tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעמק שילה נמצא גם הכפר הערבי תורמוס עיא, ועל ההר הסמוך לו נמצא הכפר סינג'יל, נחל שילה נחשב למפריד בין הרי שומרון ליהודה ממנו דרומה ניצבים הרי בית אל הצפוניים שבהרי יהודה ומצפונו ניצבים הרי שומרון.
ביישוב נמצא בית הספר הממלכתי דתי "אהל שילה" שהוא בית הספר האזורי של גוש שילה.
כיום נמצאים במקום שני בתי ספר, "אהל שילה בנים" ו"אהל שילה בנות", בהם לומדים התלמידים מכיתה א' עד כיתה ח'.
בית הספר נקרא על שמה של רחלה דרוק, תושבת היישוב שנרצחה בפיגוע ירי ב-28 באוקטובר 1991. רב היישוב לשעבר הוא הרב אלחנן בן נון שכיהן ארבעים שנה בתפקיד וכעת רב היישוב הוא הרב יהונדב דרורי.
ביישוב ישנו בניין המאכלס בקומתו העליונה תלמוד תורה, בו לומדים המעוניינים (בנוסף לבית הספר) בשעת לימוד אחר הצהריים, מגן טרום חובה ועד כיתה ח', בניהולו של הרב נחשון שח"ם.
ובקומתו התחתונה מתאכלסת התלמודית לבנות, "אור רחלה", הנקראת גם כן על שמה של רחלה דרוק.
בנוסף, נמצאים ביישוב ישיבת הסדר, אולפנה, בית מדרש לנוער, מועדון נוער שנתרם על ידי תורמים מחוץ לישראל, גני ילדים ומעונות יום.
בעבר הייתה ביישוב ישיבה תיכונית בשם "בני בינה", אך זו נסגרה בשנת 2005. ביישוב פועלים גם סניפים של תנועות הנוער בני עקיבא ואריאל.
בשנת הלימודים תשע"ז, נפתחה ישיבה תיכונית "לב חדש" בראשות הרב ארלה הראל.
בשנת תשע"ז (2017) החלו עבודות ראשוניות לקראת הכשרת שטח בין שילה לבין היישוב שבות רחל שיהווה קריית חינוך לבנות הכוללת את האולפנה ומוסדות לימוד.
בשנת תשפ"ב (2022) הכריז הרב ארלה הראל על הקמת ישיבה גבוהה בשם "מוריה" על גבעת הקטורת, בין עלי לשילה אשר נמצאת בתוך הקו הכחול אך אינה מיושבת (כיום יש במקום שכונה חדשה), שתתחיל לפעול בשנת הלימודים תשפ"ג הישיבה צפויה להיפתח שנה הבאה ועוד לא הוחלט על מיקומה הסופי.
בשנת 2023 הסתיימה בניית בית הספר לבנות ובקרוב גם המבנה החדש של האולפנא יהיה בנוי.
ביישוב מצויים תשעה בתי כנסת:
בית הכנסת המרכזי - בית הכנסת זיכרון משכן שילה - (נוסח ספרד) הידוע בצורתו המיוחדת המזכירה את משכן שילה.
בית כנסת ספרדי, שנמצא בשכונת "עלי הכהן".
בית כנסת אשכנזי "נעם יונתן", נמצא בשכונת "רמת שמואל".
בית כנסת תימני קטן, שנמצא באותו מבנה של בית הכנסת "רמת שמואל".
בית כנסת היכל יהודה ע"ש יהודה שוהם הי"ד, שנמצא בשכונת "רמת שמואל".
בית כנסת שירת משה שבשכונת נחלת יהושע
"בית רבינו", בית כנסת בסגנון ברסלב.
בית כנסת מרוקאי שנמצא בית בצומת הישיבה
בית הכנסת גן אביהוא על שם אביהוא קינן
ביישוב אזור תעשייה המתפרס על פני 500 דונם, במקום מספר מפעלים, חנויות, ומשרדים בהם מועסקים עשרות עובדים.
בין העסקים במקום יש בית בד ויקב בוטיק "משק אחיה" ומפעל לייצור תפילין כמו גם מפעל המתכת "טש מתכת" שהועתק לפני מספר שנים מאזור התעשייה ברקן לאזור התעשייה בשילה.
ביישוב שילה ובסביבתו מעובדים כ-70 דונם של נקטרינות וגודגדנים, מטעי זיתים, תאנים, קיווי, כרם ענבים וכרם ענבים אורגני וכן חממה ניסיונית, וגידול פרחים.
בסמוך ליישוב ניטעו מטעי נקטרינות, אפרסקים (שנעקרו מסיבות כלכליות) וגודגדנים, רימונים, פרחי אדמונית ליצוא, וכן לולים לביצים אורגניות הנמצאים בבעלות מספר משפחות מהיישוב.
בשנת תשפ"ג הוקם ביישוב משק גידולי מים הנקרא משק מושקוביץ', שמגדל ירקות עלים בחממות הידרופוניות, בצורה נקיה מחרקים.
המשק הוקם על ידי משה מושקוביץ'- חקלאי תושב היישוב ובניו שגרים באזור.
רפואה: ביישוב פועלות שתי קופות חולים, לאומית וכללית, ובנוסף ישנה גם מרפאת שיניים.
שרותי דת: ישנם שני מקוואות מקווה לגברים ומקווה לנשים ותשעה בתי כנסת.
מגרשי ספורט הכוללים: מגרש כדור-סל, כדור יד, טניס וכדור עף ואולם פיס ומגרש דשא.
שכונת הקטורת הנמצאת בין שילה לעלי.
הוקמה ב-2023 וכיום גרות שם כ-20 משפחות.
שכונת כרמי שילה, בדרום היישוב, תוכננה על ידי אדריכל גדעון חרלפ, מטעם משרד הבינוי והשיכון ובוצעה ברובה על ידי אמנה.
שכונת הישיבה, תוכננה על ידי אדריכל גדעון חרלפ, מטעם המועצה האזורית מטה בנימין.
שִילָה, המכונה גם סילה (באיטלקית: Scilla) היא עיירת קיט ונופש בנפת רג'ו די קלבריה במחוז קלבריה שבאיטליה, על גדות מצר מסינה.
מהעיירה נשקף נוף של חוף הים ושל המצודה העתיקה.
למרות מיעוט האוכלוסייה בה (כחמשת אלפים איש) מהווה שילה מקור משיכה לתיירים, וממוקמים בה בתי מלון ומסעדות.
העיירה שוכנת במקום בו שכנה העיר היוונית סקִילָאֶאוּם (Scyllaeum), אחת מערי יוון הגדולה.
הזרמים והרוחות במקום גורמים לקיומה של מערבולת טבעית קבועה, בסמוך למקום, והיא המקור לאגדה אודות מפלצת הים סקילה מהמיתולוגיה היוונית.
שיכחון למוקדם (נקרא גם אמנזיה רטרוגרדית באנגלית: Retrograde amnesia) הוא מושג מתחום הפרעות הזיכרון המתאר אובדן זיכרון של תקופת חיים אשר קדמה להופעת האמנזיה.
זאת, בשונה משיכחון למאוחר, אשר בה יש אובדן זיכרון של מה שקרה לאחר מחולל האמנזיה.
שיכחון זה נגרם כתוצאה מפגיעה קוגניטיבית במערכת הזיכרון באזור האונות הטמפורליות, ובמיוחד באזור ההיפוקמפוס, האחראי על קידוד אינפורמציה חדשה במוח.
בדרך כלל, הפגיעה באזור ההיפוקמפוס היא מבנית ויכולה לנבוע מפגיעות מוח עקב תאונות, ניתוחים, שבץ, דלקת מוח, אלכוהוליזם (לרבות תסמונת קורסקוף – נזק מוחי אופייני לאלכוהוליסטים כתוצאה מחסר בוויטמין B1) והלם חשמלי.
נזק באונה הטמפורלית המדיאלית (בעיקר ההיפוקמפוס) ובקו האמצע של מוח הביניים (גרעין דורסלי-מדיאלי של התלמוס), פוגע ביכולת להיזכר באירועים שקרו בסמוך לפגיעה, אך לא פוגע בזיכרונות אפיזודיים וסמנטיים שנרכשו במהלך החיים.
האמנזיה הרטרוגרדית היא לרוב בעלת היקף חלקי או אינה כוללת בהשפעתה על הזיכרון.
היא יכולה להיות זמנית (למשל אחרי שתיית אלכוהול) או לאורך זמן (למשל עקב שימוש כרוני באלכוהול, או לאחר פציעת ראש קשה).
בנוסף, היכולת ליצור זיכרונות חדשים יכולה להישאר שלמה.
חולים עם אמנזיה יכולים ללמוד מידע חדש כמו למשל ידע פרוצדורלי (מיומנויות), ולעיתים אף ידע סמנטי.
האמנזיה הרטרוגרדית היא דינמית, בהתאם לחוק ריבוט (1882).
כלומר, הרס הזיכרון פועל בדפוס לוגי שראשיתו בזיכרונות הטריים ביותר שלא נעשה בהם מספיק שימוש ושלא חזרו עליהם, והמידע שנפגע הוא בעיקר זה שקרוב לאירוע.
כלומר, זיכרונות מוקדמים מוגנים בעקבות חזרות רבות; והשלישית, אשר אופיינית לחולי קורסקוף, היא שהנזק וההידרדרות בזיכרון נגרמים בתקופת שתיית האלכוהול.
באמנזיה הרטרוגרדית לא כל סוגי הזיכרון נפגעים.
החולים יכולים לזכור כישורים תפיסתיים מוטוריים (לדוגמה, קשירת שרוכים ורכיבה על אופניים) וחושיים, דבר היכול להצביע על קיומו של זיכרון שונה עבור כישורים של מיומנויות (זיכרון נוהלי) מאשר עבור עובדות (זיכרון הצהרתי).
מאפיין נוסף של אמנזיה זו הוא שהמידע מתאושש מהסוף להתחלה.
אחת הבדיקות שמבצעים לבדיקת האמנזיה היא הצגת פרצופים של אנשים המוכרים מתקופות שונות לאדם שנפגע.
שיטה זו מוטלת בספק, כי ישנם גורמים משפיעים אחרים כמו השכלה, חשיפה לתקשורת וכדומה.
אדם שהוצא לו חלק מההיפוקמפוס בניתוח לטיפול באפילפסיה יכול להתקשות בזיהוי אנשים שהיו מוכרים לו מלפני הניתוח, אך לא יתקשה לזכור את שמם מרגע שיוכרו לו מחדש.
