tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לכך, נמצאים ממצאים בכתב יתדות במצרים – בעיקר בתל עמארנה, המוכיחים כי היו קשרים הדוקים בין הציויליזציה המצרית לעמים המסופוטמיים.
האשורולוגיה עוברת מהפיכה בין שתי מלחמות עולם; והרי המעצמות מתחלקות ביניהן את אזור המזרח התיכון: האזור של הלבנט עובר לשליטה צרפתית, ואילו עיראק ומצרים עוברות לשליטה בריטית.
בנוסף לכך, תחת המנדט הקולוניאלי במדינות אלו מוקם ממשל עצמי.
כמו כן, באזור אירן ואפגניסטן צרפת שומרת על מונופול על החפירות.
השליטה האירופאית מקלה על החפירות, ומתן הרישיונות הופך לסביר יותר מבחינה בירוקרטית, בהשוואה לעבר.
כמו כן, יותר מבעבר ניתנת הדעת לסטרטות של השטח ולראשונה נעשה שימוש בצילום מהאוויר.
לא די שהמשלחות ממשיכות לעסוק בהיסטוריה של האזור, אלא מתקיימות חפירות באתרים פרהיסטוריים - כגון זה של ארידו, לרסה, שורופק ואור, שנמנות בין הערים השומריות העתיקות ביותר.
ב-1933 הממשל העיראקי מקשה את תנאי הרישיון לביצוע חפירות; ובעקבות זאת, מתנהלות ביתר שאת חפירות בסוריה, טורקיה ואירן.
מתבצעות עתה חפירות בסוריה בתל נבי מנד (קדש), תל מישרפה (קטנה), ארסלן תש (חדתו) ותל אחמר (ברסיפ).
מתגלות הריסות מעידן הברונזה באוגרית במינת-אל-בידה ובעיקר בראס שמרה.
ב-1933 מתגלות מארי, מהמאה ה-26 לפני הספירה בתל חרירי ואללח' בתל אצנה, העיר האמורית העתיקה.
תגליות אלו מעשירות במיוחד את הידע על תקופת הברונזה באזור.
בין שתי מלחמות העולם חלה עליה בהתעניינות בחיי היום-יום במזרח התיכון בימים הקדומים: בטורקיה מתגלית כּרוּם כּנֵש בקרבת קילטפה, אשר נמצא בה מושבה מסחרית אשורית מתחילת האלף השני לפני הספירה.
מתפרסם תוכנן של לוחות שעניינן מנהל, ממשל וכלכלה.
אנטון דיימל (Anton Deimel) מפתח את המושג של 'ערי-מקדש' (Tempelstadt).
אנה שניידר ואחריה אדם פלקנשטיין (Anna Schneider, Adam Falkenstein) מפתחים תיאוריות על כלכלת שומר.
בעקבות גילוי חוקי חמורבי, בעזרת Josef Kohler, Paul Koschaker, Mariano San Nicolò, Édouard Cuq מתרחבות הידיעות על אודות מערכות המשפט האשורולוגיות.
אט אט נזנח המימד המקראי של המחקר האשורולוגי – ובקיצור האשורולוגיה מתחילה להילמד לשמה.
עליית הנאצים בגרמניה גורמת לבריחת מוחות וממנה נודדים לארצות נכר החוקרים היהודים הדגולים Landsberger, Güterbock, Kraus, Oppenheim, Herzfeld, Neugebauer, Götze.
מחד גיסא Frank, Meissner, Ungnad, Unger, ו-von Soden נאלצים להצטרף למפלגה הנאצית ומעלים תיאוריות אשורולוגיות התואמות את האידאולוגיה הנאצית, המגדילות את חלקן של הציויליזציות האריות על חשבון הציויליזציות השמיות.
מאידך גיסא, ברוסיה מתפתח מחקר אשורולוגי, המוטה על ידי האידאולוגיה הסובייטית.
אחרי המלחמה, המחקר האשורולוגי שב לאפיקים רציונליים, וחדל להיות תלוי בגחמות קולוניאליות, אידאולוגיות או תאולוגיות.
הוא יותר ויותר מתבסס על העובדות, על טכנולוגיות חדשות ועל ממצאיהן של הגאולוגיה ומדעי החברה.
צוותים עיראקים עורכים חפירות בארידו, הגרמנים מתמקדים באורוק, הצרפתים ממשיכים לחקור את מארי, אוגרית ושושן.
האנגלים שבים לארידו, והאמריקאים לניפור.
נפתחים אתרים חדשים בבלווט ותל רימה.
בשנות השמונים העיראקים עורכים חפירות בנימרוד, ומגלים את קבריהן של המלכות הנאו-אשוריות.
האמריקאים והאנגלים חופרים באבו סלביח, הגרמנים באיסין, הצרפתים בלרסה, הבלגים בתל-א-דר והאוסטרים בבורסיפה.
בתל מרדיך שבסוריה מתגלית אבלה, בסיועו של צוות איטלקי בראשותו של Paolo Matthiae.
בעקבות הקמת סכרים באזור סוריה, טורקיה ועיראק בשנות השבעים נערכות חפירות הצלה במספר אזורים.
סדם חוסיין, ראה את עצמו כממשיכם של המלכים המסופוטמיים, וחלה פוליטיזציה של האשורולוגיה.
הוא הביא לסילוק המשלחות האירופאיות משטח עיראק ומצב החפירות החמיר עם מלחמות המפרץ.
יחד עם זאת, לטענת אשורולוגים מערביים הצוותים העיראקים עושים עבודה טובה; כמו גם הצוותים הטורקיים.
פיתוח אשורולוגיה 'מקומית' לא מונע את המשך התפתחות הדיסציפלינה בארצות אירופה, וההתעניינות באשורולוגיה מגיעה גם ליפן.
מספר חוקרים יפנים פיתחו את תאוריית ערי-המקדש בשומר, ובכלל את לימודי הדת האשורולוגיים.
מגמות במחקר האשורולוגי במאה ה-21
המחקר האשורולוגי, בעשורים האחרונים מושפע מחוסר היציבות הפוליטית בעיראק ובסוריה, שהביאה לחפירות מחתרתיות ולשוק שחור של עתיקות בקנה מידה עצום.
אלו פוגעים במיוחד באתרים של אור שלוש ובבל, העשירים במיוחד בממצאים.
כוחות נאט"ו פגעו בשוגג באתרים חשובים.
ארגון המדינה האסלאמית לעומת זאת הרס אתרים ממניעים דתיים, בגלל קשרם של האתרים לעבודת אלילים.
מחבלים מהמדינה האסלאמית פגעו בעיקר בכלח, בתדמור ובחטרא ובעוד מקומות רבים.
כך לדוגמה הושחת פסל נאו-אשורי בתל אג'ג'ה.
המדינה האסלאמית מגלה אתרים חדשים טרום איסלמיים - בנינוה למשל, שטרם נחקרו ומשחית אותם.
אבלה, תדמור ומרי וכן המוזיאונים שבאזורי הסכסוכים נפגעו קשות.
בגלל מטענם האלילי, פסלים הם מטרה קבועה לפגיעה.
המחקר האשורולוגי נפגע גם משום שמסיבות אתיות, כיום הנטייה היא להחזיר מוצגים למדינות המוצא או לפחות להשאיר במקומו את הנמצא.
עם שוך מלחמות המפרץ, התחדשו החפירות בעיראק, בעיקר בכורדיסטן ובדרום המדינה - גירסו (תל-טלו), אורוק, לרסה, אור.
החל מ-1998 ועם התפתחות האינטרנט, האשורולוגים עושים שימוש גובר בבסיסי נתונים דיגיטליים.
בידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובידי מכון מקס פנק מברלין הוקם המיזם Cuneiform Digital Library Initiative (CDLI).
מיזם זה מכיל שעתוקים, תרגומים ופרטים רבים נוספים - חלק ממידע עצום זה זמין לקהל הרחב גם באמצעות ויקיפדיה.
מיזם נוסף הוא Open Richly Annotated Cuneiform Corpus (Oracc), אשר מאגד מידע על אתרים, ארכיונים אשוריים (State Archives of Assyria Online) וכן כתובות מלכותיות מסופוטמיות.
מיזם זה מסודר באופן תמטי, לפי תקופות, נושאים, ארכיונים – ומכיל שעתוקים ותרגומים של לוחות, שכבר היו עניין לדיון בכתב.
בסיס מידע נוסף הוא Database of Neo-Sumerian Texts (BDTNS), אשר מכיל מידע רב על תקופת אור שלוש וכן ארכיונים בבליים מהמאה ה-20 עד המאה ה-17 לפני הספירה (ARCHIBAB).
מיזמים נוספים הם המילון השומרי של אוניברסיטת פנסילבניה, שיצא לאור בגרסת און-ליין; וכן Chicago Assyrian Dictionary, שזמין ב-JSTOR ובאתרים של הוצאות לאור כגון De Gruyter.
רבים הם המוסדות, האוניברסיטאות אשר מעמידים לרשות הרבים את כתביהם המדעיים או תמונות של מוצגיהם.
מלבד עובדות אלו, במאמר שכתב ב-2013 Marc van de Mieroop מצוינים החידושים הבאים במחקר האשורולוגי במאה ה-21: קיימת התייחסות גוברת לסוגיות של מגדר ושל רגש.
קיימת התייחסות מועטה לסוגיות של סביבה.
כמו כן, המחקר העכשווי עוסק במדע, בחיים האינטלקטואליים המסופוטמיים, ובניסיון לטשטש את הנתק שבין ציויליזציות המזרח ליוון ורומא.
בנוסף לכך, קיים עניין גובר בחיים המסופוטמיים באלף הראשון לפני הספירה ובכלל זה בתקופה ההלניסטית.
כמו כן, קיים עניין גובר בחי, בצומח ובדומם.
אשטון ג'יימס איטון הוא אתלט אמריקאי, הוא פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015), 3 פעמים ברציפות אלוף העולם באולם (איסטנבול 2012, סופוט 2014 ופורטלנד 2016), שיאן העולם בעבר בקרב עשר ושיאן העולם הנוכחי בקרב שבע (6,645 נקודות).
