tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היה זה שנתיים לאחר שאוסטרליה אימצה את החוק.
בדיון שהתקיים לאחר הנאום הביעה האופוזיציה התנגדות נחרצת להצעה בטענה שהממשלה מפגינה חוסר נאמנות לבריטניה.
ההצעה הוסרה מעל סדר היום ובאופן אירוני, יזמה האופוזיציה את קבלת החוק ב-1947, כאשר מנהיגה וראש הממשלה לעתיד, סידני הולנד, הגיש הצעת חוק פרטית לביטול המועצה המחוקקת (הבית העליון שהיה קיים אז בניו זילנד).
בשל העובדה שניו זילנד נדרשה לקבל את הסכמתו של הפרלמנט הבריטי כדי לתקן את חוקת ניו זילנד משנת 1852, הסכים פרייזר לאמץ את החוק.
לאחר אשרורו של חוק וסטמינסטר התנהל עד מהרה ויכוח על עתיד חבר העמים הבריטי, שהפך להיות "חבר העמים".
באפריל 1949, הכריזה אירלנד, לשעבר מדינת אירלנד החופשית, על עצמה כרפובליקה וחדלה להיות חברה בארגון.
ממשלת פרייזר הגיבה בהעברתו של חוק הרפובליקה של אירלנד שהתייחס לאירלנד כאילו היא עדיין הייתה חלק מחבר העמים.
בינתיים, הודו, שאך זכתה בעצמאותה, הייתה אמורה לעזוב גם היא את הארגון עקב היותה רפובליקה, למרות שראש ממשלת הודו סבר שארצו צריכה להישאר חברה בחבר העמים כרפובליקה.
פרייזר האמין שחבר העמים יוכל להתייחס לעוולות הקולוניאליזם ובד בבד לשמור על הסולידריות בין חברותיו.
מבחינתו של פרייזר, קבלתה של הודו לחבר העמים כשהיא רפובליקה, היוותה איום על אחדותו של הארגון.
הוא היה מודע לדעת הקהל הביתי שלו והיה נחוש בדעתו לקטול את הביקורת מצדה של האופוזיציה שהייתה לויאליסטית ובעלת מודעות אימפריאלית.
מפלגת הלייבור הייתה אז בשלטון כבר 14 שנים ועמדה לפני קרב מייגע בבחירות הקרבות כדי לשמור על שלטונה.
הבחירות עמדו להתקיים חודשים ספורים לאחר פגישת ראשי ממשלות חבר העמים.
במרץ 1949 כתב פרייזר לראש ממשלת קנדה, לואי סן-לורן, והביע את תסכולו ואת חוסר הנוחות שלו בנוגע לעמדתה של הודו.
סן-לורן ציין שהוא לא יוכל להשתתף בפגישה אם סוגיית הרפובליקה של הודו תהיה הנושא העיקרי.
פרייזר טען: "יש לי את השאיפה העמוקה ביותר לראות את הודו נשארת בחבר העמים, אך לעת עתה, אין אני דרך מניחה את הדעת להגשים שאיפה זו.
האם המדינות החברות בארגון אכן רוצות לשמור על הכתר כמושג מעורפל?
האם אנו יכולים להצדיק את עצמנו בכך שנשחרר את הודו מהמחויבויות שכולנו לוקחים על עצמנו מרצון מבלי שהודו תיתן תמורה מצידה?"
פרייזר לא הותיר ספק רב בנוגע להתנגדותה של ניו זילנד לקבלתה של הודו לחבר העמים כרפובליקה כאשר הוא ציין באוזני עמיתיו ברחוב דאונינג: "ניו זילנד יושבה על ידי אנשים ממוצא בריטי, שבנו את ארצם החדשה כשלוחה של ארץ המולדת ורגשות הנאמנות שלהם וחיבתם כלפי משפחת המלוכה התעצמו בחלוף הזמן.
לכל אורך השלבים הבאים בהם הם קיבלו עצמאות לאומית מלאה, הנאמנות שלהם גדלה יותר ויותר.
ניו זילנד לא תוכל לסבול כל החלשה של נאמנויות אלו."
הוועידה דחתה הצעה לקיומו של מבנה דו-שכבתי של חבר העמים, שעל פיו תתקיים שכבה אחת של ממלכות חבר העמים הבריטי, יחד עם בריתות הגנה ושכבה שנייה שתכלול את החברות החדשות שתהיינה רפובליקות.
הפשרה שהתקבלה בסופו של דבר הייתה ההכרה במלך כראש חבר העמים.
פרייזר טען שהפשרה אפשרה דינמיות של חבר העמים, שבעתיד תאפשר למושבות לשעבר באפריקה להצטרף כרפובליקות ולהיות חברות שוות זכויות וחובות בארגון.
הפשרה אף נתנה לניו זילנד את החרות לשמור על דפוס אינדיבידואלי של נאמנות לכתר ולשאוף להגנה קולקטיבית.
אף על פי שפרייזר ויתר על תפקידו כשר החינוך עוד בראשית תקופת כהונתו כראש הממשלה, המשיכו הוא ווולטר נאש להיות פעילים בגיבושה של מדיניות החינוך יחד עם צ.א ביבי.
מדיניות הפנים של פרייזר ספגה ביקורת רבה.
הקצב האיטי של הסרת הקיצוב שהיה נהוג בתקופת המלחמה, ותמיכתו בקיומם של אימוני חובה צבאיים בעת שלום, כפי שהוגשו למשאל עם שנערך ב-1949, הזיקו לו מבחינה פוליטית.
עם צמצום בסיס התמיכה בו בקרב מצביעי הלייבור המסורתיים, ועם התעייפות הציבור מהצעדים שנותרו על כנם מתקופת המלחמה, הצטמצמה האהדה הציבורית כלפי פרייזר.
בבחירות הכלליות של 1949 נחלה המפלגה הלאומית ניצחון סוחף והביסה את ממשלת הלייבור.
לאחר הבחירות כיהן פרייזר כמנהיג האופוזיציה, אך הירידה במצב בריאותו מנעה ממנו להשקיע את מלוא אונו בתפקיד.
פיטר פרייזר מת בוולינגטון בגיל 66 ונקבר בבית הקברות קארורי שבעיר.
את תפקידו כמנהיג הלייבור ירש וולטר נאש.
פרייזר נחשב לידיד הציונות ותומך בהקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל.
בשנת 1943 הוא נאם בכנס ציוני בניו זילנד והביע תמיכה בשיבת היהודים לארץ ישראל.
בינואר 1946 פרסם הודעה התומכת בנאמנות בינלאומית על ארץ ישראל.
ביולי 1949 נרשם פרייזר בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל על ידי הקהילה היהודית בווילמינגטון.
פיטר פייס הוא גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כיושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
פייס נולד וגדל בברוקלין, שבמדינת ניו יורק למשפחת מהגרים מאיטליה.
הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית ובסיום לימודיו הוסמך כקצין בחיל הנחתים.
בשנת 1967 התגייס פייס לחיל הנחתים.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה ועוזר קצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט הנחתים ה-5 ולחם במלחמת וייטנאם.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה והשתלם בקורס חי"ר מתקדם של צבא ארצות הברית בפורט בנינג.
לאחר מכן שימש כמפקד הגדוד השני ברגימנט ה-1 של החיל וכראש מטה דיוויזיית הנחתים השנייה.
פייס מילא מספר תפקידי פיקוד ומטה בחיל ובשנת 2000 מונה למפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.
לאחר מכן שימש פייס בתפקיד סגן יושב ראש המטות המשולבים, בין היתר במהלך מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק.
בשנת 2005 מונה לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית והיה לנחת הראשון ששימש בתפקיד.
בשנת 2007 החליט שר ההגנה האמריקני, רוברט גייטס, שלא להגיש לסנאט בקשה להארכת כהונתו.
בשנת 2007 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
פיטר פן הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה אמריקאי שנוצר בשנת 2003 באולפני יוניברסל פיקצ'רס, סרטי קולומביה ורבלושן סטודיו.
הסרט בוים על ידי פי.ג'יי הוגאן והוא מבוסס על סיפור הילדים פיטר פן שנכתב על ידי ג'יימס מתיו ברי.
בסרט מככבים ג'ייסון אייזקס, ג'רמי סמפטר, ריצ'רד בריירס, אוליביה ויליאמס, ספרון בורוז ועוד.
הפסקול בסרט הולחן על ידי ג'יימס ניוטון הווארד.
הסרט צולם בגולד קוסט שבקווינסלנד ברובו כשאת ביתם של משפחת דרלינג צילמו בבית חולים לילדים בבלומסברי, לונדון.
הסרט יצא בדצמבר 2003 בתאריכים שונים באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית.
למרות הציפיות והביקורות החיוביות שלו הוא הרוויח רק 122 מיליון דולר והפסיד בין 70 ל-95 מיליון דולר, מאחר שתקציבו היה 130 מיליון דולר.
גיבור הסרט, פיטר פן, חי בממלכה קסומה הנקראת "ארץ לעולם לא", ומנהיג את חבורת "הילדים האבודים".
וונדי דרלינג היא נערה מתבגרת החיה בלונדון של התקופה האדוארדית והיא נוהגת לספר לשני אחיה: ג'ון ומייקל, על פיטר פן ושאר סיפורים לילדים.
דודתה מיליסנט חושבת שהיא כבר גדולה מדי לסיפורים וצריכה להתאמן להפוך לאשה בוגרת והיא מייעצת להוריה שיעבירו אותה מחדר השינה עם אחיה.
לפני המעבר פיטר פן נכנס לחדר שלה והצל שלו מופרד ממנו כך שהוא נאבק איתו לאורך הלילה ומעיר בטעות את וונדי.
הוא בורח מיד ולמחרת היא חולמת בהקיץ ומציירת אותו מעופף, דבר שמדהים את מורתה והיא שולחת מכתב גוער לאביה.
אך וונדי לצד הכלבה האומנת ננה מגיעים אל השליח שבדרך לאביה ומפילים אותו ואת המנהלים שלו.
