tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1919 מונה על ידי הנשיא ונססלאו בראז כנציג במשלחת ברזיל לוועידת השלום בפריז לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בזמן שאפיטסיו פסואה שהה בפריז, מת הנשיא הנבחר רודריגס אלווס לפני שהושבע ועלה לשילטן במקומו באופן זמני סגנו, דלפים מוריירה.
באותה תקופה, חוקת ברזיל לא איפשרה לסגן הנשיא לרשת את תפקיד הנשיא לפני שמלאו לו שנתיים בשלטון.
על כן, נקבע מיד מועד לבחירות מחודשות.
ראשי האוליגרכיות הברזילאיות החליטו לקדם את מועמדותו של פסואה והוא נבחר בלי שנכח בבחירות.
עם חזרתו של פסואה לברזיל, הועבר לו תפקיד הנשיא מידי דלפים מוריירה ב-28 ביולי 1919.
עם תום מלחמת העולם הראשונה, דאג פסואה לאינטרסים של יצרני הקפה הברזילאים והצליח לשמר את מחיר הקפה ברמות כדאיות באירופה.
לשם כך היה צריך גם לקחת הלוואה כדי להחזיק חלק מתוצר הקפה בנמלי ברזיל.
עם ההבנה שהצלחת מסחר הקפה הייתה רעועה, ביקש פסואה לחזק את הכלכלה עם מדיניות פיננסית מחמירה.
אולם, התלות בתמיכה הפוליטית של מושלי המדינות הקשה על פסואה להתמיד במדיניות.
פסואה בנה אלפי קילומטרים של מסילות ברזל בדרום ברזיל ובאזור צפון המזרח העני.
אזור זה גם סובל מבצורת קשה ולכן בנה פסואה מאות בארות, אך העשייה באזור הייתה מעטה מדי ולא תרמה הרבה להורדת המצוקה והעוני (הקיימים עד היום) באזור.
בקדנציה שלו גם ייסד את אוניברסיטת ריו דה ז'ניירו, השנייה בברזיל.
בשנת 1922 ציין מאה שנים לעצמאות ברזיל באירוע חגיגי שכלל גם אורחים מכובדים מחוץ לארץ.
פסואה גם ביטל את צו הגירוש של משפחת המלוכה (בזמן הקמת הרפובליקה ב-1889), אשר איפשר את חזרתם לברזיל של הנסיכה איזבל ובעלה (אולם שניהם מתו לפני שהספיקו לחזור).
מספר תהליכים חברתיים שהתרחשו בתקופת שלטונו של אפיטסיו פסואה (במיוחד בשנה האחרונה, 1922) החלו לערער את היסודות הפוליטיים בברזיל דאז.
תהליך אחד היה ייבואם לברזיל של הרעיונות הליברליים של תנועת המודרניזם האירופאית.
בשנת 1922 נערך "שבוע האומנות המודרנית" בסאו פאולו, אירוע שקיבץ מספר רב של אינטלקטואלים ואומנים ברזילאיים ועורר שיח חברתי על זהותה של ברזיל והמודרניזציה שלה.
שיח זה הווה ניגוד ברור לפוליטיקת הקפה בחלב הקיימת באותה תקופה, פוליטיקה שהייתה שמרנית, אליטיסטית ואשר העדיפה מגזרים מסוימים בחברה על פני כלל האוכלוסייה.
תהליך שני היה עלייתו של הקומוניזם.
חדשות על תוצאות המהפכה הבולשביקית ברוסיה עודדו הפועלים הברזילאיים להתאגד ולדרוש שיפור בתנאי העסקתם.
תגובות שמרניות של השלטון כנגד תהליך זה הביאו לייסוד בשנת 1922 של המפלגה הקומוניסטית הברזילאית.
התהליך השלישי היה התמרדותם של הקצינים הזוטרים בצבא כנגד הדיקטטורה בפועל של פוליטיקת הקפה בחלב, שהתאפשרה בזכות ההצבעה הלא חשאית בבחירות לנשיאות.
אף על פי שבחירות אילו היו דמוקרטיות, בעלי האחוזות הגדולות באזורים הכפריים במדינות סאו פאולו ומינאס ז'ראיס כפו על כל עובדיהם להצביע במועמד הרשמי מטעמם.
בכך הבטיחו האוליגרכיות של שתי מדינות אלו שליטה בפוליטיקה הברזילאית.
הבחירות של שנת 1922 היו סוערות, בעיקר מפני שהאוליגרכיות הברזילאיות היו חלוקות בתמיכתן במועמד.
מדינות מינאס ז'ראיס וסאו פאולו הסכימו על המועמד ארתור ברנרדס, בזמן שריו דה ז'ניירו, ריו גראנדה דו סול, באהיה ופרנמבוקו תמכו בנילו פסניה.
פורסמו בעיתון מכתבים מיוחסים לארתור ברנרדס, עם התקפות אישיות על הנשיא לשעבר ארמס דה פונסקה, אשר עוררו בקורת קשה נגד המועמד.
אולם הצליח ברנרדס להוכיח כי המכתבים היו מזויפים.
לבסוף ניצח ברנרדס בבחירות במרץ 1922.
ב-5 ביולי 1922, חברו קצינים זוטרים ב"מבצר קופקבנה", שבשכונת קופקבנה בבירה (ריו דה ז'ניירו), קשר עם המפלגה הקומוניסטית, וארגנו צעדת מחאה שמטרתה הייתה להפיל את אפיטסיו פסואה מהשלטון.
הם רצו למנוע את הכתרתו בנובמבר של הנשיא הנבחר ארתור ברנרדס.
ברגע האחרון, רוב הקצינים התחרטו, ורק 17 (ועוד אזרח) החלו לצעוד מהמבצר לכוון ארמון הנשיא.
כוחות הביטחון הנאמנים לשלטון הרגו שישה עשר מהם ושמו קץ למרידה.
שרדו (למרות שנורו) סיקיירה קמפוס (שעל שמו קרוי היום הרחוב בו נורה) ואדוארדו גומס (שנהיה שנים מאוחר יותר מועמד לנשיאות).
שלטונו של אפיטסיו פסואה הסתיים כמתוכנן ב-15 בנובמבר 1922. בשנת 1924 הוא מונה לשופט בבית הדין הקבוע של חבר הלאומים.
עם השנים חלה במחלת פרקינסון ועזב את החיים בפוליטיים אחרי מהפכת 1930. פסואה מת ב-13 בפברואר 1942, בגיל 77, בחווה בקרבת העיירה פטרופוליס.
אפידקסיפטריקס (שם מדעי: Epidexipteryx) הוא סוג נכחד של דינוזאור זעיר ממשפחת הסקנסוריופטריגיים, שחי בתור היורה, כ-160 מיליון שנה לפני זמננו.
אפידקסיפטריקס היה דינוזאור מנוצה שייתכן כי קדם לארכאופטריקס באבולוציה של הדינוזאורים לעופות.
הוא מוכר ממאובן יחיד ממונגוליה הפנימית המראה רישומי ארבע נוצות קישוט ארוכות מאוד בזנבו.
מאובן אפידקסיפטריקס יחיד, שסימונו הקטלוגי IVPP V 15471 התגלה בשנת 2008 במונגוליה הפנימית, על ידי צוות מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג.
מאובן אפידקסיפטריקס התגלה בשכבות דָאוחוּגוֹאוּ (Daohugou Beds), שהתיארוך המדויק שלה שנוי במחלוקת בקרב הגאולוגים עקב חוסר אחידותה: יש המתארכים אותה לתור היורה העליון ואחרים לקרטיקון התחתון.
מגלי אפידקסיפטריקס תארכו את השכבה בה התגלה ליורה העליון, כ-168 עד 152 מיליון שנה לפני זמננו באמצעות תיארוך רדיומטרי בשיטת אורניום-עופרת.
במאובנים משכבות דָאוחוּגוֹאוּ התגלה עולם חי עשיר, שכלל דינוזאורים ממינים שונים, פטרוזאורים, יונקים קדומים (כמו קסטרוקאודה), סלמנדרות וחרקים.
התגלו שם גם מאובני עצים וצמחים מחטניים, ציקסיים ושרכים.
ממצאים אלו מראים כי האזור התאפיין בבית גידול של חופי אגמים והיה מיוער ברובו.
אפידקסיפטריקס טוען לתואר הדינוזאור הקטן ביותר שהתגלה אי פעם.
הוא היה בגודל של יונה קטנה.
משקלו מוערך ב-164 גרם, ואורכו הכולל 45 סנטימטרים, מתוך זה כ-20 סנטימטרים אורכו של הזנב.
אמנם התגלו כמה מאובני דינוזאורים זעירים אף יותר, אך נראה שהם היו פרטים צעירים.
שלד הזנב של אפידקסיפטריקס היה קצר בהרבה מזנבם של מרבית הדינוזאורים התרופודים, ומזכיר את הפיגוסטיל - הזנב הקצר בעל חוליות מאוחות האופייני לכל העופות בני-ימינו.
מזנב זה צמחו ארבע נוצות זנב "דמויות סרט", כלומר דקות וארוכות מאוד, הנראות במאובן כמסודרות בשני זוגות.
ייתכן שהן אף היו ארוכות מ-20 סנטימטרים, שכן הן קטועות במאובן ואין רואים את הקצה שלהן.
הסברה הרווחת היא שנוצות אלו שימשו כנוצות קישוט לתצוגות חיזור או תוקפנות, בדומה לנוצות זנב הטווס, כיוון שקשה לשער תפקיד אחר שלהן.
המאובן גם מראה רישומי נוצות חוטיות, בדומה למעטה נוצות פלומה בעופות בני-ימינו, באזור הכתפיים והזנב, שכנראה שימשו לבידוד תרמי.
אך לא נראים סימני נוצות תעופה כמו בארכאופטריקס וכמה דינוזאורים מנוצים אחרים.
לאפידקסיפטריקס חשיבות רבה בפענוח האבולוציה של העופות מן הדינוזאורים.
במידה והתיארוך שלו אכן מדויק הוא הדינוזאור המנוצה הקדום ביותר הידוע למדע, ככל הנראה קדום אף מן הארכאופטריקס, הנחשב לעיתים לעוף הראשון ומתוארך לגיל של 147 מיליון שנה לפני זמננו.
לכן גילויו מעיד לראשונה באופן ישיר שהנוצות קדמו לארכאופטריקס, ושימשו לבידוד תרמי וכנוצות קישוט עוד לפני שהותאמו לתעופה.