איטון נולד בפורטלנד שבמדינת אורגון בארצות הברית.
כנער הצטיין באתלטיקה וב-2006 זכה באליפות אורגון לבתי ספר תיכוניים בריצת 400 מטר ובקפיצה לרוחק וסיים שני בריצת 200 מטר.
הוא נרשם לאוניברסיטת אורגון ועבר להתחרות בקרב עשר.
בשנים 2008–2010 זכה בשלוש אליפויות רצופות של ה-NCAA בקרב עשר, כמו כן ניצח פעמיים רצופות באליפות ה-NCAA באתלטיקה באולם בקרב שבע, כשב-2010 שבר את שיא העולם של בן ארצו דן אובראיין.
על הישגיו זכה ב-2010 בתואר אתלט השנה של ה-NCAA ובגביע באוורמן לאתלט המצטיין.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין שבגרמניה בשנת 2009 סיים איטון במקום 18 בתוצאה של 8,061 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה איטון במדליית כסף כשסיים לאחר בן ארצו טריי הארדי בתוצאה של 8,505 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ 2012 זכה איטון במדליית זהב בקרב שבע בשיא עולם חדש של 6,645 נקודות (הנוכחי, 2017).
ב-2014 הגן על תוארו כשניצח באליפות העולם באולם בהתקיימה בסופוט שבפולין, עם 6,632 נקודות.
ב-2016 זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות כשניצח באליפות העולם שהתקיימה בפורטלנד בתוצאה של 6,470 נקודות.
במהלך המבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת לונדון שבר איטון בקרב עשר בשיא עולם חדש של 9,039 נקודות, טובה ב-13 נקודות משיא העולם הקודם של רומן שברלה.
במהלך התחרות שיפר את שיאיו האישיים בחמישה מקצועות, במקצוע המסיים, ריצת 1500 מטר, שיפר את שיאו ב-4:46 שניות.
שיא אישי ושיא עולמי בקרב עשר.
אלוף אולימפי - אולימפיאדת לונדון
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה איטון במדליית זהב בתוצאה של 8,869 נקודות, לפני טריי הארדי
במהלך התחרות קבע את התוצאות הבאות:
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה זכה איטון במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8809 נק', לפני מיכאל שריידר מגרמניה (8670 נק') ודמיאן וורנר מקנדה (8512 נק').
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 הגן על תוארו בקרב עשר וקבע שיא עולם חדש של 9045 נקודות (החזיק עד 2018).
הוא קבע בתחרות את התוצאות הבאות:
אלוף אולימפי - אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 8,893 נקודות.
איטון נשוי לבריאן תיסן-איטון מקנדה, פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) בקרב שבע.
בשנת 2015 זכה איטון בתואר אתלט השנה בעולם.
קפיצה לרוחק: 8.23 מטר, שיא עולם לקרב עשר
הדיפת כדור ברזל: 15.40 מטר
אשחר רחב-עלים (שם מדעי: Rhamnus alaternus) הוא מין של עץ קטן או שיח במשפחת האשחריים.
גובהו הממוצע של הצמח הוא 1–5 מטרים, אם כי בתנאים מסוימים עשוי להגיע ל-10 מטרים.
הוא ירוק עד, קליפתו אדמדמה, העלים מסורגים, צורתם פשוטה ושוליהם משוננים קלות וכמעט חלקים.
אורך העלים 2–6 ס"מ ורוחבם 2–3 ס"מ בשונה מיתר המינים בסוג, שם הם ברוחב של עד חצי ס"מ.
הפרחים ריחניים וקטנים וגדלים באשכול, ללא עלי כותרת וצבעם צהוב-ירוק .
הפריחה מתרחשת בין פברואר לאפריל.
הפרחים חד-מיניים ועל כל צמח יש פרחים משני המינים (צמח חד-ביתי).
הפירות הם מסוג ענבה בצבע אדום כהה שמשחיר בהבשלה, גודלם 4–7 מ"מ והם מכילים 2–4 זרעים.
הזרעים מופצים על ידי ציפורים שניזונות מהפירות ומפרישות את הזרעים בלשלשת.
תפוצת המין בכל אגן הים התיכון, מגובה פני הים ועד גובה של 700 מטרים.
שלושה צמחים מסווגים כתת-מין שלו.
הוא משמש כצמח נוי בגלל עליו ירוקי העד ובגלל הפירות האדומים.
בישראל הוא מוגדר צמח מוגן.
אשור-רשא-אישי השני (באשורית: aš-šur-SAG-i-ši, "אשור הרים את ראשי"), היה מלך אשור בשנים 967-971 לפנה"ס.
הוא היה המלך ה-96 ברשימת המלכים האשורית.
שלטונו הקצר נמשך 5 שנים.
הוא החליף את אביו אשור-רבי השני והוחלף על ידי בנו תגלת-פלאסר השני.
אשור-רשא-אישי השני החליף את אביו אשור-רבי השני ששלט 41 שנים.
הוא היה כנראה מבוגר למדי כאשר התמנה למלך לאחר מות אביו.
הוא מתואר כעמית של המלך הבבלי מר-ביטי-אפלה-אושור (983-978 לפנה"ס), שהיה המלך היחיד בשושלת השביעית (העילמית) של בבל.
אשור-רבי השני (באשורית: aš-šur-GAL-bi, אשור הגדול) היה מלך אשור בשנים 1012-972 לפנה"ס.
אורך שלטונו, מהארוכים שבמלכי אשור, נמשך 41 שנים.
הוא היה בנו הצעיר של שליט אשור, והוא החליף את אחינו ששלט למשך 6 שנים.
העיתון היומי (ה)אשט שפירושו בהונגרית "הערב" (Az Est) הוקם בשנת 1910 על ידי אנדור מיקלוש היהודי-הונגרי בבודפשט.
בהמשך הוא קנה שני עיתונים נוספים, ועם הקמתה של חברת "עיתוני האשט" (Az Est Lapok) יצר משפחת עיתונים יומיים מודרנית.
העיתון היה אחד המייזמים הגדולים ביותר של העיתונות ההונגרית באותה תקופה.
הבעלים והעורך הראשי שלו, אנדור מיקלוש, עבד קודם כעורך הדסק הכלכלי של הפשטי נפלו (Pesti Napló), כלומר "היומן של פשט", אך פוטר בשנת 1910 על ידי בעל העיתון, יוז'ף שוראני.
לאחר מכן השיק עיתון משלו, ויצר את העיתון המצליח ביותר של 20–25 השנים הבאות.
העיתון הופיע בצהריים או בשעות אחר הצהריים המוקדמות וכבר הגיע באותו היום לעיירות השדה ברחבי המדינה.
הוא לא הוצא למכירה רחבה רק ברחובות, בשדרות (boulvard), אלא בעיקר נמנע מקשר עם תבניות עיתון ישנות, ויצר סגנון חדש שהתאזרח בהצלחה.
העיתון הביא לעיתונות היומית שלל חידושים בכל הקשור לרעיונות, תוכן ודפוס.
קולו היה נועז, הוא היה פרוגרסיבי, אך לא היה תלוי במפלגות פוליטיות.
הוא הצליח לענות לצורכי קהל הקוראים הרחב וגם לעצב אותו בעצמו.
מאמרי המערכת הקצרים והחד - טוריים של האשט השפיעו על השקפותיהם של המוני הקוראים.
אחת החוזקות העיקריות של העיתון היה שירות החדשות האמין שלו.
הוא העסיק רשת רחבה של כתבים, עיתונאים מוכשרים וכתבים דוחפים (פושרים).
אחד מכתבי העיתון בשנים הראשונות, לאסלו פנייש, בלט בדיווחיו על השימוש לרעה בכוח או בסמכות במדינה (או החשודות לכך).
אנדור אדוריאן (לַקֶנֱבַּכֶר), פאל קרי, ארפאד פאסטור (פּיקלר) שלושתם יהודים, סיקרו את מדיניות החוץ ונושאים מחוץ להונגריה.
בנוסף לענייני אקטואליה, גילויים סנסציוניים, מקרי פשע, חדשות כלכליות ושוק המניות, גם כתבותיהם של הסופרים פרנץ מולנר (נוימן), שאנדור ברודי, זולטאן אמברוש, פרנץ הרצג, ינה הלטאי (הרצל), וז'יגמונד מוריץ העשירו את העיתון.
לאיוש מיקש היה העורך הספרותי, ובראש ההוצאה לאור עמד ארנולד שבשטין (עד 1930), שהיה לו חלק בהצלחת העיתון.
בשנת 1930 שימון קמן מונה לעורך ראשי.
את הכותרת והטיפוגרפיה של המגזין צייר אלק פאלוש (פרידמן), מעצב, מעצב תפאורות; הגרפיקה והכרזות עוצבו על ידי אמנים צעירים, כמו ליפוט הרמן, לאסלו קראה, טיבור פוליה.
לאחר פרישתו מספורט אטילה פטשאואר, האלוף האולימפי בסיף, עבד בעיתון ככתב ספורט וכמבקר תיאטרון.
האשט התגלה כעסק מצליח מאוד, והעיתון המשיך לצמוח ומספר העותקים המודפסים גדל בהתמדה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה רוב הציטוטים בעיתונות מחוץ להונגריה היו מהכתבות באשט.
העיתון הגיע ליותר מחצי מיליון עותקים במהלך המלחמה.
בעת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא נאסר יחד עם כל העיתונים האזרחיים (הבורגניים) האחרים והתחדש לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית.
באותה תקופה נפתח נגדו קמפיין ימני קיצוני, מכיוון שהעיתון נחשב לאחד ממכיני המהפכה בשנת 1919. המערכת וחבר העורכים נקטו אז במדיניות מתונה וניסו להסתגל בצורה חלקה לזמנים המשתנים.
בעוד שהמכירות גדלו במהלך המלחמה, בית ההוצאה לאור שהדפיס את העיתון, "אתניאום" (Athenaeum Irodalmi és Nyomdai Rt) פעל בהפסד ולא הצליח להתמודד עם העלויות שגדלו.
