tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בימי שלטונו של ולאד המשפד, בעודו עדיין בגלות בטרנסילבניה, תחת הגנתם של בורגנים סקסונים מהעיר סיביו הוא כונה על ידיהם "סאקרדוס ולאקורום" (הכומר של הרומנים).
עוד בשנת 1457 התלונן ולאד המשפד עליו באיגרת אל נכבדי העיר בראשוב (קרונשטאט) שהוא חותר תחתיו ודרש לסלקו מחבל אמלאש הסמוך לגבול ולאכיה
בסופו של דבר, מימש ולאד הנזיר את שאיפותיו רק כעבור 25 שנה.
אביו, ולאד דראקול, החזיק בשלטון קודם לכן, וכך גם אחיו מירצ'ה השני, ראדו היפה, ולבסוף ולאד המשפד.
המאה ה-15 הייתה תקופה לא יציבה בוולאכיה, והשלטון עבר במהירות בין השליט אחד לשני.
ולאד דראקול עלה לכס המלכות לראשונה בעקבות מותו של אחיו (דודו של ולאד הנזיר) אלכסנדרו אלדיה.
שני בניו הצעירים, ולאד (לימים "המשפד") וראדו, היו במשך מספר שנים בני ערובה באימפריה העות'מאנית, לאחר שאביהם נדרש להשאירם בקושטא במסגרת ההסכם עם הסולטאן בנוגע להשבת
מאוחור יותר הצטיינו וולאד המשפד ואח נוסף, מירצ'ה (מירצ'ה השני) מפקדי צבא מנוסים,
ושניהם ראו הצלחה בקרבות נגד העות'מאנים.
בשנת 1447, מירצ'ה השני ואביו, ולאד דראקול נתפסו ונהרגו באכזריות במהלך מסע צבאי שניהל נגדם המצביא ההונגרי יאנוש הוניאדי בוולאכיה.
יותר מאוחר, בשנת 1456 העלו העות'מאנים את ולאד המשפד על כס השלטון הוולאכי.
בשש שנות מלוכתו הראשונה הפך ולאד המשפד לאויב מושבע של הטורקים וניהל נגדם מאבק מזוין.
אחרי הדחתו, נפלט ולאד המשפד לטרנסילבניה ונכלא שם לשנים רבות על ידי מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי, בנו של יאנוש הוניאדי.
בזמן הזה אחיו, ראדו היפה, ידיד נאמן של הסולטאן העות'מאני, עלה לשלטון במקום ולאד.
אחרי חילופי שלטון חוזרים בין ראדו היפה ובין בסאראב הזקן לאיוטה, ופטירתו של ראדו בגלות טרנסילבניה, עלה שוב בסאראב הזקן על כס המלכות, רק כדי לאבדו בשנת 1476 לידי ולאד המשפד, ששוחרר סוף סוף מן הכלא ההונגרי והוחזר לוולאכיה בסיועם של כוחות הונגרים-טרנסילבנים ושל שליט מולדובה, שטפן הגדול.
אולם כעבור חודשים מעטים באותה שנה 1476 נהרג ולאד המשפד בקרב עם בסאראב הזקן .
באוגוסט 1477 נמצא ולאד הנזיר בפגראש, בגבול ולאכיה, וציפה לגייס שם תמיכה על מנת לפלוש לוולאכיה ולהחליף את לאיוטה.
בנובמבר 1477 בסאראב הזקן, שהפך לחביב הטורקים, הודח סופית על ידי שטפן הגדול, שליט מולדובה.
במקומו הועלה לכס המלכות בסאראב הצעיר צפלוש שגם הוא נכנע לעות'מאנים, בניגוד לציפיות השליט המולדבי.
אחרי שבסאראב הצעיר צפלוש השתתף ב-1481 בפשיטת העות'מאנים למולדובה והובס יחד איתם בידי שטפן הגדול בקרב רמניקו סראט (ב-8 ביולי 1481), נכנס שוב שטפן עם כוחות צבאיים לוולאכיה והדיח אותו.
במקומו העלה לכס המלכות את מירצ'ה, בן נוסף מחוץ לנישואים של ולאד דראקול.
אך מול התנגדותם של התושבים, וגילוי הקשרים שיצר גם מירצ'ה עם העות'מאנים, שטפאן והמלך מתיאש של הונגריה הדיחו גם אותו והעלו לשלטון את וולאד הנזיר.
אירועים אלו מצוינים ב"כרוניקה של שטפאן הגדול" (Letopisețul lui Stefan cel Mare).
מלוכתו של ולאד הנזיר התחילה ב-8 ביולי 1481 וארכה חודש ושבוע.
בתמיכת הבויארים ממשפחת קראיובסקו בסאראב הצעיר "צפלוש" גייס בינתיים לוחמים בחבל אולטניה וב-16 באוגוסט 1481 הצליח לגרש את ולאד הנזיר לטרנסילבניה.
בדומה לרבים מקודמיו, מן הרגע שעלה שוב לכס הנסיכות ביולי 1482, לא נשאר ולאד הנזיר נאמן לקו המדיני האנטי-עות'מאני של שטפן הגדול, אלא עבר לצד הטורקים.
כפי שהסביר ההיסטוריון ק.ג'ורסקו, "הבאיים שעל יד הדנובה היו הרבה יותר קרובים מצבאו של שטפאן או זה של המלך ההונגרי".
ולאד הנזיר ליווה את הסולטאן באיזיט השני במסע הכיבוש של המבצרים קיליה וצ'טאטיה אלבה.
כמן כן השתתף בסתיו 1484 בפלישת הביילרביי של רומליה, עלי, במולדובה, בהיעדרו של שטפאן ששהה אז בקולומיה.
באיגרת לסולטאן בשנת 1492 הכריז שוב ולאד הנזיר על מסירותו ונאמנותו לסולטאן.
יחסי ולאד הנזיר עם טרנסילבניה היו לבביים עד התחלת שנת 1493. עד אז נהג השליט להתריע בפני שכניו מצפון על כוונות הטורקים לתקוף.
אולם בשנת 1493 זעם ולאד הנזיר על בעלי טירת בראן ה"גנבים", חסם את דרכי הסוחרים בהרים ואף התיר לטורקים לפשוט על אזור בראשוב (בורצנלנד) ב-15 באוקטובר 1485. קמו בינתיים טוענים נוספים לכתר ולאכיה.
אחד מהם, ולאד הקרוי ה"דוורניק", התחיל פעול מגבול טרנסילבניה עוד בשנות ה-1480. כפי שמעיד מסמך של ראדו הגדול משנת 1502, לבסוף הוא נלכד וראשו נערף.
ב-1494 הופיע באזור סיביו טוען חדש לכתר ולאכיה בשם מיכניה, בנו של ולאד המשפד, שהסתנן כמה פעמים לשטח וולאכיה וגרם גם הוא להעכרת היחסים בין ולאד הנזיר לערי טרנסילבניה.
אין עדויות על כך שמותו של ולאד הנזיר בסתיו של שנת 1495 נגרם על ידי סיבה לא טבעית.
שלטונו הארוך מהרגיל והיציב בהשוואה לאלה שלפניו נבע במידה רבה ממדיניות ההשלמה עם החסות העות'מאנית ומהעובדה ששטפן הגדול, שהגיע בינתיים להסכם פשרה עם הטורקים, העדיף לא להתערב יותר בוולאכיה (פרט לכיבוש המצודה קרצ'ונה, על יד אודובשט במרץ 1482).
בנו של ולאד הנזיר, ראדו הגדול, ירש ממנו את השלטון.
ולאד הנזיר הובא לקבורה במנזר גלווצ'וקול שאותו הקים.
השליט קונסטנטין ברנקוביאנו ששיפץ את הבניין הניח מצבה על קברו.
מצבה זו לא נשמרה עד ימינו.
ולאד הנזיר היה נשוי פעמיים.
סמראנדה, אחות של הבויאר גרגינה, הפרקלאב של פויינאר.
היא ילדה לוולאד הנזיר ארבעה ילדים:
קאפליה (Caplea) – שנישאה קודם ללוגופט סטאיקו, אחר כך לבויאר בוגדאן מפופשט (שעלה בהיירארכיה ממעמד ספטאר ללוגופט ואחר כך לוורניק).
מריה, אלמנתו של באסראס הצעיר צפלוש, ילדה לו בן אחד:
ולאד הנזיר הקים שני מנזרים – מנזר גלאוואצ'וקול (כנסיית האבן שלה) והקפלה באבלה במחוז ולאשקה לשעבר, במחוז ארג'ש של היום.
כראוי לנזיר לשעבר, תרם השליט תרומות נדיבות למוסדות כנסייתיים רבים, כולל למנזרים טיסמאנה, גובורה, ביסטריצה, קוזיה, קוטמיאנה, סנאגוב, רנקצ'וב וספינצי ארכנגל, כמו כן למנזרים על ההר אתוס.
ולאד הנזיר שיפץ את מצודת טרגובישטה ותמך בפעילות בתי הספר של הרומנים בשקיי בראשובולוי על יד בראשוב.
לפי מקורות אחדים הוא תרם להתחלת הבנייה מחדש מאבן של הכנסייה ע"ש ניקולאיה הקדוש שם (1495)
מורים רומנים משקיי ביקרו בחצרו.
פסל דיוקן של ולאד הנזיר הוצב בפארק "קינדיה" בעיר טרגובישטה.
פופה, והוריה מאטיי – אנציקלופדיה קטנה להיסטוריה עולמית, בוקרשט 1983)
קֶלין ולאד מוראר (ברומנית: Călin Vlad Morar; נולד ב-1 באוגוסט 1993 בזלאו שברומניה) הוא כדורגלן רומני, המשחק בעמדות הקשר והחלוץ בגז מתאן מדיאש.
ולאד מוראר נולד וגדל בעיר זלאו בירת מחוז סלאז' שברומניה ושיחק במספר מועדוני נוער קטנים ברומניה.
בשנת 2011, חתם מוראר באוניברסיטת קלוז' כשבעונתו הראשונה במדי הקבוצה שיחק דקה אחת בה גם רשם שער בכורה במדי המועדון.
