tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם היו טורפים ראשיים, הניזונים בעיקר מבשר וחלקם אף התבססו עליו ללא מרכיבי מזון נוספים, בניגוד לרוב הדובים והכלביים של ימינו.
כלבי הדוב החלו להתדלדל בתקופת הפליוקן ונעלמו בתחילת הפליסטוקן, לפני כ-1.8 מיליון שנה, אולי עקב תחרות עם טורפים חזקים ומפותחים יותר או היפגעות משינויי אקלים.
כלבו של ג'נינגס, הידוע גם בשם כלבו של אלקיביאדס, הוא העתק רומי מהמאה ה-2 לספירה לפסל הלניסטי עשוי ארד שמתוארך ככל הנראה למאה ה-2 לפנה"ס.
הפסל נקרא על שמו של בעלו המודרני הראשון - הנרי קונסטנטין ג'נינגס (Henry Constantine Jennings).
חשיבותו של הפסל נובעת מכך שהוא אחד מפסלי החיות הבודדים ששרדו בשלמותם מהעת העתיקה.
הפסל התגלה בלאנוביום - הווילה העתיקה של אנטונינוס פיוס.
בעליו הראשון היה סוחר העתיקות ברתולומיאו קוואספי (Bartolomeo Cavaceppi).
ג'ניגס ראה את הפסל בסדנתו של קוואספי, וקנה אותו ממנו.
הפסל מציג כלב מגזע מולוסי (מולוסיה היא אזור באפירוס - בצפון מערב יוון העתיקה).
ג'נינגס הניח שהפסל העתיק מציג את כלבו של המצביא האתונאי אלקיביאדס, בגלל שלפסל זנב קטום.
הודות לסיפור הידוע שמופיע בכתביו של פלוטרכוס (חיי אישים) בביוגרפיה של אלקיביאדס.
ב-1778 הסתבך ג'ניגס בחובות הימורים, ונאלץ למכור את הכלב ב-1,000 ליש"ט לצ'ארלס דונקומב, ברון פיברשהאם הראשון.
במשך 150 שנה השתייך הפסל למשפחת דונקומב, והוצב בדונקומב פארק שביורקשייר.
ב-2001 החליט פיטר דונקומב, ברון פיברשהאם השישי למכור את הפסל.
מוזיאון יוסטון שבטקסס הציע תמורתו 950,000 דולר, אולם ממשלת בריטניה סרבה להוציא אישור ייצוא עבורו.
בסופו של דבר נקנה הפסל בידי המוזיאון הבריטי במחיר של 662,297 יורו.
כיום הוא מוצג בגלריה 22 של המוזיאון.
כלבו (או בשמו המלא "כלבו – חיפה והצפון") הוא מקומון חיפאי, מקומון זה הוא השני הכי ותיק בישראל (אחרי "ערב ערב באילת"), ויוצא לאור מאז שנת 1974.
כלבו נוסד על ידי טדי אינס בעת שהיה תקציבאי בסניף חיפה של סוכנת הפרסום "בינג ליניאל" (בבעלות יונה בינג ושמעון ליניאל), והעלה את הרעיון להוציא עלון פרסום בן מספר עמודים.
הוא פנה לאיש העסקים דייוויד רוז שיצטרף כמשקיע.
השניים פנו לשלמה תל, שגם עבד כתקציבאי ב"בינג ליניאל" והיה אחראי על מחלקת המודעות בחיפה ובעל קשרים נרחבים בעיר.
בתחילה סירב שלמה תל להצטרף למיזם, לבסוף הסכים להצטרף בתנאי שהעלון יכלול גם כתבות וחדשות מקומיות.
כלבו יצא לאור לראשונה ב-10 באוקטובר 1974.
זמן קצר לאחר יציאת הגיליון הראשון פרש דייוויד רוז מהמיזם והעיתונאי מרדכי לבנון הצטרף והיה לעורך הראשון שלו.
אחת החשיפות הראשונות שפרסם העיתון היה שראש עיריית חיפה, ירוחם צייזל, שיקר לגבי גילו כדי שיוכל להמשיך לעבוד בעירייה ולא לצאת לפנסיה.
העיתון חולק תחילה בחינם ובשנת 1980, לאחר שהתבסס נמכר בתשלום.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, במשך מספר חודשים יצא כעיתון יומי, אך עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה חזר להיות שבועון.
במשך שנים רבות היו ממוקמים משרדי העיתון ברחוב החלוץ 48 בחיפה, מאז 1998 הם ממוקמים בדרך יפו 145.
בשנת 1981, רכש עמוס שוקן 25% מהבעלות בעיתון, שהיה אז חלק ממהלך בו הקים את רשת המקומונים שוקן (ב-1979 הקים את כל העיר בירושלים ואת העיר בתל אביב ב-1980).
ב-1982 הציע לרכוש את מלוא הבעלות, מרדכי לבנון וטדי אינס הסכימו למכור את חלקם אך שלמה תל סירב והמשיך להחזיק ב-25% מהבעלות.
בין השנים 1981–1985 התפרסם בכלבו המדור "ראש קטן", בעריכת יורם מארק-רייך, שהתפרש על פני 4 עמודים, והיה מעין עיתון בתוך עיתון.
המדור עסק במוזיקת רוק ומטאל, הומור וסאטירה, קומיקס, מדע בדיוני ועוד.
בני הנוער והצעירים תושבי חיפה העריצו את מארק-רייך וחבורתו, עליה נמנו צעירים שהפכו מאוחר יותר לעיתונאים וסופרים מצליחים, ביניהם אריק מירובסקי, לימור נחמיאס, ליאור פרי, אבי בליזובסקי ועוד.
באוגוסט 1985 פרש מארק-רייך מהעיתון, עקב נסיעתו ללונדון לייצג שם את קול ישראל במשך חמש שנים, ועבר לכתוב מלונדון לעיתון המתחרה – "קול חיפה".
בשנת 1998, מוזג כלבו עם הוצאת המקומונים "הד הקריות", שמוציאה לאור מקומונים באזור הקריות, הגליל המערבי, נתניה וחדרה.
"הד הקריות" הייתה בבעלות האחים שלמה ודורון לונדון והאחים עובד ניר ורוני נגרי, והחזיקה חמישה מקומונים: "צפון 1", "הד הקריות", "ידיעות הגליל", "חדשות נתניה" ו"חדשות חדרה".
ב-2005 החל מהלך של איחוד מערכות "כלבו" ו"הד הקריות" למערכת אחת.
במסגרתה הם עדיין יופצו כשני עיתונים נפרדים, אולם הם יצאו מאותה מערכת.
אולם שנה אחר כך, פורקה הקבוצה עקב חילוקי דעות בין השותפים השונים, וקבוצת "הד הקריות" חזרה להיות עצמאית.
בשנת 2002 נפטר מייסד העיתון שלמה תל באופן מפתיע כשהוא בן 62. תל היה שותפו של עמוס שוקן, בקבוצת מקומוני רשת שוקן עד יום מותו.
בנו של שלמה שון תל ייסד את אתר לוח המודעות החינמי יד2, שפגע בהכנסות רשת שוקן ממודעות בתשלום.
עם הכתבים והעורכים בעיתון במהלך השנים נמנו שי כנעני, צבי גלר, זוהרה רון, רונה שחר, יוסי גלזר, נעמי כהן דוד, טוביה בסקינד, יורם מארק-רייך, רונן ברגמן, רמי רוזן, אלי לוי, יוסי בר־מוחא, רויטל חובל, רועי שווץ, אבי בליזובסקי, ברק רום, דרור גלוברמן, אמנון בירמן וצדוק אשל.
במשך השנים פרסם "כלבו" מספר רב של תחקירים וחשיפות, בין המקרים הבולטים היו:
פינוי הבוצה מבתי הזיקוק – בסוף שנות ה-80, חשף העיתונאי והפובליציסט רונן ברגמן, שבבתי הזיקוק בחיפה הצטברה לאורך שנים כמות עצומה של בוצה מזוהמת שמכילה כמויות גדולות של דלקים, הפולטת לאוויר כמויות גדולות מאוד של אדים רעילים ומסרטנים.
למרות הבטחות לפנות את הבוצה, החברה המשיכה לאחסן אותה במקום.
מינהל התכנון, שנמצא באחריותו של שר האוצר משה כחלון המתגורר בחיפה, לא דאג לאישורה של התוכנית, ובכך עיכב את מועדי מימושה מכיוון שבהוראותיה נקבע כי שלושה מתחמים במערב הנמל יפונו תוך חמש שנים מיום אישור התוכנית.
התוכנית להקמת מסוף דלקים וחומרים מסוכנים בנמל המפרץ החדש – בדצמבר 2017 חשף העיתון שהתוכנית המפורטת של נמל המפרץ כוללת נמל דלקים, בניגוד להצהרות חברת נמלי ישראל ולהבטחות עיריית חיפה.
דוני ענבר (עיתונאי) שנות ה-80
יוסף (יוסי) בן טל ערך את "כלבו" מאז מכירת המקומון לרשת שוקן, בערך בסוף 1982 או תחילת 1983. הוא קיבל לידיו מקומון שבו הגרפיקאי היה גוזר את הכתבות באופן שרירותי ומותיר בחוץ את מה שחרג מהעמוד, והפך אותו לאימפריה.
יוסף מונדי, אוריאלה ווייט, רמי רוזן וסמי מיכאל כתבו ב"כלבו" את כתבות המגזין.
לעודד פלד היה טור שבועי; נאוה סמל ז"ל כתבה על אמנות; רות אשל על מחול; ארז אשרוב על ספרים ומוזיקה, במדור התרבות שערך אריה יאס.
כשביקשו להרוס את הקזינו בבת גלים הופיע בעמוד השער שירו של נתן זך עליו.
כשנאסר על משורר ערבי לפרסם את שיריו, בן טל פרש אותם על פני שני עמודים.
"כלבו" של אותה תקופה ערך סימפוזיונים בהנחייתו, למשל סימפוזיון עם נעם סמל ועמרי ניצן על התיאטרון בכלל ותיאטרון חיפה בפרט.
העברית של יוסי בן טל הייתה משובחת במיוחד והכותרות שלו שנונות.
הוא לא היה חיפאי, אבל נשם את המתרחש בעיר וידע על מה לשים את האצבע.
בערב הפרידה ממנו, כעבור כארבע או ארבע שנים וחצי, הוגש לו גיליון מיוחד של "כלבו" שהוכן בסתר, ארבעה עמודים מודפסים ובהם מכתבים שכתבו לו אנשי העיתון.
