tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר השרפה התושבים פנו למדינה בבקשה לשקם את הבתים (היה צורך באישור מיוחד מכיוון שהישוב יושב בתוך שמורת טבע)
לאחר זמן מה הושגו האישורים והתושבים הורשו בפעם הראשונה מאז הקמת היישוב לבנות ולשפץ את הבתים.
כיום היישוב מונה כשישה בתים המארחים כשש משפחות.
גבעת חומרה היא גבעת כורכר השוכנת בין ראשון לציון ופלמחים.
הגבעה ידועה בעיקר בזכות אירוס הארגמן הפורח בה בעיצומו של החורף, בחודש פברואר.
הגבעה נמצאת בין כביש 4311 (משם הכניסה) לכביש 4. הגבעה אינה מוכרת כשמורת טבע.
הגבעה מאופיינת בפריחה רבה בחורף ובאביב.
מלבד אירוס הארגמן ישנם מינים רבים של פרחים: סביונים, חמציץ נטוי, כלנית מצויה, אלקנת הצבעים, לשון-שור מגובבת, חרציות, נוריות, פרגים, צבעונים, שום תל אביב ועוד.
על הגבעה פורחים גם מספר שיחים בהם רותם המדבר, צבר ("סברס") ושקדיה.
שם הגבעה ניתן לה על שם האתר הארכאולוגי הסמוך ד'הרת אל חומרייה.
במשך שנים הייתה הגבעה מוזנחת ושימשה אתר לפסולת בניין.
בשנת 2005 ניקו תלמידי בית הספר האזורי גן רווה את רוב הגבעה והסדירו בה מסלולי הליכה.
הגבעה איננה מטופחת באופן מסודר, השילוט בה מועט, אין בה סימוני שבילים, עמדות מידע או שירותים.
גבעת הרקפות (ידועה גם בשם חורשת הרקפות) הוא כינויה של גבעה קטנה ומיוערת ברמות מנשה, המפורסמת במרבדי הרקפות שפורחות בה בעונות החורף והאביב.
הגבעה נמצאת כקילומטר מצפון לקיבוץ גלעד, על יד כביש 672. הגבעה לא הוכרזה כשמורת טבע אך היא פותחה והוסדרה לטיולים בידי קרן קיימת לישראל.
במקום שביל מעגלי באורך כקילומטר, המתחיל מתחתית המדרון, ממשיך אל מעלה הגבעה ומקיף את החורשה מלמעלה.
החורשה עצמה מוקפת בחבל שנועד למנוע ממטיילים לדרוך על הפרחים.
בגבעה פורחת בעיקר רקפת מצויה בגווני לבן עד ורוד, אך ניתן למצוא בה גם כלניות אדומות ופרחים נוספים, בעיקר בשולי הגבעה.
בתחילת החורף פורחים בה גם כרכום חורפי ודודא רפואי.
הגבעה כאתר תיירותי נתגלתה בשנות ה-60 כאשר שני נערים מטיילים, אלי (מרמת השופט) ואילן (מקיבוץ דליה) עברו במקום ונכנסו לחורשה כדי לנוח.
כעבור שבועיים הביאו לטיול במקום את כל "מוסד חינוכי הרי אפרים" (בשמו אז).
בנוסף סיפרו על כך לאלון גלילי (לימים, מנהלה של "הסיירת הירוקה") שעבד אז בחברה להגנת הטבע, כדי שיפעל להפיכת המקום לשמורת טבע.
גבעת הרב"טים היא אתר הנצחה לזכרם של שבעה לוחמים מהפלוגה המסייעת של גדוד 202 בחטיבת הצנחנים, שנהרגו בלבנון במהלך מבצע שלום הגליל: ממושב תלמי אלעזר, מקיבוץ גדות, מבית שמש, מחיפה, מירושלים, מקיבוץ נצר סירני ו מאשקלון.
אתר ההנצחה נמצא בסמוך לגבול הצפון, ליד שער הכניסה למושב שתולה.
הוא הוקם על ידי יוצאי "פלוגת הרב"טים", בסיוע של קרן קיימת לישראל.
מיקום האתר, על גבעה הצופה ללבנון, נועד להפכו למקום מפגש והתייחדות עם זכר הלוחמים שנהרגו בלבנון, כמו גם תחליף לביקור במקום בו מצאו את מותם.
במקום הוקם גלעד ועליו לוח זיכרון.
האתר נחנך ב-10 באוקטובר 2013. בחנוכת האתר השתתפו נציגי המשפחות השכולות, ואיתם מרבית יוצאי "פלוגת הרב"טים" מימי מלחמת לבנון.
כמו כן, השתתפו מפקדים מגדוד 202 מימי המלחמה, נציגי הקרן הקיימת לישראל וחיילים סדירים מהפלוגה המסייעת של גדוד 202. שבעה עצי ארז ניטעו לצד הגלעד על ידי בני המשפחות השכולות.
"מגן גבעת הרב"טים", שהוכן על ידי יוצאי הפלוגה, הוענק לכל המשתתפים באירוע.
הסרת הלוט מעל הגלעד בוצעה בידי מפקד הפלוגה בימי המלחמה, דורון אביטל, וסגנו, רובי בן-צבי.
בשנת 2017 נוסף שמו של יאיר ברזילאי לאנדרטה.
סמל דניאל (דני) דיין - נפל בצידון
סמל שי קיסר - נפל בדאמור
סמ"ר יצחק (ג'ו) עמוס - נפל בדאמור
סגן עופר שטרנברג - נפל בכפר סיל
סגן מאיר כהן - נפל במבואות ביירות
סמ"ר נועם אשכול - נפל בקאבר שאמון 1983
מסלול הלחימה של פלוגת הרב"טים
ביום ראשון, 6 ביוני 1982, יצא צה"ל למבצע שלום הגליל, משימת האיגוף ונחיתה מן הים הוטלה על חטיבת הצנחנים בפיקודו של יורם יאיר.
פלוגת הרב"טים בפיקודו של דורון אביטל הפליגה ללבנון, יחד עם הכוח העיקרי של חטיבת הצנחנים, על נחתות של חיל הים.
בשעות הלילה נחתה החטיבה בסמוך לשפך של הנהר אל-אוואלי מצפון לעיר צידון.
גדוד 202 ירד מן הנחתות ברגל אל המים הרדודים ועלה על החוף כשפלוגת הרב"טים מובילה ומשתלטת על "הבוקסתא", גבעה גבוהה מצפון-מזרח לצידון.
הפלוגה שהתה במקום כיומיים, במהלכם התקדמו כוחות צה"ל מגבול הצפון והגיעו לפאתיה הדרומיים של צידון.
ביום שלישי, 8 ביוני, הוטלה על הגדוד משימה להשתלט על החלק הצפוני של צידון.
פלוגת הרב"טים הובילה את הגדוד לתוך העיר בתנועה רגלית מלווה בטנקים ונגמ"שים.
הגדוד נתקל באש עזה מצד המחבלים ובקרב שהתפתח נהרג דני דיין ממחלקת הדרגון.
ביום רביעי, 9 ביוני, נעה פלוגת הרב"טים בראש הגדוד לכיוון צפון על ציר החוף והשתתפה בכיבוש העיר דאמור.
בשעות הלילה של יום שישי, 11 ביוני, בעת שהגדוד חנה על כביש החוף הלבנוני ליד דאמור, אירעה תאונה מבצעית.
טנק של צה"ל נכנס בטעות בחשיכה לתוך חניון הלילה של הפלוגה.
באירוע זה נהרג שי קיסר ממחלקת הדרגון.
יצחק עמוס (ג'ו) נפצע באורח אנוש ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
ביום שבת, 12 ביוני, נקרא הגדוד להשתתף בקרב על כפר סיל.
פלוגת הרב"טים נכנסה ראשונה לכפר סיל.
במהלך הקרב נפגע מ"מ הסיור עפר שטרנברג, הוא פונה לאחור ולאחר מכן נודע על מותו בבית חולים שדה.
בשעות הלילה של יום ראשון, 13 ביוני, תוך כדי תנועה צפונה אל עבר העיר ביירות, נפתחה אש על הגדוד.
נגמ"ש של מחלקת המרגמות נע לאחור על גשרון והתהפך.
בהתהפכות נהרג מ"מ המרגמות מאיר כהן.
ב-10 באפריל 1983, בעת שהפלוגה שהתה בלבנון תחת פיקודו של מאיר כליפי, נתקל סיור בוקר שעסק בפתיחת ציר ליד הכפר קאבר שאמון במטען צד.
באירוע הזה נהרג נעם אשכול ממחלקת המרגמות.
יאיר ברזילי ממחלקת הדרגון אשר נפגע בתאונה המבצעית סמוך לדאמור, הוכר כנכה צה"ל בעקבות משבר נפשי הקשור לתאונה, יאיר התאבד בשנת 1990.
כך היה יאיר ברזילי לחלל השביעי של פלוגת הרב"טים במלחמת שלום הגליל.
גבעת ווטרשיפ הוא סרט הנפשה בריטי משנת 1978 המשתייך לסוגת סרטי דרמת אימה הרפתקנית.
הסרט בוים בידי מרטין רוזן.
הסרט מבוסס על ספרו של ריצ'רד אדמס, "גבעת ווטרשיפ".
הסרט יצא לראשונה ב-19 באוקטובר 1978 וזכה להצלחה מיידית, והפך לסרט השישי המצליח ביותר לשנת 1979 בבריטניה.
היה זה סרט ההנפשה הראשון שהוצג במערכת אודיו של דולבי סראונד.
בסרט מדבבים בין היתר ג'ון הרט, ריצ'רד בריירס, הארי אנדרוז, סיימון קאדל, נייג'ל הות'ורן ורוי קיניר.
גבעת הרדיו היא גבעה תלולת מדרונות ובפסגתה רמה מישורית, התופסת את רוב הכף הצפוני בקצה הצפוני של האי התת-אנטארקטי מקווארי שבאוקיינוס הדרומי, בערך בחצי הדרך בין אוסטרליה לאנטארקטיקה.
הנקודה הגבוהה ביותר שלה מתנשאת כ-100 מטר מעל גובה הים והיא מתחברת אל האי הראשי באמצעות לשון יבשה נמוכה וצרה, המוצפת מדי פעם בגלי הים בסערות עזות.
תחנת האי מקווארי, שמפעילה התחנה האנטארקטית של אוסטרליה והיא המקום היחיד המיושב דרך קבע על האי, שוכנת בקצה הצפוני של לשון היבשה למרגלות גבעת הרדיו.
