tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשעה ששלח יאסון את מנלאוס, אחי שמעון ("נגיד המקדש") לאנטיוכוס ועמו סכומי כסף להשלמת חובו הכספי של יאסון לאנטיוכוס, הציע מנלאוס למלך, משמו, סכום כפול מזה של יאסון ובתמורה ביקש להתמנות לכהונה הגדולה במקום יאסון.
אנטיוכוס נעתר לכך מיד מפאת גובה הסכום שהבטיח מנלאוס.
גישתו הקיצונית של מנלאוס, תומך ההתיוונות, תאמה את מדיניותו של אנטיוכוס ביריבות ששררה אותו זמן בינו לבין המצרים, ומנלאוס התגלה כנאמן למלך.
ייתכן גם שהמלך חשש מהתחזקותו של יאסון.
מינויו של מנלאוס והדחת יאסון (170 לפנה"ס) עוררו את העם כנגד מנלאוס, הן משום שמנלאוס לא השתייך למשפחת הכהונה הגדולה (אלא למשפחת בלגה המתיוונת), הן משום אופיו ההרפתקני, הן משום קיצוניותו ואכזריותו והן משום שהעם התרגל במידה מסוימת ליאסון.
ירושלים נחלקה לשני מחנות: תומכי יאסון ותומכי מנלאוס, ולמרות שהרוב תמך ביאסון, הצליח מנלאוס, ששב מסוריה, להדיח את יאסון בסיוע צבאי סלאוקי, ויאסון נמלט מירושלים לעבר הירדן המזרחי.
מששב אנטיוכוס ממצרים, הביס את המורדים והשיב את מנלאוס לכס ההנהגה המקומית ביהודה.
התנגדותו של יאסון למנלאוס ולאנשיו של אנטיוכוס הביאה את אנטיוכוס להטלת גזירות הדת אשר שימשו כזרז למרד החשמונאים בשנת 167 לפסה"נ.
יאסון הוא גיבור מן המיתולוגיה היוונית.
נודע בעיקר בזכות הנהגתו את הארגונאוטים במהלך החיפוש אחר גיזת הזהב ובהיותו מושא אהבתה של המכשפה מדיאה.
אביו היה איסון, מלכה החוקי של יולקוס.
המקורות העיקריים לסיפורו של יאסון הם הפואמה האפית "ארגונאוטיקה" שנכתבה בידי אפולוניוס מרודוס, היצירה "מטמורפוזות" מאת אובידיוס והמחזה הטרגי "מדיאה" שכתב אוריפידס.
יאסון נולד לאיסון, יורש העצר החוקי של יולקוס שבתסליה (העיר וולוס שביוון של ימינו).
זהות אימו של יאסון משתנה מגרסה לגרסה.
לאחר שאיסון הודח מכס המלכות בידי אחיו למחצה, פליאס, דאג האחרון להרוג את כל צאצאי איסון כדי להימנע מהופעת יורשים חוקיים שיטענו לכתר.
מתוך חשש לחיי יאסון התינוק, הבריחו אותו הוריו אל כיירון – הקנטאור שהיה מחנכם של גדולי גיבורי יוון, ביניהם אכילס והרקולס – והודיעו ברבים שהוא מת.
פליאס, חושש למקומו, הלך לטכס עצה עם האוראקל שהזהירו מפני אדם הנועל סנדל אחד בלבד.
כעבור שנים רבות שב יאסון חזרה למולדתו.
על דרכו נקרתה זקנה שביקשה שיעזור לה לחצות את הנהר.
יאסון נחלץ לעזרתה ואיבד תוך כדי כך אחד מסנדליו.
הזקנה הייתה האלה הרה שבחנה את טוב לבו ובעקבות עמידתו במבחן נטתה לו חסד מאותו רגע.
בהגיעו ליולקוס ראה פליאס את יאסון בעל הסנדל האחד וידע שזה עתיד למלוך תחתיו.
יאסון תבע את המלוכה המגיעה לו על פי חוק, ופליאס, בתקווה אחרונה, הסכים לפנות את כסאו בתנאי שיאסון ייצא למשימה ממנה חשב שאיש לא יכול לשוב בשלום.
המשימה הייתה הבאת גיזת הזהב מקולכיס אשר במזרח הים השחור.
יאסון ארגן קבוצת גיבורים והפליג על סיפון האוניה ארגו לקולכיס (גאורגיה בימינו).
המסע לקולכיס לווה בהרפתקאות רבות אבל האלים, ובייחוד אתנה והרה, היו בעזרתו והוא הגיע בשלום ליעדו.
כתנאי להסכמתו למסירת גיזת הזהב הטיל אייטס, מלך קולכיס, על יאסון לרתום שני פרים רושפי אש, לחרוש שדה, לזרוע בו שיני דרקון ולהילחם בלוחמים שיצמחו מהן.
גורלו של יאסון היה עגום לולא באה לעזרתו בת המלך מדיאה אשר ציידה אותו במשחה שתגן עליו מפני הפרים ובעצה כיצד לגרום ללוחמים להילחם איש ברעהו.
ואכן כך היה, אולם עדיין היה עליו להתגבר על דרקון ששמר על גיזת הזהב.
שוב באה מדיאה לעזרתו, ונתנה לו משחה אשר הרדימה את הדרקון.
יאסון, מדיאה והארגונאוטים נסו מקולכיס.
אייטס רדף אחריהם בספינתו אך עצר ושב לאחור כאשר גילה לזוועתו את נתחי גופת בנו הקטן, אפסירטוס, שבותר על ידי מדיאה.
בשובם ליולקוס החייתה מדיאה בכשפיה את אביו הגוסס של יאסון.
היא גם גרמה לבנותיו של פליאס להאמין כי תוכל להצעיר גם את אביהם, ושכנעה אותן לחתוך אותו לחתיכות קטנות ולהרתיחן בקדרה עם מים ועשבי תיבול קסומים, כפי שעשתה לאביו של יאסון.
אולם, הפעם לא הוסיפה את עשבי התיבול הקסומים, וכתוצאה מכך גרמה למותו.
לאחר שהבינו את אשר עוללו באשמתה יצאו הבנות מדעתן.
מאורע זה גרם לתושבי יולקוס לשנוא את מדיאה.
יאסון מלך במקומו של פליאס, עד אשר גבר פחדם של התושבים מכוחות הקסמים של מדיאה.
השניים ומשפחתם הוגלו מיולקוס והגיעו לקורינתוס.
אחרי המקרה עזב יאסון את מדיאה ועמד להנשא לגלאוקה בתו של המלך קריאון.
מדיאה תכננה נקמה אכזרית והעניקה לבתו של המלך שמלה ביום חתונתה עם יאסון.
הכלה, שלא ידעה כי השמלה מכושפת, לבשה אותה, ולפתע עלתה באש ומתה.
באותו זמן נמלטה מדיאה, רצחה בסכין את שני ילדיה המשותפים עם יאסון, ולאחר מכן ברחה מן המקום.
סופו של יאסון לא ברור, יש האומרים שסלח למדיאה והם חיו שוב יחדיו ויש המספרים שחרטומה של אונייתו "ארגו" נפל עליו והרגו.
בתקופה ההיסטורית, מקומות רבים שעל הנתיב לכאורה של הספינה הארגו נקשרו לשמו של יאסון.
כך, בקיזיקוס, שם הקריבו הארגונאוטים קורבנות, היו פולחנים לאפולו יאסון ולאתנה יאסון.
סטראבון כותב על מקדשי יאסון, המוצגים במקומות רבים בארמניה, במדיה ובמדינות הסמוכות לה; על עדויות למסע של יאסון ופריקסוס באזור סינופה ובחוף הסמוך לה, כמו גם באזור הפרופונטיס וההלספונטוס עד לאזור למנוס; ועל עקבות למסע של יאסון והקולכיאנים שרדפו אחריו באזור עצום, עד כרתים, איטליה והים האדריאטי.
עם זאת, כל אתרי הזיכרון האלה הופיעו לא לפני תקופת כיבושיו של אלכסנדר מוקדון במאה הרביעית לפני הספירה; בפרט, מקדש יאסון באבדירה נבנה בידי פרמניון.
מקומות גאוגרפיים רבים טענו לזכות להיות המקום שבו יאסון נישא למדיאה.
היו אלה מקומות שונים בקולכיס (לפי אלקימאך וטימונאקס), יולקוס (לפי הסיודוס), ביזנטיון (לפי דיוניסיוס סקיטובראכיון), האי פוקה שבשפך הדנובה (לפי ולריוס פלאקוס), ומערה בקירקירה (לפי אפולוניוס הרודוסי).
לזכרו של יאסון, סנדל צויר על מטבעות לריסה כסמל העיר.
סיפורו של יאסון מופיע בספר "מטמורפוזות" מאת אובידיוס.
ריק ריירדן מספר גם הוא על יאסון, בספרו "הגיבור האבוד", בסדרת "גיבורי האולימפוס".
הסיפור עובד ב-1963 לסרט יאסון והארגונאוטים.
האסטרואיד 6063 Jason שהתגלה על ידי יוג'ין וקרוליין שומייקר נקרא על שמו.
המסע של הארגונאוטים הפך במהרה לאחד הנושאים הפופולריים ביותר בסיפורי הגבורה של יוון.
ייתכן שמקורו של מיתוס זה בקשרים הראשונים של ההלנים, או אף של אבותיהם, עם עמי חופי הים השחור; בתקופת הקולוניזציה הגדולה, כאשר קשרים אלה התעצמו, זכתה היצירה הספרותית לתנופה חדשה.
כבר באודיסאה של הומרוס מוזכר ה"ארגו" המפורסם, היחיד שהצליח לעבור את סקאלות.
שם גם נזכר שמו של יאסון כשם מוכר.
בתחילת המאה ה־20 הופיעה השערה לפיה קדמה לאיליאדה ולאודיסאה פואמה אפית בשם "ארגונטיקה" – מקור חומר עבור הומרוס.
