tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גישות אנליטיות אלו, בשילוב עם כלים ביוכימיים, מחקר בתאים ומודלים בעכברים, מאפשרות להתחקות אחר המנגנונים הרגולטוריים ברמה המולקולרית.
עם תלמידיה של שרון לאורך השנים נמנים פרופ' יצחק מיכאלבסקי מאוניברסיטת אריאל בשומרון וד"ר אורן מוסקוביץ ממכון מקס פלאנק לקולואידים וממשקים.
פירוק חלבונים המתווך על ידי הפרוטאזום 20S
במשך שנים רבות נחשב מסלול הפירוק של חלבונים המתווך על-ידי מערכת היוביקוויטין-פרוטאזום 26S כנתיב המרכזי לפירוק חלבונים בתא.
ואולם, התגלה כי חלבונים יכולים להתפרק גם במסלול בלתי תלוי ביוביקוויטין, המתווך ישירות על-ידי הפרוטאזום 20S.
בניגוד לתפיסה המוקדמת שראתה במסלול זה תהליך שולי, כיום ידוע כי הפרוטאזום 20S מפרק מגוון רחב של חלבונים, ביניהם חלבונים רגולטוריים מרכזיים.
למרות חשיבותו, המנגנונים המבקרים מסלול זה עדיין אינם מובנים היטב, זאת בהשוואה לידע המקיף שהצטבר על מסלול הפירוק התלוי ביוביקוויטין.
קבוצתה של שרון חוקרת את הבקרה על מסלול הפירוק של הפרוטאזום 20S.
במחקריהם הם גילו משפחת חלבונים חדשה, שכונתה CCR, אשר נקשרת לפרוטאזום 20S ומווסתת באופן סלקטיבי את פעילותו על-ידי עיכוב שלושת האתרים הקטליטיים שלו.
בנוסף, הקבוצה מיפתה את מכלול החלבונים המהווים סובסטרטים של הפרוטאזום 20S.
מחקרי הקבוצה מתמקדים בפרוטאזום המצוי בסביבה החוץ-תאית, ובפרט בדם, שם גילו כי הוא מציג מאפיינים ייחודיים השונים מאלו של הפרוטאזום התאי.
קומפלקסים חלבוניים מהווים ישויות דינמיות המשנות את הרכבן בהתאם לסוג הרקמה, לאופי התא עצמו (למשל, תא בריא לעומת תא חולה) ולמיקומם התוך-תאי.
שונות זו בהרכב תתי-היחידות יוצרת תכונות פונקציונליות ייחודיות, המאפשרות לקומפלקס להגיב ולהסתגל לתנאים תאיים משתנים.
יכולות אלו עשויות להיות מפותחות מאוד ולשמש כבקרה מורכבת ומתוחכמת.
חשיפת הגמישות המבנית של קומפלקסים חלבוניים היא שלב קריטי להבנת תפקודם הביולוגי, אך זיהוי המגוון העצום הזה אינו משימה פשוטה.
על מנת למצות עד תום את המידע שניתן להפיק מספקטרומטריית מסה, קבוצתה של שרון מפתחת שיטות ניסוי וניתוח נתונים חדשות.
למשל, שרון וקבוצתה פיתחו גישה מבוססת ספקטרומטריית מסה החושפת את השונות של תתי-היחידות המרכיבות קומפלקסים חלבוניים.
בנוסף, היא פיתחה שיטה גנרית לחקר קומפלקסים חלבוניים המונעים על ידי קישור לליגנד, ולהגדרת המנגנונים האלוסטריים שלהם.
כמו כן, קבוצתה תרמה לפיתוח היכולת של ספקטרומטריית מסה בשילוב מוביליות יונית (ion-mobility MS) עבור חקר של מבני קומפלקסים חלבוניים שאינם ידועים.
בנוסף, היא פיתחה התקן ערבוב מהיר בזמן אמת לספקטרומטריית מסות של קומפלקסים חלבוניים.
בהמשך לכך, השאיפה היא לדחוף את הגבולות המתודולוגיים והטכנולוגיים של גישת ספקטרומטריית מסה נטיבית וגם לשלב אותה עם טכנולוגיות משלימות לחקר מקיף של מבנים מקרומולקולריים.
מערכת הבקרה של קומפלקס האות COP9
קומפלקס הסיגנלוזום COP9 (המכונה CSN) הוא מווסת מרכזי של פירוק חלבונים בתא.
הוא פועל באמצעות בקרה על פעילותן של ליגאזות יוביקוויטין מסוג cullin-RING (CRLs).
קומפלקס זה נשמר לאורך האבולוציה מאורגניזמים פשוטים ועד מורכבים, מה שמדגיש את חשיבותו הביולוגית.
במשך שנים רבות היה מקובל כי הקומפלקס מורכב משמונה רכיבים קנוניים (CSN1 עד CSN8), המסודרים בסדר יורד של משקלם המולקולרי.
קבוצתה של שרון שינתה תפיסה זו כאשר גילתה תת-יחידה חדשה וחיונית של הקומפלקס, אותה כינו CSNAP.
מחקריה המשיכו לחשוף את תפקידה המכריע של CSNAP בוויסות פעילות ה-CSN, והראו כי לתת-יחידה קטנה זו השפעות מרחיקות לכת על ההומאוסטזיס התאי.
פרס ICRF לפיתוח קריירה מחקרית (2008)
חברת האקדמיה הצעירה הישראלית (2017–2021)
פרס בתחום ספקטרומטריית מסה במדעי החיים, הכנס האירופי לספקטרומטריית מסה (2018)
עמיתה בתוכנית "מובילים באקדמיה" לחוקרים מצטיינים (2019)
עמיתה בתוכנית iTranslate למנהיגות מחקרית מטעם רשת הבריאות 8400 (2023)
שרון נשואה לאלון ואם לשלושה, מתגוררת ברחובות.
אחיה הוא פרופ' יוסי פלטיאל, דקאן הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים, ואחיות שלה הן ד"ר נורית אל-בר, פסיכיאטרית ילדים ונוער וד"ר אלה בר, נוירוביולוגית.
הם נינים של הרב חיים יהודה אריה וייל.
מיכפל טכנולוגיות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר מיכפל, היא חברה ציבורית ישראלית שנוסדה ב-1983 ופעילה בתחומי תוכנה לשכר, נוכחות, חיסכון פנסיוני וניהול משאבי אנוש ותוכנה נוספת לתהליכים עסקיים-פיננסיים.
מאז 2017 החברה היא חברה בת של פורמולה מערכות.
יו"ר החברה הוא מנכ"ל פורמולה מערכות גיא ברנשטיין, ומנכ"לית החברה היא תמי אוחנה קול.
החברה נוסדה באוגוסט 1983 בשם מיכפל מיקרו מחשבים, כחברה לפיתוח תוכנה לשכר ולהנהלת חשבונות על גבי מחשבים אישיים מדגם IBM PC, המוכרת ללקוחותיה רישיונות לשימוש בתוכנה זו במחשביהם.
מייסדי החברה ומנהליה הראשונים הם יוסף לינור ושמואל שקד.
בשנת 2017 רכשה פורמולה מערכות את מלוא ההחזקות בחברה.
מאז רכישתה בידי פורמולה מערכות, החברה פועלת באסטרטגיה של צמיחה, בעיקר בדרך של עסקאות מיזוגים ורכישות.
אסטרגיה זו הובילה לשלל חברות בנות:
יוניק תעשיות תוכנה בע"מ (100%): נוסדה ב-1989, נרכשה על ידי מיכפל בנובמבר 2019. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנת שכר.
לקוח מרכזי שלה הוא משרד החינוך, לתשלום שכר למורים שהם עובדיו.
מידע מחשבים פתרונות תוכנה (ג.ד) בע"מ (60%): נוסדה ב-1991, נרכשה על ידי מיכפל ביולי 2024. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנה לגיוס וסינון מועמדים.
ווי- אייטי בע"מ (60%}: נוסדה ב-2007, נרכשה על ידי מיכפל באוקטובר 2024. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנה לניהול צי רכב.
משמרות טכנולוגיות בע"מ (70%): נוסדה ב-2017, נרכשה על ידי מיכפל ביולי 2025. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנה לסידור עבודה אוטומטי.
פורמלי - מערכות טפסים חכמים בע"מ (100%): נוסדה ב-2009, נרכשה על ידי מיכפל בפברואר 2022. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנה לעולם הביטוח והבנקאות ותוכנה לניהול תהליכים עסקיים באמצעות טפסים דיגיטליים, חתימה דיגיטלית, הצעת מחיר דיגיטלית וכדומה.
חשב מערכות מידע (2012) בע"מ (70%): נוסדה ב-2012, נרכשה על ידי מיכפל בינואר 2024. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנה מבוססת ענן לניהול פעילות פיננסית ועסקית לרואי חשבון, יועצי מס, חשבי שכר, מנהלי חשבונות וחשבים.
תוכנה לאנשי מקצוע - לירם בע"מ (100%): נוסדה ב-1988, נרכשה על ידי מיכפל במאי 2020. עוסקת בפיתוח ומכירה של תוכנה לניהול פיננסי ותהליכי דיווח, לרואי חשבון, יועצי מס, מנהלי חשבונות, חשבים ומנהלי כספים.
אמלוג'יק תוכנה בע"מ (75%): נוסדה ב-2012, נרכשה על ידי מיכפל ביוני 2023. עוסקת במתן שירותי פיתוח, יישום, הטמעה ואחזקה של תוכנות ארגוניות המותאמות לצורכי הלקוח.
פתרונות אפקטיביים בע"מ (80%): נוסדה ב-2002, נרכשה על ידי מיכפל בנובמבר 2018. עוסקת במתן שירותי ייעוץ לארגונים ומנהלים בעיקר בנושאי חסכון בעלויות, שכר, דיני עבודה ורכש.
קול המס בע"מ: בנובמבר 2020 רכשה חברת פתרונות אפקטיביים 65% ממהבעלות בחברת קול המס, העוסקת בהכשרת חשבי שכר ומנהלי חשבונות, ומספקת שירותי תפעול פנסיוני וחשבות שכר במיקור חוץ.
פייפרלס הנהלת חשבונות ללא נייר בע"מ (70%): נוסדה ב-2009, נרכשה על ידי מיכפל בדצמבר 2024. מספקת שירותי מחשוב ענן לניהול חשבונות.
קבוצת צבירן: בנובמבר 2025 רכשה מיכפל 60% מקבוצת צבירן, העוסקת בשכר ובניהול משאבי אנוש, תמורת 48 מיליון ש"ח ועוד 8 מיליון ש"ח המותנים בעמידה ביעדים.