העורך אחריו היה דני דור.
יניר אלפיה היה סגנו של דני דור ולאחר מכן העורך.
יוסי בן טל נפטר ב-22 בספטמבר 2022
כלב ציד הוא כלב שצד עם או עבור ציידים.
ישנם מספר סוגי כלבים שונים של כלבי ציד, שפותחו עבור משימות ומטרות שונות.
כלבי ציד, בדרך כלל, גדולים יותר ובעלי חוש ריח מפותח יותר מכלבים אחרים.
להלן סוגי הכלבים הנחשבים ככלבי ציד:
האונד (כלב ריח) (כלבי רוח, סנסהאונד ולארצ'ר )
גאן דוג (רטריבר , סטר, ספניאל, פוינטרים וכלבי מים )
כלב רועים קנגל (בטורקית: Kangal Çoban Köpeği) הוא גזע כלבים שריריים, גדולים וחסונים, המשמש לשמירה ולהגנת חיות-משק במרכז אסיה הקטנה, משם מקורו, במאות השנים האחרונות.
כלבים אלו משמשים לשמירה על עדרי צאן ובקר מפני טורפים, וכן ככלבי עבודה בשירות המשטרה והצבא.
הגזע קרוי על שם העיירה קנגל שבמחוז מרכז אנטוליה.
הקנגל התקבל באופן סופי ואושר כגזע מוכר על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות, בשנת 1989. תקן הגזע האחרון פורסם בשנת 2018.
פרוות הקנגל מגוונת הן בגוון והן בדוגמאות.
צבעיה העיקריים נעים בין חום בהיר לחום כהה, עם גוונים של "אפור זאבי".
כתמים של שיזוף או פסים לאורך הגוף עשויים להופיע.
מאפיין ייחודי של גזע זה הוא ה"מסכה השחורה" - כתם שחור סביב הלוע, שיכול להגיע גם עד לאוזניים, לחלקן או לכל שטח הפנים.
צבע המסכה עשוי להשתנות בין שחור עמוק לגווני חום כהה, כחלחל, אפור כהה וסגלגל - אפור בהיר - חום.
מועדון הכלבים הבריטי הכיר רשמית בקנגל כגזע נפרד באפריל 2013. לפני כן, נחשבו כלבים אלו לתת-גזע של כלב רועים אנטולי.
ההכרה הרשמית תרמה להגברת המודעות לגזע הזה, והרחיבה את תפוצתו.
מאז 1994 נעשה בנמיביה שימוש בכלבי הקנגל לסיוע במאמץ לשימור ברדלסים.
קרן שימור הברדלסים של נמיביה פיתחה תוכנית ייחודית לעידוד השימוש בכלבי רועים קנגל כשומרי עדרים.
כלבי הקנגל מגינים בהצלחה על עדרים מקומיים מפני ברדלסים, הגנה שצימצמה את הצורך להרוג ברדלסים, ובכך תורמים לשימור אוכלוסיות הברדלסים הנמצאים בסכנת הכחדה.
השיטה הוכחה כיעילה ביותר, עם צמצום אובדן בעלי החיים ב-80 עד 100 אחוז בחוות בהן הוצבו הכלבים.
כלבי ריח הם סוג של כלבי ציד שמשתמשים בעיקר בריח לציד, ולא בראייה.
בדרך כלל יש להם אוזניים ארוכות ונפולות ואפים גדולים, שמסייעים להם לזהות ריחות בצורה טובה יותר.
כלבי ריח צריכים להיות בעלי סיבולת גבוהה כדי לעקוב אחרי הריח למרחקים ארוכים ובשטחים קשים.
כלבי ריח אינם צריכים להיות מהירים כמו כלבי רוח, כי הם אינם צריכים לשמור על הטרף בטווח ראייה.
עם זאת, הם זקוקים לסבולת גבוהה כדי להיצמד לריח ולעקוב אחריו למרחקים ארוכים ובשטחים קשים.
כלבי ריח יכולים לעקוב אחרי שביל ריח גם על פני מים זורמים, ולפעמים גם כשהריח בן מספר ימים.
רוב כלבי הריח משמשים לציד בלהקות של כלבים.
לרוב כלבי הריח יש מגוון של קולות, אשר משתנים בהתאם למצב שבו נמצא הכלב.
קולם המתפרץ, המשמש בעיקר כאשר הם נרגשים ומודיע לאדונם שהם עוקבים אחרי ריח, קול עצמו יכול להשתנות בטון, להיות נרגש, עצבני או מפוחד.
מאחר שכלבי הריח גודלו כדי להוציא קולות כאשר הם נרגשים, הם עשויים לנבוח בתדירות גבוהה יותר מכלבים מגזעים אחרים.
למרות שזה עשוי להיות מטרד באזורים מיושבים, מדובר בתכונה המאפשרת למדריך הכלב לעקוב אחרי הכלב או הלהקה גם כאשר הם אינם נראים, כמו בעת חיפוש אחרי שועל או דביבון ביער.
כלב ציפורים או כלבי אקדח הם סוג של כלבי ציד המיועדים לסייע לציידים באיתור ובחילוץ ציד, בעיקר עופות שנורים במהלך מעופם.
כלבי ציפורים מאופיינים ביכולתם לעבוד לצד נשק חם כלבי ציפורים מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות: כלבי מצביעים ורטריברים, סטרים וספניאלים, וכלבי מים.
ישנם מספר גזעים המשמשים ככלבי ציפורים עם מערכות מיומנויות אינסטינקטיביות שונות עבור כל אחד.
קטגוריה ראשיתסוגגזערטריבריםגולדן רטריברמצביעמצביעפוינטרסטריםסטר אנגליכלבי מיםספניאליםקוקר ספניאלכלב מיםפודל סטנדרטי
כלבי רחוב, ידועים בספרות המדעית בתור כלבים עירוניים חופשיים ומשוטטים.
הם כלבים שאינם כלואים, החיים בערים.
הם חיים כמעט בכל מקום שבו קיימות ערים ובמקומות בהם האוכלוסייה המקומית מאפשרת שוטטות כלבים, במיוחד בעולם המתפתח.
כלבי רחוב עשויים להיות, כלבים משוטטים, חיות מחמד שברחו מבעליהם או שננטשו על ידי בעליהם, או כלבים מבויתים שעברו תהליך התפראות וחיים פרא כחיות שמעולם לא בויתו.
כלבי רחוב עשויים להיות כלבים גזעיים משוטטים, או כלבים מעורבים.
אוכלוסייה גדולה של כלבי רחוב עלולה לגרום לבעיות לאוכלוסיות בני אדם שסביבן הם חיים ולכן לעיתים בני האדם מיישמים כלפי הכלבים, חוקים, תקנות וקמפיינים לעיקור וסירוס .
כלבי רחוב נוטים להתנהג באופן שונה מכלבים מבויתים, הן במערך המיומנויות, הסוציאליזציה וההשפעות האקולוגיות שלהם.
בעיות הנגרמות על ידי כלבי רחוב
כלבי רחוב בדרך כלל נמנעים מעימות עם בני אדם כדי לשרוד.
עם זאת, נשיכות והתקפות של כלבים יכולות להתרחש מסיבות שונות.
כלבי רחוב עלולים לנשוך כי הם, מפחדים, מבוהלים, מרגישים מאוימים, או מגנים על משהו בעל ערך עבורם, כמו הגורים, האוכל או הצעצועים שלהם.
נשיכות יכולות לקרות גם אם הכלבים אינם בריאים עקב מחלה כגון מחלת הכלבת או פציעה, משחקים, או חווים רעב, צמא, התעללות.
אינסטינקטים טריטוריאליים ואינסטינקטים של טורפים יכולים גם הם להוביל לנשיכות.
כלבת היא בעיה משמעותית במדינות מסוימות העלולה לגרום למוות של בני אדם הננשכים על ידי כלבים החולים במחלה.
בהודו, יש אוכלוסיית כלבי רחוב גדולה, המוערכת בכ- 35–40 מיליון כלבים.
כתוצאה מכך מדינת הודו, אחראית ל-36% ממקרי המוות של בני אדם, ממחלת הכלבת בעולם.
נוכחותם של כלבי רחוב יכולה להשפיע באופן משמעותי על איכות החיים של בני אדם במספר אופנים.
נביחות, יללות וקרבות כלבים עלולים להפריע לבני האדם, במיוחד בלילות.
ריחות של שתן כלבים, כתוצאה מסימון טריטוריה, הריח יכול להיות חריף בקרב כלבים לא מעוקרים או מסורסים, נוכחות צואה עלולה להוביל לבעיות תברואה וסיכונים בריאותיים כמו טפילי הטוקסופלזמוזיס וטוקסוקריאזיס (הדבקות בני האדם בתולעי התולעת העגולה החיה במעיים של כלבים וחתולים).
בנוסף, הפחד מעקיצת קרציות ונשיכות של הכלבים עלול לגרום לחרדה ולהשפיע על הניידות של תושבי הערים והפעילויות שלהם מחוץ לבתים.
איכות החיים של כלבי רחוב משוטטים, מושפעת מהאינטראקציות שלהם עם בני האדם.
כלבים משוטטים נאבקים לעיתים קרובות עם מחסור במזון ומים והם חשופים להתעללות והזנחה.
חוסר טיפול רפואי מוביל לפציעות ולמחלות שאינן מטופלות.
סביבות עירוניות יכולות להיות קשות ומלחיצות לכלבים ומפגשים עם בני אדם עלולים לגרום לפחד, ולפציעות.
ידוע שכלבים הם זן בעל יכולת הסתגלות ואינטליגנציה גבוהה.
כדי לשרוד בערים המודרניות, כלבי רחוב חייבים להיות מסוגלים לנווט בתנועת בני האדם והמכוניות.
חלק מהכלבים המשוטטים בבוקרשט נראים חוצים את הרחובות הרחבים במעברי חצייה להולכי רגל.
הכלבים למדו שכאשר בני אדם חוצים רחובות בסימונים של מעברי חציה, מכוניות נוטות לעצור.
הכלבים הרגילו את עצמם לזרימת התנועה של הולכי הרגל וכלי רכב; הם יושבים בסבלנות עם ההולכים ברחוב, בשוליים כשבני האדם נעצרים לרמזור אדום והם חוצים איתם כשהם שמו לב שהמכוניות עוצרות ושמספר רב של אנשים חוצים את הכביש.
