספיק טוב, אתה תוזמן על ידי חמש שש קבוצות, ותהיה לך הזדמנות לבחור עם מי תשחק בליגת הקיץ.
אני אהיה קצת מופתע אם שייר לא יהיה ברשימת השחקנים של קבוצה כלשהי בעונה הבאה".
שייר שיחק בקבוצה מיאמי היט בליגת הקיץ בלאס וגאס.
הוא קלע זריקת ניצחון במשחק הראשון של קבוצתו.
במשחקו השני שהתקיים באמצע יולי הוא קיבל מרפק משחקן גולדן סטייט ווריורס ג'ו אינגלס.
בעקבות זאת הוא סבל מפציעה רצינית שיכלה לשנות את חייו בעינו הימנית.
הוא נזקק לחמישה תפרים כדי לסגור חתך ליד העפעף, עצב הראייה של עינו נפגע ובנוסף הוא סבל מקרע ברשתית.
אחרי שהושבת לכמה זמן חזר שייר למגרשים, ובתחילה שיחק עם רטייה על עינו.
לאחר מכן הוא הרכיב משקפיים כדי להגן עליה.
בינתיים מאמן מכבי תל אביב דייוויד בלאט ניסה להחתים את שייר בקבוצתו המשחקת ביורוליג.
ב-22 בספטמבר 2010 הסכים שייר להצעה מקבוצת ה-NBA לוס אנג'לס קליפרס והגיע למחנה האימונים שלה.
מאמן הקליפרס ויני דל נגרו אמר: .
כשהגיע למחנה של הקליפרס עברו חודשיים מאז הפציעה בעינו, ולמרות זאת, הוא עדיין לא החלים במאה האחוזים.
ב-9 באוקטובר הוא שוחרר מסגל הקליפרס.
ב-17 בפברואר 2011, אחרי שלקח הפסקה מכדורסל כדי להחלים לגמרי מפציעתו, חתם שייר בריו גראנדה ואלי וייפרס מה-ליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הזו היא תחת החסות של יוסטון רוקטס.
הוא חתם בה כשנותרו לעונה 16 משחקים בלבד.
הוא דחה כמה הצעות מקבוצות מעבר לים ומכמה קבוצות אחרות מליגת הפיתוח.
ב-14 במרץ הוא קלע 21 נקודות והוסיף 7 אסיסטים, שיאי קריירה בליגת הפיתוח.
בלילה לאחר מכן הוא שבר את השיאים של עצמו כשקלע 24 נקודות והוסיף 8 אסיסטים.
ארבעה לילות מאוחר יותר הוא שבר את שיא הנקודות שלו בשלישית, כשקלע 27.
ב-15 ביוני 2011 פורסם ששייר קרוב שוב לחתימה במכבי תל אביב.
בנוסף גורם בקבוצה אמר עליו: .
ב-18 ביוני פורסם ששייר חתם לשנתיים במכבי.
בנוסף בחוזה כלול סעיף יציאה לליגת ה-NBA.
מאמן מכבי, דייוויד בלאט, אמר עליו: .
ב-30 באוגוסט הפך שייר לאזרח מדינת ישראל באופן רשמי כשקיבל דרכון ישראלי.
המשחק הרשמי הראשון של שייר במדי מכבי היה במסגרת הליגה האדריאטית.
במשחק זה קבוצתו שיחקה נגד נובו מסטו הסלובנית.
שייר נכנס למשחק לראשונה לקראת סיום הרבע השלישי, וקלע פעמיים מקו העונשין (מתוך שתי הזריקות שזרק).
אלו היו הנקודות היחידות שלו במשחק כולו.
במשחק הבכורה שלו במסגרת גביע ווינר קלע שייר 13 נקודות, במשחק בו הביסה מכבי את ברק נתניה 117 - 66. שייר זכה עם מכבי בגביע הצ'אנס אחרי הניצחון על הפועל חולון.
במשחק זה הוא קלע 3 נקודות בלבד.
במשחק הבכורה של שייר בליגת העל הוא הביס עם מכבי את הפועל גלבוע גליל 95 - 60. במשחק זה תרם שייר לקבוצתו 7 נקודות.
ב-15 בדצמבר 2011 הוא קלע את נקודות הבכורה שלו בליגת היורוליג.
שייר שיחק נגד אנאדולו אפס, וקלע שלוש נקודות (משלשה אחת).
בחודש אפריל 2013 פרש מכדורסל פעיל עקב פציעתו בעינו הימנית, ומונה לעוזר המאמן של מייק ששבסקי באוניברסיטת דיוק.
בעקבות החלטתו של ששבסקי לסיים את הקריירה שלו, מונה שייר ביוני 2021 למאמנה החדש של נבחרת "השדים הכחולים" של דיוק.
על שייר נאמר שהוא "וינר" באופיו, וגם כשהוא לא יצליח לקלוע הוא יוכל לעזור לקבוצתו לנצח בדרכים אחרות.
לשייר יש רמת IQ גבוהה בכדורסל.
בנוסף, הוא אוהב לנהל את המשחק ולהחזיק בכדור, אף על פי שלפעמים לא כרכז.
ידוע כשחקן לא בעייתי, ניתן לאימון ומסתדר עם המאמן.
יותר טוב בעמדת הקלע מאשר בעמדת הרכז.
זורק ללא מאמץ ובאחוזים טובים מאחורי קשת השלוש.
מוסר מעל לממוצע, זורק עונשין מצוין, לא מאבד הרבה כדורים וזז על המגרש בצורה טובה ללא הכדור.
לשייר יש גם חולשות כמו; קושי בהגנה על רכזים מהירים וקלעים חזקים, חלש בצורה פיזית, לא מספיק אתלטי ומתקשה לסיים צעד וחצי.
שייר הושווה מספר פעמים ל"פיסטול" פיט מרוויץ', שנכנס להיכל התהילה של הכדורסל.
שייר הוא בנם של לורי וג'ים.
אביו, ג'ים, הוא בעל החברה תעשיות MCS.
שייר הוא בן הזקונים במשפחתו, ויש לו שתי אחיות; ברוק וג'ן.
שייר הוא יהודי, ושומר מסורת.
נהנה לשחק משחקי וידאו ופוטבול.
הספורטאי המועדף על ידיו הוא דוויין וייד.
שייר הוא מייסד "קרן ג'ון שייר", שהוקמה באפריל 2010. הקרן מקדישה את זמנה כדי לעודד ולפתח את יכולות המנהיגות, המסירות, ההתמדה בקרב הנוער בכל מקום ונתינה לקהילות נזקקות.
אירוע הפתיחה של הקרן התקיים ב-1 במאי 2010, ובו נתרמו 2000 דולר.
3 פעמים חמישיית האול-סטייט באילינוי
2 פעמים שחקן השנה של Gatorade
2 פעמים שחקן השנה של "אילינוי הופס"
שחקן השנה לפי "אילינוי פרפ בולס-איי" ב-2006
שחקן השנה לפי "שיקגו סאן-טיימס" ב-2006
השתתפות במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן (היהודי אמריקני הראשון הנבחר לכך)
מייקל ג'ורדן אול אמריקן ב-2006
אול אמריקן לפי מגזין "Parade"
בקבוצה האולימפית הצעירה של ארצות הברית ב-2006
חמישיית העשור (2000–2009) באילינוי לפי ESPN
נבחר לנבחרת המאה של אילינוימכללה
4 פעמים שחקן השבוע באזור ה-ACC
3 פעמים רוקי השבוע באזור ה-ACC
חמישיית שחקני השנה הראשונה ב-ACC ב-2007
MVP של טורניר ה-ACC ב-2009
פרס ג'ון וודן אול-אמריקן בעונת 2009/2010
שייר הוא יהודי, וב-2006 הוא נבחר להיכל התהילה של הספורט היהודי.
ג'ון שפארד היה זמר ומלחין אנגלי מתקופת הרנסאנס.
בשנת 1554 עתר שפארד, כנראה ללא הצלחה, לתואר דוקטור למוזיקה מאוניברסיטת אוקספורד, בטענה שהוא לומד מוזיקה מזה 20 שנה ו"חיבר שירים רבים".
אם תקופת לימודיו החלה ב-1534, סביר להניח שנולד בעשור השני של המאה ה-16. ב-29 בספטמבר 1543 (יום חג המלאך מיכאל בנצרות) התמנה למדריך מקהלה (Informator Choristarum) במודלין קולג' באוקספורד, שם נשאר עד 1548. בשנת 1552 כיהן כ"אציל הקאפלה המלכותית", משרה שייתכן שהגיע אליה מיד לאחר עזיבת מודלין.
מחקר של דייוויד צ'אד מגלה, שצוואתו של שפארד נכתבה ב-1 בדצמבר 1558 וב-21 בדצמבר נקבר, אף כי נמצא זכאי לקבל מדי שרד להלוויית המלכה מרי ב-13 בדצמבר ואפילו להכתרת אליזבת הראשונה ב-15 בינואר 1559, כנראה משום שלא נודע דבר מותו.
שפארד היה אחד המעולים במלחיני הכנסייה האנגלים בתקופת טיודור, ורק תומאס טאליס משתווה אליו בדורו.
שפארד היה ככל הנראה דמות חשובה בתוכנית של מרי טיודור, לצייד את הקאפלה בפוליפוניה משוכללת לטקס התפילה בנוסח סולסברי, שהרפורמציה ביטלה והמלכה הקתולית השיבה על כנו לאחר עלייתה לכס השלטון.
רוב המוזיקה של שפארד נכתבה לטקס זה.
מתוך חמשת מחזורי המיסה הנהוגים של שפארד ששרדו, ה"מיסה קנטטה" היא יצירת פאר חגיגית, באורך מלא, במסורת של ג'ון טאוורנר, הבנויה ביחידות של פוליפוניה בשישה קולות המתחלפות לסירוגין בפסיפס של פרקי מקהלה למחצה.