לעומת זאת, מרבית הדינוזאורים המנוצים האחרים שהתגלו עד היום מאוחרים מארכאופטריקס, ולכן יכולים להעיד על התפתחות העופות רק באופן עקיף.
דינוזאור זה הופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם נראים שני פרטים המחפשים זחלי חיפושיות אך אחד מהם נטרף על ידי סינרפטור.
אפיזודס היא קומדיית מצבים בריטית-אמריקאית שנוצרה על ידי דייוויד קריין וג'פרי קלאריק והופקה על ידי Hat Trick Productions.
הבכורה הטלוויזיונית של הסדרה בארצות הברית הייתה ב-9 בינואר 2011. עלילת הסדרה מתמקדת בזוג נשוי, גבר ואישה בריטיים, יוצרים של סדרת קומדיה מצליחה בטלוויזיה הבריטית, שנוסעים להוליווד כדי ליצור גרסה אמריקאית לסדרה שלהם, עם תוצאות הרסניות.
בסדרה מככב מאט לה-בלאנק, ששיתף פעולה בעבר עם קריין, מיוצרי קומדיית המצבים הפופולרית "חברים".
ב-10 ביוני 2015, הוכרז כי שואוטיים חידשה את הסדרה, ובמהלך 2016 יחלו בלונדון צילומי העונה החמישית.
תחילה פורסם כי עונה זו תכלול 9 פרקים.
בהמשך נודע כי העונה החמישית תהיה האחרונה בסדרה, ותכלול 7 פרקים.
עונה זו עלתה שידור ב-20 באוגוסט 2017 ופרק הסיום שודר ב-8 באוקטובר באותה שנה.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות מצד מבקרי הטלוויזיה, שכללו תשבחות להופעותיהם של כוכבי הסדרה סטיבן מנגאן, טמזין גרג ולה-בלאנק.
על הופעתו בסדרה, לה-בלאנק זכה בפרס גלובוס הזהב, עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית.
כמו כן, היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
עונהמספר הפרקים שידור בארצות הבריתשידור בממלכה המאוחדתהפרק הראשוןהפרק האחרוןהפרק הראשוןהפרק האחרון 1
שון ובוורלי לינקולן, זוג בריטים הנשוי באושר, זוכים בפרס באפט"א לטלוויזיה על סדרת הסיטקום הבריטית המצליחה שיצרו, "הילדים של ליימן".
לאחר זכייתם, פונה אליהם מרק לפידוס, מנהל ערוץ טלוויזיה אמריקאי, ומשכנע אותם לעבור להוליווד, וליצור מחדש את סדרתם עבור קהל הצופים האמריקאי.
למורת רוחם, מנהלי הערוץ כופים עליהם שינויים ביצירתם, ובין השאר – מכריחים אותם ללהק את מאט לה-בלאנק לתפקיד הראשי, בניגוד לרצונם.
בין השלושה מתפתחת מערכת יחסים מורכבת, כך שבעוד שון ומאט מתיידדים והופכים לחברים, מאט ובוורלי בעיקר מתעמתים ומסתכסכים זה עם זו.
במקביל, השינויים התכופים בתסריט, ביחד עם לחצים אחרים מצד הערוץ, יוצרים קשיים בחיי הנישואין של שון ובוורלי.
שון ובוורלי עוברים להוליווד, ליצור פיילוט אמריקאי לסדרתם הבריטית המצליחה.
בעקבות לחצים מצד מנהלי ערוץ הטלוויזיה, לדמות הראשית מלוהק מאט לה-בלאנק, והם נאלצים לבצע שינויים רבים בתסריט על מנת להתאים את הסדרה למידותיו.
לאחר השלמת הצילומים, מנהלי הערוץ מודיעים שהם אינם מרוצים מהפיילוט.
בוורלי חושדת ששון בוגד בה, ושוכבת עם מאט.
מאט מתוודה בפני שון ששכב עם בוורלי, ושון מודיע לבוורלי שהוא מעוניין להיפרד ממנה.
בדיוק באותה הרגע, הם מתבשרים שהערוץ החליט בסופו של דבר לשדר את הסדרה – כלומר, השלושה יאלצו להמשיך לעבוד יחד.
שם השחקן/ניתשם הדמותעונותאודות הדמות 1 2 3 4 5 מאט לה-בלאנק מאט לה-בלאנק ראשי שחקן טלוויזיה עשיר ומפורסם, אך יהיר ושחצן.
טמזין גרג בוורלי לינקולן ראשי אשתו של שון.
בניגוד לשון, היא איננה מרוצה מהמעבר להוליווד.
סטיבן מנגאן שון לינקולן ראשי בעלה של בוורלי.
מתיידד עם מאט ועם מורנינג, למורת רוחה של אשתו.
ג'ון פאנקו מרק לפידוס ראשי נשיא ערוץ הטלוויזיה שמשכנע את שון ובוורלי לעבור להוליווד.
לא פעם מתגלה כשקרן וכתחמן.
קתלין רוז פרקינס קרול רנס ראשי מנהלת התוכניות בערוץ.
מצטיירת כיס-מנית צבועה, המנהלת רומן עם הבוס שלה מרק.
מירצ'ה מונרו מורנינג רנדולף ראשי שחקנית בסדרה "פאקס!", לצידו של מאט.
ג'נבייב או'ריילי ג'יימי לפידוס אורח אשתו של מרק, שבוגד בה ולא עוזב אותה רק כי היא עיוורת.
כריס דיאמנטופולוס קסטור סוטו אורח נשיא ערוץ הטלוויזיה, לאחר פיטוריו של מרק לפידוס.
אנדריאה סבאג' הלן באש אורח נשיאת ערוץ הטלוויזיה, לאחר פיטוריו של קסטור סוטו.
ג'וזף מיי אנדי באטן אורח מנהל הליהוק של הערוץ.
דייזי הגרד מיירה ליכט אורח מנהלת הקומדיות של הערוץ.
אוליבר קיראן-ג'ונס אנדרו לזלי אורח לשעבר עוזר ההפקה של שון ובוורלי.
ברוס מקינון טים וויטיק אורח לשעבר שותף לכתיבה של שון.
פיונה גלסקוט דיאן אורח גרושתו של מאט.
סופי ראנדל לאביה אורח מעריצה של מאט המטרידה אותו.
סקרלט רוז פטרסון ונדי אורח המזכירה של שון ובוורלי.
נייג'ל פלאמר סנפורד שמירו אורח עורך הדין של מאט.
סם פלדיו סטוק אורח שחקן בסדרה "פאקס!".
רוזי סנסום קלסי אורח משתתפת בתוכנית הריאלטי "הקופסה".
רושל ניל ג'סיקה אורח משתתפת בתוכנית הריאלטי "הקופסה".
ג'ון רוס בואי פסיכיאטר אורח הפסיכיאטר של קסטור.
מייקל ברנדון אליוט סלד אורח יו"ר ערוץ הטלוויזיה, והמנהל הישיר של מרק לפידוס.
רוג'ר בארט רוג'ר ריסקין אורח הסוכן של מאט.
אנדראה רוזן איליין ג'פי אורח הסוכנת של שון ובוורלי.
ג'יימס פיורפוי רוב רנדולף אורח אחיה של מורנינג.
לו הירש וולאס אורח איש הביטחון בכניסה לביתם של שון ובוורלי.
אִפְיוּן חֳמָרִים הוא תחום חשוב ובסיסי במדע חומרים ובהנדסת חומרים העוסק בזהוי חומרים ומאפייניהם – המבנה, מיקרו־מבנה והרכב.
קיימים שלושה סוגים של שיטות עיקריות לאפיון חומרים:
גבולות הגדרת המונח משתנים מהקשר להקשר וכמה הגדרות משמשות לו במקביל.
לעיתים משתמשים בשיטות נוספות הלקוחות מתחומים שונים למשל אנליזה כימית ובדיקות מקרוסקופיות שונות.
קנה המידה של המבנים הניתנים לאפיון נעה בין אנגסטרמים בודדים, למשל בהדמית אטומים יחידים וקשרים כימיים, עד סנטימטרים, כגון הדמיה של גרעינים גסים במתכות.
חלק מהשיטות מקנות מידע על עומק הדגמים וחלקן רק על פני השטח של הדגם, חלקן פוגעות או משנות את הדגמים וחלקן בדיקות לא הורסות, חלקן כמותיות וחלקן איכותיות.
טכניקות אפיון רבות ידועות כבר מאות שנים, כמו מיקרוסקופיה אופטית בסיסית, למשל, ומנגד מתודולוגיות וטכניקות חדשות מתגלות ומתפתחות כל העת.
בפרט כניסתם של מיקרוסקופ האלקטרונים וספקטרוסקופיית מסות היונים השניוניים, במהלך המאה ה־20, חוללה מהפכה בתחום, אפשרה הדמיה וניתוח של מבנים בקני מידה קטן בהרבה משהיה ניתן בעבר, והובילה לגידול עצום ברמת ההבנה שלנו בדבר הקשר בין מבנה החומרים השונים ומאפייניהם התנהגותיים.
בעשורים האחרונים המצאת מיקרוסקופ הכוח האטומי הגדילה עוד יותר את הרזולוציה המרבית אפשרית בניתוח דגימות מסוימות עד כדי דימות של אטומים יחידים בשריג.
מיקרוסקופיה היא שם כולל למספר טכניקות אפיון אשר חוקרות וממפות את פני השטח והשכבות הקרובות לפני השטח של הדגם.
טכניקות מיקרוסקופיה שונות משתמשות בפוטונים, אלקטרונים, יונים או בגשש פיזי ומיפוי הכוחות בינו לבין פני הדגם.
הן אוספות נתונים על המבנה הדגם במגוון סקלות אורך.
דוגמאות נפוצות של מכשירי מיקרוסקופיה הן:
דיפרקציית אלקטרונים באנרגיה נמוכה (LEED)
דיפרקציית אלקטרונים בהחזרה באנרגיה גבוהה (RHEED)
דיפרקציית קרני X בזויות קטנות (GIXD)
קבוצה זו של טכניקות משמשת במגוון עקרונות כדי לחשוף את ההרכב הכימי ולעיתים גם את המבנה הגבישי ומאפיינים הפוטואלקטריים של חומרים.
