tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד דווח שלישראל שני אינטרסים מול המדינה: האחד היותה של ניז'ר ספקית אורניום עולמית וקשרים עם ישראל יכולים לסכל מכירה של החומר למדינות עוינות, והשני – צמצום הצבעותיה של ניז'ר נגד ישראל בפורומים בין-לאומיים.
הכוחות המזוינים של ניז'ר (Forces armées nigériennes) הם הכוחות הצבאיים והחצי-צבאיים של ניז'ר, תחת הנשיא כמפקד עליון.
הם מורכבים מצבא ניז'ר (Armée de Terre), מחיל האוויר של ניז'ר (Armée de l'Air) וכוחות העזר החצי-צבאיים, כגון הז'נדרמריה הלאומית (Gendarmerie nationale) והמשמר הלאומי (Garde nationale).
שני הכוחות החצי-צבאיים מאומנים באופנה צבאית ויש להם כמה אחריות צבאית בזמן מלחמה.
בזמן שלום תפקידיהם הם בעיקר תפקידי שיטור.
הכוחות המזוינים של ניז'ר היו מעורבים בכמה הפיכות צבאיות במהלך השנים, כשהאחרונה הייתה ב-2023. לכוחות המזוינים של ניז'ר יש היסטוריה ארוכה של שיתוף פעולה צבאי עם צרפת וארצות הברית.
המדינה היא אחת מן המדינות העניות ביותר בעולם, והתוצר המקומי לנפש נמוך גם ביחס למדינות אפריקה – 700 דולר לשנה ב-2007.
הכלכלה נפגעת מבצורות, גידול אוכלוסייה מהיר, תשתיות לקויות ושחיתות שלטונית.
כלכלת ניז'ר מבוססת על חקלאות קיום ועל כריית אורניום ופוספטים.
ניז'ר היא אחת המפיקות החשובות של אורניום בעולם וכלכלתה מושפעת ממחירי האורניום בשוקי העולם.
על אף הירידה במחיר האורניום, הוא עדיין מהווה את סחורת הייצוא העיקרית של המדינה.
התעשייה בלתי מפותחת, וכוללת בעיקר מפעלים קטנים לעיבוד מזון, טקסטיל, כימיקלים ומלט.
חשיבות התמיכה החיצונית בפיתוחה של ניז'ר מומחשת על ידי העובדה שכ-45% מתקציב הממשלה לשנת 2002, כולל 80% מתקציב ההון שלה, נובעים ממשאבי תורמים.
התורמים החשובים ביותר בניז'ר הם צרפת, האיחוד האירופי, הבנק העולמי, קרן המטבע הבין-לאומית וסוכנויות שונות של האו"ם (UNDP, UNICEF, FAO, תוכנית המזון העולמית וקרן האוכלוסין של האו"ם).
תורמים עיקריים אחרים כוללים את ארצות הברית, בלגיה, גרמניה, שווייץ, קנדה וערב הסעודית.
בעוד של-USAID אין משרד בניז'ר, ארצות הברית היא תורמת גדולה, ותורמת כמעט 10 מיליון דולר בכל שנה לפיתוחה של ניז'ר.
ארצות הברית היא גם שותפה מרכזית בתיאום מדיניות בתחומים כמו ביטחון תזונתי ו-HIV/איידס.
חיפושי נפט שנערכו בניז'ר לא איתרו כמויות משמעותיות (נכון ל-2008).
פרויקט צינור הגז הטרנס-סהרי מתוכנן לעבור מניגריה דרך ניז'ר לאלג'יריה ומשם לאירופה.
שותפות הסחר הראשיות הן צרפת וניגריה.
המטבע הוא הפרנק CFA, המשותף ל-12 מדינות באפריקה, ושערו מול האירו קבוע.
שיעור תמותת הילדים בניז'ר (תמותה בקרב ילדים בין הגילאים 1 עד 4) גבוה (248 לכל 1,000) עקב מצב בריאותי לקוי בדרך כלל ותזונה לקויה של רוב ילדי המדינה.
לפי ארגון Save the Children, שיעור תמותת התינוקות בניז'ר הוא הגבוה בעולם.
גם שיעור הפריון בניז'ר הוא הגבוה בעולם (6.49 לידות לאישה על פי הערכות 2017); זה הביא לכך שכמעט מחצית (49.7%) מאוכלוסיית ניז'ר הייתה מתחת לגיל 15 ב-2020. שיעור תמותת היולדות בניז'ר הוא ה-11 בגובהו בעולם, עם 820 מקרי מוות ל-100,000 לידות חי.
מי שתייה נקיים הם נדירים בסטנדרטים עולמיים, עם הבדלים משמעותיים בין אזורים עירוניים וכפריים.
ניז'ר ממוקמת בתחתית מדד הפיתוח האנושי של האו"ם.
בערך 92% מהאוכלוסייה מתגוררת באזורים כפריים באזור טילברי לאורך הגבול המערבי, וקיים מחסור כרוני במים נקיים, במיוחד בעונה החמה, כאשר הטמפרטורות עולות באופן קבוע על 40 מעלות צלזיוס.
רק ל-40% מ-30,000 התושבים בטרה, עיר מצפון-מערב לבירת המדינה ניאמי וקרוב לגבול בורקינה פאסו, יש גישה לתשתית מים ציבורית פעילה.
רשות המים של ניז'ר, פתחה עשרה קידוחים ובנתה מפעל לטיפול במים בשנת 2018 כדי לספק מים ראויים לשתייה לטרה והאזורים הסובבים אותה.
אספקת המים אזלה כשנה לאחר מכן, והמתקן לטיפול במים נאלץ להיסגר.
בעזרת קרן תרומות מממשלת הולנד, בנק ההשקעות האירופי משתף פעולה עם רשות המים של ניז'ר כדי למצוא פתרונות לבעיות המים של ניז'ר.
הבנק העולמי זיהה את ניז'ר כאחד מ-18 האזורים השבריריים של אפריקה שמדרום לסהרה.
לבנק האיחוד האירופי יש היסטוריה של השקעות באזורים כמו אלה.
בנק ההשקעות האירופי ורשות המים של ניז'ר בוחנים שתי אפשרויות להתמודדות עם המחסור במים של טרה.
הבחירה הראשונה היא לתקן את מכל המים בפאתי העיר.
בחירה נוספת היא טיפול והובלת מים מנהר הניז'ר, שנמצא יותר מ-100 קילומטרים מזרחה.
לכפרים בין טרה לנהר הניז'ר תהיה גם גישה לביוב.
בנק ההשקעות האירופי יסתכל גם על אנרגיה מתחדשת כדרך לחסוך בעלויות.
ניז'ר נמצאת בצפון מערב אפריקה, ואין לה מוצא לים.
היא גובלת בצפון באלג'יריה ולוב, במערב במאלי, בדרום-מערב בבורקינה פאסו ובבנין, בדרום בניגריה ובמזרח בצ'אד.
רוב שטח המדינה הוא מדברי (מדבר הסהרה), חם ויבש ויש בו תנודות גדולות בטמפ' בין היום ללילה.
הקצה הדרומי של ניז'ר מתאפיין באקלים טרופי וכמות המשקעים הממוצעת מגיעה לכדי 600 מ"מ בשנה, כמות המאפשרת קיום של חקלאות ושל יישובי קבע.
ההר הגבוה ביותר הוא אידוקאל-נ-טאגס (הרי אייר) הנישא לגובה של 2,022 מטר.
רק 2.6% מהתושבים הם בני 65 ומעלה, מאחר שתוחלת החיים הממוצעת היא כ-60 שנים.
על כל אלף לידות, מתים כמעט 67 תינוקות.
ואף על פי כן, האוכלוסייה גדלה מדי שנה כמעט ב-3.6%, כיוון ששיעור הפריון הוא 6.32 צאצאים בממוצע לאישה.
בניז'ר ישנן מספר קבוצות אתניות שונות.
שבט ההאוסה מהווה למעלה ממחצית האוכלוסייה.
יתר הקבוצות הן: הז'רמה (כחמישית מהאוכלוסייה), הפולאני, הטוארג, הברי-ברי (קאנורי), הטובו, הגורמאנצ'ה, ערבים וגם קבוצה קטנה מאוד של צרפתים.
אחוז הבערות במדינה עומד על 62%.
נכון למפקד אוכלוסין מ-2012, כ-99.3% מאוכלוסיית ניז'ר הם בני דת האסלאם ובעיקר מהזרם הסוני, כשיתר ה-0.7% הם נוצרים, אנימיסטים, או חסרי דת.
ניז'ר הוא הנהר השלישי בגודלו מבין נהרות יבשת אפריקה, אחרי הנילוס ונהר קונגו, ואורכו 4,167 ק"מ.
הניז'ר מתחיל את זרימתו ברמות גינאה (Hauts plateaux de Guinée), במרחק של 250 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי.
הוא זורם צפונית-מזרחית לאורך אלפי קילומטרים עד שהוא מגיע למרכז מאלי.
שם ערוצו נוטה ופונה לכיוון דרום-מזרח, עובר בניז'ר ובגבולה עם בנין, וזורם בניגריה עד שנשפך אל מפרץ גינאה.
במקום שפכו לאוקיינוס, יוצר הניז'ר דלתה עצומה בשטח של כ-25,000 קמ"ר, המכוסה ביצות וחורשות סבוכות של עצי מנגרוב.
בשנת 2023 התרחש אסון טביעת הספינה בנהר ניז'ר בו נהרגו מעל ל-100 אנשים.
ניז'ני נובגורוד (רוסית: Нижний Новгород, צ'ובשית: Чулхула) היא עיר ברוסיה על נהר הוולגה במפגשה עם אוקה, מרכז מחוז ניז'ני נובגורוד והאזור הפדרלי של הוולגה.
אוכלוסיית העיר מונה כ-1,310,00 תושבים (2002), והיא העיר השישית מבחינת גודל האוכלוסייה ברוסיה, אחרי מוסקבה, סנקט פטרבורג, נובוסיבירסק, יקטרינבורג וקאזאן.
ניז'ני נובגורוד היא מרכז כלכלי, תעשייתי, מדעי, חינוכי ותרבותי חשוב ברוסיה, מרכז התחבורה הגדול ביותר והמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הפדרלי של וולגה.
זהו אחד הכיוונים העיקריים של תיירות הנהר ברוסיה.
