tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה פיג'י עד כה ומנתה 26 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים.
המשלחת הגיעה להישג בענף הרוגבי שנבחרת הבנים זכתה במדליית ארד.
אולם נבחרת הבנות בהוקי שדה לא העפילה מעבר לשלב הבתים.
כמו כן, המשלחת לא הגיעה להישגים בענף ההרמת משקולות ושחייה וסיימה במקומות האחרונים בענף האתלטיקה.
פיג'ו סוג 27 היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1899–1902.
דגם ה"פיג'ו סוג 27" הוגדר כמכונית מסוג לנדולט, מושב הנהג היה פתוח, ומושבי הנוסעים היו סגורים.
דגם ה"פיג'ו סוג 27" היה הדגם הראשון של פיג'ו שהורכב בו מנוע בנזין.
בסך הכול יוצרו על ידי פיג'ו בשנת 1899 300 כלי רכב.
פיג'ו סוג 81 היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1906.
דגמי "פיג'ו סוג 81" הוגדרו כסוג של מכונית "(Torpedo (automobile" .
סך הכול יוצרו 251 יחידות.
פיג'ו קוואדרילט היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו
דגמי "פיג'ו קוואדרילט" הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo" .
הדגם הספורטיבי מסוג "Type 172 BS" שיוצר בשנת 1924, היה דגם פתוח לחלוטין שתוכנן ל-2 נוסעים (נוסע + נהג).
סך הכול יוצרו 12,305 יחידות.
פיג'ו סוג 37 היא מכונית בתצורה פתוחה (קבריולה), 2 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1902.
פיג'ו סוג 56 היא מכונית בתצורה פתוחה (קבריולה) מסוג "Tonneau" , בעלת 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1903–1904.
בנוסף, יוצרה לדגם "פיג'ו סוג 56" תצורה סגורה בחלקה (המושבים הקדמיים ללא דלתות).
סך הכול יוצרו 16 יחידות.
פיג'ו סוג 4 היא מכונית שרד בתצורה פתוחה (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1892 עבור "Ali III ibn al-Husayn" שליט תוניסיה משושלת ("List of Beys of Tunis" .
מהדגם יוצרה יחידה אחת בלבד.
פיג'ו סוג 31 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , 3 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1900–1902.
3 מושבים (2 נוסעים + נהג)
פיג'ו סוג 6 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1894.
מכונית פתוחה (מושבים קדמיים עם סגירה חלקית של גג ברזנט (כנראה))
2 מושבים קדמיים + 2 מושבים אחוריים
פיג'ו סוג 7 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1894–1897.
יוצרו 32 יחידות, ועד שנת 1897 נמכרו 25 יחידות.
פיג'ו סוג 8 היא מכונית קטנה ופתוחה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1894–1896.
פיג'ו סוג 58 היא מכונית בתצורה פתוחה (קבריולה) מסוג "Tonneau" , בעלת 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1904.
סך הכול יוצרו 121 יחידות.
פיג'ו סוג 28 היא מכונית פתוחה (בתצורת קבריולה), 3 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1899–1900.
4 גלגלים לא סימטריים (גלגלים קדמים קטנים ביחס לגלגלים האחורים).
פיג'ו סוג 3 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1891–1894.
בראש הייצור עמד ארמאן פז'ו.
"פיג'ו סוג 3" היה הדגם השני שייצרה "פיג'ו" שהורכב בו מנוע בעירה פנימית.
4 מושבים (2 מושבים מול 2 מושבים, קרוי: "Vis-à-vis (carriage)" ).
פיג'ו סוג 5 היא מכונית קטנה ופתוחה, מסוג "Runabout car" , מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1894–1896.
פיג'ו סוג 36 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , 3 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1901–1902.
זמן המתנה ממוצע ללקוח של 10 חודשים לאחר ביצוע ההזמנה.
פיג'ו פארס היא מכונית משפחתית גדולה המיוצרת משנת 1999 ועד היום באיראן, משנת 2012 ועד היום בסנגל, ובין השנים 2008–2015 יוצרה במצרים.
באיראן מיוצרים דגמי "פיג'ו פארס" על ידי יצרנית הרכב האיראנית IKCO (יצרנית מותגי רכבי נוסעים) חברת בת של Iran Khodro (שם רשמי: Iran Khodro Corporation, שם בפרסית: ایرانخودرو, שם לשעבר: Iran National).
במצרים יוצרו דגמי "פיג'ו פארס" על ידי יצרנית הרכב המצרית Arab American Vehicles .
בסנגל מיוצרים דגמי "פיג'ו פארס" על ידי יצרנית הרכב הסנגלית SenIran.
דגם "פיג'ו פארס" מבוסס על דגם פיג'ו 405.
בשנת 2018 300 יחידות מדגמי "פיג'ו פארס" יוצאו מאיראן לעיראק.
פיג'ו סוג 33 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "(Runabout car)" , מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1901–1902 בצרפת.
4 מושבים בטור (מיקום הנהג במושב הקדמי).
פיג'ו סוג 48 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" בסגנון "tonneau", מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1909–1902.
גוף ה-"פיג'ו סוג 48" נבנה סביב מסגרת פלדה צינורית
דגם "פיג'ו סוג 48" הונע על ידי מנוע קדמי, מחזור ארבע פעימות 833 סמ"ק חד צילינדר.
חידוש באותה תקופה היה השימוש במוט כונן מסתובב מפלדה כדי להעביר את הכוח לגלגלים האחוריים במקום מנגנון ההנעה בשרשרת שפיג'ו השתמש בעבר.
החלפת שרשרת ההינע עם פיר כונן אפשרה ליצרן להזיז את המנוע ממקומו הרגיל מאחורי הנהג, וכעת הוא היה ממוקם בקדמת המכונית.
פיג'ו סוג 57 היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" בסגנון "tonneau", מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1904.
דגם "פיג'ו סוג 57" הונע על ידי מנוע קדמי, מחזור ארבע פעימות 652 סמ"ק חד צילינדר.
תנועות עצבניות הן תנועות מוטוריות קטנות המעידות על אי-שקט, שנעשות בלי שיש להן תרומה פונקציונלית לביצוע מטלה מסוימת או תועלת ברורה אחרת, כגון לתופף באצבעות על השולחן, לסובב או לתלתל קווצת שיער, למולל פיסת בגד, לשחק בכלי כתיבה ועוד.
פעולות אלו נעשות בדרך כלל בזמן ישיבה ועשויות להתבצע באופן מודע או לא מודע.
הפקת תנועות עצבניות מתקשרת למגוון של מצבים נפשיים ופסיכיאטריים.
תנועות עצבניות יכולות להיות תוצאה של עצבנות, תיסכול, אגיטציה פסיכומוטורית, שעמום, ADHD, התרגשות או שילוב של כל אלה.
אחת ההשערות היא שבמצבים של עודף או חסר בגירוי, כדוגמת מצבי מתח או שעמום, אזור גרעיני הבסיס במוח שמעורב בוויסות התנועות המוטוריות, מגיב על ידי הפקת תנועה חזרתית.
המוח שואף למזער את ההבדל בין הצפי שלו כלפי מצבים עתידיים, לבין ההתרחשויות האמתיות בעולם החיצוני והפנימי, כלומר - להקטין ככל הניתן את טעות החיזוי.
פעולות חזרתייות הנובעות ממקור פנימי מורידות את חוסר הוודאות של מערכת העצבים אודות המצבים שבהם היא נמצאת ובכך מסייעות לשמר את טעות החיזוי הצפויה.
באופן זה התנועתיות העצבנית יכולה לסייע לגוף לווסת את הפעילות של עצמו.
רמת התנועתיות העצבנית היא אחד המדדים השכיחים לרמת הקשב בכיתת הלימוד.
מחקר אחד הראה שרמת הקשב של סטודנטים בהרצאה יורדת במשך הזמן ושבמקביל רמת התנועות העצבנית עולה, כך שהיא גבוהה יותר ככל שחלף יותר זמן מתחילת השיעור וככל שרמת הריכוז יותר נמוכה.
פיג'טינג והפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות
הפרעת קשב היא הפרעה נוירו-התפתחותית שתסמיני הליבה שלה הם קשיי קשב וקשיי ריכוז, היפראקטיביות (פעלתנות יתר), ואימפולסיביות.
התנועתיות העצבנית היא אחד המאפיינים העיקריים של הפרעת קשב.
נמצא שלתנועות העצבניות יש תפקיד בשמירה על הריכוז של ילדים עם היפראקטיביות, בעוד שעבור ילדים ללא הפרעת קשב לא נראתה תגובה כזו.
ייתכן שהפיג'טינג משמש כמנגנון פיצוי לצורך ויסות משאבי הקשב ורמת הערנות, כמו גם הגברת רמת העוררות של מערכת העצבים המרכזית בזמן ביצוע של מטלות מאתגרות.
כלומר, התנועות העצבניות של הפיג'יטינג יכולות לייצג מנגנון שמשמש אנשים עם הפרעת קשב לשמירה על הריכוז, באמצעות אופטימיזציה של רמת העוררות.
תנועות עצבניות יכולות להתקיים ללא שום חפץ על ידי הזזת גופו של האדם בלבד, או תוך שימוש בחפצים אקראיים בסביבתו של האדם - כמו חוט, כלי כתיבה או נייר.
למעשה, תנועות שונות יכולות לערב מניפולציות מוטוריות על עצמים חיצוניים, שבאמצעות חזרתיות מרובה, מגיעות לרמה אוטומטית והופכות לטבע שני של האדם.
באופן עקרוני כל חפץ שניתן לתפעול מוטורי יכול לשמש לפעולת החזרתית.
עם זאת, ישנם גם צעצועים מיוחדים שפותחו לצורך זה, ביניהם קוביית הפיג'ט והספינר.
כמו כן, ישנם חפצים שעל פי רוב נוחים או נעימים יותר לשימוש מסוג זה, אף על פי שזו לא בהכרח הייתה המטרה המקורית שלשמה יוצרו.
קוביית פידג'ט (Fidget Cube) היא מכשיר ידני קטן המכונה צעצוע פידג'ט או צעצוע ממריץ, שתוכנן על ידי מת'יוו ומארק מקלאצ'לן, אחים ומייסדים של סטודיו העיצוב של מעבדות אנצ'י.
