tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תסריטאי הסרט הראשון, סקוט בק ובריאן וודס לא שבו לכתיבת סרט ההמשך.
וודס אמר שהם לא מעוניינים לנקוט בגישה של זיכיון ושהם מעדיפים לנסות "ליצור רעיונות מקוריים" ולהשתמש בכתיבתם "כהזדמנות לקדם כמה פרויקטים".
בק אמר, "במקום להתמקד בסרטי המשך כשלעצמם, מדובר בהשקעה חזרה במערכת האקולוגית של רעיונות מקוריים בשוק מסיבי."
באוגוסט, קרסינסקי כתב את תסריט עבור הסרט, אך טרם נמצא במאי לבימוי הסרט.
לדברי קרסינסקי, "פרמאונט" דחתה טיוטות של תסריטאים ובמאים אחרים שנחשבו "מכווני זיכיון" מדי, והאולפנים הזמינו אותו לכתוב תסריט המבוסס על "הרעיון הזעיר שלו שמתאים לעולם הזה ויכול להיות מרגש".
הצלם פולי פוליגן תיאר את סרט ההמשך כ"יותר קשור לילדים הגדלים, החוקרים את העולם ולומדים להגן על עצמם."
בפברואר 2019, אושר שקרסינסקי ישוב לביים את סרט ההמשך, במקביל לשובו לגילום דמותו מהסרט הראשון, ואושר שאמילי בלאנט, מיליסנט סימונדס ונואה ג'ופ ישובו לגלם את דמויותיהם.
במרץ 2019, קיליאן מרפי לוהק לצוות השחקנים.
ביוני שלאחר מכן, בריאן טיירי הנרי לוהק לצוות השחקנים, אך הוא עזב את הסרט בגלל בעיות בלוח הזמנים שלו.
במקומו לוהק דג'ימון הונסו באוגוסט.
ביוני, החלה ההפקה על סרט ההמשך.
הצילומים החלו רשמית ב-15 ביולי 2019. הצילומים נערכו ברחבי מערב ניו יורק, וכללו את מחוז ארי ואחד מכפריו, אקרון.
מקומות אחרים כללו את העיר צפון טונוונדה ואת מושב אולקוט במחוז ניאגרה, ונמל ברצלונה בעיירת ווסטפילד במחוז צ'אוטוקה.
הצילומים התרחשו בבמת סאונד בבופלו, ניו יורק.
אחד ממקומות הצילום האחרונים, גשר האי גרנד איילנד הצפון-מערבי, הושבת במשך 13 שעות לצורך הצילומים.
ההפקה השקיעה למעלה מ-10 מיליון דולר באפסטייט ניו יורק, יצרה 400 מקומות עבודה והשתתפו בה 300 ניצבים.
צילומי הסרט הסתיימו בסוף ספטמבר.
אולפני "פרמאונט" תכננו להפיץ את הסרט בבתי הקולנוע, כולל קולנוע דולבי ו-IMAX, בארצות הברית ובקנדה ב-20 במרץ 2020, אולם עקב מגפת הקורונה נדחה עלייתו לאקרנים בשנה, למאי 2021. בתחילה, הסרט נועד לעלות לאקרנים ב-15 במאי 2020.
האתר "BoxOffice" חזה בינואר 2020 כי הסרט יגרוף 72 מיליון דולר בסוף השבוע הפותח שלו.
בהתבסס על התחזית להצלחת הסרט הראשון בסוף השבוע הפותח שלו (50.2 מיליון דולר) ובטווח הארוך, על המדדים החברתיים המוקדמים של סרט ההמשך, היו חזקים, ועל מעורבותם של אמילי בלאנט וג'ון קרסינסקי בסרט ההמשך.
ב-"BoxOffice" נמסר כי הברוטו הפותח של סוף השבוע בסוף השבוע יכול להיות מושפע לרעה מאינדיקציות ראשוניות על הטריילר הרשמי, שבו התנהלו יותר דיאלוגים וקטעי פעולה מאשר בסרט הראשון.
עוד נאמר כי סרט יצטרך להתחרות מול "מולאן" ו"לא זמן למות", שאף הם יעלו לאקרנים במקביל לעליית הסרט לאקרנים.
ב-31 במרץ 2023 צפוי לצאת לבתי הקולנוע בארצות הברית סרט שלישי במסגרת זיכיון "מקום שקט".
הסרט לא יהיה המשכון לשני סרטי הסדרה שאותם כתב וביים ג'ון קרסינסקי, אלא יהיה פרק שלישי שירחיב את היקום המשותף של "מקום שקט", לפי סיפור מקורי מאת קרסינסקי.
על הבימוי וכתיבת התסריט מופקד , שעל מעורבותו בפרויקט נמסר עוד ב-9 בנובמבר 2020. ב־28 ליוני 2024 יצא הסרט מקום שקט: היום הראשון, המהווה ספין אוף ופריקוול לשני הסרטים הקודמים.
מקוסוכוס (שם מדעי: Mekosuchus) הוא סוג של זוחל גדול ממשפחת התניניים, אשר חי באוקיאניה מסוף האוליגוקן ועד לתחילת ההולוקן שלפני 25 עד 0.003 מיליון שנה מהיום.
תנין זה היה קרוב לקווינקנה ולצידו השתייך לתת-משפחת המקוסוכיניים הנכחדת שבמשפחת התניניים, שחיה רק ביבשת אוסטרליה והאיים סביבה.
המאובנים והתת-מאובנים שלו התגלו בקווינסלנד, בקלדוניה החדשה ובאי ונואטו.
תנין זה היה בינוני בגודלו, עד לאורך של 2 מטרים במינים הגדולים.
בניגוד לתנינים המודרניים הוא התאים לאורח חיים חצי-יבשתי המקובל בימינו רק במינים מועטים כמו תנין קובני, תנין גמדי ובני הסוג קיימן גמדי, הקטנים שבתנינים והוא חי באזורים יבשתיים עם מעט מים.
הוא היה בעל רגליים ארוכות יחסית, זנב ארוך ורחב וגבו היה עטור באוסטאודרם מוגבה.
מבנה הלסתות היה קצר עם מבנה שהותאם לפיצוח קונכיות או פרוקי-רגליים כמו סרטנים ומזון דומה.
עם זאת, נראה שניזון גם מדו-חיים, עופות וזוחלים אחרים כאשר נמצאו.
inexpectatus הוא הראשון בסוג זה שהתגלה והוא שרד עד להולוקן של קלדוניה החדשה שלפני 4,000 ואולי אף 3,000 שנה מהיום.
שאר המינים נכחדו לפני כן במשך המיוקן או הפליסטוקן.
למעשה תנין זה היה האחרון שבבני משפחתו, והוא ניצוד עד ההכחדה בידי האדם.
מקוק קצר-זנב (שם מדעי: Macaca arctoides) הוא מין של קוף מהסוג מקוק החי בטבע בדרום סין, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה מהודו עד לחצי האי המלאי, אך הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
קוף זה הוא בעל דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים מהנקבות ומגיעים לאורך 51.7 עד 65 סנטימטרים ולמשקל 9.7 עד 10.2 קילוגרם, בעוד הנקבות מגיעות לאורך 48.5 עד 58.5 סנטימטרים ולמשקל של 7.5 עד 9.1 קילוגרם בקירוב.
הזכרים גם מעט יותר צבעוניים ובעלי ניבים ארוכות יותר, איתם הם נלחמים עם יריבים על נקבות.
המקוק בעל פרווה חומה-בהירה והפנים החשופות משיער בעלי עור אדום או ורוד ולעיתים גם כהה והוא בעל שקיות עור מתחת לחייו, איתם הוא אוגר מזון.
הצעירים נולדים לבנים בשנים הראשונות.
כפי ששמו מרמז הזנב שלו קטום וכמעט חסר שימוש.
המקוק מצוי בחבורות ביערות הגשם של דרום מזרח אסיה וכן ביערות ראשוניים וביערות הרריים לאורך ההימלאיה והוא יכול להימצא באקלים קריר עד לגובה של 4,000 מטר.
בניגוד לרוב הקופים הוא מעדיף לנוע על קרקע היער מאחר שהוא לא זריז בטיפוס.
המקוק הוא אוכל כל המחפש פירות, זרעים, עלים ושורשים וגם חרקים, ביצים וחולייתנים קטנים ביער.
הוא מחפש גם מזון מימי כמו סרטנים של מים מתוקים או צפרדעים בנחלים.
המקוק מצוי בסכנה בטבע עקב הרס היערות בהם חי ועקב סחר בפרימטים לחיות מחמד.
מצב שימורו כיום הוא פגיע (VU).
מקון , הידועה גם בשם מאסקון , היא עיר בחבל בורגון-פראנש-קונטה, צרפת.
העיר מוכרת בשל היין הייחודי שלה, מקונה .
העיר נמצאת כ-113 ק"מ מבירת החבל בורגון-פראנש-קונטה, דיז'ון, וכ-339 ק"מ מבירת צרפת, פריז.
בנוסף, העיר נמצאת ליד הנהר סון.
"מקום שקט: היום הראשון" הוא סרט אימה פוסט-אפוקליפטי אמריקאי, שנכתב ובוים על ידי מייקל סרנוסקי, על פי תסריט מאת ג'ון קרסינסקי.
הסרט הוא חלקו השלישי בסדרת סרטי "מקום שקט", ומהווה ספין אוף ופריקוול לשני הסרטים הקודמים.
בנובמבר 2020, "סרטי פרמאונט" הכריזו כי סרט ספין אוף המתרחש באותו יקום של סדרת סרטי "מקום שקט", על פי תסריט מאת ג'ון קרסינסקי שישמש גם כמפיק לצד מייקל ביי, אנדרו פורם ובראד פולר.
הסרט הוא קופרודוקציה בין "סרטי פרמאונט", "Sunday Night Productions" ו"פלטינום דיונס".
במאי 2021, קרסינסקי הודיע כי התסריט הושלם.
באוקטובר 2021, ניקולס פרש מביום הסרט, ודווח כי "פרמאונט" חיפשה במהירות מחליף.
בינואר 2022, מייקל סרנוסקי הוכרז ככותב ובמאי הסרט.
באפריל 2022, בקומיקון, הוכרז שמו של הסרט כ-"מקום שקט: היום הראשון".
בנובמבר 2022, דווח כי לופיטה ניונגו וג'וזף קווין לוהקו.
