tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הח'ליף העניק לקרל הגדול שלל מתנות ובהן פיל אסייתי שכונה בשם אבו אל-עבאס.
בהיותו חבר המשלחת היחיד ששרד, מונה יצחק על הבאת הפיל לאירופה.
הם עשו את דרכם לאורך חופי מצרים והגיעו לקירואן, בירת איפריקיה (בעיקרה בשטחי תוניסיה).
ככל הנראה בסיועו של האמיר אבראהים אבן אל-אע'לב, יצאו בהפלגה בים התיכון לאירופה.
הם נחתו בפורטו ונרה שבחוף ליגוריה והגיעו לגנואה באוקטובר 801. את החורף עשו בוורצ'לי ובאביב, אחרי הפשרת השלגים, החלו בצעדה דרך הרי האלפים.
בראשית יולי 802, חמש שנים אחרי צאתו של יצחק למזרח, הגיעו אל מעונו של הקיסר באאכן.
אבו אל-עבאס הוצג בהזדמנויות שונות, ולבסוף שוּכן בעיר אאוגסבורג.
יצחק דותן (נולד ב-22 בינואר 1945) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
כמו כן שהה במהלך השנים במעמד של עמית מחקר בכיר ופרופסור אורח בכמה מוסדות מחקר בארצות הברית.
נולד וגדל בתל אביב בשם יצחק דוכובני לריבה (לבית שוגם) ומשה דוכובני.
אביו עלה לארץ ב-1922 אחרי פרעות פטליורה (שבהן נהרג גם אחיו של האב), והיה מראשוני התנועה הרוויזיוניסטית בארץ ישראל.
למד בבית ספר יסודי תל נורדאו ובתיכון עירוני ה'.
לאחר סיום לימודיו שירת בשנים 1962–1964 שירות חובה בצבא בחיל ההנדסה הקרבית.
בשנת 1967 בזמן מלחמת ששת הימים נפצע בשירות מילואים בקרב על גבעת הרדאר.
לאחר סיום שירותו הצבאי למד לתואר ראשון, שני ושלישי: בשנים 1964–1967 למד לתואר ראשון בכימיה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1967–1969 למד לתואר שני במחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
את עבודת המוסמך שעסקה בפוטוכימיה ופלאש פוטוליזה של תמיסות מימיות כתב בהנחייתו של פרופ' גדעון שפסקי.
בשנים 1970–1975 למד לתואר שלישי במחלקה לאיזוטופים במכון ויצמן למדע ברחובות.
עבודת הדוקטור שלו עסקה בתגובות בין יונים שליליים ומולקולות באנרגיות נמוכות, ונכתבה בהנחייתו של פרופ' פריץ שלום קלין (F.S.
בשנים 1975–1977 נסע לפוסט-דוקטורט למנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית (NOAA) בבולדר, קולורדו.
נושאי מחקרו בתקופה זאת היו תגובות יון-מולקולה וניידות של יונים בגזים שונים.
בשנים 1978–1985 חזר למכון ויצמן ועבד שם כחוקר, בין היתר בפרויקט מגדל השמש שבראשו עמד פרופ' ישראל דוסטרובסקי.
בשנים 1987–1989 היה כימאי ראשי בחברת קיוביטל.
בשנת 1989 החל לעבוד באוניברסיטה הפתוחה בסגל ההוראה, ובהמשך קיבל מינוי לסגל הבכיר.
בשנת 1992 התמנה כפרופסור חבר ובשנת 2000 התמנה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1993 יסד תוכנית לימודי יהדות וישראל בחבר המדינות ועמד בראשה עד שנת 1999. בתוכנית זו למדו אלפי סטודנטים עד לסגירתה בשנת 2010.
בשנת 2014 הגיע לגיל הפנסיה אך הוא ממשיך לחקור ולכתוב.
תחום מחקרו העיקרי של דותן הוא ריאקציות בין יונים (חלקיקים טעוני חשמל) לבין מולקולות נייטרליות בפאזה גזית.
בעיקר התמקד בתלות קבועי המהירות באנרגיה (אנרגיה פנימית וטרנסלטורית) ובטמפרטורה.
במסגרת מחקר זה עסק גם בריאקציות יוניות באטמוספירה וחשיבותן בהסבר אפקטים שונים באטמוספירה.
דותן פיתח, בשיתוף עמיתיו לעבודה, קורסים רבים בכימיה באוניברסיטה הפתוחה.
דינמיקה מולקולרית של תהליכים כימיים
במקביל לעיסוקו במחקר ובכתיבה, מילא דותן תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה.
1993-1999 - ראש תוכנית הלימודים של האוניברסיטה הפתוחה בחבר המדינות
נשוי לשילה לבית ורטהיים, שהייתה מורה לאנגלית ומחנכת בקריית החינוך על שם עמוס דה שליט.
אב לארבעה (שלוש בנות ובן): ענת, טל, עדי ורועי.
דותן כתב יותר מ-60 מאמרים מדעיים בתחומי מחקרו.
יצחק משה הברפלד הוא פרופסור אמריטוס בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו עוסקים בסוגיות של פערי שכר, מערכות יחסי עבודה והשפעתן על פערים אלו ועל אי-שוויון בהכנסות, פערים בין קבוצות אוכלוסייה שונות והגירה כלכלית.
בשנת 1975 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1979 השלים תואר שני במינהל ציבורי אף הוא מהאוניברסיטה העברית.
ב-1985 השלים דוקטורט ביחסים תעשייתיים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
החל ללמד בחוג ליחסי עבודה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1985. בשנים 1998-2000 עמד בראש החוג.
בשנת 2008 התקבל כפרופסור בחוג ובשנים 2008-2012 כהן כראש ועדת לימודים והוראה וכראש ועדת קבלה בפקולטה למדעי החברה.
בשנים 2012-2015 עמד פעם נוספת בראש החוג ליחסי עבודה.
במקביל, בשנת 1985 החל ללמד כמרצה אורח במכון ליחסים תעשייתיים באוניברסיטת וויסקונסין-מדיסון, ובשנים 1991-1993 בבית הספר לעסקים באוניברסיטה.
החל משנת 2004 החל ללמד כמרצה אורח במחלקה לסוציולוגיה של אוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
בשנים 2009-2013 לימד כמרצה אורח בבית הספר למינהל עסקים, כלכלה ומשפט באוניברסיטת גטבורג בשוודיה..
יצחק הברפלד, מעסיקים בישראל ויחסי עבודה קיבוציים: מצב קיים, עמדות והעדפות, הוצאת משרד התמ"ת, 2006
הרצוג שימש בעבר כיושב ראש הסוכנות היהודית, ראש האופוזיציה, שר, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בשנים 2003–2018 ומזכיר הממשלה.
בתקופת פעילותו הפוליטית היה שר בממשלות ישראל ה-31 וה-32 וכיהן כחבר הקבינט המדיני-ביטחוני.
בכהונתו כראש האופוזיציה הנהיג, יחד עם ציפי לבני, את המחנה הציוני, שהשיגה 24 מושבים בבחירות לכנסת העשרים ובכך הייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת.
הרצוג הוא עורך דין בהכשרתו.
הרצוג נולד בתל אביב, בנם השלישי מתוך ארבעת ילדיהם (אחד מהם הוא מיכאל הרצוג) של חיים הרצוג, אז ראש אגף המודיעין בצה"ל ולימים נשיא מדינת ישראל, ואורה הרצוג לבית אמב"ש, מייסדת המועצה לישראל יפה וגיסתו של שר החוץ אבא אבן.
דוד נוסף שלו הוא ד"ר יעקב הרצוג, מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר.
הרצוג נקרא על שם סבו, הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג (שנפטר כשנה טרם לידתו).
בילדותו דבק בו הכינוי שהוענק לו על ידי אימו, "בוז'י".
הרצוג גדל בשכונת צהלה, ולמד בבית הספר היסודי הממלכתי בצהלה (בין היתר אצל המחנכת גאולה בן אליעזר, בתו של דוד בן-גוריון), ובחטיבת הביניים בבית הספר הממלכתי-דתי צייטלין.
מגיל 15 המשיך ללמוד כשלוש שנים בבית הספר התיכון היהודי ישיבת רמז שבמנהטן, ניו יורק, כשאביו היה שגריר ישראל באומות המאוחדות.
שירת כקצין ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת תל אביב עם לימודים אקדמיים נוספים באוניברסיטת קורנל ובאוניברסיטת ניו יורק.
במקצועו הוא עורך דין, והיה שותף בכיר במשרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות', שאביו נמנה עם מייסדיו.
מחלקת הטלקומוניקציה והתקשורת אותה ייסד ובראשה עמד הייתה המובילה בישראל, וייצגה חברות תקשורת והיי-טק בינלאומיות, דוגמת AT&T, נורטל, כייבל אנד ויירלס ודויטשה טלקום.
פרש מהמשרד בשנת 2003, עם בחירתו לכנסת ה-16.
בשנים 1988–1990 היה מזכיר "המועצה הכלכלית החברתית", שבה חברים נציגי הממשלה, ההסתדרות והמעסיקים.
בשנים 2000–2003 שימש יושב ראש הרשות הלאומית למלחמה בסמים ופעל נגד יוזמות ללגליזציה של סמים קלים.
הרצוג היה פעיל במפלגת העבודה.
החל את הקריירה הפוליטית שלו כיועצם של ראשי המפלגה יצחק רבין ושמעון פרס ונמנה עם יוזמי הפריימריז במפלגת העבודה עם ח"כ אפרים סנה ויו"ר ועדת הבחירות שלה.
בשנת 1991 שקל להתמודד על מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת השלוש עשרה, אך מאחר שאביו עדיין כיהן כנשיא המדינה, החליט לא להתמודד כדי למנוע מצבים של ניגוד עניינים.
ב-1999, עם כינון הממשלה ה-28 בראשות אהוד ברק, מונה למזכיר הממשלה, וכיהן בתפקיד עד 2001. היה חבר בוועדת טל.
בעקבות הבחירות לכנסת ה-15 בשנת 1999 נחקר בחשד למעורבות בפרשת עמותות ברק, שעניינה עבירות על חוק מימון מפלגות ורישום כוזב במסמכי תאגיד.
