tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות זאת ביטלו את השתתפותם רוב הרופאים שהוזמנו להרצות בכנס, תוך שחלקם מבקרים את הדרת הרופאות מלהרצות בכנס.
בתגובה של מכון פוע"ה נמסר שרק גברים נושאים דברים מסיבות הלכתיות.
הרב בורשטיין הצר על "גורמים המנצלים בצורה צינית ותוקפנית את האווירה הציבורית השוררת כיום, ומנסים לקדם את האג'נדה שלהם על גבו של מכון פוע"ה"
בעקבות הקריאות להחרמת הכנס, הודיע המכון כי הוא יערוך בקיץ כנס נשים שבו תשתתפנה מרצות ורופאות.
מאז, נערכו כנסים המיועדים לרבנים בלבד בתוך מטה מכון פוע"ה וכנס מקצועי לנשים "הכל בשבילך" בהשתתפות עד 1,500 נשות מקצוע מכלל המגזרים, בבנייני האומה בירושלים.
בין המשתתפות נשים מתחומי הרפואה ומתחומי ההלכה ביניהן, רופאות, בלניות, אחיות, מדריכות כלות, דולות, עורכות דין לתחומי משפחה ועוד.
בתקופת מגפת הקורונה בישראל, הפך הכנס השנתי (לראות את הנולד) לדיגיטלי.
בשנים 2021–2020 מחזור הפעילויות של הארגון הסתכם בכ-12 מיליון ש"ח לשנה.
שלושת מקורות ההכנסה העיקריים הם תרומות ממוסדות ומיחידים, הקצבות מהמשרד לשירותי דת, ותקבולים שהארגון מקבל בתמורה לשירותיו.
בשנת 2024 קיבל המכון תמיכה ממשלתית בסך 4,167,414 ש"ח, בעיקר מהמשרד לשירותי דת.
מכון קרולינסקה (בשוודית: Karolinska Institutet) הוא אחד ממכוני המחקר הרפואי הגדולים באירופה.
המכון נוסד בשנת 1810 על האי קונגסהולם באגם מלארן, ממערב לסטוקהולם, שוודיה.
הקמפוס המרכזי הועתק מאוחר יותר ליישוב סולנה במחוז סטוקהולם, וקמפוס נוסף בפלמינגסברג, מדרום לבירה.
ועדה מטעם מכון קרולינסקה היא שבוחרת מדי שנה את הזוכים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
בית החולים האוניברסיטאי קרולינסקה, הנמצא בסולנה, משמש כאתר להוראה ולמחקר במכון.
במכון קרולינסקה מוכשרים כ-30 אחוז מכלל הרופאים בשוודיה, וכ-40 מכלל המחקר הרפואי במדינה מתקיים בין כותלי המוסד.
בעוד שמרבית תוכניות לימודי הרפואה מתקיימות בשוודית, רוב הלימודים המחקריים, לקראת תואר דוקטור בפילוסופיה מתקיימים באנגלית.
על פי הדירוג האקדמי של אוניברסיטאות בעולם, מכון קרולינסקה היא האוניברסיטה הטובה ביותר באירופה ללימודי רפואה ורוקחות, ומדורגת במקום האחד עשר בעולם בתחום זה.
המכון חבר בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (LERU).
המחקר במכון קרולינסקה משתרע על כל התחום הרפואי, ממחקר ניסיוני בסיסי ועד מחקר מכוון מטופל וסיעוד.
ביולוגיה של תאים, מולקולרית ומבנית
ביולוגיה התפתחותית, תאי גזע, רפואת רבייה, רגנרטיבית ורפתטיבית
אפידמיולוגיה, ביוסטטיסטיקה ומדעי בריאות הציבור
מכון ספרטוס ללימודי יהדות הוא מרכז ללימודי יהדות בשיקגו.
במרכז פועל מכון ללימודי יהדות המעניק תארים אקדמיים, ספריה, מוזיאון, תיאטרון ומרכז לילדים.
בשנת 1924 הוקמה מכללת שיקגו ללימודי יהדות (Chicago's College of Jewish Studies) אשר הציע לימודי היסטוריה יהודית, עברית ודת.
כעבור שנתיים החלה המכללה להכשיר מורי עברית ומורי לבתי ספר יהודיים.
בשנות ה-40 התפתח המוסד והחל להעניק תארים אקדמיים בתחומי היהדות.
בשנת 2007 עבר המכון לבניינו החדש והמפואר.
המכללה מעניקה תואר שני בלימודי יהדות, חינוך יהודי וניהול עמותות.
כמו כן לימודי דוקטורט בלימודי יהדות.
המכללה מפעילה לימודים מרחוק (בסגנון אוניברסיטה פתוחה) המשרתים תלמידים ב-48 מדינות בארצות הברית ובתשע מדינות בעולם.
בנוסף ישנו במכון אירועים וכנסים שונים, הרצאות, ימי עיון, הקרנות סרטים והופעות חיות.
במכון פועל מוזיאון ליהדות, הכולל אוסף של 15,000 חפצי אמנות שונים.
המוזיאון עורך תערוכות מחלפות בנושאי היסטוריה, זהות ותרבות יהודיים.
במוזיאון אגף להנצחת השואה על שם צל (Zell Holocaust Memorial) בו אפשר לשמוע עדויות מוקלטות של ניצולי שואה.
מבנה המכון החדש נחנך בנובמבר 2007. הוא נמצא בבית מספר 610 בשדרות מישיגן.
הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלות "Krueck + Sexton" שמושבו בשיקגו.
בחזית הבניין חלון זכוכית בגובה 10 קומות, המורכב מ-726 חלקים שונים של זכוכית ב-556 צורות שונות.
מכון פרדס הוא מכון לחינוך יהודי הפועל בירושלים משנת 1972 המיועד לסטודנטים יהודים מחו"ל.
המכון משלב לימודים בהשקפת עולם מסורתית ומחויבת להלכה האורתודוקסית בגישה פתוחה ופלורליסטית.
במכון מספר מסלולים, הנמשכים בין שנה שלמה לקורסי קיץ.
בסגל ההוראה במכון עובדים נשים וגברים, רובם בעלי הכשרה אקדמית בנושאי יהדות.
כיום לומדים במגוון התוכניות השנתיות של המכון כ-150 תלמידים.
כל המסלולים פתוחים לתלמידים מכל הזרמים היהודיים, וכוללים: תוכנית רימון בת שנה, תוכנית ללימוד מתקדם, תוכנית דו-שנתית למחנכים שמכשירה סטודנטים להוראה במקצועות היהדות, "כולל", ולימודים מתמשכים הפתוחים לקהילה הרחבה.
כמו כן, כ-150 סטודנטים נוספים לומדים בקורסי הקיץ, ומאות נוספים לומדים בתוכניות קצרות במהלך השנה.
סטודנטים שלומדים במסלול השנתי נדרשים לקבל על עצמם פרויקט חברתי, כגון עבודה עם משפחות עולים, תלמידים טעוני טיפוח, או מקרים של עוני, זיקנה או מחלה.
על פי הערכת המכון, עשרות מהסטודנטים שלומדים במכון פרדס כל שנה נשארים בארץ.
חלקם נכנסים לעבודה בתחום החינוך היהודי, הרבנות או עבודה בקהילה היהודית והיתר יוצאים ממכון פרדס כיהודים בעלי מחויבות מוגברת וממשיכים להיות פעילים בקהילות המקומיות.
במסגרת מכון פרדס, הוצאו לאור עשרות ספרים, וביניהם: "חמאת החמדה לספר בראשית", "נשים בחוץ - נשים בפנים", ספרי תפילות ועוד.
כמו כן, מפרסם המכון דפי לימוד מקוונים באינטרנט, בנושאי תלמוד, פרשת השבוע, חגים וכדומה.
בשנת 2021 אישרה עיריית ירושלים את הקמתו של "מגדל פרדס", בניין בן 30 קומות, הראשון מסוגו באזור תלפיות, שישמש את המכון בעתיד
בראש המכון עומד הרב לאון מוריס.
מכון קניון בירושלים הוא מכון מחקר בריטי השוכן במזרח ירושלים.
נוסד ב-2001 ונקרא על שמה של קתלין קניון.
המכון הוא הרחבה של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים וכולל, פרט לארכאולוגיה והיסטוריה, תחומי מחקר נוספים ממדעי החברה והרוח.
במכון גרים קבע שני מדענים המנהלים אותו ובנוסף הוא מארח מדעני מחקר מקומיים ובריטים.
המכון ממוקם בירושלים המזרחית, בשכונת שייח' ג'ארח וממומן על ידי האקדמיה הבריטית, תחת המטריה של המועצה הבריטית למחקר בלבנט (the Council for British Research in the Levant - CBRL).
הוא מרכז מחקר אקדמי מתחומים שונים ומשרת את האוכלוסייה המקומית כמו גם מדענים בריטיים.
מכון קניון שהוכרז רשמית ב-2001, נבנה על יסודות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים (the British School of Archaeology in Jerusalem - BSAJ) שנוסד עוד ב-1919 בזמן המנדט הבריטי בארץ ישראל.
כך, שבעודו ממשיך את פעילות ה-BSAJ, הוא הרחיב את פעילותו לשטחים נוספים בתחום מדעי החברה והרוח ובכל השדות הנתמכים על ידי האקדמיה הבריטית.
במכון משתכנים שני חוקרים קבועים, המנהלים את המכון עצמו בנוסף למחקרם המדעי.
בנוסף המכון תומך בחוקרים אורחים הבאים לרוב לתקופה של שנה ומעבירים סמינרים, הרצאות ומשתתפים בכנסים המוחזקים במקום.
ישנם גם פרויקטים ארוכי טווח המסונפים למכון ומשתמשים במתקני המקום לצורך עבודות השטח שלהם.
המכון ממוקם בוילה עות'מאנית במזרח ירושלים, סמוך לקונסוליה הבריטית.
ספריית המכון כוללת אוספים רבים של היסטוריה פלסטינית וארץ ישראלית, כמו גם נושאים בני זמננו, אך יחודה הוא באוספי ארכאולוגיה ואומנות היסטורית.
המכון מספק שירותי לינה לאורחים, מקום למחקר, ציוד ארכאולוגי ואף רכבים להשכרה.
בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים הוקם ב-1919 על ידי רוברט מונד שהיה לגזבר הראשון בו, מיד לאחר ביסוס המנדט הבריטי בפלשתינה\ארץ ישראל.
מנהל המכון הראשון היה ג'ון גרסטנג ומשרדיו בלונדון היו במשרדי הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF).
בית הספר וקרן המחקר נשארו ביחסים צמודים למשך חמישים השנים הבאות.
פרופסור גרנסטג מונה גם לנהל את מחלקת העתיקות החדשה ביולי 1920 והחזיק בשתי המשרות למשך שנים מספר.
בית הספר נועד לספק הכשרה לעובדי המחלקה, וכן לצורכי הכרת וסקירת ארץ ישראל על ידי עובדיו.
משלחות החפירה הראשונות היו ב-1922 באתרים תל אל חארבאג' (Harbaj), עמר (Amr) וקוסיס (Kussis).
התוצאות פורסמו בעלון חדש שבית הספר הוציא.
עוזר המנהל של בית הספר וו.
Phythian-Adams) ניהל את המשלחת של PEF לאשקלון, וכן ארגן את המוזיאון הפלסטיני.
עד 1924 בית הספר כבר העביר הדרכות למשלחות חפירות וכן סמינרים בשיטות חפירה לנציגים מבית הספר האמריקאי ובית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, תוך שמירה על שיתוף פעולה הדוק בין המכונים הללו.
עד 1923 בית הספר כבר הרחיב פעילותו לחפירות בתל דור, ולעמאן.
במשך זמן זה, ספריית המכון הועשרה בספריו של פיתיאו-אדמס, וכן זכתה לתמיכה כספית בידי רוברט מונד.
ב-1924 פורסמה על ידי המכון עבודתו של קפל ארצ'יבלד קרסוול על כיפת הסלע בירושלים.
ב-1924 החל גם לעבוד הורספילד (Horsfield) על מבנים מבוצרים בעמאן ושנה לאחר מכן בג'רש.
ג'ון וינטר קרופוט חפר אף הוא בג'רש בין 1928 ל-1930. רוברט המילטון, שהצטרף למחלקת העתיקות ב-1931 ומונה למנהלהּ ב-1938, הגיע לאזור תחת חסותו של בית הספר והשתתף בחפירותיו של קרופוט בג'רש.
קרופוט במשיך וניהל משלחת לשומרון בין 1931 ל-1935.
היו בו אכסניה, מזכיר-ספרן, סטודנטים שנתיים (בריטיים ומחבר העמים הבריטי) ומנהל שמונה לבסוף.
הספרייה תוחזקה עבור בית הספר האמריקאי והועברה למבנה חדש.
ב-1967 עבר בית הספר למיקומו הנוכחי בשייח' ג'ראח, במקום הקונסוליה הבריטית במזרח ירושלים.
חפירות רבות בוצעו באזור השנים אלו, כולל באיסקנדר (Iskander), פטרה, בידהה (Beidha) אום אל-ביארה (Umm el-Biyara) שומרון, טרבי (Tarabi) תלוליות ע'סול, איקטנו (Iktanu) ועמאן.
ב-1968 פתח בית הספר בפרויקט מיוחד לסקר מבנים ממלוכים שנותרו בירושלים, סקר שהמשיך מאוחר יותר בסקרים על ירושלים העות'מאנית, הצלבנית ועל ארץ ישראל האיסלאמית.
בית הספר תמך גם בפרויקטים באזורים נוספים, אך מאז 1967 נתקל בקשיים.
ב-1968 הועברו ממצאים רבים וציוד חפירות מבית הספר לירדן, וב-1975 קריסטל בנט, מנהלת בית הספר הקימה מכון בריטי לארכאולוגיה בעמאן (תחילה כמכון לא רשמי).
קריסטל בנט ניהלה את בית הספר ואת המכון בעמאן במקביל.
ב-1978, האקדמיה הבריטית הכיר במכון בעמאן ונתנה לו סטטוס מלא של מכון מחקר ועזרה בגרנטים.
קריסטל בנט, פרשה מבית הספר בירושלים והפכה למנהלת במשרה מלאה של מכון זה.
עשרים שנה מאוחר יותר, לאחר בדיקה של מכוני המחקר באזור, האקדמיה הבריטית הכפיפה את המוסדות לניהול ה-CBRL.
פרויקטים של בית הספר והמכון
ערים בקונפליקט ובמאבק (פרופסור וונדי פולאן (אוניברסיטת קיימברידג') אתר
דוקטור מחמוד הוורי (אוניברסיטת ביר זית)
תפיסות הדמוקרטיזציה בעולם הערבי-ים תיכוני.
דוקטור מישל פייס (אוניברסיטת בירמינגהם)
שיחזור כיפת הסלע פרופסור ביאטריס סט לורן (קולג' ברידג'ווטר ארצות הברית)
בניית מדינה כמניעה: הגדרה (מחדש) של פלסטין.
דוקטור מנדי טרנר (אוניברסיטת בראדפורד)
הוראת היסטוריה פוליטית פלסטינית עכשווית.
דוקטור קארמה נאבולסי (אוניברסיטת אוקספורד) אתר
פרופסור סוזן כהן (אוניברסיטת מונטנה, ארצות הברית)
תל יזרעאל - פרסום תוצאות החפירות.
1924-1923 - תל דור; משלחת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים בראשותו של ג'ון גרסטנג
1933-1927 - אתר נחל מערות; מ-1927 למשך שש שנים משלחת משותפת עם בית הספר האמריקני לפרהיסטוריה בראשותה של דורותי גארוד.
נחשף יישוב ובית קברות עם עשרות שלדים מהתרבות הנאטופית במערת הנחל ורצף פלאוליתי חשוב הכולל שלד של אישה נאנדרטלית במערת טבון.
1928 - תל חצור; ג'ון גרסטנג ארכיונים מוחזקים בידי PEF
הארכיון והממצאים הוחזקו על ידי PEF ואוניברסיטת ליברפול וכן על ידי מכון קניון
1931-1933, 1935 שומרון; ג'ון וינטר קרופוט פורסם בכרכי שומרון-סבסטיה
1935-1939 סקר ארכאולוגי של פלסטין פיליפ לנגסטף אורד גיא ארכיונים מוחזקים בידי PEF
1952-1958 תל יריחו; קתלין קניון מטעם בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושליםממצאים וארכיון מוחזקים באוניברסיטת קיימברידג' ומוזיאונים נוספים באנגליה ובמקומות אחרים.
חלק מהארכיון מוחזק בידי מכון קניון.
פורסמו כחפירות ביריחו כרכים 1-V (זכויות בידי CBRL)
1961-1967 עיר דוד; חפירה בגבעה הדרום מערבית בהנהלתה של קניון ראו אתר
ריצ'רדס (ירושלים הממלוכית, BSAJ ונאמנות פסטיבל עולם האסלאם 1987).
כרכים נוספים כוללים את סילביה אולד ורוברט הילנברנד (2000): ירושלים העות'מאנית (BSAJ ו-Altajir), ורוברט הילנברנד וס.
אולד ירושלים האיובית (2009): העיר הקדושה בקונטקסטף 1187-1250 (Altajir)
1979-1988 כנסיות הצלבנים בניהול בדניס פרינגל.
פורסם בארבעה כרכים בידי אוניברסיטת קיימברידג'
1983 חפירות חרבת בורגתה (אל בורג' אל אחמר) וסקר מרכז השרון בהנהלת דניס פרינגל.
פורסם כ"המגדל האדום" (אל-בורג' אל-אחמר): התיישבות במישור השרון בזמן הצלבנים והממלוכים, 1099-1516 BSAJ לונדון 1986. ארכיוני החפירות נשמרים ב-PEF, לונדון, והממצאים ב-IAA.
1985-1986 חפירות מצד זוהר עליון בניהול ריצ'רד פ.
1986-1988 בלמונט (מצודה) נוהל בידי ריצ'רד הרפר ודוד פרינגל וסקר מרחבי בידי גואן קלרק ושמעון גיבסון.
ארכיונים שמורים ב-PEF וממצאים ב-IAA.
1989 חפירות שער שכם פרופסור באזיל הנסיי אוניברסיטת סידני.
שער שכם ירושלים BAR-S519, אוקספורד.
1990-1996 תל יזרעאל בניהול ג'ון וודהד (BSAJ) ודוד אוסישקין (אוניברסיטת ת"א).
ממצאים מרוכזים במכון קניון, ארכיונים במכון הבריטי בעמאן.
אינדקס גאוגרפי לבניינים עות'מאניים ומימי הביניים בפלסטינה.
בניהולו של אנדרו פטרסן ודניס פרינגל.
סקר טרופ 1967 מומן בידי BSAJ ופורסם כ"Petersen, A.
Part II" שסוקר את הגדה ורצועת עזה.
1992-2001 פרויקט רמלה בניהול דניס פרינגל.
1999-2000 פרויקט מחקר בעזה בניהול ג'ואן קלרק, מואין סדק ולואיז סטיל.
ממצאים נשמרים בעזה פורסם בשני פרסומים כ-"Steel et al.
2000 כפר ג'בע פרויקט אתנוארכאולוגי - שמעון גיבסון וג'מל ברגות
2003-2009 תל יזרעאל פרויקט פרסום ולאחר חפירות מנוהל בידי פרופסור ביל פינלייסון ודוקטור שרלוט ויטינג
מכון סקוט לחקר הקוטב הוא מרכז מחקר של אזורי הקטבים והקרחונים.
מרכז זה הוא תת-מחלקה של , השוכן ב בדרום קיימברידג'.
המכון לחקר הקוטב נוסד ב-1920 כיד זיכרון לאומית לקפטן רוברט פלקון סקוט ועמיתיו, שנספו במסעם חזרה מן הקוטב הדרומי ב-1912. המכון בוחן סוגיות הנוגעות לקוטב הצפוני ולקוטב הדרומי במדעי הסביבה, מדעי החברה ומדעי הרוח.
במכון עובדים כ-60 אנשים, בהם סגל אקדמי, עובדי ספרייה ועוזרים, ולכך נוספים סטודנטים לתארים מתקדמים, עמיתי מחקר ובוגרי המכון, המסופחים לתוכניות מחקר.
