tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חסר ב- G6PD יגרום לאנמיה המוליטית- בחשיפה לתרופות, אנטיגנים או מאכלים המעלים את רמת הרדיקלים החופשיים, הגלותטיון בכדוריות הדם האדומות לא מצליח לנטרל אותם עקב מחסור ב- NADPH זמין, דבר המוביל לפירוק כדוריות הדם האדומות.
האבחנה בדרך כלל נעשית לאחר חשד שמתעורר כאשר חולים מקבוצות אתניות מסוימות מפתחים אנמיה, צהבת וסימפטומים נוספים של המוליזה לאחר חשיפה לאחד הגורמים שהוצגו, במיוחד כאשר ישנה היסטוריה משפחתית חיובית.
ספירת דם מלאה וספירת רטיקולוציטים.
בחוסר G6PD פעיל ניתן לראות גופי היינץ' בתאי דם אדומים (גופים הנוצרים בתגובה להמוגלובין פגוע).
אנזימי כבד (על מנת לשלול גורמים אחרים לצהבת);
לקטט דהידרוגנאז (רמתו גבוהה בהמוליזה ומהווה סמן לחומרת ההמוליזה).
הפטוגלובין חופשי (רמתו נמוכה בהמוליזה).
מבחן קומבס (תוצאה שלילית יכולה להעיד שההמוליזה אינה על רקע אחר, ועשויה לחזק את האבחנה של חוסר G6PD).
רמת G6PD בכדוריות הדם האדומות (אם כי מצוי בכל תאי הגוף).
כאשר יש עילה מספקת לחשד בחסר G6PD הבדיקה הישירה לחסר באנזים נקראת "Beutler fluorescent spot test", בדיקה מהירה וזולה המזהה באופן חזותי NADPH המיוצר על ידי G6PD בעזרת אור אולטרה סגול.
הבדיקה תבוצע רק 2–3 שבועות לאחר התקף אנמיה המוליטית.
אפשרויות אחרות הן בדיקות DNA ישירה ו/או ריצוף הגן המקודד לאנזים G6PD.
האמצעי החשוב ביותר לבעלי חסר G6PD הוא מניעה, כלומר הימנעות מתרופות וממזונות הגורמים להתקפי המוליזה.
חיסון נגד כמה מהפתוגנים הנפוצים (למשל צהבת ודלקת הכבד B) עלול למנוע התקפות המוליזה הנגרמות כתוצאה מזיהום.
בשלב החמור של התקף המוליזה, עשוי להיות נחוץ עירוי דם (ללא חסר באנזים), ואולי אף דיאליזה במצב של אי ספיקת כליות חריפה.
הסרת הטחול עשויה להקל על חלק מהחולים הכרוניים, מאחר שהטחול מהווה אתר חשוב של הרס כדוריות הדם האדומות.
צריכת חומצה פולית מומלצת בכל הפרעה הכוללת תחלופה גבוהה של תאי דם אדומים.
חוסניה ג'בארה היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מרצ.
ג'בארה נולדה וגדלה בטייבה למשפחה מוסלמית מרובת ילדים.
עד בחירתה לכנסת עבדה במכללת "בית ברל".
לאחר הקמת מפלגת מרצ ב-1992, החלה לפעול מטעמה.
בשנים 1999–2003 כיהנה בכנסת והייתה בכך לאישה המוסלמית והערבייה הראשונה בכנסת.
פעלה בוועדת העבודה והרווחה, בוועדת החינוך והתרבות ובוועדה לקידום מעמד האישה, הייתה יו"ר הוועדה לקידום האישה הערבייה.
כמו כן נבחרה לוועדה למינוי קאדים שרעיים.
חוסניה ג'בארה הפרה את המשמעת הסיעתית בהצבעה על גובה קצבאות הילדים והצביעה למען הגדלת הקצבאות בצורה לא שוויונית ופרוגרסיבית על פי מספר הילדים למשפחה.
בחירתה של חוסניה ג'בארה למקום ריאלי ברשימה לכנסת התאפשרה במידה רבה בגלל שיטת השריונים שהונהגה במרצ באותה תקופה.
השיטה חייבה קידום מועמד ערבי למקום ריאלי וקידום מועמדות נשים – חוסניה ג'בארה ששילבה את שתי התכונות, אישה וערביה, "חסכה" בכמות המקומות המשוריינים, לכן קואליציה של מועמדים גברים, לא ערבים, דחפה לבחירתה.
סיסמת הבחירות של ג'בארה במירוץ בקרב ועידת מרצ הייתה: "חוסניה גבארה – גם אישה גם ערבייה", רמז עבה לכך שהיא חוסכת מקום בשריונים במפלגה.
לאחר שמרצ ירדה בכמות המנדטים שלה המשיכה ג'בארה לזכות בשריון הנ"ל (במקום התשיעי שהפך ללא ריאלי).
אולם לאחר מאבק של מספר פעילים ערבים בולטים ובראשם עיסאווי פריג', לקראת הבחירות ב-2013, בוטל השריון לערבים – ואכן פריג' הצליח לנצח ולסיים רביעי בפריימריז (ולהיות מוצב במקום החמישי ברשימה הכוללת של מרצ ולהיות חבר כנסת).
בין השנים 1992–1994 שימשה כיושבת ראש סניף "נעמת" בטייבה.
בין השנים 1995–1997 מונתה למנהלת אגף נשים ונוער במכון היהודי – ערבי בבית ברל.
בכהונתה כחברת כנסת בין השנים 1999–2003 פעלה בוועדות הכנסת: ועדת החינוך והתרבות, הוועדה לקידום מעמד האישה, וועדת העבודה הרווחה והבריאות.
יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה הערבייה.
בשנת 2000 מונתה בתקדים פרלמנטרי וחברתי כנציגת הכנסת לוועדה למינוי קאדים שרעיים והייתה לאישה הראשונה במדינות המזרח התיכון לכהן בוועדה מעין זו.
בשנת 2002 עמדה בראש משלחת של אקדמאיים ישראלים שפגשה את יושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, עמו נפגשה פעם נוספת כחברת משלחת מרצ לשטחי הרשות.
הייתה לנציגת ישראל בכנס הבין לאומי של מדינות אגן הים התיכון.
האישה הראשונה והיחידה שהוזמנה אישית על ידי המלך עבדאללה השני, מלך ירדן, לסעודת רמדאן בארמונו בירדן.
בשנת 1999 נבחרה על ידי המגזין "ליידי גלובס" בין עשר נשות הקריירה המובילות .
נאבקה למימוש תוכנית החומש למגזר הערבי ולהשוואת תקציבי משרד הפנים בין הרשויות המקומיות השונות יהודיות וערביות.
הייתה למובילי המאבק בנושא החזרת התושבים העקורים לאיקרית ובירעם בגליל העליון וניהלה מאבק עיקש בתוכנית כביש חוצה ישראל ובהפקעת שטחים מיישובים ערביים לשם סלילתו.
חוסני א-זעים היה קצין צבא ומדינאי סורי, אשר כיהן כנשיא סוריה במשך 137 ימים בשנת 1949, לאחר שתפס את השלטון בהפיכה צבאית – הראשונה מסוגה בסוריה והשנייה בעולם הערבי לאחר ההפיכה של בכר סדקי בעיראק בשנת 1936.
זעים נולד בעיר חלב למשפחה דמשקאית מבוססת ממוצא כורדי.
הוא שירת בצבא האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-1918 ערק והצטרף למחתרת הערבית האנטי-טורקית והיה לקצין בצבא הערבי של שריף חוסיין, שליט מכה.
ב-1918 הובסה האימפריה העות'מאנית וזעים פרש מהחיים הציבוריים.
הוא שב לזירה בשנית ביולי 1920 בעקבות הכיבוש הצרפתי שהוחל בסוריה, כשהוא משמש כקצין ב"צבא הלבאנט" שהקימו הצרפתים בסוריה ובלבנון.
הוא רכש השכלה צבאית בצרפת ובשנת 1939 נמנה עם תומכי המשטר הנאצי בגרמניה.
הוא העריץ את אדולף היטלר ובמהלך מלחמת העולם השנייה כרך עצמו בברית עם משטר וישי בצרפת, בראשותו של מרשל אנרי פיליפ פטן.
ב-1941 לחם זעים לצד כוחות וישי כנגד תנועת צרפת החופשית בראשות הגנרל שארל דה גול; תפקידו היה לארגן את פעילות הגרילה נגד הכוחות הפולשים.
משהובסו אנשי וישי בסוריה הורה דה גול על מעצרו של זעים, בין היתר גם באשמת שחיתות.
זעים נותר בכלא עד לשחרורו ביום הכרזת העצמאות הסורית, ב-17 באפריל 1946. בנצלו את קשריו עם ראש הממשלה לשעבר ג'מיל מרדם ביי, הצליח זעים להיכנס לשורות הצבא הסורי ולהתקדם בסולם הדרגות, עד כי בשנת 1947 מונה למפקד המשטרה הסורית.
במאי 1948, לאחר כישלונו של הרמטכ"ל הסורי עבדאללה עטפה בקרבות מלחמת העצמאות, החליפו זעים ונטל את הפיקוד על הצבא הסורי.
במסגרת הסכמי שביתת הנשק עם ישראל, הציע א-זעים ליישב 300,000 פליטים פלסטינים בצפון סוריה באזור המיועד לפיתוח כלכלי – זאת במסגרת הסכם שלום בין הצדדים.
הכישלון הסורי במלחמת העצמאות המיט זעזוע כבד על הקצונה הסורית.
זעים האשים את נשיא המדינה, שוכרי אל-קוותלי, בניהול כושל של ענייני המדינה והובלת המלחמה, ואילו קוותלי בתורו האשים את זעים בכשלים פיקודיים שהביאו להפסד במלחמה.
קוותלי אף האשים קצינים המקורבים לזעים בשחיתות ובשלשול משאבי הצבא לכיסיהם, ועצר לפחות שניים מהם באשמת שחיתות.
היה זה ביטוי לחוסר האמון הבסיסי שחשו קוותלי ובכירים סורים רבים כלפי מהימנותו הפוליטית של הצבא.
מאידך, כעסו של זעים כלפי קוותלי גבר בעקבות הביקורת הנוקבת שהוטחה בו ובאנשיו על ידי שר ההגנה ח'אלד אל-עזם וסגנו פייסל אל-עסלי.