בדו"ח מבקר המדינה, שהביא לפתיחת חקירת משטרה, נכתב כי הרצוג ניתב חלק מכספי קרן פילנתרופית, שהקים אוקטב בוטנר לזכר בתו, אל עמותות התומכות בברק.
בחקירה השתמש הרצוג בזכות השתיקה, וב-2003 הודיע היועץ המשפטי לממשלה על סגירת התיק נגדו מחוסר ראיות.
בינואר 2015, לאחר שגינה את החלטת חברת הכנסת פאינה קירשנבאום לשתוק בחקירתה, הגיב הרצוג על שתיקתו בחקירה: "היום הייתי נוהג אחרת".
בבחירות לכנסת ה-16 שנת 2003, נבחר למקום ה-11 ברשימת מפלגת העבודה ונכנס מטעמה לכנסת ה-16. בכהונה זו ריכז את עבודת האופוזיציה בוועדת הכספים של הכנסת.
כחבר הכנסת יזם בין היתר את חוק אנשי צבא דרום לבנון ומשפחותיהם ואת תיקון חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד המכוון למתן שירות לקטינים, האוסר על העסקתם של עברייני מין במוסדות המכוונים למתן שירות לבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית, בעלי לקויות קוגניטיביות-נוירופסיכולוגיות ובעלי הפרעה נוירו-התפתחותית.
בנוסף היה חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, חבר בוועדת העלייה והקליטה ושימש יו"ר האגודה הפרלמנטרית ישראל-אוסטרליה.
בשנת 2005 זכה במקום השני בהצבעה שנערכה במרכז מפלגת העבודה לקביעת שרי המפלגה שיכהנו בקואליציה עם הליכוד, והתמנה לפי בקשתו לשר הבינוי והשיכון.
הרצוג החל את תפקידו כשר השיכון והבינוי ב־10 בינואר 2005. כשר השיכון פעל הרצוג בתחומי שיקום שכונות, סיוע למגזר הערבי והרחבת דירות לנזקקים.
הביא לסיום משבר מחוסרי הדיור בנגב.
הוא הוציא לדרך תוכנית שנועדה לעודד את דיירי הדיור הציבורי באזורי עדיפות לאומית לרכוש את דירותיהם.
הרצוג פעל להרחבת הסיוע לאנשי צד"ל, שמימשו את זכאותם לקבלת תעודת זהות ישראלית, לקבלת מלוא הזכויות והסיוע בתחום הדיור.
הקים ועדה ציבורית בראשות האלוף (מיל') אורי אור, שתבחן את מימון פעילות השמירה והאבטחה על בתים יהודים במתחמים במזרח ירושלים.
ב-23 בנובמבר 2005, עשרה חודשים לאחר שנכנס לתפקיד, פרש מתפקידו עם שאר חברי סיעתו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 נבחר במקום הראשון בפריימריז לרשימת המפלגה והוצב במקום השני ברשימתה לכנסת.
עם הקמת הממשלה ה-31 בראשות אהוד אולמרט, ב-4 במאי 2006, מונה לשר התיירות.
כשר התיירות רתם את ז'ואן לאפורטה, נשיא קבוצת הכדורגל ברצלונה, לקידום התיירות הספרדית לישראל וגייס את הדוגמנית בר רפאלי לייצג בהתנדבות את המדינה בירידי תיירות בין לאומיים.
לאחר מלחמת לבנון השנייה פעל לשיקום ענף התיירות בצפון ישראל ולהבטחת התאוששות הענף שספג נזקים כבדים.
לאחר עשרה חודשים, עם כניסת ישראל ביתנו לממשלה וההחלטה על העברת משרד התיירות אליה, סיים את תפקידו.
כהונתו כשר הרווחה והשירותים החברתיים
ב־21 במרץ 2007 החל הרצוג לשמש כשר הרווחה והשירותים החברתיים, וכן כשר לענייני תפוצות, חברה ומאבק באנטישמיות.
ב-4 ביולי 2007 מונה גם לשר הממונה על רשות השידור.
בתפקידו כשר הרווחה הוציא לדרך את התכנית הלאומית לילדים בסיכון ופעל לטיפול בתופעות של אלימות במשפחה.
יזם תוכנית להגנה על עובדים סוציאליים שהותקפו באלימות במהלך ביצוע תפקידם.
גיבש תוכנית "חיסכון לכל ילד", שדומה לה יושמה בשנת 2017 והביא להגדלת הסיוע שניתן לניצולי השואה, הנחה בתרופות ושדרוג מערך הסיעוד לכלל הקשישים בישראל.
יזם חקיקה שאפשרה לאנשים עם מוגבלות לצאת לעבודה מבלי שתישלל קצבת הנכות שלהם, והגדיל את הסיוע התקציבי הממשלתי לארגונים החברתיים.
הרצוג כיהן גם כחבר הקבינט המדיני-ביטחוני.
בעת מבצע עופרת יצוקה מונה לאחראי התיאום הממשלתי לסיוע ההומניטרי לתושבי רצועת עזה.
בפריימריז של מפלגת העבודה בדצמבר 2008 הגיע הרצוג למקום הראשון ומוקם שני ברשימת המפלגה לבחירות לכנסת ה-18, לאחר היושב ראש, אהוד ברק.
ב"ממשלת נתניהו השנייה", שהוקמה ב-31 במרץ 2009, בעקבות הבחירות בפברואר אותה השנה, המשיך הרצוג לכהן כשר הרווחה.
בשלהי 2010 הכריז על כוונתו להתמודד על ראשות מפלגת העבודה.
ב-17 בינואר 2011, מיד לאחר ההודעה של אהוד ברק בדבר פילוגה של המפלגה והקמת מפלגת העצמאות, הודיע הרצוג על התפטרותו מהממשלה.
עד לסיום כהונתה של הכנסת ה-18 שימש כיו"ר סיעת העבודה, כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט והקים בכנסת את השדולה לקידום החינוך הטכנולוגי ולימודי ההנדסה היישומית.
בהתמודדות על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות שנערכו בספטמבר 2011, סיים הרצוג במקום השלישי עם כ-25 אחוזים מקולות הבוחרים, ולא עלה לסיבוב השני.
ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב הרצוג במקום השני אחרי שלי יחימוביץ', לאחר שסיים שוב במקום הראשון בפריימריז.
ביוני 2013 הקים, עם חבר הכנסת אלעזר שטרן, שדולה בשם "עם, דת ומדינה", ששמה לה למטרה ליישם את אמנת גביזון מדן.
בכנסת ה-19 נבחר לכהן כנציג הכנסת בוועדה לבחירת שופטים, כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, כחבר בוועדת הכנסת ובוועדה לפניות הציבור.
כן שימש יו"ר השדולה למען השידור הציבורי, ויו"ר השדולה להתחדשות יהודית.
בבחירות לראשות מפלגת העבודה שנערכו ב-21 בנובמבר 2013 התמודד מול שלי יחימוביץ' על ראשות מפלגת העבודה, וגבר עליה.
בעקבות כך החליף את יחימוביץ' גם בתפקיד ראש האופוזיציה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הכריז הרצוג על כוונתו להתמודד על ראשות הממשלה.
בדצמבר 2014 הודיע עם יו"ר "התנועה" ציפי לבני על ריצה משותפת של מפלגותיהם, ברשימה בשם "המחנה הציוני", כך שלבני תשוריין במקום השני אחרי הרצוג, ושני מועמדים נוספים מטעמה ישוריינו עד המקום ה-12. רשימת "המחנה הציוני" זכתה ל-24 מנדטים, הישג שאליו לא הגיעה מפלגת העבודה מאז כהונתו של אהוד ברק.
בכנסת ה-20 המשיך הרצוג בתפקידו כראש האופוזיציה.
ב-22 בינואר 2016 נפגש הרצוג בצרפת עם נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, ובמהלך פגישתו אמר כי: "חזון שתי המדינות לא יכול להתממש עכשיו", אמירה זו הסעירה את השמאל.
ח"כ שלי יחימוביץ' אמרה בתגובה כי בדבריו של הרצוג יש "פזילה לימין".
המגעים להנעת יוזמה מדינית הובילו למגעים חשאיים ממושכים של הרצוג עם ראש הממשלה בנימין נתניהו בעניין צירוף המחנה הציוני לקואליציה והקמת ממשלת אחדות.
המגעים נחשפו בראשית 2016 וגרמו לחילוקי דעות קשים במחנה הציוני.
עם כישלון המגעים במאי 2016 אמר הרצוג שנתניהו סירב לחתום על הסכם שהיה ביניהם בנוגע לפתרון "שתי מדינות לשני עמים".
לוּ הייתה מוקמת מממשלת אחדות, הייתה אמורה להיות פסגה אזורית בה היו משתתפות ישראל, ירדן, מצרים, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית.
הרצוג אף פנה ליועצת לביטחון לאומי, סוזן רייס ולמזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון קרי כדי לבדוק האם הצעתו של נתניהו אכן ריאלית וקיבל מהם תשובה חיובית, שנבעה מפגישה סודית בין נתניהו ושר הביטחון, משה יעלון לבין ג'ון קרי ונשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.
באפריל 2016 נחקר הרצוג תחת אזהרה, בחשד כי עבר על חוק מימון מפלגות כאשר התמודד ב-2013 בפריימריז על ראשות מפלגת העבודה מול שלי יחימוביץ', בכך שמטהו קיבל שלא כחוק 40 אלף ש"ח.
בינואר 2017 החליט היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לסגור את התיק נגדו בשל "היעדר ראיות מספיקות", בצירוף ביקורת על כך שגרסתו של הרצוג אינה עולה בקנה אחד עם חומר הראיות.
בפברואר 2018 הורשע שמעון בטאט, שהיה ראש מטה הבחירות של הרצוג בפריימריז אלה, בעבירה על חוק המפלגות.
בהמשך בוטלה ההרשעה, אך נגזר על בטאט עונש של 180 שעות שירות לתועלת הציבור.
במאי 2019 זוכה גלעד רמות, שהואשם בפרשה.
לאחר שהצליח להבריא את מפלגת העבודה מגרעונות תקציביים, התמודד שוב בבחירות לראשות מפלגת העבודה, שנערכו ב-4 ביולי 2017, והגיע למקום השלישי, עם 16.8% מהקולות, ולא העפיל לסיבוב השני, שבו נבחר אבי גבאי, הרצוג נשאר בתפקיד ראש האופוזיציה לאחר שגבאי ביקש ממנו להישאר בתפקיד עד שהוא ייכנס לכנסת.
