tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוג'ר איברט נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה, וציין כי, "השורה התחתונה היא, קומדיות בחורים דוחות חדשות מגיעות לאקרנים לפחות פעמיים בחודש, ורבות מהן מיותרות ומעליבות.
'מכונת זמן בג'קוזי', שרוצה לא יותר מאשר להיות הפארסה מטורפת שהוא, מצליח מעבר לכל ציפיות".
הסרט היה לשלישי המכניס ביותר בסוף השבוע הראשון בו עלה לאקרנים, עם סך הכנסות של 14,020,502 $ ב-2,754 אולמות קולנוע שונים (5,091 $ בממוצע לאולם).
הסרט הוקרן באולמות הקולנוע במשך 11 שבועות, כאשר במהלך 4 השבועות הראשונים היה ברשימת 10 הסרטים המכניסים ביותר של אותו שבוע.
ב-29 ביוני 2010 הופץ הסרט על גבי DVD ו-Blu-ray.
חלק מהשירים מבוצעים על ידי שחקני סרט הקולנוע.
האלבום איננו כולל את כל השירים שמושמעים במהלך הסרט.
אף על פי שלא זכה להצלחה מסחרית עצומה בקופות הכרטיסים, ההכנסות הגבוהות ממכירות הווידאו הביתי הביאו ליצירת סרט המשך ל-"מכונת זמן בג'קוזי", שקיבל את השם "בדרך לג'קוזי עוצרים בזמן" (Hot Tub Time Machine 2. הכותרת העברית מהווה פרפרזה על שם הסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס").
ג'ון קיוזאק לא השתתף בסרט ההמשך, והשחקן אדם סקוט שיחק את הבן של הדמות שלו.
אף על פי שקיוזאק הצהיר בחשבון הטוויטר שלו שהוא אפילו לא התבקש לקחת חלק בסרט ההמשך, הוא בכל זאת מופיע בהופעת קמאו בגרסת הווידאו הביתי של הסרט.
ב-20 בפברואר 2015 פורסם כי סרט ההמשך ספג ביקורות חריפות מצד מבקרי הקולנוע, והיה לכישלון קופתי, והכניס בסך הכל סכום של 12.8 מיליון דולר - סכום הנמוך מ-14 מיליון דולר - הסכום אותו הכניס הסרט במקורי, במהלך סוף-השבוע הראשון שבו הוקרן.
מכונת הכסף הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אדם מקיי.
הסרט מבוסס על ספרו של מייקל לואיס באותו השם המתאר את התפתחות משבר הסאבפריים והאישים שהצליחו לנצל אותו להתעשרותם.
בסרט מככבים סטיב קארל, כריסטיאן בייל, ראיין גוסלינג ובראד פיט.
שני תסריטאי הסרט, אדם מקיי וצ'ארלס רנדולף, זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט עוקב אחר מספר מנהלי השקעות שזיהו את התפתחות משבר הסאבפריים בארצות הברית וניצלו אותו לטובתם.
ד"ר (כריסטיאן בייל) הוא רופא, מנהל קרן גידור אקסצנטרי וחסר כישורים חברתיים.
הוא מנתח נתונים של אלפי משכנתאות בסיכון גבוה ומגיע למסקנה כי הם יכנסו לחדלות פרעון בשנים הקרובות.
בעוד שהרגולטורים ובתי ההשקעות הגדולים מתעלמים מקריאת המציאות בורי פונה לבנקאי השקעות מגופים כגולדמן זקס, דויטשה בנק, בנק אוף אמריקה, בר סטרנס ורוכש מהם מכשיר פיננסי, CDS, המאפשר לו תחליף למכירה בחסר של הלוואות אלו (כלומר יאפשר לקרן שלו להרוויח מאי תשלום המשכנתאות).
מארק באום (סטיב קארל) הוא מנהל קרן גידור הפועלת תחת מורגן סטנלי.
הוא סובל מהתמוטטות עצבים והתפרצויות כעס בעקבות מות אחיו.
הבנקאי החלקלק ג'ארד ונט (גוסלינג) מדויטשה בנק, נחשף לפועלו של בורי ומפנה את תשומת לבו של באום למשבר המתפתח, בניסיון לשכנע אותו לרכוש CDS.
באום וצוותו נוסעים לפלורידה, הם בוחנים מקרוב את שוק המשכנתאות המנופח, ומגיעים למסקנה דומה.
כאשר השוק לא מתנהג כפי שציפו, באום וצוותו נתקפים בפאניקה, הם מתחילים בסדרת מפגשים עם גורמים פיננסים, אנליסטים ורגולטורים ומגלים את עומק הטיפשות והשחיתות, מה שמביא אותם להגדיל עוד יותר את ההימור נגד השוק.
ג'יימי שיפלי וצ'ארלי גלר הם צמד מנהלי השקעות צעירים ומוכשרים שנחשפים במקרה למחקרו של ונט.
הם פונים לסוחר הבכיר לשעבר בן ריקט (בראד פיט) במטרה שיסייע להם בהשגת גישה לביצוע מכירה בחסר ממונפת נגד שוק המשכנתאות.
כשהבועה הפיננסית מתפוצצת בסופו של דבר, קרן הגידור של מייקל בורי משיגה תשואה של 489% ורווח של 2.69 מיליארד דולר והוא מחליט לסגור אותה.
קרן הגידור של מארק באום מרוויחה כמיליארד דולר, גלר ושיפלי מרוויחים כמה עשרות מיליוני דולרים וג'ארד ונט מרוויח 47 מיליון דולר.
הסרט מסתיים בכיתוב בו מתואר שב-2015 החלו הבנקים לסחור שוב במכשירים פיננסים מסוג Bespoke tranche opportunity, שהם למעשה מקבילים ל-CDO הסינתטיים שהביאו לנפילתם בעבר.
סטיב קארל - מארק באום (דמות המבוססת על מנהל ההשקעות סטיב אייזמן)
כריסטיאן בייל - ד"ר (מנהל קרן גידור, מהראשונים שחזו את משבר הסאבפריים)
ראיין גוסלינג - ג'ארד ונט (מבוסס על הסוחר בדויטשה בנק גרג ליפמן)
בראד פיט - בן ריקט (מבוסס על מנהל ההשקעות בן הוקט) - סוחר לשעבר בצ'ייס בשלוחת סינגפור שפרש בתיעוב מהמערכת הפיננסית
ג'רמי סטרונג - ויני דניאל, איש המספרים בצוותו של מארק באום
האמיש לינקלטייר - פורטר קולינס, ספורטאי אולימפי לשעבר, חבר בצוותו של באום
רייף ספול - דני מוזס, סוחר בצוותו של באום
ג'ון מגארו ופין ויטרוק - צ'רלי גלר וג'יימי שיפלי - צמד מנהלי השקעות צעירים
מליסה לאו - ג'ורג'יה הייל, מנהלת בסוכנות הדירוג סטנדרט אנד פורס
מריסה טומיי - סינתיה באום, רעייתו של מארק
טרייסי לטס -לורנס פילדס, המשקיע הראשי בקרן של מייקל ברי
קארן גילאן - עובדת בוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC)
מקס גרינפילד ובילי מגנוסן - צמד סוחרי משכנתאות שחצנים מפלורידה
השחקנית מרגו רובי - בהופעת קמע, מסבירה לצופים את הסוגיות הפיננסיות בסרט (נושא אג"ח על המשכנתאות)
השף אנתוני בורדיין - בהופעת קמע, מסביר לצופים את הסוגיות הפיננסיות בסרט (נושא ה-CDO)
הזמרת סלינה גומז - בהופעת קמע, מסבירה לצופים את הסוגיות הפיננסיות בסרט (נושא ה-CDO הסינתטי)
הכלכלן ריצ'רד ת'יילר - בהופעת קמע, מסביר לצופים את הסוגיות הפיננסיות בסרט (נושא ה-CDO הסינתטי)
במאי ותסריטאי הסרט אדם מקיי הגה את הרעיון ליצירת סרט על בסיס ספרו של מייקל לואיס במהלך התחקיר שערך במסגרת עבודתו על הסרט החבר'ה האחרים.
הוא חבר לחברת פלאן בי של בראד פיט שהסכימה להפיק את הסרט.
במסגרת התסריט שיבץ קטעים של שבירת הקיר הרביעי, בהם מופיעים סלבריטאים בהופעות קמע כשהם מסבירים לצופה את הסוגיות הפיננסיות הנידונות בעלילה.
וכן של שחקנים נוספים הפונים ישירות לצופים.
צילומי הסרט התקיימו במחצית הראשונה של 2015 בניו אורלינס ובמנהטן.
כוכב הסרט ראיין גוסלינג ציין ששיטת צילום הסרט הייתה שונה מהנהוג, מספר מצלמות הוצבו בסט והשחקנים לא ידעו מי מצולם בכל רגע נתון.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטיאן בייל), התסריט המעובד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
הוא זכה בפרס על התסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (כריסטיאן בייל וסטיב קארל) והתסריט הטוב ביותר אך לא זכה באף קטגוריה.
הסרט זכה בפרס הקומדיה הטובה ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, והשחקן הטוב ביותר בקומדיה (כריסטיאן בייל) מטעם איגוד המבקרים של רשתות השידור.
הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מטעם גילדת המפיקים ובפרס התסריט המעובד הטוב ביותר מטעם גילדת התסריטאים.
הוא זכה בפרס באפט"א בקטגוריות התסריט המעובד הטוב ביותר והיה מועמד בקטגוריות הסרט, הבמאי, העריכה, ושחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטיאן בייל).
הסרט זכה בפרס סטלייט בקטגוריית השחקן הטוב ביותר (כריסטיאן בייל) והיה מועמד בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
מכונת הנשמה היא מכשיר המבצע הנשמה מלאכותית כחלק מטיפול רפואי.
מכשיר זה מכניס ומוציא אוויר לריאות מטופל, אשר אינו מסוגל לנשום בכוחות עצמו, או שמידת יכולתו לנשום לא מספקת די חמצן כנדרש לכל רקמות ואיברי הגוף, מצב הקרוי אי-ספיקה נשימתית.
ניתן לבצע הנשמה גם באמצעות מכונת הנשמה ידנית כדוגמת מפוח הנשמה, אך רוב מכונות ההנשמה המודרניות הן אוטומטיות.
