tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת כל פרק, הוא מדביק פרסומות על שם הפרק.
הוא, גברת מופלה, המנהל מזכירי, מטאטא וגלרבין נמצאים בחוג שנקרא "החידונאים" שנראים לראשונה בפרק "כל היום חדים חידות", והוא הראה את אהבתו לתיאטרון מוזיקלי בפרק "צלילי הלן".
בפרק "החיים בפנים" התגלה שהוא המורה שמשגיח על הילדים בחדר הריתוק.
הוא נרדם כשקרני השמש נמצאים עליו.
הוא תמיד מסתובב עם מטאטא.
הוא לומד עם קיף ובארי באותה הכיתה.
בהמשך הסדרה הוא מתיידד עם קנדל.
רג'י - דביבון והוא חבר בכיתה של קיף ובארי.
קנדל פוקס - שועלה, היא תלמידה מאוד פופולרית ועשירה בכיתה שבה קיף ובארי לומדים.
היא הבת של רוי פוקס, והיא הקפטנית של קבוצה שהיא יצרה בשם "אברס".
ביליאם - תיש, הוא החבר הכי טוב של קנדל.
גברת מופלה - ג'ירפה שמנהלת את הספרייה המקומית.
נראתה לראשונה בפרק "מועדון הספר הטוב".
לפעמים יש לה התקפי זעם כשמישהו אומר לה שהיא 'רשעית' או שואל אותה שאלות שפוגעות בה באופן אישי כמו: "אולי את יכולה להשתיק בצורה קצת פחות אגרסיבית?".
היא, המנהל מזכירי, המנקה סטיב, מטאטא וגלרבין נמצאים בחוג שנקרא "החידונאים" שנראים לראשונה בפרק "כל היום חדים חידות".
פאווה - הבריסטה של העיירה.
טרולי - טרול שחי מתחת לגשר העיירה.
גורדון - חתול ספינקס שנותן דוגמיות חינם בסופר.
הוא לא נתן לאף ילד דוגמיות.
בסופו של דבר, הוא הפך לילד כשפגע בו הכישוף שהלן הטילה על אמא של קיף, אבל הוא פשוט בדיוק עבר שם.
פלאמ-בינגו - פלמינגו שמעוניין להיות הסוכן של הארי בפרק "די-ג'יי של בראנץ'".
קים פופולרה - למור, היא חברה של קנדל.
נראתה לראשונה בפרק "שתי אמיתות וארנב".
לפני שהיא עברה לבית ספר של קנדל, היא הייתה לומדת ב'טאפט פייר' וזה היה בית ספר שלומדים בו רק תלמידים אמידים, חצופים ועשירים.
היא, בהתחלה, דיברה במבטא שוודי קראו לה 'קנדי פופולרה', אבל אחרי שבארי הראה לכולם שהיא שקרנית בפרק "שתי אמיתות וארנב", היא חשפה לכולם שקוראים לה 'קים פופולרה' וגם חשפה לכולם שיש לה מבטא אמריקאי ולא שוודי כפי שהיא אמרה.
סקארם סקארמלי (גיא זיידמן)- שד שמרקד וחולה על ממתקים שבארי זימן בטעות מתוך ספר לאחר שקיבל חובה מקייל ליון, מיכאלה אוטס וניק נמה.
מאב - כבשה בז'קט שחור, ואחד מהתלמידים שכל הזמן מקבל ריתוקים.
קיף פגשה אותו כששלחו אותה ואת בארי לחדר הריתוק בפרק "החיים בפנים" בכך שהיא ניסתה לנסות להושיב את חבריה במקום לפני שהמורה מגיעה.
כשקיף עוזרת לו ולשאר התלמידים שהיו שם לברוח מחדר הריתוק, הם עושים שינוי ונהיים טובים וחיובים בקשר ללימודים ולחיים עצמם.
בברלי - אווז עם מבטא אירי שגורשה מטייבלטאון לאחר שקישטה יותר מדי יפה ביום החיפוף.
היא חזרה לשם לאחר שסנטאור קלאוס אמר לתושבים בטייבלטאון במה באמת עוסק החג.
היא אוהבת להיות אלגנטית, והיא אלופה בכדורעף.
נראתה לראשונה בפרק "יום החיפוף".
הדיבוב בוים בתחילה על ידי תמי ברק והופק על ידי עדי מור באולפני פרפקט וויסס.
החל מפרק 27, הפקת הדיבוב עברה לאולפני דאבי דאב, בבימויה של ענת ניב והפקתה של ענבר שטגר עזרא.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקיף צ'אטרליקימיקו גלןשחר קדושבארי באנסה.
מייקל קרונרנועם טלמרטין צ'טרליג'יימס מונרו איגלהארטניר ברקבריל צ'טרלילורן אששיר כהןהארי באנסג'וש ג'ונסוןגילן שחףטרי באנסניקול סאקורהתמי ברקמרי באנסרייצ'ל האוסהלןלוסי הוואנסקנדל פוקסולה לאוולבר סביררוי פוקסאריק באוזהגלעד קלטרהמנהל מזכיריניק סמאלהמורה צביהדידי מניוטלי בן יוסף ענת ניב מוזיקהניק סמאלהילה ויז'נסקי - קיף (שירה, פרק ראשון)בראד ג'וזף ברקחננאל אדרי
בנוסף בדיבוב העברי השתתפו גם: יובל בינדר, אמנון וולף, אוהד שחר, דן קיזלר, שירלי לילו, ניר נדיר, עינת גליקסמן, יורם יוספסברג וערן מור.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון13010 במרץ 202310 בפברואר 202425 ביוני 202330 באוגוסט 2024ספיישלים25 באוקטובר 202421 בינואר 202514 במרץ 202515 באוגוסט 202522815 במרץ 202522 בנובמבר 202525 במאי 2025יפורסם בהמשך
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי תאריך שידור בישראל 1הבית הרדוף של גב' מגרייביThe Haunting of Miss McGravy's House5 באוקטובר 202414 במרץ 20252חכמת טבעת האורLore of the Ring Light21 בינואר 202515 באוגוסט 2025
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 1How NOT To Draw: Kiffאיך "לא" לצייר את קיף22 באפריל 20232How NOT to Draw: Helen and Principal Secretaryאיך "לא" לצייר את הלן ואת המנהל מזכירי8 במרץ 2025
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 1Born To Be Strangeנולדתי להיות חזקה29 ביולי 20232Squirrels Just Wanna Have Funסנאים רק רוצים ליהנות2 במרץ 20243Life is Sweeterהחיים מתוקים23 בנובמבר 20244Squirrels In My Pantsסנאים במכנס21 בינואר 2025
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 1Kiff Ensembleאנסמבל קיף23 בדצמבר 20222Kiff Parodies Disney Channel Theme Songsקיף עושה פרודיות על שירי הפתיחה1 באפריל 20243Dr.
Doofenshmirtz Takes Over Kiffדוקטור דופנשמירץ משתלט על קיף28 בספטמבר 20244Witches Beyond Waverly Placeהמכשפות מווייברלי פלייס27 בספטמבר 2025
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור בארצות הברית 1Kiff Calls Kylie Cantrallקיף מתקשרת לקיילי קנטרל4 באוקטובר 2024
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי 1בלוז הטיולField Trip Blues9 בפברואר 20252תקועים בכיכרRoundabout3הדלק נגמרOutta Gas16 בפברואר 20254מה זה הריח הזה??What's That Smell23 בפברואר 20255צ'יירסבורג ההיסטוריתHistorical Chairsburg2 במרץ 2025
בשנת 2017, היוצרים ניק סמאל ולוסי הייבנס הכירו זה את זה לראשונה כשהיו אנימטורים עבור Triggerfish Animation Studios, שכן הצמד טען שהם 'דיברו באותה שפה קומית'.
בדצמבר 2017, החלה תפיסה לסדרה תחת שם העבודה דונק.
במאי 2018, הסדרה נבחרה על ידי דיסני לאחר הפיצ'ר הראשוני שלה.
ב-17 ביוני 2021, במהלך פסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי של אנסי, הוכרז שלוסי הייבנס וניק סמאל מפתחים סדרת אנימציה בשם קיף.
לדברי הצמד, הסדרה שואבת השראה מחוויותיהם כשהם גדלו בקייפטאון, בעוד שמיים תיאר אותה כסדרה "על ילדה שגרה עם הוריה והולכת לבית הספר" שהקומדיה שלה מתמקדת בעולם ובדמויות המופיעות בו.
סגנית נשיא בכירה לאנימציה של ערוץ דיסני, מרדית' רוברטס, אמרה, "לוסי וניק הם צוות יצירתי מבריק שהפיק סדרה רעננה ומצחיקה עם ויזואליה תוססת שעוזרת להחיות את הידידות בין סנאי ושפנף בצורה ייחודית".
כאשר קנט אוסבורן משמש כמפיק שותף ועורך סיפורים, וויני צ'אפי מפיקה.
הוא מורכב מפרקים בני 22 דקות, המורכבים משני קטעים בני 11 דקות.
אדוארד מג'יה, בכיר בדיסני, מפקח על הסדרה.
ב-10 במרץ 2023 הסדרה עלתה לערוץ דיסני ול-Disney XD.
ב-13 ביוני 2023, Disney Television Animation הודיעו שהסדרה חודשה לעונה שנייה ולעונה שלישית.
בסדרה יש בכל פרק לפחות שיר אחד.
בנוסף להפקה משותפת, Titmouse, Inc.
מספקת גם את האנימציה לסדרה (כאשר האנימציה שלה בחו"ל מסופקת על ידי Yearim).
שנהפרסקטגוריהמעומדיםתוצאה2023פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחהכותרות ראשיות וגרפיקה הכי טובים לסדרת אנימציהקיףדיבוב יוצא מן הכלל לסדרת אנימציהסם ריגל
קיפ קויניג הוא תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
עבודתו הידועה ביותר היא במסגרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי", שבה שימש כמפיק אחראי וכמפיק שותף, וכתב שלושה פרקים מתוך הסדרה.
בנוסף לכך, עבד במספר סדרות אחרות, כמו Still Life, Septuplets ו-The American Embassy, עבורן שימש כמפיק ראשי וכתסריטאי.
בתחום הקולנוע, קויניג כתב והפיק את הסרט הקומי "עולם קטן שלי" (1996), שזכה להצלחה בשנות ה-90, וכן כתב פרק בודד בסדרת הטלוויזיה Wasteland.
