tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בווילה לה פטראיה, אחת מהווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה, ישנן מספר מנהרות ירוקות שיוצרות תבנית שניתן לצפות בה מהמרפסת הממוקמת מעל למנהרות.
"פרגולה" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי.
השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, עובד והופק בידי תמיר מוסקט ויצא לאור ב-22 באוגוסט 2016. בפברואר 2017 נכלל השיר בתור הרצועה השלישית מתוך אלבום האולפן השישי של בנאי, "לשונות של אש", על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי ועובד והופק בידי תמיר מוסקט.
עם יציאת השיר לאור ב-22 באוגוסט 2016, פרסם בנאי הסבר על משמעותו:
בפברואר 2017 נכלל השיר בתור הרצועה השלישית מתוך אלבום האולפן השישי של בנאי, "לשונות של אש", שיצא על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, והיה לסינגל הראשון ששוחרר מתוך האלבום.
בריאיון לשלומי שבן הסביר בנאי כי בביתו ישנן שתי קומות שבכל אחת מהן מרפסת, וכשאשתו הציעה כי יבנו פרגולה במרפסת התחתונה מה שלדעתו היה מיותר שכן לדעתו היה להם להסתפק בפרגולה העליונה.
בשירו מתייחס בנאי גם למקומו בתעשיית המוזיקה: .
לאחר כל זאת מכריז בנאי בשיר כי הוא , ובספק הצעה ספק תחינה קורא לאשתו להניח לכל אלה ולפרוש מהמרוץ באומרו: .
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי הצביע על כך שהקצב בשיר מאפשר לבנאי למנות את רשימת הדברים שעושים טוב ומשעבדים אותו, תוך שהוא מכניס את השומע למעין מתח, אותו מתח שקיים במרוץ להשיג את הטוב, וכי ישנן שורות קצרות בשיר בהן מנסה בנאי להפיג את המתח ולמלאו במעט רוך מנחם כמו: .
כמו כן, על פי סער גמזו מ"ישראל היום" השיפוט העצמי בשיר מרוכך על ידי הלחן העליז שבו.
הווידאו קליפ של השיר מכיל צילומים ביתיים שצילם בנאי בעצמו בהם מככבים הוא ומשפחתו במספר סיטואציות כשבמקביל נראים גם קטעים שלו מופיע על במת מועדון הבארבי בתל אביב.
הקליפ בוים בידי על ידי דורון צברי, נערך בידי עידו נצר, ויצא לאור עם צאת השיר, ב-22 באוגוסט 2016.
מנדי גרוזמן ויעלי נגיד מזרחי מ"מקור ראשון" כתבו כי נראה שהקליפ מהווה שיא חדש של חשיפה עבור אביתר.
כך, בעטיפת אלבומו הראשון נראית דמותו מטושטשת, באלבומו השלישי כבר נראים פניו בבירור כשהוא חובש כיפה, באלבומו החמישי "יפה כלבנה", נראית דמותה של אשתו רות כאשר היא מוצללת, ובקליפ של "פרגולה" נראים בבירור כל בני משפחתו בסיטואציות יומיומיות בסביבתם הטבעית.
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר מ"כיכר השבת" אמר כי הקליפ מהווה קפיצת דרך ממצב שהקהל לא ידע הרבה על חייו האישיים למצב שבנאי מרגיש בנוח להראות את ילדיו, אשתו וביתו בפני כל.
ב-7 במרץ 2017 התארח בנאי בתוכנית האירוח "היום בלילה עם גורי אלפי" במהלכה ביצע הקומיקאי גורי אלפי גרסה משלו לשיר "פרגולה".
על פי נדב מנוחין מ"וואלה" השיר מזכיר במשהו את הטקסטים מאלבומו הראשון של בנאי; המילים הנשפכות לחלל האוויר והבוז העמוק לדברי הבל.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב כי זה אינו הרוק האלטרנטיבי שנהוג למצוא אצל בנאי, אלא מבע מוזיקלי ישיר ופשוט.
בן שלו מ"הארץ" כתב כי אמנם האופן בו אביתר הצביע על הבעיה שלו בצורה הישירה והמפורשת ביותר משדרת כנות, אך היא איננה אמנות גבוהה.
פֶּרֶד (בנקבה: פִּרְדָּה; שם מדעי: Equus mulus) הוא בן-כלאיים של זיווג של חמור עם סוסה (פרד כזה נקרא באנגלית Mule) או של אתון עם סוס (Hinny).
ההכלאה הנפוצה יותר היא הכלאת חמור וסוסה, היות שהפרד הנוצר מהכלאה זו חזק ויעיל יותר.
הפרד עקר, אף כי יש לו אברי מין חיצוניים.
פרד מחמור וסוסה ידוע כחיה חזקה מאוד, בעלת כוח סבל רב.
עמידות זו היא דוגמה לתופעה גנטית של און כלאיים.
הפרד משמש את האדם לעבודה, להובלת משא בדרכים קשות ובהרים, ולפעמים גם לרכיבה.
הפרד דומה בצורתו ובגודלו לאמו הסוסה, והוא ארוך אוזניים, בעל פרסות קטנות וצרות, קצר רעמה ומצויץ זנב (זנב קרח ליד הבסיס) כאביו החמור.
גם בעמידותו ובחוסר בררנותו לאוכל דומה הוא לחמור.
קולו של הפרד שונה מנעירת החמור ומצהלת הסוס, והוא משמיע קולות המשלבים נעירה וצהלה.
הפגם האחד של הפרד הוא עקשנותו.
כאשר יסרב ללכת, לשאת משא, או לבצע פעולה אחרת כלשהי קשה מאוד להניעו לעשותה.
פרד בן סוס ואתון (Hinny) קטן מפרד בן חמור וסוסה.
על פי ההערכות, הפער בגודל השגרים נובע מכך שרחם האתון קטן מזה של הסוסה, ועל כן מגביל את התפתחות העובר.
מכיוון שהאתון בררנית מהסוסה ונוטה לסרב להזדווגות עם סוס, מדובר בהכלאה מורכבת.
פרדים אלו דומים יותר לסוס במראה הראש והזנב בהשוואה לצאצאי חמור וסוסה.
אזניהם קצרות מאזני חמור, אך ארוכות מאזני סוס.
מין זה שימושי פחות לצורכי האדם.
היוונים והרומים הרבו להשתמש בפרדות לנשיאת משא, גם במערב ארצות הברית היה להם תפקיד מרכזי כבהמת עבודה במאה ה-19. במאה ה-20 עיקר השימוש בפרדות היה לצרכים צבאיים, ודוגמה לכך היא גדוד נהגי הפרדות שהקימו זאב ז'בוטינסקי ויוסף טרומפלדור במסגרת הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה.
הפרד אינו יכול להתרבות עקב מספר הכרומוזומים האי-זוגי בגופו שלא מאפשרים תהליך מיוזה.
לסוס 64 כרומוזומים, לחמור 62 ולפרד 63.
אף על פי שפרדים עקרים נרשמו כמה מקרים של פרדות שהמליטו.
מאז 1527 נרשמו מעל 98 מקרים של פרדות שהמליטו.
נכון ל-2018 בכל המקרים פרט לאחד הפרדה הייתה צאצא של חמור וסוסה (Mule) ולא סוס ואתון.
ב-1873 פרדה אפריקנית הורבעה על ידי סוס והמליטה נקבה, מאוחר יותר הרתה אותה פרדה שוב לסוס ואחר כך לחמור ולסוס אחר.
בסך הכול המליטה שתי נקבות ושני זכרים.
הנקבות היו פוריות אך צאצאיהן מתו מעט לאחר ההמלטה.
בדומה דווח על פרדה הודית שהמליטה סייח בריא.
ברוב המקרים של פרדות פוריות שנחקרו, האם מעבירה לצאצא את סט הכרומוזומים שמקורם באם (הסוסה) כלומר כאשר האב הוא סוס הצאצא הוא 100% סוס ואם הוא חמור הצאצא הוא פרד רגיל.
במקרה אחד במרוקו המליטה פרדה צאצא שהיה 25% חמור ו-75% סוס כלומר באופן נדיר במיוחד הפרדה העבירה תערובת גנים לצאצא.
המקרה המתועד הקדום ביותר של פרדה ממליטה דווח על ידי ההיסטוריון הרומי סווטוניוס (גאיוס סווטוניוס טרנקוילוס, המאה ה-2).
לפי סויטוניוס המלטה של פרדה הייתה אות נבואי לעלייתו לשלטון של הקיסר גלבה.
בספר בראשית, בהקשר לאחד מבני שעיר החורי נאמר: "...הוּא עֲנָה אֲשֶׁר מָצָא אֶת הַיֵּמִם בַּמִּדְבָּר בִּרְעֹתוֹ אֶת הַחֲמֹרִים לְצִבְעוֹן אָבִיו", מפרש התורה, רש"י הביא את דברי חז"ל כפירוש המילה: "ימם"- "פרדים, הרביע חמור על סוס נקבה וילדה פרד, והוא (ענה המוזכר בפסוק) היה ממזר והביא פסולין לעולם.
שאימתן מוטלת על הבריות, דאמר רבי חנינא מימי לא שאלני אדם על מכת פרדה לבנה וחיה", בכך מדגיש את עוצמת חיה זו ואת הנזק שאדם זה הביא לעולם.
בתקופת הברונזה, השימוש בפרדים לא היה מקובל במזרח התיכון עד לאמצע תקופת הברזל, וגם בתנ"ך אין הפרד נזכר בתורה ובנביאים ראשונים, עד ימי המלוכה.
מבחינה הלכתית, פרד הוא בגדר כלאי בהמה, משום שנוצר מהרבעה של שני מינים שונים.
ההלכה אוסרת הרבעה כזו, אך אינה אוסרת את השימוש בוולד שנולד כתוצאה מהרבעה כזו.
רוב פוסקי ההלכה סוברים שגם על בני נח (גויים) אסרה התורה להרביע בהמות ממינים שונים זה בזה, ויש פוסקים הסוברים שבני נח לא הוזהרו על כך.
הפרד כחיה חזקה, מלכותית ועקשנית מוזכר בעוד כמה מקומות בתנ"ך כדלהלן:
נביאים » ספר שמואל ב » פרק יח » פסוק ט
נביאים » ספר מלכים א » פרק א » פסוק לח
נביאים » ספר מלכים א » פרק א » פסוק מד
נביאים » ספר מלכים א » פרק יח » פסוק ה
נביאים » ספר זכריה » פרק יד » פסוק טו
ספר תהלים » פרק לב » פסוק ט
ייתכן שהוא מופיע גם בכינויים אחרים, כמו "בעיר" ().