לבסוף, אנדור מיקלוש רכש את מרבית מניותיו של "אתניאום", ואחרי המלחמה רכש את העיתון "הונגריה" ובשנת 1920 גם את "פשטי נפלו", שהיה במשבר.
מכאן ואילך קונצרן העיתונים פעל כעיתון יומי, אחר הצהריים המוקדמים והערב.
בנוסף לחדשות והראיונות, עיתוני האשט פרסמו גם יצירות ספרותיות.
אנדור צ'רנה היה מזכיר המערכת בשנים 1913–1933.
אנדור מיקלוש השאיר בצוואתו את עסקיו לאשתו השחקנית ההונגרייה-יהודייה.
לאחר מותו (1933) פרידה גומבסגי (קודם: פרדריקה וילמה גרין) פרשה מהבמה ולקחה לידיה על ניהול קבוצת העיתונים.
אימרה סלושינסקי היהודי הפך לעורך הראשי של אשט.
19 שנים לייסוד של האשט נחגג בשנת 1935. באותה תקופה נמכרו כ־150,000 עותקים ביום; 365 אנשים עבדו במערכת, במשרד ההוצאה.
בבית הדפוס, בהפצה עסקו 6100 עובדים.
המדינה השתלטה על החברה בשנת 1939 והפסיקה את הוצאת העיתון.
המערכת המשיכה לפרסם את המגזין בשם פשט, אך עם תוכן שונה לחלוטין.
הפשט הופיע עד דצמבר 1944 כשתקנות ממשלתיות הפסיקו הופעת כל העיתונים בבודפשט.
אשטון דוראנד סנדרס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, התפרסם בשל תפקידו כשיירון המתבגר בסרט זוכה פרס אוסקר "אור ירח".
הוא למד בבית הספר התיכון גרנד ארטס במרכז העיר לוס אנג'לס.
הוא סיים את לימודיו בשנת 2013. הוא החל ללמוד לתואר ראשון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת דה פול, אך פרש טרם סיום הלימודים כדי להתמקד במשחק.
סנדרס ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע "The Retrieval" בבימויו של כריס אסקה.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל South by Southwest ב־11 במרץ 2013. הוא יצא במהדורה מוגבלת ב־2 באפריל 2014 על ידי אולפני וארייאנס.
בשנת 2015 היה לסנדרס תפקיד קטן בסרט "היישר מקומפטון".
בשנת 2016 הוא הופיע בפרק בסדרת הרשת The Skinny".
באותה שנה הופיע סנדרס בסרט הדרמה "אור ירח" שביים בארי ג'נקינס.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב־2 בספטמבר 2016. הסרט "אור הירח" זכה לשבחי הביקורת וכן זכה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה.
הסרט זכה גם בשלושה פרסי אוסקר לסרט הטוב ביותר, לתסריט המעובד הטוב ביותר ולשחקן המשנה הטוב ביותר עבור מהרשלה עלי.
תפקידו של סנדרס בסרט זכה לשבחים מצד המבקרים; בנג'מין לי מהגרדיאן כינה את הופעתו "עצומה".
סנדרס כיכב בסרט "נקודת שוויון 2", סרט ההמשך לסרט הפעולה המצליח "נקודת שוויון", עם דנזל וושינגטון.
בשנת 2019 כיכב סנדרס בסרט מותחן המדע הבדיוני של רופרט וויאט, מדינה שבויה", לצד ג'ון גודמן וורה פרמיגה.
הוא גם שיחק בתפקיד הראשי בסרט "בן הארץ".
בשנת 2021 פורסם כי סנדרס יגלם את דמותו של הזמר האמריקאי בובי בראון בסרט הקולנוע "ויטני – I Wanna Dance with Somebody".
באפריל 2025 פורסם כי סנדרס הצטרף לצוות השחקנים של סרט האימה-מותחן "Corporate Retreat".
שנה סדרה תפקיד הערות 2016 The Skinny טיילר סדרת רשת; פרק: "Squad" 2019–הווה וו טאנג קלאן: סאגה אמריקאית ריזה תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים2022משפחת פראוד: קולניים יותר, גאים יותרכרים עבדול-ג'באר בראוןדיבוב; פרק: "When You Wish Upon a Roker"
אשטדולסדמן (בנורווגית: Arstaddalsdammen) הוא אגם בנורווגיה השוכן בסמוך לעיר ביארן שבמחוז נורדלנד.
האגם ממוקם כ-15 קילומטרים מדרום-מערב לכפר .
שטח האגם הוא 2.54 קילומטר רבוע והוא נמצא בקצה הדרומי של עמק .
בשנות ה-60 הוקם בקצהו הצפוני של האגם סכר.
המים מהאגם מוזרמים אל האגם הסמוך סוקומווטנט בעיר .
האגם משמש מאגר לתחנת הכוח ההידרואלקטרית סונפיוד .
אשטון טרנט סמית' הוא מתאבק אנגלי.
הוא אלוף הזוגות לשעבר של NXT UK.
סמית' ערך את הופעת הבכורה שלו בענף ההיאבקות המקצועית ב-11 בפברואר 2007 בארגון ההיאבקות Triple X Wrestling (TXW), שבסיסו בקובנטרי, מערב המידלנדס, אנגליה בקרב שבו הפסיד לזאק סייבר ג'וניור.
את הקרב האחרון שלו במסגרת ארגון זה ערך ב-7 באוקטובר בהפסד לספוד.
ב-28 במרץ 2014, סמית' ערך את קרב הבכורה שלו בארגון Preston City Wrestling (PCW), כשהשתתף בקרב רויאל ראמבל של 30 משתתפים על האליפות במשקל כבד של PCW.
במהלך שנת 2015, סמית' התמודד על מגוון אליפויות בארגון כמו אליפות במשקל קל, אליפות הזוגות ואליפות העולם, אך לא צלח לזכות באף אחת מהן.
ב-9 בדצמבר 2016, סמית' איתגר את אלוף PCW במשקל קל, באבלגאם לקרב על התואר, שבסופו סמית' יצא עם ידו על העליונה וזכה באליפות PCW במשקל קל בפעם הראשונה בקריירה.
לעומת זאת, לאחר שלוש הגנות מוצלחות על התואר מול יריבים כמו אותו באבלגאם, מייק ביילי וכריס רידג'וויי, הוא הפסיד את התואר ב-17 ביוני 2017 לדין אולמארק; הפסד זה קטע תקופת כהונה של 190 ימים מצידו של סמית'.
באותה התקופה, הוא הופיע במקביל גם בארגוני היאבקות עצמאיים אחרים כמו FutureShock Wrestling, Grand Pro Wrestling ו-Insane Championship Wrestling, שבהם רשם זכיות באליפויות הארגון.
סמית' ערך את קרב הבכורה שלו ב-WWE ב-8 ביוני 2018 במסגרת פסטיבל Download, שבו השתתף בטורניר אליפות בריטניה אשר קבע את זהות המועמד לתואר אליפות בריטניה של פיט דאן.
לאחר שגבר על ג'וסף קונרס בסיבוב הראשון, הוא הודח מהטורניר בסיבוב שבא לאחר מכן והתקיים ב-18 ביוני על ידי טראוויס בנקס.
קרב הבכורה שלו במותג התקיים ב-28 ביולי, כשגבר בקרב יחידים על טאקר במסגרת הפרק השני של התוכנית השבועית NXT UK.
ב-2 ביוני בפרק של התוכנית NXT UK, סמית' ואוליבר קרטר זכו באליפות הזוגות של NXT UK לאחר שניצחו את אלופי הזוגות, מאסטש מאונטיין (טרנט סבן וטיילר בייט) ואת די פמיליה (תיאומן ורוהאן רג'א) בקרב זוגות משולש.
ב-23 ביוני, סמית' וקרטר היו אמורים להגן על חגורות האליפות מול נציגי המותג NXT, ברוקס ג'נסן וג'וש בריגס, אך סמית' ספג פציעה בברכו והשניים נאלצו לוותר על התואר.
ב-18 באוגוסט 2022, סמית' שוחרר מחוזהו בארגון.
הישגים בארגון ההיאבקות Celtic Wrestling
אליפות הזוגות של Celtic Wrestling (פעם אחת) - עם טיילר בראון
הישגים בארגון ההיאבקות Futureshock Wrestling
הישגים בארגון ההיאבקות Grand Pro Wrestling – GPW
האליפות הבריטית של GPW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של GPW (פעם אחת) - עם מרטין קירבי
אליפות הזוגות של ICW (פעמיים) - עם רמפייג' בראון
אליפות PCW במשקל קל (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NXT UK (פעם אחת) - עם אוליבר קרטר
אשטון פלטשר ארווין הוא מוזיקאי אוסטרלי, הידוע בתור המתופף של להקת הפופ רוק .
מאז 2014, הלהקה מכרה מעל ל-10 מיליון אלבומים ומעל ל-2 מיליון כרטיסים להופעותיה ברחבי העולם, ושיריה הושמעו בפלטפורמות הזרמת המוזיקה השונות מעל ל-7 מיליארד פעמים, מה שמעמיד אותה בין האמנים המוזיקליים האוסטרליים המצליחים ביותר אי פעם.
אשטון פלטשר ארווין נולד ב-7 ביולי 1994 בפרוור הורנסבי שבמדינת ניו סאות' ויילס.
אביו, אדם אמריקאי, עזב את המשפחה כשארווין היה בן שנתיים.
אמו, אן-מארי, נאבקה באלכוהוליזם, וכתוצאה מכך הוא העביר את שנות ילדותו "מבלה עם אנשים שיכורים בפאבים".
בהמשך סיפר על כך בהרחבה, "הילדות שלי היא [...] מעניינת, לא היה לי אבא, אמי נאבקה באלכוהוליזם כל חיי.
די גדלתי תוך כדי סוג של גידול אנשים אחרים...
הייתי צריך להיות חיובי ללא הרף, ויש לי תודעה מדוכאת מאוד".
כילד ארווין עבר בין בתים לעיתים קרובות, וגר בעיקר בעיירות ריצ'מונד ווינדזור .
לאמו של ארווין "לא היה הרבה כסף" וכתוצאה מכך ארווין היה "נאבק כדי לאכול משבוע לשבוע".