הגבעה קרויה כך משום ששם הוצבה בראשית הדברים תחנת ממסר אלחוטית, כחלק מקשר הרדיו הראשון לאנטארקטיקה.
תחנת הרדיו, בראשותו של המטאורולוג ג'ורג' איינסוורת', הוקמה כחלק ממשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון, במטרה לספק קשר רדיו בין הבסיס העיקרי של המשלחת באנטארקטיקה בכף דניסון, מפרץ קומונוולת', לבין הובארט, טסמניה.
היא כללה צריף רדיו, חדר מנוע ואנטנות שידור, שהוקמו בראש הגבעה.
הציוד במקום כלל משדר ניצוץ של 1.5 קילוואט מתוצרת חברת טלפונקן הגרמנית את הכוח לשידורי הרדיו סיפק גנרטור שהונע על ידי מנוע מתוצרת דה דיון-בוטון.
אנשי הטלגרף על האי מקווארי, ארתור סוייר וצ'ארלס סאנדל, השתמשו בקוד מורס בתדר גבוה.
השידור הראשון של התחנה נעשה אל מקלט אחר על האי ב-17 בינואר 1912. התקשורת הראשונה בין האי לבין העולם החיצון התקיימה ב-13 בפברואר 1912, עם רדיו סידני ועם אוניות.
לאחר מכן שלחה התחנה דיווחי מזג אוויר יומיים לוולינגטון (ניו זילנד).
הקשר עם מפרץ קומונוולת' הוקם לבסוף באפריל 1913. ב-1913 נמסרה השליטה בתחנה לשירות המטאורולוגי של אוסטרליה, שהמשיך לתפעל אותה עד 1948, כשהמשלחות החקר הלאומית של אוסטרליה לאנטראקטיקה הסדירו נוכחות קבועה על האי.
גבעת ווטרשיפ היא מיני סדרה מונפשת תלת־ממדית שבוימה על ידי הבמאי הישראלי נועם מורו.
מיני הסדרה מבוססת על ספר באותו השם שנכתב בשנת 1972 על ידי הסופר ריצ'רד אדמס, ועובדה למסך הקטן על ידי התסריטאי טום בידלוול.
בתחילה, הייתה הסדרה אמורה לעלות לשידור ב-25 בדצמבר (בערב חג המולד), אך שידורה הוקדם ל-22 בדצמבר 2018 בערוץ BBC One ול-23 בדצמבר 2018 בכל הפלטפורמות של נטפליקס.
שיר הנושא של הסדרה "Fire on Fire" מאת המוזיקאי סם סמית' הופץ ביוטיוב ב-21 בדצמבר 2018.
כמו בספר המקורי, הסדרה מגוללת את עלילותיהם והרפתקאותיהם של קבוצת ארנבונים, בראשותם של האחים לוז וחמישון, שנמלטים מהארנבייה הישנה שלהם בעקבות חששו של חמישון, שניחן ברוח נבואית, מסכנה קרבה ובאה.
ביולי 2014, הוכרז ש-BBC ישדרו מיני סדרה אנימטיבית שתתבסס על הרומן.
באפריל 2016, הוכרז שהסדרה, שתכלול בסך הכל ארבע שעות, תופק בשיתוף פעולה בין BBC לנטפליקס.
הסדרה קיבלה תקציב של 20 מיליון ליש"ט.
צוות המדבבים של הסדרה הוכרז בנובמבר 2018.
במקור, הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בערב חג המולד, אך שידורה הוקדם ל-22 בדצמבר 2018 בערוץ BBC One ול-23 בדצמבר 2018 בכל הפלטפורמות של נטפליקס.
גבעת הרקפות היא שכונה בקריית ביאליק שנוסדה בעשור הראשון של המאה ה-21.
השכונה נבנתה בתחילת עשור הראשון של המאה ה-21 והתושבים הראשונים בה התאכלסו בשנת 2005. היא הוקמה במזרח העיר על קרקע של מינהל מקרקעי ישראל כשכונה המיועדת למשפרי דיור, וממוקמת מזרחית לכביש עוקף קריות.
סמוך לשטח הבנוי של השכונה, פעלה בשנות ה-50 מעברת "עיר המפרץ".
השכונה בנויה בצורה מעגלית, כך שבמעגל החיצוני נבנו יחידות הדיור בשכונה, ובמעגל הפנימי קיימים מעט מבני ציבור ומסחר.
הבנייה בשכונה מאופיינת בבנייה רוויה, ללא בתים צמודי קרקע, והיא כוללת פארקים ושטחים פתוחים רבים.
בשנת 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה פגעו בשכונה שתי רקטות אשר שוגרו על ידי החזבאללה.
אחת מהן גרמה לנזק לכ-80 דירות.
בשכונה ישנם כ-9 גני ילדים.
בשנת 2015 נפתח בשכונה בית ספר יסודי "רקפות" אשר נבנה בבנייה ירוקה.
הרחובות בשכונה נקראים על שמות פרחים וצמחים, למעט בבנייני "שער הרקפות", בהם הרח' המרכזי והגן הציבורי קרויים ע"ש ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר.
הרחוב הגדול והארוך ביותר בשכונה הוא רחוב "יקינטון", שגם מקיף את השכונה.
נכון לשנת 2018 התגוררו בשכונה כ-3,800 תושבים.
בשכונה פועל מרכז מסחרי, הכולל בין היתר: סופרמרקט, מספרה, פיצרייה וסניפי קופות החולים כללית ומכבי.
כמו כן, פועל בשכונה בית כנסת לצד אולם כנסים.
גבעת ווטרשיפ היא סדרת אנימציה בריטית-קנדית לילדים מסוגת פנטזיה והרפתקאות המבוססת על רומן בעל אותו שם שכתב ריצ'רד אדמס.
הסדרה היא הפקה משותפת בין חברות "Alltime Entertainment" הבריטית ו-"Decode Entertainment" הקנדית, והיא הופקה על ידי מרטין רוזן, במאי סרט ההנפשה "גבעת ווטרשיפ" משנת 1978. הסדרה בוימה על ידי טרוי סאליבן ונכתבה על ידי מרי קרופורד ואלן טמפלטון.
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ ITV במסגרת רצועת השידור CITV החל מה-28 בספטמבר 1999 עד ה-2 בדצמבר 2001, ולאחר מכן שודרה בקנדה בערוץ YTV.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים בשנת 2002. לסדרה יש 3 עונות ו-39 פרקים באורך 23 דקות.
שפת המקור של הסדרה היא אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית).
הסדרה עוסקת בחבורת ארנבים שעוזבת את ביתם שבסכנת הכחדה בשביל למצוא בית חדש ובטוח.
הם מסתובבים ברחבי הכפר האנגלי עד שהם מוצאים גבעה הנקראת "גבעת ווטרשיפ", שם הם מתמקמים.
עם זאת, הם עומדים בסכנה אחרת על ידי אפרפה, חבורת ארנבים המונהגת על ידי גנרל ואונדוורט, והם נאלצים במהרה להגן מחדש על ביתם ועל חייהם.
פרקי העונה הראשונה התמקדו ברומן המקורי, עם זאת פרקים מאוחרים בעונה ומשאר העונות היו עם תוכן חדש לחלוטין.
הייזל - אחד מחמשת הגיבורים של הסדרה ואחיו הגדול של פיבר.
הוא מוביל את הארנבים מסנדלפורד ובסופו של דבר הופך למנהיג הארנבים.
למרות שהוא לא הכי חזק או הכי חכם, הייזל הוא מנהיג כריזמטי שמכיר ומפעיל את כישוריהם של חבריו להצלחה רבה.
פיבר - אחיו הצעיר של הייזל.
ארנבון קטן שבעקבות חזונותיו להשמדת סנדלפורד הוא, אחיו הבכור ועוד כמה ארנבים עוזבים.
לעיתים קרובות הוא מרגיש אחראי והוא חוזה דברים איומים.
אם קורה משהו איום הוא מאשים את עצמו בתוצאות.
ביגוויג - קצין לשעבר באצולה של סנדלפורד, כביכול בגלל הכמות הגדולה של השיער שמסביב פניו.
הייזל בוחר אותו לעיתים קרובות למשימות המסוכנות ביותר.
בלאקברי - בעודה זכר ברומן המקורי, בסדרה היא נקבה.
היא האינטליגנטית מבין כל הארנבים, ולעיתים קרובות היא מעלה רעיונות גאוניים.
דנדליון - מספר סיפורים מושלם.
הוא ג'וקר ובחור חכם ומספק הרבה קומיות לסדרה.
הוא ידיד טוב של הוקביט.
פרימרוז - בת זוגו של הייזל.
באפרפה היא הראתה יחס מרדני ועקשן כלפי ורויין, שיצק אותה ועינה אותה בכל הזדמנות נתונה.
קפטן ברום - רב חובל לשעבר.
הסיפורים שהוא מספר משעממים את כולם.
יש לו חוכמה וניתן לסמוך עליו במשברים.
הוקביט - ארנב פסימי, סורר וסרקסטי, שתמיד יש לו הערה נושכת לכל מקרה.
קפטן קאמפיון - רואה איך הנהגתו של ואונדוורט הורסת את האפרפה.
הוא פגש את בלאקברי וזו הייתה אהבה ממבט ראשון, אך הוא הקריב את עצמו כדי להציל את המפקד שלו ממערה.
הוא שרד, ולבסוף התחתן איתה.
יש לה יחסי שנאה-אהבה עם ביגוויג.
סילברוויד - יש לו יכולות רבות המזכירות את פיבר.
הוא נסחר לווונדווארט כדי לעזור לו לחפש את ייעודו.
לבסוף הצטרפת לחבורת הארנבים של גבעת ווטרשיפ.
גנרל ואונדוורט - הנבל הראשי של הסדרה.
מנהיג אכזרי הרואה את עצמו כמי שעושה הכל למען מיטב המאבק, הוא שואף להשמיד את הייזל ואת חבריו.
ורויין - ארנב פחדן ומגניב, מיומן יותר בריגול אחר אחרים ומאיים על החלשים ממנו בלחימה.
ספרטינה - היא נבחרה להיות מרגלת אצל ארנבי ווטרשיפ בכך שיחשבו שהיא חברה שלהם.
כך היא ריגלה אחריהם ומצאה את מיקום הוריהם.