בתלמוד הבבלי מתואר ויכוח שהתנהל בין רבי פנחס בן יאיר לבין רבי בעניין גידול פרדות.
בפתח ביתו של רבי היו פרדות לבנות, ועל כך אמר רבי פנחס בן יאיר "מלאך המות בביתו של זה ואני אסעוד אצלו", כיוון שמכת הפרדות הללו חזקה והן עלולות להזיק לבני אדם.
שמע זאת רבי ואמר שימכור אותן, ועל כך אמר לו רבי פנחס שיש בכך ולפני עור לא תתן מכשול.
אמר רבי שיפקיר אותן, ורבי פנחס אמר שעל ידי כך ירבה הנזק.
הציע רבי שיעקור את פרסות רגליהן כך שלא יוכלו להזיק, ועל כך אמר רבי פנחס שיש בזה משום צער בעלי חיים.
הציע רבי שיהרוג אותן, ורבי פנחס אמר שיש בזה משום בל תשחית.
פרגמטיקה היא ענף בבלשנות החוקר את הבנת השפה הטבעית, ועיקר עיסוקה הוא בהשפעת ההקשר על הבנת המשמעות.
ההקשר במשמעות זו חייב לכלול אמצעים חוץ־לשוניים כמו סיבות חברתיות, סביבתיות ופסיכולוגיות.
מסורתית, תחום הפרגמטיקה מוגדר כעוסק במשמעות ביחס להקשר או לדוברים, במבנים שאינם משפיעים על תנאי אמת של משפט (בניגוד לסמנטיקה פורמלית שמבקשת להגדיר את המשמעות על פיהם), ובנושאים מסוימים כמו פעולות דיבור.
עם זאת, חוקרים מסוימים הפעילים בעשורים האחרונים, למשל מירה אריאל בספרה Defining Pragmatics, שוללים את זה, ומבקשים להגדיר את הפרגמטיקה אל מול הסמנטיקה (ואל מול יתר הדקדוק) באמצעות חלוקת עבודה של קוד לשוני מול היסק לא לשוני.
על פי ניתוח זה, רוב התופעות הלשוניות שנופלות בהגדרה המסורתית למעשה מתחלקות בין הדקדוק לפרגמטיקה.
פרגמטיקה מתעסקת בעיקר במבע המבטא את השימוש בלשון, ולא במשפט המייצג צורה מופשטת של השפה לצורכי ניתוח.
הפרגמטיקה עוסקת בדרך כלל בהקשר של שיחה.
בפרגמטיקה נערך בידול בין "משמעות המשפט" ל"כוונת הדובר".
משמעות המשפט היא המשמעות המילולית של המשפט, בעוד שכוונת הדובר היא הרעיון, שאותו מנסה הדובר למסור.
לדוגמה, ניקח את המבע "אפשר לקבל את הקטשופ בבקשה?".
משמעות המשפט הבסיסית היא שאלה, אך כשמתעמקים בכוונת הדובר, רואים שיש כאן מעין תפקיד של ציווי, שמשמעותו היא "תן את הקטשופ".
דוגמה נוספת יכולה להיות הדו־שיח הבא:
ב: "אז בוא נלך לשוק בצלאל."
בעוד שניתן לפרש את המשפט של דובר ב' כהצעה ללכת לשוק לקנות מוצרי מזון, הכוונה היא ללכת לשוק הידוע במוכרי הפלאפל שלו ולקנות פלאפל.
פרגמטיקה מנסה לקשר בין סימנים לפרשנותם, ואילו סמנטיקה מתמקדת בקשר הישיר בין מילה ופירושה (מסמן ומסומן), תחביר (סינטקטיקה או סינטקס) לעומת זאת בוחנת את הקשר בין המסמנים, המילים עצמן.
תחומים נוספים המשיקים לתחום הם הפסיכולינגויסטיקה והסוציולינגויסטיקה.
הפרגמטיזם מתנגד לרעיון שתפקידה של המחשבה הוא לתאר, להדגים ולייצג את המציאות.
במקום זאת, פרגמטיסטים מחשיבים את המחשבה ככלי ומכשיר לחיזוי, פתרון בעיות ופעולה.
פרגמטיזם היא דרך של היגיון אשר מסתמכת על שיקולים פרקטיים ולא על שיקולים תאורטיים.
לטענת הפרגמטיסטים רוב העיסוק הפילוסופי, כגון טבע הידיעה, השפה, המשמעות, המדע והאמונה, מוסבר בצורה הטובה ביותר לאור שיטתם.
הפילוסופיה של הפרגמטיזם מתייחסת אל ההשלכות הפרקטיות של רעיונות על ידי בחינה שלהם לאור הניסיון האנושי, כך שאמיתותה של טענה נקבעת על פי תוצאות מעשיות והתועלת שהיא משרתת.
הפרגמטיזם מתמקד בעולם כמקום משתנה.
הוא גורס כי חיפוש האמת אינו עומד במרכז אלא התוצאות של פעולה בזמן ובמקום מסוימים.
הפרגמטיזם ששורשיו במחשבה הפילסופית לדורותיה החל להתגבש בארצות הברית בסביבות 1870. צ'ארלס ס' פירס, שנחשב למייסדה, תיאר אותה כך: "תארו את ההשפעות הפרקטיות של האובייקט במחשבתכם.
ומחשבה זו על ההשפעות האלה תהיה כל מה שתחשבו על האובייקט.".
בנוסף לצ'ארלס ס' פירס שהעניק לאסכולה את שמה ופיתח את עקרונותיה, ניתן למנות את ויליאם ג'יימס וג'ון דיואי שהיו שותפים ל'מועדון המטאפיסי' בו עוצבה השיטה ואת פרדיננד קנינג סקוט שילר.
בשונה מטעות נפוצה, הפרגמטיזם אינו שולל את המטאפיזיקה, אלא מפנה את עיקר תשומת הלב אל העולם הזה ואל ביטוין של שאלות מטאפיזיות במרחב הנגלה.
השימוש הראשון בדפוס של המונח 'פרגמטיזם' היה ב-1898 על ידי ג'יימס, שטען שאת הבכורה יש לייחס לפירס עוד מתחילת שנות ה-70.
הפרגמטיזם זכה להתעניינות מחודשת לאחר שבשנות ה-60 של המאה ה-20 וילארד ואן אורמאן קוויין ווילפרד סלרס השתמשו במתודה פרגמטיסטית על מנת לבקר את הפוזיטיביזם הלוגי.
כתוצאה ממחקריהם של קווין וסאלרס התפתח ענף של פרגמטיזם שלפעמים מכונה 'נאו-פרגמטיזם' על ידי ריצ'רד רורטי, הילרי פטנם ורוברט ברנדום.
עם זאת, חוקרי פרגמטיזם רבים מסויגים מהאופן שבו פירש רורטי את משנות דיואי וג'יימס, תוך הזחת פירס מן המסורת הפרגמטיסטית, ומהאופן שבו הסיט ברנדום את הפרגמטיזם אל המימד הלשוני, תוך דחיקת הממד ההתנסותי שהיה קריטי בעבור אבות הפרגמטיזם.
מקורות השראה להגות הפרגמטיסטית ניתן למצוא אצל:
פרנסיס בייקון, שטבע את הביטוי ipsa scientia potestas est ("הידע עצמו הוא כוח").
דייוויד יום, שהיה בעל הסתכלות נטורליסטית על הידע והפעולה.
עמנואל קאנט, על תפיסתו האידיאליסטית, ממנה גזר פירס את המונח 'פרגמטיזם'.
ג.ו.פ היגל, שהכניס את ההתייחסות לשינויים על פני זמן לפילוסופיה.
ג'ורג' ברקלי, שפעל להבהיר או למחוק את המושגים הלא בהירים מהפילוסופיה.
במאמר שחרות משנת 1912, טען צבי וולפסון כי הפרגמטיזם האמריקאי הוטרם בידי ריה"ל.
טענה זו פותחה, לוטשה ושוכללה בידי חוקרי מחשבת ישראל והפרגמטיזם: פיטר אוקס (Ochs), חנה השקס, עזגד גולד, נדב ש.
משותפת להם הטענה שיש לרעיונות הפרגמטיזם האמריקאי הקלאסי מקורות משמעותיים במסורת היהודית, בתנ"ך ויותר מכך בספרות חז"ל, ובאופן רחב יותר בספרות ההלכתית.
בשנים האחרונות תרם מיכה גודמן בספריו לבירור הפנים הפרגמטיות בהגות ריה"ל (בספרו חלומו של הכוזרי) ובאופן קונסטרוקטיבי, ביחס לעמדות השונות לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני (בספר מלכוד 67).
פרגריני (בלטינית peregrini, או ביחיד peregrinus) היה מונח ששימש ברומא העתיקה לציון מי שאינם אזרחי רומא (cives), תושבי שטחים שנשלטו על ידי רומא אך לא נספגו לתוכה.
הפרגריני היו נטולי מעמד חוקי במסגרת החוק הרומי (jus romanorum), אך בעלי זכויות בהתאם לחוק הגנס, ה-jus gentium, שבתי המשפט הרומים הכירו בהם.
שתי הזכויות העיקריות שנשללו מהפרגריני, לבד מהזכות להצביע באספת העם היו הזכות לשאת נשים רומיות (connubium) ולסחור.
מאוחר יותר, כאשר השתלטה רומא על איטליה, הייתה נהוגה חלוקה לאזרחים (cives), לטינים (latini) ופרגריני, כאשר ללטינים ניתנת אזרחות מוגבלת, שכללה את הזכות לסחור אך לא לשאת אישה.
גם הפרגריני וגם הלטינים היו עשויים לקבל אישור לאחד משניהם במקרים מיוחדים.
עד למלחמה החברתית ברומא בשנת 90 לפנה"ס חולקו התושבים באימפריה המתהווה לאזרחי רומי (תושבי העיר, אזרחי קולוניית העיר ואזרחי השטח המוניקיפי שלה; לטינים תושבי איטליה מחוץ לרומא; סוקי (socii), שהיו תושבים באיטליה שלא השתייכו לאחת מהקבוצות הקודמות, תושבי הפרובינקיות (provinciales) שהיו תושבים חופשיים מחוץ לגבולות איטליה.
