tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ויליאם תומאס "ביל" וורד הוא מוזיקאי ומתופף בריטי, הידוע בעיקר כמתופף המקורי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת'.
ביל וורד החל לנגן על תופים בילדותו, כשהיה מאזין לביג בנדים שונים שפעלו בשנות הארבעים.
וורד הושפע עמוקות ממתופפי ג'אז כדוגמת באדי ריץ', ג'ין קרופה ולואיס בלסון.
באמצע שנות השישים, פעל וורד במסגרת להקה שנקראה "The Rest".
מאוחר יותר, ניגן עם חברו הגיטריסט טוני איומי בלהקת "Mythology".
כשהלהקה התפרקה, חברו וורד ואיומי יחד עם הבסיסט גיזר באטלר והסולן אוזי אוסבורן ללהקה, תחת השם "Earth".
מכיוון שלהקה נוספת כינתה את עצמה "Earth", דבר שיצר בלבול, שינו חברי הלהקה את השם ל"Black Sabbath".
וורד השתתף וניגן בלהקת "Black Sabbath" ברוב אלבומיה, והיה שותף ביצירות אלבומי מופת חשובים ומשפיעים בהבי מטאל כדוגמת: Black Sabbath, Paranoid, Master of Reality, ועוד.
סגנון התיפוף של וורד היה ייחודי ובלתי מוכר, ובכך תרם, יחד עם נגינתו פורצת הדרך של איומי, ליצירת ז'אנר חדש ברוק הכבד - ז'אנר שהשפיע באופן מכריע על סצנת ההבי מטאל העולמית.
בעיות הסמים והשתייה של וורד החמירו בתקופת השיא של הלהקה בתחילת שנות השבעים.
בסוף שנות השבעים, החל וורד לצרוך אלכוהול גם במהלך הופעות חיות, דבר שעד אז מעולם לא עשה.
הוא אף החל לחוות התקפי פאניקה במהלך ההקלטות.
על אף שבלאק סבאת' עדיין לא התאחדו באופן רשמי, הצטרף וורד באופן חד פעמי לאיחוד הזמני, על מנת ליטול חלק במופע המפורסם לייב אייד שנערך עבור המלחמה ברעב באתיופיה בשנת 1985.
מאז 2002, מופיע וורד בתוכנית רדיו חודשית בשם "Rock 50", שם הוא מציג את נגינתו במגוון סגנונות רוק.
באוקטובר 2006, צצו שמועות כי וורד יחבור יחד עם הזמר רוני ג'יימס דיו ועמיתיו לשעבר בלהקה טוני איומי וגיזר באטלר ללהקה בשם Heaven & Hell.
לבסוף דווח כי וורד החליט לוותר ולא להשתתף כחבר בלהקה.
לוורד שני בנים, ניגל ואהרן ובת אחת בשם אמילי.
ויליאם "ביל" ווקר הוא פוליטיקאי אמריקאי עצמאי, אשר כיהן כמושל אלסקה בשנים 2014–2018. הוא יליד אלסקה השני שכיהן בתפקיד זה.
ווקר נולד בפיירבנקס שבאלסקה, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים.
הוא למד לתואר ראשון במשפטים בקולג' לואיס & קלארק (Lewis & Clark College) שבאורגון.
ב-1978 נבחר לראשות עיריית ואלדז, עיירה קטנה במרכז אלסקה, ושירת בתפקיד זה למשך שנה.
לאחר מכן המשך לשרת כחבר במועצת העיר ולבסוף כתובע הכללי של העיר וכאחראי על התחום המשפטי ברשות הגז של אלסקה.
בתחילת דרכו הפוליטית היה חבר ווקר במפלגה הרפובליקנית, ואיתגר את המושל המכהן שון פארנל בפריימריז הרפובליקנים, אך לא גבר עליו וקיבל רק 34% מן הקולות.
הוא התמודד גם בבחירות למושל ב-2014 כשהפעם רץ כעצמאי.
תחילה עמדו במרוץ למושל שלושה מועמדים: המושל הרפובליקני המכהן, ווקר ומועמד המפלגה הדמוקרטית.
בספטמבר 2014 הודיע ווקר, במסיבת עיתונאים משותפת עם המועמד הדמוקרטי בריאן מאלוט, כי החליטו השניים על ריצה משותפת בבחירות, כשווקר מועמד למושל ומאלוט לסגן המושל.
בסופו של דבר, גבר ווקר על המושל המכהן בבחירות הכלליות בנובמבר 2014, לאחר מרוץ צמוד.
ב-1 בדצמבר 2014 הושבע לתפקידו כמושל אלסקה.
במהלך כהונתו, ביולי 2015, השתמש בסמכותו והרחיב את המדיקייד (שירותי בריאות עבור אוכלוסיות עניות), כך שאזרחי המדינה זכאים מעת זו להטבות פדרליות כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה.
ב-16 באוקטובר 2018, התפטר מתפקידו סגן המושל ביירון מאלוט, לאחר שלטענתו העיר הערות לא הולמות כלפי אישה.
שלושה ימים לאחר מכן הודיע ווקר כי משהה את מסע הבחירות מחדש שלו לתפקיד מושל, ועל תמיכתו במועמד הדמוקרטי, מארק בגיץ'.
ב-3 בדצמבר סיים באורח רשמי את תפקידו, והוחלף במייק דאנליבי הרפובליקני.
ווקר מתגורר עם אשתו באנקורג', ואב לארבעה ילדים.
ויליאם "ביל" ליימביר הבן (נולד ב-19 במאי 1957) הוא שחקן עבר בליגת ה-NBA.
את רוב הקריירה המקצועית שלו עשה בקבוצת דטרויט פיסטונס, איתה זכה בשתי אליפויות.
ידוע בעיקר בשל סגנון המשחק הפיזי והקשוח שלו.
נחשב לחלק מחבורת ה-"Bad boys" של דטרויט ביחד עם אייזיאה תומאס וג'ו דיומרס.
ליימביר נבחר בדראפט על ידי קליבלנד קאבלירס בשנת 1979 (בחירה 65 בסיבוב השלישי).
הוא שיחק עונה אחת בקבוצת ברשיה מהליגה האיטלקית אותה סיים עם ממוצעים של 21.1 נקודות ו-12.5 ריבאונדים.
בסיום העונה באיטליה חזר לשחק בשורות הקאבלירס.
ב-16 בפברואר 1982 הוא הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, בה שיחק עד סיום הקריירה שלו.
במהלך קריירת המשחק שלו, ליימביר נחשב לאחד מהשחקנים הידועים לשמצה בליגה בשל סגנון המשחק הקשוח והפיזי שבא לידי ביטוי בביצוע עבירות רבות על יריביו.
בנוסף הוא זכור כאחד השחקנים האלימים בתולדות הליגה.
ליימביר ידוע בעיקר יכולותיו ההגנתיות, אך היה גם שחקן התקפי יעיל מאוד, בעל יכולת קליעה גבוהה מאוד מבחוץ עבור סנטר.
במהלך הקריירה שלו הוא קלע למעלה מ-200 סלי שלוש.
הוא השחקן ה-19 בתולדות הליגה שהגיע ל-10,000 נקודות ו-10,000 ריבאונדים.
למביר שיחק 685 משחקים רצופים (רצף שנעצר בעקבות השעיה), הרצף החמישי באורכו בתולדות הליגה.
בתחילת 1993-94 הודיע על פרישה בעקבות פציעות חוזרות בגב ובברכיים.
ליימביר מוביל את רשימת הריבאונדרים בתולדות המועדון.
במהלך עונת 2002 ליימביר מונה למאמן הראשי של קבוצת דטרויט שוק (Shock) בליגת ה-WNBA.
שנה לאחר מכן הוא הוביל את המועדון לזכייה באליפות הראשונה שלו וזכה בתואר מאמן השנה.
בעונת 2006 הוביל את הקבוצה לאליפות שנייה ושתי עונות לאחר מכן לאליפות השלישית.
ביוני 2009 פרש מאימון הקבוצה עקב סיבות משפחתיות ומתוך רצון להפוך למאמן ראשי בליגת ה-NBA, אך נאלץ להסתפק בתפקיד עוזר מאמן בקבוצת מינסוטה טימברוולבס.
בעונת 2012 הוא שב לליגת ה-WNBA, כשמונה למאמן הראשי של קבוצת ניו יורק ליברטי.
בסיום עונת 2014 הוחלט על סיום עבודתו בקבוצה, אך בתחילת עונת 2015 הוא מונה מחדש לתפקיד.
ויליאם הריסון "ביל" וית'רס ג'וניור היה זמר-יוצר ומוזיקאי אמריקאי.
וית'רס זכה בשלושה פרסי גראמי והיה מועמד לארבעה נוספים.
סיפור חייו עובד לסרט בשם "Still Bill" בשנת 2009. בשנת 2015 שמו נכנס להיכל התהילה של הרוקנרול.
וית'רס היה הצעיר מבין שישה ילדים בעיירה קטנה במערב וירג'יניה.
הוא נולד עם גמגום וסיפר כי לקח לו זמן רב להשתלב.
כשהיה בן שלוש, הוריו התגרשו והוא גדל במשפחתה של אמו.
כאשר היה בן שלוש עשרה, נפטר אביו.
וית'רס התגייס לצי ארצות הברית בגיל 18 ושירת במשך תשע שנים, במהלכן התגבר על הגמגום שלו והחל להתעניין בכתיבה.
השתחרר מחיל הים בשנת 1965. ב-1967, עבר ללוס אנג'לס והחל להתעניין בקריירה מוזיקלית.
וית'רס עבד כמכונאי עבור חברות שונות, כולל דאגלס איירקראפט קומפני והחל להקליט ולהופיע במועדני לילה.