"קיסריה LIVE" הוא אלבום הופעה הראשון של להקת הסקא והרגאיי הישראלית התקווה 6. אשר שיריו בוצעו בהופעה לחגיגות 20 שנה ללהקה האלבום יצא ב-22 במאי 2025.
בהופעה ביצעו את מיטב הלהיטים שלהם כמו "הכי ישראלי", העברית החדשה, ו"הכל עוד לפניי" שזכה בנוסף גם לפתיחה מרגשת בפתיחת האלבום.
בנוסף ביצעו מספר דואטים: עם אברהם טל את "בעולם שלה" ועם אינפקטד מאשרום את "Where do I Belong" ו"קופנגן" ואת "שים עין עלינו" עם מוש בן ארי בנוסף ביצעו את Jah is one של מוש בן ארי אתו ועם אברהם טל והדג נחש.
קיפודיים (שם מדעי: Erinaceidae) היא משפחה מסדרת אוכלי החרקים במחלקת היונקים.
גודלם של הקיפודיים נע בין גודלו של עכבר לגודלה של ארנבת קטנה.
לבני המשפחה עיניים ואוזניים בינוניות בגודלן.
השיניים הקדמיות גדולות במספר מינים, אך לא בדומה לחדפיים.
למיני הקיפודיים האמיתיים קוצים חדים, ולחלקם יכולת "התכדררות" בשעת סכנה, המגנה על החלקים הפגיעים בגופם.
קיפודיים אלו יכולים "להתכדרר" הודות לשריר טבעתי שעוטף את גופם ומגמיש אותו.
הוולדות נולדים עם קוצים רכים בצבע לבן וללא יכולת ראייה.
בגיל שבועיים הקיפוד הצעיר מתחיל לראות, ובגיל חודש וחצי מפתח קוצים קשיחים.
הקיפודים השעירים הם חסרי קוצים, אך בשעת סכנה מדיפים ריח חזק ומרתיע.
הקיפודיים חיים תחת בולי עץ או במאורות שהם חופרים בעצמם.
הם ניזונים ממגוון רחב של מזונות, הכולל חסרי חוליות, זוחלים, פגרים, שורשים ופירות.
הקיפודיים חסינים לרעלנים שונים הקיימים בטבע, ביניהם ארס נחשים.
הקיפודיים האמיתיים פעילים רק בשעות הלילה, מספר מינים מקיימים תרדמת חורף.
הם הטרותרמיים, כלומר מורידים את טמפרטורת גופם בשעת מנוחה, אך בעיקרון הם בעלי .
הקיפודיים השעירים פעילים אף בשעות היום.
הקיפודיים מנהלים את חייהם על פני האדמה, אך ניתן לראותם מטפסים ושוחים בהצלחה יתרה.
הקיפודיים מסוגלים להתרבות פעמיים בשנה (שתי עונות רבייה).
במרבית המינים, זהו הזמן היחיד בו הפריטים המבוגרים מנהלים התנהגות חברותית, כאשר ביתר הזמן הם יצורים סוליטריים.
תוחלת חייו של קיפוד בטבע היא כשנתיים ובשבי כשש שנים בממוצע (שכן אז הוא מוגן מפני סכנות שונות).
מבין היונקים החיים בימינו, בני משפחה זו הם הדומים ביותר ליונקים הקדומים.
מאובנים של משפחה זו מוכרים רק החל מתקופת האאוקן, בעוד שאבותיהם הקדמונים אוכלי החרקים "Adapisoricidae" ידועים מתקופת הקרטיקון.
האמפכינוס היה מראשוני הקיפודים של הקנוזואיקון.
בישראל נפוצים המינים: קיפוד חולות מצוי, קיפוד מדבר וקיפוד מצוי.
הגדול בקיפודיים הוא קיפוד החולדה (Echinosorex gymnura) שמשקלו עד 1.4 ק"ג.
הקטן ביותר הוא (Hylomys suillus) ששוקל עד 60 גרם.
התרחבות השטחים העירוניים על חשבון שטחים פתוחים הובילו קיפודים רבים לפלוש לשטח העירוני ולהתרבות בו.
בניגוד לסביבה הטבעית בה קיפודים חיים באופן יחידאי ונפגשים רק בעונת הרבייה, בעיר נאלצים הקיפודים להצטופף בשטחי מחיה קטנים ולהתגודד במקורות המזון המועטים.
רבים מהקיפודים נמשכים אל תחנות האכלה של חתולים בגינות ציבוריות בה הציבור מפזר אוכל חתולים עשיר חלבון שאינו תואם את הדיאטה הטבעית של הקיפודים וכך בריאותם נפגעת.
צירוף זה של בריאות לקויה וצפיפות היא הגורם העיקרי להופעת מחלת הגרב שגורמת לנשירת קוצי הקיפודים ולבסוף למוות.
רשות הטבע והגנים נלחמת בתופעה זו בעזרת הסברה בקרב הציבור שלא לפזר אוכל חתולים על הקרקע באופן שיהיה נגיש לקיפודים אלא במקום שאינו מאפשר לקיפוד לטפס אליו.
הקיפודים עלולים להפיץ לבני אדם את טפיל הגרדת, שהיא מחלה מידבקת מאד.
במשפחה 21 מינים הנמצאים בשבעה סוגים.
הם נפוצים באפריקה, באירופה, באסיה, בדרום-מזרח אסיה ובבורנאו.
במשפחה שתי תת-משפחות: קיפודים אמיתיים וקיפודים שעירים.
סוג קיפוד אפריקאי (Atelerix), בו 4 מינים, ביניהם קיפוד ארבע אצבעי
סוג קיפוד (Erinaceus), בו 4 מינים.
סוג קיפוד חולות (Hemiechinus), בו 2 מינים.
סוג קיפוד ערבתי (Mesechinus), בו 3 מינים.
סוג קיפוד אוזנן (Paraechinus), בו 4 מינים.
סוג דינוגלריקס (Deinogalerix) - נכחד.
סוג גלריקס (Galerix) - נכחד.
סוג ומין יחיד קיפוד החולדה (Echinosorex gymnura).
סוג קיפוד שעיר (Hylomys), בו 4 מינים.
סוג ומין יחיד קיפוד האימן (Neohylomys hainanensis).
סוג ומין יחיד קיפוד חדפי (Neotetracus sinensis).
סוג קיפוד פיליפיני (Podogymnura), בו 2 מינים.
השם של הקיפוד מוזכר שלוש פעמים בתנ"ך, פעמיים בישעיהו ופעם במיכה.
בכל הפעמים שבהם הוא מוזכר הוא מתואר כחיה שחיה באזורי חורבן או אגמי מים.
היות שזה לא מתאים לקיפוד, הרבה חוקרים משערים שהקיפוד המוזכר בתנ"ך הוא קטופה מצויה.
ב מוזכר שרץ שנקרא "אנקה", רש"י מפרש שזה שם לקיפוד, אם כי הרבה פרשנים חולקים עליו.
בגמרא מוזכר בכמה מקומות ה"קופד", שהשתמשו בעורו כדי לשים אותו על עטיניהן של פרות כדי שעגלים לא יינקו.
הרבה פרשנים סוברים שכאן אכן מדובר על מי שמכונה היום קיפוד.
על פי זה ועוד מקורות, יש בלשנים המשערים שבעבר השם "קיפוד" נועד לתאר כל חיה בעלת צורה קוצנית, כמו הקטופה שצורת נוצותיה מזדקרות ומזכירות קוצים, וכמו הדורבן והקוצן וכדומה.
לעומת זאת יש כאלה שמשערים ש"קיפוד" ו"קופד" אלה שני בעלי חיים שונים, ובגלל הדמיון בין השמות השתרשה הטעות שה"קופד" נקרא "קיפוד".
קיפוד מצוי (שם מדעי: Erinaceus concolor) הוא מין של קיפוד הנפוץ במערב אסיה ובמזרח אירופה.
תפוצתו העולמית של המין רחבה, מאסיה הקטנה לישראל, סוריה, לבנון, צפון עיראק, צפון-מערב איראן, האי רודוס, אוקראינה, בלארוס ודרום קווקז: ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה ורוסיה.
הקיפוד המצוי יעדיף בתי גידול עירוניים, כפריים או חקלאיים על פני בתי גידול טבעיים.
במרבית אזורי מחייתו, הקיפוד המצוי שכיח ונפוץ.
לא ידוע על איומים המשפיעים על תפוצתו בהווה.
על כן, מצב השימור שלו הוא "ללא חשש".
עם זאת, גדרות בין חצרות מהוות גורם מבודד בין פרטים, מה שיכול להפריע לפוטנציאל הזדווגות וכן קיימת סכנת דריסה באזורים המועדים.
הקיפוד פעיל בעיקר בלילה, ובלילה אחד הוא הולך בממוצע כ-300 מטר במהירות של עד 1 קמ"ש.
קיפודים נכנסים לשנת חורף כאשר טמפרטורת הסביבה החיצונית יורדת.
אז הם מורידים את טמפרטורת גופם, את קצב הלב ואת קצב הנשימה.
כאשר הקיפודים נולדים הם מכוסים בקוצים לבנים ורכים, ועיניהם סגורות, ובגיל 6 שבועות הם כבר עצמאים לחלוטין.
הקיפוד מסווג כ"אוכל-כול" וכ"אוכל חרקים", ומזונותיו העיקריים כוללים חרקים, חיפושיות ושאר פרוקי רגלים; חלזונות, תולעי אדמה ושורשי צמחים.
בנוסף הוא יכול לאכול פירות וירקות.
אם קיפוד ייתקל בקערת מזון לכלבים או חתולים, הוא יעדיף (משיקולי אנרגיה) לאכול מזון זה, ואף יזכור להגיע לשם במועד מאוחר יותר.
תופעה זו גורמת להשמנה אצל הקיפוד המצוי, ואף מסכנת בהידבקות בגרדת את הפרטים המתקבצים סביב לכלי המזון.
הקוצים של הקיפודים מונעים מהם אפשרות יעילה של סירוק השיער ולכן יש עליהם שלל טפילים חיצוניים.
לעיתים מוצאים קיפוד חסר קוצים או קירח בחלקו.
