tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דינוזאור זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק ובסרט דינוזאורים: ענקי פטגוניה.
יונית נעמן (נולדה ב-13 במרץ 1975) היא משוררת, חוקרת ספרות ועורכת ישראלית.
נולדה ביהוד לדליה ואהליאב (אהלי) נעמן.
בוגרת תואר ראשון מהחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
בעלת תואר שני מאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה במחלקה למדעי הדתות (מ-2008), וכיום היא דוקטורנטית לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.עורכת שותפה של אתר "העוקץ" ועורכת ספרות בסדרת "מכתוב" בהוצאת חרגול ובחסות מכון ון ליר.
מלמדת שירה במכללת ספיר ומנחה סדנאות דיאלוג של יהודים וערבים, חברת הוועד המנהל בעמותת "זזים - קהילה פועלת", המחנכת לאזרחות פעילה.
כלת פרס ראש הממשלה על שם לוי אשכול לשנת תש"פ.
נעמן מתגוררת בשכונת יד אליהו בתל אביב ואם לשניים בהורות משותפת.
כשירדנו מהעצים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015. (עורכת: ד"ר תמי ישראלי)
אם לב נופל, הוצאת לוקוס, 2018. (עורכת: ד"ר תמי ישראלי)
קריאת הינשוף, סהר עדס, הוצאת פרדס, 2023.
מועדון בית הרוחות, טל שמור, הוצאת לוקוס.
קשת של דעות : סדר יום מזרחי לחברה בישראל (ירושלים : ספרי נובמבר, תשס"ז 2007), עם יוסי יונה ודוד מחלב.
שלמה סבירסקי, לקראת פירמידת שכר חדשה (תל אביב : העוקץ, 2011), עם תמי ריקליס.
גרנטה: מגזין לספרות חדשה, גיליון 7: כסף, עורכת אורחת בשיתוף ארנה קזין.
יוּנַס גָר סְטֵרֶה (בנורווגית: Jonas Gahr Støre; נולד ב-25 באוגוסט 1960 באוסלו נורווגיה) הוא ראש ממשלת נורווגיה החל מ-14 באוקטובר 2021. בעבר כיהן כמנהיג האופוזיציה ושר החוץ של נורווגיה.
יונס גר סטרה בוגר המכון למדע המדינה פריז משנת 1985. לאחר סיום הלימודים הוא לימד בבית הספר הרווארד למשפטים, ולאחר שנה חזר לנורווגיה.
בשנת 1989 התמנה ליועץ של גרו הרלם ברונדטלנד והצטרף לשורות מפלגת העבודה.
לאחר מספר שנים התמנה לשגריר נורווגיה בארגון האומות המאוחדות.
בשנת 2005 התמנה יונס גר סטרה לשר החוץ, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2012. בשנת 2012 הועבר לתפקיד שר הבריאות, וכיהן בו עד שהוחלף על ידי בנט הויה.
יונס גר סטרה מכהן כחבר הסטורטינג משנת 2009.
בשנת 2008 הוא היה בבית מלון בקאבול בזמן בו המלון הותקף על ידי מתאבד.
במהלך האירוע מספר אנשים נהרגו, אך סטרה לא נפצע.
למרות שמפלגת הלייבור קיבלה מ-1% פחות קולות, ואיבדה מנדט אחד, המרכז-שמאל זכה ברוב בבחירות לפרלמנט 2021. כמנהיג המפלגה הגדולה ביותר, היה סטרה המועדף מובהק לתפקיד ראש הממשלה.
יומיים לאחר התפטרות ארנה סולברג וממשלתה ב-12 באוקטובר 2021, מונה סטורי כראש ממשלת נורווגיה על ידי המלך האראלד החמישי, והנהיג ממשלת מיעוט עם מפלגת המרכז.
במהלך מלחמת חרבות ברזל מתח ביקורת חריפה על ישראל, והוא נחשב לאחד המנהיגים העוינים ביותר את ישראל באירופה.
הוא סירב להכיר בחמאס כארגון טרור, ושר החוץ מטעם ממשלתו אף אמר כי הממשלה מקיימת יחסים עם חזבאללה והחות'ים.
ב-22 במאי 2024 הכריז על הכרה במדינה פלסטינית.
ב-10 ביוני 2025 הטיל יחד עם הממלכה המאוחדת, אוסטרליה, ניו זילנד וקנדה סנקציות על השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר ושר האוצר בצלאל סמוטריץ' בעקבות התבטאויות המהוות "הסתה לאלימות והפרת זכויות האדם של הפלסטינים".
בנובמבר 2025 סירבה ישראל לבקשתו של סטרה לבקר בישראל כדי להיפגש עם גורמים באזור ולנסות לקבע את מקומה של נורווגיה בשיקום רצועת עזה.
סטרה התמודד בשנית לתפקיד ראש ממשלת נורווגיה בבחירות הפרלמנטריות ב-2025, וזכה יחד עם מפלגתו ל-28% מקולות הבוחרים, המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, וזכה בשנית בתפקיד.
יונס פון קניגסוורטר היה בנקאי יהודי-אוסטרי.
יונס פון קניגסוורטר נולד בפרנקפורט למשפחת קניגסוורטר , זמן קצר לאחר פלישת נפולאון לגרמניה המשפחה עברה לווינה.
פה הוא התחיל לעבוד בבנק אצל דודו הרמן.
לדודו לא היו יורשים ויונס קניגסוורטר התקדם בבנק והועמד בראשו.
בשנת 1833 הוא מונה למבקר של הבנק הלאומי של האימפריה האוסטרו-הונגרית ובשנת 1850 הועמד בראש הבנק.
במקביל הוא היה פעיל בתחום הקמת מסילות ברזל והיה יושב ראש מספר חברות בתחום.
יונס קניגסוורטר היה יועץ לבורסה לניירות ערך.
קניגסוורטר היה פעיל בקהילה יהודית של העיר ומונה לנשיא הקהילה.
הוא תרם למספר מוסדות של הקהילה.
בזכות השרות שלו לטובת הציבור, הוענקו לו מספר עיטורים והוא קיבל תואר אביר.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי בוורינג, אך ב-1941 הוא הועבר ונקבר מחדש בחלקה היהודית החדשה של בית הקברות המרכזי של וינה.
לאחר מותו, בנו מוריץ פון קניגסוורטר הועמד בראש הבנק.
בשנת 1862 הוא יזם את בניית ברינגשטראסה בווינה.
היא הוקמה ממש מול האופרה של וינה, והייתה אחת הווילות הראשונות בשדרה.
משנת 1890 קתרינה שראט התגוררה בארמון, עד לפטירתה בשנת 1940. ב-1907 הווילה נקנתה בידי הברון מיקלוש קיס דה איטבה, והוא הוריש אתה לשראט.
יונס מָלֶדֶה (נולד ב-14 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במכבי תל אביב מליגת העל.
מלדה נולד בקריית ביאליק, למשפחה יוצאת אתיופיה.
מלדה התחיל את דרכו בקבוצות הילדים של מכבי צור שלום, שהייתה הקבוצה של עיר מגוריו קריית ביאליק.
לקראת עונת 2012/2013, עבר למחלקת הנוער של הפועל חיפה בה שיחק שלוש שנים לפני שעזב למחלקת הנוער של מכבי נתניה.
מלדה היה אחד השחקנים הבולטים במחלקת הנוער, כשבעונת 2017/2018 שהייתה העונה האחרונה בה שיחק בקביעות בקבוצת הנוער, כבש תשעה שערים והציג דומיננטיות רבה.
באותה עונה ערך מלדה גם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון כאשר ב-24 בפברואר 2018 פתח במשחק ליגה נגד מכבי חיפה, שנגמר בניצחון 1–2 למכבי נתניה.
כבר במשחקו השני בקבוצה הבוגרת, ב-3 במרץ 2018, הבקיע מלדה את שער הבכורה שלו בקריירה המקצועית כשכבש בניצחון הליגה 0–2 על הפועל אשקלון.
בעונת 2018/2019, החל מלדה לשחק בקביעות בקבוצה הבוגרת של המועדון אך עדיין שיחק לעיתים בקבוצת הנוער.
בעונה זו כבש מלדה שני שערים ושיחק 24 משחקים בקבוצה הבוגרת בכל המסגרות ואף פתח בעשרה מהם.
בעונת 2019/2020 המשיך מלדה במגמה מהעונה החולפת אך כן חל שיפור במעמדו בקבוצה והוא פתח ביותר משחקים.
באותה עונה כבש מלדה שער אחד ושותף ב-29 משחקים לפני שמגפת הקורונה עצרה את העונה.
במחזור השני של עונת 2020/2021 כבש רביעייה במשחק בו ניצחה הקבוצה בתוצאה 0:7.
ב-15 בינואר 2021 חתם בגנט מליגת העל הבלגית ל-4.5 שנים.
ב-24 בינואר ערך הופעת בכורה בניצחון קבוצתו 0–3 על לובן.
ב-15 ביוני 2022 חתם במכלן מליגת העל הבלגית לשלוש שנים.
ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סרקל ברוז'.
ב-31 בינואר 2024 חתם במועדון הכדורגל מכבי תל אביב, תמורת דמי העברה של כ-350 אלף אירו, חוזה ל-3.5 שנים.
במאי 2021 מלדה זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת.
ב-5 ביוני 2021 ערך את הופעת בכורה בבוגרים כשפתח בהרכב במשחק ידידות במונטנגרו שנגמר בניצחון 1–3 לישראל.
יונס סליר (בהולנדית: Jonas Slier; 22 במרץ 1886 – 5 בנובמבר 1942) היה מתעמל אולימפי יהודי-הולנדי באולימפיאדת לונדון (1908), שנספה באושוויץ.
סליר נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית, ילד שני מבין עשרה ילדים, בנם של בטייה בנג'מין (1862–1943) ופיליפ סליר (1858–1937)
באולימפיאדת לונדון (1908) סיים סליר ביחד עם חבריו לנבחרת בתחרות הקבוצתית במקום שביעי.
בתחרות הקרב-רב אישי הוא סיים במקום 96 עם 96 נקודות.
אברהם דה אוליביירה, איזידור כאודקט ואברהם מוק חבריו לנבחרת ההתעמלות אף הם נספו בשואה.
הם מכרו בגדים ותכשיטים בדוגן שלהם בניומארקט באמסטרדם.
