tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-27 באוקטובר 2001 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון שנקרא "Lickin' on Both Sides".
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי והיה מועמד לזכייה בפרסי המוזיקה הבריטית.
ב-29 במרץ 2003 יצא אלבומה השני של הלהקה שנקרא "Eye Candy" והגיע למקום השישי בממלכה המאוחדת.
לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באמריקה ובאירופה.
ב-13 ביולי 2004 הוציאה הלהקה אלבום אוסף שנשא את שם הלהקה, "Mis-Teeq".
ב-25 באפריל 2005 יצא אלבום להיטים של הלהקה תחת השם "Mis-Teeq: Greatest Hits".
לאחר יציאתו התפרקה הלהקה כי כל אחת מחברותיה החלה בקריירת סולו משלה.
לאחר התפרקות הלהקה חתמה דיקסון על חוזה הקלטות לשלושה אלבומים עם חברת פולידור רקורדס בשווי של חצי מיליון ליש"ט.
במשך שנה כתבה והקליטה דיקסון חומרים לאלבומה החדש ועבדה עם מפיקים שונים כמו אסטל.
ב-14 באוגוסט 2006 יצא הסינגל הראשון מהאלבום שהיה "Lipstick" והגיע רק למקום ה-14 במצעד.
הסינגל השני והאחרון מהאלבום היה "Knockdown" שיצא ב-30 באוקטובר.
ב-6 בנובמבר יצא האלבום לחנויות ונקרא "Fired Up".
עם שחרור אלבומה הראשון התפרסם כי חברת ההקלטות פולידור ביטלה את החוזה עם דיקסון ונתנה לה זכויות מלאות על אלבומה הראשון.
ב-2007 לקחה דיקסון חלק בעונה החמישית של תוכנית הריקודים "Strictly Come Dancing".
דיקסון ובן זוגה קיבלו משוב חיובי מתחילת התוכנית ודיקסון אף הושוותה לג'וזפין בייקר.
דיקסון ניצחה בגמר עם 4.5 מיליון קולות וגברה על השחקן מאט די אנג'לו.
לאחר ניצחונה בתחרות קיבלה דיקסון הצעות מחברות הקלטות שונות וביניהן אפילו פולידור רקורדס שוויתרו עליה שנה לפני כן.
לבסוף היא חתמה על חוזה עם חברת אסילום רקורדס.
ב-10 בנובמבר 2008 יצא הסינגל הראשון מהאלבום שהיה "The Boy Does Nothing" והיה השיר הראשון של דיקסון שנכנס לעשרת הגדולים במצעד.
אלבומה השני נקרא "The Alesha Show" ויצא ב-24 בנובמבר.
ב-9 בפברואר 2009 יצא הסינגל השני מהאלבום שהיה "Breathe Slow" והגיע למקום השלישי במצעד.
ב-11 במאי יצא הסינגל השלישי מהאלבום שהיה "Let's Get Excited", הסיגנל העלה את מכירות האלבום שהגיע למקום ה-11 וזכה למעמד של אלבום זהב עם מכירות של למעלה ממאה אלף עותקים בממלכה המאוחדת בלבד.
הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "To Love Again" שיצא ב-15 בנובמבר.
לאחר מכן יצאה דיקסון לסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת שכלל 17 הופעות.
בספטמבר 2009 הצטרפה דיקסון לפאנל השופטים של תחרות הריקודים "Strictly Come Dancing" בה ניצחה שנתיים קודם לכן.
ב-23 באוגוסט 2010 יצא הסינגל הראשון מאלבומה השלישי של דיקסון שנקרא "Drummer Boy" והגיע למקום ה-15 במצעד השירים הבריטי.
ב-31 באוקטובר יצא שיתוף פעולה של דיקסון עם להקת רול דיפ בשיר "Take Control".
הסינגל השני מהאלבום היה "Radio" שיצא ב-28 בנובמבר ולא זכה להצלחה במצעדים.
אלבומה השלישי של דיקסון נקרא "The Entertainer" ויצא ב-29 בנובמבר 2010. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה שיתוף פעולה עם הזמר ג'יי שון שיצא ב-27 בפברואר 2011 ונקרא "Every Little Part of Me".
ביוני 2011 החליטו דיקסון וחברת ההקלטות שלה לפצל את דרכיהן.
דיקסון כתבה והוציאה את השיר "Do It Our Way (Play)" שיצא ב-1 בינואר 2012 כחלק מהקמפיין לקבוצת "שומרי המשקל".
לאחר מכן הודיעה דיקסון כי היא פורשת מצוות השיפוט של התוכנית "Strictly Come Dancing" והיא מצטרפת לצוות השופטים של Britain's Got Talent יחד עם דייוויד ואליאמס וסיימון קאוול.
ב-11 בנובמבר יצא שיתוף פעולה של דיקסון עם הזמר אשלי וולטרס בשיר "Your Love".
ביוני 2005 נישאה דיקסון לזמר מייקל הארווי לאחר חמש שנות זוגיות.
שנה לאחר שהתחתנו הגישה דיקסון מסמכי גירושים לאחר שהארווי בגד בה עם הזמרת ג'בין הילטון.
אלישבע לוי (נולדה ב-31 בינואר 1980 בקריית אתא) היא אמנית עכשווית, רב-תחומית, פסלת וציירת ישראלית.
לוי מציגה את עבודותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ובשאר העולם, ביניהם במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, ובמרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית.
היא זכתה בשנת 2014 בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט.
אלישבע נולדה בקריית אתא ב-1980 לאב שעלה לישראל מדרום אפריקה ולאם שעלתה לישראל מארצות הברית.
גדלה במצפה נטופה בגליל והיא בעלת תואר ראשון באמנות מהאקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, אותו סיימה בשנת 2003 בהצטיינות ובעלת תואר שני באמנות מאוניברסיטת ייל, אותו סיימה ב-2008. החל משנת 2008 החלה להרצות במחלקה לאמנות בבצלאל ובמכללת "מנשר לאמנות" בת"א.
החל משנת 2010 גם במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל.
עוד כסטודנטית לתואר ראשון בבצלאל, החלה לוי לפסל בנייר, עליו מודפסות תמונות, טקסטורות ודימויים.
משיכתה של לוי אל נייר כחומר החלה בתקופת לימודיה לתואר הראשון בבצלאל במחלקה לאמנות.
ביצירותיה היא משתמשת בנייר כאמצעי זול וממוחזר.
בשנת 2004, הציגה לוי בסדנאות האמנים בת"א את תערוכת היחיד הראשונה שלה "Bee Eater", בה ייצרה יער של עצי נייר.
האשליה מתקיימת בגובה העיניים של המבקרים, אך כאשר הם מנמיכים מבטם, מתגלה הבסיס כעציצים מכוסים נייר, והגזע כמוט קונסטרוקטיבי דקיק, אשר מנתקים את היער מהטבע והוא הופך לג'ונגל בחצר האחורית.
בשנת 2005 הציגה לוי בגלריה "טל-אסתר" בתל אביב את תערוכת היחיד השנייה שלה "Twisting A Broken Arm", בתערוכה זו, הציגה עבודות פיסול שונות וביניהן: פסנתר, מכונית "אלפא-רומאו" וגולגולת.
עבודותיה נראות דרמטיות ומסתוריות, אך בהתבוננות נוספת מתגלים החומרים, שמהם הן עשויות, נייר ופלסטלינה.
בתערוכה הקבוצתית "אנחת רווחה" (2012), שאצרו נטלי לוין במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד, הציגה לוי את עבודתה "קליידרמן", פסנתר עשוי מפורמייקה בגוון קרם מבריק, שאינו יכול להשמיע צליל ונותר כסמל חלול ומתקתק.
בעבודתה משנת 2012 - "Heavy metal", מדפיסה לוי על נייר דימויים של גיטרות מסוגים שונים ובצבעים שונים ועליהן חתימות ומדבקות כמיטב מסורת הרוק'נרול, הקלשיאתית והזוהרת.
לאחר מכן, היא מייצרת בקיפול ובהדבקה, צורה תלת־ממדית של גיטרה.
כאשר מביטים מרחוק ביצירות, הגיטרות נראות אמיתית, אך מקרוב נחשף הנייר בחולשתו כתפאורה זולה, קמוטה, המודבקת ברשלנות מכוונת.
גם בעבודתה "החתן" (2016) שהוצגה כחלק מהתערוכה הקבוצתית: "מה שכואב מדי לזכור אנו פשוט בוחרים לשכוח", במשכן האמנים, הרצליה, עושה לוי שימוש בפיסול פיגורטיבי בנייר.
היא מייצגת דמות של חתן, בדמותו של יהושע סימון, בן זוגה.
הפסל של הגבר שרוע על הרצפה, ומאזור חלציו מתרוממת עוגת קומות חגיגית ומגוחכת.
על הנייר מודפסות טקסטורות שונות המסייעות במלאכת החיקוי, והופכות את הנייר לקליפה דקה היפר-ריאליסטית .
בשנת 2012, הציגה לוי בגלריית "רו-ארט" בתל אביב תערוכת יחיד בשם "lucky".
התערוכה כללה הקרנות, פיסול וצילום, וסבבה סביב ציר האשלייתיות, אותו מתארת גליה יהב כ"קסם זול וכוזב, הנחשף כקליפה שברירית...
אלישבע מציעה התערוכה את "חלום האמריקנה", זה המצוי בעיירות קטנות, בהם השומקום הוא המרחב.".
העבודה "אח חשמלית", שהוצגה בתערוכה, מורכבת ממה שנראה כבולי עץ בוערים כאשר אלה למעשה תצלומים של טקסטורת עץ על נייר שקוף, המגולגל לגלילים דמויי גזעי עץ גדועים.
תחתיהם מוצבת מנורה מהבהבת, המייצרת תעתוע של אש בוערת.
בתערוכה מציגה לוי גם צילומים "מטופלים", צילומי נוף פתוחי שמים, בהם היא משתילה קשתות מפוארות וצבעוניות.
לוי מכסה את התצלומים בצלופן צהוב, המודבק בחלקו.
נוגה דוידסון, אוצרת התערוכה, כותבת כי "האסטרטגיה של לוי חמקמקה, שכן היא כביכול מציירת עולם שכולו מתיקות ויופי.
