tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ז'לגיריס קובנה היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר קובנה המתמודדת בליגת העל הליטאית והיורוליג.
שמו הרשמי של המועדון הוא "מועדון הכדורסל ז'לגיריס".
סמל המועדון הוא בצורת מגן ירוק-לבן עם הכתובית "BC Žalgiris", ציור של כדורסל והאות Z.
המועדון הוקם על בסיס קבוצת הכדורסל הקיימת בקובנה.
בשישה ביולי 1941, לאחר ניצחון הקבוצה המקומית על גרמניה במסגרת המשחקים האירופאים, העניקו לאומנים ליטאים (שקראו לעצמם פרטיזנים) פרס לשחקני הכדורסל מקובנה, להשתתף בטבח יהודים בפורט השביעי.
כל שחקן קיבל אישור להוציא להורג 10 יהודים.
השחקנים התעללו באסירים יהודים, הכו אותם עם כתות הרובים ואחר כך רצחו 30 מהם ביריות.
לאחר מכן עזבו בצהלות שמחה ובשיירה.
שמה של הקבוצה נגזר מהניצחון בקרב ז'לגיריס, שמו הליטאי של קרב גרונוולד.
ז'לגיריס היא קבוצת הכדורסל הליטאית שטיפחה את מספר הכדורסלנים הבכירים הגדול ביותר החל מ-1944. בין השחקנים הידועים ששיחקו בקבוצה ניתן למנות את האלופים האולימפיים מודסטאס פאולאוסקאס , ארווידאס סאבוניס, רימאס קורטינאיטיס, ולדמאראס חומיצ'יוס ורבים אחרים.
באמצע שנות ה-80 משחקי הגמר בליגה הסובייטית בין ז'לגיריס וצסק"א מוסקבה היוו השראה לתחייה הלאומית הליטאית והקמתה מחדש של ליטא כמדינה עצמאית.
בשלה הטופ 16 בעונת הטופ 16 ביורוליג נוצחה ז'לגיריס על ידי מכבי תל אביב לאחר הארכה שנבעה מסל של דרק שארפ בדיוק עם סיום המשחק.
המשחק מוכר כנס ז'לגיריס מכיוון שנראה בלתי אפשרי שמכבי תל אביב תנצח, לאחר שז'לגיריס החזיקה ביתרון 6 נקודות 16 שניות לסיום המשחק.
שחקן העבר של הקבוצה, ארווידאס סאבוניס, הוא בעלי הקבוצה לאחר שרכש אותה ב-2003. ב-2011 עברה הקבוצה לאולמה החדש, ז'לגיריס ארנה, המכיל 15,552 מקומות ישיבה.
בעונת העפילה הקבוצה לראשונה מזה 19 שנים לפיינל פור היורוליג.
ז'לקו יוקסימוביץ' (בסרבית: Жељко Јоксимовић; נולד ב-20 באפריל 1972 בבלגרד, יוגוסלביה) הוא זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי סרבי.
הוא מוכר ברחבי אירופה, בעיקר במדינות יוגוסלביה לשעבר וכן בבולגריה, ביוון, בגרמניה ובאוסטריה.
הוא ייצג את סרביה ומונטנגרו בתחרות האירוויזיון לשנת 2004 שנערכה באיסטנבול, שם הגיע למקום השני אחרי הזמרת רוסלנה, שייצגה את אוקראינה.
הוא ייצג את סרביה באירוויזיון 2012, שנערך בבאקו בירת אזרבייג'ן, והגיע למקום השלישי.
הוא נולד למשפחה צוענית וגדל בעיר ולייבו.
הוא התפרסם לראשונה באירופה כשהיה בן 12, לאחר שזכה בתחרות "המפוחית הראשונה של אירופה" שנערכה בפריז.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה למוזיקה של בלגרד, והחל בקריירה מקצועית בשנת 1997.
הוא זכה בפרס "Grand-Prix" בשני פסטיבלים שנערכו בסרביה.
יוקסימוביץ' יודע מספר רב של שפות, ומדבר באופן שוטף יוונית, אנגלית, רוסית, פולנית, צרפתית, וכן בשפת האם שלו, סרבית.
בשנת 1999 חתם יוקסימוביץ' עם חברת ההקלטות "סיטי רקורדס" – חברת הקלטות פרטית השייכת לתחנת הטלוויזיה RTV Pink.
סיטי רקורדס קידמה את יוקסימוביץ' כזמר פולק ופופ.
האלבום הראשון שלו, Amajlija, כלל בתוכו 8 שירים.
הסינגל הראשון שלו מתוך האלבום, Telo Vreteno, שנכתב על ידי יוקסימוביץ' בעצמו ביחד עם דרגן בראיץ', הגיע למקום הראשון במצעד הפופ בסרביה, וכן זכה להצלחה רבה במדיות יוגוסלביה לשעבר.
בשנת 2000 הוציא יוקסימוביץ' את אלבום האולפן השני שלו, Vreteno, שנקרא על שם אחד השירים באלבום.
מהאלבום הזה הופקו שני קליפים.
האלבום השלישי שלו, 111, יצא בשנת 2002, והוא הגיע למקום הראשון במצעד הפופ בסרביה, וכן במדינות נוספות בחבל הבלקן.
בשנת 2003 יוקסימוביץ' כתב את השיר "Čija Si" לזמר המקדוני טושה פרוסקי, איתו הוא התמודד וזכה בקדם האירוויזיון הסרבי.
אולם לאחר החלטת איגוד השידור האירופי, פרוסקי לא השתתף לבסוף באירוויזיון 2003, אלא רק שנה לאחר מכן.
בשנת 2004 סרביה ומונטנגרו השתתפה לראשונה באירוויזיון.
יוקסימוביץ' ניצח בתחרות הקדם אירוויזיון של סרביה ומונטנגרו עם השיר "Lane Moje" שנכתב על ידי לאוניטה ווקומנוביץ' והולחן על ידי יוקסימוביץ' עצמו.
בחצי הגמר הגיע יוקסימוביץ' למקום הראשון, אולם בגמר עצמו הוא הגיע למקום השני אחרי רוסלנה שייצגה את אוקראינה עם השיר "Wild Dances".
יוקסימוביץ' זכה ב"פרס התקשורת" על-שם מרסל בזנסון.
השיר הפך לסינגל הנמכר ביותר בסרביה ומונטנגרו, ובמדינות נוספות ברחבי אירופה.
לאחר הצלחתו באירוויזיון, יוקסימוביץ' הקים את החברה "מינקורד הפקות", בה הוא הקליט את שיריו מאז הקמתה.
הוא הקליט את השיר "Ledja o Ledja" שצבר פופולריות רבה ברחבי המדינות בהן הוא נוהג להופיע בדרך כלל.
בשנת 2005 הוא הלחין שוב שיר לקדם האירוויזיון של סרביה ומונטנגרו.
הבלדה "Jutro" בוצעה על ידי ילנה טומסוביץ'.
השיר הגיע למקום השני באותה שנה.
באותה השנה יוקסימוביץ' הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, IV.
האלבום מאופיין בסגנון מוזיקלי שונה מאלבומיו הקודמים.
האלבום מכיל בלדות פופ עם מאפיינים של פולק סרבי אתני.
האלבום מכר יותר מ-800,000 עותקים במדינות יוגוסלביה לשעבר.
בשנת 2006 הוא הלחין את השיר "Lejla" שבוצע על ידי מאטה הארי באירוויזיון 2006 שנערך באתונה, כשהוא מייצג את בוסניה והרצגובינה.
בערב הגמר הגיע השיר למקום השלישי, המקום הטוב ביותר אליו הגיעה בוסניה והרצגובינה בתחרות.
יוקסימוביץ' זכה ב"פרס המלחין" על שם מרסל בזנסון עבור שיר זה.
בשנת 2007 הוא הוציא את האלבום Platinum Collection, אלבום אוסף של הלהיטים שלו.
מאוחר יותר באותה השנה הוא הופיע בפני קהל של 18,000 אנשים בבלגרד ארנה, בה הוא שר את כל הלהיטים הגדולים שלו.
בתחילת 2008 יוקסימוביץ' הלחין שיר נוסף שבוצע על ידי ילנה טומסוביץ', איתו היא הופיעה בקדם האירוויזיון הסרבי.
השיר "Oro", שיר בסגנון בלדת-פולק, הגיע למקום הראשון וזכה לייצג את סרביה באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, עקב זכייתה של מריה שריפוביץ' שנה קודם לכן.
את האירוויזיון הנחה יוקסימוביץ' לצידה של המנחה יובנה ינקוביץ'.
לאחר הפסקה בת שנה מהמוזיקה, יוקסימוביץ' הוציא את אלבום האולפן החמישי שלו Ljubavi.
האלבום נקרא על שם סינגל מהאלבום.
הסינגל זכה להצלחה רבה בסרביה ובמדינות השכנות לה.
הסינגל השני שלו מהאלבום יצא בתחילת שנת 2010. ב-12 ביוני 2010 הוא הופיע באצטדיון אסים פרטוביץ' האסה שבסרייבו.
הוא הופיע בפני כ-40,000 אנשים, ההופעה הגדולה ביותר שלו עד כה.
ב-18 בנובמבר 2011 הודיעה רשות השידור של סרביה שיוקסימוביץ' ייצג אותה בשנית באירוויזיון 2012 עם השיר "Nije ljubav stvar".
השיר הגיע למקום השלישי בתחרות עם 214 נקודות.
בשנת 2008 וב-2013 הוא הלחין שירים לזמר בוסני פופולרי חאליד בשליץ'.
ז'לזניק בלגרד (בסרבית: KK ФMП Жeлeзник) היא קבוצת כדורסל סרבית משכונת "ז'לזניק" בעיר בלגרד, שהשתתפה בעבר בליגת העל הסרבית.
המועדון הוקם בשנת 1975 והשתתפה בליגה היוגוסלבית.
ובליגה הסרבית לאחר התפרקותה של יוגוסלביה.
