tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף כיהן כשגריר ישראל בליטא וכממונה על היחסים בלטביה בתחילת העשור השני של המאה ה-21.
נץ הים הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1940, בבימויו של מייקל קורטיז, עם ארול פלין, ברנדה מרשל ופלורה רובסון בתפקידים הראשיים.
למרות השם, אין קשר בין הסרט הזה לבין הרומן "נץ הים" של רפאל סבטיני (1915) והסרט האילם "נץ הים" (1924) שהופק על פיו.
הסרט הופק בשעה שהממלכה המאוחדת עמדה לבדה בפני צבאו של אדולף היטלר ויש בו נימת תעמולה והשוואה בין המצב בתקופת המלחמה עם הספרדים והתקופה הנוכחית בדומה לסרט "שרפה מעל אנגליה".
שנת 1585, פליפה השני, מלך ספרד יושב ליד מפת עולם גדולה ואומר לשריו כי מטרתו היא, שספרד תשתלט על כל העולם וכי יש רק אי אחד קטן שעומד בדרכו – אנגליה.
הוא מתחיל לבנות ארמדה שתכניע את אנגליה אבל בינתיים מורה לדון אלוורז (קלוד ריינס), להגיע ללונדון, להיפגש עם מלכת אנגליה, אליזבט הראשונה, כדי להתלונן על התקפות הפרביטירים ולהפיג את חששותיה מתוכניות המלחמה של ספרד.
דון אלוורז עולה על ספינה עם אחייניתו דונה מריה (ברנדה מרשל), המלווה על ידי מיס לנתם (אונה אוקונור) האנגליה.
רב החובל הוא דון לופז (גילברט רולנד).
הספינה שלהם מותקפת, נשדדת ומוטבעת על ידי הפריבטיר ג'יימס ת'ורפ (ארול פלין) המכונה "נץ הים" ומפקד על ספינתו "אלבטרוס".
ת'ורפ מתאהב מיד בדונה מריה אך היא בזה לו בתחילה ורואה בו שודד בלבד.
המלכה אליזבת מתייעצת עם נכבדיה.
סיר ג'ון (דונלד קריספ) מייעץ לה להתכונן למלחמה ואילו סר ווליפינגהאם (הנרי דניאל), שמשתף בחשאי פעולה עם הספרדים, אומר לה שאין לה ממה לחשוש.
בלונדון מתקבל דון אלוורז על ידי המלכה (פלורה רובסון) ומתלונן בפניה על התקפות הפריבטירים.
המלכה נוזפת בהם ובת'ורפ אך עושה זאת רק למראית עין.
למעשה, היא נהנית מהשוד שלהם שרובו מועבר לאוצר הארמון.
ת'ורפ מחזיר למריה את תכשיטיה והיא מתאהבת בו.
ת'ורפ משכנע את המלכה לתת לו לצאת למצר פנמה כדי ללכוד שם אוצר גדול מהמושבות הספרדיות שהגיע לשם בצי האינדיאס.
היא מאשרת לו באופן לא רשמי והוא מזמין מפה מיוחדת למסע.
דון אלוורז ולורד וולפינגהאם עוקבים אחריו רואים את המפה ומבינים את כוונת המסע של ת'ורפ.
הם שולחים ספינה עם קפטן לופז כדי להקדים אותו.
דונה מריה ממהרת לנמל להזהיר אותו אך מאחרת.
ה"אלבטרוס" מגיעה לפנמה, אך מתגלה על ידי יליד.
הפיראטים יורדים ממנה, אורבים לשיירת האוצר הספרדי, תוקפים אותה ונופלים למארב של הספרדים.
ת'ורפ נמלט עם חלק מאנשיו ומגיע דרך שטח ביצות ל"אלבטרוס", אך מסתבר שהיא נתפסה על ידי הספרדים.
השבויים האנגליים מובלים לספרד, עומדים למשפט האינקוויזיציה ונדונים למאסר עולם כעבדים מפעילי משוטים בספינת משוטים.
לאחר כמה חודשים של עבודת פרך מצליח ת'ורפ לשחרר את השלשלת אליה הוא קשור.
הוא וחבריו משתלטים על הספינה ועוברים לספינה סמוכה, בה נמצאים מפקדי הצי עם פקודות לבניית הארמדה.
הם משתלטים עליהם ומגיעים ללונדון.
בארמון מנהל ת'ורפ דו-קרב עם לורד ווליפינגהאם, הורג אותו ומצליח להגיע למלכה ולהראות לה את מסמך התכנית הספרדית.
ת'ורפ נפגש עם דונה מריה והם מתאחדים באהבה.
בסיום מעניקה המלכה לת'ורפ תואר "אביר" על פעולותיו, ומודיעה לעמה בנאום פטריוטי, כי כעת יש לאזור כוח כדי להתמודד עם הארמדה הספרדית ולהגן על העולם החופשי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותארול פליןג'פרי ת'ורפפיראט נץ היםפלורה רובסוןאליזבת הראשונה, מלכת אנגליהברנדה מרשלדונה מריהאחייניתו של דון אלווארזקלוד ריינסדון חוזה אלווארזשגריר ספרד באנגליהדונלד קריספסיר ג'וןיועץ המלכההנרי דניאללורד וולפינגהאםיועץ המלכהמונטגיו לאבפליפה השני, מלך ספרדגילברט רולנדקפטן לופזרב חובל ספרדיאונה אוקונרמיס למטםמשרתת של דונה מריה
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר – אריך וולפגנג קורנגולד
נפתלי שם-טוב (נולד ב-13 במאי 1975) הוא חוקר תיאטרון ישראלי, סופר ומשורר.
פרופסור חבר במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה.
שם-טוב נולד בתל אביב לנעמי, ילידת איראן (שמוצאה כורדי) ולפואד, יליד עיראק.
לשם-טוב שני אחים ואחות אחת.
מילדות, אהב לשחק בתיאטרון, ובגיל 12 החל להשתתף בתיאטרון לנוער במתנ"ס נווה אליעזר בשכונת כפר שלם בדרום תל אביב, ששם למד משחק אצל הבמאיות זמירה רון ועדה מירסקי.
במסגרת התיאטרון לנוער, התוודע גם ל"תיאטרון החדר" של אמיר אוריין, ולשיטת המשחק "שיטת אוריין - המעגל הפתוח".
בגיל 16, בנוסף להתנסות במשחק, כתב שם טוב מחזה בהשראת תיאטרון האבסורד.
בתיכון למד במגמת כימיה בבית ספר צייטלין.
מאוחר יותר הוא כתב, כי חוויות האינטגרציה והאפליה שחווה בבית ספר זה (כתלמיד מזרחי משכונות דרום תל אביב, שלומד בבית ספר הממוקם בצפון העיר) היו משמעותיות בעיצוב תפיסותיו החברתיות.
ב-1996, לאחר שחרורו משירות צבאי, חזר ללמוד משחק אצל אמיר אוריין.
הוא גם השתתף בהצגה "פחמה דסט" (1997) בבימויו של פרופ' פיטר האריס, במסגרת התיאטרון הקהילתי.
משנת 1997 החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב, ושם למד את כל תאריו.
במהלך לימודיו היה מלגאי של אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך, שדרכה פיתח תודעה פוליטית -מזרחית.
בשנים 1997–2000 למד לתואר ראשון בתיאטרון במסלול לתיאטרון קהילתי, וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בשנים 2000–2001 למד לתעודת הוראה בתיאטרון בבית ספר לחינוך.
בשנים 2002–2008 למד במסלול ישיר לתואר דוקטור בתיאטרון.
את עבודת הדוקטור שעסקה בפסטיבל עכו כאתר מאבק, כתב בהדרכת פרופ' שמעון לוי.
בזמן לימודיו זכה במלגה ע"ש נתן רוטנשטרייך לתלמידי תואר שלישי מצטיינים.
בשנים 2009–2010 שהה בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה לפוסט-דוק., בהנחייתה של פרופ' שפרה שיינמן.
בין השנים 2002–2014 לימד במעמד של מורה מן החוץ במספר מוסדות ובהם: אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, מכללת סמינר הקיבוצים ומכללת בית ברל.
במקביל, לימד במסגרת סגל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2014 עבר מסגל ההוראה לסגל הבכיר של האוניברסיטה הפתוחה, וקיבל מינוי של מרצה בכיר במחלקה לספרות, לשון ואמנויות .
בשנת 2022 התמנה לפרופ' חבר ונכון לשנת 2023 הוא מכהן כראש המחלקה לספרות, לשון ואמנויות.
שם-טוב עוסק במחקרו בהיבטים חברתיים של תיאטרון ישראלי, תיאטרון קהילתי, תיאטרון חינוכי ותיאטרון לקהל צעיר.
פרסם מאמרים וספרים בנושאים אלה.
בשנים האחרונות שם-טוב מתמקד בתיאטרון מזרחי בישראל, וספרו האחרון עוסק במורכבות העשייה של אנשי תיאטרון ממוצא מזרחי וייצוגם-העצמי על הבמה.
להלן שלושה נושאים מרכזיים בהם עסק שם-טוב במחקריו על התיאטרון:
אימפרוביזציה תיאטרונית ככלי הוראה וכאופן ידיעה
בנושא זה עוסק שם-טוב בספרו הראשון.
אימפרוביזציה אינה 'שליפה מהמותן' אלא התמודדות יצירתית עם אי-הוודאות השוֹרה בחדר החזרות בתיאטרון, בהוראה בכיתה ובחיים בכלל .
אך האם ניתן ללמֵד לאלתר בין שמדובר באמנות או בהוראה ?
כיצד ניתן ללמד זאת, אם אימפרוביזציה היא מעשה ספונטני, בלתי - צפוי ויצירתי ?
כיצד ניתן ללמד להתכונן למה שלא ניתן לחזותו, לאירוע מפתיע שאינו מתוכנן ביסודו?
פרדוקס זה נמצא בבסיס האתגר של הספר.
מודל הוראה מאלתרת (improvisational teaching) עשוי להיות מפתח להתמודדות עם מורכבוּת זו, שהיא דחופה ומבקשת מענה בהכשרת מורים בפרט ובמעשה ההוראה בכלל.