בדיקות נוספות שמבצעים הן השוואה לאוטוביוגרפיה שכתב אדם לפני שנפגע ודיווחים ספונטניים או אסוציאציות.
מקרה קליני ידוע שתרם רבות לחקר האמנזיה הרטרוגרדית, היא של מטופל שנפגע בתאונת דרכים וסבל מפגיעות באונה הטמפורלית הפנימית, כמו גם באזורים קורטיקלים פרונטליים, פריאטלים ואוקסיפיטלים.
הנזק היה גדול יותר בהמיספירה השמאלית, והוא הראה אינטליגנציה נורמלית (94 IQ) ויכולות תקינות של זיכרון לטווח קצר.
אבל אותו אדם סבל מאמנזיה רטרוגרדית ואנטרוגרדית.
האמנזיה הרטרוגרדית שלו הייתה אפיזודית לחלוטין, כלומר, הוא לא זכר שום מאורע שקרה לו לפני הפגיעה, אך זכר עובדות לגבי עברו: מקום לימודיו, כמה אחים יש לו וכדומה.
הידע הסמנטי שהיה לו על העולם נשאר, ובנוסף הוא יכל ללמוד עובדות חדשות אך ללא יכולת לזכור את האופן שבו למד אותן.
דוגמה ידועה נוספת היא הסיפור של הגנן א' שנזרק מאופנועו ב–1933. א' חזר לעצמו פרט לכך שהיה משוכנע כי הוא תלמיד בית-ספר ושהשנה היא 1922. אחת עשרה שנים נמחקו כליל מזיכרונו.
במהלך השבועות שלאחר התאונה, זכרונו החל אט אט לשוב אליו, עד שזכר פרטים ואירועים שקדמו במספר דקות לתאונה.
את הרגעים האחרונים לפני התאונה לא זכר כלל.
מאמנזיה מסוג זה סובלת הדמות הראשית, סמנתה, בסדרה "סמנתה מי?".
ex L) הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים, בעלי ריח חריף, רעילים לבני אדם ורובם שעירים ודביקים ממשפחת הסולניים.
פרחיהם של מיני השיכרון נישאים בתפרחת אשכול או שיבולת.
עלי הכותרת הם דמויי משפך או פעמון, לא סימטריים ובעלי צבעים משתנים: לבן (קרם), צהוב בהיר, צהוב או ארגמן.
הסוג מונה בין 17 עד 31 מינים (קיימת מחלוקת בין החוקרים) שרובם פזורים באזורים הממוזגים, מרכז יבשת אסיה, האזור הים-תיכוני ויבשת אירופה ממקרונזיה לסהרה ולצפון מזרח אפריקה הטרופית ולאזורים הממוזגים של אירו-אסיה.
המינים השונים מכילים אלקלואידים בכמויות משתנות, ולפיכך השיכרון הוא צמח רעיל לבני אדם.
בכמויות מזעריות ניתן להפיק ממיני השיכרון השונים משככי כאבים.
עוד בתקופות קדומות היה הצמח ידוע.
תכונותיו הרפואיות תוארו על ידי פליניוס הזקן.
בנוסף, הבדואים נהגו לעשן את עלי הצמח להקלה בכאבי שיניים.
כיום ידוע כי ניתן להפיק מצמח השיכרון גם אטרופין.
עשבים רב-שנתיים, דו-שנתיים או חד-שנתיים, בעלי ריח חריף, רעילים לבני אדם ורובם שעירים ודביקים.
התפרחות הן אשכול או שיבולת חד-צדדיות.
כלומר, הפרחים מרוכזים על פי רוב בצד אחד של גבעול התפרחת כאלו נעמדו בטור.
הפרחים חיקיים, יושבים (ללא עוקץ), דו-מיניים, ובלתי נכונים, בעלי שחלה עילית, בעלי עטיף כפול.
צבע הפרחים הוא קרם, צהוב, צהוב בהיר או ארגמן.
הגביע מאוחה בעל צינור דמוי צינור-פעמון, מסתיים בחמש שיניים והוא משתייר בפרי וגדל עמו.
בפרי הוא נוקשה ועם עורקים מוגבהים ובולטים.
אוגן הכותרת בלתי נכון, בעל 5 אונות, לעיתים קרובות סדוק בין האונות הקדמיות.
האונות בלתי שוות פחות או יותר ומעוגלות בראשן.
הכותרת מאוחת עלים דמוית משפך עד פעמון; אוגן הכותרת בלתי נכון, בעל 5 אונות, ולעיתים קרובות סדוק בין האונות הקדמיות.
האונות בלתי שוות פחות או יותר, וקהות (מעוגלות בראשן).
האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת, אינם שווים באורכם זה לזה, על פי רוב וקבועים בבסיס צינור הכותרת ובולטים כרגיל מתוכה.
השחלה עילית, עמוד שחלה ארוך בולט מחוץ לכותרת, הצלקת דמוית גולה.
הפרי הלקט בלתי קוצני, מרובה זרעים, בן 2 מגורות, כלוא בתוך גביע מתפרה שגדל עם הפרי והתקשה, ולאורכו עורקים מוגבהים ובולטים.
ההלקט נפתח על ידי מכסה.
הפתיחה היא היקפית על ידי סדק רוחב ברקמת הניתוק שהתפתחה סביב, באופן שנוצר מכסה.
בישראל וסביבתה גדלים בר שבעה מינים של שיכרון: חמישה בישראל ושניים נוספים בסיני (שיכרון סיני ושיכרון קהה).
שיכרון זהוב (Hyoscyamus aureus) - ראו ערך מורחב.
שיכרון פעוט (Hyoscyamus pusillus) - צמח עשבוני מדברי, חד-שנתי אוהב חום, נדיר, עדין, קטן ונמוך, גובהו 5 עד 30 ס"מ, אינו עולה כרגיל על 20 ס"מ.
תפוצתו משתרעת מדרום רוסיה האירופית ועד מונגוליה ועד ערב הסעודית.
בישראל הוא גדל בערבות, במדבריות ובערבות על תשתית לס בוואדיות ובקרקע מעובד.
הוא מצוי באדום; נדיר בהר הנגב ובערבה ונדיר מאוד בצפון הנגב ובדרומה.
הכותרת ארוכה במקצת מהגביע וכל צינור הכותרת בתוך הגביע, רוחבו של אוגן הכותרת הוא כס"מ אחד או פחות, אורך הכותרת כ-8 עד 14 מ"מ, צבעה צהוב חיוור; בסיס לוע הכותרת בצבע ארגמן כהה.
שיכרון לבן (Hyoscyamus albus) - צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי נדיר מאוד.
תפוצתו משתרעת במקרונזיה ומאגן הים התיכון עד צפון עיראק ועד ערב הסעודית.
בישראל הוא גדל על חומות או סלעים ובצדי דרכים, הוא נדיר בגליל העליון, ונדיר מאוד בחרמון, בכרמל, ובחוף הגליל.
כל הצמח מכוסה שערות קצרות לבנות ומפושקות שאינן בלוטיות.
רוחב העלים של הגבעול דמויי ביצה רחבה, רוחבם שווה כמעט לאורכם, אונות העלים קצרות ורוחבן גדול מאורכן.
במילים אחרות, כל העלים בעלי אונות משולשות גדולות, תמימות, קהות פחות או יותר ואינן משוננות.
אורך הגביע לעת ההבשלה כ-3 ס"מ או יותר.
הכותרת ארוכה בהרבה מהגביע, אורכה 15 עד 30 מ"מ וצבעה לבן או צהוב חיוור (קרם), צבע לוע הכותרת עם כתם ארגמן כהה.
שִׁכָּרוֹן מִדְבָּרִי (Hyoscyamus desertorum) - ראו ערך מורחב.
שיכרון מרושת (Hyoscyamus reticulatus) - ראו ערך מורחב.
שיכרון סיני (Hyoscyamus boveanus) - בן-שיח מדברי חצי בשרני, שטיפוס תפוצתו אירנו-טורני - סהרו-ערבי ותפוצתו מצומצמת למצרים ולסיני.
רוב העלים של הגבעול דמויי מעוין ומחודדים בשני קצותיהם.
רוחבם קטן כמעט פי 2 מאורכם.
במילים אחרו, אונות העלים ארוכות ומחודדות מאוד.
הכותרת ארוכה בהרבה מהגביע, פי 2 מהגביע, וצבעה לבן עם לוע כהה, אונות הגביע בעת הפריחה ארוכות מרוחבן.
muticus) - צמח חולות של מדבר קיצוני אוהב חום, בן-שיח או רב-שנתי שטיפוס תפוצתו סהרו-ערבי ותפוצתו משתרעת ממדבר סהרה ועד המזרח התיכון (סוריה בצפון) ועד הודו.
הכותרת בולטת רק במעט מהגביע, צבעה לבן והלוע ארגמני.
הכותרת הצעירה כהה, מבהירה עם התבגרות הפרח.
אונות הגביע בעת הפריחה רחבות מאורכן.
צמח נדיר הגדל בסיני וחודר לפעמים לנגב (אקראי).
הפריחה מסוף אפריל עד תחילת יוני.
שיכחון למאוחר (נקרא גם אמנזיה אנטרוגרדית Anterograde amnesia) הוא מושג מתחום הפרעות הזיכרון - אובדן זיכרון של מה שקרה לאחר גורם האמנזיה, בשונה משיכחון למוקדם שבה אירועים שלפני גורם האמנזיה נשכחים.
שיכחון למאוחר היא אחת המחלות המסתוריות ביותר בתחום הנוירולוגיה מכיוון שהמכניקה המדויקת של זכירת אירועים עדיין לא מובנת כהלכה, למרות שידוע אילו אזורים במוח מעורבים בתהליך זה.
המחלה בדרך כלל נרכשת על ידי שתי דרכים: שימוש בסמים (בנזודיאזפינים לסוגיהם כמו: רוהיפנול, דורמיקום ורסטוריל הידועים בהשפעתם הגורמת לשכחה), או שהיא נגרמת כתוצאה מפגיעה קוגניטיבית במערכת הזיכרון באזור ההיפוקמפוס ( "השער", אזור פנימי במוח, באונות הרקתיות (טמפורליות), שתפקידו קידוד אינפורמציה חדשה).