בעקבות התפטרותו של ח"כ מנואל טרכטנברג מהכנסת, החל מאוקטובר 2017 הרצוג היה חבר ועדת הכספים.
ביוני 2018 נבחר ליו"ר הסוכנות היהודית והתפטר מהכנסת לשם מינויו לתפקיד זה.
בנאום הפרידה שלו ממליאת הכנסת הסביר הרצוג כי הוא רואה חשיבות אדירה בהתייצבות מול סכנת אובדן הזהות וההמשכיות היהודית וסכנת הפילוג המאיימת על העם.
ביוני 2018 נבחר הרצוג פה אחד על ידי חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ליושב ראש הסוכנות היהודית ונכנס לתפקיד ב-1 באוגוסט 2018.
בנאום שנשא הרצוג עם בחירתו לתפקיד ביוני 2018 אמר הרצוג כי האתגר הגדול ביותר שעומד בפני העם היהודי הוא למנוע את הקרע בין יהדות התפוצות לבין מדינת ישראל.
באוקטובר 2018 הוביל החלטה המאשררת את המחויבות לעקרונות היסוד של הכרזת מגילת העצמאות, במעמד ראש העדה הדרוזית, השייח' מוואפק טריף, כהבעת תמיכה של העם היהודי בעדה הדרוזית בישראל.
בינואר 2019 הופיע בפני פרלמנט האיחוד האירופי לכבוד יום השואה הבינלאומי והתריע בו כי "זו אחת התקופות האפלות בהיסטוריה של יהודי אירופה".
במרץ 2019 הוביל הרצוג החלטה על מתן הלוואה לכל עובד או עובדת שיבקשו להביא ילד באמצעות הליך פונדקאות מחוץ לישראל, כולל זוגות חד-מיניים והורים יחידניים.
באוקטובר 2019 אישר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית בהובלת הרצוג "תוכנית אסטרטגית לעשור הקרוב לעם היהודי".
על פי התכנית הסוכנות תפעל לאיחוי השסעים בעם היהודי, להבטחת ביטחונן של הקהילות היהודיות בעולם, תיאבק בגילויי האנטישמיות ובאנטי-ציונות ובנוסף תעודד עלייה.
בנובמבר 2019, במלאת 81 שנים לליל הבדולח וכחודש לאחר פיגוע הירי בבית הכנסת בהאלה, הגיע הרצוג עם מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפאו ושר החוץ הגרמני, הייקו מאס, לביקור בבית הכנסת בהאלה.
ב-19 במאי 2021 הציג את מועמדותו לתפקיד נשיא מדינת ישראל ה-11, ויצא לחופשה ללא תשלום מתפקידו כיו"ר הסוכנות היהודית, עד לאחר הבחירות לנשיאות.
בבחירות שהתקיימו ב-2 ביוני 2021 זכה לתמיכת 87 מחברי הכנסת, ובכך ניצח את מרים פרץ שקיבלה 26 קולות.
בניצחונו זכה הרצוג לתמיכה הגדולה ביותר אי פעם לנשיא והוא הצהיר אמונים ונכנס לתפקידו ב-7 ביולי, שלושה ימים לפני המועד הרשמי.
בנאום השבעתו לתפקיד נשיא המדינה, ב-7 ביולי 2021, קרא הרצוג לאיחוי הקרעים בחברה הישראלית וליצירת גשרים בתוך החברה ולמול יהדות התפוצות.
הוא הדגיש את חשיבות העיסוק בסוגיית משבר האקלים והשלכותיו.
בכהונתו כנשיא קיים מספר ביקורים ממלכתיים משמעותיים.
ב-30 בינואר 2022 קיים ביקור ממלכתי באיחוד האמירויות.
במרץ 2022 יצא למסע בקרב שכנותיה של ישראל לחופי הים התיכון, שכלל, לאחר ביקורים ביוון ובקפריסין, גם ביקור ממלכתי בטורקיה, כאורח של הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן.
מפגש הפסגה בין הנשיאים, שהיווה המשך לשיחות ביניהם מיום שנבחר הרצוג לתפקיד, וסימן שאיפה של שתי המדינות לסיים את תקופת המתיחות ביניהן, נערך בארמונו של ארדואן באנקרה.
בחלקו השני של הביקור בטורקיה, וכפי שהם נוהגים לעשות בביקוריהם בחו"ל כחלק מיעד הידוק הקשר עם יהדות התפוצות, נפגשו הנשיא הרצוג ורעייתו מיכל עם הקהילה היהודית המקומית בבית הכנסת "נווה שלום" שסבל מטרור לאורך השנים.
ב-29 במרץ 2022 ביקר הרצוג בעמאן שבירדן, נפגש עם עבדאללה השני, מלך ירדן ודן עמו בהידוק הקשרים בין המדינות, בשמירה על היציבות באזור ובחיזוק השלום והנורמליזציה.
בהמשך לכוונתו המוצהרת לערוך מסע לתוככי החברה הישראלית ובמסגרת פעילותו בחברה הישראלית וביקוריו במגזריה השונים, השתתף הרצוג ב-29 באוקטובר 2021 בטקס האזכרה לנרצחים בטבח כפר קאסם והתנצל בשם מדינת ישראל.
בכך הפך לגורם הרשמי הישראלי הראשון שמבקש סליחה בטקס האזכרה הרשמי שנערך בכפר קאסם.
באוקטובר 2021 הודיע הרצוג על הקמת "פורום האקלים הישראלי" שיפעל תחת בית הנשיא, ומינה ליו"ר הפורום את חבר הכנסת לשעבר ד"ר דב חנין.
הפורום פועל באמצעות אשכולות בנושאים שונים ומתכלל גורמים מוסדיים, פרטיים ואזרחיים שפועלים יחד כחלק מהמאבק במשבר האקלים.
ב"נאום המזרח התיכון המתחדש", שאותו נשא הרצוג בכנס האקלים של "הארץ", הוא התייחס לעמדתו לפיה משבר האקלים טומן בחובו גם הזדמנות לשיתוף פעולה אזורי ייחודי.
ב-28 בנובמבר הדליק הרצוג נר ראשון של חנוכה במערת המכפלה בחברון, כאשר ברקע נשמעה ביקורת מצד גורמי שמאל על ביקורו בחברון.
בביקורו הצהיר הרצוג כי "הכרה בזיקה שלנו לחברון צריכה להיות מעל כל מחלוקת".
בדצמבר 2021 השיק הרצוג את הקמפיין שיזם "תחשבו טוב" שמטרתו שינוי השיח הבריוני ברשת.
הקמפיין, שנערך בשיתוף פייסבוק, נועד לקדם שיח מקרב ומכיל ברשתות החברתיות.
ב-12 בפברואר 2023, בעיצומו של הדיון הציבורי ברפורמה המשפטית, נשא הרצוג נאום לאומה בו ביקש להגיע לפשרה.
הוא ביקש מראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, שמחה רוטמן לעצור את החקיקה, ולא להעלות את הצעת החוק לקריאה ראשונה בכנסת.
עם התקדמות החקיקה והמחאות נגדה, ב-9 במרץ נשא הנשיא הרצוג נאום לאומה, שבו קרא לעצור את החקיקה ולהחליפה במתווה אחר, וקבע: "מכלול החקיקה שנידון כעת בוועדה צריך לעבור מהעולם ומהר.
הוא שגוי, דורסני ומערער את יסודותינו הדמוקרטיים." ב-15 במרץ הציג הרצוג את 'מתווה העם' לפשרה.
ב-12 ביוני הוא קרא להשאיר את הצבא מחוץ לוויכוחים: "כאזרחים, למילואימניקים זכות מלאה לכל דעה ומחאה ככל האזרחים בדמוקרטיה בריאה.
כחיילים במילואים, לובשי מדים, סרבנות היא מחוץ לתחום.
אסור לסכן את ביטחון ישראל כי בנפשנו הדבר".
ב-18 ביולי 2023 הגיע לארצות הברית ונפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
יום למחרת נאם בפני הקונגרס של ארצות הברית, לציון 75 שנה להקמת מדינת ישראל.
בנאום דיבר, בין היתר, על היחסים בין שתי המדינות וחשיבותם, תוכנית הגרעין האיראנית, הסכמי אברהם, הישראלים הנעדרים שנכנסו לרצועת עזה ועוד.
ב-1 בדצמבר 2023 נפגש הרצוג עם אמיר קטר השייח תמים בוועידת האקלים בדובאי.
ב-28 בינואר 2024 תקף בחריפות את בית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג וטען שבתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם הם עיוותו את דבריו אחרי טבח שבעה באוקטובר כדי להצדיק עלילת דם מופרכת נגד מדינת ישראל:
ב-30 בנובמבר 2025 הגיש ראש הממשלה בנימין נתניהו בקשת חנינה לנשיא הרצוג, ובכך ביקש בפועל את הפסקת משפטו.
בבקשה לא הודה נתניהו באשמה, אלא טען כי זהו האינטרס הציבורי.
עוד לפני כן אמר הרצוג כי משפט נתניהו "מעיק ומכביד על החברה הישראלית", וכי אם ראש הממשלה יפנה אליו בבקשת חנינה הוא ישקול אותה ברצינות.
בתגובה לבקשת החנינה נמסר מטעם הנשיא כי "מדובר בבקשת חנינה יוצאת דופן ובעלת השלכות משמעותיות", וכי הנשיא ישקול אותה "באחריות ובכובד ראש" והזמין את הציבור להביע את דעתו באתר בית הנשיא.
פורסם גם כי הרצוג שוחח עם משפחות חטופים על האפשרות לתת חנינה לנתניהו.
הנכונות של הרצוג לדון בבקשה למרות שהמשפט טרם הסתיים ונתניהו לא הודה באשמה עוררה ביקורת חריפה מצד חברי כנסת באופוזיציה, התנועה לאיכות השלטון ועוד.
נטען שהרצוג היה מעורב בהליך של משפט נתניהו עוד לפני כן, ואף שוחח על כך, טרם בחירתו לנשיא, עם הנשיא ראובן ריבלין.