עם זאת בזמן שהיא הייתה שם סילברוויד הצליחה לגלות את המסווה שלה.
גראניט - אחד הארנבים החזקים של הוורדן.
ספרטינה אמרה לו להרוג את בלאקברי בירח המלא הבא, אולם מכיוון שבלאקברי הציל את חייו פעם אחת, גרניט לא הצליח לבצע את המעשה, דבר המראה שיש לו כבוד.
הפסקול הרשמי של הסדרה הופק על ידי מייק באט בסיוע התזמורת הפילהרמונית המלכותית.
הפסקול כולל מספר כוכבים שספקו את קולם בשביל השירים, בניהם סטיבן גייטלי, ארט גרפונקל, סריס מתאוס מלהקת Catatonia ופול קאראק מלהקת Mike + The Mechanics.
בשנת 2003, המלחין מייק באט היה מועמד לפרס ג'מיני עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר לסדרה דרמטית.
כמה פרקים של הסדרה הופצו ב-VHS על ידי Buena Vista Home Entertainment בשנת 1999 ובשנת 2000, ולאחר מכן הופצו ב-DVD על ידי סרטי יוניברסל ו-Woodland Animations בבריטניה.
גבעת וירכו או גבעת וירצ'ו היא גבעה בין קרחון ליסטר לקרחון פארה בחלקו הצפוני של האי ברבנט, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
הגבעה מופיעה לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה בשנת 1953; במפה זו אין לגבעה שם.
במסגרת משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד הגבעה צולמה מן האוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופתה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
הגבעה נקראת על שמו של רודולף וירכוב, רופא גרמני שנחשב למייסד מדע הפתולוגיה.
השם ניתן לגבעה, בדומה לשמות אתרים רבים באזור אשר נקראו על שמם של חלוצים בתחום הרפואה.
גבעת התור היא גבעת כורכר קטנה בצפון מערב נס ציונה.
פסגת הגבעה היא הנקודה הגבוהה ביותר בתוך תחומי העיר נס ציונה ומשקיפה על מרחבי העיר ועל הסביבה.
הכורכר הוא סלע משקע פריך נקבובי שנוצר מדיונות חול ים, שהתאבנו במהלך שנים רבות.
סלע הכורכר נדיר וייחודי בעולם.
נמצא בעיקר במזרח הים התיכון.
גבעות כורכר כאלו היו נפוצות במישור החוף ובשפלה.
כיום כמעט ולא נותר מהן שריד, עקב בניה, סלילה וחקלאות.
על הגבעה מתקיימים מאות מיני צומח, חלקם נדירים ואנדמיים, בסכנת הכחדה.
איריס ארגמן, קורנית מקורקפת, מתנן שעיר, חצב, כלנית, שום תל אביבי ועוד.
מרבית שטח הגבעה טבעי ומכוסה בצמחייה המאפיינת רכסי כורכר ובשיחי שרביטן.
הגבעה מכותרת בשכונות הצפוניות של נס ציונה.
מצידה המערבי נמצאים שדות חקלאיים.
מאז ומתמיד משכה הגבעה מטיילים ואוהבים שחיפשו פינת טבע רגועה ושקטה מחוץ לעיר.
בעבר התנשאה הגבעה בלב פרדסים ושדות חקלאיים.
רום הגבעה הוא רכס צר ממזרח למערב.
במזרח הגבעה מתנשאים עצי "פיקוס השדרות" ענקיים ועתיקים.
מדרונותיה של הגבעה תלולים וזרועים מחשופי כורכר מיוחדים.
במרכז הגבעה, בריכת בטון עגולה.
בעבר שימשה כמאגר מי שתייה וסיפקה מים לנס ציונה ולפרדסי התפוזים, שהשתרעו מאופק עד אופק.
בדרום הגבעה, מתנוסס פסל ברזל סוריאליסטי, עשוי חלקי מכונות מתכת חלודות.
הפסל – "מרכבה 2002" מעשה ידיו של יעקב דורצ'ין, צופה על העיר המתפתחת כשגבו אל גבעת התור.
בקרבת הפסל מחצבת כורכר ישנה, מעליה צוקי כורכר ומחשופים רבי שכבות המספרות את הגאולוגיה של היווצרות הכורכר.
בבסיס המצוקים נמצאות מחילות של שועלים.
המצוקים מנוקדים בחורים ובמחילות, שחצבו שרקרקים.
השרקרק, ציפור מיוחדת מגיע לארץ בחודש מאי מאפריקה, ומקנן במצוקי הכורכר.
הוא חוצב חורים עגולים וקטנים לעומק של שני מטרים במרכז המצוק, ובהם מגדל את גוזליו.
במערב הגבעה הקימה עיריית נס ציונה בשנת 2017 את "מצפה הפרשים הניו זילנדים", לציון 100 שנים לקרב עיון קרא במלחמת העולם הראשונה.
בקרב קשה ועקוב מדם כבשו כוחות חטיבת הרובאים הרכובים הניו זילנדית מחיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי את האזור מידי כוחות צבא האימפריה העות'מאנית.
גבעת וייטסייד היא גבעה מכוסה קרח בחצי האי בלאגובגראד בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
לגבעה יש כתף, המהווה את הצד הדרום-מערבי של הכניסה למפרצון וון.
הגבעה ממוקמת בין קרחון אוונס ונקודת פוין.
גובהה של הגבעה 330 מטרים מעל פני הים.
אזור הגבעה צולם על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928.
האזור מופה לראשונה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
במהלך סקירה שנערכה בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, דווח כי הגבעה המכוסה קרח מתחברת לקרחון אוונס, ולא רואים חלקים חשופים בגבעה.
בשם של הגבעה הוא תיאורי - הגבעה מכוסה הקרח לבנה, וצידה השני מתחבר לקרחון, כך שניתן לראות צד לבן אחד.
גבעת ווטצ'טאואר או גבעת ווטצ'טאוור היא גבעה קטנה ברכס מסה, שבאזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת מדרום-מזרח לאוכף פינאקל.
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי מחלקת המחקר הצפונית (the Northern Party) של משלחת הסקר הגאולוגי מטעם ניו זילנד לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963.
הגבעה ממוקמת במקום שניתן לצפות ממנו על הכניסה לאוכף פינאקל.
וטצ'טאוור באנגלית משמעו "מגדל תצפית".
גבעת הרצל היא שכונה בדרום תל אביב, הגובלת בשכונות פלורנטין, שפירא ויפו העתיקה.
עם בנייתה של גבעת הרצל כשכונת מלאכה ומגורים, נבלעו בשטחה שתי שכונות בנות של אבו כביר: סכנ'ת חאמד (דנאייטה) ומעט צפונה ממנה סכנ'ת אל-עראיינה.
הבנייה העברית בסביבה החלה בשנות השלושים, אולם הסכם משנת 1922 שנערך עם חפאז בן חסין שיח-עלי בנוגע למכירת פרדס סטמבול בסכנ'ת חאמד (דנאייטה), מעיד כי גאולת קרקעות בסביבה זאת החלה עוד קודם.
ב-9 בדצמבר 1947, החלו התקפות על גבעת הרצל ועל השכונה הגובלת, שפירא.
ב-20 במאי 1948, ערך חיל האוויר המצרי שלוש גיחות הפצצה על תל אביב על רקע מלחמת העצמאות.
בגיחה שנערכה אחר הצהריים נפגעה השכונה שבדרום העיר ונהרגו חמישה אנשים.
כיום, גבעת הרצל נחשבת לשכונה בעלת מקומות תעשייה ומסחר ברובה, היא מכילה את פארק החורשות ואת הגן הזואולוגי.
השכונה גובלת בצפונה לפלורנטין, בדרומה לנווה עופר, במזרחה לשפירא ובמערבה ליפו.
כביש דרך קיבוץ גלויות ודרך בן-צבי עוברים דרך השכונה.
בשכונה על פי מפקד דצמבר 2008, 18.6% ללא תעודת בגרות, 31.7% בעלי תעודת בגרות, 8.1% בעלי סיום על תיכונית, 15.4% בעלי תואר אקדמי ראשון ו-4.1% בעלי תואר אקדמי שני ומעלה.
90.2% לומדים בבית ספר ממלכתי, 3.7% בבית ספר ממלכתי דתי, 1.2% בבית ספר ממלכתי ערבי, ו-1.2% בבתי ספר מיוחדים.
בית ספר לטבע, סביבה וחברה לחינוך סביבתי ירוק
גן פסלים של תומרקין בגן אבו נבוט - גן קטן בעל מגוון פסלים
בית ספר קהילה - בית ספר דמוקרטי וקהילתי
גבעת התחמושת היא גבעה בצפון ירושלים, שבמוצב הירדני ששכן עליה התחולל קרב קשה במלחמת ששת הימים.
במקום יש אתר לאומי להנצחת ולהנחלת המורשת על המערכה בירושלים במלחמת ששת הימים.
האתר מנוהל על ידי תאגיד ממשלתי הכפוף למשרד המורשת.
היסטוריה של האתר עד למלחמת ששת הימים
המתחם הוקם על ידי הבריטים בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 כבונקר לאחסון התחמושת של בית הספר לשוטרים.
מבנה בית הספר הוקם על גבעה בגובה 797 מטרים מעל פני הים, שלוחה של רכס הר הצופים מכיוון צפון-מערב (כיום סובבת אותו שכונת מעלות דפנה).
ב-19 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, כבש הלגיון הירדני את המתחם, ביחד עם שטחים נוספים בצפון העיר, מידי כוחות האצ"ל שהתבססו באזור כמה ימים לפני כן במסגרת מבצע קלשון.
תפיסת המוצב על ידי הירדנים ניתקה את הר הצופים ממערב ירושלים עד לכיבושו מחדש במלחמת ששת הימים, בלילה שבין 5 ביוני ל-6 ביוני 1967.
הקמת האתר והתפתחות לאחר מלחמת ששת הימים
אתר להנצחת הקרב על גבעת התחמושת שהוקם ביוזמת ההורים השכולים, לאחר מלחמת ששת הימים,
כאשר החלו עבודות להכשרת הגבעות החשופות שבצפון-מזרח ירושלים שעד המלחמה היו שטח הפקר להקמת שכונות מגורים, פנה מג"ד 66, יוסי יפה, ליצחק פניגר, אביו של עופר פניגר, אחרון הנופלים בקרב, וזה האחרון כינס כמה הורים שכולים שביקשו לשמר את מוצב גבעת התחמושת ולהקים בו אתר הנצחה מרכזי לנופלים.