קיפוד כזה חולה במחלת הגָּרָב (סקביאס) שהיא מעין אקנה הנגרמת על ידי נקבת טפיל פרוק-רגליים, אך יכולה להיות מידבקת אף לאדם.
המחלה גורמת לעור של הקיפוד להיות יבש, לחולשה, לקושי בתנועה וציד, אך גרוע מזה, הקיפוד מאבד את יכולת ההגנה הטבעית שלו – הקוצים, ולכן נתון בסיכון גבוה יותר לטריפה.
הקיפוד בונה קן מערמה של עלים ועשבים יבשים שהוא סוחב בפיו.
הקן נבנה בצורת כיפה קומפקטית בקוטר של 30–60 ס"מ, על שקע רדוד או על חפירה רדודה של הקרקע, וכך הוא אינו בולט בסביבה.
גורי הקיפוד נשארים ליד אימם 4–7 שבועות, בזמן הזה מגינה הנקבה על הגורים מפני טורפים ומפני זכרים שלפעמים טורפים את הגורים.
ישנם מקרים שכאשר משהו מפריע לתקינות הקן, הנקבה עלולה גם היא לטרוף את גוריה.
ישראל היא תחום התפוצה הדרומי ביותר של הקיפוד המצוי וניתן למצוא אותו בגליל העליון, בגליל המערבי, במרכז הארץ וביישובים בתחום המדבר.
בני מין זה הם הגדולים בקיפודי הארץ אך הפרטים באוכלוסייה של ארץ ישראל קטנים מאלה של תת-המינים החיים בארצות צפוניות יותר.
הקיפוד המצוי הוא חיה מוגנת במדינת ישראל ואין לגדלו כחיית מחמד.
קיפוד חולות מצוי (שם מדעי: Hemiechinus auritus) הוא הקטן בקיפודי ישראל.
אוזניו ורגליו ארוכות מאוד וקוציו גבשושיים.
קיפוד החולות חי בחולות ובאדמות קלות.
הקיפוד המצוי דחק את רגליו מיישובים ומסביבתם.
קיפוד החולות נפוץ בצפון אפריקה עד הודו, דרום רוסיה ומונגוליה עד ערב.
קיפוד החולות פעיל בעיקר בערב ובבוקר, אך גם בלילה.
תחום המחיה לזכר הוא כ-50 דונם, ולנקבה כ-25 דונם.
תחומי המחיה חופפים זה את זה במידה רבה.
בעת סכנה יכול לברוח במהירות של 12 קמ"ש.
קיפוד החולות נפוץ מלוב במערב עד הודו ומונגוליה במזרח ומדרומה של רוסיה עד לצפון חצי האי ערב.
בנוסף, קיפוד החולות מצוי גם בקפריסין.
בעבר אכלס הקיפוד חולות ואדמה קלה באזור החוף מקיסריה בצפון ועד החולות של מערב הנגב בדרום.
דרומה ומזרחה לבאר שבע הוא נפגש עם המין קיפוד המדבר.
נפוץ היה גם בבקעת ערד.
עם התרחבות השטחים החקלאיים חדר הקיפוד המצוי לחולות ולאזורי האדמות הקלות שיוצבו על ידי החקלאות ודחק משם את קיפוד החולות.
על פי בדיקה של החברה להגנת הטבע, שבוצעה בין השנים 2001 ל-2006, קיפוד החולות מצוי בסיכון באזור החוף.
קיפודניים (שם מדעי: Tachyglossidae) היא משפחה של יונקים השייכים לסדרת יונקי הביב.
כיום סדרה זו מורכבת משני סוגים ומארבעה מינים בלבד הנמצאים ביבשת אוסטרליה ובגינאה החדשה.
יתר המינים שהיו בסדרה נכחדו.
נקבות משפחה זו מטילות ביצים במקום להמליט גורים, בשונה מכל יתר היונקים למעט הברווזן.
טמפרטורת הגוף של יונקים אלו נמוכה בהרבה משאר היונקים.
הסדרה "יונקי הביב" נקראת כך משום שקיים פתח אחד המשמש למספר מטרות: הטלת הביצים, מתן השתן והטלת הצואה.
פתח זה נקרא "פתח הביב" (Cloaca).
קיפודן הנמלים הוא בעל חיים לא גדול מכוסה בזיפים וקוצים (הקיפודן דומה לקיפוד המצוי וגם הוא מתכדר בשעת סכנה).
יש לו חוטם צר וארוך המשמש גם כאף וגם כפה.
לשונו ארוכה ודביקה, ואין לו שיניים כלל.
גפיו קצרות אך חזקות, ומסתיימות בטפרים העוזרים לו בהתחפרות.
השלד של הקיפודן חזק וכבד, כנראה כדי לתמוך בשרירים חזקים שמשמשים לו בחפירה.
מין קיפודן חרטומני האקטי (Zaglossus hacketti) - נכחד
סוג מגליבגוויליה (Megalibgwilia) - נכחד
קיפּוֹדָן (שם מדעי: Echinops) הוא סוג של צמח ממשפחת המורכבים.
לסוג זה משתייכים כ-120 מינים, הטבעיים לאירופה, מזרחה למרכז אסיה ודרומה להרים של אפריקה הטרופית.
קִפּוֹדֵי־יָם (שם מדעי: Echinoidea) היא מחלקה של חסרי חוליות ממערכת קווצי העור.
קיפודי הים המודרניים נחלקים לשתי קבוצות:
"קיפודי־ים רגולריים" בעלי צורה סימטרית כדורית־עיגולית, חיים בעיקר על מצעים מוצקים סלעים, אלמוגים, ניזונים מאצות וצמחי מים ובכך מנקים את פני הסלע כך שמושבות אלמוגים חדשות יוכלו להתפתח עליו.
רוב קיפודי הים בעלי הקוצים נמנים עם קבוצה זו.
חיים בתוך החול, ניזונים ממזון אורגני.
שמה של מחלקת קיפודי־הים ניתן להם בשל הקוצים הארוכים והבולטים שעל גופם החיצוני, המזכירים קוצים של קיפוד אמיתי, אם כי אין כל קשר בין אלה לאלה.
באנגלית הם נקראים Urchin, מלה שמקורה במילה הלטינית Ericius.
המינים השונים זוכים בשם על פי דמיונם והשימוש שנעשה בהם.
למשל, קוצי העפרונן (Heterocentrotus) שימשו בעבר לכתיבה אחרי שריפת הקצוות שלהם, ומכאן שם הסוג.
רוב קיפודי־הים ה"אי־רגולריים" הם משוטחים, או מוארכים ולהם סימטריה מוארכת.
הם חיים על ובתוך חול הקרקעית, ונעים בתוכו באמצעות הקוצים.
חלקם מכונים בשל כך "עכברי־ים" אם כי אין לבלבל אותם עם עכברי הים ממשפחת האפרודיטידיאה.
אחרים הם משוטחים כמטבעות, נעים בתוך החול ונקראים מטבעוניים (Sand Dollars), כשהתנועה נעשית על ידי תנועת הקוצים בתוך החול, כמשוטים.
לקיפודי הים הרגולריים תפוצה כלל־עולמית בכל חופי הסלעים, ועל קרקע הים הקשה.
כולם חיים במי ים ונמנעים ממים מתוקים.
הם נמצאים באוקיינוסים ובימים ברחבי העולם, ומיניהם נפוצים הן באזורים טרופיים והן באזורים הממוזגים ואף בימים הקרים.
הם מסתתרים באזורים סלעיים מתחת למים.
קיפודי הים האי־רגולריים מוגבלים בדרך כלל לחופים רכים, שבהם הם נעים בעומקים שונים.
בחופי ישראל נמצאים עשרות מינים של קיפודי ים שונים, חלקם ים־תיכוניים וחלקם טרופיים.
המינים טרופיים עברו בשנים האחרונות דרך תעלת סואץ, מים סוף לים התיכון.
רוב קיפודי הים נמצאים בתחום הרדוד, אך הם מיוצגים גם במעמקי האוקיינוסים.
הם מהווים קבוצת מפתח (key species) שממלאים תפקיד חשוב בסילוק הצמחים כדי לאפשר לבעלי חיים מקבוצות אחרות (כגון אלמוגים, אצטלניים וצדפות) להיצמד למצע.
לקיפודי הים הרגולריים צורה כדורית ורוב המינים מכוסים בקוצים שעוקצים כאשר נוגעים בהם בעור לא מוגן.
חלק מהקוצים חלקים וחלקם נושאי זיזים דוקרניים ואורכם שונה.
קיפודי הים מגינים על עצמם באמצעות הקוצים.
אמצעי אחר, המשלב את הקוצים עם צבתות זעירות, נקרא קוֹצְבָת (pedicellaria), שלעיתים יש בו בלוטות של ריר ארסי, שאינו גורמים למוות אך מרתיע טורפים.
בנוסף, הם גורמים לעיתים לאלרגיות ואי־נוחות לבני אדם.
שלד קיפודי הים עשוי לוחיות גיר קלציטי המוקף ברקמה רכה, המוקפת בעטיפת חומר רך – קולגן.
הלוחיות נוצרות בחלק העליון של השלד, המכונה "הקוטב הצפוני".
מקצהו העליון של "פנס אריסטו", מתחיל מעי המקיף את חללו הפנימי של הגוף כשהוא מחובר בחוטי קולגן אל דופן השלד מפנימו.
לאחר שתי הקפות עולה המעי אל ה"קוטב העליון" שם הוא נפתח כפי טבעת, העשוי מלוחיות מנוקבות.
מערכת מיוחדת לקווצי העור היא מערכת "רגלי המים" (ambulacra), עשרות עד מאות של צינורירים היוצאים מחורירים דקיקים בשלד, כאשר בקצהו של כל צינוריר כפתור הצמדה הנצמד לעצמים קשיחים.
המערכת האמבולקרלית מחולקת לחמשה "רדיוסים" שעוברים לאורך (בעצם גובה) השלד מפי הטבעת שם הם נוצרים, ועד לפה.
מערכת זו היא אמצעי התנועה הבסיסי של קיפודי הים הרגולריים.
מערכת של לחצים מכניים המופעלת על ידי רגלי המים, רקמות קולגן ושרירים, מעצבים את צורתו הסופית של שלד קיפוד הים.
זוהי מערכת מורפולוגית אפיגנטית שאיננה נשלטת על ידי המערך הגנטי, אלא סביבתית.