כשהוא נשען על תמיכתם של קציני הצבא, ובסיוע ארגון ה-CIA והנספח הצבאי האמריקני בדמשק סטיבן מיד, חוסני א-זעים ביצע הפיכה צבאית ב-30 במרץ 1949. זעים יידע את הבריטים בדבר כוונתו לבצע הפיכה, וככל הנראה גם את הצרפתים.
הללו היו נכונים לסייע לו, מתוך תקווה שייצב את השלטון במדינה, יפעל לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי ובסופו של דבר יקרב את סוריה למערב; ככלות הכל, האמריקנים חששו כי חולשת המשטרים הערביים תביא לדריסת רגל סובייטית במזרח התיכון, ולכן ביקשו להחליפם במנהיגים חזקים, חילוניים ולכאורה פרו-מערביים כדוגמת חוסני א-זעים.
לפקודתו של זעים עלו מאות חיילים סורים מן החטיבה הראשונה בטור משוריין בן שש פלוגות לעבר דמשק, התפרסו ברחבי העיר, עצרו את קוותלי, עזם, עסלי ופוליטיקאים רבים אחרים, וכן השתלטו על מוסדות השלטון המרכזיים בבירה.
זעים פיזר את הפרלמנט ב-1 באפריל ומינה עצמו לראש המדינה.
הפיכתו זו, בישרה את ראשית מעורבות הצבא הסורי בחיים הפוליטיים במדינה.
זעים הקים ממשלת-קצינים, הוציא את המפלגות הפוליטיות כולן אל מחוץ לחוק, ופתח עד מהרה במסע לחיפוש בני ברית פוטנציאלים בזירה האזורית, לצורך ביסוס משטרו.
ממשלות לבנון, ערב הסעודית ומצרים קיימו כולן קשרים הדוקים עם הנשיא לשעבר קוותלי, ונציגיהן סירבו להכיר בהפיכתו של זעים ובתוצאותיה.
ואולם משפתח זעים במשא ומתן מדיני עם עיראק, שנתפס כנכונות מצידו לאבד את המדינה הסורית לדעת ולכונן איחוד סורי-עיראקי, עמדותיהן של מצרים וערב הסעודית השתנו באחת: עתה הסכימו להכיר בממשלת זעים בתנאי שקוותלי ישוחרר מכלאו.
זעים נענה להצעה זו, שחרר את הנשיא לשעבר והגלה אותו למצרים.
קהיר וריאד הכירו בממשלת זעים, ואף התחייבו לעבות את תמיכתן הפוליטית בה אם תחבור אליהן כנגד שאיפות שליטיהן ההאשמים של ירדן ועיראק, אשר ביקשו לכונן ממלכה ערבית גדולה ומאוחדת תחת הכתר ההאשמי.
זעים הסכים לכך, והורה על הפסקת הקשרים הדיפלומטיים בין סוריה לבין פייסל השני, מלך עיראק מלך עיראק ועבדאללה הראשון מלך ירדן, בנימוק לפיו שני השליטים מבקשים לקרוע שטחים מסוריה ולספחם לארצותיהם.
זאת ועוד, זעים פעל נגד גורמים פרו-האשמים בסוריה, והאשים אותם בניסיון לחתור תחת המשטר הרפובליקני-לכאורה של סוריה ולכונן תחתיו מונרכיה.
זעים פתח במהלך כהונתו בערוץ דיפלומטי חשאי עם מדינת ישראל ופעל לכינון הסכם שלום עמה.
הוא הציע ליישב מחדש אלפי פלסטינים בסוריה (במחוז אל-ג'זירה המרוחק שבצפון-מזרח המדינה) ולפתוח שגרירות סורית בתל אביב, בתמורה לוויתור על מחצית הכנרת ולסיוע ישראלי בשיפור יחסיהן הכלכליים והמדיניים של סוריה וארצות הברית.
הוא אף הציע להיפגש עם ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, אולם הלה סירב לבקשתו זו.
אף על פי כן, ספק אם הדיונים היו מובילים לידי הסכמה; גם לו היה בן-גוריון נעתר לבקשתו של זעים, מספר ימים אחר כך תמה כהונתו של הרודן הסורי.
זאת ועוד – נכונותו של זעים לפתוח במגעים עם ישראל הייתה מנותקת לחלוטין מהמגמה האנטי-ישראלית העזה בקרב דעת הקהל הסורית והערבית; לפיכך, ישנו קושי להאמין כי הסדר כלשהו ביוזמתו של זעים היה שורד לאורך זמן.
זעים פעל למתן זכות הצבעה לנשים בסוריה וכן שיפר התנאים באוניברסיטת דמשק, הגדול והחשוב במוסדות ההשכלה הגבוהה בסוריה.
הוא ראה עצמו כחלוץ המודרנה, בבחינת מוסטפא כמאל אטאטורק סורי, ואסר על חבישת התרבוש (פז) בטענה כי מדובר בסממן עות'מאני מיושן.
בנוסף אסר מאות פוליטיקאים והוציא ארבעים ושישה עיתונים סורים מחוץ לחוק.
נפילתו של זעים נגרמה במידה רבה בעקבות ההקצנה ברודניותו ובפער שנוצר בינו לבין הרחוב הסורי.
ואולם הזרז העיקרי לאובדן שלטונו היה ככל הנראה אחריותו למותו של אנטון סעאדה, מייסד המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית (פ.פ.ס).
ביוני 1949 נמלט סעאדה לסוריה כדי להתחמק מעונש המוות שנגזר עליו בביירות, לאחר שפרסם ברבים את משנתו בדבר חזון "סוריה הגדולה", הכולל סיפוח של לבנון לסוריה.
זעים קיבל אותו בזרועות פתוחות והבטיח לתמוך בו במאמציו להפיל את ממשלת לבנון בראשותו של ריאד א-סולח; ככלות הכל, זעים לא סמך כלל על מנהיגי לבנון במשך כל תקופת שלטונו, והיה משוכנע כי סולח חותר תחתיו ונגדו.
סעאדה החל במאמציו לפעול נגד משטרו של סולח, בהאמינו כי הוא נהנה מתמיכתו של זעים.
אלא שהרודן הסורי הגיע זה מכבר לידי הסכם חשאי עם סולח, לפיו משטרו יהנה מתמיכה לבנונית בתמורה להסגרתו המיידית של סעאדה.
וכך, ב-8 ביולי נחטף סעאדה בהוראתו של זעים והוסגר לרשויות הלבנוניות, שהוציאוהו להורג עוד באותו היום.
מותו של סעאדה עורר את חמתו של סאמי חינאווי, קצין צבא בכיר ואיש המפלגה הלאומית הסורית.
חינאווי גייס את תמיכתם של עמיתיו, ובקיץ 1949 ביצע הפיכה צבאית והדיח את זעים מהשלטון.
זעים וראש ממשלתו, מוחסין אל-בראזי, נעצרו והוצאו להורג בידי כיתת יורים ב-14 באוגוסט 1949.
חוּסַמסָה הוא מבנה בסגנון הבינלאומי בצורת מצודה השוכן בליבם של חורש וגן על גבעה קטנה בעיר חולון.
המצודה קרויה ככל הנראה על-שמה של אדמת חוסמס, שמה הערבי של שכבת קרקע באדמות מישור החוף.
מוזיאון חוסמסה "יד להגנה" חולון, הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
השטח עליו ניצב המבנה, שהיה מוקף חולות, נרכש בשנת 1934 מערבים מקומיים על ידי יעקב מירנבורג ושמעון יעבץ, בעלי בנק "אַגְרוֹבַּנְק".
הם הקימו במקום את המבנה בן שתי הקומות בצורת מצודה שלה מגדל.
המבנה שימש כבית באר ומהקמתו ועד שנת 1948 שימש כמקום לאתר אימונים של ההגנה.
במקום נערכו אימוני נשק, שדאות, קשר, עזרה ראשונה, קפא"פ ועוד, ובהם השתתפו אלפי מתאמנים.
הבאר והחורשה שימשו כ"סליק" לנשק.
שומר הבאר, מרדכי יגאֵל, גר בקומה השנייה.
במלחמת העצמאות שימשה חוסמסה כנקודת תצפית ואיתות מורס, הליוגרף ודגלים, וכתחנה בדרך הביטחון אשר עברה מתל אביב לירושלים ולנגב.
הבאר שימשה כמקור מים עד שנת 1995 לערך.
לאחר מלחמת העצמאות ננטש האתר מכיוון ששוב לא היה בו צורך ומשום שהאזור בו שכן לא היה מאוכלס.
המהנדס סניה סירקין מונה לתכנן את המבנה שהוקם מעל באר המים שבאתר חוסמסה וללוות את תהליך הקמתו.
המבנה נועד לשמש לשלוש מטרות:
קומת הקרקע נועדה להכיל את המשאבה ששאבה את המים מהבאר והזרימה אותם בצינורות אל בתי שכונת אגרובנק.
הקומה השנייה הכילה את דירת המגורים של שומר הבאר שפיקח על פעולתה התקינה.
מגדל התצפית שהכיל מאגר מים אליו נשאבו מי הבאר.
שלמה אברהמי, הגנן שנטע את העצים הראשונים בחוסמסה, סיפר על הדרך בה נוצר הגן:
שטח הגן שניטע בשנות השלושים היה חמישה דונם.
בשנות השמונים, כחלק מהכשרתה של חוסמסה כמוזיאון "יד ההגנה", הורחב הגן לשטח של שמונה דונמים.
"אבנר", אחד ממפקדי ההגנה, סיפר בזיכרונותיו על הימים הראשונים של האימונים באתר חוסמסה:
בשנות השמונים, כשהתפתחה שכונת קריית שרת מערבה, הוחלט להפוך את המקום הנטוש לגן ולמוזיאון.
במהלך עבודות הכנת הגן, נתקל אחד הדחפורים במתקן להסתרת אמצעי לחימה ששימש כמחבוא לכלי נשק בתקופת המלחמה.
בשנות התשעים היו הגן והמוזיאון לאתר פופולרי, ובקיץ נהוג היה לערוך קונצרטים בגן ולקיים הפעלות שונות במוזיאון.
בתחילת שנות האלפיים החלה לרדת הפופולריות של הגן בעיקר עקב בניית גנים חדשים בעיר והמתחם החל לסבול מהזנחה ומוונדליזם.