משם, על פי השערה זו, ייתכן שהמשורר שאב מוטיבים ומהלכי עלילה שונים: שהות הגיבור בארץ הפאיאקים, ניסיון השיט בין סקילה וכיריבדיס, מפגש עם קירקה ועוד.
אולם, באף אחד ממקורותינו לא מוזכרת פואמה כזו; הדבר עשוי להצביע על כך ששירי האאדים בנושא זה לא תועדו בכתב – אולי בשל הפופולריות הרבה שלהם.
עם זאת, ידוע שעל הארגונאוטים הוזכר בפואמה "נבפאקטיה" (שפוסאניאס מזכירה), ובפואמה "קורנפיהקה" של אומילוס, שחי במאה ה־8 לפנה"ס.
במאה ה־6 לפנה"ס, לדברי דיוגנס לארטיוס, כתב אפמינידס פואמה "על בניית הארגו ועל הפלגתו של יאסון לקולכיס", בת 6,500 שורות.
יָאסוּנָארִי קַאווָבָּאטָה, (ביפנית: 川端 康成, Kawabata Yasunari; 14 ביוני 1899 – 16 באפריל 1972) היה סופר יפני וזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1968.
קאוובטה הוא היפני הראשון והאסיאתי השלישי (אחרי רבינדרנת טאגור וש"י עגנון) שזכה בפרס נובל לספרות.
קאוובטה נולד באוסקה, יפן וידע יתמות ושכול.
בגיל שנתיים התייתם מאביו, גדל עם הסבים ועם אחותו, כשבגיל 7 נפטרה גם סבתו.
בגיל 9 נפטרה אחותו ובגיל 14 איבד גם את סבו.
בשלב זה עבר קאוובטה לעיר הולדתה של אימו.
הוא למד באוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו (כיום אוניברסיטת טוקיו) וסיים בשנת 1924.
בנוסף לכתיבתו הספרותית, קאוובטה היה גם כתב של העיתון היומי "מאיניצ'י שימבון" (毎日新聞, Mainichi Shinbun) באוסקה ובטוקיו.
מלחמת העולם השנייה ואובדן יקיריו בילדותו, השפיעו מאוד עליו ועל יצירתו.
בשנת 1972 שלח יד בנפשו.
הועלו בנושא זה מספר תאוריות שגרסו, בין היתר, מחלה קשה או השפעת התאבדותו של יוקיו מישימה שעוררה הדים רבים ביפן, אך העדר הסבר כתוב לגבי מניעיו הותיר בעינו את המסתורין האופף את הסתלקותו.
1962 古都 Koto הבירה הישנה
הנאהבים הצעירים, תרגום מגרמנית - צבי ארד, עם עובד, תשל"ב 1972.
יופי ועצבות, תרגום מאנגלית - שרונה עדיני, כנרת, 1987.
האגם, תרגום מיפנית - שונית שחל-פורת, עקד/גוונים, תשנ"ה 1994.
בית היפהפיות הנמות וסיפורים אחרים, תרגום מיפנית - שונית שחל-פורת, כתר, 1999.
אני בן יפן היפה, מיפנית: איתן בולוקן, לוקוס, 2020
כפר יאסוף או יאסוף הוא כפר פלסטיני, הנמצא בנפת סלפית שבשומרון, בין אריאל לבין כפר תפוח, בקרבת אסיף (נופי נחמיה), כ-12 ק"מ מדרום-מזרח לשכם.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית יאסוף מנתה 1,967 תושבים בשנת 2016.
בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברזל (מאות 8 ו-7 לפנה"ס, ימי ממלכת ישראל ולאחר מכן השלטון האשורי), התקופה ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, האיובית, הממלוכית והעות'מאנית המוקדמת.
מצפון מזרח ודרום מערב לכפר ישנן בתי קברות קדומים הכוללים קברים חצובים בסלע, חלקם עם ארקוסוליום.
מוצע לזהות את יאסוף עם יישוב ישראלי קדום בשם "ישב" הנזכר בחרסי שומרון.
בתקופה הרומית, הכפר היה לאחד השווקים המרכזיים לפירות, ירקות ודגנים בצפון הרי יהודה, דרום השומרון, ואזור לוד.
הכפר נזכר בשמו הנוכחי בספר יהושע השומרוני, וגם בכרוניקה השומרונית, שם שמו נכתב כ"יוספה".
על-פי טקסטים שומרונים, הכפר היה מקום מושבם של כהנים גדולים.
בתקופה הצלבנית, העאלם ט'יא א-דין (1173–1245) כתב כי ישנו מסגד כפרי ביאסוף, מה שמעיד על קיומה של אוכלוסייה מוסלמית משמעותית בכפר באותה העת.
הוא ציין כי כמה מחסידיו של התאולוג והסגפן המוסלמי אבן קודאמה מתגוררים בכפר.
הגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי (1179–1229) תיאר את יאסוף כ"כפר של נבלוס במחוז פילסטין.
הוא ידוע בשפע הרימונים שבו".
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב: .
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת שכם.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ביאסוף הייתה אוכלוסייה של 172 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 61 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 257 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 360 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 6,068 דונם.
אשר מתוכם הוקצו 928 לחקלאות שלחין, ו-1,991 לגידולי דגנים.
ביוני 1987 הוכרז שטח בגודל כ-500 דונם המצוי מצפון ליאסוף אדמות מדינה.
19 מתושבי יאסוף הגישו ערר נגד ההכרזה בטענה שאלו אדמות חקלאיות שהם מעבדים.
הערר נדחה ביוני 1989 על ידי ועדת העררים שליד בית המשפט הצבאי ברמאללה, שציינה בין השאר כי רוב השטח מושא ההכרזה אינו ראוי לעיבוד.
בעקבות בדיקה שערך בשנת 2011 הצוות לתיחום אדמות המדינה ("צוות קו כחול"), שונו גבולות השטח שהוכרז בתחילה אדמות מדינה ו"נגרעו" ממנו שטחים שהוכח שהם בבעלות תושבי הכפר.
בשנת 1999 פלשו מתנחלים לשטח והחלו בהקמתו של מאחז "תפוח מערב", על מקרקעין בלתי מוסדרים שייעודם חקלאי באותו אזור.
בשנת 2015 ארגון "יש דין" עתר לבג"ץ בשם תושבי יאסוף, שהמאחז יושב על אדמות פרטיות שלהם.
בג"ץ הורה להרוס את 17 המבנים שבו.
לטענת תושבי הכפר, בספטמבר 2002 הגיעו מתנחלים מכפר תפוח לקטוף זיתים מאדמות הכפר ובמקום פרץ עימות עם קוטפים פלסטינים ועם פעילת שמאל מ"תנועת הסולידריות הבינלאומית".
לאחר עימות נוסף הוכרז האזור כשטח צבאי סגור.
ב-11 בדצמבר 2009 הוצת מסגד חסן חאדר בכפר ורוססו עליו כתובות: "היכונו לתג מחיר", ו"נשרוף את כולכם".
המעשה עורר גינויים חריפים בישראל ובעולם.
בעקבות ההצתה ביקר הרב הראשי לישראל יונה מצגר במסגד והביע סלידה וזעזוע מן המעשה, המנוגד להלכה היהודית.
נוכח איומים לפגוע בתגובה בבתי כנסת במדינות מוסלמיות הוסיף הרב כי הוא "יכול לקוות שאם חס וחלילה יקרה דבר כזה מהצד השני, גם המוסלמים יביעו סלידה".
כמו כן נועדו עשרות רבנים אחרים, בראשות הרב מנחם פרומן, עם נכבדי הכפר, ותרמו ספרי קוראן במקום אלה שנפגעו בשריפה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מפלישות והתנכלויות של מתנחלים, במסגרת פעולות "תג מחיר", בין השאר אירועים של יידוי אבנים, הצתות או השחתה של כלי רכב ומטעים.
יאסיון או יאסוס הוא אל למחצה במיתולוגיה היוונית, בנם של זאוס ואלקטרה ואחיו של דארדאנוס.
לפי המסורת, יאסיון היה מייסד טקסי המיסטיקה באי היווני סאמותראקי.
לפי מקורות מסוימים הוא בנם של קוריתיוס ואלקטרה, זאוס והנימפה המרה או של מינוס והנימפה פיריונה.
בחתונה של אחותו הרמוניה, דמטר התאהבה בו, והשניים שכבו בשדה.
דמטר התעברה ממנו וילדה את פלוטון (הנקרא גם פלוטוס) על האי כרתים.
כשזאוס גילה על הרומן, הוא הרג את יאסיון בעזרת מכת ברק.
לפי האגדה, זאוס גילה על הרומן כאשר השניים חזרו אל החתונה וזאוס ראה את גבה המלוכלך של דמטר.
לפי מקורות אחרים, אחיו דארדאנוס הרג אותו, ולפי דברי היגינוס יאסיון נהרג על ידי סוסיו.
על פי אובידיוס הוא חי עד גיל מבוגר בתור בעלה של דמטר.
מקורות מסוימים מספרים כי אחיו היחיד של דארדאנוס הוא אטיון, ולכן חוקרים הסיקו כי אלו שני שמות שונים לאותו האדם.
מקור נוסף מתאר כי יאסיון ודרדנוס עזבו את ביתם שנהרס על ידי שיטפון.
הם נסעו ממקום מגורם-שהיה כנראה באיטליה, כרתים או ארקדיה- אל האי סאמותראקי.
שם זאוס לימד את יאסיון את דרכי המיסטיקה של דמטר.
משם, יאסיון הסתובב בסיציליה ובמדינות רבות נוספות ללמד את העם את הדברים שלמד.
יחד עם דמטר היה יאסיון אביהם של התאומים פלוטוס ופילומלוס, ובן נוסף בשם קורייבס.
יאסוזו מאסומורה (ביפנית: 増村 保造; 24 באוגוסט 1924 – 23 בנובמבר 1986) היה במאי קולנוע יפני נודע, אחד מהחשובים ביוצרי הקולנוע היפני.
