tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותו הזמן, המרגלת סוזן קופר (מליסה מקארתי) עולה לבמה ומפריעה למהלך ההופעה כאשר היא חוטפת את המיקרופון של סרדוצ'קה במטרה להזהיר את המרגל ריק פורד (ג'ייסון סטיית'האם) מהפצצה שבתיק הגב שלו, אשר עומדת להתפוצץ בכל רגע.
דנילקו הודיע בשנת 2007 כי הוא הקים מפלגה פוליטית חדשה בשם "!For Ours", שתתמודד בבחירות לפרלמנט האוקראיני באותה שנה.
דנילקו מאוחר יותר נטש את הרעיון להקמת המפלגה.
סקר דעת קהל מחודש יולי 2007 הניח כי המפלגה "For Ours!" תקבל תמיכה כוללת של 2% בלבד.
ב-20 באפריל 2022 נודע שלורקה סרדוצ'קה נאסרה כניסה לרוסיה למשך 50 שנה.
איסור כניסה לאיחוד האמירויות הערביות
ב-2 בפברואר 2024 פורסם שלאנדריי דנילקו נאסרה כניסה לכל החיים לאיחוד האמירויות הערביות.
ורשטו (בהונגרית: Vöröstó) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בורשטו מספר התושבים נמצא בירידה.
ורצאטי היא עיירת חוף ברשות המוניצפלית ווחה שבקורינתיה בפלופונסוס שביוון.
ב-2011 מנתה אוכלוסיית העיירה 3,338 אנשים.
ורצאטי ממוקמת על חוף מפרץ קורינתוס, 12 קילומטר ממערב לקורינתוס, העיירה היא יעד פופולרי לטיולים מאתונה.
חוף העיירה עוטר בדגל הכחול מה-FEE .
הכלכלה של העיירה מבוססת בעיקר על תיירות וגידול הדרים.
ורפלט (בהונגרית: Verpelét, ביידיש: ווערפעלעט) היא עיר במחוז הווש שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ורפלט קטנה עם השנים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13 והוא הפך לעיר בצורה רשמית בשנת 2013
יהודים התיישבו בורפלט בסוף המאה ה-18. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, מיעוטם היו בעלי כרמים ויצרני יין ואחדים היו בעלי אחוזות.
הקהילה היהודית התארגנה בשנת 1800 והקימה חברה קדישא, אגודת נשים, חברת גמילות חסדים ומוסדות חינוך.
בית הכנסת נבנה בשנת 1870. קהילת ורפלט השתייכה לזרם האורתודוקסי, ומשנת 1885 היו מסופחים אליה יהודים מכפרי הסביבה כמו יהודי וץ'.
יהודי ורפלט נשדדו ונבזזו גם בעת המהפכה הקומוניסטית שהתחוללה בהונגריה אחרי מלחמת העולם הראשונה (בשנת 1918) וגם מידי לאומנים ימניים ("הטרור הלבן").
באותה עת נשדדו גם תשמישי הקדושה מבית הכנסת וארכיון הקהילה הושמד.
בשנת 1922 היה רבה של ורפלט הרב יוסף אשר פולק ועמד בראש הישיבה המקומית,
אצלו למד בין היתר גם הרב יוחנן סופר.
לאחר השואה והשמדת הקהילה עם הישיבה שבה, הוקם איגוד תלמידי ישיבת ורפלט.
במסגרת חובת עבודת כפייה שהטילה ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית על היהודים אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, נלקחו גם גברים יהודים מורפלט.
בשנת 1942 נשלחו כ-30 צעירים לעבודות ביצורים ושירותים כ"שרות עזר" לצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית אוקראינה, שם נספו רובם.
במאי 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי ורפלט למכרות פחם באזור, שם רוכזו בגטו עם יהודים נוספים תושבי הכפרים הסמוכים.
בגטו שרר מחסור במזון ובתרופות.
בליל חג השבועות, הוסעו כל הגברים בני 48 ומטה להטוון ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ.
השאר הובאו ב-11 ביוני לקרצ'נד, ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לורפלט כמה ניצולים מהמחנות.
בשנת 1948 הם הקימו גלעד לזכר 80 יהודי העיירה שניספו בשואה.
ובשנת 1965 נותרה במקום רק משפחה יהודית אחת.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 87 חברים, ורב המקום הוא יוסף פולק.
ורתר (בצרפתית ובגרמנית: Werther) היא אחת האופרות בארבע המערכות של ז'יל מאסנה.
הלברית שלה נכתבה על ידי אדואר בלאו, פול מיליא וז'ורז' הרטמן על פי הרומן של יוהאן וולפגנג פון גתה בשם ייסורי ורתר הצעיר.
הבכורה של האופרה התקיימה ב-16 בפברואר 1892 בהופאופר בווינה (כיום האופרה של וינה) בנוסף למנון, זו אחת האופרות המושמעות בתדירות הגבוהה ביותר של מאסנה.
מועד: העשור התשיעי של המאה ה-18, בין יולי לבין דצמבר של שנה אחת.
ילדיו של הקצין מתרגלים שירי חג המולד עם אביהם ממש באמצע הקיץ.
שמידט ויוהאן מגיעים וקוראים לקצין לשתית יין בערב.
ורתר הבודד והחולמני מזמין לנשף את שרלוט שמטפלת באחיה מאז שאמה מתה.
שרלוט מפקידה את הילדים בידי אחותה, סופי.
בינתיים, מגיע אלברט, ארוסה של שרלוט.
ורתר אוהב את שרלוט, והוא מתוודה על כך לפניה.
על אף שהיא אוהבת אותו, נאלצת לסרב לו כי הבטיחה לאמה הגוססת שתהיה רעיתו של אלברט.
כמה חודשים לאחר מכן, אלברט ושרלוט נשואים באושר.
ורתר העצוב מחכה להם מול הכנסייה לאחר המיסה של יום ראשון בבוקר.
אלברט מבקש את הבנתו ומחילתו של ורתר על כך שקשר את גורלו בשרלוט.
הוא לא יכול היה לנהוג אחרת.
סופי מזמינה את המשורר העצוב למסיבה, שם היא פוגשת שוב את שרלוט, לה מגלה שוב את אהבתו אליה.
שרלוט שולחת את ורתר לרחוק עד חג המולד, כדי ששניהם יוכלו לחשוב מחדש בשלווה על מצבם.
כשאלברט רואה את המשורר בורח, הוא מבין שהצעיר עדיין אוהב מאוד את רעייתו.
אחר הצהריים של חג המולד.
שרלוט קוראת את מכתביו של ורתר ומצפה בדאגה לפגוש את הצעיר.
כשהצעיר מגיע, הם מתחילים לדבר על העבר, מה שמסעיר את רגשות שניהם.
ורתר שוב מצהיר על אהבתו אליה, אך היא לעומת זאת מוצפת בתחושת מחויבות ורוצה להיפרד מוורתר אחת ולתמיד.
אלברט מגיע הביתה ומבחין במצב הנפשי הסוער של אשתו ומנחש את האמת.
כאשר ורתר מבקש ממנו אקדח על ידי שליח בטענה שהוא יוצא למסע ארוך יותר, אלברט ממלא את הבקשה בדם קר, אך שרלוט מתייסרת בתחושה רעה.
שרלוט רצה לביתו של ורתר, מתפרצת פנימה, מבחינה בדם על הרצפה ואז בפצוע הקשה השוכב על המיטה.
היא רוצה לבקש עזרה, אבל ורתר מבקש ממנה לבלות איתו את הרגעים האחרונים של חייו.
שרלוט מתאהבת ומנשקת את ורתר, שמת בזרועותיה כשהילדים מתחילים לשיר את שירי חג המולד שלמדו בקיץ.
O Nature, pleine de grace - אריה מוורתר (מערכה ראשונה)
Va, laisse couler mes larmes - האריה של שרלוט (מערכה שלישית)
- אריה של ורתר (מערכה שלישית)
"ושוב אתכם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד מוזיקלי הישראלי אילן ואילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1971 חברת התקליטים "התקליט חיפה", והוא נכלל כרצועה השביעית באלבומם החמישי של הצמד, "שוב אתכם".
"ושוב אתכם" נכתב על ידי דודו ברק, והולחן על ידי נורית הירש, שעבדה רבות עם הצמד אילן (שלמה צח) ואילנית במרוצת השנים.
ב-26 ביולי 1971 נכנס השיר לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל למקום התשיעי.
ב-27 בספטמבר עלה למקום הראשון – שם שהה שבועיים רצופים.
ב-25 באוקטובר, לאחר שנים־עשר שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי.
בנוסף, הגיע למקום הרביעי בשיאו במצעד הסינגלים של גלי צה"ל.
בשנת 1976 חיבר הכוריאוגרף יונתן גבאי ריקוד עם לשיר.
ורקוהה גטצ'או היא אתלטית אתיופית, סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת 3000 מטר מכשולים.
סגנית אלופת העולם בריצת 3000 מטר מכשולים
באליפות העולם שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכתה גטצ'או במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא לאומי חדש של 8:54.61 דקות, אחרי נורה ג'רוטו מקזחסטן (8:53.02 דקות) ולפני מקידס אבבה מאתיופיה (8:56.08 דקות).
תוצאה זו היא התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים.
אלופת אפריקה בריצת 3000 מטר מכשולים
באליפות אפריקה שנערכה בחודש אוגוסט בסנט פייר שבמאוריציוס זכתה גטצ'או במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:36.81 דקות, לפני זרפה וונדמגגן מאתיופיה (9:41.37 דקות) וקארן צ'בט מקניה (9:43.64 דקות).
ורפיי , היא קומונה חקלאית צרפתית.
היישוב ממוקמת בצד הצפון מזרחי של מחוז גארון עילית שבחבל אוקסיטניה, בדרום צרפת ובאזור ההשפעה של העיר טולוז.
נכון לשנת 2020 חיו בוורפיי 3,727 תושבים.
צפיפות האוכלוסייה מאוד נמוכה ונכון לשנת 2020 עמדה על 90 תושבים לקילומטר מרובע.
במרכז הקומונה, בחלק האורבני שלה, נמצאים חמישה מבנים שהוכרזו כמבנים מוגנים וכאתרי המורשת האדריכלית של הקומונה.
