tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היה סבור שהעבדים המשוחררים היו ראויים להגנת הממשל הפדרלי על פי החוק והוא תמך בהשבת זכות הבחירה של התושבים.
הוא הודה שבתחילה הוא התנגד למתן זכות הבחירה לשחורים, אך דעתו השתנתה כאשר הוא הבין שזוהי הדרך היחידה שהשחורים יוכלו לזכות בכוח פוליטי ובהגנה.
ב-1869 מינה הנשיא גרנט את אקרמן כתובע המחוזי הפדרלי בג'ורג'יה.
בתחילה ניסה גרנט להגן על המצביעים האפרו-אמריקאים כנגד האלימות והאפליה מצד הלבנים באמצעות הליכים בבתי המשפט של המדינות.
ביוני 1869 השמיע אקרמן את הטיעונים להגנתו של ריצ'רד ו.
וייט, מולאטי שניצח בבחירות לפקיד המחוז של בית המשפט העליון המדינתי.
יריבו של וייט, ויליאם ג'יימס קלמנט, שיוצג על ידי פרקליט המדינה של ג'ורג'יה, אלפרד ב.
סמית' מהמחוז השיפוטי המזרחי, טען שווייט פסול מלשמש במשרה זו בשל היותו אדם שחור.
בית משפט בערכאה נמוכה יותר קבע שאם קלמנט יוכל להוכיח שווייט הוא אדם שחור, הוא לא יוכל לכהן במשרה.
המקרה הגיע לבית המשפט העליון של ג'ורג'יה, בו אקרמן הגן על בחירתו של וייט וטען שצבע עורו לא יכול למנוע ממנו את הזכות לכהן במשרה.
אקרמן טען שהחוקים הקודמים, שהתבססו על המערכת החברתית של העבדות בדרום, לא תקפים יותר.
בחוק השיקום של 1867 נקבע שלג'ורג'יה לא הייתה באותה עת ממשלה אזרחית.
הוא טען שהשחורים השתתפו בממשלה החוקתית הראשונה של ג'ורג'יה ב-1868 ללא הבחנה בצבע עור.
הוא גם ציין שהן הנשיא ג'ונסון והן הנשיא גרנט מינו שחורי עור לתפקידים ציבוריים ושהחוקה הנוכחית של ארצות הברית לא מכירה באדם או מפלה אותו על בסיס צבע עורו.
בית המשפט הפך את ההחלטה וקבע שלווייט הייתה את הזכות להחזיק במשרה הציבורית ללא קשר לגזעו.
ב-17 ביוני 1870 מינה הנשיא גרנט את אקרמן כתובע הכללי של ארצות הברית.
אקרמן היה האדם היחידי מהקונפדרציה שמונה לתפקיד בקבינט במהלך תקופת השיקום.
מינויו כתובע הכללי זמן קצר לאחר הקמתה של מחלקת המשפטים הובילה אותו לעסוק בסוגיות חוקיות הקשורות למחלקת הפנים, כמו האם חברות רכבת מתחרות זכאיות לקבל קרקעות נוספות במערב בתמורה להרחבת מערכת התעבורה הארצית.
הוא גם עסק בשערוריית קרדיט מוביליר .
הוא הוביל את מאמצי התגבור בדיכוי הקו קלוקס קלאן בדרום באמצעות התדיינויות בבתי המשפט.
הוא נתקל באלימות באופן אישי.
הוא דאג להעמדה לדין ביותר מ-1,100 מקרים נגד חברי הקו קלוקס קלאן, והשיג את הרשעתם.
אקרמן לא היה זה שהקים את מחלקת המשפטים, אך היה לו חלק מרכזי בפיתוחה.
הוא סייע למנות את בעלי התפקידים וקבע את תקני המחלקה, אך בשל אילוצים גאוגרפיים, חוקי עבר, ומגבלות כספיות, הוא נאבק כדי לבנות את המחלקה כגוף חזק.
ב-13 בדצמבר 1871 התפטר אקרמן מתפקידו בשל תחילתה של השחיתות שפשתה בממשלו של גרנט.
התנגדותו לקו קלוקס קלאן והפירוש שלא על רקע מפלגתי של חוקת ארצות הברית, כמו במקרה של אילי חברות הרכבת, הובילה את יועצי הנשיא גרנט ללחוץ עליו שיבקש מאקרמן להתפטר.
ב-1 ביולי 1862 חתם הנשיא לינקולן על חוקי הרכבת הפסיפיים, שבנוסף לקידום מסילת הברזל הטרנס-יבשתית, הוא אפשר לחברת יוניון פסיפיק לסלול מסילות משניות, כולל אחת שתעבור דרך קנזס.
אחד המייזמים הללו נתקל בבעיות להשלים את סלילת המסילה דרך קנזס בשל בעיות פיננסיות, וכתוצאה מכך, פנתה חברת יוניון פסיפיק לממשלה הפדרלית לסיוע בצורת הענקות קרקע והנפקת איגרות חוב.
ב-1 ביוני 1871 דחה אקרמן את הבקשה הזאת והסתמך על פסיקות קודמות נגד סיוע פדרלי.
עורכי הדין של החברה פתחו בפעולות שתדלנות כדי שאקרמן ישנה את דעתו, אך הוא סירב לעשות כן.
החלטתו זו גרמה למורת רוחם של קוליס פ.
הנטינגטון וג'יי גולד, שהיו קשורים ליוניון פסיפיק והם דרשו את הדחתו של אקרמן.
ב-7 בספטמבר 1871 הקים אקרמן את ועדת השירות הציבורי שהוקמה על פי חוק שעבר במרץ אותה שנה, חוק ראשון מסוג זה בארצות הברית.
תפקיד הוועדה היה לקבוע כללים, מבחנים ותקנות, על פי סמכות הנשיא, כדי לוודא שהמועמדים הטובים ביותר ימונו למשרות בשירות הציבורי.
המימון שהוקצה לפעילות הוועדה הספיק לשנה אחת בלבד עד יוני 1872. אקרמן פסק שהוועדה, שיושב הראש שלה מונה על ידי הנשיא, פועלת על פי חוק, שכן לקונגרס ולנשיא היו את כל הסמכויות על פי החוקה לבחור את המועמדים הטובים ביותר לשירות בממשלת ארצות הברית.
אקרמן האמין שזו הייתה כוונתם המקורית של מנסחי חוקת ארצות הברית.
עם זאת הוא קבע שלוועדה לא הייתה הסמכות החוקית למנוע שום מינוי, אלא רק לסייע לנשיא ולקונגרס למנות לכל אחד מהתפקידים את האדם הטוב ביותר הוא גם קבע שמבחני הקבלה צריכים להיות מגבילים יתר על המידה באופן שהם ישללו מהנשיא ומהקונגרס את סמכותם על פי החוקה.
התביעות נגד הקו קלוקס קלאן
בתור מי שחי בג'ורג'יה, היה אקרמן מודע היטב לטקטיקות האלימות הנרחבות של הקו קלוקס קלאן, שנוהלו בעיקר נגד המצביעים האפרו-אמריקאים, שכרובם נרשמו כרפובליקנים.
המשרד לענייני העבדים המשוחררים בדרום העמוק שלח מאות תלונות של שחורים שנרדפו והותקפו על ידי לבנים.
אחד מהתובעים הפדרליים בשנים שלאחר מכן אפיין את פעילות הקו קלוקס קלאן הזאת כ"פרץ הגרוע ביותר של אלימות מבית בהיסטוריה של ארצות הברית עד אז".
עם כניסתו לתפקיד כתובע הכללי, משימתו העיקרית של אקרמן הייתה לבלום את האלימות נגד השחורים בדרום ולהעמיד לדין את העבריינים.
מינויו על ידי הנשיא גרנט בנובמבר 1870 תוזמן היטב, שכן הוא השיג את סמכויות האכיפה החזקים של מחלקת המשפטים שהוקמה אז ואת סיועו של התפקיד שנוצר אז, פרקליט המדינה של ארצות הברית.
כשתחת ניהולו היו מחלקת המשפטים ופרקליט המדינה הראשון בנג'מין בריסטו, היה אקרמן מוכן לפעילות ההעמדה לדין מטעם הממשל הפדרלי של אנשי הקו קלוקס קלאן.
אקרמן, שהרחיב את סמכויות מחלקת המשפטים, הקים חטיבת חקירות שבדקה היטב את המבנה הארגוני של הקו קלוקס קלאן בדרום.
הקונגרס העביר את חוק הקו קלוקס קלאן וב-20 באפריל 1871 חתם עליו הנשיא גרנט.
אקרמן ובריסטו פעלו במהירות וביעילות.
לאחר שגרנט השעה את חוק הביאס קורפוס בתשעה מחוזות של קרוליינה הדרומית ב-17 באוקטובר 1871, אקרמן, שנסע למדינה, הוביל אישית את אנשי שירות המרשלים וחיילי צבא ארצות הברית אל האזורים הכפריים ובצע מאות מעצרים.
במקביל נמלטו כאלפיים מאנשי הקו קלוקס קלאן מהמדינה.
בניהולו של בריסטו, הגישה מחלקת המשפטים 3,000 כתבי אישום ברחבי הדרום והשיגה 600 הרשעות.
65 מאנשי הארגון שהורשעו נדונו למאסר של חמש שנים בבתי כלא פדרליים.
כתוצאה מפעילות האכיפה של הממשלה כנגד הקו קלוקס קלאן, פחתו מקרי האלימות באופן משמעותי.
ב-1872 שיעור ההצבעה בקרב האפרו-אמריקאים היה גבוה במיוחד, ומספר רב של רפובליקנים נבחרו למשרות ברמה המדינתית ובממשל המקומי.
הדמוקרטים השמרנים הלבנים המשיכו להתמודד בבחירות.
בחודש דצמבר אותה שנה, כאשר היה אקרמן עסוק בהעמדתם לדין של אנשי הקו קלוקס קלאן, הוא התבקש באופן בלתי צפוי על ידי הנשיא גרנט להתפטר מתפקידו.