אחרי עונה אחת בה רשם שבע הופעות וארבעה כיבושים, בקיץ 2012 חתם מוראר בפטרולול פלוישט יחד עם עוד מספר שחקנים שעזבו את קלוז' וחתמו בקבוצה.
בעונתו הראשונה במדי פטרולול, רשם מוראר 10 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים בנוסף לכך, ערך מוראר שלוש הופעות במסגרת הגביע הרומני וכבש שער אחד.
בעונתו השנייה בקבוצה מיעט מוראר לשחק בליגה אך רשם שתי הופעות במוקדמות הליגה האירופית.
באחד המשחקים שיחק מוראר נגד ויטסה ארנהיים ההולנדית.
אחרי שנתיים לא מוצלחות במדי פטרולול, בתחילת עונת 2014/15, חזר מוראר לקלוז' ורשם 14 הופעות בהן כבש שלושה שערים.
ב-1 ביולי 2015, רכשה בית"ר ירושלים את כרטיס השחקן של מוראר מקלוז' תמורת 160 אלף אירו והקשר חתם לשלוש עונות במועדון.
אולם, לאחר חודשיים, ב-4 בספטמבר 2015, לא הצליח להתאושש מהפציעה עמה הגיע לבית"ר, והוא שוחרר מהקבוצה.
ב-13 בינואר 2016 לאחר חצי שנה ללא קבוצה, חתם בראפיד בוקרשט לשנתיים.
לזכותו של מוראר שתי הופעות במדי נבחרת רומניה עד גיל 21.
ולדימיר ולאדו ינבסקי (במקדונית: Владимир Владо Јаневски; נולד ב-27 בנובמבר 1960) הוא זמר-פופ ומלחין מקדוני מפורסם, אשר שיריו נחלו הצלחה רבה במדינתו.
ינבסקי מנגן על גיטרה, פסנתר ובמערכת תופים, יתר על כן שולט באופן שוטף בדיבור אנגלית, גרמנית, איטלקית ורוסית.
כמו כן ייצג את מדינתו באירוויזיון 1998 וזכה במקום ה-19.
ולדימיר ינבסקי נולד סקופיה, בירת מקדוניה, למד שפה וספרות אנגלית באוניברסיטת סקופיה.
את תחילת דרכו המוזיקלית פתח כחבר בלהקות מקומיות.
בשנת 1991 פתח בקריירה עצמאית בתור זמר וזכה להצלחה מסחררת במדינתו.
ולאד קיריקש (ברומנית: Vlad Chiricheș; נולד ב-14 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן רומני המשחק בסטיאווה בוקרשט ובנבחרת רומניה בעמדת הבלם.
קיריקש התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער שונות ברומניה ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון בה שיחק שנה אחת.
לאחר מכן חתם באינטרנציונל עימה עלה לליגת העל הרומנית בתום העונה.
בקיץ הקבוצה התפרקה וקיריקש קיבל את כרטיס השחקן שלו בחזרה.
במהלך הקיץ קיריקש היה קרוב לחתימה בסטיאווה בוקרשט אך בסופו של דבר חתם בפאנדורי טרגו ז'יו.
בחלון ההעברות של ינואר עבר לסטיאווה בוקרשט בעסקה שכללה בתוכה 700 אלף אירו לפאנדורי ובנוסף 25% ממכירה עתידית שיעברו למועדון.
ב-25 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בסטיאווה בניצחון 0–2 נגד מולדה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-24 באוגוסט 2013 חתם בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג תמורת 9.5 מיליון אירו.
ב-24 בספטמבר של אותה עונה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטוטנהאם בניצחון 0–4 נגד אסטון וילה במסגרת גביע הליגה האנגלי.
ב-20 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–2 נגד אותה אסטון וילה, במשחק זה אף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק על ידי אוהדי הקבוצה.
ב-4 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 נגד פולהאם.
ב-9 במאי 2014 הורחק במשחק הליגה נגד סטוק סיטי לאחר שקיבל כרטיס צהוב שני.
ב-20 ביולי 2015 חתם בנאפולי ל-4 שנים תמורת 4.5 מיליון פאונד.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל לססואולו לעונה אחת, בסיומה, עבר אליה באופן רשמי.
ב-2 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-14 באוגוסט 2013 ענד לראשונה את סרט הקפטן של הנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
ולא נותר אף אחד היא מיני-סדרת מתח משנת 2015 בהפקה בריטית-אמריקאית.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One בין 26 ל-28 בדצמבר 2015. את התסריט כתבה שרה פלפס וביים קרייג ויבריוס.
המיני-סדרה מבוססת על הרומן "עשרה כושים קטנים" מאת אגאתה כריסטי.
בארצות הברית שודרה הסדרה לראשונה ברשת לייפטיים ב-13 וב-14 במרץ 2016.
ביום קיץ חם באוגוסט 1939 מגיעים שמונה אנשים, כולם זרים זה לזה, לאי קטן ומבודד בחוף דבון באנגליה.
כולם הוזמנו על ידי "מר ומרת אוון".
האורחים מתמקמים בבית הגדול, ומשרתים אותם תומאס ואת'ל רוג'רס, שנשכרו לעבודה לא מזמן, אבל בני הזוג המארח אינם נמצאים במקום.
כשהאורחים מתיישבים אל השולחן לארוחת הערב, הם שמים לב לקישוט מרכז השולחן בו עשר דמויות של חיילים המסודרות במעגל.
אחר כך תומאס רוג'רס משמיע תקליט שבו קול המאשים כל אחד מהנוכחים ברצח.
זמן קצר אחר כן, אחד מהחבורה מת מהרעלה, ובהמשך אנשים נוספים נרצחים, כולם בשיטות המתאימות לשיר הילדים הידוע "עשרה חיילים קטנים", שעל שמו קרוי האי "אי החיילים".
כל פעם שמישהו נהרג הרוצח מסלק דמות אחת מפסלוני החיילים.
האנשים הנותרים מחליטים להתמודד יחד.
הם חייבים לגלות מי הוא הרוצח לפני שלא ייוותר אף אחד.
דאגלס בות' – אנתוני מרסטון.
הואשם בהריגת שני ילדים, ג'ון ולוסי קומבס, בנהיגה לא זהירה.
צ'ארלס דאנס – השופט לורנס וורגרייב.
מואשם ברצח חף מפשע, אדוארד סיטון, שגזר עליו עונש מוות בתלייה.
מייב דרמודי – ורה קליית'ורן.
היא מואשמת ברצח סיריל אוגילבי המילטון, הילד שבו טיפלה כאומנת.
ברן גורמן – סמל בילוש ויליאם בלור.
מואשם ברצח אסיר הומוסקסואל, ג'יימס סטיבן לנדור, בתא המעצר.
אנה מקסוול מרטין ונואה טיילור – את'ל ותומאס רוג'רס.
הם מואשמים ברצח ג'ניפר בריידי, אישה זקנה שהם עבדו אצלה.
סם ניל – גנרל ג'ון מקארתור.
הוא מואשם ברצח קצין ששירת איתו, הנרי ריצ'מונד, שניהל רומן עם אשתו של הגנרל.
מירנדה ריצ'רדסון – אמילי ברנט.
מואשמת באחריות למותה של ביאטריס טיילור, נערה משרתת שעבדה אצלה והתאבדה אחרי שאמילי נטשה אותה מכיוון שנכנסה להיריון.
טובי סטיבנס – דוקטור אדוארד ארמסטרונג.
מואשם בהרג חולה שלו, לואיזה מרי קליז, שניתח כשהיה שיכור.
איידן טרנר – פיליפ לומברד.
מואשם ברצח 21 גברים במזרח אפריקה כדי להשיג יהלומים.
הארלי גאלאצ'ר – סיריל אוגילבי המילטון
פול צ'הידי – אייזק מוריס, טיפוס מפוקפק המשמש כמתווך בין הרוצח לשאר המוזמנים.
ריצ'רד הנסל – שחקן שמקליט את ההודעה המושמעת למוזמנים
כריסטופר הרטנל – פרד נראקוט
בן דירי – הנרי ריצ'מונד
מרגוט אדוארדס – מיס בריידי
רוב היפס – הוגו המילטון
סיליה הנבורי – לזלי מקארתור (קול בלבד)
קתרין ביילי – אוליביה אוגילבי המילטון
ג'וזף פרואן – אדוארד סיטון
בספר, פרד נרקוט מסיע את כל החבורה לאי ביחד, פרט לד"ר ארמסטרונג שמגיע בנפרד מאוחר יותר.
כאן אמילי ברנט ואנתוני מרסטון מגיעים קודם.
בנוסף בספר מרסטון לא תואר כמכור לקוקאין, אלא כפלייבוי עשיר והולל.
אדוארד סיטון, האיש שהשופט וורגרייב גזר את דינו למוות על אף היותו חף מפשע (למעשה הוא היה אשם ברצח), נשפט במקור הספרותי על רצח בעלת הבית שלו כדי לקחת את כספה.
כאן אומר וורגרייב שהוא הרג מספר רב של אנשים, באמונה שהוא עושה טובה לעולם בכך שהוא מסלק אותם.
בספר הבלש ויליאם בלור מואשם בעדות שקר, וכתוצאה מכך נשלח לכלא אדם חף מפשע ושם הוא מת.
בסדרה בלור מואשם שהוא הכה למוות צעיר הומוסקסואל.
בספר הוא נרצח באמצעות שעון בצורת דוב שהופל על ראשו, בסדרה הוא נדקר בסכין ונעטף בשטיח מפרוות דוב.
בספר אמילי ברנט נהרגת באמצעות מחט המזרק של ד"ר ארמסטרונג, ודבורה מוכנסת לחדר כדי להשלים את החרוז שבשיר.
כאן אחרי שקיבלה סם הרגעה היא נדקרת באמצעות המסרגה שלה שעליה חרוט EB.
גם מותה של ביאטריס טיילור, המשרתת שלה, שונה מהספר, שם היא מטביעה את עצמה, וכאן היא משליכה את עצמה לפני גלגלי רכבת.
בספר בני הזוג רוג'רס נחשדים שמנעו מהקשישה אצלה עבדו תרופה חיונית.
ואילו בסדרה הם חונקים אותה בכרית.