בשנת 1968 הוחל בתכנון אתר ההנצחה במקום.
את התכנון ביצע משרד האדריכלים בנימין אידלסון – גרשון צפור כשעל עיצוב הפנים והתצוגה הופקד רפי בלומנפלד.
בשנת 1975 נחנך בגבעת התחמושת אתר ההנצחה, שבו נשמר חלק מהמוצב שהיה במקום, והוקם בו מוזיאון להנצחת הלוחמים.
על קיר במוזיאון חקוקים שמות 182 הנופלים במערכה על ירושלים במלחמת ששת הימים.
במקום ניטעו 182 עצי זית לזכר הנופלים בקרב על ירושלים.
חלק מן המוצב נהרס, אך חלקיו המרכזיים והמערביים נותרו כשהיו בעת הלחימה.
בשנת 1990 הוכר האתר כאתר הנצחה ממלכתי.
כך מתאר האדריכל גרשון צפור את אתר ההנצחה:
מקומו המרכזי של שדה הקרב גבעת התחמושת במיתוס הגבורה בישראל, והקשר הישיר שיש לו למערכה על ירושלים, הפכו את אתר ההנצחה לנקודת מוקד טקסית בעלת משמעות לאומית.
במקום נערך מדי שנה ביום ירושלים טקס הזיכרון הממלכתי המרכזי.
באתר ההנצחה מוצבים זחל"מ הפיקוד של מוטה גור, טנק השרמן של הפלוגה הירושלמית וג'יפ התול"ר ומשוריין של מגיני הר הצופים.
ב-29 נובמבר 2017 עמותת גבעת התחמושת שהפעילה את המקום כל השנים, הפכה להיות תאגיד ממשלתי, המדינה לקחה אחריות על המקום ומממנת את התפעול השוטף של האתר.
בחמש השנים האחרונות הושקעו באתר כ-25 מיליון ש"ח, במסגרת פרויקט מורשת שסייעו להקים במקום מוזיאון חדש וייחודי, היכל הנצחה חדש גם הוא ייחודי, אתר הקרב עבר תהליך שימור והוקם מסביב האתר גן ובתוכו שביל תוכן המתאר את תולדות ירושלים במלל ותמונות, מתקופת השלטון העות'מאני ועד מלחמת ששת הימים.
בנוסף עמותת גבעת התחמושת יזמה מחקר מקיף המתאר את כל הקרבות בירושלים, של כל החטיבות והיחידות שלחמו בעיר במלחמת ששת הימים, המחקר יצא כספר לאחרונה ושמו-67, ירושלים מלחמה.
עיריית ירושלים והעמותה להנחלת מורשת הצנחנים אישרו בפברואר 2020 תוכנית להקמת אתר ומרכז הנצחה למורשת הצנחנים שישתלב לצד אתר המורשת הקיים בגבעת התחמושת.
בפברואר 2024 עמד האתר על סף סגירה, לאחר שמשרדי הממשלה קיצצו את תקציבו באופן משמעותי.
באוגוסט 2024 אושרה הצעת שר המורשת עמיחי אליהו להעביר למשרד המורשת את האחריות על התאגיד הממשלתי, ובחודש נובמבר אישרה הכנסת את הודעת הממשלה בדבר העברת האחריות ממשרד ראש הממשלה למשרד המורשת.
הנצחת הלוחם היהודי של מלחמת עולם השנייה
ארגון הווטרנים היהודים העולמי: International Council of jewish war veterans החליט להקים את מרכזו בירושלים בגבעת התחמושת.
אתר ההנצחה בסיוע קרן קיימת לישראל – J.N.F ארצות הברית קיבלו על עצמם לממש את פרויקט: "כבוד ותהילה ללוחמים היהודים".
במטרה לרכז מידע ונתונים על פועלם של הלוחמים היהודים לדורותיהם, שמותיהם ופרטים אישיים, וכן להנציחם על "קיר הנצחה ללוחם היהודי".
שרותם, של הלוחמים היהודים בצבאות ומסגרות אחרות (מחתרות, פרטיזנים, משטרה וכל שרות ביטחוני אחר) בארצותיהם במלחמות העולם, ביניהן, לפניהן ואחריהן כולל למעלה מ-3 מיליון לוחמים יהודים.
גבעת זמן היא פסגה ברמת וידין בחצי האי וארנה באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 453 מטרים מעל גובה פני הים.
גבעת זמן מתנשאת מעל קרחון קאליאקרה שמדרום-מזרח לה;
גבעת זמן מתנשאת מעל שדה השלג סדינני, שמצפון-מערב וממערב לה.
גבעת זמן ממוקמת 280 מטרים צפונית לפסגת ראדנובו;
גבעת זמן ממוקמת 840 מטרים דרומית-מערבית לפסגת מיזייה;
וכן גבעת זמן ממוקמת 1.59 קילומטרים מערבית לפסגת אחטופול.
הגבעה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים בשנים 2005 ו-2009 כחלק מהסקר הטופוגרפי הבולגרי Tangra 2004/05.
הגבעה נקראת על שם העיירה זמן שבמערב בולגריה.
הטיפוס הראשון לפסגת הגבעה בוצע על ידי ליובומיר איבנוב (Любомир Иванов) שיצא ממחנה אקדמיה ב-25 בדצמבר 2004, כחלק מסקר Tangra 2004/05.
גבעת ואספ היא גבעה בחלק הדרום-מערבי של חצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 72 מטרים מעל פני הים; הגבעה מתנשאת מעל נקודת סבאר.
גבעת ואספ ממוקמת 1.01 קילומטרים צפונית-מערבית מגבעת סילר;
גבעת ואספ ממוקמת 1.4 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת סבאר;
גבעת ואספ ממוקמת 2.74 קילומטרים מזרחית -צפון-מזרחית מנקודת דבילז;
גבעת ואספ ממוקמת 3.12 קילומטרים דרומית-מערבית מפקק אוסניאה;
גבעת ואספ ממוקמת 3.91 קילומטרים דרומית-מערבית מחרוט צ'סטר.
הגבעה נקראת על שם ספינת ציד כלבי הים - הסקונר האמריקאית "ואספ" (Wasp) בפיקודו של רב החובל רוברט ג'ונסון ( Robert Johnson) שהגיעה לאיי שטלנד הדרומיים בקיץ האנטארקטי שבשנים 1821–1822.
גבעת השקד (מכונה גם: גבעת שקד) היא שכונה עתידית בדרום ירושלים, בגובה 700 מטר מעל פני הים, בצמוד לקו העירוני, מדרום ומעט מצפון לו, בין מלחה, גוננים (פת), בית צפאפא ושרפאת.
השכונה תהיה סמוכה גם לקו הירוק המקווקו של הרכבת הקלה בירושלים, לקו הכחול הבהיר, לפארק עמק רפאים ולפארק המסילה.
בשכונה צפויות לקום 720 יחידות דיור, בארבעה מבנים בעלי 24 קומות, לצד בנייה נמוכה יותר בגובה של שש קומות.
בינואר 2024 התוכנית אושרה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים.
בשכונה צפויות לקום 720 יחידות דיור, מתוכן 210 יוקצו להשכרה לטווח רחוק.
הדירות ייבנו בארבעה מבנים בעלי 24 קומות כל אחד, לצד בנייה נמוכה יותר בגובה של שש קומות.
בקומות הקרקע של המבנים הפונים לרחובות ישולבו שטחי תעסוקה ומסחר, ולצד אותם מבנים יוקמו בית ספר יסודי, גני ילדים ובתי כנסת.
השכונה נמצאת בסמיכות לפארקים המטרופוליניים פארק עמק רפאים ופארק המסילה.
תחבורת השכונה תתבסס על הצירים הירושלמיים המרכזיים כביש בגין, רחוב דוד יוסף ורחוב דוד בנבישתי.
בנוסף נמצאות בסמוך לשכונה תחנות של הקו הירוק המקווקו ושל הקו הכחול הבהיר.
הקרקע נרכשה על ידי יהודים בשנות ה-20 של המאה ה-20, ולכן הקרקע נמצאת כיום תחת אחריות האפוטרופוס הכללי.
התוכנית להקמת השכונה הוגשה על ידי הרשות לפיתוח ירושלים, והיזם שלה הוא האפוטרופוס הכללי.
בשנת 1995 קידמה ממשלת ישראל העשרים וחמש בראשות יצחק רבין תוכניות בנייה במקום, בנוסף לתוכניות להפקעת שטחים באזור בית חנינא על מנת להרחיב את שכונת רמות, והפקעות בבית צפאפא עבור בניית גבעת המטוס.
הסיעות הערביות חד"ש ומד"ע, שישבו אז באופוזיציה, הגישו בתגובה הצעת אי-אמון בממשלה, אליה הצטרפה גם מפלגת הליכוד בראשות בנימין נתניהו.
כדי שממשלתו לא תיפול, ביטל רבין את תוכניות בנייה אלה, והשכונה לא הוקמה.
בעשור השלישי של המאה ה-21 (כמאה שנים לאחר רכישת הקרקע על ידי יהודים), תוכניות להקמת השכונה קודמו בעיקר בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושש, האפוטרופוס הכללי והרשות לפיתוח ירושלים.
העלאת התוכנית להפקדה נעשתה בעזרת שרת הפנים איילת שקד, למרות לחצים כבדים וישירים של ארצות הברית עליה.
שכונה זו מקודמת להקמה יחד עם שכונות גבעת המטוס והאמה התחתונה, כחלק ממאמץ לשבור רצף עירוני ערבי עתידי בין צור באהר, בית צפאפא ושרפאת.
עם זאת, שכונה זו לא קוטעת רצף טריטוריאלי כלשהו, מאחר שהיא מוקפת כמעט משלושה צדדים בשכונות ישראליות.
מהצד הישראלי, מיקום השכונה חשוב, והוא יושב מעל וצמוד לשכונות מלחה, פת וגוננים, ומרחק מאות מטרים בודדים מאצטדיון טדי.
בנוסף סמוכה השכונה לכביש בגין ורחוב דב יוסף, המחברים את מרכז ומערב ירושלים עם שכונת גילה, מערב גוש עציון והיישובים הסמוכים לכביש 60 ביהודה.
בנוסף, יושב מיקום השכונה ליד שני קווים של הרכבת הקלה בירושלים.