במקומות אחרים, נצפו כלבי רחוב כשהם משתמשים בשירותי רכבת תחתית ואוטובוסים.
בשנת 2018 נמנו בישראל 33 אלף כלבים משוטטים ובשנת 2022, בסקר ארצי מקיף, נמנו כ-35 אלף כלבים משוטטים בישראל.
בשני הסקרים נמצא ש-60% אחוזים מהם נמצאו בנגב סביב היישובים בפזורה הבדואית, שבהם אין איסוף אשפה מסודרת.
יתר אוכלוסיות הכלבים, נמצאו בצפון הארץ.
בערים הגדולות כגון תל אביב וירושלים נמצאו כלבים משוטטים בודדים, שנלכדים מיידית ומועברים לכלביות העירוניות.
המזבלות הבלתי מוסדרות בפריפריה מהוות מקור המזון לכלבי הרחוב החיים בסביבתן בלהקות.
הלהקות מאיימות לא אחת על מטיילים באותם אזורים.
בישראל נעשו מספר פעולות למגר את התופעה על ידי יחידות של משרד החקלאות.
הפעולות כללו: הרדמה, ירי חי וחצים מורעלים, הרעלה ועוד.
כל הפעולות האלה לא הועילו ואוכלוסיית הכלבים רק גדלה, התופעה יצאה משליטת הרשויות ורק החמירה ובשטח נשארו כלבים רבים, פצועים, חולים ולא אחת מורעבים.
בשנת 2017 העמותה "תנו לחיות לחיות" המליצה על פתרון שהוכח יעיל במדינות רבות בעולם לדילול ומיגור תופעת הכלבים המשוטטים.
הפתרון כלל איסוף כלבים משוטטים עיקורם בסרוס, חיסון כנגד כלבת, סימון שטופלו והחזרתם למקומות שמהן נאספו.
פתרון דומה שבוצע בעולם על ידי מדינות שונות כגון הודו בסיוע הארגון הבינלאומי Humane Society International הוכח כיעיל ביותר לצמצום בעיית הכלבים המשוטטים.
אוכלוסיות כלבים משוטטים שעברו את התהליך הפסיקו לגדול, בעיית מחלת הכלבת צומצמה כמעט לחלוטין והלהקות דוללו והיו בריאות יותר.
משרד החקלאות התנגד לפתרון בטענה שהפעולות המוצעות אינן חוקיות.
על כך ענתה העמותה "תנו לחיות לחיות" שאת החוקים ניתן לשנות ולתקן.
בשנת 2022, עברה בוועדת שרים הצעת חוק המאפשרת לבצע פיילוט במסגרת פרויקט "עקר-חסן-החזר", במסגרתו יאספו את הכלבים המשוטטים בנגב, יחסנו, יסרסו, ויחזרו אותם לטבע.
כלבים שיכולים לעבור שיקום ולהימסר לגידול בבית, ימצא להם בית הולם.
כלבים אחרים, שמורגלים לחיים בטבע, כגון, כלבים שאינם מורגלים למגע אדם, מפחדים מאנשים ומסרבים להתקרב לאדם, יוחזרו לסביבה ה"טבעית" שלהם.
מאידך מרגע שהכלבים עברו את הפרויקט "עקר-חסן-החזר", הם לא יוכלו להתרבות.
בכך תימנע האפשרות לכניסת לכלבים נוספים למעגל השיטוט.
השירותים הווטרינרים בישראל התנגדות לפרויקט, בעיקר להחזרת הכלבים לטבע.
מצד שני, לא ניתן למצוא בתים או כלביוה/מאורות ברשויות, לכל 35 אלף הכלבים המשוטטים ולהמית אותם אין זה ריאלי.
לדברי שר החקלאות עודד פורר, "אם הדאגה האמיתית היא בראש סדר העדיפויות של כל המערכות המעורבות, הפיילוט שנקרא "סרס/עקר, חסן החזר" צריך לצאת לפועל".
בהמשך, שר החקלאות אישר והנחה לבצע את הפיילוט למרות התנגדות השירותים הווטרינרים שנמצאים תחת משרד החקלאות.
השר אמר, שבעקבות הפיילוט יתקבלו החלטות לגבי ההמשך.
המצדדים בעד ביצוע הפרויקט אמרו, "אמנם אין הפתרון אידיאלי לבעיית הכלבים המשוטטים והפיילוט המוצע יהיה קשה לביצוע בטווח המיידי אבל כנראה יהיה יעיל בטווח הארוך".
בתחילת חודש מרץ 2024 הגיש משרד החקלאות תזכיר חוק במטרה לאפשר לו להמית כלבים משוטטים בשטח, בעקבות מעבר של אלפי כלבים מעזה לשטחי ישראל מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
לאחר מאבק עיקש בוועדת הכלכלה של הכנסת מצדה של ח"כ יסמין סאקס פרידמן, החוק שונה בוועדה, והוחלט כי בנוסח החוק המתוקן שלו שיובא לקריאה הסופית במליאת הכנסת ייקבע כי וטרינר עירוני יוכל להמית כלב משוטט רק לאחר ארבעה ימים ולאחר אבחנה כי הכלב אינו בר־אימוץ.
ח"כ פרידמן, החלה לקדם בכנסת שני חוקים בתחום הכלבים המשוטטים.
החוק הראשון, שעבר בקריאה טרומית והחל בהכנות לקריאה ראשונה, נקרא "חוק איסור זיווג ומכירה של כלבים וחתולים", החוק נלחם בחוות ההרבעה הפיראטיות ובסחר ההולך וגדל של כלבים וחתולים כביכול "גזעיים".
בזכות החוק תתאפשר כליאה של כלבים משוטטים והבאת חלקם לאימוץ.
הצעת החוק השנייה לא קודמה בשל התנגדות משרד החקלאות, והיא של "חוק סרס־עקר־חסן־החזר", המורה על לכידתם של הכלבים המשוטטים, עיקור או סירוס שלהם, חיסונם נגד כלבת והחזרתם לשטח.
פיקוח על כלבים בחוק הישראלי
מלבד הצעות החוק שהוזכרו קיימים בישראל חוקים להגנה על בעלי חיים וכלבים במיוחד.
פקודת הכלבת, 1934. התיקון האחרון לפקודה נערך בשנת 2021. הפקודה קובעת הוראות למניעת מחלת הכלבת.
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), הוא חוק ישראלי משנת 1994 הקובע איסורים והגבלות בנוגע לפגיעה בבעלי חיים, ביניהם איסור על עינויים, התעללות, ארגון קרבות בין בעלי חיים, העבדה מוגזמת והמתה ברעל.
עינוי והתאכזרות, החוק אוסר על התעללות והתאכזרות של אדם כלפי בעל חיים בכל דרך.
איסור נטישה, אסור לבעלים או למחזיק, כלומר אדם שברשותו או באחריותו בעל חיים, לנטוש אותו.
חובות בעלים ומחזיק, בעלים או מחזיק בבעל חיים מחויב לטפל בבעל החיים, לדאוג לצרכיו ולמנוע התעללות בו.
איסור המתה ברעל, החוק אוסר להמית בעלי חיים ברעל ללא מתן היתר ממנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות.
חוק להסדרת הפיקוח על כלבים הוא חוק ישראלי משנת 2002 שנועד להסדיר את החזקתם של כלבים בישראל.
החוק נחקק בעקבות הצעת חוק מטעם משרד החקלאות.
החוק קובע את המסגרת הכללית של החזקת כלבים בארץ.
סמכויות תפיסת כלבים של הרשויות
נוזאד (Nowzad) הוא ארגון באפגניסטן הפועל להצלת כלבים משוטטים במדינה.
קבוצה של כלבים משוטטים התפרסמה באפגניסטן לאחר שהתעמתה עם מחבל מתאבד, ומנעה מחמישים חיילים אמריקאים להיהרג.
עם זאת, אחד הכלבים ששרדו, בשם טרגט, הורדם בטעות כשהובא לארצות הברית.
באוקטובר 2023, בהוטן הגיעה להשג בעיקור של 100% של הכלבים המשוטטים חופשי.
יוזמת העיקור הכלל ארצית בוצעה במסגרת התוכנית הלאומית לניהול אוכלוסיית הכלבים המואצת ולבקרת כלבת (NADPM&RCP) על ידי הממשלה.
התוכנית לניהול כלבים משוטטים החלה בשנת 2009 ובוצעה במספר שלבים עד להשגת עיקור של 100%.
בבהוטן קיים חשש מכלבים משוטטים במיוחד כשהם מסתובבים בלהקות.
במאי 2022, שישה כלבים משוטטים הרגו ילדה בת שבע בג'נקה.
בעבר, כלבים משוטטים היוו בעיה גם לתיירים בבהוטן, שהתלוננו על ההפרעה שנגרמה מיללות ליליות.
בבהוטן, חתך בצורת חריץ באוזן הכלב, מצביע על כך שהכלב עבר עיקור וחוסן.
עקב קריסת אוכלוסיות הנשרים בהודו, שצרכו כמויות גדולות של פגרי חיות מתות, אוכלוסיית כלבי הרחוב העירוניות בהודו גדלה והפכה לסכנה בריאותית.
במומבאי, למשל, יש למעלה מ-12 מיליון תושבים, יותר ממחציתם תושבי שכונות עוני.
לפחות חמש מאות טונות של אשפה לא נאספים מדי יום.
מצב שכזה, מהווה את התנאים המושלמים לתמיכה באוכלוסייה הגדולה במיוחד של כלבי הרחוב.
בשנת 2001 התקבל בהודו חוק שהפך את הרג הכלבים המשוטטים לבלתי חוקי.
חוק זה החמיר את הבעיות.
העדויות מראות ששיטות אנושיות רכות יותר, כמו חיסון ועיקור כלבים, יעילות יותר בשליטה באוכלוסיית כלבי הרחוב ובהפחתת מקרי הכלבת.
הארגון להגנת החיות העולמי דיווח כיצד במקסיקו חיסלו את הכלבת באמצעות חיסון המוני של כלבים.
באופן דומה, יוזמות כמו של השירות הווטרינרי העולמי (WVS) חיסנו ועיקרו בהצלחה 70% מהכלבים בגואה, מה שהפך אותה למדינה הראשונה בהודו שהפכה נטולת כלבת.