אמנזיה אנטרוגרדית נצפית גם בחולים שבמסגרת מחלתם נאלצו להסיר אזורים המערבים אגירת זיכרונות חדשים כמו: פגיעה באונה הרקתית שבה מתרחש כל תהליך אגירת הזיכרונות.
בדרך כלל חולים עם התקפי פרכוס שהתחילו מהאונה הרקתית, יצטרכו להסיר אזורים אלו במוח, חולים עם גידול באזור זה של המוח יתאפיינו גם הם באמנזיה אנטרוגרדית.
חולים באמנזיה אנטרוגרדית יכולים להתאפיין ברמות שונות של שכחנות, מקרים נדירים נרשמו שבהם נפגעו אנשים בצורה משולבת של אמנזיה אנטרוגרדית ואמנזיה רטרוגרדית, מחלה זו נקראת אמנזיה כללית שבהם מתקיים איבוד זיכרון מוחלט.
במקרים שבהם האמנזיה נגרמת על ידי שימוש בסמים, המחלה היא קצרת טווח והחולים יכולים להשתקם ממנה.
בפגיעה באונה הרקתית, במקרים אלו שנחקרו לעומק מתחילת שנות ה-70, חולים התאפיינו בנזק תמידי, למרות ששיקום הוא אפשרי זה תלוי בנסיבות ובמצב החולה.
שיכוני חיסכון הוא שמה של שכונה ביפו.
מצפון לה צהלון, ממזרח שדרות ירושלים ויפו א' (דקר), מדרום שדרות הבעש"ט ונווה גולן (יפו ג') וממערב שכונות עג'מי וגבעת עלייה.
השכונה הוקמה בשנות ה-50 וה-60, והיא כוללת שיכוני רכבת בני שלוש קומות, שיועדו לעולים חדשים.
קודם לכן היו באזור בתים של תושבים ערבים.
בשכונה בית ספר אחד, בית ספר שיל"ה לבנות, השייך לזרם החינוך העצמאי.
בגאולוגיה, שילד או מגן יבשתי הוא חבל גאולוגי בקרום כדור הארץ שמקורו באורוגנזה פרקמברית, המתאפיין ביציבות טקטונית.
שילדים נחשפים בתוך קראטונים לאחר סחיפת סלעי המשקע שכיסו את הסלעים הקריסטלינים המרכיבים אותם: סלעים מותמרים וסלעי יסוד.
שילד הוא אזור נרחב ויציב בכדור הארץ בעל תבליט שטוח למדי מאחר שנותר יציב מבחינה טקטונית לאורך תקופה ארוכה, להוציא אזורי השבירה שלו.
שילדים מרכיבים כ-11% מנפחו הכולל של קרום כדור הארץ, בהם השילדים הגדולים של אפריקה, קנדה ואנטארקטיקה.
שילדים נחשבים לגלעינם של קראטונים, ותצפיות מלמדות כי מרביתם תחומים בחגורות קימוט אורוגניות צעירות שנוצרו לאחר הפרקמבריון.
קיימת אסכולה גאולוגית הגורסת כי ההיסטוריה של כדור הארץ יכולה להתפרש כרצף של צמיחה יבשתית הדרגתית באמצעות רצועות סלעים צעירות יותר ויותר בהן חל מעוות עז במהלך אורוגנזה ובניית רכסי הרים, רצועות שרותכו לשוליהם של שילדים.
אסכולה זו טוענת כי בדרך זו חלה צמיחה יבשתית לאורך הזמן הגאולוגי.
שילדים מורכבים מסלעים קריסטלינים שנוצרו בפרקמבריון.
גילם של סלעים אלה עולה על 540 מיליון שנים, ותיארוך רדיומטרי הניב גילים של 2–3 ואף יותר מ-3.5 מיליארד שנים.
בשילדים שולטים סלעי יסוד וסלעים מותמרים.
תנאי הטמפרטורה והלחץ שחלו על סלעים שנחשפו מצביעים על עומק היווצרות שבין 5 ל-40 ק"מ.
סחיפה שחלה בשילדים יצרה על-פניהם משטחים יבשתיים המכונים "פלטפורמות".
גם משטחים אלה הם אזורים יציבים בעלי תבליט שטוח, ללא כיסוי משקעי או עם כיסוי משקעי מועט שאינו עולה על קילומטרים בודדים.
בסלעי המשקע המצויים על משטחים יבשתיים לא חל מעוות, וגילם נע מהפרקמבריון ועד הקנוזואיקון.
על-מנת לגלות ולהעריך את הרכבו המינרלוגי והכימי של הקרום היבשתי בשילדים נעשה שימוש בכמה שיטות.
השיטות המוקדמות ביותר חקרו את חלקו העליון של הקרום באמצעות ניתוח כימי של חרסיות קרחוניות, בהתבסס על ההערכה כי הן מייצגות את הרכבו של חלק גדול מן הקרום.
שיטה מדויקת יותר התבססה על איסוף נרחב וניתוח של סלעים פרקמבריים שנקדחו מעומקים שונים, וכן ניתוחם של פצלים מהפנרוזואיקון.
עם זאת, מאחר שתחתית הקרום אינה נגישה, פותחו אמצעים לא-ישירים הכוללים:
מדידה במעבדה של מהירות גלים סייסמיים במעברם דרך סלעי קרום בתנאי טמפרטורה ולחץ מתאימים והשוואתה למהירויות הנמדדות בשטח
דיגום וניתוח של סלעים מגושי קרום יבשתי שנקדחו מעומקים שונים במרכז ובתחתית הקרום
דיגום של קסנוליתים שמקורם בתחתית הקרום, שנפלטו אל פני השטח במהלך התפרצויות געשיות
ההרכב הכימי הממוצע של הקרום העליון ידוע במידה רבה, והוא נע בין הרכב פלסי גרניטי לדיוריטי.
הרכבם של הקרום התיכון והתחתון ידוע פחות.
התרוממותם של גושי קרום, פליטתם של קסנוליתים ומהירויות סייסמיות מצביעים על קרום בינוני בהרכב אנדזיטי וקרום תחתון מאפי בהרכב בזלתי.
כמו כן עולה כי יסודות בלתי תואמים מתרכזים בעיקר בקרום היבשתי.
במהלך התכתם במעטפת הם מועשרים בתוך המאגמה, המובילה אותם אל תוך הקרום.
שילדים ומשטחים יבשתיים דומים אלה לאלה במהירות הסייסמית ובמבנה השכבתי שלהם.
עם זאת, הם שונים אלה מאלה בעובי הממוצע, המשקף בעיקר את שכבות המשקעים המצויות על המשטחים היבשתיים.
הבדל זה מתבטא במהירות גלי P, המצביע על עובי השכבות העליונות כנע בין 10 ל-25 ק"מ לערך ועובי שכבות תחתונות הנע בין 16 ל-30 ק"מ לערך.
מחקרים בהחזרה סייסמית מצביעים על עלייה במספר ההחזרות עם העלייה בעומק.
המשכיות חלשה ורוחבית של ההחזרה בתחום אי הרציפות של מוהו מגדירה את תחתיתו של הקרום.
השם "מגן יבשתי" רומז על הימצאותם של שילדים בלבן של כל היבשות, לדוגמה:
באמריקה הצפונית – השילד הקנדי המשתרע על שטח של כ-8,000,000 קמ"ר
באמריקה הדרומית – שילד אמזוניה ושילד גויאנה שגילו 1.7 מיליארד שנים
באירופה – השילד הבלטי המשתרע על מרבית שטחה של סקנדינביה
באסיה – שילד סין-קוריאה, השילד ההודי ושילד אנגרה בסיביר
באפריקה – השילד האתיופי המשתרע על מערב אתיופיה, מערב ערב הסעודית ומזרח מדגסקר
באוסטרליה – השילד האוסטרלי המשתרע על יותר ממחצית שטחה של היבשת
באנטארקטיקה – השילד האנטארקטי שגילו 1.8 מיליארד שנים
הרי אילת ותמנע בדרום ישראל מצויים בצפונו של השילד הערבו-נובי.
שילד זה משתרע בצפון-מזרח הלוח האפריקאי, בחלקו המערבי של הלוח הערבי ובדרום-מזרח הלוח הלבנטיני, ומהווה את חלקו הצפוני של האורוגן המזרח-אפריקאי.
עוביו כ-40–45 ק"מ – עובי אופייני לקרום יבשתי.
השילד נמתח לאורך כ-3,000 ק"מ מצפון-מערב לדרום-מזרח ומקיף את ים סוף משני צדדיו: כ-500 ק"מ ממזרח ("השילד הערבי") ומרחק דומה ממערב ("השילד הנובי").
שני חלקים אלה של השילד נפרדו בעת ביקוע ים סוף כחלק מהתהוות השבר הסורי-אפריקאי.
השלבים העיקריים בבניית השילד התרחשו בשלושה אירועים עיקריים: האורוגנזה הקיבארית, האורוגנזה החיג'אזית והאירוע הפאן-אפריקאי.
סלעי השילד נחשפים באתיופיה, באריתריאה, בסודאן, במצרים, בסיני, בערב הסעודית ובירדן.
בישראל נחשפים סלעיו ב-5 מסיבים:
מסיב נשף – מייצג את הר נשף וההרים שמצפון לבקעת הירח
שיכור העיירה היא דמות סטריאוטיפית, כמעט תמיד גברית, של אדם שהוא שיכור לעיתים קרובות הרבה יותר מאשר שהוא מפוכח.
בדרך כלל, שיכור העיירה שוכן בעיר קטנה מספיק, על מנת שהוא ייחשב כאלכוהוליסט הבולט היחיד, שכן בערים גדולות עשויים להיות יותר מ"שיכור עיירה" אחד.
ככל הנראה, מקורו של מונח זה הוא מסביבות המאה ה-17, ועל פי הסטריאוטיפ, כאשר העיר גדלה והופכת לגדולה מספיק כדי להכיל מסה קריטית של שיכורים, האזור שבו הם מתכנסים נודע כ-Skid Row (שכונת מצוקה).
בספרות בדיונית, הדמות השיכורה העיירה משרתת מספר פונקציות.
שיכור העיר עשוי לשמש בתור דוגמה מוסרית בלבד, המייצגת את "הרעות החולות" של השכרות.
הצגת הדמות באופן כזה מזוהה עם התמיכה בחוקי היובש, והגיעה לשיאה בתחילת המאה העשרים.