בשנת 2004 המוזיאון נסגר לשם ביצוע עבודות תחזוקה.
הוא נפתח מחדש רק לאחר חמש שנים באוקטובר 2009, לאחר ששיפוץ המבנה הסתיים, והוא קרוי "מוזיאון חוסמסה - יד להגנה".
במקום תצוגה אודות פעילות ההגנה בחולון בתקופת מלחמת העצמאות, ונערכות בו הרצאות, סיורים ופעילויות.
בגן שסביב למבנה פזורים סליקים, מרגמת דוידקה שנוסתה במקום, מרגמה, שריונית ושלטי הדרכה.
ביקור במוזיאון חוסמסה מאפשר למבקרים לחוות את רוח התקופה, באמצעות סיור פעיל הכולל חיפוש סליקים, הפעלת מכשירי מורס וסמפור, גילוי תוואי דרך הביטחון באמצעות משחק אינטראקטיבי ומצגת אורקולית.
למוזיאון תוכניות הדרכה לתלמידי בתי ספר בגילאים שונים וכן, לקהל הרחב.
המחזאי חיים נגיד כתב מחזה על ראשיתה של העיר חולון, בשם "פיקניק בחוסמסה".
בדצמבר 1989 עלה המחזה בתיאטרון הקאמרי.
הגן הציבורי שסביב אתר הבאר
השטח הגדול שסביב בית הבאר של חוסמסה עוצב כגן ציבורי מיד עם רכישת המקום בשנת 1934, תוך שילוב מגוון גדול של עצים וצמחים מסוגים שונים.
עם הכשרת המקום כחלק מן המוזיאון לפעילות ההגנה בחולון רוכזו בגן אמצעים שונים הממחישים את מצב הביטחון בימי המדינה שבדרך.
דגש מיוחד ניתן להצגתם של מתקני ה"סליק", שאחד מהם התגלה בשטח הגן ונותר במקומו המקורי, ואילו האחר שימש את אנשי שכונת מולדת והובא למקום כמוצג מוזיאוני.
חלקם של כוחות המנדט הבריטי מומחש באמצעות כלי הרכב המשוריין ששימש את הבריטים והפך לסימן ההיכר שלהם בארץ ישראל.
המשוריין המוצג בגן נלקח שלל מהצבא המצרי במהלך מבצע קדש, הועבר על ידי צה"ל לתצוגה בקיבוץ נחשונים, ונתרם על ידי הקיבוץ למוזיאון חוסמסה.
אתר חוסמסה, ששכן מבודד בלב שטח החולות, אפשר לאנשי ההגנה לקיים בו אימונים באש חיה, כולל בחינה של כלי נשק כבדים, מבלי לחשוש להפתעה מצד הכוחות הבריטיים.
כלי הנשק שיוצרו על ידי התעשייה הצבאית המחתרתית של ההגנה הובאו אל אתר חוסמסה ונבחנו בה תוך שימוש בתחמושת חיה.
תפקידו זה של אתר חוסמסה ממוחש למבקרים באמצעות הצגה של שני כלי הנשק הכבדים ביותר שייצרה ההגנה, מרגמת ה"דוידקה" ומרגמה 81 מ"מ.
בית הבאר מהווה את לבו של אתר חוסמסה, ונועד במקור להגן על מקור המים של שכונת אגרובנק.
המבנה נמצא בבעלות עיריית חולון, למעט הבאר השייכת לחברת מקורות.
בצדו המערבי של המבנה נמצאת הכניסה אל הבאר, בעוד שהכניסה אל המוזיאון נמצאת בצדו המזרחי של המבנה.
מוזיאון חוסמסה מתפרס על שתי קומות של מבנה הבאר, ועל חדר המדרגות המקשר ביניהן.
קומת הקרקע של המוזיאון מוקדשת להצגת נושא האימונים של חברי ההגנה בחולון.
כחלק מן התפיסה של הצגת הפעילות החשאית של המחתרת באתר חוסמסה, נבנתה התצוגה בצורה מורכבת כך שהמבקר ייחשף בהדרגה הן למעטה הגלוי של הפעילות הלגיטימית במקום והן לרבדים העמוקים יותר של הפעילות הסמויה.
תצוגת כלי הנשק, לשם דוגמה, מוצגת מאחורי קיר עץ עם חורי הצצה המאפשרים למבקר לראות אותם רק באופן חלקי, ברחבי התצוגה מוסתרים סליקים עם מסרים סמויים ועם חפצים "אסורים", התמונות המודפסות על לוחות התצוגה מסתירות מאחוריהן את הסיפור האמיתי של המתרחש בתמונה.
לאורך חדר המדרגות, המוביל את המבקר בין שתי קומות התצוגה של המוזיאון, שולבו מוצגים ושלטים הממחישים את האווירה הביטחונית של ימי טרום הקמת המדינה.
בין המוצגים ניתן למנות דוגמה לסליק ששימש להסתרת נשק, ושקי חול ששימשו להגנת בתי התושבים מפני כדורי הצלפים שנורו עליהם.
הקומה השנייה של מוזיאון חוסמסה מוקדשת לפועלם של הלוחמים שתרמו להגנה ולביטחון של חולון, הן במהלך תקופת המאורעות והן בזמן מלחמת העצמאות.
כל אחת מארבע פינות חדר התצוגה מדגישה היבט שונה של פעולת אנשי הביטחון:
פעילותם של הנוטרים במהלך תקופת המאורעות.
המלחמה על הדרכים בתקופת המאורעות ובתקופת מלחמת העצמאות.
מעורבותה של חולון במלחמת העצמאות, בדגש על הקרב לכיבוש תל א-ריש.
פעילותם של אנשי הקשר שאתר חוסמסה היווה את אחת מנקודות המפתח בפעילותם.
שני צילומי אוויר גדולים מציגים את הנוף היישובי סביב העיר חולון במהלך שנות הארבעים, וממחישים את מיקומה המבודד של חוסמסה בלב אזור החולות שמדרום לחולון.
חיי היום יום של אנשי חולון בזמני מלחמה ומאורעות
התצוגה במוזיאון מבקשת להדגיש כי גם בזמני מתח וקשיים ביטחוניים המשיכו התושבים לקיים את שגרת יומם, תוך שהם נהנים ככל הניתן מחיי תרבות עשירים שכללו הצגות והרצאות.
המערכת הרפואית דאגה לשמירה על היגיינה ציבורית ומניעת מחלות, והמערכת הכלכלית השתדלה לספק את צורכי המזון של האוכלוסייה תוך הנהגת תנאי קיצוב וחלוקה שוויונית של המזון הקיים.
לצד פעילות השגרה נדרשו התושבים גם להתמודד עם הקשיים שנבעו מן המצב הביטחוני, דוגמת קיום אזכרות לנופלים במערכה.
חפצים ופריטי לבוש מקוריים שנתרמו למוזיאון על ידי חברי ארגון ההגנה בחולון משלימים את התצוגה וממחישים את רוח התקופה.
אחד ממרכיבי הביטחון החשובים ביותר עימם נאלצו התושבים להתמודד הייתה המלחמה על הדרכים, ועל היכולת להמשיך ולנוע בין היישובים היהודיים.
דרך הביטחון, שיצאה מתל אביב והובילה דרך חולון אל יישובי הדרום, היוותה את אחד החלקים החשובים ביותר ביכולת העמידה של היישוב היהודי.
המוזיאון ממחיש את חשיבותה של הדרך תוך הצגת העמדות שהבטיחו את בטיחות הנסיעה בה, וכלי הרכב עמוסי האספקה שנסעו עליה בדרכם ליישובים הנצורים בדרום יהודה ובירושלים.
שרידי דרך הביטחון, שחלקם עדיין קיימים ברחבי העיר חולון, מוצגים גם הם וממחישים את האמצעים הדלים שעמדו לרשות הלוחמים בזמן הקמתה.
המבקרים במוזיאון מוזמנים לתרגל את האיתות באמצעות דגלים וזאת כאמצעי המחשה לתפקידם החשוב של אנשי הקשר אשר אפשרו לתאם את מעבר שיירות האספקה לאורך דרך הביטחון.
חוסר של האנזים MTHFR הוא מחלה תורשתית נפוצה באוכלוסייה.
הקשר בין האנזים MTHFR לבין תחלואה התגלה לראשונה בשנת 1972. נחקרו אנשים בעלי רמה גבוהה של הומוציסטאין בשתן, ונמצא אצלם רמת פעילות נמוכה של האנזים MTHFR.
הגן התגלה בשנת 1994, בכרומוזום מספר 1.
קיימות מספר מוטציות, כולן בהורשה אוטוזומית דומיננטית מסוג דומיננטיות חלקית.
שכיחות הפגמים בגן - משתנה בין אוכלוסיות שונות בעולם.
המוטציה השכיחה ביותר - אלל C677T, נמצאת בין 1% ל-44% בקבוצות אתניות שונות בעולם.
באופן גס כ-שליש מהגנים בעולם נושאים את האלל הזה.
לכן ברוב הקבוצות האתניות בעולם כ-10% מהאוכלוסייה הם הומוזיגוטים לאלל הפגום C677T, וכ-40% הם הטרוזיגוטים.
התופעות הקליניות שכיחות הרבה יותר בקרב הומוזיגוטים לאלל הפגום, אך ניתן להבחין בהן גם בקרב הטרוזיגוטים.
רמות גבוהות של הומוציסטאין ושל מתיונין בדם ובשתן (שני חומרים שלא אמורים כמעט להופיע למי שאיננו סובל מהפגם הגנטי).
עקב כך קרישיות יתר (תרומבופיליה Thrombophilia), הגורמת לשיעור גבוה של מחלות קרדיו-ווסקולרית, ולנשים הרות - שיעור גבוה של הפלות טבעיות.
כמו כן שיעור גבוה של תסמונת התעלה הקרפלית.
במקרים קשים, בהם רמת פעילות האנזים MTHFR היא פחות מ-20% מהנורמה, עלולות להיגרם תופעות שונות ברמות חומרה שונות ובגילים שונים, החל מעיכוב בהתפתחות הפיזית והשכלית, ועד לפיגור שכלי והפרעות פסיכיאטריות שונות, ואף סכיזופרניה.
לעיתים הפרעות מוטוריות והתכווצויות אפילפטיות.
פגמים מולדים: שיעור מעל הרגיל של פגמים בתעלה העיצבית כגון ספינה ביפידה, וכן מומים כמו שפה שסועה, חך שסוע.