בספר מוצג המודל שמעבד את טכניקת האימפרוביזציה התאטרונית, המוכרת לקהל הרחב מתוכנית הטלוויזיה "של מי השורה הזאת ?
", לכדי הנחיות וכללים להוראה בכיתה.
לכן יש לא מעט דוגמאות וסיפורי הוראה הממחישים את יישומו ומוסברים דרך המטפורה השייקספירית הידועה "העולם במה וכולנו שחקנים".
לצד ההיבט הפרקטי המודל מתכתב עם מושגים תאורטיים במחקר החינוך, שופך עליהם אור חדש וחושף את זיקתם להוראה מאלתרת, כגון : חוויה והתנסות, רפלקציה ואינטואיציה, יצירתיות ודיאלוג ביקורתי.
בנושא זה דן שם-טוב בספרו השני.
שם-טוב פורש את ההיסטוריה של פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר מ-1980 ועד 2013. היסטוריה זו נפרשת דרך מודל חמשת ההיבטים ששם-טוב פיתח לאור תיאוריות של לימודי תיאטרון ולימודי פסטיבל בעולם: ניהול אמנותי; רפרטואר המופעים; ארגון תקציב ותשתיות; התקבלות – שיפוט, ביקורת וקהל; הקהילה העכואית המארחת.
דרך חמשת היבטים אלה והזיקות ביניהם נפרשת הטענה המרכזית של הספר: פסטיבל עכו הוא אתר לחגיגה עבור קהילת התיאטרון הישראלי שממוקמת לרוב במרכז הארץ, ממעמד בינוני, לרוב ממוצא אשכנזי עם תפיסת עולם מרכז-שמאל-ליברלית.
כמו כן, הפסטיבל הוא גם אתר לעימות ומתח בין המנהלים והמפיקים הוותיקים הבאים מהזרם המרכזי והפסטיבל הוא תחנה נוספת בקריירת הניהול האמנותי שלהם, לבין יוצרים צעירים ויוצרים ותיקים אלטרנטיביים הבאים משולי השדה ונאבקים על תנאים חומריים בסיסיים לקיום היצירה וצבירת הון סמלי בשדה.
ברפרטואר המופעים ניתן לראות לא פעם תכנים וצורות שנעדרים מהזרם המרכזי.
בנוסף מתקיים מתח וקונפליקט בין הקהילה העכואית המארחת – ערבים ומזרחים, לבין הפסטיבל כ"בועה תל אביבית" בעכו.
בספרו השלישי מתמקד שם-טוב בתיאטרון המזרחי הישראלי.
תיאטרון מזרחי הוא אתר תרבותי לייצוג עצמי, שנוצר בדרך כלל על ידי אמנים ויוצרים מזרחים שעוסקים בתכנים, בחוויות חברתיות, ביסודות תרבותיים, בדתיים ומסורתיים ובשפות אמנותיות הקשורים למציאות החברתית ולהיסטוריה של המזרחים בישראל, במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
לרוב, תיאטרון זה התפתח מחוץ לזרם המרכזי, ורק מחזות מועטים חדרו למרכז השדה.
הגדרה זו היא רק נקודת מוצא - גבולותיה נזילים והיא כוללת בתוכה אפשרויות שונות של ייצוג עצמי תיאטרוני מזרחי.
מחקר תיאטרון ביקורתי נע בין היסטוריה של תיאטרון, צורות ופרקטיקות, ז'אנרים ושפות במה לבין פוליטיקה תרבותית העוסקת ביחסי כוח, בהגמוניה ובמשמעויות פוליטיות של שדה התיאטרון.
מחקר זה נע בין שתי תפיסות אלה ושוזר ביניהן.
לכן במרכזו אינה עומדת השאלה "כיצד התיאטרון עושה מזרחיּות?" כיצד התיאטרון מעצב אתניּות ושותף בכינונה?
מהן הצורות התיאטרוניות העיקריות של תיאטרון מזרחי, ובאילו הקשרים חברתיים ותיאטרוניים נוצרו צורות אלה?
כיצד כל אחת מהן יוצרת את הזהות המזרחית ומבליטה אותה?
היסטורית, כיצד, מדוע ובאילו נסיבות נוצר תיאטרון מזרחי?
כיצד הוא מתמודד עם יחסי הכוח בשדה התיאטרון, ובאילו אסטרטגיות הוא נוקט עם תשתית חומרית דלה?
וכיצד הוא מתמודד מול שיח אוריינטליסטי שמכחיש את האתניּות ובו־זמנית מתייג אותה כשלילית ונחותה?.
לכן הספר אינו בנוי כרונולוגית אלא פורש שבע צורות של תיאטרון מזרחי שבכל אחת מהן מובא ההקשר ההיסטורי, החברתי והתיאטרוני: תיאטרון קהילתי; הצגת היסטוריה; ריאליזם חברתי; תיאטרון פמיניסטי; מופע אוטוביוגרפי; מופע שירה; ותיאטרון במרוקאית.
שם טוב, עסק לצד פעילותו האקדמית גם בכתיבת מחזות, סיפורים ושירים.
בגיל 16 כתב מחזה בשם "ביקור דודים" בהשראת תיאטרון האבסורד, ובעקבות השתתפותו בהצגה "דו סיוט" מאת יוג'ין יונסקו בבימויה של עדה מירסקי.
המחזה גם התפרסם באנתולוגיה "מחזאות צעירה" בהוצאת משרד החינוך והתרבות.
ב-1996 קיבל מלגה להוצאתו לאור של ספר שיריו הראשון, "המילים של נפתלי".
במהלך השנים פרסם שם טוב סיפורים ושירים בכתבי עת שונים, כמו: "הכיוון מזרח" ו"מאזניים".
ב-2007 התפרסם שירו "אמא" ב"אדומה: אנתולוגיית שירה מעמדית".
שיר זה, העוסק בפמיניזם כהה, זכה לאזכורים ולציטוטים רבים בעיתונות, ברדיו ובתערוכות שונות, והיה מקור לדיונים ולוויכוחים ברשתות החברתיות.
סיפורו "בלוק 30" שפורסם ב"מאזניים" כממואר העוסק בחוויות השכונה, עובד להצגה "בלוק 30" בבימויה של חנה ואזנה גרינולד ו"אנסמבל הפרחות".
נשוי לורד (בעלת תואר ראשון בהצטיינות ב"אוניברסיטה הפתוחה" ומשוררת).
נפתלי שם טוב, הוראה מאלתרת זו לא מילה גסה; אימפרוביזציה תיאטרונית ככלי הוראה וכאופן ידיעה, תל אביב, מכון מופ"ת, 2015.
נפתלי שם טוב, המלים של נפתלי (שירים), תל אביב, הוצאת סער, 1996.
מתי שמואלוף, נפתלי שם טוב, ניר ברעם, תהודות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית, תל אביב, עם עובד, 2007.
נץ אדום-חזה (שם מדעי: Accipiter toussenelii) הוא נץ החי במערב אפריקה, הקרוי על שם חוקר הטבע הצרפתי אלפון טוסנל.
לרוב, נץ זה נחשב כתת-מין של הנץ האפריקאי, אך יש הטוענים שיש לסווגו כמין נפרד.
הנץ אדום-החזה נחשב למין נפרד, בהתאם למדריך על ציפורים בעולם מאת ז'וזף דל חויו ועל פי מקורות נוספים.
לפי סיווג זה אם מתייחסים לנץ אדום-חזה כמין, ניתן לחלקו לשתי קבוצות תת-מינים: הניצים המזרחיים (Accipiter toussenelii ו-Accipiter canescens), המצויים בין אגן הקונגו לדרום קמרון, והניצים המערביים (Accipiter macroscelides ו-Accipiter lopezi), המצויים בביוקו ובמערב קמרון.
יחד עם זאת, כאמור, לרוב מתייחסים לנץ אדום-החזה כתת-מין של הנץ האפריקאי.
הסיבות העיקריות לכך הן זיווגים בין שתי הקבוצות והגיוון הרב בין פרטים בתוך כל קבוצה.
נצים אדומי-חזה חיים ביערות ומנגרובים, ליד נהרות וביצות.
ניתן למצוא אותם גם בשטחים מתורבתים - מטעים, פארקים וגנים.
הם אינם נודדים, למעט תפוצת צעירים לשטחי מחיה חדשים.
תפוצתו של נץ זה ותפוצתו של הנץ האפריקאי חופפות במערב אוגנדה ובדרום מזרח קונגו.
גם במשקל יש הבדל ניכר בין המינים: משקל הזכרים הוא 150 - 235 גרם ומשקל הנקבות 170 - 275 גרם.
אורך גופם של נצים אדומי-חזה הוא כשישים אחוז ממוטת כנפיהם.
לניצים הבוגרים עיניים ורגליים בצבעי צהוב-כתום.
בתת-המינים המזרחיים, אצל הבוגרים, פלג הגוף העליון אפור כהה, ופלג הגוף התחתון אדום-חום ולבן.
כמו כן, הזנב מאופיין בגווני שחור עם סימנים לבנים גדולים.
לעומת זאת, אצל הצעירים חסר הצבע האדום.
פלג הגוף העליון שחור וללא סימנים, ופלג הגוף התחתון לבן.
בתת-המינים המערביים, אצל הבוגרים, פלג הגוף העליון כהה גם הוא, אולם מופיעים גם צווארון אפור ופלג גוף תחתון אדום-חום ואפור.
אצל הצעירים פלג הגוף העליון שחור-חום, ופלג הגוף התחתון לבן ומלווה בסימנים חומים.
אוכלוסיית הנץ אדום-החזה מתדלדלת, ככל הנראה כתוצאה מירידה באזורי המחיה.
יחד עם זאת, הנץ יכול להתאקלם במהירות, ועדיין נפוץ מאוד.
עונת הרבייה של הנץ אדום-החזה מתחילה בחודש יולי או באוגוסט, ומסתיימת בחודש פברואר.
בניגוד לנץ האפריקאי, הנץ אדום-החזה עף בלהקות לעיתים רחוקות.
הנצים בונים את קיניהם על ענפים ובפיצולי גזע של עצים גדולים, 6-20 מטרים מעל הקרקע, ומחביאים אותם בעזרת עלים וגפנים.
הקן בנוי ממקלות ומרופד בעלים.