הפרגריני היו יכולים להשתייך לכל אחת מהקבוצות לבד מהראשונה.
אחרי המלחמה החברתית קבע לקס יוליה כי האזרחות הרומית מורחבת לכל איטליה ועד גאליה קיספדנה.
כך מוזגו הסוקי והלטינים לתוך גוף האזרחים הרומי במעמד אזרחות למחצה של לטינינס (latininas), והפרובינקיאלים נותרו פרגריני.
מצב זה נותר בעינו עד הרפורמות של יוסטיניאנוס הראשון.
עד תקופת הקיסר אנטונינוס קרקלה נמנו עם הפרגריני כמעט כל תושבי הפרובינקיות הרומיות, אזרחי מדינות זרות שנמצאו ביחסי ידידות עם רומא ורומאים שאיבדו את אזרחותם כעונש (למשל, בגירוש), ועבדים ששוחררו.
הרחבת תחולת האזרחות תחת קרקלה שמטה חלק ניכר מחשיבות ההבחנה הזו.
פרגרין טוק , המכונה פיפין (Pipin) הוא דמות בדיונית מהספר שר הטבעות, שנמנה עם אחד מתשעת חברי "אחוות הטבעת", אשר תפקידם ללוות את פרודו בגינס, נושא הטבעת, במסעו המסוכן לעבר חבל ארץ מורדור המצוי בשליטתו של השליט הרשע סאורון, כדי להביא להשמדתה של הטבעת והשפעתה ההרסנית.
הוא מאופיין, יחד עם שותפו הקבוע מריאדוק ברנדיבאק (מרי), כהוביט נלהב ואמיץ, השניים נוטים להסתבך עקב חוסר שליטה עצמית ונטייה לפעול בצורה נמהרת.
פרגרין טוק, הוא הוביט מן הפלך.
פרגרין התנדב ללוות את ההוביט פרודו בגינס במסעו להשמיד את הטבעת האחת.
יחד איתו מלווים את פרודו גנדלף, סאם גמג'י, מריאדוק ברנדיבאק, אראגורן, בורומיר, לגולאס וגימלי.
טולקין כתב פיפין בכל הפעמים שהתייחס אליו בסיפור, אך הזכיר כמה פעמים את השם פרגרין.
לאחר הופעתו של גנדלף ומציאת הטבעת בידיו של בילבו בגינס, דודו של פרודו, מורה גנדלף לפרודו לשאת את הטבעת בדחיפות לעירו של אלרונד - ריוונדל.
פיפין, יחד עם מרי (מריאדוק ברנדיבאק) וסאם גאמג'י מצטרפים לפרודו למסע להביא את הטבעת לריוונדל.
הם הולכים מן הפלך לריוונדל ובדרכם פוגשים את אראגורן בן ארתורן, הנודע גם בשם הפסען, בברי (עיירה מיושבת ליד הפלך) והוא מלווה אותם עד לריוונדל.
בריוונדל פיפין משתתף במועצה הלבנה, בה נעשים הדיונים כיצד יש לפעול מרגע התגלות הטבעת.
פיפין מבין במהלך הדיונים שהוא ומרי חוזרים לפלך ולא מלווים את פרודו בהמשך המסע.
פיפין ומרי מתחילים להתווכח עם אלרונד, מוביל המועצה ומנהיג האלפים, וגנדלף בא לעזרתם ומצליח לשכנע את אלרונד לשלוח גם את מרי ופיפין למסע, בטענה שחברות חזקה יכלה להושיע פעמים רבות.
כך מוסכם שיחד עם שאר האחווה פיפין ומרי יוצאים למסע.
האחווה הולכת מריוונדל למכרות מוריה, ארץ הגמדים לשעבר (עד שכוחות הרוע של סאורון פרצו שם וכילו את כל החיים), שם גנדלף נופל תוך כדי הגנה על שאר חברי האחווה, לות'לורין, אדורס שם מתפצלת החבורה.
פיפין ומרי נלקחים בשבי על ידי אורקים מהאורוק הי ולוגברוז.
חבורת פרשים מרוהן, עיר של בני אדם, תוקפת את האורקים ומרי ופיפין מצליחים לברוח.
הם נפגשים עם זקנעץ, מנהיגם של עצים חיים הנקראים עצנים.
יחד איתו, הם אוספים את העצנים וההואורנים לתקיפת איסנגארד, מקום מושבו של סארומן, המכשף שבעבר היה עמיתו של גנדלף, אולם מתברר שהוא עבר לצדו של סאורון הרשע, ומסייע לו בייצור האורוק היי.
לאחר ההתקפה שמצליחה, מחכים מרי ופיפין לאראגורן, גנדלף, גימלי, לגולאס, אואמר, תיאודן, ופרשי רוהן (גם הם תקפו את לוחמי איסנגרד).
כאשר הם מגיעים הם הולכים לצריחו של סרומן.
יד ימינו של סרומן, לשון נחש, זורק את אבן הניבוי, הפלנטיר, ופיפין תופס אותה ומביאה לגנדלף.
החבורה יוצאת יחד מאיסנגארד לכיוון מורדור.
כשהם יוצאים פיפין מתפתה להביט לתוך הפלנטיר, למרות איסור מפורש מגנדלף.
הוא גונב את הפלנטיר מידי גנדלף הישן ומסתכל בו.
כאשר הוא מסתכל בו הוא רואה שליח מורדור ומתעלף.
גנדלף וארגורן מגלים בבוקר על שקרה.
לאחר מכן הם מחליטים להתפצל.
גנדלף ופיפין מגיעים למינאס טירית.
פיפין נהפך לאביר של מינאס טירית על ידי העוצר דנתור.
צבאות סאורון תוקפים את גונדור והשר דנתור משתגע ומחליט להתאבד ולהרוג את פרמיר בנו שנפצע ונמצא בתרדמת.
פיפין קורא לגנדלף שעסוק בקרב מול שר הנזגול, וככה פיפין מציל את פרמיר ממוות.
כאשר פרודו משליך את הטבעת להר הגזירה, פיפין טס יחד עם גנדלף להביא את פרודו וסם למינאס טירית.
לאחר משתה הם חוזרים לפלך שבו ארבעת ההוביטים מקוממים את שאר ההוביטים נגד שליטתו של סרומן.
לאחר המלחמה בכוחות סרומן שמותיהם של מרי ופיפין היו הראשונים בכל רשימות הלוחמים בקרב.
בשנת 64 לעידן הרביעי, חזר לממלכה המאוחדת עם ידידו מריאדוק ברנדיבאק.
השניים נפטרו בגונדור מספר שנים מאוחר יותר, ונקברו בקברי המלכים של גונדור במינאס טירית.
פרד אסטר היה רקדן, כוריאוגרף, זמר ושחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי.
זכה בשלל פרסי גלובוס זהב, פרסי אמי, פרסי גראמי, וכן בפרס באפט"א לקולנוע ובפרס אוסקר לשם כבוד.
נולד בשם פרדריק אוסטרליץ (Frederick Austerlitz) באומהה, נברסקה שבארצות הברית.
אביו, סבו וסבתו היגרו לארצות הברית מאוסטרו-הונגריה מספר שנים טרם לידתו, והם ממוצא יהודי-אוסטרי אך הם המירו דתם לנצרות-קתולית, ואמו נולדה בארצות הברית כבת למהגרים נוצרים-לותרנים מגרמניה.
הוא מקושר במיוחד לשחקנית ההוליוודית ג'ינג'ר רוג'רס, עמה שיחק בעשרה מחזות זמר קולונועיים.
כישרונו הייחודי כרקדן גרם למבקרים רבים לתאר אותו כ"רקדן הטוב ביותר שהיה אי פעם בהוליווד".
השם "אסטר" אומץ על ידיו ועל ידי אחותו אדל כשהיו כבני חמש.
מקורו, כנראה, בשם המשפחה של דודם ל'סטאר (L'Astaire).
מקורות רבים טוענים שבני משפחת אסטר הופיעו בסרט בשם פנקון, הצרצר (Fanchon, the Cricket) בכיכובה של מרי פיקפורד ב-1915, אך זהו מיתוס (למרות שיש המאמינים שהם נכחו בזמן ההסרטה).
בשנות ה-20, פרד ואדל הופיעו בברודוויי ובלונדון.
בשנים אלה הכיר אסטר את איל ההון ג'ון היי ויטני שהחליט לטפח את הקריירה של הרקדן הצעיר.
ויטני דאג לאסטר לחוזים בברודוויי וב-1933 החתים אותו באולפני RKO, שם יצר את רוב סרטיו בהם לוהק לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס.
ב-1974 השתתף בסרט "המגדל הלוהט" וזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
פרד אסטר נפטר ב-1987 מדלקת ריאות בגיל 88. הוא נקבר בקליפורניה.
בקשתו האחרונה הייתה להודות לכל מעריציו במשך השנים על תמיכתם בו.
† סרטים משותפים לאסטר ולג'ינג'ר רוג'רס
פֶרגָמון (ביוונית עתיקה: τὸ Πέργαμον; כיום ברגמה שבטורקיה) הייתה עיר-מדינה יוונית עתיקה בצפון-מערב אנטוליה, במרחק של כעשרים וחמישה קילומטרים מהים האגאי.
פרגמון הפכה לממלכה חשובה בתקופה ההלניסטית (ממלכת פרגמון ), תחת שלטונה של השושלת האטלידית בין השנים 282 ו-129 לפנה"ס.
אף ששטחה של המדינה לא היה גדול במיוחד, נודעה לה חשיבות רבה בעולם ההלניסטי בזכות תרבותה המפותחת.
מייסד השושלת, אטלוס הראשון ויורשיו היו תומכים נאמנים של הרפובליקה הרומית.
הם נלחמו לצידה נגד מלך מוקדון פיליפוס החמישי במלחמות המוקדוניות הראשונה והשנייה ולאחר מכן בשלישית, נגד פרסאוס מלך מוקדון.
עבור השתתפותם במלחמה נגד בית סלאוקוס, ניתנו לבני פרגמון כחלק משלום אפאמיאה בשנת 188 לפנה"ס שטחים שנכבשו מהאימפריה הסלאוקית באסיה הקטנה, ובהם לידיה, פריגיה ועוד.
