tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמה חוקרים סבורים, כי ניתוק מוחלט של המטה המצרי מעולם לא היה מטרה של הטריז אלא יצירת מצב דומה לכיס פלוג'ה - כיתור של כוח מצרי גדול במערבו של קו החזית לשם הכנעתו מאוחר יותר ויצירת מסדרון בכיוון צפון-דרום לשם פריצה למרחבי הנגב המרכזי והדרומי ושחרורם מידי הפולש המצרי.
כחלק מהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הסכימה ישראל למסור למצרים שטחים סביב רפיח ובית חאנון, כולל הטריז, תמורת פינוי כיס פלוג'ה מכוחות מצריים ומסירתו לישראל.
טריז קרח הוא סדק בקרקע הנוצר מחתיכת קרח צרה או דקה שאורכה עד 3–4 מטרים בגובה פני הקרקע והיא בעומק מספר מטרים.
בחודשי החורף המים באדמה קופאים ומתרחבים.
ברגע שהטמפרטורות מגיעות ל-17 מעלות צלזיוס או פחות, הקרח שכבר נוצר פועל כמוצק ומתרחב ליצירת סדקים על פני השטח המכונים טריזי קרח.
ככל שתהליך זה נמשך לאורך שנים רבות, טריזי קרח יכולים לצמוח עד לגודל של בריכת שחייה.
טריזי קרח מופיעים בדרך כלל כמצולע.
ניתן למלא את הסדקים גם בחומרים שאינם קרח, במיוחד חול, ואז הם נקראים טריזי חול.
ישנן תיאוריות רבות המנסות להסביר את מקורם של טריזי קרח, אך רק אחת נתמכת על ידי רוב המדענים: תאוריית ההתכווצות התרמית.
תאוריית ההתכווצות התרמית טוענת שבחודשי החורף נוצרים סדקי התכווצות תרמיים ברוחב של כמה ס"מ ובעומק של כמה מטרים עקב מזג אוויר קר באופן קיצוני.
במהלך החודשים הבאים, השלג נמס והמים הנותרים ממלאים את הסדקים והקפאת-עד מתחת לפני השטח מקפיא אותו.
הסדקים הזעירים האלה הופכים לקפאת-עד.
ברגע שמגיעים חודשי הקיץ, הקפאת-עד מתרחב.
דחיסה אופקית מייצרת התהפכות של המשקע הקפוא על ידי דפורמציה.
בחורף הבא הקור קופא מחדש ועושה סדק בטריז הקרח שכבר נוצר, ופותח דרך לשלג הנמס של האביב למלא את הסדק הריק.
טמפרטורת האוויר השנתית הממוצעת הנחוצה ליצירת טריזי קרח היא פחות מ-6° עד -8 מעלות צלזיוס.
הטריונדה הוא כדור המשחק הרשמי למונדיאל 2026 שייערך בארצות הברית, מקסיקו וקנדה.
הכדור מיוצר על-ידי חברת אדידס, שהיא אחת מהשותפות העסקיות הבכירות של פיפ"א וספקית כדורי המשחק הרשמיים לגביע העולם בכדורגל מאז 1970.
הכדור מיוצר על ידי חברת אדידס, שהיא אחת מהשותפות העסקיות הבכירות של פיפ"א וספקית כדורי המשחק הרשמיים לגביע העולם בכדורגל מאז 1970.
אדידס הציגה את הטריונדה ב-2 באוקטובר 2025.
השם "טריונדה" נוצר משילוב התחילית "tri-" בשפה האנגלית, שפירושה "שלוש", בהתייחס למספר המדינות המארחות את הטורניר, ומהמילה "onda" בשפה הספרדית, שפירושה "גל", ומכאן "גל משולש" או "שלושה גלים".
טריטון הוא מרווח בן שלושה טונים שלמים.
למשל המרווח בין פה לסי.
הטריטון מחלק את האוקטבה לשני מרווחים זהים, ולכן היפוכו של טריטון גם הוא טריטון (כלומר, כפי שהמרווח פה–סי הוא טריטון, כך גם סי–פה).
הטריטון יכול להופיע בתווים בשתי צורות אנהרמוניות: קוורטה מוגדלת או קווינטה מוקטנת.
הטריטון מצוי באופן טבעי בין הקוורטה לספטימה הגדולה בסולם המז'ורי, כמרווח של קוורטה מוגדלת.
למשל, פה – סי בסולם דו מז'ור:
טריטון גם מצוי באופן טבעי בין הסקונדה לסקסטה הקטנה בסולם המינורי, כמרווח של קווינטה מוקטנת.
למשל, רה – לה-במול בסולם דו מינור:
קוורטה מוגדלת כמרווח מהטוניקה מצויה במודוס הלידי של הסולם המז'ורי.
למשל, דו – פה-דיאז בסולם דו לידי (שהוא המודוס הלידי של הסולם סול מז'ור):
קווינטה מוקטנת כמרווח מהטוניקה מצויה במודוס הלוקרי של הסולם המז'ורי.
למשל, דו – סול-במול בסולם דו לוקרי (שהוא המודוס הלוקרי של סולם רה במול מז'ור):
הטריטון הוא מרווח דיסוננטי הנחשב לבלתי יציב, וככזה מעורר ציפייה ל"פתרון" על ידי מעבר למרווח קונסוננטי.
השימוש בטריטון בימי הביניים המאוחרים וברנסאנס היה נדיר.
המלחין האוסטרי יוהאן יוזף פוקס, בחיבורו הידוע "גראדוס אד פארנאסום" (1742), המליץ להימנע מכתיבת מוזיקה בה יש מרווח מלודי של טריטון בין שני תווים סמוכים, תוך שהוא מתאר את המרווח בביטוי "diabolus in musica", כלומר "השטן במוזיקה" בלטינית.
כיום ישנה טענה רווחת לפיה בימי הביניים נחשב הטריטון ל"מרווח שטני" והשימוש בו נאסר על ידי הכנסייה, אולם ככל הנראה טענה זו נשענת על דברים שהוצאו מהקשרם ואין עדויות התומכות בה.
במוזיקה בת ימינו השימוש בטריטון רווח.
הטריטון מצוי באופן טבעי בכל ספטאקורד מז'ורי עם ספטימה קטנה (בין הטרצה לספטימה, למשל סי – פה באקורד G7).
הצורה הזו רווחת מאוד בתור אקורד הדומיננטה של הסולם ורווחת במיוחד כחלק מקדנצה אותנטית (כלומר, V7 הנפתר ל-I.
למשל G7 הנפתר ל-C), במיוחד בג'אז.
ישנם גם שימושים מובהקים בטריטון ביחס לטוניקה.
סוג עיקרי של שימוש כזה הוא בהתבסס על המודוס הלידי .
אחת הדוגמאות המובהקות והפופולריות לכך היא נעימת הפתיחה של סדרת האנימציה משפחת סימפסון.
שימושים במודוס הלידי קיימים בסוגות מוזיקליות שונות, ביניהן ג'אז, רוק כבד, הלחנות פסקול, ועוד.
סוג חשוב נוסף של טריטון ביחס לטוניקה הוא הבלו נוט בסולם הבלוז המינורי, אשר בשימוש נרחב בג'אז ובבלוז.
טריטון הפסים (שם מדעי: Triturus vittatus או: Ommatotriton vittatus) הוא דו-חי ממשפחת הסלמנדריים.
טריטון הפסים נמצא בסכנת הכחדה בישראל והוא חיה מוגנת.
לצורך שמירה על אחד מבתי הגידול של הטריטון הוקמה באזור השרון הצפוני בשנת 1989 שמורת עין ארובות.
גוף הזכרים מגיע לאורך של כ-12 ס"מ, בעוד אורך גופן של הנקבות מגיע עד ל-10 ס"מ.
צבעו של טריטון הפסים הוא חום אפור, כאדמה.
צבע בטנם צהוב-כתום, ופס לבן (אשר העניק לטריטון הפסים את שמו) משתרע לאורך גופם.
בדרך כלל מוקף הפס המדובר בפסים שחורים, ובאזור האוזניים ישנו כתם בהיר.
במשך רוב ימות השנה טריטון הפסים נמצא מחוץ למים, על אדמה יבשה.
ביציאתו ממקווי המים יוצר טריטון הפסים מעטה סביב גופו על ידי הקשחת ריר הנפלט מעורו.
המעטה מבודד את הטריטון מהסביבה, מונע מהטריטון לאבד נוזלים ועוזר לו להסתגל לחיים על הקרקע.
טריטון הפסים מסתתר בשעות היום בצל (נקיקים או תחת אבנים) ופעיל בלילה.
במשך הקיץ טריטון הפסים נכנס למעין תרדמת קיץ שמשכה כחמישה חודשים.
בתחילת דרכם הראשנים ניזונים מבעלי חיים זעירים.
לקראת סוף הגדילה הם ניזונים מטרף גדול יותר כמו זחלי יתושים או ראשני דו-חיים אחרים.
בימיהם כבוגרים אשר חיים חיי קרקע (לאחר סוף גלגולם) הם ניזונים מחרקים ומרכיכות.
לבגרות מינית הם מגיעים בגיל שנתיים או שלוש, כאשר אורכם כשבעה סנטימטרים.
עונת הייחום מתרחשת לאורך התקופה שבה גשמי היורה (הגשמים הראשונים של אותה שנה, משתנה בהתאם לתבניות האקלים המקומיות) יוצרים שלוליות ומקווי מים זעירים בחגווים ושקעים טבעיים.
טריטוני הפסים נמשכים למקווי מים אלו ומזדווגים בהם.
בעת יציאת הטריטונים ממסתורם ומתרדמת הקיץ שבה שקעו, מי הגשמים שוטפים את המעטה הקשיח שהפרישו הטריטונים לפני תרדמת הקיץ ומעוררים השלת עור בטריטונים.
צבע הזכרים משתנה לאפור עם נקודות ירוקות ושחורות.
כרבולת קרומית ואפורה שעליה פסים כהים מתפתחת על גבם מקודקוד הראש עד לסוף זנבם (משמשת בתור קרום שחייה).
באזור השוקיים ובצדי אצבעות הגפיים האחוריות מתפתחים קפלי עור, ואזור הביב תופח.