דודו של ארווין היה מתופף בלהקת דת' מטאל, ואביו החורג ניגן בתופים בלהקת פאנק רוק (Punk rock).
ארווין למד לנגן בתופים בגיל תשע, לאחר שביקש מאביו החורג ללמד אותו.
ארווין סייע בגידול אחיו הצעירים, אחיו החורג הארי ואחותו החורגת לורן, בעוד שלמד בתיכון ריצ'מונד, שם סיים את לימודיו בשנת 2012. במהלך שנות התיכון שלו, טרם הקמת , ארווין הקים להקת ג'אז-פאנק בשם "Swallow the Goldfish" עם כמה מחבריו לכיתה.
כאשר לבסוף עזב את הלהקה, ארווין המשיך במשך שנה בלימודים אקדמיים בקולג' TAFE , שם למד מוזיקה, עד שהחליט לעזוב בשל מחויבותו ל-.
בסוף 2011 קיבל ארווין הודעה בפייסבוק מחברו מייקל קליפורד, ששאל כבדרך אגב אם הוא יהיה מעוניין לנגן איתו, יחד עם קאלום הוד ולוק המינגס.
ארווין הסכים, ולבסוף הצטרף לשלושה, והם החלו לפרסם יחד גרסאות כיסוי לשירים בערוץ היוטיוב של המינגס, כשלבסוף הקימו את .
לאחר חודשים שבהם פרסמו גרסאות כיסוי יחד, הלהקה החלה לעורר עניין בקרב חברות תקליטים ומו"לים מוזיקליים גדולים, וחתמה על עסקה עם חברת Sony/ATV Music Publishing.
בנוסף לחברותו בלהקה, ארווין עסק בכתיבת שירים וכספק כלי נגינה לאמנים אחרים, בין היתר עבור אנדי בלאק , The Faim ו-Makeout .
ב-23 בספטמבר 2020, ארווין הכריז על אלבום הסולו הראשון שלו, Superbloom, אשר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2020. מתוך האלבום פורסם הסינגל "Skinny Skinny", העוסק בנושאים הנוגעים לדימוי גוף, נושא שארווין העיד כי הוא "מעולם לא התעמת עימו בצורה יצירתית".
ארווין סיפר כי האלבום "חוקר את הפילוסופיות והרגשות הפנימיים שלי לגבי למסלול החיים בו מצאתי את עצמי".
הוא חזר ואמר: "זה שאני בלהקה שמאפשרת לי ליצור בחופשיות בתוכה ומחוצה לה מעניק לי את השמחה הגדולה מכול".
ארווין דיבר בגלוי על מאבקו באלכוהוליזם והוא פועל להעלאת מודעות בנושא בריאות הנפש.
בשנת 2018, ארווין הודה כי במהלך ההפסקה בת השנתיים של , הוא התמודד "עם הרגשות [שלו] בהתחלה [של ההפסקה] עם אלכוהול בלבד".
באפריל 2020 חשף ארווין כי הוא נקי מאלכוהול כבר עשרה חודשים.
במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה בשנת 2019, ארווין שיתף דרך הרשתות החברתיות על אמבטיות הקרח שהיה עורך לפני כל הופעה, כהצהרה על התגברותו על השימוש בסמים.
ארווין היה בזוגיות עם הדוגמנית בריאנה הולי במשך שנה, עד שנפרדו ביוני 2016. בשנת 2018, ארווין ניהל לפרקים מערכת יחסים עם הצלמת ובלוגרית האופנה קייטלין בלייסדל.
בשנת 2017 דווח כי ארווין רכש אחוזת חמישה חדרים בשכונת הוליווד הילס שבלוס אנג'לס.
ב-2018 דווח כי ארווין רכש נכס נוסף, פנטהאוז, במערב הוליווד .
נכון לשנת 2020, שוויו הנקי של ארווין מוערך בכ־25 מיליון דולר.
שם פרטי האלבוםמיקומי שיאאוסטרליהבריטניהארצות הבריתSuperbloom יצא לאור: 23 באוקטובר 2020
פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג
שם פרטי האלבוםSuperbloom: A Live Experience יצא לאור: 20 בנובמבר 2020
+שנהשם אמןתפקיד 2018"Valentine" עצמו, במאי 2019"When I Get Home" אייווי לבאן מושא אהבה 2020"Skinny Skinny" אשטון אירוויןעצמו, במאי
שנה טקס קטגוריה מועמד/יצירהתוצאההערה 2020MusicRadar מתופפי הרוק הטובים ביותר בעולם כרגעעצמו
האשורים (בארמית סורית: ܐܬܘܪܝܐ, תעתיק מדויק: אָתוּרָיֵא; בערבית: آشوريون/سريان/كلدان, תעתיק מדויק: אאשוריון/סריאן/כלדאן; בטורקית: Asurlular/Süryaniler/Keldaniler) הם קבוצה אתנית שחבריה משתייכים לדת הנוצרית ודוברים ניבים שונים של השפה הארמית החדשה.
מקור הקבוצה בסהר הפורה וחיה כיום בעיראק, סוריה, לבנון, טורקיה, איראן, רוסיה וארמניה ובתפוצות ברחבי העולם ובפרט במדינות אירופה המערבית, באוסטרליה ובארצות הברית.
יש כאלו המשתמשים במונח בהתייחסות לחברי הכנסייה האשורית המזרחית בלבד, בעוד אחרים משתמשים בו עבור כלל קהילות הכנסיות הסוריות.
אולם, המונח שנוי במחלוקת בקרב חברי הכנסיות עצמן ולמשל בכנסייה הקתולית-הכלדאית יש נטייה להשתמש במונח כלדאים (הקרויים בעברית לעיתים גם כשדים) בניגוד לשם אשורים.
מנגד, חלק מאנשי הכנסייה האשורית המזרחית קורא לאמץ את הזהות והתרבות הארמית על פני זו האשורית.
הקהילה קרויה כך מכיוון שהיא משייכת את עצמה לאימפריה האשורית.
לפי הערכות שונות, הקהילה האשורית מונה 3–5 מיליון איש.
נוצרים דוברי סורית מתחלקים בין מספר כנסיות ובעיקר הכנסייה האשורית המזרחית, הכנסייה הקתולית הכלדאית והכנסייה הסורית-אורתודוקסית.
יש כאלו המשתמשים בשגגה במונח נסטוריאנים בהתייחסות לכנסייה האשורית המזרחית, שכן היא התפצלה מהכנסייה האורתודוקסית לאחר ועידת כלקדון של 451. בשנת 1445, מספר מאמינים מהכנסייה המזרחית התפצלו ממנה, צידדו באפיפיור אאוגניוס הרביעי בכך שערכו את האוכריסטיה עם הכנסייה הקתולית בקפריסין והקימו את הכנסייה הקתולית הכלדאית.
כיום, הכנסייה הקתולית הכלדאית היא הכנסייה הגדולה בעיראק.
האימפריה האשורית הייתה אחת האימפריות המשגשגות והחזקות במזרח הקדום ומקורה במסופוטמיה.
הערים המרכזיות באימפריה היו כלח, ארביל, דור שרוכין, חרן ואשור שעל שמה נקראה האימפריה.
האימפריה קמה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה בתור האימפריה האשורית הראשונה (1363–912 לפנה"ס) והשנייה (911–612 לפנה"ס).
כיבושי האשורים כללו את ארץ ישראל, שבה הביאו לסוף ממלכת ישראל ולגלות אשור כפי שמתואר במלכים ב', י"ח-י"ט.
לפי התיאור המקראי, כיבושי סנחריב נעצרו על-ידי התערבות אלוהית בדבר.
לאורך ההיסטוריה שלהם, האשורים הגיעו להישגים משמעותיים במדע, ספרות, רפואה, אסטרונומיה, מתמטיקה, היסטוריה, דת, פילוסופיה ומנהל.
האימפריה הופלה סופית בין השנים 612–609 לפנה"ס בידי קואליציה בין הכלדאים ומדי.
מספר נחום, התקבלה התפיסה השגויה שהאשורים נכחדו עם נפילת האימפריה.
בני הקהילה וחוקרים חלוקים לגבי השיוך העצמי של האשורים המודרניים לאותה אימפריה קדומה.
יש חוקרים הטוענים כי אין ראיות לכך שהאשורים הוגלו מארצם.
הקהילה המוכרת כיום בתור אשורים כונתה ארמים או סורים במקורות קדם-מודרניים.
השימוש בכינוי "אשורים" בהתייחסות לבני הקהילה החל רק במאה ה-19 וזכה לתמיכה בידי מיסיונרים אנגליקנים שהתנגדו לשימוש בכינוי נסטוריאנים.
בראשית המאה ה-20 אומץ הכינוי על-ידי לאומנים אשורים והתקבל ביתר שאת בניסיון של בני הקהילה להבדיל את עצמם ממדינת סוריה שקמה דאז ולאחד את התפוצה האשורית שנוצרה באותה תקופה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
לפי המסורת, הכנסייה הסורית קמה הודות לפעילות מיסיונרית בתקופת השליחים וייתכן אף בימי חייו של ישוע בהתאם לסיפור אבגר החמישי, מלך אוסרואנה.
ההיסטוריה המוקדמת של הכנסייה הסורית מעורפלת.
למעט מספר תקופות, למשל התקופה המונגולית שבמהלכה חוותה הקהילה תחייה ספרותית, המקורות ההיסטוריים העוסקים בקהילה זניחים ומצומצמים למדי עד למאה ה-18. בתקופה זו, הקהילה הייתה מחולקת לארבעה מרכזים: אורמיה, האקארי, מוסול ודרום הודו.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 שרר מתח בין הקבוצות הדתיות השונות באזור בשל יריבויות מקומיות, הרעת יחסי סונים-ארמנים והגעתם של גורמים אירופאים.
אומנם המגע עם המערב הוביל לתחייה תרבותית, אך לאורך המאה ה-19 נפלה הקהילה האשורית קורבן לרדיפות ולאירועי טבח, שבין העיקריים שביניהם נמנים טבח האקארי ב-1843, טבח 1860 בדמשק ובלבנון ורציחות במזרח אנטוליה בשנים 1895–1896.