לאחר שלום אפאמיאה, נעשתה ממלכת פרגמון הממלכה הגדולה ביותר באסיה הקטנה.
לפי אחד האומדנים היה שטחה 173,000 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 5.5 מיליון תושבים.
תעודות ששרדו מעידות שהם היו שולחים בעלי מלאכה מיומנים לעריהם ומקלים עליהן את נטל המס, על מנת שהערים תצמחנה ותשגשגנה.
הם אף הותירו לערים היווניות בשליטתם מראית עין של עצמאות ושלחו מתנות לערי יוון החשובות, כגון דלפי, דלוס ואתונה.
את האקרופוליס של פרגמון עיצבו מחדש בדמותו של האקרופוליס שבאתונה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1878 בחסות מוזיאון ברלין, נתגלו אוצרות אמנות רבים ובהם המזבח של זאוס - אחד מן השרידים היפים ביותר של התקופה ההלניסטית את המזבח הגדול ניתן לראות כיום במוזיאון פרגמון באי המוזיאונים שבברלין.
ספריית פרגמון, הספרייה השנייה בחשיבותה בעולם העתיק (אחרי הספרייה הגדולה של אלכסנדריה), שכנה בעיר.
כאשר פסקה אספקת הפפירוס ממצרים התלמאית, השתמשו אנשי פרגמון בקלף לצורכי כתיבה ומכאן שמו הלועזי (באיטלקית: pergamena, באנגלית parchment).
עם מותו בלא יורש של אטלוס השלישי ב-133 לפנה"ס, עברה הממלכה לשלטונה של רומא.
בצוואתו כן ביקש המלך למנוע מלחמת אזרחים על הירושה.
אולם הירושה העשירה גרמה לסכסוך ברומא, כאשר טיבריוס גרקכוס בהסכמת העם, ביקש להשתמש בעושר שנפל בחלקה של רומא לביצוע הרפורמות שיזם, ואילו רוב חברי הסנאט התנגדו.
רומא שלטה ישירות בפרגמון שנקראה כעת פרובינקיית אסיה ורוקנה אותה מכל נכסיה.
בקרבת העיר שכן מקדש לאסקלפיוס, אל הרפואה.
חולים רבים נהרו לרחוץ במעיין הקדוש שבמקום והותירו אחריהם מתנות רבות, שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות, לאות תודה לאל שריפאם.
במאה הראשונה לספירה הייתה בפרגמון כנסייה נוצרית, אחת משבע הכנסיות שאליהן ממוען חזון יוחנן, הספר האחרון בברית החדשה.
פרד'ינג היה מטבע בריטי בשווי רבע פני.
מטבעות כאלה נטבעו באנגליה במאה ה-13, ויצאו משימוש ב-31 בדצמבר 1960, עת חדלו להיות הילך חוקי.
בהשוואה לפנים וחצאי הפני בני זמנו, ידוע מעט מאוד על פרד'ינג הכסף הימי-ביניימי, מכיוון שבהיותם המטבע הקטן ביותר, הם נצברו רק לעיתים נדירות.
מעולם לא נמצאו פרד'ינגי כסף באוצרות גדולים, וכיוון שהכילו רק כסף, בשווה ערך של רבע פני, הם היו קטנים ואבדו בקלות.
הם גם נטבעו בכמויות קטנות בהרבה, משום שאף שהיו שימושיים לאנשים רגילים, הם לא היו שימושיים כל כך עבור העשירים והחזקים.
מבחינת המטבעה, הרווח בטביעתם היה פחוּת והטרחה רבה יותר.
כמו כן, ממדיהם מקשים את גילויים על ידי מגלי מתכות, והם נדירים עד ימינו.
עד למאה ה-13, "מטבעות חתוכים" ענו על הצורך בהילך חוקי בעל ערך נמוך.
כלומר, מטבעות של פני היו מחולקים לחצאים ורבעים, בדרך כלל לאורך קוויו של צלב אשר כיסה חלק משמעותי מצדו האחורי של המטבע.
במשך זמן רב חשבו כי מטבעות פרד'ינג הכסף הראשונים יוצרו בתקופתו של אדוארד הראשון (1272–1307), אך לאחרונה נתגלו חמש דוגמאות המתוארכות לתקופת שלטונו של הנרי השלישי (1216–1272).
כולם בסגנון הצלב הקצר האופייני לתקופה, נטבעו בין 1216 ל-1247, ודומים בעיצובם לפני, אך גודלם רק רבע.
עקב העדר דוגמאות ידועות ועדויות מתועדות, חושבים כי מטבעות אלה הם ניסיונות ולא מטבעות שנכנסו למחזור.
הנפקתם של פרד'ינגים אושרה בחוק הפטנטים משנת 1222, אך רק לאחרונה נמצאו דוגמאות ממשיות.
על פני המטבע מוצג חלקו העליון של המלך כשהוא אוחז במטה, עם הכתובת "HENRICUS REX".
בגב המטבע מוצג צלב קטן עם שלושה כדורים בכל רביע, ועם כיתוב המתאר את טובע המטבע: "TERRI (or ILGER or (?)ADAM) ON LUND" - טרי (או אילגר או אדם) מלונדון.
נתגלו רק שתי דוגמאות לעבודתם של טרי ושל אילגר, וזיהויו של אדם אינו ודאי מכיוון שרק חלק מן המטבע שיצר שרד.
רשומות בנות התקופה מראות כי יותר מארבעה מיליון פרד'ינגים נטבעו בתקופת מלוכתו של אדוארד הראשון, 1272 - 1307, אך ביחס לכמות זו, מעטים שרדו עד זמננו.
המטבעה הפוריה ביותר הייתה מטבעת לונדון, המזוהה באחורי המטבעות על ידי כיתוב קטן של "CIVITAS LONDON" או "LONDONIENSIS", אך פרד'ינגים נטבעו גם בברוויק (VILLA BEREVVICI), בריסטול (VILLA BRISTOLLIE), לינקולן (CIVITAS LINCOL), ניוקסל (NOVICASTRI), ויורק (CIVITAS EBORACI), אך תוצרתן של רוב המטבעות הפרובינציאליות נדירה כיום.
הפרת'ינגים האדוארדיאניים נבדלים מאוד במשקלם ובטוהרם.
שלוש המהדורות הראשונות ממטבעת לונדון שקלו 6.85 גרגרים (0.44 גרם), בעוד שמהדורות מאוחרות יותר שקלו 5.5 גרגרים (0.36 גרם), אך ערכם נותר זהה מכיוון שבמטבעות הכבדים יותר תכולת הכסף הייתה בריכוז נמוך יותר.
נהוג לחשוב כי הגדילו את המטבעות כדי להקל על הטיפול בהם, אך מטבעות בריכוזים נמוכים של מתכות יקרות מעולם לא היו פופולריים באנגליה.
הציבור העדיף את אי הנוחות של מטבעות קטנים יותר בעלי תכולת מתכות גבוהה יותר.
הפרת'ינגים של אדוארד היו מטיפוס "הצלב הארוך" מאחור, והכיתוב הרגיל בחזית היה "EDWARDUS REX" (המלך אדוארד), או לעיתים "E R ANGLIE" (אדוארד מלך אנגליה), ועל מטבע אחד אף "ER ANGL DN" (אדוארד מלך אנגליה אדון (אירלנד)).
רק שתי מטבעות, לונדון וברוויק (Berwick), הנפיקו מטבעות פרד'ינג בתקופת אדוארד השני (1307 - 1327), ותוצרתן מוגדרת "נדירה" ו"נדירה מאד" בהתאמה.
המטבעות דומים מאוד למטבעות של אביו, והשילוב של נדירותם ומצבם הגרוע של הממצאים הביא לכך שלא נערך מחקר רב על הפרד'ינגים של תקופתו.
נראה עם זאת כי במשך רוב שנות מלכותו נטבעו פרד'ינגים של אדוארד הראשון מדי פעם.
ניתן לזהות בקלות פרד'ינגים מתקופת אדוארד השלישי (1327–1377), אף כי הם די דומים לפרד'ינגים של קודמיו, על ידי הכתובת "EDWARDUS REX A" (אדוארד מלך אנגליה) בחזית.
שלוש מטבעות טבעו פרד'ינגים בתקופתו: לונדון הפוריה ביותר, מטבעות ברוויק נדירים, ורק דוגמה אחת ידועה של המטבעה ברדינג (VILLA RADINGY).
הפרד'ינגים מתקופה זו הם די נדירים.
אף כי הטוהר הרגיל של הכסף בתקופה זו היה 0.925 (כסף סטרלינג), בטביעה השנייה בשנים 1335–1343 ייצרה מטבעת לונדון מטבעות גדולים יותר של 0.833 כסף.
פרד'ינגים מתקופת ריצ'רד השני (1377 - 1399) נדירים בכל מצב שהוא.
כולם נטבעו במטבעת לונדון והם נושאים את הכיתוב "RICARD REX ANGL" (ריצ'רד מלך אנגליה).
הנרי החמישי, מלך אנגליה הנפיק פרד'ינגים "כבדים" (טרום 1412) כמו גם "קלים" (20% קלים יותר, 1412 - 1413)), אך כיוון שקיצוץ היה כה נפוץ, קשה להבדיל בין הסוגים השונים לפי גודלם בלבד.
שתי המהדורות נדירות, ונושאות כיתוב קדמי של "HENRIC REX ANGL" וכיתוב אחורי של "CIVITAS LONDON", אף כי על המטבעות הקלים הכיתוב מופיע בתור "CIVITAS LOIDOI".
ניתן להבדיל בין המהדורה היחידה של פרד'ינגים של הנרי החמישי (1413 - 1422) לבין אלו של אביו, כי הצוואר מוצג בדמותו של הנרי החמישי על המטבעות, אך קשה להבחין ביניהם לבין אלו של תקופת מלוכתו הראשונה של הנרי השישי (1422 - 1461).
הם נבדלים בכל זאת בכך שכל מטבעותיו של הנרי החמישי נטבעו בלונדון, ואילו אלה של הנרי השישי בקאלה (VILLA CALIS).
בתקופת מלוכתו הראשונה של אדוארד הרביעי (1461 - 1470) נטבעו מטבעות כבדים (לפני 1464), בכיתוב "EDWARD REX ANGLI", וכן מטבעות קלים בכיתוב "EDWARD DI GRA REX", אך כולם נדירים ביותר, ולא ניתן להשתמש במשקל המטבעות כדי להבחין ביניהם, בגלל שחיקה, קציצה וכולי.