לרוב מכונות ההנשמה משמשות ביחידות טיפול נמרץ, בטיפול ביתי, ברפואה דחופה וכחלק ממכונת הרדמה בהרדמה רפואית.
ראשית פיתוח מכונות ההנשמה החל במכשירים שונים שהתגבשו לבסוף למכשיר שנודע כריאת ברזל, מכשיר הנשמה לא פולשני, בלחץ שלילי, לריפוי חולי פוליו; בין היתר היה מכשיר ה-"Drinker respirator" (שפותח ב-1928, וב-1931 שיפר אותו ג'ון הייוון אמרסון) וכן המנשם המשופר "בות'" שהומצא על ידי אדווארד בות' ב-1937.
ב-1949 פיתח ג'וון אמרסון מכשיר מכני לסיוע בהחדרת הרדמה למטופל, בשיתוף פעולה עם מחלקת ההרדמה בבית החולים של אוניברסיטת הרווארד.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, היה נפוץ השימוש במכונות הנשמה במהלך ניתוחים בהרדמה מלאה ובטיפול נמרץ.
המצאה זו שימשה במקביל לטיפול בפוליו ובמתן חומרי ההרדמה בניתוח.
בבריטניה, במודלים "East Radcliffe" ו-"Beaver" שולבו חלקי אופניים: המודל הראשון הורכב מגלגלי תמסורת ואפשר טווח מהירויות, והשני הכיל מנועי מגבים שניפחו את הריאות.
מנועים אלו היוו סכנה כי יצרו ניצוצות שיכלו להצית את חומרי ההרדמה ששימשו, בהם ציקלופרופאן ואתר.
ב-1952 רוג'ר מנלי מבית החולים בוסטמינסטר, לונדון, המציא מנשם המונע בגז בלבד, שהפך למודל הנפוץ ביותר באירופה.
המודל עוצב באופן אלגנטי ונשאר בשימוש כארבעה עשורים, עד להמצאת המנשמים האלקטרוניים.
ב-1955 הממציא המציא את ה- "Bird Universal Medical Respirator", שנודע בזכות עיצובו כקופסה ירוקה.
המודל פעל בלחץ פנאומטי ללא חיבור לחשמל.
ב-1965 פיתוח במעבדה (שנרכשה לימים בידי צבא ארצות הברית) הוביל לצמצום משמעותי בגודל המכונה, שלא כללה יותר חלקים זזים, וגודל המסכה שלה היה כגודל חפיסת קלפים, מה שהוביל לתחזוקה קלה יותר, עמידות גבוהה ומחיר מופחת.
פריצת הדרך המשמעותית הבאה הייתה ב-1971 כשפותח דגם ה-"SERVO 900" שהיה שקט, קטן ואפקטיבי.
ב-1979 הוצג מודל 500A שהותאם לשימוש ברפואה היפרברית.
פיתוח המיקרו-בקר סימן את תחילת הדור השלישי, כשהוצג הדגם "EV-A" של חברת Dräger.
ב-1982 אפשר מכשיר גרמני את הצגת גרף הנשימה על גבי מסך LCD.
המיקרו-בקרים מאפשרים התאמת הזרמת הגז בהתאם לנשימת המטופל.
השיטה הרווחת כיום להנשמה נעשית באמצעות החדרת אוויר בלחץ חיובי למערכת הנשימה.
בצורתה הפשוטה ביותר מכונת הנשמה המשמשת לכך מכילה מכל דחיס או לחלופין טורבינה, מקור לאוויר וחמצן, מספר צינורות ושסתומים ורכיב המחבר את המכונה אל המטופל המונשם.
במקרה של מכל דחיס, תערובת של אוויר וחמצן מועברים אל המכל הדחיס, אשר בעת הידחסותו מזרים בלחץ את האוויר באמצעות צינור אל המטופל.
כאשר ישנו שימוש בטורבינה אזי הטורבינה משמשת על מנת לשנע את האוויר.
הנשיפה מתבצעת בדרך כלל באופן סביל הודות לאלסטיות של הריאות.
כאשר מועבר לחץ חיובי לריאות הרקמה עצמה נמתחת ובכך נאגרת אנרגיה פוטנציאלית אלסטית בריאות.
כאשר נפסק הלחץ החיובי החיצוני המיוצר על ידי מכונת ההנשמה משתחררת האנרגיה הפוטנציאלית באמצעות הזרמת אוויר חוצה.
לעיתים ישנו צורך גם לשאוב את האוויר החוצה, ומכונת ההנשמה יכולה לבצע גם זאת.
במקרה זה צורת ההנשמה היא באמצעות לחץ חיובי ושלילי לסירוגין.
הנשמה בלחץ חיובי גורמת לעלייה בלחץ בריאות שלא כמו בתנאים פיזיולוגיים רגילים, עליה זו עלולה לגרום להזרמה מופחתת של דם מהלב אל הרקמות.
לכן כתלות במסוגלות החולה ישנו יתרון לשמור על לחץ נמוך בריאות ועל זמן הזרמת אוויר קצר ככל שמתאפשר הדבר.
לרוב למערכת ההנשמה יתווסף מוניטור המנטר באופן אוטומטי בזמן אמת את מצבו של המטופל ואת תפקוד המכונה, וביכולתו להתריע לצוות המטפל כאשר חל שיבוש בפעולת ההנשמה.
כאשר ישנו צורך בזמן הנשמה ארוך לרוב יבוצע פיום קנה, זאת על מנת למנוע סיבוכים, כמו הזרמת אוויר לקיבה במקום לריאות, הנובעים מהזרמת האוויר דרך נתיב המתחיל בפה המכיל גם את הוושט ואת מכסה הגרון.
לעיתים מבצעים צנרור על מנת למנוע מחסום בדרכי מעבר האוויר צורת הנשמה זו היא פולשנית.
כאשר ישנו צורך בהנשמה לטווח קצר ובמקרים קלים יכול להתבצע שימוש בהנשמה לא חודרנית.
בדרך זו מונחת מסכה על הפנים של המטופל אשר דרכה מועבר האוויר לאף ללא צנרור.
דרך זו נפוצה בהנשמת חולים ברפואה ביתית כאשר החולה סובל מדום נשימה בשינה.
במקרים אלו נהוג להשתמש במכונת הנשמה הנקראת CPAP.
למכונות ההנשמה קיימים שלושה סוגים עיקריים:
מכונות המתבססות על קצב הנשמה קבוע — פעולתן נפסקת ומתחדשת בפרקי זמן שנקבעו מראש.
מכונות המתבססות על נפח הנשמה קבוע — פעולת המכונה נפסקת לאחר סיפוק נפח אוויר שנקבע מראש, ומתחדשת לאחר זמן מוגדר.
מכשירים מבוססי לחץ קבוע — לאחר שהושג לחץ שנקבע מראש בריאות מתחלף שלב השיאוף לנשיפה.
מכונות ההנשמה המודרניות נשלטות לרוב על ידי מערכת משובצת מחשב קטנה.
מערכת זו מבצעת התאמות ללחץ, הזרמת האוויר ומשך ההזרמה בהתאמה לצורכי המטופל.
לעיתים יתבצע כוונון המכונה בצורה ידנית על ידי איש צוות המוסמך לכך.
מכיוון שתקלה בהן עלולה לגרום למוות, מערכות אוורור מכניות מסווגות כמערכת חיים חיונית, ויש לנקוט באמצעי זהירות כדי להבטיח שאמינותן תהיה גבוהה, כולל אספקת החשמל שלהן.
מכונות הנשמה מכניות מעוצבות אפוא בקפידה כך ששום נקודת כשל בודדת לא תסכן את המטופל.
ייתכן ויהיו להם מנגנוני גיבוי ידניים המאפשרים הפעלה ידנית בהיעדר חשמל (כמו המאוורר המכני המשולב במכונת הרדמה).
ייתכן ויהיו להם שסתומי בטיחות, הנפתחים לאוויר בהיעדר חשמל ומתפקדים כשסתום נגד חנק לנשימה ספונטנית של המטופל.
מערכות מסוימות מצוידות גם במכלי גז דחוס, מדחסי אוויר או סוללות גיבוי כדי לספק אוורור במקרה של הפסקת חשמל או אספקת גז לקויה, ושיטות להפעלה או להזעקת עזרה אם המנגנונים או התוכנה שלהם נכשלים.
המחשב של פסקל הוא מכונת חישוב מכנית שהומצאה על ידי בלז פסקל בתחילת המאה ה-17. הוא נקרא בתחילה המכונה האריתמטית ובהמשך כונה פסקלין.
פסקל פיתח את מכונת החישוב שלו כדי לסייע לאביו, שהיה גובה מסים ברואן, בביצוע החישובים הרבים שנלוו לעבודתו.
המכונה של פסקל יכלה לחבר ולחסר מספרים ישירות.
פסקל השתמש בגלגלי שיניים, והיה הראשון שהשתמש בגלגלי שיניים מסוג lantern gear, בהם נעשה שימוש בשעוני צריח ובגלגלי מים.
פסקלין היא מכונת החישוב הראשונה לגביה ידוע בוודאות שפעלה בהצלחה וממנה יוצרו יותר ממכונה אחת או שתיים - למעשה כמה עשרות מכונות יוצרו, וכ-20 מהן שרדו עד ימינו.
המחשב של פסקל היה מוצלח במיוחד בתכנון של מנגנון הנשא .
מקוריותו של פסקל באה לידי ביטוי במיוחד בהמצאת הרכיב המרכזי של המכונה, מעין מנוף קטן שהוא עצמו כינה sautoir, שמימש את שליחת הנשא לספרה הבאה כשהספרה השולחת עוברת מ-9 ל-0.
מחשבים שקדמו למחשב של פסקל
החשבונייה (בלעז: abacus), שקרוב לוודאי הומצאה באזור שומר בין השנים 2700 ל-2300 לפנה"ס, היא אמצעי חישובי קדום שהומצא על ידי בני האדם.
בעוד אין לה חלקים אוטומטיים נעים או גלגלי שיניים, התנועה של החרוזים על המוטות המקובעים מספקת דרך יעילה לביצוע כל ארבע פעולות החשבון.
רשימה קצרה של מחשבים שקדמו למחשב המכני הדיגיטלי חייבת לכלול את מנגנון אנטיקיתרה היווני המתוארך לסביבות שנת 100 לפנה"ס, פלא טכנולוגי המבוסס על מנגנון גלגלי שיניים ייחודי ומחוץ לזמן ולמקום בו נבנה; רמתו הטכנולוגית עלתה לאין שיעור על התקופה והמקום אליהם הוא משויך.