מספר שיטות ומכשירי ספקטרוסקופיה נפוצים הם:
ספקטרוסקופיית נפיצת אנרגיה של קרני X (EDX)
ספקטרוסקופיית נפיצת אורכי גל של קרני X (WDX)
עקיפה של קרני רנטגן (XRD)
ספקטרוסקופיית מסות של יונים שניוניים (SIMS)
ספקטרוסקופיה בתחום הנראה עד העל סגולי (UV-vis)
מגוון עצום של טכניקות מתחומי הנדסת החומרים, גם כאלה שלא נחשבות כשיטות קלסיות לאפיון חומרים, משמשות לאפיון על ידי מדידת תכונות מקרוסקופית שונות והישענות על ידע מוקדם.
בדיקות מכניות כמו מתיחה, מאמץ, פיתול, זחילה (דפורמציה), התעייפות החומר, בדיקות קשיחות וקשיות.
אפיוס קלאודיוס קראסוס היה פוליטיקאי רומי, בן למשפחה פטריקית נכבדה, שנבחר לכהן כאחד משני הקונסולים של רומא בשנת 451 לפנה"ס.
עשרים שנה קודם לכן, בשנת 471 לפנה"ס, כבר כיהן נכבד רומאי שנקרא אפיוס קלאודיוס כקונסול, אך קיים ויכוח בקרב החוקרים אם מדובר באותו אדם או באביו.
מכל מקום, זמן קצר לאחר שנבחר לקונסולט הרומי, הוסכם ברומא לבחור בוועדת העשרה, כדי להעלות על הכתב את חוקי רומא.
מינוי הקבוצה הביא להַשְׁעָיָה של כהונות המגיסטרטים הרגילים (שני הקונסולים וחבר הטריבונים הפלבאים).
שני הקונסולים הנבחרים נכללו בעשיריה וקלאודיוס כיהן כחבר בוועדת דקמווירים בגוף ממשלי זה.
חברי הקבוצה קבלו סמכויות קונסולאריות ללא זכות ערעור.
הדקמווירט פרסם 10 לוחות של חוקים אשר קבלו את אישור אספת הקנטוריות, אך המלאכה לא נשלמה ולכן הוחלט להמשיך בשלטון הדקמווירי עוד שנה.
אפיוס קלאודיוס היה החבר היחיד של הוועדה הראשונה שכיהן גם בתקופה השנייה, ב-450. הוועדה השנייה נהגה באופן טיראני ולאחר שחבריה הודחו בהתקוממות עממית, הושב הממשל הקונסולרי על כנו.
הדחת הדקמווירט השני סימנה את סוף דרכו של קלאודיוס וזמן לא ארוך לאחר מכן הוא סיים את חייו כפי שדיווחו דיוניסיוס מהליקרנסוס וליויוס.
לפני ההדחה הוסיף הדקמווירט השני ופרסם עוד שני לוחות עם חוקים והשלים בכך פרסום "שנים עשר הלוחות" ("Duodecim Tabulae"; ) של החוק הרומי ואלה הוצבו במקום פומבי (אך אבדו ולא הגיעו אלינו).
אפיוס קלאודיוס קראסוס נחשב כבנו של מי שהיה קונסול בשנת 471 לפנה"ס, אפיוס קלאודיוס סבינוס (Appius Claudius Sabinus Regillensis), ונכדו של אבי משפחת קלאודיוס, שנקרא גם הוא אפיוס קלאודיוס סבינוס, ושהיה בן העם הסביני.
על פי ליויוס שמו הסביני של אבי המשפחה היה אטיוס קלאוסוס - Attius Clausus, והוא הגיע מהעיר הסבינית Inregillum; על פי דיוניסיוס מהליקרנסוס שמו הסביני היה טיטוס קלאודיוס - Titus Claudius, והוא הגיע מהעיר הסבינית Regillum .
יש המניחים שהדקמוויר אפיוס קלאודיוס הוא אותו אדם שכיהן כקונסול ב-471, על סמך אופן רישום שמו ברשימות הקונסולים () בה הוא רשום בשנת 451 בשם "Ap.
Sabinus II" (הסיבה מדוע שני השמות סבינוס ורגילנסיס רשומים בסדר הפוך אינה ידועה).
מילונים ואנציקלופדיות מודרניים קובעים שהקונסול של 471 והדקמוויר הם אותו אדם, בהסתמכם על ליויוס ודיוניסיוס מהליקרנסוס.
אחרים קובעים שהקונסולט ב-471 הוא חלק מקריירה בדיונית שהוצמדה לדקמוויר.
אישוש נוסף להיות שני הגברים אותו אדם אפשר אולי למצוא בעובדה שנאמר על שניהם שהם התאבדו לפני שעמדו למשפט על עוולותיהם, אף על פי שדיוניסיוס טוען שהדקמוויר הוצא להורג בהוראת הטריבונים של הפלבס (plebeian tribunes).
אך על פי סדר העניינים נראה שמדובר בשני אנשים שונים, כנראה אב ובנו: זה ששרת כקונסול בשנת 471 היה מועמד לקונסולט כבר אחת-עשרה שנים קודם לכן, בשנת 482. מכאן שהקונסול היה צריך להיות אדם די מבוגר בזמן הדקמווירט, אך ליויוס מציין שהוא היה הצעיר בחבר הדקמווירים.
הן ליויוס והן דיוניסיוס מהליקרנסוס מתייחסים אל גאיוס קלאודיוס כאל דודו של הדקמוויר והיותו של זה דור שני לקלאודיאנים ברומא מצביע גם כן על שני אישים שונים בעלי אותו שם.
יתר על כן, הקונסול של 471 נודע באיבתו כלפי הפלבאים בעוד שהדקמוויר העמיד פנים ידידותיות כלפי העם הפשוט, ואף מינה כמה פלבאים לכהונת דקמווירים, עד שנחשף אופיו האמיתי.
לאור כל זאת לא ניתן להכריע, באופן שאינו משתמע לשתי פנים, איזו מהגרסאות היא הנכונה.
אפיוס קלאודיוס ירש מאביו את שמות המשפחה סבינוס רגילנסיס (Sabinus Regillensis).
קראסוס (Crassus) היה כינוי פרטי שלו, ואת השם הזה הוא הוריש לצאצאיו שחדלו להשתמש בשמות סבינוס רגילנסיס.
אפיוס קלאודיוס נבחר לכהן כקונסול של שנת 451 לפנה"ס, יחד עם טיטוס גנונקיוס (Titus Genucius Augurinus).
כבר שלוש שנים קודם לכן, יצאו שלושה שליחים לערים היווניות באיטליה וליוון כדי ללמוד את החוק היווני, והם חזרו ב-452 עם הממצאים.
זמן קצר לאחר שקלודיוס ועמיתו תפשו את משרותיהם, הוחלט למנות ועדה של עשרה אנשים לדרג קוסולרי כדי לנסח בכתב את החוק הרומי, בהתבסס על המסורות הקיימות ברומא והדוגמאות היווניות.
הדקמווירים, שהתמנו כמקובל לשנת כהונה אחת, קיבלו סמכויות קונסולריות מלאות.
שני הקונסולים הנבחרים התפטרו מתפקידם ונבחרו לכהן כחברים בעשיריה.
בין חבריהם נכללו גם שלושת השליחים ליוון.
הדקמווירים שיתפו פעולה וניסחו 10 לוחות של חוקים, שזכו לאישור אספת הקנטוריות.
מאחר שהמלאכה לא הושלמה הוחלט לבחור צוות נוסף של דקמווירים לשנה הבאה.
למרות המוניטין של משפחתו, שנודעה ביחס הרע והעוין שהפגינו בניה כלפי הפלבאים, הפגין אפיוס קלאודיוס גישה אצילית ואוהבת-אדם, וזכה לאמון העם.
חבריו חששו שהוא ינסה להתמנות למשרת דקמוויר גם בשנה הבאה, ולכן הטילו עליו מלאכת הבחירה של הדקמווירים לשנת 450, והפגינו דוגמה אישית כשהתפטרו מתפקידם, בציפייה שינהג כמותם.
למגינת לבם הוא מינה את עצמו ביחד עם תשעה חברים חדשים לגמרי, שלהערכתו החזיקו בדעות דומות לאלה שלו, או שהיו נתונים להשפעתו בקלות.
חמישה מהעשיריה היו פלבאים ורק שנים מהעשיריה כיהנו קודם כקונסולים והיו בעלי ניסיון קונסולרי.
סימן מבשר רע לכך שהדקמווירט השני לא יהיה הוגן וישר כמו הראשון היה כשהשתנה סמל השלטון.
ב-451 זכו עשרת הדקמווירים לליווי של שנים-עשר ליקטורים, כשכל אחד מהם מקבל את הכבוד בתורו.
אך בשנה שלאחר מכן, התלוו תריסר ליקטורים לכל אחד מעשרת הדקמווירים; ובניגוד לליווי של קונסול, שמרו ליקטורים אלה על הגרזן (axe) בחפיסת הזרדים שנשאו, גם בתוך המתחם הקדוש של רומא.
מאז הולדת הרפובליקה הסירו הליקטורים את גרזניהם כשנכנסו לתחום העיר, מתוך יחס של כבוד לריבונות העם; רק ליקטורים של דיקטטור המשיכו לאחוז בגרזניהם גם ברחבי העיר.
הדקמווירים לא היססו לפגוע במתנגדיהם במכות ואף בהוצאה להורג, והחרימו את רכושם של מי שפגעו בכבוד הדקמווירים.
באווירה הקשה ששררה בקרב ההמונים נפוצו שמועות שאין בכוונת הדקמווירים לקיים בחירות בשנה הבאה, והם מתכוונים לאחוז בתפקידם ללא הגבלת זמן.
מועד הבחירות הגיע וחלף, והדקמווירים שמרו על שלטונם.
הם ערכו ופרסמו עוד שני לוחות של חוקי המשפט הרומי, והשלימו בכך פרסום שנים-עשר הלוחות .
חלק מהחוקים עוררו התנגדות, בעיקר אלה שהגבילו את זכויות הפלבאים, והבולט ביניהם היה החוק שהופיע בלוח ה-11 ושאסר נישואי-תערובת של פטריקים ופלבאים, חוק שבוטל במהרה, בשנת 445. כאשר הגיעו לעיר הידיעות על פשיטות הסבינים והאיקווים על תחומי רומא, ניסו הדקמווירים לכנס את הסנאט אך המהלך נתקל בקשיים.
הסתבר שסנאטורים רבים עזבו את העיר כדי להתרחק ממורא הדקמווירים, ואחרים סירבו להעתר לזימון, בטענה שאין לדקמווירים שום סמכות חוקית.
