tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה בקרב חרקוב השלישי, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים באוקראינה ובכלל זה בקרב דנייפר.
בינואר 1944 הוכפפה הדיוויזיה לארמייה השישית, ולחמה עמה בקרבות באוקראינה וברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב, וב-5 בספטמבר 1944 הושמדה הדיוויזיה.
ב-17 באוקטובר הוקמה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השמינית, עמה לחמה בקרבות בהונגריה ובסלובקיה.
באפריל 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה בקרבות במוראביה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-16 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1818, וב-1866 לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
בקרב קניגרץ לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 אשר היה חלק מארמיית האלבה.
הדיוויזיה השתתפה גם במלחמת צרפת–פרוסיה בקרבות ספיצ'רן, מארס-לה-טור, גרבלוט, מץ וסן קוונטין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-8 בפיקוד אריך טילף פון טשפה אונד וידנבאך, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
הדיוויזיה השתתפה בכיבוש לוקסמבורג ובפלישה הגרמנית לבלגיה ונטלה חלק במערכה על הגבולות.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישה לצרפת בנסיגה הגדולה למארן ובקרב על הסום.
בסוף 1916 היא הועברה לתקופה קצרה לחזית המזרחית, אולם ב-1917 הוחזרה לחזית המערבית והשתתפה בקרב פשנדל ובקרב השני על האן.
ב-1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובקרב השני על הסום.
גנרל-לוטננט היינריך פון הולבן (3 באוקטובר 1844 - 12 באפריל 1848)
גנרל-לוטננט פרידריך וילהלם פון דונקר (13 באפריל 1848 - 15 ביולי 1850)
גנרל-לוטננט קרל גוסטב תיאודור פון ארנים (3 ביוני 1858 - 18 בדצמבר 1863)
גנרל-לוטננט פרידריך אוגוסט פון אצל (19 בדצמבר 1863 - 29 באוקטובר 1866)
גנרל-לוטננט אלברט כריסטוף גוטליב פון בארנקו (29 באוקטובר 1866 - 19 ביולי 1871)
גנרל-לוטננט אלכסנדר פון קראץ-קושלאו (20 ביולי 1871 - 3 במרץ 1879)
גנרל-לוטננט פרנץ יוסטוס יוליוס פון טרנק (6 בדצמבר 1883 - 7 במרץ 1887)
גנרל-לוטננט קרל פרידריך פרנץ ויקטור פון אלטן (8 במרץ 1887 - 14 בנובמבר 1887)
גנרל מיור אוטו פון זאבורובסקי (29 באוגוסט 1916 - 4 בנובמבר 1916)
גנרל-לוטננט תאודור מנגלביר (5 בנובמבר 1916 - 2 בינואר 1917)
גנרל-לוטננט ארתור פון ליטוויץ (3 בינואר 1917 - 2 באוגוסט 1918)
גנרל-לוטננט פאולוס פון שטולצמן (3 באוגוסט 1918 - 8 במאי 1919)
הדיוויזיה ה-170 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939, והיא הועמדה תחת פיקוד ולטר ויטקה.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11, והשתתפה בכיבוש פאודוסיה ובקרבות על סבסטופול.
באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לזירה הצפונית, ולחמה שם כחלק מהארמיות ה-11 וה-18 לסירוגין.
ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרבות בבלארוס ובפרוסיה המזרחית, עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-164 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בבלקן ובכרתים, ולאחר מכן לחמה במערכה בצפון אפריקה.
הדיוויזיה הוקמה ב-27 בנובמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד קונרד האסה, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה כחלק מהארמייה התשיעית.
בינואר 1941 הועברה הדיוויזיה לרומניה, וב-9 באפריל 1941 היא נטלה חלק במערכה על יוון, כחלק מהארמייה ה-12 בפיקודו של וילהלם ליסט.
הדיוויזיה השתתפה בכיבוש סלוניקי, ולאחר מכן נשארה שם כחיל כיבוש.
בספטמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה ליוגוסלביה, ובנובמבר 1941 היא הועברה לכרתים, שם שונה שמה ב-10 בינואר 1942 לדיוויזיית הביצורים כרתים.
ב-15 באוגוסט 1942 נשלחה הדיוויזיה לטוברוק, ושמה שונה להדיוויזיה הקלה אפריקה ה-164. הדיוויזיה לחמה בגבורה בקרב אל עלמיין, ולאחר מכן נסוגה לתוניסיה.
בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות המערכה בתוניסיה, וב-12 במאי 1943 נכנעו כוחות הדיוויזיה לבעלות הברית, יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות אפריקה.
הדיוויזיה ה-169 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-29 בנובמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד פיליפ מילר-גבהרד, אשר הוחלף ב-1 בדצמבר בהיינריך קירכהיים.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-46 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בצרפת.
ביוני 1941 נשלחה הדיוויזיה לפינלנד, שם פעלה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מארמיית נורווגיה, ובשנים הבאות פעלה כחלק מהארמייה ההררית ה-20. בינואר 1945 נהדפה הדיוויזיה לנורווגיה במהלך מלחמת לפלנד, ובאפריל אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-167 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד מרטין גילברט, ולאחר המערכה על צרפת היא נשלחה לשמש כחיל כיבוש בצרפת כחלק מהארמייה הראשונה.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה להולנד, ובמרץ 1943 היא חזרה ליזית המזרחית, והשתתפה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
לאחר מכן היא השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר וספגה אבדות כבדות, ובפברואר 1944 היא נשלחה בשנית להולנד, שם היא הוסבה באוקטובר 1944 לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-167.
הדיוויזיה ה-168 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד הנס מונדט.
הדיוויזיה נותרה תחת פיקוד המחוז הצבאי ה-8, ורק לאחר המערכה על צרפת היא צוידה במידה מספקת ונשלחה לשמש כחיל כיבוש בפולין כחלק מהארמייה ה-18. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזור וורונז' כחלק מהארמייה ההונגרית השנייה, ובמהלך קרב קורסק היא לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף.
לאחר מכן היא השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר וספגה אבדות כבדות, וב-2 בנובמבר 1943 אוחדה עם הדיוויזיה ה-223. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בנסיגה לעבר הרי הקרפטים, ובמהלך מבצע ויסלה-אודר ספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן אורגנה הדיוויזיה מחדש בשלזיה, וב-8 במאי 1945 נכנעה הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-137 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-18, הדיוויזיה ה-44 והדיוויזיה ה-262, והועמדה תחת פיקוד פרידריך ברגמן.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באזור אוריול, וב-2 בנובמבר 1943 הושמדה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-15 של הצבא הבריטי (הסקוטית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, וביולי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-52 הוקמה הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה.
באמצע יוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בפיקודו של גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן בצרפת כחלק מהקורפוס ה-8, ולאחר מכן לחמו בקרבות הקשים על קן בנורמנדי, ובכלל זה מבצע אפסום ומבצע גודווד.
בספטמבר 1944 השתתפו כוחות הדיוויזיה בשחרור בלגיה, ולאחר מכן השתתפו במבצע מרקט גארדן ובמבצע פסיון, שבה שוחררה צפון בראבנט.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים בגרמניה עד סוף המלחמה, וב-10 באפריל 1946 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-17 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, וחייליה גויסו בעיקר מערי ההנזה וממקלנבורג-שוורין.
במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות קולומבי, מץ, אורליאן ולה מאן כחלק מהקורפוס ה-9.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 בפיקוד פרדיננד פון קוואסט, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אלכסנדר פון קלוק.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, המארן, שמפאן והסום.
בשנת 1917 היא השתתפה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 בספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הרמן לודוויג פון וארטנסלבן (6 באפריל 1880 – 20 באוגוסט 1884)
הדיוויזיה ה-15 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בספטמבר 1818 כדיוויזיה ה-16, אולם ב-14 בדצמבר אותה שנה שונה שמה לדיוויזיה ה-15. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
בקרב קניגרץ לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 אשר היה חלק מארמיית האלבה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות ספיצ'רן, מארס-לה-טור, גרבלוט, מץ וסן קוונטין.