לקובייה כלים חושיים מכל הצדדים: מתג, הילוכים, כדור מתכתי מתגלגל, ג'ויסטיק קטן העשוי מפלסטיק, דיסק מסתובב, "אבן דאגה" וחמישה כפתורים.
הקובייה נועדה לספק דרך קלה להעסקת הידיים והחושים האחרים, במיוחד עבור הרגעה-עצמית או עבור ילדים שיש להם נטייה להתעצבן (ומכאן הגיע לקובייה השם "Fidget").
ספינר (Fidget spinner) הוא צעצוע שלרוב מגיע בצורת ארבעה עיגולים היוצרים משולש מעוגל.
הספינר הפך לצעצוע פופולרי ב-2017. הצעצוע נפוץ מאוד בקרב ילדי בית ספר מכל הגילאים.
הספינרים משווקים כמכשירים שיוכלים לסייע לריכוז ולהפגת מתחים.
כדור לחץ, המכונה גם "כדור מתח", "כדור להפגת מתחים" או "כדור עצבים" הוא צעצוע גמיש, לרוב קטן יחסית (בדרך כלל בקוטר של עד 7 ס"מ), אשר ניתן למחוץ ביד בעזרת מניפולציה שנעשית על ידי האצבעות.
עם זאת, עיסוק בפעילות גופנית לא בהכרח מספיק כדי להגן מפני סיכונים אלו.
למשל, ישיבה ממושכת ללא תנועה עלולה לגרום לבעיות בריאותיות כמו leg endothelial dysfunction.
כלומר, ישיבה ממושכת יכולה לגרום לפגיעה באנדותל - רקמת התאים המרפדת את פני השטח הפנימיים של כלי הדם והלימפה ומגשרת בין תוכן הכלי לסביבתו.
עם זאת, נמצא שתנועות קטנות של הרגליים כמו אלו המאפיינות את התנועתיות העצבנית, יכולות למנוע נזקים מסוג זה, על ידי צמצום הירידה בזרימת הדם ומאמץ הגזירה במהלך הישיבה.
מעבר לכך, נמצא שפיגטינג יכול להוריד את הסיכון לתמותה באופן כללי עבור כל הגורמים המקושרים לישיבה ממושכת.
למעשה, באמצעות השקעה של אנרגיה נמוכה יחסית, תנועת אלו יכולות לתרום באופן משמעותי לשמירה על בריאותם של אנשים שנמצאים בתנוחה נייחת כמו ישיבה או עמידה למשך פרקי זמן ארוכים.
ישנן מספר סוגים של מיומנויות.
זאת משום שרכישה של מיומנויות מוטוריות מתקדמות יותר מתאפשרת בהתאם לשלבי ההתפתחות הגופנית.
בעקבות זאת ניתן להניח שעיסוק במניפולציות חזרתיות על עצמים, יכול להשפיע על השליטה המוטורית ועל הביצועים המוטוריים של האדם.
משום שצעצועי פיג'ט מעודדים פעולה חזרתית, ייתכן שיוכלו לשמש ככלי מעניין ומהנה לפיתוח השליטה המוטורית והמוטוריקה העדינה.
פיג'י איירווייז היא חברת התעופה הלאומית של פיג'י.
פיג'י איירוויז מפעילה קווי טיסה ל-13 מדינות ו-23 ערים הכוללות את אוסטרליה, ניו זילנד, סמואה, טונגה, טובאלו, קיריבטי, ונואטו, איי שלמה, הונג קונג, יפן, סינגפור וארצות הברית.
באמצעות שותפות קוד, יש לחברה רשת מורחבת של 108 יעדים בינלאומיים.
פיג'י איירווייז מטיסה 64% מכלל המבקרים שטסים לפיג'י ומעסיקה למעלה מ-1000 עובדים.
לחברה יש הכנסות של למעלה מ-815 מיליון דולר פיג'יאני (390 מיליון דולר אמריקאי).
הטיסה המסחרית הראשונה של פיג'י איירווייס בוצעה בשנת 1951 אך מקורותיה של חברת התעופה מתחילים ב-Katafaga Estates Ltd שהוקמה בשנת 1947. לאחר שנרכשה על ידי קוואנטס ב-1958, שם החברה שונה לאייר פסיפיק.
במאי 2012 החברה חזרה לשמה המקורי ("פיג'י איירוויז") וזאת כדי לחזק את תדמיתה כחברת התעופה הלאומית של פיג'י.
ממשלת פיג'י מחזיקה ב-52% ממניות החברה, לעומת 46% של קוואנטס.
ממשלות נוספות באוקיינוס השקט מחזיקות בשאר האחוזים.
לחברה יש שיתוף קוד עם חברות רבות, ובהן: ג'טסטאר איירווייז, ג'טסטאר אסיה איירווייז, בריטיש איירווייז, ג'פאן איירליינס, פינאייר, קת'אי פסיפיק, אמריקן איירליינס, אלסקה איירליינס, אייר ניו זילנד, אייר אינדיה, הונג קונג איירליינס, קוואנטס וסינגפור איירליינס.
פיגה פריש (8 בנובמבר 1878 - 30 במאי 1964) הייתה מתרגמת שנולדה ברוסיה ופעלה בגרמניה ובשווייץ.
היא תרגמה בעיקר מיידיש ורוסית לגרמנית.
פיגה ליפשיץ נולדה בגרודנו שברוסיה ב-8 בנובמבר 1878, למדה פילוסופיה בברלין ובציריך, ועבדה כמתרגמת וכסופרת.
היא נישאה לאפרים פריש ב-1903, סייעה לו במפעלי ההוצאה לאור, לרבות בעריכת "דער ניו מרקור".
בעלה אפרים פריש נולד בסטרי, אוסטריה-הונגריה (כיום אוקראינה) ב-1 במרץ 1874, למד באוניברסיטאות וינה, ברלין וקיל, והתיישב בברלין בסביבות שנת 1900. הוא היה סופר, מחזאי ועיתונאי, והיה עורך "דער ניו מרקור" בשנים 1914 עד 1925. יחד היגרו לשווייץ ב-1933.
פיגה פריש תרגמה מרוסית לגרמנית כתבי איוואן גונצ'רוב, מיכאיל לרמונטוב, אנטון צ'כוב, אלכסנדר פושקין, לב טולסטוי, וסבולוד גרשין, מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין, איוואן טורגנייב ואחרים.
במסגרת Bücherei des Schocken Verlag (ספרוני הוצאת שוקן) תרגמה לגרמנית כתבי שלום עליכם וזלמן יצחק אנכי.
בעלה היה חולה שנים רבות ונפטר חסר כל באסקונה, שווייץ, ב-29 בנובמבר 1942. פריש נפטרה באסקונה, שווייץ, ב-30 במאי 1964.
פיגוע (נקרא גם פעולת איבה, מעשה טרור או פעילות חבלנית עוינת) הוא פעולה אלימה אשר מכוונת כלפי קבוצה או קהילה מסוימת.
פיגועים הם אמצעי טרור מרכזיים.
פיגועי טרור מתאפיינים במתווים שונים כמו ירי, דקירה, התאבדות וכיוצא באלה.
ישנם פיגועים הנחשבים לפשעי שנאה ולא לפעולות טרור.
ארגוני ביון פועלים לסיכול פיגועים.
בין נגד ארגוני טרור ובין נגד מפגעים בודדים הפועלים על דעת עצמם.
הגדרת פיגוע ופעולות טרור עם הזמן
עם תום כהונת מרגרט תאצ'ר כראש ממשלת אנגליה, החלה הימנעות גוברת והולכת בתקשורת הבריטית ובעיקר בבי.
מהמונחים טרוריסט (מחבל) וטרור, וכך גם מתקפות טרור, ופורסמו הוראות מפורטות כיצד ומתי להשתמש במונחים אלו.
מעט אחר כך הצטרפו למגמה זו כלי התקשורת הלאומיים בארצות הברית.
גם בתקשורת בישראל, הוחלפו מושגים המגדירים את הצדדים בסכסוך הלאומי כשלנו ושלהם (כמו "כוחותינו שבו בשלום" שהוחלף ל"אין נפגעים לכוחות הביטחון"), וכן החלו להימנע מהגדרת המוצא הלאומי, הדתי או הקהילתי של אנשים מושאי המידע בחדשות.
זאת כדי להימנע מהסתה נגד קהילות אלו או תיוגם וביזויים בהכללות.
במסגרת זו, אם לא היה מדובר במאורע פומבי מתועד, ובמיוחד אם היה רק נפגע בודד, בדרך כלל המעשה הוגדר כ"אירוע" או "פשע על רקע לאומני".
באותן שנים, המשטרה ומשרד הביטחון ובעקבותיהם בתי המשפט החלו להימנע במקרים רבים מקביעת "רקע לאומני" לפשעים, בעיקר לתופעת אונס כפשע שנאה או פיגוע.
כך קרה שאזרחים הפגינו בעד פרסום תקיפה כפיגוע בעוד התקשורת הודיעה על פשע פלילי.
המגמה התהפכה בידי עורכת הדין רוני אלוני־סדובניק בעקבות משפט המחבל שאנס ורצח את הילדה ליפז חימי בת ה-9 בשוק של בית שמש ביום העצמאות ה'תשס"ו (2006).
בתקשורת פורסם שהמדובר באדם מעורער בנפשו שהלך אחר יצרו.
במשפטו הודה שהדבר נעשה כדי לפגוע ביהודים.
על השינוי ביחס המשפטי פורסם אחרי אונס ורצח אורי אנסבכר ממנו דווקא התנערו לכאורה התומכים בפעולות איבה בנימוק שאינם מערבים אונס או רצח תינוקות.
החל מהטבח במערת המכפלה שערך ברוך גולדשטיין בפורים ה'תשנ"ד (1994) בו רצח 29 מתפללים מוסלמים ופצע 125, החלו בתקשורת להגדיר גם פגיעות של יהודים, ובמיוחד של יהודים המאורגנים במסגרות ימניות קיצוניות, כמו פשעים של נוער הגבעות, כפיגועי טרור.