המכון מארח גם את המזכירויות של (IGS) ו (SCAR), ומהווה חלק מן המרכז לתצפית הקוטב ויצירת מודלים קוטביים של (NERC).
המכון טוען לספרייה ולארכיבים המקיפים ביותר בעולם בתחום חקר הקטבים.
ארכיבי הקוטב על שם שברשות המכון קרויים על שם חוקר הקוטב הבריטי-קנדי, בוגר האוניברסיטה.
נוסף לספרי עיון וכתבי עת, מחזיקה הספרייה אוסף יוצא מגדר הרגיל של ארכיבים על חקר הקטבים.
עבודתה כוללת תוכנית היסטוריה בעל פה, המראיינת אנשים שעבדו באזורי הקטבים במשך השנים.
בספרייה שוכן מרכז הנתונים העולמי לתורת הקרחונים של מועצת המדע הבין-לאומית (ISC), מייסודה של החברה המלכותית לשיפור הידע בנושאי הטבע, הידועה בשם "החברה המלכותית".
מאז 1998, נמצא האוסף בספרייה לזכר ארנסט שקלטון, שזכתה ב-1990 בפרס אזורי מן המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA).
הספרייה חברה פעילה ב"" (PLC) והיא פתוחה לכל מי שיש לו עניין בקטבים, למציאת מקורות ולמחקר.
מכון סקוט לחקר הקוטב מתפעל את "מוזיאון הקוטב", שבו מוצגים חפצים שונים (בעיקר מן העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, ציורים, רישומים, תצלומים (הכוללים סרט סינמטוגרפי), שקופיות של פנס קסם ודגרוטיפ, לצד חומרים אחרים הנוגעים להיסטוריה, המחקר, המדע והאמנות של הקטבים.
בשנת 2010 פתח מוזיאון הקוטב המחודש את דלתותיו לציבור.
כיום הוא מציג יותר מן האוספים שברשותו מבעבר.
התצוגות החדשות מבוססות על נושא מסע המחקר המעמיק במדע, תוך שימת דגש על ההיסטוריה של חקר הקוטב הצפוני והדרומי והמשמעות הסביבתית הגדלה של הקטבים בעולם משתנה.
המוזיאון מציג יצירות אמנות וחפצי אמנות קדומה של אנשים, הרואים בקוטב הצפוני את ביתם, לצד מכתביו האחרונים של קפטיין סקוט ותצלומי אנשים באנטארקטיקה של הרברט פונטינג.
סדרת מוצגים מדגימה את הפעילות המדעית בתנאים האכזריים של אזורי הקוטב.
נוסף לתצוגות הקבועות הללו, מארח המוזיאון בקביעות תצוגות ותערוכות מיוחדות של אמנות קטבים מודרנית.
המוזיאון פתוח בימי שלישי ובשבתות, הכניסה חינם.
מחוץ למכון עומדת אנדרטה לכל אלה שמילאו את חובותיהם המסוכנות במסע להשגת ידע מדעי בטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
טקס הסרת הלוט מעל האנדרטה התקיים ב-12 במאי 2011, בידי הפסל אוליבר באראט ויו"ר (BAMT), רודריק רייס ג'ונס.
האנדרטה מציגה פסל בשני חלקים – החלק הצפוני עשוי מעץ אלון בריטי ומייצג את התבנית ממנה יצוק החלק השני, מחט פלדת אל-חלד.
החלק הצפוני ממוקם מחוץ למכון סקוט לחקר הקוטב והחלק הדרומי בסטנלי שבאיי פוקלנד.
המוזיאון הוא אחד משמונת המוזיאונים והגן הבוטני המרכיבים את קונסורציום .
אמנים מרכזיים המיוצגים באוספים של מוזיאון הקוטב
האוספים הנרחבים כוללים יצירות אמנות וצילום של כמה אמנים וצלמים בולטים:
במכון פועלות כמה קבוצות מחקר בנושאים הבאים:
עבודת הקבוצה הזו כרוכה בכימות מצב הקריוספירה תוך שימוש בסריקה באמצעות לוויינים, יחד עם מדידות שדה מדויקות והדמיות מחשב, כדי להבין את התהליכים בפרטי פרטים.
הקבוצה הצליחה בעיקר לצפות בהתמוססות , הנסיגה המהירה של קרח באנטארקטיקה המערבית, והמסת הקיץ הגדלה והולכת בצפון קנדה.
העבודה הזו תרמה רבות להבנת שינויי האקלים עקב ההתחממות הגלובלית.
עבודת הקבוצה הזו מתמקדת בדינמיקה של יריעות-קרח והעברת משקע לסביבה הימית.
הקבוצה משתמשת בראיות גאופיזיקליות וגאולוגיות שאספו שוברות קרח במימי הקטבים.
עבודת הקבוצה הזו מתמקדת בתהליכים המעצבים את סביבות הקטבים ותת-הקטבים, כגון צמחייה ארקטית ותכסיות שלג וקרח.
טכניקות משופרות למדידת צמחייה מנתוני לוויין מהוות חלק חשוב בעבודה.
מדעי החברה ומדעי הרוח הקוטביים
זו היא קבוצה בין-תחומית, המכסה את תחומי האנתרופולוגיה, ההיסטוריה והאמנות של האזור הארקטי.
עבודתה כוללת סקירה של הפוליטיקה והניהול הסביבתי במחוזות הקוטב, תוך התמחות מיוחדת בדת, בתרבות ובפוליטיקה של הצפון הרוסי.
פוליס – המכון ללשונות ולמדעי הרוח בירושלים הוא מלכ"ר אקדמי שמטרתו הפצת השפות העתיקות והשמיות.
המכון נוסד בשנת 2011 על ידי קבוצה של שבעה חוקרים מרקעים מדעיים, דתות ומדינות שונות, כולל ישראל, והוא ממוקם בשכונת מוסררה, על יד העיר העתיקה בירושלים.
קורסי שפות מטעם פוליס אורגנו לראשונה בשנת 2008, כאשר כריסטוף ריקו, מרצה ליוונית שחתר ללמד את השפות העתיקות כשפות מודרניות, החליט לפתוח קורס קיץ ביוונית באוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה ברומא.
מאז, קורסים אינטנסיביים בעברית מקראית, יוונית עתיקה ולטינית מתקיימים כל קיץ באוניברסיטה זו.
בעקבות קורסי הקיץ ברומא, ייסד ריקו את מכון פוליס בירושלים, בעזרת כמה עמיתים.
המכון החל להציע קורסים בערבית פלסטינית ועברית מודרנית לצד קורסים בשפות עתיקות.
בד בבד החל המכון לארגן שיעורים ביוונית ולטינית בפלורידה, כחלק משיתוף פעולה עם אוניברסיטת אווה מריה , בלימה וברבאט.
בשנת 2013 הודיע המכון על פתיחת תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה.
הצוות האקדמי מורכב ממרצים מהארץ, מאירופה ומארצות הברית.
המכון מבקש ללמד שפות עתיקות באופן שבו נפוץ ללמד שפות מודרניות.
כל השפות נלמדות באפיפה טוטאלית : השפה היחידה בשימוש בשיעור היא השפה הנלמדת.
האפיפה הטוטאלית מקבלת חיזוקים משיטות פדגוגיות אחרות כמו ה-Storytelling וה-Total Physical Response ועוד , המשחזרות את התנאים בהם תינוק לומד את שפת אמו.
המכון מציע קורסים במשך השנה במגוון שפות מודרניות ועתיקות כמו עברית (מקראית ומודרנית), יוונית עתיקה, סורית קלאסית, לטינית וערבית (ספרותית ומדוברת).
בנוסף, המכון מציע שיעורי קיץ ברחבי העולם, בשיתוף עם אוניברסיטאות ומוסדות אחרות: רומא (אוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה), קנטקי (ארצות הברית), לימה (אוניברסיטת פיורה ) ורבאט.
החל מ-2013, המכון מציע תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה.
מטרת התוכנית היא להקנות את הכלים הלשוניים הדרושים להבנת הטקסטים המקוריים של התנ"ך והספרות היוונית-רומית העתיקה.
התוכנית מורכבת מקורסי שפה אינטנסיביים, בלשנות, פלאוגרפיה, היסטוריה ופילולוגיה.
המכון גם מציע תוכנית דו-שנתית בשפות של המזרח התיכון, תוכנית דו-שנתית ברכישת יוונית עתיקה כשפה חייה (כולל הבנה, דיבור, קריאה וכתיבה), תוכניות שנתיות וקורסים במגוון נושאים במדעי הרוח.
כל שנה, המכון מארגן קונגרס בינלאומי על נושא הקשור למדעי הרוח.
לכנסים אלו מוזמנים מומחים של אספקטים שונים של הנושא, במטרה לפתח דיון בינתחומי פורה.
שכונת מוסררה, שהייתה בעבר אזור של מתחים חברתיים ואתניים, חווה כרגע תחייה מסוימת: אמנים, אינטלקטואלים, עובדים ומתנדבים בינלאומיים עוברים לשכונה שהפכה לפלורלית ושקטה.
מוסדות תרבות כמו בית הספר לאמנות "מוסררה", מוזיאון "על התפר" ופוליס תורמים לתדמית החדשה של השכונה.
גם האקדמיה לאמנות בצלאל מתכננת לעבור לשכונה, במגרש הרוסים.
המכון קרוב למרכזים אחרים של מחקר מקראי, כמו בית הספר המקראי והארכאולוגי הצרפתי בירושלים והמכון התאולוגי השוודי .
מכון צורְבָא מֵרָבּנן (מארמית: צורב מן החכמים, צרוב באש תלמידי חכמים) הוא מכון העוסק בהנגשת לימוד ההלכה.
המכון פועל במאות מרכזים בארץ ובעולם ומעביר, ללא תשלום, שיעורים שבועיים בנושאים הלכתיים.
משמעות השם "צורבא מרבנן" הוא כינוי לתלמיד צעיר שטרם הגיע לדרגת תלמיד חכם, המתקרב אל מדרגת החכמים ולומד מהם.