מתקופה זו ועד ימינו, הפכו אשורים רבים לפליטים במספר מדינות, בעיקר בארצות הברית ובאוסטרליה (אשורים מעיראק ואיראן) ובמדינות אירופה (אשורים מטורקיה).
בין הקהילות המשפיעות והגדולות נמנית הקהילה בשיקגו, שבה החלו פליטים אשורים להתיישב החל מ-1889 עקב מגעים עם מיסיונרים פרסביטריאנים מארצות הברית.
מ-1915 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה, האימפריה העות'מאנית ושחקנים מקומיים אחרים רדפו את בני הקהילה האשורית וטבחו בהם בטריטוריות של מזרח האימפריה העות'מאנית, באירוע שנודע בתור רצח העם האשורי.
לצד הרציחות, במהלך הטיהור האתני, נפלו בני הקהילה קורבן לתקיפות שיטתיות, לחטיפות, לגירושים המוניים ולהמרות דת בכפייה.
אירוע זה הותיר חותם כבד בזיכרון הקולקטיבי של הקהילה.
במקביל לרצח העם, נלחמו כוחות אשוריים בעות'מאנים, בעידוד בעלות הברית ואף כונו על-ידי הבריטים "בעל הברית הקטן ביותר שלנו".
עם זאת, לאחר קריסת רוסיה הקיסרית ואובדן התמיכה שלה, מספר מבני הקהילה ששיתפו פעולה עם מדינות ההסכמה ושרדו את הלחימה (בערך 25,000 איש) נאלצו לנוס לעיראק לאחר שברחו מאורמיה.
בשנת 1923, האשורים שנותרו בשטחי טורקיה, לאחר שקמה כמדינה עצמאית, שוב נרדפו חרף ניסיונות לשקם במדינה את הקהילה המקומית.
בתגובה, הבריטים העבירו את הקהילות האשוריות הללו לאזורים שבהם הייתה אוכלוסייה אשורית משמעותית בצפון עיראק, בעוד שאחרים נמלטו לסוריה.
באותה תקופה, הבריטים תחזקו מחנה פליטים בבעקובה.
מחנה הפליטים הכיל בין היתר אשורים וארמנים שניצלו מניסיונות טיהור אתני.
הפליטים האשורים והארמנים הופרדו משאר תושבי המחנה העיראקיים.
הפרדה זו הייתה קריטית להיווצרות הלאומיות האשורית, מה שהוביל לחשדות מצד הקהילה כלפי הרעיון של מדינה עיראקית עצמאית.
הלאומיות האשורית זכתה לתמיכה, וארנולד וילסון, קצין הממשל האזרחי הבריטי בעיראק, העלה, למשל, את האפשרות של הקמת מדינה אשורית בצפון עיראק, אך הצעתו לא התקבלה.
בה בעת, שרר מתח בין האליטה הדתית בראשות הבישוף המטרופוליטני של הכנסייה הנסטוריאנית, מאר כאנאנישו, ופטריארך הכנסייה האשורית המזרחית, מאר שמעון ה-20 פאולוס, לבין ההנהגה הצבאית של האשורים בראשות הגנרל איליא פטרוס שהתפתחה תוך כדי מלחמת העולם ראשונה והובילה את בני הקהילה מאורמיה לעיראק.
מתח זה התפתח משום שהבריטים העדיפו את האחרונים והעניקו להם כוח פוליטי במחנה הפליטים בבעקובה.
בין השנים 1922–1923, מיקמו הבריטים מחדש את מרבית תושבי המחנה בכפרים בצפון המדינה לאחר שהתברר שלא יוכלו לשוב לטורקיה.
הקמת עיראק ב-1932 נתפסה על-ידי הקהילה האשורית בתור בגידה וכפיות טובה מצד הבריטים.
למרות זאת, חבר הלאומים המליץ למדינה החדשה לנהוג בצדק כלפי המיעוטים שבתחומיה.
אירוע זה הוביל את ממשלת עיראק לפתוח במבצע נגד האשורים באוגוסט 1933. במהלך המבצע, כוחות הממשלה ושבטים כורדיים תקפו את בני הקהילה והרגו בין 300–6,000 איש והחריבו מעל מאה כפרים אשוריים באזור הכפר סימל ובסביבתו.
האירוע נודע בתור טבח סימל והיה בין הפעולות הראשונות בסדרת ניסיונות דיכוי אכזריים שהממשלה הוציאה לפועל.
הטבח הוביל להגירה המונית של אשורים מצפון עיראק לארצות הברית ולבגדאד.
כמו כן, הטבח הוביל את חבר הלאומים לנסות לפתור את השאלה האשורית והארגון שקל להעביר את הקהילה לברזיל או לגינאה החדשה ללא נציגים מטעם המדינות הללו או הקהילה האשורית.
ההצעה ננטשה בגלל השפל הגדול.
משנות ה-60 נרשם בקרב הקהילה האשורית תהליך של אורבניזציה, כשאשורים רבים היגרו לערי עיראק בחיפוש אחר הזדמנויות חינוך ותעסוקה, בעיקר בתעשיית הנפט.
לקהילה האשורית הייתה נוכחות משמעותית במפלגה הקומוניסטית העיראקית.
הייתה זו סיבה נוספת לרדיפתם של בני הקהילה, כמו רבים אחרים שהיו מזוהים עם המפלגה, לאחר שראש הממשלה, עבד אל-כרים קאסם, הופל, שכן קאסם נשען זמנית על תמיכתם של הקומוניסטים במאבקו נגד גורמים שמרניים ונתן לקומיניסטים העדפה כאשר התגלה נפט בכירכוכ ותושבים רבים היגרו לעיר בחיפוש אחר תעסוקה.
לפי ההערכות אחד מכל חמישה עצורים חברי המפלגה הקומוניסטית שהורשעו בעיר כירכוכ היה אשורי.
בתקופת הבעת' נראתה עלייה בתוצר הספרותי הודות להקמתם של מועדוני תרבות בערים והכרזה מס' 251 מ-1972 שהעניק ל"בני הלאום דובר הסורית" זכויות תרבותיות מוגבלות שכללו את חינוך השפה הסורית בתוכנית החינוכית, שידור תוכניות רדיו בסורית, כתב-עת חודשי בסורית, תמיכה במפעל הספרותי של בני הקהילה וסיוע בהקמת מועדוני תרבות.
בשנות ה-70 השתמשו בני הקהילה בתרבות הפופולרית ובשירה כדי להתנגד לממשלה.
הפריחה התרבותית הייתה גלויה לעין, עם שורה ארוכה של מגזינים, מוזיקה ושירה שפורסמו בתקופה זו.
האשורים הזדהו בעיקר עם תנועות חילוניות ואופוזיציונריות והשתמשו בטענות היסטוריות כדי לדרוש זכויות מהמשטר.
בניגוד למצב בערים, בשנות ה-70, המדינה רדפה אחר האשורים באזורים הכפריים של צפון עיראק.
כפרים שלמים ואתרים נהרסו וחלק מהאוכלוסייה המקומית גורשה, מה שהביא לשינוי דמוגרפי לטובת האוכלוסייה הכורדית.
אולם בסוף שנות ה-70 האיצה המדינה את הבעת'יפיקציה של החברה, תהליך בו המדינה פעלה לעקור את ההתנגדות אליה, לחדור לכל היבטי החיים ולהפוך את אלו לכלים לחיזוק כוחה.
על כן, נשללה יכולתה של הקהילה לשאת ולתת עם הממשל ולהתנגד לו.
שיתוף הפעולה עם התנועה הלאומית הכורדית בעיראק
בשל הקרבה הגאוגרפית והמאבק המשותף, מספר אשורים הצטרפו למאבק הכורדי לעצמאות בהנהגת מולא מוסטפא בארזאני, במסגרת המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה (1961–1970), בתקווה שיקבלו זכויות מלאות במדינה שנלחמו להקים.
בין הלוחמים הבולטים לצד הכורדים נמנתה מרגרט ג'ורג' שלו, לוחמת חופש אשורית שנלחמה לצד בני משפחתה, זכתה לפרסום בין-לאומי והפכה לסמל פמיניסטי.
בנוסף ליכולות הלחימה שלהם, האשורים גייסו גם תמיכה במאבק מחוץ לגבולות עיראק.
השתתפות האשורים במרד הכורדי הובילה למאבק בין הקומוניסטים למפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית על תמיכת הקהילה, אך גם גרמה לאבדות רבות ולשינוי דמוגרפי עקב הגירה מאסיבית של בני הקהילה מהכפר לעיר.
נוסף על כך, הדיכוי התרבותי ותהליך הבעת'יפיקציה שהחלו בסוף שנות ה-70 הובילו להקמת מספר מפלגות פוליטיות אשוריות.
בשנת 1979 מספר מפלגות מוזגו לתנועה הדמוקרטית האשורית.
מפלגה זו שיתפה פעולה רבות עם הכורדים בשל המטרות המשותפות והאויבים המשותפים, והאיחוד נותר על כנו למרות ניסיונות של הממשל העיראקי לערער אותו.
בשנת 1982, הצטרפה התנועה הדמוקרטית האשורית באופן רשמי למאבק הכורדי.
תחת שלטונו של סדאם חוסיין
מצבם של האשורים הידרדר משמעותית תחת שלטונו של סדאם חוסיין.
בסוף מלחמת איראן–עיראק, בין החודשים פברואר וספטמבר של 1988, פתח צבא עיראק בשורת מבצעים בצפון המדינה, שכונו יחד מבצע אל-אנפאל.
במהלך המבצע הרס צבא עיראק כפרים כורדיים ואשוריים רבים, עקר מאות אלפי תושבים מבתיהם ורצח אלפים (יש הערכות שלפיהן נהרגו כ-100,000 איש), כל זאת לצד תהליך כפוי של שיערוב.
כחלק מתהליך השיערוב שקידמה המדינה, אשורים רבים נאלצו לבחור אם להזדהות כערבים או ככורדים במרשם האוכלוסין לאורך השנים 1987–1997. בהמשך התקבלה החלטה מס' 199 שלפיה כל עיראקי יכול לבחור להזדהות כערבי.