הקבוצה השתתפה החל משנת 1997 במפעלים אירופאים שונים כגון: גביע קוראץ', גביע יול"ב, גביע ספורטה, יורוצ'לנג' והיורוקאפ.
למעט המפעל הבכיר של היורוליג.
במסגרת הליגה האדריאטית (בה זכתה בשתי אליפויות), השתתפה הקבוצה מאז עונת 2003/04.
בין השנים 2003–2005 שונה שמה של הקבוצה ל"רפלקס בלגרד" בעקבות חתימת הסכם חסות עם ספונסר.
וכיום הספונסר הראשי הוא חברת "FMP".
הכינוי של הקבוצה הוא "הפנתרים".
בעונת 2008/09 שיחק בקבוצה הכדורסלן הישראלי גיא פניני למשך חצי עונה.
בסיום עונת 2010/11 הכריזה הקבוצה על פירוק והתמזגה עם מועדון הכוכב האדום בלגרד.
ז'לגיריס ארנה או ז'לגיריו ארנה (בליטאית: Žalgiris Arena או Žalgirio Arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי בעיר קובנה שבליטא, הנושא את שמה של קבוצת הכדורסל המקומית, ומשמש גם כאולמה הביתי.
האולם הוא אחד הקומפלקסים החדישים והמפוארים באירופה.
הוא נבנה לקראת אירוח משחקי אליפות אירופה בכדורסל של קיץ 2011. בנייתו של ההיכל החלה בשנת 2008 והוא נחנך ב-18 באוגוסט 2011, במשחק בין נבחרת ליטא המארחת לנבחרת ספרד.
האולם ממוקם על אי במרכז נהר הנמונאס שעובר בעיר.
זֶ'ליוּ מִיטֶב זֶ'לֵב (בבולגרית: Желю Митев Желев; 3 במרץ 1935 – 30 בינואר 2015) היה פוליטיקאי וסופר בולגרי, אשר בין 1990 ל-1997 כיהן כנשיאה הראשון של בולגריה, היה הראשון שקיבל את אמון העם הבולגרי ונבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות אשר נערכו ב-1992.
ז'לב נולד בכפר וסלינובו שבמחוז שומן, בממלכת בולגריה.
ב-1958 הוא רכש תואר בפילוסופיה מאוניברסיטת סופיה וב-1974 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.
ז'לב היה חבר המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אך ב-1965 סולק ממנה, ונאסר עליו להתגורר בסופיה.
ב-1981 פרסם את ספרו "הפאשיזם", ובו ניתח את המשטרים הפאשיסטיים בגרמניה הנאצית, באיטליה הפאשיסטית ובמדינה הספרדית.
הספר הציג עקרונות בסיסיים להתנהלות משטרים פאשיסטיים, ומבלי למתוח ביקורת ישירה על השלטון הקומוניסטי, הציג מאפיינים דומים בין שתי שיטות המשטר.
הספר הפך את ז'לב לדיסידנט של המשטר, ובהוראת השלטונות נגנז הספר וכל העותקים שפורסמו רשמית הושמדו.
עם זאת פורסם הספר באופן מחתרתי במדינה וזכה לתפוצה נרחבה.
במהלך סתיו העמים היה ז'לב ממקימי תנועת איחוד הכוחות הדמוקרטיים, אשר עם קריסת השלטון הקומוניסטי התמודדה בבחירות לפרלמנט.
ב-1990 הוא נבחר לפרלמנט הבולגרי, וב-1 באוגוסט, לאחר התפטרות הנשיא המכהן פטר מלאדנוב, הוא נבחר על ידי האספה הלאומית לנשיאה השני של בולגריה.
ב-1992 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לנשיאות בולגריה לאחר תום השלטון הקומוניסטי, וז'לב נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים.
בדצמבר 1993 הוא ביקר בישראל ונאם בפני מליאת הכנסת.
ב-1996 הגיש את מועמדותו לתקופת כהונה שנייה, אך בבחירות שנערכו ב-1997 הפסיד לפטר סטויאנוב.
בשנת 2009 הביע את רצונו להחלפת המשטר הפרלמנטרי בבולגריה במשטר נשיאותי, בו "למדינה יש ראש ממשלה וגם נשיא, אך לנשיא יש סמכויות מקיפות מספיק לשלוט ברשות המבצעת".
ז'לונה גורה (פולנית: Zielona Góra) הוא מועדון כדורסל פולני מהעיר ז'לונה גורה שבמערב פולין.
הקבוצה משחקת בליגת העל הפולנית.
המועדון נוסד בשנת 1946 בשם KS ז'לונה.
בעשורים הראשונים לקיומו שינה המועדון פעמים רבות את שמו.
בשנות ה-60 המוקדמות המועדון נקרא "לצ'יה" ושיחק בקביעות בליגה השלישית בפולין.
בעונת 1966-67, המועדון עלה בפעם הראשונה לליגה השנייה.
בשנת 1968 אימץ המועדון את השם "זסטל ז'לונה גורה".
בעונת 1983-84, המועדון עלה בפעם הראשונה בתולדותיו לליגה הראשונה בפולין, הוא נשאר שם שנים רבות אך בשנת 2000 נאלץ לעזוב את הליגה עקב בעיות כלכליות.
בעונת 2009-2010 ז'לונה עלתה בחזרה לליגה הראשונה ובשנים שלאחר מכן זכה המועדון להצלחה.
בעונת 2011-12, המועדון סיים במקום השלישי בליגה.
בעונת 2012-13 זכה המועדון לראשונה באליפות פולין ובכך העפיל ליורוליג.
בהמשך העשור, המועדון הספיק לזכות בשלוש אליפויות נוספות ובשני גביעים.
כמו כן התחרה בהצלחה במפעלים האירופיים ובעונת 2015/16, המועדון הגיע לרבע גמר היורוקאפ.
ז'ירז'ור היא שיטת דיג שבה משתמש הדייג בחכה ובפתיון מלאכותי שאותו מניע הדייג במים על מנת לדמות דג בתנועה.
מקור המילה ז'ירז'ור הוא במילה הערבית "ז'ר" שמשמעותה "לגרור".
בשיטה זו משתמשים דייגים חובבים ואין בה שימוש בדיג מסחרי הנזקק ללכידה של כמות דגים גדולה בזמן קצר.
דיג בז'ירז'ור מתבצע באמצעות חכה המצוידת ברולר, וחוט דיג שבקצהו פתיון מלאכותי המכונה לעיתים ז'רז'רה או ז'ורז'רה.
אל הפתיון מוצמדות קרסים חדות שבהן נתפסים הדגים.
הדייג מטיל את הפתיון למים, ולאחר מכן, בעזרת סיבוב הרולר, מושך את חוט הדיג ואיתו את הפתיון.
תנועת הפתיון במים מדמה דג שוחה ודגים גדולים המנסים לתפוס את הדמוי עשויים להיתפס בקרסים שעליו.
ישנם דגים שלא ניתן ללכוד בשיטה זו שכן היא מיועדת בעיקרה ללכידת דגים טורפים.
בניגוד לדיג בעזרת פתיונות טבעיים, ז'ירז'ור היא שיטת דיג אקטיבית: הדייג אוחז בחכה כל משך הדיג; הוא מטיל את הדמוי למים, מגלגל את החוט וחוזר חלילה.
על כן, כדי לא להכביד על הדייג חכות המיועדות לדיג בז'ירז'ור הן קלות משקל.
מאפיין נוסף של חכות אלו הוא משקלי ההטלה שלהן.
לכל חכה ישנו משקל מינימלי שניתן להטיל באמצעותה, ומשקל מקסימלי שהטלה של משקל גדול ממנו עשויה לשבור את החכה או לגרום לה נזק.
ככל שמשקל ההטלה גדול יותר החכה כבדה יותר, אך גם חזקה יותר ומאפשרת שימוש בדמויים גדולים יותר כך שניתן לתפוס דגים גדולים יותר.
מקובל לחלק את סגנון הז'ירז'ור לכמה קטגוריות על פי משקלי ההטלה:
ז'ירז'ור קל (או ז'ירז'ור לייט) - משקלי הטלה קטנים, עד כ-15 גרם.
לעיתים אף מחלקים לז'ירז'ור אולטרה לייט (עד כ-7 גרם) ולז'ירז'ור לייט (כ-5 עד כ-15 גרם).
ז'ירז'ור בינוני - משקלי הטלה בינוניים, כ-15 עד כ-30 או 40 גרם.
ז'ירז'ור כבד - משקלי הטלה גדולים, כ-40 גרם ומעלה.
לדמויים מספר מאפיינים בעלי חשיבות:
צבע - דגים ממינים שונים נמשכים לצבעים שונים.
דייגים נוהגים להשתמש בדמויים בצבעים עזים יותר כאשר המים עכורים.
גודל - דמויים גדולים יותר מושכים דגים גדולים יותר.
משקל - משקל הדמוי צריך להתאים למשקל הזריקה של החכה.
דמויים כבדים יותר מאפשרים הטלה רחוקה יותר.
עומק השחייה - טורפים שונים נוהגים להשיג את מזונם בעומקים שונים במים, ולכך מותאמים גם הדמויים.
בעת משיכת הדמוי במים, יש כאלו שנעים על פני המים ("דמויי topwater") ויש כאלו שצוללים לעומק מסוים.
כושר ציפה - בזמן שהדמוי אינו נמשך במים על ידי הדייג, ישנם דמויים שצפים, יש ששוקעים ויש כאלו שנותרים בעומק שבו הם מצויים ("מושהים").
מאפיין זה נובע מהמשקל הסגולי של הדמוי.
ז'לחוב (בפולנית: ; ביידיש: זשעלעכאָוו; לעיתים מוזכרת בשמות ז'ליחוב וזליחוב) היא עיירה במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
אזכורה הראשון של ז'לחוב הוא משנת 1282, ובשנת 1447 הוענקו לה זכויות עיר.
עד פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 שימשה העיר כמרכז מסחר לסביבתה.