המכון הוקם בשנת ה'תשס"ג (2003) על ידי הרב בן ציון אלגאזי, שעמד בעבר בראש ישיבת כרם ביבנה ומשמש כיום כאחד מראשי ישיבת ההסדר רמת גן, ובעידודו של מי שהיה הרב הראשי לישראל, הרב מרדכי אליהו, שכיהן גם כנשיא המכון מעת הקמתו ובמשך שנים רבות.
כיום מכהן כנשיא המכון הרב יעקב אריאל, שכיהן גם כרבה הראשי של העיר רמת גן.
מכון צורבא מרבנן פועל כעמותה רשומה אשר בראש הוועד המנהל שלה עומד מיום הקמתה אחד ממייסדי המכון, גאל גרינוולד.
על פי חזון מכון צורבא מרבנן, על כל יהודי ללמוד בצורה סדורה את כל ההלכות המעשיות הנוגעות לחייו האישיים, כאשר הלימוד מהווה גשר בין שלשלת דורות הפסיקה ההלכתית בתמצית ובמיקוד, ובכך נוצר לימוד הלכתי חווייתי הגורם ללומד להפוך להיות "פוסק לביתו".
המכון כולל 410 מרכזי לימוד בארץ ועוד 50 מרכזי לימוד ברחבי העולם, שבהם לומדים למעלה מ-15,000 משתתפים.
תוכנית הלימודים היא חד שבועית ונמשכת 4 שנים, ובה נלמדות כל ההלכות המעשיות בשולחן ערוך, על ארבעת חלקיו, מן המקור ועד היישום הלכה למעשה.
בנוסף קיימות תוכניות נישה רבות: בצה"ל, במוסדות חינוכיים, בבתי כלא ועוד.
המכון עורך קורסי הכשרה הלכתיים במגוון נושאים, ימי עיון, הרצאות וכנסים ברחבי הארץ והעולם, וכמו כן מפיק ומפיץ חומרי לימוד ייחודיים.
צורבא ישיבות תיכוניות: תוכנית לימוד ייחודית הנלמדת ב-25 ישיבות תיכוניות ברחבי הארץ, שבמסגרתה זוכים תלמידי הישיבה לשיעור שבועי במתכונת ארבע שנתית.
כנסי "תורה והלכה": כנסים בנושא תורה והלכה שאותם מקיים המכון מדי חודש ברחבי הארץ.
כמו כן מקיים המכון שני כנסים מרכזיים שנתיים.
צורבא רועה רוחני: תוכנית לימוד מעמיק, דו שנתי, של חלקים מתוך ארבעת חלקי שולחן ערוך, כאשר בסיומה, לאחר מבחני הסמכה, מוענקת לבוגרים תעודת "רועה רוחני" מהרבנות הראשית לישראל.
צורבא בצה"ל: המכון מעביר שיעורים בנושא ההלכה היהודית בקרב כ-3,000 חיילים מדי שנה במסגרות שונות (ישיבות הסדר, נח"ל, מיזם שח"ר).
צורבא בבתי הכלא: בשנת 2015 החל המכון בהעברת שיעורים גם לאסירים, בשלב זה בכלא "איילון", עם שאיפה להתרחב ל-25 שיעורים בבתי כלא נוספים.
קורסי צורבא: המכון מעביר קורסי הלכה למעשה בהם מוסמכים מדי שנה כ-180 איש בנושאים: שחיטה, מילה, כשרות וספרות סת"ם.
הפקת עזרי למידה: המכון מפיק מדי שנה עזרי למידה ייחודיים למבוגרים, נוער וצעירים, הכוללים: סרגל מידות בהלכה, לוח ברכות, משחקי מחשב, משחקי שולחן, חוברות לימוד ועוד.
צורבא לנוער: תוכנית לימודית של צורבא כחלק מתוכנית הלימודים בחינוך הממלכתי דתי ביחידות הבגרות הפנימית בהלכה (2 יחידות לימוד).
מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה השוכן בסן דייגו בקליפורניה שבארצות הברית הוא מוסד אקדמי שנוסד ב-1903, אחד המרכזים הוותיקים והגדולים ביותר בעולם לחקר האוקיינוסים ומדעי כדור הארץ.
במסגרת המוסד מבצעים מאות מדענים מחקרים תוך שימוש באוניות מחקר ומעבדות מחקר.
מאז 1912 המכון הוא מחלקה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, ומאז הרחיב המוסד את תחומי פעילותו וכולל מחקרים בפיזיקה, כימיה, גאולוגיה, ביולוגיה ואקלים של כדור הארץ.
במסגרתו לומדים סטודנטים לתואר שני ולתואר שלישי.
דוקטור מרגרט לאינן (Margaret Leinen) מנהלת את המוסד מאוקטובר 2013.
המוסד מנהל את אקווריום בירץ' (Birch Aquarium), מוזיאון ימי הפתוח לקהל הרחב ובו למעלה מ-5,000 בעלי חיים, ומפרסם גיליון אלקטרוני בנושאי אוקיינוגרפיה ומדעי כדור הארץ בשם explorations now.
מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה נוסד ב-1903 כאגודת הביולוגיה הימית של סן דייגו (Marine Biological Association of San Diego), מעבדת מחקר ביולוגית עצמאית.
על הרעיון להקמתה והגשמתו הייתה אחראית ועדה של לשכת המסחר של סן דייגו, בהנהגתו של פרד בייקר (Fred Baker), רופא ומדען חובב בנושא רכיכות.
הוא גייס לנושא את ויליאם אמרסון ריטר (William Emerson Ritter), פרופסור לזואולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה על מנת שינהל את המוסד המוצע לביולוגיה ימית, והשיג תמיכה כספית משני נדבנים מקומיים: אדוארד סקריפס (Edward Willis Scripps; 1926-1854) ואחותו אסתר בראונינג סקריפס (Ellen Browning Scripps 1932-1836).
השניים מימנו את כל פעילות המוסד בעשור הראשון לפעילותו.
הוא החל לפעול מבית הסירות של מלון קורונדו (Hotel del Coronado) בקורונדו על מפרץ סן דייגו.
הוא עבר ב-1905 לאזור לה חויה צפונית למפרץ לה חויה, ולבסוף ב-1907 למיקומו הנוכחי.
ב-1909 הוקם המבנה מבטון מזוין הקרוי כיום "בניין סקריפס הישן" (Old Scripps Building) שתוכנן בידי הארכיטקט אירווינג גיל (Irving John Gill 1936-1870).
המבנה הוכרז אתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) ב-1982. את בניין המכון הנוכחי תכנן הארכיטקט ברטון מאיירס (Barton Myers).
ב-1912 הפך המוסד חלק מאוניברסיטת קליפורניה ושמו שונה ל"מוסד סקריפס למחקר ביולוגי" (Scripps Institution for Biological Research).
השם ל"מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה" באוקטובר 1925. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הפך המכון בהנהגתו של מנהל המכון רוג'ר רוול (Roger Randall Dougan Revelle; 1991-1909) לגרעין שסביבו קמה אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו על הגבעה המשקיפה על מכון סקריפס.
תוכניות המחקר של המוסד מקיפות מחקרים בביולוגיה, פיזיקה, כימיה, גאולוגיה וגאופיזיקה של האוקיינוסים וכדור הארץ.
המכון גם חוקר את פעולות הגומלין שבין האוקיינוסים הן בהשפעתם על האקלים והן בחששות לסביבה על "אדמה מוצקה".
בהקשר למחקר זה מציע המכון מסלולים לתואר ראשון, שני ושלישי.
בשנת 2016 פעלו במסגרת המכון כ-1,500 איש, כולל 425 אנשי סגל אקדמי, 321 סטודנטים, וקרוב ל-800 עובדי מנהלה ומשק.
תקציב המכון עמד על קרוב ל-200 מיליון דולרים.
המכון מפעיל צי בן חמש אוניות מחקר ואסדת מחקר אחת (R/P FLIP) עבור מחקר אוקיינוגרפי.
ב-2016 הצטרפה לצי ספינת המחקר סאלי רייד, הקרויה על שם סאלי רייד, האסטרונאוטית האמריקנית הראשונה, שכיהנה לפני מותה ב-2012 כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
תחומי המחקר המשולבים במכון הם:
הכימיה של כדור הארץ וכוכבי הלכת
כדור הארץ דרך החלל והזמן
מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה מחולק לשלוש חטיבות מחקר, כל אחת מחולקת לתת-חטיבות:
מכון לגאופיזיקה ופיזיקה של כוכבי הלכת על שם ססיל ואידה גרין
מחלקת מחקר מדעי כדור הארץ
אקלים, מדעי האטמוספירה ואוקיינוגרפיה פיזית
מכון קונפוציוס (בסינית: 孔子学院) הוא מוסד שמטרתו קידום השפה והתרבות הסינית כמו גם תמיכה בהוראת השפה הסינית.
המכון קרוי על שמו של הפילוסוף הסיני העתיק קונפוציוס, ופועל בפיקוח משרד החינוך הסיני ולו מאות שלוחות ברחבי העולם.
המכון מסונף ל"האן-באן" שהיא יחידה השייכת למשרד החינוך הסיני.
התוכנית להקמת רשת מכוני קונפוציוס התחילה ב-2004. מכוני קונפוציוס ברחבי העולם פועלים בתוך קמפוסים של מכללות ואוניברסיטאות, כאשר המימון מתחלק בדרך כלל בין האן-באן לבין המוסדות המארחים.
בנוסף לאוניברסיטאות ומכללות, מכוני קונפוציוס פועלים גם בתוך בתי ספר תיכוניים.
המכונים מספקים את חומרי הלימוד של התרבות והשפה הסינית.
בנוסף, מעניקים המכונים מלגות ללימודים מלאים חינם בסין לתלמידים מרחבי העולם.
לאורך השנים, אנשי אקדמיה העלו האשמות ומתחו ביקורת על התנהלות פוליטית של המכונים, ובמיוחד על התערבות פוליטית מצידם, על שימוש בצנזורה כמו גם איומים על חופש הביטוי ועל החופש האקדמי.
מכון קונפוציוס הראשון מחוץ לסין הוקם ב-2004 בסיאול שבקוריאה הדרומית, ונסגר מאז.