מערכת העיכול של קיפודי הים הרגולריים מתחילה בפה מרכזי בתחתית השלד הכמעט־כדורי.
המזון נקלט על ידי איבר לעיסה הקרוי "פנס אריסטו" שמורכב מחמש לסתות, ערוכות סביב פתח הפה, המהוות כל אחת מהן נדן שבו שן אחת, העשויה מקלציט עשיר במגנזיום, מה שמגביר את קושיה.
בעזרת שיניים אלה הם מסוגלים לכרסם גומות בסלע הגיר ולקטוף את האצות שעליו.
ליד פי הטבעת, נפתחים חמישה פתחים המשחררים את תוצרי המין – השחלות של הנקבות והאשכים של הזכרים – אל חלל המים ושם מתמזגים הזכריים והנקביים לייצר את עובר קיפוד הים הקרוי "פלוטאוס" (Echinopluteus) המתפתח במים כפלנקטון, עד להפיכתו לבוגר.
בארצות רבות משמשים קיפודי הים למאכל.
שחלותיו של הקיפוד נחשבות כמעדן בארצות רבות.
סוגים שונים של קיפודי ים מיוצאים ליפן ולארצות מזרח אסיה אחרות בהן הקיפוד נחשב כמעדן.
קיפוד הים הסגול נחשב כמעדן בצרפת, בספרד, באנגליה ובצ'ילה, נאכל לרוב נא עם מעט מיץ לימון ושום או כתוספת למרק, מאכלי ביצים ועוד.
רוב האנשים נעקצים כאשר הם דורכים עליהם בטעות, וקוצי קיפודי הים עלולים לחדור לגופם של מתרחצים וצוללים.
בחלק ניכר של המקרים יתמוסס הקוץ אולם יש מקרים בהם נדרש טיפול רפואי.
במקרה של בחילות, כאבים בחזה, בעיות נשימה או סימני זיהום (אדמומיות ומוגלה), הנגרמים מעקיצת קיפוד הים, יש לפנות מייד לטיפול רפואי.
להלן דוגמאות לכמה סוגים אופייניים:
קיפוד ים ארסי בקוטר של 14–20 ס"מ, שתואר בספר השיאים של גינס בשנת 2014 כ"קיפוד הים המסוכן ביותר בעולם".
בן משפחתו, הקטיפן, מצוי בים סוף ובאוקיינוסים הטרופיים, פחות ארסי.
לארסן מחטים קצרים מאלה של קיפוד הים השחור נזרית, אך הם קוצבתים (פדיצלריות) משולשים דמויי פרחים, המשמשים כנשק ארסי וגם לניקוי טפילים.
את הקיפוד הזה ניתן למצוא בחופים הטרופיים ממזרח אפריקה, דרך יפן ועד אינדונזיה ואיי קוק – תמיד על קרקע חולית או סלעית.
אינו מצוי בימים המקיפים את מדינת ישראל.
קטיפן (Tripneustes) הוא סוג טרופי שמצוי במיניו השונים בכל הימים החמים בעולם, אך לא באגמי מים מתוקים.
קטיפן מובהק (Tripneustes gratilla) נפוץ מחופי אפריקה המזרחית ועד הוואי באוקיינוס השקט.
קטיפן אילתי (Tripneustes gratilla elatensis) מצוי בים סוף לכל אורכו, והוא תת־מין אנדמי, כלומר ייחודי לים סוף, השונה במידה מובהקת מהקטיפן המובהק; בעוד שהמובהק חי לרוב על משטחי עשבי ים ומעט גם בשונית הקטיפן האילתי חי רק בשונית ועל אבנים שבסמוך לה.
בעוד שהמין האוקייני מגן על עצמו באמצעות הקוצים החדים המעובים למחצה, האילתי מצויד ב"שדות" של קוצבתים התופסים את רובו של השטח העליון של הגוף, שיעיל כנראה יותר מאשר הקוצים החדים.
מכאן גם שמו קטיפן על שם משטחי הקוצבתים הנראה כמשטח קטיפתי.
רגישותו לזיהומים כימיים גרמה להופעת עיוותי שלד "מפלצתיים" בחופי אילת בשנות השבעים של המאה העשרים.
משפחה נִזריתיים (Diadematidae) – בה נזרית ארוכת קוצים
משפחה קטיפניים (Toxopneustidae) – בה ארסן־ים פרחוני
קִפּוֹד הַמִּדְבָּר (שם מדעי: Paraechinus aethiopicus) הוא מין של יונק מדברי ממשפחת הקיפודיים.
הקיפוד מצוי בישראל ובאזורים חמים ויבשים לאורך המזרח התיכון וצפון אפריקה.
זהו קיפוד בינוני בגודלו שבהשוואה לשני קרוביו בישראל, הוא גדול מקיפוד החולות אך קטן מקיפוד מצוי.
הקיפוד בעל אוזניים גדולות, פרווה לבנה ועל פניו ישנה "מסכה" שחורה.
לאורך הראש והגב ישנם רעמת קוצים שחורה המקריחה מעל המצח.
הקיפוד בעל רגליים גבוהות והוא מסוגל לנוע במהירות לטווחים קצרים.
הקיפוד חי לאורך אזורי מדבר ואזורים יבשים שונים לאורך צפון אפריקה וחצי האי ערב והוא נפוץ גם בישראל לאורך הנגב, ערבה ובקעת הירדן, אשר היא גבול תפוצתו הצפוני.
קיפוד המדבר עובר כ-5 עד 15 קילומטר בלילה בחיפוש מזון, ובמשך היום מסתתר מתחת לסלעים או במחילה.
הוא אוכל כל המתבסס בעיקר על חרקים כגון טרמיטים, נמלים, חיפושיות ועוד ויגוון גם בצמחייה כמו פירות.
הקיפוד מתגונן מטורפים בעיקר בבריחה מהירה למחילה ורק כאשר הוא נתפס בשטח הוא מתכדרר ומבליט את קוצי הגב שלו.
הטורפים העיקריים שלו הם דורסי יום ודורסי לילה שונים אך גם חתולים, נמיות, גיריות, תנים ואפילו קיפודים גדולים יותר ינסו לצוד אותו.
האתגר של קיפול נייר לשניים מספר פעמים רב, משמש כהדגמה פופולרית לקצב גידול מעריכי.
צורה נפוצה של האתגר היא ניסיון לקפל דף נייר בגודל רגיל 10 פעמים לשניים קיפול אחרי קיפול מבלי לפתוח את הקיפולים.
ניסיון לעשות זאת נתקע לאחר 6–8 קיפולים בהתאם לסוג הנייר.
ברור שאם מגדילים את הנייר מספיק או משתמשים בנייר דק מספיק אז ניתן לקפל (לפחות באופן תאורטי) כל מספר קיפולים.
היוריסטיקה פשוטה מראה כי אם מגדילים את הנייר פי 8 בקירוב (או לחלופין הופכים אותו לדק פי 8) אז ניתן להוסיף עוד שני קיפולים.
בשנת 2001 הוכיחה והדגימה תלמידת תיכון בשם בריטני גאליוון (Britney Gallivan) (ילידת 1985) את ההתנהגות של קיפול גיליון לשניים.
גאליוון פיתחה נוסחה למספר הקיפולים שניתן לבצע בהינתן גודל ועובי הנייר.
הנוסחה התבססה על מודל פשטני אך מדויק למדי של התנהגות הנייר בעת קיפול.
גאליוון אף השיגה גיליון גדול דיו של נייר וקיפלה אותו לשניים 12 פעמים.
גאליוון פתרה את הבעיה בעקבות שאלת אתגר אשר ניתנה לה בשיעור מתמטיקה בתיכון - לקפל נייר 12 פעמים.
גאליוון, בניסיון להבין את הגורם המקשה על הקיפול, ניסחה את המשוואה המתמטית המתארת את התנאי המגביל קיפול של נייר בעובי t בכיוון אחד, n פעמים.
היא הדגימה כי אורך הנייר המינימלי, L, הדרוש לשם הקיפול ניתן על ידי המשוואה: .
לאחר פתרון המשוואה היא הדגימה את הפתרון הלכה למעשה ובתחילת 2002 קיפלה נייר טואלט באורך 1200 מטרים 12 פעמים.
גאליוון אף ניסחה את הגורם המגביל קיפול נייר בעובי t בכיוונים מנוגדים מספר פעמים השווה ל-n וגילתה שבקירוב רוחב הנייר המינימלי, W, הדרוש לשם כך הוא:
מכיוון ש- מילימטרים הם יותר מ-400,000 קילומטרים, קיפול של דף נייר בעובי 0.1 מ"מ 42 פעמים ייצור ערימה שגובהה גדול מהמרחק בין כדור הארץ לירח.
לפי הנוסחה של גאליוון, אורך הנייר הדרוש לסדרת קיפולים כזו הוא כ- קילומטרים, שהם כ-10,000 פעמים המרחק לאלפא קנטאורי ובחזרה.
הנוסחה של גובה הנייר אחרי N קיפולים
כדי להגיע לגובה ספציפי בעזרת קיפולי נייר מסוג זה אפשר להיעזר בנוסחה הבאה: נשתמש באותם משתנים מהפסקה הקודמת (ה-X וה-T באותן יחידות מידה).
אם ניקח דף רגיל בעובי של 0.05 מ"מ ונקפל אותו 15 פעמים הוא יהיה בגובה מטר וחצי בערך.
אחרי 43 פעמים נגיע לירח.
אחרי 52 פעמים נגיע לשמש ונוכל לחזור גם חצי דרך חזרה.
אחרי 84 פעמים הגובה יהיה יותר גדול מהקוטר של הגלקסיה שלנו.
קיפול חלבונים הוא תהליך שבו נוצר מבנה תלת-ממדי בחלבון, לאחר תהליך התרגום.
במצב זה החלבון אינו פעיל וכדי למלא את ייעודו עליו להתקפל, כלומר ליצור מבנה תלת-ממדי.
העובדה שתהליך הקיפול הוא ספונטני ומועדף אנרגטית התגלתה על ידי כריסטיאן אנפינסן בניסוי בו הראה שחלבונים שעברו דנטורציה על ידי אוראה (Urea) ואיבדו את מבנם הטבעי ותפקודם, מסוגלים לחזור ספונטנית לתפקוד כאשר שוטפים את האוראה (לעבור רנטורציה).