נפוצו שמועות שהופעלו על הנשיא לחצים מצד מזכיר הפנים קולומבוס דלאנו, שגילה אהדה לטייקוני הרכבת קוליס פ.
הנטינגטון וג'יי גולד, שדרשו את התפטרותו של אקרמן.
אקרמן קבע שהממשלה לא יכולה להקצות קרקעות ולהנפיק איגרות חוב לטובת חברת יוניון פסיפיק.
הוא הכחיש את הטענה שדלאנו היה הגורם לסיום כהונתו כתובע הכללי.
מקפילי כתב שגרנט, שחש לא בנוח בנוגע ללהיטותו של אקרמן להעמיד לדין את אנשי הקו קלוקס קלאן, לא היה מעוניין להראות כרודן צבאי שישחק את הדרום עד למצב של כניעה.
לעומתו ציין ההיסטוריון אריק פונר שמחליפו של אקרמן, ג'ורג' הנרי ויליאמס, המשיך להעמיד לדין את אנשי הקו קלוקס קלאן בדרום.
לאחר התפטרותו של אקרמן, לא היו לו תחושות קשות כלפי הנשיא גרנט.
על פי מקפילי, עם התפטרותו של אקרמן, "אפסה כל תקווה שהמפלגה הרפובליקנית תתפתח כמפלגה לאומית של שוויון גזעי אמיתי.
אקרמן תמך בבחירתו מחדש של גרנט לנשיאות ב-1872 והאמין שהנשיא ימשיך לאכוף את החוקים נגד האלימות.
אף על פי שהוצע לו תפקיד אחר בממשלה, שב אקרמן לג'ורג'יה, שם הוא המשיך לעסוק בעריכת דין.
איימוס טפן אקרמן נפטר בקרטרסוויל שבג'ורג'יה ב-21 בדצמבר 1880.
איימי מיינזר היא אסטרונומית אמריקאית, המתמחה במכשור אסטרופיזי ובאסטרונומיה בתחום האינפרא אדום.
היא סגנית מדען הפרויקט של סייר הסקר האינפרא-אדום הרחב והחוקרת הראשית של פרויקט NEOWISE לחקר כוכבי לכת מינוריים ואת המשימה המוצעת של מצלמת טלסקופ חלל של אובייקטים קרובי ארץ.
מיינזר היא בוגרת תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת סטנפורד בהצטיינות (1996), תואר שני באסטרונומיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (2000), ותואר דוקטור באסטרונומיה מאוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס (2003).
תחומי המחקר שלה כוללים אסטרואידים, ננסים חומים, אטמוספירות של פלנטות, דיסקיות שברים, היווצרות כוכבים ותכנון ובנייה של מכשור חדש מבוסס קרקע וחלל.
היא מופיעה במספר פרקים בסדרה "היקום" בערוץ ההיסטוריה .
היא מופיעה גם בסרט התיעודי "Stellar Cartography: On Earth" שנכלל במהדורת הווידאו הביתית של "מסע בין כוכבים: דורות" (מרץ 2010).
מיינזר מופיעה גם בסרט התיעודי משנת 2016 על חייו של לנרד נימוי וההשפעה של ספוק על התרבות הפופולרית בשם "למען אהבת ספוק", שביים בנו של לנרד נימוי, אדם נימוי.
החל מחורף 2016 היא משמשת כיועצת המדעית והמארחת את המעברים בשידור חי בסדרת הטלוויזיה !Ready Jet Go בערוץ PBS Kids.
מלגת מחקר לתארים מתקדמים של הקרן הלאומית למדע (1996–1999)
מלגת תוכנית מחקר לסטודנטים של נאס"א (2001–2003)
פרס לב אלן למצוינות (2010)
המדליה להישגים יוצאי דופן של נאס"א (2011)
המדליה להישגים מדעיים יוצאי דופן של נאס"א (2012)
פרסי הישגים קבוצתיים רבים עבור טלסקופי החלל: שפיצר, WISE, NEOWISE
האסטרואיד 234750 Amymainzer, שהתגלה על ידי אסטרונומים של תוכנית ה-NEAT במצפה הכוכבים פאלומר בשנת 2002, נקרא על שמה.
naming citation הרשמי לשמות התפרסם על ידי מרכז כוכבי לכת מינוריים (Minor Planet Center) ב -26 ביולי 2010 ().
איימי ויקטוריה ודג' , המוכרת בשם איימי ודג' (Amy Wadge), היא זמרת-יוצרת אנגלייה.
פרט לכתיבת שירים לעצמה, ודג' כותבת באופן פעיל עם זמרים בריטים אחרים, ביניהם אד שירן.
ודג' נולדה ב-22 בדצמבר 1975 בבקוול , אנגליה.
התשוקה של אביה למוזיקה השפיעה עליה מאוד, ועל ההשפעות האבהיות שלה היא אמרה שהיא "גדלה והקשיבה לאלטון ג'ון, ג'וני מיטשל וג'יימס טיילור.
זה היה החומר שעליו חתכתי שיניים ועכשיו אני מקשיבה לכל מה שניתן לדמיין מהיפ הופ לקאנטרי".
היא החלה לכתוב שירים משלה בגיל 9 על הפסנתר המשפחתי.
כשהייתה בת 11, הוריה קנו לה את הגיטרה הראשונה שלה.
לאחר שסיימה ללמוד בקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה , היא החלה להופיע במועדון בקארדיף, ויילס.
ב-2002, היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, The Famous Hour.
ב-2002 וב-2003, היא זכתה בקטגוריית זמרת הסולו של השנה בפרסי המוזיקה הוולשית.
ב-2003, היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Open.
ב-2004, היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Woj.
ב-2006, היא הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, No Sudden Moves.
ב-2007, היא הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, Tougher Than Love.
ב-2008, היא הוציאה את אלבום האולפן השישי שלה, Bump.
ב-2009, היא הוציאה את אלבום האולפן השביעי שלה, Acoustig.
ב-2010, היא כתבה, יחד עם אד שירן, את המיני-אלבום של שירן, Songs I Wrote with Amy.
ב-2011, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם פיטר ריילי , את אלבום האולפן השמיני שלה, Rivers Apart.
ב-2012, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם פיטר ריילי , את אלבום האולפן התשיעי שלה, Afterglow.
ב-2015, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, No Use Crying Over Spilt Milk.
היא גם כתבה וביצעה את כל השירים של פסקול הסדרה בוקר אחד.
ב-2018, היא הייתה אחת מהכתובים של השיר "Consequences" של קמילה קביו.
בהמשך השנה, היא הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Walking Disaster.
ב-2019, היא כתבה 3 שירים לאלבום של בוני טיילר, Between the Earth and the Stars.
ב-27 במרץ 2020, היא הוציאה את המיני-אלבום השלישי שלה, .
ודג' נשואה לשחקן אלון אפ ברינלי.
הם גרים ליד פונטיפריד , ויילס.
איימי סנדימס גרסיה לופז דה אורדונז היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בשל תפקידה כורוניקה פאלמרו בסיטקום של ABC; "ג'ורג' לופז", מתפקידה כאיבון סאנצ'ז בדרמת התקופתית "וגאס" ברשת CBS, מתפקידה כג'יימי בטיסטה בסדרה "דקסטר" ברשת שואוטיים ובתור השוטרת אלה לופז בסדרה "לוציפר" ברשת FOX.
אביה, הקטור, נולד בסן חואן, פוארטו ריקו, שירת בכוחות המזוינים של ארצות הברית בצבא ארצות הברית, ואימהּ, אלואיסה, הייתה רופאת שיניים שנולדה באידלגו, מקסיקו.
גרסיה החלה לשחק בפרסומות כילדה, ובגיל שבע החלה לשחק בתיאטרון המקומי.
בזמן לימודיה בתיכון היא לקחה שיעורי משחק בסדנת תיאטרון מקומית.
באוניברסיטת נורת'ווסטרן היא למדה תואר משולש, בכלכלה, עיתונאות וצרפתית, ובמקביל הופיעה בהצגות ובמחזות זמר מקומיים.
לאחר סיום לימודיה היא עברה לניו יורק ועבדה עבור אנליסט בקרן נאמנות במשך שנה אחת, אך בשנת 2002 עברה ללוס אנג'לס על מנת להתמקד בקריירת המשחק שלה.
בשנים 2002–2003 שיחקה בתפקיד ראשי בסיטקום "Greetings from Tucson" .
בשנים 2003–2004 שיחקה בתפקיד ראשי בסיטקום "All About the Andersons" .
בשנת 2004 קריינה בסרט "ספנגליש" , בו כיכבו אדם סנדלר וטיאה ליאוני, שהיה כישלון קופתי.
בשנת 2005 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט "מושחתים" .
בשנים 2006–2007 שיחקה בתפקיד מרכזי בעונה החמישית והשישית של הסיטקום המצליח "ג'ורג' לופז" ברשת ABC.
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט האימה "Dead Tone" .
בשנת 2009 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט "B-Girl" .
בשנים 2009–2010 שיחקה בתפקיד הראשי בדרמה הרפואית של רשת NBC, "טראומה" .
בשנת 2011 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה "Convincing Clooney" .
בשנים 2011–2013 גילמה את דמותה של ג'יימי בטיסטה, שהופיעה כדמות משנית בעונות 6–7 וכדמות מרכזית בעונה השמינית של סדרת הטלוויזיה המצליחה "דקסטר".
על תפקידה בסדרה הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנים 2012–2013 שיחקה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "וגאס".
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "שעת שיא" , שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנים 2016–2021 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של רשת FOX; "לוציפר", כשגילמה את דמותה של השוטרת אלה לופז, מעונתה השנייה עד לסיומה בתום עונתה השישית.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט גיבורי העל "El Chicano" .
בשנת 2019 דיבבה את דניס בסרט "משפחת אדמס".
