tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באזור החלה להתגבש קהילה של צאצאי עבדים, חיילים ושומרי וקף שהובאו ממדינות אפריקה כסודאן, צ'אד וניז'ר שהתגוררו במבנה האכסניה ובמבנים שנבנו בסמוך אליו, על גגו ובתוך חצרו ועל ידי כך שינו את תבניתו המקורית.
בראשית התקופה העות'מאנית שימש המבנה כקסרקטין לחיילים (שחלקם הביאו את משפחותיהם, כאמור, והתגוררו במקום) ולאחר מכן, ובייחוד במאה ה-19 שימש כבית סוהר מרכזי לרוצחים ונאשמים בפשעים פליליים חמורים, בית הסוהר לנידונים למוות שכן מצידו השני של הרחוב ונקרא חבס א-דם.
בשלב מסוים לאחר תום השלטון העותמאני ננטש המבנה והתדרדר במהלך השנים עד כדי סכנת התמוטטות.
עם זאת שימש למגורי משפחות דלות ממוצא אפריקאי.
רק בשנות ה-90 גייס הווקף כספים לשם שיפוץ המבנים ההיסטוריים סביב הר הבית ושיפץ את המבנה.
בשנת 1993 נפתח בחלק מהמבנה ששוקם (האורוות העתיקות) מועדון קהילתי חברתי עבור בני הקהילה האפריקאית ברובע המוסלמי.
במועדון מתקיימת פעילויות עבור ילדים ונוער שנשרו ממסגרות חינוכיות ופעילויות הכשרה מקצועית לנשים.
בין החוגים המוצעים חינם חוגי ספורט ומחשבים במטרה שהצעירים לא יסתובבו ברחובות הרובע ולא יתדרדרו לפשיעה.
המועדון נתמך על ידי ארגונים הומניטריים שונים וכספי תרומות.
רְבָבִית (מלשון רבבה, לעיתים מכונה גם: נקודת בסיס, באנגלית: Basis Point) היא מושג המציין את החלק העשרת-אלפים מתוך השלם (1/10,000).
סימולה של הרבבית הוא ‱ (Unicode U+2031).
בחישובים כלכליים, נהוג להשתמש בסימון bps (קיצור של basis point).
כשהסיומת "ית" נוספת למספר (בדרך-כלל בכפולות של עשר), היא מציינת את חלקו מתוך השלם; כך "עשירית" היא החלק העשירי מתוך השלם (1/10), "מאית" היא החלק המאה מתוך השלם (1/100) ו"אלפית" היא החלק האלף מתוך השלם (1/1000).
אחד השימושים המרכזיים במושג הרבבית (Basis Point) הוא בחישובים כלכליים, כמדד לעליה או ירידה ברווחים.
על מנת לתאר את אחוז הגידול באחוזי הרווח, לדוגמה, נעשה השימוש ברבבית, המתארת למעשה "אחוז של אחוז".
רַב או רַבָּה הוא תואר לאישה שהוסמכה לרבנות או משמשת בתפקיד רב.
התואר נמצא בשימוש החל מהמאה העשרים.
בשנת 1972 הוסמכה לראשונה אישה באופן רשמי על-ידי התנועה הרפורמית, ומאוחר יותר הוסמכו נשים גם בתנועה הקונסרבטיבית ובזרמים ליברליים נוספים.
עקבות ראשונות לקיומן של נשים שרצו להיסמך לרבנות ניתן למצוא עוד במאה ה-19.
במרכז הדיון אם לאפשר הסמכת נשים לרבנות ולפסיקת הלכות עומדת שאלת עמדת ההלכה וכיבוד המסורת.
בעוד שזרמים מסוימים מאפשרים סמיכת נשים מראשית קיומם (יהדות רקונסטרוקטיבית), הדיון על הסמכת נשים עורר מחלוקת ארוכה בתנועות אחרות (יהדות קונסרבטיבית והיהדות הרפורמית), אשר בסופו של דבר שילבו נשים רבניות.
ביהדות האורתודוקסית אין-מקבילה – אם כי יותר נפוצה הוקרה של נשים אורתודוקסיות בולטות בתחומים שונים – לרבות תורניים, בתפוצות ובפרט בישראל.
על דבורה הנביאה נאמר בספר שופטים ש"היא שֹׁפטה את ישראל".
הגם שמושג השפיטה משמש בספר שופטים בהקשר של הנהגה או הושעה ולאו דווקא במשמעותו המודרנית, בפרשנות חז"ל מקובל שדבורה אכן שימשה כדיינית.
עם זאת, התלמוד קובע שאין למנות אישה לתפקיד דיינות, וזאת על פי הכלל "כל הכשר לדון כשר להעיד", ואישה פסולה להעיד.
התוספות הקשו ממקרה זה של דבורה, ותירצו שייתכן שמדובר בחריג – "משום שכינה" או "על פי הדיבור", כלומר הוראת שעה בציווי אלוהי שאין ללמוד ממנה לדורות.
עוד תירצו התוספות, שדבורה לא דנה בפועל ורק לימדה את הדינים.
אולם, התירוץ הראשון שמביא התוספות הוא שדבורה דווקא כן הייתה דיינית, והכלל תקף על זכרים ושלא נאמר "כל הכשרה לדון כשרה להעיד".
הר"ן הציע הסבר לפיו דבורה דנה רק בהסכמת הצדדים, כשם שאפשר לקבל פסולי דיינות אחרים בהסכמת שני הצדדים.
סוגיית ההסמכה לנשים לא זכתה להתייחסות יתירה בספרות ההלכה, ככל הנראה בשל מיעוט נשים שלמדו תורה ברמה מספקת להוראת הלכות.
מספר פוסקי הלכה ערכו הבחנה בין תפקיד הדיינות שלפי ההלכה אישה לא יכולה לשמש בה, לבין התפקיד של הוראת הלכות.
בעלי התוספות כאמור, כמו גם ספר החינוך רמזו כי מותר לאישה להורות הלכות גם אם אסור לה לשמש כדיינית.
ועל בסיס זה הותר הדבר במפורש על ידי החיד"א וחמישה מאחרוני הפוסקים, בהם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב אליהו בקשי דורון.
בעקבות המתירים הללו פרסמו רבני ארגון בית הלל הציוני-דתי בשנת 2015 פסק הלכה לפיו נשים רשאיות להורות דינים ולפסוק הלכות.
כמה מאחרוני הפוסקים התנגדו להיתר זה.
הרב אברהם אבלי הלוי גומבינר, מגדולי אחרוני הפוסקים שחי במאה ה-17, דחה פסק הלכה של אמו של הרב יהושע פלק כץ, מחבר "ספר הדרישה".
בדחייתו, ציטט את דברי רבי אליעזר בתלמוד שסירב להשיב דבר הלכה לאישה, משום ש"אין חכמה לאשה אלא בפלך".
הרב יעקב בצלאל לויטרבך (1873-1940), מגדולי הפוסקים ביהדות הרפורמית, התנגד להסמכת נשים בין היתר משום שחשש שהדבר ייצור קרע חריף עם היהדות המסורתית.
על התנגדות המסורת הסיק גם מפרשנות שהעניק לדברי המדרש, "והנשים אינן בנות הוראה".
חרף עמדתו של לאוטרבך, צידד "איגוד הרבנים המתקדמים" בשנת 1922 בהסמכת נשים לרבנות.
במקרא מתואר סיפורן של בנות צלפחד אשר בזכותן נקבעה הלכה והן הוגדרו בתלמוד הבבלי כנשים "חכמניות".
במרוצת ההיסטוריה היו כמה וכמה נשים שנחשבו "חכמות" וגדולות בתורה, ולעיתים אף הובאו פסקי הלכה מפיהן.
בתוספתא מוזכרת דעה הלכתית של ברוריא, ורבי יהודה אף שיבח את דעתה.
אסנת ברזאני, אישה כורדית מהמאה ה-17, הייתה ידועה כבעלת ידיעות תורניות (ואף כונתה "תנאית"), ועמדה בראש ישיבה בכורדיסטן, כ"יורשת" של בעלה ואביה.
חוה בכרך (1585–1652), סבתו של ר' יאיר חיים בכרך, למדה והתפלפלה בהלכה עם תלמידי אביה וספרו של נכדה "חות יאיר" נקרא על שמה, ומביא מחידושיה בשמה.
כבר משנת 1871, הפוטנציאל של רבות יהודיות היה נושא לדיווחים בעיתונים.
מאמר חדשותי בשנת 1871 על הקריירה המוקדמת של סוזנה רובינשטיין הצביע על המלגה שלה כאינדיקציה לאפשרות של רבנות נשים.
בין 1893 ל-1899, במערב האמריקאי, ריי פרנק נטלה על עצמה תפקיד מנהיגותי דתי, נשאה דרשות, הרצאות פומביות וקריאת כתבי קודש.
דיווח מוקדם נוסף על אישה יהודייה שנראתה עומדת להיות רבנית הייתה לנה ארונסון מארקנסו.
בשנים 1892 ו-1893 דווח כי ארונסון יצאה ללמוד כדי להיות רב.
בשנת 1897, חנה סולומון משיקגו הוכרזה כרבנית הראשונה של אמריקה בעקבות הטפתה בבית הכנסת הרפורמי בשיקגו.
בשנת 1904, המועצה הלאומית של נשים יהודיות בניו יורק הודיעה כי הנרייטה סאלד תעבור ללימודי רבנות אך לא תקבל תעודת גמר עם סיום הקורס.
בשנת 1908 קיבלה מרת אנה אבלסון מאוהיו את תפקיד הרבנית בהיעדרו של בעלה.
בשנת 1920 דיווחו עיתונים אמריקאים רבים כי צעירה יהודייה, מרתה נוימרק, התקבלה לבית ספר לרבנות.
נוימרק נולדה ב-ברלין ב-1904 והגיעה לארצות הברית ב-1907. ב-1920 התקבלה לקולג' הרפורמי היברו יוניון (HUC).
על פי הדיווחים, נוימרק גם הובילה שירותים בקהילה במישיגן.
רגינה יונאס הייתה האישה הראשונה שהוסמכה לרבנות בשנת 1935. בעבודת הגמר שהגישה לבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל בברלין בחנה יונאס את שאלת ההסמכה של נשים לפי ההלכה, והגיעה למסקנה כי אכן, בהתבסס על המקרא, התלמוד וחז"ל הדבר אפשרי וכי "חוץ מדעות קדומות אין דבר הנוגד זאת".