מצודת ורפיי, מבצר ואבאיס, טחנת נאגאסה, כנסיית סן-בליז, וכנסיית סן-סרנין.
הסמל של ורפיי, הוא ארז'ן, מגן מוכסף, עם ציור של עץ תאנה בעל עלים ירוקים בראש גבעה ירוקה.
שם היישוב/הקומונה השתנה לאורך ההיסטוריה.
בשנת 1137 היישוב נקרא Verful 137; בשנת 1162 היישוב נקרא Verdfel; ובשנת 1390 הוא נקרא Verfuelh.
השם Verfeil זוהי צורה טופונימית הנגזרת מהטופוגרפיה והטבע המקומי, מימי הביניים.
בצרפת קיימת קומונה קטנה יותר נוספת, בעלה שם זהה Verfeil (במחוז טארן וגארון), משנת 1272 שנקראה Viridifolio.
השם הנוכחי של הקומונות נגזר מלטינית.
viridis בלטינית "ירוק" ו-folium בלטינית "עלה".
מתקופת הברזל ועד האימפריה הרומית האזור היה מיושב על ידי קלטים שהגיעו מצפון אירופה.
בתקופה הרומית נבנו באזור יישובי קבע והייתה בו פעילות נרחבת.
בסביבות המאה ה-8, במקום שבו ניצבת טירת ורפיי, היה מתחם שאכלס לוחמים, בני משפחותיהם ובעלי החיים שלהם.
איכרים ואומנים שבקשו את הגנת לוחמי המבצר התיישבו למרגלותיו ובנו את בתיהם ומשקיהם.
כשהכפר גדל הוקמה בו כנסייה.
"אבירי ורפיי" היו למעשה שודדים, ששדדו ובוזזו את השיירות שהיו בדרך לטולוז.
היו גם אבירים שהגנו על השיירות תמורת כופר.
משנת 1000 בערך ועד אמצע המאה ה-13, ורפיי הייתה מרכז חשוב של הקתריזם.
בשנת 1145, ברנאר מקלרבו הטיף נגד כפירה בוורפיי.
הוא נשלח משם ללא שימוע הולם על ידי הסניורים.
יש שאומרים שהוא קילל את העיר במילים Viridefolium, desiccet te Deus!
התאוששותה של קומונה תוארכה על ידי המאמינים לתקופת מסע הצלב האלביגנזי (בין 1209 ל-1229), כאשר סיימון דה מונפורט, הרוזן החמישי מלסטר נתן אותה לבישוף פולק דה טולוז .
ב-1206, נערך ויכוח קתולי-קתרי חשוב בוורפיי.
הצד הקתולי הונהג על ידי דייגו דה אסבו , הבישוף של אוסמה, שנתמך על ידי דומיניקוס הקדוש לעתיד; בין הקתרים היו פונס ג'ורדה וארנו ערופאת (Arnaud Arrufat).
תושבי ורפיי תמכו בפרוטסטנטיות שהתבססה באזור במאה ה-16: במאי 1562 יצא צבא של שישים Verfeillois (כינוי של תושבי ורפיי, הקיים גם בימינו) דתיים לתגבר את הפרוטסטנטים של טולוז שלחמו בעיר.
צעדים זהירים שנקטו הקונסולים מוורפיי, פייסו בהדרגה את להט המלחמה והשקט חזר לעיר.
לפני המהפכה הצרפתית (1789–1799) אזור ורפיי היה שקט ורגוע, ברמה חומרית ודתית.
כשהחלה המהפכה עשירי העיירה נמלטו מהאזור והשאירו את כל רכושם והסחורות שלהם במקום.
כולל את הנכס החשוב ביותר את הטירה.
הטירה ניצלה, היא לא נשרפה ולא נהרסה אף על פי שהיו כמה רוכשים פוטנציאלים שרצו לקנות ולשרוף אותה.
אנטואן מארי בפטיסטאט, שהיה בורגני תושב ורפיי, זכה בקניית הטירה וסירב להרסה.
המהפכה עוררה גם בלבול אצל אנשי הדת והכמרים שהעדיפו לעזוב את האזור כדי לא להיכנע להמון.
הגל האנטי-דתי לא דילג על ורפיי וההמון החל בהרס הכנסיות.
עם זאת, ההרס נעשה באיטיות ובחוסר רצון.
כך יצא שכנסיית סן-סרנין-דה-ראיס בוורפיי נפגעה רק במעט.
מצד שני, שתי כנסיות אחרות על הדרך למונפיטול נהרסו עד היסוד.
במאה ה-20, מלחמת העולם השנייה הייתה האירוע המשמעותי ביותר בהיסטוריה של ורפיי.
חקלאים רבים תושבי האזור גויסו לצבא, נלכדו על ידי הגרמנים ונותרו אסירים בגרמניה.
ללא החקלאים, החיים בוורפיי היו קשים לכולם.
אבל בזכות עבודתן של הנשים ועובדת הפליטים שהגיעו לאזור החקלאי של ורפיי, חומרת אספקה המזון, הייתה מופחתת ביחס לאזורים אחרים של צרפת.
בעיה לא פחותה שחוותה ורפיי הייתה בעיית הפליטים שהגיעו מבלגיה ב-1940 יחד עם פליטים צרפתים שהגיעו מצפון צרפת.
ב-1942 הצבא הגרמני פלש לדרום צרפת, לאזור צרפת החופשית בזמן שוורפיי קלטה משפחות יהודיות או רק את ילדיהם כדי להגן עליהם מפני מעצר על ידי המיליציה של וישי או הגסטפו.
באביב 1944, מחשש מהפצצות האוויריות הגרמניות, היו אלה תושבי טולוז שהגיעו במספרים גדולים לאזור ורפיי כדי למצוא מקלט.
ורפיי נמצאת בצד הצפון מזרחי של מחוז גארון עילית שבחבל אוקסיטניה, בדרום צרפת.
היא נמצאת במרחק 19 קילומטרים כמעוף העורב (בקו ישר) מצפון מזרח לעיר טולוז בירת המחוז ובמרחק 16 קילומטרים מדרום מזרח לקומונה Pechbonnieu.
ורפיי גובלת עם 11 רשויות מוניציפליות נוספות.
שטח ורפיי כ-42 קילומטרים רבועים.
הנקודה הנמוכה ביותר נמצאת בגובה 146 מטר מעל גובה פני הים והנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 273 מטרים מעל גובה פני הים.
ורפיי נמצאת באגן הניקוז של הנהר גארון.
האקלים המאפיין את ורפיי הוגדר, בשנת 2020 על ידי ארגון Météo-France.
שקבע שזהו אזור מעבר בין האקלים האוקיאני לאקלים ההררי והיבשתי למחצה.
הפרשי הטמפרטורות בין החורף לקיץ גדולים בגלל המרחק מהים.
כמות המשקעים באזור נמוכה יותר מאשר באזור חוף הים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.4°C וכמות המשקעים היא 724.9 מ"מ בממוצע לתקופה שבין 1981–2010.
משנת 1793 התבצעו בוורפיי מפקדי אוכלוסין.
מפקד האוכלוסין האחרון התקיים בשנת 2020 באותה שנה התגוררו בוורפיי 3,727 תושבים, זו עלייה של 8.22% לעומת מספר התושבים בשנת 2014. בין השנים 2015–2020 קצב גידול האוכלוסייה עמד על 1.3% בלבד.
צפיפות האוכלוסייה לשנת 2020: 90.4 תושבים לקילומטר מרובע.
בוורפיי ישנם שני בתי ספר ומכללה.
בית ספר ציבורי החל מגן ילדים ועד כיתה ה' (CM2), ובית ספר פרטי נוסף Sainte-Thérèse גם הוא החל מגן ילדים ועד כיתה ה'.
תלמידי המכללה (קולג' ז'אן-גיי), לאחר השנה השלישית, ממשיכים את הלימודים בטולוז או בעיירה לאבאור.
במסגרת תרבות הפנאי קיים בוורפיי בית הספר לריקוד Fever Dance המלמד רוק, סלסה, קאנטרי, זומבה, ריקוד מודרני, טנגו ארגנטינאי, היפ הופ, ריקודים סלוניים.
עמותת Parta'Jeu 65 מקדמת משחקים ופנאי בהם גם ערבי משחקים למבוגרים ומשפחה, פעילויות כיף ועוד.
המועצה המקומית מנהלת ומפעילה ספריית צעצועים אסוציאטיביים.
בוורפיי ישנם מועדוני ספורט רבים: כדורסל, טניס, כדורגל, שיט ורוגבי.
כמו גם בריכת שחייה עירונית.
מועדון הטניס מקיים תחרויות רבות במהלך השנה, ומארגן טורניר טניס פתוח למבוגרים וילדים, בשבוע האחרון של אוגוסט למשך 15 ימים.
מועדון השייט המקומי הוא אחד הגדולים באזור.
בשנת 2018 על פי נתוני המועצה המקומית שפורסמו בספטמבר 2021, בוורפיי היו 1,425 משקי בית המשלמים מיסים, הכוללים 3,641 נפשות.
ההכנסה החציונית הפנויה ליחידת צריכה היא 24,880€.
58% ממשקי הבית מחויבים בתשלום מיסים.
מאז 2008, שיעור האבטלה בוורפיי של בני 15–64 היה נמוך מזה של כלל צרפת.
בשל העובדה שהקומונה היא חלק מאזור ההשפעה של טולוז, לפחות 15% מהתושבים בני גיל העבודה עובדים בעיר הגדולה.
מתוך 1,658 התושבים המועסקים, 336 עובדים ברשות המקומית, שהם 20% מכוח העבודה המקומי.
86.8% מגיעים לעבודה ברכבי 4 גלגלים פרטיים או של המעסיקים ו-5.7% מגיעים לעבודה בתחבורה ציבורית, 3.7% מגיעים לעבודה ברכב דו גלגלי או ברגל.
בוורפיי קיימים 348 עסקים שאינם חקלאיים, (נכון ל-31 בדצמבר 2019), בתחומים הבאים:
ייצור, כרייה ותעשיות אחרות, בנייה, מסחר סיטוני וקמעוני, הובלה, לינה והסעדה, מידע ותקשורת, פעילות פיננסית וביטוח, פעילות נדל"ן, פעילות מקצועית, מדעית וטכנית, פעילויות אדמיניסטרטיביות תומכות, מנהל ציבורי, חינוך, בריאות בני אדם ופעילות חברתית, פעילויות שירות אחרות.