בנובמבר 2004 הוקם באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית מכון קונפוציוס השני.
ב-2007 נפתח באוניברסיטת ואסדה שביפן מכון מחקר כחלק מתוך מכון קונפוציוס, בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת פקינג.
מאז 2014 פועלים בעולם יותר מ-480 מכוני קונפוציוס במדינות רבות על פני שש יבשות.
ב-2010 העריך משרד התרבות הסיני כי למעלה ממאה מיליון איש לומדים סינית מחוץ לסין והמספר עולה בהתמדה.
המספר הגבוה ביותר של מכונים נמצא בארצות הברית, יפן ודרום קוריאה.
מאז שנת 2013 נסגרו עשרות מכוני קונפוציוס באירופה ובצפון אמריקה, בעקבות ביקורת חריפה על התנהלותם.
המכון נקרא על שם הפילוסוף הסיני הנודע קונפוציוס (551-479 לפנה"ס).
במהלך המאה ה-20 מנהיגי המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) גינו את קונפוציוס וראו בו מייצג של "המסורת הפאודלית".
הם הובילו מגמה של "אנטי קונפוציאניזם" בשנים 1912 עד 1973. בשנים אלה גינו ושפטו את קונפוציוס, החרימו את כתביו ושרפו את מקדשיו, מהלך שהתעצם בזמן מהפכת התרבות בסין.
בשנים האחרונות העניין בקונפוציוס התעורר שוב.
מחוץ לסין קונפוציוס מסמל את התרבות הסינית, בניגוד גמור לדמויות עם דימוי שלילי כמו מאו דזה-דונג.
"קונפוציוס" הוא מותג ולכן נבחר להיות מזוהה עם המכונים הקרויים על שמו.
בתור כזה הוא 'נהנה מפופולריות, מוניטין, השפעה חברתית ותמיכה מקהילות מקומיות' כפי שצוטט מפי עורך דין שניסה להגן על מכון קונפוציוס מפני סגירה בקוסטה ריקה.
במאמר בעיתון "צ'יינה פוסט" נכתבה ב-2014 אזהרה כי: "ברור שסין לא תקרא למכונים שלה על שם מאו דזה-דונג או על שם דנג שיאופינג.
על ידי שימוש בשם קונפוציוס הם יצרו מותג המזוהה אוטומטית עם התרבות הסינית השונה כל כך מהדימוי של המק"ס".
קרי בראון (Kerry Brown), פרופסור לפוליטיקה סינית באוניברסיטת סידני שבאוסטרליה ציין את האירוניה שבהאדרת שמו של קונפוציוס, אשר רק ארבעה עשורים קודם לכן סין הוקיעה אותו כמייצג את ערכי הפאודליזם, המסורת וההיררכיה המנוגדים לערכי המק"ס כגון שוויוניות.
המטרות המוצהרות של המכונים הן:
לקדם את לימוד השפה והתרבות הסינית בארצות העולם.
לפתח חומרי הוראה, קורסים, להכשיר מורים לסינית, לקיים בחינות מיומנות ולספק מידע על סין העכשווית.
לקיים שיתוף פעולה הדוק בין מוסדות חינוך כגון אוניברסיטאות ובתי ספר תיכוניים ברחבי העולם.
במסגרת השיתוף פעולה, האן באן מממן את הפעילות של מכוני קונפוציוס בתוך מוסדות החינוך השונים, מספק את הספרים ואת חומרי ההוראה, שוכר ומממן את המורים שילמדו במכונים.
לקדם חילופי תרבות על ידי ארגון אירועי תרבות ואמנות
המטרה של "האן-באן" היא להקים בעולם אלף מכוני קונפוציוס עד שנת 2020.
מכוני קונפוציוס מקדמים את הצגתן של תערוכות אמנות סיניות עכשוויות, תרגום ספרות סינית, קונצרטים של זמרים סינים, תוכניות טלוויזיה ושידור של ערוצי חדשות ישירות מסין.
הממשל הסיני טוען שקיימת הקבלה בין מכוני קונפוציוס ובין המכונים לתרבויות גרמניה, צרפת וספרד - מכון גתה, מכון תרבות צרפת, אגודת דנטה אליגיירי - ומכוני תרבות נוספים.
ההבדל בין מכונים אלה למכון קונפוציס הוא שאלה פועלים באופן עצמאי ואילו מכוני קונפוציוס פועלים בתוך הקמפוסים של האוניברסיטאות.
המורים המלמדים במכונים מתמנים על ידי המשטר הסיני.
המינויים של אנשים המגיעים מסין והעובדים בתוך המכללות ובתוך בתי הספר התיכוניים, כחלק מהם, מעוררים חששות לגבי צנזורה, חופש אקדמי והשפעות פוליטיות.
למכוני קונפוציוס יש גם מטרות שאינן אקדמיות.
במסווה של קידום התרבות ולימוד השפה, הם מקדמים את המטרות של המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס).
נשיא סין הקודם הו ג'ינטאו אמר ב-2010: "להקים ולהפיץ ברחבי העולם את המכונים השונים ללימוד סינית כמו מכוני קונפוציוס זה להרחיב את השפעת המפלגה שלנו [המק"ס] ברחבי העולם.
נגלה ונטפח אנשים מכל הגזעים המזדהים ותומכים במק"ס.
אנשים אלה הם שימושיים מאוד עבורנו כדי לשמור על העוצמה...
זהו הצבא שלנו לצוערים של העתיד" (בסינית).
לי צ'אנג-צ'ון (Li Changchun) בכיר ראש מחלקת התעמולה המרכזית וחבר בפוליטבירו צוטט כשאמר: "מכוני קונפוציוס הם זרוע חשובה בתעמולה הסינית מעבר לים".
מבקרי המכונים טענו שזו הוכחה להתערבות פוליטית.
מומחים זרים במערב מזהים את מכוני קונפוציוס כאמצעי ליישום "הכוח הרך" או "העוצמה הרכה" (Soft Power) שמטרתה להרחיב את כלכלת סין, את תרבותה ואת והנגישות הדיפלומטית שלה על ידי קידום השפה והתרבות הסינית.
מטרות "העוצמה הרכה" להרגיע את החששות מהאיום הסיני בגין ההתעצמות הכלכלית והצבאית שלה ולהמשיך את התעמולה הסובייטית מתקופת מאו דזה-דונג.
מומחים אחרים טוענים שהמכונים בונים בסיס לריגול ולאיסוף נתונים.
טענות נוספות הן שמטרת המכונים להשפיע (לטובה) על דעת הקהל העולמית לגבי סין.
פנג מינג-מין (Peng Ming-min), אקטיביסט ופוליטיקאי מטאיוואן, קובע כי האוניברסיטאות שבהן פועל מכון קונפוציוס חותמות על הסכם המהווה הצהרת תמיכה במדיניות של בייג'ינג בנושא "סין אחת".
כתוצאה מכך מנודות גם טיבט וגם טאיוואן באוניברסיטאות הללו ואסור להזכיר אותן.
מי שעומד מאחורי פתיחתם וניהולם של מכוני קונפוציוס ברחבי העולם הוא ארגון ממשלתי בשם "האן-באן" הקשור ישירות למשרד החינוך הסיני ומושפע ישירות על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית.
פירוש השם "האן-באן" הוא "המועצה הבינלאומית לשפה הסינית" (Chinese Language Council International).
מטרות ה"האן-באן" הן להפיץ וללמד את השפה הסינית בעולם, לקדם את התרבות הסינית לפי צורכי הלומדים בארץ אליה הוא נכנס ולתרום לעושר התרבותי העולמי.
המטרות האלו ממומשות באמצעות הקמתם של מכוני קונפוציוס ברחבי העולם.
משרדי ההנהלה של כל מכוני קונפוציוס נמצאים בבייג'ינג והם מתווים את העקרונות לכל אחד ממכוני קונפוציוס ברחבי העולם.
משרדי ההנהלה מנוהלים על ידי מועצה בהרכב של 15 חברים, כאשר 10 מהם משמשים כמנהלי מכוני קונפוציוס בעולם.
כל אחד מהמכונים מנוהל עצמאית על ידי הנהלה ובה נמצאים נציגים של המוסד המארח.
יושב הראש הנוכחי של הנהלת מכוני קונפוציוס בבייג'ינג הוא ליו יאן-דונג, חבר המפלגה הקומוניסטית הסינית.
כל חברי ההנהלה הם בכירים במפלגה הקומוניסטית ושרים במשרדי הממשלה כמו: משרד האוצר, משרד החינוך, משרד המידע ששמו גם משרד התעמולה מעבר לים.
ההנהלה מכתיבה את המדיניות ואת האג'נדה לכל המכונים ומקבלת על כך אישור של היו"ר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
בנוסף לשיתוף פעולה עם האוניברסיטה המארחת, לכל מכון קונפוציוס יש שיתוף פעולה מקביל עם אוניברסיטה סינית.
שיתוף הפעולה מתבטא בכך שנציגי האוניברסיטה הסינית מכהנים בהנהלה של כל מכון ולעיתים ראש המכון ממונה על ידי האוניברסיטה המארחת.
במכוני קונפוציוס מלמדים את הסימניות הסיניות הפשוטות בלבד, כפי שהן נהוגות כיום בסין.
לא מלמדים שם את הסימניות המפושטות המקובלות בטאיוואן ובהונג קונג, שיוצרות את תרבות סין המסורתית העתיקה.
תוכנית הלימודים מוכתבת על ידי משרד האן-באן ומשרד החינוך הסיני בבייג'ינג.
התכנים כוללים את האדרת המפלגה הקומוניסטית על ערכיה, הסתרת התרבות הסינית העתיקה והמסורת הסינית המפוארת.
התוכנית אינה כוללת דיונים על זכויות אדם בסין או מדיניות הממשלה הסינית בקשר לטיבט, לטאייוואן, לאסירים פוליטיים ולרדיפת מתרגלי הפאלון גונג.
מצד אחד, בתוכנית כתוב כי הלומדים יכירו את סין העכשווית, ומצד שני, בניגוד להצהרות, מופעלת צנזורה קפדנית לגבי נושא זכויות האדם בסין.
