tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמל העיר יבנה, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1986 לכבוד הפיכתה ממועצה מקומית לעיר.
הסמל סימטרי בצורתו ומורכב מפסים ישרים ועגולים בצבעי כחול וכתום.
הצבעים מחולקים לפי 6 אזורים שיוצרים בפועל 3 חלקים בסמל, שכל אחד מהם מסמל תקופה אחרת בהיסטוריה של העיר:
חלק עליון, מסמל את העבר, מורכב משלוש כיפות, המרכזית ביניהן היא כיפתו של קבר רבן גמליאל, אתר מרכזי בשטח העיר.
חלק אמצעי, מסמל את העתיד, יוצר צורה של חצי עיגול שהוא למעשה שמש זורחת מסמלת פיתוח, עליה ושגשוג.
חלק תחתון, מסמל את ההווה, בעל צורה של ספר פתוח, מסמל את החינוך והתרבות בעיר.
צבעי הסמל נועדו לסמל את מיקומה הגאוגרפי של העיר בסמוך לחוף הים, הצבע הכחול מסמל את הים ואת שני הנחלים החוצים את העיר: נחל שורק ונחל יבנה, והכתום את צבע החול עליו יושבת העיר.
גרסתו הקודמת של הסמל, שהייתי בשימוש כשהעיר הייתה מועצה מקומית, היה מורכב ממגן מחומש בעל שדה כתום, חצוי לשניים באלכסון, בחלקו העליון ציור של קבר רבן גמליאל ובחלקו התחתון איור של כף בנאים, שיבולת חיטה וגלגל שיניים כסמל לתעשייה, מלאכה וחקלאות.
עם הפיכתה של יבנה ממועצה מקומית לעיר ב-1986 עוצב סמלה החדש של העיר.
הסמל עוצב על ידי האמן דן רייזינגר.
בשנת 2008, לכבוד חגיגות ה-70 לעיר, הוטבעה הסיסמה "יבנה - קהילה מעולה בשפלה" בפרסומיה הרשמיים של העירייה, עוצב לוגו מיוחד שהיה בשימוש במהלך שנה זו.
סמל העיר יהוד-מונוסון, סמלה הרשמי של העיר יהוד-מונוסון, מבוסס על סמלה של יהוד ואומץ ב-1951. הסמל משמש כסמלה של העיר המאוחדת מאז האיחוד ב-2003.
מורכב ממגן בעל מסגרת לבנה ושדה כחול.
גור אריה יהודה מנתץ שלשלאות - נמצא משמאל לעץ הדקל.
גור אריה יהודה הוא סמלו של שבט יהודה, שעל פי המסורת מייסדו, יהודה בן יעקב, קבור בגן העצמאות בשטח יהוד.
ניתוץ השלשלאות מסמל את שחררה של העיר מכובשים זרים.
מבני מגורים ומבני תעשייה - נמצאים מימין לעץ הדקל.
מחרשה - נמצאת מימין לעץ הדקל.
סמל לחקלאות ועבודת האדמה בעיר.
בתחתית הסמל מופיע פסוק מברכת יעקב ליהודה, בה מכיר בו כמנהיג של שאר האחים:
במאה ה-21 החלה העירייה להשתמש בסמליל ממותג, המציג איור פשוט של משפחה הכולל אב ואם ושלושה ילדים, הילדים אוחזים ציור ובלון.
בסמוך להם מופיע גרסה של סמלה הרשמי של העיר בצבעי ירוק ולבן.
מסגרת הסמל היא בשלושה קווים מעוגלים בצבעי כתום, צהוב וירוק היוצרים מעגל.
למנהלה המקומית בנווה מונסון, רובע עירוני סטטוטורי בעיר, יש סמל ייחודי לה ובו איור של בית ועץ ומעליהם קשת בענן.
סמל העיר מבוסס על סמלה של המועצה המקומית יהוד שאומץ בישיבת המועצה ב-1951.
סמל העיר כפר סבא, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1953 לכבוד היובל להקמת העיר.
הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת ירוקה ושדה כתום, מוטען בחותם עגול הכולל ציור של החאן בכפר סבא, שהיה המבנה הראשון בה וכיום שמשמש כבית העייריה, ומשני צידיו עצי האקליפטוס שניטעו לידו ב-1906. בראש החותם שנת הקמת העיר, כלומר בנייתו של החאן, 1903 והשנה העברית תרס"ג.
הסמל עוצב בידי יעקב אבוקאי בשנת 1953, בשנת היובל להתיישבות בכפר סבא.
הסמל מופיע גם על גבי דגל העיר, שם מופיע בצבעים הפוכים, שדה הסמל בצבע ירוק והאיורים בו בצבע כתום.
בשנת 2022, עוצב סמליל ממותג לרגל חגיגות 120 שנים לעיר הכולל את שמה כאשר האות ס' מזכירה בצורתה תפוז כעצי ההדר בראשית העיר.
סמל המגן הוטמע בקטן בתחתית הכיתוב המעוצב ולצידו הסלוגן "יש רק אחת כזו".
הסמל משמש מאז כמיתוג העיר ללא ציון הספרות.
הסמל עוצב על ידי יעקב אבוקאי בשנת 1953 לכבוד חגיגות היובל להקמתה של העיר.
סמל זה הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-18 באוקטובר 1970 בערך נקוב של 0.2 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
סמל העיר נס ציונה, סמלה הרשמי של העיר נס ציונה, פורסם ב-13 בנובמבר 1958 ואושר ב-13 באפריל 1972.
מורכב ממגן בעל שדה ירוק המוטען בפרח לבן בעל שלושה עלי כותרת.
בכל עלה כותרת מוטען ציור המסמל את אחד מענפי התעשייה שכלכלו את העיר בזמן הקמתה:
דבורה - סמל לענף הכוורנות ורדיית הדבש.
תפוזים - סמל לענף החקלאות ותעשיית ההדרים.
גלגל שיניים ופטיש - סמל לתעשייה והמלאכה היוצרת בעיר.
הכוכבים והדגל לוקחים מחזונו של חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, לדגלה של מדינת היהודים.
הדגל המונף בראש הדגל מסמל גם את האירוע בו על פי המסורת הונף לראשונה דגל כחול-לבן כדגל עברי ב-1891 על ידי מיכאל הלפרן, ממייסדי העיר.
הסמליל הממותג של העיר הוא עגול, מוקף בקו ירוק שבקצהו עלים, ברקע העיגול מגדלים גורדי שחקים כחולים ועץ ירוק ולפניהם צלליות של גבר ואישה, ילדה ורוכב אופניים בצבעי חום ולבן.
בתחתית הסמל שם העיר והמוטו "העיר הירוקה בישראל".
בפינה הימנית העליונה מופיע סמל העיר הרשמי בצבע ירוק בהיר.
הסמליל נועד להדגיש ערכים עליהם "הושתתה העיר": קהילה ומשפחה, שמירה על איכות סביבה והיותה "מרכז לקידום טכנולוגיה וחדשנות".
הסמליל והמוטו אינם עוד בשימוש.
הסמל עוצב בראשית שנות ה-50 על ידי מועצת העיר השנייה בראשותו של אליהו מירון ופורסם ב-13 בנובמבר 1958. הסמל אושר על ידי הכנסת ב-13 באפריל 1972. המוטו "נס ציונה – עיר עם לב של מושבה" הוסף בשנת 1993 עם כניסתו של יוסי שבו לתפקיד ראש העיר.
בשנת 2014 הציגה העירייה סמליל אשר משמר בפינתו הימנית-העליונה את סמל העיר המקורי.
הסמליל עוצב על ידי חני עבודי, על בסיס סמל חגיגות 130 שנה להיווסדותה של העיר ותוך שימור הסמל המקורי נועד להדגיש את עברה ועתידה של העיר.
בשנת 2019 הוחלט לחזור לסמל המקורי וכיום הסמל אינו בשימוש.
סמל העיר באר יעקב, סמלה הרשמי של העיר באר יעקב, אומץ ב-13 בנובמבר 1958.
הסמל מורכב ממגן מעוגל החצוי לשנים על ידי שיבולת חיטה באלכסון.
הסמל מאפיין את אופיו החקלאי של היישוב שנוסד כמושבה ב-1907.
לעיר סמליל מודרני שבשימוש בחלק מפרסומיה, הסמליל מורכב מפסים, עיגולים וצורות בית מגורים בצבעי כתום, ירוק, ורוד וכחול היוצרים ביחד צורה של לב.
השילוב בין פסים ארוכים ובתים קטנים מסמל את התפתחות היישוב, עם הקמת מגדלי מגורים לצד בתים צמודי קרקע, ואת שאיפתה להפוך לעיר.
צורת הלב מסמלת את החיבור בין הוותיק לחדש ואת היישוב עצמו כיישוב "חם, מחבק ומכיל" לתושביו ולמשפחות החדשות שעוברות אליו.
בתחתית הסמל שם המועצה בכחול לצד סמל המועצה הישן והמוטו החדש "חזון • תנופה • בית":
חזון - חזונה של המועצה להפך ל"פנינת השפלה", עיר מבוקשת ומודרנית באזור.
תנופה - מסמל את תנופת הבינוי המהירה במועצה, המתוככנת בתוכנית המתאר שאושרה ב-2020, במסגרתה צפויים להיבנות 27,000 יחידות דיור, 2 פארקים ואצטדיון כדורגל עירוני, והעיר תגדל בכ-85,000 תושבים.
בית - שמירתה של המועצה על צביונה הקהילתי.
סמל שהיה בשימוש ב-2007, שנת ה-100 ליישוב, הסמל מורכב מהמספר 100, כאשר בספרת ה-0 הימנית נמצא סמלה של המועצה, ומתחתיו שנת הייסוד, 1907, ושנת המאה.
ספרת ה-0 השמאלית צבוע בירוק כסמל לעתיד, וממנה צומחת שיבולי חיטה, כסמל לעבר.
בתחתית הסמל שם המועצה והמוטו "פנינת השפלה".
ב-2007 אושר סמליל מיוחד לכבוד שנת ה-100 של היישוב, שכלל את סמל היישוב הקיים.
ב-2020 במסגרת תהליך מיתוג מחדש שבוצע עקב אישור תוכנית המתאר של המועצה, שצפויה להפך לעיר עם השלמתה, עוצב ואומץ סמליל ממותג חדש.