לאחר חלוקת פולין נכללה העיירה בתחומי אוסטריה, ומשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודים ישבו בז'לחוב מתחילת המאה ה-17, ובסוף המאה ה-17 פעל בה המשורר יהודה לייב ז'ליחובר.
בזמן פרעות ת"ח ות"ט שימשה העיירה כמקום מקלט ליהודי הסביבה.
בין השנים תקכ"ה - תקל"ה (1765–1775) כיהן במקום כרב רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
בהמשך התגורר וכיהן כאדמו"ר בעיירה רבי אשר מסטולין (הראשון).
מהמאה ה-19 ישבה בעיירה שושלת אדמו"רים של גזע זליחוב בחסידות זווהיל, שמייסדה היה הרב יצחק שלמה גולדברג.
למשך תקופה כיהן ברבנות העיירה רבי יהושע אשר רבינוביץ, אבי שושלת פוריסוב.
בעיר גם כיהן רבי גדליה שיינגארטין זצ"ל שהיה תלמידו של המגיד מקוזניץ ושם נטמן.
מראשית המאה ה-20 פעלו בעיירה חוגים ציוניים, לצד סניפים של הבונד ושל אגודת ישראל.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הידלדל היישוב היהודי בעיירה.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית.
בשנים אלה נמנו בעיירה כ-5,500 יהודים, כמחצית מתושביה.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו להגיע לעיירה מאות פליטים יהודים מגרבולין הסמוכה, שהופצצה קשות.
ב-12 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לפרוע ביהודיה, תוך שריפת בית הכנסת בעיירה עם יהודים בתוכו.
כעבור ימים אחדים גירשו הגרמנים יהודים רבים מהעיירה לאוסטרוב מזובייצקה, תוך רצח רבים מהם בדרך.
בנובמבר 1939 הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ועל ראש היודנרט בעיירה, שלום פינקלשטיין, הוטל להעביר לגרמנים תשלומי כופר, וכן עובדים לעבודות כפייה במחנות עבודה.
כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש, וחובת תשלום עבור הזכות להתגורר בבתיהם.
בקיץ 1940 הגיעו לעיירה כ-1,200 פליטים יהודים נוספים, ובאוקטובר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו פרצה כעבור זמן מה מגפת טיפוס הבהרות.
מעת לעת הוצאו להורג בגטו יהודים שנתפסו מבריחים אליו מזון.
באוקטובר 1941 הפך הגטו בעיירה לסגור, והובאו אליו פליטים יהודים נוספים, עד שמספר יושביו הגיע לכ-13,000. בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת יהודית, בראשות יוסף מלינקובסקי, אשר סייעה ליחידות פרטיזנים באזור העיירה.
בקיץ 1942 שולחו כ-500 יהודים מהגטו למחנות עבודה, וכעבור זמן מה הוצאו להורג ראש היודנרט ומספר בכירים בקהילה.
ב-3 בספטמבר 1942 פשטו אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים על הגטו בעיירה, ורצחו כ-1,100 יהודים בו, רובם קשישים, חולים או מסתתרים.
10,000 יהודי הגטו הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה ב-2 באוקטובר.
בשעת האקציה הצליחו להימלט מהגטו חברי המחתרת שפעלה בו, ולהצטרף ליחידות פרטיזנים.
כ-50 יהודים הושארו בגטו לסידור הרכוש הנותר בו ולקבורת הגופות, ולאחר מכן הועברו למחנה עבודה, בו נספו.
25 היהודים האחרונים בעיירה נרצחו ב-28 בפברואר 1943.
ז'לובין (בבלארוסית: Жло́бін, ברוסית: Жло́бин, בפולנית: Žlobin) היא עיר במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
ז'לובין נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
בשנת 1880 פרצה דליקה גדולה בעיר, אשר כילתה את כל בתי הכנסת בה.
טרם מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,700 יהודים, כחמישית מכלל תושביה.
בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי.
ב-14 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה.
בהמשך, רוכזו יהודי העיר בשני גטאות שהוקמו בה.
בכ"ה בניסן ה'תש"ב, 12 באפריל 1942 נרצחו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיר ליד הכפר הסמוך לבדווקה.
מועדון הכדורגל ז'ירונה (בקטלאנית: Girona Fútbol Club, ובקיצור Girona FC) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר ז'ירונה שבקטלוניה.
הקבוצה נוסדה ב-23 ביולי 1930, ומשחקת בלה ליגה.
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון מונטיליבי שבז'ירונה, המכיל 14,624 מושבים.
בסוף עונת הקבוצה עלתה מהליגה השלישית לליגה הספרדית השנייה, לאחר 49 שנות היעדרות.
בסוף עונת 2016/17 עלתה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה.
לז'ירונה ישנה קבוצת מילואים, הנקראת ז'ירונה ב', המשחקת בליגה הקטלאנית הראשונה (חמישית ברמתה בספרד).
ז'ירונה נוסדה בשנת 1930, בבית קפה בעיר, לאחר שקבוצת Unió Esportiva Girona פורקה עקב בעיות כלכליות.
הקבוצה החלה את דרכה בליגה הקטלאנית, ובשנת 1933 העפילה לליגה השלישית בספרד.
כבר בעונתה הראשונה העפילה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה, והתקבעה כקבוצת צמרת.
בעונתה השנייה, בשנת 1936, זכתה במקום הראשון בליגה השנייה, אך עקב היותה של הליגה מחולקת לבתים, מקום זה הקנה לה רק מקום בבית הגמר, בו סיימה במקום החמישי בלבד ולא עלתה לליגה הבכירה.
בשנת 1943 ירדה ז'ירונה בחזרה לליגה השלישית, ועד סוף שנות ה-50 שיחקה בליגה השנייה במשך שש עונות בלבד.
את העשורים הבאים בילתה הקבוצה לרב בליגה הרביעית, אך לא מעט גם בליגה השלישית.
בשיא השפל ירדה אף לליגות המחוזיות, אך עלתה משם תוך זמן קצר.
בתום עונת עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השלישית, וכבר בעונת החזרה סיימה במקום הראשון בבית שלה.
בפלייאוף עברה את ברקאלדו ואת סאוטה ועלתה לליגה השנייה, לראשונה מאז שנת 1959.
בארבע שנותיה הראשונות מאז העלייה נאבקה נגד ירידתה לליגה השלישית, אך שרדה.
בתום עונת סיימה ז'ירונה לראשונה במקום הרביעי המוליך לפלייאוף העלייה לליגה הראשונה.
בחצי הגמר עברה את קבוצת אלקורקון, אך בגמר הפסידה פעמיים לאלמריה וכשלה בעליית הליגה.
בעונה שלאחר מכן שבה לקרבות התחתית ושרדה בליגה במחזור האחרון, כאשר סיימה במקום ה-16.
בעונת הייתה הקבוצה בצמרת הגבוהה, כשהיא מועמדת לעלות לליגה הבכירה.
אך בסיום העונה הסדירה ספגה שער שוויון מאוחר מול לוגו, שער שהעלה את ספורטינג חיחון ישירות במקומה.
ז'ירונה נשלחה במקום זאת לפלייאוף שוב, כאשר במשחק הראשון בחצי הגמר היא מביסה את ריאל סרגוסה במשחק החוץ 0–3, אך במשחק הגומלין הפסידה באצטדיונה הביתי 1–4 והודחה ממשחקי הפלייאוף.
כמו בעונה הקודמת בה העפילה למשחקי הפלייאוף, גם את עונת 2015/2016 החלה ז'ירונה בתחתית, אך בחצי השני של העונה חל שיפור גדול בכושרה והיא סיימה את העונה הסדירה במקום הרביעי.
בחצי גמר הפלייאוף הפסידה במשחק הראשון לקורדובה בתוצאה 1–2, אך חזרה מפיגור במשחק השני כדי לנצח בתוצאה 1–3 לאחר הארכה.
ניצחון זה העניק לה כרטיס לגמר מול אוסאסונה, לה הפסידה בתוצאה המצטברת 1–3.
בעונת 2016/2017 הצליחה הקבוצה להשיג את הכרטיס ללה ליגה, לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה.
ב-23 באוגוסט 2017 נרכשה על ידי קבוצת סיטי פוטבול המחזיקה במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ועל ידי קבוצת רכישה בראשות פרה גוארדיולה, אחיו של פפ גוארדיולה.
בעונתה הראשונה אי פעם בליגה הראשונה סיימה במרכז הטבלה, במקום העשירי, אך בסיום עונת 2018/2019 סיימה במקום ה-18 ונשרה חזרה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2021/2022 העפילה דרך הפלייאוף בחזרה ללה ליגה לאחר ניצחון על טנריפה.
בתחילת עונת 2023/2024 העפילה לראשונה אי פעם לראש טבלת הליגה בסיום המחזור השביעי, זאת לאחר שישה ניצחונות ותוצאת תיקו אחת, ואת חצי העונה סיימה במקום השני בשוויון נקודות עם ריאל מדריד, בסיום העונה סיימה במקום השלישי בעונה הטובה ביותר בתולדותיה והעפילה לראשונה לליגת האלופות.
בליגת האלופות סיימה הקבוצה במקום ה-33 מתוך 36 קבוצות, עם 3 נקודות בלבד, אותן השיגה בניצחון 2-0 על סלובן ברטיסלאבה.
בליגה הצליחה הקבוצה להבטיח הישארות בלה ליגה רק במחזורי הסיום של העונה וסיימה במקום ה-16.
ז'לסון דני בטאליה מרטינש (בפורטוגזית: Gelson Dany Batalha Martins; נולד ב-11 במאי 1995 בפראיה שבכף ורדה) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
מרטינש נולד בפראיה, בירת כף ורדה.
בגיל צעיר עבר להתגורר בפורטוגל, ובשנת 2008 הצטרף למחלקת הנוער של פוטבול בנפיקה.
בשנת 2010 הצטרף מרטינש למחלקת הנוער של מועדון הפאר ספורטינג ליסבון.
