tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינואר 2009 שיחקה בתפקיד חשוב ראשון בסרט קולנוע וגילמה את אנג'לה בסרט "Clubbed".
היא שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "העלמה יוליה" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
באותו מחזה בשנת 2000 היא הופיעה בתפקיד קריסטין.
כמו כן שיחקה בעיבודים של ה-BBC למחזה "הנרי הרביעי, חלק I וחלק II" בתפקיד דול טירשיט.
בנובמבר 2012 שודר ברדיו 4 של ה-BBC מחזה שאותו גם כתבה וביימה "Beryl: A Love Story On Two Wheels", על חייה של רוכבת האופניים ילידת לידס בריל בורטון.
ב-2014 עיבדה פיק את המחזה לתיאטרון.
המחזה "בריל" הוצג ביוני ויולי 2014 בתיאטרון "וסט יורקשייר פלייהאוס", במקבל למירוץ האופניים טור דה פרנס 2014 שיצא מלידס.
המחזה הועלה שוב ביוני ויולי 2015 והוצג בסיור הופעות ברחבי אנגליה בסתיו 2015.
פיק השתתפה באלבום הקונספט "1612 Underture" של "Eccentronic Research Council" העוסק במשפטי המכשפות בפנדל.
כמו כן היא הופיעה בווידאו קליפ של השיר "Sweet Saturn Mine" של מונלנדינגז.
בספטמבר 2013 מונתה פיק לאמן עמית בתיאטרון "רויאל אקסצ'נג'" שבמנצ'סטר.
היא קשורה לתיאטרון מאז ילדותה כשהייתה חברה בתיאטרון לנוער.
היא השתתפה בהפקות גדולות כמו "The Children's Hour" עליו זכתה בפרס MEN , והופיעה במחזה "העלמה יוליה" ב-2012 עליו זכתה בפרס התיאטרון של מנצ'סטר.
המחזות בהם הופיעה ברויאל אקסצ'נג' היו בבימויה של שרה פרנקום, איתה שיתפה פעולה גם בשנת 2012 בפסטיבל הבינלאומי של מנצ'סטר כששיחקה ב-"The Masque of Anarchy".
בספטמבר 2014 גילמה את המלט בעיבוד למחזה "המלט", שוב בבימויה של שרה פרנקום והוצג ברויאל אקסצ'נג'.
ב-2009 אחרי שהתגוררה בלונדון במשך 13 שנה, חזרה פיק לחיות בצפון מערב אנגליה.
היא גרה בסלפורד יחד עם בן זוגה פאולו וינטוניוק.
פיק תמכה בבחירתו של ג'רמי קורבין לראשות מפלגת הלייבור ולאחר בחירתו, תמכה בו לראשות ממשלת בריטניה.
בראיון שנתנה בעקבות רצח ג'ורג' פלויד, ציינה כי חניקתו מבוססת על פרקטיקות שנלמדו מהשירותים החשאיים של ישראל.
הראיון עורר ביקורת בבריטניה ובעקבותיו פיטר מנהיג הלייבור קיר סטארמר את רבקה לונג-ביילי, שרת החינוך בממשלת הצללים שלו, על כך ששיתפה את הראיון ברשתות החברתיות, בטענה כי שם למטרה להילחם בתופעת האנטישמיות.
מועמדת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2025) Woken הלן 2025 Words of War אנה פוליטקובסקיה TBA The Dispatcher סדרה עתידית של אפל TV פלוס
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס באפט"א לטלוויזיה2009השחקנית הטובה ביותרהנקוק וג'ואן2014הכפר2023Anne2025שחקנית המשנה הטובה ביותראל תגיד כלוםפרס הקולנוע הבריטי העצמאי2018השחקנית הטובה ביותרFunny Cow2025הופעת המשנה הטובה ביותרI Swear
מקסין פרנק סינגר הייתה ביולוגית מולקולרית וביוכימאית יהודייה אמריקאית.
הייתה מדענית מובילה בתחום הגנטיקה האנושית שעזרה בפענוח הצופן הגנטי האנושי.
כיהנה כנשיאת מכון קרנגי בוושינגטון.
מקסין פרנק סינגר נולדה בברוקלין, ניו יורק, להנרייטה (פרלוביץ) פרנק ולהיימן פרנק.
את השכלתה היסודית והעל-יסודית קיבלה בבתי הספר הציבוריים בברוקלין.
סינגר התמחתה התמחות ראשית בכימיה והתמחות משנית בביולוגיה במכללת סווארת'מור וקיבלה בשנת 1952 תואר ראשון בהצטיינות.
את תואר הדוקטור שלה קיבלה בשנת 1957 מאוניברסיטת ייל על כך שחקרה את כימיית החלבונים תחת גוז'ף פרוטון .
במהלך לימודיה פרוטון עודד אותה להתמחות במחקר חומצות הגרעין (DNA וגם RNA), בעקבות זאת הצטרפה למעבדתו של הביוכימאי לאון הפל (Leon Heppel) במכון הלאומי לבריאות בוושינגטון די.סי.
שנתיים לאחר מכן, קיבלה מינוי להיות חלק מצוות המחקר בתור ביוכימאית והפכה לאחראית על מחקר האנזימים והביוכימיה של התא עד שנת 1974. בשנת 1975 הצטרפה למכון הלאומי לסרטן ובשנת 1980 הפכה לאחראית על מעבדת הביוכימיה, תפקיד שבו הייתה ממונה על 15 קבוצות מחקר וכיהנה בו עד שנת 1987.
בשנת 1988 נבחרה לכהן כנשיאת מכון קרנגי למדע בוושינגטון ובשנת 2002 החליטה לפרוש מתפקיד זה.
סינגר נפטרה בוושינגטון ב-9 ביולי 2024. הותירה אחריה בעל, עורך הדין דניאל מוריס סינגר, וארבעה ילדים.
עבודתה של סינגר הקיפה את תחום הביוכימיה ואת תחום הביולוגיה המולקולרית, וכללה מחקרים מגוונים על: סינתזת RNA, תפקידם של האנזימים ב-DNA, מטבוליזם, שחלוף גנטי בוירוסים פגומים ועל המבנה של המכלול DNA – חלבון הנקרא כרומטין.
בשנות ה-60 המוקדמות סינגר עזרה לעמיתה במכון הלאומי לבריאות, מרשל וורן נירנברג, לפענח את הקוד הגנטי על ידי כך שסיפקה לו מולקולות RNA מלאכותיות בעלות נוקלאוטידים המסודרים ברצף ידוע שאפשרו לקבוע שהמידע הגנטי מורכב מארבע אותיות ואילו הקודן מורכב מצופן המכיל בכל פעם שלוש אותיות מתוכן.
במהלך שנות ה-80 סינגר הפנתה את תשומת לבה לקבוצה גדולה של רצפי DNA הנקראים LINEs.
היא ועמיתיה היו בעיקר מעוניינים ברצף LINE1 שחוזר על עצמו אלפי פעמים ב־DNA האנושי.
הם חקרו איך האלמנטים שלו נעים, מתוך אמונה שמנגנון הטרנספוזיציה שלו עשוי להוות משמעות רחבה להבנת מחלות גנטיות.
בנוסף, סינגר חקרה דרכים לריפוי סרטן והמופיליה.
משנות ה-70 המאוחרות דאגה לבטיחות והמוסריות של תחום ההנדסה הגנטית.
היא המשיכה לעבוד למען שימוש בטוח ואתי בתחום הביוטכנולוגיה עד למותה.
סינגר הייתה מעורבת במידה רבה בתוכניות לשיפור איכות החינוך המדעי בכל שלבי הלימוד.
בנוסף, כתבה מספר ספרים על תחום הגנטיקה בשיתוף עם עמיתה פול ברג והעבירה הרצאות רבות.
סינגר אף הקימה תוכנית לימודית מדעית לתלמידי וושינגטון די.סי.
1975 – הייתה שותפה לארגון כנס ה-Asilomar.
1992 – המדליה הלאומית למדעים.
1996 – פרס הרצאת AAAS על שם ויליאם ד.
1999 – פרס וניבר בוש של מועצת המנהלים הלאומית למדע.
2004 – פרס AAAS על שם פיליפ אייבלסון.
2007 – מדליית שלום הציבור של האקדמיה הלאומית למדעים.
היא הייתה חברה באגודה האמריקנית לקידום המדע, באקדמיה הלאומית למדעים ובאקדמיה האפיפיורית למדעים.
הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד בתחום המדע במספר רב של מוסדות יוקרתיים.
מקסין מור ווטרס היא פוליטיקאית אמריקנית מן המפלגה הדמוקרטית, אשר חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז ינואר 1991 מטעם קליפורניה.
ווטרס היא האישה האפרו-אמריקאית הוותיקה ביותר המכהנת כיום בקונגרס (מבין 12 נשים אפרו-אמריקניות).
בשנים 1976–1990 הייתה ווטרס חברה באספה הלאומית של קליפורניה (הבית התחתון של הפרלמנט המקומי).
ידועה בשל התנגדותה למלחמת עיראק ובביקורתה כלפי הנשיאים מן המפלגה הרפובליקנית ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ורג' ווקר בוש ודונלד טראמפ.
ווטרס נולדה ב-15 באוגוסט 1938 בסנט לואיס, מיזורי, החמישית מתוך 13 ילדים.
כשהייתה ווטרס בת שנתיים, אביה עזב את הבית והיא נשארה לגדול אצל אמה.
בשנת 1961 עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס, שם עבדה בבית חרושת לטקסטיל.
בשנת 1966 סיימה לימודי סוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 1973 החלה לעבוד בעירייה וכשלוש שנים מאוחר יותר נבחרה לפרלמנט של קליפורניה.
