tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1838 צוין שצוריף הוא כפר מוסלמי, הכפוף למחוז חברון.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בצוריף בשנת 1863, וכתב שחיים בו כ-700 תושבים.
הוא ציין כי כל הבנייה בכפר חדשה פחות או יותר, למעט מספר בורות מים, בריכה אחת חצובה בסלע, ונציב עמוד.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הקים איברהים אבו דאיה, מראשי הכנופיות הערביות באזור חברון מחנה אימונים בשם "אל-ג'יהאד אל-מוקדס" לאימון כפריי האזור, ובדצמבר 1947 הגיע לכפר עבד אל-קאדר אל-חוסייני שהקים במקום מחנה אימונים.
ליד צוריף התגלתה חוליית החוד של מחלקת הל"ה על ידי שתי נשים, שהשכימו עם בוקר ללקט זרדים להסקה.
מששמע אבו דאיה את הדיווח, הפעיל חוליה שהזעיקה את יתר הכוחות הערבים.
אירוע זה הוליד את השמועה אודות זקן ערבי שאנשי המחלקה חסו על חייו, ובכך גרמו למותם שלהם.
בשנים 1995–1997 התארגנה במקום חוליית חמאס בפיקוד אברהים ע'נימאת שנודעה בשם "חוליית צוריף".
החוליה הוציאה לפועל פיגועי ירי קטלניים רבים, חטפה ורצחה את החייל , וביצעה את הפיגוע בקפה אפרופו.
על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי שטח האדמה של העיירה היה 38,876 דונם.
ועד העיירה דיווח ל ARIJ ב-2009 ששטח הכפר הוא רק 31,600 דונם.
ועד העיירה טוען שמאז פרוץ האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000 ישראל הפקיעה כ-1,213 דונם, מאדמות העיירה.
ב-1981 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת ההיאחזות נח"ל צורף בגבעה החולשת על העיירה ממזרח, בינה ובין בית אומר.
לאחר הסכמי אוסלו, הכפר סווג כשטח B וחלקו האחר שטח C.
חורבת קלפה: כ-2 ק"מ דרומית מזרחית לכפר ובו שרידי ישוב יהודי שהתקיים בתקופת בית שני ועד מרד בר כוכבא.
ח'רבת א-דיר: ממוקמת כ-3-ק"מ מערבית לצוריף, חורבה מיושבת המחוברת לעיירה בדרך סלולה.
מוצאם של רוב התושבים הוא מצוריף.
שוכנת כ-1 ק"מ מהקו הירוק.
על פי שם המקום החורבה היא מתקופת הצלבנים.
ח'רבת דיר מוסא: חורבה מאוכלסת השוכנת צפונית מערבית לכפר.
בעבר הייתה נפרדת ובהמשך הפכה לחלק מהכפר.
ח'רבת ג'מרין וח'רבת שייח' ג'ראח: שתי חורבות צמודות כ-2 ק"מ מדרום מערב לכפר.
שרידי מבנים עתיקים, גתות, וביניהם שני קברי שייח'ים.
על פי מסורת התושבים, קבר השייח' שבתוך המערה הוא קברו של אבו עוביידה עאמר בן אל-ג'ראח שהיה אחד מבני הלוויה של הנביא מוחמד.
בניין משטרה ירדנית: בחלקו המערבי של הכפר.
הבניין הוקם בשנת 1950. לאחר כניסת הרשות הפלסטינית ב-1994, הוסב המבנה לבית ספר יסודי שנקרא על שם "חללי צוריף" (شهداء صوريف).
ממערב לכפר ליד בניין המשטרה.
על פי מסורת מקומית ("זקני הכפר") הבור נוצר כתוצא מנפילת מטאוריט.
יש בכפר שבעה מסגדים וביניהם אחד מודרני, במרכז העיר העתיקה ששייך לזרם הסופי, מסדר הח'לוותיה ובראשו שייח' עפיף אל-קוואסמי.
"צור משלו אכלנו" (או בקיצור "צור משלו") הוא זמר שנהגו לשיר בסעודת שבת, והתקבל בתפוצות ישראל.
הזמר מבוסס על תוכנה של ברכת המזון.
מחברו האלמוני חי כנראה לא יאוחר מן המחצית השנייה של המאה הארבע-עשרה בצפון צרפת בימי הביניים.
על אף שהפיוט התקבל ברוב הקהילות, יש שהתנגדו לשירתו, מחשש שבאמירתו יצאו ידי חובת ברכת המזון.
הפיוט נכתב בקשר לברכת המזון.
שלושת הבתים הראשונים שלו הם כנגד שלוש הברכות הראשונות של הברכה, והבית הרביעי-כנגד "כוס של ברכה", כוס יין שנוהגים לשתות אחרי הברכה.
ככל הנראה, הפיוט לא נכתב על השבת אלא על ברכת המזון בכלל, אך כיוון שבימי החול אין פנאי, נוהגים לשיר אותו בעיקר בשבתות, אף על פי שהשבת לא מוזכרת בפיוט.
החוקר דב סדן פירש את המילים "שבענו והותרנו כדבר ה'", כמדברות כנגד המן, כיוון שההקשר היחיד בו מופיע ציווי בתורה על הותרה הוא בהקשר למן- - וזוהי מצווה החלה רק בקשר לשבת.
ייתכן שהמילים הם חיבור של שני פסוקים קשורים.
הרב יהוסף שוורץ הביא ראיה מפיוט זה שהגיית הקמץ בקרב יהודי אשכנז באותה תקופה הייתה דומה להגיית הפתח, כמו בהגייה הספרדית המקובלת בימינו, ואילו ההגייה הדומה לחולם, המקובלת בהגייה האשכנזית התפתחה בתקופה מאוחרת יותר.
הראיה לכך היא מהחרוז "אמוני" (בפתח) ו"אדוני" (בקמץ) בפתיחת הפיוט.
הפיוט בנוי לפי סדר ברכת המזון, כאשר שלושת הבתים הראשונים מקבילים לשלוש הברכות הראשונות בברכת המזון, והרביעי עוסק ב"כוס של ברכה", כוס היין עליה מברכים את ברכת המזון במקרים מסוימים.
הבית הראשון מקביל לברכת "הזן", המדברת על כך שאלוהים זן את העולם כולו ונותן לחם לכל בשר.
הבית השני מקביל לברכת "נודה", המודה לה' על "ארץ חמדה טובה ורחבה שהנחלת לאבותינו", ועל המזון המשביע.
הבית השלישי מקביל לברכת "רחם", בה מבקשים מה' שירחם על עמו ועל ירושלים ויקרב את בניין המקדש.
הבית הרביעי והאחרון מדבר על בניין המקדש ועל כך שה' יתברך על כוס יין.
בספר כתר ראש של רבי אשר כהן, מובא שהרב חיים מוולוז'ין הקפיד שלא לשיר צור משלו.
אחרונים רבים הבינו שהטעם מנהג זה הוא שעל ידי השיר יוצאים ידי חובת ברכת המזון מדאורייתא, שכן מדאורייתא אין נוסח קבוע לברכת המזון.
למרות זאת, המנהג ברוב הקהילות הוא שמותר לשיר אותו, ויש שלימדו זכות על המנהג.
לחן פופולרי למזמור הוא כמעט זהה לשיר הלאדינו Los Bilbilicos (יש גם גרסה באנגלית "A Swallow Song" - "הסנונית").
לחנים בעברית בוצעו על ידי אברהם פררה, נירה עדי, אילנה אביטל וישנה גרסה בתרגום ללאדינו של יצחק לוי.
לחנים בולטים במגזר החרדי הם ניגונו של רבי יצחק מוורקא אשר מושר בחסידות ויז'ניץ על הפיוט, ולחן נוסף של חסידות ויז'ניץ אשר נפוץ בין כליזמרים ברומניה ("Kandel's Hora").
רחם בחסדך - לחן של חיים בנט בביצוע של שלמה כהן באלבום אנעים זמירות.
רחם בחסדך - על הבית "רחם כחסדך" לחן של ברוך חייט בביצוע של מרדכי בן דוד.
רחם בחסדך - שני לחנים של שלמה קרליבך אחד בהופעה ואחד בקומזיץ בהקלטה ביתית
יבנה המקדש - לחן של רבי מאיר שפירא.
יבנה המקדש - מוטי וייס.
יבנה המקדש - לחן של הרב שלמה קרליבך.
לקרליבך ארבעה לחנים נוספים למילים.
יבנה המקדש - לחן של דוד ורדיגר, ביצוע של מרדכי בן דוד באלבום כיסופים.
יבנה המקדש - לחן של חסידות ויז'ניץ.
בשיר וקול תודה - מרדכי בן דוד.
בשיר וקול תודה - בני פרידמן יחד עם שרולי גרין.
צורות הוא כותר ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985.
נושאי השירים הם מצבי נפש ובכלל זה מצבי מעבר נפשיים ושאלות על הגדרות הזהות העצמית.
החוויה המינית, בה עסקה המשוררת רבות בכלל יצירתה, מתמקדת במצבי הגבול ובמעבריות בין חוויה אחת לאחרת ובין הגדרת זהות אחת לשנייה, הן למול "העצמי" והן למול "האחר".
בשפה הפואטית מורגשת השפעת ספרות המחשבה והמסתורין היהודית (למשל בשירה "מצבים טרנספורמטוריים") והפיוט העברי בתקופת ימי הביניים (למשל בשירה "שורש חלום") והספרות העברית החדשה משלהי המאה ה-19, יחד עם השפעת הלכי הרוח הכלליים של המודרנה ובמיוחד מאז שנות השישים.
[הוא ממלא את החזיה שהוא לובש]
שורש חלוםכל רגע להתחיל מחדש
לא להתנהג כמו חלקקווים לדמותי
צורי שגיא (שינקין) (נולד ב-4 באוגוסט 1934) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד חטיבה 317, חטיבת צנחנים במילואים, וכמפקד מרחב שלמה.
הוא ידוע בעיקר בשל ביצועיו הצבאיים יוצאי הדופן כיועץ למורדים הכורדים בעיראק; אלו היו גורם מרכזי בהקמתה של האוטונומיה הכורדית בשנות השישים, ובהתמודדותה היעילה עם הצבא העיראקי בשנות השבעים.
שגיא נולד בהרצליה, בנם של מרדכי ופרומה שנקין, ממקימי קיבוץ שפיים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1952 התנדב לצנחנים.