"גבעת חלפון אינה עונה" הוא סרט קומדיה ישראלי, משנת 1976 ונמנה עם סרטי הבורקס, בבימויו של אסי דיין ובכיכובם של חברי שלישיית "הגשש החיוור", שהפך לימים לסרט פולחן.
הסרט מציג את ההוויה האבסורדית של שירות המילואים בצה"ל בראי התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים.
שמו של הסרט הוא פרפרזה על שמו של הסרט הפטריוטי "גבעה 24 אינה עונה" שהופק כעשרים ואחת שנה קודם לכן.
את שיר הנושא של הסרט ואת השיר "תן לשים ת'ראש על דיונה" כתב במאי ותסריטאי הסרט אסי דיין והלחין נפתלי אלטר, שהיה גם שותף בהפקה ובכתיבת התסריט ואף הופיע בתפקיד משני (הש"ג).
עלילת הסרט מתרחשת בסיני במוצב בדיוני (338; קרי: שלוש- שלוש- שמונה) חודשים אחדים לאחר מלחמת יום הכיפורים.
המ"פ שמגר (טוביה צפיר) פוקד על סמ"ר רפאל מוקד "ג'ינג'י" (גברי בנאי) לגייס למילואים את המשתמט סרג'יו קונסטנצה (ישראל פוליאקוב), לאחר שזה השתמט מהצבא במשך כ-15 שנים.
סרג'יו הוא נוכל מקסים ורב-תחומי, ממוצא רומני, שטומן ידו בעסקים רבים.
ג'ינג'י יוצא לתל אביב להביא את סרג'יו למילואים, ובדרך עוצר לבקש את ידה של חברתו יעלי (ניצה שאול), בתו הצעירה והנאה של סוחר הנדל"ן המצרי ויקטור חסון (שייקה לוי), אך מר חסון מסרב להשיאה לפני שאחותה הבכורה, הגמלונית והביישנית, שפרה (מיקי קם) תינשא.
בינתיים סרג'יו הקלפן מרוויח כסף בפוקר, והוא מתקשר למר חסון להודיע לו שהוא יכול לכסות את החוב עבור עסקת נדל"ן שביצעו בעבר.
עוד הוא מסיים את השיחה, המפסידים במשחק מבינים כי הוא הונה אותם ומאיימים עליו.
סרג'יו ניצל הודות להופעתו המפתיעה של ג'ינג'י, ומיד מחליט שעדיף לו לצאת למילואים מאשר להסתבך עם המפסידים.
מר חסון, המגיע למקום דקות ספורות לאחר מכן, מגלה את אשר אירע, ומחליט לרדוף אחרי סרג'יו למילואים שבסיני כדי לגבות ממנו את החוב.
כאשר ג'ינג'י וסרג'יו מגיעים לסיני, הם מגלים שיעלי התגנבה כנוסעת סמויה איתם, ומסרבת לעזוב את ג'ינג'י.
כדי שתוכל להישאר, הם מחליטים שהיא תתחזה לזמרת שנשלחה מטעם חיל החינוך.
הם מעלים לחיילים הופעה פרובוקטיבית, אך במהלכה מגיע מר חסון כשהוא נוהג בשופל, ויעלי נאלצת לברוח ולהסתתר.
מפקד המוצב, המ"פ שמגר, אוסר את ויקטור חסון.
יעלי מבטיחה ש"תטפל" בשמגר, ומפתה אותו לרקוד מעין ריקוד אפריקאי תוך כדי הפשטתו.
היא אף מצליחה לגרום לו לזמר דברי הבל במקצב השיר, כגון "צ'יקום צ'יקום" ו"בולה בולה איפה את".
המח"ט בונדי , אשר מגיע לביקור פתע במוצב, נכנס לאוהל המ"פ ורואה אותו שר ורוקד ערום למחצה, ובטוח שנטרפה עליו דעתו.
ג'ינג'י מאבחן את מחלתו של שמגר כמקרה של "סכיזופרחה".
שמגר מאושפז בכפייה, והמח"ט נאלץ למנות את ג'ינג'י למפקד המוצב.
בינתיים מר חסון מתמנה לטבח המוצב, אחרי שהצליח להפגין את כישוריו הקולינריים בפני טבח המוצב יוסיפון (משה איש-כסית).
במהרה חדר האוכל של המוצב משודרג ל"מסעדת הוויקטור", תוך שהוא מגיש מעדני גורמה מעשה ידיו לכל חיילי המוצב, פרט לסרג'יו, המקבל לארוחה קופסת שימורים.
סרג'יו, ברצונו לנקום במר חסון ולסלק את חובו, מספיג את האדמה שבסביבת הבסיס בסולר, ומשכנע את ויקטור שהשטח באזור הוא בבעלותו.
ויקטור, אחרי שהריח את האדמה, השתכנע שהשטח הוא באר נפט פוטנציאלית, וקונה מסרג'יו את האדמה תמורת שמיטת החוב.
סרג'יו מייעץ לג'ינג'י ויעלי להזמין גם את שפרה למוצב, כדי שסרג'יו ימצא לה חתן וכך תוסר המכשלה לנישואיהם.
שפרה אכן מגיעה למקום, אך במפתיע מתאהבת דווקא בסרג'יו.
בינתיים ויקטור, אשר הולך לדוג דגים לארוחת הערב, עובר בטעות את גבול הפסקת האש בין ישראל לבין מצרים, ונופל בשבי.
הוא אומנם מתיידד עם המפקד המצרי (ומלמד אותו איך להכין קפה אסלי וגם מפתיע אותו במוצאם הזהה מאלכסנדריה), אך לעזרתו באים ג'ינג'י וסרג'יו מחופשים לקציני כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות.
הם כמעט נתפסים, אך ברגע האחרון, בעזרת מכר של סרג'יו, אריק - קצין מהאו"ם מעסקיו הקודמים והמפוקפקים - הם משחררים את ויקטור, ובורחים חזרה למוצב.
במוצב נפגש ויקטור לתדהמתו עם שתי בנותיו, ורודף בזעם אחרי סרג'יו, כשהוא מגלה ש"עבד" עליו בנושא שטח הדיונה שמכר לו.
מתפתחת מהומה כללית, אך כאשר שמגר, שבורח מהאשפוז הכפוי, נופל לבור הנפט המדומה אשר ויקטור החל לחפור באדמתו החדשה, פורץ ממנו לפתע נפט אמיתי.
שלושת הגיבורים שוכחים מיד מכל צרותיהם, והדרך נסללת לחברת הנפט "נתיבי ויקטור ובנותיו בע"מ - בשיתוף סרג'יו גז וג'ינג'י פז".
בתמונת הסיום, ג'ינג'י סרג'יו וחסון נוסעים ברחובות תל אביב בשעת בוקר מוקדמת, במטרה למכור נפט ישירות לצרכנים.
הרעיון הבסיסי לסרט נוצר אצל אסי דיין בחודשים שלאחר מלחמת יום הכיפורים, בעת שהיה עדיין מגויס וישב חודשים ארוכים ללא מעש עם יחידתו בסיני.
לאחר שדיין, שנקלע לחובות בעקבות כישלונו המסחרי של סרטו "חגיגה לעיניים" (1975), הצליח מסחרית בסרטו הבא, "יופי של צרות!" (1976), שהיה סרט בורקס, הוא החליט לשלב את רעיונותיו מתקופת המילואים בסיני עם הז'אנר של סרטי הבורקס שהצליח בקולנוע המסחרי, וכך נוצר "גבעת חלפון אינה עונה".
הסרט צולם בחולות ניצנים במשך שלושה שבועות, בקיץ 1976. תקציב הסרט היה 300,000 דולר, שמתוכם 50,000 דולר יועדו לשכרם של חברי "הגשש החיוור".
הסצנה האחרונה שבה הגששים עוברים עם עגלת נפט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב צולמה ונכנסה לסרט ברגע האחרון, מספר ימים לפני יציאת הסרט לאקרנים.
כבר עם סיום הצילומים, החל הביקוש לסרט מצד בעלי בתי הקולנוע בישראל, שחשו כי יש לו פוטנציאל מסחרי.
"גבעת חלפון אינה עונה" מכר 672,000 כרטיסים בישראל (שאוכלוסייתה מנתה אז כ-3.5 מיליון), וזאת למרות ביקורות שליליות של מבקרי הקולנוע בעיתונות הישראלית.
הסרט הופק בשנת 1976, לאחר מלחמת יום הכיפורים, והשינוי בתדמית צה"ל הבלתי מנוצח, אך בטרם הסכם השלום בין ישראל למצרים, במסגרתו הוחזר גם מקום ההתרחשות של הסרט, חצי האי סיני, לידי מצרים.
מדבר סיני המאובק, המרוחק, הנידח והשומם משמש בעצמו נושא לסאטירה, אפילו בשורה מתוך שיר הנושא של הסרט: "רק בסרט של וולט דיסני המדבר שם מתעורר", שגם מתייחסת לסרט "המדבר מתעורר" של חברת וולט דיסני.
בהתאם לרוח התקופה, בדיחות רבות נשענות על צה"ל, כסאטירה על עודף הבירוקרטיה שבו וחוסר הארגון.
כך, למשל, בין הבדיחות החוזרות התייחסות חוזרת לנושא ראשי התיבות הנהוגים כשיטת קצרנות בצה"ל.
דוגמה בולטת לכך היא הדו-קרב המילולי בין ויקטור לבין טבח הבסיס יוסיפון, עת כל אחד ממציא לעצמו תואר מרשים ומגוחך יותר בראשי תיבות.
מגדיל לעשות ויקטור, אשר מכנה את עצמו בראשי התיבות הפיקטיביים "קמר"ש הלור"ל" - "קצין מטבח ראשי שנותן הוראות ליוסיפון ובא רק לטעום", או בראשי התיבות בשא"ש "בבטן של אמא שלך".
אנשי הצבא עצמם מוצגים לעיתים כחדלי אישים – המ"פ שמגר עוסק בצפייה בפורנוגרפיה במקום פיקוד על הבסיס, פקידת המח"ט, ששמה, "חרמונה" (חנה לסלאו), מרמז על כוונותיה, מתעלמת מתלונות החייל על כך שנשאר בבסיס ללא חופשה זמן רב ומעדיפה לפתות אותו, הטבח מעדיף לשחק שש-בש במקום לבשל, וכן הלאה.
