tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 2024, בזמן מלחמת חרבות ברזל, אמר מו"ל העיתון, עמוס שוקן, ב"ועידת הארץ" שנערכה בלונדון, כי ישראל "נלחמת בלוחמי החופש הפלסטינים אותם היא מכנה טרוריסטים".
בנוסף, אמר שוקן "חייבים להקים מדינה פלסטינית, והדרך היחידה להשיג זאת לדעתי היא הטלת סנקציות נגד המנהיגים שמתנגדים לזה".
האמירות עוררו סערה ציבורית והביאו משרדי ממשלה שונים להכריז על ניתוק הקשר עם העיתון.
בנובמבר 2024, בעקבות דבריו של שוקן ולנוכח הביקורת על מאמרי המערכת של העיתון בזמן מלחמת חרבות ברזל שלטענת קרעי "פגעו בלגיטימציה של מדינת ישראל בעולם ובזכותה להגנה עצמית", החליטה ממשלת ישראל השלושים ושבע לנתק קשרים פרסומיים עם עיתון "הארץ" וקראה לזרועות הממשלה וגופים ממשלתיים להימנע מהתקשרות עסקית עם העיתון.
בינואר 2025 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד ההחלטה בטענה שאינה חוקית.
תביעות בבית המשפט ובבית הדין לאתיקה
בשנת 2002 פרסם "הארץ" צילום של אלכס ליבק ובו חרדי העומד בצד דוכן בסמוך לדיזנגוף סנטר ומאחוריו פוסטר ענק של פרסומת שבה תמונה פרובוקטיבית של אישה.
התמונה פורסמה על אף שליבק הבטיח למצולם שלא יפרסם אותה.
לאחר הליך משפטי ארוך פסק בית המשפט העליון בשנת 2008 כי על "הארץ" לשלם לתובע פיצויים של 30 אלף ש"ח, ועוד 10 אלפים ש"ח הוצאות משפט.
בהחלטה נוספת קבע בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ש"הארץ" הפר את תקנון האתיקה בכך שפרסם כתבה לקונית בעניין פסיקת בית המשפט העליון נגדו וחייב את העיתון לפרסם את ההחלטה.
בדצמבר 2015 פרסם רוגל אלפר בעיתון מאמר דעה שכותרתו "לסלק את אם תרצו מתל אביב".
המאמר עסק בכרזה של "אם תרצו" שנתלתה על פיגומים של בניין בהליכי שיפוץ בתל אביב.
אלפר פרסם את פרטי הקבלן המבצע, טען שהוא איש ימין קיצוני וקרא לא להרפות ממנו וכן עודד את ריסוס הכרזה בגרפיטי.
הקבלן תבע את אלפר ו"הארץ" בנימוק שלא הייתה לו שליטה על תליית הכרזה ושבעקבות המאמר של אלפר הוא הוטרד בטלפון ונגרמו נזקים לרכושו בידי מי שהתקהלו במקום והתפרעו.
בפברואר 2017 פסק בית משפט השלום בתל אביב שעל הנתבעים לשלם 50,000 ש"ח לקבלן.
בנובמבר 2016 פסק בית משפט השלום בירושלים שעל "הארץ" לשלם פיצוי בסך 20,000 ש"ח וכן הוצאות משפט לתושב קריית ארבע, משום שבכתבה מאת חיים לוינסון נטען שהוא שימש סוכן שב"כ.
בנוסף חויב העיתון לפרסם תיקון לידיעה.
בכמה מקרים פסק בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות כי העיתון הפר את תקנון האתיקה של המועצה.
בשנת 2010 פסק בית הדין כי באותה שנה פרסמו דנה הרמן וג'קי חורי ידיעה שהתבססה על דיווח שקיבלו ממרכז מוסאווא ומן הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, ללא שניסו לאמת אותה.
בידיעה דווח על הופעת נציגי שני הארגונים בוועדה לזכויות אדם ב, ולא נזכר בה שבאותו דיון הופיעו גם פרופ' ג'רלד שטיינברג וסגן שגריר ישראל לאיחוד האירופי.
נזכרו בידיעה רק אמירות נגד מדיניות ישראל תוך הסתרת קיומם של דוברים אחרים ואמירות אחרות, ועלה ממנה שהוועדה החליטה להתנות תמיכה בישראל, בזמן שנאמרו בדיון גם דעות הפוכות ולא הוחלט דבר.
בית הדין הורה ל"הארץ" לפרסם את החלטתו שמדובר בדיווח חד-צדדי ללא בדיקה מספקת.
בערעור הוסכם שתפורסם בעיתון הבהרה שהדיווח היה חסר ונפלו בו שיבושים.
בשנת 2011 נפסק כי על העיתון לפרסם באחד מעמודיו הראשונים התנצלות בפני יו"ר מועצת יש"ע, דני דיין, על שכתב כי בשיחות פרטיות עם אנשי השגרירות האמריקנית מציג דיין דעות הפוכות מאלו שהוא משמיע ברבים, ובפרט שמתנחלים יסכימו להתפנות תמורת תשלום.
בנובמבר 2013 נזף בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ב"הארץ" ובגדעון לוי, על מאמר של לוי שבו טען שהרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע נעשה בהשפעת שירותו של הרוצח במשמר הגבול.
באפריל 2022 נזף בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ב"הארץ" ובאורי משגב, על מאמר דעה שפרסם משגב נגד הציבור החרדי, וקבע הוא כי גזעני ומסית.
בית הדין הורה להסיר את המאמר, אך "הארץ" לא הסיר את המאמר מהאתר.
פוליטי מדיני – מיכאל האוזר טוב, יהונתן ליס, יוסי ורטר, נעה לנדאו (סגנית עורך "הארץ"), נעה שפיגל
ביטחוני צבאי – יוסי מלמן, עמוס הראל, יניב קובוביץ
חוץ – רועי סמיוני (עורך חדשות חוץ), צבי בראל
משטרה, משפט ופלילים – יהושע בריינר
תרבות וספרות – בני ציפר (עורך תרבות וספרות), ענבל פרגר (עורכת "גלריה"), עדי ערמון (עורך מוסף "ספרים"), רוגל אלפר, נירית אנדרמן, אבי פיטשון
ספורט – עמרי מסיקה (עורך הספורט), עידו רקובסקי
חברה ורווחה – בר פלג
כתבים אזוריים – רן שמעוני (מרכז), עדי חשמונאי (צפון), נתי יפת (דרום)
כתבי מגזין – נטע אחיטוב
כותבי מאמרים, טורים ומדורים – אלון עידן (עורך מדור דעות) אורי משגב, רוית הכט, צבי בראל
דיגיטל – ליאור קודנר (מנכ"ל)
הַאֲרָקָה היא חיבור חשמלי מלאכותי בין גוף מוליך, שמבודד חשמלית מכדור הארץ, לבין כדור הארץ.
תפקידה המרכזי של הארקה זה לשמש מנגנון הגנה למקרי חירום חשמליים מסוכנים.
תוצאת ההארקה היא כי הגוף המוארק יימצא באותו פוטנציאל חשמלי בו נמצא כדור הארץ באזור ההארקה, ובחלק ממקרי התקלה הזרם החשמלי יזרום דרך ההארקה ולא דרך גופים אחרים בסביבה.
לעיתים תפעיל הארקה אמצעי הגנה אחרים, אם קיימים, במערכת.
מקור המונח הארקה מהמילה הארמית אַרְקָא – הארץ, ומשמעותו "חיבור לארץ" או "חיבור לאדמה".
על-פי האקדמיה ללשון המילה הַאֲרָקָה משמשת כשם פעולה, ואילו אַרְקָה כשם עצם.
אבזר – פריט של ציוד חשמלי המשמש לתמסורת או לחלוקה של אנרגיה חשמלית.
אלקטרודת הארקה – מוליך הנמצא במגע טוב עם המסה הכללית של האדמה, במישרין או דרך בטון של יסוד המבנה, בין שהוא בודד ובין שהוא מורכב ממספר גופים המחוברים ביניהם.
אלקטרודת הארקת יסוד – אלקטרודה המורכבת מחלקי פלדה הטמונים ביסוד של מבנה והמחוברים ביניהם.
בידוד – חומר שמוליכותו היא זניחה למעשה.
גוף מתכת – חלק מתכתי נגיש של ציוד חשמלי שלא נועד לשמש כמוליך (למשל דפנות של מקרר).
חי – מצב של מוליך או אבזר המחובר למקור של מתח חשמלי באופן או השראתי, או כשהוא טעון חשמל.
מוליך – גוף המיועד להעברת זרם חשמלי.
ציוד – פריטים המהווים חלק ממתקן.
קצר – חיבור בעל עכבה נמוכה, יחסית, הנגרם בשל תקלה בין שתי נקודות שקיים ביניהן הפרש פוטנציאלים במצב תקין.
מניעת עליית מתחי מגע, מתחי צעד והפרשי פוטנציאלים בין חלקים מתכתיים בזמן קצר, מעל הערכים הבטיחותיים.
יצירת מסלול בעל התנגדות נמוכה לזרמי תקלה כדי להבטיח ניתוק אוטומטי על ידי מבטח של מעגל שיש בו תקלה.
חלק ממערכת הגנה בפני ברקים.
ביצוע מעגל לזרם הברק עם מוליכות טובה בין מערכת קולטי ברקים לבין האדמה.
הגנה על ציוד אלקטרוני רגיש על ידי חיבור הסיכוך.
הארקה היא חיבור חשמלי בין גוף מוליך לכדור הארץ באמצעות מוליך חשמלי בעל התנגדות נמוכה.
טיב ההארקה נמדד בהתנגדות הכוללת שבין הגוף לאדמה, וככל שזו קטנה יותר, ההארקה נחשבת לטובה יותר.
העוצמה של זרם חשמלי העובר ביותר מנתיב אחד במקביל תלויה בהתנגדות של כל אחד מהנתיבים, כשעוצמת הזרם הגבוהה ביותר מתקבלת בנתיב ההתנגדות הנמוך ביותר, ביחס הפוך להתנגדות הנתיב.
לכן, אם זרם עובר דרך הארקה וגם דרך תווך בעל התנגדות גבוהה יותר (כמו גוף האדם למשל) אז רוב הזרם יעבור בהארקה ולא בתווך בעל ההתנגדות הגבוהה יותר.
להארקה מספר רב של שימושים:
השימוש המוכר ביותר הוא ניסיון לעקיפה חשמלית של גוף, בדרך כלל יצור חי, אשר נמצא קרוב למקור מתח חשמלי או זרם גבוה.