במשך שנים הציבור הרחב בישראל ראה הבדל מהותי בין ארגוני החבלה המוסלמיים והערביים לפעולות חבלה של יהודים, אך בשנת 2018 בעקבות רצח עיישה א-רבי בזריקת אבן ומעצר נרחב של נערים מישיבה ביישוב יצהר, היו שטענו שהבדל זה נסדק וכבר אינו מובהק.
סעיף 1 לחוק המאבק בטרור נותן 3 תנאים מרכזיים להגדרת מונח "פיגוע", אותו הוא מכנה בשם "מעשה טרור": מעשה שנעשה , , וכן מעשה שהוביל או שייעודו היה להוביל לפגיעה חמורה ב.
כדי להגדיר אירוע מסוים כפיגוע טרור, צריכים להתקיים כל שלושת התנאים הללו כברירת מחדל, ובמקרים מסוימים שאותם מציין החוק צריכים להתקיים פחות משלושה תנאים לצורך הגדרת האירוע כפיגוע טרור.
עם האירועים הללו נמנים שימוש בכלי נשק, המייתר את התנאי השני, או שימוש בנשק בלתי קונבנציונלי, המייתר הן את התנאי השני והן את התנאי השלישי.
שימושים נוספים בהשאלה למונח פיגוע
ארגוני החבלה הערביים נוקטים גם בפעילות תקשורתית נרחבת לשם גיוס אהדה למטרותיהם ולעמדותיהם, בין היתר באמצעות הצגת אויביהם באופן שלילי, ושימוש במונח טרור לגבי פעילות צבאית של מדינות העולם החופשי, ובעיקר ישראל וארצות הברית.
המונח פיגוע תקשורתי משמש לעיתים להגדרת פעילות זו.
המונח פיגוע משמש גם בהשאלה למעשה מחטף רעיוני, וגם למקרים בהם הנזק הוא פומבי או בהם היקף הנזק נרחב: לדוגמה פיגוע תקשורתי בו עורכים ראיון אוהד כביכול, ולבסוף מפיקים ממנו מידע הפוגע במרואיין, או פיגוע פייסבוק בו מפרסמים הודעה מבזה ברשת חברתית מטלפון וחשבון שאינם של הכותבים.
סוגי פיגועים על פי רקעם
כאמור, ניתן לסווג את הפיגועים בשתי צורות: על פי רקעם (פיגוע טרור, וכדומה) ועל פי מאפייניהם (פיגוע ירי, פיגוע דקירה, וכיוצא בזה).
פיגוע טרור הוא סוג הפיגוע הנפוץ והמרכזי.
מטרתו היא לחולל הרג והרס אקראי ובכך לערער את דעת הקהל ולהטיל אימה, ומתוך כך לשאוף להשיג מטרות לאומיות, פוליטיות או דתיות.
דוגמאות בולטות לפיגוע כזה הן פיגועי 11 בספטמבר במגדלי התאומים, טבח השבעה באוקטובר, פיגועי התאבדות בישראל, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד ופיגועי נובמבר 2015 בפריז.
פיגוע על רקע שנאה הוא פיגוע מסוג פשע שנאה, אשר אינו בא בהקשר של מערכה טרוריסטית ידועה.
דוגמה לכך היא הפיגוע באוקלהומה סיטי, וכן הרצח בברנוער.
אפשר שכך יש לסווג פיגועים שבאו בהקשר הסכסוך הישראלי-פלסטיני אך המפגעים היו "זאבים בודדים" בלא קשר לארגון טרור כלשהו, כגון הטבח במערת המכפלה או הטבח בנהריים.
פיגוע דקירה הוא פיגוע המתבצע באמצעות דקירה בסכין או נשק קר אחר.
פיגוע דקירה אינו מצריך הכנות מורכבות, משום שהפיגוע מתבצע בעזרת אמצעי ביתי נפוץ.
לעיתים נשלח המפגע לפיגוע דקירה על ידי ארגון טרור, אך פעמים רבות נעשה הפיגוע ביוזמה אישית של מבצעו.
פיגוע חומצה הוא פיגוע המתבצע באמצעות התזת חומצה על פניו או גופו של הקורבן.
בדומה לפיגוע דקירה, פיגוע חומצה אינו מצריך הכנות מורכבות, ופעמים רבות נעשה הפיגוע ביוזמה אישית של מבצעו.
פיגוע דריסה הוא פיגוע המתבצע באמצעות כלי רכב, המשמש לדריסתם של קורבנות הפיגוע.
בניגוד לפיגועים אחרים, כגון פיגוע ירי או פיגוע התאבדות, המצריכים ציוד מיוחד ועל כן מצריכים התארגנות, פיגוע דריסה מצריך כלי רכב, שאותו קל להשיג.
לפיכך פיגוע דריסה נערך פעמים רבות ביוזמה אישית של המחבל, ללא ארגון שסייע לו בעריכת הפיגוע.
פיגוע ירי הוא פיגוע המתבצע באמצעות שימוש בנשק חם.
ירי זה מתבצע בדרכים שונות, כגון:
ירי מהמארב, שמבצעיו נמלטים מיד עם תום הירי.
ירי מתוך מכונית חולפת, אל אנשים שבצד הדרך או אל רכב אחר.
ירי גלוי, שבו היורים נוטלים על עצמם סיכון גדול יותר שייתפסו או שתושב אש לעברם.
ירי שלאחריו המחבל מתקרב אל קורבנותיו כדי לבצע "וידוא הריגה".
עריכתו של פיגוע ירי מצריכה רובה ותחמושת.
לעיתים משמש לכך נשק הנמצא ברישיון בידי מבצע הפיגוע, ועתים משמש לכך נשק בלתי חוקי (שהושג בגנבה, בהברחה וכדומה).
במרבית המקרים פיגוע ירי מתבצע בירי מהיר ולא מדויק, אל עבר קבוצת אנשים או אל כלי רכב.
לעיתים מתבצע פיגוע ירי על ידי צלף, המכוון במדויק לאדם מסוים.
פיגוע תופת הוא פיגוע המתבצע באמצעות פיצוץ, בדרך כלל של מטען חבלה.
פיגוע תופת יכול להתבצע באמצעות הפעלה מרחוק (באמצעות שלט רחוק או מנגנון השהייה) או באמצעות מחבל מתאבד.
פיגוע התאבדות - פיגוע שבו המפגע מבצע את משימתו להרוג ולפצוע אנשים מתוך כוונה תחילה שהמפגע לא יצא חי.
זאת בניגוד לפיגוע הקרבה שבו יש סיכוי, קטן יחסית, שהמפגע יצא חי לאחר הפעולה.
בעת המודרנית נוקטים בפיגועי התאבדות ארגוני טרור איסלמיים קיצוניים רבים כמו, חזבאללה, חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אל-קאעדה והמדינה האסלאמית, כמו גם ארגון הנמרים הטמילים שרובו מורכב מהינדים.
במובן הרחב יותר, פיגוע התאבדות הוא כל פיגוע שבו המחבל הורג במודע את עצמו, אך במונח המצומצם שלו הכוונה היא למחבל המפוצץ את עצמו בלב אוכלוסייה אזרחית, דבר המתבטא במונח באנגלית "Suicide bombing".
ניתן לבצע פיגועי תופת בכמה שיטות:
חפץ ממולכד - כגון, תיק או מזוודה.
ניתן להפעיל את המטען מרחוק או כשהמחבל נושא אותו עליו.
נהיגה במכונית תופת (או במשאית/עגלה/אופנוע/סירת/חמור תופת), המכילה חומרי נפץ.
בדומה לשיטה הקודמת, ניתן לבצע את הפיצוץ באמצעות הפעלה מרחוק או באמצעות מחבל מתאבד.
חגורת נפץ הנישאת על הגוף, ומכילה חומר נפץ, לעיתים בצירוף חלקי מתכת (רסס) להגדלת הנזק.
ריסוק כלי רכב, כלי שיט או כלי טיס אל אזור הומה אדם (פיגועי 11 בספטמבר).
על פי מרבית ארגוני זכויות האדם, פיגועי התאבדות נגד אזרחים הם פשעים נגד האנושות.
פיגוע מיקוח הוא פיגוע שבו מפגעים חמושים משתלטים בכוח על קבוצת אזרחים והופכים אותם לבני ערובה, במטרה להשתמש בהם כדי להגיע להישגים פוליטיים כנגד משטר מסוים - לרוב כדי לשחרר את חבריהם מהכלא.
בפיגועי מיקוח אזרחים נמצאים ימים רבים בתנאים פיזיים קשים ובלחץ מנטלי גבוה בשל אי הוודאות לגורלם.
לעיתים תוך כדי ההשתלטות או פעולות החילוץ נהרגים אזרחים.
בדרך כלל הטרוריסטים מאיימים כי אם תביעותיהם לא ימולאו יוצאו האזרחים להורג.
לרוב בפיגועים מסוג אלו השלטונות לא נענים לדרישות החוטפים ומפעילים יחידות מיוחדות לשחרר את האזרחים.
לעיתים קורה כי הממשלות נכנעות או מתפשרות עם החוטפים.
תחילתם של פיגועי המיקוח המפורסמים היו בשנות השבעים בסדרת פעולות של ארגוני טרור פלסטינים כנגד ישראל, במהלכם נחטפו מספר מטוסים ונשבו בני ערובה גם בפעולות קרקעיות בישראל, באסון מעלות ובמלון סבוי.
ארגוני טרור צ'צ'ניים הצליחו להביא את פיגועי המיקוח לסדרי גודל גבוהים כאשר החזיקו בשני אירועים נפרדים מעל 800 איש כבני ערובה, אבל בכל המקרים הללו לא הצליחו להגיע לתוצאות מכיוון שהמשטר הרוסי בניגוד למשטרים מערביים היה נכון להקריב אזרחים רבים ולא להיכנע לדרישות החוטפים.
המרחב הווירטואלי נעשה כר זמין לפעילויות עוינות שונות, הנעשות על ידי מפגעים בודדים, ארגוני פשע, ואף מתווכחות על ידי מדינות.
מתקפות סייבר - מתרחשות באמצעות המרחב הווירטואלי, משמשות מפגעים בודדים, ארגוני טרור וקראקרים, ואף מדינות לשם הפלת רשתות חיוניות וירטואליות או פיזיות כגון אתרי ממשלה, תחנות אנרגיה ומים, בתי חולים וכדומה.