אמו, אשתו, לואיס בנו וכל תשעת האחים שלו ובני משפחתם ניספו בשואה.
בנו ארנולד היחיד מכל בני המשפחה מדרגה ראשונה ששרד את השואה ונפטר באלקמאר ב-16 בינואר 1995.
יוננלנגיים (שם מדעי: Unenlagiidae) היא משפחה מוצעת של דינוזאורים קלורוזאורים הקרובים לדרומזאוריים, ולדעת חוקרים רבים נחשבים לחלק מהמשפחה.
הם התקיימו רק בסוף הקרטיקון שלפני 94 עד 70 מיליון שנה ברחבי מרבית היבשות, שכללו את גונדוונה ואת לאוראסיה.
המשפחה הוגדרה ב-1999 בידי החוקר חוסה בונפרטה , על שם הסוג יוננלנגיה מארגנטינה.
המשפחה נחשבת לקבוצה בסיסית יחסית בקבוצה דיינוניכוזאוריה, בה הטרודוניים והדרומזאוריים וכן הדינוזאורים שהתפתחו לעופות וכנראה שהיו דינוזאורים מנוצים, אך חסרי יכולת תעופה.
חלקם היו בעלי מאפיינים אמפיביים כמו ההלצ'קרפטור.
מינים אלה היו מגוונים בגודלם וצורתם, אך לרבים מהם היו חרטומים מוארכים עם לסתות בעלות שיניים מחודדות, רגליים ארוכות וחזקות וגפיים קדמיות בעלות טפרים מעוקלים.
הגדולים שבהם היו האוסטרורפטור והדקוטרפטור.
יונס איוונס (בהולנדית: Jonas Ivens; נולד ב-15 בדצמבר 1986 בבוורן שבבלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הבלם.
יונס איוונס החל לשחק כדורגל מקצועי בקבוצה של עיר הולדותו בוורן.
בשנת 2006 הוא חתם במכלן איתו עלה לליגת העל הבלגית.
בשנת 2010 עבר לחרונינגן ההולנדית בה חתם על חוזה ל-4 שנים תמורת חצי מיליון יורו ששולם למכלן, אולם בהמשך הושאל לואסלנד-בוורן וואלבייק.
בשנת 2014 חתם בניקי וולוס היוונית, ובשנת 2015 חזר איוונס לבלגיה והצטרף סרקל ברוז'.
בשנת 2016 הצטרף לדנזה מהליגה הבלגית השלישית עד לפרישתו ממשחק פעיל.
החל מקיץ 2019 מכהן איוונס כעוזר מאמן בקלאב ברוז'.
יונל גנאה (ברומנית: Ionel Ganea; נולד ב-10 באוגוסט 1973, פגראש) הוא כדורגלן רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
יונל גנאה, שנולד בעיירה פגראש באזור בראשוב בשנת 1994 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של בראשוב.
בינואר 1999 הוא עבר ל"אפיד בוקרשט, וסיים את העונה עם 28 שערים, מלך השערים של הקבוצה.
לאור ההצלחה בקיץ 1999 יונל גנאה עבר לשטוטגרט בה שיחק עד לשנת 2003. לאחר תקופה קצרה בטורקיה בדצמבר 2003 הוא נקלט בוולברהמפטון וונדררס.
בשנת 2006 יונל גנאה חזר לרומניה ושיחק מספר עונות בליגה המקומית.
בשנת 2011 הוא סיים את הקריירה ככדורגלן והחל לאמן קבוצות מקומיות.
יונל גנאה החל לשחק בנבחרת רומניה בכדורגל בשנת 1999 במשחק נגד אסטוניה ובמשחק זה הוא כבש פעמיים.
הוא היה חלק מנבחרת ארצו ביורו 2000. במשחק הגד נבחרת אנגליה בכדורגל הוא כבש בדקה אחרונה והנבחרת עלתה לשלב רבע הגמר.
משחק אחרון של גנאה במדי הנבחרת היה בשנת 2006. בסך הכול הוא שיחק ב-45 משחקים וכבר 19 שערים.
יונל גנאה היה ידוע במזג חם והיה מעורב במספר תקריות.
בשנת 2007 הוא תקף שופט והושהה ל-22 משחקים.
אשתו דנה האשימה אותו באלימות משפחתית והתגרשה לאחר 24 שנים.
בנו ג'ורג' גנאה משחק כדורגל מקצועי.
יוניקלו היא רשת חנויות אופנה יפנית.
החברה היא חברה בת של Fast Retailing Co., Ltd (אנ').
נכון לשנת 2020, היא מעסיקה החברה כ-30,000 עובדים ומפעילה כ-2,249 חנויות במדינות שונות ברחבי העולם.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר ימאגוצ'י שביפן.
יוניקלו הוקמה כחברה בשם Men's Shop Os בעיר אובה שבמחוז ימאגוצ'י ביפן וב-1949 שונה שמה ל-Ogori Shōji.
ב-1984 החברה השיקה חנות אופנה קז'ואלית בהירושמה תחת השם "Unique Clothing Warehouse".
בשנת 1988 שינה טדאשי ינאי את שם החברה ליוניקלו (Uniqlo).
עד אפריל 1994 הפעילה החברה כ-100 חנויות ברחבי יפן, ובשנת 2001 מספרן גדל לכ-500. בשנת 2002 הרחיבה יוניקלו את פעילותה הבינלאומית עם פתיחת סניפים בשאנגחאי ובלונדון.
בשנת 2005 נכנסה לשווקים נוספים, כולל ניו יורק, צים שא צוי וסיאול, ובתום השנה הפעילה כ-700 חנויות עם היקף מכירות של מעל 4 מיליארד דולר.
בשנת 2010 פתחה סניפים במלזיה, וב-2011 השיקה בבנגקוק את סניפה הגדול ביותר בדרום אסיה.
בשנת 2012 התרחבה לפיליפינים, בשנת 2013 לבנגלדש, ובשנת 2014 פתחה חנויות באוסטרליה, צרפת וגרמניה.
בשנת 2015 נכנסה לשוק הבלגי, ובשנת 2016 פתחה סניפים בספרד.
משנת 2017 החלה בשיתוף פעולה עם ג'ונתן אנדרסון וחברתו.
בשנת 2018 נכנסה החברה להודו עם פתיחת סניפים במדינה.
בשנת 2023 הוכרז על קו מוצרים חדש שעוצבו על ידי קלייר ווייט קלר.
יונס אבן יצחק בלכראש היה רופא יהודי, אשר שירת את שושלת בני הוד בספרד.
בימי מושל סרגוסה, אבו ג'עפר אחמד השני אלמסתעין (1109-1085), חיבר אבן בלכראש את ספרו על התרופות הנפרדות, ומתוך הוקרה קראו על שם שליט זה- "אלמסתעיני".
בחיבוריו הוא מזכיר בין השאר חומרי רפואה גם מהמרחב הארץ-ישראלי (אלשאם).
בעל החיבור "ספר הטבלאות אודות התרופות הנפרדות" (كتاب الجدولة في الادوية ولفردات).
לחיבוריו של אבן בכלארש אלמסתעיני חשיבות רבה להבנת הפרמקולוגית הקדומה.
חיבורו מייצג את שיאה של הרפואה המוסלמית ואת פריחתה במערב, בספרד ובארצות צפון אפריקה, וגם את חלקם של היהודים בפיתוח ענף זה באותן ארצות.
מקורותיו של אבן בכלארש רבים ומגוונים:
ספרי רפואה והמדע היוונים והרומיים דוגמת אריסטו, דיוסקורידס וגאלינוס.
החיבורים שנכתבו ב"תקופת התרגומים" במימי הח'ליפים העבאסים עכל ידי חנין אבן אסחק (887-809) ותלמידו חביש אבן אלחסן ואחרים.
החיבורים הרפואיים הערביים המקוריים, שנכתבו במאות העשירית ואחת-עשרה על ידי מיטב רופאי ספרד וצפון אפריקה.
מבין אלה, ראויים לציון פילולוגים וסופרים ערבים קדומים המצוטטים בדברי אלדינורי כגון: אבו זיאד אלכלבי, אבו נצר אלבאהלי, אלפראא, אלאצמעי, אבן קתיבה, אבו עבידה, יעקוב אלסכית ואבו אלהית'ם אלאעראבי.
יונס סאלח בחרי אל-ג'בורי היה הרפתקן עיראקי, סופר, עיתונאי ושדרן רדיו.
ב-1939 ייסד את תחנת הרדיו הערבית הראשונה באירופה "רדיו ברלין בערבית" בעיר ברלין שבגרמניה.
תחנה זו שידרה תעמולה נאצית למאזינים בעולם הערבי במהלך מלחמת העולם השנייה, והייתה מזוהה עם המשפט המפורסם עליו חזר בחרי בראשית השידורים: "כאן ברלין, שכונת הערבים".
בחרי נסע רבות ברחבי העולם והתפרסם בקרב פוליטיקאים, סופרים, מלכים נשיאים ואנשי תקשורת רבים.
הוא עסק בתפקידים שונים, שלט בכ-17 שפות שונות, חיבר ספרים רבים ונידון למוות ארבע פעמים.
בהודו עבד ככתב בעיתון הודי, באינדונזיה שימש בתפקיד המופתי וכעורך הראשי של העיתון המקומי "ג'אווה" בשפה הערבית ובפריז שימש כאימאם של אחד המסגדים בעיר.
בחרי היה לדמות יוצאת דופן עקב הישגיו ומסעותיו הרבים והיה ידוע כמי שמחזיק בדעות אנטי-קולוניאליות ורעיונות פרו-נאציים.
שנת לידתו של בחרי איננה ברורה, בעוד חלק קבעו כי נולד ב-1900 אחרים טוענים כי נולד ב-1903 או ב-1904. הוא נולד בעיר מוסול שבעיראק (אז היה חלק של האימפריה העות'מאנית) וגדל במשפחה ענייה כאשר אביו שימש כקצין ביחידה של הצבא העות'מאני שהייתה האחראית על הובלת דואר מהבירה איסטנבול למוסול.
את לימודיו התיכוניים השלים במוסול ולאחר מכן המשיך ללימודי הוראה בעיר בגדאד, אך לאחר כשלושה חודשים עזב את הלימודים האקדמיים והשתלב בעבודה במשרד האוצר העיראקי.