הממשלה הסינית מממנת את מכוני קונפוציוס בקמפוסים של האוניברסיטאות השונות ומתווה את המדיניות.
כל מכון קונפוציוס פועל על פי הנחיות שמתקבלות מ"האן-באן" ומההנהלה הנמצאת בבייג'ינג.
הממשלה הסינית מעניקה מלגות ומספקת את חומרי הלימוד כגון ספרים.
לכל מכון קונפוציוס יש תקציב עצמאי שצריך להתנהל על פי מגבלות מוגדרות וכפוף לאישור ההנהלה בבייג'ינג.
ממוצע התקצוב השנתי לכל מכון קונפוציוס בארצות הברית הוא 100,000$ בשנה.
ההסכמים הנחתמים עם האוניברסיטאות השונות - חסויים.
בישראל פועלים מכוני קונפוציוס באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשתיהן, המכון פועל בשיתוף פעולה הדוק עם החוג ללימודי מזרח אסיה.
כמו כן מכון קונפוציוס יצר קשרי שיתוף עם בתי ספר תיכוניים בכל הארץ.
התרבותם של מכוני קונפוציוס בעולם תוך זמן קצר הוא נושא שנוי במחלוקת.
המתנגדים טוענים כי למרות שלמראית עין הפעילות היא חיובית וחינוכית, מאחורי הקלעים מסתתרת מטרת ההתעצמות וההתפשטות של סין, צנזורה ואיום על חופש המחשבה ועל החופש האקדמי.
המחלוקות נובעות ממערכת היחסים ההדוקה בין מכוני קונפוציוס ובין המפלגה הקומוניסטית של סין.
החשש הוא מצנזורה ואיבוד החופש האקדמי, חשש מהשתקה של נושאים שהמשטר הקומוניסטי הטוטליטרי מתנגד לחשוף, כגון קצירת האיברים ממתרגלי הפאלון גונג, והניסיון לקדם את המדיניות הסינית השנויה במחלוקת לגבי זכויות האדם בסין, בטיבט ובטאייוואן.
צנזורה חמורה קיימת בתוך סין והיא ממשיכה גם באמצעות מכוני קונפוציוס הפועלים מחוץ לסין.
כמו כן קיים חשד שמכוני קונפוציוס יהוו בסיס לריגול תעשייתי וצבאי.
דאגות נוספות מעוררת ההתנהלות הפיננסית והאקדמית, איכות ההוראה והיחסים עם האוניברסיטה הסינית השותפה.
מכוני קונפוציוס הגנו על עצמם בכך שהשוו את עצמם למכוני תרבות אחרים, אך בניגוד אליהם, המדינות העומדות מאחורי מכוני תרבות אחרים כגון צרפת, גרמניה וספרד הן מדינות דמוקרטיות בעוד שסין היא מדינה עם שלטון טוטליטרי, שלטון של מפלגה אחת.
בנוסף, מכוני קונפוציוס פועלים ישירות בתוך הקמפוסים ומהווים בכך מוקד להשפעה פוליטית, בעוד שמכוני התרבות של המדינות הדמוקרטיות פועלים באופן עצמאי ולא בתוך קמפוסים של חינוך.
האגודה האמריקנית של פרופסורים באוניברסיטאות קראה לאוניברסיטאות לנתק את קשריהן עם מכוני קונפוציוס.
בדו"ח של האגודה נכתב כי מטרת מכוני קונפוציוס היא "לקדם את סדר היום (של סין) בגיוס הצוות האקדמי והשליטה בו, בהרכבת תוכנית הלימודים ובהגבלת חופש הביטוי".
האגודה הקנדית הלאומית מורי אוניברסיטה קוראת לאוניברסיטאות ולקולג'ים להתנתק ממכוני קונפוציוס.
ה-CIA הזהיר (2018) מפעולה סינית נרחבת שמטרתה לחדור לתוך מוסדות אמריקניים.
באוגוסט 2018 התפרסם דו"ח תחקיר של ועדת הקונגרס לסוגיות ביטחון וכלכלה ביחסי ארצות הברית-סין המייחד פרק שלם למכוני קונפוציוס, הפועלים תחת 'החזית המאוחדת' של סין, שתפקידה להשיג השפעה בעולם (soft power).
הסנאט האמריקני דורש לשנות את מכוני קונפוציוס או לסגור אותם.
באתר "האן-באן" מתוארים המורים שיכולים ללמד במכוני קונפוציוס: "מדריך המלמד את השפה הסינית יהיה בגילאי 22–60, בריא בגופו ובנפשו וללא היסטוריה של השתתפות בפאלון גונג או בארגון לא חוקי אחר, וללא תיק פלילי".
ברוב האוניברסיטאות המורים מועסקים על ידי הממשלה הסינית ולא על ידי האוניברסיטה.
קלייב אנסלי (Clive Ansley) עורך דין קנדי לזכויות אדם טען שמדיניות ההעסקה שמונעת ממתרגלי פאלון גונג לעבוד במכון – מנוגדת לחוקי עבודה נגד אפליה ומנוגדת גם לקוד של זכויות אדם.
מרסי המילטון (Marci Hamilton) ופול ורקויל (Paul R.
Verkuil) ראש המחלקה למשפט וחוק בישיבה יוניברסיטי בניו יורק טענו שהמדיניות הזאת אינה אתית והיא בלתי חוקית בעולם החופשי.
מוסדות אקדמיים שהפסיקו את ההתקשרות עם מכוני קונפוציוס
להלן רשימה של הפסקות הקשר עם מכוני קונפוציוס עד כה, עם השנה בה הופסק הקשר:
המועצה המחוזית של בתי הספר במחוז טורונטו (2014)
אוניברסיטת מחוז בראונסוויג החדשה (2019)
אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (2014)
אוניברסיטת המדינה של אריזונה (2019)
בית הספר לעסקים של קופנהגן (2017)
מכון עזריאלי להעצמה חינוכית היה מוסד שפעל להעצמת בני נוער בכיתות ז'-ט' ברחבי ישראל, במטרה למזער את חוויית הקושי שמביא גיל ההתבגרות והמעבר לחטיבת הביניים, תוך מתן פתרון הוליסטי לשלושה רבדים מרכזיים: חברתי, לימודי, ומשפחתי.
התוכנית מממשת את חזונו של דוד עזריאלי, בהובלת דנה עזריאלי, יו"ר קרן עזריאלי.
את התוכנית מנהל מאיר אביטן, החל מיום הקמת התוכנית בשנת 2005.
המכון הפעיל תוכנית לצמצום פערים לימודיים וחברתיים בחטיבות הביניים בפריפריה הגיאו-חברתית.
המעבר מבית הספר היסודי לחטיבת הביניים מתרחש באחת התקופות הקשות ביותר בחיי התלמיד – גיל ההתבגרות, המתאפיין בסערות נפש ובלחצים.
בתקופה זו התלמידים בעלי ההישגים הנמוכים פגיעים, ולעיתים מאבדים אמונה ביכולתם האישית עקב כישלונות מצטברים, ומפתחים תסכולים.
שנות הלימוד בכיתות ז' עד ט' מהוות את "קו פרשת המים" בחייהם.
על רקע האתגרים הלימודיים המצפים לתלמידי חטיבות הביניים, מוצאים עצמם התלמידים הללו פוסעים על מסלול המוביל אותם לנשירה סופית או סמויה ממערכת החינוך.
בנשירה סמויה התלמידים אמנם רשומים במערכת החינוך, אך לא משתתפים בתהליך הלמידה בפועל.
קרן עזריאלי שמה לה למטרה להתמודד עם האתגר והקימה את מכון עזריאלי להעצמה חינוכית לשם העצמת בני הנוער הללו, במטרה לאפשר להם לממש את היכולת שלהם לעמוד בזכות עצמם ולהצליח בלימודיהם בבית הספר, באמצעות הדרכה ותמיכה, במטרה להביאם, צעד אחר צעד, להבנה שהצלחתם אפשרית וברת השגה.
התוכנית הוקמה לראשונה בעיר באר שבע בשנת 2005. אז הוקם מבנה חינוכי ייחודי שתוכנן על פי עקרונות התוכנית.
ליצירת סביבה רגועה ומלטפת, נבנו שתי גבעות אמורפיות וחצר אובאלית ביניהן, סביבת חיים טבעית, בדומה לנווה מדבר או לנוף של מצפה רמון.
התוכנית פועלת ב-26 ערים ברחבי המדינה, מקיפה כ-300 קבוצות תלמידים ובמסגרת 90 בתי ספר בארץ.
בתוכנית משתתפים כ-4,200 תלמידים מדי שנה.
עד היום השתתפו בתוכנית כ-14,000 תלמידים.
התוכנית פועלת בשיתוף הרשות המקומית ומשרד החינוך.
בספטמבר 2018, חדלה התוכנית לפעול באופן עצמאי והתמזגה בתוך רשת בתי הספר דרכא.
המודל החינוכי - ראייה הוליסטית במעגלי השינוי
מכון עזריאלי פועל כאחד מעוגני השינוי בחטיבות ביניים, בבתי הספר וקהילות בישראל.
הראשון – ההישגים הלימודיים - המטרה המשותפת לתוכנית ולצוותי החינוך בבית הספר היא להוביל את התלמידים להצלחה, למעבר בין הקבצות ולבחירת מסלולי מיון טובים יותר בבית הספר.
התוכנית פועלת לצמצום פערים לימודיים בפרק זמן קצר ובהיקף שעות רב, ומביאה להישגים מרשימים ועקביים.
לאחר סיום פרק נפגשים התלמידים לתוכנית שימור ההישגים הלימודיים במקצועות הליבה: מתמטיקה, אנגלית והשפה העברית, וכן לתוכנית מיקודי למידה המסייעת בהכנת התלמיד לקראת מבחני בית הספר בכלל מקצועות הלימוד
השני, ההעצמה החברתית - חלק מן התהליך אשר עוברים התלמיד והקבוצה.
הפעילות החברתית נוגעת בהיבטים שונים של גיבוש אישיותו וזהותו של התלמיד, דימוי עצמי חיובי ועוד.
הפעילות החברתית מתרחשת באמצעות סדנאות שבועיות ושילוב מודלים של פעילות o.d.t., בטיפוח הכישורים החברתיים והאישיים ופעילויות התנדבותיות.
השלישי - הורי התלמידים - כחלק מהראייה ההוליסטית של התוכנית, להורי התלמידים יש חלק חשוב בתהליך החינוכי, באמצעות השתתפות בסדרת פגישות של עשרה מפגשים שבועיים בהדרכת מנחה סדנאות הורים.
בסדנאות אלו לומדים ההורים להכיר שיטות לימוד לעבודה עם ילדיהם ודרכים לשיפור מערכת היחסים המשפחתית, בדרך שתאפשר להם להיות שותפים מלאים בהישגים של ילדיהם.
מכון עולמות הוא ארגון תורני ללא מטרת רווח אשר נועד לגבש ולבחון את תפיסת העולם היהודית והדתית בעת המודרנית וכך באופן אגבי אף להשפיע ולצמצם את אחוזי היציאה בשאלה בציבור הדתי לאומי.
הארגון הוקם כעמותה בשם מכון ידעיה בשנת 2017 על ידי הרב אליסף ליבי והרב דני לביא מתוך מטרה לגבש ולהציג הגות ותפיסת עולם יהודית מודרנית רציונלית ורלוונטית, המייצרת משמעות.
זאת תוך הלימה לרעיונות מן המחקר, המדע, המוסר והפילוסופיה המודרנית.
באופן אגבי, מתוך כל אלו מנסה המכון אף להשפיע על אחוזי החילון בקרב הנוער בציבור הדתי לאומי.
בשנת 2023 שינה הארגון את שמו ל"מכון עולמות".
בשנת 2018 הצטרפה להובלת הארגון יועצת ההלכה הרבנית ד"ר חני פרנק, ראש בית המדרש מתן שומרון.
המכון עורך מחקרים בתחומי מחשבת ישראל, פילוסופיה כללית, אתאיזם, מדעי החברה, פילוסופיה של המוסר, פרשנות, ביקורת המקרא, פמיניזם ומגדר, ארכאולוגיה, תורה ומדע ומדעי היהדות, אשר מטרתם לבחון תחומים אלו מן היסוד ואף לייצר שילוב של חלקם (במידת האפשר) בתמונת העולם היהודית.
בתחומים המחקר והפילוסופיה, המכון שואף לקיים מחקרים אלו תוך שמירה על יושר, סטנדרט אקדמי והתייחסות לדעות השונות תוך שהוא שואף לאתגר ולבדוק ביושר גם את הדעות המקובלות בנושאים אלו בציבור הדתי עצמו.
המכון הקים ומתחזק את האתר "לדעת להאמין" בו מתפרסמים מאמרים וכמה מן המחקרים אשר התבצעו על ידי אנשי הארגון במגוון התחומים בהם מתעסק המכון.
עוד מכיל האתר ביקורות על ספרים ומאמרים שונים בנושאי אתאיזם וביקורת על הדת אשר נמצאים ברחבי האינטרנט.
אתר המכון פונה בדווקא לתוך ציבור הדתי, ואיננו מיועד להשפעה אף על הציבור הכללי.
המכון מאמין בהידברות ובהשמעת דעות שונות, ומתוך כך יוזם ומארגן ימי עיון וכנסים בנושאים מרכזיים הנמצאים על סדר היום הציבורי הדתי.
במסגרת זו נערכו כנסים בנושאים כגון - פמיניזם ומגדר, יהדות ולהט"ב, חקיקה דתית, אמונה ורציונליות, תופעת החילון בציבור הדתי, מוסר מלחמה ועוד.
בכנסים משתתפים רבנים, חוקרים, מחנכים ואנשי ציבור מכלל גוני הציבור הדתי ואלו מהווים קבוצות חשיבה לגיבוש תפיסת עולם עדכנית בנושאים אלו.
בתוך כך, הוציא המכון בשנת 2019 נייר עמדה בנושא חקיקה דתית בו קראו להחליף את החקיקה הדתית במשא ומתן כנה עם הציבור החילוני.
נייר עמדה זה, אף על פי שנתמך על ידי רבנים מרכזיים בציבור הדתי, ספג ביקורת.
נוסף לאלו המכון עסק, ועודנו עוסק במגוון פעילויות כגון: הוצאת ספרים; ראיונות בתקשורת; העברת הרצאות בכנסים; קהילות, מוסדות השכלה גבוהה ומוסדות חינוך דתיים.
בנוסף, עוסק המכון ביצירת קורסים להורים; הפקת סרטונים בעלי תוכן אקטואליים אשר מטרתם להנגיש (כפי שהן) את הדעות הרבניות המרכזיות בנושאים אלו; פרסום מאמרים בעלונים וכתבי עת; ייעוץ להורים ובני נוער אשר מתלבטים לגבי תפיסת עולמם הדתית ופעילויות נוספות.
מכון קורצ'טוב הוא מוסד מחקר ופיתוח מוביל ברוסיה בתחום האנרגיה הגרעינית.
נקרא על שם איגור קורצ'טוב ונמצא בכיכר קורצ'טוב 1, במוסקבה.
בברית המועצות המכון היה ידוע בשם מכון איגור קורצ'טוב לאנרגיה אטומית (Институт Атомной Энергии им.
בין 1991 ל-2010, היה ידוע כמרכז המדע הרוסי "מכון קורצ'טוב" (Роcсийский научный центр «Курчатовский Институт») לפני ששונו שונה למרכז המחקר הלאומי.
עד שנת 1955, היה המכון ידוע בשם "מעבדה מספר 2 של האקדמיה למדעים של ברית המועצות".
המכון נוסד ב-11 בפברואר 1943 במטרה לפתח נשק גרעיני.
מרבית הכורים הגרעיניים הסובייטיים תוכננו במכון, כולל F-1, שהיה הכור הגרעיני הראשון מחוץ לצפון אמריקה שקיים ביקורת על תפעולו.
מאז שנת 1955 המכון עסק בביצוע עבודות ניסוי מדעיות מרכזיות בתחומי היתוך תרמו-גרעיני ופיזיקת פלזמה.
במיוחד פותחו שם מערכות הטוקאמק הראשונות, שהמוצלחות שבהן היו T-3 והגרסה הגדולה שלה T-4, שנבדקה בשנת 1968 בנובוסיבירסק, בניסוי שבחן את התגובה המיזוגית התרמו-גרענית הקווסטיסטית הראשונה אי פעם.
מערכות טוקאמק (Токамáк) הן רכיב המשתמש בשדה מגנטי רב עוצמה כדי להגביל פלזמה חמה בצורת טורוס.
מהווה אחד מכמה סוגים של התקני כליאה מגנטיים המפותחים לייצור כוח היתוך תרמו-גרעיני מבוקר והוא המכשיר המוביל לביצוע כור היתוך מעשי.
בשנות השמונים מילאו עובדי מכון קורצ'טוב, מהנדסי מחשבים, תפקיד חשוב מאוד בביסוס תרבות המחשבים באמצעות השתתפות בפיתוח מערכת ההפעלה DEMOS בשנת 1982, שהוביל להפצת האינטרנט ברוסיה וסייע בפירוק ברית המועצות.
מערכת DEMOS פותחה כמערכת הפעלה דמוית Unix, על בסיס BSD.
בשנת 1991 DEMOS נזנחה ובמקומה פותחה מערכת ההפעלה "רלקום" (РЕЛКОМ)
עד 1991 פיקח משרד האנרגיה האטומית על הנהלת מכון קורצ'טוב.
לאחר הפיכתו למרכז המדע הממלכתי בנובמבר 1991, הוכפף המכון ישירות לממשלת רוסיה.
על פי אמנת המכון, מנהל המכון ממונה על ידי ראש הממשלה על סמך המלצות רוסאטום.
בפברואר 2007 זכה מכון קורצ'טוב במכרז להיות הארגון העיקרי המתאם את המאמצים בתחם הננו-טכנולוגיה ברוסיה.
המכון מעורב בפרויקטים שונים לרבות פרויקט איטר
כורים רבים תוכננו על ידי חוקרי המכון, כמו:
ביוני 2020 המכון קיבל מימון מהתקציב הפדרלי ליצירת ותחזוקה של "מאגר המידע הלאומי למידע גנטי" ליצירת פורמטים לאחסון והעברת נתונים גנטיים, כדי לסייע לחברות תרופות בפיתוח חיסונים על בסיס המאגר הגנטי.
מכון פושקין, רשמית המכון הממלכתי לשפה הרוסית על שם אלכסנדר סרגייביץ' פושקין הוא מוסד חינוכי ומדעי רוסי העוסק בהוראת הרוסית כשפה זרה.
המכון נוסד בשנת 1966 כמרכז מדעי ומתודולוגי של השפה הרוסית באוניברסיטת מוסקבה, בשנת 1974 המרכז הפך למוסד חינוכי עצמאי בשם מכון פושקין לשפה הרוסית, מאז 1998 יש לו מעמד של אוניברסיטה ממלכתית.
מאז 2013 זהו מרכז מדעי-מתודולוגי ואנליטי במסגרת התוכנית הממשלתית לקידום השפה והחינוך בשפה הרוסית.
ב-20 בנובמבר 2013 העניקה מועצת ראשי הממשל של חבר המדינות למכון את מעמדו כארגון ייסוד של הארגון להוראת השפה הרוסית.
המכון הוא גם ממייסדי הקונסורציום הרוסי לבדיקות והיא אחת האוניברסיטאות המובילות המספקות תמיכה מדעית, מתודולוגית וארגונית למערכת הממלכתית לבדיקת אזרחים זרים בשפה הרוסית, בעודם מבקשים לקבל אזרחות רוסית.
המכון מעסיק מומחים במתודולוגיה של הוראת רוסית כשפה זרה, במתודולוגיית הוראת השפה והספרות הרוסית בבתי ספר, בבלשנות, בביקורת ספרות ובדיסציפלינות פילולוגיות והומניטריות שונות.
כמעט שלושה רבעים מהכנסות המכון (74%) מקורן במקורות חוץ תקציביים, בעוד שבממוצע באוניברסיטאות ברוסיה יש רק יותר מ-20%.
המכון מרוויח הן באמצעות קבלת מועמדים בתשלום והן בקורסי רענון למורים בבתי ספר, הסבה מקצועית, בבחינות בשפה הרוסית מאזרחים זרים עליהן הם משלמים.