הנקבה מטילה שתיים או שלוש ביצים (ולעיתים רחוקות ביצה אחת או ארבע).
כמו אצל רוב הנציים, הנקבה דוגרת על הביצים ומטפלת בגוזלים, בעוד הזכר צד עבור מזון.
כשהגוזלים גדלים, הנקבה מתחילה לצוד גם היא.
הדגירה נמשכת בין ארבעה לחמישה שבועות, והגוזלים לומדים לעוף תוך 32 עד 36 ימים.
כשנה לאחר לידתם, הגוזלים משירים את נוצותיהם ומגדלים נוצות של בוגרים.
הנץ אדום-החזה ניזון בעיקר מצפרדעים ומסרטנים החיים במים מתוקים.
הוא אוכל חרקים גדולים לעיתים קרובות יותר מאשר הנץ האפריקאי, ובנוסף לכך, אוכל גם לטאות, תולעים, יונקים ועופות קטנים.
הוא צד לאורך היום, וגם בשעות הזריחה והשקיעה.
כדי לתפוס טרף, הנץ מסתתר במארב בין עצי חופת היער או בסמוך לשבילים ולגופי מים.
הוא עף במהירות בין העצים על מנת להפתיע את הטרף שלו.
נץ מצוי (באיטלקית: Uno sparviero) הוא ציור מאת האמן הוונציאני יאקופו דה ברברי, שנוצר כנראה בשלהי שנות ה-1510, בתקופה שבה עבד בארצות השפלה לקראת סוף חייו.
הוא מתאר נץ מצוי ממין נקבה, היושב על מעקה עץ סמוך לפינת חדר, כשצלליות מוטלות על קיר הטיח החלק שמאחוריו.
הציור הוא אחד משני ציורי ציפורים ידועים של האמן הוונציאני דה ברברי, שעבד בחצרות האצולה של גרמניה וארצות השפלה.
הציפור מצוירת כשהיא חיה, טבולה באור טבעי בהיר - היצור הרזה והמוט עליו היא יושבת מטילים צל חזק על הקיר.
פעמון קטן מעל רגלה השמאלית נועד להתריע בפני מאלפהּ על מיקומה בזמן מעופה.
היא קשורה בחבל דק, אך עינה הבהירה מעידה על ערנותה הרבה לסביבה.
עוף הדורס בעל הכנפיים האפורות חובש רצועות עם פעמון המחוברות לרגליו.
ייתכן שהוא חלק מיצירה גדולה יותר שאבדה.
הציור נחשב כדוגמה מוקדמת לציור טרומפ-לויל (אשליית עין), המשתמש בפרספקטיבה ובצללים כדי ליצור רושם של ציפור אמיתית התופסת מקום בחלל, בדומה ליצירה החוחית של קרל פבריציוס.
היצירה נרכשה על ידי הגלריה הלאומית בלונדון בשנת 1916, כחלק מעיזבון אוסטן הנרי לייארד.
נצגין באגאבנדי (במונגולית: Нацагийн Багабанди; נולד ב-22 באפריל 1950) הוא פוליטיקאי מונגולי שכיהן כנשיא מונגוליה בשנים 1997–2005, וחבר המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה (MPRM).
באגאבנדי נולד ב-1950 בסום (תת מחוז) יארו במחוז זבחאן.
ב-1980 סיים את לימודיו במכון לטכנולוגיות מזון באודסה בברית המועצות.
ב-1984 היה לבוגר האקדמיה למדעי החברה במוסקבה בלימודי תואר שני בפילוסופיה.
באגאבנדי היה יושב ראש הפרלמנט המונגולי ב-1992 למשך 4 שנים.
ב-20 ביוני 1997 התמודד לנשיאות מול מועמד המפלגה הדמוקרטית של מונגוליה, וזכה ל-58.1% מהקולות.
ב-2001 נבחר באגאבנדי לקדנציה נוספת.
ב-22 במאי 2005 סיים את כהונתו, ובבחירות שנערכו נבחר להחליפו נמברין אנחבאיאר, לשעבר דובר החוראל הגדול.
נצח לפי הדעה הרווחת הוא קיומו של אינסוף זמן, כלומר, כמות זמן בלתי מוגבלת.
שימוש נפוץ במושג מתייחס לקיום נצחי הנמצא מחוץ לזמן.
מאז ומעולם עניין הנצח את בני האדם אשר משך חייהם מוגבל, והוא בא לידי ביטוי הגותי ואומנותי בתרבויות שונות ובאופנים שונים במהלך ההיסטוריה.
אוגוסטינוס כתב שזמן קיים רק בתוך היקום הקיים, כך שאלוהים קיים מחוץ לזמן; בשביל אלוהים אין עבר או עתיד, רק הווה נצחי.
עמדה זו מקובלת על ידי מאמינים רבים.
בהתייחס למושגים מופשטים לא תאולוגיים, כדוגמת מספרים, גם אתאיסט יכול להחזיק בעמדה הפילוסופית שהם קיימים מחוץ לזמן, וממילא הם נצחיים.
עדויות מחוויות של קרבה למוות מדברות בדרך כלל, על הנצח כקיום מעל-הזמן, אלו שחוו חוויה כזאת מצהירים שחלקי החוויה בעולם הנצחי נמשכים, "שעה או חודש, אני לא יודע.
ישנם מספר ויכוחים על הנצח, שבהם תומכי הרעיון, בעיקר אריסטו, התיימרו להוכיח שחומר, תנועה וזמן מתקיימים באופן נצחי.
תאיסטים אומרים שקיום האלוהים הוא נצחי.
כיצד דבר זה מובן, תלוי באיזו הגדרה של המושג נצח משתמשים.
מצד אחד, אלוהים יכול להתקיים בנצח, קיום על-זמני במקום בו הקטגוריות עבר, הווה ועתיד פשוט לא תופסות.
מצד שני, אלוהים יכול להתקיים לנצח, או בכל הזמנים, כאשר הוא כבר מתקיים כמות אינסופית של זמן וצפוי להמשיך להתקיים למשך כמות זמן אינסופית.
באיזו הגדרה של הנצח שלא בוחרים, קל להבחין שבני אנוש מתקשים לתפוס את מושג הנצח במלואו, מכיוון שהוא גם כמות אינסופית של הזמן שאנו מכירים, או של דבר השונה מן הזמן ומן המרחב שאנו מכירים.
להגדרה האינסופית ישנן הקבלות שנותנות מושג על האינסוף - או לפחות על אינסוף אפשרי, סדרה אשר מתחילה אך אינה מסתיימת.
סדרת רגעים שהחלה אך לא הסתיימה יכולה להיות נצחית על פי הגדרה זו.
בהקשר לרעיון הקיום הנצחי ישנה התפיסה של אלוהים כבורא, שלו קיום עצמאי לחלוטין מ"כל דבר אחר" שקיים, מפני שהוא יצר כל דבר אחר (השווה את זה עם פנתאיזם).
אם הנחת יסוד זו נכונה, אז ניתן להסיק שאלוהים הוא עצמאי גם ממרחב ומזמן, משום שהם מאפיינים של היקום.
אז לפי רעיון זה, אלוהים היה קיים לפני התחלת הזמן, התקיים לאורך כל רגעי הזמן, וימשיך להתקיים אם בדרך כלשהי היקום והזמן עצמו יחדלו מלהיות.
בהקשר לאנושות, הגילוי המקראי ציין לראשונה שבן אדם, כבן אנוש טיפוסי, מסוגל לתפוס את המהות המופשטת בניגוד לעולם בעלי החיים הנמוך יותר אשר חסר את היכולת להבין את התפיסה של "הנצח".
חיים לאחר המוות נחשבים בדרך כלל לנצחיים.
תורת היחסות המודרנית מספקת תיאור פיזיקלי של היקום בו העבר והעתיד מתקיימים לצד ההווה.
מספר תאוריות מדעיות בנושא המודעות וההכרה, למשל תאוריות מרחב-הזמן של המודע, מציעות כי רצף מרחב-זמן מאפשר מודעות.
הפיזיקה הנלמדת במרבית בתי הספר מתארת את היקום בביטויים של תורת היחסות הגליליית שבה קיים רק הווה רצוף.
רעיון זה ידוע כפילוסופיה של הזמן ומושך תומכים רבים.
הביטוי נצח בשימושו במסורת היהודית לא בהכרח מציין זמן אינסופי ללא שום הגבלה, אלא יכול לתאר דבר הנמשך לאורך זמן גדול או שמעבר לדמיון (למשל בביטוי "נצח נצחים").
הגם שבדתות מסוימות התפיסה היא שחיים לאחר המוות הם בעצם התאחדות של הנפש עם האינסוף וממילא קיום שהוא מעבר לזמן, ביהדות אין הדבר כך ובספרות חז"ל מתוארים שלבים שעוברת הנפש לאחר מותה על ציר זמן.
"נצח" היא אחת מעשר ספירות שבקבלה.
הסמל השכיח ביותר המשמש על מנת לסמל את הנצח הוא דמות הנחש הבולע את הזנב של עצמו, הידוע כאורובורוס, למרות שהסמל יכול גם להציג מספר משמעויות נלוות נוספות.
המעגל משמש גם הוא כסמל שכיח לנצח.
המושג המתקשר לנצח, האינסוף, מסומן על ידי .
מסלול נצח יהודה כולל שירות בצה"ל במשך שנתיים, ושנה שלישית המוקדשת ללימודי מקצוע, השלמת בגרות או מכינה קדם אקדמית במטרה לשלב את הבוגר באופן מיטבי בחברה הישראלית תוך שימור הערכים שאיתם גדל.
ב-1961 הוקמה היאחזות נח"ל חרדית במושב עמיעוז שבחבל אשכול.
המהלך נוהל על ידי הרב משה ארנסטר, בברכת הרב חיים מאיר הגר מוויז'ניץ.
הניסיון לא צלח והבחורים הועברו למושב קוממיות ולסמכות צעירי אגודת ישראל, שם פעלה משך תקופה ונקראה אף היא "הנח"ל החרדי".
שם היו נתונים לפיקוח הרב בנימין מנדלזון.
החיילים שירתו ביחידות קרביות ואחרות לפי הפרופיל הרפואי שלהם, ולאחר מכן את שלב ההגשמה ביצעו בקוממיות ובחזון יחזקאל.