בשנת 1923 החליט לעזוב את עיראק ולעבור לאיסטנבול במטרה ללמוד מדעי הים.
בשל המשבר הכלכלי שבו הייתה נתונה המדינה הטורקית הצעירה באותה עת, לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העצמאות שלה, נאלץ בחרי לחזור חזרה לעיראק.
מסוף שנת 1923 החל בחרי את מסעותיו מסביב לעולם.
מעיראק הוא נסע מזרחה לאיראן, ממנה עבר לאפגניסטן ולהודו ואז הגיע למזרח הרחוק.
יעדו הראשון באזור היה אינדונזיה ולאחריה המשיך לסין וליפן.
בהמשך חצה את האוקיינוס השקט והגיע לארצות הברית ולקנדה, ולאחר מכן חצה את האוקיינוס האטלנטי והגיע לאירופה.
באירופה נסע בחרי מבריטניה לבלגיה, להולנד, לצרפת ולגרמניה ומהן המשיך למצרים.
במצרים יצר קשרים עם סופרים ואינטלקטואלים ואף כתב בעיתונים מקומיים.
ב-1925 שב בחרי לעיראק וזכה בה לכינוי "הנוסע העיראקי" אך במהרה עזב אותה שוב לטובת כווית וממנה המשיך לערב הסעודית.
מערב הסעודית המשיך לתימן, חצה את הים האדום לכיוון אפריקה ולאחר מכן חצה את אריתריאה אתיופיה וסודאן.
הוא חצה את מדבר הסהרה, ביקר שוב באלג'יריה, הגיע להרי האטלס ואז הגיע למרוקו.
ממרוקו הוא הגיע שוב לאירופה, בהתחלה לספרד ולאחר מכן לצרפת לגרמניה ולבלגיה.
מבלגיה הוא הפליג לכיוון בריטניה שם השתתף בתחרות צליחת תעלת למאנש, וזכה בה במקום הראשון, בלא כל הכנה או אימון מוקדם.
בשל הישגו ומפאת היותו העיראקי היחיד שעשה זאת, זכה בעיתונות לכינוי "אל-בחרי" (הַמַּלָּח) שדבק בו מאז.
עם חזרתו לעיראק, עיתונאים רבים כתבו על הרפתקאותיו, על האזרחיות שרכש בחלק מן המקומות שביקר בהם ועל השפות הרבות שלמד.
לאורך מסעותיו עבד במספר רב של עבודות, פגש מלכים, שליטים ונשיאים וזכה לכבוד רב במדינות בהן ביקר.
בשנת 1929 הגיע לממלכת ערב הסעודית שם נפגש עם מייסדה של הממלכה, עבד אל-עזיז אבן סעוד ועם חברו מכווית עבד אל-עזיז אל-רשיד.
אבן סעוד הטיל על השניים את האחריות על הפצת הקריאה לעלייה לרגל (החג') בקרב איי הודו המזרחית.
ב-1931 הגיעו השניים לאיים האינדונזיים ופרסמו את המגזין "כווית והעיראקי" באי ג'אווה.
בנוסף לכך, בחרי פרסם באינדונזיה מגזין נוסף בשם "החוק והאסלאם", התחתן והשתקע שם לתקופה קצרה לפני שעזב לעיראק.
בשנת 1933 הוציא בעיראק עיתון בשם "אל-עקאבּ" ובמקביל עבד כשדרן רדיו הראשון בתחנת הרדיו העיראקית "ארמון הפרחים" (قصر الزهور) שהוקמה על ידי המלך ראזי.
תחנת רדיו זו התאפיינה ברעיונות לאחדות ערבית ובעוינות נגד הבריטים.
באפריל 1939 ביום מותו של המלך ראזי כתוצאה מהתנגשות מכוניתו בעמוד חשמל, פורסם גיליון ב-"אל-עקאב" דף שער שכולו שחור ובכותרת רשום "הריגתו של המלך ראזי".
בכתבה שפרסם בחרי בעיתון, טען כי מאחורי התקרית שהובילה למותו של המלך עומדים הבריטים שהתנגדו לרעיונותיו האנטי-קולוניאליים.
הכתבה עוררה זעם רב והובילה להפגנות ברחבי עיראק.
באחת ההפגנות, הותקפה הקונסוליה הבריטית במוסול ובאירוע נהרג הקונסול הבריטי באותה העת, מונק-מייסון, על-ידי המפגינים.
כיוון שבחרי היה תומך של המלך ראזי ועקב ההשלכות של הכתבה, השלטונות רצו להביא למעצרו לקראת שיפוט.
בשל כך, בסיוע השגריר הגרמני בבגדאד, נמלט בחרי לברלין.
הוא יצא מבגדאד בטיסה של חברת תעופה גרמנית עם דרכון שהונפק עבורו על-ידי השגרירות הגרמנית בבגדאד וכך הצליח להימלט ממשפט.
תחנות הרדיו הערבית בברלין והתמיכה בנאצים
תחנת "רדיו ברלין בערבית" הוקמה בברלין לפני מלחמת העולם השנייה עבור מאזינים בעולם הערבי.
באמצעות משיכת קהל מאזינים ערבי, גרמניה ניסתה לכבוש את לבבותיהם ומוחותיהם של הערבים המוסלמים וכך ניסתה להשיג את תמיכתם ברעיונות הנאציים.
תחילה, בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה נסע בחרי לברלין שם נפגש עם שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס ועם ד"ר אלפרד רוזנברג, חבר המפלגה הנאצית לטובת הקמת תחנת הרדיו הערבית הראשונה באירופה.
ב-1939 הוא כבר הקים את התחנה בברלין וקידם באמצעותה תעמולה נאצית ורטוריקה עוינת לבריטניה ובעלות בריתה.
לאור תמיכתו ופעולותיו, הוא הפך לאחד האנשים המקורבים ביותר להנהגה הנאצית כך שהשתתף בטקסים רשמיים במדי הצבא הגרמני הנאצי וענד את צלב הקרס על זרועו.
תמיכתו אפשרה לו לפגוש ולהתחבר לאליטות הבחירות במפלגה הנאצית כולל את מנהיג המפלגה אדולף היטלר ואת מנהיג איטליה הפשיסטית, בניטו מוסוליני.
היות שבאותה העת של מלחמת העולם השנייה תחנת הרדיו הבריטית BBC הייתה פופולרית בקרב הקהל הערבי; ביקש בחרי מיוזף גבלס להסכים לשדר את פסוקי הקוראן בפתיחת שידורי הרדיו על מנת למשוך את הקהל הערבי.
מכיוון שגבלס חשש מהשלכות של ההצעה, הוא העבירה להחלטתו של היטלר.
לאחר שבחרי הסביר להיטלר את החשיבות במשיכת תשומת ליבם של המאזינים הערבים, החליט היטלר לאשר את שידור פסוקי הקוראן.
כתוצאה מהסכמתו של היטלר להצעה, תחנת הרדיו בברלין זכתה לאהדה ופופולריות רבה מצד קהל ערבי מוסלמי, ובמקביל חלה ירידה בהאזנה לרדיו הבריטי.
כשבריטניה הבינה זאת, החלה גם היא לשדר בשידורי הרדיו שלה את פסוקי הקוראן.
יונס בחרי רכש קהל מאזינים ערבים רחב בכל מקום והפך לדמות ידועה בקהל הערבי בזכות קריאותיו למדינות ואחדות הערביות להתנער מהכיבוש הבריטי והצרפתי.
לצד שידוריו הוא יצר קשרים מיוחדים עם המנהיג הפלסטיני אמין אל-חוסייני (המופתי של ירושלים לשעבר) ועם הפוליטיקאי העיראקי רשיד עאלי אל-כילאני, שהיו גם הם בעלי ברית של הגרמנים נגד הבריטים.
ב-4 בספטמבר 1941, למשל, אמר כי האומה הערבית לא תנשום את אוויר החופש – אלא לאחר שיושמדו הצבא הבריטי והרוסי וייזרק אחרון היהודים לים.
אודות תחנת הרדיו "רדיו ברלין בערבית" בחרי פרסם ספר בן שמונה חלקים אשר קרוי על המשפט המפורסם איתו פתח את שידוריו "כאן ברלין, שכונת הערבים" .
בנוסף, תחת שמה של התחנה, יצא לאור מגזין הקרוי "אל-ג'היר" שבו פרסם בחרי את מאמריו השונים.
בשל דעותיו אודות הבריטים בנאומיו מרדיו ברלין ובמאמריו, במסמכים בריטיים הוא תואר כאדם ללא עקרונות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה ידוע כ"לורד האו האו הערבי".
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה והתמוטטות הרייך השלישי, תחנת הרדיו סיימה את שידוריה ובחרי עבד כאימאם וכמטיף במספר מסגדים במדינות אירופה.
לאחר שהותו בגרמניה הוא נסע לצרפת וממנה המשיך למרוקו ולאחר מכן לירדן.
אחרי שהות קצרה בירדן, הוא חזר לעיראק ולאחר זמן קצר, בשנת 1955, נסע ללבנון ושהה זמן מה בביירות, שבה היה מוכר ואהוב.
בשהותו בביירות, הוא התיידד עם העיתונאי המפורסם ג'בראן תווייני (הבעלים של העיתון הלבנוני א-נהאר) והשניים הפכו לחברים טובים.
בהמשך עזב בחרי את לבנון כדי לבקר בסוריה ובירדן ומשם עבר למצרים לבקשת ההנהגה המצרית החדשה שקמה לאחר המהפכה ב-1956. בביקורו במצרים חגג בחרי עם הנשיא המצרי גמאל עבד אל-נאצר ועם חברו ב-"קצינים החופשיים" אנואר סאדאת את הלאמת חברת תעלת סואץ.
כשהידיעות על ביקורו של בחרי במצרים הגיעו לעיראק, עלו חששות בבית המלוכה ההאשמי, ששלט בעיראק ובירדן, כי הוא נקרא כדי לקבל תפקיד תקשורתי שיעזור במאבק של המשטר המצרי החדש נגד בית המלוכה.
ההאשמים קראו לבחרי לשוב חזרה לעיראק, להביע התנצלות בפניהם ולהתגייס לטובתם.