בתחילה, סירב להתפטר מעבודתו המקורית, כי לא היה בטוח שיוכל להתפרנס רק ממוזיקה.
בתחילת שנות ה-70, חתם על חוזה הקלטה ראשון ולאחר מכן הוציא את אלבומו הראשון, שבו נכללו הלהיטים הידועים "Ain't No Sunshine" ו-"Grandma's Hands".
בחודשים שלאחר מכן מכר למעלה ממיליון עותקים וזיכה את וית'רס בפרס גראמי ראשון.
בהפסקותיו מסבבי ההופעות, הספיק וית'רס להקליט את אלבומו השני "Still Bill", שכלל את השיר "Lean On Me", שהפך ללהיט והיה לאלבום המצליח של וית'רס בארצות הברית.
שגם הוא נחל הצלחה רבה.
לאחר מכן, וית'רס לא יכול היה להקליט, בגלל סכסוך משפטי עם אולפן ההקלטות.
בשנים אלו שיתף פעולה עם המוזיקאים אטה ג'יימס, בי בי קינג וג'יימס בראון.
לאחר שעזב את אולפן ההקלטות הראשון, חתם וית'רס בשנת 1975 על חוזה הקלטות עם האולפן קולומביה רקורדס.
בשנים שלאחר מכן הוציא ארבעה אלבומים וקיבל פרס גראמי בשנת 1982. בשנת 1985 הוציא וית'רס את אלבום האולפן האחרון שלו "Watching You Watching Me", לאחר שנים של סכסוכים ומריבות עם "קולומביה רקורדס".
אחרי פרישתו מהקלטות, העביר ביקורת על "קולומביה רקורדס", שלפיה האולפנים לחצו עליו והשפיעו על אופי שיריו ואלבומיו, כך שימכרו יותר.
הוא טען כי אף על פי שהוא ממשיך להופיע, הוא לא מתחרט על הפסקת ההקלטות, אף על פי שלטענתו הן אלו שהפסיקו את גמגומו.
בשנים שלאחר מכן עבד בעיקר על עיבודים מחודשים לשיריו.
חלק מעיבודים אלו זכו להצלחה.
ב-1973, וית'רס נישא לשחקנית דניס ניקולס, בעת ששיחקה בסיטקום "חדר 222".
שמם של הזוג נקשר במספר תקריות של אלימות במשפחה.
ב-1976, נישא למרסיה ג'ונסון, ממנה נולדו לו שני ילדים, טוד וקרי.
בבגרותם, השתלבו בחברות ההפקה של וית'רס.
מותו נחשף על ידי המשפחה ב-3 באפריל 2020 באומרם ש"אנו שבורים בלכתו של בעלנו ואבינו המסור והאהוב".
ויליאם הנרי "בילי" נידר היה אתלט אמריקאי.
היה אלוף אולימפי (רומא 1960), אלוף ארצות הברית (1957) ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל.
היה להודף כדור הברזל הראשון בעולם ששבר את מחסום 20 מטר.
נידר נולד בהמפסטד, ניו יורק וגדל בלורנס קנזס.
באליפות המכללות של ארצות הברית שנערכה בשנת 1955 זכה נידר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.45 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבולדר, קולורדו באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.02 מטר, אחרי פרי או'בריאן (17.82 מטר) וטום ג'ונס (17.23 מטר).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים נידר במקום שלישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.71 מטר.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.18 מטר, אחרי פרי או'בריאן שהגן על תוארו בשיא אולימפי חדש של 18.57 מטר ולפני ייז'י סקובלה מצ'כוסלובקיה (17.65 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה באותה שנה הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.33 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון, אוהיו בשנת 1957 זכה נידר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.76 מטר.
שנה לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד בשנת 1958 הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.90 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבולדר בשנת 1959 הוא סיים שוב במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.31 מטר, 1 ס"מ ממדליית ארד שבה זכה דאלאס לונג.
בתחרות שנערכה בפאלו אלטו, קליפורניה ב-19 במרץ קבע נידר בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 19.45 מטר, שיפור לשיא העולם בן השבועיים של בן ארצו דאלאס לונג (19.38 מטר).
שיאו החזיק מעמד שבוע ונשבר על ידי לונג (19.67 מטר).
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס, הוא החזיר לעצמו את שיא העולם כשקבע תוצאה של 19.99 מטר.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בוולנט ב-12 באוגוסט הוא קבע שיא עולם חדש של 20.06 מטר ובכך היה לאדם הראשון שהודף למרחק של יותר מ-20 מטר.
שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי לונג (20.08 מטר).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת רומא (1960) הוא סיים רק במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.84 מטר.
למרות זאת הוא צורף למשלחת האמריקאית כמחליף.
למזלו, שלושה שבועות לאחר שקבע את שיאו העולמי, דייוויד דייוויס פרש בגלל פציעה ובכך התאפשר לו להשתתף במשחקים האולימפיים עצמם שבהם זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 19.68 מטר, לפני פרי או'בריאן (19.11 מטר) ודאלאס לונג (19.01 מטר) ובכך זכו האמריקאים בכל שלוש המדליות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד באותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.05 מטר בתוצאה זהה לזו של או'בריאן שזכה במדליית זהב ולפני דייוויד דייוויס שזכה במדליית ארד (18.96 מטר).
בסך הכל קבע נידר 3 שיאי עולם בהדיפת כדור ברזל באצטדיון.
בשנת 2006 זכה נידר להיכלל בהיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית.
ויליאם פרנסיס "ביל" מוראן (נולד ב-1958) הוא אדמירל בדימוס בצי ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כסגן ראש המבצעים הימיים.
מוראן נולד במדינת ניו יורק, למד בתיכון ואלי סנטרל במונטגומרי שבמחוז אורנג'.
ב-1981 סיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והצטרף לצי.
הוכשר כטייס מטוס הסיור P-3 אוריון ושירת בטייסת הסיור 44 במיין ובטייסת הסיור 45 בפלורידה.
פיקד על טייסת הסיור 46 במדינת וושינגטון ועל כנף הסיור 2 בהוואי.
לאורך שירותו הוצב בבסיסי חיל הים ונאט"ו בסיציליה שבאיטליה, ברוטה שבספרד, באיים האזוריים, בקפלאוויק שבאיסלנד, במיסוואה שביפן, בדייגו גרסיה, בעומאן ובבחריין.
תקופה ממושכת שימש מדריך טיסה.
בתפקידי מטה שימש קצין בטיחות ועוזר קצין אחזקה של כנף 11 בג'קסונוויל, מילא תפקידים באגף כוח האדם של הצי, שימש עוזר מפקד צי האוקיינוס השקט ועוזר ראש המבצעים הימים, בשנים 2008–2010 שירת כמפקד להק הסיור של הצי.
בפברואר 2012 מונה לראש ענף לוחמה אווירית במטה הצי.
באוגוסט 2013 מונה לראש אגף כוח האדם של הצי, במאי 2016 מונה לסגן ראש המבצעים הימיים.
באפריל 2019 נקבע כי ימונה לראש המבצעים הימיים הבא בכפוף לאישור הסנאט, אולם ביולי 2019 הסיר את מועמדותו והודיע על פרישתו מהשירות בשל שיקול דעת לקוי, עקב שמירת קשר עם קצין שהודח בעקבות חקירה על התנהגות מינית בלתי הולמת, וכן בשל שימוש במייל פרטי להעברת תכתובות רשמיות של הצי.
במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, וחמש פעמים באות לגיון ההצטיינות.
מוראן בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי.
ביל ויולה היה אמן וידאו ארט אמריקאי, שהשתמש בעבודתו באמצעים אמנותיים כמו אלקטרוניקה, קול וטכנולוגיה חזותית בניו מדיה.
עבודתו התמקדה ברעיונות העומדים מאחורי חוויות אנושיות כגון לידה, מוות והיבטים שונים של מודעות.
ויולה נולד בקווינס, ניו יורק.
ב–1973 סיים את לימודיו במחלקה לאמנויות יפות באוניברסיטת סירקיוז.
ויולה היה מחלוצי תחום הווידאו ארט וכונה "הרמברנדט של עידן הווידאו".
ביל טוילומה הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בשארלוט בעמדת הקשר האחורי ולעיתים כבלם.
טוילומה נולד בניו זילנד להורים ממוצא סמואני.
טוילומה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת בירקנהאד יונייטד מליגת העל הניו זילנדית וכבר בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
ביולי חתם טוילומה באולימפיק מרסיי, אחרי שגם לוס אנג'לס גלאקסי וקווינס פארק ריינג'רס הביעו עניין במשחקן.
ב-7 בפברואר 2015 טוילומה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד סטאד רן.
ב-16 בספטמבר 2015 הושאל לשטרסבורג מהליגה השלישית עד לסיום העונה.
ב-25 ביולי 2017 חתם בפורטלנד טימברס מה-MLS במדיה שיחק כ-5 וחצי עונות.
טוילומה שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של ניו זילנד והשתתף עם נבחרת ניו זילנד U-20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת .
ב-15 באוקטובר 2013 ערך טוילומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
גביע אוקיאניה לאומות עד גיל 20:
גביע אוקיאניה לאומות עד גיל 17:
ויליאם "ביל" מלקיוני הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1966–1976. לאורך הקריירה זכה באליפות ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76' ובשתי אליפויות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, וממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 10.6 נקודות, 5.0 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
בספטמבר 1976 הפריש מועדון הנטס את גופייתו, עם המספר "25".
מלקיוני נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובנערותו למד ב"תיכון בישופ יוסטס" אשר בניו ג'רזי.
בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של בית הספר זכה עמה באליפות התיכונים של ניו ג'רזי.
