tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צורה גוֹגוּרְיוֹ ומנצ'ורית, המכונה "קוֹמַאגָאקוּ" ("גוגוריו", המבוטאת "קומה" ביפנית, היא אחת משלוש הממלכות של קוריאה)
צורה סינית ודרום-אסייתית (ספציפית שושלת טאנג), הקרויה "טוֹגַאקוּ"
גאגאקו, בדומה לשׁוֹמְיוֹ, כתוב בסולם יוֹ, סולם פנטטוני במרווחים עולים של שניים, שלושה, שניים, שניים ושלושה חצאי טון בין חמשת צלילי הסולם.
גאגאקו, המוזיקה הקלאסית העתיקה ביותר ביפן, הובאה ליפן מסין עם הבודהיזם.
בשנת 589, שיגרה יפן משלחות דיפלומטיות רשמיות לסין בתקופת שושלת סווי ללימוד התרבות הסינית, לרבות מוזיקת החצר הסינית, גאגאקו.
במאה השביעית הובאו הקוטו (ציתר) והביווה (לאוטה קצרת צוואר) מסין ליפן.
כלי נגינה שונים, כולל השניים הללו, היו הקדומים ביותר ששימשו לנגינת גאגאקו.
אף כי היפנים משתמשים באותו מונח 雅楽 (yǎyuè בסינית מנדרינית, ngahngohk בקנטונזית), צורת המוזיקה שיובאה מסין הייתה בעיקרה מוזיקה לנשפים, אֶנְגָאקוּ, ולא המוזיקה הטקסית של היָאיְוֵּ'ה הסינית.
יבוא המוזיקה הגיע לשיאו בתקופת שושלת טאנג, ויצירות אלה קרויות טוֹגָאקוּ (מוזיקת טאנג).
יצירות גאגקו הקודמות לשושלת טאנג קרויות קוֹגָאקוּ (מוזיקה עתיקה), ואילו אלה שנוצרו לאחר שושלת טאנג קרויות שִׁינְגָאקוּ (מוזיקה חדשה).
המונח "גאגקו" עצמו תועד לראשונה בשנת 701, כשנוסדה האקדמיה הקיסרית הראשונה למוזיקה "גָאגַקוּרְיוֹ".
הרב פרופסור גָאבְרוֹ שוורץ (וגם גָאבּוֹר שוורץ, ולעיתים גבריאל שוורץ, בסרבו-קרואטית: Gavro Schwarz; 13 בדצמבר 1872, נאדאודבר, היידו-ביהר, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 7 בפברואר 1942, זאגרב, מדינת קרואטיה העצמאית) היה הרב הראשי ליהודי זאגרב, היסטוריון וחוקר תולדות יהודי קרואטיה ככלל ויהודי זאגרב בפרט.
הכרוניקות והמחקרים שפרסם מתארים את ראשית ההתיישבות היהודית בקרואטיה בעת החדשה, תוך התמקדות ביהודי זאגרב במאה ה-19.
גאברו שוורץ נולד בנאדאודבר אשר בשטחי הונגריה המודרנית, למשה אשר כיהן ברבנות בעיירה.
בהמשך עברה משפחתו לפוז'גה ובה רכש השכלה יסודית ופרו-גימנסיה.
בין השנים 1886–1891 למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
בהמשך, למד בבית המדרש לרבנים בווינה וב-1897 סיים את לימודיו בהצלחה.
במקביל, למד באוניברסיטת וינה ובה הוסמך בספרות גרמנית וספרות הונגרית וב-1896 השלים דוקטורט בתאולוגיה.
ב-1893 מונה לרב הראשי של יהודי קרלובץ וב-1901 עבר לכהן ברבנות בזאגרב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1914–1915 כיהן כרב בצבא האוסטרו-הונגרי.
מ-1901 ועד לפרישתו ב-1926 כיהן במשרות הוראה שונות בבתי ספר תיכוניים כלליים בזאגרב, בתלמוד תורה וכן באוניברסיטת זאגרב.
ב-1906 מונה לעוזרו של הושע יעקבי.
בין 1923–1926 כיהן כרב הראשי ליהודי זאגרב.
הוא עסק בפעילות ציבורית כללית בעיר והקים את אגודת הספרות היהודית-קרואטית.
כתב מספר ספרי היסטוריה, ובנוסף פרסם עשרות מאמרים ומחקרים אודות יהדות קרואטיה.
בראשית דרכו, נמנה גאברו שוורץ עם מתנגדי התנועה הציונית ורק לקראת אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 שינה את עמדתו בהדרגה והחל לתמוך ברעיון הציוני.
הוא הדריך ולימד בני נוער באגודת הנוער "בית ישראל" בקריז'בצי עד 1940. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים.
גאברו שוורץ נעצר ביחד עם משפחתו.
בפברואר 1942 נפטר ממחלה ונקבר בבית הקברות מירוגוי.
גַּאו-דְזוּ, קיסר סין (במנדרינית: 唐高祖, בפין-יין Táng Gāozǔ; טַאנְג גַּאו-דְזוּ) היה מצביא סיני, אשר שירת כמושל מחוזי תחת שלטון שושלת סווי.
בעת קריסת השושלת במאה ה-7 המוקדמת, הקים ביחד עם בנו לי שימין את שושלת טאנג והפך לקיסר סין הראשון מהשושלת החדשה.
שלט על האימפריה הסינית בשנים 618–626.
נולד כלי יואן (Lǐ Yuān) בשנת 566 לספירה, בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות בהיסטוריה של סין.
הוא ירש מאביו את התואר דוכס (公, gōng) טאנג עם קשרים משפחתיים לשושלת סווי העולה כשאימו הייתה ממוצא מונגולי מעם השְׂייֵנְבֵּיי (鲜卑).
בעליית שושלת סווי לשלטון החל לי לעלות במהרה בדרגות השירות האזרחי.
הוא החל את דרכו כאחד משומרי הראש של אבי השושלת, ון, קיסר סין, ועד מהרה הפך למקורב של הקיסר ובת זוגו.
לי מונה לכמה תפקידים בממשל סווי, בהם מפקד צבאי ומושל בכמה ערים ואזורים, ורכש תפקידים טקסיים נוספים בחצר המלכות.
מונה לסגן נשיא מחלקת משק הבית הקיסרית בתקופת שלטונו של יורשו של ון, הקיסר יאנג.
בשנת 613 לספירה מונה לי לסגן נשיא בית המשפט הקיסרי.
באותו הזמן הייתה שושלת סווי במלחמה נגד ממלכת קוֹגוּריוֹ, אחת משלוש הממלכות של קוריאה, ולי היה אחראי לאשר מעבר נשק לכוחות הנלחמים בחצי האי הקוריאני.
שיטפונות, גיוס לצבא בכפייה ועבודות כפייה בתשתיות של האימפריה גבו את מחירם מאוכלוסיית האיכרים.
תשע מרידות התחוללו בממלכה בין השנים 613 ל-614, ואף על פי שכולן דוכאו ללא רחמים, עדיין הסתובבו מורדים כרצונם וסמכות הסווי הייתה חלשה מאוד בכמה אזורים.
לי קיבל בשנים 615–616 את התפקיד לנקות את מחוז שאנשי מכל המורדים והשודדים.
לי, כעת מצביא, הצליח בנוסף על תפקידו, לחסום פשיטות נוודים של גקטורקים, עם ממוצא טורקי מהערבה האסייתית בצפון.
לאחר ניצחונו בשאנשי זכה לי ביוקרה רבה, הוא הפך למפקד הראשי של המוצב הצבאי בטאי-יו'אן וביסס את מרכז כוחו בצָ'אנְג-אָן.
למרות פועלו הרב הממלכה התפרקה תחת מרידות רבות נגד שלטון סווי, לבסוף בתמיכת שותפיו ובניו, יצא לי מהמוצב הצבאי הגדול בטאי-יו'אן ונע לכבוש את הבירה צ'אנג-אן, תחילה במסווה להשיב את סדר השלטון של שושלת סווי בעוד דה פקטו אחז ברוב הכוח ותכנן לכבוש את סין גם מידי שושלת סווי.
גאו-דזו כפי שנודע בשמו המלכותי, הסדיר תחילה את הגבול הצפוני של ממלכתו בעזרת עסקה עם הגקטורקים המזרחיים, עסקה של נשק מצד הטורקים בתמורה לשלל כסף וזהב שיינתן מהסינים.
עסקה זאת במסגרתה ניתן לצבאו של גאו-דזו 2,000 סוסים ו-500 חיילים חיזקה את צבאו וחיזקה את טענתו לשלטון ויכולתו לאכוף טענתו.
לאחר הגעת הכוחות הטורקים, יצא גאו-דזו עם 30,000 איש לכבוש את צ'נג-סינג, הבירה המשנית של שושלת סווי המתפרקת.
בדרך הביס צבאו כוחות הנאמנים לשושלת סווי וגדל הודות לגיוס נרחב של שודדים ואיכרים כאחד.
עם ההגעה לבירה המשנית של סווי מנה צבאו כ-200,000 חיילים, והבירה הייתה נצורה במשך חמישה שבועות עד אשר נכבשה בנובמבר 617. הקיסר יאנג ברח כשהעיר נכבשה, וגאו-דזו העמיד את יאנג-יו משושלת סווי כקיסר בובה.
רבים מחסידיו של גאו-דזו התנגדו לכך וקראו למנהיגם להפוך את עצמו לקיסר של שושלת חדשה.
כאשר גאו-דזו כבש את הבירה המזרחית לוו-יאנג הוא עשה בדיוק את זה, והכריז על עצמו כקיסר בשנת 618 ועל ממלכתו החדשה שושלת טאנג.
המשימה הבאה של גאו-דזו הייתה להתחיל לבטל את כל המחלוקות נגד שלטונו ברחבי הארץ בכל דרך שתתאים; בריתות, חנינות, תגמולים, תארים בחצר המלכות, ולעיתים נדירות, תוך שימוש בכוח אכזרי, שימשו עד 624 לכיבוש כל סין עד אשר ביסס גאו-דזו את השליטה בה.
תחת משטרו החדש קבע גאו-דזו את צ'אנג-אן כבירה.
בראש סדר העדיפויות של גאו-דזו היה הסדר בגבול הצפוני ומניעת פשיטות מצפון אשר היה בכוחם להרוס את כל ממלכתו בעוד התייצבה.