סמל המועצה המקומית קדימה-צורן, סמלה הרשמי של המועצה המקומית קדימה-צורן היה בעבר סמלה של המושבה קדימה ואומצה עם איחוד המועצות ב-2003.
הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת כתומה, ושדה חצוי לשני חלקים, החצי הימני ירוק והחצי השמאלי לבן.
הצבעים המרכזיים בסמל הן ירוק וכתום, כסמל הן ליערות קדימה והשטחים הירוקים שמסביבו, והן את הפרדסים הרבים באזור.
לפני איחוד היישובים ב-2003 גרסה של הסמל הנוכחי הייתה בשימוש על ידי המושבה קדימה, ועליו נכתב "בעמלך תצעד קדימה".
סמל העיר חולון, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1946.
סמל העיר נבחר מבין מספר הצעות על ידי ועדה ציבורית ב-1946. העיצוב שנבחר עוצב על ידי הציירת אסתר ברלין-יואל, אשתו של הרופא חיים ברלין.
הוא הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.05 ל"י, בעיצוב האחים שמיר.
הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת כחולה ושדה תכלת המייצג שמיים כחולים (לפעמים מופיע בלבן).
במרכז הסמל עץ שקמה ירוק הצומח מדיונת חול כתומה תלולה.
מוטיבים אלו בסמל מציינים את הקמתה של העיר על דיונות החול, העצים שהיו בה ואופן הקמתה.
בחירת הכתובת נועדה לסמל את הקשיים בהקמתה של העיר.
בספטמבר 2012 עוצב סמליל ממותג לעיר שבשימוש בחלק מפרסומיה.
הסמליל עוצב על ידי משרד המעצבים "רלבנט דיזיין".
סמליל ממותג שמורכב משם העיר חולון בכתב יד עברי, כאשר כל אות מסמלת את אחד ממאפייני ומוסדות העיר וצבועה בצבע אחר:
האות ח' - צבועה באדום, מייצגת את מוזיאון העיצוב חולון.
האות ו' הראשונה - צבועה בצהוב, בצורת ספר ומייצגת את עולם הספרות ואת ספריית המדיטק וגני הסיפור.
האות ל' - צבועה בכחול, מייצגת את פארק המים ימית 2000 וצורתה שמזכירה תו מוזיקלי מייצגת את מוסדות ואירועי המוזיקה שבעיר.
האות ו' השנייה - צבועה בכתום, מייצגת את מוזיאון הילדים חולון.
האות ן' - צבועה בירוק, מייצגת את בניין עיריית חולון והבנייה החדשה בעיר.
לצד הסמליל מופיעה גרסה מוקטנת של סמל העיר ומתחתיו המוטו "חולון.
סמל המועצה המקומית אזור, סמלה הרשמי של המועצה המקומית אזור, אושר ב-30 ביולי 1970.
הסמל מורכב ממגן בעל שדה תכלת חצוי באלכסון על ידי פס שחור.
הפס השחור מסמל את כביש 44, שהיה בעבר הכביש המרכזי מתל אביב לירושלים, ועליו יושבת המועצה.
שבעת הכוכבים מסמל את שבעת הנוטרים שנפלו בפריצת הדרך לירושלים בתחילת מלחמת העצמאות.
משמאל לאלכסון השחור איור של מבנה אבן עתיק ומתחתיו שיחי צבר, שמסמלים את עברה של המועצה.
מבנה האבן העתיק מסמל את האתרים העתיקים שבשטחה, כגון מצודת המישור.
שיחי הצבר מסמלים את העיירה הערבית יאזור, שהייתה בשטח המועצה, והתרוקנה מתושביה במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 2022, סמל המועצה עבר מיתוג מחדש, אך עדיין יש שימוש בסמל המועצה המקורי.
סמל העיר אילת הוא סמלה הרשמי של העיר אילת ועיריית אילת.
בשנת 1958 לקראת ציון עשור לאירוע דגל הדיו, הוכרזה תחרות לעיצוב סמל לעיר אילת.
הפרס הראשון שהוצע היה 400 לירות ישראליות.
לוועדת השיפוט של התחרות, שבה ישבו בין השאר ראש המועצה המקומית חנוך ננר, יצחק ורדימון (ממונה מחוז דרום במשרד הפנים) ועוד, הוגשו 41 הצעות על ידי 22 אמנים.
הסמל הזוכה היה פרי עיצובו של "סטודיו רוטשילד את ליפמן".
בפרסים השני והשלישי זכו אליעזר ויספיש ודוד אקשטיין, בהתאמה.
מאז משמש הסמל את המועצה המקומית אילת בכל פרסומיה, ולאחר הכרזתה כעיר גם את העירייה.
בשנים האחרונות נעשה שימוש בסמליל ממותג, הכולל את האות א' בתשעה גוונים, לצד שם העיר בעברית ובאנגלית והסמל המקורי מוקטן, ובתחתית הסיסמה לצד הסיסמה "לחיות נכון".
ים ועוגן - מבטאים את היותה של אילת עיר נמל מרכזית.
גלגל שיניים- מסמל את התעשייה והמחצבים.
מצודה- מסמלת את "ערכה הביטחוני בגבול ישראל, ירדן, מצרים וערב הסעודית".
צבעו של הסמל כחול בהיר ורקעו לבן.
סמליל קו הרקיע אף הוא בצבעי כחול ולבן, והוא כולל כמה מרכיבים:
הרי אילת המהווים את קו הרקיע של אילת
דולפין קופץ מהמים, המרמז על האטרקציות התיירותיות בעיר (כדוגמת ריף הדולפינים) ומסמל את היותה של אילת עיר תיירותית.
עוגן - מסמל את הנמל.
מטוס המסמל את נמל התעופה אילת
סמל הנגישות הבין-לאומי הוא הסמל הרשמי לנגישות עבור אנשים עם מוגבלות, אשר זכה להכרה בין-לאומית ונעשה בו שימוש במדינות שונות ברחבי העולם.
הסמל מורכב מריבוע כחול ובתוכו מופיע בצבע לבן אדם היושב בכיסא גלגלים.
סמל הנגישות עוצב על ידי סוזנה קופוד, סטודנטית לעיצוב מדנמרק, בשנת 1968. הסמל שורטט לראשונה בכנס עיצוב בסטוקהולם בהדרכת המעצב האמריקאי ויקטור פאפאנק שנכח בכנס.
המטרה הייתה ליצור סמל ייחודי לנושא המוגבלות ברחבי העולם.
הסמל עוצב בתחילה ככיסא גלגלים ריק, ללא עיגול הראש הקיים בסמל הנוכחי.
הסמל הוצג לראשונה בתערוכת סיום הכנס וזכה לקידום רב בשוודיה בשנה לאחר מכן.
אחד האנשים שקידמו את סמל הנגישות היה קרל מונטן, מנהל המכון לנכים בשוודיה, שרצה לפתח סמל נגישות ככלי עזר טכני.
הצוות של מונטן נתבקש לבחור מבין שישה סמלים.
הסמל שעיצבה קופוד נראה לחלק מחברי הצוות פשוט מדי ובלתי קריא.
בעקבות הביקורת, הוסיף מונטן עיגול בחלק העליון של הסמל על מנת לתת רושם של דמות היושבת בכיסא גלגלים.
סמל הנגישות הבינלאומי מסמן ברחבי העולם כולו הנגשה של מבנים ושירותים לאדם בכיסא גלגלים.
בין שימושיו המגוונים אפשר למצוא סימון של חניית נכים, סימון של בתי שימוש נגישים, הקלות עבור אוכלוסיית הנכים במרחבים ציבוריים והנגשת שירותי תחבורה ציבורית.
בנוסף, הסמל מציין גם נגישות לאנשים עם מגבלות אחרות כמו לקות ראייה ולקות שמיעה.
אחת הביקורות המרכזיות על סמל הנגישות היא שהוא אינו מייצג את כלל המוגבלויות הקיימות.
ביקורת נוספת שהועלתה על הסמל קשורה לפאסיביות של הנכה המצויר.
על כן נערכים דיונים ערים בנושא עיצובו מחדש של הסמל, ואף נעשו מספר ניסיונות ליצירת סמלים חדשים שייצגו מגבלות נוספות.
נכון ל-2021, קיימים סמלי נגישות נוספים לסמל המוכר שנחשב עדיין לסמל המקובל.
סמל העיר הרצליה הוא סמלה הרשמי של העיר הרצליה, אושר בעת הקמת העיר ושונה בקיץ 2011.
סמל העיר הוא בצבעים כחול תכלת (כצבע של דגל מדינת ישראל) ובראשו שם העיר.
על המגן מופיעים שבעה כוכבים בצבע דמוי זהב שלאחר מכן שונו לצבע לבן כסמל לחזון של בנימין זאב הרצל "7 שעות", חזון אשר בו הרצל שאף שזמן העבודה יהיה בן שבע שעות.
הכוכבים הופיעו לראשונה בשרטוט של הרצל לדגל המדינה הציונית העתידי.
שבעת הכוכבים קיימים גם בסמל העיר תל אביב.
בתחתית מגן הסמל מופיע גלגל תעשייתי - סמל לענפי החרושת והמלאכה ומצדיו ענפי שיבולת והדרים כסמל לענפי החקלאות.
במרכז הסמל מופיעה ספינה, המסמלת את קרבת העיר לים התיכון.
בקיץ של שנת 2011, אחרי שנתיים וחצי של עבודה ובעזרת חברת המיתוג OPEN, העיר הרצליה השיקו את הלוגו החדש שלהם תחת הסיסמה "אם נרצה", פרפרזה על המשפט המוכר של בנימין זאב הרצל "אם תרצו".
הלוגו החדש משתמש בכוכב תלת-ממדי בעל 5 כיוונים בצבעים שונים אשר מסמלים את ערכי העיר, אך באותו הזמן גם מנסה לשמור על דגל שבעת הכוכבים.
סמל העיר אריאל הוא סמלה הרשמי של העיר אריאל והעירייה.
הסמל מורכב ממגן שתחתיתו מעוגלת.
הסמל משקף את מיקומה של העיר אריאל.
הרי שומרון בצבע כחול בתחתית
זריחת השמש מעל ההרים בצבעי תכלת ולבן בחלק העליון
הסמל עוצב על ידי תושבת העיר דליה לוי בשנת 1978 בעקבות תחרות שערכה המועצה המקומית אריאל.