המחזה "Ten Nights in a Barroom" מתאר את נפילתו הבלתי נמנעת לשכרות של אדם שהעז לקחת לידיו "כוס קטלנית של בירה" - "The Fatal Glass of Beer" - שמה של דרמה נוספת ברוח דומה מאותה התקופה.
שיכור העיירה המופיע ב-"Our Town" של תורנטון ויילדר הוא אולי הדוגמה השכיחה ביותר של גרסה זו של הדמות.
פאפ פין, מתוך "הרפתקאותיו של האקלברי פין", הוא עוד דוגמה מפורסמת.
בסיפורת מודרנית יותר, אשר נוטה לשקף את ההשפעות העכשוויות של "תנועת הפיכחון", שיכור העיירה עשוי להתפכח, לשנות את חייו ולצאת לדרך חדשה.
שיכור העיר מגלם את התפקיד של השוטה, כמקור לאתנחתא קומית.
אוטיס מהמופע של אנדי גריפית' הוא סוג כזה של שיכור העיר, כמו גם הדמות של בובי זינגר בסדרת רשת The CW "על טבעי", וכמו הדמויות הרבות הפוקדות את "הטברנה של מו" מהסדרה "משפחת סימפסון", כגון בארני גאמפל.
במקבת' של ויליאם שייקספיר, שומר הסף המופיע במערכה שנייה, תמונה 3, הוא גם סוג של דמות אתנחתא קומית שיכורה, שמשמש על מנת להאיר באופן זמני את האווירה העגומה של המחזה, מייד אחרי רצח המלך.
וברוח דומה, שיכור העיר עשוי לשמש דמות של ליצן, מעין וריאציה קומית של דמות הזקן החכם.
הוא עלול לשבש מפגשים ציבוריים, בין אם עבור אפקט קומי, או על ידי פליטת משפטים בצורה עילגת וקומית, אשר בדיעבד יתגלו להיות חכמים ונכונים.
אבטיפוס אחד עבור גרסה זו של שיכור העיר מסופקת על ידי ג'ון פלסטף של שייקספיר, אשר מופיע בשני חלקי "הנרי הרביעי" ובנשות וינדזור העליזות.
דוגמה אחרת של השיכור מופיעה בסרט הקולנוע "טים אמריקה: משטרת העולם", כאשר פטפוטיו של השיכור משמשים השראה לגיבור לצאת ולהציל את העולם.
בפרק "Peter's Two Dads" של "איש משפחה", פיטר מתאכזב, בתחילה, כשהוא מגלה כי אביו הביולוגי, מיקי מק'פיניגן, הוא שיכור העיירה.
מאוחר יותר, פיטר מגלה כי להיות שיכור העיירה הוא תואר של כבוד בעיירתו של אביו.
בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה", הגמד גראמפי הופך לשיכור העיירה לירוי.
שיכוני המגורים בסגנון המודרניסטי בברלין הם שורה של שכונות דיור ציבורי גדולים שנבנו בין השנים 1913–1934 בשכונות ההיקפיות של ברלין.
שיכונים אלו מהווים דוגמה בולטת של האדריכלות המודרנית והסגנון הבינלאומי, שהתעצב בשנים אלו במערב אירופה והשפיע השפעה מכרעת על אדריכלות במאה העשרים.
שישה מהשיכונים הוכרזו בשנת 2008 כאתר מורשת עולמית.
בתקופת רפובליקת ויימאר, בעת שברלין הייתה מרכז אמנותי, תרבותי ומדעי חשוב, החליטה העירייה - שנשלטה בידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית - לקדם בנייה של דיור ציבורי בהיקף רחב, במטרה לאפשר לכל שכבות האוכלוסייה דיור איכותי, נגיש, מואר והיגייני.
הבנייה החלה לפני מלחמת העולם הראשונה, והפרויקט כולו הגיע לסיומו עם עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933 והקמת הרייך השלישי.
האדריכלים העיקריים שהתוו את התכנון היו ברונו טאוט, אדריכל, מתכנן ותאורטיקן יליד קנינגסברג, ומרטין וגנר, אדריכל העיר ברלין.
בין האדריכלים שהשתתפו בעיצוב הבתים ניתן למנות את ולטר גרופיוס, מנהל בית הספר באוהאוס ומהחשובים באדריכלי התקופה.
תכנון השכונות המודרניסטי מושפע ממודל עיר הגנים - בנייה לא צפופה, שטחים פתוחים "טבעיים" גדולים וניסיון ליצור קהילה, אך ללא היצמדות לעקרונות של מפתח השיטה אבנעזר הווארד.
המבנים עצמם אופייניים ברובם לסגנון הבינלאומי: פשטות צורנית; חזית נקיה מעיטורים וקישוטים; משחק הנפחים מתמקד באלמנטים השימושיים: החלונות, המרפסות וחדרי המדרגות.
חומר הבניה העיקרי הוא בטון, שנחשב בתחילת התקופה לחידוש טכנולוגי.
עם זאת, בניגוד לתפיסה הפוריסטית ששלטה באדריכלות המודרנית בין שתי מלחמות העולם והכתיבה שימוש כמעט בלעדי בצבע לבן או מונוכרומטי, תכנון השיכונים כלל שימוש עשיר בגוונים שונים, בהתאם לתפיסתו של האדריכל ברונו טאוט.
הפרויקטים נחשבים לדוגמה מרכזית ובולטת של האדריכלות המודרניסטית ושל הסגנון הבינלאומי.
מקבילה ישראלית דומה לפרויקטים ניתן למצוא במעונות עובדים שתכנן האדריכל אריה שרון בתל אביב.
האנס הופמןGroßsiedlung Britz1925–1930ברונו טאוטברונו טאוט
אוטו רודולף סלויסברגאוטו רודולף סלויסברג
שיכון צמרת הוא שכונת וילות בצפון תל אביב שהוקמה על נכסי נפקדים כשיכון עבור פקידי ממשלה ועובדי עיריית תל אביב.
השיכון הוקם על 13 דונם של נכסי נפקדים בצפון תל אביב ליד כיכר המדינה ויועד לפקידי ממשלה.
ביולי 1951 פורסם בעיתונות שהשטח חולק ל-26 מגרשים וניתן במחיר מוזל לפקידים בכירים בשירות המדינה שהיו אחראים על הרכוש הנטוש.
ועדת הכספים של הכנסת דרשה ממבקר המדינה לבדוק את הנושא.
בעקבות הפרסומים שהיו בעיצומן של הבחירות לכנסת השנייה דרשה מפא"י מאנשיה לוותר על ההשתתפות בפרויקט וחלק מהמשתכנים אכן ויתרו על ההשתתפות.
השאר עמדו על כך שיקבלו את המגרשים שלטענתם רכשו במחיר מלא ובאוגוסט 1953 פסק פנחס רוזן, שנקבע כבורר בעניין, שהרוכשים יקבלו מגרשים קטנים יותר תמורת 35 ל"י לדונם.
שטח נוסף נמכר בסמיכות לשטח הראשוני לעובדי עיריית תל אביב, עובדי האפוטרופוס ועובדי משרד המסחר והתעשייה.
שטח זה נודע כשיכון זבדיאל.
על מכירת השטח הנוסף הוציא מבקר המדינה דו"ח ביקורת שביקר את המכירה.
בשנת 1962 הציע יוסף ויץ לרשום את המגרשים על שמות הקונים.
בשנת 1956 הוחל בבניית הבתים, ואלו הושלמו עד סוף שנות ה-50. הבתים שנבנו היו קטנים יחסית ונבנו בסגנונות שונים.
בשנת 1969 שונתה תוכנית המתאר כך שבסמיכות לשכונה הותר לבנות בניינים של 4–5 קומות.
עם זאת, בשכונה עצמה נאסר לבנות רבי קומות.
במאה ה-21 השכונה עוברת תהליך איטי של הריסת בתים ישנים והקמת בתים חדשים וגדולים יותר במקומם.
בשכונה נמכרים מגרשים במעל 10 מיליון ש"ח.
התופעה פורסמה לראשונה ב-1893 על ידי הפסיכולוגית קרוליין מיילס במאמרה "מחקר על פסיכולוגיה אינדיבידואלית" בכתב העת האמריקני לפסיכולוגיה.
המונח אמנזיה של גיל הינקות נטבע על ידי זיגמונד פרויד, שטען כי הזיכרונות המוקדמים מודחקים מפני היותם בלתי הולמים לגיל מבוגר.
שילב היא רשת חנויות ישראלית למכירת מוצרים לתינוקות ופעוטות.
נכון לשנת 2022 מונה הרשת 76 סניפים ברחבי ישראל.
הרשת הוקמה בשנת 1974 על ידי בני הזוג שושי ואיציק אורן.
הרעיון להקמת שילב עלה לאחר ששושי אורן ילדה את בנם הראשון.
לקראת שחרורם של האם והתינוק מבית החולים ביום ראשון, נאלץ האב איציק לפקוד מספר חנויות למוצרי תינוקות במהלך יום שישי.
חוויה זו הולידה במוחם של הזוג את הרעיון לאפשר להורים לבצע הזמנת מוצרים לתינוקות עוד לפני הלידה.
הזוג פעל תחילה מביתם והחל להפעיל שירות להזמנת מוצרים לפני לידה, שירות שיהיה מזוהה גם בעתיד עם הרשת.
הורים ביצעו הזמנות מראש ובני הזוג סיפקו להם את המוצרים לאחר הלידה.
בעקבות ההצלחה, באוקטובר 1975 הקימו בני הזוג חנות ראשונה ברחוב אבן גבירול בתל אביב.
מקור השם שילב הוא במשפט "שיווק ישיר לבית היולדת".
כוונת הזוג הייתה לקרוא לרשת "שילה" כראשי התבות המדויקים של הסיסמה, אך בשל העובדה שהיו כבר חברות שנקראו בשם זה, ניתן לחברה השם "שילב".
בהמשך התפתחה שילב לרשת גדולה בפריסה ארצית, ובשנת 2004 מנתה 34 סניפים.
ב-1985 הוקמה חברת הבת "שסק" לצורך יבוא ושיווק מוצרים עבור הרשת.
בשנת 1993 הקימו הזוג אורן את חברת טייני לאב שהתמחתה בעיצוב, פיתוח וייצור של צעצועי התפתחות לתינוקות.
מוצריה נמכרו ברובם ברחבי העולם ומיעוטם בסניפי שילב בישראל.
בשנת 2000 החלה שילב להפעיל את המותג "babies&kids", קו אופנה המתוכנן על ידי הרשת.