בצנחנים עבר שגיא מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
בהמשך עבר קורס קצינים, ועם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890. השתתף בפעולות התגמול, ובמלחמת סיני היה מפקד פלוגה ג' בגדוד והשתתף בקרב המיתלה.
בשנים 1960–1959 שימש שגיא כמפקד סיירת צנחנים.
לאחר מכן שימש שגיא קצין המודיעין של החטיבה, שהה בשליחות המדינה באתיופיה לשם אימון והדרכת קציני הצבא האתיופי.
עם שובו ארצה נתמנה לסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח.
בשנים 1965–1963 פיקד שגיא על גדוד 890. מאוחר יותר, נשלח שגיא לאיראן וסייע לארגן את כוחות השאה בהגנה על מתקני הנפט במפרץ הפרסי.
בהמשך נשלח לכורדיסטן כדי לסייע למורדים בהנהגת מוסטפא ברזאני במלחמתם במשטר העיראקי.
במלחמת ששת הימים היה בכוח מוטס שנועד לכבוש את שארם א-שייח' (המקום נתפס לבסוף ללא לחימה על ידי חיל הים).
לאחר המלחמה היה סגן מפקד חטיבת הצנחנים והשתתף בפעולת כראמה, שימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז.
ב-1971 מונה למפקד חטיבה מרחבית 820, תפקיד אותו מילא עד אוקטובר 1973 בטרם הוחלף על ידי צבי בר, יום לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
במלחמה קיבל את הפיקוד על מחוז מירון בגבול לבנון מהר דב מערבה ובהמשך כמפקד חטיבה 317, חטיבת צנחנים במילואים, בעת שלחמה במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
לאחר מכן שב לכורדיסטן וסייע לכורדים בלחימתם.
עם שובו ארצה מונה למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בשנים 1980–1977 שימש שגיא כמפקד מרחב שלמה.
בתפקידו האחרון היה שגיא מפקד אוגדה 81 (אוגדה מרחבית) בדרגת תא"ל.
שגיא נשא את ציפה, ונולד להם בן יחיד, יאיר.
ב-2012 זכה לאות יקיר העיר רמת גן.
בספרו ימי טהראן מקדיש יעקב נמרודי פרק שלם לצורי שגיא, שכותרתו "צורי שגיא מנצח את הצבא העיראקי".
על פי הספר, בשנת 1964 ביקש ראש המודיעין האיראני מנמרודי, שפיקד על תחנת אמ"ן בטהראן, לסייע לאיראן בהכשרת יחידת קומנדו הררית מקרב הכורדים.
המטרה הייתה להכשיר יחידה שתבצע פעולות חבלה, שיסיטו כוחות צבא עיראקיים לכורדיסטן, ובכך תצומצם האפשרות של מתקפה עיראקית על חבל ח'וזיסטן (כפי שאכן אירע במלחמת איראן–עיראק).
הקורס נפתח בספטמבר 1965 והועבר תחילה לאנשי יחידות מיוחדות של הצבא האיראני.
הקורס עסק בעיקר בחבלה במתקנים אסטרטגיים; שפת הלימוד הייתה אנגלית עם תרגום לפרסית.
בעקבות הצלחת הקורס, נפתח לאחר מספר חודשים קורס דומה לאנשי המחתרת הכורדית עצמם.
בשלב זה גילה שגיא כי למעשה אין ללוחמים הכורדים צורך בלימוד לוחמה זעירה אלא בהערכות לקראת התקפה עיראקית, שכן הצבא העיראקי כבר הציב שש חטיבות בשטחים הכורדים, ועמד לפתוח במתקפה עם הפשרת השלגים.
שגיא פיתח תורת לחימה שהתאימה לניסיונם ונטיותיהם של הלוחמים הכורדים, והכשיר אותם ללחימה הקרבה ובאה, כהתמודדות גלויה עם צבא סדיר.
תוכניתו התבססה על הפעלה נרחבת של צלפים, והכשרה של עתודה בת שני גדודים לקרב הסתערות.
תוכניתו של שגיא התקבלה על אף חילוקי דעות עם מוסטפא ברזאני, בעיקר בזכות תמיכת בניו של ברזאני.
אימוני העתודה המסתערת בוצעו בישראל, בסביבות צומת אליקים ודאלית אל-כרמל.
שש החטיבות העיראקיות תקפו במאי 1966. הן התקדמו באופן מבוקר, והכורדים גבו מהן מחיר בהתאם לתוכנית המערכה.
לאחר שהעיראקים צברו מספר הישגים, משך שגיא את חטיבה 4 העיראקית למלכודת על שלוחה של הר ההנדרין.
שם הסתערו עליה גדודי העתודה, בסיוע של מרגמות 81 ו-120 מ"מ וארבעה תותחי 25 ליטראות.
הקרב ארך כשעה, ובסיומה הושמדה חטיבה 4. נמרודי מעריך כי בצד העיראקי נפלו כ-3,000 חיילים.
עקב אי הבנה בפיקוד העיראקי באשר להיקף ההרג בקרב, הופנו כוחות לחילוץ חטיבה 4, וגם כוחות אלו ספגו אלפי הרוגים.
החטיבות העיראקיות האחרות ויתרו על הישגיהן וחזרו לנקודות הכינוס.
שגיא עבר לשלב הבא בתוכניתו: כיבוש והערכות על הר קוראק, השולט על מצר גלי עלי-בק, שבתורו מהווה את הכניסה והיציאה היחידה לאזור ראוואנדוז, בו התרחשה הלחימה.
כיבוש הקוראק לכד את צבא המשלוח העיראקי כולו בראוואנדוז, ואיים בחיסולו המלא.
לתיאורו של נמרודי, בשלב זה שלחו העיראקים ג'יפים נושאי דגל לבן, שהודיעו על הסכמה עקרונית לתביעה הכורדית לאוטונומיה.
שגיא ראה בהשמדת חטיבה 4 מעין סגירת מעגל, היות שבנעוריו הייתה זו חטיבה 4 שאיימה על תל-מונד, בהיותה חלק מחיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות.
האוטונומיה קמה, והמגעים המדיניים נמשכו כשמונה שנים, עד לשנת 1974. בשנה זו החלו האיראנים לחשוש שוב מפני כיבוש עיראקי של חבל ח'וזיסטן.
משכך, הניעו את הכורדים לפתוח במתקפות גרילה שהפרו את הפסקת האש הצבא העיראקי נערך שוב למתקפה.
בפעם זו הכוחות הוגדלו בהרבה, וכללו שתי אוגדות שריון ו-12 חטיבות חי"ר, עם סיוע כבד של ארטילריה וחיל אוויר.
לרשות הכורדים עמדו הפעם חמישה גדודים איראניים: שלושה גדודי תותחנים, גדוד מרגמות 120 מ"מ וסוללת נ"מ.היחידות הכורדיות הטמיעו גם נשק שלל ישראלי שנשבה במלחמת יום הכיפורים.
בנוסף לנשק, שלחה ישראל גם את צורי שגיא.
בדטמה לסבב הקודם, שגיא פיתח מערכת הגנה גמישה שהתמודדה עם השריון העיראקי ועיכבה את התקדמותו.
העיראקים זכו להישגים מקומיים, אולם, שוב בדומה לקרבות בשנות השישים, שגיא משך אוגדה עיראקית למארב משוכלל.
הקרב תוכנן על סמך אנלוגיה בין המדרונות התלולים של רכסי ההרים בראוואנדוז ובין יעד מבוצר (במילים אחרות: שגיא השתמש בארטילריה כדי לרתק את האוגדה, בעודו מניע יחידות מסתערות דרך הערוצים שבין שלוחות ההר).
האוגדה העיראקית ספגה אבדות רבות חדלה מלתפקד.
לפי נמרודי, שגיא חזר על שיטה זו מספר פעמים.
לאחר מכן עבר לשימוש מסיבי בנ"ט (טילי סאגר שהועברו מישראל), תוך שהוא משמיד שתי אוגדות עיראקיות נוספות.
כתוצאה מהאבדות הכבדות לצבא העיראקי, חתם סדאם חוסיין, ששימש כ"מספר שתיים" במשטר העיראקי (ושליט המדינה בפועל) על הסכם אלג'יר עם השאה האיראני, בו הוסדרו גבולות איראן ועיראק.
הסכם זה היה שונה עד מאד מההסכמות שהובילו להקמת האוטונומיה הכורדית.
בעיקר, איראן הפסיקה לתמוך בכורדים, וכך גם ארצות הברית וככל הנראה גם ישראל.
הצבא העיראקי תקף שוב ב-1975. ללא התמיכה החיצונית, שכללה את שירותיו של שגיא, מוטט חוסיין את המערך הכורדי בתוך שבועיים.
מאות אלפי כורדים נטבחו וגורשו.
צורה גאומטרית (או צורה הנדסית) הוא שם כללי לקבוצות של נקודות במישור או במרחב התלת-ממדי (במקרה הזה נהוג גם השם גוף גאומטרי או גוף הנדסי).
בדרך כלל המונח מתייחס לקבוצה קשירה שהיא סגורה וחסומה.
ניתן להגדיר צורות גאומטריות דו-ממדיות רבות על ידי קבוצה של נקודות או קודקודים וקווים המחברים את הנקודות בשרשרת סגורה, כמו גם הנקודות הפנימיות המתקבלות.
צורות כאלה נקראות מצולעים וכוללות משולשים, ריבועים ומחומשים.
צורות אחרות עשויות להיות חסומות על ידי עקומות כגון עיגול או אליפסה.
ניתן להגדיר צורות גאומטריות תלת־ממדיות רבות על ידי קבוצה של קודקודים, קווים המחברים את הקודקודים ופאות דו־ממדיות המוקפות בקווים אלה, כמו גם הנקודות הפנימיות המתקבלות.
צורות כאלה נקראות פאונים וכוללות קוביות וכן פירמידות כמו טטרהדרונים.
צורות תלת־ממדיות אחרות עשויות להיות חסומות על ידי משטחים מעוקלים, כגון האליפסואיד והכדור.
צורה גאומטרית היא קמורה אם כל הנקודות בקטע קו בין כל שתי נקודות שלה הן גם חלק מהצורה.
לצורות גאומטריות פשוטות יש ממד.
להלן דוגמאות נפוצות לצורות, בהתאם לממד שלהן:
צורות חד-ממדיות: קטעים, עקומות (כגון ציקלואידה ופרבולה).
