tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן להכין גם ממרח שמרי בירה, שאותו אפשר למרוח על לחם או להשתמש בו כרוטב.
שמרי בירה משמשים גם להקרמה של תבשילים וניתן להוסיפם לקציצות ולתבשילים שונים, אם כי חלק מהרכיבים התזונתיים שבשמרים נהרסים בבישול.
ביהדות אסורה אכילת גבינה, ככל מוצרי החלב, עם מוצרי בשר.
ביהדות ובאסלאם, חוקי הכשרות והחלאל אוסרים את אכילת גבינה שיש בה אנזים הגבנה מבעלי חיים אסורים או בעלי חיים שלא נשחטו כהלכה.
שתי הדתות מקבלות אנזימי הגבנה ממקורות שאינם מן החי, אם כי יש דעות בהלכה שאפילו אנזים הגבנה מהחי עובר תהליך שלחלוטין משנה את הרכבו ולכן יהיה כשר.
בניגוד לחלב שחלבו גוי, שבו חששו חז"ל מעירוב של חלב בהמה טמאה בתוך החלב הכשר, בגבינה לא חששו חז"ל לכך מפני שחלב בהמה טמאה אינו מתגבן.
גֵּבִים הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, השוכן כחצי קילומטר מדרום לעיר שדרות וקילומטר ממזרח לצומת שער הנגב, בתחום המועצה האזורית שער הנגב.
שמו המקורי של הקיבוץ היה שדה עקיבא, על שמו של האגרונום עקיבא אטינגר.
לאחר זמן מה שונה שמו לגבים, על שם הגומות הטבעיות בנחלים, ובכללם נחלי הנגב, המתמלאות מי גשמים בימות החורף ונקראות גבים.
מילים דומות ידועות גם מלשונות שמיות אחרות: בארמית, למשל, בור הוא 'גוב, גובּא'; הצירוף "גוב האריות" הוא תרגום של "גֻּבָּא דִי אַרְיָוָתָא" שבחלק הארמי בספר דניאל.
כבר במקרא נזכר מקום יישוב בשם גֵּבִים מצפון לירושלים, כנראה על שום ריבוי המערות והבורות שבסביבתו.
קיבוץ גבים הוקם בי"ב אלול תש"ז, 28 באוגוסט 1947, שלושה חודשים לפני החלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947. מקימי הקיבוץ, היו יוצאי פלמ"ח מתנועת הנוער העובד שעברו הכשרה בקבוצת גבע וגרעין של בוגרי מוסד אהבה בכפר ביאליק מתנועת גורדוניה פליטי אירופה שעבר את הכשרתו החקלאית בקבוצת השרון שברמת דוד.
לקיבוץ נוספו גרעינים רבים אחרים כגון מגשימים ולפיד.
במרוצת השנים, נוספו אל הקיבוץ יוצאי גרעינים רבים אחרים יוצאי נח"ל ובוגרי עליית הנוער.
בשנות החמישים עבר הקיבוץ משבר חברתי אשר גרם לרבים מהחברים לעזוב.
הקיבוץ מונה כיום למעלה מ-500 תושבים, ואוכלוסייתו חילונית.
פועלים בו מגוון שירותים לרווחת הקהילה, כמו מרפאה ושרותי רפואה, חשמליה, חצרניה, מרכולית וחדר אוכל הפעיל מדי יום.
חדר האוכל מספק שירותי הסעדה למכללת ספיר הסמוכה.
בשטח הקיבוץ הוקם בית חינוך שער הנגב שבו לומדים תלמידים משאר יישובי המועצה האזורית שער הנגב וכן תלמידים משדרות, מנתיבות ומן המועצות האזוריות שדות נגב, לכיש, חוף אשקלון ובני שמעון.
בקיבוץ פועל מפעל פולג תעשיות פלסטיק מקבוצת "פוליפילם" הגרמנית.
הקיבוץ שותף בבעלות על חברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
קיבוץ גבים נמצא כ-100 מטר מעל פני הים.
באירועי מתקפת הפתע של חמאס על ישראל בבוקר שבת 7 באוקטובר 2023, לחמו חברי כיתת הכוננות של הקיבוץ בפיקודו של רבש"ץ היישוב זיו אביב במחבלים שביקשו להיכנס לקיבוץ ולבצע בו טבח.
במהלך הלחימה נפצע הרבש"ץ קשה והלוחמים הצליחו להדוף את מחבלי החמאס שלא נכנסו לקיבוץ.
לאחר מכן התפנתה קהילת גבים לקיבוץ מזרע.
במרץ 2024 חזרו תושבי הקיבוץ לבתיהם.
גבינה צהובה (מגרמנית: Gelbkäse) הוא שם גנרי המקובל בישראל למספר סוגי גבינות קשות, בעלות צבע אחיד הקרוב לצהוב (באופן טבעי או בשל הוספת צבעי מאכל), כגון מותגי הגבינות "עמק", "גלבוע", "נעם" ועוד.
בגבינות אלה שיעור הלחות 40%–50% מים.
הן מוצקות, אך נחתכות בקלות בסכין וניתנות לפריסה במכונת חיתוך.
המונח "גבינה צהובה" מקורו בתרגום מילולי מגרמנית, ונעשה שגור בעברית הישראלית, ונפוץ במתכונים בעברית, אך אינו בשימוש בשפות אחרות, למעט גרמנית ופולנית.
פרות הרועות עשב, מניבות חלב המכיל בטא-קרוטן, חומר מסיס בשומן ובעל צבע כתום.
לחלב פרה צבע צהבהב בהיר משתי סיבות: אחוז השומן בחלב וריכוז הבטא-קרוטן בתוכו נמוכים; השומן בחלב מצוי בטיפות זעירות (globule) עטופות קרום המחזיר אור ומעניק לחלב את צבעו.
גבינות קשות מכילות שיעור שומן גבוה, וכן מבנה טיפות השומן בהן נהרס בתהליך הייצור, ולכן צבען עז יותר.
פרות הניזונות מתערובת מניבות חלב לבן, והגבינות העשויות ממנו לבנות גם כן, על-כן מוסיפים לגבינות הקשות המיוצרות בישראל צבע מאכל - אנאטו או בטא-קרוטן.
גבינות מחלב תאו, עז וכבשה לבנות בכל מקרה.
גבינת "עמק" (גבינה מסוג אדם מתוצרת תנובה), הייתה הגבינה הקשה הראשונה שיוצרה בישראל, ונחשבה למוצר בסיסי לפחות עד שנות השמונים של המאה ה-20. היא נמכרה בפרוסות ובגושים והייתה נפוצה במטבחים קיבוציים וצבאיים ובמרכולים השיתופיים שדרכם בעיקר שווקו מוצרי מזון.
היא נקראה בשם "גבינה צהובה" כדי להבדילה מסוגי גבינות אחרים שהיו זמינים (כגון גבינה ניגרת המוכרת כגבינה לבנה, גבינת קוטג', גבינה מותכת).
כינוי זה ממשיך להיות בשימוש גם לאחר כניסת מגוון רחב של סוגי גבינות מייצור מקומי ומייבוא לשוק הישראלי.
נמכרים גם תחליפי גבינה צהובה חלקם טבעוניים, הדומים בטעמם ובמראם לגבינה צהובה, אך מיוצרים מרכיבים צמחיים או מחלב רזה בתוספת שמן צמחי.
גבינה שווייצרית הוא שם כולל למגוון סוגי גבינה הדומים בצורתם לגבינה השווייצרית אמנטל.
צורת הגבינה מתייחדת בכך שהיא כוללת בועות (חורים) חלולות קטנות.
הגבינות השווייצריות ידועות באיכותן בשווייץ ומחוצה לה.
המונח "גבינה שווייצרית" נפוץ בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ישראל ומדינות נוספות.
לקראת סוף תהליך הייצור מכלה הפרופיוניבקטר את חומצת החלב שהפרישו החיידקים האחרים, ומשחרר פחמן דו-חמצני היוצר אט אט את הבועות החלולות.
באופן כללי, ככל שהבועות גדולות יותר, כך ניכר יותר טעם הגבינה.
הסיבה לכך היא שככל שיינתן לחיידקים יותר זמן "לעבוד" על הגבינה, כך יוכלו להעניק לגבינה יותר טעם.
גבינות שווייצריות נושאות את שם האזור בו הן מיוצרות, כשאזורים רבים בשווייץ מתמחים דווקא בייצור גבינה שווייצרית מסוימת, אותה הם משפרים מזה מאות שנים.
השווייצרים גאים מאוד במסורת ובאיכות הגבינות שלהם ורואים בהן את הגבינות הטובות בעולם.
הדחף לפתח ולשפר את איכות הגבינות, נובע מהצורך לחפות על הקושי של השווייצרים לייצא מוצרים חקלאיים פשוטים במחיר תחרותי.
קושי זה נובע מהמחסור שלהם בקרקע מישורית נוחה לחקלאות ומקשיים בתובלת מוצרים באזור הררי.
הקושי בהובלה גרם גם לבחירת מוצרים חקלאיים בעלי חיי מדף ארוכים, כמו גבינות קשות ויין, לענפי הייצוא של שווייץ.
"גבינת ההלווטים" - הייתה ידועה עוד בתקופת האימפריה הרומית כגבינה הראויה לשולחנם של מלכים.
השם מיוחס עד היום לגבינת אמנטל המיוצר בעמק (בגרמנית Tal) אמן (Emmen) על ידי שווייצרים הרואים בעצמם צאצאים ישירים של ההלווטים.
גבינת גרוייר מאזור האלפים הצרפתיים מוזכרת במסמכים משנת 1115. גבינת אפנצלר היא בת אותה מאה.
גבינה כחולה היא גבינה המתהדרת בעורקי עובש בצבע כחול-ירקרק.
בתקופת ההבשלה של הגבינה, נבגי עובש מסוג פניציליום מוזרקים לתוך הגבינה, ואלו מעניקים לה את צבעה ואת הטעם הפיקנטי שלה.
העובש לא ישרוד ללא חמצן, ולכן מנקבים את הגבינה בסיכות ומחדירים לתוכה אוויר.
העובש המשגשג בתוך הגבינה גורם לה לפתח חומציות גבוהה ומרקם פירורי.
בדומה ליינות מסוימים, גבינות כחולות רבות כגון רוקפור, גורגונזולה וסטילטון זוכות להגנה משפטית של "תקנת המקוריות" (Protected designation of origin) מטעם האיחוד האירופי, המאפשרת שיווק של מוצרים בשמות המקומות מהם הגיעו רק אם אכן יוצרו בהם.