תחום המסחר הסיטונאי והקמעונאי, התחבורה, האירוח וההסעדה הם השולטים בוורפיי.
תחומים אלה מהווים 26.1% מסך העסקים בוורפיי (91 מתוך 348 חברות).
ורפיי מהווה אזור חקלאי קטן יחסית באזור הצפון-מזרחי של מחוז גארון-עילית, שגבעותיו נושאות בעיקר יבולים גדולים של חיטה, דורום וחמניות.
בשנת 2020, נמשכה האוריינטציה הטכנית והכלכלית של החקלאי ורפיי לגידול גידולי שדה אלה (למעט זרעי שמן וחלבון).
אותו שינוי נצפה גם ברמת המחוז שאיבד 57% ממשקיו בתקופה זו.
גם השטח החקלאי המעובד בוורפיי, ירד מ-3,295 דונם בשנת 1988 ל-2,533 דונם בשנת 2020. במקביל, גדל השטח החקלאי הממוצע למשק, מ-35 ל-51 דונם.
בשנת 2018 השימוש בקרקע של קומונת ורפיי היה כדלקמן: שטחי עיבוד (83.4%), שטחים חקלאיים הטרוגניים (10.1%), שטחים עירוניים (3.7%), שטחי גידול רב שנתיים (1.6%), מקווי מים ונחלים (1%), יערות (0.3%).
בשנת 1990 השימוש בקרקע למטרות חקלאות עמד על 96.8%.
שטחה של קומונת ורפיי פגיע לאסונות טבע שונות: סערות, סערות שלגים, קור קיצוני, גלי חום או בצורת, שיטפונות ורעידות אדמה.
חלקים מסוימים של השטח המוניציפלי צפויים לסכנת הצפה עקב הצפת מקווי המים, במיוחד נחל דאגור ונחל לארגו.
"ושוב איתכם - אוסף שירי אילן ואילנית" הוא אלבום האוסף ה-13 של הזמרת הישראלית אילנית.
הוא קרוי עם שם השיר המשותף של אילן ואילנית, "ושוב אתכם".
ורקלה היא עיירת חוף מרכזית הממוקמת בפרבר הצפוני של טריוונדרום, עיר הבירה של מדינת קרלה בהודו.
זהו המטה של הטאלוק של ורקלה ומוסדות ממשלתיים חשובים כגון משרד טאלוק, מתחם בית המשפט, משרדו של סגן מפקח המשטרה, משרד מפקח המטרולוגיה המשפטית, משרד האוצר ועוד משרדים חשובים.
זוהי אחת מהעיירות הוותיקות ביותר של קרלה שהוקמה ב-1980.
ורקלה הוא האזור היחיד בדרום קרלה שבו מצויים צוקים בסמוך לים הערבי.
צוקי משקע קנוזואיים אלה הם תכונה גאולוגית ייחודית בחוף קרלה השטוח, והם ידועים בקרב גאולוגים כ-Varkala Formation.
הצוקים הוכרזו כאנדרטה גאולוגית לאומית על ידי המכון הגאולוגי של הודו בזכות הגנתם, תחזוקתם, קידומם ושיפור התיירות הגאולוגית.
יש הרבה פיות מים ומרחצאות בצדי הצוקים האלה.
בשנת 2015, משרד המכרות, ממשלת הודו והסקר הגאולוגי של הודו (GSI) הכריזו על צוקי ורקלה כאתר מורשת גאוגרפית.
ורקלה ידועה גם בזכות מקדש ג'נרדנה סוואמי בן 2,000 השנים, שהוא מקדש וישנואיזי חשוב בהודו ולעיתים קרובות מכונה דקשין קאשי (ואראנסי של הדרום).
המקדש ממוקם קרוב לחוף Papanasam, שהוא מרכז טיפולים באיור ודה.
במקדש יש פעמון עתיק שהוסר מספינה טרופה, שנתרם על ידי רב החובל של כלי השיט ההולנדי שטבע ליד ורקלה מבלי לגרום לנפגעים.
ציון דרך מרכזי נוסף בורקלה הוא ה-Sivagiri Mutt, שהוקם על ידי הרפורמטור החברתי Sree Narayana Guru.
בשנת 1762 בנה מלך טרוונקור, Udaya Marathanda Varma, שורות של בתים בכפר האפלולי שלצד הים של ורקלה כדי לגרום לברהמינים המקומיים להתיישב בה.
ישנם מספר סיפורים ואגדות הקשורים להולדתו של המקום הזה.
סיפור אחד כזה קשור לבניית מקדש ג'נרדנה סוואמי.
לורד ברהמה הורה לאחד ממלכי הפנדיאן לבנות מקדש על מנת לגאול את נשמתו מהחטאים שביצע.
בחלומותיו קיבל המלך נבואה שהציעה את ורקלה כמקום בניית המקדש.
מספר מיתוסים אחרים יש בשפע על הולדתה של ורקלה.
אגדה אחרת מספרת שכאשר קבוצה של עולי רגל ניגשה לחכם נארדה ואמרה לו שהם חטאו, נארדה זרק את ה-valkalam שלו (בד חלצי עשוי מקליפת עץ) והוא נחת בכפר הנופי הזה ומכאן, המקום הגיע להיות ידוע בשם ורקלה.
נארדה אמר לעולי הרגל להתפלל לגאולתם בפפנאסאם, שפירושו המילולי גאולה מחטאים.
ורקלה הייתה ידועה לסוחרים זרים עתיקים ומופיעה במסמכים היסטוריים רבים.
המקום כונה 'בליטה' ב"פריפלוס של הים האריתראי", כתב היד היווני העתיק המתאר הזדמנויות ניווט ומסחר.
לפי מפקד האוכלוסין 2011, סך האוכלוסייה ההינדית בורקלה היא 28,273 שהם 70.6% מכלל האוכלוסייה.
כמו כן, סך האוכלוסייה המוסלמית בוורקלה היא 11,562 שהם 28.87% מכלל האוכלוסייה.
ורקלה היא מקום חשוב בכל הנוגע לגאולוגיה שכן היא חושפת סלעי משקע השייכים לעידן הקנוזואיקון, הידוע בספרות הגאולוגית בשם תצורת Warkalli.
תצורת Warkalli, יחד עם תצורת Quilon, מייצגות משקעים שהונחו באגן קרלה שהתקיימו בתקופת המיו-פליוקן.
תצורת הקילון של עידן המיוקן מורכבת מאבן גיר, ותצורת Warkalli מורכבת ממיטות מתחלפות של חול ופצלים שנחשפו לאורך צוקי ורקלה.
תפרים דקים של ליגניט בפצלי תצורת Warkalli מרמזים על צמחייה טובה בזמן שקיעת משקעי החרסית.
ורקלה היא עיירה במחוז Thiruvananthapuram.
המינהל האזרחי העירוני מפוקח על ידי עיריית ורקלה או המועצה העירונית, בעוד שהמינהל האזרחי הכפרי נמצא בפיקוח של 7 הפאנצ'יאטים של אדווה, אלקמון, וטור, מדאוור, נאוויקולאם, פאליקאל וצ'מרות'י בורקלה טלוק.
לעיריית ורקלה יש 33 מחלקות תחתיה ויש לה גם 6 ועדות קבועות שדואגות לשירותים בסיסיים כמו מים, ביוב, כבישים, מיסים ועוד תפקידים עירוניים או מקומיים כאלה.
נציגים נבחרים לאספת המדינה ולפרלמנט ההודי
ורקלה נמצאת תחת מחוז הבחירה אטינגל לוק סבהה.
ישנם שבעה אזורי בחירה של אספת המדינה בתוך אזור הבחירה אטינגל לוק סבהה, ורקלה היא אחת מהן.
חבר אחד מהאסיפה המחוקקת (MLA) נבחר מורקלה עם האספה המחוקקת מס.
ורקלה היא יעד תיירותי ומסחרי ידוע.
יותר מ-300 אתרי נופש ומלונות ממוקמים בעיירה, כולל מלון טאג', בבעלות קבוצת טאטא.
בעיר יש מערכת אספקת מים בדירוג ממוצע, תחנת כיבוי אש, אולמות תצוגה של מכוניות, מספר סניפי דואר, מכללות להנדסה ותואר ותחנת משטרה.
יש בה גם מתקנים רפואיים בניהול ממשלתי בנוסף ליותר מ-10 בתי חולים ומרפאות פרטיים.
בית חולים נטורופתי בניהול ממשלתי ממוקם ליד צוק פפאנאסאם.
בית החולים האיורוודי המחוזי ממוקם בוורקלה.
ורקלה היא מרכז חשוב למקומות שכנים כמו אטינגל, קדקאוור, צ'יראיינקיז'ו, קלמבאלאם, פאראבור וקילימנוור.
נמל התעופה הבינלאומי טריוונדרום (39 ק"מ) הוא שדה התעופה הקרוב ביותר ומקושר היטב עם כל הערים הגדולות בהודו ובחו"ל ויש גם מנחת מסוקים בצוק ורקלה.
תחנת הרכבת ורקלה, התחנה השנייה העמוסה והשלישית בגובה ההכנסה במחוז Thiruvananthapuram, מקושרת היטב באמצעות רכבות סדירות מלערים מטרופוליניות גדולות בהודו כמו מומבאי, דלהי, בנגלורו, פונה, צ'נאי, היידראבאד, גואה, קולקטה, וישקאפטנם וכו' .
ורקלה ממוקמת לאורך כביש החוף טריוונדרום - קולאם.
היא מחוברת גם על ידי הכביש הממלכתי 64 עם הכביש הלאומי מומבאי - קאניאקומארי 66 אשר עובר ב-9 ק"מ לכיוון מזרח.
אוטובוסים פרטיים ואוטובוסי KSRTC נוסעים לאורך NH 66 ודרך ורקלה מהעיר Thiruvananthapuram, Attingal, Parippally ו־Kollam.
ורקלה מחוברת לנתיב המים הלאומי 3 דרך מנהרת ורקלה, העוברת בלב העיר.
התיירות החלה לשגשג בסוף המאה הקודמת בחוף ורקלה (Papanasam), שהיה מפורסם קודם לכן בזכות Vavu Beli, מנהג הינדי שבוצע בחוף הים.