גם אצל הנקבות מתפתח קרום שחייה (על הזנב בלבד) והאזור האחורי של גופה תופח בעקבות נפחן של הביצים שהיא מייצרת (שאינן מופרות בשלב זה).
כאשר לטריטון הפסים (זכר ונקבה כאחד) מתפתח קרום שחיה באזור הזנב, הוא מוכן להיכנס אל השלוליות ומקווי המים אשר הצטברו מן גשמי היורה, וכך מתחיל השלב האקוואטילי (המימי) בחייהם.
גם בשלב זה הטריטונים פעילי לילה בלבד, למעט מקרים מיוחדים כגון יום מעונן במיוחד.
בשלב זה, הטריטונים מתחילים לאכול בתכיפות גבוהה מבשלב הקיום הקרקעי.
אצל הנקבות האכילה מסייעת להתפתחות השחלות, אשר אינן מפותחות בשלב הקיום הקרקעי.
הזכר מזהה את הנקבה לפי ריחה, ולאחר מכן מתחיל תהליך החיזור: הזכר נעמד מול הנקבה וחוסם את דרכה, תוך כדי כשכוש זנבו לשני הצדדים.
לאחר מכן הזכר מפריש מבלוטות הביב חומרי ריח אשר מגרים את הנקבה.
בשלב זה, הנקבה (במידה והחליטה להיענות לו) מתחילה לעקוב אחריו כשאפה נוגע בזנבו הכפוף.
הזכר מטיל על הקרקע תיק זרע אשר נקרא ספרמטופור.
הספרמטופור הוא בעצם גוף המכיל תיקי זרע לבנים מצופים בשכבת ריר מוקשה הנדבק אל ביב הנקבה העוקבת אחרי הזכר.
תאי הזרע חודרים לביב ומגיעים לתוך צינוריות הביצים, שם הם מפרים את הביצים.
מכאן מובן כי תהליך ההפריה בטריטון הפסים הוא פנימי.
עניין הרבייה והחיזור קשור בקשר ישיר אל טמפרטורת הסביבה:
בטמפרטורה של מתחת ל-10 מעלות צלזיוס הטריטונים אינם פעילים כלל.
כאשר הטמפרטורה עולה על מעל ל-10 מעלות צלזיוס הטריטונים אוכלים אך עדיין לא עוסקים בתהליכי חיזור ורבייה.
כאשר הטמפרטורה עולה אל מעל ל-13 מעלות צלזיוס, פעילות החיזור מתחילה.
אם הטמפרטורה נוסקת אל מעבר ל-15 מעלות צלזיוס, תהליך החיזור נמרץ בצורה יוצאת דופן.
כאשר הטמפרטורה עולה מעל ל-20 מעלות צלזיוס, כל הזכרים מסתלקים מן המים וחוזרים לשלב הקיום הקרקעי.
הטמפרטורה המתאימה ביותר להטלה היא 18 מעלות צלזיוס.
בשל הרגישות להבדלי טמפרטורה קטנים, תהליכי החיזור והרבייה מתרחשים במועדים שונים באזורים גאוגרפיים שונים.
לאחר ההפריה נקבת טריטון הפסים מטילה בין חמישים למאה ביצים בקפלי עליהם של צמחי מים (הביצים נדבקות לעלי הצמחים כך שהעוברים מוגנים מפני טורפים).
לאחר מספר ימים כל ביצה מתארכת, כך שניכרת בכל ביצה צורתו של ראשן.
לאחר 2-3 שבועות בוקעות הביצים, ומכל ביצה יוצא ראשן צהבהב חסר גפיים, בעל שלושה זוגות זימים חיצוניים בצדי הראש.
גודלו של הראשן בבקיעה הוא מילימטרים ספורים.
בימיו הראשונים של הראשן הוא פולט חומר דביק מבלוטות המצויות בקדמת עיניו.
חומר רירי ודביק זה עוזר לראשן להידבק לעצמים וצמחים כדי למנוע שקיעה אל תוך הבוצה (קרקעית מקווה המים או השלולית).
רק לאחר כשישה שבועות הראשן מתחיל לגדל גפיים, תחילה קדמיות ורק לאחר מכן אחוריות.
התפתחות הראשנים (כל גלגולם) יכולה להימשך משלושה שבועות עד לשלושה חודשים: ראשנים שגדלים בטמפרטורה של 18 מעלות צלזיוס וסביבה בה קיים שפע מזון מסיימים את התפתחותם תוך 3 שבועות אך מגיעים לגודל של כ-30 מילימטרים בלבד, עקב קצב התייבשות מהיר של מקווה המים המאלץ אותם לצאת ליבשה מוקדם יחסית.
סיכויהם לשרוד את הקיץ קלושים לעומת ראשנים אשר גדלים במקווי מים גדולים המאפשרים תהליך צמיחה ממושך, ואשר מגיעים לגודל של 50 מילימטר.
במרץ 2021, במסגרת מבצע התנדבות מיוחד ברמת השרון, הועברה אוכלוסיית טריטון הפסים יחד עם הקרפדה הירוקה, חפרית עין החתול והאילנית המצויה, מבריכת החורף שלהם לבריכה חדשה בשטחי הכפר הירוק.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 249-250
טריטוריאליזם יהודי הייתה גישה ששאפה להשיג טריטוריה ליהודים, לאו דווקא בארץ ישראל, ובה יתקיימו חיים אוטונומיים לאומיים.
לטריטוריה זו, שתהיה המתאימה ביותר לצורכי היהודים, יהגרו יהודים ממקומות שונים בעולם ויקימו לעצמם בית לאומי.
הטריטוריאליזם מנוגד לאוטונומיזם יהודי - הגישה הרואה ביהדות ישות רוחנית-חברתית וביהודים עם בלי ארץ, ושואפת לאוטונומיה משפטית ועצמאות רוחנית-חברתית של היהודים במקום מושבם.
הקמת מדינה כחלק מארצות הברית
היה זה צעד אופייני לתקופה ולמקום: בארצות הברית של אותם ימים פעלו דמויות רבות שהציעו הצעות שונות ומשונות.
רעיון אחר עלה ברבע האחרון של המאה ה-19, על ידי תנועת "עם עולם".
בהינתן הכללים להקמת מדינות נוספות בברית של ארצות הברית, הרעיון היה להפנות הגירה יהודית לאזור מסוים, ולפעול להקמת 'מדינה' יהודית כחלק מארצות הברית.
בפועל העדיפו רוב המהגרים היהודים ממזרח אירופה להתיישב במזרח המתועש בכלל ובניו יורק בפרט.
מקובל להמשיך ולומר, זאת למרות מחקרים חותכים שנעשו בנושא כי אף שהרצל האמין שמקומו של העם היהודי בארץ ישראל, הוא הציע את הפתרון הטריטוריאליסטי המפורסם ביותר, תוכנית אוגנדה, בשנת 1903. למעשה הרצל לא הציע שום פתרון טריטוריאליסטי.
מטרתו הייתה להעמיק את הקשרים המדיניים עם החשובה באימפריות של אותה תקופה: האימפריה הבריטית.
ההצעה שעלתה כבר ב-1902 על ידי הבריטים מסיבותיהם שלהם, שמחה כמובן את הרצל מעצם העובדה שגורם חשוב כמו הממשלה הבריטית פונה אל התנועה הציונית, ולא למשל לאריסטוקרטיה היהודית-אנגלית או לבית רוטשילד, שבאותה תקופה נחשבו לנציגים יהודים מכובדים לכאורה בהרבה מהתנועה הצעירה ונטולת המשאבים בראשה עמד.
'תוכנית אוגנדה' שהוצגה בקונגרס לא דיברה על שינוי רשמי של מטרות הציונות.
צירי הקונגרס, כ-600 איש, התבקשו להכריע בשאלה האם לשלוח משלחת חקר למזרח קניה ('אוגנדה'), שתפקידה יהיה להכין דין וחשבון שיוצג בפני הקונגרס השביעי (עצם איטיותו של המהלך מלמד כי הסיסמה 'מקלט לילה' היא סחריר פוליטי ותו לאו).
בהצעה הזו תמכו כ-62% מצירי הקונגרס, כולל 'המזרחי' שהלכו בעניין זה אחר הוראתו של יעקב ריינס, שהבין היטב את "התכסיס" של הרצל כפי שהדבר תואר בעיתונות התקופה שבוע לאחר תום הקונגרס.
המשלחת יצאה בסופו של דבר לאפריקה והדו"ח השלילי שהציגה עלה בקנה אחד עם התנגדותם של גורמים מקומיים להתיישבות יהודית באזור זה.
אך הרצל השיג את היעד המדיני שלו: חיזוק הקשרים בין התנועה הציונית לאימפריה הבריטית.
אחת התוצאות של פרשת אוגנדה הייתה שבמהלך הקונגרס נוצרה סיעה טריטוריאליסטית גדולה בהסתדרות הציונית.
לאחר דחיית הרעיונות הטריטוריאליסטיים על ידי ההסתדרות הציונית, פרשו ממנה אלו שהאמינו בפתרון הטריטוריאליסטי, ובהנהגתו של ישראל זנגוויל, הקימו הסתדרות עולמית משלהם שנקראה בראשי תיבות יט"א, ובדקו מקומות שונים ומגוונים בעולם ליישוב יהודים, בהם ארצות הברית, אלסקה, קנדה, אנגולה, ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, פרגוואי, קולומביה ורודזיה.
פעילים טריטוריאליסטים, כמו אלכסנדר ליפץ היהודי-רוסי, המשיכו בפעילות לטובת חיזוק התודעה הלאומית-היהודית, זאת באמצעות הקמת אוניברסיטה יהודית במערב אירופה, זאת במקביל לחיפושי טריטוריה, עובדה המעידה על המכנה המשותף התרבותי-לאומי, בינם לבין התנועה הציונית: את הרעיון להקים אוניברסיטה יהודית קידמו בברכה אישים כמו חיים נחמן ביאליק הציוני ושמעון דובנוב האוטונומיסט.
בשנת 1912 עלתה יוזמה מצידו של ו.
טרלו, תושב ליסבון ממוצא יהודי-רוסי, ליישוב יהודים באנגולה, שהייתה אז קולוניה של פורטוגל.
טרלו, שהיה בקשרים עם משפחת בן-סעוד, משפחה יהודית ממוצא הולנדי שחזרה להתיישב בפורטוגל, פנה לסניף התנועה הטריטוריאליסטית בציריך, ואנשיו - יוסף קרוק ביניהם - שיתפו ביוזמה את ישראל זנגוויל שישב בלונדון.