בספר לא מתפתחת מערכת יחסים בין ורה ללומברד.
המיני-סדרה הוזמנה על ידי בן סטיבנסון ושארלוט מור עבור ה-BBC לציון 125 שנה להולדתה של אגאתה כריסטי.
התסריטאית שרה פלפס אמרה שהיא הייתה המומה מהנוקשות והברוטליות שברומן.
בהשוואה ליצירותיה האחרות של כריסטי היא ציינה ש"בספורי מארפל ופוארו, יש שם מישהו שיפתור את התעלומה, ומתקבלת תחושה של ביטחון, שאפשר לחזות את הבאות...
בספר זה לא קורה – אין איש שיבוא להציל אותך, לחלוטין אף אחד לא בא להציל או להסביר."
מייב דרמודי לוהקה יומיים לפני קריאת התסריט, והיא הייתה באותה עת בבורמה (מיאנמר).
היא טסה לממלכה המאוחדת ועבדה עם מדריך להגייה בשבועיים הראשונים של הצילומים.
הצילומים החלו ביולי 2015. חוף קורנוול שימש לצילומי סצנות הנמל והחוף.
בין אתרי הצילומים היון הוליוול ביי, קייננס קוב, ומוליון קוב.
צילומי פנים הבית נערכו בבית הרפילד בהילינגטון מחוץ ללונדון.
מעצבת ההפקה סופי בקר עיצבה את הבית בסגנון שנות השלושים של המאה העשרים.
סצנות המטבח צולמו בוורת'ם פארק בהרטפורדשייר.
צילומי הרכבות נערכו ברכבת דרום דבון בין טוטנס לבאקפסטלי.
ולאד מיריצה (ברומנית: Vlad Miriță; נולד ב-2 באוגוסט 1981) הוא זמר רומני.
מיריצה נולד בטרגובישטה ובגיל שש עשרה החל ללמוד מוזיקה.
בשנת 2001 הצטרף למקהלה בשם "Madrigal" ולאחר מכן זכה במספר תחרויות מוזיקה, בין היתר הופיע ב-2002 בפסטיבל הלאומי למוזיקה במאמאיה וב-2004 לקח חלק בפסטיבל הבזאר הסלאבי בויטבסק.
בשנת 2006 החל לעבוד כסולן בבית האופרה של בוקרשט, באותה שנה גם זכה בפרס מטעם בית האופרה של וינה.
ב-2008 זכה בקדם האירוויזיון הרומני, כשביצע דואט ביחד עם הזמרת ניקו עם השיר "Pe-o margine de lume", ונבחרו לייצג את רומניה באירוויזיון.
באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד הם עלו לגמר, וזכו במקום ה-20 עם 45 נקודות.
ולאא חוסיין (נולדה ב-20 במרץ 1989; בערבית: ولاء حسين) היא שחקנית כדורגל ערבייה-ישראלית המשחקת במכבי חולון בליגת העל ולשעבר שחקנית נבחרת פלסטין בכדורגל נשים.
חוסיין גדלה בכפר שעב ונהגה לשחק בילדותה עם ילדים בנים בכפר.
בגיל 16, אותרה על ידי מנהל קבוצת בני סכנין אשר צפה בה משחקת בחצר ביתה.
בעקבות כך עברה לבית ספר בסכנין והחלה לשחק במסגרת קבוצת בנות סכנין.
בגיל 18 שיחקה בנבחרת הנערות של ישראל, השתתפה בשלושה משחקים ואף הבקיעה במשחק מול צפון אירלנד באוקטובר 2007. שנה לאחר מכן הוזמנה לשחק בנבחרת פלסטין לנשים במסגרת טורניר בקטר.
בעונות 2006–2008 שיחקה בקבוצת בנות סכנין בליגת הנשים.
ב-2008/2009 שיחקה בהפועל עירוני פתח תקווה (ליגת נשים ראשונה).
ב-2009/2010 שיחקה במכבי צור שלום ביאליק (ליגה נשים ראשונה).
ב-2011–2013 שיחקה במועדון כדורגל רמת השרון שהעפילה מהליגה השנייה לראשונה.
ב-2013/2014 שבה לשחק בהפועל עירוני פתח תקווה (ליגה נשים ראשונה), וב-2014/2015 במועדון כדורגל רמת השרון.
ב-2015/2016 שיחקה במכבי חולון (ליגה נשים ראשונה).
ב-2016/2017 שיחקה במועדון ספורט קריית גת (ליגה נשים ראשונה).
ב-2017–2019 שיחקה בהפועל באר שבע (ליגה לאומית נשים) כקפטנית, וכיום משחקת בהפועל מרמורק .
"ולא היה בינינו אלא זוהר" הוא שיר שחיברה המשוררת לאה גולדברג, הלחין דני ליטני ועיבד אלברט פיאמנטה.
השיר התפרסם בביצוע צילה דגן ונכלל באלבום הבכורה שלה.
במאי 1970 צעד השיר במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל (לימים רשת ב'), והגיע בשיאו למקום העשירי במצעד.
השיר הופיע לראשונה בעיתון "משמר" בשנת 1944 כחלק ממחזור הסונטים "שירי אהבה מספר עתיק".
בנוסף, השירים קובצו ב"מוקדם ומאוחר".
ב-1970 הקליטה הזמרת צילה דגן את אלבומה הראשון שנשא את שמה, ובו נכללו מספר שירים שחיברה המשוררת לאה גולדברג.
השיר, בלחנו של דני ליטני, בלט בין השירים.
לימים, הקליט ליטני גרסה משלו לשיר שנכללה בתקליט הבכורה שלו, "יחס חם", משנת 1978.
ב-2012 חידשה הזמרת קרולינה את השיר באלבומה "זוהר", בעיבוד אורי בראונר כנרות.
לשירים לחנים נוספים מאת נחמה הנדל (בעיבוד אלדד שרים), ושל רעות שחר שביצעה את השיר, והוא הופיע באלבומה "תמיד" משנת 2014.
השיר עוסק באהבה נכזבת שתחילתה במפגש רומנטי ושזורים בו מטאפורות ודימויים רבים.
המושג "זוהר" משמש תחליף בוהק, נוצץ ומסתורי יותר למילה אור, כזוהר הצפון או ספר הזוהר, בדומה לשיר "זוהר" שחיבר חיים נחמן ביאליק.
מבנה השיר הוא סונטה באורך ארבע עשרה שורות.
שני הבתים הראשונים מכילים 4 שורות כל אחד, ושני האחרונים מכילים 3 שורות כל אחד.
בבית הראשון מתואר טיול שעורכים הדוברת והגבר השכם בבוקר ברחוב כפרי.
למרות התיאור האופטימי והרומנטי, רומזת המשוררת על סיום האהבה ולמעשה מדובר בזיכרון על אהבה ישנה.
בבית השלישי שואלת הדוברת באופן עקיף "התזכור".
בבית השני, מתואר קטע משיחת הזוג, כאשר הדוברת מתארת את יופי השמיים הוורודים אך הנמען צוחק, ולא מובן האם הוא צוחק מדבריה או על הדוברת.
בבית השלישי, הגבר מנענע עץ תפוחים ופרחיו הלבנים נושרים על ראשה של האישה, בדומה להינומת כלה.
הרגע המתואר הוא מקרי ללא משמעות רומנטית ורגשית.
בבית האחרון, על אף ההמולה בחוץ, בני הזוג נשארים קרובים, פנים אל פנים.
בבית זה, הדוברת משנה את צורת התבטאותה מ"זוהר" ל"אור", השגורה יותר.
וְלֹא יִהְיֶה כְקֹרַח וְכַעֲדָתוֹ היא מצוות לא תעשה שאוסרת להחזיק במחלוקת.
יש אומרים שמצווה זו נמנית כאחת מתרי"ג מצוות.
לאחר מחלוקת קרח ועדתו ומות מאתיים וחמישים מקריבי הקטורת, ציווה ה' את משה שיאמר לאלעזר בן אהרון לעשות מהמחתות ציפוי למזבח, כדי שיהיו לאות לבני ישראל.
אלעזר מבצע את הציווי ובתוך כך מתפרשת תכלית האות:
הפסוק נדרש בתלמוד הבבלי כאיסור מהתורה להחזיק במחלוקת:
דברי רב הובאו בספר פסקי הרי"ף והרא"ש, וכן אצל כמה ממוני המצוות: הלכות גדולות, שערי תשובה, סמ"ג ועוד.
מנגד, הרמב"ם לא מנה מצווה זו במניין המצוות, ואף כתב שדרשה זו היא אסמכתא.
בלאו של לא תתגודדו הרמב"ם ציין את דברי רב, אך כתב שמדובר בדרשה בלבד, והראה על פי מדרש חז"ל שהפסוק אינו ציווי אלא איום שמי שיעשה מעשים שיש בהם מחלוקת על הכהונה - ייענש.
ספר יראים, מונה את הלאו הזה כאיסור לחלוק על הכהונה.
כך גם כותב הרמב"ן בהשגותיו לספר המצוות, שזהו פשט הכתוב ועיקרו, ולשיטתו, חז"ל הסמיכו על איסור זה את האיסור להחזיק במחלוקת על דרך אגדה ואסמכתא.
ברובד הפשט ניתן להבין שכוונת הפסוק היא שכל זר שיחלוק על הכהונה ויקטיר קטורת ייענש בעונש שניתן לקרח ולעדתו, כלומר שהארץ תפתח את פיה ותבלע אותו ואת כל אשר לו.
אמנם חז"ל דרשו מלשון הפסוק משמעות הפוכה.
לפי המדרש, זר שקרב להקטיר קטורת לא יהיה כקרח וכעדתו, אלא יקרה לו מה שקרה לידו של משה, כלומר צרעת.
מדרש זה קושר בין העונש המובטח בפרשת קרח לבין הצרעת בה לקה עוזיהו.
במסכת אבות נקבעה חלוקה בין מחלוקת ראויה למחלוקת שאינה ראויה:
הרמב"ם פירש את המילה 'סופה' במובן של תכלית.
לפי הרמב"ם, תכלית המחלוקת של הלל ושמאי הייתה מציאת האמת, ואכן האמת התלבנה מתוך מחלוקתם.
זאת בשונה מהתכלית של מחלוקת קרח וכל עדתו, שהייתה בקשת שררה והניצחון בוויכוח, ולבסוף קרה ההפך.
בעל השאלתות מסביר שהמחלוקת יכולה להביא לידי האיסור של לא תשנא את אחיך בלבבך, ולכן לא רק הקטן צריך לכפוף עצמו מול הגדול, אלא גם הגדול יכוף עצמו לקטן כדי למנוע מחלוקת.
החפץ חיים מונה את האיסור 'ולא יהיה כקרח וכעדתו' כאחד הלאווים שעליהם יכול לעבור מי שמספר לשון הרע.
ולאדאס דרופאס (בליטאית: Vladas Drupas; 2 בספטמבר 1922- 25 באפריל 2019), מהנדס ליטאי, טייס שכיהן כיו"ר פדרציית הטיסה של רפובליקת ליטא.
סייע ליהודים בליטא במהלך מלחמת העולם השנייה.
בעקבות פעילות זו, זכה לאות חסיד אומות העולם.
ולאדאס דרופאס היה בן 19, כאשר נכבשה קובנה בידי הנאצים ב-24 ביוני 1941, ולאחר שב-15 באוגוסט נכלאו יהודי קובנה בגטו, החל ולאדאס יחד עם דודו יוזס דפקוס, להעביר יהודים לבתי מסתור של קרוביו וחבריו, לאחר שהסתירם בדירתו שהייתה קטנה מדי.
ולאדאס עמד בקשר קבוע עם עו"ד דאנוטה ואנצלאוסקיאטה, אשר סיפקה ליהודים שהסתיר תעודות זהות מזויפות.
במהלך 'אקציית הילדים' שהחלה ב-5 בנובמבר 1943, הוציא ולאדאס מן הגטו אם ובת, אותן העביר לידי האיכר אנטנאס מטוצבצ'יוס.
בשנת 1945, התגייס בעל כורחו לצבא הרוסי, ממנו שוחרר בשנת 1946.
לאחר המלחמה שב ולאדאס לליטא, שם החל ללמוד בניין במכללה הפוליטכנית של קובנה.
את לימודיו סיים ב-1952 והחל בקריירה מצליחה של ניהול פרויקטים בתחום הבנייה.
בנוסף לעבודתו בניהול פרויקטים, ולאדאס למד לטוס וכיהן כיושב ראש הפדרציה לטיסה ספורטיבית של רפובליקת ליטא.
בשנות ה-80 עבר ולאדאס לגור בישראל.
כך חילק את זמנו בין ישראל לליטא לסירוגין, עד שעקב מחלה ב-2018, שב והשתקע בליטא.
בשנת 1981, הוכר ולאדאס דרופאס כחסיד אומות העולם, על ידי יד ושם וניטע עץ לזכרו בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים.
בשנת 2022 הוקדש עבורו פרק בסדרה "Righteous Among the Nations", של תאגיד השידור הליטאי RLT, אשר הביאה את סיפורם של חסידי אומות העולם ליטאים.
על מצבתו של דרופאס, נכתב אודות פועלו לאחר המלחמה- "ספורטאי תעופה, טייס חיל האוויר הליטאי, ולאדאס דרופאס".
קברו אותר בליטא במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב).
ונלי בפרויקטים שונים, דוגמת Original Groove - Vol.
בשנת 2000 הקים את הצמד דה אינדיבידואלס עם המפיק אלסנדרו ויאלה.
הם הוציאו את הסינגל "I Don't Wanna Be Loved", וב-2001 את "Ferry Cross the Mercy", ששימש כפתיח לתוכנית הטלוויזיה Le Iene.
ב-2003 הפיק את השיר "Take a Ride", שנבחר לפסקול של משחק הווידאו FIFA 2004 ולסרט "Cani & gatti - La vendetta di Kitty" ב-2010.
ב-2014 שיתף פעולה עם J-Ax באלבום Il bello d'esser brutti, והפיק את השיר "Maria Salvador" יחד עם איל צ'ילה, שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים באיטליה.
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי התעיד את היצירה בשישה תוארי פלטינה ו-12 תוארי זהב על נתוני המכירות שלו במדינה.
ב-2022 הפיק את השיר "Volevo tutto" עם הזמרת איוואנה ספאגנה.
ב-24 בפברואר 2024 השתתף ולאדי עם להקת קורונה, אייס MC ודי ג'יי ג'אד בגמר ה-Una voce per San Marino, הקדם הלאומי של לאירוויזיון 2024. שירם לתחרות היה "Questa volta", והוא דורג במקום ה-14.
ולאר (Valar) (ביחיד: ולא) הן ישויות בעולם המיתולוגי שיצר ג'.
טולקין, המתואר בכלל כתבי טולקין, המכונים לגנדריום.
ישויות אלה, הן 14 האלים או הארכי-מלאכים אשר נשלחו על ידי אילובטר (הבורא, קרוי גם 'ארוּ') לעצב את הארץ התיכונה.
הולאר, יחד עם משרתיהם המיאר, מהווים את האיינור.
אילובטר יצר בכח מחשבתו ישויות מופשטות בשם "איינור" (Ainur) (וביחיד אינו), שפירוש שמם הוא "הקדושים".
כל אחד מהם נוצר מחלק אחר במחשבתו של ארו, ומשם נבעו כוחותיהם.
לאחר מכן כינס אילובטר את האיינור והציג להם מנגינה גדולה ושמיימית.
למנגינה זו נשזרו קולותיהם של האיינור כולם וכך ביחד, ללא ידיעתם, חזו את העולם הגשמי שנקרא "ארדה".
אילובטר הראה לאיינור את החזון שיצרו, ורבים מהם נמשכו ליצירתם ורצו לחזות בהתגשמותה.
היו שבחרו להישאר עם אילובטר, אך חלקם, ביניהם כמה מהאדירים וכאלה שהשפיעו יותר מכל על מנגינת האיינור, ירדו לעולם הגשמי והחלו בבניית החזון שראו.
האיינור שבחרו לרדת לעולם נקראים ולאר ומיאר.
המינוח 'ולאר' מתאר את כלל הישויות הללו, ארבע עשרה במספר, אך למעשה זוהי פנייה בלשון זכר - והנשים מתקראות 'וַלִיֱיר'.
הוולאר מכונים גם "מוסדות הארץ" והם שוכנים ביבשת המערבית בעולם של טולקין, המכונה אמן (Aman) - היבשת שהייתה המערבית ביותר בעולם עוד כשזה היה שטוח.
כאשר העולם התעגל (מה שקורה, בסוף הספר 'הסילמריליון'), אבדה אמן לכל יצורי-זדון ובני-תמותה, ורק גזע העלפים יודע את הדרך אליה.
מנווה הוא העליון בוולאר ומלכם.
הוא אחיו של מלקור, הוולא המודח אשר מהווה שורש כל רע, ואף על פי כן הוא גם אויבו הגדול.
בעוד שמלקור קיבל את רוב המנחות מאילובטר והיה אדיר מכל הולאר, מנווה היה חביב אילובטר והבין את מחשבותיו טוב מכולם, ולכן קיבל ממנו את המלוכה על העולם.
מנווה שולט בשמים ובאוויר ומשרתיו העיקריים הם ה"העיטים" הגדולים (באנגלית הם נקראים כך - The Eagles, ולמרות שהמונח מתייחס גם לנשרים, מדובר בעיטים), אשר אבותיהם הקדומים היו רוחות אלוהיות בדמות עיטים.
יחד עם רעייתו ורדה הוא חי על טניקווטיל הלבן, הגבוה שבהרי העולם, שנמצא בארץ אמן.
כאשר ורדה יושבת לצידו מסוגל מנווה להרחיק ראות לכל מקום ברחבי העולם.
מכונה סולימו (Sulimo), "אדון נשימתה של ארדה".
אולמו הוא ולא המים ומקורותיהם, המעיינות והאגמים, הימים והאוקיינוסים.
עוד בטרם נברא העולם היה אולמו חבר קרוב של מנווה; יחד הם העלו את מחשבת הגשם והאידוי.
כשאולמו עולה על פני היבשה הוא מתואר כגל כביר ונורא, בעל קסדה ירוקה, אך הוא ממעיט לבוא ליבשה ומעדיף לנוע במעמקי הימים.
למרות שהוא נורא מראה, קולו של אולמו הוא אדיר ומלא קסם המעורר כיסופים ותשוקה אל הים, ונאמר עליו על ידי ארו שהוא הגדול במנגינה בקרב הולאר.
הוא נודע כידידם של העלפים וכאחד הוולאר האהובים עליהם, והוא נהג להשגיח עליהם גם כאשר שהו בארץ התיכונה, הרחק מאמן ומהוולאר.
אַאוּלה הוא וָלָא האדמה, חומריה ומלאכות המתכת והאבן, החי במעמקי האדמה של ארץ אמן.
הוא נהנה מיצירת דברים, פעוטים ככל שיהיו, והוא בעלה של יבנה וחבר קדום של מנווה ואולמו.
יצר את שבעת אבות הגמדאים ללא רשותו של אילובטר, שלבסוף חמל עליו ונתן לשבעה לחיות ולהתרבות.
בלשון הגמדאים שמו "מהל" (Mahal).
אורומה הוא ולא הציד והטבע.
הוא אחי נסה ובעלה של ונה.
סוסו, הצחור ביום והכסוף בלילה, הוא נהר (Nahar), בעל פרסות הזהב.
הוא מאלף צבאות של בעלי חיים, ביניהם כלבי ציד, על-מנת ללחום נגד יצירי הזדון, ובידו קרן המכונה ולרוֹמַה, "תרועת הולאר".
יערותיה של יבנה הם המקומות האהובים עליו.
אורומה הוא אשר גילה את העלפים כאשר ניעורו תחת הכוכבים, ליד אגם קוויוינן (Cuivinen), "מימי ההתעוררות"; ואז סיפר זאת לשאר הוולאר.
הוא מכונה גם אלדרון (Aldaron), "שר היערות".
מנדוס הוא אחד משני הוולאר המכונים פאנטורי (Feanturi), אדוני הנשמות.
השם מנדוס מתייחס למעשה למקום משכנו - אולמות ההמתנה, עולם המתים.
שמו האמיתי הוא נמו (Namo), "השופט"; אך שם זה נשכח.
בנוסף יש לו גם שם קדום, נורופנטור, אך לעלפים היה קשה להגותו ולכן נשכח גם הוא.
הוא אחי לוריין וניינה, ובעלה של וירה.
אחראי על נשמות המתים: העלפים נאספים לאולמות מנדוס לזמן-מה, ואילו בני האדם אך מבקרים שם ונשפטים, ומיד יוצאים מגבולות העולם.
נמו הוא בעל ידע מוחלט על ההיסטוריה ועל המאורעות העתידים להתרחש (לבד ממה שאילובטר בחר להסתיר).
נמו יחרוץ את גורלות הוולאר, אבל מנווה יחרוץ את שלו.
לוריין אף הוא אחד הפאנטורי (Feanturi).
הוא ולא החזיונות והחלומות, וכל העולם הקוסמי.
שמו האמיתי הוא ירמו (Irmo), "המשתוקק", אך הוא נשכח.
בנוסף היה לו גם שם קדום, אולופנטור, אך גם הוא נשכח.
השם לוריין הוא שם משכנו - ארץ הגנים הנאים ביותר בעולם - מדרום לוולינור, ארצם של הוולאר; בגניו נמצאים גם המזור והמרפא.
הוא אחי מנדוס וניינה, ובעלה של אסטה.
בארץ התיכונה שמעו הננדור, עדת עלפי-יערות שלא יצאו לארץ ולינור, מפי עלפי הנולדור על-אודות ארץ לוריין ועל ירמו, ועל-כן השתמשו בשם "לוריין" (או "לות'לוריין") כדי לכנות את היפה ביערות הארץ התיכונה, למרגלות הרי הערפל; שם מלכו תחילה בני-הזוג אמרות ונימרודל, ואחרי מותם האדון קלבורן והגבירה גלדריאל.
טולקס הוא גיבור במסורת הרקולס.
הוא שש לקרב ולמלחמה וכוחו הפיזי עצום (מול פני מלקור, השטן, הוא צוחק).
מסופר כי אינו זקוק לסוס, כי הוא מהיר ממנו, וזרועותיו הן נשקו.
מתואר כבעל עור חכלילי, ושערותיו וזקנו זהובים.
טולקס הוא בעלה של נסה.
מבין כל הולאר, הוא בא אחרון אל העולם, כרוח כבירה וצוחקת בעליצות, אשר הבהילה את מלקור וגרמה לו להפסיק את המלחמה הראשונה שלו, להימלט ולהיסתתר למשך זמן-מה במחוזות מרוחקים מן העולם.
טולקס מכונה גם אסטלדו (Astaldo), הנועז.
הולייר הם ישויות הולאר אשר עוצבו כנקבה.
ורדה, הוואלא של הכוכבים וכל מרחבי היקום (היא מכירה את כל מחוזותיו).
היא בת זוגו של מנווה ועל כן מלכת הוולייר.
כאשר מנווה יושב לצידה מסוגלת ורדה לשמוע כל דבר, ממעמקי המים ועד לכוכבים.
ורדה היא השנואה ביותר על מלקור, מבין כל הולאר, וממנה הוא מתיירא.
התנבא כי רק לאחר מלאכתה הגדולה, יצירת הכוכבים הכבירים ביותר, יתעוררו העלפים לעולם, מה שאכן קרה.
היא מתוארת כיפה מכול, אף יפה מוונה (Vanna) עצמה; אורו של אילובטר נוגה מפניה, ובו טמון כל כוחה.
כינויה, "הנשגבת", נובע משמה שלה, אף על פי שפירושו המילולי הוא "המושלת".
מכונה גם אלנטרי (Elentary) או אלברת' (Elbereth), "מלכת הכוכבים".
יבנה היא אם כל הצומח.
היא בת זוגו של אאולה ואחות ונה.
פשר שמה הוא "המעניקה", אך יש המפרשים זאת "מעניקת הפירות / היבול".
מכונה גם קמנטרי (Kementary), מלכת האדמה.
מסופר כי בעקבות יצירת הגמדאים של אאולה יצרה יבנה את האנטים (רועי-העצים).
היא מתגוררת על אזלוהר (Ezellohar), התל הירוק שמול שערי עיר הפעמונים ולמר (Valmar), עיר הוולאר והמיאר.
יבנה היא האחראית לבריאת המאור השני של העולם - שני עצי האור הקדושים שצמחו על התל הירוק: טלפריון הכסוף, מפרחו נוצר הירח; ולאורלין הזהובה, שמפריה נוצרה השמש.
ניינה היא הוולא של הצער והאבלות, וכן שירת היגון והקינות על פצעי העולם.
עם זאת, היא גם הוולא של הנחמה והחמלה, ואת העצב והצער יכולה להפוך לחוכמה.
ניינה היא אחותם של מנדוס ולוריין.
פשר שמה "המתאבלת" או "עלמת כל הדמעות".
קול שירתה של ניינה אדיר, ודמעותיה, הרוויות צער, הן כוח מרפא.
נראה שמלבושה נגזר גם הוא ממנהגי אבלות ובפעם אחת בסילמרליון היא מתוארת כעוטת ברדס אפור.
מקום משכנה במערב אמן, בגבולות העולם, וחלונות ביתה משקיפים אף מעבר לחומות העולם, אל היקום האינסופי.
בהיכלי מנדוס, אולמות הנספים, ממתינים לה בהערצה, כי היא מביאה למתים תקווה.
אסטה אחראית על המנוחה והמרפא.
פשר שמה הוא "תקווה", אך היא מכונה גם "הענוגה".
היא בת זוגו של לוריין.
היא חיה בגניו ואחראית על כל המזור ואגמי הרפואה השוכנים שם.
היא אינה מהלכת בבקרים, אלא ישנה תחת העצים המצלים שעל האי, אשר בלב האגם לורלין (Lorelin) בארץ לוריין.
וירה היא בת זוגו של מנדוס.
היא חיה באולמותיו ומעטרת אותם בכל מארגיה, המורכבים מכל מאורעות העולם, המתחוללים לאורך ההיסטוריה ועד ההווה; לכן היא מכונה גם "הטווה".
ניתן לשער שיש לה קרבה לממשלת הגורלות, להלוויות ולטקסי-מוות.
ונה היא התגלמות הנעורים והיופי, ובעלי חיים הקשורים לאביב וליופי; אשר-על-כן היא מעין מקבילה לונוס-אפרודיטה.
היא אחותה הצעירה של יבנה, ובת זוגו של אורומה.
מסופר שפרחים פורחים מול מבטה וזמירים שרים בבואה.
נסה היא רוח הטבע והמחול.
היא בת זוגו של טולקס, שנשא אותה לו לאישה במשתה אביב-ארדה, ואחותו של אורומה.
כמו בעלה, גם היא מהירה מאוד, ואיילות רצות אחריה.
מורגות' הוא השטן, שורש כל רע.
מוצאו הוא מן הולאר, אך עקב מעשיו השתנה והושחת.
במקור שמו הוא מלקור ופירושו הוא "הקם במלוא כוחו", אבל שם זה נשכח, ובמקומו מכנים אותו מורגות, ופירושו "אויבו השחור של העולם".
מאז שנברא במחשבת אילובטר, ניסה מלקור לקומם את האיינור והצליח להשחית רבים מהם ולדרדרם לתכליתו.
הידוע מביניהם הוא המיא סאורון.
מלקור אחראי ליצירת הרוע, וזה היה תחת חסותו בשנות העצים ובמשך כל העידן הראשון - עד סיומו, כאשר הובס מלקור בידי הוולאר.
רגליו נקטעו, כתר הברזל שלו הושם כקולר, והוא נכבל בשלשלאות ברזל של אאולה.
אז גורש מן העולם אל היקום האינסופי, אך הוא עדיין קיים, וכך גם כל הזדון שהביא.
מסופר שמנדוס ניבא נבואה שאומרת שלקראת סוף העולם מורגות' יחזור לארדה וילחם בקרב האחרון שבו טורין טורמבר יהרוג אותו סופית.
מסופר כי מלקור יצר את מדורות האש הגדולות ואת הקרח הנורא (והרבה מההרס הזה העלה את רעיון האידוי והגשמים במחשבת מנווה ואולמו), אולם לאחר שקטל את שני עצי האור איבד כל יכולת להשיב את צורתו לצורה נאה, ונותר בצלם רודן האופל.
יחד עם זאת הוא איבד כל יכולת ליצור, אלא יכול רק לעוות ולסלף, ולהפוך דבר קיים לחיקוי נלעג (כמו האורקים הטמאים, שנוצרו מן העלפים הנעלים).
משרתיהם של הוולאר הם המיאר, גם הם מלאכים אך מדרג נמוך יותר.
המוכרים מביניהם הם סאורון, גנדלף, סרומן ורדגסט, המופיעים בשר הטבעות, בסיפורים שלא נשלמו ובסילמריליון.
וְלאכיה או ואלאכיה (ברומנית: Ţara Românească, "הארץ הרומנית"; בטורקית: Eflak; בהונגרית: Havasalföld; בגרמנית: Walachei) הוא אזור היסטורי וגאוגרפי בדרום רומניה.
היא ממוקמת צפונית לנהר דנובה ודרומית לרכס הדרומי של הרי הקרפטים.
במהלך ההיסטוריה, לפני איחוד הנסיכויות שיצר את רומניה המודרנית, היוו מונטניה ואולטניה יחד נסיכות רומנית, שכונתה בפי הרומנים "צארה רומנאסקה" או נסיכות "מונטניה", שמחוץ לרומניה הייתה מוכרת בשם ולאכיה.
השם ולאכיה נגזר מהכינוי וְלאך, שניתן על ידי הגרמאנים לאוכלוסיות ממוצא זר להם (בעיקר קלטים ולאטינים).
נסיכות ולאכיה נוצרה לאחר שקיעת קומניה, בחלק הדרום מערבי שלה, בחלק ממה שכונה קומניה השחורה.
הנסיך המייסד היה בסאראב הראשון במחצית הראשונה של המאה ה-14 ולפי שמו נקראה לפעמים הארץ בסאראביה (לא מדובר בחבל בסרביה שבצפון מזרח נסיכות מולדובה) או ארצו של בסאראב.
הוא הגיע לעצמאות לאחר שניצח את ההונגרים בקרב פוסאדה.
הנסיכות הגיעה לשיא התפשטותה במחצית השנייה של המאה ה-14 בתקופתו של ולאדיסלב הראשון.
ולאכיה נשלטה על ידי נסיכים שעצמאותם גברה או פחתה תכופות.
הימצאות הנסיכות בדרכם של העות'מאנים אל מרכז אירופה הפכה אותה לשדה קרבות בין המעצמה המוסלמית ובין המדינות הנוצריות של מרכז ומזרח אירופה.
בירת ולאכיה נקבעה תחילה בקורטאה דה ארג'ש, לאחר מכן, באופן זמני בקמפולונג, לאחר מכן בטרגובישטה ולבסוף עברה הבירה לבוקרשט.
נסיכות ולאכיה חדלה להתקיים באופן רשמי בשנת 1859, כאשר התאחדה עם נסיכות מולדובה אחרי ששתי הנסיכויות בחרו את אלכסנדרו יואן קוזה כשליטן.
הישות המדינית החדשה קיבלה את השם הנסיכויות הרומניות המאוחדות (השם הרשמי היה "הנסיכויות המאוחדות של ולאכיה ומולדובה") ובהמשך שונה השם לרומניה.
וְלאכים (ביחיד: וְלאך) (ברומנית: Vlahi, ביוונית: Βλάχοι, בסלובנית: Vlahi, באלבנית: Vllehët = ולהט, בבולגרית ובסרבית וקרואטית: Власи - ולאסי, בהונגרית: Vlachok = ולאכוק, בפולנית: Wołosi, באוקראינית: Волохи - ווֹלוֹכי, סלובקית: Valasi - ואלאסי) או ואלאכים (ברומנית: Valahi) הוא השם בו כונו האוכלוסיות שעברו רומניזציה במרכז ובמזרח אירופה.
בין האוכלוסיות האלה נכללים הרומנים, הארומנים, האיסטרורומנים והמגלנורומנים, אוכלוסיות שמוצאן במתיישבים רומאים או בתושבים מקומיים שעברו תהליך של רומניזציה.
הוולאכים הם כנראה העם שעומד מאחורי התופעה התרבותית סטצ'ק - מצבות ייחודיות מימי הביניים אשר נכנסו ב-2016 לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
מקור המילה Vlah הוא במילה הגרמנית "wallach" ששימשה לציון אוכלוסיות ממוצא רומאי.
מאותו מקור נוצרו גם המילים וולש ו-ולוניה המקובלים בחלקים אחרים של אירופה לאותה מטרה.
מהגרמנים עברה המילה לסלאבים ומהסלאבים ליוונים.
בעבר כונו הרומנים בגרמנית "walachen", באיטלקית "valacchi", בצרפתית "valaques", באנגלית "wallachians", ביוונית "valahos", בהונגרית "olah", בבולגרית "власи" ובפולנית "wołosi".
אלה היו כינויים חיצוניים בעוד שהאוכלוסיות האלה קראו לעצמם בשמות שמקורם במילה romanus ממנה נוצרו המילים rumâni, rumâri, armâni, arumâni, români.
בקרואטיה "ולאך" נקרא גם סרבי אורתודוקסי החי בטריטוריה קרואטית.
במשך תקופה ארוכה, בטרנסילבניה, למילה "ואלאך" היה מובן של אריס-צמית ובהשאלה שימשה המילה ככינוי מבזה.
בעיני הרומנים השימוש במילים "ולאכי" ו"ולאכיה" היווה סמל לשעבוד חיצוני, לכן כבר במהפכת 1848 ברומניה אחת מדרישותיהם הייתה שבכל המסמכים הרשמיים יכונו בשם ה"אמיתי" שלהם.
במסמך מיום 5 במאי 1848 השתמש הקיסר פרדיננד בפעם האחרונה, באופן רשמי, בכינוי "ואלאך" ובשנת 1868 קיבלה גם החקיקה ההונגרית את השם "român" לכינוי הרומנים, אך במסמכים המשיכו ההונגרים להשתמש במילה "olah".
מאז שהוקמה המדינה הרומנית המודרנית, רומניה, נשמר כינוי זה לוולאכים החיים מדרום לדנובה.
העמים החיים בשכנות הארומנים משתמשים במילים שנוצרו על הבסיס "ולאכי" כדי לכנות אותם.
Belivlasi (בלי-ואלסי - רומנים לבנים) הוא הכינוי שנתנו הבולגרים לרומנים החיים מדרום לדנובה, לעומת Caravlasi (כמו בכינוי הטורקי של ואלאכיה - קארא-איפלאק) או "צ'רני-ולאסי" (Cerni-vlasi) (רומנים שחורים), שהוא כינוי הרומנים החיים מצפון לדנובה.
היוונים משתמשים בכינוי "קוצו-ולאכים" (Kutzovlahi), כינוי שמקורו לא ברור עבור הארומנים החיים באזור תסאליה.
בחצי האי הבלקני המילה "ולאך" היא שם נרדף לרועה צאן נודד ולפי כך נקראו בשם "ולאכיה" מישורים ששימשו את רועי הצאן.
הוולאכים של חצי האי הבלקני היו מרכיב חשוב בהקמת האימפריה הבולגרית השנייה, הקרויה גם "האימפריה הוולאכו-בולגרית" והאחים אסאן שעמדו בראשה היו ממוצא ולאכי.
ואלאכיה (Valahia) או אונגרו-ולאכיה (Ungro-Valahia) נקרא המישור שבין הרי הקרפטים ובין הדנובה, מה שהיה מאוחר יותר לנסיכות ולאכיה או מונטניה או "הארץ הרומנית" (Țara Românească)
ואלאכיה הקטנה (Valahia Mică) נקראה אולטניה.
מולדו-ואלאכיה (Moldo-Valahia) נקראה נסיכות מולדובה )
ולאכיה העליונה (Vlahia de Sus) נמצאת באפירוס.
ולאכיה הגדולה (Vlahia Mare) או מגאלי ולאכיה (Megale Vlachia) נמצאת בתסאליה (Tesalia).
ולאכיה הקטנה (Vlahia Mică) או מיקרי ואלכיה נמצאת באטוליה (Etolia), אקארנאניה (Acarnania), דורידה (Dorida) ולוקרידה (Locrida).
ולאכיה השחורה - ראו קומניה.
ואלאכיה הישנה (Valahia Veche) או סטארה ולאשקה (Stara Vlaška) נמצאת בבוסניה.
ואלאכיה הלבנה (Valahia Albă) נמצאת במואסיה (Moesia).
ואלאכיה השחורה (Valahia Neagră) או מורלאכיה (Morlachia) נמצאת בדלמטיה.
ואלאכיה סירמיום (Valahia Sirmium) נמצאת באזור נחל סאווה (Sava).
ואלאכיה המורבית (Valahia Moraviană) נמצאת בהרי הבסקידים (Beskidy) בצ'כיה.
ולאתה (בערבית ولاته; בצרפתית Oualata ואלאטה) היא עיירה מבוצרת (קסר) בדרום-מזרח מאוריטניה שבה חיים כ-13,000 תושבים (נכון ל-2008).
ולאתה התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח.
ולאתה ושלוש ערים נוספות, ואדאן, שינגטי ותישית, הן ארבע הערים היחידות ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים.
בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על ולאתה ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.
במקום התקיים יישוב עתיק שקם במאה ה-5 אם כי יש המתארכים את הקמתו לאחר הכיבוש הערבי.
בעיר, שמשמעות שמה בברברית היא "מקום מוצל", התגוררו חמישה שבטים ברברים ברבעים נפרדים, והיא הייתה עד מהרה לנקודה חשובה בדרכי המסחר שחצו את הסהרה ולמרכז דתי אסלאמי.
באותם ימים הייתה זו עיר חשובה באימפריה הגנאית.
במאה ה-13, נכבשה ולאתה על ידי אימפריית מאלי.
העיר שנחשבה לעיר מסחר מרכזית הפכה לאחת מהערים שסימנו את הגבול הצפוני של האימפריה.
העיר שימשה כנקודת כניסה לאימפריה עבור סוחרים, שנעו בעזרת שיירות גמלים, והביאו מלח מהצפון, מצרך חיוני באזורי האימפריה ששכנו בפנים היבשת.
המידע המפורט אודות ולאתה באותה תקופה קיים בזכות ביקורו של הנוסע המפורסם אבן בטוטה שעבר בעיר ובאזור.
אחד הסימנים הראשונים להיחלשותה של האימפריה של מאלי היה כיבושה של ולאתה בידי בני שבט הטוארג.
ב-1446 התיישבו בעיר פליטים שנמלטו מפני שבטי הטוארג ואלה העניקו לעיר מעמד של מרכז לימודי, אך לאחר שאלה עזבוה ודרכי הסחר נעו מזרחה, ירדה חשיבותה של ולאתה.
במאה ה-17 איבדה העיר את האוטונומיה שלה כתוצאה מהגעתם של שבטים ערביים לאזור, ובסוף המאה ה-19 שקעה באופן סופי בשל בצורת והתקפות.
במרכזה של העיירה ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע.
בתי העיירה בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן.
מביצורי העיירה שסימנו את קו הגבול בין העיירה העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד.
בעיירה שוכן מוזיאון לכתבי יד והיא ידועה בבתיה המעוטרים.
עוד שוכנת בעיירה מדרסה קטנה ובה כעשרים תלמידים.
ולאדיסלאבה חומס (בפולנית: Wladyslawa Chomsowa; 1895 – 28 באוגוסט 1966) הייתה חסידת אומות העולם מפולין שקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
בנערותה היו לה ידידים צעירים יהודים מפיהם שמעה על תנועות הנוער הציוניות.
היא הייתה חברה במועצת העיר של דרוהוביץ ועמדה בראש מחלקת הסעד.