בעונת עלה מרטינש לספורטינג ליסבון ב', קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-24 באוגוסט 2014 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 0–1 על אולהאננסה במסגרת המחזור השלישי בליגה.
ב-21 בדצמבר הבקיע מרטינש את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–3 על ויטוריה דה גימארייש ב', קבוצת המילואים של ויטוריה דה גימארייש, במסגרת המחזור ה-20 בליגה.
ב-21 בינואר 2015 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-79 בהפסד 2–3 לבלננסש במסגרת שלב הבתים של גביע הליגה הפורטוגלית.
בסך הכל ערך מרטינש 40 הופעות ליגה בקבוצת המילואים בעונת , בהן הבקיע שישה שערים, והוסיף 2 הופעות בגביע הליגה הפורטוגלית.
לקראת עונת הועלה מרטינש באופן רשמי לקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-9 באוגוסט 2015 נכנס מרטינש כמחליף בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–1 על בנפיקה ליסבון במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי.
ב-14 באוגוסט ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 1–2 על טונדלה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-17 בספטמבר ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של מפעל אירופי, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–3 ללוקומוטיב מוסקבה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת עונת 2015/2016 בליגה האירופית.
ב-26 בנובמבר הבקיע מרטינש את שער הבכורה שלו בליגה האירופית, שער בדקה ה-43 בניצחון 2–4 על לוקומוטיב מוסקבה במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים.
ספורטינג ליסבון העפילה מהמקום השני בבית, כשהיא שנייה ללוקומוטיב מוסקבה, ומשאירה מאחוריה את בשיקטש ואת סקנדרבו קורצ'ה.
מרטינש ערך שש הופעות במפעל: חמש בשלב הבתים, ואחת נוספת בהפסד 1–3 לבאייר לברקוזן במשחק הגומלין של שלב 32 הגדולות, בו הודחה בנפיקה ליסבון.
ב-13 בדצמבר הבקיע מרטינש את שער הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, שער בדקה ה-29 בניצחון 1–3 על מוריירנסה במסגרת המחזור ה-13. ב-15 בינואר 2016 הבקיע מרטינש את השער ה-5,000 של ספורטינג ליסבון בהיסטוריה של ליגת העל הפורטוגלית, שער בדקה ה-61 בתיקו 2-2 נגד טונדלה.
ב-7 במאי הבקיע מרטינש צמד שערים בניצחון 0–5 על ויטוריה סטובאל במסגרת המחזור ה-33 בליגה.
בסך הכל ערך מרטינש 29 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, רובן כמחליף, והבקיע ארבעה שערים.
את עונת פתח מרטינש כשחקן הרכב קבוע.
ב-14 בספטמבר 2016 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות, כששיחק 70 דקות בהפסד 1–2 לריאל מדריד במסגרת המחזור הראשון לעונת 2016/2017.
ב-25 ביולי 2018 חתם מרטינש באתלטיקו מדריד לשש שנים.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ולנסיה.
ב-30 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–1 על סנט אנדראו בגביע הספרדי.
עד ינואר ערך 12 הופעות בכל המסגרות בקבוצה.
ב-27 בינואר 2019 הושאל מרטינש למונקו עד לסוף העונה.
ב-29 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד גנגאן בגביע הליגה הצרפתית.
ב-10 בפברואר כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מונפלייה בליגה.
עד סיום העונה כבש 4 שערים ב-17 הופעות בכל המסגרות וסייע לקבוצה להישאר בליגה.
ב-1 ביולי 2019 חתם באופן קבוע במונקו לחמש שנים.
ב-2 בינואר 2024 חתם לשנה וחצי באולימפיאקוס.
ב-7 באוקטובר 2016 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כשהחליף את פפה בדקה ה-72 בניצחון 0–6 על נבחרת אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ז'לונה גורה (בפולנית: Zielona Góra, ; בגרמנית: Grünberg in Schlesien, גרינברג השלזית) היא העיר הגדולה ביותר בפרובינציית לובוש במערב פולין.
ז'לונה גורה משמשת אחת משתי ערי הבירה של פרובינציית לובוש, לצד גוז'וב ויילקופולסקי.
בין השנים 1950–1998 הייתה העיר בירת ווייוודת ז'לונה גורה, ומאז הקמת פרובינציית לובוש, משתייכת העיר מבחינה מנהלית אליה.
נכון לסוף יוני 2016 התגוררו בעיר קרוב ל-140,000 תושבים.
מועדון הכדורסל של העיר משתתף בליגת העל הפולנית ובליגת האלופות.
מחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה
מחנה הריכוז גרינברג (Grünberg) הוקם בז'לונה גורה בפברואר 1942. היה זה מחנה לעובדות כפייה יהודיות שהועסקו במפעל הטקסטיל במקום – DWM .
רוב הנשים היו צעירות, בגילאי 15 עד 30, שהגיעו למחנה מאזור זגלמביה שבפולין.
הן עבדו במשמרות בנות 12-14 שעות במפעל.
ב-1 ביולי 1944 הפך המחנה ממחנה לעבודת כפייה של ארגון שמלט למחנה עבודה לנשים תחת הנהלת גרוס-רוזן והתנאים במקום הורעו.
אחד הביטויים לשינוי הייתה הסלקציה בעירום שהיה על האסירות לעבור לפני אנשי האס-אס שקבעו אם הן כשירות לעבודה.
מי שלא נמצאה כשירה שולחה לאושוויץ.
הבריאות קיבלו דיסקיות עם מספר האסיר שלהן אותן ענדו על צווארן.
בסוף נובמבר 1944 שהו בגרינברג 971 אסירות יהודיות.
למחנה הגיעו אסירות שיצאו בצעדת מוות ממחנה שלזירזה (Schlesiersee).
עם התקרבות הצבא האדום לאזור התקבלה פקודה לפינוי המחנה.
אוכלוסיית האסירות בגרינברג מנתה באותה עת כ-1,800 נשים, בכללן אלו שהגיעו מאזור שלזירזה.
ב-29 בינואר 1945, יום אחד בלבד לאחר שהגיעו משלזירזה, חולקו האסירות בגרינברג לשתי קבוצות.
קבוצה אחת ובה כ-1,100 נשים פונתה לכיוון דכאו והגיעה להלמברכטס (Helmbrechts).
חצי מהנשים בקבוצה הזו היו אסירות גרינברג ונשים שהגיעו ממחנה נוי-פורוורק.
קבוצה שנייה פונתה לכיוון ברגן-בלזן.
קבוצה זו הורכבה מהמחצית השנייה של אסירות גרינברג והקבוצה שהגיעה ממחנה בניש-פורוורק.
קבוצה זו הוצעדה ברגל עד יוטבורג (Juteborg) ומשם המשיכה ברכבת לברגן-בלזן.
המסע לברגן-בלזן, דרך יוטבורג, מרחק של יותר מ-400 ק"מ, ארך כחודש.
לאורך הדרך מתו או הוצאו להורג נשים רבות, מספרן אינו ידוע.
הגעת הצבא האדום בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה
ב-11 בפברואר 1945 קיבלו שלטונות זילונה גורה, אז גרונברג, דיווח על הרוסים בסביבת נובה סול.
חיילי וורמאכט ואזרחים המארגנים את ההגנה בערים היו בסכנת ניתוק מדרום-מערב.
במצב זה נקטע הכנותיו של זילונה גורה להגנה על ידי חיילים סדירים.
באותו היום ועידת יאלטה הסתיימה.
לא היה ידוע בדיוק מה יקרה לזילונה גורה.
הרוסים התייחסו לאזורים אלה כאל גרמנים.
ב-12 בפברואר המשרדים החשובים ביותר והוועדות הניהוליות של ארגונים גדולים יותר פונו מאחורי Nysa Łużycka.
ב-13 בפברואר תושבים אחרים עודדו על ידי מגפונים לעזוב את העיר.
אחד הטרנספורציות שנשלחו בעבר בדרזדן הותקף על ידי התקפה אווירית אנגלית ולדברי חלקם, כ-900 איש מזילונה גורה נהרגו בתחנת הרכבת שם.
ב-14 בפברואר תומכיו של היטלר דחקו בנוער של הנוער ההיטלרי להגן על עצמם.
מוקדם יותר, הזונדרקומנדו Sonderkomando, שהחל לפוצץ חפצים אסטרטגיים ולשתק מכשירים טכניים שונים, כולל תחנות כוח, עבודות גז ומפעלי מים.
המגנים בגבעת ברניבורסקי הציבו שני מקלעים.
עם זאת, לאחר שנודע להם על איום ישיר מצד נובה סול, הם נסוגו למרכז העיר.
מנגד, תומכי פיטורים מהירים, בהם העובד אלפרד קונצל, פרידריך ברוקס הנאצי, וקארל לאובה הקומוניסטי, הקימו ועדת כניעה.
הצבא האדום החל בירי ארטילרי בשעה 13:00 מהאקדחים שהונחו על הגבעות מדרום לרקולה.
לאחר שהגיעו לגבול הצפוני של הכפר הזה, יחידות הסיור התקדמו לעבר העיר.
חלקם, בעקבות הקשת, מצאו את עצמם ברקולקה, אחרים בסטארי קיסילין ואפילו בג'אני, ואחרים השתלטו על ידדריצ'וב.
הסניף הראשי נכנס לעיר לאורך רחוב ורוצלבסקה.
עד מהרה החלו להופיע קבוצות קטנות של חיילי הצבא האדום מהצד של רחוב קוזוצ'ובסקה.
עמדתו של כומר הקהילה של זילונה גורה, פר.
בצומת הרחובות קופייצקה וקופרניקה הוא יצר קשר עם התוקפים והודיע להם שהעיר לא מוגנת.
קבוצת עובדי כפייה סיפקה חדשות דומות.
לכן הערים נלקחו כמעט ללא מאבק.
ב-14 בפברואר כבר בשעה הראשונה לשהותם כבשו החיילים את בנייני הממשל: משרד המחוז, מטה NSDAP, המשטרה ובית העירייה.
המפקד וצוותו שוכנו בבניין הסטרוסטה.