משהתכנס הסנאט, קמו שני סנאטורים ותקפו את הדקמווירים באופן גלוי ובוטה, בטענם שתקופת הדקמווירט הסתיימה ושאין לדקמווירים שום סמכות חוקית.
הם טענו שהדקמווירים גרועים ממלכים, כי עתה סבלו בני העם הרומי עול-שלטונם של עשרה טרקווינים (Tarquins – רמז למלכים החמישי - לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס - והשביעי - לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס - ברשימת המלכים המסורתית של רומא).
גאיוס, דודו של אפיוס קלאודיוס, יצא להגנת אחיינו הדקמוויר וקרא לנוכחים להימנע מכל פעולה נגד הדקמווירים.
אפיוס הורה לאחד הליקטורים לאסור את אחד מצמד הסנאטורים המתמרדים, אך זה פנה לעזרת הנוכחים, והצליח לחמוק מעונש כאשר מישהו אחז באפיוס, לכאורה כדי להגן עליו מפגיעת ההמון, אך בעצם כדי לעצור אותו.
הסנאט מינה מפקדים צבאיים מטעם הדקמווירים, אך הצבא הובס בשתי החזיתות, מול הסבינים והאיקווים שפשטו על רומא, ונסוג למגננה.
בינתיים אירעו שתי שערוריות שהוכיחו את פשיטת הרגל של שלטון הדקמווירים.
בראשונה, חייל בשם לוקיוס סיקיניוס , אשר הציע בחירת טריבונים חדשים, ושהחיילים יסרבו לשרת עד שיוחלפו הדקמווירים, נרצח על פי הוראת מפקד צבא מטעם הדקמווירים.
האחרון ניסה להסתיר את מעשיו בטענה שהחייל נהרג ביחד עם כמה מחבריו, כשנתקלו במארב של האויב, על אף שלחמו באומץ.
האמת נחשפה לכל משנתגלתה גופת החייל כשהיא מוקפת רק בגופות של רומאים, בלי אף גופה של חייל אויב.
המקרה השני, והיותר מפורסם, היה עם אישה צעירה בשם ורגיניה , בתו של איש הצבא (קנטוריון) לוקיוס ורגיניוס (Lucius Verginius).
היא הייתה מאורסת ללוקיוס איקיליוס , שכיהן שנים אחדות קודם לכן (ב-456 לפנה"ס) כטריבון של הפלבס.
אפיוס קלאודיוס חשק בה וניסה לפתות אותה במתנות והבטחות, אך משלא נענתה לחיזוריו פנה לממש את תאוותו בדרכים אחרות.
בידיעה שאבי הנערה משרת בצבא ונעדר מהעיר, הוא שלח קליינט שלו, מרקוס קלאודיוס (Marcus Claudius), לחטוף אותה בככר הפורום, בתירוץ שהיא בתה החטופה של שפחה, משרתת בביתו, ולכן שפחה בעצמה.
משהתעוררה מהומה בפורום, דרש החוטף לברר את המחלוקת בבית הדין, ומשהסכימה הנערה, בעצת מקורביה, להצעה, הלכו כולם לבית הדין של אפיוס קלאודיוס.
החוטף חזר וטען שהנערה היא שפחה, וטען שביכולתו להוכיח את הטענה.
בנקודה זו פסק השופט אפיוס קלאודיוס, מי שהגה את סיפור העלילה ושלח את מקורבו לבצע את המהלך, שעד למועד המשפט תלך הנערה עם מי שטוען לבעלות עליה, והעניין יעלה שוב בפניו בבוא העת ויובהר לכל.
הנערה ומקורביה הביעו התנגדותם לפסיקת השופט, ואז הגיעו למקום דודה של הנערה, פובליוס נומיטוריוס (Publius Numitorius), וחתנה המיועד איקיליוס.
הליקטור מנע מהם לשאת דברים בטענה שהשופט פסק דברו ואין מקום לערער עליהם, אך איקיליוס הכריז שיישפך דם אם הנערה תימסר לחוטפה.
אפיוס הבין שעליו לסגת ולכן אמר שיבקש ממרקוס קלאודיוס לאפשר שחרור הנערה בערבות עד למחרת, אך אם אביה לא יגיע במועד, שום מחאה לא תעזור למתנגדים.
אחיו של החתן המיועד ובנו של נומיטוריוס נשלחו להביא את האב, מהר ככל האפשר, וכולם התפזרו לביתם, אחרי שאיקיליוס שילם את הערבות.
כדי למנוע מאבי הנערה להגיע לעיר, שלח אפיוס קלאודיוס רץ עם מכתב לידידיו במחנה הצבא שיעצרו את ורגיניוס ולא יאפשרו לו לצאת לרומא.
למחרת התכנסו כולם בבית הדין, ולהפתעת אפיוס הגיע גם אבי הנערה.
משתפס השופט את מקומו, הוא עצר כל ניסיון של מי מהצדדים להשמיע דברם, ולתדהמת כולם פסק שהנערה היא שפחה ועליה לחזור לאדוניה.
מרקוס קלאודיוס התקדם כדי לאחוז בנערה, אך הקהל מנע זאת ממנו, ומששלח השופט את הליקטור לפַנות את הקהל, פנה אבי הנערה בתחינה לשופט שיתיר לו להיפרד מבתו.
השופט התיר לו זאת, והאב ובתו התרחקו מעט ממקום מושבו של השופט ומהקהל שהקיפו.
אז חטף האב סכין מידי הקצב ודקר את בתו למוות, כדי למנוע השפלתה על ידי הדקמוויר.
במהומה שהתעוררה בפורום מיד לאחר הרצח של ורגיניה הורה אפיוס קלאודיוס לעצור את איקיליוס, אך שני פטריקים שתמכו בזכויות הפלבאים, לוקיוס ולריוס ומרקוס הורטיוס חסמו את הליקטור; לפני שהספיקו לאסור אותם נחלץ הקהל לעזרתם, ואפיוס קלאודיוס נמלט על נפשו.
הסנאט מסר את הפיקוד הצבאי לוָלריוס והורטיוס, ושניהם נבחרו לכהן כקונסולים (449 לפנה"ס) אחרי שחברי הדקמווירט נאלצו להתפטר.
משנהדפו הפולשים הסבינים והאיקווים מאדמות רומא, הובאו הדקמווירים למשפט.
גאיוס קלאודיוס יצא שוב להגנת אחיינו, אך ורגיניוס דרש שאפיוס יעמוד למשפט.
על פי דיוניסיוס מהליקרנסוס אפיוס הוצא להורג בהוראת הטריבונים של הפלבס.
ליויוס כתב שאפיוס קלאודיוס התאבד לפני משפטו.
הדקמווירים האחרים נשלחו לגלות, למעט ספוריוס אופיוס שהובא למשפט באשמה שהכה באכזריות חייל זקן, הורשע והוצא להורג באותו יום.
ליויוס מעיד שאופיוס התאבד בבית הכלא.
אפידיום (שם מדעי: Apidium) הוא סוג של קוף קדום שחי בפלאוגן לפני 30–39 מיליון שנה באזור מצרים.
משמעות שמו לקוחה מהאל המצרי אפיס שנראה כמו שור.
זאת כיוון שכשמצאו אותו הוא נחשב למין של פר.
הקוף התגלה בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן ב-1988.
האפידיום היה שייך למשפחה Parapithecidae הקרובה לאנתרופואידים המודרניים והיה מאבותיהם של הקופים צרי האף מהעולם הישן.
נמצאו בסוג זה 4 מינים.
רוב המאובנים שנמצאו חלקיים ונדירים, אבל מאובני המין Apidium phiomense נמצא במצבים טובים יותר.
קופים קדומים אלה חיו על העצים ברחבי צפון אפריקה הקדומה שהייתה גשומה יותר והכילה ים קדום באזור הסהרה של ימינו.
הם היו אוכלי פירות, וייתכן שהיו בעלי דו-צורתיות זוויגית אצל זכרים גדולים.
האפידיום נראה בסדרה של ה-BBC ללכת עם החיות הקדומות בפרק השני.
בפרק נראית קבוצת קופים העומדת סביב לעצי מנגרובים ומחפשים בהם מזון, אך נאלצים לשמור מרחק מטורפים ימיים כמו הכריש פיסוגלאוס והלווייתן הטורף בסילוזאורוס.
אפידורל היא תוכנית מערכונים נשית ישראלית ששודרה ברשת yes בשנת 2004.
יוצרות התוכנית הן שני מלמד ודריה שועלי, שגם כתבו את התסריט, ובמאי התוכנית היה שמואל חיימוביץ'.
חברת ההפקה הייתה דנה הפקות.
התוכנית הייתה סדרת מערכונים שבועית, והעלתה מערכוני נונסנס סביב נושאים "נשיים".
צוות השחקנים כלל ארבע שחקניות - אפרת בוימולד, ריקי בליך, עינת ויצמן ואיריס אברמוביץ' - וגבר אחד, אוהד קנולר.
בראיון לאתר ynet, התייחסה בליך לחלוקת הדמויות בין צוות השחקניות ואמרה: "פחות או יותר כולן עושות הכל, אבל יש טייפ-קאסטים שקשורים למראה חיצוני בין היתר.
לפעמים אנחנו מנסים ללכת נגד זה וזה מסתדר באופן די הרמוני".
פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2005
התוכנית הקומית/סאטירית הטובה ביותר - מועמדות
השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית-סאטירית - אפרת בוימולד - מועמדות
השחקנית הטובה ביותר בסדרה מקורית - אפרת בוימולד - מועמדות
אפיטומי מדיקל בע"מ המוכרת בשם המקוצר "אפיטומי" היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ומסחור של התקנים רפואיים הנארזים בכמוסות ונצרכים בבליעה.
החברה הוקמה באוגוסט 2005 בשם טוליפ ביוטכנולוגיה בע"מ, וביולי 2018 שינתה את שמה לשם הנוכחי, אפיטומי מדיקל בע"מ.
ד"ר שמעון אקהויז, שייסד את החברה עם דורון מרקו, הוא יו"ר דירקטוריון פעיל של החברה.
מנכ"ל החברה הוא ד"ר דן השמשוני.
מטה החברה שוכן בפארק תעשייה קיסריה.
בדצמבר 2021 העסיקה החברה 37 עובדים.
בספטמבר 2008 השלימה החברה גיוס של 8 מיליון דולר.
בדצמבר 2021 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וגייסה 185 מיליון ש"ח לפי שווי של 632 מיליון ש"ח לפני הכסף.