אחרי התקרית מר דרלינג כולא את ננה בחצר ומסיר ממנה את מטפחת האומנת.
פיטר פן חוזר עם הפיה טינקרבל בלילה כדי לתפוס את צלו ושוב מעיר את וונדי שמחליטה לעזור לו לתפור את הצל.
לאחר מכן היא נותנת לו "אצבעון" וקוראת לו "נשיקה" והוא משיב לה "נשיקה" עם בלוט.
טינקרבל כועסת על הקרבה ביניהם ועוצרת נשיקה אמיתית שוונדי ניסתה לתת, אך פיטר כועס עליה.
הוא מבקש מוונדי לבוא לספר סיפרים לילדים האבודים ב"ארץ לעולם לא", בה הוא גר.
היא מסכימה וכדי שתעוף היא ואחיה שמתעוררים מקבלים אבק פיות מטינקרבל.
הכלבה ננה רואה אותם עפים, מתנתקת מהשלשלאות וקוראת להוריה אך מאוחר מדי.
הארבעה מעופפים לארץ לעולם לא ושם פיטר פן מחליט מבין העננים להציק לפיראטים של האי מתוך העננים.
קפטן הוק יורה עליו בתותחיו שוב ושוב אך מפספס, ואולם גורם לוונדי להתעופף למרכז האי ולאחיה ליפול לאזור האינדיאנים.
טינקרבל מראה לילדים האבודים את וונדי וטוענת שפיטר פן אמר שזו ציפור שפיטר אמר לירות עליה.
הם יורים עליה חץ וכמעט הורגים אותה אך פוגעים בבלוט והיא נופלת המומה.
פיטר מגיע ומגלה את טינקרבל על כך.
הילדים האבודים כדי לכפר על הירי, בונים לוונדי מבנה ייחודי באי ואז מבקשים ממנה לאמץ אותם כבתם.
פיטר גם מראה לוונדי את בנות הים הקנאיות של האי.
בינתיים ג'ון ומייקל מעירים בטעות את התנין "טיק-טוק", בורחים ונתפסים במלכודת אינדיאנית.
בת הצ'יף, טייגר לילי מוצאת אותם וצוחקת אך משלחת הפיראטים של הוק תופסת את שלושתם ומעבירה אותם לטירה השחורה, המיועדת לאסירי הפיראטים.
קפטן הוק ועוזרו סמי מחליטים לענות אותם כדי למשוך את פיטר.
הוא מגיע עם וונדי שנתפסת בהמשך, אך מטעה את מר סמי בחיקוי קולו של הוק ואומר לו לשחרר את הילדים.
כאשר קפטן הוק חוזר מסיבוב הוא מתעצבן ומחפש את פיטר בטירה.
הוא מוצא אותו ומתחיל דו-קרב ביניהם, תוך שהשאר בורחים.
הקרב מסתיים כשהתנין בעל השעון המתקתק מגיע והוא מנסה לטרוף את הוק.
במבנה האינדיאנים נערכה חגיגה לרגל שובה של טייגר לילי ובמהלכה פיטר מראה לוונדי מבנה של פיות ואז הם מרחפים ורוקדים יחד.
ואולם וונדי מבקשת מפיטר להתאהב ולהתבגר, מה שמכעיס אותו והוא מעדיף שתעזוב.
הוק מרגל באזור ומוצא את ביתה של וונדי, אותו הוא נושא לספינת הפיראטים.
אז הוא מודיע לוונדי שהיא תוכל להפוך לפיראטית לאחר שפיטר יעזוב אותה.
הוא מחזיר אותה לאי, אך שולח מרגלים אחריה.
היא מגיעה לביתו של פיטר והילדים האבודים, קוראת על פיטר תיגר ואז לוקחת את אחיה ומציעה לילדים האבודים לעזוב ולחזור לבית בעולם האמיתי, דבר שפיטר מתנגד אליו אך מתיר להם לעזוב.
אך כשהיא יוצאת היא מגלה שעקבו אחריה והיא וכל הילדים נתפסים ונלקחים בשבי.
הוק דוחף רעל לכוס התרופה של פיטר, אך טינקרבל שהשתחררה מכלאה עוצרת אותו ושותה את הרעל ואז מתה.
פיטר פן בוכה עליה ומכריז בקול שהוא מאמין בפיות, מה שמייצר אמונה חזקה וכל הילדים האבודים, וונדי ואנשים חולמים בלונדון קוראים, עד שטינקרבל חוזרת לחיים.
הוק מחליט להפיל את וונדי מהקרש לפה התנין, אך פיטר וונדי מתחילים מלחמה עם הפיראטים.
פיטר נלחם בהוק שתופס ומנער את טינקרבל ומצליח לעוף.
בדו-קרב האווירי הוק מקניט את פיטר על אהבתו הנכזבת לוונדי, מה שמפיל אותו על הרצפה.
הוק מרגיש מנצח אך וונדי שנופלת לצידו מנשקת אותו ומחזירה לו את הכוחות.
אז הוא נלחם עם הוק חזרה ומעל המים התנין מנסה לתפוס את מי שייפול.
הוק מאבד לאט לאט את כוחו ושמחתו לקריאות הילדים ונופל לפה התנין.
שאר הפיראטים נופלים לים לפני כן והספינה נשלטת בידי פיטר, אשר בעזרת אבק הפיות יכולה לעופף.
פיטר מפליג עם הספינה חזרה ללונדון ומוריד את וונדי ואחיה, כשהוריהם מתרגשים לחזרתם ומחליטים לאמץ את רוב הילדים האבודים.
גם דודה מיליסנט מתלהבת ומאמצת את סליטלי, שהגיע באיחור קטן.
פיטר מודיע לוונדי שהוא לא ישכח אותה ויחזור יום אחד לבקר אותה ואז שב עם טינקרבל לארץ לעולם לא.
וונדי הבוגרת מספרת שהוא מעולם לא שב, אך היא מספרת את סיפורו לילדיה ונכדיה כדי שמורשתו תימשך.
ג'רמי סמפטר (בעברית: תום אבני) - פיטר פן - גיבור הסרט, ילד מעופף שאיננו מתבגר ומנהיג את המרד בפיראטים.
בסרט זה הוא עוצמתי שרגשותיו משפיעי על מזג האוויר באי.
ג'ייסון אייזקס (בעברית: אוהד שחר) - קפטן הוק, היריב הראשי של פיטר פן.
אייזקס משחק בתפקיד כפול גם את מר דרלינג (תפקיד כפול זה נפוץ בסרטי והצגות פיטר פן).
רייצ'ל הארד-ווד (בעברית: ענת ארליך) - וונדי דרלינג, חברתו של פיטר פן ואמם המאמצת של הילדים האבודים באי.
ספרון בורוז (בעברית: ענת וקסמן) - וונדי הבוגרת.
היא איננה נראית (למעט בסצנה שנמחקה), אך מספרת את העלילה.
אוליביה ויליאמס (בעברית: אביגיל אריאלי) - מרי דרלינג, אמם של וונדי, ג'ון ומייקל.
לין רדגרייב (בעברית: יעל עמית) - דודה מיליסנט, הדודה הקרובה והאחראית של משפחת דרלינג.
ריצ'רד בריירס (בעברית: אלברט כהן) - מר סמי, עוזרו הנאמן והטיפש של קפטן הוק.
הארי ניואל (בעברית: תמיר גינזבורג) - ג'ון דרלינג, אחיה של וונדי.
פרדי פופלוול (בעברית: רועי רביב) - מייקל דרלינג, האח הקטן של וונדי.
לודווין סנייה - טינקרבל, הפיה הידידה של פיטר פן.
קארסן גריי - טייגר לילי, בתו של צ'יף האינדיאנים.
ג'פרי פאלמר (בעברית: אלברט כהן) - אדוארד קוילר, מנהל הבנק בו עובד מר דרלינג.
קרי וולקר (בעברית: נורית כהן) - מורתה הנוקשה של וונדי.
מת'יו ווטרס - שליח מכתבים של בית הספר.
תיאודור צ'סטר (בעברית: רועי וינברג) - סלייטלי, ילד אבוד.
רופרט סימוניאן (בעברית: גל שמי) - טולסט, ילד אבוד.
ג'ורג' מקיי - קורלי, ילד אבוד.
הארי אדן - ניבס, ילד אבוד.
פטריק ולכלן גוך - תאומים אבודים.
אלן סיניס - סקיילט, פיראט.
פרנק וויטן - סטארקי, פיראט.
ברוס ספנס - קוקסון, פיראט.
דניאל וילי - אלף מאסון, פיראט.
פרנק גלהגר - אלסטיון פוגרטי, פיראט.
ג'ייקוב טומורי - ביל ג'וקס, פיראט.
בריאן קרבי - אלבינו, פיראט.
דון בטי - פיראט ענק.
ספטימוס קטון - נודלר, פיראט.
ונאנט וונג - קוואנג לי, פיראט.
פיל פיצ'ם - בולארד, פיראט.
דארן מיטשל - מוילנוס, פיראט.
מייקל רווגן - סייקו, פיראט.
את קולותיהם של הפיראטים דיבבו לעברית דב רייזר, שמחה ברבירו, יורם יוספסברג ושרון כהן (שדיבב גם את התוכי וגם היה במאי הדיבוב).
פיטר הו-סון צ'אן או פיטר צ'אן (בסינית: 陳可辛, נולד ב-28 בנובמבר 1962 בהונג קונג) הוא במאי ומפיק קולנוע סיני.
פיטר הו-סון צ'אן נולד בהונג קונג וגדל בתאילנד.
הוא למד קולנוע בארצות הברית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בלי לסיים את התואר.
הוא חזר בשנת 1983 להונג קונג, בה התחיל לעבוד בתעשיית הסרטים ולא חזר להמשך לימודיו באמריקה.
הוא היה לעוזר במאי ומפיק של הסרט "Heroes Shed No Tears" שבבימויו של ג'ון וו.
בשנת 1999 עבר צ'אן להוליווד, בה הוא ביים את הסרט "מכתב האהבה" ("The Love Letter") בכיכובם של קייט קאפשו, אלן דג'נרס וטום סלק.