מאסומורה עסק בנושאים אשר שנים מאוחר יותר עלו גם בקולנוע המערבי אצל יוצרים כמו דייוויד לינץ', דייוויד קרוננברג ופדרו אלמודובר.
מאסומורה נולד באי הונשו ולמד ביפן משפטים ופילוסופיה.
עבודת התזה שלו עסקה בסרן קירקגור, אשר התאוריה שלו השפיעה מאוחר יותר גם על יצירותיו.
ב-1949 קיבל מאסומורה מלגת לימודים ונסע ללמוד קולנוע ב"צ'נטרו ספרימנטלה דל צ'ינמה" ברומא, בית הספר לקולנוע שנחשב באותה עת לאחד הטובים בעולם, ובין מוריו היו לוקינו ויסקונטי, מיכלאנג'לו אנטוניוני ופדריקו פליני.
לאחר שסיים את לימודיו חזר מאסומורה ליפן ועבד כעוזר של הבמאים קון איצ'יקאווה וקנג'י מיזוגוצ'י.
ב-1957 יצא לאקרנים סרט הקולנוע הראשון בבימויו, "הנשיקה".
מאסומורה חבר לבמאים ואנשי קולנוע כגון נאגיסה אושימה (במאי הסרט "חג שמח, מיסטר לורנס") ושוהיי אימאמורה (במאי הסרט "הבלדה על נאראיאמה"), שהחליטו ליצור סרטים שיעסקו בבעיות חברתיות, כפי שהיה נהוג באירופה, במקום יצירות כגון סרטים תקופתיים, שהיו עיקר עיסוקה של תעשיית הסרטים היפנית באותה עת.
מאסומורה עסק במהלך הקריירה שלו בבימוי סרטים מכל הסוגות, ומלבד ביקורת חברתית, ביים גם סרטי אימה, פשע, מלודרמות, קומדיות ועוד.
קצב העבודה שלו היה עמוס ביותר והוא ביים בממוצע כשלושה סרטים בשנה.
ב-1957 ביים את הסרט "זרם חם" וב-1958 את "ענקים וצעצועים" - שניהם עסקו במצב החברה והכלכלה וזכו לשבחים מנאגיסה אושימה אך גם לביקורת בשל האירוניה, הדכדוך וחוסר הרגש שהיו בהם.
תגובת מאסומורה לביקורת, כפי שתורגמה וצוטטה באתר סינמטק תל אביב, הביעה את המוטו שהנחה אותו גם בשאר יצירותיו:
"רגש בסרטים יפנים פירושו איפוק, הרמוניה, השלמה, צער, תבוסה ובריחה.
לא חיוּת דינמית, קונפליקטים, מאבק, עונג, ניצחון ושאפתנות.
אני בעד הביטוי הישיר והגס, מפני שאני מאמין שהיפניות מסרסת את תשוקתנו בצורה כה עזה עד שאנו נוטים לשכוח את דעתנו האמיתית.
אין (אצלנו) דבר כזה כמו תשוקה בלתי מרוסנת.
אדם אשר חושף בצורה מלאה את תשוקותיו ורגשותיו נחשב משוגע.
מה שאני מעוניין ליצור איננו אדם יציב אשר פועל באופן מחושב ומציג את רגשותיו בהתאם לחישוביו.
אני לא מעוניין בבן אדם אנושי.
אני מעוניין בבן אדם משוגע שמבטא את רגשותיו ללא בושה, מבלי לשים על מה אנשים חושבים.
אותי מעניין קונפליקט בין תשוקות חשופות שאינן יכולות להרגע בזכות הסביבה."
בסרטו "פחד מוות" כיכב הסופר היפני הנודע יוקיו מישימה, שהתאבד ב-1970 לאחר שנכשל בניסיון לתפוס את השלטון בכוח באמצעות צבא פרטי שהקים.
במהלך חייו ביים מאסומורה 55 סרטי קולנוע, 18 מתוכם הוקרנו לראשונה בישראל בספטמבר 2012, בשיתוף פעולה שבין שגרירות יפן לבין סינמטקים בישראל.
יאסויוקי קונו (ביפנית: 今野 泰幸; נולד ב-25 בינואר 1983 בסנדאי שביפן) הוא כדורגלן יפני אשר משחק בעמדת המגן בג'ובילו איוואטה מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
בשנת 2004, קונו היה חלק מסגל נבחרת יפן באולימפיאדת אתונה, בשלב הבתים יפן סיימה במקום הרביעי והאחרון בבית B והודחה.
העולות מבית זה היו נבחרות איטליה ואורוגוואי.
הוא גם ייצג את יפן בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך באיחוד האמירויות הערביות בשנת 2003. ב-3 באוגוסט 2005, הוא שיחק בנבחרת יפן הבוגרת בטורניר גביע מזרח אסיה במשחק נגד סין.
יאסין בראהימי , הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת הקיצוני והקשר ההתקפי באל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית ובנבחרת אלג'יריה.
בראהימי נולד בפריז להורים אלג'יראים.
בילדותו ונעוריו שיחק בקבוצות הנוער של מונטריי, ויינסנואה וקרפונטיין.
בשנת 2004 עבר בראהימי למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
לאחר שנתיים הוא עבר לסטאד רן, ובעונת חתם על חוזה מקצועני ראשון בקריירה.
בשנת 2009 הושאל לקלרמון פוט לעונה אחת.
לאחר שחזר מתקופת ההשאלה האריך את חוזהו ברן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של סטאד רן ב-7 באוגוסט 2010, מול ליל, במחזור פתיחת ליגת העל הצרפתית.
ב-14 באוגוסט הוא כבש את שער הבכורה שלו ברן, בניצחון 0-3 את נאנסי.
ב-2 עונות בסטאד רן הופיע בראהימי ב-54 משחקים, בהם כבש תשעה שערים ובישל שישה שערים.
בעונת הושאל בראהימי לגרנדה מהלה ליגה, עם אפשרות לרכישתו בעונה הבאה.
בעונה זו הופיע ב-28 משחקים אך לא מצא את הרשת.
לקראת העונה שלאחר מכן נרכש בראהימי על ידי גרנדה.
בעונתו השנייה בספרד כבש השחקן שלושה שערים ב-36 הופעות.
ב-22 ביולי 2014 הודיעה הקבוצה מפורטוגל, פורטו, על רכישתו של בראהימי.
פורטו שילמה לגרנדה 6.5 מיליון אירו תמורתו.
השחקן חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה וסעיף השחרור שלו נקבע ל-50 מיליון אירו.
ב-22 ביולי 2019 חתם בראהימי בא-ריאן מליגת העל הקטרית.
בראהימי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, מגיל 16 ועד גיל 21. הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בשנת 2010. בנבחרת זו ערך שמונה הופעות, בהן כבש שער אחד.
בשנת 2010 בראהימי יצר קשר עם התאחדות הכדורגל האלג'יראית ובדק את האפשרויות לכך שייצג את הנבחרת במונדיאל 2010. לבסוף השחקן עצמו החליט לותר על אפשרות זו, וקיווה כי יקבל זימון מנבחרת צרפת הבוגרת.
לאחר מספר שנים בהן בראהימי לא קיבל זימון לסגל נבחרת צרפת הבוגרת, הוא הודיע בפברואר 2013 כי החליט לשחק בנבחרת אלג'יריה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כחודש לאחר מכן, בניצחון 1-3 על , במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. אלג'יריה העפילה למונדיאל 2014 ובראהימי נכלל בסגל הנבחרת.
ב-22 ביוני 2014 כבש בראהימי את שער הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, בניצחון 2-4 על בשלב הבתים.
יאסלדאן (בהונגרית: Jászladány) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בהונגריה, כמאה ק"מ ממזרח לבירה בודפשט.
כ-13% מתושבי הכפר הם צוענים.
הכפר ידוע בטיפוח ובגידול זן הבצל האדום שלו.
הכפר הוא מקום לידתו של המוזיקאי ההונגרי לסלו שומפאי .
באזור הכפר ישנם ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הנחושת וכן מתקופת האימפריה הרומית.
קיומו של הכפר מצוין לראשונה במסמכים היסטוריים משנת 1067, אז הוקם במקום מנזר.
באותה תקופה התיישבו באזור ככל הנראה בני שבטים פצ'נגים שפלשו מאזור מרכז אסיה.
במסמכים משנת 1399 הוזכר הכפר בשם לדה (Lada).
מקור השם אינו ברור, אך יש הסבורים שמקורו במילה ההונגרית "ארגז" (Láda).
בתקופת כיבוש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית הידלדלה אוכלוסיית הכפר, אך לאחר תקופה זו שבה וגדלה.
בשנת 1736 נבנתה בכפר כנסיית אבן.
בשנת 1828 שונה שם הכפר ללדאן (Ladány) והקיסר פרנץ השני אישר קיומם של ירידים שנתיים בכפר.
לקראת סוף המאה ה-19 חובר הכפר לרשת מסילת הברזל הארצית.
בשנת 1910 ניתן לכפר שמו הנוכחי.
בשנת 1808 הוקם בכפר פסל לזכרו של יאן מנפומוק.
כמו כן קיימים בכפר כנסייה קתולית שנבנתה ב-1840 בסגנון נאו קלאסי ופסלים נוספים לזכר אישים שונים, בעיקר קדושים נוצרים.
בראשית שנות ה-40 היו ביאסלדאן פחות ממאה יהודים, מבין כ-9,000 תושבי העיירה, והקהילה הייתה נאולוגית.
עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, במרס 1944, נצטוו היהודים לשאת טלאי צהוב.
במאי הצטוו יהודי העיירה וכן יהודי עיירה סמוכה לעבור לגטו, משם הועברו בהמשך החודש לגטו יאסברן.
ביוני גורשו גם משם, ובתחילת יולי גורשו לאושוויץ ונרצחו.