רק כעבור מילניום הופיעו מנגנונים שרמתם הטכנולוגית יכולה להתחרות בזו של מנגנון זה, בדמותם של שעונים מכניים גדולים ואצטרולבים מבוססי גלגלי שיניים.
המכונות הללו היו כולן מורכבות מגלגלים משוננים המקושרים באמצעות סוגים מסוימים של מנגנונים הקושרים ביניהם.
הם שייכים לקבוצה של מחשבים אנלוגיים מכניים, אשר, מרגע שהמצב ההתחלתי שלהם הוגדר (נתוני ההתחלה), פעלו ללא התערבות חיצונית אלא רק על ידי הפעולה הרציפה והחוזרת של האקטואטורים שלהם (שיכלו להיות ידית כננת, נפילתן העצמית של משקולות, סיבוב גלגל ועוד).
ניתן לראות גם מספר אמצעי מדידה ובובות מכניות כמכשירים שהקדימו את מכונת החישוב של פסקל.
מד דרך (odometer), מכשיר למדידת מרחקים, תואר לראשונה בסביבות שנת 25 לפנה"ס על ידי המהנדס הרומי ויטרוביוס בכרך העשירי של ספרו על אודות האדריכלות.
הוא הורכב מסדרה של גלגלי שיניים גדולים וקטנים לסירוגין (כל גלגל קטן הורכב על הציר של גלגל גדול, ונשק לגלגל גדול נוסף אליו הוא תימסר את תנועת הסיבוב), כך שיחס ההקטנה (Gear ratio) עלה בצורה גאומטרית, וזאת כדי לאפשר למכשיר למדוד מרחקים גדולים מבלי לחרוג מיכולת המדידה שלו.
הגלגל הראשון בשרשרת היה בדרך כלל אחד מגלגלי המרכבה, והמכשיר ציין בדרך כלל את המרחק שעבר בעזרת נפילת כדור בכל מיל רומי שהמרכבה עברה.
טקסט סיני מן המאה ה-3 לאחר הספירה מתאר מרכבה המצוידת במנגנון גלגלי שיניים שהפעיל שתי דמויות מעץ.
אחת מהן הקישה בתוף כעבור חלוף מרחק לי סיני אחד, בעוד האחרת הקישה בתוף כל מרחק של עשרה לי שחלף.
במאה ה-13, הכמרים אלברטוס מגנוס ורוג'ר בייקון בנו ראשים מדברים, מעין בובות מכניות שיכלו להפיק מספר מוגבל של קולות.
איש האשכולות האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י שרטט אודומטר (מד דרך) בשנת 1519.
ב-1525, איש המלאכה הצרפתי ז'אן פרנל בנה את הפדומטר הראשון.
הוא עוצב בצורה של שעון והיה בעל ארבע חוגות (אחדות, עשרות, מאות ואלפים) המקושרות על ידי מנגנון מסוים.
ב-1623 ו-1624, וילהלם שיקארד, בשני מכתבים שהוא שלח לקפלר, דיווח על התכנון והבנייה שלו של מכונת חישוב שכינה arithmeticum organum ("מכשיר אריתמטי") שהמציא.
הוא גם כינה אותה "שעון מחשב" בהערה שכתב לאמן אשר בידו הפקיד את בניית המכונה.
ההערות של שיקארד לא מספקות פרטים מלאים על המנגנון של המכונה, ומחקרים שנערכו הראו שקרוב לוודאי שלמכשיר היו מגבלות על האפקטיביות של הפעולה שלו.
תכנונים אחרים למכונת חישוב שהופיעו במאה ה-17 כוללים את מכונת החישוב השונה מאוד של פסקל (והיא זו שהערך עוסק בה), שבאופנים מסוימים הייתה עדיפה על מכונת החישוב של שיקארד (אם כי באופנים אחרים היא שאפתנית פחות).
פסקל החל לעבוד על מכונת החישוב שלו ב-1642, כשהוא היה בן 19. הוא סייע לאביו שלו, שעבד כגובה מיסים, וחיפש למצוא דרך להפיק מכשיר שיוכל להקל על מלאכת החישוב הרבה שבעבודתו.
פסקל קיבל פריבילגיה מלכותית ב-1649 שהקנתה לו זכות בלעדית לבנות ולמכור מכונות חישוב בצרפת.
ב-1654 הוא כבר מכר עשרים מכונות, אבל העלות והמורכבות של מכונות הפסקלין היוו מחסום למכירות הלאה וייצור המכונה הופסק בשנה זו.
בערך בתקופה זו פסקל זנח את עיסוקיו המדעיים והחל להקדיש את כל כולו לעיסוק בדת ופילוסופיה, מה שנתן לנו את יצירותיו "המכתבים הפרובינציאליים" ו-"הגיגים".
מלבד היותה מכונת החישוב הראשונה שנודעה בציבור בתקופתו של פסקל, הפסקלין הייתה גם:
המחשב המכני הפעיל היחיד במאה ה-17.
המחשב המכני הראשון בעל מנגנון העברת עשרות מבוקר.
המחשב המכני הראשון בו נעשה שימוש במשרד (משרדו של אביו כדי לחשב מיסים).
המחשב המכני הראשון שנסחר (למעלה מ-50 מכונות נבנו, קרוב ל-20 שרדו עד ימינו ומוצגות במוזיאונים ובאוספים פרטיים).
המחשב המכני הראשון עליו נרשם פטנט (ב-1649).
המחשב המכני הראשון שתואר באנציקלופדיה (דידרו & דלאמבר, 1751):
הקלט של הפסקלין הן חוגות מתכת מחושרות, כשהספרות 0 עד 9 מוצגות מסביב להיקף של כל חוגה.
כדי להזין ספרה, המשתמש מציב חרט או "סימניה" (מעין מוט סימון קטן) במרווח בין החישורים מול הספרה המתאימה בהיקף, ומסובב את החוגה עד שהחרט נעצר במעצור שנמצא בתחתית כל חוגה, בדומה לאופן בו משתמשים בחוגת טלפון מעגלית.
פעולה זו מוסיפה את הספרה שהוזנה לחלון הפלט בחלק העליון.
המפעיל מזין את ספרת האחדות של המחובר לחוגת האחדות, ספרת העשרות לחוגת העשרות (כלומר השנייה מימין), ספרת המאות לחוגת המאות וכן הלאה.
בסיום הזנת כל הספרות של המחובר הראשון המפעיל חוזר על הפעולה עם המחוברים הבאים, כשכל פעולה כזו מוסיפה את המחובר לסכום הכללי שמופיע בפלט.
כיוון שניתן היה לסובב את גלגלי השיניים רק בכיוון אחד, לא ניתן היה לסכום באופן ישיר מספרים שליליים.
כדי לחסר מספר אחד מאחר, יש לעשות שימוש בשיטת המשלים ל-9 (nine's complement method).
ההבדל היחיד בין הוספה והחסרה הוא הדרך בה התוצאה נקראת (תוצאה ישירה מול תוצאה משלימה; כל חלון פלט מציג זוג ספרות שמסתכמות יחד ל-9) והדרך בה המספר הראשון מוזן (מספר ישיר לעומת משלים).
בעבור מספר בבסיס עשרוני, החלק שמקיף את גלגל הקלט ממוספר בספרות מ-0 עד 9. הספרות מסודרות מסביב להיקף הגלגל בסדר יורד כאשר מתקדמים בכיוון השעון מצדו השמאלי של מעצור הגלגל לצדו הימני של המעצור.
כדי להוסיף 5, יש להוסיף אמצעי סימון קטן בין החישורים המתאימים לספרה 5, ולסובב את הגלגל בכיוון השעון כל הדרך עד למעצור.
המספר שיופיע בתצוגת הפלט יגדל ב-5, ואם, פעולת העברת עשירייה תתרחש, המספר שבחלון שמשמאלו יגדל ב-1. כדי להוסיף 50, יש להוסיף 5 לגלגל הקלט של ספרת העשרות (חוגה שנייה מימין במכונה עשרונית), כדי להוסיף 500, יש להוסיף 5 לגלגל המאות, וכן הלאה.
בגלגלים של המכונות ששרדו, מלבד אלה של ה-machine tardive, שני חישורים סמוכים מסומנים; הסימונים הללו שונים ממכונה למכונה.
בגלגל שתמונתו מופיעה משמאל, הסימונים הללו הם זוג שקעים בחישור, במכונות אחרות הם יכולים להופיע כנקודות או קווים שנצבעו על החישורים המתאימים.
הסימונים משמשים כדי להצבת גלילי הפלט על הערך המקסימלי (9 במכונה עשרונית), כך שהמכונה תהיה מוכנה לאיפוס.
כדי לאפס את המכונה המפעיל ממקם את החרט בין החישורים המסומנים, ומחייג עד למעצור להבאת הקלט לערכו המרבי.
המפעיל חוזר על הפעולה בכל הגלגלים.
לסיום, המפעיל מוסיף 1 לספרת האחדות: הספרה התחתונה מגיעה מ-9 (או הערך המרבי במכונות לא עשרוניות) ל-0, וכך מייצרת נשא שמוסיף 1 לספרה הבאה, שמגיעה כך ל-0 בעצמה ושולחת בעצמה נשא וכן הלאה עד לספרה הגבוהה ביותר.
באופן זה, איפוס המכונה הוא פעולה פשוטה וברורה, שאינה דורשת מחשבה, ויש לה יתרון נוסף - כל איפוס בודק את מנגנון הנשא של כל הספרות מחדש ומוודא את תקינותו.
התכונה הזו חשובה, משום שמנגנון הנשא ברבות מהמכונות לא היה אמין, ומעת לעת דרש כיול, ואיפוס מוצלח מראה שהמכונה עדיין מכוילת כיאות.
גלגל פנימי של ספרות משלימות
בארבעה מבין המכונות ששרדו גלגלי הקלט מכילים בנוסף לספרות החיצוניות גם מעגל פנימי יותר של ספרות משלימות שלהן, שמשמש כדי להזין את האופרנד השני בפעולת חיסור.
אלו כתובות קרוב למרכז של כל גלגל קלט, ומסתובבות ביחד איתו.
במכונה עשרונית, הספרות 0 עד 9 מסודרות על המעגל הפנימי בסדר עולה כשהולכים בכיוון השעון (בסדר הפוך מזה של הספרות החיצוניות), כשכל ספרה כתובה בין שני חישורים.