הוא זכה בהונג קונג בפרס הבמאי הטוב ביותר ובפרס הסרט הטוב ביותר בשנת 1997 עבור הסרט "חברים: כמעט סיפור אהבה" – "Comrades: Almost a Love Story" ובשנת 2008 עבור "שרי המלחמה".
1996: חברים: כמעט סיפור אהבה (甜蜜蜜, Tián mì mì)
2003: שלושה סיפורים מן העולם הבא (三更) – segment Chez Nous
פיטר ג'ורג' אוליבר פרוינד היה פיזיקאי אמריקאי, יהודי יליד רומניה.
כיהן כפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת שיקגו.
תרם תרומות חשובות לפיזיקת החלקיקים ולפיזיקה מתמטית, בייחוד לתורת המיתרים.
פרוינד היה גם מסאי וסופר.
בשנת 1961 קיבל אזרחות אוסטרית ומאוחר יותר אזרחות אמריקאית.
פיטר ג'ורג' אוליבר פרוינד נולד בשנת 1936 וגדל במשפחה יהודית אמידה בעיר טימישוארה, בירת חבל באנאט ברומניה.
אביו, יוזף פרוינד (1901–1982) היה כירורג ורופא נשים, בוגר אוניברסיטאות גרמניות, שהקים ב-1935 במרכז העיר טימישוארה קליניקה פרטית הידועה כ"סנטוריום פרוינד".
האם, רוז'י, זמרת אופרה במקצועה, נולדה בעיר לוגוז' במשפחה שהייתה בעליה של חנות טקסטיל גדולה.
משפחת האב התיישבה בטימישוארה בתחילת המאה ה-19. בילדותו התגורר פרוינד במרכז העיר בבניין מפואר הידוע כ"בית פרבר".
בגיל 13 זכה פרוינד באליפות שחייה של בתי הספר בטימישוארה ב-33 מטר חזה..
בני המשפחה רבים שחיו בצפון טרנסילבניה (שסופחה בשנת 1940 להונגריה של הורטי) ובהונגריה נשלחו ונרצחו באושוויץ.
דוד בשם פאבל מצא את מותו בשטח שבשליטת רומניה במחנה ופניארקה בטרנסניסטריה.
בימי המשטר אנטונסקו כשנאסר על יהודי טימישוארה להיות מטופלים על ידי רופאים נוצרים (ועל רופאים יהודים לטפל בלא-יהודים) חלקם קיבלו עזרה בסנטוריום פרוינד.
בשנת 1953 סיים פרוינד את לימודיו בתיכון "לוגה" ואחר כך למד בפקולטה להנדסת חשמל (אלקטרוטכניקה) במכון הפוליטכני בעירו.
בגלל השתתפותו בהפגנה אנטי-סובייטית בנובמבר 1956, בהשראת המרד בהונגריה בסתיו באותה שנה, הוא נעצר על ידי הבולשת (הסקוריטאטה) וכמעט עמד להיות מוצא להורג על ידי חיילים.
בסופו של דבר התאפשר לו להמשיך בלימודיו האקדמיים ולסיים את התואר השני ב-1958.
בשנת 1959 פרוינד והוריו קיבלו רשות להגר לאוסטריה.
הוא סיים דוקטורט בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת וינה תחת הדרכתו של ולטר טירינג.
אחרי תקופה שבה עבד כפיזיקאי חוקר בווינה לצידו של טירינג ואחר כך באוניברסיטת ז'נבה היגר פרוינד לארצות הברית.
השתלם במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (ניו ג'רזי) ואחר כך החל משנת 1963 לימד באוניברסיטת שיקגו, החל מ-1965 כמרצה בכיר.
בהמשך כיהן כפרופסור במכון אנריקו פרמי ובמחלקה לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת שיקגו לפרופסור מן המניין.
פרוינד היה אחד ממפתחי מודל הדואליות עם שני מרכיבים שבישר את תאוריית המיתרים.
ליתר דיוק, יחד עם חיים הררי הוא גילה בשנת 1968 הרחבה של המודל הדואלי המקורי שהפכה לתאוריית המיתרים הסגורים.
החל מאמצע שנות ה-1970 הוא חקר את תאוריית קלוצה-קליין ואת מנגנוני הקומפקטיפיקציה בנוגע לממדים הנוספים, בחלקו יחד עם תלמידו, יונגמין צ'ו ויישם תאוריות אלה בקוסמולוגיה.
פרוינד נמנה עם חלוצי האיחוד המודרני של הפיזיקה על ידי שימוש בממדים נוספים של מרחב ומצא מנגנונים שבאמצעותם עוברים הממדים הנוספים curling up.
יחד עם אירווינג קפלנסקי הוא סיווג סופר-סימטריות פשוטות ומצא קומפלקסים מתמטיים בין סופר-סימטריות למרחבי עיקום שלילי כדוגמת מרחבי אנטי-דה סיטר.
יחד עם תלמיד אחר, מרק רובין, מצא פרוינד פתרונות מרחביים לסופר-כבידה ב-11 ממדים מתוך מכפלות של יריעיות איינשטיין קומפקטיות עם מרחבי אנטי-דה סיטר בעלי עיקום שלילי (עם 4 ו-7 ממדים בהתאמה).
בשנת 1985 הוא גילה קשר בין המיתרים הבוזוניים הקיימים רק ב-26 ממדים, והסופר-מיתרים הקיימים ב-10 ממדים, מה שאפשר לו להגדיר מיתר הטרוטי.
פרוינד תרם לתאורית המונופול המגנטי, הסופר-סימטריה וסופר-הכבידה, להיבטים תאורטיים נומריים של תאוריית המיתרים, (מיתרים p-אדים, מיתרים אדליים, ששימשו כמודלים במבחן ההשערות בנוגע למבנה המתמטי של תאוריות המתירים) וכן לפנומנולוגיית ההאדרונים.
בשנות ה-1960 עשה פרוינד תחזיות מוחשיות על התנהגות חתכי פעולה בתהליכי פיזור ההדרונים, הידועות כ"יחסי פרוינד".
יחד עם התלמיד שלו, ג'יימס פיינגנבאום, חקר פרוינד בעזרת שיטות של סטטיסטיקה פיזיקלית את התנהגות שוקי המניות לפני נפילות הבורסות.
פרוינד כתב סיפורים קצרים, שפורסמו בשנת 2008 בקובץ "West of West End" ובעיתון הספרותי באינטרנט "Exquisite Corpse".
יחד עם ידיד רומני, הסופר ראדו צ'ובאנו, כתב פרוינד את הספר "דו-שיח מעל האטלנטיק" (Dialog peste Atlantic) שהופיע ברומנית בשנת 2006, והמשקף את גורלותיהם של שני המחברים.
בספרו "A Passion for Discovery" (תשוקה לתגליות) כתב פרוינד רישומים ביוגרפיים על פיזיקאים ומתמטיקאים.
2014 - דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה הפוליטכנית של טימישוארה
פיטר פרוינד חי בשיקגו עם אשתו, לוסי, פסיכולוגית קלינית.
לזוג שתי בנות: פולין, עורכת דין וקרוליין, כלכלנית, וכן חמישה נכדים.
Relation Between pi-p, p-p, and anti-p-p Scattering at High Energies (יחס בין פאיון-פרוטון, פרוטון-פרוטון ופיזור אנטי-פרוטונים באנרגיות גבוהות)
(?סופר-ממדים מתוך המימד ה-26?), Physics Letters B, vol.
Witten (מכניקת המיתרים הנונ-ארכימדיים), Nuclear Physics B, vol.
פרוזהThe Fine Underwear of Consciousness (התחתונים המשובחים של המודעות), נובחהBelonging (שייכות), רומן
2008 - West of West End (מערבה מן הקצה המערבי)
ָ2012 - Tales in a Minor Key (סיפורים בסולם מינורי)
ספרים אחריםDialog peste Atlantic (דו-שיח מעל האוקיינוס)
פיטר פַּלְצִ'יק (באוקראינית Петро Пальчик; נולד ב-4 בינואר 1992) הוא ג'ודוקא ישראלי, זוכה מדליית ארד אולימפית מפריז 2024 בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, זוכה מדליית ארד אולימפית קבוצתית מטוקיו 2020 כחלק מנבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
פלצ'יק גם מחזיק במדליית ארד מאליפות העולם (דוחה 2023), הוא אלוף אירופה (2020) ובעל שלוש מדליות מתחרות המאסטרס.
פלצ'יק נולד בעיר יאלטה, בחצי האי קרים שבאוקראינה.
אביו נפטר כשהיה בן שלושה חודשים, מסרטן הריאה.
כתינוק בן תשעה חודשים, עלה לישראל עם אמו לריסה והשניים התגוררו בראשון לציון.
לאחר כשנה, עלו לישראל גם סבו וסבתו, הוריה של אמו.
עד אשר היה בן שבע, התגוררה אמו של פלצ'יק בארצות הברית למטרות עבודה, ופלצ'יק גדל בישראל עם סבו וסבתו.
הוא למד בתיכון יגאל אלון, במגמת תקשורת.
את שירותו בצה"ל עשה על תקן "ספורטאי מצטיין" כאפסנאי באגף לוגיסטיקה אווירית בבסיס חיל האוויר בצריפין.
פלצ'יק נולד במשקל גבוה של 5.1 ק"ג עם עצמות עקומות ובעיות בריאות שונות, ורופא המליץ למשפחתו שיתחיל לעסוק בספורט.
בעקבות כך, שלח אותו סבו להתאמן בג'ודו בהיותו בן ארבע במועדון "סמוראי דו" בראשון לציון, תחת הדרכתו של פבל מוסין.
בגיל 16 הצטרף לנבחרת הקדטים של ישראל.
שנה אחר כך, זכה באליפות ישראל לקדטים, לג'וניורס ועד גיל 23. בגיל 18 הצטרף לנבחרת הבוגרת תחת המאמן הלאומי אורן סמדג'ה.
בספטמבר 2011 התחרה באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בלומל שבבלגיה, וזכה במדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג.