במקרה אחר, כאשר נדרשים סרג'יו וויקטור לענות מה יעשו אם המצרים יתקדמו לעבר המוצב, מבטל הראשון את השאלה באומרו שאיננו מבין "איזה אינטרס יש להם לבוא לפה בחום הזה", בעוד השני אומר בביטחון שיטפל בהם כפי שעשה במלחמות הקודמות.
כאשר נשאל ויקטור מה עשה באותן מלחמות הוא עונה שעבר זמן רב ואיננו זוכר ("30 שנה, לך תזכור").
הסרט נראה כקורא בשיר הנושא שלו לבוא למילואים, כביכול בניגוד לרוח זו, אך בניגוד לנושא שמו הפטריוטי – גבעה 24 אינה עונה – כאן האזרח נקרא לבוא למילואים כדי להימלט מאורחות החיים הרגילים, בהם נושים "מהבנק, או מהמסים", כדברי השיר ().
גם המלחמה והאיבה בין ישראל למצרים באותה תקופה מושמות ללעג במסגרת הסרט.
כאשר נשבה ויקטור בידי סיור מצרי, הוא כלל לא מבחין ברגע הראשון כי מדובר בחיילים מצריים ומבלבל אותם בחיילי צה"ל.
חוסר ההבחנה בין חיילי שני הצבאות מודגש בשאלתו של ויקטור לחיילים האם הם חיילי "גולני", ובתשובתם כי הם חיילי "גמאסי" (שר המלחמה המצרי באותה עת).
עם הגיעו למקום שביו, מפתח ויקטור במהרה שיג ושיח עם הקצין הזר, ושניהם מלינים על הקפה ועל השלטון המקומי.
בדרכו החוצה, עת מחלצים אותו ג'ינג'י וסרג'יו, הוא אף מבקש מהקצין המצרי, אז עדיין מדינת אויב, לשמור עמו על קשר.
"עסק הביש" מוזכר בצעקתו של ויקטור: "מי נתן את ההוראה?!".
פן נוסף לביקורת על צה"ל, אפשר לראות בניגוד החריף בין אי הסדר והחפיפניקיות בצד הישראלי, לבין הרצינות והסדר שבצד המצרי.
כך למשל, בצד הישראלי הש.ג.
הוא עם חבל, המחנה בנוי אוהלים מתנפנפים, אין סדר ואין משמעת.
לעומת זאת, בצד המצרי יש מוצב מסודר, עם מפקד סמכותי, חיילים ממושמעים ואווירה צבאית.
בסרט מבוצע שימוש סאטירי בהחלטות האו"ם 242 ו-338. כאשר מר חסון מגיע למוצב, "כאן זה 338?", המספר 242 מופיע על שלט בכניסה למחנה המצרי, בערבית: معسكر ٢٤٢ "מעסכר 242" "מחנה צבאי 242".
כמו כן מבוצע שימוש סאטירי בשם הארגון "או"ם", כאשר על גבי הג'יפ המשמש את מוקד וסרג'יו – שהתחזו לחיילי האו"ם על מנת לחלץ את מר חסון השבוי בידי המצרים – מוחלפת האות N ב-M, כתעתיק ישיר מראשי התיבות בעברית UM.
זאת במקום UN, ראשי התיבות וכינוי הארגון בשפות לועזיות שונות.
עם זאת, נפתלי אלטר, מכותבי התסריט יחד עם אסי דיין, הבהיר במלאת 45 שנה להקרנת הבכורה של הסרט, כי כוונתם לא הייתה להעביר ביקורת על צה"ל או לכתוב סאטירה פוליטית.
"רצינו לספר סיפור בסיסי, שלא מנסה לתקן משהו או להגיד משהו יותר מדי דרמטי".
למרות הביקורות השליליות של מבקרי הקולנוע בעיתונות הישראלית, הפך "גבעת חלפון" לסרט פולחן ישראלי וסביבו (וסביב ה"גששים" בכלל) התפתחה תרבות שלמה במגזרים רחבים של האוכלוסייה.
עד היום, ישנם אנשים הזוכרים בעל פה סצנות שלמות מהסרט, אף שחלקם נולדו אחרי שהסרט יצא לאקרנים.
משפטים רבים מהסרט הפכו לנכסי צאן ברזל של החברה והשיר הבולט בסרט, "תן לשים ת'ראש על דיונה", נבחר בשנת 2008 במקום ה-6 במצעד "שיר ה-60" של גלי צה"ל, וכן הושמע רבות בתחנות רדיו לאחר מלחמת לבנון השנייה (ביחד עם "אלף שיר לצפון").
באותה שנה הגדיר מבקר הקולנוע של "הארץ", אורי קליין, את הסרט: כ"קומדיה הסוריאליסטית הגדולה ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי."
באוגוסט 2025 הודיע משרד החינוך על תוכנית לימודים חדשה לתלמידי מגמות קולנוע ותקשורת שתתמקד ביצירה הטלוויזיונית הישראלית והשפעתה על החברה, התרבות והזהות הישראלית.
התוכנית תכלול גם סרטים בולטים מהקולנוע הישראלי, החל מתקופת טרום המדינה, בהם "גבעת חלפון אינה עונה" לצד "סאלח שבתי", "צ'רלי וחצי", "דיזנגוף 99", "בלוז לחופש הגדול", "החיים על פי אגפא", "קלרה הקדושה", "הכוכבים של שלומי" ו"למלא את החלל".
תחילת הצילומים של סרט המשך ל"גבעת חלפון אינה עונה" תוכננה לינואר 2008. בטור אישי שפורסם ב"ידיעות אחרונות" בעקבות פטירתו של ישראל פוליאקוב בסוף אוקטובר 2007, הודיע הבמאי אסי דיין על ביטול ההכנות לתסריט שכבר כתב כשהוא מתייחס אל הסרט בשם "גבעת חלפון השנייה".
דיין, לוי ובנאי מתייחסים לנושא גם בראיונות רטרוספקטיבה של ה-DVD "גבעת חלפון אינה עונה", בהוצאתו החדשה בשנת 2010. כשלושה חודשים לאחר מותו של דיין פורסמו בדף הפייסבוק האישי שלו דפי הטיוטה עם תקציר לסרט ההמשך ל"גבעת חלפון אינה עונה".
ב-2025 פורסם על כוונה להפיק סרט המשך שיהפוך גם לסדרת טלוויזיה, בבימויו של ארז בן הרוש.
בסרט צפויה לשחק יעל פוליאקוב, בתו של ישראל (פולי), בתפקיד מפקדת הבסיס.
ב-12 ביוני 2018, פורסם כי הסרט יעלה בגרסה בימתית ויהפוך למחזמר בתיאטרון הלאומי הבימה.
המחזמר, כלול ברפטואר התיאטרון לעונת 2018-2019, ומופיעים בו בתפקידים הראשיים: קובי מאור (ויקטור חסון), שלומי קוריאט (סרג'יו) (לסירוגין עם משה אשכנזי ואבי גרייניק), רוני דלומי (יעלי הצעירה) (לסירוגין עם עמית פרקש) וטל מוסרי (ג'ינג'י) (לסירוגין עם רוי מילר).
טוביה צפיר וניצה שאול חוזרים לגלם במחזמר את דמותם מהסרט המקורי, יעלי ושמגר, כמבוגרים.
במחזמר משחק גם אדם שיאון, הנכד של יעל דיין והנכדן של אסי דיין, אדם שיאון מגלם במחזמר את הנכד של סרג'יו קונסטנזה, הקרוי על שמו, ושל שיפרה חסון.
את העיבוד לתיאטרון כתב דניאל לפין וביים משה קפטן.
הצגת הבכורה עלתה ב-13 במרץ 2019 בתיאטרון הבימה והיא ירדה מהבמות ב-20 בנובמבר 2021.
בשנת 2025 פורסם שעובדים על עיבוד בימתי נוסף, כשגם בגרסה הזו לוהקו טל מוסרי, טוביה צפיר וניצה שאול.
כמו כן, לוהקו לגרסה הזו גם חיים זנאתי (כוויקטור חסון), אביעד בנטוב (כסרג'יו קוסטנטה) ועדי שרון (כיעלי).
גבעת ישעיהו הוא מושב עובדים בחבל עדולם שבשפלת יהודה, הסמוך לעמק האלה מדרום ושוכן כעשרה ק"מ מדרום לבית שמש.
המושב שייך לתנועת "העובד הציוני".
המושב הוקם בשנת 1958 על ידי עולים מהונגריה, ונקרא על שם ישעיהו פרס, חוקר ארץ ישראל, והוא נכלל במועצה האזורית מטה יהודה.
בנובמבר 1965 חדרה חוליית מחבלים מהפת"ח מירדן למושב, ופוצצה בית מגורים.
בסמוך למושב, בתוואי הכביש העובר לידו, שרידי דרך רומית קדומה, שעל אחת מאבני המיל שלה נמצאה כתובת מימי הקיסרים ספטימיוס סוורוס וקרקלה.
בסמוך למושב גם מספר אתרים ארכאולוגיים מתוירים, ובהם תל שוכה ("גבעת התורמוסים"), תל עדולם, חורבת עתרי וחורבת מדרס.
בשנת 2000 החלה להיבנות בו הרחבה.
המושב סמוך ליישובים צפרירים, שריגים (לי-און) ועגור.
עד 1948 השתרעו במקום אדמות הכפר עג'ור.
בצד חקלאות, רבים מתושביו עוסקים בעבודות חוץ, בשירותים ציבוריים, או בעלי מקצועות חפשיים וכן באירוח ובהסעדה באזור.
במושב ניתן למצוא גידולים חקלאיים כגון: ענבים, זיתים, אפרסקים, ואף לולי תרנגולות.
אף על פי שאינו משתייך לתנועת בני המושבים, פועלת בו תנועת הנוער "חטיבת בני המושבים".
במסגרתה תורמים בני הנוער למושב מבחינת פעילות בחגים ובהתנדבות.
כמו כן ניתן למצוא בו גרעינר מהתנועה וכן עובדת בו ענ"קית (עובדת נוער-קהילה).
הילדים לומדים בבית הספר היסודי "הר-טוב" בקיבוץ צרעה, חלקם לומדים בבית הספר היצירתי המשלב "קרוב" בקמפוס נחם, וחלקם בבית הספר הדמוקרטי בנתיב הל"ה.
במסגרת החטיבה העליונה לומדים הנערים בהר-טוב (על-יסודי) או ב"דרור" על יסודי משלב יצירתי, בצור הדסה.
במרכז המושב שני גני ילדים.