בספטמבר 2025 השלימה החברה הנפקה ראשונה לציבור בהבורסה לניירות ערך בתל אביב, במסגרתה גייסה 300 מיליון ש"ח לפי שווי של 1.07 מיליארד ש"ח (לאחר הכסף).
מיל ימי או מייל ימי הוא יחידת מידה לאורך הנמצאת בשימוש נרחב למטרות ספנות ותעופה.
המיל הימי הבינלאומי מוגדר כשווה ערך ל-1,852 מטרים (מיל יבשתי הוא כ-1,609 מטר).
הגדרה זו התקבלה ב-1929 על ידי הכנס הבינלאומי המיוחד להידרוגרפיה שנערך במונקו.
ב-1954 אומצה ההגדרה גם על ידי ארצות הברית, שעד אז גם בה וגם בממלכה המאוחדת (שם נקבעה היחידה לראשונה) היה ערכו של המיל הימי 6,080 רגל, או 1,853.184 מטר.
מיל ימי הוא חלק הדקה של זווית מהיקף כדור הארץ, וכך הוגדר בעבר.
כדור הארץ איננו כדור מושלם, ולכן בקרבת הקטבים עשוי ערך זה להשתנות בכמה מטרים.
למטרות ניווט, ההגדרה הקודמת עדיין בשימוש נרחב.
אורך דקה של זווית של קשת של קו רוחב נמצאת בכל המפות הימיות וניתן להשתמש בה כמייצגת מיל ימי אחד באותה מפה.
מקובל להשתמש עבור מיל ימי בקיצור nm, שבא מן הביטוי האנגלי למיל ימי (nautical mile), אם כי לקיצור זה יש גם משמעות אחרת (ננומטר).
על אף שהקיצור nm שייך לשתי יחידות אורך שונות, יש בלבול מועט ביניהן, כיוון שמשתמשים בהן בהקשרים שונים לגמרי, ומפרידים ביניהן 12 סדרי גודל (מיל ימי = 1,852 מיליארד ננומטר).
עשירית מיל ימי היא כבל.
קשר הוא יחידת מהירות המבטאת מיל ימי אחד בשעה.
מילאן (איטלקית: AC Milan; שם מלא: אסוצ'אציונה קאלצ'ו מילאן) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר מילאנו, המשחק בסרייה א'.
מילאן נוסדה ב-1899 על ידי קבוצת גולים בריטים, בראשם אלפרד אדוארדס והרברט קילפין, ומאז זכתה ב-32 תארים איטלקיים מקומיים וב-18 תארים בינלאומיים המוכרים על ידי אופ"א ופיפ"א, יותר מכל מועדון איטלקי אחר.
מילאן היא אחת משלוש הקבוצות האהודות ביותר באיטליה, ולאוהדיה יש יריבות ארוכת שנים עם אוהדיהם של קבוצות אחרות.
היריבויות המפורסמות ביותר הן עם אוהדי אינטר מילאנו, היריבה העירונית, ומשחקי הדרבי בין שתי הקבוצות הם בין משחקי הכדורגל הנצפים בעולם.
יריבות מפורסמת נוספת היא היריבות עם יובנטוס.
צבעי הקבוצה הראשיים הם האדום והשחור ולכן קיבלה הקבוצה את הכינוי הרוסונרי (באיטלקית - האדומים שחורים), ואילו הצבע המשני הוא הלבן.
משחקי הבית של הקבוצה נערכים בסן סירו שבמילאנו, אצטדיון הכדורגל הגדול באיטליה, שאותו חולקת מילאן עם יריבתה העירונית אינטר מילאנו.
בין השנים 1986–2017 עמד בראש המועדון סילביו ברלוסקוני, איל תקשורת וראש ממשלת איטליה לשעבר.
בשנת 2017 נמכר המועדון לקבוצת משקיעים מסין תמורת 740 מיליון אירו.
עקב אי עמידה בתשלומים של המשקיעים מסין, בשנת 2018 עברה השליטה במועדון לבעלות קרן הגידור האמריקאית "אליוט" שבראשות פול סינגר.
מילאן היא אחת ממייסדות ארגון ה-G-14 שייצג את הקבוצות הגדולות באירופה מול אופ"א, ואחת ממייסדות ארגון המועדונים האירופיים שקם בהמשך.
השנים הראשונות עד תום תקופת הפאשיזם באיטליה
מועדון הכדורגל של מילאן נוסד ב-16 בדצמבר 1899 על ידי אלפרד אדוארדס.
שמו הראשון היה "מועדון הקריקט והכדורגל מילאן".
אדוארדס, סגן הקונסול הבריטי בעיר לשעבר ודמות מוכרת בחברה הגבוהה במילאנו, שימש כנשיאו הראשון של המועדון.
כמשתמע משמו הראשון, בתחילת דרכו למועדון היה גם נבחרת קריקט.
לכבודו של אדוארדס נקרא המועדון מילאן, כשם העיר באנגלית, ולא מילאנו כפי שהיא נהגית באיטלקית.
באותה עת צבעיו הרשמיים של המועדון היו אדום ושחור.
זכיית המועדון באליפות הליגה בשנת 1901 קטעה שרשרת של אליפויות בהן זכתה קבוצת ג'נואה.
בשנת 1908 פרצה מחלוקת במועדון על רקע החתמת שחקנים זרים, ומן המועדון פרשה קבוצה "פרוגרסיבית" שהקימה את מועדון אינטר מילאנו.
בשנת 1916 זכתה הקבוצה בגביע הפדרלי, מפעל איטלקי לאומי שבא במקומם של משחקי הליגה, שהושעו עקב מלחמת העולם הראשונה.
זכייה זו לא הוכרה רשמית למועדון כזכייה באליפות.
בשנת 1919 שינה המועדון את שמו ונקרא מאותה עת "מועדון הכדורגל מילאן".
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים לא הצליח המועדון לשוב ולהוביל את הליגה האיטלקית ובדרך כלל היה במרכז הטבלה, אף שלאורך כל התקופה המשיך לשחק בליגה העליונה באיטליה.
בשנת 1938 שונה שמו של המועדון בהחלטת השלטונות הפשיסטיים ונקרא Associazione Calcio Milano, אולם שם זה שונה מיד עם תום מלחמת העולם השנייה.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נמנה מועדון מילאן עם שלושת המועדונים הבולטים בליגה האיטלקית וזכה באליפות הליגה בשנת 1951, לראשונה מאז 1907. באותה עת בלטו בקבוצה שלושה שחקנים שוודיים, אשר זכו עם נבחרתם הלאומית במדליית זהב אולימפית: גונאר גרן, גונאר נורדאהל ונילס לידהולם.
החיבור בין שלושתם קיבל את הכינוי שלישיית גרה-נו-לי.
בין השחקנים האיטלקיים שבלטו בקבוצה באותה עת היו לורנצו בופון וצ'זארה מלדיני, אביו של פאולו מלדיני, ששיחק בקבוצה בתחילת המאה ה-21 ונחשב לאחד מסמליה של מילאן.
המשחק הבולט ביותר של המועדון באותה תקופה היה זה שבו הביס המועדון את קבוצת יובנטוס בתוצאה 1–7 בטורינו ב-5 בפברואר 1950. במשחק הבקיע השוודי גונאר נורדאהל שלושער.
המועדון זכה באליפות הליגה האיטלקית גם בשנים 1955, 1957 ו-1959, וכן זכה פעמיים בגביע הלטיני בשנים 1951 ו-1956. החל מעונת המשחקים 1947/1948 ועד לעונת 1956/1957 סיימה הקבוצה את הליגה בכל עונה בין שלושת המקומות הראשונים.
בעונת המשחקים 1961/1962 שבה מילאן וזכתה באליפות הליגה.
את הקבוצה ניהל באותה עת נראו רוקו, מאמן כדורגל חדשני, הידוע כמי שהביא לאיטליה את מערך המשחק קטנאצ'ו.
בקבוצה שיחקו באותה עת ג'אני ריברה הצעיר וז'וזה אלטפיני.
בעונת המשחקים 1962/1963 זכתה מילאן לראשונה ב"גביע אירופה" (אשר נודע לימים כליגת האלופות), כאשר ניצחה את בנפיקה במשחק הגמר בתוצאה 1–2. הייתה זו גם הפעם הראשונה שבה זכתה קבוצה איטלקית במפעל זה.
למרות הזכייה הצלחתה של מילאן בשנות השישים הייתה צנועה יחסית, בעיקר עקב התחרות העזה מצידה של אינטר מילאנו בראשות הלניו הררה.
בעונת 1967/1968 זכתה מילאן באליפות הליגה פעם נוספת, הרבה בזכות השחקן פיארינו פרטי, שהיה מלך השערים בליגה באותה עונה.
באותה עונה הקבוצה זכתה גם בגביע אירופה למחזיקות גביע כשגברה על המבורג.
בעונת 1968/1969 זכתה הקבוצה פעם נוספת ב"גביע אירופה", כאשר ניצחה 1–4 את אייאקס אמסטרדם במשחק הגמר, וכן זכתה לראשונה בגביע הבין-יבשתי לאחר שגברה על קבוצת אסטודיאנטס דה לה פלטה מארגנטינה בסיכום שני משחקים (1–2, 3-0).
מטרתה העיקרית של מילאן הייתה לזכות באליפות העשירית אשר לאחריה תוסיף הקבוצה כוכב מעל סמלה, דבר שמסמל זכייה ב-10 אליפויות.
אליפות מיוחלת זו הגיעה רק בסוף העשור, בעונת 1978/1979. במהלך שנות השבעים ידעה מילאן הצלחה צנועה יחסית למועדון ברמתה כשזכתה בגביע אירופה למחזיקות ושלושה גביעי איטליה.
בסוף עונת 1979/1980 הורדה מילאן לליגה השנייה בעקבות פרשת שחיתות גדולה.
שנותיו הראשונות של ברלוסקוני כנשיא מילאן
לאחר עונה טובה בליגה השנייה חזרה מילאן לליגה הראשונה, אולם שם חוותה את העונה הגרועה ביותר בתולדותיה ונשרה בחזרה לליגה השנייה.
בסיום העונה הצליחה להעפיל שוב לליגה הראשונה בתום עונה אחת בלבד.
באותה תקופה נקלעה מילאן לקשיים כלכליים שבאו לידי ביטוי גם בחוסר הצלחה מקצועית.
בסופו של דבר, בשנת 1986, קנה את מילאן סילביו ברלוסקוני, איל הון איטלקי וראש ממשלת איטליה לעתיד.