צורות דו-ממדיות: עיגולים, אליפסות, מצולעים.
צורות תלת-ממדיות: כדורים, פאונים, חרוטים.
צורות מממד גבוה יותר: טסרקט הוא הכללה למרחב ארבע-ממדי של הקובייה המוכרת בגאומטריה של המרחב התלת-ממדי.
פרקטלים הם צורות גאומטריות מורכבות, בעלות תכונות הנראות חריגות למי שמורגל בצורות הפשוטות.
כך, למשל, הממד של פרקטל אינו תמיד מספר שלם, והוא קרוי ממד האוסדורף.
הממד של פתית השלג של קוך, פרקטל המשוכן במרחב דו-ממדי, הוא 1.262 בקירוב.
מאפיין נוסף של צורה גאומטרית הוא הגודל שלה.
לצורה חד-ממדית מאפיין זה הוא אורך הצורה.
בצורה דו-ממדית נתעניין בהיקף הצורה ובשטחה.
בצורה תלת-ממדית נתעניין בשטח הפנים של הצורה ובנפחה.
בגאומטריה הקלאסית בנייה של צורה גאומטרית נעשית באמצעות סרגל ומחוגה בלבד.
מגבלה זו מאפשרת בנייה רק של חלק מהצורות.
בנייה של מעגל או ריבוע נעשית בקלות רבה.
מצולע משוכלל ניתן לבנות אם ורק אם כל הגורמים הראשוניים האי-זוגיים של מספר הצלעות הם מספרי פרמה שונים.
לורנצו מסקרוני הוכיח, בספר שפרסם בשנת 1797, שכל צורה שניתן לבנות בסרגל ומחוגה ניתן לבנות גם על ידי מחוגות בלבד.
קוואדרטריקס הוא דוגמה לעקום שאי אפשר לבנות באמצעות סרגל ומחוגה בלבד.
בגאומטריה אין מתעניינים בתכונות של צורה המשתנות לאחר שמזיזים, מסובבים או משקפים אותה (כפי שעושה מראה).
שתי צורות שניתן להגיע מן האחת לשנייה על ידי שימוש בפעולות אלו (מבחינה פורמלית, יש איזומטריה המעתיקה את האחת על השנייה) נקראות חופפות, ונחשבות מבחינה גאומטרית כצורות זהות.
פורמלית, ניתן להגדיר צורה כמחלקת שקילות של יחס החפיפה על תת-קבוצות במרחב.
יחס חזק פחות מיחס החפיפה הוא יחס הדמיון.
שתי צורות הן דומות אם ניתן לכווץ או לנפח צורה אחת כך שתהיה חופפת לצורה השנייה.
בהקשרים מסוימים צורות דומות נחשבות זהות.
שתי שקילויות חשובות נוספות שניתן להגדיר על צורות מגיעות מתחום הטופולוגיה.
תחום זה אינו מתעניין בתכונות של צורות שמשתנות לאחר עיוותים רציפים.
שקילויות אלו הן ההומיאומורפיות (החזקה יותר) וההומוטופיות (החלשה יותר).
מבחינה טופולוגית כדור וקובייה נחשבים זהים, אבל הם שונים למשל מן הטורוס.
צורה בלתי אפשרית (או אובייקט בלתי אפשרי) היא סוג של אשליה אופטית.
מדובר בצורה דו-ממדית המתפרשת על ידי מערכת הראייה כמייצגת היטל של גוף תלת־ממדי.
חוסר-ההיתכנות מתברר לרוב תוך מספר שניות, אולם אשליית תלת הממד נותרת גם לאחר מכן.
קיימות גם דוגמאות עדינות יותר בהן אשליית ההיתכנות עומדת בפני בחינה שטחית.
במקרים אלה, דרושה בדיקה יסודית של האובייקט המוצג על מנת לחשוף את חוסר ההיתכנות שלו.
טבעם המטריד של אובייקטים בלתי אפשריים מתאפשר בעקבות נטייתנו הטבעית לפרש ייצוגי דו־ממד כהיטלים של אובייקטים תלת־ממדיים.
דוגמה לכך ניתן לראות בקוביית נקר, המתפרשת לרוב כקובייה ולא כ"שני ריבועים מחוברים על ידי קווים אלכסוניים".
צורות בלתי אפשריות מעניינות פסיכולוגים, מתמטיקאים ואמנים, מבלי להשתייך באופן בלעדי לדיסציפלינה אחת.
הרעיון של "אובייקט בלתי אפשרי אינטראקטיבי" הוא אובייקט בלתי אפשרי שניתן לצפות מכל זווית מבלי לשבור את האשליה.
צורות בלתי אפשריים בולטות כוללות:
אוסקר רטרסוורד , אמן שוודי, היה הראשון לעצב במכוון הרבה חפצים בלתי אפשריים.
הוא זכה לכינוי "אבי האובייקטים הבלתי אפשריים".
ב-1934 צייר רטרסוורד משולש בלתי אפשרי.
משולש זה התפרסם רק בשנות החמישים, כאשר המתמטיקאי רוג'ר פנרוז פרסם אותו כ"משולש פנרוז".
בגרסה של רטרסוורד צלעות המשולש מחולקות לקוביות.
משנות ה-30 ואילך, האמן ההולנדי אֶשֶר יצר ציורים רבים המציגים פרדוקסים של פרספקטיבה.
אֶשֶר התפרסם בשנת 1957, כאשר הודפס הציור הראשון שלו שמכיל אובייקט בלתי אפשרי אמיתי: קובייה עם סרטי קסם .
אֶשֶר צייר ציורים נוספים רבים המציגים אובייקטים בלתי אפשריים, ועבודתו משכה את תשומת לב הציבור לאובייקטים בלתי אפשריים.
ב-1956, ליונל פנרוז , פסיכיאטר בריטי, ובנו המתמטיקאי, רוג'ר פנרוז, הגישו מאמר קצר לכתב העת של האגודה הפסיכולוגית הבריטית שכותרתו "צורה בלתי אפשרית: סוג מיוחד של אשליה אופטית" (Impossible Objects: A Special Type of Visual Illusion).
הנושא הודגם על ידי משולש פנרוז ומדרגות פנרוז .
המאמר התייחס לאֶשֶר שעבודתו הציתה את התעניינותם בנושא, אך לא לרטרסוורד שאליו לא היו מודעים.
בהמשך המאה ה-20, עבודותיו של אֶשֶר משכו כמה אמנים עכשוויים להתנסות בהצגת עצמים בלתי אפשריים, למשל, ג'וס דה מיי , שיגאו פוקודה וסנדרו דל-פראט .
צוריאל ויקטור קריספל (נולד ב-7 באוגוסט 1960, תש"ך) הוא איש ציבור, פוליטיקאי ויועץ ארגוני חרדי ישראלי.
מנכ"ל "מועצת בתי העלמין" בירושלים.
פאנליסט תוכנית ה"קבינט" ברדיו "קול חי".
כיהן בעיר אלעד כראש מינהלת הקמתה, ראש המועצה המייסד וכסגן ראש העירייה, מטעם מפלגת ש"ס.
מייסד ומנהל לשעבר במוסדות "אוצר החיים" בבאר שבע.
שימש כמזכירו האישי של הרב עובדיה יוסף.
נולד וגדל בבאר שבע בשם ויקטור צוריאל קריספל (קריספין).
הוריו עלו לישראל מטריפולי שבלוב בשנת תרצ"ח (1938).
למד בישיבה הקטנה "אוהל מועד".
ובישיבות "בית הכרם" בראשות הרב ישראל קליינר, "פורת יוסף"-קטמון וישיבת "בריסק".
משם התגייס לצה"ל ושירת כ-4 שנים בחטיבת גולני.
בעל תעודת רב ומוהל, ואף השתלם בלימודי משפטים ואמנות לחימה.
והיה לאברך בכולל "יגל יעקב ישמח ישראל" בבאר שבע, בראשותו של הבבא אלעזר (רבי אלעזר אבוחצירא) בהכירם
במקביל עסק בפעילות ציבורית, בין היתר בהקמת "אגף השיקום הדתי" (שק"ד) בכלא באר שבע.
ולאחר מכן בייסוד וניהול מוסדות "אוצר החיים" בעיר במשך כשנתיים.
בהמשך התגורר כחמש שנים בנתיבות ולאחר מכן בירושלים, והחל ללמוד הוראה ודיינות בכולל "יחווה דעת", שם התקרב לרב עובדיה יוסף, והיה למזכירו האישי.
בשנות ה-90 נשלח על ידו לשמש כעוזר סגן שר השיכון הרב אריה גמליאל.
במקביל כיהן כיו"ר מינהלת הקמת העיר אלעד.
בנובמבר 1998 עם הקמת היישוב אלעד עבר להתגורר בו, ומונה לראש "מועצה ממונה" על ידי שר הפנים עוזי ברעם.
בבחירות הראשונות לראשות המועצה, שהתקיימו בספטמבר 2000, התמודד קריספל מטעם מפלגת ש"ס, מול חבר הכנסת יעקב אשר שהתמודד מטעם רשימת "חן ביחד" שזוהתה עם מפלגת דגל התורה.
בהיותו ראש המועצה פעל לפיתוח העיר.
בין היתר זכתה העיר ברציפות ב"חמישה כוכבי יופי" מטעם המועצה לישראל יפה כעיר היפה ביותר בישראל.
העביר חוקי עזר עירונים, אשר השפיעו רבות על צביונה, ביניהם "חוק העברת מיסי המרכזים המסחרים לקופת העירייה", "חוק בנייה בציפוי אבן ירושלמית לשימור מבני העיר", חוק זה גרר מחאת קבלנים בשל נטל התקציב הכרוך בכך.
בספטמבר 2004 התמודד כמועמד עצמאי מטעם רשימתו "אלעד שלנו" מול צביקה כהן שהתמודד מטעם מפלגת ש"ס.
והפסיד לכהן, כשהוא מקבל רק 235 קולות לעומת 5,841 קולות לכהן.
לאחר מכן עזב את אלעד ועבר להתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים.
בשנת 2013 התמודד בבחירות על ראשות העיר מטעם מפלגת ש"ס, כשהוא מחליף את יצחק עידן שעמד בראשות העיר מטעמה.
קריספל הפסיד בבחירות לישראל פרוש, ומונה לסגן ראש העיר.
בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום ה-38 הסמלי ברשימת ש"ס לכנסת.