בעת הנפקתה החברה טרם החלה בייצור מסחרי של התקן כמוסת ההרזיה, אך היא חתמה על הסכם עם חטיבת המזון הרפואי של חברת נסטלה העולמית, שבמסגרתו התחייבה נסטלה לשווק ולהפיץ באופן בלעדי את כמוסת ההרזיה של החברה ברחבי העולם.
בנובמבר 2023 הודיעה נסטלה לאפיטומי שתוצאות ניסוי קליני בכמוסת ההרזיה אינן עומדות בתנאי סף שנקבעו, ולכן אין בכוונתה לשלם לאפיטומי 10 מיליון דולר שהובטחו לעמידה בתנאי הסף.
לחברה פטנטים ובקשות לפטנט על פיתוחיה.
התקנים להרזיה ולטיפול בעודף משקל.
במסגרת זו החברה נמצאת בשלבי פיתוח מתקדמים של התקן רפואי שלאחר בליעתו מתרחב ונפרשׂ בעת המגע עם מיצי הקיבה של המטופל, ובכך מעניק למטופל תחושת שובע ומונע אכילת יתר.
התקנים המיועדים להחדרת תרופות ביולוגיות דרך דופן המעי הדק, במקום החדרתן באמצעות זריקה.
אֶפְיוֹנָה (שם מדעי: Iphiona) היא סוג של צמחים עשבוניים רב-שנתיים או בני שיח, ממשפחת המורכבים.
תפוצתו הטבעית משתרעת ממצרים דרומה עד קרן אפריקה וצפון-מזרח אפריקה, ומזרחה דרך חצי האי ערב, ירדן וישראל, ועד דרום-מערב אסיה והודו.
בישראל גדלים שלושה מינים מדבריים נדירים — אפיונה מחוספסת, אפיונה מחודדת ואפיונת ים-המלח — מתוך תשעה או שלושה-עשר מינים המיוחסים לסוג.
תחום תפוצתו הטבעי של אפיונה משתרע ממצרים ועד הודו.
בצפון תפוצתו כוללת את מצרים וסיני, וכן את ישראל וירדן; מדרומה משתרעת תפוצתו דרך סודאן ודרום סודאן אל קרן אפריקה – דג'יבוטי, אריתריאה וסומליה; ומזרחה היא נמשכת דרך חצי האי ערב (ערב הסעודית, תימן ועומאן) אל איראן, פקיסטן ובהודו מצוי הסוג בצפון-מערב המדינה, בעיקר במדינת גוג'ראט.
מינים בסוג אפיונה (סקירה כרונולוגית)
הסוג אפיונה כולל 13 מינים שתוארו בפרקי זמן שונים, החל מן התקופה הקלאסית של חקר הפלורה האוריינטלית במאה ה-19 ועד תיאורים מאוחרים בני זמננו.
סקירה כרונולוגית של תיאורי המינים מדגישה הן את ההיסטוריה המחקרית של הסוג והן את אי-הבהירות הקיימת לגבי מעמדם הטקסונומי של חלק מן הטקסונים, נושא הנידון בהרחבה בפרק הבא.
מינים שתוארו מראשית המחקר הטקסונומי ועד 1966
בתקופה זו תוארו ארבעה מינים, רובם מאזורים מדבריים של מזרח אגן הים התיכון וחצי האי ערב, ובהם גם המין האנדמי לבקעת ים המלח.
אפיונה מחוספסת (Iphiona scabra) תואר בשנת 1834 מאזור מזרח אגן הים התיכון, חצי האי ערב וצפון-מזרח אפריקה הטרופית.
אפיונה דוקרנית (Iphiona horrida) תואר בשנת 1846 מאזור עומאן.
אפיונה מחודדת (Iphiona mucronata) תואר בשנת 1887 מאזור מזרח אגן הים התיכון ועד חצי האי ערב.
אפיונת ים המלח (Iphiona maris-mortui) תואר בשנת 1966 מאזור בקעת ים המלח.
מעמדו הטקסונומי טרם הוכרע סופית, אף שמדובר במין מובחן וברור, הנבדל בתכונותיו המורפולוגיות ובבית גידולו משני המינים האחרים של הסוג הגדלים בישראל.
במהלך פרק זמן קצר מאוד, בעיקר בשנים 1984–1985, תוארו שבעה מינים נוספים של הסוג אפיונה, רובם מאזורים של דרום חצי האי ערב, איראן, קרן אפריקה והמדבריות הסהרו-ערביים.
המין אפיונה אושה (Iphiona aucheri) תואר בשנת 1984 מאזור עומאן, איראן ועד מערב פקיסטן.
המין Iphiona arachnoidea תואר בשנת 1985 מדרום-מערב ודרום איראן.
המין Iphiona grantioides תואר בשנת 1985 מעומאן (ד'ופאר), איראן וצפון-מערב הודו.
המין Iphiona senecionoides תואר בשנת 1985 מדרום חצי האי ערב.
המין Iphiona anthemidifolia תואר בשנת 1985 מדרום-מזרח תימן.
המין Iphiona phillipsiae תואר בשנת 1985 מסומליה.
לאחר גל התיאורים של שנות ה-80 נוספו לסוג תיאורים בודדים בלבד.
המין Iphiona pinnatifida תואר בשנת 1995 מאזור סומליה.
המין Iphiona discoidea תואר בשנת 2018 מאיראן.
מספר המינים המיוחסים לסוג אפיונה אינו מוסכם בין המאגרים הטקסונומיים הבין-לאומיים.
פער זה נובע מהכללתם במאגר POWO של ארבעה טקסונים שמעמדם הטקסונומי טרם הוכרע: שני מינים מתימן שתוארו למדע בשנת 1985, מין מאיראן שתואר לראשונה בשנת 2018, ומין נוסף מישראל (Iphiona maris-mortui), שתואר בשנת 1966 על ידי הבוטנאית נעמי פיינברון-דותן.
מינים אלה מסומנים במאגרים כטקסונים שמעמדם בעבר נחשב לא ודאי (uncertain), או ככאלה שטרם הוערכו (unassessed), ולפיכך אינם נכללים בכל הרשימות כמינים תקפים.
הסוג אפיונה טרם זכה למונוגרפיה מודרנית מקיפה, והידע הקיים עליו מבוסס בעיקר על מחקרים פלוריסטיים אזוריים ועל מאגרי מידע טקסונומיים בין-לאומיים.
מקור השם המדעי Iphiona אינו מתועד במפורש ואינו ברור לחלוטין.
ייתכן כי השם נוצר בהשראת שורש יווני קדום המציין חוזק או קשיחות (ἴφιος / ἰφίος / ἰφί), וזאת בהתאמה לאופיים של מיני הסוג כבני שיח מדבריים קוצניים.
השם העברי אֶפְיוֹנָה הוא תעתיק עברי של השם הלועזי, שנועד לשמר את צלילו של שם הסוג.
שם הסוג נקבע במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946, סעיף 472.
להבנת המונחים המתוארים להלן מומלץ לעיין בפרק מורפולוגיה של התפרחת והפרי בערך משפחת המורכבים.
הסוג אפיונה כולל צמחים עשבוניים רב-שנתיים או בני שיח (בישראל), בעלי ענפים קשים.
הענפים נושאי הקרקפות עשויים להיות צפופים או מרווחים.
חפי המעטפת גִּלְדָּנִיִּים, רעופים ומהודקים זה לזה.
המצעית צרה וחשופה ודמוית חלת דבש.
כל הפרחים דו-מיניים וצינוריים בלבד, בעלי חמש שיניים וצבעם צהוב.
בסיסי המאבקים נושאים תוספות תמימות.
הזירעון גלילי ובעל שמונה עד עשרה חריצים.
הציצית עשויה כמה דורים של זיפים מחוספסים, שאורכם הולך וגדל בהדרגה מן הדור החיצוני אל הדור הפנימי.
אֶפְיוֹנָה מְחֻדֶּדֶת (שם מדעי: Iphiona mucronata) היא בן שיח מדברי קוצני, שגובהו 10 עד 50 ס"מ.
זהו מין מדברי נדיר יחסית, הגדל בבתי גידול סלעיים קשים.
תפוצה בעולם ובישראל - תחום תפוצתו הטבעי של המין משתרע במצרים, בחצי האי סיני, בערב הסעודית, בירדן (למשל באזור ואדי רם, בבסיס אום א-דאמי, בגובה של כ-1,450 מ'), ובישראל.
בישראל גדל המין בדרום הנגב ובהרי אילת.
בית גידול ואקולוגיה - אפיונה מחודדת גדלה בעיקר על מחשופים של סלעים קשים, בעיקר סלעים מגמתיים.
באזור תמנע היא מאכלסת מחשופים חלקים של סלעים מגמתיים; בסיני היא גדלה גם על מחשופי אבני חול, ואילו בצפון סיני היא מופיעה אף על סלעי גיר.
בתי הגידול מאופיינים במצע סלעי חשוף, מנוקז היטב ודל בקרקע.
פנולוגיה - הפריחה נמשכת מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר, ושיאה בחודשים מאי ויוני.
הפצת הפרי מתרחשת מאמצע יולי ועד סוף אוקטובר.
מורפולוגיה - בן שיח מדברי קוצני, מסועף וסבוך, בעל ענפים דלילים.
הצמח קרח, ובנצריו הצעירים פזורות בלוטות יושבות או נישאות על עוקץ קצר.
הענפים דלילים, קשים ומחורצים בחריצי אורך עדינים.
העלים קשים, דמויי מרצע וגליליים, ומסתיימים בחוד דוקרני.
העלים התחתונים תמימים או נושאים 2–6 אונות צדדיות קצרות ודוקרניות בחלקם התחתון, ואינם מוגבלים לבסיס העלה.
הקרקפות אינן צפופות והן ערוכות בקצות הענפים, נישאות על עוקצים ארוכים בעלי חפים.
המעטפת גלילית עד חרוטית הפוכה; חפי המעטפת קרחים, דמוי ביצה-מוארכים, קהים ובעלי חוד קצר בקודקוד, עם פס ירוק רחב ושוליים צרים מחוספסים.
הזירעונים באורך 2 עד 2.5 מ"מ, שעירים ובעלי ציצית.
זיפי הציצית בצבע חום קש, ארוכים פי שניים מן הזירעון ואף יותר.
אֶפְיוֹנָה מְחֻסְפֶּסֶת (שם מדעי: Iphiona scabra) היא בן שיח מדברי נדיר, דביק מאוד ודוקרני.