בזמן פעילותה באספה המקומית, פעלה ווטרס למען הפסקת הפעילות הכלכלית בין קליפורניה לבין משטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
בשנת 1990 נבחרה ווטרס לראשונה לבית הנבחרים, עם כ-79% מקולות הבוחרים במחוז הבחירה שלה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 2008 תמכה ווטרס בתחילה בהילרי קלינטון, אך העבירה את תמיכתה למועמד ברק אובמה, לאחר שזכה בפריימריז המפלגתיים.
באוגוסט 2011 ווטרס ביקרה את אובמה על כך שאינו פועל מספיק למען חיזוק הקהילה השחורה., זאת במיוחד לאור אחוז האבטלה הגבוה שעמד באותה התקופה בקרב אוכלוסייה זו (15.9%).
בשנת 2018 קואליציית היהודים הרפובליקנים קראה לווטרס להתפטר מתפקידה בגלל קשריה הטובים עם לואיס פרחאן, מנהיג ארגון אומת האסלאם.
ווטרס גינתה את השלטון הקומוניסטי בקובה, ושיבחה את הממשל כאשר נקט בתהליכי דמוקרטיזציה.
היא התנגדה לאמברגו האמריקני על המדינה.
היא גם גינתה רבות את ממשלו של טראמפ, וקראה להדיחו פעמים רבות, במיוחד לאחר פרישתו מהסכם הגרעין האיראני.
ווטרס טוענת כי טראמפ הוא "אנוכי וגזען שלא ראוי לכהן כנשיא".
היא התנגדה רבות למלחמת עיראק מאז פריצתה.
מקסיקו משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער המקסיקנים 29 מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב.
מקסיקו משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מקסיקני במדליה במשחקי החורף.
המשלחת הראשונה של מקסיקו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 42 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת זכו גם במדליית ארד בענפים קאנו/קיאק בתחרות הספרינט לנערים בקאנו, קרב חמש מודרני בטורניר הנערים.
בענף הרמת משקולות המשלחת זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג נערות וסיימה במקום השישי בקטגוריית המשקל מעל 85 ק"ג נערים.
המשלחת קצרה הישגים עם העפלה לגמרים בענפים הבאים: קשתות בה סיימה במקום הרביעי הטורניר הנערות, טריאתלון בה גם סיימה במקום הרביעי בטורניר הנערות.
הנבחרת בענף האופניים דורגה במקום השישי.
בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים בתחרויות הליכה תחרותית בה דורגו במקום החמישי בהליכה למרחק 5 ק"מ לנערות ובמקום השביעי בהליכה למרחק 10 ק"מ לנערים.
המשלחת סיימה במקום השישי בענף הקליעה בתחרות הנערים לירי ברובה אוויר למרחק 10 מטר ובענף ההתעמלות בתחרות תרגיל הקפיצות נערים בה סיימה במקום השביעי.
המשלחת גם השתתפה בתחרויות בענפים אגרוף, בדמינטון, ג'ודו, היאבקות ושיט אך ללא הגעה להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 78 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ששלחה מקסיקו עד כה.
המשלחת זכתה באחת עשרה מדליות.
ספורטאי המשלחת סיימו במקום השישי בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר נערות.
ספורטאי המשלחת זכו בענף הטאקוונדו במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 49 ק"ג נערות.
המשלחת זכתה במדליית ארד בענפים כדורגל על ידי נבחרת הנערות וקאנו/קיאק בתחרות הספרינט לנערות בקאנו.
ענף נוסף בו בלטה המשלחת היה הרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערות, וסיום במקום החמישי בקטגוריות המשקל עד 53 ק"ג נערות ומעל 85 נערים, וסיום במקום השישי בקטגוריית המשקל עד 62 ק"ג נערים.
המשלחת קצרה הישגים עם העפלה לגמרים בענפים הבאים: אופניים בה סיימה קבוצת הנערים בדירוג במקום החמישי, קליעה עם סיום בדירוג השמיני בתחרות הירי למרחק 10 מטר ברובה אוויר לנערים, ובהתעמלות במקצועות התעמלות מכשירים.
ספורטאי הנבחרת סיימו במקום השביעי בתרגיל הקורה, במקום השמיני בתרגיל מקבילים מדורגים ובמקום ה-15 בקרב רב נערות.
במקצוע הטרמפולינה המשלחת דורגה במקום הרביעי בתחרות הנערים ובמקום השביעי בתחרות הנערות.
ביתר הענפים המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים.
מקסיקו השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף סקלטון.
ספורטאי המשלחת לא הגיע להישג משמעותי וסיים במקום ה-12 בטורניר הנערים.
ספורטאי המשלחה לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים סקי אלפיני וסקי בסגנון חופשי.
"מקסיקו" הוא סינגל של הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, שיצא באפריל 2019, חיים שלי.
השיר יצא לאור ב-15 באוקטובר 2018 בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר הגיע למקום השישי במדיה פורסט, והשני במצעד של מדיה פורסט TV.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8 מיליון צפיות.
"מקסיקאנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן ביחד עם הלהקה אתניX.
השיר יצא לאור ב-14 במאי 2014, על ידי חברת התקליטים הליקון מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
במקור, היה צריך השיר להיכלל באחד מאלבומיה של אתניקX.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט, והשני במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב והולחן על ידי זאב נחמה והופק על ידי יורם פויזנר.
השיר הוא שיר פופ, המשלב בתוכו גם את הסגנון הים-תיכוני.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של הליקון ב-26 ביוני 2014. הקליפ מציג בני זוג שונים בתקופות חיים שונות ובסיטואציות שונות.
הקונספט העיקרי של הקליפ הוא אהבה.
קליפ השיר בוים על ידי זיו שדה.
מקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי היה נסיך טורן וטקסיס השישי, מ-15 ביולי 1827 עד מותו.
מקסימיליאן קרל נולד ב-3 בנובמבר 1802, והיה בנם הרביעי של קרל אלכסנדר, נסיך טורן וטקסיס החמישי ואשתו תרזה, דוכסית מקלנבורג-שטריץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ואחותה של המלכה לואיזה מפרוסיה.
בגיל תשע הפך מקסימיליאן קרל לתת-לויטננט ברגימנט הפרשים הבווארי ה-4 ("מלך").
לאחר ארבע שנות לימוד ב-Bildungsinstitut Hofwyl, מוסד חינוך שווייצרי, הוא התגייס לצבא בוואריה ב-25 באוגוסט 1822. לאחר מות אביו בשנת 1827, ביקש מקסימיליאן קרל את פיטוריו מהצבא, ולאחר מכן המשיך בתפקידו החדש כראש בית טורן וטקסיס, בהמלצתה ותמיכתה של אמו.
ב-24 באוגוסט 1828 התחתן מקסימיליאן קרל ברגנסבורג עם הברונית וילהלמינה פון דרנברג, בתם של ארנסט, ברון דרנברג והברונית וילהלמינה הנרייטה מקסימיליאנה פון גלאובורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים.
ב-24 בינואר 1839 התחתן מקסימיליאן קרל בשנית באטינגן עם מתילדה סופיה, נסיכת אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג, בתם של יוהנס אלויסיוס השלישי, נסיך אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג ואמליה אוגוסטה, נסיכת ורדה, ממנה נולדו לו שנים-עשר ילדים.
בשנת 1843, מקסימיליאן קרל ומשפחתו עברו לטירה הנסיכותית שנבנתה לאחרונה באחוזת טורן וטקסיס בדונוסטאוף, והושלמה באותה השנה בה נחנך מקדש ולהאלה הסמוך.
טירת דונאוסטוף הושמדה לחלוטין במהלך שרפה ב-4 במרץ 1880.
בשנת 1827, מקסימיליאן קרל המשיך דרכו של אביו כראש המטה הפרטי של דואר טורן וטקסיס שהיה ממוקם בפרנקפורט.
סיפוחה של העיר החופשית פרנקפורט על ידי ממלכת פרוסיה בשנת 1866, והמכירה הכפויה של דואר טורן וטקסיס בעד שלושה מיליון טאלרים סיימה את עידן המונופול על הדואר של משפחת טורן וטקסיס.
המסירה התקיימה ב-1 ביולי 1867.
ב-10 בנובמבר 1871 מת מקסימיליאן קרל ברגנסבורג, ונכדו מקסימיליאן מריה, נסיך טורן וטקסיס השביעי ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-24 באוגוסט 1828 התחתן מקסימיליאן קרל ברגנסבורג עם הברונית וילהלמינה פון דרנברג, בתם של ארנסט, ברון דרנברג והברונית וילהלמינה הנרייטה מקסימיליאנה פון גלאובורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס (28 בספטמבר 1831 – 26 ביוני 1867)
ב-24 בינואר 1839 התחתן מקסימיליאן קרל בשנית באטינגן עם מתילדה סופיה, נסיכת אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג, בתם של יוהנס אלויסיוס השלישי, נסיך אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג ואמליה אוגוסטה, נסיכת ורדה, ממנה נולדו לו שנים-עשר ילדים:
מקסימיליאן שכמן הוא רוכב אופני כביש גרמני בקבוצת סודאל קוויק סטפ.
שכמן נולד ב-9 בינואר 1994 בברלין.
ב-2013 הוא רכב בקבוצת ת'ורינגה אנרג'י, וב-2014 הוא רכב בקבוצת הפיתוח של סאנווב.
באותה השנה הוא סיים במקום ה-5 באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון.
ב-2015 הוא רכב בקבוצת AWT-GreenWay הצ'כית, באותה שנה זכה במדליית הארד באליפות העולם עד גיל 23 בריצ'מונד בנגד השעון, כשמאדס וורץ שמידט מקדים אותו ב-12 שניות וזוכה בזהב.
