tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האירוסולים מספקים לעננים את הגרעינים שסביבם מתגבשות טיפות המים.
עננים הנוצרים באזור שבו האוויר נקי מורכבים מטיפות הנותות להיות גדולות יותר משום שהן נוצרות ממספר קטן יותר של גלעינים, ועננים אלה צפויים ליצור יותר גשם.
עננים שנוצרים באזורים מלוכלכים יוצרים הרבה יותר טיפות גשם אך הטיפות קטנות יותר.
עננים אלה גם נראים בהירים יותר.
באמצעות איסוף בנפרד של הנתונים הללו יסייע קליפסו למדענים להבין את ההשפעות הישירות והעקיפות של האירוסולים על האקלים.
קליפת אלקטרונים היא אוסף של אורביטלים אטומיים עם אותו ערך של מספר קוונטי יסודי .
קליפות אלקטרונים עשויות מתת-קליפה אחת או יותר, שמכונות גם תת-רמות, שבהן יש שניים או יותר אורביטלים בעלי מספר קוונטי זוויתי זהה.
קליפות אלקטרונים יוצרות את הקונפיגורציה האלקטרונית (האופן שבו האלקטרונים מסודרים סביב גרעין האטום) של האטום.
מספר האלקטרונים בכל קליפה יכול להגיע עד ל-.
לכל קליפת אלקטרונים באטום מספר אלקטרונים מרבי הניתן לאכלוס בה.
כאשר הקליפה מתמלאת הקליפה שמעליה מאוכלסת.
על פי מכניקת הקוונטים לכל קליפה ישנה רמת אנרגיה שונה והאלקטרונים תמיד יאכלסו קודם לכן את הקליפה בעלת רמת האנרגיה הנמוכה יותר.
רמת האנרגיה הגבוהה ביותר המכילה אלקטרונים מייצגת את קליפת הערכיות.
קיומן של קליפות האלקטרונים נצפה בפעם הראשונה בניסוי של צ'ארלס בארקלה והנרי מוזלי במסגרת מחקר של בליעת קרני רנטגן.
בארקלה סימן את הקליפות הללו באותיות K, L, M וכן הלאה (המקור של המינוח הזה הוא אלפביתי.
הקליפות K ו-L סומנו במקור באותיות B ו-A, אבל סימון זה שונה על מנת להשאיר מקום לקווים ספקטרליים היפותטיים שאולי יתגלו, אולם זה מעולם לא קרה).
מאוחר יותר התגלה שהקווים הללו מתאימים לערכים 1, 2, 3 של המספר n.
עושים בהם שימוש בסימון סיגבאן בספקטרוסקופיה.
מקורו של השם "קליפת אלקטרונים" הוא ממודל האטום של בוהר, שלפיו קבוצות של אלקטרונים מקיפות את הגרעין במרחקים מסוימים, כך שהמסלולים שלהם יוצרים "קליפות".
תת קליפות (subshells) אטומיות מזוהות בסדר האותיות s, p, d, f, g, h, i וכן הלאה, המייצגות מספר קוונטי זוויתי (הקוונט של התנע הזוויתי), בהתאמה 6, 5, 4, 3, 2, 1, 0, וכו'.
כל תת-קליפה כזאת יכולה להכיל עד 26, 22, 18, 14, 10, 6, 2 אלקטרונים בהתאמה, או מבחינה נוסחתית – אלקטרונים בכל תת-קליפה.
כמות זו נובעת מהמספר הקוונטי השלישי , מספר קוונטי מגנטי, שמקבל ערכים בין ל- ובסה"כ מצבים, והמקדם 2 נובע משתי האפשרויות לספין.
הסימונים הבלתי־סדורים s, p, d ו-f שימשו במקור במערכת של זיהוי קווים ספקטרליים שמכבר הוצאה משימוש, אשר בה תיארה רביעייה זו את ארבעת הסיווגים הראשונים של קווים ספקטרליים.
היות שלא נקבעו שמות לתת־הקליפות העוקבות, הכינויים g, h, i וכן הלאה נגזרו מסדר האלפבית האנגלי.
האותיות הבלתי סדורות משקפות את המושגים: s עבור sharp, p עבור principal, d עבור diffuse, f עבור fundamental, וכן משם לפי האלפבית האנגלי.
קליפת ערכיות היא הקליפה החיצונית של האלקטרונים המקיפים את גרעין האטום.
אלקטרוני קליפת הערכיות הם אלו המשתתפים בתגובות כימיות ובקשרים כימיים, ולכן הם בעלי חשיבות רבה בקביעת תכונותיו הכימיות של האטום.
הכימאי הפיזיקלי גילברט ניוטון לואיס היה האחראי הראשי לפיתוח הראשוני של התאוריה שטענה שאלקטרוני הערכיות משתתפים בקשרים כימיים.
זמן מה לאחר מכן, הכליל והרחיב לינוס פאולינג את התאוריה תוך הפעלת יישומים של מכניקת הקוונטים.
על אף שקליפת הערכיות היא לכאורה אחת מקליפות האלקטרונים, המספר המקסימלי של אלקטרונים בה אינו שווה למספר האלקטרונים שניתן לאכלס בקליפת האלקטרונים בסך הכול.
לפיכך, מספר האלקטרונים המרבי הוא 8. בשורה הרביעית, לאחר 4s תתמלא תת-הקליפה 3d.
אך מכיוון שאטומי הקליפה 3d הם פנימיים יותר, הם משפיעים פחות - וזו הסיבה שמתכות המעבר דומות זו לזו.
כלומר, על אף שבקליפה הרביעית יש מקום ל-32 אלקטרונים, רק 8 מתוכם מתמלאים בשלב הראשון (האורביטלים s ו-p), יחד עם עוד 10 מהקליפה השלישית.
בקליפה החמישית מתמלאות 5s,4d,5p משמאל לימין, ותת-הקליפות f,g נותרות ריקות.
בקליפה השישית מתמלאת רמה 4f לאחר רמה 6s – וארבעה-עשר היסודות הבאים, שזהים זה לזה בשתי הקליפות החיצוניות, דומים מאוד וקשה להפריד ביניהם.
לכן, על אף שרמת האנרגיה השביעית מכילה מקום ל-98 אלקטרונים, בשורה השביעית ישנם רק 32 אטומים שכן מתמלאות בה תת-הקליפות 7s,5f,6d,7p (החל ב-s וכלה ב-p) המכילות 2,14,10,6 אלקטרונים בהתאמה.
לסיכום, המספרים האפשריים של אלקטרונים ב-7 קליפות הערכיות הם:
בטבלה המחזורית מסודרים כל האטומים בעלי מבנה דומה של אלקטרונים בקליפת הערכיות בטור משותף.
מבנה זה מייצג את התכונות הכימיות הדומות אשר חולקים אטומים בעלי מבנה דומה של קליפת הערכיות.
כך למשל, לכל האטומים בעלי אלקטרון אחד בקליפת הערכיות ישנן תכונות כימיות של מתכת אלקלית, והם מופיעים בטור הראשון של הטבלה המחזורית.
בדומה, בכל הגזים האצילים, קליפת הערכיות מלאה (כלומר, באטום הבא בטבלה, יהיה אלקטרון בקליפת האלקטרונים הבאה.
היות שהרבה מהאטומים הנפוצים בכדור הארץ נמצאים בשורות השנייה והשלישית של הטבלה המחזורית, מקובל לומר שקליפת ערכיות מלאה מקיימת את כלל האוקטט, כלומר היא מכילה 8 אלקטרונים.
במונחים של אורביטלים אטומיים, האלקטרונים בקליפת הערכיות מתפלגים בצורה הבאה: 2 באורביטל s היחיד שבקליפה ועוד 2 בכל אחד מ-3 אורביטלי p (בסך הכול 8 אלקטרונים).
עם זאת, כאמור, בשורות אחרות בטבלה, מספר האלקטרונים שגורם לקליפה להיות מלאה שונה.
קליפר היא סוג של חללית רוסית, שנועדה להחליף את החלליות מסדרת "סויוז", הנמצאות בשימוש מאז 1967. החללית קליפר תוכננה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
זוהי חללית לשימוש רב פעמי, וניתן לכנותה גם "מעבורת חלל" קטנה.
ב-2006 חדלו להגיע דיווחים על התקדמות כלשהי בפיתוח המיזם.
בשנת 2009 הוחלט על סגירת המיזם ומעבר לפיתוח חללית אחרת - "אוריול".
מיזם זה צפוי להשתמש ברוב המערכות שפותחו לחללית קליפר.
לחללית קליפר היו מתוכננים שני דגמים עיקריים:
דגם מאויש, היכול לשאת צוות של עד 6 אסטרונאוטים
דגם בלתי מאויש, לשיגור אספקה אל תחנת החלל הבינלאומית, ולהורדת ציוד ממנה אל כדור הארץ
תאגיד "אנרגיה" פרסם מספר תרחישי משימות, בהן נעשה שימוש בחללית זו לצורך שיגור צוות אל הירח, למאדים, ואף מעבר לו, לחגורת האסטרואידים.
שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האירופית
סוכנות החלל האירופית שקלה לשגר צוותים של אסטרונאוטים מטעמה, באמצעות החללית קליפר, ממרכז החלל הגיאני.
בנוסף, פורסמו מספר איורים המציגים חיבור בין החללית הרוסית לחללית המטען האירופית ATV.
ב-2006 סוכנות החלל האירופית הודיעה כי לא תיקח חלק בפיתוח החללית קליפר.
רוסיה היא החלוצה בשיגור תיירי חלל.
תוכנן כי עם הכנסת החללית קליפר לשירות, היא תוכל להציע מקומות רבים יותר לתיירי חלל, דבר שיוסיף הכנסות רבות לסוכנות החלל הרוסית ולתאגיד "אנרגיה".
החללית קליפר הייתה מתוכננת לטיסות חלל תוך שימוש במספר משגרים, ובהם המשגר הוותיק "סויוז" (סויוז-3 המשודרג או "אונגה"), והמשגר העתידי של רוסיה, המכונה "אנגרה", שעתידו אינו ברור בשלב זה, בשל בעיות מימון.
קיימת אפשרות להתאים את החללית לשיגור באמצעות המשגר "זניט", מתוצרת אוקראינה.
החללית קליפר הייתה מתוכננת להתחברות בחלל עם החללית הבלתי מאוישת פארום.