אחר כך נקט בצעדים חשובים לריכוז השלטון ולהגברת היעילות של הממשל, והותיר מספר רב של נאמנים לשעבר לשלטון שושלת סווי בכוח כיועצי ממשל לשושלתו החדשה, הדבר סיפק המשכיות נחוצה וניסיון ממשלתי לשושלת החדשה, אך גם הבטיח כי לאליטה הישנה יש עדיין כוח ויכולה להיות גם אהדה לשלטון הקודם.
גאו-דזו הקל את קודס החוקים הנוקשה של שושלת סווי, והחל בתהליך החלפתם במערכת רשומות מקודדת ומפורטת יותר, במיוחד עבור ממשל המדינה.
רפורמות בקרקעות נעשו להגדלת הכנסות המס, שהפכו אחידות יותר ברחבי הארץ.
הוא המשיך במדיניות שושלת סווי של שיפור רשתות ההשקיה וההובלה במדינה.
המדינה קידמה באופן פעיל חינוך והכנה לבחינות הכניסה לשירות האזרחי המדיני החדש.
מטבע חדש של שושלת טאנג החל מונפק מאז שנת 621 במטרה להילחם בשיטות הזיוף שהתרחשו תחת הסווי.
כל השווקים ברחבי סין היו בפיקוח של גורם רשמי שמונה על סמך יכולתו.
בתחום הדת היה לא חלו שינויים, כאשר הבודהיזם, הטאואיזם והקונפוציאניזם שלטו בתור דתות המדינה הרשמיות.
מספר המקדשים הבודהיסטים היה מוגבל מכיוון שדת "לא-סינית" זו נחשבה בעיני רבים מהפקידים כפוגעת בעבודתם.
גם המקדשים הטאואיסטים הוסדרו תחת השפעה ממשלתית ומספרם הוגבל.
רוב הצעדים הללו נגד המנזרים הוחלו על ידי ממשיכיו של גאו-דזו, טאי-דזונג.
לבסוף, אומצה מדיניות שלווה יותר כלפי מדינת קוֹגוּריוֹ הקוריאנית שנלחמה בסינים, כשהאחרונה הציעה מחווה ושבויים סינים ממערכות המלחמה נגד שושלת סווי וקודמותיה.
לקיסר גאו-דזו היו 22 ילדים אשר עוד בשנים המוקדמות לשלטונו החל מאבק ירושה בין המבוגרים שביניהם אשר בסופו האח השני, לי שימין הפך ליורש עצר.
ללי היה כוח רב הודות ליוקרה על הניצחונות נגד הסווי וההשפעה על המשפט המדיני.
בסופו של דבר, בשנת 626, רוב כוחו של לי שימין בחצר המלוכה גבר על כוחו של אביו הקיסר וגאו-דזו פרש מהכס עבור בנו והפך לקיסר הפורש.
לי שימין, או בתוארו הקיסרי טאי-דזונג, יהפוך לאחד הקיסרים הנערצים ביותר בסין.
אביו גאו-דזו לא סמך לגמרי על בנו היורש, ועל כן נותר כבעל כוח שלטוני מסוים עד למותו בשנת 635.
היסטוריונים סינים לא חסכו ביקורת מגאו-דזו על בגידתו בשלטון שושלת סווי, ועל צמצום כוחם של מוסדות הדת במדינה, ולמרות זאת הוא נודע כאחד מהחשובים שבקיסרי סין.
השושלת הקיסרית שהקים תישאר השלטת בסין עד שנת 907, תקופה של כמעט 300 שנים.
גאו לין (במנדרינית: 郜林; נולד ב-14 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר סיני, ששיחק בעמדת החלוץ.
לין התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הכדורגל של התיכון בו למד "תיכון קווינהוגנגדאו" ובגיל 15, הצטרף לקבוצת הנוער של שאנגחאי שנחווה.
ב-21 באוגוסט 2005, גאו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד ליאונינג ז'ונגיו.
בתחילת דרכו בקבוצה, גאו שיחק בעיקר כשחקן כנף, ובעונת עבר לשחק כחלוץ.
בעונת , גאו הבקיע 8 שערים ב-21 משחקי ליגה.
ב-10 במרץ 2010, גאו חתם בגואנגג'ואו אוורגראנד, שירדה עונה קודם לכן לליגה הסינית הראשונה.
ב-3 באפריל, גאו ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–3 נגד בייג'ינג BIT, בו גם כבש את שער הראשונים שלו במועדון.
בעונת , כבש 20 שערים בליגה וגואנגג'ואו חזרה לליגת העל הסינית.
בעונת , חזר לשחק כשחקן כנף וכבש 11 שערים ב-29 משחקי ליגה.
בנוסף, גואנגג'ואו זכתה באליפות סין לראשונה בתולדותיה.
ב-15 במאי 2012, כבש בניצחון 1–2 נגד בורירם יונייטד במסגרת ליגת האלופות האסיאתית.
ב-27 באוקטובר 2012, הבקיע את השער היחיד במשחק האליפות של גואנגג'ואו בניצחון 0–1 נגד ליאונינג ווהווין, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה בסין שזוכה באליפות שנתיים ברציפות.
באותה עונה, נכנס לנבחרת העונה של הליגה הסינית.
לזכותו של לין, 93 שערים במדי גואנגג'ואו והוא מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים.
ב-31 ביולי 2005, גאו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין במשחק נגד במסגרת אליפות מזרח אסיה בכדורגל.
במשחק זה, הורחק על לא עוול בכפו ומנהלת האליפות החליטה לבטל את ההרחקה.
גאו השתתף עם הנבחרת במשחקי האולימפיים 2008 שנערכו בסין.
ב-21 בינואר 2009, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2011, בו כבש שלושער.
ב-10 בספטמבר 2018, רשם את הופעתו ה-100 במדי הנבחרת בתיקו 0-0 נגד והפך לשחקן החמישי בתולדות הנבחרת שהגיע למספר זה של הופעות.
מלך שערי הליגה הסינית הראשונה:
נבחרי העונה בליגת העל הסינית: , ,
מחוז גאבס (בערבית תוניסאית: ولاية ڨابس) הוא אחד מ-24 מחוזות תוניסיה והוא ה-8 בשטחו וה-16 בגודל אוכלוסייתו.
הוא משתרע על שטח של 7166 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 374,300 נפש, נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2014. בירת המחוז היא גאבס.
מחוז גאבס נמצא בדרום מזרח תוניסיה, על חוף מפרץ גאבס, 376 ק"מ דרומית לבירה תוניס.
גאבס נמצא מדרום להרי האטלס ונחשב כחלק מצידו הצפוני ביותר של מדבר סהרה.
משום גודלו הרב גאבס מציע כמה נופים מגוונים ומנוגדים: חוף ים, הרים, מדבר, יער רחב ידיים ונאות מדבר.
גם קצהו המזרחי של אגם המים הרדודים שוט אל-פייג' נמצא בתחום המחוז.
חוף הים התיכון של המחוז הוא מחצית מקו החוף של מפרץ גאבס ומהווה מקום בילוי מרכזי עבור תושבי המחוז.
מבחינה אדמיניסטרטיבית, המחוז מחולק לעשר נציגויות, בהן עשר עיריות ותשע מועצות מקומיות.
אוכלוסיית הערים על פי מפקד האוכלוסין מ-2014 מתוארת להל"ן:
מבקרים רבים במחוז מגיעים אל העיר מתמאתה, המורכבת כולה מתושבים ברברים ומאופיינת באדריכלות ייחודית.
בערים הגדולות ניתן למצוא באזארים עשירים במוצרים ייחודיים, כמו מוצרי עץ, אבן, מתכת וטקסטיל מסורתיים, המושכים תיירים מכל רחבי העולם.
רוב הכלכלה של המחוז מסתמכת, בדומה לרבים אחרים באזור זה של צפון אפריקה, על דיג וחקלאות.
למעשה, המחוז הוא אחד מהעשירים ביותר במיני דגים וכלכלת הדיג שלו היא מהחזקות במדינה.
במגזר התעשייתי, המחוז הוא ביתו של "המרכז לתעשייה כימית" המשמש בעיקר לחציבת פוספט ויש בו תעשיית מזון ענפה.
במחוז נמל ראשי יחיד ובו כעשרה מקומות עגינה, מה שהופך אותו למרכז של חילופי הסחורה בין המחוז לכל ישות מוניציפלית אחרת.
בשנת 2000 נאמדה כמות הסחורה שנכנסה לנמל בכ-4,000,000 טונות.
כ-41.5% מהאוכלוסייה העובדת במחוז עוסקת בתעשייה למיניה, כ-35.5% עוסקים בעבודות לא מוגדרות ו-23% עוסקים בחקלאות.
גאדג'ייבו היא עיר במחוז מורמנסק, הנכללת בתחומי השיפוט של העיר הסגורה אלכסנדרובסק.
בעיר נמצא בסיס הצי הצפוני הרוסי.
היישוב הוזכר לראשונה ב-15 במאי 1957. עד 1967 נקרא הכפר בשם יגלנאיה גובה.
ב-16 באוקטובר 1967 נקרא גאדג'ייבו לזכרו של גיבור ברית המועצות, קפטן מאגומט גאדג'ייב, שמת ב-12 במאי 1942 בקרב על הצוללת K-23.
ב-14 בספטמבר 1981, על פי צו נשיאות הסובייט העליון היישוב קיבל מעמד של עיר סגורה בשם סקאליצי, אך בהתכתבות גלויה העיר נקראה מורמנסק-130.
ב-25 בפברואר 1999 שם העיר שונה לעיר גאדג'ייבו.
גאו ג'י-שנג (בסינית: 高智晟, נולד ב-20 באפריל 1964) הוא עורך דין ופעיל זכויות אדם סיני.
הוא ידוע בכך שהגן משפטית על פעילים ועל בני מיעוטים דתיים ותיעד את הפרות זכויות האדם בסין.
בעקבות פעילותו זאת, ובמיוחד לאחר שהגן על מתרגל פאלון גונג, נשלל רישיונו והוא נעצר על ידי המשטר הסיני מספר פעמים וספג עינויים.
גאו כתב ספר אוטוביוגרפי, A China More Just (2007), המתעד את מאבקו כעו"ד למען זכויות האדם במדינה הקומוניסטית הגדולה בעולם.