לא יוצרו כל פרד'ינגים בתקופת מלוכתם השנייה של הנרי השישי ושל אדוארד הרביעי, או במשך מלוכתו הקצרה של אדוארד החמישי, מלך אנגליה.
סוג נדיר ביותר של מטבעות נטבע בתקופת ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה (1483 - 1485).
הכיתוב בהם סביב דמות המלך הוא "RICAR DI GRA REX".
רק סוג נדיר אחד של פרד'ינגים נטבע בתקופת הנרי השביעי, מלך אנגליה (1485 - 1509), במטבעת לונדון.
יש עליו את הכיתוב הייחודי "HENRIC DI GRA REX" סביב דמות המלך, להבדיל ממטבעות של הנרים מוקדמים יותר.
הנרי השמיני, מלך אנגליה (1509 - 1547) הוציא פרד'ינגים שנטבעו בלונדון בכל שלוש המהדורות שטבע, אף כי כולן נדירות ביותר.
על פני מטבעות מהטביעה הראשונה (1509 - 1526) מופיע הכיתוב "HENRIC DI GRA REX" סביב שער מתרומם.
על פני מטבעות מהטביעה השנייה (1526 - 1544) כתוב "RUTILANS ROSA", יש ורד סביב השער, ומאחור כתוב "DEO GRACIAS" סביב צלב ארוך.
פרד'ינגים מן הטביעה השנייה נטבעו גם בקנטרברי, והם נבדלים בסימן מטבעה בצורת גלגל קתרין.
הטביעה השלישית (1544 - 1547) יוצרה על בסיס כסף ונושאת את הכיתוב "h D G RUTIL ROSA" סביב ורד, ואת הכתובת האחורית "DEO GRACIAS" סביב צלב ארוך עם כדורון בודד בכל רביע.
פרד'ינג מבוסס כסף הוצא על ידי אדוארד השישי, מלך אנגליה (1547 - 1553) עם הכיתוב "E D G ROSA SINE SPI" סביב שער מתרומם על פני המטבע.
גם מטבע זה נדיר ביותר.
לא יוצרו פרד'ינגים בתקופת מלוכתם של מרי הראשונה, פיליפ ומרי, או אליזבת הראשונה, בעיקר מכיוון שלאחר שורה של הפחתות במשקל הכסף במטבע, פרד'ינג הכסף הפך קטן מכדי לטבוע אותו, והיה קל מדי לאבד אותו.
בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון (1603 - 1625) הופיעו לראשונה מטבעות נחושת.
מניסיונו הקודם כמלך סקוטלנד למד ג'יימס כי מטבעות נחושת בעלות ערך נמוך יהיו מקובלים על הבריות, הואיל ומטבעות כאלה היו בשימוש בסקוטלנד כמו גם ביבשת במשך זמן מה.
אך נראה היה כי לאנגלים יש אובססיה בקשר לזהב וכסף: הם דרשו שהמטבעות יהיו עשויות ממתכת בשווי ערכן הנקוב.
ג'יימס החליט לא לתת את טביעת מטבעות הנחושת בידי המטבעה המלכותית, אלא בידיו של ג'ון הרינגטון, ברון אקסטון.
הוא שילם ביוקר על הזכות, אך גם הרוויח ממנה יפה.
שלא כמו מטבעות גדולים יותר, פרד'ינגים לא הכילו את ערכם במתכת.
הוא נפטר ב-1614, והזכות לטבוע פרד'ינגים עברה לבנו, שנפטר אף הוא מספר חודשים מאוחר יותר.
אז עברה הזכות חזרה לאשתו של הרינגטון, אן.
נראה כי לאחר מכן מסרה לידי הרינגטון את הזכות או מכרה אותה ללודוויק, דוכס לנוקס.
המהדורות של לנוקס היו גדולות יותר מאלה של הרינגטון.
ההרינגטונים: למהדורות ההרינגטונים היו פני בדיל, כדי להקשות על הזיוף, וכדי לגרום למטבע לדמות יותר לכסף, ולכן להיעשות מקובל יותר.
המטבעות יוצרו על גלמים בקוטר 12.25 מ"מ.
אחורי המטבע מציגים נבל מוכתר, ואת המשך הכיתוב "FRA ET HIB REX" שמשמעו France and Ireland.
מהדורה מאוחרת יותר יוצרה על גלם בקוטר 15 מ"מ, שלא צופה בדיל.
הלנוקסים: המהדורות של לנוקס יוצרו כולן על גלמים בקוטר 15 מ"מ, ללא ציפוי בדיל.
הם נבדלים מן ההרינגטונים במיקום הכיתוב שעל פני המטבע: על הלנוקסים הכיתוב מתחיל בחלקו העליון או התחתון של המטבע, בעוד שעל ההרינגטונים הכיתוב מתחיל לפני חלקו העליון של המטבע.
בתקופת מלוכתו של צ'ארלס הראשון, (1625 - 1649), המשיכו לייצר פרד'ינגים תחת רישיון מן המלך.
ב-1623 הפך דוכס לנוקס גם לדוכס ריצ'מונד, אך נפטר חודשים ספורים לאחר מכן.
הזכויות על הפרד'ינגים עברו לאלמנתו פרנסס, דוכסית ריצ'מונד ולסר פרנסיס קריין.
לכן מכונות המהדורות הראשונות של צ'ארלס הראשון ריצ'מונדים.
ב-1634 הוצא פטנט פרד'ינג נוסף, ללורד מולטרברס, הנרי הווארד, ולסר פרנסיס קריין.
בתקופה זו היו מספרים עצומים של פרד'ינגים מזויפים במחזור, והמצב הפך בלתי נסבל, כיוון שהעניים חשו כי הם מרומים וזוכים ליחס בלתי הוגן מן הרשויות.
בעקבות זאת, התבקש לורד מולטרברס להכניס מטבע בסגנון חדש, אשר נודע בכינוי פרד'ינג ורד (Rose farthing).
הוא היה קטן ועבה מן המולטרברס, אך החידוש המהפכני היה המתכת ומבנה המטבע: רוב המטבע היה נחושת, אך "פקק" פליז קטן הוכנס לחלק מן המטבע.
זה הפך את פרד'ינג הוורד כמעט בלתי אפשרי לזיוף, וייצור המטבעות המזויפים נפסק במהרה.
האחור מציג נבל מוכתר ואת המשך הכיתוב "FRA ET HIB REX" - France and Ireland.
האחור מציג נבל מוכתר ואת המשך הכיתוב "FRAN ET HIB REX" – France and Ireland.
למהדורות אלו מעגלים פנימיים משני עברי המטבע, בין הכיתוב לבין האלמנט העיצובי.
האחור מציג ורד כפול ואת המשך הכיתוב "FRAN ET HIB REX" – France and Ireland.
תחת הרפובליקה האנגלית לא הוצאו אף פרד'ינגים על ידי הממשלה, אף כי כמויות עצומות של אסימונים פרטיים הוצאו בתקופה זו על ידי סוחרים קטנים או עיירות, כדי לספק את הביקוש.
המטבעות החדשים היוו הילך חוקי עד לערך כולל של שישה פני, והציגו את האלה בריטניה (על פי הדוגמנית הדוכסית מריצ'מונד) מאחור.
תוך זמן קצר נתגלה כי המטבעה לא הייתה מסוגלת לייצר את גלמי הנחושת הדרושים למטבעות החדשים, ואלה יובאו לבסוף משוודיה.
על פניהם הייתה דמות המלך פונה שמאלה, עם הכיתוב "CAROLVS A CAROLO" – Charles, son of Charles.
הפנים האחוריים הראו את בריטניה ישובה כשהיא פונה שמאלה, עם הכיתוב "BRITANNIA" והתאריך בשוליים מתחת.
הם נשאו אותם כיתובים כמו פרד'ינגי הנחושת.
יוצרו מעט מאוד פרד'ינגים ב-1685 כיוון שהמלך מת ב-8 בפברואר 1684, בלוח הישן (כלומר כאשר אחרי 24 במרץ 1684 בא 25 במרץ 1685, ראש השנה החדשה).
על פרד'ינגי הבדיל הופיע הכיתוב "NVMMORVM FAMVLVS" – a subsidiary coinage בתוספת התאריך בשוליים, במקום מאחור.
בתקופת מלכותו של ג'יימס השני, המשיכו לייצר פרד'ינגים מבדיל עם פקק נחושת.
קיימות דוגמאות בכל טווח השנים בין 1684 ו-1687. בחזית הייתה דמות פרוטומה פונה ימינה של המלך, בכיתוב "IACOBVS SECVNDVS" – "ג'יימס השני" בעוד האחור הציג את בריטניה היישובה פונה שמאלה, עם הכיתוב "BRITANNIA" והכיתוב "NVMMORVM FAMVLVS" והתאריך על שפת המטבע.
המשיכו לייצר פרד'ינגים מבדיל במשך שנותיה הראשונות של מלוכתם המשותפת של ויליאם ומרי.
מטבעות אלו מתוארכים 1689 - 1692. אך פופולריות המטבעות הלכה ופחתה כאשר הלכו וניכרו בעיות קורוזיית הבדיל.
בשתי המהדורות, חזית המטבע הציגה את ראשיהם של השותפים למלוכה בכיתוב "GVLIELMVS ET MARIA".
ב-1698 היה כבר היצף של מטבעות נחושת והועבר חוק להפסקת הטביעה למשך שנה.
נראה כי הייתה לכך השפעה מועטה ביותר, והתרבות המטבעות נמשכה.
ניסיונות פרלמנטריים נוספים לעצירת ההיצף נעשו מאוחר יותר.
פרד'ינגים של אן ושל מלכי בית הנובר
הודות להיצף של השלטון הקודם, לא היה צורך בייצור פרד'ינגי נחושת תחת שלטונה של אן מלכת בריטניה (1701 - 1714) עד לשנת מלוכתה האחרונה.
לולא מתה המלכה באותה שנה, אין ספק כי הפרד'ינג משנת 1714, שמשקלו 4.8 - 5.8 גרם וקוטרו 21 - 22 מ"מ, היה נכנס למחזור בכמויות גדולות, אך מעמדו בפועל מוטל בספק, כיוון שהוא עלול להיחשב כתבנית.
סר אייזק ניוטון היה אדון המטבעה, והיו לו אידיאלים גבוהים בקשר לאיכות הטביעה.
