tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרונסיס היא היכולת להתייחס לאופן הפעולה על מנת ליצור שינוי, בעיקר לשפר את איכות החיים.
לדבריו של אריסטו, כדי להשיג פרונסיס יש להגיע לבגרות:
פרונסיס נקשרת עם מקרים פרטניים משום שהיא נוגעת לאופן שבו יש להתנהג במצבים מסוימים.
אדם יכול ללמוד את עקרונות הפעולה, אולם יישומם בעולם האמיתי, במצבים שאדם עשוי שלא לצפות אותם, דורש ניסיון והכרה של העולם.
לדוגמה, אם אדם יודע שיש להיות ישרים וכנים, הוא עלול לנהוג במצבים מסוימים בדרך פוגעת ומעליבה; היכולת ליישם יושר וכנות באופן מאוזן בשילוב עם שיקולים אחרים ובהקשר מסוים דורשת ניסיון.
החשיבות של אריסטו לתפישה האירופית של ימי הביניים הובילה את הפרונסיס להיכלל כאחת מארבע מידות המוסר העיקריות (אומץ, מתינות, תבונה, וצדק).
בנט פלוביאר, בספרו "כיצד להפוך את מדעי החברה למשמעותיים", טען כי במקום לנסות לאמץ את המדעים הטבעיים, יש לתרגל את מדעי החברה כפרונסיס.
מדעי חברה פרונטיים מתבססים על ארבע שאלות היגיון ערכיות: (1) לאן מועדות פנינו?
(2) מי מרוויח ומי מפסיד, ובאמצעות אילו מנגנונים של כוח?
(4) מה עלינו לעשות בנוגע לכך?
בספרו "מעבר למידה הטובה", אלסדייר מקינטאייר יוצא בקריאה דומה למדע חברתי פרונטי, בשילוב עם ביקורת כבדה על ניסיונות של סוציולוגיים לאמץ את מדעי הטבע.
הוא מציין כי על כל הנחה של תאוריית מדע חברתי קיימת דוגמה נגדית שסותרת אותה.
דבר זה נובע מאי היכולת לצפות את התנהגותם של בני האדם, ומתוך העובדה שבן אדם אחד בלתי-צפוי עשוי להוות השפעה מהפכנית לעולם.
בעקבות פסקל, הוא מציין כי מבנה אפה של קלאופטרה שינה את פני ההיסטוריה, שהרי אם צדודיתה לא הייתה בעלת יופי קלאסי, אזי סיכוי קלוש שמרקוס אנטוניוס היה מחזר אחריה, דבר שהיה משנה באופן משמעותי את ההיסטוריה הפוליטית של הקיסרות הרומית.
פרוניכיה (או דלקת סביב ציפורן) היא דלקת ונפיחות של קפלי העור סביב ציפורן בכף היד או הרגל, אשר נובעת מחיידק או זיהום פטרייתי במקום שבו הקרטין והעור נפגשים במיטת הציפורן.
פרוניכיה יכולה להתחיל באופן פתאומי (פרוניכיה אקוטית) או הדרגתי (פרוניכיה כרונית).
בשני המקרים פרוניכיה נובעת משבירת תאי עור מסוג קרטינוציט ופלישת אורגניזמים לחריר הציפורן עם גדילתם הפטרייתית או בקטריאלית.
תאי קרטינוציט מתנהגים ככיסוי מגן לעור מתחתיו, ואם מחבלים בו, החיידק יכול לחדור בקלות ולגרום זיהום.
הזיהום כואב והעור הופך לאדמדם, מנופח, שורף ורחב.
לרוב מוגלה נוכחת לצד דיסקולוריזציה חומה של הציפורן , ואם מצטברת כמות רבה של מוגלה, מומחה דרמטולוגיה (דרמטולוג) צריך לעשות גומה זעירה בעור, תחת אלחוש, ולשחרר אותה.
פרוניכיה אקוטית: פרוניכיה זאת נוצרת על ידי בקטריה ומטפלים בה באנטיביוטיקה כמו Clindamycin או Cefalexin (צפורל).
פרוניכיה כרונית: פרוניכיה זאת נוצרת על ידי קנדידיאזיס של הרקמות הרכות סביב הציפורן, אך היא יכולה להיגרם גם על ידי זיהום בקטריאלי.
אם הזיהום מתדרדר, מטפלים בה בקרם אנטי-פטרייתי.
פרוניכיה היא זיהום היד השכיח ביותר בארצות הברית, כקרוב ל-35% מזיהומי היד.
פרוסופוגרפיה היא תחום בהיסטוריוגרפיה העוסק במחקר על אודות המאפיינים המשותפים של קבוצת אנשים מסוימת בהיסטוריה, באמצעות חקר הפרטים המרכיבים אוכלוסייה זו.
דוגמה למחקר כזה יכולה להיות חקר בעלי מקצוע כלשהו באזור מסוים (עיתונאים במזרח התיכון), או בתקופה מסוימת (אנשי חינוך בימי הביניים); דוגמאות אחרות למחקר פרוסופוגרפי: חקר ההיסטוריה המדינית של תקופה כלשהי באמצעות חקר חייהם של הפוליטיקאים מהתקופה הנידונה.
דוגמה נוספת היא בדיקה מי היו הקדושים החשובים בתקופה מסוימת ובטריטוריה מסוימת על ידי בדיקת השמות הפרטיים שניתנו באותה תקופה.
מקור המונח הוא מיוונית - פרוסופון (פנים, אדם), וגרפיה (כתיבה).
מטרת המחקר היא ללמוד על תבניות חוזרות בחייהם של מושאי המחקר, במערכות היחסים שלהם, בפעילויותיהם, תוך איסוף מידע וסטטיסטיקה רלוונטיים וניתוחם.
פרוסופאגנוזיה (מיוונית: prosopon - פנים, agnosia - העדר ידע), נקרא גם עיוורון פנים , היא הפרעה המתבטאת בקושי בעיבוד פנים שונות וקושי להבדיל ביניהן.
ההפרעה יכולה להופיע באופן מלאכותי כתוצאה מפגיעה במוח עקב אירוע טראומטי כגון תאונה, פגיעת ראש בלידה או מאוחר יותר, בדרך כלל פגיעה הכוללת את אזורי הליבה.
לעומת זאת, בראשית המאה ה-21 זוהתה התופעה אצל אנשים מסוימים כתורשתית ומולדת או שהתפתחה אצלם באופן טבעי בגיל צעיר.
בעוד שבקבוצה הראשונה, אנשים מודעים לבעיה שנוצרה אצלם משום שהם יכולים להשוות בין שתי התקופות (הראשונה בה הבחינו בין פרצופים והשנייה שלא), הרי שלעומתם, הקבוצה השנייה עלולה לא להיות מודעת לכך שיש לה בעיה ואף אם תיתקל בקשיים בהמשך לא בהכרח תתלה אותם בפרוסופאגנוזיה, אלא לדוגמה בבעיות זיכרון כלליות.
דבר זה מקשה על מתן אבחנה לחברי הקבוצה השנייה, וכך נמנעת מהם גם קבלת עזרה בהתמודדות עם הקושי.
אנשים הסובלים מפרוסופאגנוזיה נוטים לזהות אנשים על-פי שפת גוף, תסרוקת, צורת הליכה, סגנון לבוש, צורת דיבור ועוד.
כך למעשה נוצר מצב שאם אדם (אפילו קרוב מאוד כמו בן זוג או אח) משנה את התסרוקת או לובש תחפושת, פעמים רבות האדם אשר סובל מפרוסופאגנוזיה לא יצליח לזהות אותו.
על פי ההערכות, כ-2% אחוזים מן האנשים בעולם לוקים בפרוסופאגנוזיה ברמות שונות.
פרוסולה (בכתיב לועזי: Frossoula) הייתה אוניית מעפילים.
אורגנה במסגרת עליית אף על פי על ידי פעילי ההעפלה ז'אן ארון ואברהם סטבסקי, ללא מלווים מאנשי כוחות המגן העבריים, ללא אמצעי קשר עם מפקדותיהם בארץ ישראל או תיאום עם מוסד ציוני מוכר.
הפליגה מרומניה ב-25 במאי 1939 כשעל סיפונה 650 מעפילים יהודים שברחו מצ'כיה.
בדרך הבחין רב החובל כי כלי שיט של הבריטים עוקבים אחרי האונייה ונכנס לעגון בנמל טריפולי בלבנון.
שם גם נקנו סירות שישמשו בהמשך להורדת מעפילים.
משם המשיכה האנייה לנמל ביירות בתקווה לזכות לסיוע הקהילה היהודית וחברת "אליאנס" שהשפעתם בעיר הייתה רבה.
ב -16 ביוני עגנה "פרוסולה" בביירות.
הנציב העליון הצרפתי אישר גם ירידת אנשים לחוף ואשפוז החולים וזאת למרות מחאות הקונסול הבריטי.
לאחר 5 שבועות, בלחץ הבריטים, הועלו המעפילים על האונייה וסולקו לים הפתוח.
כעבור מספר ימים הועברו בלב ים, בתנאים קשים במיוחד, לאוניית המעפילים "טייגר היל".
פרוסטיוב (צ'כית: Prostějov, גרמנית: Proßnitz; בפי יהודיה: פרוסטיץ או פרוסניץ) היא עיר במחוז אולומואוץ בצ'כיה, העיר שייכת היסטורית לחבל ארץ מוראביה.
העיר מוזכרת לראשונה כ-Prostějovice, על שם אציל מקומי.
העיר כונתה גם "ירושלים של האנה", האזור המקומי.
בשנת 1973 סופח לעיר הכפר ורהוביצה.
בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, והתגוררו בה רבנים מפורסמים, כמו: רבי מאיר איזנשטט, רבי יהונתן אייבשיץ ורבי משה סופר.
כמו כן, הקהילה החזיקה את אחת הישיבות הגדולות במוראביה.
במאה ה-19 הייתה מרכז תנועת ההשכלה במחוז.
בסוף 1940 גרשו הנאצים את היהודים מהעיר ומסרו את בתיהם למשפחות גרמניות.
בעיר פועל מועדון הכדורסל פרוסטיוב שהוקם בשנת 1940.
פְרוֹנְטִיס הוא שמן של שלוש דמויות במיתולוגיה היוונית.
היה הקברניט האוחז בהגה בספינתו של מנלאוס מלך ספרטה בשובו לארצו במסע רב-תלאות ממלחמת טרויה.