אם הרמה גבוהה - מעבר לשלב הבא.
בדיקת רמת פעילות של האנזים MTHFR על גבי תאי דם או פיברובלסטים.
אם הרמה נמוכה - מעבר לשלב הבא.
מי שהתגלה אצלו חסר של MTHFR - יש לבדוק את כל הקרובים לו קרבת-דם.
בנוסף - כמות גדולה של ויטמין B6 ושל ויטמין B12.
לנשים מומלץ להימנע מנטילת גלולות נגד הריון (שהן גורם סיכון לקרישיות יתר).
חוסמס הוא שמה הערבי של שכבת קרקע המצויה במישור החוף.
החוסמס היא השכבה הנמצאת מעל לסלעי הכורכר ומתחת לשכבת החמרה.
קרקע החוסמס היא חמרה פוסילית אפורה, המכילה תרכיזים גיריים קטנים ובהירים.
קרקע החוסמס שבמישור החוף ניכרת בעצי אלון התבור הצומחים בה, ובמגוון של עשבים ובני שיח האופייניים לה.
החוסמס אינה נחשבת לאדמת גידול חקלאית משובחת, שלא כמו החמרה הסמוכה אליה.
מצודת חוסמסה בחולון קרויה ככל הנראה על-שמה של אדמת חוסמס.
חוסר אונים נרכש (וגם: חוסר אונים נלמד), הוא מונח פסיכולוגי (Learned helplessness) אותו טבע מרטין סליגמן המתאר מצב מנטלי הנוצר בעקבות חוויות מלחיצות חוזרות ונשנות בהן נוצרת הבנה (פרשנות מוטעית או נכונה) של הפרט שאין תלות בין תגובותיו לחוויה ובין התוצאות הלא נעימות אותן הוא גורמת לו (חוסר שליטה).
במודל הפסיכולוגי CBT, חוסר האונים הנלמד נתפס כגורם לדיכאון קליני.
חוסר אונים נרכש שונה מלמידת בריחה, שהוא מצב בו לומד הפרט איך ניתן לגרום להפסקת גירוי בלתי נעים.
מצב זה שונה גם מלמידת הימנעות, בו לומד הפרט להימנע מגירוי בלתי נעים פוטנציאלי.
בשני המקרים האחרונים, הפרט מאמין שיש בכוחו להשפיע על הסביבה, לשנות את המצב הקיים או את התגלגלות האירועים הבאים.
אך במקרה של חוסר אונים נרכש, הפרט מקבל את מצבו הלא נעים, ללא כל ניסיון להוביל לשינוי.
מצב זה קיים הן אצל בני אדם והן אצל בעלי חיים.
התאוריה מניחה כי בחלק גדול ממצבי הלחץ האדם תופס את עצמו במידה מסוימת כחסר שליטה, או חסר אונים בלשון התאוריה, שהרי אילו הייתה לו שליטה מלאה באירועים הוא לא היה גורם לעצמו אירוע שלילי.
התאוריה עוסקת בהשפעה של תחושת חוסר האונים שנחוותה במצב הלחץ על הסתגלותו של האדם בעתיד, באילו מקרים תחושת חוסר האונים תמשיך ללוות את האדם לאחר שהסתיים מצב הלחץ, וכיצד היא תשפיע על מצב רוחו ועל תפקודו.
המחקר בנושא חוסר אונים התחיל בניסויים שנערכו בכלבים ובהשפעת עונש חיובי עליהם.
בשנת 1967 ביצע הפסיכולוג מרטין סליגמן מחקר על חוסר אונים נרכש מטעם אוניברסיטת פנסילבניה בהמשך לעיסוקו בדיכאון קליני.
בחלקו הראשון של הניסוי הכניסו 3 קבוצות של כלבים לכלובים הניתנים לחשמול:
הקבוצה הראשונה הוצאה מהכלוב לאחר זמן הניסוי ללא חישמול של הכלוב.
כל כלב בקבוצה השנייה צוות לכלב בקבוצה השלישית.
הקבוצה השנייה הוכנסה לכלוב שחושמל בקבועי זמן אקראיים, אך החשמול היה נפסק במידה והכלב הפעיל לחץ על מתג בכלוב.
כל כלב בקבוצה השלישית הוכנס לכלוב וחושמל אך ורק בזמן שהכלב המקביל אליו בקבוצה 2 חושמל - הכלב מקבוצה 3 היה נתון במצב של חוסר שליטה מוחלט על הופעתו או אי הופעתו של השוק החשמלי.
בחלקו השני של הניסוי העבירו את כל הכלבים לתאים מחולקים ל-2 חלקים המופרדים במחיצה.
החוקרים חישמלו חלק אחד של התא בפרקי זמן אקראיים כך שהכלבים יכלו לדלג מעל המחיצה ולעבור לצידו השני של התא אשר לא זרם בו חשמל.
הכלבים מקבוצות 1 ו-2 למדו בהמהרה כי הם יכולים לעבור לצד השני של התא ולהימנע משוק חשמלי, אך רוב הכלבים בקבוצה 3, אשר הפנימו בחלק הראשון של הניסוי שאין השפעה למעשיהם, לא ניסו לעבור את המחיצה כאשר חושמלו.
מהניסוי עלתה ההשערה כי קיים רק פתרון אחד להתנהגות זו.
כדי להשפיע על התנהגותם של הכלבים מקבוצה 3 כך שיעברו את המחיצה כאשר מעבירים בתא זרם חשמלי, על החוקרים היה להרים את הכלבים ולהזיז את רגליהם בכדי שיעברו את המחיצה ויפנימו שביכולתם לברוח מהזרם החשמלי.
פעולה זו בוצעה לפחות פעמיים עד שהכלבים התחילו לבצע אותה בכוחות עצמם כאשר חוו זרם חשמלי בתא.
מנגד, איומים, חיזוקים חיוביים, וצפייה בכלבים אחרים מדגימים את הפעולה, לא השפיעו על התנהגותם של הכלבים "חסרי האונים" בקבוצה 3.
הכלבים "חסרי האונים" בקבוצת ניסוי זו גילו התנהגות של דיכאון קליני, אדישות, ופעילות נמוכה, וחלקם אף נמנעו מאכילה ומשתייה.
התנהגות זו המשיכה זמן רב לאחר גמר הניסוי.
חוסר אונים נרכש מתפתח בעקבות שלושה גורמים עיקריים: אקראיות, קוגניציה והתנהגות.
זאת משום שהאופן שבו האדם תופס מצבים של חוסר שליטה משפיע על הדרך שבה הוא יבחר להגיב להם.
ההתפתחות של חוסר אונים נרכש מערבת שינויים בתפיסת מקור השליטה.
שינוי זה גורם לפרט להאמין שהיכולת לשינוי אינה נובעת ממקור פנימי שלו עצמו, אלא ממקור חיצוני כלשהו אשר עליו אין לו יכולת שליטה.
לחלופין, האדם יכול לייחס אירועים שליליים לסיבות פנימיות גלובליות ויציבות אשר גם עליהן הוא אינו מסוגל לשלוט.
כלומר, חוסר האונים יכול להתפתח גם כאשר האדם מאמין שהוא זה הגורם לנסיבות, אך מסיבה כלשהי אין בכוחו לפעול בדרך אחרת.
הגורמים להתפתחות של חוסר אונים נרכש יכולים להיות ממוקדים או כוללניים.
בעוד שגורמים ממוקדים ישפיעו בעיקר על ההיבטים הספציפיים המקושרים אליהם, גורמים כוללניים יהיו בעלי השפעה גלובאלית על תחומי חיים נרחבים.
ישנה סבירות גבוהה יותר להתפתחות של חוסר אונים נרכש כאשר הכישלון הוא בלתי נשלט.
כתוצאה מכך ישנם מצבים מסוימים בהם קיימת סבירות גבוהה יחסית להתפתחות של חוסר אונים נרכש.
למשל, אנשים בעלי לקות למידה או הפרעת קשב עלולים להיות חשופים יותר לחוויות חוזרות של כישלון מגיל צעיר במסגרת החינוך הפורמלי, חרף השקעת מאמצים רבים בניסיון לשנות את המצב.
תופעה זו נוצרת מתהליך המזין ומעצים את עצמו.
כאשר תלמיד נכשל בלימודיו מסיבה כלשהי הוא עלול להטיל ספק ביכולות הלמידה שלו.
כתוצאה מכך הוא יראה את ההצלחה בלימודים כאירוע בלתי נשלט.
אמונה זו מובילה לתסכול וירידה במוטיבציה להשקעת המאמץ הנחוץ למילוי משימות לימודיות.
הוויתור על המאמץ והיעדר ההתמדה עלולים להוביל לכישלונות נוספים, אשר יחזקו את אותן האמונות השליליות של התלמיד לגבי יכולתו להצליח.
כך נוצר מצב של נבואה המגשימה את עצמה, בו האמונה של התלמיד כי אינו מסוגל להצליח בלימודים פוגעת בהישגיו.
הצלחות עתידיות לא בהכרח ישנו מצב זה משום שהתלמיד עלול לייחס אותן למזל ולא ליכולת הלמידה שלו.
התפתחות רגשית בילדות מתארת את השינויים בבשלות הרגשית המלווים את תהליך ההתבגרות בשנות הילדות.
ישנם מצבים העלולים לעורר חוסר אונים נרכש בשנים אלו ולפגוע בתפיסת המסוגלות העצמית של הילד.
להורים ישנה השפעה רבה על ההערכה העצמית של ילדיהם.
חוסר אונים נרכש עלול להתפתח במקרים בהם ילדים חשים כי אין ביכולתם לעמוד בצפיות הוריהם.
עם ההתפתחות החברתית הילד מתחיל להשוות את עצמו לקבוצת השווים שלו, באופן שמשפיע על הדימוי העצמי שלו.
השלכות של חוסר אונים נרכש
למצבים של חוסר שליטה יכולות להיות השלכות שליליות.
אנשים שחווים חוסר אונים נרכש נוטים לוותר בקלות.
אחד הביטויים של חוסר אונים הוא פסיביות, אשר נוצרת בעקבות הנטייה של אנשים להימנע מעשייה כאשר הם סבורים שאינם יכולים לשלוט במצב.
בנוסף, תחושת חוסר אונים יכולה גם לעכב תהליכי למידה.