משנת 2021 היא מדבבת את דמותה של ג'ודי רמירז-טארלטון בסדרת האנימציה "מודוק", המבוססת על דמותו של נבל העל מודוק, המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה של ערוץ לייפטיים "Holiday in Santa Fe" לצדם של מריו לופז ואמרוד טוביה.
היא שיחקה כאורחת במספר של סרטים וסדרות טלוויזיה, כגון "בחורה טובה", "D.E.B.S.", "ER", "אנג'ל", "לאס וגאס", "CSI: ניו יורק", "CSI", "על טבעי", "CSI: מיאמי", "בונז", "איש משפחה", "הוואי חמש-אפס", "אין לו אלוהים" ועוד.
גרסיה מתגוררת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בעברה יצאה עם הכדורגלן האנגלי אנתוני קוק.
+שנהסרטתפקידהערות1996The Homecomingג'ודי2001Betavilleרובי דיריין2002בחורה טובהאחות2003Boys Life 4: Four Playקייטלין2004D.E.B.S.מריהChicago Boricuaלולהספנגליש כריסטינה מורנו2005הכי דומה לאהבהניקולעולם אכזרג'ינהמושחתיםריטה2006האליבימוקדנית #1Mercy Streetאליסיה ג'ונסון2007Graduation סוזי וינטרסD-WarברנדיDead Toneג'ודי וולטרס2008Universal Signsטרישד.צ.
הוליוודטוראית ויקי קסטיליו2009שרינקנערת צ'ק אוט B-Girlרוזי2011Convincing ClooneyאיימיGo for It!כרמן סלגדו2014רובוקופג'יי קים2018אהבה כמו שלנוד"ר זואי2019Saint JudyסאליEl Chicano ונסהמשפחת אדמסדניסדיבוב2021אוון הנסן היקר ספרנית2022Murder at Yellowstone Cityאיזבל סנטוס47 סמוראים: להב הנקמה (אנ')תסריטאיתחג מולד איתךאנג'לינהTBASaurus Cityאלזהבת'דיבובQuinceanera
תפקיד ראשי (עונה 6); 20 פרקים2007CSIמליסה ג'נטריפרק: "Big Shots"בקו העימותטינה מרקוביץ'פרק: "Severance"2008על טבעיננסי פיצ'גרלדפרק: "Jus in Bello"My Boysאיימיפרק: "Take My Work Wife...
Please"CSI: מיאמיאנדראהפרק: "Won't Get Fueled Again"2009גארי הרווקאנהפרק: "Gary and Dennis' Sister"בונזג'ניפר קיטינגפרק: "The Science in the Physicist"2009, 2017איש משפחהניקול / איזבלהדיבוב; 2 פרקים2010–2009טראומהמריסה בנזתפקיד ראשי; 18 פרקים2011מחוץ למפהאלמה5 פרקיםאהבה נושכתסטפיפרק: "Boys to Men"הוואי חמש-אפסקרלהפרק: "Pahele"2013–2011דקסטרג'יימי בטיסטהתפקיד משני (עונות 7-6)
איימי לורה וקס היא עורכת דין, נוירולוגית ואקדמאית אמריקאית.
היא פרופסורית למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה.
עבודתה עוסקת בסוגיות בדיני רווחה ובמדיניות, כמו גם ביחסי המשפחה, מקום העבודה ושוקי העבודה.
אמירות שלה כלפי גזעים לא לבנים תוארו לפעמים כעליונות לבנה וגזענות.
וקס נולדה וגדלה עם שתי אחיותיה בבית יהודי בטרוי, ניו יורק, שם למדה בבתי ספר ציבוריים.
אביה עבד בתעשיית הבגדים, ואמה הייתה מורה ומנהלת בממשל באלבני, ניו יורק.
וקס סיימה את לימודיה באוניברסיטת ייל (תואר ראשון בביופיזיקה מולקולרית וביוכימיה, בהצטיינות יתרה, 1975).
לאחר מכן למדה במכללת סומרוויל, אוקספורד ( Marshall Scholar בפיזיולוגיה ופסיכולוגיה, 1976).
לאחר מכן היא למדה הן בבית הספר לרפואה של הרווארד (MD 1981) והן בבית הספר למשפטים של הרווארד (שנה ראשונה למשפטים, 1981).
ווס עסקה ברפואה מ-1982 עד 1987, עשתה התמחות בנוירולוגיה בבית החולים ניו יורק-קורנל רפואי, ועבדה כנוירולוג מייעץ במרפאה בברונקס ובקבוצה רפואית בברוקלין.
היא השלימה את השכלתה המשפטית בבית הספר למשפטים בקולומביה (JD 1987; עורכת Columbia Law Review), ועבדה במשרה חלקית בזמן לימודיה בבית הספר למשפטים.
וקס עבדה אצל השופט אבנר מיקווה מבית המשפט לערעורים בארצות הברית עבור מחוז קולומביה מ-1987 עד 1988. היא התקבלה ללשכת עורכי הדין במדינת ניו יורק בשנת 1988.
וקס עבדה לראשונה במשרד הפרקליט הכללי של ארצות הברית של מחלקת המשפטים של ארצות הברית בין השנים 1988 עד 1994. במהלך כהונתה במשרד, היא ייצגה 15 תיקים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
היא לימדה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה משנת 1994 עד 2000.
וקס היא פרופסורית למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, לאחר שהצטרפה לפקולטה של בית הספר למשפטים בשנת 2001. היא קיבלה הן את פרס א.
ליאו לוין למצוינות בקורס מבוא, והן את פרס הארווי לוין לזכר המצוינות בהוראה.
בשנת 2015, היא קיבלה פרס לינדבק להוראה מכובדת, מה שהפך אותה לאחת משלושת הפרופסורים למשפטים בלבד בפקולטה שקיבלו את הפרס במשך 20 שנה.
ההתמקדות האקדמית שלה היא בדיני רווחה ומדיניות, וביחסי המשפחה, מקום העבודה ושוקי העבודה.
המחברים טענו כי "לא כל התרבויות שוות.
או לפחות הם לא שווים בהכנת אנשים להיות מועילים בכלכלה מתקדמת." היא אמרה ל"דיילי פנסילבניה" כי "כולם רוצים להגר למדינות הנשלטות על ידי אירופאים לבנים" בגלל המידות ה"נעלות" שלהם.
באותו ראיון וקס הדגישה מאוד שהיא לא מאמינה בעליונות של גזע אחד על פני אחר, אלא תיארה את המצב במדינות ותרבויות שונות.
בראיון לפודקאסט בספטמבר 2017 עם פרופסור גלן לורי, וקס אמרה: "קחו את בית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, או כל בית ספר למשפטים בין 10 המובילים...
הנה עובדה מאוד לא נוחה...
אני לא חושבת שאי פעם ראיתי סטודנט שחור מסיים את לימודיו ברבע העליון של הכיתה, ולעיתים רחוקות מאוד בחצי העליון...
אני יכול לחשוב על סטודנט אחד או שניים שקיבלו ציון במחצית העליונה בקורס החובה שלי", ואמרה שהפקולטה מקפידה על גיוון גזעי בעיתון שלה.
דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, תיאודור רוגר, הגיב, "סטודנטים שחורים כן סיימו את לימודיהם בראש הכיתה, ולעיתון אין מנדט גיוון.
במקום זאת, עורכיו נבחרים על סמך תהליך תחרותי." אך רוגר לא הביא נתונים התומכים באמירה זאת, למרות הבקשות.
ביולי 2019, בוועידת השמרנות הלאומית של קרן אדמונד ברק, אמרה וקס, "אימוץ...
הלאומנות של מרחק תרבותי, פירושו למעשה נקיטת העמדה שהמדינה שלנו תהיה במצב טוב יותר עם יותר לבנים ופחות לא לבנים".
היא המשיכה והסבירה שהרעיונות שלה היו על תרבות, ולא על גזע, אבל הרכב הגזעים של החברה גרם לרוב האקדמאים להימנע מהנושא לחלוטין.
עצומה באוגוסט 2017 המבקשת לפטר את וקס אספה כ-4,000 חתימות.
באותו חודש, 33 מחבריה לסגל חתמו על מכתב פתוח בגנות הצהרות וקס שאמרה במאמרה בפילדלפיה אינקוויירר ובראיון הדיילי פנסילבניה.
סניף גילדת עורכי הדין הלאומית גינה את דבריה.
עיגוד הסטודנטים לתארים גבוהים אמר: "אנו זועמים על כך שנציג של הקהילה שלנו תומך ומפרסם את דעות השינאה הרגרסיביות הללו".
אסא חליף, מנהיג של Black Lives Matter פנסילבניה, דרש לפטר את וקס.
חליף אמר שהוא הודיע לאוניברסיטה שאם וקס לא תפוטר תוך שבוע הוא יתחיל לשבש שיעורים באוניברסיטה ופעילויות אחרות עם סדרה של הפגנות.
כתוצאה מהמחלוקות הללו, במרץ 2018, הדיקן רוגר אסר על וקס ללמד קורסי לימודים לסטודנטים בשנה א'.
הוא גינה את הערותיה כ"דוחות", ובישיבת הסטודנטים אמר "הנוכחות שלה כאן...
מכעיסה אותי, היא מעצבנת אותי...
זה מבאס", אבל "הדרך היחידה להיפטר מפרופסור קבוע היא התהליך הזה...
במאמר דעה במרץ 2018 בוול סטריט ג'ורנל שכותרתו "האוניברסיטה להכחשה; דיכוי אגרסיבי של האמת הוא מאפיין מרכזי של ההשכלה הגבוהה האמריקאית", כתבה וקס:הלך הרוח שמעריך פתיחות מבין שהאמת יכולה להיות לא נוחה ולא נעימה....
הסתרת המידע הרלוונטי להבדלים כאלה...
מפרה עקרונות בסיסיים של משחק הוגן...