חוף נוסף נמצא ב-Tiruvambadi, קילומטר אחד משם ובדרך לארמון הישן.
אי בשם Ponnumthuruthu קרוב לורקלה ומהווה גם אטרקציה תיירותית.
מכוני עיסוי איורוודיים רבים נמצאים לאורך הטיילת שמעל החוף.
חוף ורקלה, או חוף פפאנאסאם, הוא גן עדן לשיזוף ושחייה.
הוא מציע גם פעילויות הרפתקניות בספורט ימי.
ניתן גם לחוות אוכל מקומי אותנטי בסגנון קרלה לאורך הצוק.
הצוק והחוף כוללים אתרי נופש, מסעדות וחנויות אחרות.
החלק השחור של החול בחוף ורקלה מכיל תוריום-אוקסיד, שהוא חומר רדיואקטיבי.
תוריום ותוריום-אוקסיד והאיזוטופים שלו נמצאים בכל רחבי קרלה וניתן לזהותם לפי צבעם השחור.
קטעים מחוף ורקלה (חוף פפאנאסאם) משמשים את ההודים לפיזור אפר קרוביהם שנשרפו לים.
למרות פעילות קבורה זו, הים פופולרי בקרב שחיינים מקומיים וזרים כאחד.
אגם קאפיל הוא כ- צפונית לעיר ורקלה.
שפך שליו זה מתפתל בין מטעי קוקוס צפופים לפני שהוא מתמזג לים הערבי.
הגשר מעל האגם הוא נקודת תצפית על המים האחוריים הנמתחים בלבן ואפור עד לאופק הכחול הרחוק.
שייט היא דרך נוספת לגלוש בנתיב המים הזה.
מבצר אנג'נגו הוא מבצר ליד ורקלה.
המשמעות ההיסטורית המתויגת לאנג'נגו מגיעה דרך מעצמות זרות כמו הפורטוגזים, ההולנדים ולבסוף חברת הודו המזרחית הבריטית.
בשנת 1684, חברת הודו המזרחית הבריטית בחרה באנג'נגו להקים את יישוב הסחר הראשון שלהם בקרלה.
באנג'נגו אפשר למצוא את שרידי המבצר האנגלי הישן, שהיה מטרה מספר פעמים על ידי מעצמות זרות אחרות, שנלחמו באותה עת זו בזו כדי להשיג דריסת רגל איתנה בקרלה.
המבצר נמצא כעת תחת ההגנה של רשות האנדרטאות והמורשת הלאומית.
יש גם בית קברות בתוך המבצר ואתר הקבורה העתיק ביותר מתוארך לשנת 1704. אגם Muthalapuzhi ממוקם באנג'נגו.
מנהרת ורקלה היא גולת כותרת תיירותית ותיקה.
בנייתה החלה בשנת 1867 בפיקוחו של Diwan Sir.
מגדלור ורקלה הוא גולת כותרת תיירותית נוספת בסביבה.
מקדש ג'נרדנה סוואמי הוא מקדש ויישנאווי חשוב מאוד ומושך אליו אלפי עולי רגל.
מול המקדש נמצא חוף Papasnanam, שבו מתרחצים חסידים מתוך אמונה שהמים הקדושים ישטפו את חטאיהם.
פעמון גדול שנשטף משברי כלי סוחר הולנדי מוצג לראווה במקדש.
Sivagiri Mutt הוא אשראם מפורסם בורקלה, שנוסד על ידי הפילוסוף והרפורמטור החברתי Sree Narayana Guru .
קברו של Sree Narayana Guru נמצא גם הוא כאן.
הסמאדהי (מקום המנוחה האחרון) של הגורו מושך אליו אלפי חסידים מדי שנה במהלך העלייה לרגל של Sivagiri, מ-30 בדצמבר עד 1 בינואר.
ה־Sivagiri Mutt, שנבנה בשנת 1904, ממוקם בראש גבעת Sivagiri בורקלה.
ה־Sivagiri Mutt הוא גם המטה של Sree Narayana Dharma Sangham, ארגון של תלמידיו וקדושיו, שהוקם על ידי הגורו כדי להפיץ את תפיסתו של 'קאסטה אחת, דת אחת, אלוהים אחד'.
הגורו דווה ג'יאנטי, יום הולדתו של הגורו, ויום הסמאדי, נחגגים באוגוסט וספטמבר בהתאמה מדי שנה.
תהלוכות צבעוניות, דיונים וסמינרים, מפגשים ציבוריים, מופעי תרבות, סעודות קהילתיות, חתונות קבוצתיות וטקסים מציינים את החגיגות.
מקדש Panayara Triporittakkavu Bhagavathi הוא אחד ממקדשי הדווי המפורסמים ביותר בקראלה.
פסטיבל Meenabharani הוא הפסטיבל העיקרי במקדש פוריטקאבו, החוגג את חודש 'מינם' (מרץ/אפריל) בלוח השנה של מלאיאלאם.
המקדש מפורסם בפסטיבל Kaliyoot בחודש מלאיאלאם קומבהאם (מרץ).
מסגד Kaduvayil Juma, הממוקם על NH47, בין קלמבאלאם לאטינגאל, הוא מרכז עלייה לרגל סוני המושך אליו מוסלמים מקומיים.
מערכת סיווג האקלים של Köppen-Geiger מסווגת את האקלים של ורקלה כמונסון טרופי .
יש גשמים עזים במהלך יוני-אוגוסט עקב מונסון דרום-מערבי.
בקיץ הטמפרטורה עולה למקסימום של 32 מעלות צלזיוס ו-31 מעלות צלזיוס בחורף.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה ב־Thiruvananthapuram השכנה היא 39 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא .
וֶרוֹצֵה (בהונגרית: Verőce) היא עיירה בהונגריה, במחוז פשט, השוכנת על הגדה השמאלית של הדנובה בברך הדנובה בין ואץ לסוב.
בשטח העיירה נמצאו חפצים מהתקופות הפרהיסטורית והרומית.
בשולי היישוב, על גדות הדנובה, יש עדיין שרידים של מגדל שמירה רומי מתקופת הקיסר ולנטיאנוס.
היישוב היה אחד מהאחוזות העתיקות של הבישופות של ואץ, ובמאה ה־15 כבר היה לו מעמד של עיר שוק (אופידום).
בתקופה העות'מאנית היה גורלו דומה לגורלו של היישובים הסמוכים (נאג'מארוש, וישגראד ), ואוכלוסייתה ירדה.
ב-1597, לפי הרישומים, התחולל כאן קרב בין הטורקים להונגרים.
בשנת 1598, היישוב נכלל שוב בין נכסי הבישוף של ואץ, ומאוחר יותר הוא נשאר בבעלות הבישוף של ואץ.
לאחר הכיבוש הטורקי, הכפר נבנה מחדש על ידי ההונגרים שחזרו מההר, הסלאבים והגרמנים שהתיישבו כאן.
ב-1950, הוא הועבר ממחוז נוגראד למחוז פשט.
ב--1965 שונה שם היישוב מ-נוגראד-ורוצה (Nógrádverőce).
ב־31 בדצמבר 1974הוא אוחד עם קישמארוש תחת השם ורוצה - מארוש (Verőcemaros).
ב-1 בינואר 1990 הוא הוקם מחדש ככפר עצמאי.
"ורציתי שתדעי" הוא סינגל שהוקלט על ידי שתי הזמרות הישראליות שירי מימון ונועה פארן.
את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים הליקון ב-24 ביוני 2008, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה השני של מימון, "רגע לפני ש...".
"ורציתי שתדעי" נכתב על ידי מימון ופארן, והולחן על ידי איתי בן חורין.
על הפקתו המוזיקלית היה יועד נבו אחראי.
השיר עוסק סביב במערכת יחסים מורכבת, שיכולה להתפרש בהקשרה הרומנטי כלהט"בית, שכן שתי הדמויות המוצגות הן נשים.
לאורך השיר, הקשר בין שתי הנשים מתואר כקרוב מאוד, כאשר הדוברת מתארת את חברתה כמשענת שלה, אך גם כמי שגרמה לה לסבל ותחושת כליאה רגשית.
ההקשר הלהט"בי יכול להשתקף גם במאבק הפנימי של הדוברת, שמדברת על פחד, על חוסר היכולת לנשום ועל הרצון להשתחרר ממערכת יחסים מכבידה.
כל אלו מרמזים על האתגרים הרגשיים החבויים במערכות יחסים חד-מיניות.
הצעקות מתוך "כלוב של אושר" מביאות לידי ביטוי מעין תחושת כליאה בתוך מערכת יחסים, שנראית טובה כלפי חוץ, אך למעשה מלווה בקשיים פנימיים.
גם ההתייחסות לפרידה ולחיים "בלי פחד" יכולה להצביע על מסע אישי של קבלה עצמית וחיפוש אחר מרחב רגשי בו הדוברת יכולה להיות חופשייה.
לא ידוע האם מדובר במערכת יחסים רומנטית או חברית.
בתמונה מופיעה דמותה של מימון, המצולמת בפרופיל תוך כדי תנועה, כאשר שיערה הארוך מתבדר ברוח.
התמונה עצמה בשחור-לבן, והאור שבוקע מאחור מדגיש את תנועת השיער ויוצר אווירה דרמטית ודינמית.
בצד שמאל של התמונה מופיע שם הזמרת, "שירי מימון", באותיות גדולות ובולטות, ומתחתיה הכיתוב "בהשתתפות נועה פארן" (המילה "בהשתתפות" נכתבה באנגלית).
בנוסף, מופיע שם השיר עם ציון אורכו, שלוש דקות ועשרים ושש שניות.
"ורציתי שתדעי" לא נכנס למצעדי הפזמונים הרשמיים של ישראל – רשת ג' וגלגלצ – אולם נחל הצלחה אדירה בתחום האיירפליי בישראל.
הוא הגיע למקום הראשון והשני במצעדי ההשמעות השבועיים של רדיו חיפה ורדיו דרום בהתאמה.
ברדיו לב המדינה רשם את שיאו בדירוג במקום השישי.
במצעדים של רדיו קול רגע ורדיו אמצע הדרך הגיע למקומות התשיעי וה-18 בהתאמה.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר בוים על ידי אופיר לובל, ועורר עניין בקרב הציבור הישראלי, זאת בשל סצנת הנשיקה בין מימון לשחקנית מעיין לאוב.