במקור הסמל עוצב בצבעי חום ההרים וכתום לזריחה.
בשנת 2009, עיצבה קרן נוטלס עבור החברה הישראלית למדליות ולמטבעות מטבע בזהב, כסף ובארד לסדרת מטבעות שנקראת "ערים בישראל" הנושא את סמל העיר מצידו השמאלי ועץ תפוח מצידו הימני שמייצג את עץ הדעת.
גם שורשי העץ מיוצגים ומסמלים עיר עם צמיחה חזקה.
סמל העיר אשדוד הוא סמלה הרשמי של אשדוד ועירייתה.
ברוב שנותיה של העיר, הסמל היה העוגן והאריה בעיצובו של יצחק בכר.
ב-2016 הוחלף לסמל המפרשים וראש האריה, בעיצובה של פערי אויש.
סמל העוגן והאריה הוא סמלה הישן של העיר אשדוד.
הסמל נבחר ב-10 באפריל 1962 בישיבה של "ועדת הסמל", שמנתה 11 חברים – עובד בן עמי, חיים לסקוב, יצחק ורדימון, 4 חברים מטעם אגודת המעצבים הגרפיים.
יושב ראש הוועדה היה ראש המועצה המקומית הנבחר הראשון, רוברט חיים, שדרש שהסמל יכלול עוגן, כסמל לנמל אשדוד העתידי, שאבן הפינה להקמתו הונחה בקיץ אותה שנה.
הסמל שעיצב יצחק בכר נבחר פה אחד מתוך 119 הצעות, והוא זכה בפרס הראשון על סך 500 ל"י.
בכר בוגר המחלקה לגרפיקה שימושית בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים לשנת 1961.
הסמל מורכב מראש אריה ומעוגן, המחוברים על ידי קו המסמל ספינה תנ"כית עתיקה.
ראש האריה מסמל אגרסיביות, שמאפיינת את הקמתה של אשדוד בעמל ויגע רב לאחר הקמתה של מדינת ישראל, וגם את שבט יהודה, שבתחומו נפלה העיר בחלוקת הארץ לשבטים (בדומה לסמל העיר ירושלים המציג את גור אריה יהודה).
ב-1965, הנפיק דואר ישראל בול הנושא את סמל העיר אשדוד בסך 0.15 לירות ישראליות, בעיצוב האחים שמיר.
סמל המפרשים וראש האריה (2016)
סמל המפרשים וראש האריה הוא סמלה הנוכחי של העיר אשדוד.
ב-2016 לציון 60 שנים להקמת העיר, אימצה אשדוד סמל חדש.
הסמל, שזכה בתחרות מבין 67 הצעות, הוא פרי עיצובה של פערי אויש, ממשרד המיתוג "כיוון" באשדוד.
הוא נבחר על ידי ועדת שיפוט בפברואר 2014. בתחתית הסמל, לצד הכיתוב "אשדוד" באנגלית, מוטמע סמל העוגן והאריה בצבע כתום.
זאת מפני שעל הסמל הישן, שהתקבל בשנת 1961, חל צו הגנה מתוקף חוק הרשויות המקומיות (סמלים) שחוקק ב-1958.
בסקר שערך המקומון "אשדוד נט" בשנת שינוי הסמל, נמצא כי הוא אינו אהוד בקרב התושבים.
עיריית אשדוד עושה שימוש כיום בדגל המציג את סמל המפרשים וראש האריה במרכז על רקע לבן.
עד לאימוץ הסמל החדש ב-2016, דגל העיר הרשמי הציג את סמל העוגן והאריה בלבן, על רקע כחול כהה.
סמל העיר בני ברק הוא סמלה הרשמי של העיר בני ברק ועיריית בני ברק, מאז הוכרזה כמועצה מקומית ב־1937 ועד היום.
את הרעיון לעיצוב הסמל הגה גזבר המועצה דאז, שכנא רוטנברג (רותם).
סמלה של בני ברק מורכב ממגן שחלקו העליון מעוצב כחומה, מוטען בשמש מפציעה מבין שתי גבעות ומאירה על קלף שעליו כתוב "עיריית בני ברק" (לאחר הכרזתה כעיר) ולוחות הברית.
בגרסה הרגילה, הסמל בצבעי כחול ולבן, למעט לוחות הברית שהם צהובים.
בגרסאות אחרות, בהן זו המופיעה על דגל העיר הסמל הוא בצבעי ירוק וצהוב (בגרסה זו הכיתוב לא מופיע בתוך קלף), או שהשמש צהובה ולוחות הברית לבנות.
שתי הגבעות מייצגות את הגבעות שסביב העיר (בני ברק של הימים ההם שכנה ברובה בשטח שבין גבעת רוקח ו"גבעת הישיבה").
השמש הזורחת מבוססת על הסיפור המופיע בהגדה של פסח:
לוחות הברית - מייצגות את צביונה התורני של העיר.
בעשור השני של המאה ה-21 נעשה שימוש בסמליל ממותג הכולל את הסמל המקורי בצדו התחתון, לצד שם העיר והסלוגן "תורה.
חלקו העליון של הסמליל כולל איור צבעוני המזכיר ספר פתוח (רמז לריבוי מוסדות התורה בעיר) וקווי מיתאר של בניינים ושל לוחות הברית.
סמל העיר אשקלון הוא סמלה הרשמי של העיר אשקלון ושל עירייתה.
הסמל הישן של העיר אומץ בשנת 1951 עם הפיכתה של אשקלון לעיר ועוצב על ידי שני ציירים מרדכי קרוביצקי ושמואל טפלר, עולים חדשים ומורים לציור, שהתגוררו באשקלון.
חמישה כוכבים שסימלו את חמש שכונות העיר
עמוד שיש עם כותרת שסימל את עתיקות אשקלון
גלגל שיניים סימל את מפעלי התעשייה בעיר
גלי הים ביטאו את העובדה שאשקלון שוכנת לחוף הים התיכון
סרט שסימל את תכנונה של אשקלון להיות "עיר הסרטים של לישראל"
בשנת 2021 כחלק מהליך מיתוג מחדש של העיר עוצב סמל חדש אשר לצד הסמל הישן כלל צורות גאומטריות צבעוניות הזורמות כצורת גלי הים.
הצורות עוצבו כפיקסלים של מחשב ויוצרות צלליות המסמלות את העיר המתפתחת.
הצבעוניות יחד עם הצורות הגליות מבטאת את הפסיפס האנושי והרב-תרבותי את העיר המתפתחת ומסמלת עתיד מבטיח, צעיר ורב־גוני.
סמל העיר בת ים הוא סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1959. הסמל מופיע על דגלה של העיר, על רקע כחול.
סמל העיר בת-ים, המעורר זיקה למורשתה ולהיסטוריה שלה, עוצב על ידי זאב שבזנר, מהנדס המועצה המקומית בעיר, והוא נועד לשדר את אופיה המיוחד של העיר.
הסמל קיבל מעמד רשמי ומוגן בשנת 1959, לאחר שהמקום הוכר רשמית כעיר, ומאז הוא משמש כסמל מייצג של העיר בת-ים.
הסמל מורכב ממספר אלמנטים בעלי משמעות סמלית.
בראשו של הסמל נמצא מגן בעל צורת חומה, אשר מסמל את ההתמודדות של תושבי העיר עם אתגרים ואת המאבק לשמירה על עצמאות העיר בת-ים.
במרכז המגן מופיעה מפרשית, המייצגת את הקשר ההיסטורי של העיר לשייט ולתיירות, ושטה על גלי הים, דבר שמעיד על מיקומה הגאוגרפי של העיר, השוכנת לאורך חופי הים התיכון.
מעל המגן ישנו גלגל שיניים, שמסמל את התעשייה המפותחת בעיר, המהווה חלק מרכזי בכלכלה המקומית.
את הסמל מעטר סרט אשר במרכזו נמצא שם העיר "בת-ים", ומשני צדדיו שישה כוכבים, המייצגים את ששת ימי הבריאה, ומחברים את העיר עם רעיונות של יצירה ותחייה.
באמצעות סמל זה, ניכר כי בת-ים היא עיר חיה, דינמית, המשלבת בתוכה את הים, התעשייה, ואת תחום השייט, ומשקפת את הדרך שבה התושבים נאבקו לשמור על עצמאותם ופיתחו את עירם לכדי מרכז עירוני מצליח.
בספטמבר 2016 עוצב סמליל ממותג לעיר שבשימוש בחלק מפרסומיה.
הסמליל עוצב על ידי משרד המעצבים "ברוך נאה".
סטודיו ברוך נאה עיצב את הסמל בהשראת חזונה של בת-ים, המציבה את האדם במרכז הקיימות העירונית.
העיר שמה דגש על חיזוק הקהילה, מעורבות חברתית וחדשנות, תוך קידום מערכת חינוך מתקדמת ושיפור איכות החיים של תושביה.
סמל העיר גבעתיים, הוא סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1959. הסמל מופיע על דגלה של העיר, על רקע כחול.
הסמל העירוני של גבעתיים כולל אלמנטים המייצגים את מאפייניה הייחודיים של העיר, בהם גגות הרעפים, התוואי הגבעתי, השטחים הירוקים והאווירה השלווה.
אלמנטים אלה משקפים את אופייה ההיסטורי והסביבתי של גבעתיים.
סמל העיר גבעתיים כולל מגן כחול-לבן עם אלמנטים המסמלים את התפתחותה: שני הרים (גבעת קוזלובסקי וגבעת בורוכוב), בתי מגורים, מפעל ושדות.
בראש הסמל מופיע שם העיר, והוא משקף את המעבר משכונה חקלאית לעיר מודרנית.
סמל העיר גבעתיים הוא ייצוג גרפי עשיר במשמעויות, המשקף את ההיסטוריה, ההתפתחות והאופי של העיר.
עיצובו כולל אלמנטים מרכזיים שמסמלים את מקורותיה של גבעתיים, מראשיתה כיישוב קטן ועד להפיכתה לעיר מודרנית במרכז גוש דן.