הרעיון היה ליישב יהודים על שטח של כ-100 אלף מיל רבוע מתוך 1.2 מיליון מיל רבוע, שטחה של ארץ זו.
כל משפחה אמורה הייתה לקבל כ-500 אקר, כלומר על השטח הנזכר אמורים היו להתיישב יותר מ-100 אלף יהודים.
לאחר מפגש ברומא עם טרלו וידיד יהודי-רוסי אחר, השופט יעקב טייטל, ביקר זנגוויל בפורטוגל והתקבל רשמית על ידי הממשלה והפרלמנט, מתוך מגמה ברורה לממש את התכנית.
לצורך כך התייעצו אנשי יט"א עם מומחים בריטים להתיישבות.
על בסיס חקירות ובדיקות, התכנסה בקיץ 1912 בווינה ועידת יט"א, בהשתתפותם של פעילי תנועה מרוסיה, שווייץ ובריטניה.
בוועידה הוחלט לקדם את 'תוכנית אנגולה' באמצעות הקמת ארגון פיננסי, שאמור היה להשלים יוזמה שעלתה כבר ב-1910, להקים 'בנק הגירה'.
ההתלהבות מתוכנית אנגולה הביאה את אנשי יט"א לקבוע כינוס נוסף לאוגוסט 1914, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה טרפה את הקלפים.
באותן שנים פעל ישראל זנגוויל במשותף עם איל ההון היהודי-אמריקני ג'ייקוב שיף, ליישובם של יהודים ממזרח אירופה במערב ארצות הברית, בתוכנית שנודעה בשם 'תוכנית גלווסטון', על שמו של נמל בטקסס אליו הפליגו אניות מהגרים שיצאו מאודסה.
הרעיון היה שעל ידי שילוחם של המהגרים ישירות למערב ארצות הברית, יוקל לחץ ההגירה על מרכזי המהגרים היהודיים במזרח ארצות הברית.
סך הכל עשו את דרכם מערבה בדרך זו כ-10 אלף יהודים, שרובם, כמה מפתיע, עלו בטקסס על הרכבת שעשתה דרכה למזרח המתועש.
הצהרת בלפור התקבלה בהתלהבות גם על ידי הטריטוריאליסטים.
זנגוויל התבקש לשאת דברים בכינוס חגיגי לכבוד ההצהרה, ובמהלכו אמר את הדברים הבאים:"כנשיא הארגון הטריטוריאליסטי היהודי ניתן לי הכבוד להופיע על במת הנואמים הזאת.
כנשיא, מתחתי ביקורת על מנהיגיכם, אולם היום אני נמצא כאן לא כדי למתוח ביקורת, כי אם כדי לאחל הצלחה ולשתף אתכם פעולה.
הריני מברך אתכם, בייחוד את ד"ר ויצמן ואת סוקולוב להצלחתם הדיפלומאטית ההיסטורית.
חובתו של כל עם ישראל היא לדאוג, שהעניין הזה ילווה בהצלחה בתחום המעשה הקשה, וזוהי חובתה במיוחד של 'איט"א', שהרי היא נוסדה כדי להשיג טריטוריה על יסודות אוטונומיים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 חלה עדנה לרעיון הטריטוריאליסטי, והוקמה בווילנה אגודה טריטוריאליסטית בשם היידי "דער פריילאנד ליגע" ("הליגה לארץ חופשית").
הארגון, שהרוח החיה בו היה יצחק נחמן שטיינברג, ניהל משאים ומתנים עם ממשלות שונות כמו בריטניה (על גיאנה), אוסטרליה (תוכנית קימברלי) והולנד (על סורינאם) - כולם ללא הצלחה רבה.
השואה שהביאה מצד אחד להתחזקות התנועה הציונית בעיני תומכיה היהודים, הביאה מצד שני גורמים שלמרות שהביעו תמיכה עקרונית בציונות, סברו שארץ-ישראל איננה יכולה להיות מענה מספיק לרצון של יהודים רבים באירופה למצוא לעצמם בית חדש.
כזו הייתה עמדתו של ריצ'רד קרוסמן, חבר פרלמנט בריטי ששימש בין השאר כחבר 'הוועדה האנגלו-אמריקנית' בשנת 1946. קרוסמן כתב בזכרונותיו כי אין ספק שמדינות אחרות בעולם, כמו ארצות הברית או אוסטרליה, חייבות לפתוח שעריהן בפני פליטי המלחמה היהודים.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הפך הרעיון הטריטוריאליסטי ללא רלוונטי גם בעיני תומכיו.
עם זאת, הפריילאנד ליגע המשיכה להתקיים גם במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 וטענה שמדינת ישראל אינה מספקת את הצורך של העם היהודי, וכי עדיין ישנו צורך בטריטוריאליזם.
בספרו על הטריטוריאליסטים כתב אליהו בנימיני:
עם זאת, הוא הטעים כי
טריטון, הידוע גם כנפטון I, הוא הגדול בירחיו של נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש.
טריטון הוא הירח השביעי במרחקו מכוכב הלכת, והוא נתגלה על ידי ויליאם לאסל ב־10 באוקטובר 1846, רק 17 ימים לאחר גילויו של נפטון עצמו.
במשך זמן רב לא היה לירח זה שם, ורק בשנת 1949 אושר סופית השם "טריטון", על שם טריטון, אחד מאלי הים במיתולוגיה היוונית ובנו של פוסידון.
טריטון הוא היחיד מבין הירחים הגדולים במערכת השמש אשר נע במסלולו במגמה הפוכה לכיוון תנועתו של כוכב הלכת.
בשל כך סוברים כי הוא נוצר במקום אחר ונלכד על ידי כבידתו של נפטון לאחר שכבר נהיה גוף עצמאי.
טריטון מרוחק כ־354,000 ק"מ מנפטון והוא משלים סיבוב אחד סביב צירו ב־5.87 ימי ארץ ובמהירות של 4.39 קמ"ש, במסלול שהוא כמעט מעגלי.
נטיית מסלולו היא 157.3 מעלות ביחס למישור הקפתו את נפטון.
בשל תנועתו ההפוכה והשפעת כוחות הגאות שמפעיל עליו נפטון, טריטון מתקרב אליו יותר ויותר, ומעריכים כי תוך 3.6 מיליארד שנה הוא יגיע לגבול רוש ויתפורר בשל כבידתו של נפטון.
צפיפותו של טריטון היא 2.05 גרם לסמ"ק, והוא ככל הנראה מורכב מ־25% קרח מימי ומ־75% מחומר סלעי.
קוטרו 2,700 ק"מ, וטמפרטורת פני השטח של טריטון היא 235- מעלות צלזיוס, מה שגורם למתאן, לחנקן ולפחמן הדו־חמצני לקפוא.
דבר זה מייחד את טריטון כגוף היחידי, ככל הידוע, שרוב פני הקרקע שלו עשויים מקרח חנקני, והוא נחשב לגוף הקפוא ביותר שנצפה עד כה במערכת השמש.
האטמוספירה של טריטון דלילה מאוד, והלחץ האטמוספירי על פניו הוא כ־0.01 מיליבר.
גובה האטמוספירה הוא 5–10 ק"מ והיא מורכבת בעיקר מחנקן וכמות קטנה של מתאן קפוא.
מהירות ההימלטות מעל פניו של טריטון שווה ל־1.45 ק"מ בשנייה, ויש לו שדה מגנטי.
קרומו של טריטון מורכב בעיקר מתרכובות של צורן (סיליקטים), אך מצויה עליו גם כמות רבה של קרח מימי וקרח מתאני קפוא.
הקרום משופע באגמי קרח גדולים, מכתשי מטאוריטים ופסגות הרים קפואות.
החללית וויאג'ר 2 תצפתה על טריטון גייזרים, המעיפים חומר לגובה של 8 ק"מ מעליו; החומר הנפלט מגייזרים אלו הוא ככל הנראה חנקן נוזלי, או תרכובות של מתאן, ומניחים כי פעילותם של הגייזרים הללו נובעת מחימום עונתי של טריטון על ידי השמש.
גייזרים אלה מייחדים את טריטון והוא אחד משלושת הגופים במערכת השמש אשר מתרחשת בהם פעילות וולקנית.
המידע על פני השטח של טריטון נרכש ממרחק של כ-40,000 ק"מ על ידי החללית וויאג'ר 2. 40% משטחו של טריטון שצולמו על ידי וויאג'ר 2 חשפו רמות, רכסים, תלמים, שקעים, מישורים, מישורים קפואים וכמה מכתשים.
טריטון שטוח יחסית; גובה פני השטח שלו אינו משתנה מעבר לקילומטר אחד.
מכתשי הפגיעה שנצפו מרוכזים כמעט לחלוטין בחצי הכדור המוביל של טריטון.
ניתוח של צפיפות המכתשים העלה כי במונחים גאולוגיים, פני השטח של טריטון צעירים ביותר.
הגיל המוערך של אזורים שונים נע בין 50 מיליון שנה ל-6 מיליון שנה בלבד.
בשל מסלולו ההפוך לכיוון תנועתו של נפטון, משערים כי טריטון היה גוף עצמאי וחלק מחגורת קויפר, עד אשר נלכד בכוח המשיכה של נפטון והפך ללוויין שלו.
השערה זו מקבלת משנה־תוקף לאור הדמיון הגאולוגי הרב בין טריטון לפלוטו ולאור המסלול המעוות של נראיד, הירח השני של נפטון.
משערים כי טריטון, בעברו בסמוך לנפטון, השפיע בכבידתו על נראיד והיטה אותו למסלול האקסצנטרי הנוכחי שלו.
טריטון (יוונית עתיקה: Τρίτων) הוא אל ים ושליח המצולות במיתולוגיה היוונית.
בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה.
ביתו היא פאלאס שנהרגה בטעות על ידי חברתה, אתנה.
את גלימתה של חברתה המתה היא לקחה וצירפה את שמה של פאלאס לשמה שלה, כך ששמה המלא היה פאלאס-אתנה.
טריטון מתואר כאביהם ומנהיגם של הטריטונים.
בדומה לאביו, טריטון נושא עמו קלשון בעל שלוש שיניים.