החלק ההיסטורי של העיר עשיר באטרקציות תיירותיות ומהווה מרכז תיירות פופולרי.
בשנת 2018 נערכו בעיר משחקי המונדיאל.
העיר נוסדה ב-1221 על ידי יורי וסוולודוביץ', נסיך ולדימיר.
ב-1311 נסיך מוסקבה יורי דנילוביץ' כבש את העיר והמליך עליה את אחיו בוריס.
ב-1377 העיר נכבשה על ידי אורדת הזהב, שהחריבה ושרפה את העיר.
ב-1392 צירף ואסילי הראשון את נסיכות ניז'ני נובגורוד לנסיכות מוסקבה.
ב-1408 העיר נכבשה שוב על ידי אורדת הזהב בהנהגת אדיגיי ושוב הוחרבה.
בתקופת איוואן השלישי וואסילי השלישי הפכה העיר לעיר גבול עם חאנות קאזאן, אך לאחר כיבוש קאזאן בידי איוואן האיום ב-1552 היא איבדה מחשיבותה זו.
ב"תקופת הצרות" תמכו אנשי ניז'ני נובגורוד במוסקבה, ואף שלחו פלוגות כדי להילחם בפולשים הפולנים.
לאחר הפילוג בכנסייה הרוסית האורתודוקסית במאה ה-17 התיישבו בעיר רבים ממתנגדי הרפורמה הדתית ברוסיה ("רפורמת ניקון"), המתקראים "אדוקי האמונה הישנה".
למלחמה בפילוג השלטון המרכזי הכנסייתי נשלח האב פילרט שהתמנה למטרופוליט של ניז'ני נובגורוד.
ב-1695 הגיע לעיר פטר הגדול בדרכו לאזוב.
פטר שינה את היחס לתומכי המנהגים הישנים וב-1721 מינה לתפקיד הפטריארך של ניז'ני נובגורוד את פיטרים, איש דת שזוהה עמם.
ב-1719 ניז'ני נובגורוד הופרדה מגוברניית קאזאן והפכה למרכז גוברניה עצמאית.
ב-1722 ביקר בעיר שוב פטר הגדול בדרכו לפרס וחגג בה את יום הולדתה ה-500. ב-1767 ביקרה בעיר יקתרינה הגדולה.
בתקופת המסע לרוסיה של נפוליאון ב-1812, נמלטו לניז'ני נובגורוד רבים מהאצילים המוסקבאים ומהסופרים, בהם ניקולאי קרמזין, וסילי פושקין (דודו של אלכסנדר פושקין), סרגיי גלינקה ואחרים שהקימו בעיר חוג לספרות.
ב-1817 עבר היריד האזורי לכפר קונבינו, פרברו של העיר, אירוע שהביא להתפתחות החשיבות הכלכלית של העיר והיריד הפך לבין החשובים באימפריה הרוסית.
ב-1834 ביקר בעיר הצאר ניקולאי הראשון.
לכבוד ביקורו בעיר נבנתה מזרקה והותקנה אספקת מים זורמים לכל התושבים.
ב-1862 נבנתה מסילת ברזל למוסקבה.
ב-1896 העיר אירחה את התערוכה הכלל רוסית לתעשייה ומסחר ובה הוצגו לראשונה הרדיו של אלכסנדר פופוב ומגדל המים ההיפרבולי של ולדימיר שוחוב.
הקומוניסטים השתלטו על העיר כבר ב-1917.
ב-1919 הפרברים קונבינו וסורמובו קיבלו מעמד של עיר.
ב-1929 קונבינו וסורמובו צורפו לעיר כשכונות וניז'ני נובגורוד הוכרזה כבירת הקראי של ניז'ני נובגורוד, שכולל חוץ ממחוז ניז'ני נובגורוד המודרני גם את שטחי רפובליקות צ'ובשיה, אודמורטיה, מארי אל ומחוז ויאטקה.
בין 1932 ל-1991 העיר נקראה גורקי על שם הסופר מקסים גורקי, ושמו של המחוז השתנה בהתאם.
ב-1932 נוסד בעיר בית חרושת גדול לרכב, מפעל גא"ז שהפך את העיר למרכז תעשייה זו ברוסיה.
ב-1933 נבנה הגשר מעל לנהר אוקה, ומעליו מסילת הברזל ממוסקבה לסיביר.
ב-1947 נחנך בעיר קו הטרוליבוס הראשון.
ב-1985, כשאוכלוסיית העיר הגיעה למיליון נפש, נחנכה בעיר הרכבת התחתית.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד.
נמל התעופה ניז'ני נובגורוד סטריגינו ממוקם בקרבת העיר.
בעיר עצמה פועלות מספר מערכות תחבורה ציבורית, בהן מערכת חשמליות והרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד הכוללת שני קווים.
ניז'ני נובגורוד היא אחת הערים המארחות את מונדיאל 2018, לשם כך נבנה בעיר אצטדיון ניז'ני נובגורוד.
בעיר פועלות כמה קבוצות ספורט גדולות שמשחקות בליגות הבכירות ברוסיה:
מועדון ליגה ענף ניז'ני נובגורוד הפרמייר ליג הרוסי כדורגל טורפדו ניז'ני נובגורוד ליגת ההוקי הקונטיננטלית הוקי קרח ניז'ני נובגורוד הסופרליגה הרוסית בכדורסל כדורסל
בשנת 1840 לאחר גיוס יהודים לשירות צבאי על פי צו המלך ניקולאי הראשון במסגרת מה שידוע בתור גזרת הקנטוניסטים החלה ההתיישבות היהודית בניז'ני, זאת מכיוון שהחיילים נשארו לגור במקום שירותם הצבאי והפכו לתושבי העיר או לסוחרים.
הם אלו שהקימו את הקהילה היהודית בניז'ני אשר מנתה 300 איש בשנת 1850 ו-3,000 איש בשנת 1913. לקהילה היה בית כנסת, תלמוד תורה, חברה קדישא, קופת גמ"ח, ובראשה עמדו רב וגבאי.
במלחמת העולם הראשונה והשנייה החלו להגיע גלי פליטים לניז'ני ובכך גרמו לעליית מספר היהודים בעיר אך בכל התקופה שאחרי המלחמה המגמה הכללית הייתה של ירידת מספר היהודים במחוז ניז'ני.
ניצחון מדינת ישראל במלחמת ששת הימים גרם להתעניינות יהודית הולכת וגוברת לנעשה בה ומספר היהודים במחוז הלך ופחת.
באותה תקופה אף החלו אפשרויות בלתי רשמיות לחיי יהדות, התקיימו בין היתר מניינים (בתי תפילה) בבתי יהודים בעיר.
בשנת 1989 החל ניסיון לייצב את הקהילה מחדש, כאשר נאספו מספר יהודים בעלי מעמד בעיר והקימו מועדון תרבות יהודית, וכעבור זמן מה הוקמה קהילת יהודית דתית רשמית.
הקהילה החלה לפעול למען החזרת בית הכנסת (שקיים כבר למעלה מ-120 שנה) לידי היהודים, לאחר מאמצים מרובים הוא הוחזר ב-18 במאי 1991 לידי הקהילה.
בספטמבר 1991 נפתח לראשונה בית ספר יום ראשון וב-17 באפריל 2000 התקיים טקס חגיגי של פתיחת בית הכנסת לאחר שיפוצו.
בשנת 1998 מונה לראש הקהילה אדוארד מיכאלוביץ-צ'ופרק.
בשנת 1999 הגיע לעיר מירושלים הרב שמעון ברגמן מטעם חב"ד והתמנה לרב ראשי על פי הזמנת הקהילה היהודית והרב הראשי של רוסיה ברל לזר.
מיד עם הגיעו לעיר חודש המניין היומי בבית הכנסת ונפתחו מוסדות יהודים רבים בעיר.
בעיר ישנם גם סניפים של ארגונים יהודיים אחרים כמו הסוכנות היהודית והג'וינט - המפעיל את "חסד".
בעיר ניז'ני עצמה ובמחוז מתרחשות מדי פעם פעולות אנטישמיות.
בשנת 1993 נופצו 143 מצבות בבית העלמין היהודי "קרסניא אתנא", בליל 20 באפריל (יום הולדתו של היטלר) נהרסו באותו בית עלמין עוד 120 מצבות, וב-5 ביוני 2000 נהרסו שוב באותו מקום עוד 37 מצבות.
ע"פ נתונים רשמיים רשומים במחוז ניז'ני למעלה מ-12,000 יהודים אם כי בקהילה היהודית מעריכים שהמספר יותר גדול.
מחוז ניז'ה גורוד הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
המחוז נמצא בשטחו של המחוז הפדרלי של הוולגה.
המחוז נחצה על ידי נהר וולגה.
בשנת 1220 יורי השני, נסיך ולדימיר במהלך מלחמה עם בולגריה של הוולגה כבש את האזור, הקים עיר ניז'ני נובגורוד וסיפח את האזור לנסיכות.
בשנת 1425 האזור סופח לנסיכות מוסקבה.
בשנת 1708 עם הקמת גורבניות האזור נכלל בגוברניית קאזאן עד שבשנת 1714 הוקמה גוברניית ניז'ני נובגורוד.
בהמשך שטח הגוברניה השתנה מספר פעמים תוך הוספת שטחים סמוכות או העברת שטחים של יחידות מנהליות חדשות.
בשנת 1929 הוקם מחוז ניז'ני נובגורוד.
בהמשך שמו שונה ל"חבל ניז'ני נובגורוד" ובשנת 1932 ל"חבר גורקי".
בשנת 1936 מהמחוז פוצלו מארי אל וצ'ובשיה.
בשנת 1990 שמו של המחוז שונה לשמו הנוכחי.
בשת 1994 חלק משטח המחוז הועבר למחוז איוואנובו.
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז ניז'ני נובגורוד" שכוללת 50 חברים.
בספטמבר 2017 לתפקיד נבחר גלב ניקיטין.
בשנת 2023 זכה בבחירות והחל את הכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-40 ראיונים ו-12 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
בנוסף לכך קיימת עיר סגורה סארוב (בעבר גורקי 130) בה ממקום מפעל לפיתוח וייצור נשק גרעיני מסוגים שונים.
זאת לעומת כ-3.7 מיליון תושבים בשנת 1970. בערים מתגוררים כ-81% מאוכלוסיית המחוז.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-76.5% מאוכלוסיית המחוז.