הקליפ עוסק באהבה ובשברון לב, תוך התמקדות בקשר הרגשי הקרוב בין שתי הנשים.
הוא עורר דיון סביב נושאים להט"ביים והקשר בין אהבה לנשים.
ורצ'לי (באיטלקית Vercelli), היא עיר לא גדולה וקומונה בחלק המערבי של צפון איטליה.
מספר תושביה היה 45,635, נכון לתאריך 1 בינואר 2024. העיר מכונה גם "בירת האורז של אירופה".
מקור שמה של העיר אינו ברור, ולוט בערפל.
בימיי רומא העתיקה נקרא המקום ורצ'לאה (Vercellae), שם הדומה בצלילו לשמו הנוכחי "ורצ'לי".
קיימות תאוריות שונות לגבי שמה של העיר, אך לא נמצאו מקורות היסטוריים אמינים מעוגנים במסמכים, המסבירים את מקורו.
ורצ'לי ממוקמת באיטליה הצפונית, במחוז פיימונטה והיא בעצמה עיר נפה.
העיר נמצאת צפונית לנהר הפו, ובנויה בעמק על גדת נהר (Sesia) הזורם דרך העיר, והוא אחד הנהרות המזינים את נהר הפו.
העיר נמצאת בגובה של 130 מטרים מעל פני הים.
הימצאותה באגן הניקוז של הפו הופך אותה למקום מרכזי, שסביבו שטחי גידול אורז רבים.
העיר מצויה כ-80 קילומטר מזרחית לטורינו בירת המחוז, וכ-84 ק"מ בכיוון כללי מערב ממילאנו, העיר הגדולה בצפון, והבירה הכלכלית של איטליה.
המרחק עד האגם הקרוב מאג'ורה הוא כ-60 ק"מ, וכ-120 ק"מ עד הים הליגורי, המצוי דרומית לורצ'לי.
תקופות הקיץ בורצ'לי חמות והחורפים קרים.
התקופה הקרה נמשכת מאמצע חודש נובמבר ועד סוף פברואר.
החודש החם בשנה הוא יולי, במהלכו מגיעות מעלות החום הממוצעות בימים עד ל-29 צלזיוס, ובלילות הממוצע יורד לתשע עשרה מעלות.
בממוצע, אין חודשים עם ללא משקעים.
החודש הגשום ביותר הוא מאי ובו כמות הגשם מסתכמת ב־84.3 מ"מ.
המשקעים המועטים ביותר יורדים בינואר, 31.1 מ"מ בלבד.
כמות השלג השנתית מסתכמת בלפחות 25 מ"מ, ויורדת בחודשים דצמבר-ינואר.
מעטים הימים בהם יורד שלג בלבד, ביתר הימים בתקופה זו יורדים גשם ושלג חליפות, או שיורדים באותו היום בפרקי זמן נפרדים.
התקופה הלחה בעיר נמשכת מראשית יוני ועד לסוף חודש אוגוסט.
העיר נוסדה על ידי שבט הקלטי ליביצ'י (Libicii/Libici), בערך במאה ה-6 לפני הספירה.
הליביצ' חיו באזור שמדרום להרי האלפים שבזמנו השתייך לגאליה.
השבט הוזכר לראשונה על ידי ההיסטוריון היווני פוליביוס (Polybius), ומאוחר יותר על יד ההיסטוריון הרומאי פליניאוס, שמסר גם נתונים על מקום ההתיישבות.
המצביא והקונסול הרומאי גאיוס מריוס נלחם באזור ורצ'לי בשבט הליביצ'י ובאחרים, ב-31 ביולי 101 לפנה"ס.
קרב זה ידוע בשם "הקרב בורצ'לי".
העיר פרחה תחת רומא הרפובליקנית, ומאוחר יותר גם בתקופת רומא הקיסרית.
חלק מפריחתה נבע מהיותה ממוקמת על ויה פרנקיגנה (Via Francigena), דרך סחר שהובילה לרומא וממנה.
במאה החמישית פסקה פריחת העיר, עם פלישת הוויזיגותים ב-401. ב-451 לספירה נכבש האזור על ידי אטילה ההוני.
במאות ה-11 ועד וכולל המאה ה-13 נשלטה העיר על ידי בישופים מטעם הכנסייה הנוצרית.
ב-3 בינואר 1117, גרמה רעידת אדמה חזקה באזור עמק הפו בעוצמה משוערת של 6.5 בסולם ריכטר, להרס נרחב בעיר.
ב-1168 הפכה ורצ'לי לחלק מהליגה הלומברדית.
במאה ה-13 החלה שוב תקופה של פריחה בעיר, והאוניברסיטה הראשונה באזור נוסדה בה, גם צמיתים בעיר שוחררו.
במאה ה-18 העיר והאזור היו תחת שלטונה של בית סבויה.
ב-1861 העיר אוחדת לתוך ממלכת איטליה המאוחדת שייסד המלך ויטוריו אמנואלה השני.
במלחמת העולם ה-2 הוקם מחנה שבויים באצטדיון העירוני.
האירוע היה בתקופה סמוכה לתום מלחמת העולם ה-2, ב־12 במאי 1945. מבצעי הטבח היו פרטיזנים איטלקים שהשתייכו לגדוד 182 של חיל הרגלים המשוריין-"חטיבת גריבאלדי".
כ-70 חיילים שבויים מצבא הרפובליקה הסוציאליסטית הפשיסטית האיטלקית (צבאו של השליט בניטו מוסוליני), נלקחו מתוך אצטדיון בעיר ששימש מחנה שבויים.
השבויים הובאו למוסד פסיכיאטרי סמוך בורצ'לי.
הפרטיזנים הרחיקו את הצוות הקבוע של המוסד, הפרידו בין השבויים, הכו אותם וסגרו אותם בחדרי המוסד.
בשלב מאוחר יותר באותו היום רצחו הפרטיזנים באכזריות את השבויים, זרקו את גופותיהם לנהר הססיה הזורם בסמוך, ואת חלקם זרקו מחלונות המוסד הפסיכיאטרי אל מתחת לגלגלי משאיות נוסעות.
אנדראה-הבזיליקה היא כנסייה ומנזר בסגנון רומנסקי מהמאה ה-13, עם חזית ראויה לציון.
בתוך הכנסייה נמצאות יצירות אומנות רבות, ציורים מהמאה ה-16 וקלוייסטר גדול.
מרכז התערוכות ארקה- במרכז ארקה (Arca) יש תערוכות אומנות מתחלפות של אומנויות שונות.
בין היתר אירח המרכז גם חלק מאוסף גוגנהיים.
כיכר קאבור-פיאצה (כיכר) קאבור ממוקמת בלב העיר העתיקה של ורצ'לי, ומשמשת מקום מפגש חברתי למקומיים ולתיירים.
בסמוך לפיאצה וגבוה מעליה, מצוי "מגדל המלאך" ששולט על קו הרקיע.
הכיכר מוקפת בארקדה מקורה עם קשתות, הפתוחה לכיוון הכיכר.
הדואומו-הדואומו (הכנסייה המרכזית) על שם ס.
נבנה במקור במאה ה-4, ועבר מאז מספר פעמים בניה מחדש.
הדואמו הנוכחי נבנה במאה ה-16, בסגנון בארוקי.
במתחם הדואומו נמצאים גם ארמון הבישוף ומוזיאון הדואומו.
המוזיאון הארכאולוגי של ורצ'לי-מציג מוצגים ארכאולוגיים עוד מהתקופה הרומאית העתיקה, וגם מתקופות היסטוריות אחרות.
שדות אורז-נמצאים בשפע באזור ורצ'לי, ומהווים מוקד משיכה לתיירות חקלאית.
יקבים-באזור יש יקבים רבים העורכים סיורי יין וטעימות.
שמורת טבע-שמורת הטבע של נהר הפו נמצאת מדרום לורצ'לי, על הנהר וגם על גדותיו.
ההר הקדוש של ווראולו (Sacro Monte di Varallo) - מתחם דתי על ראש הר ווראלו.
האתר מצוי כ-55 ק"מ צפונית לורצ'לי.
המתחם כולו הוכר על ידי אונס"קו ב-2003 כאתר מורשת עולמית, ביחד עם עוד שמונה הרים קדושים אחרים בצפון איטליה.
סביב האתר קיימת גם שמורת טבע.
אוניברסיטה: האוניברסיטה האזורית הראשונה אמנם נוסדה בורצ'לי, אך היא נסגרה.
העיר מארחת את חלק מהפקולטות של אוניברסיטת UPO של מחוז פיימונטה.
מוזיקה: בכל שנה נערכת בעיר תחרות מוזיקה קלאסית על שם ג'ובאני (ג'אן) בטיסטה ויוטי (Giovan Battista Viotti), מלחין ונגן ויולה שנפטר ב-1824. התחרות מתקיימת ברצף מ-1950, בעיקר בתחומי שירת אופרה, פסנתר ו-ויולה (ב-2024 למשל הוקדש לויולה).
חלק ממתחרי וזוכי התחרות הפכו למפורסמים, ונכנסו להיכל התהילה העולמי במוזיקה, דוגמת לוצ'יאנו פאברוטי, ודניאל בארנביום, שניהם התחרו במחצית הראשונה של שנות ה-50. בין שופטי התחרות לדורותיהם ניתן למצוא גם את שמו של יהודי מנוחין.
ספריה וכתבי יד: בספריה העירונית של ורצ'לי שמורים כתבי יד רבים ומקוריים מתקופות עתיקות שונות.
כתבי קודש מהברית החדשה, שירה אנגלית מימיי הביניים ועוד.
המוצג היותר מפורסם באוסף הוא "ספר ורצ'לי" (The Vercelli Book) מהמאה העשירית.
בספריה מתנהלות תוכניות לימודיות שונות, לסטודנטים מארצות רבות.
אקורדיאון: ורצ'לי ידועה בייצור אקורדיונים.
בית המלאכה הראשון לאקורדיונים נפתח בורצ'לי בראשית המאה העשרים, על ידי סימון מרלו (Simone Merlo).
במהלך השנים התרבו יצרני האקורדיונים בעיר ובשיא הגיע מספרם ל-24. במחצית השנייה של המאה ה-20 פחתה הדרישה לכלי נגינה אלו, ובמקביל פחת גם מספר בתי המלאכה לייצורם.