הפרד'ינג של אן עולה משמעותית בעיצובו ובטביעתו על דוגמאות של ויליאם השלישי.
דמותה הישנה של בריטניה, ששימשה מאז זמנו של צ'ארלס השני נזנחה לטובת עיצוב של תבליט גבוה חד יותר, בו רגלה החשופה של בריטניה מכוסה, כמדווח, לפי הוראותיה של המלכה.
בסביבות 1802 שמועה מוזרה סחפה את בריטניה: שהפרד'ינג של המלכה אן שווה הון - £500 לפחות, והופיעו מודעות בעיתונים רבים, המציעות פריטים למכירה.
במרץ 1802 נמכר פריט אחד במכירה פומבית בלונדון עבור לא פחות מ-750 גיניאות (£787 ו-10 שילינג).
מותה של המלכה אן הזם את הניסיונות להנפיק את הפרד'ינג שלה, אך הצורך במטבעות נחושת לא פחת לאחר הכתרתו של המלך ג'ורג' הראשון (1714 - 1727).
מחיר הנחושת עלה, כך שהפרד'ינגים החדשים היו קלים יותר ממהדורות קודמות: 4.5 - 5.3 גרם.
הפרד'ינגים שנטבעו ב-1717 נראו מעט מוזרים כי הם היו קטנים יותר ועבים יותר ממהדורות קודמות, עם קוטר של 20 - 21 מ"מ.
לרוע המזל סבלו שתי המהדורות מבעיות ייצור, כיוון שהתבניות היו בעיצוב של תבליט בולט, והיה קשה להפעיל מספיק לחץ על הגלמים כדי ליצור רישום טוב.
המטבע מציג את ראשו של המלך ג'ורג הפונה ימינה, והכיתוב "GEORGIVS REX" מקדימה, ובריטניה עם הכיתוב "BRITANNIA" והתאריך בשוליים התחתונים, מתחת לבריטניה.
מטבעות רבים הותכו, וזיופים בעלי משקל נמוך יותר יוצרו מן המתכת שהתקבלה.
פני המטבע הציגו את ראש המלך ג'ורג פונה שמאלה, ואת הכיתוב "GEORGIVS II REX".
אחורי המטבע הציגו את בריטניה עם הכיתוב "BRITANNIA", ואת התאריך בשוליים מתחתיה.
לכן רוב המטבעות במחזור באותה תקופה היו מזויפים.
החוזה של מתיו בולטון ב-1797 לייצור מטבעות עגלה של פני ושל שני פני, כדי לְהָזֵם את הזיופים, לא כלל גם ייצור של פרד'ינגים, אף כי בולטון ציפה שהוא יכלול אותו, ואף הכין מספר תבניות בגודל ומשקל מתאימים, בהתאם לתפיסתו על הערך האינטרינזי של מטבעות נחושת.
ב-1799 קיבל בולטון רישיון להנפקת פרד'ינגים.
בינתיים עלה מחיר הנחושת, הופחת משקל המטבעות מעט בהשוואה לעיצוב העגלה, ולפרד'ינג של 1799 היה מראה מקובל יותר, אף כי צדדיו של המטבע היו רחוקים מלהיות קונבנציונליים: מאחור נשא המטבע את הכיתוב "1 FARTHING" – הפעם הראשונה בה שם ההילך החוקי הופיע על מטבע אנגלי.
כמו כן, הייתה זו גם הפעם הראשונה בה מטבע בריטי נשא את התאריך באותו צד כמו ראשו של המלך.
ב-1806 - 1807 טבע בולטון פרד'ינגים מ-22.5 טון נוספים של נחושת, אך מחיר הנחושת עלה שוב, ומשקל המטבע עוד פחת מזה של 1799.
הפרד'ינגים של ג'ורג' השלישי נטבעו בשלוש תקופות נבדלות:
הפנים מציגים את דמות המלך פונה ימינה, בכיתוב "GEORGIVS III REX".
האחור מציג את בריטניה ישובה כשפניה שמאלה, אוחזת בענף ובחנית, עם הכיתוב "BRITANNIA" והתאריך בשוליים למטה.
הפנים מציגים את דמות המלך פונה ימינה, בכיתוב "GEORGIVS III DEI GRATIA REX 1799".
מאחור - בריטניה בעיצוב מחודש, ישובה כשפניה שמאלה, אוחזת בענף ובחנית, עם הכיתוב "BRITANNIA 1 FARTHING".
הפנים מציגים את דמות המלך פונה ימינה, בכיתוב "GEORGIVS III D G REX date", ומאחור בריטניה שונה מעט, ישובה כשפניה שמאלה, אוחזת בענף ובחנית, עם הכיתוב "BRITANNIA".
לרוע מזלו של פיסטרוצי, הוא הפיק דיוקן מכוער במיוחד של המלך, בעל פנים וצוואר נפוחים.
המלך לא היה מרוצה מן הדיוקן, ועבודתו של פיסטרוצי על בריטניה באחורי המטבע לא הייתה טובה הרבה יותר: בריטניה פנתה כעת לימין, בפעם הראשונה בהיסטוריה.
פיסטרוצי הורד בדרגה בשל סרובו להעתיק את עבודתו של אמן אחר, ועל ויליאם ויון הוטל ליצור פרד'ינג טוב יותר, מטיפוס "הראש החשוף" המחמיא יותר של 1826. עם זאת, ויון לא דחה את כל רעיונותיו של פיסטרוצי, ובריטניה עדיין פנתה לימין על אחורי המטבע.
הפרד'ינג של ג'ורג' הרביעי הופק בשני טיפוסים.
סטייסי אן פרגוסון , הידועה בעיקר בשם הבמה שלה פרגי (Fergie), היא זמרת, דוגמנית ושחקנית אמריקאית.
פרגי התפרסמה בזכות חברותה בלהקת "בלאק אייד פיז" (שאליה הצטרפה בשנת 2003) ולאחר הצטרפותה הלהקה זכתה להצלחה עולמית עצומה לאחר שמכרו 63.5 מיליון אלבומים וסינגלים, זכו בשמונה פרסי גראמי, והצליחו להכניס שלושה שירים למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ויותר מעשרה שירים לעשירייה הפותחת.
בשנת 2006 החלה פרגי בקריירת הסולו שלה, לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה, "The Dutchess".
האלבום זכה להצלחה בינלאומית ומכר למעלה משמונה מיליון עותקים בעולם (מתוכם ארבעה מיליון עותקים בארצות הברית), הסינגלים מהאלבום גם זכו להצלחה כאשר חמישה מהם נכנסו לעשירייה הפותחת במצעד האמריקאי ושלושה מהם הגיעו למקום הראשון, דבר שמעט מאוד אומנים הצליחו לעשות.
נולדה בקליפורניה לפטריק וטרי פרגוסון.
בילדותה למדה בבית ספר קתולי.
במהלך השנים 1984–1985, נתנה פרגי את קולה לדמותה של "סאלי בראון" בסדרות וסרטים המבוססים על הקומיקס "פינאטס".
במהלך השנים הבאות הופיעה פרגי לעיתים מזדמנות כשחקנית משנה או דמות אורחת בסרטי קומדיה ואימה שונים.
ב-1991, כשהייתה פרגי בת 16 הצטרפה ללהקה "Wild Orchid".
היא עזבה את הלהקה בשנת 2001, שלוש שנים לפני התפרקותה.
ב-2003 הצטרפה ללהקה "בלאק אייד פיז" כסולנית.
היא החליפה את קים היל, זמרת רקע שעזבה את הלהקה בשנת 2000, מהצטרפותה ללהקה היא זכתה להצלחה עולמית, אך גם לביקורת מצד חלק מהמעריצים הוותיקים, שטענו שמאז הצטרפותה הלהקה "התמסחרה".
ב-19 בספטמבר 2006 פרגי הוציאה אלבום סולו ראשון, שנקרא "The Dutchess".
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "London Bridge", הפך ללהיט מיידי והצליח להגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי תוך שלושה שבועות בלבד, ואף נכנס לרשימת שלושת הגדולים באוסטרליה ובבריטניה.
הסינגל אף הגיע למעמד של פלטינה כפולה בארצות הברית ופלטינה בקנדה.
הסינגל השני מהאלבום היה "Fergalicious" גם הוא הפך ללהיט מיידי והגיע למקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי, והגיע למעמד של פלטינה פלטינה.
הסינגל השלישי מהאלבום היה "Glamorous" שהפך ללהיט ענק בארצות הברית והגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד, זהו הסינגל השני של פרגי שהגיע למקום ראשון במצעד, השיר אף נכנס לעשירייה הפותחת של המצעד השנתי של אותה שנה ומכר למעלה משלושה מיליון עותקים בארצות הברית.
הסינגל הרביעי מהאלבום, "Big Girls Don't Cry" הפך לסינגל הכי מצליח של פרגי, לאחר שגם הוא הגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ראשון בעוד יותר מעשרה מצעדים בעולם.
זהו הסינגל השלישי של פרגי שהגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד, השיר הגיע למקום רביעי במצעד השנתי של אותה שנה ולמקום 13 במצעד העשור.
הסינגל גם הצליח בישראל לאחר שהגיע למקום ראשון במצעד השבועי של גלגלצ, הסינגל הגיע למעמד של פלטינה משולשת בארצות הברית.
הסינגל החמישי של פרגי "Clumsy" הפך גם הוא ללהיט והגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד האמריקאי, ולמעמד של פלטינה כפולה.
אלבום הבכורה של פרגי הפך לאלבום השביעי מזמרת סולו שהביא חמישה להיטים גדולים במצעד הבילבורד האמריקאי, שמתוכם שלושה סינגלים במקום הראשון.
בשנת 2007 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "פלאנט טרור" של רוברט רודריגז, החלק השני של מיזם ה"גריינדהאוז" שלו ושל קוונטין טרנטינו.
בדצמבר 2009 יצא הסרט "Nine" שבו שיחקה פרגי לצד פנלופה קרוז, ניקול קידמן, ג'ודי דנץ', קייט הדסון, סופיה לורן, דניאל דיי-לואיס ומריון קוטיאר.
בנוסף פרגי תרמה את קולה לשיר הנושא של הסרט: "Be Italian" שנכנס גם לפסקול הסרט.
ב-2010 היא תרמה את קולה לפרויקט הסולו של גיטריסט ההארד רוק המפורסם, סלאש.