על פי תאוריית חוסר האונים הנלמד דיכאון ומחלות נפש קרובות אחרות הם תוצאה של תפיסה של העדר שליטה בסיטואציה.
חוסר באלפא 1 אנטיטריפסין (Alpha 1 antitrypsin deficiency) הוא פגם גנטי אוטוזומלי רצסיבי נדיר, אשר מאופיין בפגיעה מלאה או חלקית בפעילות של האנזים אנטיטריפסין אלפא-1.
האנזים אלפא 1 אנטיטריפסין מונע הרס של רקמות תאים באמצעות עיכוב פרוטאזות, שהם האנזימים האחראיים על פירוק חלבונים.
אנטיטריפסין אלפא-1 הוא האנטי פרוטאז העיקרי בגוף, אשר נמצא בסרום הדם ובמקרופאגים.
כתוצאה מחוסר באנטיטריפסין אלפא-1, קיימת פעילות יתר של הפרוטאזות שמשוחררות מהנויטרופילים, מה שמוביל להרס ריקמת הבסיס בכליה והרס נאדיות הריאה.
באנשים עם חסר גנטי שלא מעשנים כלל לא תופיע מחלה משמעותית, אולם עישון מועט יכול לגרום לתסמינים קשים והופעה מוקדמת יותר של המחלה .
הנפחת היא פאן-אצינרית, כלומר מקיפה את האונית (אצינוס) כולה באונות הריאה התחתונות בהן זרימת הדם גבוהה יותר, וכך גם הנגישות לפרוטאזות.
זאת לעומת צורות נפחת אחרות, בהן בדרך כלל יש פגיעה באונות הריאה העליונות.
תהליך לא הפיך במחלה זו הוא לייפת (פיברוזיס, הצטברות קולגן) בדופן של הסימפונות, והרס קבוע של דפנות נאדיות הריאה.
לעיתים מתפתחת במחלה זו הצטלקות בכבד ואף שחמת.
מידת חומרת המחלה תלויה בסוג המוטציה בגן של אנטיטריפסין שנקרא SERPINA1.
1 מכל 90 יהודים אשכנזים נושא את הגן הפגום של אנטיטריפסין.
אם שני בני הזוג נשאים של המחלה, הסיכוי שלהם להולדת תינוק החולה בחסר אנטיטריפסין שווה ל-25%.
עם זאת, מאחר שמדובר במחלה במידה שלא מוגדרת כקשה, בדיקה גנטית לחסר אנטיטריפסין לא נמצאת בסל הבריאות.
הבדיקה ניתנת לביצוע לפי שיקול דעתם של בני הזוג באופן פרטי.
חוסן נפשי או עמידות נפשית הם מונחים המתארים יכולת פסיכולוגית חיובית להתמודד עם מצבי דחק ומשבר, ולהסתגל לנסיבות החיים שנגרמו בעקבות מצבים אלו.
הנושא נחקר בעיקר בתחום הפסיכולוגיה החיובית.
חוסן נפשי מהווה גם מדד אישיותי לניבוי היכולת להתמודד עם מצוקה עתידית, ומקושר לתכונות ויכולות כמו יעילות עצמית, תחושת שליטה בחיי חושת מעורבות ומטרה בחיים, וגמישות בהסתגלות לשינויים בלתי צפויים.
בהקשר זה, חוסן נפשי מתווסף למנגנוני הגנה שונים שקיימים לרשותו של האדם, וניצבים כנגד "גורמי סיכון" שקיימים בחייו ובסביבתו.
חוסן נפשי הוא תהליך דינמי בו אנשים מסתגלים ומתמודדים עם מצבי משבר ומצוקה.
החוסן מורכב משני ממדים, מידת החשיפה למצוקה ומידת ההסתגלות החיובית.
מידת החשיפה למצוקה כוללת את כל גורמי הסיכון הקשורים סטטיסטית לחוסר הסתגלות, כגון עוני, ילדים להורים עם סכיזופרניה או חשיפה לטראומה בעבר.
מידת ההסתגלות החיובית כוללת את כל ההישגים החברתיים והעמידה במשימות באותה תקופת חיים של מצב המצוקה.
החוסן הנפשי אינו תכונה מולדת בלבד, אלא גם יכולת שמתפתחת במהלך החיים.
גורמים שעשויים לתרום להתפתחות החוסן הם המזג של האדם, האווירה החמה והתומכת במשפחתו, ומערכת תמיכה חברתית שהייתה קיימת עבורו במהלך חייו.
בחלק מהמדינות המערביות הוטמעה תוכנית לחיזוק נפשי בבתי ספר יסודיים ובמערכת הלימוד, השמה דגש על חיזוק החוסן הנפשי לא פחות משפה וחשבון.
גורמים המשפיעים על החוסן האנושי
חוסן הוא מושג רחב, הכולל בתוכו מגוון מרכיבים והיבטים חינוכיים ופסיכולוגיים.
תחושת החוסן מתוארת כיכולת אנושית להתמודד, להתגבר, להתחזק ואפילו להשתנות כתוצאה מהתנסויות בשעת צרה (גרוטברג, 2005 מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
ניתן לייחס לחוסן נפשי שלושה מרכיבים עיקריים: מרכיב ראשון - הכוחות הפנימיים של האדם, התמיכה המשפחתית והחברתית בו והמשאבים הקהילתיים.
מרכיב שני - קשור באופי האדם, מיומנויותיו הבינאישיות בפתרון בעיות, כבוד עצמי, מזג ואמפתיה.
מרכיב שלישי- כולל את מידת האופטימיות של האדם, יכולת התקשורת שלו, יכולתו לשתף אחרים במחשבות, יכולתו בתחום פתרון בעיות, ויכולת לווסת רגשות (אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
החוסן הוא תהליך דינמי הכולל הסתגלות חיובית בהקשר של מצוקה ניכרת (לפי Luthar et al., 2000, מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
בהתאם לכך האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA ,2009) מציינת שחוסן נפשי אינו תכונה מולדת, אלא צירוף של מחשבות, התנהגויות ופעולות שאפשר ללמוד ולפתח בכל אדם.
חוסן נפשי שם דגש למשאבים של האדם, כוחותיו האישיים וזיהוי הסיכונים על מנת להפחיתם, ולסייע לאנשים הנאלצים להתמודד עימם.
פיתוח חוסן אישי באמצעות זיהוי של כוחות חיוביים עשוי להיות אמצעי יעיל לאדם.
לפי לצר, ספיבק וצישינסקי (2013), גורמי ההגנה הם תכונות מולדות, דינמיות, מתפתחות ומתייצבות אשר הופכות את האדם לחסין.
ככל שגורמי הסיכון רבים יותר, כך יידרש האדם למספר רב יותר של גורמי הגנה כדי לשפר את תפקודו ואת התמודדותו.
פיתוח החוסן הנפשי כולל זיהוי המחשבות והאמונות, אשר משפיעות לטובה או לרעה על קידומו האישי של האדם.
החוסן הנפשי מתייחס גם לתכונות אישיות כמו: תושייה, תפיסת מצבים כאתגר, חוש של שליטה, אמונה עצמית ורצון עז לחיות.
כמו גם, היבטים חברתיים הכוללים יחסי גומלין ואינטראקציה בינאישית, סיוע סוציאלי, הענקת חום ואהבה.
כאמור, הגורם העיקרי התורם לחוסן נפשי אצל אדם הוא יחס תומך ואכפתי בתוך המשפחה ומחוצה לה.
חוסר־אונים הוא רגש הנוצר כשהפרט חווה חוסר יכולת (או יכולת מוגבלת) לענות על צורך או צרכים שלו, או להשיג מטרה מסוימת.
חוסר־אונים יכול להתעורר בעקבות תפיסה של כישלון.
כלומר, די בכך שהאדם תופס סיטואציה ככישלון שלו כדי שירגיש חוסר אונים.
היות שאנשים נוטים להימנע מעשייה כאשר הם מאמינים שאינם יכולים לשלוט במצב מסוים, פסיביות היא אחד הביטויים המרכזיים של חוסר־אונים בכלל, וחוסר־אונים נרכש בפרט.
זאת להבדיל מלמידת בריחה ומלמידת הימנעות, שהן בעלות אופי פעיל יותר.
חוסר־אונים עשוי להתבטא בהתכנסות וקיפאון, או בעצבנות ובאי־שקט.
כאשר חוסר־האונים גובר, עשוי האדם להרגיש כעס, דכדוך, דיכאון ואדישות כלפי המתרחש סביבו.
חוסר־אונים שנמשך בקביעות לאורך זמן רב עלול להגביר תגובות אלו ולגרום לשחיקה נפשית משמעותית המקשה על התפקוד התקין.
מרטין זליגמן תיאר תופעה זו כחוסר אונים נלמד.
חוסר אונים נרכש הוא מצב פסיכולוגי הנוצר בעקבות חוויות מרובות של היעדר שליטה, בהן אין לפרט יכולת לשנות מצב בלתי נעים.
במקרים אלו תחושת חוסר האונים נוצרת לאור התפיסה שלא קיימת תלות בין התגובות של הפרט לבין התוצאות שלהן.
חוסר אונים נרכש שונה מלמידת בריחה, המאפשרת הפסקת גירוי בלתי נעים ומלמידת הימנעות, המאפשרת הימנעות עתידית מגירוי בלתי נעים פוטנציאלי.
זאת משום שבשני המקרים הללו הפרט מאמין שיש בכוחו להשפיע על הסביבה, לשנות את המצב הקיים או את התגלגלות האירועים הבאים.
להבדיל, חוסר אונים נרכש מאופיין בקבלה פסיבית של המצב ללא ניסיון להוביל לשינוי.
במדעי המחשב, חוסן או חסינות היא היכולת של מערכת מחשוב להתמודד עם שגיאות בזמן ריצה, או היכולת של אלגוריתם להמשיך לפעול למרות בעיות בקלט, בחישובים, וכו'.
ככל שקשה יותר לגרום לתקלה מסוג כלשהו, שהמחשב לא מצליח להתאושש ממנה או להתמודד איתה בצורה בטוחה, כך התוכנה חסינה יותר.
טכניקות פורמליות כדוגמת fuzz testing משמשות לבדיקת חסינות, מאחר שסוג כזה של בדיקות תוכנה כולל קלטים חריגים או בלתי צפויים.
כמו כן, טכניקה בשם fault injection משמשת לבדיקות חסינות.