ב-1958 אכן חזר בחרי לבגדאד, התנצל על העלבונות שהשמיע נגד בית המלוכה ההאשמי בתחנת הרדיו שלו בברלין והתגייס לעבוד בתחנת הרדיו המקומית, שהטיפה נגד התקשורת המצרית.
יומיים אחרי הגעתו התחוללה ההפיכה הצבאית שכונתה מהפכת ה-14 ביולי, שבעקבותיה תפס את השלטון הגנרל עבד אל-כרים קאסם.
בהפיכה זו נכלא בחרי לאחר שהואשם בתמיכה בקולוניזציה עקב שיתוף הפעולה עם ההאשמים שהיו משתפי הפעולה של הבריטים.
תחילה הוא נעצר למשך שבעה חודשים ולאחר מכן נידון למוות, אך היות שלא הוצגו ראיות חותכות כנגדו, שונה גזר דינו למאסר עולם.
בשנת 1959 שוחרר בחרי מהכלא בהוראה של קאסם והחל לעבוד כטבח במסעדה מקומית בבגדאד.
היות שבחרי היה עוין למשטרו של קאסם, הוא ברח מבגדאד וחזר אליה רק לאחר הפיכת 8 בפברואר 1963, שהפילה את משטרו של קאסם.
על תקופתו בכלא ולאחר השחרור, כתב בחרי באחד מספריו על הלחצים שהופעלו עליו על-ידי המשטר בזמן שהותו בכלא:
לאחר ההפיכות בעיראק, עזב בחרי את עיראק שוב וחזר אליה רק בשנות ה-70 לחייו ונאמר עליו כי בשנים אלו כבר לא היה מוכר כלל בעיראק.
בעיתונים ואתרים רבים נאמר על בחרי כי היו לו יותר מ-100 ילדים וכי נישא לנשים רבות ברחבי העולם.
באחד העיתונים שהתראיין אליהם הוא נשאל אודות נשותיו הרבות על אף האיסור האסלאמי להינשא ליותר מארבע נשים, הוא השיב: "התגרשתי מנשותיי לאחר תקופה נישואים של חודש, שנה או יותר".
את סוף חייו הוא בילה בבית חברו נישאר מוחמד זכי בבגדאד והלך לעולמו ב-30 במאי 1979 בבית חולים בעיר.
בחרי נקבר בבית הקברות אל-ע'זאלי במימון העירייה היות שנפטר עני וחסר כל.
בסוכנות הידיעות הצרפתית AFP ובסוכנות הידיעות הבריטית רויטרס דיווחו על מותו והעיתון הלבנוני א-נהאר פרסם ידיעה על מותו בעמוד הראשון שלו.
האנס אונו יונס אוקרלונד (בשוודית: Hans Uno Jonas Åkerlund; נולד ב-10 בנובמבר 1965) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, במאי וידאו קליפים ומתופף שוודי.
הקליפ שלו לשיר של מדונה "Ray of Light" זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הקליפ הקצר הטוב ביותר" וחמישה פרסי הווידאו קליפים של MTV, כולל "קליפ השנה".
בשנת 2008 הוא זכה בפרס גראמי נוסף, הפעם עבור "הקליפ הארוך הטוב ביותר" על עבודה נוספת עם מדונה – בימוי DVD של "The Confessions Tour".
ב-2014 הוא זכה שוב בפרס הגראמי הזה (שמו שונה ל"קליפ המוזיקלי הטוב ביותר"), הפעם על "Live Kisses", סרט הופעה של פול מקרטני.
יונס אוקרלונד, דייוויד מאלט ובוב סמיטון הם הבמאים היחידים שזכו בפרס זה פעמיים וחלקו את השיא של מרבית הזכיות בקטגוריה זו.
אוקרלונד זכה בפרסים נוספים במהלך הקריירה שלו.
אוקרלונד היה חבר לזמן קצר בלהקת הבלאק מטאל השוודית באת'ורי בין השנים 1983 ל-1984, לפני שהקריירה שלה זכתה להצלחה בין-לאומית.
הוא גם ביים את הקליפ הראשון של קנדלמאס "Bewitched".
הוא זכה להצלחה ראשונה כבמאי הראשי של להקת הפופ רוק השוודית רוקסט.
ב-1997 הוא ביים את הקליפ עטור השבחים ל-"Smack My Bitch Up" של הפרודיג'י, שעורר מחלוקת בשל תיאור השימוש בסמים פסיכואקטיביים, אלימות ועירום.
ב-1998 הוא עבד עם מדונה על הקליפ לשיר "Ray of Light", ומאז עבד עם אמנים כמו ביונסה, מטאליקה, כריסטינה אגילרה, U2, בלינק-182, פינק, רמשטיין, בריטני ספירס וליידי גאגא.
הוא ביים את הקליפ ל-"Try, Try, Try" של הסמאשינג פאמפקינס.
בהמשך לכך, היה אחראי על הקליפים לאלבום Room Service של רוקסט, כמו גם הוציא את סרט הביכורים שלו "ימים מכורים", משנת 2002.
אוקרלונד ביים מספר פרסומות לטלוויזיה עבור חברות כמו דל.
הוא משתף פעולה ותיק של מדונה, לאחר שעבד על קליפים כמו "Music", "" (שנגנז בשל התוכן הגרפי שלו ומלחמת עיראק) ו-"Jump".
הוא גם ביים סרט תיעודי בשם "אני הולכת לספר לכם סוד" על מדונה וספיישל טלוויזיוני בשם The Confessions Tour: Live from London.
סרטו השני של אוקרלונד, "דירות קטנות" (2012), הופץ ישירות בפורמטים של DVD.
בשנת 2019 ביים את הקליפ עבור "God Control" מאת מדונה, כחלק מאלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, (2019).
יונס אל-אסטל הוא מטיף אסלאמי, איש חמאס, חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית מטעם נפת ח'אן יונס.
מרצה במחלקה להלכה אסלאמית ב.
אל-אסטל מפרסם מאמרים בעיתונות בנושאי משפט אסלאמי, סוציולוגיה ופוליטיקה.
לפי דו"ח של קרן קונראד אדנאואר משנת 2006, אל-אסטל חבר בגדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס.
אל-אסטל נודע בדרשותיו נגד העולם הנוצרי ובהתייחסות דה-הומנית ליהודים בכלל ולישראלים בפרט.
סרטונים מדרשותיו מופצים ברחבי העולם המוסלמי וחלקם תורגמו לשפות מערביות על ידי ממרי ומכילים תכנים בסגנון: "...כל הטורפים, כל העופות הדורסים, כל הזוחלים והחרקים המסוכנים, וכל החיידקים הקטלניים הם הרבה פחות מסוכנים מהיהודים".
יונית הוכברג (נולדה ב-11 בפברואר 1982) היא פיזיקאית חלקיקים ישראלית ופרופסור חבר במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
יונית הוכברג נולדה בקליבלנד, אוהיו, בת לפרופ' קנת הוכברג, מתמטיקאי, ולד"ר שפרה הוכברג (לבית סטולמן), חוקרת ספרות אנגלית.
עלתה לישראל עם משפחתה ב-1986 ולמדה בתיכון פלך בירושלים.
למדה לתואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון, אותו השלימה ב-2005. לאחר מכן עברה למכון ויצמן למדע, שם השלימה תואר שני בפיזיקה בהנחיית פרופ' מיכה ברכוז ופרופ' יוסי ניר.
ב-2008 החלה תואר שלישי בפיזיקה בהנחייתם של ברכוז וניר.
עבודת הדוקטורט שלה, שנשאה את הכותרת "בחיפוש אחר פיזיקה מעבר למודל הסטנדרטי: סופרסימטריה, פיזיקת הדורות והמאיץ הגדול" הוגשה ב-2013.
בשנים 2013–2016 שהתה הוכברג כעמיתת בתר-דוקטורט במרכז לפיזיקה תאורטית של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ואחר כך שהתה כשנה בתור עמיתת מחקר במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת קורנל.
עם שובה לישראל ב-2017 הצטרפה למכון רקח לפיזיקה של האוניברסיטה העברית כמרצה בכירה וב-2022 מונתה לפרופסור חבר.
מחקרה של הוכברג מתמקד בפיתוח תאוריות חדשות לזהות החלקיקית של החומר האפל, לצד גישות ניסיוניות חדשניות לזיהויו במעבדה.
חיפושים מסורתיים התבססו על הרעיון שלחלקיק החומר האפל יש מסה של עד פי אלף מזו של פרוטון, ושחלקיקים אלה מבצעים אינטראקציה עם חומר רגיל (ואחד עם השני) לא רק באמצעות כוח הכבידה אלא גם באמצעות הכוח החלש או כוח דומה לו בעוצמתו.
הוכברג מציעה שחלקיק החומר האפל יכול להיות קל הרבה יותר, אולי כפי עשירית מהמסה של פרוטון.
עבודתה גם מצביעה על כך שהחלקיקים הקלים האלה יכולים למשוך זה את זה הרבה יותר חזק – כמעט באותה עוצמה שבה קווארקים של פרוטון נקשרים זה לזה.
כך שבמקום חלקיק מסיבי בעל אינטראקציה חלשה, המכונה WIMP, הוא יהיה מבוסס על אינטראקציה חזקה, מה שהוכברג מכנה בשם SIMP.
אלא שהניסויים הסטנדרטיים בני-זמננו נועדו לזהות WIMP ולא SIMP; רובם מבוססים על ידי כליאת גרעינים כבדים רבים – כמו גרעיני קסנון.
אם חלקיק החומר האפל יהיה קל כפי שמשערת הוכברג, הוא לא יישא מספיק תנע כדי להניע גרעין אטום כבד, ולא יתגלה בניסוי.
וכך, הוכברג מציעה רעיונות חדשים לניסויים אותם ניתן לבנות במעבדה על מנת לגלות חומר אפל קל.
מערכות אלו כוללות שימוש במוליכי-על, חומרים דו-ממדיים כגון גרפן, חומרי דיראק, חומרים מבוססים פחמן כגון יהלום וסיליקון קרביד, וטכנולוגיות מעולם החישה הקוונטית כגון ננו-סיבים.
הוכברג כבר הדגימה את כוחן של גישות חדשות אלו באמצעות גלאי אב-טיפוס קטן בגודל מילארדית הגרם, אשר הצליח להאפיל על גלאי הענק של הניסויים המסורתיים בגודל טון בחיפוש אחר חומר אפל קל.