במצב הרגיל, על הגוף האמור לא אמור להימצא מתח.
אם כתוצאה מקצר חשמלי (למשל עקב תקלה או רטיבות) הגוף מקבל מתח ממקור המתח הסמוך אליו, עשוי להוצר זרם חשמלי דרכו.
הארקה טובה תיצור מתח חשמלי במעקף, ובכך תפנה חלק מהמתח והזרם, ורצוי שאת כל המתח והזרם, אל האדמה דרך המעקף החשמלי.
וכך תקטן השפעתה של ההתחשמלות.
ככל שהיכולת של המעקף להעביר מתח וזרם דרכו גדולים יותר, כך ההתנגדות החשמלית של חיבור ההארקה קטנה יותר.
הארקה משמשת באופן דומה להגנה מברקים: ברק יוצר מתח וזרם גדולים מאוד, אשר שואפים להגיע לאדמה בדרך בעלת ההתנגדות הקטנה ביותר.
התנגדות האוויר גבוהה מאוד, כך שברק נוטה לזרום דרך כל חומר אחר.
ככל שהחומר האחר קרוב יותר למקום הוצרות הברק, אך גם מחובר לאדמה, הדרך החשמלית מתקצרת.
ולכן הסיכוי למעבר הברק דרכו (כלומר מכת ברק בחומר האחר) גדולה יותר.
הגנה נגד ברקים היא לכן מוט בעל מוליכות גבוהה שמוצב גבוה מעל הגופים שעליהם רוצים להגן.
כך שזרם הברק נוטה תמיד להקלט בקצה הגבוה של המוט, במקום דרך כל גוף אחר בסביבה.
הגנה אלקטרוסטטית (ESD): הארקה שמטרתה להגן על מכשיר אלקטרוני עדין מפני זרם חזק מדי.
בדרך כלל ההגנה נדרשת מפני חשמל סטטי , ולכן הארקה כזו תהיה מחוברת למשטחים שעליהם מוצב המכשיר (משטח אנטיסטטי, Antistatic mat), ולבני האדם אשר נוגעים במכשיר (רצועה אלקטרוסטטית, Antistatic wrist strap).
השוואת מתח במעגל חשמלי: במעגלים מורכבים נדרש מתח ייחוס כלשהו, שביחס אליו נמדד המתח בכל הנקודות במעגל.
הארקה היא שיטה שמאפשרת קביעת מתח כזה גם ללא מגע חשמלי בין החלקים השונים.
הגבלת מתחי יתר: במעגל חשמלי, כאשר יש מספר מעגלים ללא מגע חשמלי ביניהם, עלול להיווצר בין האזורים השונים הפרש מתחים גדול.
כאשר שני אזורים כאלו נמצאים במיקום סמוך זה לזה, עלולים להיווצר זרמים לא רצויים, ואף פריצה חשמלית.
הארקה תשווה פוטנציאלים בנקודות מתוכננות כך שלא ייווצרו הפרשים כאלו.
כאשר קיים הפרש פוטנציאלים בין שני גופים המחוברים במוליך, ייווצר זרם חשמלי ביניהם ש"ינסה" לבטל הפרש זה.
בניגוד לכך, אם אין מוליך בין שני הגופים אלא תווך מבודד כלשהו (כלומר, הגופים מבודדים האחד מהשני), לא יוכל להיווצר זרם חשמלי ביניהם והפרש הפוטנציאלים ישמר.
יחד עם זאת, חשוב להבין כי במציאות לא קיים תווך מבודד לחלוטין ולמעשה כל תווך יוליך בסופו-של-דבר זרם חשמלי, אם יופעל עליו הפרש פוטנציאלים גדול מספיק, גם אם התווך הוא אוויר או ריק, הנחשבים מבודדים מצוינים.
הצטברות חשמל סטטי בגוף מבודד חשמלית תתבטא בהתפתחות פוטנציאל חשמלי עליו, משום שהבידוד מונע זרם שיוכל לבטל אותו.
פוטנציאל זה, העשוי להיות חיובי או שלילי, עלול לגדול ולהגיע לערכים גבוהים מאוד, אם המנגנון שגורם לחשמל הסטטי להיווצר ימשיך לפעול והבידוד ישמר.
אולם, כאשר ייווצר הפרש פוטנציאלים גדול מספיק בין אותו הגוף המבודד לבין סביבתו, יתחיל התווך "המבודד" להוליך מטענים חשמליים בין הגוף לסביבתו.
כלומר, למעשה, התווך המבודד "יכשל", יפסיק לבודד וייווצר זרם חשמלי בין הגוף לסביבתו.
כשל זה של התווך המבודד נקרא "פריצת תווך" או "פריצת מתח" ואם התווך המבודד הוא אוויר, אז פריצה זו תבוא לידי ביטוי כניצוץ.
דוגמה לכך היא ברק, הנובע מהתפרקותו של מטען חשמלי סטטי שהצטבר בין שני עננים או בין ענן לבין כדור הארץ.
ככלל, כאשר נוצר שדה חשמלי גדול דיו בין שני גופים מבודדים, הוא יביא ליצירת זרם דרך התווך שביניהם, במסלול הזרימה בעל ההתנגדות הקטנה ביותר.
תאורטית, אם התווך המבודד אחיד לחלוטין, אזי מסלול זה יהיה קו ישר במרחק הקצר ביותר האפשרי בין שני הגופים.
אולם, במציאות, לא קיים תווך אחיד לחלוטין (מה גם שפריצת התווך עצמה גורמת לשינוי התווך במסלול שבו עובר הזרם ומשנה את אחידותו) ולכן, במציאות, מסלול הזרימה אינו קו ישר.
דוגמה לכך ניתן למצוא בברקים, שאינם נוצרים בקו ישר, אלא בקו 'שבור' ומתפצל.
ברק הנוצר בין ענן לבין האדמה הוא ביטוי של הולכת זרם חשמלי חזק ביותר.
בשל עוצמתו, עלול זרם הברק לגרום לנזק כבד למבנה, בשעה שיזרום דרכו אל האדמה.
כדי למנוע נזק שכזה משתמשים בכליא ברק כדי ליצור מסלול זרימה "נוח" יותר עבור הברק, מאשר גוף המבנה, ובכך כביכול "לכלוא" את הברק.
כליא הברק מתחיל בגוף מתכתי מוארך הבולט מטרים ספורים מעל קצה המתקן שעליו הוא מיועד להגן, ממשיך בפס הולכה מתכתי (בדרך כלל עשוי נחושת) לאורך כל המבנה עד תחתיתו ומסתיים בקצהו התחתון בחלק טמון באדמה - כלומר מוארק.
ברק שיפגע במבנה או במתקן יקצר את דרכו לאדמה בדרך ה"נוחה" יותר מבחינה חשמלית, ויעביר את מטענו דרך כליא הברק, מבלי לגרום נזק למבנה המוגן על ידו.
לעומת זאת, אדם הנמצא בשדה חשוף (כלומר, ללא עצים או עצמים אחרים סביבו) בשעת סערת ברקים עלול למשוך אליו ברק, משום שאפילו גובהו המועט, ביחס לגובה הענן, מקצר את המסלול שנאלץ הברק לעבור מהענן דרך האוויר המבודד במסעו לאדמה ולכן יוצר מסלול "נוח" יותר לברק.
משכך, מאחר שהאדם איננו נהנה ממסלול הארקה מגן כדוגמת כליא הברק, הרי שלא רק שהוא מהווה מסלול "נוח" יותר לברק אלא שגם איננו מוגן ועלול לסבול מפציעות חמורות כתוצאה מפגיעת הברק.
חיכוך בין צמיגים של כלי-רכב לבין כביש יבש מביא להצטברות של מטען חשמלי בכלי הרכב.
ניתן לעיתים להרגיש זאת ביציאה ממכונית, כאשר נוגעים בדלת או בידית הדלת בימים יבשים במיוחד, והמטען החשמלי שהצטבר פורק את עצמו אל כדור הארץ דרך גופו של הנוגע.
הדבר איננו נעים כלל וכלל, אך התופעה כשלעצמה מסוכנת מאוד כאשר מדובר בכלי רכב הנושא מטען רגיש כגון חומרי דלק או חומר נפץ.
פריקת המטען החשמלי עלולה להתרחש באופן ספונטני תוך כדי נסיעה, ולגרום לדליקה ולפיצוץ.
כלי רכב בעלי סיכון מחויבים בסידורי בטיחות מיוחדים על פי תקני-בטיחות שנקבעו לכך, אשר בדרך כלל כוללים בין היתר שרשרת מתכתית או רצועה מחומר מוליך המחוברת בקצה האחד אל גוף כלי הרכב ובקצה השני נגררת על הכביש ובכך מונעת הצטברות מטען חשמלי בגוף כלי הרכב.
מטענים חשמליים אלקטרוסטטיים עלולים להצטבר גם בגופו של אדם כתוצאה מחיכוך בין חלקי לבוש שונים, או בינם לבין הסביבה.
בדרך כלל אין סכנה ישירה במטענים כאלה, אך פריקתם עלולה לגרום כאב או אי-נוחות, ועלולה לפגוע ברכיבי אלקטרוניקה עדינים הנמצאים בקרבת מקום.
קיימים פתרונות שונים למניעת נזקי פריצה של מטען חשמלי לפי העניין:
סרטים מוליכים המחברים חשמלית בין פרקי הידיים לחפצים מתכתיים גדולים ולרצפה.
אלו משמשים בעיקר עובדי אלקטרוניקה, המטפלים ברכיבים אלקטרוניים עדינים הרגישים לפריצות מתח קטנות.
נעליים מוארקות – נעליים שבקרקעיתן חלקי מתכת.
אביזרים המצמידים חוטי מתכת בין הקרסול והרצפה.
שימוש בריהוט, ריפוד, כלי עבודה, בגדים ונעליים המכילים סיבי פחם ואבקת פחם לשם הולכת המטענים לרצפה מוליכה מיוחדת נגד חשמל סטטי.
מד הולכה – לאחר ההצטיידות באמצעי הארקה אפשר לעלות על מד הולכה, אשר מודד את הולכת הגוף בסיוע האביזרים השונים.
מד ההולכה מוודא שהאביזרים מחוברים נכון ותקינים.
ישנן חברות מיוחדות המספקות ציוד, ריהוט, בגדים, אביזרים, כלים וחומרים שכל ייעודם הוא פריקת החשמל הסטטי.