במאי 2019 הודיע קריספל על התפטרותו מהעירייה.
בינואר 2020 מונה למנכ"ל מועצת בתי העלמין בירושלים.
בהמשך הוחלף על ידי שר הדתות מתן כהנא.
באפריל 2023 מונה שוב על ידי שר הדתות הנכנס מיכאל מלכיאלי.
קריספל משמש כיועץ ארגוני לחברות ועסקים, ועמית מחקר בתחום מדעי החברה.
משתתף כפאנליסט בתוכנית "הקבינט" ברדיו "קול חי", ולעיתים ברדיו "קול ברמה".
משמש כחובש מתנדב בארגון איחוד הצלה.
אחיו הוא הרב אמיר קריספל, שהחליפו כמזכיר האישי של הרב עובדיה יוסף.
צור שמיר אחזקות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר צור שמיר, היא חברה ציבורית ישראלית, המתמקדת בהשקעות ואחזקות בתחומי הביטוח, פיננסים ונדל"ן מניב.
מטה החברה שוכן בפתח תקווה.
בעלי השליטה בקבוצת צור שמיר הם משפחת שנידמן המחזיקים כ–70% ממניות החברה.
בשנת 1989 רכשה משפחת שנידמן מקונצרן הביטוח "הסנה" שתי חברות ביטוח שמוזגו לאחת, "צור שמיר חברה לביטוח".
בתחילת שנות ה-90 מכרה משפחת שנידמן את תיק הביטוח של צור שמיר לחברת הביטוח "כלל".
ב–1994 הקימה צור שמיר את "איי.די.איי.
חברה לביטוח", המוכרת במותג "ביטוח ישיר", שהייתה והראשונה למכור פוליסות לציבור הרחב ללא תיווך של סוכני ביטוח.
ב–1994 רכשה צור שמיר את אדגר תעשיות טקסטיל, ועם השנים פיתחה את אדגר לחברת נדל"ן מניב.
שמה של אדגר תעשיות טקסטיל שונה ל-"אדגר השקעות ופיתוח".
הפורטפוליו של אדגר ממוקד בבנייני משרדים בארבע מדינות: ישראל, פולין, קנדה ובלגיה.
ב–2003 הקימה צור שמיר את חברת הביטוח הישיר הראשונה בפולין, ומיד לאחר מכן הוקמו חברות ביטוח ישיר בצ'כיה וברוסיה.
ב–2007 רכשה קבוצת הביטוח RSA חמישים אחוז מפעילות הביטוח האירופאית.
ב–2006 הקימה צור שמיר חברה לאשראי צרכני, "מימון ישיר".
בסוף שנת 2018, רכשה צור שמיר סטראט-אפ להעברות כספים בינלאומיות בשם "נימה".
מאז 2018 נימה התפתחה, והיא בימים אלו מפעילה ארנקים דיגיטליים וצומחת במהירות.
נכון ל-2020 צור שמיר פועלת ב-4 תחומים:
אשראי צרכני – באמצעות מימון ישיר.
עיקר פעילותה במימון רכישת כלי רכב, אשראי צרכני בנקודות מכירה ואשראי לכל מטרה.
נדל"ן מניב – באמצעות אדגר השקעות ופיתוח.
אדגר פועלת בישראל, פולין, קנדה ובלגיה.
ארנקים דיגיטליים – באמצעות נימה.
נימה פועלת בישראל ונותנת שירותי העברת כספים לחו"ל לעובדים זרים.
נימה מאפשרת העברות כספים דיגיטליות גם בתוך ישראל וגם לחו"ל.
בשנת 2020 בנק דיסקונט הצטרף כשותף לקבוצת צור שמיר והשקיע בנימה.
בשנת 2024 מכר בנק דיסקונט את אחזקותיו בנימה.
צור שלום היא שכונה בצפונה של העיר קריית ביאליק.
ראשיתה של השכונה בחברת "צור שלום" שנוסדה בשנת 1920 על ידי יהודים מטרנסילבניה שברומניה, אשר רכשו אדמות בשטח השכונה והחלו לבנות את בתיהם בשנים 1947 - 1948. שטחה של השכונה צורף לקריית ביאליק בשנת 1952.
בשנת 1962 נפתח בשכונה בית הספר "צור שלום" שהיה בית הספר השלישי שהוקם בקריית ביאליק.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התיישבו עולים רבים ממרוקו בצור שלום.
הם שוכנו תחילה במעברה ולאחר מכן עברו לשיכון קבע בשכונה.
בשנות ה-70 יושבו בשכונה עולים מגאורגיה ומרוסיה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התיישבו בשכונה עולים חדשים מהקווקז, ובהמשך גם עולים מאתיופיה.
בחודש אוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה נחתה בשכונה רקטת 220 מ"מ.
מהפיצוץ הועפו כ-15,000 כדוריות פלדה שגרמו לפצועים ולהרס רב.
השכונה מורכבת כיום מבתים פרטיים, בנייני מגורים עד ארבע קומות (בחלקם שיכוני רכבות) ומיעוט של בתים בני שמונה קומות, ובנייני מגורים גבוהים המגיעים עד תשע קומות שנבנו בשנות ה-90.
גבולות השכונה הם מצפון אזור התעשייה של קריית ביאליק, מדרום רחוב התל (על שם תל אפק), ממזרח כביש עוקף קריות וממערב כביש 4 (דרך עכו-חיפה).
קבוצת הכדורגל מכבי צור שלום מייצגת את השכונה ואף את העיר קריית ביאליק.
היא מארחת את משחקיה באצטדיון הכדורגל של קריית אתא.
בשכונה פועלים מתנ"ס, שלוחה של הספרייה העירונית ושני בתי ספר יסודיים: בית הספר "ידע" ובית הספר "פסגות".
אחת לשבוע מתקיים שוק פירות וירקות בשטח מגודר בקצה המזרחי של שדרות ח"ן בשכונה.
סמוך אליו נמצאת הכניסה הדרומית לשביל נחל הנעמן.
בית העלמין של העיר קריית ביאליק נקרא "בית עלמין צור שלום" אך נמצא סמוך לשכונה ואינו חלק משטחה.
ב-2017 החלה בשכונה הקמת פארק על שם אריאל שרון.
צורות חיים ימיות הם בעלי חיים המותאמים לחיים בתוך הימים והאוקיינוסים השונים ובמקווי מים מלוחים שונים.
ישנן אלפי קבוצות יצורים כאלה.
ישנם בעלי חיים אשר חיים בקרבת החופים, ואחרים החיים במצולות בעומק של כמה קילומטרים מתחת לפני הים.
חלק מבעלי החיים יכולים לצאת מהמים לעבר היבשה, ואחרים חיים כל חייהם מתחת למים.
מבין האחרונים ישנם כמה מינים, למשל הסלמון, שיכולים לעזוב למים מתוקים.
האוקיינוס מהווה 99% משטח המחיה בכדור הארץ, ורב היצורים החיים מצויים בו.
חלקם נעים בצורות של פלנקטון בין הזרמים והרוחות, ואחרים, המכונים נקטון, בעלי שרירים חזקים מספיק להניע אותם לבד.
אזורי המחיה בים דומים מאוד לאזורי המחיה היבשתיים אך הם גדולים יותר, תחרותיים יותר ומבוססים על חומרים מזינים קטנים, בהשוואה לצמחייה השופעת ביערות או ערבות על היבשה.
הקטנים שבבעלי החיים חיים בים וגם החיה הגדולה ביותר מעולם, הלווייתן הכחול, חי באוקיינוסים.
מרבית חסרי החוליות חיים בים.
הקדומים והפרימיטיביים בבעלי החיים הם יצורים קטנים חד-תאיים שנעים במים כפלנקטון.
יצורים גדולים יותר כמו מדוזות וצורבים שונים גם נעים כפלנקטון אך בעלי יכולת להניע בטפיחת מפרש את מקומם.
כמה מהם יוצרים מבנים גדולים כמו האלמוגים.
בימים נפוצים מאוד רכיכות כמו תמנונים ודיונונים והרבה מיני חלזונות וצדפות, וכן תולעים טבעתיות ותולעים שטוחות, שיכולות להגיע לגודל רב בעומקים.
קווצי עור כמו מלפפון ים וכוכב ים נפוצים בעיקר סביב החופים והקרקעית.
מבין פרוקי הרגליים ישנם מיני סרטנאים, עכבישנים ימיים וסרטני הפרסה.
החרק היחיד החי בים הוא הסוג Halobates, רץ מים היכול לנוע במהירות בעזרת רגליו הדקות.
חסרי חוליות שונים מצליחים להעמיק מעבר לעומק של רוב החולייתנים, אפילו עד תהום מריאנה שבעומק 11 קילומטר.
כמעט כל הדגים, דגי גרם ודגי סחוס (וכן בני קבוצת עגולי הפה) חיים בים הפתוח או בקרבת הימים הרדודים, ומספר מינים כמו הסלמון יכולים לעזוב לנהרות כדי להתרבות.
הדגים התפתחו לחיות היבשה הראשונות; הדגי הריאות והדו-חיים שהתפתחו מהם חיים במים מתוקים.
הזוחלים הפכו בחלקם לחיות ימיות כמו צבי ים, נחשי ים וכמה תנינים, ובעבר היו גם זוחלים ענקיים כמו הפלזיוזאורים והאיכתיוזאוריים, שלא יכלו לצאת מהמים.
עופות רבים פנו אל הים, המוצלחים מביניהם הם הפינגווינים, שאיבדו את יכולת התעופה.
גם יונקים רבים החלו לשחות בים כמו לוטרות, דובי קוטב וטורפים ימיים.
שתי קבוצות נוספות שפנו אל הים - התחשאים והלווייתנים היו לגדולים שביצורים הימיים ומהמצליחים שבהם, אך בניגוד לעופות וזוחלי הים, הם אינם יכולים לשוב ליבשה.
הרב צוריאל שקד (1920 – 23 בספטמבר 2023) היה זקן חכמי טריפולי, לוב, מורה ומחנך, מנהיג ציוני של קהילת יהודי לוב.
נולד במסלאתה שבלוב בשם מכלוף פדהצור שאכיר, לפנחס וגזלה.
אביו היה רוכל זעיר שמכר תה, תמרוקים וסוכר בכפרים.