שילוב כזה יכול להקנות לה יכולת פעולה ממושכת של עד חצי שנה במסלול סביב כדור הארץ, ולאפשר מרחב מחיה מספק לצוותה.
אם תופעל החללית קליפר עם החללית פארום, ניתן יהיה להשתמש במנועי הפארום על מנת להאיץ את החללית למסלול שיביא אותה לטיסות סביב הירח, ובעתיד אף אל מאדים.
נוסעים נוספים - עד 4
משך פעילות עצמאית בחלל: 5 ימים
יכולת שהיה בחיבור לתחנת החלל הבינלאומית: שנה
קליפת הראייה היא האזור המרכזי במוח בו מעובד מידע חזותי הנקלט במערכת הראייה.
קליפת הראייה מהווה חלק מקליפת המוח, והמוקד שלה הוא באונה העורפית.
המידע החזותי שנקלט ברשתית העין מועבר לקליפת הראייה דרך גרעין הברך הצדי שבתלמוס.
קליפת הראייה כוללת בתוכה מספר אזורים, ולכל אזור תפקיד משלו בתהליך עיבוד המידע.
אזורי הראייה הראשוניים כמו קליפת הראייה העיקרית מעבדים בעיקר מידע המהווה את הבסיס לראייה, כמו קווים וקצוות, זיהוי תנועה, עומק וצבע, בעוד שאזורי ראייה אחרים בקליפת המוח מעבדים מידע מורכב יותר כמו זיהוי צורות ותבניות, מקומות ופנים.
קליפת הראייה מקבלת את המידע החזותי דרך מסלול עצבי המגיע מן העין אל אזורי הראייה במוח.
המסלול מתחיל למעשה ברשתית, שבה מתרחשת ההתמרה של אור לאותות עצביים.
אותות אלה מועברים משתי העיניים אל המוח על ידי עצב הראייה.
בתצלובת הראייה, חלק מהאקסונים המרכיבים את עצב הראייה חוצים לצדו השני של המוח, כך שמידע מהצד הימני של שדה הראייה מגיע להמיספרה השמאלית של המוח, ולהפך.
מתצלובת הראייה ממשיכים האותות אל גרעין הברך הצדי, שבו מתבצע העיבוד הראשוני של המידע החזותי.
צרור של אקסונים, הפרוש לאורך אזור הנקרא מַעֲנִית הַפָּרִישׁ, מוליך את האותות מתאי העצב של גרעין הברך הצדי אל אזורי קליפת הראייה באונה העורפית, שם מתבצע עיבוד מתקדם יותר של המידע החזותי.
נהוג למספר את האזורים השונים המרכיבים את קליפת הראייה בצורה הבאה: V3 ,V2 ,V1 וכו'.
אזור V1 נקרא גם "קליפת הראייה העיקרית", והוא תחנת העיבוד הראשונית בקליפת הראייה.
תאי עצב בקליפת הראייה יורים דחפים עצביים כאשר גירוי חזותי מופיע בשדה הקלט שלהם.
לכל תא עצב יש כוונון לגירויים בעלי מאפיינים מסוימים, שאליהם הוא מגיב יותר.
באופן כללי, בקליפת הראייה העיקרית תאי העצב רגישים למאפיינים פשוטים יותר בשדה הקלט (למשל, פס אור בעל אוריינטציה מסוימת) ובאזורי העיבוד המתקדמים יש כבר כוונון מורכב יותר למאפיינים כמו צבע, צורות גאומטריות ואפילו מקומות ופנים.
קליפת הראייה מקבלת את אספקת הדם שלה בעיקר מהענף הדורבני שבעורק המוח האחורי.
קליפת הראייה העיקרית V1, הנקראת גם אזור הראייה הראשוני, היא אזור הראייה שנחקר בצורה המקיפה ביותר.
אצל כל היונקים אזור זה ממוקם בקוטב האחורי של האונה העורפית, והוא שקול לאזור ברודמן 17. זהו אזור הראייה המוקדם ביותר בתהליך עיבוד המידע החזותי במוח, ומנגנוני עיבוד המידע בו הם הפשוטים ביותר.
קליפת הראייה העיקרית מותאמת במיוחד עבור עיבוד מידע חזותי המבדיל עצמים נייחים מעצמים נעים, והיא מצוינת בהכרת דפוסים.
קליפת הראייה העיקרית שקולה בקירוב לאזור האנטומי שמכונה "הקליפה המפוספסת" (Striate cortex).
שם זה נגזר מ"הפס של ג'נארי", שהוא פס לבן (הנראה גם לעין בלתי מזוינת) של אקסונים עטופים במיאלין שמגיעים מגרעין הברך הצדי לשכבה מס' 4 של החומר האפור בקליפת הראייה.
גודל הקליפה אצל אדם בוגר הוא 25 סנטימטרים רבועים בקירוב, והמספר הכולל של תאי עצב בקליפה הוערך לסביבות 200 מיליון.
מבנה ותפקוד קליפת הראייה העיקרית V1
בקליפת הראייה העיקרית, כמו גם ברשתית עצמה, יש שטח מוקצב של רקמת עצב לכל יחידת שטח בשדה הראייה, אשר מוקדש לעיבוד המידע החזותי מאותו אזור.
כך לדוגמה, חלקו העליון של הקליפה בבני אדם (המהווה את הגוש העליון של מענית הפריש) מתאים לחציו התחתון של שדה הראייה, וחלקו התחתון של הקליפה (המהווה את הגוש התחתון של מענית הפריש) מתאים לחציו העליון של שדה הראייה.
מיפוי זה של שדה הראייה על פני הרשתית וקליפת הראייה העיקרית (וכך גם באזורי עיבוד ראייתי נוספים) מכונה מיפוי רטינוטופי.
זהו מיפוי מאוד מדויק - אפילו הכתם העיוור ממופה לקליפת הראייה העיקרית.
מבחינה אבולוציונית, התאמה זו היא בסיסית מאוד וקיימת ברוב רובם של בעלי החיים להם אזור זה במוח.
אצל בני אדם ובעלי חיים שהם בעלי גומה מרכזית ברשתית, חלק גדול מ-V1 מוקדש לחלק קטן במרכז שדה הראייה ("מוקד הראייה"), תופעה הידועה בשם הגדלה קליפתית (Cortical magnification).
לתאי העצב ב-V1 יש את שדה הקלט הקטן ביותר מכל התאים בקליפת הראייה, אולי לצורך קידוד מדויק של מיקום מרחבי.
יכולת הכוונון של תאי העצב ב-V1 לגירוי ספציפי (אליו תא העצב יגיב) משתנה במידה רבה עם הזמן.
בהתחלה (החל מ-40 מילישניות מתחילת הצגת הגירוי) לנוירונים העצמאיים ב-V1 יש כוונון חזק לקבוצה מצומצמת של גירויים, כלומר התגובות העצביות יכולות להבחין בשינויים זעירים בכיוון שדה הראייה בתדירות מרחבית (המהירות שבה גירוי משתנה במרחב) ובצבע.
זאת ועוד, לתאי העצב ב-V1 בבני אדם ובעלי חיים בעלי ראייה בשתי עיניים יש את היכולת להתכוונן לרק אחת משתי העיניים.
ב-V1 ובקליפות חושים עיקריות אחרות, תאי עצב עם יכולות כוונון דומות נוטות לחבור יחד וליצור עמודות קליפה רבות שכבה.
דייוויד הובל וטורסטן ויזל היו הראשונים שהציעו את מבנה הקובייה (עליו נרחיב בהמשך) של קליפות שכבה כמודל הארגון עבור שתי יכולות כוונון: שליטה בתזוזת העיניים ואוריינטציה (יכולת כיוון).
אולם מודל זה אינו מתחשב בצבע, תדירות מרחבית ומשתנים רבים אחרים אליהם תאי עצב מתכווננים.
הארגון המדויק של כל אותם עמודות קליפתיות בתוך ה-V1 נשאר בגדר תעלומה אותה חוקרים כיום.
התאוריה הרווחת בקרב החוקרים כיום היא שתגובות מוקדמות של תאי העצב מורכבות מסדרות רציפות של מסננים בררניים מרחביים-זמניים.
בתחום המרחבי, התפקוד של V1 יכול להיות רעיון הדומה למאסף מרחבי, התמרת פורייה מורכבת.
באופן תאורטי, יחדיו מסננים אלו יכולים לבצע עיבוד עצבי של תדירות מרחבית, אוריינטציה, תנועה, כיוון, מהירות (כך נמדדת התדירות המרחבית), ועוד הרבה מאפיינים מרחביים-זמניים.
ניסויים על תאי עצב ב-V1 מאששים תאוריות אלו, אך גם מעלות שאלות חדשות בנושא.
מאוחר יותר (לאחר 100 מילישניות) תאי העצב ב-V1 רגישים גם לארגון היותר כללי של שדה הראייה.
מאפייני תגובות אלו מקורם כנראה מן העיבוד החוזר והנשנה (ההשפעה על אזורי קליפה בעלי רמת עיבוד גבוהה יותר על אזורי קליפה ברמה נמוכה) וההקשרים הצדדיים מן תאי עצב בצורת פירמידה.
המידע החזותי המועבר ל-V1 אינו מקודד מבחינת השימוש בדימויים מרחביים או אופטיים, אלא דווקא כניגוד מקומי.
לדוגמה, לתמונה בה צד אחד שחור וחציו השני לבן, קו החלוקה בין השחור והלבן מהווה ניגוד מקומי חזק והוא אינו מקודד, ואילו כמה נוירונים מצפינים מידע בוהק (שחור או לבן כשלעצמו) כאשר המידע מועבר לאזורי הראייה הבאים, הוא מקודד כאותות מופע או תדר הנהפכים ללא מקומיים יותר ויותר.
בשלבים מוקדמים אלו של עיבוד המידע הקליפתי, המיקום המרחבי של המידע החזותי נשמר היטב בקרב הקידוד הניגודי המקומי.
קליפת הראייה העיקרית מחולקת לשש שכבות אופקיות של חומר אפור, הממוספרות מ-1 ועד 6, כאשר לכל אחת מבנה ותפקיד ייחודי (שכבה 1 היא הקרובה ביותר לפני הקליפה ושכבה 6 סמוכה לחומר הלבן שמתחת):
השכבה הראשונה מורכבת בעיקר מחיבורי אקסונים ודנדריטים.