ביוני 2012 עבר ניתוח מסובך בברך ימין בעקבות קרע ברצועה הצולבת האחורית במהלך אימון שגרתי.
בשל הניתוח והשיקום, התעכב המעבר לקטגורית הבוגרים, עד לשנת 2014. בינואר 2014 חזר להתאמן במסגרת נבחרת ישראל הבוגרת בג'ודו.
בפברואר 2014 זכה במדליית ארד בטורניר ה-European Open באוברוורט ובספטמבר זכה שוב בארד ב-European Open בטאלין.
באליפות ישראל באותה השנה הוא התחרה בקטגוריית המשקל 90 ק"ג וזכה במדליית הזהב.
המעבר לקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
בשנת 2015 החליט יחד עם המאמן אורן סמדג'ה לעלות לקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
ביוני 2015 השתתף במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו והודח בסיבוב השני.
בנובמבר 2015, בעיצומו של המירוץ לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, השתתף בגרנד פרי צ'ינגדאו וקרע את הרצועות בכתפו במהלך קרב מול האלוף האולימפי המונגולי ניידנגין טובשינבאייר.
בכך החמיץ את ההזדמנות להתחרות על כרטיס למשחקים האולימפיים בריו ונאלץ לעבור ניתוח ושיקום ארוך של 9 חודשים.
בשנת 2017 ולאחר הליך השיקום חלה התקדמות משמעותית בקריירה שלו כאשר זכה באותה השנה בארבע מדליות; שתיים מתחרויות בסבב האירופי ושתיים מתחרויות בסבב העולמי.
בפברואר הוא זכה במדליית ארד בתחרות מסוג European Open שנערכה ברומא.
ב-4 ביוני התקיימה תחרות מהסבב האירופי בבוקרשט, רומניה, בה זכה במדליית הארד.
ב-18 ביוני הוא זכה במדליית זהב בגרנד פרי קנקון לאחר שגבר בגמר על בנג'מין פלטשר הבריטי בניקוד וזארי.
באוקטובר זכה במדליית ארד בגרנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח את מיקלוש סירייניץ' ההונגרי.
2018 הייתה שנת הפריצה בקריירה שלו, כאשר זכה לראשונה במדליה מאליפות אירופה בנוסף לארבע מדליות מהסבב העולמי.
באליפות אירופה שנערכה בתל אביב, פלצ'יק זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
בסיבוב הראשון הוא פגש את יבגניס בורודבקו הלטבי וכשתי דקות מפתיחת הקרב השיג ניקוד וזארי שהספיק לניצחון.
בשמינית הגמר הוא פגש את בויאן דוסן הסרבי ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד הקרב נכנס לניקוד זהב בו ספג הסרבי את העונש השלישי ופלצ'יק עלה לרבע הגמר.
ברבע פלצ'יק גבר על זלים קוטסוייב האזרי כאשר דקה ו-13 שניות לסיום הקרב הצליח להשיג וזארי.
בחצי הגמר הוא התמודד מול סיריל מארה הצרפתי ולאחר שתידקות ו-16 שניות מפתיחת הקרב מארה נכנס לתרגיל חניקה שגרם לפלצ'יק להתעלף והפסיד באיפון.
הוא התמודד מול ניאז בילאלוב הרוסי על מדליית הארד וניצח 39 שניות מפתיחת הקרב כאשר השיג איפון.
באפריל באותה השנה זכה במדליית זהב בגרנד פרי טביליסי שבגאורגיה כאשר ניצח בגמר את מרב מגרייב מרוסיה באיפון כשתי דקות וחצי לסיום הקרב.
באוגוסט התחרה בגראנד פרי בודפשט וזכה במדליית ארד כאשר בקרב על המדליה פגש את מרטין פאצ'ק השוודי אותו ניצח באיפון לאחר ריתוק.
באוקטובר 2018 זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי והשמיע את ההמנון הלאומי, התקווה, על אדמת אבו דאבי, ו זאת לאחר ניצחונות על קרל-ריכרד פריי הגרמני בחצי הגמר ועל סגן האלוף האולימפי, אלמר גסימוב האזרי בגמר.
ב-18 בנובמבר זכה במדליית זהב בגראנד פרי האג כאשר ניצח באיפון בקרב הגמר את ניקיטה סוויריד הבלארוסי לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
בפברואר 2019 זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז כשניצח באיפון את זלטקו קומריץ' הקרואטי בקרב על המדליה.
במרץ הוא השתתף בגראנד סלאם יקטרינבורג וזכה במדליית הארד לאחר ניצחון על מייקל קורל ההולנדי.
ביולי הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב לאחר שניצח את מיקלוש סירייניץ' ההונגרי בקרב על המדליה.
בספטמבר 2019 זכה באליפות ישראל במשקל של מעל 100 ק"ג שהתקיימה בתל אביב.
באליפות אירופה 2020 שנערכה בפראג זכה במדליית הזהב לאחר שניצח כל חמשת הקרבות והפך לג'ודוקא הישראלי הרביעי שזוכה בתואר האירופי.
הוא התחיל בסיבוב השני בו גבר על בנג'מין פלטשר האירי באיפון 4:32 דקות בתוך זמן ניקוד זהב, המשיך עם ניצחון בעונשים על יבגניס בורודבקו הלטבי בשמינית הגמר וניצח באיפון ברבע הגמר כאשר הכניע את יריבו בוריס באורגייב הבולגרי 43 שניות מפתיחת הקרב לאחר תרגיל בריח.
בחצי הגמר פלצ'יק פגש את ורלאם ליפרטליאני הגיאורגי וניצח בניקוד וזארי לאחר תרגיל מוצלח שמונה שניות לסיום.
בגמר הוא התמודד מול אלוף אירופה המכהן, ארמן אדמיאן הרוסי, ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לניקוד זהב בו ניצח פלצ'יק בווזארי לאחר תרגיל מוצלח.
לאחר זכייה זו ובתום האליפות עלה פלצ'יק למקום הראשון בדירוג העולמי.
בגראנד פרי תל אביב השני הוא זכה במדליית זהב לאחר שניצח את יריבו, לאונרדו גונסאלבס הברזילאי בווזארי בגמר.
פלצ'יק ביצע תרגיל נגד כאשר הברזילאי ניסה להטילו באוצ'י מאטה, והפך אותו על הצד הנגדי כ-45 שניות לפני תום הקרב, יתרון אותו הצליח לשמר עד סיום הקרב.
בגראנד סלאם פריז, זכה פלצ'יק במדליית הזהב.
הוא ניצח בגמר את ורלאם ליפרטליאני הגיאורגי, בזכות עונשים.
היה זה הזהב הראשון של ג'ודוקא ישראלי זה 16 שנה בתחרות, כשהקודמת הייתה של אריק זאבי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, אשר נערכה בשנת 2021 עקב מגפת הקורונה, זכה פלצ'יק במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, סיים במקום השביעי.
הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג רביעי מבין המתחרים והחל את דרכו בסיבוב השני שם ניצח בווזארי את לחגוואסורנגן אוטגונבאטר המונגולי בתוך זמן ניקוד זהב לאחר שביצע תרגיל בשם סומי-גאשי.
ברבע הגמר הפסיד בווזארי לארון וולף היפני ונשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד באיפון למדורג שמיני, שאדי אל-נחאס הקנדי לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב.
עוד באותה השנה זכה במדליית הארד בטורניר המאסטרס שנערך בדוחה שבקטר כאשר ניצח בזכות עונשים את אלוף העולם המכהן, ז'ורז' פונסקה הפורטוגלי בקרב על המדליה.
בגראנד סלאם תל אביב 2021 זכה במדליית הכסף כאשר לאחר ארבעה ניצחונות באיפון, הפסיד בגמר בניקוד ווזארי למייקל קורל ההולנדי.
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט זכה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, הוא הודח בקרב הראשון.
עוד באותה השנה הוא זכה בארבע מדליות מתחרויות בסבב העולמי; בפברואר הוא זכה במדליית כסף בגרנד סלאם פריז כאשר לאחר שלושה ניצחונות, הפסיד בגמר לתומא ניקיפורוב הבלגי.
פחות משבועיים לאחר מכן הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם תל אביב כשניצח בקרב על המדליה את אדוארד סרבן הרומני בזכות עונשים.
ביוני הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם אולן בטור כשניצח בקרב על המדליה את ג'ה יון-קים מדרום קוריאה.
בדצמבר הוא זכה במדליית ארד בתחרות המאסטרס שנערכה בירושלים.
באליפות העולם 2023 שנערכה בקטר זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
הוא הגיע אל האליפות מדורג שביעי בעולם והחל את דרכו בסיבוב השני בו גבר באיפון על אידה קנטארו היפני תוך 41 שניות לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
בשמינית הגמר ניצח בווזארי את ניאז איליאסוב הרוסי וברבע הגמר הפסיד לזלים קוטסוייב האזרי לאחר שקיבל עונש על פעולת התחמקות לא חוקית.
פלצ'יק נשר לקרבות בית הניחומים, שם גבר בניקוד ווזארי על נורליחאן שרחאן הקזחי ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה היה אמור להתמודד מול שאדי אל-נחאס הקנדי, שנפצע ונאלץ לפרוש מהתחרות, ופלצ'יק זכה לראשונה בקריירה במדליה באליפות העולם.
באותה שנה זכה גם במדליית ארד בגראנד סלאם פריז כשניצח בקרב על המדליה את שאדי אל-נחאס מקנדה, ובמדליית כסף בטורניר המאסטרס בבודפשט.
באולימפיאדת פריז 2024 זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג.
הוא הגיע לתחרות כמתמודד לא מדורג (11 בדירוג העולמי) ובתוך כך החל את דרכו בסיבוב הראשון בו ניצח באיפון את גונצ'יגסורן באטחויאג ממונגוליה.
בשמינית הגמר הוא ניצח את אורליאן דיאס הצרפתי לאחר כמעט תשע דקות של קרב כאשר הצרפתי קיבל עונש שלישי ונפסל.
