tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר פטירת הרב אוירבך הוקמה "מועצת גדולי עולם התורה" הכוללת שנים עשר רבנים שמונו כדי לקבוע את הקו האידאולוגי של התנועה.
בראשם בלטו הרב צבי פרידמן והרב שמואל דויטש (שהיו אנשי אמונו של הרב שך, והיו מראשי הוועדה הרוחנית של העיתון "יתד נאמן".).
מחנה הרוב, המיוצג על ידי תנועת בני תורה ונתמך על ידי עיתון הפלס ומנהיגו הרוחני הוא הרב אשר דויטש, מסרב להכריז איסור גורף על הבחירות, ומתנגד בחלק מהמקרים לקיום הפגנות על מעצר עריקים.
בראש מחנה המיעוט עומד הרב צבי פרידמן שמוביל קו מחמיר יותר, תומך בהפגנה בעקבות כל מעצר של עריק מעריקי הפלג ומכריז איסור גורף על השתתפות בבחירות.
בחורים הלומדים בישיבות המזוהות עם מחנה הרב דויטש שיצאו להפגין בהפגנות שנתמכו על ידי הרב פרידמן סולקו מישיבות.
לאחר פטירת הרב אשר דויטש בדצמבר 2024 מונה אחיו של מייסד התנועה, הרב עזריאל אוירבך, למנהיג התנועה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הקימו אנשי הפלג את מפלגת נצח שלבסוף לא התמודדה בבחירות.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודדה מפלגת בני תורה מטעם הפלג וזכתה במושבים בערים ירושלים, בני ברק ומודיעין עילית.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודדה המפלגה גם בערים בית שמש, ביתר עילית ואלעד אך לא זכתה לנציגים בביתר עילית ובאלעד.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב־2024 הגישו אנשי הרב צבי פרידמן רשימות נפרדות במודיעין עילית ובני ברק, אך לאחר מכן פורסם כי הרב פרידמן הורה על משיכת הרשימות ותמיכה ברשימת בני תורה, ולאחר מכן באגודת ישראל.
בבחירות אלו הצליחה המפלגה להכניס לראשונה נציג בביתר עילית.
לפלג הירושלמי מוסדות חינוך (בתי ספר, סמינרים וגני ילדים) בירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, בית שמש, אלעד, אשדוד, ביתר עילית, צפת, טבריה, אופקים ונתיבות.
כלי התקשורת הרשמי של הפלג הירושלמי הם עיתון הפלס שהוקם ב-2012 עם הקמת הפלג ומגזין 'המבחר' שהוקם ב-2022 המייצגים את תנועת בני תורה, ושבועון המבט שהוקם ב-2021 המייצג את קהילת הרב צבי פרידמן.
בנוסף קיימים קווי תוכן שונים המופעלים על ידי אנשי הפלג ומשמשים בין השאר לקריאה בזמן אמת באמצעות צינתוק המודיע על יציאה להפגנה, או קריאת "ויחזור לתלמודו" המודיעה על סיום ההפגנה.
הפיתול הרקתי גובל באזורי המוח הבאים:
תחתיו המענית הרקתית העליונה (לעיתים בלתי נראית או כלל לא נמצאת)
מאחור (פוסטריאורלי) קו דמיוני בין השנתה הקדם עורפית לבין המענית הצידית
בפיתול הרקתי העליון מספר מבנים חשובים של המוח, כולל קליפת השמע אזורי ברודמן 41 וגם 42, קליפת המוח (הקורטקס הסרבריאלי), ואזור ורניקה האחראי על הבנת והבניית הדיבור.
הוכח שיש לרכיבים באזור זה חשיבות ניכרת לקשב בעת מצבים חברתיים, וליכולת לשמוע קבוצת דוברים מסוימת בתוך בְּלִיל קולות, הנקרא תופעת המשתה (אפקט מסיבת הקוקטייל).
הפיתוי של יאנסון (בשוודית: Janssons frestelse) הוא תבשיל מסורתי מהמטבח השוודי המורכב מתפוחי אדמה, בצל, שפרוט (סוג של דג הרינג) כבושים, פירורי לחם ושמנת.
בדרך כלל הוא נכלל ב-julbord (ארוחת חג המולד) השוודי (נקרא גם סמרגוסבורד של חג המולד), וב-påskbuffé של פסחא, שהוא ארוחה קלה יותר מה-julbord המסורתי.
המנה נפוצה גם בפינלנד שם היא ידועה בשם Janssoninkiusaus.
את תפוחי האדמה חותכים לרצועות דקות ומשטחים בתבנית צלייה, לסירוגין עם השפרוט והבצל הקצוץ ביניהם.
ממליחים ומפלפלים כל שכבה, ואז מוסיפים שמנת, כך שכמעט ממלאת את התבנית.
לבסוף המנה נאפית בתנור בחום של C° 200 למשך במשך כשעה.
לעיתים קרובות המתכון מתורגם לא נכון, כאשר אנשובי מחליף בו את דג השפרוט.
הסיבה לכך היא ששפרוט (Sprattus sprattus) כבושים בסוכר, מלח ותבלינים ידועים בשוודיה בשם ansjovis מאז אמצע המאה ה-19, בעוד אנשובי אמיתי (Engraulis encrasicolus) נמכר בשוודיה בתור sardeller.
כמו כן, ניתן להשתמש בהרינגים קטנים (Clupea harengus) במקום שפרוטים.
המאכל נקשר לעיתים קרובות לזמר האופרה פר אדולף "פלה" יאנזון (1844–1889), הזכור כגורמן (אכלן).
עם זאת, טענה נוספת למקור השם הועלתה על ידי Gunnar Stigmark (1910–2001) במאמר שהופיע בכתב העת Gastronomisk kalender.
לפי סטיגמרק, השם הושאל מהסרט "Janssons frestelse (1928)" בהשתתפות שחקן הקולנוע והבמאי אדווין אדולפסון.
למעשה השם למנה הזו הוטבעה על ידי אמו של סטיגמרק והשפית ששכרה לרגל אירוע מיוחד של ארוחת ערב.
משם השם התפשט למשקי בית אחרים ובסופו של דבר לספרי הבישול.
המנה כנראה לא נקשרה לארוחת חג המולד עד שנות ה-70.
הפלא הוא סרט קולנוע אמריקאי- בריטי - אירי מסוגת דרמה היסטורית משנת 2022 בבימויו של סבסטיאן לליו, עם פלורנס פיו וטום לואיס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הפלא" של הסופרת הקנדית-אירית אמה דונהיו משנת 2016. דונהיו השתתפה בכתיבת התסריט ביחד עם סבסטיאן לליו ואליס בירץ'.
העלילה מתרחשת באירלנד זמן קצר לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד ומתרכזת בתופעת "נערות צמות" שבהן נערות לפני תקופת ההתבגרות, הפסיקו לאכול בטענה שכוחות מהשמיים מזינים אותן.
תופעה זו מוכרת בשם "אנורקסיה מרביליס" והיא סוג אחר של אנורקסיה נרבוזה אך כאן הסיבה היא דתית ולא בדימוי הגוף.
אליזבת "ליב" רייט (פלורנס פיו) היא אחות אנגליה ששירתה במלחמת קרים.
היא חייה לבד לאחר שבתה מתה ובעלה נטש אותה, משתמשת בתמיסת לאודנום לשינה.
בשנת 1862 היא נשלחת לאירלנד כדי לחקור פרשה שמסעירה את המדינה - נערה בת 11 בשם אנה אודונל שגרה בכפר באירלנד, לא אכלה כבר ארבעה חודשים ונשמרת במצב טוב על ידי משפחתה.
העניין התפרסם על ידי העיתונאי ויליאם בריין (טום ברק) שגדל בכפר הזה בו נספתה משפחתו ברעב הגדול.
אליזבת מתאכסנת בפונדק של משפחת ראיין ושם היא נפגשת עם ועדת הכפר שבה חבר גם רופא הכפר ד"ר מקברטי (טובי ג'ונס) שהחל לכתוב מאמרים על הנושא ולהתפרסם.
הוועדה מצרפת לאליזבת גם נזירה שתחליף אותה במשמרות של שמונה שעות.
עליהן לתת דו"ח לוועדה בעוד שבועיים.
בריין נפגש עם אליזבת ומנסה לדלות ממנה פרטים על אנה אך היא בתחילה מסרבת ומתרחקת ממנו אבל כעבור זמן מתפתח קשר רומנטי ביניהם.
אליזבת נפגשת עם הנערה אנה (קילה לורד קסידי), אמה רוזלין (איליין קסידי) ואחותה קיטי (נימה אלגר).
אנה אומרת לה כי אינה רעבה וכי היא מקבלת מן מהשמיים.
אליזבת לא מכירה בפלא הזה והיא מבחינה שהאם שמבקרת אותה בוקר וערב, מנשקת אותה ובאותו זמן דוחפת לפיה מזון לעוס.
היא אוסרת על בני המשפחה לראות את אנה שמצבה הולך ומידרדר.
לבסוף מגלה לה אנה כי אחיה הגדול הטריד אותה מינית ולבסוף מת, והיא מקריבה את עצמה כדי שיוציאו אותו מהגיהנום.
אליזבת מקריאה דו"ח לוועדה אך הם לא מאמינים לה וגם הנזירה מעידה שלא ראתה שבני המשפחה מאכילים אותה.
אליזבת נכנעת אך מבקשת מהאם שתשוב להאכיל אותה.
האם כעת מסרבת בטענה שמותה של אנה יאפשר שהיא ואחיה יהיו בגן עדן.
אליזבת מבקשת מבריין שיעזור לה.
היא מבקשת מאנה לעצום עיניים ו"למות" ואחר כך תתעורר בשם נאן שאין לה כל התחייבויות לאחיה.
כאשר בני המשפחה הולכים לכנסייה, היא לוקחת את אנה למעיין סמוך, אומרת לה שהיא נאן, חוזרת לבית, שורפת אותו ונכוית קלות בשריפה.
לחברי הוועדה היא מודיעה כי אנה מתה וכי מהתרגשות היא הפילה עששית שהציתה את הבית.