למעשה, הניסוי הוכיח שכל המידע הנחוץ לקיפולו של החלבון מצוי ברצף חומצות האמינו שלו.
בשנת 1972 זכה אנפיסן בפרס נובל לכימיה על התגלית.
כיום מוכרים גם חלבונים חסרי קיפול יציב יחיד ונמצאים בתנועה מתמדת בין מספר רב של מצבי קיפול שונים ואף חלבונים מתפקדים שאינם מקופלים כלל.
הכוח הכימי העיקרי הפועל במהלך תהליך הקיפול הוא אינטראקציות הידרופוביות והידרופיליות.
בסביבה מימית (הידרופילית) - חומצות האמינו ההידרופוביות (שאינן מסיסות במים) נוטות להתכנס יחד ופנימה וחומצות האמינו ההידרופיליות (המסיסות במים) נמשכות לסביבה המימית ולכן נחשפות החוצה.
מכאן נובע שהסביבה בה פועל החלבון משפיעה באופן ישיר על המצב האנרגטי המועדף של הקיפול ולכן התא מקדיש מאמצים לשמר את התנאים הכימיים השוררים בו.
הפרה של תנאים אלו תגרום לקיפול לא נכון של חלבונים ולאבדן תפקודם.
כתוצאה מכך, אפילו מוטציה שקטה, אשר אינה פוגעת ברצף חומצות האמינו בחלבון, עשויה לפגוע בתהליך קיפולו ובתפקודו של החלבון.
זאת כתוצאה מזמינות שונה של ה-tRNA בתא, במהלך סינתזת החלבון בריבוזום, אשר גורמת לפגמים בקיפולו.
מלבד ויסות של התנאים הכימיים, ישנם בתא שני מנגנונים נוספים המבטיחים קיפול נכון של חלבון.
הראשון הוא השפרונים (Chaperones) - חלבונים המסונתזים לרוב במצבי עקה כמו חום, ומאפשרים תנאים כימיים נוחים יותר לקיפול החלבון.
מנגנון שני הוא מערכת הדגרדציה של התא - חלבונים שקיימת בעיה בקיפולם מסומנים באמצעות החלבון יוביקויטין ונשלחים לפירוק.
על אף שברמה הכללית נוטה החלבון להתקפל על פי כוחות הידרופוביים והידרופיליים, קיימים שני מבנים שניוניים שמהווים בסיס למבנם של מרבית החלבונים: סליל אלפא ומשטח בטא.
המבנים השניוניים מתקפלים בעיקר על פי קשרי המימן הנוצרים בין חומצות האמינו המרכיבות את החלבון.
אינטראקציות נוצרות בין מבנים שניוניים שכנים וכך נוצר המבנה השלישוני של החלבון.
ניתן לחלק את המחלות הקשורות לקיפול שגוי של חלבונים לשלוש:
פגמים בתפקוד - חלק מתסמונות גנטיות ידועות כמו אנמיה חרמשית נגרמות ממוטציה נקודתית שגורמת קיפול שגוי של החלבון המסונתז ולאובדן תפקודו.
המוטציה עשויה לגרום לקיפול לא נכון על ידי שינוי המצב האנרגטי בסביבה מסוימת ועשויה להיות בעלת השפעה מקומית (באזור המרחבי) או השפעה כללית כך שכל החלבון מתקפל בצורה שגויה.
לעיתים הקיפול השגוי כתוצאה מהמוטציה נגרם רק תחת תנאי חום גבוהים ולא מתרחש בטמפרטורה נמוכה, ואז המוטציה מכונה מוטציה מותנית.
מוטציות כאלו משמשות כלי חשוב בגנטיקה.
אגרגציה - לעיתים קיפול שגוי של החלבון אינו יוצר כשלעצמו בעיה, אלא ההצטברות של חלבונים בקיפול שגוי ללא יכולת לעבור דגרדציה גורם להרס התא.
במספר מחלות נוירו-דגנרטיביות כמו מחלת אלצהיימר או מחלת הנטינגטון, הצטברות של חלבונים בקיפול שגוי גורם להרס התא.
הנזק מתחיל להופיע רק לאחר שנים ולכן התסמינים מופיעים בגיל מבוגר בדרך-כלל.
פריונים - במקרה של פריונים, כמו במחלת הפרה המשוגעת, חלבון בקיפול שגוי "משכנע" חלבון במבנה טבעי להתקפל בקיפול שגוי בתגובת שרשרת.
דנטורציה היא תהליך בו חלבון בעל מבנה טבעי חוזר למבנה ראשוני.
תהליך הדנטורציה יכול להגרם מסיבות כימיות ופיזיקליות רבות, ובהן חום, רמת pH, ונוכחות דטרגנטים.
תהליך הדנטורציה יכול להיות הפיך, אך לעיתים החלבון יוצר אגרגטים בעלי יציבות אנרגטית גבוהה מאוד שאינם מאפשרים קיפול מחדש למבנה הטבעי.
דוגמה מחיי היום יום לדנטורציה לא הפיכה היא הכנת ביצה קשה - כתוצאה מהחום, חלבוני הביצה נמצאים במצב לא יציב הכולל חשיפה של אזורים הידרופוביים לסביבה המימית.
האינטראקציות בין שני אזורים הידרופובים של שני חלבונים יוצרת תצמיד יציב ביניהם, וכשעוד ועוד חלבונים מצטרפים ויוצרים תצמידים כאלו מתרחשת אגרגציה מלאה, שלא מאפשרת חזרה למבנה הטבעי.
שיטות לקביעת המבנה המרחבי של חלבון
חיזוי המבנה השלישוני של החלבון על פי רצף חומצות האמינו הוא בלתי אפשרי ברוב המקרים, כתוצאה מריבוי הכוחות הפועלים והאפשריות.
קיימות מספר שיטות לקביעת המבנה המרחבי לרוב לאחר הקיפול:
תרשים ראמהצ'אנדרן - שיטה לקביעת המבנים השניוניים על פי האפשריות של כל חומצת אמינו להימצא במגוון זוויות מסוים הנובע מהמבנה הכימי.
השוואת תחומים או דומיינים (Domains) - תחום הוא אזור הנוטה להתקפל בצורה עצמית ללא תלות בשאר החלבון.
כאשר נתקלים בחלבון בעל מבנה לא ידוע ניתן לעיתים על ידי השוואת רצפים לפתור חלקים במבנה על ידי השוואה למבנים ידועים.
קריסטלוגרפיה - על פי דפוס ההתאבכות של קרני X, החולפות דרך החלבון, ניתן לפענח את המבנה המרחבי של החלבון ברמה גבוהה של דיוק.
המגבלה העיקרית בשיטה היא הכנת גביש מהחלבון, תהליך שהוא לעיתים בלתי אפשרי, כמו במקרה של חלבונים ממברנליים רבים.
תהודה מגנטית גרעינית (NMR) - שיטה הבוחנת את המבנה המולקולרי של החומר על ידי מדידת הקרינה הנפלטת מגרעיני האטומים בו תחת שדה מגנטי רב עצמה.
מיקרוסקופיה אלקטרונית - מתאימה בעיקר לקומפלקסים חלבונים ולא למבנה שלישוני.
קיפודן נמלים אוסטרלי (שם מדעי: Tachyglossus aculeatus) הוא מין ממשפחת הקיפודניים המשתייך, יחד עם הברווזן, לסדרת יונקי הביב.
סדרת יונקי הביב כוללת את היונקים הפרימיטיביים ביותר בימינו – הם היונקים היחידים שמטילים ביצים.
המאובנים המוקדמים ביותר של קיפודן הנמלים האוסטרלי תוארכו לסוף תקופת הפליסטוקן.
מבחינה טקסונומית, קיפודן הנמלים האוסטרלי משתייך למשפחת הקיפודניים, בה נמצאים שלושה מינים נוספים.
שלושת המינים מצויים בסוג אחד (Zaglossus), וקיפודן הנמלים האוסטרלי מצוי לבדו בסוג Tachyglossus.
מקור שמו של הקיפודן הוא בחזותו החיצונית (דמיונו לקיפוד), באזור תפוצתו העיקרי (אוסטרליה) ובתזונתו (נמלים).
גופו של קיפודן הנמלים האוסטרלי מכוסה בפרווה ובקוצים, והוא בעל חוטם ארוך במיוחד.
לשונו דביקה, חזקה וארוכה, והוא שולה באמצעותה חרקים ממחילותיהם ואוכל אותם.
בדומה ליתר יונקי הביב החיים בימינו, ובניגוד לשאר קבוצות היונקים, קיפודן הנמלים האוסטרלי מטיל ביצים.
הקיפודן האוסטרלי נפוץ ברחבי אוסטרליה, וכן באזורים החופיים וההרריים שבדרום מערב גינאה החדשה.
באוסטרליה הוא המין האנדמי הנפוץ ביותר בימינו.
המין אינו נתון בסכנת הכחדה, אולם פעילות אנושית כגון ציד, הרס בתי גידול והחדרת מינים פולשים המזיקים לקיפודן, הביאו לירידה בתפוצתו ביבשת אוסטרליה.
קיפודן הנמלים תואר לראשונה על ידי ג'ורג' שו (George Shaw) ב-1792. הוא כינה אותו בשם "Myrmecophaga aculeata", בסוברו כי הוא קשור לדוב הנמלים הדרום-אמריקאי.
מאז הכינוי שהעניק שו, שמו של הקיפודן השתנה ארבע פעמים: מ-"M.
שמו של הסוג, "Tachyglossus", משמעו "לשון זריזה", והוא מתייחס למהירות הרבה שבה הקיפודן משתמש בלשונו על מנת ללכוד נמלים וטרמיטים.
שמו הספציפי של המין, "aculeatus", משמעו "קוצני" או "בעל קוצים".
קיפודן הנמלים הוא המין היחיד בסוגו, והוא חולק את משפחת הקיפודניים יחד עם שלושה מינים הנמצאים בסוג קיפודן חרטומני (Zaglossus) ונפוצים בגינאה החדשה.
כל מיני הקיפודן החרטומני גדולים יותר מקיפודן הנמלים, ותזונתם מורכבת בעיקר מתולעים ומזחלים ופחות מנמלים ומטרמיטים.