בזכות כספו וניהולו של ברלוסקוני הייתה מילאן לאחד המועדונים המצליחים ביותר בעולם, ואולי אף למצליח שבהם.
בתקופה זו הופיעה מילאן ב-8 משחקי גמר של גביע האלופות, וניצחה ב-5 מהם.
כמו כן זכתה הקבוצה 7 פעמים באליפות איטליה.
ביחד עם התארים מהשנים הקודמות ותארים נוספים מתקופת ברלוסקוני, צבר המועדון מספר תארים בינלאומיים רב יותר מכל מועדון כדורגל אחר בעולם.
במשך תקופת בעלותו של ברלוסקוני לקבוצה היו שתי תקופות שבהן היא נחשבה לקבוצה הדומיננטית בכדורגל האירופי.
התקופה הראשונה הייתה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, בתחילה תחת הדרכתו של אריגו סאקי ולאחר מכן תחת הדרכתו של פאביו קאפלו.
כוכבי המועדון באותה תקופה היו שלושת ההולנדים (ון באסטן, חוליט ורייקארד).
התקופה השנייה הייתה בתחילת המאה העשרים ואחת, תחת הדרכתו של קרלו אנצ'לוטי.
מרגע שמילאן עברה לידיו הפרטיות של ברלוסקוני גורל הקבוצה השתנה לחלוטין.
הקבוצה עברה מתיחת פנים כאשר שחקנים שהיו סמלי הכישלון של תחילת שנות השמונים כמו האנגלים היטלי ולותר בליסט עזבו והקבוצה החלה להיבנות מחדש סביב גרעין של שחקנים איטלקים בראשות פאולו מלדיני.
לאחר הפסד לפארמה בגביע מינה ברלוסקוני את מאמנה של אותה פארמה אריגו סאקי למאמנה של מילאן.
סאקי החליט לבנות את הקבוצה סביב שחקני רכש הולנדים.
תחילה הביא את פרנק רייקארד ומרקו ואן באסטן מאייאקס והם, ביחד עם מלדיני והבלם הוותיק פרנקו בארזי, הובילו את מילאן לאליפות איטליה בעונת 1987–1988, כאשר הקבוצה מצליחה לזכות למרות עונת שיא של קבוצת נאפולי בה כיכב באותה תקופה דייגו ארמנדו מראדונה.
עונה לאחר מכן הצטרף למילאן ההולנדי, רוד חוליט, שהגיע מאלופת אירופה פ.ס.וו איינדהובן.
באותה עונה זכתה מילאן בגביע אירופה לאלופות לאחר שהביסה בגמר את סטיאווה בוקרשט הרומנית בתוצאה 4:0. באותה עונה החמיצה הקבוצה את האליפות ליריבתה העירונית אינטר מילאנו.
עם זאת הקבוצה, מתוקף היותה אלופת אירופה, שיחקה בטורניר גביע האלופות גם עונה לאחר מכן והצליחה להשלים זכייה שנייה ברציפות בגביע, לאחר ניצחון בגמר 1:0 על בנפיקה ליסבון אלופת פורטוגל.
לצד שחקני הרכש ההולנדים בלטו גם בארזי, מלדיני, רוברטו דונאדוני וקרלו אנצ'לוטי שלימים הפך למאמן הקבוצה.
אריגו סאקי נפרד מן הקבוצה עונה לאחר מכן ועבר לאמן את נבחרת איטליה.
מחליפו היה פאביו קפאלו, שכבר אימן את הקבוצה בעבר.
קפאלו השאיר את השלד הקיים בקבוצה על כנו וסחף את המועדון לזכייה בארבע אליפויות רצופות באיטליה בין השנים 1991 - 1994. בשנים הללו נאלצה הקבוצה להתמודד עם חילופי משמרות בתוך הקבוצה, כאשר ואן באסטן נפצע ועזב את הקבוצה בשנת 1993 ורייקארד חזר לקבוצת נעוריו אייאקס אמסטרדם.
אך לקבוצה הצטרפו שמות חדשים כמו הבלם אלסנדרו קוסטקורטה והקשר דמטריו אלברטיני.
המחצית השנייה של שנות התשעים
את עונת 1994–1995 פתחה מילאן בצורה מבטיחה, אולם דעכה ככל שהעונה התקדמה.
מילאן הפסידה את האליפות לראשונה לאחר ארבע שנים ליובנטוס, ולא הצליחה לשמור על תוארה גם באירופה.
הקבוצה העפילה לגמר ליגת האלופות שנערך בווינה והגיעה כמועמדת הבכירה לניצחון מול אייאקס אמסטרדם ההולנדית, אולם הפסידה בתוצאה 1:0 משער של פטריק קלויברט.
עונה זו גרמה לשינויים בהרכבה של מילאן שהחלה להיבנות מחדש סביב השחקן הליברי ג'ורג' ואה.
וואה היה זה שהוביל את הקבוצה לאליפות מרשימה בעונת 1995–1996, כשמילאן מצליחה להשאיר מאחוריה את יובנטוס שזכתה באותה עונה בליגת האלופות.
אליפות זו סימנה את סוף עידן קפאלו במועדון.
עונה לאחר מכן מונה למאמן אוסקר טבארס מאורוגוואי והקבוצה לא הצליחה להתרומם ממרכז הטבלה.
הקבוצה הפכה במשך שנתיים לאי של חוסר יציבות כאשר שורה של שחקני רכש באו והלכו, וכן הקבוצה החליפה ארבעה מאמנים.
בסוף עונת 1997–1998 סיימה מילאן במקום ה-11, נמוך בליגה האיטלקית, מה שהוביל למינויו של אלברטו זאקרוני, האלמוני יחסית, למאמן.
זאקרוני הצליח ליצור תשתית של יציבות בקבוצה בפתיחת עונת 1998–1999. הוא ביסס מחדש את הקבוצה על השחקנים הוותיקים אלברטיני ומלדיני והשכיל לשלב צעירים דוגמת השוער כריסטיאן אביאטי והקשר מאסימו אמברוסיני.
ביחד עם שחקנים כמו אנדראס גוגלימינפייטרו (גולי) הארגנטינאי, אוליבר בירהוף הגרמני וזבונימיר בובאן הקרואטי, הקבוצה הפתיעה את רוב הפרשנים כאשר זכתה באליפות בזכות ניצחון במחזור האחרון על פרוג'יה כשהיא מקדימה את לאציו ופיורנטינה.
בתחילת עונת 1999–2000 הצטרף למילאן החלוץ האוקראיני, אנדריי שבצ'נקו, שהגיע מדינאמו קייב.
שבצ'נקו זכה בעונתו הראשונה בתואר מלך השערים של איטליה, אך מילאן לא הצליחה לשמור על תוארה וסיימה במקום השלישי אחרי לאציו, שזכתה גם בגביע האיטלקי, ואחרי יובנטוס.
גורלה של הקבוצה לא שפר עליה במסגרת האירופאית של ליגת האלופות.
מילאן המשיכה לאבד גובה גם בעונה לאחר מכן.
הרכש המרכזי של הקבוצה, פרננדו רדונדו, שהגיע מריאל מדריד, נפצע כבר בשבוע הראשון שלו בקבוצה.
הקבוצה ספגה הפסדים לקבוצות חלשות ממנה בהרבה, ובעקבות המצב הקשה פוטר אלברטו זאקרוני ובמקומו מונה שחקן העבר של הקבוצה צ'זארה מלדיני, אביו של קפטן הקבוצה פאולו.
תחת שרביטו של מלדיני השיגה מילאן ניצחון היסטורי בדרבי מול אינטר 6:0, והצליחה להשיג בקושי את הכרטיס אל גביע אופ"א בעונה הבאה, לא מעט בזכות יכולתו של שבצ'נקו.
בתחילת העונה הבאה מונה למאמן הקבוצה הטורקי פתיח טרים.
טרים הוציא כסף רב על רכש והביא למועדון את חאבי מורנו וקוסמין קונטרה מאלאבס הספרדית, את רוי קושטה הפורטוגלי מפיורנטינה ואת פיליפו אינזאגי מיובנטוס.
בתחילת העונה הרכש הגדול לא הוכיח את עצמו, ולפיכך טרים פוטר והוחלף בידי שחקן העבר של הקבוצה קרלו אנצ'לוטי.
אנצ'לוטי המשיך במדיניות הרכש של קודמו, הביא לקבוצה את ההולנדי הבינלאומי קלרנס סיידרוף מהיריבה העירונית אינטר והחל לבנות קבוצה חדשה במילאן בצלמו ובדמותו.
2002 - 2005: הזכייה בליגת האלופות, האליפות והגמר מול ליברפול
את עונת 2002/2003 פתחה מילאן עם ציפיות רבות בעקבות הרכש המאסיבי שנעשה שנה קודם לכן, שחוזק עוד יותר בפתיחת העונה עם הגעתו של ג'ון דל תומאסון הדני מפיינורד והגעתו של ריבאלדו הברזילאי, מי שהיה באותה עת כוכבה של ברצלונה הספרדית ואלוף עולם טרי במדי נבחרת ברזיל.
מילאן פתחה את העונה בסערה, וכבר מתחילת העונה היא נצמדה ליריבתה העירונית אינטר וליובנטוס במאבק משולש על תואר האליפות.
הקבוצה הציגה יכולת משכנעת גם בליגת האלופות והעפילה לרבע הגמר למפגש מסקרן מול אייאקס אמסטרדם.
לאחר 0:0 במפגש הראשון בין הקבוצות באמסטרדם ארנה התייצבו השתיים למפגש הגומלין בסאן סירו במילאנו.
אייאקס הצליחה לכפות שוויון על המילאנזים ונראה היה שהיא תעלה לחצי הגמר בזכות שערי חוץ, אך בדקה ה-93 של המשחק בישל פיליפו אינזאגי שער דרמטי לג'ון דל תומאסון שהעלה את מילאן לחצי גמר ליגת האלופות עם ניצחון 3:2. בחצי הגמר פגשה מילאן את יריבתה העירונית המושבעת אינטר מילאנו.
המאבק הוכרע לטובת מילאן שהעפילה לגמר כל איטלקי מול יובנטוס, לראשונה בהיסטוריה של המפעל.
לאחר משחק חלש שנגמר בתוצאה 0:0 ניצחה מילאן בבעיטות הכרעה מאחד עשר מטרים 3:2, כאשר את הפנדל המכריע כובש אנדריי שבצ'נקו.
בליגה האיטלקית הובילו כמה הפסדים של מילאן לבריחה בטבלה של יובנטוס שהמשיכה לזכייה באליפות.
השחקנים הבולטים במילאן באותה עונה היו השוער הברזילאי דידה, הקפטן פאולו מלדיני, הבלם אלכסנדרו נסטה, הקשרים רוי קושטה, ג'אנרו גאטוסו וקלרנס סיידרוף והחלוצים אנדריי שבצ'נקו ופיליפו אינזאגי.
את עונת 2003–2004 פתחה מילאן כאלופות אירופה הגאה וכפייבוריטית ברורה לזכייה בכל התארים.
בעונה זו התבלט הקשר הברזילאי הצעיר קאקה, שהפגין יכולת שיא בליגה האיטלקית.
מילאן דהרה לרצף של ניצחונות בתחילת העונה, והשאירה מאחור את יריבותיה יובנטוס ורומא.
בליגת האלופות מילאן הייתה מועמדת בולטת לשחזר את האליפות מן העונה שעברה, במיוחד לאחר ניצחון מוחץ 4:1 על הקבוצה הספרדית דפורטיבו לה קורוניה במשחק הראשון של שלב רבע הגמר.
אך בגומלין התפרקה מילאן בצורה בלתי מוסברת והקבוצה הספרדית ניצחה 4:0 ועלתה לחצי הגמר.
עם זאת, ההדחה לא הוציאה את הרוח ממפרשי הקבוצה בליגה ומילאן דהרה לאליפות ראשונה מאז 1999.
בשנת 2005, הגיעה מילאן לגמר ליגת האלופות והתמודדה מול ליברפול.
מילאן, שהייתה פייבוריטית, כבר הובילה 0–3 במחצית המשחק אך קאמבק מדהים של ליברפול הביא לשוויון 3-3 בתום 90 הדקות, ולניצחונם של האנגלים בפנדלים.
משחק זה נחשב לאחד המשחקים הגדולים בתולדות ליגת האלופות.
במאי 2006 נחשפה על ידי המשטרה האיטלקית מעורבות של קבוצות משתי הליגות הבכירות, סרייה א' וסרייה ב', בשיבוצי שופטים למשחקיהן.
בין הקבוצות שהיו מעורבות נמצאו מילאן, פיורנטינה, יובנטוס, לאציו ורג'ינה.
יובנטוס, שזכתה באליפות באותה עונה, הורדה לליגת המשנה ונשללו ממנה שתי האליפויות שבהן זכתה ב-2004/05 וב-2005/06. אינטר מילאנו שסיימה שלישית קיבלה את האליפות של עונת 2005/06, מכיוון שגם מילאן, שסיימה שנייה, הייתה מעורבת בפרשה.
מיובנטוס ומשאר הקבוצות הופחתו נקודות בעונת הכדורגל בשנה לאחר מכן.
בנוסף להפחתת נקודות, קנסות רבים הוטלו על הקבוצות ומארגני השוחד הגדול, וכתוצאה מכך, שחקנים רבים עזבו לטובת ליגות אחרות באירופה, בעיקר לליגה הספרדית ולפרמייר ליג באנגליה.
בעקבות חשיפת הפרשה הזו, נפגעו יכולותיהן של מילאן ויובנטוס, והחלה שליטה של אינטר בכדורגל האיטלקי.
בחמש העונות שלאחר השערורייה זכתה אינטר ב-5 אליפויות איטליה רצופות (כולל זו שנשללה מיובנטוס ב-2005/06), 2 גביעים איטלקיים וסופר קאפ איטלקי אחד.
בשנת 2007, "נקמה" מילאן בליברפול כשניצחה אותה בגמר ליגת האלופות 2-1. באותה שנה זכתה גם באליפות העולם לקבוצות לאחר ניצחון בגמר על הקבוצה הארגנטינאית בוקה ג'וניורס 4-2, בגמר שנערך ביפן באצטדיון יוקוהמה.
בכך, הייתה מילאן לקבוצה האירופאית הראשונה שזוכה במפעל.
ב-8 ביוני עבר קאקה, הכוכב המבטיח של מילאן, שהוביל אותה להישגים ותארים רבים במשך שש שנים, וחתם על חוזה בריאל מדריד לשש שנים.
למשך ימים אחדים נחשבה ההעברה לשנייה בשוויה בהיסטוריה של הכדורגל, אך עם מעברו של כריסטיאנו רונאלדו ממנצ'סטר יונייטד לריאל מדריד תמורת 94 מיליון אירו היא כבר דורגה במקום השלישי.
בעונת החליטה מילאן למנות את מסימיליאנו אלגרי לתפקיד המאמן, לאחד שבעונה לפני כן כשל לאונרדו כשלא הביא לזכייה בתואר.
בנוסף, החליטה מילאן להשקיע כספים רבים בניסיון לקנות שחקנים מהפסגה העולמית ולזכות שוב באליפות המיוחלת.
בקיץ 2010 סיכמו ברצלונה ומילאן על השאלתו של זלאטן איברהימוביץ' לקבוצה האיטלקית כשבקיץ לאחר מכן, מילאן יכולה הייתה לרכוש את כרטיסו תמורת 24 מיליון יורו.
בנוסף, חתם רוביניו בקבוצה ל-4 שנים תמורת 15 מיליון אירו.
שתי ההחתמות הגדולות הוכיחו את עצמן, ובתום העונה מילאן זכתה לבסוף באליפות ה-18 שלה לאחר משחק חוץ נגד רומא שהסתיים בתוצאה 0-0.
מילאן ניסתה לשמור על תואר האליפות גם בעונת .
באותה עונה יובנטוס ומילאן נאבקו בצמרת כשיובנטוס, שסיימה את העונה ללא הפסד ליגה, הובילה את הטבלה ברוב שלבי העונה ולבסוף זכתה באליפות במחזור ה-37 (מחזור אחד לסיום), כשניצחה את קליארי 2-0 במשחק חוץ, ובמקביל מילאן הפסידה בדרבי 2–4 לאינטר.
באותה עונה מילאן אף הודחה מהגביע על ידי יובנטוס בשלב חצי הגמר, לאחר שהפסידה 1–2 במפגש הראשון שנערך בסן סירו, והצליחה לכפות הארכה במשחק הגומלין כשניצחה 1–2, אך נכנעה לאחר שספגה שער מרגלי מירקו ווצ'יניץ' והמשחק הסתיים בתוצאה 2-2 (4-3 ליובנטוס במפגש הכפול).
באותה עונה, הצליחה מילאן, לראשונה מזה חמש שנים, להעפיל לרבע גמר ליגת האלופות.
מילאן הוגרלה לשחק נגד ברצלונה, אותה פגשה גם בשלב הבתים של אותה עונה.
המפגש הראשון בסן סירו הסתיים בתוצאה 0-0, ובגומלין ניצחה ברצלונה 1–3 והדיחה את מילאן.
בחלון ההעברות של עונת התגלו ההשלכות של העונה החולפת.
מילאן נקלעה לקשיים כלכליים, ולכן החליטה למכור שניים מהכוכבים הגדולים ביותר שלה, זלאטן איברהימוביץ' וטיאגו סילבה, לפריס סן-ז'רמן.
כמו כן, עזבו גם פיליפו אינזאגי, ג'נארו גאטוסו, ג'יאנלוקה זמברוטה, אלסנדרו נסטה וקלרנס סיידורף.
החלוץ אנטוניו קסאנו לא אהב את התנהלות המועדון, שמכר את זלאטן וסילבה מתחת לאפם של האוהדים, וזאת אף על פי שהשניים רצו להישאר במועדון, וביקש לעזוב.
מילאן ביצעה טרייד עם אינטר כשקסאנו עבר ליריבה העירונית וממנה הגיע החלוץ ג'אמפאולו פאציני.
בחלון ההעברות של חודש ינואר מילאן רכשה ממנצ'סטר סיטי את החלוץ האיטלקי מריו באלוטלי, וכנגד כל הציפיות והפרשנויות הצליחה הקבוצה להתאושש מפתיחת העונה הרעה והתברגה בצמרת הטבלה, כשבסיבוב השני של הליגה היא צוברת את מרב הנקודות וסופגת הפסד אחד בלבד, 0-1 ליובנטוס במשחק חוץ.
את טבלת כובשי השערים בקבוצה באותה עונה הוביל החלוץ האיטלקי ממוצא מצרי סטפן אל שעראווי.
בישורת האחרונה של העונה מילאן נאבקה עם פיורנטינה על המקום השלישי, שמקנה כרטיס לשלב הפלייאוף של ליגת האלופות.
מילאן הצליחה לסיים את העונה במקום השלישי בצורה דרמטית, כשבמחזור הנעילה התארחה אצל סיינה.
המארחים עלו ליתרון מוקדם והובילו ברוב שלבי המשחק, אבל בדקות הסיום נשרקה בעיטת עונשין לזכות מילאן.
באלוטלי כבש והשווה את התוצאה.
שתי דקות לאחר מכן פיליפ מקסס הצליח להכניע את שוער סיינה והשלים את המהפך.
באותה עונה פגשה מילאן ברבע גמר הגביע את יובנטוס למשחק שנערך באצטדיון יובנטוס בטורינו.
מילאן עלתה ליתרון מוקדם, אך יובה השוותה וכפתה הארכה בה כבש מירקו ווצ'יניץ' כמו בשנה שלפני כן, והדיחה את מילאן מהגביע.
בשמינית גמר ליגת האלופות פגשה מילאן את ברצלונה בשחזור מהמפגש בעונה הקודמת.
מילאן ניצחה 0–2 בסן סירו, אך לא הצליחה לשמור על היתרון כשהובסה 0–4 במשחק הגומלין ושוב הודחה על ידי ברצלונה.
עונת , הייתה אחת העונות הגרועות בתולדות הקבוצה.
מילאן הציגה יכולת ירודה ואנמית ולא הצליחה לייצר המשכיות לרצף הניצחונות מהעונה הקודמת.
סבלנות המועדון כלפי אלגרי נגמרה לאחר שהקבוצה ספגה הפסד מביך 3–4 לסאסואולו, אחת הקבוצות החלשות בליגה, במחזור ה-19 שנעל את מחצית העונה.
אלגרי פוטר מתפקיד המאמן ובמקומו מונה קלארנס סיידורף.
על אף שהקבוצה הציגה שיפור ביכולת, סיידורף פוטר מתפקיד המאמן בתום העונה ובמקומו מונה פיליפו אינזאגי, שאימן לפני כן את קבוצת הנוער.
על פי כתבה בעיתון הספורט האיטלקי, "Gazzetta Dello Sport", פיטוריו של סיידורף לאחר תקופה כה קצרה כמאמן לא היו קשורים כלל לכישלון הקבוצה להעפיל לאירופה, אלא מכיוון שהוא הדליף לתקשורת מידע על תוכניותיו המקצועיות לעונה הבאה ללא אישור המועדון.
לקראת עונת 2018/2019 אופ"א אסרה על הקבוצה להתמודד במפעלים האירופיים למשך שנה בשל הפרת תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת, אך הערעור של מילאן התקבל ובסופו של דבר הוחלט כי הקבוצה כן תשתף בליגה האירופית.
ברם, הקבוצה כשלה בהעפלה לשלבי ההכרעה, ולראשונה במאה העשרים ואחת לא הצליחה להעפיל לשלבי ההכרעה במפעלים האירופיים.
בעונת 2020/2021, תחת שרביטו של סטפאנו פיולי, סיימה מילאן במקום השני ושבה לליגת האלופות לאחר עשור שלא השתתפה במפעל.
בליגת האלופות של עונת 2021/2022 אכזבה הקבוצה וסיימה במקום האחרון בבית שלה, שכלל את פורטו, ליברפול ואתלטיקו מדריד.
בליגה האיטלקית, לאחר שעונה קודם לכן איבדה את האליפות במחזורים האחרונים, זכתה מילאן באליפות בעונת 2021/2022 בפעם ה-19 בתולדותיה והראשונה מאז עונת 2010/2011, כשהיא מקדימה את היריבה העירונית אינטר מילאנו ב-2 נקודות.
לאחר סיום העונה, ב-1 ביוני 2022, הודיע המועדון כי הושלם תהליך מכירתו לחברת "Red Bird" בעבור 1.2 מיליארד אירו ששולמו לחברת "אליוט" שהחזיקה בו עד אז.
בעונת 2022/2023 חוותה הקבוצה עונה מוצלחת בליגת האלופות, כאשר הגיעה עד לחצי הגמר והדיחה בדרך את טוטנהאם ונאפולי, בחצי היא הודחה בידי יריבתה העירונית אינטר.
לעומת זאת, בליגה היא חוותה עונה מאכזבת וסיימה במקום הרביעי המוביל לליגת האלופות.
בעונת 2023/2024 סיימה כסגנית אלופה אחרי היריבה העירונית אינטר מילאנו.
בעונת 2024/2025 סיימה במקום השמיני בלבד.
לכל אורך ההיסטוריה של מילאן צבעי המדים שלה היו אדום ושחור.
צבעים אלה נבחרו, כפי שאמר הרברט קילפין, כדי לייצג את האש של השטן (אדום), וכדי להפחיד את היריבות במשחקים נגדה (שחור).
שחקניה של מילאן לובשים חולצת פסים בצבעים אדום ושחור, ולכן הם קיבלו את הכינוי הרוסונרי (האדומים-שחורים), מכנס לבן וגרביים שחורים.
תלבושת המזל של מילאן היא תלבושת החוץ הלבנה.
תלבושת זו נחשבת על ידי אוהדי מילאן רבים כסוג של קמע בגמר ליגת האלופות, לאחר שמילאן ניצחה שש מתוך שמונה פעמים בגמר ליגת האלופות בו שיחקה עם המדים הלבנים (הפסדים רק לאייאקס אמסטרדם ב-1995 ולליברפול ב-2005), ורק זכייה אחת מתוך שלוש עם מדי הבית האדומים שחורים.
עם זאת, התלבושת השלישית השתנתה במהלך השנים בתדירות מסוימת, והיא משמשת במקרים נדירים יותר.
בעונת 2012–2013 התלבושת השלישית הייתה בצבע שחור.
את תלבושות הקבוצה מייצרת ענקית הספורט הגרמנית פומה.
חברת פומה מספקת לקבוצה את כל הציוד הספורטיבי הדרוש לה.
סמל הקבוצה מציג את שנת ייסוד הקבוצה (1899), צבעי הקבוצה (אדום ושחור), ראשי התיבות של מילאן (ACM) והדגל של עיריית מילאנו (צלב אדום על רקע לבן).
במשך מספר שנים היה הסמל של מילאן רק הדגל של העיר מילאנו.
כינוי נוסף שקיבלה מילאן בגין צבעי האדום-שחור הוא השטן, שב-16 בפברואר 2006 הפך לקמע ולסמל של המילאנלו, מתקן האימונים של מילאן.
מעל הסמל ישנו כוכב אחד המסמל 10 זכיות באליפות איטליה, שכן כל 10 אליפויות באיטליה משמעותם כוכב נוסף מעל הסמל.
בעלי הקבוצה היא קבוצת "אליוט", שהיא קרן גידור אמריקאית אשר השתלטה על המועדון עקב חובות של הבעלים הקודם של מילאן (יונגהונג).
החל מקיץ 2010 הספונסרית של הקבוצה היא "Fly Emirates", חברת התעופה מאיחוד האמירויות.
אצטדיון ג'וזפה מאצה, המוכר יותר כאצטדיון הסן סירו, הוא אצטדיון כדורגל במילאנו, איטליה.
האצטדיון הוא מגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל המקומיות אינטר ומילאן.
האצטדיון נבנה בשנת 1925 במחוז המילאנזי של סן סירו, מה שנתן לו את שמו המקורי.
ב-1979 שמו שונה באופן רשמי ל"ג'וזפה מאצה" על שמו של ג'וזפה מאצה, שחקן עבר איטלקי ששיחק בשנות ה-30 וה-40 בשורותיהן של אינטר ומילאן.
המשחק הראשון באצטדיון נערך ב-19 בספטמבר 1926 בין אינטר לבין מילאן לעיני כ-35,000 צופים (3–6 לאינטר בסיום).
ב-19 בדצמבר 2005 הודיע נשיא הקבוצה אדריאנו גליאני שמילאן פועלת לעזיבת האצטדיון ולהקמת אצטדיון חדש שיהיה מיועד לכדורגל בלבד (כיום מכיל הקומפלקס של האצטדיון גם היפודרום למרוצי סוסים) וייקרא על שם הספונסר שיהיה לקבוצה בעתיד.
1939 - הרחבה ל-55,000 מקומות בשביל המשחק של איטליה נגד אנגליה
1940 - הרחבה ל-65,000 מקומות בשביל המשחק של איטליה נגד גרמניה
1987 - כהכנה למונדיאל 1990 הממשלה האיטלקית נתנה לעיריית מילאנו 30 מיליון דולר לשיפוצו, אבל, לבסוף, העלויות היו כפולות.
פרויקט 1990 של רגאצי: 11 מגדלים בגובה של 50 מטר, גג בגובה 60 מטר.
2002 - בנייה של 20 חדרי צפייה עם 200 מקומות ו-400 מקומות לעיתונאים
2012 - החלפת הדשא מדשא רגיל לדשא המורכב מדשא רגיל ודשא סינתטי
לסן סירו דירוג של חמישה כוכבים לפי דירוג האצטדיונים של אופ"א והוא נמצא בבעלות עיריית מילאנו.
מתקן האימונים של מילאן הוא המילאנלו, אשר נוסד ב-1963, על פי בקשתו של נשיא מילאן, אנדראה ריצולי.
המילאנלו הוא מעין מעבדה בה שחקני מילאן מתכוננים לכל משחקי הקבוצה.
כל המבנה אורגן מחדש על ידי הנשיא לשעבר סילביו ברלוסקוני, שלקח אחריות אישית על השיפוץ.
המתקן ממוקם בכפר קטן המהווה מקום מפלט עבור שחקני ואנשי הקבוצה, 40 קילומטרים ממילאנו הרועשת.
מתחם המילאנלו מתאפיין בשישה משטחי כדורגל (3 פתוחים, 3 מקורים), משטח "אסטרוטורף" קטן, ומשטח מכוסה.
ישנו גם מסלול רב-תכליתי בן 1200 מטרים ומרכז ספורט ברמה הגבוהה ביותר, המכיל אולם-התעמלות ומתקנים רפואיים (שנועדים לטפל בפציעות השחקנים).
במילאנלו שוכנים גם משרדים, מתקני בידור, וחדרי מנוחה עבור השחקנים.
ישנם 46 חדרים עבור השחקנים, בהם 56 מיטות זמינות.
לברלוסקוני היה בעבר חדר מיוחד, אך הוא השתמש בו אך ורק פעם אחת: בלילה שלפני משחק רבע גמר ליגת האלופות בין מילאן לוורדר ברמן בעונת 1989. לבסוף, החדר סופח לשימוש הקבוצה.
בכל החדרים קיימים מזגן, חדר אמבטיה וטלוויזיה עם לוויין.
המילאנלו מתוחזק במסירות על ידי תריסר צוותים.
מספר חברות נושאות באחריות לספק שירותים כמו קייטרינג וטיפול במשטחי האדמה והדשא.
באופן טבעי קומפלקס ברמה גבוהה שכזו צריך שיהיה לו קמע, ולמילאנלו יש שפארד גרמני (קמע) בשם "מקס".
הערוץ הרשמי של הקבוצה, ה-'מילאן צ'אנל', מסקר את הקומפלקס בצורה מקיפה באמצעות 5 מצלמות ישירות, שמצלמות ומסוגלות להקליט כל מה שקורה במקום.
פרנקו בארזי שיחק במילאן כל הקריירה ואף שימש כקפטן של הקבוצה.
תפקידו במגרש היה בלם (שחקן הגנה).
במהלך הקריירה השתתף ב-532 משחקים וכבש 16 שערים, וגם זכה בשש אליפויות איטליה ובשלושה גביעי ליגת האלופות.
עם נבחרת איטליה השתתף בארבעה מונדיאלים: מונדיאל 1982, מונדיאל 1986, מונדיאל 1990 ומונדיאל 1994. ב-1996, בגיל 36, פרש מכדורגל.
מלדיני שיחק כל חייו במילאן.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ערך ב-20 בינואר 1985 במשחק מול אודינזה.
עונה לאחר מכן הפך לשחקן ההרכב הראשון.
עם נבחרת איטליה השתתף ב-4 טורנירים של גמר גביע העולם וב-2 אליפויות אירופה, עד לפרישתו מהנבחרת אחרי גביע העולם של 2002. בתחילת הקריירה שימש מגן שמאלי, ובהמשך הוסב לבלם.
מלדיני פרש מכדורגל לאחר המשחק מול פיורנטינה ב-31 במאי 2009.
כאות הוקרה לשחקנים פאולו מאלדיני ופרנקו בארזי קבע המועדון שמספרי החולצות בהם הם השתמשו (3 ו-6, בהתאמה) לא ישמשו יותר במועדון.
אם אחד משני בניו של פאולו מלדיני יעבור לשחק בצורה מקצוענית עבור המועדון, אחד מהם יוכל ללבוש את חולצה מספר 3.
ממחקר שערך מכון המחקר נילסן בחודשים יוני-יולי 2008 עולה, כי מילאן נמצאת במקום השלישי במספר אוהדיה באיטליה עם כ-5.8 מיליון אוהדים, כשלפניה נמצאות יובנטוס ואינטר עם מספר האוהדים הגדול ביותר, ואחריה נמצאות בין היתר נאפולי, רומא, פיורנטינה ולאציו.
מילאן היא אחת הקבוצות האהודות בעולם, וממחקר שפורסם בספטמבר 2010 על ידי החברה הגרמנית "Sport+Markt" עולה, כי לקבוצה יש 18.4 מיליון אוהדים ברחבי אירופה והיא מדורגת שביעית במספר אוהדיה ביבשת.
בנוסף מילאן נמצאת במקום ה-6 במספר האוהדים בעולם עם כ-99 מיליון אוהדים.
למילאן יש מועדוני אוהדים רשמיים בכל רחבי העולם, ונציגים מהמועדון שומרים איתם על קשר רציף.
האולטראס של הקבוצה יושבים במשחקי הבית מאחורי השער הדרומי באצטדיון סן סירו, ומלווים את הקבוצה לכל משחקי החוץ באיטליה ואירופה.
אוהדים אלה מוכרים בשם הכולל קורבה סוד (היציע הדרומי, באיטלקית), המאגד את כל ארגוני האולטראס של הקבוצה תחת שם אחד.
הארגונים המרכזיים בקורבה סוד הם:
בריגטה רוסונרה - נוסד ב-1975 והוא הארגון הוותיק, הגדול והחזק ביותר בקורבה סוד (לאחר התפרקותו של ארגון הפוסה דה לאוני שנוסד ב-1968, שלבריגטה היה חלק בהתפרקותו).
אלטרנטיבה רוסונרה - נוסד ב-1994.
קומנדוס טיגרה - נוסד ב-1995.
ג'וריארי אולטרס - נוסד ב-2005.
ישנם עוד מספר ארגוני אוהדים גדולים וקטנים כגון אינפרנו רוסונרו, פיטבול מילאנו, פיטבול ועוד.
לאולטראס של מילאן יריבות גדולה עם אוהדי אינטר, יובנטוס, גנואה, הלאס ורונה, רומא, אטאלנטה, נאפולי, סמפדוריה, לאציו וקליארי.
הם מקיימים קשרים טובים עם אוהדי ברשיה, רג'ינה וסביליה.
מרקורי מילאן היא "מכונית מנהלים" הקרויה על שם הקבוצה, מתוצרת חטיבת מרקורי, באמצעות "Hermosillo Stamping and Assembly" בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד, אשר יוצרה בין השנים 2011–2005 (דגם שנת 2006) במקסיקו.
דרבי דלה מדונינה הוא המשחק בין שתי הקבוצות הגדולות של העיר מילאנו: אינטר ומילאן.
היריבות בין שתי הקבוצות קשורה להבדלי המעמדות בחברה המילאנזית בחצי הראשון של המאה ה-20. באותן שנים נחשבו אוהדי אינטר לבני המעמד הבינוני גבוה בעיר ואוהדי מילאן נהגו להקניט אותם ולכנותם בשם baùscia (רברבן באיטלקית).
כיום הבדלי המעמדות כבר לא קיימים אך מבחינה פוליטית אוהדי מילאן נוטים לצד הימני של המפה הפוליטית ואוהדי אינטר נוטים יותר שמאלה.
במשך השנים, בעיקר בשנות ה-70 ו-80, התרחשו מספר אירועים אלימים בין שני מחנות האוהדים, ובשנים האחרונות זכור הדרבי ברבע הגמר של ליגת האלופות, שבמהלכו השליכו אוהדי אינטר למגרש חזיזים, אבוקות ורימוני עשן וגרמו לפיצוץ המשחק.
שתי הקבוצות נחשבות לשתיים מהקבוצות הגדולות באירופה והדרבי ביניהן היה הדרבי היחיד באירופה שבו משחקות שתי אלופות אירופה לשעבר, עד עונת 2023/24, השנה בה נערכו משחקי דרבי בין מנצ'סטר יונייטד למנצ'סטר סיטי, שזכתה בליגת האלופות בעונת 2022/23.
הדרבי המילאנזי נחשב לאחד המשחקים הנצפים בעולם ומושך לאצטדיון אוהדי כדורגל מכל רחבי העולם.
אקדמיית הנוער של מילאן כוללת 9 קבוצות מגיל 8 ועד גיל 17, שמשחקות בליגות הלאומיות לילדים ונוער באיטליה.
מתחם האימונים של האקדמיה נקרא "מרכז הספורט ויסמרה".
זהו מתחם בגודל של 57 דונם הנמצא בפרברי מילאנו, ובו מתאמנות כל קבוצות הילדים והנערים של מילאן.
קבוצת הפרימוורה (עד גיל 19) מתאמנת במילאנלו, בדיוק כמו הקבוצה הבוגרת.
קבוצת הפרימוורה (עד גיל 19) של מילאן זכתה במשך השנים באליפות איטליה אחת, 2 גביעי איטליה ו-8 פעמים בטורניר הבינלאומי היוקרתי טורניר ויארג'יו (שיא משותף ביחד עם קבוצות הנוער של פיורנטינה ויובנטוס).
שחקנים רבים מאקדמיית הנוער של מילאן המשיכו בקריירה שלהם והפכו לכדורגלנים מקצוענים במילאן, או במועדונים אחרים.
חלק מהשחקנים אף הגיעו לרמות הגבוהות ביותר בכדורגל העולמי ושיחקו במפעלים היוקרתיים ביותר בקבוצות הפאר של אירופה, כמו דמיטריו אלברטיני, פרנקו בארזי, אלסנדרו קוסטקורטה, פאולו מאלדיני, פבריציו מיקולי, מאסימו אודו וג'ובאני טרפטוני.
להלן רשימת שחקנים בולטים לאורך היסטוריית המועדון.
הרשימה אינה כוללת שחקנים נוכחיים בקבוצה.
נראו רוקו, ארטורו סילבסטרי וג'ובאני קאטוצו (1966-1973)
מאורו טאסוטי וצ'זרה מלדיני (2001)
קופה איטליה (הגביע האיטלקי לכדורגל) - 5:
הסופר קאפ האיטלקי - 8:
גביע אירופה למחזיקות גביע: 2
הגביע הבין-יבשתי: 3 (שיא משותף)
הופעות סה"כ בכל המסגרות של שחקן בודד: פאולו מאלדיני (902 הופעות).
הופעות בליגה של שחקן בודד: פאולו מאלדיני (648 הופעות).
מקום שני: אנדריי שבצ'נקו (178 שערים ב-291 הופעות).
מיל מי-24 או מי-24 הוא מסוק קרב כבד בעל יכולת הובלת חיילים שפותח בברית המועצות על ידי חברת מיל.
המי-24 הוא בין מסוקי התקיפה הראשונים מתוצרת ברית המועצות, שהוכיח תפיסה שונה של הרוסים באשר למושג זה.
הוא נכנס לשירות בשנת 1972.
שלא כמקביליו במערב, אין המסוק צר וזרמי.
מבנהו רחב, והדגמים הראשונים שלו מותקנים כמסוקי סער לנשיאת 8 חיילים בנוסף ל-4 אנשי הצוות.
בדגמיו המאוחרים, המסוק חמוש בתותח גחון 4 קני ובמשגרים לטילי נ"ט, פצצות ורקטות מתחת לכנפיו הקצרות.
המסוק סופק גם למדינות ערב ונטל חלק בקרבות מול כוחות המורדים באפגניסטן.
מערכת ההנעה הבסיסית של המסוק נלקחה מהמי-8 (היפ H), כולל צמד מנועי הטורבינה על גג המסוק המניעים רוטור יחיד בן חמישה להבים בקוטר 17.3 מטר ורוטור זנב בן 3 להבים.
מיקום המנועים וכונסיהם מקנה למסוק את צלליתו הקדמית האופיינית, הנשלטת על ידי תאי הטייסים השוכנים זה מעל זה בתצורת טאנדם.
אלמנטים אחרים במסוק הגיעו מהמי-14.
בנוסף הותקנו במסוק כנפיים קצרות המספקות עילוי ונקודות לתליית חימוש (3 בכל צד).
גוף המסוק משוריין בלוחות טיטניום, כמו גם הרוטור העמיד בפגיעת קליעים עד קוטר 12.7 מ"מ (חצי אינץ').
תאי הצוות מדוחסים להגנת הצוות בתנאי אב"כ.
למסוק כן נסע גלגלי תלת אופני מתקפל.
משקלו הכבד של המי-24 וגודלו מגבילים את יכולת התמרון ואת הטווח שלו.
בפניות חדות המסוק מתגלגל בשיעור גבוה עקב אובדן העילוי בכנפיים, וזאת אחת מהסיבות לתורת ההפעלה הרוסית, שלפיה פעלו המסוקים תמיד בצמדים או בקבוצות גדולות יותר, תוך תקיפה ממספר כיוונים בבת אחת.
בעיה נוספת היא אפשרות פגיעת הרוטור הראשי בזנב במהלך תמרונים חריפים, ואי היכולת לרחף במטען מלא.
צוות: 3 (טייס, אחראי מערכות נשק וטכנאי מסוקים)
קוטר רוטור ראשי: 17.3 מטר
מנוע: שניים, טורבינות איזוטוב TV-3, 2,200 כ"ס כל אחד.
מטען: 8 חיילים או 4 אלונקות
חימוש: מקלע רב קני יקושב-בורזוב YakB 12.7 מ"מ, 4 טילי נ"ט, מכלי דלק, פצצות או פודי רקטות 57 מ"מ במשקל כולל של עד 1,500 ק"ג
- 2 מסוקים נקנו בשנת 2004, ובנוסף הוזמנו כ-8 מסוקים נוספים בשנים 2007 ו-2008. בינתיים, כ-8 מסוקים בשירות פעיל.
- 12 מסוקים נמצאים בשירות.
- כמה מוזיאונים של חיל האוויר האמריקני מפעילים רק כמה מסוקים לשם תצוגה.
- 44 מסוקים נשלחו בין השנים 1979-1986, עדיין נמצאים בשירות.
- 51 מסוקים שהיו שייכים לחיל האוויר המזרח גרמני.
2 נמכרו לארצות הברית, וגם כמה לפולין ולהונגריה.
- כמה מסוקים שהיו של חיל האוויר המזרח גרמני, ונמכרו לבסוף להונגריה על ידי גרמניה המאוחדת.
- רק 2 מסוקים בשירות.
מילאן בארוש (בצ'כית: Milan Baroš; נולד ב-28 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת החלוץ.
שיחק בעבר גם בנבחרת צ'כיה.
בארוש נולד בעיירה הצ'כית הקטנה ויגאנטיצה (Vigantice) למשפחה ממוצא צועני.
הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת באניק אוסטרבה, שם זכה לכינוי "המראדונה של אוסטרבה".
מאוסטרבה עבר לליברפול, בה לא הצליח למצוא מקום של קבע בהרכב ונאלץ לשבת זמן רב על הספסל.
לאחר מספר עונות לא מספקות בליברפול בארוש חיפש לעצמו קבוצה חדשה לפני פתיחת עונת ולאחר התעניינות מצד מספר רב של מועדונים, סיכם לבסוף את מעברו לקבוצה הגרמנית שאלקה 04, עסקה שברגע האחרון בוטלה בעקבות העלות הגבוהה שליברפול ביקשה עבור כרטיסו.
ב-23 באוגוסט 2005 עבר בארוש לקבוצה האנגלית אסטון וילה בתמורה לסכום של 6.5 מיליון פאונד.
אף על פי שחתם על חוזה לארבע שנים, בשנת 2007 הוא עבר לאולימפיק ליון וזכה איתה באליפות צרפת.
בשנת 2008 הושאל בארוש לפורטסמות' מהליגה האנגלית ולאחר מכן הצטרף לקבוצה הטורקית גלאטסראיי שרכשה את כרטיס השחקן שלו מאולימפיק ליון תמורת סכום של 5.5 מיליון אירו.
בפברואר 2013 עזב בארוש בהסכמה את קבוצתו גלטסראיי אחרי 4 שנים וחצי, וזאת אחרי שלא שותף במשחקיה של הקבוצה באותה עונה.
לאחר שעזב את טורקיה, חזר בארוש לקבוצת באניק אוסטראבה.
ביולי 2013 חתם בארוש באנטליהספור הטורקית.
ביולי 2014 חתם השחקן בקבוצת נעוריו באניק אוסטראבה.
הוא שוחרר מהקבוצה ביוני 2015.
באותו החודש חתם השחקן בקבוצת מלאדה בולסלאב על חוזה לשנתיים.
בארוש שיחק בנבחרת צ'כיה ביורו 2004 והגיע עמה לחצי הגמר שם הפסידה 1:0 לנבחרת יוון בשער כסף.
עד לאותו משחק כבש בארוש בכל אחד מהמשחקים של צ'כיה בטורניר וזכה בתואר מלך השערים עם 5 כיבושים.
באפריל 2009 נזרק מילאן בארוש מנבחרת צ'כיה בעקבות התפוצצות פרשת נערות ליווי בנבחרת.
ב-23 ביוני 2012 החליט בארוש לפרוש מנבחרת צ'כיה לאחר הדחתה מרבע גמר יורו 2012 בהפסד 0-1 לפורטוגל.
מיל או מייל הוא יחידת אורך.
שמה של יחידת האורך נגזר מהמילה הלטינית mille – אֶלֶף.
יחידות מידה בשם מיל היו קיימות בכמה מערכות לאורך ההיסטוריה עולמית.
ברומא העתיקה שימש המיל לציון 1,000 מידות אורך רומאיות, שנקראו פאסום (מילולית "צעד", והכוונה היא ל"צעדים כפולים"), מרחק השווה לכ-1,479 מטר.
הנוהג הרומי להציב אבני דרך לאורך הדרכים במרחק מיל אחת מהשנייה מאפשר לדעת בדיוק רב את מידת המיל הרומי.
בהמשך אומץ ה"מיל" על ידי חברות אחרות ונכנס לשיטות אחרות, שבהן לא היה שווה לאלף יחידות קטנות יותר.
כיום נמצאים בשימוש שלושה סוגי מיל:
מיל בינלאומי, השווה ל-1,760 יארדים בין-לאומיים, או ל-5,280 רגליים בין-לאומיות, או ל-1,609.344 מטרים.
מיל זה הוא חלק ממערכת היחידות הבריטית.
מיל אמריקאי, השווה ל-5,280 רגליים אמריקאיות (survey foot), או ל-1,609.347 מטרים.
מיל ימי, המוגדר כאורך של דקת קשת אחת על קו אורך של כדור הארץ והשווה ל-1,852 מטרים.
בעבר היה בשימוש גם המיל הגאוגרפי, אשר הוגדר כאורך של דקת קשת אחת על קו המשווה של כדור הארץ ואשר היה שווה לכ-1,855 מטרים.
בנורווגיה ובשוודיה משמש המיל כיחידת מידה מקובלת השקולה ל-10 קילומטר, אך בעבר נע אורכו בין 10.688 קילומטר בשוודיה ל-11.295 קילומטר בנורווגיה.
בעבר הייתה בגרמניה ובארצות סקנדינביה, יחידת מיל שווה ל-4 דקות קשת, או ל-7,421.5 מטרים.
ברוסיה הייתה יחידת מיל שווה לשבע ורסטאות, או ל-7,468 מטרים.
בתלמודים נעשה שימוש במידת ה"מיל" לציון מרחקים בין מקומות.
למשל, "אמר ר' שמעון בן לקיש כדי שילך אדם ממגדל נוניא לטבריא מיל ונימא מיל הא קמ"ל דשיעורא דמיל כממגדל נוניא ועד טבריא", "שמונה עשר מיל כמן טיבריא לציפורי", "שלושת מילין מירושלים ועד בית חורון".
ישנו גם שימוש במידת הזמן של כדי הילוך מיל לנושאים הלכתיים שונים, כגון חמץ ומליחה.
הערך המקובל הוא של 18 דקות, אך יש גם דעות הסוברות שכדי הילוך מיל הוא 22.5 דקות, או 24 דקות.
על פי הדעה המקובלת בראשונים ובאחרונים שיעור המיל בהלכה שווה ל-2000 אמות.
אולם היו שחלקו על דעה זאת, בהם הרב יואל בן נון והרב פרופ' יואל אליצור, שטענו שלא ייתכן שהמיל התלמודי שונה באורכו מהמיל הרומי וכי כל ציוני המרחקים בתלמוד מתאימים למיל הרומי ולא ל-2000 אמות (שהם כקילומטר).
מילאן אוברנוביץ' (בסרבית: Милан Обреновић; 21 באוקטובר 1819 – 8 ביולי 1839) היה נסיך סרביה במשך שבועיים בשנת 1839.
מילאן נולד ב-21 באוקטובר 1819 בקרגוייבץ, והיה בנו הבכור של מילוש אוברנוביץ', נסיך סרביה בין השנים 1817–1839, ושוב בין 1858 ל-1860. ב-1839, מילוש ויתר על כס הנסיכות לטובת בנו, למרות שהיה על סף המוות.
מילאן אוברנוביץ' נפטר שבועיים לאחר מכן וייתכן שכלל לא ידע שהיה לראש המדינה.
לאחר מותו ירש אותו אחיו, מיכאילו אוברנוביץ'.
מיל מי-28 או מי-28 הוא מסוק קרב דו-מושבי רוסי, האחרון מסדרת מסוקי הקרב של חברת מיל הרוסית, שעברה להתרכז בייצור מסוקים אזרחיים.
המסוק פותח על סמך דגם המיל מי-24, ותוכנן כדי להתחרות במסוקים אמריקאיים מודרניים, דוגמת ה-AH-64 אפאצ'י וה-AH-1W סופר קוברה, ומבנהו מזכיר במידת מה מסוקי קרב אמריקאים.
המסוק לא זכה לפופולריות רבה וכמעט שלא יוּצא.
בעקבות כך, החליטו הרוסים לפתח את מסוק ה-ka-50 מתוצרת קאמוב, שהתפרסם בשל מבנהו הייחודי של שני רוטורים המסתובבים לכיוונים נגדיים וממוקמים אחד מעל השני, ובכך מספקים למסוק דחף לעילוי בניצב למישור המסוק (ולא דחף ספירלי כבמסוק רגיל), ומייתרים את הצורך ברוטור הזנב.
עתידו של המיל מי-28 תלוי ביכולת הרוסים לייצא אותו וכן במידת הרושם שיותיר במופעים אוויריים.
זהו מסוק בעל אמצעים אלקטרוניים רגישים, ומכ"ם חזק.
יש לו שני תאי טיס, המוגנים בצורה כבדה.
על אף המסוק מורכבים שלל אמצעים אלקטרונים רגישים.
בעל רוטור זנב קטן יחסית לדגמים של מסוקים רוסיים אחרים.
יוצר כמסוק תקיפה כנגד טנקים בעיקר.
פיתוחו הסתיים בשנת 1998. טיסתו הראשונה הייתה בשנת 2003 (ראה נתונים בהמשך).
בעל אמצעים אלקטרונים רבים ומכ"ם חזק.
מתוכנן לפעילות בכל עונות השנה, ביום ובלילה.
כמה מן המסוקים מצוידים במנועי TV3-117V MA-SB3 (כ-2,500 כוחות סוס האחד), מתוצרת אוקראינה.
כושר המראה בעומס של עד 11,500 ק"ג, כשמתוכם 2,350 ק"ג של מטען (ראה נתונים בהמשך).
מי-28D - דגם הדומה לדגם ה-"מי-28N", אך אינו מצויד במכ"ם.
מי-28NAe - גרסת ייצוא שהוצעה לצפון קוריאה.
מי-40 - גרסת תובלה, בעלת יכולת לשאת כלי נשק.
- 368 מסוקים נמצאים בשירות.
צוות - 2 (טייס ונווט/טכנאי מערכות נשק.
מהירות מרבית - 300 קמ"ש
כלי נשק - מקלע Shipunov 2A42. בעל יכולת לשאת חימוש כבד, כמו טילים ופצצות, במשקל של עד 2,300 ק"ג.
צוות - 2 (טייס וטכנאי מערכות נשק)
שטח מוטת המדחפים - 232.4 מטר
מהירות מרבית - 324 קמ"ש
קצב טיפוס - 816 מטר/לדקה
כלי נשק - מקלע Shipunov 2A42 בקוטר של כ-30 מ"מ.
בעל יכולת לשאת חימוש כבד במשקל של עד 2,400 ק"ג, כמו: טילים (טילים נגד טנקים וטילי אוויר-אוויר) ופצצות.