אנדור גלאובר (1910 – 1983) היה רופא יהודי-הונגרי, כירורג אורתופד, פרופסור באוניברסיטה,
יאסלו (בפולנית: Jasło, , ; בגרמנית: Jassel) היא עיר מחוז בדרום-מזרח פולין, בצומת הנהרות ויסלוק, רופה וישיולה, השייכת בחלוקה המנהלית לפרובינציית פודקרפצקיה, מ-1999. הקדוש הפטרון של העיר הוא אנטוניוס מפדובה.
ב- 20 באפריל 1365 העניק המלך קזימיר הגדול לעיירת הכפר זכויות והטבות מכס.
החל מהמאה ה-15, החלו המצטרפים החדשים בוולאכיה ורותניאן לאכלס את האזור.
עם חלוקת פולין הראשונה ב-1772 סופחה העיר לשטחי האימפריה האוסטרית כחלק מגליציה, וב-1790 הפכה למושב מושל המחוז.
הוקמו בעיר בנייני ממשל, בית עירייה, בית משפט ובית סוהר.
במלחמת העולם הראשונה העיר כמעט לא נפגעה.
בשנת 1918 הופיע דגל עם נשר פולני (במקום דגל אוסטרי) על בניין השלטון המקומי.
בשנת 1937, עקב הקמת מפעל הפלסטיק "גרמט" באזור התעשייה המרכזי, השתפר מצבו הכלכלי של האזור.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה תנועת התנגדות חזקה ופעילה באזור, במיוחד צבא הבית הפולני (AK), משמר העם וגדודי האיכרים הפולנים.
הצבא הגרמני גירש את כל תושבי יאסלו כעיר חזית, ובסוף סתיו 1944 שרפו יחידות צבא את כל העיר, 97% מבנייני העיר נהרסו, ובין הריסות יאסלו ישבו ב-1945 רק 365 איש.
בשנת 1965 נבנו כנסיית סנט אנתוני והמנזר הפרנציסקני.
באותה שנה הסתיים גם בניית בית המשפט והפרקליטות המחוזית ביאסלו.
עד 1867 לא הותרה ישיבת יהודים ביאסלו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, כשישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע במעשי התעללות, ביזה ורצח בקרב יהודיה, תוך שריפת בית הכנסת הגדול בעיר, וחיוב יהודי העיר בענידת סרט זרוע ובביצוע עבודות כפייה.
ביולי 1941 רוכזו יהודי העיר ומאות הפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו שהוקם בה, אשר נסגר בדצמבר 1941, והוקף בגדר תיל.
מספר יושבי הגטו הגיע בינואר 1942 לכ-2,300 איש.
מעת לעת רצחו הגרמנים קבוצות של יהודים אשר נתפסו מחוץ לגטו ללא היתר, או שעברו על איסורים אחרים.
בקיץ 1942 נרצחו במספר אקציות כ-1,000 מיושבי הגטו בסביבת העיר.
ב-18 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי משטרה גרמנים, פולנים ואוקראינים, וערכו בו אקציית חיסול, תוך רצח היהודים המסתתרים בו.
יתר היהודים הוחזקו במקום כינוס בין יום ליומיים ללא מזון ושתייה, ושולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ כולל יהודים שהגיעו מז'פייניק סצ'יז'בסקי זמן קצר לפני זה, תוך שהחולים והקשישים נרצחו בסמוך לעיר.
כ-200 יהודים שהושארו בעיר לסידור רכוש היהודים בה, נרצחו לאחר מכן.
מקהילת יאסלו שרדו את השואה כ-20 יהודים במקומות מסתור.
יאסוטומי נישיזוקה (ביפנית: 西塚 泰美; 12 ביולי 1932 - 4 בנובמבר 2004) היה ביוכימאי יפני שגילה את משפחת האנזימים הקרויה פרוטאין קינאז C (PKC), ותרם להבנת המכניקה המולקולרית של התמרת האותות לאורך הממברנה (הקרום) התאית.
יאסוטומי נישיזוקה חקר מגוון רחב של נושאים הכוללים את המטבוליזם של טריפטופן, סינתזה של חלבונים, ריבוזילציה (ADP-ribosylation) וזרחון חלבונים.
נישיזוקה זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס לסקר (1989) ופרס וולף ברפואה (1995).
יאסוטומי נישיזוקה נולד ביפן, בכפר סאידו, מוקו גן, כיום העיר אשייה (Ashiya), בנם של יאסונובו ונובוקו נישיזוקה, למשפחה בת 7 נפשות.
אמו בת למשפחה עשירה ובעלת אדמות, ואביו פרופסור למיילדות ואיש אקדמיה.
בילדותו ובנערותו היה נישיזוקה חלש מאוד ואף חלה בחסימת מעיים, וסבל ממחלות הקשורות לכאבי בטן.
בילדותו, עברה המשפחה דירה פעמים רבות, עד להשתקעותם ב-1937 בעיר נאגויה.
ילדותו עברה עליו בצל המלחמה.
בהיעדר משחקים, יאסוטומי היה משחק הרבה עם חרקים וחיות.
מפאת המלחמה, המזון היה בקיצוב, ונישיזוקה, שהיה ילד חכם ובעל כושר המצאה, פתר פעמים רבות את מצוקת הרעב שהייתה בביתו.
נישיזוקה השלים דוקטורט ברפואה באוניברסיטת קיוטו ב-1957, ופוסט דוקטורט ב-1962. במשך שנה שהה באוניברסיטת רוקפלר בניו-יורק, בה עבד עם פריץ ליפמן, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה.
ב־1969 היה לפרופסור וראש המחלקה לביוכימיה באוניברסיטת קובה (יפן).
בקובה החל לחקור כיצד חלבונים שעברו זירחון תיווכו פעולות הורמונליות.
קודם לכן, קבוצת המחקר שלו פתרה שני מבנים אזימטיים של חלבוני PKA- פרוטאין קינאז A, ואת אופן פעולתם, בד בבד עם 3 מעבדות נוספות שפעלו כל אחת בנפרד.
ב-1977 גילו נישיזוקה ועמיתיו את פרוטאין קינאז C, ובעקבות הגילוי, נישיזוקה קיבל פרסים רבים ונבחר כחבר כבוד וחבר זר באוניברסיטאות רבות בעולם.
ב־1995, לאחר רעידת אדמה שהסבה נזק רב לאוניברסיטת קובה, התמנה נישיזוקה לנשיא האוניברסיטה.
תחת ניהולו שוקמה האוניברסיטה, והוקם מרכז לחקר העברת אותות ביולוגיים.
כנשיא, נישיזוקה הנחה חוקרים צעירים והקדיש את עצמו לפיתוח המרכז שהקים.
ב-2001 פרש מהנשיאות, אך המשיך להוביל מחקרים במרכז לחקר העברת אותות ביולוגיים באוניברסיטה עד יומו האחרון.
נישיזוקה היה נשוי למיס סאצ'ינו מאנו.
נישיזוקה נפטר בפתאומיות בגיל 72, בשנת 2004.
פרוטאין קינאז, הוא חלבון מסוג קינאז, כלומר חלבון האחראי על ויסות תהליכים בתא על ידי זירחון מולקולות, כלומר הוספת קבוצות זרחה לתא.
פרוטאין קינאז C, היא משפחת חלבוני פרוטאין קינאז המפעילים מעבר אותות על ידי זירחון חומצות האמינו סרין או תראונין.
בעת פעולתם, אנזימי הפרוטאין קינאז C עוברים לקרום התא (שליח שניוני).
גילוי זה היווה התקדמות משמעותית בהבנתנו את העברת האותות התאית.
יאסוטומי נישיזוקה זכה בפרסים רבים, ביניהם:
בנוסף הוא היה חבר כבוד ועמית זר במגוון אוניברסיטאות שונות באמריקה, בריטניה, צרפת, גרמניה, ספרד, הודו ויפן.
יאסין בונו הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת השוער באל-הילאל מליגת העל הסעודית ובנבחרת מרוקו.
בונו נולד במונטריאול שבקנדה למשפחה מרוקאית ובגיל צעיר חזר עם משפחתו למרוקו שם התיישבו בעיר פאס.
בונו התחיל לשחק בגיל שמונה בקבוצת הילדים של וידאד קזבלנקה, ושיחק בכל קבוצות הגיל עד הקבוצה הבוגרת בה רשם שמונה הופעות.
ב-14 ביוני 2012 בונו חתם באתלטיקו מדריד מליגת העל הספרדית.
תחילה בונו שיחק בקבוצת המילואים מהליגה השלישית.
ב-24 ביולי 2014 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה, בניצחון 0–1 נגד נומנסיה במשחק טרום עונה.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לריאל סרגוסה מהליגה השנייה עד לסיום העונה.
את העונה בונו התחיל כשוער שני, אך לאחר פציעתו של אוסקר והאלי קיבל את ההזדמנות כשוער ראשון ועד לסיום העונה שיחק 16 משחקים.
בסיום העונה בונו האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
ב-12 ביולי 2016 חתם לשנתיים בז'ירונה.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל בונו לסביליה.
באוגוסט 2020 פתח בהרכב הקבוצה בגמר הליגה האירופית, שהסתיים בזכייה בתואר לאחר ניצחון 2–3 על אינטר מילאנו.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם בונו על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.
במרץ 2021, במהלך משחק חוץ מול ריאל ואיאדוליד, כבש בונו שער שוויון דרמטי בדקה ה-95, השער הראשון בקריירה המקצוענית שלו.
ובכן בעונת 2022/2023 הוא נכלל בסגל סביליה וניצח את גמר הליגה הארופאית ב-31 במאי בדו-קרב פנדלים נגד רומא.
ב-17 באוגוסט 2023 חתם באל-הילאל מליגת העל הסעודית.
בונו החליט לייצג את מרוקו לאחר שהעדיף אותה על קנדה, מולדתו.
בונו השתתף עם נבחרת מרוקו בכדורגל עד גיל 20 בגביע טולון.
בונו גם השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון (2012).
ב-14 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 ל.
בונו נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2017.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022. בונו נכלל בהרכב הראשון בשניים משלושת משחקי שלב הבתים.