מעבר לכך, מחקרה של הוכברג מתמקד בגישות חדשות לתעלומות ותיקות העומדות ביסודות הפיזיקה, כגון ההיררכיה בין הסקאלות של הכוח האלקטרו-חלש וכוח הכבידה.
מלגת משרד המדע והטכנולוגיה לקידום נשים במדע (2004–2005)
תעודות הצטיינות נשיא ודקאן, הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל (2001–2005)
פרס מצוינות לתואר שני, מכון ויצמן למדע (2008)
מלגת קרן וולף לסטודנטים מצטיינים לדוקטורט (2011)
מלגת פוסט-דוקטורט לאומית לקידום נשים במדע (2013–2014)
פרס בלוק, מרכז אספן לפיזיקה (2014)
מלגה של LHC בנושא תיאוריה חלקיקית (2016–2018)
חברת האקדמיה הצעירה הישראלית (2020–2024)
פרס יעקב בקנשטיין, האגודה הישראלית לפיזיקה (2021)
אות מדענית פורצת דרך, ארגון נעמת (2022)
הוכברג נשואה לפרופ' אריק קופליק, אף הוא פיזיקאי חלקיקים במכון רקח, ולהם בן ובת.
מתגוררת בירושלים, חובבת קריאת ספרים ותנינים.
יונס ביורקמן (בבלארוסית: Jonas Lars Björkman; נולד ב-23 במרץ 1972) טניסאי עבר ומאמן טניס שוודי.
הוא זכה להצלחות בתחרויות זוגות גברים בהם זכה 11 פעמים בתחרויות גראנד סלאם לרבות זכייה גראנד סלאם בתחרויות אלו.
יונס ביורקמן נולד בשנת 1973 בסטוקהולם למשפחה של מאמן טניס.
הוא התחיל להתאמן בגיל 6 ובגיל 18 ניצח באליפות שוודיה לצעירים.
בשנת 1991 ביורקמן עבר לטניס מקצועי.
בתחרויות גראנד סלאם ליחידים ביורקמן החל לשחק בשנת 1991. ההישג הגדול שלו היה חצי הגמר באליפות וימבלדון (בגיל 34) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשנת 1994 ביורקמן החל לשחק עבור נבחרת גביע דייוויס של שוודיה.
בתחרויות זוגות גברים הוא הגיע למספר הצלחות.
באליפות צרפת הפתוחה 1994 הוא לראשונה הגיע לגמר אך הפסיד.
גם באליפות ארצות הברית הפתוחה 1997 הוא הפסיד בגמר.
באליפות אוסטרליה הפתוחה 1998 הוא לראשונה הגיע לתואר (לצד יאקו אלטינג).
בסך הכול הוא ניצח 9 פעמים ובשנת 2005 השלים "גראנד סלאם" בתחרויות זוגות גברים.
בנוסף לכך הוא שיחק ב-5 גמרים בהם הפסיד.
בתחרויות זוגות מעורבים בתחרויות גראנד סלאם ביורקמן שיחק פעמיים בגמרים באליפות וימבלדון אך הפסיד.
ביורקמן שיחק ב-3 אולימפיאדות אך לא זכה להצלחות.
לאחר פרישה ביורקמן החל לאמן.
בין היתר הוא היה מאמן של אנדי מארי.
יונץ הוא הספר הראשון שכתב רוברט מייסון (Robert Mason).
הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 1983 בהוצאת "Viking Press".
תורגם ופורסם בישראל בשנת 1987 ב"הוצאת משרד הביטחון".
הספר מתאר את חוויותיו של רוברט מייסון כטייס מסוק -Bell UH-1 במלחמת וייטנאם, ואת שובו לארצות הברית לאחר תום הלחימה.
עלילת הספר עוקבת אחר שלבי גיוסו, תקופת האימונים שלו כטייס, הצבתו בווייאטנם, שירותו הפעיל בזירת הלחימה בווייאטנם ושובו לארצות הברית עם תום המלחמה.
כ-25,000 עותקים נמכרו, והיה מתוכנן להוציאו במהדורה שלישית.
הוא סופר אמריקאי הידוע בעיקר בזכות ספר הזיכרונות שלו - "יונץ", המתאר את קורותיו כטייס מסוקים במהלך מלחמת וייטנאם.
מייסון נולד בשנת 1949, גדל בארצות הברית ולאחר מכן התגייס לצבא, שם הפך לטייס מסוקים.
הוא שירת בווייטנאם בין השנים 1968 עד 1970, כשהטיס את ה־Bell UH-1 המכונה "Huey".
לאחר שחזר מווייטנאם, התמודד מייסון עם השפעות ארוכות הטווח של חוויותיו בתקופת המלחמה, שכללו הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD).
תיאוריו על מאבקים אלה ב"יונץ" עזרו לו להדגיש את הצלקות הפסיכולוגיות שנובעות כתוצאה ממלחמה ותרם להבנה ציבורית גדולה יותר של השפעות ה־PTSD על חיילים משוחררים.
עבודתו של מייסון זכתה לשבחים על הריאליזם העז והעומק הרגשי שהיא מציגה, והספר "יונץ" נחשב אחד הספרים המרכזיים שנכתבו על מלחמת וייטנאם.
מאז, פרסומו, המשיך מייסון לעסוק בכתיבה ובהרצאות על חוויותיו מהמלחמה, אך הספר "יונץ" נותר יצירתו הידועה ביותר והמזוהה ביותר.
בשלב מאוחר יותר בחייו, שמר מייסון על פרופיל ציבורי נמוך, אולם תרומתו לספרות, במיוחד זיכרונותיו העוצמתיים ממלחמת וייטנאם ממשיכה לעורר הדים בקרב הקוראים.
רוברט מייסון חלם להטיס מסוקים מגיל צעיר מאוד.
ועם גיוסו לצבא ארצות הברית הגשים את חלומו.
הוא עבר הכשרה כטייס מסוק מדגם Bell UH-1 ונשלח לווייטנאם שם ביצע במשך שנה מעל אלף משימות קרביות ביחידות הסער האוויריות של צבא ארצות הברית.
בספר מתאר מייסון את חוויותיו כטייס מסוק קרבי בתחילתה של מלחמת וייטנאם.
הספר משקף את תחושת האימה הגוברת לנוכח אויב דל באמצעים אך מתוחכם ונחוש לנצח.
מעל לכל בולטת הטרגדיה של טייס קרבי נועז, שאינו מאבד אומץ ליבו גם כשברור לו חוסר הנחיצות של המלחמה שבה הוא משתתף.
הביקורות הראשונות על הספר היו חיוביות מאוד, ביניהן ביקורת משבחת שפורסמה מ"הניו יורק טיימס".
על פי המבקרים השונים, מתאר הספר את מלחמת וייטנאם בצורה אמיתית וריאלית, תוך חשיפת חולשותיו וטעויותיו הרבות של מחבר הספר עצמו.
מייסון מציג בספר את מחשבותיו הפנימיות כגיבור, ואת שאיפתו המתמשכת להגשים את חלומו להיות טייס.
אחד הרגעים המכוננים בספר מתרחש כאשר הוא פוגש מוכרת בחנות קטנה המכנה אותו רוצח, העימות הזה, עם המציאות שבה הוא נמצא מערער את תפיסתו העצמית, וגורם לו להכיר במציאות שבה הוא חי ומספק נקודת מפנה עבורו ועבור הקוראים.
בנוסף לכל הביקורות החיוביות רוברט מייסון הופיע בתוכנית The Today Show ורואיין מספר פעמים.
סרט אשר מבוסס על הספר אשר היה מבוים על ידי ג'ון קרפנטר תוכנן אך בוטל.
לספר "יונץ" אין ספרי המשך, אך למחבר הספר, רוברט מייסון, יש ספר נוסף שממשיך את סיפור חייו הנקרא Chickenhawk: Back in the World: Life After Vietnam שיצא לאור בשנת 1994.
יונל שיין (ברומנית וחלקית בכתיב גרמני: Ionel Schein , 3 בפברואר 1927 – 30 בדצמבר 2004) היה אדריכל יהודי-צרפתי יליד רומניה, מתכנן ערים ותאוריטקן של האדריכולות.
היה חלוץ של האדריכלות הניסיונית בצרפת, שהתמקדה, בין היתר, בשימוש בחמרים חדשים בעיקר סינתטיים פלסטיים.
בנה ב-1956 בית ראשון עשוי פלסטיק, בנוסף קידם אדריכלות בעיצוב חדשני.
שיין נולד ב-1927 בבוקרשט, ברומניה במשפחה יהודית אמידה ומשכילה.
אביו, מוריץ שיין, היה סוחר טקסטיל ואמו, סופי קרמיץ, ניהלה מפעל כימי של המשפחה.
בינואר 1941 עברה המשפחה שעות אימה בזמן מרד הליגיונרים בבוקרשט.
שיין קיבל השכלה רחבה, כולל ממורים פרטיים זרים.
ב-1948-1945 למד אדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטה הטכנית של בוקרשט, אז המכון הפוליטכני.
הוא היה שם תלמידם של האדריכל פומפיליו מקבויי ושל היסטוריון האדריכלות ג'ורג'ה מאתיי קנטקוזינו.
ב-1948 עזבו בני המשפחה את רומניה בעקבות הכיבוש הסובייטי ותהליך המעבר למשטר קומוניסטי.
הם הגיעו לצרפת דרך הים והתיישבו בפריז, בה חידש אבי המשפחה את פעילותו במסחר טקסטיל.
התגוררו בבית ברחוב דה פטור (Rue des Pâtures) ברובע השישה עשר.
באותה שנה עבד שיין במתמחה במשרד האדריכל תאודור קמפנאקיס
ואחר כך החל מהסתיו 1948המשיך את לימודיו בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("בוזאר") בפריז.
ב-1949 התוודע שיין לקלוד פאראן (Parent),עמית ללימודים בבית הספר לאמנויות ולימים תאורטיקן של "אדריכלות האלכסונית"..
הם מצאו שפה משותפת במרדנותם כלפי הממסד האקדמי.
בהתחלה השתתפו בקבוצת הסטודיו החופשי של ניקו ואחר כך שכנעו את האדריכל ז'ורז' - אנרי פנגוסון שאימץ גישות חדשניות להקים סטודיו חופשי חדש והצטרפו אליו.