קיימים מוצרים מסחריים שונים המבצעים בדיקות חסינות של מערכות תוכנה.
חסינות מהווה שיקול באנליזת הערכת כשלים (failure assessment).
חוסמי תעלות סידן הם משפחה גדולה של תרופות המכונות גם מעכבי תעלות סידן, אנטגוניסטים לתעלות סידן ונוגדי תעלות סידן.
תרופות אלו קיימות בשימוש מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר התרופות וראפאמיל (verapamil) ו־prenylamine היו הנציגים הראשונים של משפחת תרופות אלו.
השימוש ב-prenylamine הופסק כיום, אבל וראפאמיל היא תרופה שכיחה למדי מקבוצת חוסמי תעלות הסידן.
בשנת 1975, התווספה התרופה דילטיאזם לקבוצת התרופות חוסמי תעלות סידן ופותחה על ידי קבוצת פרמקולוגים יפניים, ובמהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 החל השיווק של תרופות חוסמי תעלות סידון ממשפחת הדיהידרופירידינים, כאשר ניפדיפין הייתה התרופה הראשונה שנחקרה ב-1982 בטיפול בכאב איסכמי לאחר אוטם שריר הלב.
בהתבסס על מנגנון הפעולה שלהם, איברי המטרה והמבנה הכימי של חוסמי תעלות סידן, ניתן לחלק אותן לשלוש קבוצות עיקריות:
Phenylalkylamine הנציג היחיד מקבוצה זאת הוא וראפאמיל
Benzothiazepine הנציג היחד מקבוצה זאת הוא דילטיאזם
דיהידרופירידינים Dihydropyridine קבוצה גדולה של תרופות, הכוללות בין היתר את אמלודיפין, לרקנידיפין וניפדיפין.
שתי הקבוצות הראשונות מופיעות לפעמים תחת קבוצה אחת בשם חוסמי תעלות סידן שאינן-דיהידרופירידינים.
הדיהידרופירידינים הן תרופות נפוצות יותר מאשר האחרות לטיפול ביתר לחץ דם ממספר סיבות כגון פרופיל בטיחות גבוה יותר, מחקרים קליניים שהראו על יעילותן ופחות פעילות מעכבת אנזימי פירוק תרופות ובכך גם כנראה פחות אינטראקציות בין תרופתיות.
חוסמי תעלות סידן משמשות בטיפול במגוון של מחלות ומצבים הקשורים למערכת כלי הדם והלב.
למרות השימוש בהם, לא כל השימושים הם התוויות רשומות של התרופות.
תעוקת לב - אנגינה פקטוריס
הפרעות קצב - וראפאמיל ודילטיאזם
מיגרנה וכאב ראש אשכולי - וראפאמיל
מניעת צירי לידה מוקדמים - ניפדיפין
תעלות סידן הן תעלות רגישות מתח, מסוג L, הנמצאות על השריר החלק של כלי הדם ושריר הלב ומכוונות תנועה של יוני סידן מחוץ התא אל תוך התא.
כניסת סידן לתאי השריר החלק בכלי הדם גורמת לכיווץ כלי הדם וכניסת סידן לתאי הלב גורמת להתכווצות של שריר הלב והתאים של מערכת ההולכה החשמלית בלב (תאי ה-SA node and AV node).
חוסמי תעלות סידן מפריעים לפעולה של התעלות הללו ובכך הם גורמים להרחבת כלי דם ובעיקר עורקים.
לחוסמי תעלות סידן שאינן-דיהידרופירידינים יש גם אפקט על קצב הלב (אפקט אינוטרופי שלילי [הפחתת כיווץ שריר הלב] ואפקט כרונוטרופי שלילי [הפחתת קצב הלב]).
תרופות ממשפחת חוסמי תעלות הסידן מעכבות כניסת סידן אל תאי השריר החלק שבדופן כלי הדם.
פעילותן העיקרית על העורקים, כמעט ללא פעילות על ורידים.
עיכוב תעלות הסידן בשריר החלק של העורקים תורם להורדת לחץ הדם העורקי, הפחתת התנגודת ההיקפית וירידה בלחץ הדם.
לחוסמי תעלות סידן מסוג דיהידרופירידינים השפעה עיקרית במנגנון זה, כלומר הן בעיקר פועלות על תעלות סידן בשריר החלק של כלי הדם.
וראפאמיל בעיקר פועל על תעלות סידן בשריר הלב ודילטיאזם בעל פעילות גם על הלב וגם על כלי הדם.
תרופות ממשפחת חוסמי תעלות סידן שאינם-דיהידרופירידינים, כלומר וראפאמיל ודילטיאזם פועלות גם על הלב בנוסף לכלי הדם.
וראפאמיל מאט את ההולכה החשמלית בלב ומפחית את קצב הלב (חוסם תעלות סידן בשריר הלב וב-SA and AV nodes).
לווראפאמיל ההשפעה הגדולה ביותר מכל חוסמי תעלות הסידן על שריר הלב.
וראפאמיל בעל השפעה מועטה על הרחבת כלי דם.
דילטיאזם מפחית את קצב הלב, אך במידה פחותה יותר מאשר וראפאמיל.
לשתי התרופות ממשפחת חוסמי תעלות סידן שאינם-דיהידרופירידינים יש פעילות פרמקולוגית בטיפול בהפרעות קצב, והן שתיהן מוגדרות גם כתרופות אנטי-אריתמיות.
תופעות הלוואי של חוסמי תעלות סידן שונות כשמדובר בתת-הקבוצה ספציפית ובתוך תת-הקבוצה.
תופעת הלוואי העיקרית של וראפאמיל היא עצירות.
התרופה גם יכולה לגרום לנפיחות יתר של החניכיים וכאבי ראש.
מאחר שהתרופה פועלת על מערכת הלב וכלי הדם, תופעות לוואי אפשריות עם וראפאמיל הן תת-לחץ דם, חסימת ההולכה החשמלית בלב ודופק איטי.
וראפאמיל עלולה לגרום גם לבצקות פריפריות בגוף ולבצקות בריאות אך היא עושה זאת במידה פחותה משמעותית בהשוואה לשאר התרופות ממשפחת חוסמי תעלות סידן.
היא עלולה להחמיר אי ספיקת לב ולכן אין להשתמש בה במצב זה.
וראפאמיל גם גורמת לעייפות, סחרחורות (בעיקר בתחילת הטיפול) והפרעות קלות בשינה.
וראפאמיל ידועה כתרופה שיש לה פעילות חוסמת אנזימים המפרקים תרופות, ולכן יש לה לא מעט אינטראקציות בין תרופתיות.
יש להיזהר במתן של התרופה באנשים שנוטלים תרופות רבות ולעקוב אחרי סימנים של תופעות לוואי בעקבות השימוש בתרופה.
אחת מתופעות לוואי הידועה של דילטיאזם היא בצקות פריפריות (זאת בשל פעולה מרחיבת כלי דם בעורקים הפריפריים).
בדומה לווראפאמיל, גם דילטאיזם עלולה לגרום לדופק איטי (ברדיקרדיה), תת-לחץ דם וחסימת ההולכה החשמלית בלב.
מסיבה זאת לא מומלץ להשתמש בדילטאיזם באנשים שסובלים מאי ספיקת לב.
דילטיאזם אף עלולה לגרום לכאבי ראש (בעיקר בתחילת הטיפול), סחרחורות, עצבנות, שלשולים ועצירות.
דילטיאזם מעכב פעילות של אנזימים המעכבים תרופות (נחשב למעכב בדרגה בינונית של ציטוכרום CYP 3A4) ולכן קיימות אינטראקציות של דילטיאזם עם תרופות רבות אחרות, כגון סימבסטטין, פניטואין ותרופות המשמשות לטיפול בדחיית שתל (כגון everolimus).
הרמות של וראפאמיל עלולות לעלות בדם אם שותים מיץ אשכוליות.
מומלץ להימנע משתיית מיץ אשכוליות כשנוטלים וראפאמיל.
חוסמי תעלות סידן מסוג דיהידרופירידינים
תופעת הלוואי העיקרית של התרופות האלו היא בצקת פריפרית (בעיקר באזור הקרסוליים).
הבצקת יכולה לעיתים להיות על רקע הטיפול בתרופה, על רקע מחלה (כגון אי ספיקת לב או הסינדרום הנפרוטי) או שילוב של שימוש בתרופה ומצב המחלה של המטופלים.
בניגוד לתרופות חוסמי סידן שאינם דיהידרופירידינים, לדיהידרופירידינים עם זמן פעילות ממושך (כגון אמלודיפין ולרקנידיפין) אין כמעט השפעה על ההולכה הלבבית, הן אינן מאטות את דופק וקצב הלב ובכך מתאימות לטיפול ביתר לחץ דם או בתעוקת לב במטופלים הסובלים מאי ספיקת לב.
לעומתן, לניפדיפין יש השפעה מסוימת על שריר הלב ולכן הוא איננו מתאים במטופלים עם אי ספיקת לב.
ניפדיפין עלולה לגרום לבצקות פריפריות (שהופעתן תלויה במינוני התרופה), הסמקה ואדמומיות בפנים (בשל הרחבת כלי דם באזור הפנים), תת-לחץ דם, דופק מואץ והחמרה של אי ספיקת לב.
מבחינת תופעות לוואי הקשורה למערכת העצבים המרכזים, ניפדיפין עלולה לגרום לכאבי ראש, עייפות, סחרחורות וטשטוש.
תופעות לוואי אלו בדרך כלל מופיעות בתחילת הטיפול בתרופה.
כמו כן היא עלולה לגרום לבחילות, כאבי בטן, חולשה כללית, שינויים במצב הרוח ופריחה בעור.
מיץ אשכוליות עלול להעלות את הרמות של ניפדיפין בדם ולכן לא מומלץ לשתות מיץ אשכוליות יחד עם תרופה זאת.
בדומה לניפדיפין, אמלודיפין גם גורמת לבצקות פריפריות, בעיקר באזור הקרסול.
הופעת הבצקות תלויה במינוני התרופה ובמצבי מחלה נלווים כגון אי ספיקת לב.
במטופלים עם אי ספיקת לב, התרופה גורמת בשכיחות גבוהה יותר לבצקות.
אמלודיפין גם עלולה לגרום לבצקת ריאתית, אך בתדירות נמוכה יותר בהשוואה לבצקות פריפריות.