מקלעים הוצבו בפאתי העיר, בכיכר השוק ומול הצוות.
ב-15 בפברואר מפקד הארמייה השלישית נתן הוראה לתפוס את זילונה גורה.
עד מהרה מונה מפקד מלחמה, שלקח את מלוא השלטון בזילונה גורה.
זה היה מייג'ור דמיאן ש 'וויצ'וטורוב מקייב.
הוא מינה את ראש עיריית קארל לאובה, שהיה עד 1933 חבר מועצה מטעם המפלגה הקומוניסטית בגרמניה ובמשך השנים הבאות כאסיר של מחנה דכאו.
עד מהרה הוטל על קרל לאובה להשלים את מועצת העיר החדשה.
מנהל עירוני החל לתפקד, הודפס העיתון "גרונברגר שבועבלאט".
ראש העיר דיווח ישירות למפקד.
כמעט כל יום דיווח לו על המצב בעיר.
המשימות הנוכחיות נדונו והועברו הוראות.
השלטונות הרוסיים השאירו מאפייה לרשות הגרמנים.
עד מהרה פעלה תחנת הכוח העירונית.
העיר חולקה ל-43 שכונות ובכל אחד מהם מונה זקן (אובמן) שהיה אחראי על הסדר והמשמעת על פי חוקי המלחמה.
כל הגברים בגילאי 14 עד 50 נצטוו להתייצב מדי יום מול בית העירייה.
ב-17 בפברואר ברחוב פודגורנה אספו השלטונות 926 גרמנים והם הובלו לעבר מילסק.
חלק מהאנשים שנותרו עבדו על אספקה, וחטיבות אורגנו גם להעלאת מכונות והתקנים על קרונות.
נשים הועסקו כדי לאסוף ולארוז מכשירי חשמל ביתיים מיוצאים, בדים, בגדים וכו'.
ב-26 בפברואר הוקם בעיר סניף תנועה וסחר PKP עם מושב זמני בוולשטיין.
בינתיים, כמה פליטים חזרו מעבר לנהר ניסא לוז'יקה, מכיוון שהרעב השורר שם לא נתן להם שום סיכוי לשרוד.
בתחילת אפריל כבר היו בז'ילונה גורה כ-9,000 איש גרמנים ומשבוע לשבוע מספרם גדל.
לא היה שום אינדיקציה לשינוי פתאומי במצב.
ב-8 במאי קבוצה מבצעית של הוועדה הכלכלית של מועצת השרים, בראשות המהנדס קז'ימייז 'פשינסקי, הגיעה לז'ילונה גורה, ובמשך כמעט חודש הייתה הנציגה היחידה של הרשויות הפולניות בעיר.
המפקד הקצה לו מגורים במלון "קייזרוף" ("שרודמיסקי").
הקבוצה תפסה רכוש מצד הרשויות הצבאיות ואבטחה מפעלים ועסקים, דאגה לאוכלוסייה הפולנית, שמרה על הסדר בעיר, ארגנה את החיים החברתיים והפוליטיים, ייצגה רשויות אזרחיות פולניות בפני רשויות הצבא והכינה תנאים להתיישבות פולנית.
ב-12 במאי הקבוצה הראשונה המקצועית והמאורגנת של הפולנים הגיעה לעיר; הם היו אנשי רכבת מוולשטיין.
ב-15 במאי הגיעה קבוצת מומחים בתעשיית הטקסטיל מלודז'.
ב-4 ביוני בטרז'בניצה, על ידי הממונה על ממשלת הרפובליקה של פולין במחוז שלזיה התחתונה, מונה יאן קלמנטובסקי לנציג המחוז מספר 20 בזילונה גורה; במקביל - הסטרוסטה הפולני הראשון של זילונה גורה.
ב-6 ביוני מעשה ההשתלטות על ראש העיר זילונה גורה על ידי ראש העיר הפולני תומאש סובקוביאק, שסגנו היה קלמנס מיקולסקי, וצ'סלב וילגוש כמזכיר.
זה נמסר לו על ידי מפקד אזורי של הצבא האדום.
הטקס אורגן על פי טקס צבאי.
בתום הטקס נתלה על מגדל העירייה דגל לבן ואדום.
עד מהרה הוקמה מועצת עירייה חדשה.
סטפן דודז'ינסקי מונה לסגן ראש העירייה, צ'זלאב וילגוש מונה למזכיר.
כמה פקידים גרמנים עדיין נשמרו בתפקידיהם.
ב-8 ביוני יאן קלמנטובסקי הגיע לזילונה גורה עם קבוצה של כמה פקידים.
הוא היה נציג הפוביאט של ממשלת פולין ובמקביל היה אמור לבצע את תפקידיו של הסטרוסטה.
למחרת פורסמו בעיר הודעות על תפיסת השלטון על ידי הממשל הפולני.
נכון ל-10 ביוני בזילונה גורה, (אז נכתב השם "זיאלונגורה") התגוררו כ-10,000 תושבים (1,000 רוסים, כמה עשרות פולנים, כ-8,000 גרמנים).
מחוז משנה ז'לובין (בבלארוסית: Жлобінскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ז'לובין.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ז'לובין 104,871 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 84.95% בלארוסים, 9.26% רוסים ו-1.84 אוקראינים.
ז'ליקו רבראצ'ה (בסרבית: Željko Rebrača, בסרבית קירילית: Жељко Ребрача; נולד ב-9 באפריל 1972) הוא כדורסלן עבר סרבי, ששיחק באופן פעיל בין השנים 1990–2007.
בשנת 1990 החל רבראצ'ה את קריירת המשחק שלו בקבוצת נובי סאד מהליגה היוגוסלבית בכדורסל, ולאחר עונה אחת עבר לפרטיזן בלגרד.
תחת המאמן הצעיר ז'ליקו אובראדוביץ', ובהובלת השחקנים אלכסנדר ג'ורג'ביץ' ופרדראג דנילוביץ', זכתה פרטיזן באליפות הליגה האירופית של פיב"א הראשונה בתולדותיה בעונת , לאחר שגברה בגמר על חובנטוד בדאלונה.
בעונות הבאות הצטיין רבראצ'ה בפרטיזן, אך קבוצתו לא הורשתה להשתתף ביורוליג בשל מעורבות סרביה במלחמת בוסניה.
ב-4 עונותיו בפרטיזן קלע 11.7 נקודות בממוצע למשחק, וזכה עם הקבוצה ב-2 אליפויות הליגה היוגוסלבית (1992, 1995) וב-3 גביעי הליגה היוגוסלבית (1992, 1994, 1995), בנוסף לזכייה ביורוליג (1992).
בשנת 1995 עבר לשחק עבור בנטון טרוויזו האיטלקית, אותה אימן מייק ד'אנטוני.
בעונת 1996/1997 זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האיטלקית לאחר שגברה על פורטיטודו בולוניה בסדרת הגמר, בתוצאה 3–2. בעונת 1997/1998 העפילה בנטון לפיינל פור היורוליג, אך הודחה במשחק חצי הגמר על ידי א.א.ק.
בעונת 1998/1999 זכתה הקבוצה בגביע ספורטה, תחת הדרכתו של ז'ליקו אובראדוביץ' אשר החליף את ד'אנטוני.
ב-4 עונותיו בטרוויזו רשם רבראצ'ה ממוצעים של 14.3 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת חתם רבראצ'ה על חוזה בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית, אליה עבר יחד עם מאמנו בטרוויזו ז'ליקו אובראדוביץ'.
בפיינל פור היורוליג של אותה עונה גברה פנאתינאיקוס על אפס פילזן (81–71) ועל מכבי תל אביב (73–67) בדרך לזכייה השנייה בתולדותיה באליפות היורוליג.
במשחק הגמר הוביל רבראצ'ה את קבוצתו עם 20 נקודות ו-8 ריבאונדים, ובסיומו זכה בפרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג.
בעונה העוקבת נפגשו אותן הקבוצות בגמר ליגת הסופרוליג, אך הפעם ידה של מכבי הייתה על העליונה, כאשר ניצחה בתוצאה 81–67. בשתי עונותיו ביוון זכה רבראצ'ה עם פנאתינאיקוס באליפות הליגה היוונית.
על אף שנבחר בדראפט ה-NBA 1994 על ידי סיאטל סופרסוניקס (בחירה 54), נשאר רבראצ'ה באירופה עד קיץ 1999, אז חתם על חוזה בדטרויט פיסטונס.
בעונת הרוקי שלו קלע 6.9 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של בן וולאס, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
במהלך עונתו השלישית בדטרויט, , נשלח לאטלנטה הוקס כחלק מטרייד שהעביר לפיסטונס את ראשיד וולאס.
לקראת עונת חתם על חוזה ל-3 עונות בלוס אנג'לס קליפרס, אך באפריל 2006 שוחרר מהקבוצה בשל פריצת דיסק.
ב-5 עונותיו ב-NBA השתתף ב-215 משחקים בלבד (מתוך 410 של קבוצותיו) בשל בעיות בריאותיות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 5.9 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2007 חזר לשחק כאשר חתם על חוזה בוולנסיה מהליגה הספרדית, אך לאחר 3 משחקים בלבד שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק.
בטורניר אליפות אירופה בכדורסל 1995 השתתף רבראצ'ה לראשונה במשחקי נבחרת יוגוסלביה הבוגרת, וזכה עמה במדליית הזהב.
לאורך הטורניר שימש כמחליפו מהספסל של ולאדה דיבאץ, וקלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) היה אחד השחקנים המובילים של נבחרתו, לצד דיבאץ, פרדראג דנילוביץ', אלכסנדר ג'ורג'ביץ' ודיאן בודירוגה, וסייע לה להעפיל לגמר הטורניר עם ממוצע של 10.6 נקודות למשחק.
במשחק הגמר הפסידה יוגוסלביה מול נבחרת ארצות הברית בתוצאה 69–95, וזכתה במדליית הכסף.