היא מאמצת את כל מה שמגונה על ידי האדם הביקורתי האינטלקטואלי ומחבקת את האשליה שמציע החלום האמריקאי או הסרט ההוליוודי.
עיסוקה של לוי בארכיטקטורה בכלל ובשאלת המגורים בפרט, עולה עוד מתערוכת הגמר של לוי בתואר הראשון בבצלאל, שם הציגה מיצב המדמה חדרי טלפון שהיו בשימושם של מהגרים בדרום תל אביב של תחילת שנות האלפיים.
נושא זה המשיך גם אל תוך תערוכת היחיד הראשונה שלה "Bee Eater", בה, בנוסף ליער הנייר, מציעה לוי שלוש וריאציות על הביתיות – קרוואן מנייר לבן אטום, פינת מטבח מונחת על במה ופסל נייר של אוהל.
בתערוכת היחיד שלה "וילה", שהוצגה בגלריית "רו-ארט" בתל אביב בשנת 2014, יצרה לוי וילה מנייר.
מבנה לבן וגאומטרי דמוי האדריכלות המודרניסטית ועליו מוקרנת תמונה מרצדת של אדוות מרגיעות במים שקטים.
בתוך המבנה ניתן לראות פסל נייר של מכונת כביסה ועליה סל עם גרב מלוכלך ולידם ארון "איקאי" מובהק.
לוי יוצרת מעין "בית אמריקאי משובש", הוליוודי, על גבול הקיטש.
"הווייתו מסתכמת בתדמיתי, במראית העין, ב'בכאילו'", כותבת האוצרת נוגה דוידסון, "במבט ראשון ה'וילה' נדמית לפנטזיה של מושג הבית, אך הכל בה שביר, קמוט וארעי."
בעבודתה "וילה" שינתה לוי את צורת עבודתה מאובייקטים המסודרים בתערוכה לאובייקט אחד התופח לממדים מוחלטים.
שני ורנר מקשרת בין עבודתה של אלישבע למאפייני האמנות הישראלית אותם סימנה ברייטברג-סמל בתערוכה הקאנונית "דלות החומר" בשנות השמונים.
גם בתערוכה "מבני הבל" (2016) אשר הוצגה במשכן האמנים, ממשיכה לוי לעסוק בשאלת המגורים.
בין הפריטים שהיא מציבה בחלל הגלריה, רובם יומיומיים אך מנקרי עיניים באופנים שונים, בולטת בריכת השחייה הפנימית.
בריכה פרטית היא סמל סטטוס מובהק, פריט מותרות, אצל לוי היא בריכת נייר, העשויה חומרים זולים כמו גיליונות נייר וגלילי נייר כסוף, עליהם מוקרנים פני השטח של המים וצליל מים זורמים נשמע משני רמקולים הקבועים בתקרה.
נעם יורן, במאמרו בערב רב, בשם "אמנות כסחורה כפי שסחורה הייתה רוצה להיות", טוען שתערוכתה "וילה" של לוי עוסקת בחומר שממנו עשויות סחורות.
"הקסם המיידי של התערוכה נובע מההצלחה המרשימה של לוי ליצור העתקים יפים כל כך של סחורות יום-יומיות מנייר." הנייר הוא מצע חומרי מינימלי לנשיאת הצורה של הסחורות והדימויים שעליהן.
האובייקטים שהיא יוצרת מקסימים בצורה מיידית משום שהם עושים מעשה פרדוקסלי, בלתי אפשרי: מראית עין שבכל זאת קיימת כאובייקט...האובייקטים של אלישבע הם לא חיקוי לסחורה.
הם הסחורה כפי שהסחורה הייתה רוצה להיות: מראית עין שלמרות זאת היא דבר.
לוי היא אם לשלושה ונשואה למשורר, הבמאי והאוצר יהושע סימון.
1999-2003 - בוגרת תואר ראשון באמנות בהצטיינות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2001 - חילופי סטודנטים, בית ספר לאמנות בגלאזגו, סקוטלנד.
2008-2010 קורסים בלימודי הנדסאי אדריכלות במכללת שנקר-הנדסה.
2006-2008 בוגרת תואר שני באמנות, מחלקת פיסול, אוניברסיטת ייל, קונטיקט, ארצות הברית.
2019 – אלישבע כרגע לומדת לתואר דוקטורט במחלקה להיסטוריה ותאוריה של הארכיטקטורה באוניברסיטת PennDesign, פילדלפיה.
2008-2010 - המחלקה לאמנות -בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2008 – עוזרת הוראה לפרופ' ג'ו סקלן, בקורס לפיסול מתקדם.
2008 – מרצה אורחת בנורפוק, סמינר הקיץ של אוניברסיטת ייל, קונטיקט.
2010 - המחלקה לארכיטקטורה -בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2014 - המחלקה לאמנות - מכללת שנקר-הנדסה.
2003 - פרס הצטיינות של המחלקה לאמנות, בצלאל
2004 - מענק מחלקת התרבות של עיריית תל אביב
2008-2006 - מלגת אוניברסיטת ייל, קונטיקט, ארצות הברית.
2012-2010 - מלגת עיריית תל אביב לסטודיו בסדנאות האמנים בת"א
2014 - פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט.
2004 - "Bee Eater", סדנאות האמנים של תל אביב.
2005 - "Twisting A Broken Arm", גלריה " טל-אסתר" בתל אביב.
2011 – "סטודיו 1:1", סטודיו שנה א' שמטרתו להוות פלטפורמה לימודית והתנסותית בפרויקטים בקנה מידה 1:1, המחלקה לארכיטקטורה, אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
2012 – "Polis", קבוצת אמנים, מעצבים וכותבים הדנים וחוקרים את המצב הסוציאלי בישראל-פלסטין.
מהו בית?", אירוע של שלושה ימים ושלושה לילות ב"מיטה ציבורית".
2014 – "אסונולוגיה", פרויקט שערך שבוע, מגורים משותפים, במוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה.
אלישיב בן יהויקים הוא דמות מקראית, כיהן ככהן גדול בימיו של נחמיה.
היה מבוניה הראשונים של חומת ירושלים.
מקורב לסנבלט וממתנגדיו של נחמיה.
לפי יוסף בן מתתיהו ירש את מקומו של אביו יהויקים לאחר מותו.
על פי המסופר בספר נחמיה () נמנה אלישיב מזרע יהושע בן יהוצדק: , ובהמשך הפסוקים .
אלישיב היה כהן בימי נחמיה, הוא נזכר לראשונה ב.
מבוניה הראשונים של חומת ירושלים.
אלישיב ואחיו הכוהנים בנו את שער הצאן, היחידי שקודש ושני מגדלים, לפי הכתוב בספר נחמיה ג'.
בוני החומה בנו את הקטע מול ביתם וביתו של אלישיב נזכר ברשימה בקטע המזרחי של החומה.
על ידי קשרי חתונה היה מקורב לסנבלט ממתנגדי נחמיה.
כאשר נחמיה חזר לפרס, אלישיב נתן לטוביה העמוני לשכה בבית המקדש השני.
כאשר חזר נחמיה מפרס גירש את בנו של אלישיב והוציא את הכלים שהוכנסו.
נחמיה מזכיר את אלישיב פעמים בסיום הספר בהקשרים שליליים.
נראה כי את המילה "נָתוּן" יש להבין כמו בתרגום המקרא ללטינית הוולגטה כ"מופקד על".
בשם אלישיב באה לידי ביטוי השאיפה לגאולה.
השם אלישיב היה שכיח בקרב משפחות הכהונה ואין מן הנמנע, שניתן לכהנים זוטרים.
אלישיב העמיד לטוביה העמוני לשכה.
נראה כי הגדרתו ב כ'קרוב לטוביה' היא קרבה משפחתית.
הלשכה שניתנה לטוביה, היא לשכת האוצר.
כאשר נחמיה חוזר מפרס הוא מגרש את טוביה ומטהר את הלשכות.
המחבר המקראי אינו מוסר פרטים מדוע גורש טוביה מהלשכה, אך כמופקד על לשכה היה טוביה כנראה, אחראי על איסוף תרומות למקדש.
להפקדתו של טוביה על הלשכה היו שתי מטרות, האחת מדינית, כי נוכחותו בבית המקדש מיסדה את היחסים בין ישראל לבני ישראל שישבו בעבר הירדן.
המטרה השנייה הייתה כלכלית גרידא.
בעצם המצאו בתפקיד הקשור בתרומות יכול היה טוביה להעביר משכורת גדולה יותר לכוהנים בכלל ולאלישיב בפרט.
אלישה אלסבת' סטולינגס (באנגלית Alicia Elsbeth Stallings; נולדה 2 ביולי 1968, דקייטר, ג'ורג'יה, ארצות הברית) היא משוררת ומתרגמת אמריקאית.
היא זכתה במלגת מקארתור בשנת 2011.
סטולינגס נולדה וגדלה בדקייטר שבג'ורג'יה, והשלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת ג'ורג'יה בשנת 1990, תוך שבילתה סמסטר גם באוניברסיטת אוקספורד.
באוקספורד אף השלימה תואר שני בספרות רומית.
בשנת 1999, עקרה סטולינגס לאתונה, ושם חיה מאז.
באתונה היא מכהנת כמנהלת תוכנית השירה במוסד התרבות Athens Centre
סטולינגס מרבה לפרסם שירים ומסות בכתב העת Poetry.
כמו כן, היא חברה בצוות העורכים בכתב העת Atlanta Review.
שירתה של סטולינגס נשענת על צורות קלאסיות, והיא זוהתה עם זרם ה-New Formalism.
בשנת 2007 פרסמה תרגום שירי לאנגלית לפואמה הפילוסופית הלטינית של לוקרטיוס על טבע היקום.
ברשימת ביקורת על ספרה Archaic Smile בכתב העת Able Muse, העוסק בשירה פורמליסטית, נכתב: יצירתה זכתה גם להשוואות מחמיאות לשירתם של ריצ'רד ווילבר ועדנה סנט וינסנט מיליי.
בביקורת על ספרה השני, Hapax, העלה פיטר קמפיון טענה שמופנית לא פעם נגד הזרם הפורמליסטי: "המשקל והחרוז נפרשים אלגנטית, אבל על חשבון טבעיות השפה".