אלכס וולף לוהק בינואר 2023, ובמרץ, נודע כי דג'ימון הונסו חוזר לגלם את ה"איש על האי" מהסרט "מקום שקט 2", ובאפריל, נמסר כי גם דניס או'הר לוהק.
צילומי הסרט החלו ב-6 בפברואר 2023 בלונדון, והסתיימו ב-11 באפריל.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-28 ביוני 2024. לאחר שבמקור התעתד לעלות לאקרנים ב-31 במרץ 2023, לאחר מכן ב-22 בספטמבר 2023 וב-8 במרץ 2024.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד20 בנובמבר 2024פרטיטורה מקורית – סרט אימה/מותחןאלכסיס גרפסספרס סאטורן2 בפברואר 2025סרט האימה הטוב ביותרהשחקנית הטובה ביותר בסרטלופיטה ניונגו
גבינת מקונה היא גבינה קטנה המיוצרת בחבל הצרפתי בורגון.
היא עשוי מחלב עיזים או משילוב של חלב עיזים וחלב פרה.
מקונה קיבלה הסמכת כינוי מקור מבוקר (AOC) בשנת 2005.
מקונה טיפוסי הוא חרוט קטום ברוחב של כ-4–5 ס"מ ובעובי 3–4 ס"מ, במשקל 50–65 גרם.
מקור ראשון הוא שבועון ישראלי שנוסד ב-1997 ומאז 2014 נמצא בבעלות קבוצת ישראל היום.
נוסף על העיתון, מפעיל מקור ראשון גם אתר אינטרנט.
עורכו הראשי של העיתון הוא קלמן ליבסקינד.
"מקור ראשון" מזוהה עם הימין הפוליטי בישראל ועם הציבור הדתי-לאומי.
"מקור ראשון" נוסד כשבועון בחודש יולי 1997 על ידי הרב שמואל טל, והעיתון היה בבעלותו.
העורך המייסד של העיתון היה העיתונאי מאיר עוזיאל.
ההקמה בפועל נעשתה על ידי משפחת ליסטנברג, משפחה דתית לאומית העוסקת ביהלומים ומושבה בבלגיה ובתל אביב.
עוזיאל צירף אליו את העיתונאים מיכאל רוזוליו ויוני אריאל.
רוזוליו היה בעבר כתב ב"ידיעות אחרונות" וברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וממקימי "רדיו קול הים האדום".
יוני אריאל היה העורך הכלכלי של הג'רוזלם פוסט.
המערכת הוקמה במשרדי "פרסומי ישראל" בגבעת שאול בירושלים, והורכבה מעיתונאים ועורכים דתיים וחילונים.
עורכי העיתון בשנותיו הראשונות היו ברובם חילונים, בהם מאיר עוזיאל ועופר שפירא.
מרגע הקמתו העיתון נאבק על קיומו הכלכלי.
ההכנסות היו נמוכות ומצבו הכלכלי הידרדר עד שבסוף אוקטובר 1999 נסגר העיתון, והבעלים הכריזו על פשיטת רגל.
לאחר כארבעה שבועות, בדצמבר 1999, "מקור ראשון" הוקם מחדש, תחת חברה בשם "מקור ראשון החדש" - מהלך שאפשר לרוכש, מייקל כריש, ליהנות ממוניטין העיתון מבלי לשאת בחובות העבר.
כריש פעל להרחבת מאגר המנויים ולביסוסו הכלכלי של העיתון אך ספג גם הוא הפסדים כבדים.
הוא החזיק בעיתון כארבע שנים עד שנת 2003 אז מכר את העיתון לאיש העסקים שלמה בן-צבי.
מאחורי בן צבי עמדה משפחת הנדבן היהודי בריטי, קונרד מוריס, ובעקבות הרכישה בוצעו בעיתון שינויים משמעותיים.
בן צבי יזם מבנה מחודש לעיתון, שכלל הרחבה ניכרת של מספר העמודים והמוספים, גיוס כותבים מוערכים ומעבר לפורמט ברודשיט.
עד אמצע 2007 הופיע "מקור ראשון" כשבועון.
ב-25 באפריל 2007, תקופה קצרה לאחר שבן צבי רכש את העיתון הוותיק "הצופה", מוזגו העיתונים והמהדורה היומית החלה להופיע תחת הלוגו "מקור ראשון - הצופה".
לעורך העיתון היומי מונה תחילה יואב שורק ולאחר מכן אריאל כהנא.
העיתון הודפס באותן השנים בדפוס "גרפופרינט" של קבוצת הארץ.
ביוני 2007, השיק העיתון אתר אינטרנט חדש בהשקעה של 1.5 מיליון שקל.
ביוני 2009 הוכרז כי העיתון יחל בהוצאת מהדורה יומית דיגיטלית אשר תצא בצהריי היום ותופץ באימייל למנויים, בהשקעה של חצי מיליון ש"ח.
מהדורה מיוחדת זו הייתה נפרדת מזו שהודפסה בבוקר ימי חול ומהדורת יום שישי, וכללה 35 עובדים.
המהדורה החזיקה חודשיים והפסיקה פעולתה עם גיליון אחרון ב-29 ביולי 2009.
ב־23 בספטמבר 2014 הופק הגיליון האחרון של העיתון היומי.
מתאריך זה מודפס רק עיתון סוף־שבוע.
תחת בן צבי, מקור ראשון הגדיל את נוכחתו בשיח הציבורי בישראל ואת מנעד תחומי העיסוק.
עם זאת גם בתקופת שלמה בן צבי סבל מקור ראשון מגרעון כלכלי, כמו גם מניהול תזזיתי שהביא לריבוי הוצאות.
מיד עם רכישת העיתון הועברה המערכת מפתח תקווה לבית קלקא בתל אביב ומשם לגן הטכנולוגי במלחה שבירושלים.
מוספים נפתחו ונסגרו, עיתונאים, כותבים ומנהלים גויסו ופוטרו.
כדי להתגבר על המשבר הורה בן צבי על קיצוצי שכר וצעדי התייעלות נוספים.
בד בבד, לאחר שעובדים גילו כי לא קיבלו הפרשות סוציאליות ושכרם עוכב זמן רב, הם פתחו במאבק כנגד הנהלת העיתון.
בנובמבר 2008 דווח על קשיים כספיים אליהם נקלע העיתון ועובדי העיתון אף הגישו לבית המשפט בקשה לפירוק העיתון.
העיתון התמודד עם המשבר על ידי קיצוץ בתוכן, העלאת מחירים, פיטורי עובדים, סגירת אתר האינטרנט וארכיון הכתבות של העיתון, וצעדים נוספים.
חרף הקשיים הפנימיים העיתון המשיך לצאת באופן סדיר; תוך שהוא מתקיים בזכות הזרמות חיצוניות של עשרות מיליוני שקלים.
בפברואר 2012 אתר העיתון הותקף על ידי האקרים פלסטינים.
בספטמבר 2012 רכש בן צבי את עיתון מעריב.
הוא שילב את כותבי מקור ראשון במעריב ובאתר העיתון מעריב nrg, בנוסף העביר את הדפסת "מקור ראשון" לבית הדפוס של "מעריב", במקום בית הדפוס של "הארץ".
עם זאת, רכישת הענק הביאה את שני העיתונים לקריסה.
העיתונים, שבאותה עת כבר היו לפותים זה בתוך זה, הן בתוכן הן בניהול, נקלעו להליך פירוק.
ב-9 במרץ 2014 אושרה בקשתו של בן צבי לצו הקפאת הליכים לחודשיים לעיתונים "מקור ראשון" ו"מעריב".
העיתון העומד למכירה יחד עם העיתון "מעריב", והוגשו מספר הצעות כולל מ"ישראל היום", "ג'רוזלם פוסט", "ידיעות אחרונות" וקבוצה בראשות המנכ"ל אודי רגוניס.
ב-30 במרץ 2014 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את מכירת העיתון ל"ישראל היום" ב-14 מיליון שקלים ואת מכירת אתר nrg תמורת 3 מיליון שקלים.
ביצוע המכירה התעכב עקב בדיקה ממושכת של הממונה על ההגבלים העסקיים דייוויד גילה, עקב חשש לפגיעה בתחרות בשוק העיתונים בישראל.
עובדי העיתון יצאו למאבק ציבורי, וב-30 באפריל 2014 אושרה הרכישה.
תוכני העיתון פורסמו באתר nrg עד לינואר 2018, אז נסגר אתר nrg והחליף אותו אתר חדש של "מקור ראשון".
ארכיון nrg, ובכלל זה כתבות "מקור ראשון" שפורסמו באתר, זמינים באינטרנט תחת הדומיין של "מקור ראשון".
ביולי 2014 מינה אדלסון את חגי סגל לעורך הראשי של העיתון.
בנוסף גייס את אראל סג"ל כבעל טור, והכפיל את מספר העותקים המופצים לכ-80 אלף.
לפי סקר TGI מינואר 2018, החשיפה אליו בסופי השבוע עומדת על 3.8 אחוזים, וביוני 2025 עמדה על 5 אחוזים.
מאז 2005 כולל מקור ראשון את המוספים הבאים:
מעטפת חדשותית - ידיעות חדשותיות, מאמרי פרשנות ודעות, מאמר המערכת, מדורי כלכלה, ספורט ומדורים נוספים המתחלפים מעת לעת.
בין הכותבים הקבועים אריאל שנבל, יאיר שרקי, יאיר שלג, ארי שביט, יאיר קראוס, שלמה פיוטרקובסקי, גדעון דוקוב, נדב הלפרין וריקי ממן.
צור ארליך מפרסם טור שירה קבוע וארנון סגל מפרסם טור קבוע על סוגיית הר הבית.
יומן - מוסף אקטואליה שבועי ובו כתבות, ראיונות וטורים אישיים בעריכת ישי הולנדר.
בין הכותבים הקבועים חגי סגל, רן ברץ, יהודה יפרח, עמיר רפפורט, שלום ירושלמי, אלישיב רייכנר, פזית רבינא ועפרה לקס.
בעבר כתבו ביומן: צור ארליך, אמנון לורד, משה שטרן, אריאל כהנא, עדי ארבל, אראל סג"ל, עמית סגל, סופיה רון-מוריה ועוד.
עורכו הקודם של 'יומן' היה אורי אליצור.
דיוקן - מגזין הכולל כתבות צבע, טורים אישיים ומדורים שונים.
ביניהם - טור אישי-אקטואלי מאת סגנית עורך מקור ראשון אורלי גולדקלנג; טור אישי-דעתני מאת יותם זמרי; טור אישי של יעל שבח ועוד.