בריין לוקח את אנה לדבלין שם פוגשת אותם אליזבט והם עולים לחיים חדשים כמשפחה בשם צ'סייר על ספינה לסידני, אוסטרליה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפלורנס פיואליזבת "ליב" רייטקילה לורד קסידיאנה אודונלטום ברקויליאם ביירןעיתונאיאיליין קסידירוזלין אודונלהאםטובי ג'ונסד"ר מקברטירות בראדלימאגי ראייןבעלת פונדקדייוויד וילמוטשון ראייןבעל פונדקנימה אלגרקיטי אודונל/קרייניתג'וזי ווקרנזירה
הפיתוי הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2017 בכתיבה, הפקה ובימויו של סופיה קופולה, עם קולין פארל, ניקול קידמן וקירסטן דנסט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן The Beguiled של תומאס קאלינן משנת 1966.
גרסה קודמת לספר הופקה ב-1971 בבימויו של דון סיגל בכיכובם של קלינט איסטווד וג'רלדין פייג'.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בו זכתה קופולה בפרס הבמאית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס דקל הזהב.
העלילה מתרחשת במלחמת האזרחים של ארצות הברית והיא אודות חייל פצוע מצבא האיחוד מקבל טיפול בבית ספר מבודד לנשים אך יצר הפיתוי ותשוקות המין מביא לסיום טרגי.
וירג'יניה 1864, מרתה פרנסוורת' (ניקול קידמן) מנהלת בית ספר מבודד לבנות.
העבדים ורוב התלמידות עזבו והיא נשארה עם המורה אדווינה מורו (קירסטן דנסט) וחמש תלמידות בגילאים שונים.
יום אחד מגלה התלמידה איימי (אונה לורנס) חייל פצוע ברגלו שמבקש ממנה עזרה.
הוא מגלה לה שהוא קורפורל בצבא האיחוד בשם ג'ון מק'ברני (קולין פארל) וכי ערק מיחידתו לאחר שנפצע.
איימי מחליטה לעזור לו ותומכת בו עד הגיעם לבית הספר שם מחליטה מרתה לטפל בו ולאחר שיבריא, להסגיר אותו לצבא הקונפדרציה.
מרתה ואדווינה מטפלות בג'ון והוא מתאושש, מתחיל ללכת ועוזר לנשים בגינה הירקות.
אדווינה מתקרבת ארליו והם מתנשקים בסתר.
גם התלמידה הבוגרת אלישיה (אל פנינג) מתאהבת בו.
אדווינה מתכוננת להגיע לחדרו בלילה אך מוצאת אותו במיטה עם אלישיה.
הוא קם ומנסה להסביר אך היא הודפת אותו והוא נופל במדרגות ורגלו הפצועה נשברת.
מרתה מחליטה כי יש צורך לקטוע את רגלו בגלל נמק.
לאחר הקטיעה הוא נעשה אלים.
מרתה מחליטה להסגירו ושולחת את איימי לתלות בד כחול על השער, סימן לחיילי הדרום שיש שבוי צפוני במקום.
ג'ון תופס את איימי ומאיים עליה אך מרתה מרגיעה אותו ומחליטה לחסלו על ידי פטריות רעל.
אדווינה מקיימת אתו יחסים אינטימיים והוא מוזמן לסעודה עם כולם, שם מגישים לו את פטריות הרעל והוא צונח ומת.
הן עוטפות אותו, מביאות את הגופה לשער, תולות בד כחול ומצפות לחיילים שייקחו את הגופה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותניקול קידמןמרתה פרנסוורת'מנהלת בית ספרקולין פארלג'ון מק'ברניחייל בצבא האיחודקירסטן דנסטאדווינה מורומורהאל פנינגאלישיהתלמידהאונה לורנסאיימיתלמידהאנגאורי רייסג'ייןתלמידהאדיסון ריקהמאריתלמידהאמה הווארדאמיליתלמידה
בימינו מוצגת היצירה ב בליסבון.
הטְרִיפְּטִיכוֹן מורכב משלושה לוחות עץ: לוח מרכזי ושני לוחות צדדיים המתקפלים כדלתות.
היצירה מתארת באופן סמלי את הייסורים הנפשיים והרוחניים של אנטוניוס הקדוש, בהשראת מקורות כמו "חיי אנטוניוס" מאת אתנסיוס מאלכסנדריה ו"מקראת הזהב" מאת .
הלוח השמאלי מתאר את המסע האגדי של אנטוניוס ואת נפילתו.
בחלק העליון, הקדוש נישא בשמיים על ידי שדים.
מתחת, נראית מערה (או בית בושת) החצובה בגבעה בצורת אדם על ארבע, כשפתחה בגבו.
תהלוכה בלתי קדושה מובלת לעבר הפתח על ידי שד לבוש בגדי קודש ועל ידי צבי.
בחזית, אנטוניוס מותש נתמך על ידי נזיר ואדם חילוני, שזוהה לעיתים כבוש עצמו.
מתחת לגשר החוצה אגם קפוא נראות שלוש דמויות, כולל נזיר הקורא מכתב, וציפור שדית מחליקה על הקרח עם שלט בו כתוב "שמן", אולי רמז לסימוניה.
הלוח המרכזי מתמקד בפיתויים של אנטוניוס.
הקדוש מופיע במרכז, שקוע בהתבוננות, ידו המברכת מצביעה על תאו בתוך מגדל הרוס, שבו נראה ישו מצביע על הצלב.
מימינו, כוהנת בעלת עור כהה מחזיקה כלי עם צפרדע, סמל לכישוף ולמותרות, כשהצפרדע מחזיקה ביצה.
זמר לבוש שחור עם פני חזיר וינשוף (סמל לכפירה) מעל ראשו, וגבר נכה עומד לקבל קומוניון.
הקדוש מביט אל העולם תוך הצבעה לעבר ישו, אך אף דמות בלוח אינה מסתכלת לעברו.
ברקע, עיר בוערת מסמלת את ההגנה של אנטוניוס מפני ארגוטיזם (המכונה "אש האנטוניוס").
קבוצות שדים כוללות אישה עם קסדה דמוית עץ חלול, המייצגת אלימות, וקבוצה במים המחקה את מנוסת ישו למצרים או את הערצת המאגים.
בשמיים נראים ציפור בצורת ספינה, דגים מעופפים וסירות מכונפות.
גבר מזוקן עם כובע צילינדר עשוי לייצג מכשף שיצר את החזיונות.
חלק מהדימויים עשויים להתקשר לארגוטיזם ולטיפולים בו בתקופת בוש.
הפרי הגדול בחזית עשוי לייצג תפוח מנדרגורה, המשמש להרדמה ולהגנה מפני המחלה, והדמויות האלימות סביבו עשויות לשקף את ההזיות שנגרמו מהמחלה ומהטיפול.
הלוח הימני מתאר את התבוננותו של אנטוניוס.
בשמיים, שתי דמויות רוכבות על דגים, סמל ליכולת שהעניק השטן להשתתף בשבת המכשפות.
בחזית, אישה עירומה, סמל למותרות, מציצה מגזע חלול דרך אוהל שמוחזק על ידי צפרדע.
גמד עם גלימה אדומה וסביבון מסמל את חולשת האנושות.
שולחן עם לחם וקנקן יין, נתמך על ידי שדים עירומים, מייצג את הפיתויים האחרונים.
אחת הדמויות תקועה עם רגלה בקנקן, רמז למעשה מיני.
ברקע נראות עיר עם מגדלים, טחנות רוח ואגם.
הלוחות החיצוניים של הטריפטיך, כמקובל ביצירות פלמיות מאותה תקופה, צוירו בגריזאיי.
הם נועדו להיראות במהלך תענית שלפני פסחא.
הלוח השמאלי מתאר את מעצרו של ישו, כולל פטרוס הקדוש החותך את אוזנו של מלכוס ויהודה איש קריות הבורח.
הלוח הימני מציג את ישו נושא את הצלב, עם שני הגנבים בחזית, האחד מתוודה והשני מסרב להמיר דתו, ולצד ישו דמויות כמו שמעון מקירנה וורוניקה הקדושה.
הטריפטכון עשוי להיות אחד משלושה ציורים בנושא הפיתויים שהוזכרו במלאי של פליפה השני, מלך ספרד שנשלח לאל אסקוריאל ב-1574. עם זאת, היסטוריונים רבים סבורים כי היצירה נרכשה על ידי ההומניסט הפורטוגלי דמיאו דה גואש בשנים 1523–1545. הציור תועד באוסף המלכותי בליסבון ב-1872, וב-1911 הועבר למוזיאון הנוכחי.
ניתוח דנדרוכרונולוגי תיארך את היצירה לסביבות 1501.
עותק מסדנתי נמצא במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה, ועותק מאוחר יותר בגמלדה-גלרי, ברלין.
עותק מוקטן של שני הלוחות הצדדיים מוצג במוזיאון הפראדו במדריד, וגרסה של הלוח המרכזי נמצאת במוזיאון האמנות של סאו פאולו בברזיל.
עותק נוסף של הלוח המרכזי, מאת חסיד של בוש, נמצא בגלריה הלאומית של קנדה באוטווה.
הפירנאים-המזרחיים (בצרפתית ואנגלית: Pyrénées-Orientales; בקטלאנית: Pirineus Orientals ;באוקסיטנית: Pirenèus Orientals ; נהגה בצרפתית: [piʁene ɔʁjɑ̃tal]), הידוע גם כקטלוניה הצפונית, הוא מחוז בחבל אוקסיטניה, שבדרום צרפת.
חלקים מהמחוז, בהם אזור סרדן, שייכים לחצי האי האיברי.
המחוז נקרא על שם רכס הרי הפירנאים.
לפני חתימת הסכם הפירנאים בשנת 1659, רוב שטח המחוז הנוכחי היה חלק מנסיכות קטלוניה לשעבר, שהשתייכה לכתר אראגון, ולפיכך הייתה חלק ממונרכיית ספרד.
כתוצאה מכך, מרבית השטח היה מאז ומתמיד דובר קטלאנית, והאזור עדיין מכונה לעיתים בשם קטלוניה הצפונית.
המחוז הנוכחי, המודרני, הוקם בתחילת המהפכה הצרפתית, ב־9 בפברואר 1790, תחת השם רוסיון (Roussillon), כשמו של חבל רוסיון שהיה לפני המהפכה, אשר תחומיו כמעט חופפים לאלו של המחוז הנוכחי.
עם זאת, שטח המחוז כולל גם את אזור פנויה (Fenouillèdes), רצועה קטנה של טריטוריה ששכנה בעבר בקצה הדרומי של חבל לנגדוק.
בשל כך, ב־26 בפברואר 1790 שונה שמו של המחוז ל"פירנאים-המזרחיים".