בסוף המאה העשרים נעשו ניסיונות לחדש את ייצור האקורדיונים בעיר.
פיארה אין קאמפו-בעברית השוק שבכיכר (באיטלקית Fiera in Campo).
השוק מקוים בכל שנה בחודש מרץ.
בשוק מוצגים חידושים חקלאיים, וטכנולוגיות חקלאיות שונות, ונערכות במסגרתו גם סדנאות לימוד.
פסטיבל האורז של ורצ'לי-הפסטיבל נערך בסתיו, ובו מגישים מאכלי אורז מגוונים, מתקיימות טעימות תבשילי אורז, הדגמות של תהליכי בישול, אירועים תרבותיים ומופעים.
תהלוכת הקוץ הקדוש-זו תהלוכה דתית שנתית, הנערכת ב"יום שישי הטוב", ומשחזרת את הנחת כתר הקוצים על ראשו של ישו הנוצרי.
הקהילה היהודית בוורצ'לי נוסדה במאה ה-15, וידעה במהלך השנים עליות ומרדות רבים, בהתאם לגישתם והחלטותיהם של שליטי העיר והאזור.
ב-1446 מועצת העיר העניקה לשני יהודים, אב ובנו, אברמו ואנג'לו דלה ויניריה (Abramo and Angelo della Vigneria), אשור לנהל בנק בעיר, בתנאי שילוו לעיר עצמה 100 פלורינים ללא ריבית.
סביב זוג הבנקאים התפתחה בהדרגה קהילה יהודית.
באותו הזמן, יהודים חיו על פי צווים נוקשים שהנפיק דוכס סבויה אמדאוס השמיני.
הצווים כללו גם ענידת תלאי ייחודי, סימן ליהדותם.
ב-1448 היהודים הוכרחו לחיות ברובע נפרד.
ב-1556 הוגלו היהודים מורצ'לי, אך מאוחר יותר הורשו לחזור תמורת תשלום בסך 200 פלורינים.
ב-1572 הדוכס אמנואלה פיליברטו (Emanuel Philiber) שיפר את תנאי המחיה של הקהילה, והיא קלטה את היהודים שגורשו ממילאנו ב-1624. במאה ה-18 הורעו תנאי החיים של היהודים, אך עדיין נחשבו לטובים יותר, מאשר תנאיהם של היהודים ביתר חלקי איטליה.
עד 1600 התפללה יהדות העיר בנוסח ספרדי, אך לאחר מכן עברה לנוסח אשכנזי.
ב-1724 יהדות העיר הוכרחה לחיות בגטו.
בית כנסת גדול וחדש נחנך בשנת 1740. במאה ה-19 נפתחה מדרשה ללימוד יהדות, בתרומת אליהו אי.
Foa) יהודי בעל נכסים שנפטר ב-1796, וציווה על כך בצוואתו.
לאחר המהפכה הצרפתית שוחררו היהודים בורצ'לי ממגבלות רבות, וב-1848 עם הגעת "אביב העמים", פטרו את היהודים גם מנשיאת תגים, והם זכו לאזרחות.
באותה העת חיו בעיר כ-600 יהודים, ומצבם הכלכלי היה איתן.
ב-1878 נחנך בית כנסת חדש שנבנה במקום הקודם, בסגנון ערבי-מורי.
במאה ה-20 הלך מספר היהודים ופחת.
בשואה נשלחו 26 יהודים למחנות השמדה וב-1969 התגוררו בורצ'לי וסביבתה 75 יהודים בלבד.
בית הכנסת נמצא בתחומי הגטו לשעבר, ברחוב ויה דלי אורפיצ'י-רחוב הצורפים (Via degli orefici).
מבנה בית הכנסת הוא מן הגדולים באיטליה.
המבנה עצמו, הריהוט וכלי הקודש נתרמו כולם על ידי חברי הקהילה היהודית.
המבנה בסגנון המורי תוכנן על ידי אדריכל ידוע מורצ'לי, מרקו טרווס (Marco Treves), שפעל בפריז.
אדריכל זה תכנן גם את בתי הכנסת בפירנצה ובפיזה והיה שותף בהרחבת מוזיאון הלובר בתקופת נפוליאון השלישי.
חלק מאולמות בית הכנסת משמשים במאה ה-21 כתערוכה, וכמשרדי הקהילה היהודית.
בהיותה חלק מאגן נהר הפו, ורצ'לי מהווה חלק משרשרת הייצור של האורז באירופה.
היא מכונה בפי רבים בירת האורז האירופי ומכך נובע, שאחד מענפי הכלכלה הראשיים של העיר הוא האורז.
מדובר לא רק בייצור, אריזה ושיווק אורז, אלא גם בתיירות חקלאית בכלל, ותיירות אורז בפרט.
תיירות זו כוללת סיורים בחוות, בטחנות אורז, בשדות, וכולל טיולי אופניים וכדומה.
פרט לאורז ולתיירות, קיימת גם תעשייה בורצ'לי, בחלקה הגדול קשורה אף היא בייצור מזון ובשר בקר, אך גם ענפים נוספים דוגמת, ייצור מכונות דפוס, וייצור ושיווק אקורדיונים.
היין המיוצר באזור הוא יין אדום ברמאטרה (Bramaterra).
יש מספר דרכים אפשריות להגיע לורצ'לי:
רכבת: הדרך הפשוטה ביותר להגיע ולעזוב היא באמצעות רכבת.
קיימים קווי רכבת מכל הערים הגדולות בצפון איטליה, מילאנו, טורינו, נוברה ומערים נוספות.
השירות מבוצע על ידי חברת הרכבות של איטליה טרנאיטליה.
אוטובוס: ההגעה באוטובוס ארוכת הרבה יותר זמן, וגם יקרה יותר.
נסיעה באוטובוס כדאית מהערים קרובות כמו נוברה, ומן הערים שורצ'לי משמשת להם קומונה (העיר המרכזית בסביבה הקרובה).
אוטוסטרדת הרוחב המרכזית של צפון איטליה A4 עוברת מעט צפונית לורצ'לי, במרחק של כ-15 ק"מ בלבד מהעיר.
בנוסף קרובים לעיר הכבישים הראשיים A25 ו-E26. מכבישים ראשיים אלו מסתעפים כבישים משניים המגיעים לתוך ורצ'לי וממנה, SP11,SP455, SP6.
לעיר מועדון כדורגל בשם פרו ורצ'לי.
המועדון זכה מספר פעמים באליפות איטליה.
בנוסף, מחוץ לעיר מתנהלות פעילויות ספורטיביות בענפים אחרים, ענפים של ספורט מים, חתירה בסירות על הנהרות ורפטינג, וגם חלק מאגמי צפון איטליה אינם רחוקים.
רכיבה על סוסים פופולרית מחוץ לעיר, וגם הליכה רגלית ספורטיבית.
ורצ'לי ידועה גם בתחום הסייף, ומבניה הגיעו כמה למעמד של אלופי אירופה ושל מדליסטים אולימפיים.
הוושט , הוא צינור שרירי במערכת העיכול בעל דפנות המצופות בקרום רירי המחבר את החלק התחתון של הגרון (הלוע) עם הקיבה.
לאחר שהמזון נלעס בפה, הוא עובר דרך הלוע לוושט.
הדפנות השריריות של הוושט דוחפות את המזון בתנועה פריסטלטית עד לקיבה, כך שתנועת המזון אינה תלויה בכבידה.
אורכו של הוושט במבוגרים כ-25 סנטימטרים.
בדרכו מהצוואר לקיבה, עובר הוושט דרך פתח בסרעפת.
בין הוושט לקיבה אין שסתום שרירי של ממש, ורפלוקס קיבתי-ושטי נמנע על ידי הטונוס הגבוה של שריר הסרעפת דרכו הוושט בוקע.
הוושט ממוקם מאחורי קנה הנשימה.
כדי שלא ייכנס בטעות מזון לקנה הנשימה, מכסה הגרון סוגר את קנה הנשימה בעת האכילה.
מסיבה זו טבעו חז"ל את הפתגם "אין מסיחין בסעודה, שמא יקדים קנה לושט ויבא לידי סכנה".
בדיקות רפואיות הקשורות לוושט הם בדיקת בריום, מנומטריה, בדיקת pH, בדיקת ברנסטיין, ואסופאגוסקופיה (אנדוסקופיה של הוושט).
שחיטה של בהמות חיות ועופות, לפי מסורת ישראל, מבוצעת על ידי חיתוך עמוק ומהיר של החלקים הרכים בצווארו של בעל החיים, בסכין חדה וחלקה מפגימות, תוך הקפדה על כמה כללים, בהם אופן החיתוך, טיב הסכין, חיתוך קנה הנשימה, העורקים והוושט (משתנה מבהמה לעוף), ומיקום החיתוך בצוואר.
וַשְׁתִּי היא דמות מקראית המופיעה במגילת אסתר כאשתו של אחשוורוש.
על פי המגילה ושתי הודחה, ועל פי המדרש גם הוצאה להורג בציוויו של אחשוורוש, לאחר שסירבה להופיע במשתה שערך, לאחר מכן נשא המלך את אסתר.
בעידן המודרני סירובה של ושתי לציית לזימון בעלה השיכור זכה להערצה כהירואי בפרשנויות פמיניסטיות רבות למגילת אסתר.
פמיניסטיות מוקדמות העריצו את העיקרון והאומץ של ושתי.
הרייט ביצ'ר סטואו כינתה את חוסר הציות של ושתי "העמדה הראשונה לזכויות האישה".
דעות החוקרים חלוקות באשר לפירוש השם "ושתי": "הטובה ביותר" בפרסית עתיקה, "יפה" בפרסית, ו"חוט" בעילמית.
או שמקור השם בשפה הפרסית, ופירושו "הנחשקת" (vaš לחשוק; ti - פועל בהווה).
על פי מקורות היסטוריים, לכסרכסס (שמזוהה לדעת רוב החוקרים כ'אחשוורוש') הייתה רק אישה אחת בשם "אמסטריס", ייתכן שהכוונה היא לאסתר, אולם דבר זה לא מסתדר עם הידיעה שאמסטריס הייתה בתו של אוטאנס, אחד משבעת האצילים שהעלו את דריווש לשלטון.