בפרסומים מאוחרים יותר הוא האשים את המשטר של המפלגה הקומוניסטית הסינית (המק"ס) כאחראית לעינויים, ותיאר עינויים שעבר בעצמו על ידי המשטרה החשאית הסינית.
גאו נעלם בפברואר 2009, אך בשנת 2014 דווח כי שוחרר למעצר בית.
הוא נעלם שוב בשנת 2017 וכנראה נלקח למאסר.
מאז לא ידוע עליו דבר.
גאו נולד וגדל במחוז שאנשי, הבכור מבין 6 אחים, בבית עם חינוך לנצרות.
אביו מת בגיל 40 וגאו התחיל לעבוד במכרה פחם כדי לפרנס את משפחתו.
הוא לא למד בבית ספר יסודי כי משפחתו לא יכלה לממן זאת, אבל סיפר כי ישב מחוץ לחלון הכיתה והקשיב.
אחד הדודים שלו מימן את לימודיו בבית ספר תיכון שהכשירו אותו להתגייס לצבא.
הוא הצטרף ליחידה ששירתה בקאשגאר, באזור שינג'יאנג, ונרשם כחבר במפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס).
לאחר שהשתחרר מהצבא עבד כמוכר מזון.
בעקבות הודעה בעיתון שפרסמה את רצונו של מנהיג סין באותו זמן, דנג שיאו-פינג, להכשיר 150 אלף עורכי דין, גאו נרשם ללמוד משפטים ב-1991 ואחרי שהצטיין בלימודים, ועבר את בחינת ההסמכה ב-1995, הוא קיבל תעודת עורך דין.
בשנת 1989 התקבל, בפעם הראשונה בסין, חוק מנהלי שאפשר לאזרחים סינים להגיש תלונה למוסדות השלטון.
המקרה הראשון שגאו טיפל בו היה של נער שנכנס לתרדמת לאחר שרופא הזריק לו בטעות אתנול לווריד.
במקרה אחר של רשלנות רפואית זכה גאו בפיצויים של 100,000$ עבור נער שאיבד את שמיעתו.
גאו ייסד וניהל משרד פרטי לעריכת דין בבייג'ינג בשנת 2000. הוא הגן על לקוחות במשפטי רשלנות רפואית, הגן על אנשים שנושלו מאדמתם ובמקרים נוספים בהם טענו אזרחים סיניים ליחס לא הוגן מהמשטר.
ב-2001 הוא הוכר על ידי משרד המשפטים הסיני כ"אחד מעשרת עורכי הדין הטובים ביותר במדינה" וזאת בזכות עבודתו בהגנה על קורבנות של רשלנות רפואית ומאבקו לקבל פיצויים עבור אנשים שנושלו מאדמתם.
גאו סיפר שחלק מהסיבות שדחפו אותו להתערב ולסייע כאשר הוא מזהה אי צדק, קשורות לערכי המוסר הנוצרי בהם האמין.
תיקים שגאו טיפל בהם כללו בין היתר:
אחד המקרים המשמעותיים שטיפל בהם היה לקבל פיצויים עבור לקוח שביתו הוחרם בשביל בניית פרויקט הקשור לאולימפיאדת בייג'ינג 2008.
גאו חשף מסמך ממשלתי פנימי, שאסר על בתי המשפט לדון במקרים של סכסוך על בתים וקרקעות ובתי המשפט צייתו להנחיה הבלתי חוקית הזאת.
סכסוך קרקעות נגד פקידים בכפר טאי-שי.
תובענה ייצוגית נגד השלטונות המקומיים בקשר ליישום מדיניות תכנון המשפחה בסין.
גאו זכה במשפט בתיק של 6 עובדי מפעל בפרובינציית גואנגדונג, שנעצרו מאחר שמחו על ניצולם בידי המעביד.
ערעור במשפטו של ג'נג יי-צ'ון, עיתונאי ופרופסור לשעבר שנשפט ל-7 שנים בגלל דברים שכתב באופן מקוון.
גאו נתן ייעוץ משפטי למתרגלי פאלון גונג, כולל להואנג ווי שנשפט באופן בלתי חוקי לכאורה ל-3 שנים במחנה לחינוך מחדש על ידי עבודת כפייה בשי-ג'יאנג-הואנג.
גאו נתן ייעוץ משפטי לקאי ג'ו-הואה, כומר בכנסייה ביתית, שנשפט ל-3 שנים בכלא לאחר שהפיץ עותקים של כתבי הקודש הנוצרים.
ב-2005 הגן גאו על ג'ו ג'יאו-הו, עורך דין ואקטיביסט, שנאשם ב"הפרת הסדר הציבורי" בעת שהגן על משקיעים פרטיים בבארות נפט שהוחרמו על ידי המשטר בשאנשי.
גאו הצליח לשחרר את עמיתו על ידי מסע תקשורתי רחב, אבל נאסר על ג'ו להמשיך לעסוק בעריכת דין.
משרד המשפטים בבייג'ינג אסר על גאו לפעול בתיקים מסוימים, כולל פאלון גונג והסכסוך בבארות הנפט בשאנשי.
גאו סירב והמשיך לפעול בתיקים אלה בטענה שלמשרד המשפטים אין זכות לקבוע באילו תיקים יטפל.
בשנת 2005 ביטל גאו את חברותו במפלגה הקומוניסטית הסינית ובמכתב פתוח להנהגת סין כתב שהמשטר מנהל תעמולה, רדיפה ושטיפת מוח נגד מתרגלי הפאלון גונג.
באותה שנה, זמן קצר לאחר שביטל את חברותו במפלגה הקומוניסטית הסינית, החל מעקב משטרתי על משפחתו.
אחרי שגאו כתב מכתב נוסף ובו תיעוד של הרדיפה והעינויים של המשטר הסיני נגד מתרגלי הפאלון גונג, רישיון עריכת הדין שלו הושעה לשנה.
על חייו של גאו היו איומים רבים ונעשה גם ניסיון התנקשות בדריסה.
בשנת 2006 נעצר גאו ונדון לשלוש שנות מאסר בפועל וחמש שנים על תנאי.
בשנת 2007, ה-American Board of Trial Advocates בחרה בגאו לקבל את "פרס הסניגוריה האמיצה" וגאו הוזמן לקבל את הפרס באופן אישי בסנטה ברברה שבקליפורניה.
בסתיו של אותה שנה, פרסם גאו באנגלית את האוטוביוגרפיה שלו: A China More Just.
באוטוביוגרפיה שלו, תיאר גאו את העינויים שעבר בעודו בכלא.
באותה שנה הוא גם כתב מכתבים פתוחים לסגן נשיא האיחוד האירופי, אדוארד מקמילן-סקוט ולקונגרס האמריקני בקריאה להחרים את האולימפיאדה, שהתקיימה בסין ב-2008.
בפברואר 2009, אשתו וילדיו של גאו קיבלו מקלט מדיני בארצות הברית.
מיד לאחר מכן, גאו נעלם.
בתחילת שנת 2010 התקבלו מסרים מהממשל הסיני לפיהם גאו נמצא "במקום בו הוא אמור להיות".
בדיעבד אמר בהמשך שבשנים אלו נכלא ועונה בדרכים גרועות יותר מבעבר.
גאו שוחרר ממעצר באוגוסט 2014 והיה במעצר בית.
הוא קיבל מעט מזון, ובריאותו התרופפה, אך הוא לא קיבל טיפול רפואי.
גאו נעלם שוב בשנת 2017 וגורלו לא נודע.
נכון לאפריל 2024 אין כל מידע על מקום הימצאו מאז 2017.
הספר יצא לאור ב-2007 בהוצאת Broad Press, והופץ באופן מקוון, להורדה חופשית לקהל הרחב.
גאדורוש (בהונגרית: Gádoros) הוא כפר בנפת אורושהאזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בגאדורוש נמצא בירידה.
יהודים ישבו בגאדורוש במאה ה-19 והיו חלק מקהילת אורושהאזה, בשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
גאו מקלנבורג , הוקם בשם גאו מקלנבורג-ליבק ב-22 במרץ 1925 ושמו שונה לגאו מקלנבורג ב-31 במרץ 1937 כאשר ליבק הועברה לגאו שלזוויג-הולשטיין.
זו הייתה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית מ-1933 עד 1945 שנוצרה מאיחוד המדינות החופשיות מקלנבורג-שטרליץ ומקלנבורג-שוורין.
לפני כן, מ-1925 עד 1933, הייתה זו חלוקת המשנה האזורית של המפלגה הנאצית באזור זה.
שיטת הגאו הנאצית (ברבים Gaue) הוקמה במקור בוועידת מפלגה ב-22 במאי 1926, במטרה לשפר את הניהול של מבנה המפלגה.
משנת 1933 ואילך, לאחר תפיסת השלטון של הנאצים, הגאו החליף יותר ויותר את מדינות גרמניה כתת-חלוקות מנהליות בגרמניה.
בראש כל גאו עמד גאולייטר, עמדה שהפכה לחזקה יותר ויותר, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם מעט הפרעות מלמעלה.
הגאולייטרים המקומיים החזיקו לעיתים קרובות בתפקידים ממשלתיים כמו גם במפלגות והיו אחראים, בין היתר, על תעמולה ומעקב, ומספטמבר 1944 ואילך, גם על הפולקסשטורם והגנת הגאו.
תפקידו של הגאולייטר במקלנבורג הוחזק על ידי פרידריך הילדברנדט למשך כל קיומו של הגאו, שנקטע רק על ידי השעיה של שמונה חודשים מיולי 1930 עד פברואר 1931, כאשר ירש אותו לזמן קצר הרברט אלברכט.
הילדברנדט נידון למוות על ידי בית דין צבאי והוצא להורג בגין פשעי מלחמה ב-1948.
גאו וסטמארק היה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית בין השנים 1933 עד 1945. מ-1925 עד 1933, הוא היה תת-חלוקה אזורית של המפלגה הנאצית.
שיטת הגאו הנאצית (ברבים Gaue) הוקמה בוועידת המפלגה ב-22 במאי 1926 כדי לשפר את הניהול של מבנה המפלגה.
משנת 1933 ואילך, לאחר תפיסת השלטון של הנאצים, הגאו החליף יותר ויותר את המדינות כחלוקות משנה מנהליות בגרמניה.
מקורו של הגאו היה בשנת 1925 ב-"Gau Rheinpfalz", הכולל את חלקי בוואריה בגדה השמאלית של נהר הריין, הפפאלץ .