כן פתח בהרכב במשחק שמינית הגמר.
בתום אותו משחק, אשר הסתיים ללא שערים, הצטיין כאשר עצר שתיים משלוש בעיטות הכרעה מ-11 מ' של ספרד (בעיטה נוספת פגעה בקורת השער), מה שהוביל לניצחון מרוקו 3-0 ולעלייתה לרבע הגמר
יאסין בנזיה (נולד ב-8 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת החלוץ באל פאייח מליגת העל הסעודית.
בעקבות קמפיין גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 לשנת 2011 בנזיה חתם ב-27 באוקטובר 2011 על חוזה לשלוש שנים בשורותיה של קבוצת אולימפיק ליון.
בנזיה ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-20 במאי 2012 במשחק ליגה נגד ניס.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם בנזיה בליל.
בינואר 2016 נשיא ההתאחדות לכדורגל באלג'יריה נתן את האפשרות לבנזיה לשחק עבור הארץ שבה נולד או עבור אלג'יריה עקב מוצאו.
בחודש מרץ פיפ"א אישרה את בקשתו לבחור לשחק עבור נבחרת אלג'יריה.
ב-26 במרץ רשם את הופעתו הראשונה במדים הלאומיים נגד נבחרת אתיופיה במסגרת מוקדמות הגביע אפריקה לאומות 2017. את שערו הראשון כבש ב-2 ביוני נגד נבחרת סיישל.
יאסוהירו ימאשיטה (ביפנית: 山下泰裕; באנגלית: Yasuhiro Yamashita; נולד ב-1 ביוני 1957) הוא ג'ודוקא יפני, ואחד מהג'ודוקא המוצלחים ביותר בכל הזמנים.
כיום הוא משמש כיועץ לאיגוד הג'ודו העולמי ולפדרציית הג'ודו של יפן.
הוא פרש מג'ודו תחרותי ב-17 ביוני 1985, לאחר קריירה יוצאת דופן שבה זכה בחמש מדליות זהב בתחרויות הגדולות וסימן 203 ניצחונות רצופים עד פרישתו.
ב-9 באוקטובר 1984 הוא קיבל את פרס הכבוד הלאומי של יפן.
ימאשיטה החל להתאמן בג'ודו בבית הספר היסודי לאחר שקיבל השראה מג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, אמנות לחימה אשר הייתה חדשה יחסית בזמנו.
כאשר הגיע לחטיבת הביניים, הוא כבר השיג חגורה שחורה.
בשנת 1977, כאשר היה בן 19, הוא הפך לג'ודוקא הצעיר בהיסטוריה שזוכה בקטגוריית המשקל הפתוח באליפות יפן.
ימאשיטה המשיך בהצלחתו כאשר זכה במדליית הזהב באליפות העולם אשר נערכה בפריז בשנת 1979, והבטיח את מקומו בנבחרת האולימפית של יפן אחרי תיקו מתוקשר מול סומיו אנדו, זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת מונטריאול.
ימאשיטה הגיע לגמר אליפות יפן שם פגש את אנדו, תוך כדי תרגיל שביצע אנדו, הוא שבר את השוקית של ימאשיטה.
המשחק הוכרז כתיקו, למרות שימאשיטה נפצע ולא היה מסוגל להמשיך.
התרגיל שביצע אנדו נקרא "קאני בסאמי" והיה מהלך חוקי עד אותו המשחק, אך חומרת פציעתו של ימאשיטה גרמה לבכירים בענף לאסור שימוש בתרגיל זה בתחרויות בינלאומיות.
יפן החרימה את אולימפיאדת מוסקבה 1980 יחד עם עשרות מדינות אחרות בחרם שהובילה ארצות הברית על ברית המועצות עקב פלישתה לאפגניסטן, ימאשיטה נאלץ להשקיף כצופה בזמן שיריביו התחרו על הבמה האולימפית.
ימאשיטה הספיק לזכות בעוד שלוש מדליות זהב מאליפויות העולם לפני שהעפיל למשחקים האולימפיים ב-1984. הוא היה הג'ודוקא היפני היחיד מהחרם ב-1980 שהעפיל גם לאולימפיאדת 1984.
בפעם היחידה שהופיע במשחקים האולימפיים, ימאשיטה קרע את שריר הירך ברגלו הימנית במהלך קרב מוקדם נגד ארתור שנאבל הגרמני.
ימאשיטה המשיך את הקרב בחיסרון גדול מאחר שהוא היה נעזר ברגל ימין על מנת לזרוק את יריביו.
למרות זאת הוא ניצח את הקרב ובחצי הגמר כבר היה ניתן לראות את ימאשיטה צולע, 30 שניות מפתיחת קרב חצי הגמר מול לורן דל קולומבו הצרפתי, ימאשיטה נזרק בתרגיל אוסוטו גרי אך הצליח לחזור והגיב באוסוטו גרי משלו ולבסוף ניצח את המשחק עם יוקו-שינו-גאטמאה.
בגמר התמודד מול מוחמד עלי רשוואן המצרי וניצח למרות פציעתו.
לאחר המשחק, הוועדה הבינלאומית למשחק הוגן העניקה פרס לרשוואן כאשר באופן יוצא דופן, בחר רשוואן לא לכוון לרגלו הימנית של ימאשיטה.
ימאשיטה נותר בלתי מנוצח בזירה הלאומית והבינלאומית, למרות שסיים בתיקו מספר פעמים עם היטושי סאיטו, פעמיים אלוף אולימפי.
בין השנים 1983–1985, ימאשיטה התמודד מול סאיטו בגמר אליפות יפן וניצח בכל אחד מהגמרים.
ב-17 ביוני 1985, לאחר שסבל ממספר פציעות במהלך הקריירה, ימאשיטה החליט לפרוש מג'ודו תחרותי בגיל 28 בלבד.
ימאשיטה שימש כיועץ למספר ארגונים ובספטמבר 2003 מונה למנהל החינוך באיגוד הג'ודו העולמי.
במהלך אולימפיאדת סידני, ימאשיטה שימש כמאמן הראשי של נבחרת הג'ודו היפנית וביקר את השופטים בהחלטתם במשחק הגמר של שיניצ'י שינוהארה נגד דויד דוייה.
ימאשיטה גם צילם סרטון הדרכה לג'ודו יחד עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שמחזיק בחגורה שחורה בג'ודו.
ב-2020 נבחר לוועד האולימפי הבין-לאומי.
לימאשיטה היה מבנה גוף מוצק, גובהו היה 180 סנטימטרים והוא שקל 127 ק"ג במהלך שנותיו התחרותיות.
הוא עמד בתנוחת יד-שמאל ומהלכו הטוב ביותר היה שילוב של תרגיל האוסוטו-גרי עם אוצ'י-גארי.
בשנותיו היותר מאוחרות הוא גם אהב להשתמש בתרגיל האוצ'י-מטה נגד יריבים לא יפנים עקב יעילות התרגיל.
ימאשיטה היה יעיל מאוד על הקרקע וניצחונות רבים שלו הגיעו מתרגילי אחיזה או חניקה.
מיומנותו גם בתנוחות העמידה וגם בתנוחות הקרקע עזרו להישאר בלתי מנוצח מעל ל-9 שנים.
יאסין כתאני הוא חוקר הספרות הערבית המודרנית, פרופסור חבר בחוג לשפה וספרות ערבית באקדמיית אלקאסמי.
כתאני הוא גם מחנך ואיש מינהל, מכהן במכללת אלקאסמי כדיקן האקדמי, כיו"ר מועצת הדיקנים וראש המועצה האקדמית.
יאסין כתאני נולד בבאקה אל-גרבייה.
סיים את לימודיו לתואר הראשון בחוג לשפה וספרות ערבית והמזה"ת, מגמת האסלאם בימי הביניים, באוניברסיטת תל אביב.
סיים את התואר השני בחוג לשפה וספרות ערבית בשנת 1986 באותה אוניברסיטה.
את התיזה שלו בתואר השני כתב בהנחייתו של פרופ' ששון סומך בנושא: הסגנון והמבנה בסיפוריו של זכריא תאמר, ואילו הדוקטורט כתב בשנת 2001 באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' סלימאן ג'ובראן, בנושא: העיצוב האמנותי ברומאנים של אדואר אלח'ראט.
יאסין כתאני מהווה דמות מרכזית בכל מה שנוגע להוראת הערבית ולקידום האוריינות בשפה הערבית ותרבותה בארץ, ומשמש כמודל לצירוף בין איש אשכולות המקדם את השפה הערבית ולבין מי שמכשיר את הדורות הבאים של מורי המקצוע.
הוא חבר בוועדות הרלוונטיות של משרד החינוך: הוועדה העליונה לתוכנית הלימודים בבתי ספר תיכוניים ערביים, כותב תוכניות לימודים, חבר ועדת המקצוע לערבית ויו"ר הוועדה לבחינות הבגרות.
עבודתו המחקרית מתמקדת בסיפורת הערבית המודרנית.
פרסם חמישה ספרים וכשלושים מאמרים בערבית ובאנגלית.
הוא מומחה בתורת הספרות, ובעל מיומנות במחקרים היישומיים כגון מחקריו ביצירות הספרות הערבית המודרניסטית והפוסט-מודרניסטית, כמו זו של זכריא תאמר, אדואר אלח'ראט, אמילי נסראללה, אליאס ח'ורי, הודא ברכאת, אבראהים אלכוני ואחרים.
משתתף פעיל בכנסים בינלאומיים רבים בישראל ומחוצה לה ויוזם ומארגן כנסים בינלאומיים במכללת אלקאסמי בתחומי הלשון והספרות הערבית לדורותיה.
כתאני הוא עורך ראשי לכתבי העת השפיטים "ג'אמעה" ו"אלמג'מע", ועורכן הראשי של הספרים, האנציקלופדיות, האנתולוגיות והמלונים כדלקמן:
יאסין מריאח הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הבלם באספראנסה דה תוניס.