בנוסף לכך, יש לציין את הטטרים (0.8%).
עיר הבירה של המחוז היא העיר הרביעית בגודלה ברוסיה עם כ-1.2 מיליון תושבים.
בער דזרז'ינסק מתגוררים כ-215 אלף ובארזמס כ-103 אלף תושבים.
במלחמת העולם הראשונה והשנייה החלו להגיע גלי פליטים לניז'ני ובכך גרמו לעליית מספר היהודית בעיר.
במשך כל שנות הקומוניזם בית הכנסת היה סגור לתפילות אולם ברחבי העיר התקיימו מניינים בבתים פרטיים של יהודים.
ב-1999 הגיע הרב שמעון ברגמן מטעם חב"ד לניז'ני והתמנה לרב ראשי, תחת הנהגתו הקהילה המשיכה לפרוח ונפתחו מוסדות יהודיים רבים: בית ספר, גן ילדים, ישיבה, מועדון צעירים, מחנות קיץ ומידי חג מתקיימים אירועים ופעילות יהודית.
כעבור שנתיים נבנה אף מקווה לנשים.
בעיר ישנם גם סניפים של ארגונים יהודיים אחרים, הסוכנות היהודית, הג'וינט -המפעיל את "חסד".
בשטח הוקמו מפעלי תעשייה גדולים לבניית מכוניות, ספינות, מטוסים ומכונות שונות אחרות.
רוב התעשייה ממוקמת בעיר ניז'ני נובגורוד.
במהלך המאה ה-19 שימשה העיר ניז'ני נובגורוד כמקומו של יריד התעשייה הגדול ברוסיה.
האזור חובר למסילת ברזל בשנת 1862. כיום פועלת רשת מסילות ברזל מפותחת בשנת 2010 הופעל קו רכבת מהירה ניז'ני נובגורוד-מוסקבה עם רכבות ספסאן.
דרך המחוז עובורות כבישים ארציים M7 "וולגה" מוסקבה-קאזאן ו-R-158 ניז'ני נובגורוד-סאראטוב.
במספר ערי המחוז פועלים נמלי נהר להעברת סחורות ונוסעים.
נמל התעופה ניז'ני נובגורוד סטריגינו הוא בעל מעמד בין-לאומי.
בשנת 2022 עברו דרכו מעל למיליון נוסעים.
שייח' ניזאר ריאן היה מראשי חמאס בעזה, פעיל בכיר בזרוע המדינית ובזרוע הצבאית של חמאס.
נהרג בסיכול ממוקד ב-1 בינואר 2009 על ידי חיל האוויר הישראלי ביום השישי של מבצע עופרת יצוקה.
ניזאר ריאן נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה ב-6 במרץ 1959. מוצאה של משפחתו היה מהכפר נעליא ששכן סמוך לאשקלון בנפת עזה.
הוא למד באוניברסיטת ירדן וב באל-מדינה בערב הסעודית וקיבל תואר דוקטור בלימודים אסלאמיים מאוניברסיטת אומדורמן שבסודאן.
חזר לרצועת עזה ופעל במסגדים אחדים כמטיף, ואחר כך מונה לפרופסור למשפט אסלאמי באוניברסיטה האסלאמית של עזה.
נישא לארבע נשים, שמהן היו לו לפחות 11 ילדים.
היה כלוא 4 שנים בישראל לאחר הסכמי אוסלו.
ב-1993 נעצר כמה פעמים גם על ידי הרשות הפלסטינית.
בשל ממדי גופו הגדולים כונה "הענק" והיה אהוד מאוד בקרב פעילי גדודי עז א-דין אל-קסאם ונהג לרדת לשטח ולהשתתף עם הפעילים בתצפיות על פעילות צה"ל ובמבצעים.
הוא היה ממובילי ההפיכה בעזה ביוני 2007, ובעקבותיה הפך לשנוא נפשם של פעילי ארגון הפת"ח.
הוא נחשב כמבוקש בכיר עוד בימי תחילת האינתיפאדה השנייה, כאשר הטיף לשנאת ישראל ולפיגועים בתחומי הקו הירוק.
ריאן שלח את בנו לפיגוע באלי סיני בשנת 2001, פיגוע שבו נהרגו שני ישראלים.
כן היה שותף בפיגוע בנמל אשדוד בשנת 2004 שבו נהרגו 10 אזרחים.
בשעות הצהריים של 1 בינואר 2009 הפציץ צה"ל את ביתו של ריאן במחנה הפליטים ג'בליה שבצפון רצועת עזה, שהיה גדוש בחומרי נפץ, אמצעי תקשורת ומנהרות מילוט.
ריאן קיבל על כך התרעה מראש, אך נשאר בביתו.
בהפצצה נהרגו עם ריאן גם ארבע נשותיו ו-11 מילדיו, וכן אזרחים נוספים.
לאחר הריגתו ניזאר ריאן נחשב לפעיל חמאס הבכיר ביותר שנהרג על ידי צה"ל מאז חיסולו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מנהיג חמאס, ב-2004, ואף נחשב ליורשו של השייח' אחמד יאסין, מייסד חמאס, שנהרג גם הוא על ידי צה"ל ב-2004.
נָיוֹת היא שכונה בדרום-מרכז ירושלים, שהוקמה בשנת 1960. השכונה ממוקמת בסמוך לגבעת רם ולעמק המצלבה, בין השכונות רחביה, רסקו, גבעת מרדכי ונווה שאנן.
שם השכונה, "נָיוֹת", נגזר מהמילה "נווה" ומוזכר שש פעמים בתנ"ך.
בספר שמואל א' הוא מוזכר כחלק מהסמיכות "ניות ברמה", כפר שהיה ממוקם ככל הנראה מצפון לירושלים.
השם הוצע על ידי פרופ' שלמה מורג אשר התגורר בשכונה שנים רבות.
ניות הייתה הפרויקט הראשון שהוקם בירושלים עבור עולים אנגלו-סקסים מארצות הברית וקנדה, באמצעות "התאחדות עולי ארצות הברית וקנדה" (AACI).
עד שקיבלה השכונה את שמה הרשמי בשנת 1963, היה שמה ידוע כ"שיכון האנגלו-סקסי".
קבוצת עולים דוברי אנגלית אשר חיפשו דיור בירושלים בשנות ה-50, הקימו ועדה בשנת 1957, וחכרו 16 דונם של אדמה מקרן קיימת לישראל, למרגלות האזור ההררי בו ממוקמים כיום מוזיאון ישראל, קריית הממשלה והכנסת- מחוץ לגבולות ירושלים דאז.
הארכיטקט שנבחר להקים את הפרויקט היה דוד רזניק, כשהמדינה סייעה כספית לרוכשי הדירות.
הבתים הראשונים נבנו כמבנים מוארכים דו-קומתיים, "בלוקים".
כמה שנים לאחר סיום בנייתה של שכונת ניות, נבנתה מעליה שכונה נוספת הקרויה נווה גרנות.
בתודעה הציבורית, ההבדל בין שתי השכונות הסמוכות הוא מטושטש, ותושבי ירושלים נוטים לבלבל בין שתי השכונות.
שמות הרחובות בשכונה נקראו על שם סופרים ומשוררים: בורלא, שמי, אלזה, דוידזון, ועוד.
צמוד לרחוב יהודה בורלא בשכונה ממוקם הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם של האוניברסיטה העברית.
בשכונה שני מרכזי מסחר, הכוללים תחנת דלק, בתי קפה ומסעדות.
בשולי השכונה, בצמוד לעמק המצלבה, מצויים מבנים של תנועות הנוער בני עקיבא, הצופים (שבט מצדה ושבט מודיעין) ובית"ר, וכן מרכז עפרון למחול.
כמו כן בשכונה גן שעשועים רחב ידיים, הקרוי "גן ניות".
אבו עלי אל-חסן א-טוסי (ابو علي ابن حسن طوسي; 1018-12 באוקטובר 1092) המוכר בתואר הכבוד שלו ניזאם אל-מולכ (نظام الملك, בתעתיק מדויק: נט'אם אלמלכ) היה מלומד פרסי ווזיר גדול בשושלת הסלג'וקית.
נולד בשנת 1018 בעיר טוס שבפרס (היום משהד).
הוא עלה לגדולה תחת הע'זנים ועד שנת 1059 הספיק להפוך לשליט מחוז ח'וראסאן כולו, מטעמם.
הוא השאיר חותם גדול על הארגון והאדמיניסטרציה של האימפריה הסלג'וקית ומוסדותיה, ועל כן זכה לכינויו שמשמעותו "מארגן המדינה".
הוא היה חוליה מקשרת בין הח'ליפים העבאסיים והסולטאנים הסלג'וקים לבין יריביהם השונים ובהם הפאטמים והבויהים.
מעבר להשפעתו יוצאת הדופן כווזיר שהחזיק בכוח עליון, נודע ניזאם אל-מולכ בבניית מדרסות רבות בערים המרכזיות של הממלכה.
המדרסה, בית מדרשה ללימודי דת אסלאמיים, החל את דרכו בעשורים הראשונים של המאה ה-11. עם המדרסות הראשונות שנבנו נמנית מדרסת הניזאמיה בבגדאד.
מוסדות אלה היוו את המודל לצמיחתן של אוניברסיטאות מקבילות באירופה במאות הבאות.
ניזאם אל-מולכ כתב ספר עב כרס בפרסית תחת השם "סיאסה אלנזא" (ספר הממשל).
הוא כתב גם ספר אחר מסוגת "מראות למלכים" - ספר ייעוץ והדרכה לבעלי שררה לעתיד - בשם "דוסתור אל-ווזארא" (תעתיק מדויק: דסתור אלוזראא') במטרה להכשיר את בנו לווזירות.
ניזאם אל-מולכ נרצח בדרך מאספהאן לבגדאד ב-12 באוקטובר 1092. הוא נדקר למוות בידי מרצח מכת החשישיון שנשלח על ידי מייסד הכת חסן-י סבאח.
המרצח התחפש לעני וניגש לאפריון שבו נישא ניזאם אל-מולכ באותה העת, התנפל עליו ודקר אותו.
סביב מותו של ניזאם אל-מולכ נתחברו אגדות רבות.