גם הטריטוריה של אולדנבורג בירקנפלד סופחה לגאו ב-1934. עם החזרת אגן הסאר לגרמניה ב-1 במרץ 1935, אוחדו שני האזורים ויצרו את "Gau Pfalz-Saar" החדש.
שמו של גאו זה שונה ל-"Gau Saarpfalz" ב-13 בינואר 1936.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ותבוסת צרפת ב-1940, נוסף לגאו ב-30 בנובמבר 1940 המחוז הצרפתי של מוזל, ששמה שונה ל-"CdZ-Gebiet Lothringen" ב-7 בדצמבר 1940, שמו שונה שוב, ל-"Gau Westmark".
הגאולייטר בירקל קיווה שווסטמארק יורחב עד לגבולה המערבי העתידי של גרמניה, במיוחד בהתחשב באזור העפרות של בריי – לונגווי במחוז מרת ומוזל.
בירקל גם הטיל תביעות על חלקים מאלזס ואפילו על באדן.
הגאו, לעומת זאת, נשאר כשהיה עד תבוסת גרמניה ב-1945.
בראש כל גאו עמד גאולייטר, תפקיד שהפך חזק יותר ויותר, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
גאולייטרים מקומיים היו אחראים על תעמולה ומעקב, ומספטמבר 1944 ואילך על הפולקסשטורם והגנת הגאו.
את תפקידו של הגאולייטר החזיקו פרידריך ואמבסגאנס מפברואר 1925 עד 13 במרץ 1926 ויוזף בירקל מ-13 במרץ 1926 ועד מותו ב-28 בספטמבר 1944, אז השתלט וילי שטוהר על תפקידו וכיהן במשך כל קיומו של הגאו.
גאוביולוגיה הוא ענף מדעי שחוקר את ההשפעה ההדדית בין כדור הארץ והאורגניזמים שחיים בו.
גאוביולוגים חוקרים את ההתפתחות המשותפת של כדור הארץ והחיים בו, באמצעות רעיונות וכלים מענפי הגאולוגיה, ביולוגיה וגאוכימיה.
מחקרים גאוביולוגיים נוטים להתמקד במיקרואורגניזמים, ועל תפקידם בשינוי הסביבה הכימית והפיזיקלית של כדור הארץ.
המחקר הגאוביולוגי עוסק בשאלות שקשורות למחזורים ביוגאוכימיים (כגון מחזור הפחמן או מחזור החנקן), בליית סלעים וסחיפה כתוצאה מגורמים ביולוגיים, היווצרת והתפתחות הקרקע והמשקעים, הממשק המיקרוביאלי-מינרלי, היווצרות ודגרדציה של דלק מאובנים, מוצא החיים, היסטוריה של החיים ושל התפתחותם המשותפת עם כדור הארץ, השפעת מטבוליזם של אורגניזמים ועל כדור הארץ.
גאוביולוגיה הוא ענף מדעי בן מספר עשורים בודדים.
ניתן לראות בגאוביולוגיה כמקביל של גאופיזיקה וגאוכימיה, בהם משתמשים בשיטות מפיזיקה וכימיה כדי לחקור את כדור הארץ.
גאוביולוגיה הוא ענף מדעי שהתפתח יותר מאוחר, ומשתמש בביולוגיה כדי לחקור את כדור הארץ, וגם את ההשפעה בכיוון השני – שימוש במדעי כדור הארץ עבור שאלות מחקר ביולוגיות.
פרק זה עוסק בהיסטוריה של גאוביולוגיה כמונח וענף מדעי.
ההיסטוריה של המחשבה על הקשר בין החיים לכדור הארץ היא מורכבת, ולא תהיה לה התייחסות בפרק זה.
הראשון שהשתמש במונח "גאוביולוגיה" היה הבוטניסט והמיקריובולוג ב-1934. במילותיו, גאוביולוגיה היא "הניסיון לתאר את הקשר שבין אורגניזמים וכדור הארץ", מאחר ש"האורגניזם הוא חלק מכדור הארץ, וגורלו שזור בזה של כדור הארץ".
הגדרתו של באס בקינג נולדה מהרצון לאחד את הביולוגיה הסביבתית וביולוגיית מעבדה.
פועלו של באס בקינג קרוב לקונספט המודרני של , אף על פי שההגדרה שלו מתאימה לגאביולוגיה ככלל.
בספרו Geobiology, טען באס בקינג שהוא כלל לא התכוון להמציא ענף מחקר חדש.
מחשבתו של באס בקינג על גאוביולוגיה הושפעה משמעותית מקודמיו, כולל , מורו של באס בקינג בבית הספר הנורווגי למיקרוביולוגיה; ולדימיר ורנדסקי, שטען בספרו "הביוספרה" מ-1926 שהחיים משנים את תנאי הסביבה של פני השטח של כדור הארץ; ו שהיה הראשון לגלות בקטריה שצורכת חומר לא-אורגני כמקור אנרגיה (ראה ).
המעבדה הראשונה שיועדה באופן רשמי לגאוביולוגיה הייתה Baas Becking Geobiological Laboratory באוסטרליה, שנפתחה ב-1965. אך למרות ניצנים ראשונים אלו, עד שנות התשעים הענף לא היה דומיננטי במיוחד.
למשל, ב-1944 התפרסם , תרומה מכוננת של פלאונטולוגיה לביולוגיה האבולוציונית, אך מתוך 237 העמודים בספר רק עמוד אחד הוקדש לשאלת האינטראקציה עם הסביבה.
התפתחות טכניקות בעלות יישומים חשובים בגאוביולוגיה
גאוביולוגיה הפכה לענף משמעותי במדעי כדור הארץ רק לאחר התפתחות של טכניקות בגנטיקה וגאוכימיה, ששימושיות מאוד למחקר הגאוביולוגי.
בשנות השלושים של המאה ה-20, הכימאי מצא חומר דמוי-כלורופיל בנפט, וכך הוכיח את המקור הביולוגי של נפט.
תגלית זאת נחשבת להולדת ה, ענף מדעי שעוסק בחקר חומרים אורגניים בסלעים ובשאר הגאוספירה (ראה חתימה ביולוגית).
הטכניקות של הגאוכימיה האורגנית יתגלו כשימושיות מאוד לגאוביולוגיה, אך נדרשו מספר עשורים לפני שכלים אלו אפשרו למצוא חתימות ביולוגיות בסלעים.
בשנות השבעים והשמונים, מדענים כגון ו מצאו סימנים של ליפידים בסלעים באמצעות ציוד כרומטוגרפיית גז.
בשנות התשעים, התפתחויות בגנטיקה וגנומיקה אפשרו לבצע סוגים חדשים של מחקרים, והרחיבו את מרחב המחקר הגאוביולוגי.
בנוסף, התפתחויות בפילוגנטיקה ישמשו גם הם את המחקר הגאוביולוגי.
כיום באוניברסיטאות רבות מתבצע מחקר גאוביולוגי, וישנם כתבי עת בין-לאומיים לגאוביולוגיה (כגון Geobiology שנוסד ב-2003 ו-Biogeosciences שנוסד ב-2004).
גאוביולוגיה שולבה בתוכניות לימוד מסוימות במדעי כדור הארץ, פורסמו ספרי לימוד בנושא ובמוסדות מסוימים אפשר אפילו לעשות תואר ראשון בגאוביולוגיה (למשל אוניברסיטת פנסליבניה).
ב-2014 פרופסור דייוויד בוטייר טען שהגאוביולוגיה "came of age" (הגיעה לבגרות).
יסודות הגאוביולוגיה מבוססים על מספר רעיונות ליבתיים שמאחדים את לימודי כדור הארץ ולימודי החיים.
החיים וכדור הארץ התפתחו יחד, והשפיעו זה על זה
מאחר שההסתגלויות הטובות ביותר הם אלו שמתאימות לנישה האקולוגית שבה האורגניזם חי, למאפיינים הפיזיקליים והכימיים של הסביבה יש השפעה משמעותית על התפתחות החיים באמצעות ברירה טבעית.
אך גם ההפך נכון: עם כל צעד של האבולוציה, גם הסביבה משתנה.
דוגמת קלאסית להשפעה ההדדית בין כדור הארץ לאורגניזמים שחיים בו היא אסון החמצן: לפני כ-2.5 מיליארד שנים, מין חיידקים בעל מטבוליזם מבוסס פוטוסינתזה גרם לעלייה משמעותית בריכוז החמצן באטמוספירת כדור הארץ.
העלאת ריכוז החמצן גרמה לאירוע הכחדה המונית של רוב המינים בכדור הארץ, שהיו אל-אווירניים.
בנוסף, היא השפיעה משמעותית על עתיד האבולוציה של החיים.
דוגמאות נוספות כוללות בניית סכרים על ידי בונים, שמשפיעים על האדמה ועל שאר הסביבה הביולוגית; השפעתן של שוניות אלמוגים על שבירת גלי ים; , תהליך שבו צמחים וחיות משפיעים על הקרקע ומשקעים גאולוגיים; ותופעות גאוביולוגיות נוספות שמצוינות במהלך הערך.
כדור הארץ לא נשאר זהה מאז התהוותו ככוכב לכת לפני כ-4.5 מיליארד שנים.
יבשות נוצרו, נפרדו והתנגשו, ובכך נוצרו הזדמנויות ומחסומים להתפתחות החיים.
מצב החמצון-חיזור של האטמוספירה והאוקיינוסים השתנה, כפי שנתוני איזוטופים חושפים.
כמויות משתנות של חומרים אי-אורגניים כגון פחמן דו-חמצני, חנקן דו-חמצני, מתאן וחמצן נגרמו מהתפתחות של מנגנוני מטבוליזם חדשים שפולטים חומרים אלו, ומצד שני גרמה להתפתחות של אורגניזמים חדשים שיוכלו לנצל חומרים אלה.
לכדור הארץ נוצר שדה מגנטי לפני כ-3.5 מיליארד שנים, שלאחר מכן עבר שינויים בעוצמתו ובכיוונו.
טמפרטורת השטח של כדור הארץ נמצאת בתנודה מתמדת, מעידני קרח (ואולי אפילו כדור הארץ ככדור שלג) עד לעלייה במפלס המים והמסת קרחונים, ותהליכי איזון טמפרטוריה.
כדור הארץ הוא לא הגורם היחיד בסביבה שהשתנה – גם עוצמת ההארה של השמש משתנה לאורך זמן.