מריאח התחיל את הקריירה שלו בקבוצת אריאנה מהליגה השלישית בתוניסיה ובגיל 20 הצטרף למיטלאווי מליגת העל התוניסאית.
ב-28 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בתיקו 2-2 נגד מארסה.
ב-28 ביולי 2018 חתם מריאח באולימפיאקוס מליגת העל היוונית תמורת 1.5 מיליון אירו.
ב-2 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו באולימפיאקוס בניצחון 5–0 על פאס יואנינה.
ב-31 בינואר 2020, הושאל לקסימפאשה מליגת העל הטורקית עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן.
ב-13 בספטמבר, מריאח הושאל לריזספור.
ב-28 ביולי 2021 מריאח חתם לשנתיים באל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-4 באוגוסט 2022 חזר לתוניסיה וחתם באספראנסה דה תוניס.
ב-13 ביוני 2015 ערך מריאח את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה במשחק נגד .
ב-1 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
מריאח נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו הבקיע שער עצמי בניצחון 1–2 נגד .
קבוצת איי יאסווה היא ארכיפלג של כ-20 איים געשיים בטריטוריה המערבית של פיג'י.
שטח האיים מוערך בכ-135 קילומטרים רבועיים.
בשטחי האיים מתגוררים כ-5,000 תושבים.
המתחם הגעשי יאסווה מורכב משישה איים עיקריים, ואיים קטנים רבים נוספים.
הארכיפלג, אשר מתמתח לאורך של כ-80 קילומטרים לכיוון צפון-מזרח, החל מנקודה כ-40 קילומטרים צפון-מערבית ללוטוקה.
הוא געשי והררי, ומכיל פסגות בגובה של 250–600 מטרים מעל פני הים.
עד שנת 1987, היו האיים סגורים לתיירות, וזאת עקב הוראתו של מלך האיים, וחוסר רצונו בתיירות יבשתית באיים.
החל משנות ה-50 היו הפלגות של אוניות תענוגות סביב האיים, אך ללא ירידת התיירים מן הסיפון.
טרם עידן התיירות, המקומיים באיים חיו בהרמוניה וקהילתיות שבטית שלווה.
עם פתיחת האיים לתיירות יבשתית, נפתחו באיים מספר אתרי נופש.
כיום, האיים נחשבים לאחד היעדים התיירותיים המובילים בפיג'י.
כמו כן, שוניות האלמוגים הייחודיות באזור הן אחת מן האטרקציות המרכזיות באיים, עבור המעוניינים בצלילה ובשימוש בשנורקל.
באי נאנויה לוו שבמרכז איי יאסווה צולם הסרט הלגונה הכחולה.
יאסון מקירנה היה יהודי הלניסטי מהעיר קירנה בצפון אפריקה, שחי סביב שנת 100 לפנה"ס וכתב היסטוריה של תקופת החשמונאים עד הניצחון על ניקנור (175–161 לפנה"ס).
חיבורו נכתב בחמישה ספרים והיווה את הבסיס לספר מקבים ב.
בספר "מקבים ב" כותב המחבר: .
החיבור המקורי של יאסון אבד, והוא ידוע רק מתוך הקיצור שכתב מחבר ספר מקבים ב, שבעצמו התוודה כי נהג בחופש רב בקיצורו.
חיבורו של יאסון לא רק קוצר, אלא גם קיבל תוספות וכנראה חלו בו גם שינויים.
"ונעזוב לסופר את דיוק הפרטים ונשתדל ללכת לפי תוכנית הקיצור...
כי להיכנס לתוך העניינים ולדבר על הכל ולעסוק בפרטים, [זאת] שׂוּמה על סופר ההיסטוריה הראשון, ואילו למעתיק דברים יורשה לרדוף אחרי קיצור הדיבור ולהימנע מהשלמת המלאכה".
יאסון מקירנה הוא הסופר היהודי–הלניסטי היחיד הידוע לנו מקהילה זו.
על פי האופי ההיסטוריוגרפי של חיבורו וסגנונו היווני המובהק, נראה כי הייתה לו השכלה יוונית ניכרת.
הוא התמצא בעולם ההלניסטי ובמונחיו המינהליים.
על פי הערצתו הניכרת לבית המקדש בירושלים, וביקורתו כלפי היהודים הנראים לו כמחקים את מנהגי הנוכרים נראה כי ביקר בארץ ישראל.
זמנו לא ידוע, אולם הטרמינולוגיה בספרו והיעדר רמז כלשהו לתקופת השלטון הרומי מעידים בוודאות כי ספרו נכתב בתקופה ההלניסטית, בסביבות שנת 100 לפנה"ס.
לדברי מנחם שטרן, אין שום רמז לכך שסופר "מקבים ב" שינה משהו מתפיסתו של יאסון או שהיה בעל אידאולוגיה מנוגדת לשלו.
יָאסֵנֵבוֹ הוא נפה של המחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
יער ביטצבסקי, הפארק השני בגודלו במוסקבה
מכון פליאונטולוגי על שם בוריסיאק , אחד המכונים הפליאונטולוגיים הגדולים בעולם.
יאסיד הוא כפר פלסטיני בנפת שכם, כ-15 ק"מ צפונית-מזרחית לשכם, על ג'בל אבו א-נמל בגובה של כ-640 מ' מעל פני הים.
כחמישה ק"מ מזרחית לבית אימרין, כחמישה ק"מ מערבית לתל אל-פארעה, וכחמישה ק"מ צפונית לעסירה א-שמאליה.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית העיירה מנתה כ-2,505 תושבים בשנת 2017.
וילנאי מעלה סברה שהשם הוא שיבוש של שם היישוב העתיק יצת, הנזכר בחרסי שומרון כיישוב בשומרון שממנו הביאו יין ושמן כמס לבית המלוכה, ובכתובת רחוב כיישוב ב"תחום סבסטיה".
על פי מועצת הכפר מקור השם הוא מלטינית, שבה פירוש המלה יאציד היה "קן נשרים", שם שתואם את מיקומו הגבוה של הכפר ביחס לסביבתו.
בימים בהירים ניתן להשקיף ממנו על עבר הירדן, רמת הגולן והחרמון.
בכפר נמצאו חרסים מן תקופות הברזל (I ו-II), הפרסית, הרומית, הביזנטית, המוסלמית וימי הביניים.
במאה ה-16 התקיימו בכפר 47 משקי בית – כולם של מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו מיסים על חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, כוורות ועיזים, בנוסף על הכנסות מזדמנות.
בסך הכל שילמו תושבי הכפר כ-7,340 אקצ'ות.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, תואר יאסיד כ"כפר בגודל בינוני על כף, עם כמה עצים."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית יאסיד 308 מוסלמים.
מספר זה גדל במפקד 1931 ל-372 איש (369 מוסלמים ושלושה נוצרים) שהתגוררו ב-67 בתים.
בסקר הכפרים של 1945 התגוררו ביאסיד 480 מוסלמים ואילו שטח הכפר עמד על כ-9,222 דונם.
מתוך שטח זה 860 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 4,040 לדגנים, ואילו 43 דונם סווגו כשטחים בנויים.
בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה 714 נפשות.
עם כיבוש הכפר במלחמת ששת הימים ב-1967, התגוררו בכפר כ-816 איש.
על פי מועצת הכפר, תושביו הגיעו, בעבר הרחוק מחצי האי ערב.
על-פי פרסומי מועצת הכפר, ביאסיד מתגוררות שתי משפחות מרכזיות: משפחת ד'אהר ומשפחת משאקי.
בספרו על השומרונים, יצחק בן-צבי ציין כי משפחת ד'אהר, המתגוררת גם בכפר סילת א-ד'אהר, היא ממוצא שומרוני.
בסקר הכפרים של 1945 נמצא שטח הכפר עמד על 9,222 דונם.
על פי חלוקה מאוחרת של השטחים, על ידי הרשות הפלסטינית, בשנת 2011, שטח הכפר הוא 9,371 דונם.
מאז הסכמי אוסלו כל אדמות הכפר מסווגות כשטח A.
בכפר יש מסגד עתיק הנקרא מסגד אל-משאקי (مسجد المشاقي), שהכתובת שעליו מעידה על תאריך בנייתו – שנת 820 לספירה המוסלמית (1417 לספירה).
על פי המסורת, המסגד הוקם בתקופת צלאח א-דין ואחר כך נהרס.
בראשית התקופה העות'מאנית המסגד נבנה על ידי אדם בשם משאקי.
יאסין חאמד הוא כדורגלן סודאני המשחק בעמדת הקשר באל-איתיחאד טריפולי.
חאמד, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים ליברטי סאלונטה, ממנה עבר לבירהול ומשם לטרגו מורש.
ב-23 ביולי 2016, חאמד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-1 לגז מתאן מדיאש, בטרם מלאו לו 17 שנים.
ב-13 בינואר 2017, חאמד חתם בטרגו מורש.
ב-15 במאי 2017, חאמד הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2-3 נגד קונקורדיה קיאז'נה.
בסיום העונה, ירדה טרגו מורש לליגה השנייה וחאמד חתם בק.פ.ר קלוז', במדיה לא רשם דקות משחק.
ב-11 בינואר 2018, חאמד חתם לשנה וחצי בספסי ספאנטו ג'ורג'.
ב-1 בפברואר 2020, חאמד הושאל למירצורטה סיוק, מהליגה הרומנית השנייה.
ב-28 ביולי 2020, חאמד חתם בנירג'האזה ספרטקוס מליגת העל ההונגרית.
ביולי 2022 הושאל חאמד לבקשצ'בה מהליגה ההונגרית השנייה.
חאמד, נולד ברומניה לאמא מקומית ולאב ממוצא סודאני ולכן היה זכאי לייצג את שני הלאומים.
ב-13 בנובמבר 2019, חאמד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סודאן בניצחון 0-4 נגד .
יאסין עדלי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אל שבאב ריאד.
עדלי גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
הוא שיחק בעיקר בפריז סן-ז'רמן ב', קבוצת המילואים של המועדון.