באפריל 1793 פלשה ספרד לאזור, אך שלוש עשרה חודשים לאחר מכן, במהלך מלחמת רוסיון, הוא נכבש מחדש על ידי צרפת.
במהלך המאה ה־19 היה מחוז הפירנאים-המזרחיים אחד מהמחוזות הרפובליקניים השמרניים ביותר בצרפת.
איש הרוח והפוליטיקאי הרפובליקני פרנסואה אראגו, אשר שימש בפועל כראש המדינה במהלך החודשים הראשונים של הרפובליקה הצרפתית השנייה בשנת 1848, נולד בעיירה אסטאז'ל שבמזרח המחוז.
המחוז גובל בדרום עם הגבול הצפוני של ספרד ובמזרח עם הים התיכון.
הוא גובל במחוז ארייז' מצפון-מערב, במחוז אוד מצפון, במחוז ז'ירונה שבקטלוניה מדרום ובמדינת אנדורה ממערב.
המחוז מקיף את המובלעת הספרדית הזעירה לייביה, ולכן יש לו שני גבולות נפרדים עם ספרד.
שטחו של מחוז הפירנאים-המזרחיים הוא 4,116 קילומטרים רבועים.
בתחומו שלושה עמקי נהרות העוברים ברכס הרי הפירנאים — מצפון לדרום: עמקי נהר אגלי (Agly), נהר טט (Têt) ונהר טק (Tech) — הנשפכים כולם למישור רוסיון שבמזרח.
רוב האוכלוסייה והחקלאות מרוכזים במישור זה, אף שהוא מהווה רק כ־30% משטח המחוז.
בתחום המחוז יש מאגר מים אחד, באגם מאטמאל (Lac de Matemale), וכן אגם נוסף בשם קסטייה (Casteilla).
מחוז הפירנאים-המזרחיים הוא אחד מהמחוזות המעטים בצרפת (יחד עם המחוזות האלפים הימיים, הפירנאים האטלנטיים, אוד וקורסיקה) שבהם יכולים תושבים ותיירים ליהנות הן מן ההרים והן מן הים.
השליש המערבי של מחוז הפירנאים-המזרחיים כולל את העמק העליון של נהר טט (Têt), שבו מתגוררת מעט יותר מעשירית מאוכלוסיית המחוז.
בדרום־מזרח שוכנים עמק טק (Tech) וחוף ורמייל (Côte Vermeille), שבהם מתגוררים כ־100,000 תושבים.
אגן נהר אגלי (Agly), בצפון־מזרח המחוז, מאופיין בתכונות גאוגרפיות ותרבותיות הדומות לאזורים הסמוכים שבמחוז אוד.
העיירה לייביה (Llívia), שבחבל סרדן במחוז ז'ירונה שבקטלוניה (ספרד), היא מובלעת ספרדית המוקפת מכל עבר בשטח צרפתי.
הקומונה המאוכלסת ביותר במחוז הפירנאים-המזרחיים היא פרפיניאן, המהווה בירת המחוז, ובה מתגוררים כרבע מתושבי המחוז.
נכון לשנת 2019, ישנן שבע קומונות שבהן למעלה מ־10,000 תושבים.
אחריהן, לפי סדר יורד של גודל אוכלוסייה, נמצאות הקומונות פיה (Pia), אלן (Elne), ריבסלט (Rivesaltes), טיר (Thuir), סרה (Céret), לה סולר (Le Soler), בומפה (Bompas), טולוז (Toulouges), קנוהס (Canohès) ופראד (Prades), שכל אחת מהן מונה בין 6,000 ל־10,000 תושבים.
המחוז מאופיין באקלים ים תיכני.
האקלים הים־תיכוני מאפשר חורפים מתונים יחסית, כאשר שלג נדיר מאוד בשטחים המישוריים.
לרוחות תפקיד משמעותי, ובמיוחד לרוח הטרמונטנה (Tramontana), רוח צפונית־מערבית אשר לעיתים קרובות מגיעה למהירויות העולות על 100 קילומטרים לשעה.
רוח הים, המכונה מרינאד (Marinade), מביאה עמה שמיים מעוננים וגשם.
ימי שמש: בממוצע כ־300 ימי שמש בשנה.
ימי גשם: כ־60 ימים בשנה.
בעיירה קוליוּר, הקיץ קצר, חמים, יבש וברובו בהיר, ואילו החורף ארוך, קר, סוער ומעונן חלקית.
לאורך השנה נעה הטמפרטורה בדרך כלל בין 5°C ל־28°C, והיא חורגת לעיתים נדירות מטווח זה – פחות מ־0°C או יותר מ־32°C.
ממוצע הטמפרטורות בקוליוּר: העונה החמה נמשכת כ־2.9 חודשים, מה־16 ביוני ועד ה־12 בספטמבר, ובמהלכה הטמפרטורה המרבית היומית הממוצעת עולה על 25°C.
החודש החם ביותר בשנה בעיירה קוליוּר הוא חודש יולי, שבו הטמפרטורה המרבית הממוצעת היא 28°C והמינימלית הממוצעת היא 20°C .
העונה הקרירה נמשכת כ־4 חודשים, מה־17 בנובמבר ועד ה־19 במרץ, ובמהלכה הטמפרטורה המרבית היומית הממוצעת יורדת מתחת ל־16°C.
החודש הקר ביותר בשנה הוא חודש ינואר, שבו הטמפרטורה המינימלית הממוצעת היא 5°C והמרבית הממוצעת היא 13°C.
משקעים: העונה הרטובה נמשכת כ־9.3 חודשים, מה־3 בספטמבר ועד ה־14 ביוני, ובמהלכה קיים סיכוי של למעלה מ־14% לכך שיום מסוים יהיה יום גשום.
החודש שבו יש את מספר הימים הרטובים הרב ביותר בעיירה קוליוּר הוא חודש אפריל, עם ממוצע של 5.7 ימים שבהם ירדו לפחות 1.00 מילימטרים של משקעים.
העונה היבשה נמשכת כ־2.7 חודשים, מה־14 ביוני ועד ה־3 בספטמבר.
החודש שבו נרשמים הכי מעט ימים רטובים הוא חודש יולי, עם ממוצע של 2.8 ימים שבהם ירדו לפחות 1.00 מילימטרים של משקעים.
בקרב הימים הרטובים, מבחינים בין ימים שבהם יורד גשם בלבד, שלג בלבד, או שילוב של השניים.
החודש שבו נרשמים הכי הרבה ימי גשם בלבד הוא אפריל, עם ממוצע של 5.7 ימים.
לפי סיווג זה, צורת המשקעים הנפוצה ביותר במהלך השנה היא גשם בלבד, עם שיא הסתברות של 21% ב־2 במאי.
+ האקלים במחוז הפירנאים המזרחיים בממוצע בשנה.
תחנת מדידה: קאפ ביאר בין בניאולס ופור-ונדרס בגובה 81 מטר
מחוז הפירנאים-המזרחיים הוא אזור גידול יין ויעד תיירותי.
עיר המחוז פרפיניאן מונה כ־122,000 תושבים, ומהווה לבדה יותר מרבע מאוכלוסיית מחוז הפירנאים-המזרחיים.
כאשר כוללים את הפרברים הסמוכים, האזור העירוני מהווה למעלה ממחצית מאוכלוסיית המחוז.
פרפיניאן היא העיר החשובה היחידה במחוז.
רק הקומונות קנה-אן-רוסיון, סן-אסטב, סן-סיפריאן, ארז'לה-סור-מר, קבסטני וסן-לורן-דה-לה-סאלנק מונות למעלה מ־10,000 תושבים.
קומונות נוספות בעלות חשיבות הן ריבסלט, בומפה, פיה, טיר, סרה, אלן, לה סולר, פראד וטולוז', שכל אחת מהן מונה בין 6,500 ל־10,000 תושבים.
נפת פרפיניאן היא המאוכלסת ביותר במחוז, עם 289,110 תושבים בשנת 2020. שתי הנפות האחרות, סרה ופראד, מונות בהתאמה 133,405 ו־60,250 תושבים.
ההתפלגות לפי קבוצות גיל מצביעה על שיעור גבוה יחסית של תושבים בני 60 ומעלה — 29% מאוכלוסיית מחוז הפירנאים-המזרחיים, לעומת 21.3% בכלל אוכלוסיית צרפת.
הזדקנות האוכלוסייה במחוז הפירנאים-המזרחיים מובילה לשיעור תמותה הגבוה משיעור הילודה.
עם זאת, אוכלוסיית המחוז ממשיכה לגדול בעקביות זה כמה עשורים, הודות ליתרה חיובית מובהקת בהגירה פנימה.
המחוז מושך במיוחד גמלאים, בין היתר בשל האקלים הנעים שבו, גורם שתורם הן לעלייה באוכלוסייה והן להזדקנותה.
כמעט כל תושבי מחוז הפירנאים-המזרחיים דוברים צרפתית.
שפות מיעוט באזור הן קטלאנית ואוקסיטנית, אשר יחד מדוברות על ידי כ־34% מהאוכלוסייה, ומובנות על ידי כ־21% נוספים.
ב־10 בדצמבר 2007 הכיר המועצה המחוזית של פירנה המזרחיים בקטלאנית כשפה אזורית של המחוז.
עם זאת, על פי חוקת צרפת, צרפתית נותרה השפה הרשמית היחידה במדינה.
המחוז נחלק באופן מסורתי ליחידות אזוריות בשם קומרקה (comarques).
חמש מהן — סרדן הצרפתית, קפסיר, קונפלן, רוסיון וואייספיר — היו באופן היסטורי דוברות קטלאנית.
אזור נוסף, פנויה (Fenouillèdes), היה דובר אוקסיטנית.
חמש הקומרקות דוברות הקטלאנית היו שייכות בעבר לממלכת מיורקה.
מחוז הפירנאים-המזרחיים מנוהל על ידי המועצה המחוזית של הפירנאים-המזרחיים, שמרכזה בעיר פרפיניאן.
המועצה המחוזית של פירנה המזרחיים פועלת יותר ויותר בשיתוף פעולה עם האיחוד האירופי, במטרה להקים יחד עם ז'נרליטט דה קטלוניה ומדינת אנדורה אזור שיתוף פעולה חוצה-גבולות (Eurodistrict).
במועצה המחוזית של הפירנאים-המזרחיים מכהנים 34 נבחרים.