שכבות 2 ו-3 מורכבות ממספר רב של תאי עצב השולחים שלוחות אקסונים לאזורי הראייה האחרים.
שכבה 2 שולחת פלט ל-V2.
שכבה מס' 4, אשר מקבלת את רוב הקלט החזותי מן גרעין הברך הצדי, מחולקת גם היא ל-4 שכבות, הנקראות ו-4Cβ, 4Cα, 4B, 4A.
שכבות 5 ו-6 מורכבות ממספר רב של תאי עצב השולחים שלוחות אקסונים לעִצבוב גרעין הברך הצדי, ממנו מקבלים קלט.
שכבה 5 שולחת פלט לתליל העליון ושכבה 6 בחזרה לגרעין הברך הצדי.
יש לציין כי גם בגרעין הברך הצדי שש שכבות.
לכל השכבות מלבד 1 ו-4A יש חיבורים עצביים אל מחוץ לקליפת הראייה העיקרית.
שכבות 1 ו-2 מכילות בועות (אזורים עגולים בקליפה המכילות תאי עצב בעלי שדה קלט ניגודי כפול) האחראיות לראייה צבעונית ובכללה צבע וצורה ומקבלות קלט מן שכבה 4Cα ו-4Cβ.
מבנה תאי אזור הראייה הראשוני V1 ותפקידם
לתאים באזור הראייה הראשוני שדה קלט מוארך, ולכן הם מגיבים הכי טוב לגירויים חזותיים ארוכים, כמו קווים.
בשנת 1959, צמד החוקרים דייוויד הובל וטורסטן ויזל היו אלה שגילו כי גירוי בצורת קו, גורם לתגובה של תאי ה-V1. ישנו מיתוס האומר כי ויזל והובל גילו תגלית זו בטעות.
לפי האגדה, החוקרים הציבו חתול מורדם מול מסך, כאשר עיני החתול פקוחות, ומקרן שקופיות המציג צורות גאומטריות שונות על המסך.
הם החדירו כ-45 מיקרו-אלקטרודות לקליפת הראייה, שהיו מחוברות למגבר, כך שכאשר נוצרת תגובה המגבר מעביר צליל סטטי לאוזניות החוקרים, אשר חוזקו תלוי בחוזק התגובה.
כאשר הניחו את האלקטרודות ב-V1 התגובות החשמליות שקיבלו מהצורות היו חלשות והבדיקה נערכה זמן מה, כשלפתע נתקעה אחת השקופיות במקרן ונוצר קו זוויתי ממעטפת השקופית, ומיד התקבל רעש חזק באוזניות.
לאחר בדיקה ממושכת הבינו החוקרים כי לתאים שונים מתאימות זוויות שונות של הקו.
אין שום עדות לכך שסיפור זה הוא נכון, וניתן לראות במאמריהם המסכמים של החוקרים כי מחקריהם התבצעו בצורה מאורגנת ובכוונה תחילה.
עם זאת, מרצים באוניברסיטאות ממשיכים לספר סיפור זה מדי פעם כאנקדוטה משעשעת.
צמד החוקרים סיווגו תאים אלו לפי מידת המורכבות של תגובותיהם, המחלק אותם לשתי קבוצות תאים עיקריות: "תא פשוט" ו"תא מורכב".
איורים המדגימים שדות קלט בקליפת הראייה העיקרית (בדומה לאיורים המקוריים של החוקרים הובל וויזל):
שדה הקלט של תא פשוט בקליפת הראייה העיקרית.
האזור הלבן מייצג אזור מעורר והאפור מעכב.
הגירוי (קו שחור) אמנם בגודל ובאורך הנכונים,
אך לא באוריינטציה (כלומר בזווית) הנכונה.
לכן, תגובת התא לגירוי (ירי אותות עצביים) תהיה
שדה הקלט של תא מורכב בקליפת הראייה העיקרית.
שדה הקלט מורכב כולו מאזור מעורר.
הגירוי (קו צר של אור) יעורר תגובה בכל נקודה בשדה הקלט,
בכל אורך בו יהיה, כל עוד יהיה באוריינטציה הנכונה.
על הגירוי של תא זה לנוע לכיוון החץ למען קבלת תגובה
(המהירות בה נע לא משנה את התגובה, כל עוד ניתן לקלוט
כאשר הגירוי אינו באוריינטציה הנכונה, תגובת התא
(ירי אותות עצביים) תהיה חלשה או שלא תהיה כלל.
שדה הקלט בתא פשוט מחולק לשני אזורי משנה; אזור המפעיל מסר מעורר (סינפסה מעוררת, המתחילה את התגובה), הממוקם בחלק הפנימי של התא, ואזור המפעיל מסר מעכב (סינפסה מעכבת, המפסיקה את התגובה) אשר ממוקם בחלקו החיצוני של התא.
האזורים המעכבים והמעוררים מסודרים זה לצד זה, ולא במבנה שדה הקלט הרגיל במערכת הראייה, משמע שדה קלט המחולק ל"מרכז" ול"היקף" (צורתם סגלגלה) כאשר פגיעה של גירוי במרכז מעורר תגובה, ובהיקף מעכב.
תאים מסוג זה מגיבים הכי טוב לגירוי באוריינטציה מסוימת (כלומר, תא מסוים יעדיף גירוי הנמצא בזווית מסוימת ה"מתיישרת" עם שדה הקלט שלו), הנמצא יותר באזור המעורר מאשר המעכב, ובעל גודל וכיוון המתאימים לשדה הקלט בתא.
מכיוון שתאים שונים מעדיפים אוריינטציה שונה, יש לכל אוריינטציה נתונה תא פשוט שמגיב לה.
ניתן לראות את העדפת תאים אלו לאוריינטציה מסוימת בעקומה הנקראת "עקומת כיוון האוריינטציה" (orientation tuning curve), הנוצרת על ידי הקלטת תגובות התאים לגירויים בזוויות שונות באמצעות הנחת מיקרו-אלקטרודות על התא.
שדה הקלט בתא פשוט יכול ל"היבנות" בקליפה על ידי תגובות מאורגנות מתאים בגרעין הברך הצדי בעלי שדות קלט הממוקמות לצד פס החוצה את הרשתית.
תאים מורכבים הם התאים השכיחים ביותר באזור הראייה הראשוני, כאשר הם מהווים שלושה רבעים מהתאים בו בערך.
גם תאים אלו מגיבים לגירויים באוריינטציה מסוימת אך אינם מקפידים על מיקום הגירויים, כל עוד הם נמצאים בתוך שדה הקלט.
תאים מורכבים רבים מגיבים רק כאשר גירוי באוריינטציה התואמת לשדה הקלט נע בכיוון אחד, ולא כאשר הוא נע בכיוון המנוגד.
מחקרים על קליפת הראייה הראשונית יכולים לכלול הקלטת רמת הדחף העצבי מאלקטרודות הנמצאות בתוך מוחם של בעלי חיים, או על ידי הקלטת אותות אופטיים פנימיים שלהם.
כמו כן נמצאים בשימוש החוקרים אמצעים כמו fMRI, לשם הקלטת אותות בתוך ה-V1 של בני אדם או קופי אדם, ומכשיר וידאו המקליט את תזוזת העיניים של הנחקר.
תגלית אחת שפורסמה לאחרונה הנוגעת ל-V1 האנושי היא שאותות שנמדדו על ידי fMRI מראים כמות גדולה מאוד של אפיוני קשב.
תוצאה זו סותרת מחקר פיזיולוגי על קופי מקוק, המראה שינויים קטנים מאוד (אם בכלל) ביריות המקושרות עם אפיוני קשב.
מחקרים עם קופי מקוק מתבצעים בדרך כלל על ידי מדידת יריות מנוירון בודד.
מצד שני, הבסיס העצבי של אותות ה-fMRI הוא קשור ברובו להגברה לאחר הסינפסה (PSP).
לכן הבדל זה לא בהכרח מצביע על ההבדל הפיזיולוגי בין קופי מקוק לבני אדם.
מחקר נוסף שמתבצע על V1 שואף לאפיין באופן מלא את תכונותיו הכוונוניים, ולהשתמש בו כאזור מודל למעגל הקליפה הקנוני.
פגיעה בקליפת הראייה מובילה בדרך כלל למחשך עין (סקוטומה), או חור בשדה הראייה.
בצורה מעניינת, מטופלים עם מחשך עין מסוגלים לעיתים קרובות לעשות שימוש במידע חזותי באזור הכתם, על אף אי-יכולתם לקלוט זו ביודעין.
התופעה, הנקראת ראייה עיוורת, נחקרת באופן נרחב על ידי מדענים המתעניינים בהתאמה העצבית לתודעה.
קליפת הראייה העיקרית מעבירה את המידע הלאה לאזורי העיבוד המתקדמים בשני נתיבים עיקריים הנקראים הנתיב הגבי של הראייה והנתיב הגחוני של הראייה:
הנתיב הגבי (דורסלי) מתחיל ב-V1, ממשיך דרך אזור הראייה V2, אחר כך לאזור הגבי-התיכון ולאזור הראייה V5 (הידוע גם בשם אזור הראייה MT), ולבסוף לקליפה הקודקודית האחורית (Posterior parietal cortex).
הנתיב הגבי, שלעיתים קרוי "נתיב האיפה" ("The Where Pathway"), קשור לתנועה, לתפיסת מיקום עצמים במרחב, ולשליטה על העין והזרועות, במיוחד כאשר נעשה שימוש במידע חזותי על מנת להדריך תנועות מהירות ומתואמות של העיניים (Saccades) או לצורך תנועה כמו הושטת יד.
הנתיב הגחוני (ונטרלי) מתחיל גם הוא ב-V1 ועובר דרך V2, ואחר כך לאזור הראייה V4 ולבסוף מגיע לקליפה הרקתית התחתונה (Inferior temporal cortex).
הנתיב הגחוני, שלעיתים קרוי "נתיב המה" ("The What Pathway") קשור לזיהוי צורות ועצמים.
כמו כן, הוא קשור באחסון זיכרון לטווח ארוך.
ההפרדה בין הנתיב הגבי לגחוני (הנקראים גם נתיבי המעשה והתפיסה) הוצעה לראשונה על ידי צמד החוקרים אונגרלידר ומישקין (Ungerleider ו-Mishkin) והיא עדיין בגדר עניין הנמצא בוויכוח בקרב החוקרים.