גישות אלו עולות בקנה אחד עם המלצות ארגון הבריאות העולמי, תוך שימת דגש על חיסון ועיקור על פני הרג, כדי לנהל ביעילות אוכלוסיות של כלבים נגועי כלבת וכלבי רחוב.
בפקיסטן, קיימים מספר גזעי כלבים, כולל גאדי קוטה , פאריה, ובולי קוטה.
בעיר לאהור, מחלקת בריאות הציבור השיקה קמפיין להרג 5,000 כלבים משוטטים.
בשנת 2009, 27,576 כלבים הומתו בעיר לאהור; בשנת 2005, מספר הכלבים שהומתו היה 34,942. בשנת 2012, לאחר שהומתו 900 כלבים בעיר מולטאן, ארגון בטיחות בעלי חיים בפקיסטן שלח מכתב לראש הממשלה שהבז שריף בו הומלץ "לחסן כלבים משוטטים במקום להרוג".
בסרי לנקה קיימת מדיניות של אי-הרג כלבי רחוב, מאידך מעודדים סירוס וחיסון.
למרות מדיניות זו, עדיין קיים החוק הישן ולכן הכלבים נתונים להתאכזרות בצורות שונות.
בסופיה, בירת בולגריה מספר כלבי הרחוב מצומצם ביותר.
כ-80% מהכלבים הנטושים מתים מוקדם.
ברומניה, כלבי רחוב עירוניים (מכונים ברומנית câini maidanezi, מילולית "כלבי שממה", câini comunitari "כלבי קהילה" וכו') היוו החל מראשית המאה העשרים ואחת בעיה נרחבת, במיוחד בערים הגדולות, בשעה שתושבים רבים ננשכו, על ידי הכלבים.
לדעת החוקרים מקור הבעיה בתוכנית הסיסטמטיזציה שבוצעה ברומניה הקומוניסטית בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים תחת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו.
בימיו נחקק החוק להריסה ובנייה מחדש של כפרים, עיירות וערים קיימים, כולם או חלקם, במטרה לבנות רבי קומות (blocuri).
הכלבים מחצרות הבתים שנהרסו ננטשו והכפילו את מספרם לאורך השנים.
ההערכות לגבי בוקרשט משתנות מאוד, אך מספר הכלבים המשוטטים הצטמצם באופן דרסטי בשנת 2014, זאת לאחר מותו של ילד בן 4 בשנת 2013 שהותקף על ידי כלב.
מעיריית בוקרשט נמסר כי למעלה מ-51,200 כלבים משוטטים נלכדו מאוקטובר 2013 עד ינואר 2015, יותר ממחציתם הורדמו, כ-23,000 אומצו, ו-2,000 נכלאו במקלטים של העירייה.
כלבים משוטטים נפוצים מאוד ברוסיה.
הם נמצאים גם באזורים הכפריים וגם באזורים עירוניים.
ברוסיה, כלבי רחוב מתקבלים באהבה על ידי האוכלוסייה.
האוכלוסייה המקומית אפילו מאכילה אותם, כולל בעיר הבירה מוסקבה.
עם זאת, לכידת כלבים משוטטים והשלכתם תועדה מאז שנת 1900. מספר כלבי הרחוב במוסקבה מוערך בכ-50,000 כלבים.
חלקם הוזכרו במחזות של אנטון צ'כוב בסיפור הקצר המפורסם קשטנקה (שם הספר תורגם לעברית בשם "ערמונית").
כלבים הוזכרו על ידי מיכאיל בולגקוב בנובלה לב של כלב, ועל ידי גבריאל טרויאפולסקי ברומן בים הלבן - האוזן השחורה.
כאשר מספר כלבי הרחוב גדל מאוד בשנות ה-90 ובתחילת המילניום כלבי הרחוב תקפו את תושבי הערים.
כתוצאה מכך הכלבים נלכדו והומתו.
בשנות העשרים של המאה ה-21 השתנתה הגישה והאסטרטגיה כלפי כלבי רחוב.
הכלבים שנתפסו, עוקרו והרשויות דאגו שלכלבים יהיה מספיק אכל.
מאידך, כלבי הרחוב מנקים את העיר משאריות מזון וחולדות.
בשנת 2002, הוקמה במוסקבה אנדרטה המוקדשת לכלב הרחוב בשם Malchik (בעברית: "ילד קטן").
כלבים משוטטים במוסקבה התאימו את התנהגותם לתנועה ולחיי העיר.
הכלבים אפילו נוסעים במטרו ומבינים את חוקי הרמזורים ולעיתים נקראים כלבי המטרו של מוסקבה.
כלבים משוטטים הם בעיה רצינית בערים ובאזורים הכפריים בסרביה.
המספר הכולל של הכלבים המשוטטים בסרביה מוערך בכמה עשרות אלפים, מתוכם בבלגרד (יותר מ-17,000), בנובי סאד (כ-10,000), בניש (בין 7,000 ל-10,000).
בזמן שבמדינות המתפתחות יש מספר גבוה של כלבים משוטטים כתוצאה מהזנחה, הבעיה של טורקיה היא שונה.
בשנת 2004, ממשלת טורקיה חוקקה חוק המחייב גורמים מקומיים לשקם ולא להשמיד כלבים משוטטים.
חוק הגנת בעלי-חיים מס' 5199 קבע מדיניות של אי-הרג, ללא לכידה, והמתת חסד בלתי חוקית הן עבירות הניתנות להעמדה לדין.
חוק זה חייב את הרשויות לעיקור, חיסון והחזרת הכלבים למקום שבו הם נמצאו.
סיבה נוספת לעלייה במספר הכלבים המשוטטים הייתה, שהיה קל לאמץ כלב בטורקיה מאשר במדינות רבות אחרות ואפילו "גזעים מסוכנים" היו ניתנים לאימוץ.
בחוק אין עונש אמיתי על הזנחת כלבים ברחובות.
איסטנבול, העיר המאוכלסת ביותר בטורקיה, היא גם ביתם של אחד הריכוזים הגדולים של כלבי רחוב.
בהערכה, חיים בעיר בין 400,000 עד 600,000 כלבים שמשוטטים ברחובות.
בסך הכל, ההערכה היא ש-3 עד 10 מיליון כלבי רחוב חיים בטורקיה וצפויים לעלות ל-60 מיליון בעוד 10 שנים.
בארצות הברית, מדי שנה, כ-2.7 מיליון כלבים וחתולים מומתים כי מקלטי הכלבים והחתולים העירוניים, מלאים ואין מספיק משפחות מאמצות.
בפוארטו ריקו, כלבי רחוב (וחתולים) ידועים בשם .
בסוף שנות ה-90 ההערכה הייתה שיש 50,000 כלבי רחוב בשטח האי.
עד 2018 כמות הכלבים הוכפלה פי 6 ועלתה ל-300,000 כלבים משוטטים בפוארטו ריקו.
לטיפול בבעיה הושקו מספר תוכניות על ידי האגודה ההומנית של פוארטו ריקו ואחרות.
בשנת 2018, הארגון ללא מטרות רווח בשם Sato Project השיק את התכנית הראשונה שלו.
התכנית כללה פרויקט רחב היקף לעיקור וסירוס הכלבים של פוארטו ריקו.
יוזמות אחרות כללו אימוץ כלבי האי על ידי תושבי ארצות הברית.
כלבי רחוב בפיליפינים, הידועים בשם Askals, הם בדרך כלל כלבי תערובת אֶנְדֶּמִיים לא גזעיים.
בתאילנד, כלבי רחוב, נקראים בשם כלבי soi (בתאילנדית soi פירושו 'רחוב צדדי', 'שביל' או 'סמטה'), הם כלבים חסרי בעלים ומשוטטים.
כלבים אלה מרוכזים לעיתים ונמכרים כבשר בווייטנאם ובסין.
ההערכה היא שבתאילנד יש כ-8.5 מיליון כלבים, מתוכם כ-730,000 ננטשים על ידי בעליהם.
מעטים חוסנו כנגד מחלות כלבים.
כלב סיוע לאוטיסטים או כלב שירות לאוטיסטים, הוא כלב סיוע שאולף במיוחד, כדי לסייע לאדם אוטיסט לנהל את האתגרים שלו ולחיות חיים עצמאיים יותר.
כלב הסיוע הראשון לאוטיסטים אולף על ידי כריס פאולר.
בשנת 1997, כריס הציב כלב בשם שייד עם ילד אוטיסט.
אילוף כלבי סיוע לאוטיסטים דומה במידה מסוימת לאילוף כלבי נחייה.
לרוב יש רשימת המתנה ארוכה לכלבים עוזרי אוטיסטים, כיוון שהאילוף וההכשרה שלהם דורשים זמן ומשאבים רבים.
עדויות אנקדוטיות מצביעות על יעילות גדולה של כלבי סיוע לאוטיסטים, אך המחקר המדעי על הנושא עדיין מוגבל יותר.
ללא סטנדרטים אובייקטיביים, יכול להיות קשה להורים, למטפלים ולמחנכים להוכיח את הצורך בכלב זה.
כלבים אלו מאומנים לבצע משימות כמו טיפול בלחץ עמוק, חסימת קהל, התרעה על צלילים, תזכורות לתרופות, אחזור פריטים שנפלו ועוד.
הם עוזרים להרגיע חרדה, למנוע עומס חושי ולסייע בבטיחות ובחיי היומיום.
המוקד העיקרי של כלב סיוע לאוטיסטים לילד הוא להגן על בטיחות הילדים איתם הכלב עובד.
לדוגמה, הם מאומנים לעיתים למנוע מילדים עם אוטיזם לצאת מהבית ללא השגחה.
כאשר כלבי סיוע לאוטיסטים עובדים עם ילדים, הכלב מקבל לעיתים קרובות פקודות מההורים ולא מהילד עצמו.
הם גם יכולים להתריע בפני הורים על מצבים מסוכנים הקשורים לילדים איתם הם עובדים.
כלבי סיוע לאוטיסטים יכולים לעזור לפתוח דלתות לילדים ולמנוע מהם לקבל הצפה חושית או תת-גירוי.
חלק מהילדים עם אוטיזם דווחו על תחושת עצמאות מוגברת בעקבות האינטראקציות שלהם עם כלב הסיוע שלהם, בזכות התמיכה שהכלב מספק להם במצבים שונים.
לפעמים, רתמת ילד המחוברת לכלב הסיוע נלבשת על ידי הילד האוטיסט.