בבחירות המחוזיות שנערכו בשנת 2015, זכה המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית (PS) ב־17 מושבים, הרפובליקנים (LR) ב־12 מושבים, והמפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF) ב־5 מושבים.
מאז שנת 2010 מכהנת הרמלין מאלרב-לורן (PS) כנשיאת המועצה המחוזית.
במהלך הבחירות לפרלמנט הצרפתי בשנת 2022, בחר מחוז הפירנאים-מזרחיים את נציגיו לאספה הלאומית של צרפת.
המטבח של מחוז הפירנאים-מזרחיים מושפע באופן טבעי מהנוכחות ההיסטורית של התרבות הקטלאנית באזור.
בשל כך, מנות כגון פאייה - חלזונות בצלייה מסורתית (Caragols a la llauna) ובצל אביב קטלאני (calçots) נפוצות במסעדות המקומיות, במיוחד במועדים חגיגיים כגון ימי חגם של קדושים שונים ופסטיבלים תרבותיים.
האזור ידוע ביינותיו, כאשר רוב זני הענבים המגודלים במחוז הם אדומים.
יינות אזוריים מיוחדים, כגון מוסקט דה ריבסאלט ובניולס, נמכרים ברחבי המחוז.
הגאוגרפיה של האזור יוצרת הבדל מובהק במטבח של מחוז הפירנאים-מזרחיים.
באזור ההררי שבדרום נפוצים מאכלים המבוססים על מרכיבים הגדלים בו באופן טבעי, כגון זיתים וגבינת עזים.
הדגים פופולריים מאוד באזור, כאשר העיירה קוליור שעל חוף הים התיכון, ידועה במיוחד באנשובי שלה.
עם זאת, פעילות הדיג ירדה בעקבות הירידה הכללית במלאי הדגים בים התיכון.
בניולס-סור-מר, מפורסמת ביין בניולס מבוסס גרנאש, עיר הולדתו של אריסטיד מאיול .
סרה, הנחשבת לאחד ממקומות הולדתו של הקוביזם, מארחת מספר מוזיאונים, ביניהם המוזיאון לאמנות מודרנית .
העיירה קוליור, הנחשבת לאחד המקומות המפורסמים של הפוביזם .
פורסה ריאל, מבצר הרוס על פסגת הר.
פראדס, אתר אוניברסיטת הקיץ הקטלאנית (Universitat Catalana d'Estiu).
פראטס דה מולו, טירת הגנה חשובה מהמאה ה-17 הפונה דרומה אל הרי הפירנאים.
סלסס, טירת הגנה חשובה מהמאה ה-16, על הגבול העתיק עם ספרד .
למחוז הפירנאים-מזרחיים יש שתי קבוצות ספורט: יו.אס.איי פרפיניאן USA Perpignan (נמצאת באיגוד הרוגבי) וקטלנס דראגונס Catalans Dragons (נמצאת בליגת הרוגבי).
הפלה מלאכותית, הפלה יזומה או הפסקת היריון יזומה היא הפסקה מכוונת של היריון, שלא על ידי לידת תינוק חי.
אובדן ספונטני של ההיריון לפני היות העובר מוכן לחיים חוץ רחמיים נקרא הפלה טבעית, ומשבוע 20 ואילך הוא נקרא מות עובר תוך רחמי.
לפי ארגון הבריאות העולמי, נכון לשנת 2024, ברחבי העולם, שישה מתוך 10 הריונות לא מכוונים מסתיימים בהפלה יזומה.
הפלה יזומה כזו היא התערבות בריאותית נפוצה.
היא בטוחה מאוד כאשר היא מתבצעת בשיטה המומלצת על ידי ארגון הבריאות העולמי, המתאימה למשך ההיריון ועל ידי אדם בעל הכישורים הדרושים.
עם זאת, נכון לשנת 2024 כ-45% מההפלות היזומות בעולם הן הפלות מסוכנות, במיוחד במדינות לא מפותחות.
הפלות כאלה הן סיבה חשובה למוות ותחלואה של אמהות.
דבר זה יכול להוביל לסיבוכים בריאותיים פיזיים ונפשיים וכן לעומסים חברתיים וכלכליים עבור נשים, קהילות ומערכות בריאות.
לפי הארגון מחסור בגישה להפלות יזומות בצורה בטוחה ומכובדת וזמינה מבחינת מחיר, ועיתוי הוא נושא קריטי בבריאות הציבור ובהקשר של זכויות אדם.
ברחבי העולם, הפלה מלאכותית נעשית ממניעים שונים, ביניהם:
מלכתחילה ההיריון לא היה רצוי (נבע מחוסר מודעות, מרשלנות, מתקלה באמצעי מניעה, או מאונס).
בעיה תורשתית או התפתחותית שהתגלתה בעובר.
גילוי סכנה לבריאות האישה ההרה.
חוסר יכולת של האם (פיזית או נפשית) או המשפחה לגדל את הילוד.
כבר בימי קדם היו ידועות שיטות הפלה מלאכותית, אם כי הסיכון שבהן היה רב.
הדרכים לביצוע הפלה היו החדרת מכשירים חדים, לחץ על הבטן, ביצוע פעילות פיזית מתישה, ואף שיקויים (סמים) שהיו אמורים לבצע הפלה.
כיום יש מספר טכניקות ביצוע הפלה מלאכותית, שבחירה ביניהן מושפעת בעיקר מגיל ההיריון.
ההליך הרפואי מתבצע בדרך כלל במרפאת הפלות.
עד לשבוע השביעי של ההיריון (49 יום), ניתן להפסיק את ההיריון באמצעות טיפול תרופתי כדוגמת מיפפריסטון (מיפג'ין) + מיזופרוסטול (ציטוטק).
בישראל ניתן לקבל טיפול תרופתי להפסקת היריון בבית חולים או במרפאה פרטית מאושרת, לאחר אישור של ועדה להפסקת היריון.
הליך זה מתבצע בשני שלבים: בשלב הראשון, נוטלת האישה 3 כדורים של מיפפריסטון (מיפג'ין), החוסמים את פעולת ההורמון פרוגסטרון שתפקידו לתמוך ולקיים את ההיריון והאישה משוחררת לביתה.
לאחר 48 שעות האישה שבה לבית החולים לאשפוז יום, במהלכו היא נוטלת שני כדורים של מיזופרוסטול (ציטוטק) שמכילים פרוסטגלנדין.
כדורים אלו גורמים לפתיחת צוואר הרחם, לכיווץ שריר הרחם ולפליטת תוכנו.
ההליך אינו פולשני ופחות טראומטי לגוף מגרידה.
הוא אינו כרוך בהרדמה מלאה.
האישה עשויה לסבול מבחילות וכאבי בטן כדוגמת אלו המלווים וסת חזקה במיוחד.
לאחר 14–21 יום מנטילת המיפג'ין, על האישה לחזור לבית החולים לביקורת ובדיקת אולטרה סאונד על מנת לוודא שהרחם נקי.
עוד טיפול תרופתי לסיום היריון הוא באמצעות מתותרקסט (methotrexate), תרופה שמשמשת גם לטיפול במחלות אוטואימוניות ומחלות ממאירות.
תרופה זו מפריעה לתהליך התחלקות מהירה של תאים, ולכן גם פועלת לסיום ההיריון, בלי תלות במיקום ההיריון.
מסיבה זו, תרופה זו משומשת בעיקר לסיומם של היריונות חוץ רחמיים.
הרחבה וגרידה (Dilation and curettage) היא הליך גניקולוגי כירורגי קצר נפוץ לביצוע הפלה מלאכותית.
ההליך עצמו מתבצע בחדר ניתוח תחת אחד ממגוון של סוגי הרדמה, הכוללים הרדמה כללית, מקומית, אפידורלית, טשטוש, ספינלית, ועוד.
תהליך הגרידה מתחיל בהרחבת צוואר הרחם על מנת לאפשר גישה למכשור.
מקובל לעשות זאת בתהליך הרחבה איטית המונעת טראומה לצוואר הרחם שעלולה להיגרם בעקבות הרחבה מכשירנית מהירה.
לשם כך מוחדר אל צוואר הרחם חומר אשר סופח אליו נוזלים ומתרחב, זהו מרחיב היגרוסקופי המתרחב בהדרגה (כמו הלמינריה שהיא אצת-ים מיובשת או ה"דליפן" הסינתטי), ובכך מרחיב את צוואר הרחם בצורה הדרגתית.
החל מהשבוע ה-12 להריון משתמשים במכשור רפואי להרחבת צוואר הרחם.
לאחר מכן מנוקות דפנות הרחם ומוציאים את שק ההיריון באמצעות כפית גרידה קהה (Blunt Curette).
לאחר סיום התהליך מתבצעת בדיקת אולטרה סאונד לוודא שכל תוכן ההיריון יצא החוצה והרחם נקי משאריות.
הליך כירורגי זה נמשך כשעה לכל היותר והמטופלת נשארת, לרוב, להשגחה כשלוש שעות באשפוז יום.
עם תחילת ההתערבות הכירורגית נוטלת המטופלת תרופה אנטיביוטית.
ככל הליך כירורגי גם הגרידה כרוכה בסיכון.
בישראל מקובל לבצע את התהליך עד השבוע ה-13 של ההיריון, שכן לאחריו גדל החשש לפגיעה בבריאות האישה.
למרות זאת, ישנם מוסדות רפואיים המבצעים את ההליך עד השבוע ה-20 של ההיריון.
הליך השאיבה וגרידה הוא הליך שגורם לפחות טראומה פיזית מאשר תהליך גרידה, ולכן גם לסיכון מופחת, ולכן שאיבה בשאיפה או בוואקום הוא ההליך הנפוץ ביותר בעולם כיום, והחליף את תהליך ההרחבה והגרידה.
שיטה זו נחשבת אחת השיטות הבטוחות והיעילות ביותר לסיום היריון בשלבים מוקדמים (עד 12 שבועות), וניתן להשתמש בשיטה עד 18 שבועות של היריון.
בהריונות מתקדמים יותר ניתן להיעזר לעיתים בהליך זה, אך ישנם הליכים אחרים המתאימים יותר.
לאחר הרחבת צוואר הרחם, מוחדרת אל חלל הרחם קנולה המחוברת למשאבה, באמצעותה נשאב התוכן של הרחם, או צינור וואקום (שיטה זו משמשת בעיקר במקרים של הפלה טבעית שלא הושלמה, או מות העובר, בהם יש צורך נוסף לפנות את תכולת הרחם).