כּוֹפְרָה - מעין פיגוע מיקוח במרחב הווירטואלי על ידי שימוש בנוזקה המגבילה גישה למערכות המחשב הנגוע, ומשמשת לסחוט מהמשתמש תשלום כסף על מנת שתוסר מגבלת הגישה.
באין מילוי הדרישה, יכולה להתבצע השחתה, שימוש לרעה, או מחיקה של תוכן מערכת המחשב.
טְרוֹלִינְג - ביצוע פעולה המשחיתה מרחב וירטואלי.
פיגוע בנשק קר הוא פיגוע המתבצע באמצעות שימוש בנשק קר, לרוב באמצעות דקירה בסכין, אך לעיתים גם בכלי נשק אחרים כגון גרזן, פטיש, רוגטקה המשמשת ליידוי אבנים, ואף חרב (הפיגוע בבית הספר בטרולהטן).
פיגוע דקירה אינו מצריך הכנות מורכבות להשגת הנשק, משום שהפיגוע מתבצע בעזרת אמצעי ביתי נפוץ.
לעיתים נשלח המחבל לפיגוע דקירה על ידי ארגון טרור, אך פעמים רבות נעשה הפיגוע ביוזמה אישית של מבצעו.
מספר הנפגעים בפיגוע דקירה לרוב נמוך יחסית למספר הנפגעים בפיגועים אחרים, ובלא מעט מהמקרים נפגע אדם יחיד.
פעמים רבות מבצע הפיגוע נלכד או נהרג תוך כדי ביצועו, או מיד לאחריו.
פיגועי דקירה משמעותיים בישראל ובשטחי יש"ע
ב-8 במרץ 1973 נדקר חייל צה"ל בעת שהמתין בתחנת הסעה במזרח ירושלים ונשקו האישי, מסוג עוזי, נגנב על ידי הדוקר.
היה זה ככל הנראה פיגוע הדקירה הראשון נגד חייל צה"ל בירושלים.
ב-7 ביולי 1983 - רצח אשר אהרן גרוס - נדקר בחברון תלמיד ישיבת שבי חברון על ידי חוליית מחבלים אשר ניסתה גם לחטוף אותו.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הפכו פיגועי דקירה לתופעה חמורה ומתמשכת, שכונתה "סכינאות".
ב-21 באוקטובר 1990 רצח עאמר אבו סרחאן את החיילת איריס אזולאי, את אלי אלטרץ ואת לוחם הימ"מ צ'רלי שלוש בדקירות סכין.
בפיגוע "ליל הקלשונים", שאירע ב-14 בפברואר 1992, נרצחו שלושה חיילי צה"ל, במאהל באזור קיבוץ גלעד ברמות מנשה ב"שטח אש 105", בידי ערבים-ישראליים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי עארה הסמוך.
לפיגוע שימשו סכינים, גרזנים וקלשון שבהם היו מצוידים הרוצחים.
ב-17 במרץ 1992 נרצחה בפיגוע כזה ביפו אילנית אוחנה, ויחד אתה עבד אל-ג`אני, ערבי תושב יפו שקם לסייע לה, ונפצעו שמונה עשר אנשים נוספים, ברובם תלמידים שחגגו במסיבת פורים.
באותה שנה נרצחה גם הנערה הלנה ראפ בבת ים ב-24 במאי, אירוע שהביא להפגנות זעם ומחאה של אלפי תושבי בת ים.
פיגועי דקירה היוו באופן יחסי חלק קטן מכלל הפיגועים, הן במספר האירועים הכולל והן במספר ההרוגים, במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-1 ביולי 2005 דקר ישי שליסל, יהודי חרדי בן 30, שלושה משתתפים במצעד הגאווה בירושלים ופצע אותם באופן בינוני.
שליסל טען במשפטו כי בא "לרצוח בשליחות השם", הורשע בניסיון לרצח ונדון ל-10 שנות מאסר בפועל ולתשלום 280,000 ש"ח לקורבנות.
ב-11 במרץ 2011 נרצחו בביתם שבהתנחלות איתמר חמישה מבני משפחת פוגל, בהם ילדים קטנים על ידי מחבלים פלסטינים מהכפר עוורתא.
ב-26 בנובמבר 2012 חדר מחבל פלסטיני מרצועת עזה ליישוב שדי אברהם וניסה לרצוח אם וילדיה.
האם נאבקה בתוקף, שדקר אותה, והצליחה לנעול את המחבל בחדר האמבטיה ולקרוא לעזרה.
כוח צה"ל שהגיע למקום ירה במחבל למוות.
ב-30 באפריל 2013 מחבל פלסטיני דקר למוות בצומת תפוח שבשומרון את אביתר בורובסקי תושב יצהר, בעקבות מעצר של אחיו.
ב-13 בנובמבר 2013 נרצח בעפולה עדן אטיאס, חייל בן 18, על ידי מחבל פלסטיני בן 16 מג'נין, שדקר אותו בעורפו ומספר פעמים בגופו, בעת שישן באוטובוס.
נוסעי האוטובוס השתלטו על הרוצח, שביצע את הרצח כמחאה על כך ששניים מבני משפחתו נמצאים בכלא הישראלי כאסירים ביטחוניים.
הרוצח נידון למאסר עולם ועוד שלוש שנים מאסר בפועל.
ב-1 במאי 2014 נרצחה שלי דדון, תושבת עפולה בת 19, באזור התעשייה במגדל העמק.
לאחר כמה חודשים נעצר חוסיין ח'ליפה, נהג המונית שבה נסעה דדון באותו היום, כחשוד ברצח.
ב-9 בספטמבר 2015 קבע בית המשפט המחוזי בנצרת כי הנאשם רצח את דדון על רקע לאומני וגזר עליו מאסר עולם.
ב-10 בנובמבר 2014 רצח מחבל פלסטיני את החייל אלמוג שילוני (ששירת כמפקד כיתה בפלגת הנגב) בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה.
בהמשך אותו יום דרס מחבל פלסטיני את דליה למקוס, צעירה יהודיה, בתחנת אוטובוס באלון שבות ולאחר מכן ירד מרכבו ודקר אותה למוות.
ב-21 בינואר 2015 ביצע פלסטיני פיגוע דקירה באוטובוס של חברת דן בתל אביב, ופצע 12 אזרחים.
31 ביולי 2015 - הרצח במצעד הגאווה בירושלים - ישי שליסל, לאחר שהשתחרר מהכלא, דקר שוב שישה אנשים במצעד הגאווה בירושלים.
אחת מהנדקרים, שירה בנקי, מתה מפצעיה.
באוגוסט 2015 ביצעו מחבלים פלסטינים מספר פיגועי דקירה בהם הם פצעו מספר ישראלים.
המחבלים נורו על ידי הלוחמים בשטח, שניים מהם מתו מפצעיהם והשאר נעצרו.
מספטמבר 2015 גאו פיגועי הדקירה של ערבים נגד יהודים.
פיגועי דקירה בוצעו בירושלים, קריית ארבע, עפולה, פתח תקווה, קריית גת, תל אביב-יפו, רעננה, נתניה, ראשון לציון, באר שבע, גן שמואל ובית שמש.
במשך כחצי שנה, עד מרץ 2016, נרצחו כ-11 ישראלים בפיגועי דקירה.
גל פיגועים זה, שכלל גם פיגועי דריסה ופיגועי ירי, כונה בין השאר "אינתיפאדת הסכינים".
ב-21 ביולי 2017 מחבל חדר לבית בהתנחלות חלמיש כדי לבצע פיגוע דקירה ורצח 3 בני אדם
ב-26 באוגוסט 2020 רצח מחבל ערבי, חליל עבד אלחאלק מחמד דויכאת, תושב הכפר רוג'יב הסמוך לשכם ובעל היתר עבודה בישראל, את הרב שי אוחיון בפתח תקווה.
ופיגוע דקירה בחברון ב-18 בדצמבר בה דקרה מחבלת מתפלל.
ב-31 בדצמבר ניסה מחבל פלסטיני לדקור ישראלי ליד אריאל ונוטרל.
בשנת 2022 ב-17 בינואר ניסה מחבל לבצע פיגוע דקירה בצומת גוש עציון.
ב-22 במרץ 2022, בפיגוע משולב בבאר שבע, רצח מחבל ארבעה בני אדם ופצע שניים נוספים.
המחבל נהרג על ידי אזרחים.
ב-3 בנובמבר 2022, בפיגוע דקירה בהר הבית נפצעו 3 ישראלים באורח קל-בינוני, המחבל נוטרל.
פיגוע דריסה הוא פיגוע המתבצע באמצעות כלי רכב, המשמש לדריסתם של אנשים הנקרים בדרכו.
בניגוד לפיגועים אחרים, כגון פיגוע ירי או פיגוע התאבדות, המצריכים ציוד מיוחד והתארגנות, פיגוע דריסה מצריך כלי רכב, שאותו קל להשיג.
לעיתים נדרשת הכרעה של בית המשפט, האם מדובר בפיגוע דריסה, או שהייתה זו תאונת דרכים.
פיגועי דריסה הפכו בשנים האחרונות לשיטה נפוצה של טרור, במיוחד בערים צפופות שבהן קיימת תנועה רגלית ערה.
קלות הביצוע היחסית – השגת רכב רגיל, חוסר צורך באימונים או בהשגת נשק – הופכת את השיטה נגישה למפגעים בודדים, לעיתים במסגרת טרור בודדים.
השיטה זכתה לעידוד מצד גורמי טרור שונים, ובמיוחד המדינה האסלאמית (דאעש), שקראה למאמיניה לבצע פיגועים במערב בכל אמצעי אפשרי, כולל שימוש ברכב.
בישראל נערכים פיגועי דריסה על ידי פלסטינים, בהיקף מצומצם יחסית לשיטות טרור אחרות.
בעקבות פיגוע הדריסה בצומת אזור ב-14 בפברואר 2001 מוגנו רבות מהטרמפיאדות, באמצעות גדר המפרידה בינן ובין הכביש, כך שאי אפשר לפגוע בממתינים בטרמפיאדה.
נכון לשנים האחרונות, התרחשו בישראל למעלה מ-50 פיגועי דריסה, שבהם נרצחו מעל 40 בני אדם, מאז קום המדינה.