לפי גרסה אחת בצעירותו הוא חתם על ברית עם עומר ח'יאם וחסן-י סבאח שבמידה ואחד מהם יעלה לגדולה הוא יסייע לשני האחרים לעשות גם כן.
כשעלה לווזירות תחת אלפ ארסלאן הוא הציע לשני רעיו משרות רמות דרג בחצר.
עומר ח'יאם סירב וביקש תחת זאת שיועמדו לרשותו כספים מספיקים על מנת להמשיך את לימודיו ללא הפסקה וניזאם אל-מולכ עשה כן ואף בנה בשבילו מצפה כוכבים.
חסן-י סבאח הסכים ומונה לתפקיד פקידותי בחצר.
לאחר שהתגלה שקשר נגד ניזאם כדי להחליפו כווזיר הוא ברח מהחצר ויחד עם חבורת תומכיו כבש בערמומיות את מבצר אלמות באיראן.
כנקמה בניזאם אל-מולכ הוא הורה על רציחתו.
לפי גרסה אחרת חיסולו הוזמן בידי מאלכ שאה הראשון מתוך מאבק כוח פנימי בחצר או לחלופין לאחר פולמוס דתי בין סונים ושיעים שערך בחצר ולאחריו המיר מאלכ שאה את דתו לשיעה.
לאחר מכן הזמינו מלומדים מהניזאמיה את ההתנקשות בו כדי לנקום על רצח פטרונם.
גרסה זו נותרה שנויה במחלוקת לאור יחסי הידידות הארוכים בין השניים.
מועדון הכדורסל ניז'ני נובגורוד (ברוסית БК Нижний Новгород) היא קבוצת כדורסל מהעיר ניז'ני נובגורוד שברוסיה המתמודדת בVTB ובליגת האלופות בכדורסל.
ספונסר הקבוצה העיקרי היא חברת האנרגיה TPlus Group בשנת 2020 תקציב הקבוצה היה 7.2 מיליון דולר.
המועדון הוקם בשנת 2000 והוא מועדון הכדורסל המקצועני היחיד לגברים בעיר ובמחוז כולו.
המועדון הוקם על בסיס מועדון הכדורסל של מכון ההנדסה של העיר ניז'ני נובגורוד.
בשנת 2002 נקרא המועדון "אקדמיית הכדורסל של ניז'ני נובגורוד" (בראשי תיבות: "NBA").
ב-2006 הקבוצה העפילה לליגת המשנה ונקראה בשם "NBA ניז'ני נובגורוד".
בשנתיים הראשונות בליגת המשנה, הקבוצה התברגה במקום החמישי, ובעונת 2007/2008 הקבוצה סיימה שביעית ולא הצליחה להעפיל לליגת העל.
לקראת עונת 2009/2010 שינה המועדון את שמו למועדון הכדורסל ניז'ני נובגורוד, ובסיום אותה עונה זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה, והעפילה לליגה הבכירה.
ב-2011 העפילה הקבוצה לגמר גביע רוסיה והפסידה לספרטק סנקט פטרבורג.
ב-2014 העפילה לשלב חצי גמר היורוקאפ, לאחר שגברה ברבע הגמר על הפועל ירושלים, והגיעה גם לגמר ליגת ה-VTB בו נוצחה על ידי צסק"א מוסקבה.
ההעפלה לגמר ה-VTB הביאה לקבוצה, לראשונה בתולדותיה, מקום ביורוליג לעונת 2014/15.
בעונת 2017/2018 העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורסל.
הישג ששחזרה גם עונה לאחר מכן ובעונת 2020/2021 העפילה לשלב רבע גמר ליגת האלופות בכדורסל.
במרץ 2023 זכתה לראשונה בתואר לאומי, עם הזכייה ב.
אליפות רוסיה בכדורסל גברים / הליגה המאוחדת של VTB
ניז'ר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
היא החרימה את המשחקים פעמיים: את אולימפיאדת מונטריאול (1976) החרימה, כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה תוך הפרת הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה בשל משטר האפרטהייד.
ארבע שנים מאוחר יותר הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) משתתפת ניז'ר במשחקים ברציפות.
במשחקים הראשונים בהם השתתפה, באולימפיאדת טוקיו, ייצג אותה ספורטאי בודד, המתאגרף איסאקה דאבורה, שהעפיל לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 67 ק"ג.
שמונה שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת מינכן (1972), זכה דאבורה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 63.5 ק"ג.
מדליה זו הייתה המדליה האולימפית הראשונה בה זכה ספורטאי ניז'רי.
באולימפיאדת ריו (2016) זכה לוחם הטאקוונדו איסופו עבדול ראזק במדליית כסף בקגוריית המשקל של מעל 80 ק"ג.
ניזאר תאופיק קבאני (ערבית: نزار توفيق قباني, 21 במרץ 1923 - 30 באפריל 1998) היה משורר, מוציא לאור ודיפלומט סורי.
נחשב לאחד מגדולי המשוררים הערבים בתקופה המודרנית.
סגנון השירה שלו הוא פשוט ורוב שיריו אשר עוסקים בנושאים מגוונים, בהם פמיניזם, דת ולאומיות ערבית, הם שירי אהבה.
קבאני נולד בדמשק, סוריה, למשפחה מהמעמד הבינוני.
הוא גדל במיאד'נת א-שחם, אחת משכונותיה של דמשק העתיקה, ולמד בין 1930-1941 במכללה המדעית הלאומית בדמשק, אשר נוהלה על ידי חבר של אביו.
מאוחר יותר הוא למד משפטים באוניברסיטת דמשק, שעד ל-1958 נקראה האוניברסיטה הסורית.
את התואר הראשון שלו במשפטים הוא קיבל בשנת 1945.
בזמן היותו סטודנט הוא כתב את אוסף שיריו הראשון, "השחרחורת אמרה לי".
אוסף השירים תיאר, בין השאר, בצורה נועזת את גוף האישה, דבר שגרם לגלי הלם ברחבי החברה השמרנית בדמשק.
מתוך מטרה לתת גושפנקא לשיריו הוא הראה אותם למוניר אל-עג'לאני, שר החינוך הסורי באותה תקופה.
אל-עג'לאני אהב את השירים ואף כתב הקדמה בפתח הספר.
קבאני היה נשוי פעמיים: אשתו הראשונה הייתה בת דודתו, זהראא אקביק.
מנישואים אלו נולדו להם בן בשם תאופיק ובת, הדבאא.
תאופיק מת מהתקף לב כשהיה בן 22 בלונדון.
את בנו הוא הנציח בשיר המפורסם, "אל הנסיך הדמשקאי, תאופיק קבאני".
בתו שנולדה ב-1947 הייתה נשואה פעמיים וגרה בלונדון עד למותה באפריל 2009. אשתו מתה בשנת 2007.
נישואיו השניים היו לבלקיס א-ראוי, אישה עיראקית שפגש בבגדאד.
היא נהרגה ב-15 בדצמבר 1981 בפיגוע תופת בשגרירות עיראק בביירות שאירע במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
קבאני הושפע עמוקות ממותה, ואף הביע את צערו בשיר מפורסם שלו הנקרא "בלקיס", ובו הוא מאשים את העולם הערבי כולו במותם.
ילדיו מנישואים אלו היו בן בשם עומר ובת בשם זיינב.
לאחר מותה של בלקיס הוא לא נישא שוב.
לאחר מותה של בלקיס עזב קבאני את ביירות.
הוא שהה תקופות קצרות בז'נבה ופריז ולבסוף השתקע בלונדון, שם חי את 15 שנותיו האחרונות.
בתקופה זו המשיך קבאני לכתוב שירים ולהביע דעות שנויות במחלוקות.
שירים מעוררי מחלוקת מתקופה זו הם "מתי יכריזו על מות הערבים" ו"הרצים".
קבאני מת בלונדון ב-30 באפריל 1998 מהתקף לב.
בצוואתו אשר נכתבה במיטתו בבית החולים הלונדוני כתב כי ברצונו להיקבר בדמשק.
הוא נקבר חמישה ימים מאוחר יותר בבאב א-סע'יר.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים עבד קבאני עבור משרד החוץ הסורי בשמשו קונסול או נספח צבאי בערי בירה שונות, בהן ביירות, איסטנבול, מדריד ולונדון.
בשנת 1959, לאחר שהוקמה הרפובליקה הערבית המאוחדת, שימש קבאני סגן מזכיר רע"ם בשגרירות שלה בסין.
הוא המשיך לכתוב באותה תקופה, וחלק מהשירים הטובים ביותר שלו נכתבו אז.
הוא עבד בתחום המדיני עד להתפטרותו ב-1966, שלאחריה הוא הקים בית הוצאה לאור בביירות, אשר נשא את שמו.
כשקבאני היה בן 15, התאבדה אחותו בת ה-25 משום שסירבה להתחתן עם גבר שלא אהבה.
במהלך הלווייתה החליט קבאני להילחם בתנאים החברתיים שגרמו למותה.
כשנשאל אם הוא רואה עצמו כמהפכן, ענה: "אהבה בעולם הערבי היא כמו אסירה, ואני רוצה לשחרר אותה.
אני רוצה לשחרר את גופהּ ונשמתה של הנפש הערבית בעזרת השירה שלי.
היחסים בין גברים לנשים בחברה שלנו אינם תקינים".
קבאני היה ידוע כאחד האינטלקטואלים הפמיניסטים ביותר בזמנו.
לניזאר קבאני היו שלושה אחים: מועתז, רשיד וסבאח, ואחות אחת, ויסאל.
סבאח קבאני היה מפורסם בזכות עצמו כמנהל הרדיו והטלוויזיה הסורית וכשגריר סוריה בארצות הברית ב-1980.
אביו של ניזאר קבאני, תאופיק, היה סורי, בעל מפעל לשוקולד, ואמו הייתה ממוצא טורקי.
אביו עזר למתקוממים נגד המנדט הצרפתי על סוריה ונכלא פעמים רבות בעקבות דעותיו.
כל זה השפיע, בין השאר, על דעותיו של ניזאר שהפך למהפכן בפני עצמו.
דוד-רבא של קבאני, אבו ח'ליל קבאני, היה אחד מהמחדשים המובילים של הספרות הערבית.
לחם וחשיש וירח: מבחר שירים, תרגום, הערות והקדמה: יותם בנשלום, הוצאת עולם חדש, 2016
ניז'ר השתתפה לראשונה ב באתונה (2004), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה ניז'ר חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה ניז'ר למשחקים הפאראלימפיים לאורך השנים היו תמיד משלחות של משתתף בודד.