גרידה עדינה מתבצעת בהליך זה רק כדי לוודא את שלמות ההליך.
בהפלה יזומה בשליש השלישי, בהם טיפול תרופתי או שאיבה אינם מתאימים, ניתן לגרום לזירוז לידה על ידי שימוש במשפחת תרופות הנקראת פרוסטגלנדינים, אשר גורמת להתכווצויות עזות של הרחם, ולכן לאתחול תהליך הלידה באופן מלאכותי.
שם התרופה המשמש לזירוז לידה הוא מיסופרוסטול (Misoprostol; שם מסחרי "ציטוטק" – cytothec).
בציטוטק משתמשים במתן וגינלי מדי מספר שעות עד לתחילתה של ההפלה.
כשצוואר הרחם מתרחב, תוכן הרחם נפלט החוצה.
בהפלה זו אין צורך בהרדמה כללית או אזורית, והיא מתבצעת בחדרה של הפציינטית במחלקת נשים בבית החולים.
תופעות לוואי המקושרות לשיטה זו הן תוצאה מפעולת הציטוטק בגוף, הכוללות חום והפרעות למערכת העיכול.
הפלה לא בטוחה היא הפלה המבוצעת בתנאי תברואה ירודים או על ידי אנשי צוות לא-מיומנים.
בכל שנה מתרחשות כ-25 מיליון הפלות לא בטוחות, רובן (כ-97%) במדינות מתפתחות.
אחת השיטות הנפוצות להפלה לא בטוחה היא החדרת חפץ חד לרחם, בדרך כלל קולב מתכת או מסרגה, הגורמים לקרע בשק השפיר.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שיעור הפניות לוועדה להפסקת היריון בישראל הוא 7.7 לכל 1,000 נשים בגיל הפריון ב-2020, לעומת 18.6 בשנת 1988. באנגליה וולס השיעור המקביל עמד על 16.2, בארצות הברית על 13.2, בגרמניה 5.6 ובפינלנד 8.2.
שיעור ההפלות החוקיות משתנה מאוד בין מדינות שונות.
בקצה העליון נמצאות גיאורגיה עם שיעור הפלות של כ-40 לכל 100 לידות חי, ובולגריה, רוסיה, בריטניה, שוודיה וצרפת עם מעל 30. לעומת זאת, בפולין השיעור עמד על 0.1, בישראל על 8.9, ובסלובקיה, שווייץ, אירלנד וגרמניה עמד השיעור על בין 10-13 הפלות כל 100 לידות חי.
הממוצע של האיחוד האירופי בשנת 2021 עמד על 21 הפלות לכל 100 לידות חי.
השפעת הפלות על בריאות הנפש
מחקרים רבים מצאו באופן עקבי שהפלה מלאכותית אינה מגבירה את הסיכון לבעיות נפשיות, יחסית ללידה עקב הריון לא מתוכנן.
סקירה של Coleman שפורסמה בספטמבר 2011 הגיעה למסקנה שונה, לפיה הפלה מגדילה את הסיכון אצל נשים לבעיות נפשיות ב-81% וכי 10% מבעיות בריאות הנפש אצל נשים מיוחסות להפלות.
חוקרים רבים הטילו ספק באמינות מחקר זה ומצאו בו שגיאות ומידע מוטעה.
סביב השאלות המוסריות והאתיות הכרוכות בהפלה מלאכותית ניטש ויכוח עז במדינות רבות בעולם, ובהן ארצות הברית, קנדה ואחדות ממדינות אירופה.
מתנגדי ההפלות טוענים שהפלה היא רצח של יצור אנושי.
לטענתם, העובדה שהעובר מתפתח בגוף האישה אינה נותנת לה בעלות על חייו.
מנגד, תומכי ההפלות טוענים שזכות האישה על גופה חלה גם על ההיריון המתפתח בתוכה.
לשיטתם, העובר אינו אדם עד שייוולד, ובמיוחד כל עוד אין לו יכולת קיום מחוץ לרחם.
ישנה אסכולת ביניים הסבורה כי בשלבים המוקדמים של ההיריון אין לעובר עדיין מודעות, ולכן יש להתיר הפלות, אבל בשלבים מאוחרים יותר, כאשר העובר כבר מפותח, יש לראות בו יצור אנושי הזכאי להגנה.
התנגדות דתית להפלה עשויה לעשות שימוש בביטוי לשחק את אלוהים כדרך לשלול את הלגיטימיות של הפלה שנתפסת כהפרה של עקרון קדושת החיים.
בישראל, אחד מהארגונים הפעילים נגד הפלות הוא אגודת אפרת, הפועלת להניא נשים יהודיות מלעשות הפלה, בצידוקים מוסריים, ומסייעת להן לעמוד בעלות גידול התינוקות.
חוקיות ההפלות ומימונן בידי המדינה
דוח האו"ם על חוקיות הפלות 2017
בשנת 1920 הייתה רוסיה הסובייטית למדינה הראשונה בעולם שהתירה הפלות מלאכותיות.
ב-1935 הייתה איסלנד למדינה השנייה.
עם זאת, ברית המועצות החזירה את האיסור על הפלות בשנת 1936, למעט מקרים רפואיים חריגים.
האיסור בוטל בשנית בשנת 1955.
בישראל, עד שנת 1977 חלה פקודת החוק הפלילי מ-1936, שקבעה איסור על ביצוע הפלות, אולם המילים "בניגוד לחוק" פורשו כקובעים שהפלה שנעשתה בתום לב, בבית חולים, לשם שמירת בריאותה הגופנית או הנפשית של האשה, איננו נחשב לעבירה.
בנוסף, הוראת היועץ המשפטי לממשלה הייתה שלא להעמיד לדין רופאים שבצעו הפלות, אלא אם פעלו ברשלנות.
בשנת 2014 הוכנס לסל הבריאות מימון הפלות לנשים עד גיל 33, גם כאשר אין צורך רפואי בהפלה.
בארצות הברית מתקיים ויכוח חריף סביב שאלת התרתן של הפלות.
אחת השאלות הראשונות הנשאלות ביחס למועמד לנשיאות או לשיפוט בבית המשפט העליון היא עמדתו בסוגיה זו.
ב-1987 נכשל ניסיונו של הנשיא רונלד רייגן למנות את השמרן רוברט בורק לשופט בבית המשפט העליון, בין היתר על רקע התנגדותו של בורק להפלות.
בית המשפט קבע כי מותר לעשות הפלה בשליש הראשון של ההיריון וכן קבע כי הגבלות מסוימות מותרות לעניין השליש השני והשלישי מתוך רצון להגן על בריאותה של האם.
בית המשפט קבע כי מרבית ההגבלות שהיו קיימות עד אותה עת בטלות, והתיר רק הגבלות הנוגעות לבריאות האם (ולא הגבלות הדנות בבריאות העובר או בחייו).
בית המשפט קבע כי חוקת ארצות הברית אינה מכירה ב"אדם שאינו ילוד" היינו בזכויות העובר.
בשל כך נקבע כי זכויות המדינה להגביל את החירות של האם לעשות הפלה תלויות בשלב ההיריון:
במהלך השליש הראשון של ההיריון – ההחלטה לעשות הפלה נתונה רק בידי הרופא המטפל של האם ואין לקבוע כל הנחיות בעניין זה.
במהלך השליש השני של ההיריון יכולה המדינה, אם היא רוצה בכך, לקבוע חוקים הבאים לשמור על בריאותה של האם – היינו לקבוע את הכללים הנוגעים לאופן ביצוע ההפלה מתוך רצון להגן על האם.
במהלך השליש השלישי של ההיריון יכולה המדינה, מתוך רצון להגן על חיי העובר, לקבוע כללים לאסור הפלה, אלא אם היא נדרשת מתוך הגנה על חייה של האם.
ב-1992 בית המשפט העליון, אף שאישר עקרונית את פסיקת רו נגד וייד, אפשר הגבלות נוספות, למשל חיוב פסק זמן של 24 שעות בין הפנייה לרופא לבין ביצוע ההפלה עצמה.
ההחלטה בעניין רו הביאה להתפרצות יצרים בכל ארצות הברית.
קבוצות דתיות רבות החלו במסעי כתיבת מכתבים המתנגדים להחלטה, שנשלחו לבית המשפט העליון.
הכנסיות השונות, ובייחוד הכנסייה הקתולית וחלק מהכנסיות האוונגליסטיות, טענו שההחלטה מתירה למעשה רצח עוברים.
בנוסף נטען שהחיים נוצרים ברגע ההפריה ולכן קיימת זכות לחיים לעובר, הדוחה את הזכויות השונות, ועל בית המשפט לאזן זכות זו.
בשל ההתנגדות להחלטה נוצרה תנועה "בעד החיים" (Pro-Life Movement) אשר החלה בארגון הפגנות מחאה גדולות בפתח בית המשפט העליון.
תנועה זו הפגינה מול קליניקות המבצעות הפלות והחלו בניסיונות לשכנע נשים להתנגד להפלות, ואגפיה הקיצוניים אף עשו שימוש בכוח (שריפת קליניקות ואף רצח רופאים).
על אף החלטת בית המשפט העליון החליט השלטון הפדרלי להימנע מלממן הפלות לנשים שאין ביכולתן לממן הפלה.
צבא ארצות הברית אוסר לבצע הפלות בבתי חולים צבאיים.
סיוע החוץ של ממשלת ארצות הברית לארגוני בריאות בינלאומיים מותנה בהסכמתם לכללי מדיניות מקסיקו סיטי האוסרת על תמיכה או עידוד הפלות מלאכותיות לצורך תכנון המשפחה.
המדיניות החלה בזמן שלטון רייגן, בוטלה על ידי קלינטון והוחזרה על ידי בוש הבן.
חלק מחוקים אלה בוטלו על ידי בית המשפט העליון, אולם בשנת 1980 במקרה הריס נגד מקרי השאיר בית המשפט על כנם חוקים הנוגעים למימון הפלות.
מול ההתנגדות לפסק הדין החלו קבוצות שונות להפגין בתמיכה בפסק הדין.
תנועות נשים רבות תומכות בפסק הדין כחלק מזכותה של האישה על גופה.
בשנת 2005 הציע הנשיא ג'ורג' בוש תיקון לחוקה האוסר על הפלות בשלושת החודשים האחרונים של ההיריון.