ב-2016 הוא עבר לקבוצת קליין–קונסטנטיה ושיחזר את ההישג מ-2015, כשזכה שוב במדליית כסף בנגד השעון, כשבן מדינתו, מרקו מאת'יס מקדים אותו.
ב-2017 הוא חתם בקבוצת קוויק סטפ הבלגית מדרג ה-וורלד טור.
הוא סיים רביעי באליפות גרמניה בנגד השעון וחמישי במרוץ הכביש.
ב-2018 השתתף בגרנד טור הראשון בחייו, כשנבחר לג'ירו ד'איטליה 2018 שיצא מישראל.
הוא סיים במקום השמיני בקטע הראשון שהיה נגד השעון ונערך בירושלים, עקב כך, הוביל את דירוג הצעירים ולבש את החולצה הלבנה עד הקטע ה-6, בו איבד את ההובלה בקטגוריה לריצ'רד קאראפאס.
שכמן ניצח את הקטע ה-18 במרוץ, כשהוא גובר על רובן פלאזה במאוץ אל קו הסיום, שכמן סיים במקום ה-31 הכללי במרוץ.
שכמן סיים רביעי באליפות גרמניה בנגד השעון, וזכה במדליית ארד באליפות אירופה בנגד השעון, 28 שניות אחרי ויקטור קמפנרטס המנצח.
שכמן סיים רביעי בבינקבנק טור ושלישי בטור של גרמניה, כשהוא גם מנצח את הקטע השני.
הוא היה חלק מסגל קוויק סטפ לאליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי, ולבסוף זכה איתם במדליית זהב.
ב-2019 עבר שכמן לקבוצת בורה–הנסגרוהה הגרמנית, הוא ניצח את גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיאנאטו.
בנוסף לכך, ניצח קטע בוולטה אה קטלוניה וסיים במקום ה-12 הכללי.
ב, ניצח שכמן שלושה קטעים, את קטגוריית הנקודות וסיים במקום ה-10. הוא רשם השתתפויות ראשונות בכמה מקלאסיקות האביב, והתמודד בהם בהצלחה כאשר הוא מסיים חמישי בלה פלש ואלון ובמרוץ אמסטל גולד.
שכמן אף סיים במקום השלישי במונומנט לייז'–בסטון–לייז'.
הוא סיים עשירי ב וניצח את אליפות גרמניה, שכמן ערך הופעת בכורה בטור דה פראנס אך נאלץ לפרוש לפני הקטע ה-14, לאחר ששבר את האצבע בקטע נגד השעון יום קודם.
ב-2020, פתח שכמן את העונה בפורטוגל כשהתחרה בוולטה או אלגארבה, שכמן סיים את המרוץ במקום השני, 38 שניות מרמקו אוונפול המנצח.
לאחר ששכמן סיים את המרוץ שני בקטע השני ורביעי בשני הקטעים האחרונים.
הוא ניצח את הקטע הראשון בפריז - ניס, לאחר שגבר על דילן טונס, טיש בנוט וז'וליאן אלאפיליפ בספרינט הסיום ועבר להוביל את המרוץ, שכמן שמר על ההובלה במרוץ גם בקטע השני והשלישי.
בקטע הרביעי במרוץ שהיה נגד השעון, שכמן סיים שני, 6 שניות אחרי סורן קראג אנדרסן, אבל הגדיל את הפער שלו בפסגה.
שכמן הצליח לשמור על ההובלה עד סוף המרוץ וניצח אותו, כשהוא הופך למנצח הגרמני הראשון במרוץ מזה 9 שנים (מאז טוני מרטין).
לאחר תום פגרת הקורונה חזר שכמן להתחרות בסטראדה ביאנקה וסיים שלישי את המרוץ, 34 שניות אחרי ווט ואן ארט המנצח ו-2 שניות מדווידה פורמולו שסיים שני.
שכמן פתח את עונת 2021 בפריז - ניס, אותו מרוץ שניצח בעונה הקודמת ובא להגן על תוארו.
אך במרוץ עצמו, פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה) היה גולת הכותרת.
הסלובני ניצח שלושה קטעים, כשבראשון מביניהם (הקטע ה-4), סיים שכמן שני, לאחר שחצה את קו הסיום 12 שניות אחרי רוגליץ'.
גם את קטעים 6 ו-7 ניצח רוגליץ' ולקראת הקטע ה-8 והאחרון במרוץ, הוביל על שכמן ב-52 שניות.
אך באותו קטע אחרון, התרסק רוגליץ' פעמיים, בנפילה הראשונה שלו פרק את הכתף, אך עדיין היה מסוגל לחזור אל הפלוטון, בניגוד לפעם השנייה, שאחריה הוא כבר לא חזר וסיים את הקטע במקום ה-56, 3:08 דקות ממנצח הקטע מגנוס קורט.
שכמן, שסיים בזמן מנצח ובמקום העשירי את הקטע, השלים ניצחון בדירוג הכללי בפעם השנייה ברציפות, מקדים את אלכסנדר ולאסוב ב-19 שניות ואת יון איסאגירה ב-23 שניות, שניהם מאסטנה.
מקסימיליאנו אדוארדו מסה (בספרדית: Maximiliano Eduardo Meza; נולד ב-15 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בריבר פלייט.
מסה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של חימנסיה לה פלאטה.
ב-10 בדצמבר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד דפורטיבו מרלו.
עונה לאחר מכן עת עלתה חימנסיה לליגת העל הארגנטינאית, הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת.
ב-8 באוקטובר 2013, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד ולז סארספילד.
ב-18 בספטמבר 2016, חתם באינדפנדיינטה.
4 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק במסגרת בשמינית גמר גביע סודאמריקנה נגד שאפקואנסה הברזילאית.
בעונה שלאחר מכן, מסה היה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע סודאמריקנה.
בשנת , מסה חתם במונטריי מליגת העל המקסיקנית.
בעונתו הראשונה, מסה זכה עם הקבוצה בליגת האלופות היבשתית.
במרץ , מסה זומן לראשונה לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת משחקי ידידות נגד ו.
ב-27 במרץ 2018, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–6 לספרד.
מסה, השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018.
לית האלופות של אמריקה הצפונית:
מקסין אלה בראון היא זמרת מוזיקת נשמה רית'ם אנד בלוז וגוספל אפרו-אמריקאית.
מקסין בראון נולדה בקינגסטרי, בקרוליינה הדרומית.
החלה לשיר בילדותה, והופיעה עם שתי מקהלות גוספל בניו יורק בשם Angelairs ו-Royaltones.
בשנת 1960 היא חתמה עם חברת תקליטים קטנה בשם Nomar, שהוציאה בסוף השנה את בלדת הנשמה "All in My Mind" שכתבה בראון.
הסינגל הפך ללהיט, ועלה למקום השני במצעד ה-R&B של המגזין בילבורד האמריקאי (פופ מספר 19), ובעקבותיו הגיע תוך זמן קצר, השיר "Funny", שהגיע למקום השלישי.
בראון הייתה בשלה להפוך לכוכבת והיא עברה ל-ABC-Paramount הגדולה יותר בשנת 1962, אך עזבה את הלייבל לאחר שנה לא מוצלחת והקליטה מספר סינגלים, לאחר מכן בשנת 1963 חתמה בלייבל Wand Records, חברת בת של Scepter Records.
בראון הקליטה כמות לא מבוטלת של להיטים בשלוש השנים הבאות.
בין אלה היו שירי קרול קינג וג'רי גופין "Oh No Not My Baby", שהגיעו למקום ה-24 במצעד הפופ ב-1964, ו-"It's Gonna Be Alright", שהגיע למקום ה-26 במצעד ה-R&B.
היא גם הקליטה דואטים עם חבר ללייבל, צ'אק ג'קסון, כולל גרסה מחודשת ללהיט של הזמר והפזמונאי אלווין רובינסון, "Something You Got", שהגיע למקום ה-10 במצעד ה-R&B.
עם זאת, החברה הפנתה את המוקד הפעילות שלה לכיוון אחר שהביא למכירות גדולות יותר, במיוחד לכיוונה של הזמרת והשחקנית דיון וורוויק.
כל שירת הליווי וקולות הרקע בתקליטים של בראון בוצעו על ידי סיסי יוסטון ולהקת הבנות Sweet Inspirations, (אותו הרכב שליווה את אלביס פרסלי), יחד עם צמד הכותבים והזמרים ניק אשפורד וואלרי סימפסון (Ashford & Simpson).
מתוך כוונה להגדיל את מכירות הלהיטים של בראון וצ'אק ג'קסון, אשפורד וסימפסון לקחו את קטלוג השירים שלהם לחברת התקליטים "Scepter Records".
כאשר הם נדחו, הצמד פנה למפיק המוזיקלי ברי גורדי בחברת התקליטים מוטאון, ששכרה אותם מיד.
שירים שנכתבו עבור בראון וג'קסון הפכו ללהיטים שוברי קופות עבור ריי צ'ארלס, כמו "Let's Go Get Stoned", וגם "Ain't No Mountain High Enough" של מרווין גיי ותמי טרל.
בשנת 1969, עזבה בראון את Wand Records לטובת חברת Commonwealth United, שם הקליטה שני סינגלים, הראשון "We'll Cry Together" שהגיע למקום ה-10 במצעד ה-R&B של בילבורד וגם הגיע ל"בילבורד הוט 100".
פרק הזמן בחברת ההקלטות Avco Records הצליח אף הוא, אך ההקלטות המאוחרות שלה זכו בדרך כלל להצלחה מסחרית מועטה.