מיל רוק הוא אי קטן המצוי בין הרבעים מנהטן וקווינס בעיר ניו יורק.
האי ממוקם דרומית לאיים רנדל ווורד במקום המפגש של איסט ריבר ונהר הארלם, במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
בשנת 1701 בנה ג'ון מארש (John Marsh) טחנת קמח על האי , על שמה קרוי האי - שהיה באותה עת שני איים - האי מיל הגדול והאי מיל הקטן.
מאוחר יותר שימש האי כחווה של סנדי גיבסון (Sandy Gibson) אשר השתלט על האי בלי אישור.
במלחמת 1812 היה באי מוצב אמריקאי כחלק ממוצבים שנבנו להגן על נמל ניו יורק מפני הצי הבריטי.
מוצב זה כלל שני תותחים והגן על המעבר למצר לונג איילנד.
בשנת 1885 פוצץ חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית 136,000 ק"ג של חומר נפץ על הסלעים בקרבת האי - הפיצוץ החזק ביותר בהיסטוריה של האזור (פיצוץ שהורגש עד פרינסטון בניו ג'רזי) במטרה להרחיב את המעבר לספינות באזור.
בשרידי הפיצוץ נעשה שימוש על מנת למלא את המצר הימי בין האיים וכיום שניהם יחד מהווים את האי מיל רוק.
כיום מהווה האי פארק, בבעלות ובאחזקת מחלקת הפארקים והנופש של עיריית ניו יורק.
בחופו הדרומי של האי ישנו מעגן, אולם האי אינו פתוח לציבור במטרה לשקם את צמחיית הבר של האי.
מילאן הוא טיל נ"ט דור ב' שיוצר תוך שיתוף פעולה צרפתי-גרמני.
הטיל מיועד לשימוש חיילי חי"ר ומשוגר מחצובה או מפלטפורמה ורכובה.
המילאן פותח בשנים 1962–1971 ונכנס לשימוש מבצעי בשנת 1972. במהלך השנים פותחו לטיל גרסאות מתקדמות המאפשרות לשגרו בשעות הלילה באמצעות שימוש בכוונת תרמית.
ערכת השיגור בנויה ממשגר רב פעמי הכולל חצובה, כוונת (הגדלה: X7) ומערכת הנחיה, וטיל.
ניתן לחבר למשגר כוונת תרמית ייעודית, בעלת טווח תצפית של 4,000 מטר.
כוונת תרמית חדשה יותר, המתאימה לדגם מילאן 3, מאפשרת טווח תצפית של עד 7,000 מטר.
הנחיית הטיל מתבצעת באמצעות כבל, כשהמפעיל חייב להשאיר את הכוונת על המטרה, לאורך כל מעוף הטיל.
הפעלתו המבצעית של הטיל מתבצעת בצוות של שני מפעילים, הנושאים איתם משגר ושני טילים.
גרסתו המתקדמת ביותר של הטיל היא מילאן 3, שנכנס לשירות בשנת 1996, הכולל ראש נפץ טאנדם (ראש כפול, המיועד לחדור שריון בעל מיגון ריאקטיבי) ומערכת כוונון חסינת שיבוש.
גרסה מתקדמת יותר של הטיל, MILAN ADT/ER, הכוללת טווח מוגדל ושיפורים רבים נמצאת בפיתוח.
הוא מיוצר ברישיון בבריטניה, ספרד והודו.
הטיל נמכר ל-41 צבאות ברחבי העולם, ביניהם בריטניה, אוסטרליה, לבנון, איטליה, צרפת, גרמניה ואורוגוואי.
גם ארגון החזבאללה מחזיק בטילים אלה.
+ דגמים דגם תיאור שנת תחילת יצור מילאן 1 רש"ק מטען חלול, דור ב' 1972 מילאן 2 רש"ק מטען חלול, דור ב' 1984 מילאן 2T רש"ק טאנדם, דור ב' 1993 מילאן 3 רש"ק טאנדם, דור ב' 1996 מילאן ER טווח מוגדל (3,000 מ') ויכולת חדירה משופרת
מיל היה יחידת כסף בתקופת המנדט הבריטי, החלק ה-1,000 של הלירה הארץ ישראלית, שהונפק החל משנת 1927.
בשנת 1927 פרסמו שלטונות המנדט את דבר המלך במועצה על מטבעות פלשתינה (א"י) ולפיו נקבעה הלירה הארץ-ישראלית כהילך חוקי בשטחי המנדט, והיא חולקה ל-1,000 מיל.
המיל הונפק במטבעות של מיל אחד ושני מילים מנחושת, מטבעות של 5, 10 ו-20 מילים מקופרניקל (סגסוגת של נחושת וניקל) עם חור במרכזן (המטבע בן 10 מילים היה ידוע בתור "הגרוש עם החור"), ומטבעות של 50 מיל ו-100 מיל מכסף.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחלפו מטבעות הקופרניקל במטבעות מנחושת, ומטבעות הכסף במטבעות מקופרניקל.
כמו כן הונפק שטר של 500 מיל.
על מטבעות המיל הבריטי היה מודפס ערך המטבע, שנה, המילה פלסטין בערבית ואנגלית והצמד פלשתינה (א"י) בעברית.
גם לאחר הקמת המדינה ב-1948, ועד שנת 1952, שימש המיל (והלירה הארץ ישראלית) הילך חוקי.
המטבע היחיד שהוטבע במדינת ישראל היה בן 25 מיל.
בצד הערך רשום: "25 מיל" עם 2 ענפי זית מסוגננים.
בצד הנושא מצויר ורשום: "ישראל" ומצויר אשכול ענבים.
ממטבע זה הוטבעו בירושלים 42,650 יחידות ובהטבעה נוספת בחולון 650,000 יחידות.
בתאריך 6 בספטמבר 1950 הפסיק המטבע לשמש כהילך חוקי.
בשנת 1952, עם המעבר מהלירה הארץ ישראלית ללירה הישראלית, הוחלף שמו של המיל לפרוטה.
המיל הוא הבסיס למשחק הטלת המטבע המפורסם עץ או פלי, שכן מצידו האחד של המטבע חקוק "עץ" ומצידו השני הכתובת פלשתינה (א"י) או בקיצור "פלי".
בנק אנגלו-פלשתינה - מיל ארץ ישראלי (מא"י) תמונה ערך נתונים טכניים תיאור שנת הטבעה / הדפסה ראשונה קוטר משקל חומרים שוליים קדימה אחורה 1 מיל 21 מ"מ 3.23 גרם ארד נקי שנת הטבעה והמילים "פלשתינה" בעברית,
מיל מי-8 או מי-8 הוא מסוק תובלה רב תכליתי סובייטי, בעל צמד מנועי טורבינה מתכנונו של מיכאיל ליאונטיויץ' מיל.
במשך השנים יוצרו כ-17,000 מסוקים מסוג מי-8 ונחשב למסוק שיוצר במספר הגבוה ביותר בעולם.
המסוק יוצר בעבר על ידי ברית המועצות וכיום על ידי רוסיה.
מבוססים עליו מסוק התקיפה Mi-24 ומסוק התובלה Mi-14. המי-8 הוא מסוק רב תכליתי שיוצר במפעל המסוקים של מוסקבה ע"ש מ.ל.
מיל, כיום יצרנית המסוקים הרוסית מיל.
המסוק יועד הן למטרות אזרחיות והן למטרות צבאיות, ובכלל זה לשירות חברת התעופה הרוסית אארופלוט בשל יעילותו בביצוע טיסות פנימיות ויכולתו לשאת שלושה אנשי צוות ועוד 28 נוסעים.
בשלבים מאוחרים יותר התקינה החברה על המסוק גם סלון מפואר ומושבים נוחים לנוחות הנוסעים.
בנוסף, המסוק נרכש על ידי ארגוני הצלה, ארגוני עזרה ראשונה, חברות תובלה ועוד.
האב-טיפוס הראשון היה מסוק חד מנועי שכונה V8 (שם קוד נאט"ו: Hip).
טיסת הבכורה של ה-V8 נערכה ב-9 ביולי 1961. טיסת הבכורה של האב-טיפוס השני, שסומן כבר כ-Mi-8 (שם קוד נאט"ו-Hip-B), נערכה ב-17 בספטמבר 1962. מסוק זה צויד בשני מנועים וארבעה להבי רוטור.
לאחר כמה שדרוגים, יצא המסוק לייצור סדרתי במשנת 1967), ונקלט לשירות בחיל האוויר הסובייטי, שם הוא משרת עד היום, כמו גם במספר חברות תעופה רוסיות.
המסוק נרכש על ידי כחמישים מדינות ברחבי העולם, הן לשימושים צבאיים והן לשימושים אזרחיים.
בין רוכשי המסוק נמנים צבאות סין, הודו, איראן, סוריה מצרים ועוד, וכן חברות תעופה בינלאומיות.
המסוק משרת בחיל האוויר הרוסי ובחילות האוויר של צבאות ערב.
גרסתו האחרונה של המסוק Mi-8MT אשר הושקה בשנת 1981 מיוצאת תחת השם מיל מי-17, ונמכרה ליותר מ-20 מדינות.
פינלנד רכשה שישה מסוקי Mi-8Ts בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומאוחר יותר שני מסוקי Mi-8T ושני מסוקי Mi-8P, ששלושה מהם ניתנו למשמר הגבול האווירי של פינלנד.
ב-13 באפריל 1982 אחד מהם (Mi-8T) שקע בקרח לאחר נחיתת אונס, אך הוחלף במהרה על ידי מי-8 נוסף.
אחרי שירותם במשמר הגבול הועברו המסוקים לחיל האוויר הפיני.
חמישה מסוקי Mi-8T ושני מסוקי Mi-8P הועברו לשירות בטייסת בעיר אוטי.
נכון ל-2007 מוצאים המסוקים מהשירות ומוחלפים על ידי מסוקי ה-NHI NH90 החדשים, אך בגלל עיכוב במשלוחם לפינלנד, המתמשך מאז 2004, מסוקי המי-8 לא הוצאו משירות לחלוטין.
ממשלת פינלנד הבטיחה להוציא בהדרגה את מסוקיה המי-8 משירות עד סוף שנת 2007 ועקב זאת תהיה פרצה ביכולות של מסוקי התובלה הפינים לזמן מה.
מי-8 אחד עומד במוזיאון התעופה הפיני בעיר ונטה בפינלנד.
במלחמת יום הכיפורים השתמשו צבאות מצרים וסוריה במסוקי מיל מי-8 להנחתת כוחות קומנדו במטרות איכות בסיני ובחזית רמת הגולן.