עם זאת, כתב קמפיון כי במיטבם, שיריה של סטולינגס "מחברים כישרון פרוסודי עם ביטוי רב עוצמה של רגשות".
ברשימת ביקורת בכתב העת Publishers Weekly על ספרה השלישי של סטולינגס, Olives, חלק מבקר אלמוני שבחים לאותם שירים שאינם מתכתבים עם יצירות קלאסיות:
ספר הבכורה של סטולינגס, Archaic Smile, זכה בפרס ריצ'רד ווילבר לשנת 1999. ספרה השני, Hapax, זכה בפרס המשוררים לשנת 2008. שיריה התפרסמו באנתולוגיות בסדרת ה-Best American Poetry בשנים 1994 ו-2000. סטולינגס זכתה בפרס פושקרט, בפרס יוניס טיג'נס, בפרס על שם הווארד נמרוב לסונטה לשנת 2004, ובפרס על שם ג'יימס דיקי.
בשנת 2010 זכתה בפרס התרגום על שם וויליס בארנסטון.
בשנת 2011 זכתה במלגת גוגנהיים וכן במלגת מקארתור, ונבחרה כעמיתת רוקפלר של הארגון United States Artists.
סטולינגס נשואה לעיתונאי ג'ון פסארופולוס, לשעבר עורך העיתון היווני בשפה האנגלית Athens News.
אלישבע קפלן (29 בדצמבר 1900, ז' בטבת תר"ס, פולין – 22 בדצמבר 1959, כ"א בכסלו תש"ך, ירושלים) הייתה פעילה ציונית בפולין, חברת הוועד הפועל הציוני, חברה במוסדות הסתדרות העובדים הכללית, ממייסדות מועצת הפועלות, חברה פעילה במזכירות התנועה וממייסדות ארגון אמהות עובדות.
חברה באספת הנבחרים הרביעית מטעם סיעת מפא"י ואשת ראש הממשלה השלישי, לוי אשכול (נפטרה לפני כניסתו לתפקיד ראש הממשלה).
נולדה בשנת 1900, בעיירה שיניאבקה בפולין, לאביה אריה לייויק קפלן ולאמה פרומה.
קיבלה חינוך עברי והייתה פעילה בארגוני הנוער הציוני בעירה.
את לימודיה סיימה בגימנסיה בנסביז' ובנעוריה ארגנה חוגים להתפתחות עצמית.
הייתה קשורה עם תנועת צעירי ציון וחברת הפועל הצעיר.
בשנת 1920 ארגנה קבוצת חלוצים ועלתה איתם לארץ ישראל.
כפועלת חקלאית ברחובות הצטרפה למשק הפועלות שהוקם בפתח תקווה ולעבודה במטבח הפועלות של המשק בהנהלת חנה מייזל.
מימיה הראשונים בארץ התבלטה בחברה.
בכל תפקידיה – הצטיינה במסירותה, ביכולת הביצוע שלה, ביוזמותיה ובאהבת האדם שבה.
הייתה חברת הוועד הפועל הציוני, חברה במוסדות הסתדרות העובדים הכללית וממייסדות מועצת הפועלות (1921), פעילה במזכירות התנועה, מובילה בתנועת הפועלות, וממייסדות "ארגון אמהות עובדות".
בדגניה ב' הייתה חברת ועדת החינוך ופעילה בקליטת חברים.
בתנועת הפועלות יזמה וטיפחה מפעלים רבים בתחום החינוכי-סוציאלי: הקמת מועדוני ילדים, מתן מענה מערכתי לילדים עזובים ותופעת ילדים רוכלים, סיוע לארגון נשי החיילים, ארגון העברת ילדים מהעיר לכפר ומהכפר לעיר על פי הצורך בעתות מצוקה, טיפוח קרן חוסר עבודה.
עוד תרמה ופעלה במאבקים לאומיים: לעידוד עבודה עברית, לעזרה לחיילים ולחיילים משוחררים, בהפגנות נגד הספר הלבן ועוד.
באוגוסט 1933, בזמן שלוי אשכול שהה באירופה, השאירה את בתה דבורה בת השלוש בדגניה ב' ונסעה לפולין, במשימה מטעם ההסתדרות והמפלגה לסייע לנציגי מפלגות הפועלים במסע הבחירות לקונגרס הציוני ה-18. במהלך הקונגרס, נפגשה עם בעלה בפראג ולאחר מכן נסעו שניהם לברלין בגרמניה הנאצית, שם חיפשה מכון ללמוד בו חקלאות.
במחצית השנייה של ינואר 1934 שבה לדגניה ב', אולם בסוף ספטמבר 1934 שוב נסעה, הפעם לארצות הברית בשליחות ההסתדרות ומועצת הפועלות.
בספטמבר 1935 חזרה לארץ ישראל ואל בתה שהייתה כבר בת חמש.
הלהיבה את קהל שומעיה בדיבורה התקיף ושופע האמונה, ולכן נשלחה לחו"ל לצורכי מגבית וכנציגת מועצת הפועלות בשליחויות רבות.
בכל מקום אליו הגיעה - זכתה להערצה, לחיבה ולמחמאות.
בפולין הייתה חברת צעירי ציון ובארץ ישראל חברת הפועל הצעיר ומפא"י.
נבחרה לאספת הנבחרים הרביעית, מטעם מפא"י.
ביוני 1920 פגשה לראשונה את לוי אשכול (שקולניק).
ב-1924, בזמן שאשכול היה נשוי לאשתו הראשונה, רבקה מהרשק, התפתח רומן בינו לבין אלישבע.
בסוף מאי 1926 חזרה לבית-הוריה שבפולין בשל מחלה.
בספטמבר 1927, לאחר שרבקה עזבה עם בתה את הארץ, חזרה אלישבע לארץ ישראל ואשכול הביא אותה לקבוצת דגניה ב'.
ב-27 בפברואר 1930 התחתנה אלישבע עם לוי אשכול במשרדי הרבנות הראשית בתל אביב.
היא ליוותה אותו בתפקידיו הציבוריים, ובד בבד המשיכה בפעילות הסיוע שלה ובפרט למען קליטת עולים חדשים.
בנותיהם: דבורה אשכול-רפאלי (ילידת אוגוסט 1930, הייתה נשואה לאליעזר רפאלי, ואחד משלושת בניה הוא שיזף רפאלי), תמה אשכול-שוחט (נולדה באפריל 1936 ונקראה כשמה העברי של פרומה, אמה של אלישבע, נשואה לאברהם בייגה שוחט) ועפרה נבו-אשכול, (נשואה לברוך נבו ואחד מבניה הוא אשכול נבו).
ב-1935 עברה המשפחה להתגורר בתל אביב.
במחצית השנייה של 1940 חזרה אלישבע להתגורר בדגניה ב', ובשנת 1944 עברה עם שתי בנותיה, תמה ועפרה, לדירת המשפחה ברחוב פרישמן בתל אביב.
בתקופת כהונתו של לוי אשכול כשר בממשלה, התגוררה המשפחה ברחוב בוסתנאי בשכונת קטמון הישנה בירושלים.
נפטרה בכ"א בכסלו תש"ך (22 בדצמבר 1959) לאחר שנים של מחלה, והובאה למנוחת עולמים בדגניה ב'.
בין נושאי ארונה היה יושב ראש הכנסת קדיש לוז.
על שמה נקראו רחובות בקריית חיים ובלוד וגן אלישבע באשקלון ובאשדוד.
ב-1961 נחנך בקבוצת דגניה ב' בית אלישבע לפעולות תרבות וחינוך.
ב-1962 חנכה מועצת הפועלות (כיום נעמת) את בית אלישבע, מרכז ייחודי להכשרה ותרבות לנשים ברחוב אלעזר המודעי בשכונת קטמון בירושלים.
עוד נקרא על שמה המרכז לבריאות השד של המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
עזבון מסמכיה נשמר בארכיון יד לוי אשכול.
אלישה ג'סמין דבנאם-קארי היא שחקנית אוסטרלית, הידועה בעיקר מתפקידה בתור לקסה בסדרת הטלוויזיה "המאה" (2014–2016; 2021) ברשת The CW, ובתור אליסיה קלארק בסדרת האימה של רשת AMC "אימת המתים המהלכים" (2015–2023).
דבנאם-קארי נולדה ב-20 ביולי 1993, בסידני, אוסטרליה.
אמה, ליאון קארי, היא תסריטאית טלוויזיה בתוכניות ילדים, ואביה הוא מוזיקאי.
בילדותם, דבנאם-קארי ואחיה היו עוזרים לאמם לשחק את קטעי התוכנית שכתבה.
דבנאם-קארי החלה לשחק בגיל שמונה, ולמדה גם לנגן על כלי הקשה במשך עשר שנים.
היא למדה בבית הספר התיכון לאמנויות הבמה בניוטאון.
בשנת 2010, בשיתוף עם הפילהרמונית של ברלין, דבנאם-קארי לצד כ-40 מוזיקאים נוספים הלחינו יצירה בתוכנית מוזיקלית ייעודית של שבועיים וביצעו אותה בבית האופרה של סידני.
בשנת הלימודים האחרונה שלה, היא נרשמה כבעלת הישגים מכובדים על ידי ממשלת ניו סאות' ויילס.
סיימה את לימודיה בתיכון ניוטאון ב-2011, והתקבלה לקונסרבטוריון למוזיקה של סידני, אך החליטה שהיא רוצה להמשיך בקריירת משחק.
אלישה דבנאם-קארי החלה את קריירת המשחק שלה בגיל שמונה.
ב-2003 שיחקה בסרטה הקצר עטור פרסים של רייצ'ל וורד "המעיל החדש של מרתה".
ב-2006 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "הבנות של מק'לאוד".
ב-2008 הופיעה בסרט הקצר "ילדת הפאזל".
כמו כן שיחקה במספר סרטי קצרים נוספים כמו "על הקעקוע" ו"הענף".
ב-2010 שיחקה בפרק פיילוט שלא שודר של הסדרה "התנגדות".
באותה שנה גם הייתה כוכבת אורחת בסדרת הדרמה האוסטרלית "אקדמיה לריקוד" שבה גילמה צעירה ששבה לאוסטרליה אחרי התנדבות בקיבוץ בישראל.
ב-2013 השתתפה בסדרת הריאליטי האוסטרלית "התחנה הבאה הוליווד" בתור השחקנית הצעירה ביותר בקאסט.