אוניברסיטאות, כמו מוסדות אחרים, מתכננות ללא הפוגה להסתיר על עובדות כאלה מהעין.האנליסטית הפוליטית הימנית מונה צ'רן אמרה שהמאמר על ערכים בורגניים "לא הכיל חלקיק של גזענות" וכי "אם השמאל לא יכול להבחין בין טיעונים אקדמיים מנומקים לבין רמיזות גזעניות נבזיות, זה יחזק את הקיצוניים מאוד שהוא חושש ממנו".
בכתבה של וול סטריט ג'ורנל, הפרשן הפוליטי הת'ר מק דונלד מתחה ביקורת על "התגובה ההיסטרית" למאמר של וקס.
מפקח בית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, פול לוי, התפטר כדי למחות על מה שהוא כינה "היחס המביש" כלפי וקס.
לוי כתב במכתב ההתפטרות שלו: "מניעת וקס מהוראה לסטודנטים בשנה א' אינה מתקנת עוולות אקדמיות או חברתיות.
במקום זאת, אתה מדחיק את מה שחשוב לפרויקט החינוכי הליברלי: דיון פתוח, חזק וביקורתי על דעות שונות של נושאים חברתיים חשובים."
ה-New Criterion כתב: "הדיקן רוגר צריך לראות מחקר שפורסם ב - Stanford Law Review בשנת 2004, שהראה כי בבתי הספר המובחרים ביותר למשפטים...
רק 8 אחוז מהסטודנטים השחורים בשנה הראשונה היו במחצית העליונה שלהם מעמד." רוברט ורברוגן, סגן העורך הראשי של ה - National Review, ציטט עיתונים שלדבריו תומכים בטענותיו של וקס וכתב, "אם בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה המצב שונה, או אם דברים השתנו בשנים האחרונות, בוא תראה מספרים".
ג'ונתן צימרמן, המלמד חינוך והיסטוריה, כתב: "אני חושב שהרבה ממה שאיימי וקס אומרת שגוי.
אני גם חושב שחובתי להגן על זכותה לומר זאת, ולדחוק לדיון כנה והוגן יותר על כך...
עלינו לרצות שכולם ישמעו מה היא אומרת, כדי שיוכלו להגיע למסקנות המשכילות בעצמם."
בשנת 2021, וקס כתבה כי "מצבה של ארצות הברית טוב יותר עם פחות אסייתים", וטענה שהאסייתים כפויי תודה על היתרונות של מגוריהם בארצות הברית ומצביעים באופן לא פרופורציונלי למפלגה הדמוקרטית "המזיקה", שהיא כינתה "תמוה" בגלל שהמפלגה הדמוקרטית "דורשת תוצאות שוות למרות...
הבדלים קבוצתיים ברורים" ו"מעניקה יתרון לשחורים".
היא ציטטה לטובה את אינוק פאוול בזמן שקראה להחמיר את הגבלות הגירה מבוססות גזע נגד אסייתים.
באפריל 2022, וקס אמרה בתוכנית של טאקר קרלסון" כי "שחורים" וקבוצות "לא מערביות" אחרות נוצרות "טינה, בושה וקנאה" כלפי אנשים מערביים על "הישגיהם ותרומתם המוגזמים".
וקס תקפה אז מהגרים הודים על שהעבירו ביקורת על בארצות הברית כאשר "המדינה שלהם היא ערימת זבל" ואמרה כי "תפקיד הקנאה והבושה באופן שבו העולם השלישי מתייחס לעולם הראשון [...] יוצר חוסר תודה מהסוג המפלצתי ביותר".
דיקן בית הספר למשפטים, תיאודור רוגר, כינה את הצהרותיה של וקס על אסייתים "גזעניות", "עליונות לבנה" ו"מנוגדים באופן חד למדיניות ולאתוס של המוסד הזה".
גלן לורי, פרופסור באוניברסיטת בראון שהנחה את הראיון, כינה את הערותיה "מקוממות" ואמר, "את מה שהיא אמרה על האסיאתים, נאמר על היהודים לפני זמן לא רב.
היום אנחנו קוראים לזה אנטישמיות." נכון ל-5 בינואר, כמעט 9,000 סטודנטים למשפטים חתמו על עצומה להשעיית וקס.
הצהרותיה זכו לגינוי הן בעיתונים המקומיים של פנסילבניה והן בעיתונות הארצית.
ההערות הללו זכו לביקורת כבדה מצד הקהילה ההודית-אמריקאית, כולל המורה למשפטים ניל מאחיג'ה והמחוקק ראג'ה קרישנאמורת'י שכינו את ההערות הללו חסרות אחריות ואמרו, "הערות כאלה יוצרות שנאה ופחד, וגורמות נזק ממשי לקהילות מיעוטים".
איימי ג'יימס-קלי היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה צפון אירית.
היא ידועה בשל תפקידה באופרת הסבון "קורונשיין סטריט".
ג'יימס-קלי נולד באנטרים, צפון אירלנד ומשפחתה עברה לאנגליה כשהייתה תינוקת.
היא בילתה את השנה הראשונה לחייה בקטריק, צפון יורקשייר לפני שהמשפחחה התמקמה בפיילסוורת ', באזור מנצ'סטר רבתי.
היא למדה בבית הספר The Blue" Coat", באולדהם.
במקביל השתתפה בקורס מחוץ ללימודים בבית הספר למשחק של מנצ'סטר .
ג'יימס-קלי החלה את הקריירה שלה בהפקות תיאטרון בהן נשות טרויה, גבירתי הנאווה ופרנק ופרדיננד .
בדצמבר 2013, ג'יימס-קלי עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה באופרת הסבון "קורונשיין סטריט" בתור מאדי הית', מתבגרת בעייתית ומושא האהבה של סופי וובסטר .
ג'יימס-קלי גילתה שהיא לוהקה בדרך לאוטובוס הביתה מהקולג'.
בפברואר 2015, היא הודיעה שהיא תעזוב את אופרת הסבון והופתעה האחרונה הייתה ביוני אותה שנה, כאשר דמותה נהרגה.
לאחר שעזבה את הסדרה היא זכתה בתפקיד הטלוויזיה השני שלה בתור מרתה קוויינטיין במיני סדרת הדרמה התקופתית "יריחו" משנת 2016.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד ג'ני דילייני בסדרת הטלוויזיה מבית היוצר של נטפליקס Safe .
באותה שנה היה לה גם תפקיד אורח בסדרה" Moving On" של BBC One .
ג'יימס-קלי עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט העלילתי בתור שרה בדרמה הקומית של נשות קבע משנת 2019. באותה שנה, היה לה תפקיד חוזר כסוזנה וושינגטון בסדרת הטלוויזיה ג'נטלמן ג'ק .
בשנת 2021, ג'יימס-קלי הופיעה בתור גרייס מרשברוק בעונה השנייה של דרמת הפשע של The Bay וכיכבה בתור האנה קנדי בדרמה של BBC One, שלוש משפחות .
בשנת 2022 הופיע בסדרת הטלוויזיה "דם, כתרים וסקס: תולדות בית המלוכה הבריטי" בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס; בה גילמה את אן בולין, אשתו השנייה של הנרי השמיני, מלך אנגליה (מקס פארקר).
שנה סרטתפקיד הערות 2017Last Summer אמה סרט קצר; גם בימוי, תסריט והפקה 2019נשים בחצאית שרה 2021Seacole מיס איימס
איימי ג'ו ג'ונסון , היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של קימברלי, הריינג'רית הוורודה, בסדרה הפאוור ריינג'רס.
אמה הייתה מנהלת חנות בגדים ואביה היה מוכר מכוניות.
בילדותה למדה התעמלות, היא עברה לניו יורק על מנת לפתח קריירת משחק ולמדה שם בבתי ספר לאמנויות הבמה, לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס וזמן קצר אחרי כן קיבלה את תפקיד הפאוור ריינג'רית הוורודה בסדרה מייטי מורפין פאוור ריינג'רס.
היא שיחקה את אחד התפקידים הראשיים בסדרה פליסיטי.
בקולנוע שיחקה בסרט ביוגרפי אודות סטיב פריפונטיין.
היא מתגוררת כיום בטורונטו, קנדה.
איימי ביוקנן היא מחליקה אמנותית לשעבר אמריקאית-ישראלית שהתחרתה במקצה היחידות לנשים עבור ישראל.
היא זכתה פעמיים באליפות ישראל והתחרתה באירוע הקבוצתי באולימפיאדת החורף 2018.
ביוקנן נולדה וגדלה בבוסטון, מסצ'וסטס, ולאחר מכן התגוררה בלקסינגטון, מסצ'וסטס, וביוליס, טקסס.
אמה של ביוקנן, ונדי, היא יהודייה ממוצא ישראלי, כמו גם סבה וסבתה מצד אמה, וביוקנן מזדהה כיהודייה.
היא הלכה לבית הכנסת בחגים ולבית ספר עברי למשך מספר שנים.
היא למדה במכללת אנדיקוט ובאקדמיה האמריקאית לספורט.
בשנת 2014, היא קיבלה אזרחות ישראלית בנוסף לאזרחות האמריקאית שלה.
ביוקנן החלה להחליק על הקרח בגיל 4, אך לא החלה להתאמן בצורה מקצועית עד גיל 19. בעודה גרה בבוסטון, היא התאמנה במועדון ההחלקה הקולוניאלי בבוקסבורו, מסצ'וסטס, עם המאמנים ג'ולי גרהאם-איבזן וצ'אד ברנן, כאשר תוכניותיה נערכו על ידי האולימפיאנית לשעבר שריל פרנקס.
בנובמבר 2013, היא הגיעה למקום השני באליפות האזורית של ניו אינגלנד בהחלקה אמנותית בניוינגטון, קונטיקט.
היא עברה לטקסס כדי להתאמן עם מאמני ההחלקה האמנותית פיטר ודרלין קיין.