בשנת 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב פשנדל ובקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-26 באפריל פורקה הדיוויזיה.
קרל פרידריך ברנהרד הלמוט פון הובה (22 בפברואר 1820 - 25 בספטמבר 1823)
הדיוויזיה ה-14 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-9 באוקטובר 1815 כחטיבה בטריר, וב-5 בספטמבר 1818 הפכה לדיוויזיה ה-14. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
בקרב קניגרץ לחמה כחלק מהקורפוס ה-7 אשר היה חלק מארמיית האלבה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרב שפיכרן, קרב קולומבי, קרב גרבלוט והמצור על מץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-7 בפיקוד קרל פון איינם, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילו.
בהמשך השתתפה הדיוויזיה במרוץ אל הים, בקרב אראס ובקרב איפר הראשון.
בשנת 1915 היא לחמה בקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן.
בשנת 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן, ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-21 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
קרל פרידריך פרנציסקוס פון שטיינמץ (9 באוקטובר 1815 - 2 בנובמבר 1816)
פרידריך וילהלם פון סיהולם (5 בנובמבר 1816 - 2 בדצמבר 1820)
הוגו אברהרד צו מינסטר-מיינהוולה (25 באפריל 1864 - 29 באוקטובר 1866)
היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-קסטריץ (29 באפריל 1886 - 9 ביולי 1888)
הדיוויזיה ה-13 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 בספטמבר 1815 כחטיבה במינסטר, וב-5 בספטמבר 1818 הפכה לדיוויזיה ה-13. בשנת 1864 היא לחמה במלחמת שלזוויג השנייה, והשתתפה בקרב דיבל ובקרב אלס.
בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, שם הייתה חלק מצבא המיין, ולחמה נגד בעלות בריתה של אוסטריה בדרום גרמניה, כולל קרב לאנגנזאלצה, קרב טאוברבישופסהיים והמצור על המצודה הבווארית בווירצבורג.
במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדיוויזיה בקרב שפיכרן, קרב קולומבי, קרב גרבלוט והמצור על מץ, כחלק מהקורפוס ה-7.
בשנת 1915 היא לחמה בקרב נוב שאפל, קרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן וב.
בשנת 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-8 באוקטובר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-16 (האירית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מצבא קיצ'נר, וכללה יחידות מאזורים שונים באירלנד.
בדצמבר 1915 הדיוויזיה נשלחה לצרפת, שם לחמה באזור לוס כחלק מהקורפוס ה-4 עד למרץ 1916. בסוף יולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לאזור הסום, ובמהלך הקרב על הסום היא ספגה אבדות כבדות.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב מסין ובקרב איפר השלישי, ופגה בהם אבדות כבדות אשר שחקו לחלוטין את הדיוויזיה.
במהלך מבצע מיכאל ספגה הדיוויזיה, אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-7, אבדות כבדות, אולם הצליחה לבלום את הכוח הגרמני בגזרתה.
ביוני הוחזרה הדיוויזיה לבריטניה לצורך שיקומה, וביולי היא חזרה לצרפת, אולם בשל מחסור ביחידות איריות כללה הדיוויזיה חמישה גדודים אנגלים, שני גדודים סקוטיים וגדוד ולשי אחד, ורק גדוד אירי אחד נותר מהכוחות המקוריים.
הדיוויזיה נטלה חלק במהלך מתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-13 (המערבית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה בקרבות הקשים נגד הטורקים כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 הועברה הדיוויזיה למצרים, ולאחר תקופה קצרה היא הועברה למסופוטמיה, שם הייתה חלק מכוח החילוץ הכושל שנועד לשחרר את הכוחות הלכודים בכות.
בחורף 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב כות השני ובכיבוש בגדאד, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה בכיבוש שטחי צפון עיראק, ולאחר מכן נותרה כחיל כיבוש במוסול.
הדיוויזיה ה-14 של הצבא הבריטי (הקלה) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה כונתה "קלה" מאחר שהיא כללה בעיקר יחידות מרגימנט הרובאים ויחידות חיל רגלים קל.
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-17 של הצבא הבריטי (הצפונית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובמאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
הדיוויזיה ה-18 של הצבא הבריטי (הצפונית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, הקרב על הסום, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-54 הוקמה הדיוויזיה ה-18 (המזרחית).
הדיוויזיה לא נשלחה לצרפת, ולאחר פינוי דנקירק הוצבה במזרח אנגליה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה.
לאחר מכן שירתה הדיוויזיה בסקוטלנד ובצפון-מזרח אנגליה, ואף סייעה לפרוק אוניות סוחר במהלך הבליץ על ליברפול.
בסוף 1941 נשלחה הדיוויזיה למצרים, על מנת לחזק את הכוחות ב, אולם בדצמבר בעת מעבר השיירה ליד דרום אפריקה הכריזה האימפריה היפנית מלחמה על ארצות הברית ובריטניה, וכתוצאה מכך הופנתה הדיוויזיה ל.
הדיוויזיה לחמה בקרב מלאיה ובקרב סינגפור, ובפברואר 1942 נכנעה הדיוויזיה יחד עם שאר הכוחות בסינגפור.
שליש מחיילי הדיוויזיה מתו בשבי היפני, כולל מפקד הדיוויזיה מרטון בקווית-סמית'.
הדיוויזיה ה-14 ההודית הייתה דיוויזיה של צבא הודו הבריטית שנבנתה במהלך מלחמת העולם הראשונה ונלחמה במערכה במסופוטמיה.
הקמת הדיוויזיה הייתה חלק מהמאמץ לחזק את הצבא הבריטי אחרי הכישלון במצור על כות.
הדיוויזיה השתתפה בניצחונות הבריטים על הצבא העות'מאני בשנים 1917–1918 ופורקה לאחר סיום המלחמה.
תהליך בניית כוח D נמשך תקופה ארוכה והגיע לשיאו ב-1916 כשלוטננט גנרל פרדריק סטנלי מוד הוביל מהלך לתגבור משמעותי של הכוח הבריטי לקראת חידוש המערכה על בגדאד.
במהלך תקופה זו נבנו או הועברו לזירה זו 8 דיוויזיות כשהדיוויזיה ה-14 הייתה אחת מהן.
הדיוויזיה ה-14 הוקמה במאי 1916 במסופוטמיה והיא כללה בעיקר חיילים מהמחוזות השונים של הודו ובנוסף יחידות קטנות של חיילים אנגלים.
לאחר התארגנותה יצאה הדיוויזיה מבצרה בדצמבר 1916 והתקדמה מערבה.
בתקופת מערכה זו השתתפה הדיוויזיה בקרבות הבאים:
פברואר 1917: קרב כות השני
אפריל 1917: קרב הר המרין כחלק מקרב סאמארה
אוקטובר 1917: קרב הר המרין השני
דצמבר 1917: קרב הר המרין השלישי
לאחר כיבוש בגדאד נשארה אחת מהבריגדות של הדיוויזיה כחיל משמר בעיר.
הדיוויזיה נשארה במסופטמיה עד לאחר החתימה על הפסקת האש של מודרוס באוקטובר 1918 ופורקה בפברואר 1919.
+יחידהמפקדיחידות משנההערותהבריגדה ההודית ה-35 • בריגדיר גנרל רייס (G.B.H.
Rice)• בריגדיר גנרל תומסון (W.M.
Walton)• בטליון 1/4 של הרגימנט המלכותי "המפשייר" • הרגימנט ה-26 "פונג'אב" • הרגימנט ה-62 "פונג'אב" • הרגימנט ה-82 "פונג'אב" ביוני 1918 עזבה הבריגדה את הדיוויזיה ה-14 ונשארה כחיל משמר בבגדאד.
לאחר עזיבתה תוגברה הבריגדה במספר רגימנטים נוספים.הבריגדה ההודית ה-37 • לוטננט קולונל גונינג (O.
הדיוויזיה ה-15 ההודית הייתה דיוויזיה של צבא הודו הבריטית שנבנתה במהלך מלחמת העולם הראשונה ונלחמה במערכה במסופוטמיה.