ב-19 במאי 2018 ערך עדלי את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את כריסטופר אנקונקו בדקה ה-83 בתיקו 0-0 נגד קן במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בליגה לעונת 2017/2018.
ב-31 בינואר 2019 חתם עדלי על חוזה לארבע עונות וחצי בז'ירונדן דה בורדו, גם היא מליגת העל הצרפתית.
ב-20 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד גנגאן במסגרת המחזור ה-23 בליגה לעונת 2018/2019. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון הוא ערך שבע הופעות ליגה.
ב-25 בספטמבר 2019 הבקיע עדלי את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 1–3 על אמיין במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2019/2020. בעונה זו ערך עדלי 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, ובעונת 2020/2021 הוסיף 35 הופעות ליגה ושני שערים.
ב-31 באוגוסט 2024 חתם עדלי במילאן בחוזה ל-5 עונות והושאל חזרה לבורדו לעונה אחת.
בעונתו הראשונה במילאן תחת המאמן סטפנו פיולי, עדלי מיעט לשחק וסיים את העונה עם 6 הופעות ליגה, מתוכן פתח בהרכב פעם אחת, בניצחון נגד הלאס ורונה.
ב-14 בינואר 2024 כבש את שער הבכורה במועדון, בניצחון 3-1 על רומא.
ב-28 באוגוסט 2024 הושאל אל פיורנטינה.
יאסוקזו האמאדה (ביפנית: 浜田 靖; נולד ב-21 באוקטובר 1955) הוא פוליטיקאי יפני מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית אשר משמש כשר ההגנה החל מ-10 באוגוסט 2022.
האמאדה נולד בעיר פוטסו שבמחוז צ'יבה.
הוא למד מנהל עסקים באוניברסיטת סנשו.
לאחר סיום לימודיו קיבל עבודה במשרדו של הפוליטיקאי מיצ'יו ווטאנבה שהיה ידיד קרוב של אביו.
בשנת 1980, לאחר שווטנאבה מונה לשר האוצר בממשלתו של זנקו סוזוקי, הוא מונה למזכיר במשרד האוצר.
ב-1993 הוא התמודד בבחירות לדיאט מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, והפך לנציג מחוז הבחירה ה-3 של צ'יבה בדיאט.
בבחירות של 1996 הוא התמודד במחוז הבחירה ה-12 של צ'יבה ונבחר שוב.
ב-1998 הוא מונה לסגן שר ההגנה בממשלתו של קייזו אובוצ'י.
בשנת 2003 האמאדה נבחר לדיאט פעם נוספת מטעם מחוז הבחירה ה-12 של צ'יבה.
ב-2005 הוא נבחר פעם נוספת כמעט ללא התנגדות לאחר שמועמד המפלגה הדמוקרטית פרש ברגע האחרון בגלל מצבו הגופני הירוד.
ב-24 בספטמבר 2008 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתו של טארו אסו.
בספטמבר 2009 הוא נבחר מחדש לדיאט, אולם מפלגתו הפסידה בבחירות וממשלת אסו התפרקה.
באוקטובר 2011, הוא נכנס לתפקיד סגן יו"ר הוועדה הלאומית למדיניות הדיאט.
בבחירות לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-2012, הוא תמך בשיגרו אישיבה, אך זה האחרון הפסיד לשינזו אבה.
לאחר הבחירות לנשיאות, הוא מונה ליו"ר ועדת התזונה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
בדצמבר אותה שנה הוא מונה למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
ב-10 באוגוסט 2022 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתו של פומיו קישידה.
יאסין סלמאני (בפרסית: یاسین سلمانی; נולד ב-27 בפברואר 2002 בגורגאן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פרספוליס מליגת העל האיראנית.
סלמאני גדל במחלקת הנוער של ספאהאן.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית.
ב-20 באוגוסט 2023 חתם בפרספוליס.
סלמאני היה חלק מסגל נבחרת איראן עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
יאסין עבאס אל-עיארי (בשוודית: Yasin Abbas Ayari, בערבית: ياسين عباس العياري, בתעתיק מערבית: יאסין עבאס אלעיארי; נולד ב-6 באוקטובר 2003 בסולנה שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון ובנבחרת שוודיה.
אל-עיארי גדל במחלקות הנוער של רסונדה וא.י.ק סולנה.
הוא ערך 37 הופעות בקבוצה הבוגרת של א.י.ק סולנה במסגרת ליגת העל השוודית, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-30 בינואר 2023 חתם אל-עיארי על חוזה לארבע שנים וחצי בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ב-9 בינואר 2023 ערך אל-עיארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בניצחון 0–2 על נבחרת פינלנד במשחק ידידות.
יאסין היא רקטה נגד טנקים שפותחה על ידי חמאס ומשוגרת ממשגרים אירניים דמויי RPG-7 או קורנט בדגם יאסין 105.
הופעלה לראשונה בשנת 2004. הרקטה נקראת על שמו של המנהיג הרוחני של חמאס, השייח אחמד יאסין, שחוסל על ידי צה"ל, ב-22 במרץ 2004.
ארגון הטרור גדודי עז א-דין אל-קסאם הוא המשתמש העיקרי ברקטה, אך גם יחידות חמאס בעזה, כולל הכוח המבצע, והמשטרה הימית של חמאס משתמשים בה.
בין המשתמשים הנוספים ברקטה ניתן למנות את הפת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין.
אף על פי שהרקטה פותחה כדי לשמש כרקטה נגד טנקים, ה"יאסין" הופעל בעיקר נגד כלי רכב רכים וכוחות חי"ר.
באוקטובר 2018, דווח שראשי הנפץ של רקטות היאסין עברו הסבה כדי שיוכלו לשמש כמטען חבלה, ושהמחקר של החמאס לתחליף יעיל נגד כלים משוריינים ישראלים נמשך.
הרקטה שהוצגה ב-30 באוגוסט 2004, פותחה על ידי מהנדסי חמאס מיחידת המחקר והתעשייה, בניהולו של עדנאן אל-ע'ול, שחוסל בעזה על ידי צה"ל ב-22 באוקטובר 2004.
השימוש הראשון ברקטה נעשה לראשונה נגד חיילים ישראלים ושוטרים פלסטינים ב-2005, לאחר מלחמת לבנון השנייה, הייצור של רקטות היאסין הואץ.
במהלך מבצע גשמי קיץ היו דיווחים על השימוש בה נגד כוחות ישראליים ברצועת עזה, ובבית לאהיא.
ב-14 באוגוסט 2007 דיווח חמאס על ירי של רקטת יאסין לעבר טנק ישראלי בח'אן יונס.
במבצע עופרת יצוקה, שוטרי המשטרה הימית של חמאס הוכשרו בשימוש בה.
בשנת 2018, המודיעין הישראלי טען כי ראשי נפץ של יאסין הוסבו כדי שיוכלו לשמש כמטענים של בלוני נפץ, מאחר ששיפורים בכלי הרכב המשוריינים של צה"ל הפכו אותם ללא יעילים כנגד הכלים המשוריינים של צה"ל.
המאמצים של החמאס לפתח רקטות RPG, שיהיו יעילות כנגד כלי הרכב המשוריינים של צה"ל נמשכים במסגרת בפרויקט המכונה Tandem 85.
עיצוב מטול הרקטה והרקטה מבוססים על ה-RPG-2 ועל ה-RPG-7. רקטות היאסין מיוצרות בבתי מלאכה תת-קרקעיים קטנים.
וחומר הנפץ שבו נעשה שימוש בראש הנפץ של הרקטה עשוי מ-TNT מותך ואבקת אמוניום.
לפי מרכז המידע הישראלי למודיעין וטרור ליאסין יש טוח שנע בין 200 ל-250 מטר.
לטענת מחבלים מחטיבות צלאח א-דין של ועדות ההתנגדות העממית, רקטת היאסין הצליחה להשמיד טנק מרכבה סימן 3, עם זאת, היא יעילה יותר לצורך שימוש לוחמה בשטח בנוי, והיא מסוגלת להרוס קירות לבנים ולחדור ללוחות פלדה.
לאחר טבח שבעה באוקטובר חשפה הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל קסאם, סרטון המציג גרסה חדשה ומשופרת של הרקטה, בייצור עצמי, בשם "יאסין 105" , שמבוססת על טיל הקורנט.
על פי הפרסומים, הרקטה בעלת קליבר של 105 מ"מ, אורך של 95 ס"מ, משקל של כ-4.5 ק"ג, ובעלת כושר חדירה של עד כ-600 מ"מ של שריון ריאקטיבי, או עד כ-750 מ"מ של שריון פלדה.
כמו כן הרקטה היא בעלת ראש קרב כפול (טנדם).
חמאס השתמש ברקטה זו פעמים רבות במהלך מלחמת חרבות ברזל, למשל באסון אל מאעזי.
הרקטה הסבה נזקים רבים לטנקים של צה"ל במהלך המלחמה, כולל טנקי מרכבה סימן 4 המצוידים במערכת מעיל רוח.
יאסיר פאדיל אסאני (באלבנית: Jasir Fadil Asani; נולד ב-19 במאי 1995) הוא כדורגלן אלבני-מקדוני המשחק בעמדת הקיצוני הימני באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית ובנבחרת אלבניה.
אסאני נולד בסקופיה להורים אלבנים מהעיירה בטינצ'י.
הוא החל את הקריירה בענף זה במועדון הכדורגל של העיר, וארדאר סקופיה, כשערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-25 באוגוסט 2013 בדקות האחרונות של הפסד החוץ 0–2 לטורנובו.
אסאני השלים את מעברו לפרטיזן טירנה ב-23 בספטמבר 2017 לאחר תום חלון העברות.
כתוצאה מכך, הוא ירד לקבוצת המשנה של המועדון.
הוא רשם שלושער עבור הקבוצה ב-14 באוקטובר בניצחון 4–1 על סופוטי.
שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת הגיע ב-4 בפברואר 2018 במסגרת ניצחון הבית 2–0 על קאמזה.