במסגרת עבודתה סייעה ליהודים עניים והתעניינה בהם ובבעיה היהודית.
נחשבת לאישה הראשונה שעמדה לבחירה למועצת העיר וכמו כן הייתה פעילה באיגוד הנשים בעיר.
ב-1934 ביקרה בארץ ישראל עם בעלה.
בני הזוג ערכו סיורים ברחבי הארץ והתעניינו במיוחד בבעיות היישוב היהודי, בבעיות רווחה ובארגוני נשים כגון, ויצו והדסה.
עם חזרתה לפולין כתבה מאמרים והרצתה על ארץ ישראל.
לאחר שעברה עם בעלה ובנה ללבוב היא הצטרפה למפלגה הדמוקרטית ובהמשך נבחרה ליו"ר המפלגה בעיר.
חומס הייתה עדה לעליית האנטישמיות בפולין.
היא לחמה נגד אפליית הנומרוס קלאוזוס של סטודנטים יהודים באוניברסיטאות בפולין, ואף השתתפה בהלווית המונים שנערכה לסטודנט יהודי צעיר שנרצח ב-1937 בלבוב.
פעילותה להפסקת גילויי האנטישמיות גררו איומים על חייה וגם בעלה סולק מהצבא הפולני.
במלחמת העולם השנייה כבש הצבא הסובייטי את לבוב ובעלה גויס מחדש אך נמלט יחד עם בנה לבריטניה והצטרף בהמשך ללחימה נגד הגרמנים ונפל בשבי.
בנה הצטרף לכוחות בעלות הברית כטייס בחיל האוויר המלכותי.
חומס נאלצה למצוא מקומות מסתור מאחר שהרוסים רדפו גם את נשות הקצינים שהתגייסו לצבא הפולני.
באותה עת החלו להגיע פליטים יהודים מפולין ללבוב ובמסגרת פעילותה המחתרתית ארגנה עבורם קורסים ללימוד השפה הרוסית.
ביוני 1941 לאחר הפלישה הגרמנית למזרח פולין ולברית המועצות נערך פוגרום ביהודי לבוב ויהודי העיר רוכזו בגטו.
חומס הנהיגה את סניף לבוב של הארגון המחתרתי ז'גוטה שסייע ליהודים בתקופת הכיבוש הנאצי.
חומס אספה תרומות והקימה קרן סיוע ליהודים.
בנוסף פעלה לזיוף מסמכים כדי להקנות זהות ארית בדויה ליהודים שגרו מחוץ לגטו לבוב.
היא סייעה ליהודים בגטו ומחוץ לגטו בדרכים נוספות, כגון מציאת מסתור והענקת טיפול רפואי.
חומס דאגה להסתרת ילדים יהודים שהועברו לידיה בקרב משפחות פולניות ובבתי יתומים ודאגה לבקרם.
על מנת שלא להיתפס נהגה לשנות את שמה ואת כתובתה מדי פעם.
כשהחמיר המצב בגטו היא דאגה להבריח ילדים ומבוגרים יהודים דרך תעלות ביוב ובעגלות אשפה.כ-60 ילדים יהודים היו תחת חסותה.
לגרמנים נודע שבעלה ובנה בבריטניה לוחמים נגד הנאצים, ולכן הייתה חומס מבוקשת ונעה בין מקומות מסתור.
בנובמבר 1943 נאלצה לעבור לוורשה.
בנה נהרג במלחמת העולם השנייה במסגרת שירותו בחיל האוויר המלכותי.
בסיום המלחמה נודע לה שבנה נהרג.
היא עזבה לצרפת ושם פגשה בבעלה ששוחרר מהשבי הגרמני.
בצרפת הוא חלה במחלה ממארת ונפטר.
לאחר פטירתו עברה ללונדון ונאלצה לעבוד בעבודות כפיים לפרנסתה.
כמה מניצוליה שעלו לישראל, ואיתרו אותה, שכנעו אותה לעלות לארץ והבטיחו לסייע לה.
במכתב שנשלח אליה ב-14 באוקטובר 1964 נתבשרה שהחל מחודש דצמבר יעמוד לרשותה חדר בבית הורים ולכן היא יכולה להתחיל בסידורים הנדרשים על מנת להגיע לישראל.
היא נענתה להזמנתם ובאחרית ימיה התגוררה בחיפה בבית הורים "כרמל" בחיפה.
היא כונתה על ידי ניצוליה "המלאך מלבוב".
ב-1966 העניק יד ושם לחומס את התואר "חסידת אומות העולם".
היא ביקרה בישראל ונטעה עץ ביד ושם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ולאדיסלבה ואותר קברה בבית הקברות הלטיני בחיפה.
ולבז'יך (בפולנית: Wałbrzych, בגרמנית: Waldenburg, בצ'כית: Valbřich או Valdenburk) היא עיר בפרובינציית שלזיה תחתית בפולין.
פירוש השם בגרמנית הוא "טירת היער", השם מתייחס לטירה שנמצאת בדרום העיר.
בעיר נולד המתמטיקאי היהודי אברהם רובינזון.
לפי האתר הרשמי של ולבז'יך, משמעות שמה הקדום "לסוגרוד" ושמה הגרמני "ולדנבורג" היא "טירת היער".
העיר נקראה כך על שם הטירה "נובי דבורי" שחורבותיה נמצאים בדרום העיר.
המילה ולדנבורג היא שילוב של המילים "ולד" (יער) ו"ברג" (טירה).
השם הפולני Wałbrzych (ולבז'יך) בא מהמילה הפולנית Walbrich (ולבז'יך), שהיא שילוב של השמות הישנים "ולנברג" ו"ולמברג".
זמן הקמתה של ולבז'יך שנוי במחלוקת: יש הגורסים כי היא הייתה קיימת כבר ב-1191 בתור כפר קטן, אך יש המתארכים את זמן הקמתה לראשית שנות ה-90 של המאה ה-13.
כבר בשנת 1583 היו קיימים בסמוך לעיר מכרות פחם.
בתחילת המאה ה-19, שגשגו מאוד ענפי כריית הפחם והאריגה בעיר והיא הפכה למרכז תעשייתי.
בתחילת המאה ה-20, הוקם בוולבז'יך מפעל לייצור כלי שולחן מחרסינה, ומפעל לייצור זכוכית.
בתקופת השואה, עקב זרימת יהודים בלתי פוסקת למחנה הריכוז גרוס-רוזן, הוקם בוולבז'יך תת-מחנה ריכוז של גרמניה הנאצית, בשם מחנה ולדנבורג.
באוקטובר 1943, החלה בעיר בניית מפקדת "מתקן פרויקט ענק" של היטלר.
בניית המפקדה לא הושלמה והיא לא שימשה את היטלר.
ממלחמת העולם השנייה ולבז'יך יצאה כמעט ללא פגע.
לאחר המלחמה, העיר התרחבה גאוגרפית ועקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדאם, היא הועברה מגרמניה לפולין.
רוב תושביה הגרמנים של ולבז'יך גורשו ובזמן הרה-פטריאציה הגיעו לעיר כ-4000 יהודים.
בתחילת שנת 1990, הוחלט לסגור את מכרות הפחם של העיר.
כעבור 5 שנים, הוקם במתקנים של מכרה הפחם העתיק ביותר בעיר, מוזיאון לתעשייה ולטכנולוגיה.
ההר חֶלְמְיֶץ – הר בגובה 851 מטר מעל פני הים
טירת אלברטי (1801) – כיום נמצא שם המוזיאון העירוני
מרכז מחקר האקדמיה הפולנית למדעים
סניף של האוניברסיטה הטכנית של ורוצלב
סניף של שלזיה תחתית – מרכז ההכשרה ורוצלב
מתחם בתי הספר מס' 4
וְלָאסֶנִיצָה (בבוסנית: Vlasenica, בסרבית קירילית: Власеница) היא עיירה ורשות מקומית במזרח רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
במהלך המאה ה-13 הוקם במקום כפר.
ב-1463 נכבש האזור על ידי צבאו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו באזור עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ולאסניצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
בהמשך, נכלל אזור ולאסניצה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה.
שלטון האוסטאשה ביצע מעשי טבח באוכלוסיות ממוצא סרבי ויהודי.
לאחר המלחמה נכללה ולאסניצה בשטחי יוגוסלביה.
במהלך המלחמה עזבו או גורשו רבים מתושבי ולאסניצה, בעיקר ממוצא בוסניאקי, זאת גם כחלק מהטיהור האתני שבוצע באזור.
קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום במהלך המאה ה-19. ב-1875 הוקם בית עלמין לקהילה.
ב-1931 מנתה הקהילה 51 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בוולאסניצה 61 יהודים.
לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, והחלת שלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים.
לאחר המלחמה ועד לשלהי המאה ה-20, הפך אזור בית העלמין למזבלה.
ב-2000 נוקה שטח בית העלמין, אך הוא אינו מגודר ואינו מתוחזק.
במקום קיימות כ-25 מצבות ועליהן כיתוב בעברית ולאדינו.
ולאסטימיל פטרז'לה (בצ'כית: Vlastimil Petržela; נולד ב-20 ביולי 1953 בפרוסטיוב, צ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל צ'כי.
כשחקן השתתף במונדיאל 1982 בהרכב נבחרת צ'כוסלובקיה ושיחק במספר קבוצות צ'כיות.
בשנת 1985 פרש ממשחק פעיל ושנה לאחר מכן מונה לעוזר מאמן בסלביה פראג ובשנת 1992 מונה למאמן ראשי בסלובן ליברץ.
בשנת 1995 התמנה למאמן ספרטה פראג ותחתיו זכתה הקבוצה בגביע הלאומי.
משנת 1996 ועד 2002 אימן את בוהמיאנס 1905 ולמשך עונה אחת אימן את מלאדה בולסלאב לפני שהוזמן לרוסיה לאמן את קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, אותה אימן מה-29 בנובמבר 2002 עד ה-3 במאי 2006. תחתיו הקבוצה זכתה בגביע הליגה הרוסית וסיימה במקום השלישי באליפות והעפילה לשלב רבע גמר גביע אופ"א.