בהמשך שווקו מוצרי המותג "babies&kids" גם בארצות הברית.
בשנת 2007 פתחה שילב חנות דגל גדולה במתחם ביג בנתניה.
בשנה זו פתחה הרשת גם מתחם קונספט בנמל תל אביב.
בשנת 2013 עמד מחזור המכירות של החברה בעולם על 45 מיליון דולר.
בשנת 2014 נמכרה טייני לאב לחברת דוראל הקנדית תמורת 50 מיליון דולר.
המכירה הותנתה בכך שמרכז הפיתוח של החברה יישאר בישראל.
בשנת 2017 רכש היזם רונן אלעד את הרשת תמורת 100 מיליון שקל.
ב-2018 רכשה קבוצת פוקס-ויזל 50% מן הרשת תמורת כ-38 מיליון שקל.
נכון ל-2022 מונה הרשת 76 סניפים, מקריית שמונה בצפון ועד לאילת בדרום, מיעוטם מופעלים באמצעות זכיינים.
סניפים אחדים ממוקמים בתוך בתי חולים.
חנויות הרשת פועלות בשלושה קונספטים שונים: חנויות הריון שמתמחות בהזמנות לפני לידה, חנויות המתמחות בצורכי האם והתינוק בימים שלאחר הלידה וחנויות הורים שמיועדות לתינוקות, לילדים קטנים ולרוכשי מתנות.
הרשת מפעילה משנת 2012 אתר למכירת מוצריה, והיא מפעילה גם מועדון לקוחות גדול.
בין המוצרים אותם היא משווקת, מוצרי הריון ולידה, ריהוט לתינוק, צעצועים לתינוקות ופעוטות, עגלות ואביזרי נשיאה, ביגוד, אביזרי בטיחות ועוד.
שֵׁכַר גּוֹיִים הוא איסור הלכתי שנוסד בתקופת האמוראים, לפיו נאסר על יהודי לשתות שֵׁכר בביתו של נוכרי או בחנותו, כדי למנוע קירוב הדעת וחשש חתנות עמו.
דין זה נפסק בספרות ההלכתית, אך במרוצת השנים הוא סויג בסייגים שונים.
מקור הדין בתלמוד הבבלי במסכת עבודה זרה, שם מסופר שרב פפא ורב אחאי נהגו לשתות את השכר שקנו מן הנכרי מחוץ לחנותו:
בתוספות מובא סיוג לאיסור, לפיו כאשר יהודי מתאכסן בביתו של נכרי, מותר לו לשתות בו שכר, מפני שלגבי אותו זמן בית הנכרי נחשב כביתו של היהודי.
ויש המצמצמים סיוג זה רק למקרה שבו היהודי מביא את השכר ממקום אחר, אך אם בעל הבית הנוכרי מביא את השכר, אסור ליהודי לשתותו.
סיוג נוסף שהזכיר ספר התרומה לאיסור שכר גויים הוא שאם השתייה נעשית בדרך ארעי, שלא בא לבית הגוי כדי לשתות עמו, אין חשש חתנות ולא אסרו בזה.
אחרונים רבים דרשו שמלבד הארעיות של השתייה, היא תיעשה גם באקראי ולא בקביעות.
סיוג נוסף שהזכיר ספר התרומה, שאם ישנו חשש שבעקבות ההימנעות משתיית השכר בבית הנוכרי עלולה להיווצר איבה ביניהם, אין חשש ששתייה כזו תביא לחתנות ולכן היא מותרת.
מנהג אשכנז להקל בשכר תבואה ותמד
בספר הישר מובא שאין איסור בישולי גויים בשכר של גויים הנעשה מתבואה, משום שהוא עובר קלייה לפני הבישול, ולכן גם אין בו איסור שכר של גויים, ומותר לשתותו בבית יהודי.
וכך כתב גם לגבי יין הדבש, שגם בדבש אין איסור בישולי גויים.
הראבי"ה הקשה על דבריו, מדוע אם כן אסור לשתות שכר בבית הגוי, הלא גם שם אין איסור בישולי גויים בשכר הנעשה מתבואה.
ואכן כך דעתו של הראבי"ה, שאין איסור שכר גויים בשכר של תבואה ודבש גם בבית הגוי, הואיל ואין בהם איסור בישולי גויים.
אולם המרדכי והאגודה כותבים בשם רבנו תם והראבי"ה שסיבת ההיתר לשתות שכר גויים העשוי מתבואה ודבש הוא משום שהאיסור מתחילתו היה רק על שכר שהופק מתמרים, שזהו השכר המצוי בבבל העשירה בתמרים.
אך שכר מתבואה ודבש, שלא היו שכיחים בתקופת האמוראים בבבל, לא נאסרו.
מנהג זה, לשתות שכר המופק מתבואה ודבש, הכה שורשים בכל ארצות אשכנז, עד שהרמ"א כתב בהגהותיו על השולחן ערוך, ש"יש מתירין בשכר של דבש ותבואה, וכן נוהגין להקל במדינות אלו".
נימוקים לכך שאין בשכר איסור בישולי גויים
הראשונים דנו בשאלה מדוע אין בשכר גויים איסור בישולי גויים שמכוחו יש לאסור את שתיית השכר שלהם גם בביתו של יהודי, מאחר שהשכר עובר בישול בעת תהליך הכנתו.
ניתנו מספר תשובות לכך בראשונים:
השכר אינו עולה על שולחן מלכים, ואחד התנאים לאיסור בישולי גויים הוא שהמאכל עולה על שולחן מלכים.
השכר מופק ממאכלים שניתן לאוכלם ללא בישול, כגון תמרים, והתנאי השני לחלות איסור בישולי גויים הוא שאין אפשרות לאכול את המאכל ללא בישולו.
התבואה המתבשלת בתהליך הפקת השכר, בטלה למים שבהם היא מתבשלת, כפי שהיא בטלה לגבי ברכת השכר
לא גזרו על שכר בכלל בישולי גוים כיון שלא קיים בו חשש חתנות, שאינו חשוב ולא מזמנים עליו.
נימוקים לכך שדיני שכר הגויים קלים מפת גויים
שאלה נוספת שאותה עוררו הראשונים היא מדוע דיניו של שכר גויים קלים מדיני פת גויים, שהפת נאסרה גם בבית היהודי, ואילו שכר גויים נאסר רק בביתו של הגוי.
גם על שאלה זו ניתנו מספר הסברים בראשונים:
פת גויים היא מאכל בסיסי וקיומי של האדם, ותדירות צריכתו מן האופה גבוהה, וממילא קיים חשש גבוה שתיווצר קרבה עם הגוי שממנו קונה היהודי את הפת.
הפת הייתה נאפית בעבר בעיקר על ידי נשים, ונמכרת על ידן ליהודי, וממילא חשש הקשר המוביל לנישואין בזה היה גבוה מבקניית שכר מהגויים.
פת גויים נאסרה בגזירת י"ח דבר, ועל כן דיניה חמורים.
ואילו שכר גויים נאסר בימי האמוראים ללא גזירה רשמית של בית הדין הסמכותי של הדור, ולכן תוקף וחומרת איסורו נמוכים משל הפת.
השכר נאסר כסניף של יין נסך ולא כאיסור עצמי כמו פת, ולכן דיניו קלים משל פת.
חשש החתנות בשכר נמוך מבפת, כי בעבר השכר היה נחשב למשקה שאינו חשוב כל כך, ולא היו רגילים לשתותו בחבורה המביאה לקרבה.
"שיכורים מאהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
השיר יצא לאור ב-9 באוגוסט 2015, כסינגל השלישי מתוך האלבום מלכת השושנים, על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט, וה-14 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות והופק על ידי ינון יהל.
השיר הוא שיר ים-תיכוני קצבי, אשר משלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
בשיר ישנו שימוש בשפה האנגלית.
בנוסף לכך, בשונה משאר הסינגלים הקודמים מתוך האלבום, לסינגל זה לא יצא וידאו קליפ.
בנוסף לכך, לשיר יצא רמיקס רשמי שהועלה לערוצה של בן זקן גם כן.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-9 מיליון צפיות.
שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר הם שיכוני מגורים אזרחיים, הממוקמים בתחומי שמונת בסיסי הטיסה של חיל האוויר הישראלי.
מתגוררים בהם אנשי קבע המשרתים בבסיסים אלו ובני משפחותיהם.
המגורים בשיכונים מאפשרים למשרתים לגור עם משפחותיהם ובמקביל להיות מסוגלים להתייצב לתפקידיהם בתוך דקות ספורות.
שמונת הבסיסים הם היחידים בצה"ל שבהם מתגוררים גם אזרחים.
ראשית הקמתם של שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר הייתה בשנות החמישים.
באותו זמן התגוררו בבסיס רמת דוד עם משפחותיהם עזר ויצמן ומרדכי הוד, לימים מפקדי החיל, וכך בא לעולם הרעיון של קיום שיכוני המשפחות.
בשיכונים מתגוררים עם משפחותיהם קצינים ונגדים בכירים, גברים ונשים, אנשי צוות אוויר ואנשי קבע אחרים, המשרתים בתפקידי אחזקה ומנהלה.
לשיכונים יש שמות נפרדים והם מסונפים לרשויות המקומיות שבשטחן שוכנים הבסיסים.
מחנה יפה, בסיס חיל האוויר חצרים – מסונף למועצה אזורית מרחבים
בסיס חיל האוויר תל נוף – מועצה אזורית ברנר
מחנה יהודית, בסיס חיל האוויר רמת דוד – מועצה אזורית עמק יזרעאל
מחנה טלי, בסיס חיל האוויר רמון – מועצה אזורית רמת הנגב
מחנה מרים, בסיס חיל האוויר חצור – מועצה אזורית באר טוביה
מחנה הילה, בסיס חיל האוויר פלמחים – מועצה אזורית גן רווה
מחנה יוכבד, בסיס חיל האוויר עובדה – מועצה אזורית חבל אילות
מחנה עדי, בסיס חיל האוויר נבטים – דימונה
בנייני המגורים בשיכונים ממוקמים במתכונת שכונתית ובה רחובות.
הבתים חד קומתיים ולצד כל אחד חצר קטנה.
משפחה מתגוררת בשיכון מסוים בממוצע במשך שנתיים עד שלוש שנים.
לאחר מכן, בהתאם להחלטות חיל האוויר לגבי שיבוץ משרתי הקבע לתפקידים ולבסיסים, היא עוברת לשיכון אחר או למגורים ביישוב אזרחי.