הפרדה זו היא ככל הנראה הפשטת יתר של התהליך האמיתי המתרחש בקליפת הראייה.
V2 הוא אזור הראייה השני במרכזיותו בקליפת הראייה.
המידע מ-V1 מועבר הלאה ל-V2 בקישורים ישירים ועקיפים, ואזור V2 שולח אותות הלאה לאזורים V3, V4 ו-V5. כמו כן, הוא גם שולח משוב חזרה ל-V1.
V2 מחולק לארבעה רבעים, על פי חלוקה לצד גבי וגחוני ולהמיספרה השמאלית והימנית.
יחד, ארבעת החלקים האלה מספקים מפה שלמה של שדה הראייה.
תפקידיו של V2 דומים במאפיינים רבים לאלו של V1. גם לו תאים המכווננים על פי מאפיינים פשוטים כמו אוריינטציה, תדירות מרחבית וצבע.
תגובותיהם של תאי עצב רבים ב-V2 מווסתות בנוסף על פי מאפיינים מורכבים יותר של הגירוי, כמו מתאר אוריינטציה מתעתעת, והאם הגירוי הספציפי הוא חלק מהתמונה או מהקרקע.
מחקרים שהתבצעו בזמן האחרון מראים כי התאים ב-V2 מראים כמות קטנה של אִפְנוּן קשב ("תשומת לב"), יותר מאשר ב-V1 אך פחות מב-V4. הם מכווננים לדפוסים עם מורכבות בינונית, וכנראה מונעים על ידי אוריינטציות מרובות באזורי משנה שונים בתוך שדה קלט יחיד.
מכלול הראייה השלישי, כולל אזור הראייה השלישי V3
המונח מכלול הראייה השלישי מתייחס לאזור בדיוק לפני V2, הכולל אזור הנקרא בבני אדם אזור V3. המינוח "מכלול" מוצדק מכיוון שקיימת עדיין מחלוקת הנוגעת לגודלו המדויק של אזור V3, כאשר חוקרים מסוימים מציעים כי אזור הקליפה הממוקם לפני ה-V2 נחלק מבחינה תפקודית לשניים או שלושה תתי-אזורים.
לדוגמה, החוקר דוד ואן-הסן (David Van Essen) ואחרים (1986) הציעו כי ישנה הבחנה בין "V3 גבי" בחלקן העליון של המיספרות המוח הגדול, לבין "V3 גחוני" (או "האזור הגחוני האחורי" - ventral posterior area) הממוקם בחלקו התחתון של המוח.
לאזור V3 הגחוני ו-V3 הגבי יש חיבורים שונים לאזורים אחרים של המוח, וההבחנה ביניהם נראית לעין גם כאשר משתמשים בשיטות שונות של צביעת רקמות.
אזור הראייה החמישי V5 או MT
עוסק בתפיסת תנועה ומקבל מידע ישירות מ-V1.
המאמר: "שדות קלט, אינטראקציות דו-עיניות וארכיטקטורה פונקציונלית בקליפת הראייה בחתולים", מאת הובל וויזל, מתוך כתב העת "The Journal of Physiology", שנת 1962, עמודים 106-154.
קליפת הראייה העיקרית, מאת מת'יו סצמולסקי (Matthew Schmolesky).
הספר האלקטרוני: "עיניים, מוח וראייה", מאת דייוויד הובל.
"קליפת הראייה", מאת פרופסור ג'ורג' מאטר (George Mather), אוניברסיטת סאסקס, אנגליה.
קליפורניקיישן היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הקומדיה-הדרמטית ששודרה ברשת Showtime.
יוצר הסדרה והכותב הראשי הוא תום קאפינוס, המשמש גם כמפיק.
עלילת הסדרה מתמקדת בסוגיות של מיניות, זוגיות ואבהות.
הסדרה זכתה להצלחה ביקורתית רבה והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ב-2008. כוכבה, דייוויד דוכובני, זכה בפרס זה בעבור תפקידו כדמות הראשית – הסופר השתיין האנק מודי.
הצלחת הסדרה הביאה לשידורה בעשרות מדינות נוספות.
בישראל שודרה הסדרה עד 2016 בחברת הכבלים "HOT".
בדצמבר 2013 פורסם כי רשת השידור האמריקאית Showtime הודיעה שהסדרה תסיים את דרכה בתום העונה השביעית, שעלתה לשידור באפריל 2014.
החלה את שידוריה ב-13 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-29 באוקטובר 2007.
הסדרה מתמקדת בהאנק מודי, סופר מצליח אשר זמן רב אינו מצליח לכתוב ספר חדש.
האנק עבר מניו יורק ללוס אנג'לס, זירת התרחשות הסדרה, יחד עם בת זוגו, קארן, ובתם, בקה, לשם תמיכה בצילום סרט בשם "דבר קטן ומשוגע הנקרא אהבה", שתסריטו הוא עיבוד ספרו של מודי, "אלוהים שונא את כולנו".
הסדרה מתחילה לאחר שהחלה הקרנת הסרט, והאנק וקארן נפרדו.
קארן עומדת להינשא לגבר בשם ביל בזמן שהאנק עדיין מעוניין בה.
במהלך העונה האנק מקיים יחסי מין עם נשים מזדמנות אחדות, ובכלל זה מיה, בתו בת ה-16 של ביל, אותה חשב לבוגרת.
האנק אינו מרוצה מהסרט, ונקלע לעימותים עם הבמאי.
צ'ארלי, הסוכן של האנק, מפתח מערכת יחסים מינית עם העוזרת שלו.
האנק מגלה את השלכות מעשיו על בתו בת ה-12 ועל דרך חשיבתה על גברים.
לאחר שאביו של האנק נפטר הוא מצליח לשבור את מחסום הכתיבה שלו וכותב טיוטה לספר חדש, אך מיה גונבת את הטיוטה ומציגה אותה כשלה.
במסגרת הטיוטה משולבת גם סצנת יחסי המין שלה עם האנק, דבר המעמיד את האנק בפני דילמה – חשיפת התרמית עלולה לגרום לחשיפת זהותו ולהעכרת היחסים בינו לבין קארן ובתו, שהפכה לאחות חורגת למיה.
האנק מחליט שלא לחשוף את הסוד על הספר ועל מיה, אף שצ'ארלי הבין זאת בעת קריאת הספר ושמר על חשאיות.
בקה מחליטה לעזוב את ביתם של קארן וביל ולעבור לגור עם האנק.
קארן וביל מתחתנים אך בתום הטקס, כאשר האנק ובקה עוזבים, קארן בורחת מבעלה הטרי ומצטרפת אליהם.
העונה השנייה מתארת את המצב לאחר בריחתה של קארן מחתונתה עם ביל.
קארן, האנק ובקה נהנים מהמצב החדש אך לא לאורך זמן.
האנק מסתבך בצרות ומגיע למעצר, שם הוא פוגש מפיק מוזיקלי מפורסם בשם לו אשבי, המבקש ממנו לכתוב לו את הביוגרפיה.
צ'ארלי נתפס על ידי מצלמות האבטחה במקום עבודתו מאונן במשרדו לעיתים קרובות, ונאלץ להתפטר.
לאחר ההתפטרות צ'ארלי מגיע לעסוק בתעשיית הפורנו והופך למנהל של שחקנית פורנו בשם דייזי.
מארסי, אשתו של צ'ארלי, נכנסת למוסד גמילה מסמים.
האנק מציע לקארן נישואים והיא מסרבת לאחר שהיא מגלה שיכול להיות שהוא הכניס אישה אחרת להריון.
לאחר שהאנק וקארן נפרדים הוא עובר לגור עם אשבי, שמתחיל רומן עם מיה.
בקה מתחילה לצאת עם בחור צעיר דמיאן, שהוא הבן של המורה שלה, אך דיימון בוגד בה.
הספר של מיה מתפרסם והופך ללהיט.
צ'ארלי מתגרש מאשתו ומתחיל לעבוד בסוכנות רכב.
לאחר שמתברר שהאנק לא הכניס אף אחת להריון הוא וקארן עומדים לחזור זה לזה, עד שקארן מקבלת הצעת עבודה בניו יורק.
לאחר מחשבה בנושא מחליטה קארן לחזור לניו יורק והאנק מחליט שהוא ובקה יישארו בלוס אנג'לס, עקב אהבתה לנער בבית הספר.
העונה נפתחת לאחר מעברה של קארן לניו יורק והתמודדתו של האנק עם בקה המרדנית.
צ'ארלי ומארסי חוזרים לגור יחד למרות הליכי הגירושין.
האנק מתחיל לעבוד כמרצה לכתיבה באוניברסיטה אך נקלע לצרות די מהר.
קארן מגלה על כל הרומנים של האנק עם סטודנטית המממנת את לימודיה מחשפנות, עם עוזרת ההוראה שלו ואפילו עם אשתו של הרקטור, מה שמציב את מערכת היחסים שלהם בסיכון.
לאחר שורה של בעיות קארן מחליטה שהדרך היחידה להציל את מערכת היחסים שלה עם האנק והדרך היחידה שהוא יפסיק להוות השפעה רעה על בקה היא שכולם יעברו חזרה לניו יורק.
מארסי מחליטה שהיא רוצה להתגרש סופית.
בסוף העונה כאשר האנק, קארן ובקה אורזים כדי לעבור חזרה לניו יורק מיה מגיעה עם פול, הסוכן שלה שהוא גם בן זוגה.
כאן גם מיה מודה שהאנק כתב את הספר והיא רק גנבה אותו ופרסמה תחת שמה.
מצד שני, עתה עלול להתגלות בפומבי שהם שכבו יחד, האנק מתנגד לגילוי הפומבי, למרות שספרו יהיה משויך לו.
האנק מנסה לשכנע את השניים לא לספר, פול מסרב, האנק מכה את פול שמתגרה בו עד זוב דם, פול פונה למשטרה, האנק מספר לקארן את האמת מאחורי הספר והתקרית עם מיה בדיוק כשהמשטרה מגיעה לעצור אותו על תקיפה.
האנק משתחרר לאחר 3 ימים במעצר על תקיפה.
העניין עם הספר מתפרסם וצ'ארלי מציג להאנק את סשה, שחקנית המעורבת בהפקה של ספרו לסרט.