לפי אגדה, מסופר כי רועה ששכח במערה את ילקוט הצידה שלו שהכיל לחם שיפון וחתיכת גבינה, חזר כעבור כמה שבועות כדי לגלות שהעובש שמכסה את הלחם הדביק את הגבינה.
גבינה מעושנת היא גבינה קשה שעברה תהליך עישון.
כתוצאה מתהליך זה, צבעה החיצוני של הגבינה בדרך כלל זהוב.
עם הגבינות שמקובל לעשן ניתן למנות את הגאודה, הסקאמורצה והצ'דר.
בישראל מייצרת חברת "תנובה" את הגבינה המעושנת "בשן" שהיא גרסה מקומית לגבינת הפרובולונה האיטלקית.
עישון גבינות מתבצע בשתי דרכים אפשריות - עישון קר (בטמפרטורה של 32°-21°) ועישון חם (בטמפרטורה של 88°-38°).
על מנת להוזיל את העלויות, יצרנים מסוימים כלל לא מעבירים את הגבינות בתהליך עישון, אלא מוסיפים חומרי טעם וצבעי מאכל שמעניקים לגבינה ארומה של עשן ומראה של גבינה מעושנת.
גבינה לבנה היא גבינה טרייה (איננה עוברת תהליך הבשלה כחלק מתהליך הייצור של הגבינה) בעלת צבע לבן אופייני, הניתנת למריחה.
לגבינה טעם חמצמץ אופייני, הנובע מתהליך ההחמצה של חיידקי המחמצת המשמשים בייצור הגבינה.
גבינה זו נחשבת לאחת הגבינות הנמכרות ביותר בישראל.
היא משווקת ברמות שונות של אחוזי שומן.
לאחר פסטור החלב וקירורו לטמפרטורת דגירה של כ-30 מעלות צלזיוס מוסיפים לחלב מחמצת לקטית מזופילית ומשהים את החלב עד שחומציותו מגיעה לכ-4.6pH ( הנקודה האיזואלקטרית של חלבון החלב הקזאין).
יש הנוהגים להוסיף מעט אנזים הגבנה לחלב כדי להפוך את הגבן לקשיח יותר.
לאחר מכן יש הפרדה של חלק ממי הגבינה על ידי תליית הגבן בבד טפטוף (שיטה מסורתית) או בעזרת מפרדה.
גבינה זו נקראת בשם "גבינה לבנה" בחלק משפות אירופה, למשל Weißkäse בגרמנית ו-biały ser בפולנית.
השם מבדיל גבינה זו מגבינות פרה קשות, המכונות גבינות צהובות.
בתהליך הייצור משתמשים באנזים הגבנה על מנת לגבן את הגבינה.
אנזים זה מופק בדרך כלל מקיבתם הרביעית של בעלי חיים מעלי גירה.
בישראל, בגלל שיקולי כשרות, נוהגים להשתמש למטרה זו באנזים הגבנה צמחי.
בעבר, האנזים הופק מקיבה של בהמות לא כשרות.
למרות זאת, מכיוון שבאבקה כלולים גם חומרים כשרים ומסיבות נוספות, פסק הרב איסר יהודה אונטרמן שהגבינה מותרת באכילה.
בשונה מגבינות צהובות וקשות שקיימת בהן לכל הדעות גזירת גבינות עכו"ם האוסרת לקנותן מגוי, בגבינות רכות יש שהקלו ודימו אותן לחמאה, שבמידה ומבשלים אותה כך שכל הנוזלים מתאדים מותרת לדעת רבים מהפוסקים.
עם זאת, פוסקים רבים לא הסכימו להקל בכך.
גבינה צפתית היא גבינה ישראלית מלוחה, חצי קשה, בעלת מרקם צמיגי, הנמכרת בחריצים.
הגבינה עשויה מחלב בקר או חלב צאן ומופיעה באחוזי שומן שונים, במליחות בינונית או מעודנת.
בצפת התקיימה תעשיית גבינות של יהודים לפחות החל מהמאה ה־16. זוהי גבינה מלוחה, קשה ויבשה.
לאחר חורבן צפת ברעידת האדמה בשנת 1837, נהרסה כמעט לחלוטין תעשיית הגבינות בעיר.
אולם אז גם התיישבו בה, בין השאר משפחות ארזני (לימים המאירי) מפרס וקדוש ממרוקו, והקימו בהן את מחלבות המאירי וקדוש (בהתאמה).
ניתן למצוא סוגים רבים של גבינה צפתית המיוצרים על ידי מחלבות שונות, באחוזי שומן שונים ומסוגים שונים של חלב.
כמוכן השם מתייחס גם לגבינות פחות קשות.
לצורך הכנת גבינה צפתית מפוסטר החלב בטמפרטורה נמוכה יחסית (כ-72°C) על מנת שלא לפגוע בחלבוני החלב המשתתפים בהגבנה.
החלב המפוסטר עובר תהליך הגבנה אשר מבוסס בעיקרו על אנזים אשר פועל על החלבון העיקרי שבחלב הוא הקזאין; לתהליך מוסיפים גם חיידקים לקטיים המשפיעים על טעמה של הגבינה ומסייעים לתהליך ההגבנה.
כמו כן מוסיפים לחלב גם סידן כלוריד שמטרתו לפצות על הסידן שאבד בתהליך פיסטור החלב.
הגבן העיקרי מתקבל יחסית מהר (לאחר כשעה של המתנה, בשל פעולת האנזים).
בהמשך מבצעים בגבן מספר חיתוכים וערבובים עדינים המסייעים לניקוז המים מן הגבן וקבלת הבסיס.
בשלב זה מוסיפים גם מלח - הן למטרת טעם והן למטרת סיוע בשימור הגבינה בהמשך.
לאחר ניקוז מרבית הנוזלים שהשתחררו בעת החיתוכים, נדחסת המסה לסלסלות קש (כיום קיימות גם סלסלות פלסטיק בעלות דוגמת קש) ונשארת בהן למספר שעות, כדי לנקז את יתרת נוזלי הגבינה וגיבושה לצורה עגולה.
במהלך זמן זה הופכים את הגבינה מספר פעמים כדי לעזור לניקוז ולקבל את דוגמת הקש גם בחלקה העליון של הגבינה.
הגבינה פופולרית בכריכים, עם סלט ירקות, מתובלת, או בצורתה המקורית.
את הזן הקשה יותר ניתן לגרר על פסטה או לאפות בתנור.
גבינה צ'רקסית (בצ'רקסית: Адыгэ къуае - גבינה אדיגית) היא גבינה חצי קשה, מעט צמיגית, שניתן ונהוג להכין בבית.
ניתן להכין את הגבינה מחלב בקר או צאן.
הגבינה הצ'רקסית קיבלה את שמה כיוון שהמחלבה הראשונה אשר הכינה אותה בישראל למדה את אופן ההכנה מאשתו של פועל צ'רקסי בקיבוץ.
הגבינה הוכנה בעיקר במחלבות קיבוצים למשך זמן מה, אך רוב ייצורה המסחרי הופסק מפאת חיי המדף הקצרים של הגבינה.
הגבינה קלה מאוד להכנה ביתית וניתנת להכנה גם מחלב מפוסטר הנרכש בסופרמרקט.
על אף שיוך הגבינה לעם הצ'רקסי בארץ, הגבינה נפוצה מאוד במדינות רבות בעולם בשל פשטות הכנתה, כאשר בכל מקום קיבלה שם מקומי, אך הכנתה כמעט וזהה.
כך לדוגמה ניתן למצוא את הגבינה ההודית פניר וגבינות רבות אחרות.
הגבינה הצ'רקסית נעשית בתהליך של החמצה בלבד, ללא שימוש באנזים הגבנה, על כן ניתן להכין אותה גם מחלב מסחרי מפוסטר, למרות טמפרטורת הפיסטור הגבוהה של חלב זה.
ההחמצה נעשית באמצעות מחמיץ אורגני כגון חומץ או מיץ לימון.
ניתן להשתמש בה לכריכים, אך ניתן גם לחתוך אותה לקוביות ולבשל איתה - היא אינה נמסה בחום.
משמשת גם כמילוי בכיסוני מתאזה.
בנוסף לגבינה יש גרסה מעושנת.
גבינת כבשים היא גבינה המתבססת בהרכבה, כחומר גלם עיקרי, על חלב כבשים.
בין גבינות הכבשים: גבינות רכות (כגון לבנה), גבינות קשות למחצה (כגון פטה ובולגרית) וגבינות קשות (כגון רוקפור, קשקבל, חלומי ומנצ'גו).
לפי המיתולוגיה היוונית, הגבינה הומצאה על ידי האל אריסטראוס.
הומרוס, שחי במאה ה-8 לפנה"ס, מזכיר באודיסיאה ייצור ושימור של גבינות כבשים ועזים.
בימי הביניים למדו הנזירים לחמם את הגבן וליישן אותו במערות.
כתוצאה, במנזרים החלו להכין גבינות רבות, כולל גבינות עובש.
בשנות השישים של המאה ה-18 פתחו בייצור המוני של אנזים ההגבנה.
עד סוף המאה, הצליחו מדענים ליצור תרביות חיידקים, שתרמו לייעול הייצור.
ייצור גבינות הצאן יצא מהמסגרות הביתיות ב-1850, כאשר נבנה בית החרושת הראשון לייצור גבינות במדינת ניו יורק.
במלחמת העולם השנייה התרבו המפעלים לייצור גבינה, ואט אט נעלמו השיטות המסורתיות.
חלב כבשים שונה בהרכבו ממקביליו, חלב העזים וחלב הפרות, אשר דומים זה לזה.
לרוב לא נוהגים לשתות אותו והוא משמש בעיקר כחומר הגלם בתעשיית ייצור גבינות קשות או יוגורט.
זאת מפני שכמות המוצקים בו, שגבוהה יותר באופן טבעי, גורמת לחלב הכבשים להיות סמיך ומרוכז יותר מכל חלב אחר.
שיעור השומן שלו גדול כמעט פי שניים מזה שבחלב עזים או פרות.
כמו כן, חלב כבשים מכיל גם 40% יותר קלוריות מחלב אחר.
חלב הכבשים מכיל ויטמינים, מינרלים ואבות מזון רבים:
שיעור הלקטוז הנמוך יותר בחלב הכבשים ביחס לחלב הפרות הופך אותו לנוח יותר לעיכול, לאלו שרגישותם ללקטוז אינה גבוהה.