אולם, סמלו המיוחד הוא קונכייה של חצוצרה אצילה, שבה הוא היה נושף כמו בחצוצרה כדי להרגיע או לעורר את נחשולי וגלי הים.
הקונכייה הזו יכלה להפיק צלילים כה נוראיים, שהם אף הצליחו להבהיל את הענקים, שהחלו נסים על נפשם עם הישמע צליליה.
לדברי הסיודוס בספרו "תאוגוניה", טריטון גר עם הוריו בארמון שהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וששכן בקרקעית הים.
בנוסף, סיפורי הארגונאוטים מציינים שטריטון חי על יד החוף של לוב.
הוא בדרך כלל מתואר כבן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג.
בספר מטמורפוזות מאת אובידיוס מופיע טריטון ומרגיע את הים:
"נחו ימים מזעפם, כי אדון-על ימים [נפטון] הניח את קלשונו הנורא – יצוה לגלים וישקטו.
הוא גם לטריטון יקרא ועלה בתגלתו מן המים, השבלולים מכסים את שכמו וכתפיו כאדרת." .
טריטון מופיע גם במיתולוגיה הרומית.
ב"איניאדה" מאת ורגיליוס מסופר כי מיזנוס, החצוצרן של איניאס, הזמין את טריטון לתחרות נשיפה בחצוצרה.
בתגובה, טריטון הטיל אותו אל תוך הים כעונש על גאוותו.
על שמו של קרוי טריטון, הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת נפטון.
בסרט "בת הים הקטנה" של דיסני, הוא מופיע כאביה של הדמות הראשית, אריאל.
טריטון מופיע בקצרה בספר האחרון בסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים".
טריטון מופיע כדמות גברית בעלת מיניות בולטת ביצירות אמנות רבות, החל מן האמנות הרומית ובייחוד בפיסול של תקופת הבארוק.
טריטוריה (לפי החלטת האקדמיה ללשון: תְּחוּמָה) היא ההגדרה המתארת שטחים השייכים לפרט, לחברה, למדינה או לרשות מסוימת (שטח שליטה).
שטחים אלה מוגדרים או מתוחמים באמצעות גבול, בין אם על ידי אמצעים פיזיים טבעיים (כמו נהרות וימים) או מלאכותיים (גדרות למשל) ובין אם על ידי אמנות, הבנות והסכמים בין-לאומיים.
טריטוריה מסוג שונה יש לאנשים פרטיים בשטח קטן כמו בית או חצר.
גם להרבה בעלי חיים ישנה טריטוריה עליה הם מגוננים מחיות אחרות.
מושג הטריטוריה – והקנאות לה – קיים בכל תרבויות האדם.
הטריטוריה המדינית מקובלת כמינוח שמציין מספר מדדים שבהם יש למדינה בלעדיות שאסור לאף מדינה אחרת להפר או לנצל ללא אישור המדינה בעלת הטריטוריה:
יבשה – ובכללה גם שטחים לא רציפים.
מים – כולל מים טריטוריאליים ומקורות מים תוך מדינתיים כגון נהרות ואגמים.
אוויר – שטח אווירי בתחום האטמוספירה.
בעלות על טריטוריה עשויה להקנות פריבילגיות וזכויות שונות.
בשטחים השייכים למדינה, המדינה זכאית לקבל ולהחליט החלטות ולנהל מדינה ריבונית ולא תלותית בהתאם לחוק המדינה המקומי ובהתחשב בחוק הבין-לאומי, כמו כן, אם המדובר באזרח או בחברה, זכותם לנהל בצורה בלעדית את הנעשה בשטחם, זאת תוך ההגבלות החוקיות והמשפטיות.
במרבית המקרים, טריטוריות מגדירות שטח רציף, הנהנה מאוטונומיות מסוימת מבחינה שלטונית.
דוגמאות לכך הן הטריטוריות הצפוניות של קנדה, וכן שטחים אוטונומיים שאינם מוגדרים כמדינה בארצות הברית (בעבר – שטחים שהיו מצויים ממערב לארצות הברית במהלך התפשטותה מערבה; כיום – האיים פוארטו ריקו שבים הקריבי וגואם שבאוקיינוס השקט).
עם זאת, השימוש במונח 'טריטוריה' יכול להתייחס גם לשטחים המצויים בריבונותה של מדינה מסוימת, אך אינם מהווים חלק רצוף משטחה.
דוגמה לכך היא צרפת, שבריבונתה נמצאים בין השאר המחוזות/טריטוריות ראוניון, גיאנה הצרפתית, ומרטיניק וכן הטריטוריות של נורווגיה, רוסיה, ארגנטינה וארצות הברית ביבשת אנטארקטיקה.
טריטונל היא תערובת של 80% TNT ו-20% אבקת אלומיניום, המשמשת למספר סוגי תחמושת.
האלומיניום משפר את המהירות שבה ה-TNT מפתח את הלחץ המקסימלי (brisance).
הוספת האלומיניום מגדילה את עוצמת הפיצוץ של הטריטונל בכ-18% מאשר ה-TNT לבדו.
ריצ'רד טריט ויליאמס ג'וניור היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ובמאי טלוויזיה אמריקאי.
נודע בעיקר כמי שגילם את ג'ורג' ברגר בסרט "שיער" ואת ד"ר אנדי בראון, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "אוורווד".
היה מועמד בין היתר לפרסי גלובוס הזהב, פרסי אמי ופרס אינדפנדנט ספיריט.
ויליאמס נולד בנורווק בקונטיקט שבארצות הברית, למריון אנדרו, סוחרת עתיקות, ולריצ'רד נורמן ויליאמס, מנהל עסקי.
הוא נקרא על שם אחד מאבותיו, ריצ'רד טריט (1584–1669), מתיישב חלוצי בניו אינגלנד.
ויליאמס היה בוגר בית הספר קנט סקול שבקונטיקט ופרנקלין אנד מרשל קולג' שבלאנקסטר.
ויליאמס התפרסם בזכות תפקידו בסרט "שיער" (1979) של הבמאי מילוש פורמן.
הסרט מבוסס על המחזמר "שיער", שהוצג בברודוויי.
בשנת 1979 היה ויליאמס מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "שיער" כג'ורג' ברגר.
הוא היה מועמד, בשנית, לאותו הפרס על תפקידו בסרט "נסיך העיר" (1981) של הבמאי סידני לומט, ומאוחר יותר, בשלישית, בשנת 1984 כסטנלי קובולסקי בסרט הטלוויזיה "חשמלית ושמה תשוקה", שם שיחק לצד אן-מרגרט.
בשנת 1996 היה מועמד לפרס אמי לשחקן משנה במיני-סדרה או סרט טלוויזיה על תפקידו בסרט הטלוויזיה "The Late Shift" מבית HBO, בו שיחק את דמותו של מייקל אוביץ.
ב-1996 שיחק את דמות הרע, קסנדר דרקס, בסרט עתיר התקציב, "שד: להכות את הרשע!", המבוסס על ספר הקומיקס "הפנטום".
לפי עלילת הסרט, דמותו מנסה להשתלט על העולם ולהרוג גיבור-על מסתורי, אותו מגלם בילי זיין.
ויליאמס זכה בשני פרסי פסטיבלים על בימוי סרטו הקצר "Texan" בשנת 1994.
הקריירה של ויליאמס כללה מספר רב של הופעות בימה ושתי זכיות בפרס ליגת הדרמה.
האחת על משחקו במחזמר "Follies" של סטיבן סונדהיים, אשר הופיע בברודוויי, והשנייה על כיכובו במחזמר "Captains Courageous", המבוסס על רומן, בעל אותו שם, פרי עטו של רודיארד קיפלינג, ואשר הופיע באוף ברודוויי.
הופעותיו באוף ברודוויי כללו, בין השאר, את "Oleanna" של דייוויד מאמט ואת "Maybe I'm Doing It Wrong" של רנדי ניומן.
כמו כן, הופיע בתיאטראות בלוס אנג'לס.
ויליאמס נודע בעיקר בשל תפקידו כד"ר אנדי בראון בסדרת הטלוויזיה "אוורווד", המספרת על מנתח בעל מוניטין מניו יורק, אשר עובר עם שני ילדיו לעיירה הבדיונית אוורווד שבקולורדו, לאחר שרעייתו נפטרה, בשל זיקתה למקום.
ב-2003 וב-2004 ויליאמס היה מועמד לשני פרסי גילדת שחקני המסך על הופעתו בסדרה.
ויליאמס הופיע בתפקיד אורח בסדרה "אחים ואחיות" (2006) וכיכב בסדרה "Heartland" (2007), בטרם בוטלה בשל רייטינג נמוך.
בשנת 2016 שיחק ויליאמס בתפקיד חוזר בסדרה שוטרים בדם, כחברו הטוב של פרנק רייגן (טום סלק).
בשנת 2018 שיחק בסרט "סיבוב שני", ובשנת 2019 שיחק בקומדיה "הורים תחת השפעה" בכיכובם של אלק בולדווין וסלמה הייק.
בשנת 1988 התחתן עם פאם ואן סאנט.
התגוררו ביוטה, במקום בו צולמה הסדרה "אוורווד" והחזיקו בתים נוספים בניו יורק ובמנצ'סטר שבוורמונט.
ב-12 ביוני 2023 ויליאמס נהרג בתאונת אופנוע.
משפחת סימפסון (2012) – דיבוב
אויבות: קפוטה נגד הנשים (2024)
באתולוגיה המונח טריטוריה (בעברית: נַחֲלָה) מתייחס לכל אזור סוציוגרפי שבעל חיים ממין מסוים מגן עליו בעקביות מפני בני מינו (ובמקרים מסוימים, מפני בעלי חיים ממינים אחרים).
בעלי חיים המגנים על הטריטוריה שלהם בצורה הזו נחשבים לטריטוריאליים.
בעלי חיים טריטוריאליים מגנים על אזורים המכילים קן, מאורה או אתר הזדווגות ומקורות מזון המקיימים אותם ואת צאצאיהם.
לעיתים נדירות ההגנה לובשת צורה של קרבות מתוכננים: בדרך כלל ישנו מופע הניתן להבחנה באופן בולט, העשוי להיות ויזואלי (כמו אצל אדום-החזה), שמיעתי (כמו אצל ציפורי השיר, או גיבונים) או באמצעות ריח, באמצעות חותם ריח.
