tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטלין זימן שניים מפקידיו של טיטו, מילובאן דילאס ואדוארד קרדלי למוסקבה כדי לשוחח על הנושאים.
כתוצאה מהשיחות הללו, דילאס וקרדלי שוכנעו שהיחסים היוגוסלב-סובייטים הגיעו למבוי סתום.
בין הנסיעה למוסקבה ופגישתו השנייה של הקומינפורם, המפלגה הקומוניסטית הסובייטית והמפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית התכתבו בסדרות של מכתבים המפרטים את תלונותיהם.
המכתב הסובייטי הראשון שהגיע ב-27 במרץ 1948, האשים את היוגוסלבים בהשמצת הסוציאליזם הסובייטי בעזרת הצהרות של "סוציאליזם בברית המועצות הפסיק להיות מהפכני" במכתב בנוסף טען שהמפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית לא הייתה מספיק דמוקרטית, ובכך היא לא מפלגת וונגרד שתוביל את המדינה לסוציאליזם.
סטלין דיווח: "אנחנו לא יכולים להחשיב ארגון מסוג כזה להיות מפלגה קומוניסטית מרקסיסטית-לניניסטית או בולשביקית אמיתית.
אנחנו לא רואים מדיניות בכלל הנוגעת למלחמת מעמדות במפלגה היוגוסלבית."
המפלגה היוגוסלבית השיבה ב-13 באפריל עם התנגדות חריפה להאשמות הסובייטיות, בהגנת הטבע המהפכני של המפלגה ושינוי דעתה של המפלגה על ברית המועצות.
למרות זאת, המפלגה היוגוסלבית ציינה גם ש"לא משנה כמה כל אחד מאיתנו אוהב את ארץ הסוציאליזם, בברית המועצות אוהבים את עצמם יותר".
התשובה הסובייטית הגיעה בארבעה במאי ונזפה במפלגה על כישלונה בהתוודות ושהיא צריכה לתקן את הטעויות שלה, וגם האשימה את היוגוסלבים בכך שהם יותר מדי גאים בהצלחתם נגד הגרמנים במלחמת העולם השנייה, הסובייטים טענו שהם הצילו את יוגוסלביה מחורבן.
התשובה של המפלגה היוגוסלבית ב-17 במאי הגיבה שהסובייטים מנסים לגרוע מהצלחתה של תנועת ההתנגדות היוגוסלבית, והציעה לפתור את הקונפליקט בפגישת הקומינפורם השנייה ביוני אותה שנה.
טיטו אפילו לא נכח בהתאספות השנייה של הקומינפורם, מפחד שהסובייטים יתקפו את יוגוסלביה באופן ישיר.
ב-28 ביוני, המדינות החברות האחרות סילקו את יוגוסלביה מהארגון בטענה שאלמנטים לאומיים הצליחו להגיע במהלך השישה חודשים האחרונים להגיע לרשות המפלגה.הם הזהירו את יוגוסלביה בכל שהיא נמצאת בדרכה לחזור להיות מדינה קפיטליסטית בורגנית בגלל מבטיה הלאומיים ומחשבותיה העצמאיות.
הרחקתה של יוגוסלביה הגלתה באופן משמעותי אותה מארגונים של מדינות סוציאליסטיות.
לאחר ההרחקה, טיטו דיכא את אלה שתמכו בפעולה, וקרא להם "קומינפורמיסטים".
הרבה מהם נשלחו למחנה דמוי גולאג בגולי אוטוק.
בין 1948 ו-1952, ברית המועצות תמכה בבעלות בריתה לבנות צבא חזק ובמיוחד הונגריה, שהייתה הכוח המוביל במקרה של מלחמה עם יוגוסלביה.
הטיטואיזם גונה על ידי מוסקבה ככפירה שטוענת שמדינות קומוניסטיות צריכות לקחת את הדרך הלאומית לסוציאליזם, לא כמו בברית המועצות.
במזרח אירופה, מנהיגים קומוניסטיים שנחשדו בעבירות "פרו-טיטואיות" טוהרו על ידי גורמים סובייטים.
לאחר מותו של סטלין, ותהליך הדה-סטליניזציה שהונהג על ידי ניקיטה חרושצ'וב, נעשה שלום עם טיטו ויוגוסלביה נהייתה חברה שוב ב"אחוות המדינות הסוציאליסטיות".
למרות זאת, היחסים בין שתי המדינות אף פעם לא היו מושלמים, יוגוסלביה המשיכה לקחת דעה עצמאית בפוליטיקה העולמית, ובכך הייתה בעצם שילוב של מזרח ומערב.
הצבא היוגוסלבי היה תמיד מוכן עם 2 תוכניות הגנה לאומיות: אחת נגד פלישה של נאט"ו ואחת נגד פלישה של מדינות ברית ורשה.
הפיצוץ בנמל ביירות הוא אירוע רב-נפגעים שהתרחש ב־4 באוגוסט 2020, בו נהרגו 218 איש ולמעלה מ־7,000 נפצעו.
הפיצוץ התחלק לשני שלבים והתרחש במחסן שהכיל 2,750 טון אמוניום חנקתי, שהוחרם בשנת 2014 מספינה שנאלצה לעגון בנמל.
הוא הביא לנזק גדול בנמל וניפוץ חזיתות הזכוכית של מבנים ובתים ברוב שכונות ביירות.
הנזק השפיע על אלפי בתים קילומטרים ספורים מאתר הפיצוץ.
כתוצאה מהפיצוץ נגרמה רעידת אדמה קטנה, בעוצמה 3.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט, הופסקה אספקת החשמל בכל רחבי ביירות, והיא הוכרזה אזור מוכה אסון.
חלק מהפצועים מתו במהלך פינויים עקב קריסת בתי החולים מרוב עומס.
פצועים קל טופלו בבתי מלון וניתוחים רבים נערכו במסדרונות בתי החולים.
מספר ימים לאחר הפיצוץ התפטר ראש ממשלת לבנון, חסאן דיאב יחד עם כל חברי הממשלה.
כעבור מספר ימים נפתחה חקירה והתובע שניהל את החקירה, פאדי סוואן, הגיש בדצמבר 2020 כתב אישום נגד דיאב, ושלושה שרים בממשלתו, אשר הואשמו ברשלנות.
בפברואר 2021 הודח סוואן ובמקומו מונה טארק ביטאר.
ערב הפיצוץ, הייתה לבנון שרויה במשבר כלכלי חמור שכלל מחסור בדלק, בחשמל ובמוצרי יסוד.
שיעור האבטלה במדינה היה בין 30% ל־50%, וערך המטבע הלבנוני קרס ב־80% בשמונת החודשים שקדמו לפיצוץ.
יחס החוב־תוצר של לבנון הגיע למעל 150 אחוזים.
ד"ר סאלם אבי-סאלח, רופא נשים וראש ארגון הרופאים בטריפולי, הזהיר כחודש לפני האירוע מפני קריסה מוחלטת של שירותי הבריאות במדינה אם לא יוזרם סיוע כספי מיידי.
המערכה הפוליטית הלבנונית הייתה מתוחה אף היא: שר החוץ נאסיף חתי התפטר, ומפגינים קראו לביעור שחיתות שלטונית.
בנוסף לכך סבלה לבנון מהשלכות משבר מגפת הקורונה העולמי.
ימים אחדים קודם לאירוע נטען בכתבה במקור ראשון: "לבנון נתונה במשבר מהגרועים בתולדותיה, ולא נגזים אם נאמר שהוא משבר קיומי.
על כן, עוד קודם לפיצוץ שגרם לנזקים כלכליים כבדים נוספים, לבנון הייתה נתונה במצב כלכלי ופוליטי מהחמורים בתולדותיה.
נמל ביירות היה בטרם הפיצוץ נמל הכניסה העיקרי לסחורות בלבנון, ודרכו עברו כ־70% מהסחורות שנכנסו למדינה.
ב־2018 נכנסו דרך הנמל 7.05 מיליון טון סחורות ויצאו כמיליון טון.
הכנסותיו באותה שנה היו כ-313 מיליון דולר, אך ב־2019 הן ירדו ל־200 מיליון דולר.
ב־4 באוגוסט 2020, בשעה 18:00 לערך, עלה באש מחסן זיקוקים בנמל ביירות והחלו בו פיצוצים.
כבאים הוזעקו למקום ובמהלך עבודתם התפשטה האש להאנגר מספר 12 בנמל, שבו אוחסן אמוניום חנקתי שנפרק בנמל בשנת 2013, ואירע פיצוץ אדיר שיצר גל הדף עצום שהורגש עד למעלה מ־24 ק"מ, על פי ההערכות, הפיצוץ בנמל היה בעוצמה של כקילוטון TNT.
הדיו נשמעו לאורך עשרות קילומטרים וכן נשמע במקומות רבים בישראל, קפריסין וסוריה.
פטריית עשן אדומה - לבנה התמרה לגובה מאות מטרים.
כ-190 בני אדם נהרגו, בהם ככל הנראה כבאים שניסו לכבות את השרפה באיבה, ו־4,000 נפצעו.
בין ההרוגים ניזאר נג'ריאן, מזכ"ל מפלגת הפלנגות הנוצריות.
בתי החולים בביירות הגיעו לתפוסה מלאה, והצלב האדום העביר את הפצועים הרבים אל בתי חולים מחוץ לביירות.
נזק כבד מאוד נגרם למבני הנמל, כלי רכב ורכוש.
בתים רבים סביב הנמל נפגעו, בהם משרדים ממשלתיים, משרדי חברת החשמל הלבנונית שנהרסו כליל ואף בית החולים סנט ג'ורג' שמצוי כ־2 ק"מ מהנמל.
כמו כן נפגעו מבנה הפרלמנט הלבנוני, ארמון הנשיאות בבעבדא, ובית ראש הממשלה לשעבר סעד אל־חרירי, הסמוכים לנמל (הוא עצמו לא נפגע).
הפיצוץ החריב את הממגורה המרכזית של המדינה.
כל החיטה שאוחסנה – 85% ממאגר הדגנים של לבנון – הפכה ללא ראויה לשימוש.
מושל ביירות, מרוואן עבוד, העריך שעד 250 אלף בני אדם נותרו חסרי בית בשל הפיצוץ.
הוא הכריז על הבירה כ"עיר אסון", ותיאר את הפיצוץ כ"יותר כמו הפצצה אטומית של הירושימה ונגסאקי".
ראש ממשלת לבנון, חסאן דיאב, הכריז על יום המחרת, 5 באוגוסט 2020, כ"יום אבל לאומי".