אמלודיפין עלולה גם לגרום לעייפות, סחרחורות, תת-לחץ דם, דופק גבוה, גרד, פריחה וכאבי בטן.
בדומה לניפדיפין, מיץ אשכוליות עלול להעלות את הרמות של אמלודיפין בדם ולכן לא מומלץ לשתות מיץ אשכוליות יחד עם תרופה זאת.
יון המגנזיום בדומה לסידן, הוא יון דו ערכי.
מגנזיום הוא אלקטרוליט חשוב באיזון לחץ הדם בגוף האדם.
למגנזיום יש פעילות נוגדת תעלות סידן, מעלה רמות של nitric oxide (מרחיב כלי דם), משפר את תפקוד תאי האנדותל של כלי הדם ומשמש כמרחיב כלי דם.
מחקרים שנעשו על מגנזיום הראו כי יש לו יכולת להוריד את לחץ הדם הסיסטולי עד כ-5.6 מ"מ כספית, אבל התוצאות מהמחקרים אינן עקביות.
חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II (נקראות גם אנטגוניסטים לקולטן לאנגיוטנסין II ואנטגוניסטים לקולטן AT1, הן נקראות בקיצור ARB, Angiotensin II Receptor Blocker) הן קבוצה של תרופות שנכנסה לשימוש בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומאז חוללו מהפכה בטיפול ביתר לחץ דם ובאי ספיקת לב.
על פי מרבית קווי המנחה הקיימים כיום לטיפול ביתר לחץ דם הן יכולות להינתן כקו ראשון לטיפול ביתר לחץ דם או שהן מהוות אלטרנטיבה למטופלים שאינם יכולים לסבול טיפול במעכבי ACE בשל התפתחות תופעות לוואי כגון שיעול.
תרופות אלו פועלות על מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון וחוסמות את הקולטן לאנגיוטנסין II.
כל התרופות במשפחה זאת נושאות את הסיומת sartan בשמן הגנרי, סיומת מזהה על השתייכותן למשפחה זאת של תרופות.
בישראל משווקות שלוש תרופות ממשפחה זאת:
לוסרטן (Losartan) גם בשמות המסחריים אוקסאאר, לוטן, לוסרטה, לוסרדקס וכן בצירוף עם משתן (אוקסאאר פלוס, לוסרדקס פלוס).
ואלסרטן (Valsartan) גם בשמות המסחריים וקטור, דיובאן ובצירוף עם תרופות אחרות (וקטור פלוס, קו דיובאן, אנטרסטו, דופלקס)
קנדסרטן (Candesartan) גם בשמות המסחריים אטקנד, קנדור ובצירוף עם תרופה משתנת (אטקנד פלוס, קנדור פלוס).
מערכת ה-RAAS היא מערכת חשובה בשליטה על לחץ הדם בגוף ובה משתתפים הורמונים וחומרים פיזיולוגיים שונים.
אחד החומרים הפיזיולוגיים החשובים ביותר במערכת ה-RAAS נקרא אנגיוטנסין II וזהו חומר שנוצר בעקבות פירוק של אנגיוטנסין I על ידי האנזים ACE.
אנגיוטנסין II גורם לכיווץ כלי הדם, עלייה בשחרור אלדוסטרון מבלוטת יותרת הכליה ועלייה בנפח הגוף ובנתרן בדם ומכאן עלייה בתנגודת ההיקפית ובלחץ הדם.
אנגיוטנסין II פועל על קולטנים מסוג AT, וכיום ידועים שני סוגים של קולטנים אלו AT1 ו-AT2.
תרופות ממשפחת ARB חוסמות את הקולטן AT1 (קולטן שנמצא על כלי הדם, במוח, בלב, בכליות, בבלוטת האדרנל ובתאי העצב).
חסימת הקולטן עוצרת את פעילותו הפיזיולוגית של אנגיוטנסין II.
הן מרחיבות כלי דם ומונעות שחרור של אלדוסטרון ובכך מובילות לירידה בלחץ הדם ועלייה בהפרשת נתרן בשתן המשפרת את תפקוד הלב במצבים של אי ספיקת לב.
הבדלים בין התרופות בתוך המשפחה
מבחינה פרמקולוגית ברמת הקולטן לאנגיוטנסין, התרופה לוסרטן מתחרה על הקישור לקולטן עם אנגיוטנסין II בצורה שניתן להתגבר עליה על ידי העלאת הריכוז של אנגיוטנסין II, בעוד שואלסרטן נקשרת בצורה חזקה יותר לקולטן ואיננו מושפע מהעלאת ריכוז אנגיוטנסין II.
מבחינה קלינית, כפי הנראה שאין לעובדה פרמקולוגית זאת משמעות כלשהי משום ששתי התרופות יעילות לאותם מצבים.
ללוסרטן ידועה פעילות אוריקוזורית (מפרישה חומצת שתן בשתן) ותכונה זאת לא נצפתה בשאר חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II.
קנדסרטן היא תרופה שהספיגה שלה הייתה מאוד נמוכה, ועל מנת להתגבר על הספיגה נעשה שימוש באסטר המקושר לתרופה (candesartan cilexetil) וצימוד זה מגביר את הספיגה הביולוגית של קנדסרטן.
לקנדסרטן מידת קישור לקולטני AT1 פי 10 בהשוואה למטאבוליט הפעיל של לוסרטן.
לוסרטן דורשת שפעול בתוך הגוף והיא עוברת פירוק ליצירת מטאבוליט פעיל.
ואלסרטן איננה דורשת שפעול בתוך הגוף.
הטבלה הבאה מסכמת תכונות פרמקוקינטיות הקשורות בתרופות
שם התרופה מינונים זמן מחצית חיים מידת קישור לחלבונים פינוי לוסרטן 50-100 מ"ג שעתיים, 6-9 של המטבוליט הפעיל 98% כבדי וכלייתי ואלסרטן 40-320 מ"ג 6 שעות 95% 83% מפונה כבדית והיתר כלייתי קנדסרטן 8-32 מ"ג 9 שעות 99% 60% מפונה כבדית והיתר כלייתי
תרופות ממשפחת חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II, משמשות לטיפול במצבים הבאים:
תרופות אלו מתאימות כאלטרנטיבה למטופלים שטופלו במעכבי ACE ופיתחו תופעות לוואי כגון שיעול.
שיעול עלול להתרחש גם על רקע מעכבי הקולטן לאנגיוטנסין II אולם במידה פחותה יותר.
תופעות הלוואי השכיחות של תרופות ממשפחת חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין כוללות סחרחורת, ורטיגו, לחץ דם נמוך (במיוחד במצבי התיבשות), נפילת לחץ דם בקימה לישיבה או בעמידה, תשישות, עייפות, סוכר נמוך מדי בדם (היפוגליקמיה), אשלגן גבוה מדי בדם (היפרקלמיה), אי ספיקת כליות, אנמיה.
במחקר-על (מטא-אנליזה) משנת 2010, נמצא שיעור סרטן גבוה משמעותית אצל מטופלים במחקרי הקצאה אקראית שטופלו ב-ARB בהשוואה לפלצבו, ובעיקר סרטן ריאות.
מחקר-על נוסף מ-2016, מצא עליה גבולית בהשוואה לפלצבו (יחס סיכון בין 1 ל-1.18, p=0.05) והחוקרים סיכמו כי "ההשפעה על סרטן היא נייטרלית" וכי "חסרו נתונים לגבי שימוש ממושך, דיווח נתוני בטיחות היה לא מספק".
ב-7/2018 החלה סדרת החזרות (recall) של אצוות שונות של תרופות ממשפחת ARB עקב זיהוי שאריות החומר המסרטן NMBA במוצרים אלו אצל מספר יצרנים, ביניהן התרופות ואלסרטן של חברת טבע, לוסרטן של חברת סאנדוז ועוד.
ב-10/2021 בעקבות הימצאות חומר מסרטן מסוג Azido בחומרי הגלם המשמשים ליצור החומר הפעיל לוסרטן, הנחה משרד הבריאות את קופות החולים לבצע החלפה מדורגת של חלק מהתכשירים המכילים לוסרטן בתכשירים אחרים.
חוסר בפסאודוכולינסטראז הוא מצב רפואי הנגרם מפגם גנטי, אשר כתוצאה ממנו הגוף לא מייצר את האנזים פסאודוכולינסטראז.
ככלל, זהו מצב שפיר, אשר אינו משפיע על חיי היום-יום של הסובלים ממנו.
עם זאת, הוא גורם לרגישות יתר לתכשירי הרדמה כללית מסוימים, ובעת הליך מסוג זה על הצוות הרפואי להיות מודע לחוסר באנזים.
בנוסף, היעדר האנזים משפיע על יכולת הגוף לפרק סמים כמו קוקאין והרואין.
שימוש בסמים אלה על ידי מי שסובל מחוסר בפסאודוכולינסטראז עלול לגרום למוות לבבי.
בעת הרדמה כללית, בנוסף לחומר המטשטש, ניתן למטופל גם חומר משתק שרירים הפועל למשך מספר דקות, לצורך הכנסת צינור לקנה הנשימה המשמש להנשמה מלאכותית.
שני חומרים הנמצאים בשימוש נפוץ לצורך זה הם סוקסינילכולין (Succinylcholyn, ידוע גם בשם המסחרי Scolyn) ומיבקוריום כלוריד (Mivacurium chloride).
כאשר מטופלים הסובלים מחוסר בפסאודוכולינסטראז נחשפים לחומר משתק זה, הם יחוו שיתוק של מערכת הנשימה לזמן ממושך, אשר יחייב המשך הנשמה מלאכותית עד שהחומר יתפוגג מהגוף באופן טבעי.
אם המטופל ממשיך להיות מונשם, קיים סיכון מועט בלבד לנזק.
עם זאת, עקב הנדירות של המצב באוכלוסייה הכללית, הצוות הרפואי עשוי להיות שלא להיות מודע למצב, מה שעלול להוביל לשני סיבוכים אפשריים: האחד, שהמטופל יישאר משותק למרות שהתעורר מההרדמה, עד שהשפעת החומר תחלוף, בעוד המטפלים מנסים לברר את חוסר התגובה שלו.
השני, שצינור ההנשמה יוצא לפני שהמטופל חזק דיו כדי לנשום בכוחות עצמו, מה שעלול להוביל לדום נשימה.