לאחר שהגיע לגיל בר-מצווה, רצה ללמוד את מקצוע הנגרות, בנוסף ללימודים בבית המדרש כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
אביו התנגד לכך, ופנה לרב פריג'א זוארץ בעיר אל-חומס, כדי שייקח את הנער אליו לצורך לימודי תורה.
הרב נתן לשקד ללמד את הילדים הקטנים ושילם לו שכר על כך.
בשנת 1939 שלח הרב פריג'א זוארץ את ר' צוריאל לשמש רב ומורה בבית הספר במיסראתה שם נאבק על שינוי שיטת הלימוד שהתבססה על לימוד פרשת השבוע בתרגום ערבי.
הוא הנהיג את השפה העברית כשפת לימוד בלעדית.
בעיירות הקטנות שימש ר' צוריאל כרב, חזן, מוהל שוחט, מספיד וגם כשופט שלום בעיקר בין בני זוג.
בשנת 1941 הצטמצמה הפעילות החינוכית-ציונית בבית הספר, וגם הדיבור בעברית היווה סכנה עקב המעורבות הנאצית בקולוניה האיטלקית.
עם כניסת הבריטים ללוב בשנת 1943, עבר ר' צוריאל לעיירה זליתן, וזאת לבקשת ר' פריג'א זוארץ.
בעיירה זו שימש הרב צוריאל כרב בבית הכנסת העתיק "בושאיף".
כמו כן הקים בית ספר.
הוא הזמין מארץ ישראל ספרי לימוד וגם עיתונים, ספרים וחוברות.
בנוסף ללימודי התורה הכניס מקצועות עבריים וכלליים למערכת הלימודים.
חידוש נוסף היה צירוף בנות העיירה ללימודי היהדות והשפה העברית.
במקום הוקם מועדון "בן-יהודה" בו הפיצו את הרעיון הציוני בקרב בני הנוער והמבוגרים, דבר שהגביר את השאיפה לעלות לארץ ישראל.
כשביקר במועדון "בן יהודה" בטריפולי הכיר את אשתו לעתיד, אסתר לבית תייר, שהייתה מורה לבנות במקום.
כשחזרו לזליתן לימדה אסתר את הבנות עברית, תנ"ך, מולדת ושירי מולדת.
נולדו להם חמישה ילדים: עמישדי-ברוך, יהודית, יצחק, רות ופנחס.
עם קום המדינה רצה רבי צוריאל לעלות לארץ ישראל עם משפחתו, אך שליח הסוכנות היהודית, ברוך דובדבני, ביקש ממנו להישאר ולהיות אחראי על רישום וריכוז העולים מזליתן והסביבה, לבדוק את כשירותם הבריאותית לפני העלייה לארץ.
בשנת 1950 עלו ר' צוריאל ואסתר שאכיר לישראל עם שלושת ילדיהם: עמי, יהודית ויצחק.
הוא שינה את שם משפחתו ל"שקד" מאחר שפקיד הסוכנות היהודית רשם את שמו בתעודות 'שקר' על פי השמיעה, ור' צוריאל לא הסכים שכך יקרא שמו בישראל.
לאחר מכן התגורר בשיכון ה' ובשכונת גני גד בבני ברק.
בארץ המשיך לעסוק בחינוך והוראה.
ניהל בתי ספר במושבים אחיסמך, זיתן, ברקת ואחרים.
כשיצא לגמלאות, הקים בבני ברק כולל בשם "אפיקי מים" בו העביר שעורי תורה, תלמוד והלכה.
הרב שקד עבר להתגורר בנתניה, וזכה להערכה על פועלו למען יהודי לוב, הציונות והשפה העברית.
בנו, הרב פנחס שקד, משמש כרב שכונת גבעת האירוסים.
צוריאל שקד נפטר בח' בתשרי תשפ"ד (23 בספטמבר) 2023 והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
צורה צבע וצליל היא שיטה להוראת קריאה עברית המלמדת היכרות, הצגת וזיהוי האותיות וסימני הניקוד העבריים, תוך שימוש בעזרי זיכרון - צבע וצורה, המשולבים עם סימני הניקוד.
השיטה מסתמכת על שילוב הפן האורתוגרפי (האותיות וסימני הניקוד) והשמיעתי-פונולוגי עם הפן החזותי של הצורות והצבעים, מתוך הנחה שהם מוכרים ללומד באופן אינטואיטיבי.
עם התקדמות התלמיד, מוסרים עזרי הזיכרון בהדרגה עד לפיתוח יכולת קריאה שוטפת של האותיות וסימני הניקוד בלבד.
השיטה פותחה על ידי יצחק תורג'מן כמענה לקושי שיוצרים סימני הניקוד המקובלים על הקורא המדבר עברית בת זמננו.
הניקוד הטברני, שהוא המקובל כיום בקרב דוברי עברית בארץ ובעולם, מכיל 12 סימני ניקוד שונים, בעוד בעברית המודרנית ישנה הבחנה בין חמש תנועות בלבד.
פער זה מקשה על לימוד הקריאה בקרב ילדים בישראל.
שיטת 'צורה צבע וצליל' מבקשת להתמודד עם קושי זה על ידי הוספת עזרי זיכרון לטקסט המנוקד.
לצורך כך נבחרו חמישה צמדים של צורה וצבע, והוצמדו לחמש התנועות הקיימות בהגיית העברית המודרנית, בהתאמה של צורה=צבע=צליל.
ריכוז קבוצות הניקוד הבסיסיות לחמש צורות צבעוניות בלבד, מקל את המלאכה, ולימוד הקריאה הבסיסי.
ההנחה היא שאין צורך ללמד את זיהוי הצורות והצבעים, אלא הם ידועים לכל.
האפשרות לזהות את סימן הניקוד על ידי עזרים חושיים שונים מאפשרת לילד לבחור אינטואיטיבית (במודע או שלא במודע) בצורה או בצבע כקוד עזר אסוציאטיבי לזיהוי סימני הניקוד
ריבוע אדום עבור התנועה a - קמץ, פתח וחטף פתח.
עיגול כחול עבור התנועה i - חיריק.
משולש סגול עבור התנועה e - צירה, סגול ושוא (לשווא הנח נוספת מסגרת אפורה).
אליפסה כתומה עבור התנועה o - חולם.
מעוין ירוק עבור התנועה u - שורוק וקובוץ.
בהוראת הקריאה בשיטת 'צורה צבע וצליל', מציגים לתלמיד את האות וסימן הניקוד כאשר הם מונחים בתוך הצורה הצבעונית, והוגים יחד איתו את הצירוף המתקבל.
הצורה והצבע מסייעים בשינון וזיהוי הצירופים, ובכך מקלים על פענוח הטקסט והניקוד.
לאחר שינון ומעבר על מגוון דוגמאות, התלמיד מצליח לקלוט באופן אינטואיטיבי את משמעותם של סימני הניקוד השונים, ואז אפשר להשמיט בהדרגה את עזרי הזיכרון, עד להגעה ליכולת קריאה שוטפת.
שימוש בכלים ידידותיים, המוכרים אינטואיטיבית לילדים
פחות עומס על הזיכרון - צמצום של מעל ל־15 סימני הניקוד לחמש צורות צבעוניות בלבד.
לימוד תוך חוויית משחק, המשרה ביטחון
צוריאל רפאל (נולד ב-1952) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר באל סלוודור ובבליז.
נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1971. סיים לימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1976, ולאחר מכן שירת בצה"ל.
בנובמבר 1981 החל רפאל לעבוד במשרד החוץ בירושלים.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 1983, הוא היה חלק מהמשלחת הישראלית לאו"ם.
לאחר מכן הועלה לשגרירות ישראל בוושינגטון הבירה.
ביולי 1990 נקרא רפאל לשמש כקונסול לענייני ציבור של הקונסוליה הכללית של ישראל בדרום מערב ארצות הברית, שבסיסה בלוס אנג'לס, ובהמשך שימש כסגן הקונסול.
בין השנים 1998–2002 כיהן רפאל כסגן ראש המשימה בשגרירות ישראל במדריד.
הוא חזר לירושלים בשנת 2002 ועבד כמנהל מרכז המידע הישראלי, במשרד החוץ.
האחריות העיקרית שלו כללה הכנה, עריכה והפצה של מאמרי מדיניות מידע.
בשנת 2006 מונה רפאל לשגריר ישראל באל סלוודור ולשגריר ישראל שאינו תושב בבליז.
ב־12 במרץ 2007 נמצא רפאל מחוץ לשגרירות כשהוא עירום, שיכור וידיו קשורות.
המשטרה הצליחה לקבוע את זהותו רק לאחר שהוציאה כדור גומי שהיה בפיו.
לאחר פרסום הפרשה הוחזר רפאל לישראל בטענת "התנהגות דיפלומטית שאינה הולמת".
ביולי 2007 מונה מתניה כהן כמחליפו בשגרירות.
צורות מחשבה: תיעוד של חקירת תפיסה על-חושית הוא ספר תאוסופי שחובר על ידי חברי החברה התאוסופית אנני בזנט ו.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1905 בלונדון.
מנקודת מבט תאוסופית, הספר מציג השקפות בנוגע לויזואליזציה של מחשבות, חוויות, רגשות ומוזיקה.
האיורים של "צורות המחשבה" נעשו על ידי ג'ון וארלי ג'וניור (נכדו של הצייר ג'ון וארלי), פרינס ומקפארלן.
הספר נוצר כתוצאה משיתוף פעולה משותף של בזנט ולידביטר, שהחל בשנת 1895, אז החלו הם לחקור את "החומר העדין של היקום".
הם התעניינו באופן שבו הנפש האנושית "מפרישה לעולם החיצוני" צורות מחשבה.
בספטמבר 1896, דיווחה בסנט בכתב העת Lucifer כי "שני תאוסופים נצחיים" החלו "לצפות בחומר המחשבה", ופרסם את המאמר Thought-Forms.
המאמר לווה בארבעה עמודי תמונות המתארות צורות מחשבה כגון "מסירות", "קורבן", "כעס", "אהבה", "קנאה", "שכל" ו"שאפתנות".
בזנט העניקה למאמר צבע מדעי, תוך אזכור וילהלם רנטגן, ברדוק, רייכנבך , "רטטים ואת'ר".
המחברים אנני בזנט וצ'ארלס לידביטר, שניהם חברים בולטים בחברה התאוסופית.
לידביטר, לאחר מותה של הלנה בלוואצקי, הפך למפתח הרעיוני העיקרי של "הדור השני" של התאוסופים.