מיני משפחת הקיפודניים הם יונקים מטילי ביצים; יחד עם מיני משפחת הברווזניים, הם מהווים את יונקי הביב היחידים החיים בימינו בעולם.
קיימים חמישה תת-מינים של קיפודן הנמלים, השונים בתפוצתם הגאוגרפית, במידת שעירותם, באורך קוציהם, ברוחבם וכן בגודל הטפרים הנמצאים על רגליהם האחוריות.
multiaculeatus – מצוי באי הקנגורו – זהו תת-המין היחיד שמצב שימורו מוגדר כ"קרוב לסיכון" (Near Threatened, NT);
setosus – מצוי בטסמניה ובמספר איים במצר בס;
acanthion – מצוי בטריטוריה הצפונית ובאוסטרליה המערבית;
aculeatus – מצוי בקווינסלנד, בניו סאות' ויילס, באוסטרליה הדרומית ובוויקטוריה;
lawesii – מצוי באזורי החוף ובאזורים הרריים בגינאה החדשה, וייתכן כי גם ביערות הגשם שבצפון-מזרח קווינסלנד.
אורכו הממוצע של קיפודן נמלים נע בין 30 ל-45 סנטימטרים, חוטמו ארוך ומגיע ל-7.5 סנטימטרים, ומשקלו נע בין 2.5 ל-8 קילוגרמים.
setosus גדול יותר מקרוביו החיים ביבשת האוסטרלית.
הצוואר קצר וקשה להבחין בו, ולכן נראה שהראש מחובר ישירות לגוף.
אוזני הקיפודן מצויות בשני צידי הראש והן חסרות אפרכסת חיצונית.
עיניו קטנות ומצויות בבסיס חוטם שצורתו משולש, ואילו הנחיריים והפה מצויים בקצה החוטם.
הקיפודן אינו מסוגל לפתוח את פיו לרוחב העולה על 5 סנטימטרים.
מרבית גופו מכוסה בקוצים בצבע קרם.
האזורים שאינם מכוסים בקוצים הם צידו התחתון, הפנים והרגליים.
הקוצים עשויים בעיקר מקרטין ואורכם עשוי להגיע לכחמישה סנטימטרים.
בין הקוצים ישנה פרווה שגון צבעה יכול להיות דבש, אדמדם-חום כהה ואף שחור; גם צידו התחתון של הקיפודן וזנבו מכוסים בפרווה.
גוני הפרווה והקוצים משתנים בהתאם לאזור הגאוגרפי שבו נמצא הקיפודן.
גפיו של הקיפודן מותאמות לחפירה מהירה – הן קצרות ובקצותיהן טפרים חזקים.
בדומה דווקא לזוחלים, גפיו של קיפודן הנמלים (בדומה ליונקי הביב האחרים) אינן גדלות אל מתחת לגופו, אלא יותר לצידי גופו.
הטפרים שברגליים האחוריות ארוכים ומעוקלים לאחור, מבנה שמאפשר לקיפודן לנקות ולטפח את קוציו.
על קרסוליהם של הזכרים מצוי דורבן קרני, שמסייע לקבוע אם פרט מסוים הוא זכר או נקבה.
בדומה לברווזן, גם לקיפודן טמפרטורת גוף נמוכה ביחס ליונקים אחרים, הנעה בין 30 ל-32 מעלות צלזיוס, אולם בשונה מהברווזן, שחום גופו נמוך מהרגיל בזמן תרדמת חורף, טמפרטורת הגוף של הקיפודן יכולה לרדת אף לכדי חמש מעלות צלזיוס בלבד.
הקיפודן אינו מאבד חום על ידי נשיפה או הזעה, ולכן בשעות החום הוא נמנע מכניסה לאזורים החשופים לשמש.
בסתיו ובחורף הקיפודן נכנס לעיתים לתרדמת חורף עמוקה או למצב של נמנום (האטה במטבוליזם, Torpor).
בשל טמפרטורת הגוף הנמוכה שלו, הקיפודן הופך לעצל ואיטי במזג אוויר חם מאוד או קר מאוד.
בדומה ליונקי הביב האחרים, לקיפודן פתח הנקרא פתח הביב (Cloaca), המשמש הן להוצאת צואה ושתן והן לאיברי הרבייה שלו.
לזכרים יש אשכים פנימיים, ללא שק אשכים חיצוני, והפין שלהם חריג בשל ארבע הבליטות המצויות בקצהו.
בגופה של נקבה הרה מתפתח כיס בצידו התחתון של הגוף ובו היא מגדלת את ולדותיה.
למערכת השרירים של קיפודן הנמלים מספר מאפיינים חריגים.
לקיפודן שריר גדול מתחת לעור.
הוא יכול לשנות את צורתו על ידי כיווץ אזורים מסוימים בשריר זה.
כך למשל, כאשר הקיפודן חש מאוים, הוא מתכווץ לצורה של כדור.
צורת הכדור מאפשרת לקיפודן להגן על בטנו בעזרת קוציו החדים.
לקיפודן חוט שדרה קצר מאוד יחסית ליונקים אחרים, המגיע עד לבית החזה בלבד.
שרירי הפנים, הלסת והלשון של הקיפודן מותאמים לציד טרפו.
לשונו של קיפודן הנמלים היא איבר הציד שלו (אין לו שיניים).
באמצעותה הוא לוכד חרקים המהווים את מזונו, והיא יכולה להישלף למרחק 18 סנטימטרים מחוץ לחוטמו.
הלשון מכוסה בריר העשיר בגליקופרוטאין.
חלבון זה הופך את הלשון לדביקה, ולכך שני יתרונות: מהירות הלשון גבוהה יותר בשל היותה חלקה, ונוכחות החלבון מאפשרת הדבקת נמלים וטרמיטים ללשון.
הוצאת הלשון נעשית על ידי כיווץ שרירים טבעתיים המשנים את צורתה של הלשון ודוחפים אותה החוצה.
זרם הדם המהיר הפורץ ללשון בזמן יציאתה החוצה מקשיח אותה, ומשום כך לשון הקיפודן יכולה לחדור לאדמה קשה או לעץ.
נסיגת הלשון חזרה לחוטם נעשית בעזרת כיווץ של שני שרירים פנימיים ואורכיים.
הלשון נעה במהירות רבה, ובמדידה נמצא כי היא עשויה לנוע פנימה והחוצה בקצב של כ-100 פעמים בדקה.
מספר התאמות פיזיולוגיות מסייעות לקיפודן הנמלים באורח חייו.
מכיוון שהקיפודן חי במחילות, הוא עמיד לרמות גבוהות של פחמן דו-חמצני, ואף נשאר מרצונו במקומות שבהם רמת הפחמן הדו-חמצני גבוהה.
אוזניו רגישות לגלי קול בתדירות נמוכה, ובכך הן מותאמות לזיהוי הקולות שמשמיעים הנמלים והטרמיטים.
חוטמו של הקיפודן מכוסה בקולטנים מכניים (mechanoreceptor) ובקולטני חום (thermoreceptors), אשר מספקים לו מידע על הסביבה המקיפה אותו.
חוש הריח שלו מפותח למדי, ומשמש לזיהוי טרף ולזיהוי בני המין השני.
עצב הראייה שלו רגיש מאוד, ונראה כי הוא בעל יכולות אבחנה ויזואלית וזיכרון מרחבי, ברמה הדומה לאלו של החולדה.
מוחו ומערכת העצבים המרכזית שלו נחקרו רבות תוך השוואה אבולוציונית בין הקיפודן ליונקי השליה (Placentalia).
לקיפודן הנמלים קורטקס קדם-מצחי (קליפת המוח הקדמי; prefrontal cortex) הגדול ביותר ביחס לגודל גופו מבין היונקים, והוא מגלה תנועת עיניים מהירה בזמן השינה.
לקיפודן נמלים אוסטרלי יש יכולת נדירה מקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, יכולת זו שכיחה יותר בבעלי חיים ימיים.
איבר החישה החשמלי נמצא על קצה חוטמו ומכיל כ-400 קולטני חשמל המסייעים לו לחוש בשדות חשמליים של טרפו.
איבר זה יעיל יותר בקיני נמלים וטרמיטים, שבהם המוליכות גבוהה יותר בשל הלחות, במיוחד לאחר הגשמים.
על קיפודן הנמלים האוסטרלי לא נערך מחקר אקולוגי מסודר; עם זאת, נערכו מספר מחקרים בנוגע לכמה היבטים בהתנהגות האקולוגית שלו.
קיפודני נמלים אוסטרליים חיים בבדידות ובנפרד מהמאורה שיצרו עבור צאצאיהם; אין להם מחסה קבוע.
הם פעילים בעיקר בשעות היום, אף על פי שאינם מצוידים כראוי להתגוננות מפני החום – אין להם בלוטות זיעה והם אינם מתנשפים.
מסיבה זו הם משנים, במזג אוויר חם, את דפוס הפעילות שלהם ומעבירים את עיקר פעילותם לשעות הערב או הלילה.
הם מסוגלים להתקיים במזג אוויר קר, ובאזורים קרים במיוחד הם נכנסים לתרדמת חורף.
קיפודן הנמלים האוסטרלי יכול להתקיים בכל מקום שיש בו אספקה מספקת של מזון, אם כי הוא יכול לשרוד ללא מזון במשך מספר שבועות.
הם מאתרים את מזונם באמצעות חוש הריח שלהם והחיישנים שבקצה חוטמם.
עיקר מזונם הוא נמלים וטרמיטים.
בסביבות החודשים אוגוסט וספטמבר הקיפודנים מסתערים על תיליה של נמלת הבשר (Iridomyrmex detectus) ואוכלים את הנקבות השמנות.
על מנת להוציא את טרפם מהאדמה ולהכין לעצמם מחסה, הם משתמשים בטפרים שבכפות רגליהם הקדמיות.
חוש הראייה שלהם חלש יחסית, והם אינם משתמשים בו: הם מאתרים את טורפיהם באמצעות שמיעתם הטובה.
אם הם חשים מאוימים ואין מחסה קרוב, ייתכן שיתחפרו באדמה במהירות.
במהלך התחפרות זו, הם מכניסים את בטנם לחור קטן שהם חופרים באדמה, ומשנים את צורתם לצורת כדור.
צורה זו משמשת אותם להגנה מפני טורפים.
באוסטרליה, קיפודן הנמלים נפוץ בעיקר באזורים מיוערים השופעים יצורים שמהם הוא ניזון.