הסדרה עוקבת אחר 6 שחקנים אוסטרלים שהתחרו על תפקידים בארצות הברית.
"התחנה הבאה הוליווד" שודרה ב-2013 ב-ABC1 באוסטרליה.
ב-2014 שיחקה בסרט האסונות אמריקאי "לתוך הסערה" ובסרט האימה "יד השטן".
לאחר מכן השתתפה בפיילוט של הסדרה "גלינטין" של רשת AMC, אך בסופו של דבר בוטלה הסדרה.
בנוסי הופיעה בתוכנית הבידור Made in Hollywood באותה השנה.
דבנאם-קארי השתתפה בעונה השנייה בסדרה "המאה".
היא הופיעה לראשונה בפרק השישי בתור המפקדת לקסה, מנהיגה עוצמתית של 12 השבטים.
דמותה זכתה לפופולריות, ובכנס "קומיק-קון" שנערך ב-2015 בסן דייגו, אישר יוצר הסדרה, ג'ייסון רוטנברג, שדמותה תופיע בתפקיד משני בעונה השלישית.
ב-2014 לוהקה לאחר התפקידים הראשיים בסדרת ההמשך של "המתים המהלכים", "אימת המתים המהלכים".
הפקת הסדרה החלה בקנדה והסתיימה ביוני 2015 בלוס אנג'לס כחודש לאחר מכן.
דבנאם-קארי הופיעה גם בתפקיד הראשי בתור לורה בסרט המתח הגרמני "בקשת חברות", שיצא בשנת 2016.
באוקטובר 2017 לוהקה למותן הפשע "הפרדה אלימה" בתפקיד פרנסס קמפבל, אחותה הצעירה של הקורבן.
הסרט יצא לאקרנים במאי 2019.
באוקטובר 2021 לוהקה לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "הפרחים האבודים של אליס הארט" המבוסס על הרומן באותו שם מאת הולי רינגלנד; בה תככב דבנאם-קארי לצדה של סיגורני ויבר ועתיד להיות משודר בפריים וידאו.
במאי 2022 פורסם בתקשורת כי לוהקה היא לתפקיד ראשי בסדרה "Saint X" המבוססת על ספר בעל אותו שם מאת אלכסיס שאייטקין.
הסדרה עלתה לאוויר באפריל 2023 ברשת Hulu.
+שנהסרטתפקידהערות2003Martha's New Coatאלסי2014בתוך הסופהקייטלין ג'ונסטוןThe Devil's Handמארי2016בקשת חברותלורה וודסון2019A Violent Separationפרנסיס קמפבל2024מה שבפנים ניקיTBALikedרוקסי
+שנהסדרהתפקידהערות2006בנות מקלאודקלואי סנדרסוןפרק: "Second Best"2008Dream Lifeקאסיסרט טלוויזיה של MTV אוסטרליה2010אקדמיה לריקוד מיהפרק: "Perfection"2014–2016
2020המאהלקסה תפקיד חוזר (עונות 2–3)
תפקיד אורח (עונה 7); 17 פרקים2015–2023אימת המתים המהלכיםאליסיה קלארק תפקיד ראשי (עונות 1–7)
תפקיד אורח (עונה 8); 102 פרקים2023סיינט איקס קלייר אמילי תומאסתפקיד ראשי; 8 פרקיםהפרחים האבודים של אליס הארט אליס הארטתפקיד ראשי; 7 פרקים2025חומץ תפוחיםמילה בלייקתפקיד ראשי; 6 פרקים
+שנהפרססדרהקטגוריהתוצאה2015פרסי פנדום MTVהמאההזוג של השנה (יחד עם אלייזה טיילור)E!
פרסים אונלייןהנשיקה הטובה ביותר (יחד עם אלייזה טיילור)הכוכב האורח הטוב ביותרהקאסט הטוב ביותר במדיה חברתית (יחד עם הקאסט)2016פרסי פנדום MTVחביבת הקהל של השנההזוג של השנה (יחד עם אלייזה טיילור)הסדרה הטובה ביותרE!
פרסי סקופ אונלייןאימת המתים המהלכיםהפריצה של השנה (שחקנית)2017פרס סאטורןהשחקנית הצעירה הטוב ביותר בסדרות טלוויזיה2018
אלישבע מזי"א (נולדה ב-23 באפריל 1981) היא מנהלת ישראלית, מנהלת המינהלת להתחדשות יהודית.
כיהנה כמנכ"לית תיאטרון החאן, ממייסדי עמותת רוח חדשה, אותה ניהלה במשך כעשר שנים.
אלישבע היא בתם של יואב, טייס, חקלאי ומורה דרך; ועדנה מזי"א, מחזאית, סופרת, תסריטאית ובמאית.
למדה בתיכון "העמק המערבי" שבקיבוץ יפעת.
שירתה בצה"ל ביחידה 8200. בוגרת תואר ראשון בתוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה בהצטיינות ובעלת תואר שני בתקשורת פוליטית - שני תאריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הייתה ממייסדי עמותת רוח חדשה, וכיהנה מטעמה כסגנית יושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
בין השנים 2007–2016 שימשה כמנכ"לית העמותה.
בשנת 2017, הייתה במשך תשעה חודשים בתפקיד ראש המטה של מנכ"ל משרד האוצר.
מסוף 2017 עד אוגוסט 2022 ניהלה את תיאטרון החאן.
פרשה לאור מעבר משפחתה לתמרת.
לאחר מכן מונתה למנהלת המינהלת להתחדשות יהודית.
בשנת 2018 נכללה ברשימת 70 הצעירות המבריקות של ישראל של העיתון גלובס.
נשואה לאסף מרגלית (בנו של הרב יעקב מרגלית), מנהל בחברת היי-טק, ומתגוררת במוצא.
אלישבע גיסין אפרתי (1887 – 19 ביוני 1972) הייתה מנשות העלייה השנייה ומראשוני מתיישבי פתח תקווה וראשון לציון.
הוסמכה כגננת ועבדה בגן הילדים העברי הראשון בארץ (בראשון לציון) וייסדה את הגן העברי הראשון בירושלים.
לחמה על מתן זכות הצבעה לנשים והייתה פעילה בהנחלת השפה העברית ותכנים ארצישראלים בקרב ילדי הגיל הרך.
נולדה ב-1887 בעיר סטרי ביחוב שבפלך מוהילב לאפרים גיסין (זלקינד) ולרחל לאה קרוטקין (בת הרב זאב קרוטקין).
אלישבע הייתה צעירת הילדים ולה עוד 4 אחים ו-4 אחיות.
על אף שהבית היה דתי-מסורתי, אפשרו ההורים לילדיהם רכישת השכלה רחבה.
בבית שררה אווירה ציונית ורצון לעלות ארצה.
בילדותה למדה אלישבע ב"חדר" מעורב (בנים ובנות) בו למדו בעברית כהכנה לעליה ארצה.
ב-1891 שלח אבי המשפחה 2 מילדיו (את משה גיסין וזלמן גיסין) לארץ ישראל על מנת להכין את הקרקע לעליית המשפחה.
השניים התחילו לעבוד במושבות ולאחר זמן מה הודיעו להורים שהחליטו לקנות חלקת קרקע בשולי פתח תקווה ובקשו כסף מהאב למימון הרכישה.
בכסף שנשלח הם קנו כ-20 דונם קרקע והקימו עליה בית למשפחה.
ב-1894 שלח האב עוד שניים מילדיו ארצה וב-1899 עלתה ארצה שאר המשפחה ואלישבע בתוכם (למעט אח אחד שנשאר ברוסיה מפאת עסקיו).
בהגיעה ארצה החלה גיסין אפרתי ללמוד בבית הספר פיק"א של הברון רוטשילד, שם למדה עברית אצל המורה אליהו ספיר.
עקב סכסוך בין אחיה לבין פקיד הברון נאלצה לעזוב את בית הספר ולהתחיל ללמוד אצל אחותה בראשון לציון.
לאחר השלמת לימודי בית הספר היסודי, עברה השתלמות לחינוך בגיל הרך אצל אסתר שפירא גינזבורג בגן העברי הראשון שפתחה והוסמכה כגננת.
ב-1903, לאחר הסמכתה, קיבלה הצעה מדוד ילין לפתוח את הגן העברי הראשון בירושלים.
היא נענתה להזמנה, עברה לירושלים והחלה לנהל את הגן תוך שהיא מתמודדת עם חרם מצד האוכלוסייה החרדית.
בתקופת עבודתה גרה בביתו של ילין.
ב-1909 חזרה לפתח תקווה על מנת לנהל גן ילדים במקום.
בתקופת פעילותה כגננת הקפידה גיסין אפרתי להנחיל את השפה העברית לילדי הגן ואף עודדה גננות אחרות לעשות כך, וכן לימדה את ילדי הגן את שירי ביאליק "הכניסיני תחת כנפך", ו"אל הציפור".
בראשית המאה ה-20 לא ניתנה זכות הצבעה לנשים למוסדות לאומיים ומוניציפליים.
במקביל לעבודתה כגננת פעלה גיסין אפרתי להשגת שוויון לנשים ומתן זכות הצבעה לנשים.
את המערכה הראשונה ניהלה עם עוד 6 נשים בתקופת הבחירות לוועד המקומי של פתח תקווה ב-1919. לשם הרחבת הפעילות הקימו גיסין אפרתי וחברותיה את "התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל" והן פעלו לקבלת זכות הצבעה במוסדות הלאומיים.
ב-1920 נבחרה עם עוד שש נשים נוספות (מתוך 314 צירים), לייצג את הקול הנשי בוועידת "כנסת ישראל", ובנוסף גיסין אפרתי הייתה בין מייסדות ארגון ויצו.
לאחר הנישואין החליטו לשנות שם משפחתם ל"אפרתי" על שם אביה של אלישבע, אפריים.
לזוג נולדו 4 בנות, אסתר (מרקוס), גאולה (גורדון), שפרה (וישניוב) ואפרת (מנהיימר).
היא נפטרה ב-1972 והובאה למנוחות בבית הקברות הישן סגולה ליד בעלה שנפטר ב-1971.
אלישה בו (שם בשפת המקור: Alisha Ilhaan Bø; נולדה ב-6 במרץ 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ילידת נורווגיה.
היא התפרסמה בתפקידה כג'סיקה דייוויס בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" של נטפליקס.