מקימו ומפקדו הראשון של הנח"ל היה משה חיים שיינפלד, הנח"ל החרדי איבד לוחמים במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ובפעולות נוספות.
בשנות השבעים נסגרה מסגרת זו, לאחר שוועדת משה דיין המליצה על סגירתה.
בשנת 1999 נוסדה פלוגה חרדית בגדוד 903 – גדוד היאחזויות של הנח"ל, ונקרא תחילה גדוד הנח"ל החרדי.
בשנת 2002 הפך לגדוד עצמאי, למרות ההתנגדות הרבנית.
עם הקמת חטיבת כפיר הגדוד עבר לסמכותה, ולוחמיו קיבלו כומתה מנומרת, במקום כומתת הנח"ל הירוקה, וקיבל את שמו גדוד נצח יהודה.
הגדוד נמצא תחת פיקוח של רבנים, האגף הביטחוני-חברתי של משרד הביטחון, ושל מדור נח"ל של מפקדת קצין חינוך ראשי – מערך מג"ן.
המסלול הייחודי של הגדוד ("נחל חניכים – נחל חרדי") מוסדר במקביל ל"גרעיני הנח"ל" בגדוד 50. מסלול ההכשרה של נצח יהודה זהה לזה של שאר יחידות החי"ר.
לגדוד ארבע פלוגות ותיקות: "פלחו"ד", "מסייעת", "רובאית" ו"מבצעית".
הגדוד תפס מבוקשים ומנע פעילות חבלנית בגזרתו.
על אף שמטרתם המוצהרת של המגייסים היא לפנות רק לבחורים שנפלטו ממסגרות הלימוד החרדיות, גורמים בחברה החרדית התנגדו להקמת הגדוד.
ההתנגדות התבטאה, בין השאר, בפשקווילים חריפים, אשר אחדים מהם כוונו כנגד הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן, מבכירי הציבור החרדי-ליטאי, שנתן הסכמה שבשתיקה למהלך.
הרב שטיינמן עצמו התנער מהנח"ל החרדי וטען שמעולם לא תמך בו.
הקמת מסגרת מחמירה מבחינה דתית משכה אליה גם צעירים חרדים לאומיים שהיו מעוניינים בשירות צבאי מלא תוך הפרדה מנשים וכשרות מחמירה.
אוכלוסייה זו לא הייתה קהל היעד המקורי של היחידה, אך הוחלט לשלבם כדי להבטיח לחיילים החרדים מסגרת בעלת רמה דתית גבוהה.
ב-2006 השתייכו 30% מהחיילים למגזר החרדי-לאומי.
על פי תא"ל (מיל') יהודה דובדבני, מיוזמי היחידה, ב-2012 מנו החרדים כ-60% בגדוד.
בין החרדים המתגייסים לגדוד ישנם חסידי חב"ד רבים וכן מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל), במיוחד מארצות הברית וצרפת.
ב-19 באוגוסט 2006 במהלך פעילות אבטחת מחסום בקעות שבבקעת הירדן אותו תפסו לוחמי נצח יהודה, הגיח מחבל והחל לירות לעבר הלוחמים במחסום.
כתוצאה מכך נהרג לראשונה לוחם מהגדוד, סמ"ר רועי פרג'ון לאחר שנורה בחזהו.
בשנת 2007 נבחר משמר כבוד מהגדוד לייצג את צה"ל בטקס המרכזי בליל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בירושלים.
בשנת 2012 זכה הגדוד בפרס מצטיין אוגדת יהודה ושומרון.
במשך שנת 2012 גייס הגדוד, הנחשב לגדוד הקרבי הגדול בצה"ל, כ-500 חיילים חדשים.
בשנת 2013 גייס הגדוד מספר שיא של 819 לוחמים וזכה במקום השני בבית היחידות בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
בשנת 2016 קיבל הגדוד פרס מצטיין אוגדת איו"ש, על פועלו בגל הטרור הפלסטיני (2015–2016).
ב-13 בדצמבר 2018 נהרגו שניים מלוחמי הגדוד וחייל נוסף נפצע אנושות בפיגוע, בעת שאבטחו טרמפיאדה בסמוך למאחז גבעת אסף.
יום לאחר מכן נפצע חייל בגדוד באורח קשה לאחר שהותקף בידי מחבל שחדר ליישוב בית אל.
ב-1 במרץ 2022 סיים הגדוד תקופת תעסוקה מבצעית בת חמש שנים רצופות, והוגדר כגדוד המנוסה ביותר בביטחון שוטף באיו"ש מבין הגדודים הסדירים שפועלים בשטח זה.
במהלך אימון של הגדוד בצפון, הוקפץ גדוד 97 לתגבור חירום באיו"ש כחלק ממבצע שובר גלים וכמענה מהיר מאוגדת איו"ש להסלמה בגזרת בנימין, ובגזרת התפר, בה הוביל במאבק למניעת כניסת שב"חים.
במלחמת חרבות ברזל השתתף גדוד "נצח יהודה" בלחימה ברצועת עזה.
הגדוד פעל במרחב בית חאנון שבצפון הרצועה בפיקוד החטיבה הצפונית.
במסגרת הלחימה, הכוחות השמידו מאות תשתיות טרור, מעל לקרקע ומתחתיה, בהם - פירי מנהרות, משגרים ומבנים ממולכדים.
בנוסף, הכוחות חיסלו עשרות רבות של מחבלים מהקרקע ובשיתוף חיל האוויר, ביניהם מפקד פלוגה בגדוד בית חאנון של חמאס ואיתרו מצבורי אמל"ח של האויב.
בנוסף ללחימה העצימה ברצועת עזה, כוחות הגדוד פעלו בגזרות הלחימה השונות.
במסגרת פעילותם, לקחו חלק במשימות ההגנה בגבול סוריה ודרום לבנון.
ב-22 במאי 2024 במהלך פעילות לסיכול תשתיות טרור בבית חאנון נהרגו מירי צלף סרן סגן מפקד פלוגה בגדוד וסמ"ר .
ארבעה ימים אחר כך נפטר מפצעיו סמ"ר שנפגע באותה התקרית.
בעת פעילות מבצעית בבית חאנון ב־8 ביולי 2025 הופעל מטען על כוח מהגדוד שנע רגלית על ציר, ובהמשך נפתחה אש מהמארב על כוח החילוץ.
באירוע נפלו 4 מלוחמי הגדוד לצד לוחם מחטיבת הגפן, ו־14 נפצעו.
עד לשנת 2012, הגיוס לגדוד נעשה על ידי פנייה לאגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון.
מינואר 2013 ניתן להתגייס גם מלשכת הגיוס.
בכל לשכה ישנו "תחום גיוס חרדים" שתפקידו לאתר מועמדים לגדוד.
בכל הבסיסים שבהם משרתים חיילי נצח יהודה מתקיימת הפרדה מלאה, מוקדש זמן לתפילות וללימוד ומוגש אוכל כשר למהדרין.
לאחר שנתיים של שירות פעיל יוצאים חיילי הגדוד בוגרי מוסדות לימוד חרדיים ל"שנת משימה" שבה הם משלימים לימודי בגרות ומתחילים בלימודים אקדמאים במכון לב או בלימודי מקצוע אחרים.
חלק מהחיילים פונים בשנה זו ללמוד בישיבה.
מטרת שנת המשימה היא שילוב החייל בשוק העבודה עם כלים מתאימים תוך שמירה על מאפיינים חרדיים.
הכשרת לוחם בנצח יהודה, כוללת טירונות קרבית ואימון מתקדם, אורך ההכשרה 8 חודשים במהלכה עוברים הלוחמים הכשרת רובאי 07 ומתמקצעים במגוון מיומנות הלחימה, לאחר מכן משרתים הלוחמים בגדוד עצמו כגדוד מתמרן לוחם, תחת חטיבת כפיר.
במהלך ההכשרה הלוחמים לומדים להשתמש בנשק, מתרגלים ניווטים, תורות לחימה, ועוד.
בשנת 2009 הוקם גדוד מילואים חרדי בשם נצח ישראל (941), על מנת לאפשר שירות מילואים תוך שמירה על אורח חיים חרדי.
רוב חיילי הגדוד הם יוצאי גדוד נצח יהודה.
עמותת נצח יהודה, המכונה גם לעיתים "עמותת הנח"ל החרדי", היא גוף אזרחי שהיה שותף עם צה"ל ומשרד הביטחון בהקמת הגדוד.
לאחר ההקמה פועלת העמותה למען הכנת המתגייסים לגדוד ולמסלולים החרדים, ליווי החיילים המשרתים ושמירה על המסגרת ההלכתית של המסלול, המתבססת על ההבנות שאליהן הגיעה עם צה"ל ומשרד הביטחון.
במסגרת העמותה פועלים כמה עשרות רבנים ויועצים מלווים.
קשורים בעמותה גם הרבנים הרב יצחק בר חיים והרב דוד בלוך.
בעבר היה שותף לה גם הרב יואל שוורץ, אולם ביולי 2013, בעקבות קידום החוק לגיוס בני ישיבות, פרש הרב שוורץ בנימוק שאינו רוצה ליטול חלק במלחמת תרבות.
מנכ"ל העמותה הוא רב-סרן במילואים יוסי לוי, אשר שירת כקצין בגדוד ובחטיבה במגוון תפקידים.
העמותה הקימה את ארגון "דרך אחים" אשר מסייע לבוגרי צבא חרדים להשתלב בחיים האזרחיים.
הארגון מפיק ביטאון שבועי בשם "אחים לנצח" המופץ ל-14,000 הבוגרים וכן תוכניות רבות באקדמיה ובקהילה.
במהלך השנים נרשמו מספר מקרים שבהם לוחמים מהגדוד היו מעורבים באירועים שהובילו לבחינה משמעתית או פלילית.
בשנת 2019 הורשעו חמישה חיילים מהגדוד בבית דין צבאי בתקיפה כלפי פלסטינים, לאחר שהכו אותם וגרמו להם חבלות.
הטענות המשפטיות שנשמעו כללו טענה מצד הסנגוריה הצבאית כי היה מקום לבחון את המקרה במסגרת הדין המשמעתי בלבד וכי אין מקום לדין הפלילי.
הקצין שפיקד עליהם הורשע בחבלה ברשלנות והורד לדרגת טוראי.