בין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע ממוצע של 19.2 נקודות למשחק.
בעונתו האחרונה, 1965/1966, היה אחד השחקנים הבולטים בליגת המכללות, כשקלע 27.6 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1966 נלקח מלקיוני בבחירה ה-19, על ידי פילדלפיה 76'.
בעונתו הראשונה בליגה שיתף פעולה עם ארבעה חברי היכל התהילה לעתיד – וילט צ'מברלין, האל גריר, בילי קנינגהם וצ'ט ווקר – אשר הובילו את פילדלפיה לזכייה באליפות ה-NBA.
בעונה העוקבת הודחה הקבוצה בסדרת גמר האזור המזרחי, בו הפסידה מול בוסטון סלטיקס.
בשתי עונותיו בפילדלפיה קלע מלקיוני ממוצע צנוע של 4.4 נקודות למשחק.
בעונת 1968/1969 עבר לשחק בליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית (EPBL) עבור קבוצת "טרנטון קולוניאלס", בעונתה האחרונה בטרם התפרקה.
לקראת עונת 1969/1970 חתם על חוזה בניו יורק נטס מליגת ה-ABA.
בארבע עונותיו הראשונות בניו יורק היה אחד השחקנים המובילים של קבוצתו, ואחד הרכזים הבולטים בליגה כולה; לאורך התקופה העמיד מלקיוני ממוצעים של 16.8 נקודות ו-7.5 אסיסטים למשחק, השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר, נבחר פעם אחת לחמישיית העונה, והוביל פעמיים את שחקני הליגה בממוצע אסיסטים למשחק.
בעונות 1973/1974 זכה עם הקבוצה באליפות ה-ABA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על יוטה סטארס (4–1).
בעונת 1975/1976, האחרונה של ה-ABA בטרם התמזגה עם ה-NBA, זכו הנטס באליפות נוספת לאחר שגברו בגמר על דנוור נאגטס (4–2).
בסיום אותה עונה פרש מלקיוני ממשחק, בגיל 31. לאורך הקריירה ב-ABA מסר מלקיוני 3,044 אסיסטים בסך הכול, אשר מציבים אותו במקום השלישי בתולדות הליגה.
ויליאם פרסי "ביל" ונינגטון הוא כדורסלן עבר קנדי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1985–2000. לאורך 13 עונותיו בליגת ה-NBA זכה ב-3 אליפויות כשחקן שיקגו בולס, ורשם ממוצעים כוללים של 4.6 נקודות ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
ונינגטון נולד במונטריאול שבפרובינציית קוויבק בקנדה, ובנערותו למד ב"תיכון הלותרני של לונג איילנד".
בשנת 1981 החל ללמוד באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם כריס מאלין.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה קלע 4.4 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, אולם בשתי העונות הבאות ביצע קפיצת מדרגה, ותרם 12.2 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק כסנטר הפותח של הקבוצה.
בעונת 1984/1985 הוביל את הקבוצה, לצד מאלין, וולטר ברי ומארק ג'קסון, להעפלתה השנייה אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, תחת הדרכתו של המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל לו קרנסקה.
במשחק חצי הגמר קלע ונינגטון 12 נקודות מול פטריק יואינג מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 59–77.
בין עונתו הראשונה לשנייה באוניברסיטה השתתף ונינגטון בטורניר אליפות העולם בכדורסל 1982 כשחקן נבחרת קנדה, אשר סיימה במקום השישי.
בשמונת משחקיו בטורניר קלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1984 יצג את נבחרת קנדה באולימפיאדת לוס אנג'לס, במהלכה קלע 7.0 נקודות למשחק.
במשחק חצי הגמר הפסידה קנדה מול נבחרת ארצות הברית (59–78), ובמשחק על מדליית הארד הפסידה מול נבחרת יוגוסלביה (82–88).
בדראפט ה-NBA 1985 נבחר ונינגטון על ידי דאלאס מאבריקס, בבחירה ה-16. ב-5 עונותיו עם המאבריקס קלע 3.6 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של ג'יימס דונלדסון.
ביוני 1990 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, בתמורה לרודני מקריי.
בעונתו היחידה בסקרמנטו קלע 5.7 נקודות והוריד 4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בין השנים 1991–1993 שיחק בקבוצת וירטוס בולוניה האיטלקית, תחת המאמן אטורה מסינה.
בעונת 1992/1993 זכתה הקבוצה באליפות ליגת העל האיטלקית, לאחר שגברה על בנטון טרוויזו בסדרת גמר (3–0).
באותה עונה הפסידה בולוניה מול טרוויזו במשחק גמר הגביע האיטלקי.
לקראת עונת חזר ונינגטון לשחק ב-NBA, כאשר חתם על חוזה בשיקגו בולס.
בעונות , ו- זכה עם הבולס בשלוש אליפויות NBA רצופות, כמחליפו מהספסל של לוק לונגלי.
ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בשיקגו הם 5.1 נקודות ו-2.7 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 1999 חתם על חוזה בסקרמנטו קינגס, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 37.
ביל מקגיל היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1962–1970. במשך 3 עונותיו הראשונות שיחק בליגת ה-NBA, לאחר שנבחר בבחירה הראשונה של דראפט 1962, ובעונות 1969 ו-1970 שיחק בליגת ה-ABA.
לאורך 5 עונותיו בשתי הליגות רשם ממוצעים כוללים של 10.5 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
נודע כממציא זריקת ה-"Jump hook" – זריקת וו תוך כדי קפיצה.
מקגיל נולד בעיר סן אנג'לו שבטקסס, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת יוטה.
בשנת 1959 הפך לשחקן האפרו-אמריקאי הראשון בתולדות קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ק גארדנר.
בעונת 1960/1961 הוליך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 27.8 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק.
במשחק חצי הגמר קלע מקגיל 25 נקודות, אולם קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת סינסינטי, בתוצאה 67–82. בעונה העוקבת היה "מלך הסלים" של ליגת המכללות, כאשר קלע 38.8 נקודות בממוצע למשחק.
במשחק מול אוניברסיטת בריגהאם יאנג, ב-24 בפברואר 1962, קבע שיא קריירה ושיא מועדון של 60 נקודות.
בדראפט ה-NBA 1962 נבחר מקגיל על ידי קבוצת שיקגו זפרס, בבחירה הראשונה (אחרי דייב דבושר וג'רי לוקאס שנבחרו כבחירות טריטוריאליות).
בעונתו הראשונה בשיקגו קלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
לאחר שישה משחקים בעונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת ג'ין שו ופול הוג.
עד לסיום אותה עונה הצטיין עם ממוצעים של 16.0 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, אולם הניקס רשמו את מאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה (22–58).
לאורך עונת שותף ב-24 משחקים בסך הכול כשחקן סנט לואיס הוקס ולוס אנג'לס לייקרס, בטרם עזב את ליגת ה-NBA.
ביוני 1966 חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס (בשמה באותה עת - סן פרנסיסקו ווריורס) אך לא שיחק בה ולו משחק אחד ושוחרר לאחר כמה חודשים.
בין השנים 1964–1968 שיחק עבור הקבוצות "גרנד ראפידס טאקרס" ו"הולנד קארברס" מ"ליגת הכדורסל הצפון-אמריקאית" (NABL).
לקראת עונת 1968/1969 הצטרף לקבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה העוקבת שיחק ב-ABA עבור לוס אנג'לס סטארס, פיטסבורג פייפרס ודאלאס צ'אפרלס, ובקיץ 1970 פרש ממשחק, בגיל 30.
לאחר פרישתו נכנס מקגיל לחובות, והיה חסר בית במשך כשנתיים, בטרם הועסק על ידי חברת יוז איירקראפט.
ב-11 ביולי 2014 נפטר מקגיל במיאמי שבפלורידה, בגיל 74.
ויליאם ביירון לי הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מטנסי, איש המפלגה הרפובליקנית, שמכהן כמושל טנסי ה-50 מאז 19 בינואר 2019.
ביל לי נולד בעיר פרנקלין שבטנסי, דור שביעי למשפחתו במדינה.
הוא גדל בחוות הבקר של משפחתו, Triple L Ranch בשטח של 1,000 אקרים (כ-4,000 דונם), שהוקמה על ידיו סביו ובה מגדלים פרי הרפורד.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון של פרנקלין, החל לי ב-1977 ללמוד באוניברסיטת אובורן, שם סיים את לימודיו ב-1981 עם תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת מכונות.
בעת לימודיו באוניברסיטה היה לי חבר במסדר קאפא-אלפא , אחווה שהייתה ידועה אז בשל השימוש שלה בסמלים של הקונפדרציה, ובתמונה שהודפסה בספר השנה של האוניברסיטה מ-1980 נראה לי לבוש במדי צבא הקונפדרציה במסיבה של האחווה שנושאה היה "הדרום הישן" .
ב-2019, לאחר שנחשפה נוכחותו במסיבה, הביע לי חרטה על כך, באומרו, "מעולם לא פעלתי במכוון בצורה חסרת רגישות, אבל במבט לאחור, אני יכול לראות שהשתתפות במסיבה הייתה חסרת רגישות ואני מתחרט על כך".
בשנים 1992–2016 שימש לי כנשיא וכמנהל הכללי של חברת הבנייה של משפחתו, ולזמן מה שימש גם כיושב ראש החברה.
באפריל 2017 הכריז לי על כוונתו להתמודד בבחירות למשרת מושל טנסי ב-2018. כמי שהגדיר את עצמו כשמרן חברתי, הוא כיוון את מסע הבחירות שלו גם כלפי רפובליקנים תומכי המגזר העסקי.
בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, הוא התמודד בין השאר מול חברת בית הנבחרים של ארצות הברית דיאן בלאק , איש העסקים מנוקסוויל ולשעבר נציב הכלכלה והפיתוח של טנסי רנדי בויד ויושבת ראש בית הנבחרים של טנסי בת' הארוול .
כמי שנחשב בתחילה לבעל סיכויים קלושים להיבחר, עלה לי בסקרים כאשר בויד ובלאק התנצחו זה עם זה בפרסומים שליליים.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 בנובמבר הביס לי את מועמד המפלגה הדמוקרטית, ראש עיריית נאשוויל לשעבר קארל דין , לאחר שזכה ב-1,336,106 קולות (59.6 אחוזים) מול 864,863 הקולות (38.6 אחוזים) של דין.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1982 שמועמד ממפלגתו של נשיא ארצות הברית המכהן נבחר כמושל טנסי.
הייתה זו גם הפעם הראשונה בה ניצחו הרפובליקנים בשלוש מערכות בחירות רצופות למשרת מושל המדינה, והפעם הראשונה בה מושל רפובליקני ירש את משנהו.
ב-19 בינואר 2019 הושבע לי לכהונתו כמושל טנסי ה-50, ובמרץ נשא את נאום מצב המדינה הראשון שלו בפני האספה הכללית של טנסי.
בספטמבר 2020 הודיע לי על כוונתו להתמודד על תקופת כהונה שנייה כמושל ב-2022. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים הוא נבחר מבלי שניצבו מולו יריבים של ממש.
באוגוסט 2021 הוא זכה לתמיכתו של הנשיא דונלד טראמפ.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-8 בנובמבר, נבחר לי לתקופת כהונה שנייה לאחר שקיבל 1,129,390 קולות (64.9 אחוזים), מול 572,818 הקולות (32.9 אחוזים) של מועמד הדמוקרטים ג'ייסון מרטין.
הבחירות הכלליות ניצח לי במחוז הייווד , שנחשב למעוז דמוקרטי.
מחוז זה ומחוז שלבי הם שני היחידים במחוזות טנסי שקיים בהם רוב של אפרו-אמריקאים.
מאז 1972 לא הצביע מחוז זה למועמד רפובליקני לנשיאות.
אחוז ההצבעה בבחירות אמצע הכהונה של 2022 היה הנמוך ביותר שנרשם במשך כמעט כעשור, כש-38.57 אחוזים בלבד מהמצביעים הרשומים בטנסי התייצבו להצבעה.
הפעם האחרונה בה שיעור ההצבעה בטנסי היה כה נמוך הייתה בבחירות אמצע הכהונה של 2014. אחוז הצבעה זה היה נמוך בהרבה מאחוז ההצבעה בבחירות לנשיאות של 2020 בטנסי, שאז נרשמו 68.6 אחוזי הצבעה.
לי הושבע לכהונתו השנייה ב-21 בינואר 2023.
בינואר 2020 הציע לי חוק לאיסור הפלות החל מהשבוע השישי להריון.
חקיקה זו הייתה בין האיסורים הקשיחים ביותר בארצות הברית על הפלות, והייתה זהה לאיסורים דומים שנפסלו על ידי בתי משפט במיסיסיפי, אוהיו ובמדינות נוספות.
לאחר שהחוק עבר בשעות האחרונות של מושב 2020 של האספה הכללית בהצבעה מפלגתית, הוגש עליו ערעור לבית משפט פדרלי על ידי הורות מתוכננת והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
ביולי 2020 חתם לי על החוק.
מיד לאחר מכן פסל שופט פדרלי את החוק עקב סתירה בינו לבין תקדים של בית המשפט העליון של ארצות הברית, דוגמת פסק דין רו נגד וייד.
לאחר מתן פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון שפסל את רו נגד וייד, תמך לי באיסור מוחלט בטנסי על הפלות, ללא יוצאים מהכלל כמו מקרים של אונס, גילוי עריות או מצב בריאות האם.
לי אמר שהאיסור על הפלות מעניק "את ההגנה המרבית האפשרית הן לאם והן לתינוק", אך אין בו חריגים מפורשים הקשורים לבריאות האישה.
אין בו יוצאים מן הכלל להגנה מתקנת למקרי חירום, אך הערפול בלשון החוק גורם לרופאים להיסוס בביצוע הפלות, גם כאשר חיי האם בסכנה.
לי מתנגד להרחבת תוכנית הבריאות המדינתית "טנקייר" כפי שהותר בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
כמושל, הוא דחה הצעות להרחבת התוכנית.
הוא תמך בקריאות מרופאי שיניים להרחבת התוכנית עבור נשים בהריון שזקוקות לטיפולי שיניים.
בינואר 2020 חתם לי על צו מושל שיהיה בתוקף מ-1 במרץ, ושהציע לעובדי המדינה חופשת לידה של שלושה חודשים להורים בלידה ראשונה וחופשה דומה למטפלים בקרובי משפחה חולים.
הוא כינה את הצעד הזה "אחת ההשקעות המשתלמות ביותר במשפחות עובדי המדינה שלנו בתקופה האחרונה".
ב-2019 הציע לי ביטול של מס התענוגות בשיעור של 10 אחוזים על התשלום במכוני כושר ובמועדוני בריאות, בטענה שמס זה הרתיע את תושבי טנסי מלהיות פעילים גופנית.
באפריל אותה שנה אושרה ההצעה על ידי בית המחוקקים כחוק ונחתמה על ידי לי.
בספטמבר 2020 תמך לי ביציאתה של משלחת של טנסי לבייג'ינג במטרה לשפר את קשרי הסחר והכלכלה בין טנסי לבין הרפובליקה העממית של סין.
לי תומך בבתי ספר בזיכיון.
במרץ 2019, בנאום על מצבה של מערב טנסי, הוא הציע את הקמתם של בתי ספר נוספים בזיכיון ושהמדינה תעשה שימוש ב-25 מיליון דולר לסייע לבתי הספר הציבוריים המסורתיים כאשר הם מאבדים תלמידים.
בנאום על מצבה של מערב טנסי בפברואר 2020 הציע לי השקעה של 70 מיליון דולר כדי לצייד מורים בכלים מקצועיים שיסייעו להגדיל את שיעור האוריינות במדינה.
לי גם קידם את תוכנית GIVE, שנותנת עדיפות להזדמנויות חינוכיות במחוזות כפריים ומשפרת את ההשכלה המקצועית והטכנית ברחבי המדינה.
ביולי 2019 חתם לי על צו מושל שבו הוכרז על יום נייתן בדפורד פורסט, כנדרש בחוק של טנסי, בו צוין זכרו של גנרל צבא הקונפדרציה והמנהיג הראשון של הקו קלוקס קלאן.
ביוני 2020 ביטל בית המחוקקים את דרישת החוק.
בדצמבר 2019 הכריז לי על 1 בדצמבר כיום רוזה פארקס כדי לציין את תחילת חרם האוטובוסים של מונטגומרי ב-1955. במאי 2020, לאחר ששוטרי משטרת מיניאפוליס רצחו את ג'ורג' פלויד, גינה לי את השוטרים המעורבים, באומרו, "אלימות משטרתית היא לא אכיפת חוק".
ב-30 במאי התקיימה בנאשוויל מחאת "אני אנשום" (I will breathe) במחאה על רצח פלויד, ובמהלכה הצית אדם את בית המשפט של מחוז דייוידסון, שלא ניזוק באופן רציני.
בתגובה, שיגר לי את המשמר הלאומי לנאשוויל, באומרו שהמחאות קיבלו "תפנית אלימה ובלתי חוקית".
באוגוסט 2020 חתם לי על חוק להחמרת עונשים על כמה עבירות הקשורות להפגנות.
הבולט ביניהם דירג מחדש את חומרת העבירה של הקמת מאהלים על רכוש המדינה, לאחר אזהרה על השגת גבול, וקבע את העונש עליה לעד 6 שנות מאסר.
משמעות הדבר שכל מי שהורשע בעבירה זו יאבד גם את זכות ההצבעה, זאת על פי הקבוע בחוק בטנסי.
ב-2024 חתם לי על חוק שמאפשר לפקידי ציבור לסרב לקיים טקס נישואים מסיבה של התנגדות אליהם "מסיבות מצפון או אמונה דתית", כולל סירוב לקיים טקסי נישואים בין-גזעיים או בין-דתיים.
בדצמבר 2019, לאחר שהנשיא טראמפ אפשר למדינות לבלום את היישוב מחדש של פליטים בתחומן, דחה לי את ההצעה והודיע שטנסי תמשיך לקבל פליטים.
להחלטה זו של לי התנגדו סגן המושל רנדי מקנלי ויושב ראש בית הנבחרים של טנסי קמרון סקסטון.
במהלך ביקור באזור טרי-סיטיז שבטנסי, נתקל לי במחאות מצד מתנגדים ליישוב מחדש של פליטים.
לי תומך בעונש מוות, ומאז חידוש ההוצאות להורג בטנסי ב-2018, הוצאו בה להורג שבעה אנשים.
אחד מהנידונים למוות הבולטים שהוצאו להורג בתקופת כהונתו של לי היה ניקולס טוד סאטון .
הוא נידון למאסר עולם לאחר שב-1979 וב-1980 נטל את חייהם של שלושה אנשים.
בעת מאסרו הוא הציל את חייו של סוהר אחד, והגן על שניים אחרים.
בפברואר 2020 הוצא סאטון להורג לאחר שלי דחה בקשות להמתקת העונש.
ב-2022 קבע לי מורטוריום על עונשי המוות בטנסי, בציינו כסיבה לכך דאגות בנוגע להוצאות להורג כושלות.
ב-2024 הוא חתם על חוק לקיום עונש מוות על מורשעים באונס קטינים, אך החוק לא ניתן לאכיפה בשל פסק דין קנדי נגד לואיזיאנה .