באותה תקופה עזבו תנועות האופוזיציה את המדינה במטרה להגן על עצמן ועל עצם קיומן.
בעקבות מלחמת המפרץ, התקוממו תנועות האופוזיציה בצפון בגל מרידות שכונה אינתיפאדת שעבאן.
המרידות דוכאו באכזריות על-ידי צבא עיראק והמשמר הלאומי ובעקבות כך נוצר נחשול מהגרים מסיבי של כשני מיליון איש שחששו שאירועי מבצע אל-אנפאל יחזרו על עצמם.
בעקבות המבצע התקבלה החלטה 688 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה כי צפון המדינה יהיה אזור אסור לטיסה וכך יוכל לקבל סיוע הומניטרי מוגבר ומוגן מפגיעת כוחות המשטר.
בפועל החלטה זו סייעה להקמתה של החבל האוטונומי של כורדיסטן העיראקית, שכן האוטונומיה החלקית אפשרה למפלגות הכורדיות להשיג רוב בבחירות המקומיות ולהקים באופן חוקי את האספה הלאומית של כורדיסטן.
מתוך חמשת המושבים שנועדו לייצוג נוצרי באספה, התנועה הדמוקרטית האשורית זכתה בארבעה.
בין היתר התנועה פעלה בחבל הכורדי לקבלת הכרה מלאה בזכויות הקהילה האשורית וכן למען שוויון ועיגון החינוך בשפה הארמית בחוק, לאחר שהכרזה מס' 251 שהעניקה לקהילה זכויות תרבותיות מסוימות נכשלה ובוטלה על-ידי סדאם.
ההצעה התקבלה ובתי הספר החלו ללמד את השפה בהדרגה מרמת בתי הספר היסודיים ועד לאוניברסיטאות.
בשנת 2014 השפה הוכרה בתור שפה רשמית בחבל הכורדי.
לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003 וחוסר היציבות שבא בעקבותיה, אשורים רבים נרדפו על רקע דתי ואתני ונפלו קורבן לגירושים, חטיפות, המרת-דת בכפייה ורציחות.
גם אתרים אשוריים, בתי עסק בבעלות אשורים, אנשי ציבור, רופאים ואנשי-דת היו מטרות לתקיפות שכוונו נגד בני הקהילה.
למשל באוקטובר 2010 אירע פיגוע בכנסייה הכלדאית "סידת אל-נג'אה" שבבגדאד, שבו נהרגו 58 איש ו-75 נפצעו לאחר שהוחזקו כבני ערובה.
בסך הכול, 80% ממניין המתפללים בכנסייה נפצעו או נהרגו באירוע.
לפי ההערכות, בערך 1,000 משפחות נוצריות עזבו את בגדאד לאחר הפיגוע.
עקב תחושת חוסר הביטחון ששררה ברחובות הערים העיראקיות לאחר נפילת משטר סדאם, אשורים רבים עזבו את בגדאד והיגרו לצפון המדינה או עזבו בכלל את עיראק.
לפי ההערכות, נכון ל-2018, 52% מכלל הפליטים העיראקים בטורקיה ובלבנון הם אשורים.
לפני 1991 נוצרים היוו 9% מכלל האוכלוסייה העיראקית, כלומר שני מיליון איש בערך.
מאז, מספר הנוצרים הלך והצטמצם עד שנותרו במדינה כ-300,000 בלבד מהם נכון ל-2018. שינוי דרמטי זה נוצר בעקבות שלל גורמים, כגון המצב הכלכלי הירוד, מלחמות המפרץ, חוסר הביטחון ורדיפת הנוצרים במדינה (במיוחד אשורים).
באותה התקופה, החלו האשורים לחפש פתרון למצבם מול הממשלה החדשה כשתשומת הלב הופנתה לעבר מישור נינוה, שבו יש ריכוז משמעותי של בני הקהילה ושל בני מיעוטים דתיים אחרים, בתקווה להקים שם ממשל אוטונומי שיגן על האשורים.
עם זאת, גורמים אחרים גילו עניין בתת-מחוז זה: הקהילה המקומית נפגעה קשות על-ידי המאבק בין כורדיסטן העיראקית והממשלה בבגדאד על השליטה בתת-המחוז כמו גם מתקיפות מצד ארגונים חמושים כמו אל-קאעדה.
המאבק בין הממשלה בבגדאד והממשל הכורדי על מישור נינוה ונוכחות כוחות מטעם אלו במקום גרמו לשחיקה בזכויות האשורים המקומיים ושללו מהממשל המקומי מלהקים כוח משטרתי עצמאי.
היעדר גוף כזה לצד נסיגת הפשמרגה וקריסת הצבא העיראקי הותירו את האזור חשוף לפלישה מצד כוחות דאעש ב-2014.
במישור הפוליטי התנועה הדמוקרטית האשורית שרדה את שלטון הבעת' שכן חבריה הוגלו מחוץ לעיראק.
עם נפילת משטרו של סדאם חברי המפלגה שבו והמפלגה עלתה מחדש על במת הזירה הפוליטית של עיראק החדשה.
לאחר שהעיר מוסול נכבשה על-ידי כוחות המדינה האסלאמית (דאעש) ביוני 2014, לתושביה הנוצרים של העיר ניתנו מספר אפשרויות: להישאר בעיר ולשלם מס גולגולת, להתאסלם, לעזוב את העיר או למות.
אפשרויות אלה ניתנו להם לאחר שהארגון הודיע להם שנכסיהם ובתיהם נחשבו מאותה העת "רכוש המדינה האסלאמית", כשהבתים סומנו באות הערבית נון (ن) כדי לסמן שהם שייכים לנוצרים.
עד יולי של אותה שנה, כמעט כל הנוצרים של מוסול (כ-40,000 איש) ברחו מהעיר ורובם פנו למישור נינוה.
במעברים, מרבית הרכוש שנותר להם נלקח מהם וכמה מהם נאלצו להגיע ברגל למישור נינוה הנמצא במרחק 20 ק"מ מהעיר.
לפי דיווח של הכנסייה הקתולית-הכלדאית, הייתה זו הפעם הראשונה מזה 1,600 שנה שלא התקיימה מיסה בכנסיות העיר.
עם זאת, ראוי לציין כי עוד קודם לפלישת המדינה האסלאמית, הייתה האוכלוסייה הנוצרית של מוסול נתונה כבר במגמת דעיכה בעקבות קמפיין לטיהור אתני ואיומי מוות שגרמו ל-12,000 תושבים נוצרים לעזוב את העיר באוקטובר 2008. בנוסף, כ-4,400 נוצרים נוספים עזבו את העיר בפברואר 2010 על רקע אלימות עדתית נגדם.
כוחות המדינה האסלאמית הרסו גם בצורה שיטתית את המורשת ההיסטורית והדתית של אשורים בעיר, לרבות כנסיות וקברים ואוספי מוזיאון מוסול, שמרביתם הורכבו מפריטים שקשורים לאימפריה האשורית.
תחת שלטון הארגון, כל 45 הכנסיות והמנזרים במוסול נשרפו, נבזזו או נחרבו לחלוטין.
אשורים רבים גם נפלו קורבן לאלימות מינית ולעוד שלל הפרות של זכויות האדם שלהם בשנים אלו.
בתחילת אוגוסט 2014, כוחות דאעש כבשו את מישור נינוה ומחוז סינג'אר הסמוך ותושביהם נאלצו לנוס, כאשר מרבית האשורים ברחו לכפרים בסביבה, ובהמשך לשטחי כורדיסטן העיראקית.
לפני שהאזורים הללו נכבשו, מרבית הנוצרים במקום שמנו כ-200,000 נפש היו אשורים.
גם בבריחה זו הפליטים נשדדו לאורך הדרך והבתים שהותירו מאחור נבזזו.
בסוריה, תקיפות המדינה האסלאמית גרמו לכך שרק 4 מתוך 33 הכפרים האשוריים במדינה נותרו מאוכלסים.
במולדתם ובמדינות ברחבי העולם, האשורים ממשיכים לשמר על המורשת ההיסטורית שלהם תוך שחזור ושימור זיכרון האימפריה האשורית.
כך ניתן למצוא אשורים רבים בעלי שמות אשוריים, כגון סנחריב וסרגון, את חגיגות האכיתו (בארמית: ܐܟܝܬܘ), ראש השנה האשורי, שבו לובשים בני הקהילה בגדים מסורתיים המעוצבים במטרה להידמות לבגדים שנלבשו בזמן האימפריה האשורית וכן הנפת דגלים אשוריים שעליהם האריות המכונפים של נינוה.
קהילות הגולים האשורים הן מקור לפעילות פוליטית וזהותית של הקהילה, למשל נעום פאיק (1868–1930), משורר אשורי פטריוטי שהיגר לארצות הברית והקים את כתב העת "בית נהרין" המהווה מפעל ספרותי מרשים.
בנוסף, הקהילה האשורית במערב אירופה, במיוחד בגרמניה ובשוודיה, מקדמת את הזהות האשורית כמרכיב מאחד של בני הקהילה.
יש גם יהודים מהאזור שבעקבות קשריהם החזקים עם קהילות אשוריות החלו לחשוב מחדש על זהותם ולאמץ את הכינוי "יהודי-ארמי" במקום "יהודי-כורדי".
לצד שימור הזהות הייחודית שלהם, אשורים רבים משתלבים בחיי החברה של המדינות שבהן הם חיים.
ניתן למצוא את בני הקהילה שהשתלבו בענפי הכלכלה, התרבות והספורט במדינות השונות, למשל השחקנית איננה סרכּיס , חברת הפרלמנט הקנדי והשרה לשעבר הלנה גרגיס ואושיית הרשת בריאן אוואדיס המוכר גם בתור FaZe Rug .
אשטון הולמס הוא שחקן אמריקאי.
הולמס נולד באולבני, ניו יורק.
אמו, סוזן, היא עובדת סוציאלית.
בגיל צעיר החל לקחת שיעורי משחק והופיע בתיאטרון קהילתי.
במהלך שנתו האחרונה בתיכון, הוא השתתף בתוכנית המתמחים של מכון התיאטרון של מדינת ניו יורק.