בינואר 2022 התרחשה פרשת מותו של עמאר אסעד.
ב-24 באוגוסט 2022 הושעו ארבעה לוחמים מהגדוד בעקבות פרסום סרטון שבו הם תועדו מכים פלסטינים ליד רמאללה.
בשנת 2023 הועבר הגדוד לתעסוקה ממושכת ברמת הגולן בעקבות התעקשות מפקד פיקוד מרכז, יהודה פוקס, שרצה למנוע תקריות נוספות.
באפריל 2024, פורסם על כוונה של ארצות הברית להפעיל סנקציות נגד הגדוד, לראשונה נגד גוף צה"לי, על פי האוסר על מחלקת המדינה ועל מחלקת ההגנה של ארצות הברית להעניק תמיכה צבאית לגופי ביטחון זרים שמפירים זכויות אדם ללא עונש.
נטען שהכוונה נבעה מהריגתו של עמאר אסעד שהחזיק באזרחות אמריקאית.
והושפעה גם מהתנהלות בן גביר ובצלאל סמוטריץ'.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בני גנץ, יואב גלנט וראש האופוזיציה יאיר לפיד גינו החלטה זו של ארצות הברית, שבסופו של דבר לא יצאה אל הפועל.
נֵצַח יִשְׂרָאֵל (לעיתים במלואו: נֵצַח יִשְׂרָאֵל לֹא יְשַׁקֵּר) הוא ביטוי שמבטא את נצחיותו של עם ישראל ובהקשרים מסוימים גם את נצחיותה של מסורת ישראל.
בשימושו הפופולרי, מביע הביטוי תקווה בגאולה ובניצחון עם ישראל על אויביו.
מקור הביטוי הוא מהפסוק "וְגַם נֵצַח יִשְׂרָאֵל, לֹא יְשַׁקֵּר וְלֹא יִנָּחֵם" שנאמר על ידי שמואל הנביא לשאול המלך, במסגרת תוכחתו על כך שהחרים את רכושם של בני עמלק ולא השמידו כליל.
ב"מדרש תהילים" (או בשמו השני: "מדרש שוחר טוב") נעשה שימוש בביטוי הן לגבי המחילה שמוחל אלוהים לעם ישראל בגמר הימים הנוראים והן לגבי הניצחון של היהודים על "אומות העכו"ם" - הגויים:
המהר"ל מפראג כתב ספר בשם "נצח ישראל" שעוסק בהיסטוריה של עם ישראל, בגלות ובגאולה, מתוך תפיסתו הפילוסופית הייחודית של המהר"ל.
מחתרת ניל"י - בראשי תיבות: "נצח ישראל לא ישקר".
ארגון שהוקם בשנת 1915 ופעל ביישוב העברי בארץ ישראל בשנות מלחמת העולם הראשונה על מנת לסייע לבריטים לכבוש את הארץ מידי הטורקים.
השיר "נצח ישראל לא ישקר", חובר בידי דן אלמגור (מילים) ויאיר רוזנבלום (לחן) והושר בידי רותי נבון.
ישיבת נצח ישראל שהוקמה על ידי הרב ישראל זאב גוסטמן לאחר השואה.
נצח הייתה הוצאת ספרים חרדית פרטית, מהוצאות הספרים הדתיות הראשונות בארץ ישראל.
ההוצאה פעלה משנת 1941 ועד שנות ה-80. היא הוציאה מאות ספרים בנושאי יהדות, חסידות, ביוגרפיות של רבנים ואדמו"רים, השואה ועוד.
ההוצאה נוסדה על ידי הרב יחזקאל רוטנברג (1905–1984), בן למשפחת חסידי גור בפולין, תלמיד ישיבת לומז'ה, פעיל פועלי אגודת ישראל בארץ ישראל, סופר ופובליציסט.
רוטנברג ייסד וניהל את ההוצאה כאדם פרטי, אך הקמתה הוצגה כתוצר של הוועידה הארצית של אגודת ישראל.
שלושת הספרים הראשונים ראו אור בדצמבר 1941: שתי ביוגרפיות של גדולי תורה וספר עיון תורני.
באותה עת הופיעו גם שני קבצים של דברי ספרות משל כותבים חרדים, לתלמידים.
ההוצאה פעלה תחילה בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק.
עם צוות ההוצאה לאור נמנו תלמידי חכמים ומתרגמים, שתרגמו יצירות דתיות מגרמנית ומיידיש לעברית.
הם תרגמו והוציאו לאור את כתבי הרב שמשון רפאל הירש, ספרי הרב דוד צבי הופמן, סיפורי הרב מאיר להמן, סיפורי שלמה כהן ועוד.
בין חברי המערכת הבולטים היו הסופרים החרדיים משה שנפלד וחתנו (בזיווגו הראשון) אהרן סורסקי, שהתחיל את עבודתו הספרותית במסגרת ההוצאה.
בין הביוגרפיות שיצאו לאור בהוצאת נצח מפורסמות במיוחד אלה על החזון איש ועל החפץ חיים.
נצ"ח (ראשי תיבות: נוער צופי חלוצי) הייתה תנועת נוער יהודית ציונית שפעלה במזרח אירופה ובמרכזהּ מ-1930 עד מלחמת העולם השנייה.
בתחילה נקראה התנועה "הסתדרות עולמית של נוער צופי-חלוצי השומר הצעיר", אך לימים קוּצר שמה לנצ"ח.
מכונה לעיתים "השומר הצעיר - נצ"ח".
ראשיתה של תנועת נצ"ח בתנועת הנוער "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שצמחה בברית המועצות בסוף מלחמת העולם הראשונה, בנפרד מתנועת השומר הצעיר באירופה.
ראשוני בוגריה עלו לארץ ישראל ב-1924 וייסדו את "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר".
על מנת להרחיב את מאגר העולים של התנועה לקראת הקמת קיבוצים נוספים בארץ, פעלו כמה מחברי הקיבוץ כשליחי התנועה בליטא ולטביה, והקימו שם סניפים גדולים ופעילים שהצטרפו לתנועה העולמית של השומר הצעיר.
ב-1930 נערכה בוורוטקי שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) ועידה עולמית של השומר הצעיר, שבה נדון בין השאר הקשר בין תנועת הנוער למפלגות ולארגונים בארץ ישראל.
לאחר שהוועידה קבעה שעל כל בוגר להצטרף, עם עלייתו לארץ, לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר, פרשו ממנה אנשי "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שתמכו בהצטרפות לאחדות העבודה והתנגדו לכפיית אחידות פוליטית.
אליהם הצטרפו סניפי השומר הצעיר מליטא, לטביה וטרנסילבניה, וכן חברים מתנועת "תכלת לבן" באוסטריה וצ'כוסלובקיה וחברי הבונים מארצות דוברות אנגלית.
בארץ ישראל היה "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" בין מקימי הקיבוץ המאוחד באוגוסט 1927. מנהיגיו, אלעזר גלילי, יוסף יזרעאלי ואחרים, ביקשו לשמור על אוטונומיה של תנועתם בהגשמה בקיבוץ, כלומר שקבוצות העולים שלה תישארנה בשלמותן ולא תפוזרנה בין משקי התנועה.
מעמד זה נשמר לבוגרי נצ"ח עם הקמתה, על אף התנגדויות מצד גורמים וקבוצות אחרות בקיבוץ המאוחד ובתנועת החלוץ.
אנשי "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" התיישבו ב-1929 בחצר כנרת, וב-1932 עברו לנקודת קבע והקימו את קיבוץ אפיקים.
בעקבות הפילוג בוורוטקי והקמת נצ"ח, התפלג קיבוץ ג' של השומר הצעיר, שישב אז בבת גלים, ומחציתו הצטרפה לנצ"ח והקימה כעבור כשנתיים את קיבוץ גבעת חיים.
"קיבוץ ב'" של נצ"ח הוקם בסוף 1929 על ידי עולים מלטביה ומברית המועצות, וישב בטבריה עד 1932, אז הצטרף לכפר גלעדי.
קיבוץ נוסף של התנועה נוסד ברמת גן ב-1932, והצטרף לקבוצת כנרת ב-1934.
בוגרים נוספים של נצ"ח הקימו את עין גב ואחרים, מעולי המדינות הבלטיות ומבוגרי "הבונים" בבריטניה הקימו את "הקיבוץ האנגלו-בלטי", לימים כפר בלום.
נצבא החזקות 1995 בע"מ (ראשי תיבות של "נכסי צאן ברזל אגד") היא חברה העוסקת בפיתוח, רכישה, ניהול והשכרה של נדל"ן, הכוללים, בין היתר, מרכזים מסחריים, בנייני משרדים, תחנות מרכזיות ומוסכים.
מרבית נכסי הנדל"ן של הקבוצה הושכרו בעבר לאגד, המהווה גם בתחילת המאה ה-21 לקוח גדול של החברה.
מקורה של חברת נצבא החזקות בחברת נצב"א התנחלות (ראשי תיבות של "נכסי צאן ברזל אגד"), שהוקמה על ידי חברי וגמלאי אגד בשנת 1948, במטרה ליצור מקור הכנסה נוסף לאגודה השיתופית באמצעות החזקת מבנים (בעיקר בנייני משרדים ותחנות מרכזיות) והשכרתם לאגד.
כל חבר שרצה להצטרף ל"אגודה השיתופית אגד" התבקש לרכוש מניה גם ב"נצבא".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה שותפה בסוכנות "נוע", יבואנית רכבי "דייהטסו" בישראל.
בשנת 1985 רכשה את מלוא הבעלות ובשנת 1989 מכרה את הסוכנות לרמי אונגר.
החל מסוף שנות ה-80 נקלעה נצב"א התנחלות למשבר כלכלי אשר הוביל להליך הבראה שבמרכזו הוקמה חברה חדשה ב-1995 בשם נצבא החזקות.
מרבית נכסי המקרקעין והמניות בחברות הבנות שהיו עד אותה עת בבעלות נצבא התנחלות הועברו לבעלותה של נצבא החזקות, וזאת בתמורה להקצאת מניות בנצבא החזקות.
נכסי המקרקעין שהועברו לנצבא החזקות כללו נכסים שהיו מושכרים לאגד (תחנות מרכזיות, חניונים, מוסכים ומשרדים) ונכסי מקרקעין רבים נוספים.