ביוקנן ייצגה את ישראל שלוש פעמים באליפות אירופה בהחלקה אמנותית, והייתה אלופת ישראל לנשים בשנת 2016. היא לא השתתפה במוקדמות האולימפיות ליחידות נשים בגרמניה ב-2017, כיוון שהמוקדמות תוכננו להתקיים ביום כיפור.
היא התחרתה עבור ישראל באולימפיאדת החורף 2018 בהחלקה אמנותית קבוצתית בפיונגצ'אנג, דרום קוריאה.
ביוקנן הגיעה למקום ה-10 בתוכנית הקצרה לנשים באירוע הקבוצתי עם ציון של 46.30, שיפור של 1.23 נקודות בהשוואה לשיא האישי שלה.
ישראל סיימה במקום ה-8, לפני דרום קוריאה וצרפת, ולא עלתה לגמר האירוע הקבוצתי.
ביוקנן הודיעה על פרישתה מתחרויות החלקה ביוני 2019 לאחר שעברה שלושה ניתוחים בקרסול ושתי זריקות לסיוע בפציעות.
מדליות מוענקות עבור תוצאה קבוצתית בלבד.
לאומי אירוע 2011–12 אליפות ארצות הברית 19
איימי אלן-אטקינסון היא זמרת ושחקנית בריטית.
אביה, טום, ניגן בלהקת רוק חובבנית, והשפיע על אהבתה למוזיקה מגיל צעיר.
במהלך לימודיה בבית הספר קולנסווד הייתה אטקינסון חברה בלהקת פושן פרפורמינג ארטס, והופיעה בהפקות שונות.
לאחר מכן עבדה כעוזרת אדמיניסטרטיבית בחברה להוצאה לאור, וניהלה סניף של רשת בתי הספר סטייג'קראפט בעיר הולדתה.
ב-2006 זכתה איימי בתחרות Voice of Musical Theatre של BBC Radio 2. היא החלה את דרכה המקצועית בהפקה "Days of Hope" של הווארד גודול בתיאטרון קינגס הד.
בהמשך גילמה את דמותה של לואיזה בהפקה הנודדת של המחזמר "זורו" ואת דניאלה במחזמר "שכונה על הגובה" בתיאטרון קינגס קרוס.
היא גם גילמה את יסמין ב"אלאדין", את סרינה ב"לא רק בלונדינית" ואת שלגיה בהפקה לצד ג'רי הול בתיאטרון ריצ'מונד.
אחד מתפקידיה הבולטים היה גילומה של קתרין הווארד במחזמר "שש" בתיאטראות וסט אנד.
הופעתה זיכתה אותה במועמדות לפרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
בנוסף לקריירת התיאטרון שלה, איימי היא גם זמרת פעילה.
היא הייתה חלק מהרכב הפופ SVN והשתתפה בתחרות הקדם הבריטית לאירוויזיון 2018 עם השיר "I Feel the Love" כחלק מההרכב Goldstone.
אטקינסון הגיעה בגמר ה-Una voce per San Marino 2024, הקדם הלאומי של לאירוויזיון 2024, למקום הרביעי עם השיר "A Dare for Love".
איימי האנט היא אתלטית בריטית, סגנית אלופת העולם (טוקיו 2025) בריצת 200 מטר, סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024) ואלופת אירופה (רומא 2024) בריצת שליחות 4x100 מטר.
היא סיימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת קיימברידג' ב-2023.
ב-2019 קבעה שיא עולם לנוער ושיא בריטניה עד גיל 20 בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.42 שניות.
בהמשך השנה זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.94 שניות באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בבורוס, שוודיה.
באותה אליפות זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר.
ב-2020 זכתה בריצת 60 מטר באליפות בריטניה באולם בתוצאה של 7.39 שניות וחזרה על הישג זה גם ב-2024 בתוצאה של 7.26 שניות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא ב-2024 זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם דינה אשר-סמית', דזירה הנרי ודריל נאיטה בתוצאה של 41.91 שניות, לפני צרפת (42.15 שניות) והולנד (42.46 שניות) וסיימה שביעית בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.15 שניות.
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם דינה אשר-סמית', אימאני לארא ודריל נאיטה בתוצאה של 41.85 שניות, אחרי ארצות הברית (41.78 שניות) ולפני גרמניה (41.97 שניות).
ב-2025 זכתה באליפות בריטניה בריצת 100 מטר בשיא אישי של 11.02 שניות.
באליפות אירופה באולם סיימה שישית בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.10 שניות ובאליפות העולם באולם סיימה חמישית בתוצאה של 7.11 שניות.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן ב-19 בספטמבר היא זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.14 שניות, אחרי מליסה ג'פרסון מארצות הברית (21.68 שניות) ולפני שריקה ג'קסון מג'מייקה (22.18 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 22.08 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.05 שניות ורביעית עם נבחרות השליחות 4X100 מטר.
איימוס נורס היה רופא אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיין לתקופה קצרה מאוד.
נורס נולד ב-17 בדצמבר 1794 בעיר בולטון שבמסצ'וסטס, והשלים את לימודיו בקולג' הרווארד בשנת 1812 ובבית הספר לרפואה של הרווארד בשנת 1817. בתחילה השתקע בעיר ויסקאסט, אחר כך עבר להולוול, ולבסוף, בשנת 1845, עבר לעיר באת', מיין.
באותה שנה ובשנה שלאחריה שימש כגובה המכס של באת', ובהמשך החל לעסוק ברפואה בעיר זו.
נורס היה מרצה למיילדות בקולג' בודוין בין השנים 1846 ל־1854, ומ־1855 עד 1866 שימש כפרופסור למיילדות באותו מוסד.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית כדי למלא את מקומו של האניבל המלין שהתפטר, וכיהן בתפקיד מ־16 בינואר עד 3 במרץ 1857. לאחר מכן, בשנת 1860, מונה לשופט לענייני עיזבונות במחוז סגדהוק שבמיין.
נורס נפטר בעיר באת' ב-7 באפריל 1877 ונקבר בעיר הולוול, מיין.
מַרְקוּס אֵיימֶלִיוּס אֵיימֶלִיָאנוּס היה קיסר של רומא לתקופה של שלושה חודשים לערך בשנת 253.
איימיליאנוס נולד למשפחה שמוצאה לא ברור בפרובינקיה אפריקה הרומית, פרטים נוספים על תחילת חייו לא ידועים, חוץ מהעובדה שהיה נשוי לאישה בשם קורנליה סופרה.
בשנת 251, לאחר הפיכתו של המושל של פרובינציית מואסיה העלית, טרבוניאנוס גאלוס לקיסר הרומי החדש נשלח איימיליאנוס להחליפו.
הוא שימש בנוסף למושל של מואסיה העלית, גם למושלה של מואסיה התחתית ופרובניצית פאנוניה.
תפקידו העיקריים היו לאבטח את הגבול הדנובי של האימפריה מפני השבטים הגותים.
גאלוס הצליח לייצב את השלטון, והגביל את המגפה שפשטה בעיר רומא, אולם הוא לא הצליח לצבור תמיכה ואהדה בצבא הרומי, וההסכמים שחתם עם הגותים בשנת 251 ופלישת פרס לסוריה הגבירו את מרירות הצבא ואת הרגשתו שהוא מוריד את כבוד האימפריה הרומית לאשפתות.
איימליאנוס היה אחד ממנהיגי הצבא שהובילו את ההתמרמרות הזו וכתגובה סירב לשלם את המס למלך הגותי בשנת 253 שהקיסר התחייב אליו.
כתגובה פלשו הגותים, אל מעבר לדנובה, אולם איימיליאנוס הצליח להביסם בתחילת הקיץ.
הצבא שראה באיימיליאנוס מחזיר הכבוד האבוד שלו, הכריז עליו כאימפרטור לאחר הניצחון.
איימיליאנוס נטש את הפרובינצה שלו וצעד בראש צבא לעבר איטליה, בעוד גאלוס ובנו ושותפו לקיסרות גייסו צבא משלהם, שתוגבר בכוחות מנהר הריין והתכוננו למאבק על השלטון.
הקרב בין הקיסר והגנרל המורד מעולם לא התרחש, גאלוס ובנו נרצחו על ידי חייליהם, שחששו מתבוסה בלתי נמנעת, ומיד לאחר מכן הוכר איימיליאנוס כקיסר החדש.
הסנאט הרומי מיהר לקבל את הקיסר החדש ואישר את תוארו כאוגוסטוס ואת תואר אשתו כאוגוסטה.
שלטונו של איימיליאנוס לא החזיק מעמד יותר ממספר חודשים, המפקד של הצבאות על גבול הריין, ומושל הפרובינציות הגרמניות, ולרינוס צעד לרומא בראשות צבאו.
כאשר הצבאות נפגשו בערך בחודש ספטמבר של שנת 253, נרצח איימיליאנוס על ידי חייליו שלו שמיהרו להכריז על ולרניוס כקיסרם החדש.
איימן מוחמד רביע א-זוואהירי היה טרוריסט ממוצא מצרי, שנמנה עם ראשי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי, ולאחר הריגת אוסאמה בן לאדן, ב-2 במאי 2011, הוכרז כמנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, ושימש בתפקיד זה עד להריגתו.
א-זוואהירי היה רופא כירורג מוסמך בהכשרתו ומחברם של מספר מאמרים אידאולוגיים של הארגון, לרבות מספר הכרזות רשמיות שפורסמו על ידי אל-קאעידה.
כטרוריסט פעיל של אל-קאעידה היה תחת אמברגו בינלאומי בעקבות החלטה 1267 של מועצת הביטחון של האו"ם.
כבר מגיל צעיר אימץ א-זוואהירי לעצמו את האסלאם הסוני הקיצוני והאסלאמיזם, וכשהיה בן 14 הצטרף לארגון האחים המוסלמים והושפע רבות מסייד קוטב.
שנה לאחר מכן, ב-1966, לאחר שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הוציא את קוטב להורג, אימץ א-זוואהירי לעצמו כמורה רוחני את הטרוריסט הקיצוני עבדאללה עזאם, כפי שעשה גם בן לאדן.
באותה תקופה החל בלימודיו האוניברסיטאיים וכלפי חוץ היה נראה כי זנח את רעיונותיו המהפכניים.
הוא סיים בהצטיינות לימודי רפואה והחל להתמחות בכירורגיה כללית בבית החולים האוניברסיטאי בפקיסטן.
ב-1998 מיזג א-זוואהירי באופן רשמי את ארגוני הטרור של הג'יהאד האסלאמי המצרי ואל-קאעידה.
הוא פעל בארגון מראשית הקמתו, היה חבר בכיר ב שלו, ושימש כסגנו של אוסאמה בן לאדן עד להריגתו במבצע חנית נפטון, ב-2 במאי 2011. רבים ראו בו את ה"מוח האמיתי" והאסטרטג של אל-קאעידה, אשר תכנן רבות מפעולות הטרור שבוצעו, ביניהן פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2006 ביצעו כוחות ארצות הברית תקיפה בסמוך לגבול פקיסטן-אפגניסטן שנועדה לפגוע בא-זוואהירי, אך הוא לא נפגע.
בתקיפה זו נהרגו לפחות 18 אזרחים שלא היו מעורבים בלחימה.
גם בשנים שלאחר מכן תקפה ארצות הברית יעדים שנועדו לפגוע בא-זוואהירי אך נהרגו בהם אזרחים לא-מעורבים.
ב-1 באוגוסט 2008, התפרסמו דיווחים על כך שא-זוואהירי נהרג או שהוא גוסס, אך בכירים במטה ללוחמה בטרור האמריקאי מסרו כי אין עדויות לכך שהותקף או נהרג, ודיווחים אלה הופרכו.
ארגון הטליבאן הכחיש גם הוא את הדיווחים הללו.
בספטמבר באותה שנה, הודיע צבא פקיסטן כי כמעט ולכד אותו.
לאחר שנאסף מידע על כך שהוא ואשתו נמצאו בצפון-מערב המדינה פשט כוח פקיסטני על האזור אך לא הצליח לאתרו.
ב-16 ביוני 2011, כחודש וחצי לאחר הריגת בן לאדן, אישר גורם בממשלת ארצות הברית, כי א-זוואהירי מונה למנהיג החדש של אל-קאעידה, ובכך הפך לטרוריסט המבוקש בעולם.
ארצות הברית הציעה אז פרס של 25 מיליון דולר למי שיביא להעמדתו לדין.
במהלך שנת 2011 אנשיו חטפו את וורן ויינשטיין שהוחזק בידם עד שנהרג בשוגג.
ב-31 ביולי 2022 נהרג א-זוואהירי בתקיפת מל"ט של ה־CIA באפגניסטן שירה לעברו שני טילי הלפייר בגרסת AGM-114 R9X.
איימי סינגר (נולדה ב-15 ביוני 1959) היא היסטוריונית ומזרחנית ישראלית אמריקאית, פרופסור מן המניין ומופקדת הקתדרה על שם סילביה הסנפלד ללימודים אסלאמיים בחוג להיסטוריה באוניברסיטת ברנדייס.
בין השנים 1989–2019 לימדה באוניברסיטת תל אביב, ממנה פרשה בדרגת פרופסור אמריטה.
סינגר נולדה וגדלה בוושינגטון הבירה, עשתה תואר ראשון בהיסטוריה במכללת סווארת'מור ועשתה את חוק לימודיה לתואר השני והשלישי בלימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת פרינסטון.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה ביחסים בין אנשי כפר באזור ירושלים לבין אנשי שלטון עות'מאניים במאה ה-16 והיא התפרסמה כספר.
מנחיה לדוקטורט היו הפרופסורים ברנרד לואיס, מייקל קוק, וג'מאל קפאדר.
משמשת כמרצה באוניברסיטת תל אביב מאז שנת 1989, ב-2007 מונתה לפרופסור מן המניין.
גרה לראשונה בישראל ב-1971/2 במהלך ביקור משפחתי ועלתה לישראל ב-1989.
שהתה בשבתונים במרכז ללימודי המזרח התיכון שבאוניברסיטת הרווארד, בקולג' סנט אנתוני שבאוניברסיטת אוקספורד ובמרכז למחקרים על ציוויליזציות אנאטוליות אשר שייך לאוניברסיטת קוץ' באיסטנבול.
לימדה חודש כמרצה אורחת בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
סינגר כיהנה כראש הפורום ללימודי נשים באוניברסיטת תל אביב.
הפורום הוא גוף שהוקם באמצע שנות השמונים על ידי חברות סגל מחוגים שונים באוניברסיטת ת"א על מנת להוות אכסניה לכל המתעניין בלימודי נשים ומגדר, ולקדם מיסוד לימודים אלה באוניברסיטה ובישראל.
הוא שימש במה למרצים ומרצות ולקבוצות דיון בלימודי נשים, מגדר ופמיניזם.
הפורום מקיים סדרת הרצאות לקהל הרחב ומארגן אירועים שונים כגון ביום האישה הבינלאומי.
איימי סינגר עוסקת בשאלות של היסטוריה חברתית וכלכלית של האימפריה העות'מאנית.
החל משנת אלפיים היא חוקרת בעיקר את הדינמיקה של הפילנתרופיה והשפעותיה מכל הבחינות: חברתית, כלכלית, פוליטית ותרבותית.
איכרים פלסטינים ואנשי שלטון עות'מאנים: ניהול כפרי באזור ירושלים במאה ה-16
century Jerusalem) שראה אור ב-1994 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', תורגם לטורקית ב-1996 וראה אור בשנית בטורקית ב-2008. הספר נכתב על סמך שלושה סוגי מסמכים.
אחת ממטרותיה של סינגר בכתיבת הספר הייתה לבנות מתודולוגיה לחקר איכרים ויחסים אגראריים בעת החדשה המוקדמת באימפריה העות'מאנית מעבר לסקרים העות'מאניים, אם כי הסקרים העות'מאנים הם מקור חשוב.
בנוסף השתמשה בפירמאנים עות'מאנים (הצווים של הסולטאן) ובפנקסי בית הדין המוסלמי (סג'ל) בירושלים.
מטרה אחרת הייתה להסתכל מעבר לתמונה המסודרת והפורמליסטית שמצטייר מן הסקרים ולנסות לבחון איך התנהלו היחסים בין כפריים לאנשי שלטון.
אחד המקומות בהם יחסים אלה משתקפים הוא הפירמאנים, שהם בדרך כלל מנוסחים כ"הגיעו לאוזננו דו"ח על עניין זה או אחר, אנא חיקרו את התלונה וטפלו בכך".
כך הגיעו תלונות של איכרים לאוזני השלטון.
לצד הפיראמנים השתמשה סינגר גם בתעוד בית הדין בירושלים.
חלק מהכפריים הגיעו לבתי המשפט מרצונם האישי וחלק כי חויבו לכך, מכיוון שהיו חייבים כסף.
הבעיה היא שאף אחד מהמקורות לא נכתב בידי האיכרים עצמם.
הם כולם נכתבו על ידי אנשי השלטון בדרגה זו או אחרת.
מסקנתה של סינגר הייתה, בין היתר, שהסקרים העות'מאנים הם אומדן מסוים והסטיות מהן, המתגלות במקורות אחרים, הן יחסית גדולות.
אין הדבר מפתיע היות שמדובר בכלכלה חקלאית שנתונה לפגיעות טבע ולשינויים שנתיים בכמות הגשמים, קור וחום, מזיקים, וכו'.
מסקנה נוספת היא שהיחסים בין אנשי השלטון לכפר מתנהלים במשא ומתן ולאו דווקא בקביעה חד-משמעית מלמעלה למטה.
השלטון לוקח זאת בחשבון ורואה לפעמים לנכון גם להעניש אנשי שלטון עושקים.
לבנות צדקה עות'מאנית: מטבח ציבורי אימפריאלי בירושלים
מוסד המטבח הציבורי קיים לא רק על מנת להגיש אוכל לעניים, אלא גם לאנשים ממעמדות שונים שיש להם זכות לדרוש ארוחה, או בגלל מעמדם החברתי, או בגלל תפקיד מסוים שהם נושאים, או בגלל שהם עניים ולפעמים מכיוון שהם שוהים בקרבת מטבח מסוים באופן זמני כעוברי אורח ויש להם זכות לאכול.
העות'מאנים בנו בדרך כלל מטבחים ציבוריים כחלק מהקומפלקסים הגדולים שכללו מבנים כמו מסגד, מדרסות (בתי ספר), בית חולים, קבר של המייסד, בית מרחץ, שווקים ובית ספר עממי.
תלוי במוסד וכמה כסף יש למייסד.
הם נבנו ברחבי האימפריה כהקדשים כולם (כלומר כולם מעשי צדקה).
בירושלים הורם סולטאן הקימה הקדש (ווקף) שכלל את המטבח הציבורי.
הקדש זה היה הגדול מן התקופה העות'מאנית.
כנראה שהיו חדרי אכסניה לצידו, אבל הוא היה מיועד לספק ארוחה לחמש מאות אנשים פעמיים ביום.
מטרתה של סינגר בכתיבת הספר שוב כללה מטרה מתודולוגית: לקחת את שטר ההקדש ולנסות לחקור אותו לצד מסמכים שהעידו לא רק על תוכנית המייסד, אלא גם על ההפעלה, מכיוון שנכתב הרבה עד היום על התוכניות ומעט על ההפעלה.
היא בדקה כיצד פעל המטבח הציבורי ומה היו הבעיות בפניהן עמד.
מבחינה עניינית זהו ניסיון לראות ממה מורכבת צדקה עות'מאנית, לראות מהי צדקה ומהו קהל היעד.
עבודה זו הובילה אותה לכתיבת ספרה השלישי.
זהו שם ספרה השלישי של איימי סינגר (Charity in Islamic Societies) שראה אור ב-2008 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
סינגר התעניינה בכלל בצדקה ובפילנתרופיה בחברות מוסלמיות.
לדעתה, בעקבות ה-11 בספטמבר נהפך המושג צדקה מוסלמית למושג גנאי.
הספר בא, בין היתר, לתת מענה להכללות הרבות המושמעות בספרות הפופולרית בנושא.
הספר מסביר מהי צדקה בחברות אסלאמיות למתעניינים בצדקה ובפילנתרופיה, ומהם היתרונות לחקר ההיסטוריה דרך הפריזמה של צדקה ופילנתרופיה באופן כללי לחוקרי האסלאם והמזרח התיכון.
עוני וצדקה בקונטקסטים מזרח תיכוניים
סינגר ערכה יחד עם שני עמיתים, מיכאל בונר ומינה אנר, כנס על צדקה בחברות אסלאמיות.
הרצאות הכנס ראו אור בתור אסופת מאמרים בספר שהודפס בהוצאת אוניברסיטת ניו יורק בשנת 2003: (Poverty and Charity in Middle Eastern Contexts).
זוהי אסופת המאמרים הראשונה אשר דנה בנושא זה.
איימי סינגר זכתה ביוני 2008 במענק מחקר בינלאומי על שם סאקיפ סבאנג'י.
הפרס ניתן לה על מאמר בשם "ההמשכיות של הפילנתרופיה".
מאמר זה עוסק במורשת העות'מאנית בפילנתרופיה בטורקיה כיום בשני מישורים: האחד הוא תרבותית, מורשת של פרקטיקה פילנתרופית.
המישור השני הוא מורשת פיזית של מבנים שהוקמו כמעשי פילנתרופיה על ידי עות'מאנים, שעדיין קיימים והם חלק אינטגרלי מהמבנה הפיזי של טורקיה היום.
(לדוגמה באיסטנבול ישנו קומפלקס מבנים שנבנה על ידי סולימאן המפואר, ובו היו ארבעה מבני מדרסה (בתי ספר) שאחד מהם היום משמש, ספריית מחקר בינלאומית.
היה גם מטבח ציבורי גדול מאוד שהפך למוזיאון ואחר כך למסעדה ולבית תה).
מאות קומפלקסים ברחבי המדינה מעצבים את המבנה האורבני.
מחוץ לערים, מבנים אחרים כמו גשרים עות'מאנים עדיין בשימוש באנטוליה ובבלקן.
כיום חוקרת סינגר מטבחים ציבוריים ברחבי האימפריה העות'מאנית.
היא שוהה חלק ניכר מזמנה בטורקיה, גם לצורך מחקריה, ובנוסף לכך מלמדת היסטוריה של טורקיה וגם מלווה קבוצת סיורי לימודים בטורקיה.
במחקר נוסף, כחלק מקבוצת חוקרים העוסקים באימפריה העות'מאנית, מתחילה סינגר לשלב מערכת מידע גאוגרפי (ממ"ג) על מנת למפות מידע שניתן לקשור אותו למקומות ספציפיים במרחב ולתחקר את המידע הזה בעזרת הטכנולוגיה.
אמי ראיין היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, הייתה מועמדת לשלושה פרסי טוני על תפקידיה במחזות "הדוד וניה", "חשמלית ושמה תשוקה" ו"ספק: משל" והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בשנת 2007 על תפקידה בסרט "נראתה לאחרונה".
ראיין נולדה בשם איימי בת' דז'יווינקובסקי בפלאשינג (אנ'), קווינס, בניו יורק, בת לפמלה (לבית ראיין), אחות, וג'ון דז'יווינקובסקי, בעל עסק להובלות.
היא ממוצא פולני, אירי ואנגלי.
יש לה אחות צעירה, לורה.
היא בחרה בשם נעוריה של אמה כשם הבמה שלה.
מגיל צעיר, ראיין למדה במרכז לאמנויות הבמה "Stagedoor Manor" בפאלסבורג (אנ').
היא סיימה את לימודיה בתיכון לאמנויות הבמה (אנ') במנהטן, ניו יורק ומיד לאחר מכן ראיין נשכרה לסיבוב ההופעות הארצי של המחזה" טירונות".
בשנת 1987 קיבלה את עבודתה הראשונה באוף-ברודוויי בתיאטרון ווסטסייד של "A Shayna Maidel", שם גילמה את האנה.
בשנה שלאחר מכן היא שיחקה בהפקה המחודשת של "The Rimers of Eldritch" על ידי להקת התיאטרון Second Stage.
בשנת 1990 גילמה דמות חוזרת באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב", ולאחר מכן לוהקה ריאן לסדרות טלוויזיה כמו "I'll Fly Away","ER", "חוק וסדר" ו"שיקגו הופ".
בשנים 1995–1996 הפכה ריאן לשחקנית קבועה בשתי עונותיה הראשונות של הסיטקום מבית ABC, "The Naked Truth" בתור קלורי בנקס, בתה החורגת המפונקת של טאה ליאוני.
בברודוויי היא הופיעה בתפקידים של טס במחזה "האחיות רוזנצוויג", נטשה בהפקה המחודשת של "שלוש אחיות" בשנת 1997, ופגי בהפקה המחודשת של "הנשים" בשנים 2001–2002.
במהלך קריירת התיאטרון המגוונת שלה הייתה ראיין מועמדת פעמיים לפרס טוני, על תפקידה במחזה "הדוד וניה" בשנת 2000 ועל הופעתה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" בשנת 2005.
בתחום הקולנוע פרצה לתודעה בשנת 2000 עם תפקידה בדרמה מועמדת שני פרסי אוסקר "מישהו לסמוך עליו".
בשנת 2003 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הפשע, "הסמויה" מבית "HBO" בתור קצינת המשטרה ביאטריס "בידי" ראסל.
ב-2005 השתתפה בדרמה הביוגרפית זוכת האוסקר של בנט מילר, "טרומן קפוטה".
שנת 2007 הייתה השנה המוצלחת ביותר בקריירה של ראיין עם ביקורות נלהבות ומועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב, על תפקידה בדרמת הפשע של בן אפלק "נראתה לאחרונה".
בסרט גילמה ראיין את דמותה של הלן מק'רידי, אמה המסוממת של אמנדה מק'רידי, ילדה שנחטפה.
בנוסף באותה שנה השתתפה ראיין גם בדרמת המתח של סידני לומט "לפני שהשטן ידע", ובקומדיה "החיים על פי דן".
בשנת 2010 גילמה את אדל בעונתה השלישית של סדרת הדרמה האמריקאית "בטיפול" ברשת HBO, אשר מבוססת על סדרת ישראלית באותו שם מאת חגי לוי.
בשנת 2013 שיחקה לצד קולין פירת' ריס וית'רספון בסרט הפשע "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן.
בשנת 2015 כיכבה בסרטו של סטיבן ספילברג "גשר המרגלים", מותחן ודרמה היסטורית המבוססת על ספר שכתב גיבור הפרשה המערבת בין פרשיית ריגול ומשבר מטוס הריגול U-2.
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ולייט אוברי, בנג'מין בראט, ג'ייסון אייזקס ודיאן קרוגר.
החל משנת 2021 משתתפת בסדרת הטלוויזיה של הולו, "רק רוצחים בבניין".
בשנת 2024 כיכבה בהפקה של ברודוויי למחזה "ספק: משל" מאת ג'ון פטריק שאנלי, שים גילמה את הדמות הראשית של האחות אלויסיוס בובייה.
על תפקידה במחזה, הייתה ראיין מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה.
ראיין נישאה לשחקן אריק סלובין בשנת 2011 יש להם בת שנולדה באוקטובר 2009.
+שנהסרטתפקידהערות1999Robertaג'ודי2000מישהו לסמוך עליורייצ'ל לואיז פרסקוט2004קין (אנ')לין בדיק2005מלחמת העולמותשכנה עם תינוקטרומן קפוטהמארי דיואיLooking for Comedy in the Muslim Worldאמילי ברוקס2006Marvelous קוויני2007נראתה לאחרונההלן מק'קרידימועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר
איימי ליזל סמארט היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית, מוכרת בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים: "רוד טריפ", "מיליונר מי שגומר ראשון", "אפקט הפרפר", "קראנק", "רק ידידים", "לתפוס את הרגע", ממתפקידיה בתור רובי בסדרת הטלוויזיה "פליסיטי" ובשל הופעתה בתור ברברה וייטמור בסדרה "סטארגירל".
סמארט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית וגדלה בטופנגה במערב לוס אנג'לס.
אמהּ, ג'ודי ליזל (לבית קרינגטון) עובדת במוזיאון, ואביה, ג'ון בודן סמארט, הוא איש מכירות.
סמארט למדה בלט במשך 10 שנים ובגיל 16 נרשמה בהשראת חברתה השחקנית ונסה שו לחוג למשחק.
את הקריירה שלה התחילה בדוגמנות והיא עבדה באיטליה, צרפת, מקסיקו וטהיטי.
את קריירת הקולנוע שלה החלה סמארט בשנת 1997, כשהשתתפה בתפקיד קטן במותחן ההרפתקאות הבדיוני של פול ורהובן "גברים בחלל".
ב-1999 השתתפה סמארט בדרמת הספורט הקומית "כוכב נולד חדש" ובדרמה הקומית "ללא השגחה".
כמו כן שיחקה סמארט במספר פרקים בסדרת הדרמה "פליסיטי".
ב-2000 השתתפה בקומדיה "רוד טריפ", בה גילמה סטודנטית צעירה בשם בת' ואגנר.
בשנה שלאחר מכן הופיעה סמארט בקומדיה נוספת, "מיליונר מי שגומר ראשון".
בסרט גילמה סמארט את טרייסי פוסט, טייסת הליקופטר המשתתפת במירוץ אחר 2 מיליון דולרים.
ב-2002 שיחקה סמארט בדרמה הקומית הבדיונית "כביש מספר 60".
בשנת 2004 כיכבה בתפקיד הנשי הראשי בסרט המותחן "אפקט הפרפר", בו גילמה את דמותה של קיילי מילר, חברתו של אוון טרבורן (אשטון קוצ'ר).
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה "סטארסקי והאץ'", המבוססת על סדרת טלוויזיה באותו שם משנות השבעים.
בסרט גילמה סמארט את הולי, מעודדת אשר עוזרת לצמד הבלשים במשימתם.
בשנת 2005 הופיעה סמארט בקומדיה "רק ידידים" ובדרמה "גדול מהשמיים".
בשנת 2006 שיחקה סמארט במותחן הפעולה "קראנק" בכיכובו של ג'ייסון סטיית'האם.
באותה שנה שיחקה סמארט גם בדרמת הספורט של ויקטור סלבה, "לתפוס את הרגע".
בשנת 2008 שיחקה בסרט המסתורין "מראות" לצד קיפר סאת'רלנד ופולה פטון.
ב-2009 הופיעה סמארט בסרט ההמשך "קראנק: מתח גבוה" יחד עם ג'ייסון סטיית'האם.
ב-2011 כיכבה בסרט הטלוויזיה "12 דייטים ראשונים" ששודר בבכורה בערוץ Freeform.
בשנת 2014 גילמה את אליסון בראנדר בעונה החמישית של הסדרה "צדק פרטי" ברשת FX.
בשנת 2020 החלה לגלם את ברברה וייטמור, אמה של הדמות הראשית בסדרה "סטארגירל" שנוצרה על ידי ג'ף ג'ונס, ושודרה תחילה בשירות הזרמת המדיה DC Universe והחל מהעונה השנייה ברשת The CW.
הסדרה מבוססת על גיבורת-העל באותו השם שנוצרה עבור DC קומיקס.
ב-10 בספטמבר 2011 סמארט נישאה לאיש הטלוויזיה קרטר אוסטרהאוס.
הם הביאו את בתם הראשונה, פלורה אוסטרהאוס, דרך פונדקאות.
איימי אליזבת מקדונלד היא זמרת-יוצרת סקוטית.
מקדונלד נולדה בעיר בישופבריגס הסמוכה לעיר גלאזגו שבסקוטלנד וגילתה את אהבתה למוזיקה כבר בגיל צעיר.
היא סיפרה ששמעה בגיל צעיר את הלהקה הסקוטית טראוויס, המוזיקה שבתה את ליבה ובמיוחד השיר "Turn".
מתוך הרצון לנגן את השיר ששמעה, החלה ללמוד לנגן בגיטרה הישנה של אביה שהיה בעברו אף הוא, נגן גיטרה.
מאז, מקדונלד פיתחה את כישוריה המוזיקליים, למדה לנגן בגיטרה ובפסנתר באופן עצמאי ואוטודידקטי ואף החלה בכתיבת שירים ובהלחנתם, בין היתר, בהשראת טראוויס.
מקדונלד החלה בגיל 15 להופיע בפאבים ובבתי קפה ברחבי גלאזגו.
בשנת 2006, בעקבות מודעה לאיתור כישרונות צעירים במגזין המוזיקה NME שהוקם על ידי פיט ווילקינסון ושרה אראסמוס, שלחה מקדונלד למגזין דיסק דמו.
וילקינסון התרשם מאוד מהשירים ששמע ובריאיון ל-HitQuarters אמר כי "ממש נדהם" מיכולת הכתיבה בשיריה "This is the Life" ו-"Mr Rock n Roll".
וילקינסון החליט לסייע למקדונלד לקבל חוזה הקלטות.
הם עבדו בסטודיו הפרטי בביתו של וילקינסון כתשעה חודשים והקליטו מספר דיסקי דמו עד שהגיעו לדיסק הדמו הסופי שהשביע את רצונם.
המאמצים השתלמו ובשנת 2007 קיבלה מקדונלד חוזה הקלטות מחברת התקליטים "ורטיגו".
בדצמבר 2007 הוציאה מקדונלד את אלבומה הראשון "This Is The Life".
האלבום זכה להצלחה ונמכר בכ-3 מיליון עותקים.
הסינגל הראשון אשר הופץ לרדיו במהדורה מוגבלת היה "Poison Prince", ולאחריו הופצו הסינגלים "Mr.
את שיר הנושא, This Is the Life, כתבה בעצמה והפיק אותו וילקינסון.
שיר זה הצליח יותר מהסינגלים האחרים במכירות ובמצעדים, ואף כבש בחלק ממדינות אירופה את ראש מצעד הפזמונים.
השיר הופץ גם באמצעות קליפ מצליח שזכה, נכון לאוגוסט 2017, ל־52 מיליון צפיות.
האלבום זכה להצלחה בינונית בארצות הברית.
מקדונלד החלה לכתוב שירים לאלבומה השני באביב 2009 בזמנים שבין ההופעות.
רבים מהשירים באלבום הושפעו מחיי היום יום שלה ומאירועים אמיתיים.
בראשית שנת 2010 שוחרר לפרסום האלבום שנקרא "A Curious Thing" והסינגל הראשון בו נקרא "Don't tell me that it's over".
באלבום זה מקדונלד ביצעה גם כמה גרסאות כיסוי, בין השאר את גרסת הכיסוי לשירו של ברוס ספרינגסטין "Dancing In The Dark".
האלבום השני של מקדונלד זכה לביקורות מעורבות.
הסינגל הראשון באלבום הגיע לעשיריה הראשונה במצעדי הפזמונים במספר מדינות באירופה.
האלבום נמכר בכמיליון עותקים ברחבי העולם.
לקראת סוף שנת 2011, לאחר חופשה של שנה בתום סיבוב הופעות, החלה מקדונלד בעבודה על האלבום השלישי שלה שנקרא "Life in a Beautiful Light".
באלבום זה ישנם שירים שכתבה כנערה בטרם החליטה על דרכה המוזיקלית וכן שירים בהשראת אירועים אמיתיים כגון חילוץ הכורים הצ'יליאנים בשנת 2010 ("Human spirit"), מחלת אלצהיימר של סבתה (Left that body long ago) והאביב הערבי ("Across the nil").
מתוך אלבום זה יצא בחודש אפריל 2012 הסינגל הראשון "Slow it Down".
האלבום כולו שוחרר להפצה ביוני 2012 וזכה לביקורות מעורבות.
שיר הנושא באלבום דורג במקומות גבוהים במצעדים באירלנד, בריטניה, סקוטלנד, שווייץ, גרמניה ואוסטריה.
בפברואר 2017 הוציאה מקדונלד אלבום חדש בשם "Under stars", כאשר הסינגל הראשון "Dream on" פורסם כבר בינואר 2017. מקדונלד החלה לכתוב שירים לאלבום זה בשנת 2014 ועדכנה את מעריציה באמצעות הטוויטר והאינסטגרם אודות ההתקדמות ביצירת האלבום.
רק בסוף שנת 2015 היא פרסמה שהחלה להקליט ובאוגוסט 2016 הודיעה על סיום ההקלטות.
עם סיום העבודה על האלבום היא פרסמה באינסטגרם, שלמרות הזמן הארוך יחסית של העבודה על האלבום, היא מרוצה וכי ההשקעה הארוכה הניבה תוצאה ראויה.
בסוף שנת 2018 הוציאה אלבום אוסף בשם "Woman of the world" שכלל את המיטב מבין שיריה בשנים 2007–2018.
בשנת 2008 זכתה מקדונלד בטקס פרסי סילבר, בפרס פריצת דרך של שנת 2008 ונבחרה בהצבעת קוראי ה"דיילי רקורד" לאישיות הסקוטית של השנה.
בשנת 2009 הופיעה לצד להקת U2 וזכתה בטקס פרסי Echo של תעשיית המוזיקה הגרמנית, בפרס הפריצה הבינלאומית של השנה.
כמו כן, בטקס פרסי המוזיקה השווייצרית, זכתה בפרס האלבום והשיר הבינלאומי של השנה (This is the life).
בשנת 2011 זכתה בטקס פרסי המוזיקה השווייצרי, בפרס אלבום הרוק/פופ הטוב של השנה (עבור אלבומה השני A Curious thing).
כמו כן, זכתה בטקס פרסי אקו, בפרס אמנית הרוק /פופ הבינלאומית.
בשנת 2013 הופיעה בפסטיבל שירים בינלאומי בפולין עם שניים משיריה "This is life ", "Slow it down " וזכתה בפרס מיוחד מרדיו RMF FM.
סגנונה המוזיקלי של מקדונלד מתאפיין בסגנון פולק רוק אקוסטי ומלווה לעיתים בנגיעות קאנטרי.
הסגנון נשמע לעיתים כמלודיה פשוטה אך איכותית.
מקדונלד כותבת בהשראת קלסיקות פולק אקוסטי כמו להקת טרוויס לה הייתה השפעה משמעותית על סגנונה המוזיקלי, כמו גם הקילרס והליברטינז.
מקדונלד ידועה באהבתה למכוניות, ולמכוניות פאר בפרט.
בשנת 2012 התארחה בתוכנית הטלוויזיה "טופ גיר" שמשודרת ב-BBC, ושם הצהירה כי ברשותה מכונית העל פרארי 458 איטליה, אאודי R8 מגרסאות שונות וכן בוגאטי ויירון, המכונית הסדרתית המהירה בעולם.
מקדונלד חובבת גם טיפוס על קירות טיפוס מסוגים שונים.
מקדונלד נישאה לשחקן הכדורגל הסקוטי ריצרד פוסטר בשנת 2018.
איימי מרדית פולר היא קומיקאית, שחקנית, מדבבת, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית.
היא הייתה חברת צוות בתוכנית הבידור של NBC, "סאטרדיי נייט לייב", בשנים 2001–2008, ובין השנים 2009–2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "מחלקת גנים ונוף" של NBC.