לאחרונה התעוררה מחלוקת על כך, בשל הכוח הפתאומי שמופעל על הכלב, כמו גם העובדה שהיא עשויה למנוע מהילד להימלט ממצבי מצוקה, כמו התקפות בלתי צפויות של כלבים לא מאולפים, מצב שיכול להתרחש לעיתים עם כלבים טיפולים.
כלבים יכולים להזהיר את המטפל על רעשים חשובים או גירויים אחרים, כמו עשן, אזעקות, תינוק בוכה או דפיקה בדלת.
עבור אדם עם אוטיזם, קשה לזהות איזה גירוי דורש תשומת לב מיידית.
כלבי סיוע יכולים גם לעזור בשיכוך חרדה, כגון באמצעות הפעלת לחץ על הרקמות או ליקוק.
בנוסף, כלבים יכולים לעזור לאנשים עם אוטיזם שלא ללכת לאיבוד ולהדריך אותם אל מחוץ לאזורים מעוררי מצוקה.
חלקם מאומנים גם לעקוב אחרי אנשים באמצעות ריח.
כלב סיוע הוא כלב שעובר אימון ייעודי על מנת לסייע לאדם עם מוגבלות בהתמודדות בחיי היום-יום.
כלבי סיוע יכולים לעבור אימון במסגרת ארגונים מקצועיים או על ידי האדם שהם עתידים לסייע לו.
המונח "כלב סיוע" הוא המונח המקובל ברמה הבינלאומית לכלב המעניק סיוע לאדם עם מוגבלות.
הכלב עובר אימון משימתי כדי לסייע בהתמודדות עם מגבלותיו של האדם המטופל.
בארצות הברית, כלבי סיוע מכונים לעיתים קרובות גם "כלבי שירות" (Service Dogs).
כלבי סיוע אינם זהים בהכשרתם והסמכתם לחיות לתמיכה רגשית (Emotional Support Animals – ESAs).
חיות התמיכה הרגשית, אינן נהנות מהגנות בחוק הזהות להגנות בחוק בהשוואה להגנות שכלבי סיוע ושירות מקבלים ולרוב הן אינן עוברות הכשרה משמעותית, אם בכלל.
כלבי סיוע וגם חיות לתמיכה רגשית (ESAs) נבדלים מכלבים טיפוליים.
בעוד שכלבים טיפוליים נדרשים לעבור הכשרה ולקבל הסמכה, הם מסייעים לאנשים אחרים שאינם המטפלים הישירים שלהם ועל כן הם אינם נכללים תחת חוקים כגון חוק האמריקאים עם מוגבלויות (ADA).
ה-ADA מגן על זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות.
בגלל הגנות משפטיות האלה, כלבי סיוע ושירות יכולים ללוות את המטפלים שלהם "הנכים/מוגבלים" במרחבים ציבוריים שאסורים על חיות מחמד וחיות לתמיכה רגשית.
זה כולל מסעדות, תיאטראות, חנויות, מלונות ומוזיאונים.
הדרישות הייחודיות ממטופל ומכלב הסיוע
כדי שמטופל יהיה זכאי לכלב סיוע ושהכלב ייחשב ככלב סיוע, עליהם לעמוד בקריטריונים הבאים:
כדי שאדם יוכל להחזיק כלב סיוע, עליו לעמוד בהגדרה החוקית של נכות או מוגבלות במדינה או באזור הרלוונטי.
הכלב עצמו חייב לעבור הכשרה ייעודית שנועדה לסייע לבעליו בהתמודדות עם מוגבלותו.
פתיחת דלתות עבור אנשים עם מוגבלות תנועה.
זיהוי רמות סוכר גבוהות בדם או אלרגנים והתרעה על כך.
התראה על צלצול טלפון או גירויים קוליים אחרים.
סיוע לאנשים עם לקויות ראייה או ניידות.
על הכלב להיות רגוע וממושמע, וכן נקי ובריא, כדי שיוכל לבצע את תפקידו בצורה מיטבית ולפעול בסביבה ציבורית ללא הפרעה.
לכל מדינה או אזור קיימים חוקים ותקנות ייחודיים הנוגעים לכלבי סיוע.
עם זאת, הקריטריונים הבינלאומיים זוכים להכרה רחבה ברחבי העולם, ומהווים בסיס משותף להגדרת זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות הנעזרים בכלבי סיוע.
בישראל תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (אופן הסימון של חיית סיוע), תשפ"ד-2023, קובעות כי כלב סיוע יסומן באמצעות אפודה מזהה בצבע כחול, שעליה יהיה כתוב "כלב סיוע" ושם מרכז ההכשרה וההדרכה שהנפיק את התעודה עבורו.
בנוסף, תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תעודת חיית סיוע) מגדירות את הדרישות לתעודת כלב סיוע, כולל פרטים כמו שם הכלב, מספר שבב, שם הנוהג בו, שם מרכז ההכשרה וההדרכה, ותאריך הנפקת התעודה.
החוק בישראל אוסר על אפליית אנשים עם מוגבלות המלווים בכלב סיוע, ומחייב מתן גישה למקומות ציבוריים ושירותים ציבוריים לאנשים אלו.
תקנות נוספות, כמו תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), תשע"ג-2013, מגדירות את חיית השירות כ"חיה אשר אולפה באופן פרטני לבצע משימות עבור אדם עם מוגבלות", כולל כלבי נחייה, כלבי סימון, וכלבים המסייעים לאנשים בספקטרום האוטיסטי.
ההגדרות והתקנות עשויות להשתנות בין מדינות ואזורים, ולכן יש לעיין בחוקים המקומיים הרלוונטיים לכל מדינה או אזור.
כלבי סיוע אומנו באופן מסורתי על ידי ארגונים ייעודיים, אך במדינות כמו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ואוסטרליה, ניתן לאמן כלבי סיוע גם על ידי הנוהגים עצמם.
בישראל, הכשרת כלבי שירות מתבצעת בהתאם לתיקון חוק כלבי נחייה משנת 2022, והחל ממאי 2023, כלבי השירות מוגנים תחת חוק זה.
כלב המיועד לשמש כלב סיוע עובר תהליך סוציאליזציה ואימון להפחתת רגישות (desensitization training), שבמהלכו הוא נחשף לסביבות חדשות, קולות, ריחות וגירויים נוספים.
שלב זה מהווה בסיס חיוני להכשרת הכלב, ומטרתו להבטיח שישמור על ריכוז ויציבות בזמן עבודתו.
בנוסף, הכלב עובר אימון משמעת קפדני (obedience training), שנועד להבטיח שליטה מלאה של המטופל עליו, כדי שיוכל לבצע את תפקידו באופן בטוח ויעיל.
הכשרת כלב סיוע לביצוע משימות ייעודיות
לאחר סיום אימון המשמעת והציות (obedience training), מתחיל אימון המשימות הייעודיות של כלב הסיוע.
במהלך שלב זה, הכלב לומד לבצע משימות המותאמות לצרכים הייחודיים של המטופל כדי לסייע בהתמודדות עם מוגבלותו.
המשימות שכלב סיוע מוכשר לבצע משתנות בהתאם לסוג המוגבלות של המטופל.
כלבי סיוע יכולים ללמוד לבצע מגוון רחב של משימות, כגון:
סיוע פיזי: פתיחת דלתות, הרמת חפצים, הדלקת וכיבוי אורות, הבאת חפצים ואף מתן יציבות בזמן הליכה.
התראה רפואית: כלבי התראה רפואית מאומנים לזהות שינויים במצב הפיזי של בעליהם, כגון: זיהוי ירידה או עלייה חדה ברמות הסוכר בדם עבור חולי סוכרת, זיהוי התקפים עבור חולי אפילפסיה או התרעה על נוכחות אלרגנים.
סיוע לניידות: תמיכה ביציבות בעת הליכה, משיכת כיסא גלגלים או עזרה בקימה ממצב ישיבה.
סיוע לאנשים עם לקויות שמיעה: התרעה על קולות חשובים, כגון אזעקות, צלצול דלת או בכי של תינוק.
מטלות מסוימות עשויות לדרוש כלב גדול יותר עם מפרקים בריאים, בעוד שאחרות (למשל התרעה לצליל) יכולות להתבצע על ידי כלב בכל גודל.
דוגמאות נפוצות לכלבי סיוע כוללות:
בארצות הברית, חוק האמריקאים עם מוגבלות (ADA) קובע שאין צורך בהסמכה או רישום פורמלי לכלב על מנת ששיוכר ככלב סיוע.
בהתאם לחוק בארצות הברית, ממשלות, רשויות מקומיות, עסקים וארגונים ללא מטרות רווח המשרתים את הציבור מחויבים להתיר לאנשים עם מוגבלות להכניס כלבי סיוע לכל האזורים שבהם הציבור מורשה לשהות.
כלב שמירה הוא כלב המשמש להשגחה ולהגנה על אנשים או רכוש מפני פולשים לא רצויים או בלתי צפויים, בין אם מדובר בבני אדם או בעלי חיים.
אין לבלבל בין כלב שמירה לכלב תקיפה, שתפקידו שונה.
השימוש בכלבים כשומרים היה מוכר כבר בעת העתיקה.
הרומאים נהגו להציב פסיפסים מסוג Cave canem mosaics בכניסות לבתים.
פסיפסים אלו היוו שלטי אזהרה " זהירות כלב בחצר ", כדי להזהיר מבקרים ופולשים מפני נוכחותם של כלבים מסוכנים בנכס.
אחד מסוגי הכלבים הראשונים ששימשו לשמירה היו גזעי הכלבים הקדומים ממשפחת המסטיף , השייכים לקבוצת כלבי שמירה על עדרים.
כלבים אלו הגנו על בעלי חיים מפני טורפים גדולים כמו זאבים, דובים ונמרים.
אורתרוס הוא דוגמה מפורסמת לכלב שמירה על עדרים מהמיתולוגיה היוונית, אשר היה ידוע בתפקידו כשומר על עדרי הבקר האדומים של גריון .
בחלק מהאזורים העירוניים בעת העתיקה, כלבי שמירה מסוימים, כגון הבנדוגים שנכחדו, הוחזקו בשלשלת במהלך היום ושוחררו בלילה כדי להגן על נכסים, מחנות וכפרים.
גם כלבי שמירה וגם כלבי אזעקה נובחים בקול רם כדי להתריע בפני בעליהם על נוכחות פולש וכדי להבריח אותו.
תפקידו של כלב האזעקה מסתיים בשלב זה, ואילו כלב שמירה מסוגל לתקוף או לרתק את הפולש.