חוסר בפסאודוכולינסטראז הוא מצב הנישא על ידי גן רצסיבי, הנפוץ בקרב יהודי פרס ועיראק.
בערך אחד מכל עשרה יהודים יוצאי פרס נושא את המוטציה הגורמת למצב זה, ולכן באחד מכל מאה זוגות שני בני הזוג יישאו את הגן, ולכל אחד מילדיהם יהיה סיכוי של 25% לשאת את הגן ולסבול ממצב זה.
לכן, אחד מכל 400 יהודים יוצאי פרס סובל ממצב זה.
אריה ויישיה היא קאסטה הודית.
מחקרים שנעשו הראו נטייה מוגברת לפגם גנטי זה בקרב בני קאסטה זו.
מחקר שנעשה בקרב 22 בני הקאסטה במדינת טאמיל נאדו, מצא שתשעה מהם סבלו מחוסר בפסאודוכולינסטראז, המהווה תפוצה גבוהה פי 4,000 מאשר בקרב האוכלוסייה האירופית והאמריקנית.
חוסן ארגוני הוא מונח המתייחס למידת היכולת של ארגון לצפות ולהתאושש מזעזועים.
חוסן ארגוני הוא יכולתו של הארגון להתמודד מראש עם הפרעות ואירועים בלתי צפויים, תודות לערנות אסטרטגית החוזה פני עתיד ותודות לניהול מחובר למציאות המסייע לארגון להבין את מצבו האמיתי תוך כדי התרחשותם של זעזועים פנימיים או חיצוניים.
החוסן מושתת על הכנה מראש ופעולות מניעה מקדימות שמטרתן להקטין את ההסתברות של התרחשות האיומים ולהפחית מעוצמת כל זעזוע שעלול להתרחש.
בנוסף, החוסן מושתת על היכולת להתנהל בתנאי משבר וזעזוע כדי לקצר את משך השלכותיהם השליליות, תוך מקסום יכולת ההתאוששות של הארגון והחזרתו למצב המקורי או למצב החדש והרצוי תוך פרק זמן קצר ככל שניתן.
רמת החוסן הארגוני היא פונקציה של רמת הירידה בתפקוד הארגון כתוצאה מזעזוע, משך הזמן בו הארגון לא נמצא בתפקודו הרגיל ורמת התפקוד אליה הארגון הצליח להגיע לאחר הזעזוע.
ככל שהירידה בתפקוד הארגון מצומצמת יותר, משך ההתאוששות- הזמן בו הארגון לא נמצא בתפקודו הרגיל קצר יותר ורמת התפקוד לאחר ההתאוששות מהזעזוע גבוהה יותר, כך לארגון יש רמה גבוהה יותר של חוסן ארגוני.
בעידן של חוסר ודאות כלכלית וגאופוליטית עולמית, קהילות נתקלות יותר ויותר במצבי חירום ומשברים המאתגרים את היציבות החברתית והכלכלית שלהן.
כדי להתאושש ממשברים אלה הן נעזרות בארגונים, בעובדיהם ובשירותיהם.
במצבי חירום ארגונים וקהילות חולקים את אותה המטרה, אם קהילות אינן מוכנות להתמודד עם משבר גם לארגונים אין את המסוגלות להתמודד איתו ולהפך.
מעשי הטרור כמו ה-11 בספטמבר הובילו לעליה בדיון במושג החוסן.
בנוסף, תקופה זו מתאפיינת בשינויים חסרי תקדים וחוסר יציבות כלכלית ועסקית, שמביאים לשיבושים הדורשים זריזות ארגונית וחוסן ארגוני.
למשל, ההאצה בשינויים טכנולוגיים, תהפוכות רגולטוריות, זעזועים גאופוליטיים, שינויים פתאומיים בטעמי הצרכן ותחרויות לא מסורתית.
בשנים האחרונות ישנה גישה טובה יותר לשוקי העולם (יצוא ויבוא סחורות), עלייה של בסיס הצרכנים (מעמד הביניים בעולם גדל), פיתוחים טכנולוגיים ותקשורת המעצימים את השינויים.
לאור כך, בסביבה כאוטית ולא וודאית ההישרדות תלויה במידת היכולת להסתגלות מהירה ובתגובה פעילה ויעילה המסוגלת להתמודד עם תחרות ושינויים סביבתיים.
גורמים המשפיעים על חוסן ארגוני
התאמת מבנה הארגון לסביבתו מסייעת לו להתמודד עם זעזועים.
כאשר סביבת הארגון משתנה באופן תדיר, המבנים הארגוניים מעניקים לארגון גמישות להשתנות ומשום כך רמה גבוהה יותר של חוסן ארגוני.
תהליכי ניהול חשיבה והפקת לקחים מאפשרים לארגון להתנהל תוך כדי משבר באופן יעיל ובכך לצמצם את השפעות שליליות, ירידה בתפקוד, משך זמן ההתאוששות ויכולת הארגון לחזור לתפקוד הרצוי.
יכולת הארגון לצפות תרחישים עתידיים ולזהות זעזועים אפשריים מבוססת על ראייתו האסטרטגית.
יכולת אסטרטגית גבוהה מאפשרת לארגון להיערך מראש באופן טוב יותר לקראת זעזוע ואף לערוך את השינויים וההתאמות הנדרשים כדי לחמוק מהשפעותיו, כך שהארגון הוא שיוזם את השינוי לפני התרחשות הזעזוע.
ארגונים בעלי יכולת אסטרטגית גבוהה יכולים אף לרתום את הזעזוע לטובתם ולשפר עמדות לעומת ארגונים מתחרים אחרים שצפויים להיות מושפעים ממנו אף הם.
יכולת הארגון להבטיח את המשאבים החיצוניים הנחוצים להמשך פעילותו (ללא תלות במשאב אחד), דוגמת אספקת חשמל.
יכולת הארגון לקבל משוב מדויק ומהיר על מצבו ולעקוב אחר היעדים שלו ולהשיג את מטרותיו.
עובדים בעלי מוטיבציה גבוהה, כישורים מקצועיים גבוהים, המצוידים בכל הנחוץ להם לביצוע תפקידם, צפויים לתפקד באופן אפקטיבי ובפרט בתנאי משבר.
נהלי בטיחות לפיהם הארגון צריך לפעול בעת חירום לרבות הנהלים הנוגעים לשמירה על בטיחות האנשים ועל תקינות הציוד בחירום.
יכולת הארגון לקיים תהליך של חדשנות מתמדת המאפשר לו ליצור יתרונות תחרותיים בכל עת ובכך להתמודד בסביבה טורבולנטית.
ישנם ארגונים אשר אינם מעוניינים כלל להשתנות ורמת החוסן שלהם תימדד על פי יכולתם להישאר כפי שהם ובאותה רמה תפקודית למרות השינויים בסביבה.
מערכתיות: מבנה מערכתי אינו נשען ותלוי ברכיב בודד.
התלות ברכיב בודד גורמת לארגון להיות פגיע יותר מול זעזועים שכן אובדן הרכיב יפגע מהותית ביכולת הארגון להתאושש.
ביזוריות: מיקומים שונים של מבנים ופונקציות ארגוניות מהותיות המהוות את "השכל הארגוני", ותומכות ביכולת הלמידה הארגונית, יהוו כגיבוי במקרה הצורך ויאפשרו לארגון לשחזר את עצמו ולהמשיך לפעול.
יכולת אבולוציונית: יכולת הארגון להתפתח כתוצאה מזעזועים חיצוניים, ארגון הלומד מהתמודדותו עם זעזועים ומשפר את יכולת עמידותו עם הזמן.
תרבות ארגונית ומנהיגות: תרבות המעודדת יחסי אמון וקיומה של מנהיגות בארגון עומדים בבסיס אוריינטציית העתיד, החדשנות והיכולת לאדפטציה מהירה שנובעת מיכולות המשאב האנושי.
הבנה ופירוש המציאות: האחיזה של הארגון בנעשה בסביבתו החיצונית והפנימית לפני ותוך כדי משבר.
מדידת החוסן מספקת ידע לארגון אודות החוזקות והחולשות שלו לפני התרחשות המשבר.
מדדים לחוסן ארגוני יכולים לשקף את התפתחות החוסן הארגוני, המשפיעה לטובה על מיצוב הארגון בשוק ועל יכולתו לפעול בתנאי תחרות.
כמו כן, כאשר יש מדד לחוסן, והחוסן נחשב לגבוה, זה יכול לסייע בגיוס משקיעים לארגון.
חוסן ארגוני מושפע גם מגורמים חברתיים ותרבותיים שהם גורמים מאתגרים למדידה ולהצבעה על קשר ישיר לתוצאות כלכליות.
ישנו קושי לכמת עד כמה העלות של תוכניות ואימונים לחירום משפיעים על החוסן הארגוני ועל הרווחיות של הארגון.
בנוסף, רק בעת משבר אמיתי ניתן לדעת מה מידת חוסנו של הארגון היות שרמת החוסן הארגוני נמדדת על ציר הזמן.
לכן, המדידה היא עקיפה ומתמקדת בבחינת אותם הגורמים שצפויים להשפיע על רמת החוסן הארגוני.
שאלונים: שימוש במדדים סמי-כמותניים- מבצעים הערכת היבטים שונים של "חוסן ארגוני" כאשר כל היבט נסקר על ידי מספר שאלות.
השאלון מספק לארגונים מידע על נקודות החוזק והחולשה שלהם, משך זמן ההתאוששות שלהם, האם רמת העמידות עומדת בציפיות הארגון ושל בעלי העניין ומה ניתן לעשות על מנת להשתפר.
אינדקס עלות החוסן - RCI: מדידה כמותנית המדגישה את אלמנט ההתאוששות, בוחנת את משך הזמן שנדרש למערכת על מנת להתאושש ואת העלות או ההפסד שנגרמו בתהליך ההתאוששות.
חוסן שרשרת אספקה: ממוקד ביכולת המשכיות הייצור בקו ייצור נוכח הפרעות חיצוניות כמו פגיעה באספקת חומרי גלם ופנימיות כמו תקינות המערכות והמכונות בקו הייצור.
חוסן כלכלי: ממוקד בפן הכלכלי של מניעת ההפסדים ויכולת ההישרדות של הארגון תוך כדי משבר כלכלי, וכן ביכולתו לבצע את אדפטציות הנדרשות לשם צבירה מחודשת של רווחים והשגת צמיחה.