עם זאת, יונאס לא זכתה להסמכה מטעם בית המדרש שבו למדה, ונאלצה להסתפק בהסמכה פרטית.
היא התפרסמה גם בזכות עבודת הקודש שעשתה במחנה טרזיינשטט, שבו נספתה.
בארצות הברית הוסמכה לראשונה בשנת 1972 סאלי פריסנד לרבנות על ידי ההיברו יוניון קולג' הרפורמי, שמאז הסמיך 520 נשים (נכון ל-2007).
בשנת 1985 הייתה איימי איילברג לרבה הקונסרבטיבית הראשונה (מתוך 177 נכון ל-2006).
באנגליה, הסמיך מכון ליאו בק לראשונה את ג'קי טאביק ב-1975. בראש איגוד הרבנים הרפורמים בארצות הברית (Central Conference of American Rabbis) עמדו מספר נשים.
בשנת 2015 נבחרה לתפקיד הרבה הלסבית דניס אגר.
בארצות הברית הוסמכה בשנת 2010 אישה טרנסקסואלית, ראובן זילמן, לרבנות בבית הכנסת בית אל בקליפורניה.
גם מספרן של הרבות באירופה גדל בהדרגה, בעיקר הודות לפעילותם של הקולג'ים להסמכת רבנים ליאו בק (לונדון) וגייגר (ברלין-פוטסדאם).
הרבה הרפורמית הראשונה הפועלת בישראל היא הרבה כנרת שריון, שהוסמכה בארצות הברית ועלתה לארץ בשנת 1983. היא הקימה את קהילת יזמ"ה במודיעין ועומדת בראשה עשרות שנים, ואף כיהנה במשך ארבע שנים כיושבת ראש מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם).
בשנת 1989 הוסמכה כרב האישה הראשונה ילידת ישראל, עינת רמון, על ידי תנועת היהדות הקונסרבטיבית.
בשנת 1992 הוסמכה לראשונה בישראל הרב נעמה קלמן-אזרחי על ידי התוכנית הישראלית של ההיברו יוניון קולג' הרפורמי, שהסמיך מאז 68 נשים (נכון ל-2022).
למעלה ממחצית חברי מועצת הרבנות הרפורמית בישראל ומרבית הלומדים והלומדות בתוכנית הישראלית לרבנות בהיברו יוניון קולג' הן נשים (נכון ל-2022).
בראש מועצת הרבנות הרפורמית עומדת כיום הרבה ד"ר איילה רונן-סמואלס, שהיא האישה הרביעית המשרתת בתפקיד זה.
בשנת 2006 החל מכון "תמורה", שלוחה ישראלית של הפדרציה הבינלאומית ליהדות חילונית הומניסטית בארצות הברית, להעניק את התואר רב לנשים שהוכשרו כמנהיגות קהילתיות-חילוניות, ובעיקר כעורכות טקסים מסורתיים.
נכון לשנת 2014 הוכשרו במכון 11 נשים.
סיון מלכין-מס, בתו של פרופסור יעקב מלכין, הייתה לאישה הראשונה שהוסמכה כרב חילונית בישראל.
מכון שכטר למדעי היהדות המזוהה עם התנועה הקונסרבטיבית הסמיך בישראל 24 נשים לרבנות (נכון ל-2014).
בית המדרש לרבנות ישראלית, מטעם מכון שלום הרטמן והמדרשה באורנים, הסמיך בשנים האחרונות עשרות רבות ורבניות ממגוון הזרמים.
תפקיד הנשים המוסמכות הוא מגוון, לעיתים הן משמשות כדמות רוחנית ודתית, ובכלל זה הן משיאות זוגות ועורכות תפילה בציבור, ובזרמים הליברליים יותר, הן גם פוסקות הלכות.
הממסד הרבני האורתודוקסי אינו מאפשר הכללת נשים במוסדות ובמבחנים המכשירים לרבנות.
מספר נשים הוסמכו גם על ידי רבנים אורתודוקסים, בהן מימי פייגלסון, תלמידתו של הרב שלמה קרליבך; ומוסמכותיו של הרב הירושלמי יהונתן צ'יפמן: חביבה נר דוד, ואוולין גודמן-טאו.
אולם רוב היהדות האורתודוקסית דוחה הסמכת נשים לרבנות והענקת התואר רבה לנשים.
באפריל 2019 עתרו לבג"ץ שש נשים תלמידות חכמים אורתודוקסיות יחד עם ארגון עתים ובשיתוף ארגוני נשים נוספים, בדרישה לאפשר להן להיבחן במבחני ההסמכה לרבנות.
כדי לא ליישם את החלטת בג"ץ הוחלט ברבנות הראשית שלא לקיים את הבחינות בכלל, גם לא לגברים.
בנובמבר 2025 פסק בג"ץ כי על הרבנות הראשית לפתוח את כל מבחני הרבנות לנשים, ודחה את ניסיונה לאפשר את השתתפותן בבחינות על נושאים מסוימים בלבד.
הכשרה תורנית לנשים, ללא הגדרתן כרב
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמו מסגרות שונות להכשרת נשים לתפקידים הלכתיים מקצועיים שונים.
בארצות הברית, הקימו הרבנים האורתודוקסים הליברליים אבי וייס ושאול ברמן מכון חינוכי לנשים בשם "תורת מרים".
הם טענו כי בוגרות המכון הן רבניות, אך מצפים כי ישתלבו בתפקידים מקצועיים בהנהגת הקהילה ותפקוד בית הכנסת.
בחודש מאי 2009, הודיע וייס על פתיחת ישיבת מהר"ת (מנהיגות רוחניות הלכתיות) המסמיכה נשים לפסוק הלכות, אך הן לא ישתתפו בהובלת התפילה.
בתגובה הצהירה אגודת ישראל בארצות הברית כי קהילות המסמיכות נשים בתפקידי מנהיגות אינן יכולות יותר לכנות עצמן אורתודוקסיות.
נכון ליוני 2013 הסמיכה הישיבה שלש נשים.
בשנות ה-90 בעקבות שיתוף פעולה של הרב אריה סטריקובסקי עם הרב הראשי לישראל, אברהם אלקנה כהנא שפירא, הוקמה בישראל תוכנית להכשרת טוענות רבניות בבתי הדין הרבניים.
מאז הוכשרו למעלה מ-70 נשים כטוענות, שעובדות עם כל מגזרי היהדות השונים, כולל חרדים.
מדרשת לינדנבאום הציעה לראשונה מסלול זה.
כמו כן קיימות בישראל מספר תוכניות להכשרת נשים כיועצות הלכה, בפרט בענייני נשים וטהרת המשפחה, בין היתר באוניברסיטת בר-אילן ומדרשת נשמת.
בשנת 2007 פתח לראשונה המרכז האורתודוקסי בית מורשה בירושלים בית מדרש למורות הלכה הפועל יום בשבוע.
תלמידות בית המדרש נבחנות על הידיעות שרכשו, בין היתר על ידי הרבנים בני לאו וחיים אמסלם, אך אינן נבחנות בבחינות ההסמכה של הרבנות הראשית.
רבנית במובן של אשת חינוך, דרשנית או מדריכה רוחנית הוא מושג שכיח גם בציבור האורתודוקסי, הרבנית מיכל טיקוצ'ינסקי למשל.
חלק מהרבניות מקבלות את הכשרתן במדרשות תורניות לנשים.
מבחינה לשונית מתקיים דיון באשר לשם התואר הנכון לאישה מוסמכת לרבנות.
האקדמיה ללשון העברית לא פסקה באופן נחרץ בעניין, ונתנה המלצות שונות בתשובה לשאלות שהופנו אליה.
בתחילה השיבה ש"המונח הנכון הוא רבנית, אבל מאחר שמשתמשים בו כאשת רב, אנחנו ממליצים לאמץ מונח אחר".
לאחר עשר שנים השיבה לעינת רמון-אשרמן ש"צריך להיות רבנית כמו חזנית, ומעתה תהיינה שתי משמעויות לאותה מלה".
באתר האינטרנט של האקדמיה ללשון נכתב:
נשים רפורמיות וקונסרבטיביות שהוסמכו לרבנות מעדיפות לרוב את התואר "רב" או "רבה" (בצורת הריבוי: רבות), משום שהתואר "רבנית" ניתן מסורתית לאשתו של רב.
ארגון קולך ערך כנס על מנת לקבוע תואר לאישה מורת הלכה שלא יזוהה עם "רבה" שכבר נקלטה בקרב הרפורמים, אך בסופו של דבר החליטה על רבה.
נשים אורתודוקסיות המוכשרות לתפקידים הלכתיים מקצועיים שונים מכונות לרוב רבניות.
הרב אבי וייס, רב אורתודוקסי ליברלי מניו יורק הסמיך בשנת 2009 את שרה הורוביץ לתפקיד רבני.
תחילה הוא קרא לה מהר"ת (ראשי תיבות: מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית).
ב-2010 החליט לקרוא להורוביץ "רב", אך נסוג מצעדו זה ביחס למוסמכות הבאות עקב ביקורת חריפה של עמיתיו.
רבאול (Rabaul) היא עיירה במחוז בריטניה החדשה המזרחית, שבאי בריטניה החדשה בארכיפלג ביסמרק שבפפואה גינאה החדשה.
העיירה הייתה בירת המחוז והיישוב החשוב ביותר בו עד שנהרסה ב-1994 מנשירת אפר געשי במהלך התפרצות געשית באזור.
האפר שנפלט בעת ההתפרצות גרם להתמוטטות כ-80% ממבני העיירה.
לאחר ההתפרצות עברה הבירה לעיר קוקופו, המרוחקת 20 קילומטר מרבאול.
כיום מהווה רבאול יעד תיירותי חשוב בפפואה גינאה החדשה ובאזור דרום האוקיינוס השקט.
ב-1910 עברה נציגות גרמניה הקולוניאלית לסימפסונהאפן (Simpsonhafen), ביחד עם בית המשפט המחוזי, בית חולים ומתקני מכס ודואר.
היישוב החל לצמוח במהירות ושמו שונה לרבאול, שפירושו מנגרובים בשפת הקואנואה המקומית, מכיוון שחלק מהעיירה נבנה על ביצת מנגרובים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה, לבקשת בריטניה, את גינאה החדשה הגרמנית.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נמסר השטח לאוסטרליה ב-1920 כחלק ממנדט חבר הלאומים, ורבאול הפכה לבירת הטריטוריה החדשה.
תחת השלטון האוסטרלי התפתחה רבאול למרכז האזורי.