בינואר 2020, אסאני הושאל לא.י.ק סולנה השוודית עד תום העונה עם סעיף רכישה עבור 400 אלף יורו.
שער הבכורה שלו הגיע בהופעת הבכורה בליגה במסגרת ניצחון החוץ 2–0 על ארברו.
לאחר שבע הופעות בכל המסגרות בעונה שהוארכה עקב מגפת הקורונה, א.י.ק לא מימשה את אופציית הרכישה על אסאני וכתוצאה מכך הוא חזר לפרטיזני.
ב-28 בדצמבר 2022, אסאני הצטרף לקוואנגג'ו משורות ליגה הדרום קוריאנית.
לאחר שייצג את מקדוניה במספר שכבות גיל, אסאני קיבל אזרחות אלבנית ב-18 במרץ 2016 והחל לייצג את הנבחרת הצעירה של אלבניה.
ההופעה הראשונה שלו במדי הנבחרת הצעירה הייתה גם האחרונה וכללה את שערו הבודד ב-22 בינואר 2016 בתיקו אחת מול הנבחרת הצעירה של ערב הסעודית.
כאשר סילביניו הברזילאי מונה למאמנה של נבחרת אלבניה בתחילת 2023, הוא חפץ בקיצוני ימני עם רגל שמאל דומיננטית עבור מערך ה-3–3–4 שלו.
סילביניו מצא את אסאני דרך מאגר הנתונים של התאחדות הכדורגל האלבנית ואף צפה במשחקיו בדרום קוריאה.
סילביניו התרשם מביצועיו והחליט שהוא השחקן המתאים לשיטה שלו וכתוצאה מכך זימן אותו למשחק ב-27 במרץ 2023 מול נבחרת פולין במסגרת מוקדמות יורו 2024. אסאני רשם את הופעת הבכורה שלו במשחק זה, כששיחק 70 דקות חרף הפסד החוץ 0–1 לאותה פולין.
אסאני כבש את שערו הבינלאומי הראשון ב-17 ביוני מול נבחרת מולדובה.
הוא רשם לזכותו שלושה שערים ושני בישולים במסגרת קמפיין המוקדמות אשר הספיק לנבחרתו לסיים במקום הראשון בבית ולהעפיל ליורו 2024 בגרמניה.
עז א-דין עבד אל-עזיז ח'ליל , הידוע בכינויו יאסין א-סורי (ياسين السوري) הוא מחבל בכיר באל-קאעדה.
מחלקת המדינה של ארצות הברית הכריזה כי חליל הוא אזרח סורי, שנולד בעיר קמישלי ב-1982. הוא גם השתמש בכינויים אחרים כמו יאסין א-סורי, עז א-דין עבד אל-פריד ח'ליל וזאין אל-עבאדין.
ממשלת ארצות הברית קישרה לראשונה את חליל לאל-קאעדה כאשר הטילה עליו סנקציות כמנהיג לכאורה של רשת גיוס כספים ולוגיסטיקה של הארגון באיראן.
לפי מחלקת האוצר של ארצות הברית, חליל גר ופעל באיראן מאז 2005 תחת הסכם בין אל-קאעידה וממשלת איראן.
בתפקידו כנציג אל-קאעידה באיראן, חליל עובד עם מנהיגי הארגון הבכירים להעברת כספים ומתגייסים דרך שטח איראן לפקיסטן ואפגניסטן.
לפי הדיווחים, חליל מטיל על פעילים חדשים להעביר 10,000 דולר להנהגת אל-קאעידה בפקיסטן.
בנוסף, הוא פועל לכאורה גם עם ממשלת איראן כדי לשחרר את מחבלי אל-קאעידה מבתי הכלא האיראניים ולאחר מכן להקל על נסיעתם לפקיסטן.
ב-22 בדצמבר 2011, מחלקת המדינה האמריקאית הודיעה עוד כי כחלק מ"תוכנית התגמולים לצדק" שלה, היא מציעה עד 10 מיליון דולר עבור מידע על מיקומו של חליל.
בתדרוך שהכריז על התגמול עבור מידע המוביל לח'ליל, הצהיר רוברט הרטונג, עוזר המנהל לחקירות וניתוח איומים של הלשכה לביטחון דיפלומטי, .
ממשלת איראן דחתה כ"חסרות בסיס לחלוטין" את ההאשמות לפיהן ח'ליל נמצא באיראן ופועל בתוך המדינה.
יאסין אזג'אן (בטורקית: Yasin Özcan; נולד ב-20 באפריל 2006) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הבלם והמגן השמאלי בקבוצת אנדרלכט בהשאלה מאסטון וילה ובנבחרת טורקיה.
אזג'אן גדל במחלקת הנוער של איל אֶזֶל אידרסיספור, ושל קאראדולאפ גנצ'ליקספור.
הוא חתם בקסימפאשה – הקבוצה האחרונה שבה שיחק בשנות הנוער שלו – בקיץ 2022, והמשיך לשחק בה עד 2025.
ב-8 באוגוסט 2022, ערך אזג'אן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של קסימפאשה בהפסד 4–0 לאיסטנבול בשאקשהיר.
הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 1–3 לאותה הקבוצה ב-21 בינואר 2023, בגיל 16 ו-276 ימים, והפך לכובש השערים הצעיר ביותר בליגת העל הטורקית באותה עונה.
ב-10 בפברואר 2025, הודיעה אסטון וילה מהפרמייר ליג על החתמת אזג'אן החל מעונת 2025/2026.
ב-2 באוגוסט 2025 הושא לעונה אחת לאנדרלכט מליגת העל הבלגית.
אזג'אן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה הבוגרת ב-11 ביוני 2025 במשחק ידידות נגד נבחרת מקסיקו.
הנבחרת הטורקית הפסידה במשחק 0–1.
יאסין אל-חאג' סאלח הוא סופר ועיתונאי סורי, שמאלני.
הוא כותב על נושאים פוליטיים, חברתיים ותרבותיים הקשורים לסוריה, לעולם הערבי ולישראל.
בצעירותו היה יאסין אל-חאג' סאלח חבר ב שהייתה למעשה מפלגה קומוניסטית אופוזיציונית לשלטון.
במהלך לימודי הרפואה שלו בחלב, נעצר בגין פעילות נגד השלטון ונכלא למשך שש עשרה שנים (בין השנים 1980–1996), כאשר תקופת מאסרו האחרונה הייתה בכלא תדמור.
על אף הרקע הפוליטי, הוא הצהיר כי תקופה זו בכלא סייעה לו "להיחלץ מהכלא הפנימי של השתייכות פוליטית צרה ואידאולוגיה נוקשה" והוא רואה את המהפכה הסורית כ"מאבק פתוח, רב רבדים", אך הוא ממשיך לדגול בהיבטים מסוימים של המרקסיזם.
לאחר צאתו מהכלא הוא השלים את לימודי הרפואה ובשנת 2000, עבר את בחינתו הסופית כרופא כללי, אך מעולם לא עסק במקצוע.
בנוסף לספריו ומאמריו, הוא סייע בהקמת אתר החדשות, על הנעשה בסוריה והאזור: AlJumhuriya.net, (דו-לשוני: ערבית, אנגלית) שנוסד ב-2012.
בשנת 2015 הפך אל-חאג' סאלח למבוקש הן על ידי השלטון והן על ידי מיליציות אסלאמיסטיות קיצוניות.
הוא שהה במקומות מסתור במשך 21 חודשים, בדמשק ובסוריה כולה ובשנת 2017 נמלט לאיסטנבול ומשם עבר לברלין והוא עמית במכון למחקר מתקדם בברלין.
אל-חאג' סאלח נשוי ל, אף היא קומוניסטית, מתנגדת משטר ואסירה פוליטית לשעבר (2013).
יאסין אל-חאג' סאלח כותב בנושאי פוליטיקה, חברה ותרבות הקשורים לסוריה, לעולם הערבי ולישראל, עבור מספר עיתונים וכתבי עת ערביים מחוץ לסוריה.
הוא תורם באופן קבוע לעיתון "אל-חיאת" היוצא לאור בלונדון, למגזין השמאלני המצרי "אל-בוסלה" (Al-Bosla), ולכתב העת המקוון הסורי "אל-ג'ומהוריה".
Walking on One Foot (הולך על רגל אחת) (2011, Dar al-Adab, Beirut), אוסף של 52 מאמרים על סוריה, בשנים 2006–2010.
פרס מטעם קרן הנסיך קלאוס, ב-2012 כ"הוקרה לעם הסורי ולמהפכה", אך לא יכול היה לקבלו בשל היותו במחתרת.
יאסון ומדיאה הוא ציור מאת הצייר האנגלי ג'ון ויליאם ווטרהאוס.
היצירה מתארת את שני האוהבים האומללים מן המיתולוגיה היוונית, יאסון ומדיאה, ומבוססת על סיפור מסעם של הארגונאוטים ועל כתבי אפולוניוס מרודוס ואוריפידס.
הציור יאסון ומדיאה הושלם בשנת 1907. ווטרהאוס מציג בו את מדֵיאָה מכינה שיקוי קסמים עבור יאסון, על מנת שיוכל להשלים את המשימה שהוטלה עליו בידי אביה, המלך אייטס.
בציור ניכרים כל מאפייני הסגנון המזוהים עם האמן: דמות נשית בעלת עור בהיר, לבושה בגלימה רכה וזורמת, סצנה מיתולוגית מרוככת וקומפוזיציה המדגישה את האינטימיות שבין הדמויות.
מדֵיאָה מוצגת כשהיא מרוכזת במלאכתה, מוזגת בזהירות נוזל אל גביע מוזהב המעוטר באבני חן, בעוד יאסון ממתין בשלווה, לבוש בבגדי לוחם יווני הכוללים קסדה ומגני רגליים, וטוגה כחולה עם חגורה אדומה.
הסצנה מתרחשת בחצר פתוחה המעוטרת בעבודת אבן, עם צמחייה עבותה ברקע היוצרת תחושת הסתגרות והרמוניה.