בו נולדה באוסלו, נורווגיה לאב ממוצא סומלי ולאם נורווגית, ילידת טרונדהיים.
היא עברה עם אמה ללוס אנג'לס בגיל שבע כשאמה נישאה בשנית לאמריקאי.
בו למדה בבית הספר התיכון אל-קמינו שם למדה במגמת תיאטרון.
לאחר סיום הלימודים היא המשיכה בקריירת המשחק שלה, והפכה לשחקנית הראשונה ממוצא סומלי שקיבלה תפקיד ראשי בסרט אמריקאי מאז אימאן.
את הופעת הבכורה שלה בו עשתה בשנת 2008, אז קיבלה את התפקיד של ליסה סוואן הצעירה בסרט האימה "שעשוע".
שנה לאחר מכן, היא הופיעה בסרט "He's On My Mind", ושיחקה בסרט האימה "פעילות על-טבעית 4" משנת 2012.
בשנת 2014 היא התארחה בסדרה "משפחה מודרנית" ובשני פרקים של הסדרה "אקסטנט" ברשת CBS.
בנובמבר 2014 הצטרפה לצוות השחקנים של אופרת הסבון "ימי חיינו" של NBC בתפקיד החוזר של דפני.
את הפריצה בקריירה שלה עשתה בשנת 2017 כאשר לוהקה לתפקיד של ג'סיקה דייוויס בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" מבית נטפליקס המבוססת על הספר באותו שם.
בשנת 2018 השתתפה בוידאו קליפ לשירם של שון מנדס וזד "Lost in Japan".
בשנת 2021 לוהקה לסרטו הראשון של ג'סי אייזנברג כבמאי "When You Finish Saving the World" המבוסס על ספר מוקלט של אייזנברג משנת 2020, ובו תגלם את ליילה, לצדם של ג'וליאן מור ופין וולפהארד.
+שנהסרטתפקידהערות2008Amusement ליסה סוואן הצעירה2009He's On My Mindלאסי2012פעילות על-טבעית 4טרה201768 Killויולט2019Gates of Darknessאלכסה אוקונרמעודדות הזהבקלואיYes, God, Yesנינה2022עושות נקמהטרה2023כשתסיים להציל את העולםליילהTBAWho Am I?
אלישה אנג'ליקה קלארק היא כדורסלנית אמריקאית–ישראלית, המשחקת במקביל בקבוצת לאס וגאס אייסז מליגת ה-WNBA, וזכתה עם סיאטל סטורם פעמיים באליפות, ובקבוצת אסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית, גם עימה זכתה באליפות.
בנוסף שיחקה במספר קבוצות בליגת העל בכדורסל נשים וזכתה פעמיים באליפות עם קבוצת מכבי בנות אשדוד ואליצור רמלה.
בהמשך יצאה לשחק בליגות שונות באירופה וזכתה באליפות פולין עם קבוצת פולקוביצה.
לקלארק יש אזרחות ישראלית, עובדה שהקנתה לה מעמד של מתאזרחת בישראל ואפשרות לשחק בנבחרת ישראל בכדורסל נשים.
קלארק נולדה בדנוור, קולורדו לזוג הורים מוזיקאים.
אביה של אמה יהודי, דבר שהקנה לה אזרחות ישראלית.
בילדותה עברה המשפחה לגור בטנסי, שם שיחקה בקבוצת הכדורסל של התיכון.
בעונתה האחרונה קלעה ממוצע של 24 נקודות לצד 11.6 ריבאונדים למשחק.
קלארק שיחקה במשך שנתיים בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת בלמונט בנאשוויל, טנסי.
בשנת 2007 העפילה יחד עם הקבוצה, לראשונה בתולדותיה, לטורניר המכללות של ה-NCAA.
לאחר שנתיים הועברה לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מידל טנסי.
בעונתה האחרונה בליגה קלעה ממוצע של 28.3 נק' למשחק.
קלארק נבחרה במקום ה-17 בסיבוב השני של דראפט ה-WNBA בשנת 2010 על ידי קבוצת סן אנטוניו סטארס, אך לא נכללה בסגל הקבוצה באותה שנה ובשנה שאחריה.
בשנת 2012 חתמה בקבוצת סיאטל סטורם.
בעונתה השלישית בקבוצה הפכה לחלק מהחמישייה הפותחת.
במהלך השנים מיצבה את עצמה כאחת משחקניות ההגנה הטובות בליגה ואף נבחרת לחמישיית ההגנה של העונה בשנת 2019. בצד ההתקפי היא נחשבת לקלעית טובה מעבר לקשת השלוש עם ממוצע קריירה של 39.8%.
בעונת 2020 הובילה את הליגה בקטגוריה עם 52.2% קליעה.
בעונת 2018 פתחה בחמישייה בכל משחקי העונה, למעט אחד.
בסדרת חצי הגמר שמרה על דיאנה טוראסי, כוכבת היריבה פיניקס מרקורי.
במשחק החמישי, והמכריע, בסדרה סיימה עם דאבל-דאבל שכלל 13 נקודות ומספר זהה של ריבאונדים.
בסדרת הגמר הובילה את הקבוצה בממוצע הדקות למשחק והייתה שותפה לזכייה באליפות.
פתיחת עונת 2020 נדחה בשל התפרצות מגפת הקורונה.
לבסוף נפתחה עונה מקוצרת, שכללה רק 22 משחקים ב"בועה" בפלורידה.
במהלך העונה קבעה קלארק שיא קריירה בנקודות למשחק הן בעונה הרגילה (10 נק') והם בפלייאוף (10.3 נק').
בסיום העונה זכתה באליפות בפעם השנייה לאחר ניצחון בסדרה על לאס וגאס אייסז.
קלארק שיחקה במספר קבוצות בליגת העל הישראלית.
לאחר שלא הוחתמה בסן אנטוניו סטארס עברה לשחק בקבוצת הפועל ראשון לציון כמתאזרחת.
לקראת עונת 2011/12 עברה לשחק בקבוצת א.ס.
רמת השרון, בה שיחקה במשך שתי עונות.
בעונת 2013/2014 חתמה בקבוצת מכבי בנות אשדוד והייתה שותפה לזכייה באליפות ולהגעה לחצי גמר היורוקאפ.
בסיום העונה בחנה אפשרויות לעבור לשחק בליגות אחרות, אך לבסוף חתמה לעונה נוספת בקבוצה וזכתה באליפות שנייה ברציפות.
לאחר הזכייה באליפות השנייה עברה קלארק לשחק בקבוצת אדנה הטורקית.
לאחר עונה אחת עברה לשחק בקבוצת פולקוביצה, עימה זכתה באליפות פולין והשתתפה ביורוליג.
בעונת 2018/19 עברה לקבוצת אסוול ליון-וילרבאן וזכתה עימה באליפות צרפת.
בדצמבר 2022 חזרה קלארק לשחק בישראל וחתמה באלופה הישראלית אליצור רמלה עד תום העונה.
בכך היא חזרה להתאמן תחת שירה העליון שאימנה אותה בעבר וזכתה באליפות המדינה לעונה זו.
קלארק בעלת אזרחות כפולה אמריקאית וישראלית הצטרפה באפריל 2015 לסגל נבחרת ישראל לקראת מוקדמות אליפות אירופה.
הייתה שותפה לקמפיינים במקודמות אליפות אירופה ב-2015, ב2017 וב-2019.
אלישה מרגריטה סודרברג היא אסטרונומית ואסטרופיזיקאית העוסקת בחקר סופרנובות – מוות קטסטרופי של כוכבים.
בעזרת תצלומי לוויין וטלסקופים סודרברג חוקרת את טבעם ההרסני של סופרנובות ותפקידן ביקום.
היא האדם הראשון בהיסטוריה המתועדת שגילה וחזה בסופרנובה בעת פיצוצה.
כלת פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה (Annie Jump Cannon Prize) של (American Astronomical Society) לשנת 2009 על "הגילוי שלה של פיזיקת התפרצות קרינת גמא, סופרנובות והקשר בניהם".
אלישה מרגריתה סודרברג נולדה בשנת 1977 במסצ'וסטס שבארצות הברית.
היא גדלה בקייפ קוד במסצ'וסטס והתעניינה במדע עוד בשנותיה בבית הספר.
כשעוד הייתה בתיכון, סודרברג רצתה לעסוק במדעים סביבתיים ואף בילתה קיצים מימיה בתיכון בחקר השפעת זיהום מים על בריכות מים מלוחים במכון האוקייונוגרפי בוודס הול.
ההתעניינות של סודרברג באסטרונומיה החלה רק כשהייתה סטודנטית לתואר ראשון ב.
לאחר שהייתה בקורס אסטרונומיה במהלך לימודיה היא הבינה שזה בדיוק מה שהיא רוצה לעשות.
לאחר שגמרה תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה בשנת 2000, עברה סודרברג לאוניברסיטת קיימברידג', שם עשתה תואר שני (מוסמכת אוניברסיטה) במתמטיקה יישומית דרך קרן אחווה לאומית לחקר מדעי לתואר שני (National Science Foundation Graduate Research Fellowship).
את התואר השלימה ב שבאוניברסיטה, שם עשתה קורס מאסטר במתמטיקה (Part III of the Math Tripos).
בשנת 2007 קיבלה סודרברג תואר שלישי – דוקטורט – באסטרופיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה.
את התואר קיבלה על הספר שכתבה כעבודת התזה שלה: "The Many Facets of Cosmic Explosions".
הספר עצמו עוסק בקרינת גמא, הבזקי גלי רדיו מסוימים, סופרנובות והקשר בין כל השלושה.
היועץ המחקרי שלה היה .
לאחר שהשלימה את הדוקטורט, סודרברג הייתה פוסט-דוקטורנטית חברה בטלסקופ החלל האבל של נאס"א באוניברסיטת פרינסטון.
בהמשך, בשנת 2010 היא הצטרפה לאוניברסיטת הרווארד בתור מרצה בכירה (Assistant Professor) בפקולטה לאסטרונומיה.
כמו כן, היא גם ראש קבוצה לחקר סופרנובות באוניברסיטה ומלמדת סטודנטים לתואר ראשון אסטרונומיה תצפיתית (Observational Astronomy) ופיזיקה כוכבית (Stellar Physics).
בנוסף, היא משמשת כיועצת מחקרית.
אלישה סודרברג עוסקת באסטרונומיה בחקר סופרנובות.
במחקרה, סודרברג נעזרת במידע אסטרונומי מטלסקופים ומלוויינים במטרה לחקור את טבען של הסופרנובות ותפקידן ביקום.
במחקרה באסטרונומיה היא משתמשת גם בפיזיקה ומנסה להבין מה מגיע לפני סופרנובות ואיך הן בעצם מתרחשות.
היא חוקרת ומשלבת רמזים באורכי גלים אלקטרומגנטיים שונים, מרדיו ועד גמא, בעקבות מידע על מות כוכבים ועל עושר האלמנטים שהם נותנים ליקום בהתפוצצותם.
תגליתה הידועה ביותר של סודרברג עד היום היא תיעוד של סופרנובה בעת התרחשותה.
סודרברג הייתה האדם הראשון שהצליח לתעד את המאורע, וזאת מהסיבה הבאה: בהתרחשות סופרנובה, לוקח זמן עד שניתן לראות את הסופרנובה עצמה באור הנראה.
בהתפוצצות עצמה, קודם כל משתחררת התפרצות קרני רנטגן, דבר שתצפיתה של סודרברג ברנטגן הוכיחה, ורק לאחר זמן מה מגיעות קרניים בטווח הנראה.
מסיבה זו, לרוב מאתרים סופרנובות שבועות לאחר התרחשות הפיצוץ.
בשנת 2008, סודרברג צפתה בסופרנובה בתמונות שצילם הלוויין סוויפט (Swif) של נאס"א בשביל לחקור את דעיכת שאריות הסופרנובה.
בתמונה, שצולמה ברנטגן, סודרברג זיהתה שמדובר בשתי סופרנובות, לא אחת, ויידעה את שאר הקהילה האסטרונומית בעולם.
בזכות גילוי זה, עכשיו ידוע איך נראית תמונת רנטגן של סופרנובה, דבר שיעזור באיתור סופרנובות נוספות ובפיתוח אמצעים טכנולוגיים מתקדמים יותר למטרה זו.
בנוסף, הגילוי הוכיח את התיאוריה כי בתחילת סופרנובה יש התפרצות גלי רנטגן.
התיאוריה הייתה ידועה, אך לא הוכחה לפני כן.
2009 – פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה
אלישה אנה וויינרייט היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידיה בסדרה "איך לגדל גיבור-על" של נטפליקס ומהסדרה "ציידי הצללים" ברשת Freeform.
וויינרייט נולדה וגדלה באורלנדו שבפלורידה.
אימה היא ילידת ג'מייקה ואילו אביה מהאיטי.
אחרי שהופיעה במערכון קומדיה באינטרנט בערוץ היוטיוב "סמוש" בשנת 2012, ויינרייט התארחה בכמה הפקות קולנוע וטלוויזיה כולל "מחשבות פליליות", "הוחלפו בלידתן" ו"המפענחת: פשעים חמורים".
בספטמבר 2016, לוהקה בתור אשת הזאב מאיה רוברטס בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים" של Freeform, המבוססת על סדרת הספרים The Mortal Instruments מאת קסנדרה קלייר.
לאחר שהייתה דמות חוזרת בעונה השנייה, היא קודמה לסדרה כדמות ראשית בעונה השלישית של התוכנית.
בשנת 2018 החלה לשחק בסדרה "איך לגדל גיבור-על" של נטפליקס.
שנהסרטתפקידהערות2014הכל הולךשרה2017The Hatredבטיין2020מכירה אחרונהכריסטין2021פאלמרמגי הייז2023There's Something Wrong With The Childrenמרגרט
אלישבע גיל (1936–2016) הייתה כוריאוגרפית, במאית, מורה לתנועה ולמחול ומטפלת בתנועה ישראלית.
יצרה עשרות כוריאוגרפיות, שהוצגו במספר רב של קיבוצים ומוסדות בישראל ובארצות הברית.
אלישבע גיל נולדה ב-25 בנובמבר 1936 באמסטרדם, למשפה זעיר-בורגנית.
כשהייתה בת שש החל הכיבוש הנאצי בהולנד, ובשנת 1942 נשלחה גיל למשפחת אומנה הולנדית, שהסתירה אותה עד לתום המלחמה בביתה בעיירה דוונטר במזרח הולנד.
לפי גיל, תנאי הבדידות בהם שהתה גרמו להתהוות של כוחות יצירתיים, אותם תיעלה בהמשך חייה.
בעת שהותה במחבוא, נהגה גיל לספר לעצמה סיפורים דרך ידיה, כאשר יד ימין יצגה את כוחות הטוב ויד שמאל את הרוע.
בשנת 1945 חזרה גיל לחיק משפחתה.
בינואר 1946 נפטר אביה ממחלה, ובאוגוסט 1947 עלתה גיל לישראל עם משפחתה בעלייה בלתי לגאלית.
המשפחה עברה בקיבוצים בית קשת ובית השיטה, ועם הפילוג בקיבוץ המאוחד עברו לאיילת השחר.
בשנת 1952, בגיל 15, יצרה גיל עבור קבוצת נוער אותה הדריכה את הכוריאוגרפיה "ריקוד רועים", אותו תיארה כ-"מחול נאיבי המבוסס על מוטיבים עממיים ישראלים, שמח וקליל".
הריקוד זכה להצלחה, כאשר הילדים הופיעו עמו מספר פעמים בקיבוץ ובכנסים מחוצה לו.
את הריקוד יצרה גיל ללא כל הכשרה מוקדמת במוזיקה או במחול, כאשר את מניעה היא תיארה כ-"כוח
לא מוסבר, תשוקה ליצירה ורצון לתת ביטוי לתכנים החבויים בנפשי".
לאחר מכן, יצרה גיל עבור ילדי הקיבוץ את המחולות "ריקוד הפרחים", "חלום ליל קיץ", "תמונה של דגה" "חד גדיא" ועוד.
כאשר הייתה בכיתה י"א יצרה גיל את המחול "המהפכה התעשייתית", בעת שכיתתה סיימה ללמוד את הנושא.
במחול הייתה במה הבנויה משתי קומות, כאשר הקומה העליונה סימנה את בני הבורגנות, והתחתונה את בני מעמד הפועלים; תוך כדי המחול מתחוללת המהפכה, המעמד השליט פינה את מקומו ובסיום רקדו הפועלים על שתי הבמות.
שנה לאחר מכן יצרה גיל את המחול "איילת השחר".
בשנת 1955 התגייסה אלישבע גיל לחיל הצנחנים כאלחוטאית, והשתתפה יחד עם אריאל שרון בקרב המיתלה.
לאחר שחרורה מן הצבא נישאה גיל ליגאל ועברה עמו לקיבוץ גונן.
בעת חגיגות העשור למדינת ישראל יצרה גיל עבור הקיבוץ את המופע "אלי עשור", בו השתתפו מאות מחברי הקיבוץ.
בין השנים 1959–1961 למדה גיל במימון הקיבוץ חינוך גופני בסמינר הקיבוצים, והושפעה בעיקר מגישת המורות יהודית בינטר ולוטה קריסטלר.
לאחר מכן החלה גיל ללמד את ילדי גונן, והשתלמה אצל גרטרוד קראוס, אריה כלב, עמוץ חץ, נעמי בהט, תרצה ספיר ועוד.
כמו כן לימדה גיל קבוצות של מבוגרים בגונן, וכן ילדים בכפר בלום ונאות מרדכי.
בשנת 1960 יצרה גיל את המחול "גלגוליו של מעיל", בהשראת השיר בעל אותו השם של קדיה מולודובסקי.
המחול נצמד לעלילת השיר ומתאר באמצעים שונים את הוויית השטעטל.
הריקוד בוצע בשנות השישים עשרות פעמים בידי חברי גונן, בין היתר בגליל, במרכז, בהיכל התרבות בתוכנית "קליידוסקופ", במועצת החינוך של התנועה הקיבוצית, ובכנס להקות מחול.
ב-1962 יצרה גיל את המחול "ריקוד החתונה לפי פיטר ברויגל".
הריקוד מתחיל בהקרנת שקופית של הציור חתונה כפרית של פיטר ברויגל האב, ועם העלמות השקופית ניצבים על הבמה 30 משתתפים קפואים, בדיוק לפי ההעמדה בציור שהוקרן, אשר מתחילים בריקוד המתאר את הווי האיכרים.
הריקוד עלה עשרות פעמים בקיבוצי האזור, בפרט בחתונות ואירועים שונים.
ב־1966 שיתפה גיל פעולה עם עמוס אטינגר באירוע לציון חמישים שנה להתיישבות היהודית בגליל.
בשנת 1968 יצרה גיל את הריקוד "כובע טמבל" שעלה בכנס מחולות העם בדליה, על בסיס מוטיבים מריקוד אחר של גיל, בעל אותו שם ורעיון, שהוצג בלהבות הבשן.
לפי שולמית בת-דורי, חברת קיבוץ משמר העמק, הריקוד זכה לעיון מיוחד בעיתונות, וצוין כ'מסמר הערב' כ'דרך לסגנון חדש ומתגבש במחול הישראלי'.
בשנת 1969 יצאה אלישבע גיל ללימודים בניו יורק, והסתייעה במלגה שהעניקה לה חסיה לוי-אגרון, מטעם המועצה הציבורית לתרבות ואמנות.
שם, למדה גיל בבית ספרם של הכוריאוגרפים מורי לואיס, אלווין ניקולאיס וקרולין קרלסון, וכן קורס בכתב מחול לפי שיטת לאבאן.
כמו כן לקחה גיל קורס בתרפיה בתנועה לפי שיטת מריאן צ'ייס, בתקופה בה התחום רק החל להתפתח בארצות הברית.
בשהותה בניו יורק העלתה גיל יחד עם המלחין מנחם צור את ההצגה "My Jerusalem", שהוצגה בתיאטרון הילדים היהודי בניו יורק.
בשנת 1971 חזרה גיל לישראל ועבדה במשך עשור כמורה לתנועה בבית הספר האזורי בכפר בלום, והפכה את לימודי התנועה לחלק בלתי נפרד מתוכנית הלימודים בבית הספר, ובמקביל לימדה מחול ותנועה לשחקנים באולפן המחול תל חי.
בשנות השמונים לימדה גיל תנועה למורים במכללת אורנים.
בשנים 1989–1991 לימדה גיל בסמינר הקיבוצים.
בשנת 1984 נבחרה גיל למזכירת גונן.
בשנת 1978 החלה גיל לעסוק באופן מקצועי בטיפול בתנועה ובמחול, במסגרת "התחנה להדרכת הילד והמשפחה" ובכיתות חינוך מיוחד בבית הספר בכפר בלום.
בשנת 1986 החלה גיל לעבוד בקביעות בתחנה, שהפכה לתחנה במסגרת מועצה אזורית גליל עליון ושינתה שמה למיט"ב, תחת הדרכת הפסיכולוג היונגיאני ניסן צור, עמו העבירה מספר רב של סדנאות.
בשנים 1989–1991 למדה גיל תואר שני בתרפיה בתנועה בשלוחת אוניברסיטת לזלי בישראל.
בשנת 1994 עזבה גיל את גונן ועברה להתגורר עם בן זוגה דודיק רוטנברג בראש פינה.
החל משנת 1996 הנחתה גיל סדנאות למטפלים בנושא "תנועה אותנטית".
נפטרה באוקטובר 2016, והובאה למנוחות בבית העלמין בראש פינה.
אלישבע וייל (נולדה ב-26 באפריל 1996) היא שחקנית ויוצרת קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
וייל נולדה וגדלה בצפת בבית חרדי עם 11 אחים ואחיות, בגיל 13 היא חזרה בשאלה, ברחה מהבית וחיה שנתיים ברחוב.
לאחר מכן נקלטה על ידי משפחת אומנה.
וייל היא בוגרת המכינה בבית הספר למשחק של ניסן נתיב ב-2013 ובוגרת בית הספר למשחק מול מצלמה "טכניקה" מ־2016. בוגרת לימודי בימוי ובכתיבה במגמת קולנוע בבית הספר מנשר לאמנות 2021.
וייל החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2015 בסרט "חופשת הקיץ" של הבמאי ניר סער, הסרט הוצג בפסטיבל קאן, פסטיבל הקולנע בירושלים ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
בשנת 2019 השתתפה וייל בשני סרטים קצרים: "תענוגות" של הבמאי דור פאר, "פיתה לב" של הבמאי עומרי דקל קדוש ובסרט "קצפת ודובדבנים" של הבמאי גור בנטביץ'.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "רק להיום" של ניר ברגמן.
בשנת 2021 הופיעה וייל בתפקיד הראשי בסרט "הביקור" של הבמאית מיה קפלן.
באותה שנה שיחקה בתפקיד אבישג בסרט "מישהו יאהב מישהו" של הבמאית הדס בן ארויה.
על משחקה בסרט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים 2021.
במרץ 2022 הופיעה וייל בסדרה "שנות הירח" של היוצר אביב גפן בדמותה של אחותו שירה גפן.
ב-2024 הופיעה בסרט הקולנוע "דניאל אויערבאך" של הבמאי דוד וולך.
כיום מחלקת את זמנה בין פריז לישראל.
שנהסרטתפקידהערות2015חופשת הקיץ2019תענוגותסרט קצרפיתה לבאישהסרט קצרקצפת ודובדבנים2020במרחק מאה מטר: שליחות2021הביקוררותימישהו יאהב מישהואבישג202410 חודשיםדניאל אויערבאךעיגול מושלםאלמהסרט קצרגבולסרט קצר2025בן בית
שנהסדרהתפקידהערות2019רק להיום2021שנות הירחשירה גפן8 פרקים2023קורדרוי2 פרקים
אלישה ניוטון היא שחקנית קנדית.
ניוטון נולדה בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.
היא החלה להופיע בפרסומות בגיל ארבע והחלה לשחק ארבע שנים לאחר מכן.
הופעת הבכורה של ניוטון הייתה כשהופיעה בפרק בסדרת הטלוויזיה "על טבעי" בשנת 2010. באותה שנה השתתפה בפיילוט לסדרת הטלוויזיה "The Wyoming Story", אך זו לא נמכרה לאף רשת טלוויזיה.
בשנת 2012 לוהקה לאחת הדמויות הראשיות בעונה השישית של סדרת הדרמה הקנדית "הארטלנד".
על הופעתה בסדרה זכתה בפרס ג'ואי ובפרס האמן הצעיר.
בשנת 2013 גילמה את אנבת' צ'ייס הצעירה בסרט הקולנוע "פרסי ג'קסון וים המפלצות".
בשנת 2018 הופיע בסרט הקולנוע "Scorched Earth" בכיכובה של ג'ינה קראנו.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הקולנוע הקנדי "We're All in This Together".
בספטמבר אותה שנה לוהקה ניוטון לתפקיד ראשי במיני סדרת המתח של נטפליקס, "השטן באוהיו", שעלתה בבכורה ב-2 בספטמבר 2022.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "חיי עם משפחת וולטר" של נטפליקס.
+שנהסרטתפקיד2013פרסי ג'קסון וים המפלצותאנבת' הצעירהHeart of Danceג'נה2018Scorched Earth ביאטריס2021We're All in This Together פריס פארקר
אלישבע (אליזבט) נַדֶל-לנדאו (ובפולנית: Elżbieta Nadel; 1 ביוני 1920 – 8 באוגוסט 1994) הייתה מאיירת ישראלית, ניצולת השואה, השאירה בלבוב בירת גליציה (כיום אוקראינה) 18 איורים על השואה שהתפרסמו אחר מותה, ובחייה הייתה מאיירת ספרי ילדים ועיתון הילדים "הארץ שלנו".
נולדה בלבוב לזוג הרופאים אהרון נאדל ורגינה לבית רייכנשטיין ולמדה במחלקת העיצוב הגרפי במכון לאמנויות של לבוב.
עם כניסת הגרמנים בשנת 1941, נכלאה עם היהודים האחרים בגטו לבוב, אך שנה או שנתיים אחר כך הצליחה להימלט עם אמא שלה לוורשה בירת פולין, בעזרת חבר פולני תלמיד מכון האמנות בשם קזימיר מוז'דז'ירז.
היא והאם שרדו את המרד הפולני בוורשה, וברחו לצ'כיה, משם עלו אחרי המלחמה לישראל, ב-1948.
בישראל נישאה לנפתלי לנדאו ולזוג נולדו שני בנים, רוני ומיכאל (מיקי).
איירה יותר ממאה ספרים ועיתונים, וכן יצרה איורונים - כלומר קריקטורות.
בהיותה בגטו לבוב בשנת 1942 ציירה 18 רישומים עשויים דיו על חיי היום יום בגיטו, אותם השאירה אצל קרובתה בעיר קרקוב, בירתה הישנה של פולין.
האיורים נשמרו תחת הכותרת "אליזביטה נאדל, תמונות הבית, 18 רישומים, לבוב 1942".
מאחור היה מגן דוד עם ראשי התיבות של הציירת.
בשנת 2019 נרכשו האיורים בידי המוזיאון לתולדות יהודי פולין שבפולין, והוצגו לציבור, בלי שדמותה קושרה למאיירת הישראלית שהייתה לאחר מכן.
נפטרה ב-8 באוגוסט 1994 והובאה לקבורה בבית הקברות ירקון.
מתוך התיקיה השחורה - על חיי היומיום בצל הנאציזם 1939–1945 (על פי אתר האמנים הפולנים.
איורים לספר "מן המצר" של אסתר שטרייט-וורצל
הגטו בוער - עבור הארץ שלנו
איורים לספרות ילדים ואיורים נוספים
מעשה בלולי ה של דבורה עומר וספרים נוספים שלה (צוללים קדימה, אני אתגבר ועוד)
מקראה לשנה החמישית (כיתה ט') מקראות ישראל תשי"ז 1957
הגדה של פסח קיבוצית - תש"ט 1949
לפחות 8 שערי העיתון הארץ שלנו
בבלוג של אשד אפשר לראות רשימה מלאה עם רבים מהסיפורים הקצרים לילדים, מאת הסופר פנחס שדה בשמות עט שלו.
אלישבע (אר'זי) סנש (במקור ארז'בט זינגר, בהונגרית: Szenes Erzsi; ראיץ, 5 ביוני 1902 – תל אביב, 20 באפריל 1981) הייתה משוררת, סופרת, עיתונאית, פרפורמרית ישראלית ממוצא יהודייה-הונגרייה, זוכת פרס נורדאו.
ארז'בט זינגר נולדה במשפחה יהודית (באימפריה האוסטרו-הונגרית דאז, סלובקיה של היום) כבתם של המורה מתיאש זינגר ושל ברתה פלדמן.
היא גדלה בעיר נאג'מיהאי (מיכאלוביצה של היום), בשנות ה-20 של המאה ה-20 היא נודעה כעיתונאית וכמשוררת הן בהונגריה העליונה והן בהונגריה עצמה.
היא התחילה ביומן קאשה (Kassai Napló) והפכה לעורכת של "ידיעות פראג ההונגרי" (Prágai Magyar Hírlap) ושל, העיתון ההונגרי" (Magyar Újság) בהונגריה.
עיתונים וכתבי עת רבים פרסמו את כתביה ומאמריה:
היא הייתה חברה באקדמיית מסריק.
מ-1939 עד 1942, בתקופת הרפובליקה הסלובקית הראשונה נכלאה בגטו נאג'מיהאי .
היא קברה חלק מכתביה מאותה תקופה בחצר הגטו, אלה אבדו, אך חלק מיומנה נשאר.
בדצמבר 1942, בתחילת גירוש היהודים מסלובקיה למחנות ההשמדה, היא ברחה לממלכת הונגריה, שם הצליחה לפרסם את הרומן הקצר שלה (מקיץ עד קיץ, 1943).
היא נעצר ב-21 במרץ 1944, (מייד לאחר כניסת הוורמכט להונגריה במבצע מרגרטה) תחילה נזרקה לכלא ברחוב זריני, לאחר מכן נשלחה למחנה קישטרצ'ה, משם גורשה לאושוויץ בהוראתו האישית של אדולף אייכמן.
(בכך הפרה הרייך השלישי גם את החוקים ההונגרים שהיו בתוקף באותה תקופה) לבסוף נשלחה לעבודות כפייה לפאלרסלבן , למפעל צבאי.
חיילים אמריקאים שחררו אותה בזלצוודל .
לאחר ששרדה את השואה, עבדה בעיתון סלובקי בברטיסלאבה במשך תקופה קצרה ב-1945 ולאחר מכן עלתה לישראל ב-1949. עד מותה עבדה כעיתונאית באוי קלט, העיתון בשפה ההונגרית שיצאה לאור בתל אביב, וכן הופיעה בערבי שירה כפרפורמרית.
היא העידה במשפט אייכמן (25 במאי 1962), וגם במשפט קרומיי-הונשה (פרנקפורט, 1963).
סנש נפטרה ב-1981 ונקברה בהר המנוחות.
הקריירה שלה החלה בכרכי שירה, כשהנושא המרכזי בשני הכרכים הראשונים שלה היה "תשוקות האהבה של נערה צעירה".
בעיקר כתבה בפסוקי שירה חופשיים הדומים בסגנונם לתהילים.
שיריה המאוחרים הם אנטי-פשיסטיים מאוד.
היא כתבה את הכרך האוטוביוגרפי הראשון שלה ב-1937 לבקשתו של אישטוואן דאלוש.
ספרה "הנפש מתנגדת" שיצא לאור בהונגריה, הוא יצירת מקור היסטורית גם אם הוא חלקי בלבד.
ב-1966, בהזמנתו של פרנץ יוהאס, היא ביקרה בהונגריה והייתה אורחת הכבוד ביום הספר.
בשנים 1966–1967, העניקה מספר ראיונות, ומספר מאמרים פורסמו על ספרה "הנפש מתנגדת".
פקעת משי, 1924, קושיצה, שירים (בהונגרית)
מטפחת לבנה, 1928, קושיצה, שירים (בהונגרית)
אני שרה על אהבה ומוות, 1936 (בהונגרית)
מקיץ עד קיץ, רומן, בודפשט, 1943 (בהונגרית)
יש לי מולדת, 1956, זיכרונות, תל אביב (בהונגרית)
הנפש מתנגדת, יומן ושירים, 1966, בודפשט
פקעת המשי, 1969, תל אביב, שירים נבחרים (בעברית)
מטען כבד, 1977, סיפורים נבחרים (בעברית)
"אלישבע מה נחמדת" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת מרים ילן-שטקליס והולחן על ידי שמוליק קראוס.
ייתכן ואלישבע הייתה בובתה של רותי, אחייניתה של המשוררת.
ילן-שטקליס שיבצה בשיריה ובסיפוריה את שמות בנות משפחתה.
השיר הופיע לראשונה בספר שירי הילדים של ילן-שטקליס, "אצו רצו גמדים" משנת 1939, ולאחר מכן בספרה "שיר הגדי", שיצא לאור בשנת 1960. השיר מופיע גם בספר שירי הילדים של המשוררת, "פרח נתתי לנורית", אשר ראה אור בשנת 2005, כעשרים שנה לאחר פטירתה של ילן-שטקליס.
השיר מתאר יחס של חמלה ואהבה של ילדה קטנה לבובתה אלישבע הפיסחת.
הילדה בשירה של ילן-שטקליס מביעה רגישות, אמפתיה ואהבה כלפי בובתה כאשר אחרים אינם רואים בה.
בשנת 1974 הופיעה עם השיר שלישיית "החלונות הגבוהים" בפסטיבל שירי משוררי הילדים.
השיר בביצוע השלישייה נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים ב-8 באפריל 1974, וצעד שישה שבועות.
בשיאו הגיע למקום ה־11. מלבד ג'וזי כץ שביצעה את השיר ידוע החידוש לשיר של רות שועלי משנת 2018.
אלישה ויר היא זמרת ושחקנית אירית.
היא עשתה את הופעתה הבכורה בסרט "מטילדה" משנת 2022, כשגילמה את מטילדה וורמווד.
ויר נולדה בדבלין, אירלנד, ב-26 בספטמבר 2009, וגדלה בפרבר נוקליון שבדרום דבלין.
שתי אחיותיה למדו בשיעורי דרמה, ולאחר מכן, ויר הצטרפה אליהן; ויר היא האחות הצעירה מבין השלוש.
כשהמחזמר "Once" חזר לתיאטרון אולימפה בדבלין, ויר גילמה את אחת הדמויות שם.
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט המותחן "Don't Leave Home" בשנת 2018, וגם הופיעה בדרמת פשע "Darklands" ב-2019. בנוסף, ויר הופיעה גם במחזחמר "אוליבר!" ו"הקוסם מארץ עוץ" באולם הקונצרטים הלאומי.
כשהייתה בת אחת-עשרה, ויר לוהקה לסרט בעיבוד הקולנועי "מטילדה" משנת 2022, וגילמה את מטילדה וורמווד.
פרימרוז דיבוב 2022מטילדהמטילדה וורמוודFia's Fairiesדיבוב2023מכתבים קטנים מרושעיםננסי גודינג2024מתוקה רצחאביגייל מועמדת פרס סאטורן לשחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותר בסרט (2025)חבורת המערב הפרוע (אנ')מארידיבוב
שנה מחזה דמות הערות 2017 Onceדבלין, תיאטרון אולימפה Annie מולי 2018 הקוסם מארץ עוץ 2019 אוליבר!
אלישה דבורה להמן היא כדורגלנית שווייצרית המשחקת כחלוצה בנבחרת שווייץ בכדורגל נשים ובמועדון הכדורגל קומו נשים.
בגיל חמש החלה להמן לשחק כדורגל עם אחיה ובני דודיה.
בגיל תשע החלה לשחק במועדון הכדורגל קונולפינגן, שבו שיחקה מ-2008 עד 2011. בגיל 12 הצטרפה לקבוצת הנערות עד גיל 14 ביאנג בויז ברן, והתאמנה גם עם קבוצות הנערים עד גיל 13 ועד גיל 15, שלוש פעמים בשבוע.
היא שיחקה בשני משחקים בנבחרות הנערים.
את קריירתה המקצוענית החלה להמן ביאנג בויז ברן, נערות עד גיל 17. בעונת המשחקים הראשונה שלה בליגת העל השווייצרית, כבשה באביב 2016 שלושער במשחק חוץ נגד סטאד.
בעונה זו הייתה מלכת השערים של קבוצתה עם תשעה שערים.
בקבוצה זו שיחקה להמן ב-52 משחקי ליגה, והבקיעה 25 שערים.
ב-2018 התרשם , מאמן קבוצת וסטהאם נשים, שהייתה חדשה ב, מהופעות להמן באליפות אירופה עד גיל 19 שאירחה שווייץ.
באוגוסט 2018 החתימה וסטהאם את להמן על חוזה, והיא עברה אליה מיאנג בויז נשים.
ב-20 בפברואר 2019 כבשה להמן את שני השערים בניצחון קבוצתה 2–1 על רדינג נשים.
באפריל 2019 האריכה וסטהאם את חוזה להמן, לאחר שכבשה תשעה שערים ב-30 הופעות בכל התחרויות.
ב-14 באפריל 2019 סייעה לקבוצתה להעפיל לגמר הגביע האנגלי, כשהבקיעה שער שוויון בדקה ה-57 במשחק חצי הגמר נגד רדינג, וניצחון וסטהאם נקבע בדו-קרב פנדלים.
ב-3 בנובמבר 2019 כבשה להמן שער בדקה ה-75 נגד רדינג שהפסידה 1–0, והעלתה את קבוצתה לשלב הנוקאאוט (הגמר) בגביע הליגה האנגלית לנשים (גביע הליגה של קונטיננטל) 20–2019.
ב-19 בינואר 2020, כשווסטהאם הייתה בפיגור של 1–0 נגד ברייטון, כבשה להמן שני שערים בדקות ה-80 וה-83, והעניקה לקבוצתה ניצחון 2–1. היא הייתה מועמדת לפרס ה-BBC העונתי לשחקנית הצעירה בסופר ליג לנשים לעונת 20–2019.
בינואר 2021 עברה להמן בהשאלה לקבוצת אברטון נשים עד סוף העונה.
משחקה הראשון בקבוצה היה ב-14 בפברואר נגד רדינג, ואת שערה הראשון הבקיעה ב-11 במרץ בדקה ה-45 נגד ברמינגהאם סיטי נשים, במשחק שהסתיים בתוצאת 4–0 לטובת אברטון.
בעונת 22–2021 הצטרפה להמן לקבוצת אסטון וילה נשים.
ב-5 בדצמבר 2021 הבקיעה את שני שעריה הראשונים במשחק נגד המארחת סנדרלנד נשים, וסנדרלנד הפסידה 0–7. במשחק נגד לסטר סיטי נשים ב-23 בינואר 2023, התוצאה הייתה 1–1 עד שלהמן כבשה שער בדקה ה-93 וניצחה 2–1. אגודת התומכים בכדורגלניות אסטון וילה בחרה בה לשחקנית העונה לעונת 22–2021.
ביולי 2022 חתמה להמן על הארכת חוזה עם אסטון וילה לעונת 23–2022, לאחר שביצעה 23 הופעות וכבשה ארבעה שערים בעונה הראשונה שלה במועדון.
ב-26 במרץ 2023 כבשה להמן שני שערים נגד לסטר סיטי, השלימה את כל כדרוריה במאה אחוז, סייעה בניצחון 5–0, ודירוגה במשחק נקבע ל-9.1 על ידי אתר Fotmob האנגלי.
בסיום עונת 23–2022, לאחר שביצעה 54 הופעות באסטון וילה, האריכה להמן את החוזה שלה עד יוני 2026, עם אופציית הארכה לשנה נוספת.
במשחק הגמר באיסלנד הפסידה שווייץ לספרד 2–5.
להמן נבחרה על ידי המאמנת נורה האופטל למוקדמות של אליפות אירופה לנשים עד גיל 19, 2017. ב-18 באוקטובר 2016 ביצעה את הופעת הבכורה בנבחרת הנשים עד גיל 19 במשחק נגד אסטוניה, וכבשה את שערה הראשון במשחק זה.
במשחק הבא כבשה להמן שלושער נגד קרואטיה, ושלושה שערים נוספים נגד צ'כיה במשחק שהסתיים בתיקו 3–3. היא שיחקה גם בכל המשחקים בשלב הסופי, אך שווייץ לא העפילה לגמר.