אך ב-1937 התפרצו שני הרי הגעש הסמוכים לעיירה, וולקן וטבורבור.
העיירה כוסתה באפר, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף.
לאחר ההתקפה על פרל הארבור התבהר לאוסטרלים שהיפנים עתידים לתקוף גם את רבאול.
לכן פונו כל הנשים והילדים מהעיירה בדצמבר 1941. היפנים החלו להפציץ את רבאול בינואר 1942, וב-23 בינואר החל קרב רבאול עם נחיתת אלפי נחתים יפנים בעיירה.
במהלך תקופת שלטונם פיתחו היפנים את רבאול לבסיס צבאי חזק יותר ממה שהקימו האוסטרלים, ולכך עתידה הייתה להיות השפעה על העיירה בתקופה שלאחר המלחמה.
הצבא היפני הקיסרי הקים בעיירה מערכת מנהרות באורך קילומטרים כהגנה מפני מטוסי בעלות הברית שהחלו לתקוף את האי מיד לאחר כיבושו.
ב-1943 הגיע מספר החיילים היפנים ברבאול לכ-110,000 חיילים, והצבא היפני אף הקים בתי בושת בעיירה שנועדו לספק את צורכיהם.
ב-18 באפריל 1943, הופל מטוסו של אדמירל איסורוקו יממוטו, אדריכל ההתקפה על פרל הארבור, מעל האי בוגנוויל לאחר שהמריא מרבאול.
מפענחי הצפנים של המודיעין האמריקאי יירטו תשדורת יפנית שהכילה את פרטי הטיסה של יממוטו, ו-18 מטוסי P-38 לייטנינג המריאו מגוודלקנל והפילו את מטוסו ואת מלוויו.
במהלך המלחמה החליטו בעלות הברית שלא לכבוש את רבאול אלא לנתק אותה באמצעות הקמת בסיסי אוויר וצי באיים שמסביב לה.
לאחר שנותק מקווי האספקה בשל התקפות אוויריות תכופות הפך הבסיס ברבאול לחסר תועלת.
היפנים החזיקו ברבאול עד כניעתם ב-15 באוגוסט 1945.
ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בשנית, וזרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים.
שדה התעופה המקומי והעיירה כולה כוסו באפר געשי.
לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות ורובם הספיקו להתפנות.
התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית לקוקופו הסמוכה.
למרות זאת ממשיכה הבנייה באזורי הסיכון ברבאול.
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות ובטבורבור מתרחשות לעיתים התפרצויות קטנות היקף.
תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
לרבאול מפרץ כמעט-מעגלי לחלוטין והוא אחד מהמעגנים הטובים בדרום האוקיינוס השקט לספינות משא.
השימוש במפרץ זה היה אחד הגורמים שהביאו את האימפריה היפנית לכבוש את העיירה ב-1942.
רבא בריה דרבה הוא אמורא בבלי, בדור הרביעי לאמוראי בבל.
רבא נולד לרבה בר נחמני, ששימש כראש ישיבת פומבדיתא.
אף על פי שלאביו רבה, היו כמה בנים שהיו אמוראים, הרי שהוא הבולט מביניהם.
מאמריו ופסקיו מוזכרים פעמים רבות בתלמוד, אנו מוצאים אותו מתכתב עם רב יוסף, מי שמילא את תפקיד ראש ישיבת פומבדיתא לאחר פטירת אביו, כשהוא כותב אליו "ילמדנו רבינו" בלשון כבוד, ודן בהלכה עם אמוראים רבים אחרים.
גם העובדה הבאה תוכיח שהוא היה הבולט מבין בניו של רבה (אף על פי שגם אחיו רב חייא היה אמורא).
רבא בר מרי דרש בבית המדרש את הפסוק "ומי אוהב בהמון - לו תבואה", פשוטו של הפסוק הוא "כל האוהב בהמון" מי שאוהב הרבה כסף "לו תבואה" יש לו הרבה כסף, ומשמעו שאדם שאוהב תלמידי חכמים, גם בניו תלמידי חכמים, כי התורה מחזרת עליו ועל זרעו.
כאשר אמר זאת רבא בר מרי, הופנו עיני חכמי בית המדרש לעבר רבא בריה דרבה, שאביו רבה היה ידוע כאוהב תלמידי חכמים ולומדי תורה, וככל הנראה לכן זכה לבן תלמיד חכם כרבא.
רבגף חום (שם מדעי: Tetrarthrosoma syriacum) הוא מין של רב-רגל הנפוץ במספרים גדולים עם בא גשמי הסתיו.
פולש פעמים רבות לבתי קרקע אך נעלם בזמן החורף כאשר הטמפרטורות יורדות.
נפוץ בטורקיה, קפריסין, לבנון, ישראל, סוריה, ירדן ואיראן.
רבגפיים (שם מדעי: Paradoxosomatidae) היא משפחה של רבי-רגליים בעלי חוליות גב שטוחות.
Attems (1914) הקים את המשפחה Strongylosomidae ומאוחר יותר (1936) צירף לתוכה סוגים ומינים רבים עם מפתח זיהוי מקיף.
Jeekel (1968) לאחר מחקר מעמיק קבע שהמשפחות Strongylosomidae ו-Strongylosomatidae הן שמות נרדפים לאותה משפחה, הוא אפיין מחדש את המאפיינים הטקסונומים של המשפחה ופרסם מאפייני זיהוי לכל רמות הטקסונומיות.
רבּאבּ או רבּאבָּה, "כינור עם מיתר אחד", "כינור הנילוס", הוא כלי מיתר עתיק, שנפוץ מן המזרח התיכון וצפון אפריקה אל אפריקה שמדרום לסהרה, אסיה ואירופה.
הכלי בנוי מצוואר עץ, עליו מתוח מיתר יחיד בגרסה הפשוטה ועד שלושה מיתרים בגרסאות אחרות.
בתחתיתו מכל המשמש גוף תהודה ומונח זקוף על הקרקע או בחיקו של הנגן.
הנגינה בכלי מתבצעת באמצעות קשת בניצב למיתרים.
מן הכלי הפשוט צמחו הלירה הביזנטינית, הרבק (rebec), הקמנצ'ה הפרסי, הקמנג'ה המרוקאי, המורין חור המונגולי, ההוקין הסיני, המסנקו האתיופי, ועוד.
מנעד הכלי מוגבל ביותר, קצת למעלה מאוקטבה.
הרבאב בנוי בשלל גרסאות, לפי המסורת והמצאי בשטח.
מכל התהודה עשוי פעמים רבות מדלעת יבשה או עץ חלול, אך גוף התהודה של רבאב בדואי יכול להיות קופסת-פח.
במגרב מתוח המיתר לא על צוואר דק אלא על גוף עץ מעובה חלול ולרוב מעוטר.
חוקרים רבים נוטים ליחס את הרבאב לכינור המוזכר בתנ"ך וככלי שבו נגנו הלוים בבית המקדש.
הביסוסים לטענה זו הם העובדה שהרבאב הוא כלי הקשת העתיק ביותר הידוע שממנו התפתחו כלי הקשת הידועים היום.
ראיה נוספת לזה היא מקור הכלי: המזרח התיכון, חבל הארץ אליו משוייכת ארץ ישראל.
רבאב רזא (באורדו: رُباب رضا; נולדה ב-15 בינואר 1991) היא שחיינית אולימפית והשיאנית הלאומית של פקיסטן.
היא הייתה השחיינית הראשונה לייצג את פקיסטן בשחיית נשים באולימפיאדה, כששחתה בתחרות 50 מטר סגנון חופשי במשחקי 2004 באתונה.
רזא הייתה בת 13 כשנבחרה לייצג את פקיסטן באולימפיאדת הקיץ באתונה של 2004, לאחר שנים רבות בהן שחיית נשים הייתה בלתי חוקית בפקיסטן.
עד שנות ה-1990 השחייה הייתה נגד החוק ושידור תחרויות בינלאומיות בטלוויזיה נאסר.
גם אחרי שהחוק היבש שונה, נשאר טאבו חזק נגד שחיית נשים וילדות בשל חשיפת הזרועות והרגליים בעת השחייה.
הוריה של רזא, שהיא ילידת לאהור, תמכו בפיתוח הקריירה הספורטיבית שלה בכל דרך.
כשפדרציית השחייה הפקיסטנית תמכה בה רק בסכום של 30$ לחודש, היה לה המזל שבידיהם האמצעים הכלכליים - אביה סגן-אלוף בדימוס ואמה רופאה - להעסיק עבורה מאמן פרטי.
היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות, וביצועיה הרשימו את הוועדה האולימפית, אשר העניקו לה את אחד ממקומות ה"קלף החופשי" באולימפיאדת 2004.
היא שחתה במירוץ 50 מטר בסגנון חופשי, ואף על פי שלא התקדמה לשלב הבא, היא פתחה את הדלת עבור שחייניות פקיסטניות עתידיות.
היא הייתה השחיינית הראשונה והספורטאית הפקיסטנית השנייה להתחרות באולימפיאדה—כשקודמתה הייתה שבאנה אכטר, הקופצת לרוחק, באולימפיאדת 1996—והקדימה אך במעט את מייצגת מדינתה השלישית, Sumaira Zahoor, שרצה באירוע 1500 מטר באולימפיאדת 2004 כעבור מספר ימים.
בגיל 13, רזא גם הייתה הספורטאית האולימפית הצעירה ביותר לייצג את פקיסטן.
היא זכתה במספר תארים לאומיים, וראתה הצלחה בטורנירי שחייה באסיה.
היא זכתה בשתי מדליות כסף, ומדליית ארד, במשחקי דרום אסיה 2004. היא זכתה גם במדליית זהב ב-50 מטר סגנון חופשי במשחקי הסולידריות האסלאמים לנשים בטהראן, איראן.
לאחר השתתפותה באולימפיאדה, היא גם שחתה עבור פקיסטן באירועים אחרים, ביניהם משחקי דרום אסיה 2006 ומשחקי חבר העמים הבריטי 2006.
שחייניות פקיסטניות שבאו אחריה מונות את רזא כמי שסללה את דרכן, כולל סימרה נאסיר, המחזיקה במספר שיאים לאומיים, ובגיל 14 מייצגת את פקיסטן במשחקי דרום אסיה ותחרויות אחרות, ומקווה להגיע גם היא לאולימפיאדה.
לדבריה, היחס כלפי ספורטאיות בפקיסטן אולי השתפר מעט מימיה של רזא, אך עדיין הטאבו קשה והיא ועמיתותיה סופגות התייחסות שלילית ולעיתים אף מאיימת.