בישראל ישנן שלוש שיטות עיקריות לביצוע הארקה במתקן:
חיבור מוליכי הארקה של המתקן אל המסה הכללית של האדמה.
איפוס על ידי הארקת שיטה (הארקת נקודת האפס של השנאי) לפס השוואת הפוטנציאלים הראשי.
איפוס על ידי חיבור מוליך ה-PEN (אפס) לפס השוואת הפוטנציאלים הראשי.
כאשר גוף גדול וגוף קטן טעונים במטענים חשמליים שונים, מטענו של הגוף הקטן אינו משפיע משמעותית על הפוטנציאל של הגוף הגדול כתוצאה מהשוואת המטענים ביניהם.
הדבר דומה לחפירת בור על שפת הים.
כשהבור מתמלא במים עד לגובה פני הים, גובה פני הים מושפע מכך במידה זניחה.
לכן מתייחסים לפוטנציאל של הגוף הגדול ביותר שבנמצא (כדור הארץ, ברוב המקרים) כ"אדמה" או כ"פוטנציאל אפס".
הקיבול c של גוף כדורי בעל רדיוס r הוא: .
כמו כן, הפוטנציאל של גוף טעון במטען q ובעל קיבול c נתון לפי הנוסחה: .
הגוף המוארק הוא גוף כדורי והגוף השני הוא כדור הארץ.
הגוף הראשון הוא כדור הארץ בעל רדיוס וקיבול של ומטען של (לאחר שוויון הפוטנציאלים).
הגוף השני הוא הגוף המוארק בעל רדיוס r2 וקיבול של c2 ומטען של q2 (לאחר שוויון הפוטנציאלים).
כיוון שהפוטנציאלים משתווים לאחר חיבור הגופים (עד שלא יהיה שוויון פוטנציאלים תהיה תנועת מטענים), נוכל לומר כי:
כלומר, הגענו למסקנה כי יחס המטענים הוא כיחס הקיבולים ויחס הרדיוסים.
לפי הנוסחה הראשונה אנו יודעים כי ככל שהרדיוס גדול יותר כך קיבול הגוף גדול יותר, ולכן הגוף בעל הרדיוס הגדול יותר יהיה בעל מטען גדול יותר לאחר החיבור.
אם ניקח את כדור הארץ כגוף גדול מאוד ונתייחס לרדיוסו כאל אינסופי, ונרצה לחשב את מטענו של הגוף השני שמוארק לאחר החיבור, נשתמש בנוסחת היחס האחרונה, ונקבל כי
מכאן הגענו בצורה מתמטית כי לגוף המוארק לכדור הארץ (לאדמה) יהיה מטען של 0, כלומר הוא יהיה חסר מטען.
במקרים אחרים, בהם על הגוף המוארק פועלים כוחות חשמליים אחרים, יש לבדוק את השפעתם של אלו על הגוף יחד עם ההארקה.
במקרים אלו מטען הגוף המוארק לאחר החיבור לא בהכרח יתאפס.
הארץ התיכונה היא ארץ בדיונית המשמשת כרקע לעלילת ספרי הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
ההיסטוריה, הגאוגרפיה, המיתולוגיה של הארץ התיכונה והיצורים המאכלסים אותה נפרשים במכלול ספרותי שנכתב על ידי טולקין ונקרא הלגנדריום.
גאוגרפיה של הארץ התיכונה לאחר שקיעת בלריאנד
ארד לוין ("ההרים הכחולים" באלפית) - ארד לוין הוא רכס הרים בצפון־מערב הארץ התיכונה.
אריאדור - הארץ שבין הרי האובך לבין ארד לוין, שכמעט לא נודעה לאלדר, ומכאן שמה בלשונם: "הארץ הנידחת".
הפלך - חבל ארץ פורה ומקום מושבם של ההוביטים.
זהו חבל ארץ כפרי הידוע בחקלאות הפורה שבו, בשלווה הפסטורלית שלו ובעשבי העישון המובחרים שהוא מפיק.
הוביטון - כפר הוביטים הממוקם במרכז הפלך, ובו נמצאת סמטת באג, הרחוב בו גרים בילבו ופרודו בגינס.
בְרי - עיר מעורבת של בני אדם והוביטים, ממזרח לפלך.
יערות באקלנד וטוקבורו - היערות המקיפים את הפלך במזרח ומסמנות את גבולו המזרחי.
ריבנדל - ממלכת בני הלילית שנשלטת על ידי הלורד אלרונד.
הרי האובך - הרים החוצים את הארץ התיכונה מצפונה אל דרומה ומהווים מחסום כמעט בלתי עביר לבני אדם.
קראדראס - הר מרושע הידוע לשמצה במזג האוויר הגרוע שלו ובאי־עבירותו.
מוריה (קהזד־דום) - עיר גמדים גדולה אשר נחרבה בידי הבאלרוג והאורקים, שהרגו את באלין, קרובו של גימלי.
קהלד-זרם - "אגם הראי" שבהזד-דום.
לות'לוריין - ממלכת בני הלילית של קלבורן וגלדריאל.
בממלכה זו הזמן נע באיטיות עקב כוחות מיסטיים שקשורים בטבעת העוצמה שעונדת גלדריאל.
נהר האנדואין - נהר הזורם מההרים האפורים שבצפון דרך בקעת רוהן.
הנהר, הקרוי גם "הנהר האפור" נשפך בסופו למפרץ בלפאלאס, בים הגדול.
בקעת רוהן - הבקעה המשתפלת מהרי הערפל, בין נהר האנדואין במזרח ליער פנגהורן בצפון, ובין ההרים הלבנים בדרום לאייסנגרד ופער רוהן במערב.
אייסנגרד - עירו של סרומן הקוסם אשר בקצה הדרומי של רכס הרי האובך.
יער פנגורן - יער גדול ועתיק יומין מדרום מזרח להרי הערפל.
ביער פנגורן חיים האנטים - רועי העצים.
רוהן - ממלכת הפרשים ואדוני הסוסים של הספר.
ממלכת רוהן היא ממלכה של בני אדם הידועה בערבותיה ובכרי המרעה שלה, שהפכו אותה למעצמת פרשים ובעלת הסוסים הטובים ביותר.
אדורס - הבירה של רוהן, שם נמצא "מדוזלד" - היכל הזהב וארמון המלך.
נקרת הלם - נקרה בין ההרים, בה בנו אנשי רוהאן את מבצר הורנברג ("מצד הקרן"), שנחשב לבלתי ניתן לכיבוש.
נקראה על שם אחד משליטיה הגדולים של רוהן, הלם "יד-פטיש".
אגלרונד - שמה האלפי של רשת מערות תת־קרקעיות הנמצאות מתחת לנקרת הלם, ומתמשכות עד מבצר הורנבורג.
פירוש שמן בשפת הדיבור הוא המערות המנצנצות, והן קרויות כך בגלל ריבוי היהלומים ואבני החן המצויים בדפנות המערה.
המערות עצמן נחצבו בזמנים עתיקים בידי דונאדין (גונדוריאניים יוצאי נומנור).
לאחר מלחמת הטבעת, גימלי בן גלוין, אחד מחברי אחוות הטבעת, חזר לשם עם גמדאים מארבור והקים שם את ממלכתו.
פער רוהן - אזור ברוהן, בין ההרים הלבנים והרי האובך.
גונדור - ממלכה גדולה של הדונאדין.
נשלטה בעבר בידי שושלת מלכים רבי מעלה, אך השרשרת נקטעה עקב מות המלך אארנור בידי המלך המכשף ללא יורש.
מאז שלטו בה עוצרים וסוכנים (כגון דנתור) עד לשובו של המלך.
אוסגיליאת - עיר נמל חשובה על שתי גדות הנהר אנדואין ומחזיקה את מערך ההגנה על שדות פלינור.
מינס טירית - "העיר הלבנה", בירתה של גונדור.
העיר בנויה על דופן ההר בצורת מדרגות רחבות עליהן בנויים הבתים ומלפניהם מערך חומות גדול.
בראש העיר נמצא היכל המלוכה, המגדל הלבן והעץ הלבן שכמש במות המלך האחרון אארנור ומחכה לפרוח כאשר ישוב המלך.
ההרים הלבנים - רכס הרים מושלגים בגונדור.
קרויים גם בשם: ארד נימריס - "הרי הקרן הלבנה" בסינדארין.
מורדור - ממלכת האופל בה שולט סאורון.
מדובר בארץ צחיחה, כמעט ללא צמחייה או בעלי חיים.
את הממלכה מאכלסים מפלצות שונות, ומשרתי כוחות האופל דוגמת אורקים וטרולים.
השער השחור מוראנון - הכניסה הראשית למורדור.
מינס מורגול - לשעבר עיר ומבצר של גונדור, אז נקראה מינס יתיל.
נפלה בידי סאורון ומשמשת בידו כבסיס להתקפה על גונדור.
הר הגזירה - ההר בו חושלה הטבעת האחת והמקום היחידי בו אפשר להשמיד את הטבעת על ידי השלכתה ללבה.
ר'ון - ממלכה עתיקה, נמצאת מצפון-מזרח למורדור, ובה ישבו עוד מהעידן הראשון אלפים ובני-אדם.
ארבעה מבין שבעת העמים של הגמדאים חיים שם עד היום, וייתכן כי הם בני-ברית לסאורון.
בני-האדם ששכנו שם השתעבדו עוד בעידן הראשון לכוחות האופל בראשות מורגות', וכרתו ברית עם אנשי הרד, וכבני-ברית לממשלת סאורון שלחו צבאות רבים בעת מלחמת הטבעת.
אנשי דייל היו אויביהם השנואים ביותר, ככל הנראה.
הרד - מקום מושבם של בני האדם המושחתים מהדרום (ה"הרדרים"), שהצטרפו למורדור ונלחמו לצידה במלחמת הטבעת נגד גונדור.
כוחם העיקרי היה המומקיל - סוג של פילי מלחמה ענקיים.
אומבר - חבל ארץ ששכן דרומית למפרץ בלפלס, נודע בשל שודדי-ים.
יער אופל - יער עבות ממזרח להרי הערפל.
במקום נמצאת ממלכה של בני לילית.
בעבר נקרא "יער הירק הגדול" עד שרוח סאורון השתכנה בו, ומאז נקרא "יער אופל".
המקום הוכר לראשונה ב"ההוביט", שם ביקרו בילבו והגמדים.
המקום גם מוכר מכך שלגולס, חבר באחוות הטבעת, הוא נסיך העלפים במקום זה, בנו של המלך תרנדויל.
ממלכת הגמדאים בארבור ולצידה העיירה דייל של בני האדם, ביניהן שררה ברית חזקה.