ב-1964 הדיוויזיה הוקמה מחדש והשתתפה ב-1965 במלחמת הודו-פקיסטן השנייה וב-1971 במלחמת הודו-פקיסטן השלישית.
במהלך תקופה זו נבנו או הועברו לזירה זו 8 דיוויזיות כשהדיוויזיה ה-15 הייתה אחת מהן.
הדיוויזיה ה-15 הוקמה במאי 1916 במסופוטמיה והיא כללה בעיקר חיילים מהמחוזות השונים של הודו ובנוסף יחידות קטנות של חיילים אנגלים.
חלק גדול מהדיוויזיה ה-15 הורכבה מיחידותיה של הדיוויזיה ה-12 ההודית שלחמה בזירה החל מ-1915 ופורקה במרץ 1916.
לאחר התארגנותה יצאה הדיוויזיה מבצרה והתקדמה מערבה.
ספטמבר 1917: קרב אס-סאהילן (As Sahilan)
ספטמבר 1917: קרב רמאדי השני במהלכו כבשו חיילי הדיוויזיה את העיר רמאדי.
מרץ 1918: קרב חאן בגדאדי וכיבוש חאן בגדאדי.
עם סיום המלחמה וחתימת הסכם הפסקת האש של מודרוס, באוקטובר 1918, החל תהליך צמצום כוחות צבא בריטניה בזירת מסופוטמיה שכלל גם את הדיוויזיה ה-15. פירוק הכוחות של הדיוויזיה והחזרתם למולדתם הסתיים במרץ 1919.
+יחידהמפקדיחידות משנההערותהבריגדה ההודית ה-12 • לוטננט קולונל מלקולם (W.L.
Lucas)• בטליון 1/4 של רגימנט דבונשייר • בטליון 1/4 של רגימנט דורסט • הבטליון הראשון והשני של הרגימנט החמישי "גורקה" • סוללת המקלעים ה-130• סוללת המרגמות הקלות ה-42הבריגדה ההודית ה-50 בריגדיר גנרל א.ו.אנדרו (A.W.
ב-1947, עם הקמתה של הודו, התרבו הסכסוכים בין מדינה זו לבין פקיסטן בנוגע לתביעות בעלות של השתיים על שטחים באזור ג'אמו וקשמיר בגבול שבין שתי המדינות.
כבר ב-1947 התחוללה מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה והפסקת האש שנחתמה ב-1948 הביאה רק לשקט זמני בסכסוך זה.
כחלק מההערכות לסכסוכים הבאים בזירה זו הוחלט בצבא הודו להקים מחדש את הדיוויזיה ה-15.
בנייתה מחדש של הדיוויזיה החלה ב-1 באוקטובר 1964 והושלמה ב-31 במרץ 1965 כשמפקדת הדיוויזיה עברה לעיר אמריטסר שבקרבת הגבול עם פקיסטן.
כבר בשלהי 1965 השתתפה הדיוויזיה במערכה נוספת בגבול עם פקיסטן.
מערכה זו שהחלה באפריל 1965 הגיעה לשיאה ב-17 ימי קרבות במהלך ספטמבר אותה שנה.
בתחילת ספטמבר התקדמו כוחות הדיוויזיה צפונה לאורך הדרך הראשית הגדולה ופלשו לשטח פקיסטן ממזרח לעיר לאהור.
אזור זה היה מוגן על ידי תעלת המים "במבאוולי-ראבי-בדיאן" וכוחות הדיוויזיה השתלטו על גשר מעל התעלה והתקדמו מערבה ללאהור.
באזור זה נתקלו בהתנגדות הצבא הפקיסטני אולם הצליחו להחזיק בשטחים שכבשו על אף התקפות הנגד.
מערכה זו הסתיימה ב-20 בספטמבר 1965 כשהאו"ם הוביל לחתימת הסכם הפסקת אש.
השטחים שכבשה הדיוויזיה היוו חלק מכ-2,000 קמ"ר שכבשה הודו מפקיסטן בגזרות השונות (לעומת כ-600 קמ"ר שפקיסטן כבשו מהודו).
486 מחיילי הדיוויזיה נהרגו, 1,569 נפצעו ו-85 הוכרזו כנעדרים.
סדר הכוחות במלחמת הודו-פקיסטן השנייה
מלחמת הודו-פקיסטן השלישית התחוללה מה-3 בספטמבר 1971 ועד ה-16 בספטמבר 1971 כחלק ממלחמת העצמאות של בנגלדש.
שלטונות פקיסטן הורו לצבאה לפעול כנגד שאיפות העצמאות של תושבי מזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) ובמסגרת זו ביצעו מעשי טבח נרחבים בתושבים ההינדים של האזור.
הודו שנחלצה לסייע לתושבי מזרח פקיסטן פלשה הן למזרח פקיסטן והן למערבה.
מאחר שעיקר המאמץ המלחמתי התחולל במזרח הודו, פעלה הדיוויזיה ה-15, שישבה באזור אמריטסר, במאמץ משני מול פקיסטן.
היא התקדמה צפונה מארמיטסר ופעלה באזור משולש הגבולות הודו-פקיסטן-ג'אמו וקשמיר.
פעולות האיבה הסתיימו ב-16 בספטמבר 1971 עם חתימת הסכם הפסקת אש לפיו מסכימה פקיסטן לפרישת מזרח פקיסטן ולבנגלדש.
סדר הכוחות במלחמת הודו-פקיסטן השלישית
הדיוויזיה ה-17 ההודית הייתה דיוויזיה של צבא הודו הבריטית שנבנתה בשלהי מלחמת העולם הראשונה ונלחמה במערכה במסופוטמיה.
הקמת הדיוויזיה הייתה חלק מהמאמץ לחזק את הצבא הבריטי אחרי הכישלון במצור על כות ב-1916. הדיוויזיה השתתפה בניצחונות הבריטים על הצבא העות'מאני בשנים 1917–1918. עם סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה כחיל משמר בעיראק והשתתפה במרד העיראקי ב-1920. פורקה ב-1923 למעט בריגדה אחת שנשארה בעיראק.
במהלך תקופה זו נבנו או הועברו לזירה זו 8 דיוויזיות כשהדיוויזיה ה-17 הייתה אחת האחרונות מהן.
הדיוויזיה ה-17 הוקמה באוגוסט 1917 במסופוטמיה והיא כללה בעיקר חיילים מהמחוזות השונים של הודו ובנוסף יחידות קטנות של חיילים אנגלים.
הדיוויזיה התארגנה ב-בגדאד (שנכבשה במרץ אותה שנה) מתוך בטליונים שכבר שהו במסופוטמיה.
במהלך השנה לאחר התארגנותה עסקו חיילי הדיוויזיה במשימות שיטור ואבטחת קווי תקשורת.
רק החל מהמחצית השנייה של 1918 השתתפה הדיוויזיה בקרבות הבאים:
23-26 באוקטובר 1918: "קרב ערוץ פאט-הא" (Fat-ha Gorge) שלייד הזב הקטן.
לאחר סיום המלחמה וחתימת הפסקת האש של מודרוס נשארה הדיוויזיה בעיראק ככוח כיבוש למשימות שיטור ושמירה.
באפריל 1920 אושר בוועידת סן רמו המנדט הבריטי על מסופוטמיה.
בעקבות אישור זה התפרץ מרד כנגד השלטון הבריטי ובו נטלו חלק קצינים לשעבר בצבא האימפריה העות'מאנית, סוכנים צרפתים, לאומנים מהתנועה הלאומית הערבית וכורדים מצפון עיראק ששאפו לעצמאות.
הדיוויזיה ה-17 הייתה בין הכוחות עליהם הוטל לדכא את המרד.
המרד דוכא בסופו של דבר אך במחיר של כ-2,300 חללים בריטים שחלקם היו מהדיוויזיה ה-17.
ב-1923 פורקה הדיוויזיה וחייליה הוחזרו לארצותיהם למעט בריגדה שנשארה בעיראק.