רבאצ'יזאוריים (שם מדעי: Rebbachisauridae) היא משפחה של דינוזאורים ארוכי צוואר שהיו קרובים לדיפלודוקיים ולדיקראוזאוריים.
הם חיו באפריקה, אירופה ואמריקה הדרומית בסוף היורה והקרטיקון.
דינוזאורים אלה היו בעלי לסתות רחבות ושיניים שטוחות שנמצאו בקדמת הפה ומבנם דמה לשואב אבק.
הם השתמשו בשיניהם כדי לתלוש וללעוס עלים והיו מצוידים בסוללות שיניים בדומה להדרוזאוריים.
הם היו קטנים יותר מהדיפלודוקיים והיו חסרים כמה חוליות בצווארם, כך שהם רעו בגובה נמוך יותר.
למרות זאת גופם הזכיר מראה של דיפלודוקים.
דינוזאורים אלו חיו מסוף היורה עד לסוף הקרטיקון והם היו מאחרוני הזאורופודים לצד הטיטאנוזאורים הענקיים.
רבדודון (שם מדעי: Rhabdodon; מילולים: "שן מחוררת") הוא סוג של דינוזאור בעלי אגן דמוי עוף מקבוצת האורניתופודים שהיה קרוב של האיגואנודוניים, אשר חי בשלהי הקרטיקון מלפני 66–70 מיליון שנה.
מאובניו תוארו בידי החוקר פיליפ מת'רון ב-1869 והוא נקרא גם בשמות נוספים כמו אורניתומרוס, אוניכוזאורוס ואוליגוזאורוס.
הרבדודון חי באזור של צ'כיה, צרפת, ספרד והאי הפרהיסטורי "האטג" שבטרנסילבניה, רומניה, שם חי לצד קרובו הקטן ממנו - זלמוקסס, אשר נחשב בעבר כשייך לסוג.
דינוזאור זה הגיע לאורך 4.5 מטר ומשקל 500 ק"ג.
הוא היה בעל מקור קרני שמאחוריו לסתות בעלות שורות של שיניים טוחנות שסייעו לו ללעוס את הצמחייה ביעילות.
היו לו 4 אצבעות בגפיו והוא יכל להזדקף כדי לברוח במהירות.
הוא היה קרוב מאוד לטנונטוזאורוס מאמריקה הצפונית, אך הוא חי מאוחר יותר ונכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני כ-66 מיליון שנה.
הרבדודון מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראים שני זכרים שנלחמים ביניהם ואחד מהם נטרף על ידי להקת אלודפוסוכוסים.
רבדודוניים (שם מדעי: Rhabdodontidae) היא משפחה קטנה של דינוזאורים אורניתופודים אשר חיו בשלהי הקרטיקון לפני 83-66 מיליון שנה.
משפחה זו חדשה יחסית והיא סווגה רק ב-2003.
הרבדודוניים היו אוכלי צמחים בעלי דמיון לאיגואנודוניים אשר חיו באירופה.
המוטבורזאורוס האוסטרלי היה קרוב למשפחה ובעבר נכלל בה אך היה בעל מאפיינים אשר הוציאו אותו ממנה.
מינים אלה היו קטנים יחסית ודמו במראם לאיגואנודון וכמותו גם נעו על שניים תוך שימוש בזנבם הגדול כמייצב.
מינים רבים מהמשפחה היו בעלי גמדות איים, דבר שבלט במיוחד באי האטג שברומניה, בו מינים רבים עברו גמדות.
בני המשפחה שרדו עד הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
רבאצ'יזאורוס (שם מדעי: Rebbachisaurus; מילולית: "הלטאה של רבאצ'י") הוא סוג של דינוזאור דמוי דיפלודוקוס ממשפחת הרבאצ'יזאוריים אשר חי לפני 99 מיליון שנה בקרטיקון העליון של צפון אפריקה, בשטח שמרביתו הוא במדבר סהרה.
מאובניו התגלו במרוקו, אלג'יריה וניז'ר והוגדרו ב-1954. בסוג זה היה מין אחד - Rebbachisaurus garasbae.
משמעות שמו הוא משבט מרוקאי חצי-נוודי (Rebbachi).
דינוזאור זה דמה דמיון קרוב מאוד לדינוזאור בן אותה משפחה, ריוסוזאורוס (Rayososaurus) מפטגוניה, ארגנטינה וחלק מהחוקרים סוברים שזו הוכחה לקשר יבשתי בין אפריקה לאמריקה הדרומית גם בעת הקרטיקון.
הרבאצ'יזאורוס הגיע לאורך ולמשקל 7 טון מטרי (או 7.7 טון קצר).
היה לו צוואר בינוני, זנב מצליף כמו של הדיפלודוקוס וראש קטן בעל שיניים דקות שנועדו לאכילת צמחים.
רבאט אל-בציר (אכסניית הסגי-נהור; בשמה המלא: רבאט עלאא' א-דין אל-בציר) הוא מבנה גדול ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים.
המבנה הוקם בידי עלאא' א-דין אידע'די, שכונה גם 'אל-בציר' (סגי-נהור, רואה היטב) בשל היותו עיוור, וכונה על שמו.
המבנה ממוקם ממערב להר הבית, בסמוך לשער המשגיח, בקצה הצפוני של רחוב עלאא' א-דין (מס.
עלאא' א-דין, שהיה "המשגיח על ההקדשים" בראשית התקופה הממלוכית (בין השנים 1260 ל-1284), הקים את המבנה כאכסניה לעולי רגל מוסלמים ב-1267, וההכנסות מהשכרת החדרים בו נועדו לשמש לכלכלת הסופים בירושלים.
בשלב כלשהו הפכה האכסניה למקום משכנם של הסופים עצמם.
ב הפך המקום לבית כלא, ונקרא מאז גם: רבאט אל-חבס (אכסניית החבושים, האסורים).
שערי וסורגי הברזל נשארו בחלק מהחדרים במבנה גם במאה ה-21.
מאז תקופת המנדט שוכנו במבנה תושבים מן המיעוט האפריקני-מוסלמי בירושלים, ולפי מדריך ישראל החדש מתגוררים בני מיעוט זה במקום עד היום.
רבאל השני סוטר (סוטר ביוונית: Σωτήρ) היה שליטה האחרון של הממלכה הנבטית, מלך בין השנים 70–106 לספירה.
לאחר מות אביו מליכוס השני עלה לשלטון רבאל, אז עדיין ילד, כאשר בשנים הראשונות למלכותו השליטה בפועל בממלכה היא של אמו שאקילאת ה-II.
אחותו של רבאל, גמליאת', הפכה למלכת הנבטים לאחר שנישאה לרבאל.
רבאל העניק לעצמו את הכינוי היווני "סוטר", שמשמעו "גואל" או "האחד אשר העניק חיים וישועה לבני עמו".
בארכיון תעודות בבתא, שנמצא במערת האיגרות בנחל חבר שבמדבר יהודה, נמצא שטר שנכתב בשנת 28 למלכותו של רבאל, ומזכיר את בנו, יורש העצר "עבדת בר רבאל", שלא היה ידוע קודם לכן משום מקור אחר.
לאחר מותו של רבאל בשנת 106 לספירה השתלט הקיסר הרומאי טראיאנוס על הממלכה הנבטית ללא כל התנגדות.
הממלכה הפכה לפרובינקיה רומאית בשם ערביה פטריאה, כאשר העיר בוסרה משמשת כבירתה.
רבאני (בטורקית: Revani) הוא קינוח מסורתי ומתוק העשוי מסולת ועמילן ונפוץ בטורקיה, יוון ומצרים.
הקינוח מורכב מסולת, ביצים ועמילן שאותם מערבבים ואופים ועליהם יוצקים סירופ לימון המעורבב עם סוכר ומים ומעטרים בשקדים או פיסטוקים.
מקורו של הקינוח הוא מתקופת האימפריה העות'מאנית לאחר שהומצא על ידי טבחי הארמון לאחר כיבוש ארמניה וירוואן ולכן נקרא רבאני.
מלבד הגרסה הבסיסית, למאכל גרסאות מבוססות גבינה, חלב או יוגורט, ביוון מורכב הקינוח מגרידת תפוז ומי ורדים ובמצרים מורכב מדבש ומי ורדים ונקרא בסבוסה.
מִשְׁפַּחַת רַבַלְיָה הייתה משפחה של מלווים יהודים מז'ירונה מהמחצית השנייה של המאה ה-13. שם המשפחה מאוית לחלופין בשפות המקור כ-Ravaya, Ravalia, Ravaylla, Abravalia או Ravalla.
בני המשפחה הלוו כספים רבים לחיימה הראשון, מלך אראגון וליורש העצר והמלך לעתיד פדרו השלישי.
יוסף רבאליה (Jucef Ravaya) היה איש הכספים והיועץ של פדרו, ואחיו משה (´Mosse) היה במעמד דומה כמפקח על החשבונות בקטלוניה.
בסוף 1276 היה יוסף חלק מהמנהלת המרכזית של הממלכה ומשה עבד כנציב מחוז (baile).
כשפדרו השלישי דיכא את מרד האצילים של קטלוניה ב-1280 ריכזו שני האחים את הנהלת הכספים והמיסים של הממלכה.
באותה שנה הם יזמו הוצאה להורג של מלשין יהודי מברצלונה לאחר שהרשב"א פסק שהאיש הוא בן מוות.
יוסף היה מעורב במשא ומתן לנישואין של , והצטרף ב-1282 לפדרו השלישי במסע המלחמה בסיציליה לתמיכה במרד המכונה ערבית סיציליאנית, ומת שם.
אחיו משה מילא את מקומו כאחראי על ניהול אראגון, קטלוניה וולנסיה, אם כי ב-1283, צומצמה אחריותו לקטלוניה בלבד.
עם זאת, הוא היה לתקופה קצרה נציב המחוז (baile) של ולנסיה.
המקורות מזכירים עוד בן משפחת רבאליה, אסטרוק רבאליה (Astruc Ravaya או Astrug Ravaya) מונה על יד פדרו השלישי, מלך אראגון לנציב (baile) של ז'ירונה בשנים 1276 עד 1281. מקורות אלו טוענים כי היה אביהם של יוסף ומשה, ושמונה לנציב במקום בנו יוסף.
נורמן רות סובר שמדובר בבן משפחה אחר.
בני משפחה נוספים מוזכרים במאה ה-14 בהקשר לבתים בבעלותם ברובע היהודי של ז'ירונה, אברהם רבאליה (Abraham Ravaia) ויצחק רבאליה (Issac Ravaia).
רבגוני מנומר-ראש (שם מדעי: Chromogobius quadrivittatus) הוא מין של דג גרם ימי מהסוג Chromogobius ומשפחת הקברנוניים.
אורכו של קברנון זה הוא עד 5 סנטימטרים אך האורך המרבי הוא 7 סנטימטרים.
סנפירי הבטן של קברנון זה מאוחים והוא בעל ראש מנומר עד החלק האחורי של מכסה הזימים.
הקברנון בעל יותר מ־55 קשקשים בקו הצד.
הצבע של הדגים הצעירים שאורכם עד 2 סנטימטרים שונה מהצבע של הדגים הבוגרים.
הדגים הצעירים בעלי צבע סגול כהה ופס בהיר מאחורי הראש.
הדגים הבוגרים בעלי גוף בצבע צהוב וסנפירים בצבע שחור.
קברנון זה חי בין סלעים ואבנים באזורים עשירי צמחייה וניזון בעיקר מחסרי חוליות זעירים כמו סרטנאים.
קברנון זה חי באוקיינוס האטלנטי מחופי ישראל וטורקיה עד לספרד, איטליה וצרפת וגם בים השחור.
קברנון זה תואר למדע ב-1863 על ידי הזואולוג פרנץ סטיינדכנר (Franz Steindachner).
רבה בר בר חנה היה אמורא, בן הדור השלישי של האמוראים.
חי בסוף המאה ה-3, נולד בבבל והיה תלמידו של רבי יוחנן.
לאחר פטירת רבו, קיבל את מרותו של ממשיך דרכו - רבי אלעזר.
בנו רב שמואל למד יחד עם רב יצחק בריה דרב יהודה ורב אחא בר הונא אצל רבה.
בן אחר שלו, רב יצחק, נישא לחומא שהוגדרה לאחר מותו כאשה קטלנית.
אחיו רב יצחק בר בר חנה.
לפי חלק מהדעות היה רבה בר בר חנה בנו של רבה בר חנה, אך לפי אחרות מדובר באותו אדם, ושמו השתבש בתלמוד.
אודות רבה בר חנה ידוע שהיה תלמידו ובן אחיו של רבי חייא, ועמו עלה לארץ ישראל, בה למד יחד עם רב (שהיה בן דודו).
הוסמך על ידי רבי יהודה הנשיא.
אחד מתלמידיו הוא רב חננאל.
עיזים שביריחו היו מתעטשות מריח הקטורת, נשים שביריחו אינן צריכות להתבשם מריח הקטורת (ריח הקטורת עובר את המרחק מבית המקדש ליריחו ונדבק בהן), כלה שבירושלים אינה צריכה להתקשט מריח הקטורת".
"למה נמשלו דברי תורה כאש...
לומר לך: מה אש אינו דולק יחידי (לפי הסבר רש"י, צריך כמה גזרי עץ ביחד כדי שתדלק), אף דברי תורה אין מתקיימין ביחידי" (ללא חברותא)
מפורסמים מעשים שסיפר, המופיעים במסכת בבא בתרא ( עד .), ונקראים "אגדות רבה בר בר חנה".
מפרשי אגדות התלמוד המסורתיים כגון המהרש"א והרב קוק, שכתב פירוש על אגדות אלו שמופיע במאמרי הראי"ה, פירשו אותן כאלגוריה על תולדות עם ישראל.
רבי נחמן מברסלב פירש אגדות אלו על דרך הקבלה.
רבי נחמן סיפר כי בשובו מארץ ישראל נגלה אליו חיזיון בו הופיע רבה בר בר חנה, שביאר לו את הפירושים האמיתיים לאגדותיו.
מכיוון שרבה בר בר חנה עבר בין מרכזי התורה בבבל ובארץ ישראל, ייתכן שיש לפרש מחרוזת סיפורים זו כשיקוף של חוויותיו האישיות במעברים אלה.
"אני ראיתי ראם בן יומו שהיה כהר תבור, ואורך צווארו כהר תבור ארבע פרסאות (גרסה אחרת - ארבעים פרסאות), ובית מרבעת ראשו פרסא וחי.
הטיל גללים וסתם את הירדן".
אמר רב פפא בר שמואל: 'אלמלא הייתי שם, לא הייתי מאמין'" (שם)
כשהפרש זרק חץ אחריה הקדימתו" (שם, ויש שם עוד גוזמאות על עולם הטבע)
"אמר לי (ערבי): בוא ואראך בלועי קורח (אנשי קורח שנבלעו באדמה).
הלכתי וראיתי שני סדקים ועשן עולה מהם...
אמר לי:'תן אזנך, מה אתה שומע ?' ושמעתי שהיו צווחים: 'משה ותורתו אמת והן בדאין'".
"אמר לי אותו הערבי: בוא ואראך מקום שארץ ושמים נושקים זה לזה.
הלכתי וראיתי הרקיע שהוא עשוי חלונות חלונות.
נטלתי סלי והנחתיו בחלון הרקיע, ועד שגמרתי את תפלתי – בקשתיו ולא מצאתיו.
אמרתי:'יש גנבים כאן ?' אמר לי הערבי:זהו הגלגל החוזר ברקיע.
המתן עד למחר ותמצאנו (כלומר, השמים מסתובבים וישובו למקומם למחרת)".
רַבָּה בר נחמני (260 או 280–320) המכונה בדרך כלל "רבה" בלבד, היה כהן, אמורא בבלי מהדור השלישי של האמוראים, מהאמוראים המפורסמים והמקובלים ביותר בדורו, ראש ישיבת פומבדיתא במשך 22 שנים.
היה תלמידם של רב הונא ורב יהודה בר יחזקאל.
בכל המחלוקות שבין רבה ורב יוסף הלכה כרבה חוץ מבשלושה מקומות שהלכה כרב יוסף.
רבה נולד בבבל למשפחת כהנים מיוחסים אחר עלי הכהן.
אחיו הזמינו אותו לארץ ישראל כדי ללמוד תורה מפי רבי יוחנן, וכנראה הוא נענה להזמנתם ושהה שם זמן מועט.
יש הסוברים שאחים אלו היו רב אושעיא ורב חנינא.
רבה היה תלמידם של רב הונא בישיבת סורא ושל רב יהודה בר יחזקאל בישיבת פומבדיתא.
כשנפטר רב יהודה בר יחזקאל, היו שני מועמדים להחליפו בתפקיד ראש ישיבת פומבדיתא: רבה ורב יוסף.
כיוון שרב יוסף היה בקי בהלכה ("סיני") (בניגוד לרבה, שהצטיין בפלפול, "עוקר הרים"), הוחלט למנותו, אך הוא לא הסכים לקבל את התפקיד, ולכן התמנה רבה.
בימיו של רבה הגיעה ישיבת פומבדיתא לשיא פריחתה.
את לימודו היה פותח בדבר בדיחה, ולאחר מכן עבר לדיון הלכתי.
במחלוקות הרבות שבין רבה לרב יוסף, תמיד הלכה כרבה, מלבד שלושה מקרים.
רבה התעמק גם במשניות שיתר חכמי בבל לא גילו בהן עניין, משום שנכללו בהן הלכות שלא נהגו בבבל, והעיד על עצמו: "יחיד אני בנגעים, יחיד אני באהלות".
הוא היה המומחה הגדול בדורו לעניין הלכות נגעים.
היה ממעט בשינה, ועל פי עדות תלמידו אביי, הוא ישן רק כשנת הסוס - "שיתין נשמי" (שישים נשימות) כרבו המובהק רב.
בעת שמונה לראש ישיבת פומבדיתא היה רבה בן 18 שנה, ועמד בראש הישיבה עד מותו, בגיל 40. על פי דעות אחרות היה רבה כשהוכתר בן 38, ונפטר בגיל 60. התלמוד מסביר שרבה לא זכה לאריכות ימים משום שהיה מצאצאי עלי הכהן, שעליו נאמר: "וכל מרבית ביתך ימותו אנשים".
קיימת גם גרסה שבתלמוד מדובר אודות "רבא" חבירו של אביי, אך רבות הראיות כי הגרסה המדויקת היא "רבה" דודו של אביי, שהוא היה כהן בוודאות, ולא על רבא.
היה דודו ואביו המאמץ של אביי ורבו המובהק.
תלמיד נוסף שלו היה רבא, ושני תלמידיו אלה היו ראשי הדור הרביעי של האמוראים בבבל.
על אף שהיה ראש ישיבת פומבדיתא, אנשי פומבדיתא עצמם שנאו את רבה, כיוון שהיה מוכיח אותם על מעשיהם.
בתלמוד מסופר שאביי דאג כי לא יהיה מי שיתרגש ויבכה בלווייתו והספדו של רבה.
רבה ניחם אותו שדי לו בכך שאביי עצמו ורבה בר רב חנן יתרגשו ויבכו בהספדו.
על פי התלמוד, פטירתו הייתה כרוכה בכמה נסים.
הדבר אירע בעקבות הלשנה למלך פרס שיש יהודי נכבד שמבטל 12,000 יהודים ממסי המלכות שני חודשים בכל שנה, בזמן ירחי כלה.
בעקבות ההלשנה, חיפשו שוטרי המלך את רבה.
לאחר סדרת חיפושים, נפטר רבה בלא ששוטרי המלך מצאוהו.
הגמרא מספרת שבשמים נפלה מחלוקת בעניין של טהרה: הקב"ה קבע: טהור, ופמליתו קבעה: טמא.
החליטו לקרוא לרבה, שהיה בקי בתחום זה, שיפסוק במחלוקת.
מלאך המוות, שנשלח להביאו, לא יכול לקחתו, משום שרבה לא חדל לרגע מתלמודו.
נשבה הרוח בענפים, ורבה חשב שאלה פרשי המלך המחפשים אותו, וביקש למות כדי שלא ליפול בידיהם, ויצאה נפשו באומרו, בתשובה לשאלת השמים, "טהור טהור".
יצאה בת קול ואמרה: "אשריך רבה בר נחמני, שגופך טהור ויצאתה נשמתך ב'טהור'".
על חבריו נמנה רב חסדא שככל הנראה נחשב גדול ממנו.
על כך מסופר בבבא מציעא כי רב אושעיא ביקש מרבה שכאשר הוא הולך להפגש עם רב חסדא בכפרי (ככל הנראה ללמוד תורה) ישאל אותה שאלה הלכתית (בדין תקפו כהן).
בדפוסי התלמוד הבבלי, ויותר מכך בכתבי היד שלו, רבים החילופים בין רבה לרבא.
כלל הלכתי ידוע אותו אמר רבה, הוא כל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו, כלומר כל שתי פעולות שלא ניתן לבצען בזו אחר זו, מכיוון שחלותה של האחת מונעת את השנייה, לא ניתן לבצען בפעם אחת.
מבניו מוזכרים בתלמוד רבי חייא ורבא בריה דרבה.
רבה (רבא) תוספאה - אמורא בבלי בדור השמיני, בשלהי תקופת האמוראים.
לפי דברי רב שרירא גאון באיגרתו, היה רבה תוספאה ראש ישיבת סורא אחרי מר בר רב אשי במשך כשש שנים, בשנים ד'רכ"ח-ד'רל"ד (467-474).
בפשר הכינוי "תוספאה" כתב בעל "דורות הראשונים", שבתקופתו היה התלמוד בגמר עריכתו והוא השתתף בעריכתו והוסיף עליו, ולכן כינוהו רבה תוספאה.
טעם אחר שנזכר בעניין זה, שרבה תוספאה היה בקי בברייתות ובתוספתא, קובצי משניות שנשארו מחוץ לשישה סדרי משנה.
לדעת אפשטיין, סברות אלו בטעות יסודן, והוא נקרא 'תוספאה' על שם מקומו.
רבה תוספאה היה תלמידו של רבינא הראשון (חברו של רב אשי), וחברו של רבינא האחרון.
תלמידיו היו ראשי תקופת הסבוראים.
אחד מהם הוא רבה בר יוסף, שלפי אחת הדעות (ספר יוחסין השלם) היה ראש הדור הראשון של הסבוראים ועמד בראש ישיבת סורא אחרי פטירת רבינא האחרון.
פסיקה מפורסמת שמובאת בשמו בתלמוד - שהכשיר ילד שנולד לאישה כ-12 חודש לאחר שבעלה הלך למדינת הים, ולא קבע שהוא ממזר ופסול לבוא בקהל.
הלכה נוספת שאמר היא, ש"אין זימון למפרע", ושלושה שאכלו לחם ואחד מהם הקדים ובירך ברכת המזון - שני חבריו יכולים לצרפו לזימון והם ייצאו בכך ידי חובתם, אך הוא לא ייצא ידי חובתו, שכבר בירך.
בניגוד לקודמיו, שפעלו בתקופה שקטה יחסית מצד הממלכה הפרסית ותושביה, שנשלטה על ידי המלכים משושלת בית ססן, תקופתו של רבה תוספאה הייתה קשה ליהודים.
תקופה זו התאפיינה ברדיפות כנגד היהודים, על ידי האמגושים (כהני דת פרסיים), שזכו בתמיכה במעלליהם מצד המלכים הסאסאניים.
בתקופתו של רבה תוספאה שלט המלך פירוז הראשון, שנקרא בפי היהודים "פירוז רשיעא" (=הרשע).
בין גזירותיו גזר על חטיפת ילדים מבית הוריהם וחינוכם כגויים.
בז' בטבת, שנת ד'ר"ל (470), נאסר ראש הגולה, הונא מרי בר מר זוטרא, ועימו רבנא אמימר בר מר ינוקא ומשרשיא בר פקוד.
הונא ראש הגולה ומשרשיא הוצאו להורג 11 יום אחר כך, בי"ח בטבת, ורב אמימר בר רב ינוקא הוצא להורג בחודש אדר של אותה שנה.
בשנת פטירתו, ד'רל"ד (474), הרסו הפרסים בתי מדרשות, וחטפו את ילדי היהודים לחנכם לחיות בדיני פרס.
על כסאו של רבה תוספאה ישב רבינא האחרון, שלפי ראב"ד נפטר באותה שנה, ולפי רב שרירא גאון האריך ימים עוד 26 שנה (עד שנת ד'ר"ס - 499).
רבה יוסי, המוזכר גם בשמות רב יוסי, רבה יוסף, רב יוסף ועוד , היה מאחרוני האמוראים בבבל וראש הדור הראשון של הסבוראים במאה החמישית.
עמד בראשות ישיבת פומבדיתא משנת ד'רל"ו (476) עד לפטירתו בשנת ד'רע"ד (514).
היה שותף לסיום השלב הראשון של עריכת התלמוד הבבלי ביד רבינא, ובראשותו החלה העריכה הסבוראית של התלמוד, שכללה בעיקר ביאורים, השלָמות והכרעות הלכתיות.
לאחר פטירתו של רב סמא בריה דרבא, ראש ישיבת פומבדיתא, בשנת ד'רל"ו (476), כיהן רבה יוסי כראש ישיבת פומבדיתא.
בתפקיד זה עמד רבה יוסי במשך כשלושים ושמונה שנה, עד לפטירתו בשנת ד'רע"ד (514).
במקביל אליו, בראשות ישיבת סורא עמד רבינא האחרון, שהתמנה לתפקיד אחרי פטירת רבה תוספאה בשנת ד'רל"ד (474).
בימיו של רבינא, כבימי קודמיו מן רב אשי ואילך, ישיבת סורא הייתה המרכז הרוחני הגדול של יהודי בבל בפרט ושל יהודי העולם בכלל, ובה התבצעה מרבית מלאכת עריכת התלמוד הבבלי.
אחרי פטירתו של רבינא האחרון בי"ג בכסלו שנת ד'ר"ס (499), התאריך המסמל בעיני רבים את סיומה של תקופת האמוראים, עבר המרכז היהודי הרוחני הגדול לישיבת פומבדיתא, בראשותו של רבה יוסי.
בתקופה זו ירד קרנה של ישיבת סורא באופן משמעותי, בעיקר בגלל הרדיפות כלפי היהודים, שהתחזקו בעיר סורא ובסביבותיה.
היישוב היהודי בעיר פומבדיתא היה חזק דיו כדי להמשיך את הלימוד בישיבה למרות הקשיים והגזירות, וכך הפכה ישיבת פומבדיתא למרכז היהודי המוביל בבבל.
עבודת עריכת התלמוד נמשכה בפומבדיתא.
אחרי פטירתו של רב יוסף חודש הלימוד בישיבת סורא, בראשותו של רב עינא.
לראשות ישיבת פומבדיתא התמנה רב סימונא.
מצבם של היהודים בעיר סורא היה בלתי יציב, וישיבת פומבדיתא המשיכה להיות דומיננטית גם בתקופתו של רב סימונא.
כתב רב שרירא גאון באיגרתו ליהודי קירואן, בסקירת ראשי ישיבת פומבדיתא:
ובשנת תשפ"ז (למניין השטרות, היא שנת ד'רל"ו-476) נפטר רב סמא בריה דרבא.
ואחריו מלך רב יוסי, ובימיו סוף הוראה והסתיים התלמוד.
רב יוסי הוא ראש רבנן סבוראי, היה לראש אחר רבינא ל"ח (38) שנה עד שנת ד'רע"ד (474).
ומת רב יוסי בשנת ד' אלפים רע"ד.
רבה יוסי היה אחרון האמוראים וראשון הסבוראים.
תקופת האמוראים הסתיימה, לפי הנאמר באיגרת רב שרירא גאון (וזו היא הגישה המקובלת), עם פטירתו של רבינא האחרון, ראש ישיבת סורא, בי"ג בכסלו ד'ר"ס (499).
משם ואילך התחילה תקופת הסבוראים.
נמצא, שרוב ימי כהונתו של רבה יוסי כראש ישיבת פומבדיתא (כ-23 שנה) היו בתוך תקופת האמוראים, ומיעוטם (כ-15 שנה) בימי הסבוראים.
אולם, הקו המפריד בין תקופת האמוראים לתקופת הסבוראים אינו חד ואיננו מוחלט.
ב"ספר הקבלה" להראב"ד, ויש מי שטען שכך היא הנוסחה הנכונה גם באיגרת רב שרירא גאון, נכתב שרבינא האחרון נפטר בשנת ד'רל"ד (474), באותה שנה שבה נפטר רבה תוספאה.
הראב"ד מנה משם את תחילתה של תקופת הסבוראים.
רבה יוסי נתמנה לראש ישיבת פומבדיתא כשנתיים אחרי כן, לאחר פטירתו של רב סמא בריה דרבא, ואם כן פעולתו כראש ישיבה הייתה רק בתקופת הסבוראים.
חתימת התלמוד, גם לדעת הראב"ד, הייתה בשנת ד'ר"ס.
הדור הראשון של הסבוראים הסתיים עם פטירתו של רבה יוסי.
כשאר חכמי הסבוראים, השתתף רבה יוסי בעריכת התלמוד הבבלי, שכללה הוספת ביאורים, הכרעות במחלוקות, הערות ודיוקים לשוניים, לרוב באופן אנונימי, בלא הזכרת שם החכם הסבוראי.
מלאכה זו נעשתה גם על ידי אחרוני האמוראים, ואין קו ברור שמפריד בין אלו לאלו.
איגרת רב שרירא גאון היא המקור הקדום הכמעט בלעדי לתולדותיהם של הסבוראים, כיוון שהם לא השאירו כתבים מיוחסים או יצירות עצמאיות ופירושיהם נכנסו כהערות בגוף התלמוד או שנאמרו בעל פה ולא נכתבו.
רבה יוסי היה תלמידו של רבה תוספאה.
פעמים בודדות מוזכר רבה יוסי בתלמוד.
נשא ונתן עם חכמים בני דורו, כרב רחומי השלישי.
חוקרי התלמוד ציינו מספר מקורות בתלמוד שמוזכר בהם רבה יוסי, במספר כינויים שונים, אך ברוב המקורות אין הסכמה בין החוקרים על הזיהוי.
אזכור ודאי של רבה יוסי, היחיד שאינו שנוי במחלוקת בקרב החוקרים, הוא במחלוקת אחת של רבה יוסי עם רב רחומי, שמובאת פעמיים בתלמוד הבבלי.
באחת מהן מוזכר רבה יוסי בשם "רב יוסף", ובשנייה "אבא יוסי".
המחלוקת היא בפירוש המושג "פתחי שימאי", שמוזכר בעירובין בעניין "צורת הפתח" ובמנחות בפרטי דיני מזוזה.
בדיון תלמודי על מחלוקת תנאים בנושא עירוב חצרות בלחם וביין, נאמר שחלקו "רב נחומאי ורבה" בהסבר נקודת המחלוקת.
יש מי שזיהו את "רב נחומאי" עם הסבורא רב רחומי השלישי ולפי זיהוי זה מדובר בשני סבוראים.
בנושא חתימתה (נוסח הסיום) של ברכת קדושת היום, מסכם התלמוד: "אמר רב יוסף: הלכה כרבי, וכדתריץ (=וכפי שהסביר) רבינא".
בספר "דורות הראשונים" טען ר' יצחק אייזיק הלוי ש"רב יוסף" זה הוא רבה יוסי ולא רב יוסף האמורא חברו של רבה בר נחמני, כיוון שמתייחס הוא לדבריו של רבינא, ורבינא היה מאוחר לרב יוסף.
לכן זיהה את רב יוסף כאן עם רבה יוסי.
הזיהוי הזה נדחה על ידי חוקרים אחרים, אם בטענה שדברי רב יוסף מתייחסים לאמורא קדום בשם רב אבינא שהיה בן דורו של רב יוסף, ואם מפני שדרך התלמוד לקצר ולבאר דברי אמוראים, וכדבר הרשב"ם במסכת בבא בתרא (נא ע"א, ד"ה "כדרב יוסף").
בנושא סדרת התעניות שבית הדין היה גוזר על הציבור בעקבות עצירת גשמים או כנגד צרות אחרות, בימי שני וחמישי ושני, נאמר במשנה ש"אין גוזרים תענית על הציבור בראשי חודשים, בחנוכה ובפורים; ואם התחילו - אין מפסיקין".
התלמוד דן בכך: "וכמה הויא (=כמה היא) התחלה?
בפירוש רש"י שם מציין שלפי הסגנון אלו אמוראים ולא תנאים.
בספר "רבנן סבוראי ותלמודם" כתב רבי בנימין מנשה לוין שמדובר בסבוראים, ו"רבי אסי" הוא רבה יוסי (לפי זה, ר' אחא הוא רב אחאי).
זיהוי זה נתמך על ידי חוקרים נוספים, אך קמו לו מתנגדים.
ההתנגדות באה לאחר השוואה לסוגיה דומה מן התלמוד הירושלמי, או מכיוון אחר - עוד בתקופת הראשונים כתב הר"ן שמדובר בתנאים.
מקורות נוספים בתלמוד הבבלי שנידונו בהקשר הזה הם במסכת חולין (מח, ע"א); נדה (מא, ע"ב) ובבא קמא (כא, ע"א).
רבה יוסי מוזכר בכמה שמות וכינויים, עד כי אין ברור מהו שמו המקורי.
באזכורים התלמודיים מוזכר כרב יוסף, אבא יוסי ור' יוסי; ובנוסחאות שבידינו לספרי הגאונים והראשונים הוא מוזכר גם כרב יוסי, רבה יוסי, רבה יוסף.
מכאן הדרך אינה ארוכה לשם רבה בר יוסף, שמוזכר גם הוא בספרות הראשונים (ספר יוחסין השלם ועוד).
בנוסחאות מסוימות של אגרת רב שרירא גאון מוזכר חכם סבוראי בשם רבה.
לגבי מקצת מהשמות קיים ספק אם הם כינוי נוסף של רבה יוסי, או שמדובר בחכם אחר מאותה התקופה.
חלק מהחוקרים הבינו ש"רבה" או "רבה בר יוסף" הוא חכם אחר.
באטלס עץ חיים, מוזכרים שני תלמידים לרבה תוספאה, רבה ורב יוסף.
לעומתם, היה מי שכתב להגיה ולכתוב "רב יוסי" במקום "רבה בר יוסף".
על הזיהוי של "אבא יוסי" (רבה יוסי) עם "רב יוסי" שמוזכר באיגרת רב שרירא גאון כמי שהיה ראש ישיבת פומבדיתא לפני רב עינא ורב סימונא, זיהוי שמוסכם על חוקרים רבים ובהם רבי בנימין מנשה לוין, מערער הרב אליהו רחמים זייני בספרו "רבנן סבוראי וכללי ההלכה".
לדעתו אלו שני חכמים שונים, רב יוסי הוא ראש הישיבה בזמנו של רבינא (השני) ובזמן "סוף הוראה" ותחילת תקופת הסבוראים, ואילו אבא יוסי היה ראש ישיבה בדור השני, לפני רב סימונא.
בעקבות נוסחה אחת באגרת רב שרירא גאון, רבים הזכירו חכם בשם רב יוסף מבי חתים (או: מבי חתום), אבל ברוב הנוסחאות מופיע באגרת "רבה יוסף ורב אחאי מבי חתים".
לפי הנאמר באיגרת, בי חתים היא עיר בסביבות נהרדעא.
יש שהסיקו שרבה יוסי הוא רב יוסף מבי חתים, אבל "סדר הדורות" סבר שיש לחלק בין רבה יוסי לרב יוסף מבי חתים, רב יוסף מבי חתים - לשיטתו - החל לשמש כראש ישיבה בשנת ד'רע"ד למשך ארבע שנים.
לדעתו של הרב אליהו רחמים זייני, מוזכר רב יוסי, שהיה ראש ישיבת פומבדיתא בתקופתו של רבינא האחרון, גם בשם רב אסי.
רֶבּוּס הוא חידה ויזואלית ובה מספר ציורים המייצגים הברות, מילים ו/או משפטים כמו גם ביטויי לשון.
במסגרת הפתרון יש לגלות מילה, ביטוי או שם, המורכבים מכמה מילים, על פי התיאור הגרפי.
את הרבוסים פותרים תוך כדי ניסיון "לקרוא" את האיור.
לפותרים מספקים שני סוגי רמזים: מספר המילים ומספר האותיות בכל מילה, ורמז מילולי-הגדרתי.
לדוגמה, ברבוס המוצג משמאל צוינו המספרים "4 - 4", ומשמעותם שמדובר בשתי מילים, כל אחת בת ארבע אותיות.
על פי הרמז המילולי-הגדרתי "נפוצים בחוף הים", הפתרון הוא שם עצם בצורת ריבוי.
ברבוס זה מופיעות שתי אותיות: האחת נ' והשנייה י'.
האות נ' נמצאת מעל האות י'.
בחלק השני של האיור יש כף יד וחץ המצביע על אחת האצבעות - האצבע.
נותר לחבר את שני החלקים ולקבל את הביטוי "נעלי אצבע"; שאכן נפוצות בחוף הים.
מיהו מהו היא וריאציה של הרבוס, שהתפרסמה במשך שנים רבות בגיליון יום שישי של עיתון מעריב.
החידה הורכבה מאותיות ואיורים שחוברו ביניהם באמצעות סימן השוויון וסימני החיבור והחיסור.
חידה זו מבוססת אותיות ולא על שמיעה, והיא מזכירה מאוד חידות בתשבצי היגיון.
לרוב, פתרון החידה היה דמות מוכרת או מושג מוכר כלשהו.
מועדון הכדורגל רבוטינצ'קי (במקדונית: ФК Работнички) הוא מועדון כדורגל מהעיר סקופיה, בירת מקדוניה, המתמודד בליגת העל המקדונית.
המועדון הוקם בשנת 1937 ונחשב לאחד המועדונים הבכירים לאורך השנים במקדוניה.
בזמן היותה של מקדוניה חלק מיוגוסלביה הקבוצה השתתפה בליגת העל היוגוסלבית, אך לא זכתה בתארים בתקופה זו.
מאז פירוק יוגוסלביה והקמת הליגה המקדונית זכתה הקבוצה בארבע אליפויות ובשלושה גביעים.
רבה בר אבוה היה אמורא בבלי בדור השני לאמוראי בבל.
הוא היה תלמידו של רב, ורבו המובהק של רב נחמן.
רבה בר אבוה התגורר בנהרדעא, ולאחר שהעיר חרבה על ידי פפא בר נצר עקר משם לשכנציב, אחר כך לשילחי ולאחר מכן למחוזא.
במחוזא התמנה לתפקיד דיין ורב העיר.
האם היה רבה בר אבוה "ריש גלותא"?
לדעות אחדות שימש רבה בר אבוה במשרת ריש גלותא (ראש הגולה) - המשרה היהודית הרמה ביותר בגלות בבל.
הבסיס לכך הוא הצלבה של שלשה מקורות - שניים בתלמוד ואחד באגרת רב שרירא גאון: בתלמוד מסופר כי רבה בר אבוה ביקש להשיא את בתו לרב נחמן.
ראשית הם דוחים את הראיה מאגרתו של רב שרירא גאון, ומצביעים על כך שהגאון לא כתב שרבה בר אבוה היה הנשיא, אלא ממשפחת הנשיא.
זו דעתו של ר' יצחק אייזיק הלוי.
ר' אהרן היימן כותב שסביר שילתא אשתו של רב נחמן אכן הייתה בתו של רבה בר אבוה, אך בכל זאת טוען שהוא לא היה ריש גלותא, כי באותו זמן מר עוקבא היה ריש גלותא.
בנוסף, התלמוד מתאר שרבה בר אבוה היה עני מרוד, ורק לאחר פגישה עם אליהו הנביא העשיר, דבר שאינו סביר לריש גלותא שהיה עשיר מעצם תפקידו.
אין בידינו עדויות תלמודיות רבות על חייו ומשפחתו, אך ניתן להסיק שרבה בר אבוה נחשב אף בדורו לאחד מגדולי האמוראים, ולכן נתמנה לרבה של העיר מחוזא, אחת הערים היהודיות החשובות בבבל.
לרבה בר אבוה הייתה ישיבה, ובה נמצאו קובצי ברייתות שלא היו בידי האמוראים האחרים.
בתלמוד מסופר שרבה בר אבוה זכה לגילוי אליהו.
אודות ענוותנותו מובא כי הוא הצהיר שאינו בקי כלל בש"ס, אך אמרותיו הרבות בהלכה פזורות על פני התלמוד כולו.
מאמרים רבים שלו פזורים בתלמוד, וכמעט את כולם מסר בשמו תלמידו המובהק, רב נחמן.
אמר רבה בר אבוה: אלו עשרה ימים שבין ראש השנה ליום הכיפורים".
במסגרת הדיון התלמודי בדיני נפשות, בפירוט דיני ארבע מיתות בית דין, מביא התלמוד הבבלי במסכת סנהדרין כלל בשם רבה בר אבוה "אמר רבה בר אבוה: 'ואהבת לרעך כמוך' - ברוֹר לו מיתה יפה".
מכלל זה מכריע התלמוד שיש לחוס על כבודו של הנידון למוות ולהימנע מהריגה באופן בזוי.
במסכת בבא מציעא רב נחמן מביא עוד דעתו של רבה בר אבוה שחולקת על רב מנשיא בר יעקב במקרה של אבדה שנמצאה בפונדק.
רבה בר רב הונא היה אמורא בבלי מהדור השני והשלישי לאמוראים.
חי במאות ה-3 וה-4, בנו של רב הונא.
שימש כראש ישיבת סורא לאחר מות רב חסדא.
רבה בר רב הונא היה בנו של האמורא הנודע רב הונא, שהיה גם רבו המובהק, וכונה על ידיו "אבי מורי".
הוא לא הספיק להכיר את רב ושמואל, למרות זאת הוא מוסר תורה בשם רב ושמואל.
בבית מדרשו של אביו, רב הונא, הוא הכיר את רב חסדא - תלמיד נודע אחר של אביו - והם הפכו לחברים קרובים, ובילו יחד רבות, טיילו, למדו ואף דנו יחדיו.
רבה בר רב הונא העריך את רב חסדא וכינה אותו "בקיא בדבר הלכה".
מסופר כי רב חסדא ורבה בר רב הונא היו הולכים (מפליגים) בספינה.
אמרה דבר (לחש), ואסרה את הספינה.
כאביו, היו לו קשרים עם ראש הגולה, הורה בביתו הוראות הלכתיות, ורבה בר רב הונא אף בא לביקור בביתו יחד עם רב חסדא, ולא ישן בסוכה בטענה ש"שלוחי מצווה" הם ופטורים מהסוכה.
למרות זאת היו לו מריבות עם אנשי ראש הגולה.
רבה בר רב הונא נודע כעניו; כך לדוגמה הוא לא חשש לקבל ביקורת מחברו רב חסדא, שהעיר לו פעם אחת כאשר טעה בדבר הלכה, והוא עצמו הלך ופרסם ברבים את טעותו.
בנוסף הוא קיבל על עצמו את מינויו של רב חסדא, שהיה לו חבר, כממלא מקום רב הונא שהיה אביו בראשות הישיבה, ומחל על כבודו.
כהמחשה לעוצמת ענוותנותו התלמוד מספר כי האמורא הגדול רבא התפלל שיזכה למידת הענווה של רבה בר רב הונא - אך לא זכה להגיע לדרגה זו.
לדבריו, גם כשאדם צריך להזהיר את בני ביתו מפני חילול שבת, עליו לומר זאת בנחת.
כאשר נפטר העלו את ארונו לארץ ישראל, והספידו אותו במילים:
לפי נוסח התלמוד שבדפוס, נראה שהיה לו שני בנים, אחד בשם 'אבא, והשני בשם 'רבא', אבל הסברא נותנת כי יש לאחד את הנוסחאות, ולגרוס בשניהם 'רבא', באופן שבפועל ניתן להצביע רק על כך שהיה לו בוודאות בן אחד .
"רבות הדרכים" הוא אלבומו השני של היוצר והפסנתרן דניאל סלומון.
האלבום יצא בשנת 2005 וכולל 10 שירים.
האלבום זכה להצלחה, הגיע בספטמבר 2006 למעמד של אלבום זהב והפך את דניאל סלומון לדמות מוכרת בתעשיית המוזיקה הישראלית.
את המילים ואת הלחנים כולם כתב סלומון עצמו וכן גם אחראי על העיבודים.
לקראת צאת האלבום ב-2005 הופץ הסינגל "אהבה" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו והטלוויזיה, ואף היה לאחר כמה שנים שיר נושא בקמפיין של החברה הסלולרית סלקום.
עם השיר יצא קליפ לערוץ המוזיקה.
קרוב לצאת האלבום יצא לרדיו הסינגל "רבות הדרכים", בו שר סלומון יחד עם דנה עדיני, שגרף הצלחה במצעדי השירים של גלי צה"ל ורשת ג', ויחד איתו יצא גם קליפ לשיר זה.
שני סינגלים נוספים, "אין כמו האהבה שלך", ו"מיתר קרוע" (שנכתב לזכרה של ענבל פרלמוטר), זכו להשמעות מועטות.
רבות הדרכים (עם דנה עדיני)
רבא (או רבה או רבי אבא) בר רב שילא היה בדור הרביעי - חמישי לאמוראי בבל, תלמידו של רב חסדא.
על רבותיו נמנו מלבד רב חסדא, רב נחמן, רב מתנה, ורב המנונא סבא.
היה בקי במקרא והיה מבאר על פיהם את דברי קודמיו.
מסופר, כי מצא את אליהו הנביא.
שאלו: מה עושה כעת הקדוש ברוך הוא?
אמר לו אליהו הנביא: אומר שמועות (דברי תורה) משמם של חכמי התנאים, חוץ מרבי מאיר, מכיוון שלמד תורה מפיו של אחר.
שאל אותו רבה בר שילא: והלא לקח רק את הפנימיות מתורתו, אבל לא למד ממעשיו, כאדם המוצא רימון, שאוכל את תוכו וזורק את קליפתו?
השיב אליהו הנביא: בעקבות דבריך, אומר הקב"ה שמועה מפיו של רבי מאיר -
פעם אחת הגיע אליו אדם לבית הדין ואחרי שפסק לו רבה בר רב שילא הלך אותו אדם לערער על הפסק דין אצל רבא והצדיק רבא את פסק דינו של רבה בר רב שילא.
רבה בר רב שילא הוא האמורא הראשון המוזכר בתלמוד הבבלי והיחיד בכלל שמוזכר בדף הראשון על פי ה"שלמי חיים" הוא נבחר להיות האמורא הפותח את הש"ס מפני דבריו החשובים על כך שכל דבר תורה נאמר מפי הקדוש ברוך הוא.
לעולם יבקש אדם רחמים מהקב"ה, אפילו עד כיסוי העפר האחרון שבו יכסו את קברו.
רבה בר ירמיה (נכתב לעיתים בשיבוש: רבא.
בירושלמי: רבי אבא בר ירמיה) היה אמורא בבלי בדור השני (המאה ה-3), תלמידו של שמואל.
מאמריו בתלמוד הבבלי מועטים, והובא מספר פעמים גם בתלמוד הירושלמי.
רוב מאמריו נמסרו על ידי רבי זירא, שהיה מהחכמים שהעבירו מאמרים רבים מבבל לארץ ישראל.
שכיח הצירוף: "אמר רבי זירא אמר רבה בר ירמיה אמר שמואל", כלומר, האחד בשם השני בשם השלישי.
גם רבי אבא מסר בשמו.
רבי זירא שמע ממנו שם דברים בשם רב, ולאחר מכן התברר שרבה בר ירמיה לא שמעם ישירות מרב אלא מרב חמא בר גוריא ייתכן, מכל מקום, שהיה חי עוד בחיי רב.
לפי דעה אחת היה בנו של רב ירמיה בר אבא.
אין להיכנס לבית הקברות לשם עשיית צרכים.
אישה שקיבלה גט ויש ספק בכשרותו - בעלה עדיין חייב במזונותיה, מכיוון שהיא מנועה מחמתו להינשא לאחר.
אישה שנאנסה רשאית להינשא מיד ואינה צריכה להמתין שלושה חודשים על מנת לברר את אבהותו של עובר אפשרי.
רבה (או רבא) בר רב חנן, היה אמורא בבלי בדור הרביעי, בנו של רב חנן.
היה חברו של האמורא המפורסם אביי, וכבר בילדותם שניהם היו תלמידיו של רבה, ראש ישיבת פומבדיתא.
מסופר עליהם שבילדותם ישבו לפני רבה, ושאל אותם "למי מברכים?" ואמרו: "לרחמנא" (לרחמן, כינוי לאלוהים).
שאלם: "והיכן הוא יושב?" רבא בר רב חנן הצביע כלפי התקרה, ואביי יצא החוצה והצביע השמיימה.
רבה התפעל מן התשובה וחזה שיגדלו להיות חכמים גדולים.
אביי היה קטן ממנו, ונחשב כתלמיד חבר שלו.
רבה העריכו ביותר, וביקש שהוא יספידהו לאחר מותו, יחד עם אביי.
נשא ונתן גם בפני רבא, וגם רב אויא היה מחבריו.
התגורר במקום בשם ארטיבנא (נוסחאות אחרות: ארטבינא, ארטביא, ארטוניא) ליד פומבדיתא, ובשבתות עשה עירוב תחומין לצורך הליכה לעיר התורה פומבדיתא.
לדעת רבנו חננאל בפירושו שם, הליכתו נועדה לשמוע את שיעוריו של רב יוסף, שהיה ראש ישיבת פומבדיתא אחרי רבה.
מסופר שהיו לו דקלים על גבול פרדסו של רב יוסף, וציפורים שקיננו על הדקלים הזיקו לפרדס.
רב יוסף תבע ממנו להרחיק את הדקלים, והשיב שאיננו רוצה לעקור עצי פרי, אך הוא מרשה לרב יוסף לעשות זאת בעצמו.
לא הובאה בגמרא הלכה כלשהי בשמו.
עשרות אזכוריו בתלמוד הם בהקשרים של המשא ומתן התלמודי: העלאת התלבטויות שונות או קושיות על דברי חכמים אחרים.
רבה בר עולא היה אמורא בדור הרביעי והחמישי לאמוראי בבל.
הוא דן בהלכה עם רב כהנא, אביי ורבא.
מוזכר בתלמוד, כי בחתונת בנו (ולפי גרסה אחרת - בתו), קיימו את המנהג הישן, ומשח שמן מיוחד על ראשי התלמידים.
אף על פי שהיה בר גילם של אביי ורבא, הוא מתייחס בכבוד לרב ביבי בר אביי וקורא לו בתואר "רבי".
שמו לא ברור אם "רבא" או "רבה", אך השם "רבה" נפוץ יותר.
רבוטניצ'קי סקופיה (במקדונית: КК Работнички Скопје) היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר סקופיה, המתמודדת בליגת העל המקדונית.
המועדון הוקם בשנת 1946 והוא מועדון הכדורסל הוותיק ביותר במקדוניה.
בשנים 1953–1991 השתתף בליגה היוגוסלבית, בה הגיע פעמיים לגמר הגביע והפסיד.
משנת 1992, המועדון הוא המעוטר ביותר בליגה המקדונית עם 14 אליפויות ו-7 גביעים.
בשנים 2001–2009 הספונסר הראשי היה חברת "פרספד" ומאז שנת 2009 נותר המועדון ללא ספונסר ראשי.