העלים שטוחים וקשים ומסתיימים בקוץ חד, ואונות העלים לרוב אף הן דוקרניות.
חפי המעטפת מתחדדים, חסרי קוץ בקודקודם ואינם דוקרניים, ומכוסים בשערות בלוטיות.
תפוצה בעולם ובישראל - תחום תפוצתה הטבעי של אפיונה מחוספסת משתרע ממזרח אגן הים התיכון ועד חצי האי ערב (ערב הסעודית, עומאן ותימן), דרך חצי האי סיני ומצרים, ועד צפון-מזרח אפריקה הטרופית (סודן ודרום סודן, אריתריאה וג'יבוטי).
בישראל זהו מין נדיר, אך השכיח מבין שלושת מיני הסוג.
הוא מצוי אך ורק באזורי המדבר הקיצוני, בעיקר בדרום הנגב, בהרי אילת ובערבה הדרומית; הוא מצוי גם באזור אדום שבדרום ירדן, ואינו חודר לאזורים ים-תיכוניים.
בית גידול - אפיונה מחוספסת גדלה במדבריות חמים, בעיקר בערוצים בעלי תשתית חולית.
מבחינה ביוגאוגרפית משתייך המין לתחום הסהרו-ערבי המזרחי, ותחום תפוצתו הדרומי משיק לתחום הסודני.
בישראל גדל המין בעיקר בדרום הערבה ובהרים הנמוכים והמטמורפיים שבסביבות אילת.
בתי גידולו טיפוסיים הם ערוצים בעלי תשתית חולית-חצצית, או חצץ של סלעים מגמתיים כהים.
סלעים מגמתיים הם סלעים שמקורם בהתקררות של מאגמה, כגון גרניט או בזלת, והם יוצרים תשתית מינרלית גסה ודלה בקרקע.
סלעים מטמורפיים הם סלעים שעברו שינוי במבנה ובמרקם כתוצאה מלחץ וחום גבוהים, כגון גנייס או שיש, והם יוצרים מצע סלעי קשה ומנוקז היטב.
הצמח גדל גם באזור של מחשופי אבן חול נובית בסיני, בערוצים רבים שתשתיתם חולית-חצצית.
אפיונה מחוספסת הוא מין מדברי קיצון אוהב חום, בעל סבילות רחבה לתנאי טמפרטורה קיצוניים באותו בית גידול, לרבות טמפרטורות גבוהות וקרינה חזקה ביום לצד קור לילי וחורפי קיצוני.
עמידות זו מושגת באמצעות ניצול מיקרו-אקלים בבית גידולו, מבנה קומפקטי של הצמח והפחתת הפעילות הפיזיולוגית בעונות קיצון.
פנולוגיה - הפריחה נמשכת כמעט כל השנה, ועיקרה מתחילת מרץ ועד סוף אוגוסט.
הפצת הפרי מתרחשת מאמצע מאי ועד תחילת אוקטובר.
מורפולוגיה - בן שיח מדברי שגובהו 30 עד 50 ס"מ, נוטה ליצור נוף כדורי בגוון ירוק בהיר.
הצמח דביק ומכוסה בשערות בלוטיות צפופות, והוא דביק מאוד למגע.
בשנים שחונות מתייבשת מרבית העלווה, ונותרים רק ענפים בודדים נושאי עלים.
הגבעולים קשים ומסתעפים בצפיפות לכדי סוכך מדומה ויוצרים נוף כדורי.
העלים מסורגים, צפופים, קשים וכמעט שטוחים, דמויי אזמל צר (ולא גליליים, כבמינים אחרים של הסוג), מחודדים והופכים לדוקרניים.
קוצים צדדיים מצויים רק סמוך לבסיס העלה.
בבסיס כל עלה מצויות לרוב שתיים עד ארבע אונות קצרות וקוצניות; שולי העלים גלולים בדרך כלל לאחור.
הקרקפות נישאות על עוקצים קצרים, וערוכות בצפיפות בקצות ענפים המסתעפים בדגם של תפרחת מסוימת.
המעטפת חרוטית הפוכה; חפי המעטפת גלדניים, רעופים ומהודקים, מכוסים במקצת בשערות בלוטיות-אבקתיות (pruinose-glandular), מוארכים, בעלי חוד קצר עד ארוך אך אינם קוצניים.
החפים מחוספסים ובעלי עורק אמצעי ירקרק.
המאבקים נושאים תוספות תמימות בבסיסם.
הזירעונים גליליים, מחורצים, באורך כ-3 מ"מ, שעירים בצפיפות ובראשם ציצית.
הציצית עשויה כמה דורים של זיפים בצבע חום קש, שאורכם פי שניים מן הזירעון ואף יותר; הזיפים הפנימיים ארוכים מן החיצוניים.
אֶפְיוֹנַת יַם-הַמֶּלַח (שם מדעי: Iphiona maris-mortui) היא בן שיח הררי סלעי, מדברי אוהב חום, צפוף ונדיר מאוד, שגובהו 20–50 ס"מ, אנדמי למצוקי בקעת ים-המלח המצוי על סף איום.
כל הצמח קרח או בעל שערות בלוטיות בחלקים הצעירים, עליו ואונותיהם הארוכות והגליליות אינם דוקרניים.
והזירעונים מכוסים בשערות רגילות וביניהן שערות בלוטיות.
תפוצה ושכיחות - אפיונת ים-המלח היא מין אנדמי (בלעדי) למצוקי בקעת ים-המלח משני עבריה, בישראל ובירדן.
תפוצתה פזורה עד נדירה מאוד.
תפוצת אפיונת ים-המלח מופרדת לחלוטין מתפוצת אפיונה מחודדת, ללא כל חפיפה בתפוצה עם אפיונה מחודדת, הגדלה בדרום הנגב, בהרי אילת ובדרום סיני.
היעדר חפיפה זו משקף התמחות אקולוגית שונה והפרדה ביוגאוגרפית מלאה בין המינים.
בית גידול ואקולוגיה - המין גדל במדבר החם, בעיקר בסדקי סלע ובמצוקי מצוקי גיר ודולומיט בבקעת ים-המלח, לעיתים בקרבת מעיינות וזרמי מים דלים.
הוא מצוי ברום של 250 עד 390 מטרים מתחת לפני הים.
מבחינה ביוגאוגרפית משתייך המין לתחום המזרח סהרו-ערבי.
פנולוגיה - הפריחה נמשכת מסוף מרץ ועד תחילת נובמבר, ושיאה בחודשים אפריל–מאי.
הפצת הפרי מתרחשת מסוף מאי ועד סוף אוגוסט.
מורפולוגיה - הענפים קשוחים; הלוואים חסרים.
העלים התחתונים מחולקים-מנוצים לאונות אחדות חוטיות, ארוכות וחדות, אך אינן דוקרניות; העלים העליונים אינם מחולקים, גליליים ודמויי מחטים.
התפרחות צהובות, ערוכות בדלילות בקצות הגבעולים.
כל תפרחת עטופה במעטפת גלילית של חפים ירוקים, שאורכם 5 עד 7 מ"מ, דלילים בשערות בלוטיות.
החפים מחודדים, בעלי עורק אמצעי ושוליים קרומיים לבנבנים.
הפרחים צהובים, דו-מיניים, צינוריים וצפופים.
לאחר הפריחה מתפתחים זירעונים דביקים, המכוסים שערות רגילות וביניהן שערות בלוטיות; אורכם כ-2 מ"מ, ובקודקודם ציצית זיפנית בצבע קש, שאורכה 2 עד 3 מ"מ, פי שניים ואף יותר מאורך הזירעון.
אבחנה מבדלת בין מיני אפיונה בישראל
שלושת מיני אפיונה הגדלים בישראל מרוכזים כולם באזורי המדבר של דרום הארץ.
אף שאפיונת ים-המלח דומה במראיה הכללי לאפיונה מחודדת, ושלושת המינים דומים זה לזה במבנה הכללי של הצמח והקרקפות, ניתן להבחין ביניהם בבירור על פי שילוב של תפוצה, רום טופוגרפי, בתי גידול ותכונות מורפולוגיות.
הבדלים אלה מאפשרים זיהוי ברור של כל אחד מן המינים בשטח.
שלושת מיני אפיונה נבדלים זה מזה בטווחי הרום שבהם הם מופיעים.
אפיונת ים המלח מוגבלת לאזורים נמוכים מאוד, לרוב מתחת לפני הים.
אפיונה מחוספסת מופיעה בגבהים נמוכים עד בינוניים ואינה עולה לרכסים הגבוהים.
אפיונה מחודדת, לעומתה, עשויה להופיע גם בגבהים ניכרים, לרבות אזורים הרריים גבוהים.
ניתן להבחין בין המינים גם על פי בתי גידולם, כאשר ברמת בית הגידול החפיפה ביניהם מצומצמת מאוד.
אפיונת ים-המלח מוגבלת למצוקים ולסדקי סלע בבקעת ים המלח.
אפיונה מחוספסת קשורה לערוצים חמים ולתשתיות חוליות-חצציתיות.
אפיונה מחודדת קשורה למחשופי סלע קשים, ולעיתים גם למדרונות ולרכסים גבוהים יותר.
לפיכך, חפיפה ממשית מתקיימת לכל היותר בנקודות מעבר בין מצוק לערוץ או בערוצים סלעיים, ואין חפיפה של שלושת המינים יחד.
המינים נבדלים גם באופי פני הצמח ובמידת השעירות והדביקות.
אפיונה מחוספסת מתאפיינת בצמח דביק מאוד, המכוסה שערות בלוטיות צפופות.
אפיונה מחודדת קרחת או כמעט קרחת ואינה דביקה.
אפיונת ים המלח קרחת אף היא, או נושאת שערות בלוטיות מועטות בלבד.
באפיונה מחוספסת ובאפיונה מחודדת העלים ואונות העלים קוצניים, ואילו חפי המעטפת חסרי קוץ בקודקודם ואינם דוקרניים; לעומתן, באפיונת ים המלח העלים ואונותיהם אינם דוקרניים.
נוסף על כך, באפיונה מחוספסת עלי הגבעול שטוחים כמעט, וקוצים צדדיים מופיעים בהם רק סמוך לבסיס העלה.
באפיונה מחודדת, לעומת זאת, עלי הגבעול גליליים, דמויי מרצע ודוקרניים, ובעלי קוצים צדדיים שאינם מוגבלים לבסיס העלה.
אֶפּימֵתֶאוּס (יוונית: Ἐπιμηθεύς) הוא אחד מהטיטאנים במיתולוגיה היוונית.
לפי אגדות המיתולוגיה אפימתאוס היה בנם של יאפטוס וקלימנה ואחיהם של פרומתאוס ואטלס.
משמעות שמו ביוונית היא "המבין לאחר מעשה".
אפימתאוס היה האחראי על מתן תכונה חיובית לכל חיה, אך כאשר הגיע הזמן לתת לאדם תכונה חיובית - לא נשאר בידו דבר.
אחיו פרומתאוס גנב את האש מזאוס ומסר אותה לאדם.
כעונש, יצר זאוס את פנדורה לאפימתאוס, בידיעה שהוא יתאהב בה למרות אזהרותיו של אחיו החכם פרומתאוס, שאמר לו לעולם לא לקבל מתנה מהאלים האולימפיים (משמעות שמו של פרומתאוס היא "החושב מראש").
פנדורה קיבלה תיבה מהרמס והונחתה לעולם לא לפתוח אותה.
אולם הרמס נתן לה גם סקרנות, והיא פתחה אותה למרות ההנחיה ובכך שחררה את כל האסונות של האדם.
היא סגרה את הקופסה בזמן, כך שנשאר רק דבר אחד בקופסה - תקווה.
מאוחר יותר היא שחררה גם אותה, כך שלמין האנושי תמיד יש תקווה בזמני רוע, אך יש לתקווה עוד הרבה להשלים.
בתם של אפימתאוס ופנדורה היא פירה, שנישאה לדיאוקליון.
אפייה היא שיטה להכנת מזון על ידי חימומו בתנור אפייה.
מזון המוכן בדרך זו נקרא "מאפה".
רוב המאפים מבוססים על בצק לסוגיו, אולם קיימים גם מאפי ירקות, ביצים, ובשר.
אפייה ביתית או תעשייתית מתבצעת בתנורי אפייה.
התנור מחומם בחשמל, בגז בישול או באמצעות חומרי הסקה אחרים.
ישנן טכניקות אפייה בטבע, המשתמשות ברמץ מדורה חם, באבנים חמות המושמות בבור או בלוח מתכת מלוהט.
במהלך האפייה מאבד המזון נוזלים ומתייבש.
שיטות אפייה שונות פותרות בעיה זו, העלולה להביא לשריפתו של המזון, על ידי הוספת נוזלים (רוטב) בזמן האפייה, סביב המזון הנאפה או עליו, או על ידי כיסוי פני השטח של המזון בחומר שומני, כגון שמן או חמאה על מנת להקטין את מידת אובדן הנוזלים.
למרות שישנם מאכלים רבים המוכנים על ידי אפייה, בכינוי "מאפה" משתמשים בדרך כלל לתיאור מאכלי בצק.
מנות נפוצות של מאפים כוללות: לחם, בורקס, עוגות, פאי, טארט, קיש, פיצה.
מאפה נחשב טוב אם הוא מאוד קל ואוורירי, אבל מספיק נוקשה כדי לתמוך במשקל המילוי.
בצק המאפה צריך להיות מעורבב בצורה אחידה כדי שניתן יהיה ליצור שכבות (כאשר יש צורך), ואסור שיהיו בו בועות אוויר גדולות, כי אלה יתרחבו במהלך האפייה ויהרסו את המרקם.
עם זאת, עיבוד יתר של הבצק יגרום להיווצרות שרשראות ארוכות של גלוטן, מה שיביא לתוצאה של מוצר קשה.
לכן ייצור של בצק טוב למאפה דורש הקפדה.
בגלל שבצק המאפה חייב לעבור תהליך של אפייה, ומילוי של פאי לעיתים לא צריך להאפות, הרבה מתכוני פאי כוללים "אפייה עיוורת" לפני שהמילוי נוסף לפאי – אפייה של הקלתית הריקה בלבד כשעליה משקולת אפייה כלשהי (כמו שעועית לבנה לא מבושלת).
במטבח הצרפתי נחשבת האפייה לאומנות בפניה עצמה, כמו כן קיימת הבחנה בין העוסקים במלאכות השונות, כאשר שף המתמחה בהכנת קינוחים נקרא בצרפתית "שף פטיסיה" (Chef Pâtissier, מגדנאי)) ואילו אופה המתמחה בהכנת לחם נקרא "בולונז'ה" (boulanger, אופה).
שיטת הכנת מזון זו קיימת עוד מהתקופה הפרה היסטורית, כאשר בני האדם החלו לאפות לחם.
אפילציה (או אלקטרוליזיס) היא תהליך הלחמה של פריצות נימי דם (כאשר הנימים ניפגשים עם המטריקס נוצרות שערות).
ביישומה מלחימים את נימי הדם ומנתקים אותם מהמטריקס, תהליך המוביל להסרת שיער לצמיתות מהגוף.
כמו רוב הטיפולים בתחום האסתטיקה, גם האפילציה פותחה מתוך צורך לפתרון בעיה רפואית; ב-1875, ד"ר מישל צ'ארלס, רופא עיניים, ביקש לפתור את בעיית צמיחת הריסים ההפוכה בקרב מטופליו אשר גרמה לדלקות עיניים, כאבים ובעיות אחרות.
ההליך הראשוני בוצע בעזרת סוללה ושני חוטי חשמל, אשר בעזרתם צרב ד"ר צ'ארלס את הריסים הפגומים ובכך תיקן את כיוון צמיחתם או לחלופין, הסיר אותם לצמיתות.
הטיפול מתבצע על ידי החדרת מחט דקיקה מיוחדת לאפילציה לזקיק השערה, העברת זרם חשמלי אשר צורב את השורש ובכך מנתק ומונע צמיחת שיער חוזרת והוצאת השערה באמצעות פינצטה.
הטיפול באפילציה במחט חשמלית נעשה במהלך סדרת מפגשים.
הטיפול נחשב לבעל שיעורי הצלחה גבוהים.
אופי הטיפול, החדרת מחט לזקיק השערה והעברת זרם קל, מחייב מיומנות רבה ומבוצע בדרך כלל על ידי אפילטורים, רופא או קוסמטיקאית מוסמכת.
בהיעדר המיומנות הנדרשת, הטיפול יכול להסב נזק לאזור המטופל ובמקרים חמורים יותר עלול להשאיר צלקת, כוויה, דלקת ואף כתמי פיגמנטציה.
יתרונות האפילציה על פני שיטות אחרות להסרת שיער
היתרון המרכזי של אפילציה על שיטות אחרות היא האפקטיביות שלה על פני בעלי שיער בהיר (בלונדיניים וג'ינגים), לעומת שיטות אחרות שלא יכולות להשפיע על שיער חסר פיגמנטים.
יתרון נוסף הוא העובדה שנשים בהיריון, אנשים עם קוצב לב ואנשים שחלו בסרטן יכולים לעשות אפילציה, והאוכלוסייה היחידה שלא יכולה לעשות את זה היא חולי סוכרת.
"אפילו לא שגוי" (מאנגלית: "Not even wrong") הוא ביטוי המפגין זלזול ברעיון פילוסופי אשר לא ניתן להפריכו במובן הפופריאני, או שאינו מבוסס פילוסופית או מדעית.
טביעת הביטוי מיוחסת לוולפגנג פאולי, מראשוני הפיזיקאים של מכניקת הקוונטים, שהיה ידוע בביטוייו השנונים להתנגדויות לחשיבה מדעית שגויה או מרושלת.
אפיירון (ביוונית עתיקה: Άπειρον) על פי משנתו של הפילוסוף הקדם-סוקרטי אנכסימנדרוס, הוא שמו של היסוד הראשוני בעולם - הראשית (ארכי, ἀρχή).
כשייך לאסכולה המילטית, אנכסימנדרוס עסק בשאלה מהו הארכי, כלומר מהו העיקרון החומרי, או החומר האחד הקבוע, העומד ללא שינוי מאחורי העולם המשתנה.
קודמו של אנכסימנדרוס, תאלס, טען כי חומר זה הוא המים ואילו ממשיכו אנכסימנס טען כי חומר זה הוא האוויר.
לעומת זאת אנכסימנדרוס טען כי לא ייתכן שחומר זה יהיה מהמוכרים והידועים לנו, וכי הוא בלתי מוגבל ואין סופי (ולכן מבטיח המשכיות), ללא תכונות המבדילות אותו משאר היסודות, והוא כולל את כל התכונות המצויות בשאר היסודות ללא הגבלה והפרדה.
ייתכן ואנכסימנדרוס העדיף יסוד כזה, כיוון ששאר היסודות מנוגדים זה לזה, ואם אחד מהם היה היסוד, השאר היו נבלעים בתוכו.
אפיירון בעצם מוגדר כ"לא מוגדר" לאור העובדה שממנו נוצר הכל והוא הבסיס הוא לא יכול להיות משהו שנמצא תחת הגדרה.
אפיליידי היה מסיר שיער שפותח בישראל והיה ראשון מסוגו, וחברה המפיצה מסירי שיער בעלת שם זהה.
המוצר פעל באמצעות קפיץ סלילי הסובב סביב צירו ומובל על ידי תיל פלדה העובר בתוכו בצורת לולאה.
סיבוב הקפיץ סביב צירו כאשר הוא מכופף גורם לו להימתח כאשר הוא כלפי חוץ ולהיסגר כאשר הוא נמצא כלפי פנים, וכך לתפוס את השערה כאשר המרווח נסגר תוך כדי הסיבוב ולבצע את פעולת התלישה.
מפעל "מפרו" בקיבוץ הגושרים הוקם בשנת 1974 ועסק בייצור פלסי בנאים וכוונות לרובים.
בשנת 1985 נקלע הקיבוץ למשבר כספי, לאחר שצבר חובות של 13 מיליון דולר, בעקבות משבר הקיבוצים ופרשת דוד בלאס שמעל בכספי הקיבוצים.
מנכ"ל מפעל "מפרו", מנחם ברוך, חיפש מוצר צריכה אותו המפעל יכול לייצר ולהגדיל את ההכנסות במהירות.
מכשיר "האפיליידי" (שנקרא בתחילה "סופט אנד איזי"; Soft and easy), הומצא על ידי מנחם ברוך, יאיר דר ושמעון יהב.
הם רשמו עליו פטנטים ב-32 מדינות שונות.
ב 1986 פנו ממציאי המכשיר למפעל "מפרו", במטרה שייצר את המכשיר שלהם.
השניים פנו קודם לשורה של חברות ומפעלים של מוצרי צריכה בעולם, אך אף אחד לא היה מעוניין בהמצאה.