נציגי ניז'ר מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ניז'רזאורוס (שם מדעי: Nigersaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הרבאצ'יזאוריים.
הניז'רזאורוס חי לפני כ-115-105 מיליון שנה באזור שהוא עכשיו ניג'ר, מערב אפריקה.
למרות שהמאובנים נמצאו במדבר סהרה, כשהניז'רזאורוס חי האזור היה מלא בעמקים עם נהרות רחבים, יערות וצמחייה עשירה.
דינוזאורים טורפים רבים חיו לצד הניז'רזאורוס, ביניהם: הסוקומימוס, ספינוזאור אוכל דגים, הדלתדרומאוס, הקריפטופס (Kryptops) בעל החוטם הקצר, והאאוקרכאריה.
בנוסף חיו לצידו גם דינוזאורים אוכלי עשב, שביניהם: האורנוזאורוס, דינוזאור בעל מקור ברווז, לורדוזאורוס (Lurdusaurus), קרוב של האיגואנודון, וזאורופודים אחרים שהיו גדולים ממנו.
גדות הנהר שרצו תנינים ענקיים כמו הסרקוסוכוס שאורכו 12 מטרים שחיכה במארב לטרף.
בנוסף חיו גם תנינים קטנים יותר, האנטוסוכוס והארריפסוכוס שחיו על היבשה.
גם בשמיים שרצו יצורים - פטרוזאורים ענקיים עפו בשמיים ולעיתים צללו לצוד דגים.
אורכו של הניז'רזאורוס היה כ-9 מטרים, קטן יחסית עבור זאורופוד.
היה לו פה מיוחד, שדמה לשואב אבק, וכל שיניו היו בחלק הקדמי של הפה.
סידור זה עזר לניז'רזאורוס לתלוש עלים בקלות מין העצים.
פה כזה ייחודי אך ורק לניז'רזאורוס.
ניזאר פארס הוא מפקד מחוז צפון בכבאות והצלה לישראל בדרגת טפסר.
פארס הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד עוצבת הגולן וסגן מפקד עוצבת הגליל.
פארס גדל בחורפיש, התגייס לצה"ל ב-1985 ושירת כלוחם וקצין בגדוד חרב.
שירת כקצין מבצעים באוגדת עזה וסגן מפקד חטיבת הערבה.
באוגוסט 2000 מונה למפקד גדוד חרב.
תחת פיקודו אוחד פלס"ר 244 לגדוד.
בתקופת פיקודו פרצה האינתיפאדה השנייה והגדוד בפיקודו לחם בגזרת פיקוד הדרום בגזרת נחל עוז.
בפרוץ המהומות נשלח פארס לפקד על מרחב צומת נצרים.
על תפקודו זכה לצל"ש מאלוף הפיקוד דורון אלמוג והגדוד נבחר לגדוד המצטיין של פיקוד הדרום.
שימש סגן מפקד חטיבת מנשה.
בשנת 2004 מונה למפקד עוצבת הגולן ושירת בתפקיד עד 2007, כולל בתקופת מלחמת לבנון השנייה, בתקופתו כמפקד החטיבה היא קיבלה אחריות גם לגזרת החרמון שעד אז הייתה תחת פיקוד חטיבת החרמון.
בתום התפקיד יצא לתקופת לימודים בת שנה באקדמיה הצבאית בצרפת.
לאחר מכן שירת כסגן מפקד עוצבת הגליל.
לאחר שחרורו הצטרף לרשות הארצית לכבאות והצלה ושירת כסגן מפקד מחוז צפון בדרגת תת-טפסר.
בדצמבר 2017 מונה למפקד המחוז בדרגת טפסר בכיר (מ-2018 הדרגה נקראת טפסר), והוא הדרוזי הראשון בדרגה זו.
ניז'ין (באוקראינית: Ніжин) היא עיר במחוז צ'רניהיב אוקראינה.
לראשונה ניז'ין מוזכרת בתעודה מ-1078.
החל מ-1320 ניז'ין היא חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא.
לאחר מלחמת רוסיה-ליטא (1500-1503) עברה ניז'ין לידיה של רוסיה.
ב-1618 עברה לידיה של פולין.
ב-26 במרץ 1625 לניז'ין הוענקו זכויות מגדבורג.
ב-1648 נכבשה העיר על ידי קוזאקים של בוגדן חמלניצקי וב-1654 הועברה לידיה של רוסיה.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-15 בספטמבר 1943.
היהודים החלו להתיישב בניז'ין בראשית המאה ה-17, אך הקהילה הושמדה בעקבות גזירות ת"ח-ת"ט וחודשה במאה ה-18.
בניז'ין קבור רבי דובער שניאורי שהיה האדמו"ר השני של חסידות חב"ד.
לידו, נכדו, האדמו"ר מניז'ין, רבי ישראל נח, בן רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש, שהקים בעיר את חסידות ניעז'ין.
כן ישיבה שהתקיימה כחמישים שנה, והוציאה רבנים ידועים שכיהנו ברבנות ברחבי רוסיה, כמו הרב יהודה לייב צירלסון מקישינב.
בשיאה הגיעה הקהילה לכ-10000 יהודים, ביניהם קהילה גדולה של חסידות חב"ד.
אך לאחר מלחמת העולם הראשונה, בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה התרחשו מספר פוגרומים בניז'ין, באחד מהם נרצח רב העיר, הרב שלמה מנחם מנדל חן.
הוא נטמן בסמיכות לקברי האדמו"רים.
בעקבות הפוגרומים הקהילה התדלדלה לחצי בלבד.
לאחר מלחמת העולם השנייה נשארו בעיר כ-1000 יהודים בלבד.
מועדון הכדורגל פארי ניז'ני נובגורוד היא קבוצת כדורגל רוסית מהעיר ניז'ני נובגורוד המייצגת את מחוז ניז'ני נובגורוד.
המועדון משתתף בליגת העל הרוסית בכדורגל מאז עונת 2021/2022, כשקודם השתתפה בליגת הכדורגל הלאומית מאז הקמתה.
הקבוצה הוקמה ביוני 2015 במקומה של קבוצת וולגה ניז'ני נובגורוד שפורקה בשל קשיים פיננסיים.
בשנתה הראשונה הקבוצה נקראה "וולגה-אולימפץ" עד לפירוקה של וולגה ניז'ני נובגורוד שאז הושמטה המילה וולגה מהשם.
מאז הקמתה ועד עונת 2016/2017 הקבוצה התמודדה בליגה הרוסית השנייה.
בעונת 2016/2017 העפילה לראשונה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה ובעונת 2017/2018 העפילה לשמינית גמר הגביע.
לקראת עונת 2018/2019 הקבוצה שינתה את שמה למועדון הכדורגל ניז'ני נובגורוד, החליפה מאמן ועדכנה לוגו חדש.
בעונת 2018/2019 העפילה שוב לשלב שמינית גמר הגביע, אך הודחה בשלב זה על ידי אורל.
בעונת 2019/2020 שחזרה הישג זה לאחר שגברה על קרסנודאר בשלב 16 האחרונות, הישג שחזרה עליו גם בעונת 2020/2021 כשלא העפילה משלב הבתים של הגביע (16 האחרונות) אך התמקמה בצמרת טבלת הליגה הלאומית והבטיחה השתתפות בליגת העל לראשונה בתולדותיה, החל מעונת 2021/2022.
בעונת הבכורה שלה בליגה, 2021/22, הקבוצה הראתה משחק מרשים מול יריבות עדיפות ממנה, כשסחטה ניצחונות מול רוסטוב, דינמו מוסקבה וספרטק מוסקבה והפכה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה של הליגה שהצליחה להשיג 11 נקודות ב־7 מחזורים כבר בעונתה הראשונה אי פעם בליגה.
בנוסף, ניז'ני נובגורוד כבשה בכל אחד משבעת משחקיה הראשונים בליגת בעל והפכה לקבוצה השנייה בלבד בהיסטוריה של הליגה שכבשה בשבעה מחזורי פתיחה של העונה לאחר שעלתה מליגת המשנה, אחרי אלניה ולדיקווקז ב2012/13.
מאז עונת 2017/2018, הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון ניז'ני נובגורוד החדש שנחנך באפריל 2018 ומכיל 44,899 מושבים.
מיוני 2015 ועד 2018 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד, המכיל 17,856 מושבים ושימש גם את הקבוצות החובבניות האחרות בעיר: וולגה ניז'ני נובגורוד ולוקומוטיב ניז'ני נובגורוד.
המועדון הוקם בשנת 2015 בחסות ממשלת מחוז ניז'ני נובגורוד.
מאז אוקטובר 2021, חברת בת של תאגיד גזפרום, גזפרום טרנסגז ניז'ני נובגורוד, מהווה לספונסר הקבוצה הראשי.
בשנת 2022 הפכה חברת ההימורים הרוסית PARI לספונסר הראשי של מועדון הכדורגל ניז'ני נובגורוד, ורכשה את הזכויות על שם הקבוצה.
מרגע זה ואילך, הלוגו של PARI מופיע על סמל המועדון.
ליגת הכדורגל המקצוענית (אורל-עבר הוולגה)
מועדון הכדורגל ניז'ני נובגורוד הוא שמו של מועדון כדורגל רוסי מהעיר ניז'ני נובגורוד שהתקיים בשנים 2007–2017.
הישג השיא של הקבוצה הוא מקום 3 בליגה הרוסית הראשונה בעונת 2010. בעונת 2011/12 שחזרה את ההישג והעפילה לפלייאוף ההעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל והתמודדה בדרבי נגד קבוצת וולגה ניז'ני נובגורוד, שסיימה במקום 14 בליגת העל, אך וולגה גברה על ניז'ני נובגורוד ושמרה על מקומה בליגה.
הקבוצה הוקמה על בסיס האקדמיה לכדורגל של ניז'ני נובגורוד בניהול איגור ייגורוב.
בינואר 2007 הקבוצה קיבלה את השם "ניז'ני נובגורוד" וחתמה על הסכם שיתוף פעולה עם קבוצת וולגה ניז'ני נובגורוד לפיו שחקנים שלא יישחקו בשורות וולגה יצורפו להרכב של ניז'ני נובגורוד.