בעלי חיים טריטוריאליים רבים משתמשים בחותמות ריח כדי לסמן את גבולות הטריטוריה; חותם הריח עשוי להיות באמצעות שתן, צואה או באמצעות שפשוף חלקים מסוימים של הגוף, הנושאים בלוטות ריח מיוחדות, בעצמים אחרים.
לדוגמה, כלבים וכלביים אחרים חותמים את ריחם באמצעות שתן וצואה, כשחותמות הריח של חתולים נעשים באמצעות שפשוף הפנים וצידי הגוף כנגד אובייקטים, ובנוסף ריסוס שתן בעל ריח חריף על ידי הזכרים.
טרום קופים משתמשים בסימונים טריטוריאליים; לדוגמה, למור אדום-בטן (Eulemur rubriventer) יוצר טריטוריות לקבוצות של 2 עד 10 פרטים ביערות הגשם של מזרח מדגסקר באמצעות ריח: זכר ממין מסוים בסוג הסיפאקה (Propithecus diadema) גם מותיר חותם ריח בטריטוריות עליהן הוא מגן באותם אזורים של יערות הגשם.
בני האדם בונים גדרות פיזיים ואזהרות ויזואליות כדי לסמן את הטריטוריות.
הזכר של לטאה דוקרנית מערבית (Sceloporus occidentalis) מגן על טריטוריה באמצעות ביטוי ראוותני וקרבות, אולם בעצימות פחותה לאחר עונת הרבייה.
חסרי חוליות המפגינים טריטוריאליות כוללים כמה סוגי נמליים, דבורים, ושבלול-ים (Lottia gigantea).
ריסוס (ידוע גם כסימון טריטוריה) משמש בהתנהגות בעלי חיים לצורך זיהויי הטריטוריה שלהם.
השכיח ביותר הוא חותם ריח, המבוצע באמצעות חומרים בעלי ריחות חזקים, כגון שתן, במיקומים בולטים בטריטוריה.
לרוב הריח מכיל נשאי-חלבונים כדי לבסס ולהאריך את משך הזמן שלו.
חותם הריח הוא לא רק אמצעי תקשורת עם אחרים ממבני המין, אלה גם הטרף מבחין בו ונמנע ממקומות אלו.
לדוגמה, חתוליים כגון נמרים ויגוארים מסמנים בחותם ריח בכך שהם משפשפים עצמם על צמחייה.
חלק מהקיפופים, כגון הלמור אדום-בטן, גם משתמשים בסימון בריח לביסוס הטריטוריה.
פרסתנים רבים, לדוגמה גנו כחול, מסמנים בריח משתי בלוטות, בלוטה פרה-אורביטלית (באזור גלגל העין) ובלוטת ריח בפרסות.
טריטוריות עשויות להיות מוחזקות על ידי פרטים אינדיבידואלים, זוג, או קבוצה.
טריטוריאליות אינה נכס מקובע של מינים: לדוגמה, אדום-החזה מגן על הטריטוריה כזוג במהלך עונת הרבייה וכאינדיבידואלים במהלך החורף, כשחלק מאוכלי הצוף מגנים על טריטוריות רק במשך הבקרים (כשהצמחים עשירים בצוף).
לעיתים תכופות מגנים על טריטוריות המניבות משאב יחיד.
לדוגמה, השחרור עשוי להגן על טריטוריית התזונה שלו המרוחקת מאתרי הקינון שלו, ובמינים מסוימים היוצרים התגודדות לצורך תחרות רבייה לדוגמה, קובוס שחור-רגל - הזכרים מגנים על אתרי הלק המשמשים אך ורק לצורך הזדווגות.
מינים המפגינים טריטוריאליות הם במיעוט.
השכיח יותר הוא אינדיבידואל או קבוצה של בעלי חיים שלהם אזור בו הם משתמשים בשגרה אולם לא בהכרח מגנים עליו; זה נקרא תחום המחיה.
חלקים מתחומי המחיה של קבוצות שונות לרוב חופפים, ובאזורים החופפים הקבוצות נוטות להימנע ממפגש מאשר לגרש אחת את השנייה.
בטווח תחום המחיה ייתכן ויהיה תחום ליבה שאף קבוצה אחרת לא תשתמש בו, אבל שוב זה תוצאה של הימנעות מאשר הגנה.
אקולוגים התנהגותיים גורסים כי תפוצת המזון תקבע אם המינים יהיו טריטוריאליים או לא.
אולם אף על פי שעובדה זו נכונה, מדובר בנקודת מבט צרה על טריטוריאליות.
כאמור לעיל, יש כמה סוגים של טריטוריאליות; לדוגמה, ההגנה על אזורי הלק על ידי הקובוס שחור-רגל לא נוגעים כלל למזון.
דוגמאות נוספות ורבות על הגנת טריטוריות, הכוללות דגים, עופות או אפילו חסרי חוליות, קשורות לתחרות על האפשרות להזדווג או למאורות המשמשות כמחסה, ולא על מזון.
טריטוריאליות תופיע כשתהיה התמקדות במשאב המספק את צורכיהם של קבוצות או אינדיבידואליים, בתוך גבול הקטן דיו כדי להגן עליו מבלי להשקיע מאמץ מיותר.
עופות רבים, במיוחד עופות ימיים, אף על פי שמקננים בקהילות צפופות הם טריטוריאליים בכך שהם מגנים על אזור הקינון שלהם במרחק הנגיש תוך כדי הדגירה והטיפול בגוזלים.
זה נחוץ כדי למנוע תקיפת הגוזלים או גנבת חומר הקינון על ידי שכניהם.
לרוב התוצאה של דחייה החוצה מעמדת הדגירה בטווח קצר יוצרת מרווחים בין הקנים בצורת משושה.
תופעה דומה ומעניינת היא מרווחי משושה דומים הנגרמים כתוצאה מהתנהגות טריטוריאלית של אכילת אצות על ידי סוגי צדפות ימיות (Scutellastra), הם מגנים בנמרצות על שטח אצות מזנים מסוימים, בגודל של כ-1–2 ס"מ מסביב לקונכייה שלהם.
הסבירות לטריטוריאליות פוחתת אצל עופות הניזונים מחרקים במקומות בהם אספקת המזון היא בשפע ומפוזרת בצורה לא סדירה.
סיסיים לעיתים נדירות מגנים על אזור הגדול יותר מהקן שלהם.
לעומת זאת, עופות אחרים הניזונים מחרקים, כגון מקנן-קרקע קיווית נפחית, עשויים להיות מאוד טריטוריאליים, במיוחד בעונת הרבייה, אשר במהלכה הם לא רק מאוימים או תוקפים מינים רבים של פולשים, אלה בעלי התנהגות סטראוטיפית מופגנת להרתעת בני מינם המאכלסים קנים בשכנות אליהם.
באופן הפוך, קרניבורים גדולים ומתבודדים (או זוגות רבייה), כגון דובים ועופות דורסים גדולים דורשים אזורים מוגנים גדולים יותר כדי להבטיח את אספקת המזון שלהם.
טריטוריאליות זו תשבר רק אם יהיה שפע של מזון, לדוגמה דובי גריזלי נמשכים לנדידת הסלמון.
טריזנברג היא העיירה הגדולה בנסיכות ליכטנשטיין מבחינת גודל תחום השיפוט שלה.
העיירה, השוכנת בגובה 884–1,000 מטרים, היא אתר הסקי היחיד בליכטנשטיין.
טריזנברג מורכבת מתשעה כפרים: גאפלי, מאלבון, מאסצ'קה, רוטנבודן, סאמינה, סילום, סטג, סוסקה, וואנגרברג.
טריטוריה מעבר לים היא יחידה אדמיניסטרטיבית של צרפת שכולל אזורים בצרפת מעבר לים.
היום רק הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת נמצאות בסטטוס זה.
במהלך הרפובליקה הצרפתית הרביעית רוב השטחים מעבר לים והקולוניות של צרפת היו בסטטוס של טריטוריה מעבר לים.
ברפובליקה הצרפתית החמישית פחות שטחים היו בסטטוס זה כאשר בשנת 1998 רק פולינזיה הצרפתית, ואליס ופוטונה והארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת נכללו בסטטוס זה.
ב-2003 בעקבות יצירת הסטטוס קולקטיב מעבר לים, רק הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת נשאר בסטטוס זה.
הרפובליקה הצרפתית הרביעית נוסדה על ידי חוקה חדשה שהתקבלה בצרפת ב-1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
במסגרת החוקה, הוגדר המושג טריטוריה צרפתית וקולוניות רבות עברו לסטטוס זה ולשמם נוסף המילה טריטוריה.
הטריטוריות בייסוד הרפובליקה הרביעית היו:
אפריקה המשוונית הצרפתית (קונגו הצרפתית, גבון, אובאנגי שארי, צ'אד וקמרון הצרפתית)
אפריקה המערבית הצרפתית (חוף השנהב, דהומיי, גינאה הצרפתית, וולטה עילית, מאוריטניה, ניז'ר, סנגל וסודאן הצרפתית)
התיישבות צרפתית באוקיאניה (שינתה את השם לפולינזיה הצרפתית ב-1957)
בתחילת שנות החמישים, צרפת הגיע להסכם עם הדומיניון של הודו ושטחי הודו הצרפתית הועברו להודו.
אולם הפרלמנט הצרפתי לא אישר את העברת השטחים אלא רק בשנות ה-60 ולכן הודו הצרפתית הייתה קיימת שמשך כל תקופת הרפובליקה הרביעית.
בחוק מספר 55–1052 מאוגוסט 1955, נוסד הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת שמאחד איים מדרום ומזרח אפריקה, לאחר עצמאות מדגסקר ואת השטח באנטארקטיקה שבשלטון צרפת.
ויחד השחט מוגדר כטריטוריה מעבר לים.
בניגוד לארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, האי קליפרטון, ההברידים החדשים (ונואטו) וואליס ופוטונה לא מקבלות סטטוס של טריטוריות מעבר לים.
בשנת 1958, שארל דה גול מציג חוקה חדשה שהופכת לחוקה המייסדת של הרפובליקה החמישית.
בחוקה צרפת הופכת מאיחוד צרפת (Union française) לקהילה הצרפתית (Communauté française).