המכנה המשותף העיקרי, מלבד קטעי המוטיב הראשוני בראשית של פרק, היא התבנית מתומנת הצלילים, פה-מי-פה-סול-לה-סיb-סול-פה, המופיעה בטנור בנקודות שונות.
מבין ארבעת מחיבורי המיסה בארבעה קולות, "רוח המערב" מבוסס על מלודיה עממית, המהווה גם את הבסיס למחזורי מיסות של ג'ון טאוורנר וכריסטופר טיי.
במוזיקה של שפארד נודדת המלודיה בין הסופרן לטנור.
שני מחזורים אחרים, Be not afraid ו-The Frences Mass, בנויים בחופשיות
ובקונטרפונקט משוכלל; הראשון בשניים נועד לקולות גברים.
"מיסת קנטוס פלאנוס לקול אמצעי" היא יצירה פשוטה הרבה יותר.
בכתב התווים המפושט שלה היא נאמנה למסורת של מוזיקה בסגנון דומה מאת טאוורנר.
היא כוללת "קיריה" (בניגוד לרוב מחזורי המיסה בנוסח סארום) ועושה שימוש בטכניקת חילופים, פרקי קנטוס ופוליפוניה מתחלפים לסירוגין.
שפארד כתב הן מוזיקה פוליפונית לטקסטים הלאטיניים של נוסח סארום הישן, והן מוזיקה לפולחן הפרוטסטנטי החדש.
מוזיקה זו, שחלק ניכר מכתבי היד שלה אבד, חוברה כנראה בתקופת מלכותו של אדוארד השישי.
בתקופה זו, בשנת 1549, יצא לאור ספר של "תפילות בצוותא" (Common Prayer) ועקב כך נוצר צורך במוזיקה ליטורגית לטקסטים אנגליים.
חמישה-עשר מזמורי התפילההאנגליים של שפארד עונים על דרישות המתקנים הפרוטסטנטים לפשטות, למילים ברורות וקליטות ולבסיס מוזיקלי תואם-הברות ברובו הגדול.
ג'ון תומאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 2.06 מ' ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
תומאס נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית.
למד באוניברסיטת מינסוטה בין השנים 1993–1997 ושיחק במדי ה"גולדן גופרס", בה היה הקפטן של הקבוצה והוביל אותה לחצי גמר ה-NCAA בעונת 1996/1997.
ב-1997 נבחר בדראפט ה-NBA כבחירה ה-25 מהסיבוב הראשון בידי קבוצת ניו יורק ניקס, שהעבירה אותו בטרייד לבוסטון סלטיקס.
בעונת 2001/2002 שיחק בעבור Diablos de La Vega מהרפובליקה הדומיניקנית.
ב-2002 שיחק בעבור Xinjiang Flying Tigers המייצגת את העיר אורומצ'י מהליגה הסינית.
בעונת 2002/2003 שיחק בעבור הדקוטה וויזארדס מליגת ה-CBA.
בעונת 2003/2004 שיחק בעבור סנט ז'וזפ ז'ירונה מליגת ה-ACB.
בעונת 2004/2005 שב לשחק ב-NBA במדי המינסוטה טימברוולבס.
במהלך שנת 2005 עבר לממפיס גריזליס.
בעונת 2005/2006 שיחק במדי האטלנטה הוקס.
בעונת 2007/2008 עבר לשחק במדי קולורדו 14' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בינואר 2011 חתם בקבוצת אריס סלוניקי מליגת העל היוונית, ממנה שוחרר במהלך העונה וחתם בהפועל ירושלים עד לתום עונת 2011/2012. בעונת 2012/2013 עבר לשחק במדי Jeonju KCC Egis מדרום קוריאה ובתום העונה פרש מכדורסל מקצועני.
ב-2014 נבחר לשמש כ"מתאם הלאומי" של ליגת ה-"Ultimate Hoops", ליגת כדורסל אמריקאית לשחקנים מבוגרים.
ב-2015 התמנה ל"מנהל האימונים הלאומי" של הליגה הזו.
סר ג'ון ספרו דייוויד תומפסון היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי קנדי שכיהן כראש ממשלת קנדה, הרביעי במניין מאז איחוד קנדה, משנת 1892 ועד מותו.
קודם לכן, למשך תקופה קצרה בשנת 1882, הוא כיהן כראש ממשלת נובה סקוטיה.
תומפסון נודל בהליפקס, נובה סקוטיה.
הוא הוכשר כעורך דין וב-1865 הוסמך.
הוא נבחר לאספת הנבחרים של נובה סקוטיה ב-1877 כמנהיג המפלגה השמרנית.
בשנה שלאחר מכן הוא מונה כתובע הכללי של הפרובינציה, בממשלתו של סימון הולמס, שאותו הוא החליף כראש ממשלת הפרובינציה ב-1882, אך בתפקיד זה הוא כיהן רק חודשיים עד שמפלגתו הובסה בבחירות של 1882 על ידי המפלגה הליברלית של קנדה.
לאחר מכן הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של נובה סקוטיה.
ב-1885 נכנס תומפסון לפוליטיקה הארצית על פי בקשתו האישית של ג'ון אלכסנדר מקדונלד, והוא מונה כשר המשפטים בממשלתו.
במסגרת תפקידו זה הוא היה הכוח המניע מאחורי חקיקתו של החוק הפלילי של קנדה.
ב-1892, בעקבות פרישתו של ג'ון אבוט, מונה תומפסון לתפקיד ראש ממשלת קנדה.
הוא היה הקתולי הראשון בתפקיד זה.
בעת נסיעה לבריטניה ב-1894, לקה תומפסון באופן פתאומי באוטם שריר הלב ומת בגיל 49. הוא היה ראש ממשלת קנדה השני, לאחר מקדונלד, והאחרון עד כה, שמת בעת כהונתו.
תומפסון נולד בהליפקס שבנובה סקוטיה לאביו ג'ון ספרו תומפסון ולאמו שארלוט פוטינגר, משפחה פרוטסטנטית ממוצא אירי.
לפי חלק מהמקורות הוא נולד ב-10 בנובמבר 1845, אך לפי מקורות אחרים הוא נולד ב-1844. עוד בהיותו ילד בלימודים יסודיים החליט שילך למסלול של קריירה משפטית.
אביו של תומפסון לימד אותו שיטת כתיבה בקצרנות עבור תיקים משפטיים.
ג'ון ספרו דייוויד תומפסון, אביו של תומפסון הבן, נפטר בשנת 1867 ובעבור זכרו אימץ תומפסון הבן את שמו האמצעי של אביו; ספרו (Sparrow).
נכון לאותה העת שניים מאחיו ושתיים מאחיותיו של תומפסון נפטרו גם כן.
בגיל 22 היה עליו לפרנס את משפחתו שהייתה בחובות כלכליים, אמו ואחותו נשענו עליו כלכלית.
ב-1870 הוא נשא לאישה את אנני אפלק.
אנני גרה גם כן בנובה סקוטיה בשכונה ליד שכונת מגורי משפחת תומפסון.
במהלך התקופה בה חיזר תומפסון אחרי אנני, הוא נאלץ לכתוב לה את מכתבי האהבה שלו בקצרנות לפי הכתב שלימד אותו אביו, בשל חוסר שביעות רצונם של הוריה של אנני מהרומן.
אנני הייתה נוצרית-קתולית וזמן קצר לאחר חתונתם המיר תומפסון את דתו מפרוטסטנטיות לקתוליות.
חיי המשפחה של תומפסון היו רצופים בטרגדיות.
בת אחת, אנני, מתה בגיל שנה והבן הצעיר, דייוויד, מת בגיל שנתיים.
שני ילדים נוספים מתו בעת לידתם, אך חמישה ילדים נוספים הגיעו לגיל בגרות.
אנני תומפסון הייתה אישה עזת-רצון והייתה לה הרוח שהניעה את אגנס מקדונלד, אשתו השנייה של ג'ון אלכסנדר מקדונלד, לשבת בחזית הקטר של קו הרכבת הקנדית הפסיפית כאשר הם נסעו במסילה בשטח ההררי של קולומביה הבריטית.
קריירה משפטית ותחילת הקריירה הפוליטית
ביולי 1865 הוסמך תומפסון כעורך דין.
בשנת 1871 התערבב תומפסון בפוליטיקה הפרובינציאלית של הליפקס ובמהרה הוכיח עצמו להיות אדם פעלתן.
תומפסון פעל להעניק פרשנות מסוכמת עבור כלל חוקי המנהל הפוליטי של הליפקס והסדיר פרשנות כוללת עבור הצ'ארטר החוקי של מנהל העיר.
בין השנים 1878 – 1882 הוא כיהן כתובע הכללי של ממשלת פרובינציית נובה סקוטיה בראשותו של סימון הולמס.
לזמן קצר בשנת 1882 הוא כיהן כראש ממשלת הפרובינציה, אך ממשלתו הובסה בבחירות שהתקיימו באותה שנה.
תומפסון היה תמיד אדם שנרתע מהחיים הפוליטיים ולכן החליט לשוב לקריירה משפטית.
בבית המשפט העליון של נובה סקוטיה
לאחר התפטרותו מהממשלה מונה תומפסון מיד כשופט בבית המשפט העליון של נובה סקוטיה על ידי ראש ממשלת קנדה, סר ג'ון אלכסנדר מקדונלד.
בתפקידו זה הוא הועיל מאוד בייסוד בית הספר למשפטים דלהוסי ב-1883, שם הוא לימד בשנים הראשונות לקיומו של המוסד.