הגלגל הפנימי של הספרות המשלימות, משמש כדי לקבוע את המספר המשלים לאופרנד השני בפעולת חיסור מבלי לדרוש "מאמץ" שכלי מהמפעיל (להסבר ראה המשך הערך).
אף על פי כן, בעוד הוא "מנסה תמיד לשפר אותו", הוא מצא צורך לנסות להפוך את המערכת כולה לאמינה יותר וחסינה.
בסופו של דבר הוא אימץ רכיב מסוים של שעונים גדולים מאוד, כשהוא מכווץ ומסגל למטרתו שלו את השימוש בגלגלי שיניים עמידים מסוג lantern gear (המשמשים בשעוני צריח), שבעצמו נגזר ממנגנון של גלגלי מים.
גלגל שיניים מסוג זה יכול היה לעמוד בקלות בהזנת הקלט של המפעיל.
פסקל אימץ מנגנון מחגר משונן (Pawl and Ratchet) לתכנון שלו את מכונת החישוב שלו; המחגר המשונן מונע מהגלגל להסתובב נגד כיוון השעון במהלך הזנת הקלט על ידי המפעיל, וגם משמש כדי למצב בדיוק את גלגל התצוגה ואת מנגנון הנשיאה במהלך מעבר מספרה לספרה העוקבת לה.
כלומר, הודות למנגנון זה, כל ספרה של מספר שמוצג נמצאת בדיוק במרכז חלון התצוגה שלה, ובמילים אחרות בעזרת שיטה זו הגלגל יכול לקבל רק ערכים בדידים (הספרה תמיד במרכז חלון התצוגה, ולא בצדדים שלו).
ה-sautoir הוא רכיב המפתח של מנגנון העברת הנשא של הפסקלין.
בחיבורו "Avis nécessaire...", פסקל כתב:
מכונה עם 10,000 גלגלים יכולה לעבוד היטב כמו מכונה עם שני גלגלים הודות לפעולת ה-sautoir.
כאשר הפלט עולה מ-4 ל-5, ל-6, ועד ל-9, כל עליה כזו מרימה אותו וטוענת אותו באנרגיה פוטנציאלית.
במעבר מ-9 ל-0, הוא משתחרר ונופל חזרה, ובנפילתו הוא מקדם את הגלגל הבא בפסיעה של ספרה אחת, ובכך "שולח" את הנשא.
כיוון שכל גלגל אינו תלוי באחרים, במעבר מ-9 ל-0, ה-sautoir, בכוח הכובד בלבד, נזרק אל גלגל השיניים הבא ללא כל מגע בין גלגלי השיניים.
במהלך הנפילה החופשית שלו ה-sautoir מתנהג כמו אקרובט המקפץ מטרפז אחד לטרפז הבא מבלי שהטרפזים יגעו אחד בשני (המילה "sautoir" מקורה מן הפועל הצרפתי sauter, שפירושו לקפוץ).
לכל רכיבי המכונה (גלגלי שיניים ו-sautoir) יש לפיכך אותו גודל ומשקל ללא קשר לגודל או יכולת המכונה השלמה.
פסקל תכנן את המכונה כך שהכבידה "תטען" את ה-sautoir באנרגיה מתאימה להעביר לגלגל השיניים הבא עשירית סיבוב (כלומר אחדה אחת) בכל פעם שגלגל השיניים משלים סיבוב שלם.
כל רכיבי ה-sautoir נטענים על ידי הזנת הקלט על ידי המפעיל או הנשא מהספרה הקודמת.
כדי לאפס מכונה בעלת 10,000 גלגלי שיניים, אם מכונה כזאת הייתה קיימת, על המפעיל להציב את ספרות הפלט בערכן המרבי, כמדואר למעלה, ובסיום להוסיף 1 לספרת היחידות.
הנשא נשלח מספרה לספרה באפקט דומינו מהיר, שבסופו כל ספרות הפלט מצביעות על 0.
שלוש הפאזות של פעולת העברת אחדה
האנימציה משמאל מראה את שלושת השלבים פעולת העברת אחדה מספרה אחת לספרה שאחריה.
בצדו האחורי של כל גלגל קלט (לא בצד עליו מוצבות השיניים) בולטים שני פינים (שבאנימציה מודגשים בכחול), אשר במהלך סיבוב גלגל הקלט מקיימים אינטראקציה עם ה-sautoir ומניפים אותו.
הפאזה הראשונה בתהליך מתחילה כאשר גלגל התצוגה מראה "4".
ברגע זה בדיוק הפין הראשון בגלגל הקלט מתחיל לגעת ברכיב ה-sautoir.
בסיום האינטראקציה עם שני הפינים, ה-sautoir נמצא בעמדה (3,4,5) שבאיור.
באותו הזמן השן הבועטת (kicking pawl) נמשכת מעלה על ידי ה-sautoir, ונעזרת בפין על גלגל השיניים הבא כהנחיה, אך לא משפיעה עליו, בזכות המחגר המשונן (שמאפשר לו להסתובב רק בכיוון אחד).
הפאזה השנייה מתחילה כאשר גלגל התצוגה משתנה בערכו מ-9 ל-0. השן הבועטת "מצליחה" לחלוף על פני הפין המנחה אותה והלשון הקפיצית שלה (z,u) מציבה אותה מחדש מעל הפין הזה כשהוא מוכן להתחיל ללחוץ עליו בכיוון ההפוך.
ה-sautoir ממשיך להיות מורם למעלה כשלפתע פין הנשיאה השני מפיל אותו.
ברגע זה ה-sautoir נופל תחת משקלו העצמי.
השן הבועטת דוחפת את הפין על הגלגל הלא פעיל ומסובב אותו מהלך שן אחת, כלומר עשירית סיבוב, שמקדם את הפלט בספרה אחת של הספרה הבאה ב-1 ומשלים את העברת הנשא.
אם הפלט של הספרה הבאה הוא 4 או יותר, העברת הנשא דורכת את ה-sautoir שלו בדיוק כאילו המפעיל קידם את הקלט ב-1, ואם הקידום הזה מעביר את הספרה הבאה מ-9 ל-0, הפעולה חוזרת ונשא חדש מועבר לספרה שאחריה וכן הלאה.
מנגנון הנשא של הפסקלין תלוי בעובדה שהמפעיל מחייג רק ספרה אחת בכל רגע נתון - בפסקלין אין מנגנון שיאפשר הזנת ערך באחת החוגות תוך כדי עיבוד נשא מהספרה הקודמת.
החלפת החוגות של הפסקלין במקלדת אפשרה לקומפטומטר הזנת מספר ספרות בעת ובעונה אחת, ספרה בכל אצבע של המפעיל, ולכן חייבה התגברות על המגבלה הזו של הפסקלין.
הפסקלין היא מכונה הוספה ישירה (אין לה ידית או כננת), כך שהערך של המספר שהוזן מתווסף לאקומולטור ישירות מהזנת הקלט.
באמצעות הזזת המסך שעל חלון התצוגה, המפעיל יכול לראות את המספר שחישב המחשב או את המשלים שלו.
חיסור מבוצע באופן דומה לחיבור, אלא שהפעם המפעיל בוחר את הספרה בחוגת הספרות המשלימות.
עיקרון השיטה נקרא "המשלים ל-9", ומתואר להלן:
המשלים ל-9 של כל מספר עשרוני בעל ספרה אחת הוא .
במכונה עשרונית עם n חוגות המשלים ל-9 של מספר A הוא:
ולפיכך, המשלים ל-9 של המספר הוא:
במילים אחרות, המשלים ל-9 של הפרש של שני מספרים שווה לסכום של המשלים ל-9 של המספר הראשון בתוספת המספר השני.
כיוון שעבור המספר A - B מתקיים: , ניתן לקרוא את התוצאה מהמספר המשלים למספר , שגם הוא מופיע בחלונות הפלט (כפי שהוזכר מקודם כל גלגל פלט מציג זוג ספרות משלימות ל-9).
הפעולה היחידה שדורשת כביכול "מאמץ" שכלי היא ההזנה של המשלים למחוסר (האופרנד הראשון), אולם גם בה ניתן להיעזר בגלגל הפנימי של ספרות משלימות.
לפני או אחרי הזנת המשלים למחוסר, מזינים את המחסר באופן הרגיל בחיבור, והתוצאה מוצגת במספר המשלים לתוצאה שחישב המחשב (שניתן לראותו באמצעות הזזת המסך של חלונות הפלט).
לפני ביצוע פעולת חשבון חדשה יש לאפס את המכונה, כלומר להביא את כל גלגלי הפלט לאפס.
לביצוע איפוס, המפעיל מציב את כל הגלגלים על ערכם המרבי (9 במכונות עשרוניות והשבר המתאים בספרות התחתונות של שאר המכונות).
לפעולה זו מסייעים סימונים מיוחדים על שפת החישורים.
כאשר כל ספרות המכונה מראות את הערך המרבי, מוסיף 1 לגלגל הימני ביותר שעובר ל-0, ושולח את הנשא לספרה הבאה וחוזר חלילה, כך שכל הספרות מראות 0.
איפוס המכונה מתרגל ובודק את מנגנון הנשא של כל הספרות, ומראה שהמכונה תקינה.
כאשר המנגנון של אחת או כמה מהספרות זקוק לכיול, הדבר מתברר מיד בביצוע איפוס.
אף אחת מהביקורות שהופיעו במאה ה-18 על המכונה לא הזכירה בעיה עם מגנון הנשא.
Re-zero הצבת כל הספרות על ערכן המרבי באמצעות הסימונים על שני חישורים סמוכים.
כל גלגל מוכן להעברת הנשא.
כל ספרה, החל מהראשונה שולחת את הנשא שלה לספרה הבאה וגורמת לה לעבור מ-9 ל-0 ולשלוח את הנשא הלאה, באפקט דומינו, מימין לשמאל.
תוצאות פעולת חיבור נקראות לאחר שהמסך על גלגלי הפלט מוזז קרוב לשפת המכונה, כך שהוא מציג את התוצאה הישירה של צובר התוצאה.
אחרי איפוס המכונה, המחוברים מוזנים בזה אחר זה.
חיסור מבוצע על ידי חיבור המשלים.