ב-13 ביולי 2013 עבר בסנאט של טקסס חוק המונע מהאישה לעשות הפלה אחרי 20 השבועות הראשונים של ההיריון, ברוב של 19 בעד ו-11 נגד.
במרץ 2018 נאסרה במדינת מיסיסיפי הפלה לאחר השבוע ה-15 להריון.
ב-24 ביוני 2022 החליט בית המשפט העליון בארצות הברית על ביטול פסק הדין רו נגד וייד.
בכך ביטל את הקביעה כי הזכות לבחור לעבור הפלה מלאכותית מעוגנת בחוקה.
בהחלטה נכתב כי פסק הדין מלפני כמעט 50 שנה "היה שגוי כי אין בחוקה האמריקאית אזכור לזכות לבצע הפלות".
על פי פסק הדין כל מדינה רשאית לקבוע (לפי העדפת תושבי המדינה ונציגיהם המחוקקים) את המדיניות הפרטנית שלה בעניין ביצוע הפלות.
פסק הדין ביטל למעשה את ההגנה החוקתית על זכותן של נשים לבצע הפלה.
זכותה של האישה על גופה לא מופיעה בחוקה האמריקאית, ולכן בית המשפט יכול היה לתת פרשנות חדשה לסוגיה.
לדעת בית המשפט, בשנת 1973 הייתה פרשנות בית המשפט העליון לחוקה בארצות הברית שהסעיף בחוקה המבטיח "הליך הוגן" מספק "זכות לפרטיות" בסיסית, וזו העניקה הגנה חוקתית לזכותה של אישה הרה להפלה.
אך פרשנות החוקה האמריקנית לפי פסק דין זה, לא כוללת עוד את הזכות הזובעקבות החלטת השופטים כל אחת ממדינות ארצות הברית רשאית להחליט על חוקיות או אי-החוקיות של ההפלות בשטחן.
בשנת 1967 חתם נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו על , האוסר על הפלות מלאכותיות ואמצעי מניעה, ונועד ליצור ריבוי טבעי גדול באוכלוסיית רומניה.
כתוצאה מצו זה נוצר שוק שחור של אמצעי מניעה, ונשים שילמו שוחד לרופאים כדי שיתנו חוות דעת המחייבת ביצוע הפלה.
באזורים כפריים ובשכונות עוני היו מקרים רבים של הריונות לא-רצויים.
נשים אלו נקטו בדרך כלל בשיטות הפלה לא בטוחה.
כ-9,000 נשים מתו כתוצאה מהפלה לא בטוחה בתקופת שלטונו של צ'אושסקו, וזה היה שיעור התמותה הגבוה ביותר באירופה של נשים הרות.
שיעור תמותת תינוקות ברומניה עלה ליותר מפי עשרה ביחס למדינות שכנות.
ילדים רבים שנולדו בתקופה זו סבלו מתת-תזונה וממחלות קשות, שהובילו לעלייה בתמותת ילדים.
תינוקות רבים ננטשו על ידי ההורים וגדלו בבתי יתומים.
הצו לא השיג את מטרתו.
במשך שנתיים חל גידול במספר הלידות, אך לאחר מכן חלה ירידה שנמשכה זמן רב.
הצו בוטל ב-26 בדצמבר 1989, זמן קצר לאחר המהפכה הרומנית.
לאחר המהפכה התגלו ילדים רבים שנטטשו בבתי יתומים.
המחקרים על ילדים אלה גילו כי גידול בבית יתומים מוביל לפגיעות קשות בילדים, במיוחד בגיל הרך.
לפיכך הדבר הוביל ליוזמות לסגירת בתי יתומים במדינות רבות ומעבר למערכת אומנה.
בתגובה לכך החלו קבוצות לחץ נגד הפלות במערכה ציבורית, ובשנת 1982 השיגו את תמיכת שתי המפלגות הגדולות פיאנה פול ופינה גייל בשינוי לחוקה האירית, שיאסור הפלות.
אנשי הלובי למען "הזכות לחיים" הניחו כי לא יעבור זמן רב ובתי המשפט האיריים ייתקלו ב"רו נגד וייד" משלהם, ולא רצו להשאיר את ההכרעה בידי בית המשפט.
עם שדולת המתנגדים לתיקון נמנתה נשיאת אירלנד לעתיד מרי רובינסון.
בשנת 1992 פרץ לתודעה הציבורית "מקרה X", ילדה בת פחות מ-14 בעלת נטיות אובדניות, אשר הרתה (ממגע מיני שהוגדר בחוק כ"אונס סטטוטורי"), אך נאסר עליה לעזוב את אדמת אירלנד על מנת שלא לעבור הפלה במדינה שבה ההפלה חוקית.
בית המשפט העליון של אירלנד פירש את התיקון השמיני לחוקה כמעניק זכות להפלה במקרים מצומצמים מסוימים, לרבות המקרה שבו חיי האם הם בסכנה.
פסיקות אלו הפכו לבלתי-פופולריות, במיוחד לאחר "מקרה X".
תיקון שלישי, שהיה אמור להגדיר באופן מפורש מתי תיחשב הפלה לחוקית, נכשל.
לפי סקרים שנערכו רוב המצביעים באירלנד סבורים כי זכותו של העובר לחיים אינה נופלת מזכותה של אמו להפסיק את ההיריון, ולפיכך אין מקום להפלה יזומה, אך ניסיונות לצמצם את טווח הפעולה שנתן "מקרה X" למבצעי ההפלות, באמצעות משאלי עם, נכשלו.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, התעוררה בפולין מחלוקת בין תומכי השארת החוק הסובייטי משנת 1956 שהיה מקל יחסית על ביצוע הפלות, ובין מתנגדי ההליך, בעיקר מקרב הרוב הקתולי במדינה.
בשנת 1993 תוקן החוק לפי גישת ביניים שאסרה ביצוע הפלות למעט במקרים בהם האם או התינוק נמצאים בסכנה בריאותית או במקרים בהם ההיריון התרחש כתוצאה מאונס או גילוי עריות.
בסתיו 2016 אושרה בקריאה מקדימה בבית התחתון של הפרלמנט, ברוב גדול, הצעת חוק האוסרת הפלות באופן גורף, אך פוטרת מאחריות פלילית להן מקרים שנועדו למנוע סכנה ישירה לחיי האישה ההרה, וכן מותירים לרשויות שיקול דעת להקלה בעונש או אף לפטור מאחריות פלילית לאישה המפלת.
הצעת החוק עוררה הפגנות מחאה שסוקרו בהרחבה בתקשורת הבינלאומית.
בשנת 2023 בית המשפט העליון של מקסיקו העניק מעמד חוקתי לזכות להפיל.
מחלוקת בסוגיית ההפלות בישראל קיימת עוד מראשיתה של המדינה.
בתקופת המנדט הבריטי ולאחר הקמת המדינה היה בתוקף "חוק ההפלות" הבריטי, שאסר ביצוע הפלות באופן גורף ומוחלט.
המדיניות בפועל הייתה של אי התערבות.
נשים המשיכו לבצע הפלות ורופאים ביצעו אותן בלי התערבות של גורמי האכיפה.
לפני הקמת המדינה לא הייתה מקובלת העמדה הרואה באישה גורם בעל מקום מרכזי בהחלטה להפסיק הריון.
התפיסה השלטת הייתה שהפלה היא התנהגות נשית לא אחראית המתנכרת לצרכים הלאומיים.
בשיח שהתנהל היו אמירות המצביעות על שיתוף פעולה בין "נשים חסרות אחריות" לבין "רופאים רודפי בצע".
השיח על "נשים אמידות" המבצעות הפלות במחתרת היה חלק מהשיח ההגמוני ב-שנות ה-1950.
היה גם שיח דמוגרפי פוליטי, שייעודו השגת "רוב יהודי במדינת ישראל".
שיח זה נתמך בטיעונים שהדגישו את "האיום הדמוגרפי" על העם היהודי לאחר מלחמת העולם השנייה ואת חשיבות השמירה על המשכיות המשפחה היהודית.
בתורה יש התייחסות להפלה רק כאשר זו תוצאה של קטטה שבה נפגע העובר.
גם במשנה ובתלמוד אין התייחסות להפסקת היריון, ובסיס לדיון מאוחר יותר הוא המשנה:
רש"י אומר על כך: "כל זמן שלא יצא לאוויר העולם לאו נפש הוא וניתן להורגו ולהציל את אמו".
הרמב"ם מנמק הלכה זו באמצעות "דין רודף" (אף שבתלמוד נדחה נימוק זה): "הורו חכמים, שהעוברה שהיא מקשה לילד מותר לחתוך העובר במעיה...
מפני שהוא כרודף אחריה להורגה" (הלכות רוצח ושמירת נפש, א', ט').
וכן פסק להלכה ר' יוסף קארו בשו"ע, חושן משפט סימן תכ"ה, ב'.
מכל מקום המשנה אינה מתייחסת במפורש למקרה שבו העובר אינו מסכן את האם בעת הלידה.
התלמוד מזכיר את הפלת העוברים כמעשה שגוי מתחייב בגינו מיתת בית דין כדין רוצח: "משום רבי ישמעאל אמרו אף על העוברין מאי טעמיה דרבי ישמעאל דכתיב (בראשית ט, ו) שופך דם האדם באדם דמו ישפך איזהו אדם שהוא באדם הוי אומר זה עובר שבמעי אמו".
מכאן נלמד גם שהפלה אינה חמורה כרצח, שהרי יהודי אינו מתחייב בגינה מיתת בית דין.
הפוסקים העוסקים בסוגיה זו לומדים את האיסור על הפלה באמצעות מידות שהתורה נדרשת בהן.
בין הפוסקים יש דעות שונות ביחס לתקופות שונות של ההיריון.
יש השוללים את ההפלה החל מהרגע הראשון להיריון, ויש הנוטים להקל בראשית ההיריון, על סמך דברי התלמוד () "עד ארבעים יום מיא בעלמא" (כלומר: בארבעים הימים הראשונים של ההיריון העובר נחשב כמים).
יש המקלים ופוסקים שעד תום שלושה חודשים מתחילת ההיריון אין איסור מדאורייתא על ההפלה, אף זאת על-פי הנאמר בתלמוד (): "וכמה הכרת עובר...
הרב יאיר חיים בכרך, מרבני המאה ה-17, הקל באיסור הפלה מלאכותית ומצא לה היתר בנסיבות מסוימות.