על פי המסופר באודיסיאה להומרוס, הרג האל פויבוס־אפולון בחציו את פרונטיס כשהאוניות סבבו את כף סוניון, בקצה הדרומי של אטיקה.
מנלאוס ואנשיו נחתו בחוף, וכאן קברו את חברם וערכו את טקסי הפולחן לכבודו:
הנוסע והגאוגרף היווני פאוסניאס, בן המאה השנייה לספירה, מתאר בספרו ציור שעיטר את קירות הַלֶסְכֵה (lesche) בדלפי, מעשה ידי הצייר פוליגנוטוס.
הציור הנציח את טרויה לאחר כיבושה, ואת הכנות הגיבורים היוונים להפלגתם חזרה לארצם.
פרונטיס נראה באמצעית האונייה כשהוא אוחז בשני כדומים.
פאוסניאס מוסיף ומביא את המסופר באודיסיאה על מותו של פרונטיס מידי אפולון.
פרונטיס זה היה אחד מארבעת ילדיהם של פְרִיקְסוֹס בן אתאמס ושל רעייתו כַלְקִיוֹפֵּה, בת אַיֵטֵס מלך קוֹלְכִיס.
הוא ואחיו גדלו בקולכיס, ולאחר מות אביהם יצאו אל ממלכת סבם בבויאוטיה.
אונייתם נטרפה בדרך, וגלי הים השליכו אותם עירומים וחסרי כל אל חופי האי דִּיָה.
כאן מצא אותם יאסון בעת הפלגתו עם חבריו הארגונאוטים אל קולכיס כדי להביא את גיזת הזהב.
משנתברר לו כי פרונטיס ואחיו הם נכדי המלך אַיֵטֵס, שכנע אותם לשוב עמו אל קולכיס ולסייע לו במשימתו.
כשגיזת הזהב בידו, שבו יאסון והארגונאוטים ועמם פרונטיס ואחיו אל יוון.
אשת פַּנְתוֹאוֹס, אחד מזקני טרויה, ואמם של פּוּלִידַמַס, אֶוּפוֹרְבּוֹס והִיפֶּרֶנוֹר.
נזכרת ב"איליאדה" להומרוס כ"פרונטיס האלוהית".
תל אביב, ספרי תל אביב, תש"ס.
פרוסט/ניקסון הוא סרט דרמה היסטורי משנת 2008, שבוים והופק בידי רון הווארד, המבוסס על מחזה באותו שם מ-2006. המחזה עלה בישראל ב ב-2013, בבימוי של עודד קוטלר, בכיכובם של עודד תאומי ואקי אבני.
הסרט הופץ על ידי סרטי יוניברסל וקיבל חמש מועמדויות לפרס אוסקר, שבהן המועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר, המועמדות לפרס השחקן הראשי הטוב ביותר והמועמדות לפרס הבימוי הטוב ביותר.
עלילת הסרט עוסקת בנשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון, בראיונותיו עם העיתונאי הבריטי דייוויד פרוסט.
הראיונות, שהחלו כניסיון של ניקסון לזכות במחילה והבנה ואולי אף לסלול את דרכו בחזרה לחיים הפוליטיים, הפכו לחשבון נפש נוקב על חלקו בפרשת ווטרגייט.
הסרט הופץ בעותקי DVD ו-Blu-ray בשנת 2009. הסרט זכה בטקס פרסי אגודת מבקרי הקולנוע של לאס וגאס 2008, בפרס התסריט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והסרט הטוב ביותר.
לאחר שערוריית ווטרגייט בשנת 1972 והתפטרותו הבאה ב-1974, 400 מיליון איש ברחבי העולם צפו בטלוויזיה כאשר ניקסון עזב את הבית הלבן.
בין הצופים היה העיתונאי הבריטי דייוויד פרוסט, שהקליט אז תוכנית אירוח באוסטרליה, והחליט באותו יום לראיין את ניקסון.
סוכן הספרות של ניקסון, אירווינג לזר, מאמין שהראיונות יהוו הזדמנות עבור ניקסון להציל את המוניטין שלו ולהרוויח מבחינה כלכלית.
לאחר ששכנע את חברו, המפיק ג'ון בירט, שהראיונות עשויים להיות הצלחה, פרוסט נוסע עם בירט לקליפורניה כדי להיפגש עם ניקסון.
על המטוס, פרוסט מפלרטט עם צעירה בשם קרוליין קושינג, והזוג מתחיל במערכת יחסים כשהיא מתייגת לנסיעה.
פרוסט מתקשה למכור את הראיונות לרשתות אמריקאיות, ומחליט לממן את הפרויקט בכסף פרטי.
הוא מתווך עסקאות משלו עם מפרסמים ותחנות טלוויזיה מקומיות בכדי לארגן את שידור הראיונות.
הוא ובירט שוכרים שני חוקרים - בוב זלניק וג'יימס רסטון הבן - כדי לסייע לפרוסט בהכנות.
פרוסט לא בטוח מה הוא רוצה מהראיונות; רסטון מעודד אותו לכוון להודאה של ניקסון.
ג'ק ברנן, פרוסט וניקסון יוצאים לשלושת מפגשי ההקלטות הראשונים.
פרוסט מוגבל על פי מסגרת זמן מוסכמת, ולחץ על הצוות שלו, מנסה לשאול שאלות קשות.
עם זאת, ניקסון שולט בדיון בנוגע למלחמת וייטנאם והישגיו במדיניות החוץ.
מאחורי הקלעים, צוות המערכת של פרוסט עצבני לגבי יכולתו של פרוסט כעיתונאי, וכועס על כך שניקסון נראה כפטור את עצמו מחשיפה אמיתית.
ארבעה ימים לפני הראיון האחרון, שיתמקד בווטרגייט, פרוסט מקבל שיחת טלפון מניקסון.
בניקס שיכור, ניקסון מצהיר ששניהם יודעים שהראיון האחרון יעשה או ישבור את הקריירה שלהם.
הוא משווה את עצמו לפרוסט, ומתעקש ששניהם הגיעו מרקע צנוע ונאלצו להתאמץ כדי להגיע לפסגת שדותיהם, רק כדי להפיל אותם שוב.
פרוסט זוכה לתובנה חדשה בנושא שלו, בעוד ניקסון מבטיח לפרוסט שהוא יעשה כל שביכולתו כדי להוציא אותו טוב בריאיון האחרון.
בשלושת הימים הקרובים, הוא עובד ללא הרף להתכונן כאשר רסטון ממשיך להוביל בספריית בית המשפט הפדרלי בוושינגטון.
עם תחילת הריאיון הסופי, פרוסט עורך מארב לניקסון, עם השמעת תמלילי שיחה בין ניקסון לצ'ארלס קולסון בוושינגטון.
כשהצוות שלו צופה באימה מחדר סמוך, ניקסון מודה שעשה דברים לא אתיים ומוסיף: "כשהנשיא עושה את זה, זה אומר שזה לא בלתי חוקי".
פרוסט ההמום נמצא על סף גרימת וידוי, כאשר ברנן פורץ פנימה ועוצר את ההקלטה.
לאחר שניקסון וברנן עורכים דיון, הראיון מתחדש.
פרוסט רודף באגרסיביות את קו החקירה המקורי שלו; ניקסון מודה כי השתתף בחיפוי הפרשה וכי הוא "אכזב את העם האמריקאי".
זמן מה לאחר ששודרו הראיונות, פרוסט וקושינג מבקרים בפרידה בניקסון בוילה שלו.
פרוסט מודה לניקסון על הראיונות וניקסון, מודה בחסד בתבוסה, מודה לפרוסט בתמורה ומאחל לו בהצלחה.
פרוסט נותן מתנה לניקסון, זוג נעליים איטלקיות זהות לאלו שפרסט לבש במהלך הראיונות.
ברגע פרטי, ניקסון שואל על הלילה בו הוא התקשר בשכרות לפרוסט, מה שמרמז שאין לו זיכרון מהאירוע.
בפעם הראשונה ניקסון פונה לפרוסט בשמו הפרטי.
ניקסון צופה בפרוסט וקושינג עוזבים ומניחים את הנעליים על מעקה האבן של הווילה.
הוא מביט בחגיגיות אל השקיעה כשהמסך דוהה.
טקסט מסכם על המסך קובע כי הראיונות היו מוצלחים במיוחד, וניקסון מעולם לא נמלט ממחלוקת עד מותו משבץ ב-1994.
פרונלה סקיילס CBE הייתה שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בתפקידה כסיביל פולטי בסדרת הטלוויזיה הבריטית המלון של פולטי, ובתפקידה כאליזבת השנייה בסרט הטלוויזיה "A Question of Attribution" (שאלה של ייחוס) מאת אלן בנט עליו הייתה מועמדת לפרס באפטה.
נולדה בשם מרגרט רומני אילינגוורת' בסאות' אבינג'ר שבסארי, אנגליה, בתם של השחקנית קתרין (לבית סקיילס) וג'ון ריצ'רדסון אילינגוורת'.
למדה בבית הספר לבנות "מוירה האוס" באיסטבורן.
לסקיילס קריירת משחק ממושכת בעיקר בתפקידים קומיים.
בין תפקידיה הראשונים היו בעיבוד לגאווה ודעה קדומה (1952), בקומדיה הרומנטית "בחירתו של הובסון" משנת 1954, ובסרט "Room at the Top" (מקום בצמרת) מ-1959.
הפריצה שלה בקריירה הייתה בראשית שנות השישים בקומדיית מצבים בריטית, "Marriage Lines", לצידו של השחקן ריצ'רד בריירס.
בנוסף להופעתה בהמלון של פולטי היא מוכרת מקומדיות המצבים ששודרו ברדיו ה-BBC בהם "After Henry", "Smelling of Roses" ו-"Ladies of Letters".
בטלוויזיה כיכבה בסדרה "Mapp and Lucia" המבוססת על רומנים מאת אי אף בנסון.
במחזה "A Question of Attribution" של אלן בנט גילמה את המלכה אליזבת.
ב-1973 חברה לרוני בארקר בהפקה של "Meat", ששודר כחלק מהסדרה "Seven of One" ב-BBC.
בקולנוע הופיעה בסרטים "The Lonely Passion of Judith Hearne" ב-1987, "Stiff Upper Lips" מ-1997, "זיכרונות מאחוזת הווארד" (1992), ובפארסה של ג'ו אורטון "What the Butler Saw" בתפקיד גברת פרנטיס, צוות השחקנים כלל את בעלה טימותי וסט את דינזדייל לנדן ואת טסה פיק-ג'ונס.