ניתן לבצע חיסור בשתי צורות: הזנת המחוסר כפי שהוא והזנת המשלים של המחסר, או הזנת המשלים של המחוסר והזנת המחסר כפי שהוא.
בדרך השנייה המסך מוזז למרכז התצוגה, כך שהיא מציגה כך את המספר המשלים לערך של הצובר.
בהזנת המשלים יש להזין את כל הספרות: להזנת המשלים של 123 בפסקלין של 8 ספרות יש להזין 8 ספרות, כלומר 9999876, בעוד הזנת ערך "כפי שהוא" דורשת רק את חיוג הספרות במספר.
השיטה הראשונה פשוטה יותר, לשיטה השנייה יתרון ברור כאשר יש לבצע חיסור חוזר, למשל a - b - c - d.
רק האופרנד הראשון צריך להיות מוזן כמשלים (ולכן דורש יותר עבודה, להזנת כל הספרות) כשכל האופרנדים הבאים מוזנים כפשוטם.
מכונת הזמן הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1960. עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על רומן משנת 1895 באותו השם מאת הרברט ג'ורג' ולס.
בסרט מככבים רוד טיילור, איווט מימיו, ואלן יאנג.
ג'ורג' פאל, אשר יצר את העיבוד הקולנועי הראשון לאחד מיצירותיו של הרברט ג'ורג' ולס - "מלחמת העולמות" (1953), התכוון גם ליצור עיבוד קולנועי לסרט "מכונת הזמן", אך הוא נפטר לפני שהספיק ליצור את העיבוד הקולנועי לספר.
ב-5 בינואר 1900 ארבעה חברים בריטים נפגשים בלונדון לארוחת ערב בביתו של חברם הממציא ג'ורג' (רוד טיילור) אשר מגיע למקום באיחור, תשוש למדיי, והוא מספר לחבריו כיצד בינתיים הוא הספיק לנסוע בזמן באמצעות מכונת הזמן שבנה.
בארוחת הערב הקודמת שלהם בערב השנה החדשה, ג'ורג' סיפר לחבריו שמצא דרך לנוע בזמן והציג בפני חבריו מכונת זמן קטנה.
ג'ורג' ביקש מהם ללחוץ על מנוף זעיר על הדגם.
בעקבות כך המכשיר נעלם, ובכך טענתו אומתה מול חבריו, אך אף אחד לא מאמין לו.
ג'ורג' נפרד בהמשך מאורחיו ולאחר מכן הולך למרתף שם נמצאת מכונת זמן בגודל מלא.
הוא לוחץ על המנוף ונע בזמן 17 שנים קדימה ל-15 בספטמבר 1917. הוא פוגש את בנו של פילבי, ג'יימס, שמספר לו על מותו של פילבי במלחמה.
לאחר מכן הוא חוזר למכונת הזמן ונע בזמן ל-19 ביוני 1940 במהלך ההפצצות הכבדות של לונדון על ידי חיל האוויר של גרמניה הנאצית במהלך "מלחמה חדשה".
ג'ורג' מצליח לחזור למכונת הזמן ולמשיך לנוע אל העתיד כאשר הוא שם לב שהבית שלו נפגע בהפצצה ונהרס לחלוטין.
ג'ורג' עוצר את מכונת הזמן ב-19 באוגוסט 1966 ופוגש באנשים שממהרים לתוך מקלט סמוך, כאשר ברקע נשמעים אזעקות והפצצות.
ג'יימס פילבי הקשיש קורא לג'ורג' לתפוס מחסה.
רגעים ספורים לאחר מכן, פיצוץ גרעיני הורס את לונדון וגורם להתפרצות וולקנית.
ג'ורג' מספיק לחזור בזמן למכונת הזמן ולהמשיך את המסע בזמן קדימה כאשר הוא מבחין בלבה מתקררת, מתקשה.
הוא נוסע הרבה יותר רחוק אל העתיד עד שהלבה נעלמת ובמקומה מתגלה נוף שופע, ירוק ובראשיתי.
בנקודת זמן זו, הוא מגלה כי המין האנושי שב לאורח חיים פרימיטיבי יותר ושישנם כעת שתי קבוצות המאכלסות את כדור הארץ - "מורולוקלים" ו"אֵלוֹי".
המורלוקים דמויי הקופים הם הצאצאים האבולוציוניים של בני האדם, אשר שהו בעיקר מתחת לאדמה לאורך השנים.
זאת בעוד שהאלוי התפתחו מבני האדם שנשארו על פני הקרקע.
אף על פי כן, הם אינם יודעים לקרוא ולכתוב, אינם מודעים להיסטוריה האנושית, והמידע היחיד שיש ברשותם הם "טבעות" שהותירו להם אבותיהם, אשר כאשר מסובבים אותם הם מספרים להם על ההיסטוריה, אך האלוי לא מסוגלים יותר להבין את התיאורים הללו.
במהלך היום המורלוקים חיים מתחת לאדמה.
אספקת האוכל של האלוי ניתנת להם על ידי המורלוקים אשר במהלך הלילות חוטפים אנשים מגזע האלוי אשר אותם הם נוהגים לאכול.
ג'ורג' מתידד עם וינה (איווט מימיו), צעירה מהאלוי, אשר הופכת למושא אהבתו.
ג'ורג' מלמד את האלוי בהדרגה כיצד להילחם במורלוקים ובעקבות כך הוא הופך למנהיג של האלוי.
המורלוקים גונבים מג'ורג' את מכונת הזמן אל מתחת לפני הקרקע.
ג'ורג' חודר לממלכתם התת-קרקעית של המורלוקים בעקבות מכונת הזמן, נלחם במורלוקים, נכנס למכונת הזמן ושב לשנת 1900 לזמנו שלו.
ג'ורג' מספר לחבריו על הרפתקאותיו אך אף אחד לא מאמין לו.
למחרת ג'ורג' מחליט לחזור לשנת 802,701 כאשר הפעם הוא לוקח עמו שלושה ספרים מהספרייה שלו.
מכונת הרדמה היא מכשיר רפואי המספק זרם תערובת גזים רפואיים וחומרי הרדמה לצורך הרדמה, לרוב בעת פעולה ניתוחית.
הרדמה בניתוח מבוצעת דרך כלל תוך שימוש במקביל במכונת הנשמה, ציוד יניקה (לשאיבת נוזלים מקנה הנשימה), וציוד לניטור מדדי המטופל.
בהגדרה מצומצמת, המונח "מכונת הרדמה" מתייחס רק לרכיב המייצר את זרימת הגז, אולם אלה משולבות ביחידה אחת במכונות מודרניות המכונה "מכונת הרדמה" לשם הפשטות.
הסוג הנפוץ ביותר הוא מכונת הרדמה בזרם-שוטף או "המכונה של בויל", שנועדה לספק אספקה גזים רפואיים המעורבים באדי חומר הרדמה בריכוז מדויק, ולהזרים אותו ברציפות למטופל בלחץ ובזרימה בטוחים.
זאת להבדיל ממכונות הרדמה בזרם לסירוגין, המספקות זרימת גז רק לפי דרישה כאשר מופעלות על ידי נשימתו של המטופל עצמו.
ניתן להשתמש במנגנוני הרדמה פשוטים יותר בנסיבות מיוחדות, כגון "מנגנון ההרדמה המשולש", מערכת אספקת הרדמה מופשטת שהומצאה לשירותי חיל הרפואה הבריטי, שהיא קלה וניידת ויכולה לשמש לאוורור גם כאשר אין גזים רפואיים זמינים.
למכשיר זה שסתומים חד כיווניים היונקים אוויר מסביב, אותם ניתן להעשיר בחמצן ממכל גז בעזרת מפוח ידני.
בשנת 1917 המציא הרופא המרדים הבריטי הנרי בויל בבית החולים סנט ברתולומיאו בלונדון את הרעיון המקורי של מכונות הרדמה בלחץ-רציף, למרות שמכונות דומות היו בשימוש בצרפת ובארצות הברית.
לפני כן, מרדימים נשאו לעיתים קרובות את כל הציוד שלהם עימם עד שפותח ציוד הנשמה חדיש שהיה כבד ומגושם והוביל לכך שזה לא היה מעשי יותר ברוב הנסיבות.
מכונות מודרניות עדיין מתבססות על מבנה המכונה שהמציא ופיתח בויל ומכונות רבות מכונות (מטונימיה, "המכונית של בויל", ובדרך כלל מורכבות על עמדה בעלת גלגלים מונעי חשמל סטטי לשינוע קל.
לריצ'רד וון פורגר ולחברת פורגר מיוחסים רבים מהחידושים המוקדמים בציוד הרדמה בארצות הברית, כולל סופג הפחמן הדו-חמצני במעגל סגור (המכונה גיד'ל-פורג'ר מידג'ט) והפצה של ציוד כזה לרדיולוגים בארצות הברית.
מכונת הרדמה מודרנית מכילה לפחות את הרכיבים הבאים:
צינורות חיבור לחמצן, אוויר רפואי ותחמוצת החנקן, המסופק ממערכת מרכזית של בית החולים באמצעות חיבור קיר או מכל גז וכוללים מערכת בטיחות ("אטם בודוק").
מדי לחץ, ווסתים ושסתום 'קופץ', לפיקוח על לחץ הגז בכל המערכת ולהגנה על רכיבי המכונה והמטופל מפני שינוי לחץ חדים.
מדי זרימה כמו רוטמטרים לחמצן, אוויר ותחמוצת החנקן.
מאדה הרדמה המאפשר בקרת מינון מדויקת בעת שימוש בחומרי הרדמה נדיפים
מספק חמצן בזרימה גבוהה לשימוש בחירום המאפשר הזרמת חמצן טהור בלחץ גבוה מאוד של 30–75 ליטר/דקה.
מערכות לניטור הגזים המועברים למטופל ונשיפה על ידי המטופל, כולל מכשיר התראה על אי ספיקת חמצן.
ניתן לשלב מערכות לניטור קצב הלב של המטופל, א.ק.ג., לחץ דם ורווי חמצן, ולעיתים גם ניטור פחמן דו-חמצני וחום הגוף.
שק מנשם ידני משמש כמערכת גיבוי למקרה שבו נוצר כשל באספקת החמצן.
עגלות הרדמה הן כינוי לעגלות רפואיות, לרוב בבתי חולים, הכוללת מלבד מכונת ההרדמה גם תרופות תוך ורידיות, מזרקים, מחטים ופריטי ציוד שבהם נעשה שימוש במהלך הניתוח.