ברבע הגמר הפסיד בווזארי לזלים קוטסוייב האזרי ונשר לקרבות בית הניחומים.
לאחר ניצחון באיפון על המדורג שביעי מייקל קורל ההולנדי, עלה פלצ'יק לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה הוא התמודד מול דניאל אייך משווייץ (14 בדירוג העולמי) ואחרי כשתי דקות של קרב עלה ליתרון בניקוד ווזארי.
חמש שניות לסיום הקרב, כאשר הוא בדרך לניצחון, קיבל פלצ'יק בהחלטה שגויה עונש שלישי שפסל אותו והעניק ניצחון לשווייצרי.
לאחר בדיקה של השופטים נמצא כי שניים משלושה העונשים ניתנו בטעות בבת אחת.
הפסילה בוטלה והקרב המשיך לשניות שנותרו, בהן הוא החזיק ביתרון עד לסיום.
בטקס הפתיחה של המשחקים היה לנושא הדגל של המשלחת הישראלית לצדה של השחיינית אנדי מורז.
עוד באותה שנה השתתף בגראנד סלאם קזחסטן וזכה במדליית ארד כשניצח את פיוטר קוצ'רה מפולין.
ב-10 בנובמבר 2025 הודיע פלצ'יק על פרישה מקריירה ספורטיבית בג'ודו.
במאי 2025 השתתף בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בערוץ קשת 12 לצד הרקדנית דיאנה קנדליס והודח ברבע הגמר.
פלצ'יק נשוי לדניאל יולזרי, חוקרת משטרתית.
מלבד קריירת הג'ודו, שימש פלצ'יק כפרזנטור של מספר חברות ובין היתר הוא הופיע בקמפיין הלבשה תחתונה של "דלתא" .
לומד ב לתואר ראשון בפרסום ותקשורת שיווקית..
ב-15 בספטמבר 2024 קיים פלצ'יק אירוע סיום קמפיין לכבוד הזכייה במדליית הארד במשחקים האולימפיים פריז 2024 והכריז על הקמתה של "קרן פלצ'יק" אשר תתמוך כלכלית בספורטאים צעירים במסע האולימפי שלהם.
הקרן תספק מעטפת כלכלית מלאה שתאפשר לספורטאים להתמקד באימונים ובהתפתחות האישית והמקצועית, ולמצות את הפוטנציאל שלהם בזירה הבינלאומית.
פלצ'יק התחייב להקצות 3% מהכנסותיו העסקיות לטובת הקרן, ולשמש כמוביל תהליך גיוס כספים בישראל ומחוצה לה.
הקרן תפעל כך שכל בעלי התפקידים בה יפעלו בהתנדבות, כך ש-100% מהתרומות יגיעו ישירות לספורטאים הזקוקים להן.
רשימת הישגיו מתחרויות שונות, לפי אתר "JudoInside":
- טוקיו 2020 (קטגוריית הנבחרות המעורבות)
- טשקנט 2022 (קטגוריית הנבחרות המעורבות)
מקום חמישי - תחרות המאסטרס גואנגג'ואו 2018
מקום חמישי - תחרות המאסטרס צ'ינגדאו 2019
- תחרות המאסטרס דוחה 2021
- תחרות המאסטרס ירושלים 2022
- תחרות המאסטרס הונגריה 2023
מקום חמישי - גראנד סלאם באקו 2017
מקום חמישי - גראנד סלאם פריז 2018
- גראנד סלאם אולן בטור 2022
מקום חמישי - גראנד סלאם תל אביב 2023
- גראנד סלאם קזחסטן 2023
- גראנד פרי טביליסי 2018
- גראנד פרי בודפשט 2018
באפריל 2021 זכה בתואר "ספורטאי השנה" לשנת 2020 של איגוד הג'ודו האירופאי.
פלצ'יק הוא הג'ודוקא הישראלי הראשון שזכה בתואר זה.
פיטר ג'ורג' פיטרסון היה בנקאי השקעות אמריקאי, שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1973–1972 תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון.
אחרי כהונתו כמזכיר המסחר, פיטרסון היה יו"ר ומנכ"ל ליהמן ברדרס בשנים 1984-1973. ב-1985 הוא ייסד את חברת ההשקעות הפרטית "קבוצת בלאקסטון", ונתמנה ליושב ראש הקבוצה.
פיטרסון היה יו"ר המועצה ליחסי חוץ עד שפרש ממנה ב-2007, ואחר כך שימש כיו"ר אמריטוס של המועצה.
ב-2008 דורג פיטרסון במקום ה-149 ברשימת "400 האמריקאים העשירים ביותר" עם שווי נקי בן 2.8 מיליארד דולר אמריקני.
הוא היה ידוע גם כמייסד ומנהל קרן פיטר ג'.
פיטרסון, אשר מוקדשת לקידום קיימות פיסקלית.
פיטרסון נולדבעיר קרני שבנברסקה, הבכור מבין שלושת ילדיהם של ונטיה "ונט" פול ושל ג'ורג' פיטרסון, זוג אשר היגר אל ארצות הברית מדרום יוון.
מלבד אחיו ג'ון, בן הזקונים במשפחת פיטרסון, לפיטרסון הייתה אחות צעירה, שמתה בטרם עת כתוצאה מדלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות כשהייתה בת שבע.
אביו של פיטרסון היגר לארצות הברית כשהיה בן 17 ועבד כמדיח כלים עבור יוניון פסיפיק והתגורר בקרון בילום.
ב-1923, אביו פתח ואף ניהל דיינר יווני בעיר הולדתו של בנו, מייד לאחר שאינגלז את שמו מגאורגיוס פטרופולוס – לג'ון פיטרסון.
פיטר החל לעבוד בקופה רושמת כבר כשהיה בן שמונה.
אחרי שלמד שנה אחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, מאוחר יותר קיבל פיטרסון תואר ראשון מבית הספר לניהול ע"ש קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אחרי שסיים לימודיו בכבוד רב ביותר ב-1947. ב-1951 הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו.
ב-1953 הצטרף פיטרסון לסוכנות הפרסום "מקאן אריקסון" שבסיסה בשיקגו, שם כיהן כדירקטור.
חמש שנים אחר כך, ב-1958, הצטרף ל"תאגיד בל האוול" המייצר ציודי קולנועי כסגן נשיא בכיר.
מאוחר יותר, הוא החליף את מי שעתיד להיות לימים נציגה של מדינת ניו יורק בסנאט של ארצות הברית צ'ארלס פרסי כיו"ר ומנכ"ל התאגיד, תפקידים בהם החזיק בשנים 1971–1963. ב-1969 הוא הוזמן על ידי הנדבן ג'ון ד.
רוקפלר השלישי, יו"ר ה-CFR ג'ון ג'.
מקלוי, ומזכיר האוצר לשעבר דאגלס דילון, לשבת בראשות ועדת נדבנות פרטית, שנודעה בשם "ועדת פיטרסון".
ב-1971 הוא מונה לעוזר נשיא ארצות הברית לענייני כלכלה בינלאומיים בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון.
ב-1972 הוא מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית, תפקיד אותו מילא במשך כשנה.
עם כניסתו אל מחלקת המסחר, שימש פיטרסון בנוסף כיו"ר הוועדה הלאומית לפריון כלכלי ומונה ליו"ר הוועדה המסחרית של ארצות הברית וברית המועצות.
במהלך כהונתו, פיטרסון היה מבקר חריף של החוב הפיננסי הגובר של ארצות הברית.
אחרי שעזב את ממשל ניקסון ופרש מן החיים הפוליטיים, היה יו"ר ומנכ"ל חברת השירותים הפיננסיים "ליהמן ברדרס" בשנים 1977–1973. ב-1985 הוא ייסד עם סטיבן א.
שוורצמן את חברת ההשקעות הפרטית "קבוצת בלאקסטון", והיה במשך שנים רבות יושב הראש שלה.
בבלאקסטון צבר פיטרסון הון אישי בן 1.9 מיליארד דולר אמריקני.
פיטרסון החליף את דייוויד רוקפלר כיו"ר המועצה ליחסי חוץ ב-1985 ושימש בתפקידו עד שפרש ב-2007. ב-1992 הוא היה אחד ממייסדי "קואליציית קונקורד", קבוצה דו-מפלגתית של אזרחים המצדדים בהפחתת הגירעון בתקציב המדינה הפדרלי של ארצות הברית.
פיטרסון (PGPF), ארגון המוקדש להפיץ את המודעות הציבורית בנושאים הקשורים לקיימות פיסקלית, החוב לאומי, גירעונות פדרליים, מדיניות ביטוח לאומי אמריקאי ומדיניות מס.
ב-2010 הצטרף פיטרסון למיזם "התחייבות הנתינה" ביוזמת וורן באפט וביל גייטס.
נישא ב-1948 לקריס קרנגל, סטודנטית לעיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-2018 הלך פיטרסון לעולמו מנסיבות טבעיות בביתו שבמנהטן, ניו יורק.
פיטר פן הוא סרט פנטזיה והרפתקאות מונפש אוסטרלי לילדים משנת 1988, המבוסס על המחזה "פיטר וונדי" שהוצג לראשונה בשנת 1904 ונכתב על ידי ג'יימס מתיו ברי.
הסרט הופק על ידי רוז פיליפס ונכתב על ידי פול לידון, כאשר הפקת הסרט נעשתה באולפני ההנפשה ברבנק.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 1990, ובפעם נוספת בדיבוב שונה בשנת 1997. אורך הסרט הוא כ-50 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית ופולנית).
הסרט מספר על פיטר פן, הילד הנצחי, אשר לוקח את ילדי משפחת דארלינג לארץ לעולם לא, שם הם עוברים הרפתקאות קסומות לפי הסיפור המקורי - "פיטר וונדי".