באליפות אירופה 1997 שוב זכתה יוגוסלביה במדליית הזהב, כאשר רבראצ'ה מסיים כקלעי השלישי של נבחרתו עם 11.1 נקודות בממוצע למשחק.
בטורניר אליפות העולם 1998 קלע רבראצ'ה 13.6 נקודות למשחק, כולל 16 נקודות במשחק הגמר מול נבחרת רוסיה, בו ניצחה יוגוסלביה בתוצאה 64–62. בסיום האליפות נבחר לחמישייה המצטיינת של הטורניר, לצד בודירוגה.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סידני (2000) הפסיד רבראצ'ה עם נבחרתו מול נבחרת ליטא בשלב רבע הגמר.
בקיץ 2005 חזר להתחרות עם נבחרתו, לראשונה מזה 5 שנים, וסיים עמה במקום התשיעי באליפות אירופה 2005.
ז'לקו בובאץ' (בבוסנית: Željko Buvač; נולד ב-13 בספטמבר 1961, אומרסקה) הוא כדורגלן עבר יוגוסלבי ובוסני, מאמן ומנהל ספורט.
מכהן כמנכ"ל ספורטיבי במועדון הכדורגל דינמו מוסקבה.
בובאץ' נולד באומרסקה, בבוסניה והרצגובינה, שהייתה ביוגוסלביה, במשפחה של סרבים אתניים.
הוא שיחק בבוראט (באניה לוקה) בליגה הראשונה של יוגוסלביה.
במדי מועדון זה, בשנת 1988 זכה בגביע יוגוסלביה.
בשנת 1991 עבר לגרמניה, והחל לשחק אצל רוט-וייס (ארפורט), ובהמשך עבור מיינץ 05 בבונדסליגה השנייה.
לאחר שסיים קריירה, הוא הפך למאמן.
בובאץ', סיים את קריירת המשחק שלו בניוקירכן בשנת 1998 ומיד נכנס לתפקיד המאמן.
בשנת 2001, לאחר שלוש עונות בניוקירכן, הוא הפך לעוזר מאמן במועדון הקודם האחר שלו, מיינץ, שם הצטרף לחברו לקבוצה לשעבר, יורגן קלופ.
במשך שבע שנים של עבודה במועדון הם השיגו העפלה לבונדסליגה, ואז קיבלו כרטיס למוקדמות גביע אופ"א.
יחד עם יורגן קלופ עבר ליברפול בסתיו 2015. באנגליה, ז'לקו עבד שלוש עונות, ועזב את ליברפול בגלל אי הסכמות עם קלופ.
ב-1 בפברואר 2020 הוכרז כמנהל ספורטיבי במועדון הכדורגל דינמו במוסקבה.
ז'לקו הודק (בקרואטית: Željko Houdek; נולד ב-14 באפריל 1981) הוא זמר קרואטי אשר ייצג קרואטיה באירוויזיון 2017. מלבד קרואטית, הוא שר והקליט באנגלית, איטלקית, גרמנית, ספרדית, צרפתית, סלובנית, מקדונית ומאורית.
ג'לקו הודק נולד בתור ז'לצ'קו חודק ב-14 באפריל 1981 בווליקה גוריקה.
שם משפחתו הוא ממוצא צ'כי.
לאחר שסיים את בית הספר במגמת מוזיקה ולמד פסנתר, הודק נרשם לשני בתי ספר, אחד ללימודי שירת סולו, שם למד גם אופרה, ולימודי ספרות.
בשנת 2001, נרשם למכללה היוקרתית של ברקלי למוזיקה ובהמשך העשיר את הידע שלו במוזיקה גם בהשתלמויות בצרפת, יוון ואיטליה.
הודק ערך את קונצרט הסולו הראשון שלו ב-19 בפברואר 2000 במועדון זאגרב SAX!
הסינגל הראשון שלו, "צ'ארוליה" (קסם), יצא בשנת 2002 ובוצע על ידי הודק בפסטיבל הפופ של דורה, הפסטיבל בו בוחרים נציג לאירוויזיון בקרואטיה.
שם הבחין בו המאסטרו זדרובקו סליג'יבץ' שהציע לו שיתוף פעולה ושיבח אותו בפומבי באומרו כי זמר כמו הודק נולד אחת ל-300 שנה.
בחודש שלאחר מכן חתם הודק על חוזה בלעדי עם חברת תקליטים קרואטית.
במהלך הקמפיין לבחירות לפרלמנט הקרואטי בשנת 2007, שר הודק את המנון המפלגה HDZ, עבור האיחוד הדמוקרטי הקרואטי השמרני (HDZ) שהיה מנוהל בזמנו על ידי איבו סאנאדר.
בהמשך הוא שר גם בקמפיין של ראש עיריית זאגרב, מילאן בנדיץ' הפופוליסטי.
הודק אמר בריאיון לרשימת ג'וטארנג'י כי הוא א-פוליטי וכי מדובר רק בהתקשרויות מקצועיות כמו כל דבר אחר.
בינואר 2011, הודק דורג במקום הרביעי בגמר תחרות הזמר, Mic Mic UK שהתקיימה ב-O2 Arena בלונדון.
הוא השתתף גם בתוכנית הטלוויזיה הבריטית אקס פקטור, שם זכה לכינוי "סנסציה קרואטית" ונכנס לרשימת 100 המועמדים המובילים.
הוא לא הצליח להמשיך את השתתפותו בתחרות מכיוון שלא קיבל אישור עבודה בזמן.
הודק הוא אחד השופטים בתוכנית "The Voice – Najljepši glas Hrvatske", הגרסה הקרואטית של "The Voice, ב-2016, בעונה הראשונה של התוכנית, היה המנטור של הזוכה נינה קרלייץ' אשר ייצגה את קרואטיה באירוויזייון 2016.
בפברואר 2017 נבחר הודק לייצג את קרואטיה באירוויזיון 2017 בקייב, אוקראינה, עם השיר "My Friend" -ידידי.
הוא הוגרל לחצי הגמר השני אשר נערך ב-11 במאי, סיים במקום השמיני מתוך 18 מדינות עם 141 נקודות והעפיל לגמר, בגמר, הופיע הודק בשיר מספר 13 ובסיום הערב מוקם במקום ה-13 מתוך 26 מדינות עם 128 נקודות.
בשנת 2005, הודק אמר בריאיון למגזין "טנה" כי "אוכלוסיית ההומואים והלסביות (להט"ב) לא יכולה להיות שווה עם אזרחים אחרים מכיוון שזה אומר חזרה לסדום ועמורה", וכינה בני זוג מאותו המין "חולים".
בעקבות אמירות אלו, הוא הוכרז כ-"הומופוב השנה" בשנת 2006 על ידי פורטל להט"ב קרואטי, Gay.hr.
בדו"ח משנת 2005, האיגוד הבינלאומי לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרקס (ILGA) רשם אותו כ"איש ציבור שנשא הצהרות הומופוביות".
בשנת 2011 היה הודק מועמד לתואר "הומופוב העשור" על ידי "הלהט"בים" ארגון הגאווה של זאגרב שכינה אותו "ללא ספק ההומופוב הגדול בקרואטיה".
בתגובה, הודק פרסם הודעה ציבורית בפייסבוק שכותרתה: "אהבה ומוזיקה הן הכוחות המניעים שלי", בה הביע צער על כך שהוא נכלל בבחירה, והוסיף כי הוא ידידותי לחברי הקהילה הגאה ואין לו שום דבר נגד אהבה מכל סוג שהיא.
הודק נשוי לבריג'יטה קרקץ מאז שנת 2006, לשניים שני ילדים, הבת סופיה (נולדה 2006) והבן דייוויד (נולד בשנת 2013).
ז'ליקו ז'ופטיץ' (בקרואטית: Željko Župetić; נולד ב-23 בספטמבר 1967 בזאגרב שברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר.
ז'ופטיץ' שיחק במשך רוב הקריירה שלו בנ.ק.
הוא שיחק במשך עונה וחצי בישראל, בקבוצות הפועל חיפה והפועל ראשון לציון.
בסוף הקריירה שלו שיחק ברייקה מליגת העל הקרואטית, ולאחר מכן עבר לשחק בליגות הנמוכות בקרואטיה.
ב-19 ביוני 1991 ערך ז'ופטיץ' את הופעתו היחידה בנבחרת קרואטיה, בניצחון 1-0 על נבחרת סלובניה במשחק ידידות.
ז'לבריניס (בליטאית: Žalvarinis) היא להקת פולק רוק מווילנה, ביאת ליטא.
היא נוסדה ב-2001, כחלק מאיחוד בין קבוצת המטאל נאו-פגני אוגנלאקיס לבין להקת הפולק נאו-פגנית קולגרינדה.
שמות שתי הלהקות היה ההשראה לשם אלבומה השני של ז'לבריניס Ugnėlakis su Kūlgrinda.
ב-19 בדצמבר 2023 נמנה בין האמנים המתחרים ב-Eurovizija.LT, הקדם הליטאי לאירוויזיון 2024. שירה לתחרות היה "Gaudė vėjai".
היא הגיעה למקום השני במקצה השני, ששודר ב-20 בינואר 2024, והעפילה לגמר.
בשלב הגמר הגיעה למקום השביעי עם שמונה נקודות.
מועדון כדורגל ז'לגיריס קובנה (בליטאית: Futbolo klubas Kauno Žalgiris) הוא מועדון כדורגל מהעיר קובנה, ליטא, המשחק בליגת העל הליטאית ולו זכייה אחת באליפות ליטא.
המועדון נוסד בשנת 2004 בשם ספיריס קובנה (בליטאית: Spyris Kaunas).
בשנת 2015 עבר המועדון להיות מחלקת הכדורגל של מועדון הכדורסל ז'לגיריס קובנה ועבר לאצטדיון הנוכחי שלו, אצטדיון דריוס וגירנאס, המכיל 15,026 מקומות.
הרעיון להקמת מועדון כדורגל מקצועי הועלה לראשונה על ידי בית הספר לכדורגל "טאוראס" מהעיר קובנה בשנת 2004, כאשר המאמנים רצו לתת הזדמנות לבוגרי בית הספר להמשיך את קריירת הכדורגל שלהם באופן מקצועי.