בעקבות מספר הנפגעים הרב נתבקשו האזרחים לתרום דם.
רעידת האדמה שגרם הפיצוץ הורגשה גם בקפריסין השוכנת כ־200 ק"מ ממערב לביירות.
חלק מתושבי האי אף שמעו את הפיצוץ.
ראש ממשלת לבנון חסאן דיאב פנה בקריאה דחופה לעזרה בינלאומית.
ישראל פנתה ללבנון באמצעות גורמים בין-לאומיים והציעה להעניק סיוע הומניטרי ורפואי.
פרופ' מסעד ברהום מנהל המרכז הרפואי לגליל בנהריה פנה לעם הלבנוני בשפה הערבית והציע לסייע בטיפול בנפגעים בארץ, ואליו הצטרפו בתי חולים נוספים בישראל, אולם ככל הידוע לבנון לא הסכימה לקבל סיוע מישראל.
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין צייץ בחשבון הטוויטר שלו בעברית ובערבית: "אנו משתתפים בכאבו של העם הלבנוני בשעת אסונו ושולחים יד מושטת לסיוע כן בשעה קשה זו".
בית עיריית תל אביב-יפו הואר בצבעי דגל לבנון לאות הזדהות.
מדינות נוספות בעולם הציעו סיוע ללבנון, בהן צרפת, בריטניה ואיראן.
אמיר קטר הורה לשלוח תרופות וצוותי רפואה שיקימו בתי חולים ארעיים.
רוסיה שלחה 5 מטוסי מטען של המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית ובהם רופאים, סיוע הומניטרי וציוד.
ארצות הברית הודיעה כי 3 מטוסים המובילים ציוד, מזון וצוותים רפואיים עושים את דרכם למדינה.
נשיא צרפת עמנואל מקרון הקים ועידה וירטואלית לגיוס כספים ללבנון, אך אמר שהצעת הסיוע כוללת תמיכה בחקירה עצמאית ושקופה של הפיצוץ.
באמצעי התקשורת מיהרו לפרסם בשם "גורם מדיני" שלישראל אין כל קשר לפיצוץ.
פעילים לבנונים כדוגמת לוקמאן סלים האשימו את חזבאללה במעורבות באירוע.
כעבור שלושה ימים טען מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, שארגונו לא החזיק נשק בנמל.
עם זאת, היומון הגרמני "די ולט" דיווח כי לפי שירותי ביטחון מערביים, החומר שאוחסן בנמל והתפוצץ, נרכש בשנת 2013 בידי חזבאללה ממשמרות המהפכה באיראן.
הפיצוץ השבית את הנמל בביירות ובעקבות כך הודיע נסראללה כי איראן תספק דלק ללבנון.
ב-8 באוגוסט, מספר ימים לאחר האסון, התעמתו מפגינים עם שוטרים במרכז הבירה, ניסו לפרוץ לפרלמנט ודרשו ממנהיגיה של לבנון לקחת אחריות: "תתפטרו או שתיתלו".
הם הציבו עמודי תלייה וקראו למדינות זרות להשתלט על ארצם: "אין שום אמון בממשלה".
כמה ממתנגדי הממשלה התפטרו מהפרלמנט.
למחרת התפטרה שרת ההסברה, ולאחריה הודיעו שרים נוספים על התפטרותם.
לבסוף, ב-10 באוגוסט, הוכרז על התפטרות הממשלה.
חודש אחרי האירוע, צוינה דקת דומייה לזכר הנספים באסון.
בעקבות הפיצוץ חזר לפופולריות רבה השיר של פיירוז "לביירות" (لبيروت) שנכתב כשיר אהבה לעיר וקינה בעקבות מלחמת האזרחים.
בלבנון החלה חקירת הפיצוץ, במהלכה נעצרו מנהל הנמל ו-15 מעובדיו.
בתחילה, עמד בראש ועדת החקירה לנסיבות האירוע השופט פאדי סוואן, שמונה לשופט חוקר.
בפברואר 2021 הוא הודח על ידי בית משפט המקורב לארגון חזבאללה, ובמקומו מונה השופט טארק ביטאר.
ב-14 באוקטובר 2021 פתחו פעילי חזבאללה במחאה אלימה וקראו לפיטוריו של ביטאר.
החקירה נמשכה עד דצמבר, ומספר חשודים הושמו במעצר בית, אך לבסוף הוקפאה על ידי פוליטיקאים.
בינואר 2023 הוחלט על חידוש החקירה ופורסם שבכוונת השופט ביטאר לזמן מספר בכירים לחקירה, בהם התובע הכללי ע'סאן עוידאת, שהורה על המשך החקירה, וחסאן דיאב, ראש הממשלה לשעבר.
יממה לאחר מכן הודיע עוידאת על הקפאת החקירה.
החקירה חודשה בינואר 2025 והשופט אף החל להכין רשימות של אנשים שיזומנו לישיבות שימוע החל מ-7 בפברואר.
בספטמבר 2025, רשויות בבולגריה הודיעו על מעצרו של איגור גרצ'ושקין - הבעלים של ספינה אשר הובילה לנמל ביירות מטען כימיקלים מסוכנים שהתפוצץ וגרם לאסון.
הספינה "רוזוס", עשתה את דרכה מגאורגיה למוזמביק בשנת 2013, אולם בשלב מסוים נתקלה בקשיים טכניים ונאלצה לעגון בביירות.
לאחר תביעה שהוגשה נגדה על ידי חברה מקומית, האונייה הוחרמה, והמטען - כ-2,750 טון של אמוניום חנקתי, הועבר לאחסון במחסן בנמל.
המחסן נשאר כך במשך שנים, עד הפיצוץ בשנת 2020.
הפיצוץ בשוק צ'רקיזובו במוסקבה בשנת 2006 התרחש ב-21 באוגוסט 2006, כאשר פצצה מתוצרת עצמית בהספק של יותר מקילו TNT התפוצצה בשוק צ'רקיזובו במוסקבה, שפקדו אותה רוכלים זרים.
בשנת 2008 נשפטו שמונה מחברי הארגון הגזעני "המושיע" (Спас) בגין תפקידיהם בהתקפה.
סוחרים רבים בשוק הם מאסיה והקווקז.
החל מ-3 באוקטובר 2006 אושרו 13 הרוגים: שישה אזרחי טג'יקיסטן, שלושה אזרחי אוזבקיסטן, שני אזרחי רוסיה, אישה מבלארוס וגבר שהיה אזרח סיני.
שמונה בני אדם מתו במקום, שניים בבית החולים באותו יום בהפצצה ושלושה במועד מאוחר יותר.
האדם האחרון שמת מההפצצה היה אדם שהיה אזרח טג'יקיסטן, שמת מפציו ב-28 בספטמבר 2006 בבית חולים.
שני חשודים רוסים אתניים נעצרו, והתובע הכללי של מוסקבה, יורי סיומין, האשים אותם ברצח בעל רקע גזעני.
הפרקליטות האשימה רשמית שלושה סטודנטים, אולג קוסטירוב, איליה טיכומירוב (שניהם בני 20) ואת ולרי ז'וקובצב (בן 18) באשמת רצח על רקע גזעני ב-22 באוגוסט.
חקירת המשטרה הסתיימה ב-7 באוגוסט 2007.
על פי נתוני החקירה היו קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב חברים במועדון הלאומני "המושיע" .
נגד מנהיג המועדון, ניקולאי קורוליוב (קצין פ.ס.ב.
לשעבר), ושני חברי מועדון נוספים, סרגיי קלימוק וסטודנט באקדמיה לשוטרים ניקיטה סניוקוב, הוגש כתב אישום משותף עם קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב באשמת רצח, טרור, ארגון כנופיית פשע, ייצור ואחסון לא חוקיים של חומרי נפץ.
סניוקוב הואשם גם ברצח סטודנט ארמני ברכבת התחתית.
לכאורה, הקושרים ביצעו פיצוצים רבים בעבר, ללא קורבנות, ופוצצו חנויות בבעלות אזרית, הוסטל לפליטים ארמניים ומשרד של מגדת עתידות ילידת גרוזיה.
ב-15 במאי 2008, לאחר שניתן פסק דין אשם במשפט המושבעים, קיבלו קורוליוב, קלימוק, טיכומירוב וקוסטירוב עונש מאסר עולם.
ז'וקובצב קיבל 20 שנות מאסר, סניוקוב, 13 שנים ושני הסטודנטים שהעבירו את הפצצה לשוק בפועל, דמיטרי פדוזיינקוב וניקולאי קצ'אלוב רק שנתיים (בית המשפט החליט שהם לא חלק מ"מפעל הפשע").
מאוחר יותר באותו חודש הוגש ערעור לבית המשפט העליון על ידי המורשעים.
פדוזיינקוב וקצ'אלוב שוחררו מהכלא ב-20 במרץ 2009 לאחר שריצו את עונשם.
ערעורים של אסירים אחרים עדיין התנהלו נכון לאותה תקופה.
באוגוסט 2010 פורסם כי קורוליוב וקוסטירוב חשודים גם ברצח אזרח סיני בדקירה במוסקבה ב-19 במאי 2006.
הפיצוץ במערכת פלסטיין פוסט, היה פיגוע טרור בתקופת מלחמת העצמאות, אשר בוצע על ידי אנשי צבא הג'יהאד הקדוש
, ארגונו של עבד אל קאדר אל חוסייני, בשיתוף 2 עריקים בריטיים ממשטרת מאה שערים שבירושלים.
באירוע הוטלה פצצה אל בית הדפוס שבמרתף בניין המערכת, ברחוב הסולל (כיום רחוב החבצלת) בירושלים.
כתוצאה מן הפיצוץ נגרם הרס רב לבניין, שישה עשר אנשים נפצעו, וארבעה נהרגו
ביום ה-1 בפברואר 1948, לאחר השעה 22:00, הסיעו שני עריקים בריטים, חברי מחתרת פשיסטית
, 'אדי בראון' ו'פיטר מדיסון', יחד עם 'אבו ח'ליל ג'נחו', איש כנופיית הג'יהאד הקדוש, משאית צבאית מסוג דודג' ומכונית משטרה בריטיות, והחנו אותן בפתח בניין הפלסטיין פוסט.
בשעה 22:55 נשמע קול פיצוץ עז ובניין פלסטיין פוסט נפגע קשה בהתפוצצות.
מבנים נוספים ברחוב הסולל ניזוקו, ושמשות נופצו בכל הסביבה.
לימים שימש הבניין כמקום מושבם של עיתון הג'רוזלם פוסט, והסוכנות לקטעי עיתונות.