במסגרת זו, רוב הקולוניות מחליטות לאמץ סטטוס של מדינה חברה וגיאנה הצרפתית מחליטה שלא לקבל את החוקה החדשה ולמעשה מקבלת עצמאות.
רק שש קולוניות נשארו בסטטוס של טריטוריה מעבר לים:
סומלילנד הצרפתית (בשנת 1967 שינתה את שמה לטריטוריה הצרפתית של העפארים והעיסאים)
בשנת 1960 כל המדינות החברות מקבלות עצמאות מצרפת.
ובהמשך כל הטריטוריות מעבר לים משנות סטטוס מלבד הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
זה מתחיל ב-1975 כאשר קומורו מקבלת עצמאות.
מיוט, שהייתה חלק מקומורו נשארת בשליטה צרפתית בעקבות שני משאלי עם שמתקיימות שם ובדצמבר 1976 היא עוברת לסטטוס של קוטלקטיב מעבר לים ובהמשך הופכת למחוז מעבר לים.
בשנת 1977 הטריטוריה הצרפתית של העפארים והעיסאים מקבלת עצמאות והופכת לג'יבוטי.
סן פייר ומיקלון עוברים לסטטוס של מחוז מעבר לים ב-1976 ופולינזיה הצרפתית הופכת לקולקטיב בשנת 1977. קלדוניה החדשה היא האחרונה שעוברת לסטטוס של קלקטיב מיוחד ב-1998.
טריטונים (שם מדעי: Pleurodelinae) היא תת-משפחה ממשפחת הסלמנדריים השייכת לסדרת בעלי זנב.
הטריטונים נחשבים למימיים יותר מהסלמנדרות, אך לא כולם חיים במים.
הם בעלי גבשושיות על עורם ובחלק מהמינים ישנה אפילו רעמת קוצים לאורך הגוף.
הטריטונים הם דו-חיים המטילים ביצים במים, הופכים לראשנים החיים במים ומפתחים ריאות ומסוגלים לתפקד ביבשה רק בבגרותם.
עם זאת רובם מקבלים חלק ניכר מאספקת החמצן דרך העור.
חלקם חיים רק בתוך המים, אחרים חיים בקרבתם וכמה מינים חיים בסביבות לחות, גם הרחק מהמים, אבל חוזרים למים לצורך רבייה.
הם חיים בטבע באמריקה הצפונית, אירופה ואסיה.
כמה מינים רעילים ביותר וחלקם יכולים להרוג אפילו אדם בוגר, כמו הטריטון גס-העור (Taricha granulosa).
מינים אחרים בעלי רצועות קוצים המוסיפים על המגננה.
בישראל מצוי מין אחד של טריטון - טריטון הפסים.
סוג ומין יחיד סלמנדרה זהובה (Chioglossa lusitanica)
סוג ומין יחיד טריטון אלפיני (Ichthyosaura alpestris)
סוג Pleurodeles - בו טריטון איברי
טריטון איברי או טְרִיטוֹן סְפָרַדִּי (שם מדעי: Pleurodeles waltl) הוא מין דו-חי מתת-משפחת הטריטונים שבמשפחת הסלמנדריים.
אורכו של הטריטון 20-30 ס"מ והוא בעל גוף אפור כהה מחוספס בעל גבשושיות אפורות עליו.
הוא בעל ראש גדול ועיניים גדולות בקדמת ראשו ועל הרגליים קרומי שחייה גדולים.
הצידיים מפוספסים בפסים מעט כהים.
עורו של הטיריטון רעיל ומוחדר בעוקצים קטנים ליד הצלעות.
כשהטריטון מותקף הוא יכול להחדיר את העוקצים פולטי הרעל לגוף טורפו.
הטריטון אנדמי לחצי האי האיברי בספרד ופורטוגל ומגיע גם למרוקו.
הוא הגדול שבטריטוני אירופה והוא מצוי בבריכות ובנהרות איטיים ממוזגים.
הוא מצוי רוב זמנו במים ויוצא לעיתים נדירות.
הוא ניזון מיצורי מים כמו חרקים, תולעים וראשנים.
טריטון (שם מדעי: Triturus) הוא סוג של דו-חיים ממשפחת הסלמנדריים מתת-משפחת הטריטונים.
הטריטונים נראים כמו סלמנדרות בעלות קוצים דקים ואורכם 10–20 ס"מ.
הם חיים במקווי מים או במקומות חיות לחים באירופה ואסיה.
המין טריטון הפסים מצוי בישראל.
את הביצים הם מטילים במים ומהם בוקעים ראשנים.
לטריטונים זרועות גדולות וזנב חזק המשמש כהגה.
חלק מבני הסוג ארסיים ועל גבם שורות קוצים המשמשות להגנה.
הם ניזונים מחסרי חוליות קטנים.
טריזן קריבי (שם מדעי: Oxynotus caribbaeus) הוא מין של כריש קטן ממשפחת הטריזניים שבסדרת הקוצנאים החי במימי האוקיינוס האטלנטי בתהומות הים.
כמעט לא ידוע על כריש נחבא זה אך הוא נמצא לעיתים ברשתות מכמורות שדגות בעומקים.
הוא התגלה רק בשנת 1961.
זהו כריש קטן כאשר הזכרים קטנים מהנקבות ומגיעים לאורך 50 ס"מ והנקבות כנראה גדולות יותר, אך עד עתה לא נמדדו.
לכריש גוף מנופח דמוי-חבית עם זוג סנפירי גב מוגבהים מאוד ובשרניים, זנב עבה ובשרני וסנפירי חזה ושת קטנים מאוד.
הראש רחב עם חוטם חזירי ממנו בולטים שני זיפים כלפי מטה והפה קטן וקצר.
העיניים קטנות אך מותאמות לראיית לילה וסביבן פסים שחורים.
לכריש 12 שורות שיניים בכל לסת.
עורו של הכריש צהבהב-בהיר עם בטן וצידיים חומים וכתמים חומים לאורך גופו.
כריש הטריזן חי בעומק הים לאורך מדפי היבשה של הים הקריבי ושל מפרץ מקסיקו בעומקים 400–450 מ' ויכול לשרוד עד ל-10 מעלות צלזיוס.
הוא נצפה גם סמוך לחופי הבהאמה, הונדורס וונצואלה.
הכריש טורף סרטנים, חסרי חוליות שונים ודגים המצויים על הקרקעית הסלעית.
טריטון אלפיני (שם מדעי: Ichthyosaura alpestris) הוא מין דו-חי מתת-משפחת הטריטונים שבמשפחת הסלמנדריים והוא המין היחיד בסוגו.
מין זה מצוי בהרי האלפים בטבע.
אצל טריטונים אלה הזכרים קטנים מהנקבות ואורכם 9 ס"מ, לעומת הנקבות המגיעות לאורך 12 ס"מ.
הטריטון בעל גוף לח בצבע כחול כהה עם עמוד שדרה כתום לאורך גבו עד הזנב.
הצידיים לבנים ומכוסים בנקודות שחורות והבטן אדומים והראש בהיר, מכוסה בנקודות ובעל שק גרון זהוב.
לאחר עונת ההזדווגות הטריטונים משנים צבע לחום מוסווה.
הטריטון חי בטבע במרכז אירופה ובדרום אירופה, אך הגיע גם לחצי האי האיברי ולצפון איטליה.
הוא מצוי באזורי הרים ויערות הרריים וגם בפארקים וגנים לאומיים.
בחורף הם נכנסים לתרדמת חורף וכשהם מתעוררים באביב הם מתחילים להתרבות בבריכות ההרריים הקרים.
כמו רוב הדו-חיים הראשנים גדלים במים ואחר כך עולים ליבשה.
הטריטון אוכל חיות קטנות יותר כמו חרקים, תולעים ושבלולים בעזרת לשונו הדביקה.
טריטוריה תלויה הוא שטח שאינו בעל עצמאות פוליטית מלאה או ריבונות מלאה כמדינה ריבונית, אך אינו מהווה חלק אינטגרלי מהמדינה השלטת.
ככלל, טריטוריות תלויות הן שטחים אוטונומיים.
ברוב הטריטוריות התלויות כמות האוכלוסייה אינה גדולה וחלקם אפילו בלתי מיושבים.
בשטחים אחרים, לעומת זאת, יש אוכלוסייה גדולה במיוחד, כמו הונג קונג.
בהקשר ההיסטורי, רוב הטריטוריות התלויות הם איים או ארכיפלגים אשר נכבשו על ידי מעצמות שונות לאורך ההיסטוריה, בעיקר מעצמות אירופאיות.
אחת מהמעצמות הבולטות ביותר שהחזיקה בטריטוריות תלויות הייתה האימפריה הבריטית אשר בשלב מסוים שלטה על שליש משטחי כדור הארץ לכל היותר.
רבים מהטריטוריות התלויות הקיימות כיום שאינן בשליטה בריטית נמצאות בשליטה של מדינות אירופאיות אחרות כגון צרפת או הולנד אשר היו דומיננטיות במהלך עידן התגליות של המאה ה-15.
ישנן גם טריטוריות במחלוקת (Disputed Terrirories):
אנטארקטיקה – המעמד החוקי שלה נמצא בהשהייה על פי תנאי האמנה האנטארקטית משנת 1959. תביעות בעלות מצד ארגנטינה, אוסטרליה, צ'ילה, צרפת, ניו זילנד, נורווגיה והממלכה המאוחדת.
איי פאראסל – כבושים על ידי סין העממית.
תביעות בעלות של טאיוואן ווייטנאם.
איי ספראטלי – תביעות בעלות על ידי סין העממית, טאיוואן ווייטנאם.
תביעות בעלות חלקית על ידי מלזיה והפיליפינים.
הגדה המערבית – הרשות הפלסטינית דורשת ריבונות, בשליטה חלקית של ישראל.
סהרה המערבית – תביעת בעלות על ידי מרוקו, ששולטת בה מבחינה אדמיניסטרטיבית.
טריטון גס-עור (שם מדעי: Taricha granulosa) הוא מין דו-חי מתת-משפחת הטריטונים החי באמריקה הצפונית באזורים לחים-ממוזגים.
טריטון זה מגיע לאורך של 6–9 ס"מ ויחד עם הזנב לאורך 11–18 ס"מ.