הולמס היה מעורב בסצנת המוזיקה של אולבני, והיה הסולן של הלהקה המקומית "Method of Groove".
הופעת הבכורה של הולמס הייתה בטלוויזיה עם תפקיד חוזר באופרת הסבון "לחיות את החיים".
בשנת 2005 שיחק בסרטו של דייוויד קרוננברג, היסטוריה של אלימות.
בשנה שלאחר מכן, שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה בוסטון ליגל ששודרה בערוץ ABC .
באותה שנה כיכב הולמס יחד עם אמילי בלאנט בסרט האימה "משב רוח".
ב-2008 הופיע בסרט הדרמה הקומית "אנשים חכמים".
בטלוויזיה הוא הופיע בפרקים של חוק וסדר: מדור מיוחד, פשע מן העבר, הלוחשת לרוחות ו- CSI.
בשנת 2010 גילם הולמס את סיד פיליפס במיני-סדרה הפסיפיק.
מ-2010 עד 2011, הוא כיכב בתור תום בסדרת הטלוויזיה ניקיטה.
מ-2011 עד 2012, הוא הופיע בתור טיילר בארול בסדרת הדרמה נקמה.
ב-21 בפברואר 2013, דווח כי הולמס לוהק לתפקיד וויאט ביקפורד בפיילוט הדרמה Reckless של ABC.
בשנת 2018 שיחק בסרט חטופות לצד ברוס ויליס וארון אשמור.
מ-2002 עד 2005, הולמס שיחק במחזמר של ג'ונתן לארסון, רנט, שבו גילם את אחת הדמויות הראשיות, מארק כהן.
אשכול נבוֹ (נולד ב-28 בפברואר 1971, תשל"א בירושלים) הוא סופר ישראלי.
ספריו, בהם רבי-המכר "ארבעה בתים וגעגוע", "משאלה אחת ימינה" ו"שלוש קומות", זכו להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה בישראל ובעולם, תורגמו ליותר מ-12 שפות וזכו בפרסים ספרותיים יוקרתיים.
נבו הוא נכדו של ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל לוי אשכול, וקרוי על שמו, בנם של פרופ' עפרה נבו-אשכול ופרופ' ברוך נבו, נשיא מכללת צפת.
בילדותו שהה נבו עם משפחתו בדטרויט, ארצות הברית.
למד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה חניך בתנועת הנוער המחנות העולים.
שירת בצה"ל כקצין בחיל המודיעין.
לאחר מכן למד פסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב וכתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ספרו הראשון, "צימר בגבעתיים", יצא לאור בשנת 2001. פריצתו הגדולה לתודעה הציבורית הגיעה עם ספרו השלישי, "ארבעה בתים וגעגוע" (2004), שזכה להצלחה גדולה, היה מועמד לפרס ספיר וזכה בפרס "ספר הזהב".
ספרו הרביעי, "משאלה אחת ימינה" (2007), ביסס את מעמדו כאחד הסופרים המובילים בישראל, והיה הספר הראשון שזכה ב"ספר הפלטינה" מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל על מכירת יותר מ-40,000 עותקים.
בנובמבר 2024 נבחר נבו ל"רשימה הארוכה" של פרס ספיר שמעניק מפעל הפיס, על ספרו "לב רעב" (כנרת זמורה ביתן), שיצא ב-2023. ביוני 2025 הכריז הבמאי האיטלקי נני מורטי שיביים את הספר לסרט.
כתיבתו של נבו עוסקת בנושאים מחיי היום-יום הישראלי, תוך התמקדות ביחסים בין-אישיים, אהבה, חברות, משפחה, והפער בין חלומות למציאות.
סגנונו נגיש, אמפתי וכן, והוא מרבה לשלב הומור ועצב.
הוא נודע ביכולתו לבנות דמויות מורכבות ומעוררות הזדהות, ולתאר את הוויית הישראליות על רבדיה השונים – מהשירות הצבאי, דרך החיים העירוניים ועד לחיפוש אחר משמעות ותיקון אישי.
בשנת 2011 כתב שני שירים לאלבום האולפן החמישי של להקת סינרגיה, "חתום באש".
"אחכה לך", אחד השירים שכתב לאלבום, יצא כסינגל לתחנות הרדיו בפברואר אותה שנה.
במהלך השנים שיתף פעולה עם אמנים רבים נוספים, כגון נפתלי אלטר, משה בן יוחנה, דוד ד'אור ודנה ברגר.
ב-2014 השתתף בכתיבת התסריט לסרטו של דני מנקין, "האם זה אתה?".
ספרו הרביעי, "משאלה אחת ימינה", הומחז על ידי דפנה אנגל-מחרז והוצג ב-2012 על ידי תיאטרון בית ליסין.
גם הסיפור "הקומה השלישית" מתוך ספרו "שלוש קומות" הומחז על ידיה והוצג ב-2017 על ידי תיאטרון בית ליסין.
באוקטובר 2017 הועלה בתיאטרון הבימה המחזה "ספינינג" שנכתב על ידי אשכול נבו, עירית הורביץ לוז ואמנון וולף בהשראת "הקומה הראשונה" מהספר "שלוש קומות".
בשנת 2014 הקים נבו, יחד עם המשוררת אורית גידלי את בית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" ביפו, אשר תלמידיו הוציאו כבר יותר מארבעים ספרים בעידודו ובתמיכתו של נבו.
בין היוצרים הבולטים שעברו בשורות בית הספר: ענת לב-אדלר, זוכת פרס ספיר לספרי ביכורים איילת גונדר-גושן, רוני ברודצקי, שרי שביט, עידן גרינברג ועוד.
בבית הספר מלמדים מורים מן השורה הראשונה של הכותבים בישראל, ובהם רענן שקד, עומר ברק, רוני גלבפיש, דנה ברגר ועוד רבים.
בשנת 2008 זכה בפרס האמן הנבחר של הקרן למצוינות בתרבות
פרס ספר הזהב מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל על מכירת 20,000 עותקים לספריו:
פרס ספר הפלטינה מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל על מכירת 40,000 עותקים לספריו:
פרס האמן הנבחר של הקרן למצוינות בתרבות (2008)
פרס ריימונד ואלייה (צרפת) על ספרו "ארבעה בתים וגעגוע" (2011)
היה מועמד ל"רשימה הארוכה" של פרס ספיר על ספריו "ארבעה בתים וגעגוע" (2005) ו"לב רעב" (2024).
צימר בגבעתיים, זמורה ביתן, 2001
נפרדנו טראח: המדריך לנפרד המתחיל, איורים: אורית עריף, זמורה ביתן, 2002
ארבעה בתים וגעגוע, זמורה ביתן, 2004
משאלה אחת ימינה, כנרת זמורה ביתן, 2007
נוילנד, זמורה ביתן, 2011. מסע אל מחוץ לגבולותיה הספרותיים של ישראל, והציונות.
חיפוש אחר אבות ואמהות שעזבו את הארץ, בעקבות טראומה אישית
המִקווה האחרון בסיביר, זמורה-ביתן, 2013
גבר נכנס בפרדס, זמורה-ביתן, 2021
אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה, איורים: דייוויד הול.
מחשבה ממתינה, איורים: דייוויד הול, הוצאת זמורה-ביתן, 2022
אֶשְׁכּוֹלוֹת היא התנחלות בעלת אופי חילוני במתכונת של יישוב קהילתי בדרום-מערב הר חברון הממוקם כחמישה קילומטרים מזרחית מקיבוץ להב וכשני קילומטרים צפונית לכפר רמאדין.
היישוב שייך למועצה אזורית הר חברון ולתנועת אמנה.
היישוב הוקם ב־31 בינואר 1982 כהיאחזות נח"ל, שנקרא בתחילה מצפה להב (בדומה לקיבוץ להב הסמוך).
ב־1983 התקבלה החלטה עקרונית לאזרח את המקום.
באוגוסט 1991 אישר שר הביטחון משה ארנס לאזרח את המקום.
בעקבות כך התיישבו במקום 15 משפחות מגרעין "אשכולות" של גוש אמונים, שעברו ממקומם הזמני במחנה יתיר.
היישוב נקרא על שם חורבה ארכאולוגית בשם "ח'רבת ענב אלכביר" הנמצאת ממזרח ליישוב ומזוהה עם העיר המקראית ענב.
במרץ 1992 הפסיק הנח"ל להציב במקום גרעינים והחליפן בכיתת משמר.
עד 2017 התגוררו ביישוב כ-70 משפחות.
בשנים 2018–2019 הוקמה שכונה חדשה ביישוב אשר מונה כ-64 משפחות נוספות.
תושבי המקום עוסקים במקצועות חופשיים ובחקלאות (גידולי ענבים וזיתים).
ביישוב קבוצת כדורגל ייצוגית, קבוצת מאמאנט, ומיזמים חברתיים וקהילתיים שונים.
אשכול מחשבים הוא קבוצה של מחשבים המחוברים ביניהם ופועלים יחד בצורה מתואמת, כך שבמובנים רבים הם יכולים להחשב כמחשב אחד.
המחשבים באשכול מחוברים ביניהם בדרך כלל באמצעות רשת תקשורת מקומית.
אשכולות מחשבים משמשים בדרך כלל לצורך שיפור מהירות או אמינות של מחשב בודד, באמצעות הענקת יחס עלות תועלת טוב יותר מאשר מחשב בודד במונחי ביצועים או אמינות.
אשכולות זמינות גבוהה מיושמים בעיקר לצורך שיפור זמינות השירותים אשר הם מספקים.
האשכולות פועלים באמצעות יתירות של נקודות קצה (nodes), אשר משמשות לאספקת שירות כאשר רכיב מערכת אינו מתפקד.
בדרך כלל אשכולות מסוג זה מכילים שתי נקודות קצה, אשר מהוות את המינימום ליצירת יתירות.
יישום של אשכולות זמינות גבוהה נועד לניצול היתירות הקיימת במערכות אלה על מנת לבטל נקודות כשל בודדות במערכת.
ישנם יישומים מסחריים רבים של אשכולות זמינות גבוהה המיועדים למספר רב של מערכות הפעלה.