ב-9 בדצמבר נחשפה בערוץ 12 חוות דעת משפטית שהוזמנה בשנת 2019 על ידי מקורבו של הרצוג מוטי סנדר, שמטרתה לאפשר חנינה לנתניהו טרם הגשת כתב האישום נגדו.
עוד פורסם כי אלדד יניב פנה בשנת 2021, ערב סגירת הרשימות לבחירות לנשיאות, ליועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט וליועצת המשפטית של הכנסת שגית אפיק כדי שיבדקו את חוות הדעת שהוזמנה, מחשש לביצוע עבירות על טוהר המידות בבחירות לכהונת הנשיא.
לדברי הרצוג הזמנת חוות הדעת הייתה יוזמה פרטית של סנדר והרצוג לא ידע עליה.
הרצוג נשוי למיכל, עורכת דין, בתו של שאול אפק, אלוף-משנה ונציג הטכניון בקנדה לשעבר.
המשפחה מתגוררת בשכונת צהלה בתל אביב.
הרצוג נמנה עם תומכי פתרון שתי המדינות, וזאת על מנת לשמור על הרוב היהודי במדינת ישראל.
בסיום שנת 2015 הודיע כי לדעתו אין היתכנות לביצוע פתרון שתי המדינות, עד אשר יתרחשו שינויים מדיניים הכרחיים במזרח התיכון.
את השינויים והצעדים אשר צריכים להתקיים הציג הרצוג בראשית 2016 בתוכניתו המדינית, "תוכנית ההפרדה", אותה קיבלה ועידת מפלגת העבודה ברוב גדול.
במרכז תוכניתו של הרצוג, יוזמה אזורית אשר תשמש כבסיס להתקדמות מדינית אל עבר פתרון הקבע אשר יכלול ריבונות ישראלית בגושי ההתיישבות הגדולים ביהודה ושומרון.
כמו כן, הסמכות הביטחונית העיקרית ביהודה ושומרון, בבקעה ועד גבול הירדן תוענק לצה"ל.
ביוני 2016 פורסם כי במהלך תקופת הבחירות, כשנה קודם לכן, ניהל הרצוג, באמצעות אפרים סנה, משא ומתן עם הרשות הפלסטינית.
הרצוג הסכים להעברת 100% מהשטח שנכבש במלחמת ששת הימים לידי הרשות, מתוכם 4% בחילופי שטחים.
במסגרת ההסדר המדיני המוצע, הרצוג הסכים להעביר לידי הרשות גם את מזרח ירושלים, שתהיה בירת המדינה הפלסטינית.
עוד הוסכם על ריבונות ישראלית בכותל המערבי וכוח רב-לאומי בהר הבית, וכן על פיצוי כספי לרוב הפליטים הפלסטינים וחזרה סמלית שלהם, על בסיס החלטה משותפת.
הצדדים הסכימו גם על נוכחות ישראלית סמלית בבקעת הירדן.
הרצוג היה חבר בקבינט המדיני ביטחוני בעת ההחלטה על תקיפת הכור הגרעיני בסוריה.
לאורך השנים תמך באופן עקבי במאבק בתוכנית הגרעין של איראן, הן בפעולות ישראליות עצמאיות והן בדיאלוג בינלאומי עם מדינות ה-P5+1. הרצוג פעל גם בנושא הידוק הקשר בין מדינות ערב המתונות לבין ישראל אל מול הציר הפרו-איראני, ובעת כהונתו כראש האופוזיציה נפגש בחשאי עם מנהיגים בולטים של מדינות אלו.
את תוכניתו הכלכלית הציג הרצוג בספרו "תוכנית עבודה – מתכון לרווחה כלכלית", אותו פרסם בעת כהונתו כשר הרווחה (2010).
על פי תפיסתו, על המדינה לקחת אחריות כלפי אזרחיה בתחומים מוגדרים ובהם הבריאות, החינוך, הרווחה ועידוד התעסוקה.
הרצוג מאמין בפיתוח וחיזוק שירותי הרווחה בישראל, בהם המוסד לביטוח לאומי, כך שיעניקו לאזרחים, במיוחד לאוכלוסיות מוחלשות, רשת ביטחון סוציאלית.
כשר הרווחה יזם הרצוג תוכניות המעודדות תפיסה זו, בהן התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון ואת תוכנית "חיסכון לכל ילד".
אשר תוכנית המבוססת עליה אושרה בחקיקה בשנת 2017 (בעקבות משא ומתן בין סיעת "יהדות התורה" למשרד האוצר).
בכהונתו במשרד תמך הרצוג בביטוח הלאומי והוביל את התאמתו לעידן המודרני.
בנוסף הרצוג מאמין במאבק בעוני ובאבטלה בכלים שונים לרבות הגברת העסקתם ושילובם של בעלי מוגבלויות.
בין היתר הוביל את חקיקתו של "חוק לרון" המונע שלילת קצבת נכות של בעלי מוגבלויות הנכנסים למעגל העבודה.
כשר הרווחה היה הרצוג לגורם המרכזי בהבאת המדינה להכיר בנושא הביטחון התזונתי כמרכזי לרווחת האזרח.
בתקופת כהונתו הביא הרצוג להקמתה של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.
הרצוג תומך בחיוב המדינה להקצבת כספים לשילוב ילדים חריגים במסגרת החינוך הכללי.
בשנת 2003 היה שותף להגשת עתירה לבג"ץ, שהביאה לחיוב המדינה להקציב 120 מיליון שקל למטרה זו.
אבישי ברוורמן, יורם גבאי, יצחק הרצוג ואחרים, איך יוצאים מזה?
– פתרונות כלכליים וחברתיים למשק במשבר, תל אביב: המכון הישראלי למחקר כלכלי וחברתי וטפר-הוצאה לאור, דצמבר 2003
תוכנית עבודה - מתכון לרווחה כלכלית, הוצאת טפר, 2010
יצחק (איציק) ויסוקר (נולד ב-18 בנובמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, לדעת רבים גדול שוערי הפועל פתח תקווה ואחד מגדולי השוערים בכדורגל הישראלי.
במשך למעלה מ-12 שנים שיחק בהרכב הראשון של נבחרת ישראל.
אחיו הבכור היה השוער יעקב ויסוקר.
ויסוקר החל לשחק כחלוץ במחלקת הילדים של הפועל פתח תקווה תחת שרביטו של המאמן יעקב קרלינסקי.
יחד איתו בקבוצה גדלו כדורגלנים שברבות הימים הובילו את הכדורגל בישראל להישגים כמאמנים וכמנהלים, ביניהם דרור קשטן, יחזקאל בן טובים (נבחרת הנוער), גדעון מרקוס (מנהל ומאמן מחלקת הנוער) וניסים קלדרון (מנהל והיסטוריון הפועל פתח תקווה).
באחד האימונים נפצע השוער הקבוע והמאמן ביקש ממנו לעמוד בשער באומרו "אתה הרי האח של יעקב ויסוקר".
כבר באותה עונה זומן ויסוקר לנבחרת הנערים של ישראל ומאז שיחק בנבחרות ישראל בכל הגילאים, תמיד כשוער ראשון.
הופעתו הראשונה בנבחרת ישראל הבוגרת הייתה ב-1963 בניצחון 1–0 על נבחרת דרום וייטנאם.
השתתף יחד עם הנבחרת בגביע אסיה 1964, במונדיאל 1970, באולימפיאדת מונטריאול (1976) ובמשחקי אסיה 1974. בסך הכל רשם 69 הופעות במדי הנבחרת.
בתקופתו הייתה הפועל פתח תקווה קבוצה שנאבקה מדי שנה על תואר האליפות (הוא הגיע לאחר עונות האליפויות), אך ויסוקר לא זכה איתה בשום תואר.
בעונת המשחקים 1975/1976 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה (לאחר הפסד להפועל כפר סבא משער של ישראל פוגל), ושנה לאחר מכן עבר ויסוקר למכבי נתניה ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה בדאבל - אליפות וגביע המדינה, כמו גם בראשות הבית של הקבוצה בגביע האינטרטוטו.
בשנת 1980 זכה עם מכבי נתניה באליפות נוספת, ונבחר לכדורגלן העונה בישראל.
בשלהי הקריירה שלו שיחק ויסוקר תקופה קצרה בהכח רמת גן עד שפרש ממשחק פעיל.
ויסוקר עבר מספר פציעות קשות.
כאשר שיחק במסגרת אליפות צה"ל בשנת 1964 נשברה רגלו כתוצאה מתיקול עם שחקן יריב, דבר שאילץ את ויסוקר לעבור תקופת החלמה של כשנה.
בשנת 1968 נפצע ויסוקר פעם נוספת במהלך משחק במסגרת אליפות צה"ל בו נשברה כתפו על ידי כדורגלן מכבי רחובות, והיא חוברה בברגי פלטינות.
בזמן אימון הנבחרת הוא ספג פגיעה חמורה בשוק רגלו כתוצאה מהיתקלות עם שייע פייגנבוים.
למרות הפגיעות ויסוקר לא ויתר והמשיך לשחק בהצטיינות, כאשר לדעת רבים הגיע לשיאו במשחק מפורסם נגד הפועל תל אביב, שבו ניצחה קבוצתו, הפועל פתח תקווה, 4–3, לאחר שהיו בפיגור 0–3.
ויסוקר עבד כנהג בקואופרטיב דן, ולאחר מכן היה שותף בניהול חנות הספורט הראשונה בישראל "ספורט ויסוקר" ברמת גן, ובמקביל אימן את הפועל רמת גן בתקופת תחילת התפוררותה הכספית.
ויסוקר היה מאמן שוערים צעירים בנבחרות הנערים והנוער של ישראל.
יצחק ויטנברג (1907–1943) היה ראש המחתרת בגטו וילנה בתקופת השואה.
נאלץ להסגיר את עצמו לידי הנאצים ומת בכלא.
ויטנברג נולד בווילנה בשנת 1907. הוא היה חבר ב.
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה כיהן ויטנברג כמזכיר איגוד פועלי העור ועבד כחייט.
וילנה באותה עת הייתה תחת שלטון פולני, שלא אהד את הקומוניזם.
כבר ביום הראשון של ההתקפה של גרמניה הנאצית על ברית־המועצות, ביוני 1941, החל בתכנונה של התנגדות מזוינת.