הקבוצה החלה להתמודד בליגה הרוסית השנייה.
מאמן הקבוצה היה הכדורגלן הסובייטי לשעבר דמיטרי קוזנצוב שהוחלף כבר בפברואר 2008 באיליה צימבלאר.
ברם הקבוצה נתקלה בקשיים פיננסיים ובעונת 2009 הקבוצה סיימה במקום ה-13 בליגה השנייה.
בעונת 2009/2010 ניז'ני נובגורוד שיחקה נגד זניט סנקט פטרבורג במשחק הגביע הרוסי בכדורגל שהסתיים בניצחון 2:1 לזניט, שהכריעה את המשחק רק בתוספת הזמן.
ב-2010 עיריית ניז'ני נובגורוד סירבה לממן את המועדון, אך המועדון זכה לתמיכת ממשלת מחוז ניז'ני נובגורוד מה שאיפשר לה לפתוח את העונה בליגה הרוסית הראשונה עם 21 ניצחונות, ב-38 משחקים שהצעידו אותה למקום השלישי בליגת המשנה.
בעונת 2011/2012 הקבוצה קיוותה לתפוס את מקומה של סאטורן שהודחה מליגת העל בשל חוסר במימון, אך את מקומה תפסה דווקא קובאן.
בעונת 2011/2012 נובוגורוד הצליחה לחזר את הישגה מהעונה הקודמת וסיימה במקום השלישי, אך נכשלה בטורניר ההעפלה לליגת העל.
ביוני 2012 נחתם להסכם מיזוג עם קבוצת וולגה ניז'ני נובגורוד.
בשנת 2013 החליטו חלק מהאוהדים בראשות אלכסיי גויכמן (שניהל בעבר את קבוצת ניז'ני נובגורוד) להקים מחדש את הקבוצה, שהשתתפה באליפות העיר באותה עונה וסיימה במקום ה-6. עונה לאחר מכן נוהלה הקבוצה על ידי איגור ייגורוב והקבוצה זכתה בטורניר הקיץ של אליפות העיר.
בשנת 2014 הקבוצה סיימה במקום 8.
ב-31 במאי 2015 הקבוצה הוקמה מחדש על בסיס בית הספר לכדורגל של מועדון אולימפץ.
והקבוצה התמודדה בליגה הרוסית השלישית.
בדצמבר 2015 הקבוצה נטלה חלק באליפות מחוז ניז'ני נובגורוד.
לאורך השנים הדרבי העירוני הגדול היה ההתמודדויות של ניז'ני נובגורוד נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.
איליה צימבלאר (פברואר — יוני 2008)
סלבאט גאלייב (יוני — דצמבר 2008)
מיכאיל אפונין (ינואר — יוני 2009)
מועדון הכדורעף ניז'ני נובגורוד הוא שמו של מועדון כדורעף מהעיר ניז'ני נובגורוד, שהתמודד בליגת העל הרוסית בכדורעף והתקיים בשנים 2008–2016. בשנת 2016 הקבוצה הוקמה מחדש תחת השם "התאחדות מועדוני הספורט" (Ассоциация спортивных клубов), ASK בראשי תיבות ומתמודדת בליגת המשנה הרוסית בכדורעף ומשתמשת באותו הלוגו ששימש את הקבוצה שפורקה.
בשנים האחרונות לפני פירוק הקבוצה הישנה בשנת 2016 הקבוצה נקראה בשם "גוברניה" .
ניז'ר משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הניז'רים מדליית ארד יחידה בטאקוונדו.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער הניז'רים היא סמלית.
המשלחת הראשונה של ניז'ר למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בסיף ושחייה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים: אתלטיקה, ג'ודו, טאקוונדו וסיף.
המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים.
ניזה: לב הטירוף (בפורטוגזית: Nise: O Coração da Loucura) היא דוקו-דרמה ברזילאית, בבימויו של רוברטו ברלינר ובכיכובה של גלוריה פירס, על חייה של הפסיכיאטרית ניזה דה סילביירה, חלוצת הריפוי בעיסוק בברזיל.
הסרט עלה לאקרנים בשנת 2015 וזכה לשבחים רבים.
בשנת 1944, הרופאה ניזה דה סילביירה חוזרת לעבוד בבית חולים פסיכיאטרי בפרברי ריו דה ז'ניירו ומסרבת להשתמש בהלם חשמלי ולובוטומיה בטיפול בסכיזופרנים.
בעודה מבודדת מהרופאים האחרים, הרופאה מצליחה לארגן מחדש את התחום של ריפוי בעיסוק; זאת אף על פי שמדובר בתחום שזכה ליחס שלילי בבית החולים, ביחס לטיפולים פולשניים.
על אף היחס המזלזל לדרך הטיפולית בה היא נוקטת, הרופאה מצליחה ליישם גישה קלינית חדשה של הקשבה והתבוננות; דבר המחדד את הפער בינה לבין הרופאים האחרים בבית החולים.
בשונה מעמיתיה למקצוע, היא מתעקשת להתייחס אל המטופלים כאל לקוחות, ולא כאל חולי נפש.
היא מצליחה לעודד את חופש הביטוי שלהם באמצעות אמנות, ולגלות את כישרונותיהם הסמויים.
העלילה עוקבת אחר האופן בו החוסים בבית החולים מתפתחים בעקבות התהליך והדרך שעושה הרופאה, הפותחת בבית החולים את "קאסה דאס פלמייראס" (בתרגום חופשי: בית עצי הדקל) - מרפאה וסטודיו, ובהמשך מוזיאון המוקדש ליצירות האמנות של החוסים.
הסרט זכה לשבחים רבים וקיבל על פי נתוני Rotten Tomatoes, ביקורות חיוביות שהתבטאו בדירוג כולל של 86%.
ניל גנזלינגר מעיתון הניו יורק טיימס התייחס לסרט כאל "דרמה מהפנטת".
נפת ניז'ני נובגורוד היא נפה במחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
מרבית שטחה תפוס על ידי אזור תעשייה.
מפעלים תעשייתיים גדולים נמצאים על שטח הנפה.
מכיוון ששטחה תפוס על ידי מפעלים תעשייתיים רבים החיבור התחבורתי של מסילות רכבת הוא דל יחסית.
נפת המשנה ההיסטורית קראצ'ארובו מנותקת משאר חלקי הנפה במסילות ברזל.
הנפה נקראת על שם רחוב ניז'גורודסקאיה (שבאופן חלקי נמצא בשטחה) שבתורו קרוי על שם תחנת הרכבת הישנה ניז'גורודסקי (), השואבת את שמה מניז'ני נובגורוד.
ב-27 במרץ 2020 נפתחה תחנת המטרו "ניז'גורודסקאיה".
מרכז התחבורה "ניז'גורודסקאיה" , הכי גדול במוסקבה.
כנסיית השילוש נותן החיים בקראצ'רובו
תחנות הטבעת המרכזית של מוסקבה "ניז'גורודסקאיה" ו"נובוחוחלובסקאיה"
ניזאר עוודאללה הוא חבר הלשכה המדינית של חמאס.
עוודאללה נולד ברצועת עזה בשנת 1957. משפחתו מוצאה בעיירה חמאמה.
למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת עין שמס בקהיר.
היה מזכיר המועצה האסלאמית של חמאס, ונחשב מקורב לשייח' אחמד יאסין.
עמד בראש המשא ומתן בעסקת שליט מצד חמאס, ובתקשורת הישראלית תואר כאדריכל העסקה.
מטוסי חיל האוויר הישראלי הפציצו את ביתו במהלך מבצע צוק איתן ומבצע עופרת יצוקה.
פקיד הממונה על ארגון מוג'אהדין הפלסטיני בחמאס.
שימש בתפקידים רבים בהנהגת חמאס, והיה חבר בהנהגה הפוליטית של התנועה ברצועת עזה.
כיום חבר בלשכה המדינית של התנועה.
מונה להובלת תנועת חמאס בפרלמנט הפלסטיני לאחר שהתנועה ניצחה בבחירות בשנת 2006. נבחר לחבר הלשכה המדינית של חמאס בשנת 2009.
בבחירות הפנימיות לראשות ממשל חמאס בעזה, שהתקיימו ב-9 במרץ 2021, ניצח עוודאללה בסיבוב הראשון את יחיא סינוואר בפער של 7 קולות.
בסבב הרביעי ניצח אותו סנוואר.
לפי בכיר אנונימי לשעבר בפת"ח, מרואן עיסא, מספר 2 בזרוע הצבאית של חמאס, איים עם אנשיו על חברי ועדת השורא כי יתמכו במועמדותו של סנוואר ודבר זה הוביל לניצחונו של סנוואר, וכי עוודאללה מיהר לברוח אחר כך מרצועת עזה.
בדצמבר 2023 דווח כי הוא חוסל בתקיפה אווירית במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
לפי דיווח אחר, הוא נפצע באורח קשה.
בהמשך התברר כי דיווח זה היה שגוי, מכיוון שעוודאללה עזב את רצועת עזה טרם המלחמה.
ניז'ני טאגיל היא העיר השנייה בגודלה במחוז סברדלובסק שברוסיה.
העיר שוכנת במדרון המזרחי של הרי אורל, 20–25 ק"מ מהגבול המקובל של אירופה ואסיה בגובה 200 מ' מעל פני הים.
הגבול המערבי של העיר עובר לאורך רכס הרי אורל.
העיר מדורגת במקום השני מבחינת כמות האוכלוסייה במחוז סברדלובסק אחרי יקטרינבורג, והיא מרכז תעשייתי גדול באורל, מפעל הקרונות של אורל ומפעל הברזל והפלדה של אווראז ממוקמים בעיר.
ניז'ני טאגיל נוסדה ב-1772 והיא נקראת על שם נהר טאגיל.
ניז'ני טאגיל מחולקת לשלושה רבעים:
ניז'נברטובסק היא העיר השנייה בגודלה (אחרי סורגוט) במחוז חנטי ומנסי שברוסיה.
העיר ממוקמת על גדות נהר אוב בסמיכות לשדה הנפט סמוטלורסקויה , והיא אחת המרכזים הגדולים ביותר בתעשיית הנפט הרוסית.
החל משנות השישים - עידן הפיתוח האקטיבי של פיקדונות במערב סיביר - יישוב קטן החל להתפתח באופן דינמי וכעת הפך לעיר מודרנית ונוחה לחיים.