מקסיקו סיטי קַפִּיטַנֶס (בספרדית: Capitanes de Ciudad de México, קפיטנס דה סיודד דה מחיקו; באנגלית: Mexico City Capitanes) היא קבוצת כדורסל מקסיקנית ממקסיקו סיטי המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקפיטנס התחרו בליגת העל המקסיקנית בכדורסל (LNBP) עד עונת 2019/20. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה בארנה של מקסיקו סיטי.
הקפיטנס הוקמו לפני עונת 2017/18 לאחר שלמקסיקו סיטי לא הייתה קבוצת כדורסל במשך עשור.
הקבוצה הוכרזה באוקטובר 2016, והם הקבוצה הראשונה של ליגת העל המקסיקנית בכדורסל שאינה קשורה כלכלית לממשלה ועם השקעה פרטית לגמרי.
השחקנים שנועדו לשחק בקבוצה היו אמורים להוות בסיס איתן מנבחרת מקסיקו בכדורסל, ושחקנים מנוסים יותר מחו"ל.
באותה שנה השתתפה הקבוצה גם בליגת האלופות בכדורסל של אמריקה והודחה בשלב הבתים.
המעבר לליגת הפיתוח של ה-NBA
בדצמבר 2019, נציב ליגת ה-NBA, אדם סילבר, הודיע כי הקפיטנס יצטרפו לליגת הפיתוח של ה-NBA, במשך חמש עונות לפחות החל מהעונה 2020/21. עם זאת, בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית, הקבוצה לא שיחקה בעונת הבועה של 2020/21 והקבוצה הודיעה שתצטרף בעונת 2021/22.
"מקסיקו" הוא שיר משנת 1999 אשר כתב, הלחין וביצע אביב גפן, עם להקת התעויוט, וכלול באלבומו השמיני "לילות לבנים".
בראיון לרז שכניק ב-103fm, סיפר גפן על כתיבת השיר:
במהלך השנים השיר בוצע בין היתר על ידי מיי פיינגולד, נטע ברזילי ולינא מח'ול.
כמו כן, גפן ביצע את השיר עם ריטה.
השיר נכנס למצעדים השבועיים של רשת ג' תשעה ימים לאחר צאת האלבום, וצעד בו במשך 15 שבועות.
הוא צעד במקום הראשון במשך חמישה שבועות, החל מרגע שנכנס.
במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת 1999, השיר דורג במקום העשירי.
אביב גפן – שירה וגיטרה אקוסטית
עודד שחר – כלי הקשה
הראל בן עמי – גיטרה חשמלית
משה לוי – קלידים, קולות
מקסימיליאנו קופרייה הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רד בול זלצבורג.
קופרייה גדל במחלקות הנוער של מונס, אנדרלכט, סטנדרד לייז' וואסלנד-בוורן.
ב-9 באפריל 2016 ערך קופרייה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ואסלנד-בוורן, בתיקו 0-0 נגד מוסקרון במסגרת ליגת העל הבלגית לעונת .
ב-16 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 לקורטרייק במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 97 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-11 בספטמבר 2020 חתם קופרייה בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
ב-3 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד קורטרייק במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת .
ב-19 בדצמבר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2-0 על זולטה ורכם במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
ב-29 באוגוסט 2021 חתם קופרייה בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על חימקי במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 17 הופעות ליגה במדי ספרטק מוסקבה בעונתו הראשונה במועדון, וזכה עמה בגביע הרוסי.
ב-29 באוגוסט 2022, הושאל לעונה אל קלרמון פוט מהליג 1, בסיום העונה חתם בקבוצה האופן קבוע.
ב-29 באוגוסט 2024, הושאל אל ולנסיה מהלה ליגה.
מקסימיליאנו אראוחו (בספרדית: Maximiliano Araújo; נולד ב-15 בפברואר 2000 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת אורוגוואי.
אראוחו גדל במחלקת הנוער של מונטווידאו וונדררס.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האורוגוואית.
הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-27 בדצמבר 2019 חתם אראוחו בפואבלה מליגת העל המקסיקנית.
ב-27 באוגוסט 2024 חתם אראוחו על חוזה ל-5 שנים בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
אחיו הצעיר של אראוחו הוא כדורגלן אורלנדו סיטי ססאר אראוחו.
מקסין הוא סרט סלאשר אמריקאי שנכתב ומבוים על ידי טי וסט.
הסרט הוא השלישי והאחרון בטרילוגיית "X", ובו מככבת מיה גות', ששבה לגלם את דמותה של מקסין מינקס, לצד אליזבת דביקי, מוזס סאמני, מישל מונאהן, בובי קנאבלי, לילי קולינס, הלסי, ג'אנקרלו אספוזיטו וקווין בייקון.
הסרט הוצג בבכורה בתיאטרון הסיני TCL בלוס אנג'לס ב-24 ביוני 2024, והוא הופץ לבתי הקולנוע בארצות הברית על ידי A24 ב-5 ביולי 2024. הסרט הכניס 21 מיליון דולר ברחבי העולם, והפך לסרט המרוויח ביותר בסדרה.
לאחר ששרדה את הטבח בשנת 1979, עוברת מקסין מינקס ללוס אנג'לס בתחילת שנות ה-80 במטרה לממש את חלומותיה ולהיות לשחקנית מפורסמת.
מיה גות' – מקסין מינקס
אליזבת דביקי – במאית קולנוע
מישל מונאהן – בלשית במשטרת לוס אנג'לס
בובי קנאבלי – בלש במשטרת לוס אנג'לס
ג'אנקרלו אספוזיטו – סוכן בתעשיית הסרטים למבוגרים ושחקני קולנוע נחותים
קווין בייקון – חוקר פרטי
לאחר הקרנת בכורתו של הסרט "פרל" בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בשנת 2022, הכריז הבמאי טי וסט על פיתוחו של סרט שלישי שיחתום את הטרילוגיה.
בעקבות ההכרזה, פרסם וסט טיזר ראשון לסרט.
בנוסף להכרזה על הפקת הסרט, נמסר כי כמו את קודמיו בטרילוגיה, את הסרט יכתוב ויביים וסט, וכי את דמותה של מקסין, מהסרט הראשון, תשוב לגלם מיה גות'.
באפריל 2023, נמסר על ליהוקם של אליזבת דביקי, מוזס סאמני, מישל מונאהן, בובי קנאבלי, לילי קולינס, האלסי, ג'אנקרלו אספוזיטו וקווין בייקון לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-11 באפריל 2023.
והסתיימו ב-24 במאי של אותה שנה.
הסרט הוקרן בבכורה בתיאטרון הסיני בלוס אנג'לס ב-24 ביוני 2024, ועלה לאקרנים בקולנוע ב-5 ביולי 2024 בארה"ב, אנגליה וקנדה.
על הפצת הסרט אמונה "A24".
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס סאטורן2 בפברואר 2025הסרט העצמאי הטוב ביותר
מקסין אלברו הייתה ציירת, ציירת קיר, ליטוגרפית, אמנית פסיפס ופסלת אמריקאית.
היא הייתה אחת האמניות המובילות באמריקה, ואחת הנשים הבודדות שהוזמנו במסגרת פרויקט האמנות הפדרלי של ה-New Deal, שבו הועסקו גם ג'קסון פולוק, מארק רותקו ואחרים.
אתל מקסין אלברו נולדה ב-1893 באיירשייר, איווה, בתם של פרנק אלברו, סוחר תבואה ומוכר פסנתרים, וקורדליה מיד.
היה לה אח גדול, פרנסיס, ואח צעיר, הרולד.
היא בילתה חלק מנעוריה באסתרוויל, איווה.
משפחת אביה הגיעה מאנגליה והתיישבה ברוד איילנד לפני שעברה מערבה, ואבותיה של אמה היו ממוצא אירי-אנגלי.
ב-28 במרץ 1938, אלברו נישאה לעמית האמן פארקר הול בפימה, אריזונה.
הם עברו לכרמל, קליפורניה, ויחד הם חזרו למקסיקו פעמים רבות במהלך חייהם.
אלברו הייתה חברה בקונגרס האמנים האמריקאי, חברה באגודת אמני קיר בקליפורניה, מועדון האמנות של קליפורניה ובאגודה לאמנות כרמל.
אלברו הייתה בת 73 כשמתה בלוס אנג'לס ב-1966.
בשנת 1920, היא עברה לסן פרנסיסקו לאחר שסיימה את התיכון ועבדה כאמנית מסחרית, ולאחר מכן נסעה לפריז כדי ללמוד באקדמיה במשך שנה.
לאחר שחזרה לארצות הברית, אלברו למדה בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה מ-1923 עד 1925.  שנה לאחר מכן, היא נרשמה לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק.
בתחילת שנות ה-20 היא התגוררה בברלינגאם, קליפורניה.
בשנת 1927, היא ביקרה לראשונה במקסיקו, שם למדה ציור פרסקו עם פבלו או'היגינס, אחד מעוזריו של דייגו ריברה, ובסופו של דבר הכירה את דייגו ריברה.
החל משנת 1925, אלברו הציגה את יצירותיה בתערוכת האמנות השנתית של סן פרנסיסקו והשפיעה על אמנים אחרים לנסוע למקסיקו, זכתה לתהילה מקומית כ"דייגו ריברה הקטן" והובילה למספר הזמנות פרטיות בשנים 1929 ו-1930, כולל החווה הספרדית.
בשנת 1931, אלברו הציגה תערוכה גדולה בעיר ניו יורק, בהתאם לרנסאנס האמנות המקסיקנית המודרנית שטופחה בגלריות של העיר.
התצוגה הראשונה שלה כללה 30 ציורים ו-30 רישומים, שזכתה לתהודה חיובית.
אלברו הייתה אחת הנשים הבודדות שהיו חלק מפרויקט האמנות הפדרלי של מינהל העבודות, תוכנית שנוצרה בזמן ה"ניו דיל" של הנשיא פרנקלין רוזוולט.