פיגוע הדריסה בניס אירע ב-14 ביולי 2016 במהלך חגיגות יום הבסטיליה, ובו נדרסו למוות 84 אנשים ונפצעו 434.
פיגוע הדריסה בברלין אירע ב-19 בדצמבר 2016 בשוק חג המולד בעיר, ובו נדרסו למוות 12 בני אדם ונפצעו 48.
הפיגוע בגשר ווסטמינסטר במרץ 2017, בו נדרסו למוות 5 ונפצעו כחמישים בני אדם.
פיגוע דריסה בסטוקהולם באפריל 2017, בו נרצחו 5 בני אדם ו-15 נפצעו.
פיגוע הדריסה בגשר לונדון ביוני 2017, בו נרצחו 8 בני אדם ונפצעו עשרות.
פיגוע הדריסה בברצלונה באוגוסט 2017, בו נרצחו 14 בני אדם ונפצעו כ-100.
פיגוע הדריסה בניו יורק – ב-31 באוקטובר 2021, מחבל דרס למוות שמונה בני אדם ברכיבה על מסלול אופניים במנהטן.
פיגוע הדריסה קפיטול בוושינגטון – ב-2 באפריל 2017, אדם ביצע פיגוע דריסה והרג שוטר ופגע בשוטר נוסף.
פיגום הוא מבנה ארעי, המשמש לתמיכת בני אדם וציוד כדי לבנות או לשפץ מבנים גדולים יותר.
פיגומים הם, בדרך כלל, מערכת מודולרית של צינורות פלדה, אך ניתן להשתמש גם בחומרים אחרים, כגון במבוק, כנהוג במספר מדינות באסיה, כגון הונג קונג.
התקנת פיגומים ושימוש בהם טומנים בחובם סכנות בטיחות פוטנציאליות.
הפיגומים בהם נעשה שימוש בישראל מקורם בעיקר במפעלים באזור ג'נין ואיכותם נחשבת לנמוכה בעיקר בתחום הבטיחותי.
כתוצאה מרשלנות אך גם מחוסר יציבותם של הפיגומים, כמו גם איכות פרטיהם, נפגעו פועלי בניין רבים במהלך השנים כתוצאה מפיגומים שהתפרקו או איבדו את יציבותם.
כתוצאה מכך, הוחל ב-2018 להשתמש בפיגומים עם תקן אירופי.
כמו כן, בעקבות העלייה במספר ההורגים והפצועים באתרי בנייה והודות לפעילות ציבורית ותקשורתית שהדגישה את הנושא, נקבעו תקנות בחוק המחייבות את כל אתרי הבנייה באופן הדרגתי להשתמש בפיגומים עם תקינה בלבד.
פיגוע האוטובוס במצרים הוא פיגוע טרור שבוצע ב-4 בפברואר 1990 בדרך מאסמאעיליה, כ-65 ק"מ צפונית לקהיר.
במסגרתו הותקף אוטובוס תיירים ובו 31 ישראלים.
שני ארגונים נטלו אחריות לפיגוע: ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וארגון בשם "הארגון להגנה על בתי הכלא המצרים", שטען כי השתתף בפיגוע על מנת למחות על עינוי אסירים בבתי הכלא המצריים.
בפיגוע נרצחו תשעה אזרחים ישראלים ו-17 נוספים נפצעו ממקלעים אוטומטים ורימוני יד.
זו הייתה ההתקפה הקשה ביותר על ישראלים במצרים מאז חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979.
לטענת השר אריאל שרון ארגון אש"ף עמד מאחורי הפיגוע.
מאוחר יותר הודיע הממשל המצרי שהפיגוע מומן על ידי גורמים בחו"ל והוצא לפועל על ידי מפגעים שאינם מצרים.
ביום ראשון, 4 בפברואר 1990, יצא טיול מודרך בן שמונה ימים, באוטובוס נהוג בידי נהג מצרי, מישראל למצרים.
בתחנה הראשונה, ליד בנייני האומה בירושלים, עלו חברי הקבוצה הירושלמים, ואיתם מדריך הקבוצה והאחראי, אלי מירון מבת ים.
קבוצה נוספת עלתה במבשרת ציון, והקבוצה האחרונה עלתה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז.
בשעה 7:00 עזב האוטובוס את תל אביב כשהוא בדרכו למצרים.
בצומת יד מרדכי עצרו הנוסעים להתרעננות במרכז המסחרי שבמקום.
האוטובוס חצה את רצועת עזה, עבר את מעבר הגבול ברפיח והמשיך מערבה, דרך צפון סיני.
אחר הצהרים חצו המטיילים את תעלת סואץ, עברו את איסמעיליה, והתקדמו דרומית מזרחית לכיוון קהיר.
כ-65 ק"מ צפונית לקהיר נחסם האוטובוס על ידי מכונית מסוג פיג'ו 500, ובה שני רעולי פנים, שפתחו באש מתת-מקלעים, והשליכו לעבר האוטובוס רימוני יד.
שלושה אוטובוסים עם חיילים בריטים אשר היו מאחורי האוטובוס הישראלי היו עדים לפיגוע.
תשעה מנוסעי האוטובוס בהם המדריך, שקפץ מהרכב כדי לנסות לבדוק מה קורה, נהרגו במקום.
רוב האחרים, 17 במספר, נפצעו.
פצוע נוסף היה המלווה המצרי, ואילו הנהג המצרי ברח.
אחד הישראלים, פנחס פרשט, לא איבד את עשתונותיו, שלף מצלמת וידאו והחל לצלם את המתרחש, עד שנפצע בידו.
פרשט טען כי הנציח במצלמתו את המחבלים.
מאוחר יותר אישר שר הפנים המצרי, עבד אל-חלים מוסרי, כי לסרט המצולם היה תפקיד חשוב בחקירת הפיגוע.
לאחר מכן, התוקפים ברחו מהזירה.
הישראלית רינה קופר, אחות במקצועה, בעלה ד"ר מיכאל, פרופסור ברק, אשתו עדנה, ועוד מספר נוסעים שמצבם אפשר זאת, קמו והגישו עזרה ראשונה לפצועים.
הם השתמשו בקרעי בגדיהם כדי לחבוש, ולבצע חסמי עורקים לפצועים.
בפיגוע נרצחו תשעה ישראלים, אחד מהם היה זאב שיפטן, ממייסדי המכון לגאולוגיה בירושלים,17 אנשים נפצעו.
שמונה נרצחו באופן מיידי ואדם נוסף מת מפצעיו לאחר הפיגוע בבית החולים מאוחר יותר באותו לילה.
הפצועים וההרוגים פונו תחילה לבית חולים באיסמעיליה ובהליופוליס, אך מאוחר יותר הועברו באמצעות מטוס צבאי ישראלי חזרה לישראל.
ממשלת מצרים הוכיחה יעילות, והכריזה על מצב כוננות ביטחוני כללי.
בשיתוף עם חוקרים ישראלים החל מצוד על המחבלים, ובמהלכו נעצרו קרוב ל-100 חשודים.
תוך יממה נתפס החשוד הראשון, פלסטיני יליד רפיח.
על פי פרסומים בעיתון היומי הבריטי הגרדיאן, השב"כ הישראלי עקב אחר חבורה של אנשי הג'יהאד האסלאמי, ומבוקשים נוספים שברחו מרצועת עזה למצרים.
גורמים ישראלים הזהירו את ממשלת מצרים מראש על נוכחות החוליה, אך המצרים לא הצליחו לאתר אותה טרם הפיגוע.
המצרים שחררו לתקשורת מידע בצמצום, נודע כי המכונית ששימשה את המפגעים נשכרה מחברת אוויס במלון הילטון בקהיר.
צבעה המקורי של המכונית היה אפור, אך המחבלים הסבו אותו ללבן.
צוות החקירה המצרי מסר כי החוליה, שכללה את המתכננים והמפגעים, הייתה בת 16 איש, שהתאמנו כולם בלוב.
שר התעשייה והמסחר, אריאל שרון, דיווח שמתכנני הפיגוע היו מגורשים, האחד מעסקת ג'יבריל, והשני בעקבות רצח אהרן גרוס בחברון.
קורבנות הפיגוע והנוסעים הוחזרו לישראל במטוס חיל האוויר הישראלי ב-5 בפברואר אחה"צ.
החוזרים סיפרו על יחס טוב לו זכו במצרים.
ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר אמר בראיון טלוויזיוני בישראל כי "התקפה הזו מוכיחה ששנאת ישראל עדיין קיימת וחזקה באזור".
משרד החוץ האמריקני כינה את הפיגוע "מעשה טרור נורא ואמר שזה ניסיון ברור של אויבי השלום להפסיק את המאמצים לפיוס ודיאלוג".
קרובי החוזרים התלוננו על יחס קשה שניתן להם בנמל התעופה בן-גוריון.
חבר הכנסת יוסי שריד כתב מכתב זועם לשר המשטרה חיים בר-לב, בו טען כי במו עיניו ראה שוטרים רודפים אחרי בני משפחות הנפגעים, ואף מכים אותם נמרצות.
חבר הכנסת מיכה גולדמן דרש להקים ועדת חקירה בנושא.
צומת יד מרדכי נבחר כאתר הנצחה לתשעת הישראלים שנהרגו בפיגוע, כיוון שבמקום הייתה תחנתם האחרונה בישראל בטרם עברו את הגבול למצרים.
האתר ממוקם על גבעה בפינה הדרום מזרחית של הצומת.
פיגוע האוטובוס באזור הוא פיגוע דריסה שבוצע ב־14 בפברואר 2001, על ידי מחבל פלסטיני תושב שכונת שיח' רדואן שבעזה, אשר הסיט את האוטובוס בו נהג, ממסלול נסיעתו אל מול נוסעים רבים, שעמדו בתחנת אוטובוס, בצומת טמפו שליד אזור, ודרס אותם.
כתוצאה מהפיגוע נהרגו 8 ישראלים (7 חיילים וחיילות ואזרחית אחת) ו־21 בני אדם נפצעו.
ביום רביעי 14 בפברואר 2001, בשעה 4:00 לפנות בוקר, יצא חליל אבו עלבה, תושב שכונת שיח' רדואן שבעזה, לכיוון ישראל, וזאת במסגרת עבודתו בתור נהג אגד, מזה כ-5 שנים, כמוביל פועלים ממעבר ארז, לערים רמלה, ולוד.
לאחר שהוריד את אחרוני הנוסעים, חזר מרמלה לכיוון חולון, ובשעה 7:30, החנה את האוטובוס במרחק כמה מאות מטרים מתחנת האוטובוס הנמצאת דרומית לצומת אזור.
התחנה הייתה עמוסה באנשים, חיילים ואזרחים אשר היו בדרכם לבסיסיהם ולמקומות עבודתם.
הוא המתין מספר דקות, ובשעה 7:41 הדהיר את האוטובוס לכיוון התחנה והאיץ את מהירותו עד לכדי 147 קמ"ש.
בהגיעו אל התחנה הוא עלה על המדרכה, ונסע לאורכה תוך שהוא דורס את הממתינים בה, וגם אנשים שחצו באותן שניות את הכביש.
נפגעי הפיגוע הועברו לבתי החולים וולפסון, אסף הרופא, ותל השומר, שם נקבע מותם של 7 חיילים וחיילות ואזרחית אחת.
המפגע נמלט מן המקום והמשיך בנהיגה לכיוון דרום.
משטרת ישראל פתחה במרדף אחר האוטובוס, מסוק הועלה בעקבותיו לאוויר, ומחסומים הוצבו לאורך נתיב הבריחה.
הוא הגיע למחסום-ניידות במחלף אשדוד, שוטרים ניסו לעצרו, אך הוא פרץ את המחסום והמשיך בנסיעה הלאה.
בהגיעו לצומת גן יבנה המתין לו שוטר משטרת התנועה רס"ם רומן קוגן במקום, אשר תוך סיכון חייו ביצע פריסת מחסום דוקרנים, גרם לאוטובוס לעלות על הדוקרנים ולאחר שאחד הגלגלים התפנצ'ר, הנהג איבד שליטה והאוטובוס התנגש באחוריה של משאית שעמדה ברמזור אדום לפניה שמאלה ונבלם.
כתוצאה מהאירועים שהתרחשו במסלול הבריחה, נפצע אבו עלבה באופן קשה, ואושפז במרכז הרפואי קפלן בתנאי מעצר.
בחקירתו מסר כי ביצע את הפיגוע כנקמה על חיסולו של מסעוד עיאד, קצין בכיר במשמר הנשיאותי של יאסר ערפאת, יום קודם לכן בירי ממסוק חיל האוויר הישראלי של שלושה טילים אל עבר מכוניתו ליד מחנה הפליטים ג'באליה בצפון רצועת עזה.
בני משפחתו טענו לעומת זאת כי הוא היה תחת השפעת תרופות נגד דיכאון וכאבים בעת שאירע הפיגוע, וכי מדובר בתאונה נוראית שאבו עלבה הוא הקורבן שלה.
לאחר כ-4 חודשים, ומבלי שהמפגע הביע כל חרטה על מעשיו, גזר בית המשפט המחוזי בתל אביב את דינו של אבו עלבה ל-8 מאסרי עולם מצטברים, ועוד 21 שנות מאסר בפועל.
בגזר הדין התבטאו השופטים באופן חריף ביותר, וכתבו כי:
בעקבות הפיגוע, הפיקה מערכת הביטחון לקחים באשר לאישורי כניסה של פלסטינים לתחומי ישראל.
בעוד שעד לפיגוע הייתה הגישה כי לבני 35 ומעלה, שהם בעלי משפחות, פוטנציאל נמוך לביצוע פיגועים, הרי שלאחריו השתנתה גישה זאת.
בכירים בארץ ובעולם הגיבו לפיגוע.
נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, גינה את הפיגוע, ובשיחה עם ראש הממשלה אהוד ברק מסר את תנחומיו למשפחות ההרוגים.
כן הביע את שאיפתו כי מעגל האלימות הטרגי בין ישראל לפלסטינים, חייב להיעצר.
ראש הממשלה אהוד ברק הורה על סגירת המעברים הבינלאומיים של הרשות הפלסטינית, ביטול ההקלות בסגר, ואכיפתו באופן מוחלט.
כמו כן נאסר על כניסת פלסטינים בעלי תעודות אח"מ לישראל.
ראש הממשלה הנבחר אריאל שרון אמר כי "מדובר באירוע חמור המוכיח פעם נוספת שאין הבדל בין נצרים, לבנון, השטחים ולב הארץ.
היעד החשוב ביותר הוא החזרת הביטחון לאזרחי ישראל".
ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת אמר כי על פי המידע המצוי ברשותו מדובר בתאונת דרכים ולא בפיגוע.
ב- 16 באוקטובר 2011 פרסם שירות בתי הסוהר את רשימת 477 האסירים שישוחררו על ידי מדינת ישראל, במסגרת השלב הראשון של יישום עסקת שליט.
ברשימה זאת נכלל גם שמו של המפגע מאזור.
תגובותיהם של משפחות קרבנות הפיגוע היו מעורבות.
בעוד שאביה של החיילת הנרצחת יסמין קריסי אמר: "אנו צריכים לשמוע דרך התקשורת שהמחבל משתחרר?
אמא של גלעד מחייכת, אך יש מאות הורים שלבם מדמם",
במלאת 3 שנים לפיגוע הדריסה, נערך טקס הנחת אבן פינה, בכניסה לאזור, בחזית חורשת הנופלים, לאנדרטה לזכר הנספים.
בטקס נכחו, אנשי ציבור, בני משפחה ואזרחים.
בתוכם אמנון זך ראש מועצת אזור, מוטי ששון ראש עיריית חולון, רוני מהצרי ראש עיריית אשקלון, ומוטי מלכה ראש עיריית קריית מלאכי.
האנדרטה תוכננה על ידי הפסלת מירי פסוב, ומיקומה נקבע כמוצא של פשרה בוויכוח בין "עמותת חללי הפיגוע באזור" אשר דרשה להקים את האנדרטה במקום הפיגוע, לבין החברה הלאומית לדרכים בישראל ומשרד התחבורה אשר התנגדו לכך.
האזכרה השנתית לחללי הפיגוע, מתקיימת באתר ההנצחה.
לבסוף הוצבה ליד מקום הפיגוע, אנדרטה צנועה בצורת שלט עליו שמות הנספים ומעליה דגל ישראל.
ב-1 באוקטובר 2017 אירע פיגוע דקירה במרסיי.
הטרוריסט המוסלמי דקר למוות שתי נשים תוך קריאות אללה אכבר, ולאחר מכן נורה למוות על ידי כוחות ביטחון צרפתים בתחנת הרכבת התחתית סן שארל שבמרסיי.
פיגומים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2017 אותו כתב וביים מתן יאיר, ובו מככב אשר לקס כנער בן 17 שנקלע לצרות כהרגלו ונאלץ להתמודד בבית עם אב מכה (יעקב כהן), בעודו מוצא לעצמו מודל חדש לחיקוי בבית הספר (עמי סמולארצ'יק).
התסריט לסרט נכתב בהשראת אירועים אמיתיים.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן, טורונטו, ובפסטיבלים רבים ברחבי העולם, זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים ופרס השחקן הטוב ביותר שהוענק לאשר לקס.
היה מועמד ל-8 פרסי אופיר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-28, בין השאר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר, עריכה וליהוק.
יעקב כהן ועמי סמולארצ'יק היו שניהם מועמדים באותה קטגוריה - שחקן המשנה הטוב ביותר.
בסופו של דבר, הסרט זכה בפרס אופיר אחד - שחקן המשנה הטוב ביותר - אשר הוענק לסמולארצ'יק.
הסרט הופק על ידי חברת גרין פרודקשנס וסרטי יונייטד קינג, בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן הקולנוע הפולנית.
זהו הסרט הישראלי השני הנצפה ביותר בשנת 2017, עם מעל 150,000 צופים.
כמו כן הוא נמכר להפצה ב-6 טריטוריות ברחבי העולם ביניהן - צרפת, ארצות הברית, פולין וספרד.
אשר לקס (אשר לקס), נער בן 17, הוא תלמיד תיכון בכיתת מב"ר הסובל מקשיי למידה ובעיות התנהגות, ובמקביל עובד עם אביו מילו (יעקב כהן), בעסק המשפחתי לבניית פיגומים באתרי בנייה.
האב, מבוגר וחולה העומד לפני ניתוח, נוהג בבנו ביד קשה ואף מכה אותו, ומכין אותו לקראת היום שבו העסק המשפחתי יעבור לידיים שלו, אך מעבר לכל זה נראה כמה וכמה פעמים שאב מכבד וסומך על הילד שלו, ואף אומר לו שהעסק הוא כבר לא שלו, אלא של אשר.
כאשר רמי ערד (עמי סמולרצ'יק), מורה חדש לספרות, מגיע לבית הספר ומלמד את הכיתה לקראת בחינת הבגרות, אשר מוצא בו מודל חיקוי חדש, ומדמיין לעצמו עתיד קצת אחר מזה שאביו מכתיב לו.
ואולם טרגדיה בלתי צפויה טורפת את הקלפים.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות אשר לקס אשר לקס תלמיד תיכון יעקב כהן מילו לקס אביו של אשר עמי סמולארצ'יק רחמים "רמי" ערד מורהו של אשר קרן ברגר שירה ערדאשתו של רמיחגית דסברגדינה לימוןריקי דסקל
פיגוע הדקירה בחגיגות פורים בתל אביב היה פיגוע דקירה אשר בוצע ב-21 במרץ 1989, י"ד באדר ב' תשמ"ט בתל אביב במהלך חגיגות חג הפורים.
אזרח ישראלי נרצח בפיגוע, ואדם נוסף נפצע קשה.
לאחר מכן התבצר המחבל על גג בניין ברחוב יהושע בן נון מספר 44, והשליך בלוני גז אל הרחוב, מהם נפגע אזרח נוסף.
צוות בילוש שהגיע למקום פרץ לגג וביצע ירי לעברו, המחבל נוטרל ונפצע, ולאחר שפונה לבית החולים הועבר לחקירת השב"כ.
המחבל ציין בחקירתו שמטרתו הייתה "לדקור בצוואר את הישראלי הראשון שימצא".