לאחר כיבוש ליטא על ידי גרמניה הנאצית עמד בראש המחתרת הקומוניסטית ויזם את איחודה בינואר 1942 עם מחתרות נוספות, בעיקר ציוניות, למחתרת מאוחדת: הארגון הפרטיזאני המאוחד (פ.פ.או).
ויטברג נבחר למפקד הראשי של הארגון, מתוך תקווה שהקשרים של הקומוניסטים עם גורמים מחוץ לגטו יסייעו בהשגת נשק.
הוא כבש לו מעמד סמכותי במחתרת, עקב ניסיונו המחתרתי ואישיותו שידעה לגשר בין פערים.
ביולי 1943 נודע לנאצים על קיומו של תא קומוניסטי בגטו ועל הקשרים של ויטנברג עם המחתרת הליטאית והם דרשו מהיודנראט של הגטו להסגירו.
הוא נתפס על ידי משטרת הגטו היהודית אבל שוחרר בפעולה צבאית של חבריו למחתרת והסתתר בגטו.
הוא התחפש בבגדי אשה ועבר למקום מסתור של המחתרת.
ראש היודנראט, יעקב גנס, דרש בפני ההמון להסגירו.
ההמון היהודי, שחשש לחיסול הגטו, הסתער בזעם על המחתרת ובלחץ ההמון החליטה מפקדת הפ.פ.או שעל ויטנברג להסגיר את עצמו.
ב-16 ביולי 1943 הסגיר ויטנברג את עצמו לראש היודנראט גנס, שהעביר אותו לידי הגרמנים.
בבוקר למחרת נמצא ויטנברג מת בתאו.
על פי גרסתה של ציפורה (פייגלה) קופרברג (מילשטיין), הוא בלע כדור ציאניד שנמסר לו עוד בהיותו בגטו, ועל פי גרסה שנייה הוא מת בעינויים בידי אנשי הגסטפו.
על שמו של יצחק ויטנברג נקראו רחובות בערים תל אביב, פתח תקווה ובאר שבע.
גם בברית המועצות הונצח כגיבור המאבק בנאצים.
בשנת 1966 העלה תיאטרון הבימה הצגה על חייו, "ציפור הגטו", שכתבה חוה רוזנפרב, בבימוי ישראל בקר ועם מישא אשרוב בתפקיד הראשי.
בשנת 1989 העלה הבימה את המחזה "אדם" של יהושע סובול (מחזה השני בטרילוגיית "טריפטיך הגטו" שכתב לאחר "גטו").
ההתרחשויות העיקריות במחזה הן סביב הלילה שבין ה-15 וה-16 ביולי 1943 בגטו וילנה, על פי זיכרונותיה של אשה זקנה, נדיה, שהייתה שם, בלילה בו הסגיר את עצמו ויטנברג.
בזכרונה של נדיה עולים כל האירועים הדרמטיים והטרגיים שקדמו להסגרה.
במחזה, מתואר בהרחבה כל מה שהתרחש לאחר שראש היודנראט גנס נפגש עם מטה המחתרת עד לרגע שויטנברג, כבול באזיקים, הובל למטה הגסטאפו.
סר יצחק אייזיק (הלוי) וולפסון (17 בספטמבר 1897 – 20 ביוני 1991) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-בריטי.
נולד בשנת 1897 למשפחת מהגרים מרובת ילדים ממזרח אירופה שהתיישבה בשכונת גורבלס בעיר גלאזגו שבסקוטלנד.
אביו שלמה, נגר רהיטים היגר לסקוטלנד מראיגרוד, פולין.
יצחק למד בבית ספר קווינס פארק בגלאזגו.
הוא התגלה כתלמיד מוכשר מאוד במתמטיקה, אולם, למרות רצונו, לא היה יכול לממן לימודי ראיית חשבון ולא סיים את לימודיו.
תחת זאת הפך לאיש מכירות במפעלו של אביו, אשר ייצר שולחנות וכיסאות זולים.
בשנת 1920 עבר להתגורר בלונדון שם פתח חנות לשעוני קיר, מראות ורפדות.
בשנת 1926 התחתן עם אדית ספקטרמן.
חמיו שהיה בעל רשת בתי קולנוע סייע לו כלכלית בשנותיו הראשונות כאיש עסקים.
בשנת 1930 הציג את שעוניו ביריד מסחרי שנערך בבניין עיריית מנצ'סטר.
ג'ורג' רוז, מנהלה החדש של חברת Great Universal Stores אהב את תצוגתו של וולפסון והזמין 500 שעוני קיר.
זמן קצר אחר כך הצטרף וולפסון ל-Great Universal Stores כקניין ראשי, אולם המשיך להפעיל גם את עסקו הפרטי.
מעבודתו כקניין קיבל אחוזים מן הרווח ואופציה לרכישת מניות החברה במקום שכרו.
וולפסון רכש בהדרגה ממניות החברה, בכספו ובכספים שקיבל מחותנו.
בשנת 1932 הפך למנכ"ל משותף בחברה יחד ג'ורג' רוז ובשנת 1934 הפך למנכ"ל יחיד.
בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את החברה, היא הייתה במצוקה כלכלית והפסידה 55,000 ליש"ט בשנה.
שנה מאוחר יותר הרוויחה החברה 330,000 ליש"ט.
בשנים הבאות פיתח את החברה לקונצרן שעסק במסחר, בנקאות, בניין, ימאות ותחבורה ואף רכש נכסים לעצמו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וולפסון היה מבוגר מכדי להיות מגויס לצבא.
הוא המשיך בעסקיו וברכישות עסקים נוספים.
בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את חברת GUS שוויה היה 700,000 ליש"ט, בשנת 1948 שוויה היה 16 מיליון ליש"ט.
בשנות ה-60 החברה שניהל הייתה הגדולה באירופה בתחום משלוח קניות באמצעות הדואר ואף הפעילה כ-2,200 חנויות בגדים ברחבי בריטניה, חלק ניכר מן התוצרת שנמכרה יוצרה אף היא על ידי החברה.
בשנת 1955 השקיע לראשונה בישראל כשרכש מהאחים מאיר 25% ממניות "בנק לייצוא" תמורת 25,000 שטרלינג.
בשנת 1958 רכש את נכסי חברת הדלק "רויאל דאטש של".
פעילות זו עשה בשיתוף פעולה עם ממשלת ישראל, דרך חברת "פז" בה הוצע לו לרכוש שליש מהמניות במחיר של 50,000 לירות שטרלינג.
הוא פעל בחברה באמצעות נאמנו, מרדכי מאיר, ששימש במועצת המנהלים שלה מיום הקמתה עד 1985. כמו כן, היא מבעלי השליטה בחברת וולפסון קלור מאיר אשר הקימה את קריית וולפסון בירושלים.
התגורר עד שנת 1960 בווסטר, אז עבר ללונדון.
בפברואר 1962 הוענק לו התואר ברון.
באותה שנה גם נבחר כנשיא ק"ק כנסת ישראל ובכך היה לבן המהגרים הראשון מן המאה ה-19 שנבחר לתפקיד זה.
בשנת 1963 נבחר כעמית ב.
בשנת 1970 וולפסון מכר את כל עסקיו הפרטיים והעביר את ניהול חברת GUS לבנו, לאונרד, אשר זכה גם לתואר אצולה והמשיך את עבודת אביו בראש קרן וולפסון עד מותו בשנת 2010.
בשנת 1971 העניקה לו העיר גלאזגו את התואר יקיר העיר.
אייזיק וולפסון התגורר בשנותיו האחרונות ברחובות, בשטח מכון ויצמן, שם נפטר בשנת 1991. נטמן בבית העלמין בעיר, לצד רעייתו (1906-1981).
הותיר אחריו את בנו, נכדים ונינים.
וולפסון היה יהודי אורתודוקסי שהאמין בערך הנדבנות.
הוא צוטט כאומר: "אף אדם לא צריך שיהיו לו יותר ממאה אלף ליש"ט.
השאר צריך להיות מוקדש למעשי צדקה." הוא תרם סכומי עתק למפעלי צדקה שונים.
החל משנת 1948 החל לתרום אף למטרות ציוניות, זאת בעידוד הלורד זיו, שהיה חברו.
ב-1955 הקים את קרן וולפסון ועמד בראשה.
גישתו בהנהגת הקרן הייתה לתרום סכומי כסף גדולים למטרות ציבוריות ממוקדות, כך שניתן לגרום לשינוי מהותי בפעילות שהיא מטרת התרומה.
הקרן תרמה מיליוני לירות שטרלינג לקידום חינוך, בריאות ופעילות נוער.
בכספי קרן וולפסון הוקמו בין היתר בניין הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (שם היה עמית מייסד) ווולפסון קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
וולפסון הוזכר באחד הפרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית הקומית Yes Minister כ"האדם השני בהיסטוריה שמכללה נקראה על שמו באוקספורד וגם בקיימברידג'", כאשר הראשון היה ישו.
באוניברסיטת אוקספורד אף תרם קתדרה למטלורגיה ובקיימברידג' קתדרה לקרימינולוגיה.
בלונדון הקימה הקרן בית ספר לסיעוד ומכון לרפואה מונעת באוניברסיטת לונדון קווין מרי.
וולפסון אף תרם כסף רב למכוני השכלה גבוהה בישראל, לטכניון, מכון ויצמן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב.
באוניברסיטאות בר-אילן, חיפה, העברית בירושלים, ותל אביב, קיימות קתדראות הנושאות את שמו.
כמו כן, תרם לבתי חולים בישראל ובית חולים וולפסון שבחולון נקרא על שם אשתו אדית, כמו גם מחלף וולפסון הסמוך ותחנת הרכבת חולון-וולפסון.
מכספו הוקם בניין הרבנות היכל שלמה (ע"ש אביו), בית שזר בכפר חב"ד ע"ש ידידו הנשיא זלמן שזר וישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע הנושאת את שם אביו ונקראת גם "קריית וולפסון".
מכספי קרן וולפסון הוקמו כ-50 בתי כנסת ברחבי ישראל.
ב-1976 נחנך פארק אדית וולפסון על שם אשתו, לאחר שתרמו כסף להקמתו.
הפארק ממוקם קרוב למפגש הערים תל אביב וגבעתיים.