הוא בעל עור רך מכוסה גבשושיות בצבע חום בהיר עד זית-שחור בפלג הגוף העליון בעוד פלג הגוף התחתון כתום בהיא עד צהוב.
הטריטון בעל ראש שטוח ולשון עגולה נשלפת ודביקה.
הרגליים שלו קצרות ובעלות קרומי שחייה.
הזכרים מגדלים בעונת הרבייה איברים בולטים ומנופחים ואצבעות ארוכות יותר, העוזרות להם לתפוס את הנקבות.
טריטון זה חי ביערות מחטניים במערב אמריקה הצפונית מדרום אלסקה וקולומביה הבריטית לצפון קליפורניה מסביב לרכס קסקייד.
ישנם דיווחים על כמה טריטונים שנמצאו באיידהו.
הטריטון הקטן מצוי על קרקע היער בין העלים ובבריכות, בהם הוא מתרבה.
הוא ניזון מחרקים ועוד חסרי חוליות שהוא לוכד בלשונו.
בעונת הרבייה שני המינים שוחים במים, פותחים את איברי מינם אחד כלפי השני ולעיתים נוצרת המולה של מספר זכרים סביב הנקבה, המתחרים ביניהם על הרבייה.
הביצים מוטלות בקבוצות בין עלים בבריכה.
הטריטון ידוע בשל היותו אחד מסדרת בעלי הזנב הרעילים בעולם עם רעלן עצבי חזק המזכיר את רעל הנפוחית.
הטריטון מפריש להגנתו טטרודוטוקסין ברגע שמשהוא נוגע או נושך אותו ומייצר ריח חריף מאוד באותו רגע.
לבני אדם הרעל יכול לגרום לגירוי חזק בידיים או בעיניים, בייחוד לאחר ששופשפו לאחר מגע בטריטון.
במקרה אחד אדם מת לאחר שאכל טריטון, אך מדובר בתגובה נדירה.
רוב הטורפים ביער נותנים לטריטון מרחב מחיה ולא מתקרבים אליו אך יש טורף יוצא דופן - נחש בירית מצוי, אשר יכול לבלוע את הטריטון ובעל יכולת עמידה ייחודית לרעל והם אף יכולים לאחסן רעל זה לשימוש נגד אויביהם.
יכולת זו ייחודית למספר נחשי בירית החיים בקרבת הטריטון.
לטריטון ישנם 2 תת-מינים, אם כי בעבר סברו שיש הרבה יותר:
טריטוריית אורגון הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית, שהתקיימה מ-14 באוגוסט 1848 עד 14 בפברואר 1859, אז הוכנס החלק הדרום-מערבי של השטח לאיחוד כמדינת אורגון.
השטח, שמספר מדינות תבעו את השליטה עליו, חולק בין בריטניה לארצות הברית בשנת 1846. כאשר הוקמה הטריטוריה, היא הקיפה אזור שכלל את מדינות אורגון, וושינגטון ואיידהו בנות-ימינו, כמו גם חלקים מוויומינג וממונטנה.
בירת הטריטוריה הייתה תחילה אורגון סיטי, לאחר מכן סיילם, ולזמן קצר קורווליס .
לבסוף חזרה הבירה לסיילם, שהפכה לבירת המדינה עם קבלת אורגון לאיחוד ארצות הברית של אמריקה.
האזור שהפך לטריטוריה של אורגון היה מאוכלס במקור בידי אמריקאים ילידים.
האזור נחקר על ידי האירופאים, תחילה בדרך הים.
המסע המתועד הראשון שבמסגרתו נחקר המקום נערך בשנת 1543 על ידי הספרדים, וכלי שיט בריטיים ביקרו באזור זמן לא רב לאחר מכן.
בעקבותיהם החל מחקר יבשתי בידי משלחת לואיס וקלארק ודייוויד תומפסון, והחל להתפתח סחר בפרוות באזור.
הסחר הוביל למתח בין בריטניה לארצות הברית, שתבעו שתיהן את השליטה על השטח.
האינטרסים המתחרים של הממלכה המאוחדת ושל ארצות הברית טופלו בהסכם 1818, שבה הוסכם על "כיבוש משותף" של "ארץ אורגון", ששטחה כלל את מדינות אורגון, וושינגטון ואיידהו של ימינו, חלקים ממונטנה ומוויומינג, וחלק מקולומביה הבריטית שבקנדה של ימינו, מדרום לקו הרוחב 54°40′ צפון.
במהלך תקופת הכיבוש המשותף הייתה מרבית הפעילות באזור, מלבד הפעילות הילידית, קשורה בסחר הפרוות שבו שלטה חברת מפרץ הדסון הבריטית.
עם הזמן החלו ציידים להתיישב באזור ולעבד את האדמה.
מיסיונרים הגיעו לאזור החל בשנות ה-30 של המאה ה-19. חלק מהמתיישבים החלו להגיע בסוף שנות השלושים של המאה העשרים, ועגלות מכוסות חצו את שביל אורגון החל משנת 1841. באותה תקופה לא הייתה שליטה ממשלתית בארץ אורגון, מכיוון שאף מדינה לא החזיקה בשטח.
קבוצה של מתיישבים אמריקאים וצרפתים-קנדים החלה להיפגש בעמק וילמיט (Willamette) בשנת 1841 כדי לדון בארגון ממשלה לאזור.
הדיונים המתועדים המוקדמים הללו, בעיקר בנושא הקמת ממשלה, נערכו באזור שמפו שבאורגון, ולכן זכו לשם "פגישות שמפו" .
הפגישות הראשונות הללו הובילו בסופו של דבר לדיונים נוספים, ובשנת 1843 להקמת הממשלה הזמנית של אורגון .
בשנת 1846 יושבה מחלוקת בין ארצות הברית לבריטניה על גבולות אורגון עם חתימת אמנת אורגון, שקיבעה גבולות שהוסכמו על ידי שתי המדינות.
בשונה מההסכמים הקודמים, שבעקבותיהם נקבע "כיבוש משותף" של האזור, בעקבות הסכם זה נקבעו הבריטים כשליטיו היחידים של השטח שמצפון לקו הרוחב 49 ושל האי ונקובר כולו, וארצות הברית קיבלה את השטח שמדרום לאותו קו.
הממשל הפדרלי של ארצות הברית השאיר את חלקו באזור לא-מאורגן במשך שנתיים עד שהגיעו ידיעות על טבח ויטמן , שבמסגרתו טבחו ילידים במיסיונרים, לקונגרס של ארצות הברית.
הידיעות העלו את גורל המתיישבים בטריטוריה למודעות האמריקאית, ולכן העביר הקונגרס ב-14 באוגוסט 1848 את החוק להקמת הממשלה הטריטוריאלית של אורגון (Act to Establish the Territorial Government of Oregon).
טריטוריית אורגון הקיפה במקור את מדינות איידהו, וושינגטון ואורגון, וכן החלקים של מונטנה ושל ויומינג שממערב לקו פרשת המים.
גבולה הדרומי היה קו הרוחב 42 צפון (הגבול שנקבע בהסכם אדמס-אוניס משנת 1819), והוא נמשך צפונה עד לקו הרוחב 49. אורגון סיטי שבאורגון הוגדרה כעיר הבירה הראשונה של הטריטוריה.
הממשלה הטריטוריאלית כללה מושל, מרשל, מזכיר מדינה, תובע כללי ובית משפט עליון של שלושה שופטים, שנבחרו כולם בידי נשיא ארצות הברית.
בית הנבחרים הטריטוריאלי, שהיה מורכב משני בתים, היה אחראי לחקיקת חוקים, והנציגים לשני בתיו נבחרו בבחירות מקומיות שהתקיימו מדי שנה.
המיסוי התחלק למס רכוש שנתי של 0.25%, ששימש למטרות טריטוריאליות, ומס מחוזי נוסף, שהסכום שגבה לא עלה על האחוז של המס הטריטוריאלי.
אורגון סיטי שימשה כמקום מושבה של הממשלה בין 1848 ל-1851, ואחריה סיילם בין השנים 1851 ו-1855. קורווליס שימשה לתקופה קצרה בשנת 1855 כבירה, ואחריה חזר הממשל לסיילם בהמשך אותה שנה.
בשנת 1853 הועבר חלק מהשטח שמצפון לנהר קולומביה התחתון ומצפון לקו הרוחב 46 שממזרח לנהר, לשטח טריטוריית וושינגטון.
בשנת 1857 נערכה הוועידה החוקתית באורגון על מנת לנסח חוקה לקראת הפיכת הטריטוריה למדינה.
נציגי הוועידה אישרו את המסמך בספטמבר, והוא אושר בידי האוכלוסייה הכללית בנובמבר.
ב-14 בפברואר 1859 נכנסה הטריטוריה לאיחוד כמדינת אורגון האמריקאית בגבולותיה הנוכחיים.
החלק המזרחי הנותר של השטח (כיום חלקים מדרום איידהו וממערב ויומינג) התווסף לטריטוריית וושינגטון.
טריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות היו שטחי ארץ ביבשת אפריקה ובאוקיאניה, אשר נוהלו תחת משטר נאמנות של ארגון האומות המאוחדות החל משנת 1946. טריטוריית הנאמנות האחרונה, פלאו, זכתה לעצמאות ב-1994.
משטר הנאמנויות בא במקומו של משטר המנדטים של חבר הלאומים, הארגון הבינלאומי שפורק באותה שנה.
הטריטוריות נוהלו על ידי מועצת הנאמנות של האומות המאוחדות באמצעות שליטה ישירה של מדינות מבין חברות האו"ם.
מטרת משטר הנאמנות הייתה להכין את טריטוריות הנאמנות ותושביהן לקראת קבלת עצמאות.
הבסיס למשטר הנאמנויות היה הוראות פרק יב' למגילת האו"ם.
סומלילנד הייתה השטח היחיד שנוהל כנאמנות מבלי שנוהל לפני כן כמנדט.
השטח היחיד שהיה תחת מנדט ולא הועבר למעמד של טריטוריית נאמנות היה דרום מערב אפריקה.
דרום אפריקה, ששלטה בו, סירבה לשינוי.
בשנת 1990 זכה השטח לעצמאות כמדינת נמיביה.
אין לבלבל בין משטר הנאמנות של האו"ם לבין הטריטוריות שנוהלו באופן ישיר וזמני על ידי האו"ם עצמו.