כלבי שמירה על עדרים הם לרוב גדולים דיים, במשקל של 45–91 קילוגרם וחזקים מספיק כדי לתקוף ולהרחיק טורפים המאיימים על בעלי החיים שבעדר.
גזעים קטנים יותר, כגון קייסהונד וטרייר טיבטי, נחשבים לכלבי אזעקה מצוינים אך אינם כלבי שמירה, שכן הם נובחים בקול רם כדי להתריע בפני בעליהם על פולשים, אך בשל גודלם הקטן אינם נוטים להתנהגות תקיפה ואסרטיבית.
כלבי שמירה נובחים כדי להתריע בפני בעליהם ולהזהיר מפני איום מתקרב מצד אדם או בעל חיים לפני שהם מתעמתים עם הפולש.
הם נבדלים מכלבי אזעקה קטנים בכך שאינם מסתפקים בנביחה ממושכת, אלא נוקטים פעולה.
כלבי שמירה על עדרים, כגון כלב רועים קנגל, משתמשים בנביחות אזעקה חזקות כקו ההגנה הראשון שלהם מפני איום נתפס.
אם אלה אינן מרתיעות את הפולש, בין אם מדובר בטורף או באדם, הם עשויים לנקוט צעדים נוספים כגון הסתערות והפגנת כוח.
במקרה של כלבי שמירה על עדרים, שימוש אקטיבי בנשיכות ככלי הגנה מתבצע רק כאשר כל שאר אמצעי ההרתעה כשלו.
הגזעים הבאים נחשבים לטובים ביותר בנביחות אזעקה ככלבי שמירה:
אם הסכנה נובעת מפולשים אנושיים, ניתן לאמן כלב מתאים כך שיהיה תוקפני כלפי אנשים לא מוכרים, ולאחר מכן לקשור אותו או להחזיקו באזור מגודר ללא השגחה, במקום שהבעלים מעוניין להגן עליו בהיעדרו (כגון בשעות הלילה).
דוגמה נפוצה לכך היא ה"כלב של מגרש הגרוטאות", אשר משמש לעיתים קרובות למטרה זו.
כאשר מטרת הכלב היא להגן מפני פולשים אנושיים לאחר רדת החשיכה, לכלב גדול ובעל צבע כהה, המוצב בבית חשוך (ללא תאורה), יש יתרון על פני הפורץ.
כלבות נוטות להיות שומרות אישיות טובות יותר מאשר כלבים זכרים, בשל האינסטינקט האימהי שלהן, ואילו הזכרים נחשבים מתאימים יותר להגנה על רכוש בשל יצר הטריטוריאליות החזק שלהם.
ייתכן שהדבר נכון באופן כללי, אך לכל כלב יש מאפיינים אישיים הייחודיים לו.
גזעים רבים של כלבי שמירה בולטים החלו ככלבי חווה רב-תכליתיים, אך עם הזמן התפתחו לגזעי שמירה ייעודיים.
חלק מהגזעים, כגון דוברמן ודוגו ברזיליירו, גודלו במכוון למטרות שמירה והגנה.
כלבי שמירה אינם מוגבלים לגזעי מסטיף בלבד.
גזעים נוספים, כגון חלק מכלבי הרועים, כלבי שפיץ, כלבי בקר וחלק מכלבי ציד, נחשבים לכלבי שמירה מצוינים ויכולים למלא תפקידים רב-תכליתיים נוספים, בהם כלבי תקיפה, כלבי הגנה אישית, כלבי משטרה וכלבי ספורט כגון כלבי שוץ-ונד וכו'.
גזעי כלבי שמירה נוטים להיות טריטוריאליים, מסתייגים מזרים, בעלי אופי דומיננטי, מגוננים ונאמנים לבני משפחתם.
לדוגמה, לכלב מסוג פילה ברזיליירו יש מוניטין של חוסר סובלנות כלפי זרים ואורחים בבית וברכוש.
כלבי שמירה עוצמתיים נוספים כוללים גזעים וקבוצות גזע מסוג אובצ'רקה וכן כלבי שמירה חקלאיים כמו הבורבול.
חלק מהגזעים הנחשבים לכלבי שמירה מצוינים נתונים לרגולציה ייחודית, אשר לעיתים קרובות מובילה לאיסור על גידולם בקהילות מסוימות ואף במדינות שונות.
אף על פי שאווזים אינם נחשבים כבחירה שגרתית לשמירה, הם עדיין משמשים למטרה זו.
בעלי חיים אלו משמשים לשמירה הן במתקנים פרטיים והן על ידי צבא ארצות הברית, בעיקר בשל קריאותיהם הרמות, אשר מתריעות על פולשים ומסייעות להרחיקם.
על פי המסורת, בשנת 397 לפני הספירה, היו אלו האווזים ולא הכלבים שהתריעו בפני הקונסול מרקוס מנליוס קפיטולינוס ותומכיו מפני מתקפת פתע לילית של הגאלים על המעוז הרומי האחרון בגבעת הקפיטולין.
אירוע זה נחשב אז במבייש את הכלבים.
החוקים בנוגע להחזקת כלבי שמירה והשימוש בהם משתנים ממדינה למדינה.
באנגליה, החקיקה המרכזית בנושא השימוש בכלבי שמירה במתחמים מסחריים מוסדרת בחוק כלבי השמירה משנת 1975. חוק זה קובע דרישות הנוגעות לתנאי החזקת כלבים בכלביות וכן את החובה להציב שלטי אזהרה אודות כלבי שמירה בכניסה לאתרים.
בישראל נכון לדצמבר 2024, החקיקה המסדירה את החזקת הכלבים כוללת את "חוק להסדרת הפיקוח על כלבים, התשס"ג-2002" ותקנות הנלוות אליו.
חוקים אלה מתמקדים בהיבטים כמו רישוי, סימון, חיסון, והגבלות על גידול והחזקה של כלבים מסוכנים.
חובת רישוי:- כל כלב מעל גיל שלושה חודשים חייב ברישיון תקף, המונפק על ידי הרופא הווטרינר העירוני.
תנאי לקבלת הרישיון כוללים תשלום אגרה, סימון הכלב בשבב אלקטרוני וחיסון נגד כלבת.
סימון וחיסון:- הכלב יסומן באמצעות שבב אלקטרוני תת-עורי, והחיסון נגד כלבת יבוצע בהתאם להוראות פקודת הכלבת.
הגדרת כלב מסוכן:- החוק מגדיר "כלב מסוכן" ככלב שנשך וגרם לחבלה, או כלב המשתייך לגזעים שהוגדרו כמסוכנים, כגון: אמריקן סטאפורדשייר בול טרייר (אמסטאף), פיט בול טרייר, רוטווילר ועוד.
איסור ייבוא:- אסור לייבא לישראל כלבים המוגדרים כמסוכנים.
תנאי החזקה:- בעלים של כלב מסוכן חייב להיות מעל גיל 18, לדאוג לגידור ונעילת המתחם שבו מוחזק הכלב, ולהציב שלט המזהיר מפני כלב מסוכן.
הוצאה לרשות הרבים:- בעת יציאה למרחב הציבורי, הכלב חייב להיות מוחזק ברצועה שאורכה אינו עולה על שני מטרים, ופיו חייב להיות חסום בזמם.
עיקור או סירוס:- כלב מסוכן מעל גיל שישה חודשים חייב לעבור עיקור או סירוס, אלא אם כן ניתנה לכך פטור מיוחד.
איסור מכירה או מסירה:- אסור למכור או למסור כלב מסוכן לאדם אחר.
דיווח על נשיכה:- בעלים של כלב שנשך אדם חייב לדווח על כך לרופא הווטרינר העירוני תוך 24 שעות, ולהעביר את הכלב למאורת בידוד בהתאם להנחיות.
ביטוח צד ג':- החוק מאפשר לשר החקלאות לחייב בעלי כלבים מסוכנים לרכוש ביטוח צד ג' לכיסוי נזקים שעלולים להיגרם על ידי הכלב.
כלב שוכב בשלג הוא ציור מאת האמן הגרמני פרנץ מארק.
הציור מתאר את כלבו האישי של מארק, "רוסי", כלב רועים לבן מעורב, השרוע בשלג.
היצירה מסמנת שינוי סגנוני בעבודתו של מארק, מהתמקדות בדיוק מציאותי לניסויים בצבע ובצורה.
מארק בחן כיצד גוני הלבן בפרוות הכלב משתנים ביחס לשלג שמסביב וכיצד הצבעים משפיעים זה על זה.
צורת הכלב ביצירה מושפעת מהעיצוב הזוויתי של הקוביסטים, שאותם הכיר מארק מתערוכות.
בציור מופיע כלבו האישי של מארק, "רוסי", כלב רועים לבן מעורב.
מארק בחר להציג את הכלב שרוע על הקרקע, תנוחה המדגישה את טוהרו ושלוותו.
ביצירה זו ניכר מעבר סגנוני מציורים מציאותיים לניסיונות עם צבע וצורה.
האמן התעניין במיוחד באופן שבו גוני הלבן בפרוות הכלב מושפעים מהשלג הלבן שסביבו וכיצד הצבעים משפיעים זה על זה.
צורתו הסגנונית של הכלב שואבת השראה מהעיצוב הזוויתי של הקוביסטים, אותם הכיר מארק מתערוכות שראה.
הציור היה לחלק מאוסף מוזיאון שטאדל פעמיים.
לראשונה, נרכש מאשתו של מארק בשנת 1919 והוצג באגף המודרני של המוזיאון עד שנת 1937. אז, במסגרת מדיניות הנאצים נגד "אמנות מנוונת", הוצא הציור מהאוסף יחד עם 76 יצירות נוספות.
בשנת 1961 ניתנה למוזיאון הזדמנות לרכוש מחדש את היצירה, שהייתה אז באוסף פרטי בארצות הברית.
מחיר הרכישה, 175,000 מארק, היה כמעט פי שלושה מהמחיר הגבוה ביותר ששילם מוזיאון שטאדל עד אז עבור יצירת אמנות מודרניסטית.
לאחר שיקול דעת קצר, ובשל חשיבות הציור לאוסף, החליט אגודת המוזיאון לרכוש אותו מחדש.
כלב רועים שווייצרי לבן או ברגר בלאנק סוויס הוא גזע שווייצרי של כלב רועים.
הוא צאצא של רועים לבנים מצפון אמריקה שיובאו לשווייץ; הרועה הלבן עצמו הוא צאצא של רועים גרמניים גזעיים לבנים.