לפני שנוטרל המחבל מוחמד זקות הספיק לרצוח את ד"ר משה קורט שלינגר בן ה-73, ד"ר לכימיה, ולפצוע קשה את אמנון שטרולץ בן ה-27 בחלק האחורי של ראשו ובעמוד השדרה.
המחבל מוחמד זקות היה תושב רצועת עזה ממחנה הפליטים ג'באליה ועבד כפועל בניין, ולאחר מכן במכבסה בתל אביב.
הוא נשפט ונידון למאסר עולם על הפיגוע.
בעת ביקור הנשיא קלינטון ברצועת עזה ב-1995 הוא הבטיח לבני משפחתו כי יפעל למען שחרורו.
ב-18 באוקטובר 2011 שוחרר זקות לרצועת עזה במסגרת עסקת שליט.
פיגוע הדקירה במונסי הוא פשע שנאה שאירע ב-28 בדצמבר 2019 בשכונת פארשעי בעיירה מונסי במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
בפיגוע נפצעו חמישה אנשים כשמתוכם אחד נותר במצב אנוש עד שנפטר ב-29 במרץ 2020.
במוצאי שבת ה-28 בדצמבר 2019, ליל שביעי של חג החנוכה, התאספו קרוב ל-100 איש בביתו של רבי חיים יהודה לייביש רוטנברג האדמו"ר מקוסון להדלקת נרות חנוכה וסעודת מלווה מלכה, למקום נכנס רעול פנים אפרו אמריקאי חמוש במצ'טה, והחל לתקוף את הנוכחים.
התקיפה נמשכה קרוב לשתי דקות, עד שהנוכחים הצליחו להדוף את התוקף באמצעות כיסאות ושולחן קטן.
חמישה עשר אנשים נפצעו ופונו לבית החולים.
חמישה הושארו לאשפוז בהם שלשה מבניו של האדמו"ר.
המפגע נמלט מהבית וניסה להיכנס לבית הכנסת הסמוך, אך הדלתות היו נעולות.
לאחר מכן הוא נמלט מהמקום במכונית.
אחד הנוכחים רשם את מספר הרישוי של המכונית, דבר שסייע לאחר מכן לתפיסתו של המפגע.
סמוך לחצות אותר רכבו של המפגע בגשר ג'ורג' וושינגטון, והוא נתפס ברובע הארלם.
החשוד, גרפטון תומאס, אפרו-אמריקני בן 37, אביו נכנס לארצות הברית באופן לא חוקי וקיבל חנינה על פי חוק הרפורמה והבקרה על ההגירה משנת 1986 .
החשוד נעצר לפחות שבע פעמים מאז 2001. בין האשמותיו: תקיפה, התנגדות למעצר, פציעה והרג של חיית משטרה, נהיגה תחת השפעת אלכוהול, החזקת חומרים אסורים ואיום על קצין משטרה.
החוקרים מצאו בטלפון הנייד שלו כי חיפש בו מידע על התרבות הנאצית, צלבי קרס, רעיונות אנטישמיים, מיקום של בתי כנסת יהודיים בסביבתו ובנוסף חיפש את השאלה: "למה היטלר שנא את היהודים".
לאחר מעצרו התגלו בביתו כתבי יד שהכילו תכנים אנטישמיים.
הרשויות הצהירו כי כתבי העת שלו כללו גם מה שנראה כהתייחסות לתנועה דתית שולית, ישראלים עבריים שחורים, שהליגה נגד השמצה ו-Southern Poverty Law Center זיהו כקשורה לאנטישמיות".
החשוד נחקר גם בחשד שביצע ב-20 בנובמבר 2019 פיגוע דקירה נוסף במונסי בו נדקר יהודי אורתודוקסי שהיה בדרכו לתפילה בשעה 5:30 לפנות בוקר ונפצע אנושות.
ב-30 בדצמבר הוגש נגד גרפטון כתב אישום בגין חמישה ניסיונות רצח ופריצה.
ב-20 באפריל פסק בית המשפט שהפוגע אינו כשיר לעבור הילוך משפטי ואושפז בבית חולים לחולי נפש
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ אמר בתגובה לפיגוע: "המתקפה האנטישמית בלילה השביעי של חנוכה אמש, היא מחרידה.
כולנו צריכים להתכנס יחד כדי להילחם, להתעמת ולמגר את הנגע הרשע של האנטישמיות".כעבור כמה ימים שוב התייחס טראמפ לפיגוע ואמר: "עומדים בסולידריות שלא ניתנת לערעור יחד עם אחינו ואחיותינו היהודים.
כולנו יחד נגן על קהילות יהודיות ובני הדת היהודית מכוחות הרשע של שנאה ואלימות.
לא ננוח עד שהאידאולוגיה הנוראה והמרושעת הזו תובס ותיהרס".
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אמר בתגובה לפיגוע: "ישראל מגנה בכל תוקף את גילויי האנטישמיות האחרונים ואת ההתקפה האכזרית באמצע חג החנוכה בבית הרב במונסי בניו יורק, אנחנו שולחים איחולי החלמה לפצועים.
נשתף פעולה בכל דרך עם הרשויות המקומיות כדי לסייע למגר את התופעה הזאת.
אנחנו מציעים את העזרה לכל מדינה ומדינה".
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין אמר בתגובה לפיגוע: "המום ומזועזע מהפיגוע הנורא בניו יורק.
תפילותינו להחלמה מהירה נתונות לשלום הפצועים.
האנטישמיות הגואה אינה בעיה של העם היהודי בלבד, בוודאי לא של מדינת ישראל לבדה.
עלינו לשלב זרועות מול הרשע הזה המרים ראשו שוב ושוב ומהווה סכנה של ממש ברחבי העולם כולו".
משגרירות איחוד האמירויות הערביות בארצות הברית נמסר: "אנחנו מגנים את המתקפה במהלך חגיגות החנוכה אמש בניו-יורק.
ליבנו עם הקורבנות של המתקפה האנטישמית הזאת, אנחנו מוכרחים להתאחד כדי לקדם קבלה וסובלנות".
במשרד החוץ של בחריין גינו את הפיגוע ומסרו כי "בחריין מגנה את מתקפת הטרור שמטרתה הייתה לפגוע בחגיגות חג החנוכה ליד ניו-יורק.
המשרד מדגיש את הסולידריות של הממלכה עם ארצות הברית אל מול הטרור".
בבוקר 29 באוקטובר 2020 נרצחו שלושה בני אדם בפיגוע דקירה בנוטרדאם דה ניס, בזיליקה של הכנסייה הקתולית בעיר ניס, צרפת.
המחבל זוהה כגבר תוניסאי, ברהים אוויסאוי, שנורה על ידי המשטרה ונעצר.
גם נשיא צרפת עמנואל מקרון וגם ראש עיריית ניס אמרו כי מדובר בפיגוע המיוחס לאסלאם הקיצוני.
בשנים האחרונות צרפת ראתה פיגועי טרור רבים של ג'יהאדיסטים, שבוצעו על ידי תאי טרור של המדינה האסלאמית ושל אל-קאעדה, ועל ידי זאבים בודדים בהשראת האידאולוגיה האיסלאמית הפונדמנטליסטית.
ניס הייתה זירת פיגוע דריסה בשנת 2016, שהביא למותם של 86 אנשים.
ארבעה שבועות לפני התקפה זו תיאר נשיא צרפת עמנואל מקרון את האסלאם כדת "במשבר" ברחבי העולם, מה שגרם לתגובת נגד מצד המוסלמים במדינה.
הוא נשבע להציג הצעת חוק לחיזוק חוק משנת 1905 שהפריד רשמית בין הכנסייה והמדינה בצרפת.
שבועיים לאחר מכן, סמואל פאטי, מורה להיסטוריה, נרצח וראשו נערף באיל-דה-פראנס על ידי מוסלמי צ'צ'ני בן 18 שרכש מעמד של פליט בצרפת במרץ 2020, לאחר שהמורה הראה לתלמידיו קריקטורות של שרלי הבדו המתארות את נביא האסלאם מוחמד.
לאחר הרצח של פטי, מקרון הגן על פרסום סרטים מצוירים המתארים את מוחמד על רקע חופש הביטוי.
בעקבות אירועים אלה, והגנתו של מקרון על הסרטים המצוירים במיוחד, קרא נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן להחרים מוצרים צרפתיים.
לאחר מכן הגיעו כמה מחאות ברחבי העולם המוסלמי, בהן נשרפו צילומי מקרון בליווי קריאות אנטי-צרפתיות.
המתקפה התרחשה ב-29 באוקטובר 2020 בשעה 8:30 בבוקר, בבניין נוטרדאם דה ניס, בזיליקה קתולית הממוקמת בשדרת ז'אן מדיסין במרכז ניס.
התוקף רצח שלושה אנשים בדקירות סכין.
ראשו של קורבן אחד, אישה מבוגרת, נערף באופן חלקי.
אחר היה כומר בכנסייה, והקורבן השלישי היה אישה אחרת.
התקיפה בוצעה במשך 28 דקות, במהלכן הוא צעק "אללה אכבר" שוב ושוב.
ארבעה שוטרים הגיבו ביריות טיזר ואז ירו בו, גם כשהמשיך לצעוק "אללה אכבר!" לאחר מכן פונה החשוד לבית החולים, שם היה במצב מסכן חיים.
בסך הכל נורו 14 יריות על ידי המשטרה.
הרשויות מצאו פריטים שלדבריהם שייכים לחשוד, כולל קוראן, שלושה סכינים ושני טלפונים ניידים.
שר הפנים ג'רלד דרמנין אמר מיד לאחר מכן כי נפתח מבצע משטרתי בעיר.
יחידת סילוק פצצות הגיעה לזירת הפשע, בזמן ששוטרי מלחמה בטרור חמושים בכבדות סיירו ברחובות סביב הבזיליקה.
בימים שלאחר הפיגוע עצרה המשטרה שני גברים שהאמינו כי היו בקשר עם התוקף מיד לפני האירוע.
התוקף הוא גבר תוניסאי בן 21, ברהים אוויסאוי .
הוא גדל קרוב לספקס, תוניסיה והגיע כמהגר בסוף ספטמבר 2020 לאי למפדוזה, איטליה, בזמן מגפת הקורונה בתוניסיה.