פוסקים אחרים בני זמננו, בהם הרב אליעזר ולדנברג, מקלים יותר וסוברים שאין דין של רציחה בעובר, וניתן לאפשר הפלה במקרה שהאישה נזקקת לכך מאוד מסיבות נפשיות או רפואיות וכן במקרה שהוולד סובל מפגם קשה.
הרבנים הראשיים לישראל, שלמה משה עמאר ויונה מצגר, יצאו בתחילת 2013 בקריאה לכל הרבנים שיפעלו בדרשותיהם "לעידוד הילודה בעם היהודי ומניעת הפלות שאינן הכרחיות".
לפי דברי ויינפלד, שתי האסכולות העיקריות עליהן מתבסס הדיון בנושא הפלות ביהדות הן היותו של העובר חלק מהאם בלבד ועל כן היא היחידה שיכולה להחליט האם לבצע את ההפלה או לא, או שמא העובר הוא ישות בפני עצמה והאם אינו גורם הסמכות הבלעדי עליו.
בעת דיוני הכנסת בנוגע לחוק, נידונו רבות הגישות השונות בתוך המשפט העברי, כפי שהן משתקפות לעיל.
כלל הדעות הוצגו בסופו של דבר נוצרה מעין פשרה, ניתן להפסיק היריון אך רק באישור ועדה.
על פי ההלכה היהודית, הדיון בסוגיית הפסקת ההיריון מתמקד בעיקר בשאלה מעמדו של העובר – והאם הוא נחשב כאדם חי.
מכאן התפתחה האמירה ש"הפלה זה רצח", המשמשת לעיתים לתעמולת המתנגדים, לאמור: זכות האישה על גופה איננה גוברת על חובותיה המוסריות כלפי הזולת ועל האיסור להרוג נפש, ואף שאין מדובר ברצח (גם לא בדין התורה) – אותה זכות נגמרת במקום שבו מתחילה הפגיעה באחר.
הגישה היהודית להפלות שונה מגישות אחרות.
התפיסה הקתולית מתייחסת לעובר כישות עצמאית עם מעמד זהה לכל אדם, ולכן ההפלה מושווה לרצח.
הגישה הרומית מתייחסת לעובר כחלק מגופה של האם ומתירה לה לפגוע בו.
הגישה היהודית מגדירה את העובר כישות עצמאית, אך עם מעמד נמוך יותר מאדם שנולד, ולכן האיסור על הריגתו חלש יותר ואינו נחשב כרצח.
ההכרעה המעשית בעניין ההפלות מורכבת הרבה יותר ומותנית בגיל העובר ובעילת ההפלה, ככל שההיריון "צעיר" יותר והעובר אינו מפותח מספיק, וככל שהעילה חזקה יותר – כך ניתן יהיה להתיר את הפסקת ההיריון ביתר קלות למרות שההלכה אינה מתירה הפלה באופן גורף, היא מאפשרת הפלה בתנאים מסוימים.
כך למשל, כאשר פוסק מרגיש שהוא אינו יכול להתיר הפלה, הוא עשוי להכיר בשיקול של שברון הלב שתגרור פסיקתו.
המקור המקראי הראשון שנוגע לגישת היהדות לסוגיית ההפלה מצוי בבראשית ט, ו, שם מצווים בני נח: "שֹׁפֵךְ דַּם הָאָדָם בָּאָדָם דָּמוֹ יִשָּׁפֵךְ".
בסנהדרין נז ע"ב, הפסוק מתפרש כאיסור נגד הפלת עובר.
בסנהדרין נט ע"א, מורחב האיסור על בני נח גם לישראל.
יש אף מי שסובר שהפלה היא עבירה על "לא תרצח".
בשמות כא, כא-כג, מתוארת קטטה שבמהלכה אחד הצדדים פוגע באישה הרה.
אם העובר מת, הפוגע נדרש לשלם נזק לבעל; אבל אם האישה מתה, הוא נידון כרוצח.
על פי ההבחנה הזו נראה כי המעמד ההלכתי של העובר והאם אינו זהה.
במשנה אהלות ז, ו, מובא שאם חיי האם נתונים בסכנה במהלך הלידה, חובה להפיל את העובר כדי להציל את חיי האם, משום שחיי האם קודמים.
עם זאת, אחרי שיצא רוב העובר, אסור להרוג את העובר כדי להציל את חיי האם, משום ש"אין דוחין נפש מפני נפש".
הפלה טבעית היא סיום של היריון ומות העובר באופן טבעי, בניגוד להפלה מלאכותית, שהיא בדרך כלל יזומה.
בערך אחת מכל ארבע נשים עוברת הפלה אחת לפחות במשך חייה.
במקרים רבים, היריון נכשל עוד לפני שהאישה מודעת שהיא בהריון.
מעריכים שכ-30% מהביציות המופרות מופלות בדימום אשר נראה לאישה כווסת רגיל, לעיתים עם דימום קצת יותר מוגבר מהרגיל.
כ-15% מההריונות בהם האישה מודעת שהיא בהריון מסתיימים בהפלה טבעית.
יש הריונות המסתיימים בהפלה מלאכותית או לידה מוקדמת של עובר מת.
כלומר, למעלה מ-50% מההריונות לא מסתיימים בלידת תינוק חי.
הסיכון להפלה עולה עם גיל האישה.
מעל גיל 35 הסיכון להפלה הוא 1 מ-5 או 1 מ-6, מעל גיל 40 הסיכון הוא כבר 1 מ-3 ומעל גיל 45 כל היריון שני מסתיים בהפלה.
הגורמים הראשיים להפלות הם בעיות כרומוזומליות של העובר.
בעקבות ליקוי בביצית, בזרע או בצירוף שלהם העובר אינו מתפתח ועל כן מופל.
בבדיקות שנעשו נמצא שמעל מחצית העוברים שיצאו בהפלה טבעית בשליש הראשון של ההריון היו בעלי ליקוי כרומוזומלי ולא יכלו לחיות גם אם היו מסיימים את ההריון.
לרוב, הבעיות הכרומוזומליות אינן כתוצאה מבעיות גנטיות של ההורים ועל כן הפלה אחת אצל אישה אינה סימן לסיכוי גבוה יותר להפלות נוספות אצל אותה אישה.
ישנן בעיות כרומוזומליות של ההורים שעשויות למנוע לידה תקינה אצל מטופלים מסוימים, כגון אינוורסיה כרומוזומלית.
גורמים נוספים להפלות הם פגיעה פיזית, חשיפה לחומרים מסוכנים, זיהום וקרישיות מוגברת אשר מצמצמת את אספקת הדם לעובר.
בשלבים מתקדמים יותר, הפלה עלולה לקרות עקב פתיחה של צוואר הרחם אשר אינו מצליח לשאת את העובר.
מחקרים מצאו שעודף משקל, צריכה גבוהה של קפאין, צריכת אלכוהול ושימוש בתרופות מסוימות מגבירים את הסיכוי להפלה.
גם הריונות כתוצאה מטיפולי פוריות הם בעלי שכיחות גבוהה יותר של הפלות.
ישנם מספר סוגים של הפלות טבעיות.
הפלה שלמה - בה ההריון מפסיק, ושק ההריון יוצא החוצה בשלמותו.
במקרים כאלה אין צורך בהתערבות רפואית, אלא רק במעקב.
הפלה לא שלמה - בה ההריון מפסיק ותוכן ההריון יוצא, אך אינו יוצא בשלמות.
יש צורך בהתערבות רפואית (כירורגית או תרופתית) להשלמת ההפלה.
הפלה נדחית (missed abortion)- בה ההריון מפסיק, אך הגוף לא פולט את שק ההריון כלל.
במקרים כאלה אשה לא תדע בהכרח שאיבדה את העובר, ורק בבדיקת אולטרסאונד תגלה זאת.
לעיתים העובר נפלט בשלב יותר מאוחר, אך בדרך כלל ממליצים על התערבות רפואית להוצאת שק ההריון החוצה, אם על ידי גרידה, או על ידי מתן תרופות.
פעמים רבות הגורם להפלה טבעית הוא סוג היריון לא תקין.
היריון כימי- היריון המסתיים בהפלה בשבועות הראשונים אחרי הביוץ, ולפני שיש שק היריון.
במקרים רבים נשים כלל לא יודעות כי עברו הפלה.
לפעמים יש איחור קצר במחזור, או דימום יותר משמעותי ממחזור רגיל.
נשים שעוקבות אחרי הביוץ שלהן ומבצעות בדיקות היריון לקראת מועד המחזור שלהן מגלות שיש להן עליה משמעותית בהורמון HCG (הורמון ההיריון).
אבל אחרי כמה ימים תהיה ירידה חדה שלו, והמחזור יתחיל.
ביצית שדופה- גם כן היריון המסתיים בהפלה בשבועות הראשונים אחרי הביוץ.
במקרה זה הביצית המופרת משתרשת ברחם, אך העובר מפסיק להתפתח מסיבה לא ידועה.
הגוף ממשיך לחשוב שהוא בהיריון ויוצר שק היריון.
בבדיקות אולטרסאונד ניתן לראות שק היריון בלי עובר בפנים.
מצב זה יכול להסתיים בדימום טבעי (הפלה שלמה) או באמצעות התערבות רפואית (הפלה לא שלמה, ואו נדחת).
היריון חוץ רחמי (ectopic pregnancy)- מקרה בו הביצית המופרת משתרשת מחוץ לרחם, בדרך כלל בחצוצרה.
היריון כזה יכול להיות מלווה בכאבים חזקים ודימומים.
מדובר במצב רפואי העלול לסכן את האישה, ויש לטפל בו בהקדם.
התסמין העיקרי המעיד על סכנת הפלה הוא דימום נרתיקי בהריון, אולם רק מחצית מהנשים עם דימום נרתיקי בהריון אכן יעברו הפלה.
נשים רבות עם דימום בהריון מסיימות את ההריון בהצלחה ובין חמישית לרבע מההריונות המסתיימים בלידה היו דימומים נרתיקיים.
במקרים של הפלה ללא דימום, בבדיקות האולטרסאונד לא ימצא שק היריון עם עובר ברחם, או שלא יהיה דופק עוברי (או שיפסיק אם כבר התחיל) והעובר לא יהיה בגודל תואם שבוע.
במקרי דימום נרתיקי במהלך היריון נהוג להמליץ על מנוחה בשכיבה במיטה, למרות שאין מחקרים מדעיים המוכיחים שהמנוחה אכן עוזרת.