בעבר נאסר על רישום כלבי רועים גרמניים בעלי פרווה לבנה בגרמניה, אך בארצות הברית ובקנדה הצבע נותר פופולרי; הוקם מועדון גזע וכלבים לבנים אלה זכו להכרה כגזע נפרד, הרועה הלבן.
הגזע ברגר בלאן סוויס נגזר מכלבים מסוג זה שיובאו מצפון אמריקה לשווייץ מתחילת שנות ה-70. הראשון שבהם היה כלב אמריקאי בשם לובו, שנולד ב-5 במרץ 1966; כלבים אחרים יובאו מקנדה ומארצות הברית.
הוא הוכר כגזע בשווייץ ביוני 1991, ונרשם ב"ספר המקורות השווייצרי" של Société Cynologique Suisse.
הוא הוכר באופן זמני על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות בשנת 2002, והתקבל סופית בשנת 2011. הוא הוכר על ידי מועדון הכלבים הבריטי בשנת 2017.
הרועה השווייצרי הלבן הוא בגודל בינוני, במשקל בטווח של 25–40 ק"ג וגובה כתפיו נע בין 53 ל-66 ס"מ.
פרוותו, באורך בינוני או ארוך; לבנה, בדרך כלל עם עור כהה.
צבע עיניו נע בין חום בהיר לכהה ובעלות צורת שקד; האוזניים זקופות, פונות קדימה, משולשות ומעוגלות מעט בקצותיהן.
יכולות הרעייה שלו דומות לאלו של הרועה הגרמני.
רישומו אינו כפוף למבחן עבודה.
כַּלְבִּיִּים (שם מדעי: Canidae) היא משפחה בסדרת הטורפים.
תפוצת המשפחה על פני מרבית שטחי היבשות בעולם, למעט מדגסקר, טאיוואן, הפיליפינים, בורנאו, גינאה החדשה, אוסטרליה, ניו זילנד, אנטארקטיקה ומרבית איי האוקיינוסים.
לאוסטרליה ולגינאה החדשה הגיעו מינים מסוג כלב בהתערבות האדם.
בארץ ישראל מצויים המינים תן זהוב (Canis aureus), זאב מצוי (Canis lupus), שועל מצוי (Vulpes vulpes), שועל צוקים (Vulpes cana), ושועל החולות (Vulpes rueppelli).
הפנק (Vulpes zerda) נצפה בארץ בעבר, אך כנראה נעלם מנוף הארץ.
הפנק הוא הקטן ביותר בעוד שזאב מצוי הוא הגדול ביותר.
בעבר היו מינים יותר גדולים כשהגדול ביותר היה האפיסיון.
הזכרים על פי רוב גדולים מהנקבות.
רוב סוגי הפרווה אחידים בצבעם (שומרים על ספקטרום משתנה) אולם מספר מינים בעלי פרווה מקושטת בפסים ובכתמים.
למשפחה גוף שרירי וארוך, חזה עמוק וצר, גפיים דקות וארוכות, זנב רחב ושעיר, אוזניים זקופות.
ארבע אצבעות ברגליים האחוריות וחמש בקדמיות.
למחסה הם משתמשים במחילות, מאורות וגומחות בקרקע ובהרים.
מספר סוגים חיים ביום, בלילה וחלק בכל שעות היממה.
הכלבים הולכים על פי רוב על אצבעותיהם בלבד, חלקם על רוב כף הרגל.
במהירות מרבית הם עוברים לדהירה.
הם אינם מיטיבים לטפס על עצים, מלבד השועל האפור ושועל הראקון המטפסים בזריזות כשל חתול.
חוש הראייה מפותח, חושי השמיעה והריח מפותחים ביותר אף הם.
הטרף ניצוד במרדף בשדה פתוח או על ידי מארב.
המזון משתנה בכל מין ובהתאם לעונה ולאזור המחיה, תלות במזון מהצומח קיימת אצל מינים רבים.
מספר סוגים, בעיקר הגדולים, נעים בלהקות של עד 30 פרטים, בחיפוש אחר טרף בעל מסה גדולה מהם.
מרבית הסוגים הקטנים צדים לבדם או בזוגות, בעיקר מכרסמים וציפורים.
מרבית הכלביים חיים בטריטוריה קבועה, שהמאורה במרכזה.
נקבות ממליטות פעם בשנה, 2–13 ולדות להמלטה.
תקופת ההריון הממוצעת היא 63 יום.
הגורים נולדים חסרי ישע ועיוורים אך מכוסים בשיער דליל.
על פי רוב מטפלת הנקבה בגורים, בעוד שהזכר ושאר חברי הלהקה עוזרים במרבית המקרים.
בגרות מינית לאחר שנתיים לערך.
תוחלת חיים לפחות 10 שנים ברוב הסוגים.
תיעוד המאובנים מגיע לסוף האאוקן בצפון אמריקה ואירופה, תחילת האוליגוקן באסיה, סוף הפלאהיוקן בדרום אמריקה, פלאוקן באפריקה, אמצע ההולוקן באוסטרליה.
כלבים (Caninae) – הקבוצה היחידה ששרדה כיום
תת-שבט: כלבים (Canina, מוגדר גם כ"כלביים דמויי-זאב")
מין זאב מצוי (Canis lupus)
מין זאב אדמוני (Canis rufus)
מין זאב אלגונקווין (Canis lycaon)
מין זאב זהוב אפריקאי (Canis lupaster)
סוג ומין יחיד: דול מצוי (Cuon alpinus)
סוג ומין יחיד: זאב טלוא (Lycaon pictus)
סוג ומין יחיד: זאב היער (Speothos venaticus)
סוג: שועל דרום אמריקני (Lycalopex)
מין שועל ארגנטינאי אפור (Lycalopex griseus)
מין שועל ארגנטינאי לבן (Lycalopex vetulus)
מין שועל ערבות פרואני (Lycalopex sechurae)
סוג ומין יחיד: שועל הסרטנים (Cerdocyon thous)
סוג ומין יחיד: שועל קטן-אוזן (Atelocynus microtis)
סוג ומין יחיד שועל אוזנן (Otocyon megalotis)
סוג שועל (Vulpes, "שועלים אמיתיים")
מין שועל צוקים (Vulpes cana)
מין שועל קורסאקי (Vulpes corsac)
מין שועל מקרוטיס (Vulpes macrotis)
מין שועל מהיר (Vulpes velox)
מין שועל חול טיבטי (Vulpes ferrilata)
כלבי ים (שם מדעי: Phocidae) היא משפחת יונקים מסדרת הטורפים, קבוצת הטורפים הימיים.
כלבי הים חסרי תנוך באוזניהם, וצווארם קצר מאוד.
הם אינם יכולים להעביר את סנפיריהם האחוריים תחת גופם כדי ללכת עליהם, והם נעים באמצעות סנפיריהם הקדמיים בלבד, בניגוד לניבתניים ולאוטריים.
לשפמו של כלב הים יש יכולת יוצאת מן הכלל לחוש את מהירות זרם המים.
במהלך ניסוי, כלב ים שעיניו כוסו, הצליח לזהות דג שחלף סמוך אליו, תוך שימוש בשפמו, גם 30 שניות לאחר שהטרף עבר במקום.
חוקרים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מנסים להבין את אופן פעולתה של מערכת חישה זו, המצטיינת ברגישות כה גבוהה.
המין היחיד המגיע לעיתים לחופי ישראל הוא כלב ים נזירי מצוי, המצוי בסכנת הכחדה חמורה בכל העולם.
כלבת ים ממין זה נצפתה לראשונה בחוף יפו.
שבט כלבי ים נזיריים (Monachini)
סוג ומין יחיד: כלב ים נזירי מצוי (Monachus monachus)
סוג: כלב ים נזירי – (Neomonachus )
מין: כלב ים נזירי קריבי – (Neomonachus tropicalis) – נכחד
סוג: פיל ים – (Mirounga)
שבט כלבי ים לובודונים (Lobodontini)
סוג ומין יחיד: כלב ים נמרי – (Hydrurga leptonyx)
סוג ומין יחיד: לובודון הסרטנים – (Lobodon carcinophagus)
סוג ומין יחיד: כלב ים רוס – (Ommatophoca rossii)
סוג ומין יחיד: כלב ים כובעי – (Cystophora cristata)
סוג ומין יחיד: כלב ים מזוקן – (Erignathus barbatus)
מין: פוקה מנוקדת – (Phoca largha)
מין: פוסה כספיאנית – (Pusa caspica)
מין: פוסה טבעתית – (Pusa hispida)
מין: פוסה באיקלית (Pusa sibirica)
סוג ומין יחיד: כלב ים משורטט – (Histriophoca fasciata)
סוג ומין יחיד: כלב ים אפור – (Halichoerus grypus)
כלבי השמש, או בשמה המדעי, פרהליה (לצד השמש), הם תופעה אופטית אטמוספירית בה נצפים שני כתמים בהירים משני צדי השמש, המלווים לרוב בהילה הנקראת "הילת 22 המעלות" .
שני הכתמים נמצאים באותה זווית עילוי כמו השמש.
כלבי השמש הם חלק ממשפחת ההילות הנוצרות בידי אור שבא במגע עם גבישי קרח באטמוספירה.
כלבי השמש יכולים להיראות בכל מקום בעולם ובכל עונות השנה, אך לא תמיד באופן ברור.
כלבי השמש נראים בבהירות כאשר השמש נמוכה בשמיים.
כלבי השמש לרוב נוצרים על ידי שבירת אור מגבישי קרח משושים דמויי צלחת הנמצאים בענני צירוס או במהלך מזג אוויר קר, הנעים באוויר בגבהים נמוכים (במקרה זה, הם נקראים אבק יהלומים ).
הגבישים מתנהגים כמו מנסרה, ומכופפים את קרני האור העוברות דרכם בהטיה מינימלית של 22 מעלות.
אם הגבישים מסודרים בצורה אקראית, נוצרת טבעת מלאה מסביב לשמש, היא ההילה המדוברת.
לרוב הגבישים שוקעים באוויר ומסתדרים בצורה אופקית, ואור השמש, שנשבר במעבר דרך הפאות האנכיות שלהם, מתכופף אופקית; כך נוצרים שני כלבי השמש משני צדדיה ובאותו גובה בקירוב.
כאשר השמש עולה בשמיים, הקרניים העוברות דרך הגבישים מוטות יותר ויותר מהמישור האופקי.