בהמשך הם פקדו את הסטודיו החופשי של פייר סונרל שארגן כנסים ומפגשים שדנו בסוגיות העכשוויות של האדריכלות בהשתתפותם של אדריכלים בעלי גישה חדשנית..
החל מ-1951 למד שיין לפי בחירתו האישית במסגרות שיצאו מגדר לימודי האדריכלות המקובלים השתתף הקורסים לפסיכולוגיה ולארכאולוגיה, בשיעורי המחלקה לתכנון ערים של בית ספר הלובר
École du Louvre ושל אוניברסיטת פריז.
בקיץ 1951 השתתף בסמינר שכונס על ידי המכון הבינלאומי לתכנון ערים יישומי Institut International d'Urbanisme Appliqué בבריסל, כמו כן השתלם בקורס קיץ של CIAM בוונציה.
שיין השתתף בסדנה של שארל ניקו (Nicod), בהרצאות של פרנסואה ויטאל (Vitale) על מבני בניינים.
החל מ-1951 התלמד אצל רנה-אנדרה קולון (Coulon) שהיה גם ארכאולוג ולימים עבד איתו בבניית בית הפלסטיק הראשון.
המורה שלו לתורת האדריכלות היה אנדרה גוטון.
אנדרה בלוק ייסד באוקטובר 1951 את קבוצת Espace ("מרחב") שניסתה לענות לשאלות האדריכלות והתכנון העירוני בגישה רב-תחומית.
מטרת הקבוצה הייתה ליצור "סינתזה של האמנויות" - סינרגיה בין ציור פיסול, אמנויות יפות ואדריכלות.
מתוך הכרה בכוחה המעצב החברתי של הסביבה העירונית, הם יישמו את עקרונות והקונסטרוקטיביזם וה נאו-פלסטיציזם.
שיין ופאראן שנמנו עם מייסדי הקבוצה ניסו ליצור מרחבי מחיה ראויים למגורים ואסתטיים.
יונל שיין וקלוד פאראן היו קוראים נלהבים של כתב העת "L'Architecture d'Aujourd'hui" מיסודו של אנדרה בלוק.
כצעירים מרדנים הם כתבו מכתב נסער לאנדרה בלוק ובו התלוננו על כך שהעיתון לא נתן מקום לצעירים ולא התייחס לבעיות של חינוך הסטודנטים לאדריכלות.
לאחר מספר פניות, זכו לבסוף לתגובה חיובית, ובלוק הציע להם את ההזדמנות לפרסם את מאמריהם בכתב העת.
מאותו רגע ואילך, הם כתבו לעיתון באופן קבוע.
הקריירה שלהם יצאה נשכרת מרשת הקשרים הבינלאומית שנוצרה דרך היכרותם עם בלוק ובאמצעות כתב העת.
שיין התחיל בשנות ה-1950 לעבור בהדרגה להתעניין בפן התכנון העירוני העירוניות, תחום שהפך לזירת עימותים במחנות פוליטיים וניסויי מחקר סוציולוגיים.
במקביל, מחקריו של קלוד פרנט, שהושפעו מאנדרה בלוק, כוונו לאוונגרד האמנותי ול"אדריכלות-הפיסול".
שיתוף הפעולה בין שיין ופאראן נמשך עד 1955 ורשם הצלחות רבות,
בקבוצת Espace התוודע שיין לצייר השווייצרי אנטואן פאזאני שתרם לכללים חדשים לציורי הקיר ולציור המונומנטלי.
ב-1953 הוא שתף פעולה עם פאזאני בציור הפוליכרומי.
כמו כן הכיר את הפסל ויוצר הפסיפסים מקסימיליאן ארזל (Herzèle) שהשתתף בתכוניות של שיין ופאראן לכמה בתים חד משפחתיים בפרברי פריז.
שלושתם תכננו את הבית של ארזל במדון (Maison Herzele)
הרעיונות והיצירות של לה קורבוזייה סימנו ציון דרך חשוב עבור פאראן ושיין על רקע התנגדותם למסורת האקדמית של ה"בוזאר".
שניהם ביקרו בפרויקטים של לה קורבוזייה וב-1952 הם יצרו קשר לראשונה עם החוגים שמסביבו, כמו קבוצת הצעירים של CIAM בפריז שבראשות אנדרה ווגנסקי וז'ורז' קנדיליס.
קנדיליס ביקש מקלוד פאראו לסייע בארגון כנס ה-IX CIAM, שתוכנן באקס-אן-פרובאנס ב-25-19 ביולי 1953כאשר גם יונל שיין הצטרף לכנס.
שיין פגש לראשונה את לה קורבוזייה בבית ספר הקיץ לאדריכלות שאורגן על ידי ה-CIAM במכון האוניברסיטאי לאדריכלות של ונציה בין 10 בספטמבר ל-9 באוקטובר 1952.מאז פגישתם בוונציה הם התכתבו למשך כל שארית חייו של לה קורבוזייה.
שיין ופאראן הפכו לחניכיו של לה קורבוזייה, מה שאפשר להם היכרות מעמיקה עם הגישה האדריכלית ושפת העיצוב שלו.
הם השתתפו בשרטוט התוכניות של לה קורבוזייה עבור Unité d'Habitation de Nantes-Rezé
כתוצאה מהתנגדותם לאקדמיה ומהתלהבותם מהגישה החדשה, שיין ופאראן עזבו את "בוזאר" מבלי לסיים את עבודות הגמר שלהם.
ב-1951 קבוצה של אדריכלים צרפתים מובילים כמו אוגוסט פרה, פייר סונרל, אז'ן בודואן וברנאר זרפוס הקימו בפריז את החוג ללימודי אדריכלות CEA.
המוסד כונה גם "מסדר האופוזיציה" בשל גישתו החדשנית הרדיקלית.
חברים חדשים התקבלו בו על סמך המלצות של חברים ותיקים יותר.
במקרים חריגים, כמו שיין התקבלו גם אנשים ללא תואר אדריכלי אך שהציגו הישגים יוצאי דופן.
שיין נקשר מאוד למורשת האינטלקטואלית של לה קורבוזייה, יותר מקלוד פאראן שהתלהבותו דעכה אחרי שראה את שכונות הדירות חסרות הנשמה כשנבנו בעקבות תוכנית Voisen.
ב-1966 גוטון בעל הגישה השמרנית עזר בכל זאת לשיין ולפאראן להתקבל ללשכת האדריכלים, אף על פי שהיו מחוסרי דיפלומה מ "בוזאר".
בשנת 1953, בעודם סטודנטים, זכו יונל שיין וקלוד פאראן בפרס הראשון על עיצובם המשותף לבית בתחרות שהוכרזה על ידי המגזין La Maison Française./העיצוב מומש בעזרת האדריכל ז'יל-לואי בורו על מגרש של 700 מ"ר בוויל-ד'אוורה (Ville-d'Avray) שהוצע על ידי סוכנות הנדל"ן Manera et Cie.
הבית נודע בשם "בית גוסלן" Maison Gosselin, או בקיצור Maison G.הבית בעל הגג השטוח, בתוכנית T, שתוכנן למשפחה בת חמש נפשות, נשלט על ידי קווים אופקיים.
מחיצת המרפסת, המעוטרת בפסיפס מאת אנדרה בלוק, ושביל הגן המקורה שהוביל לכניסה סייעו להגן על המרחב הפרטי.
הפסיפס של בריכת הגן נוצר על ידי מקסימיליאן ארזל.
הבית היה פתוח לקהל הרחב כחלק מ"סלון אמנויות הבית" (Salon des arts ménagers).
בהקשר זה, מאמר שפורסם על דפי L'Architecture d'Aujourd'hui הדגיש שנעשה שימוש גם בצבע ובריהוט בהתאם לעקרונות ה"נאופלסטיות".
השאיפה הייתה לבנות בתים במחירים נוחים למשפחות בעלות תקציבים מוגבלים, אך עם כל הנוחות.
המגזין Elle הקדיש שני גיליונות רצופים לעבודתם של שני האדריכלים הצעירים.
השפעתו של לה קורבוזייה ניכרת בבתים המשפחתיים שנבנו על ידי שיין ופאראן בתקופה מוקדמת זו.
ב-1954 נפרד שיין פרידה סוערת מפאראן בטיעון שהאחרון מושפע יותר מדי על ידי אדנרה בלוק המנצל אותו, לדבריו..
פאראן התעניין מכאן והלאה יותר בשימוש בבטון, בברוטליזם ובאדריכלות האלכסונית, בעוד ששיין התעניין יותר בשימוש בחומרים הפלסטיים.
ב-1955 הקים שיין את הלשכה ללימוד סוגיות הביטאט שבה פעלו אדריכלים, סטודנטים לאדריכלות, ציירים ופסלים, מהנדסים וקבלנים.
שיין התחיל להציג בתערוכות בינלאומיות עיצובי דיור חדשניים שמותאמים יותר לאורח החיים המודרני, להבדיל מהבתים המיושנים הטיפוסיים שבהם החדרים נפתחים זה לה ותפקידים אינם ספציפיים
בחברה מובילית השינויים בצרכים הפכו לסוגיה מרכזית
שיין תכנן בתים שהיו נגישים להמונים, קלים לבנייה ובעלי גדלים ותצורות שניתן לשנותם בהתאם לצרכים.
הפלסטיק כחומר בנייה התאים ליצירת מודולים קלים להרכבה וליצירת צורות חדשות.
עם צוות שכלל את האדריכל רנה קולון (Coulon), מעצב הפנים אלן רישאר, הקבלן רמון קאמי (Camus) והמהנדס איב מאניאן (Magnant) הוא בנה בית ראשון כולו מפלסטיק שהוצג ב-1956 בסלון לאמנויות הבית (Salon des arts ménagers)
החלק המרכזי של הבית בעל צורה ביומורפית - דמוית קונכייה, כלל את האמבטיות, חדרי שירות (מטבח, מכבסה, מזווה וכו),וחדר היום המשותף בעוד מספר מודולים מסביב לחלק המרכזי יכל להשתנות לפי צורכי המשפחה.
במודולים אלה לכל בן משפחה היה חדר נפרד משלו.
שיין המשיך לתכנן דירות שיכלו להשתנות לפי צורכי הדיירים.
במקרים מסוימים נעזר בקירות גולשים.
שיין תכנן את ביתן משרד הבינוי בתערוכת הסלון לאמנויות הבית מ-1962.