האנק מתחיל לעבוד על התסריט עד שעורכת הדין שלו מודיעה לו שההאשמות נגדו על תקיפה בוטלו, אך עכשיו הוא מואשם בבעילה אסורה בהסכמה של קטינה.
צ'ארלי נחוש להגיע להשגים מיניים חדשים בזמן שמארסי מחוזרת על ידי מפיק גדול בשם סטו בגס שגם מפיק את העיבוד לספרו של מודי.
מיה מעידה במשפט של האנק שהוא לא ידע את גילה כאשר שכבו.
לאחר שפונה מדירתו האנק עובר לגור עם קארן ובקה.
מארסי בהריון ואינה יודעת של מי הילד.
משפטו של האנק מגיע לסיומו במאסר על תנאי, עבודות שירות וקנס כספי.
הוא מנהל רומן עם עורכת הדין שלו.
בסוף העונה מתחילת הפקת הסרט החדש בהשראת ספרו של האנק.
מארסי וסטו עורכים ארוחת ערב שבה היא מודיעה שהתינוק הוא של צ'ארלי.
עלילת העונה מתחילה 3 שנים לאחר סיומה של הקודמת וזמן קצר לאחר פרסום ספרו החדש של האנק, "קליפורניקיישן" שמבוסס על הרפתקאותיו בעונות הקודמות.
האנק מתגורר בניו-יורק, נפרד מחברתו החדשה, קארי ונענה להצעתו של צ'ארלי לשוב ללוס אנג'לס ולהיפגש עם לקוח פוטנציאלי, ראפר מפורסם המכונה "סמוראי אפוקליפסה".
במטוס האנק פוגש אישה בשם קאלי, שמאוחר יותר הוא מגלה שהיא אהובתו של הראפר עימו הוא אמור לעבוד.
האנק נפגש עם קארן ובעלה החדש, הסופר בייטס, שהיה גם מרצה שלה באוניברסיטה, האנק נפגש גם עם בקה, שהפכה לסטודנטית באוניברסיטה ועם החבר החדש שלה, טיילר.
מהר מאוד האנק מתחרט שחזר ללוס אנג'לס אבל מגלה שבינתיים, קארי, שממנה נפרד, שרפה את דירתו, כך שלא נותרה לו ברירה אלא להישאר.
טיילור מזכיר להאנק את עצמו בהתנהגות הפלרטטנית שלו עם נשים אחרות והוא מנסה להסביר לבקה שטיילור אינו טוב לה, אך בקה אינה מקשיבה לו.
צ'ארלי, מארסי וסטו נאלצים להתמודד עם התנהגותו הבעייתית של סטיוארט, בנם המשותף של צ'ארלי ומארסי.
הסמוראי מחליט להכות את טיילר כטובה להאנק שנאלץ לכתוב לו תסריט לסרט חדש שהוא רוצה לככב בו בשם "השוטר מסנטה מוניקה", פרפרזה על "השוטר מבברלי הילס" עם אדי מרפי.
צ'ארלי נדלק על ליזי, שחקנית שלפרנסתה עובדת כמטפלת החדשה של בנו ואף שוכב איתה ומבטיח שינסה למצוא לה תפקיד קטן בסרטו החדש של האנק וסמוראי אפוקליפסה.
קארי מוצאת את האנק בלוס אנג'לס והוא נאלץ להזמין אותה לארוחת ערב אצל קארן.
בייטס, בעלה של קארן, שהוא אלכוהוליסט בגמילה, חוזר לשתות.
בקה מגלה שהאנק עמד מאחורי מה שקרה לטיילר.
לפי בקשת סמוראי-אפוקליפסה, האנק עוזר לקאלי לכתוב שיר אהבה, במהלך העבודה על השיר, השניים שוכבים.
באחד מהתקפי השכרות שלו בייטס שוכב עם חשפנית והאנק מחפה עליו כדי שקארן לא תיפגע, אך גורם לכך שקארן ובקה מאוכזבות ממנו.
טיילר כותב תסריט ומבקש מהאנק את חוות דעתו, והאנק מופתע לגלות שהוא מוכשר.
הצילומים לסרטו של האנק ובכיכובו של הסמוראי מתחילים.
האנק מפוטר עקב בעיות על הסט וטיילר מועסק במקומו.
צ'ארלי חותם עם טיילר על חוזה למרות התנגדותו של האנק.
האנק הפגוע מנתק קשר עם צ'ארלי שבמקביל מגלה שליזי קיבלה תפקיד בסרט בגלל שהיא שכבה עם סטו.
בייטס נגמל ומחליט להיפרד מקארן.
על הסט של הסרט הסמוראי מגלה שהאנק שכבב עם קאלי ומאיים להרוג אותו, צ'ארלי קופץ כדי להציל את האנק והשניים מחדשים קשר.
בסצנה האחרונה קארי המעורערת בנפשה מציעה להאנק משקה והוא מסכים רק כדי לגלות שהיא שמה לה ולו מנת יתר של כדורים והשניים מאבדים את הכרתם בדירתו.
כתוצאה ממותה של קארי, ולמרות שגם הוא יכול להיהרג ממנת היתר שנתנה לשניהם, האנק שוקע ברגשות אשמה ובדיכאון ומתחיל לשתות הרבה יותר ממה שנהג לשתות.
במקביל, הוא מקבל הצעה דרך צ'ארלי, שהשיג את "יעדו" לשכב עם מאה נשים, לכתוב מחזמר עבור כוכב רוק מכור לקוקאין בשם אטיקוס פטץ' ומוותר.
בקה מתכננת לנשור מלימודיה לטובת קריירה בכתיבה וחושפת בפני אביה חבר חדש שמתרברב, לחרדת האנק על הסמים והסטיות המיניות שלו.
לאחר סיום הגמילה, בה הם מגניבים משקאות אלכוהוליים וקוקאין למכון הגמילה, האנק נוסע לסיבוב הופעות של אטיקוס פטץ'.
יחד עם עוזרו, קראל ופיית', אבל נוטש אותו בדרך בגלל געגועיו לקארן.
בינואר 2013 חודשה הסדרה לעונה שביעית, אשר עלתה לשידור ב-13 באפריל 2014. בסוף 2013 פורסם כי הסדרה תסיים את דרכה בתום עונה זו.
האנק חוזר ללוס אנג'לס בזמן שמדריך היוגה של קארן מחזר אחריה, קארן לא אומרת כן לאף אחד מהם, לבסוף ברגע שהיא משתכנעת לתת צ'אנס להאנק, מגיע כתב בעיתון סטודנטים בשם ליבון, לראיין אותו ומגלה לו שהוא בנו מאישה בשם ג'וליה איתה שכב 19 שנים קודם.
לאחר הגילוי קארן בהלם מכך שלהאנק יש משפחה נוספת למעשה ומסרבת לחזור אליו במיוחד אחרי שהיא פוגשת את ג'וליה.
ג'וליה חלמה להיות שחקנית אבל בעקבות הצורך לפרנס את ליבון, החלה קריירה כשיננית.
צ'רלי מסדר להאנק עבודה בתוכנית הטלוויזיה "השוטר מסנטה מוניקה", שם הוא פוגש את המפיק, ריק ראת'.
צ'ארלי ומרסי חזרו להיות יחד, אך הם מרוששים, סטו מציע, כמו בסרט "הצעה מגונה", מיליון דולר על לילה עם מארסי.
לאורך העונה נראים היחסים בחדר התסריטאים שלמרות הבעייתיות של האנק, הוא אחד הבודדים שראת' מעריך, ליבון מקבל עבודה כעוזר הפקה בסדרה וכמעט מואשם בהטרדה מינית, עם הזמן, האנק מסדר גם לג'וליה תפקיד משני, ותוך כדי זה שוכב איתה ועם השחקנית הראשית, אך לאחר צילום הפיילוט הסדרה מבוטלת.
בסופו של דבר בקה חוזרת אחרי שנה שלא ראתה את הוריה ומגלה את ליבון, האנק יושב בסלון עם שתי "משפחותיו".
צ'ארלי ומארסי נעתרים להצעה של סטו, הוא מעביר להם מיליון דולר לחשבון הבנק, אבל כשמארסי מתכוונת לשכב איתו, היא מוצאת בובה שעשה בדמותה ונלחצת.
בסוף סטו לא מבקש את כספו בחזרה.
קארן נוסעת לניו-יורק, האנק רודף אחריה ומקריא במטוס מכתב אהבה אליה שבסוף, בלחץ הנוסעים, היא משתכנעת לתת לה צ'אנס בעוד ריק ראת' מתחיל לצאת עם ג'וליה וגם ליבון הבתול, מכיר סטודנטית של האנק לשעבר.
הנרי ג'יימס "האנק" מודי, בגילומו של דייוויד דוכובני: האנק הוא סופר מצליח הנוטה להסתבך בצרות עקב שערוריות מין וקטטות אלימות.
במבקרים יש הרואים בו גרסה טלוויזיונית של הסופר צ'ארלס בוקובסקי.
גם בתו, בקה, מציינת שהאנק מתנהג כמו "בוקובסקי לעניים".
קארן ון דר ביק, בגילומה של נטשה מקאלהון: אדריכלית, בת זוגו לסירוגין של האנק, ולהם בת משותפת, בקה.
רבקה "בקה" מודי, בגילומה של מדליין מרטין: בתם היחידה של האנק וקארן.
בתחילת הסדרה היא בת 12, והיא מתבגרת עם התפתחות הסדרה.
בתחילת הסדרה היא מתגוררת עם אמהּ ובן זוגה, ובסוף העונה הראשונה היא עוברת לגור עם אביה.
בקה מנגנת בגיטרה ועומדת בראש להקת רוק.
צ'ארלי רנקל, בגילומו של אוואן הנדלר: סוכן ספרותי יהודי, מייצג את האנק ומיודד עמו.
מארסי רנקל, בגילומה של פמלה אדלון: קוסמטיקאית, אשתו של צ'ארלי עד לפרידתם בעונה השנייה.
בסוף העונה השישית הם חוזרים זה לזה.
נושא מרכזי בסדרה הוא הזוגיות של האנק וקארן, העוברת עליות ומורדות לאורך הסדרה.
אף שהאנק מקיים יחסי מין עם נשים רבות, בזמן שהוא בזוגיות עם קארן הוא שואף להיות נאמן לה, ואף מזכיר לה שהיא הראשונה מביניהם שבגדה.
הזוגיות של צ'ארלי ומארסי רנקל מוצגת אף היא ברבים מפרקי הסדרה.
גם היא עוברת עליות ומורדות.
בעונה השנייה מתחילה הסדרה לעסוק גם בקשרי הזוגיות של בקה, החל מהרומן הראשון שלה עם דמיאן.
נושא מרכזי נוסף בסדרה הוא מיניות, המוצגת באמצעות יחסי מין בשלל תנוחות וצירופים.
האנק מוצג כמתמכר ליחסי מין עם נשים רבות (וכמו כן הוא מרבה בשימוש בסמים ובאלכוהול), והדבר מוביל לסצנות רבות שבהן האנק מקיים יחסי מין.
אפילו חלומותיו של האנק נוטים להיות מיניים באופן פרובוקטיבי, ובסצנת הפתיחה של הסדרה מוצג חלום שלו שבו הוא מקיים יחסי מין בכנסייה עם נזירה.
סצנה זו, והופעות עירום רבות נוספות וכן השימוש התכוף בניבול פה בסדרה הובילו לביקורות קשות כנגדה ואף לקריאות להחרמתה והחרמת כל המפרסמים אשר רכשו זמן שידור בעת הקרנתה.
נושא זה איננו בלעדי להאנק.
גם סוכנו, צ'ארלי, המפתח רומן עם מזכירתו, מעורב במספר סצנות פרובוקטיביות, וכך גם מיה בת ה-16.
אחת מגיבורת הסדרה היא בקה, בתם של קארן והאנק, שבעונה הראשונה היא בת 12. האנק חותר לתפקד כהורה טוב לבקה, שלקראת סוף העונה הראשונה מחליטה לעזוב את ביתה של קארן ולעבור לגור בביתו של האנק.
אירועים שונים הקשורים בהורות זו עולים במהלך הסדרה, ובהם הווסת הראשונה, יחסו של האנק למחזר הראשון של בקה, המפגש של בקה עם חיי ההוללות של האנק, הקנס ההדדי בין בקה להאנק על ניבול פה על ועוד.
במידה פחותה מוצגת ההורות של ביל אל מול בתו מיה בת ה-16.
הפרק העוסק במות אביו של האנק מציג בהרחבה את יחסיו הבעייתיים של האנק הבוגר עם אביו.
שם הסדרה, "קליפורניקיישן" , הוא הלחם של המילה קליפורניה (המדינה האמריקנית בה מתרחשת הסדרה) עם המילה fornication, שפירושה ניאוף.
הופעה ראשונה בדפוס של המילה Californication הייתה בשנת 1966, כארבעים שנה לפני הפקתה של הסדרה.
בשנת 1972 פורסם ב"טיים מגזין" מאמר שכותרתו: "AMERICAN SCENE: The Great Wild Californicated West" בשנת 1999 פרסמה להקת "רד הוט צ'ילי פפרז" אלבום וסינגל בשם "קליפורניקיישן", שזכו להצלחה רבה.
בנובמבר 2007 הגישה להקת "רד הוט צ'ילי פפרז" תביעה נגד רשת "שואוטיים", מפיקת הסדרה, על השימוש שעשתה בשם "קליפורניקיישן".
לדברי מפיק הסדרה, ההשראה לשם באה לו ממדבקה שראה על מכונית בשנות ה-70. התביעה יושבה מחוץ לבית המשפט.
בנוסף, בקה חברה באחת העונות ללהקה בשם "קויינס אוף דוג טאון" שעושות לצד חומר מקורי, קאבר ל־Would של אליס אין ציינס.
האהבה הנכזבת של לו אשבי, עליו האנק מודי כותב ביוגרפיה בעונה השנייה, נקרא ג'יני ג'ונס, על שם שיר של הקלאש.
קליפרטון (צרפתית Île Clipperton או La Passion-Clipperton) הוא אטול בריבונות צרפת, השוכן במרחק של 1,280 ק"מ דרומית-מערבית למקסיקו, באוקיינוס השקט.
שטחו 6 קמ"ר, והגובה המרבי בו 29 מטר.
השם קליפרטון ניתן לפי שמו של שודד הים אנגלי ג'ון קליפרטון (1722-1676) שנאבק בספרדים בתחילת המאה ה-18 ושנטען כי ביקר באי ואולי אף השתמש בו כבסיס לפשיטותיו על ספינות זרות.
הצרפתים נתנו לו את השם "אי הפסיון" אחרי ששתי פריגטות צרפתיות גילו את האטול באופן רשמי ב־2 באפריל 1711 ביום שישי הקדוש, שהוא יום הפסיון של ישו בדת הנוצרית.
האי מכונה משום כך "האי קליפרטון" או "פאסיון-קליפרטון".
האי קליפרטון הוא הטריטוריה היחידה בבעלות צרפתית בצפון האוקיינוס השקט.
בקו דרומי-מערבי נמצא במרחק 1,081 ק"מ מחופי מדינת מיצ'ואקאן של מקסיקו ובקו דרום-דרום-מזרחי במרחק 949 ק"מ מהאי סוקורו (Socorro) מהארכיפלג רווייאחיחדו (Revillagigedo) של מקסיקו.
עיר הנמל הכי קרובה, אקפולקו במקסיקו, נמצאת במרחק 1,200 ק"מ.
הטריטוריה הצרפתית הקרובה ביותר הוא היווה אואה (Hiva Oa) באיי מרקיז, במרחק 3,980 ק"מ מערבית-דרום-מערבית.
העיר הונולולו באיי הוואי נמצאת 5,326 ק"מ מרחק צפונית מערבית ממנו.
לפי נתוני הוועד הצרפתית של IUCN, קליפרטון הוא האטול המבודד בעולם.
האי התגלה ב-2 באפריל 1711 על ידי הצרפתים מארטן דה שאסירון (Chassiron) ומישל דיבוקאז' (Dubocage).
מקסיקו הסמוכה אליו לא הכירה בריבונות צרפת בתחילה.
ב-1906 רכשה חברת British Pacific Island Company את הזכויות לכריית גואנו באי.
החברה, בשיתוף עם הממשלה המקסיקנית, הקימה באי מכרות, מחנה עובדים ומגדלור.
האוכלוסייה תוספקה פעם בחודשיים על ידי אוניית אספקה מאקפולקו.
ואולם עם פרוץ המהפכה המקסיקנית פסקה האספקה להגיע והתושבים נותרו ללא מזון וציוד.
אוניית המערכה האמריקנית לקסינגטון (Lexington) ביקרה בקליפרטון בשלהי 1915 והציעה לפנות את כל התושבים.
ואולם המושל המקסיקני קפטן רמון ארנו (Arnaud) טען שהפינוי אינו נחוץ.
עד 1917 כל הגברים, להוציא שומר המגדלור, נספו.
רובם מצפדינה והשאר מתקריות שונות.
קפטן ארנו ועוד שלושה גברים טבעו כשיצאו בקאנו לעבר אונייה חולפת במטרה להזעיק עזרה.
שומר המגדלור, שנותר לבדו עם 15 נשים וילדים, הכריז על עצמו "מלך" והחל במסע אונס ורצח - עד שנהרג על ידי אחת הנשים שנותרו.
מייד לאחר מותו, ב-18 ביולי 1917, נאספו הניצולים, ארבע נשים ושבעה ילדים, על ידי ספינת התותחים האמריקנית יורקטאון (Yorktown).
מאז לא נעשו עוד ניסיונות ליישב את האי, אם כי הוא היה מאוכלס לפרקי זמן קצרים בשנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנות ה-40 של המאה ה-20.
הבעלות על האי הייתה שנויה במחלוקת בין צרפת ומקסיקו, ואלה פנו למלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי כבורר.
לאחר הבוררות הבינלאומית בה זכתה צרפת בשנת 1931, הכירה מקסיקו בריבונות הצרפתית ב-1959. בשנים 1944–1945 היה האי כבוש על ידי ארצות הברית.
הסכמי הדיג בין צרפת למקסיקו (2007)
לפני שנת 2007, מבחינה צרפתית הספינות המקסיקניות דגו בצורה בלתי חוקית באזור הכלכלי האקסקלוסיבי של האי.
בעקבות תקרית ב-26 באפריל 2005, כשאוניית מלחמה צרפתית עצרה ספינת דיג מקסיקנית ופירקה אותה מנשקה, בשנת 2007 מקסיקו וצרפת חתמו על הסכם דיג לעשר שנים.
ההסכם מציין היקף מרבי של הדיג.
האוניות המקסיקניות אמורות להודיע על תפוקתם ולהירשם בוועדה הבין-אמריקאית לטונה טרופית IATTC.
תמורת זאת הן רשאיות לבקש רשות לדיג חופשי באזור ZEE (ר' להלן) מסביב לאי, כולל במים הטריטוריאליים וללא מכסה מוגבלת מראש.
בשטח האוניות המקסיקניות אינן נבדקות.
בשנת 2017 ההסכם הוארך לעוד עשר שנים.
למרות ממדיו הקטנים והמשאבים המוגבלים שבו, אוכלוסיית החי של האי מונה בין השאר סרטנאים (כ-11 מיליון סרטנים ממשפחת ה-Gecarcinidae), עופות, המנצלים את בידודו לקינון (באי נמצאת מושבת הציפורים Sula dactylatra הגדולה בעולם - 40,000), זוחלים, הכוללים נחשי ים מסוג Pelamis platurus, ובעבר היו במקום גם צבי ים ירוקים ודגים.
בהתאם לחוק הים כפי שנקבע בהסכם הבינלאומי על זכויות ימיות (1982) יש לצרפת מסביב לאי אזור כלכלי אקסקלוסיבי ZEE (Zone économique exclusive) המכסה שטח של 435,600 קמ"ר (יותר מהאזורים הימיים של צרפת המטרופוליטנית - המסתכמים ב-345,000 קמ"ר).
במרחב הזה לצרפת זכויות ריבוניות לכל סוג של פעילות.
האקדמיה הצרפתית למדעי הטריטוריות שמעבר לים המליצה עוד בשנת 1981 להקים על האטול בסיס דיג, לפתוח מחדש הלגונה של האטול, המכונה "לגון" ולשקם את מסלול הקיים למטוסים.