עוד הופיעה בתפקיד קמע ב"הנערים מברזיל" (1978).
במשך עשר שנים הופיעה יחד עם ג'יין הורוקס בפרסומות לרשת הסופרמרקטים טסקו.
ב-1997 כיכבה סקיילס בסרט המדע בדיוני של כריס ברפוט, "פניקס", ששודר ב-1999 ב-NBCUniversal.
ב-2003 גילמה את הִילְדָה, אשתו של הוראס רמפול "זו שיש לציית לה", בגרסה הרדיופונית של סדרת הטלוויזיה רמפול, כאשר בעלה טימותי וסט מגלם את דמותו של רמפול.
פרונלה סקיילס וטימותי וסט יצאו באותה עת לסיור הופעות באוסטרליה אם כי בהפקות שונות.
היא שיחקה בהצגה "ערב עם המלכה ויקטוריה" בה השתתף גם זמר הטנור איאן פרטרידג' ושר שירים שכתב הנסיך אלברט.
עוד ב-2003 השתתפה בהקלטת האופרה "La gazza ladra" מאת ג'ואקינו רוסיני.
ב-2006 השתתפה במיני סדרה "The Shell Seekers" בכיכובם של ונסה רדגרייב ומקסימיליאן של.
ב-16 בנובמבר 2007 הופיעה במופע הצדקה "Children in Need" של ה-BBC, בו גילמה שוב את דמותה של סיביל פולטי כמנהלת חדשה המגיעה לנהל את מלון בבילון.
היא הופיעה בתסכית "The Youth of Old Age" שהופק ב-2008 על ידי Wireless Theatre Company, וב-2009 שיחקה ב"מלחמתה של קארי" על פי רומן מאת נינה באודן בתיאטרון אפולו.
ב-2011 כיכבה בקומדיית התלת מימד הבריטית "הנרי הנורא" בתפקיד דודה גרטה, דודתו של הנרי.
בבחירות הכלליות בבריטניה שנערכו ב-2005 וב-2010 הופיעה בתשדיר בחירות עבור מפלגת הלייבור.
ב-2005 פורסמה הביוגרפיה שלה שכתבה טרזה רנסום והוציא לאור ג'ון מארי.
היא פטרונית של תיאטרון לייס מרקט בנוטינגהאם.
סקיילס הייתה שגרירה של "SOS Children's Villages", ארגון צדקה בינלאומי התומך בילדים יתומים וילדים נטושים.
היא תומכת בקמפיין שעורך הארגון מדי שנה בפברואר "World Orphan Week".
סקיילס הייתה נשואה לשחקן טימותי וסט עד למותו ב-2024. לזוג שני בנים, הבכור הוא השחקן והבמאי סמואל וסט.
ב-1992 הוענק לסקיילס התואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
בחירתו של הובסון (1954) Hobson's Choice
המלון של פולטי (1977) Fawlty Towers
זכרונות מאחוזת הווארד (1992) Howards End
לאהוב מתוך בחירה (1994) Second Best
פרוס העצרת (או בפרוס העצרת) הוא מועד מיוחד ביהדות, שזוהה במהלך הזמן עם ל"ג בעומר.
המונח מופיע מספר פעמים במשנה ובתלמוד, בשתי משמעויות.
המשמעות הראשונה היא של תרומת הלשכה ומעשר בהמה, המתרחש לפני כל אחד משלושת הרגלים:
כמו כן, בגמרא קיים נימוק מדוע פרוס המועד הוא הזמן להפרשת מעשר הבהמה:
לפי רבי יוחנן, מדובר בזמנים בשנה בהן הבהמות רגילות ללדת.
לפי רבי אחא ורבי תנחום בר חייא בשם רבי שמעון בן לקיש, מדובר בתקופה שבה נהגו בעלי הבהמות לכנס את בהמותיהם לקראת השחיטה, על מנת למכור את הבשר לעולי הרגל.
לפי רבי יודן, נקבע המועד על מנת למנוע איחור בהבאת המעשר, ורבי יוסה מרחיב שהמועדים נבחרו להיות קרובים למועד על מנת למנוע שכחה, וכן כי מועד אחד (ולא שלושה) היה בלתי אפשרי לבעלי הבהמות.
המשמעות השנייה היא תאריך שבו מתריעים על מחסור במי שתייה במאגרים:
על פי מקור מהמאה ה-12, פרוס העצרת הוא המועד בו הפסיקו למות תלמידי רבי עקיבא, שלזכרם נהוגים מנהגי אבלות בימי ספירת העומר.
מדובר בצידוק למנהג בחלק מהעדות באותה התקופה להקל במנהגי האבלות בל"ג בעומר:
עצרת הוא כינויו של חג השבועות, אך ניתן לפירוש גם כחג סוכות או פסח.
המילה "פרוס" עשויה להתפרש כ"ערב החג", כיוון שביוונית קיימת מילה דומה שמשמעותה "לפני", "בכיוון" או "לקראת".
עם זאת, ב מפורשת המילה כ"חצי משלושים יום לפני החג", כנגזרת של המילה "פרס", שמשמעותה "חצי".
לפי דברי רבי יוסי ברבי יהודה שם, משמעות הביטוי אינה בהכרח חמישה עשר יום, אלא גם שישה עשר.
כאמור, שלוש אפשרויות הן שהתאריך המקורי של פרוס העצרת הוא ערב חג השבועות, ערב סוכות או ערב פסח.
עם זאת, אין מקור ישיר התומך באחת מאפשרויות אלו.
לטענת רחל אליאור, מדובר בא' בסיוון, שחל חמישה ימים לפני חג השבועות בתאריכו כיום (ו' בסיוון) וארבעה עשר יום לפני חג השבועות על פי לוח השנה במגילות קומראן (ט"ו בסיוון):
גם הרמב"ם מתייחס לכך, במשנה תורה.
הוא מוסר שמדובר בחמישה-עשר יום לפני העצרת שהוא כ' באייר:
תאוריה שונה טוענת שב"פרוס העצרת" מדובר בעשרים וחמישה ימים לפני עצרת (מחצית ספירת העומר).
על פי תיאוריה זאת, במעבר מלוח השנה הקדום ללוח השנה העברי במאה ה-4 לפסה"נ, הוקדמה מנחת העומר בשבוע וכך יום אמצע הספירה הפך ל-33.
לפי אפשרות אחרת, היא הפרשנות המקובלת היום, מדובר בחמישה-עשר יום לפני חג השבועות בתאריכו היום (ו' בסיוון), הוא ל"ג בעומר.
המקור הראשון הידוע אשר נוקט בגישה זו הוא מהמאה ה-12:
פרוסט בנק סנטר (Frost Bank Center; בעבר: AT&T Center) הוא היכל ספורט רב־שימושי במזרח סן אנטוניו, טקסס.
האולם מכיל עד ל-18,581 אנשים למשחקי כדורסל, 16,000 למשחקי הוקי קרח ו-19,000 למופעים (קונצרטים, התכנסויות דתיות וכיוצא בזה).
האולם מכיל 2,018 מושבי חברי מועדון, 50 סוויטות יוקרתיות ו-32 מקלחות.בנייתו של האולם הושלמה ב-2002, תחת השם SBC סנטר, ועלתה 186 מיליון דולר.
למימון הבנייה הוצאו איגרות חוב של מחוז בקסאר, אשר נתמכו על ידי מס מיוחד שהוצא לבתי מלון והשכרות רכב.
בנוסף למאמצים אלו, תרומה נוספת למימון בגובה 28.5 מיליון דולר, התקבלה מסן אנטוניו ספרס, שזהו אולמה הביתי.
SBC תקשורת בע"מ רכשה את זכויות השיום של האולם עבור 41 מיליון דולר.
ההסכם תקף ל-20 שנה, ונחתם מול: מחוז בקסאר, הספרס וסן אנטוניו סטוק שואו רודיאו.
בנובמבר 2005 שינתה SBC תקשורת את שמה ל"At&t בע"מ".
האולם שינה את שמו רשמית בינואר 2006.
באולם מתקיים אירוע שנתי קבוע של אגודת הקאובואים והרודיאו האמריקאית בסביבות פברואר.
בנוסף לאירועי הספורט והקהילה השונים שמתקיימים באולם, מדי חודש מגרש החניה של האולם מארח את תחרות כלי רכב בטוחה, של איגוד מכוניות הספורט של סן אנטוניו.
פרוסיאס הראשון היה מלך ביתיניה בין השנים 228 לפנה"ס-182 לפנה"ס.
ביתיניה הייתה ממלכה יוונית למחצה, שזכתה לעצמאות במהלך מלחמות הדיאדוכים.
ביתיניה מעולם לא עלתה למעמד גבוה בקרב הממלכות ההלניסטיות.
ביתיניה אוימה על ידי אויבים חזקים ונהנתה משגשוג כלכלי.
אולם למרות קרבתה ליוון ולממלכות הלניסטיות מובהקות, תרבותה נותרה ברובה ברברית וההשפעה היוונית בה הייתה קטנה יחסית.
פרוסיאס, ירש את אביו זיאלאס, בשנת 228 לפנה"ס.
פרוסיאס, שאף להפוך את ארצו למעצמה הלניסטית, הוא כרת ברית עם מוקדון, ולחם לצידה במהלך המלחמה המוקדונית הראשונה.
חלקו במלחמה התאפיין בכיבוש חלק מממלכת פרגמון, שהייתה גם היא אויבת של מוקדון.
למרות שהמוקדונים הובסו במלחמה, הרי שביתיניה הרוויחה ממנה, פרוסיאס הורשה לשמור על חלק מהערים שכבש, ונזכר בין החותמים על שלום פויניקי שסיים את המלחמה.
הוא המשיך להיות בעל ברית נאמן של מוקדון, אך נזהר גם לא להרגיז את המעצמה החדשה הרפובליקה הרומית.
במהלך מלחמת אנטיוכוס, הציע לו מלך האימפריה הסלאוקית, אנטיוכוס השלישי, לחתום עמו על ברית נגד הרומאים.
הרומאים ידעו היטב שצבא ביתיני מאומן היטב עשוי להוות מכשול רציני, ועל כן שלחו שליחים רבים אל פרוסיאס, ביניהם נמנו גאיוס ליוויוס סלינטור וסקיפיו אפריקנוס.
פרוסיאס קיבל לבסוף את הצעת הרומאים להישאר נייטרלי.
לאחר המלחמה החל פרוסיאס לחשוש מפני אאמונס השני, מלך פרגמון, שצבר לדעתו השפעה רבה מדי באזור.
פרוסיאס החל לתכנן מלחמה בפרגמון, לשמחתו הרבה הגיע אל חצרו המצביא המפורסם חניבעל ברקה וביקש מקלט.
פרוסיאס קפץ על ההזדמנות לנצל את כישוריו של חניבעל והציע לו לפקד על הצי הביתיני במהלך המלחמה, וחניבעל קיבל את ההצעה.
פרוסיאס כרת גם ברית עם הגלאטים, ותקף בהפתעה בשנת 184 לפנה"ס את פרגמון.
הוא נחל הצלחה מסוימת, וכבש את הערים קיארוס וטיוס, הצי הביתיני בפיקודו של חניבעל נחל ניצחון מזהיר מול צי פרגמוני גדול בהרבה.
אולם המלחמה התעכבה זמן רב מדי, מה שאפשר לאאומנס לפנות אל רומא ולגייס את צבאו.
הצבא הביתיני הוכה בקרב באזור ההר ליפידרון, ובלית ברירה הסכים לתנאי השלום שהציעו הפרגמונים והרומאים, שכללו מסירת כמה אזורים שנויים במחלוקת לפרגמון, והסגרת חניבעל.
בשנת 183 לפנה"ס הקונסול הרומאי פלמיניניוס הגיע אל ביתיניה והסדיר את תנאי השלום.
חניבעל התאבד כדי לא ליפול בשבי הרומאים.
פרוסיאס מת שנה לאחר מכן.
ירש אותו בנו, פרוסיאס השני.
פרוסידיס הוא אולפן הנפשה צרפתי שנוסד על ידי אלבר בארייה בשנת 1962. האולפן מוכר בזכות הפקת הזיכיון "היה היה" שזכה להצלחה רבה ברחבי העולם.
הפקות הסטודיו נמכרו למעל מ-100 מדינות, בין היתר ישראל.
בשנת 2024 חברת Banijay Entertainment רכשה את רוב מניות האולפן ושילבה אותו ביחידת Banijay Kids & Family.
גן החיות של אודג'אזדובה (2001)
פרוסיה המלכותית היה שמה של חלקה המערבי של פרוסיה, שהייתה כפופה לכתר הפולני, ונהנתה מאוטונומיה עד לשנת 1569 ולאחר מכן הוכפפה ישירות לכתר הפולני.
בשנת 1772 סופחה לממלכת פרוסיה כחלק מחלוקת פולין הראשונה, והפכה לפרובינציית פרוסיה המערבית.
לאחר התבוסה של המסדר הטווטוני כנגד פולין בקרב טננברג (Tannenberg) בשנת 1410, נחתם שלום טורן הראשון, ולפיו חולקה פרוסיה לשניים; חלקה המזרחי נשאר בשליטת המסדר הטווטוני, ולימים הפך לדוכסות פרוסיה, ואילו חלקה המערבי הועבר לשליטת ממלכת פולין.
בשנת 1440 הוקמה הקונפדרציה הפרוסית, שדרשה להשתחרר מעולם של אבירי המסדר הטווטוני, ולהסתפח לחלוטין לממלכת פולין.
כתוצאה מכך פרצה בשנת 1454 מלחמת שלוש עשרה השנים, ובשנת 1466 נחתם שלום טורן השני, ולפיו קיבלה "פרוסיה המלכותית" אוטונומיה שלטונית, עם מטבע משלה, וזכות להחזיק צבא עצמאי, אולם הייתה כפופה לכתר הפולני.
אמנם בישופות ורמיה ששכנה באזור שמרה על עצמאות מסוימת, אך גם היא הייתה כפופה לכתר הפולני.
פרוסאלירוס (שם מדעי: Prosalirus) הוא סוג צפרדע נכחדת שהמאובנים שלה נמצאו באריזונה בשנת 1981 על ידי פאריש ג'נקינס, פרופסור המתמחה בפליאונטולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
גודלו מוערך בכ-5 סנטימטרים ולא היו לו זנב.
שלדו של הפרוסאלירוס מציג מאפיינים פרימיטיביים יחסית, אף שמרבית המאפיינים הסלמנדריים של אבותיו חסרים.
ניכר כי שלדו הותאם לספוג את זעזוען של קפיצות רבות בעזרת הרגליים האחוריות.
עצמות הירכיים, הרגליים האחוריות והעקב מוארכות, בדומה לצפרדעים בנות-ימינו.
נכון ל-2009, זהו המאובן המוקדם ביותר שמציג תכונות אלו.
על-פי המחקר, הפרוסאלירוס חיה ביורה התחתון לפני כ-190 מיליוני שנים, הרבה לפני הצפרדעים המודרניות הראשונות.
נכון ל-2009, רק שלושה פרטי מאובנים של הפרוסאלירוס נמצאו.
מקור שמו במילה הלטינית prosalire, שפירושה: "לנתר קדימה".
פירוש המילה bitis, משפת הנאוואחו: "גבוה".
פרונטיר איירליינס היא חברה לטיסות חסך אמריקאית, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של דנוור.
שמה של החברה זהה לחברת תעופה שפעלה בנמל התעופה של דנוור בין השנים 1950–1986. החברה מקיימת טיסות למעל 100 יעדים בארצות הברית והמדינות השכנות.
החברה נוסדה בפברואר 1994, במטרה לנצל את המחסור בטיסות בנמל התעופה של דנוור, שנוצר לאחר סגירת בסיס חברת קונטיננטל איירליינס בשנה הקודמת.
החברה החלה את פעילותה בחודש יולי של אותה השנה באמצעות מטוסי בואינג 200–737, שהופעלו בין דנוור לערים בדקוטה הצפונית.
בתחילת שנות ה-2000 עבר צי המטוסים של החברה חידוש, ולשירות הוכנסו מטוסי איירבוס A318, איירבוס A319, ובואינג 300–737. באותה תקופה כבר נפרסה רשת הקווים של החברה לאורך כל ארצות הברית.
בשנת 2005 הוציאה החברה את מטוסי הבואינג 737 האחרונים משירות, וצי המטוסים שלה עבר להתבסס על מטוסי איירבוס בלבד.
בשנת 2008 נקלעה החברה לקשיים כלכליים, ועברה תהליך של פשיטת רגל (צ'פטר 11), במסגרתו, נרכשה החברה על ידי חברת ההחזקות "ריפבליק איירוויז".
בשנת 2010 אוחדה החברה עם חברת בת אחרת של ריפליק איירוויז - "מידווסט איירליינס", בשם של פרונטיר איירליינס.
בשנת 2013 נרכשה החברה על ידי חברת ההחזקות "אינדיגו פרטנרס", שהסבה את החברה לחברה לטיסות חסך.
פרונטירז – מדע לצעירים הוא כתב-עת מדעי מקוון, בגישה פתוחה וללא מטרות רווח לילדים ונוער, בהוצאת Frontiers Media.
כתב-העת מפרסם מאמרים שנכתבו על ידי מדענים ונערכו על ידי ילדים.
שמו של כתב-העת באנגלית הוא Frontiers for Young Minds והוא נוסד בשנת 2013 על ידי פרופסור רוברט נייט (Robert Knight) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
החל מספטמבר 2019 יוצא כתב-העת במהדורה עברית בשיתוף מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים, בניהולו המדעי של פרופסור עידן שגב מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובתמיכת קרן סגול (The Sagol Network) וקרן משפחת שעשוע.
כתב-העת מפרסם מחקרים בתחומים: מדעי המוח ופסיכולוגיה, מגוון ביולוגי, הנדסה וטכנולוגיה, מתמטיקה וכלכלה, בריאות האדם, כימיה וחומרים, אסטרונומיה ופיזיקה, ומדעי כדור הארץ.
בתהליך הפרסום שותפים צעירים וצעירות בני 8–15, כיתות ובודדים, שעורכים ומאשרים את המאמרים לפרסום לצד מנחים מדעיים שמלווים את הסוקרים הצעירים.
מדענים ומדעניות מובילים מהארץ ומהעולם, כולל חתני וכלות פרס נובל, כותבים מאמרים מותאמים לילדים ונוער על רעיונות מרכזיים או תגליות חדשות בתחומם.
לאחר ההגשה והערכה ראשונית של המאמר על ידי עורך מדעי, ילדים ונוער בני 8–15 שופטים את המאמר ומחליטים אם לקבל את המאמר לפרסום או לא, בדומה לתהליך ביקורת עמיתים מדעי.
יחד עם מנחה מדעי, הם סוקרים את המאמר, ונותנים משוב לכותבים על הבהירות, הנגישות והתוכן של המאמר.
לאחר מכן, הכותבים, העורכים והמנחים המדעיים משתפים פעולה יחד לשכתוב המאמר על פי הערות הסוקרים הצעירים.
המטרה של התהליך הזה היא לחשוף ילדים ונוער למחקרים ותגליות מחזית המדע, לתהליך החקר המדעי ותהליך ביקורת עמיתים בפרסום מאמרים מדעיים.
כל צעיר וצעירה בגילאים המתאימים (או הוריהם) יכולים לפנות למערכת פרונטירז – מדע לצעירים בישראל ולהשתתף בפעילות סקירה.
כתב-העת הושק בישראל באוקטובר 2019 באירוע לילדים והורים בתיאטרון הקאמרי בתל אביב.
נכון לדצמבר 2024 התפרסמו כ-800 מאמרים בעברית, מתוכם כ-80 נכתבו על ידי מדענים ומדעניות ישראלים.
בשנת 2020 עלה לאוויר הפודקאסט של פרונטירז – מדע לצעירים.
בפודקאסט 18 פרקים, בהנחייתו של יובל מלחי שפתוחים להאזנה חופשית.
במסגרת הפודקאסט של מלחי "היסטוריה לילדים" בכאן - תאגיד השידור הישראלי, עולים קטעי הפודקאסט של פרונטירז.
פעילות כתב-העת בישראל כוללת גם אירועים, שיתופי פעולה עם בתי ספר ברחבי הארץ ללימוד חקר דרך מאמרי פרונטירז, שיתופי פעולה עם בתי חולים, תרחיש למידה לשימוש חופשי בנושא אקלים, ניוזלטרים ועוד.
פרוסט אנד סאליבן היא חברת מחקר וייעוץ אסטרטגי בין-לאומית עם 45 סניפים ברחבי העולם כאשר המשרד הראשי של החברה הוא בקליפורניה.
בישראל, החברה פועלת משנת 2006 והיא מחזיקה סניף בהרצליה שעוסק במחקר וייעוץ אסטרטגי למשרדי ממשלה וחברות רבות וכן מסקר חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
פרוסט אנד סאליבן הוקמה על ידי השותפים דן סאליבן ולור פרוסט בשנת 1961 בניו-יורק.
החברה עסקה במחקר שוק של טכנולוגיות חדשות, ערוצי הפצה, ומגמות עסקיות.
בשנת 1972 החברה הקימה את מחלקת הייעוץ האסטרטגי.
בשנות ה-70 החברה פתחה משרד בלונדון, בשנות ה-90 המשיכה להתפשט לסין, יפן, הודו, סינגפור, ומדינות נוספות.
בישראל, עוסקת פרוסט אנד סאליבן בעיקר בייעוץ אסטרטגי לחברות טכנולוגיות בתחומי הביטחון, מדעי החיים, אנרגיה מתחדשת ותחומי טכנולוגיה נוספים, בהן גופים ציבוריים גדולים במשק הישראלי, כגון התאחדות התעשיינים.
במהלך משבר הקורונה ביצעה עבור משרד ראש הממשלה אנליזה לאיתור השלכות על שרשרת האספקה של תרופות וחיסונים.
פרוסט אנד סאליבן עוסקת בתוכנית אנליזה לחברות הטכנולוגיה והביומד של בורסת תל אביב.
החברה המסוקרת מממנת את האנליזה של פרוסט אנד סאליבן בתשלום שעובר דרך הבורסה.
פרוסט אנד סאליבן מאפשרת לחברה המסוקרת לתקן את הסיקור לפני הפרסום.
הבורסה לניירות ערך, יחד עם פרוסט אנד סאליבן, בחנו את ההשפעה של התוכנית על מחזורי מסחר ועל תשואות המנייה, ומצאו שהתוכנית הגבירה את הסחירות בשנים 2017 עד 2020 לחברות המשתתפות בתוכנית, ביחס לאלו שלא השתתפו בתוכנית.
פרוסיה המזרחית החדשה הייתה פרובינציה של ממלכת פרוסיה מ-1795 עד 1807. היא נוצרה מתוך שטח שסופח בחלוקה השלישית של האיחוד הפולני-ליטאי וכללה חלקים ממזוביה, פודלסיה, מחוז טראקאי וז'מאיטיה.
בשנת 1806 היו בה 914,610 תושבים עם שטח של פחות מ-, בעיקר פולנים, ליטאים, יהודים ובלארוסים.
פרוסיה המזרחית החדשה הקיפה שטח בין פרוסיה המזרחית לבין נהרות הוויסלה, הבוג והניימן.
בעקבות ניצחונו של נפוליאון בונפרטה במלחמת הקואליציה הרביעית והמרד בפולין הגדולה של 1806 נמסר מחוז פרוסיה המזרחית החדשה על פי הסכמי טילזיט משנת 1807:
האזור סביב ביאליסטוק נמסר לידי האימפריה הרוסית, והפך למחוז בלוסטוק.
מחוז פלוק ושארית מחוז ביאליסטוק (מחוז לומזה) הפכו לחלק מדוכסות ורשה, מדינת חסות צרפתית.
פרוסיה הדרומית הייתה פרובינציה של ממלכת פרוסיה מ-1793 עד 1807.
פרוסיה הדרומית נוצרה מתוך טריטוריה שסופחה בחלוקתה השנייה של פולין וב-1793 כללה:
מחוזות פוזנן, קאליש וגניזנו של פולין גדול;
מחוז קויאוויה בז'שץ' וארץ דובז'ין;
חלקים סמוכים של המחוזות המזוביים פלוק ורווה.
בירת המחוז הייתה פוזנן (1793–1795) תחילה, לאחר מכן ורשה (1795–1806), שנוספה ב-1795 לאחר החלוקה השלישית, אך היא נוהלה למעשה על ידי הדירקטוריון הכללי ("General-Direktorium") בברלין.
פרוסיה הדרומית גבלה במחוז הברנדנבורגי נוימרק במערב ובמחוז נצה הפרוסי בצפון.
לאחר החלוקה השלישית הועברו אדמות דובז'ין ופלוק צפונית מזרחית לנהר הוויסלה לפרוסיה המזרחית החדשה, בעוד שפרוסיה הדרומית זכתה לאזור ורשה של מחוז מזוביה לשעבר.
בדרום מזרח סימן נהר פיליצה את הגבול עם שטחי פולין קטן שב-1795 הפכו לחלק מגליציה החדשה האוסטרית.
בדרום-מערב היא גבלה במחוז שלזיה הפרוסית ובשלזיה החדשה, פרובינציה קטנה יותר הכוללת את דוכסות סיווייז' לשעבר, אשר נוהלה מפרוסיה הדרומית.
כמה מהקולוניסטים הגרמנים שהוזמנו להתיישב באחוזות האצילים של המחוז נודעו בשם "Hauländer", בעוד שאחרים שהתיישבו על אדמות הכתר המלכותי היו ידועים בשם "Kolonisten".
המונח Hauländer הוא שיבוש גרמני של ההולנדר המקורי שניהל משא ומתן על תנאים מיוחדים של שלטון דמוקרטי עבור ההתנחלויות שלהם, שזכו לכינוי הולנדרי.
גרמנים רבים עדיין חיו תחת סגנון שולזנדורף של שלטון הכפר ולכן לא היו Hauländer.
המחוז הלא מפותח נוהל כשהרווח הפיסקאלי היה יעד עיקרי.
בעקבות ניצחונו של נפוליאון בונפרטה במלחמת הקואליציה הרביעית והתקוממות פולנית, שטחה של פרוסיה הדרומית הפך לחלק מדוכסות ורשה, מדינת חסות צרפתית, על פי הסכמי טילזיט משנת 1807. לאחר קונגרס וינה בשנת 1815, היא חולקה בין הדוכסות הגדולה של פוזן הפרוסית ופולין הקונגרסאית, שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית.
רישומי הדירקטוריון הכללי העוסקים בהיסטוריה ובאילן היוחסין של החלק הפרוסי של פולין נלקחו מהארכיון הפרוסי על ידי נפוליאון בונפרטה זמן קצר לאחר 1806 והועברו לוורשה.
פרונלה, מלכת אראגון (29 ביוני /11 באוגוסט 1136 – 15 באוקטובר 1173), ששמה מאוית גם פטרונילה או פטרונלה (באראגונית: Peyronela או Payronella, בקטלאנית: Peronella), הייתה מלכת אראגון מהוויתור של אביה, רמירו השני, ב-1137 ועד לוויתור שלה ב-1164. לאחר התפטרותה פעלה כעוצרת של בנה (1164–1173).
היא הייתה החברה השלטת האחרונה בשושלת חימנס באראגון, ובאמצעות נישואים העבירה את כס המלוכה לבית ברצלונה.
פרונלה הגיעה לכס המלכות בנסיבות מיוחדות.
אביה, רמירו, היה הבישוף של ברסטרו-רודה כאשר אחיו, אלפונסו הראשון, מת ללא ילדים ב-1134. אלפונסו השאיר את הכתר לשלושת המסדרים הצבאיים הדתיים, אך החלטתו לא כובדה.
האצולה של נווארה בחרה מלך משלה, והחזירה את עצמאותה, והאצולה של אראגון העלתה את רמירו לכס המלכות.
כמלך, הוא קיבל את רשות האפיפיור לנטוש את נדרי הנזירות שלו כדי להבטיח את הירושה לכס המלכות.
המלך רמירו הנזיר, נישא לאגנס מאקוויטניה ב-1135 ילדתם היחידה, פרונלה, נולדה בשנה לאחר מכן בווסקה.
נישואיה של פרונלה היו עניין מדיני חשוב מאוד.
האצולה דחתה את הצעתו של אלפונסו השביעי, מלך קסטיליה לארגן נישואים בין פרונלה לבנו סנצ'ו ולחנכה בחצרו.
כשהייתה רק בת קצת יותר משנה, פרונלה אורסה בברסטרו ב-11 באוגוסט 1137 לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שהיה מבוגר ממנה בעשרים ושלוש שנים.
באל קסטלאר ב-13 בנובמבר 1137, רמירו התפטר, העביר את הסמכות לרמון ברנגר וחזר לחיי נזירים.
רמון ברנגר שלט דה פקטו בממלכה תוך שימוש בתואר "נסיך האראגונים" ("princeps Aragonensis").
באוגוסט 1150, כשפרונלה הייתה בת ארבע עשרה, נחגג טקס הנישואין שנערך בעיר ליידה.
בזמן שהייתה בהריון עם ילדה הראשון, ב-4 באפריל 1152, היא כתבה צוואה המורישה את ממלכתה לבעלה במקרה שתמות בעת הלידה.
בזמן שבעלה שהה בפרובאנס (1156–1157), שם היה יורש העצר (מאז 1144) עבור הרוזן הצעיר רמון ברנגר השני, נשארה המלכה פרונלה בברצלונה.
רישומי חשבונאות מראים שהיא נעה בין ברצלונה לבין וילמאג'ור וסנט סלוני בעודה עומדת בראש בית המלוכה בהיעדרו של בעלה.
לאחר מות בעלה בשנת 1162, קיבלה פרונלה את המחוז המשגשג בסלו ואת עמק דה ריבס לכל חייה.
בתור אלמנה, היא הייתה השליטה היחידה של אראגון במשך השנתיים הבאות.
בנה הבכור היה בן שבע כאשר, ב-18 ביוני 1164 ויתרה פרונלה על כס המלכות של אראגון והעבירה אותו אליו.
המשפט הראשון של כתב הוויתור על הכס בלאטינית הוא:
כאשר רמון ברנגר ירש את כס המלכות מאמו, הוא שינה את שמו לאלפונסו מתוך כבוד לאראגונים.
הבן השני, בשם פדרו, שינה את שמו לרמון ברנגר.
בנה ויורשה היה רק בן שבע כאשר ויתרה לטובתו, וכך היא המשיכה לשלוט לאחר התפטרותה, כשהפעם פעלה כעוצרת בתקופת נערותו.
פרונלה מתה בברצלונה באוקטובר 1173 ונקברה בקתדרלת ברצלונה; הקבר שלה אבד.
לאחר מותה, חזרו נחלות בסלו ו-ואל דה ריבס לנחלתו הישירה של רוזן ברצלונה, בנה אלפונסו, והוא בתורו העניק את בסלו לאשתו, סנצ'ה.
בהרי הריבס, קבע לו הפקיד המקומי, רמון, "רשות מנהלית עצמאית למעשה".
הוא ערך רשימת מצאי של טובין עבור פרונלה לאחר מותו של רמון ברנגר, בנו עלה לשלטון ב-1198.
בשנת 1410, לאחר מותו של המלך מרטין ללא חיים צאצאים לגיטימיים, נכחד בית ברצלונה בקו הגברי.
שנתיים לאחר מכן, פרננדו הראשון עלה לשלטון על פי "הפשרה של קאספ" (Caspe).
אף על פי שפרננדו ניצח בעיקר מסיבות פוליטיות וצבאיות, הבסיס החוקי למועמדותו היה ירושה בקו הנשי, בהיותו קרוב משפחה הגברי הלגיטימי הקרוב ביותר של מרטין, אבל קשור דרך אישה.
יריבו הראשי, חיימה השני, רוזן אורחל, היה קשור למרטין רחוק יותר, אך בקו הגברי.
בקטלוניה היו סימנים שנאסר על נשים לכהן בתפקידים פקידותיים (כלומר תפקידים שמתתנים אליהם, בניגוד לתארים שעוברים בירושה), אך באראגון לא הייתה חקיקה בנושא.
בשני המקומות היו מקרים של נשים שהעבירו את זכותן לבניהן, והעיקרית מביניהן הייתה פרונלה, שהזכות לכס שהעבירה למרטין הוותה תקדים.
יש ויכוח אם פרונלה הייתה השליטה האמיתית של אראגון.
יש הטוענים שרמירו השני נתן את ממלכת אראגון לחתנו ושנוכחותה של פרונלה הייתה משנית.
לפי ז'רונימו דה זוריטה, היסטוריון ספרדי בן המאה ה-16, היה סעיף בהסכם עם רמון ברנגר שקבע שאם פרונלה תמות, אראגון תעבור לילדיו של רמון ברנגר דרך נישואים שניים עתידיים.
בכל מקרה, אין מספיק תיעוד כדי לגבש אמירה חד משמעית לגבי השאלה, והפשרה של קאספ אישרה את הלגיטימיות של העברת הזכות לכתר דרך אישה.
פרוסטומיום (מיוונית עתיקה: "לפני הפה"; ברבים: prostomia; נקרא לפעמים גם "אקרון") הוא מקטע הגוף הראשון בגוף של תולעים טבעתיות בקצה הקדמי.
הוא נמצא לפני הפה ולא כולל אותו.
הוא בדרך כלל סיומת קטנה דמוית מדף או שפתיים מעל הצד הגבי של הפה.
הפרוסטומיום יחד עם הפריסטומיום, הכולל את הפה והלוע, מרכיבים את ראש התולעת.
הפרוסטומיום הוא חלק מהראש ובו לפחות חלק מהמוח.
לעיתים קרובות הוא נושא מבנים תחושתיים כמו העינית, המחושים ואברי המישוש.
הוא עשוי לתפקד לשם חפיפה כשהתולעת אוכלת.
הפרוסטומיום נושא תווים טקסונומיים רבים וצורתו והרכבו חשובים לקביעת הסיסטמטיקה של התולעת.
בנוסף לעיניים, למחושים ולמישוש, הפרוסטומיום יכול להכיל משושים (cirri).
לחלק מהפרוסטומיה של רב-זיפיות יש הרחבה אחורית או רכס עם תפקוד חושי, הנקרא קרונקל (caruncle).
איבר חישה נוסף, האיבר הגוני (nuchal organ) או וריאציה בשם כותפת עורפית (nuchal epaulette), הוא גומה כימו-חושית, ריסית או חריץ בקצה האחורי של הפרוסטומיום.
יכולים להיות שלושה מחושים: זוג מחושי רוחב ומחוש חציוני אחד.
לרוב מדובר במבנים פשוטים ומתחדדים, אך הם עשויים גם להיות מפורקים או מעוטרים.
יש עיצובים שונים של המחושים הרוחביים והחציוניים.
המחוש הצדדי מוכנס לעיתים לרוחב המחושים החציוניים או להפך.
המחושים עשויים להיות באותו מישור.
בחלק מהטקסונים אין מחושים צדדיים ויש רק מחוש תיכון בודד.
המשושות הן מבנים זוגיים ומועצבים הנוטים להיות ממוקמים בגחון ולרוחב.
לעיתים קרובות הם קשורים לפה ועשויים להיות להם תפקידי האכלה או מישוש.
משוש טנטקולרי יכול להיות כל משוש מוארך הפונה קדימה ולעיתים ניתן למצוא אותו על הפרוסטומיום.
פרופאגאנדי היא להקת פאנק-רוק, ת'ראש מטאל ומטאל מתקדם פוליטית שמקורה בקנדה, הידועה במסרים החזקים בשיריה העוסקים במגוון נושאים, ובהם: אנטי-גזענות, אנטי-פשיזם, פרו-פמיניזם, זכויות הומוסקסואליות, טבעונות, זכויות בעלי חיים, אנרכיזם ואנטי-קפיטליזם ואנטי-ציונות.
הלהקה נוסדה בעיר ויניפג שבפרובינציית מניטובה שבקנדה, בשנת 1986 על ידי כריס הנה (גיטרה, שירה), ג'ורד סמולסקי (תופים, קולות ליווי) וג'ון ק.
באותה שנה ניגנה הלהקה בהופעה יחד עם להקת הפאנק הוותיקה NOFX, וסולן הלהקה, "מייק השמן", הזמין אותם להגיע ללוס אנג'לס על מנת להקליט את מה שנהפך לאלבומם הראשון, How To Clean Everything.
האלבום הופק על ידי חברת התקליטים של "מייק השמן", Fat Wreck Chords, ב-1993, והתאפיין במסרים פוליטיים רדיקליים.
בשלוש השנים שלאחר מכן בילתה הלהקה במסע הופעות, כאשר היא נהנית מהפופולריות הגואה של הפאנק-רוק באמצע שנות ה-90. ב-1996 הקליטה הלהקה את אלבומם השני, Less Talk, More Rock, אף הוא בחברת התקליטים Fat Wreck Chords.
שם האלבום היווה מעין בדיחה, מכיוון שפרופאגאנדי היו ידועים בנאומים הארוכים שלהם במהלך הופעותיהם.
האלבום היה בוטה אפילו יותר מאלבומם הראשון (עם שמות שירים כמו "הייתי מקארת'י-איסט צעיר" ו"...ואנחנו חשבנו שמדינות לאום הן רעיון רע"), אך גם מלודי יותר (ניכרת בו השפעה מוזיקלית מלהקות כמו Jawbreaker) מהתקליט הראשון.
בעת הזו, החליט ג'ון ק.
סאמסון לעזוב את הלהקה ולהקים את The Weakerthans, אשר הוציאו אל אלבומם הראשון, Fallow, בלייבל החדש של כריס וג'ורד, G7 Welcoming Committee Records.
הלייבל, אשר שמו מרמז על חוסר אהדתם ל-G7 (אשר עתיד להקרא G8), מתבסס על המבנה הכלכלי שהציעו רובין האנל ומייקל אלברט, כלכלה השתתפותית, ובנוי כקולקטיב ללא היררכיה.
הלייבל הוקם הודות להלוואה בסך 50,000 דולר מ"מייק השמן", ומפיץ כרגע את היצירות של להקות פוליטיות כמו פרופאגאנדי עצמה, The Weakerthans, The (International) Noise Conspiracy, ורבים אחרים.
כמו כן, הלייבל מפיץ גם ספרים ותקליטורים של הוגים פוליטיים רבים כמו נועם חומסקי, הווארד זין ואן האנסן.
לאחר ארבע שנים, שבמהלכן יצא אלבום אוסף של הקלטות ישנות, ושירים מדמואים והופעות חיות של בשם "Where Quantity Is Job #1", וטוד קוולסקי (גיטרה בס, שירה) צורף ללהקה, הוציאו פרופאגאנדי את אלבומם השלישי, Todays Empires, Tomorrow's Ashes.
האלבום היה נסיקה מרשימה מאבלומיהם הקודמים.
שירה פוליטית ללא הטפות; ריפים כבדים, כמעט מטאליים; והתוספת של סגנון כתיבת השירים של טוד, אשר ניגן בעבר בלהקות הארדקור קנדיות, I Spy ו־Swallowing Shit.
האלבום כלל גם תקליטור מורחב עם קטעי וידאו פוליטיים ומאמרים הנוגעים בנושאים כמו תנועת הפנתרים השחורים ותוכנית מעוררות מחלוקת של ה־COINTELPRO - FBI.
פרופאגאנדי השלימו את אלבומם הרביעי, Potemkin City Limits, אשר יצא ב-18 באוקטובר 2005.
פרוספר מרימה היה סופר צרפתי.
פרוספר מרימה נולד בפריז ולמד משפטים, יוונית, ספרדית, אנגלית ורוסית.
הוא אהב היסטוריה, מסתורין והעל-טבעי, והושפע מן הסופר שארל נודייה, מן הסיפור ההיסטורי של וולטר סקוט ומן הדרמה הפסיכולוגית של אלכסנדר פושקין.
כבר בגיל 22 כתב את סיפורו הראשון.
הוא כתב רומנים היסטוריים, דרמות, סיפורים ומסות.
רבים מסיפורי המסתורין שלו מתרחשים בספרד וברוסיה, ארצות שמהן שאב את השראתו.
הוא תרגם לצרפתית חלק ניכר הספרות הרוסית, וגם שירי עם ספרדים וסלביים.
פרוספר מרימה, שהיה גם היסטוריון וארכאולוג נודע, נתמנה ב-1834 למפקח על העתיקות בצרפת (משרה שבה החזיק עד 1860).
הייתה בו מזיגה של בלשנות, למדנות ואהבת ההיסטוריה והאמנות, מה שאיפשר לו לכתוב מאמרים בענייני עתיקות, שחלק מהם באו על ביטויים גם בספריו.
הוא כתב על הצורך בשחזור של אתרים היסטוריים והיה אחד מראשי התחייה הגותית בצרפת.
ב-1840 הוציא לאור את הנובלה המפורסמת שלו "קולומבה", וב-1844 נבחר לאקדמיה הצרפתית.
ב-1845 פרסם את הנובלה "כרמן", שמאוחר יותר עובדה לאופרה המפורסמת כרמן של המלחין ז'ורז' ביזה.
ב-1853, עקב היכרותו עם נפוליון השלישי, נבחר לחבר הסנאט.
פרוספר מרימה נפטר בעיר קאן שבדרום צרפת ב-1870.
כרמן; תורגם על ידי א.
חרמוני עבור הוצאת שוקן ומהדורה נוספת הופיעה בשנת 1966 בספרית תרמיל.
קולומבה; תורגם על ידי שאול גורדון והופיע בשנת 1964 בספרית תרמיל.
שלֹשה ספורים: (מתיאו פלקונה, טמנגו, שחוק הטריק-טרק); עברית: ח' אברבאיה, תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ב.
ונוס מאיל; תרגם ראובן מירן, הוצאת נהר ספרים, 2009.
המשגה הכפול; תרגם מצרפתית מיכה פרנקל, הוצאת נהר ספרים, 2009.
פרוסת סיליקון היא פרוסה של גביש יחיד של צורן בעל ניקיון גבוה.
שימושן העיקרי של פרוסות הסיליקון הוא כבסיס לייצור שבבים והתקני מוליך למחצה בתעשיית המיקרו-אלקטרוניקה.
פרוסת הסיליקון נחתכת מתוך חד-גביש גלילי מוארך (המכונה ingot) של צורן המגודל באופן מלאכותי.
בדרך כלל מוסיפים להתך הסיליקון לפני הגידול ריכוזים נמוכים מאוד של מאלחים (מסממים) כגון בורון, ארסן וזרחן, על מנת להקנות לסיליקון תכונות חשמליות לפי הצורך.
פרוסות סיליקון ללא מאלחים, המכונות סיליקון אינטרינזי, הן בעלות התנגדות חשמלית גבוהה והן נדירות יותר ויקרות יותר.
הפרוסה לרוב עגולה, בקוטר בין 25–300 מ"מ (הדור הבא מתוכנן להיות בגודל 450 מ"מ), המלוטשת מצידה האחד באיכות גבוהה, ומצידה האחר מלוטשת באופן גס.
הצד המבריק (מלוטש) של הפרוסה משמש ליצירת ההתקנים המוליכים למחצה.
הצד הגס של הפרוסה משמש לדפינת (חיבור) הפרוסה במכונות הייצור.
על מנת שיהיה ניתן ליצור על פרוסת הסיליקון התקנים אלקטרוניים איכותיים, חייבת הפרוסה לעמוד בדרישות איכות גבוהות במיוחד.
לדוגמה: ריכוז האטומים הזרים (שאינם אטומי סיליקון) חייב להיות נמוך במיוחד.
במיוחד אמור הדבר לאטומים זרים כגון: סידן, אשלגן, נחושת וזהב אשר להם פוטנציאל להשפיע על התכונות החשמליות של הסיליקון גם בריכוזים מזעריים.
פרוסות סיליקון מיוצרות בתהליך גידול גבישים, שאחריו חותכים את חומר הגלם במסור חוט, ומלטשים את הפרוסות.
הכוון הקריסטלוגרפי של הגביש, אינדקס מילר, חשוב לצורך התכונות האלקטרוניות שלו, והוא נקבע על פי כוון הגביש ההתחלתי, הנקרא גרעין התגבשות.
בתהליך צ'וחרלסקי מכניסים מוט סיליקון קטן המשמש כגרעין התגבשות לצינור קוורץ שבו סיליקון מומס ונקי, ויוצרים תוך משיכה וסיבוב של המוט יחד עם הפרשי הטמפרטורות, גביש יחיד גדול.
בתהליך ברידג'מן-סטוקברגר הגביש גדל בצינור עם סיליקון מומס, שצדו האחד קר יותר ובו פרוסת סיליקון המשמשת כגרעין התגבשות, והגביש בתהליך גדל לאורך הצינור בהתחילו מהצד הזה.
פרופאן (שם מדעי: Propane הוא אלקאן בעל שרשרת של שלושה פחמנים.
נוסחת המבנה הכימי שלו היא C3H8. מסתו המולרית היא 44 גרם למול.
בשל תגובת הבעירה האקסותרמית שלו, משמש הפרופאן כמקור חום למנועים ולגרילים וכגז הבישול בבית .
לרוב, נדחס הפרופאן למצב נוזלי על מנת לייעל את השימוש בו.
הפרופאן נמצא בגז טבעי ומופק לרוב בתהליך זיקוק הנפט.
שמו של הפרופאן נגזר מהשם של החומצה פרופיאונית.
הפרופאן זוהה לראשונה על ידי האדם כמרכיב בבנזין בשנת 1910.
פעמים רבות, נמכר הפרופאן במצב נוזלי ומעורבב עם פרופילן, בוטאן ובוטילן (וליצירת ריחו המוכר של גז הבישול מוסיפים חומר הנקרא אתאנתיול).
תערובת זו נקראת גז פחמימני מעובה (באנגלית Liquid Petroleum Gas או LPG).
הפרופאן משמש בעיקר כמקור אנרגיה, בגלל האנרגיה הרבה שניתן להפיק משריפתו (כ-2,220 קילוג'אול למול).
מבין שימושיו הנפוצים של הפרופאן ישנם שימוש לבישול בשר בגריל, גז בישול בבתים, בשטח, הפרופאן משמש כמרכיב העיקרי של הגזייה לבישול בשטח (לפעמים, הבוטאן משמש כגז העיקרי מכיוון שתכונותיו הכימיות יותר מתאימות לתנאי שטח).
בנוסף לבישול בבית, הפרופאן משמש גם לחימום, לייבוש כביסה, ולשימושים אחרים הצורכים חום.
כיום, הפרופאן נצרך יותר ויותר להנעת כלי רכב.
הפרופאן מפעיל במדינות מסוימות, קטרים, אוטובוסים, מלגזות, ומוניות.
בארצות הברית, 190,000 כלי רכב ו-450,000 מלגזות פועלים על פרופאן להנעה.
הפרופאן משמש כמרכיב במנגנוני תרסיסים.
השימוש בפרופאן לצורך הפעולה הזאת הוגבר מאוד אחרי האיסור על שימוש בגזי ה-CFC.
הפרופאן נמצא גם בתערובת גזים הנקראת "גז ירוק" המניע את הקליעים בחלק מנשקי האיירסופט.
הפרופאן הוא חומר גלם בתעשיית הפטרוכימיה.
בחלק מהלהביורים, הפרופאן הוא חומר הדלק.
הפרופאן לא נוצר כתוצר הרצוי, אלא כתוצר לוואי של שני תהליכים: עיבוד גז טבעי, וזיקוק נפט.
תהליך העיבוד של הגז הטבעי כרוך בהפרדה של בוטאן ופרופאן מהמרכיבים האחרים של הגז הטבעי.
בנוסף, מזקקות נפט מפיקות פרופאן בתהליכי הפקת בנזין וסולר.
דשון דופרי הולטון, הידוע בכינוי פרוף (Proof) (2 באוקטובר 1973 - 11 באפריל 2006) היה ראפר אמריקאי וחבר בלהקת הראפ D12.
דשון דופרי הולטון נולד בארצות הברית לאם חד הורית.
אביו, מק'קינלי ג'קסון, אשר היה מפיק מוזיקלי, עזב את אימו לפני שהולטון נולד.
במשך זמן רב היה חבר ועוזר מפיק של הראפר אמינם ואף השתתף בסרט "8 מייל" בכיכובו.
פרוף עבד בחנות היפ הופ בדטרויט, בה ארגן תחרויות אלתורים בין ראפרים, ושם למעשה החל את הקריירה שלו.
את אמינם פגש בבית ספרו, בחנות פגש חברים נוספים, ויחד, הקימו את הלהקה "D12".
ב-11 באפריל 2006 פרוף הופיע במועדון ובמהלך המסיבה התנהל בינו ובין ראפר אחר ויכוח.
במהלך הוויכוח פרוף הוציא אקדח וירה לעבר הראפר השני, מה שגרם לפציעתו.
מיד לאחר היריה הוציא קרובו של הראפר, מריו אטרידג', אקדח וירה שלוש פעמים, פעמיים בגב ופעם אחת לכיוון הגולגולת.
היורה נשפט ויצא זכאי בהגנה על אדם אחר, אבל הואשם על החזקת נשק ללא רישיון.
בשנת 2010, בעקבות מותו של פרוף, הוציא הראפר אמינם שיר בשם "You're Never Over" כחלק מאלבומו "Recovery" ובו מתאר כמה פרוף חסר לו.
בנוסף, לזכרו של פרוף, קיעקע אמינם על זרועו את אותו הקעקוע שהיה לפרוף על הזרוע.
בשנת 2011 דלף לרשת שיר של הראפר אמינם המוקדש לזכרו של פרוף בשם "Dudey" המוכר גם כ"Difficult".
ככל הנראה השיר הוקלט עוד בשנת 2007.
פרוספר מונטאן היה שף צרפתי, מחברם של ספרים ומאמרים רבים על אוכל, בישול וגסטרונומיה, שהידוע שבהם הוא לארוס גסטרונומיק.
פרוספר מונטאן נולד וגדל בקרקסון.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, שאף להיות ארכיטקט, אולם הדבר לא התממש.
אביו רכש מלון ב-Quatre Saisons בטולוז ולקח אותו כשף.
הוא למד כשוליה בגראן הוטל בפריז וב-Hotel d'Angleterre בקוטרה (בראשותו של אלפונס מיון), אחרי-כן עבד במספר מסעדות בפריז וסן רמו, כמו גם באוטל דה פארי במונטה קרלו.
ב-1900 הוא שב לפריז, שם נהיה שף ב-Pavillon d'Armenonville, Pavillon Ledoyen (לדואיין), ולבסוף בגראן הוטל, שם כיהן עשר שנים.
אחרי כן פתח מסעדה משלו, Montagné, שהצליחה מאוד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ויצר תבשילים חדשים, אך לבסוף סגר אותה ושימש כיועץ ל-Queen Pédauque וארגן תחרויות ותצוגות גסטרונומיות רבות.
במלחמת העולם הראשונה פיקח על המטבחים של מדינות ההסכמה.
"אחרי מארי-אנטואן קארם שני האנשים שלהם הייתה ככל הנראה ההשפעה הגדולה ביותר על המטבח הצרפתי, ועל המטבח העולמי בכללותו, היו פרוספר מונטאן ואוגוסט אסקופייה.
מונטאן היה אחד מהשפים הצרפתים הגדולים ביותר בכל הזמנים, והבטיח לעצמו מקום בהיסטוריה של הגסטרונומיה בכך שיצר את לארוס גסטרונומיק (1938), האנציקלופדיה הבסיסית של המטבח הצרפתי.
הגיע למסקנה שיש להשיל את כל הקישוטים המוגזמים."
על שמו נקרא מועדון פרוספר מונטאן (Club Prosper Montagne), אגודה של חובבי ומקצועני המטבח הצרפתי, אותה ייסד רנה מוראן.
הוא נבחר לאביר לגיון הכבוד.
תיאטרון פרוסניום הוא מונח מתחום התיאטרון שהמאפיין העיקרי בו הוא מסגרת קשתית גדולה (נקראת "קשת פרוסניום" למרות שאינה בהכרח קשתית), הממוקמת בקדמת הבמה.
אטימולוגית, המילה פרוסניום (באנגלית proscenium, מלטינית proscaenium, מיוונית proskenion) מורכבת מ-pro במשמעות "לפני", ו-skene במשמעות "במה, אוהל, ביתן" (ו-ium סיומת לטינית).
בתיאטרון פרוסניום, הקהל משקיף ישירות על הבמה, אשר לרוב מורמת מטר או שניים מעל השורה הראשונה, וצופה בהופעה דרך "הקשת".
החלל בו הצופים יושבים נקרא "בית".
הבימה המרכזית היא החלל מאחורי קשת הפרוסניום, לרוב היא מופרדת במסך קדמי היכול לרדת או להיסגר מהצדדים ולאמצע.
האזור מלפני המסך נקרא "אפרון" ("apron") או "קדמת-בימה".
אזורים אחרים בבימה המופרדים בקשת פרוסניום או בכל מסך אחר, נקראים אגפים (wings), והחלל שמעל הבמה שמוחבא מאחורי הקצה העליון של הקשת נקרא "flyspace".
כל חלל אחר המוסתר מהצופים נחשב "מאחורי הקלעים".
גודל הבמות יכול לנוע בין חללים קטנים ועד לגובה של מספר קומות.
כיום, תיאטראות הנקראים "פרוסניום" הם אלו שבהם הצופים מביטים ישירות בבמה ואין קהל אשר נמצא מצדדיה האחרים של הבמה, גם אם אין קשת פרוסניום "רשמית" מעל הבמה.
פרופבליקה (ProPublica) הוא ארגון ללא כוונת רווח, שמקום מושבו בניו יורק ואשר מגדיר עצמו כמרכז לעיתונאות עצמאית המתמקד בתחקירים לתועלת הציבור.
החברה הוקמה על ידי הרברט ומריון סנדלר, מנהלים לשעבר של הבנק Golden West Financial, שפנו לפעילות פילנתרופית לאחר מכירתו לבנק Wachovia בשנת 2006. בני הזוג סנדלר התחייבו להקצות מדי שנה 10 מיליון דולר לפרויקט.
לשם הוצאת הרעיון אל הפועל שכרו את פול סטייגר, לשעבר העורך המנהל של ה-Wall Street Journal, כעורך ראשי.
בתחילת הדרך העסיקה החברה 28 עיתונאים ועורכים, בהם זוכי פרס פוליצר צ'ארלס אורנסטיין, טרייסי וובר, ג'ף גרת' ומרכוס סטרן; מאז הצטרפו לצוות עיתונאים נוספים.
התחקירים מתבצעים על ידי עיתונאים של פרופבליקה והכתבות נמסרות לפרסום או לשידור גם אצל "שותפים" כגון 60 דקות, ביזנסוויק, CNN, פרונטליין, לוס אנג'לס טיימס, הניו יורק טיימס, ניוזוויק, USA Today, וושינגטון פוסט, הפינגטון פוסט ועוד רבים אחרים.
לעיתים עובדים עיתונאי פרופבליקה בשיתוף פעולה עם עיתונאים של שותפים אלה.
החברה מפיצה את התכנים תחת רישיון Creative Commons מסוג ייחוס-שימוש לא מסחרי-איסור יצירה נגזרת.
מימון הפעילות מתבצע בעיקר על ידי קרן סנדלר, אך החברה קיבלה מימון גם מקרן נייט, קרן מקארתור, קרן פורד, קרן קרנגי, Open Society Foundations של ג'ורג' סורוס ועוד.
החברה, שאינה פועלת למטרות רווח, ספגה ביקורת בגין שכר הבכירים בה.
כך, למשל, על פי הדוחות שהגישה למס ההכנסה, היה שכרו של סטייגר 571,687 דולר בשנת 2008, ושכר העורך המנהל היה 343,463 באותה שנה.
בשנת 2010 הפך פרופבליקה לאתר המקוון הראשון בהיסטוריה שכתבה שפורסמה בו זכתה בפרס פוליצר.
הכתבה, שנכתבה על ידי שרי פינק, עסקה בהחלטות דחופות בענייני חיים-ומוות שהתקבלו על ידי רופאים תשושים בבית חולים שנותק על ידי ההוריקן קתרינה.
הכתבה פורסמה הן באתר פרופבליקה והן במגזין של הניו יורק טיימס.
בשנת 2011 זכה האתר בפרס פוליצר שני עבור סדרת כתבות בנושא The Wall Street Money Machine (מכונת הכסף של וול סטריט) מאת ג'סי אייסינגר וג'ייק ברנסטין.
הייתה זו הפעם הראשונה בה הוענק פרס פוליצר לסדרת כתבות שלא ראתה אור בדפוס (אלא רק באתר מקוון).
פרוספקט הוא כתב עת וירחון בריטי, העוסק בפוליטיקה, בכלכלה ואקטואליה עולמית, בעיקר בממלכה המאוחדת, באירופה ובארצות הברית.
בנוסף על כך, ישנו עיסוק בסוגיות חברתיות, אמנות, ספרות, קולנוע, מדע, תקשורת, היסטוריה, פילוסופיה ופסיכולוגיה.
המגזין נוסד באוקטובר 1995. המגזין נמנע מהבעת דעה פוליטית בנוגע לסוגיות ספציפיות.
המגזין קיבל תשומת לב עולמית באוקטובר 2005 כאשר פרסם רשימה של 100 האינטלקטואלים הציבוריים המשפיעים בעולם, שכללה את הבלשן האמריקאי נועם חומסקי, הסופר האיטלקי אומברטו אקו, הביולוג ריצ'רד דוקינס, הפסיכולוג סטיבן פינקר והעיתונאי כריסטופר היטצ'נס.
המגזין ערך סקר בין קוראיו על האישיות שהשפיעה עליהם הכי הרבה.
חומסקי היה המנצח בסופו של דבר.
המגזין המשיך לעשות רשימות דומות במהלך השנים.
פרוספר אזרן (נולד ב-10 במאי 1949) הוא איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כראש עיריית קריית שמונה מ-1983 עד 1997.
פרוספר אזרן, בן למשפחה עשירה, נולד בעיר אספי, שבמרוקו, לפיבי ודוד.
ב-1955 עלתה משפחת אזרן לישראל על גבי האונייה "נגבה".
עם הגיעם לישראל, שוכנו בפחון, במעברת קריית שמונה וחיו בעוני.
ב-1967 התגייס אזרן למשמר הגבול, במסגרתו שירת תשע שנים ועבר קורס קצינים.
במהלך השירות הצבאי הכיר את אשתו.
לאחר סיום שירותו הצבאי, מונה אזרן למפקד חבל העיר קריית שמונה בחירום בהג"א ומפקד המשמר האזרחי בעיר.
בהמשך כיהן כרכז אכלוס עולים חדשים בעיר וקליטתם.
הוא יישב אותם באלפי הדירות הריקות שהיו אז בעיר.
בתחילת 1981 פורסם שהורה להפסיק את מאמצי הקליטה בעיר, בגלל האבטלה ביישוב.
במקביל, כיהן כראש ועד העובדים של העירייה.
ב-1981, מינה שר הפנים ועדה קרואה לניהול קריית שמונה.
שנה מאוחר יותר, החל מבצע שלום הגליל וצה"ל שיכן בעיר חיילים רבים.
בשל כך, נטל לעצמו הרמטכ"ל סמכויות ניהוליות בעיר.
ב-1983, פוזרה הוועדה הקרואה ואזרן נבחר בראש רשימת הליכוד לראשות העיר.
רשימת הליכוד זכתה בשלושה מתוך 11 מושבים במועצה ואזרן קיבל 33% מהקולות בסיבוב הראשון, לעומת 26% שקיבל ראש העיר הקודם, אברהם אלוני.
בסיבוב השני שהתקיים בנובמבר 1983 גבר אזרן על אלוני ומונה לראש העיר.
למרות מעמדו בתנועת הליכוד בעיר לא הצליח אזרן להשיג מקום ריאלי ברשימת הליכוד ל, מקום אותו ניסה להשיג פעמיים.
ב-1992 נבחר למקום ה-38 בפריימריז, אך הליכוד קיבל רק 32 מנדטים בבחירות הכלליות (לכנסת ה-13).
לאחר שתי קדנציות כראש עיר מטעם הליכוד לא עלה בידיו להיבחר גם ליו"ר סניף הליכוד בבחירות המקומיות.
זה היה בתקופה בה מחנה דוד לוי, שאזרן זוהה איתו, נחלש.
בשל כך, פרש אזרן מתנועת הליכוד ובבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-1993 התחרה בראש רשימה עצמאית, וזכה בקדנציה שלישית בראשות העיר.
ראש הממשלה דאז, יצחק רבין, הביע תמיכה ברשימתו זו.
בנובמבר 1997 התפטר אזרן מכול תפקידיו הציבוריים.
בראיונות עיתונאיים שערך הודיע אזרן שהתאכזב מהבטחות הממסד הפוליטי.
לאחר שמשה פייגלין פרש מהליכוד והקים את מפלגת זהות, התפקד אזרן למפלגה זו.
כראש עיר, פעל אזרן במוסדות השלטון למען הטבות מס לעיר וסבסוד מעונות ילדים בה.
הוא היה ידוע במסעות שתדלנות רבים במסדרונות הכנסת והממשלה.
בין השאר, ערך "שביתת יחיד" מול משרד ראש הממשלה - הגיע כל יום וישב בשער משרד ראש הממשלה עד לאישור דרישותיו.