ניז'נברטובסק היא אחת הערים האזוריות הרוסיות הבודדות שעולה על המרכז האדמנסטרטיבי של המחוז (חנטי-מנסיסק), הן מבחינת גודל האוכלוסייה והן מבחינת הפיתוח הכלכלי.
ניזאר ח'ליל מוחמד בנאת היה פעיל פוליטי וזכויות אדם פלסטיני, שפעל בנושאי זכויות האדם ברשות הפלסטינית ודמוקרטיה.
היה ידוע כמבקר השלטון של הרשות הפלסטינית ונהג לתקוף אותה בנושאי מדיניות ובנושא אנשים שהוא תיאר כמושחתים, וכן עמד בראש "רשימת החירות והכבוד".
נרצח לאחר מעצרו בידי כוח שירותי הביטחון של הרשות, דבר שעורר מהומות כנגד הרשות הפלסטינית.
אנה ולדימירובנה שורוצ'קינה , הידועה בשם הבמה ניושה, היא זמרת רוסייה, כותבת שירים, מלחינה, שחקנית.
ניושה נולדה ב-15 באוגוסט 1990 במשפחה של מוזיקאים.
אבא, ולדימיר ויאצ'סלבוביץ' שורוצ'קין - חבר לשעבר בלהקה לסקובי מאי, והוא המפיק העתידי של הזמרת ניושה.
ב-2010 יצא אלום הבכורה של ניושה "ויביראט צ'ודו" , ארבעה שירים שיצאו כסינגלים מהאלבום - "נה פרביבאי" («Не перебивай»), "ויביראט צ'ודו" («Выбирать чудо») , "בולנו" («Больно») ו"וישה" («Выше») - הגיעו לראש מצעד הרדיו של Tophit ונכנסו ל-3 המובילים של מצעדי המכירות הרצועות הדיגיטליות הרוסיים.
ניז'ניה אפשה (באוקראינית: Нижня Апша) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבאוקראינה.
בשנת 2001 התגוררו בכפר קצת מעל ל-7 אלף תושבים.
ניז'ניה אפשה נחשב לכפר העשיר ביותר באוקראינה.
שטחו הוא 30 קמ"ר, והאוכלוסייה מונה כ-7,000 איש.
בכפר הזה כמעט ואין בתים חד-קומתיים.
בבתים הקטנים ביותר בכפר יש לפחות 10–15 חדרים.
שתי מונומנטים ארכיטקטוניים השתמרו בכפר - כנסיית עץ משנת 1604 וכנסיית אבן משנת 1776.
היישוב ידוע מהמאה ה-14 כאשר היה חלק של הונגריה.
בשנים 1920–1938 הוא היה חלק של צ'כוסלובקיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא סופח לברית המועצות ולאחר פירוקה נעשה חלק של אוקראינה.
ניזאר אלכאטר הוא פסנתרן, מלחין, מרצה, ומנצח מלוד.
משנת 2017 מגיש את הפודקאסט אלחאן בכאן תרבות.
נולד בלוד ב-1985 לאב נגר ולאם מורה לערבית בסמינר הקיבוצים.
למד בבית הספר טרה סנטה ברמלה.
אלכאטר החל ללמוד פסנתר בגיל 6 אצל לוטפי אלחיסן, ובגיל 7 התחיל ללמוד בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב אצל המורה מלכה מבורך.
בגיל 12 כתב מספר ואלסים קצרים לפסנתר, ושנתיים לאחר מכן כתב אלגיה ורפסודיה.
בגיל 16 כתב את הקונצ'רטו הראשון שלו לפסנתר ותזמורת וביצע אותו יחד עם תזמורת הנוער של הקונסרבטוריון במקומות שונים בארץ.
בשנים 2004–2009 למד לתואר ראשון ושני באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ב-2021 החל ללמוד באוניברסיטת בר-אילן לתואר דוקטור.
ב-2012 הקים ניזאר אלכאטר הרכב מוזיקלי הכולל 9 נגנים בשם "אבעאד".
האנסמבל משלב ביצירותיו מוזיקה ערבית ומוזיקה קלאסית.
כיום פועל ההרכב תחת עמותת הרמוניקה.
אלכאטר הקים בשנת 2014 את עמותת הרמוניקה להנגשת לימודי המוזיקה לאוכלוסיות מוחלשות.
בשנת 2020 זכתה העמותה במכרז עירוני בלוד, ומאז היא מפעילה יותר משמונה פרויקטים בעיר לאוכלוסיות שונות.
בין הפרויקטים מקהלות, אנסמבלים, ותזמורות.
מ-2017 אלכאטר מנהל אמנותית את התזמורת TLV.
בשנת 2020 ניצח על סדרת קונצרטים עם התזמורת הסימפונית ירושלים לרגל חגי המולד והפסחא, שהתקיימו בערים שונות – מירושלים ועד נצרת.
בנוסף לניצוח, כתב את העיבודים המוזיקליים שבוצעו במסגרת הסדרה.
בין השנים 2018 ועד 2020 הקים וניהל את קונסרבטוריון "אבדאע" בשיח' ג'ראח בירושלים.
בין השנים 2019 ו-2021 כיהן כרכז תחום מוזיקה ארצי בפרויקט "תרבות לפריפריה" של משרד התרבות.
אלכאטר מלמד בקריה האקדמית אונו משנת 2016, ומשנת 2017 באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
הוא מלמד גם במרכז למוזיקה מסורתית "אלשיך".
בשנת 2021 כתב את המוזיקה לסרט הדוקומנטרי "התזמורת עם הכלים השבורים".
אלכאטר נשוי משנת 2017 למייס אלכאטר.
בשנת 2024 נולדה בתם הבכורה, אמילי.
בשנת 2002 זכה במלגה של קונסרבטוריון שטריקר על הצטיינות בביצוע.
בעקבות הזכייה כתב את הקונצ'רטו הראשון שלו.
בשנים 2005 ו-2006 זכה בפרס ראשון ברצף בתחרות "Roma per Gerusalemme".
בשנת 2007 זכה בפרס "הצטיינות מוזיקאים" של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובפרס מוזיקלי מיוחד על ביצועו את גספר של הלילה שכתב מוריס ראוול בכיתות האמן הבינלאומיות לפסנתר תל-חי.
בשנת 2009 השתתף בכיתת אמן בווינה, וזכה בפרס על "הביצוע הטוב ביותר של שוברט" על נגינתו את הסונטה ה-42 של שוברט.
בשנת 2013 זכה בפרס מוניר אלקאלוטי עבור מיזם האנסמבל "אבעאד".
בשנת 2021 זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
טריו לכלי נשיפה מעץ (2018)
מחזור שירים מסע לכאוס (2019)
מחזור שירים גשם רך (2020)
"קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת" בפה מינור (2001)
"תקסים ווריאציות" לתזמורת מזרח מערב (2019)
"אביב במזרח" לתזמורת כלי קשת וארבעה פסנתרים (2020)
קונצ'רטינו (הדוכס והעוד) לפסנתר ותזמורת (2021)
"זאבור" למקהלה קאמרית ותזמורת בארוק (2021)
"סוויטה ים תיכונית" לתזמורת סימפונית (2022)
ניזינסקי הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1980 בבימויו של הרברט רוס, עם אלן בייטס, ג'ורג' דה לה פניה ולזלי בראון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הביוגרפיה של רקדן הבלט המפורסם וצלב ניז'ינסקי שנכתבה על ידי אשתו רומולה דה פולסקי.
הסרט מתמקד ברומן ההומוסקסואלי בינו לבין האמרגן שלו, סרגיי דיאגילב (בייטס).
זה היה הסרט ההוליוודי הגדול הראשון שהעז לטפל בנושא אהבת גברים.
זה סרטו הראשון של רקדן הבלט, הכוריאוגרף והשחקן ג'ורג' דה לה פניה שהיה מהרקדנים הבולטים בתיאטרון הבלט האמריקאי.
זה גם סרטו הראשון של ג'רמי איירונס.
בסרט יש קטעי בלט רבים:
"רוח הוורד" - מוזיקה של קרל מריה פון ובר
"שחרזאדה" - מוזיקה של רימסקי קורסקוב
"אחר הצהריים של פאון" - מוזיקה של קלוד דביסי
"משחקים" - מוזיקה של קלוד דביסי
"קרנבל" - מוזיקה של רוברט שומן
"פולחן האביב" - מוזיקה של איגור סטרווינסקי
הנסיך איגור - מוזיקה של אלכסנדר בורודין
פטרושקה - מוזיקה של איגור סטרווינסקי
שנת 1912, סרגיי דיאגילב בעל להקת הבלט המפורסמת בלט רוס, מגיע בבוקר להעיר את הרקדן הראשי שלו ואהובו וצלב ניז'ינסקי (ג'ורג' דה לה פניה).
הוא עומד לבצע את הבלט רוח הוורד עם כוריאוגרפיה של מיכאיל פוקין (ג'רמי איירונס), עיצוב תפאורה ותלבושות של ליאון באקסט (רונלד לייסי) ומוזיקה של קרל מריה פון ובר.
לצדו תופיע הרקדנית המפורסמת תמרה קרסבינה (קרלה פרקי) שהגיעה באופן מיוחד מסנקט פטרבורג.
בקהל יושבת רומולה פון פולסקי (לזלי בראון) עם אמה אמיליה מרקוש (ג'נט סוזמן).
רומולה לוקחת שיעורי בלט אצל המורה המפורסם אנריקו צ'קטי (אנטון דולין) כדי שתוכל להתקבל ללהקה אפילו בתפקיד קטן ותוכל להיות לצד ניז'ינסקי.
דיאגילב מכיר בכישרונו של ניז'ינסקי גם ככוריאוגרף ונותן לו ליצור את הכוריאוגרפיה ל-אחר הצהריים של פאון לפי מוזיקה של קלוד דביסי.
בבלט נמצא פאון עם נימפות שעוזבות אותו ומשאירות לו צעיף והוא מתנה אהבה עם הצעיף ומביא את עצמו לסיפוק עצמי (אוננות).
זה עורר אז ביקורת אבל לא הרתיע את ניז'ניסקי ודיאגילב.
ניז'ינסקי אמר: "זה לא אני, זה פאון".