שיתוף הפעולה ביניהם הוביל לשני שירים, "Beautiful Dangerous", וגרסת כיסוי ללהיט של להקת גאנז נ' רוזס, "Paradise city", יחד עם חברי סייפרס היל.
גרסת הכיסוי יצאה כרצועת בונוס בחלק מהוצאות האלבום.
ב-2013 הקליטה פרגי סינגל מתוך הפסקול של הסרט "גטסבי הגדול", "A Little Party Never Killed Nobody (All We Got)" הסינגל זכה להצלחה בינונית, והגיע לעשירייה הפותחת בחמש מצעדים בעולם.
בשנת 2014 פרגי הוציאה את הסינגל "L.A.
בגרסת הרמיקס של אותו השיר השתתף הראפר YG.
פרגי הופיעה עם הסינגל בטקס פרסי ה-"AMA".
בשנת 2016 בריאיון עם בעלה ג'וש, אמר כי האלבום יקרא "Double Dutchess".
בהמשך השנה, הוציאה פרגי את הסינגל הראשון מהאלבום, שמו "$ M.I.L.F".
בקליפ השתתפו דוגמניות רבות, המפורסמת מביניהן קים קרדשיאן.
כבר בשבוע הראשון של יציאת השיר זכה להצלחה רבה, אך הדעות עליו חלוקות.
בשנת 2018 נבחרה להנחות את תוכנית המציאות האמריקאית "The Four" , המבוססת על הריאליטי השירה הישראלי "The Four".
התכנית, אשר בין השופטים שלה נמנו שון קומבס, די ג'יי חאלד ומייגן טריינור, ירדה מן האוויר לאחר 2 עונות.
בשנת 2004, החלה פרגי לצאת עם השחקן ג'וש דוהאמל וב-10 בינואר 2009 הם התחתנו.
ב-29 באוגוסט 2013 נולד לזוג ילד ראשון.
ב-2009 פרג'י יצאה מהארון כביסקסואלית.
בספטמבר 2017 הודיעו פרגי וג'וש דוהאמל שהם נפרדים אחרי שמונה שנות נישואים.
פרגי הצעידה 6 שירים במקום הראשון במצעד הבילבורד: שלושה מאלבום הבכורה שלה כאמנית סולו, ושלושה כחברה בהרכב Black Eyed Peas.
היא מדורגת בראש רשימת הזמרות שהצליחו להכניס הכי הרבה שירים למקום ראשון במצעד יחד עם ריהאנה, ביונסה ומריה קארי.
שירים שהגיעו למקום ראשון בקריירת סולו:
שירים שהגיעו למקום ראשון במסגרת הלהקה (Black Eyed Peas):
שנה שם הסרט דמות סוג הסרט 1984 It's Flashbeagle, Charlie Brown סאלי בראוןאנימציה/משפחה/מוזיקלי 1985 Snoopy's Getting Married, Charlie Brown סאלי בראוןאנימציה 1987 Monster in the Closet לוסי קומדיה/אימה 2005 בי קול את עצמה קומדיה 2006 פוסידון גלוריה הרפתקאות/אקשן 2007 פלאנט טרור תמי ויסטן אימה 2009 תשע סרג'ינה מוזיקלי2010מרמדיוקג'זבלקול
פרגמנט (מלטינית: שבר, רסיס) הוא סוגה ספרותית וסגנון כתיבה, המצטיין ביחידות אוטונומיות קצרות מאוד, לעיתים לא יותר מכמה משפטים.
סגנון זה היה נפוץ בכל התקופות ובתרבויות רבות, אך כיום הוא מזוהה ביותר עם הכתיבה בתקופה הרומנטית, שראתה באי-השלמות ערך אסתטי בפני עצמו.
ביפן כתבה במאה העשירית המשוררת סאי שונגון, בת לווייתה של הקיסרית סדקו, את המקוּרָה-נוֹ-סוֹשִי (מילולית: "ספר הכרית"), רשימות ותיאורים קצרים של הדברים שהיא אוהבת ושונאת, דברים שבעיניה מגוחכים או עצובים.
בכך היא התחילה ז'אנר ספרותי חדש ביפן, הז'וּאִיהִיטְסוּ ("ככל שיעלה המכחול").
בני התקופה הרומנטית באירופה ייחסו חשיבות רבה למושג ההריסות (Ruinen), שרידים מעטים וקפואים לגדוּלה שפסה מן העולם (בערים רבות באירופה היה מקובל לבנות "חורבות" מלאכותיות בגנים ציבוריים), וראו בפרגמנטים שנותרו מספרות העולם העתיק מופת לתמציתיות לירית, שאותה שאפו לחקות.
בצרפת מייצגים את הז'אנר סופרים כמו פליקס פנאון, שכתב "רומנים בשלוש שורות", וז'ורז' פרק.
בין הכותבים בגרמנית ניתן למנות את פטר אלטנברג וה"סקיצות בפרוזה" שלו, אליאס קנטי ("עד שמיעה") ואחרים.
השיר "קובלא חאן" של קולרידג' הוא דוגמה מפורסמת לפרגמנט שירי.
בספרות העברית ניתן להבחין בכתיבה בסגנון זה אצל גרשון שופמן, ובין הסופרים המאוחרים יותר, בפרוזה של חנוך לוין.
כתיבה בפרגמנטים הייתה נפוצה גם בפילוסופיה של המאה ה-19, שקיבלה את השראתה מן הפילוסופים הפרה סוקרטים, אשר כתביהם השתמרו כפרגמנטים.
בין הפילוסופים המודרניים שכתבו בפרגמנטים ניתן למנות את נובאליס.
סרן קירקגור כתב ספר בשם "פרגמנטים פילוסופיים" (Philosophiske Smuler) בשם העט "יוהנס קלימאקוס".
ג'רמי בנת'ם כתב כמה חיבורים קצרים שקרא להם "פרגמנטים".
מושג הפרגמנט בשיח האמנותי הגרמני במאה ה-19 עשה את דרכו גם למוזיקה הגרמנית; הדוגמה הידועה ביותר לשימוש בפרגמנטים מוזיקליים היא רוברט שומאן, שרבות מיצירותיו לפסנתר כוללות פרגמנטים - קטעים קצרצרים ולא גמורים, או פרקים שנשמעים כאילו נקטעו לפני סופם.
פרגיים (שם מדעי: Papaveraceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים מסדרת הנוריתאים.
המשפחה כוללת כ-43 עד 46 סוגים וכ-1,000 מינים, ונפוצה בעיקר באזורי האקלים הממוזג של חצי הכדור הצפוני.
מרבית מיני הפרגיים הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים; מיעוטם שיחים מעוצים, ולעיתים נדירות מטפסים עשבוניים, ועצים של ממש כמעט ואינם קיימים במשפחה.
בישראל מיוצגת משפחת הפרגיים ב-37 מינים, הכלולים בשמונה סוגים.
מאפייניה המורפולוגיים של משפחת הפרגיים מגוונים ומורכבים, וכוללים טווח רחב של טיפוסי עלים, מבני פרחים ופירות.
תיאור שיטתי של מבנה הצמח והפרח, וכן מאפייני הפרי והזרע, מובאים בהרחבה בפרק מאפיינים מורפולוגיים.
אף שתת-המשפחות פרגיים (Papaveroideae) ועשנניים (Fumarioideae) מאוחדות כיום במסגרת משפחת הפרגיים על בסיס נתונים פילוגנטיים מודרניים, המראה המורפולוגי של פרחיהן שונה באופן מובהק, וההבחנה ביניהן בשדה קלה וברורה; ראו בפרק הבדלים מורפולוגיים בין תת-המשפחות.
מרבית מיני הפרגיים הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים; מיעוטם שיחים מעוצים או מטפסים.
ברבים מן המינים מצוי מוהל לבן, צהוב, כתום או מימי.
תפוצתה רחבה בעיקר באזורים הממוזגים של חצי הכדור הצפוני, עם מיעוט סוגים גם במרכז ובדרום אמריקה, וכן במזרח ובדרום אפריקה.
מרכזי הגיוון העיקריים של המשפחה מצויים באזורי האקלים הממוזג של אירואסיה וצפון אמריקה.
המשפחה כוללת כ-43 סוגים וכ-1,029 מינים בעולם.
בישראל מתועדים 38 מינים בשמונה סוגים, מהם הגדולים הם עשנן (11 מינים), מגלית (5), פרג (10) ופרגה (6).
משפחת הפרגיים כלולה בסדרת הנוריתאים (Ranunculales), יחד עם משפחות נוספות כגון הנוריתיים, הערטניתיים והסהרוניים — סדרה הנחשבת לקבוצה קדומה יחסית בין מכוסי הזרע, השומרת במידה רבה על מאפיינים מורפולוגיים ראשוניים.
במערכות מיון קלאסיות ופלוריסטיות, ובהן Flora of North America, נחשבה משפחת העשנניים (Fumariaceae) למשפחה עצמאית, ונפרדה מן הפרגיים על סמך הבדלים מורפולוגיים ברורים במבנה הפרח.
עם זאת, במערכות מיון פילוגנטיות מודרניות, על בסיס נתונים מולקולריים, אוחדה משפחה זו עם משפחת הפרגיים.
במסגרת איחוד זה נכללו כל סוגי העשנניים כתת-משפחה אחת — העשנניים (Fumarioideae) — בתוך משפחת הפרגיים (Papaveraceae), לצד תת-משפחת הפרגיים (Papaveroideae).
תת-משפחת העשנניים כוללת שני שבטים ובין השאר את הסוגים עשנן (Fumaria), מגלית (Hypecoum), קורידלית (Corydalis) ואחרים, ואילו תת-משפחת הפרגיים מחולקת לארבעה שבטים.
במחקר פילוגנטי מקיף שפורסם בשנת 2024 הוצעה חלוקה שבטית ותת-משפחתית מעודכנת של משפחת הפרגיים, המבוססת על שילוב נתונים מולקולריים ומורפולוגיים.
במחקר זה הוכרו ארבע תת-משפחות ו-14 שבטים, מהם שבעה שבטים שתוארו לראשונה.
על פי ניתוחים אלה, תת-המשפחה Pteridophylloideae מהווה קבוצה אחות לתת-המשפחות Hypecooideae ו-Fumarioideae, ושלושתן יחד קבוצה אחות לתת-המשפחת הפרגיים (Papaveroideae).
עם זאת, חלוקה זו מייצגת הצעה מחקרית עדכנית שטרם אומצה באופן גורף במערכות המיון הסינתטיות, והיא מוצגת כאן כהתפתחות פילוגנטית עכשווית ולא כמיון מוסכם.
העשנניים – משפחה קלאסית שאוחדה בפרגיים
העשנניים (Fumariaceae sensu lato; כיום תת-משפחה Fumarioideae) היו בעבר מוכרים כמשפחה עצמאית של צמחים עשבוניים בעלי פרחים בלתי-נכונים, ונכללו ככאלה ברוב מערכות המיון והפלורות הקלאסיות.
אף שבמיון הפילוגנטי המודרני אוחדה קבוצה זו עם משפחת הפרגיים כתת-משפחה, היא שומרת על ייחוד מורפולוגי ברור, וכן על רצף היסטורי וטקסונומי המצדיק דיון נפרד במסגרת ערך זה.
במערכות מיון קלאסיות אופיינו העשנניים בצמחים עשבוניים בעלי פרחים בלתי-נכונים, אבקנים המאוחים בזוגות, ולעיתים קרובות בהיעדר מוהל חלבי.
על בסיס מאפיינים אלו הובחנו העשנניים בבירור ממשפחת הפרגיים, אף שקיימים כמה טקסונים בעלי תכונות מעבר.
כאשר הוכרה כמשפחה עצמאית, כללה משפחת העשנניים כ-19 סוגים וכ-450–550 מינים, בהתאם לגישות הטקסונומיות השונות.
סוגי העשנניים נפוצים בעיקר בעולם הישן, ובייחוד באזורי האקלים הממוזג של אירואסיה.
עיקר הגיוון הטקסונומי מרוכז בסוג קורידלית (Corydalis) שאין לו ייצוג בישראל, הכולל למעלה מ-400 מינים, ובסוג עשנן (Fumaria), הכולל כ-54 מינים מהם 11 בישראל, שתפוצתם העיקרית באזורים ממוזגים ולעיתים הרריים של אירואסיה ואפריקה.
עם התפתחות המחקר הפילוגנטי המולקולרי הוברר כי העשנניים אינם קבוצה אחות למשפחת הפרגיים, אלא קבוצה פנימית הכלולה בתוכה.
השארת העשנניים כמשפחה נפרדת הייתה הופכת את הפרגיים לקבוצה פרפילטית, שאינה מייצגת יחידת מוצא טבעית.
לפיכך, במסגרת מערכות המיון המודרניות הועברה משפחת העשנניים בשלמותה לדרגת תת-משפחה (Fumarioideae) בתוך משפחת הפרגיים (Papaveraceae).
כל סוגי העשנניים הקלאסיים, על מיניהם, נכללים כיום בתת-משפחה זו, תוך שימור ייחודה המורפולוגי והמבני.
משום כך ממשיכות פלורות מודרניות, ובהן Flora of North America, לתאר את העשנניים כיחידה מובחנת היטב, אף שמעמדה הטקסונומי שונה.
הבדלים מורפולוגיים בין תת-המשפחות פרגיים ועשנניים
לשתי תת-המשפחות פרגיים ועשנניים תכונות מורפולוגיות משותפות, המאפיינות את משפחת הפרגיים בכללותה.
להלן מובא תיאור תמציתי של מאפיינים משותפים אלה, ולאחריו מוצגים ההבדלים העיקריים המאפשרים הבחנה ברורה בין תת-המשפחות.
העלים לרוב מחולקים לאונות בדרגות שונות, והפטוטרות בדרך כלל חובקות את הגבעול.
פקעיות הפרחים לעיתים קרובות נטויות כלפי מטה.
העטיף נראה כערוך בשלושה דורים: עלי גביע חיצוניים הנושרים במהרה, עלי כותרת בולטים, ואחריהם אבקנים שזיריהם לעיתים דמויי עלי כותרת (פטאלואידיים), כך שאין גבול חד בין עלי הכותרת למערכת האבקנים.
על אף שתת-המשפחות פרגיים (Papaveroideae) ועשנניים (Fumarioideae) מאוחדות כיום במסגרת משפחת הפרגיים על בסיס נתונים פילוגנטיים מולקולריים, הן נבדלות זו מזו בבירור בשכיחות הלטקס החלבי, וכן במבנה הפרח ובטיפוסי הפרי, וההבחנה ביניהן ברורה גם בתצפית שדה.
מוהל חלבי שכיח בתת-משפחת הפרגיים, ואילו בתת-משפחת העשנניים המוהל לרוב חסר, ובמקומו מצוי לעיתים מוהל מימי מועט.
בתת-משפחת הפרגיים הפרחים לרוב נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית), פתוחים ובעלי ארבעה עלי כותרת בולטים.
האבקנים מרובים ומסודרים בדורים ברורים, ומראה הפרח פשוט, רחב וכוכבי, כפי שמוכר במיני פרג (Papaver) ופרגה (Glaucium).
לעומת זאת, בתת-משפחת העשנניים הפרחים בלתי-נכונים (בעלי סימטריה דו-צדדית), מורכבים יותר במבנם, ולעיתים כוללים דורבן או שק.
האבקנים מאורגנים בזוגות מאוחים, ומבנה הפרח כולו קומפקטי וצינורי יותר, כפי שמוכר במיני עשנן (Fumaria), מגלית (Hypecoum) וקורידלית (Corydalis).
מבחינת הפרי, בתת-משפחת הפרגיים נפוץ פרי הלקט, לרוב מרובה-זרעים ונפתח בהבשלה; ואילו בתת-משפחת העשנניים שכיחים גם פירות חד-זרעיים בלתי נפתחים (למשל בעשנן) ולעיתים הפרי מפרקת (למשל במגלית).
לפיכך, אף שהקרבה הטקסונומית בין שתי תת-המשפחות ברורה ומבוססת פילוגנטית, אין ביניהן דמיון חזותי מטעה במבנה הפרח, והאיחוד המשפחתי אינו יוצר קושי בזיהוי המורפולוגי.
מאפיינים מורפולוגיים של משפחת הפרגיים
העלים מסורגים או ערוכים בסידור ספירלי, ולעיתים נדירות נגדיים או בדורים; לעיתים הם מרוכזים בשושנת בבסיס הצמח.
העלים פשוטים או מורכבים, מנוצים או כפתניים; הפטוטרות לרוב חובקות את הגבעול.
שפת העלה תמימה, מחולקת – כלומר המפרצים בין האונות מגיעים עד כרבע מרוחב העלה – או גזורה, כלומר מפרצי האונות מגיעות עד העורק הראשי או כמעט עד אליו.
התפרחת אמירית או חיקית, ולרוב ערוכה כתפרחת אשכולית, כתפרחת מסוימת או כפרחים בודדים.
לעיתים מופיעה תפרחת תִּירְסָה (thyrse) - טיפוס תפרחת מעורב שבו הציר הראשי בלתי-מסוים וממשיך לגדול כאשכול שקודקודו ממשיך להתארך, ואילו סעיפי המשנה מסוימים ומסתיימים בפרח או ערוכים שוב כתפרחת מסוימת.
תפרחת זו נישאת לעיתים על עוקץ חסר עלים.
הפרחים לרוב גדולים, דו-מיניים, בעלי סימטריה רדיאלית (נכונים) או דו-צדדית, פקעיות הפרחים לעיתים קרובות נטויות כלפי מטה.
עלי הגביע 2 לעיתים רחוקות 3, מפורדים, לעיתים מאוחים, וברוב המקרים נושרים מוקדם.
עלי הכותרת 4 עד 6 לעיתים רחוקות 2, מפורדים ובולטים, לעיתים בעלי שק או דורבן; לעיתים נדירות עלי חסרים או מרובים (עד 12).
האבקנים לרוב מרובים ומסודרים במספר דורים; לעיתים מספרם מצומצם ל-2, 4, 6 או 8.
הזירים לעיתים דמויי עלי כותרת, מפורדים או מאוחים זה בזה, ולעיתים נושאי צופנים.
המאבקים נפתחים באמצעות סדקים אורכיים.
השחלה עילית, בנויה משניים עד עלי שחלה רבים, שלרוב מאוחים זה לזה.
הפרי בדרך כלל הלקט, ולעיתים אגוזית חד-זרעית או מפרקת הבנויה פרקים חד-זרעיים.
הזרעים שמנוניים, ולעיתים בעלי תוספת אַרִילוֹס – מעטה עסיסי או שומני המתפתח מעוקץ הביצית ועוטף את הזרע כולו או את חלקו.
משפחת הפרגיים נבדלת ממשפחות הדומות לה בכך שהופעתה של אחת מן התכונות הבאות שוללת בדרך כלל את שיוך הצמח אליה: עלי גביע מרובים (יותר משניים), פרח בעל חמישה איברים בדור, כותרת צינורית סגורה, או עלים מנוקדים בבלוטות.
היעדר תכונות אלה מאפיין את הפרגיים ומסייע בהבחנתם ממשפחות קרובות במראה הכללי.
הסוגים המיוצגים בישראל במשפחת הפרגיים
בישראל מיוצגת משפחת הפרגיים במספר סוגים של צמחים עשבוניים, הכוללים יחד 38 מינים.
להלן הסוגים, שמותיהם המדעיים ומספר המינים בכל אחד מהם:
ארגמון (Argemone) ארגמון (Argemone) מיוצג בישראל על ידי מין אחד, ארגמון מקסיקני (Argemone mexicana).
מין זה עשב חד-שנתי, זר ממוצא אמריקאי, נדיר מאוד בישראל.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע ממרכז מקסיקו ועד הונדורס, שם הוא גדל בעיקר בבתי גידול טרופיים יבשים-עונתיים.
בן-פרג (Roemeria) מיוצג בישראל על ידי שני מינים מדבריים הגדלים בערבות שיחים; בן-פרג סגול (Roemeria hybrida) ובן-פרג שרוע (Roemeria procumbens);
בר-עשנן (Ceratocapnos turbinata) מיוצג על ידי מין אחד לא מצוי בר-עשנן ארץ-ישראלי (Ceratocapnos turbinata);
מגלית (Hypecoum) מיוצג בישראל על ידי 5 מינים;
עשנן (Fumaria) – בסוג זה תועדו 11 מינים;
פרג (Papaver) – בסוג זה תועדו 10 מינים;
פרגה (Glaucium) – בסוג זה תועדו 6 מינים;