מאחר שרשומות גאולוגיות מציגות היסטוריה של טמפרטורה קבועה יחסית מאז תחילתו של כדור הארץ, חוקרים מסיקים שבעבר הרחוק היו הרבה יותר גזי חממה שהעלו את הטמפרטורה גם כשהשמש הייתה צעירה וחלשה יותר.
השינויים האלה בסביבת כדור הארץ שמו אילוצים על התפתחות החיים.
יתר על כך, תמיד מתרחשים שינויים עדינים יותר בסביבת החיים, שמשפיעים על האורגניזמים שאנחנו רואים עכשיו ובתיעוד הגאולוגי.
החיים מנצלים תופעות כימיות כדי לייצר אנרגיה, לבצע אנאבוליזם (יצירת מולקולות מורכבות מתוך אבני בניין קטנות יותר), ולנקות פסולת.
אורגניזמים שונים משתמשים בגישות מטאבוליות מגוונות על מנת לספק צרכים אלה.
בעוד שחיות כמונו נושמות חמצן, אוגניזמים אחרים "נושמים" סולפט SO4-2, ניטראט -NO3, רב-ברזל (Fe(III)) ואורניום (U(VI)), או משיגים אנרגיה מתסיסה.
קהילות מיקרוביאליות (מינים שונים של מיקרואורגניזמים הממוקמים בקרבה זה לזה) אף מסוגלות לתאם תהליכים מטבוליים ().
בנוסף, זרזים מסוימים מעדיפים איזוטופ מסוים על פני האחרים, מה שמשפיע על שכיחות האיזוטופים בסלעים.
מטבוליזם קשור ישירות למחזור הגלובאלי של יסודות ותרכובות בכדור הארץ (ראה מחזור ביוגאוכימי).
הסביבה הגאוכימית מניעה את החיים, שגורמים לייצור מולקולות שונות שמשתחררות לסביבה החיצונית.
גנים יכולים לספק מידע על הפונצקיה וההיסטוריה הגאוביולוגית של אורגניזמים
הקוד הגנטי הוא המפתח להבנת ההיסטוריה של האבולוציה, ולהבנת יכולות ומאפיינים של אורגניזמים.
גנים הם היחידה הבסיסית של התורשה והתפקוד, ולכן הם היחידה הבסיסית של האבולוציה, והגורם שקובע כיצד המטבוליזם של אורגניזם יתפקד.
גנים מקודדים מידע על מטבוליזם
מגנים ניתן להסיק מסקנות על המטבוליזם שמתרחש בסביבה מסוימת.
גנים מאפשרים לשאול "מי נמצא שם?" ו"מה הוא עושה?".
למשל, גאוביולוגים חוקרים את מחזור המתאן הגלובאלי.
בעקבות גילוי גן (pmo) שאחראי על חמצון מתאן ושקיים בכל מחמצני המתאן הארוביים (מתאנתרופים), חוקרים משתמשים בהימצאות הגן כפרוקסי למתאנתרופיה.
כלי יותר כללי הוא גן ה-, שנמצא בבקטריה וארכאה.
מאחר שהגן מתפתח מאוד לאט ואינו ניתן להעברה גנטית אופקית, ניתן להשתמש בואריציות של הגן כדי להפריד בין סיווגים שונים של אורגניזמים.
מבחינת מתדולוגיה, הביולוגיה המולקולרית מאפשר למדענים להבין את הפונקציה של גן באמצעות (גידול מיקרובים בתנאי מעבדה, שמאפשרים לגלות תכונות של המיקרובים) ומוטגנסיס מלאכותי.
בגלל המגוון העצום של מיקרובים, שיטות אלו לא מספקות לקבלת תמונה מלאה של החיים המיקרוסקופיים בכדור הארץ.
גאוביולוגים משתמשים בשיטות ממטא-גנומיקה, שמאפשר לאסוף דגימות סביבתיות ולהסיק מסקנות על הסביבה.
פילוגנטיקה מספקת מידע על ההיסטוריה האבולוציונית
שיטות פילוגנטיות משוות מספר גדול של רצפים גנטיים כדי להסיק קשרים אבולציונליים, בדומה לבניית "עץ משפחה" של מינים.
שיטות אלו מאפשרות לפענח כיצד האבולוציה התרחשה, ולהבין יותר טוב את הקשרים בין מינים מודרניים.
עם זאת, שיטות פילוגנטיות בפני עצמן אינן מסוגלות לספק ציר זמן של התפתחות החיים בארץ.
בעץ פילוגנטי המרחק נמדד על ידי מרחק גנטי, שלא ניתן להטיל על ציר זמן בקלות.
כדי להשיג ציר זמן של התפתחות החיים בכדור הארץ, נדרש מידע על קצב המוטציות הגנטיות או סממנים גאולוגיים (למשל מאובנים).
ביסוד, החיים עוקבים אחרי חוקי הפיזיקה והכימיה.
הם מוגבלים על ידי עקרונות כגוון תרמודינמיקה.
עובדה זו חשובה לגאוביולוגיה משום שהיא התגלמות הקשר האדוק שבין כדור הארץ והחיים בו.
משקעי סלעים טומנים בחובם זכר להיסטוריה של החיים בכדור הארץ, בצורת מאובנים, חתימות ביולוגיות, איזוטופים ועוד.
עם זאת, התיעוד הסלעי רחוק מלהיות מושלם, ושימור חתימות ביולוגיות הוא מאורע נדיר.
הבנת הגורמים שקובעים את מידת השימור, והבנת המשמעות מאחורי מה נשמר ומה לא, הם חשובים עבור הגאוביולוגיה.
דוגמאות קלאסיות לגאוביולוגיה במשקעי סלעים כוללות סטרומטוליט ו-.
גאוביולוגיה מכילה רעיונות וטכניקות ממגון רחב של דיציפלינות, אך יש מספר שיטות חשובות במיוחד:
תרבית מיקרובים משמשת לאפיון המטבוליזם ואורח החיים של מיקרובים.
ריצוף גנטי מאפשר למדענים לחקור את הקשר בין אורגניזמים מודרניים בעזרת פילוגנטיקה.
מוטגנסיס מלאכותי מאפשר לקבוע את תפקיד הגנים באורגניזמים חיים.
מיקרוסקופיה משמשת לויזואליזציה של העולם המיקרובי.
מיקרוסקופים פועלים בטווח שבין תצפית סביבתית, למחקרים כמותיים עם בעזרת בדיקת DNA , לויזואליזציה ברזולוציה גבוהה של הממשק המיקרוביאלי-מינרלי באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים.
גילוי שאריות איזוטופים משמש למעקב אחרי תגובות ביוכימיות ולהבנה של מטבוליזם מיקרוביאלי.
אפיון סביבתי מפורט חשוב כדי להבין מה בסביבה מניע את אבולוציית האורגניזמים, וגם כיצד החיים משפיעים על הנישה הסביבתית הזו.
האפיון כולל טמפרטורה, אור, רמת חומציות, מליחות, ריכוז של מולקולות ספציפיות (כמו חמצן), והקהילה הביולוגית.
סדימנטולוגיה וסטרטיגרפיה: הסלעים מכילים תיעוד של ההיסטוריה של תהליכים גאוביולוגיים במשקעים, שניתן לגלות באמצעות הבנה של תהליכים גאולוגיים.
חיפוש מאובנים וחקירתם, שלרוב נופל תחת ענף הפלאונטולוגיה, חשוב גם לגאוביולוגיה, אם כי במקרים רבים גודל המאובנים הוא מיקרוסקופי (ראה מיקרופלאונטולוגיה ).
הניתוח הביוכימי של חתימות ביולוגיות, שהם מולקולות מאובנות או מודרניות שמהוות אינדיקציה לקיום של קבוצה מסוימת של אורגניזמים או סוג מסוים של מטבוליזם.
משמש למציאת הוכחות לחיים ומענה על שאלות שקשורות למגוון המטבולי.
פלאומגנטיזם הוא חקר ההיסטוריה של השדה המגנטי של כדור הארץ.
הוא משמעותי עבור גאוביולוגיה כדי להבין , ביומינרליזציה ושינויים במערכת האקולוגית הגלובאלית.
גאו יאוג'יה (בכתב סיני: 高耀潔; 19 בדצמבר 1927 – 10 בדצמבר 2023) הייתה גינקולוגית, אשת אקדמיה ופעילת איידס סינית שבסיסה בג'נגג'ואו, חנאן, סין.
גאו זכתה לכבוד על עבודתה על ידי האו"ם וארגונים מערביים בזמן שהייתה במעצר בית.
אי ההסכמה בינה לבין השלטונות הסיניים בנוגע להעברת מידע והכרה בחומרת מגפת האיידס ברפובליקה העממית של סין פגע בהמשך פעילותה והיא עזבה לארצות הברית ב-2009, שם התיישבה במנהטן, ניו יורק.
גאו יאוג'יה, ילידת מחוז קאו, שאנדונג בשנת 1927, נולדה למשפחת בעלי אדמות.
ילדותה עברה עליה בצל טרגדיה: כפות רגליה נקשרו במשך שש שנים, אירוע שהותיר אותה צולעת לכל חייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, משפחתה, שכללה חמישה אחים, עברה לקאיפנג במחוז חנאן.
שם, בשנת 1939, החלה גאו בלימודי רפואה באוניברסיטה.
לימודיה נקטעו באופן זמני עקב הפלישה היפנית, אך היא הצליחה לסיים את לימודיה בשנת 1953 באוניברסיטת חנאן.
זמן קצר לאחר מכן, נישאה לבעלה, גואו מינג'ו.
גאו, ששימשה כרופאה מומחית בגינקולוגיה שחלתית במכללת חנאן לרפואה סינית מסורתית, טיפלה במספר רב של נשים, תוך שהיא מיילדת אף "תריסר תינוקות ביום".
מחוז חנאן היה המחוז הראשון שבו הוחלה, החל בשנת 1958, התוכנית הכלכלית המכונה "הקפיצה הגדולה קדימה".
כאשר פגע רעב קשה במחוז בסוף שנות ה-50, גאו דאגה לספק מזון ואספקה חיוניים לחולים נזקקים.
בשל מעמדה האינטלקטואלי, גאו נרדפה קשות במהלך מהפכת התרבות (1966–1976), אירוע שהותיר אותה במצב בריאותי ירוד.
היא הוכתה מספר פעמים על ידי המשמרות האדומים בשל מעמד משפחתה כבעלי אדמות, ואף נאלצה להסתתר בחדר המתים של בית החולים כדי להימנע ממעצר.