מכון פסטר בירושלים (היה קרוי גם: המכון הפסטורי של אגודת הרופאים העבריים בירושלים, וגם: מכון פסטר של אגודת הרופאים וחוקרי הטבע העבריים) היה מכון שנוסד בשנת 1913 על ידי הד"ר אריה בעהם ועסק בבדיקות בקטריולוגיות, במניעה וטיפול בכלבת, אבעבועות שחורות ומחלות זיהומיות אחרות ובייצור חיסונים.
המכון הגיש עזרה לכל פונה אליו בלי הבדל דת וגזע ומומן על ידי ועד רופאים יהודים בברלין.
הוא נקרא על שם לואי פסטר ופעל עד תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 בבניין קפה פת (ירושלים).
עד שנת 1913 נאלצו אנשים חולי כלבת לנסוע לאיסטנבול או למצרים ולקבל שם את החיסון לכלבת.
בעקבות שני מקרי מוות מכלבת בתחילת 1913 פנו נכבדי הקהילה בירושלים ובהם דוד ילין אל נתן שטראוס, בבקשה שיקים את מכון פסטר בירושלים במרץ 1913 הובטח שהמכון יוקם.
במהרה נפתח המכון הכל־לאומי בשותפות יהודית־גרמנית.
בשנת 1913 הוקם מכון פסטר מול חומת העיר העתיקה, סמוך למתחם נוטרדם.
מטרתו הייתה מניעה וטיפול בכלבת, באבעבועות שחורות ובמחלות זיהומיות אחרות.
המכון מוקם במבנה אבן דו קומתי.
לא היה כל קשר בין מכון פסטר בפריז למכון פסטר בירושלים.
המכון מומן על ידי ועד רופאים יהודים בברלין ונוהל על ידי ד"ר אריה בעהם, שהתמחה במחלות טרופיות בהמבורג.
המכון נתמך בראשיתו על ידי הנדיב נתן שטראוס, ובהמשך סייעה לו "אגודת הרופאים וחוקרי הטבע היהודים לענייני בריאות בארץ ישראל").
במחקר מקיף שעשה פרופ' פטר מיהלנס על תפוצת המלריה בירושלים בשנת 1912, נמצא כי יותר מ-20% מהתושבים חולים במחלה.
בפברואר 1918 התפרצה השפעת הספרדית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה המכון התמקד במלחמה במגפות הקטלניות שפקדו את ארץ ישראל, ובארגון עזרה רפואית.
המצוקה בירושלים הייתה קשה שכן המחסור בתרופות היה חמור, קצב התחלואה הלך וגבר ומספר הרופאים הלך ופחת.
במצב זה, ארמ"ע (אגודת רופאים מדברי עברית), תחנת הבריאות העברית ומכון פסטר הופקדו על בריאות האוכלוסייה הירושלמית, ויזמו מתן עזרה רפואית לתושבי העיר.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, כאשר הד"ר בעהם נלקח לשירות כרופא צבאי בצבא הטורקי והגרמני, ועם נסיגת הטורקים הוצב בנצרת ובהמשך בדמשק, נשארה שפרה בעהם בתור מנהלת המכון והמשיכה את עבודותיו בכל המחלקות.
כאן הוטל עליה התפקיד של עזרה לתושבים היהודים והאחרים שסבלו מכל מיני מגפות ומחלות, שלמלחמה בהן היה צורך בטיפול בקטריולוגי, וגם בעזרה לשלטון הצבאי בשירותים רפואיים בענף זה.
בנוסף לעבודתו המדעית-רפואית מנהל המכון עסק גם בתזכירים והצעות תקציב למוסדות שונים: הממשלה, של האימפריה העות'מאנית, המשרד הארצישראלי בהנהלת ארתור רופין, יק"א ועוד.
בעהם הגיש בקשות למימון, לבניה, לציוד, תרופות, ולייצור חומרי חיסון.
גם בקשות מדוד ילין ו-אברהם אלברט ענתבי, אשר פעלו אצל השלטונות הטורקיים לטובת המכון.
שם המכון, הופיע ב-11 שפות, עדות לרבגוניות באוכלוסיית ירושלים: עברית, טורקית, ערבית, יוונית, ארמנית, גרמנית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית ורוסית)
בשנת 1919, ד"ר שרה בן-עמי סולודר, חלוצה במיגור המלריה, החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במסגרת מכון פסטר.
סולודר עסקה בתחום המלריה במכון עד שנת 1934.
בחודש רגיל טיפל המכון ב-20–40 חולים, שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל ואף מדמשק ומאל עריש.
לאחר כמה שנים נוספו סניפים בתל אביב, בפתח תקווה (1925) ובחיפה (1926).
השלטון הבריטי הציע לבעהם להעביר לממשלה את המכון ולהמשיך לנהלו לכל ימי חייו תמורת שכר גבוה, אך הוא סירב מכיוון ששאף שהמכון יהיה בבעלות המוסדות הלאומיים.
לאחר ששלטונות המנדט הבריטי והסתדרות מדיצינית הדסה קיבלו על עצמם את הפעלת וניהול המכון, פרש הד"ר אריה בעהם מניהול המכון ונתמנה למנהל המחלקה הבקטריולוגית בבית החולים הדסה בתל אביב.
מפרסומיו המדעיים של מכון פסטר בירושלים
על הכלבת, או מחלת החיות השוטות, ממכון הפסטורי לרפוי הנשוכים בירושלם,,דפוס אברהם משה לונץ, תרע"ד, 1914
על החלירע: מהותה, סיבתה, אופני התפשטותה וחוקי השמירה מפניה, מכון פסטר, ירושלים, תרע"ו, 1915.
ביולטין מכון פאסטר - ערך א.
מכון קאטו הוא צוות חשיבה ליברטריאני מארצות הברית שבסיסו בוושינגטון.
הוא נוסד כ"קרן צ'ארלס קוק" בשנת 1974 על ידי מארי רות'בארד וצ'ארלס קוק, יו"ר הדירקטוריון ומנכ"ל קוק תעשיות.
ביולי 1976 שונה השם למכון קאטו.
על פי דו"ח מדד ה-"Go To Think Think Global" משנת 2017 (על מרכזי חשיבה וארגונים חברתיים, של אוניברסיטת פנסילבניה), מכון קאטו מדורג במקום ה-15 בין "צוותי החשיבה המובילים בעולם" ובמקום ה-10 בין "צוות החשיבה המובילים בארצות הברית".
העיתונאי אריק ליכטבלוי מהניו יורק טיימס כינה את קאטו "אחד מארגוני המחקר המצוטטים ביותר במדינה".
המכון נוסד בדצמבר 1974 בוויצ'יטה, קנזס, כ"קרן צ'ארלס קוק" ומומנה בתחילתה על ידי צ'ארלס קוק.
שאר חברי הדירקטוריון הראשון כללו את המייסד השותף מארי רות'בארד, המלומד הליברטריאני ארל רוונל, ואנשי העסקים סם האסבנדס ג'וניור ודייוד פאדן.
על פי הצעתו של רות'בארד, המכון שינה את שמו ב-שנת 1976 למכון קאטו על שמם של מכתבי קאטו, סדרת מאמרים בריטים שנכתבו בתחילת המאה ה-18 על ידי ג'ון טרנצ'ארד ותומס גורדון.
מכון קאטו עבר תחילה לסן פרנסיסקו, קליפורניה, בשנת 1977, ולאחר מכן לוושינגטון הבירה, בשנת 1981.  המכון עבר למיקומו הנוכחי בשדרת מסצ'וסטס בשנת 1993. מכון קאטו נבחר למרכז החשיבה המדורג החמישי בעולם לשנת 2009 במחקר על מרכזי חשיבה מאת ג'יימס ג.
מקגאן, דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה, המבוסס על קריטריון של מצוינות "בהפקת מחקר קפדני ורלוונטי, פרסומים ותוכניות בתחום מחקר מהותי אחד לפחות".
בשנת 2011 התקציב של מכון קאטו עמד על 39 מיליון דולר.
תוכניות שונות של מכון קאטו דורגו לטובה בסקר שפרסמה אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2012.
מכון קאטו מופיע בכמה רשימות של חברת הטבק פיליפ מוריס כ"ידיד לאומי", כולל במסמך משנת 1999, וממסמך פחות מפורט משנת 2000 של "ידידים לאומיים".
Reynolds התייחסה למכון קאטו כארגון שהחברה יכולה לסמוך שייסע לתעשיית הטבק כדי "להסיט את הדיון ואת המסגרת שבה יוערכו בעתיד נושאים הקשורים לסיגריות".
לדוגמה מסמך מספטמבר 2000, אומר כי המכון יוכל להועיל להסברה לטובת החברה, על ידי עידוד של מכון קאטו לשלוח טורים לתקשורת הארצית.
מומחים מצד מכון קאטו התנגדו לחקיקה נגד איסור על עישון כפוי וכן התנגדו למיסוי טבק עמדה זו מנוגדת לעמדות של גופים למען בריאות הציבור.
מיסוי טבק וחקיקה נגד עישון כפוי נחשבים כיום כצעדים להפחתת ההתמכרות לטבק, והפחתת נזקים בריאותיים של עישון טבק והם מקודמים על ידי האמנה הבינלאומית לפיקוח על הטבק
מכון קאטו מפרסם מחקרי מדיניות רבים, כתבי עת וספרים.
הוא מפרסם במשותף עם מכון פרייזר את מדד החירות בעולם כל שנה מאז שנת 2015.
בנוסף, מכון קאטו מארגן כנסים במדינות שונות ומפיק פודקאסטים.
מכון קאטו דוגל בתפיסה פילוסופית-פוליטית ליברטריאנית, כלומר בעד התערבות מינימלית של הממשלה בענייני פנים, בענייני חוץ, וכן בהגנה חזקה על חירות האדם.
זה כולל תמיכה באידאולוגיית מיסים כגנבה, התנגדות למערכת הפדרל ריזרב, פירוז המשטרה, לצד הקפדה על מדיניות חוץ שאינה מתערבת בנעשה במדינות אחרות, ובפרט במזרח התיכון.