גבעת מצודת לונדון , הידועה בקיצור גם כגבעת המצודה, היא גבעה השוכנת צפונית־מערבית למצודת לונדון, במרחק קצר מהגבול עם הסיטי של לונדון, ברובע טאוור האמלטס.
הגבעה הייתה בעבר חלק מליברטי טאוור ובניהול ישיר של המצודה.
הגבעה היא אחד מהאזורים העתיקים ביותר בלונדון, ובחפירות הארכאולוגיות שנערכו בה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מתקופת הברונזה, וכפר מהתקופה הרומית שנשרף עד היסוד במהלך המרד של בודיקיאה.
על פי "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae) קבור בגבעה ברוטוס מטרויה (באנגלית ובולשית: Brutus), דמות אגדית המוזכרת בפולקלור הבריטי והולשי כמייסד בריטניה.
הכנסייה הסמוכה, כנסיית כל הקדושים שליד המצודה, ידועה בשרידי האדריכלות הרומנסקית שבה, המתוארכים לשנת 680 בקירוב.
בגבעה נמצאים גם אנדרטת גבעת מצודת לונדון, תחנת הרכבת הקלה טאוור גייטוויי, ותחנת הרכבת התחתית טאוור היל.
הרחוב הקרוי טאוור היל הוא קטע קצר של כביש A3211 בין רחוב בייוורד וצומת המחברת בין מיינוריז וטאוור היל טראס.
פרסומה של גבעת המצודה נובע מההוצאות להורג שנערכו בשטחה.
בין האישים הידועים שהוצאו להורג בגבעה ניתן למנות את:
1381 - סיימון סדברי, הארכיבישוף מקנטרברי (ראשו נערף על ידי המון זועם)
1397 - ריצ'רד פיץ אלן, הרוזן האחד-עשר מארונדל
1462 - ג'ון דה ור, הרוזן השנים עשר מאוקספורד
1470 - ג'ון טיפטופט, הרוזן הראשון מווסטר
1499 - אדוארד פלנטג'נט, הרוזן השבעה-עשר מווריק
1521 - אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם
1535 - ג'ון פישר, הבישוף של רוצ'סטר
1535 - סר תומאס מור, לשעבר הלורד צ'נסלור
1536 - ג'ורג' בוליין, אחיה של אן בולין
1537 - תומאס דארסי, ברון דארסי הראשון
1538 - הנרי קורטני, הרוזן מדבון
1540 - תומאס קרומוול, הרוזן מאסקס
1547 - הנרי הווארד, הרוזן מסארי
1552 - אדוארד סימור, דוכס סומרסט
1554 - סר תומאס ואייט הצעיר
1554 - לורד גילדפורד דאדלי
1572 - תומאס הווארד, הדוכס הרביעי מנורפוק
1615 - סר ג'רווייס הלוויס
1631 - מרווין טאצ'ט, הרוזן השני מקאסלהבן
1641 - תומאס ונטוורת', הרוזן הראשון מסטאפורד
1645 - ויליאם לוד, הארכיבישוף מקנטרברי
1685 - ג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמות'
1716 - ג'יימס רדקליף, הרוזן השלישי מדרוונטווטר
1746 - ויליאם בויד, הרוזן הרביעי מקילמרנוק
1747 - סיימון פרייזר, הלורד האחד-עשר מלובאט
גבעת יערים הוא מושב בפרוזדור ירושלים, שממוקם כ-2.5 קילומטרים דרומית לנווה אילן, סמוך לכביש 395 בין עין כרם לאשתאול.
המושב הוקם ביוני 1950 על ידי כ-50 משפחות של עולים מהכפר גדס שבתימן ששהו במחנה עין שמר.
בחודשים הראשונים התגוררו המתיישבים באוהלים ובנו את בתיהם, שבנייתם הסתיימה בסוף 1950. בשנותיו הראשונות סבל המושב מריבוי מסתננים.
באחד המקרים פצעו מסתננים את שומר המושב בעת שניסו לקחת את נשקו.
בשנת 1956 צוין המושב בעיתון "מעריב" כמופת להצלחה, הנעדר סכסוכים פנימיים, בעל רמת חיים גבוהה וללא עזיבות.
בשנת 1960 הוחלט להעביר למושב 200 דונם מאדמות ליפתא לעיבוד משותף של מטעים.
בשנת 1963 נסללו במושב כבישים פנימיים.
רבים במושב הרחיבו את בתיהם מכספם כדי לשכן את משפחותיהם הגדולות.
במושב גם נקלטו בני הדור השני, אך בהיעדר קרקע הם לא קיבלו משקים.
ההשראה לשם מקורה ב, שם מוזכר היישוב 'גִּבְעַת'.
בתחום גבעת יערים חורבה בשם "ח'רבת ג'בע".
מאז הקמתו עסקו רוב תושבי המושב בחקלאות (בעיקר לולים ומטעי פרי) ואולם, בשנים האחרונות מתפרנסים רוב בני המושב מעבודה מחוץ למושב.
אוכלוסיית המושב עברה אף היא שינוי בשנות התשעים - מאוכלוסייה הומוגנית, תימנית, מסורתית ברובה לאוכלוסייה מגוונת יותר.
היישוב לא מוגדר כדתי וכיום יש בו תושבים מעדות שונות מכל גוני האוכלוסייה - חילוניים, מסורתיים, דתיים ואף חרדים.
שתי שכונות חדשות שנוספו בתקופה זו למושב הביאו עימן אוכלוסיות חדשות למושב וכיום התושבים החדשים מהווים חלק נכבד ממרקם החיים ביישוב.
ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה היישוב, בבוקר 16 באוגוסט ב-10:30 הורשו התושבים לחזור לבתיהם.
מאוחר יותר באותו היום, בשעה 16:30 הורו לתושבים להתפנות.
במושב נמצא "גן הטייסים" על שם אנשי צוות מטוס שירות האוויר שנספו בהתרסק מטוסם ב-10 במאי 1948. בתוך הגן נמצאת אנדרטת אבן ועליה חקוקים שמות שני הטייסים, יריב שינבוים ודניאל בוקשטיין וארבעת אנשי הצוות.
על האנדרטה מונח חלק ממנוע המטוס.
חלק אחר של המטוס נמצא על אנדרטה באתר ההנצחה המרכזי של חיל האוויר בהר הטייסים, כ-1.5 קילומטרים בקו אווירי מדרום למושב.
גִּבְעַת יוֹאָב הוא מושב של תנועת המושבים הממוקם בדרום רמת הגולן.
היישוב הוקם בשנת 1968 ונקרא על שם סגן אלוף , שנפל בפעולת סמוע בדרום הר חברון בשנת 1966.
היישוב נמצא במדרון היורד מרמת הגולן לכנרת בגובה של 320 מטרים מעל פני הים (530 מטרים מעל פני הכנרת).
היישוב נמצא כ-4 קילומטרים מזרחית לחוף הכנרת.
כלכלת היישוב מתבססת על גידולי שלחין: הדרים, זיתים, מטעים, בננות וענבים לייצור יין ומאכל.
כמו כן ביישוב כ-22 רפתות משפחתיות לייצור חלב ובשר בקר, ולולי פיטום תרנגולי הודו.
ליישוב שטחי מרעה שגודלם כ-24,000 דונמים.
בנוסף, היישוב מתפרנס גם מתיירות חקלאית: כפר אוהלים מונגולי, צימרים, מרכז מבקרים לשמן זית ומרכז מבקרים ליצור שופרות.
הקהילה במושב גבעת יואב היא קהילה חילונית המקיימת חיים שיתופיים ומשפחתיים.
תושבי המקום נהנים מאירועי תרבות המאורגנים על ידי הקהילה בגבעת יואב והמועצה האזורית ובכללם פסטיבלים, ירידים, הרצאות וימי תרבות.
המושב שוכן בסמוך ליישוב בני יהודה, בו נמצאים המרכזים התרבותיים והמסחריים של אזור דרום הגולן.
גִּבְעַת חַיִים (מְאֻחָד) הוא קיבוץ ליד חדרה, שנוסד בשנת 1932 ונקרא על שם חיים ארלוזורוב, שנרצח ב־1933. היישוב התפרסם ב-1945 בעת המאבק נגד הבריטים, והוא חלק ממועצה אזורית עמק חפר.
גבעת חיים מאוחד הוא אחד הקיבוצים הגדולים בישראל.
קיבוץ גבעת חיים הוקם בידי עולים מרומניה, פולין, גרמניה והונגריה מיוצאי קיבוץ ג' של השומר הצעיר.
לאחר הפילוג בקיבוץ ב-1930, מחצית מאנשי הקיבוץ בהנהגת יצחק בן-אהרן הצטרפו למפלגת מפא"י שהוקמה אז ולאחר גירושם מתנועת השומר הצעיר הם חברו לאנשי אפיקים בהקמת תנועת נצ"ח.
לאחר משא ומתן עם יצחק טבנקין התקבל פלג זה של קיבוץ ג' לתנועת הקיבוץ המאוחד, קלט עולים רבים מאוסטריה וצ'כיה.
ב-14 ביולי 1932 עלו אנשי הקיבוץ לקרקע בעמק חפר.
במלאת שנה לעלייתו של קיבוץ ג' על הקרקע, לאחר רצח חיים ארלוזורוב הוחלט לקרוא ליישוב "גבעת חיים", על שמו של חיים ארלוזורוב, וכן נבנה "עיגול ארלוזורוב" ונטעו סביבו עצי פיקוס.
בשנים הראשונות עדיין לא נבנו בתים, חדר האוכל שכן בצריף, והוקמו ענפים בהם: פלחה, מטעים, גן ירק, רפת, לול, משתלה, מכוורת, מכבסת חוץ ומאפייה.
ענפים נוספים נוסדו לאחר מכן בהם דיר כבשים ומטוויית צמר, חבתנייה, ברווזייה, אורווה ומפעל שימורי מזון לצבא הבריטי – גת.
תקופת שלטון המנדט הבריטי העמידה את הקיבוץ בפני ניסיונות חמורים.
שלוש פעמים הועמדו החברים במצור צבאי על ידי הבריטים.
בין השנים 1944–1947 שכנה והתאמנה בקיבוץ פלוגה ה' של הפלמ"ח.
הכשרות הפלמ"ח הוקמו על ידי 90 קבוצות נוער מתנועות הנוער הישראליות ו-48 קבוצות של נוער עולה.