הוא נדרש לשהות 20 יום בבידוד והוא בילה את רוב הזמן בטלפון שלו.
על פי היומון האיטלקי Corriere della Sera, הוא קיבל הודעה שהודיעה לו שהוא גורש מאיטליה בשל כניסה בלתי חוקית וניתן לו אוליטימטום עד 9 באוקטובר לעזוב מרצון, אך לא היה פיקוח על תנועתו.
במקום לעזוב את איטליה, באותו יום, עבר לעיר הנמל בארי, שבדרום איטליה.
לאחר הגעתו לבארי נסע לניס ברכבת בימים שלאחר מכן.
כניסתו לצרפת הוקלה בשל תעודת הזהות שניתנה לו על ידי עמותת הפליטים של הצלב האדום.
בראיון לאל-ערביה לאחר הפיגוע אמרה אמו של אוואיסאוי כי הופתעה כאשר בנה התקשר להודיע לה שהוא בצרפת, מכיוון שהוא לא יודע את השפה או מישהו שם.
אחיו הגדול סיפר לחדשות BBC כי אווייסאוי טען שהוא מכיר מישהו בצרפת ושהוא יחפש את האדם הזה לעזרה.
שכנה אמרה לאל-ערביה כי אוויסאוי עבד כמכונאי ובעבודות מוזרות אחרות בזמן שהותו בתוניסיה, אך לא הראה סימני הקצנה בדעותיו.
התובע הראשי של צרפת למלחמה בטרור, ז'אן פרנסואה ריקאר, אמר שהחשוד לא היה במערב של סוכנויות ביון כאיום טרור פוטנציאלי.
שלושה בני אדם נהרגו בפיגוע.
האחת הייתה אישה בת 60 ששהתה בבזיליקה והתפללה; היא נמצאה כשהגרון שלה נחתך עמוק מאוד, במה שנראה כניסיון כושל לערוף את ראשה.
אחר היה כומר בן 55, שמת מפצע בגרון.
ההרוג השלישי היה צרפתי יליד ברזיל בן 44 שנמלט מהכנסייה עם מספר פצעי דקירה, אך התמוטט ומת בבית קפה סמוך.
דקת דומייה נערכה בישיבת האספה הלאומית לאחר שהגיעה הידיעה על הדקירה.
הנשיא עמנואל מקרון ביקר במקום הפיגוע מאוחר יותר בבוקר וכינה את האירוע "פיגוע טרור אסלאמיסטי".
מקרון קרא לתקיפות ולאחדות והביע את הזדהותו עם הקהילה הקתולית בצרפת.
הוא גם אמר שהוא יגן על בתי ספר ומקומות תפילה על ידי הכפלת נוכחותם של כוחות הביטחון.
שר הפנים הצרפתי, ג'רלד דמרנין, אמר שצרפת עסוקה במלחמה נגד האידאולוגיה האיסלאמיסטית, וככל הנראה תיתכנה מתקפות נוספות על אדמת צרפת והוסיפו: "אנו במלחמה נגד אויב שנמצא בפנים ומחוץ".
נציג המועצה הצרפתית לאמונה המוסלמית גינה את הפיגוע באומרו, "כאות אבל וסולידריות עם הקורבנות ויקיריהם, אני קורא לכל המוסלמים בצרפת לבטל את כל חגיגות חג המוולד."
נשיא הפרלמנט האירופי דוד ססולי, ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס וראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה פרסמו כולם הצהרות שהביעו את תנחומם לעם הצרפתי.
ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו גינה את ההתקפה אך אמר, "אך חופש הביטוי אינו ללא גבולות.
אנו חייבים לעצמנו לפעול בכבוד לזולת ולבקש לא לפגוע באופן שרירותי או שלא לצורך לא את מי שאנו חולקים חברה וכוכב לכת."
בשבוע שבו היחסים בין טורקיה לצרפת היו במתח, פרסמה טורקיה הצהרה בה הם מביעים את תנחומם לעם הצרפתי באומרם כי "שום סיבה לא יכולה להכשיר או לתרץ הריגת מישהו או אלימות.
מי שניהל את ההתקפה הפראית הזו במקום קדוש לפולחן אינו שותף בבירור לערכים דתיים, הומניים או מוסריים."
הקרמלין גינה את ההרג, והוסיף כי לא נכון גם לפגוע ברגשות הדתיים של אנשים.
אורוגוואי פרסמה הצהרה שהביעה את דאגתה העמוקה ביותר מהתקיפה והרצון להעביר תנחומים וסולידריות למשפחות הקורבנות, לעם ולממשלת צרפת.
התקיפה גונתה גם על ידי ערב הסעודית, איראן ופקיסטן.
מנהיג תנועת השחרור הצבאית (אל-נור) של סודאן עבדול ואחד אל-נור הביע תנחומים לעם הצרפתי וגינה את התוקף תוך הדגשת ההזדהות של אנשיו "כקורבנות לרצח עם מתמשך בדרפור".
חסן נסראללה, מנהיג חזבאללה, הוקיע את ההתקפה אך אמר: "הגנתם על קבוצות התכפירי ושלחת אותם לבצע פשעים בסוריה [...] אתם משלמים את מחיר התמיכה בקבוצות הטרור.
[...] בזמן שנלחמנו במחבלים בסוריה, סיפקתם להם את כל צורות התמיכה...
השלטונות הצרפתיים עירבו את מדינתם במלחמה גלויה באסלאם במקום לטפל בגורם המקורי למשבר...
תוך עלבונות נגד הנביא מוחמד..."
מועצת הכנסיות העולמית הביעה סולידריות עם האומה הצרפתית וכנסיותיה בעקבות הפיגוע בניס.
האפיפיור פרנסיסקוס נשא תפילות והביע צער על הפיגוע.
פיגוע הדקירה בנמל יפו התרחש ב-8 במרץ 2016, בו מחבל בן 22 מקלקיליה פתח במתקפת טרור בנמל יפו, תל אביב, שבה נרצח טיילור פורס, סטודנט נוצרי אמריקאי ששהה בביקור סטודנטים בישראל, ונפצעו 11 אזרחים ביניהם אישה בהריון, ופצוע אחר באורח קשה.
המחבל בשאר מוחמד מוסאלחה, שוהה בלתי חוקי מהכפר חג'ה באזור קלקיליה, חזר בסוף אותו שבוע מביקור במכה.
הוא הגיע לנמל יפו בערב 8 במרץ 2016. המחבל רץ מנמל יפו לכיוון כיכר השעון ומשם לטיילת הרברט סמואל.
תחילה דקר ארבעה, ובמהלך הריצה צפונה נתקל בעוד עוברי אורח ודקר גם אותם.
שוטרים שרדפו אחריו חיסלו אותו.
אחד מעוברי האורח שראו את הפיגוע הכה במחבל עם מוט אלומיניום ומנע ממנו להמשיך בפיגוע.
המחבל נורה ונהרג על ידי שוטרים.
באותו היום התבצע גם פיגוע ירי בירושלים ופיגוע דקירה בפתח תקווה.
בעת הפיגוע ביקר בישראל סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן במרכז פרס לשלום ולחדשנות שנמצא קרוב מאוד לזירת הפיגוע.
לאחר הביקור פרסם ביידן הודעה כי הוא "מגנה באופן החזק ביותר את המתקפה האכזרית שאירעה ביפו.
אין הצדקה לפעולת טרור כזו".
ביולי 2016 נהרס ביתו של המחבל.
בעקבות הפיגוע החלה הרשות הפלסטינית לשלם לקרובי משפחתו של מוסאלחה משכורת חודשית, כפי שהיא משלמת לקרובי משפחה של מחבלים שנהרגו במהלך ביצוע פיגועים.
בעקבות כך, במרץ 2018 העביר הקונגרס בארצות הברית את "חוק טיילור פורס" על שם האזרח האמריקאי שנרצח בפיגוע.
החוק קובע שממשלת ארצות הברית לא תעביר סיוע לרשות הפלסטינית עד להפסקת התשלומים למחבלים.
פיגומים - מגזין להגות סוציאליסטית הוא כתב עת העוסק בהגות סוציאליסטית עכשווית.
בכתב העת מתפרסמים מאמרים מקוריים ומתורגמים של כותבים בעלי השקפה סוציאליסטית בנושאי פוליטיקה, כלכלה, חברה ותרבות.
חברי המערכת הם: בועז גרפינקל, אדם חפץ, אלי למדן, נעמה קוניק, כרמל שצמן.
כתב העת ראה אור לראשונה ב-30 באפריל 2020.
פיגומים פועל דרך "דעה - עמותה לתיקון חברתי".
האתר הוקם בסיוע כספי של קרן ברל כצנלסון.
פיגוע הגרזן בבת עין היה פיגוע גרזן שהתרחש ב-2 באפריל 2009, בו נרצח שלמה נתיב בן ה-13 בידי מחבל פלסטיני.
המחבל, מוסא אברהים מוסא טיט, תושב ח'רבת סאפא בן 26, רכש גרזן כשבועיים לפני הפיגוע, והסתיר אותו בוואדי הסמוך לבת עין, ובבוקר הפיגוע אסף אותו ויצא לביצוע הפיגוע.
בצהרי יום חמישי ח' בניסן תשס"ט (2 באפריל 2009) בסמוך לשעה 12:00 חדר מוסא אברהים מוסא טיט ליישוב בת עין כאשר הוא מחופש ליהודי חרדי, ותקף בגרזן שני נערים: שלמה נתיב שנרצח ויאיר גמליאל (בנו של עופר גמליאל ממחתרת בת עין) שנפצע באורח קל־בינוני.
כיתת הכוננות של היישוב ירתה לעבר המחבל, שלא נפגע והצליח להימלט.
המחבל נעצר כשבועיים לאחר מכן, ב־16 באפריל, על ידי כוח של צה"ל, מג"ב ושב"כ.
בחקירתו בשב"כ הודה מוסא טיט בביצוע הפיגוע, ושחזר אותו בפני חוקריו.
הוא הסגיר את כלי הרצח אשר שימש לביצוע הפיגוע ונותר מוסתר בזירה.
באוגוסט 2009 נגזרו עליו שני מאסרי עולם.
פיגוע גרזן הוא פיגוע טרור בנשק קר המבוצע באמצעות גרזן.