באזורים חקלאיים ניתן למצוא אותם בעיקר בסביבת סבך שיחים נמוכים.
כמו כן, ניתן למצוא אותם גם באדמת מרעה, באזורים צחיחים ואף בפאתי פרברים של ערים.
מעט ידוע לגבי תפוצתם בגינאה החדשה, אף שהם נתגלו בדרום גינאה החדשה באזורים מיוערים.
בגל השרפות באוסטרליה (2020-2019), שבו מתו מעל למיליארד בעלי חיים, התברר כי הקיפודן פיתח שיטת התגוננות מפני שרפות: הוא מסתתר במחילה עמוקה באדמה ומוריד מאוד את טמפרטורת גופו.
קיפודן הנמלים מחפש בת-זוג בין החודשים יוני ואוגוסט.
הן הזכרים והן הנקבות מפרישים ניחוח חזק בעונת הרבייה.
במהלך החיזור – שנצפה לראשונה ב-1989 – הזכרים מאתרים נקבות ורודפים אחריהן.
נצפו שיירות של עד 10 זכרים שעוקבים אחרי נקבה אחת, כאשר לעיתים קרובות הזכר הצעיר והקטן ביותר נמצא בסוף התור, בטקס חיזור שנמשך עד ארבעה שבועות; משך החיזור משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי.
באזורים קרים, כמו בטסמניה, עשויות הנקבות להזדווג עם בני-זוגן בתוך מספר שעות לאחר שהתעוררו מתרדמת החורף.
התקופה שבה מזדווגים הקיפודנים היא בחודשים יולי ואוגוסט.
לפני ההזדווגות, מריח הזכר את הנקבה, ומפנה תשומת לב מיוחדת לפתח הביב (פתח המין אשר ממנו מופרשים גם השתן והצואה; Cloaca).
הזכר נצפה לעיתים קרובות מגלגל את הנקבה על צידה כדי לבחון את פתח הביב שלה, ואז מתגלגל הוא עצמו על צידו, כך שבטנו מופנית אל בטנה.
לזכר אין כיס אשכים, שכן אשכיו הם פנימיים.
ההיריון נמשך בין 21 ל-28 ימים, ובמהלכו בונה הנקבה מחילה לוולדותיה.
בסוף תקופה זו מוטלת ביצה יחידה שקוטרה נע בין 13 ל-17 מילימטרים לתוך כיס קטן שמתפתח בבטן האם.
לאחר עשרה ימים בוקע הוולד מתוך הביצה.
במהלך תקופת הדגירה מפתח העובר "שן ביצה", ובסופה הוא משתמש בשן זו על מנת לבקע את הביצה; שן זו נעלמת זמן קצר לאחר הבקיעה.
אורכם של הקיפודנים הקטנים מייד לאחר בקיעתם הוא 1.5 סנטימטרים, ומשקלם נע בין 0.3 ל-0.4 גרמים.
עד גיל שנה, משקל הקיפודן הצעיר לא יגיע אף לקילוגרם בודד.
לנקבת קיפודן הנמלים, כלשאר יונקי הביב, אין פטמות, והוולדות מחברים את עצמם לאזור מיוחד בבטנה של האם המפריש חלב ונקרא "הילת החלב".
הקיפודנים הקטנים יוצאים מכיס אימם כבר בגיל שניים עד שלושה חודשים, וזאת מכיוון שקוציהם בגיל זה כבר ארוכים למדי.
תדירות ההנקה יורדת בהדרגה, עד לגמילתם הסופית בסביבות גיל חצי שנה.
לאחר שהם יוצאים מכיס האם, חיים הקיפודנים הקטנים במחילה שהאם בונה עבורם, ושם הם נשארים גם כאשר האם יוצאת לחפש מזון.
מדי פעם חוזרת האם למחילה על מנת להניק את צאצאיה.
קיפודן הנמלים מגיע לבגרות מינית בגיל ארבע עד חמש שנים לפי ההערכות, אולם עובדה זו אינה ידועה לאשורה.
במחקר שנערך במשך 12 שנים ופורסם ב-2003, נמצא כי קיפודן הנמלים מגיע לבגרות מינית בין הגילים 5 ו-12, וכי תדירות הרבייה יורדת מהטלה אחת בכל שנתיים להטלה אחת בכל שש שנים.
תוחלת החיים של קיפודן הנמלים היא 45 שנים בטבע, ועשויה להגיע ל-49 שנים בשביה.
בית הגידול האופייני לקיפודן הנמלים הוא בעל אקלים ממוזג.
הוא נפוץ באוסטרליה ובשפלה של גינאה החדשה, והוא אינו נתון בסכנת הכחדה.
הקיפודנים באוסטרליה נפגעו פחות מבירוא יערות מאשר מינים אחרים, כיוון שקיפודני הנמלים אינם זקוקים למקום מחיה מיוחד, ומתקיימים היטב בכל אזור שיש בו היצע מספיק של נמלים וטרמיטים.
מקיפודן הנמלים ניזונים, על אף קוציו, עופות, שדים טסמניים, חתולים, שועלים וכלבים, כדוגמת הדינגו האוסטרלי.
כמו כן, קיפודני הנמלים נאכלו על ידי האבוריג'ינים והמתיישבים האירופאים הראשונים באוסטרליה.
האיומים הגדולים ביותר על הקיפודן באוסטרליה הם כלי רכב והרס בתי הגידול שלו, שהובילו להכחדה מקומית של הקיפודן במספר אזורים.
בנוסף, זיהום הנגרם על ידי הטפיל Spirometra erinaceieuropaei הוא קטלני במיוחד עבור הקיפודן.
הקיפודן ממעט להתרבות בשבי, בין היתר בגלל מחזור הרבייה הנדיר שלו.
חמישה גני חיות הצליחו להרבות את קיפודן הנמלים בשבי, אולם אף אחד מהקיפודנים שנולדו בשבי לא הגיע לבגרות.
קיפודני נמלים אוסטרליים מוצגים בתרבות האנימיסטית של הילידים באוסטרליה, בין היתר באמנות החזותית ובסיפורים אודותם.
הקיפודן היה למושא הערצה של מספר קבוצות, כמו בני הנונגאר (Noongar) ממערב אוסטרליה, אשר קראו לקיפודן בשם Nyingarn.
כמה מיתוסים התפתחו בנוגע לקיפודן הנמלים האוסטרלי.
כך, למשל, אחד המיתוסים הללו מתאר כיצד קיפודן הנמלים האוסטרלי נוצר כאשר קבוצה של גברים צעירים ורעבים יצאו בלילה על מנת לתור אחר מזון.
בדרכם הם נתקלו בוומבט, והטילו עליו את חניתותיהם, אולם לא הצליחו לפגוע בו בשל החשיכה.
הוומבט אימץ את החניתות לעצמו ככלי הגנה והפך לקיפודן נמלים.
במיתוס אחר היה הוומבט אדם שהחביא אוכל מאנשי שבטו, שהטילו עליו את חניתותיהם, ואלו הפכו לקוצים.
האדם מכוסה הקוצים הפך, על-פי המיתוס, לקיפודן.
קיפודן הנמלים האוסטרלי הוא בעל חיים מוכר מאוד באוסטרליה של ימינו ומהווה את אחד מסמליה.
קִיפוֹן בּוּרִי, קִיפוֹן גדול ראש, או בשמו העממי, בּוּרִי (שם מדעי: Mugil cephalus) הוא דג מסוג קיפון (Mugil), המשתייך למשפחת הקיפוניים (Mugilidae).
הדג כשר למאכל לפי היהדות.
הקיפון הבורי מצוי באוקיינוסים ובימים ברחבי העולם.
בעבר היה מצוי בחופי הים התיכון כמעט כל ימות השנה, אך בשל דיג בלתי מבוקר ובשל זיהום מי הים, אוכלוסיית קיפון הבורי הידלדלה.
כדג בוגר, אורכו של הקיפון הבורי הוא כ-60 ס"מ ומשקלו כ-5 ק"ג, גבו שטוח וכסוף ובטנו בהירה.
הפרטים הגדולים ביותר שנתפסו הגיעו לאורך 100 ס"מ ולמשקל 8 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים בבני סדרתו.
הקיפון הבורי משתייך למיני הדגים היורוהליניים , דגים המסוגלים לחיות בטווח רחב מאוד של מליחויות מים.
לכן, ניתן למצוא את הקיפון הבורי הן בִּנהרות וּבִנחלים של מים מתוקים, הן בַּימים והן בְּמאגרי מים מלוחים שבהם מליחות המים גבוהה בהרבה ממליחות מי הים.
דגי הקיפון הבורי הם אומניבורים, כלומר אוכלי כול.
הם ניזונים בעיקר ממזון שהם מלקטים בקרקעית הים, ובדרך כלל אצות, אך יאכלו גם בעלי חיים קטנים, חיים או מתים, ושאריות מזון שימצאו.
רביית הקיפון הבורי מתרחשת בחודשי הקיץ והסתיו.
לקראת הרבייה תופחות שחלות הנקבה והן עשויות להגיע לכשליש ממשקל גופה.
הנקבה מטילה את כל הביצים שבשחלות בבת אחת.
באותה שעה פולט הזכר נוזל זרע ומפרה את הביצים.
תהליך ההטלה וההפריה מתרחש בים הפתוח, והביצים המופרות נישאות בזרמי הים.
משך זמן התפתחות הדגיגים עד לבקיעתם מן הביצה תלוי בטמפרטורת המים.
כעבור יומיים עד שישה ימים, בוקע מהביצה דגיג באורך של 1–2 מ"מ.
בשלושת הימים הראשונים לחייו הוא ניזון משק החלמון המחובר אליו, ולאחר מכן הוא ניזון בעיקר מפלנקטון.
את מרבית דגיגי הקיפון הבורי טורפים דגים ובעלי חיים ימיים אחרים, ואלו ששורדים נוטים למצוא מפלט במים הרדודים של שפכי הנחלים לאורך החופים.
בחודשים אוקטובר-ינואר ניתן לצפות בדגיגי קיפון בורי רבים בשפכי הנחלים, ובכלל זה בשפכי נחלי החוף בישראל.
הדגיגים גדלים במהירות במים המתוקים, ולאחר שהם מגיעים למשקל של כק"ג אחד, הם יוצאים אל הים הפתוח, ושם הם ממשיכים לחיות את שארית חייהם הבוגרים ומתרבים.