זווית הסטייה שלהם עולה, בעוד כלבי השמש מתרחקים מהשמש.
בכל זאת, הם שומרים על זווית עילוי הזהה לזווית השמש.
כלבי השמש נצבעים באדום בצד הקרוב לשמש.
בצד היותר רחוק, הגונים נעים מכתום לכחול, אך בגלל חפיפה רבה של צבעים, ניתן להבחין לרוב רק בצבעי האדום והכחול בקצוות, ובצבע לבן במרכז.
האטימולוגיה המדויקת של "כלב השמש" נשארת תעלומה.
מילון אוקספורד האנגלי מכנה זאת כ"מוצא מעורפל" (obscure origin).
לחלופין, ג'ונס פרסון הציע שהמונח מגיע מן המיתולוגיה הנורדית ושמות ארכאיים בשפה הסקנדינבית, כקבוצת כוכבים של שני זאבים הצדים את השמש ואת הירח: אחד אחריה, ואחד לפניה.
המונח פרהליון מגיע מיוונית (παρήλιον), ומשמעו "לצד השמש".
"כלבי שמש" הוא שמו של אחד השירים מתוך מסע החורף מאת שוברט.
כלבי שפיץ הם קבוצת גזעי כלבים בעלי מאפיינים משותפים.
לכל הכלבים החברים בה זנב זקוף המסתלסל מעל הגב, פנים מחודדים הדומים לפני זאב, אוזניים זקופות, יציבה איתנה ורעמה של שיער עבה מסביב לצוואר.
ישנם עשרות רבות של גזעי שפיץ, ומוצא רובם מן הצפון הרחוק.
בעבר היה השפיץ הכלב היחידי שהיה מצוי באזורים הסוב-ארקטיים.
האינואיטים ועמיתיהם הסיביריים השתמשו בהם למשיכת מזחלות, ועבודות קשות אחרות.
בידודם של האזורים הצפוניים הקרים היה אחד הגורמים להשתמרות הופעתם הייחודית.
כלבים מסוג שפיץ קיבלו את הכינוי מאזור פומרניה במרכז אירופה (כיום חלק ממזרח גרמניה וצפון פולין).
הפומרניאן הוא צאצא של כלבי שפיץ גדולים יותר והגזע נעשה פופולרי בעקבות אנשי מלוכה שהחזיקו בו מאז המאה ה־17, ביניהם המלכה ויקטוריה, ולכן מדובר בגזע שנחשב ליוקרתי.
"כלבם של בני בַּסְקֶרְוִיל" הוא רומן בלשי באורך מלא פרי עטו של ארתור קונאן דויל, ובו עלילה מעלילותיו של הבלש שרלוק הולמס, יציר רוחו של קונאן דויל.
הרומן, שהופיע בשנת 1901 בהמשכים בכתב העת סטרנד ובשנת 1902 יצא לאור כספר, נחשב לטוב מבין ארבעת הספרים באורך מלא שכתב קונאן דויל על שרלוק הולמס.
(שלושת האחרים הם: "חקירה בשני" שפורסם בשנת 1887, "חותם הארבעה" שפורסם בשנת 1890 ו"עמק הפחד" שפורסם בשנת 1915).
כל יתר ספרי שרלוק הולמס הם קובצי סיפורים.
הוא מתרחש בטירה אפלה השוכנת באדמות הבור השוממות, בחלק נידח וקודר של חבל דבונשייר בדרום-מערב אנגליה.
הספר מספר על קללה עתיקה, הרודפת את בניה של משפחת אצולה בשם בסקרוויל במשך כמאתיים וארבעים שנה, מאמצע המאה ה-17 עד ימי ההתרחשות של העלילה בסוף המאה ה-19, קללה הגורמת למותם של בני המשפחה באמצעות כלב ענק.
על פי המגילה נודע הוגו בהוללותו ובאכזריותו.
במסיבת רעים בטירת המשפחה כלא הוגו נערה בחדרו כדי להתעלל בה.
כשנמלטה הנערה לאדמות הבור רדף הוגו אחריה כשהוא רוכב על סוסתו ועמו שועטים כלבי ציד.
שלושה מרעיו יצאו בעקבותיו על סוסיהם.
בדרכם פגשו רועה צאן אחוז אימת מוות, שסיפר להם כי ראה את הנערה ואת הכלבים הרצים אחריה, ואז ראה גם את הוגו חולף על פניו על גבי סוסתו ואחריו "טס כלב איום ונורא".
בבקעה שבלב אדמות הבור מצאו הרעים את הנערה מוטלת מתה.
לידה היה הוגו מוטל כשלידו "עמדה חיה שחורה ועצומה, כדמות כלב.
עוד הם מביטים והמפלצת קרעה את גרונו של הוגו בסקרוויל והפנתה את עיניה היוקדות ואת מלתעותיה הנוטפות דם אליהם, שלושתם נתנו קול פחדים ונסו על נפשם".
מחבר המגילה מסיים בהזהירו את בניו: "אין להכחיש כי רבים מבני משפחתנו מצאו את מותם בדרך שאינה טבעית-בדרך פתאומית, אלימה ומסתורית.
ואולם יכול נוכל לחסות בחסדו הרב של בורא עולם, שלא יעניש את החפים מעוון מעבר לשילשים ולרבעים כפי שהוזהרנו בכתבי הקודש...
וכן עצתי נתונה לכם לנהוג בזהירות ולהימנע מלחצות את אדמות הבור באותן שעות אופל, כאשר כוחות הרשע מגבירים חילם".
כאן בא הרופא ופורש בפני הבלש עניין אקטואלי; הוא מציג בפניו גיליון חדש של העיתון "חדשות דבונשייר" ובו תיאור מותו של האציל הנוכחי לבית בסקרוויל, סר צ'ארלס בסקרוויל, אדם קשיש ומכובד וחשוך ילדים, שמצא את מותו בנסיבות מסתוריות באחד הערבים, בקצה השדרה המובילה מטירת בסקרוויל אל אדמות הבור.
לדברי משרתו הוא יצא לטיול וסיגריה בידו, שהה זמן מה בשער האחוזה ואז שב וירד במורד השדרה לכיוון הטירה ושם נמצאה גופתו.
לדברי העיתון פרט אחד נשאר סתום: עקבות המנוח לבשו צורה חדשה בשובו לטירה, כאילו הלך על בהונות רגליו.
צועני שהיה באותה עת באדמות הבור העיד כי שמע קול צעקה, אולם פרט להתעוותות פניו של המנוח בצורה איומה לא נמצאו סימני אלימות על גופו.
סיבת המוות הרשמית הייתה התקף לב שלקה בו המנוח, שהיה זה מכבר חולה לב.
המקרה עורר את סקרנותו של הבלש ואז הוסיף הרופא עובדות שלא נזכרו בעיתון.
המנוח האמין בכל לבו באגדה בדבר קללת המשפחה, ולא היה דבר שהיה גורם לו לצאת בלילה לבדו לגבול אדמות הבור.
סר צ'ארלס עצמו התוודה בפני הרופא על אימת המוות שחש בה מדברי המגילה והוא אשר מסר את המגילה לרופא.
הרופא יעץ לו לצאת לפרק זמן מסוים ללונדון כדי להתרחק מאדמות הבור ולהירגע, ומותו בא לו ערב יציאתו ללונדון.
הרופא הוא שהוזעק ראשון באותו ערב למקום האסון.
כשהוא מספר להולמס דברים אלו אישר ד"ר מורטימר את העובדות שנזכרו בעיתון, אולם הצביע על טעות אחת שהייתה בדברי העדים, לפיהם לא היו על הקרקע עקבות אחרים זולת עקבותיו של המנוח.
לאמיתו של דבר, אמר הרופא להולמס, היו עקבות במרחק מה מן הגופה.
לשאלת הולמס האם היו אלה עקבות רגלי גבר או אישה, משיב ד"ר מורטימר כמעט בלחישה:
"מר הולמס, אלו היו עקבותיו של כלב ציד ענק".
הרופא ממשיך ומספר כי לפני המקרה ראו אנשים אחדים באדמות הבור יצור מוזר הדומה בכל לזה שתואר במגילה, יצור ענק שהפיץ סביבו נוגה מוזר.
הולמס אומר לרופא כי עד כה הוא חקר רק את המתרחש בעולם הזה, אך להילחם בשטן בכבודו ובעצמו אין זה מכוחו.
הרופא משיב כי לא בא לבקש מהבלש לערוך חקירה, אלא בא אליו כדי להיוועץ בו, כיצד עליו לנהוג ביורש הנוכחי של שושלת בסקרוויל, סר הנרי בסקרוויל, בן אחיו של המנוח, העומד להגיע תוך זמן קצר ללונדון.
סר הנרי אותר בקנדה וד"ר מורטימר רוצה, כנאמנו של סר צ'ארלס וכמוציא לפועל של צוואתו, להגן עליו.
לשאלת הולמס האם יש יורש נוסף, השיב הרופא כי היה לסר צ'ארלס אח שלישי, רוג'ר, שהיה חרפת המשפחה, ברח לאמריקה התיכונה ושם מת מקדחת צהובה.
מכאן מתחילים הדברים להתגלגל בקצב; הולמס מקבל על עצמו להגן על סר הנרי.
"אם החיים או צלילות הדעת שלך
חשובים לך, שמור מרחק מאדמות הבור".
הולמס מקרב את המכתב לפניו מרחרח בו, אך אינו מסיק ממנו דבר.
יתרה מזו הולמס מבחין כי אדם שחור זקן עוקב בכרכרה שכורה אחרי סר הנרי.
הוא מאתר את הרכב של הכרכרה ולשאלתו משיב לו הרכב כי הנוסע גילה לו את זהותו, אמר לו כי הוא בלש וכן מסר לו את שמו.
הולמס שואל :"ומה שמו כי אדע?" "שמו", ענה הרכב, "היה שרלוק הולמס".
אף על פי שהסכנה נראית כעת מוחשית, מחליט הולמס, לאכזבת ד"ר מורטימר וסר הנרי, שלא להתלוות אליהם לטירת בסקרוויל ושולח עמם לטירה את ד"ר ווטסון.
מכאן ואילך העלילה מתוארת במכתבים ששלח ווטסון להולמס בלונדון.
בהגיעו ביחד עם סר הנרי לטירת בסקרוויל מתוודע ד"ר ווטסון למספר דמויות מאנשי אדמות הבור: