tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבנהו של רובה קשת נטען מבוסס על גוף מרכזי מעץ קשה קשת קצרה העשויה משילוב של עץ, עצם ובמבוק, מיתר מחוזק מגידים או לעיתים מסיבי משי.
בגרסה מוקדמת יותר, שמקורה במדינת צ'ו בתקופת המדינות הלוחמות, מנגנון הטעינה מעין מוט ששלט על מחסנית כפולה קבועה בחלק העליון, וכן אחיזת אקדח בתחתית, מתחת לתושבת המיתרים.
במקום ידית עילית לדריכה ולירי, היא השתמשה בידית הזזה שקצהּ היה קשור בחוט.
את הידית דחפו קדימה ואחורה ביד אחת, בעוד המשתמש אחז ביציבות באחיזת האקדח ביד השנייה, בדומה למתיחת קשת רגילה.
בתוך הקשת, הידית שובצה במנגנון הדק מיוחד ממתכת, עם דחיפת הידית קדימה, ההדק הוזז קדימה תפס את מיתר הקשת וננעל במקומו.
עם משיכתו לאחור, מיתר הקשת נדרך, בעוד המחסנית הכפולה הזינה שני קליעים לפתחי הירי משני צדי ההדק ברגע שמיתר הקשת כמעט נמתח במלואו.
בסוף פעולת המשיכה, מוט ננעל בא במגע עם מוט עגול שנצר את ידית ההזזה במקומה.
המוט שחרר את ההדק ולאפשר למיתר הקשת להעיף את שני החיצים.
בסופו של דבר, עיצוב זה הוחלף על ידי העיצוב מתקופת שושלת מינג, בגלל מורכבותו וביצועיו החלשים יותר.
ברובה הקשת מתקופת מינג על גבי גוף הקשת הותקנה מחסנית שבה אוחסנו החיצים.
בתוך גוף הרובה הותקן מנגנון מכני, הבנוי משורת זרועות מקשרות בת שישה איברים ושבעה מפרקים.
כאשר מפעילים את הידית המרכזית בתנועה קדימה ואחורה, החץ התחתון במחסנית מחליק אל חריץ הירי, המיתר נמשך לאחור, והחץ נורה.
בכך נחסך הצורך בדריכה נפרדת, והירי נעשה כמעט רציף.
המערכת מתוחזקת בקלות יחסית, אינה דורשת אימון פיזי מתקדם, וניתנת לתפעול גם על ידי לוחמים לא מקצועיים, נשים או חיילים פצועים.
הדגם שהיה הנפוץ ביותר הכיל בין 10 ל־20 חיצים במחסנית, וחלק מהגרסאות אף יכלו לשגר שני חיצים בו זמנית לכל פעולה.
עם זאת, בשל המבנה הפשוט והמיתר הקצר, עוצמת הירי נותרה נמוכה.
כדי להגביר את הקטלניות, רבים מהחצים צופו ברעלים – לרוב רעלים צמחיים כמו אקוניט, שתכליתם הייתה להביא להרעלה גם במקרה של פגיעה שטחית.
היתרון העיקרי של רובה הקשת החוזר היה בקצב האש.
בניסויים מודרניים שבוצעו במסגרת מחקרים אקדמיים וארכאולוגיה הצליחו מפעילים מנוסים לשגר עד 10 חיצים בעשרים שניות, לעיתים אף יותר.
מנגד, החסרונות הבולטים היו הטווח הקצר, הדיוק הנמוך וחוסר היכולת לחדור שריון.
רובה קשת רגיל, ששימש באותה תקופה את הצבאות הממלכתיים, היה מסוגל לפגוע במטרה ממרחק של מעל ל־150 מטר ולחדור שריון קל, אך דרש אימון ארוך וכוח פיזי רב.
מבחינה טקטית, השימוש ברובה הקשת החוזר הותאם בעיקר למצבים של הגנה נייחת או ירי על קבוצות אויב במבנים צפופים בטווח קצר.
חיילים מצוידים ברובה קשת נטען כזה היו יכולים ליצור "מסך אש" של חיצים מול כוחות מתקרבים, וליצור בלבול בשורות התוקפים להאט את קצב ההתקדמות וגרם לפציעות רבות.
השימוש ברעלים הוסיף מימד של הרתעה פסיכולוגית, שכן אפילו פציעה קלה עשויה הייתה להוביל למוות איטי.
התחזוקה של הרובה הייתה פשוטה יחסית.
המיתר דרש בדיקה תקופתית ומתיחה, החיצים נבדקו לוודא שאין בהם עיוותים, והמחסנית נוקתה כדי למנוע חסימות.
לעיתים שימנו את החיצים בשמן כדי לאפשר החלקה טובה יותר במסילה.
כאשר הופעל בקביעות, הרובה היה מסוגל להחזיק שנים ארוכות, והיו אף דורות שעברו בירושה מאב לבן.
ערכם של הרובים החוזרים עלה במיוחד במצבים של חוסר ביטחון אזרחי, אז הפך הכלי לחלק בלתי נפרד ממערך ההגנה העצמית של משפחות שלמות.
בעת הקדומה הופיע רעיון דומה לרובה קשת הנטען בדמות ה"פוליבולוס" בליסטה יוונית־הלניסטית בעלת מנגנון חוזרת.
הפילוסוף פילון מביזנטיון תיאר במלוא הפרטים את פעולתה.
המכשיר תואר כאב טיפוס של מקלע חיצים, המבוסס על מנגנון דמוי שרשרת שמסובב מחסנית ויורה חיצים בזה אחר זה.
ההבדל בין ככלי נשק הוא שהפילובולוס היה כלי נשק כבד ורובה הקשת הנטען היה נשק אישי, הבדל נוסף הוא השימוש הנרחב של רובה הקשת הנטען בעוד שלא ברור אם הפוליבולוס היה בשימוש או שנותר בגדר רעיון וההבנה שמנגנון מכני מסוגל לשלב טעינה וירי.
מחקר חדש אף מציע כי ייתכן שהשימוש בפוליבלוס התבצע במהלך מצור על פומפיי, כאשר נצפו בחומות נמל העיר חורים מדורגים באלכסונים וההשערה כי הם נגרמו מירי של כלי נשק דמוי פילובולוס שפגע ברציף .
עם זאת כלי נשק בעלי מנגנון לטעינה חוזרת לא הופיעו בצבאות מערביים עד להופעת כלי נשק חמים, למרות היתרונות הגלומים בנשק נטען.
לא ברור האם הסיבה לכך הן מגבלות טכניות טכנולוגיות או העדפה להצטייד בכלי נשק עם דגש על דיוק עוצמת פגיעה ויכולת חדירה בתחום זה יצרו מהנדסים בימי הביניים כלי ירי שהסתמכו על מערכות מיכאניות להשיג מטרות אלו.
יש דמיון מסוים בין רובה הקשת הנטען לבין תכנונים מאוחרים נשק אבעל מנגנון לטעינה חוזרת שהופיעו במאה ה־19 שהתבססו על מערכות מיכאניות כמו רובים בעלי פעולת מנוף או כלי ירייה רב-קני כמו מקלע גטלינג קיימת הקבלה עקרונית למערכת הפעולה ידנית של סיבוב ותנועה המקבילה להפעלת מנגנון טעינה אוטומטית.
גם בתחומים שאינם צבאיים אפשר לזהות השפעה רעיונית של מנגנונים דמויי רובה הקשת הנוען.
כלים חקלאיים, מנגנוני שאיבה, מכונות דפוס מוקדמות השתמשו במנגנונים ליניאריים חוזרים, שבהם תנועה אחת יוזמת מספר תהליכים.
רובה קרב הוא הכינוי לכל רובה שירות, חצי אוטומטי או אוטומטי, שמשתמש בתחמושת בעלת תרמיל בגודל מלא .
המונח "רובה קרב" הוא מונח רטרונימי שנוצר בעקבות פיתוחם של רובי הסער, וזאת כדי להבדיל בינם לבין רובי הסער הקלים יותר שמשתמשים בתחמושת בעלת תרמיל בינוני.
רובי הקרב האוטומטיים היו בשימוש עיקרי בראשית המלחמה הקרה: בין סוף שנות ה-40 לשנות ה-70 של המאה ה-20, ושימשו כרובי שירות בצבאות רבים בעולם, במיוחד במדינות ברית נאט"ו או מדינות שהיו בברית עימן.
למרות שרובי הקרב שיוצרו באותה התקופה דומים בצורתם לרובי הסער המודרניים, המונח עשוי לתאר גם רובים חצי-אוטומטיים ישנים יותר שהיו בשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה והשתמשו בתחמושת בעלת תרמיל מלא כגון M1 גאראנד, SVT-40, Gewehr 41/43 ועוד.
מקובל לייחס את פיתוח רובה הקרב הראשון לרוסיה הצארית, שפיתחה את הרובה האוטומטי פדרוב (Автома́т Фёдорова) .
רובה זה השתמש בתחמושת ארוכה וכבדה יחסית בקליבר 6.5 מ"מ, שפותחה במקור עבור הרובה הבריחי היפני אריסאקה.
עקב המהפכה הרוסית ופרישת רוסיה מהמלחמה, רובים אלו יוצרו בכמויות קטנות, ורק כ-100 מהם היו בשימוש מבצעי במהלך המלחמה.
במלחמת העולם השנייה נכנסו רובי הקרב לשימוש נרחב יותר.
ברית המועצות פיתחה את הרובה המטען SVT-40 בקליבר 7.62x54 מ"מ מזרחי (הקליבר של רובה מוסין נגאן), גרמניה הנאצית ציידה את כוחות הצנחנים שלה ברובה הצנחנים האוטומטי FG42 ובשלהי המלחמה החלה להכניס את רובי ה-Gewehr 41 ו-43 בקליבר 7.92x57 מ"מ, והאימפריה היפנית החלה להכניס בשלהי המלחמה את רובה סוג 4 .
מנגנון הירי המהיר (ביחס לרובה הבריחי) והאמין שלו איפשר לחייל לספק כוח אש עקבי יותר מאשר מקביליו (הן ממדינות הציר והן מבעלות הברית) וכתוצאה מכך המשיך להיות בשימוש בצבא האמריקני גם לאחר המלחמה והיווה בסיס טוב לפיתוח רובה הקרב האוטומטי M14.
רובה הקרב המזוהה ביותר עם המלחמה הקרה הוא רובה ה-FAL (ראשי תיבות מצרפתית של Fusil Automatique Léger) שיוצר על ידי חברת הנשק הבלגית FN Herstal והשתמש בתחמושת בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו במחסנית של בין 20 ל-30 כדורים.
הרובה יוצר לראשונה ב-1953, בשעה שבה מרבית מדינות ברית ורשה אימצו את רובה הסער האוטומטי קלאצ'ניקוב AK-47 הסובייטי (או אחת מנגזרותיו) כסטנדרט אחיד, אך מדינות ברית נאט"ו השתמשו כל אחת ברובה שירות "תוצרת בית": לי-אנפילד הבריחי אצל הבריטים, M1 גאראנד בצבא האמריקאי, ו-MAS-49 הצרפתי.
למרות זאת, עוד בשנותיו הראשונות בחרו מדינות רבות לאמץ את הרובה, ביניהם בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, בריטניה שפיתחה גרסה משלה לרובה (רובה מטען L1A1, שהיה בעל יכולת ירי בבודדת בלבד) ועוד.
גם ישראל הייתה בין המדינות הראשונות שאימצו את הרובה, והוא היה בשימוש בצה"ל בין שנות ה-50 לשנות ה-70.
למרות שמרבית המדינות עברו להשתמש ברובי סער קלים ומודרניים יותר, רובה ה-FAL עדיין נמצא בשימוש במספר מועט של מדינות (שאינן חברות בברית נאט"ו), כשהבולטת מביניהן היא ברזיל.
בסך הכל, יוצרו כ-7 מיליון יחידות מהרובה שנמכרו למעל ל-90 מדינות, עובדה שזיכתה אותו בסיסמה "The right arm of the free world" (בתרגום חופשי: "הזרוע הימנית / הנשק הנכון של העולם החופשי").
רובה קרב נוסף שהיה נפוץ בקרב מדינות ברית נאט"ו הוא ה-G3 של הקלר וקוך הגרמנית.
הרובה במקור פותח מאב-טיפוס שפותח בשלהי מלחמת העולם השנייה ונועד להיות ממשיכו של רובה ה-StG44, אך המלחמה הסתיימה לפני שהוכנס לייצור משמעותי.
בסוף המלחמה המפעל שבו פותח הרובה נכבש על ידי כוחות צרפתיים, והעבודה בו הוכפפה למשרד החימוש הצרפתי תחת חברת "מרכז המחקר והחימוש מילוז" (CEAM) שישבה במילוז, אשר שיתפה פעולה עם הקלר וקוך בפיתוח הרובה.
בדומה ל-FAL גם ה-G3 משתמש בתחמושת בקליבר 7.62x51 נאט"ו ומוזן ממחסניות של 5, 10, 20, 30 או 40 כדורים אך גם מתוף תחמושת של 50 או 100 כדורים.
הרובה יוצר לראשונה בשנת 1959, והעיצוב המודולרי שלו תרם לפופולריות שלו עם השנים ושימש כרובה השירות של הבונדסוור (עד שהוחלף ב-G36 בשנות ה-90), יוצא למעל ל-70 מדינות מתוכם יוצר ברישיון ב-15 מדינות.
בסך הכל יוצרו מעל ל-7.8 מיליון יחידות מהרובה.
רובה ה-M-14 האמריקני פותח במקור על מנת להחליף את ה-M1 גאראנד, ששימש כבסיס לעיצובו.
רובה זה שירת אף בצה"ל, שם הוסב לרובה צלפים ושירת במערך הצליפה של צה"ל החל מסוף שנות ה-70 ועד סוף שנות ה-90 כאשר הוחלף ברמינגטון M24 הבריחי.
ה-AR-10 של ארמלייט שתוכנן על ידי יוג'ין סטונר ב-1955 היה רובה בקליבר 7.62x51 נאט"ו שבדומה ל-M-14 נועד להחליף אף הוא את הגאראנד המיושן.
כיוון שהכוחות המזוינים של ארצות הברית העדיפו לאמץ את ה-M14 במקומו, רובה זה לא נכנס לייצור סדרתי משמעותי, אך העיצוב המקורי והחדשני לתקופתו היווה בסיס טוב לפיתוח רובה סער ה-M-16, המקבילה האזרחית שלו AR-15, וכל רובי הסער המבוססים עליהם שמשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובצבאות רבים בעולם.
לאחר שארצות הברית אימצה את רובה ה-M-16, רובה סער בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, כרובה השירות העיקרי של הכוחות המזוינים, כמעט כל מדינה בעולם אימצה את תצורת רובה הסער בעשורים שלאחר מכן.
בצבאות מודרניים, רובי קרב עדיין נמצאים בשימוש במקרים שבהם דיוק וכוח אש עדיפים על קלות וניידות.
לדוגמה, קלעי הסער בבונדסוור משתמשים ברובה HK417 של הקלר וקוך.
דוגמאות נוספות לרובי קרב מודרניים שמשמשים כיום כרובי קלעים הן SCAR-H הבלגי-אמריקני, רובה קרב משופר סימן 14 (Mk 14 EBR), Desert Tech MDR, תבור 7 וערד 7. חלק מרובים אלו הוסבו לגרסאות קלעים-צלפים, המאפשרים ירי בבודדת (חצי אוטומטי) בלבד: למשל רובה Mk.
20 SSR, שהוא SCAR-H מוסב, או ערד 7 קלעים-צלפים.
רובה סער סוג 56 (בסינית: 56式自動步槍, תרגום: "רובה אוטומטי סוג 56") המכונה לעיתים AK-56 הוא רובה סער תוצרת הרפובליקה העממית של סין המשתמש בקליבר 7.62x39 מ"מ.
הרובה הוא נגזרת של פלטפורמת הקלאצ'ניקוב.
במקור, רובה הסער סוג 56 היה העתק כמעט מדויק של ה-AK-47 המקורי, או ליתר דיוק, של הגרסה השלישית שלו (1954/55: Type 3) ובדומה לו המכלול ובית הבליעה (הרסיבר) יוצרו באמצעות כרסום מגוש מתכת יחידי.
הרובה המקורי היה בעל קת קבועה מעץ וכידון מתקפל שהורכב מתחת למתפסים ולא איפשר בהתחלה הרכבה של אמצעי לחימה כמו מטול רימונים.
החל מאמצע שנות ה-60, החלו לייצר את המכלול ובית הבליעה של הרובים בשיטת כיפוף וקיפול של לוח מתכת, בדומה ל-AKM.
ויזואלית, ההבדל הבולט ביותר בין הרובה לבין הקלאצ'ניקוב הסובייטי (וכל הנגזרות שיוצרו במדינות ברית ורשה) הוא בכך שהקצה העליון של הכוונת הקדמית (הלהבית) סגור חלקית, מה שמעניק לה צורת עיגול, בדומה לכוונת הקדמית של ה-SKS.
ב-1955 העניקה ברית המועצות לסין העממית ידע הנדסי וציוד לייצור נשק קל, בין היתר עבור רובי AK-47, רובה SKS (שהפך לקרבין סוג 56) ורובה PTRS-41.
הייצור ההמוני החל ב-1956 במפעל הממשלתי מס' 66. במרוצת השנים עבר תהליך הייצור לידי החברות נורינקו ופוליטק, הממשיכות לייצר את הרובה עד היום, בעיקר למטרות ייצוא.
הרובה אומץ על ידי צבא השחרור העממי כרובה השירות הסטנדרטי של הצבא ונועד להחליף כלי נשק ישנים יותר, רובם מימי מלחמת העולם השנייה ואף קודם לכן (רובה מוסין נגאן, רובה סוג 38 תוצרת יפן ורובה הספרינגפילד האמריקני).
טבילת האש המבצעית הראשונה שלו בצבא הסיני הייתה במלחמת הודו-סין.
במקור, היחס אל הרובה בקרב חיל הרגלים היה כאל תת-מקלע והוא אף כונה "תת מקלע סוג 56" בשנותיו הראשונות.
לאורך המלחמה הקרה, סיפקה סין העממית רובים רבים מדגם זה לבנות בריתה, מדינות וכוחות גרילה כאחד.
בדרך זו הרובה עשה את דרכו לשדות הקרב באפריקה, במזרח התיכון ודרום מזרח אסיה שם שירתו לצד נגזרות אחרות של ה-AK.
הסיוע שהעניקה סין לצפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם התבטא בכך שרובים רבים שנתפסו שלל על ידי צבא ארצות הברית מידי הווייטקונג וצבא העם הווייטנאמי היו רובי סער מסוג 56. למעשה, רובים מסוג 56 היו הרבה יותר נפוצים בקרב כוחות הגרילה הווייטנאמים מאשר רובי הקלאצ'ניקוב המקוריים (AK-47 ו-AKM).
במהלך מלחמת איראן-עיראק, רכשה איראן מסין כלי נשק רבים, לרבות רובים מסוג 56, על מנת לצייד בהם את חייליה.
לימים, החלה איראן לייצר נגזרת לא מורשית משלה לרובה תחת השם KL-7.62.
כמו כן, סופקו רובים רבים עבור המוג'אהדין האפגניים בעת מלחמתם נגד ברית המועצות, ומשם התגלגל לידי הטליבן שהפכו את הנשק לרובה השירות הסטנדרטי שלהם.
56-1: גרסה בעלת קת מתקפלת למטה, בדומה ל-AKS.
בגרסה זו הוסר הכידון המתקפל מתחת למתפסים, על מנת להפוך את הרובה לקומפקטי יותר.
56-2: גרסה משופרת שיוצרה במהלך שנות ה-80, עם קת מתקפלת הצידה וגימור עשוי בקליט במקום עץ.
יועדה באופן כמעט בלעדי לייצוא, היות שבסין כבר החלו לייצר את רובה הסער סוג 81 כנשק שיחליף את הסוג 56 בצבא הסיני.
56-2 7.62 RK 56 TP: גרסה של ה-2–56 שיוצרה בעבור צבא פינלנד אשר יכולה לקבל תחמושת ומחסניות של ה-RK הפיני.
כיום, חיל הים הסיני הוא המשתמש העיקרי ברובה.
בגרסה זו הקת מתקפלת הצידה ולא ניתן להרכיב כידון, בדומה ל-AKS-74U.
56S: גרסה חצי-אוטומטית המיועדת לייצוא עבור השוק האזרחי.
בחלק מהגרסאות שיוצאו לארצות הברית כללו מספר שינויים בקת ובידית האחיזה על מנת לעמוד בדרישות הצו הנשיאותי מ-1989 שנחתם על ידי ג'ורג' בוש האב.
קיימת גם גרסה בלעדית לשוק האמריקני בעלת קת מתקפלת הזהה לזו שנמצאת ברובה הגליל.
56M: גרסת מקלע קל של הרובה, בסגנון מקלעון ה-RPK.
למקלעון קיימות שתי גרסאות, וההבדלים ביניהם הם בעיקר קוסמטיים: בגרסה האחת הכוונת הלהבית היא פתוחה למחצה (בדומה ל-AK המקורי), ובשנייה הכוונת הלהבית היא מעוגלת בדומה לסוג 56 הרגיל והדורגלים ממוקמים כמעט בסמיכות לסתרשף.
בדומה ל-2–56, גם מקלעון זה נועד בעיקר לייצוא, היות שסין כבר החלה לאמץ את גרסת המקלעון של רוס"ר סוג 81.
84: גרסה המיועדת לייצוא בה הקליבר הוחלף ל-5.56x45 מ"מ נאט"ו.
86S: גרסה חצי-אוטומטית בתצורת בולפאפ.
רובה ה-KL-7.62 הוא העתק איראני לא מורשה של רובה הסער סוג 56.
הגרסאות הראשונות של הרובה נראות זהות לחלוטין למקור הסיני וכמעט לא ניתן להבחין ביניהן.
עם זאת, בשנים האחרונות החל ארגון התעשיות הביטחוניות להכניס מקצה שיפורים אל העיצוב המקורי, וביניהם קת ומתפסים עשויים פלסטיק, כיסוי מכלול מצולע שמגן על חלקי המכלול מחדירת אבק (שניתן למצוא ב-AKM, אך לא בסוג 56) ובגרסאות החדשות יותר אף מסילות פיקטיני.
הגרסאות של הרובה כוללות את KLS (בעלת קת מעץ), KLF (בעלת קת מתקפלת למטה) ו-KLT (גרסה "טקטית" בעלת קת מתקפלת הצידה וחלקים עשויים מתכת מתקפלת).
העתק סודאני מורשה שמיוצר על ידי חברת התעשייה הצבאית של סודאן.
העתק אלבני מורשה של הרובה.
גרסה שיוצרה בצפון וייטנאם, אך עם קת של RPK וכוונת להבית שנלקחה מה-RPD.
הנשק היה צר יותר מאשר ה-RPK, וקצב האש שלו היה נחות יותר, אך עדיין טוב יותר לעומת רובה הקלאצ'ניקוב המקורי מה שהפך אותו לנשק שנמצא על הסקאלה שבין רובה סער לבין מקלעון.
הנשק יכול לקבל מחסניות סטנדרטיות של 30 כדורים אך גם מחסניות 40 כדורים של RPK.
הנשק יוצר בין 1970 ל-1974 והסתיים כאשר רכשה וייטנאם המאוחדת רישיון לייצור מקומי של ה-RPK.
העתק לא מורשה שיוצר במיאנמר על ידי צבא שחרור קאצ'ין.
- היה בשימוש במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה.
הוחלף לטובת רובים רוסיים מודרניים יותר.
- נתפסו כשלל מידי הוייטקונג וצבא צפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם.
- נרכשו בשנות ה-90 לטובת כוחות המילואים.
- היה בשימוש במלחמת העצמאות הקרואטית.
רובוטיקה היא תחום עיסוק ומחקר מולטידיסיפלינארי המתמקד בתכנון, עיצוב ובנייה של רובוטים – מכונות היכולות לנוע ולהגיב בהתאם למידע מהסביבה הנרכש באמצעות חיישנים.
התחומים העיקריים עליהם הרובוטיקה נשענת הם הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, מדעי המחשב, הנדסת תוכנה, הנדסת מכונות והנדסת ייצור.
רובוט במובן הסטנדרטי הוא סוכן בעל ביטוי פיזי במרחב, אשר בדרך כלל עשוי בעיקר מגוף מכני, המשובץ רכיבים אלקטרוניים (חיישנים ורכיבי מחשוב).
התבוננות באופן התנועה של רובוטים עשויה ליצור תחושה של כוונה או רצון עצמאיים.
במילים אחרות, על רובוט להפגין מידה מסוימת של תבונה.
אין הגדרה מדויקת המוסכמת על קהילת המחקר למושג רובוט, עם זאת מוסכם על כולם שנוסף על יכולת תבונית על רובוט להיות מסוגל לאחת או יותר מהמשימות הבאות: יכולת תנועה עצמאית, יכולת חישה ופעולה בסביבתו.
במחקר ברובוטיקה נכללים תחומי המכניקה, הבקרה, האינטראקציה עם בני אדם והחישה.
המילה רובוטיקה – מלשון רובוטה (ROBOTA), מילה צ'כית לעבודה מאולצת – חודשה על ידי המחזאי קארל צ'אפק.
המובן של הרובוטים כפי שאנו מכירים אותו כיום הוצג על ידי הסופר אייזק אסימוב בספרו משנת 1950 "אני, רובוט".
בספר זה הציג הסופר גם את שלושת חוקי הרובוטיקה המוטלים על הרובוטים כדי שלא יסכנו את בני האדם.
בימינו נהוג להתייחס גם אל המקבילה הדיגיטלית של רובוט – תוכנת מחשב בעלת תפקיד דומה לרובוט אשר פועלת במרחב הדיגיטלי בלבד – בשם בוט.
בבסיס הרובוטיקה הרפואית נמצאת יכולת הדיוק והנגישות הגבוהה של הרובוט יחד עם הצורך בתכונות בפרוצדורות רפואיות מגוונות.
הרובוטים נמצאים בשימוש ובשלבי פיתוח מתקדמים במספר תחומים ברפואה ובהם: ניתוחים בפולשנות מזערית, ניתוחי גב (לדוגמה החברה הישראלית מזור רובוטיקה), ניתוחי מוח (ביופסיות), ניתוחים אורולוגיים וניתוחי לב.
תחום הרובוטיקה הרפואית כמו תחום הרובוטיקה בכלל הוא רב תחומי ומשלב בתוכו בקרה, הנדסת מכונות, הנדסת תוכנה, אלקטרוניקה, חיישנים ואינטליגנציה מלאכותית.
מעבדות רובוטיקה קיימות ברוב האוניברסיטאות בישראל.
בישראל שתי מעבדות העוסקות בפיתוח רובוטים רפואיים ומתוכה צמחו פרויקטים מסחריים ורובוטים המנתחים בפועל בבתי-חולים בעולם: המעבדה לרובוטיקה רפואית ע"ש קאן הממוקמת בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון והמעבדה לחקר רובוטיקה וקינמטיקה באוניברסיטת אריאל.
מעבדת מחקר המוקדשת לרובוטיקה ימית פועלת במרכז האקדמי רופין.
מחקר בתחום הרובוטיקה מתבצע בשיתוף פעולה בין מספר מעבדות באוניברסיטת בר-אילן: קונסורציום בר-אילן לרובוטיקה המאגד מעבדות מהמחלקה למדעי המחשב בפקולטה למדעים מדויקים והמחלקה להנדסת מחשבים מבה"ס להנדסה באוניברסיטת בר-אילן.
בקונסורציום נחקרים נושאים רבים, כגון - מערכות מרובות רובוטים, רובוטים המבצעים משימות בתחום האבטחה, מידול קוגניטיבי וכן קבוצת הכדורגל הרובוטי- קבוצת הרובוקאפ.
הקונסרציום לרובוטיקה נמצא בקשרי עבודה צמודים עם משרדי הממשלה השונים ולקוחות תעשייתיים, במטרה לקדם פיתוחים פורצי דרך בתחום הרובוטיקה.
בישראל קמו מספר חברות הזנק משמעותיות בתחום הרובוטיקה לשימושים שונים, רפואיים, חקלאיים ואחרים.
בתחום הכירורגיה הרובוטית ניתן לציין את מזור רובוטיקה ואת חברת ממיק.
בנוסף, תוכנה גרפית להדמיית רובוטים פותחה על ידי חברה ישראלית, ROBCAD.
האיגוד הישראלי לרובוטיקה נרשם כעמותה ב-2011 והוא פועל לקידום ופיתוח תשתיות, מו"פ, תעשייה, והדרכה בתחום, כמו גם ארגון כנסים ואתרי אינטרנט בנושא הרובוטיקה.
רובוט הוא מכונה אוטומטית בעלת יכולת תנועה הנשלטת על ידי בקר ממוחשב.
חלק מהרובוטים מחזיקים ביכולות שונות שפותחו באמצעות בינה מלאכותית המדמות יכולות אנושיות.
ישנם גם רובוטים בעלי יכולת תנועה הבנויים מבחינה פיזית בדומה לבני אדם.
רובוט דמוי אדם קרוי גם אוטומטון או אנדרואיד.
שימוש זה היה נפוץ בעיקר בספרות המדע הבדיוני.
לעיתים נעשה שימוש במונח "רובוט" ככינוי גנאי לאדם שפועל בצורה מכנית ללא הפעלת רגש או חשיבה עצמאית.
המונח מגיע משורש סלאבי, רובוט – עם משמעויות הקשורות לעבודה.
המילה "רובוט" הוזכרה לראשונה במחזה של הסופר הצ'כי קארל צ'אפק, R.U.R.
בתרגום לעברית: "הרובוטים האוניברסליים של רוסום").
המילה עצמה לקוחה מן המילה "רובוטה" בשפה הצ'כית שמשמעותה "עבדות" או "עבודת פרך".
היא הוצעה לצ'אפק על ידי אחיו, יוזף.
בשנים האחרונות תופסים רובוטים מקום הולך וגובר בחברה בת ימינו ותפקידיהם מתרחבים כאשר הם לוקחים על עצמם משימות רבות יותר ויותר.
רובוטים יכולים לבצע היטב עבודות חוזרות ומשעממות, עבודות מלוכלכות, מסוכנות, קשות, או עבודות בתנאים שבני אדם מתקשים בהם:
רובוטים תעשייתיים: בתעשייה משתמשים ברובוטים בקוי היצור, על מנת להרכיב מוצרים שונים או להוביל אותם, לריתוך, הדבקת תוויות, סידור מוצרים, צביעה, בדיקות מסוגים שונים ועוד.
נכון ל-2022, בכל שנה מותקנים כ-500,000 רובוטים תעשייתיים חדשים ועל פי הערכה, יש למעלה משלושה מיליון רובוטים פעילים.
רובוטים לניקוי מערכים של תאים פוטו-וולטאיים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, הירידה הדרמטית במחירי תאים פוטו-וולטאיים, יחד עם המגמה העולמית לנסות ולעבור למקורות חשמל שאינם מזהמים הביאו לכך שחוות גדולות של תאים פוטו-וולטאיים הופכות להיות נפוצות יותר ויותר.
יש כמה וכמה "תצורות" של חוות כאלה – כולל על גגות של מבני ציבור, על גגות של בתים פרטיים, על מאגרי מים גדולים ועוד.
יעילותם של התאים הפוטו-וולטאיים יורדת כאשר הם מתלכלכים ובהתאם, החלו להופיע חברות המייצרות רובוטים אוטונומיים לניקוי של מערכי תאים פוטו-וולטאיים.
חברות רובוטיקה לניקוי תאים פוטו-וולטאיים פועלות גם בישראל ואולם הצלחתן טרם הובררה, בין השאר, על רקע הקשיים הכלכליים על רקע מגפת הקורונה.
רובוטים במרכזים לוגיסטיים: שימוש נפוץ מאוד ברובוטים הוא עבודה בתוך מרכזים לוגיסטיים, כאשר תפקידם של הרובוטים הוא להביא אל האורז האנושי – את "טור המדפים" שבו נמצאים הפריטים אותם הוא צריך.
על פי הערכות רבות, גם נושא הסידור הסופי והאריזה צפוי להיפתר בשנים הקרובות.
אחת התרומות הגדולות ביותר לתחום הרובוטיקה הגיעה מסדרה של אסונות בכורים גרעיניים.
התאונה בארצות הברית, באתר "אי שלושת המייל", משנת 1979, התאונה המפורסמת מצ'רנוביל שהתרחש ב-1986 והאסון בגרעיני בפוקושימה, יפן, בשנת 2011 – הביאו לתנופת פיתוח משמעותית – שעניינה פיתוח וייצור רובוטים שמטרתם לאפשר איסוף מידע בתוך אזורים מוכי קרינה.
איסוף המידע כולל צילום סרטי ווידאו לאמידת הנזקים הפיזיים, ניטור קרינה "באוויר" ואיסוף דוגמיות מהשטח במטרה לחקור אותם במעבדה, כולל דגימות קרקע, מים וסוגים שונים של חלקי מבנה וציוד שהתפוצצו.
פיתוח הרובוטים נתקל בקשיים רבים, הן מכיוון שהם לא היו מוכנים מראש מההיבט התפקודי והן מכיוון שהרכיבים האלקטרוניים של הרובוטים – לא היו עמידים לקרינה.
ממשלת יפן, החל מ-2019, מתירה לתושבים בערים ובעיירות שפונו בהמשך לצונאמי והתאונה הגרעינית שהתרחשה בעקבותיו – לחזור לבתיהם.
הרשויות ביפן מעריכות שניקוי כל ששת הכורים יימשך עוד לפחות עשר שנים, כלומר, בסה"כ, מדובר במאמץ שצפוי להימשך לפחות עשרים שנה מקרות האירוע.
בנובמבר 2022, התפרסם סרטון יו טיוב שסוקר את פיתוחי הרובוטים השונים, בהקשר של יכולת התמודדות עם פסולת רעילה.
כלי רכב לתנועה על גרמי שמיים בחלל: רוברים – רובוטים המסייעים בחקר החלל.
לדוגמה, לצורך חקר כוכב מאדים היה צורך לפתח רובוטים בעלי יכולת תנועה עצמאית (אוטונומית) כגון הרובר קיוריוסיטי שנשלח למאדים ב-2011, או פרסווירנס שנשלח למאדים ב-2020, זאת משום שהפעלת מכונה בשלט רחוק אינה פרקטית בשל הזמן שלוקח לאות לעבור מכדור הארץ למאדים.
רובוטים לשימוש צבאי או משטרתי: במשטרה ובצבא משתמשים ברובוטים לסילוק פצצות וכדי לפוצץ מטענים החשודים כמטעני חבלה.
הדבר בולט עוד יותר במה שמכונה טיל.
גם הניווט של טיל נעשה לעיתים באמצעות ניתוח של המטרה בעזרת מצלמות ומכ"מים, והחלק של המפעיל לפעמים מתבטא ב"שגר ושכח".
אחד הכלים הרובוטיים המשמעותיים שפותחו בישראל, עבור צה"ל הוא בולדוזר D9. פיתוח זה נחשב אחד מהמתקדמים שיש בעולם.
רכבים אוטונומיים, כלי שיט בלתי מאוישים וכלי טיס בלתי מאוישים גם הם סוג של רובוטים.
נכון ל-2022, יש עשרות חברות שמנסות לבנות כלים כאלה בארצות הברית, סין ובמקומות רבים נוספים.
רובוטים לניקוי רחובות המשתמשים במטאטים מסתובבים.
רובוטים לשימוש בחקלאות, ההשקעות העצומות בניסיונות לפתח כלי רכב עצמאיים, ביחד עם אוכלוסיית כדור הארץ (שהגיעה לשמונה מיליארד בני אדם במהלך 2022) הביאו להתפתחות של מגוון רובוטים לשימושים חקלאיים, החל מטרקטור "רגיל" ועד כלים מאוד ייחודיים כמו קטפות תפוחים או קטפות עגבניות.
רובוטים לעבודות במשק בית, כגון כיסוח דשא, שאיבת אבק וניקוי בריכות שחייה.
חברת מיטרוניקס הישראלית היא יצרנית בולטת של רובוטים לניקוי ברכות.
רובוטים לשימושים רפואיים, כגון: ניתוחים בסיוע רובוט (חברת מזור רובוטיקה היא מובילה עולמית בתחום זה), שיקום בסיוע רובוט, וסימולציה רפואית.
אחת המערכות הרובוטיות לביצוע ניתוחים ידועה בשם מערכת כירורגית דה וינצ'י ונכון ל-2017 יש כבר למעלה מ-4,500 מערכות כאלה, בבתי חולים ברחבי העולם, כולל בישראל.
רובוטים לתמיכה באנשים עם מוגבלויות: כיסא גלגלים רובוטי, משלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית, מערכות הכיסא אוספות מידע על היושב בו כגון משקל האדם, הלחץ שמופעל בישיבה, דופק ומאפייני הנשימה של היושב, טמפרטורת הגוף ומדדים נוספים.
צעצועים: רובוטים משמשים גם כצעצועים יקרים.
רובוט בשם Aibo של חברת סוני, לדוגמה, הוא רובוט אוטונומי בעל יכולת לימוד המחקה התנהגות של כלב.
רובוט צעצוע נוסף, המסוגל להתקשר עם הסובב אותו, הוא הפליאו.
רובוטים שיש להם ארבע רגליים, בדרך כלל מכונים גם "רובוכלבים" או כלבים רובוטיים.
רובוטים כ"חיות מחמד" החלו להופיע מסביבות 1998 ואילך, אם כי היו גם ניסיונות מוקדמים יותר לייצר כאלו.
Hasbro's Furby ו-Sony's AIBO הם דגמים שהתפרסמו כבר אז.
החל מ-2005 חברת בוסטון דיינמיקס החלה לפתח ולייצר "כלבים רובוטיים" וביניהם את ה-Bigdog וה־Little dog.
התחום זכה לתנופה בהמשך לקפיצת המדרגה בתחום הבינה המלאכותית שאותה נכון לייחס לשנה 2012 ואילך.
נכון ל־2025, התחום מתפתח לכיווני השוק הצרכני והמסחרי, לתחום התעשייה, לתחום האבטחה ויישומים צבאיים ולתחומי מחקר ופיתוח מגוונים.
נכון ל־2025, ארבעת הכלבים הרובוטיים היותר מוכרים הם מתוצרת:
Unitree Roboticsנכון ל־2025, הכלב-רובוט של יוניטרי רובוטיקס בולט ככזה שיש לו יכולת תנועה גמישה, הכוללת יכולת התגברות על מכשולים מסוגים רבים.
כלבים רובוטיים מתוצרת בוסטון דיינמיקס.
ANYbotics, לחברה יש יכולות מובילות בתחום מודלי בינה מלאכותית המאפשרים תנועה ב"שטח", הליכה על סלעים, במדרונות תלולים וכדומה.
Ghost Robotics, ככל הידוע, החברה מכוונת לשוק הצבאי.
רובוטים דמויי אדם, משמשים חוקרים רבים ברחבי העולם בהבנת הנדרש מרובוט כאשר הוא יחיה בינינו.
בין השאר במיפוי סביבה ביתית, עזרה לקשישים, הוראה, ניקוי וסידור הבית ופעולות דומות הדורשות מהרובוט תפקוד אופטימלי בסביבת בני אדם.
במהלך 2024, "בבת אחת", חברות רבות החלו לפתח רובוטים אנושיים בשילוב בינה מלאכותית.
אטלס: אטלס הוא רובוט דמוי־אדם שחשמלי לחלוטין.
בניגוד לדורות קודמים של הרובוט, גרסה זו אינה מסתמכת על מפעילים הידראוליים והיא קלה יותר וקומפקטית יותר, בעודה חזקה יותר וזריזה יותר.
מסוגל לתנועות דינמיות, הרובוט יכול לנוע ולכופף את גופו בדרכים העולות על יכולות האדם.
אטלס הוא תוצרת חברת Boston Dynamics האמריקאית.
דיג'יט: דיג'יט הוא רובוט דמוי־אדם שתוכנן לנוע באופן דינמי יותר מאשר רובוטים רגילים.
יש לו גפיים זריזות וגוף מלא בחיישנים שיאפשרו לו לנווט בסביבות מורכבות ולבצע משימות כמו משלוח חבילות.
רובוטים מסוג זה מופעלים כבר במרכזים הלוגיסטיים של חברת אמזון.
דיג'יט מיוצר על ידי חברת אג'יליטי.
מנטיבוט: מנטיבוט מפותח הן למחסנים והן למשקי בית.
הוא משופר עם טרנספורמציית Sim2Real מתקדמת המצמצמת את הפער בין סימולציה למציאות.
הדגש של רובוט זה הוא על תפיסה סמנטית מתקדמת של הסביבה וממשק המבוסס על מודל שפה גדול (LLM).
בפברואר 2025 פורסם "טיזר" למנטיבוט גרסה 3. Menteebot הוא רובוט מתוצרת חברה ישראלית שהמייסדים שלה הם פרופסור אמנון שעשוע, פרופסור שי-שלו שוורץ ופרופסור ליאור וולף.
נאו: גופו של נאו מתוכנן עם אנטומיה דמוית-שריר, דבר שגורם לו לחוזק ועדינות הדומים לבני אדם.
זהו אחד הרובוטים דמויי־האדם הבודדים המכוסים במלואם בכיסוי בד.
נאו יכול ללכת, לרוץ, לטפס במדרגות ולנווט במרחב באופן טבעי.
ככל שהוא נע ומבצע משימות, הוא נעשה יעיל עוד יותר, (1X) ב-21.2.2025, החברה הודיעה על דגם חדש, Neo Gamma המיועד לפעול בסביבה ביתית ולעשות את מלאכות הבית השונות.
אופטימוס: אופטימוס הוא רובוט דמוי־אדם דו־רגלי לשימוש כללי, המסוגל לבצע משימות מסוכנות, חזרתיות או משעממות.
השגת מטרה סופית זו מחייבת בניית מערכות תוכנה המאפשרות שיווי משקל, ניווט, תפיסה ואינטראקציה עם העולם הפיזי.
אופטימוס מיוצר על־ידי חברת טסלה
טסלה דיינר - "רובו-סטודיו" כשיטה לקידום האקוסיסטם הרובוטי:חברת "טסלה" פתחה מכלול מסחרי גדול הכולל דיינר, עם דוכני "דרייב ת'רו" המאפשרים להזמין מזון מהיר, ישירות מחלון המכונית, בלי שצריך לצאת מהרכב ובצמוד אליו, דיינר גדול עם דלפקי מכירה ומקומות ישיבה רגילים.
בדיינר המדובר - רובוטים מסוג אופטימוס, לוקחים הזמנות מלקוחות, מביאים את ההזמנה לשולחן, מנקים את השולחנות אחרי הלקוחות ובמיוחד, התפרסמה העובדה שרובוטי ה"אופטימוס" מוכרים פופקרון ללקוחות האנושיים.
בראייתה של "טסלה" היא מרוויחה שישה דברים:
הרובוטים הם אקט שיווקי,הם מושכים לקוחות.
לפי מחקר של "טסלה" למעלה מ 60% מבאי הדיינר באים כדי להצטלם עם הרובוטים.
הרובוטים, חוסכים כוח אדם, כי הם לוקחים הזמנות, מחלקים פופקורן, מביאים מגשי אוכל אל השולחנות, מנקים אחרי לקוחות שסיימו לאכול.
הרובוטים "לומדים" ב"מרחב הפעלה" מוגדר, השטח של ה"דיינר" המדובר הוא בגודל סופי, הוא מבטיח שאין צורך להתמודד עם שלג, גשם, ברד או ערפל וכדומה.
הרובוטים מתנסים במימשק עם בני אדם בסביבה צפופה, יש הבטי בטיחות קשים, כמו למשל, עבודה צמודה עם ילדים, מתן שרות למגוון מאוד גדול של בני אדם, הסתובבות במסעדה עם קפה חם וכדומה.
המידע המצטבר מההתנסות של הרובוטים, משודר לענן ומשמש לאימון רשתות הנוירונים שאחר כך מוזרקות חזרה לרובוטים ומעדכנות את ההתנהגות שלהם (לפחות, כך עם קובץ המישקולים המעודכן).
מכיוון שמדובר ברובוטים, לא אמור להיות להם "אגו" והחומרות אמורות להיות זהות - כל "תחקיר" שנובע מההתנסות, כל "תחקיר" שמתורגם לעדכון תוכנה - מופץ לכלל צי הרובוטים בדיינר - וברחבי העולם, אם וכאשר יהיו הרבה דיינרים כאלה.
פיגור 02: F-02 הוא גרסה משופרת של F-01 עם "פאנלים" משולבים יותר וחוטי חשמל מוסתרים היטב.
פיגור משלב את הזריזות של הצורה האנושית עם בינה מלאכותית מתקדמת כדי לעבור מעבר לרובוטים חד-תפקודיים ולתמוך בתחומי הייצור, הלוגיסטיקה, האחסון והקמעונאות.
מיוצר על ידי חברת Figure AI.
במהלך 2024, החברה הדגימה יכולת של הרובוט מתוצרתה "להכין קפה".
החברה מפעילה, בין השאר, רובוטים מתוצרתה, במפעלי חברת BMW.
בינואר 2025, החברה הוודיעה שהיא מפסיקה את שיתוף הפעולה עם חברת OpenAI והיא מתכוונת לייצר את מודלי הבינה המלאכותית - בעצמה..
בסוף פברואר 2025, החברה הדגימה יכולת של רובוטים מתוצרתה, לשתף פעולה ולעשות פעולות שונות בסביבה ביתית - מבלי שיש צורך להתאמן מראש, אלא שניתן לבצע את הפעילויות השונות "במכה ראשונה".
לפי החברה, ההישג נעוץ בארכיטקטורה חדשה של רשתות בינה מלאכותית המאפשרת לשלב בין מודל שפה גדול, לבין היכולת להבין מה "הרובוט רואה" לבין תכנון פעולות הרובוט ובקרה על הביצוע - הכל באמצעות ארכיטקטורה משולבת אחת שנקראת Helix .
G1: רובוט של חברת יוניטרי רובוטיקס הסינית.
הרובוט כולל יכולת תנועה ודרגות חופש, יותר מרוב הרובוטים האחרים ויש לו "עבירות" מרשימה, כולל יכולת לרוץ "בשטח", על שיפועים וכיוצא באלה.
זה גם אחד הרובוטים הבודדים שניתן לרכישה בשוק הקמעונאי במחיר התחלתי של 16,000 דולר.
המחיר הזה בעל משמעות ניכרת מכיוון שהתמחור של רובוטים אלה, ככל הנראה, יקבע עד כמה מהר ועד כמה בכלל - הם יצליחו להיכנס לשוק, בתפוצה רחבה.
Apollo: רובוט של חברת apptronik, ככל הידוע, נבנה במקור לטובת סוכנות החלל "נאס"א".
EngineAI: חברה סינית שהוציאה עד היום, נכון לפברואר 2025, שני דגמי רובוט.
לפי הפרסומים של החברה, הרובוט בולט ב"סגנון הליכה" שנראה יותר דומה להליכה של אדם, בהשוואה להיומנואידים אחרים..
Cyberone: רובוט דמוי אדם תוצרת חברת שיאומי הסינית.
תחום הרובוטיקה מתפתח כבר מאות שנים.
אפשר לראות את התפתחות התחום כמעבר מדורג מ"מכונות אוטומטיות" ברמת שונות דרך "רובוטים תעשייתיים" שיש כבר מיליונים כאלה, ועד למצב שבו יהיו רובוטים רבים, בכמויות של מיליארדים ועם רמות גבוהות של אוטונומיות ואולי אפילו אינטליגנציה.
בתחום הננו-רפואה מיועדים רובוטים זעירים לביצוע פעולות פנימיות ללא צורך בניתוח או בפעולות חודרניות אחרות.
מחקרים רבים נעשים בתחום הרובוטיקה, בניסיון לשכלל את הרובוטים הקיימים.
כדי לעודד ולקדם מחקר בתחום הרובוטיקה נערכות בין השאר גם תחרויות משחקי כדור בין רובוטים.
מדי שנה נערכות תחרויות רובוטיקה כגון אלו של ארגון FIRST, המאגדות רבבות של נבחרות תלמידי בית ספר, או רובונר, שבה הקבוצות מתכננות בניית רובוטים שיכבו אש בתוך בית בוער (בסביבת התחרות עצמה הן מכבות רק נר).
ב-30 בספטמבר 2022, הכריזה חברת טסלה על תחילת הפיתוח של רובוט דמוי אדם.
על רקע המשאבים העומדים לרשות החברה, המצוינות הטכנולוגית שלה וה"אשראי הטכנולוגי" שיש למנהל החברה, רבים מייחסים חשיבות רבה לאירוע זה.
בדצמבר 2022, פרסם הוושינגטון פוסט מאמר הטוען כי תחום הרובוטיקה נמצא ב"נקודת תפנית" – מכיוון שהתעשייה הצליחה להגיע לרובוטים שמסוגלים לקחת בעדינות, מוצרים ולארוז אותם ברמת מיומנות של בני אנוש.
החל מאמצע 2024 התפתחה מגמה של שילוב "מודלי שפה גדולים" (LLM) מתחום הבינה המלאכותית, כמו גם אלגוריתמים אחרים מתחום הבינה המלאכותית - אל תוך הרובוטים.
ב 28.6.2025 חברת "טסלה", סיפקה רכב שנסע ממפעל הייצור אל בית הלקוח, כחצי שעה נסיעה באוסטין - טקסס, מבלי שיש אנשים ברכב.
בכך, ככל הידוע, היא החברה שנייה שקיבלה אישור להפעיל רכב כזה בדרכים ציבוריות בארצות הברית (אחרי ווימו).
אירוע זה התרחש שבוע אחרי שהחברה החלה לתת שרותי "רובוטקסי" ואולם אלה כוללים מרכז ניטור ובקרה ו"מנטר אנושי" שישוב בכיסא שלצד הנהג.
הרעיון של יצור דמוי אנוש מעשה ידי אדם קיים עוד מימי המיתולוגיה היוונית.
צ'אפק שקל לקרוא ליצורים בסיפורו R.U.R "גלמים", אך בסופו של דבר בחר ב"רובוטים".
סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב ששאף לשבור עיקרון זה היה אחד הראשונים שטיפל בשאלת היחס בין האדם לרובוט בסדרת ספרי הרובוטים שלו, שהמפורסם בהם הוא "אני, רובוט".
בספרים אלו הוא טובע את המושג "תסביך פרנקנשטיין", המתאר את הרתיעה והפחד של האדם מפני המכונה שתקום על יוצרה.
הפתרון שמתאר אסימוב למניעת תסריט זה הוא ניסוח "שלושת חוקי הרובוטיקה" שכל רובוט חייב לציית להם באופן מוחלט:
לא יפגע רובוט לרעה בבן אדם, ולא יניח, במחדל, שאדם יפגע.
כעבור 40 שנה הוסיף אסימוב חוק נוסף, המשלים חוקים אלה – חוק האפס, הקובע: "לא יפגע רובוט באנושות, ולא יניח, במחדל, שהאנושות תיפגע." שאר החוקים עודכנו בהתאם.
בספרו של דאגלס אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", חברת "סיריוס קיברנטיקה" מגדירה רובוט כ"ידיד הפלסטיק שלך, שכיף לשהות במחיצתו".
המאבק בין האדם למכונה הגיע גם אל מסך הקולנוע.
סדרת הסרטים "שליחות קטלנית" מתארת מלחמה עקובה מדם בין הרובוטים לבני האדם.
סדרת סרטים מצליחה נוספת המתארת מלחמה שכזו היא סדרת המטריקס.
סופרי מדע בדיוני רבים אחרים התייחסו לרובוט כאמצעי לבחון את השאלה "מהו בן אדם".
אחד הסיפורים הידועים בנושא הוא סיפור קצר של סופר המדע הבדיוני פיליפ ק.
דיק בשם "האם אנדרואידים חולמים על כבשים חשמליות?", סיפור שעובד מאוחר יותר לסרט קולנוע מצליח בשם בלייד ראנר.
חזון הרובוט דמוי האדם המתואר בספרות המדע בדיוני לא הגיע עד היום למימוש.
ישנן מספר רב של בעיות טכנולוגיות לא פתורות הדרושות כדי ליצור רובוט אוטונומי דמוי אדם.
חלקן של הבעיות הללו ברמה המכנית (לדוגמה, יצירת מכונה הפועלת כמו כף יד אנושית) וחלקן אלגוריתמיות (לדוגמה, היכולת לעבד תמונות ולהתמצא במרחב).
מכה (Mecha): זהו רובוט מלחמה ענקי הננהג כרכב מלחמה בידי בני אדם היושבים בתוכו, בעל מבנה של זוג רגליים, גוף עליון שעליו תא פיקוד, שתי זרועות קצרות והרבה חימוש, מקלעים, תותחים וטילים.
דוגמה ל-Mecha הוא הרובוט ED-209 מהסרט "רובוקופ" אך הם הרבה יותר נפוצים בסדרות האנימה היפניות.
דרואיד (Droid): רובוט בעל אינטליגנציה מלאכותית המסוגל לקבל פקודה כללית ולבצעה, כאשר את הפרטים הוא מעבד לבד.
דוגמה לדרואיד הוא R2D2 ממלחמת הכוכבים.
אנדרואיד (Android): דרואיד דמויי אדם.
דוגמאות: בלייד ראנר או דאטה ממסע בין כוכבים: הדור הבא מחסל 1000 וטי אקס.
סייבורג (Cyborg): שילוב בין חי למכונה.
זהו אדם שמשולבים בו הרבה חלקים מלאכותיים או לחלופין, רובוט שמשולבים בו הרבה רקמות חיות.
דוגמאות לסייבורג הן סטיב אוסטין, רובוקופ, דארת' ויידר והבורג מחסל 101. המדע העוסק בסייבורגים נקרא קיברנטיקה.
אבני בניין טכנולוגיות בתחום הרובוטיקה
חיישנים הרובוט, מעצם הגדרתו כ"מכונה" שיודעת להגיב לסביבה, מצויד בחיישנים.
נכון ל-2025, אלו יכולים לכלול מצלמות, מצלמות אינפרה-אדום, מכ"ם לייזר (לידאר,Lidar), מכ"ם, חיישנים אולטרה-סוניים, מצלמות עם יכולת חישת עומק, מיקרופונים וסוגי חיישנים נוספים.
נכון ל-2025, תחום החיישנים זוכה לעדנה על רקע ההשקעות העצומות בשוק הטלפונים הסלולריים והשקעות העתק שהושקעו שם, בגלל תפוצתם העצומה של הטלפונים הניידים.
נושא החיישנים משרת גם את תחום הרכבים העצמאיים (מכונית אוטונומית) ואת "מערכות העזר לנהיגה (ADAS) כך שבסה"כ, זורמות אליו השקעות עתק וצפוי שהוא ימשיך להשתפר, להתמזער ולהפוך להיות זול יותר בעתיד הנראה לעיין.
רכיב החומרה שממיר אנרגיה לתנועה מכנית.
יש כאלה מסוגים רבים ועקב ההשקעות הגדולות בתחום הרובוטיקה - התחום צפוי להשתפר בהתמדה, בעתיד הנראה לעיין ובמגבלות הפיזיקה.
חברות גדולות במיוחד (כמו טסלה) מפתחות אקטואטורים ייעודיים לרובוטים שלהם.
שיטות הנעה ומרכיבי חומרה כל רובוט זקוק למרכיבי חומרה ספציפיים שמשמשים אותו (כמו ידיים, רגליים, זרוע מכנית וכיוצא באלו).ישנו מגוון גדול של שיטות הנעה/ תנועה ובכלל זה:
יש תצורות של "רובוט בתוך כדור", רובוטים הנעים על שני גלגלים, ארבעה גלגלים או יותר.
זחלים הם שיטה יעילה לתנועה בסוגי שטח מסוימים ולא מעט רובוטים עושים בהם שימוש.
חיקוי תנועה של בעלי חיים.
יש רובוטים שמחקים תנועה של נחשים, יש כאלו שמנסים לחקות את יכולת הטיפוס של שממיות ועוד ועוד.
מקורות אנרגיה נכון ל-2025, רוב המערכות הרובוטיות נשענות על בטריות (סוללות) ויכולת טעינה חשמלית.
מכיוון שהבטריות משמשות גם את עולם הטלפונים הניידים, המחשבים הניידים והרכבים החשמליים, צפוי שיזרמו לנושא פיתוח הבטריות השקעות עתק ויש תקווה שהן ישתפרו בהרבה ובמיוחד בתחום היכולת של מטען חשמלי צבור ליחידת משקל של הבטריה.
חוקרים רבים מעריכים שתהיה פריצת דרך משמעותית בתחום, עם המעבר לבטריות מצב מוצק ויש חברות הטוענות שכבר יש להן מוצר כזה.
בטריה מצב מוצק אמורה להיות עם יותר מטען חשמלי ליחידת משקל, בטוחה בהרבה ולאפשר הרבה יותר מחזורי טעינה ופריקה,,
מימשקים לבני האדם לרוב סוגי הרובוטים יש יחידת "שלט רחוק" שדרכה המפעיל האנושי מתממשק אל הרובוט.
ככל שהרובוט נעשה יותר אוטונומי וככל שמודלי השפה הגדולים (LLM) נכנסים לתחום - מתפתחת מגמה ולפיה המימשק יישען על דיבור בדומה לאופן שבו בני האדם מתקשרים.
הנושא תלוי מאוד ביישום, בשאלות הקשורות לסביבת הפעולה, לרמת הבטיחות הנדרשת, ליכולת לספוג "חוסר הבנות" וכיוצא באלו.
תקשורת מרכיב התקשורת קריטי לרובוטים.
ראשית, יש תקשורת פנימית בין מרכיבי החומרה השונים.
תקשורת זו בדרך כלל מתבצעת על גבי חוטים והיא עולם ומלואו בהקשר למניעת הפרעות תאלמ"ג, התקפות סייבר, אבטחת אמינות התקשורת והסנכרון של ההודעות וכיוצא באלה.
שנית, הרובוט בדרך כלל יכלול יכולת לתקשר עם בני אדם (למשל באמצעות מיקרופן ורמקול) ויכולת לתקשר "עם בני מינו" והאינטרנט באמצעות תווכי תקשורת מקובלים כמו "ווי פיי" ו"שן כחולה".
סוגים מסוימים של רובוטים ובפרט כאלה המחייבים הפעלה מרחוק בסביבות מסוכנות מחייבים תקשורת RF ייעודית לטווחים ארוכים - למשל, ברחפנים, בכלי טיס לא מאוישים, ברכבים המופעלים מרחוק באתרים מסוכנים כמו אתרי תשתית שיש בהם קרינה מסוכנת, רובוטים צבאיים וכדומה.
מעבדי מחשב הרובוטים, מעצם הגדרתם, כוללים יכולת "חישוב" פנימית משל עצמם, לטובת זה יש להם מעבדי מחשב מסוג CPU וככל שמכניסים אליהם מרכיבים של בינה מלאכותית, יהיו בהם גם מעבדים גרפיים - GPU.
חישוב - חישת המיקום העצמי רובוטים שיש להם יכולת לנוע צריכים לחשב את המסלול שבו הם רוצים להתקדם ולבנת היסוד לצורך זה, היא היכולת למקם את עצמם במרחב ("פתרון המיקום העצמי").
רובוטים צבאיים בדרך כלל עושים שימוש במערכת ניווט אינרציאלית המשולבת עם יכולת נווט לוויינית - GNSS.
פתרון זה יקר להרבה שימושים אזרחיים.
פתרונות נוספים כוללים חישוב מיקום עצמי על בסיס משואות רדיו מקומיות, שימוש ברשתות "ווי פיי" ו"שן כחולה", שימוש בפתרון מיקום עצמי על בסיס תאים סלולריים מקומיים, נווט לפי תמונת הכוכבים, נווט אופטי לפי הסביבה התלת-ממדית, פיזית, בקרבת הרובוט ועוד.
בשנת 2025 - החלו גם פיתוחים שעניינם פתרון המיקום העצמי על בסיס השדה המגנטי של כדור הארץ ועל בסיס שדה הכבידה של כדור הארץ, ככל הידוע, גישות אלה נשענות על חיישנים קוונטיים והם ברמת מדגימים בלבד (נכון לפברואר 2025).
יכולת ניווט הרובוט מעצם הגדרתו צריך להיות מסוגל לנווט את דרכו ממקום למקום.
בשביל לנווט, צריכה להיות לרובוט יכולת חישה של העולם הפיזי בקרבתו הקרובה, יכולת זיהוי של רמת העבירות של פני השטח, יכולת זיהוי מכשולים נייחים וניידים ויכולת לתכנן מסלולים ולבחור את התכנון המיטבי (או, למצער, תכנון ישים ורלוונטי).
ברוב סוגי הרובוטים, נדרשת גם יכולת לתכנן בהתייחס למפה.
נושא הניווט הוא נושא גדול ורחב מכיוון שהצורך בו קיים כבר מ"קדמת האנושות" - לטובת תכנון מסלולים להליכה ברגל, רכיבה על אופניים, נסיעה ברכבים, בחירת מסלול לאוניות ומטוסים, מיסלול (חישוב המסלול הרצוי) לטילים וכיוצא באלו.
תנאי בסיס ליכולת נווט היא היכולת לחשב/ לחוש את המיקום העצמי, את המרחב שבקרבת הרובוט ואת המכשולים.
התמודדות עם מכשולים הרובוט צריך לדעת לעקוף מכשולים נייחים (למשל כיסא בר במטבח טיפוסי) כמו גם מכשולים ניידים, כמו כדור שמתגלגל לעבר הרובוט ועד לישויות דינמיות שיש להן "רצונות והתנהגויות" משל עצמן - למשל, במקרה של מכוניות, אופנועים, אופניים, הולכי רגל וכיוצא באלו - בהתייחס לרכב עצמאי (אוטונומי).
הרובוטים מחייבים אלגוריתמים שונים, תוכנות רבות - הן בזמן אמיתי והן מערכות הפעלה "רגילות", יישומים שונים וכדומה.
נהוג לחלק את מרכיב התוכנה ברובוטיקה למספר שכבות/ עולמות תוכן.
""דרייברים" של חומרה - מנהלי התקן.
מנהלי התקן (דרייברים) הם מכלולי התוכנה שמקשרים בין החומרה למערכות ההפעלה.
תוכנות כאלה עושות שימוש ביכולות מהסוג של "ראייה ממוחשבת" וככל שהזמן עובר, הן נשענות יותר ויותר על אלגוריתמים של בינה מלאכותית.
מערכות הפעלה, מרכיבי תוכנה שבדומה למחשבים "רגילים" מהווים את התשתית שמאפשרת למרכיבי החומרה השונים לתקשר ביניהם - אבל בצורה מותאמת לתחום הרובוטיקה.
ב-2025, מערכת ההפעלה הנפוצה לצורכי רובוטיקה היא Robot Operating System - ROS.
מרכיבי תוכנה שמתאפיינים בצורך להבטיח יכולת תגובה מהירה, להבטיח היתנעות ממצבים של "דריסת זיכרון" וכיוצא באלו.
מקובל לחלק את מרכיבי התוכנה האלה ל"תכנון בסביבה המיידית של הרובוט" - למשל, ברכב אוטונומי, התחום שבו החיישנים יכולים "להרגיש את הסביבה".
"תכנון לטווח ארוך" - למשל, תכנון ניווט ברכב לטווחים ארוכים, כולל שימוש באלגוריתמים מיוחדים לעיצוב מסלול למשל Model predictive control - MPC.
פעמים רבות, לצורכי פתרון המיקום העצמי, נעשה שימוש באלגוריתמים מתמחים כמו SLAM.
מרכיבי תוכנה שיכולים לתכנן משימה שלמה - למשל, בהקשר לרכב אוטונומי, לקלוט את נקודת היעד הרצויה, לחשב את המיקום העצמי ולהצליח לתכנן את המסלול מהמיקום הנוכחי אל נקודת היעד (דומה למה שתוכנות כמו "וויז" או "גוגל מאפס" יודעות לעשות).
מרכיבי תוכנה שיכולים לשמש לטובת אימון מודלים של בינה מלאכותית או "לתחזק תמונת עולם" שמאפשרת לרובוט לתכנן מספר חלופות פעולה ולהעריך את השאלה עד כמה התוכניות השונות יותר או פחות טובות.
יישומים סביר להניח שהרובוטים יתפתחו כך שיוכלו לממש מגוון גדול של יישומים.
בהנחה שזה יקרה, אפשר לצפות שבדומה לעולם הטלפונים הניידים, יהיה אפשר לפתח "אפליקציות" שונות לאותו רובוט על ידי מפתח תוכנה צד שלישי.
נושא זה פחות פשוט, בהשוואה לטלפונים ניידים, בגלל היבטי הבטיחות הפיזית.
מכיוון שהרובוט הוא בדרך כלל, מערכת מאוד מורכבת שחלקים שונים שלה מיוצרים על ידי חברות שונות, יש צורך לאפשר עדכון רכיבים/ מכלולים, מבלי שיהיה צורך לשנות את כל מרכיבי התוכנה של הרובוט וזאת מכיוון שכל עדכון כזה מחייב הוכחת בטיחות "מהתחלה".
מכיוון שכך, מקובל לתכנן רובוטים כך שיש הפרדה בין מרכיבי התוכנה שמטפלים בפונקציונליות של תנועת הרובוט והיבטי הבטיחות שלו - לבין מרכיבי התוכנה שעוסקים במשימה לבין מרכיבי התוכנה שעוסקים בתקשורת עם רובוטים אחרים.
על רקע זה, בדרך כלל, יש העדפה לארכיטקטורה מבוזרת שמאפשרת העברת הודעות בפרוטוקולים של Publish-subscribe והסתכלות על ארכיטקטורה מבוזרת של שירותים וכך, להתנתק ככל האפשר מתלות במחשב יחיד ובפיתוח גרסאות תוכנה "כבדות".
נכון ל-2025, יש עיסוק נרחב הטכניקות ייעודיות לאיפשור עדכוני תוכנה מהירים וגמישים, עדכוני תוכנה מהירים - בלי לפגוע בבטיחות הרובוט או בפגיעותו לתקיפות סייבר והנושא זוכה לעניין רב והשקעות עצומות (Dev-Ops).
מכיוון שהרובוט בהגדרתו, נע במרחב הפיזי, יש לתת את הדעת על בטיחותו בהפעלה.
במכונית אוטונומית, מקובל שקריטריון המינימום הוא להוכיח שהסיכוי שהיא תגרום למוות נמוך יותר מהסיכוי שנהג אנושי יגרום לתאונה כזו וכך, בכל ענף וענף תעשייתי.
בתעשיית הרובוטים מקבול להגדיר "מרחב הפעלה" (Operational Design Domain) - אוסף הפרמטרים ותנאי הסביבה שבתוכם הרובוט מתוכנן לפעול (לדוגמה, ברכב, מה מגבלת הראות, תנאי התאורה, מגבלת המהירות, סוג הכבישים שבהם יהיה מותר לרכב לפעול).
תוך שבהדרגה, מגדילים את "מרחב ההפעלה" וכיוצא באלו "שאלות חדשניות".
אחת הדרכים שמתפתחות בימים האלה (2025), זה מנגנון "ארגז החול הרגולטורי" שבמסגרתו מוסדות המדינה מאפשרות הקלות רגולטוריות לטובת ניסויים מתוחמים או תמיכה במרכיבי חדשנות שלמדינה יש אינטרס לקדם.
השפעת פיתוח הרובוטים על החברה האנושית
מבנה שוק העבודה: אחת המוטיבציות העיקריות לפיתוח "היומנואידים" היא התופעה ולפיה אף על פי שיש אבטלה, יש מקומות עבודה רבים (מיליונים רבים) שאנשים מסרבים לעבוד בהם.
התופעה הזו נותנת מקום להנחה שאם אכן יפותחו רובוטים עם מספיק מיומנויות, זמן פעולה מספק בין טעינות בטריה, מחיר מתאים ומימשק נוח להפעלה ותקשורת עם בני אדם - האנושות תצטייד במיליונים רבים של כאלה.
התמודדות עם בדידות: בשנים האחרונות, על רקע עליית תוחלת החיים, מצד אחד וצמצום הילודה מצד שני, הגיל הממוצע ביותר ויותר מדינות עולה והיחס בין האוכלוסייה המבוגרת לאוכלוסייה הצעירה נוטה יותר לטובת המבוגרים.
מצב זה גרם לכך שיש שיעור גבוה של אנשים מבוגרים הסובלים מבדידות.
תחבורה: כלי תעופה שממריאים ונוחתים אנכית, רחפנים ו-eVTOL צפויים להשפיע על עולם התחבורה העירונית מכיוון שהם אמורים לאפשר טיסה שקטה, זולה ולא מזהמת ולשרת את הציבור התוך הערים.
כלי רכב אוטונומיים צפויים לקחת חלק במארג פתרונות התחבורה, יותר ויותר.
רפואה וביוטכנולוגיה: אפשר לצפות שרובוטים המשמשים לניתוחים יהפכו ליותר ויותר נפוצים.
הרובוטים המשמשים לניתוחים רפואויים ביחד עם רשתות תקשורת גלובליות בהשהייה נמוכה (כמו רשת "סטארלינק") יכולים לאפשר ניתוחים מרחוק ובהתאם, להביא את היכולות הטובות ביותר בעולם, למקומות בהם אין רפואה מתקדמת.
התחום גם צפוי להשפיע על כל מה שקשור לשילוב עם בינה מלאכותית ובכלל זה תחומי ההפריה המלאכותית, השימוש בתאי גזע לריפוי ועולם הרפואה המותאמת אישית.
קידום המחקר המדעי והחדשנות: רובוטים יכולים לאפשר מגוון גדול של ניסויים והתנסויות שאי אפשר לבצע באמצעות בני אנוש, למשל, כאשר הסיכון גבוה מידי.
תחום החלל: על רקע ההוזלה העצומה בעלות השיגורים לחלל והפיכת התחום לתחום שבו יש שחקנים רבים וריבוי שיגורים ליחידת זמן, צפוי שהרובוטים יוכלו לבא לידי ביטוי יותר ויותר, החל מ"רוברים" על פני פלנטות וכלה ברובוטים ייעודיים לטיפול בסוגיות ספציפיות בחלל כמו פינוי "פסולת חללית".
שימושים צבאיים, סוגיית הסייבר ותחום האתיקה: ככל שהרובוטים יכנסו יותר ויותר לתחום השימושים הצבאיים, סביר שיתפתח דיון בשאלות מוסריות הנוגעות להפעלת אש שעלולה להרוג אנשים או להרוס נכסים כחלק מהלחימה.
מתקיים בנושא דיון רחב ופורה שצפוי להתעצם והוא דן בשאלות יסוד, למשל מה מיקומו של האדם בקבלת החלטות שעלולות להיות קטלניות, מה מידת האחריות שיש ולמי, בעולמות של תאונות דרכים למשל, האם למהנדסים שייצרו את הרובוט יש אחריות?
האם למי ששילב מודלים של בינה מלאכותית יש אחריות?
למי שבנה את בסיסי הנתונים שעליהם הרובוט יתאמן?
וכיוצא באלו שאלות הנובעות מעולם האפשרויות החדש.
היבטים פסיכולוגיים-חברתיים של הממשק בין הרובוטים לבני האדם
השערה בתחום הרובוטיקה והגרפיקה הממוחשבת הטוענת כי העתקים מלאכותיים אשר דומים לבני אדם באופן כמעט מושלם, אולם לא לחלוטין, גורמים לאנשים הצופים בהם תחושה מטרידה ולא נוחה.
מסהירו מורי, פרופסור יפני לרובוטיקה, העלה את ההשערה הזו ביחס לרובוטים בשנת 1970. לפי טענה זאת, כאשר הרובוט לחלוטין לא דומה לאדם, יהיה קושי לאנשים לתקשר איתו, ומצד שני אם החיקוי יהיה מושלם לחלוטין אז לא תהיה שום רתיעה.
אולם טווח הביניים, שבו הרובוט דומה מאוד לאדם, אולם עדיין ניתן להבחין שאיננו אדם לחלוטין, מהווה את "עמק המוזרוּת".
השערה זו גרמה לשתי מגמות הפוכות בהתפתחותם של הרובוטים.
מגמה אחת היא התרחקות מדמיון לבני אדם, כמו למשל, במקרה של הרובוט R2-D2 המפורסם שכיכב בסרטי מלחמת הכוכבים.
מגמה שנייה היא ניסיון להגיע לצרוף של מראה, התנהגות, שפה, הבעות פנים וכדומה - כך שהרובוט יהיה "מצד ימין של עמק המוזרות" - כלומר, הוא יהיה כל כך דומה לבני האדם עד שיוכל להתחבב עליהם.
דוגמה לגישה זו היא הרובוט אמקה.
הרובוטים מעוררים חרדות מסוגים שונים ובכללן:
חרדת אובדן השליטה: הדוגמה למצב כזה היה המצאת פצצות האטום - מצב ששבו תוצאות הישג טכנולוגי עוררו חרדה וגיוס המוני של התנגדות.
החרדה מתלות: למשל החשש מ"באג 2000" ומה הוא עלול לגרום או הפחד ממצב בו תיווצר תלות ברובוטים ואז, הם "בבת אחת" עלולים להפסיק לעבוד ואנחנו, בני האדם, נהיה כבר חסרי אונים.
חרדת היריבות: עלולה לקום ישות שכישוריה עולים על אלו שלנו, ובכך יש איום על הזהות ועל הביטחון העצמי.
חרדה זו מועצמת ככל שהבינה המלאכותית משתלבת יותר ויותר בתחום הרובוטיקה.
החרדה מהתנוונות והתיישנות: העבודה היא ערך עליון בתפיסת העולם של רוב האנשים, הפקדת המטלות בידי מכונות עלולה שלא "לשחרר את האדם לעשייה אנושית נאורה" אלא להוביל אותו לבטלה ולניוון.
הפחד לדעת יותר מדי: כבר במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס נענש על שהביא את האש, באופן דומה, יש פחדים ממצב שבו הקרבה לרובוטים ולבינה המלאכותית תביא איתה יותר מידי ידע מיותר.
רובוטריקים הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי, אשר מבוסס על זיכיון צעצועים בעל אותו שם שנוצר על ידי Takara והסברו.
הסרט בוים על ידי מייקל ביי והופק על ידי סטיבן ספילברג.
בסרט מככב שיה לה-באף בתור סאם וויטוויקי, המגלה מפה לעבר ה"אול-ספארק" (All-Spark): אובייקט אנרגיה שמהווה מקור חיים בשביל הרובוטים הגיבורים שנקראים "רובוטריקים", אך מהווה גם מטרה לרובוטים ששואפים להרוס את היקום שנקראים "שקרניקים".
שני הצדדים האלה נלחמים אלה באלה כבר אלפי שנים בכוכב הבית שלהם שנקרא "סייברטרון".
מאז יציאתו לאקרנים ב-3 ביולי 2007 בהפצת סרטי פרמאונט, הסרט היה הצלחה קופתית וזכה לביקורות מעורבות.
למרות זאת הסרט זכה במספר מועמדויות לפרסים, ביניהם 3 מועמדויות לפרס אוסקר על אפקטים, עריכת סאונד ועיבוד סאונד, פרס ה-MTV על "סרט הקיץ שעדיין לא נצפה" וכן בפרס ראזי על שחקן המשנה הגרוע ביותר (ג'ון ווייט).
שיה לה-באף זכה בפרס השחקן הצעיר.
הסרט משמש כראשון בסדרת הסרטים "רובוטריקים", הכוללת שמונה סרטים באורך מלא.
מחנה צבאי של ארצות הברית בקטר מותקף על ידי כוחות השקרניקים, כאשר השקרניק "בלאק-אאוט", פוגע בקווי ההגנה של ארצות הברית ומשבש מכשירים טכנולוגיים.
צוות לוחמי כוח ריינג'רס ששרדו את המתקפה בבסיס הצבאי, בפיקוד קפטן ויליאם לנוקס, מצליחים להימלט למדבר, שם הם נתקלים בשקרניק האימתני סקורפונוק.
הפנטגון מקבל רמז יחיד לפלישה בצורת צלילים שנשמעו מהרובוטים העוינים.
מנתחת אותות מאוסטרליה מצליחה לעלות על התדר ומפרשת אותו כמתקפה חוצנית על כדור הארץ.
תלמיד התיכון סאם וויטוויקי מקבל רישיון נהיגה וקונה את המכונית הראשונה שלו: שברולט קמארו משנת 1967. השברולט היא למעשה הרובוטריק "באמבלבי" ששינה את צורתו למכונית.
באמבלבי מגן על סאם ועל חברתו מיקאלה מהשקרניק "בריקייד", לפני ששאר הרובוטריקים מגיעים לכדור הארץ (אופטימוס פריים, איירון הייד, ג'אז ורטצ'ט) כמטאורים ולובשים צורה של כלי רכב.
הרובוטים מחפשים אחר ה"אול-ספארק", קוביית אנרגיה שיכולה לתת חיים לכל דבר מכני והיא זו שיצרה את כוכב הבית של הרובוטים, "סייברטרון".
השקרניקים מחפשים אחר המשקפיים של סבו של סאם, ככל הנראה הוטבעו על משקפיים אלו קואורדינטות המובילות לעבר ה"אול-ספארק" על ידי מגה-טרון, מנהיג השקרניקים.
ארגון סודי שמצא את מגה-טרון יוצא לתפוס את סאם, שבינתיים התחבר עם הרובוטריקים ומגלה שעתיד העולם מונח על כתפיו.
המלחמה בין הרובוטריקים, השקרניקים ובני האדם מתחילה כשמגה-טרון מתעורר ומנהיג את כוחותיו הרבים נגד בני האדם והרובוטריקים יחד, אף על פי שבני האדם עצמם לא סומכים על הרובוטריקים ולהפך.
אחרי קרב בין שני הצדדים, שני הצדדים של הרובוטים סופגים פגיעות קשות ואבדות.
הסרט נגמר כשאופטימוס פריים שולח הודעה לרובוטים שבכוכבים האחרים, שאומר להם שכעת כדור הארץ הוא ביתם והם יישארו שם כדי להגן עליו מפני רשע חוצני.
שיה לה-באף - סאם וויטוויקי, נער בן 17 המחזיק במפתח להצלת המין האנושי.
מייגן פוקס - מיקאלה ביינס, חברתו של סאם.
ג'וש דוהאמל - קפטן ויליאם לנוקס, מפקד כוח ריינג'רס בקטר, שמצליח לברוח מהמחנה הצבאי לפני שזה מושמד על ידי השקרניק "בלאק-אאוט".
טייריס גיבסון - רוברט אפס, סמל מחלקה אפרו-אמריקאי בקר קדמי ביחידת המבצעים המיוחדים של חיל האוויר של ארצות הברית שמשרת בכוח של לנוקס.
ג'ון טורטורו - הסוכן סימונס, ראש מדור 7 (סוכנות חשאית שמצאה את מנהיג השקרניקים, מגה-טרון, וכעת חוקרת אותו ומאמינה כי זהו זן מתקדם ממאדים).
סימונס מנסה לתפוס ולחקור את באמבלבי.
רייצ'ל טיילור - מגי מדסן, מנתחת אותות.
אנתוני אנדרסון - גלן וויטמן, האקר מחשבים שמפצח את שפת הרובוטים.
ג'ון ווייט - ג'ון קלר, שר ההגנה של ארצות הברית.
קווין דאן - רון וויטוויקי, אביו של סאם.
ג'ולי וויאט - ג'ודי וויטוויקי, אימו של סאם.
ברני מק - בובי בוליביה, מוכר מכוניות שמוכר לסאם את באמבלבי, בעוד זה בצורת שברולט קמארו מודל 1967.
טרוויס ואן וינקל - טרנט
הרובוטריקים הם הרובוטים שמגיעים לכדור הארץ כדי להציל את האנושות מהשקרניקים.
אף על פי שהרובוטריקים דומים מאוד לשקרניקים, הם לא כאלה.
הרובוטריקים מאמינים בשלום ובאחווה, ומאמינים שבני האדם הם לא פרמיטיבים חסרי כל שכל משמעותם ביקום שווה לאפס, הרובוטריקים מאמינים שבני האדם הם יצורים חכמים וטובי לב.
אופטימוס פריים (Optimus Prime, מדובב על ידי פיטר קאלן) - פריים הוא הרובוטריק הכי חזק, הכי חכם והכי מגניב והוא גם המנהיג של הרובוטריקים.
פריים מנסה לעצור את השקרניקים, הוא גם אויבו הוותיק של מגה-טרון.
פריים יכול להפוך למשאית מדגם פיטרבילט 379.
באמבלבי (Bumblebee, מדובב על ידי מארק ריינס) - באמבלבי הוא רובוט ישר וטוב לב, הוא חייל שמאמין שבני האדם הם טובים.
הוא מאבד את כושר הדיבור שלו בעת קרב ומשתמש בגלי רדיו כדי לתקשר עם בני האדם.
באמבלבי יכול להפוך לשברולט קמארו משנת 1967, מאוחר יותר הוא הופך לשברולט קמארו משנת 2008.
ג'אז (Jazz, מדובב על ידי דריוס מקרארי) - הרובוטריק הקטן ביותר, ג'אז הוא הלוחם הטוב ביותר של אופטימוס, וג'אז שואף להבין את תרבות בני האדם.
נהרג על ידי מגה-טרון הדרך: מגה טרון חצה אותו לשתיים, ג'אז יכול להפוך למכונית ספורט קטנה מדגם פונטיאק סולסטייס.
איירונהייד (Ironhide, מדובב על ידי ג'ס הרנל) - לוחם פזיז וחזק, איירון הייד תמיד הראשון שהולך לקרב.
הוא חברו הוותיק של אופטימוס ומסיבה לא ידוע יש לו מבט אפל על החיים.