על פי מגילת אסתר, ביום השביעי של המשתה שערך אחשוורוש לאנשי העיר הוא שלח שבעה סריסים כדי להזמין את ושתי, בזמן שערכה משתה מקביל לנשים, על מנת .
לאחר שוושתי מסרבת לבוא, בעצת ממוכן מדיח אחשוורוש את ושתי ממלכותה, ומפרסם בכל מדינות מלכותו צו המחייב את כלל נשות הממלכה לציית לבעליהן, וצו נוסף שיחליף את ושתי כמלכה:
לאחר סיום המשתה, כשנרגע אחשוורוש מכעסו, הוא זכר את מה שנגזר על ושתי – שתודח מהמלכות ותוחלף במלכה אחרת – ולצורך כך, על פי עצת משרתיו, ערך מפקד נערות בתולות על מנת לבחור את המלכה המחליפה.
לאחר כשלוש שנים נבחרה אסתר.
על פי המדרש, ושתי הייתה בתו של בלשאצר ונכדתו של נבוכדנצר השני, מלך בבל אשר היה אחראי באופן ישיר להחרבת בית המקדש, ובמותה נתקיימה נבואת ישעיהו על חורבן בבל, "והכרתי לבבל שם ושאר ונין ונכד".
לדעה נוספת, היא הייתה בתו של אויל מרודך בן נבוכדנצר.
בתלמוד הבבלי מופיעה הדעה כי ושתי נמנית בין "ארבע נשים יפהפיות שהיו בעולם".
ושתי נקראה להופיע בעירום וממאנת לעזוב את משתה הנשים.
לפי פרשנות חז"ל מטרתה של ושתי הייתה לגרום לזנות, ומאחר שכך נדרשים חז"ל להסביר את סיבת סירובה להופיע: לדעה אחת צמחה צרעת במצחה, לדעה אחרת גדל לה זנב, ולדעה שלישית צמחה במצחה קרן.
המלך בשכרותו קיבל את עצת יועציו ושלח את הצו שמחייב את הנשים להקשיב לבעליהן לכל הממלכה, כשדין העובר עליו הוא מוות.
דינה של ושתי נקבע למוות בהתאם לחוק החדש ביום שלאחר סיום המשתה.
באותו היום לאחר שהתפכח אחשוורוש מהמשתה התחרט על מעשיו וביקש את ושתי, אך בעצת יועציו לא ביטל את גזרת המוות של ושתי שהוציא בעת שכרותו, שכן לא יכל לחזור בו מצו המלך (שכן הדבר היה מערער את מעמדו כמלך החלטי ומערער את שלטונו).
בתלמוד במסכת מגילה מובא שוושתי נהגה להפשיט בנות ישראל ולהורות להן לעשות מלאכה בשבת, ועל כן נגזר עליה שתבוא ערומה.
בשל סירובה לדרישות המלך והשלכות הסירוב, הוצע בספרות הפמיניסטית המודרנית, לראותה כמטרימה של טענות, אשר הועלו על ידי תנועות חברתיות לזכויות האדם ושחרור האישה בעת החדשה, והיא זוכה להערצה כהירואית בפרשנויות פמיניסטיות רבות למגילת אסתר.
הרייט ביצ'ר סטו כינתה את חוסר הציות של ושתי "העמדה הראשונה לזכויות האישה", אליזבת קיידי סטנטון כתבה כי ושתי "הוסיפה תהילה חדשה ליומה ולדורה...
על ידי חוסר הציות שלה; שכן 'התנגדות לרודנים היא ציות לאלוהים'".
כמה מפרשנות פמיניסטיות עדכניות יותר של מגילת אסתר משווים לטובה את דמותה ומעשיה של ושתי לאלו של מחליפתה, אסתר, שנחשבת באופן מסורתי כגיבורת סיפור פורים.
מישל לנדסברג, פמיניסטית יהודייה קנדית, כותבת: "הצלת העם היהודי הייתה חשובה, אבל באותו הזמן כל צורת ההוויה הכנועה והסודית של [אסתר] הייתה האבטיפוס המוחלט של נשיות שנות החמישים.
חשבתי, 'היי, מה רע בושתי?
היא אמרה: 'אני לא הולכת לרקוד בשבילך ועבור החברים שלך'".
ושננתם הוא ארגון לשינון וחזרה על התלמוד הבבלי העורך מבחני חזרה על דפי גפ"ת כדי להקנות בקיאות וידע מקיף לבחורי ישיבות.
הארגון מנוהל על ידי הרב ישראל ויזל, ונשיא הארגון הוא הרב בערל קרניאל.
המבחנים נערכים פעמיים בשנה, בבין הזמנים של ניסן ושל תשרי.
רוב הנבחנים משתייכים לציבור החרדי, אך ישנם גם בחורי ישיבות דתיים לאומיים המשתתפים במבחן.
הארגון נוסד בתחילת שנות ה-90 על ידי הרב עזריאל טאובר בשנת 1991 בהתאם לדברי האדמו"ר מצאנז הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, מייסד מפעל הש"ס, שאמר שהמדד להצלחת מפעל הש"ס יהיה אם יוצרו עוד מסגרות לעידוד לימוד הש"ס גפ"ת.
בשנים הראשונות של המיזם נבחנו על דפי גפ"ת ורא"ש, כיום המבחנים הם רק על גפ"ת.
המבחנים נערכים בערים ירושלים, בבני ברק, בית שמש, ביתר עילית, מודיעין עילית, אלעד ובעוד ריכוזים חרדיים.
במסגרת המיזם נבחנים מדי חצי שנה למעלה מ-10,000 אנשים ממאות ישיבות וכוללים.
בעבר, ציוני המבחנים והרישום התבצעו באמצעות הדואר, אך בשנת תשע"ז הוקם מענה קולי שבאמצעותו מקבלים את הציונים בקוד אישי.
במענה הקולי ניתן לשמוע את תקנון הארגון, זמני המבחנים וכן להירשם למבחן הבא.
בניסן ה'תשפ"ב הקימו בבית המדרש גבעת שמואל את ארגון "חיי עולם" לעילוי נשמת יהונתן חברוני שנהרג באסון מירון, העורך מבחנים במתכונת של ארגון ושננתם אך מיועד לבחורי ישיבות מהציונות הדתית.
בניגוד למבחני ושננתם בחיי עולם ניתן להיבחן מ-25 דפים ויש מסלול בחינה של דפי גמרא ורש"י ללא תוספות.
המבחן נערך בהרשמה מראש במערכת המענה הטלפוני בה הנבחנים מכניסים את העיר בה ברצונם להיבחן ואת הדפים עליהם הם יבחנו, בכניסה למבחן מחכה לנבחנים תיק אישי בו מסודרים טפסי הבחינות.
במבחן הראשון נבחנים על לפחות 50 דף גפ"ת שנבחרים לפי רצונו של הנבחן ובכל מבחן נבחנים על הדפים של המבחן הקודם ומוסיפים לפחות עוד 50 דפים.
בחורים שנבחנים על מעל 300 דפים יכולים לחלק את המבחן שלהם לשני חלקים, ולהשלים את מבחן תשרי בחודש טבת, ואת מבחן ניסן בחודש סיוון.
הארגון מעניק מלגות לעוברים את המבחן בהצלחה.
המלגה הבסיסית לעוברים את המבחן בציון 80 ומעלה הוא שקל לדף גמרא והסכומים עולים בהתאם למספר הדפים ובהתאם לציון.
המלגות מחולקות באמצעות צ'קים המחולקים במבחן הבא.
הארגון מתחייב לחלק את המלגות רק אם יצליח לאסוף את הכסף ובשנים הראשונות לא ניתנו מלגות ברוב המבחנים.
עלות המלגות בשנת תשפ"ב הייתה כשלושה מיליון דולר.
ותק הוא משך הזמן שבו אדם חבר בארגון מסוים (כגון ותק במקום העבודה), עוסק בפעילות מסוימת (כגון ותק מקצועי) או מתגורר ביישוב או באזור מסוים.
במקרים רבים ניתנות זכויות בהתאם לוותק.
ביחסי העבודה בישראל ניתן משקל רב לוותק במקום העבודה, בדמות זכויות התלויות בוותק שנקבעו בדיני העבודה ובהסכמים קיבוציים.
מכסת החופשה השנתית, כפי שנקבעה בחוק חופשה שנתית ובהסכמים קיבוציים, ומכסת דמי ההבראה גדלות עם הוותק במקום העבודה.
פיצויי פיטורים מחושבים בהתאם לוותק במקום העבודה.
מענקים שונים, כגון מענק יובל, ניתנים לעובדים שצברו ותק מסוים.
תוספות שכר שונות, ובפרט תוספת ותק, משולמות כפונקציה של הוותק.
תוספות שכר שונות תלויות בצבירת מינימום של ותק.
במקצועות מסוימים, כגון עבודה סוציאלית, תוספת הוותק גדולה, החל בוותק מסוים, משכר היסוד.
במינוי נשיא בית המשפט העליון נהוגה שיטת הסניוריטי, כלומר ממונה לתפקיד השופט בעל הוותק הרב ביותר בבית המשפט העליון.
בראש מושב הפתיחה של הכנסת, שבו חברי הכנסת מצהירים אמונים, יושב ותיק חברי הכנסת.
לקידום בדרגה בצה"ל נדרש בדרך כלל פז"ם - פרק זמן מינימלי שבו החייל שוהה בדרגתו הנוכחית קודם שהוא מקודם.
ושתי בניאן היא זמרת-יוצרת בריטית.
בניאן פעלה באמצע שנות השישים, ואלבומה הראשון, Just Another Diamond Day, זכה להצלחה מועטה בזמנו ובניאן פרשה מעולם המוזיקה.
אולם במהלך השנים החל האלבום לזכות במעמד ובפופולריות מחודשת.
ניאן נולדה בניוקאסל שבבריטניה בשנת 1945. היא החלה לימודים בבית הספר לאמנות באוניברסיטת אוקספורד, אבל סולקה מהלימודים לאחר שלא הופיעה לשיעורים.
בגיל 18 נסעה לניו יורק, שם גילתה את המוזיקה של בוב דילן כשראתה את האלבום "The Freewheelin' Bob Dylan", והחליטה שהיא מעוניינת בקריירה במוזיקה.
כשחזרה ללונדון החלה לעבוד עם אנדרו לוג אולדהם, המפיק של להקת הרולינג סטונז, ובעזרתו הוציאה ביולי 1965 את הסינגל הראשון שלה, בהוצאת חברת התקליטים דקה.
במאי 1966 הוציאה את סינגל נוסף, Train Song, בהוצאת קולומביה.
בשנת 1968 החלה לכתוב את החומרים לאלבומים הראשון בעת שטיילה עם חברה, האמן דונובן, באזור האיים החיצוניים של סקוטלנד בעזרת סוס וכרכרה במטרה להצטרף לקומונה של אמנים.
בשנת 1970 יצא אלבומה הראשון, Just Another Diamond Day, אותו הקליטה בשנת 1969 בעזרת המפיק ג'ו בויד.
האלבום לא זכה להצלחה רבה, ובניאן עזבה את עולם המוזיקה כשהיא מאוכזבת.
היא עברה לאירלנד, ולאחר מכן לסקוטלנד, והתמסרה לגידול שלושת ילדיה.
במהלך השנים אלבומה הראשון החל לזכות בהצלחה מחודשת ובקהל מעריצים חדש.
בשנת 2000 יצא מחדש בתקליטור.
בשנת 2005 הקליטה את אלבומה השני, Lookaftering, אשר הופק על ידי המלחין מקס ריכטר, כ-35 שנים לאחר אלבומה הראשון, ויצא בלייבל FatCat Records.
ביולי 2014 הודיעה על אלבומה השלישי, Heartleap.
ות'ר רפורט הייתה להקת ג'אז-פיוז'ן אמריקאית, בהנהגת ג'ו זאווינול וויין שורטר, שפעלה בין השנים 1970 לבין 1986.
הלהקה הוקמה והונהגה בשנת 1970 בידי הקלידן ג'ו זאווינול הסקסופוניסט ויין שורטר ונגן כלי ההקשה איירטו מוריירה שהיו יוצאי ההרכב של מיילס דייוויס.
חברים נוספים בהרכב המקורי היו הבסיסט מירוסלאב ויטוס והמתופף אלפונז מוזון.
לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, הנהיגו שורטר וזאווינול את ההרכב יחדיו עד פירוקו ב-1985.
מוזיקאים רבים ניגנו בהרכב המשתנה בגלגוליו השונים, הבולט ביותר היה הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס.
נוספו אלמנטים של פאנק (Funk), של מוזיקת רוק ושל מוזיקה קלאסית תוך אלתור קבוצתי ובכך עיצבו את סגנון הפיוז'ן.
האלבום "Heavy Weather" מ-1977 (בהרכב עם פסטוריוס) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר והגיע למקום ה-30 במצעד בילבורד.
קטע זה זכה בשלושה פרסי גראמי.
ג'ו זאווינול - קלידים, הלחנה ועיבוד
ויין שורטר - סקספונים, הלחנה ועיבוד
כלי נשיפה אנדרו וויט (1972)
ושתי קנינגהם היא אתלטית אמריקאית המתחרה בקפיצה לגובה.
אלופת העולם באולם (פורטלנד 2016) ושיאנית העולם לשעבר לנוער.
קנינגהם היא בתם של כוכב הפוטבול לשעבר רנדל קנינגהם ושל פלישיה, רקדנית בלט מדרום אפריקה.
היא אחותו הצעירה של רנדל קנינגהם השני, אף הוא קופץ לגובה מצטיין.
שני האחים מאומנים על ידי אביהם.
קנינגהם גדלה בלאס וגאס ולמדה בתיכון מקומי.
במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער שהתקיימו באדמונטון שבקנדה ב-2015 זכתה קנינגהם במדליית זהב בקפיצה לגובה בהשוואת שיא עולם לנוער של 1.96 מטר.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה במרץ 2016 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש לנוער של 1.99 מטר.
בהמשך החודש זכתה באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד אורגון בתוצאה של 1.96 מטר ובכך הייתה לאתלטית הצעירה ביותר בתולדות האליפות שזוכה במדליית זהב בתחרות כלשהי.
ביולי 2016 סיימה שנייה במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשיא אישי של 1.97 מטר.
במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום 13 בתוצאה של 1.88 מטר.
במרץ 2017 זכתה באליפות ארצות הברית באולם בתוצאה של 1.96 מטר.
ביוני אותה שנה היא זכתה באליפות ארצות הברית באצטדיון בשיא אישי של 1.99 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון היא סיימה במקום עשירי בתוצאה של 1.92 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1.93 מטר, לאחר מריה לאסיצקנה.
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בסטנפורד, קליפורניה שיפרה את שיאה האישי ל-2.00 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר.
באולימפיאדת טוקיו סיימה שישית בתוצאה של 1.96 מטר.
באולימפיאדת פריז (2024) סיימה חמישית בתוצאה של 1.95 מטר.
הסיפור תורגם לעברית בידי שירה טמיר בגיליון 17 של מגזין פנטסיה 2000. זהו אחד מסיפורי הרובוטים של אסימוב, והוא מתרחש כמאה שנה לאחר מותה של סוזן קלווין.
חברת יו אס רובוטים ואנשים מכניים נקלעת לבעיה, לאחר שתועלתם של הרובוטים בחלל הולכת וקטנה, אך בני האדם המונעים מתסביך פרנקנשטיין אינם מוכנים לקבל את נוכחותם של רובוטים על כדור הארץ.
אי לכך, אין לחברה תעסוקה עבור הרובוטים שלה והיא סופגת הפסדים כבדים ונמצאת בסכנת סגירה.
קית' הארימאן, מנהל המחקר של החברה, מנסה למצוא פתרון לבעיה.
לצורך כך הוא מגייס לעזרתו שני רובוטים, בשם ג'ורג' 10 וג'ורג' 9, אשר נבנו עם מוח פוזיטרוני מיוחד, המתייחס להבדל איכותי בין אנשים שונים ולפי זה מחיל עליהם את שלושת חוקי הרובוטיקה, כך שרובוט מסוג ג'ורג' יציית קודם לאדם בוגר ולא לילד, לאדם הגון ולא לפושע וכן הלאה.
שני הג'ורג'ים מגיעים למסקנה כי המין האנושי פוחד מהרובוטים מאחר שהוא רואה בהם מתחרים, ושעל מנת להקטין את חששם של בני האדם יש להקטין את הדמיון בין הרובוטים לבני האדם.
הארימאן מתכנן רובוטים בצורת חיות שיסייעו לייצב את המערכת האקולוגית, ותוך כדי כך, ירגילו את בני האנוש לנוכחותם של רובוטים.
החברה מקפיאה את פרויקטי הרובוטים דמויי האדם שלה, ונכנסת לתחום הייצור של רובוטים דמויי חיות.
הסיפור מסתיים בשיחה בין שני הג'ורג'ים, המאוחסנים במחסני החברה.
הם מגיעים למסקנה, כי מאחר שאדם נמדד בצורה איכותית, על פי שכלו ורוחו, ולא על פי מראהו, הרי שהם מהווים בני אנוש בדרגה גבוהה יותר משאר בני האנוש, ולכן על פי שלושת החוקים עליהם לדאוג לצרכיהם, מעבר לצורכי בני האדם, ולא לציית לבני האדם, אם זה נוגד את צורכיהם.
הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל) היא ועדת תכנון שמטרתה להגדיל את היצע הדירות בישראל.
כחלק מהמאמצים להתמודד עם משבר הדיור בישראל שתוצאותיו הן עליית מחירים ניכרת, גיבשה ועדת השרים לענייני דיור (קבינט הדיור) תוכנית להגביר את היצע יחידות הדיור בישראל.
ב-2011 עבר בכנסת חוק הוד"ל (ועדות דיור לאומיות), במסגרתו הוקמו ועדות מחוזיות שביכולתן לאשר תוכניות בנייה באופן מהיר.
מכיוון שפעילות הוד"ל לא הצליחה בפועל להגדיל באופן משמעותי את היצע יחידות הדיור בישראל, הועבר ביולי 2014 חוק הותמ"ל שנחקק בכנסת כהוראת שעה לארבע שנים, כתחליף לחוק הוד"ל.
מטרת חוק הותמ"ל היא אישור תוכניות בנייה גדולות ברמה ארצית באופן מהיר, תוך התגברות על הוראות של כל תוכנית חלה אחרת, מלבד תמ"א 35. התוכניות שנידונות בוועדה הן תוכניות במקומות שהוכרזו כמתחמים מועדפים לדיור על ידי הממשלה.
במסגרת המתחמים המועדפים יכולה הממשלה להכריז על מתחמי תוכניות בנייה גדולות על קרקעות מדינה, לפחות 750 יחידות דיור בכל תוכנית, או תוכניות ביישובי המיעוטים הכוללות 200 יחידות דיור או יותר, גם בקרקע פרטית, והחל מיולי 2017 גם בקרקעות פרטיות מרובות בעלים ובמתחמים המיועדים לפינוי-בינוי שיכילו לפחות 500 יחידות דיור חדשות.
הרכב הוועדה מונה 18 חברים בהם עשרה נציגי משרדי ממשלה, ארבעה מהשלטון המקומי, איש מקצוע בתחום התכנון, נציג רשות מקרקעי ישראל ונציג גוף העוסק בשמירה על איכות הסביבה.
כמו כן קיימת לוועדה ועדת משנה להתנגדויות.
הגורמים שמוסמכים להגיש תוכנית לבניית במסגרת הוותמ"ל הם רשות מקרקעי ישראל, משרד השיכון והבינוי, החברה הממשלתית לדיור והשכרה "דירה להשכיר", רשויות מקומיות וכן ועדות מקומיות לתכנון ובניה (לגבי תוכניות בתחומן), ויזמים של מיזמי פינוי-בינוי.
בין התוכניות שאושרו 3750 יחידות דיור בשטח מחנה דורי, 8500 באשקלון, ו-9350 יחידות דיור בקריית גת.
על אף התוכניות הרבות שקודמו, על פי נתונים שהוצגו על ידי החברה להגנת הטבע, נכון לדצמבר 2017 לא יצא ולו היתר בנייה אחד לדירות שעתידות היו להיבנות במסגרת אישור בותמ"ל.
עם זאת, בשנים שלאחר מכן גדל באופן משמעותי מספר היתרי הבנייה שניתנו מתוקף תוכניות שקודמו בותמ"ל.