עקרון העבודה באשכולות חלוקת עומס הוא שהמשימות המיועדות לאשכול מופנות לשרתים המיועדים לקבל את המשימות ואלה מפנים אותן למערך שרתים הנמצא מאחורי הקלעים ומטרתו לבצע את המשימות.
אף על פי שתפקידם העיקרי של אשכולות חלוקת עומס הוא שיפור ביצועים, לעיתים קרובות הם מכילים גם מרכיבים המיועדים לשפר את זמינות האשכול.
אשכול מעין זה מכונה לעיתים "חוות שרתים".
קיימים מספר רב של פתרונות מסחריים המהווים אשכול חלוקת עומסים.
פרויקט ה- Linux Virtual Server מספק פתרון קוד פתוח לסביבת לינוקס.
תפקידם של אשכולות תפוקה גבוהה הוא בעיקר לספק ביצועים חזקים למשתמשים.
עקרון הפעולה הוא חלוקת המשימות החישוביות למספר רב של נקודות קצה (nodes) המחוברות לאשכול.
עיקר השימושים של HPC הוא לצרכים מדעיים ומחקריים.
אחד היישומים הפופולריים ביותר לאשכול מסוג HPC הוא כאשר לינוקס משמשת כמערכת הפעלה, ותוכנה חופשית מתפעלת את האשכול לצורך עיבוד מקבילי.
תצורה זו נקראת בדרך כלל Beowulf Cluster.
אשכולות כאלה מריצים בדרך כלל תוכנות שנכתבו במיוחד לסביבה מקבילית הקיימת ב-HPC.
תוכנות רבות כאלה משתמשות בספריות תכנות (libraries) כגון MPI אשר יעודן העיקרי הוא יישומים מדעיים לסביבה מקבילית.
אשכולות HPC ממוטבים עבור סביבת עבודה עמוסה במשימות או תהליכים אשר מתבצעים במקביל בנקודות הקצה (nodes) של האשכול.
משימות אלה מתקשרות ביניהן במהלך ביצוע החישוב.
חלק מהמשימות מייצרות תוצאות ביניים אשר משמשים קלט למשימות אחרות ולכן ישפיעו על התוצאה של המשימות העתידיות.
טכנולוגית גריד - Grid Computing
טכנולוגית גריד קרובה מבחינה טכנית לאשכול מחשבים.
ההבדל העיקרי הוא שטכנולוגית גריד מחברת אוסף של מחשבים שהקשר ביניהם רופף, ולכן הם פועלים כישות לוגית אחת המאפשרת ניצול משאבי מערכת.
אנלוגיה מתאימה לטכנולוגית גריד היא רשת האינטרנט, המשמשת כמשאב לוגי אחד מנקודת מבטו של המשתמש.
בנוסף לכך, טכנולוגית גריד תומכת בסביבות הטרוגניות של מחשבים שלאו דווקא נתמכות באשכול מחשבים.
טכנולוגית גריד ממוטבת לעומסי עבודה אשר מכילים מספר רב של משימות עצמאיות אשר אינן נדרשות לשתף נתונים אחת עם השנייה.
הגריד משמשת לניהול ואיתור המשאבים הנדרשים לביצוע המשימות.
כך למשל משאבים כגון אחסון וזיכרון משותפים לכל נקודות הקצה, אך התוצאות של משימה אחת אינן משפיעות על משימות אחרות בתהליך או על נקודות קצה אחרות.
כמו בהרבה תחומים אחרים, גם כאן הצורך היה אבי ההמצאה.
הלקוחות הם אלה שהגו את רעיון אשכול המחשבים ברגע שלא יכלו לקבל תפוקות מהירות מספיק ממחשב בודד, או כשנדרשו לגיבוי.
הצורך באשכולות הופיע בשנות ה-60 של המאה ה-20 או אולי אפילו שנות ה-50.
הבסיס ההנדסי לבנית אשכולות מחשבים ועבודה מקבילית הונח על ידי הארכיטקט הראשי של IBM, ג'ין אמדל (Gene Amdahl).
בשנת 1967 פרסם אמדל נייר עמדה בנושא מחשוב מקבילי, הנודע בשם חוק אמדל.
חוק אמדל מתאר בצורה מתמטית את ההאצה בביצועים אותה ניתן לצפות באמצעות הקבלה של תהליכים בהשוואה לביצועם באופן סדרתי.
המאמר הגדיר את הבסיס ההנדסי למחשוב רב-מעבדי ולאשכול מחשבים.
ההבדל העיקרי בין שני סוגי טכנולוגיות אלה הוא האם הקשר הבין-מעבדי (interprocessor) נעשה בתוך המחשב או בין מחשבים, על גבי הרשת.
בשל כך, ההיסטוריה של אשכולות המחשבים הראשונים קשורה באופן הדוק להיסטוריה של רשתות לתקשורת מחשבים.
אחד המניעים החזקים ליצירת ופיתוח רשתות אלו היה קישור משאבים, ובכך נוצר למעשה אשכול מחשבים דה-פקטו.
רשתות מיתוג מנות פותחו על ידי חברת RAND בשנת 1962. פרויקט ARPANet השתמש ברעיון של מיתוג מנות, כאשר בשנת 1969 יצר את הרשת הראשונה שבה חוברו ארבעה מרכזי מחשבים שונים (שבתוך כל אחד מהם היה 'אשכול מחשבים').
פרויקט ARPANet התפתחה לרשת האינטרנט.
האינטרנט מאחדת את כל משאבי המחשוב לכדי משאב לוגי מרכזי.
רשת ARPANet ביססה את הפרדיגמה אשר רווחת בכל אשכולות המחשוב הקיימים היום: השימוש ברשתות מיתוג מנות לביצוע תקשורת בין-מעבדים המתבצעת בין מעבדים הנמצאים במקומות שונים.
הפיתוח של אשכולות אשר נבנו על ידי משתמשים לצורכי מחקר בוצע במקביל להתפתחות רשתות התקשורת ומערכת ההפעלה יוניקס, מאז ראשית שנות ה-1970. בתקופה זו חברת זירוקס פארק ופרויקט ה-TCP/IP סייעו למיסוד הפרוטוקולים העוסקים בתקשורת מבוססת רשת.
אך רק בשנת 1983 לערך פותחו פרוטוקולים שאפשרו לשלוח בקלות עבודות לביצוע, וגם הוגדר שיתוף קבצים.
בתקופה זו החלו להתפתח גם פתרונות מסחריים לתחום אשכול המחשבים.
המוצר המסחרי הראשון לנושא אשכול מחשבים היא ARCnet, אשר פותח על ידי חברת Datapoint בשנת 1977. ARCnet נכשלה מסחרית, ונושא האשכול לא נחל הצלחה עד שחברת DEC החלה לשווק את VAXCluster בשנת 1983 למערכת VAX/VMS.
ARCNET ו-VAXcluster תמכו במחשוב מקבילי, שיתוף קבצים וציוד היקפי.
מטרת המוצרים האלה הייתה להעניק למשתמש עיבוד מקבילי תוך שמירה על אמינות המידע.
מחשבי VAX מסדרה 6000 כללו תמיכה ל-Cluster בחומרה על ידי מחבר תקשורת ייעודי מהיר לחיבור מחשבים בשם CI (Cluster Interface), מחשבי סדרה 4000 השתמשו בחיבור DSSI לחיבור מארזי דיסקים ומחשבים לאשכול משותף, מחשבי VAX אחרים, כולל מיקרו-VAX היו בעלי יכולת להתחבר ל-cluster על גבי תשתית ה-LAN.
MPI היא ספרייה זמינה אשר מאפשרת לכתוב תוכנות מקביליות בשפת C או בשפת Fortran.
דוגמה לכך היא תוכנת מודלים אקלימיים הנקראת MM5.
סביבת GNU/Linux מציעה כמה תוכנות אשכולות, כגון:
Beowulf, distcc, MPICH - מיועדים לאשכולות המיועדים לתכנות ייעודי.
distcc מאפשר הידור מקבילי בסביבת GCC.
Linux Virtual Server, Linux-HA - מאפשר למפעיל לחלק שירותים בין מספר רב של נקודות קצה באשכול.
MOSIX, openMosix, Kerrighed, OpenSSI - אשכולות הנמצאת בתוך הליבה של מערכת ההפעלה.
מאפשרים הגירת תהליכים (process migration) בין נקודות קצה זהות.
DragonFly BSD, התפצלה מתוך FreeBSD 4.8 והיא מתוכננת לתמיכה באשכולות ברמת הליבה.
יעד נוסף שלה הוא לתמוך ב-SSI.
בסביבת Windows מציעה חברת מיקרוסופט את היישום MSCS לתמיכה באשכולות של זמינות גבוהה (High Availablity).
מיקרוסופט התבססה על טכנולוגיה שפותחה בחברת DEC והיא תומכת בעד 8 נקודות קצה המחוברות להתקן אחסון מסוג SAN.
בסביבת VMware vSphere, מנוהל אשכול של שרתי ESXi כמאגר משאבים אחד באמצעות VMware vCenter.
שמירת הזמינות הגבוהה מתבצע באמצעות מנגנון ה-HA (זמינות גבוהה; מאנגלית: High Availabilty) של המערכת, ואיזון העומסים מבוצע באמצעות מנגנון ה-DRS (מתזמן הפצת המשאבים; מאנגלית: Distributed Resource Scheduler) של המערכת.
אשכבה הוא מחזה ישראלי פרי עטו של המחזאי והבמאי חנוך לוין, והאחרון שהספיק לביים טרם מותו.
המחזה מבוסס על שלושה סיפורים קצרים שונים מאת אנטון צ'כוב.
המחזה תואר כ"אגדה על מוות" (אשכבה היא טקס הנערך לאחר המוות), אולם עיקר העלילה מתרכז בחיים טרום-המוות.
המחזה מבוסס על שלושה סיפורים מאת צ'כוב:
חלקו הראשון של המחזה מבוסס על הסיפור "כינורו של רוטשילד": הוא מתאר את חייו של איש זקן ורכושני העובד למחייתו כנגר הבונה ארונות קבורה.