הרי הערפל/האובך - במיתולוגיה של ג'.ר.ר.
טולקין - שרשרת הרים גדולה הנמשכת לאורך תשע־מאות מילין, מן הישימון הצפוני עד פער רוהאן.
אנגמר - ממלכת הרשע של ראש רפאי הטבעת, המלך-המכשף, ששכנה בחלק הצפוני של ההרים.
בלריאנד היא ארץ ממערב להרים הכחולים (ארד לוין) שבה שכנו תחילה טלרי מהמסע למערב ונולדור שחזרו מוולינור.
בזמנם גם שכנו שם אורקים (בעיקר בצפון, ליד אנגבנד) וגם בני אדם.
לאחר הקרב האחרון במורגות' היא שקעה בים.
והרי ארד לוין שבמזרחה הפכו לצפון מערב ארידור.
בלריאנד הייתה ארץ שבגסות אפשר לחלקה כך: במרכזה יערות, בצפונה הרים וגם במזרחה, וממערב הייתה שפלה הצמודה לים.
בבלריאנד היו כארבע ממלכות עלפים: דוריאת', ביערות המרכז.
והפלס, שהייתה ממלכת קו החוף.
היו עוד שתי ממלכות גמדים, שתיהן בהרים הכחולים, גבילגתול וטומונזהר.
ועוד הייתה ממלכתו של מורגות', היא אנגבנד ששכנה בצפון, מתחת לתנגורודרים.
הארפי הוא חימוש משוטט למשימות דיכוי הגנה אווירית, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
ההארפי משוגר מחוץ לשדה הקרב, מאתר אנטנה קורנת של מערכת מכ"ם, ומתפוצץ מעליה.
ההארפי נמצא בשירות חיל האוויר הישראלי (מכונה "שיאון") ובשירות המדינות טורקיה, הודו, קוריאה הדרומית וסין.
ההארפי הוא בעל כנפי דלתא המחוברות לגוף גלילי שבראשו ראש הביות וראש הקרב.
הוא מונע על ידי מנוע רוטרי יחיד מדגם AR731, תוצרת UEL, בעל הספק של 28 קילו-וואט (37 כוח-סוס) עם מדחף דוחף.
ההארפי משוגר באמצעות רקטת האצה המותקנת בתוכו, ממשגר המוצב על משאית היכולה לשאת 18 משגרים.
ההארפי מאוחסן בתוך זבילים ועטוף ב"מנעל" () ומשוגר יחד איתו.
מיד לאחר השיגור, חלקי ה"מנעל" נפרדים מהכלי ונופלים לקרקע.
סוללה של הארפי כוללת בדרך כלל 3 משאיות המסוגלות לשגר 54 כטב"מים לתקיפה סימולטנית ומתואמת.
את ההארפי אפשר לשגר גם מספינה.
מסלול הטיסה של ההארפי מתוכנן בתחנה הקרקעית ומוזן לתוכו.
לאחר השיגור ההארפי טס באופן עצמאי לאזור הפטרול שהוגדר לו ומתחיל לפטרל שם כאשר ראש הביות שלו מחפש כל העת אחר קרינת מכ"ם.
כאשר מתגלה אנטנה קורנת של מערכת מכ"ם ההארפי צולל לעברה ומפוצץ את ראש הקרב שלו מעליה כדי להסב לה נזק מרבי.
אם המכ"ם מכובה לפני הפגיעה, מבטל ההארפי את התקיפה וחוזר לפטרל.
אם אף מכ"ם לא נתגלה במהלך המשימה, ההארפי משמיד את עצמו.
המשבר בין ישראל לארצות הברית
ב־2004, ההארפי היה במוקד מאמצי ארצות הברית להגבלת מכירת אמצעי לחימה מתקדמים לסין.
ההארפי שנמכר לסין ב־1994 בכ־55 מיליון דולר, הוחזר לישראל ב־2004 לשדרוג במסגרת תנאי החוזה.
ארצות הברית דרשה שישראל תחרים את הכטב"מ ותבטל את החוזה.
ארצות הברית טענה כי ההארפי כולל טכנולוגיה אמריקנית, אך ישראל הכחישה טענה זאת.
ב־2005 הוחזרו הכטב"מים לסין מבלי ששודרגו.
תקרית זאת הביאה למשבר ביחסי ארצות הברית–ישראל, שהחליטה להטיל על ישראל סנקציות קשות, הכוללות פגיעה בעסקות ביטחוניות, בפרויקטים משותפים ובחילופי מידע בין שתי המדינות לגבי מערכות נשק מתקדמות, כולל השעייתה של ישראל מהשתתפות בתוכנית לפיתוח מטוס הקרב המתקדם ה-JSF.
ארצות הברית גם דרשה את פיטוריהם של עמוס ירון, מנכ"ל משרד הביטחון; קותי מור, ראש משלחת הרכש של מערכת הביטחון בניו יורק; יוסי בן-חנן, ראש האגף לסיוע ויצוא ביטחוני במשרד הביטחון; ויחיאל חורב.
המשבר נפתר לאחר שמדינת ישראל הסכימה לשלוש דרישות מרכזיות של ארצות הברית: העברתם של כל הפרטים לגבי יותר מ-60 עסקות שישראל ביצעה עם סין עד אז, בחינה מדוקדקת של מערכת הפיקוח הישראלית על מכירת ציוד ביטחוני וחתימת מזכר הבנה בין המדינות על מכירות נשק למדינות ברחבי עולם.
למרות חתימה על מזכר הבנות המשבר נמשך, וב־30 באוגוסט 2005, הודיע עמוס ירון, מנכ"ל משרד הביטחון, על פרישה מתפקידו בלחץ ארצות הברית.
– כולל קו ייצור מקומי
אדולף ארתור "הארפו" מרקס היה אחד מהאחים מרקס, צוות בדרנים וזמרים שזכו להצלחה בקולנוע.
הוא היה ידוע בנגינת הנבל (באנגלית Harp, ומכאן מקור כינויו), בכך שמעולם לא דיבר בסרטים, ולרוב השתמש באביזרים, כצפצפה, ואביזרים אחרים אותם היה שולף ממעילו.
כך, למשל, באחד הסרטים נאמר לו שאינו מסוגל להחזיק בנר משני קצותיו (ביטוי באנגלית שפירושו שאינו יכול ליהנות משני העולמות), מיד שלף ממעילו נר בוער בשני קצותיו ואחז בו.
הארפו נהג לחבוש פיאה בהירה ומתולתלת, והיה בעל פני תינוק, אותם נהג לעוות בסרטיו באמצעות ניפוח לחייו והוצאת לשונו.
הארפו נולד בניו יורק, כשלישי מבין האחים מרקס, בני משפחה יהודית ממוצא גרמני.
אח בשם מנפרד מת כתינוק.
אחיו הגדול של הארפו היה לאונרד (המכונה צ'יקו), ואחיו הצעירים היו ג'וליוס הנרי (המכונה גראוצ'ו) וכן מילטון והרברט (גמו וזפו).
בינואר 1910 הצטרף הארפו לצ'יקו וגראוצ'ו לצוות מוזיקלי בשם "שלושת הזמירים".
הארפו השתכנע כי עליו לשחק את האילם לאחר שקרא ביקורת על הופעתם בו נאמר כי הוא הפליא בפנטומימה אך הרס את ההופעה בכל פעם שפתח את פיו.
הארפו למד לנגן בנבל, וניגן באופן ייחודי ובלתי קונבנציונלי, מכיוון שהיה מתאם את המיתרים בעצמו.
רק לאחר שנים הסתבר לו כי נגינתו אינה תואמת את האופן המקובל של נגינה בנבל.
הצלחתו הביאה נבלנים מכל העולם לחקות את הדרך בה ניגן.
הארפו שינה את שמו לארתור בעקבות הרגשות האנטי גרמניים באמריקה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
הוא נישא לשחקנית סוזן פלמינג ב-28 בספטמבר 1936. לזוג לא היו ילדים משלו, אך הם אימצו שלושה בנים ובת.
בעוד שבסרטיו שיחק הארפו דמות אנארכית ופרועה, חייו הפרטיים היו שלווים ורגועים.
האחים החלו את הקריירה הקולנועית שלהם בסרט "אגוזי הקוקוס" בשנת 1929, שהיה מבוסס על מופע מצליח שהעלו האחים בברודוויי, והיא נמשכה, עם עליות וירידות, עד לשנת 1949. בתחילה כרביעייה, ומשנת 1933 כשלישייה שכללה רק את גראוצ'ו, צ'יקו והארפו.
סרטיהם היו בתחילה קומדיות אנרכיסטיות שלעיתים מתחו ביקורת חברתית חריפה על מוסדות הבסיס של החברה האמריקנית (כסרט "מרק ברווז" משנת 1933).
בהשפעת המפיק אירווינג תלברג מיתנו האחים את סגנונם, וסרטיהם הפכו לקומדיות מוזיקליות, בהן מסייעים שלושת האחים לזוג אוהבים לממש את אהבתם.
סרטם האחרון ביחד היה "מאושרים באהבה" (1949).
בשנת 1961 פרסם הארפו את האוטוביוגרפיה שלו, "הארפו מדבר" בה הוא מספר כי ישנם אנשים שלא האמינו כי הוא אכן מסוגל לדבר.
רבים האמינו כי הוא אילם מלידה.
למעשה קיימות הקלטות של קולו.
נראה כי היה לו קול ערב, כשל קריין מקצועי, אם כי בעל מבטא ניו יורקי בולט, כמוכח בהקלטות.
הארפו מת לאחר ניתוח לב פתוח ב-28 בספטמבר 1964. את הנבל שהיה לסמלו הוא תרם בצוואתו למדינת ישראל.
הנבל נמצא באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
הארץ שלנו היה שבועון לילדים שהתפרסם בישראל מ־31 בינואר 1951 ועד 1985. הוא נוסד לבקשתו של הילד עמוס שוקן מאביו גרשום שוקן, מו"ל ועורך "הארץ".
השבועון, בבעלות משפחת שוקן, כוון לילדים בגילאי תשע עד שלוש עשרה, וכלל סיפורים, שירים, מאמרים וכן כתבות שהוכנו על ידי "עיתונאים קטנים" (ע"קים) של השבועון.
במהלך השנים הופיעו בשבועון סיפורים בהמשכים של כמה סופרים בולטים לנוער ובראשם פנחס שדה, שהיה כותב קבוע לשבועון במשך קרוב לעשרים שנה תחת שמות עט שונים כמו ש.
בשנות השבעים בלטה סדרת סיפורי "ציון" של גלילה רון-פדר.
בעיתון היה מדור ייחודי בשם "תעלולי אליהו" מאת המהנדס אברהם בן- עזרא שפרסם בעיתון גם סיפורים קצרים.
במסגרת המדור הופיעו טריקים, פעלולים, קסמים, הפתעות חשבון והיגיון וסיפורי חשבון (סיפורים על בסיס הפתעה חשבונית).
אחד הקווים שאפיינו את "הארץ שלנו" היה שיתוף הקורא באופן פעיל בפעולותיו של העיתון.
פרט לרשימות פרי עטם של העיתונאים הצעירים, עודד העיתון ויכוחים בנושאים שונים מעל גבי העיתון, כתיבה על תצפיות טבע באזור המגורים, עידוד התכתבויות וביקורים הדדיים עם 'ילדי מיעוטים' ועוד.
בנוסף, אחת לשנה יצאה לאור חוברת פרי עטם של הקוראים הצעירים.
"עיתון זה אינו כבול להשקפותיה של מפלגה, ויכול לפתח את השיתוף בין המערכת לקוראים בצורה טבעית וחופשית".
כרמי כץ-בק פרסמה את שיריה הראשונים בעיתון בהיותה ילדה.
העיתון לא נרתע מלהעלות לדיון נושאים רגישים.
באפריל 1957 התפרסמה הרשימה "כיצד נולדים תינוקות" ועוררה ויכוח בין תלמידים להורים: האם צריך לספר לילדים את כל האמת.
אחד מהפרויקטים הייחודיים שיזם "הארץ שלנו" היה הכרזת "יום האם" כמועד עברי חדש, והדרכה מדוקדקת של קוראיו הצעירים כיצד לפעול בו.
ב-1976 אישר משרד החינוך את הפצתם של 6 עיתוני ילדים ונוער בבתי הספר, לצורך עידוד קריאת עיתונים.
בין העיתונים שאושרו להפצה היה "הארץ שלנו".
עורכי השבועון לאורך השנים היו:
מרדכי קשתן, שערך את השבועון פחות משנה (1951)
יעקב אשמן (1964–1974), שהיה במשך שנים רבות סגנו של תמוז.
סגנו מ-1964 ועד 1968 היה איש הטלוויזיה והסופר יוסי גודארד.
העורך האחרון, אוריאל ריינגולד (1974–1985), היה במשך שנים סגנו של אשמן.
סגניתו עד לסגירת השבועון הייתה אשת המערכת הוותיקה אסתר קל.
הגיליון האחרון היה גיליון מספר 30 של כרך לה מ-17 באפריל 1985
באפריל 1985 התאחד השבועון עם שבועוני הילדים "דבר לילדים" ו"משמר לילדים" לשבועון בשם "כֻּלָּנוּ", בעריכת דוד פאיאנס, שהיה בבעלות משותפת של שלושת העיתונים ("הארץ", "דבר" ועל המשמר").
השבועון הממוזג זכה תחילה להצלחה ומכר כ-40 אלף עותקים מדי שבוע, אך תפוצתו ירדה בתחילת שנות ה-90. בסוף 1991 העיתון נמכר על ידי שלושת העיתונים לחברת "צ.צ.
הפקות", שהוציא לאור את העיתון המתחרה "פילון".
הַאֲרָצָה של כוכב לכת או של גוף יְרֵחי היא התהליך ההיפותטי של שינוי האטמוספירה, הטמפרטורה והאקולוגיה של הגוף, כדי שתנאים אלה יהיו זהים, או לכל הפחות קרובים, לאלה השׂוררים על פני כדור הארץ.
כך יהפוך גרם השמים למתאים לאכלוס בני אדם.
לעיתים משתמשים במונח הארצה באופן כללי יותר, באורח מוטעה, כמילה נרדפת ל"הנדסה פלנטרית".
מושגים קרובים או דומים למושג "הארצה" מושרשים הן ביצירות מדע בדיוני והן במדע העכשווי.
המושג הלועזי הוא הלחם של המילים Terra (ארץ, בלטינית) ו־Form (עיצוב).
המושג נטבע, ככל הנראה, בידי ג'ק ויליאמסון, בסיפור מדע בדיוני שפרסם בשנת 1942 במגזין "מדע בדיוני מדהים" (Astounding Science Fiction), אך הוא לא הראשון שהשתמש ברעיון זה.
כבר ב־1930 סיפק אולף סטפלדון דוגמה לכך בסיפורו "בני האדם האחרונים והראשונים", המתאר שינוי שעבר כוכב הלכת נוגה לאחר מלחמה עם יושביו.
נכון לתחילת המאה ה-21, אין עדיין בידי בני האדם אמצעים טכנולוגיים או כלכליים הדרושים להארצתו של כוכב לכת או ירח אחר.
על בסיס הידע שנצבר על פני כדור הארץ ידוע כי הסביבה הטבעית ניתנת לשינוי, ועם זאת עדיין לא ברור אם יש בכוחנו ליצור בכוכב לכת אחר ביוספרה פלנטרית פתוחה (שלא במרחב סגור), המחקה את סביבת כדור הארץ.
במערכת השמש שלנו, מאדים נחשב בעיני רבים המועמד הסביר ביותר להארצה.
האפשרות לחמם ולשנות את האטמוספירה שלו נחקרה רבות, ונאס"א אף ערכה דיונים בנושא.
עם זאת, מסגרת הזמן הארוכה הדרושה להארצתו – והישימות של ביצועה המוצלח – הן עדיין נושאים לדיון.
גם סוגיות אתיקה, לוגיסטיקה, כלכלה, פוליטיקה ומתודולוגיה הכרוכות בשינוי יזום של סביבת עולם זר נותרו פתוחות.
במאמרו "כוכב הלכת נוגה" שפורסם בכתב העת "Science" ב־1961, הציע האסטרונום וסופר המדע הפופולרי קרל סייגן ליישם כלים של "הנדסה פלנטרית" על כוכב הלכת נוגה.
סייגן העלה בדמיונו את זריעת האטמוספירה של נוגה באצות, שיסירו ממנה פחמן דו־חמצני, ובזה יצומצם אפקט החממה עד אשר תרדנה טמפרטורות פני הקרקע לרמות נוחות יותר.
לפני שלושה מיליארד שנים הייתה אטמוספירת כדור הארץ מורכבת מדו־תחמוצת הפחמן.
אצות כחוליות־ירקרקות יחד עם אידוי גובר של מים חברו יחדיו והביאו לשינוי הרכב האטמוספירה של כדור הארץ לתערובת של גז חמצן וגז מימן.
תגליות מאוחרות יותר על אודות התנאים השׂוררים בנוגה העלו כי גישה מסוימת זו היא חסרת תוחלת, כיוון שמסתו האטמוספירית של כוכב הלכת נוגה רבה מכדי כושרו לעבדה ולכלאה בשדה כבידתו.
אף אם היה אפשרי שאצות אטמוספיריות תשגשגנה בסביבה העוינת של האטמוספירה העליונה של נוגה, היה כל הפחמן המקובע במבנה האורגני משתחרר שוב כפחמן דו־חמצני ברגע נפילתו חזרה לאֲזורים הנמוכים, החמים יותר.
במאמר אחר, "הנדסה פלנטרית במאדים", שפורסם ב־1973 בכתב העת, דמיין סייגן גם את הפיכת סביבתו של המאדים לראויה לִמגורי אדם.
אחרי שלוש שנים העלתה נאס"א באופן רשמי את נושא ההנדסה הפלנטרית במחקר, אך, לשם ההבדלה, נקטה את המינוח "אקו־סינתזה פלנטארית".
המחקר קבע שאין שום מגבלה ידועה על היכולת לשנות את הסביבה הטבעית של מאדים.
באותה שנה ארגן אחד החוקרים, ז'ואל לוין, את מושב הוועידה הראשון על אודות נושא ההארצה, שבזמנו כונה "מִדּוּל פלנטרי" .
במרץ 1979 ארגן ג'יימס אוברג, סופר ומהנדס בנאס"א, את "הקולוקוויום הראשון להארצה", מושב מיוחד בנושא, שנערך במסגרת ועידת יוסטון למדְעי הירח ולמדעים פלנטריים.
בספרו משנת 1981 הפיץ אוברג בָּרבים את עקרונות ההארצה ומונחיה, שנדונו באותו קולוקוויום.
ב־1982 שימשה לראשונה המילה "הארצה" בכותרת מאמר שיצא לאור בעיתון – המאמר "הארצת המאדים" שכתב הפלנטולוג כריסטופר מק'קיי, לכתב העת של החברה הבין־פלנטרית הבריטית.
באותו מאמר נדונה היתכנות יצירת ביוספרה בעלת כושר ויסות עצמי.
בעקבות מק'קיי נקלטה המילה "הארצה" (בלועזית, כאמור) ונעשתה למונח המועדף המיוחס לתהליך.
ב־1984 פרסמו ג'יימס לאבלוק ומייקל אלאבי את הספר "הוֹרָקַת המאדים" (Greening of Mars).
ספרו של לאבלוק היה לאחד הספרים הראשונים שתיארו שיטה חדשנית לחימום המאדים – הוספת פחמנים כלורו־פלואוריים לאטמוספירה.
בעידוד ספרו של לאבלוק פעל הביופיזיקאי רוברט היינס מאחורי הקלעים כדי לקדם את נושא ההארצה, ותרם ללקסיקון המקצועי את המילה "ecopoiesis" (ביוונית "אקו" פירושו בית, ו"פויאסיס" פירושו יצירה).
החל מ־1985 פרסם מרטין ג'יי פוג מספר מאמרים על אודות הארצה.
הוא גם ערך גיליון מיוחד ומלא על אודות ההארצה, שנכתב לכתב העת של החברה הבין־פלנטרית הבריטית ב־1991. ב־1999 הוציא לאור את ספרו "הארצה: הנדסת סביבות פלנטריות".
פוג השתמש בהגדרות האלה להיבטים שונים הקשורים בהארצה:
הנדסה פלנטרית: שימוש בטכנולוגיה כדי להשפיע על תכונותיו הגלובליות של כוכב לכת.
גיאו־הנדסה: הנדסה פלנטרית כפי שהיא מיושמת בכדור הארץ בפרט.
כולל עקרונות של מקרו־הנדסה העוסקים בשינוי של פרמטר גלובלי מסוים, כמו אפקט החממה, הרכב אטמוספירי, שטף הקרינה מהשמש.
הארצה: תהליך הנדסה פלנטרית, שנועד לשפר את כושרה של סביבה פלנטרית חוץ־ארצית להכיל חיים.
היעד האולטימטיבי של הליך ההארצה הוא יצירת ביוספרה פלנטרית עצמאית ומתמידה, המחקה את כל הפונקציות המתקיימות בביוספרה של כדור הארץ ושתתאים לאכלוס אדם.
הנדסה אסטרופיזית: חזון של פעילות מוצעת, הקשורה באכלוס עתידי, שאמור להתבצע בקנה מידה גדול יותר מזה של הנדסה פלנטרית "קונבנציונלית".
פוג ניסח גם הגדרות עבור כוכבי לכת, לפי דרגות משתנות של התאמה לאכלוס אנושי:
עולם מתאים לאכלוס (HP - Habitable Planet): עולם בעל סביבה דומה מספיק לסביבת כדור הארץ, המאפשר אכלוס נוח וללא מגבלות בבני אדם.
עולם מתאים לחיים (BP - Biocompatible Planet): עולם בו מתקיימים הפרמטרים הפיזיים החיוניים לשגשוג חיים על פניו.
עולם פשוט להארצה (ETP - Easily Terraformable Planet): עולם שאפשר להתאימו בקלות יחסית להכיל חיים, ואף לאכלסו בבני אדם, ולשומרו במצב כזה תוך שימוש בשיטות של הנדסה פלנטרית, עם משאבים מוגבלים של חללית או משימת גישוש רובוטית מקדימה.
פוג מתאר את המאדים ככוכב לכת שנחשב בראשית ימיו כעולם מתאים לחיים, ושכיום לא משויך לאף אחת משלוש קטגוריות אלה במצבו הנוכחי, מכיוון שניסיון להאריץ את המאדים עשוי להיות משימה יחסית קשה יותר.
מייסד "החברה למאדים", רוברט זוברין, טווה תוכנית לחזרה למאדים בשם "Mars direct" שאמורה לתקוע יתד במאדים, לשמור על נוכחות אנושית קבועה על פניו, ולתעל מאמצים להוצאתה אל הפועל, בסופו של דבר, של תוכנית הארצה.
הטעם העיקרי המצדיק ביצוע הארצה בעולמות אלה טמון באפשרות ליצור בהם מערכות אקולוגיות, היכולות, ברבות השנים, להתאימם למחיית אדם.
עם זאת, מספר חוקרים גורסים כי בניית מושבות חלל היא גישה חסכונית יותר לכיבוש החלל.
אם יימשך בקצב הנוכחי המחקר בננוטכנולוגיה ובתהליכים כימיים מתקדמים, ייתכן שיהיה אפשר להאריץ כוכבי לכת תוך מאות שנים ולא תוך אלפי שנים.
מצד שני, ייתכן כי יהיה אפשר להתאים בני אדם גנטית, כך שלא יצטרכו לחיות בסביבת אטמוספירה של חמצן וחנקן ובשדה כבידה שווה בעוצמתו לזה של כדור הארץ.
אם תאומץ גישה זו, יפחת הצורך להאריץ עולמות, ולכל הפחות, אפשר יהיה לבצע הארצה מוגבלת בהיקפה, המספיקה ליצירת ביוספרה טובה מספיק, שתסביר פנים לאותם בני אדם משובטים.
התנאי ההכרחי המוחלט היחיד לקיום חיים הוא מקור אנרגיה זמין.
עם זאת, מעצם קיום המושג "כושר אכלוס של כוכבי לכת" משתמע כי בטרם יוכלו החיים לשגשג או בכלל להיווצר על פני שטחו של גוף אסטרונומי, עליו לעמוד בקריטריונים גאופיזיים, גאוכימיים ואסטרופיזיים לא מעטים.
ענייננו נתון בפרט בצירוף הגורמים הסביבתיים המאפשרים התפתחותם ושגשוגם של בעלי חיים רב־תאיים מורכבים ולא רק אורגניזמים חד־תאיים על פני כוכב הלכת.
המחקר והעיון בהיבט זה הם כיום מרכיב במדעים הפלנטריים ובמדע האסטרוביולוגיה החדש יחסית.
קיימות אף תאוריות המתייחסות לגיל ולסוג הכוכב אותו מקיף כוכב הלכת האמור, ולא רק לתנאים הפלנטריים השוררים באותו כוכב לכת.
כאשר הופכים התנאים השוררים בכוכב הלכת בו מתבצעת הארצה למתאימים לקיומן של מערכות ביולוגיות פשוטות מכדור הארץ, ניתן להתחיל "לייבא" אליו חיידקים, אשר יסייעו ליצור שם סביבה הדומה יותר לזו של כדור הארץ.
בשלב הבא, ניתן לשתול בו גם צמחים ואלה יאיצו את קצב הפקת החמצן.
בסופו של דבר, על פי המודלים התאורטיים הקיימים, כוכב הלכת יוכל להסביר פנים לצורות חיים מורכבות יותר ואף לבני אדם.
בקרב הקהילה המדעית יש ספק האם תיתכן כלל הארצה של מאדים, ואם כן, עד איזו מידה יהיה האקלים בו יציב.
ייתכן כי לאחר ביצוע הארצה על פניו, בטווחי זמן בקנה מידה גאולוגי, עשרות אלפי שנים או מיליוני שנים, יאבד המאדים שוב את המים והאטמוספירה שעל פניו, כנראה עקב אותם תהליכים ש"דרדרו" אותו למצבו הנוכחי.
ואכן, הסברה הרווחת היא כי סביבתו של המאדים, בראשית ימיו, דמתה מאוד, באופן יחסי, לסביבת כדור הארץ - שכבה אטמוספירית עבה וצפופה ומים בשפע, שאבדו לאורך מאות מיליוני שנותיו הראשונות של המאדים.
המנגנון העומד מאחורי דלדול זה במים ובאטמוספירה אינו ברור, אף כי הוצעו מספר מנגנונים שונים היכולים להסביר זאת.
ייתכן כי בהיעדרה של מגנטוספירה העוטפת את המאדים, חלה הידלדלות אטמוספירית בהשפעת הרוח הסולארית, ולזאת חברה גם השפעתו של שדה הכבידה החלש של המאדים, שהגביר את קצב אובדן הגזים הקלים, מהאטמוספירה לחלל.
היעדר פעילות של טקטוניקת לוחות על פני המאדים היא גורם אפשרי נוסף לכך, כי אז לא ניתן להזין את המשך תהליך מיחזורם של גזים הכלואים במשקעים לאטמוספירה ובחזרה.
ליבתו של המאדים, המורכבת ברובה מברזל, קיימה בעבר שדה מגנטי שעטף את המאדים.
עם התקררות הליבה, נחלשה עוצמת שדה מגנטי זה.
ייתכן כי היעדרם של שדה מגנטי ושל פעילות גאולוגית על פניו הן תוצאה של גודלו הקטן יחסית של המאדים, שאפשר לפנים המאדים להתקרר בקצב מהיר יותר, יחסית לקצב ההתקררות האיטי של פנים כדור הארץ.
עם זאת, תהליכים אלה עדיין אינם מוכרים בפרטי פרטים.
חימום מחדש של ליבת המאדים נחשב לפתרון בלתי מעשי.
שיטה "פרקטית" אפשרית (אך ללא תוחלת טכנולוגית, כיום לפחות) היא להציב מעין עדשה מגדלת ענקית מעל לכוכב הלכת, כדי להמיסו, ואולי להחזיר את גלעינו למצב צבירה נוזלי.
עם זאת, תהליכים אלה שתוארו מעלה, אינם ניתנים לביצוע בשנות חייהם של רוב צורות החיים, ואף לא במסגרת הזמן של קיום ציוויליזציה אנושית.
ניתן למנוע את הידלדלותה האיטית של השכבה האטמוספירית, תוך ביצוע פעולות הארצה שגרתיות, במידה מתונה של פעילות.
תהליך הארצת המאדים עשוי לכלול שני מרכיבים קשורים המזינים זה את זה: בנייתה של האטמוספירה וחימומה.
שני התהליכים חוברים יחד והשפעתם זה על זה מתגברת - שכבה אטמוספירית עבה יותר, המורכבת מדו־תחמוצת הפחמן או מגזי חממה אחרים, עשויה לכלוא באטמוספירה אנרגיה רבה יותר שמקורה בשטף הקרינה של השמש, שבתורה גורמת לפליטה רבה יותר של גזי חממה לאטמוספירה וחוזר חלילה.
כדי "להאריץ" את נוגה, צריך לבצע בו שתי תמורות עיקריות:
הסרת מרבית התכולה האטמוספירית של פחמן דו-חמצני.
אטמוספירה זו דחוסה מאוד ושורר בה לחץ רב (9 מגה־פסקל).
הורדה משמעותית של הטמפרטורה על פני שטח הפלנטה, שהיא גבוהה מאוד, ביחס לכדור הארץ (500°C).
שני התהליכים קשורים זה בזה, מכיוון שהטמפרטורה הקיצונית השוררת בנוגה נובעת מאפקט החממה שנגרם כתוצאה מהאטמוספירה הדחוסה של כוכב הלכת.
"העלמתו" של הפחמן הדו־חמצני מתערובת הגזים באטמוספירה עשויה לפתור גם את בעיית הטמפרטורה.
אירופה, אחד מירחיו של צדק, גם הוא מועמד פוטנציאלי להארצה.
אחד מיתרונותיו הבולטים של אירופה הוא קיומם של מים נוזליים, תחת מעטה הקרח שעל פניו, אשר עשויים להיות לעזר רב, אם וכאשר יובאו אליו אורגניזמים מורכבים.
הקשיים הם רבים; אירופה נמצאת בתחומיה של חגורת קרינה גדולת ממדים סביב צדק, ובן אנוש עלול למות ממנות קרינה קטלניות לאחר כ־10 דקות של שהות על פניו.
כדי להתגונן מקרינה זו, תידרש בנייתם של מתקנים מחזירי קרינה, ולכל הדעות, מטלה זו היא בלתי מעשית כיום.
בנוסף, אירופה מכוסה בקרח ויידרש לחממו וגם לספק חמצן לבנייתה של אטמוספירה, שתוכל לקיים גם ביוספירה.
מועמדים נוספים לביצוע הארצה על פניהם, ככל הנראה בהיקף מוגבל או תוך הסתפקות בבניית חממות ענק (פארא־טרפורמציה), הם הירח טיטאן, כוכב הלכת חמה (התיישבות באזורים מסוימים בקטבים בהם לא חם מדי ולא קר מדי), הירח גנימד, הירח איו, הירח קליסטו, הירח של כדור הארץ, ואף כוכב הלכת הננסי קרס.
עם זאת, לרוב הגופים האלה מסה קטנה מדי מכדי יכולת לקיים אטמוספירה העוטפת אותם לאורך זמן (אף כי אפשר, אך לא בוודאות, כי אטמוספירה שתעטוף אותם תשרוד במשך עשרות אלפי שנים, ותמולא מחדש באופן יזום, במידת הצורך).
יתר על כן, להוציא את הירח, עולמות אלה, ברובם, מרוחקים במידה רבה כל כך מהשמש, עד שהמשימה לחממם במידה הדרושה תתגלה כקשה ביותר, אף יותר מניסיון לעשות כן במאדים.
בטרם הארצה - חממות ענק
קיימת גם גישת ביניים (Paraterraforming), לפיה אפשר ליישב כוכב לכת לפני שננקטות בו פעולות הארצה, או במהלכן.
גישה זו מכונה באנגלית "Worldhouse Concept", והיא מערבת את בנייתו של מתחם חממה כיפתי גדול ממדים, סגור ומבודד, על פני כוכב הלכת.
ברבות השנים, גדלה אוכלוסיית החממה ואפשר להרחיב עוד את המתחם.
הכיפה אמורה להיות שקופה ויכולה להתנשא לגבהים של קילומטר אחד או יותר מעל פני השטח.
בטרם מאכלסים את הכיפה, דוחסים לתוכה אטמוספירה מלאכותית המאפשרת נשימה.
התקרה מקובעת בנקודות עגינה, המופרדות במרווחים מתאימים, ומהן נמתח מערך כבלים ותחתן מוצבים מגדלי מתיחה, התומכים יחד בכיפה.
יש הטוענים כי הטכנולוגיה הדרושה לבנייתה של כיפה כזו כבר קיימת מאז שנות ה־60.
לגישת חממות הענק יתרונות רבים יותר מאלו שטמונים בגישה "המסורתית" (הארצה כוללת), ואחד מהם הוא התשואות המיידיות למשקיעים; חממת הענק מכסה אמנם בתחילה שטח יחסית קטן (נאמר, בסדר גודל של עיר), אך יתרונה הוא בכך שניתן לאכלסה כבר מלכתחילה.
יתרון נוסף טמון בכך שהיא מאפשרת התפשטות מודולרית, המותאמת על פי צורכי המחייה המשתנים של אוכלוסיית הכוכב.
בנוסף, בבנייתן של חממות ענק נדרשת דחיסה של גאזים לנפח שהוא יחסית קטן וגם מתאפשרת בקרה יחסית קלה של התנאים האטמוספיריים המלאכותיים בתוככי החממה.
לעומת זאת, בתהליך הארצה מלא, כאשר יוצרים סביב כוכב לכת שכבה אטמוספירית, נדרשת אספקה של כמויות גדולות ביותר של גזים.
עוד יתרון בגישת ה"Worldhouse Concept" טמון בפוטנציאל לבנות כיפות כאלה גם בגופים שמימיים בעלי מסה קטנה ביחס לזו של כוכבי לכת או ירחים (לדוגמה, אסטרואידים).
גופים כאלה אינם יכולים לקיים שכבה אטמוספירית דחוסה דיה, מפאת פוטנציאל גרביטציוני יחסית נמוך סביבם.
קיימים גם חסרונות, ואחד מהם הוא הדרישה להתמיד בפעילות מתמשכת של בנייה ותחזוקה.
במידה מסוימת, אפשר לצמצם את העלויות הכרוכות בכך, תוך שימוש בשיטות ייצור אוטומטיות והנחלה של הרגלים ומנגנונים מתאימים של תחזוקה ותיקון.
בנוסף, ברורה פגיעותה של חממה כזו לכשלים חמורים במקרה של פרצה משמעותית, אף שאפשר לצמצם סיכון זה על ידי נקיטה בבידוד אגפים ובצעדי בטיחות אקטיביים.
כמו כן, קיים הסיכוי לפגיעות מטאורים, בהיעדר שכבת מגן של אטמוספירה חיצונית, היכולה לשרוף מטאורים בעת מעופם לפני פגיעתם בפני השטח.
מתקיים שיח פילוסופי בתחומי הביולוגיה והאקולוגיה בשאלת אתיות ביצוע הארצה בעולמות אחרים.
בצד מצדדי תהליך ההארצה אנשים דוגמת רוברט זוברין, מרטין ג'י פוג וריצ'רד ל.
טיילור הסבורים כי חובתה המוסרית של האנושות לדאוג להתאמתם של עולמות אחרים למחיה, תוך עידוד המשכיות תהליכי התמרה אקולוגית בידי אורגניזמים, גם בסביבות מחיה מעבר לזו שבכדור הארץ.
אלה גם מעלים את האפשרות להרס סביבתי מוחלט בכדור הארץ, אם האנושות לא תשנה את דרכיה ביחס לסביבה.
ועל כן, בטווח הארוך, אפשר כי תישארנה שתי אפשרויות בלבד - יצירת מקלט לצורות החיים הארציות בעולמות אחרים, או לחלופין הכחדות מוחלטת של אלה.
בכל מקרה, מציינים מצדדי הרעיון, הארצתם של כוכבי לכת עקרים אינו מעשה שגוי מוסרית, בהיעדר סביבה אקולוגית להתערב בה ולשנותה.
הוגי דעות זהירים יותר גורסים כי הארצה היא בגדר התערבות בלתי אתית בטבע, ולאור עברה רווי המחדלים של האנושות בשמירת הסביבה בכדור הארץ, מוטב לאדם להימנע מהתערבות בסביבתם של כוכבי לכת אחרים.
העלות ההתחלתית של מיזמים מעין אלה עשויה להרקיע שחקים.
הטכנולוגיה הדרושה עדיין לא קיימת וגם לא אפשרית מבחינה כלכלית.
ג'ון היקמן הצביע על העדר זווית ראייה כלכלית בשיטות ההארצה התאורטיות הקיימות, וגם התריע מפני גישה אופטימית מדי כלפי מודלים אלה.
היתכנותם הכלכלית של מיזמים מעין אלה תלויה בגישה חופשית ובלתי מוגבלת למשאבי החלל הבלתי נדלים, אף שכרוכה בכך השקעה התחלתית גבוהה .
מבין המצדדים ביישוב החלל, יש הטוענים כי את ההשקעה הכספית הדרושה להארצת המאדים או נוגה אפשר למצער לנצל ליצירתם של מרחבי מחיה מרווחים יותר במושבות חלל.
אלה טוענים כי ציוויליזציה שפיתחה את היכולת לחיות בחלל יכולה לשרוד בכל מקום במערכת השמש, ולעומת זאת, בחירה בהארצתם של כוכבי לכת משמעותה הגבלת תחום המחייה.
יש הסבורים כי הארצתם של כוכבי לכת היא ביטוי של "שוביניזם פלנטרי".
להארצתו של כוכב לכת עשויות להיות לא מעט השלכות, כגון שאלת הבעלות על השטח החדש בכוכב הלכת המדובר.
בין טוענים אפשריים לריבונות כזו ניתן למנות ממשלות, ארגונים בינלאומיים (דוגמת האו"ם), תאגידים או המתיישבים עצמם.
יישובים כאלה עלולים להיות בלב סכסוכים בינלאומיים בין מדינות הטוענות לריבונות על שטחים אלה.
יריבות בין מדינות היא גורם מעצב רב חשיבות עבור מיזמי חלל.
מנזר הארפאט (ארמנית Հաղպատավանք - "הרפאטאוונק") הוא מנזר ומתחם דתי במחוז לורי בצפונה של ארמניה.
המתחם נחשב ליצירת מופת של האדריכלות הדתית הארמנית בימי הביניים, והוא משלב מוטיבים מהאדריכלות הביזנטית והמקומית.
בשנת 1996 הוכרז המנזר, יחד עם מנזר סאנאהין הסמוך, כאתר מורשת עולמית.
הקמתו של המנזר החלה בתקופת שלטונו של המלך אבאס הראשון במהלך בשנות השישים של המאה ה-10, והבנייה הסתיימה בשנת 991. המקום נודע כ"סורב נשאן של הארפאט" ("הצלב הקדוש של הארפאט") והחל משמש כמרכז חינוך נוצרי חשוב.
בשנת 1105 נכבש המתחם על ידי הסלג'וקים והועלה באש, ובשנת 1130 נהרסו חלק מהמבנים באתר ברעידת אדמה.
בשל חשיבותו של המנזר, הוקם בסמוך לו, בשנת 1233, מבצר שנועד להעניק לו הגנה, אך הדבר לא מנע את כיבושו בידי המונגולים בשנת 1241. לאחר מכן נמשכה הפעילות הדתית במקום, ובמאה ה-13 נוספו מבנים חדשים למתחם.
במהלך המאה ה-17 בוצעו עבודות שיקום נרחבות.
המנזר משקיף על עמק הנהר פמבק, והוא בנוי על צוק ירוק במחצית גובהו של המדרון, כדי להעניק לו הגנה ומסתור.
האתר מכוסה כעניין שבשגרה בעננים.
כמקובל בארמניה, המנזר מוקף במספר כפרים קטנים.
אורכו של המתחם הוא כ-120 מטר מצפון לדרום ורוחבו המרבי ממזרח למערב מגיע לכ-100 מטר.
המבנים ערוכים סביב הקתדרלה המרכזית ונבנו אגב התחשבות במיקומם ובאופיים של מבנים קודמים.
המתחם כולל את המבנים הבאים:
כנסיית סורפ נשאן (כנסיית הצלב הקדוש - 1), אליה מחוברים הנרתקס ממערב (2''), כנסיית גרגוריוס המאיר בפינה הדרום-מערבית (3), הספרייה בפינה הצפון-מזרחית (6), וכן גלריית הספרייה (5) ובניין חמזספ מצפון (7).
מבנים עצמאיים כוללים את כנסיית אסטווצצין (4) ואת מגדל הפעמונים (8).
סביב המנזר חומה אליה מחובר חדר האוכל (9''').
מחוץ לחומה, בצידו הדרום-מערבי של המתחם, ניצבת קפלה קטנה.
המבנה הגדול במתחם הוא זה של קתדרלת הצלב הקדוש הניצבת במרכזו (1).
הוא נבנה בשנים 967–991, ומהווה דוגמה טיפוסית לאדריכלות הארמנית של המאה ה-10. הכיפה המרכזית נתמכת בארבעה עמודים גדולים המהווים חלק מהקירות החיצוניים.