הכוריאוגרף פוקין עוזב בכעס את הלהקה וכעת ניז'ינסקי הוא הכוריאוגרף הראשי.
איגור סטרווינסקי מגיע אליהם ומציג את המוזיקה שלו לבלט פולחן האביב.
הקהל לא מקבל את הכוריאוגרפיה של ניז'ינסקי וזורק חפצים על הבמה.
ניז'ינסקי ממשיך בהצלחה עם הבלט פטרושקה אבל כעת הוא גדל ודיאגילב מחפש כישרונות צעירים יותר לסיפוקיו האומנותיים והמיניים.
הוא פוקד על ניז'ינסקי להצטרף למסע של הלהקה לבואנוס איירס.
רומולה מצטרפת לניז'ינסקי וברגע של חולשה הוא מסכים להתחתן איתה.
זה מסיים למעשה את הקשר שלו עם דיאגילב שמחזיר את פוקין ככוריאוגרף.
דיאגילב מסרב לבקשתה של רומולה להחזיר את ניז'ינסקי שחווה התקף פסיכוטי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאלן בייטססרגיי דיאגילבג'ורג' דה לה פניהוצלב ניז'ינסקילזלי בראוןרומולה דה פולסקיג'נט סוזמןאמיליה מרקושאמא של רומולהג'רמי איירונסמיכאיל פוקיןכוריאוגרףקרלה פראקיתמרה קרסבינהפרימה בלרינהרונלד פיקאפאיגור סטרווינסקיקולין בלייקליוסיליעוזר אישי של דיאגילברונלד לייסילאון בקסטמעצב תלבושותאנטון דוליןאנריקו צ'קטימורה לבלט
הניזאריה היא הקבוצה הגדולה ביותר בין המוסלמים האִסמאעילים, שהם הענף השני בגודלו באסלאם השיעי אחרי השיעה התרי-עשרית.
הניזארים מאפשרים לאימאמים לפסוק הלכות על פי המקורות, המדע והידע האנושי המצטבר (אג'תהאד), אך סמכות הפסיקה נתונה אך ורק בידי האימאם, ולכן הם מחויבים להישמע להנחיותיו וללכת בדרכו.
כיום חסידי הניזאריה הם בעד פלורליזם וצדק חברתי כלל עולמי: קבלת האחר, ללא הבדלים גזעיים, אתניים, תרבותיים ודתיים.
בראש הפלג הניזארי עומד המנהיג הרוחני והאימאם – האגא ח'אן.
כיום מכהן אגא ח'אן החמישי – הנסיך רחים אל-חוסייני המתגורר בז'נבה, לאחר פטירתו של אביו, אגא חאן הרביעי – שאה כרים אל-חוסייני, בפברואר 2025.
הניזארים מונים כיום כ-12 מיליון איש הפזורים בכ-25 מדינות בעולם.
הניזאריה, כמו האִסמאעיליה, מאמצת את קביעתו של האימאם השיעי השישי, ג'עפר א-צאדק, שקבע: והוסיף: .
הקביעה נקראת נָס (نص; תעתיק: נָץ; קיצור של המלה הערבית: نصابه תעתיק: נצָאבּה; פירוש: הַעֲמָדָה), והאימאם המיועד נקרא מַנסוּס (منصوص; תעתיק: מַנצוּץ).
ניזאר הוא יורשו של האימאם ה-18
(1029–1094), היה הח'ליף הפאטימי השמיני, והאימאם השמונה-עשר, בשורת האימאמים השיעים האסמאעילים.
על פי הניזאריה, הוא קבע שיורשו יהיה בנו הבכור ניזאר, אך לאחר מותו, יועצו הקרוב, (1066–1121), חשש לאבד את משרתו ולכן כלא את ניזאר, ומינה תחתיו את אחיו – .
אל-מוסתעלי הפך לאימאם וניזאר מת בכלא באלכסנדריה.
בנו של ניזאר, אל-האדי (الهادي بن نزار), נמלט עם חסידיו לפרס וכך נוצר פיצול בזרם האסמאעילי, בין ה"מוסתעליה" – תומכי האימאם בפועל, לבין הניזאריה – תומכי האימאם על פי הדין.
מצודת אלמות – המדינה הניזארית
אל האדי, בנו של ניזאר, מצא מקלט בפרס, אצל חסן-י סבאח שהיה איש הזרם האסמאעילי ושלט במצודת אלמות.
שניהם פתחו במאבק אלים, במטרה להחזיר את הח'ליפות הפאטימית, להגן על האסמאעילים ולהפיץ את משנת האסמאעיליה, וניזאר הוכרז כאימאם ה-19.
במצודת אלמות, האימאמים משושלתו אל-האדי נותרו חבויים מהעולם, עד שחסן השני אבן אל-קאהר (حسن الثاني ابن القاهر) הכריז על עצמו כאימאם.
מדינה זו נודעה במספר שמות, בהם "" ו"מדינת אלמות".
המדינה הייתה מורכבת ממערכת מקושרת היטב של מעוזים אסטרטגיים ברחבי פרס והלבנט.
הכוח הלוחם של המדינה כלל מעין לוחמי קומנדו או שנודעו בשם "חשישיון", ואחת מהטקטיקות הלא שגרתיות שלהם הייתה התנקשות ביריבים פוליטיים.
למעשה, מקור המילה 'התנקשות' בשפות אירופיות רבות הוא בשיבוש המילה 'חשישיון' על ידי הצלבנים: "אסאסינים" (Assassins).
למרות שהיו עסוקים בהישרדות בסביבה עוינת, האסמאעילים פיתחו בתקופה זו השקפה מתוחכמת ומסורת ספרותית.
כמעט מאתיים שנה לאחר הקמתה, נכנעה המדינה למונגולים הפולשים, שטבחו בניזארים.
הזרם הניזארי מאמין באלוהים הטהור מכל ולכן שוללים ממנו כל תכונה שהיא.
הניזאריה ממשיכה את עיקרי האמונה של האסמאעיליה והם מאמינים בשבעת עמודי התווך של האמונה:
: אמונה באל אחד, הכל יכול ואין בלתו היא הבסיס לכל פלגי האסלאם.
הניזאריה מעמידה בראש העיקרים את החובה לציית להנחיות, להוראות ולדוגמה של הממונים האלוהיים, האימאמים, היודעים להנחות את המאמינים, על פי הצו האלוהי ועל פי האג'תהאד.
כלומר על כל אימאם מוטלת האחריות והחובה, כל אחד בדורו, לפרש ולהתאים את הצווים האלוהיים, כדי שהמאמינים יוכלו לקיימם.
טַהַ֫ארַה: טהרה, ניקיון פולחני, כמו רחצה לפני התפילה, ניקיון הגוף והבגדים וניקיון מקום התפילה – .
הניזאריים מתפללים שלוש פעמים ביום (ולא חמש, כמקובל בכל הזרמים האחרים), על פי מה שהוזכר בקוראן: בזריחה, לפני השקיעה ולאחריה.
סִיַ֫אם (תעתיק מדויק: ציאם): צום.
המשמעות כפולה: גם מילולית וגם מטפורית.
המשמעות המילולית היא שעל האדם לצום במהלך הרמדאן והמשמעות המטפורית היא שהמאמין מצֻווה לשאוף להשיג את האמת האלוהית ועליו להימנע מכל פעילות גשמית שעלולה למנוע, או להפריע להשגת המטרה הזו.
הקצאת חלק מהעושר של האדם, לנזקקים.
המאמינים הניזאריים תורמים 10% עד 12.5% מההכנסה החודשית שלהם נטו (לאחר מיסים, צורכי מחיה בסיסיים והחזר חובות) לאימאם.
חלק מהכסף הזה משולם בדרך כלל לארגונים המנוהלים על ידי קרן הפיתוח של האגא ח'אן – AKDN, אחת מרשתות הרווחה הגדולות בעולם.
הם מאמינים שכפי שמוחמד נהג לקבל את תשלומי הצדקה מהמאמינים בזמנו, כך זו החובה לשלם לאימאם או לנציגו בימינו.
התרומות לאגא ח'אן הביאו לעושרו הגדול והכסף מנוצל לפרויקטים חברתיים, רחבי היקף בתחומי הפיתוח, רווחה הכלכלית וחינוך.
הניזאריה הפכה לתנועה חברתית בעולם.
עבור הניזארי, ביקור אצל האימאם או נציגו הוא אחת מהעליות לרגל הרצויות ביותר.
יש שני סוגים של עלייה לרגל, חג' זַאהִרִי וחג' בַּאטִנִי.
הראשון הוא הביקור במכה; השני, להיות בנוכחות האימאם.
ג'יהאד: מאבק וחתירה ללכת בדרכי האל.
לג'יהאד יש שתי משמעויות: "הג'יהאד הקטן" ו"הג'יהאד הגדול".
"הג'יהאד הקטן" הוא האישי, הנפשי, להילחם נגד היצר הרע ולהשתדל להיות טוב ו"הג'יהאד הגדול" הוא נגד אויבי האמונה.
עם זאת, הניזארים הם פציפיסטים ורואים את "אויבי" האמונה כנובעים מפגמים אישיים וחברתיים (כמו זעם וחוסר סובלנות).
הניזארים נמנעים מפרובוקציה ומשתמשים בכוח רק כמוצא אחרון.
בעיניהם, יש לפרש את המונחים "גן עדן" ו"גיהנום" בדרך שונה לחלוטין.
גן העדן הוא ידע ומודעוּת ואילו הגיהנום הוא הבוּרוּת.
בניגוד לזרמים אחרים בשיעה, הניזארים לא מאמינים בהיעלמות אימאם מסוים וטוענים שיש קשר ישיר בין עלי ובנו חוסיין, עד לאגא ח'אן הנוכחי.
הניזארים מייחסים קונוטציות מסתוריות למספרים.
כך למשל, למספר שבע יש משמעות מיוחדת וסגולות הנגזרות מהופעתו בעולם, כמו: שבעה ימים, מספר הרקיעים, שבעת עמודי התווך של האמונה.
האב והאם אחראים לחינוך בניהם ובנותיהם ברוח עקרונות האמונה וללמדם את המצוות.
כהוכחה לדרכם הם מציינים שח'דיג'ה, אשת הנביא מוחמד, הייתה שותפה לסודותיו וסייעה לו.
הזרם הניזארי מתיר לאישה, בכל מקום שאפשר, לא לעטות רעלה בציבור.