הבית הניסיוני מפלסטיק הוצג גם בתערוכה "Devenir nomade " (להפוך לנווד) מ-2017 במרכז FRAC (הקרן האזורית לאמנות עכשווית) בשארטר.
שיין תכנן מבנים מודולריים שלא לצורכי דיור.
הוא המציא מודול של מלון מפלסטיק שפתח את אדריכלות התאים מסוג בתי המלון עם קספולות לשינה עבור נוסעים במעבר, בקרבת שדות תעופה לזמנים קצרים ותוך שימוש במרחב מינימלי.
מתוך מלון הקפסולה של שיין נולד גם בית הקפסולה נקגין בטוקיו.
שיין תכנן יחידות מוביליות של ספריות מפלסטיק.
עבור הדירה ששיין תכנן לעצמו המציא פתרונות פורמליים ופונקציונליים ייחודיים.
המרחבים אינם נפרדים לגמרי, הקירות העקומים, גם החלונות הגדולים מזכוכית והטראסה על הגג נותנים תחושה של פתיחות,
תכנן גם וילה בסרדיניה המבוססת על חדרי יחיד מסביב למרחבים מרכזיים, מעגליים, משותפים.
החלונות והדלתות הם מקושתתות באופן אסימטרי.
שיין נודע גם בהנהגת המונח "צמיחה אורגנית", תוכנית גמישה לפי הדגם הביומורפי של הקונכייה העשוי לשחרר את הבניין מהמישור הנוקשה האורתוגונלי.
הוא הקדים בכך את קבוצת ארצ'יגרם האנגלית ואת ה"מטבוליסטים" מיפן.
יונל שיין היה אחד ממייסדי הקבוצה הבינלאומית לאדריכלות פרוספקטיבית GIAP שהוקמה במרץ 1965 תחת נשיאותו של מישל ראגון.
השתתפו בה פרט לשיין, יונה פרידמן, פול ממון (Maymont), ז'ורז' פטריקס, מישל ראגון, ניקולא שפר (Schöffer) ומאוחר יותר, גם ולטר יונאסץ.
בהזדמנות זו זכה שיין סוף סוף להכרה על רעיונותיו.
בעוד העיצוב הרטרוספקטיבי עוסק בשינויו ותכנונו מחדש של אובייקט בנוי קיים, העיצוב הפרוספקטיבי מתחיל מאפס, צופה כל צעד של התהליך ומחפש פתרונות חדשים.
מנשר הקבוצה הציג את הגורמים לכך שהמבנים העירוניים הקודמים אינם יכולים לספק יותר את צורכי החיים המודרניים וטען שנחוץ תכנון אחר של העיר ושל מקומות המגורים שבו.
שיין עסק בתכנון מחודש של הדירות תוף הענקת פתרונות פונקציונליים.
ניקולא שפר תכנן את מודל "העיר הקיברנטית של העתיד".
כמה קבוצות רב-תחומיות תכננו גם הן תוכניות עירוניות ברוח זו, בדרך כלל אוטופיות, ובעלות חשיבות היסטוריות.
בית הכנסת של היהדות הליברלית
ב-1981 הוחלט להקים מרכז קהילתי חדש ובית כנסת של תנועה חדשה של היהדות הליברלית של צרפת בשכונת בוגרנל ברובע החמישה-עשר בפריז
בתכנון לקחה חלק גם עמיתה של שיין, סילבי ברנאר-בואייה כשהקבלו היה SOPAC
המיקום היה מה שנקרא "חזית הנהר סן".
באתר שתוכנן מחדש החל מ-1951 על ידי אנרי פוטייה ורמון לופז והמחולק לשניים על ידי מבנה בצורת לוח - חלק "מעל הגג" וחלק "מתחת לגג".
לבית הכנסת ארבע קומות והוא נבנה מתחת ומעל הלוח של מערכת המטרו בוגרנל.
כשהכניסה לבית הכנסת היא מתחת.
קיימת גם כניסה עליונה אל הפארק מבין הבניינין הגבוהים מסביב.
מכיוון הפארק נראה נראות רק שתי קומות.
יונל שיין נפטר בפריז בגיל 77, בדצמבר 2004.
שיין שלט, פרט לרומנית, בשפות רבות:אנגלית, גרמנית, ספרדית, איטלקית וצרפתית.
אחיו הצעיר, שארל שיין (2003-1928) נודע בפעילותו בצרפת כמהנדס כימאי ואיש עסקים בתחום תעשיית הפלסטיק למכוניות.
בן דוד מצד אמו הוא איש העסקים, הבמאי ומפיק הקולנוע הצרפתי מארן קרמיץ (יליד 1938).
1953 - פרס ראשון בתחרות ה-Maison française ("הבית הצרפתי")
יוננם הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של בני תורתי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1987 והוקרן לראשונה במרכז הקהילתי בית דני שבשכונת התקווה בדרום תל אביב.
הסרט מתאר את סיפורו של גבר צעיר משכונת התקווה שבדרום תל אביב, המתגורר בשולי החברה וחווה ניכור ובדידות.
בתוך מציאות יומיומית קשה, הוא יוצר קשר יוצא דופן עם מקק, קשר הנע בין דמיון למציאות, ומשקף את תחושת הבדידות והחיפוש אחר חיבור אנושי.
שחקנ/יתדמותיונתן דנייוננםברוך ששוןעזריה ברוךיאיר גדסיאלימור יפתחמשיח
יונקים (שם מדעי: Mammalia) היא מחלקה במערכת המיתרניים, המונה כ-5,400 מינים של בעלי חיים.
המאפיין הבולט ביותר של היונקים (ממנו נגזר שמה של המחלקה) הוא קיומן של בלוטות חלב, שבאמצעותן מזינה האם את צאצאיה.
מחלקת היונקים היא אחת המחלקות המפותחות והמגוונות ביותר שחיות על פני כדור הארץ.
היא כוללת בעלי חיים ממשקל של 2 גרם (חדף זעיר) עד משקל של 180 טונות (לווייתן כחול), מטילי ביצים או יולדים, אשר מאכלסים את מרבית האזורים הגאוגרפים ובתי-הגידול.
יש בהם שוכני-יבשה ההולכים על ארבע רגליים או על שתיים, שוכני-ים מובהקים, בעלי חיים מעופפים, מטפסים על עצים ושוכני מחילות תת-קרקעיות.
האדם משתייך אף הוא למחלקת היונקים.
עורם של מרבית היונקים מכוסה לפחות חלקית בשיער, והם מווסתים את טמפרטורת הגוף שלהם באמצעות תהליכי חילוף חומרים הפולטים חום, תכונה המכונה גם הומיאותרמיות או "דם חם".
מוח היונקים גדול יחסית לגופם, והם מצטיינים באינטליגנציה גבוהה יחסית ובדאגה לצאצאיהם.
על אף המגוון העצום של היונקים השונים, יש לכולם תכונות אנטומיות ופיזיולוגיות משותפות וייחודיות , אשר מבדילות אותם מכל שאר מחלקות המיתרניים.
כבר במאה ה-18 סיווג אותם קארולוס לינאוס, חוקר הטבע הראשון שפיתח את השיטה הטקסונומית המודרנית, למחלקה אחת, והעניק להם את שמם המדעי Mammalia, הגזור מן המילה הלטינית mamma (עטין).
לינאוס זיהה ללא קושי שהלווייתנאים, למשל, הם יונקים למרות דמיונם השטחי לדגים, ושהעטלפים הם יונקים למרות דמיונם השטחי לעופות.
בסוף המאה ה-20 ובמאה ה-21 אישרו שיטות פילוגנטיות המבוססות על רצף הגנום שכל המינים שסווגו כיונקים אכן קרובים זה לזה, ורחוקים יותר ממינים שאינם יונקים.
מחקר שפורסם במרץ 2020 אישש את ההשערה הדרוויניסטית, שלפיה ריבוי של מינים (כמו אצל היונקים) מעיד על התמיינות גבוהה שתוביל גם להתפתחות של תת-מינים נוספים.
השערות מנוגדות טענו כי התפתחות של תת-מינים לאו דווקא מקושרים ליצירת מין חדש, ויכולים להופיע ולהיעלם לאורך ההיסטוריה.
המחקר בדק מה היחס שבין ריבוי המינים אצל יונקים ובין תת-המינים שהתפתחו ומצא שההשערה נכונה לגבי רובם של היונקים.
כבר במאה ה-19 הוברר כי יש למיין את היונקים לשלוש קבוצות בסיסיות על פי שיטת הרבייה שלהם:
היונקים מן הקבוצה העתיקה ביותר מטילים ביצים, שבתוכן ניזונים העוברים מן החלמון, בדומה לעוברי הזוחלים, העופות ושאר המיתרניים, אך לאחר בקיעתם הם ניזונים מחלב אמם בדומה ליונקים אחרים.
מעין שיטת ביניים קיימת אצל יונקי הכיס, בה העוברים מתפתחים לתקופת היריון קצרה ברחם האם, כשהם ניזונים משק החלמון בדומה לעוברים בביצים, ולאחר מכן נולדים ומשלימים את שאר התפתחותם בתוך כיס חיצוני הנוצר בעור הבטן של האם, שבו נמצאות הפטמות.
השיטה המתקדמת ביותר נמצאת אצל יונקי השליה, שבה העובר מתפתח במשך תקופת היריון ארוכה יותר ברחם האם, וסופג ממנה מזון וחמצן דרך שליה העשירה בכלי דם.
ולדות יונקי השלייה נולדים מפותחים יותר מאלו של יונקי הכיס, ולאחר לידתם הם יונקים מן האם בדומה לוולדות שאר היונקים.
למרות חלוקה בסיסית זו שררו במשך השנים מחלוקות בנוגע לסדר התפצלותן של שלוש הקבוצות זו מזו, וכן בנוגע למיונם של יונקים מאובנים, שבהם איברי הרבייה לא השתמרו.
מסיבה זו היו נהוגות מספר שיטות מיון מתחרות של היונקים.
המחלוקות יושבו לפחות לגבי סדר החלוקה: היונקים מטילי הביצים התפצלו ראשונים, ומן השאר התפצלו יונקי הכיס ויונקי השליה.