ובשנת 2005 הוקם המועדון ספיריס קובנה (בליטאית: FM Spyris Kaunas).
שהתחרה בליגה הליטאית השלישית, עם מדים בצבעי צהוב-כחול.
ב-1 במאי 2005, קבוצת הכדורגל ספירס קובנה שיחקה את משחקה הרשמי הראשון, כשהפסידה 1–2 לסביקאטה קיבראט.
ספיריס שיחקה בליגה השלישית במשך 8 עונות, כשבעונת 2010 היא שינתה את שמה לאיישצ'י קובנה (FM Aisčiai Kaunas), אך חזרה לשם ספיריס בעונת 2011. בסיום עונת 2012 עלתה ספיריס לליגת המשנה הליטאית, שם התחרתה במשך שתי עונות.
לקראת עונת 2015, ולאור כישלונה של אקרנאס שסיימה במקום השישי בעונת 2014 בליגת העל הליטאית לעמוד בתנאים להשתתפות בליגת העל, ספיריס הודיעה על רצונה להחליף אותה בליגה, ולאחר שהנושא נבחן על ידי ההתאחדות הליטאית, קיבלה ספירס את המקום בליגת העל.
לפני תחילת העונה, המועדון הודיע על מעבר לאצטדיון דריוס וגירנאס ועל שיתוף פעולה עם מועדון הכדורסל של העיר, ז'לגיריס קובנה וכן על תוכניות המועדון לאמץ את שמו.
אך שינוי השם עורר מחלוקת עקב העובדה שבליגת העל התחרה מועדון נוסף עם השם ז'לגיריס, ז'לגיריס וילנה.
המועדון מווילנה הגיש תלונה להתאחדות הליטאית בטענה שהתקנון אוסר על שתי קבוצות להתחרות תחת אותו שם, והשם ספיריס נותר על כנו.
אך מדי הקבוצה הוחלפו לירוק-לבן ונשאו את הסמל של מועדון הכדורסל ז'לגיריס, לצד הלוגו של ספיריס.
ב-1 במרץ 2015, ערכה הקבוצה את הופעת הבכורה שלה בליגת העל, שהסתיימה בניצחון 2–1 על קלייפדוס גרניטאס.
את עונת הבכורה שלה סיימה ספיריס במקום החמישי בליגה, והגיעה גם לחצי גמר הגביע, בו הפסידה לז'לגיריס וילנה.
לקראת עונת 2016, שינתה הקבוצה את שמה לז'לגיריס באופן רשמי.
ואת עונת 2016 היא סיימה במקום השמיני בליגה.
את עונת 2017 שוב סיימה הקבוצה במקום השמיני ואת עונת 2018 במקום החמישי.
אולם היריבה העירונית סטומבראס קובנה שסיימה במקום הרביעי את עונת 2018 לא עמדה בתנאים של אופ"א להשתתפות בטורנירים האירופים, והכרטיס שלה למוקדמות הליגה האירופית עבר לבאה בתור, ז'לגיריס לראשונה בתולדותיה.
בשלב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית פגשה ז'לגיריס את אפולון לימסול מקפריסין הפסידה לה פעמיים והודחה.
ובליגה היא סיימה במקום הרביעי והשיגה את הכרטיס לאירופה בזכות ולא בחסד.
שם פגשה את בודה/גלימט מנורווגיה והובסה מולה במשחק שהתקיים בנורווגיה ללא גומלין בעקבות מגפת הקורונה.
בליגה המקומית היא המשיכה להתחרות בצמרת וסיימה במקום השלישי את עונת 2020 שהעניק לה כרטיס למוקדמות הקונפרנס ליג.
שם היא הוגרלה מול יורופה מגיברלטר בשלב המוקדמות הראשון, המשחק הראשון נערך בגיברלטר והסתיים בתוצאה 0–0 ובמשחק הגומלין שנערך בליטא ניצחה ז'לגיריס 2–0 מה שהיה ניצחון הבכורה שלה באירופה שגם זיכה אותה בהעפלה לשלב המוקדמות השני, בו הודחה מול דה ניו סיינטס מוויילס.
את העונה בליגה היא סיימה פעם נוספת במקום השלישי.
בעונה הבאה עונת 2022 המשיכה ז'לגיריס להשתפר וסיימה כסגנית האלופה.
את עונת 2023 סיימה ז'לגיריס במקום הרביעי שגרם לה להיעדר לראשונה מהמסגרת האירופית לאחר 5 הופעות רצופות.
את עונת 2024 סיימה ז'לגיריס במקום השלישי בליגה, ושבה להתחרות באירופה.
בעונת 2025 זכתה ז'לגיריס באליפות היסטורית המזכה בכרטיס לליגת האלופות.
המועדון מארח את משחקי הבית שלו באצטדיון דריוס וגירנאס, האצטדיון הוא מתקן רב-תכליתי בקובנה המכיל 15,026 מושבים, והוא הגדול ביותר בליטא ובמדינות הבלטיות.
בשנת 1998 הוא שופץ בהתאם לתקנות אופ"א, ובשנת 2005 הוא עבר מודרניזציה עם התקנת לוח התוצאות הדיגיטלי הגדול ביותר במדינות הבלטיות.
כשהשיפוץ האחרון של האצטדיון הסתיים בשנת 2022.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של ז'לגיריס מוצג ראשון.
קריירה אקדמית ומשפטית ושירות צבאי
קומשיץ', יליד סרייבו, למד באוניברסיטת סרייבו, ולאחר מכן בבית הספר של אדמונד וולש לשירות ציבורי דיפלומטי באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון.
במהלך מלחמת האזרחים של בוסניה שירת בצבא הפדרציה של בוסניה והרצגובינה וקיבל את עיטור הזהב "לילי"- העיטור הגבוה ביותר בצבא שניתן על ידי הממשלה.
אחרי המלחמה, הצטרף לפוליטיקה בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה או SDP BiH.
כיהן כחבר מועצת העיר נובו סרייבו (סרייבו החדשה), וגם במועצת העיר סרייבו, לפני שנבחר לעמוד בראש מועצת נובו סרייבו ב-2000. במקביל שימש כסגן ראש עיריית סרייבו.
כאשר עלתה לשלטון התנועה לשינוי דמוקרטי ב-1998 מונה קומשיץ' לשגריר ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
ב-2002 התפטר מהתפקיד, לאחר שהסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון.
בבחירות למועצה הנשיאותית בבוסניה שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לכהונה של 4 שנים.
הוא קיבל 41 אחוזים מהקולות, והקדים את הנציג הקרואטי הקודם, איבו מירו יוביץ', וכן את בוז'ו ליוביץ' ומלדן איבנקוביץ'-ליאנוביץ'.
ניצחונו הובטח לו בשל התפרקות האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה או HDZ, ממנו נוצרו שני פלגים, האחד בראשות יוביץ' והשני בראשות ליאנוביץ'.
בבחירות בשנת 2010 נבחר שוב כנציג הקרואטי בנשיאות, עם 60.6% מהקולות (המועמד שאחריו זכה ב-19.7% מהקולות).
קומשיץ' שונה ממרבית הקרואטים בבוסניה.
הוא מצהיר כי שפתו היא בוסנית ולא קרואטית, הוא אגנוסטי ולא קתולי, והוא אינו מחזיק באזרחות קרואטית.
ז'לקו רז'נטוביץ', המכונה "ארקאן" (17 באפריל 1952 – 15 בינואר 2000) היה פושע ומנהיג צבאי סרבי, המוכר בזכות פעילותו בארגון והנהגת כוחות מיליציה במהלך מלחמות יוגוסלביה.
הוא היה ברשימות הפושעים המבוקשים ביותר של האינטרפול במהלך שנות ה-80 וה-70 בעבור מעשי רצח ושוד במדינות אירופה, ומאוחר יותר הואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות.
ארקאן נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
ארקאן נעצר לראשונה בשנת 1966 ונכלא שנה במוסד לעבריינים צעירים סמוך לבלגרד.
אביו שלח אותו להתגייס לצי היוגוסלבי, אך הוא נמלט לפריז.
ב-1969 נעצר על ידי המשטרה הצרפתית והוחזר ליוגוסלביה, שם נשפט לשלוש שנות מאסר.
בשנים הללו, ארקאן היה חסוי תחת השגחת מפקד המשטרה החשאית היוגוסלבית, סטאנה דולאנץ.
מדי פעם כששארקאן היה בצרות, דולאנץ עזר לו בתמורה לעזרתו למשטרה החשאית היוגוסלבית.
באוקטובר 1990, עם החרפת המתיחות ביוגוסלביה, הקים ארקאן את משמר המתנדבים הסרבי שכונה "הטיגריסים של ארקאן", בחסות המטה הכללי היוגוסלבי.
המיליציה הורכבה בעיקר מאולטראס של הכוכב האדום בלגרד.
הטיגריסים של ארקאן קבעו את המטה ובסיס האימונים שלהם בכפר ארדוט שבמזרח קרואטיה.
המיליציה התקיימה מאמצע 1991 עד סוף 1995, תחילה באזור ווקובאר בקרואטיה.
הכוחות התחמשו בציוד המשטרה במהלך המלחמות בקרואטיה ובוסניה.
בסתיו 1995 לחמו הטיגריסים של ארקאן באזור באניה לוקה, סאנסקי מוסט ופריידור.
ארקאן פיקד בעצמו על רוב הפעולות, ותגמל את קציניו וחייליו המצטיינים בדרגות, עיטורים ושלל שנבזז במהלך הקרבות.
בחודש יוני 1996, נרכש מועדון הכדורגל אוביליץ' על ידי רזנטוביץ' וזה והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.
לאחר ששמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א, התפטר ארקאן מתפקידו כנשיא המועדון ומסר אותו לאשתו, כוכבת פופ בשם "צצה"..