הפיצה של ג'ו (באנגלית Joe's Pizza) המכונה גם הפיצה מפורסמת של ג'ו, היא פיצרייה הממוקמת בגריניץ' וילג', מנהטן, ניו יורק, ברחוב כרמין ליד רחוב בליקר.
המסעדה נחשבת לאחת הידועות בעיר ניו יורק ובעיקר ידועה בהגשת פיצה קלאסית בסגנון רחוב ניו יורקי וכונתה "מוסד גריניץ' וילג'".
הפיצה של ג'ו הוקמה בשנת 1975 על ידי פינו "ג'ו" פוצולי, מהגר איטלקי במקור מנאפולי, איטליה.
הפיצה של ג'ו נחשבת למועדפת על תיירים.
המסעדה נסגרה לזמן קצר בשנת 2005, אך מאז נפתחה מחדש.
היא אינה חולקת שום קשר עם פיצרייה באותו שם הממוקמת בוויטסבורו, ניו יורק.
ויטסבורו ג'ו עסק כבר למעלה מעשור בענף כשהפיצה של ג'ו במנהטן נפתחה.
בסרט "ספיידרמן 2" משנת 2004 עובד פיטר פארקר בפיצה של ג'ו כילד, אך מפוטר עקב חוסר ציות ותקלות מסירה מוגזמות.
הפיצרייה זכתה לפופולריות מחודשת מאז הופעתה בסרט.
הפיצול האלבני–סובייטי הייתה ההידרדרות ההדרגתית של יחסים בין ברית המועצות ובעלות בריתה לרפובליקה העממית של אלבניה.
הפיצול התרחש בשנים 1955–1961 כתוצאה מהתקרבותו של מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ליוגוסלביה ובהמשך בגלל הדה-סטליניזציה, כולל מאמצים להרחיב מדיניות זו לאלבניה כפי שקרה במדינות אחרות של הגוש המזרחי באותה תקופה.
הפיצול האלבני-סובייטי לא היה ציבורי עד 1960, כאשר במהלך ועידת נציגי מפלגות הקומוניסטים והפועלים בבוקרשט, המשלחת האלבנית, בראשותו של היסני קאפו, לא תמכה בדעותיו האידאולוגיות של חרושצ'וב בנוגע לפיצול סיני-סובייטי.
ההנהגה האלבנית בראשות אנוור הוג'ה ראתה את מדיניותו של חרושצ'וב בניגוד לדוקטרינה המרקסיסטית-לניניסטית והגינויו על יוסיף סטלין כפעולה אופורטוניסטית שנועדה לתת לגיטימציה לרוויזיוניזם בתוך התנועה הקומוניסטית הבינלאומית.
הפילוג הסובייטי אלבני, שהתרחש במסגרת הפיצול הגדול יותר בין סין לברית המועצות, הגיע לשיאו בסיום היחסים בשנת 1961, אולם אלבניה לא נסוגה מברית ורשה עד 1968, בעיקר כתגובה לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
הפיצול בחסידות גור הוא סכסוך קהילתי ומחלוקת פנים־חסידית המתרחשת בחסידות גור.
הסכסוך פרץ בשנת 2019 כאשר מאות חסידים בראשות הרב שאול אלתר פרשו מהחסידות המרכזית בראשות הרב יעקב אריה אלתר, מהלך שלווה בהקמת קהילת פני מנחם.
מאז נוסדה חסידות גור במחצית הראשונה של המאה ה-19 על ידי האדמו"ר הראשון בשושלת, רבי יצחק מאיר אלתר, ועד לאירוע הפיצול, התאפיינה חסידות גור בהמשכיות תחת אדמו"ר אחד, ללא פיצולים והקמת חצרות חדשות כפי שנפוץ בקהילות חסידיות רבות.
הרב אברהם מרדכי אלתר, נינו של מייסד החסידות רבי יצחק מאיר אלתר, כיהן כאדמו"ר מגור בשנים תרס"ה-תש"ח 1905–1948. לאחר פטירתו בחג השבועות ה'תש"ח מילא בנו, הרב ישראל אלתר, את מקומו בהנהגת החסידות.
לאחר פטירתו ללא צאצאים בשנת תשל"ז 1977, ירש את מקומו אחיו, הרב שמחה בונם אלתר שכיהן בתפקיד עד לפטירתו בשנת תשנ"ב-1992.
עם פטירתו של רבי שמחה בונם, היו שני מועמדים מתאימים לרשת את כסאו.
אחיו הצעיר, רבי פינחס מנחם אלתר שהיה באותה עת ראש ישיבת שפת אמת ויו"ר אגודת ישראל, ואחיינו הרב יעקב אריה אלתר בנו של רבי שמחה בונם.
בנו של רבי פינחס מנחם, הרב שאול אלתר, מילא את מקומו בראשות ישיבת שפת אמת.
רבי פינחס מנחם נפטר בט"ז אדר ה'תשנ"ו-7 במרץ 1996, ורבי יעקב אריה הוכתר לאדמו"ר, תפקיד אותו הוא ממלא מאז ועד היום.
במהלך שנותיו בתפקיד, הוביל האדמו"ר שינויים בחסידות, שבעיני חלק מהחסידים נתפסו כמרחיקי לכת.
ב-2016 סגר האדמו"ר את רוב הישיבות הגדולות בגור, ובהן ישיבת שפת אמת.
במקביל, סבל רבי שאול מהצקות, מים הותזו עליו באחד מהמקרים ומספר ממקורביו הורחקו מהחסידות.
ודמויות רבניות בכירות, כמו הרב מנחם מנדל שפרן והרב בצלאל וקסלשטיין, פרשו או הופרשו מהחסידות.
בעקבות כל זאת, התגבשה במהלך השנים סביב רבי שאול קבוצה של נאמנים שראו בו סמכות רוחנית חליפית.
רבי שאול נהג לערוך מפגשים חסידיים בלילות שבת בהיכל ישיבת שפת אמת, והתפלל במניין עצמאי שהתקיים תחילה בביתו, אך באמצע 2019 עבר המניין לבית כנסת סמוך.
דבר זה היה לצנינים בעיני ראשי חסידות גור, והחסידים שהשתתפו סומנו וכונו 'שמאלנים'.
בשנת 2019 התגלע סכסוך בין חלק מעסקני חסידות גור לבין דוד ברלינר חסיד גור תושב ארצות הברית ומנהל הקעמפ של החסידות בארצות הברית.
ברלינר עתר לבית המשפט בנושא, ובתגובה הוא הוחרם על ידי חלק מרבני החסידות בטענה שביזה את האדמו"ר ומסרב לציית להוראותיו.
ביולי אותה שנה, רבי שאול אלתר גיבה את ברלינר במכתב פומבי שפרסם, תמך בגרסתו כי מדובר על סכסוך נדל"ני ושקיבל היתר הלכתי לתבוע בבית משפט, ומחה נגד האלימות שהופעלה כלפיו, ברמזו כי היא מנוגדת אף לדרכו של האדמו"ר המכהן.
למחאתו של רבי שאול אלתר, הצטרף גם הרב מנחם מנדל שפרן.
המכתב נתפס בקרב אנשי הזרם המרכזי בחסידות כחתירה נגד סמכותו של האדמו"ר והדבר הוביל להחרפת המתיחות.
זמן קצר לאחר מכן התקיימה חתונתו של נכד האדמו"ר והרב אלתר לא הוזמן אליה, מה שסימן את הכוונה לדחוק אותו לעזוב את החצר.
במהלך החג השתתפו מאות מחסידי גור בתפילות ובהקפות הנפרדות.
מיד לאחר הפרישה, ולאור החרם מצד חסידות גור, הוקמו תלמוד תורה, ישיבה קטנה וישיבה גדולה, ובתי כנסת בירושלים, בני ברק ואשדוד.
עיתון המודיע, המזוהה עם חסידות גור, מחרים את קהילת פני מנחם ואינו מפרסם מודעות או תמונות הקשורות לקהילה.
לאחר הפיצול הוקמה בחסידות גור ועדה מיוחדת של רבני החצר (המכונה בחצר "הוועדה") לקביעת ההתנהלות מול הפורשים; הוועדה הוקמה בהוראתו הישירה של האדמו"ר, ואנשיה מונו על ידו.
תומכי רבי שאול אלתר פוטרו וילדיהם סולקו ממוסדות הקהילה.
כעבור כחודשיים, הכריזו בבתי המדרש של חסידות גור על הוראה לנתק כל קשר עם תלמידי רבי שאול.
תומכי רבי שאול אלתר, בהם גם אחיו, סבלו גם מאלימות.
כשנתיים לאחר מכן בספטמבר 2021, הוקמו בחסידות גור הארגונים 'יאספני' לנערים ו'גיבורות כוח' לנערות, שנועדו באופן רשמי לתמוך בבני נוער שהוריהם פרשו לקהילת פני מנחם ונותרו בחסידות.
עם זאת, הארגונים פועלים למעשה באופן אקטיבי לעודד את בני הנוער, בחלקם קטינים, שלא לקבל את החלטת הוריהם לעבור לקהילה החדשה, עד כדי עזיבת בית ההורים ומעבר למשפחות אומנה.
בכך מופעל לחץ כבד על פורשים פוטנציאליים שלא לעזוב את החסידות מחשש לשלמות התא המשפחתי.
במאי 2022, בעת שהגיע הרב יעקב אלתר לאזכרה של חמותו בבית העלמין קריית שאול, הושמעה לעברו כריזה מוקלטת של צבי סנדיק, שפרש מחסידות גור ולטענתו בנותיו הופרדו ממנו על ידי "הוועדה", בבקשה שיורה ל"וועדה" להשיב לו את בנותיו.
באותו היום ולמחרת, 20 ו-21 במאי 2022, תקפו חסידי גור מהפלג המרכזי את חסידי רבי שאול אלתר בירושלים, בני ברק, אשדוד ובית שמש.
מספר חסידים נזקקו לטיפול רפואי.
הם אף פרצו לבית הכנסת המרכזי של הקהילה בירושלים, לבית הכנסת "ארי שבחבורה" (השייך לאחיו של רבי שאול, הרב דניאל חיים אלתר), ולבית הכנסת של הקהילה באשדוד וזרעו שם הרס רב.
עשרות תלונות הוגשו במשטרה, אולם הן נסגרו בלא הגשת אף כתב אישום.
מזה שנים רבות זוכה רבי שאול אלתר לכבוד רב בציבור החרדי, הן בשל למדנותו וגדלותו התורנית והן בשל ייחוסו המשפחתי .