טיפולים אחרים, תרופתיים או הורמונליים, לא נמצאו כבעלי השפעה על המשך ההריון.
בנוסף למנוחה נהוג במקרי דימום נרתיקי בהריון לבצע בדיקה תכופה של ההריון כדי לוודא שההריון תקין.
בדיקות לתקינות היריון נעשות על ידי בדיקת אולטרה סאונד להריון לווידוא שהעובר חי או בדיקה הורמונלית לאישה.
במקרה של הפלה, המתבטאת בדימום רב והתכווצויות.
הדימום מלווה לפעמים ביציאה של קרישי דם.
יש צורך לוודא שאכן כל העובר יצא ועל כן מבצעים לעיתים גרידה או הפלה תרופתית.
מומלץ לנשים במקרים אלו להגיע מיידית לטיפול רפואי.
אף על פי שההתאוששות הפיזית מהפלה היא לרוב מהירה, אצל נשים רבות ההתגברות הנפשית לוקחת שבועות, חודשים ולעיתים אף יותר משנה.
השוני בהתמודדות בין אשה לאשה תלוי בכל מני גורמים.
גורם אחד הוא מידת ההקשרות של האם לעובר, במיוחד במקרים בהם יש קושי להיכנס להריון.
כמובן שאם ההריון הושג באמצעות טיפולי פוריות, אובדן ההריון עלול להיות קשה במיוחד.
גורם נוסף הוא האופן שבו ההפלה מתרחשת.
במידה ולא מדובר בגרידה, נשים חוות דימום כבד, מלווה בגושי דם.
החוויה של הדימום, עם ההבנה שגושי הדם הללו היו פעם עובר, עשויה להיות קשה מנשוא.
במקרים בהם שק ההריון לא יוצא מעצמו, לרוב צריך לחכות כמה ימים עד שהעובר יוצא, ואז האשה צריכה להסתובב עם עובר מת בגוף וזאת תחושה מאוד קשה, וכמובן מצבה הרגשי הכללי של האשה משפיע על כיצד תגיב גם כן.
במקרים בהם אובדן ההריון הוא בשלבים מאוחרים מאוד, לעיתים מתפתחת פוסט טראומה.
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות אשר השתתפו במלחמת העצמאות, ראשיתן בשנות השלושים במסגרת ההגנה, ואחר כך בצה"ל.
חיילי פלוגות אלה השתתפו בקרבות רבים בכל רחבי הארץ ורבים מהם נפלו.
בעיית גיוס צעירים להגנה העסיקה זמן ממושך את ראשי ההגנה וראשי הציבור הדתי.
קשה היה לשלב חיילים דתיים המעוניינים להמשיך בשמירת חוקי הדת, בתוך מסגרת חילונית ועם זאת היו פזורים חיילים דתיים רבים ביחידות רבות.
הפתרון הפשוט היה להקים פלוגות דתיות שיאפשרו לאנשיהם להשתתף בהגנת הארץ תוך שמירה על כללי הדת.
במלחמת העצמאות השתתפו מספר פלוגות דתיות, ביניהן:
הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב
הפלוגה הדתית של חטיבת יפתח
הפלוגה הדתית של חטיבת אלכסנדרוני
לוחמי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב שהייתה פלוגה א' בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, השתתפו בקרב שכונת התקווה, בית הקרן הקיימת על יד בית דגן, קרב הקסטל, קרב גוש עציון, מבצע מכבי, שכונות מקור חיים ותלפיות, גבעה 69, בן שמן וג'ימזו.
מפקדה של הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב היה אליהו חן-ציון.
20 מלוחמי הפלוגה הוטסו לגוש עציון (המחלקה המוטסת) ו-16 מהם נפלו בקרב.
ב-14 במרץ 1948 הועברו רוב לוחמי הפלוגה לבן שמן הנצורה, שם הגנו על המקום עד להסרת המצור במבצע דני.
לאחר מכן הועברו לכפר ג'ימזו שם הדפו ב-12 ביולי 1948 התקפה חזקה של הלגיון הירדני שניסה לכבוש בחזרה את הכפר ולהתקדם לעבר לוד.
בהתקפה זו נפלו שניים מלוחמי הפלוגה ששמשו כצוות מקלע מעל אחד הבתים בג'ימזו ונהרגו מפגיעה ישירה של פגז.
לזכרם הוקם מצפה בפסגת תל גמזו הנקרא "מצפה השניים".
בסך הכל נפלו בקרבות 32 מלוחמי הפלוגה.
הפלוגה הדתית בפלמ"ח הייתה פלוגה ב' של הגדוד הראשון (גדוד העמק) בחטיבת יפתח.
זאת הייתה פלוגה מוקטנת שכללה שתי מחלקות בלבד - המחלקה הדתית הוותיקה שהייתה מורכבת מלוחמים ותיקים מבני המשקים הדתיים וחברים עירוניים בהגנה וכן מחלקת "מקוואים" - בוגרי הסקטור הדתי במקוה ישראל.
בקרב חירבת כוריכור נפלו 45 מלוחמי הפלוגה.
הפלוגה הדתית בחטיבת אלכסנדרוני הייתה פלוגה ג' בגדוד 33. במבצע חיסול לכיבוש עיראק אל-מנשייה נפלו 89 מלוחמי הפלוגה, גדוד 35 של האצ"ל וחטיבת אלכסנדרוני.
במהלך המלחמה התחולל משבר ממשלתי על רקע סירוב שני טבחים דתיים לבשל בשבת לפני יציאת יחידותיהם לקרב.
הם הועמדו למשפט צבאי ונשלחו למאסר.
שר הדתות הרב יהודה לייב פישמן מיימון התפטר בעקבות זאת מהממשלה הזמנית.
לאחר זאת הוקמה ועדת שרים לענייני החייל הדתי.
השרים הדתיים ואנשי הרבנות הראשית המליצו על ריכוז החיילים הדתיים בזרועות צה"ל השונות ביחידות דתיות כדי לא להעמיד אותם בפני ניסיונות קשים.
גם שרי השמאל תמכו בכך וכוונתם הייתה כי בדרך זו "ישתחרר" צה"ל, שרובו חילוני, מהצורך לשמור על אורח חיים דתי בסיסי.
הרב שלמה גורן התנגד לכך בחריפות משום שרצה שלא ליצור "גטו" לחייל הדתי בצבא וסבר שמצב כזה יגרום לוויתור על חקיקה דתית וקביעת אורח חיים דתי מחייב בצבא כולו.
דוד בן-גוריון תמך בעמדתו של הרב גורן.
החלטה זו סללה את הדרך לחקיקה דתית בצה"ל שבאה לידי ביטוי בפקודות מטכ"ל בנוגע לשמירת הדת והיו מכוונות לכלל החיילים ולא לדתיים בלבד.
ביער בן שמן - אנדרטת הנצחה ל-32 חללי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב;
בפסגת תל גמזו - מצפור על שם שני לוחמי הפלוגה שנפלו שם בקרב עם הלגיון הירדני;
בשילת ומעל עמק איילון - אתר זיכרון לחללי הפלוגה הדתית של חטיבת יפתח שנפלו בקרב חירבת כוריכור;
בלפיד - בית הספר נקרא 'לפיד המ"ה' על שם 45 חללי הקרב בחירבת כוריכור;
בגן הבוטני במקווה ישראל - אנדרטה לבוגרי בית הספר שרובם נפלו בקרב חירבת כוריכור;
בקריית גת - אנדרטה גדולה ל-89 חללי הפלוגה הדתית של חטיבת אלכסנדרוני (אנדרטת הנרות) שנפלו בקרב על עיראק אל-מנשייה;
בקרית גת - הנצחה במקום שהיה קבר האחים של נופלי הפלוגה הדתית, גדוד 35 של האצ"ל וחטיבת אלכסנדרוני;
הסרט 'פלוגת האלוקים' - סיפורה של הפלוגה הדתית בחטיבת אלכסנדרוני.
הפלה בעוולה היא הפלה מלאכותית שאישה הרה עוברת בעקבות מעשה עוולה רשלני או מכוון של רופא, מוסד רפואי, או כיוצא באלה.
המושג נטבע על ידי החוקרים הישראלים רונן פרי ויהודה אדר מאוניברסיטת חיפה במאמר שפורסם בכתב העת למשפט ורפואה של אוניברסיטת ייל בשנת 2005 ונקלט לשיח המקצועי והאקדמי הבינלאומי.
הפלה בעוולה יכולה להיות תוצאה של מידע שגוי לגבי הסיכון לאישה ההרה מהמשך ההריון או לגבי בריאות העובר (למשל במסגרת ייעוץ גנטי, בדיקת מי שפיר או בדיקת אולטרה סאונד להיריון).
פרי ואדר מחלקים את הנזקים של ההפלה בעוולה לשתי קטגוריות:
נזקים ממוניים ישירים: למשל, עלות ההפלה, הפסדי שכר כתוצאה מההפלה והתאוששות ממנה
נזקים בלתי ממוניים ישירים: כאב וצער במהלך ההפלה וההתאוששות ממנה, כאב כרוני כתוצאה מההפלה, למשל כאבי רחם ובטן, ותגובות פסיכולוגיות לכאבים
נזקים ממוניים עקיפים: הפסדי סיוע להורים, כספי ואחר, מהילד שלא נולד ועלויות של טיפול רפואי או פסיכולוגי כתוצאה מאובדן העובר
נזקים בלתי ממוניים עקיפים: צער נפשי על אובדן ילד רצוי, אובדן החברות והאהבה של הילד
נזקים של הילד שלא נולד
הנזק נטו לילד שלא נולד.
נזק זה כולל את הפסדי ההכנסה הכספית של הילד בקיזוז הוצאות מחייתו, וכן את אובדן השמחה מכך שלא ניתן לו להיוולד
הנזק העקיף לאחרים מכך שהילד לא נולד.
נזק זה חופף חלקית את נזקי ההורים.
הבעייתיות המיוחדת במקרים של הפלה בעוולה נובעת מכך שהנזק להורים עשוי במקרים רבים להיות נזק בלתי ממוני טהור שהחוק עשוי להגביל את הפיצוי לגביו, ואילו "נזקי העובר" אינם בני תביעה כלל משום שבמשפט האנגלו-אמריקני אדם כשר לזכויות רק מגמר לידתו.