פיליפ הינטון - פיטר פן
קית סקוט - קפטן הוק
דניאל פלויד - ג'ון, מייקל
אוליביה מרטין - לילה נמרה
ג'יי רוזנברג - אבא של וונדי
בן ברנאן - קולות נוספים
ניקו בר - פיטר פן / ג'ון / מיכאל / צ'יף / אבא של וונדי / ג'ון ומיכאל / קפטן הוק / סמי
שרון מלמד - וונדי / לילי נמרה / אמא של וונדי / ג'ון ומיכאל
דורון בן-עמי - פיטר פן
יסמין גמליאל - וונדי / לילי נמרה / אמא של וונדי, ג'ון ומייקל
סתיו בסן - ילדים אבודים
ניצן בסן - ילדים אבודים
עמי מנדלמן - צ'יף / אבא של וונדי, ג'ון ומייקל
מיכה מורים - קפטן הוק
פיטר ביול פורטר היה עורך דין, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בין השנים 1828 – 1829.
ד'ר פורטר היה בוגר אוניברסיטת ייל שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית כקצין בדרגת קולונל.
הוא פיקד על רגימנט באוקטובר 1777 כאשר ג'ון בורגוין נכנע בראש 6,000 אנשיו לאחר קרב סרטוגה.
לאחר המלחמה הוא נבחר לכמה משרות ציבורית וכיהן בהן 48 שנים רצופות.
פיטר פורטר למד בייל קולג' וסיים את לימודיו ב-1791. הוא למד משפטים בליצ'יפילד, קונטיקט אצל השופט טאפינג ריב, שלימד גם את ארון בר ואת ג'ון קלהון.
ב-1793 התקבל פורטר ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד בקנדגווה שבמדינת ניו יורק.
בין השנים 1797 – 1804 הוא היה פקיד של מחוז אונטריו שבניו יורק וב-1802 הוא היה חבר באספה המדינתית.
בסתיו 1809 עבר פורטר לבלאק רוק, לימים חלק מהעיר באפלו, והיה לשותף יחד עם אחיו אוגוסטוס בחברת Porter, Barton and Company (לימים "חברת תחנת הכוח ההידראולית של ניאגרה פולס" ), ששלטה על התעבורה בנהר ניאגרה.
החברה שינעה סחורות בדרך היבשה מימת אירי ללואיסטון על פני נהר הניאגרה דרך מפלי ניאגרה ושילחה אותם מזרחה על ימת אונטריו.
ב-1809 נבחר פורטר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
הוא כיהן בקונגרסים ה-11 וה-12 מ-4 במרץ 1809 ועד 3 במרץ 1813. בתקופת כהונתו בקונגרס היה פורטר דמות מובילה בקרב חברי האגף הניצי וישב בראש הוועדה שהמליצה על הכנות למלחמה נגד בריטניה.
הוא נודע כאחד מראשוני תומכיו של הנשיא ג'יימס מדיסון.
פורטר, יחד עם הנרי קליי ואחרים, לחצו על מדיסון לשים קץ לדיון ולהאיץ את תהליך ההתחמשות מול בריטניה, למה שנודע כמלחמת 1812.
באותה תקופה, בין השנים 1810 – 1816, הוא היה חבר בוועדת התכנון של תעלת אירי שהוקמה על ידי בית המחוקקים של מדינת ניו יורק כדי לבחון אפשרות של כריית תעלה בין נהר הדסון לבין הימות הגדולות.
בעת כהונתו בקונגרס, דחף פורטר, שהיה מודע לחוסר מוכנותה של ארצות הברית למלחמה, להגדלת מספר החיילים וכמות האספקה.
כשהצעותיו נפלו על אוזניים ערלות, הוא הציע תחת זאת לצבא את ניסיונו במסחר.
החל ממאי 1812 הוא שימש כעוזר קצין האספקה הראשי של המיליציה של מדינת ניו יורק.
כקצין בדרגת בריגדיר גנרל הוא השתתף במבצעים הכושלים של גנרל אלכסנדר סמיית' כנגד הבריטים בקנדה ב-1813 בקרב בלאק רוק שהגיע לשיאו למרחץ דמים בשני הצדדים והוא מתח ביקורת קשה על ניהול הקרב.
אלטינג כתב על השניים "לרוע המזל, שניהם טעו".
בהמשך קודם פורטר ופיקד בהצטיינות על בריגדה של המיליציה של ניו יורק ששילבה בשרותיה אינדיאנים משבטי האירוקוי.
הוא תיווך בהסכם עם ראש השבט "רד ג'אקט", שהסכים לשלוח 500 אנשים שישרתו תחת פיקוד של פורטר.
על פועלו הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס על פי החלטה מה-3 בנובמבר 1814, "עבור גבורה והתנהלות למופת במהלך קרב צ'יפאווה, קרב ניאגרה והמצור על פורט אירי".
עם תום הקרבות יצא פורטר לוושינגטון די.
סי., שם מינה אותו הנשיא מדיסון לפקד על כל הכוחות האמריקאים בחזית הניאגרה.
עם הגיע החדשות על הסכם גנט ששם קץ למלחמה, הוא שב לחייו האזרחיים והוכר כגיבור על ידי עמיתיו האזרחים.
פעילות פוליטית בניו יורק ושובו לקונגרס
מפברואר 1815 ועד פברואר 1816 כיהן פורטר כמזכיר המדינה של מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית תחת מושל ניו יורק דניאל טומפקינס.
הוא גם נבחר לקונגרס ה-14. אף על פי שכהונתו זו בקונגרס החלה ב-4 במרץ 1815, מושב הקונגרס עצמו החל למעשה רק בדצמבר וב-11 בדצמבר הוא תפס את מושבו.
ב-23 בינואר 1816 התפטר פורטר בשל מינויו לחבר ועדה על פי הסכם גנט, שכן כהונה במקביל בשני תפקידים אלו עוררה מחלוקת בקונגרס.
ב-1817 הדפיסו ידידיו של פורטר בארגון טמאני הול פתקי הצבעה עם שמו והפיצו אותם בקרב חסידיהם שיצביעו עבורו בבחירות המיוחדות למשרת מושל ניו יורק שנערכו בעקבות התפטרותו של תומפקינס.
דוויט קלינטון, שאלמלא ההצבעה לפורטר, היה מועמד יחיד, היה שנוא נפשם של חברי הארגון ופורטר קיבל כ-1,300 קולות, אף על פי שהוא לא התמודד למעשה בבחירות.
ב-1824 נבחר פורטר להיות חבר בוועד המנהל של אוניברסיטת מדינת ניו יורק, תפקיד בו כיהן עד 1830.
ב-1828 היה פורטר שוב חבר בית המחוקקים של מדינת ניו יורק, אך התפטר מתפקידו כאשר מונה כחבר בקבינט של ארצות הברית.
בין ה-16 במאי 1828 ועד 9 במרץ 1829 כיהן פורטר כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ון קווינסי אדמס ותמך בהעברתם של האינדיאנים אל מעבר לנהר המיסיסיפי.
מנישואיה אלו נולד ללטישיה בן, ג'ון ברקינרידג' גרייסון ששירת כקצין בכיר הן בצבא ארצות הברית והן בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים.
ללטישיה ופיטר פורטר נולדו בן, פיטר אוגוסטוס פורטר, שנהרג במלחמת האזרחים ובת, אליזבט לואיס פורטר, שנפוצו שמועות שהיא כמעט ונישאה למי שלימים היה נשיא ארצות הברית, מילרד פילמור.
נכדו של פורטר מבנו, פיטר אוגוסטוס פורטר הבן, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק ואחייניו היו אוגוסטוס סימור פורטר, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מישיגן ופיטר ב.
פורטר הבן, חבר ויושב ראש אספת המחוקקים של מדינת ניו יורק.
פיטר פורטר מת ב-20 במרץ 1844 בעיר ניאגרה פולס שבמדינת ניו יורק ונטמן בבית הקברות אוקווד שבעיר לצד אחיו אוגוסטוס.
על שמו של פיטר פורטר נקראו פורט פורטר ושדרת פורטר בבאפלו, רחוב פורטר בניאגרה פולס והעיירה פורטר במחוז ניאגרה שבמדינת ניו יורק.
מסמכיו שמורים בספריית המוזיאון ההיסטורי של באפלו.
עוד בימי חייו, ב-1838, הושקה ספינת קיטור שנקראה "גנרל פורטר" ששטה במימי ימת אירי עד 1838, אז נמכרה לצי המלכותי הבריטי ושמה שונה ל"אה"מ טורונטו" והיא עסקה בפעולות סיור במימי ימת אירי, נהר סנט קלייר ונהר ניאגרה העליון.
פיטר פרז בורדט היה קרטוגרף, מודד, אמן ושרטט מהמאה ה-18 במקור מאיסטווד באסקס, אך הוא בילה את השנים האחרונות בחייו בקרלסרוהה, תוך התחמקות מנושים.
בורדט נולד ב-1734 או 1735 באיסטווד שבאסקס, בנם של ויליאם ואליזבת בורדט.
הוא ירש אחוזה קטנה ואת השם פרז מסבו מצד אמו שהיה איש דת באיסטווד.
מעט ידוע על חייו עד שבורדט נפגש עם ג'וזף רייט מדרבי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-18 והצליח ללוות ממנו כסף למימון יצירת המפות שלו.
בורדט היה מודל לכמה מציוריו של רייט, והוא הצליח להפיק תועלת מידידותו וממונו.
בשנת 1766 בערך צייר רייט "פילוסוף שמעביר את ההרצאה על מערכת השמש", ובו מונחת מנורה במקום השמש.
הציור מתאר הרצאה פומבית אודות מערכת השמש, עם מנורה - המאירה את פני המרצה ואת פני הקהל.
בהתאם לנושא האסטרונומי, הפנים המוארות חלקית עשויות לייצג את שלבי הירח.
הדמות משמאלו של המרצה זוהתה בבירור כבורדט, בעוד שהאיש מימין נחשב לוושינגטון שירלי, הרוזן מפרז שבורדט שהה איתו בסטאונטון הרולד שנמצא ממש בתוך לסטרשייר.
הרוזן, כמו בורדט, התעניין במדע והוא היה הבעלים של הציור הזה לזמן קצר.
בשנת 1767 הוא ייצר מפה של דרבי בקנה מידה של סנטימטר אחד למייל.
עם מפה זו היה בורדט הזוכה השני המצליח של אתגר 1759 שהקימה החברה לאמנות עבור אלה שיצרו מפות מחוזיות בקנה מידה זה.
בשנת 1768 עבר בורדט מדרבי לליברפול כדי ליצור מפה עבור לנקשייר כפי שעשה בהצלחה עבור דרבישייר.
הוא השיג פטרונים חדשים וסייע לג'ורג' פרי במפתו ובהיסטוריה של ליברפול.
בורדט יצר רישומים וכתב תיאורים של מבנים מרכזיים להיסטוריה של פרי בשנת 1773.
בורדט הצליח כל כך בזיהוי וניצול אנשי הקשר החדשים שלו, עד שהזמין את חברו רייט להצטרף אליו לליברפול.
זה היה מהלך מוצלח גם עבור רייט והוא קיבל במהירות עבודות מהסוחרים המקומיים, אולם בורדט הוא שהקים אגודת אמנים בליברפול בשנת 1769 והיה לנשיא הראשון שלה.
האמן הראשון של שימוש בחריטה בשיטת האקוויטנט היה בורדט, שהציג את התחריטים הראשונים שלו בשנת 1772. נראה כי הטכניקה שלו הייתה חדשנית והייתה שונה מהשיטות המוקדמות שפותחו בצרפת.
בורדט פרסם אקוטינט ראשון המבוסס על תמונה של ג'ון המילטון מורטימר, אך בסופו של דבר הוא מכר את התהליך לקרטוגרף אחר, פול סנדבי.
בורדט פיתח גם תהליך להעברת אקווטינט לקדרות.
בורדט למד את טכניקת האקוטינט שלו מלה פרינס מפריז.
הוא הציג שני לוחות בתערוכת אגודת האמנויות בשנת 1772, תחריט בחיקוי ציור ותחריט מעיצובו של מר מורטימר.
בשנת 1773 הציג לוח הדפסה שנעשה בהשפעה רישום עם כתמים שנוצרו בדרך כימית, ללא שימוש בכלי חיתוך כלשהם.
ישנן שלוש תמונות ידועות של בורדט בשיטת חריטה זו.
האמן פול סנדבי למד את הטכניקה הבסיסית של אקווטינט מצ'ארלס גרוויל, שבעצמו רכש את הידע מבורדט או מלה פרינס.
נראה כי גרוויל קיבל מידע שלם, וסנדבי התקשה לייצר לוחות בשיטתו של לה פרינס.
בנג'מין פרנקלין כתב לבורדט ב־21 באוגוסט 1773 שהיה שמח ללמוד את שיטת ההדפסה החדשה שהוא משתמש בה, וכי "זאת חייבת להיות המצאה חשובה מאוד".
בשנת 1771 הוא הפיק "תרשים לנמל ליברפול", וב-1772 סקר של מחוז פאלטין של צ'סטר.
בשנת 1774 הוא עזב את ליברפול, כדי להימלט מחובות, ונכנס לשירותו של צ'ארלס פרידריך, הדוכס הגדול של באדן.
הוא לקח איתו את הציור שלו ושל אשתו, אך השאיר את אשתו באנגליה להתמודד עם חייביו.
הציור של בורדט ואשתו נמצא כעת בגלריה הלאומית בפראג.
זו הייתה הפעם השנייה שהיצירה נראית בבריטניה מאז שהיא יצאה עם בורדט עם צאתו מליברפול במאה השמונה עשרה.
הוא לא עזב את חבריו לחלוטין וג'וזף רייט ביקר אותו בשנת 1774 בדרום גרמניה.
הוא התחתן שוב עם פרידריקה קוטקובסקי בגרמניה ב־11 ביולי 1787 ונולדה לו בת, אנה, שהתחתנה עם רוזן.
באותה שנה הוא תכנן תוכניות לשוק קרלסרוהה, שניתן עדיין לראות את המתווה בפריסת הבניינים של ימינו.
בורדט נפטר בקרלסרוהה ב־9 בספטמבר 1793.
פיטר פן וּוֶנְדִי הוא סרט פנטזיה והרפתקאות אמריקאי בבימויו של דייוויד לאורי, עם תסריט מאת לאורי וטובי הלברוקס.
הסרט מהווה עיבוד בלייב-אקשן לסרט ההנפשה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני משנת 1953, "פיטר פן", המבוסס על הספר "פיטר וונדי" מאת ג'יימס מתיו ברי.
בסרט מככבים אלכסנדר מולוני ואוור אנדרסון בדמויותיהם של פיטר פן וונדי.
תהליך פיתוחו של הסרט החל ב-13 באפריל 2016, כשנודע שלאורי עתיד לביים ולכתוב את הסרט לצד הלברוקס, ואילו ארבע השנים הבאות יוקדשו לעיבוד ועריכת התסריט עבור הסרט.
הפקת הסרט הוכרזה רשמית ב-7 בינואר 2020. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "דיסני+" ב-28 באפריל 2023.
אלכסנדר מולוני – פיטר פן, נער צעיר שמתגורר בארץ לעולם-לא, ומסרב להתבגר, תוך כדי שהוא משמש כמנהיג "הילדים האבודים".
אוור אנדרסון – ונדי דארלינג, נערה צעירה מלונדון, שנלקחת על ידי פיטר פן לארץ לעולם-לא יחד עם ג'ון ומייקל לאחר שהיא מביעה את אי-רצונה להתבגר.
ג'ושוע פיקרנינג – ג'ון דארלינג, נער צעיר מלונדון, שנלקח על ידי פיטר פן לארץ לעולם-לא יחד עם ונדי ומייקל לאחר שהיא מביע את אי-רצונו להתבגר.
ג'ייקובי ג'ופה – מייקל דארלינג, נער צעיר מלונדון, שנלקח על ידי פיטר פן לארץ לעולם-לא יחד עם ונדי וג'ון לאחר שהיא מביע את אי-רצונו להתבגר.
ג'וד לאו – קפטן ג'יימס הוק, פיראט ואויבו המושבע של פיטר פן, שנוטר לו טינה לאחר שחתך את כף ידו ונתן אותה לקרוקודיל.
בהמשך הסרט מתגלה שהוק היה הילד האבוד הראשון, ושפיטר גירש אותו כי רצה להתבגר.
יארה שאהידי – טינקר בל, פיה וחברתו הטובה ביותר של פיטר פן, המקנאה ביחסים הנרקמים בינו לבין ונדי.
אליסה ואפאנטאק – טייגר לילי, בתו של מנהיג השבט האינדאני בארץ לעולם-לא.
ג'ים גפיגן - מר סמי, עוזרו הנאמן של קפטן הוק.
אלן טודיק - ג'ורג' דארלינג, אביהם של ונדי, מייקל וג'ון מלונדון אשר עובד בבנק.
מולי פארקר - מרי דארלינג, אימם של ונדי, מייקל וג'ון מלונדון.
נואה מתיוס מופסקי - סלייטלי, ילד אבוד.
סבסטיאן בילינגסלי-רודריגז - ניבס, ילד אבוד.
סקיילר וקלסי יטס - התאומים רודי וטודי, ילדים אבודים.
פלורנס בנסברג - קרלי, ילדה אבודה.
סילן אדי - טוטלס, ילד אבוד.
דיאנה צוי - בירדי, ילדה אבודה חדשה.
פליקס דה סוסה - בלוות'ר, ילד אבוד חדש.
בדיבוב לעברית השתתפו גם סער בדישי, דדי זהר וצביקה שוורצברג.
באפריל 2016, הוכרז כי חברת וולט דיסני עובדת על פיתוח עיבוד מחודש בלייב אקשן לסרט ההנפשה משנת 1953, "פיטר פן".
במקביל להכרזה, דווח כי הבמאי דייוויד לאורי, חתם על חוזה לבימוי הסרט וכתיבת תסריט יחד עם טובי הלברוקס.
הצמד עבד בעבר יחד על העיבוד המחודש בלייב אקשן לסרט "חברי הדרקון אליוט" משנת 1977. בנוסף, דווח על כך שג'ים ויטאקר ישמש כמפיק.
בפברואר 2018 הצהיר ויטאקר כי התסריט נכנס לשלבי פיתוח מוקדמים.
ויטאקר הוסיף שהסרט יהיה הרבה יותר ריאלסטי, אם כי כמו הסרט עליו הוא מתבסס, יהיה גם "הרפתקה גדולה".
באוקטובר 2018, הושלמה הטיוטה הרביעית של התסריט והחלה כתיבת טיוטה חמישית.
לאורי הצהיר כי "העדיפות מספר אחת היא לכתוב את התסריט נכון".
לאורי פירט כי הפרויקט הוא אישי עבורו, מכיוון שהוא מעריץ של הסרט המקורי.
לאורי אישר כי העיבוד המודרני יצטרך לשנות אלמנטים מהסרט המקורי על מנת להימנע מהסטריאוטיפים הגזעניים הקיימים בו.
בדצמבר 2019, הצהיר לאורי כי הוא והלברוקס כבר הספיקו לכתוב תוספת של "טיוטה וחצי", והוסיף כי יהיה עליהם לכתוב עוד מספר טיוטות לפני שהסרט יהיה מוכנה לצילומים.
לאורי תיאר את עבודתו על הסרט כ"מאתגרת" בשל אהבתו האישית לסרט המקורי ולפופולריות לה הסרט זכה בקרב המעריצים.
לאורי ציין שהיה עליו להצדיק את קיומו של הסרט עקב פיתוח סרטי לייב אקשן אחרים על דמותו של פיטר פן, תוך השגת "צדק לחומר המקור".
לאורי אף הצהיר כי "[אם] זה צריך להיעשות, זה צריך להיעשות נכון".
בהשוואה בין עבודתו על הסרט ללבין העיבוד המחודש של "חברי הדרקון אליוט", לאורי הצהיר כי העבודה על "חברי הדרקון" הייתה הרבה פחות מתוחה מכיוון שהסרט המקורי היה "סרט של דיסני שנמצא מתחת לרדאר" עם מעט מעריצים, מה שאפשר לו חופש יצירתי גדול יותר.