רמת הלקטוז נמוכה גם בגבינות קשות וביוגורט מחלב כבשים, שמכיל גם חיידקים פרו-ביוטיים, העוזרים בפירוק הסוכר.
לספיגת הלקטוז עוזרת הימצאות של יותר חומצות שומן קצרות ובינוניות שרשרת לעומת חלב מבעלי חיים אחרים.
כמו כן, רמת השומן הגבוהה בחלב הכבשים תורמת לספיגת הוויטמינים המסיסים בשומן: A, D, ו-E.
השוואה בין חלב כבשים, עזים ופרות
כבשים, בניגוד לפרות, מייצרות מעט חלב - כליטר חלב ביום בלבד.
עם זאת, הטלאים שלהן גדלים בקצב גבוה.
כך, למשל, גדל משקלם עד פי-ארבעה במהלך החודש הראשון לחייהם.
יש הרואים בנתון זה הוכחה לכך שבכמות הקטנה של חלב הכבשים יש תכולה גבוהה של רכיבים תזונתיים חיוניים.
כיום קיימים לפחות 24 זנים ידועים של כבשים המייצרות חלב.
הן נפוצות בעיקר במדינות אגן הים התיכון.
לכל אחד מהזנים יש תורשה שונה, שמשפיעה על תנובת החלב ועל תכולתו.
גם לצמחים שהכבשים מלחכות ולעונות השנה המתחלפות נודעת השפעה על הרכב החלב ועל טעמו.
לחלב כבשים אין ריח מיוחד.
טעמו מעט אגוזי ולפעמים מתקתק.
גבינות הכבשים נדירות יותר ויקרות יותר לעומת גבינות אחרות, משום שכמות הכבשים בעולם קטנה יחסית.
גבינות צאן רבות ניתן להכין הן מחלב עזים והן מחלב כבשים או חלב בקר.
כך, למשל, גבינות החלומי, הקממבר, הברי והגבינה הבולגרית.
לעומתן, קיימות מספר גבינות פופולריות ומפורסמות בעולם, המיוצרות אך רק מחלב כבשים: רוקפור הצרפתית, פקורינו רומאנו האיטלקית והפטה המקורית.
מאז תחילת עליית יהודי התפוצות לארץ ישראל, בשלהי המאה ה-19, הם ניסו לגדל בעצמם עדרי כבשים.
החלוצים למדו את רזי המלאכה משכניהם הערבים, ובסוף שנות ה-20 של המאה הקודמת נכנס גידול הצאן לקיבוצי הגליל.
בתוך כך, מונו מדריכים לענף, הוקמו דירים שבהם כבשים בלבד ומונו רכזי דיר.
לאחר קום המדינה התרחב ענף הצאן גם למושבים, והוקמו בנוסף כמה עדרים פרטיים.
בתחילה גידלו כבשים רק לחלב, אך עם השנים ייעדו כבשים גם לבשר.
כדי להשביח את העדר המקומי, השייך לזן אוואסי, יובאו מגרמניה כבשים מהגזע אוסטפריזי.
גזע זה מתאים גם לבשר וגם לחלב.
עם השנים הובאו גם כבשים מגזעים אחרים, אך עיקר עדר החלב מורכב היום מכבשי "אסף".
אף שמדינת ישראל נתפסת כיום בעולם כמעצמת חלב, פעילות בתחום הכבשים בעיקר מחלבות בוטיק קטנות.
כמעט כולן מתנהלות כעסק משפחתי, בו הידע והניסיון שנצברו מועברים מדור לדור.
גבינת צ'שייר או גבינת צ'שר היא גבינה אנגלית קשה ומתפוררת, המיוצרת באזור צ'שייר ובמחוזות הסמוכים לו (מחוזות דנבישייר ופלינטשייר בוויילס, ומחוזות שרופשייר וסטרטפורדשייר באנגליה).
הגבינה נחשבת לאחד המאכלים האופייניים של המטבח האנגלי.
גבינת צ'שייר נקראה בשם זה כבר בשלהי ימי הביניים.
הגבינה מוזכרת בשמה בספרו של תומאס מאפט "שיפורי בריאות" משנת 1580 לערך.
הגבינה זכתה לפופולריות רבה במהלך השנים, ובשלהי המאה ה-18 הייתה הפופולריות בגבינות אנגליה.
בשנת 1758 החליט הצי המלכותי להאכיל את מלחיו בגבינה זו ובגבינת גלוסטר במקום בגבינות אחרות.
בשלהי המאה ה-19 ייצרו כ-12,000 טונות מהגבינה מדי שנה.
כאשר גבינה קשה זו התאימה לאמצעי התחבורה באותה עת, והצליחה לשרוד את המסע לשווקים של לונדון ומשם לכל רחבי אנגליה.
בשלהי המאה ה-19, עם שיפור אמצעי התחבורה, החלו למכור גבינה רכה יותר, שהייתה זולה יותר וזכתה לפופולריות רבה במרכז וצפון אנגליה.
בשנת 1960 הגיעו מכירות הגבינה לשיא של כ-40,000 טונות מדי שנה.
גבינת בקסטון או בקסטון כחולה היא גבינה אנגלית כחולה, הדומה בטעמה לגבינת סטילטון כחולה.
גבינה זו עשויה מחלב בקר ויש בה נימי עובש כחול.
נהוג לאכול גבינה זו לצד יין קינוח או יין פורט.
הגבינה הוכרה כ"סימן מקור מוגן" בהתאם לכללי האיחוד האירופי, כלומר אך ורק גבינה המיוצרת לפי כללים קבועים באזור בקסטון, מחלב שמקורו בדרבישייר, נוטינגהאמשייר או סטאפורדשייר יכולה להיקרא בשם זה.
גבינת דאנלופ היא גבינה שמקורה בדאנלופ באיירשייר שבסקוטלנד.
הגבינה דומה במרקמה לגבינת צ'דר אולם טעמה עדין יותר.
הגבינה מוגשת במטבח הסקוטי כמתאבן לצד ויסקי.
ראשיתה של גבינת דאנלופ בגבינה אשר יוצרה על ידי ברברה גילמור בשנת 1688 באזור זה של סקוטלנד.
גילמור יצרה גבינה שונה מזו שיוצרה קודם לכן בסקוטלנד, והיא למעשה הביאה לאזור את שיטת עשיית גבינה זו.
הגבינה זכתה לפופולריות רבה, ולביקוש רב, ושכניה החלו לייצר את הגבינה באותו אופן.
לימים כונתה הגבינה בשם "גבינת דאנלופ".
הפופולריות של הגבינה פשטה בכל רחבי סקוטלנד בשל טעמה המתוק ומרקמה הרך.
הגבינה יוצרה מחלב מלא מתוק, ויושנה במשך שישה עד שנים עשר חודשים.
בכך יצרה הגבינה מענה לחלב עודף שנותר באזור דאנלופ, ולא ניתן היה להשתמש בו בשל העדר יכולת להעבירו למרחקים גדולים.
עם התפתחות אמצעי הקירור והתחבורה, פחתו כמויות החלב העודף, וכן פחת ייצור הגבינה.
ייצור הגבינה פסק בשנת 1940 בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ייצור מועט חודש לאחר המלחמה.
גבינה בולגרית (בולגרית: сирене, מקדונית: сирење, אלבנית: djathë i bardhë) היא סוג של גבינה מלוחה שמקורה בדרום מזרח אירופה, והיא פופולרית במיוחד בבולגריה, טורקיה, גאורגיה, ומקדוניה הצפונית.
הגבינה עשויה חלב עיזים, חלב פרה או חלב כבשים, ולעיתים עירוב של כמה סוגי חלב יחד.
מרקם הגבינה מתפורר ומחוספס ואחוז השומן הנפוץ בישראל הוא בין 5%–24%.
הגבינה משמשת לסלטים, אפייה וכן בצורתה הטבעית.
קיימת נטייה לבלבל בין גבינת הפטה לגבינה הבולגרית, אך תהליך הייצור שלהן וטעמן שונים.
הבולגרית עוברת כבישה והיא יותר קשיחה, לעומת הפטה שנוטה להתפורר.
גלוסטר היא סוג של גבינה חצי קשה, לא מפוסטרת, שמקורה באזור גלוסטרשייר שבמערב אנגליה.
גלוסטר מיוצרת החל מהמאה ה-16 ובמקור הופקה מחלב שהגיע מזן פרות הגלוסטרשייר הייחודי לאזור.
גלוסטר יחיד (Single Gloucester): גבינה המיושנת מעט פחות, לכן רכה ומתפוררת יותר ובעלת אחוז שומן נמוך יותר.
נפוץ בעיקר באזור בו היא מיוצרת.
גלוסטר כפול (Double Gloucester): הגלוסטר הכפול מיושן יותר ולכן בעל טעם ומרקם עשיר ודומיננטי יותר.
הגלוסטר הכפול נפוץ הרבה יותר ברחבי בריטניה ובעולם.
גבינת קוטסוולד (Cotswold Cheese): מיוצרת על ידי שילוב עירית ובצל ירוק לתוך גבינת גלוסטר כפול.
גבינת הצייד או סטילצ'סטר (Huntsman cheese; Stilchester): מיוצרת משכבה של גבינת גלוסטר וגבינת סטילטון המונחות אחת על השנייה לסירוגין.
גביני הוא שמו של כהן ידוע שהיה אחד מחמישה עשר הממונים שהיו בבית המקדש, והיה אחראי הכריזה בבית המקדש לקרוא לכהנים ללויים ולישראלים לעבודות בית המקדש.
מסופר על גביני שקיבל מתנות רבות מידי אגריפס השני.
בקהלת רבה מסופר כי ביום שמת גביני נולד בלשאצר.
על פי המובא במדרש שם אביו של גביני הוא חרסון.
המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש וגביני נכלל ברשימה בתפקיד הכרוז:
במסכת תמיד נמסר שקולו של גביני הכרוז נשמע עד למרחק גדול מירושלים עד יריחו מרחק של 30 ק"מ : וכי הדבר היה בגדר נס.
מדי בוקר לפני עלות השחר היה מתייצב גביני על יד בית המוקד שם הכהנים היו ישנים ומכריז מידי בוקר.
וזהו קריאת הגבר שהמשנה במסכת תמיד מדברת עליו:.
גבינה טבעונית היא מאכל דמוי גבינה על בסיס צמחים, שאינו מכיל רכיבים מהחי.