בעקבות שיעור האבטלה הגבוה בתקופת השפל הגדול, תוכניות אמנות אלו נדרשו להעסיק אמניות, מה שהפך את התקופה הזו לראשונה בהיסטוריה שבה נשים התקבלו לעבודה ללא אפליה בארצות הברית.
ההזמנה הראשונה שלה הייתה עבור אחד מציורי הקיר במגדל קויט.
לאורך שנות ה-30, אלברו ביצעה הזמנות רבות במסגרת התוכנית הפדרלית, כולל פסיפס בקולג' למורים של מדינת סן פרנסיסקו בשנת 1936, מעל הכניסה לוודס הול בפינה הדרום-מזרחית של הייט וביוקנן.
אף אחד מהאמנים שעבדו על הפסיפסים, מעולם לא יצר אמנות במדיום הזה, ווהממשלה נאלצה לשכור אמן פסיפס איטלקי שלימד אותם איך לשבור שיש כדי ליצור חלקי פסיפס ולקבע אותם.
הפסיפס נעלם בתהליכי השיפוץ של הקמפוס.
מחוץ ליצירות האמנות שהוזמנו עבור מבני ציבור, ציירה אלברו ציורי קיר בבתים פרטיים רבים, כולל הכניסה והחצר של בית סלדון ויליאמס בברקלי, קליפורניה, שתוכנן על ידי ג'וליה מורגן והושלמה ב-1928.
סגנונה האמנותי של אלברו מתואר כ"נקי, בהיר וברור עם הצורות המעוגלות החזקות של עידן זה, המתארות לעיתים קרובות את הנשים של מקסיקו, במיוחד אלה של אזור טהואנטפק באואחאקה."
ב-1934 כתב ה-Literary Digest על "קליפורניה" של אלברו, והשווה אותה לשאר ציורי הקיר שצוירו בתוך מגדל קויט: "העשיר והחי ביותר הוא הקיר שציירה מקסין אלברו, המשקף את השדות שטופי השמש, השופעים של קליפורניה, ואת הצמיחה של פירות ותבואה שבהם."
ניתן למצוא את העבודות של אלברו במוזיאון לאמנות אמריקאית של סמיתסוניאן, במוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA), הגלריה הלאומית לאמנות, המוזיאון הלאומי לאינדיאן האמריקאי, מגדל קויט בסן פרנסיסקו, מוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו.
אלברו הפכה למנהיגה בתנועת ציורי הקיר בקליפורניה והייתה אחת הנשים הראשונות שהגיעו לעמדה כה בולטת.
עבודתה הודגשה גם על ידי ציורים וליטוגרפיות רבות, שהופכות לפריטי איסוף נדירים ובעלי ערך.
למרות שהתמחתה במוטיבים ספרדיים ומקסיקנים, היא גם ציירה נופים וסצנות רחוב בהשראת מסעותיה בעולם.
מקסיקנים הם אזרחי מקסיקו ממוצאים שונים.
השפה המדוברת ביותר על ידי המקסיקנים היא ספרדית, אך רבים מהם דוברים גם 68 ניבים ילידיים ושפות אחרות שהובאו למקסיקו על ידי המהגרים.
בשנת 2015, 21.5% מאוכלוסיית מקסיקו זיהו את עצמם כילידים.
ישנם כ-12 מיליון אזרחים מקסיקנים המתגוררים מחוץ למקסיקו, כאשר כ-11.7 מיליון מהם חיים בארצות הברית.
מקסיקו השיגה עצמאות מהאימפריה הספרדית ב-1821, לאחר מלחמת עצמאות של עשור שהחלה ב-1810. לאחר המלחמה החל תהליך של גיבוש זהות לאומית הממזגת את התכונות התרבותיות של האנשים ממוצא פרה-קולומביאני ילידי עם אלה ממוצא ספרדי.
לעם המקסיקני מוצאים מגוונים וזהות שהתפתחה ברצף הכיבושים.
במקסיקו של ימינו התקיימו תרבויות קודמות רבות, מאולמק שהשפיע על התרבויות האחרונות של טאוטיווקאן (200 לפנה"ס – 700 לספירה) ועד הטולטקים ששגשגו בסביבות המאות ה-10 וה-12. לספירה, וכלה בציוויליזציה הילידית הגדולה האחרונה לפני הכיבוש הספרדי, האצטקים (13 במרץ 1325 – 13 באוגוסט 1521).
שפת הנאוואטל הייתה נפוצה באזור מרכז מקסיקו המודרנית בתקופת האימפריה האצטקית, אך לאחר הגעתם של האירופים הפכה השפה המשותפת של האזור לספרדית.
לאחר הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית, הספרדים הרחיבו את גבולות האימפריה אל מעבר לגבולות הקודמים של האצטקים, והוסיפו שטחים נוספים לתחום ההשפעה המקסיקני שנשאר תחת הכתר הספרדי במשך 300 שנה.
הספרדים שיעבדו מיליוני אפריקאים בדרום אמריקה.
העבדות במקסיקו הסתיימה רק ב-1829. התפשטות תרבותית וערבוב בין האוכלוסיות הילידיות לבין האפריקאים והאירופאים יצרו את הזהות המקסיקנית המודרנית שהיא תערובת של תרבויות ילידיות, אירופיות ואפריקניות שהתפתחו לתרבות לאומית במהלך התקופה הספרדית.
זהות חדשה זו הוגדרה "מקסיקנית" זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות המקסיקנית, והועצמה והתפתחה לאחר המהפכה המקסיקנית כאשר החוקה של מקסיקו קבעה באופן רשמי כי מקסיקו היא אומה רב-תרבותית בלתי ניתנת לחלוקה המושתתת על שורשיה הילידים.
רוב המקסיקנים הם ממוצא מעורב, ספרדי וילידי, והם סווגו כ"מסטיזוס".
"זהות המסטיזו" נבנתה על ידי הממשלה המקסיקנית כבסיס לזהות הלאומית המקסיקנית המודרנית.
פוליטיקאים ורפורמים מקסיקניים כמו חוסה ואסקונצ'לוס סייעו בבניית זהות לאומית מקסיקנית משותפת.
מכיוון שזהות המסטיזו שמקודמת על ידי הממשלה היא יותר זהות עצמית תרבותית, היא השיגה השפעה חזקה במדינה, כאשר אנשים רבים שעשויים להיחשב "לבנים" מזדהים איתה.
זה גרם לאנשים רבים שאולי אינם "מסטיזו" במובן המקורי שלו להיספר ככאלה בסקרים דמוגרפיים ובמפקדי האוכלוסין של מקסיקו.
בחצי האי יוקטן למילה מסטיזו יש משמעות שונה, כשהיא מתייחסת לאוכלוסיות דוברות המאיה המתגוררות בקהילות מסורתיות, מכיוון שבמהלך מלחמת הקסטות בסוף המאה ה-19 אלו מבני המאיה שלא הצטרפו למרד סווגו כמסטיזו.
בצ'יאפס משתמשים במילה "לאדינו" במקום מסטיזו.
בהתחשב בכך שלמילה מסטיזו יש השלכות שונות באזורים מסוימים במקסיקו, ההערכות לגבי אחוז אוכלוסיית המסטיזו המקסיקנית משתנות מאוד.
לפי אנציקלופדיית בריטניקה, המשתמשת בגישה מבוססת ביולוגיה, בין חצי לשני שלישים מהאוכלוסייה המקסיקנית היא מסטיזו.
הערכה מבוססת תרבות מגדילה את אחוז המסטיזו עד 90%.
באופן פרדוקסלי, המילה מסטיזו ירדה מזמן מאוצר המילים המקסיקני הפופולרי, כאשר למילה אפילו יש קונוטציות משפילות שמקשות עוד יותר על ניסיונות לכמת את מסטיזו באמצעות זיהוי עצמי.
מחקר עדכני אכן מבוסס על זיהוי עצמי, וראה שמקסיקנים רבים אינם מזדהים למעשה כמסטיזים ולא יסכימו להיות מתויגים ככאלה,
מקסיקנים לבנים הם אזרחים מקסיקנים שכל או רוב מוצאם מאירופה האירופים החלו להגיע למקסיקו במהלך הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית.
ובעוד שבתקופה הקולוניאלית מרבית ההגירה האירופית הייתה ספרדית, במאות ה-19 וה-20 אוכלוסיות מצפון ודרום אמריקה היגרו למקסיקו.
על פי אנשי אקדמיה של המאה ה-20 וה-21, ערבוב בקנה מידה גדול בין המהגרים האירופים לבין העמים הילידים יפיק קבוצת מסטיזו שתהפוך לרובה המכריע של אוכלוסיית מקסיקו עד מלחמת העצמאות.
עם זאת, על פי רישומי הכנסייה מהתקופה הקולוניאלית, רוב הגברים הספרדים התחתנו עם נשים ספרדיות.
ההערכות של האוכלוסייה הלבנה של מקסיקו שונות מאוד הן, המתודולוגיה והאחוזים שניתנו, מקורות חוץ-רשמיים כגון אנציקלופדיה בריטניקה, המשתמשים בתוצאות מפקד האוכלוסין של 1921 כבסיס האומדנים ממנו הם מעריכים את האוכלוסייה הלבנה של מקסיקו בין 9% ל-20–30%.
(עם זאת, התוצאות של מפקד האוכלוסין של 1921 עוררו מחלוקת בין היסטוריונים שונים ונחשבו לא מדויקות).
סקרים מצביעים על אחוזים גבוהים למדי: תוך שימוש בנוכחות שיער בלונדיני כהתייחסות לסיווג מקסיקני כלבן, האוניברסיטה האוטונומית המטרופוליטנית של מקסיקו חישבה את אחוז הלבנים ב-23%.
לפי האגודה הסוציולוגית האמריקאית אחוז הלבנים הוא 18.8%, בשכיחות הגבוהה יותר באזור הצפון (22.3%–23.9%) ואחריו אזור המרכז (18.4%–21.3%) ובאזור הדרום (11.9%).
מחקר אחר שנעשה על ידי יוניברסיטי קולג' לונדון מצא כי תדירות השיער הבלונדיני והעיניים הבהירות במקסיקנים הם 18% ו-28% בהתאמה, סקרים שמשתמשים בצבע עור לבדיקה דיווחו על אחוזים של 47% בשנת 2010 ו-49% בשנת 2017 בהתאמה.
באזורים הצפוניים והמערביים של מקסיקו יש את האחוזים הגבוהים ביותר של אוכלוסייה אירופאית, כאשר רוב האנשים אינם בעלי תערובת מקומית, ודומים לספרדים.
בצפון ובמערב מקסיקו, השבטים הילידים היו קטנים משמעותית מאלה שנמצאו במרכז ובדרום מקסיקו, וגם הרבה פחות מאורגנים, ולכן הם נשארו מבודדים משאר האוכלוסייה או אפילו במקרים מסוימים היו עוינים כלפיהם.
האזור הצפון-מזרחי, שבו חוסלה האוכלוסייה הילידית על ידי מתיישבים אירופאים, הפך לאזור עם שיעור הלבנים הגבוה ביותר במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית.
עם זאת, מהגרים מדרום מקסיקו משנים, במידה מסוימת, את המגמות הדמוגרפיות שלה.
החוק לזכויות הלשוניות של העמים הילידים משנת 2003 מכיר ב-62 שפות ילידיות מקסיקניות כ"שפות לאומיות" בעלות תוקף זהה לספרדית בכל הטריטוריות בהן הן מדוברות.
ההכרה בשפות הילידים וההגנה על תרבויות ילידיות ניתנת לא רק לקבוצות האתניות הילידיות בטריטוריה המקסיקנית של ימינו, אלא גם לקבוצות ילידים אחרות בצפון אמריקה שהיגרו למקסיקו מארצות הברית במאה ה-19, ואלה שהיגרו מגואטמלה בשנות ה-80.
הקטגוריה של "ילידים" במקסיקו הוגדרה על סמך קריטריונים שונים לאורך ההיסטוריה, המשמעות היא שאחוז האוכלוסייה המקסיקנית המוגדרת כ"ילידים" משתנה בהתאם להגדרה המיושמת.
ניתן להגדיר זאת באופן צר על פי קריטריונים לשוניים הכוללים רק אנשים הדוברים שפה ילידית, בהתבסס על קריטריון זה כ-5.4% מהאוכלוסייה הם ילידים.
אף על פי כן, פעילים למען זכויות עמים ילידים יצאו נגד קריטריון זה.
בסקרים אחרים שנעשו על ידי ממשלת מקסיקו אכן נחשבים ילידיים כל האנשים הדוברים שפה ילידית ואנשים שאינם דוברים שפות ילידים ואינם חיים בקהילות ילידים אלא מזהים את עצמם כילידים.
על פי קריטריון זה, יש 15.7 מיליון ילידים.
על פי הסקר האחרון שבוצע על ידי ממשלת מקסיקו ב-2015, הילידים מהווים 21.5% מאוכלוסיית מקסיקו.
בהזדמנות זו, אנשים שהזדהו בעצמם כ"ילידים" ואנשים שהזדהו בעצמם כ"ילידים חלקית" סווגו בקטגוריית "ילידים".
אוכלוסיית הילידים גדלה, אך בקצב איטי יותר משאר האוכלוסייה כך שאחוז הילידים הכללי יורד.
רוב האוכלוסייה הילידית מרוכזת במדינות המרכז-דרום ודרום-מזרח, כאשר רוב האוכלוסייה הילידית מתגוררת באזורים כפריים.
המדינות עם האחוז הגדול ביותר של אוכלוסייה ילידית הן יוקטן, עם 62.7%, קווינטנה רו עם 33.8% וקמפצ'ה עם 32%, ואחאקה עם 58% מהאוכלוסייה, צ'יאפס עם 32.7%, אידלגו עם 30.1%, פואבלה עם 25.2%, וגואררו עם 22.6%.
אפרו-מקסיקנים הובאו למקסיקו במהלך סחר העבדים.
קשה להעריך את האחוז של השחורים במקסיקו מכמה סיבות: מספרם הקטן, נישואי תערובת עם קבוצות אתניות אחרות והגדרתם העצמית כ"מסטיזו".
למקסיקו היה סחר עבדים פעיל מאז התקופה הספרדית המוקדמת, אך מלכתחילה, נישואי תערובת וצאצאי גזע מעורב יצרו ערבוב.
יצירתה של זהות מקסיקנית לאומית, במיוחד לאחר המהפכה המקסיקנית, הדגישה את העבר הילידי והאירופי של מקסיקו וחיסלה את העבר האפריקאי שלה מהתודעה העממית.
רוב צאצאי האפרו מקסיקנים הם ממוצא מעורב.
אנשים ממוצא אפריקאי מלא מהווים אחוז נמוך מאוד מכלל האוכלוסייה המקסיקנית, רובם הם מהגרים שחורים מאוחרים מאפריקה, האיים הקריביים וממקומות אחרים ביבשת אמריקה.
לפי סקר מפקד האוכלוסין של 2020 שבוצע על ידי ממשלת מקסיקו, האפרו-מקסיקנים מהווים 2.04% מאוכלוסיית מקסיקו.
הסקר מציין גם כי 64.9% (896,829) מהאפרו-מקסיקנים הזדהו גם כילידים, כאשר 9.3% הם דוברי שפות ילידיות.
אוכלוסייה יהודית, במיוחד ספרדית, קיימת במקסיקו מאז הכיבוש הספרדי.
האוכלוסייה היהודית הנוכחית במקסיקו מורכבת ברובה מצאצאי ממהגרים מהמאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עם אוכלוסייה המוערכת בין 80,000 ל-90,000 בני אדם, כ-75% מהם נמצאים במקסיקו סיטי.
62 אחוז מהאוכלוסייה מעל גיל חמש עשרה נשואים, שלושה אחוזים גרושים וארבעה אחוזים אלמנים.
עם זאת, נשים יהודיות צעירות יותר נוטות יותר להיות מועסקות מחוץ לבית (רק 18% מהנשים הן עקרות בית) ושיעורי הפריון יורדים מ-3.5 ילדים לנשים מעל גיל 65 ל-2.7 עכיום.
ישנה רמה נמוכה של נישואי תערובת עם האוכלוסייה המקסיקנית הכללית, כאשר רק 3.1% מהנישואים מעורבים.
למרות שהקהילה היהודית היא פחות מאחוז אחד מכלל אוכלוסיית מקסיקו, מקסיקו היא אחת המדינות הבודדות שאוכלוסייתה היהודית צפויה לגדול.
מקסיקנים גרמנים הם מקסיקנים ממוצא גרמני.
רוב הגרמנים האתניים הגיעו למקסיקו במהלך אמצע עד סוף המאה ה-19, בעידוד מדיניות הממשלה של פורפיריו דיאס.
רובם התיישבו במקסיקו סיטי, וראקרוס, יוקטן ופואבלה.
מספר ניכר של מהגרים גרמנים הגיעו גם במהלך מלחמות העולם הראשונה והשנייה ולאחריה.
שפת הפלוטדיאטש מדוברת גם על ידי המנוניטים המקסיקנים , צאצאים של מהגרים גרמנים והולנדים במדינות צ'יוואווה, דורנגו, זקטקס ואגואסקליינטס.
ערים גרמניות אחרות שוכנות במדינות נואבו לאון, יאליסקו, סינלואה, יוקטן, צ'יאפס, קווינטנה רו וחלקים מפואבלה, שם נשתמרו התרבות והשפה הגרמנית בהיקפים שונים.
הקהילה המקסיקנית הגרמנית השתלבה במידה רבה בחברה המקסיקנית כולה תוך שמירה על כמה תכונות תרבותיות.
מקסיקנים ערבים הם אזרחים מקסיקנים ממוצא ערבי.
הרוב המכריע של 450,000 מקסיקנים בעלי מוצא ערבי חלקי לפחות, מקורם בלבנון וסוריה.
ההגירה הערבית למקסיקו החלה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בערך 100,000 ערבים התיישבו במקסיקו במהלך תקופה זו.
הם הגיעו בעיקר מלבנון, סוריה, ארץ ישראל ועיראק והתיישבו במספרים משמעותיים בניארית, פואבלה, מקסיקו סיטי וחלקה הצפוני של המדינה, בעיקר במדינות באחה קליפורניה, טמאוליפס, נואבו לאון, סינלואה, קואווילה, ודורנגו, טמפיקו וגוודלחרה.
במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 ובמלחמת ששת הימים עזבו אלפי לבנונים את לבנון והיגרו למקסיקו.
למרות שהערבים היוו פחות מ-5% מכלל אוכלוסיית המהגרים במקסיקו במהלך שנות ה-30, הם היוו מחצית מהפעילות הכלכלית של המהגרים.
הגירה של ערבים למקסיקו השפיעה על התרבות המקסיקנית, בפרט על האוכל, שם הם הכניסו קובה וטאבולה.
עד 1765, תמרים, שמקורם במזרח התיכון, הוכנסו למקסיקו על ידי הספרדים.
המיזוג בין אוכל ערבי למקסיקני השפיע מאוד על המטבח היוקטקני.
רוב הערבים-מקסיקנים הם נוצרים המשתייכים לכנסייה המארונית, הקתולית, המזרח-אורתודוקסית והכנסייה הקתולית המזרחית.
מספר מועט הם מוסלמיםויהודים ממוצא מזרח תיכוני.
הגל הראשון של צוענים הגיע למקסיקו בשנות ה-90 של המאה ה-20, כשהגיעו ליבשת אמריקה מהונגריה, פולין ורוסיה והתיישבו בעיקר בארצות הברית ובברזיל, אך גם במקסיקו, ארגנטינה, צ'ילה, קולומביה, אקוודור, אורוגוואי וונצואלה.
ישנן קהילות צועניות בערים מקסיקו סיטי, וראקרוס, פואבלה, גוודלחרה ומונטריי.
יש גם קהילה צוענית גדולה בסן לואיס פוטוסי.
המקסיקנים האסייתים מהווים פחות מ-1% מכלל האוכלוסייה של מקסיקו המודרנית.
המונח "אסיה" במקסיקו משויך בדרך כלל למזרח הרחוק ולא למזרח הקרוב.
ככזה, קבוצה זו עשויה להתייחס למקסיקנים ממוצא מזרח ודרום מזרח אסתי, כמו גם לאלה ממוצא דרום אסיתי.
ההגירה האסייתית החלה בהגעה כפויה של אנשים מתחומי השיפוט של איי הודו המזרחית הספרדית בתקופת המשנה של מקסיקו.
במשך מאתיים וחמישים שנה, בין 1565 ל-1815, נשלטו ממקסיקו סיטי האיים הפיליפינים, גואם ועוד עבור הכתר הספרדי.
במהלך תקופה זו נוצר הגליאון של מנילה המסייע לספרד בסחרה בין אסיה ליבשת אמריקה.
אלפי פיליפינים הובאו במסעות אלו למקסיקו כעבדים וכונו "צ'ינו", שפירושו סינים.
חלקם היו גם אנשי צוות ספינה ואסירים.
קבוצות מאוחרות יותר של מהגרים אסייתים, בעיקר סינים, הפכו לקבוצת המהגרים הצומחת ביותר במקסיקו משנות ה-80 עד שנות ה-20, וגדלה מכ-1,500 ב-1895 ליותר מ-20,000 ב-1910, אך גם נתקלה ברגשות אנטי-סינים חזקים, במיוחד ב-1895.
היחסים האתניים במקסיקו המודרנית צמחו מתוך ההקשר ההיסטורי של הגעתם של האירופים, התקופה הספרדית שלאחר מכן של מיזוג תרבותי וגנטי במסגרת העבודה של מערכת הקסטות, והתקופות המהפכניות שמתמקדות בשילוב כל הקבוצה האתנית והגזעית לקבוצה משותפת.
זהות לאומית מקסיקנית ותחיית הילידים של סוף המאה ה-20. התמונה שהתקבלה היא "צורה מוזרה של לאומיות רב-אתנית".
הטבלה הבאה היא אוסף של סקרים רשמיים כלל-ארציים (במידת האפשר) שנערכו על ידי ממשלת מקסיקו שניסו לכמת קבוצות אתניות מקסיקניות שונות.
בהתחשב בכך שלרוב כל קבוצה אתנית הוערכה על ידי סקרים שונים, עם מתודולוגיות שונות והפרש של שנים שונות במקום על פי מפקד גזעי מקיף אחד, קבוצות מסוימות עלולות לחפוף לאחרות ולהיערך ביתר או בחסר.
שפות אירופאיות נוספות המדוברות במקסיקו הן פלוטדייטש, צרפתית, גרמנית, רומנית ונציאנית.
למקסיקו אין דת רשמית, אבל רוב המקסיקנים מכריזים על עצמם כקתולים.
מקסיקו הייתה עמידה בפני פלישה פרוטסטנטית בין השאר משום שהפרוטסטנטיות במקסיקו נקשרה לארצות הברית, מה שהוביל לחיזוק הקתוליות כחלק מהזהות המקסיקנית.
חג המולד הוא חג לאומי ובכל שנה במהלך חג הפסחא וחג המולד כל בתי הספר במקסיקו, ציבוריים ופרטיים, נמצאים בחופשה.
הכנסייה הקתולית היא הדת השלטת במקסיקו, ובה חברים כ-80% מהאוכלוסייה נכון לשנת 2017, המספר השני בגודלו של קתולים בעולם, אותו עקפה רק ברזיל.
יש פזורה מקסיקנית גדולה בארצות הברית.
באזור לוס אנג'לס רבתי חיה אוכלוסיית מהגרים מקסיקנית גדולה.
יש גם אוכלוסייה מקסיקנית לא קטנה בקנדה, ספרד, גואטמלה וגרמניה.
סידני ג'יאנין זמרזל הידועה יותר בשם הבמה שלה, מקסין דופרי היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית הדגל Raw.
היא חברה בקבוצת אקדמיית אלפא.
לפני שעברה לענף ההיאבקות המקצועית, זמרזל הייתה מעודדת של קבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס ורקדנית של קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס.
באוגוסט 2021, זמרזל נטלה חלק במבחן קבלה של ארגון ההיאבקות ה-WWE בלאס וגאס, נבדה והפכה לאחת מ-14 המשתתפים שקיבלו חוזה בארגון זה.
תפקידה הראשון בענף ההיאבקות המקצועית היה שנה לאחר מכן בפרק של התוכנית NXT, כשהופיעה תחת שם הבמה סופיה קרומוול כמלווה לזירה ביחד עם רוברט סטון עבור המתאבק ון וגנר.
ב-22 ביולי 2022 בפרק של התוכנית סמאקדאון, שם הבמה שלה שונה למקסין דופרי, כשהופיעה לראשונה ברוסטר הראשי כאחותו של מקס דופרי (לפי העלילה), שתיפקד כמנהל קבוצת "Maximum Male Models" (בעברית: "מקסימום דוגמנים גברים"), קבוצה אשר כללה את המתאבקים מאסה ומנסואר.
ב-7 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון, מקס עזב את הקבוצה וחזר לגימיק הקודם שלו כ"אל.
נייט", צעד שהותיר את מקסין בקבוצה.
בפברואר 2023, הקבוצה הועברה למותג Raw.
לאחר המעבר למותג Raw, דופרי נקלעה לעלילה קומית עם אוטיס לפיה היא ניסתה לגייס אותו לשורות קבוצת MMM.
ניסיון זה הוביל לסדרת קטעים בין דופרי וצ'אד גייבל, שבהם השניים רצו את אוטיס לצידם.
לבסוף, היא עזבה את קבוצתה והצטרפה לצמד אקדמיית אלפא, צעד שביסס את דמותה כחביבת הקהל.
ב-12 ביוני בפרק של התוכנית Raw, דופרי ואקדמיית אלפא היו מעורבים בפיוד עם ה-Viking Raiders (אריק ואיבר) וולהאלה.
אוטיס וגייבל אימנו את דופרי בסדרת קטעים מאחורי הקלעים בכדי להפוך אותה למתאבקת.
היא רשמה את קרב הבכורה שלה במסגרת קרב זוגות מעורב בין אקדמיית אלפא ל-Viking Raiders ב-3 ביולי בפרק של התוכנית Raw, כשהצמידה את ולהאלה לניצחון.
היא ערכה את קרב היחידים הראשון שלה ב-31 ביולי בפרק של התוכנית Raw, כשזכתה לנצח את אותה ולהאלה.
מקסין פארקר היא שחיינית אמריקאית, סגנית אלופת עולם (פוקואוקה 2023) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
פארקר נולדה וגדלה בארצות הברית.
באליפות העולם לנוער שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה בשתי מדליות זהב ובמדליית כסף אחת: מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב, בהם שחתה בשלב המוקדמות, ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 24.75 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מקסין קומין הייתה משוררת וסופרת אמריקאית, זוכת פרס פוליצר לשירה לשנת 1973 ומשוררת הקונגרס בשנים 1981–1982. קומין הייתה אחת מקבוצה קטנה של נשים משוררות שיצרו והתפרסמו בתקופת הגל השני של הפמיניזם, ניפצו את תקרת הזכוכית בתחומן, ודרשו מקום בשולחן מקבלי ההחלטות.
נולדה בשם מקסין וינוקור ב-6 ביוני 1925, בפנסילבניה, למשפחה יהודית.
אביה, פיטר וינוקור, היה משכונאי ממוצא רוסי-יהודי, ואילו אמה, בל וינוקור (בנעוריה דול) הייתה ממוצא גרמני-יהודי, בת לאחת המשפחות היהודיות הבודדות בווירג'יניה.
מקסין הייתה הילדה הצעירה במשפחה והבת היחידה, אחרי שלושת אחיה שנולדו בין 1919 ל-1925.
עד כיתה ג' למדה בגן ובבית ספר יסודי קתולי שהיה צמוד לביתה.
לאחר מכן עברה לבית ספר ציבורי.
עם סיום התיכון החלה ללמוד במכללת רדקליף של אוניברסיטת הרווארד, שם סיימה תואר ראשון ב-1946 ותואר שני בספרות השוואתית, ב-1948.
לאחר סיום לימודיה עבדה כפרילנסרית בכתיבה רפואית, וכתבה שירה בהיחבא.
פריצת הדרך שלה הגיעה ב-1953 עם פרסום שיר בן ארבע שורות במגזין Christian Science Monitor.
ב-1957 נרשמה לסדנה לשירה בהנחיית המשורר ג'ון הולמס במרכז בוסטון לחינוך למבוגרים.
סדנה זו הייתה משמעותית עבורה, בין היתר בשל המפגש עם משוררים אחרים.
שם הכירה את המשוררת אן סקסטון, איתה פיתחה ידידות עמוקה ויחסים מקצועיים קרובים ותומכים.
השתיים ביקרו בקביעות זו את עבודתה של זו, שיתפו פעולה בכתיבת ספרי ילדים והיו בעלות ברית מקצועיות שתרמו באופן משמעותי להתפתחותן ההדדית כמשוררות.
הקשר נמשך 17 שנים, עד להתאבדותה של סקסטון ב-1974.
ב-1958, שנה לאחר השתתפותה בסדנה של הולמס, החלה קומין ללמד אנגלית באוניברסיטת טאפטס והמשיכה ללמד שם עד 1968. פרסומה הראשון היה ספר ילדים בשם "סבסטיאן והדרקון" ב-1960, ואחריו יצא לאור אוסף השירים הראשון שלה בשם "בחצי הדרך".
זמן קצר לאחר מכן זכתה במלגה ממכון רדקליף ללימודים עצמאיים, שאפשרה לה להקדיש זמן רב יותר לכתיבה.
בין השנים 1961 ל-1972 פרסמה ארבעה אוספי שירה, ארבעה רומנים ותשעה עשר ספרי ילדים.
פרץ היצירתיות הזה הגיע לשיאו ב-1972, עם פרסום ספר השירה "Up Country: שירי ניו אינגלנד" שזיכה אותה בפרס פוליצר לשנת 1973.
ב-1981 מונתה למשוררת הקונגרס ושימשה בתפקיד עד 1982. במסגרת תפקידה העבירה, בין היתר, הרצאות בתחום השירה בספריית הקונגרס.
קומין לימדה ברבות מהאוניברסיטאות היוקרתיות ביותר במדינה, כולל MIT, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת קולומביה, וכן החזיקה במינויים כמרצה אורחת וכמשוררת בתוכניות שהות סופר במכללות ובאוניברסיטאות אמריקאיות רבות.
היא זכתה ברשימה ארוכה של פרסים, כולל פרס האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות (1980), פרס המשוררים (1994), פרס אייקן טיילור לשירה אמריקאית מודרנית (1995), פרס רות לילי לשירה (1999), מדליית רוברט פרוסט למפעל חיים בתחום השירה (2006), ועוד.
כמו כן הוענקו לה עשרה תוארי כבוד.
ב-1996 נבחרה לקנצלרית באקדמיה למשוררים אמריקאים, אולם ב-1998 פרשה ממנה עם המשוררת קרולין קייזר, במחאה על היעדרם של נשים, שחורים ומיעוטים אחרים במועצת הקנצלרים.
כתוצאה מצעד זה, פתח הארגון את שורותיו והפך עם הזמן למגוון יותר.
במהלך כשישים שנות קריירה פרסמה קומין עשרות ספרים בז'אנרים שונים, ביניהם 18 ספרי שירה, 25 ספרי ילדים, 6 רומנים, ועוד ספרי עיון, סיפורים קצרים וספרי זכרונות.
ביוני 1946 נישאה לוויקטור קומין, בוגר הרווארד ויועץ הנדסי.
לזוג נולדו שלושה ילדים, שתי בנות ובן, והמשפחה התגוררה במסצ'וסטס.
בשנת 1976, לאחר שילדיהם עזבו את הבית, עברו מקסין ובעלה להתגורר בחווה נטושה על שטח של 200 דונם בוורנר, ניו המפשייר.
הזוג השקיע מאמצים רבים בשיקום ותחזוקה על מנת להפוך את הנכס העזוב לחווה משגשגת, בה גידלו ואימנו סוסים וכן טיפחו גינת ירק.
הגן היה חלק חשוב מחייה של קומין בחווה, וסיפק הן פרנסה והן השראה לכתיבתה.
בשנת 1998, כשהייתה בת 73, קומין כמעט ואיבדה את חייה בתאונת רכיבה על סוס, בה שברה את צווארה.
ב-2004, התראיינה במלאת 30 שנים להתאבדותה של חברתה אן סקסטון, אירוע שזעזע אותה והשפיע עליה עמוקות: "אני חושבת על זה כל הזמן.
אני לא חושבת שזה אי פעם יתפוגג.
אני חושבת שסוף סוף סלחתי לה".
קומין המשיכה לכתוב שירים ומאמרים על סקסטון במשך 40 שנה לאחר מותה.
למרות מצבה הבריאותי הירוד בשנה האחרונה לחייה, קומין נשארה פעילה עד זמן קצר לפני מותה.
היא עבדה על ספר השירה האחרון שלה, "וקצר את העונה", שראה אור לאחר מותה.
קומין נפטרה בפברואר 2014 בביתה בוורנר, בגיל 88. ויקטור נפטר ב-2016. הם היו נשואים 68 שנים.
שירתה של קומין משלבת חוויה אישית עם תמות רחבות יותר, וחוקרת את מורכבות החיים, הטבע והיחסים בין בני אדם.
בשירתה התבוננות מתמדת ומדוקדקת במציאות ותעתיק צלול של חוויות חיים.
מבקרים ציינו את העומק הרגשי– הכוח והעדינות של הרגשות הבאים לידי ביטוי בעבודתה, במיוחד בהתייחסות לנושאים קשים.
היא הרבתה לכתוב על אובדן, במיוחד אובדן הורים וחברים, כמו גם על חוסן והישרדות.
רבים משיריה, במיוחד ביצירתה המאוחרת, נושאים אופי אלגי, המשקפים אובדן וזיכרון.
קומין כתבה לעיתים קרובות על חייה החקלאיים בחווה בניו המפשייר, תוך שהיא משלבת תיאורים עשירים של עולם הטבע ומייצרת זיקה בינו לבין החוויה האנושית.
בשל תשומת הלב הרבה שהקדישה לסביבה, לנופי ניו אינגלנד ועונותיה, ולמקצבים הקבועים של הטיפול בחווה, נטו מבקרים להשוות אותה למשורר רוברט פרוסט.
שירתה של קומין נגעה בתחומים רבים.
היא דגלה בזכויות נשים, סוגיות של צדק חברתי, איכות הסביבה וזכויות בעלי חיים.
כל שהתבגרה, עבודתה הפכה ליותר ויותר פוליטית.
בראיון ב-2008 אמרה: "לפני עשרים שנה, חשבתי שדניס לברטוב טעתה כשכתבה שירים פוליטיים, שהיא תאבד את האיכות הלירית שלה.
לא כתבתי את השירים האלה כי רציתי, הם נסחטו ממני.
ספר השירים השנוי ביותר במחלוקת שלה היה "Still to Mow", שיצא לאור ב-2007, כשקומין הייתה בת 82. בשירים אלה ביטאה את סלידתה מהמדיניות הניצית של ארצות הברית במהלך שנות כהונתו של ג'ורג' וו.
קומין נמנעה מרטוריקה גבוהה; היא עשתה שימוש בשפה ברורה וישירה ובסגנון דיבור פשוט ונגיש.
נימת שיריה הייתה יציבה, מדודה, כמעט סטואית.
יצירתה התאפיינה בגישה מורכבת, מהורהרת ומאופקת, הנמנעת מדרמטיות לטובת מחשבה והתבוננות מדוקדקת.
בעוד שכתבה בפסוקים חופשיים, היא השתמשה לעיתים קרובות בצורות פואטיות מסורתיות כמו סונטות וווילאנלים, כמו גם בחרוזים רגילים ותבניות שיריות נפוצות.
מקסין אליזבת דקסטר היא פוליטיקאית ורופאה אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת אורגון.
בשנים 2020–2024 כיהנה כחברת בית הנבחרים של אורגון מטעם מחוז הבחירה ה־33.
דקסטר נולדה וגדלה בשם מקסין אלן ג'ונסון בבות'ל שבמדינת וושינגטון, והשלימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון אינגלמור.
היא קיבלה תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת מאוניברסיטת וושינגטון, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר דוקטור לרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה.
לאחר לימודיה הגבוהים החלה להתמחות באורורה שבקולורדו, ועברה עם בעלה לפורטלנד שבאורגון בשנת 2008. היא התמקצעה כרופאת ריאות בקייזר פרמננטה שבהילסבורו, אורגון.
בשנת 2023 דווח כי במהלך מסע הבחירות שלה לקונגרס, היא תמשיך לעבוד במשרה חלקית כרופאת ריאות ורופאה לטיפול נמרץ בקייזר פרמננטה.
בבחירות 2020 התמודדה דקסטר לבית הנבחרים של אורגון מטעם מחוז הבחירה ה־33, במטרה להחליף את נציג המחוז מיץ' גרינליק.
היא ציינה כי ההשראה שלה להתמודד למשרה ציבורית נבעה משימוע אישור מינויו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בו האשימה כריסטין פורד את קוואנו בתקיפה מינית, האשמות אותן הכחיש בתוקף.
ב-17 במאי 2020 ניצחה דקסטר בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית וזכתה ב-40% מהקולות, תוך שהיא מביסה שלושה מועמדים נוספים, בהם נציבת העבודה של אורגון כריסטינה סטיבנסון.
גרינליק נפטר ב-15 במאי, לכן דקסטר מונתה להשלים את כהונתו כחודש לאחר מכן.
במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית טיפלה גקסטר בחולים שנדבקו במחלת נגיף קורונה 2019, ובאפריל 2020 אף מענה מכתב למושלת אורגון קייט בראון בו תבעה ממנה לסגור את בתי הספר במדינה.
היא נבחרה מחדש בבחירות 2022.
במהלך כהונתה יזמה דקסטר חוק להרחבת הגישה לתרופת הנלוקסון, המשמשת כאנטגוניסט אופיואידי.
החוק אפשר לרשויות החירום באורגון לחלק את התרופה לציבור הרחב, וכן ביטל את ההפללה של רצועות בדיקה לזיהוי פנטניל.