ז'מבול ז'באיולי או ז'מבול ז'באייב (בקזחית: Жамбыл Жабайұлы, ברוסית: Джамбул Джабаев, 28 בפברואר 1846 - 22 ביוני 1945) היה "אקין", זמר-יוצר ומלחין מסורתי קזחי.
היה חתן פרס המדינה (באותו זמן ע"ש סטלין) של ברית המועצות (1941).
היה שר כשמלווה עצמו ב"דומברה", רציטטיבים מלודיים הקרויים "טרמה".
ז'מבול ז'באיולי זכר מספר עצום של מנגינות עממיות והשתמש בהן בשיריו.
ראה עצמו מבטא מאוויי עמו: "אני בז חד-מבט, אני משורר ארצי, ז'מבול שלכם".
שיריו הליריים, הטקסיים או הסטיריים הוקדשו לעם המדוכא, לגבורי העם והיללו את רוח הצדק.
שירתו התאפיינה במוזיקליות, שפה אפוריסטית, צבעונית, עשירה במטפורות והשוואות.
הרקע המשפחתי, נעוריו והתחלת הקריירה כ"אקין"
ז'מבול ז'באיולי נולד בשנת 1846 ביורט משפחתי של זוג משבט שיראשטי, מקונפדרציית השבטים של "הז'וז הישן" (אולי ז'וז - Ұлы жүз).
אביו היה נווד עני בשם ז'באי ואמו נקראה אולדן.
מקום הולדתו של ז'מבול היה בנפה (ברוסית - "ראיון") מויימקום של ימינו,באזור ז'טיסו ("שבעה נהרות", ברוסית "סמירצ'יה", בטורקסטן, בדרום מזרחה של קזחסטן של היום (אזור אלמטי), שבשנות מנעוריו עבר לשליטת האימפריה הרוסית.
כנער למד את אמנות האלתור אצל ה"אקין" המפורסם סויומבאי-אקיפ.
בשנות השבעים של המאה ה-19
נסע עם אקינים צעירים אחרים לקירגיזסטן על מנת להשתלם אצל הזמר- המאלתר שוז', בן לשבטי הקזחים מן המרכז.
למד לבצע, בין השאר, אפוסים (דסטאן כמו "אלף לילה ולילה", "שאהנאמה",, לילה ומג'נון,"קיז-ז'יבק", "אדיגה", כמו כן על גבורי העם הקזחי כדוגמת "אוטגן באטיר" או "סוראנשי באטיר".
סוגה אהובה עליו הייתה השירים בגנות המנהיגים והעשירים המקומיים המושחתים, הקמצנים, העצלנים והיהירים ובגנות פקידים של הממסד הקיסרי הרוסי.
אחרי זכייתו בתחרות בשנת 1881 מול האקין היריב קולממבט, עד שנת 1912 ניצח ז'מבול ז'באיולי אקינים רבים אחרים, כמו סארבאס, דוס-מהמבט ושאשובאי, בתחרויות השירה, הקרויות "אייטיס".
על ידי ניצחונות אלו שמו הלך לפניו בכל אזור "שבעת הנהרות" ואף עד לקירגיזסטן.
שיריו הידועים נמנו "גורל העני", "הכלב של קאדר ביי", "שיר הלב הזועם".
זכו לפרסום מיוחד שירי-סיפור שלו, כמו "צוואה","שיר קיץ", "תחרות".
ז'באיולי אילתר בצורות מגוונות :הרהורים ("טולגאו"), התפלספויות פואטיות (ארנאו סוז}, שירי הלל (מקטאו) ושפת שיריו עתירת מילים ודימויים.
חייו ופעילותו אחרי המפכה הבולשביקית
אחרי ניצחון המהפכה הבולשביקית בקזחסטן, כשהאמן היה כבן 70, הזדהה עם רוח הריאליזם הסוציאליסטי וגויסה יוקרתו לתעמולת המשטר לטובת קידום השינויים הפוליטיים והמדיניות של סטלין.
ז'מבול ז'באיולי, בשמו בגרסה הרוסית ז'באייב או ג'באייב, הודה על עצמו בספר האוטוביוגרפיה שלו כי הרגיש אז שנולד מחדש.
שר באסיפות פוליטיות ובחגיגות של האיכרים ורועי הצאן.
השתתף באירועים חשובים של הרפובליקה של קזחסטן שהוקמה על ידי הבולשביקים: בחנוכת קווים אוויריים, חגיגות המאה למותו של פושקין, הקונגרס של מגדלי בעלי החיים וכו'.
שיריו תורגמו לרוסית (על ידי פ.
טרלובסקי ואחרים) ולשפות רבות של עמי ברית המועצות החדשה שקמה על חורבות האימפריה הרוסית.
התגייסות הזמר העממי לשירות המדינה הסובייטית עוררה התלהבות בקרב אינטלקטואלים מערביים כמו רומן רולאן, מרטין אנדרסן נקסה
בשנת 1919, בגיל 73 ,זכה בתחרות האקינים בחבל ז'טיסו (סֶמירֶצ'יה).
בשנת 1934 זכה בפרס הגדול במפגש הראשון של אמני הזמר והשירה של קזחסטן.
במאי 1936 השתתף בפסטיבל עשרת הימים של הספרות המוזיקה הקזחית במוסקבה ונפגש עם נשיא הפדרציה הרוסית, מיכאיל קלינין.
בהמשך ביקר ז'מבול ז'באייב עוד מספר פעמים במוסקבה ופעם אחרת עשה סיור בקווקז.
דקלם שיר בכנס הסופרים הגאורגים לרגל מלאות 750 שנה לכתיבת הפואמה של שותא רוסתוולי, "עוטה עור הנמר".
מחלוקת על אמיתות שירים מתורגמים לרוסית בתקופה הסטליניסטית
אחרי מותו של סטלין ועוד יותר אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי נפוצו טענות כי לפחות חלק משיריו בתקופה הסובייטית שיוחסו לו חוברו ישירות ברוסית על ידי כמה משוררי סתרים, ,כביכול מתרגמים, בשרות המפלגה הקומוניסטית.
שירים כאלה היללו את "החיים החדשים", את המהפכה ומנהיגיה ("לקונגרס הבולשביקים" ,"לקונגרס העשירי","נאום החבר ז'מבול ז'באייב בפתיחת מליאת הסובייט העליון הראשון של קזחסטן הסובייטי", "שיר לסטלין","לנין", המנון לאוקטובר", "העסקן" ,"אגדה על האמת הבולשביקית" וכו').
הפרשה מוזכרת בזכרונותיו של דמיטרי שוסטקוביץ'
הסופר אנדריי אלדן-סמיונוב (1908–1985) שהיה אסיר בגולאג טען שהתבקש על ידי המפלגה בקזחסטן למצוא "אקין" קזחי ולייחס לו שירים פוליטיים עממיים.
עיתונאי קזחי בשם ארבול קורנמבייב טען שז'מבול נתגלה רק בשנת 1936 על ידי משורר בשם אבדילדה טז'יבאייב קיבל משימה מהמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בקזחסטן, לבון מירזאיאן, למצוא אקין דומה לאקין הדגסטני סוליימן סטלסקי.
בעקבות זאת טז'יבאייב פרסם שיר בכותרת "ארצי" (Туған елім) תחת השם של ז'מבול והוא תורגם לרוסית על ידי פאבל קוזנצוב ופורסם ב"פראבדה".
בהמשך קבוצה של "מזכירים" - משוררים קזחים צעירים (טאיר ז'ארוקוב, בין 1938–1942, גארי אורמאנוב בין השנים 1942–1945), אליה הצטרף בין השנים 1941–1943 המשורר הרוסי מרק טרלובסקי, - כתבו שירים בשם ז'מבול.
גם מתרגמים אחרים של שירי ז'מבול לרוסית, כמו ק.
סטרשנב, נחשדים בדיעבד כי המציאו שירים שהוצגו כתרגומים.
צאצאי ז'מבול איימו בתביעה את העיתונאי קורנמבייב.
בשנת 1938 נבחר ז'באיולי לחבר בסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של קזחסטן.
כמו כן היה חבר באיגוד הסופרים.
בעת מלחמת העולם השנייה הופיע בין השאר, תחת שמו, פואמה בצורת "טולגאו" לכבוד גבורי המצור על לנינגרד "תושבי לנינגרד, ילדיי!" (1941) והשיר "בשעה שסטלין קורא לנו" (1941).
ז'מבול ז'באיולי חי שנים רבות בכפר הנמצא 70 ק"מ מערבית מאלמטי ו-10 ק"מ מרחק מהכביש המהיר הנוכחי שבין אלמטי ובין בישקק.
האקין נפטר באלמה אטה (כעת - אלמטי) 8 חדשים לפני יום הולדתו המאה.
נקבר בכפרו, בגינה שהוא עצמו טיפח ועל קברו נבנה מבנה מאוזולאום בעל כיפה.
Жаныс ақынга ("ז'אניס אקינגה") - לאקין ז'אניס
Кедей күйі("קדיי קואי") גורל העני
Зілді бүйрық ("זילדי בויריק") - הצו השחור
Қәдірбайдың төбеті ("קדירבאידין טבטי") הכלב של קדירבאי
גרסאות של האפוסים Өтеген батыр ("אטגן באטיר") ו"סוראנשי באטיר"
Менің Өмірім ("מנין אמירים") - חיי
Өмір жыры ("אמיר ז'ירי") שיר על החיים*אלאטאו
Совет Одағы ("סובייט אודאגי") - ברית המועצות
Ленинградтық өрендерім ("לנינגרדיק ארנדרים") תושבי לנינגרד, ילדיי!
Алғадай туралы әрбір ой ("אלגדאי טוראלי ארביר אוי") - למות הבן
1941 - פרס סטלין, דרגה ב, על מפעל חייו
עיטור הדגל האדום של עבודה
בין השנים 1938–1997 העיר טאראז (או אולייה אטא) נקראה לכבודו "ז'מבול"
עד היום המחוז שמרכזו העיר טאראז נקרא על שמו מחוז ז'אמבול