בין קבוצות הנוער העולה היו שהגיעו דרך מחנות המעצר בקפריסין, וקבוצות נוער מטורקיה ומסוריה.
בתקופה זו עברו בקיבוץ ארבע קבוצות של הכשרות מגויסות.
חברי ההכשרות עבדו בענפי המשק ובבתי הילדים במשך שלושה שבועות בחודש והתאמנו שבוע אחד בחודש, בין היתר אימוני כושר גופני, קרב פנים אל פנים וסיירות.
ב-12 במאי 1942 פרצו שוטרים בריטים ליישוב, והחלו מחפשים נשק.
הם הסתערו על החברים שהגנו בגופם על מקומות המסתור.
המאורע הכה גלים בארץ, בהיותו האירוע הראשון של התנגדות המונית לחיפוש נשק מגן.
השלטון הבריטי קנס את הקיבוץ בתשלום של 250 לא"י, אותו חלקה כל ההתיישבות העובדת בארץ.
בליל 23 בנובמבר 1945 פוצצו כמה תחנות משטרה ומכ"ם בריטיות שהיו פזורות לאורך החוף וגילו את תנועת אוניות המעפילים.
חלקן ניזוקו קשה, חלקן לא ניזוקו כלל וחלקן ספגו נזקים קטנים.
משטרת החוף של גבעת אולגה חובלה גם היא, על ידי כוח הפלמ"ח, שישב בקיבוץ.
לאחר יומיים, ב-25 בנובמבר, ערכו הצבא והמשטרה הבריטיים מצור על הקיבוץ בו נהרגו שמונה יהודים ונפצעו עשרות.
לזכרם, הוקם גלעד זיכרון בעין החורש.
ב-29 ביוני 1946 במהלך השבת השחורה, שוב נכנסו הבריטים לקיבוץ כדי לחפש נשק, ואסרו 18 חברים.
לאחר קום המדינה, בשנת 1949, נוספו לקיבוץ שטחים מהצפון, הרבה מעבר לשורת האקליפטוסים, מהאדמות של הכפרים הערבים הסמוכים שננטשו.
למרות המצוקה בקרקע והמחסור בהון השקעה, גילה משק גבעת חיים יוזמה בפיתוח תעשייתי- בהקמת בית החרושת למיצים- "גת".
על רקע הפילוג בקיבוץ המאוחד, בשנת 1951 עזבה קבוצת חברי מפא"י את הקיבוץ והקימה מעבר לכביש קיבוץ חדש – גבעת חיים איחוד.
הפילוג התחולל על רקע המחלוקת בין תומכי ברית המועצות הקומוניסטית (המאוחד) לבין תומכי ארצות הברית והמערב הקפיטליסטי (האיחוד).
עד שקמה הנקודה החדשה, גרו שתי הקבוצות (המאוחד והאיחוד) ביישוב הישן.
משפחות התפצלו וחברים מאתמול הפכו אויבים.
זיכרון הפילוג נשאר כפצע עמוק בלב האנשים והילדים.
לאחר הפיצול, שמו של גבעת חיים שונה ל"גבעת חיים מאוחד" ונוצרו 2 קיבוצים.
גבעת חיים מאוחד, שנותר במקום הישן של הקיבוץ ונותר בקיבוץ המאוחד.
גבעת חיים איחוד, שהוקם בקרבת מקום והצטרף לאיחוד הקבוצות והקיבוצים.
במשך שנים קבוצות הפועל גבעת חיים בכדורסל נשים וגברים שיחקו בליגות הלאומיות.
בשנת 1963 הוקמה הפועל גבעת חיים -בכדורמים שמשחקת בליגה הלאומית בכדורמים.
בשנת 1990 הוקמו בקיבוץ בתי הספר האזוריים, "יובלים" ו"שחר" (שמאוחר יותר הועבר לעין החורש), וב-2002 הקיבוץ הופרט וכל אורחות החיים בו השתנו.
בגבעת חיים חי וייצר אמן הבובטרון דוד בן שלום.
היה מזכ"ל ההסתדרות, חבר כנסת ושר התחבורה.
גִּבְעַת כֹּ"חַ (הגייה: גִּבְעַת כֹּחַ) הוא מושב של תנועת המושבים במחוז המרכז בישראל ליד היישוב שוהם השייך למועצה אזורית חבל מודיעין.
המושב נמצא בגבול השפלה ולרגלי הרי יהודה.
היישוב נקרא על שם 28 (כ"ח) החיילים מחטיבת אלכסנדרוני שנפלו במקום בקרב על כיבוש הכפר הערבי קולה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן.
אנדרטה הוצבה על גבעה כ-3 ק"מ ממזרח לכפר לזכרם של חללי חטיבת אלכסנדרוני בעת כיבוש הכפר הערבי קולה שישב במקום עד למלחמת העצמאות.
האנדרטה חודשה על ידי האדריכל יהודה יהב.
בעתיד יעבור בסמוך למושב מחלף שיחבר את כביש 6 וכביש 461, המחלף צפוי להקרא על שם המושב.
שטח המושב מוערך בכ-1450 דונם.
האישים הבאים קשורים למושב גבעת כ"ח:
אמנון דמתי - רקדן וכוריאוגרף ישראלי, ממייסדי להקת קול ודממה, רקדן ראשי בלהקה במשך 15 שנים.
נולד במושב גבעת כ"ח וגדל בו עד גיל 5.
הזמר אריאל זילבר הלחין בשנת 2021 את השיר "גבעת כח" שמילותיו מדברות על המושב.
גִּבְעַת מַשּׂוּאָה היא שכונה בדרום-מערב ירושלים.
היא שוכנת בסמוך למועצה אזורית מטה יהודה.
השכונה שוכנת בסמוך לרכס לבן ועין לבן.
שמה ניתן לה בשל גובהה, ובשל ההשערה שבעבר הדליקו בה מַשואות איתות.
בשכונה מתגוררים, נכון לשנת 2017, כ-4,500 תושבים.
תכנון השכונה החל בשנת 1974 על ידי משרד השיכון, כחלק מתוכנית חומש להוספת 30,000 יחידות דיור בירושלים.
לאחר שהוחלט בתוכנית החומש לקדם בנייה בצפון ירושלים, ולהקים את שכונת פסגת זאב, הקמת השכונה נדחתה.
הקמת השכונה בפועל החלה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2012 אישרה הוועדה לדיור לאומי (וד"ל) במחוז ירושלים את תוכנית "מורדות משואה", תוכנית לבניית 490 יחידות דיור, בשטח שבין שכונת גבעת משואה לבין גן החיות, סמוך מאוד לגדר גן החיות.
חוות דעת שהוגשה מטעם גן החיות קבעה שיש סכנה לבעלי החיים עקב הבנייה, בשל תאורה, רעשים וזיהום.
מתנגדי התוכנית הגישו גם חוות דעת העוסקות ברווחתם של בעלי החיים ומצביעות על סכנות שונות לבריאות הפיזית והנפשית של דרי גן החיות.
באפריל 2017 דחה בית המשפט המחוזי בירושלים את תוכנית הבנייה בשל פגיעה אפשרית בתנאי מחייתן של החיות.
בשנת 2015 צולם בשכונה הסרט "אבוללה".
במאי 2019, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בירושלים תוכנית לבניית 706 יחידות דיור ב-21 בניינים (שאחד מהם יהיה בגובה 31 קומות), על עתודות הקרקע לבינוי האחרונות בשכונה, בחלקה הצפוני.
השכונה שוכנת על גבעה בגובה 745–790 מטר, המתנשאת מעל רכס לבן המקיף אותה ממערב, מצפון וממזרח.
בצפון גובלת גבעת משואה בשכונה עיר גנים, מושב אורה נמצא מערבית אליה, ובדרומה הכפר הפלסטיני אל-ולג'ה ונחל רפאים.
השכונה נמצאת מעל מעין עין לבן.
כמו בשכנותיה, קריית מנחם ועיר גנים נמצאים בשכונה רגמים, אתרים ארכאולוגיים מן המאה ה-8 לפנה"ס.
בהם רוגם מס' 2 שנחפר על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט ב-1923 בלב השכונה בשיא גובהה ורוגם קטן יותר בגן משחקים ברחוב מיס לנדאו.
רות עמירן שיערה שאלו הם שרידי במות לעבודת אלילים שהוסרו ונגנזו על ידי המלך יאשיהו.
גבעת מַשּׂוּאָה היא אחת מ-5 השכונות היקרות ביותר בירושלים לפי תחקיר שנעשה ב-2013, מתאפיינת באוכלוסייה במעמד הסוציו אקונומי גבוה הן בשל הבנייה החדשה והן בשל הקרבה למגוון המוסדות המצויים באזור, כגון קניון ירושלים ואצטדיון טדי.
כמו כן השכונה קרובה לגן החיות התנ"כי ולעמק לבן ומעיינות רבים.
בשכונה קיים בית ספר בשם "היובל", שנקרא כך כיוון שתוכנן להיפתח בשנת היובל למדינת ישראל.
בשכונה פועלת תחנת חיזוי מזג האוויר שאת נתוניה אפשר לראות ברשת האינטרנט בזמן אמיתי.
בשכונה קיימים שני רגמים מתוך 19 שבאזור.
בשכונה ניתן למצוא 3 בתי כנסת פעילים:
בית הכנסת האשכנזי "משואת שלום" ברחוב אריה דולצ'ין.
בית הכנסת הספרדי הירושלמי "זכור לאברהם" ברחוב יעקב צור.
בית הכנסת המרוקאי "אביר יעקב" ברחוב שמואל נתן.
רחובות השכונה קרויים על שמות אישים ציוניים ויהודים.
הרחוב הראשי בשכונה קרוי על שם נשיא ההסתדרות הציונית לשעבר אריה דולצ'ין.
רחובות נוספים קרויים על שם יעקב צור, גרטרוד קראוס, מיס לנדאו, האחות זלמה (על שם זלמה מאיר, האחות הראשית של בית החולים שערי צדק), אנשי רשות השידור לאה בן פורת ויורם רונן, העיתונאי יהושע ביצור ועוד.
בשכונה פועלות שתי תנועות נוער.
שבט "רכסים" מתנועת הצופים וסניף גבעת משואה (גמ"ש) של תנועת בני עקיבא.
בשל סמיכותה של גבעת משואה לשכונות קריית מנחם ועיר גנים, מהווים מרכזי הפעילות של תנועות הנוער בני עקיבא והצופים מוקד גם עבור נוער משכונות אלו.