בין הרב אלתר לציבור הליטאי שורר חיבור ארוך שנים, הוא עומד בקשרי ידידות עם גדולי תורה ליטאים כמו הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון כנסת ישראל, והרב דוב לנדו ראש ישיבת סלבודקה, שהרב אלתר מחשיב אותו כ"רבו המובהק".
הוא אף מוזמן לעיתים למסירת שיעורים למדניים ושיחות בישיבות ליטאיות ובבתי מדרש מרכזיים, כגון ישיבת נתיבות חכמה ובית הכנסת "יוצאי ישיבת פוניבז' - צעירים".
לאחר הקמת קהילת פני מנחם
לאחר שהקים את קהילת פני מנחם קיבל הרב אלתר גיבוי ואהדה ציבורית למהלך.
כשביקר אצל האדמו"ר מבעלז הרב ישכר דב רוקח בשנת 2021, כובד באופן שבו מקובל לנהוג רק באדמו"רים, כגון ישיבה בראש השולחן בסמיכות לאדמו"ר המארח, ולא בצד השולחן.
כמו כן, ביוני 2021 יצא הרב אלתר בקמפיין מימון המונים שיעדו גיוס 36 מיליון ש"ח למוסדות הקהילה.
בקמפיין נשבר שיא ישראלי בגיוס 50 מיליון ש"ח תוך יממה וחצי.
בזמן הקמפיין, פתחו בחורי ישיבות ליטאים קבוצה ודף התרמה שהגיע למספר התורמים הגבוה ביותר לקבוצה – מעל 350. מחשש לפרטיותם של תורמים פותחה במיוחד למען מגבית זו אופציה לתרום באנונימיות.
במסע שערך הרב אלתר לארצות הברית באוקטובר 2021 השתתפו באירועים שערך למעלה מ-15 אלף חסידים ואוהדים.
ב-5 בספטמבר 2022, התרחש פיגוע התאבדות של מפגע בודד מחוץ לשגרירות רוסיה, בקאבול, אפגניסטן.
בפיגוע נהרגו מזכיר השגרירות ומאבטח ועוד כ-7 אזרחים אפגנים שעמדו בתור מחוץ לשגרירות להגשת בקשות לויזות.
הפיגוע בוצע בסביבות השעה 10:50 בבוקר, כאשר אנשים רבים התאספו בשגרירות, כדי להגיש בקשות לאשרות כניסה לרוסיה.
משטרת קאבול מסרה שהמחבל נורה למוות על ידי כוחות הביטחון, אך מטעני הנפץ שהוא נשא התפוצצו לאחר שהוא נהרג.
חאליד זדראן, דובר משטרת קאבול, אמר כי מאבטחי השגרירות עצרו את התוקף לפני שהגיע לשערי הבניין עצמו.
"התרחש פיצוץ כאשר כוחות הביטחון ירו במחבל המתאבד לפני שהגיעו אל ההמון מחוץ לשגרירות הרוסית".
במתקפת הטרור נהרגו לפחות שמונה בני אדם לפי אל-ג'זירה, מאידך, הסוכנות הרוסית הבינלאומית למידע רי"א נובוסטי דיווחה כי לפחות עשרה נהרגו.
שניים מההרוגים היו עובדי השגרירות, בהם מאבטח והמזכיר, מיכאיל שאה Mikhail Shah.
המשטרה מסרה שנהרגו, שני עובדי השגרירות ולפחות ארבעה אזרחים אפגנים.
לא ברור בדיוק מה מספר האנשים נפצעו בפיגוע.
סוכנות רי"א נובוסטי דיווחה על 15 עד 20 פצועים.
סוכנות הידיעות רויטרס ואתר החדשות ממוסקבה גזטה.רו דיווחו, שארגון מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית (IS-KP) קיבל על עצמו אחריות לפיגוע, באמצעות הרשת החברתית טלגרם.
שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב, שבקר בטג'יקיסטן השכנה, כינה את הפיגוע כ"מעשה טרור" ואמר כי האבטחה בשגרירות הוחמרה.
הוא עמד דקת דומיה לזכרם של ההרוגים וגינה את הפיגוע.
מספר שעות לאחר הפיצוץ הודיע הנציג הרשמי של הטליבאן, מוג'אהיד זביהוללה Mujahid, Zabihullah, על פתיחת חקירה על ידי שירותי הביטחון של המדינה אודות נסיבות הפיגוע.
יו"ר ועדת החקירה הרוסית אלכסנדר בסטריקין החוקר הראשי של רוסיה ויו"ר מטעם הנשיא של ועדת החקירות הרוסית, הנחה את מנהלת החקירות הראשית של ועדת החקירה של רוסיה לפתוח תיק חקירה פלילית על מותם של עובדי הנציגות הדיפלומטית הרוסית.
זמן מה לאחר הפיגוע הוגברו הצעדים להגנה היקפית של השגרירות הרוסית, תוך מעורבות של כוחות נוספים מ"רשויות הטליבאן", שירות הביון והמודיעין הנגדי של אפגניסטן.
הפיצוץ בגשר קרים התרחש במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בבוקר 8 באוקטובר 2022 בשעה 06:07 (שעון מוסקבה) אירע פיצוץ בקטע הכביש על גשר קרים, שגרם לנזק גדול.
שני חלקים מהכביש קרסו למים, וברכבת שנסעה באותו זמן על המסילה המקבילה לכביש התלקחו שבעה קרונות דלק וגרמו לשריפה נרחבת.
ארבעה בני אדם נהרגו בפיצוץ הגשר.
כלי תקשורת ממלכתיים ברוסיה דיווחו כי משאית גרמה לפיצוץ.
ולדימיר קונסטנטינוב, יושב ראש הפרלמנט של חצי האי קרים, האשים את אוקראינה בפיצוץ.
נכון ל-8 באוקטובר 2022, לא אוקראינה ולא נאט"ו פרסמו הצהרה רשמית על התקרית.
בכירים אוקראינים הצהירו בעבר כי הגשר יהווה מטרה לגיטימית לפגיעת טילים.
הגשר על פני מצר קרץ', מקשר בין חצי האי קרים לחצי האי טאמאן.
החל להיבנות על ידי הרוסים בפברואר 2016, לאחר סיפוח חצי האי קרים.
השלטונות הרוסיים כינו את בניית הגשר "משימה היסטורית", אחת המשימות המרכזיות ל"איחוד הסופי של קרים עם רוסיה".
במאי 2018, נפתח הכביש שעל הגשר לתנועה, ובדצמבר 2019 החל לפעול גם גשר הרכבת.
בשנת 2022, עם תחילת הפלישה הרוסית, שימש הגשר להעברת אספקה לכוחות המזוינים הרוסים במתקפה בדרום אוקראינה במהלך מלחמת רוסיה-אוקראינה.
פקידים אוקראינים וצבא אוקראינה הצהירו על כוונותיהם להרוס את גשר קרים, כשהם רואים בו יעד צבאי לגיטימי.
באוגוסט 2022 אמר יועץ ללשכה הנשיאותית, מיכאילו פודוליאק בראיון ל"גרדיאן": "זו בנייה בלתי חוקית והשער הראשי להעברת אספקה לצבא הרוסי בקרים.
אלוף הכוחות המזוינים של אוקראינה דמיטרו מרצ'נקו הצהיר כי הגשר יהפוך ל"מטרה מספר אחת" ברגע שלאוקראינה יהיה את הנשק לתקוף אותו.
ב-8 באוקטובר 2022, אירע פיצוץ בחלק הכביש של גשר קרים מהצד של חצי האי טאמאן.
שירות העיתונות של רכבות קרים מסר כי בשעה 6:05 בבוקר, מערכת הבקרה של הגשר אותתה על תקלה בפסי הרכבת בחלק המסילה של הגשר, ומכל דלק עלה באש בזנב רכבת המשא.
כתוצאה מהפיצוץ נהרסו כמה משטחי הכביש, ותנועת הכבישים והרכבות הופסקה.
תחילה הוכרזו שני גורמים אפשריים לשריפה: פיצוץ קרון מכל דלק בחלק המסילה של הגשר או פיצוץ רכב, ככל הנראה משאית, בחלק הכביש.
לפי הוועדה הלאומית למלחמה בטרור של הפדרציה הרוסית, התפוצצה משאית תופת.
הפיצוץ הוביל לשריפה של שבעה מכלי דלק על המסילה.
במפגש עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, טען ראש הוועדה כי החקירה שנערכה העלתה שמאחורי המתקפה עומדים, כך לטענתו, אזרחים רוסים וכן אזרחים זרים.
לטענתו, המשאית שהתפוצצה נסעה לפני כן בבולגריה, גאורגיה, ארמניה וכן במחוזות הרוסיים צפון אוסטיה וקרנסודאר - החבל הרוסי שאליו מתחבר גשר קרים.
אף גורם רשמי לא לקח אחריות לפיצוץ.
התקשורת האוקראינית Ukrainska Pravda ו-UNIAN, ציטטה מקורות שהצהירו כי מדובר במבצע של שירות הביטחון האוקראיני.
גשר זה נבנה בעלות של 3.6 מיליארד דולר ושימש כעורק מרכזי להעברת אספקה לכוחות הרוסים הפולשים בדרום אוקראינה.
חשבון הטוויטר הרשמי של ממשלת אוקראינה צייץ "sick burn" בתגובה לשריפה, בעוד מיכאילו פודוליאק , יועץ לנשיאות אוקראינה, כינה את הנזק "התחלה": "קרים, גשר, התחלה.
יש להשמיד את כל מה שלא חוקי, את כל מה שנגנב יש להחזיר לאוקראינה, יש לגרש את כל מה שמהווה כיבוש רוסי".
משרד ההגנה של אוקראינה השווה את הרס גשר קרים להטבעת ספינת הקרב "מוסקבה" בכותבו: "ספינת הטילים "מוסקבה" וגשר קרץ' – שני סמלים ידועים לשמצה של הכוח הרוסי בחצי האי קרים האוקראינית – נעלמו.
מנהל דואר אוקראינה, איהור סמיליאנסקי, הודיע על הנפקת סט בולים חדש המוקדש לאירוע.
מונובנק, הבנק השני בגודלו באוקראינה, הכריז על כרטיס אשראי חדש הכולל את הגשר.
אולקסי דנילוב, ראש המועצה לביטחון לאומי ולהגנה, פרסם סרטון של הגשר ברשתות החברתיות, יחד עם סרטון של מרילין מונרו שרה "יום הולדת שמח, אדוני הנשיא".
שלטונות הכיבוש הרוסיים של קרים האשימו את הצד האוקראיני באחריות.