באותה עת צורפו לחברה שתי קבוצות השקעה נוספות, קבוצת אשטרום נכסים וקבוצת גרנית הכרמל, להן הוקצו 20% ממניות החברה בתמורה להשקעה במזומן.
בחודש אפריל 1997 הוצעו לציבור מניות ואיגרות חוב של החברה, וניירות הערך של החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
גרעין השליטה בחברה באותה עת כלל את נצבא התנחלות (63.35%), קבוצת אשטרום (10%) וקבוצת גרנית הכרמל (10%).
רכישת השליטה בחברה על ידי קובי מימון
בחודש פברואר 2002 רכש איש העסקים קובי מימון באמצעות חברת נפטא מקבוצת יואל את מניות השליטה בנצבא חברה להתנחלות מידי אגד.
העסקה נחתמה על פי שווי של כ-170 מיליון דולר לנצבא החזקות, כ-150% מעל מחיר השוק באותה עת.
בספטמבר 2006 השלים קובי מימון את רכישת מלוא השליטה בחברה.
כאשר כל המניות הנותרות בנצבא התנחלות שהיו בבעלות חברי אגד נמכרו לאיירפורט סיטי, חברת בת של נפטא מקבוצת יואל, בתמורה ששיקפה שווי של כ־1.1 מיליארד ש"ח לחברה.
בחודש פברואר 2009 זכתה החברה במכרז שפרסם מינהל מקרקעי ישראל להקמת שכונת מגורים הכוללת 1,072 יחידות דיור וכן כ-210,000 מטר רבוע לתעסוקה ולמסחר בראש העין, בסמיכות למחלף קסם ולכבישים 5 ו-6.
בחודש אפריל 2009, מכרה נצבא את החזקותיה בתחנה מרכזית אילת לחברת "מנופים פיננסיים" שבשליטת אברהם נניקשווילי וג'קי בן-זקן, תמורת 33 מיליון שקלים.
בחודש אוגוסט 2009, רכשה החברה את מתחם סינמה סיטי גלילות הכולל בתי קולנוע, משרדים ושטחי מסחר.
החברה שילמה סכום של כ-406 מיליוני ש"ח עבור המתחם.
בחודש דצמבר 2009 הודיעה החברה על מימוש אופציה שניתנה לה לרכישת 48% ממניות התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, התחנה המרכזית היחידה בשימוש אגד שלא נבנתה במקור על ידי נצבא אלא על ידי יזמים פרטיים.
התחנה מעולם לא הייתה הצלחה כלכלית ובשנת 2004 נטלה התחנה הלוואה מבנק דיסקונט לצורך מימון פעילותה השוטפת, אלא שהחברה המשיכה לסבול מביצועים חלשים.
בתחילת 2011 ניתן צו להקפאת הליכים זמנית בעניין התחנה המרכזית החדשה, ומונה לה נאמן זמני.
ביולי 2015 הוסכם על מיזוג נצבא לתוך חברת האם, איירפורט סיטי, בעסקת חילופי מניות שבסופה יימחקו מניות נצבא מהמסחר בבורסה, והיא תהפוך לחברה בת פרטית של איירפורט סיטי.
איגרות החוב של נצבא המשיכו להיסחר בבורסה עד לשנת 2020. ב-14 באוקטובר 2015 הושלמה עסקת המיזוג ונצבא הפכה לחברה פרטית.
בבעלות נצבא נכסים בשווי 5.5 מיליארד ש"ח, הכוללים גם 16 בנייני משרדים וקניונים ובנייני מגורים ושטחים חקלאיים ומקורות אנרגיה מתחדשת ומרכזים מסחריים בצרפת.
הנכסים העיקריים של נצבא בישראל הם:
30 נכסים בתחום התחבורה, כולל תחנות מרכזיות, מרכזי שירות ומחסנים של אגד; בהם:
התחנה המרכזית של הרצליה, שנסגרה ב-2017, ובהמשך בנתה "נצבא" שכונת מגורים על שטחה
התחנה המרכזית של באר שבע
קניון הגליל העליון, הכולל את התחנה המרכזית מסוף חצור הגלילית.
אחד מהם הוא מרכז חורב בחיפה.
6 בנייני משרדים - בהם בית אגד, בית ישראכרט ובית נצבא בתל אביב; בית אגד ובית יהב בכניסה לירושלים.
6 נכסים משולבים של מסחר ומשרדים במקומות שונים בארץ.
בנייני מגורים בבנייה או בפיתוח, ששוים נאמד בכ-300 מיליון ש"ח בהם מלון בקריית שדה התעופה, מלון הלאום בקריית הלאום ומלון המושבה בחיפה
בית ספר נצח ישראל הוא בית ספר דתי שהתקיים במשך רוב המאה ה-20 בפתח תקווה.
בראשית קיומה של פתח תקווה למדו ילדי פתח תקווה אצל מלמדים פרטיים בחדרים.
בשנת 1885 הוקם בית ספר הברון, אשר בשנותיו הראשונות (1885–1891) לימד תורה ותפילה לבנים ובנות בכיתות נפרדות.
הודות לסיוע מהברון זכה בית הספר לעבור לבניין מרווח ולצוות מורים מעולים.
בשנת 1900 עבר בית הספר לניהולו של יק"א ופקידיו הכניסו בו רוח של התבוללות צרפתית.
אל מול מצב זה בקשו החוגים הדתיים להקים בית ספר דתי כדי למשוך אליו את התלמידים שהוריהם מעדיפים בית ספר על פני החדר.
בסיון תרס"ג (1903) תרם אחד האיכרים, אברהם וינקלר, ארבעה דונם באמצעות הרב זרח ראובן ברוורמן, לאגודת שומרי תורה אשר מסרה אותם למושבה פתח תקווה לצורך הקמת תלמוד תורה אשר יתנהל על פי תקנות אגדות שומרי תורה.
וכך נרשם בספר האחוזה של פתח תקווה:
נערכה מגבית בין בני פתח תקווה וביחד עם תרומות מבחוץ וסיוע של אגודת שומרי תורה נאסף הכסף להקמת התלמוד תורה.
במקביל לתחילת הבנייה החל התלמוד תורה לפעול על ידי אגודת שומרי תורה בדירה שכורה עד חנוכת מבנה התלמוד תורה בט"ו בשבט תרס"ד.
הקמת התלמוד תורה זכה להתנגדות מצד גורמים שראו בו איום על בית הספר וטענו שמדובר על יוזמה מבחוץ שאיכרי פתח תקווה אינם מעוניינים בה.
התנהלות התלמוד תורה לא הייתה משביעת רצון ורבים מהילדים הוצאו ממנה על ידי הוריהם.
בעקבות זאת פנו אנשי פתח תקווה לעזרה לרב אברהם יצחק הכהן קוק שקישר אותם עם אגודת החרדים של פרנקפורט.
בשנת תרס"ט עבר בית הספר לניהול אגודת החרדים מפרנקפורט.
באותה שנה הגיע לפתח תקווה הרב ד"ר משה אוירבך אשר נטל על עצמו את ניהול בית הספר עד שנת 1917. תחת שרביטו של הרב אוירבך התרחב התלמוד תורה ונפתח גם בית ספר לבנות.
בנוסף על כך, נפתחו לבית הספר סניפים גם במושבות אחרות.
בשנת 1911 דיווח מבקר מהונגריה ש"כמעט כל בני ובנות המושבה מקבלים בו את חינוכם".
בשנת 1912 הצטרף לניהול בית הספר בנימין מנשה לוין.
בסביבות שנת 1917, עם התקרבות הצבא הבריטי לארץ, נאלץ הרב אוירבך, כנתין מדינת אויב, לשוב לגרמניה, ובית הספר עבר לניהול המזרחי.
בשנת 1921 ניהל את בית הספר ד"ר י.
בשנים 1922–1924 ניהל את בית הספר הרב יעקב ברמן.
בתחילת 1913 למדו בתלמוד תורה 280 תלמידים שלמדו אצל 13 מורים.
בבית הספר לבנות למדו 140 תלמידות.
בין השאר למדו בתלמוד תורה גם תלמידים מעין גנים.
ברעידת האדמה בארץ ישראל בשנת 1927 ניזוק מבנה בית הספר ומושל המחוז מטעם ממשלת המנדט דרש שמועצת פתח תקווה תתקן את המבנה.
בשנת 1926 למדו בבית הספר 180 תלמידים ו-160 תלמידות.
בשנת 1931 למדו בבתי ספר יסודיים בפתח תקווה כ-920 תלמידים, למעלה מ-500 מהם למדו בבית ספר נצח ישראל.
מסוף שנת 1934 עד שנת 1947 שב משה אוירבך לנהל את בית הספר, שהיה הגדול בבתי הספר בפתח תקווה.
בבית הספר נוהל גן פרחים וירקות שדורג כאחד היפים ביותר בבתי הספר בארץ ישראל.
בשנת 1945 הונח אבן פינה למבנה עם שש כיתות לימוד נוספות להרחבת בית הספר.
לאחר נפילת כפר עציון במלחמת העצמאות שוכנו הנשים והילדים של כפר עציון בבית הספר לזמן מה עד שעברו לגבעת עלייה ביפו.
בשנת 1950 הוכר בית הספר כבית ספר רשמי על פי חוק לימוד חובה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נבנה לבית הספר לבנים מבנה חדש בסיוע מפעל הפיס.
בראשית שנות ה-70 נוספו שתי כיתות לימוד לבית הספר באמצעות חברת סולל בונה ובראשית שנות ה-80 נבנה לבית הספר אולם התעמלות.
לקראת שנת הלימודים תשס"ג, בעקבות התמעטות מספר התלמידים בבית הספר, התכנס בית הספר למבנה של בית הספר לבנות והמבנה של בית הספר לבנים הועבר לשימוש בית ספר למרחב.
נץ קצר-אצבעות (שם מדעי: Accipiter brevipes) הוא מין עוף דורס קטן מסוג נץ ממשפחת הנציים.
הוא מקייץ ומקנן ביערות יוון, חבל הבלקן ורוסיה, ונודד דרומה בסתיו.
לעיתים הנדידה מתבצעת בלהקות, בניגוד לנדידת הנץ המצוי, שנודד יחידני.