המעברים מהשיכונים ואליהם נעשים מדי קיץ וכרבע מאוכלוסיית שיכון עשויה להתחלף בבת אחת.
בשנת 2018 התגוררו בשיכוני בבסיסי חיל האוויר כ-700 משפחות.
רוב אנשי הקבע המתגוררים בשיכונים הם בני למטה מ-40.
בכל שיכון מתגוררות בין 70 ל-120 משפחות (נכון לשנת 2020) ובהן ילדים רבים: בשנת 2006 התגוררו בשיכונים כ-1,150 ילדים, קרוב למחציתם בבסיסי חצרים, תל נוף ורמת דוד.
כ-54% מילדים אלו היו בני עד שש שנים, דבר המשקף את הרכב האוכלוסייה המתגוררת בשיכונים.
על פי מסמך שחובר על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת בשנת 2007 ניכרה ירידה בנכונות אנשי הקבע להתגורר בשיכונים (אך לעיתים הדבר נדרש מהם כתנאי להצבה בתפקיד מסוים) וחלק מהדירות בשיכונים היו ריקות.
תחזוקת בתי המגורים בשיכונים נעשית על ידי צוותי עבודה צבאיים מטייסות הבינוי של הבסיסים.
תושבי שיכוני המשפחות משלמים לחיל האוויר תשלומי שכר דירה, מיסי שיכון, גני-ילדים, חשמל, מים וטלפון.
תשלומים אלו מסובסדים חלקית על ידי החיל, דבר המאפשר לתושבים חיסכון כלכלי.
תשלומי הארנונה שמשלם צה"ל על שטחי בסיסיו ובסיסי חיל האוויר בכלל זה עומדים על 30% מהתעריף המלא.
תושבי שמונת השיכונים, המסונפים למועצות האזוריות שבסיס הטיסה כולו נמצא בשטח השיפוט שלהן, זכאים לקבל שירותים ממלכתיים מידי הרשות המקומית.
גני ילדים פועלים בתוך השיכונים והחיל משתתף במימון פעילות הגנים לילדים הצעירים.
הילדים המבוגרים יותר לומדים בבתי ספר בתחומי הרשות המקומית ונעזרים בשירותי ההסעות שלה.
בנוסף לשירותי הרשות המקומית מקבלות המשפחות המתגוררות בשיכונים הטבות שונות שמספק חיל האוויר.
כך, הן רשאיות להשתמש בבריכה ובקולנוע שבבסיס, מקבלות בו שירותי דואר ובנקאות והסעות לערים סמוכות וכן סיוע באחזקה שוטפת.
תושבי השיכונים זכאים לרכוש מוצרים בשקם משפחות, שהוא מעין סופרמרקט.
תושבי השיכונים מאוגדים בוועדי שיכון.
הוועדים עוסקים בארגון שירותי תרבות, חינוך ופנאי לתושבים.
בראש כל ועד עומד יושב ראש, המתמנה על ידי מפקד הבסיס.
יושב הראש מייצג את השיכון במועצה האזורית.
נכון לשנת 2007 לא היה שיכון המשפחות בבסיס נבטים כלול בשטח השיפוט של רשות מקומית כלשהי.
תושביו קיבלו שירותי חינוך מרשויות מקומיות סמוכות ושירותי רווחה על בסיס אד הוק.
בנוסף חיל האוויר הקצה תקציבים למתן שירותים לתושבי השיכון שהיו ניתנים ברגיל על ידי רשות מקומית.
הילדים למדו בערד, בבאר שבע ובעומר.
החל משנת 2017 שיכון המשפחות בבסיס נבטים שייך מוניציפלית לדימונה.
תושבי השיכון מקבלים שירותי חינוך, הסעות, תברואה וכו' מעיריית דימונה.
בשנת 2018 הוקמה עמותת שיכוני חיל האוויר, שתפקידה "לאגד ולספק את כלל הצרכים התפעוליים הנדרשים לצורך ניהול שגרת החיים האזרחיים בשיכוני חיל האוויר, לרבות הפעלת מערך החינוך".
בני משפחותיהם המתגוררים בשיכונים מעידים שהחיים בהם מזכירים חיים בסביבה קיבוצית, שיש עזרה הדדית רבה בין המשפחות, יש חיי קהילה עשירים ונערכים אירועים משותפים רבים.
עם זאת לפי עדותם יש למגורים בשיכונים חסרונות שונים, ובהם:
אנשי הקבע הגרים בשיכונים נמצאים לכאורה בקרבת משפחותיהם, אך הם שקועים בתפקידיהם באופן שמלוא נטל הטיפול בצרכי המשפחה היומיומיים מוטל על בני זוגם האזרחים
לשגרה הצבאית ולכלליה יש השפעה רבה מאוד על חיי האזרחים בשיכונים ועל עצמאותם
מורגשת בבסיסים העדפה לצרכיהם של אנשי צוות אוויר ובני משפחותיהם המתגוררים בשיכונים על פני אלו של יתר תושבי השיכונים
בעת מתיחות וחירום נדרשים בני משפחות אנשי הקבע לעזוב את השיכונים ולעבור למקומות שהייה חיצוניים.
הדבר נדרש משום שהשיכונים אינם ממוגנים מפגיעה על ידי אש אויב וכדי לאפשר לאנשי הקבע לתפקד ללא דאגה לביטחון בני משפחותיהם
המעברים התכופים בין השיכונים לפי צורכי התפקידים של אנשי הקבע מקשים על בני המשפחות ובמיוחד הילדים, הנדרשים להסתגל לסביבה חדשה בכל פעם מחדש.
שִׁלְגָּן חֶרְמוֹנִי (שם מדעי: Parnassius mnemosyne; נקרא גם צבעוני החרמון) הוא מין של פרפר, ממשפחת הצבעוניים.
שילגן חרמוני הוא פרפר בגודל בינוני ויכול להגיע לאורך שלושה סנטימטרים ולמוטת כנפיים של כשישה סנטימטרים.
צבעו לבן וקצוות הכנפיים הקדמיות אפורות שקופות.
אין הבדל חזותי בולט בין הזכר והנקבה.
הוא חי בעיקר בפסגות הרים גבוהים מאירופה במערב ועד למרכז אסיה במזרח.
בישראל נפוץ תת-המין Parnassius mnemosyne nebulosus בחרמון בחודשים מאי עד יוני.
תוך כדי ההזדווגות הזכר מפריש חומר המתקשה בתחתית בטן הנקבה המונע ממנה להזדווג פעם נוספת ובכך הוא מבטיח שהביצים המופרות יהיו ממנו.
הנקבה מטילה את הביצים הלבנבנות על הקרקע וצמחים יבשים בסמוך לצמח הקורידליס (Corydalis) והן נשארות בדיאפאוזה כעשרה חודשים עד להפשרת השלגים של העונה הבאה.
צבעוני החרמון מקים רק דור אחד בשנה.
מן הביצה מגיח זחל שחור שעם גדילתו משתנה לשחור עם כתמים אדומים.
הזחל מזכיר במראה את הזחל של צבעוני שקוף רק שהוא פחוס יותר ויש לו רק שני כתמים אדומים בכל פרק ולא ארבעה כבצבעוני שקוף.
לעיתים אפשר למצוא את הזחל משתזף על סלעים.
בהגיעו לאורך שלושה וחצי סנטימטרים הזחל מתגלם על הקרקע בתוך רשת דלילה.
הגולם בצבע חום וגודלו שני סנטימטרים.
שיכרון זהוב (שם מדעי: Hyoscyamus aureus) הוא צמח סלעים אמיתי רב-שנתי (בן קיימא) ממשפחת הסולניים, שגדל על קירות, חומות ומחשופי סלעים כמעט בכל חלקי ישראל.
שיכרון זהוב הוא צמח שעיר ודביק בעל פרחים דו-מיניים וצהובים ועלים פשוטים ושסועים וכמו רוב בני משפחתו הוא רעיל מאוד לבני אדם גם בכמויות קטנות בגלל שהוא מכיל אלקלואידים הידועים כסמים מְשַׁנֵּי תודעה (הזיות, שיכוך כאבים) ובעלי השפעה ממריצה על איברי גוף האדם (הרחבת אישונים, האצת פעילות הלב) ועד מוות.
צמח סלעים (ליטופיט) אמיתי, כלומר שורשיו חודרים אל תוך הסלע ממש ומבקיעים דרך אל נקודות החולשה שבתוכו.
השורשים הנרקבים מגדילים את החללים בסלע ואת קיבול המים.
שיכרון זהוב נובט ומתפתח על סלעי גיר ודולמיט קשים, וגם על סלעי נארי (סוג של סלע גיר קשה) בחבל הים תיכוני.
סלעי גיר רכים המכוסים שכבה דקה של נארי אוצרים בתוכם כמות גדולה של מים בהשוואה לשכבת הסלע הקשה שמעליהם.
ועל כן, החדירה של שורשיו דרך השכבה הקשה והגעה לשכבה הרכה מאפשרת את התבססותו.
כמו כן, הוא גדל במשטחי סלע ובמצוקים בהר הנגב ובמדבר יהודה, ובמידה מסוימת גם על מחשופי קירטון קשה במדבר יהודה.
הוא אחד הצמחים השולטים בקירות האבן של בתים עתיקים ובחומות (למשל, בית הנסן בירושלים).
בכותל המערבי הוא אחד הצמחים העיקריים.
טיפוס התפוצה מזרח ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני.
תפוצתו העולמית משתרעת במזרח התיכון (מצרים, סיני, ישראל, ירדן, לבנון, סוריה עד צפון מערב עיראק) והלאה לטורקיה יוון, כריתים קפריסין והאיים במזרח הים האגאי).
בישראל שיכרון זהוב גדל כמעט בכל חבליה.
הוא נפוץ חוף הגליל, חוף הכרמל, השרון, פלשת; הגליל העליון, הגליל התחתון, הכרמל, שומרון, השפלה, הרי יהודה, צפון הנגב, הר הנגב, דרום הנגב, בקעת חולה, בקעת כנרות, הגלבוע, מדבר שומרון, מדבר יהודה, ערבות הירדן, בקעת ים המלח, הערבה; החרמון, הגולן, הגלעד, עמון, מואב, אדום.
שיכרון זהוב בעל פרחים דו-מיניים ומנגנון המונע או מפחית האבקה עצמית בין הצלקת ובין 5 המאבקים.