בעבר הופיעו במוסף גם מדור אוכל, מדור טיולים ועוד.
בשנת 2020 נוסף טור גאו-פוליטי מאת ניצן דוד פוקס מפיק ההסכת "המשחק הגדול".
עורך המוסף הוא אורי גליקמן.
שבת - מוסף להגות, יהדות וספרות, בעל אופי אינטלקטואלי.
את המוסף ייסד יואב שורק והוא נחשב לאוונגרד מחשבתי שהביא לחיזוק משמעותי של הזרמים הליברלים בציונות הדתית.
סגנו של שורק בעריכת המוסף היה אלחנן ניר, ובשנת 2012 הוא החליף את שורק בתפקיד עורך המוסף.
בשנת 2025 החליף את ניר אברהם אליצור.
עורך מדור ביקורת הספרים הוא אריאל שנבל.
מוצש - מוסף תרבות ופנאי (החל להופיע בשנת 2011).
העורך הראשון היה אלעד טנא.
אחריו שימשו בתפקיד אריאל שנבל, לימור גריזים-מגן, אורי גליקמן (במקביל לתפקידו כעורך 'דיוקן') וכיום העורכת היא תמר פרלשטיין.
מ-1 בינואר 2005 ועד פברואר 2006 הופיע מדי שבוע 'השבועון', מוסף תרבות ומדריך שידורים והצגות.
את 'השבועון' ערכה תמר נשר-רטי.
סגן העורכת היה שי צלר.
בתחילת דרכו של העיתון בפורמט החדש הופיע מוסף נופש, שהפך לדו-שבועי ועד מהרה בוטל.
ביוני 2006, חודשים אחדים לאחר ביטול 'השבועון', נוסף מוסף דו-שבועי שנקרא 'שישי ישראלי', שתוכנן להפוך לשבועון.
הוא היה מוסף כרומו, בפורמט קטן, ובו מדורים, טורים, ובעיקר כתבות מגזין בנושאי אקטואליה ואקטואליה רכה.
לאחר כשלושה חודשים הוא בוטל.
המוספים כלכלה בעריכת הכלכלן ערן בר-טל וספורט בעריכת דותן מלאך, היו בעבר מוספים נפרדים, אך מאז יולי 2012 הם חדלו להופיע כמוספים נפרדים, ונכנסו אל תוך דפי המגזין "מוצש".
בינואר 2013 נחתם הסכם עם עיתון העסקים "גלובס" להפקת מוסף יומי, בתחום העסקים והכלכלה שצורף למהדורה היומית של "מעריב" ו"מקור ראשון".
לאחר פחות משנה שיתוף פעולה זה פסק.
במשך תקופה מסוימת הוציא העיתון את שבת הגדול - מוסף הגות מורחב, שהופיע שלוש פעמים בשנה בעריכת יואב שורק, ואף את מקורי - עלון שבת שהופץ חינם בבתי הכנסת וכלל כתבות מקוצרות מהעיתון "מקור ראשון" ומדורים נוספים, אך הוא חדל להופיע בשלהי 2010.
צדק - חדשות ופרשנות מעולם המשפט, הדין וההלכה.
נשים - מוסף המיועד לנשים (החל להופיע בקיץ 2006, ומתפרסם פעם בשבועיים), בעריכת לימור גריזים-מגן.
קדם לו המגזין "פני אישה" בעריכת איילת קדם ואחריה רוני שוב.
אותיות - עיתון ילדים ונוער.
פרי איחוד שנעשה בשנת ה'תשע"א בין המוסף "מקור לילדים" לבין עיתון הילדים והנוער הדתי הוותיק אותיות.
תחילה נקרא העיתון המאוחד "אותיות לילדים", ולאחר מכן חזר להיקרא "אותיות, עיתון מבית "מקור ראשון"".
הגיליון הראשון של "מקור לילדים" הופיע בכ"ז בכסלו תשס"ה, 10 בדצמבר 2004. העורכות היו אתי אלבוים ואורית זימר.
בשנים שקודם לכן הופיע מדור לילדים בן שני עמודים במוסף "דיוקן".
עורכו בשנותיו האחרונות היה אהוד מקסימוב.
ובין כותביו היו שושי גרינפלד, יואל חייט, יוסי שחר ואבינדב ויתקון.
סוכריות - עיתון לגיל הרך.
מוסף "שבת" של "מקור ראשון" הוא מוסף בנושאי הגות, ספרות ומחשבה תורנית היוצא מאז שנת תשס"ד (2004).
עורך המוסף מאז הקמתו ועד שנת תשע"ב היה יואב שורק, העורך כיום הוא הרב אלחנן ניר ועורך מדור ביקורת הספרים הוא ד"ר שמואל פאוסט.
מוסף 'שבת' משלב תכנים יהודיים מובהקים עם תכנים ספרותיים ואמנותיים כלליים - במתכונת דומה למוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ.
תחומי עיסוקו רחבים יותר ממוסף ספרותי רגיל, וכן היקפו - 24 עמודים כמעט לכל אורך שנות הופעתו.
המוסף זוכה להערכה רבה ונחשב במה מכובדת, שבה מפרסמים סופרים, משוררים, מתרגמים, חוקרים, ותלמידי חכמים באופן שוטף, והוא משמש גם במה לפרסום סיפורים קצרים ושירה.
פורמט המוסף עבר שינויים קלים בלבד מאז הופיע לראשונה.
בשער מופיעה יצירת אמנות (ציור או צילום) ובצידה ציטוט.
תקופה קצרה המוסף יצא במתכונת דומה כמוסף התרבות של העיתון מעריב בשם "ערב שבת", והכיל חומרים ייחודיים ובהם טור שבועי של דב אלבוים ואת טורו של יאיר שלג.
הקו הליברלי של העיתון בענייני אמונה, הלכה וצניעות ספג ביקורת מכמה גורמים בציבור הדתי לאומי.
בסיוון תשע"א פרסם הרב ישראל רוזן מאמר ביקורת על מוסף 'שבת' של העיתון בעלון שבת בשבתו, ובו כינה את המוסף "קונסרבטיבי" ואת עורכו, יואב שורק, "מטיף ומדיח".
בטבת תשע"ז התייחס הרב שמואל טל בריאיון לעלון עולם קטן לפניו הנוכחיות של העיתון אותו הקים, ביקר את אי-מחויבותו של העיתון להלכה, את היותו במה למאמרי כפירה, ואת רמת הצניעות שלו; ואמר שהוא גרוע בעיניו הרבה יותר מאשר עיתון חילוני מוצהר.
בתגובה לדברי הרב טל, טען עורך העיתון חגי סגל כי אין שחר לטענות.
למאמר הגיבו הרב ארל'ה הראל והרב הראל דביר אשר חיזקו את דברי הרב טל וענו לטענותיו של חגי סגל.
בספטמבר 2011, עשרות מודעות נתלו באזור יהודה ושומרון נגד העיתון, עקב עמידתו הנחרצת באותה תקופה נגד פעולות "תג מחיר" שנקטו פעילי נוער הגבעות.
בדצמבר 2019 פרסם העיתון כתבה על מהגרים מוסלמים ברובע נויקלן בברלין.
עיתונאי הארץ שביצע בדיקת עובדות לכתבה טען שמצא שהכתבה "מפריזה בחשיבותן של בעיות קיימות, ומלאה בשקרים והמצאות", לטענתו הכתבה כללה נתונים שגויים אודות מערכת החינוך בעיר, אחוז האבטלה בקרב תושבי השכונה, ומעורבותם בפשע ובטרור.
כל אלה נופחו, לדבריו, על מנת להסית ולזרוע פחד כלפי ערבים ומוסלמים.
בגנטיקה, מקור השכפול הוא אזור בכרומוזום שממנו מתחיל תהליך שכפול ה-DNA.
מקור השכפול מסומן כ-Ori- קיצור של Origin of replication.
בתאים פרוקריוטיים קיים בדרך כלל מקור שכפול יחיד המצוי על גבי הכרומוזום המעגלי היחיד, בעוד שבתאים איקריוטיים ניתן לרוב למצוא מספר רב של מקורות שכפול על גבי כל אחד מהכרומוזומים.
מקורות שכפול רבים מגבירים את יעילות השכפול בכך שניתן לאתחלו ממספר מקומות בו-זמנית.
אורך האזור הוא כמה עשרות עד כמה מאות זוגות בסיסים.
מקור השכפול אינו מצוי בהכרח בתחילת הכרומוזום, כלומר—הנוקלאוטיד המסומן במספר 0 על גבי הכרומוזום אינו נמצא במקור השכפול; לעיתים הוא נמצא הרחק ממנו.
בכרומוזומים מעגליים בדיוק מול מקור השכפול (כלומר, בזווית של 180 מעלות ממנו) נמצא אזור הסיום, בו מסתיים השכפול.
תהליך השכפול מתרחש באופן דו-כיווני; ה-DNA מימין למקור השכפול ומשמאל למקור השכפול משתכפל בו-זמנית.
בחיידק Escherichia coli מסומן מקור השכפול כ-oriC.
אורכו 250 בסיסים והוא כולל מספר רצפים קבועים למדי, אותם ניתן לפגוש במקורות השכפול של רוב סוגי החיידקים.
רצפים בעלי תפקיד דומה מצויים גם ביצורים איקריוטיים:
ארבעה רצפים קבועים בני 9 נוקלאוטידים המשמשים אתרי קישור לחלבון DnaA, חלבון המשמש לאתחול תהליך השכפול.
כעשרים חלבוני DnaA נקשרים למקור השכפול לפני תחילת התהליך.
אתרי קישור לחלבונים IHF ו-FIS, המסייעים באתחול השכפול באמצעות כיפוף ה-DNA ויצירת מקום גישה לאנזים המשכפל, DNA פולימראז.
שלושה רצפים בני 13 בסיסים כל אחד, השוכנים כמעט בצמידות האחד לשני בתחילת מקור השכפול.
רצפים אלו עשירים באדנין ותימין ומשמשים להפרדה קלה של שני גדילי ה-DNA האחד מהשני בתחילת השכפול.
בין תימין ואדנין קיימים שני קשרי מימן, זאת לעומת שלושה קשרי מימן בין גואנין וציטוזין; דבר זה מצריך אנרגיה פחותה בהפרדת הגדילים.
למעלה מעשרה רצפי GATC (גואנין, אדנין, תימין, ציטוזין).
ריכוז זה של רצפי GATC מצוי בשאר הגנום של E.
coli בתדירות מקסימלית של פעמיים בכל 250 נוקלאוטידים (אורכו של מקור השכפול).
האדנין שברצף ה-GATC מסוגל לעבור מתילציה.
שכפול DNA נצרך רק פעם אחת במהלך חיי התא, כהכנה לחלוקת התא; לפיכך נדרש מנגנון אשר ימנע התחלה הולכת וחוזרת של השכפול ב-oriC.
לפני השכפול מציב האנזים Dam מתילאז קבוצות מתיל ב-oriC על גבי שני גדילי ה-DNA.
כשה-DNA משתכפל נוצרים שני גדילים כפולים, אשר כל אחד מהם ממותל רק בגדיל אחד (הגדיל שהיה ממותל לפני השכפול).
גדילים חצי-ממותלים אינם מסוגלים לעבור שכפול, וכך נמנע שכפול נוסף.
מקור מתח הוא התקן או מערכת אשר מייצרת כוח אלקטרו-מניע (כא"מ) בין הדקיו או מקבל מתח משני ממקור כא"מ עיקרי.
מקור מתח עיקרי אינו זקוק לאספקת חשמל חיצונית על מנת לתפקד, בעוד שמקורות מתח "משניים" זקוקים למקור חיצוני המספק את האנרגיה החשמלית.
כך למשל, ספק חשמלי זקוק לחיבור לרשת החשמל כדי לפעול, בעוד שתחנת כוח מייצרת חשמל בעצמה ואינה תלויה באספקת חשמל חיצונית.
גם מקורות משניים, אף על פי שאינם באמת מקור ראשוני של חשמל, בכל זאת נקראים "מקורות" במונחי אלקטרוניקה.
מקור מתח אידיאלי הוא רכיב תאורטי במעגלים חשמליים אשר מייצר מתח חשמלי קבוע בין הדקיו, ללא כל תלות בזרם החשמלי שהוא יוצר.
כאשר הוא מחובר למעגל פתוח (נתק) הוא מספק אפס זרם ואפס הספק.
ככל שההתנגדות של העומס שואפת ל־0 (קצר) הזרם וההספק שואפים לאינסוף.
מקור כזה קיים רק במודלים מתמטיים של מעגלים.
העכבה הפנימית של התקן זה שווה לאפס, בעוד שבפועל למקור מתח אמיתי יש התנגדות פנימית.
באופן מעשי אין מקור מתח אשר עונה על ההגדרות התאורטיות הנ"ל ושומר על מתח מדויק לחלוטין.
למקור מתח מעשי ישנה התנגדות פנימית שנובעת מהמבנה הפנימי של המקור, בין אם בגלל המוליכים שמרכיבים אותו, ובין אם בגלל רכיבים חשמליים שונים שנמצאים בתוכו ומבצעים פעולות שונות כגון סינון רעשים, בחירת מתח מוצא רצוי מתוך טווח אפשרי, מעגלי ייצוב ומעגלי הגנה ובטיחות.
ניתן לייצג מקור מתח מעשי על ידי הוספת ההתנגדות פנימית RS, אל מקור מתח אידיאלי VS, כפי שמופיע בשרטוט.
בעזרת השרטוט ניתן לראות שהמבנה הפנימי של מקור מתח משפיע גם על הביצועים שמפגין מקור המתח.
לדוגמה, אם ההתנגדות הפנימית של מקור המתח תהיה גדולה באופן משמעותי מהתנגדות הצרכן (RL) אזי רוב המתח של המקור האידיאלי ייפול על ההתנגדות הפנימית של המקור, והצרכן יקבל מתח ששונה במידה רבה מהמתח של המקור האידיאלי.
בצורה דומה, נוכחותה של ההתנגדות הפנימית משפיעה גם על הזרם היוצא מהמקור המעשי, ומפחיתה אותו בשיעור מסוים.
התנגדות פנימית גבוהה מידי, תגרום להגבלת הזרם שיכול המקור המעשי להפיק.
לפיכך, נהוג להשתמש במקורות מתח מעשיים שבהם ההתנגדות הפנימית היא קטנה ככל האפשר, ובכל מקרה קטנה משמעותית מהתנגדות הצרכן שישתמש במתח של המקור.
על מנת לאפיין מקורות מתח מעשיים נהוג להשתמש במושגים הבאים:
מתח ריקם V0 המתח שמפיק מקור המתח המעשי כאשר לא מחובר אליו צרכן חיצוני.
במצב זה לא מוזרם זרם דרך ההתנגדות הפנימית, ומפל המתח עליה הוא אפס - מצב שבו מקור המתח מפיק כלפי חוץ את המתח האידיאלי שבו.
זרם קצר I0 הזרם בין הדקי מקור המתח כאשר יש ביניהן התנגדות אפס (מצב של קצר חשמלי).
במצב זה כל המתח נופל על ההתנגדות הפנימית.
על פי מתח הריקם וזרם הקצר ניתן להסיק מהי ההתנגדות הפנימית של מקור המתח, על פי הנוסחא:
על-פי משפט נורטון קיים מקור זרם אשר מתנהג באופן זהה למקור המתח המעשי, והוא בעל הנתונים הבאים:
התנגדות פנימית RNO כפי שיש למקור המתח המעשי:
הפקת זרם פנימי אידיאלי עפ"י:
חיבור במקביל אל דיודת זנר
חלק של מחלק מתח (חיבור של שני עומסים בטור אל מקור מתח, כך שערכי העומסים גורמים למתח היחסי שנופל עליהם להיות המתח הרצוי)
מעגלים לייצוב מתח (כגון LPF) וממירי מתח
מַקּוֹר הוא איבר חיצוני וגרמי המשמש כפה אצל מספר בעלי חיים, בעיקר במחלקת העופות.
המקור הקשיח משמש מלבד לאכילה, גם לאגירת מזון, להריגת הטרף, לתפיסת חפצים, לחיזור ולניקיון.
המקור מורכב מלסת עליונה (מקסילה) ומלסת תחתונה (מנדיבולה).
הלסת היא עצם חלולה ובשל כך אין משקלה מפריע לעופות בעת מעופם.
חלקו החיצוני של המקור מצופה בשכבת קרטין קשה, אשר בינה לבין העצם נמצאים כלי הדם וקצות העצבים של המקור.
במקור שני חורים דמויי נחיריים המרכיבים חלק ממערכת הנשימה.
אצל מספר עופות (בעיקר עופות דורסים), נמצא הנחיר על גבי שכבת בשר בקדמת המקור.
אצל עופות המשתמשים במקורם כ"כלי עבודה" לפיצוח אגוזים ולשבירת עצמות, מורכב קצה המקור מרקמת תאים מתה וקשה.
אצל ציפורים אחרות, כמו הברווזיים, קצה המקור הוא איבר חישה רגיש המלא בקצות עצבים.
בגלל השימוש הרב במקור, איבר קרני זה נשחק ומתחדש תדיר במהלך חיי העוף.
גודלו וצורתו של המקור משתנה מעוף לעוף, וממין למין.
השוני במאפיינים אלה נובע מהשוני בשימוש שנעשה במקור.
הפרושים הרבים של איי גלאפגוס, שעיקר שונותם היא בצורת מקורם המשמש ללכידת ואכילת מזונות שונים, היוו בסיס לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין.
דוגמאות לעופות בעלי מקורים מיוחדים: פלמינגו, כפן (בצורת כף), חופמאים שונים (מקור ארוך ודק), קלאונאים (מקור עבה וארוך עם "קסדה" מעליו), תוכי ים (עבה וצבעוני), צלוב-מקור (לפיצוח איצטרובלים), קוליברי והצופית (דק וחרמשי) וברווז מהמין מרגון גדול (משונן לשם תאחיזה טובה בדגים).
לא רק העופות מצוידים במקור.
גם מיני דינוזאורים רבים מסדרת בעלי אגן דמוי עוף היו בעלי מקור.
בעוד להדרוזאוריים היה מקור שטוח דמוי מקור ברווז לצרטופסים היה מקור חד יותר, דמוי מקור תוכי (וכך למשל, אחד מהצרטופסים הקדומים ביותר נקרא פסיטקוזאורוס "לטאת תוכי" על שם המקור דמוי התוכי שלו).
המקור נועד לתלוש צמחייה ואילו הלעיסה נעשתה בחלק האחורי של הפה.
יצורים חיים בעלי לסת דמוית מקור כוללים דגים רבים (כמו הקרנוניים, הנפוחיתיים והתוכינוניים) אשר חלק מהם מכונים "דגי-מקור", הסירניים, מיני הצבים ויונקים כמו הברווזן או לווייתני השיניים.
כמו כן ישנו מקור גם לבני קבוצת הסילוניות הכוללת תמנונאים ודיונונים.
מַקּוֹר-חֲסִידָה (שם מדעי: .Erodium L'Hér) הוא סוג של צמחים עשבוניים ממשפחת הגרניים, הכולל חד-שנתיים, דו-שנתיים ורב-שנתיים, ולעיתים רחוקות בני-שיח.
הסוג כולל 121 מינים, מהם 18 מצויים בישראל.
מקור-חסידה וגרניון שייכים לאותה משפחה ונראים דומים במבט ראשון, אך נבדלים במאפיינים מורפולוגיים שונים .
מיני מקור-חסידה הם צמחים בעלי שחלה עילית, עטיף כפול, עלי גביע ועלי כותרת מפורדים, ומספר איברי הפרח בכפולות של 5, כולל אבקנים ועמודי שחלה.
פרי הסוג מתאפיין במבנה ייחודי בעל מקור מוארך.
בעת הבשלתו, בדומה לכל משפחת הגרניים, הפרי נפרד לחמש פרודות, הניתקות מהעמוד המרכזי, שהוא המשכה של מצעית הפרח.
כל פרודה מצוידת במבנה דמוי מקור, המסייע להפצת הזרעים.
במרבית המינים בישראל, המקור של הפרודה נושא זיפים פשוטים לאורכו ואינו בעל מבנה דמוי נוצה.
הזיפים מסייעים לפרודה להיאחז בקרקע.
אולם, בארבעה מינים מדבריים - מקור-חסידה שעיר, מקור-חסידה קירח, מקור-חסידה מעוצה, ומקור-חסידה מלבין - המקור מתפתח לנוצה בעלת שערות משי רכות וצפופות, המסייעת בהפצת הזרעים.
מיני מקור-חסידה נפוצים באזורים נרחבים בעולם, מאירואסיה ועד צ'אד שבאפריקה, וכן בצפון ודרום אמריקה ואף באוסטרליה.
לסוג זה תפוצה גאוגרפית רחבה ומגוונת הכוללת אזורי אקלים ממוזגים וסובטרופיים באירואסיה, לצד אזורים טרופיים ויבשים בצפון אמריקה ובדרומה.
כמו כן, הוא התפשט גם לאזורים קרים וארקטיים, כגון אלסקה, גרינלנד ולפלנד.
מיני מקור-חסידה דומים למיני גרניון, אך ישנם שלושה מאפיינים המבדילים ביניהם:
עירוק העלים – במקור-חסידה העורקים בטרף מסודרים בצורה מנוצה, בעוד שבגרניון העירוק דמוי כף יד.
מספר האבקנים הפוריים – בשני הסוגים ישנם 10 אבקנים, אך בגרניון כל האבקנים פוריים ונושאי מאבקים, בעוד שבמקור-חסידה רק 5 מתוך 10 האבקנים נושאים מאבקים.
התפתלות מקור הפרודות הבשלות - בשני המינים מקור הפרודות מתפתל בהבשלה, אולם בגרניון, ההתפתלות דומה לסליל של שעון, כלומר המקור נגלל כלפי מעלה, ואילו במקור-חסידה, ההתפתלות דומה לבורג, כלומר מקור הפרודות מתפתל בצורה הדוקה ונגלל.
שמו העברי והלועזי של הסוג ניתן לו בשל הדמיון בין הפרי המוארך של הצמח למקורה של חסידה.
השם המדעי Erodium נגזר מהמילה היוונית "ερωδιός" (Erodios), שפירושה "חסידה".
לעוף חסידה יש שם נרדף נוסף ביוונית: "πελαργός" (Pelargos), וממנו נגזר השם המדעי של הסוג פלרגון (Pelargonium).
לעיון נוסף אודות שם משפחת הגרניים, ראו בערך גרניים.
השם "מקור-חסידה" הוצע לראשונה במילון ילקוט הצמחים (הערה 428) משנת 1930, בהתבסס על השמות הלועזיים.
במילון זה, בהערה 412, הומלץ גם השם "מחט הרועים", שנגזר מהשמות הערבי והגרמני.
לבסוף, השם "מקור-חסידה" אושר רשמית במילון צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים משנת 1946 (סעיף 348).
השם הסופי, "מקור-חסידה", עם מקף וללא ה' הידיעה, נקבע בהתאם להחלטת האקדמיה ללשון העברית מיום 12 באפריל 1965.
מקור-חסידה הוא צמח עשבוני חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים או לעיתים רחוקות בן שיח.
הלוואים קיימים ופטוטרת העלה ארוכה.
העלים מסורגים או נגדיים, פשוטים, משוננים, מאונים או מנוצים.
אורך הטרף עולה על רוחבו, והוא בעל עירוק מנוצה, כלומר, מעורק מרכזי מסתעפים לאורכו עורקים צדדיים דקים (בשונה מגרניון שהעלים שלו בעלי עירוק דמוי כף יד, כלומר העורקים בגודל דומה מסתעפים מנקודה אחת אל האונות העיקריות של העלה).
התפרחות דמויות סוכך בעלות עוקץ ניכר וחפים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, נכונים או מעט בלתי נכונים (עלי הכותרת אינם שווים זה לזה באורכם).
עלי העטיף והאבקנים עולים ישר ממצעית הפרח.
איברי הפרח בכפולה של 5.
הגביע בעל 5 עלים שווים, מפורדים (ניתן לתלוש את העלים אחד אחד) אינם נושרים לאחר הפריחה ומשתייר בפרי.
הכותרת מורכבת מחמישה עלי כותרת מפורדים, המסודרים לסירוגין עם חמשת הצופנים, ונושרים לאחר הפריחה.
מספר האבקנים הוא 10, אך רק 5 מהם פוריים ונושאים מאבקים, בניגוד לגרניון, שבו כל 10 האבקנים נושאים מאבקים.
חמשת האבקנים העקרים אינם נושאים מאבקים.
המאבקים הם בני שתי לשכות, המשחררות את האבקה דרך חריץ אורך.
השחלה עילית, בת 5 עלי שחלה מאוחים היוצרים עמוד מרכזי (ציר) בהמשכה של מצעית הפרח.
עמודי השחלה 5, מפורדים פחות או יותר ובקודקודם צלקות מגובששות.
הפרי הוא מפרדת בעלת מקור שאורכו גדול מגוף הפרי, וגביע משתייר.
עם הבשלתו, הפרי נפרד לחמש פרודות בעלות מקור, הניתקות מהעמוד המרכזי, שהוא המשכה של מצעית הפרח.
חלקו העליון של המקור מכוסה בשערות משי רכות וצפופות או זיפים פשוטים, ארוכים בודדים והדוקים.
בראש הפרודה מצויות שתי גומות, גומה אחת בכל צד (לעיתים הגומות חסרות, למשל במקור-חסידה רומאי ובמקור-חסידה גזור).
מתחת לכל גומה עוברים לרוחבה חריצים שמקבילים זה לזה או קמטים (לכל היותר שלושה, ולעיתים חסרים).
מקור הפרודות מתפתל וגלול בדמות בורג בעת ההבשלה.
חלקו התחתון של המקור הארוך משתזר בצורה הדוקה כצורת בורג.
בגרניון, המקור נגלל כלפי מעלה בהבשלה בצורת סליל של שעון.
הפרודות אינן נפתחות והן בעלות אחד או שני זרעים.
התפתלות והשתרגות מקור הפרודה במקור-חסידה
אחד המאפיינים הבולטים של פירות מיני מקור-חסידה הוא התפתלות והשתרגות של מקור הפרודה כבורג ואחריה התיישרות, תנועה מכנית מחזורית המתרחשת בעקבות ספיחת ואובדן מים.
לתנועה זו תפקיד מרכזי הן בהפרדת הפרודות אחת מן השנייה ובהפצתן ואחר כך בהטמנתן בקרקע, והיא אחד המאפיינים המורפולוגיים והתפקודיים המובהקים של הסוג.
על המנגנון ראו בפרק הבא.
המבנה האנטומי המיוחד של המקור גורם לכך שעם התייבשותו מסתלסל חלקו התחתון ומשתזר סביב עצמו כעין בורג או קפיץ.
התפתלות זו הופכת לאנרגיה אלסטית המאפשר היפרדות הפרודות ולאחריה העפתן למרחק מסוים מצמח האם.
מקור הפרודה אינו אחיד לאורכו.
חלקו התחתון של המקור הארוך משתזר בצורה הדוקה, והוא החלק הפעיל ביותר מבחינה היגרוסקופית.
החלק העליון של המקור, הקרוי זרוע, אינו מתפתל כלל.
גם בעת הרטבה אין המקור מתיישר לחלוטין; היישור מתרחש במסגרת המבנה הקיים, וחלק מן הפיתולים נותרים בהתאם לאופן ההשתרגות ולמגבלות המבניות של המקור.
ניתן להדגים את פעולת המנגנון בניסוי פשוט המזרז את התהליך: אם מניחים פרודה בתוך מים, נראה שלאחר זמן מה המקור שלה מתיישר.
אם מוציאים אותה מן המים ומייבשים אותה באוויר יבש, המקור חוזר ומתלפף ומסתובב בצורת בורג.
אם לוקחים פרודה רטובה ונועצים אותה בקרקע רכה, כאשר המקור פונה כלפי מעלה ומגורת הזרע כלפי מטה, וסמוך לה תוקעים מקל או מניחים אבן כך שנמנעת מזרועו של המקור תנועת סיבוב חופשית — ניתן לראות כיצד גוף הפרודה חודר לקרקע ומעמיק בה בתנועת קדיחה, כמעין מקדח.
תהליך זה מתרחש גם בתנאי טבע.
במזג אוויר לח מתיישר מקור הפרודה, ואילו באוויר חם ויבש הוא שב מתפתל.
כאשר קצה המקור נאחז במעצור כלשהו, כגון אבנים או רגבי אדמה, תנועת ההתפתלות גורמת לפרודה לקדוח בקרקע ולחדור לתוכה.
שערות הקשיחות שעל גוף הזרע מופנות כלפי מעלה; בעת חדירת הפרודה לקרקע הן נצמדות אל גוף הפרודה ואינן מפריעות לפעולת הקדיחה.
לעומת זאת, כאשר המקור חוזר ומתפתל עם התייבשותו, שערות אלה מקבעות את הפרודה ומונעות מן הפרודה לעלות שוב אל פני הקרקע.
מכיוון שלחות האוויר משתנה לסירוגין, הרי שבכל מחזור של הרטבה מתווספת חדירה נוספת של הפרודה לקרקע, וכך היא מעמיקה בהדרגה.
מנגנון זה מאפשר למיני מקור-חסידה לשלב בין הפצה למרחק קצר לבין הטמנה פעילה של הפרודה בקרקע, ובכך להגדיל את סיכויי הנביטה וההתבססות של הצאצאים בסביבה משתנה.
המנגנון ההיגרוסקופי של מקור הפרודה
גוף היגרוסקופי הוא גוף הסופח באופן פאסיבי מים או אדי מים מן האוויר או מסביבה לחה.
ספיחה זו עשויה להעלות את תכולת המים של הגוף, אך רק כאשר היא מלווה בתפיחה בלתי-אחידה של הרקמות היא גורמת גם לשינוי נפח, לעיוות, לשינוי צורה ואף לתנועה ניכרת.
כך, דפנות התאים המתים במקור הפרודה של מקור-חסידה הן היגרוסקופיות: הן סופחות מים ומגיבות בתפיחה.
אולם מכיוון שבמקור קיימות רקמות שונות, בעלות כושר ספיחה שונה ולעיתים גם כיוון מבני שונה, התפיחה אינה אחידה.
תפיחה בלתי-אחידה זו יוצרת לחצים מכיוונים שונים ועיוות מכני פנימי בגוף, הבא לידי ביטוי בשינוי צורתו ובהתפתלותו, ובמקביל בצבירת אנרגיה אלסטית ברקמות המקור.
האנרגיה האלסטית המשתחררת מתבטאת תחילה בהתפתלות וסיבוב של מקור הפרודה עצמו.
אולם כאשר קצה המקור נאחז במעצור ואינו יכול להסתובב עוד, מועברת התנועה לגוף הפרודה, והפרודה כולה מסתובבת ומתקדמת בקרקע כמעין מקדח.
תהליך זה יכל להתקיים במחזוריות פעם ספיחה ותפיחה ופעם אובדן מים והצטמקות.
מקור-חסידה ארוך (Erodium ciconium) - צמח חד-שנתי בעל "מקור" ארוך המעניק לו את שמו.
גדל על הכרמל, ברמות מנשה, לאורך מישור החוף וכן בערוצי נחלים ועל קרקעות חוליות בצפון הנגב ובמדבר יהודה, פורח בחודשים מרץ עד מאי ופרחיו גדולים ותכולים.
מקור-חסידה גדול (Erodium gruinum) מתייחד בפרחיו הגדולים בעלי הגוון התכול, המייחדים אותו ממינים אחרים של מקור-חסידה שצבעם, כאמור, על פי רוב ורוד או סגול.
עם זאת, קיימים עוד שני מינים בצבעים דומים: מקור-חסידה ארוך ומקור חסידה מלבין.
הצמח חד-שנתי, גובהו כ-20 ס"מ, ולרוב הוא שרוע על הקרקע.
קוטר הפרחים נע בין 20 ל-24 מ"מ, והם משנים את כיוון פריחתם במהלך היום לעבר השמש.
תקופת הפריחה חלה בין פברואר לאפריל.
הפרי בעל מקור גדול מאוד ביחס למינים האחרים, כ-11 ס"מ אורכו.
מקור-חסידה גדול נפוץ ברחבי החבל הים תיכוני בשדות פתוחים ובמקומות עזובים.
מקור-חסידה גזור (Erodium cicutarium) – ראו ערך מורחב – ניתן לזהותו על פי עליו הגזורים, השסועים עד לעורק הראשי של העלה ומחולקים לאונות רבות וצרות.
המין נפוץ מאוד בחבל הים-תיכוני, בעיקר בצידי דרכים ובמקומות עזובים.
תקופת הפריחה נמשכת מפברואר עד מאי.
מַקּוֹר-חֲסִידָה חֶלְמִיתִי (Erodium malacoides) צמח עשבוני חד-שני או דו-שנתי ניתן לזהותו על פי עליו הפשוטים (שאינם גזורים), הדומים לעלי חלמית.
שפת העלה משוננת או משונשנת ולעיתים רחוקות בעלת אונות אשר אורכן קצר מרוחבן.
אורך המקור 3 עד 4 ס"מ, אורך הפרודה 5 מ"מ.
בראש הפרודה מצויות 2 גומות, אחת בכל צד, ומתחת לכל אחת מהן עובר חריץ עמוק, כאשר גם הגומות וגם החריצים לרוב מכוסות שערות בלוטיות דלילות.
מקור-חסידה חלק (Erodium alnifolium) הוא צמח עשבוני חד-שנתי נדיר, הנחשב לאפיזודי.
הוא זוהה בוודאות בפריחה רק בשנת 2018. אורך הפרודה 4 מ"מ ואורך המקור 2 עד 3 ס"מ.
אורך הפרח מגיע עד 6 מ"מ.
עלי הגביע בעלי קצה מעוגל עם קבוצת זיפים ארוכים.
האוכלוסייה הידועה כוללת כמאה פרטים בגבעה חולית קטנה בשרון.
הוא גדל בעיקר בקרקעות חוליות.
פריחתו מסוף פברואר ועד תחילת מאי.
מקור-חסידה יפה (Erodium botrys) - צמח עשבוני חד-שנתי נדיר, ים-תיכוני הגדל לאורך מישור החוף.
מקור-חסידה מדברי (Erodium touchyanum) הוא צמח מדברי חד-שנתי נמוך יחסית, שגובהו נע בין 5 ל-9 ס"מ מעל פני הקרקע.
גבעוליו שרועים על הקרקע או גדלים באלכסון.
מין זה מתאפיין בשערות בלוטיות, הגורמות לגרגרי חול להידבק אליו, וכן בשערות פשוטות.
עליו גזורים, ופרחיו בקוטר 6 עד 10 מ"מ.
הוא פורח מינואר עד אמצע אפריל.
תחום התפוצה הטבעי של מקור-חסידה משתרע באיים הקנריים ומצפון אפריקה ועד איראן.
זהו צמח חד-שנתי, הגדל בעיקר באזורי מדבר וחורש יבש.
מקור-חסידה מדברי נפוץ בדרום המדברי של ישראל, בעוד מקור-חסידה גזור גדל בצפון הארץ.
בשל הדמיון הרב ביניהם, יש הסבורים כי הם למעשה תת-מינים של אותו מין.
bryoniifolium) גדל באזורים יבשים במיוחד בנגב.
שמו ניתן לו בשל הגוון של עליו.
פרחיו בצבע תכול-חיוור שפורחים בבוקר למשך שעות ספורות בלבד.
מקור הפרודה מכוסה שערות ארוכות, רכות ודומה לנוצה.
לרוב, זהו צמח חד-שנתי, אך בתנאים מסוימים – בהתאם לשכיחות המשקעים באזור – ניתן למצוא גם פרטים דו-שנתיים.
מקור-חסידה מעוצה (Erodium arborescens) הוא בן-שיח בעל שורשי אגירה עבים.
לרוב הוא עשבוני רב-שנתי, פרטים נדירים גדולים במיוחד מפתחים בסיס מעוצה.
ניתן לזהותו על פי עליו השלמים והקירחים (חסרי שערות וללא אונות).
מין זה דומה מאוד למקור-חסידה שעיר (Erodium crassifolium), וגדל באותו בית גידול.
עם זאת, ניתן להבחין ביניהם בקלות: למקור-חסידה מעוצה יש עלים שלמים וקירחים, ואילו למקור-חסידה שעיר יש עלים מחולקים לאונות עמוקות והם לרוב מכוסים בשערות צפופות.
תקופת הפריחה חלה מסוף פברואר ועד תחילת אפריל.
המין נפוץ באזורי מדבר קיצוניים ובקרקעות סלעי גיר.
מקור-חסידה מפוצל (Erodium laciniatum) הוא צמח חד שנתיים תיכוני, שלרוב שרוע על הקרקע.
שמו ניתן לו בשל עליו המחולקים או השסועים לאונות גדולות ועמוקות אשר שפתן משוננת או שסועה, אם כי קיימות אוכלוסיות שבהן העלים כמעט שלמים.
ניתן לזהותו בבירור לפי עלי לוואי גדולים בבסיס כל עלה, וכן עלי לוואי נוספים במפרקי הגבעול.
פרחיו הסגולים נפתחים בבוקר אך נושרים כבר בצוהריים.
עלי הגביע מסתיימים בחוד קטן בקודקודם, אך ללא זיף.
אורך הגביע בפרי בין 7 ל-8 מ"מ לעיתים רחוקות 9 מ"מ לעומת מקור-חסידה ארוך שאורכו 13 מ"מ.
אורך מקור הפרודה 5 עד 6 לעיתים רחוקות 3 או 8 ס"מ.
המקור של הפרודה נושא זיפים פשוטים.
מתחת למקור יש לפרודה שתי גומות, גומה בכל צד שמתחתיה אין חריצי רוחב.
מקור-חסידה מפוצל הוא המין הנפוץ ביותר בנגב ובמישור החוף, ופורח מסוף פברואר ועד תחילת מאי.
מקור-חסידה מצוי (Erodium moschatum) הוא צמח חד-שנתי, ולעיתים דו-שנתי, ממשפחת הגרניים.
גובהו נע בין 10 עד 50 ס"מ, וגבעוליו, כמו גם עוקצי התפרחות, מכוסים בשערות לבנות, אך הם אינם צמירים.
העלים מנוצים פעם אחת, ועלעליהם משוננים או שסועים ומרוחקים זה מזה.
הפיטם שבראש עלי הגביע חסר זיפים שאורכם כאורך הפיטם.
אורך המקור אינו עולה על 3 עד 4 ס"מ, ואורך גוף הפרודה 4 עד 5 מ"מ – תכונות המבדילות אותו ממינים קרובים כמו מקור-חסידה גדול ומקור תל אביב, שפריים ארוך יותר.
בתוך הגומה שבראש הפרודה מצויות שערות בלוטיות, ומתחתיה עובר חריץ רוחבי יחיד.
הצמח שכיח מאוד הן בבתי גידול טבעיים, כגון בתה ושדות, והן בבתי גידול מופרעים, כגון צידי דרכים, גינות ומעזבות, בכל אזורי ישראל, למעט המדבר.
תקופת הפריחה העיקרית נמשכת מסוף ינואר ועד סוף אפריל.
עם זאת, ניתן למצוא פרטים בודדים פורחים כבר בסוף נובמבר, ואף פירות ירוקים בתחילת דצמבר.
מקור-חסידה מצרי (Erodium neuradifolium) - צמח עשבוני מדברי חד-שנתי.
מקור חסידה נגבי (Erodium guttatum) הוא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר הגדל בירדן.
מקור-חסידה קירח (Erodium glaucophyllum) הוא צמח רב-שנתי לא מצוי, קירח א או מקריח.
מקור-חסידה קצר-פרי (Erodium brachycarpum) הוא צמח חד-שנתי שעיר, בעל גבעולים זקופים או אלכסוניים, המכוסים שעירות זיפנית לבנה, וגובהם נע בין 10 ל-40 ס"מ.
הצמח מתאפיין בשושנת עלים בבסיסו, כאשר עלי הגבעול גזורים יותר ושונים מעלי השושנת.
הפרחים בצבע ורוד עד סגול, ועלי הכותרת שלהם באורך של כ-8 מ"מ.
הפרי באורך של כ-8 ס"מ, פרודותיו בעלות גומות עם שערות דלילות, ומתחת לכל גומה נמצא חריץ בודד.
בישראל, מקור-חסידה קצר-פרי גדל ברום של 700 עד 1,000 מטרים, בעיקר ברמת הגולן, מאזור יער אודם ועד גבעת אורחה, וכן ברמת דלתון שבגליל העליון.
תפוצתו העולמית משתרעת סביב אגן הים התיכון, כולל מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, האיים הקנריים, ספרד, צרפת וטורקיה.
בנוסף, הוא מופיע כמין גר בארצות הברית, אוסטרליה ומקומות נוספים.
מקור-חסידה קצר-פרי פורח בישראל בין מרץ לאפריל.
הוא גדל בקרקעות כבדות, שדות בור, צידי דרכים, חורשים פתוחים, יערות אורנים ושטחים מופרעים.
מקור-חסידה רומאי (Erodium acaule) הוא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר הגדל באזורים ממוזגים.
מין זה חסר גבעולים, וממרכז שושנת העלים יוצאים עוקצי תפרחת חסרי עלים.
עלי השושנת מסורגים, גזור פעמיים, שם העלעלים משוננת.
מקור-חסידה שעיר (Erodium crassifolium) הוא פרחיו של מין זה גדלים קרוב לקרקע, עליו מחולקים לאונות עמוקות ולרוב הם מכוסים שערות צפופות.
הפרחים בצבע לילך ומרכזם סגול כהה.
הפרח פורח לאורך שעות האור.
הוא נפוץ באזורי המדבר ובעיקר במדרונות.
ניתן לראות את הקבוצות הגדלות בצפון מדבר יהודה אשר חסרות שערות על העלים כזן מיוחד.
מקור-חסידה תל אביבי (Erodium telavivense) הוא מין חד-שנתי אנדמי בארץ ישראל, הוא קרוב מאוד בתכונותיו למקור-חסידה גדול, אך נבדל ממנו בכיסוי של שערות בלוטיות על גביו.
ניתן למוצאו באזור מישור החוף.
מקור-חסידה תמים (Erodium subintegrifolium) הוא צמח חד-שנתי ים-תיכוני נדיר, הגדל על קרקעות חול וכורכר פריך במישור החוף של ישראל.
הוא בלעדי לישראל (אנדמי) ונמצא בסכנת הכחדה בשל פגיעותו מפיתוח עירוני וזחילה אורבנית, המאיימים על בתי הגידול שבהם הוא מצוי.
מקור-חסידה תמים מאופיין בעלים פשוטים, לרוב תמימים או משוננים קלות, ללא אונות משמעותיות, תכונה המבדילה אותו מהמין הקרוב מקור-חסידה מפוצל (Erodium laciniatum), שלו עלים שסועים וגזורים.
על פני העלים פזורות בלוטות זהובות.
הגבעולים שעירים, אבל ללא שערות בלוטיות.
בנוסף, פרחיו גדולים יותר בהשוואה למקור-חסידה מפוצל.
התפרחות דמויות סוכך, ומכילות 3 עד 7 פרחים ורודים-לילכיים (סגול בהיר).
עלי הגביע שעירים, באורך 6 עד 8 מ"מ, ובקודקודם חוד קצר הנושא 1 עד 3 זיפים זקופים.
קוטר הכותרת מגיע ל-1.5 ס"מ.
הפרי הוא מפרדת, והפרודות באורך 6 עד 7 מ"מ, עם מקור באורך 5 עד 8 ס"מ שנושא זיפים בודדים לאורכו, ומתחת לגומה אין חריץ – מאפיין ייחודי המבדיל אותו ממינים קרובים נוספים.
נביטתו בתחילת החורף ופריחתו מתרחשת בין סוף פברואר לאפריל והפצת הזרעים מאמצע מאי.
מקור-חסידה תמים נפוץ בעיקר בשרון ומישור החוף הדרומי, עם מספר אתרים נוספים בחוף הכרמל ובנגב הצפוני (רוחמה).
תפוצתו כמעט רציפה מבנימינה ועד גבעת ברנר, עם ריכוזים באזור דור ומעגן מיכאל.
הוא גדל בבתי גידול חוליים, בגבעות כורכר ובקרקעות חמרה חולית וסיינית.
מקור-חסידה תמים נמצא בסכנת הכחדה, בשל פיתוח עירוני נרחב במישור החוף.
הצמח אינו מוגן בשמורות רבות, ולכן קיימת חשיבות להכרזה על אזורי מחייתו כשמורות טבע מוכרזות, במטרה להגן עליו ולמנוע את המשך הצמצום באוכלוסיותיו.
מקור זרם הוא התקן או מערכת שתפקידה כשמה לספק זרם למעגל חשמלי.
מקור מתח מספק גם הוא זרם, אך בתלות בהתנגדות (לפי חוק אוהם) ולכן תאורטית יכול להיווצר מצב בו לא יהיה זרם במעגל (כאשר הנגד שבדרך-כלל מייצג צרכן חשמלי יהיה גדול מאוד).
תפקידו של מקור הזרם הוא לספק זרם קבוע בלי תלות וקשר בצרכן שמחובר אליו.
בחישובים ומערכות אידיאליות משתמשים במקור אידיאלי בו כל הזרם הנוצר מסופק לצרכן.
אולם אין במציאות מקור זרם אידיאלי ולכל מקור יש התנגדות פנימית.
לפי חוק אוהם ככל שההתנגדות גדלה כך קטן הזרם.
בתורת המעגלים, מקור זרם אידיאלי הוא אלמנט במעגל אשר הזרם העובר דרכו לא תלוי במתח הנופל עליו.
זהו מודל מתמטי, וביצועי רכיבים מעשיים יכולים רק לשאוף אליו.
אם הזרם דרך מקור הזרם האידיאלי יכול להיקבע ללא שום תלות באף רכיב אחר במעגל, הוא נקרא מקור זרם בלתי תלוי, ולהפך; אם הזרם דרך מקור זרם אידיאלי נקבע על ידי מתח או זרם אחרים במעגל הוא נקרא מקור זרם תלוי או מקור זרם נשלט.
מקור זרם בלתי תלוי עם זרם השווה לאפס שקול לנתק.
מסיבה זו, ההתנגדות הפנימית של מקור זרם אידיאלי זה היא אינסופית.
המתח על פני מקור זרם אידיאלי נקבע לגמרי על ידי המעגל אליו הוא מחובר.
כאשר מקור הזרם מחובר לקצר, המתח על פניו הוא אפס, ולכן גם נמסר הספק חשמלי אפסי.
כאשר מקור המתח מחובר להתנגדות של עומס, המתח על פניו שואף לאינסוף (נתק).
לכן מקור זרם אידיאלי יכול לספק למעגל הספק בלתי מוגבל לעד והוא מייצג מקור אנרגיה בלתי מוגבל.
חיבור מעגל פתוח אידיאלי למקור זרם לא אפסי אידיאלי אינו מקובל בתורת המעגלים והמשוואות לניתוחו מייצרות פרדוקסים.
מקור חיים היא שכונה בדרום העיר ירושלים על גדות נחל רפאים, מדרום למושבה הגרמנית, ולאורך מסילת הרכבת יפו ירושלים, הגובלת בשכונות בקעה, גוננים ובאזור התעשייה תלפיות מדרומה ומזרחה.
השכונה כלולה במנהל הקהילתי בקעה רבתי.
קרקעות השכונה כונו בתחילה "אדמת עמוס", ולאחר הקמת השכונה נקראה "מקור חיים" על שם חיים כהן מחרקוב אשר מכספו ומכספי בניו נרכשו חלק ניכר מקרקעותיה.
את הכסף תרמו בניו של חיים כהן לרגל חתונת הזהב של הוריהם לתנועת חובבי ציון, על מנת שתירכש בירושלים חלקת קרקע על שם אביהם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה תנועת חובבי ציון והכסף שנתרם על ידי בניו של חיים כהן הועבר על ידי מנחם אוסישקין לקרן קיימת לישראל, שרכשה את קרקעות השכונה.
השכונה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן עם רחוב אחד מרכזי, וחלקות קרקע מאחורי הבתים אשר יועדו למשקי עזר.
מקור חיים אמורה הייתה להיות שכונה דתית, והסתדרות "המזרחי" הייתה אחראית בשנים הראשונות על רישום וקליטת תושביה.
הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי התמנה בה לרב השכונה.
תושביה הראשונים היו בעיקר עולים מפולין אנשי העלייה הרביעית.
התכנון המקורי היה להקים שכונה שבה בתים מודרניים ומשוכללים.
אולם המתיישבים הראשונים של השכונה היו דלי-אמצעים וחלקם אף בנו את בתיהם במו ידיהם.
ישנם מוותיקי השכונה שטוענים שחלק מהמתיישבים קיבלו את הבתים בחינם.
בין המתיישבים הראשונים והפעילים שהקימו את ביתם בשכונה ניתן למנות את ישראל בוכוייץ ששימש מזכיר השכונה עם הקמתה.
מזכיר ועד השכונה מר ישראל בוכוייץ מסר דו"ח לחברים בחודש תמוז תרפ"ד, והודיע כי :"עוד חודש ימים יסיימו את עשרת הבתים הראשונים".
על פי ספרו של יונה כהן, התאפיינה השכונה בתחילתה בפעילות חקלאית של המתיישבים.
בחודש אב תרפ"ד (1924) הוקמו בשכונה בתים ולצידן רפתות.
המיוחד בשכונה היה שהמתיישבים חשבו לנטוע בה עצי נוי, אשר ישתלבו בסביבה בה קיים אוויר הרים צח ומקום שקט.
כך, הוקם בשכונה פנסיון רוזנבוים.
ב-17 באוגוסט 1924 נערך טקס חנוכת השכונה החדשה.
ב-14 בנובמבר 1926 נערך טקס הנחת אבן הפינה לבית הכנסת בשכונה.
עד מלחמת העצמאות הייתה מקור חיים שכונה יהודית מבודדת, המוקפת בשכונות ערביות: בדרום בית צפאפא, במערב קטמון, בצפון בקעה, המושבה היוונית, והמושבה הגרמנית ובמזרח מחנה אל-עלמיין הבריטי, שהפריד אותה מהשכונה תלפיות.
במאורעות תרפ"ט סבלה השכונה מהתקפות מהכפר בית צפאפא שמדרום, ותושביה אף פונו באופן זמני.
לאחר המאורעות הוגשו תלונות הדדיות ומשטרת המנדט עצרה אחדים מתושבי השכונה, בטענה שהם היו אחראים למותו של ערבי במהלך המאורעות.
כשנה לאחר מאורעות תרפ"ט נעשו מאמצים לקשירת קשרים בין השכונות ונחתם הסכם "ברית שלום" בין מנהיגי שתי השכונות.
במהלך המרד הערבי הגדול, בין השנים 1936 ל-1939, צלפו הערבים על השכונה ולפעמים אף התקיפו את הבאים אליה.
בשנת 1940 הוקמה בשכונה ישיבת "מקור חיים" על ידי רב השכונה השני - הרב ברוך יצחק לוין, והיא פעלה במקום עד 1962.
השכונה הייתה נתונה למצור במהלך השלב הראשון של מלחמת העצמאות מדצמבר 1947 ועד מאי 1948, במהלכו הותקפה השכונה כ-14 פעמים על ידי כוחות ערביים בעקבות מסירת מחנה אל-עלמיין לידיים ערביות, אך לוחמי "ההגנה" הצליחו להדוף התקפות אלו, וגם להוציא התקפות נגד.
הנשים והילדים פונו מהשכונה, ונותרו בה רק צעירים פעילי ההגנה, ש-13 מהם נפלו על הגנת השכונה.
עם כיבוש קטמון במבצע יבוסי באביב 1948, חברו אליה כוחות "ההגנה" וחיברו אותה עם השכונות במרכז העיר.
אנדרטה לזכר הלוחמים שנהרגו על הגנת השכונה נמצאת בסמוך לבית הכנסת הישן.
ב-1951 הוקמה בסמוך לשכונה מעברת מקור חיים.
המעברה אכלסה בשיאה כ-5,000 איש, ונודעה בתנאי החיים הקשים שבה.
המעברה הייתה המעברה הראשונה בירושלים שהוחל בפירוקה.
פירוקה הושלם עד מחצית 1956. תושבי המעברה עברו ברובם לשיכונים שנבנו בשכונת הקטמונים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המתאר של ירושלים הוחלט להרחיב את אזור התעשייה תלפיות על חשבון חלקה הדרומי של מקור חיים.
לאחר מאבק ממושך של תושבי השכונה, הוחלט לייעד מחדש את השטח למגורים ולא לתעשייה והתוכנית בוטלה.
עד שנות השמונים של המאה ה-20 נהרסו רבים מבתי השכונה המקוריים, ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומבני תעשייה ומסחר.
החל מתחילת המאה העשרים ואחת עוברת השכונה תהליך בינוי מואץ.
בתי דירות גבוהים נבנו במגרשים הפנויים שנותרו בה, בעיקר בחלקה הדרומי, וכן נמשכה הריסת הבתים המקוריים ובניית בתי דירות גבוהים במקומם.
בסמוך לשכונה מתוכננת לעבור שלוחה של הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים, ואושרה הקמתם של מגדלי מגורים בגובה של עד שלושים קומות.
רחובה הראשי של השכונה נקרא "מקור חיים" ושני רחובותיה האחרים הם צֶרֶת ואביטל.
ברחוב מקור חיים בבית מס' 10: בית הכנסת החדש "בית יוסף" לפי מנהג יוצאי תוניס.
ברחוב מקור חיים בבית מס' 21: לאחר הקמת השכונה, פעל בו פנסיון רוזנבוים-ורדי, בשנות ה-80 של המאה ה-20 פעלה בו ישיבת מקור חיים של הרב עדין שטיינזלץ, ובהמשך פעל בו בית הספר הדמוקרטי סאדברי.
ברחוב מקור חיים בית מס' 30 ומס' 32: הבתים מצופים אבני סיליקט בסדר גאומטרי ייחודי היוצר חזית מרשימה, ואף מיועדים לשימור.
ברחוב מקור חיים בית מס' 35 (המכונה "בית שיקגו"): שכן בשנים 1992–2014 ארכיון המדינה, שעבר בהמשך להר חוצבים.
ברחוב מקור חיים בית מס' 42: בית הכנסת הישן של השכונה, אשר נבנה בשנת תרפ"ט (1929), הודות ליוזמתו של רב השכונה הראשון - הרב טיקוצ'ינסקי.
על גג בית הכנסת נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20 עמדות הגנה מבטון עם חרכי ירי.
בחצר בית הכנסת הוקמה בשנות התשעים של המאה ה-20 על ידי תושבי השכונה אנדרטה לזכר 12 לוחמים שנפלו בהגנה עליה במלחמת העצמאות.
בפסיכולוגיה, מקור שליטה (גם: מוקד שליטה, מיקוד שליטה, מיקום שליטה) היא הרגשת השליטה שיש או אין לאדם על המאורעות שבחייו, ואמונתו באשר למה גורם לדברים טובים או רעים בחייו (באופן כללי, או בתחום מסוים, כגון בריאות או הצלחה בלימודים).
מקור השליטה עשוי להיות פנימי (כלומר, האדם מאמין כי הוא שולט בעצמו ובחייו) או חיצוני (האדם מאמין כי חייו והחלטותיו נשלטים בידי סביבתו, בידי כוח עליון או בידי אנשים אחרים).
המונח נטבע בשנת 1954 על ידי הפסיכולוג האמריקאי ג'וליאן רוטר לשם ציון היבט חשוב של האישיות.
המושג "מקור שליטה" נולד במסגרת תאוריית הלמידה החברתית של האישיות שניסח רוטר (1954) וזכה לפופולריות רבה.
העיסוק המרובה במושג מיוחס לא פעם לאירועים הפוליטיים והחברתיים שהתחוללו בשנים הללו, שהבליטו את חוסר השליטה שבחיינו, כמו למשל מלחמת ווייטנאם, מהומות השחורים בארצות הברית ופרשת ווטרגייט.
המושג צמח במסגרת תאוריית הלמידה החברתית שטוענת שהתנהגות מסוימת היא בעצם פונקציה של שני גורמים:
למיקום השליטה שיש לאדם תהיה השפעה על ציפיותיו ובשל כך גם על התנהגותו.
ניתן לסווג אנשים לפי סוג מיקום השליטה שלהם: פנימי או חיצוני.
הקשר הסיבתי בין ההתנהגות לחיזוק משפיע על הציפייה של האדם וכך גם על התנהגותו.
כאשר החיזוק מיוחס על ידי האדם לגורם שקשור להתנהגותו (מיקום שליטה פנימי), הסבירות שהחיזוק ישפיע על ההתנהגות יגדל מאשר כשהחיזוק מיוחס על ידי האדם לתוצאה של מזל (מיקום שליטה חיצוני).
לכן הוגדר בתחילה לפעמים "כציפייה מוכללת לשליטה פנימית או חיצונית בחיזוק שיקבל".
היסטוריה מוקדמת של המושג נמצאת אצל לפקורט (Lefcourt, 1976), אשר מקשר בראשית מאמרו בינו ובין חוסר אונים נלמד.
לפקורט הגדיר מקור שליטה נתפשׂ (perceived) באופן הבא: "השליטה הנתפשׂת מוגדרת כציפייה מוכללת לשליטה פנימית או חיצונית בחיזוק".
לפקורט מסביר כי שורשי המחקר המוקדם בנושא ציפיות לחיזוקים מצויים בשנות ה-50, בעבודת הדוקטורט של ג'יימס (James) ופארס (Phares) בהנחיית רוטר באוניברסיטת אוהיו.
נעשו ניסיונות לזהות את ראשית התהוות המושג בעבודתו של אלפרד אדלר, אך המקור הישיר נמצא בעבודתם של תלמידיו של רוטר, ובהם ויליאם ה' ג'יימס (לא ויליאם ג'יימס), אשר חקר שני סוגים של העתקת ציפיות:
העתקת ציפיות טיפוסית – אמונה כי הצלחה או כישלון יגררו אחריהם תוצאה דומה;
העתקת ציפיות לא טיפוסית – אמונה כי הצלחה או כישלון יגררו אחריהם תוצאה שונה.
המחקר בתחום הוביל את הפסיכולוגים לשער כי אנשים הנוטים לגלות העתקת ציפיות טיפוסית הם אלה שקרוב לוודאי כי ייחסו את מה שקורה להם ליכולותיהם, בעוד שאלו הנוטים לגלות העתקת ציפיות לא טיפוסית ייחסו לרוב את הטוב והרע שבחייהם למזל.
ובמילים אחרות: ניתן לחלק את בני האדם לשניים: אלו הנשענים על יכולת (גורם פנימי) לעומת אלו הנשענים על המזל (גורם חיצוני).
ואולם, לאחר 1970 העיר ברנרד ויינר (Weiner) כי ייחוס ליכולת וייחוס למזל נבדלים גם בכך שהראשון הוא ייחוס לגורם יציב וקבוע, בעוד האחרון הוא ייחוס לגורם שאינו יציב.
בשנת 1966 פרסם רוטר בכתב העת "Psychological Monographs" מאמר מהפכני בתחום, שבו סיכם מחקר של למעלה מעשר שנים שלו ושל תלמידיו, אשר ברובו לא התפרסם עד אז.
בהמשך דן רוטר (1975, 1989) בבעיות ובתפיסות מוטעות שעלו בשימוש שעשו אחרים במבנה השליטה (הפנימית או החיצונית) בחיזוקים.
רוטר (1975) מבהיר כי מקור שליטה פנימי ומקור שליטה חיצוני אינם שני מצבים דיכוטומיים, אלא הם מציינים שני קצוות של רצף.
'פנימיים' נוטים לייחס תוצאות או אירועים בחייהם לשליטתם; לעומתם, 'חיצוניים' ייחסו אותם לנסיבות חיצוניות.
לכך יש השלכה ברורה על ההבדלים שבין 'פנימיים' ו'חיצוניים' ביחס למוטיבציה שלהם להישגים (Achievement Motivation).
בשל העובדה כי הם ממקמים את השליטה מחוץ לעצמם, נוטים 'חיצוניים' לחוש שליטה פחותה על גורלם.
אנשים בעלי מקור שליטה חיצוני נוטים להיות לחוצים יותר ונוטים יותר לדיכאון.
רוטר (1966) האמין כי 'פנימיים' מגלים שני מאפיינים מהותיים: מוטיבציה גבוהה להישגים, ומוכוונות-חיצונית נמוכה.
זה היה הבסיס ל"סולם מקור שליטה" שהוצע על ידי רוטר ב-1966, אם כי הוא התבסס על אמונתו של רוטר כי מקור שליטה הוא קונסטרוקט חד-ממדי.
מאז 1970 היו שאתגרו את הנחתו של רוטר בדבר חד-ממדיות; אחת מאלה שביקשו לבחון את אמיתותה הייתה ליוונסון (Levenson), אשר טענה כי יש להפריד בין ממדים שונים של מקור השליטה (ובהם לדוגמה, אמונתו של אדם כי האירועים בחייו הם פרי גורל, נקבעים בידי אנשים חזקים אחרים וכי אין בידו לשנותם).
שאלון מיקום שליטה של רוטר, 1966 (I-E Scale).
29 פריטים (מתוכם 6 פריטי הסוואה) בעלי תבנית בחירה כפויה (Force choice) של שני פריטים בלבד שבחירת אחד מהם מסווג כמיקום חיצוני והשני כמיקום פנימי.
ככל שהציון גבוה יותר כך מיקום השליטה חיצוני יותר.