מאוגוסט 2007 עד ינואר 2008 אימן את נפטצ'י באקו האזרית ולאחר מכן אימן מספר קבוצות בליגה הצ'כית.
כיום מאמן קבוצת ילדים בעיר ולאשים בצ'כיה.
ולבה או הואלבה (בספרדית: Huelva) היא עיר באנדלוסיה שבדרום־מערב ספרד, המונה כ־140 אלף תושבים.
העיר היא ביתה של קבוצת הכדורגל הוותיקה ביותר בספרד, רקראטיבו ולבה, שהוקמה ב־1889.
ההתיישבות באזור החלה סביב 1250 לפנה"ס, כאשר התיישבות קבע של פיניקים החלה במאה ה-9 לפנה"ס.
בעיר נמצאו שרידים מההתיישבות הרומית, כולל מטבעה עם מטבעות רבים המכילים את שם העיר הרומית אונובה (Onuba).
גלגל עץ גדול ששימש במכרה נחושת מהתקופה הרומית נתרם למוזיאון הבריטי.
בשנת 712 נכבשה העיר על ידי מוסא בן נציר כחלק מהכיבוש המוסלמי של ספרד שהחל שנה קודם.
הערבים קראו לעיר ואלבה (Walbah).
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר שימשה לפעילות ריגול של בריטים וגרמנים, בין היתר גופה עם מסמכים מזויפים הוטלה על חוף ולבה על ידי הבריטים, במבצע שכונה "מבצע קציצה".
בעיר פועלת חברת האוטובוסים גרופו דמס.
מסילת הרכבת אינה מרכזית כפי שהייתה בעבר ומהווה נתיב תחבורה זניח.
הנמל הוא נתיב תחבורה חשוב, וניתן להפליג ממנו על בסיס שבועי לערים לאס פאלמאס דה גראן קנריה וארסיפה שבאיים הקנריים.
אין בעיר שדה תעופה, שדות התעופה הקרובים הם פארו במרחק 93 ק"מ וסביליה במרחק 95 ק"מ.
האקלים בעיר ים תיכוני, חורף קצר ורטוב וקיץ ארוך, חם ויבש.
העיר ומספר ערים סמוכות מכונות "ערי קולומבוס", בהן עבר כריסטופר קולומבוס בחיפושיו אחר מימון להפלגה הידועה שלו.
בין היתר פגישתו במנזר רבידה שהובילה אותו לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, שמימנה את מסעותיו.
לזכר המאורע הוצב בעיר פסל מונומנטלי בגובה 37 מטרים.
העיר היא ביתו של רקראטיבו דה ולבה (Recreativo de Huelva), מועדון הכדורגל הוותיק ביותר בספרד.
ולאדס דרמה (בליטאית: Vladas Drėma; 10 בדצמבר 1910, ריגה – 4 בינואר 1995, וילנה) היה צייר וחוקר אמנות ליטאי.
ולאדס דרמה נולד למשפחת איכרים ליטאים שעברה לריגה במטרה לשפר את המצב הכלכלי.
הוא התייתם מהוריו בגיל צעיר ועבר לקרובי משפחה שהתגוררו בתחומי פולין.
בהמלצת הכומר המקומי, נשלח ללימודי ציור בוילנה (באותה תקופה בתחומי פולין).
לאחר סיום הלימודים דרמה החל לימודי אמנות באוניברסיטה בעיר וילנה וסיים אותה שנת 1936.
הוא היה בין מקימי קבוצת ציירים שכללה ציירים ליטאים, פולנים ויהודים שפעלו בעיר.
במקביל הוא היה מלמד ציור בבתי הספר.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 דרמה אייר מספר ספרים שיצאו לאור בווילנה לרבות ספר שירה של אלבינאס ז'וקאוסקאס.
בשנים 1937–1938 ולאדס דרמה עבר השתלמות בוורשה.
באותה תקופה ולאדס דרמה צייר טבע דומם וגם הדפסי נחושת של העיר העתיקה של וילנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר וילנה הייתה תחת כיבוש הנאצי, דרמה עבר במוזיאון ואסף חומר היסטורי על תולדות הדפוס בליטא.
הכוונה הייתה לפרסם את הספר לקראת 500 שנות דפוס בליטא בשנת 1947.
בתקופת ליטא הסובייטית דרמה היה עובד במוזיאון והיה מלמד באקדמיה לאמנות ואוניברסיטת וילנה.
בשנת 1992 הוענק לולאדס דרמה "פרס ליטא" בתחום תרבות ואנמות.
יצירות של דרמה נכללים באוסף של מספר מוזיאונים בליטא ופולין.
ולאנדר הצעיר היא סדרת דרמה המבוססת על יצירותיו של הנינג מנקל על הדמות הספרותית קורט ואלנדר.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-3 בספטמבר 2020 בנטפליקס.
קורט ואלנדר הוא שוטר שוודי צעיר, שזה עתה סיים הכשרה.
הוא עד לרצח מזעזע מול ביתו, והוא מתמנה לחקירת התיק.
במהלך החקירה, הוא מגלה פרטים חסרי תקדים, אך בד בבד מסתבך בצרות.
קורט ולאנדר (אדם פולסון): שוטר טירון אשר מנהל את החקירה הראשונה שלו.
המברג (ריצ'רד דיליין): רב פקד ושותף של ולאנדר.
פרידה ראסק (ליאן בסט): המפקחת הישירה של ולאנדר.
מונה (אליס צ'אפל): חברה של ולאנדר, המנהלת בית מחסה למהגרים.
ריזה אל-רחמן (יאסן אטור): חברו הטוב של ולאנדר ושותפו לעבודה.
אמאן "דודו" דודוביץ' (סטיוארט סקודאמור)
מספר פרק כותרת אורך פרק תאריך שידור מקורי1"פרק 1"50 דקות3 בספטמבר 2020פשע מתרחש לנגד עיניו של השוטר הטירון, קורט ולאנדר, וכתוצאה מכך הוא ממונה על התיק הראשון שלו.
תוך כדי שהוא מנסה לפענח את הרצח, תושבי השכונה זועמים על המקרה.2"פרק 2"49 דקות3 בספטמבר 2020המברג מצרף אליו לחקירה את קורט, שקיבל קידום בזק לדרגת בלש במקום חברו הטוב, ריזה.
ממצאי החקירה מוליכים אותם למבריח מוכר.3"פרק 3"42 דקות3 בספטמבר 2020קורט מוצא קשר בין הרוצח לאישה בהיריון במהלך תשאול מהגרים, שעליהם אחראית חברתו, מונה.4"פרק 4"46 דקות3 בספטמבר 2020החשוד ברצח נרצח וקורט נשלח הביתה לחופשה על ידי המברג.
הוצאתו לחופשה לא מונעת מקורט להמשיך בניהול החקירה באופן לא פורמלי.5"פרק 5"47 דקות3 בספטמבר 2020קורט מנצל את ההזדמנות להשתחל לאירוע רשמי של משפחת מונק דרך מונה, כל זאת על מנת למצוא קשר המחבר את גוסטב למקרה הרצח.6"פרק 6"53 דקות3 בספטמבר 2020צוות החקירה מגלה שמשלוח של חומר נפץ נמצא בקרבתם.
הם מנסים למנוע את הסלמת הנושא באמצעים העומדים לרשותם.
ולאטקו צ'נצ'אר (בסלובנית: Vlatko Čančar; נולד ב-10 באפריל 1997) הוא כדורסלן סלובני, שמשחק בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
כמו כן, מאז שנת 2017 חבר בנבחרת סלובניה בכדורסל.
צ'נצ'אר נולד בשנת 1997 בעיר קופר שבסלובניה, ובשנת 2012 החל לשחק בקבוצת "קוש קופר" המקומית.
בשנת 2013 עבר לשחק באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית, אולם מיעט לשחק במדיה, והושאל לקבוצת שקופיה לוקה מליגת המשנה הסלובנית עד לשנת 2016.
ביוני 2016 חתם על חוזה במגה לקס מליגת העל הסרבית.
ב-67 משחקיו עם הקבוצה קלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק בליגה הסרבית ובליגה האדריאטית.
ביוני 2018 עבר לשחק בסן פבלו בורגוס מהליגה הספרדית.
בעונת 2018/2019 קלע 10.0 נקודות בממוצע למשחק במדי בורגוס.
לאחר שנלקח על ידי דנוור נאגטס בבחירה ה-49 של דראפט ה-NBA 2017, חתם על חוזה בקבוצה לקראת עונת .
בשתי עונותיו הראשונות ב-NBA קלע 1.9 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
ביורובאסקט 2017 שיחק צ'נצ'אר לראשונה עבור נבחרת סלובניה, וזכה עמה באליפות הטורניר.
ולארי קרולין אולמן היא אתלטית אמריקאית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024), אלופת העולם (טוקיו 2025), סגנית אלופת העולם (בודפשט 2023), זוכת מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) ו-6 פעמים ברציפות אלופת ארצות הברית (2018, 2019, 2021–2024) בזריקת דיסקוס.
היא מתאמנת בהדרכתו של זבולון סיון באוניברסיטת טקסס באוסטין.
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בשנת 2015 היא סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 55.68 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת בתחילת אוגוסט 2017 היא סיימה במקום 28, הלפני אחרון, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.85 מטר.
שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדת טאיפיי (2017) היא זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.36 מטר, אחרי קריסטין פודנץ מגרמניה (59.09 מטר) ולפני טרין גולשבסקי מאוסטרליה (58.11 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה בסוף 2018 היא זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.55 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-4 באוקטובר 2019 היא סיימה במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.82 מטר.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 62.25 מטר ונכנסה מהמקום ה-12.
בתחרות שנערכה ברת'דראם, איידהו ב-1 באוגוסט 2020 היא קבעה בזריקת דיסקוס שיא לאומי חדש של 70.15 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה אולמן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.98 מטר, אותה קבעה כבר בזריקה הראשונה שלה, לפני קריסטין פודנץ (66.86 מטר) ויאימה פרז מקובה (65.72 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2022 היא זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.30 מטר, אחרי פנג בין מסין (69.12 מטר) וסנדרה פרקוביץ' מקרואטיה (68.45 מטר).