ברפואת שיניים, גרסה מפושטת של מכונת ההרדמה, ללא מאוורר או מאדה הרדמה מאפשרת סדציה (טשטוש) על ידי אספקת תערובת חמצן וחמצן דו-חנקני בלחץ נמוך, על מנת לשמור על מטופלים במצב מודע תוך דיכוי תחושת הכאב.
מאפייני בטיחות של מכונות מודרניות
כשל במכונת ההרדמה יכול להוביל לאספקת גז שגוי, גז בלחץ נמוך או לא מתאים ובכך לגרום לחנק המטופל.
בתחילת כל ניתוח, נבדקת המכונה ומבוצעת רשימת בדיקות (צ'ק ליסט, בדומה לצ'ק ליסט המבוצע לפני טיסה) כדי לאתר תקלות.
מכונות מודרניות מכילות מנגנוני בטיחות להפחתת הסיכון לטעות אנוש ובנויות לפעול גם בעת הפסקת חשמל (באמצעות סוללות גיבוי).
המכונות עוברות ניקוי וחיטוי לאחר כל שימוש כדי למנוע את מעבר הזיהום בין מטופלים.
במכונות חדישות מורכבים מנגנוני בטיחות רבים ובינם:
אזעקת כשל חמצן: במכונות הישנות הושמע צפצוף כאשר מתקן פנאומטי זיהה ירידת לחץ מתחת ל-38 PSI.
במכונות החדשות הוחלף הרכיב בחיישן אלקטרוני.
התרעה על ירידה בזרימת חמצן דו-חנקני שאספקתו תלויה בלחץ זרם החמצן.
התרעה על יחס חמצן/חמצן דו-חנקני שגוי כאשר אחוז החמצן בתערובת הגזים נמוך מ-21%-25%.
מכונות מודרניות לא מאפשרות אספקת חמצן דו-חנקני טהור (ריכוז 100%), אפילו אם המרדים מנסה ויתווסף חמצן לדילול הריכוז.
שימוש במחברים שונים לכל סוג גז רפואי (מערכות PISS ו-NIST, חיבור שרדר) כדי למנוע אספקת גז שגוי.
"מכונת ההומואים" או "מכונת הפירות" הוא מונח למכשיר שפותח בקנדה על ידי פרנק רוברט ווייק, שהיה אמור להיות מסוגל לזהות גברים הומוסקסואליים (המכונים במילת הגנאי "Fruit").
המכשיר בדק את קוטר אישוני העיניים, זיעה ודופק לתגובה ארוטית כביכול, לאחר שהנבדקים צפו בפורנוגרפיה.
המכונה עבדה בקנדה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 במהלך מסע לחיסול כל הגברים ההומואים משירות המדינה, המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה והצבא.
כתוצאה מהמכשיר, מספר לא מבוטל של עובדים איבדו את מקום עבודתם.
אף על פי שהמימון לפרויקט "מכונת הפירות" הופסק בסוף שנות ה-60, החקירות נמשכו, ו-RCMP אספה תיקים על למעלה מ-9,000 הומואים "חשודים".
הכיסא שבו עליו עשו את הבדיקה דומה לכיסא שרופאי שיניים משתמשים בו.
הייתה לו גלגלת עם מצלמה שהסתכלה לעבר האישונים, ומולה הונחה קופסה שחורה שהציגה תמונות שונות.
התמונות הכילו גם תמונות גשמיות וגם תמונות מפורשות מינית של גברים ונשים.
בעבר, נקבע כי האישונים יתרחבו ביחס לכמות העניין בתמונה לפי הטכניקה המכונה 'מבחן תגובת האישון'.
תחילה הובילו אנשים להאמין שמטרת המכונה היא לדרג את לחץ הדם.
לאחר שהידיעה על מטרתה האמיתית נפוצה בקרב הציבור, הייתה היענות יותר נמוכה של אנשים שהתנדבו למענה.
הדיוק והמנגנון הפונקציונלי של המכונה היו מוטלים בספק.
מבחן תגובת האישונים התבסס על מספר הנחות פגומות:
ההנחה שגירויים חזותיים יתנו תגובה לא רצונית הניתנת למדידה מדעית.
ההנחה שהומוסקסואלים והטרוסקסואלים יגיבו לגירויים אלו באופן שונה.
ההנחה שקיימים רק שני סוגים של נטייה מינית.
בעיה נוספת למכונה הייתה בעיה פיזיולוגית.
החוקרים לא לקחו בחשבון את הגודל המשתנה של האישונים ואת המרחקים השונים בין העיניים.
בעיות אחרות שהיו קיימות למכונה היו שתמונות העיניים של הנבדקים היו צריכות להילקח מזווית מסוימת, שכן המצלמה הייתה חוסמת את תצוגת הנבדקים לתמונות, אם הייתה מונחת ישירות מלפנים.
כמו כן, כמות האור המגיעה מהתמונות השתנתה עם כל שקופית וגרמה לאישוני הנבדקים להתרחב באופן שלא היה קשור להתעניינותם באותה תמונה.
לבסוף, גם הרחבת האישונים הייתה קשה מאוד למדידה, מאחר שלרוב, השינוי היה קטן ממילימטר אחד.
הרעיון התבסס על מחקר שנערך על ידי פרופסור אמריקאי, שמדד את גודל אישוני הנבדקים בזמן שהם עברו במעברים של חנויות מכולת.
המחזה מ-1998, The Fruit Machine, של בריאן דריידר , הציג את המכונה כסיפור מקביל על הומופוביה עכשווית.
ניסיון לא מוצלח עם המכונה בחקירתו של הדיפלומט הקנדי, ג'ון ווטקינס, הוצג בסרט הטלוויזיה מ-2002, Agent of Influence.
ברומן מ-2005, Cold Matter Matter, של אלכס ברט, השתמש ב מכונה כמכשיר עלילתי.
הסרט התיעודי של שרה פודי מ-2018, The Fruit Machine, תיאר את השפעות המכשיר על האנשים שנפגעו ממנו.
מכונת הכתיבה היא שמה של יצירה מוזיקלית תזמורתית קצרה אשר נכתבה בידי המלחין האמריקאי לרוי אנדרסון, מסווגת לז'אנר המוזיקה הקלאסית הקלה וכוללת מכונת כתיבה ככלי הקשה סולני.
אנדרסון השלים את היצירה "מכונת הכתיבה" ב-9 באוקטובר 1950 כאשר שהה בוודברי קונטיקט .
הבכורה בוצעה כשלוש שנים מאוחר יותר, ב-8 בספטמבר 1953 במהלך הקלטה לחברת דקה רקורדס עם תזמורת הטיילת של בוסטון.
ויליאם זאין (William Zinn) ופלויד וורל (Floyd Werle) עיבדו את היצירה לתזמורות כלי קשת ותזמורות כלי נשיפה.
שם היצירה מתייחס לעובדה כי הכלי הסולני ביצירה הוא מכונת הכתיבה, אשר יש לה שלושה סוגי צליל שונים – צליל הקלדה, ה"פעמון" אשר מודיע על מעבר העגלה לשורה הבאה, וצליל החזרת העגלה לאחור.
בחלק מהביצועים צליל החזרת העגלה מבוצע על ידי כלי אחר, כגון גווירו חליל או כינור.
מכונת הכתיבה מתוכננת כך שלא ניתן ללחוץ על שני מקשים או יותר במקביל כדי למנוע מצב של תקלה או חסימה.
לפי אנדרסון, הקטע הסולני מאתגר לביצוע בשל מהירות ההקלדה שהוא מציב, המהווה אתגר לגמישות האצבעות ושורש כף היד.
לאחר בכורת היצירה היא התקבלה בביקורות חיוביות: "אחת מהיצירות הכי שנונות ברפרטואר התזמורתי", ו"על אף היעלמותן מהציבור, אנדרסון הופך את מכונת הכתיבה לפריט חביב לקהל".
מכונת הכתיבה מוגדרת ככלי הקשה, על כן לרוב המבצע יהיה נגן כלי הקשה או מתופף, ולעיתים רחוקות מנצח התזמורת.
בארצות הברית היצירה הופיעה במסגרת סרטיו של ג'רי לואיס "מי מטפל בחנות?" ו"עובד בקושי" , וכן במסגרת שעת הקומדיה של קולגייט.
בישראל היצירה מוכרת הודות לשימושה כאות ליומן החדשות של קול ישראל בשבת בבוקר.
בנוסף, כשניסו לפני שנים אחדות להחליף אותו, קמה מחאה ציבורית כללית והרעיון נגנז.
כמו יצירות נוספות של אנדרסון, היצירה מבוצעת בעיקר בתור הדרן.
"מכונת הרעל" הוא ביטוי בפוליטיקה הישראלית המתייחס למנגנון תעמולה המפיץ מידע שקרי או שגוי, הסתה וחדשות כזב נגד יריבים.
במקור, הביטוי מתייחס לשיטת דברור מסריו של בנימין נתניהו, אך מושאל גם לשימושים אחרים.
"מכונת הרעל", לטענת מבקריה, היא מנגנון המורכב מרשת רחבה של משתמשים, לרבות בוטים ו"בובות גרב", המהדהדים מסרים המשרתים את האינטרסים של בנימין נתניהו.
המנגנון נועד לבצע "הנדסת תודעה" ומבצעי השפעה על הציבור הישראלי באמצעות הפצת מידע חלקי ושקרי, דיסאינפורמציה ותאוריות קשר, אשר פוגעות באמון הציבור ביעדיה – התקשורת בישראל, מערכת הביטחון, מערכת המשפט ויריבים פוליטיים.
נגד יעדים אלו מופצים מסרים שליליים באמצעי התקשורת וברשתות החברתיות.
במקביל, פעיליה מפיצים מסרים אוהדים לנתניהו ולמשפחתו, תוך הכפשת יריביו הפוליטיים.
מרכיב מרכזי בפעילותה הוא הפצת דיסאינפורמציה, השחרת מתנגדים, ותיאוריות קשר המערערות את אמון הציבור במוסדות הדמוקרטיים.
בין היתר, המטרה היא להחריף את הקיטוב הפוליטי בישראל, להשפיע על תומכי הימין בנתניהו וצעדיו, ולשמר את המשך שלטונו.
יצירת המונח בתקופת המשבר הפוליטי
הביטוי נוצר בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 בקרב מתנגדי ממשלתו של בנימין נתניהו, תוך המחשת פעילותו באמצעות המשלתו למכונה ל"ייצור רעל".
במאי 2022 החל נפתלי בנט לכנות לעיתים תכופות את תעמולת הליכוד "מכונת רעל".
בנאום ב אמר "מכונת הרעל גובה מחיר, עתיד המדינה בסכנה [...] מולנו ניצבת מכונת רעל שקרית שמציירת אותנו כבוגדים".
בעניין דומה כתב מעט לפני התפרקות הממשלה.
מאוחר יותר, בנאום בכנסת, אמר כי ממשלתו כשלה במתן האפשרות למכונה לפעול ולפגוע בחברי הקואליציה, בלי שהסבירו כנגד.
כמו כן טען בנט כי פעולת "מכונת הרעל" הביאה לפרישת עידית סילמן מהקואליציה.
באוגוסט 2022, לאחר שיונתן פולארד חזר בו מהבעת התמיכה במפלגת "הרוח הציונית", טענה ראש המפלגה איילת שקד ש"מכונת הרעל העמידה אותו במצב בלתי אפשרי".
באוגוסט 2022, לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, השתמש יאיר לפיד אף הוא במונח דומה בנאום בכנס בחירות של "יש עתיד", כשאמר "מכונת ההסתה והרעל נוצחה" בארבע מערכות הבחירות החולפות.
בדצמבר, לאחר שפרש מהפוליטיקה, הצהיר נפתלי בנט כי הוא "יוצא למלחמה" נגד גורמים שהכפישו אותו ופרסמו נגדו שקרים במהלך כהונתו כראש ממשלה אותם הכליל בכינוי "מכונת הרעל".
בנט שלח מכתבי התראה לפני הגשת תביעות דיבה.
אחדים מהנמענים התנצלו על דבריהם ואף שילמו פיצוי על כך, ונגד אחרים הוגשו תביעות דיבה.
אהוד ברק כתב לאחר שרמי מתן הותקף באלימות והוכה על ידי פעיל ליכוד במהלך הפגנה בגשר עין חמד כי "מכונת הרעל וההסתה של נתניהו עוברת למוד אלימות".
גם משה יעלון השתמש בביטוי דומה, "מכונת הרעל והשקרים".
בנובמבר 2022 כתב בן כספית כי בצלאל סמוטריץ' "לומד עכשיו, על בשרו, את טעמה של מכונת הרעל הביביסטית", לאחר שסירב להצעות נתניהו במהלך המשא ומתן הקואליציוני.
יועץ התקשורת של נתניהו, טופז לוק, אמר על ההאשמות בדבר קיומו של מנגנון כזה: "אני אומר להם שהם עושים נזק, אבל אני לא יכול לשלוט בהם [בפעילים].
אין גם דבר כזה מכונת רעל.
אין הנחיה שאתם צריכים לצייץ [...] אחרי משהו.
הם רואים עוול שעשו לנתניהו והם פועלים לבד".
בינואר 2023 הגיב יו"ר לשכת עורכי הדין אבי חימי, להאשמות נגדו על הטרדה מינית, וכתב שמדובר ב"מכונת הרעל" שמנסה לחסל אותו בשל התנגדותו לרפורמה המשפטית.
במרץ הופיע המונח בכותרת מכתב ההסתדרות הרפואית בישראל שהציג אותה כגורם לפגיעה באנשי צוות רפואי.
ביוני 2023 התייחס יאיר לפיד ל"מכונת הרעל" בעדותו במשפט נתניהו, כאשר נשאל על אי־בהירות לגבי תחילת שירותו הצבאי: "הייתי כתב צבאי ב'במחנה', זה איזה סיפור על אנקדוטה בתחילת מלחמת לבנון הראשונה שמה שקרוי "מכונת הרעל" שנים כבר חוגגת על זה".
גם כשנשאל שאלות נוספות בהן נרמז על חוסר אמינות, ענה לפיד שהוא לא ישתף פעולה עם "מכונת הרעל".
העיתונאי סמי פרץ תיאר את "מכונת הרעל" באומרו שהיא "פועלת בכמה מעגלים: בולדוגים בכנסת, שופרות בערוצי הטלוויזיה והרדיו, מעריצים ופעילי שטח גסי רוח והבן הבכור כמובן.
הם מהלכים אימים, מנסים לערער את אמון הציבור בכל מערכות השלטון".
במאמר באתר "News1 מחלקה ראשונה" כתבה שני גרנות-לובטון, ממובילות תנועת "אנאקספטבל" ב, כי "מכונת הרעל" של הימין עובדת בשיטה של הפצת שקרים ואחר כך ציפייה שהצד השני יתאמץ להכחיש אותם.
בן כספית הסביר את מנגנון הפעולה שלה ברשתות החברתיות באמצעות דוגמה: משתמש אלמוני בטוויטר פרסם ציוצים ובהם טענות והשמצות כלפי יאיר לפיד, איילת שקד ואחרים.
למשתמש זה אלפי עוקבים, חלקם כנראה בוטים.
הציוצים הופצו מחדש ברשתות החברתיות על ידי יעקב ברדוגו, יאיר נתניהו ואחרים, והגיעו לתפוצה רחבה.
גם אם לאחר מכן מתברר שהפרטים אינם נכונים, הם ממשיכים להיות מופצים בקרב תומכי נתניהו והליכוד, ולעיתים מגיעים גם לאתרי חדשות, ערוצי חדשות ותחנות רדיו.
ביולי 2025 מנכ"ל פייק ריפורטר, ניר רוזן, הסביר כי מנגנון הפעולה התפתח וכולל גם הפצת שקרים יותר חמורים ובאמצעות ערוצי הפצה ממסדיים.
ב-17 ביולי 2025 פורסם מסמך שהוכן עבור ועדת המשפט של בית הנבחרים האמריקאי שבדק אם גופים לא ממשלתיים שקיבלו מענק מממשל ביידן תרמו בין היתר גם לארגוני מחאה נגד הרפורמה המשפטית.
כתבים, גופי תקשורת ופוליטיקאים מהקואליציה החלו להפיץ טענה שקרית כי על פי הדו"ח ממשל ביידן העביר לארגוני מחאה קרוב למיליארד דולר.
אך הידיעה הופצה על ידי כתבים של ערוץ 14, באתר חדשות 12 על ידי עמית סגל, על ידי חבר הכנסת שמחה רוטמן, השרים מירי רגב ובצלאל סמוטריץ' ועל ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לדברי מנכ"ל פייק ריפורטר "הדיווח המזויף הוא אחד השקרים הגדולים ביותר שהופצו על ידי מכונת הרעל בשנים האחרונות".
לפי עיתון דה מרקר, מדובר במנגנון תעמולה מסועף ומיומן להפצת מסרים, נרטיבים, שקרים ותיאוריות קונספירציה שמפורסמים מדי יום בכמויות עצומות.
חלק ניכר מהמימון פעילות זו הגיע מרווחי חברת "בנקור", שנוסדה על ידי אייל הרצוג וגליה בן ארצי, אחייניתה של שרה נתניהו.
בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" פורסם כי חלק ממכונת הרעל הופעל על ידי חני בליוויס, ראש לשכתו של יו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, על-פי הנחיות שקיבלה משרה נתניהו.
בעקבות התחקיר הורתה היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לפתוח בחקירה משטרתית של שרה נתניהו, בחשד להטרדת עד.
עם פעילי מכונת הרעל יש הפועלים בגלוי, בשמם האמיתי, ויש המסתתרים מאחורי כינוי.
במאי 2025 נטען בחדשות 12 כי אחד הפעילים במכונת הרעל, שעם עוקביו נמנים אחדים מראשי הימין, הוא נתי ייני, מורה להיסטוריה בתיכון "אהל שם" ברמת גן, הפועל בטוויטר תחת הכינוי Judeoespñol.
באוקטובר 2025 פורסמה עדותו של אלי פלדשטיין, שכיהן כדובר לענייני צבא של ראש הממשלה בנימין נתניהו, במסגרת חקירת השב"כ בפרשת הדלפת המסמכים המסווגים.
בעדותו תיאר פלדשטיין את האווירה בלשכת ראש הממשלה, כינה אותה "מכונת רעל" וטען שאוספים שם חומרים על אנשים, כמו שאספו על שר הביטחון יואב גלנט.
במאמר שפורסם באתר "מידה", המזוהה עם נתניהו, נטען כי קיימת גם "מכונת רעל של השמאל".
טענה זו לוותה בציטוטים של גיל קופטש, גדי סוקניק, רוגל אלפר ורביב דרוקר.
באופן דומה, בערוץ עכשיו 14 הנחשב מקורב לנתניהו, נטען כי נפתלי בנט, היה יעד להתקפות מצד "מכונת הרעל של השמאל" בשל טענות להדתה במערכת החינוך, בעת כהונתו כשר החינוך.
מכונת חתימה אוטומטית, או עט אוטומטי הוא מכשיר המשמש להעתקה אוטומטית של חתימה.
אנשים מפורסמים, כמו סלבריטאים ואישי ציבור, עשויים לקבל בקשות רבות לחתימה מדי יום, כגון חתימות למעריצים.
כדי להימנע מהצורך לחתום באופן אישי על כל בקשה, רבים מהם משתמשים בעט אוטומטי, המאפשר לשכפל את חתימתם ללא מעורבות ישירה שלהם.
אף על פי שקיימים מכשירים ידניים לחתימה מאז לפחות שנת 1803, העטים האוטומטיים המודרניים מבוססים על תכנות מראש של החתימה, אשר משוכפלת על ידי זרוע מכנית המחזיקה עט.
מאחר שהחתימה המשוכפלת זהה כמעט לחלוטין לחתימה המקורית, השימוש בעט אוטומטי מאפשר מרחב של חשיבה מייחלת ושל "הכחשה סבירה" באשר לשאלה אם חתימה מסוימת היא מקורית או מועתקת.
עם זאת, חתימות שנעשו בעט אוטומטי נחשבות לפחות יקרות ערך כפריטי אספנות בתחום מהדורת פקסימיליה, ולרוב נדרש אימות והוכחת מקוריות כדי להחשיב חתימה מסוימת כידנית ואותנטית.
מכונות חתימה אוטומטיות ראשוניות השתמשו במטריצת פלסטיק של החתימה המקורית שהיא תעלה חתוכה לצלחת חרוטה בצורת גלגל.
חרט המונע על ידי מנוע חשמלי עקב אחר ציר ה-x וה-y של פרופיל או צורה החקוקים בלוח (ולכן הוא נקרא מטריצה).
החרט מחובר מכנית לזרוע שיכולה להחזיק כמעט כל כלי כתיבה נפוץ, כך שניתן להשתמש בעט ובדיו האישיים כדי להראות אותנטיות.
החתימה האוטומטית נעשית בלחץ אחיד, ובכך ניתן להבחין בין מכונות אלו לבין כתב יד מקורי שבו הלחץ משתנה.
מכונות שכפול החתימה הראשונות פותחו על ידי ג'ון אייזק הוקינס.
הוקינס קיבל פטנט אמריקאי על המכשיר שלו בשנת 1803, שנקרא פוליגרף (גרסה פשוטה של הפנטוגרף), שבו המשתמש יכול לכתוב בעט אחד והכתיבה משוכפלת בו-זמנית על ידי עט נוסף המחובר למכשיר.
תומאס ג'פרסון השתמש במכשיר זה באופן נרחב במהלך כהונתו כנשיא.
מכשיר זה שונה מאוד בעיצובו ובאופן פעולתו מהאוטופנים המודרניים.
העט האוטומטי, שנקרא "עט רובוטי", פותח בשנות ה-30 של המאה ה-20 והפך לזמין מסחרית בשנת 1937. הוא שימש כהתקן אחסון, בדומה לאופן שבו תקליטי ויניל מאחסנים מידע, ושימש להקלטת חתימתו של החותם.
ניתן היה להסיר מקטע קטן מהתיעוד המקורי ולאחסנו בנפרד כדי למנוע שימוש לרעה.
כאשר היה צורך, ניתן היה לייצר באופן המוני חתימות על בסיס התבנית השמורה.
בעוד שהעט הרובוטי היה זמין מסחרית, העט האוטומטי המסחרי הראשון שהפך להצלחה היה פרי פיתוחו של רוברט מ.
דה שז'ו ג'וניור בשנת 1942. דה שז'ו פיתח את הטכנולוגיה שהפכה לעט האוטומטי המודרני בעקבות בקשה להצעת מחיר (RFQ) מהצי האמריקאי, ובשנת 1942 קיבל הזמנה למכונה ממזכיר הצי של ארצות הברית.
זוהי הייתה תחילתה של כניסה משמעותית של העט האוטומטי לשימוש ממשלתי, כאשר המכונות החתימה האוטומטיות הגיעו במהרה למשרדי חברי הקונגרס, הסנאט והזרועות המבצעות.
בשלב מסוים, דה שז'ו העריך כי היו למעלה מ-500 מכשירי עט אוטומטי בשימוש בוושינגטון הבירה.
משתמשים רבים בעטים אוטומטיים אינם מפרסמים זאת בפומבי.
חתימות שנוצרו באמצעות מכונה חתימה אוטומטית נתפסות כבעלות ערך נמוך יותר מאלה שנוצרו ידנית ונחשבות לפחות אותנטיות בעיני המקבלים.
בשנת 2004 ספג דונלד רמספלד, שכיהן אז כמזכיר ההגנה של ארצות הברית, ביקורת לאחר שהתברר כי משרדו השתמש במכשיר חתימה אוטומטית כדי לחתום על מכתבי תנחומים למשפחות חיילים אמריקאים שנהרגו במלחמה.
מחוץ לעולם הפוליטי, דווח בנובמבר 2022 כי חלק מהעותקים של הספר The Philosophy of Modern Song, מאת הזמר-יוצר בוב דילן, שפורסם מוקדם יותר באותו חודש, נחתמו באמצעות מכונת חתימה אוטומטית, מה שעורר ביקורת ציבורית.
מהדורות החתימה שווקו כ"חתומות ידנית" ונמכרו במחיר של 600 דולר לעותק.
הן דילן והן המו"ל סיימון ושוסטר פרסמו התנצלות, והוצעו החזרים לרוכשים שקיבלו עותקים שנחתמו באמצעות המכונה.
בנוסף, דילן חשף כי גם חלק מהדפסי יצירות האמנות שלו שנמכרו לאחר 2019 נחתמו באמצעות מכונת חתימה אוטומטית, והתנצל על כך.
הוא הסביר כי השימוש במכשיר נבע מבעיות רפואיות של ורטיגו וממגבלות שהוטלו במהלך מגפת הקורונה, אשר מנעו ממנו לפגוש צוותים שסייעו לו בחתימה.
במשך זמן רב נשיאי ארצות הברית ידועים כמשתמשים במספר מכונות חתימה אוטומטיות כדי לחתום על מסמכים רשמיים רבים (כגון מינויים לצבא, דיפלומטיה ושיפוט, חוקים מסוימים, צווים נשיאותיים, מכתבים והתכתבויות אחרות), זאת בשל נפח החתימות הנדרש על פי חוקת ארצות הברית.
יש הטוענים כי הארי טרומן היה הנשיא הראשון שהשתמש במכונת חתימה אוטומטית לחתימה על מכתבים והמחאות.
אחרים מייחסים לג'רלד פורד את ההכרזה הפומבית הראשונה על שימושו במכונת חתימה אוטומטית.
עם זאת, לינדון ג'ונסון אפשר לצלם את מכשיר מכונת החתימה האוטומטית שלו בזמן כהונתו, ובשנת 1968 פרסם ה"נשיונל אינקוויירר" תמונות שלו בכותרת הראשית: "הרובוט שיושב עבור הנשיא".
במהלך ביקורו בצרפת, אישר ברק אובמה את השימוש במכונת חתימה אוטומטית לחתימה על הארכת שלושה סעיפים בחוק הפטריוט.
ב-3 בינואר 2013, בעת חופשה בהוואי, חתם על הארכת קיצוצי המס של בוש באמצעות מכונת החתימה האוטומטית.
האלטרנטיבה היחידה שלו לחתימה בזמן הייתה משלוח המסמך אליו בטיסה מהירה.
מנהיגים רפובליקנים הטילו ספק בכך ששימוש במכונת חתימה אוטומטית עומד בדרישות החוקה לחתימה על חוק.
בשנת 2005, ביקש ג'ורג' ווקר בוש וקיבל חוות דעת חיובית ממשרד המשפטים על חוקיות השימוש במכונת חתימה אוטומטית, אך לא השתמש בה בפועל.
במאי 2024, ג'ו ביידן הורה על שימוש במכונת חתימה אוטומטית לחתימה על הארכת מימון של שבוע לרשות התעופה הפדרלית, בזמן ששהה בסן פרנסיסקו, כדי למנוע השבתה בזמן שהקונגרס דן בחוק מימון לחמש שנים.
ניתוח של קרן Heritage ועדויות של עובדים לשעבר טענו לשימוש נרחב במכונת חתימה אוטומטית, כולל לחתימה על חנינות נשיאותיות.
בעקבות הדיווחים הללו, הכריז דונלד טראמפ על ביטול החנינות של ביידן.
בהמשך לפיתוח מכשירי החתימה האוטומטיים, הסופרת הקנדית מרגרט אטווד יצרה מכשיר בשם LongPen, המאפשר תקשורת קולית וחזותית בין המעריץ לסופר בזמן שהספר נחתם מרחוק.
מכונת הכסף הוא ספר עיון מאת העיתונאי והסופר האמריקאי מייקל לואיס, העוסק בהיווצרות בועת הנדל"ן בארצות הברית במהלך שנות ה־2000. הספר ראה אור ב־15 במרץ 2010 בהוצאת W.
Norton & Company, ונכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במשך 28 שבועות.
הוא שימש בסיס לעיבוד קולנועי באותו שם שיצא בשנת 2015.
הספר עוסק בכמה מהדמויות המרכזיות שעמדו מאחורי יצירת שוק ביטוחי האשראי (Credit Default Swaps), ושחזו את התפוצצות בועת ה־CDO – איגרות חוב מגובות משכנתאות – ובחרו להמר נגדה, פעולה שהניבה להם רווחים עצומים במהלך משבר האשראי העולמי של 2008.
לואיס מציג את האופי הייחודי ולעיתים האקסצנטרי של אותם יחידים שהעזו "ללכת נגד הזרם", והאמינו כי שוק הנדל"ן עומד לקרוס.
מרדית ויטני – כלכלנית שחזתה את התמוטטות החברות סיטיגרופ ובר סטרנס.
סטיב אייזמן – מנהל קרן גידור בולט שהביע בגלוי ביקורת על השוק.
גרג ליפמן – סוחר בבנק דויטשה שפעל נגד השוק הממונף.
יוג'ין שו – אנליסט כמותי שפיתח את אחד משווקי ה־CDO הראשונים.
מייסדי קרן קורנוול קפיטל – שהחלו לפעול מתוך מוסך עם הון של 110,000 דולר והפכו אותו ל־120 מיליון בזמן הקריסה.
מייקל בורי – נוירולוג לשעבר שהקים את קרן הגידור "Scion Capital" וניבא את המשבר.
בנוסף, הספר מציג את חלקם של שחקנים שהפסידו סכומי עתק במהלך המשבר, בהם:
ווינג צ'או – מנהל תיקי CDO מדרג ביניים של מריל לינץ' בהיקף של 300 מיליון דולר.
הוואי האבּלר – שנחשב לאדם שביצע את אחת ההפסדים הגדולים בהיסטוריה במסחר יחיד – כ־9 מיליארד דולר.
ג'וזף קאסאנו – ראש חטיבת המוצרים הפיננסיים של AIG, שהובילה להפסדים של יותר מ־99 מיליארד דולר.
הספר היה מועמד לפרס ספר העסקים של השנה לשנת 2010 מטעם Financial Times ו־Goldman Sachs.
כמו כן, זכה בפרס הספר של מרכז רוברט פ.
קנדי לצדק וזכויות אדם לשנת 2011, וכן נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במשך 28 שבועות.
בשנת 2013 רכשה חברת פרמאונט את זכויות העיבוד הקולנועי של הספר.
ב־24 במרץ 2014 נמסר כי הבמאי אדם מקיי יביים את הסרט.
בינואר 2015 דווח כי השחקנים בראד פיט, כריסטיאן בייל וריאן גוסלינג יככבו בו, כאשר פיט גם ישמש כמפיק יחד עם מקיי ודידי גרדנר.
מאוחר יותר הצטרף לצוות גם סטיב קארל.