הצלקת מבשילה ומוכנה להאבקה לפני פיזור האבקנים מתוך המאבקים הסגורים.
פרחי השיכרון מפרישים צוף ומואבקים על ידי חרקים והם מותאמים להאבקת בטן על ידי החרק המבקר.
כלומר, גרגרי האבקה נישאים על חלקו התחתון של המאביק שמסתייע בצלקת ובאבקנים השלוחים קדימה למקום נחיתה ולאחיזה בפרח.
האבקנים פונים כלפי מעלה ומאפשרים לחרק (דבורי דבש, דבורים בינוניים ורפרפים להיכנס מעליהם אל בסיס הכותרת, אל הצוף ולהתלכלך בבטנו באבקה.
צמח עשבוני רב-שנתי זקוף או שרוע, גובהו 20 עד 50 ס"מ ובעל פלומת שערות בלוטיות ודביק.
הגבעולים זקופים, מזדקפים משתלשלים, מסתעפים ושבירים.
העלים מסורגים, פשוטים, עגולים כמעט בהיקפם, בסיסם מפורץ, שפתם גלונית מאוד, ומפוצלת לאונות השסועות לאונות משניות או בעלי שינון חד.
העלים בעלי אונות משולשות חדות או בעלות שינון חד.
התפרחות הן תפרחות עקרב הנישאות בראשי הגבעולים ופרחיהם בעלי עוקצים.
התפרחות הן אשכולות חד-צדדיות, כלומר הפרחים מרוכזים בצד אחד של גבעול התפרחת, בטור אחד על הגבעול שקצהו מתכופף כעוקץ עקרב.
הפרחים, דו-מיניים, ובלתי נכונים, בעלי שחלה עילית, בעלי עטיף כפול, הכותרת ארוכה בהרבה מהגביע (בשונה משיכרון פעוט ומשיכרון מרושת אצלם הכותרת ארוכה רק במקצת מהגביע).
הגביע ירוק, מאוחה עלים ובעל 5 שיניים או אונות, והוא דמוי צינור ופעמון.
נפחו גדל עם הבשלת הפרי.
הכותרת מאוחת עלים, דמוית משפך, ארוכה בהרבה מהגביע, לא סימטרית, באורך 25 עד 35 מ"מ וצבעה צהוב בהיר מאוד עד זהוב עם כתם ארגמן כהה סמוך ללועה; אונות הכותרת 5, רחבות, מעוגלות ולא שוות.
האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת, על פי רוב וקבועים בבסיס צינור הכותרת ובולטים כרגיל מתוכה ופונים כלפי מעלה.
המאבקים סגולים בהירים עד לבנים.
השחלה עילית, עמוד השחלה בולטת מצינור הכותרת, הצלקת דמוית גולה.
הפרי הלקט מרובה זרעים, בן 2 מגורות, בלתי קוצני, זקוף או רכון, דמוי צינור עד פעמון ואורכו משתנה מ-1.5 עד 3 ס"מ.
כלוא בתוך גביע מתפרה שגדל עם הפרי והתקשה, ולאורכו עורקים מוגבהים ובולטים.
הזרעים קטנים, חומים כהים מגובששים או מגוממים.
העלווה מצויה כל השנה, הפריחה בעיקר מסוף פברואר עד תחילת יוני.
פירות מסוף מרץ, הפצת הפרי מאמצע יולי עד אמצע אוקטובר.
שִׁכָּרוֹן מְרֻשָּׁת (שם מדעי: Hyoscyamus reticulatus) צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, שעיר, דביק, מסועף וגובהו 40 עד 50 ס"מ ממשפחת הסולניים.
כותרתו דמוית משפך המורחב מאוד בפתחו.
צבע הרקע של הכותרת הוא ארגמן-קרם והיא מרושתת במאות פסים ארגמניים.
לאחר האבקה הגביע המשתייר בפרי מתקשה ושיניו מסתיימות בחוד דוקרני.
טיפוס תפוצתו מערב אירנו-טורני ותפוצתו משתרעת ממזרח התיכון ועד מרכז אסיה ואיראן.
בישראל הוא גדל כעשב רע בשטחים מעובדים ובאפיקים, בעיקר על במישורים ובבקעות המכוסים לס בחבלים ים-תיכוניים, בבתות ספר ובערבות בעיקר בבקעת באר שבע ובמערב הנגב.
הוא נפוץ בצפון הנגב; מצוי בהרי יהודה; נדיר בשפלה, במערב הנגב, בהר הנגב ובאדום; נדיר מאוד בגולן, במישור החוף הדרומי, במדבר יהודה, בעמון ובסיני.
שיכרון מרושת מכוסה בשערות בלוטיות עד מקריח.
הגבעול חזק, פשוט או מסועף לרוב מהבסיס ונושא עלים ופרחים יחד.
העלים מסורגים, פשוטים, מאורכים עד אזמליים, בעלי אונות עמוקות פחות או יותר, אורכן ארוך מרוחבן.
עלי הגבעול יושבים או קצרי פטוטרת.
עלי הפרחים יושבים, שלמים או כמעט כך, חדים עד מתחדדים, לרוב בולטים החוצה מן הפרחים.
הפרחים סגלים או ארגמן, גדולים, חיקיים, יושבים (ללא עוקץ) ובלתי נכונים, דו-מיניים, ובעלי שחלה עילית ועטיף כפול, עלי הכותרת והגביע מאוחים, האבקנים ועמוד השחלה בולטים מלוע הכותרת.
הגביע מאוחה, בעל צינור דמוי צינור-פעמון, מסתיים בחמש שיניים בלתי שוות פחות או יותר, וקהות (מעוגלות בראשן).
הגביע משתייר בפרי וגדל עמו (מתפרה).
ובפרי הוא נוקשה ועם עורקים מוגבהים ובולטים.
הכותרת מאוחת 5 עלים, אורכה 20 עד 25 מ"מ, ארוכה בהרבה מהגביע, דמוית משפך עד פעמון והיא בעלת רשת צפופה של עורקים שצבעם ארגמן על רקע צהבהב עד סגול חיוור.
אוגן הכותרת בלתי נכון, דמוית פעמון רחב, בקוטר של 2 עד 3 ס"מ, עם 5 אונות מפושקות מאוד, כמעט שוות ומעוגלות בקציהן (קהות).
האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת, אינם שווים באורכם זה לזה, וקבועים בבסיס צינור הכותרת ובולטים כרגיל מתוך הלוע.
השחלה עילית, עמוד שחלה ארוך ובולט מחוץ ללוע.
הפרי הלקט לא קוצני, מרובה זרעים, בן 2 מגורות, כלוא בתוך גביע מתפרה שגדל עם הפרי ושיניו מסתיימות בחוד דוקרני.
ההלקט הקטן נפתח על ידי מכסה.
הפתיחה היא היקפית היא נוצרת על ידי סדק רוחב ברקמת הניתוק שהתפתחה סביב, באופן שנוצר מכסה.
גביע הפרי 2 עד 3 ס"מ, דמוי צינור-פעמון, נוקשה, בעל עורקים בולטים ומוגבהים; רוחב הצינור כ-1 ס"מ, לא מכווץ מעל האמצע; השיניים מתפשטות-מעוקלות, דוקרניות, אורכו כאורך צינור הגביע.
שִׁכָּרוֹן מִדְבָּרִי (שם מדעי: Hyoscyamus desertorum) הוא מין של צמח מדברי חד-שנתי רעיל לבני אדם ודביק, צהבהב ומשחיר בהתייבשו, ממשפחת הסולניים.
מין זה הוא צמח חולות של מדבר קיצוני אוהב חום שכותרתו בצבע צהוב בהיר ולועו ארגמני, בולטת מגביע שמן וגדול.
שיכרון מדברי הוא צמח רעיל לבני אדם כמו כל מיני השיכרון.
הוא מכיל אלקלואידים הגורמים לערפול החושים של הטועם מחלקיו גם בכמות קטנה ואף למוות, אם אין מטפלים בטועם במהירות.
שימוש בו כתחליף לחשיש גורמת למחלה ואף למוות.
חלקי הצמח או זרעים הנכנסים לעיניים פוגעים בשרירים המפעילים את האישון למספר ימים.
הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת יוני לפעמים עד אוגוסט.
שמו הקודם של שיכרון מדברי הוחלף משיכרון המדבר.
שם הלוואי הקודם הַמִּדְבָּר הוחלף בצורת שם התואר כדי לשמר את צורת הנפרד של שם הסוג.
טיפוס תפוצתו של שיכרון מדברי הוא סהרו-ערבי ותפוצתו מצומצמת ומשתרעת מסוריה בצפון ועד מצרים ועד צפון מזרח חצי האי-ערב.
בישראל הוא נפוץ בדרום הנגב; מצוי במערב הנגב ובערבה, נדיר בבקעת ים המלח ובהר הנגב ונדיר מאוד באדום.
בית גידולו הראשוני הוא ערוצי נחל לאחר שיטפונות וכיום הוא גדל בעיקר במקומות מופרים ובצדי דרכים במדבר.
שיכרון מדברי הוא צמח עשבוני חד-שנתי בעל מספר גבעולים זקופים, גובהו 20 עד 50 ס"מ, דביק וכולו מכוסה בשערות בלוטיות ארוכות או קצרות וצפופות שאינם נעימות למגע.
פרחיו (עלי הכותרת) יוצאים מגביע שמן וגדול.
הגבעולים זקופים וכמעט אינם מסועפים.
הפטוטרות קיימות בעלים התחתונים ולא בעליונים.
העלים מסורגים ופשוטים, רוב העלים של הגבעול דמויי ביצה רחבה, רוחבם שווה כמעט לאורכם, אונות העלים קצרות ורוחבן גדול מאורכן (צורתן משולש) וחלקן משוננות.
העלים בחלק העליון של הגבעול תמימים או כמעט כך צורתם דמוית ביצה או אליפסה.
התפרחות הן תפרחות עקרביות, שגביעיה נותרים זקופים לאחר הפריחה.
התפרחות שיבוליות חד-צדדיות, כלומר הפרחים צפופים מאוד, יושבים (ללא עוקץ) מרוכזים בצד אחד של גבעול התפרחת בטור אחד.
קצה הגבעול מתכוף כעוקץ עקרב ועל התפרחות קרויות תפרחות עקביות.
הגביעים נותרים זקופים על גבעול התפרחת לאחר הפריחה.
הפרחים צהובים, חיקיים, יושבים (ללא עוקץ), דו-מיניים, ובלתי נכונים, בעלי שחלה עילית, בעלי עטיף כפול.