גבינה טבעונית לא מכילה לקטוז וכולסטרול, וניתן להכינה מסויה, קשיו, שקדים, שמרי בירה, שומשום, אורז, שמן קוקוס ועוד.
הסיבות לצריכת גבינה טבעונית רבות, ובהן: טבעונות, תזונה אגטריאנית (צמחונות ללא שימוש בחלב ומוצריו), סיבות בריאותיות, סיבות סביבתיות, סיבות דתיות, סיבות מוסריות, אלרגיה לחלב, אי-סבילות ללקטוז, העדפת טעם ועוד.
גבינה טבעונית, כמו גבינה מחלב חיות, ניתנת להכנה כגבינה רכה, חצי קשה וקשה.
שיטות הייצור משתנות בהתאם לסוג הגבינה, וכוללות לעיתים תסיסה באמצעות חיידקים פרוביוטיים ליצירת טעמים ומרקמים שמדמים גבינה חלבית מסורתית.
סוגי הגבינות משמשות תחליף במנות רבות כמו פיצה, פסטה וסלטים.
ראשית הדרך: סין והאיים האוקינאווים (המאה ה-16)
האזכור הראשון למוצר דמוי גבינה טבעונית מופיע בסין ובאיים האוקינאווים במאה ה-16, שם יוצר טופו מותסס (Furu) ששימש כתוספת למנות אורז ודייסות.
מקורות מערביים מהמאות ה-19 וה-20 השוו את המוצר לגבינה, ואף כינו אותו "גבינה טבעונית".
התפתחות במערב: המאה ה-19 וה-20
בשנת 1878, חברת Wo Sing & Co החלה לייצר טופו מותסס בסן פרנסיסקו, וב-1882 כינו הצרפתים את המוצר "fromage de soja" (גבינת סויה).
בשנת 1910 לי יו-יינג, אנרכיסט סיני, הקים בפריז את "חלביית הסויה" הראשונה, וייצר גבינות טבעוניות בסגנון גרוייר, רוקפור וקממבר על בסיס סויה מותססת.
פריצת הדרך המסחרית: שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20
הגבינות הטבעוניות הראשונות שהופיעו בשוק המערבי בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 היו מבוססות על קמח סויה, מרגרינה ותמציות שמרים.
מוצרים אלו סבלו ממרקם שעוותי וטעם פחות מוצלח בהשוואה לגבינות חלב.
בשנות ה-90, המותג Soymage היה היחיד שהציע גבינה טבעונית בארצות הברית.
בהמשך הופיעו מותגים נוספים כמו Vegan Rella, אך המוצרים עדיין לא הצליחו לשחזר את המרקם והטעם של גבינות חלב.
עידן חדש: שנות ה-2010 ואילך
בשנת 2014, מיוֹקוֹ שינר הקימה את Miyoko's Creamery בקליפורניה, והתמקדה בייצור גבינות טבעוניות מותססות על בסיס אגוזי קשיו, תוך שימוש בטכניקות מסורתיות של ייצור גבינות.
במקביל, חברות כמו Perfect Day ו-New Culture החלו לפתח גבינות טבעוניות באמצעות תסיסה מדויקת, המאפשרת ייצור חלבונים זהים לאלו שבחלב פרה, ללא שימוש בבעלי חיים.
בשנים האחרונות, ארגון Vegan Friendly מילא תפקיד מרכזי בקידום המודעות לגבינות טבעוניות ולתחליפי חלב בכלל בישראל.
הארגון עוסק בהסברה, חינוך ציבורי ובשיתופי פעולה עם מסעדות, יצרני מזון ורשתות קמעונאות, במטרה להרחיב את ההיצע של מוצרים טבעוניים נגישים.
בשנת 2019 הארגון השיק את קמפיין "מהפכת החלב", שקרא לעידוד צריכת תחליפי חלב בישראל, ובו שולבו גם מותגי גבינות טבעוניות מקומיים ובינלאומיים.
כמו כן, הארגון מעניק תו "Vegan Friendly" למוצרים שעומדים בקריטריונים טבעוניים, מה שמקל על הצרכנים לזהות גבינות שאינן מכילות רכיבים מהחי.
כמה מהמותגים הנפוצים בישראל כוללים את "משומשו", "אוטופי", "Plenty" ו־"Green Vie".
גבינה עכואית היא גבינה לבנה מלוחה ממשפחת הגבינות החצי-קשות טריות (מלוחות) שמקורה בעיר עכו.
הגבינה מכונה עכואית על שם העיר עכו, שבה היא נוצרה.
הגבינה העכואית עשויה בדרך כלל מחלב פרה מפוסטר, אבל ניתן להכין אותה גם מחלב עיזים או כבשים.
גבינה זו מופקת ברוב המקרים באזור המזרח התיכון, בעיקר בישראל, הרשות הפלסטינית, לבנון, ירדן, סוריה וקפריסין.
באזורים אלו, אנשים נוהגים בדרך כלל לאכול את הגבינה באמצעות פיתה במהלך ארוחת צהריים או ארוחת ערב.
הגבינה נארזת בעבודת יד לתוך מסננת מרובעת ואת הגֶבֶּן משרים במי מלח במשך יומיים.
צבע הגבינה הוא לבן ויש לה מרקם חלק וטעמה מלוח.
היא משמשת בדרך כלל כגבינת שולחן שנאכלת בפני עצמה או מלווה בפירות או ירקות.
ניתן לדמות את המרקם של הגבינה למוצרלה או לפטה, מאחר שהיא לא נמסה בקלות.
ניתן לאחסן אותה עד שנה.
המרקם והטעם הם תוצאה של התרביות הספציפיות שמי הגבינה הושרו בהם.
אלו נשמרים יחד לתקופה ממושכת יותר מאשר סוגי גבינה פשוטים יותר, כגון גבינה סורית.
אספקת הגבינה לא הייתה פשוטה בעבר במזרח התיכון.
במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, בעלי חיים נטבחו והמדינה הייתה צריכה לייבא מוצרי חלב בכלל וגבינה עכואית בפרט ממזרח אירופה.
בלוס אנג'לס, אנשים נהגו לחבוץ תחליף גבינה עכואית על ידי השריית גבינת פטה במספר סוגים של מים כדי להמליח אותה.
בצרפת קיימים כ-600 סוגים שונים של גבינות.
בכל סוג גבינה קיימים מספר סגנונות, כך שניתן לטעון כי בצרפת למעלה מ-1,000 גבינות שונות.
בשנת 1962, היה זה נשיא צרפת שארל דה גול ששאל "איך ניתן לשלוט בעם שיש לו 246 סוגים של גבינות?".
כינוי מקור מבוקר/מעמד גאוגרפי מוגן
כינוי מקור מבוקר (AOC)/מעמד גאוגרפי מוגן הוא תו תקן במסגרת מדיניות האיחוד האירופי, הניתן לאזורים גאוגרפיים מוגדרים עבור מוצרים חקלאיים.
חוקי האיחוד האירופאי מגנים מפני חיקוי על יצרני מוצרי חקלאות מסורתיים מאזורים גאוגרפים מסוימים, ובכללן גבינות צרפתיות רבות.
מוצרים אלה רשאים לשאת את כינוי שם המקור רק אם הם עומדים בתקינה קפדנית.
התקינה מבוססת על תפישת הטרואר והיא מבטאת בנוסף לתנאי הסביבה של הגידול החקלאי, גם את הידע והמסורת שנצברו בקרב תושבי אותו אזור ומכירה בו כקניין רוחני.
גבינות מסוימות מסווגות כמוגנות ומפוקחות על פי החוק הצרפתי.
חלקן בתקינה הגבוהה ביותר AOC.
גבינות אחרות מוגנות תחת תקינה אזורית מחמירה פחות (Spécialité traditionnelle garantie - STG).
קיימות גם גבינות צרפתיות בסגנון שמקורו במדינות אחרות כגון אמנטל וגרוייר השווייצריות, המיוצרות תחת תקינה, ומאידך קיימות גבינות צרפתיות גנריות רבות כגון בורסין, וגבינות מסורתיות וייחודיות שאינן נכללות ברשימת הגבינות המוגנות.
ייצרני הגבינות הצרפתים מסווגים לארבע קטגוריות, וכללי התקן מכתיבים לאיזו קטגוריה או קטגוריות ניתן לסווג כל גבינה ששמה מוגן:
גבינות המיוצרות במשקים קטנים על ידי יצרן בודד המייצר גם את החלב וגם את הגבינות.
הגבינות מיוצרות בשיטות מסורתיות, ומחלב מלא שמקורו מעדרי אותו משק בלבד.
גבינות בקטגוריה זו דומות לגבינות משק, אולם בעל המחלבה יכול להשתמש גם בחלב שנרכש ממקור חיצוני באותו אזור.
גבינות אלה מיוצרות במחלבה אחת המרכזת חלב ממספר משקים חברי הקאופרטיב.
החלב נרכש ממספר יצרנים ללא מגבלה גאוגרפית, ותהליך הייצור מתועש.
רשימה (חלקית) של גבינות צרפתיות
גבינות ארטיזניות הן גבינות המיוצרות בעבודת יד ובשיטות מסורתית במחלבות בוטיק קטנות.
גבינות אלה עוברות על-פי רוב תהליך הבחלה קפדניים כדי להביא אותן למצב צריכה מיטבי.
טעמן בדרך כלל עשיר ומורכב יותר מגבינות בייצור המוני אשר הבחלתן קצרה או שאינן עוברות תהליך הבחלה כלל.
להבחלה חלק חשוב בתהליך ייצור גבינות.
בתקופת ההבחלה הנמשכת שבועות ואף חודשים, נמצאת הגבינה בתנאים מבוקרים של טמפרטורה, לחות ואוורור, המאפשרים לחיידקים שבה ולתהליכים הביו-כימיים תנאי סביבה מיטביים להתפתחות.
בשלב זה נקבעים בגבינה מאפייני הטעם, הארומה והמרקם.
סוג אחד של גבינות ארטיזניות מכונה "גבינות משק".
גבינות אלה מיוצרות מחלב מעדרי היצרן עצמו.
ניתן להכין גבינות ארטיזניות גם על ידי ערבוב חלב ממספר משקים, אולם ההגדרה המחמירה יותר של "גבינת משק" מחייבת שהחלב והגבינות ייוצרו באותו המשק.
גבינה המיוצרת במשקים קטנים על ידי יצרן בודד המייצר גם את החלב וגם את הגבינות.
הגבינות מיוצרות בעבודת יד ובשיטות מסורתיות, ומחלב מלא שמקורו מעדרי אותו משק בלבד.
גבינה בקטגוריה זו דומה לגבינות משק, אולם בעל המחלבה יכול להשתמש גם בחלב שנרכש ממקור חיצוני באותו אזור.
מאפייני הגבינה ובכללם כמות השומן, הטעם ואף הצבע הם פונקציה של החלב ממנו יוצרה.
מאפייני החלב ותכונותיו מושפעים ממשתנים רבים כגון סוג הגזע, עונת השנה והתזונה, מחזורי ההמלטה וההנקה והזמן מחליבה ועד ייצור הגבינה.
יצרני גבינה תעשייתיים מעוניינים לקבל מוצר גבינה סטנדרטי ללא תלות במשתנים אלה ולכן מעבירים את החלב תהליך סטנדרטיזציה.
גבינות ארטיזניות וגבינות מסורתיות אינן עוברות תהליכי סטנדרטיזציה ולכן הן שונות בטעמן ואף בצבען בהתאם לעונות השנה.
גבינות משק מיוחדות בכך שהן מיוצרות מחלב מלא כשהוא במצב חם כפי שהוא נחלב ולא נדרש להובילו בקירור.
כתוצאה מכך, ניחוחות החלב המועברים לגבינה מאפיינים את הטרואר הספציפי, ואת תנאי המחיה והתזונה של אותו עדר מסוים.
פניר (בהינדי: पनीर; באורדו: پنیر; באנגלית: Paneer) היא גבינה הודית, המיוצרת מחלב פרה או תאו ונפוצה במדינות תת-היבשת ההודית.
הפניר נחשבת לגבינה רכה, אך היא אינה נמסה.
בעת ההכנה מוסיפים לה חומצות מזון שמקורן בחמאה מזוקקת, בפירות ובצומח: חומץ או מיץ לימון.
גבינת הפניר מוזכרת לא מעט בתרבות ההודית וקיימת מחלוקת רב שפתית על ההיסטוריה שלה.
אזכור ראשון לגבינת הפניר הוא מהמאה ה-12, בתקופה זו השתמשו הסנסקריטים במרכיבי הפניר על מנת להכין כדורי גבינה בשם סאנה .
בתרבות הפרסית ובשפות איראניות נוספות הפניר מוזכרת כשם כללי לגבינה, ולכן קיימת האפשרות שהגבינה הגיעה לתת היבשת ההודית בעת השלטון המוסלמי.
בשפה הפרסית, גבינת פניר מכונה באופן ספציפי בשם "پنیر آسیایی" (הגייה: "פאניר אסייאהי"), שמשמעותו "גבינה אסייתית".
טענה נוספת היא שהגבינה הובאה לאזור היבשת ההודית במאה ה-16 על ידי חיילי האימפריה המוגולית.
הגבינה קלה להכנה ביתית ולכן נחשבת למרכיב עיקרי במאכלים שונים:
פניר פולאו - אורז מטוגן בתוספת תבלינים וגבינת פניר.
מטאר פניר - תבשיל אפונה ברוטב עגבניות וגבינת פניר.
שהאי פניר - תבשיל עגבניות קרמי שמזכיר שקשוקה בתוספת גבינת פניר.
פניר טיקה - קוביות גבינה וירקות על שיפוד הנצלים בטנדור.
פאלאק פניר - תבשיל תרד בתוספת ג'ינג'ר, שום וגבינת פניר.
גבינת עיזים היא גבינה העשויה מחלב עיזים.
לחלב פרה ולחלב עיזים יש תכולת שומן כללית דומה.
עם זאת, השיעור הגבוה יותר של חומצות שומן בעלות שרשרת בינונית בחלב עיזים (למשל חומצה קפרואית וחומצה קפרילית, שמקבלות את שמן מהמילה הלטינית capra, שמשמעותה "עז") תורם לטעם החמוץ האופייני לגבינות עיזים.
תכונה נוספת שמבדילה בין חלב פרה וחלב עיזים היא שיעור הלקטוז הנמוך יותר בחלב עיזים.
גבינות עיזים הוכנו כבר כ-7,000 שנה לפני זמננו בחבל הבלקן.
בצורת ההכנה הפשוטה ביותר, מיוצרת גבינת העיזים באמצעות הקרשה טבעית של החלב הגולמי, שלאחריה מתבצע ניקוז ולחיצה של מי הגבינה.
טכניקות אחרות משתמשות בחומצה (כגון חומץ או מיץ לימון) או באנזים הגבנה כדי להקריש את החלב.
גבינות עיזים רכות מיוצרות במטבחים ברחבי העולם, כאשר טבחים תולים צרורות מלאים של בד גבינה במטבח החם במשך מספר ימים כדי לנקז את מי הגבינה.
אם הגבינה אמורה להיות מיושנת, היא מומלחת לעיתים קרובות על מנת שתיווצר קליפה, ולאחר מכן מאוחסנת במערת גבינה קרירה במשך מספר חודשים.
גבינת עיזים מתרככת כאשר היא נחשפת לחום, אם כי היא נמסה בצורה שונה מזו שבה גבינות פרה רבות נמסות.
גבינות עיזים קשות יותר עם קליפה נאפות לפעמים בתנור כדי ליצור מרקם רך וצמיגי יותר.
גבינה אמריקאית מודרנית היא סוג של גבינה מעובדת שפותחה בארצות הברית במהלך העשור השני של המאה ה-20 ומופקת מגבינה (לרוב צ'דר או גבינת קולבי הדומה לצ'דר), בתוספת מתחלבים, מי גבינה ותוספים נוספים.
לגבינה טעם קרמי ומלוח, והיא בעלת נקודת התכה נמוכה מזו של הגבינות ממנה מופקת.
צבעה של גבינה אמריקאית הוא לבן, אך לעיתים מוסיפים לה צבע מאכל אנאטוֹ כדי להופכה לצהובה.
הגבינה האמריקאית היא הגבינה המשמשת להכנת צ'יזבורגר ברשתות המזון המהיר בארצות הברית.
המתיישבים הבריטים באמריקה הצפונית החלו להפיק גבינת צ'דר לאחר שהם התיישבו באמריקה הצפונית.
קיים תיעוד לכך שכבר בשנות ה-90 של המאה ה-18 גבינת צ'דר מתוצרת אמריקאית יוצאו לאנגליה.
לפי רוברט קרלטון בראון, מחבר הספר "The Complete Book of Cheese", הגבינה שהייתה מוכרת באמריקה כ"גבינה צהובה", הייתה ידועה כגבינת צ'דר אמריקאית או גבינת צ'דר יאנקית באנגליה.
המילון האנגלי של אוקספורד מפרט את השימוש הידוע הראשון במונח "גבינה אמריקאית" בעיתון The Guardian of Freedom שהתפרסם בעיר פרנקפורט שבקנטקי בשנת 1804.
לאחר שרשם פטנט על שיטה חדשה לייצור גבינה מעובדת ב-1916, ג'יימס ל.
קראפט החל לראשונה לשווק את הגבינה האמריקנית בסוף העשור השני של המאה ה-20, ובעקבות כך המונח "גבינה אמריקאית" החל להתייחס במהירות לסוג המעובד של הגבינה במקום לסוג המסורתי אבל גבינות הצ'דר היקרות יותר שמיוצרות ונמכרות גם הן בארצות הברית.
חברתו של קראפט עדיין קיימת ונחשבת היצרן הגדול ביותר של גבינה אמריקאית.
גבינת סרה דה אסטרלה (בפורטוגזית: Queijo Serra da Estrela) היא גבינה המיוצרת באזור ההררי של Serra da Estrela בפורטוגל.
תחת השם "Queijo Serra da Estrela" זהו כינוי מקור מוגן (PDO) באיחוד האירופי כמו גם בבריטניה.
ייצור הגבינה צריך להתבצע לפי כללים קפדניים מאוד.
היא עשויה מחלב כבשים, בעיקר בתקופת החודשים נובמבר עד מרץ.
לתקופת ההתבגרות של הגבינה יש נורמות ספציפיות וחייבת להימשך לפחות שלושים יום.
(ההבשלה שבצרפתית אפינאז' Affinage, היא תהליך של הבשלת הגבינות בתנאי טמפרטורה, לחות ואוורור מבוקרים, כדי להביא את הגבינה למצב אופטימלי לצריכה.
זהו השלב האחרון והקריטי ביותר בתהליך ייצור הגבינות והיא אחראית למרקמה הסופי של הגבינה ולמרבית טעמיה.
הגבינה מכילה מיקרואורגניזמים ואנזימים רבים שפועלים בה).
המרקם של עיסת סרה דה אסטרלה משתנה בהתאם לגילה, החל חצי נוזלית חצי רכה מאוד כשהיא צעירה, ועד למוצקה רכה אך ניתנת לפריסה כשהגבינה מבוגרת לאחר הבשלה.
זוהי גבינה שנוצרת כמו כל הגבינות הארטיזניות המיוצרות בעבודת יד ובשיטות מסורתית עם צבע לבן או מעט צהוב ועקביות שמנת אחידה עם לכל היותר כמה חורים קטנים בתוכה.
איכויותיה המיוחדות נובעות מניקוז איטי של חלב הכבשים הגולמי אשר נקרש על ידי שימוש בגדילן מקומי Cynara cadunculus ולא אנזים הגבנה.
הגבינה נוצרת מגולגלת לצורה מעט לא סדירה עם דפנות מעט בולטות ומשטח עליון.
בדרך כלל יש לה קליפה רכה מעוצבת היטב, חלקה ודקה עם צבע צהוב-קש אחיד והיא כרוכה באופן מסורתי בבד.
בשנת 2014, גבינת סרה דה אסטרלה הוכנסה לקטלוג הבינלאומי של "מאכלי מורשת" שבסכנת הכחדה בשם "תיבת הטעמים", יוזמה של תנועת מזון איטי העולמית.
גבינת אפנצלר ) היא גבינה קשה מחלב פרה המיוצרת באזור אפנצל (Appenzell) שבצפון מזרח שווייץ, בשני הקנטונים דהיום של אפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן.
היא מסווגת כגבינה שווייצרית או גבינה אלפינית.
לגבינה מ-Appenzellerland יש היסטוריה מתועדת של לפחות 700 שנה, והיא מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1282. עם זאת, תהליך הייצור אינו מוזכר ואולי היה שונה למדי מהיום.
כיום, כ-75 מחלבות מייצרות את גבינת האפנצלר, שלכל אחת מתכון אחר לשטיפת המלח אצלה.
רוב המתכונים הם סודות מסחריים.
האפנצלר אינו שם של סוג או כינוי מקור מוגן, אלא שם של סימן מסחרי (שכן שווייץ מגנה על ייעודים המתאימים לציון המקור בצורה זו).
סימנים מסחריים המכילים את הכינוי APPENZELLER מוגנים במדינות רבות בעולם.
סימן מסחרי של המילה APPENZELLER
תחת מספר רישום בינלאומי 756252 ותחת מספר רישום 002104941 כסימן מסחרי קהילתי לטובת Sortenorganisation Appenzeller Käse GmbH.
APPENZELLER כסימן מסחר פיגורטיבי תחת מספר רישום בינלאומי 522443 לטובת קנטון אפנצל.
תמלחת צמחים, שלעיתים משולבת ביין או בסיידר, נמרחת על גלגלי (כיכרות) הגבינה בזמן שהם מבשילים, מה שמוסיף טעם וגם משמר את הגבינה תוך כדי קידום היווצרות הקליפה.
הגבינה עצמה בצבע קש, עם חורים קטנטנים וקליפה זהובה.
יש לה ריח חזק וטעם אגוזי או פירותי, שיכול לנוע בין מתון לחריף, תלוי כמה זמן הוא מיושן.
מיושנת שלושה עד ארבעה חודשים, חריפות קל.
מיושנת ארבעה עד שישה חודשים, חריפות חזקה.
מיושנת שישה חודשים או יותר, חריפה במיוחד.
גבינת טראפיסטה היא גבינה מסורתית חצי קשה מחלב פרה המיוצרת במדינות: צרפת, בלגיה, בוסניה והרצגובינה והונגריה.
היא נוצרה על ידי הנזירים הטראפיסטים של מנזר פורט-דו-סאלו (Port-du-Salut Abbey) בצרפת.
ניתן לאתר את מקורות הגבינה אצל נזירים מהמאה ה-18 של המנזר הצרפתי פורט-דו-סאלו.
המתכון הסודי מצא את דרכו לבוסניה והרצגובינה עם הגעתם של הטראפיסטים הציסטרציאנים והקמת מנזר מריאסטרן, באניה לוקה (Mariastern Abbey, Banja Luka) ב-1869. הנזירים השאירו שם את שם המסדר שלהם, וכן מורשת בולטת באזור באמצעות ייצור הגבינה המפורסמת הזו וגם ייצור בירה.
הטראפיסטה מבוססת על מתכון סודי, אך מיוצרת גם בקנה מידה תעשייתי.
הגבינה נמסה בקלות ובעלת טעם עדין.
יש לה צבע צהבהב חיוור עם חורים מפוזרים בדלילות של 5-3 מ"מ.
היא ארוזה בדרך כלל בנייר כסף אדום.
חבילות טיפוסיות כוללות 1.5 ק"ג גדול ו-1/2 ק"ג קטן של "גלגלים" או "כיכרות", כמו גם פרוסות ובלוקים שונים.
המתכון הצרפתי המקורי מיוצר עד היום בצרפת, תחת השם המסחרי של Port-Salut או השם הנפוץ של Saint-Paulin.
הטראפיסטה פופולרית מאוד בהונגריה ובסרביה, כמו גם בבוסניה והרצגובינה השכנה.
גבינה זו עדיף לצרוך עם פירות, יין, או כתוספת מותכת על מאכלים חמים.
גבינת פּון-ל'אֶבֶק היא גבינה צרפתית, שיוצרה במקור באזור שסביב לקומונה של פון-ל'אבק, בין דוביל לבין ליסייה (Lisieux) במחוז קלבדוס בנורמנדי.
זו כנראה הגבינה הנורמנית העתיקה ביותר שנמצאת עדיין בייצור.
פון-ל'אבק היא גבינת חלב פרה, לא מבושלת, לא דחוסה, בעלת צורה מרובעת בדרך כלל בסביבות 10 ס"מ הצלע ובערך 3 ס"מ הגובה, במשקל 400 גרם.
מרכז הגבינה הוא רך, קרמי בצבע צהוב חיוור, בעל מרקם חלק ועדין ובעל ארומה חריפה.
תוכן זה מוקף בקליפה שטופה שהיא לבנה בצבע כתום-חום עדין.
הגבינה רכה בלחיצה, אך חסרת גמישות.
היא מדורגת בדרך כלל לצד ברי, קממבר ורוקפור כאחת הגבינות הפופולריות ביותר בצרפת.
הגבינה מיוצרת בנורמנדי לפחות מאז המאה ה-12, ולכאורה נוצרה לראשונה על ידי נזירים ציסטרציאנים שהתיישבו ממערב לעיר קן.
הגבינה הייתה ידועה במקור בשם המיתולוגי כרוב, לאחר מכן קיבלה את השם "אנג'לוט".
לאחר שהפך פופולרי ברחבי צרפת מאז המאה ה-16 ואילך היא רכשה את שם הכפר שסביבו התרכז הייצור שלה.
פון-ל'אבק הוכרה כגבינת כינוי מקור מבוקר בצרפתית: Appellation d'Origine Contrôlée (AOC) ב-30 באוגוסט 1972, והגיעה למעמד מלא ב-1976. ייצורה הוגדר ועוגן בצו מ-29 בדצמבר 1986. מדריכי הנסיעות Le Petit Futé (המקביל ללונלי פלאנט) קובעים שהפון-ל'אבק הטוב ביותר בעל AOC מגיע מ-Pays d'Auge (אזור בנורמנדי), הכולל את נפת Pont-l'Evêque עצמה.
תקנות AOC כוללות את ההגבלות הבאות:
החלב חייב להגיע מאזור מבוקר סביב הכפר Pont-l'Évêque, המשתרע עד למחוזות וליישובים קלבדוס, אר, מאנש, מאיין, אורן ו-סן-מריטים .
יש לחלק את הגבן ברציפות (כלומר עוד ועוד), ללוש אותו ולאחר מכן לנקז אותו.
במהלך האפינאז' (affinage), כלומר הבשלת גבינה או התבגרות הגבינה, יש לשטוף אותה, להבריש ולהפוך אותה.
הגבינה המתקבלת חייבת להיות באחד משלושת הגדלים:
ההבשלה נמשכת לפחות שבועיים לאחר הייצור, אם כי רוב גלילי הגבינה נשארים למעלה משישה שבועות.
הגבינה היא בסביבות 45% שומן כאחוז חומר יבש ומיוצרת לאורך כל השנה.
התקנות מאפשרות כיום להשתמש לייצורה בחלב מפוסטר וגם לא מפוסטר.
הייצור השנתי הוא בסביבות 3,500 טון, כאשר רובו מיוצר על ידי שני יצרנים גדולים.
המתכונים מהגבינה כוללים שימוש לפונדו של שלוש גבינות יחד עם ליבארוט (Livarot) וקממבר וכן לליווי טורנדוס דה וו.
גבינת פוליני-סן פייר היא גבינה צרפתית מחלב עיזים המיוצרת במחוז אנדר שבמרכז צרפת.
שמה נגזר מהקומונה של פוליני-סן פייר , שם היא נוצרה לראשונה במאה ה-18.
הגבינה ייחודית, בצורת פירמידה וצבעה חום זהוב עם כתמים של עובש אפור-כחול.
היא ידועה לרוב בכינויים "מגדל אייפל" או "פירמידה".
יש לה בסיס ריבועי של 6.5 ס"מ, וגובה בסביבות 9 ס"מ ומשקל של 250 גרם.
התוכן המרכזי שלה לבן בוהק עם מרקם חלק ומתפורר המערבב טעם חמצמץ ראשוני עם גוונים מלוחים ומתוקים.
בחלקה החיצוני יש לה ריח מעופש המזכיר חציר.
הגבינה מיוצרת אך ורק מחלב לא מפוסטר.
הגבינה מיוצרת הן בייצור פרמייר (בבתי חווה) והן בייצור תעשייתי (מחלבות), כשייצור הפרמייר נושא תווית ירוקה, והייצור התעשייתי תווית אדומה.
אזור הייצור שלה קטן יחסית, ומכיל רק 22 קומונות.
תהליך הייצור שלה אופייני לגבינות העיזים "הגדולות" של פיי דה לה הלואר.
את החלב המוקרש שופכים לתוך תבניות עם חורים לניקוז מי הגבינה.
לאחר מכן הגבינה מיובשת במרתף מאוורר היטב עם יישון והבשלה של לפחות שבועיים, אם כי הגבינות הטובות ביותר נשארות ביישון והתבגרות עד חמישה שבועות.
הייצור התעשייתי מתבצע כעת בכל ימות השנה.
יצרני בתי החווה מייצרים רק בין האביב לבין הסתיו.
גבינת פוליני-סן פייר קיבלה מעמד AOC בשנת 1976. 294 טון יוצרו בשנת 2005, מתוכם 55% של בתי חווה.
גבינה מעובדת היא מוצר העשוי גבינה המעורבבת עם חומר מתחלב (למעשה תַּצְבִּית סידן).
מרכיבים אופייניים נוספים העשויים להימצא בגבינה מעובדת כוללים שמנים צמחיים, מרכיבי חלב לא מותססים, מלח, צבעי מאכל או סוכר.
כיוון שמרכיבי גבינה מעובדת אינם אחידים בין יצרנים שונים, קיימים טעמים, צבעים ומרקמים רבים של גבינה מעובדת.
גבינה מעובדת מכילה בדרך כלל כ-50 עד 60 אחוז גבינה וכ-40 עד 50 אחוז מרכיבים אחרים.
גבינה מעובדת פותחה לראשונה בשווייץ בשנת 1911, כאשר וולטר גרבר ופריץ סטטלר חיפשו מוצר גבינה בעלת חיי מדף ארוכים יותר.
בהשפעת רוטבי גבינה, דוגמת אלה המשמשים בהכנת פונדו, הם הוסיפו נתרן ציטראט לגבינת אמנטל מומסת וגילו שרוטב תחליב הגבינה ניתן לקירור מחדש כדי להופכו שוב למוצק.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1916, איש העסקים הקנדי-אמריקאי ג'יימס ל.
קראפט הגיש בקשה לפטנט אמריקאי ראשון לשיטה חדשה לאחסון גבינה, שיטה העוצרת את תהליך הבשלת הגבינה על ידי עיקור.
לגבינה מעובדת מספר יתרונות טכניים על גבינה טבעית, בהם חיי מדף ארוכים בהרבה, עמידות בפני התפרקות הגבינה למרכיביה בעת בישול או אפיה, ומראה אחיד.
היות הגבינה המעובדת ניתנת לייצור ההמוני מאפשרת גם עלות ייצור נמוכה באופן משמעותי מאשר ייצור גבינה רגיל ומחיר נמוך יותר לצרכנים.
ייצור גבינה מעובדת באופן תעשייתי, מוזיל עלויות הפצה, מאפשר אספקה יציבה יותר וזמן ייצור מהיר בהרבה בהשוואה לגבינות מסורתיות.
כיוון שגבינה מעובדת מומסת אינה מתפרקת למרכיביה, היא משמשת כמרכיב במגוון מנות.
בניגוד לחלק מהגבינות הלא מעובדות, חימום גבינה מעובדת אינו משנה את טעמה או מרקמה.
מטרת ייצור גבינה מעובדת הוא לאפשר המסה מבלי שהשומן ייפרד מהחלבון.
גבינה מסורתית מורכבת מכדוריות שומן בודדות הכלואות ברשת של קזאין, כאשר סידן מחזיק את מולקולות הקזאין יחד.
חימום ממושך של גבינה מסורתית יוצר בדרך כלל תערובת של גושי ג'ל חלבון ושומן נוזלי מעליו.
בגבינה מעובדת חומר קוצר סידן, הנקרא לעיתים קרובות בטעות "מתחלב", כדי למנוע מהסידן להחזיק את רשת הקזאין יחד.
קבוצות קטנות יותר של מולקולות קזאין מקושרות מסוגלות אז להתערבב טוב יותר לתוך השומן כשהן נמסות, כך נוצרות טיפות מיקרוסקופיות במקום גושים גדולים.
גורמים נפוצים לסילוק סידן כוללים נתרן פוספט, אשלגן פוספט, טרטרט וציטראט.
(חומצה טרטרית המצויה ביין הוא החומר המשמש בפונדו שווייצרי ליצירת מרקם אחיד של גבינה מומסת).
חיי המדף הארוכים יותר אינם תוצאה ישירה מהשימוש בחומר מתחלב, אלא שהמסת הגבינה במרקם אחיד מאפשרת שימוש בשיטות קיימות מבוססות חום לעיקור הגבינה, בדומה לייצור שימורים, מבלי ליצור גושים.
גבינה מעובדת נמכרת לרוב בגושים, בקופסאות שימורים ובחבילות של פרוסות בודדות.
השיעור הגבוה של תוספי מזון העשוי להימצא בגבינה מעובדת (למשל מוצרי חלב לא מותססים, מתחלבים, שמנים, מלחים וצבעי מאכל) הביאו לכך שמבחינה חוקית חלק מהמוצרים המיוצרים בדרך זו אינם יכולים להיות מסומנים כגבינה במדינות רבות.
למרות זאת, חלק מהיצרנים מצאו דרכים יצירתיות להשתמש במילה "גבינה" על תוויות המוצר גם כאשר מוצר מכיל שיעור נמוך של גבינה מכדי לעמוד בתקן המינימלי.
מוצרים שעומדים בתקנים, אך מכילים אחוז גבוה יחסית של תוספים מסומנים בארצות הברית לעיתים כ"מזון גבינה" (cheese food), או "ממרח גבינה" (cheese spread) או "מוצר גבינה" (cheese product).
גבינה נבלוסית היא גבינה מלבנית, לבנה ומלוחה ממשפחת הגבינות החצי-קשות שמקורה בעיר שכם.
הגבינה נחשבת לפופולרית בירדן ובקרב תושבי הגדה המערבית.
גבינה זו נחשבת למרכיב עיקרי בקינוח הכנאפה.
הגבינה מכונה נבלוסית על שם העיר שכם, שבה היא נוצרה.
הגבינה הנבלוסית עשויה בדרך כלל מחלב כבשים מפוסטר, אך ניתן להכינה גם מחלב עיזים.
צבע הגבינה הוא לבן, יש לה מרקם חלק, טעמה מלוח והיא הופכת לרכה וגמישה כאשר מחממים אותה.
ניתן לדמות את מרקמה של הגבינה למוצרלה, אך טעמה הוא תוצאה של השריית מי הגבינה במלח ופירותיו של עץ המחלב ושיח אלת המסטיק.
גבינה אפורה טירולית היא גבינת חלב מוחמץ מטירול.
טעמו חריף וחמצמץ והופך מתובל יותר ככל שהוא מבשיל.
לגבינה האפורה אחוז שומן של מקסימום 2 אחוזים, כלומר היא דלה מאוד בשומן.
יש לה קליפה דקה וסדוקה, שלרוב מצופה בעובש ירקרק-אפור.
בצק הגבינה לבנבן-צהוב עד שמנוני ויבש.
היא נמכרת בצורת כיכר לחם עגולה או מוארכת, פרוסה או בצורת מקל במשקל של מ-200 גרם עד 4 ק"ג.
היא משמשת, למשל, בכופתאות גבינה טירולית , סופגניות זילרטל או במרינדה עם חומץ, שמן, בצל ותבלינים (גבינה אפורה חמוצה).
הגבינה משתלבת היטב עם לחם כהה או נאכלת עם חמאה על הלחם ביחס של 1:1 (גבינה:חמאה).
הגבינה האפורה עשויה בעיקר מחלב פרה רזה מהאכלה ללא תחמיץ.
העיבוי נעשה באמצעות חיידקי חומצת חלב, וכתוצאה מכך נוצרת הגבנה ללא אנזים הגבנה.
את עיסת הגבינה הזו (קווארק) ממלאים בתבניות והגבינה מוכנה לאכילה לאחר יישון במרתף של עשרה שבועות לפחות.
גבינה אפורה הייתה פעם מזונו של האדם העני, שכן חלב דל שומן היה בדרך כלל בשפע באזור הרי האלפים לאחר שהשמנת הוסרה מהחלב.
תוך הגבינה מבשיל לעיתים קרובות ממש ליד תנור העצים, כך שניתן היה לייצר במהירות גבינה אפורה וטעימה.
כמזון מסורתי, גבינה אפורה טירולית מוגנת על ידי כינוי מקור אירופאי.
אין לתרגם את השם "Tiroler Graukäse" לשום שפה אחרת ועליו להופיע על התווית באותיות קריאות ובלתי ניתנות למחיקה ועליו לבלוט בבירור מכל כיתוב אחר.
חייבת להופיע ההערה "כינוי מקור מוגן" או הקיצור "PDO".
גבינה אפורה מאזור סטיריה נקראת גם Murtaler או Murbodner Steirerkas, אך שם הכינוי אינו מוגן.
אין לבלבל את ה-Murtaler Steirerkas עם ה-Ennstaler Steirerkas, גבינת חלב מוחמץ שבירה עם עובש ו-0.5 אחוז שומן.
גבינת פַּאסֶנְדַאלֶה, (בהולנדית: Passendale (kaas)) היא על שם, הכפר פאסנדאלה שבו מקור הגבינה.
גבינת פאסנדאלה היא אחת הגבינות הידועות ביותר בבלגיה.
גבינת פאסנדאלה רגילה מיוצרת בשתי גרסאות, קלאסית ו-Prelude.
גבינת פאסנדייל דומה לכיכר לחם, בעלת צורה עגולה, וקליפה חומה קשה, אך אכילה עם כתמים לבנים.
בפנים, תוך הגבינה זהוב, מנוקד בחורים קטנים ומאוד קרמי.
יש לגבינה מרקם יציב ולח, ניחוח מיוחד ואופייני מעט מתוק וטעם עדין.
משפחת דונק מפאסנדאלה החלה לייצר גבינות בשנת 1932 בשיתוף פעולה של רבים מיצרני החלב באזור.
לאחר מלחמת העולם השנייה, המשפחה החלה לייצר גם חלב, חמאה ויוגורט, ולבסוף העבירה את עסקיה למבשלה לשעבר.
ב-1978 הם השיקו את "de Groot Hof–Grand'Ferme", גבינה בהשראת המסורת המקומית.
בשנת 1980 שונה שמה ל-Passendale {פאסנדאלה) למטרות יצוא.
בשנת 1991 נקנתה קבוצת Comelco, הבעלים אז של החברה לייצור פאסנדאלה, על ידי חברת Campina ההולנדית.
קבוצת Bongrain, שרכשה את החברה ב-2007, הפכה ליצרנית הגבינות הבלגית השנייה בגודלה.
בתום תהליך ההבשלה מברישים את קליפת הפאסנדאלה הקלאסית לפני האריזה.
Passendale Bel Age, הגרסה המיוחדת הזו של הגבינה מבשילה במשך 6 חודשים במרתפי הגבינה פאסנדאלה, ובעלת טעם מובחן יותר.
גבינת פאלפוסטה (בהונגרית: Pálpusztai sajt) היא גבינה רכה ושומנית העשויה מחלב פרה, מלוחה, המבשילה עם Brevibacterium.
גבינת פאלפוסטה מפורסמת בזכות הטעם החריף והריח החזק, הפיקנטי, בעלת מעט ריח אמוניה (סירחון של בשר נרקב), האופייני לכל הגבינות המבשילות עם Brevibacterium.
בצק הגבינה רך, ובו לכל היותר כמה חורי תסיסה קטנים או גושים.
היא מאופיינת בגודל קטן ובמסה, זמן הבשלה קצר והיא מבשילה מבחוץ לפנימה.
טעמה מתפתח במהלך ההבשלה, והגבינה עלולה להפוך גם למעט נוזלית במהלך האחסון.
בשל ריחה החריף (המסריח) אסור להביא אותה לבית הספר בתוך כריכים.
גבינת פאלפוסטה היא אחת הגבינות ההונגריות המסורתיות הבודדות, אם כי ההיסטוריה שלה לא חוזרת אחורה הרבה.
בהונגריה, מכינים גבינת פאלפוסטה מאז תחילת המאה ה-20. היא מיוצרת בסגנון גבינות הרומאדור.
צורתה בדרך כלל מוארכת או קובייה.
פאל הלר הקים את מפעל הגבינות שלו בבודפשט בדרך קרפשי בשנות ה-90 של המאה ה-19. לחברה קראו Derby Sajt- és Vajtermelő.
גבינת הפאלפוסטה נקראת על שמו הפרטי של מייסד המפעל עצמו (פאל-Pál), שאליו נוספה המילה puszta (פירושה: שממה), רק מסיבות שיווקיות.
השם, אם כן, לא מתייחס למקום אמיתי כלשהו; לא הייתה שממה שממנה הובא החלב למפעל או שממנו יכול היה להגיע המתכון לגבינה.
שמה של גבינת דרבי שגם היא יוצרה במפעל מתייחס למסלול מרוצי הסוסים שליד המפעל.
ה-Brevibacterium היא תרבית צבע של חיידק הגדל על פני הגבינה בלבד מכיוון שהוא מתרבה רק בנוכחות חמצן.
האנזימים שלו מפרקים בעוצמה את חלבוני החלב המרכיבים את הגבינה, עד לחומצות האמינו, ואת השומן בגבינה עד לחומצות השומן.
החיידק יוצר את הציפוי החום-אדמדם והרירי על פני גבינת פאלפוסטה.
את תרבית החיידקים מורחים על פני הגבינות המתבגרות בצורת תמיסה מעט מלוחה.
לאחר מכן במהלך ההבשלה הופכים את הגבינות כל 2–3 ימים ומשטחן נמרח שוב.
תכולת החומר היבש שלה חייבת להיות לפחות 44% ותכולת השומן של החומר היבש חייבת להיות לפחות 45%.
בתחרויות, גביע הוא הפרס שמקבלים היחיד או הקבוצה שזכו בתחרות.
אף שהחפץ עצמו, שצורתו על פי רוב היא של כוס גדולה ולעיתים צלחת או מדליה, עשוי במקרים רבים ממתכת יקרה ובעל ערך בזכות עצמו, הרי שהכבוד שבזכייה בתחרות יוקרתית, כמו גם הפרס הכספי הנלווה אליו, עולה בדרך כלל על ערך הגביע עצמו.
שורש המנהג הוא ביוון העתיקה, שם היה נהוג להעניק למנצח בתחרויות ספורט גביע או אמפורה מלאים בשמן מקודש.
בהשאלה, ניתן השם "גביע" גם לתחרות כולה שבה מוענק הגביע למנצח.
למשל: גביע ה-FA (טורניר הגביע הוותיק ביותר בעולם, המשוחק באנגליה) או גביע העולם בכדורגל.
שיטת גביע היא האופן שבו מאורגנות רבות מתחרויות אלו, אך לא כולן.
לרוב המדינות ישנו מפעל גביע המדינה, בהרבה מתחומי הספורט.
בנוסף לליגה הרגילה שבסופה הקבוצה בעלת ההישגים הטובים ביותר זוכה באליפות.
התחרות שונה שהיא אינה מבוססת על ליגה אלא על שיטת גביע כך שתאורטית גם קבוצה נחותה יותר יכולה לזכות בגביע.
בנוסף תחרות הגביע מערבת קבוצות מליגות שונות מה שתורם לאפקט ההפתעה שישנו בגביע.
בישראל ישנו את גביע המדינה בכדורגל ואת גביע המדינה בכדורסל במשחקי הגמר במפעלים אלו נוהג נשיא המדינה לבוא ולהעניק את הגביע למנצחת.
גם בכדורעף ובכדוריד ובעוד תחומים ישנם מפעלי גביע.
בספרד הטורניר נקרא בשם גביע המלך הספרדי בגרמניה הגביע הגרמני ובאנגליה גביע ה-FA.
גביע הוא כוס בעלת רגל דקה וארוכה.
לרוב הגביע עשוי זכוכית, אך ניתן למצוא גם גביעי מתכת (בעיקר כסף) או חרסינה.
גביעים בצורות שונות משמשים למגוון משקאות, בהם - גביע שמפניה, גביע יין וגביע מרטיני.
גביעי זכוכית יכולים לשמש ככלי הגשה למנות קרות שונות כגון סלט פירות וגלידה.
הרגל של הגביע מאפשרת לאחוז אותו מבלי להירטב או להניח אותו על שולחן מבלי להרטיב אותו בשל לחות שמצטברת על דפנותיו של הגביע שמלא בנוזל קר.
בקידוש ובהבדלה מקובל לעשות שימוש בגביע יין, רבים מהדרים להשתמש בגביע מכסף, גודל הגביע לקידוש צריך להכיל רביעית יין.
נהוג להציב גביע יין לאליהו הנביא בליל הסדר.
הגביע הקדוש תואר בתחילה כקערה, אך מאוחר יותר החל להיות מתואר בדמות גביע של ימינו.
גביע אינטראמריקנה (בספרדית: Copa Interamericana, באנגלית: Interamerican Cup) היה טורניר כדורגל שנערך בין השנים 1968 ועד 1998. הטורניר הפגיש את הזוכה בגביע ליברטדורס של קונפדרציית CONMEBOL (דרום אמריקה) ואת הזוכה בגביע CONCACAF לאלופות של קונפדרציית CONCACAF (צפון אמריקה, מרכז אמריקה והאיים הקריביים).
לאחר הפסקה של 19 שנים, בשנת 2024 תוכנן לקיים את התחרות מחדש, אולם בסופו של דבר היא לא התקיימה.
יונייטד ואסקו דה גאמה שוחק ב-1998
גביע (Crater) היא קבוצת כוכבים לא בולטת מדרום לקו המשווה השמימי.
כוכביה עמומים, בבהירות נראית מדרגה 3.5 ומעלה.
הקבוצה הייתה אחת מ-48 קבוצות הכוכבים שנמנו על ידי תלמי.
α בגביע הוא כוכב כתום במרחק של כ-175 שנות אור.
בהירותו היא מדרגה 4 ולמרות סימונו הוא אינו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β בגביע הוא כוכב לבן במרחק של כ-265 שנות אור.
δ בגביע הוא ענק כתום במרחק של כ-195 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.6. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
הקבוצה זוהתה במיתולוגיות השונות עם גביעים שונים, ובייחוד בזו היוונית.
המפורסם שבהם הוא גביעו של האל אפולו, אשר עורב נצטווה למלאו במי נהר.
העורב התעכב בדרכו, וכתירוץ לאיחור הביא עימו נחש מים שכביכול חסם את דרכו.
כתוצאה מכך, קבע אפולו בשמים את כל השלושה.
הקבוצה זוהתה גם עם הגביע הקדוש של ישו.
גבינת שמנת היא גבינה לבנה רכה בטעם עדין, שעל פי הגדרת מנהל המזון והתרופות האמריקאי עליה להכיל לפחות 33% שומן, לחות של לא יותר מ-55% וטווח דרגת חומציות שבין 4.4 ל-4.9. הגבינה נמכרת בצורת קוביות או במכל.
לעיתים נהוג להוסיף לגבינה תיבול כגון שום, בצל, שמיר, זיתים, וגם לקס (סלמון מעושן).
גבינת שמנת נבדלת מגבינות אחרות בכך שלא מאפשרים לה להבשיל.
יש לצרוך את הגבינה כשהיא טרייה.
הגבינה מהווה מרכיב עיקרי בעוגת גבינה ובקינוחים אחרים.
נהוג למרוח אותה על בייגל ולאכול אותה עם לקס.
גבינת שמנת משמשת במתכונים רבים.
במדינות רבות באירופה, נהוג לאכול גבינת שמנת כגבינה לכל דבר ולא כממרח.
נהוג להגישה על גבי מגשי גבינה.
באיטליה, גושי גבינת שמנת מוגשים בסלטים טריים.
ביפן נהוג למרוח גבינת שמנת על גבי קלי.
בארצות הברית נהוג למרוח את הגבינה על גבי בייגלים ולחמים מסוגים שונים.
חלב מכיל חלבונים שמחזיקים את השומן בצורה נוזלית.
כאשר מוסיפים בקטריות לחלב מפוסטר ומחממים אותו לטמפרטורה של כ-23 מעלות צלזיוס, הבקטריות מתחילות להתסיס את החלב והחומציות עולה.
כתוצאה מכך, החלבונים מאבדים את המטען שלהם והחלב מתקרש והופך לגבינה.
אם נותנים לבקטריות לפעול יותר מדי זמן, החומציות תעלה יותר מדי והחלב יחזור להיות נוזלי.
כדי למנוע זאת, מחממים את הגבינה לטמפרטורה של בין 52 ל-63 מעלות צלזיוס ברגע הנכון כדי להרוג את הבקטריות ולשמור על הגבינה במצב קרוש.
שינויים קלים בזמן החימום יכולים להשפיע על הטעם והמרקם של הגבינה.
מכיוון שגבינת שמנת מכילה יותר שומן מגבינות אחרות, יש להוסיף לה מייצבים כמו גואר וגומי חרוב כדי לשמור על חיי המדף שלה.
בהכנה ביתית של גבינת שמנת תהליך ההכנה הרבה יותר פשוט.
מערבבים שמנת חמוצה עם גבינה רזה כמו לבן או גבינה לבנה, ואז מניחים את התערובת בחיתול בד כדי לטפטף את הנוזלים המיותרים עד שמגיעים לריכוז השומן הרצוי.
גביע אוקיאניה לאומות, נקרא גם גביע OFC לאומות הוא טורניר כדורגל בינלאומי הנערך בין החברות ב-OFC, התאחדות הכדורגל של אוקיאניה.
הטורניר נערך בכל 4 שנים החל משנת 2008. בין השנים 1996, 2004 הטורניר נערך בכל שנתיים.
לפני 1996, נערכו שני טורנירים אחרים באופן חריג אשר כונו באותה עת "גביע אוקיאניה לאומות".
לאורך ההיסטוריה, היה הפרש גדול בין ו לבין שאר נבחרות האיים המקומיים שהתחרו נגדן.
האלופה משתתפת גם בגביע הקונפדרציות.
אוסטרליה הפסיקה להיות חברה ב-OFC ב-1 בינואר 2006, כאשר אושרה על ידי ה-AFC, התאחדות הכדורגל של אסיה, להיות חלק מהיבשת בטורנירים בינלאומיים ובמוקדמות גביע העולם בכדורגל.
טורניר זה הוקם בשנת 1973 כ"גביע אוקיאניה".
גרסה שנייה של הטורניר נערכה ב-1980, אך מאז הטורניר לא חודש.
בגרסה הראשונה של הטורניר, נבחרות שלא היו חברות בפיפ"א הורשו להשתתף בטורניר, לדוגמה ההיברידים החדשים שכונתה מאוחר יותר ונואטו אחרי שזכתה בעצמאות בשנת 1980.