בשנת 1977 הוענק לוולפסון תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
וולפסון השתתף בקונגרס הציוני ותרם שם רבות.
קרן וולפסון ממשיכה לפעול ותרמה לאורך השנים למעלה מ-800 מיליון ליש"ט.
יצחק (חקי) הראל (נולד ב-14 במאי 1957) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף.
בתפקידיו האחרונים בצבא שימש ראש אגף התקשוב וראש אגף התכנון.
בנוסף, שימש מנכ"ל רכבת ישראל בשנים 2007–2011.
הראל נולד כיצחק שוורץ, עד גיל 14 גדל בחיפה ואז עבר עם משפחתו לצפת.
הראל התגייס לחיל ההנדסה בשנת 1975 ולאחר סיום קורס הקצינים עבר לשרת בחיל השריון.
1986: מפקד גדוד בחטיבה 460 (בית-הספר לשריון)
1988-1991: מפקד חטיבת מרכבות האש (חטיבת שריון במילואים) ומפקד מגמת שריון בקורס מ"פים
1995-1997: מפקד עוצבת עידן ומפקד המרכז לאימון מפקדות (מרא"ם)
בשנת 1999 עבר הראל למטכ"ל, ומונה לעוזר ראש אגף התכנון לתכנון.
בשנת 2002 הועלה לדרגת אלוף וקיבל את הפיקוד על הגיס המטכ"לי.
במרץ 2003 מונה הראל לעמוד בראש אגף התקשוב, שהיה ממקימיו.
בדצמבר אותה שנה החליף את גיורא איילנד בראשות אגף התכנון.
הראל פרש מצה"ל ב-21 באוגוסט 2006, לאחר 32 שנות שירות.
עם שחרורו משירות צבאי, התמנה כיו"ר הדירקטוריון ללא שכר בחברה הלאומית לדרכים בישראל (מע"צ).
ב-25 באוקטובר 2007 בחר בו דירקטוריון רכבת ישראל לתפקיד מנכ"ל החברה.
בפברואר 2010 הודיע הראל על כוונתו לסיים את תפקידו במאי, כשנתיים וחצי לאחר שהחל לכהן כמנכ"ל.
לאחר שוועדת איתור לא הצליחה להחליט על מועמד ראוי לתפקיד המנכ"ל, שוכנע הראל לשוב לתפקידו, והוא אכן עשה זאת.
בשנת 2011 סיים הראל את תפקידו כמנכ"ל הרכבת.
ב-2012 מונה לדירקטור חיצוני בחברת שיכון ובינוי.
הראל הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ובעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הוא מתגורר ברעות; נשוי לדפנה (סא"ל במיל') ואב לשניים (בן ובת).
רבי יצחק בר אלעזר הלוי (מכונה בשם: רבי יצחק סגן לויה; 1000–1080 ד'תש"ס-ד'תת"מ בקירוב), מרבני אשכנז מהעיר וורמיזא, ואחד משלושת רבותיו המובהקים של רש"י.
רבי אשר, מחבר הפיוט "אשר הניא" היה קרובו.
לדברי ר' זלמן משטוגיווערא תלמיד המהרי"ל, נכדתו של רבי יצחק הלוי נישאה לרבי יצחק בנו של רבי אשר.
אך לפי אברהם גרוסמן רבי אשר היה סבו של רבי יצחק הלוי.
על רבי אשר מסופר ש.
אם אכן ר"י הלוי נמנה עם משפחה ותיקה של תלמידי חכמים וממייסדי הקהילות באשכנז, הדבר מוסיף הסבר על מעמדו הבכיר בקהילת וורמיזא, בהתאם למקובל אצל ראשוני אשכנז, שמנהיגי הקהילות נמנו על מספר משפחות מיוחסות.
אף בניו, רבי אליעזר רבי אשר ורבי שמואל, נמנו על חכמי וורמיזא ברבע האחרון של המאה האחת עשרה.
בניו הרבו למסור את הוראותיו והנהגותיו של אביהם.
כך למשל שנים מהחכמים מחברי ספר מעשה המכירי למדו אצל ר' אליעזר ור' שמואל והיו מכנים אותם בשם "רבותינו הלוויים".
באמצעות ספרם זה נשתמרו תורתם של בניו ועדויותיהם על הנהגותיו של ר' יצחק.
קרוב להניח שהגדול שבאחים ר' אליעזר שימש כמורה בישיבת ורמייזא לצדם של ר' שלמה בן שמשון, ור' קלונימוס מרומי.
אשתו חנה נספתה בגזירות תתנ"ו.
היו להם בן, יעקב, שהיה מבעלי התוספות, וכן שתי בנות, יסכה ובילא.
מצבתה של בילא עם שם אביה נמצאה בוורמייזא.
ברשימת יוחסין מפורטת המופיע בסוף ליקוטי מהרי"ל נזכרים צאצאי הבן שמואל עד למחצית השנייה של המאה ה-14 ובהם תלמידי חכמים רבים, מכן נראה שלמרות חורבן קהילות שו"ם בהן נספו רבים מבני המשפחה, המשיכו צאצאיו להימנות על חכמי אשכנז במשך דורות.
רבו המובהק של רבי יצחק הלוי היה רבי אליעזר הגדול בן יצחק שישב בראש ישיבת חכמי לותיר במגנצא אחרי רגמ"ה מייסד הישיבה ואשר גם עמד קודם לכן בראשה.
רבי יצחק הלוי הספיק בצעירותו ללמוד גם אצל רבנו גרשום מאור הגולה ואפילו אצל רבו של רגמ"ה רבי יהודה הכהן הנקרא גם רבי ליאונטין.
על חבריו נמנו כמה חכמים מובהקים שאף הם פעלו איתו בוורמיזא באותם הימים ובמיוחד ר' מאיר בן יצחק, רבי קלונימוס בן שבתי ואולי גם ר' יהודה בן ברוך ור' יעקב בן יקר.
אף על פי שר' קלונימוס מתואר "כזקן ויושב בישיבה" ראה עצמו כפוף אל ר"י הלוי ואף מצאנו שפנה אליו בשאלה.
על תלמידיו בנוסף לבניו הנ"ל, נמנו גם רש"י, וכן חתנו של רש"י רבי מאיר בן שמואל, רבי אליקים בן משולם הלוי, ורבי אלכסנדרי בר' משה ועוד.
פעילותו הספרותית הייתה רבגונית, והוא נטל חלק בכל ענפי היצירה שבהם עסקו באותם ימים באשכנז: פירושים למקרא, פירושים לתלמוד, תשובות לשאלות, פיוטים ופירושם.
פרשני המקרא רש"י ור' יוסף קרא מביאים במקומות שונים בחיבוריהם פירושים משמו, דבר המלמד שעסק בפרשנות המקרא ולימד אותה.
רבים מפירושיו לתלמוד נשתמרו בפירושו של רש"י, החוקרים י"נ אפשטיין, אברהם גרוסמן ואליעזר מאיר ליפשיץ דנו בשאלה האם הועלה פירושו לתלמוד על הכתב ודעתם היא שאכן הועלו פירושיו על הכתב על ידו או לכל הפחות על ידי תלמידיו, חיבור זה מכונה קונטרס וורמיזא.
ראיה לדבריהם הביא גרוסמן מפירוש רש"י במסכת שבת: "במערב – שהוא מקום מצונן ואין ראוי להוליד.
כך מצאתי בהש"ס רבינו הלוי".
המסכתות שרש"י למד כנראה מפי רבי יצחק הלוי: שבת, סוכה, ביצה, ראש השנה, קידושין, שבועות, חולין, בכורות.
מצויות בידינו למעלה מ-15 תשובות של ר"י הלוי, רובן המכריע בספרים מבית מדרשו של רש"י וכן ב"מעשה המכירי" (כפי שציינו לעיל ש"בני מכיר" למדו אצל בניו של ר"י הלוי).
כמו כן בעוד כעשר תשובות של הרשב"ש הוא מציין שהוא התייעץ בשאלה זו עם ר"י הלוי.
על כך שהשיב על שאלות רבות ניתן ללמוד גם מדברי "בעל דורות ראשונים": "אין מספר להלכות והוראות שהביאו הפוסקים בשם רבינו הלוי ובפרט ב-מרדכי ו-אור זרוע, שיבולי הלקט, הרא"ש, הטור, וגם בראב"ן".
אברהם גרוסמן עומד על שתי נקודות בשיטתו של ר"י הלוי העולות בעיון מתוך תשובותיו:
אברהם גרוסמן מונה ארבעה פיוטים שכתב ר"י הלוי וכולם נכתבו לשבת חתונה ולכבודו של חתן: מערכת יוצר הכוללת יוצר, אופן וזולת, וכן רשות לחתן העולה לתורה.
בפיוטים אלה פייט בשבח הקב"ה, בשבח התורה ולומדיה ובשבח החתן.
מערכת היוצר יצאה לאור בידי יעקב ישראל סטל ובידי עזרא שבט.
ר"י הלוי אף עסק בפירוש לפיוטים.
באחד מפיוטיו הוא מבטא יפה את מידת שימוש תלמידים את רבותיהם ודרך לימודם:
קווים לאישיותו על פי הנהגותיו
מהנהגותיו השונות של ר"י הלוי הידועות לנו הוא מצטייר כמנהיג מלא ביטחון בכוחו וסמכותו
אשר אינו חושש לשנות את מנהגי מקומו כאשר לדעתו בטעות יסודם, לכך סייע גם מעמדו הבכיר בוורמיזא וייחוסה של משפחתו.
וידרקר, נולד בפולין והיה פעיל החלוץ בפולין.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה.
הוא שימש כמנהל לשכת המס, מזכיר מועצת הפועלים וחבר מועצת העיר החל מכהונתה הראשונה לאחר שהוכרזה חדרה כעיר.
בשנת 1954 נבחר לראשות העיר והחליף בתפקיד את ראש העירייה הראשון דוד ברמן.
בשלוש הקדנציות בהן כיהן וידרקר (עד 1965) התפתחה העיר משמעותית.
בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בארבעה מושבים בלבד במועצת העיר אל מול שישה של גח"ל, והניסיונות של וידרקר להקים קואליציה בראשותו לא צלחו.
דב ברזילי החליף את וידרקר כראש עיר ב-1 בדצמבר 1965. וידרקר המשיך לכהן במועצה ועמד בראש האופוזיציה, עד 1969.