הגביע גדול ושמן בעת ההבשלה כ-2 ס"מ.
הכותרת מאוחת עלים דמוית משפך עד פעמון, היא ארוכה בהרבה מהגביע, אורכה כ-3 ס"מ, וצבעה צהוב בהיר ולועה מעוטר בכתמים ארגמניים כהים.
הזירים, המאבקים הצהובים ועמוד השחלה בולטים מתוך הכותרת.
אורך הגביעים 10 עד 30 מ"מ, אורך העוקץ שלהם משתנה מפרט לפרט ואף לאורך ציר התפרחת עצמו.
שילוב הוא מסלול גיוס מיוחד הכולל שירות צבאי מלא של שלוש שנים בצה"ל, ושנתיים לימוד בישיבה, עם אפשרות ללימודי המשך.
התלמידים מתחילים בשנת הלימודים הראשונה מיד לאחר בית הספר ובסופה מתגייסים לשנה וחצי.
לאחר שנה וחצי חוזרים התלמידים לעוד שנה בישיבה, ולאחריה משלימים עוד שנה וחצי בצבא.
ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שנסגרה בתחילת ה'תשס"ט הייתה הישיבה הראשונה שפעלה במסלול זה.
כיום ישיבה אחת פועלת במסלול זה, ישיבת מעלה גלבוע, השייכת אף היא לתנועת הקיבוץ הדתי.
מסלול השילוב המיוחד נוצר בישיבת מעלה גלבוע, תוך שיתוף פעולה עם ראש אגף כוח האדם בצה"ל.
השאיפה מאחוריו הייתה יצירת בית מדרש פעיל יותר, שיותיר רושם רב על תלמידי תיכון שמעוניינים לבדוק את הישיבה לקראת סיום תקופת הלימודים.
במסגרת המסלול, התלמידים משרתים בצבא למשך שנתיים בלבד, תוך התחייבות לעסוק ברבנות או בהוראה.
למסלול זה מורשים להצטרף רק תלמידים בודדים מכל מחזור, באישור מיוחד של ראשי הישיבה.
במסלול תמכו בתחילה ראשי הישיבה גלעד וריינר, ובהמשך הצטרף גם הרב ביגמן, למרות התנגדות בשלבים מוקדמים.
בתחילת דרכו, המסלול נתקל בהתנגדות גם מצד תלמידי הישיבה, אולם כיום הוא התקבל לחלוטין בישיבה.
שילה ארמסטרונג היא זמרת סופרן אנגליה.
ארמסטרונג נולדה באשינגטון שבנורת'מבריה, אנגליה, היא למדה באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון ואף קיבלה מלגה הודות להישגיה.
הופעת הבכורה שלה באופרה הייתה ב-1965, בתפקיד דספינה, בתיאטרון סדלר'ס וולס בלונדון.
מ-1973 היא שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
בהופעת הבכורה שלה בקובנט גארדן שרה בפידליו, האופרה היחידה שכתב בטהובן.
ארמסטרונג קנתה לעצמה שם עולמי, אך פעילותה מתרכזת בעיקר בבריטניה ובאיטליה.
היא שרה בין היתר יצירות של רוסיני, דוניצטי ומוצרט.
ארמסטרונג גם הופיעה כאמנית אורחת עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
נוסף לשירתה באופרה, הופיעה ארמסטרונג באורטוריות ויצאה לסיורי קונצרטים ברחבי העולם.
היא הקליטה מוזיקה אנגלית, בייחוד מיצירותיהם של ראלף ווהן ויליאמס ובנג'מין בריטן.
שילה ארמסטרונג פרשה מן השירה בשנת 1993, בת 51 בסך הכל.
שילוביות היא צורת ניהול, ארגון ותפעול שמקורה בעולם הצבאי בה משולבים כוחות מזרועות ומערכים שונים.
המונח פותח על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית בהקשר של שילוב בין חיל האוויר האמריקני, צבא ארצות הברית, הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני.
השילוביות כמושג מארגן מקובלת היום בצבאות רבים בעולם ובהם צבא ההגנה לישראל.
בארצות הברית, לכל אחת מהזרועות יש מסורת ארוכה של התנהלות נפרדת – תפיסתית, תקציבית ותפעולית.
במובן זה מכוונת השילוביות לצמצם את הכפילות בהשקעת המשאבים, ובכך לענות על הדרישות החדשות להתייעלות ולחסכון בתקציבי הביטחון.
בהקשר של מבצעים משולבים (Joint Operations), השילוביות מאפשרת גמישות פיקודית המוקנית למפקד המערכה, והשגת אפקטיביות מרבית לפעילותו באמצעות היכולת ליצור את הצירופים הבין זרועיים המתאימים ביותר של הכוחות בהתאם לנסיבות המערכתיות.
השגת שילוביות בשדה הקרב מתאפשרת באמצעות אמצעים טכנולוגיים מתקדמים המאפשרים שליטה על כוחות גדולים.
גישה אחרת ומשלימה לגישה זו של מושג השילוביות מוצגת על ידי ד"ר צבי לניר ומדגישה את משמעותה של השילוביות כמפגש תפיסתי לפיתוח ידע ותפיסות פעולה חדשות.
על פי גישה זו, השילוביות משקפת רמה חדשה של ניהול ושל מצוינות ארגונית, הן צבאית והן של ארגונים בכלל, הנדרשת על מנת להתמודד עם סביבה סבוכה ועם שינויים בסיסיים מהירים.
השילוביות מאפשרת את הטרנספורמציה המתמדת של הארגון לצורך מתן מענה רלוונטי לסביבה ולשינויים כאלה.
יכולת זו נובעת מכך שהשילוביות מאפשרת ליצור ידע חדש המתקיים בין דיסציפלינות ארגוניות ודרגים שונים, שאלמלא כן לא ניתן היה להגיע אליו.
לרוב, ידע זה הוא קריטי לצורך יצירת נקודת המבט המערכתית הנדרשת להתמודדות עם הסביבה הסבוכה והדינאמית וליצירת המענה הרלוונטי לסביבה זו.
שילה פרבר (נולדה ב-27 בדצמבר 1974) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
שילה פרבר נולדה בתל אביב ב-27 בדצמבר 1974 לשחקנית לורה סהר, המופיעה בתיאטרון היידישפיל.
היא גדלה בתל אביב, ולמדה בתיכון עירוני ה' בעיר.
פרבר החלה לנגן בפסנתר בגיל 5 ובגיטרה בגיל 12. באותה תקופה החלה לכתוב שירים והקימה את להקתה הראשונה בגיל 17. שנה לאחר מכן, בתקופת שירותה הצבאי, הקימה את להקתה השנייה בה היו חברים הבסיסט ערן זילברברג, הגיטריסט עמית יורגנסון, והמתופף ישראל חדד שבהמשך הוחלף על ידי גל גרשובסקי.
פרבר היא בוגרת החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
היא תרגמה את המחזה "שעונים" וכתבה והלחינה שירים לאלבומיהם של אמנים שונים, ביניהם נורית גלרון, גידי גוב, דניאל סלומון, גלי עטרי, אביגייל רוז, הראל סקעת, יוני בלוך, וגבי שושן לו כתבה את השיר 'פחות מילה' שהיה הסינגל האחרון שהוציא לרדיו בטרם שם קץ לחייו.
בשנת 2006 הפיקה מוזיקלית והשתתפה במופע 'בגלל הלילה' - משירי תרצה אתר.
ביחד עם לאורה ריבלין וספי אפרתי.
בשנת 2010 השתתפה בפרויקט "שירה פלוס", בו אמנים צעירים מבצעים שירי משוררים.
במסגרת הפרויקט העלתה הופעה משירי נתן אלתרמן.
הופעה זו הובילה לסדרת הופעות דומות ולהקלטת האלבום "שילה פרבר שרה אלתרמן".
בהופעות ובאלבום מלווה את פרבר מאיה בלזיצמן בנגינה על צ'לו ובשירה.
באותה שנה הקליטה גם שיר מחאה של המשורר ערן צלגוב "פיוט לימים הנוראים", שיר שפתח את אסופת השירה "לצאת" כנגד המבצע הקרקעי בעזה במסגרת מבצע "עופרת יצוקה".
חוה אלברשטיין הצטרפה אל פרבר להקלטת השיר "בכל זאת יש בה משהו" אשר חותם את האלבום.
בשנת 2012 כתבה מוזיקה מקורית ועיבדה מחדש את שיריה המולחנים של יונה וולך למונודרמה המוזיקלית המצליחה 'ציפור אש' שכתבה וביימה בלהה מס על פי ספרו של יגאל סרנה, בביצוע חן אשרוב.
היא אמא בהורות משותפת עם הקולנוענית לי גילת לבת ובן אשר נולדו במקביל לעבודתה על האלבום "מכתבי אהבה".
לדבריה השיר "פרחי בר" מתוכו נכתב עליהם בטרם נולדו.
באמצע שנות העשרים לחייה, בין עבודות מזדמנות כתאורנית, אשת סאונד ועובדת במה, פרבר פגשה את דניאל סלומון, קלידן להקת התעויוט של אביב גפן וזמר ויוצר בזכות עצמו.
השניים גילו כימיה מיידית, וסלומון, שהתלהב משיריה, הפגיש אותה עם ליליאן שוץ, המנהלת האישית שלו, שניהלה בעבר גם את להקת המכשפות.
שוץ לקחה את פרבר תחת חסותה, השקיעה בהקלטות אולפן והפגישה בינה לבין רם אוריון, חבר בלהקות בתריי זוזי ונושאי המגבעת, שהפיק בעבר גם שירים של איגי וקסמן וענבל פרלמוטר.
לפני שפרצה כזמרת, ניסתה פרבר את מזלה כתמלילנית: היא כתבה את המילים לשיר "חזרת מאוחר" שהלחין מיקי גבריאלוב לאלבומה של מיטל טרבלסי מ-1998, "נשאר לי שיר".
בשנת 2003 הוציאה בחברת התקליטים NMC אלבום ראשון, "תתנהגי יפה", אותו הלחינה וכתבה.
את האלבום עיבד והפיק רם אוריון.
בשנת 2006 הוציאה פרבר אלבום שני, "מתוק שחור", שגם לו כתבה את כל המילים והלחנים, ואילו דניאל סלומון עיבד, הפיק ומשתתף בפסנתר, קלידים, תכנות וקולות.