ב-2019, בתמיכת המחוקקים הרפובליקנים של טנסי, הקל לי את חוקי המדינה הונגעים לאקדחים, ואפשר היתרים ל"נשיאת נשק בצורה נסתרת בלבד" ללא צורך לחייב את המבקשים להוכיח את היכולת לירות בכלי הנשק.
באפריל 2021 חתם לי לי על חוק לנשיאת נשק ללא צורך בהיתר.
החוק מאפשר לרוב הבגירים מעל גיל 21 (וכן לאנשי צבא מתחת לגיל זה) לשאת אקדחים (באופן נסתר או גלוי) ללא בדיקות רקע או אימון.
החוק גם החמיר את העונש על שימוש בלתי חוקי בנשק ועל השגת כלי נשק בלתי חוקי.
החוק, שלי תמך בו בשנה הקודמת, נתמך על יד איגוד הרובאים הלאומי, ומנגד התנגדו לו כוחות אכיפת החוק, כמו מפקדי המשטרה, שריפים, ותובעים.
לאחר פיגוע הירי בבית הספר קובננט בנאשוויל ב-27 במרץ 2023, לא קרא לי בתחילה לפיקוח כלשהו על כלי נשק, באומרו: "תגיע העת לדון ולהתווכח על המדיניות.
אך זה לא הזמן לשנאה או לזעם.
אלו לא יפתרו את הבעיה או ירפאו את הפצעים".
לי אמר שרעייתו מריה הייתה ידידה קרובה של שניים מקורבנות הירי, ואחת מהם, סינדי פיק, הייתה אמורה לסעוד במעון המושל ביום הפיגוע.
ארבעה ימים לאחר הטבח, כשמחאות נרחבות בטנסי קראו לביצוע רפורמות, סירב לי לומר אם הוא יתמוך בצעדים לפיקוח על נשק, אך כן אמר ש"אנשים שמהווים איום על עצמם או על אחרים לא צריכים לקבל גישה לכלי נשק".
בעקבות השערוריות שסבבו את הגירושים מבית הנבחרים של טנסי ב-2023 , שאירעו לאחר המחאות למען הטלת פיקוח על כלי נשק, חתם לי ב-11 באפריל על צו מושל להחמרת בדיקות הרקע לרוכשי כלי נשק וכן קרא לבית המחוקקים המדינתי להעביר את "חוק צו ההגנה" (order of protection law).
ב-8 באוגוסט אותה שנה כינס לי את בתי האספה הכללית למושב מיוחד שנפתח ב-21 באוגוסט על מנת להתמקד בבטיחות הציבור בתגובה לטבח.
לאחר פטירתה של שופטת בית המשפט העליון רות ביידר גינסבורג ב-18 בספטמבר 2020, שבועות ספורים לפני הבחירות לנשיאות, תמך לי במינוי של איימי קוני בארט על ידי הנשיא דונלד טראמפ כמחליפתה, בציינו את עמדתה בנוגע להפלות.
לאחר שג'ו ביידן הביס את טראמפ בבחירות, היה לי אחד מפקידי הממשל הרפובליקנים הרבים בארצות הברית שסירבו להכיר בניצחונו של ביידן על רקע הניסיונות הכושלים של טראמפ לטעון להונאת בחירות.
ניצחונו של ביידן היה ברור, הן לאור הרוב שלו בחבר האלקטורים והן לאור מספר הקולות הכלל-לאומיים, אך לי סירב להכיר בביידן כנשיא הנבחר, גם לאחר הכרזת תוצאות הבחירות, לאחר שתקופת המעבר הנשיאותית החלה באופן רשמי, ולאחר שחבר האלקטורים הצביע והפך את ניצחונו של ביידן לרשמי.
ב-8 בינואר 2021, יומיים לאחר הסתערות ההמון על הקפיטול בניסיון לשבש את ספירת קולות חבר האלקטורים ולהשאיר את טראמפ בשלטון, גינה לי את המהומות והכיר בביידן כנשיא הנבחר.
לי תומך במתן אפשרות לשירותי אומנה ולסוכנויות האימוץ לסרב לאפשר לזוגות חד-מיניים לאמץ ילדים.
בינואר 2020 הוא חתם על חוק שמבטיח את המשך מימון משלמי המיסים לסוכנויות אומנה ואימוץ דתיות שמונעות אפשרות לאימוץ על ידי משפחות להט"ביות ואחרות על בסיס אמונה דתית.
החברות נייקי ואמזון פרסמו הצהרות בגנות החוק.
לי חתם על חוק שאוסר על ספורטאים טרנסג'נדרים להתמודד בתחרויות במגדר המנוגד למין הביולוגי שלהם, ובכך הפך את טנסי למדינה השלישית בארצות הברית שהעבירה חוק כזה.
במאי 2021 הוא חתם על חוק חדרי השירותים , שאוסר על טרנסג'נדרים להשתמש בשירותים ציבוריים בבתי ספר, שמיועדים למין המנוגד למין הביולוגי שלהם.
באותו חודש חתם לי על חוק שדרש מבתי עסק שמשרתים טרנסג'נדרים תוך מתן אפשרות לכניסה לחדרי השירותים על פי המגדר שלהם, להציב שלטים המיידעים את באי בית העסק על כך.
פעילי קהילת הלהט"ב, דמוקרטים וחלק מהרפובליקנים, מתחו ביקורת על החוק כניסיון לבייש את בתי העסק ולהזיק להם.
רבים מבתי העסק ומנהיגי המגזר העסקי איימו לעזוב את טנסי במחאה על חוקים אלו.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עתר נגד החוק, וביולי אותה שנה העניק שופט פדרלי צו מניעה מקדמי נגד אכיפת החוק, על סמך הפסיקה שהוא מפר את התיקון הראשון.
ב-27 בפברואר 2023 הכריז לי שהוא יחתום על חוק תעשיית המין, שיאסור על מופעי דראג פומביים, כשהפרה ראשונה של החוק תחשב לעוון, והפרה שנייה תחשב לפשע.
הכרזתו של לי הגיעה יומיים לאחר של תמונות שלו לבוש בתלבושת דראג במשחקי ספורט היתולי הפכו לוויראליים ברשת החברתית רדיט.
תצלומים בספר המחזור של בית הספר התיכון של לי ב-1977 הציגו אותו לבוש בבגדי מעודדות, כשהוא עוטה פאה נוכרית ומחרוזת פנינים.
ב-2 במרץ חתם לי על החוק.
ביוני אותה שנה פסל בית משפט פדרלי את החוק כנוגד את החוקה על פי התיקון הראשון.
התובע הכללי של טנסי עתר נגד הפסיקה.
ב-2024 חתם לי על חוק המאפשר לפקידי ממשל לסרב לנהל טקסי נישואים "מסיבות מצפוניות או מסיבות של אמונה דתית", כולל נישואים חד-מיניים.
לי מדורג בדירוג "F" על ידי הארגון הלאומי לרפורמה בחוקי המריחואנה , זאת על רקע היסטוריית ההצבעות שלו בסוגיות הנוגעות לקנאביס.
כמועמד לתפקיד המושל, הוא התנגד לחקיקה לקנאביס רפואי ולדה-קרימינליזציה של מריחואנה.
כמושל, המשיך לי להתנגד לדה-קרימינליזציה של מריחואנה, באומרו ב-2019, "אמרתי זאת קודם, ואני עדיין מאמין שאין אנו צריכים להתיר צריכת מריחואנה...
אני סבור שזה לא טוב למדינה שלנו".
על אף התנגדותו להימורים בטנסי, ב-2019 אפשר לי את קיומו של חוק לליגליזציה של הימורי ספורט כאשר לא חתם עליו אך גם לא הטיל עליו וטו.
ב-12 במרץ 2020, בתגובה למספר שהלך וגדל של מקרי ההידבקות בנגיף הקורונה, הוציא לי צו מושל שהכריז באופן זמני על מצב חירום בטנסי כדי "להקל על הטיפול והבלימה של נגיף הקורונה".
במהלך אפריל הוא הרחיב את חובת ההסגרים.
בהמשך הוציא לי צווי מושל נוספים להמשך מוגבל של מצב החירום במהלך 2020 ו-2021 כדי לאפשר את זכאותה של טנסי לקבל סיוע כלכלי פדרלי, ואפשר למשמר הלאומי ולמשמר המדינה של טנסי להמשיך לסייע בצעדי התגובה למגפת הקורונה.
במרץ 2020, כאשר מספר מקרי ההדבקות בנגיף הקורונה הלך וגדל, האיץ לי במועצות החינוך המחוזיות לסגור את שערי בתי הספר עד סוף החודש כדי למנוע התפשטות נוספת של המגפה.
באפריל, כאשר המשיך מספר מקרי ההדבקה לגדול שוב, הוא ביקש מכל מחוזות החינוך לסגור את שערי בתי הספר עד לסוף שנת הלימודים.
באוקטובר, לאחר שאחד מאנשי צוות האבטחה של לי אובחן כחיובי לנגיף, הוא הודיע שהוא ורעייתו ייכנסו להסגר בביתם, ככל הנראה לשבועיים.
במשך כל ימי המגפה, התנגד לי להטלת חובת עטית מסכות ברחבי המדינה, ו"שיבח את טנסי על היותה אחת האחרונות שנסגרו בתחילת המגפה ובין הראשונות שנפתחו מחדש".
ב-28 באפריל חתם לי על צו מושל שאפשר לחדרי כושר ב-89 מתוך 95 מחוזות טנסי להיפתח מחדש ב-1 במאי.
עד ספטמבר הסיר לי הגבלות על בתי ספר ועל התכנסויות בטנסי, למעט ששת המחוזות המאוכלסים ביותר במדינה.