אזורי החריפה משתרעים ממצרים עד איראן.
נץ זה נצפה גם בישראל.
לזכר גוון כחול-אפור בחלק גופו העליון, החזה והבטן לבנים ומפוספסים בפסים צפופים בצבע אדום.
לנקבה חלקים עליונים חומים והפספוס בחלק התחתון הוא אדום חלודי יותר.
הצעיר דומה לנקבה אך שולי הנוצות שלו בהירים והפספוס בחלק התחתון הוא חום כהה ופחות צפוף.
הנקבה מטילה בעונת הרבייה 3–5 ביצים, עליהן היא דוגרת 30–45 ימים.
הגוזלים לומדים לעוף 40–45 ימים לאחר הבקיעה.
הנץ צד עופות קטנים יותר, מכרסמים, זוחלים וחרקים גדולים, כאשר הוא מסתמך על גורם ההפתעה ועט עליהם במהירות ובאופן בלתי צפוי.
נצומי הושי (ביפנית: 星奈津美; נולדה ב-21 באוגוסט 1990) היא שחיינית יפנית, היא אלופת העולם (קאזאן 2015) ובעלת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר פרפר.
היא למדה מדעי הספורט באוניברסיטת ואסדה שבטוקיו.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה הושי במקום עשירי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.93 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:07.02 דקות ועלתה מהמקום השישי לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי סין בשנת 2011 סיימה הושי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא יפן חדש של 2:05.91 דקות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה הושי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.48 דקות, אחרי ליויאנג ג'יאו מסין שקבעה שיא אולימפי חדש של (2:04.06 דקות) ומיריה בלמונטה מספרד (2:05.25 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.06 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 סיימה הושי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.09 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט אוסטרליה בשנת 2014 זכתה הושי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.68 דקות, אחרי קמיל אדמס (2:06.61 דקות) ולפני קייטי מקלפלין (2:07.08 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכתה הושי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.56 דקות, לפני קמיל אדמס (2:06.40 דקות) וג'אנג יופיי מסין (2:06.51 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.45 שניות.
נץ עטלפים המכונה לעיתים דאת עטלפים (שם מדעי: Macheiramphus alcinus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הנציים, המתמחה בציד עטלפים.
למרות שהוא קרוי נץ הוא אינו שייך לסוג נץ אלא ממויין כסוג ומין יחיד בתת-משפחת הדאות.
תפוצתו של נץ זה הוא באפריקה שמדרום לסהרה, בדרום-מזרח אסיה ובאי גינאה החדשה.
הוא מעדיף שטחים פתוחים, אך חי בכל אזור, מיערות טרופיים לערבות צחיחות.
צבעו של הנץ שחור או חום כהה וכתם לבן על החזה והגרון.
כל עין מוקפת בפסים לבנים.
פס שחור עובר מתחת לסנטר.
אורכו מגיע ל-45 ס"מ וכנפיו רחבות ומעוגלות כדי לתמרן ביער.
כמו ששמו מרמז, הנץ ניזון בעיקר מעטלפים שיוצאים בשעות בין הערביים וזוהי השעה בה הנץ יוצא לציד - דבר ייחודי בין דורסי היום.
הנץ עט על להקת העטלפים בצלילה חדה ומנסה לתפוס עטלף שלא מספיק לברוח.
שיטה זו גוררת הרבה הצלחות לנץ.
בנוסף הוא יצוד כמו כל נץ, עופות אחרים - בעיקר סיסים, תחמסים סנוניות ואף חרקים גדולים.
נצ'ירוואן אידריס בארזאני (בכורדית: نێچیرڤان ئیدریس بارزانی או Nêçîrvan Îdrîs Barzanî; נולד ב-21 בספטמבר 1966) הוא נשיא כורדיסטן העיראקית השני, המכהן בתפקיד זה החל מיוני 2019. בארזאני כיהן כראש הממשלה האזורית של כורדיסטן לשעבר בכורדיסטן העיראקית, שכיהן התפקיד ממרץ 2006 עד יולי 2009 ומשנת 2012 ועד שנת 2019.
בארזאני הוא נכדו של מוסטפא בארזאני שהנהיג את המאבק המזוין למען אוטונומיה של כורדיסטן העיראקית מול משטר הבעת' בעיראק, ומול איראן בתקופת השאה, ואחיינו של מסעוד בארזאני ששמש כנשיא כורדיסטן העיראקית הראשון.
נץ שחור (שם מדעי: Accipiter melanoleucus) הוא מין של נץ החי ביערות אפריקה הטרופית.
זהו הנץ הגדול ביותר באפריקה ואחד מהגדולים בעולם.
הוא מגיע לאורך 50 ס"מ ולמוטת כנפיים של 1 מטר.
כמשתמע משמו נוצותיו שחורות כמעט לגמרי, כשהצד החיצוני של הכנפיים לבן וכן הזנב והשת.
המקור והרגליים צהובות והעיניים אדומות.
בזנבו יש 3–4 נוצות אברה והוא מעופף מיומן ובעל יכולת לתמרן בתוך היערות בהם הוא חי.
נצים אלה מצויים באפריקה שמדרום לסהרה בעיקר במערב אפריקה, מקניה עד דרום אפריקה ומערבה עד סנגל.
הם מצויים בעיקר ביערות גשם או יערות פתוחים וכן בערבות שיחים ואף בסוואנה הפתוחה.
כמו כן הם מצויים בביצות, ביצות מנגרובים ובחוף הים ואף באזורים עירוניים.
באזורים מסוימים כריתת היערות גורמת לצמצום מספרם.
הנצים נוהגים לצוד בעיקר עופות עד גודל בינוני ועד גודל של 300 גרם.
הם עפים בדממה בין העצים ותופסים בזריזות ציפור שהופתעה ולא נמלטה בזמן.
לעיתים נדירות הם מנהלים מרדף אחרי טרפם.
הטרף נקטל באמצעות הטפרים הגדולים ששוברים את צווארו או קורעים את בשרו.
לעיתים הם צדים גם טרף המצוי על הקרקע.
המינים המועדפים עליהם הם יונים, שניצודות בעיקר על ידי הזכרים.
הנקבות צדות יונים גדולות יותר וגם מיני פרנקולין, פנינייה (שיכולה לשקול עד 1 ק"ג) וכן דורסים קטנים יותר, לרבות נצים אחרים.
לעיתים נדירות יצודו נצים אלה יונקים קטנים כמו עכברים, סנאים וגורי נמיות.
משפחה מקננת מסתמכת על מושבות קינון של יוני סלע, שמהן היא ניזונה.
הנצים ידאגו להצמיד את קניהם למושבות יונים גם אם יגיעו עד מגורי בני אדם.
בדרום אפריקה, באזור כף התקווה הטובה, הם מקננים על החוף ועלולים לאבד את קניהם לאווזי היאורית האגרסיביים.
על כן הם נוהגים לקנן באזורים מרוחקים יותר או לחכות לסיום עונת הקינון של האווזים.
ישנם 2 תת-מינים לנץ השחור:
נצה מובשוביץ-הדר (נולדה בחיפה, ישראל בח' בשבט תש"א, 5 בפברואר 1941) היא פרופסור אמריטה בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, כיהנה כמנהלת מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה וכדקאנית הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון.
הקימה ומנהלת את "קשר חם" – מרכז מו"פ לקידום, שיפור וריענון החינוך המתמטי בישראל, הטכניון, מאז שנת 1986.
תחום התמחותה הוא חינוך מתמטי: הוראה, מחקר, פיתוח תוכניות לימודים במתמטיקה לתלמידים ופיתוח רעיונות דידקטיים למורים.
נצה מובשוביץ-הדר נולדה בחיפה, ישראל ב-ח' בשבט תש"א - 5 בפברואר 1941, להוריה, ד"ר אליעזר בונה (לשעבר באומן), כלכלן וגב' בתיה בונה (באומן, לבית פריזנד), מורה.
אחיה, ד"ר ארנון בונה, הוא מהנדס מים בהכשרתו ומומחה לחקר ביצועים.
עד כיתה ה' למדה נצה בבית הספר כי"ח-אליאנס בחיפה ואז עברה לבית הספר הריאלי, אותו סיימה בשנת 1958 (מחזור העשור למדינה).
במהלך הלימודים הייתה פעילה בשבט "משוטטי-בכרמל" של תנועת הצופים העבריים ובמקביל סיימה את המכון למוזיקה ע"ש דוניה ויצמן במגמת פסנתר, אצל המורה יונה שפייכר.
שירתה בצה"ל כמנהלת חשבונות של הספקת מזון למרחב פיקוד צפון, חיל התחזוקה (אז נקרא חיל הספקה).
מנישואיה לעורך הדין יואל הדר היא אם לשני בנים, תומר ופלג.
ב-1983 נישאה בשנית להידרוגאולוג מרדכי שלמה מובשוביץ, ממנו התאלמנה ב-2026.
נצה מובשוביץ-הדר סיימה בשנת 1964 תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה, באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיית פרופ' שמשון עמיצור, פרופ' מיכאל משלר ואחרים, יחד עם תעודת הוראה לבתי"ס תיכוניים, בהנחיית ד"ר ברוך בן-יהודה, אבי המנהיגות החינוכית.
בשנת 1969 סיימה תואר שני בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, התמחות בחינוך מתמטי, בהנחיית פרופ' שמואל אביטל.
התזה שלה, "ניסוי בלמידה אינדיבידואלית של מתמטיקה", זכתה בפרס ע"ש עמוס דה-שליט.
בתחילת דרכה המקצועית, כשהייתה מורה למתמטיקה, נשלחה מובשוביץ-הדר, בשנת 1971 על ידי המפקח הארצי, מר אשר מרכוס, לאוניברסיטת קולומביה להשתלמות.
בעקבותיה הביאה לישראל את התוכנית שזכתה בישראל לכינוי "תוכנית קולומביה", ועד היום מיושמת לחינוך למחוננים במתמטיקה.
בעקבות זה החליטה להמשיך ללימודי דוקטורט, שהתממשו הודות למלגה מקרן פולברייט.
בשנת 1975 קיבלה דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ברקלי, עם התמחות בחשיבה לוגית של ילדים, בהנחיית הלוגיקן פרופ' ליאון הנקין .