צידם החיצוני של הקירות מכוסה כמעט לחלוטין בגומחות בצורת משולש.
הפרסקאות באפסיס מתאר את ישו הכל יכול, ודמותו של התורם העיקרי למימונו של הפרסקו, הנסיך הארמני חוטולוחאגה, מתוארת בציור בטרנספט הדרומי.
תבליטים של מייסדת המנזר, המלכה חוסרוואנוש, ושל שני בניה, מופיעים בגמלון המזרחי.
אזור המזבח עוטר בפרסקאות שונים פעם נוספת במהלך המחצית השנייה של המאה ה-13, ונראה כי כל שטחו הפנימי של המבנה היה מכוסה בפרסקאות, אך הם השתמרו רק בחלקו הדרומי.
למעט מספר תוספות מהמאה ה-12 ומהמאה ה-13, ובכלל זה הנרתקס, שמר המבנה על צורתו המקורית.
הנרתקס (המינוח הארמני הוא "גאוויט" - 2) נוסף לקתדרלה בצידה המערבי בעשור השני של המאה ה-13, והוא גדול ממנה ושונה ממנה בסגנונו.
הוא שימש למפגשים, לעריכת שיעורים וטקסי השכבה, ונועד גם לתפילה.
מתפללים שלא נמצא להם מקום בתוך הכנסייה התפללו כאן.
המבנה עשוי מעץ ונתמך בארבעה עמודים במרכזו.
קשתות מחלקות את הגג לתשעה חלקים, והמרכזי שבהם הוא הגבוה ביותר.
הרצפה מכוסה כולה באבני המצבות של בני משפחת קיורקיאן.
מצפון לקתדרלה שוכנת הגלריה המלבנית (5) של הספרייה.
זהו אולם צר וארוך המחובר אל הקתדרלה מדרום, אל בניין חמזספ מצפון, אל חצר המתחם ממערב ואל הספרייה ממזרח.
בניין חמזספ (7*) נבנה בשנת 1257 על ידי אב המנזר חמזספ ונועד לשמש כמקום מפגש.
המבנה רבוע בצורתו ובמרכזו ארבעה עמודים תומכים.
העמודים והקירות נעדרים עיטורים ומדגישים את העיטורים בחלקו המרכזי של המבנה.
המבנה הקטן של הספרייה (6) רבוע בצורתו, והוא הוקם באמצע המאה ה-11. גגו המקורי היה עשוי עץ ונשען על עמודים מרכזיים.
גג האבן הנוכחי הוקם בין השנים 1258–1262 ושינה את מראהו של המבנה.
כנסיית גרגוריוס המאיר (3) נבנתה בשנת 1005 והיא צמודה לפינה הדרום-מערבית של הקתדרלה.
במקור היא נשאה כיפה, אך זו הוסרה בשנת 1211 והוחלפה בקמרון חבית.
במהלך המאה ה-13 נוספו לה קפלות צדדיות.
מגדל הפעמונים (8) הוקם בשנת 1245 ממזרח לקתדרלה, בנקודה הגבוהה באתר.
צורת הקומה הראשונה של המבנה היא כשל צלב ואילו השנייה בצורת מלבן.
קשתות הזווית שבמעברים בין שתי הקומות פונות כלפי חוץ ועשויות בצורת עלי תלתן.
הקומה השלישית כוללת כיפה מחודדת קטנה הניצבת על עמודים.
חדר אוכל נבנה (9) במהלך המאה ה-13 ומהווה דוגמה חשובה לבניין ציבורי ארמני.
השטח הפנימי גדול במיוחד ומחולק באמצעות עמודים לשני חלקים שמכוסים בשני גגות.
לבניין נוסף מבנה כניסה בהמשכו של ציר האורך של החלק הפנימי.
המבנה והסידור הפנימי של חדר אוכל מזכירים את אלה של הספרייה, דבר הרומז על כך שנבנו על ידי אדריכלים מאותה אסכולה.
קברי משפחת אוקניאן (10) נבנו בתחילת המאה ה-8, וקדמו להקמת המנזר.
הם כוללים שלוש קפלות מלבניות צמודות זו לזו.
במתחם פזורים מספר חצ'קרים (אסטלות נושאות גילופי צלב) מהמאות ה-11 עד ה-13. עיטורי החצ'קרים הם בעיקרם גאומטריים עם מוטיבים של פרחים.
על החצ'קר הידוע ביותר שהוקם ב-1273 מופיעות גם דמויות בני אדם ששולבו בעיטורים.
הארצות הקטלאניות (בקטלאנית: Països Catalans או PPCC) הוא הכינוי הרווח לאזורים בהם מדוברת השפה הקטלאנית.
למושג אין גבולות מדיניים ברורים, והוא עשוי להתייחס רק לאזורים בהם הקטלאנית מדוברת בפועל על ידי כל האוכלוסייה או רובה, או לכל מקום בו לשפה יש מעמד רשמי כלשהו.
אף שלכאורה מדובר במושג תרבותי-לשוני גרידא, נודעת לו קונוטציה פוליטית עמוקה.
המונח נקשר לעיתים מזומנות לנטיות בדלניות של התומכים בפרישת קטלוניה מספרד או בהרחבת היקף האוטונומיה ממנו היא נהנית, ולעיתים גם לשאיפות רחבות אף יותר של איחוד הארצות הקטלאניות על בסיס שפתם המשותפת.
בהגדרה הצרה ביותר, מתייחס המושג לאזורים בהם מדוברת השפה הקטלאנית בפועל, ואלה הם:
הקהילה האוטונומית של קטלוניה (ובירת קטלוניה ברצלונה), למעט ואל ד'אראן בו מדוברת אוקסיטנית - לשפה מעמד רשמי לצד ספרדית וקטלאנית.
"הרצועה המערבית" (La Franja de Ponent) של הקהילה האוטונומית אראגון - ללא מעמד רשמי.
הקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים - מעמד רשמי לצד ספרדית.
הקהילה האוטונומית של ולנסיה שם מכונה השפה ולנסית, וזאת למעט בחלקה המערבי של הקהילה - מעמד רשמי לצד ספרדית.
אזור אל קרשה בקהילה האוטונומית של מורסיה - ללא מעמד רשמי.
באנדורה - קטלאנית היא השפה הרשמית היחידה.
העיר האיטלקית אלגרו בצפון-מערב סרדיניה, שם מכונה השפה אלגרס - מעמד רשמי לצד איטלקית וסרדו.
רובו של מחוז פירנה-אורינטאל (Pyrénées-Orientales) המכונה בקטלאנית "קטלוניה הצפונית" (Catalunya del Nord) ובצרפתית "הארץ הקטלאנית" (le Pays Catalan) - לקטלאנית אין מעמד רשמי במחוז, אך זה הכיר בה ב-10 בדצמבר 2007 כשפה מדוברת בפועל.
מספר ארגונים כגון מכון רמון ליול ומכון ז'ואן ליואיס ויוס עוסקים בקשרים בין המוסדות האקדמאים בשפה הקטלאנית, כמו גם ארגונים רשמיים, ובראשם ממשלת קטלוניה, מעודדים את שיתוף הפעולה התרבותי בין הארצות הקטלאניות.
הארץ המובטחת היא חבל ארץ שהובטח בתורה על ידי אלוהים לאברהם אבינו שצאצאיו יקבלוהו לנחלה בכל הדורות.
חז"ל מתייחסים להבטחה זו כאל חזון עתידי, שלא מתממש בכיבוש הארץ הראשון של יהושע, אך ייתכן שהתממש בכיבושי דוד המלך.
במקרא עצמו ישנם אזכורים לכך שיש הבדל בין הכיבוש הראשון של חבלי ארץ שהתאימו לגודל האוכלוסייה של 12 השבטים, וישנו כיבוש מורחב (כִּי יַרְחִיב יְהוָה אֱלֹהֶיךָ אֶת גְּבוּלְךָ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר לָךְ).
הבטחה זו ניתנה בברית בין הבתרים.
ושוב במתן תורה במעמד הר סיני, למשה בעת פטירתו, וליהושע בן נון עם קבלת הנהגתו.
גבולות הארץ המובטחת מוגדרים בהבטחות אלו בכמה סגנונות: ממדבר סיני, ים סוף ונהר מצרים (ישנה מחלוקת אם הנילוס עצמו, או הקצה המזרחי של דלתת נילוס, או וואדי אל עריש) בדרום־מערב, עד נהר פרת בצפון־מזרח.
בתחילת פרשת לך לך מופיעה הנבואה הבאה
בברית בין הבתרים מתוארים גבולותיה של הארץ המובטחת:
בספר שמות במעמד הר סיני נאמר לבני ישראל:
בספר דברים בדברי הפרידה של אלהים למשה נאמר:
בספר יהושע, בנבואה הראשונה שניתנה ליהושע על כיבוש הארץ:
בפרשת מסעי שבספר במדבר (פרק ל"ד) מתוארים גבולותיה של ארץ כנען שאותה הצטוו ישראל לכבוש בעת כניסתם לארץ.
גבולות אלו מצומצמים משמעותית מ'גבולות ההבטחה', בצפון לא נזכר נהר פרת, בדרום לא נזכר ים סוף, במזרח הגבול הוא נהר הירדן כאשר מוזכר שם שנחלת עבר הירדן נוספת על גבי ארץ כנען, ובדרום מערב נזכר נחל מצרים במקום נהר מצרים.
על קושי זה עמדו רבים מן המפרשים והחוקרים, ונאמרו בזה שלוש שיטות עיקריות:
שיטה א': יש אומרים ש'גבולות ההבטחה' נאמרו לעתיד לבוא.
כדעה זו נוקטים רוב פרשני המקרא וחז"ל.
שיטה ב': גבולות 'פרשת מסעי' נאמרו במצוות ירושה לדור הכניסה לארץ, שהיו מעט אנשים, אבל בהמשך בימי דוד ושלמה אז יתרחבו הגבולות ל'גבולות ההבטחה'
שיטה ג': ההבדל בין מערכות הגבול נובע מסיבה מציאותית, גבולות ההבטחה מתארים את הארץ כולה הכוללת אזורים מדבריים, כגון חלקו הדרומי של הנגב, מדבר סיני, והמדבר הסורי הנמצא בין רצועת החוף המיושבת לבין נהר הפרת.
פרשיית הגבולות במסעי, לעומת זאת, משרטטת את תחום הארץ המיושבת, ללא המדבריות.