עד אפריל 2021 הכריז לי שמגפת הקורונה "נוהלה כסוגיית בריאות הציבור בטנסי והיא כבר לא מהווה מצב חירום בריאותי במדינה, הפסיק את סמכויות 89 ממחוזות המדינה לחייב עטית מסכות, וקרא להסרת המגבלות המקומיות הנותרות.
כשווריאנט דלתא המדבק החל להתפשט בטנסי, אמר לי שאין לו "דאגה משמעותית" בנוגע אליו.
בין יולי לאוגוסט 2021 זינקו מספרי מקרי ההדבקה והאשפוז בטנסי.
שיעור קבלת החיסונים נגד נגיף הקורונה בטנסי היה בין הנמוכים ביותר בארצות הברית.
לי עודד את תושבי טנסי להתחסן, אך התנגד לכפיית החיסון כחובה, ובעיצומה של עלייה חוזרת במספר מקרי ההדבקה, טען שההחלטה על ההתחסנות צריכה להיות אישית.
הוא גם דחה את ההצעות להחזרת ההגבלות או להציע תמריצים על קבלת החיסון.
ב-2021 מנע לי ממחלקת הבריאות של טנסי לפנות לבני הנוער כדי לעודד אותם להתחסן.} ביולי 2021 פיטר ממשל לי את מנהלת החיסונים במדינה, מישל פיסקוס, שגרמה לזעם מצד מחוקקים רפובליקנים במדינה על קידום חיסונים בקרב בני נוער.
מחלקת הבריאות הפסיקה את הפניות הישירות לקטינים הקשורות לחיסונים בכלל, לא רק עבור החיסונים נגד נגיף הקורונה.
באוגוסט 2021 חתם לי על צו מושל שהתיר להורים לאפשר לילדיהם לבחור שלא לעטות מסכות בבתי הספר.
בחודש שלאחר מכן הודיע לי שיאבק בתוכנית של הנשיא ביידן לדרוש קבלת חיסון על ידי עובדי הממשלה הפדרלית ועל ידי עובדי קבלן העובדים איתה, וכן לדרוש שעובדי בתי עסק עם יותר ממאה עובדים יתחסנו או יעברו בדיקת קורונה שבועית.
לי טען שצעד זה נוגד את החוקה.
בנובמבר 2021 חתם לי על חוק שהגביל את יכולות הרשויות המקומיות ליישם הגבלות בריאותיות, כמו חובת עטית מסכות.
ביולי 2019 סייר לי באזורים שניזוקו מהשיטפונות בעקבות ההוריקן בארי .
בסדרה של הוריקנים שהתחוללו ב-2 עד 3 במרץ 2020 נהרגו 25 איש ונפצעו 150. ליק פיקח על מאמצי השיקום של המדינה וסקר את הנזקים בנאשוויל, וביקר בגרמנטאון, באוניברסיטת המדינה של נאשוויל ובקוקוויל.
בספטמבר 2024 סירב לי להכריז על מצב חירום על התקרבות הוריקן הלין ממפרץ מקסיקו עם גשמים שוטפים, שיטפונות ורוחות חזקות.
תחת זאת, בעת ששיטפונות קשים פקדו את מדינתיו, הוא הכריז על 27 בספטמבר כ"יום תפילה וצום".
בסופו של דבר שוכנע לי לבקש סיוע מהממשלה הפדרלית.
מרגע שהוא הכריז על מצב חירום במדינה, הסיוע ניתן מידית על ידי הנשיא ביידן.
בפברואר 2020 חתם לי על חוק שהקנה לטנסי את הכינוי הרשמי שלה "מדינת המתנדבים" (Volunteer State).
מקורו של הכינוי הוא במלחמת 1812, בה שלחה טנסי 1,500 חיילים מתנדבים.
במרץ 2024 חתם לי על חוק אלוויס שנועד להגן על מוזיקאים מפני שימוש בקולם באמצעות טכנולוגיות בינה מלאכותית.
חוק זה הוא הראשון מסוגו בכל מדינות ארצות הברית.
לי הוא תומך נלהב בישראל, והשתתף באירועי תמיכה בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
לי מתגורר בעיירה פרנוייל עם רעייתו מריה, שאותה הוא נשא לאישה באוקטובר 2008. אשתו הראשונה, קרול אן, נהרגה ב-2000 בתאונת רכיבה.
לאחר מותה, לקח לי חופשה ממושכת מחברת הבנייה שלו כדי לגדל את ארבעת ילדיו.
ביל וטד שורפים ת'זמן הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2020, שהוא גם סרט ההמשך של "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" משנת 1989 ו־"מסע הכזבים של ביל וטד" משנת 1991. בדומה לשני הסרטים הראשונים, גם כאן קיאנו ריבס מגלם את טד ואלכס וינטר את ביל.
בנוסף, וויליאם סאדלר יחזור לגלם את המוות.
כמו כן, ברידג'יט לונדי-פיין וסמארה ויבינג יגלמו את בנותיהם של ביל וטד, טיה ובילי.
בסרט זה, ביל וטד יצטרכו לכתוב שיר חדש אשר יציל את כל האנושות לפני שכל היקום יושמד.
בשנת 2020, ביל פרסטון וטד לוגן נכשלו בכתיבת שיר נביא אשר מאחד את העולם, והזמן והיקום כולו החלו לקרוס.
נשותיהם היו עצובות ולא האמינו שהם יכולים לכתוב את השיר.
קלי (קריסטן שאל), בתו של רופוס, מדריך המסע בזמן המנוח, הגיעה כדי לקחת אותם לעתיד.
שם הם פוגשים את אמה של קלי, המנהיגה הגדולה (הולנד טיילור), אשר אומרת להם שיש להם זמן עד השעה 7:17 בלילה הזה כדי לכתוב שיר או שהמציאות עלולה לקרוס.
כאשר הבינו כי הם לא יוכלו לכתוב את השיר בזמן, ביל וטד נעזרו במכונת הזמן בדמות תא טלפון של רופוס על מנת לגנוב את השיר מעצמם העתידיים.
אולם, העצמם העתידיים הם לא יוצלחים אשר נשותיהם עזבו אותם, הם מאשימים את עצמם מהעבר על הכישלונות שלהם.
כאשר ביל וטד נעלמו, המנהיגה הגדולה שלחה רובוט נוסע-בזמן בשם דניס על מנת להרגם, על מנת לקוות שזה יאזן מחדש את היקום.
קלי חזרה אל ההווה על מנת להזהיר אותם, אולם במקום זאת היא פגשה את בנותיהם, בילי וטיה, אשר החליטו לעזור לאבותיהן לכתוב את השיר המושלם.
כשהן נסעו דרך מכונת הזמן של קלי, הן גייסו את המוזיקאים ג'ימי הנדריקס, לואי ארמסטרונג, וולפגנג אמדאוס מוצרט, לינג לון וגרום, מתופפת מזמן קדום.
ביל וטד נסעו אל שנת 2025, שם הם חשבו שגילו שהם מוצלחים אולם הם נתקלו בדייב גרוהל והבינו שסידרו אותם.
בילי, טיה והלהקה חזרו לעתיד ופגשו את קלי ואת קיד קאדי, אולם דניס הרג אותם ללא כוונה ושלח אותם לגיהנום.
ביל וטד נסעו אל שנת 2067 ומצאו את עצמם העתידיים במיטות.
ביל וטד הזקנים נתנו לצעירים דיסק און קי אשר מכיל את השיר האגדי שנכתב על ידי "פרסטון / לוגן", וסיפרו להם שהם מוכרחים לנגן בשעה 7:17 בלילה ב-"MP 46".
דניס פתאום הופיע והבין שלביל וטד יש את השיר, וסיפר להם שללא כוונה הרג את בנותיהם.
על מנת לשכנע את דניס להרגם והציל את בנותיהם מהגיהנום, ביל השמיד את הדיסק און קי.
וזה גרם לדניס לשלוף את נשקו על עצמו אך ביל וטד העיפו את עצמם אל הקרן.
כתוצאה, כל השלושה עברו לגיהנום, שם ביל וטד מצאו את בנותיהם יחד עם הלהקה.
בעזרת שתי הבנות, ביל וטד יישבו את ההדורים עם המוות וכולם חזרו בחיים אל ההווה.
החבורה הגיעה אל הכביש הבין ארצי 210, בזמן שהמציאות החלה לקרוס.
ביל וטד הבינו שהמילים "פרסטון / לוגן" בדיסק און קי מייצגים את בילי וטיה, והשיר מוכרח להתנגן על ידי כולם בזמן וביקום כולו.
נשותיהם של ביל וטד מצטרפות גם כן, אשר שניהם הבינו שהן מאושרות יותר בממד העכשווי.
הארבעה משתמשים בתא הטלפון של רופוס על מנת ליצור שכפולים של עצמם בזמן וביקום, והביאו תווים וכלי מוזיקה לכל מי שאי פעם חי.
כולם ברחבי המציאות ניגנו את השיר ביחד, ובילי וטיה הפיקו, כאשר ביל וטד הנהיגו את הלהקה עם הגיטרות.
בסוף, היקום תוקן והושלם וכולם חזרו לזמנים שלהם.
בסצנה אחרי הקרדיטים, ביל וטד הזקנים ניגנו בגיטרות יחד.
ביל וורנר הוא שם העט של ביל פרנץ' (נולד ב-1941), חוקר וסופר אמריקאי, חוקר ומבקר אסלאם, מייסד המרכז לחקר האסלאם הפוליטי הבינלאומי (CSPI).
וורנר רואה באסלאם אידאולוגיה פוליטית טוטליטרית הדורשת כניעה מוחלטת.
וורנר מגדיר את האסלאם הפוליטי כחלק מהדוקטרינה האסלאמית לגבי העולם הלא-מוסלמי.