נציגת משרד החוץ של הפדרציה הרוסית, מריה זכארובה, האשימה את "משטר קייב" בטרור, וסגן הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, אנדריי גורוליוב , קרא למפקד העליון "להגיב בעוצמה".
דמיטרי מדבדב, נשיא וסגן מועצת הביטחון של רוסיה לשעבר, אמר באפריל: "אחד הגנרלים האוקראינים דיבר על הצורך לפגוע בגשר קרים.
אני מקווה שהוא יבין מה יהיה יעד התגמול".
פוטין הורה על הקמת ועדה ממשלתית שתבחן את האירוע.
הוא טען שאנשי שירות הביטחון האוקראיני הם המבצעים, היוזמים והמממנים של הפיצוץ.
ב-10 באוקטובר, רוסיה תקפה מספר מקומות באוקראינה, כולל הבירה קייב, כתגובה לפיצוץ.
בחלק מהמחוזות נפסקה אספקת החשמל.
לפחות 14 בני אדם נהרגו ו-97 נפצעו במתקפות הטילים הרוסיות ברחבי אוקראינה לפי שירותי החירום של קייב.
פוטין הגדיר את הפיצוץ כמתקפת טרור ואמר .
בניגוד לדבריו של פוטין, המודיעין בצבא האוקראיני טען כי הכוחות הרוסיים קיבלו הוראה לבצע את התקיפות כבר בתחילת אוקטובר - מספר ימים לפני פיצוץ הגשר.
ב-14 באוקטובר, אתר הממשלה של רוסיה פרסמו דו"ח בו טענו כי תיקון הגשר קרים יסתיים ביולי 2023.
משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית הודיע כי שירות המעבורות מעבר למצר קרץ', שפעל לפני בניית גשר קרים, מושק מחדש.
בתחילה הוטלו בקרים הגבלות על מכירת מצרכים ודלק.
שעתיים לאחר מכן, הוכרז שההגבלות הוסרו בסבסטופול.
בהמשך, הממשל הרוסי הודיע כי התנועה מתחדשת באופן מוגבל, בנתיבים שלא נפגעו מהפיצוץ.
גשר קרים הוא חלק חשוב מקשר התחבורה בין רוסיה לקרים עבור זירת המבצעים הדרומית של מלחמת רוסיה-אוקראינה.
צפוי שההרס החלקי של גשר קרים יוביל להחרפת הבעיות בהעברת אספקה לחיילים הרוסים בחצי האי קרים הכבוש ובכל חלקה הדרומי של אוקראינה.
בנוסף, עם סגירת הגשר, יהיה קשה יותר לתושבים המקומיים לעזוב את חצי האי, אם כי נותרו דרכים אחרות, כולל נמלים.
ניתן היה להמשיך ולהעביר אספקה דרך הים, והרוסים החזיקו גם בשני מעברים יבשתיים בשטח שרוסיה כבשה במזרח אוקראינה, אבל אלה היו קרובים בהרבה לחזית וחשופים לירי אוקראיני.
במהלך הפלישה, שימש קרים כמסדרון הלוגיסטי המרכזי ליחידות הלוחמות במזרח, והיקף התגבורת עשוי להיפגע.
האופי הסמלי של ההרס חשוב לא פחות עבור הקרמלין.
פתיחת הגשר ב-2018 נחשבה לאחד ההישגים הגדולים ביותר של פוטין.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, הגשר היה אחד מהמבנים המוגנים ביותר.
שבוע לפני הפיצוץ נחתם צו על סיפוח ארבעה מחוזות אוקראינים על ידי רוסיה, ולאחר מכן המשיכה רוסיה לאיים על אוקראינה בנשק גרעיני במקרה של תקיפה של מטרות בשטחים שסופחו.
כיממה אחרי הפיצוץ פרסם משרד החוץ הרוסי סרטון שבו נראית לכאורה תנועת מכוניות על הגשר לכיוון אחד, והודיע שהמסלול נפתח לתנועת רכב קל.
בהוראת פוטין הוקמה ועדה מיוחדת לבדיקת נסיבות הפיצוץ, שכללה את נציגי משרד מצבי החירום, משרד התחבורה, שירות הביטחון הפדרלי, משרד הפנים והמשמר הלאומי הרוסי.
ועדת החקירה פתחה בחקירה פלילית בעניין הפיצוץ.
נציגי השירותים המיוחדים הפנו את תשומת הלב לעבודתה של המשמרת שהחמיצה את המשאית עם חומרי נפץ, למרות המתקנים שהוצבו בכניסה לגשר כדי לחפש מטענים חשודים.
לפי ועדת החקירות של רוסיה, ארבעה בני אדם מתו כתוצאה מהפיצוץ.
הפיגוע בשוק בפתח תקווה היה פיגוע תופת שהתרחש ביום רביעי, 6 ביולי 1977. בפיגוע התפוצץ מטען חבלה בשוק בפתח תקווה, וצילה גלילי, בת 55 תושבת העיר נהרגה בפיצוץ ו-22 נוספים נפצעו.
בתחילה נטל ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין אחריות על הפיגוע, אך זמן לא רב אחר כך הודיע גם פת"ח שהוא האחראי לפיצוץ.
ב-6 ביולי 1977 הונח מטען חבלה בשוק בעיר פתח תקווה.
בשעה 10:00 בבוקר התפוצץ המטען, והרג את צילה גלילי, תושבת העיר, ופצע 22 ישראלים נוספים.
גלילי הובאה למנוחות יום למחרת.
בתחילה ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות על הפיגוע לטענתם כתגובה על "מדיניות ההתנחלויות של ראש הממשלה מנחם בגין", אך זמן לא רב אחר כך הודיע גם כן פת"ח שהוא האחראי לפיצוץ.
ב-30 בינואר 2023, בסביבות השעה 13:30 (שעון מקומי), התרחש פיגוע התאבדות בתוך מסגד בעיר פשאוור שבמחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה, פקיסטן.
המתאבד פוצץ את המטען שהיה על גופו במהלך סלאת א-זוהר, השנייה מבין חמש התפילות היומיות, שמתפללים בצהריים.
בפיצוץ נהרגו לפחות 100 בני אדם ונפצעו יותר מ-220 בני אדם, כולל שבעה במצב אנוש.
ארגון "המדינה האסלאמית" (דאעש) קיבל עליו את אחריות.
העיר פשוואר, הסמוכה לגבול עם אפגניסטן, שוכנת בקצה של האזורים השבטיים הפשטוניים, שחווה גלי טרור ואלימות מזה 20 שנה.
בטליבאן הפקיסטני הוא הארגון הפעיל ביותר באזור.
בשנת 2004, התקיפות איסלאמיסטיות התגברו עד כדי מלחמה בין מורדים איסלאמיסטים לצבא פקיסטן בצפון מערב פקיסטן.
המלחמה הצטמצמה ללחימה בעצימות נמוכה ב-2017. תקיפות רבות של המורדים בוצעו בעיר פשאוור, שהיא הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז ח'יבר פאחטונקווה, בצפון מערב פקיסטן.
הפיגוע בוצע במסגד הממוקם בתוך מתחם מאובטח ברמה גבוהה, הכולל את מפקדת המשטרה המחוזית והמחלקה ללוחמה בטרור.
המחבל המתאבד עבר מספר מחסומים מאוישים על ידי שוטרי המשטרה המקומית מבלי להתגלות.
בין 300 ל-400 אנשי משטרה נכחו באותו זמן במסגד לתפילת הזוהר שלהם.
המתאבד הפעיל את אפוד ההתאבדות בשעה שעמד בשורה הראשונה של המתפללים, וגרם לפיצוץ חזק שהפיל את גג המסגד.
שוטר ששרד את הפיגוע סיפר כי ראה "פרץ להבות ענק" לפני שכוסה באבק שחור.
למעלה מ-100 בני אדם נהרגו, וכפליים מכך נפצעו; 90% מהנפגעים היו שוטרים.
לסוכנות הידיעות של רויטרס נמסר שבמסגרת פעולות החילוץ וההצלה הכוחות המחלצים ניסרו את שלוש הקורות המרכזיות של המבנה ונעשו מאמצים לנסר את האחרונה.
אחרי הפיגוע, תושבים רבים הציפו את בתי החולים כדי לזהות את יקיריהם ולבקר את הפצועים.
זהות המחבל המתאבד אינה ידועה.
הרשויות אמרו כי הן לא יודעות כיצד המחבל הצליח להיכנס לאזור המבוצר, שבו פרוסים מחסומים המאוישים על ידי שוטרים וחיילים.
שני אנשי טליבן בדרג נמוך מקבוצת טהריק-א-טליבאן פקיסטן (TTP) לקחו אחריות לפיגוע מטעם ה-TTP ואמרו שמדובר בנקמה על חיסולו של עומר חאליד חוראסאני .
לאחר מכן, הכחישה הקבוצה, באמצעות הדוברת שלה, את מעורבותה בפיגוע.
שהבז שריף, ראש ממשלת פקיסטן המכהן, גינה את הפיגוע וקבע שהתאבדות אינה מתיישבת עם האסלאם.
פקיסטן כולה מתייצבת כנגד "איום הטרור", "הטרוריסטים רוצים לזרוע פחד באמצעות פגיעה באלו שממלאים את החובתם בהגנה על פקיסטן (השוטרים)", הוא מסר את ההצהרה בשעה שביקר פצועים יחד עם מפקד הצבא בבית החולים.
ראש הממשלה לשעבר, עמראן חאן גינה את ההתאבדות ואמר: "חובה לשפר את יכולת איסוף המודיעין שלנו ולצייד כראוי את כוחות המשטרה כדי להילחם באיום הגובר של הטרור".
מספר מפורסמים פקיסטניים גינו את ההתאבדות.
בעקבות הפיגוע הקטלני, מחוזות ברחבי המדינה העלו את רמת הכוונות שלהם.
כוחות הביטחון נפרסו בכוחות מתוגברים והציבו מחסומים, כשבבירה אסלאמאבאד התמקמו צלפים על גגות מבנים ובנקודות הכניסה עליה.
המתקפה גררה גינוי מחוץ לפקיסטן, בהודו, קנדה, ארצות הברית, ערב הסעודית והאיחוד האירופי.
הפיצוצים באיראן ב-2020 היו סדרת פיצוצים שהתרחשו באיראן, בחודשים יוני-יולי 2020, שמקורם בלתי ברור.
ממשלת איראן הכחישה את הדיווחים על פיצוצים באתרי הטילים שלה תוך הכרה בפגיעה במתקן ההעשרה הגרעיני הגדול ביותר שלה בנתנז.