בינואר 2020, נחשף שמו הרשמי של הסרט: פיטר פן וונדי; והמפיק ג'ו רות' הצטרף לצוות ההפקה של הסרט.
בינואר 2020, דווח על ידי "The New Zealand Herald" כי חברת וולט דיסני מחפשת שחקן צעיר מניו זילנד שיגלם את דמותו של פיטר פן.במרץ 2020, אושר שהשחקנים אלכסנדר מולוני ואוור אנדרסון לוהקו לדמויותיהם של פיטר פן וונדי דארלינג, בהתאמה.
ביולי 2020, דווח על כך שג'וד לאו נכנס לתהליכי למשא ומתן על גילום דמותו של קפטן הוק.
בספטמבר 2020, אושר שלאו לוהק לצוות השחקנים של הסרט, במקביל להכרזה על ליהוקה של יארה שאהידי לגילום דמותה של טינקר בל.
באוקטובר 2020 אושר שאליסה ואפאנטאק לוהקה לגילום דמותה של טייגר לילי.
צילומי הסרט החלו ב-8 במרץ 2021 בקנדה, ועתידים להסתיים ב-30 ביוני 2021. במקור, הצילומים התעתדו להתחיל ב-17 באפריל 2020, ולהסתיים באוגוסט 2020. עם זאת, הצילומים נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
ב-12 בנובמבר 2020, מנכ"ל "וולט דיסני", בוב צ'אפק, הודיע במהלך דיווח הרווחים השנתי, כי צילומי כל הסרטים שנדחו בעקבות התפרצות המגפה החלו, ובמקרים מסוימים אף תמו.
הסרט התעתד לעלות לשידור בשירות בשירות הזרמת המדיה של "וולט דיסני", "דיסני+", במקביל לעלייתו לאקרנים בבתי הקולנוע במועד מאוחר יותר.
לבסוף, בדצמבר 2020, הוכרז רשמית שהסרט יעלה לשידור ב"דיסני+" באופן בלעדי.
ב-19 בדצמבר יצא קליפ קצר בן 30 שניות על הסרטים שייצאו לאור ב-2023 הכולל הצצה לסרט.
פיטר פרנסיס פיטרס היה צייר נוף, שרטט וסוחר אמנות הולנדי שחי ועבד בגרמניה.
פיטר פרנסיס פיטרס נולד בנימיגן בשנת 1818 כבן לצייר זכוכית הולנדי.
ב-4 באפריל 1842, בלודוויגסבורג, נישא להינריקה גרטרוד מאלי שנולדה במאורן ליד בבלינגן והגיעה גם ממשפחה הולנדית של ציירים.
הזוג התגורר בתחילה במנהיים, אך עבר לשטוטגרט בשנת 1845 כדי לאמץ למשפחתם את אחיה של היינריקה – כריסטיאן מאלי, יוהנס קורנליס יעקובוס מאלי (1828–1865) והוברטוס מאלי (1818–1839) אחרי מות הוריהם.
בשטוטגרט הוא קיבל סטודיו בטירה העתיקה מהמלך וילהלם ושימש כמלווה למלכה אולגה בטיולים.
הבנות והאחים מאלי קיבלו את שיעורי הציור הראשונים שלהם מהאב פיטרס.
על ידי הקמת "תערוכת אמנות קבועה" בשטוטגרט, הוא וציירים נוספים בשטוטגרט יצרו אפשרות לחילופי רעיונות ותמונות עם עמיתיהם הציירים במינכן.
בתחילת דרכו האמנותית, הוא הושפע מהרומנטיקה ההולנדית, אבל מאוחר יותר הוא צייר בסגנון כמעט אימפרסיוניסטי.
הוא יצר ציורי נוף המדגישים את העיבוד האטמוספירי ופחות את הנאמנות הטבע.
הוא שהה עם משפחתו ארבע פעמים בקיץ בין השנים 1896–1903 בטירה קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, על מנת להיות פעיל מבחינה אמנותית.
אוסף ניכר של עבודות של משפחת פיטרס, מצוי במוזיאון בריית מאלי בביברך.
פיטר פרנסיס פיטרס נפטר בשטוטגרט בשנת 1903.
פיטר גוסלין פיצג'רלד הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי בין השנים 1999–2005. בבחירות לסנאט שהתקיימו ב-1998 ניצח פיצג'רלד את הסנאטורית המכהנת קרול מוזלי בראון, והיה לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט האמריקאי מאילינוי מאז היבחרו של צ'ארלס פרסי עשרים שנה קודם לכן.
טרם כהונתו הסנאט היה פיצג'רלד חבר הסנאט של אילינוי בשנים 1993–1998.
פיצג'רלד, נודע בשל נכונותו לחלוק על אידאולוגיית מפלגתו בנושאים מסוימים ולשתף פעולה עם הצד האחר של המתרס, פרש מהסנאט בשנת 2005 ובמקומו נבחר ברק אובמה.
לאחר שפרש מהפוליטיקה, הוא ואשתו עברו לעיר מקליין שבווירג'יניה.
פיצג'רלד נולד בעיר אלג'ין שבאילינוי, אחד מחמשת ילדיהם של ג'רלד פרנסיס ומרג'ורי (לבית גוסלין) פיצג'רלד.
את מרבית חייו העביר באינברנס (Inverness), פרוור צפון-מערבי של שיקגו.
בשנת 1978 סיים פיצג'רלד את לימודיו התיכוניים בבית הספר אבי פורטסמות' שברוד איילנד, וב-1982 היה לבוגר דארטמות' קולג'.
את לימודיו לתואר שני השלים באוניברסיטת אריסטו של סלוניקי השוכנת בסלוניקי שביוון, ובשנת 1986 קיבל תואר שני נוסף במשפטים מאוניברסיטת מישיגן.
מאז אמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, עוסקת משפחתו באופן שיטתי בבנקאות מסחרית.
אביו ייסד את "סאבאורבן בנקורפ" (Suburban Bancorp), רשת בנקים בפרוורי שיקגו, אותה מכר ב-1994 לחברה בת של בנק מונטריאול תמורת 246 מיליון דולר אמריקאי.
בשלהי 1992 נבחר פיצג'רלד לראשונה אל הסנאט של אילינוי, כנציג מחוז הבחירה ה-27. הוא נמנה בין קבוצת סנאטורים שמרניים שנכנסו אל הסנאט המדינתי במהלך בחירות אלה.
פעמים תכופות הם ערערו על הנהגת המפלגה הרפובליקנית באילינוי, וכונו "חמשת הנהדרים" (Fab Five).
בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו בשנת 1994, התמודד פיצג'רלד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השמיני של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית מול נציג המחוז המכהן פיל קריין.
עם זאת, בפריימריז מרובי-מתמודדים אלה הפסיד פיצג'רלד לאחר שגרף 33% בלבד, לעומת 40 האחוזים שקיבל קריין.
במהלך בחירות 1998 אל הסנאט של ארצות הברית, הכריז פיצג'רלד על כוונתו להתמודד מול הסנאטורית המכהנת של אילינוי מטעם המפלגה הדמוקרטית, קרול מוזלי בראון.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות הוא ניצב בפני מבקרת המדינה של אילינוי, לוליטה דידריקסון.
דידריקסון זכתה לתמיכת המפלגה הרפובליקנית באילינוי, כולל לחסותם של מושל אילינוי ג'ים אדגר ובוב דול, המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות 1996, שכיהן כיו"ר מטה הבחירות הלאומי שלה.
מערכת הבחירות המקדימות בין השניים נעשתה מתוחה, פיצג'רלד ניצח את יקירת הממסד בפער קטן ונבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית.
חרף תמיכה רבה לה זכה פיצג'רלד מצד בוחרים רפובליקנים ומצביעים עצמאיים, הוא הרחיק ממנו מצביעים מסורתיים במפלגה הרפובליקנית בשל הבחירות המקדימות שהיו מתוחות ומלאות-אמוציות.
בינתיים, הסנאטורית קרול מוזלי בראון נעזרה באישים בולטים במפלגה הדמוקרטית כדגומת הגברת הראשונה של ארצות הברית הילרי קלינטון וחבר בית הנבחרים לואי גוטיירז .
סקרי דעת קהל בליל הבחירות הראו כי פיצג'רלד ובראון במצב שווה זה לזה.
ביום הבחירות הכלליות פיצג'רלד גבר על מוזלי בראון בפער של 2.9% בלבד, וניצח ב-97 מתוך 102 מחוזות אילינוי.
הוא היה הרפובליקני הראשון באילינוי שזכה במירוץ לסנאט האמריקאי מזה 20 שנה, והמועמד הרפובליקני היחיד בארצות הברית שהדיח סנאטור דמוקרטי מכהן בבחירות האמצע של 1998. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1999.
לפיצג'רלד היו שני רגעים מרכזיים בעת כהונתו בסנאט של ארצות הברית.
הראשון בשנת 2000, כאשר ערך פיליבסטר לחקיקת הוצאות פדרלית מאסיבית משום שכללה מימון עבור הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם אברהם לינקולן בספרינגפילד.
הוא האשים את המושל הרפובליקני ג'ורג' ראיין , שלימים ריצה עונש מאסר בן שש שנים וחצי בגין עבירות שחיתות, על שהתנגד לקיום תחרות כדי שיוכל לנתב כספים לבעלות ברית פוליטיות.
על כך אמר פיצג'רלד: הרגע הגדול השני שלו היה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, כאשר הקונגרס של ארצות הברית העביר במהירות צעד מסיבי למניעת קריסה של מרבית חברות התעופה הגדולות, שנקלעו לברוך כלכלי.
כשעמד לבדו מבין כל חברי הסנאט האמריקאי, נשא פיצג'רלד נאום בסימן השאלה "מי יחלץ את משלם המיסים האמריקאי", וטען כי הזרמת הכספים לחברות התעופה לא יעזור להן באמת והן ימשיכו להיות לא-יציבות מבחינה פיננסית.
חקיקה זו עברה בסנאט ברוב של 96 תומכים מול מתנגד אחד, פיצג'רלד.