הקיפון הבורי הוא דג מאכל עממי בארצות הים התיכון.
בבשרו הלבן אין כמעט עצמות, וטעמו הנייטרלי משתלב בסוגי מזון רבים ובכל מיני טעמים.
ביצי הדג הן מעדן בפני עצמן.
בארצות הים התיכון נוהגים להמליח ולייבש אותן, לצפותן בשעוות דבורים ולשמרן כך לאכילה.
ביצי הדגים המשומרות בצורה זו, נקראות בוטרגו, בוטארגה או אבגוטאראחו.
מכיוון שהקיפון הבורי אוכל כול, הוא ניזון לעיתים גם מפסולת המשחיתה את טעם בשרו.
הקיפון הבורי שנדוג בחופי ישראל לוקה לעיתים קרובות בטעמי לוואי של נפט, בשל קרבת מקום מחייתו לנמלים ולתחנות כוח.
רוב הדגים הנמכרים בשווקים, גדלים בבריכות דגים או בחוות דגים.
לפיכך, ניתן להשיג דגי קיפון בורי הגדלים בבריכות, בחנויות הדגים, כמעט כל ימות השנה.
דג הבורי מורכב ברובו מחלבון וחלקו משומן רווי ורב בלתי רווי, ללא פחמימות, ויש בו ויטמינים ומינרלים ברמות נאותות.
עם זאת, גידולו בבריכות ולא בטבע הפראי, בהן האדם מאכיל אותו באוכל מתועש ובתוספים, משנה את הרכב הבשר שלו, והוא עשוי להכיל יותר שומן רווי ולהיות דל יותר בשומן מסוג אומגה 3.
הקיפון נזכר במדרש ההלכה :
שם נרדף במקורות הוא גילדנא.
דגי ה"גילדנא" הקטנים, "גילדני דבי גילי", על פי רש"י, הם "דגים קטנים מאד ומצוין בין הקנים באגם".
הקיפון עונה לתיאור זה, כשעולה מהים לנהרות, למצוא את מזונו באצות וברקבובית, וגדל בהם עד לבגרותו המינית.
אחר כך, עם חזרתו לים, הוא מטיל ביצים להמשך הרבייה.
ואולי זו כוונת הכתוב: "גילדנא דבי גילי דג שגדל באשפה שבים", כאשר בלשון הראשונים גם אגמים נקראים "ים".
הקיפון נקרא בערבית בשם "סמק אל יהוד" כלומר דג היהודים.
ככל הנראה הועדף על ידי היהודים בזכות סנפיריו המרובים וקשקשיו הגדולים המשמשים כסימני כשרות.
קיפודנית (מוכרת גם בשמה היווני, אֵכִינָצֵאָה, שפירושו "דוקרני"; שם מדעי: Echinacea) היא סוג של פרח עשבוני ממשפחת המורכבים.
הצמח נפוץ ברחבי צפון ומרכז אמריקה.
מינים שונים של הצמח משמשים כצמחי מרפא, בעיקר כנגד הצטננות, אולם המחקר המדעי לא הוכיח את יעילותם באופן חד משמעי.
הקיפודנית היא צמח רב-שנתי, בעל גבעולים גבוהים היכולים להגיע ל-140 סנטימטר.
עלי הצמח בדרך כלל שעירים בעלי מרקם גס.
פרח הקיפודנית הוא בצבע ורוד או סגול, שבמרכזו זרעי הצמח, אשר צורתם כשל קוץ.
מינים שונים של הקיפודנית וכן חלקים שונים בצמח מכילים תרכובות וחומרים שונים, ולכן קיים קושי מתודולוגי בבחינת יעילותו של הצמח ויש להבדיל במחקר בין מינים שונים וחלקים שונים של הצמח.
בשנת 2007 פורסם מחקר של אוניברסיטת קונטיקט אשר בחן כ-14 מחקרים שנעשו על הקיפודנית, והסיק כי השימוש בצמח יכול להקטין בחצי את הסיכוי לחלות בסוגים של הצטננויות ולקצר את משך המחלה ב-1.4 יום.
אולם ד"ר וואלאס סאמפסון מאוניברסיטת סטנפורד פרסם בכתב העת, Scientific Review of Alternative Medicine, כי הוא מפקפק במתודולגיה שבה נערך המחקר המסוכם.
במחקר מדעי בשיטת סמיות כפולה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירג'יניה שנערך בשנת 2003, נמצא כי לתמציות קיפודנית "אין שום אפקט קליני משמעותי", על אחוז ההידבקות או על עוצמת הסימפטומים.
הקיפודנית הייתה בשימוש נפוץ כצמח מרפא בקרבי שבטי הילידים באמריקה.
לפני האמונה העממית הצמח עוזר למערכת החיסון להילחם בדלקות, זיהומים ומחלות.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הקיפודנית.
בסיכום נכתב כי נעשו מחקרים רבים על האפקטיביות של קיפודנית להצטננות וזיהומים של דרכי הנשימה העליונות.
ממחקרים אלה עולה שקיפודנית יכולה להפחית במעט את הסיכויים להידבק בהצטננות.
עם זאת, היא אינה יכולה לקצר את משך מחלת ההצטננות.
על מחלות אחרות נעשו פחות מחקרים, ואין עדיין די עדויות כדי להצביע על תועלת רפואית.
עבור רוב המבוגרים, צריכה אוראלית של קיפודנית לטווח קצר היא כנראה בטוחה, אך הבטיחות של צריכה מתמשכת אינה ברורה.
לא ברורה גם הבטיחות בשימוש עבור נשים בהריון או מניקות.
תופעות לוואי נפוצות הן בחילה וכאבי בטן.
ייתכנו גם תגובות אלרגיות כמו פריחה.
קיפודן חרטומני מערבי (שם מדעי: Zaglossus bruijni) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה.
קיפודן הנמלים החרטומני סווג לראשונה טקסונומית כ-Tachyglossus bruijni, ורק לאחר מכן הועבר לסוג קיפודן חרטומני.
קיפודן הנמלים החרטומני חי בגינאה החדשה, בגבהים של בין 1,300 עד 4,000 מטרים מעל לגובה פני הים.
הוא נפוץ מהמישורים הדרומיים עד לחוף הצפוני של גינאה החדשה.
הוא חי בעיקר באזורי הטונדרה ההררית וביערות הרריים.
בשונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי, שניזון מנמלים וטרמיטים, קיפודן הנמלים החרטומני ניזון משלשולים.
קיפודן הנמלים החרטומני גם גדול יותר מקיפודן הנמלים האוסטרלי, ומגיע למשקל של כ-16.5 ק"ג.
גם החרטום ארוך יותר, ומתעקל כלפי מטה.
פרוותו הארוכה כמעט שמסתירה לחלוטין את הקוצים.
הוא נבדל משאר המינים בסוג קיפודן חרטומני במספר הציפורניים שברגליו: שלוש ציפורניים (לעיתים רחוקות ארבע).
הוא המין הגדול ביותר במשפחה.
קיפודן הנמלים החרטומני שייך לסדרת יונקי הביב, שהמינים בה נבדלים משאר היונקים ביכולתם להטיל ביצים.
למרות זאת, הם חולקים עם היונקים מאפיין חשוב משותף: הם מניקים את צאצאיהם בחלב.
לקיפודן הנמלים החרטומני יש יכולת נדירה בקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, רק ארבעה מקרובי משפחתו המהווים את סדרת יונקי הביב כולה מחזיקים ביכולת זו.
קיפודן הנמלים החרטומני רשום כמין בסכנת הכחדה חמורה (מצב CR) על ידי ארגון IUCN, מכיוון שפעילות אנושית כמו ציד, אכלוס וכריתת יערות פגעו במספר הפרטים ממין זה ובתחום התפוצה שלו.
בשרו של קיפודן הנמלים החרטומני נחשב למעדן, ולמרות שציד מסחרי נאסר על ידי חוק, ציד מסורתי הותר.
בינואר 2013, משלחת מצאה אוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני בהרי Foja, שנמצאים במחוז פפואה, אינדונזיה.
לפי מחקר נוסף, ניתן להוכיח שאוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני הייתה קיימת גם בצפון-מערב אוסטרליה, לפחות עד תחילת המאה ה-20.
קיפודן חרטומני (שם מדעי: Zaglossus) הוא סוג של קדם יונקים פרימיטיביים.
סוג זה חי רק באזורי יערות על האי גינאה החדשה והפרטים בו מזכירים בצורתם קיפודים גדולים.
הקיפודן החרטומני הוא עיוור ובעל חוטם ארוך ולשון ארוכה.
הסוג חי צפונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי ופרטיו גדולים בגופם ממנו.
בסוג זה שלושה מינים, נכון לשנת 2015, שאחד מהם (המין המזרחי) נמצא במצב שימור פגיע, והשניים האחרים בסכנת הכחדה קריטית:
קיפודן חרטומני מזרחי (Zaglossus bartoni)
קיפודן חרטומני מערבי (Zaglossus bruijni)
ישנן עדויות לשני מינים נוספים מהסוג, שכבר נכחדו:
קיפודן חרטומני האקטי (Zaglossus hacketti)
קיפוד ארבע אצבעי (שם מדעי: Atelerix albiventris) הוא מין של קיפוד קטן החי באפריקה שמדרום לסהרה.
קיפוד ארבע אצבעי מצוי בסוואנות והשדות של מערב ומרכז אפריקה הטרופית ואיננו חי ביערות.
אורכו 15-25 ס"מ ומשקלו 250-600 גרם, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים.
האף קטן ושעיר, אך השפם והאוזניים גדולות ומחודדות בקצה.
כמו ששמו מרמז לקיפוד זה 4 אצבעות על רגליו הקצרות.
הקוצים בולטים מעל הגב וצבעם חום או אפור עם קווצות לבנות או בצבע שמנת.
שאר הגוף לבן בצבעו והפנים שחורות.
הקיפוד חי במרכז אפריקה מגמביה עד סנגל במערב ומסומליה למוזמביק במזרח.
הוא נפוץ בסוואנות, ערבות דשא ויערות פתוחים ויימנע מיערות סבוכים ומביצות.
הוא שוכן בעיקר באתרים סלעיים או בדשא מיובש שיש בסוואנות.