פקידים מערביים ואיראנים הצהירו שהסיבה לפיצוצים הן התקפות סייבר ישראליות ותקיפות סמויות של ארצות הברית וישראל יחד.
ממשלת איראן נשבעה להגיב אם תאושר החבלה במתקן הגרעיני שלה בנתנז.
בצוהרי יום 25 ביוני 2020, התרחש פיצוץ במתחם הצבאי בפרצ'ין , 30 קילומטרים דרומית-מזרחית לבירה טהראן.
באותה שעה חלה הפסקת חשמל במחצית העיר שיראז שבדרום המדינה שבה נמצאים מתקנים צבאיים גדולים.
גורמים רשמיים הכריזו על הפיצוץ כתאונת הצטברות גזים ואמרו שהפיצוץ פגע בתחנת הכוח בשיראז וגרם להפסקה החשמל.
אנליסט מערבי קבע כי הפיצוץ בפרצ'ין אירע במתקן אחסון טילים, שכלל ניסויים נסתרים בטכנולוגית פיצוץ גרעיני.
אנליסט מערבי אחר טען שהפיצוץ בפרצ'ין נגרם כתוצאה ממתקפת סייבר ישראלית, בעוד שמפקד איראני בדרגה גבוהה אמר שהוא לא יכול לדעת, אם הפיצוץ היה ממתקפת סייבר, לפני שתסתיים החקירה בנושא העיתון הכוויתי אל-ג'רידה, ציטט מקור אלמוני בעל ידע שדיווח, שהמתקן נהרס בתקיפה אווירית של מטוסי קרב חמקניים ישראליים F-35.
ב-30 ביוני 2020, גורמים אמריקאים וישראלים ששוחחו עם הניו יורק טיימס אמרו ש"אין להם שום קשר לפיצוץ בפרצ'ין".
ב-30 ביוני 2020, אירע פיצוץ במרכז הבריאות "סינה את'הר", בבירה טהראן, מהפיצוץ נהרגו 19 בני אדם, בהם 15 נשים ו-4 גברים.
לדברי סגן ראש עיריית טהראן הפיצוץ נגרם כתוצאה מדליפה ממכלי גז רפואיים בבניין.
הפיצוץ במתקן הרכבת הצנטריפוגות בנתנז
ב-2 ביולי 2020, אירע פיצוץ במתקן ההרכבה של הצנטריפוגות ליד העיר נתנז.
שלושה רבעים מהחלקים העל-קרקעיים של המתקן שבו הורכבו הצנטריפוגות המתקדמות ניזוקו.
איראן הודתה שמהפיצוץ נגרמה פגיעה חמורה במתקן, בעוד שאנליסטים מערביים אמרו שהפיצוץ השיג לאחור את תוכנית הגרעין האיראנית בשנה עד שנתיים.
רדיו פרדא האיראני, דיווח, שארגון הקורא לעצמו ארגון "פנתרי המולדת" - "Homeland Panthers", נטל אחריות לפיצוץ במתקן ההעשרה הגרעיני שבנתנז.
ה"ניו יורק טיימס" טען, שמקור שהוא זיהה כ"פקיד מודיעין במזרח התיכון יודע דבר", אמר לעיתון, שישראל אחראית למתקפה, ושנעשה שימוש בפצצה רב עוצמתית.
בנוסף, הוא ציטט דובר, מטעם ארגון משמרות המהפכה האיראני שתדרך בנושא ושוחח עם העיתון בעילום שם, שטען שבפיצוץ נעשה שימוש במטען חבלה רב עוצמה.
ה"ניו יורק טיימס" דיווח מאוחר יותר כי גורמים יודעי דבר הצהירו, שהפיצוץ ככל הנראה, נגרם כתוצאה מפגיעת פצצה, בקו גז אסטרטגי, מאידך מתקפת סייבר לא באה בחשבון.
העיתון הכוויתי " אל-ג'רידה " דיווח כי ישראל היא שגרמה לפיצוץ במתקפת סייבר.
ב-4 ביולי 2020, אירע פיצוץ שפגע בתחנת הכוח שאהיד מדאג' זרגן בעיר אהוואז.
מהפיצוץ נפגעו 70 בני אדם שנפצעו בעקבות דליפת גז כלור במרכז הפטרוכימי קארון בעיר מחשהר , ליד אהוואז.
ב-7 ביולי 2020, שני בני אדם נהרגו ושלושה נוספים נפצעו בעקבות פיצוץ בתוך מפעל לייצור חמצן בעיירה בקרשהר, דרומית לבירה טהראן.
רדיו IRIB , הרדיו הלאומי של אירן דיווח ש"טעות אנוש" הייתה הסיבה לפיצוץ.
לפי אנליסטים מערביים, המפעל היה סמוך למחסן שבו אוחסן ונגנב ארכיון המידע על תוכנית הגרעין של איראן בפשיטה של סוכני המוסד הישראלי ב-2018. המפעל שייך ליצרן רכב איראני המשתף פעולה הדוק עם משרד ההגנה האיראני וכן עם משמרות המהפכה האסלאמית.
ב-9 ביולי 2020 דווח על פיצוץ במערב טהראן.
גורמים רשמיים הכחישו שאירע פיצוץ, אך הודו שהחשמל באזור נותק.
לפי אנליסטים מערביים הפיצוץ, פגע, במתקן טילים/מחסן השייך למשמרות המהפכה.
אנליסטים ששוחחו עם ה"ניו יורק טיימס", אמרו שהפיצוץ גרם לפגיעה באזור בו קיימים מתקנים תת-קרקעיים, הקשורים לחקר נשק כימי ואתר לייצור צבאי בלתי מזוהה.
גורם מודיעיני אמר ל"ניו יורק טיימס" כי ייתכן שישראל עומדת מאחורי הפיצוץ.
ב-11 ביולי 2020, אירע פיצוץ גז שהרעיד בניין מגורים בטהרן אדם אחד נפצע.
ב-12 ביולי 2020, ארעה שריפה ואחריה פיצוץ שממנו נפגע המפעל הפטרוכימי של טונדגוויאן בדרום מערב מחשהר.
דובר החברה הפטרוכימית אמר כי השריפה והפיצוץ התרחשו עקב "בעיות טכניות", בנוסף גם "מזג אוויר חם" תרם לאירוע.
ב-13 ביולי 2020, אירע פיצוץ שפגע במתחם תעשייתי סמוך לעיר משהד שבצפון-מזרח איראן.
סוכנות הידיעות מהר האיראנית, מסרה שהפיצוץ אירע כשמכל אחסון של גז דחוס התפוצץ והמשטרה חוקרת את הסיבה.
ב-18 ביולי 2020, דווח שאירע פיצוץ בצינור הנפט בעיר אהוואז שבדרום-מערב המדינה.
ב-19 ביולי 2020, אירע פיצוץ שפגע בתחנת כוח במחוז איספהאן.
על פי דיווח אחד באתר החדשות הכלכליות Business Insider, המצטט פקיד ישראלי לשעבר, בלתי מזוהה ופקיד מודיעין של האיחוד האירופי, הטוענים, שישראל עומדת מאחורי חלק מהתקיפות, כאשר המקור האירופי "חושש" שמטרת ממשלת ישראל לעורר עימות צבאי עם איראן כל עוד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ עדיין בתפקידו.
לדברי פקיד האיחוד האירופי, "יהיה לישראלים הרבה פחות תיאבון להרפתקאות ולמשימות סודיות לפוצץ מתקנים גרעיניים תחת ממשל ביידן".
באוקטובר 2020, רפאל גרוסי, מנכ"ל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) מאז 2019, אישר לסוכנות הידיעות AP שאיראן החלה בבניית מפעל תת-קרקעי להרכבת צנטריפוגות בעקבות הפיצוצים שאירעו באיראן בשנת 2020 והוסיף שאיראן גם ממשיכה לאגור כמויות גדולות של אורניום מועשר בדרגה נמוכה.
אבל לא נראה שיש לאיראן מספיק אורניום מעושר כדי לייצר נשק גרעיני.
מכון יהודה היה אחד מ-6 מפעלי ייצור נשק ותחמושת שבנו תע"ש וארגון ההגנה בגבעתיים לפני מלחמת העצמאות.
ב-3 ביוני 1943 אירע במפעל פיצוץ שהביא להרס של המפעל ולמותם של שניים מחברי "ההגנה".
זמן קצר לאחר תחילת המנדט הבריטי החל היישוב להתחמש, מתוך הבנה שלא ניתן להסתמך על הבריטים שיספקו ביטחון מספק ליישוב היהודי בארץ ישראל.
צורך זה התחזק בעקבות מאורעות תר"פ, מאורעות תרפ"א ומאורעות תרפ"ט, במהלכן נהרגו ונפצעו מאות יהודים ובהמשך המאורעות במהלך המרד הערבי הגדול.
תהליך חיזוק היישוב שילב רכישת נשק ממקורות שונים, יצירת סליקים כמקומות אחסון, ייצור כלי נשק וייצור תחמושת.
פעילות זאת התגברה ב-1933, עם הקמת הארגון המחתרתי "התעשייה הצבאית הישראלית - תע"ש".
אחד המקומות בהם התרחשה פעילות ערה בתחום ייצור נשק ותחמושת הייתה גבעתיים שם פעלו שישה מפעלים, כשבכל אחד מהם יצרו תחמושת ספציפית:
מפעל הנשק במכון המים, בו יצרו פצצות, תיקנו כלי נשק ועיבדו את הגופים היצוקים של רימוני היד
המפעל אצל משפחת פיקרסקי (ברח' בורוכוב 21), שם יצרו מנגנונים לרימוני יד
המפעל ששכן בבית משפחת דניאלי (ברח' בורוכוב 23), בו יצרו בתהליכים כימיים מנגנוני הצתה לרימונים
המפעל אצל משפחת פיש (ברח' רמב"ם 49), שם יצרו תוספת מאיצים לרימוני יד
מפעל "מכון יהודה" (ברח' גולומב), שם יצרו פיקות לכדורים
"מכון R" בבית סולל בונה (ברח' רמב"ם) בו יצרו כדורים למקלע
מפעל הנשק "מכון יהודה", בניהולו של שלמה בוגרד, הוקם בדרום שכונת בורוכוב, ליד גבעת רמב"ם, בצריף של ארגון "הבחרות הסוציאליסטית".
במקום יצרו פיקות לכדורים, עופרת, כספית רועמת, ספירט לבקבוקי מולוטוב וחומר נפץ "טן" לרימונים.
המפעל הוקם במגרש ריק יחסית, שנקרא בהמשך "שטח 9", כששימש מחנה בריטי, ולאחר קום מדינת ישראל, הוקם בשטח זה קניון גבעתיים.
ב-3 ביוני 1943 אירע, מסיבה לא ידועה, פיצוץ חזק במפעל שנשמע בכל הסביבה.
בפיצוץ זה נהרג פועל תע"ש בן ה-17 משה בלאו.
הראשון שהגיע אל אתר הפיצוץ היה הכבאי מאיר איסצ'ר מתחנת רמת גן שנכנס למבנה בניסיון להציל עובדים אחרים, אך נהרג בפיצוץ שני שאירע במקום.
לצוותי הכיבוי הנוספים שהגיעו למקום לא נותר אלא לכבות את האודים העשנים ולמצוא את הגופות.
מפקד ש"י תל אביב שביקר במקום הנחה את מפקדי המשטרה והכיבוי להימנע מלדווח על המקרה כדי למנוע חקירה בריטית.
כחלק מהניסיון לטשטש את המקרה, העביר תע"ש את גופות ההרוגים בחשאי לבית הקברות בקיבוץ רמת הכובש, מבלי שיידעו את המשפחות.
כשהתגבר החשש שהבריטים יחשדו, הוצאו הגופות מבית הקברות ונקברו מתחת לשבילי הקיבוץ.
לאחר מספר חודשים, כשנמוג החשש מחקירה בריטית, עודכנו המשפחות.
לאחר קום המדינה הועברו עצמותיו של משה בלאו, על פי בקשת המשפחה, לבית הקברות נחלת יצחק.
קברו של מאיר איסיצ'ר נשארה ברמת הכובש וב-1959 הציב בנו מצבה על קברו.
הפיצוץ בגשר קרים 2023 התרחש במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בלילה של ה-17 ביולי 2023 כאשר שני כלי שיט בלתי מאוישים תקפו את הגשר, הראשון תקף בשעה 03:04 והשני בשעה 03:20 (שעון מוסקבה) הפיצוץ היה במקטע גשר קרים הסמוך לחצי האי קרים, הפיצוץ גרם לנזק גדול ולהשבתתו של הגשר תנועת כלי הרכב והרכבות בגשר הופסקו.
שני בני אדם נהרגו בפיצוץ הגשר.
על פי החשד פיצוץ הגשר נעשה על ידי שני כלי שיט בלתי מאוישים (כשב"מ) התנועה בגשר הופסקה לאחר הפיצוצים, שהיו בקטע הסמוך לקרים, לדברי אנשי הממשך הרוסי התנועה בגשר לא תחודש לפני נובמבר 2023.
כתוצאה מהפיצוץ נהרגו זוג הורים, ובתם בת ה-14 נפצעה קשה.
הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אַ֫הְלִי (אל-מַעְמַדַ֫אנִי) היה פיצוץ שהתרחש במגרש חניה הסמוך לבית החולים הערבי אל-אהלי שבשכונת זייתון בעיר עזה ב-17 באוקטובר 2023 בשעה 18:59, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כתוצאה משיגור רקטה כושל של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לעבר ישראל.
הפיצוץ התרחש בחצר בית החולים, בעת שאלפי עקורים פלסטינים מצפון רצועת עזה חיפשו בו מקלט.
לטענת החמאס, מספר ההרוגים בפיצוץ נע בין 200 ל-700 בני אדם, אולם ככל הנראה מספר זה נופח ולפי הערכה של קהילת המודיעין האמריקאית, מספר ההרוגים נע בין 100 ל-300, ככל הנראה קרוב יותר ל-100. גורם באיחוד האירופי העריך כי מדובר בעשרות הרוגים בלבד.
מייד לאחר האירוע האשים משרד הבריאות של הרצועה, הנמצא בשליטת חמאס, כי הפיצוץ נגרם כתוצאה מתקיפה אווירית ישראלית.
בעקבות האשמה זו דיווחו כלי תקשורת רבים בעולם את טענות החמאס כלשונן, והאשימו את צה"ל בתקיפה.
היו ממשלות שגינו את ישראל על התקיפה, התקיימו הפגנות נגד ישראל, יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס הכריז על שלושה ימי אבל לאומיים ומפגש של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן עם מנהיגים ערבים באזור בוטל.
דובר צה"ל הכחיש את הטענה ובהמשך הציג ראיות לפיהן הפיצוץ נגרם כתוצאה מכשל באחת הרקטות של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ששוגרו לעבר חיפה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן אמר סמוך לאירוע כי על סמך מידע מהמודיעין האמריקאי ישראל לא אשמה בפיצוץ שנגרם על ידי רקטה פלסטינית.
לאחריו הצטרפו לקביעה זו גם צרפת, קנדה, בריטניה על בסיס הערכות מודיעיניות עצמאיות, ומאוחר יותר גם ארגון זכויות האדם Human Rights Watch.
בעקבות הערכות אלו וכן בעקבות הראיות שהציגה ישראל חלק מכלי התקשורת חזרו בהם מהאשמת ישראל אך רובם לא התנצלו.
ראיות כי מקור הפיצוץ הוא רקטה של ארגון פלסטיני
למחרת האירוע, ב-18 באוקטובר, פרסם צה"ל ראיות לכך שהאירוע נגרם כתוצאה משיגור כושל של רקטת הג'יהאד האסלאמי.
בדיווח הראשוני דווח על פגיעה בבניין בבית החולים ומותם של מאות בני אדם.
מצילומי אוויר שפרסם צה"ל באינפרה אדום, וכן מצילומי האתר לאחר כיבוי השריפה, נראה שזירת הפגיעה היא חניה בחצר בית החולים, ובה מספר כלי רכב שנפגעו מהאש.
ראש נפץ קרבי של צה"ל היה צפוי לגרום למכתש וכן לנזק הדף למבנים וכלי רכב סמוכים.
אולם תצלומי אוויר המראים כי אין שקע פגיעה בקרקע ("מכתש"), כפי שהיה מתקבל בהפצצה אווירית, ולא נגרמה קריסה של קירות של מבנים סמוכים למקום הפגיעה.
דובר צה"ל גם טען מול כלי התקשורת כי האשמת חמאס כי צה"ל אחראי לתקיפה פורסמה זמן קצר לאחר התקיפה.
אם כי בזמן הפרסום היה בלתי אפשרי לוודא מי אחראי לתקיפה וכי דבר זה היה צריך להיות דגל אדום לכלי התקשורת.
לפי דובר צה"ל, זמן קצר לאחר הידיעות על הפיצוץ החל צה"ל בבדיקה מקיפה, וכי לפי הברור הפנימי שנעשה, לא הייתה תקיפה של צה"ל שפגעה בבית החולים.
צה"ל גם פרסם הקלטת שיחה בין שני פעילי חמאס, בהם אחד אומר שאכן מדובר על שיגור רקטה כושל של הג'יהאד האיסלאמי שפגע בבית החולים.
עיתונאים ערבים ששמעו את ההקלטה הטילו ספק באותנטיות שלה, בשל השפה והמבטא.
והמיקום שממנו לפי הערכת הפעיל בוצע השיגור, לא תואם את המיקום ממנו צה"ל טען שהשיגור בוצע.
בתיעוד ברשת אל-ג'זירה נראית רקטה שנורית מתוך רצועת עזה, עוברת פיצוץ באוויר (ככל הנראה תקלה במערכת ההדף של הרקטה), משנה את מסלולה ונופלת סמוך לבית החולים בשעה 19:00, דקות ספורות לפני תחילת הטענות על הפצצת בית החולים.
סרטון עצמאי נוסף מראה דבר דומה.
בנוסף לכך, מכ"ם צה"ל איתר את שיגור הרקטות על ידי מחבלים מעזה, זמן קצר לפני הפיצוץ והראה כי מסלול המטח של הרקטות היה מעל בית החולים.
דובר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הכחיש את טענת דובר צה"ל.
ניתוחים שערכו מומחי מודיעין צבאי ו-OSINT ברחבי העולם, כולל מטעם כלי תקשורת, אישרו שמדובר בשיגור רקטה כושל מצד הפלסטינים ולא בתקיפה של צה"ל.
המודיעין האמריקאי הודיע שערך תחקיר מבצעי בלתי-תלוי ושיש לו ראיות שהפיצוץ בבית החולים נגרם מרקטה כושלת של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
גם רשת CNN הציגה מסמכים מסווגים של ראש המודיעין הלאומי האמריקאי, שמהם עולה כי ארגון חמאס שיקר באופן מודע לגבי האחראים לפיצוץ בבית החולים, וכן לגבי מספר ההרוגים בעקבותיו.
שירות המודיעין של צבא צרפת הודיע כי סיבת הפיצוץ הסבירה ביותר היא תקלה ברקטה בעלת ראש קרבי של כ-5 קילוגרם (ולכל היותר 10), שנורתה בידי פלסטינים לעבר ישראל.
כמות חומר הנפץ הוערכה למשקל זה על סמך מכתש שהתגלה במקום באורך של כ-1 מטר על 75 ס"מ ובעומק של עד 40 ס"מ, כיוון המכתש מצביע על ציר ירי דרום–צפון.
גודל ראש קרבי של 5 ק"ג, מתאים לגודל ראש קרבי שיש ברקטות שנמצאות בידי הארגונים הפלסטיניים, ואינו מתאים לטיל או פצצה שיש בידי ישראל, שהם בעלי ראשי קרב גדולים בהרבה.
המודיעין הצרפתי לא מצא שום ראיה לתקיפה ישראלית.
ב-21 באוקטובר הודיע משרד ההגנה של קנדה כי חקירה עצמאית שנוהלה על ידי המודיעין הקנדי קבעה "בוודאות גבוה" כי ישראל אינה אחראית לפיצוץ וכי סיבה סבירה יותר היא רקטה שנורתה מתוך עזה.
החקירה מבוססת על מקורות גלויים ומסווגים.
ב-26 בנובמבר הודיע משמר זכויות האדם, אחד מארגוני זכויות האדם הגדולים בעולם, כי הפיצוץ אירע בעקבות שיגור כושל שבוצע מהרצועה.
"הפיצוץ שהרג ופצע אזרחים רבים בבית החולים בעזה נגרם מתחמושת שבה משתמשים בדרך כלל ארגונים חמושים פלסטיניים", מסר הארגון לפי ממצאי החקירה שביצע, ושהתבססה על תמונות, סרטונים, תמונות לוויין וראיונות עם עדי ראייה ומומחים.
תוך שעה מהפיצוץ הודיע משרד הבריאות בעזה, שמנוהל בידי חמאס, כי 500 אנשים נהרגו בפיצוץ.
לאחר מכן תיקן המשרד את המספר ל-471 קורבנות, ללא פרטים נוספים.
לפי דובר צה"ל, חמאס ניפח את מספר ההרוגים באירוע.
מוחמד אבו סלמיה, מנהל בית החולים שיפא בעזה, העריך את מספר ההרוגים בפיצוץ ב-250 ודיווח כי כ-350 פצועים הובאו לבית החולים שלו הן באמבולנסים והן במכוניות פרטיות.
לדבריו, מצבן הנורא של גופות רבות מקשה להגיע למספר הכולל של הרוגים.
נכון ל-19 באוקטובר 2023, סוכנויות הביון האמריקאיות העריכו כי בפיצוץ נהרגו 100 עד 300 בני אדם, וכי המספר האמיתי היה כנראה בקצה הנמוך של טווח זה.
לפי הערכת המודיעין הצרפתי, רקטה בגודל של כ-5 ק"ג לא יכולה לגרום למוות של 471 בני אדם וכי הדבר "בלתי אפשרי".
ב-18 באוקטובר דיווח הניו יורק טיימס, לאחר עיון בצילומי וידאו ודיווחי עדים, כי בחצר בית החולים יש "עשרות" גופות ומספר הנפגעים היה "גבוה".
חמאס קרא לפלסטינים ברחבי העולם לצאת לפעולה בעקבות האסון.
הרשות הפלסטינית מיהרה להודיע על שלושה ימי אבל.
בטורקיה, מחאה אלימה פרצה וכוונה אל עבר קונסוליית ישראל באיסטנבול.
בביקור של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל למחרת התקרית, אמר ביידן כי נראה שישראל אינה אחראית לפיצוץ.
במחאה על התקרית, ביטלו מלך ירדן ונשיא מצרים את הפגישה המתוכננת עם הנשיא ביידן.
ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק, אמר למחרת האירוע כי שירותי הביון הבריטיים מנתחים באופן עצמאי את הנושא, וכי אסור למהר ולהכריע לפני שיש ראיות מלאות.
בהמשך אמר סונאק: "ראינו את המראות בשבועיים האחרונים, כולל מראות בית החולים בעזה, ואנחנו מבינים שגם האוכלוסייה האזרחית היא קורבן של חמאס".
ב-23 באוקטובר אמר סונאק שלפי ההערכה הבריטית הפיצוץ נגרם מרקטה פלסטינית.
שר ההגנה של איטליה, גווידו קרוזטו, האשים את הפלסטינים בפיצוץ בבית החולים וקרא להעניש את חמאס.
הסיקור החדשותי של האירוע השתנה, עם דיווחים סותרים ממקורות מעזה, ישראל וארצות הברית.
חברות חדשות מערביות רבות, דיווחו בתחילה את הטענות העזתיות בכותרות ובכתבות בולטות.
הן התאימו את הסיקור לאחר שצה"ל פרסם הודעה שבה קרא ל"זהירות" לגבי ההאשמה של חמאס.
קתלין קרול, מנהלת לשעבר ברשת הידיעות Associated Press דיווחה כי כיסוי המלחמה קשה לארגוני חדשות בגלל הקושי להשיג עדויות ממקור מאומתות או ממקור ראשון.
עם זאת צופים רבים כבר החליטו כי האשמה מוטלת על ישראל והדבר עורר מחאות והפגנות נרחבות.
סרטונים לא אמינים שהופיעו ברשתות החברתיות תרמו לדיסאינפורמציה בנושא.
דיווחים ברוסיה דרשו "הוכחות" לכך שישראל אינה אשמה בפיצוץ ואילו דיווחים בעולם הערבי "ידעו" כי ישראל אשמה.
ה"גרדיאן" דיווח בתחילה כי "נראה כי שהיקף הפיצוץ נמצא מחוץ לאחת מהיכולות של הקבוצות המיליטנטיות" (חמאס או גא"פ).
הניו יורק טיימס פרסם הודעה ובה כתב ששגה באופן סיקור הפיצוץ בבית החולים.
רשת CNN השתמשה במילה "פיצוץ" (במקום הפצצה) ואמרה כי גורמים ישראליים ופלסטיניים מחליפים האשמות בנושא.
פוקס ניוז, הדגישה את העמדה הישראלית.
רשת CBC הקנדית דיווחה כי על פי ממשלת קנדה, "ישראל לא עומדת מאחורי הפיצוץ, במידה גבוהה של ביטחון"
בניגוד לרשתות עולמית רבות, רשת אל-ג'זירה המשיכה לדווח ביום שלישי בערב כי ישראל אשמה בתקיפה.
הרשת כללה פוסט בבלוג עם הכחשתה של ישראל, אך הוסיף הערה כי ישראל מסיטה באופן קבוע את האשמה בהתקפות שהרגו אזרחים.
ביום רביעי המשיכה אל-ג'זירה לדווח כי הפיצוץ היה "מתקפה ישראלית".
חקירות של ערוץ 4 הבריטי, לה מונד והניו יורק טיימס, כמו גם מספר חוקרים עצמאיים, הטילו ספק בהסברים של דובר צה"ל.
לטענתם, הרקטה שנראית בסרטונים שהציג צה"ל כראיות לא קשורה לפיצוץ בבית החולים, אלא היא ככל הנראה מיירט ישראלי שנורה משטח ישראל והתפוצץ על גבול הרצועה.
מספר תחקירים טענו שלא ניתן לזהות בוודאות את הסיבה לפיצוץ וקראו לחקירה בלתי תלויה.
סוכנות earshoot, המתמחה בניתוח אודיו, טענה כי הגורם לפיצוץ הגיע אל בית החולים מכיוון מזרח ולא ממערב כפי שטען דובר צה"ל, וכי ההקלטה שהציג צה"ל כשיחה בין אנשי חמאס "ערוכה מדי מכדי לשמש כעדות".
לפי תחקירים של גופי מודיעין ומחקר, ולפי הערכות של פקידי ממשל ומומחים עצמאיים רוסיה, איראן, ובמידה מסוימת גם סין ומדינות נוספות מעורבות ב"מלחמות מידע" לטובת חמאס.
אחד הנושאים בתעמולה זו הוא הפיצוץ בבית החולים והמשך האשמת ישראל בפיצוץ.
לדוגמה, רשת הטלוויזיה הרוסית העולמית, Russia Today, שידרה בספרדית הצהרה של נשיא איראן שלפיה הפיצוץ בבית החולים אל-אהלי הוא פשע מלחמה ישראלי, למרות הערכות מודיעין סותרות לכך.
רשת החדשות הרוסית, "ספוטניק הודו", ציטטה "מומחה צבאי" שאמר, ללא ראיות, כי ארצות הברית סיפקה את הפצצה שהרסה את בית החולים.
הפיסקייטו (באיטלקית: Il Fischietto) היה מגזין פוליטי סאטירי שפורסם בטורינו מ-1848 עד 1916. המגזין היה מהמגזינים הסאטיריים האיטלקיים החשובים ביותר בתקופתו.
את המגזין הקים ג'וזפה קסונה ולורנצו פדרונה בטורינו בשנת 1848. גיליונו הראשון הופיע ב-2 בנובמבר באותה שנה.
פיצ'טי פייטרו שימש כמנהלו, ופרנצ'סקו רדנטי היה אחד מעורכיו.
המגזין הופץ 3 פעמים בשבוע עד שנת 1905, כאשר הוא הפך למגזין דו-שבועי.
הוא עוצב מחדש כשבועון ב-1914.
המגזין סיקר סאטירה פוליטית ותמך בזכויות האזרח, חופש הביטוי וחופש העיתונות.
המגזין נקט עמדה פוליטית ליברלי ותמך בדרך כלל בפוליטיקאים ג'וזפה גריבלדי, בטינו ריקאסולי וקמילו בנסו די קאבור.
תפוצתו הייתה כ-3,000 עותקים בשנות ה-50 של המאה ה-19, אך בשנות ה-60 של אותה המאה מספר קוראיו החל לעלות.
הגיליון האחרון של המגזין יצא לאור ב-1916.
הפיצוץ במטה מפלגת הרפובליקה האסלאמית, או הפיגוע בשבעה בתיר (בפרסית: هفت تیر, "הפת תיר") הוא פיצוץ שהתרחש במטה מפלגת הרפובליקה האסלאמית בטהראן ב-28 ביוני 1981 (שבעה בחודש תיר שנת 1360 לפי לוח השנה הפרסי) במהלך פגישה של בכירי המפלגה, והביא למותם של 74 מבכירי הרפובליקה האסלאמית של איראן.
בין הנספים היו ראש הרשות השופטת אייתוללה מוחמד בהשתי (שנחשב באותה עת לאדם השני בכוחו באיראן, לאחר האימאם ח'ומייני), ארבעה שרים, עשרים ושבעה חברי מג'לס (הפרלמנט האיראני) ובכירים רבים נוספים.
הדעה הרווחת כיום היא כי מבצעי הפיגוע השתייכו לתנועת מוג'אהדין ח'לק.
הפיצוץ במטה המפלגה ומספר החללים הגדול בו, וכן פיצוץ נוסף שהתרחש כחודשיים מאוחר יותר ב-30 באוגוסט 1981 ובו מצאו את מותם ראש ממשלת איראן מוחמד-ג'וואד באהונר ונשיא המדינה מוחמד עלי רג'אי לצד בכירים נוספים, טלטלו את המערכת הפוליטית באיראן ונחשבים לאירועים מכוננים בהיסטוריה של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
האירוע מונצח במאוזוליאום לחללי הפת תיר הנמצא בבית הקברות בהשת זהרא בטהראן, ובכיכרות ומוסדות רבים בטהראן (למשל כיכר הפת תיר, שבסמוך לה נמצאת תחנת הרכבת התחתית "חללי הפת תיר") וברחבי איראן.
במהלך השנים הופנו אצבעות מאשימות כנגד מספר רב של גורמים כאחראים לאירוע, וביניהם יוצאי ארגון הביטחון של משטר השאה "סאוואכ", גורמים עיראקיים, ארגון מוג'אהדין ח'לק, ארגוני אופוזיציה איראניים שונים וכן גורמים מערביים ובהם ארצות הברית וישראל.
הדעה הרווחת כיום היא שארגון מוג'אהדין ח'לק עמד מאחורי הפעולה, וזה גם הכיוון שהמשטר האיראני מצדד בו.
בדצמבר 2015 נרצח בהולנד מוחמד רזא קולאהי, שנחשד על ידי המשטר האיראני כאדם שהטמין את הפצצה במטה המפלגה ביוני 1981.