מפעל "מפרו" הסכים להשקיע בהמשך הפיתוח והקמת קו ייצור בעלות של 200 אלף דולר מכיוון שלא היה למפעל ניסיון בשיווק מוצר צריכה הוחלט לשתף פעולה עם חברת הקוסמטיקה הלנה רובינשטיין כמפיץ בישראל, ובסיוע משרד הפרסום "אריאלי", הושק קמפיין פרסומי ביולי 1986. תוך זמן קצר הפך המכשיר להצלחה גדולה.
מייד אחר כך החל שיווק המכשיר ברחבי העולם, בידי מפיצי משנה שונים שרכשו את המוצר בסיטונאות.
הכנסות המפעל בשנת 1987 הגיעו ל-32 מיליון דולר, ב-1988 לכ-87 מיליון וב-1989 היו יותר ממאה מיליון דולר.
כדי לעמוד בביקוש הוקמו קווי ייצור נוספים באזור התעשייה בחצור הגלילית ובקיבוצים כפר סאלד, איילת השחר ומחניים.
בנוסף הוקמו מפעלים בספרד וברזיל.
המפעל גם פיתח מוצרים נוספים ושיפורים של המוצר המקורי.
בעקבות הצלחת המכשיר ברחבי העולם, החלו להופיע בשוק חיקויים וזיופים של המוצר.
"מפרו" השקיעה מאמץ רב להילחם בתופעה.
בין השאר תבעה חברה בשווייץ שייצרה ושיווקה מכשיר דומה, והצליחה להביא לסגירת מפעל שייצר זיופים של המכשיר בהונג קונג, מפעל שהוקם על ידי שלושה ישראלים, ומפעל שפעל בטאיוואן.
בנוסף הצליחה לתבוע את חברת "רמינגטון" האמריקאית, שפיתחה מכשיר דומה, על הפרת פטנט, אך רק במספר מדינות.
בשנת 1990 חלה ירידה חדה במכירות החברה, בעקבות כניסת מתחרים דוגמת חברת פיליפס וחברת בראון, תחרות גוברת שגרמה לרוויה בשוק, וכן בשל פשיטת רגל של המפיץ של החברה בארצות הברית.
ב-1991 ירדו המכירות לכ-18 מיליון דולר ונעשה ניסיון לייצר ולשווק מוצרים נוספים.
בנוסף החלה החברה לשווק את מוצריה ישירות בישראל, ארצות הברית ואוסטרליה.
לאחר מספר שנים של ניסיונות להשקת מוצרים נוספים והקמת מערך שיווק עצמאי, פשטה החברה את הרגל ומונה לה, בשנת 1995, כונס נכסים.
בנוסף נקלעה למספר סכסוכים משפטיים עם מפיצים ושותפים.
באוגוסט 1999 אישר בית המשפט המחוזי בחיפה למכור את החברה לאנשי העסקים יהודה מנדלסון והנריק סם גולדשטיין, תמורת כמיליון דולר.
לאחר מספר שנים שהחברה המשיכה לפעול באופן מצומצם תחת השם "אפיליידי", החליטו בעלי החברה בקיץ 2004 לבצע השקה מחדש שלה, במטרה להגיע לנתח שוק של כ-25% משוק מסירי השיער העולמי.
ב-2005 השיקה החברה מכשיר חדש בשם "דואט", המשלב מכשיר אפילציה משופר ומכשיר גילוח, וקמפיין פרסומי בכיכובה של סנדרה רינגלר.
בכימיה, אפימרים הם דיאסטריאומרים של חומר השונים בקונפיגורציה המרחבית רק באחד מתוך כמה מרכזים כיראלים, בדרך כלל אטומי פחמן.
לדוגמה, הסוכרים α-glucose ו-β-glucose הם אפימרים.
ב-α-glucose קבוצת ההידרוקסיל על אטום הפחמן הראשון (הפחמן האנומרי) בעמדה אקסיאלית (בניצב למישור הטבעת).
ב-β-glucose קבוצת ההידרוקסיל בעמדה משוונית (במקביל למישור הטבעת).
המולקולות הן אפימרים וגם אנומרים.
במקרה זה β-D-glucopyranose ו-β-D-mannopyranose הם אפימרים (אך לא אנומרים), כי ההבדל היחיד ביניהם הוא בסטריאוכימיה בפחמן מספר 2.
בנומנקלטורה הכימית, לחבר אחד בזוג האפימרים מתווספת התחילית "-epi" - לדוגמה quinine (כינין) ו-epi-quinine.
אפיטרוכואיד היא צורה גאומטרית הנוצרת על ידי נקודה על גבי מעגל הסובב (ללא החלקה) סביב מעגל אחר.
בשעה שהפרמטרים הנכללים במשוואה הם R המהווה את רדיוס המעגל החוסם; r, המהווה את רדיוס המעגל התוחם ו- d המהווה את המרחק מנקודה o במרכז התחום אל "הנקודה הצובעת".
הפונקציה המתארת צורה זו היא:
מקרים פרטיים של האפיטרוכואיד הם האפיציקלואיד בו מתקיים היוצרים יחס .
וועקומת לימצון של פסקל (Limaçon de Pascal) בה מתקיים
אפיכרמוס מקוס היה מחבר קומדיות יווני (בערך 530 - בערך 440 לפסה"נ) חי בסירקוזה שבסיציליה.
פיתח את המחזה הקומי העממי הדורי והעלה אותו למדרגת קומדיה אומנותית.
בהבדל מכותבי הקומדיות האטיים, לא מתח ביקורת סאטירית על אנשי המדינה ופעולותיהם, אלא על הרעיונות של הפילוסופיה והספרות.
מן הקומדיות המרובות שחיבר שרדו קטעים מועטים בלבד.
אפילפסיה כללית הידועה גם כאפילפסיה כללית ראשונית או אפילפסיה אידיופתית היא סוג של אפילפסיה המאופיינת על ידי פרכוסים כלליים בלא סיבה נראית לעין.
פרכוסים כלליים, בניגוד לפרכוסים חלקיים הם סוג של התקפים שמשבשים את ההכרה ומפריעים לפעילות החשמלית של כל המוח או חלק נרחב ממנו.
ניתן לראות זאת באלקטרואנצפלוגרם, EEG.
אפילפסיה כללית היא ראשונית כשהאפילפסיה מאובחנת כמצב המקורי עצמו, בניגוד לאפילפסיה משנית שמתרחשת כסימפטום של מצב מאובחן ידוע.
פרכוסים כלליים יכולים להיות או מסוג התקף ניתוק, התקף מיוקלוני, התקפים קלוניים, פרכוס טוני-קלוני או התקף א-טוני.
פרכוסים כלליים מתרחשים בסינדרומים שונים של פרכוסים כולל: אפילפסיה מיוקלונית, עוויתות תורשתיות של יילודים, התקפי ניתוק, אינפנטיל ספאזם (תסמונת וסט), אפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים ותסמונת לנוקס-גסטו
רוב סוגי האפילפסיה הכללית מתחילים בילדות.
בעוד שיש חולים שנרפאים מן האפילפסיה בהגיעם לגיל ההתבגרות ולא נזקקים יותר לתרופות, הרי אצל אחרים היא נשארת לכל החיים ולכן הם נזקקים לטיפול רפואי במשך כל החיים ולהשגחה.
הטיפולים באפילפסיה כללית כוללים סוגים שונים של תרופות.
מפעל אפימילק (נקרא לשעבר צ.ח.מ - ציוד חקלאי מיוחד) מפתח, מייצר ומשווק, בישראל ובעולם, מערכות חליבה ממוחשבות.
המפעל נוסד בשנת 1977 בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן.
בתחילת דרכו עסק המפעל בפיתוח אמצעי עזר מיוחדים לחקלאות ומכאן שאב את שמו.
בהמשך הדרך, בהשראת הממציא אלי פלס, החל המפעל למקד את פעילותו סביב רפת החלב בכלל וסביב מערכת חליבה ממוחשבת בפרט, ומאז ועד היום זהו תחום עיסוקו המרכזי.
בשנת 1979 הושק לראשונה מד חלב מתוצרת המפעל ובשנת 1984 הציג המפעל מערכת ניהול ממוחשבת לרפת החלב.
מאז ועד היום הותקנו ב-50 מדינות ברחבי העולם אלפי מערכות ניהול ממוחשבות ובהן למעלה מ-130,000 מדי חלב ויותר מ-5,000,000 פידומטרים (תג זיהוי הכולל מד פעילות).
צחמ אפיקים שיתפה פעולה עם מכון וולקני בפיתוח של החיישן אפילאב, המבצע בדיקה של הרכב החלב ומספק מידע באופן מידי על רמות השומן, חלבון ולקטוז שהוא מכיל.
אפימילק מקימה בווייטנאם את פרויקט הרפת הגדול ביותר שהוקם אי פעם בביצוע ישראלי, בתכנון של האדריכלים א.ב מתכננים.
הפרויקט, בהיקף של 500 מיליון דולר, יספק עם השלמתו חצי מיליון ליטר חלב ביום, שמהווים 40% מצריכת החלב בכל וייטנאם (נכון למרץ 2011).
הפרויקט, שבוצע דרומית להאנוי, בירת וייטנאם, כולל את תכנון הרפת והקמתה, הכשרת שטחים לגידולי שדה למאכל הפרות ואספקת זירמה משובחת להזרעת הפרות.
בשנת 2011 אפימילק הקימה את מכון החליבה הגדול בעולם, במדינת טקסס שבארצות הברית בהשקעה של 50 מיליון דולר.
במכון יתאפשר ביצוע של 30 אלף חליבות ביממה ותפוקתו מוערכת בחצי מיליון ליטר חלב ביום, כשהמכון עובד במשך 24 שעות ביממה ללא הפסקה.
הקמת מערכת המחשוב במכון הייתה אתגר טכנולוגי מאחר שיש לעקוב, לרשום ולדווח על מדדים שונים באופן פרטני ביחס לכל אחת מהפרות: הרכב ואיכות החלב, רמת פעילות והמצב הבריאותי של כל אחת מהפרות.
בנוסף לפרות הנחלבות כולל הפרויקט ניטור וניהול של תחום גידול העגלות המיועדת להרחבת הפרויקט להיקף של 32,000 חולבות בשנים הקרובות.
מכון החליבה והרפת בטקסס תוכננו מהשלב ההתחלתי באופן המותאם לטכנולוגיות של אפימילק וכך שכל חליבת הפרות תעשה באתר אחד.