בשנים 1946-1936 היה האי בחסות "היישובים הצרפתיים של אוקיאניה" (Les Établissements français de l'Océanie) ובין השנים 1986-1946 (עד 18 במרץ 1986) בחסות המוסדות של פולינזיה הצרפתית.
כעת מעמדו הוא של נכס טריטוריאלי של הרפובליקה הצרפתית.
מתוקף מעמד זה הוא מנוהל על ידי המשרד הצרפתי לטריטוריות שמעבר לים באמצעות הנציב העליון הצרפתי בפולינזיה הצרפתית.
קליפות (או לעיתים בלשון יחיד: קליפה) הוא מונח בקבלה המתאר את כוחות הרוע, או פסולת רוחנית.
הפירוש המצוי של המילה קליפה בעברית הוא מעטפת הפרי שבדרך כלל אינה ראויה לאכילה ומושלכת כפסולת.
על פי שפת השורשים קליפה היא מסך המכסה את הטוב מכל צדדיו ויש לו שתי מטרות, האחת הסתרה של הטוב והשנייה הגנה עליו.
הקליפה היא לכאורה גורם שלילי, אבל למעשה, בלעדיה האור האלוהי היה גלוי ובריאת העולם לא הייתה מתאפשרת.
המונח קליפות עבר הרבה גלגולים והתפתחויות.
בכתבים קבליים מסוימים הוא מתאר בעיקר שדים וכוחות שטניים, אבל במופעים היותר חדשניים של הקבלה, המונח מייצג השפעות טכניות יותר מאשר ישויות מודעות.
הסבר קבלי שכיח מניח שהקליפות נוצרו בשני שלבים.
השלב הראשון הוא הצמצום, שהוא בקירוב המקביל הקבלי לבריאת העולם.
אז נוצרו הקליפות הראשונות בכוונה לברוא את הטהירו, אותו חלל ממנו נסוג לכאורה האור האינסופי, כדי לאפשר את בריאת עולם הספירות.
הקליפות שנוצרו בשלב הזה, הן חבויות וכמעט נצחיות, כיוון שכל שינוי או פגיעה בהן, יגרום למצב בו היקום הפיזי יחדל מלהתקיים.
לקליפות האלו, ישנה חשיבות תאורטית מסוימת כיוון שהן מסבירות את קיומן של סתירות בסיסיות כמו הסתירה בין ידיעה לבחירה.
השלב השני בהיווצרות הקליפות היה שבירת הכלים.
בשלב הזה נהרסו שבע הספירות התחתונות מתוך עשר הספירות ומשבריהן נוצרו הקליפות הרגילות.
קליפות אלו מכילות ניצוצות מהקדושה, כלומר מהאור הנצחי ולכן יש להן קיום בעולם.
בזרמים השונים בקבלה ובחסידות ישנן הגדרות מגוונות לסוגי הקליפות, למהותן ולדרך פעולתן.
רבי משה קורדוברו כתב בספרו פרדס רימונים על הקליפות; ובו מתוארים סוגים שונים של קליפות לצד אופי ההתנהגות הכללית של הקליפות.
הרמ"ק מתייחס לקליפות, כאל ישויות תבוניות ומאורגנות, שמטרתן הכשלת האדם, או אפילו הכשלת מעשה הבריאה של האל.
האר"י ייחס לקליפות חשיבות רבה, אבל לא עסק בהן באותה אינטנסיביות של הרמ"ק.
מבחינתו היו הקליפות מונח טכני, שנועד להסביר את המכניזם המיסטי של היקום.
על פי קבלת האר"י, יורד האור הישר, אל תוך העולמות התחתונים ואז הוא מקיף את אותם ניצוצות נופלים.
חלק מהאור הזה מגשים את עצמו והופך לאור חוזר ולמעשה חוזר למקורו.
חלק אחר, נשאר בעולמות התחתונים והופך לקליפות.
ההבדל בין האר"י לרמ"ק בנושא הקליפות הוא מהותי.
בעוד שהרמ"ק רואה בקליפות ישויות נבונות ומרושעות, האר"י מתייחס אליהן כאל תוצרי לוואי טכניים של תהליך בריאת העולמות.
לפי שיטת האר"י אין ניצוץ יכול להתקיים בתוך החלל הפנוי, לפיכך ברגע שניצוץ מגיע מאור האינסוף, אל החלל הפנוי, נוצרת סביבו קליפה, שמאפשרת לו להתקיים.
בספר התניא, המרכזי בחסידות חב"ד, מוגדרים ארבעה סוגי קליפות.
שלוש מהן נקראות 'קליפות הטמאות', והרביעית היא קליפה מסוג שונה המעורב טוב ורע ומכונה קליפת נוגה.
ישויות או חפצים שעל פי התורה אסור ליהודי לעשות בהם שימוש מתהווים ומקבלים חיות משלוש קליפות הטמאות, כלומר כל דבר שאסור בשימוש, לדוגמה מאכלות אסורים.
לעומת זאת דברים שעל פי תורה יהודי מותר לעשות בהם שימוש חיובי, מתהווים מקליפת נוגה.
קליפה זו, מהווה ממוצע בין הקליפות המייצגות את הטומאה, לבין הקדושה.
זאת בשל היכולת של האדם להעלות את החפצים השייכים לנוגה, לקדושה.
קְלִיפָּר הוא סוג ספינת מפרש מהירה מן המאה ה-19 שלה שלושה תרנים, או יותר, ומפרשים מרובעים.
ספינות אלה היו צרות ביחס לאורכן, כושר נשיאת המטען שלהן היה מוגבל וקטן ביחס לספינות שנבנו לקראת סוף המאה, ושטח מפרשיהן היה גדול.
ספינות הקליפר יוצרו בעיקר במספנות בבריטניה ובארצות הברית, אולם מספר קטן של ספינות קליפר יוצר אף בצרפת, הולנד ומדינות נוספות.
ספינות הקליפר שייטו בכל ימי תבל, בעיקר בנתיבי המסחר שבין בריטניה למושבותיה במזרח, בנתיב הסחר החוצה את האוקיינוס האטלנטי, וכן בין ניו יורק לסן פרנסיסקו דרך כף הורן בתקופת הבהלה לזהב.
החל משנות ה-50 של המאה ה-19 החלו ההולנדים לבנות ספינות קליפר לצורך המסחר בתה וכספינות נוסעים לג'אווה.
עיצובו הייחודי של חרטומן של ספינות הקליפר אפשר להן לחצות גלים במהירות רבה יותר ומכאן אף מקור שמן.
היסטוריונים רבים רואים בתקופת ספינות הקליפר את תור הזהב של ספינות המפרש.
שיא השימוש בספינות הקליפר היה בין 1843, עם עליית הדרישה לתעבורה ימית מהירה ולשינוע תה ממזרח אסיה לאירופה, לשנת 1869 עם פתיחת תעלת סואץ.
מקורו של המונח "קליפר" (clipper) הוא ככל הנראה בפועל האנגלי clip, אשר משמעותו בימים עברו הייתה, בין השאר, לרוץ או לטוס במהירות.
המשורר האנגלי, בן המאה ה-17, ג'ון דריידן השתמש במילה clip כדי לתאר את מעוף הבז.
ספינות הקליפר נראו כטסות במהירות על פני הים.
בעוד שאין ודאות באשר למקור המונח קליפר בהקשר הימי, בכל הקשור לדגם ספינות ה"בולטימור קליפרס" משלהי המאה ה-18, ידוע כי אוניות אלה עוצבו באופן שתשייטנה במהירות מעל פני הגלים, ולא תחצנה את הגלים, כפי שאוניות בדרך כלל שטות.
מסיבה זו קיבל דגם זה את שמו.
הדעיכה בשימוש בספינות קליפר החלה עם הנפילה הכלכלית ב-1857 (הפאניקה של 1857) והמשיכה עם ההכנסה ההדרגתית לשימוש של ספינות הקיטור.
למרות שספינות הקליפר היו מהירות מספינות הקיטור הראשונות, הן עדיין היו תלויות בתנאי הרוח בעוד שספינות הקיטור נהנו מתפעול שוטף ולפיכך יכלו לעמוד בצורה טובה יותר בלוחות זמנים.
בתקופה זו פותח גם סוג ספינה היברידית – ספינת קליפר קיטורית שהייתה בעלת מפרשים ומנועי קיטור שיועדו לשימוש בהיעדר רוח.
ה שנבנתה ב-1857 היא דוגמה לסוג ספינה זה.
קליפרים התקשו להתחרות עם אוניות קיטור מתקדמות דוגמת "אגממנון" שהפעלתם החלה בשנת 1865. הגורם המשמעותי ביותר לנפילה של ספינות הקליפר היה הפתיחה של תעלת סואץ ב-1869 שאפשרה קיצור דרך לספינות קיטור בין אירופה ואסיה בעוד שהיה קושי בשימוש בתעלה עבור ספינות קליפר.
כתוצאה מכך, הופסק השימוש בספינות קליפר לצורך מסחר בתה והן הוגבלו להעברת מהגרים בין אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 היו ספינות הקליפר עדיין אחראיות על שינוע רוב הסחורות (כמו צמר) בין אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד אך לבסוף גם פעילות זו הפכה ללא רווחית וצי ספינות הקליפר הפך ללא שמיש.
קליפורניה רול הוא סוג של מאקיסוּשי העשוי לרוב בסגנון "אינסייד אאוט" - גליל סושי בו האצה מצויה בתוך הגליל ולא בחלקו החיצוני.
הגליל מכיל לרוב מלפפון, בשר סרטן, אבוקדו, ולעיתים גם מנגו.
קליפורניה רול הוא דוגמה להשפעת סגנון הפיוז'ן המאפיין את המטבח הקליפורני על הסושי.
מאכל זה נחשב לנקודת המפנה בצריכת הסושי ברחבי העולם שכן הוא הפך את המאכל לפופולרי והוציאו מגדר "מטבח אתני".
מאכל זה דומה לריינבו רול.
מקורו של הקליפורניה רול בלוס אנג'לס שבקליפורניה, בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתקופה זו הגיעו מהגרים מיפן לארצות הברית ובהם גם שפים רבים שחיפשו תעסוקה.
אחד משפים אלה, איצ'ירו מאשיטה, שעבד במסעדת "טוקיו קאיקן" החליף את הטורו בסושי באבוקדו, וכך המציא למעשה את הקליפורניה רול.