שני הרים (גבעות) – מסמלים את שתי הגבעות שעליהן נבנתה העיר: גבעת בורוכוב, השכונה הראשונה בארץ ישראל שהוקמה כפועל יוצא של תנועת העבודה בשנת 1922 וגבעת קוזלובסקי – כיום מוכרת כגן העלייה השנייה, הנקודה הגבוהה ביותר בגוש דן.
שם העיר, "גבעתיים", נגזר משתי הגבעות הללו, שהן חלק מהזהות המקומית.
בתי מגורים – מסמלים את הפיכתה של גבעתיים משכונה חקלאית קטנה לעיר מודרנית עם מרקם אורבני צפוף ומתקדם.
שדות – מסמלים את העבר החקלאי של המקום, שהיה מוקד התיישבות לחברי תנועות הפועלים וחקלאים בראשית דרכה של העיר.
מפעל תעשייתי – מייצג את התעשייה והעבודה, מרכיבים חשובים בתהליך התפתחותה של גבעתיים, שנוסדה ברוח ערכי ההתיישבות העובדת.
הצבעים כחול ולבן – צבעי הסמל תואמים לדגל ישראל, ומייצגים את ערכי הציונות, ההתיישבות והזהות הלאומית.
בשנת 2023 עוצב לעיר גבעתיים סמליל ממותג, המשמש בחלק מהפרסומים הרשמיים.
המיתוג, שעוצב על ידי משרד "בית מלאכה", כולל גם גופן ייחודי המבוסס על שלט הכניסה ההיסטורי של גבעתיים, תוך שמירה על זיקה לערכי העיר וזהותה.
סמל המדנט הבריטי או החותם של המנדט הבריטי לפלשׂתינה (א"י) , היה החותם הרשמי בתקופת המנדט הבריטי.
הסמל אומץ בשנת 1923 והופסק שימושו בשנת 1948 אחרי הקמת מדינת ישראל.
החותם נוצר על ידי חברת יצירת המטבעות הבריטית "The Royal Mint" על ידי המעצב הבריטי ססיל וואלטר תומאס.
בחותם עצמו נראה ציור של העיר העתיקה בירושלים, ומסביבה רשומים המילים "ממשלת פלשׂתינה (א"י)" בעברית, ובאנגלית ובערבית פשוט "ממשלת פלשׂתינה".
הציור כלל אנדרטאות בעיר העתיקה, כמו חומות ירושלים, שער יפו, כיפת הסלע ומגדל דוד.
היו הצעות לשים גרסה של הסמל של ממלכת ירושלים בציור, אך הצעות אלו נדחו מאחר שהן נתנו דגש לנצרות.
סמל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שונה מספר פעמים לאחר ההפיכה בשנת 1997. הסמל הנוכחי אומץ ב-2006.
בשנת 1999 אומץ סופית עיצוב פשוט המתבסס על עיצובו מחדש בצורה אנכית של דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הסמל מהווה שילוב בין שישה כוכבים קטנים שתפקידם לייצג את שש הפרובינציות במדינה ודגל קולוניאלי ישן של הרפובליקה אשר עליו הופיעה כוכב צהוב על רקע כחול וללא הכוכבים בצידי הדגל.
לאחר קבלת החוקה החדשה בשנת 2003 המדינה אימצה סמל חדש.
בראש הסמל מופיע ראש של אריה, לצידי הסמל ישנה חיטה ובאמצע לחיצת ידיים משולשת המסמלת את האחדות.
בתחתית הסמל ישנה כרזה ועליה חקוק המוטו הלאומי של המדינה - "דמוקרטיה, צדק, אחדות".
סמל הפיליפינים הוא שלט אצולה שבמרכזו השמש ממנה יוצאים שמונה קרניים, ושלושה כוכבים בעלי חמישה קצוות.
השמש מייצגת את הפיליפינים, והכוכבים בחלקו העליון של השלט, את שלושת האזורים הגאוגרפיים העיקריים של המדינה: לוזון, ויסאיאס, ומינדנאו.
על חלקו הימני של השלט, הצבוע אדום, מצוי אריה – המסמל את ספרד ועל חלקו השמאלי של השלט, הצבוע כחול, מצוי עיט קרח, המסמל את ארצות הברית – שתי המדינות אשר שלטו שלטון קולוניאלי בפיליפינים.
הסמל דומה בעיצובו לסמל חבר העמים של הפיליפינים משנת 1940.
הסמל הנוכחי אומץ בחוק של מדינת הפיליפינים שמספרו 8491. בסמל זה הורדו האריה והנשר, אולם הסמל החדש ללא בעלי חיים אלה טרם קיבל תוקף רשמי משלא בוצע משאל עם בעניין.
בתחתית השלט מוצג המוטו שהשתנה מספר פעמים מאז שהפיליפינים קיבול עצמאותם.
בין השנים 1946 (עצמאות הפיליפינים) ו-1972 (השנה בה הכריז הנשיא פרדיננד מרקוס על משטר צבאי) המוטו היה באנגלית: "רפובליקת הפיליפינים" ("REPUBLIC OF THE PHILIPPINES").
בין 1979 ועד הפלתו של מרקוס בשנת 1986 היה המוטו המילים: "איסאנג באנסה איסאנג דיווא" ("ISANG BANSA ISANG DIWA" – "אומה אחת – רוח אחת").
סמל הרפובליקה של קונגו מורכב ממגן שבמרכזו אריה אדום האוחז בלפיד.
רקע המגן צבוע בצהוב, ובמרכזו רצועה ירוקה.
מעל המגן ישנו כתר זהב.
שני פילים אפריקנים תומכים במגן משני צידיו.
שני הפילים עומדים על קורה, שממנה נופלת כרזה עם הכיתוב "אחדות, עבודה, קידמה", שהוא המוטו הלאומי של המדינה.
סמל העיר תל אביב-יפו נקבע ביוזמת העירייה בשנותיה הראשונות של העיר.
הסמל המקורי עוצב על ידי נחום גוטמן וכולל מספר אלמנטים ציוניים בהקשר של העיר העברית הראשונה ועם השנים חלו בו מספר שינויים.
לצד הסמל המקורי נעשה שימוש על ידי העירייה בתוספות גרפיות שונות.
הסמל בגלגולו הנוכחי כולל סמליל בדמות עיגול צבעוני לצד סמלו המקורי של גוטמן.
הצורך הראשון בסמל לעיריית תל אביב הועלה על ידי ראש העיר הראשון, מאיר דיזנגוף, עוד בשנת 1921, עקב קבלת מעמד רשות מוניציפלית נפרדת של תל אביב מיפו בימי המנדט הבריטי, ורצון להעמיד את תל אביב בשורה אחת עם הערים הגדולות בעולם.
בשנת 1923 פנה אל מאיר דיזנגוף פרופסור בוריס שץ, אז ראש האקדמיה בבית הספר לאמנות בצלאל, בבקשה לעצב את סמל העיר.
שץ ראה בתל אביב עיר מודרנית, מנוגדת לירושלים המיושנת, ושאף לרקום קשרים בין בית הספר בצלאל לבין העיר הצעירה.
שאיפה זו באה לידי ביטוי בין השאר בתערוכות של תלמידי האקדמיה שהוצגו בתל אביב, ובהן יוזמה של המחלקה לקרמיקה לעטר את בתי שכונת נווה צדק באריחים מצוירים.
למרות היוזמה והצורך, הצעתו של ש"ץ נדחתה בתואנה של שיקולים כלכליים.
בראשית דצמבר 1924 הכריזה העירייה על תחרות לעיצובו של הסמל בלשון הבאה:
"עיריית תל אביב מזמינה הצעות לסמל עבור עיריית תל אביב ומקציבה פרס של 15 לירות מצריות להצעה הכי טובה.
את ההצעה המצוירת צריך להגיש בגודל 25 ס"מ X 25 ס"מ.
הצעות מתקבלות עד השעה 12 ראשון לינואר".
לעיריית תל אביב היו דרישות ברורות מהמתחרים.
המעצבים התבקשו שהסמל יכיל את חזון העתיד משולב עם אזכור לעבר, אך בו בזמן יהיה "פשוט, לא מגובב ומובן לכל".
לתחרות הוצגו מספר הצעות, ביניהן גם הצעה של בוריס שץ אך אף אחת מהן לא התקבלה.
תיעוד לתחרות ולהצעות שהוגשו בה לא נשמר.
הצייר נחום גוטמן, שגדל בנווה צדק והפיכתה לעיר תל אביב הייתה אבן דרך בחייו, הוא זה שעיצב לבסוף את סמל העיר.
גוטמן התחנך בבצלאל אצל בוריס שץ מגיל צעיר, ורחש הערכה וכבוד למורו.
עם שובו ארצה בשנת 1925 מצרפת, שם המשיך את לימודי האומנות, פנה אליו מאיר דיזנגוף בבקשה לעצב את סמל העיר.
במשימת העיצוב נועץ גוטמן בן ה-27 עם אביו, ש.
בן ציון, סופר מאותה תקופה, עם מאיר דיזנגוף ועם הסופר והמשורר חיים נחמן ביאליק.
על פי סברה אחת, בן ציון הוא זה שהציע את הכיתוב "אבנך ונבנית".
בכתב העת עת־מול הועלתה סברה אחרת, על פיה שמעון רוקח, מייסד שכונת נווה צדק ומהאנשים הבולטים בתל אביב באותה התקופה, הוא שהציע את הסיסמה, שכן נהג לחתום את מכתביו בביטוי "אבנך ונבנית".
כיתוב זה, שהיה לסיסמת העיר, לקוח מן הפסוק בתנ"ך:
לפסוק זה ישנן משמעויות ופרשנויות רבות.
ואילו רש"י פירש: כ"בניינים שנים היו לך על ידי אדם לכך חרבו עוד אבנך אני בעצמי בניין שלישי ונבנית לעולם תעדי תתקשטי".
את המילים "בתולת ישראל" פירש מצודת דוד כ"את עדת ישראל החביבה עלי כבתולה אשר לא ידעה איש שהיא חביבה לבעלה".
בנוסף, ייתכן שהסמל הושפע מיצירת אמנות המציגה מביטוי הדומה לו, אך שבמקום "בתולת ישראל" זוהי "בתולה בת ציון".
גוטמן בחר בדימוי שמסמל כמה משמעויות על מנת להציג את תל אביב כעיר העברית הראשונה, סמל התיישבות עולי הגולה בארץ הבתולה.
בסמל מופיעים מגדלור המפיץ קרני אור ותחתיו שער כניסה מעוגל, "מאור לגולה ושער כניסה פתוח לארץ".
אלמנטים אלו מסמלים את הקריאה ליהודי הגולה לשוב ארצה, המגדלור כמראה דרך וכנקודת ציון והשער בתחתיתו כשער בלב ים, דרכו יכנסו הגולים ארצה.
בסמל מתוארים גם גלים וחוף תל אביב.
הים והחולות הם למעשה שני היסודות שחברו יחדיו כדי לעצב את צביונו של הנוף התל אביבי ולגבש את דפוסי האדם שבו.
כל המאפיינים הללו מונחים על רקע של מגן דוד.
בחלקו העליון של הסמל מופיעה הכתובת "אבנך ונבנית" ובתחתיתו שם העירייה.
הסמל שומר על פשטות ומנסה לקלוע למשמעותה של העיר תל אביב.
בנוסף הוספו שבעת הכוכבים, המסמלים יום עבודה בן שבע שעות כחלק מחזונו של בנימין זאב הרצל (אלו היו מספר שעות העבודה בעיריית תל אביב לפני המעבר לשבוע עבודה בן חמישה ימים).
שבעת הכוכבים נמצאים גם בהצעתו המקורית של הרצל לדגל ישראל:
באמצע שנות החמישים כתב גוטמן למזכיר העיר, יהודה נדיבי, שרצה לדעת על תהליך עיצוב הסמל: "כמקובל אצלנו בענייני סמלים, העמידו דרישות רבות מדי לשטח קטן זה שתופס הסמל, רצו לתת ביטוי להרבה כוונות שבלב, ביחס לעבר ולעתיד.
יחד עם זאת דורש הסמל שיהיה פשוט, לא מגובב ומובן...
מתוך הטעמים שהזכרתי למעלה, בחרתי בעצם אחד שיש לו כמה משמעויות.
כך הדחסתי לשם עוד כמה רעיונות (שבעת הכוכבים) והשתדלתי לעשות את הסמל לפשוט".
לדעתו של גוטמן הדרישות הרבות מדי הן אחת הסיבות לכישלון תחרות עיצוב הסמל.
במכתבו טוען גוטמן כי הסמל עוות במשך הזמן על ידי האמנים השונים שציירו אותו, הקווים שונו והקונטרסט של הצבעים ירד.
הוא התרעם על העיוותים שנעשו בסמל ועל כך שלא השתמשו בפורמט החותמת שעיצב, וכתב בעקבות כך ליהודה נדיבי: "כשאני רואה את הסמל בעיתון עיריית תל אביב, אם בשער ואם בפנים, אין זה גורם לי נחת".
הוא אף הציע לצייר מחדש את הסמל.
גם לדברי דורה גוטמן, אלמנתו של נחום גוטמן, הסמל השתנה משמעותית מאז עוצב לראשונה על ידי בעלה.
החלטה רשמית על קבלת הסמל התקבלה בישיבת העירייה בשנת 1925 והחל מסוף שנה זו הופיע הסמל על פרסום רשמי.
בשנת 1927 עוצב הסמל מחדש ובסוף שנות ה-30 נערכו בו שינויים נוספים.
בשנת 1950, לאחר קום המדינה ואיחודן של תל אביב ויפו, החליפה הכותרת "תל אביב-יפו" את הכותרת "עיריית תל אביב" שבסמל המקורי.
תוספות לסמל משלהי המאה ה-20
במשך שנים רבות השתמשה העירייה בדפיה הרשמיים ובפרסומיה בקו מתאר (הלקוח מחלקו העליון של המגן בסמל המקורי של נחום גוטמן, בגרסתו המחודשת) כאובייקט גרפי בצד הסמל המקורי.
בשנות ה-2000 החליפה העירייה את השימוש בסמל המקורי ובקו המתאר לסמליל חדש, השואב את השראתו מקו הרקיע של העיר ניו יורק כמודל לחיקוי.
הסמל הציג את קו הרקיע של תל אביב-יפו כפי שהוא נראה מכיוון הים.
עיריית ירושלים ומאוחר יותר חיפה ואילת צעדו בעקבותיה של תל אביב והחלו שימוש בסמל קו רקיע דומה של עירן.
קו הרקיע המאויר הוא כללי ביותר אך ניתן לזהות בצידו הימני את הגבעה עליה נמצאת יפו העתיקה, מצדו השמאלי את ארובת תחנת הכוח רדינג ובמרכזו את גורדי השחקים החדשים של העיר.
לאור קול מחאה שהקימו חברי מועצת העיר על הזנחת הסמל המקורי ולאחר דיון שנערך בנושא התקבלה החלטה להחזיר את סמלו של גוטמן לפרסומי העירייה, לצד סמליל קו הרקיע החדש.
החלטה זו החלה מגמה של ערים נוספות, דוגמת חיפה, הרצליה ורחובות, לשמר את סמלן ההיסטורי בצד הסמליל הממותג שאמצו.
בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לעיר, נבחר במשאל הסמליל עוצב על ידי ברוך נאה אחרי תהליך אסטרטגי שנעשה על ידי מקאן.
נאה הציג לדובר העירייה הלל פרטוק שניהל את תהליך המיתוג לעיר 4 סמלילים שונים.
אחד שמכיל איור של חמור שאפיין חלק מציוריו של גוטמן, שני שכולל איור של יונה שמסמל את אווירת השלום וההכלה בין מגזרי האוכלוסייה השונים בעיר, השלישי כלל שדרוג לקו הרקיע של העיר, שעוצב על ידי משרד הפרסום יהושע והאחרון שכלל איור של עיגול המסמל כניסה למרכז העיר באירופה.
פרטוק לא אהב אף אחד מהאיורים וביקש מנאה להציג לו את עבודות הגרפיקה הראשונות שהובילו לכל סמליל.
הגרפיקה הראשונית לסמליל העיגול כללה איור גרפי של מעגל ובו עשרות צורות גרפיות שונות בצבעים שונים שסימלו את חלקי האוכלוסייה השונים בעיר שמתקבצים לכדי עיגול אחד.
פרטוק ביקש להשתמש בגרסה הזו הראשונית, להצגה בפני הציבור ביחד עם סמליל נוסף.
הדינמיות של הסמליל הנבחר כמו גם הצבעוניות ואלמנטים גרפיים שהזכירו שמש, הובילו את ההחלטה של הדובר.
החלטה נוספת שהתקבלה הייתה להוריד את המילה עירייה מהסמליל כדי לבטל את הפער בין תפיסת התושבים את העיר לבין תפיסתם את העירייה.
הסמליל כלל את שם העיר בעברית ובאנגלית מתוך מחשבה על בינלאומיות העיר, מחשבה שהחלה עם אירועי העיר הלבנה ואח"כ הובילה להקמת מינהלת עיר עולם.
על מנת להתאים את סמליל העיר לחגיגות ה-100 הוחלט לצרף את המעגל הצבעוני למספר 100, מתוך כוונה להוריד אחרי החגיגות את המספר 100 ולהישאר רק עם הסמליל.
לאחר דיון במועצה הוחלט להשאיר את סמלו המקורי של גוטמן צמוד לסמליל החדש שנבחר.
הסמליל הופיע בכל פרסומי העירייה בשנת המאה וסמליל קו הרקיע נזנח.
בסיום שנת המאה הוחלט לשמר את המעגל הצבעוני כאובייקט גרפי נפרד וזה, בצד הסמל המקורי, מהווה את סמל העיר הנוכחי.
החל בשנת 2009 נשמעו קריאות לשלב בסמל החדש את שם העיר גם בערבית, לצד הכיתוב בעברית ובאנגלית, אך בישיבתה מיום 6 באוגוסט 2012 דחתה מועצת העיר את הדרישה.
ביום 9 במאי 2013 הוגשה עתירה מנהלית כנגד החלטת מועצת העיר, על ידי חבר המועצה מטעם סיעת מרצ, אחמד משהראווי.
נקודות דמיון לסמלי ערים אחרים
הסמל המקורי, שכיום נמצא בתוך הסמל החדש, מוקף בצורה המזכירה מעין סביבון.
צורה דומה מאוד במבנה מקיפה את סמלה של כפר סבא.
שבעת הכוכבים של הרצל, שנמצאים בסמל תל אביב, נמצאים גם בסמלה של הרצליה ונס-ציונה.
בהקשר זה יש לציין כי תל אביב קרויה על שם ספרו של הרצל "אלטנוילנד", הרצליה קרויה על שמו של הרצל ונס ציונה קרויה על שם הציונות.
סמל דומה לסמליל קו הרקיע שהיה בשימוש אומץ גם על ידי העיר טאלין, בירת אסטוניה.
בסמל זה נראה קו הרקיע של טאלין כשהוא משתקף במימי המפרץ הפיני.
בנוסף, לאחר מיתוג הסמליל מחדש לרגל שנת המאה, ערים נוספות מיתגו עצמן מחדש בדומה לתל אביב.
ביניהן: הרצליה, רחובות, פתח תקווה, ראשון לציון ומהלך כושל של עיריית נתניה.
כסמלי ערים אחרים, הסמל מופיע על כל מסמך רשמי של עיריית תל אביב-יפו: דברי דואר, כרזות, פרסומים, אתר האינטרנט של עיריית תל אביב ועוד.
כמקובל כמעט בכל עיר הוא גם מוטבע על מכסי הביוב בעיר.
על גבי מכסי ביוב רבים ברחובות העיר ניתן עדיין למצוא גרסאות ישנות יותר של הסמל שטרם הוחלפו.
הכתובית שעל הסמל, "אבנך ונבנית", נהפכה במהלך השנים לסיסמה לא רשמית של תל אביב ובמיוחד הבנייה בה.
כך העיתונאי וחוקר ההיסטוריה הארץ ישראלית אילן שחורי פרסם ספר בשם "אבנך ונבנית" על ראשית הבנייה בתל אביב.
"אבנך ונבנית" משמש לעיתים גם כסמל להתיישבות הארץ ישראלית בכלל, וכמחאה על פינוי גוש קטיף נוצרו צמידים כתומים והונפו דגלים כתומים הנושאים כתובת זו.
בשנים שלאחר עיצוב הסמל הועלתה סוגיית זכויות היוצרים שלו.
עוד בשנת 1934 פנתה העירייה ל-"Royal College of Arms" בלונדון, הסמכות החוקית בתקופת המנדט הבריטי.
עקב שיקולים תקציביים לא נרשם הסמל.
באותה תקופה היה סמל העירייה היחידי מסוגו בארץ.
עם השנים עלתה חשיבות הסוגיה.
מזכיר העיר, יהודה נדיבי, דחף את הנושא אל מול עורך הדין של העירייה, ראש העיר וראשי ערים נוספות (בינתיים נפוצה תופעת הסמל בערים נוספות).
ב-1952 הוקמה ועדה ממשלתית לקידום החוק ובשנת 1958 הוא אושר.
בישיבתה ה-96 של מועצת העירייה ב-7 בספטמבר 1958 אישרה את החלטתה בעניין קביעת סִמלה הקיים של עיריית תל אביב כסמל רשמי, בהתאם לסעיף 4 בחוק הרשויות המקומיות, וכך גם לסמל זה היו זכויות יוצרים.
דגל תל אביב מבוסס על דגל ישראל: הוא מורכב משני פסים כחולים על רקע לבן; הפסים הלבנים בראש הדגל ובתחתיתו דקים כדי עשירית מרוחב הדגל, עם הפסים הכחולים הם תופסים מחצית הרוחב, את המחצית האחרת תופס הפס הלבן האמצעי, ובמרכזו סמל תל אביב המקורי במקום מגן דוד הקיים בדגל הלאום.
בדגל מופיעים שבעה כוכבים על פי חזונו של הרצל בדגל שבעת הכוכבים.
מבנה דגל תל אביב דומה לזה של דגל ירושלים ודגלי ערים נוספים בישראל.
סמל הרפובליקה הדומיניקנית מכיל מגן הנתמך על ידי ענף של ער אציל משמאל וכף עץ התמר מימין; מעל המגן יש עיטור כחול המציג את המוטו הלאומי של הרפובליקה הדומיניקנית: אלוהים, מולדת, חירות.
מתחת למגן, המילים הרפובליקה הדומיניקנית מופיעות בעיטור אדום.
במרכז המגן יש את ספר הברית החדשה הפתוח בבשורה על-פי יוחנן, 8:32, אשר כתוב בה והאמת תשחרר אותך, עם צלב קטן מעליו וכל צד מאוגף על ידי שלוש חניתות, אשר שתיים מהן אוחזות בדגלי הרפובליקה הדומיניקנית.
קיימת גרסה נוספת של הסמל, ובה קצוות העיטור האדום שעליו כתוב הרפובליקה הדומיניקנית פונים כלפי מעלה.
הסמל מופיע במרכזו של דגל הרפובליקה הדומיניקנית.
כל אחת משתי הגרסאות של הסמל יכולה להופיע בדגל.
סמל הרפובליקה המרכז-אפריקאית מורכב ממגן במרכז, עם שני דגלים בקצוותיו, ושמש שזורחת על המגן.
מתחת ומעל למגן יש עיטורים, ומתחת למגן ממוקמת גם מדליה.
הפיל ועץ הבאובב מסמלים את הטבע ואומץ הלב של המדינה.
כוכב הזהב על מפת אפריקה מסמל את המיקום של הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
היד (בפינה הימנית התחתונה) הייתה הסמל של המפלגה השולטת בשנת 1963 כשהסמל אומץ.
סמל הרפובליקה העממית של סין מכיל תיאור של שער טיין-אן-מן, שער הכניסה לעיר האסורה מרובע טיין-אן-מן שבבייג'ינג, בעיגול אדום.
מעל תיאור זה מופיעים חמשת הכוכבים שנמצאים בדגל.
משמעותם הסמלית של הכוכבים אינה ידועה, ויש המפרשים אותם כמייצגים את חמשת הלאומים המרכזיים של סין (אף כי בפועל מכירה הממשלה בחמישים וששה לאומים); לפי פרשנות אחרת הם מייצגים את חמשת המעמדות.
גבול העיגול האדום מכיל חיטה המשקפת את הפילוסופיה המאואיסטית של מהפכה חקלאית.
בחלק המרכזי התחתון של גבול העיגול יש גלגל שיניים שמציין את העובדים התעשייתיים.
כל האלמנטים האלו עוצבו במטרה לסמל את המאבקים המהפכניים של העם הסיני מאז תנועת הארבעה במאי, והקואליציה של מעמד הפועלים שהצליחה לייסד את הרפובליקה העממית של סין.
הסמל עוצב על ידי ליאנג סישנג, אדריכל מפורסם, בתחרות שנערכה בעת ייסוד הרפובליקה העממית, עם דמיון ברור לסמלים שהשתמשו בהם בברית המועצות.
הסמל נקבע ב-20 בספטמבר 1950 על ידי השלטון העממי המרכזי.
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוא שלט אצולה המבוסס על סמל קפריסין.
ההבדלים בין הסמלים: בסמל הרפובליקה הטורקית לא מופיעה השנה "1960" (שנת עצמאות קפריסין) ובמקומה מופיעה השנה 1983 – שנת הכרזת העצמאות של המדינה; מעל היונה מופיעים כוכב וחצי סהר, המסמלים את טורקיה – היונה פונה אליהם, ולא לצד ימין, כמו בסמל קפריסין.
סמלה של הרפובליקה הסינית "השמיים הכחולים והשמש הלבנה" (מנדרינית: 青天白日; פין-יין: Qīng tīan bái rì) מתפקד כסמל והדגל של הקוומינטנג, המפלגה הפועלת ברפובליקה הסינית.
הסמל מהווה גם את החלק העיקרי בדגל הרפובליקה הסינית והוא גם הסמל הלאומי.
זהו גם הסמל של הצי של הרפובליקה.
ב"השמיים הכחולים והשמש הלבנה" יש 12 קרניים לשמש המסמלים 12 חודשים וכן 12 שעות בשעון הסיני הישן (時辰 שִיאֵן) השוות לשעתיים בשעון המודרני (小時 חִיאַווֹשִי) ומסמל גם את רוח הקידמה.
דגל "השמיים הכחולים והשמש הלבנה" עוצב במקור על ידי לו האו-טונג שהיה "קדוש מעונה" של מהפכת שינהאי.
הוא הציג את העיצוב שייצג את צבא המהפכה וההתנגדות לשושלת צ'ינג באספה בהונג קונג ב-11 בפברואר 1895. ב-1905 סון יאט-סן הוסיף שדה אדום לדגל שעתיד היה להפוך לדגלה של הרפובליקה הסינית.
במהלך התקוממות ווצ'אנג שהובילה להקמת הרפובליקה הסינית, לחמו הצבאות המהפכניים תחת דגלים שונים.
דגלו של לו האו-טונג היה בשימוש בפרובינציות הדרום-מערביות בסין (גואנגדונג, גואנגשי, יונאן וגוויג'ואו) בעוד במחוזות אחרים היה שימוש ב"דגל 18 הכוכבים", ב"דגל 5 הכוכבים", ובעיצובים נוספים של הסמל.
כשממשלתה של הרפובליקה הסינית קמה ב-1 בינואר 1912 "דגל 5 הצבעים" אומץ כדגל הלאומי אך סאן יאט-סן לא חשב שעיצובו ראוי כיוון שהקווים האופקיים שבו ציינו היררכיה מעמדית לדעתו כפי שהיה נהוג בימי קיסרות צ'ינג.
כשהקים ממשלה אלטרנטיבית בגואנגג'ואו ב-1917 הוא בחר עיצוב דומה.
"השמיים הכחולים והשמש הלבנה" היו לסמל המדינה והדגל עם השדה האדום (דגל הצי באותם ימים היה לדגל המדינה.
סמל ודגל זה אומצו בסופו של דבר על ידי הממשלה ב-1928 ודגלו של הצי היה באופן רשמי "השמיים הכחולים והשמש הלבנה".
בשנותיה המוקדמות של הרפובליקה, תחת שליטת הקוומינטנג דגל המפלגה היה זהה לדגל הרפובליקה.
גרסה מקובלת של תצוגת קיר כללה את דגל הרפובליקה מימין, דגל המפלגה משמאל ותמונה של אבי האומה סון יאט-סן באמצע.
מאז שהרפובליקה הסינית נדחקה לאי טאיוון ומאז שהופסק הממשל הצבאי באזור איבד הסמל חלק מכוחו.
למרות זאת הוא עדיין מופיע בעצרות פוליטיות ובמפגשים של הקוומינטנג והקואליציה הפאן-כחולה.
דגל וסמל המפלגה הגיע לחדשות העולמיות בבחירות ברפובליקה שנערכו בשנת 2004 כשהנשיא המכהן צ'ן שואי-ביאן העלה את הסברה שסמל ודגל המפלגה מפרים זכויות יוצרים בכך שהם דומים לסמל המדינה.
הוא הזכיר שהחוק אוסר על שימוש בסמל במוסדות שאינם ממשלתיים.
הוא הכריז שאם מפלגתו תזכה בבחירות הוא ייתן לקוומינטנג שלושה חודשים לשנות את סמלה.
נציגי המפלגה השיבו בלעג ש"אם כך אז על הרפובליקה הסינית לשנות את סמלה כיוון שזה היה סמל המפלגה קודם לכן".
הקואליציה הפאן-ירוקה לא הצליחה להשיג רוב בבחירות, וצ'ן לא נקט פעולה כלשהי.
על סמל הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מופיעים שישה לפידים, המדליקים ביחד להבה אחת.
זהו סמל לאחדות ולאחוות של שש הרפובליקות של יוגוסלביה לשעבר – בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מקדוניה, מונטנגרו, סרביה וסלובניה.
מסביב לסמל מופיעות אגודות חיטה.
הכוכב האדום בראש מייצג את הקומוניזם.
התאריך המופיע בתחתית הוא ה-29 בנובמבר 1943, תאריך ה-AVNOJ – הוועידה השנייה של המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור הלאומי של יוגוסלביה ביאיצה, בה הוכרז על הקמת הפדרציה.
תאריך זה נחוג כ"יום הרפובליקה" – החג הלאומי של יוגוסלביה.
הסמל המקורי (1943–1963) מציג בתוכו חמישה לפידים, המייצגים את סרביה, קרואטיה, סלובניה, מונטנגרו ומקדוניה.
המוסלמים (בוסניה) לא היו מיוצגים כעם, וכן לא הקבוצה האתנית האלבנית.
הסמל עוצב מחדש ב-1963 על מנת לייצג את הרפובליקות, ולא את העמים המרכיבים את הפדרציה.
סמל העיר פתח תקווה הוא הסמל הרשמי של העיר פתח תקווה, והוא משמש את המוסדות המוניציפליים של העיר.
סמל העיר מבוסס על "בול פתח תקווה", בול דואר שהונפק בפתח תקווה בשנת 1908, אשר יש הרואים בו את הבול העברי הראשון בארץ ישראל.
הבול הונפק ביוזמתו של יצחק גולדנהירש, עולה מרומניה אשר הצטרף למקימי העיר בשנות התשעים של המאה ה-19. גולדנהירש חבר למנהל משרד הדואר האוסטרי ביפו במטרה להקים בפתח תקווה סניף דואר חדש, ודרש כי במסגרת הקמת הסניף תנפיק הקונסוליה האוסטרית בול עברי ייחודי לפתח תקווה, שישמש לדואר פנים ולדואר בינלאומי.
בסוף שנת 1908 אכן הונפק הבול, אשר עוצב בידי צייר אלמוני.
בהשוואה לטכנולוגיית העיצוב של הימים ההם, בלט הבול בעיצובו ובצבעוניותו הרבה.
בראשו התנוסס שם העיר פתח תקווה באותיות עבריות צהובות ומאירות עיניים, ובתחתיתו הוצג מחירו הנקוב - 14 פארה (מטבע עתיק ששימש את האימפריה העות'מאנית).
עיצובו של הסמל נותן ביטוי לפתח תקווה כאם המושבות, ולהיותה סמל להתיישבות הראשונית בארץ ישראל.
הציור במרכז הסמל הוא העתק של הציור המקורי שהתנוסס על הבול העברי הראשון, והוא כולל שלושה מרכיבים מרכזיים:
מחרשה - מסמלת את עבודת האדמה ואת חידוש ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, עם הקמת המושבה פתח תקווה בשנת 1878. עד היום, מוצב באחד הצמתים המרכזיים בעיר פסל מפורסם של המחרשה הראשונה בעיר.
שדות - מסמלים את ייבוש ביצות הירקון ועיבודן לטובת חקלאות.
עץ תפוזים - מסמל את נטיעת הפרדסים בפתח תקווה ואת חשיבותה של העיר בענף פירות ההדר.
הפרדס הראשון, אשר ניטע ב"אחוזת לחמן" על ידי הרב אריה ליב פרומקין, היווה שלב ראשון בכיבוש העבודה העברית על ידי אנשי העלייה השנייה, שבא לידי ביטוי בפרדסי פתח תקווה.
בהמשך הוקמו במושבה קבוצות קטיף ואריזה, ופותחו שיטות מתקדמות בכל הקשור לתחום ההדרים.
בתחתית הסמל מוטבע הפסוק , הלקוח מספר משלי, ומדגיש את חשיבות עבודת האדמה.
צורתו הכללית של הסמל מבוססת על צורתו של מגן דוד.
בשנת 2008, במלאת 130 שנים לייסוד המושבה, אימצה העירייה סמליל ממותג, הכולל את שמה לצד הססמה "קצב של עיר, לב של מושבה".
אלה מופיעים מתחת לרישום צבעוני שבו נראים שלושה תפוזים.
בעקבות מחאה ודיון במועצת העיר, הוחלט ביום 2 באוגוסט 2009 להשיב את הסמל המקורי ולשלבו בחדש.
עוד הוחלט כי שני הסמלים יופיעו בפרסומים רשמיים.
בשנת 2023 הוחלף הלוגו כאשר סמל העירייה ניצב לידו עם הסיסמה "ממושבה למטרופולין".
סמל העיר רחובות מורכב ממגן שבו נראים שני תפוזים תלויים מענף ומגן דוד קטן, מיקרוסקופ וספר פתוח.
שמה של העיר אומץ בעת טקס חנוכת המושבה בשנת 1890, לפי הצעתו של ישראל בלקינד ובהתבסס על פסוק זה.
הסמל נבחר כמייצג את העיר ששימשה מרכז לתעשיית הפרי ההדר, כעיר מדע שבה שוכן מכון ויצמן וכיישוב המייחס חשיבות רבה לחינוך.
לאחרונה, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה רחובות לוגו מודרני שנועד למתג אותה.
הלוגו כולל את סמל העיר המקורי בצד שמאל, ומימין למעלה נראה איור של המודל הפלנטרי המתאר אטום.
במרכז הלוגו קבועה הססמה "רחובות.
סמל העיר ראשון לציון הוא הסמל הרשמי של העיר ראשון לציון, והוא משמש את המוסדות המוניציפליים של העיר.
הסמל נוצר בשנת 1942 והוא מסמל את ראשית התפתחותה של העיר.
ההחלטה ליצור את הסמל התקבלה על ידי מועצת העיר בדיון לציון 60 שנה למושבה.
בסמל מופיעים ענפי החקלאות השונים שהיו מקור הפרנסה העיקרי של תושבי המושבה במשך שנים רבות:
הגפן ואשכול הענבים - עדות לגידולי הכרמים ותעשיית היין שהתפתחה בראשון-לציון והעניקה לה את הכינוי "עיר היין".
הכתובת "מצאנו מים" והבאר עם דלי המים - מסמל את אירוע חפירת הבאר הראשונה בראשון לציון (באר "מצאנו מים") והזעקה שהכריזה על הצלחת המבצע.
אותה באר אפשרה את החיים במקום.
עץ הדר עם פירות - המסמל את הפרדסים שניטעו ברחבי המושבה ושעליהם התבססה עיקר החקלאות.
השדות - הם מסמלים את שאר גידולי השדה.
בניין התעשייה והעשן - הם מסמלים את התעשייה בעיר.
צבעי הסמל הם גם עדות לגידולי החקלאות של המושבה.
בשנת 2012 לרגל מלאת 130 שנה לראשון לציון, עיריית ראשון לציון מיתגה מחדש את סמל העיר.
הסמל הממותג מורכב מעץ שיוצר בענפיו את שם העיר ראשון לציון.
לאורך השנים שעברו, הסמליל החדש עורר התנגדות רבה מצד רבים מתושבי העיר שמחו על כך ברשתות החברתיות, ודרשו להחזיר את סמל העיר המקורי לפרסומים הרשמיים של העירייה.
בשנת 2018 לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, החליט ראש העיר הנבחר רז קינסטליך להיענות לדרישות התושבים והופסק השימוש בסמליל העץ הממותג והוא הוסר מפרסומי העירייה.
סמל הטרנסוואל (בהולנדית: Wapen van Transvaal) הוא סמלה הלאומי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית, הידועה גם בכינויה רפובליקת הטרנסוואל, אשר התקיימה בשטחי דרום אפריקה של ימינו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19.
בלב סמל הטרנסוואל שדה צבעוני עם מסגרת זהובה.
הוא מחולק למספר חלקים: רבעו השמאלי העליון הוא בצבע אדום והוא מציג את האריה, בעל החיים המפואר ביותר בתחומי הרפובליקה הדרום אפריקאית, ואולי אף מדובר ספציפית באריה טרנסוואלני.
שאר השדה מציג ייצוגים בולטים של האפריקאנר בתודעה הלאומית של הרפובליקה.
הרבע העליון הימני, אשר צבעו כחול, מציג בגאווה את הלוחם האפריקאנר, העשוי בלא חת, כשהוא מחזיק כלי נשק ולבוש בלבוש מסורתי, לרבות כובע.
החצי התחתון של השדה הוא בצבע ירוק, ומציג עגלת משא, המייצגת את האפריקאנר הנודד, ה"טרקבור", התר את הארץ בחפשו אחר חירות ומקום להקים בו מולדת.
במרכז השדה מוצג סמל קטן ובו עוגן, המייצג את החיבור לאדמת הארץ.
מעל השדה פורש את כנפיו נשר מוזהב, ומשני הצדדים תומכים סדרה של שישה דגלי הרפובליקה הדרום אפריקאית, שלושה מכל צד.
בתחתית הסמל נמתחת המוטו מצד לצד, ובו כתוב בהולנדית "EENDRAGT MAAKT MAGT", שפירושו "אחדות היא כוח".
ב-18 בפברואר 1858, כארבע שנים לאחר הקמת הרפובליקה, קבעה מועצת העם, הפרלמנט של המדינה את סמל המדינה, שיהיה: "שדה כסף בו יוצב עוגן זהב עם נשר מעליו הפותח לרווחה את זרועותיו.
בצידו הימני של השדה יעמוד גבר בלבוש מסורתי עם אקדח.
בצידו השמאלי יעמוד אריה." למרות הדמיון לתצורה המודרנית של הסמל, ככל הנראה לאורך השנים הוא שינה מפעם לפעם את צורתו, עד שקיבל את מראהו המאוחר.
גרסה מאוחרת כזאת כנראה התחילה להופיע החל משנת 1871. הסמל היה בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז הרפובליקה הדרום אפריקאית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.
לאחר ניצחון הבריטים על הרפובליקה הדרום אפריקאית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת טרנסוואל, אשר התקיימה עד שנת 1910. הסמל שבחרו הבריטים למושבה זאת היה אריה, באופן אותו אפשר לראות כניסיון לשמר את מוטיב האריה מהסמל ההיסטורי של המקום - סמל הרפובליקה הדרום אפריקאית.
בשנת 1910 אוחדו שטחי הרפובליקה הדרום אפריקאית עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה.
סמל המדינה החדשה כלל ייצוג לא מבוטל לסמל הרפובליקה הדרום אפריקאית.
מעל הסמל התנשא בגאון אריה, וברבע הימני התחתון של המגן עמדה עגלה, הדומה לעגלת האפריקאנר הנודד מסמל הרפובליקה.
המוטו היה דומה אף הוא, במקום "אחדות היא כוח", "מהאחדות יבוא הכוח".
לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, סמל פרובינציית חאוטנג, בלב המשתרעת כיום בשטח עליו פעם התקיימה הרפובליקה הדרום אפריקאית, כולל באופן בולט שני אריות תומכים.
המוטו של חאוטנג המודרנית מזכיר את זה של הרפובליקה, אך עם זאת שונה - במקום "אחדות היא כוח", "מאוחדים בגיוון".
סמל העיר עכו הוא סמלה הרשמי של העיר עכו.
הסמל עוצב על ידי מרים קרולי שזכתה בתחרות שהתקיימה בנושא עם הכרזת עכו כעיר ב-1950.
בשנת 2020, כחלק מניסיון למתג את העיר ולשנות את דימויה, נוסף סמליל תחת הסיסמה "עכו - חצי אי, עולם שלם", והוא בא לצידו של סמל הרשמי.
הסמליל החדש (תמונה תחתונה משמאל) עוצב במשרד זליגר שומרון.
הסמל הראשון מ-1950 מורכב ממגן בעל מסגרת אדומה מחולקת לארבעה רבעים, בכל אחד מוטיב אחר שמסמל את העיר:
למעלה מימין - ספינה עתיקה על רקע אדום, סמל להיסטוריה של עכו כעיר נמל חשובה.
למעלה משמאל - עצי דקל על רקע מבני מגורים בצבעי כחול ולבן, סמל לנוף העיר.
למטה מימין - חומת העיר נושקת לגלי הים בצבעי כחול ולבן, סמל להיסטוריה של עכו בימי הביניים, ובעיקר בתקופת הצלבנים ובשלהי התקופה העות'מאנית, כעיר מושב של שליטים חשובים בעבר, וכיעד תיירותי חשוב בהווה.
למטה משמאל - מפעל וגלגל שיניים בצבע אדום, סמל לתעשייה בעיר.
לרוב מופיע הסמל עם הכיתוב "עיריית עכו" בכחול בעברית, ערבית ואנגלית.
סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל משנת 1965 בערך נקוב של 0.25 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
גרסה של סמליל הספינה בסמל נמצא בשימוש בסמל מועדון הכדורגל הפועל עכו.
סמל העיר צפת הוא סמלה הרשמי של העיר צפת והעירייה אשר אומץ ב-1958.
הסמל מורכב ממלבן בעל ציצה בצורה המשווה לסמל צורה של ספר תורה ספרדי.
בראש הסמל מופיע השם "צפת" בצהוב, ומעליו קישוטי תורה בצורת פרי רימון.
לעיתים מופיע הסמל כשענף הזית ולוח הצבעים מופיעים בצבע, ולעיתים כשרק לוח הצבעים מופיע בצבע.
צורת הסמל כספר תורה מסמלת את היסטורית העיר כמרכז תורני משמעותי ואחת מארבע ערי הקודש.
הסמלים על גבי הסמל נועדו לסמל את ייחודיות העיר ואת מיקומה הגאוגרפי:
קישוטי הרימון - נועדו ליצור את צורת ספר התורה אבל גם מהווים סמל לאמונה ומעשים טובים.
היונה - מסמל את הר מירון שהעיר צופה אליו.
הגלים - מסמלים את ים כנרת שהעיר צופה אליו.
ענף הזית - מסמל את עצי הזית שמאפיינים את אזור הגליל ואת זמן הזית הגלילי שהיה בשימוש בבית המקדש.
לוח הצבעים - מסמל את יופייה של העיר ואת קריית האמנים שבה.
סמל זה הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-2 בפברואר 1966 בערך נקוב של 0.37 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
סמל העיר עפולה הוא סמלה הרשמי של העיר עפולה והעירייה, אומץ באוקטובר 1958.
הסמל מורכב ממגן מחולק לשניים באלכסון, חציו התחתון בעל שדה ירוק, והחצי העליון בעל שדה כתום, בראש המגן ציצה בצורת טרפז הפוך בצבע כתום, ובו רשום שם העיר.
בחצי הכתום איור של עיר על רקע הרים, בדומה לעפולה עצמה.
בחצי הירוק, פטיש המכה בסדן ולצידו שיבולת חיטה.
בתחתית הסמל רשום הכיתוב "עיר יזרעאל", שהוצע כשמה המקורי של העיר, והיה בשימוש בשנותיה הראשונות, על שמה של העיר המקראית יזרעאל.
במהלך 2023, העיר אימצה סמליל רשמי במסגרת הליך מיתוג מחדש.
סיפור הצלחה יזרעאלי" כהמשך לשם העיר המקורי.
הסמל הופיע על בול דואר שהונפק ב-23 באוגוסט 1983, עוצב על ידי משה פרג וערכו היה 15 שקל.
סמל העיר קריית שמונה, סמלה הרשמי של העיר קריית שמונה והעירייה, אומץ ב-1974. לעיר סמליל ממותג שאומץ ב-2017 במסגרת תהליך מיתוג מחדש של העיר.
סמלה של העיר שאומץ ב-1974 הורכב ממגן בעל שדה כחול ובו ארבעה מוטיבים:
האריה השואג - האנדרטה שנבנתה לסכר גבורתם של שמונת גיבורי תל חי, על שמם נקראת קריית שמונה.
סימל את ההיסטוריה של העיר ואת כוח העמידה של התושבים.
גלגל התעשייה - מלווה במבנה תעשייה, סימל את התעשייה בעיר.
מבנה מגורים - סימל את הבנייה בעיר.
החרמון והשמש העולה - סימל את הנוף הנשקף מהעיר ואת התקווה לעתיד.
קלף בראש הסמל נשא את שם העירייה.
המוטיב המרכזי בסמל הוא הספרה 8 מורכבת מעיגולים ומעגלים בשמונה צבעים שונים, מימין לשם העיר וסיסמת העיר.
בסמל שמונה צבעים, כאשר כל צבע מייצג תחום של "עשייה והתפתחות בעיר":
אדום - מסמל חינוך וערכים.
סגול - מסמל את קהילת העיר.
צהוב - מסמל את צעירי העיר.
כתום - מסמל את תשתיות העיר וצמיחתה.
ירוק - מסמל את איכות הסביבה בעיר.
טורקיז - מסמל את התרבות והאומנות בעיר.
ורוד - מסמל את הפיתוח הכלכלי של העיר.
כחול - מסמל ספורט ואורח חיים בריא.
מיקום העיגולים הצבעוניים בבסיס הספרה שמונה מסמלים את תשתיות העיר וקהילתה.
עם הפיכתה של קריית שמונה למועצה מקומית ב-1954 אומץ סמלה הראשון, הורכב ממגן ועליו ביקולור אנכי ושני מטענים: פרח כותנה וגלגל התעשייה, סמל לתעשיות בעיר.
בראש הסמל שם המועצה וציצה.
גרסה זו הונצחה על בול של דואר ישראל ב-2 בפברואר 1966 בערך נקוב של 0.02 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
סמל זה היה בשימוש עד 1974, אז הוכרזה כעיר.
לכבוד המאורע הוכרזה תחרות לעיצוב סמל חדש לעיר.
בתחרות ניצח נדב יעקב, מו"ל מידעפון קריית שמונה.
סמל זה היה בשימוש עד ל-2017, אז עברה העירייה תהליך מיתוג מחדש שהוביל לאימוץ "לוגו" חדש, סמל העיר הנוכחי, ויחד איתו סיסמה חדשה "מרחב של הזדמנויות".
סמל העיר קריית ביאליק, סמלה הרשמי של העיר קריית ביאליק והעירייה, אומץ בראשית שנת 2016.
מורכב ממגן בעל מסגרת כחולה ושדה תכלת מוטען בציור של ספר אשר בו נכלל בצד ימין סימני תווי נגינה ובצד שמאל סמל העיר הישן, עיצוב של האותיות ק' ו-ב', ראשי התיבות של שם העיר, בצורת בית.
בתחתית הסמל קלף עם שם העיר.
סמלה הראשון של העיר אומץ ב-1935 בסמוך להקמתה והיה בשימוש בעיר ב-81 השנים הראשונות לקיומה.
ב-2016 נערכה תחרות לעיצוב סמל חדש לעיר, הוצעו 24 סמלים מתוכן נבחרה הצעתו של אורגד עמר.
סמל העיר קריית מוצקין, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ לאחר שעוצב מחדש במרץ 2012. בנוסף, לעיר סמליל ממותג שעוצב במרץ 2017.
הסמל מורכב ממגן בעל שדה כחול ובו תמונת נוף הכוללת מספר מרכיבים:
מגדל - מסמל את מגדל המים ההיסטורי של העיר, שהיה המבנה הראשון שהוקם בה.
עץ - מסמל את היותה של העיר עיר ירוקה ואת צמיחתה.
סירה השטה בים - מסמלת את מפרץ חיפה ואת המעפילים שיישבו את העיר בראשית ימיה, ובאו בדרך הים.
הסירה, על פי המסורת, היא סמלו של שבט זבולון, שבנחלתו ממוקמת העיר.
הסירה לקוחה מברכת יעקב לזבולון:
ב-2017 אומץ סמליל מודרני ושפה עיצובית שמלווה אותו.
הסמליל בנוי ממספר מעגלים המקיפים וחותים אחד את השני ויוצרים מראה של גלקסיה.
לסמליל מספר מאפיינים שמסמלים את העיר:
עיגולים הסובבים סביב ציר מרכזי - מסמלים את היותה של קריית מוצקין המרכזית מבין הקריות
עיגול ירוק במרכז הסמל - דימוי לכיכר ירוקה, כסמל לכיכרות הירוקות הרבות בעיר.
צבעי העיגולים המרכיבים את הסמל מסמלים תחומים שוניים בעשייה של העירייה, כתום מסמל תרבות, אדום מסמל תרבות, ירוק כהה מסמל את העתיד.
בסמוך למבנה העיגולים שם העיר ומשמאל לו סמל העיר שהיה בשימוש בין 2000 ל-2012.
ב-23 בינואר 1946 עלתה לראשונה ההצעה לעצב סמל לקריית מוצקין.
חברי המועצה המקומית החליטו כי המוטיבים המרכזיים בו יהיו מגדל המים, שהיה המבנה הראשון שנבנה במועצה, ים וספינה, כסמל לעלייה לארץ ישראל ומנורה כסמל לזיקה ליהדות.
התקבלו מספר הצעות, מתוכם נבחרה הצעתו של אברהם ניסטי, מורה לאמנות בבית הספר היסודי "אחדות" שבעיר ואושרה ב-16 ביוני 1946.