תחום עיסוקה של נצה מובשוביץ-הדר הוא חינוך מתמטי: הוראה, מחקר, פיתוח תוכניות לימודים במתמטיקה לתלמידים ופיתוח רעיונות דידקטיים למורים.
אחרי 12 שנות הוראה תיכונית, עברה נצה מובשוביץ-הדר לטכניון, והתמסרה להכשרת פרחי-הוראה ולמחקר ופיתוח בתחום התמחותה.
הייתה גם היועצת המדעית של הטלוויזיה החינוכית הישראלית (טח"י), להפקת שתי סדרות של משדרים דרמטיים: "חשבון פשוט" ו"גאומטריה – נא להכיר" שזיכו את טח"י בפרסים יוקרתיים.
בין היתר, כיהנה כמנהלת מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה וכדיקאנית הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון.
במסגרת "קשר חם" נצה מובשוביץ-הדר יזמה פרויקטים רבים, שביניהם יצוינו:
"פרויקט רמזור למורה", מאגר מערכי שיעור, תוכניות הוראה ופריטי הערכת הישגים לשימוש של קהיליית המורים למתמטיקה בישראל.
מיזם "הבזקי חדשות במתמטיקה לתלמידי תיכון" – אוסף של מצגות חד-נושאיות המיועדות לחשיפת תלמידי תיכון למתמטיקה בת-זמננו בד בבד עם לימודיהם בחטיבה העליונה.
החל משנת 2008 פתחה במיזם אישי, המיועד לחבב את המתמטיקה על הציבור הרחב, והיא נותנת הרצאות במתמטיקה לציבור הרחב תחת הכותרת "מתמטיקה על כוס קפה".
החל משנת 2010, חברה במועצה המייעצת של המוזיאון הלאומי למתמטיקה בניו יורק MOMATH.
החל משנת 2011, מכהנת כעמיתת-מחקר בכירה במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית.
נצה מובשוביץ-הדר כתבה ספרים ומאמרים רבים, הרצתה בכנסים בינלאומיים והעמידה דור של תלמידים ההולכים בעקבותיה במחקר ובפיתוח של תוכניות לימודים חדשניות במתמטיקה.
המשותף לכל פעילויותיה הוא הניסיון להגיש את המתמטיקה בצורה המעוררת התפעלות ומעודדת יצירתיות, לצד החתירה להבנת הגורמים המעכבים הצלחה ולהתמודדות עימם.
נצה מובשוביץ-הדר עמדה בעבר בראש צוות כתיבה של סדרת ספרי לימוד במתמטיקה לתלמידים מתקשים בשם "מסמטיקה" ומ.ג.ל – מתמטיקה גשר לבגרות", ששירתה שנים רבות אוכלוסיות רחבות של תלמידים שנרתעו ממתמטיקה ולא הגיעו לרמה המינימלית הנדרשת של בחינות הבגרות.
בעקבות קורס שנתנה בטכניון כתבה (עם המתמטיקאי מאוניברסיטת קייפטאון, דרום אפריקה, פרופ' ג'ון ווב John Webb) את "ספר הפרדוקסים" שנקרא: "אחד שווה אפס ועוד הפתעות מתמטיות", פורסם באנגלית ותורגם לעברית.
כתבה, עם פרופ' עטרה שריקי, ספר ללימוד לוגיקה בשם "לוגיקה בארץ הפלאות" שמבוסס על קריאת "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" - יצירתו הקלאסית של לואיס קרול (שם ספרותי של הלוגיקן צ'ארלס לוטוויג דודג'סון), פורסם בעברית ותורגם לאנגלית.
תרגמה לעברית ספר פופולרי על מתמטיקה מאת איאן סטוארט (מגדולי הפופולרייזרים של מתמטיקה) ששמו "לאלף את האינסוף".
יחד עם ד"ר יעל אדרי, עבדה על שילוב החינוך לערכים בהוראת מתמטיקה, ואוסף של דוגמאות לכך יצא בהוצאת הטכניון.
ערכה לקראת יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל ספר על החינוך המתמטי בישראל שיצא בהוצאת World Scientific ככרך 13 בסדרת ספרים על החינוך המתמטי בארצות התבל.
ערכה את הספר "איש אחד בדור מיוחד" - לקט שירים וסיפורים מפרי עטו של אביה ד"ר אליעזר בונה.
2017 - מענק תלת-שנתי מאת עיריית ראשון לציון, עבור מיזם "רמזור למורה"
2016 - מענק מחקר תלת שנתי מאת משרד המדע והטכנולוגיה, עבור מיזם "הבזקי חדשות"
2014 - מענק תלת-שנתי מקרן טראמפ, עבור מיזם "רמזור למורה"
2014 - מענק מחקר מתמשך מטעם מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית, עבור מיזם "רמזור למורה"
2008 - מענק מחקר תלת-שנתי מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, עבור מיזם "הבזקי חדשות"
2003 - מדענית מצטיינת בטכניון, הצדעה לאישה במדע, עיריית חיפה
2000 - האישה המצטיינת לשנת 2000, עיריית חיפה
1995 - פרס על שם לסטר פורד , מאת האיגוד האמריקאי למתמטיקה , על מאמרה (עם פרופ' ישראל קליינר) "The Role of Paradoxes in the Evolution of Mathematics"
1995- פרס ע"ש ג'קנאו על הצטיינות בהוראה בטכניון
1990-2007 מענקים מאת משרד החינוך והתרבות עבור "קשר חם"
1972 - מענק מקרן פולברייט ללימודי דוקטורט בארצות הברית
מובשוביץ-הדר, לוגיקה בארץ הפלאות - מבוא ללוגיקה באמצעות קריאת הרפתקאות אליס בארץ הפלאות, 2013, מכון מופ"ת, 197 עמודים.
מובשוביץ-הדר: "המחקר הבינל"א השלישי להערכת הישגים במתמטיקה ובמדעים - מבחר תוצאות לחטיבת הביניים בישראל ובמדינות אחרות" על"ה - עלון למורי המתמטיקה מס.
מובשוביץ-הדר: "המחקר הבינל"א השלישי להערכת הישגים במתמטיקה ובמדעים - מבחר תוצאות לבית הספר היסודי בישראל ובמדינות אחרות" על"ה - עלון למורי המתמטיקה מס.
מובשוביץ-הדר: "המחקר הבינל"א השלישי להערכת הישגים במתמטיקה ובמדעים - מבחר תוצאות לחטיבה העליונה בישראל ובמדינות אחרות", על"ה - עלון למורי המתמטיקה מס.
יעל אדרי ונצה מובשוביץ-הדר (2013) : "מורים למתמטיקה מתגייסים לחינוך לערכים." דפים 55, עמ.
יעל אדרי ונצה מובשוביץ-הדר (2014) :" חינוך לערכים במסגרת דיסציפלינארית – מחקר פעולה בשיעורי מתמטיקה".
כתב עת לעיון ומחקר בחינוך מתמטי.
נצח ישראל הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, שהודפס לראשונה בחייו בשנת ה'שנ"ט (1599), העוסק בגלות ישראל, ובגאולתו העתידה.
בספר שמואל מובא הביטוי ככינוי לקב"ה שהוא ניצחונם של ישראל.
עם זאת, המהר"ל משלב בין המשמעות של נ.צ.ח כניצחון, לבין נ.צ.ח כנצחיות.
הוא מתבסס על הגמרא שדורשת את המילה נצח שבפסוק על מפלתה של אדום באחרית הימים, ומשלב את שם הספר בין ניצחון ישראל לנצחיות ישראל שהובטחה על ידי הקב"ה.
בספר זה מבין כתביו דן המהר"ל בהיסטוריוסופיה של עם ישראל, ובמיוחד בענייני הגלות והגאולה.
הספר שמורכב מ-63 פרקים, דן בשאלות רבות הנוגעות לקיומו של עם ישראל.
הספר מחולק לשנים: חלקו הראשון עוסק בביאור הגלות, עניינה ותכליתה.
וכן הסברת מהותו וייעודו של עם ישראל בעולם, והקשר שבינו לבין אלוהים.
חלקו השני עוסק בגאולה העתידה,
התהליכים הנצרכים בכדי להביא גאולה לישראל, בחינת דמותו של המשיח, וביאתו ובחינת מהותם של תקופות שונות, בתורת הגאולה היהודית, כמו עקבתא דמשיחא, ימות המשיח, ועולם הבא.
אחד התכנים המרכזיים בספר הוא שבחירת עם ישראל אינה תלויה בזכויות, אלא היא יצירה אלוקית של עם מיוחד לה'.
אור חדש - עם פירושים והערות מהרב יהושע דוד הרטמן, שני כרכים, מכון ירושלים, תשנ"ז.
נצח ישראל, ספרי מהר"ל, המכון להוצאת ספרי המהר"ל - הוצאת תפארת, תשע"ה-2015
נץ קופר (שם מדעי: Accipiter cooperii) הוא מין של נץ בינוני החי ברוב שטחה של אמריקה הצפונית מדרום קנדה עד צפון מקסיקו ובמרבית ארצות הברית.
זהו נץ באורך 35–46 ס"מ ומשקלו הממוצע 220–440 גרם אצל הזכרים.
כמו מיני נצים אחרים הנקבות גדולות מעט מהזכרים.
מוטת הכנפיים של הנץ מגיעה ל-62–94 ס"מ.
הנצים החיים במזרח גדולים יותר מהנצים החיים במערב.
הנקבות הגדולות יכולות להידמות לפרטי נץ גדול קטנים, אך צבע הנץ הגדול בהיר יותר.
נץ זה דומה מאוד למין הנץ Accipiter striatus ותחומי המחיה של שני המינים חופפים.
צבע הנץ אפור-כחול עם חזה לבן ובטן ואחוריים בצבע אפרסק ומפוספסים בלבן.
הוא בעל זנב ארוך המפוספס באפור-כחול ובאפור בהיר וכנפיים מעוגלות, איתן הוא יכול לנוע בקלות ביער.
לנץ יש עיניים חדות אדומות ו"כיפה" שחורה והוא בעל רגליים וטפרים צהובים.
הנץ מצוי באזורים שונים ברחבי אמריקה הצפונית מדרומה של קנדה עד מקסיקו.