כתוצאה מכך ישנה הסכמה רחבה על מיון כללי כלהלן:
סדרה אאוטריקונודונטים (Eutriconodonta) – נכחדה
קבוצה דריולסטים (Dryolestoidea) – נכחדה
אינפרא-מחלקה: כיסאים (Marsupialia): יונקי כיס, והאב הקדמון המשותף שלהם.
על-סדרה: אמרידלפיה (Ameridelphia): כיסאים מאמריקה הדרומית
על-סדרה: אוסטרלידלפיה (Australidelphia): כיסאים מאוסטרליה ומניו זילנד
סדרה: פילוסאים (Pilosa): דובי נמלים ועצלנאים.
קבוצה היא דרגת מיון בדיוק כמו מערכה, מחלקה, סדרה ומשפחה, אך ללא שם מאפיין.
החל מראשית המאה ה-21, מחקרים מולקולריים המבוססים על ניתוח DNA הציעו קשרים חדשים בין משפחות יונקים.
מרבית הממצאים הללו אומתו באופן בלתי תלוי על ידי נתוני נוכחות/היעדרות של רטרוטרנספוזון.
שיטות סיווג המבוססות על מחקרים מולקולריים חושפות שלוש קבוצות או שושלות עיקריות של יונקי שליה – אפרותריה, דלשינאים ובוראואאותריה – אשר התמיינו בקרטיקון.
היחסים בין שלוש השושלות הללו מעוררים מחלוקת, ושלוש השערות אפשריות הוצעו באשר לאיזו קבוצה היא הבסיסית.
בוראואאותריה בתורה מכילה שתי שושלות עיקריות – אאוארכונטוגליריים ולאורסיאתריה.
האומדנים לזמני ההתפצלות בין שלוש קבוצות השליה הללו נעים בין 105–120 מיליון שנה אחורנית, תלוי בסוג ה־DNA בו משתמשים (כגון גרעיני או מיטוכונדריאלי) ופרשנויות שונות לנתונים פליאוגאוגרפיים.
הקלדוגרמה לעיל מבוססת על Tarver et al.
מאפיינים אנטומיים ופיזיולוגים של היונקים
המאפיינים הבאים נמצאים כיום אך ורק ביונקים, ולכן ניתן להשתמש בהם להגדרתה של המחלקה.
ואולם חלקם התקיימו או היו עשויים להתקיים גם במינים נכחדים שאינם יונקים, ובפרט באבותיהם של היונקים ממחלקת הזוחלים:
התכונה המגדירה את כל היונקים ללא יוצא מן הכלל, ואינה קיימת באף בעל-חיים שאינו יונק, היא קיום בלוטות חלב בהן מזינה האם את צאצאיה.
המוח הקדמי גדול יחסית (ונקרא לכן "המוח הגדול"), בעיקר כתוצאה מהתפתחות קליפת המוח החדשה או ה"ניאוקורטקס".
גם בעופות המוח הקדמי גדול יחסית, אך רובו מתפתח מגרעיני הבסיס ולא מקליפת המוח.
גולגולת בתצורה סינאפסידית, כלומר בעלת פתח צדע אחד בכל צד מאחורי ארובת העין.
תכונה זו נמצאה גם בגולגולות מאובנות של זוחלים נכחדים שהיו ככל הנראה אבות היונקים.
השיניים מועטות משל זוחלים וכמעט תמיד עוברות התמחות לצורות שונות: חותכות, ניבים, קדם-טוחנות (מלתעות) וטוחנות.
מספר השיניים וצורתן הם מאפיינים מובהקים המשמשים למיון קבוצות יונקים שונות.
יוצאים נדירים מכלל זה הם הלווייתנאים שהם חסרי שיניים או בעלי שיניים רבות ודומות.
באוזן התיכונה שלוש עצמות שמע, בניגוד לאחת בלבד בזוחלים ובעופות.
עצם הפטיש ועצם הסדן נמצאות ביונקים בלבד.
בנוסף, אפרכסת האוזן החיצונית קיימת רק ביונקים (אם כי לא בכולם).
הלסת התחתונה מורכבת מעצם יחידה, עצם השיניים (dentary), בניגוד ללסת תחתונה המורכבת מאיחוי של מספר עצמות בזוחלים ובעופות.
חוליית הצוואר הקדמית ביותר מתחברת לעורף הגולגולת במפרק בעל פול ("condyle") זוגי, בניגוד לפול יחיד בזוחלים ובעופות.
בצוואר שבע חוליות (למעט מינים בודדים).
מספר זה שווה ביונקים ארוכי צוואר כמו הג'ירף וב"חסרי צוואר" כמו הלווייתן.
זאת בניגוד לעופות וזוחלים שם התארכות הצוואר היא תוצאה של תוספת חוליות רבות, ולא הארכת החוליות הקיימות.
קשת עורקים יחידה של אבי העורקים היוצאת מן הלב ופונה לצד שמאל של הגוף.
זאת בניגוד לקשת העורקים בעופות, הפונה לצד ימין, ולקשתות עורקים משני צדי הגוף בזוחלים ודוחיים.
שיער המתפתח מן האפידרמיס בלבד ובנוי בעיקר מ-α קרטין (בניגוד לנוצות פלומה למשל, המתפתחות גם מן הדרמיס ובנויות בעיקר מ-β קרטין) קיים אך ורק ביונקים, ולרוב משמש ככסות פרווה המסייעת בבידוד תרמי.
בכמה מן היונקים השיער נעלם ברובו אך זוהי תכונה משנית.
תאי הדם האדומים בבוגר הם חסרי גרעין (בעובר רובם עדיין בעלי גרעין).
סרעפת החוצצת בין חלל בית החזה וחלל הבטן.
תנועתה ממלאת תפקיד ראשי בכניסת האוויר לריאות.
עצם הפין היא עצם הייחודית לתת הקבוצה של יונקי שליה, ולא ניתן למצוא אותה אצל בעלי חיים שאינם יונקים.
עם זאת, היא חסרה בחלק ממיני יונקי אלו, כדוגמת האדם.
מאפיינים לא בלעדיים של היונקים
תכונות אלו אופייניות ליונקים אך נמצאות גם בכמה מחלקות אחרות של המיתרנים:
בעלי "דם חם", כלומר אנדותרמיים (מייצרים חום גוף באופן פעיל) והומיאותרמים (שומרים על רמה קבועה של טמפרטורת גוף).
בתכונה זו הם דומים לעופות, וייתכן שגם לדינוזאורים נכחדים.
נראה כי מספר קטן מאוד של מיני יונקים כמו החולד העירום ושפן הסלע איבדו יכולת זו באופן משני.
בעלי לב המופרד לחלוטין במחיצה לשני חדרים ושתי עליות, כך שלא ייתכן ערבוב בין דם עני בחמצן לדם עשיר בחמצן.
תכונה זו קיימת גם בעופות, אך לא בזוחלים בני ימינו, דוחיים ודגים.
חך משני מפותח המבדיל בין חלל האף לחלל הפה, ומאפשר ליונקים לנשום ולאכול באותו זמן.
חך משני מפותח נמצא גם בעופות ובתנינאים, אך הוא קטן מאוד או בלתי קיים בזוחלים אחרים, בדוחיים ובדגים.
ביונקי שליה מתפתחת שליה המאפשרת מעבר מזון וחמצן מומסים מדם האם לדם העובר.
שליה אינה קיימת ביונקים מטילי ביצים וביונקי כיס, ומבנים דמויי שליה קיימים גם בכרישים מסוימים.
תכונה זו קיימת גם בעופות, בתנינים ובמספר דגים, אך היא מפותחת מאוד אצל היונקים.
המגע בין האם לצאצא ביונקים הוא בעל חשיבות התנהגותית עליונה, ויש לו השלכות רבות גם להתנהגות החברתיות והזוויגית שלהם.
היונקים הראשונים היו יצורים קטנים ביותר כמו דמויי יונקים מעידן המזוזואיקון, בה שגשגו הדינוזאורים וכן זוחלים ימיים ומעופפים בעולם.
לאחר ההכחדה הגדולה של הקרטיקן התפתחו היונקים לצורות שונות ובמשך הזמן התפתחו ליונקי ענק כמו הקוריפודון, הפרקרתריום, האמבולותריום, האנדרוסארכוס, האנטלודונטיים, כלבי הדוב וראשוני הלווייתנים כמו הבסילוזאורוס.
יונקי ענק שגשגו בייחוד בתקופת הפליסטוקן ובה התפתחו
המסטודון, הממותה, הסמילודון, עצלני הקרקע, הבונה הענק והאלסמותריום וכן יונקים אוסטרלים כמו הדיפרוטודון, אריה הכיס והפרוקופטודון.
בחלוף הזמן היונקים הענקיים האלה נכחדו אך עדיין יש יונקים ענקיים על פני האדמה ובים.
למעשה היונק הגדול ביותר כיום – לווייתן כחול – הוא גם בעל החיים הגדול ביותר שחי אי פעם.
משקלו הממוצע הוא 150–170 טון מטרי ואורכו .
לעומתו היונק הקטן ביותר היום – עטלף הדבורה שוקל 1.5–2 גרם ואורכו רק 29–30 מילימטר.
קרוב אליו מאוד הוא חדף זעיר שמשקלו 1.4–2.1 גרם ואורכו 42–51 מ"מ.
להלן טבלה ובה רשומים עשרת יונקי היבשה הגדולים ביותר החיים כיום וממדיהם, מסודרים לפי משקל ממוצע.
לטבלת גודלי הלווייתנאים ראו בערך על הלווייתנאים:
הנקת הצאצאים בחלב מבלוטות חלב בגוף האם משותפת לכל היונקים ללא יוצא מן הכלל, ומייחדת אותם מכל שאר בעלי החיים.
לכן תכונה זו העניקה ליונקים את שמם.
בלוטות החלב הן בלוטות אקסוקריניות הדומות במבנה שלהן לבלוטות זיעה.
החלב מורכב בעיקרו ממים, בדומה לכל שאר נוזלי הגוף, וכן הוא מכיל את חומרי המזון הנדרשים להתפתחות הצאצאים – חלבונים (בעיקר קזאין), סוכרים (בעיקר לקטוז), שומנים, מינרלים וויטמינים, באחוזים שעשויים להיות שונים מאוד במינים שונים.
מיד לאחר ההמלטה הוא גם עשיר בנוגדנים החשובים לבריאות הצאצאים בתקופה בה מערכת החיסון שלהם עדיין חלשה.