ב-1941 הוקמה בצבא הודו דיוויזיית הרגלים ההודית ה-17 שנלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-17 של צבא ארצות הברית הוקמה פעמיים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה ה-17 הופיעה לראשונה ברשימה של צבא ארצות הברית כדיוויזיה של המשמר הלאומי.
לאחר שהופעלה כדיוויזיה של המשמר הלאומי, היא הוגדרה במהירות מחדש כדיוויזיה ה-38.
הדיוויזיה ה-17 הוקמה מחדש בשנת 1918 כדיוויזיית שירות מלחמה (הצבא הלאומי).
הדיוויזיה ה-17 כללה את החטיבה ה-33 (ספטמבר 1918 - פברואר 1919), עם הרגימנטים ה-5 וה -83, והחטיבה ה-34 עם הרגימנטים ה-29 וה-84. היא כללה גם את חטיבת ארטילריית השדה ה-17. רגימנט הרגלים ה-5 הוקצה ב-27 ביולי 1918 לדיוויזיה ה-17 ופורק ב-10 בפברואר 1919. הדיוויזיה ה-17 נועדה להיות דיוויזיית עתודה והדרכה.
הדיוויזיה ה-17 לא יצאה אל מעבר לים ופורקה בינואר 1919 במחנה ביורגארד, לואיזיאנה.
בשנים 1943–1944 הוחלט על 'הקמה מחדש' של דיוויזיית הרגלים ה-17 כהונאה צבאית.
בעקבות Fortitude South II היא תוארה כעוברת לאזור סביב ברייטון - ברג'ס היל במהלך אוגוסט 1944, שם היא הוצבה באופן רעיוני תחת פיקודו של הקורפוס ה-33. באוקטובר 1944 עברה הדיוויזיה לדרום ויילס שם הוכרז כי היא פורקה כדי לספק תחליפים ליחידות אחרות.
בנוסף ליחידות התמיכה האוגדתיות הרגילות, דיוויזיית הרגלים ה-17 הורכבה באופן רעיוני מ:
הדיוויזיה ה-189 הייתה דיוויזיית עתודה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בפרידברג ב-26 בספטמבר 1942 והוצבה לאחר מכן במרכז צרפת.
ב-6 בדצמבר 1942 שונה שמה לדיוויזיית הרגלים ה-189. במאי 1943 שימשה הדיוויזיה להקמת דיוויזיית הרגלים ה-356 ולאחר נחיתות בעלות הברית בדרום צרפת הדיוויזיה התפצלה ונלחמה בקבוצות קרב שונות.
ב-8 באוקטובר 1944, שוב הוקמה דיוויזיית המילואים ה-189 על הריין העליון על בסיס הדיוויזיה ה-242, ובפברואר 1945 הושמדה היחידה בלחימה באלזס.
הקמתה מחדש של דיוויזיית המילואים ה-189 שתוכננה ל-24 במרץ 1945 בוטלה זמן קצר לפני תום המלחמה.
גנרל מיור אגון פון ניינדורף (יוני 1942 - אוקטובר 1943)
גנרל לויטננט ריכרד פון שוורין (אוקטובר 1943 - ספטמבר 1944)
גנרל מיור ארנסט פון באואר (ספטמבר - אוקטובר 1944)
גנרל מיור יואכים דגנר (אוקטובר - נובמבר 1944)
אוברסט אדוארד צורן (נובמבר 1944 - פברואר 1945)
אוברסט מלוויג (פברואר - אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-177 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כמפקדת המילואים ה-17, והיא הועמדה תחת פיקוד פרנץ פון רוקוויס.
הדיוויזיה היוותה מפקדת אימון ליחידות מילואים של המחוז הצבאי ה-17 בווינה, לה היו כפופות יחידות המילואים והאימונים הקיימות.
ב-15 באוקטובר 1939, שונה שם המטה למפקדת המילואים 1/XVII.
ב-4 בנובמבר 1939 שונה שם המטה בווינה לדיוויזיה ה-177. החל מ-12 בדצמבר 1939, הדיוויזיה הוגדרה כדיוויזיה מס' 177. לאחר ארגון צבא התחלופה ב-1 באוקטובר 1942, חלקים מהדיוויזיה, רגימנט הגרנדירים של התחלופה ה-131 ורגימנט הארטילריה של התחלופה ה-44, הועברו למוראביה והיו כפופים טריטוריאלית למחוז הצבאי של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה.
אריך מילר-דריכסוויילר (1 בינואר 1943 - אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-176 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 בינואר 1943 כיחידת "אימון ותחלופה".
היה לה כוח של כ-7,000 איש, שרובם היו במצב ירוד.
החטיבה זכתה לכינוי "דיוויזיית החולים", מכיוון שהיא הורכבה ברובה מגברים שנחשבו לא כשירים לשירות צבאי, כמו נכים פיזית וגברים עם אלרגיות קשות.
גדוד אחד כלל גברים עם לקויות שמיעה חמורות, שניים כללו אנשי לופטוואפה (אך עם אימוני חי"ר רבים), בעוד שרבים אחרים היו מחלימים ונכים למחצה.
הדיוויזיה נטלה חלק בבקרה על הבליטה, וב-31 באוקטובר 1944 היא הפכה לדיוויזיית חי"ר.
בנובמבר ובדצמבר 1944, הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס האס אס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית.
בין ינואר למרץ 1945 הוקצתה דיוויזיית הרגלים ה-176 לקורפוס אס אס ה-12 במסגרת הארמייה ה-15. הדיוויזיה ה-176 הייתה מערך צבאי 'רגיל' אשר פעל בעיקר בצד ההולנדי של "ראש הגשר רור" במהלך מבצע בלקקוק.
במהלך המבצע, המטה שלה היה ממוקם באפלד ליד ולודרופ.
הדיוויזיה למעשה עברה חידוש והצטיידות במהלך הקרב על הבליטה ומבצע בלקקוק.
הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-74 של הארמייה ה-15 באפריל 1945 וראתה פעילות באזור דיסבורג, שם נכנעה בסופו של דבר.
כריסטיאן-יוהנס לנדאו (1 בינואר –9 במאי 1945)
הדיוויזיה ה-183 הייתה דיוויזיה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-28 בנובמבר 1939 כחלק מגל הגיוס ה-7. הדיוויזיה השתתפה ב ב-1940, לאחר מכן הועברה לפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה ולאחר מכן השתתפה ב.
ביוני 1941, היא השתתפה בהתקפה על ברית המועצות, כחלק מהקורפוס ה-20 בפיקודו של פרידריך מטרנה.
הדיוויזיה לחמה ליד סמולנסק ומוסקבה.
עד 22 באוקטובר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-183 ספגה אבדות רבות והיא מוזגה עם שתי דיוויזיות חי"ר אחרות, שאף הן הוכו קשות (הדיוויזיות ה-217 וה-339) לפלגת הקורפוס C (Korps-Abteilung C).
פלגת הקורפוס C הפכה לחלק מקבוצת ארמיות צפון אוקראינה.
ביולי 1944, היא הושמדה בכיס ברודי.
ב-15 בספטמבר 1944, הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-183.
הדיוויזיה ה-161 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נלחמה בקרב על צרפת, ולאחר מכן בחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939 כחלק מהגל ה-7 של הגיוס הגרמני, והשתמשה בגדודי החלפה של המחוז הצבאי ה-1, פרוסיה המזרחית, כדי להקים את היחידות הלוחמות שלה.
בשנת 1940 הדיוויזיה ה-161 השתתפה בהתקפה קצרת מועד על קו מאז'ינו ב-21 ביוני.
לאחר תקיפה של יום אחד שהשיגה מעט, ההתקפה בוטלה על ידי גנרל וילהלם פון לב כמיותרת.
ב-22 ביוני 1941 תקפה הדיוויזיה ה-161 את ברית המועצות כחלק מהארמייה התשיעית של קבוצת ארמיות מרכז, בפיקודו של גנרל אדולף שטראוס.
לאחר שהשתתפה בכיתור הגדול הראשון במינסק, נאלצה הדיוויזיה ה-161 לצעוד במרץ כדי להדביק את הלחימה מזרחה, ובסופו של דבר סייעה לשחרר את היחידות הניידות של קבוצת הפאנצר השלישית למשימות אחרות.
באמצע אוגוסט הדיוויזיה הייתה חלק מהארמייה התשיעית מצפון לסמולנסק.
ב-17 באוגוסט נפגעה הדיוויזיה מתקפה מסיבית, מרכיב עיקרי במתקפת הנגד של טימושנקו, שנועדה לשבש את הפעולה ההתקפית הגרמנית ולכבוש מחדש את הקרקע האבודה באזור סמולנסק.
כמעט כל גזרת ההתקפה של הארמייה ה-19 הסובייטית נפלה על הדיוויזיה ה-161 וההגנות הקדמיות שלה הוכרעו על ידי 4 דיוויזיות חי"ר רוסיות ודיוויזיית טנקים.
בלחימה של שבוע אחד איבדה הדיוויזיה 75% מכוח הלחימה והציוד הרב שלה והיה צריך לשלוף אותה מהחזית ולהחליפה על ידי הדיוויזיה הממונעת ה-14 .
עד סוף השנה ספגה הדיוויזיה 7,192 נפגעים מאז תחילת מבצע ברברוסה, כולל 252 קצינים, ומתוכם נהרגו 1,722.
אף על פי כן, למרות הפסדיה, נותרה הדיוויזיה בקו ובינואר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית רז'ב.
באוגוסט 1942 שוב הייתה הדיוויזיה במוקד של מתקפה סובייטית גדולה, הפעם ניסיונו של ז'וקוב לחסל את מבלט רז'ב.
"בבוקר ה-4 באוגוסט זינקה הארמייה ה-31 הסובייטית אל תוך דיוויזיית הרגלים ה-161 ותקפה אותה בקטע של שמונה מייל מזרחית לזובסטוב.
הפריצה הושלמה כמעט בבת אחת." שרידי הדיוויזיה נאלצו לחזור לזובסטוב.
המצב של הארמייה התשיעית היה רעוע ואחיזתה ברז'ב קלושה, כך שלמרות מצבה הקשה, הדיוויזיה ה-161 נאלצה להישאר בקו, שכן תגבורת הובהלה לאזור.
הלחימה נמשכה במחצית השנייה של ספטמבר, ולאחר שדעכה סופית, הוצבה הדיוויזיה המדולדלת בצרפת לבנייה מחדש בנובמבר 1942. עד דצמבר הדיוויזיה ה-161 הייתה ממוקמת באזור פה-דה-קאלה, על חוף התעלה וקיבלה תגבורות.
הדיוויזיה ה-161 השתתפה בקרב קורסק, תחת הקורפוס ה-42 שהדיוויזיות האחרות שלו היו דיוויזיות הרגלים ה-39 וה-282. במהלך הקרב, הדיוויזיה ה-161 הייתה אחראית על ההגנה על האגף של קורפוס הפאנצר ה-3.
בנובמבר 1943 שולבו יתר המרכיבים הקרביים של הדיוויזיה ב-Korps Abteilung A, והיחידה התמוססה למעשה.
הדיוויזיה הוקמה מחדש ביולי 1944 כדיוויזיית חי"ר, על ידי ייעוד מחדש של פלגת הקורפוס A.
היא הייתה במגננה בדרום אוקראינה על גבול רומניה תחת הקורפוס ה-52 של הארמייה השישית.
ב-20 באוגוסט החזית האוקראינית השנייה והחזית האוקראינית השלישית פתחו במתקפה גדולה לתוך רומניה.
כוחות אלו יצרו חורים ענקיים בחזית הציר ובתוך 3 ימים כיתרו את רוב הארמייה השישית, לרבות הדיוויזיה ה-161, ליד יאשי.
היחידות כותרו תוך מספר ימים והושמדו כליל.
הדיוויזיה פורקה רשמית באוקטובר 1944 ולא הוקמה מחדש.
הדיוויזיה ה-180 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בנובמבר 1939, על בסיס מפקד חילות החלפה X/2 בברמן, והועמדה תחת פיקוד קורט וויטאש.
ב-18 בספטמבר 1944 הועברה הדיוויזיה להולנד כדיוויזיה מבצעית מס' 180, ולחמה שם במהלך מבצע מרקט גארדן.
ב-2 בנובמבר 1944 אורגנה הדיוויזיה מחדש וצורפו לה כוחות מדיוויזיית הרגלים המבורג, והיא הועמדה תחת פיקוד ברנהרד קלוסטרקמפר.
כמה חלקים מהדיוויזיה שלא נוצלו בלחימה עברו רפורמה מאוחר יותר להדיוויזיה מס' 480. הדיוויזיה לחמה באזור פנלו במהלך הקרב על הבליטה, ולאחר מכן לחמה במהלך קרב הרייכסוואלד כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה.
הדיוויזיה נמחצה במהלך מבצע ורסיטי, ולאחר מכן נדחקה לכיס הרוהר, שם הושמדה באפריל 1945.
ברנהרד קלוסטרקמפר (27 בספטמבר 1944–1 באוקטובר 1944)
ברנהרד קלוסטרקמפר (25 בנובמבר–אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-162 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-162 הוקמה ב-1 בדצמבר 1939 באזור האימונים הצבאי של גרוס בורן, ולמפקדה מונה הרמן פרנקה, שהחזיק בתפקיד זה עד 13 במאי 1942. בתחילת המערכה על צרפת הייתה הדיוויזיה עתודת ה-OKH באזור דרמשטאדט.
במאי 1940 הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-23 ושימשה להגנת אגפים באזור שמדרום ללוקסמבורג.
ביוני 1940 הייתה הדיוויזיה כפופה לקורפוס ה-31 והוצבה בלורן.
לאחר סיום המערכה במערב, חזרה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית בסוף יוני 1940.
ביוני 1941, דיוויזיית הרגלים ה-162 הייתה חלק מהקורפוס ה-20, כשהחל מבצע ברברוסה.
עמדה הדיוויזיה בלחימה מתמשכת בין יוני 1941 לחורף 1941/42 וספגה אבדות קשות במהלך הקרב על מוסקבה.
ב-18 במאי 1942, יחידות המטה הנותרות של פיקוד הדיוויזיה ה-162 הועברו לשטטין כדי לקבל תגבורת ולהיבנות מחדש.
כאן, מטה הדיוויזיה הוגדר מחדש לשמש יחידת הדרכה למשתפי פעולה ומתנדבים פרו-גרמנים.
ב-21 במאי 1942, דיוויזיית הרגלים ה-162 הותאמה באופן סופי למטרה זו והפכה לדיוויזיה הטורקסטנית ה-162. במהלך הארגון מחדש של הדיוויזיה, עבר הפיקוד מפרנקה לאוסקר פון נידרמאייר, שהמוניטין שלו בתחום מדיניות החוץ הפך אותו למועמד אטרקטיבי לפנייה המיועדת של הדיוויזיה למתנדבים זרים.
הדיוויזיה ה-148 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-18 בספטמבר 1944 על ידי שינוי שמה של דיוויזיית המילואים ה-148, ובתקופה שלאחר מכן נפרסה הדיוויזיה בפעולות נגד פרטיזנים בגבול בין טוסקנה וליגוריה, כאשר יחידות הדיוויזיה השתתפו בכמה פעולות נגד כנופיות גדולות יותר של פרטיזנים עם כוחות אחרים.
בין סוף נובמבר לתחילת דצמבר 1944, מבצעי קטילינה וברברה בהרי האפנינים בין לה ספציה ומאסה קררה הביאו למקרי מוות רבים, כולל בקרב אזרחים.
ב-5 בפברואר 1945, הייתה זו דיוויזיית הרגלים ה-148, שהוצבה במערב האלפים האפואיים, שהדפה בהצלחה מתקפה גדולה של בעלות הברית בחוף הטירני.
במהלך מבצע קדנציה רביעית, דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-92 הייתה אמורה להתקדם לתוך ורסיליה ולשחרר את העיר מאסה, אך זה נכשל עקב התנגדות גרמנית וחוסר ניסיון של כמה כוחות בעלות הברית.
באביב 1945 לחמה הדיוויזיה כנגד כוחות הארמייה האמריקאית החמישית במהלך מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, וב-28 באפריל נפלו שרידי הדיוויזיה ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-90 בשבי כוח המשלוח הברזילאי.
בנוסף לפעולות הלחימה נגד פרטיזנים שכבר הוזכרו לעיל, שבהן פרסה בין היתר דיוויזיית הרגלים ה-148 חיילים, הירי ב-14 אזרחים ברגנאנו קסטלו, מחוז בעיריית קאסולה בלוניג'יאנה במחוז מאסה-קררה בטוסקנה, התרחש ב-23 בנובמבר 1944, רק לוחמי הדיוויזיה היו מעורבים, כך שללא ספק ניתן לייחס את הטבח הזה לחיילי דיוויזיית הרגלים ה-148.
הדיוויזיה ה-182 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה, לעיתים כונתה מפקדת חיילי מילואים XII/II , דיוויזיה 182 , דיוויזיה מס' 182 , דיוויזיית התחלופה 182 , דיוויזיית נאנסי , דיוויזיית גימבל , דיוויזיית קרל ודיוויזיית המילואים ה-182 , הייתה פעילה בין 1939 ל-1945.
הדיוויזיה הושמדה באזור קן בתחילת אוגוסט 1944, ואז נפרסה בסלובקיה בנובמבר של אותה שנה.
צוות פיקוד שני של Wehrkreis XII (ויסבאדן), בשם Kommandeur der Ersatztruppen XII/II, הוקם ב-20 באוקטובר 1939. צוות זה סומן מחדש כדיוויזיה 182 ב-7 בנובמבר 1939, והוצב בליצמנשטדט, ושמה שונה שוב להיות דיוויזיה מס' 182 ב-23 בדצמבר 1939. המפקד הראשון של הדיוויזיה היה פרידריך באייר, שמונה ב-19 באוקטובר 1939.
ב-24 באפריל 1940, באייר הוחלף כמפקד הדיוויזיה על ידי הנס פון באסה.
ב-10 באוגוסט 1940 נפרסה הדיוויזיה בחזרה לקובלנץ במחוז הצבאי ה-12.
ב-30 במאי 1941, באסה הוחלף כמפקד הדיוויזיה על ידי פרנץ קרל.
ב-15 ביולי 1941 הועברה הדיוויזיה מאזור קובלנץ לאזור ננסי בצרפת הכבושה.
ב-5 ביוני 1942, קרל הוחלף כמפקד הדיוויזיה על ידי קרל גימבל.
דיוויזיית התחלופה ה-182 (דיוויזיית קרל, דיוויזיית גימבל)
ב-10 ביולי 1942 נקראו יחידות הכוננות של הדיוויזיה ה-182 ונעו לכיוון דרוויל החל מה-13 ביולי.
הכוח שהתקבל עדיין סומן באופן רשמי כדיוויזיה מס'.
182, אך במקביל גם נשא את התארים דיוויזיית התחלופה ה-182, וכונה גם בשמות דיוויזיית גימבל או דיוויזיית קרל על שם מפקד הדיוויזיה באותה תקופה.
פרנץ קרל חזר להחליף שוב את קרל גימבל כמפקד הדיוויזיה ב-3 באוגוסט 1942. באוגוסט 1942 הושמה הדיוויזיה ה-182 תחת פיקודו של הקורפוס ה-25, שהיה בתורו תחת הארמייה השביעית.
דיוויזיית המילואים ה-182 (דיוויזיית ננסי)
בדצמבר 1942, הדיוויזיה ה-182 הושמה תחת הקורפוס ה-82 של הארמייה ה-15. היא נשארה שם עד פברואר 1943, לפני שעברה למילואים של קבוצת ארמיותה D עד ינואר 1944. ב-5 בדצמבר 1942 החליף אוטו שילינג את לטואו כמפקד הדיוויזיה.
ב-20 בינואר 1944 פורק רגימנט הגרנדיר מילואים 263 ושלושת הגדודים שלו שימשו לגיבוש של יחידות חדשות שונות.
גדוד 463 הצטרף לרגימנט ה-988 תחת דיוויזיית הרגלים ה-276, ואילו גדודים 483 ו-485 הצטרפו לרגימנטים ה-981 וה-982 בהתאמה, שניהם היו חלק מדיוויזיית הרגלים ה-272. יתר על כן, גדודים 226 ו-697 הוצאו מרגימנטים 79 ו-342 כדי לשמש להקמת דיוויזיית ואהן בעקבות פקודה מ-28 בינואר 1944.
ב-23 בינואר 1944, דיוויזיית המילואים ה-182 הועברה לאזור פה-דה-קאלה, עם מפקדה חדשה שהוקמה בהלפאוט.
הדיוויזיה הוצאה מעתודת קבוצת הארמיות והוצבה בעתודת הארמייה ה-15. ב-25 במרץ 1944 קיבל ריכרד בלצר את הפיקוד על הדיוויזיה, תפקיד אותו ימלא עד תום המלחמה.
בעקבות פקודה מ-30 ביולי 1944 (בתגובה למבצע אוברלורד), גויסה דיוויזיית המילואים ה-182 לצבא השדה ולאחר מכן הושמדה על ידי כוחות בעלות הברית באזור קאן.
ארגון מחדש לדיוויזיית צללים של גל הגיוס ה-24 שהוזמן על ידי OB West לא יצא לפועל.
ארגון מחדש מתוכנן נוסף לדיוויזיית אימון שדה 182, שהוזמן על ידי OKH ב-20 באוגוסט 1944, גם הוא לא יצא לפועל.
פריסה מחדש מלאה של הדיוויזיה ה-182 הייתה אמורה להתבצע במחוז הצבאי X (המבורג) החל מאוקטובר 1944, אך הדיוויזיה נקראה לסלובקיה לקראת השלמת הפריסה ב-20 בנובמבר 1944. כאן, הדיוויזיה הייתה אמורה להשלים את הפריסה באזור ניטרה במחוז הצבאי ה-17 (וינה), תוך שימוש במגויסים מהמחוז הצבאי XII (ויסבאדן).
ב-1 באפריל 1945, קצת יותר מחודש לפני הכניעה הגרמנית, הפכה דיוויזיית המילואים ה-182 לדיוויזיית הרגלים ה-182.
הדיוויזיה הייתה בסלובקיה כשהמלחמה הסתיימה, תחת פיקודו של הקורפוס ה-72 של הארמייה השמינית תחת קבוצת ארמיות דרום.
בלצר היה עדיין מפקד הדיוויזיה.
דיוויזיית הגרנדיר ה-153 , המכונה לפעמים דיוויזיית אימון שדה ה-153 , הייתה דיוויזיית חי"ר של צבא היבשה הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בדצמבר 1942 על ידי שינוי שמה של דיוויזיית המילואים ה-153, הושמדה על ידי כוחות ברית המועצות פעמיים ולאחר מכן נפרסה מחדש, וסומנה מחדש בפעם האחרונה ב-1945.
הדיוויזיה הוקמה כחלק מצו שניתן ב-10 בדצמבר 1942, על ידי שינוי שמה של דיוויזיית המילואים ה-153. הדיוויזיה הייתה מוכנה לראשונה למבצעים, במיוחד להכשרת טירונים לדיוויזיות אחרות בחזית המזרחית, ב-15 בינואר 1943.
דיוויזיית אימוני השדה ה-153, שהוקצתה לקורפוס ההררי ה-49 תחת הארמייה ה-17 באוקטובר 1943, הושמדה על ידי כוחות הצבא האדום במרץ 1944.
הדיוויזיה ה-153 לא הצליחה לעצור את ההסתערות הסובייטית, והובסה במהירות כשהסובייטים המשיכו בהתקדמותם על האגף הימני של הקורפוס ה-30 וכן את ההתקפה החזיתית שלהם על יחידותיו של פוסטל.
ב-20 באוגוסט, הצטווה הקורפוס ה-29 להקים חזית חדשה ממערב לנהר סראט.
הוא קיבל את דיוויזיית אימון השדה ה-153 עבור המשימה הזו, יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-13 (שבשלב זה לא נותרו לה טנקים) ודיוויזיות הפאנצרגרנדיר ה-10 ופאנצרבנד בראון.
בשלב זה, הדיוויזיה ה-153 הייתה כל כך מדולדלת עד שהיא לא יכלה אפילו לגייס כוח בגודל גדוד.
ב-24 באוגוסט, החזיתות האוקראיניות הסובייטיות השנייה והשלישית כבשו את חוש, חצו את נהר פרוט, ולאחר מכן לכדו את הארמייה הגרמנית השישית, יחד עם כמויות גדולות של דיוויזיות גרמניות, בין פרוט לדניסטר.
חלקים מהדיוויזיה ברחו לבולגריה, אך לאחר מכן נמסרו בשבי הסובייטי על ידי ההנהגה הבולגרית.
מפקד של הדיוויזיה, פרידריך באייר, היה בין אלה שנמסרו לצבא האדום, ב-11 בספטמבר 1944.
דיוויזיית אימוני השדה ה-153 נפרסה שוב באוקטובר 1944 באזור העורף הגרמני.
ב-14 בדצמבר 1944 ניתנו פקודות לחדש את דיוויזיית אימוני השדה ה-153 ללחימה בחזית.
שם, היא נלכדה לצד דיוויזיות הפאנצר ה-1 וה-23 בין הדנובה לאגם בלטון.
דיוויזיית אימוני השדה ה-153 נדרסה בסופו של דבר בסקשפהרוואר ורק חלקים מהדיוויזיה נמלטו.
שרידים אלו קיבלו את השם דיוויזיית הגרנדיר ה-153, בפברואר 1945. דיוויזיה זו נשארה בלחימה בכיס Německý Brod עד סוף המלחמה.
היא הוקצתה לקורפוס ה-29 באפריל ולאחר מכן סיימה את המלחמה בפיקודו של הקורפוס ההררי ה-49, שניהם היו אז חלק מארמיית הפאנצר הראשונה תחת קבוצת ארמיות ויסלה.
ב-8 במאי, יום הכניעה הגרמנית, נכבשה דיוויזיית הגרנדיר ה-153 על ידי הכוחות הסובייטיים ב-Německý Brod.
הדיוויזיה המלכותית הבווארית ה-14 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-14 באוגוסט 1916 ולאחר מכן נפרסה בחזית המערבית ולחמה בקרב ורדן ובמהלך הקרב על הסום.
בסוף אפריל 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית.
לאחר כניסת הפסקת האש בחזית הרומנית לתוקף בדצמבר 1917, הדיוויזיה הועברה חזרה לחזית המערבית.
הדיוויזיה לחמה שם בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב אראס, מתקפת האביב הגרמנית וקרב אמיין, עד שפורקה עקב אבדות כבדות ב-10 בספטמבר 1918.
הדיוויזיה ה-183 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-16 ביוני 1916 והיא פעלה בחזית המערבית בלבד.
בתחילה היא השתתפה בקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב השני על האן, בקרב איפר השלישי ובקרב קמברה.
באביב 1918 היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולבסוף פורקה ב-16 בספטמבר 1918 לאחר שספגה אבדות כבדות.
המפקד היחיד של הדיוויזיה היה גנרל-מיור גאורג פון שיסלר.
הדיוויזיה ה-185 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה לאחר סיומה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 ביוני 1916 על בסיס חטיבת הרגלים ה-185, והיא פעלה אך ורק בחזית המערבית.
בתחילה היא השתתפה בקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס, בקרב איפר השלישי ובקרב קמברה.
באביב 1918 היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר תום המלחמה היא חזרה הביתה, שם פורקה בינואר 1919.
הדיוויזיה ה-187 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-19 ביוני 1916 בחזית המערבית.
לאחר פריסה קצרת טווח, היא הועברה לחלק הדרומי של החזית המזרחית בסוף אוגוסט 1916, והשתתפה בקרבות המערכה ברומניה.
באמצע פברואר 1917 חזרה הדיוויזיה מערבה, שם לחמה עד סוף המלחמה, ובכלל זה בקרב השני על האן, מתקפת האביב הגרמנית ומתקפת מאה הימים.
לאחר שביתת הנשק פונו השטחים הכבושים ולאחר הצעדה הביתה פורקה הדיוויזיה שם בינואר 1919.
גנרל-מיור הנס פון ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (10 במאי 1918 – 12 בינואר 1919)
הדיוויזיה ה-154 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של צבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא החלה את דרכה כיחידת אימונים ותחלופה, ולבסוף לחמה בחזית המזרחית, שם הושמדה על ידי כוחות סובייטיים באפריל 1945.
במהלך הגיוס הכללי בגרמניה ב-26 באוגוסט 1939, הוקמה היחידה בדרזדן בשם מפקד כוחות התחלופה IV .
תפקידה היה לארגן את המילואים והאימונים של מגויסים חדשים עבור המחוז הצבאי הרביעי (Wehrkreis IV).
בהמשך שונה שמה לדיוויזיה מס' 154 (Division Nr.
ב-15 ביוני 1942, שונה שמה לדיוויזיית המילואים ה-154 (154. Reserve-Division) והיא הועברה ללנצוט שבפולין.
חלק מהדיוויזיה נלחם כבר במרץ 1944. באוגוסט 1944, בעקבות התמוטטות קבוצת ארמיות המרכז במבצע בגרטיון, הוכנסה הדיוויזיה כולה ללחימה תחת הארמייה ה-17, ומספטמבר תחת ארמיית הפאנצר הראשונה.
ב-1 באוקטובר 1944 אורגנה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית אימוני השדה ה-154 (154. Feldausbildungs-Division) והמשיכה לשרת תחת ארמיית הפאנצר הראשונה.
במרץ 1945, בעקבות פקודה מ-11 בפברואר, שונה שמה בפעם האחרונה לדיוויזיה ה-154 (154. Infanterie-Division).
הדיוויזיה הושמדה על ידי כוחות סובייטיים ליד אודרברג (כיום בוהומין) ב-17 באפריל 1945. מפקדה האחרון, פרידריך אלטריכטר, נפל בשבי יחד עם רוב פקודיו ומת בשבי הסובייטי בשנת 1949.
הדיוויזיה ה-155 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של צבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-155 הוקמה מעט לפני פברואר 1945, אז נשלחה לאיטליה כדי לתגבר את הצבאות הגרמניים והאיטלקיים, שהתנגדו להתקדמות בעלות הברית במהלך המערכה באיטליה.
הדיוויזיה ה-156 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של צבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-156 הוקמה באפריל 1945, ונשלחה לחזית המזרחית, שהתקרבה באותה עת מערבה לעבר גבול גרמניה.
היחידה הייתה ידועה לחלופין גם בשמות דיוויזיה מס' 156 (דצמבר 1939 – אוקטובר 1942), דיוויזיית בלצר (נובמבר – דצמבר 1942) ודיוויזיית המילואים ה-156 (אוקטובר 1942 – פברואר 1944).
גנרל-לויטננט אוטו אלפלדט (27 בדצמבר 1943 – פברואר 1944)
גנרל-לויטננט זיגפריד רקובסקי (אפריל 1945 – 8 במאי 1945)
הדיוויזיה ה-158 הייתה דיוויזיית חי"ר של צבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-158 הוקמה באפריל 1945, ונשלחה לחזית המזרחית, שהתקרבה באותה עת מערבה לעבר גבול גרמניה.
הדיוויזיה ה-19 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, ובקרב על צרפת, והוסבה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצר ה-19.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, והועמדה תחת פיקוד קונרד פון גוסלר, ובסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה השישית.
ב-1 בנובמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-19.
הדיוויזיה ה-20 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוסבה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20, שלחמה בחזית המזרחית ובכלל זה בקרב על ברלין.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בהמבורג, והועמדה תחת פיקוד מקסימיליאן שוואנדר, שהוחלף ב-12 באוקטובר 1937 על ידי מוריץ פון ויקטורין.
בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת הארמייה הרביעית.
ב-23 ביולי 1943 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20. הדיוויזיה לחמה בגזרה המרכזית, ובאוקטובר 1943 הועברה לגזרה הדרומית, שם לחמה בקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.
לאחר מכן לחמה בקרבות באוקראינה ובפולין כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית לסירוגין, ובמהלך הקרב על ברלין לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית.
הדיוויזיה ה-18 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוסבה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-18, שלחמה בחזית המזרחית ובכלל זה בקרב על ברלין.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בליגניץ, והועמדה תחת פיקוד הרמן הות.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-18, ובשלב השני כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית.
ב-1 בנובמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ואף השתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, ובאוגוסט 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 ולחמה עמה בקרב לנינגרד.
באוקטובר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-18, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית.
ב-23 ביולי 1943 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-18. הדיוויזיה לחמה כחלק מהארמייה הרביעית, ובמהלך מבצע בגרטיון הושמדה הדיוויזיה על יד בוברויסק.
בסתיו 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, על בסיס חטיבת הפאנצר ה-105, והועמדה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, עמה לחמה בקרבות בפרוסיה המזרחית.
ב-21 במרץ 1945 הוקמה הדיוויזיה שוב על בסיס דיוויזיות הפאנצר הולשטיין ושלזיה, ובאפריל השתתפה הדיוויזיה בקרב על ברלין, שם הושמדה ב-2 במאי 1945.
הדיוויזיה ה-205 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כדיוויזיית הלאנדווהר ה-14, והועמדה תחת פיקוד ארנסט ריכטר.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-25, שהיה חלק מהארמייה השביעית בחזית המערבית.
ב-1 בינואר 1940 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-205, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב האחרון כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה.
ביולי 1940 שוחררה הדיוויזיה, ובינואר 1941 גויסה שוב והוצבה בצרפת.
בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית ומהארמייה התשיעית לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובאוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, ולבסוף נלכדה יחד עם שאר קבוצת הארמיות בכיס קורלנד, ובסוף המלחמה נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-198 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-23 בנובמבר 1939 וכמפקדה הראשון מונה הנס וינדק, ובאפריל 1940 נשלחה הדיוויזיה לשלזוויג-הולשטיין, משם יצאה לכיבוש דנמרק במהלך מבצע וסריבונג, ולאחר מכן נשארה שם למשך תקופה קצרה ככוח כיבוש.
ביוני אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לחזית המערבית, והשתתפה בכיבוש צרפת כחלק מקבוצת ארמיות C.
באפריל 1941 נשלחה הדיוויזיה לרומניה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-30 אשר היה חלק מהארמייה ה-11, והשתתפה בקרב הראשון על חצי האי קרים ובמצור על סבסטופול.
בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, ולאחר מכן השתתפה בקרב על קווקז.
בשנת 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השלישי, ולאחר מכן השתתפה בקרבות באוקראינה, ובכלל זה בקרב קייב.
בשנת 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב_קורסון-צ'רקאסי, מבצע יאשי-קישינב הראשון ובמבצע יאשי-קישינב, וביולי הועברה לצרפת, לאחר שמוזגה עם דיוויזיית בוהמיה.
הדיוויזיה לחמה במבצע דרגון, ולאחר מכן לחמה באלזס כחלק מהארמייה ה-19, ולאחר מכן השתתפה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-216 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס שקדם לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקודו של הרמן בטכר.
במהלך הפלישה לפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה החמישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב על דנקרק ובכיבוש שרבור.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בצרפת, ובדצמבר 1941 נשלחה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה הרביעית.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ובקרב קורסק לחמה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית.
ב-17 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, ובעוד חלק מיחידותיה הועברו לדיוויזיה ה-102, הוסבה מפקדת הדיוויזיה לדיוויזיה ה-272.
הדיוויזיה ה-212 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד ולטר פרידריכס, ובמהלך המערכה בפולין שהתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה השביעית.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כעתודת הארמייה ה-16, וביולי 1940 שוחררו כוחות הדיוויזיה.
במרץ 1941 גויסו כוחות הדיוויזיה מחדש, והיא הוצבה בצרפת תחת פיקוד הארמייה השביעית, ובאוקטובר 1941 נשלחה לחזית המזרחית, שם פעלה תחת פיקוד הארמייה ה-18, ולחמה עמה במהלך המצור על לנינגרד.
ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחמה עמה במהלך מבצע בגרטיון ובמהלך המתקפה הבלטית, עד להשמדתה ב-15 בספטמבר 1944.
ב-17 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בשיראץ כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-578 שהוקמה ב-25 באוגוסט 1944 על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-212. במהלך הקרב על הבליטה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, וב-28 באפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה מדרום למינכן.
הדיוויזיה ה-18 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות קולומבי, מץ, אורליאן ולה מאן.
באביב 1917 היא השתתפה בקרב אראס, ולאחר מכן היא הועברה לתקופה קצרה לחזית המזרחית, אולם עד מהרה הוחזרה לחזית המערבית והשתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
גנרל-לוטננט אמיל פון שוורצקופן (30 באוקטובר 1866 - 9 באוגוסט 1867)
גנרל-לוטננט קרל פון דירינגסהופן (2 בדצמבר 1873 - 10 בדצמבר 1879)
גנרל-לוטננט אגברט פון פרנקנברג אונד פרושליץ (18 באפריל 1896 - 24 בנובמבר 1898)
הדיוויזיה ה-215 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, על בסיס יחידות הלנדווהר בהיילברון, והועמדה תחת פיקוד בפטיסט קנייס.
במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית בעתודת הארמייה השביעית, ובמהלך המערכה על צרפת היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה.
בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מקורפוס הפאנצר ה-39, ובשנים שלאחר מכן היא לחמה לסירוגין כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
במרץ 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-17 כחלק מהארמייה השנייה, ולחמה עימה בקרבות בפרוסיה המערבית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-200 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-6 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-206 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד הוגו הפל.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות צפון ולא השתתפה בקרבות משמעותיים, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה הוחזקה הדיוויזיה כעתודה בהרי האייפל.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-23 בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ובמהלך מבצע טייפון לחמה עם הקורפוס ה-23 כחלק מהארמייה התשיעית.
לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בגזרה המרכזית ונטלה חלק בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב רז'ב הראשון וקרב רז'ב השני, וב-18 ביולי 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך הקרב על ויטבסק במהלך מבצע בגרטיון.
הדיוויזיה ה-207 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-29 באוגוסט 1916 בחזית המערבית והיא לחמה בקרבות השונים, ובכלל זה הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב איפר הרביעי ומתקפת האביב.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-20 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-206 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-28 באוגוסט 1916 בחזית המערבית והיא לחמה בקרבות השונים, ובכלל זה הקרב על הסום, הקרב השני על האן ומתקפת האביב.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-15 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-20 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-10 בפיקוד אוטו פון אמיך, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב.
הדיוויזיה בקרב לייז' ובקרב סן-קנטן, ולאחר מכן בקרב המארן ובקרב על האן.
באפריל 1915 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-11 במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב.
בספטמבר אותה שנה הוחזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה כחלק מארמייה השלישית בקרב שמפאן השני.
לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אך בנובמבר אותה שנה חזרה לחזית המערבית.
באביב 1917 היא לחמה ב, ובקיץ חזרה למזרח ולחמה בקרב ריגה.
בספטמבר חזרה לחזית המערבית, והשתתפה בקרב פשנדל ובקרב קמברה.
בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובכלל זה ב, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
קרל פרידריך אלכסנדר פון דירינגסהופן (8 באפריל 1873 – 6 באוגוסט 1873)
ארנסט פון אוכטריץ אונד שטיינקירך (1 בפברואר 1919 – 8 בפברואר 1919)
וילהלם פון וינה (9 בפברואר 1919 – עד פירוקה
הדיוויזיה ה-19 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד כחלק מהקורפוס ה-10.
לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אך בנובמבר אותה שנה חזרה לחזית המערבית ובאביב 1917 היא לחמה ב.