בנה הצעיר, בן 13 בלבד, נכלא לשלוש שנים ללא כל הצדקה.
ההתעללות שעברה במהלך תקופה זו כמעט וגרמה לה להתאבד.
לאחר סיום מהפכת התרבות, גאו חזרה לעבודתה כרופאת נשים בבית החולים לרפואה סינית בחנאן.
בשנת 1986 קיבלה דרגת פרופסור, ובשנת 1990 פרשה מעבודתה.
גאו אף כיהנה כחברת קונגרס העממי השביעי של חנאן.
שערוריית הדם הסינית, שהתרחשה במחוז חנאן בסין בשנות ה-90, גרמה להתפשטות מהירה של נגיף ה-HIV בקרב האוכלוסייה הכפרית הענייה.
הסיבה העיקרית לכך הייתה פעילות הטיפול באיידס במחוז חנאן, שהתבססה על מרכזי איסוף דם לא סניטריים, הן פרובינציאליים והן פרטיים.
במרכזים אלו, דם נאסף מתורמים בתשלום לתוך מכל מרכזי, ממנו הופרדה הפלזמה.
שארית הדם, שלא עברה תהליך עיקור ראוי, הוזרמה חזרה לתורמים מאותו סוג דם.
כתוצאה מכך, רבים נדבקו ב-HIV, מה שהוביל למגפה נרחבת.
גאו, רופאה סינית ידועה, הפכה לדמות מרכזית במאבק נגד איידס בסין בעקבות שערוריית הדם הסינית.
היא התפרסמה בזכות תמיכתה במניעת איידס, פעילותה למען חולי איידס וילדים יתומים,וקריאותיה למוסדות מקומיים ולאומיים להתייחס ביתר רצינות למחלה.
המקרה הראשון של איידס בו נתקלה גאו היה בשנת 1996, כאשר נקראה לייעוץ בבית חולים בג'נגג'ואו.
אישה בשם בא, שאובחנה מאוחר יותר עם איידס, לא זוהתה כחולת איידס בעת תחילת אשפוזה.
גאו איבחנה אותה כחולת איידס ב-7 באפריל 1996, וחשדה שהיא נדבקה בעקבות עירוי דם לא סטרילי.
בא נפטרה 10 ימים לאחר מכן.
חקירה מעמיקה יותר חשפה שמקרה זה לא היה יחיד, אלא חלק ממגפה רחבה יותר שפקדה את מחוז חנאן.
גאו החלה לבקר בכפרים כדי לחקור את היקף הבעיה, וגילתה מספר רב של מקרי איידס נוספים.
גילויים אלו הובילו אותה להקדיש את חייו למאבק במחלה ולשיפור תנאי חייהם של חולי איידס בסין.
בסוף שנת 1996, גאו החלה לכתוב ולפרסם חומרים בנושא מניעת התפשטות HIV/איידס.
היא השתמשה בכספה האישי כדי להדפיס ניוזלטר בשם "ידע למניעת HIV", שהופץ לראשונה ב-1 בדצמבר 1996, יום האיידס העולמי.
גאו חילקה את הניוזלטר בתחנות אוטובוס בג'נגג'ואו, וביקשה מהנוסעים להעביר אותו לאזורים כפריים.
הניוזלטר יצא ב-15 גיליונות, עם הדפסה כוללת של 530,000 עותקים.
הגיליון הראשון מומן על ידי מוזיאון חנאן לתרבות והיסטוריה וקרן סונג צ'ינגלינג, אך הגיליונות הבאים מומנו על ידי גאו עצמה, בעלות של בין 3,000 ל-5,000 יואן לכל גיליון.
הניוזלטרים הופצו בתחנת המגפה של מחוז חנאן, במרכזי תכנון משפחה, באוטובוסים וברכבות.
במקרים מסוימים, עיתונים ומגזינים אחרים שיתפו פעולה עם גאו והפיצו את החומרים שלה לצד הפרסומים שלהם.
הרצאות: גאו כללה מידע על מניעת HIV/איידס גם ב-30 עד 70 הרצאות פומביות שהיא נתנה מדי שנה בנושא בריאות.
מרכז פעילות: דירתה של גאו הפכה בסופו של דבר ל"מרכז פיקוד" למאבק באיידס.
שם היא הדפיסה עלונים, ענתה למכתבים וטלפונים מחולים, רופאים ומורים בנושא HIV/איידס.
טלוויזיה: ב-1 בדצמבר 1999 הוזמנה גאו על ידי הטלוויזיה של העיר ג'נגג'ואו להשתתף בתוכנית טלוויזיה בשידור חי בנושא מניעת HIV/איידס.
ספר: גאו החליטה לקדם את המסר שלה עוד יותר על ידי פרסום ספר בשם "מניעת איידס / מחלת מין".
לאחר שקיבלה את פרס ג'ונתן מאן לבריאות גלובלית וזכויות אדם בשנת 2001, היא השתמשה ב-30,000 דולר מפרסים ו-10,000 דולר נוספים בתרומות מקרן פורד כדי להדפיס 150,000 עותקים של הספר.
הפצת הספר: גאו תרמה כ-60,000 עותקים של הספר לפדרציית הנשים של מחוז חנאן, כמו גם לתחנה למניעת מגפות ולספרייה המחוזית של חנאן, עם הוראות להמשיך ולהפיץ את הספרים לאזורים כפריים יותר ולארגונים קטנים יותר.
היא קיבלה בקשות רבות לספר, בעיקר מחנאן, אך גם מאזורים אחרים בסין.
סקר: בסתיו 2001, גאו ערכה סקר בנושא ידע על מניעת איידס.
התברר שפחות מ-15% מהאנשים שנסקרו הבינו נכון את דרכי העברת HIV ומניעת איידס, ורובם לא ידעו כיצד ניתן להידבק ב-HIV דרך דם.
גאו הפכה לדמות מרכזית במאבק באיידס בסין.
פעילותה תרמה רבות להעלאת המודעות למחלה ולדרכי מניעתה, וסייעה להציל חיים רבים.
סיוע לחולי איידס ובני משפחותיהם
בסביבות שנת 2000, רוב מאמציה של גאו התמקדו בסיוע ל"יתומי איידס", ילדים שאיבדו את הוריהם למחלה, בכפרים של מחוז חנאן.
היא פעלה במישורים העיקריים הבאים:
תמיכה כלכלית: גאו העניקה כסף ישירות לילדים כדי לסייע להם בצרכי היום-יום.
סיוע רפואי: היא רכשה תרופות, בעיקר משככי כאבים, עבור ילדים שסבלו מתסמיני איידס.
שיתוף פעולה עם שופינג וואנג: גאו עבדה בשיתוף פעולה עם שופינג וואנג, חוקרת בריאות שהייתה מודעת לליקויים בשיטות איסוף הדם בסין שהובילו להתפשטות הפטיטיס C בשנת 1993. וואנג, שהייתה גם הראשונה שהתריעה על עלייה בהדבקה ב-HIV כמה שנים מאוחר יותר, סיפקה לגאו נתונים שתמכו במסרי ההסברה שלה בנוגע למחלה.
השפעת הפעילות על נכסיה: בעקבות השימוש הנרחב בכספה האישי, בעלה של גאו נאלץ למנוע ממנה גישה לחסכונות המשותפים של בני הזוג החל משנת 2000.
תחילה, קיבלה פעילותה של גאו תגובות שליליות מצד גורמים מקומיים.
הן גורמים רשמיים והן העיתונות המקומית לא היו מוכנים לתמוך בה במסעות ההסברה שלה, ואף סירבו לסקר את הנושא.
חששם היה שדיון פומבי באיידס יפגע בתדמיתו של מחוז חנאן.
גאו סבלה מהטרדות מצד הרשויות: הדואר שלה נתפס, הטלפון שלה צלצל ללא הרף, והיא אף נאסרה על ידי המשטרה.
אוגוסט 2000: גאו נתנה ראיון ל-China Newsweekly, שהודפס מחדש על ידי מספר כלי תקשורת.
בעקבות הראיון, אסרו עליה הרשויות המקומיות לדבר שוב עם עיתונאים.
נובמבר 2000: שעות ספורות לפני מתן הרצאה שגאו הייתה אמורה לתת לסטודנטים, בוטלה ההרצאה לאחר שהודיעה שתדון בקצרה ב-HIV/איידס.
ההתנגדות המקומית לא ריפתה את ידיה של גאו: היא המשיכה בפעילותה ללא מורא, תוך סיכון משמעותי לחירותה ואף לחייה.
נחישותה תרמה רבות להעלאת המודעות למחלת האיידס בסין ולדרכי מניעתה.
אף על פי שלא הייתה הרופאה הסינית הראשונה שדיברה נגד מגפת ה-HIV במדינה, קמפיינים של גאו למניעת איידס תרמו רבות להשפעה על מדיניות ממשלת סין בנוגע למניעה ובקרה של המחלה.
הודאה רשמית ופעולות ממשלתיות: בשנת 2003, לאחר שנים של התעלמות מהבעיה, ממשלת סין סוף סוף הודתה רשמית בקיומה של מגפת HIV במדינה והבטיחה להשקיע כספים משמעותיים במאמצי מניעה ובקרה.
הערכות לגבי היקף המגפה: בשנת 2004, קבוצת הנושא של האומות המאוחדות בנושא HIV/איידס בסין פרסמה דו"ח שהעריך שבין 850,000 ל-1.5 מיליון מבוגרים בסין נדבקו ב-HIV נכון לשנת 2001. הערכות אלו היו גבוהות משמעותית מההערכות הרשמיות של ממשלת סין באותה תקופה.
הסתירות בין הערכות: בשנת 2007, פקידי בריאות סיניים העריכו שרק 740,000 מבוגרים נדבקו ב-HIV.
עם זאת, גאו טענה שמספר המקרים הכולל ברחבי המדינה היה קרוב ל-10 מיליון.
פער משמעותי זה הדגיש את הצורך בשקיפות רבה יותר ובנתונים מדויקים יותר בנוגע למגפת האיידס בסין.
בשנת 1999, משרד החינוך הסיני כינה אותה "אישית מודל שעוסקת בדור הבא", אך לא הזמין אותה לטקס הענקת הפרס.
הכרה בינלאומית: למרות ההתנגדות המקומית, גאו זכתה להכרה בינלאומית רחבה על פעילותה.
בשנת 2001, היא זכתה בפרס ג'ונתן מאן לבריאות וזכויות אדם.
בשנת 2002, היא זכתה בתואר הגיבורה האסיאתית של מגזין טיים.
בשנת 2003, היא זכתה בפרס רמון מגסיי לשירות הציבור במנילה, הפיליפינים.
בשנת 2007, היא זכתה ב"פרס המנהיגות הגלובלית, נשים משנות את עולמנו" על ידי ה-Vital Voices Global Partnership.
אפריל 2007: האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא לאסטרואיד 38980 על שמה.
ספטמבר 2007: האקדמיה למדעים של ניו יורק העניקה לה את "פרס Heinz R.
Pagels לזכויות האדם של המדענים".
פברואר 2015: גאו קיבלה את "פרס המצפון השנתי של ליו בניאן" לשנת 2014. טקס הענקת הפרס התקיים בדירתה בניו יורק והשתתפו בו למעלה מ-10 חברי חבר המושבעים ואורחים.
הפרס נקרא על שם הרופא הסיני ליו בניאן וחבר השופטים כלל סופרים סינים ידועים.
הקושי לקבל הכרה בסין: למרות ההכרה הבינלאומית, גאו נתקלה בקשיים רבים לקבל הכרה והערכה בסין.
היא לא קיבלה אישור לנסיעות מחוץ למדינה כדי לקבל מספר פרסים בינלאומיים.
השפעה מתמשכת: פעילותה של גאו תרמה רבות להעלאת המודעות למחלת האיידס בסין, לחץ על הממשלה לנקוט בצעדים אפקטיביים יותר למניעה ובקרה של המחלה, וסייעה להציל חיים רבים.
בעלה של גאו, גואו מינג'ו, נפטר בשנת 2006. לזוג היו שתי בנות ובן, אך גאו התנכרה מהם עד שנת 2009.
בשנת 2007, הייתה גאו נתונה במעצר בית ולא יכלה לנסוע.
גורמים מקומיים לחצו עליה לחתום על הצהרה לפיה היא "לא מסוגלת לנסוע עקב בריאות לקויה".למרות זאת, ביקרו אותה בבית גורמים רשמיים, ביניהם סגן מזכיר המפלגה של מחוז חנאן, צ'ן קונגאו, סגן המושל של חנאן, וואנג ג'ומיי, וראש מחלקת ארגון המפלגה הקומוניסטית של מחוז חנאן, Ye Dongsong.
ביקור זה דווח ב-Henan Daily ובתקשורת סינית אחרת.
מעצר הבית של גאו היה חלק ממגמה מתמשכת של הטרדות נגד פעילי איידס בסין, ובפרט במחוז חנאן.
בשנת 2006 נעצר פעיל בולט נוסף, וואן יאנהאי, ונמנע ממנו לקיים ועידת איידס בבייג'ינג.
בפברואר 2007, בעקבות לחץ בינלאומי, איפשרה הממשלה הסינית לגאו לנסוע לארצות הברית כדי לקבל פרס.
גאו תיארה את הבלוג שלה, אותו עדכנה עד שנת 2009, כ"שדה קרב" בין תומכיה למתנגדיה.
לטענתה, פריצה לבלוג שלה גרמה להתקפות רבות, לאחר שהחלה לתאר מקרים רבים של אנשים שהמשיכו להידבק ב-HIV דרך עירויי דם במחוז חנאן.
ביולי 2008 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של גאו The Soul of Gao Yaojie (נכתבה בסינית) על ידי Ming Pao Publications Limited (הונג קונג), והגרסה האנגלית, The Soul of Gao Yaojie: A Memoir, פורסמה בנובמבר 2011.
במאי 2009, חששה גאו שתשוב למעצר בית בסין, ולכן נמלטה לארצות הברית.
עם הגעתה, התארחה זמן קצר אצל משפחה סינית, ולאחר מכן עברה לניו יורק בעזרת מלגת ביקור מאוניברסיטת קולומביה.
בארצות הברית, גאו הרצתה רבות על חוויותיה כרופאה ופעילה בסין.
היא שיתפה פעולה הדוקה עם פרופסור אנדרו ג'יי נתן מאוניברסיטת קולומביה, חוקר פוליטיקה סינית שניהל את ענייניה בארצות הברית.
בשנותיה האחרונות, בריאותה של גאו התדרדרה, והיא סבלה מפקקת.
בשנת 2016 אושפזה בבית החולים עקב דלקת ריאות.
ב-10 בדצמבר 2023, נפטרה גאו מסיבות טבעיות בביתה במנהטן עילית, בגיל 95. מותה אושר על ידי פרופסור נתן.
גאו תורינגיה הוקם ב-6 באפריל 1925. הוא היה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית במדינה החופשית של תורינגיה בין השנים 1933 ל-1945. לפני כן, מ-1925 עד 1933, הייתה זו חלוקת המשנה האזורית של המפלגה הנאצית באזור זה.
תפקידו של הגאולייטר בתורינגיה הוחזק במקור על ידי ארתור דינטר.
ב-30 בספטמבר 1927, פריץ זאוקל, סגנו של הגאולייטר, נכנס לתפקיד זה ושימש עד תום המלחמה.
זאוקל שימש גם כנציג הכללי של הרייך להקצאת עבודה.
הוא הורשע במשפטי נירנברג והוצא להורג בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ב-16 באוקטובר 1946. סגניו היו הנס זוורוס ציגלר (1927–1931), ווילי מרשלר (1931–1932), פריץ וכטלר (1932–1935) והיינריך זיקמאייר (1936–1945).
מחנה הריכוז בוכנוולד היה ממוקם בגאו תורינגיה.
גאבר (Gabber; מוכנה לעיתים פשוט הארדקור – Hardcore) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי הולנדי של מוזיקת דאנס אלקטרונית והארדקור טכנו, שפותח ברוטרדם ואמסטרדם בתחילת שנות ה-1990. הוא פותח כז'אנר מחתרתי ואנטי-ממסדי במופעי רייב לא חוקיים שהתקיימו במחסנים, מרתפים ומנהרות.
הז'אנר מאופיין כ-"תערובת בלתי פוסקת של תופי קיק ושירה סוערת ב-BPM מהיר במיוחד", מעורבב עם ברייקים של האוס ופילרים של היי-האט.
כמו כן, יצירות הז'אנר הם בדרך כלל בקצב של 140–190 פעימות לדקה, ומכילים דגימות מיצירות קולנועיות ומוזיקליות.
הז'אנר יצר תת-תרבות לנוער בהולנד.
חובבי הז'אנר תוארו לעיתים קרובות כלובשי אימונית, ז'קט בומבר ונייק אייר מקס .
בתת-תרבות זו, רוב הגברים גילחו את ראשם, בעוד שנשים עשו צמה וגילחו את צדדי הראש.
כמו כן, שימוש בסמים (MDMA ואמפטמין) היה נפוץ.
מאוחר יותר, הסטייל השתנה מעט, כאשר נשים לבשו חולצות וחצאיות קצרות, ואילו גברים לבשו חולצות פולו עם חולצה מתחת ומגפיים צבאיים, בדומה לתת-תרבות גלוחי ראש.
אף על פי שרוב אמני הז'אנר וחברות התקליטים דוחים התנהגות נאו-נאציסטית, פשיסטית וגזענית, לתת-תרבות זו יש קהל עוקבים קטן התומך בנאו-נאציזם.
עד אמצע שנות ה-1990, תת-תרבות זו הייתה חלק מהתרבות המיינסטרימית בהולנד.
כיום, הז'אנר פופולרי מאוד בהולנד.
ארץ ישראל נמצאת במערב יבשת אסיה כחלק מהמזרח התיכון ואגן הים התיכון.
גבולה הצפוני הוא בדרום מדינת לבנון של ימינו וגבולה הצפון מזרחי הוא בדרום מערב סוריה; במזרח ובדרום מזרח היא גובלת במדבר הערבי ובקצה הדרומי נמצא הים האדום; במערב הים התיכון ובדרום מערב סיני.
ארץ ישראל היא חבל ייחודי ורבגוני, שהיווה ארץ מעבר ופרשת דרכים, ולמעשה לב המזרח התיכון.
היא ממוקמת במערבו של האזור הנקרא הסהר הפורה ובדרומו של האזור הנקרא לבנט, אם כי לאחרונה הצטמצם מושג זה לסוריה ולבנון בלבד.
על אף שארץ ישראל היא אחת הארצות הקטנות בעולם, היא שוכנת בין יסודות גאולוגיים, פיזיולוגיים ואקלימיים מגוונים, ומהווה נקודת חיבור בין שלוש היבשות העתיקות: אירופה, אסיה ואפריקה.
בארץ ישראל אקלים ים תיכוני, כלומר – הקיץ ארוך, בהיר, חם ויבש, ואילו החורף מתון, בהרים ובצפון קר יותר.
הצפון והמרכז המזרחי הרריים, המערב שפלת חוף, במזרח זורם נהר הירדן, הדרום מדברי, 5% מיוערים.
מים עיליים מצויים בארץ ישראל בעיקר בשלושת המקומות הבאים: ים כנרת (שטחו 164 קמ"ר), ים המלח (שטחו 310 קמ"ר) ונהר הירדן (אורכו 251 ק"מ).
בארץ ישראל נמצא המקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם, והוא: חוף ים המלח (ישנן נקודות נמוכות יותר מתחת למים או מתחת לפני הקרח).
נכון לשנת 2017, גובה החוף הוא 431 מטר מתחת לגובה פני הים.
המקום הגבוה היותר בשטח ממערב לנהר הירדן הוא הר מירון עם גובה של 1,204 מטר.
המקום הגבוה ביותר הכולל את הגולן הוא בהר חרמון, כיפה ממערב למצפה שלגים בגובה 2,236 מטרים.
הנקודה היבשתית המרוחקת ביותר על פני כדור הארץ מארץ ישראל היא האי (המיושב) רפּה איטי (שבאיי באס – השייכים לפולינזיה הצרפתית); האנטיפוד של האי הזה ממוקם בסמיכות לעיר דובא שבערב הסעודית הממוקמת כ-250 קילומטרים דרום מזרחית לאילת.
ארץ ישראל הייתה מיושבת עוד מתקופת האבן ובה נבנו הערים הראשונות של האנושות.
ארץ ישראל הייתה מיוערת בחורש טבעי ורבו בה בעלי חיים, בהם גם אריות וחיות גדולות אחרות.
ערים גדולות רבות נבנו בה והיא הייתה מיושבת ברציפות במשך אלפי שנים.
עברו בה מספר דרכי מסחר חשובות, שהבולטות בהן דרך המלך ודרך הים, שקישרו את מצרים העתיקה עם ערי סוריה וצפונו של המזרח התיכון.
נמלי הים הטבעיים שלה היו מעטים והפעילות הימית בה הייתה מצומצמת יחסית לזו של פיניקיה.
נבנו בה מספר ערי מדינה כנעניות, חלקן גדולות למדי דוגמת מגידו.
ערי המדינה לא התאחדו מעולם לכדי מדינה ריכוזית אחת, אך נכבשו על ידי מצרים העתיקה והיו חלק מהאימפריה המצרית בתקופת הממלכה החדשה במצרים.
גלי הכיבוש של גויי הים הותירו בה יישובים פלשתים אחדים בדרום מערב, בצמוד לחוף הים התיכון.
הממלכות הריכוזיות הראשונות שנוצרו בה, נוסדו בידי היהודים.
קיימת מחלוקת על קיומה של ממלכת ישראל המאוחדת של דוד ושלמה, אך אין ספק בדבר קיומן של ממלכת יהודה וממלכת ישראל ששגשגו באזור במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס.
האימפריה האשורית כבשה את ממלכת ישראל במאה ה-8 לפנה"ס והותירה בה חורבן רב ואחר כך חרבה גם ממלכת יהודה בכיבוש בבלי במאה ה-6 לפנה"ס, אך עריה שוקמו והיישוב העירוני לא נזנח.
גלי כיבוש יוונים-מוקדונים לא פגעו בעריה, אך בעת השלטון הרומאי מרדו היהודים מספר פעמים נגד השלטון הרומי ובתגובה הרסו הרומאים חלק ניכר מערי הארץ, אך גם חורבות אלה שוקמו.
בימי הביניים סבלה ארץ ישראל משורה של מסעות צלב שבתגובה אליהם, הורו השלטונות הממלוכים, שכבשו את ארץ ישראל בחזרה מידי הצלבנים במאה ה-13 להרוס את כל ביצורי ערי החוף.
כתוצאה מכך, חרבו מרבית ערי החוף והארץ הייתה שוממה למדי, למעט מספר מרכזים עירוניים בצפון ובירושלים במשך מרבית התקופה הממלוכית והעות'מאנית והיישוב התרכז בעיקר בכפרים.
בסוף המאה ה-19 התחילו להגיע גלי עלייה יהודים גדולים לארץ ישראל והם היו בין הגורמים העיקריים לחידוש היישוב העירוני.
תנופת הבנייה נמשכת עד עצם היום הזה וכיום יש בה עשרות ערים גדולות וקטנות.
הגידולים החקלאים העיקריים של העת העתיקה היו, כמקובל באזור, חיטה וגידולי דגן אחרים.
גם בימי הביניים הגידולים היו אופייניים לאזור עם גידולי דגן ופירות.
גידלו בה כותנה, בחלקה ליצוא.
בעת החדשה רבו בה גידולים מסחריים רבים וכיום מתאפיינת ארץ ישראל בגידולים חקלאים בטכנולוגיה מודרנית.
עד ראשית המאה ה-20 היה בארץ ישראל חורש טבעי רב, אך מרבית העצים נכרתו למען מאמץ המלחמתי של האימפריה העות'מאנית נגד הבריטים במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
העצים שימשו להפעלת הרכבת שהחישה תגבורות ואמצעי לחימה לחזית.
כיום מרבית החורש בארץ נטוע בידי אדם.
במשך ההיסטוריה הוגדרה הטריטוריה של ארץ ישראל על פי שני דגמים עקרוניים:
דגם עצמאי, הרואה את הטריטוריה הארצישראלית כטריטוריה העומדת בפני עצמה, המובדלת מטריטוריות אחרות אשר בה מצוי המרכז המדיני.
דגם מוכלל, הרואה את הטריטוריה כחלק מטריטוריה רחבה יותר, המשתייכת מבחינה ארגונית ומנהלתית למרכז מדיני אחר.
המודל הראשון, הרואה בטריטוריה יחידה עצמאית, מופיע תמיד בהקשר היהודי של האזור.
הקשר זה נמצא במשך תקופת הריבונות היהודית בעת העתיקה, עד לחורבן הבית השני ודיכוי מרד בר-כוכבא; וכן בזמן הריבונות הנוצרית, בתקופה הצלבנית ובתקופת המנדט הבריטי, אשר ייחסו לטריטוריה חשיבות מכוח ההיסטוריה הנוצרית העתיקה המבוססת למעשה על המסורת היהודית.
לעומת זאת, כאשר השלטון באזור אינו מבוסס על הזהות היהודית של הטריטוריה, מופיע המודל השני, הרואה את הארץ כמחוז משני של יחידה טריטוריאלית רחבה יותר, אשר מרכזה מצוי מחוץ לארץ ישראל.
אזורי האקלים העיקריים בתחומי מדינת ישראל נחלקים לשלושה סוגים:
אקלים ים תיכוני חם (Csa): 400–700 מ"מ גשם בשנה, אקלים דו עונתי סובטרופי ממוזג, אקלים זה מתחיל מקו צפון רצועת עזה וחברון צפונה כאשר הוא לח יותר במישור החוף והגליל, והולך ונהיה יבש יותר ככל שמתקדמים לפנים הארץ.
אקלים ערבתי חם (BSh): אקלים זה מתאפיין ב-200–400 מ"מ גשם בשנה.
אקלים מדברי חם (BWh): אקלים זה מתאפיין ב-0–200 מ"מ גשם בשנה.
קו גבול הצחיחות הוא קו 200 מילימטר והוא נע משנה לשנה.
בשנים ברוכות הקו מדרים ובשנים שחונות הקו מצפין.
בקצות גבולות המדינה, ישנם שטחים קטנים בעלי אקלים קר יותר:
אקלים ים תיכוני חמים (Csb)
הגורמים המשפיעים על אקלים ארץ ישראל
קווי רוחב: 29–33 צפונית לקו המשווה.
ארץ ישראל קרובה לקו הצחיחות.
קו זה מקיף את הנגב ומדבר יהודה.
מדבר הנגב הוא חלק מרצועת המדבריות העולמית.
בנוסף, ככל שנצפין במזרח התיכון, כמות המשקעים עולה.
מיקום ביחס למערכת הלחצים: בקיץ – השפעה חמה של הרמה הסוב-טרופית.
בחורף – השפעה של קצה השקע התת-קוטבי.
יש הטוענים כי סכר אסואן גרם, החל מסוף שנות ה־60 לשינוי בכמות ובתפרוסת המשקעים בארץ ישראל, בשל שינוי משטר הזרימה של נהר הנילוס, אך יש החולקים על כך וסוברים שהשפעת הסכר זניחה.
גורם ההצפנה: ככל שמצפינים ככה כמות המשקעים גדלה והטמפרטורות יורדות וככל שמדרימים כמות המשקעים קטנה והטמפרטורות עולות.
קרבה לים: ככל שקרובים לים, כמות המשקעים גדלה והטמפרטורות מתונות וככל שמתרחקים מהים כמות המשקעים קטנה והטמפרטורות קיצוניות.
גורם כיוון המדרון: האוויר מגיע מכיוון הים הנמצא בכיוון מערב, האוויר עולה על המדרונות המערביים מתקרר ומוריד גשמים, ובכיוון המזרחי של המדרון באוויר מתחמם ומתייבש, תופעה זאת נקראת "בצל גשם".
פנות: מדרונות הפונים צפונה – מוצלים יותר, מדרונות הפונים דרומה – מוארים יותר.
מדרונות הפונים מערבה – גשומים יותר.
מדרונות הפונים מזרחה – יבשים יותר.
גורם צפיפות הבניה – ככל שהעיר בנויה בצפיפות הלחות תהיה נמוכה הרוחות ינשבו לאט והטמפרטורה תהיה גבוהה, ככל שהעיר תהיה פחות בנויה הרוח תנשוב בחזקה הלחות תהיה גבוהה והטמפרטורה תהיה נמוכה.
השפעת מערכות הסינופטיות: שקע ברומטרי: אזור לחץ אוויר נמוך כלומר הסיכוי למשקעים גדל.
רמה ברומטרית: אזור לחץ אוויר גבוהה כלומר הסיכוי למשקעים נמוך.
מיקומה של ארץ ישראל באזור מעבר מביא לכך שבשטח מצומצם ישנם מספר אזורי אקלים.
הביטוי לכך הם החבלים הפיטוגאוגרפים (אזורי צמחייה שונים).
חוקרי הגאוגרפיה חילקו את כדור הארץ לאזורים צמחיים-גאוגרפים (או פיטוגאוגרפיים) שכל אחד מהם מתוחם פיזית ומתאפיין על ידי אקלימו וצמחייתו.
בארץ ישראל נפגשים 4 אזורים פיטוגאוגרפים: האזור הים תיכוני, האירנו-טורני, הסהרו-ערבי והסודני.
החבל הים תיכוני: אזור זה מקיף את אגן הים התיכון, וארץ ישראל נמצאת במזרחו.
באזור זה ישנן שתי עונות עיקריות: חורף קצר וגשום וקיץ ארוך, חם ויבש.
החבל הים תיכוני משתרע על מרבית מחלקה הצפוני של ארץ-ישראל.
הוא מגיע במישור החוף עד לאשקלון ובחבל ההר – עד לדרום הרי יהודה, להוציא את מדרונותיהם המזרחיים של הרי השומרון והרי יהודה.
לפנים היה היער הצומח הטבעי של החבל הים תיכוני אך כיום כמעט ונעלם אותו מעטה צמחי ואת מקומו ממלאים בעיקר חורשים, גריגות ובתות.
מגוון המינים שבו הוא רב וכולל את אלון התולע, אלה ארצישראלית, גריגה של קידה שעירה ועוד.
החבל האירנו טורני: ארץ ישראל שוכנת על הגלובוס בחלקו המערבי של האזור האירנו-טורני.
האקלים באזור זה הוא יבשתי וקיצוני ביותר.
החורף קר ומושלג, האביב והסתיו גשומים והקיץ חם ויבש.
אולם, בארץ ישראל לא שוררים תנאים אלו.