ב-1968 וורנר סיים את לימודיו באוניברסיטת צפון קרוליינה, וקיבל דוקטורט בפיזיקה ומתמטיקה.
שימש כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת טנסי.
ב-2006 הקים את המרכז לחקר האסלאם הפוליטי הבינלאומי (CSPI), כדי לחקור את הפוליטיקה של האידאולוגיה של האסלאם והשלכותיה על החברה המערבית.
ב-2013, הקים את CSPI International (CSPII), ארגון מתנדבים ללא מטרות רווח, שבסיסו בברנו, צ'כיה, עם שלוחות ברחבי העולם.
וורנר הוא מחברם של 15 ספרים, כולל רב המכר "חוקי השריעה ללא-מוסלמים", שהתפרסם ב-20 שפות.
ויליאם הנרי מילנר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בתפקיד הבכורה שלו בסרט "הבן של רמבו" ומתפקידו כמגנטו בסרט "אקס-מן: ההתחלה".
ויליאם הנרי מילנר נולד בפרוור טדינגטון ברובע ריצ'מונד שעל התמזה בלונדון וגדל והתחנך בפרוור המפטון, גם הוא בלונדון.
מילנר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של הבמאי גארת' ג'נינגס "הבן של רמבו" משנת 2007, ועל הופעתו הועמד מילנר לפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי בקטגוריית השחקן המבטיח של השנה.
באותה שנה, הוא הופיע בסרטי הטלוויזיה "Who Killed Mrs De Ropp?" ו-"My Boy Jack" לצד דניאל רדקליף.
בשנת 2008 כיכב מילנר לצד מייקל קיין בסרט "Is Anybody There?".
בשנת 2009, הופיע בסרט הטלוויזיה המבוסס על ספרו של דייוויד אלמונד, "סקליג".
מילנר גילם את בנו של איאן דיורי, מילנר שיחק גם בסרט הביוגרפי "סקס סמים ורוקנרול" משנת 2010.
בשנת 2011 הוא שיחק את התפקיד של מגנטו הצעיר בסרט גיבורי העל "אקס-מן: ההתחלה".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד טום הארווי בסרט המדע הבדיוני של נטפליקס, "אייבוי".
שנה סרט תפקיד הערות 2007 הבן של רמבו וויל פראודפוט2008 Is Anybody There?
שנה פרס עבודה תוצאה 2007 פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי עבור שחקן המבטיח ביותר הבן של רמבו פרס האמן הצעיר להופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי בינלאומי - מבצעים צעירים מובילים 2008 פרס הסרט של מעגל המבקרים של לונדון עבור המבצע הבריטי הצעיר של השנה Is Anybody There?
2010 פרס הסרט של מעגל המבקרים של לונדון עבור המבצע הבריטי הצעיר של השנה סקס וסמים ורוקאנרול
ביל מומי הוא שחקן, כותב ומוזיקאי אמריקני ודמות מפתח בפאנדום המדע בדיוני-קומיקס.
הוא פרץ לתודעה בשנות ה-60 כשחקן ילד, עם הופעות בסדרות "מעשי כשפים", "אני חולם על ג'יני", "אזור הדמדומים" ו"אלפרד היצ'קוק מגיש" לפני הופעה אייקונית בסדרת המדע בדיוני "אבודים בחלל" של רשת CBS.
בשנות ה-90, מומי הופיע בתפקיד נספח המינברים לניר בכל חמש עונות הסדרה "בבילון 5".
מומי ידוע גם בזכות הקריירה המוזיקלית שלו כגיטריסט, זמר, מלחין וכותב שירים.
הוא מועמד לפרס אמי עבור מוזיקה מקורית בסדרת הלייב אקשן-בובות "הרפתקאות בארץ הפלאות" (1992).
כמוזיקאי, מומי מבצע את שיריו כסולן ולעיתים כאמן אורח, כמו גם שותף בצמד מוזיקלי.
החל משנת 1988 הוא הופיע בכנס קומיק-קון, סן דייגו וכנסי קומיקס דומים כחלק מהלהקה "פיתוי התמימים" (על-שם ספרו הידוע של פרדריק ורתהם).
מומי נולד בסן גבריאל, קליפורניה, לצ'ארלס ויליאם מומי, שהיה מגדל בקר, ומריֶיל גרטרוד מומי (לבית גולד).
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל שבע, ומאז השתתף ביותר מ-400 פרקי טלוויזיה, 18 סרטים, פרסומות שונות ומגוון רחב של פרויקטים של דיבוב.
הוא פעל גם כמוזיקאי, כותב שירים, אמן הקלטות וסופר.
וויליאם מקגינלי הוא מזכיר הקבינט של הבית הלבן לשעבר בממשלו הראשון של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
הוא עורך דין אמריקאי ושותף לשעבר במשרד עורכי הדין ג'ונס דיי, שם ייצג נושאי משרה פדרליים, מועמדים וארגונים לאומיים בנושאי מימון קמפיינים, אתיקה ועניינים פוליטיים אחרים.
מקגינלי למד היסטוריה לתואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולתואר שני באוניברסיטת מדינת קליפורניה בלונג ביץ'.
בשנת 1997 הוא קיבל תואר דוקטור למשפט (JD) מבית הספר למשפט באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
לאחר לימודי המשפטים שימש מקגינלי כסגן היועץ המשפטי של הוועדה הרפובליקנית הלאומית (RNC) והיה יועץ לוועדת החוקה של ה-RNC.
בנוסף, שימש כיועץ לוועדה הרפובליקנית הלאומית לבחירת מועמדים לסנאט.
מקגינלי עבד במשרד עורכי הדין פאטון בוגס, שם הפך לשותף ויו"ר משותף של קבוצת העיסוק בדיני בחירות, ולאחר מכן עבר כשותף למשרד עורכי הדין ג'ונס דיי.
בשנת 2012 שימש כיועץ של הוועדה לקביעת הכללים של מפגש הוועידה הרפובליקנית הלאומית באותה שנה.
באפריל 2016 הצטרף לצוות הקמפיין הנשיאותי של דונלד טראמפ.
לאחר ניצחונו של טראמפ מונה ב-20 בינואר 2017 למזכיר הקבינט בבית הלבן.
הוא התפטר ביולי 2019, ולאחר מכן הצטרף ל"קבוצת ווגל".
בנובמבר 2024, לאחר בחירתו של טראמפ לכהונה שנייה, מונה מקגינלי ליועץ לנשיא.
כעבור חודש עבר למחלקה ליעילות הממשל בראשותו של אילון מאסק, אך בינואר 2025 עזב אותה לטובת השוק הפרטי.
ביל טלברט , היה טניסאי אמריקאי.
אחד הטניסאים הבולטים בעולם בסוף שנות ה-40 במשחקי זוגות, כשלזכותו 9 זכיות בטורנירי גראנד סלאם בתחרויות זוגות גברים וזוגות מעורבים, השתתפות בגמרים של גביע דייוויס במדי נבחרת ארצות הברית.
הוא היה חולה סוכרת אך למרות זאת הצליח להגיע להישגים בספורט תחרותי.
עד היום טלברט מחזיק בשיא הניצחונות בסינסינטי מאסטרס.
בשנים 1944 ו-1945 טלברט הגיע לגמר של תחרות גברים באליפות ארצות הברית הפתוחה, אך הפסיד בגמר לפרנק פרקר.
בתחרות זוגות גברים הוא ניצח 4 פעמים באליפות ארצות הברית לצד גרדנר מלוי.
בשנת 1950 הוא ניצח באליפות צרפת הפתוחה לצד טוני טרברט.
בתחרויות זוגות מעורבים טלברט ניצח בשנים 1943–1946 כאשר שיחק לצד מרגרט אוסבורן דופונט.
טלברט היה חבר נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית בשנים 1946–1953.
לאחר פרישה טלברט כתב מספר ספרי הדרכה בנושא טניס.
בתקופתו התחרויות עברו למשכן החדש.
ב-1967 טלברט התקבל להיכל התהילה של הטניס.
טלברט נפטר בשנת 1998 בניו יורק.
ולדימיר פטר "ביל" טייטלה היה אנימטור אמריקאי-אוקראיני, הידוע בעיקר בשל עבודתו באולפני ההנפשה של וולט דיסני ובסרטי פרמאונט.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו כאנימטור בסרטים "שלגיה ושבעת הגמדים", "פינוקיו", "פנטסיה" ו"דמבו הפיל המעופף".
ב-1998, כ-30 שנה לאחר מותו, זכה בפרס אגדות דיסני.
הוא נודע גם כיוצר של הדמות עבור סרטי פרמאונט.
ב-21 באפריל 1938 נישא לשחקנית אדריאן לה קלרק, אותה הכיר בבית ספר לאומנויות.
טייטלה נפטר בביתו שבקונטיקט בגיל 64 בלבד.
ויליאם פרנסיס זיטו הבן הוא מנהל הוקי קרח אמריקאי, עורך דין לשעבר וסוכן ספורט מקצועי המשמש כיום בתור מנכ"ל פלורידה פנתרס בליגת ההוקי הלאומית.
זיטו נולד בפיטסבורג, פנסילבניה לשחקן הכדורגל לשעבר של אוניברסיטת פיטסבורג וסטילרס, ויליאם זיטו האב ופריסילה זיטו.
הוא גדל בווייטפיש ביי, ויסקונסין ולמד בבית הספר של אוניברסיטת מילווקי ולאחר מכן למד שנה אחת באקדמיית פיליפס אנדובר.
הוא למד באוניברסיטת ייל ושיחק בקבוצת הוקי קרח באוניברסיטה מ-1984 עד 1987. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל, הוא השלים לימודי משפטים באוניברסיטת ויסקונסין.
זיטו נשוי לג'ולי זיטו ויש להם שלושה ילדים: הבנות התאומות פרנצ'סקה וג'יאנה שנולדו ב-2011, והבן ויליאם זיטו השלישי שנולד ב-2013.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, זיטו עסק במשרדי עורכי דין בניו יורק ובשיקגו.
ב-1995 הקים את סוכנות הספורט Acme World Sports עם ידידו מרקוס לטו.
באמצעות Acme World Sports, זיטו ייצג הרבה שחקנים מליגת ההוקי הלאומית, ביניהם טים תומאס, טוקה ראסק, אנטי ניימי ובראיין רפאלסקי וכן מספר שחקני הוקי קרח בולטים באירופה.
בשנת 2013, Acme World Sports הייתה רשומה כסוכנות ההוקי השמינית המרוויחה ביותר בעולם.
זיטו ניהל משא ומתן על מספר חוזים תקדימיים, כולל חוזה ל-6 שנים של 38 מיליון דולר עבור קימו טימונן ב-2007, חוזה ל-6 שנים של 33 מיליון דולר עבור ג'יימס ויסנייבסקי ב-2011 ועסקה ל-8 שנים של 56 מיליון דולר עבור טוקה ראסק ב-2013.
באוגוסט 2013, הצטרף זיטו לארגון הניהול של קולומבוס בלו ג'אקטס.
ביוני 2015, הוא מונה למנכ"ל קליבלנד מונסטרס, קבוצת בת של הבלו ג'אקטס בליגת ההוקי האמריקאית.
ב-2 בספטמבר 2020, זיטו התקבל לעבודה כמנכ"ל פלורידה פנתרס.
ב-24 ביוני 2024, הוא זכה בגביע סטנלי כמנכ"ל פלורידה פנתרס.
ביל נגי היה שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי יליד הונגריה שפעל ב.
נגי נולד בבודפשט והחל את דרכו בקולנוע בשנת 1951, עת השתתף בסרט "".
מאז השתתף בעוד עשרות סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
הוא הופיע, בין היתר, בסרטים "מלך בניו יורק", "הייתי כפילו של מונטי", "העכבר ששאג", "האיש שלנו בהוואנה", "היום הארוך ביותר", "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" ו"הרוזנת מהונג קונג", ובסדרת הטלוויזיה "Coronation Street".
כן הופיע בשניים מסרטי ג'יימס בונד: "גולדפינגר" ו"אתה חי רק פעמיים".
נגי נפטר בלונדון בגיל 51.
ויליאם "ביל" מורגן אתלט יהודי-אמריקאי, מקום שלישי בארצות הברית (1965) בריצת 10000 מטר ואלוף המכביה השביעית (1965) בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר.
מורגן התאמן במועדון "Golden Gate Track Club" בסן פרנסיסקו.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-4 בינואר 1965 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 14:03.8 דקות.
מדליית ארד באליפות ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-27 ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 6 מייל (9,656.07 מטר) בתוצאה של 28.33.8 דקות, אחרי האלוף האולימפי בילי מילס וג'רי לינדגרן שנקבע לשניהם שיא עולם חדש של 27.11.6 דקות.
ויליאם ג'פרסון "ביל" קלינטון הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כנשיאה ה-42 של ארצות הברית.
קלינטון, שכיהן קודם לכן כמושל ארקנסו, כיהן כנשיא למשך שתי קדנציות בין השנים 1993–2001. כחבר המפלגה הדמוקרטית, נמנה אידאולוגית עם "הדמוקרטים החדשים" , ותוכניות רבות שלו זוהו עם המרכז הפוליטי ועם דרך הממשל הפילוסופית הדרך השלישית.
קלינטון נבחר ב-1992, בהביסו את הנשיא המכהן ג'ורג' בוש האב.
בעת בחירתו בגיל 46, היה לנשיא השלישי הצעיר בהיסטוריה והראשון שנולד בדור הבייבי בום.
ארבע שנים לאחר מכן היה קלינטון לדמוקרט הראשון שנבחר לשתי כהונות מאז פרנקלין דלאנו רוזוולט.
קלינטון נודע, בין היתר, בסגנון הפופוליסטי בו ניהל את מערכות הבחירות.
תקופת נשיאותו של קלינטון עמדה בסימן של צמיחה כלכלית מואצת לצד היותה של ארצות הברית המעצמה העולמית היחידה עקב התמוטטות ברית המועצות וסיומה של המלחמה הקרה.
בשונה מקודמו, קלינטון פעל לערב כוחות אמריקאים במלחמות יוגוסלביה, מאמץ שבא לידי ביטוי בתיווך האמריקאי בהסכם דייטון ובפעולה צבאית במסגרת מבצע כוח מאוחד.
קלינטון נמנע ממדיניות רגולטורית ונתן יד חופשית לכלכלת לסה פר.
במהלך כהונתו התפתחה בועת הדוט-קום אשר התפוצצה לקראת סיום כהונתו.
לאורך נשיאותו מדד המניות עלה ב-15.2% בממוצע בכל שנה, שני רק לנשיאותו של קלווין קולידג'.
בתחילת כהונתו שאף לקדם סדרת חקיקות שאפתניות, מתוכן הוא הצליח להעביר את חקיקת אכיפת החוק הגדולה ביותר בהיסטוריה, אך כשל בניסיונו לקדם רפורמת בריאות לאומית.
לאחר שהרפובליקנים השיגו רוב בשני בתי הקונגרס בבחירות אמצע הקדנציה של 1994, התקרב קלינטון למרכז הפוליטי, ונמנע מקידום חקיקות מרחיקות לכת לכל אורך כהונתו.
שמו הטוב של קלינטון נפגע בעקבות פרשת מוניקה לווינסקי, שערוריית ניאוף של קלינטון שבמהלך פרסומה העיד עדות שקר בשבועה ובעקבותיה עמד בפני ניסיון הדחה כושל.
קלינטון הוא אחד משלושה נשיאים אמריקאים שהועמדו להליך הדחה, לצד אנדרו ג'ונסון ודונלד טראמפ.
קלינטון סיים את תפקידו עם שיעורי התמיכה הגבוהים ביותר לנשיא בשלב זה בכהונתו מאז מלחמת העולם השנייה, ודורג גבוה בשיעורי תמיכה ציבוריים בין נשיאי ארצות הברית.
קלינטון הרבה בניסיונות לתווך בסכסוך הישראלי-ערבי ובסכסוך הישראלי-פלסטיני, דבר שבא לידי ביטוי בהסכמי אוסלו, הסכם השלום בין ישראל לירדן, הסכם ואי, הסכם שארם, ועידת שפרדסטאון, ועידת קמפ דייוויד ומתווה קלינטון.
קלינטון נולד בשם ויליאם ג'פרסון בליית' השלישי (William Jefferson Blythe III) בעיירה הקטנה הופ שבארקנסו, הנמצאת בדרום-מערב המדינה.
שם זה ניתן לו להנצחת אביו הביולוגי, ויליאם ג'פרסון בליית' השני, שהיה סוכן נוסע ונהרג בתאונת דרכים שלושה חדשים לפני הולדת בנו.
אמו, וירג'יניה קלינטון קלי (במקור קסידי; 1923–1994), נסעה לניו אורלינס כדי ללמוד סיעוד לאחר שנולד.
היא הותירה את קלינטון בהופ עם הוריה אלדריג' ואדית קסידי, שהחזיקו בבעלותם חנות מכולת קטנה.
כאשר היה בן 4 סיימה אמו את לימודיה, ונישאה לרוג'ר קלינטון.
המשפחה התגוררה בהוט ספרינגס שבארקנסו, שם החזיק הבעל בסוכנות רכב.
ביל הצעיר השתמש בשם משפחתו של אביו החורג, ושינה את שם משפחתו ל"קלינטון" באופן רשמי בעת שהיה נער.
בשנת 1956 נולד לקלינטון אח מאמו ואביו החורג, שנקרא רוג'ר הבן.
משפחתו של קלינטון הייתה למודת סערות; אביו החורג היה שתיין ומכור להימורים שנהג לעיתים קרובות באלימות כלפי אשתו וגם כלפי בנו רוג'ר, עד שביל נאלץ להתערב פעמים רבות כדי להגן עליהם.
בצעירותו היה קלינטון חבר בתנועת הצופים בעיירה בה הוא גר.
בעת לימודיו התיכוניים שבעיר הוט ספרינגס, היה קלינטון תלמיד מצטיין, קורא נלהב וסקסופוניסט מבטיח.
הוא היה חבר במקהלה, וזכה בתחרות מדינתו בנגינת סקסופון.
בשלב מסוים אף חשב להקדיש את חייו למוזיקה, כפי שתיאר באוטוביוגרפיה שלו, "חיי" (My Life):
קלינטון ציין שני רגעים משפיעים בחייו שתרמו להחלטתו להפוך לדמות ציבורית, אשר אירעו שניהם ב-1963. רגע אחד היה במסגרת ביקור משלחת נוער בבית הלבן, שם התקבל אצל הנשיא ג'ון פ.
האירוע השני היה כשהאזין לנאומו של מרטין לותר קינג, "יש לי חלום", שהרשימו די על מנת שישנן את הנאום במלואו.
קלינטון סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון ב-1968 ונבחר לאגודת ההצטינות פי בטא קפא.
לאחר מכן זכה במלגת רודז היוקרתית לצורך לימודים באוניברסיטת אוקספורד שבממלכה המאוחדת, שם למד פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה, אך לא סיים את תוארו עקב מעבר ללימודי משפטים באוניברסיטת ייל.
מלחמת וייטנאם התחוללה באותה עת והמעורבות האמריקאית הייתה בשיאה.