הספר אינו מציין בהתחלה את לידביטר כשותף-מחבר במאמר מ-1896, אך מעורבותו מצוינת בהקשרים מאוחרים יותר.
פורסם לראשונה רק בשנת 1905 על ידי החברה התאוסופית להוצאה לאור בבריטניה, הספר הודפס מחדש מספר פעמים, עם המהדורה השמינית בשנת 1971. הוא תורגם למספר שפות כולל צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית, רוסית וספרדית.
הספר חוקר את הרעיון כי מחשבות, רגשות וחוויות יוצרות צורות ויזואליות נראות לנצחים, המתוארות כצבעים, צורות ורטטים.
המחברים טוענים כי צורות אלו משפיעות על הסביבה ומשקפות את המצב הפנימי של האדם.
מסירות: צורה זוהרת בצבעי זהב וכחול, דמוית פרח.
כעס: ענן אדום כהה, מחודד ומאיים.
אהבה: גל ורוד רך, זורם ומחבק.
מוזיקה: צורות מופשטות המתפתחות עם הצלילים, כגון סימפוניה של בטהובן המייצרת מבנים מורכבים בצבעי כחול וירוק.
הספר כולל 58 איורים צבעוניים הממחישים צורות אלו, ומשלב הסברים תאוסופיים על "האתר" והאנרגיה הנפשית.
צוֹרָן , הידוע יותר בשמו הלועזי סיליקון, הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Si ומספרו האטומי 14.
צורן הוא היסוד השמיני בתפוצתו ביקום (לפי מסה), אולם כמעט ולעולם אינו מופיע בצורתו הטהורה.
הצורן מופיע לרוב בצורות שונות של צורן דו-חמצני (תחמוצת סיליקון) או סיליקטים, והוא שכיח מאוד בחול, באבק, בכוכבי לכת ובפלנטואידים.
למעלה מ-90% מקרום כדור הארץ מורכב ממינרלי סיליקט, מה שהופך את הצורן ליסוד השני בתפוצתו בקרום כדור הארץ (כ-28% משקלי) אחרי חמצן.
המינרל הסיליקטי קוורץ הוא המינרל השני בתפוצתו בקרום כדור הארץ.
הרבה מהשימושים המסחריים של צורן אינם דורשים הפרדה או עיבוד שלו מהצורה הטבעית.
שימושים כאלה כוללים לבנים קרמיות, חרסית (חימר), חצץ, חרסינה וסוגי זכוכית שונים.
צורן קרביד (SiC) הוא תרכובת מודרנית יותר של צורן, המשמש לליטוש, לשיוף וכחומר קרמי בעל חוזק גבוה.
צורן הוא גם הבסיס למשפחת תרכובות הפולימרים סיליקון (Silicone).
רוב הצורן הנקי (שאינו חלק מתרכובות כגון סיליקט) משמש כתוסף בעיבוד פלדות וביציקות אלומיניום.
לצורן נקי השפעה ניכרת על הכלכלה העולמית המודרנית, דרך תעשיית המיקרואלקטרוניקה, וזאת אף על פי שהיא צורכת פחות מ-10% מהצורן הנקי סה"כ.
השימוש הנרחב בצורן בעל רמות ניקיון גבוהות מאוד בייצור מעגלים משולבים מהווה את הבסיס לרוב המחשבים, עליהם מושתתת מרבית הטכנולוגיה המודרנית.
בצורתו הגבישית, לצורן צבע אפור כהה וברק מתכתי.
בשונה ממתכות, הצורן פריך והמוליכות החשמלית שלו נמוכה, ועל כן הוא מסווג כ"דמוי מתכת" (מטלואיד).
זהו יסוד אדיש יחסית מבחינה כימית, הוא מגיב עם הלוגנים ומתכות אלקליות, אך אינו מושפע מחומצות (פרט לתערובת חומצה חנקתית וחומצה הידרופלואורית).
צורן טהור מעביר 95% מתחום התת-אדום.
בצורה זו הוא נמצא לעיתים רחוקות בטבע, ובדרך-כלל מופיע כצורן דו-חמצני (SiO2) הקרוי גם "סיליקה" או כתרכובות של סיליקון, חמצן ויסודות נוספים המכונות סיליקטים.
ברוב המקרים כאשר מתייחסים לצורן בהקשרו כמוליך למחצה, מדובר על חד-גביש של צורן.
הצורן הוא בעל מבנה גבישי המכונה מבנה יהלום.
לחד גביש סיליקון פער אנרגיה לא ישיר של 1.12 אלקטרון וולט בטמפרטורת החדר.
פער האנרגיה הלא-ישיר מהווה חיסרון בהתקנים אלקטרו-אופטיים, ואכן ליישומים כגון לייזרים, גלאים, נורות LED ועוד מעדיפים לפעמים להשתמש בחלופות יקרות יותר כגון מוליכים למחצה מורכבים המבוססים למשל על גליום ארסניד, שלהם פער אנרגיה ישיר.
פער האנרגיה של הסיליקון תלוי בטמפרטורה (במעלות קלווין) באופן הבא:
צורן נקי מאוד, המכונה גם צורן אינטרינזי, הוא בעל התנגדות חשמלית סגולית גבוהה מסדר גודל של , הנובעת מריכוז נמוך מאוד של נושאי מטען חופשיים, מסדר גודל של 1010 נושאי מטען לסמ"ק.
לצורן נוהגים להוסיף מזהמים בריכוזים נמוכים מאוד על-מנת לכוונן את תכונותיו החשמליות בתהליך הנקרא אילוח, או בשמו הנפוץ יותר סימום (doping).
הזיהומים מכונים מאלחים או מסממים (dopants).
המאלחים הנפוצים ביותר בסיליקון הם היסודות בורון, ליצירת צורן מסוג P, והיסודות זרחן וארסן המשמשים ליצירת צורן מסוג N.
באמצעות אילוח ניתן להגדיל את מוליכות הצורן פי מיליארד ויותר.
תחמוצות צורן הן המרכיב העיקרי בזכוכית, מלט וקרמיקה.
בנוסף הצורן מרכיב בסיליקונים (Silicone) ופולימרים על בסיס צורן.
בצורתו החד-גבישית הצורן הוא המוליך למחצה החשוב והנפוץ ביותר בשימוש כיום, ומהווה את הבסיס לרוב השבבים האלקטרוניים.
סיליקון משמש גם בתאים סולאריים ממגוון סוגים, הן בצורתו החד-גבישית, וגם במבנה אמורפי (a-Si:H).
אף על פי שהצורן פחות יעיל ממוליכים למחצה בעלי פער אנרגיה ישיר בתאים סולאריים, מחירו הנמוך יחסית ובשלות תהליכי הייצור הופכים אותו לאטרקטיבי כלכלית ביישומים רבים של אנרגיה סולארית.
צורן יכול לעיתים להועיל כשהוא מוסף לסגסוגות.
ייצור ארד, שהוא סגסוגת של נחושת ובדיל.
שילוב צורן בלייזר יכול ליצור אורך גל עקבי של 456 ננומטר.
לצורן תכונות שמבטיחות ייצור מסכי LCD ותאים סולאריים בעלות נמוכה.
בריכוזים נמוכים צורן משמש לעיתים בתור מאלח של גליום ארסניד.
צורן זוהה לראשונה על ידי אנטואן לבואזיה ב-1787, וב-1800 הוגדר בטעות כתרכובת על ידי האמפרי דייווי.
ב-1811 ז'וזף לואי גה-ליסאק ולואי ז'אק תנר (Louis Jacques Thénard) הכינו צורן לא טהור באמצעות חימום אשלגן וצורן ארבע פלואורי (SiF4).
בשנת 1824 הפיק יונס יעקב ברצליוס צורן טהור לאחר שזיקק את התוצר שקיבלו גיי-ליסק ולואי ז'אק תנר.
מכיוון שצורן הוא יסוד חשוב בתעשיית המוליכים למחצה וההיי-טק, נקרא אזור ההיי-טק בקליפורניה "עמק הסיליקון".
הצורן הוא היסוד השני בשכיחותו בקרום כדור הארץ (אחרי חמצן), ומהווה 25.7% ממסתו.
הצורן מופיע בחול, קוורץ, גרניט, בעיקר בצורת צורן דו-חמצני (הידוע גם בשם סיליקה) או סיליקטים (תרכובות של צורן, חמצן ומתכות שונות).
המיקרוביולוג בנימין וולקני גילה כי צורן הוא מרכיב ביולוגי חיוני באצות.
צורן נוזלי מצטבר בתחתית הכבשן, מנוקז ומקורר.
בשיטה זו מתקבל צורן 99% טהור ואחד מתוצרי הלוואי הוא צורן קרביד SiC.
על מנת להימנע מתוצר לוואי זה, ריכוז הצורן הטהור נשמר גבוה ואז מתרחשת התגובה הבאה:
השימוש בצורן בתעשיית המוליכים למחצה דורש ייצור צורן טהור כמה שאפשר, שלא כבשימושים אחרים שבהם אפשר להסתפק באחוזי צורן נמוכים יחסית.
טכניקות טיהור צורן ראשוניות התבססו על העובדה שכשצורן ניתך ולאחר מכן מתמצק, המצב המוצק מכיל צורן טהור יותר מהמצב הנוזלי.
הטכניקה הראשונה, שתוארה ב-1919 ושימשה בייצור מכ"ם במלחמת העולם השנייה, כללה ריסוק צורן גבישי לאבקה והשרייתו בחומצה.
כשצורן נטחן לאבקה, חלקים מזהמים (מרכיבים שאינם צורן) מופנים כלפי הצד החיצוני של גרגרי האבקה ונשטפים עם החומצה.
יותר קל לטהר צורן מתרכובות שלו מאשר מצורתו הגבישית.
SiCl4 וSiH4 הן התרכובות השימושיות ביותר וכשהן במצב צבירה גז ונוגעות בצורן בטמפרטורה גבוהה, הן משתלבות איתו ויוצרות צורן טהור.
בטכניקה הנפוצה ביותר, שנקראת "תהליך סימנס", מוטות צורן טהורים נחשפים ל-HSiCl3 גזי ב-1150°C.
הצורן שבגז מצטרף למוטות הצורן בהתאם לתגובה הבאה:
בשיטה נוספת, הפיקה חברת דופונט צורן טהור ברמה גבוהה כשחשפו SiCl4 לאבץ ב-950°C בהתאם לתגובה הבאה:
בסופו של דבר טכניקה זו נזנחה לטובת "תהליך סימנס" מכיוון שהייתה כרוכה בבעיות רבות.