היה זה באותה העת שראש הממשלה מקדונלד החל בניסיונותיו להביא את תומפסון אל הממשלה.
תומפסון, הודות לגילו הצעיר, יכול היה לשמש כמשקל נגד של המפלגה השמרנית לעומת וילפריד לורייה, מנהיגה הכריזמטי הצעיר של המפלגה הליברלית.
תומפסון עם זאת היה קתולי לעומת הרוב הפרוטסטנטי שהנהיג את המפלגה השמרנית בעת שההפרש הדתי השפיע רוב הזמן על הדעות הפוליטיות.
נוסף על כך, עובדת מוצאו בנובה סקוטיה; אחת מהפרובינציות לחופי האוקיינוס האטלנטי, הקשתה על השגת תמיכה ציבורית והצבעות מקוויבק ואונטריו עבורו.
ב-1885, לאחר כמה ניסיונות כושלים, עלה בידו של מקדונלד לגייס את תומפסון לפעילות בממשל הפדרלי באוטווה.
באופן כללי העריך מקדונלד את תומפסון, והעיר, "התגלית הגדולה ביותר שלי הייתה תומפסון".
הוא גם אמר עליו בחיבה: "תומסון חובב סאטירה יתר על המידה ויש בו יתר על המידה מתכונותיו של איש נובה סקוטיה".
על כל פנים, עליית כוחו של תומפסון בממשלה הייתה ככל הנראה בשל השפעתה של לידי אברדין, רעייתו של המושל הכללי, הלורד אברדין ובשל החסות שהעניק לו מקדונלד.
ליידי אברדין העריצה את תומסון והרבתה לכתוב עליו ביומנה.
בספטמבר 1885 הושבע תומפסון כשר המשפטים של קנדה ובאוקטובר הוא זכה במושב בפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אנטיגניש.
מקדונלד שלח את תומפסון, ביחד עם צ'ארלס טאפר, אל וושינגטון די.
בארצות הברית במטרה להגיע להסדר עם הממשלה האמריקאית על זכויות דיג באוקיינוס האטלנטי.
בסופה של הפרשה, איפה שהצליח להביא להסכם שהיטיב עם קנדה, ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת העניקה לו תואר אבירות על שירותו עבור קנדה והאימפריה הבריטית בכלל.
מעורבותו ועמדתו בפרשת לואי ריאל
כאשר הגיע תומפסון לאוטווה, היה משבר לואי ריאל בשיאו.
שאלת אופן הטיפול בריאל, שנדון למוות בתליה על הנהגת המרד הצפון-מערבי , הייתה כעת בתחום אחריותו של תומפסון.
על אף שתומפסון היה חולה וסבל מאבנים בכליות בעת הוצאתו להורג של ריאל, הוא נשא את הנאום החשוב הראשון שלו בפרלמנט במהלך הדיון בו נטען שמי שמעודד קנדים לפעול נגד מדינתם לא יכול להימלט מעונש.
הנאום עשה רושם וסייע להגברת האהדה הציבורית כלפי תומפסון ועד מהרה הוא היה לאחד ממנהיגיה המובילים של ממשלת השמרנים.
תומפסון היה השר האחרון שראה את מקדונלד לפני שזה לקה בשבץ מוחי במאי 1891. בעקבות מותו של מקדונלד שבוע לאחר מכן, התחולל משבר ממשלתי.
המושל הכללי, הלורד סטנלי מפרסטון, פנה לתומפסון וביקש ממנו להרכיב ממשלה, אך תומפסון דחה את ההצעה בשל האפליה הדתית שהייתה נהוגה אז כלפי מחזיקי האמונה הקתולית, שאליה הוא המיר את דתו עם נישואיו.
תומפסון המליץ על ג'ון אבוט שבסופו של דבר מונה לתפקיד.
הישגיו של תומפסון כשר המשפטים כללו גם את חקיקתו של ספר החוק הפלילי הראשון של קנדה.
שנה לאחר מכן, בדצמבר 1892, כאשר אבוט פרש, מונה תומפסון במקומו כראש הממשלה.
הוא המשיך להחזיק בתפקיד התובע הכללי ושר המשפטים במקביל לכהונתו כראש הממשלה.
תומפסון כמעט והצליח לצרף את ניופאונדלנד אל האיחוד הקנדי, אך פרובינציה זו הצטרפה רק ב-1949.
את נאומו החשוב הראשון כראש הממשלה נשא תומפסון בינואר 1893 בטורונטו ובו הוא סקר את סוגיות הסובלנות ואת הלאומיות הקנדית בהקשר לנאמנות לכתר הבריטי.
באותה עת, היה תומפסון מוטרד בנוגע לאפשרות של סיפוח קנדה על ידי ארצות הברית, יעד שבתוך קנדה לחצו לביצועו אנשי "אגודת האיחוד הקונטיננטלי" (Continental Union Association), קבוצה של ליברלים מאונטריו ומקוויבק.
על אף דאגתו, הבין תומפסון בסופו של דבר שהקנוניה להפוך את קנדה לחלק מארצות הברית הייתה מוגבלת רק למיעוט קטן ורעשני בשורות מפלגת האופוזיציה.
במרץ 1893 נסע תומפסון לפריז, צרפת, כאחד מחברי חבר השופטים שמונה ליישב את המחלוקת על ציד כלבי הים בים ברינג, שהתגלעה בין ארצות הברית לבין בריטניה, שאז עדיין ניהלה את ענייני החוץ של קנדה.
אירועים בולטים נוספים שאירעו במהלך כהונתו של תומפסון כראש הממשלה היו הורדת המחירים ושאלת החינוך במניטובה ובטריטוריות הצפון-מערביות, שם התנהל ויכוח רציני בנוגע לתפקידי הניהול של קתולים ופרוסטסטנטים במערכת החינוך.
סוגיית החינוך בטריטוריות הצפון מערביות נפתרה בסופו של דבר על פי גישתו של תומפסון, אך פתרון זה הגיע רק לאחר מותו.
ב-12 בדצמבר 1894 מת ג'ון תומפסון באופן פתאומי מאוטם שריר הלב.
הוא היה אז בן 49 והספיק לכהן כראש הממשלה שנתיים בלבד.
הוא שהה אז בטירת וינדזור, בבריטניה, שם מינתה אותו המלכה ויקטוריה כחבר במועצה המלכותית זמן קצר לפני מותו.
מצבו הבריאותי של תומפסון התדרדר במהלך התקופה בה כיהן בתפקידיו השונים באוטווה.
בסוף חייו הוא ללא ספק סבל מעודף משקל והוא תמיד העמיס על עצמו יתר על המידה במילוי תפקידיו.
תומפסון היה אחד משני ראשי ממשלת קנדה שמתו בעת כהונתם (הראשון היה ג'ון אלכסנדר מקדונלד) והראשון מבין שלושה ראשי הממשלה שמתו מחוץ לקנדה (השניים האחרים היו צ'ארלס טאפר וריצ'רד בדפורד בנט).
לאחר טקס הלוויה שנערך לו על ידי המלכה בבריטניה, הועבר ארונו של תומפסון לקנדה על סיפון הסיירת הממוגנת אה"מ "בלנהיים" (HMS Blenheim) שנצבעה בצבע שחור לרגל האירוע.
ב-3 בינואר 1895 נקבר תומפסון בבית הקברות הצלב הקדוש בהליפקס.
על אף התפקידים רמי המעלה שכיהן בהם, לא הותיר תומפסון אחריו נכסים רבים, ולפיכך הקצה הפרלמנט קרן שנועדה לתמיכה באלמנתו ובילדיו.
חברת הפרלמנט הקנדי, מרגרט מיטצ'ל, שמתה ב-2017, הייתה ככל הנראה אחרונת צאצאיו של תומפסון.
ב-1870 נשא תומפסון, אז עורך דין צעיר, לאישה את אנני אפלק, בתם של ג'ון אפלק ושל רעייתו, קתרין סאונדרס מהליפקס.
לזוג נולדו תשעה ילידים, שמתוכם רק חמישה הגיעו לבגרות.
לאחר התאלמנותה הוקמה קרן לקיומם של אנני וילדיה.
המושל הכללי, הלורד אברדין, דאג לחינוכם של הילדים.
יחד עם הליידי אברדין ייסדה אנני תומפסון את מועצת הנשים הלאומית של קנדה וכיהנה כאחת מנשיאותיה.
היא גם שימשה כנציבת מסדר האחיות הוויקטוריאני.
מייג'ור גנרל ג'ון שרימפטון היה מושל גיברלטר מה-24 בדצמבר 1704 ועד ל-24 בדצמבר 1707.
שרימפטון מונה למייג'ור במשמר הגרנדירים.
בשנת 1693, במהלך מלחמת תשע השנים, הוא נפצע בקרב לאנדן שהתרחש בפלנדריה.
בשנת 1701 נבחר לפרלמנט של אנגליה מטעם מחוז וויטצ'רץ'.
בשנת 1704, לאחר שגיברלטר נכבשה על ידי צי אנגלי-הולנדי במלחמת הירושה הספרדית, גבר האיום עליה מצד כוחות ספרדיים-צרפתיים שרצו לשוב ולשלוט בה.
ב-9 באוקטובר 1704 הטיל כוח צרפתי-ספרדי מצור על גיברלטר; למעלה מ-7,000 חיילים ספרדים וצרפתים צרו על כ-2,000 מגינים בריטים והולנדים הנאמנים לקרל השישי.
בדצמבר של אותה השנה פיקד שרימפטון על תגבורת של 2,200 חיילים בריטים והולנדים שנשלחו לגיברלטר בדרך הים, במטרה לתגבר את חיל המצב של גיברלטר בכח אדם, מזון ותחמושת.
שרימפטון היה המושל בפועל של גיברלטר באותה התקופה, על אף שמונה רשמית לתפקיד רק ב-1705. ב-31 במרץ נכשלה המתקפה הצרפתית-ספרדית, והמרשל דה טסה הצרפתי נאלץ להפסיק את המצור על גיברלטר.
ב-1705 מינה קרל השישי רשמית את שרימפטון, בעצתה של אן, מלכת בריטניה, למושל גיברלטר.
שרימפטון נותר בתפקיד עד ה-24 בדצמבר 1707, אז הוחלף על ידי מייג'ור גנרל רוג'ר אליוט.
ג'ון ת'ון הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
מכהן כסנאטור מטעם מדינת דקוטה הדרומית מ-2005, קודם לכן כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בנובמבר 2024 נבחר למנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט שיתכנס בינואר.
הוא נבחר בהצבעה חשאית על ידי חברי הסנאט הרפובליקנים שיכהנו בקונגרס ה-119.
ת'ון נולד בעיר פיר שבדקוטה הדרומית וגדל בעיירה מורטו.
ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת ביולה בקליפורניה וב-1984 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרום דקוטה.
שימש עוזרו של הסנאטור ג'יימס אבדנור בוושינגטון ולאחר מכן כעוזרו של אבדנור בעת שכיהן כמנהל הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים.
ב-1989 שב לדרום דקוטה ומונה למנכ"ל המפלגה הרפובליקנית במדינה.
ב-1991 מונה למנהל שירותי הרכבת במדינת בדרום דקוטה וב-1993 למנהל איגוד הרשויות המוניציפליות במדינה.
ב-1996 התמודד ונבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא נבחר לתפקיד שוב ב-1998 וב-2000. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2003. בנובמבר 2002 התמודד לסנאט של ארצות הברית, הוא הפסיד לסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, טים ג'ונסון בפער של 524 קולות (0.15%).
ב-2004 התמודד שוב לסנאט, הפעם מול הסנאטור המכהן טום דאשל שהיה מנהיג המפלגה הדמוקרטית בסנאט.
ת'ון ניצח בבחירות ברוב של 50.6% והושבע לתפקידו בינואר 2005. בנובמבר 2010 נבחר לתקופת כהונה נוספת, מבלי שהוצב מועמד מולו בבחירות בשל הפופולריות הרבה לה זכה וב-2016 נבחר לכהונה שלישית רצופה.
הוא כיהן בסנאט כיו"ר ועדת המסחר, המדע והתחבורה, כחבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות וחבר בוועדת הכספים.
בנוסף הוא כיהן כראש ועידת חברי הסנאט הרפובליקנים, התפקיד השלישי בחשיבותו בסיעה לאחר מנהיג הסיעה והמצליף.
ב-3 בינואר 2019, עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, החל לכהן כמצליף מפלגת הרוב.
ב-13 בנובמבר 2024 נבחר על ידי חברי הסנאט הרפובליקנים למנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט.
כסנטור, ת'ון תמך בחוק איסור החרם על ישראל.
באוקטובר 2024, במלאת שנה לטבח שבעה באוקטובר, פרסם הצהרת תמיכה בישראל: "ארצות הברית צריכה לעמוד בחוזקה לצד ישראל כשהיא מתמודדת עם אויבים מכל צד שמאיימים על קיומה".
בנובמבר 2024 כתב: "אם בית המשפט הבינלאומי בהאג והתובע שלו לא יבטלו פעולותיהם המקוממות והבלתי חוקיות לממש צווי מעצר נגד בכירים ישראליים...הסנאט צריך להעביר מיד חקיקת סנקציות..."..
בהמשך הצהיר ""תחזיקו מעמד, התגבורת בדרך.
הסנאט שלנו יעמוד תמיד לצידכם".
ת'ון נשוי ואב לשתי בנות.
ג'ון אדוארד ת'או CBE היה שחקן אנגלי.
הוא הופיע במגוון תפקידים בטלוויזיה, בתיאטרון ובקולנוע.
הסדרות הפופולריות ביותר בהן כיכב היו "המפקח מורס", "Redcap", "היחידה", "Home to Roost" ו"קוואנה QC".
ת'או נולד בלונגסייט שבמנצ'סטר להורים ממעמד הפועלים, דורותי (שם נעורים אבלוט) וג'ון שהיה נהג משאית.
ילדותו הייתה קשה, אמו נטשה אותם כשהיה בן 7, והוא ראה אותה שוב רק אחרי 12 שנים.
אחיו הצעיר, ריימונד סטיוארט "ריי" היגר לאוסטרליה באמצע שנות השישים של המאה העשרים.
ת'או גדל בגורטון ובבורנייג' ולמד בבית ספר תיכון לבנים דיוסי .
בגיל 16 נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) והיה חבר ללימודים של השחקן טום קורטני.
הופעת הבכורה של ת'או בתיאטרון הייתה זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו ב-RADA במחזה "A Shred of Evidence" שהוצג ב"ליברפול פלייהאוס", ובעקבותיו חתם על חוזה עם התיאטרון.
התפקיד הראשון ששיחק בקולנוע היה בשנת 1962 בסרט "בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים" בכיכובו של טום קורטני.
באותה שנה הופיע על הבמה לצדו של סר לורנס אוליבייה במחזה "Semi-Detached" מאת דייוויד טרנר.
בשנים 1963 ו-1964 השתתף במספר פרקים בסדרת המשטרה "Z-Cars" של ה-BBC בתפקיד בלש שעזב את המשטרה.
מ-1964 ועד 1966 כיכב בשתי עונות של הסדרה "Redcap", הפקה של "ABC Weekend Television" ושל ITV, בתפקיד שוטר צבאי קשוח, סרג'נט ג'ון מאן.
ת'או הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "הגומלים".
ב-1967 שיחק בסדרה "Inheritance", הפקה של "גרנדה TV" ו-ITV לצדם של ג'יימס בולאם ומייקל גודליף .
עוד שיחק במחזות טלוויזיה כמו "The Talking Head", ובפרקים אחדים בסדרה "Budgie" לצדו של אדם פיית' .
ת'או זכור בעיקר בזכות שני תפקידים: האחד הבלש הקשוח ג'ק ריגן בסדרת הטלוויזיה "היחידה" (1975–1978), של תיימז טלוויז'ן ו-ITV (ועוד שני סרטי קולנוע), שביססה אותו ככוכב בבריטניה.
התפקיד השני הוא של הבלש השקט, המכונס בתוך עצמו, והמשכיל בסדרה "המפקח מורס" (1987–1993, וסרטי ספיישל מהשנים 1995–1998 ו-2000).
ת'או היה בן 32 בלבד כשלוהק לסדרה "היחידה" אף על פי שרבים מהצופים חשבו שהוא מבוגר יותר.
ב-1981 הוקדשה לת'או תוכנית "אלה הם חייך".
המנחה אימון אנדרוז הפתיע אותו במבואה של התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
לצדו של סמל הבילוש לואיס (בגילומו של קווין וייטלי), הפכה דמותו של מורס לדמות קאלט - עם אהבתו למוזיקה קלאסית, מכונית היגואר שלו ושטף המלנכוליה.
ת'או היה מורס באופן מוחלט, ממורמר, אוהב תשבצים, שיכור, מעט אנטי-פמיניסט וקפדן בנושאי דקדוק.
הסדרה "המפקח מורס" הייתה לאחת מסדרות הטלוויזיה האהובות ביותר.
18 מיליון איש צפו בבריטניה בשלושת הפרקים האחרונים ששודרו בשנת 2000. צופים מרחבי העולם נהנו מהסדרה במשך השנים.
ב-1999 זכה ת'או בפרס "השחקן הפופולרי ביותר" של הטלוויזיה הלאומית, וזכה בפרס באפט"א על הופעתו בתפקיד מורס.
לקהל בארצות הברית הוא מוכר מסדרת "המפקח מורס" וכן מהסדרה "שנה בפרובאנס" של ה-BBC לצדה של לינדזי דאנקן.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הרבה ת'או להופיע בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית ושל התיאטרון המלכותי הלאומי.
הוא שיחק במספר סרטים של הבמאי ריצ'רד אטנבורו בהם "זעקה לחופש" , בו גילם את דמותו של ג'ימי קרוגר, שר המשפטים הדרום אפריקאי.
על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
עוד הופיע בסרט "צ'אפלין" לצדו של רוברט דאוני ג'וניור.
ת'או הופיע בעיבוד לספר "Goodnight Mister Tom" מאת מישל מגוריאן , שזכה ב-1999 בפרס "הדרמה הפופולרית ביותר" של הטלוויזיה הלאומית.
בספטמבר 2006 נבחר ת'או על ידי הציבור הרחב במקום השלישי בסקר "הכוכבים הגדולים של הטלוויזיה".
ב-27 ביוני 1964 התחתן ת'או עם סאלי אלכסנדר, פעילה פמיניסטית ומנהלת במה, ואחר כך פרופסור להיסטוריה ב"גולדסמית', אוניברסיטת לונדון".
בני הזוג התגרשו אחרי ארבע שנות נישואים.
ב-1969 פגש ת'או את השחקנית שילה הנקוק כששיחקו במחזה "So What About Love".
היא הייתה אז נשואה לשחקן אלכסנדר "אלק" רוס, וכאשר ת'או הצהיר על אהבתו, היא לא הייתה מוכנה לנהל פרשת אהבים.
אחרי מות בעלה (מסרטן הוושט) התחתנו ת'או והנקוק ב-24 בדצמבר 1973 בסיירנססטר, והיו נשואים עד למותו ב-2002 (גם הוא נפטר מסרטן הוושט).
לת'או היו שלוש בנות (שלושתן הן שחקניות): אביגיל היא בתו מנישואיו הראשונים לסאלי אלכסנדר, ג'ואנה היא בתו מנישואיו לשילה הנקוק, והוא אימץ את בתה של שילה הנקוק מנישואיה הראשונים לאלק רוס.
הבת, מלאני ג'יין שינתה את שם משפחתה מרוס לת'או.
ת'או היה סוציאליסט מסור ותמך כל חייו במפלגת הלייבור.
במרץ 2003 הוענק לו תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית על ידי המלכה אליזבת השנייה.
בספטמבר 2003 נבחר ת'או במקום השלישי אחרי דייוויד ג'ייסון ומורקמב ווייז בסקר "50 הכוכבים הגדולים בטלוויזיה בחמישים השנים האחרונות".
כמי שהיה שתיין כבד, עד שהפסיק לשתות ב-1995, ומעשן כבד מגיל 12, אובחן ת'או ביוני 2001 כסובל מסרטן הוושט.
הוא טופל בכימותרפיה בתקווה לגבור על המחלה, ובתחילה נראה שהוא מגיב היטב לטיפול, אבל קצת לפני חג המולד של שנת 2001 נאמר לו שהסרטן התפשט.
ת'או נפטר ב-21 בפברואר 2002, שבעה שבועות אחרי יום הולדתו ה-60, ויום אחרי שחתם על חוזה חדש עם ITV.
בתקופה זו חי בבית בכפר בקרבת לקינגטון ושרסטון במחוז וילטשייר.
גופתו נשרפה בווסטרלי שבדרום גלוסטרשייר בטקס פרטי.
ב-4 בספטמבר 2002 נערכה אזכרה בכנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר ונכחו בה 800 איש בהם הנסיך צ'ארלס, לורד אטנבורו, סר טום קורטני ושרי בלייר.
1978 - פרס הקולנוע הבריטי של איבנינג סטנדרד - השחקן הטוב ביותר על "היחידה!"
1990 - פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסדרה "המפקח מורס"
1993 - פרס האקדמיה הבריטית לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסדרה "המפקח מורס"
1994 - CBE מפקד מסדר האימפריה הבריטית
1995 - פרס "Aftonbladet TV Prize" השוודי לשחקן הזר הטוב ביותר
1994 - פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן הפופולרי ביותר על "המפקח מורס"
1998 - פרס "Special Recognition" לשחקן הפופולרי ביותר על "המפקח מורס"
1999 - פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן הפופולרי ביותר על "Goodnight, Mister Tom"
2001 - פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן הפופולרי ביותר על "המפקח מורס"
1988 - פרס האקדמיה הבריטית לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה בסרט "זעקה לחופש"
1991 - פרס האקדמיה הבריטית לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב"המפקח מורס"
1992 - פרס האקדמיה הבריטית לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב"המפקח מורס"
2000 - פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן הפופולרי ביותר על תפקידו ב-"Monsignor Renard"
2002 - פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן הפופולרי ביותר על "Buried Treasure"
ג'ון תומסון השלישי הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות היבשה של נאט"ו.
ב-1986 סיים לימודי תואר ראשון באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס כקצין לצבא.
הוכשר כקצין ארטילריה ושירת כמפקד מחלקת תותחים, סגן מפקד סוללה ומפקדת מחלקת סיוע בגדוד השישי של רגימנט הארטילריה ה-41. הרגימנט השתייך לדיוויזיית החי"ר השלישית שהוצבה בגרמניה המערבית.
לאחר מכן שירת במטה רגימנט הפרשים המשוריין השני בנירנברג.
בשנים 1992–1994 פיקד על סוללה בגדוד הרביעי של רגימנט הארטילריה ה-29 השייך לדיוויזיית השריון הראשונה.
בתפקידו הבא שירת כמדריך צוערים בווסט פוינט.
בשנים 1998–2003 שירת במגוון תפקידים בדיוויזיית החי"ר הרביעית.
ב-2003 מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט הארטילריה הרביעי ושירת בתפקיד עד 2005. לאחר מכן שירת במטות המשולבים.
במאי 2007 מונה לעוזרו של מפקד הקורפוס הרב-לאומי בעיראק, בהמשך שירת כראש קבוצת היוזמה של מפקד הכוח הרב-לאומי בעיראק.
בשנים 2009–2011 פיקד על חטיבת האש ה-41 של דיוויזיית הפרשים הראשונה.
בתפקידו הבא שימש עוזרו של ראש מטה צבא ארצות הברית, ריימונד אודיירנו.
באפריל 2013 מונה לסגן מפקד דיוויזיית החי"ר הרביעית.
ביולי 2014 מונה למפקד הצוערים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
בינואר 2016 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2017. באוקטובר 2017 מונה לסגן מפקד הקורפוס השלישי.
באוגוסט 2018 מונה למפקד הכוח היבשתי של נאט"ו.
הוא פרש מהשירות הצבאי ב-2020.
תומסון בעל תואר שני מאוניברסיטת לונג איילנד, הוא בוגר מכללת המלחמה של הצבא ושימש עמית במכון לפוליטיקה עולמית.
ג'ון שלג הוא דמות בדיונית בסדרת ספרי הפנטזיה האפית "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר.
מרטין, ובסדרת הטלוויזיה המצליחה "משחקי הכס", המבוססת על סדרת הספרים.
ג'ון שלג משמש כנקודת תצפית בסיפור – כלומר: פרקים רבים מסופרים מנקודת מבטו.
ג'ון שלג מאופיין כאיש של כבוד, ישר והגון, בעל מידות טובות, אמיץ ולוחם מעולה.
מוצאו האמיתי של ג'ון שלג מהווה חלק חשוב בעלילה.
שלג נודע לקוראים כממזרו של נד סטארק, ופעמים רבות משמש כנקודת תצפית בסיפור.
סטארק מחנך את ג'ון למידות טובות, כבוד ויושרה וכן מאמן אותו בלחימה וסיוף.
בשל חינוך זה ג'ון מתגלה כלוחם מעולה ואמיץ, ורוכש את הערכתם של האנשים הסובבים אותו.
כאשר אדארד נשלח למעלה מלך, ג'ון אינו יכול להתלוות אליו בשל היותו ממזר, לכאורה, וקייטלין אשת אדארד, אינה מסכימה שיישאר בווינטרפל תחת חסותה.
משמר הלילה הוא מסדר צבאי עתיק יומין ששומר על החומה המפרידה בין וסטרוז ל"האחרים" והשבטים הפראיים שבצפון.
בתקופה שג'ון מצטרף למשמר הלילה קרנו ירדה והוא משמש בעיקר מקום מפלט לפושעים, אנשים שנענשו ובנים לא רצויים.
במשמר הלילה ג'ון מפגין יכולות טובות והוא נבחר להיות משמשו ונושא כליו של מפקד המשמר ג'אור מורמונט.
הוא מתיידד עם סאמוול "סאם" טארלי, נער שמן ורכרוכי אך חכם, טוב לב ויודע קרוא וכתוב.
אחרי שהוכיח את עצמו מעניק לו מפקד המשמר ג'אור מורמונט את החרב "ארך-טפר" (Longclaw) שחושלה מפלדה ואלריאנית ועל ניצבה חקוק פסל ראש זאב בלהות.
בהמשך הצטרף ג'ון לחדירה עמוקה לארץ שמעבר לחומה יחד עם מספר סיירים מובחרים, אותם הוביל אחד מהסיירים המובחרים במשמר, קהורין החצי-יד.
במהלך הסיור מבצע ג'ון פשיטה עם סייר נוסף על עמדת תצפית של אנשי הפרא, הורג אחד מהם וחס על אחרת, אשת פרא אדומת שיער בשם ייגריט.
כאשר הסיור מתגלה ואנשיו נרדפים בידי אנשי הפרא, פוקד החצי-יד על ג'ון לרגל אחרי אנשי הפרא ולעשות כל דבר שיבקשו ממנו.
כשג'ון מבקש מאנשי הפרא להצטרף אליהם הם פוקדים עליו להרוג את קהורין החצי-יד כדי להוכיח את נאמנותו.
לאחר מכן ג'ון נלווה אליהם בתור לוחם, תוך כדי כך שהוא מנסה לגלות את הנשק הסודי אותו הפראים מחפשים בצפון, ובו ישתמשו נגד משמר הלילה.
אנשי הפרא פוקדים עליו לעזור לכבוש את החומה, וכשג'ון מוצא את ההזדמנות לכך הוא בורח מאנשי הפרא והולך אל החומה.
הוא מגלה שדברים רבים השתנו, שמפקד משמר הלילה נהרג וכמוהו רבים אחרים.
למזלם של אנשי משמר הלילה המלך סטאניס בא לעצור את אנשי הפרא עם צבאו.
הוא מבקש ממנו שיתן לו להפוך אותו משלג לסטארק, ושימונה למושל ווינטרפל בתמורה לכך שיעזור למלך סטאניס, יישבע לו אמונים ויאמץ אליו את דתו.
בעוד שג'ון מתלבט האם לקבל את הצעה מתקיימות הבחירות לתפקיד הלורד המפקד החדש.
חברו של ג'ון, סאם טארלי, משקיע את כל מאמציו בכך שג'ון יבחר והדבר אכן מצליח.
ג'ון מקבל החלטות מהפכניות בהיותו הלורד המפקד.
בגלל הפחד מה"אחרים" - המתים המהלכים בחורף - החליט ג'ון להכניס את כל שאריות צבא הפראים לחומה ולשכן אותם במוצבים הריקים שלאורך ה"חומה" ולהילחם יחד ב"אחרים".
חלק מאנשי "משמר הלילה", שהמלחמה בפראיים הייתה טבועה בהם, התקשו לקבל את החלטותיו.
בסופו של דבר ג'ון נדקר בידי כמה מאנשיו.
נכון לדצמבר 2018 וטרם יציאת הספר השישי, לא ידוע מה עלה בגורלו בסדרת הספרים.
במהלך הסדרה מתגלה כי ג'ון שלג הוא למעשה בנם של ליאנה סטארק, שנועדה לרוברט באראתיאון, וראיגאר טארגאריין לו נישאה בחשאי והרתה לו, אך בעונות הראשונות הוא נודע כממזרו של אדארד סטארק, אחיה של ליאנה, מקשר מחוץ לנישואין, לכאורה.
המעשה הנאצל של אדארד הציל את ג'ון מחרון אפו של רוברט מלך שבע הממלכות.
בעונה השישית של הגרסה הטלוויזיונית הוא מוחזר לחיים על ידי מליסנדרה, הכוהנת האדומה של אל האור.
הוא פורש ממשמר הלילה, פוגש את סאנסה וביחד הם משתלטים בחזרה על ווינטרפל.
אחרי שחרור ווינטרפל הוא מוכתר למלך הצפון.
הוא יוצא לדרגונסטון במטרה לגייס את דאינריז טארגאריין למאבק ב"הלכים הלבנים" אחרי שלמד שברשותה שלושה דרקונים יורקי-אש ומאגר עצום של זכוכית דרקון.
כדי לשכנע את דאינריז ואת סרסיי לאניסטר לסייע לו ג'ון שלג מוביל משלחת לוחמים וסיירים הכוללת את טורמנד מנהיג הפראים, "כלב הציד" סנדור קלגיין, ז'ורה מורמונט וגנדרי (בנו הממזר של רוברט באראתיאון) על מנת ללכוד את אחד מהזומבים של "ההלכים הלבנים" ולהציגו בפני המלכות דאינריז וסרסיי לאניסטר.
הם מצליחים ללכוד אחד מהם אך נקלעים למארב של מאות זומבים.
הם נחלצים ברגע האחרון הודות לדאינריז, שבאה רכובה עם שלושת דרקוניה.
במהלך הקרב נהרגים מספר מחברי המשלחת ואחד מדרקוניה של דאינריז, שנפצע למוות מחנית קרח שמלך הלילה יידה עליו.
כל השאר נמלטים למעט ג'ון, שמחולץ ברגע האחרון על ידי דודו בנז'ן סטארק.
ג'ון הפצוע חוזר לידיה של דאינריז, שהשתכנעה לסייע לו והוא נשבע לה אמונים.
ג'ון משכנע את דאינריז לסייע לו להילחם בהלכים הלבנים, וכוחותיה מתבצרים בווינטרפל יחד עם צבא הצפון, הפראים ובני בריתם.
מעט לפני הקרב ג'ון מספר לדאינריז על מוצאו האמיתי, בית טארגריין כמוה, ואף יורש עצר חוקי לכס.
הגילוי יביא למתח רב ביניהם והימנעות של ג'ון מהמשך קשר אינטימי עמה.
בקרב דאינריז וג'ון רוכבים על שני הדרקונים ונלחמים במלך הלילה.
אחרי לחימה קשה ועקובה מדם, אריה סטארק מצליחה להשמיד את מלך הלילה וכל צבאו מתפרק.
אחרי הקרב ג'ון ממלא את הבטחתו לסייע לדאינריז לכבוש את מעלה מלך ולתפוס את כס הברזל.
בעוד שג'ון, ובעיקר טיריון לאניסטר, מנסים לגרום לעיר להיכנע ובכך למנוע שפיכות דמים, דאינריז הופכה לפרנואידית ואכולת נקמה, ובאמצעות הדרקון שלה שורפת את כל מעלה מלך על כל תושביה, בהם חפים מפשע רבים.
לאחר שהוא רואה למה דאינריז נהפכה, ובעקבות שיחה עמוקה בה טיריון מזהיר אותו שדאינריז איבדה שליטה, הוא הורג אותה ונאסר.
על מנת שלא להרגיז את "הבלתי טמאים" הוא נשלח בחזרה ל"משמר הלילה" ונאמר לו שמתוקף כך לא יחזיק באדמות, לא יישא אישה ולא יביא ילדים לעולם.
ג'ון מגיע אל טירת שחור, שם הוא פוגש בטורמונד ובפראים.
הוא מתאחד מחדש עם אוב והחבורה כולה צועדת יחד אל מעבר לחומה לשטחים הבלתי מסומנים בצפון הרחוק.
בין מעריציה וקוראיה של סדרת הספרים רווחו ספקולציות רבות בנוגע לזהות אמו ואביו האמיתיים של ג'ון שלג.
השאלות שהתעוררו עם הספרים הראשונים העלו את השאלה הראשונית האם נד באמת ניהל רומן בעיצומה של המלחמה?
הדבר מנוגד לאופיו הנאמן של נד סטארק ולאהבתו לקייטלין, הוא מעולם לא עשה זאת לפני או אחרי.
בנוסף ליאנה סטארק מתה במגדל ונד היה האחרון שראה אותה, והוא סירב לדבר עם איש, גם לא עם המלך רוברט שהיה מאוהב בה, בנוגע למה שהתרחש שם.
התאוריה המרכזית שזכתה לפרסום היא שג'ון הוא בנם של ליאנה וראיגאר טארגאריין, ונד גידלו כבנו כדי לשמור עליו מפני נקמתו של רוברט בראתיאון, שרדף אחר כל זכר לבית טארגאריין; התאוריה התפרסמה בסימון R+L=J (ראיגאר + ליאנה = ג'ון).
תאוריה זו מתכתבת עם שמה של הסדרה "שיר של אש ושל קרח": שלג בשל מוצאם המעורב של הוריו הוא חצי אש וחצי קרח, לפי הניסוחים הספרותיים בהם השתמש הסופר.
בפרק סיום העונה השביעית נחשף כי אביו ואמו היו ראיגאר טארגאריין וליאנה סטארק, אשר התחתנו בסתר, ועל כן הוא איננו ממזר, שמו האמיתי הוא אאיגון טארגאריין (ה-VII) והוא למעשה יורש העצר החוקי של כס המלוכה.
ג'ון שרפנל היה שחקן אנגלי.
שרפנל נולד בברמינגהאם שבווריקשייר, למרי ליליאן מייפנווי והעיתונאי הסופר נורמן שרפנל.
הוא למד בבית הספר העצמאי לבנים סיטי אוף לונדון שנמצא בסיטי של לונדון, ובבית הספר מייל אנד בסטוקפורט, שם החל להתעניין במשחק ולהופיע בקבוצת הדרמה של בית הספר.
אחר כך למד בסנט קתרין קולג' באוניברסיטת קיימברידג' וקיבל תואר MA.
כשחקן תיאטרון היה שרפנל חבר בלהקת התיאטרון המלכותי הלאומי של לורנס אוליבייה ובלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2011 שיחק במחזה "The School for Scandal" בבימויה של דבורה וורנר שהועלה במרכז האמנויות ברביקן.
שרפנל היה הקריין בפרק בסדרה "Wild Discovery".
בטלוויזיה הופיע שרפנל בסדרות כגון "אליזבת' ר.", "Z-Cars", "אדוארד וגברת סימפסון", "חלל: 1999", "המפקח מורס", "GBH", הסדרה של סטיב קוגן "Coogan's Run", ובפרק בסדרה "המלחמה של פויל".
ב-1983 הגיש פרק בסדרת הטלוויזיה "Great Little Railways" של ה-BBC.
הוא שיחק בשלוש מחזות בסדרת המחזות של שייקספיר בהפקת ה-BBC, וגילם את קריאון במחזות של תבאי מאת סופוקלס.
הוא שיחק בתפקיד מנהל הכלא המיני-סדרה מסוגת פנטזיה אפית "הממלכה העשירית".
בסדרה "רציחות במידסומר" הופיע שרפנל בשני פרקים, "Death in Chorus" ו-"Written in Blood", וגילם בהם שתי דמויות שונות.
עוד שיחק בפרק "The Omega Man" בסדרה "ג'ונתן קריק" בדמות פרופ' לאנס גראומן.
ב-2008 הופיע בסרט "Chemical Wedding" לצדו של סיימון קאלו, המספר את סיפורו של אליסטר קראולי.
ב-2010 שיחק שרפנל בתפקיד מפקד המשטרה ג'ון פלשהם בפרק "The Fourth Man" של הסדרה "תחבולות חדשות".
ברדיו שיחק שרפנל בתסכיתי הסדרה "המפקח מורס" מאת קולין דקסטר, וגילם את הדמות הראשית לצדו של רוברט גלניסטר ששיחק בתפקיד סמל לואיס.
עוד כיכב בעיבוד לספר "נוירומנסר" מאת ויליאם גיבסון.
שרפנל מת ב-14 בפברואר 2020 ממחלת הסרטן.
היה נשוי מ-1975 לפרנצ'סקה אן בארטלי, בתה של השחקנית הבריטית דברה קר.
הם גרו בהייבורי שבצפון לונדון ולהם שלושה בנים: הסופר ג'ו שרפנל (יליד 1976) והשחקנים לקס שרפנל (יליד 1979) וטום שרפנל (יליד 1981).
ד"ר ג'ייקובס מיני-סדרה 1991 Selling Hitler גרד שולט-הילן מיני-סדרה 1992 The Good Guys ג'רי ראשברידג' בפרק "Easier for a Camel" 1992 Downtown Lagos קופר מיני-סדרה 1992 בין השורות Between the Lines D.C.C.
סנט פיטר סרט קצר 2015 המלט Hamlet קלאודיוס / הרוח 2015 אגדת חורף Branagh Theatre Live: The Winter's Tale קמילו 2017 King Charles III הארכיבישוף מקנטרברי סרט טלוויזיה
ג'ון פטריק תומסון הוא קומיקאי ושחקן אנגלי, הידוע מתפקידיו בתוכנית המערכונים "The Fast Show", בסיטקום "Men Behaving Badly", ובסדרה "רגליים קרות".
תומסון נולד בסלפורד שבלנקשייר למרי מק'אליר שמסרה אותו לאימוץ בגיל שישה שבועות.
הוא אומץ ממקלט לילדים קתולי על ידי אנדרו ומריטה תומסון מדידסבורי.
להוריו המאמצים נולד בן נוסף.
הוא למד בבית הספר התיכון הקתולי "All Hallows Catholic High School" ליד פרסטון שבלנקשייר, וסיים את הלימודים עם שלוש בחינות O-levels.
בין השנים 1985 ל-1987 למד בראנשו קולג' לבחינות A-levels ולימודי תיאטרון.
אחר כך הוא דחה מלגת לימודים בארצות הברית כדי ללמוד דרמה במנצ'סטר פוליטכניק.
בהיותו באוניברסיטה פגש תומסון את סטיב קוגן, שארגן לו עבודה בתוכנית "Spitting Image".
השניים שתפו פעולה בהמשך בתוכניות כגן "The Dead Good Show", תוכנית הפיילוט משנת 1993 של טלוויזיית גרנדה, הסדרה "Coogan's Run", התוכנית " Paul and Pauline Calf video diaries" בה שיחק בתפקיד "בוב השמן", ובסדרה "Knowing Me Knowing You with Alan Partridge" בה היה שותף לכתיבה.
תומסון גם הופיע במופעים החיים של קוגן, והם שיחקו יחד בדרמה הקומית "אנשי המסיבות".
ב-1992 זכו השניים בפרס "Perrier Comedy Award" על הופעתם בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
תומסון הופיע בתפקידי משנה בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "Fist of Fun" של סטיוארט לי וריצ'רד הרינג.
ב-1994 הופיע תומסון בתוכנית המערכונים "The Fast Show" של ה-BBC, והמשיך להופיע בה עד 2001. תומסון גילם דמויות בלתי נשכחות כגון הפעלולן החירש צ'יפ קוב, ואוהד הכדורגל רוג'ר.
הדמות הזכורה ביותר היא של לואי בלפור, מארח ב"ג'אז קלאב".
עוד השתתף בתוכנית "The Fast Show Live" ובתוכנית הספין אוף "טד וראלף".
ב-1996 הופיע תומסון לצדה של מורין ליפמן בתפקיד בוב אקרס במחזה "The Rivals" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
בשנות התשעים של המאה העשרים השתתף בסדרות טלוויזיה שונות כגון "Soldier Soldier" ו-"Men Behaving Badly", ואחר כך לוהק לתפקיד פיט גיפורד בסדרת הדרמה קומית של רשת ITV "רגליים קרות".
המפיקים הכירו את תומסון כי ליהקו אותו לפני כן בדרמה בשם "The Perfect Match".
הסדרה "רגליים קרות" רצה עד 2003, ועל הופעתו בסדרה היה תומסון מועמד לפרס השחקן הקומי הטוב ביותר של פרס הקומדיה הבריטית לשנת 2001. ב-2002 כיכב תומסון בתפקיד סטנלי טולי בדרמה קומית בשם "Stan the Man" של טלוויזיית גרנדה.
חלק מהצילומים נערכו בפרוורים בדרום מנצ'סטר.
אחרי סיום הסדרה "רגליים קרות", הופיע תומסון בהפקה של המחזה "בחירתו של הובסון" ברויאל אקסצ'נג'.
על הופעתו זו זכה לשבחים בעיתון האינדפנדנט, והיה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי של "מנצ'סטר איבנינג ניוז".
באותה שנה השתתף תומסון בסדרה "Comic Relief does Fame Academy" של ה-BBC בתפקיד "סטודנט" שאמור להיות "מסולק".
ב-2004 שיחק בדרמה המוזיקלית "בלקפול" בתפקיד טוני קורלט.
תומסון השתתף בדיבוב בסדרת הטלוויזיה לילדים "ביל ובן", ובתפקיד מר וינדפול בסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני".
ב-2006 החל להופיע בסדרה המשפטית "New Street Law" שמתרחשת במנצ'סטר.
תומסון גילם דמות של בריסטר שהוא "נוכל חביב" בשם צ'ארלי דרלינג, וכיכב לצדו של ג'ון האנה.
העונה השנייה של הסדרה שודרה החל מינואר 2007.
בפברואר 2007 שיחק תומסון בתפקיד סר אלן פרנטיס בסדרה הקומית "Kombat Opera Presents...
במרץ 2007 הופיע בתפקיד המהפנט ריי בולד במותחן בן שלושה חלקים של רשת ITV בשם "Mobile".
בהמשך אותה שנה השתתף כשחקן אורח בדמות נייג'ל פירסון בעונה השנייה של הסדרה "קינגדום".
בעונה השלישית שיחק בסדרה בתפקיד קבוע.
באוקטובר 2008 שיחק תומסון בשלושה פרקים באופרת הסבון של ITV "קורוניישן סטריט" בתפקיד החשמלאי-בדרן ג'סי.
הפרקים שודרו בדצמבר אותה שנה.
בינואר 2009 פורסם שתומסון ימשיך לשחק באותה דמות במשך שישה חודשים.
הדמות של ג'סי חזרה ל"קורוניישן סטריט" ביוני.
ב-2010 עזב תומסון את הסדרה עם סיום החוזה שלו.
בהמשך אותה שנה גילם את דמותו של התסריטאי ה.
קרשו בדרמה "The Road to Coronation Street", על פיתוח הסדרה "קורוניישן סרטיט" בשנות השישים של המאה העשרים.
ב-2011 הוכרז שתומסון יצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "דרך ווטרלו" של ה-BBC.
עוד ב-2011 היה תומסון מתמודד בסדרת הריאליטי לידוענים .
ב-2015 הצטרף תומסון לצוות השחקנים של הסדרה "After Hours" בתפקיד ג'ף החביב, וחזר להופיע עם חבריו הוותיקים קרייג קאש וקרוליין הארן שגילמה את אשתו שילה.
ב-2013 התמודד תומסון בתוכנית "מאסטר שף לידוענים".
ב-2015 החל לככב בתפקידים שונים בתוכנית המערכונים של קית' למון.
תומסון הוא הקריין של הסדרה הדוקומנטרית "Obsessive Compulsive Cleaners".
בספטמבר 2015 החל לקריין את התוכנית "Police Interceptors".
ב-18 בנובמבר 2017 השתתף תומסון בשעשועון "החוליה החלשה" עבור התוכנית "Children in Need".
בינואר 2008 שיחק תומסון בתפקיד מייק (טופז) בסדרת הדרמה הקומית "Pick Ups" של רדיו 4 של ה-BBC.
ב-12 באפריל 2008 החל תומסון להגיש תוכנית בימי ראשון בצהרים ברדיו מנצ'סטר של ה-BBC.
שידור התוכנית הסתיים ב-22 בנובמבר 2008.
ב-2016 החל תומסון לשמש כקפטן של פאנל בתוכנית הרדיו "Gaby's Talking Pictures" בהגשת גבי רוזלין.
ב-2005 התחתן תומסון עם חברתו סמנתה שארפ.
לבני הזוג שי שתי בנות: אוליביה (ילידת 2002) וסופיה מלודי (ילידת 2010).
ג'ון וויליאם שווב השלישי הוא שחקן קולנוע, מדבב, מפיק ומוזיקאי אמריקאי שמתגורר כיום בלונדון.
שווב נולד בספטמבר 1972 בפנסקולה שבפלורידה לג'ון וויליאם שווב השני, חייל בחיל הנחתים כבן השלישי מתוך ארבעה.
הוא למד באוקינאווה שביפן ובסיאול בקוריאה הדרומית.
שווב בוגר לימודי תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת דרהאם (1996-93); שם הכיר את אשתו לעתיד - טמסין.
יש להם שני ילדים יחדיו: סמי וג'ק.
שווב החל להשתתף בסרטים ובסדרות בשנת 1997, בה דיבב את אחד הרמקולים בדיבוב האמריקאי של סדרת הטלוויזיה הבריטית לפעוטות "טלטאביז", והחל להופיע בתפקידים משניים.
בשנת 2005 הופיע בסדרה "דוקטור הו" ובאותה שנה דיבב דמויות בסדרה "רובוטריקים סייברטרון".
לאחר שנתיים שיחק בסדרה הבריטית "מלון בבילון" בתור קליף בארנס.
בשנה שאחריה דיבב בסדרת האנימציה "זורו".
בשנת 2012 דיבב את דמותו של טימו בסרט האנימציה "היפה והגלדיאטור" והשתתף בסרט הפוליטי "כוננות עם שחר" של קתרין ביגלו.
לאחר שנה השתתף בסרט הפעולה הקומי "קיק אס 2" בתפקיד בלש.
כעבור שנה השתתף בסרט "ג'ק ראיין: גיוס הצללים" של קנת בראנה וב-2022 שיחק גם בסדרת הטלוויזיה ג'ק ראיין אבל בתפקיד אחר.
בשנת 2013 ניסה שווב להתקבל לתפקיד הקריין בדיבוב האמריקאי של הסדרה "תומס הקטר וחברים", אבל מארק מורגן קיבל את תפקידו בגרסאות הבריטית והאמריקאית.
כעבור שלוש שנים הצטרף לצוות המדבבים של הסדרה, ודיבב את סטנלי ואת ויני.
בשנת 2017 דיבב בסדרה "השריף קאלי במערב הפרוע" את דמותו של קיילב.
בשנת 2018 שיחק טכנאי צוללת בסרט "עולם היורה: נפילת הממלכה" של הבמאי חואן אנטוניו ביונה.
בנוסף על משחק ודיבוב הוא גם מוזיקאי וגם היה שותף בהפקה של הסרט המוצלח "The Hide" משנת 2008.
ג'ון שרמן קופר היה פוליטיקאי, משפטן ודיפלומט אמריקאי ממדינת קנטקי.
ראשית הקריירה הפוליטית של קופר היא כחבר בבית הנבחרים של קנטקי מ-1927 עד 1929. ב-1930 נבחר לשופט המחוזי של מחוז פולאסקי.
לאחר שניסה להתמודד למושל קנטקי ללא הועיל ב-1939, התגייס לצבא ארצות הברית ב-1942. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עוטר בכוכב הארד על שארגן מחדש את המערכת המשפטית בבוואריה אחרי יום הניצחון באירופה.
בעודו בגרמניה, הוא נבחר לשופט עבור הסבב ה-28 של קנטקי.
הוא שב לארצות הברית על מנת לקבל את התפקיד, בו כיהן במשך פחות משנה לפני שהתפטר במטרה להתמודד לסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי מול הסנאטור המכהן האפי צ'נדלר.
הוא זכה בבחירות עם 41,823 קולות, מה שהיה אז הניצחון הגדול ביותר בידי רפובליקני למשרה ציבורית בקנטקי.
במהלך כהונתו הראשונה בסנאט, הצביע קופר עם רוב מפלגתו רק ב-51% מהמקרים.
הוא הובס בבחירות מחדש לסנאט ב-1948, ולאחר מכן מונה בידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן כחבר במשלחת האמריקאית לעצרת הכללית של האומות המאוחדות ושימש כעוזר מיוחד למזכיר המדינה של ארצות הברית, דין אצ'יסון, במהלך ייסוד ארגון האמנה הצפון-אטלנטית.
קופר נבחר שוב לכהונה חלקית בסנאט ב-1952. דומה היה כי קופר הפופולרי ייבחר מחדש לסנאט ב-1954, עד שהמפלגה הדמוקרטית הציבה מולו את סגן נשיא ארצות הברית לשעבר אלבן ברקלי.
קופר הפסיד בבחירות הכלליות לסנאט, והתמנה ב-1955 לשגריר ארצות הברית בהודו על ידי הנשיא דוויט אייזנהאואר.
קופר זכה לאמונו של ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ושיפר באופן דרמטי את יחסי ארצות הברית-הודו, ועזר להדוף את שאיפותיה של ברית המועצות להרחבת הקומוניזם באסיה.
ברקלי הלך לעולמו ב-1956, ואייזנהאואר רצה שקופר יתמודד למושב הריק שהותיר אחריו ברקלי בסנאט.
קופר השתכנע בהיסוס ונבחר למלא את שארית כהונתו של ברקלי בסנאט.
ב-1960, נבחר קופר בפעם הראשונה לסנאט של ארצות הברית לתקופת כהונה מלאה בת שש שנים.
הנשיא הנבחר החדש, ג'ון פיצג'רלד קנדי, עמיתו לשעבר של קופר בסנאט, בחר בו לנהל משלחת סודית לקביעת עובדות והערכות מצב למוסקבה ולניו דלהי.
בעקבות רצח קנדי בנובמבר 1963, מינה הנשיא לינדון ג'ונסון את קופר לוועדת וורן שחקרה את ההתנקשות בנשיא.
עד מהרה נהפך קופר למתנגד בולט להחלטתו של ג'ונסון להסלים את המעורבות הצבאית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת וייטנאם, ודגל במשא ומתן עם הצפון וייטנאמים.
לאחר בחירתו מחדש של קופר לסנאט ב-1966, הוא עבד עם הסנאטור פרנק צ'רץ' הדמוקרטי מאיידהו על סדרה של תיקונים שנועדו לשלול מימונים לפעולות צבאיות מצד ארצות הברית באזור.
תיקונים אלה היו ניסיון רציני ראשון של הקונגרס של ארצות הברית לרסן את הסמכות הנשיאותית על פעולות צבאיות במהלך מלחמה מתמשכת.
קופר הזדקן והתחרש יותר ויותר כסנאטור, ובחר שלא להתמודד מחדש לסנאט ב-1972. תפקידיו הציבוריים האחרונים היו שגריר ארצות הברית בגרמניה המזרחית בשנים 1974–1976 ונציג חלופי של ארצות הברית באומות המאוחדות ב-1981. קופר הלך לעולמו בוושינגטון הבירה ב-21 בפברואר 1991, ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ג'ון שרמן קופר נולד ב-23 באוגוסט 1901 בעיר סאמרסט (Somerset) שבקנטקי.
הוא היה הילד השני ובנו הראשון מבין שבעת ילדיהם של ג'ון שרמן והלן גרטרוד (לבית טרטר) קופר.
משפחת קופר הייתה בולטת בסאמרסט רבתי מאז שהאחים מלאכי ואדוארד קופר היגרו מקרוליינה הדרומית לקנטקי דרך אזור טבע בראשיתי בסביבות 1790, זמן קצר לאחר דניאל בון.
הוריו של אביו - בפטיסטים אדוקים - היו פעילים בתנועה נגד העבדות בארצות הברית במהלך המאה התשע-עשרה, וג'ון שרמן קופר הזקן (שכונה "שרמן") נקרא על שמם של יוחנן בן זבדי וויליאם שרמן, גיבור האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
משפחתו הייתה מעורה מאוד בפוליטיקה המקומית; שישה מאבות אבותיו של קופר, כולל אביו, נבחרו לכהן כשופטים המחוזיים של מחוז פולאסקי, ושניים היו שופטים אזוריים.
שרמן קופר עסק במספר רב של מיזמים עסקיים מוצלחים והיה ידוע כאיש העשיר ביותר בסאמרסט.
בעת הולדתו של ג'ון שרמן קופר שימש אביו כאספן הכנסות פנימיות במחוז הקונגרס השמיני של קנטקי, משרה שאליה מונה בידי נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
בצעירותו עבד קופר בחלוקת עיתונים במגרשי מסילות הרכבת ובמכרות הפחם של אביו במחוז הרלן.
אף על פי ששימש בעבר כמפקח בית הספר המחוזי, דעת אביו של קופר על בתי הספר הציבוריים הייתה שלילית, ועד כיתה ה' למד קופר לימודים פרטיים אצל שכנו.
בזמן שאביו נסע לנסיעות עסקים בטקסס, שלחה אותו אימו ללמוד את כיתה ו' בבית הספר הציבורי בסאמרסט, שם למד לאורך כל השנה.
בבית הספר התיכון של סאמרסט שיחק גם בנבחרת הכדורסל וגם בנבחרת פוטבול.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף קופר ליחידת אימונים צבאית בלתי-פורמלית בבית הספר התיכון.
שניים ממדריכי היחידה בתיכון חילקו את הקבוצה לשתי פלוגות, אך קופר, שקיבל דרגת קפטן, נזכר אחר כך כי "לימדו אותנו לצעוד וזה הכול".
בשנתו האחרונה שימש קופר נשיא ומשורר כיתתו.
ב-1918 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ונבחר לשאת את נאום טקס הסיום.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים נרשם קופר ללימודים גבוהים במכללת סנטר בדאנוויל שבקנטקי.
כסטודנט במכללת סנטר, קופר התקבל לתוך אחוות ביתא ת'טה פאי.
הוא שיחק כמגן אחורי בנבחרת הפוטבול וקיבל אות הצטיינות על פעילותו הספורטיבית.
הוא שיחק לצד שחקני פוטבול ידועים אחרים בהם בו מקמילן, מאטי בל ורד רוברטס.
חבר אחר בנבחרת, ג'ון בראון האב, יהיה לימים אחד מיריבו הפוליטיים של קופר.
מאמן הקבוצה, צ'רלי מוראן, הוביל את הקבוצה והפך אותה לבלתי מנוצחת במשך ארבעה משחקים בעונת הפוטבול של 1918, אשר קוצרה בעקבות התפרצות השפעת הספרדית.
אף כי מכללת סנטר הייתה ידועה כמכללה ראשונה במעלה במדינת קנטקי, אביו של קופר רצה שההשכלה הגבוהה שלו תהא רחבה יותר, ולאחר שנה אחת במכללת סנטר, עבר קופר ללמוד באוניברסיטת ייל שבניו הייבן, קונטיקט.
בייל למד בכיתה בצוותא עם סטיאורט סימינגטון, שלימים יכהן איתו ב ממיזורי.
קופר היה פעיל בפעילויות רבות מחוץ לאוניברסיטת ייל, בהן חברות בוועדת נשף הצעירים, במועצת התלמידים, בוועדת יום המכללה, במועדון הדרומי, במועדון האוניברסיטה ובאחוות בטא ת'טה פאי.
חבר באגודה לתארים אתלטיים, קופר שיחק פוטבול וכדורסל, והפך לאדם הראשון בהיסטוריה של ייל להיות הקפטן של נבחרת הכדורסל הן בשנתו הראשונה והן בשנתו האחרונה.
בשנתו האחרונה הוא התקבל לאחוות הגולגולת והעצמות, אך הצטער על שלא התקבל לאחווה המכובדת פי בטא קפא.
עם סיום לימודיו האקדמיים בייל, הוא נבחר סטודנט הפופולרי ביותר ובעל הסיכויים הרבים ביותר להצליח בחייו הבוגרים.
ב-1923 היה לבוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת ייל ומאוחר יותר באותה שנה נרשם לבית הספר הרווארד למשפטים.
במהלך חופשת הקיץ של 1924 הוא שב לקנטקי.