בתקופת כהונתו הוקמו בעיר בית יד לבנים, הספרייה העירונית, תחנת הרכבת, בנק לאומי, סניף מגן דוד אדום, המרכז הרפואי הלל יפה במשכנו הנוכחי, בניין העירייה ותחנת אגד.
כמו כן נוסד קו החשמל הראשון לשכונת העולים "גבעת אולגה" והוקמו כעשר שכונות חדשות.
מנגד הואשם וידרקר בכרסום הדרגתי באופייה הישן של חדרה המושבה ובהריסת מבנים ישנים.
לאחר פרישתו מהתפקיד עבר וידרקר בגזברות הוועד הפועל במחלקת תקציבי מועצות הפועלים והיה חבר מרכז מפלגת העבודה.
וידרקר נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית העלמין הישן בעיר.
בעירייה הנציחו את זכרו וקראו על שמו רחוב.
אלמנתו, בלומה, האריכה ימים ונפטרה באפריל 2006.
כיהן בתפקיד מעל ארבע קדנציות, בין השנים 1982–2003. במשך 5 שנים כיהן כראש הוועדה הקרואה בבאקה-ג'ת.
לתקופה קצרה כיהן גם כראש הוועדה הקרואה בנהריה.
ולד נולד לאליעזר ויפה ולד, מוותיקי כפר סבא, והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.
הוא למד באוניברסיטת תל אביב, והיה בעל תואר שני במנהל עסקים.
ולד היה חבר במרכז ובלשכת מפלגת העבודה.
בשנת 1974 נבחר ולד למועצת עיריית כפר סבא מהמקום התשיעי ברשימת מפלגת העבודה.
בשנת 1978 היה ולד שני ברשימת המועמדים מיד לאחר ראש העיר, זאב גלר ומונה לסגן וממלא מקום ראש העיר ויו"ר איגוד ערים לתברואה בשרון.
בשנת 1982, בעקבות פטירתו של גלר, נתמנה ולד לראש העיר.
בבחירות בשנת 1983 זכה ולד לתמיכה של 74.6%, ורשימת מפלגת העבודה בראשותו הגדילה את כוחה מ-9 ל-10 מושבים מתוך 15 במועצה.
עם גידול העיר התחזק בה הליכוד ואחוזי התמיכה בוולד ירדו.
בבחירות 1988 הוא זכה ב-69% מהקולות ומפלגת העבודה שמרה על רוב של 9 מושבים במועצה מתוך 17. בבחירות ב-1993, זכה ולד ב-48% מהקולות מול 37% שניתנו לנציג הליכוד.
בבחירות ב-1998 התמודד ולד בראשות רשימה עצמאית כשמולו התמודדו נציג של מפלגת העבודה, נציג של הליכוד ושני מתמודדים מרשימות עצמאיות.
ולד זכה ב-26% מהקולות בסיבוב הראשון ובסיבוב שני גבר על נציג מפלגת העבודה, ברוב דחוק של 53%.
בשנת 2005, שימש תקופה קצרה כראש עיריית נהריה, כראש ועדה קרואה, עד לקיום בחירות חוזרות בעיר בדצמבר 2005, בעקבות ביטול תוצאות הבחירות על ידי בית המשפט.
בנובמבר 2006 הוא מונה לראש הוועדה הקרואה של עיריית באקה-ג'ת, תפקיד שבו כיהן במשך חמש שנים.
ב-8 בדצמבר 2010 הוענק לו תואר אזרחות כבוד של כפר סבא.
בשנת 2021, אושרה קריאת הפארק העירוני כפר סבא, פארק כפר סבא, על שמו.
ב-1995, נהרג בנו הבכור אלי, בפפואה גינאה החדשה.
התגורר בכפר סבא, אב וסב לנכדים
הוא חוסן ב־3 מנות של חיסון פייזר, אך היה בעל מחלות רקע וב-18 בספטמבר 2021, הלך לעולמו בבית החולים מאיר, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה.
יצחק וָאהל (1915 – 20 בינואר 2004) היה פרופסור לחקלאות, בוטנאי ופיטופתולוג.
חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת 1992.
ואהל נולד בשנת 1915 בחרסון שבאוקראינה.
כשהיה בן שבע נדד עם הוריו חזרה לעיר מוצאם, ורשה, אך הוריו נפטרו ממחלת טיפוס הבטן בדרך, ויצחק ואחיו גודלו בוורשה על ידי דודתם, בעוד אחותו נותרה באוקראינה.
בפולין למד בגימנסיה העברית חינוך, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1933. אחיו ואחותו נשארו באירופה ונספו בשואה.
לאחר עלייתו לישראל, החל ואהל בלימודי בוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בסיום לימודיו החל לעבוד, בשנת 1939, כמורה לטבע בכפר הנוער בן שמן.
במקביל המשיך בלימודי דוקטורט, בהנחייתו של פרופ' ישראל רייכרט, בנושא הביולוגיה של פטריית האורנייה.
בשנת 1946 עבר ללמד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל.
בשנת 1949 השתלם באוניברסיטת מינסוטה, ממנה הוזמן על ידי הממשל האמריקני להצטרף לצוות המחקר שבחן את הירידה ביבול התבואה בארצות הברית.
הפתרון לבעיה, באמצעות הכלאת זני תבואה אמריקנים וישראלים, נמצא ביוזמתו.
עם שובו לישראל, בשנת 1951, התקבל כפרופסור חבר בבית הספר לחקלאות ברחובות, שהיה לימים לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1966 עבר ללמד באוניברסיטת תל אביב, שימש בה פרופסור מן המניין והקים בה את המכון לחקר הדגנים.
עבודתו ומחקריו זכו להוקרה בקבלתו את פרס רוטשילד בחקלאות (1964), פרס הארווי במדעים ובטכנולוגיה מטעם הטכניון (1978), פרס ברונו קרייסקי על תרומתו להגברת העמידות של יבולים בעולם השלישי (1985) ופרס ישראל לחקלאות (1992).
ואהל נישא בשנת 1958 לאסתר גלובוס, ממנה התאלמן לאחר 24 שנים.
הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת בינואר 2004, בגיל 89.
הרב יצחק וינוגרד (1851 - ט"ו בכסלו תרע"ג, 1912) היה מייסד וראש ישיבת תורת חיים, שישבה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים.
נולד בפינסק, בנו של הרב אברהם חיים וינוגרד (כונה "ר' חיים מתמיד").
בשנת 1882 עלו אביו ואחיו הרב יוסף אליהו וינוגרד לארץ ישראל, ובשנת 1886 עלה הרב יצחק מפינסק לארץ ישראל.
לפני עלייתו נסע ברחבי רוסיה וליטא במטרה לארגן תורמים לישיבה.
עם בואו לירושלים הקים הרב וינוגרד את הישיבה עם אחיו, הרב יוסף אליהו, שמילא את תפקיד המשגיח בישיבה.
תחילה הוקמה הישיבה במבנה קטן ברובע היהודי, אך לאחר גיוס תרומות על ידי שליחים ובהם הרב פנחס מרדכי וינוגרד, הוקם מבנה הקבע של הישיבה, ב-1894. מאז שנת 1982, שוכנת במבנה ישיבת עטרת ירושלים.
הרב יצחק וינוגרד היה גם חזן, בעל קול צלול ועוצמתי ודיוק מוזיקלי.
כשנשאל מדוע אינו מפתח קריירה כזמר אופרה, השיב: "קיבלתי מתנה מהקדוש ברוך הוא.
אשתמש בה רק כדי להאדיר את שמו, ולא כדי להאדיר את שמי".
נפטר בט"ו בכסלו תרע"ג, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
לאחר מותו מילא את מקומו בראשות הישיבה אחיו הרב יוסף אליהו, ולאחריו גיסו הרב זרח אפשטיין.
אחרי פטירת הרב אפשטיין התמנה לראשות הישיבה הרב שמעון וינוגרד, בנו של הרב יצחק,
על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
הרב יצחק הלוי הורוביץ (מכונה: ר' איציקל המבורגר; ה'תע"ה, 1715 – ו' באייר ה'תקכ"ז, 4 במאי 1767) היה למדן, מנהיג וראב"ד אה"ו.
מראשי הקלויז בברודי, ורבן של הורחוב, ברודי, גלוגוב, וקהילות אה"ו.
היה מראשי המכריזים את החרם על הקמיעות של רבי יהונתן אייבשיץ.
לדעתו יוחס משקל רב בפסיקת הלכה בשאלות אקטואליות כמו הגט מקליווא.
מצאצאיו הסתעפה משפחת רבנים גדולה, ביניהם: חתנו רבי משולם איגרא, ונכדו רבי נפתלי מרופשיץ.
נולד בביליחוב (Bílichov) לרבי יעקב יוקל הורביץ רבן של קהילות ברודי וגלוגוב לעתיד, [בנו של רבי מאיר הלוי הורביץ המהר"ם טיקטין ולרייזל בת רבי יהושע השיל מטארלוי.
היה מיוחס לשושלת רבנים וותיקה.
כבר בצעירותו התפרסם כעילוי ובעודו בן 13 בחר בו רבי יעקב באב"ד מברודי, כחתן לבתו רייצה.
לאחר נישואיו היה סמוך כמה שנים על שולחן חותנו שסיפק לו את כל מחסורו, והוא באותו זמן ישב ולמד תורה.
בשנים אלו היה לאחד מחשובי הלומדים בקלויז המפורסם של ברודי אותו ייסד גיסו רבי חיים סג"ל לנדא מפודקאמין שהיה גם הוא חתנו של רבי יעקב באב"ד.
קשר מיוחד קשר עם רבי יחזקאל הלוי לנדא שהיה לידידו הקרוב וגם מחותנו לאחר מכן.
מלבד גאונותו נחשב גם לצדיק, הבעל שם טוב העריכו מאוד ואמר עליו כי מראש חודש אלול ועד אחרי יום כיפור שורה עליו השכינה מפני שנהג לומר מדי יום את כל ספר התהלים, וקרא בדמעות בספר ראשית חכמה, מסופר גם כי התענה 400 תעניות בעבור צאצאים ראויים.
בסביבות שנת ת"ק, נבחר כרבה של , לצידו כאב בית דין כיהנו הדיינים רבי רפאל מייזלש מחבר "תוספת שבת", ורבי יצחק מדרוהוביץ'.
בשנת תק"ו היה מועמד לרבנות פיורדא לאחר פטירת רב העיר רבי ברוך כהנא רפפורט.
בשנת תק"י שב לברודי ועמד בראשות הקלויז בעיר.
בברודי היה רבי יצחק בין הרבנים שחתמו נגד הדפסת ש"ס זולצבך.
בשנת תקט"ו נבחר למלא את מקום אביו שנפטר בי"ג באלול באותה השנה בגלוגוב, באותה שנה בי"א בתמוז ה'תקט"ו, נפטרה אשתו, והוא נישא לאחייניתה ביילה, בת גיסו רבי יצחק באב"ד.
בשנת תקכ"א עזב את העיר עקב חילוקי דעות עם הדיין המקומי רבי אשר לעמיל מאייזנשטט.
ושב לברודי לעמוד בראשות הקלויז.
בשנת תקכ"ד נבחר לרבנות ברודי לאחר שזכה בגורל שהטילו ראשי הקהל בינו לבין רבי יחזקאל לנדא ורבי שלום מטיקטין.
כעבור שנה בשבט ה'תקכ"ה נבחר ברוב קולות לרבנות קהילות אה"ו לאחר פטירתו של רבי יהונתן אייבשיץ, בחירה זו נעשתה בהסכמתו של רבי יעקב עמדין שתמך בו לרבנות לאחר שרבי איציקל היה מראשי החותמים בברודי על החרם כנגד רבי יהונתן אייבשיץ.
בין המועמדים האחרים היו: רבי יוסף שטיינהארט, ורבי יחזקאל לנדא.
בקיץ תקכ"ה החל רבי יצחק לכהן בפועל ברבנות אה"ו.
הוא הצליח להשכין שלום בקהילה, ביטל את שרידי המחלוקת ואישר את כל התקנות שתיקן רבי יהונתן אייבשיץ.
יחסיו עם רבי יהונתן אייבשיץ
בין רבי יהונתן אייבשיץ לרבי איציקל התקיים משא ומתן בהלכה מתוך הערכה הדדית, אך כאשר יצאו חכמי הקלויז בברודי בחודש אלול תקי"ב, בחרם על הקמיעות של רבי יהונתן אייבשיץ, היה רבי איציקל ראשון החותמים, בגלל בנו של רבי יהונתן - בנימין וולף אייבשיץ, וחברו המקובל השבתאי משה דוד מפודהייץ.
גם בחרם שנערך בברודי בשנת תקט"ו על מאמיני שבתי צבי, חתם רבי איציקל במקום השני מיד לאחר רבה של לבוב רבי רבי חיים הכהן רפפורט.
לפי רבי יעקב עמדין חזר בו רבי יצחק מאוחר יותר מהצטרפותו לחרם, בטענה כי חתימתו הראשונה הייתה עקב לחץ כלכלי שהפעיל עליו רבי אריה לייב מאמסטרדם (גיסו של רבי יעקב עמדין), ובבואו לכהן כרב באה"ו על מקומו של רבי יהונתן, אף קירב אליו את נכדו ואת תלמידו.
יחסיו עם רבי יחזקאל לנדא
בסביבות שנת ה'תקכ"ו נחלקו שני הרבנים בחריפות בעניין רגיש שהעכיר ביניהם את היחסים.
בסביבות שנת תקי"ב, התירו רבי יצחק ורבני ברודי לרבי יהושע השיל הורוויץ בן אחיו רבי מנחם מאניש, לגרש את אשתו וויטוש בת רבי צבי הירש מאופוצ'נו והילדסהיים נגד רצונה, הגט סודר על ידי רבי אריה לייב מסקולה בנו של הפני יהושע.
והגירושין בפועל התבצעו על ידי שליח שזרק את הגט לחיקה של האישה בעל כרחה ברחוב העיר, לאחר זריקת הגט נישא רבי יהושע העשיל בשנית.
רבי איציקל הגן על דעתו כי הגט תקף, היות שעבירה על חרם דרבינו גרשום איננה נחשבת לעבירה, וגם במקרה שהיא מהווה עבירה הגט בתקפו על אף העבירה.
רבי יחזקאל עמד על דעתו והגיב על כך בחריפות יתרה, אליה נוסף חשד שרבי יצחק מנסה להמעיט בכח תורתו, ובין השנים נוצר מתח.
בדעתו של רבי יצחק להלכה תמכו בזמנו ובשנים שלאחר מכן: רבי פנחס הורוביץ, וה"קצות החושן".
גם רבי יעקב עמדין מזכיר לשלילה את פסקו זה של רבי יחזקאל.
בסופו של דבר השלימו ביניהם שני הגאונים בעזרתו של רבי יוסף שטיינהארט שכתב: , נסיבות סיום המחלוקת אינן ברורות כל צרכן, וכפי הנראה נתן הבעל לאשתו לשעבר גט בשנית מרצונו הטוב כפי שהציע רבי פנחס הורוביץ, והאשה נישאה בשנית.
יחסיו עם רבי יעקב עמדין
למרות שלדעת רבי יעקב עמדין, הוא עצמו היה ראוי לשבת על כס הרבנות באה"ו, בחירתו של רבי יצחק לאחר פטירתו של רבי יהונתן, הייתה על דעתו ובהסכמתו.
בתשרי ה'תקכ"ו הכריז היעב"ץ בבית הכנסת שלו על חרם כנגד אנשי רבי יהונתן ודרש לגרשם מהעיר, רבי יצחק התנגד להכרזה ואף העניק תואר "מורנו" לנכדו רבי ישראל אייבשיץ.
התנגדות זו יחד עם פעולותיו של ר' איציקל לחיסול המחלוקת בקהילת אה"ו שכללו אישור תקנותיו של רבי יהונתן והפסקת הרדיפה אחר מצדדיו, היו לצנינים בעיני היעב"ץ, שאף כתב כי פטירתו הפתאומית של רבי יצחק במיטב שנותיו, באה כעונש משמים על שקירב את תלמידו של רבי יהונתן למרות החרם.
בשבתו על כסאו באה"ו, פרצה פרשת הגט מקליווא שהייתה מחלוקת הלכתית בדבר כשרותו של גט, אשר הסעירה את העולם הרבני בשנים 1766–1767, ועסקה בגט שנתן אדם לאשתו, והצדדים דנו בשאלה אם היה במצב נפשי שבו גירושיו תקפים או לא.
המחלוקת חרגה מגדרי הדיון ההלכתי, הציתה סכסוך נרחב בין רבנים משני הצדדים ובין קהילות שונות, ורבים שבחשובי רבני הדור נזקקו להתערב בה.
לאחר שהתעוררה המחלוקת פנה רבה של קליווא הרב ישראל ליפשיץ לר' איציקל בבקשה שיזהיר את הבד"צ של קהילת פפד"ם כי אם לא יחזרו בהם מפסילת הגט הוא יחרים אותם.
רבי יצחק ביקש קודם לדעת את עמדת מחותנו (הנודע ביהודה), וכאשר זה נתן את הסכמתו, החליט אכן רבי יצחק להחרים את כל מי שלא יחזור בו מפסילת הגט.
את החלטתו זאת לא הספיק להוציא אל הפועל, שכן באותם ימים נפטר בהמבורג, גרמניה, והוא בן 52 שנה.
ביום שני ה' באייר הספיד רבי יצחק ברגש רב שלושה רבנים שנפטרו, מיד לאחר מכן נחלש באופן פתאומי, ובלילה אור לו' באייר תקכ"ז, 4 במאי 1767 נפטר רבי איציקל ונקבר בהמבורג.
כתביו לא הודפסו ברובם, מעטים מהם לוקטו בספרים: שו"ת "מטעמי יצחק" פיוטרקוב תרס"ד, "מטעמי יצחק על ספר "כרתי ופלתי" פיוטרקוב תרס"ה, ו"מטעמי יצחק ולחם מצה" – מכתב יד לודז' תרע"א, ו"ברכת יצחק" על התורה בילגוריי תרצ"ה.
משתי נשותיו נולדו לרבי איציקל חמישה עשר צאצאים.
בנו רבי מרדכי צבי מהורחוב (נפטר כ"ה בכסלו ה'תק"ע).
בנו רבי אלעזר מזלוזיץ וברודי - חתן רבי שאול מאמסטרדם (נפטר ט' באדר תקע"ג).
בנו רבי אריה לייבוש הורוביץ (הראשון) מסטניסלב (תק"כ-תר"ד)
בנו רבי משולם ישכר הורוביץ מסטניסלב.
בנו רבי יעקב יוסף מאלקסניץ.
(נפטר בברודי בשנת תר"א בגיל מאה).
בנו רבי נתן משדה לבן - חתן רבי נפתלי הירץ מדובנה וממלא מקומו ברבנות דובנא.
בתו פסיל - נישאה לרבי משה מטשורטקוב (נפטר ד' בתמוז תקס"ט).
בתו גיטל - נישאה לרבי ישכר בריש מהנובר, בנו של רבי אריה לייב מהנובר בן רבי יעקב יהושע פלק.
בתו טויבא - נישאה לרבי שאול מברודי (נפטר ל' בחשוון תקס"ג).
בתו רחל - נישאה לרבי יעקבקא לנדא בנו של רבי יחזקאל לנדא, התגרשה ממנו, ונישאה בשנית לרבי מנחם נחום קצנלבוגן בנו של רבי אברהם קצנלבוגן מבריסק.
בתו שרה - נישאה לרבי חיים בנו של רבי שלמה חלמא (טבע למוות בצעירותו).
בתו עלקא - נישאה לרבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא מברודי בן גיסו רבי חיים סג"ל לנדא מפודקמין.
בתו ביילה - נישאה לרבי מנחם מנדל רובין מלינסק.
בנו רבי נפתלי צבי מרופשיץ.
בנו רבי אברהם אריה מברודי - חתן רבי זלמן פרלס מברודי (תקכ"א – ד' בניסן תקס"ג).
בתו רבקה אסתר - נישאה לרבי משולם איגרא בזיווגו השני.
בתו בריינדל - נישאה לרבי מאיר סג"ל לנדא מברודי.
בתו פרומט - נישאה לרבי יצחק אייזיק מוילנה.