מחלת ריאות בשם "צורנת" (או "סיליקוזיס") מופיעה אצל כורים, סתתים ושאר אנשים שעבדו ושאפו אבק סיליקה בכמויות גדולות.
צורת ז'ורדן של מטריצה ריבועית היא מטריצה דומה ל-, שיש לה מבנה של מטריצת בלוקים המורכבת מ"בלוקי ז'ורדן" .
צורת ז'ורדן מכלילה את המטריצות האלכסוניות.
יתרונה בכך שמעל שדה סגור אלגברית (כמו שדה המספרים המרוכבים) לכל מטריצה יש צורת ז'ורדן, בעוד שלא כל המטריצות לכסינות.
צורת ז'ורדן אמנם כללית יותר מן הצורה האלכסונית, אבל היא נוחה לחישוב כמעט באותה מידה.
בדומה לצורה האלכסונית, הערכים באלכסון של צורת ז'ורדן הם הערכים העצמיים של המטריצה.
את התאוריה של צורות ז'ורדן פיתח המתמטיקאי הצרפתי קמי ז'ורדן.
לכל סקלר ולכל סדר , בלוק ז'ורדן מסדר המתאים ל- הוא המטריצה המשולשית , בגודל , שרכיבי האלכסון שלה שווים ל-, הרכיבים הסמוכים לאלכסון הראשי מעליו שווים ל-1, וכל שאר רכיבי המטריצה הם 0. נרשום באופן הבא את בלוק ז'ורדן מסדר 4 המתאים לערך העצמי 9:
הפולינום המינימלי של בלוק ז'ורדן הוא , וכל מטריצה (מסדר ) שזה הפולינום המינימלי שלה דומה לבלוק ז'ורדן המתאים.
ההפרש בין כל שני בלוקי ז'ורדן מאותו סדר הוא מטריצה סקלרית, והבלוק המתאים ל-0 הוא מטריצה נילפוטנטית.
מטריצת בלוקים המורכבת מבלוקי ז'ורדן, בסדר כלשהו, נקראת מטריצת ז'ורדן.
מטריצות ז'ורדן הן דומות זו לזו רק כאשר הן מורכבות מאותם בלוקים, עד כדי סדר, ולכן המונח "צורת ז'ורדן" מתייחס לפעמים לקבוצת הבלוקים המרכיבים את המטריצה, ולאו דווקא אל המטריצה עצמה.
למטריצה יש צורת ז'ורדן מעל שדה נתון אם ורק אם הפולינום האופייני של המטריצה מתפרק לגורמים ליניאריים מעל השדה.
בפרט, לכל מטריצה (ממשית או מרוכבת) יש צורת ז'ורדן מעל המספרים המרוכבים.
אם קיימת צורת ז'ורדן למטריצה אז צורה זו היא יחידה עד כדי תמורה על סדר הבלוקים.
לכן שתי מטריצות דומות זו לזו אם ורק אם יש להן אותה צורת ז'ורדן.
מצורת ז'ורדן אפשר להסיק כמה וכמה תכונות של המטריצה, שהן אינווריאנטיות להצמדה:
הריבוי הגאומטרי של ערך עצמי (של מטריצה ) הוא מספר הבלוקים המתאימים לערך העצמי הזה בצורת ז'ורדן של .
החזקה של הגורם בפולינום המינימלי של היא כגודל הבלוק הגדול ביותר המתאים ל- בצורת ז'ורדן של המטריצה.
הריבוי האלגברי של בפולינום האופייני הוא סכום הגדלים של הבלוקים המתאימים ל- בצורת ז'ורדן.
לכל , הפסד הדרגה, , הוא הקטן מבין ו-.
מכאן נובע שמספר הבלוקים בגודל של הערך העצמי נתון על ידי הנוסחה: .
נשים לב שהבלוקים של ערכים עצמיים אחרים אינם תורמים לחישוב הזה דבר ומכאן נובעת היחידות של צורת ז'ורדן שהרי הדרגות נשמרות תחת הצמדה ולכן גם המספרים נשמרים תחתיה.
מכך נובע שהמספרים קובעים באופן יחיד את צורת ז'ורדן של המטריצה.
לדוגמה, צורת ז'ורדן של מטריצה אלכסונית היא המטריצה האלכסונית עצמה.
אם הערכים העצמיים של המטריצה ידועים, אפשר למצוא את צורת ז'ורדן שלה באמצעות חישוב הדרגות בנוסחה הנתונה בתכונה 4 לעיל.
הריבוי האלגברי של כל ערך עצמי בפולינום האופייני ובפולינום המינימלי מספקים בדרך כלל מידע חלקי; אלא שאם הם שווים, למטריצה יש רק בלוק ז'ורדן אחד המתאים לאותו ערך עצמי.
כידוע, כל מטריצה מייצגת העתקה ליניארית בכל בסיס, והצמדת המטריצה שקולה להחלפת הבסיס; מטריצות צמודות (דומות) מייצגות את אותה העתקה ליניארית.
כך אפשר לנסח את התכונות של צורת ז'ורדן בשפה של העתקות ליניאריות: הצמדת מטריצה לצורת ז'ורדן שלה שקולה למציאת פירוק של המרחב הווקטורי ל"תת-מרחבים ציקליים".
תת-מרחב ציקלי הוא תת-מרחב וקטורי שיש לו בסיס הכולל את הווקטורים השונים מאפס בסדרה עבור מתאים (ולכן בהכרח ל- גדול מספיק; בסיס כזה נקרא בסיס ציקלי של תת-המרחב; ראו גם מודול ציקלי).
איחוד הבסיסים האלה בפירוק של המרחב נותן את צורת ז'ורדן של המטריצה המייצגת באופן הבא: אם היא ההעתקה שהמטריצה מייצגת בבסיס הסטנדרטי, אז היא צורת ז'ורדן של אם ורק אם העמודות של מהוות בסיס בעל המבנה הציקלי הנזכר לעיל.
תהי טרנספורמציה ליניארית שהפולינום האופייני שלה מתפרק לגורמים ליניאריים מעל השדה, הערכים העצמיים השונים, ותהי המטריצה המייצגת של בבסיס הסטנדרטי.
נראה כיצד למצוא בסיס על פיו מיוצגת על ידי מטריצת ז'ורדן.
לכל ערך עצמי של נסמן ב- את הריבוי האלגברי של .
יהי המרחב העצמי המוכלל של , שהוא אוסף כל הווקטורים עבורם קיים כך ש:
נסמן ב- את הצמצום של אל המרחב (שהוא מוגדר היטב מכיוון ש- הוא תת-מרחב אינווריאנטי).
הטרנספורמציה היא נילפוטנטית מסדר (ולמעשה ).
כעת, אפשר להוכיח שכל מרחב עצמי מוכלל הוא סכום ישר של תתי-מרחבים ציקליים; לכל אחד מתתי-המרחבים הציקליים יש בסיס ציקלי והאיחוד של בסיסים אלה יוצר בסיס למרחב כולו.
צורן דו-חמצני – תרכובת כימית הידועה גם כסיליקה או סיליקון דיאוקסיד, היא תחמוצת של צורן (סיליקון), בכתיב הכימי SiO2. "צוֹרָנִי" (באנגלית Siliceous) הוא שם תואר שפירושו "מתייחס לסיליקה".
איכול: באמצעות חומצה הידרופלואורית בלבד
פער אסור: 8.9 אלקטרון וולט
אפיניות אלקטרונית: 1.3 אלקטרון וולט
סיליקה מצויה בטבע בכמה צורות, כולל קוורץ ואופאל.
למעשה קיימות 17 צורות גביש שונות לסיליקה .
הסיליקה הוא הרכיב הנפוץ ביותר של חול באתרים שבתוך היבשה ובחופים (למעט האזורים הטרופיים), בעיקר בתצורת קוורץ, משום שבשל הקשיות הניכרת של המינרל הוא עמיד בפני בליה.
עם זאת, הרכב החול שונה ממקום למקום בהתאם למקור הסלעי של החול ולתנאים שיצרו אותו.
במקומות בהם הופעלו בעבר לחץ וחום (למשל, בעומק העולה על 70 ק"מ מפני כדור הארץ, פגיעת מטאוריט או פיצוץ אטומי) מופיע הסיליקה בתצורות הקרויות קואסיט וסטישהוביט.
צורות חיים רבות מכילות מבני סיליקה (סיליקה ביוגנית) כולל:
מיקרואורגניזמים כדוגמת צורניות, סוג של פלנקטון וקרנוניות, סוג של חד-תאיים, החיים בעיקר באזורים עמוקים וקרים של הים הבונים שלד צורני מסיליקה שהם סופחים ממי הים.
השלדים הצורניים של צורניות הם מרכיב עיקרי בדיאטומיט - משקע שעל הקרקעית העמוקה של האוקיינוסים.
צמחים כדוגמת השבטבט שלהם תאים צורניים המצויים באפידרמיס.
אלה גורמים לשחיקת השיניים של בעלי חיים המנסים לאכול מהם ועל ידי כך הם מגינים על הצמח.
בעלי חיים כדוגמת הספוגיים ממחלקת הזכוכנים (Hexactinellida).
סיליקה מיוצרת בכמה צורות לרבות:
זכוכית (תצורה טהורה חסרת צבע קרויה סיליקה מותכת)
סיליקה ג'ל – סיליקה בצורת כדוריות שקופות המשמשת כחומר סופג לחות באריזות של בגדים או מוצרי עור.
משמש גם ככדוריות ספיגת לחות בקופסאות נעליים.
סיליקה משמשת בייצור של מוצרים שונים:
זכוכית סודה (באנגלית soda-lime glass) - הזכוכית הנפוצה והזולה ביותר.
סיליקה יחד עם אלומינה (Al2O3) יוצרים את החלק העיקרי בסריג של הגבישים של מינרלי חרסית.
בחום הם מתפרקים ויוצרים את המבנה המיקרוסקופי של קרמיקה המבוססת על חרסית כדוגמת פורצלן.
סיליקה הוא המרכיב העיקרי בצמנט פורטלנד.
מגן החום של מעבורת החלל בנוי מאריחי סיליקה.
אריחים אלו הם אריחי קרמיקה הסופגים לתוכם חום של עד 1,500 מעלות ועם זאת המשטח החיצוני שלהם נשאר קר עד כדי כך שאפשר להחזיק אותם ביד חשופה בלי להיפגע.
גם לבנים בתנורי התכת פלדה עשויות מסיליקה.
סיליקה הוא החומר עליו מבוססים משפחת החומרים הקרויים אירוג'ל (חומר חזק וקל שרובו, בין 90% ל-98%, אוויר).
סיליקה בשימוש כתוסף מזון בעיקר כחומר מונע התגבשות באבקות מזון, או על מנת לספוח מים.
לציפוי התחמוצת הנוצר באופן טבעי כקרום על גבי צורן יש תועלת עצומה במיקרואלקטרוניקה.
זהו מבודד מעולה, בעל יציבות כימית גבוהה, והוא מסוגל להגן על הצורן, לאחסן מטענים, לחסום זרמים, ואפילו לפעול כנתיב מבוקר על מנת לאפשר לזרמים חלשים לזרום דרך המתקן, למשל בטרנזיסטורים מסוג MOSFET.
עם זאת, קצב יצירת התחמוצת באופן טבעי בטמפרטורת החדר הוא איטי מאוד ולכן השיטה המסורתית לייצר שכבות תחמוצת אלו על גבי הצורן היא חימום של צורן בכבשנים של טמפרטורות גבוהות בסביבה עשירה בחמצן.
סיליקה היא המרכיב העיקרי בסיבים אופטיים.
משמש לתרופות הומיאופתיות על מנת לטפל בזיהומי דם, ציפורניים שבירות ושער חסר ברק.
הרעיון פותח במאה ה-19 כחלק משיטת הריפוי הביוכימי שהמציא ד"ר היינריך שוסלר (1898-1821), רופא, כימאי פיזיקלי ופיזיקאי.
ד"ר שוסלר הסיק כי לצורך תפקוד רגיל זקוקים התאים בגוף למינון נורמלי של 12 מלחים אנאורגניים שהצורן הדו-חמצני הוא אחד מהם.
לטענות אלה אין שום אישוש ניסויי או קליני.
סיליקה משמשת למיצוי DNA ו-RNA בשל יכולתו לקשור את חומצות הגרעין.
סיליקה מוספת לחומרים רפואיים נוגדי קצף כדוגמה התרופה כנגד גזים סימתיקון.
שאיפת אבק סילקה גבישי עלולה להוביל לסיליקוזיס (מחלת ריאות המכונה בעברית צוֹרנת) ולסרטן.
שכבה דקה מאוד (כ-ננומטר) צורן דו-חמצני הנקראת "תחמוצת טבעית" נוצרת על פני השטח כאשר צורן נחשף לחמצן (או אוויר).
טמפרטורות גבוהות וסביבות עשירות בחמצן משמשות לגידול מבוקר של שכבות של צורן דו-חמצני על פני הצורן.
צורן דו-חמצני נתקף על ידי חומצה הידרופלואורית (HF).
חומצה זו משמשת לסילוק או לטבוע תבניות בצורן הדו-חמצני בתעשיית המוליכים למחצה.
ניתן לחזר צורן דו-חמצני לצורן על ידי פחמן
פלואור מגיב עם צורן דו-חמצני והתוצרים הם SiF4 וחמצן, החומר לא יגיב עם הלוגנים אחרים (Cl2, Br2, I2).
החומר מגיב עם חומצה הידרופלואורית בתגובה:
כך משמש HF להסרת שכבת התחמוצת מהצורן בתעשיית המיקרואלקטרוניקה וכן לאיכול זכוכית סיליקטית.
צורן דו-חמצני מגיב עם בסיס מרוכז חם או בהידרוקסידים מותכים לקבלת תוצר מסיס בתגובות דוגמת:
צורן דו-חמצני מגיב עם תחמוצות מתכת שונות ליצירת זכוכית.
צֹרֶךְ הוא כל דבר שאדם או בעל חיים זקוק (או חש שהוא זקוק) לו לשם המשך קיומו הפיזי ורווחתו הנפשית.
מקובל לראות צרכים כתופעה אוניברסלית, כלומר, כל בני האדם חולקים את אותם צרכים, גם אם צרכים שונים מופיעים אצל אנשים שונים בזמנים שונים ובעוצמות שונות.
בשפת הדיבור לעיתים נעשה שימוש במילה "צורך" לצורך הבאת רצון עז או אופן הפעולה המתבקש ממצב חברתי מסוים על פי הנורמות והערכים המקובלים בה.
בתחום הלוגיקה, צורך משמש לתיאור סיבתיות.
בהקשר זה הצורך הוא תנאי הכרחי, כלומר דבר או מצב הדרוש (מַתְנֶה) לקיום של דבר או מצב אחר (מוּתְנֶה).
למשל – בשביל שתיווצר אש יש צורך בחמצן.
ערך זה יתמקד בצרכים פזיולוגיים ורגשיים.
קיימים כמה סוגים של צרכים.
על פי תאוריית הצרכים של אברהם מאסלו ישנו מדרג של חשיבות לצרכים השונים.
כתוצאה מכך צרכים מסוימים משמעותיים יותר מצרכים אחרים.
תאוריית קיום-השתייכות-צמיחה של קלייטון אלדרפר עוסקת בצורכי קיום פיזיים, צורכי השתייכות, וצורכי צמיחה.
צרכים פיזיולוגים של האורגניזם יכולים להשפיע על ההתנהגות שלו.
זאת בשל מנגנון ההומאוסטאזיס, אשר פועל לצורך ויסות ואיזון המערכות הביולוגיות של הגוף.
למשל, מצבי רעב וצמא יובילו לחיפוש אחר מזון ומים.
באופן זה, גירויים שמובילים להנאה שמקורה פיזיולוגי יכולים לשמש לצורך חיזוק.
גירויים מסוג זה מכונים חיזוקים ראשוניים.
ניתן להצמיד את הגירויים הראשוניים לגירויים נייטרליים בתהליך של למידה על מנת להפוך אותם לחיזוקים משניים.
צורך פסיכולוגי הוא תנאי לרווחה פסיכולוגית.
למשל, צורך בהתקשרות בטוחה, צורך בביטחון, צורך ביחסים חברתיים.
החלוקה הזו היא אמנם מלאכותית משום שכל ההתנהגויות והמצבים שפסיכולוגיה עוסקת בהם הם חלק מהטבע, ועם זאת, בפסיכולוגיה מתייחסים לצורך לעיתים קרובות לא רק כאל תנאי, אלא גם כאל סוג של הנעה.
כלומר, למשל, לא רק שאדם צריך ביטחון בשביל רווחה פסיכולוגית, אלא גם שהצורך הזה מניע אותו לחפש ביטחון.
לפי המודל הסטרוקטורלי של זיגמונד פרויד, האיד הוא המקור לצרכים הפסיכולוגיים והוא פועל לפי עקרון העונג.
לפי תאוריית ההיקשרות של ג'ון בולבי, הצורך הפסיכולוגי הבסיסי הוא התקשרות, ואם נוצרת התקשרות לא בטוחה, הצורך הבסיסי הוא להשיג התקשרות בטוחה.
בשנים האחרונות בונה חוקרת האישיות, הפסיכולוגית קרול דוואק מודל אישיותי-התפתחותי-מוטיבציוני שבו היא מתארת את ההתפתחות האנושית כנשענת על שבעה צרכים רגשיים.
צרכים אלה מחולקים לשלושה צרכים בסיסיים: צורך בקבלה (Acceptance), צורך ביציבות בת-ניבוי (Predictability), וצורך בתחושת מסוגלות (Competence), שעל גביהם נבנים שלושה צרכים נוספים: צורך באמון (Trust), צורך בשליטה (Control), וצורך בהערכה עצמית (self-esteem/status).
למעשה, כל שני צרכים בסיסיים יוצרים צורך מתקדם יותר, וכל הצרכים יחד מאפשרים את בניית הצורך בעצמי אחיד (self-coherence) – בעל זהות ומשמעות.
בשל חשיבותם של הצרכים הרגשיים, שיטות טיפול פסיכולוגי שונות שמות אותם במוקד – ביניהן סכמה תרפיה, טיפול ממוקד רגש ועוד.
צורך זה מושרש בטבע הביולוגי שלו.
ההיסטוריה האנושית מלאה בדוגמאות בהם האדם חיפש אחר עובדות והסברים גם לנוכח סכנה גדולה.
כאשר הצרכים אינם נענים, הפרט עשוי לחוות מגוון רגשות כגון תסכול, עצב, אכזבה, פחד, בדידות, חוסר אונים, כעס, אשמה, שנאה ועוד.
לעומת זאת, כאשר צרכים מתמלאים, הפרט עשוי להרגיש סיפוק, שמחה, הנאה, חיות, התרגשות, הקלה ועוד.
היות שצרכים פיזיים הם תנאי לחיים, וצרכים פסיכולוגיים הם תנאי לרווחה נפשית, לעיתים קרובות צרכים מלווים בפחד – מודע או לא מודע – מאי מילוי התנאי – פחד ממוות או פחד מסבל נפשי כלשהו.
למעשה, ניתן לראות צורך בביטחון פסיכולוגי כצורך בצמצום רמת הפחד.
בגלל ההשלכות הרגשיות המשמעותיות של צרכים, גישות פסיכולוגיות ופילוסופיות שונות נוקטות עמדות שונות כלפיהן: גישות מסוימות, כגון אלה הקיימות בדתות רבות, דוגלות בהתגברות על צרכים, התכחשות להם או הדחקתם, בין השאר כדי להימנע מההשלכות הרגשיות הלא נעימות שלהם, ומהתלות שהם יוצרים אצל האדם במושא הצורך.
גישות אחרות כגון הדוניזם, תקשורת לא אלימה, דוגלות בהיפך – שאיפה למילוי מרבי של צרכים, כדי ליהנות מההשלכות הרגשיות החיוביות שלהם, ולהגיע לאושר.
עמדה זו הופכת למקובלת יותר ויותר עם היחלשות הדתות ועם העידן הפוסט-מודרני שמתנער ממוסר מוחלט.
ישנם גם צרכים של קולקטיב, כדוגמת צורכי הקהילה.
בסוציולוגיה תהליך החיברות הוא בין השאר אמצעי של החברה להתאים את היחידים לצורכי החברה הספציפית.
בכלכלה צרכים ורצונות של היצרנים והצרכנים קובעים את ההיצע והביקוש של מוצרים בשוק.