טריטוריה מדינת נאמנות מדינת מנדט שלטון לפני מנדט מידע נוסף טוגולנד הצרפתית זכתה לעצמאות ב-1960 כמדינת טוגו טוגולנד הבריטית הטריטוריה אוחדה ב-1956 עם מושבת חוף הזהב (Gold Coas) הבריטית.
הן הפכו שנה אחר כך למדינת גאנה טנגניקה זכתה לעצמאות ב-1961, וב-1964 יצרה יחד עם מושבת זנזיבר הבריטית את טנזניה סומלילנד - מושבה איטלקית.
נכבשה על ידי בריטניה ב-1941. הייתה לטריטוריית נאמנות ב-1950. ב-1960 התמזגה עם סומלילנד הבריטית ויצרה את רפובליקת סומלי (מ-1969 - סומליה).
קמרון הצרפתית זכתה לעצמאות ב-1960 כמדינת קמרון קמרון הבריטית כללה שני חלקים: קמרון הצפונית הצטרפה לניגריה ב-1961; קמרון הדרומית הצטרפה באותה שנה לקמרון רואנדה-אורונדי הטריטוריה זכתה לעצמאות ב-1962 כמדינות רואנדה ובורונדי
טריטוריה מדינת נאמנות מדינת מנדט שלטון לפני מנדט מידע נוסף איי האוקיינוס השקט התפצלה לארבע ישויות: מדינות איי מרשל (1986), מיקרונזיה (1986), פלאו (1994) וכן איי מריאנה הצפוניים שהם טריטוריה של ארצות הברית (1986) גינאה החדשה בחלק הצפוני החלק הצפון-מזרחי של האי גינאה החדשה נשלט במסגרת מנדט.
החלק הדרום-מזרחי שלו הוכרז ב-1902 כטריטוריה אוסטרלית (החלק המערבי של האי היה מושבה הולנדית).
לאחר הכרזת הנאמנות אוחדו שני החלקים לטריטוריה אחת אשר ב-1975 הפכה למדינת פפואה גינאה החדשה נאורו
זכתה לעצמאות ב-1968 כמדינת נאורו סמואה המערבית זכתה לעצמאות ב-1962 כמדינת סמואה המערבית (מאז 1997 - סמואה)
הצעות שלא מומשו להקמת טריטוריות נאמנות
נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט הציע במהלך מלחמת העולם השנייה כי בחצי האי הקוריאני ינוהל משטר נאמנות אמריקאי-סובייטי.
ההצעה גוועה לאחר מותו, אם כי הועלתה בוועידה שנערכה במוסקבה בדצמבר 1945.
ממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן הציע ב-1948 להקים טריטוריית נאמנות בארץ ישראל לאחר סיום המנדט הבריטי עליה.
טריטוריה היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית בבימויו של איגור טוורדוחלבוב.
הפרויקט הופק על ידי Good Story Media עבור רשת THT.
פרק הבכורה שודר ב-12 באוקטובר 2020 בערוץ THT ובפלטפורמת הווידאו פרמייר.
הפרק השביעי והאחרון שודר ב-21 באוקטובר 2020.
הוריו של יגור צ'ודינוב בן ה-19 נעלמו: הם יצאו למסע אתנוגרפי ברחבי מחוז פרם ולא חזרו.
יחד עם דודו ניקולאי, יגור יוצא לחפש אותם.
הסטודנטים-פילולוגים נדיה וטניה מצטרפות למסעם.
יחד הם לומדים להכיר את המיתולוגיה המקומית של עמי קומי ופרם ולהתעמק יותר בשטח, החי על פי כללים וחוקים משלו.
גלב קאליוז'ני – יגור צ'ודינוב
אנדריי מרזליקין – ניקולאי, דודו של יגור, רופא-פתולוג
אנסטסיה צ'יסטיאקובה – נאדיה, סטודנטית
אלכסיי רוזין – מורזין, שוטר מקומי
קלאוודיה קורשונובה – שורה, מתבודדת ביער
סרגיי קולסוב – תושב פרם
אלכסיי קורסוקוב – וובה הצולע
מיכאיל אורלוב – נהג אוטובוס
אנה סיניאקינה – אמו של יגור, אתנוגרפית
ולדימר סלזניוב – אביו של יגור, אתנוגרף
לצורך הפקת הסדרה צוות הטלוויזיה למד על המיתולוגיה של עמי אורל.
כבסיס לפרויקט עמדה הדמונולוגיה של עמי קומי ופרם.
ב-8 באוקטובר 2020, ארבעה ימים לפני שידור הבכורה בטלוויזיה, התקיימה הקרנה בלעדית של הסדרה לתושבי פרם.
על פי מדיסקופ, הפרויקט הושק בהצלחה בטלוויזיה.
העונה הראשונה הייתה מובילה מבחינת מספר צפיות ברוסיה והגיעה לנתח של 16.8% רייטינג בקהל היעד של רשת THT בגילאי 14–44 כשמאחוריה ערוץ CTC (עם 12.5%), הערוץ הראשון (6.7%), "שישי!
טריטוריה פדרלית היא ישות טריטוריאלית של פדרציה שאינה שייכת לאף אחד ממחוזותיה והיא כפופה ישירות לשלטון הפדרלי.
האפשרות ליצור טריטוריות פדרליות בפדרציה הרוסית הופיעה לאחר אימוץ חבילת תיקונים לחוקת רוסיה בשנת 2020. סעיף 67, סעיף 1 לחוקת הפדרציה הרוסית, קבע:סעיף 67 1. שטחי הפדרציה הרוסית כוללים את שטחי הגופים המרכיבים אותה, המים הפנימיים והים הטריטוריאלי, המרחב האווירי מעליהם.
בשטח הפדרציה הרוסית, בהתאם לחוק הפדרלי, ניתן ליצור טריטוריות פדרליות.
ארגון הכוח הציבורי בטריטוריות הפדרליות נקבע על פי החוק הפדרלי האמור.הרעיון הוצג על ידי יו"ר הדומה המחוזית של טולה, סרגיי חריטונוב, שציין כי: "אלה כוללים, למשל, יחידות מנהליות-טריטוריאליות סגורות, אזורי טבע מוגנים במיוחד, האזור הארקטי.
זאת בשל דרישות מוגברות להבטחת בטיחות, הגנה והגנה על הסביבה (למשל, אגם בייקל, המים המינרליים הקווקזיים) או יצירת תנאים להגברת האטרקטיביות להשקעה, שניהולם "דורש רגולציה מיוחדת"." ב-9 בנובמבר 2020 הוגשה לדומה הממלכתית הצעת חוק על הקמת הטריטוריה הפדרלית סיריוס.
ב-18 בנובמבר החוק אומץ בקריאה ראשונה, ב-8 בדצמבר, אושר בקריאה שנייה.
טריטוריות פדרליות של מדינות אחרות
שלוש טריטוריות פדרליות קיימות במלזיה: פוטרג'איה, קואלה לומפור (הבירה) ולבואן.
בניגריה עיר הבירה מהווה טריטוריה פדרלית המכונה "טריטוריית הבירה הפדרלית".
לטריטוריית הבירה האוסטרלית, שכונתה עד שנת 1938 "טריטוריית הבירה הפדרלית", יש מעמד דומה לטריטוריה הפדרלית בארצות הברית.
בארצות הברית מחוז קולומביה הוא בעל מעמד דומה.
עד 2019 פקיסטן ניהלה אזורים שבטיים פדרליים.
ונצואלה מתכננת להעניק מעמד של טריטוריה פדרלית פדרלי לנכסיה הפדרליים.
טריטוריה מאורגנת מאוגדת היא שלב בהתפתחות ארצות הברית.
זהו שטח מיושב שהוגדר על ידי החלטה של הקונגרס של ארצות הברית כ:
חלק בלתי-נפרד מהישויות המאוגדות בארצות הברית של אמריקה
בעל ממשל מאורגן עם הפרדת רשויות לפי פקודת ארגון (Organic act) של הקונגרס.
היה זה שלב בהפיכת שטח מיושב למדינה של ארצות הברית.
בניגוד למדינה, טריטוריה מאורגנת מאוגדת נחשבת כנמצאת מחוץ לגבולה של ארצות הברית.
כמעט כל המדינות, פרט לשלוש עשרה המושבות, היו במעמד של טריטוריה מאורגנת מאוגדת או חלק מטריטוריה כזו, לפני שהוכרזו כמדינה.
שטחים שהו במעמד זה לאורך פרקי זמן שונים.
טריטוריית אלבמה שהתה במעמד זה שנתיים בלבד (1817–1819), בעוד טריטוריית הוואי שהתה במעמד זה במשך 59 שנים (1900–1959) ואילו טריטוריית ניו מקסיקו שהתה במעמד זה במשך 62 שנים (1850–1912).
מאז 1959 אין טריטוריות מאורגנות מאוגדות כלל.
קיימות טריטוריות של ארצות הברית מחוץ לגבולותיה, אך הן אינן במעמד מאורגן מאוגד.
הטריטוריות במעמד מאוגד הן איי הבתולה של ארצות הברית, איי מריאנה הצפוניים, גואם, סמואה האמריקנית ופוארטו ריקו.
הן כפופות לממשל הפדרלי ולאף אחת מהן אין פקודת ארגון של הקונגרס ולפיכך אינן מאורגנות.
מחוז קולומביה, בו נמצאת הבירה וושינגטון די.
סי., מתפקד למעשה כטריטוריה מאורגנת מאוגדת, אך איננו במעמד זה.
טריטוריה נוסדה (תוקף פקודת הארגון) חדלה להתקיים הטריטוריה הצפון-מערבית תקנות צפון-מערב, ([http://memory.loc.gov/cgi-bin/ampage?collId=lljc&fileName=032/lljc032.db&recNum=343 חלקה הדרום-מזרחי היה למדינה אוהיו הטריטוריה הדרום-מערבית (USStat.
1. 123) הפכה למדינת טנסי טריטוריית מיסיסיפי (USStat.
1. 549) חלקה המערבי הפך למדינת מיסיסיפי טריטוריית אינדיאנה (USStat.
2. 58) חלקה הדרומי הנותר היה למדינה אינדיאנה, לאחר שחלקה המזרחי היה לטריטוריית אילינוי וחלקה הצפוני לטריטוריית מישיגן טריטוריית אורלינס (USStat.