החלפה זו בוצעה בשל הדמיון בין האבוקדו הרך והשמנוני לבין בשר בטן דג הטונה בו נעשה שימוש במתכון המקורי, ואשר היה חסר למאשיטה.
כמו כן, בעוד שהמאכל המסורתי היה עטוף באצה, מאשיטה יצר מנה שהיא "אינסייד אאוט" על מנת להסוות את האצה, וזאת בשל העובדה שבאותה עת היה האצות פחות פופולריות בקרב הסועדים האמריקאיים.
פיוז'ן זה היווה פריצת הדרך לשילוב מרכיבים מקומיים בסוגי סושי שונים, ובהמשך פריצת הדרך להפיכת המאכל לפופולרי ברחבי ארצות הברית בשנות ה-80.
קליפת המוח הקדם-מצחית (בלועזית: הקורטקס הפּרֶה-פרונטלי - PFC) היא אזור בקליפת המוח הממוקם בחלק הקדמי של האונה המצחית.
קליפת המוח הקדם-מצחית היא החלק האחרון במוח להתפתח, והיא מסיימת את תהליך ההתפתחות שלה בסביבות גיל 25. היא אחראית על תפקודים ניהוליים כמו תכנון, ארגון, ניהול וקבלת החלטות, על זיכרון קצר, מניעת אימפולסיביות ובין היתר גם על ויסות רגשי.
קליפת המוח הקדם-מצחית נמצאת קדימה לחריץ הקדם-מרכזי, כאשר מאחורה נמצאת קליפת המוח הקדם-מוטורית והאזור המוטורי העיקרי שצמוד לחריץ המרכזי.
קליפת המוח הקדם-מצחית מכילה את:
קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית Dorsolateral prefrontal cortex או (DLPFC / DL-PFC), המעורבת בתפקודים ניהוליים.
קליפת המוח הקדם-מצחית האמצעית התחתונה Ventromedial prefrontal cortex או (vmPFC)
קליפת המוח הארובתית-מצחית (orbitofrontal cortex (OFC, אשר נמצא בחלק הגחוני (ventral) שלה.
היא מעורבת גם בתפקודים מחשבתיים גבוהים ומכילה חלק מהמערכות המורכבות המעורבות בתפקודים ניהוליים ובראשם ארגון, תכנון וקבלת החלטות.
למעשה, קליפת המוח הקדם-מצחית משמשת כמרכז של השליטה הקוגניטיבית והתפקודים הניהוליים.
קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת מידע של מטה-מעלה "bottom-up" מהמערכות החושיות של המוח ומספקת ויסות של מעלה-מטה "top-down" על הקורטקס החושי, כדי לשלוף מידע שמאוחסן בזיכרון וכדי להנחות את העיבוד של המידע החושי.
בין היתר היא אחראית גם על הקשב החזותי.
היא גם אחראית על פעולת השליפה מהזיכרון (recall).
קליפת המוח הקדם-מצחית היא המערכת שאחראית על התפקודים הגבוהים של החשיבה, למשל: הפעלה של שיקול דעת, חשיבה מופשטת, פעולות מונחות מטרה, תכנון, יוזמה, ערכים, אחריות, בושה ועכבות.
זו המערכת ששוקלת מה מותר ומה אסור, יחד עם ההשלכות האפשריות של כל מעשה.
בהתאם לכך, להבדיל מאזורים אחרים באונה המצחית, אזור זה פחות מעורב בשליטה על התנועה ויותר בגיבוש של תוכניות עבודה ואסטרטגיות פעולה.
בכל ההיררכיה התפקודית של המוח יש למבנים עצביים גישה ישירה לשפעול של המערכת המוטורית, אך ההתנהגות המבוססת על קליפת המוח הקדם-מצחית היא המתוחכמת ביותר.
מעבר לתהליכים הקשורים לתכנון של פעולה, קליפת המוח הקדם-מצחית עוסקת גם בהערכת ההתקדמות לעבר מטרה מסוימת, ובוחנת האם ההתנהגות מתאימה להקשר שבו היא מתבצעת.
כמו כן, היא מסייעת בהפניית הקשב לאירועים רלוונטיים להתנהגות.
קליפת המוח הקדם-מצחית מעורבת בין היתר בניטור של משאבים פנימיים ובאיתור של יחסי סיבתיות בין אירועים.
היא שולחת לסטריאטום מידע של פיו הוא בוחר את הפעולות הנדרשות ומארגן את הסדר שבו הן יבוצעו לצורך הגשמת המטרה.
גרעין האקומבנס (NAC), שהוא אחד מחלקי הסטריאטום, מעודד בחירה של פעולות אשר יובילו לגמול מצופה ושולח מידע אל קליפת המוח הקדם-מצחית כדי לסייע בארגון של פעולות מוטוריות וקוגניטיביות.
קליפת המוח הקדם-מצחית ומוליכים עצביים
המערכות של קליפת המוח הקדם-מצחית יכולות לייצג מידע גם בהיעדר גירוי חיצוני המספק נתונים של מלמטה למעלה, אך תהליך השברירי הזה מתאפשר רק בסביבה כימית מדויקת מאוד, שבה מסלולי העוררות מתאמים את מצב התודעה הפנימי עם האירועים שהאדם חווה בסביבה החיצונית.
ישנם מוליכים עצביים המשפיעים על פעילות קליפת המוח הקדם-מצחית.
קליפת המוח הקדם-מצחית מתפקדת באופן מיטבי כאשר הכמויות של המוליכים העצביים הקטכולאמיניים נוראדרנלין ודופמין מיטביות.
עם זאת, אופן ההשפעה של מוליכים עצביים אלו על התפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית אינו ליניארי אלא בעל צורה של U הפוכה, כך שעודף או חוסר של אחד מהם יכולים להוביל לפגיעה משמעותית בתפקוד שלה.
למשל, רמות גבוהות של קטכולאמינים, המופרשות בשעת לחץ כתגובה למצבי מתח, יכולים לדכא במהירות את הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית ולהעביר אותה למצב "offline" כדי להגיב לסכנה על ידי העברת השליטה על ההתנהגות למערכות פרמיטיביות יותר כמו האמיגדלה והסטריאטום שמתווכים תגובות אינסטינקטיביות.
רמת הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית משפיעה על תהליכי הוויסות של מערכות דופמינרגיות תת-קורטיקליות.
היא מכילה את הריכוז הגבוה ביותר של קולטני דופמין מסוג D4.
כמו כן, קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת שלוחות חזקות מתאי עצב דופמינרגיים של המוח האמצעי.
במקביל, ישנה הכרה רחבה גם בחשיבות של דופמין לתפקודה של קליפת המוח הקדם-מצחית.
הוא חיוני לשליטה על הפעילות הקוגניטיבית בקליפת המוח הקדם-מצחית.
יש לו חשיבות מרכזית גם לתפקודים הניהוליים והשליטה הקוגניטיבית של קליפת המוח הקדם-מצחית.
למשל, הוא חיוני גם לתפקודים קוגניטיביים וניהוליים כמו זיכרון העבודה והחשיבה היצירתית.
בהתאם לכך, לרמת הדופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית יש השפעה על ההתנהגות.
בנוסף, הדופמין יכול לשלוט גם ברמת הרגישות של תאי העצב בקליפת המוח הקדם-מצחית למידע החושי רלוונטי.
הדופמין משפיע על הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית באמצעות קולטני דופמין שונים.
הרמה האופטימלית של דופמין עבור תאי עצב בקליפת המוח הקדם-מצחית יכולה להשתנות.
הפעלה טונית (tonic) של דופמין היא בעלת אופי יציב ומתמשך הקובע את רמות הרקע של הדופמין והיא מווסתות על ידי קליפת המוח הקדם-מצחית.
בהתאם לכך, הפולימורפיזם Val158Met מקושר להבדלים בין אישיים ביעילות של האנזים COMT וברמות הטוניות (tonic) של המוליך העצבי דופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית.
בנוסף ל-COMT גם נשא הדופמין DAT משתתף בפינוי הדופמין מהמרווח הבין תאי.
עם זאת, האנזים COMT מפנה את הדופמין מהמרווח הבין סינפטי בקצב איטי יותר בהשוואה לנשא הדופמין DAT.
פגיעה בתפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית
ירידה בתפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית בעייתית במיוחד בעידן המידע, שבו היכולות הניהוליות של מעלה-מטה חיוניות לשמירה על נתיבי קריירה מאתגרים כמו גם לצורך מטלות יום יומיות בסיסיות כמו דאגה למצב הבריאותי והפיננסי של האדם.
זאת משום שירידה בפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית (Hypofrontality) יוצרת נטייה לחיפוש אחר ריגושים, קושי בהתמדה, תגובות מהירות ללא הפעלת שיקול דעת וחוסר מחשבה על ההשלכות האפשריות של ההתנהגות.
בהתאם לכך, פגיעה באזור זה מובילה לתגובות אימפולסיביות וקשיים בקבלת החלטות.
אנשים עם פגיעה באזור זה "עיוורים" לגבי העתיד לבוא ומעדיפים סיפוק מיידי על פני תגמול עתידי.
בעקבות זאת, אנשים שיש להם פעילות נמוכה יותר בקליפת המוח הקדם-מצחית באופן בסיסי, נמצאים בסיכון מוגבר לפתח התמכרות.
כאמור, התפקוד התקין של קליפת המוח הקדם-מצחית יכול להיפגע בעקבות הנמכה בגירוי של קולטני הדופמין שלו.
בהקשר זה, הפרעת קשב מקושרת לפגיעה בסטריאטום ובקליפת המוח הקדם-מצחית המקושרת אליו.
למעשה, הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית של אנשים עם הפרעת קשב וריכוז, נמוכה יותר באופן בסיסי בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
קליפת המוח הלימבית (מכונה גם הקורטקס הלימבי או האונה הלימבית) היא אזור בקליפת המוח הממוקם מסביב לקצוות של החלק הפנימי של המיספרות המוח הגדול.
קליפת המוח הלימבית היא אזור מוקדם יותר מבחינה התפתחותית ביחס לניאוקורטקס (הכולל את האונה המצחית, האונה הרקתית, האונה העורפית והאונה הקודקודית).