tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היחסים בין היהודים לערבים היו טובים עד לשנות החמישים, אז החלו תקיפות ורציחות של יהודים על רקע לאומני, בעקבות הקמת מדינת ישראל והסכסוך הישראלי-ערבי.
בכפר אסג'ן, כ-8 ק"מ מווזאן, מצוי קברו של רבי עמרם בן דיוואן, תלמיד חכם ירושלמי שנשלח כשד"ר למרוקו, שם נודע כבעל מופת, ונפטר באסג'ן.
ליד הקבר – בית-כנסת וספריית ספרי קודש.
קברו הוא מאתרי העלייה לרגל היהודיים הפופולריים ביותר במרוקו.
באפריל 1880 הרב אברהם שלום חי חמוי מארם צובא עולה לרגל לעיר וזאן על מנת להשתטח על קברו של עמרם בן דיוואן.
המוניטין שיצא להא"ח בזכות למדנותו, יכולותיו הפולמוסיות ואישיותו התקיפה, הביאו את אנשי קהילת וזאן לבקש ממנו, מייד עם הגעתו, לעמוד בראשם.
הוא ניאות ותיקן מספר תקנות לרווחת עניי הקהילה.
בראשית המאה ה-20 כיהן כרב וראש ישיבה בווזאן הרב אברהם אביטבול שנודע כאחד מגדולי חכמיה של מרקש.
וושינגטון קפיטלס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מוושינגטון די.
סי., ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1974 והצטרפה ל-NHL בעונת .
הקפיטלס זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-2018.
וושינגטון קפיטלס נוסדה ב-1974 והצטרפה ל-NHL בעונת 1974/75 יחד עם קנזס סיטי סקאוטס.
מייסד הקבוצה היה אייב פולין, הבעלים של קבוצת ה-NBA וושינגטון בולטס.
הקפיטלס נכנסו כקבוצה ביתית ל"קפיטל סנטר" בפרבר של העיר, לנדובר שבמרילנד, האולם שבנה פולין עבור קבוצת הכדורסל כשעברה מבולטימור עונה קודם לכן.
מילט שמידט, הכוכב הגדול של בוסטון ברואינס בשנות ה-40 וה-50, מונה למנהל.
ג'ים אנדרסון, שחקן עבר שהיה חסר ניסיון ממשי באימון, מונה למאמן הראשון של הקבוצה.
העונות הראשונות היו קשות מאוד לקבוצה.
עונת 1974/75, עונתה הראשונה בליגה, הסתיימה במאזן נורא ואיום של 8 ניצחונות מול 67 הפסדים ו-5 תיקו - אחוז הצלחה של 13.1, המאזן הגרוע ביותר בתולדות ה-NHL, שיא שלילי שמחזיק מעמד עד היום.
העונה הבאה לא הייתה טובה בהרבה והסתיימה עם 11 ניצחונות, 59 הפסדים ו-10 תיקו, שמידט ואנדרסון פוטרו במהלך העונה.
העונות הבאות היו טובות מעט יותר בעזרת בחירות דראפט טובות כמו החלוצים בובי קרפנטר ומייק גרטנר, ובחלקן התקרבה הקבוצה לפלייאוף, אולם לא עלתה אליו.
שוער העבר רוג'ר קרוזייר, שהיה מנהל הקבוצה לתקופת ביניים בקיץ 1982, בחר בדראפט מגן צעיר מצטיין, סקוט סטיבנס.
המנהל הקבוע שהחליף אותו מעט לאחר מכן חיזק עוד יותר את ההגנה בעסקה גדולה עם מונטריאול קנדיאנס שבמרכזה עמד המגן רוד לנגוויי.
ההגנה המחוזקת, בעזרת יכולת התקפית מצוינת של גרטנר וקרפנטר, הביאו בעונת 1982/83 את הקפיטלס לפלייאוף לראשונה בתולדותיהם, שם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק איילנדרס, אלופת שלוש העונות הקודמות שהייתה בדרך לאליפות רביעית ברציפות.
לנגוויי זכה בגביע נוריס כמגן המצטיין של הליגה.
בעונת 1983/84 זכה לנגוויי בגביע נוריס שני ברציפות, והקפיטלס סיימו את העונה הטובה בתולדותיהם עד אז כאשר בפעם הראשונה עברו 100 נקודות בטבלה וניצחו בפעם הראשונה סדרת פלייאוף, מול פילדלפיה פליירס.
בסיבוב השני שוב נתקלו הקפיטלס באלופה ניו יורק איילנדרס.
הקפיטלס הפתיעו בניצחון חוץ במשחק הראשון, אולם האיילנדרס ניצחו בארבעת המשחקים הבאים ובסדרה כולה.
במהלך חמש העונות הבאות עברו בשורות הקפיטלס מספר שחקנים משמעותיים כשבראשם החלוץ דינו סיסרלי והמגינים לארי מרפי וקווין האטצ'ר.
הקפיטלס הציגו עונות רגילות חיוביות ועלו לפלייאוף בכל אותן עונות, אך נוצחו בסיבוב הראשון או השני.
המשחק הזכור ביותר מאותה תקופה היה המשחק השביעי בסיבוב הראשון של פלייאוף עונת 1986/87, שוב מול האיילנדרס.
המשחק, שנערך ב"קפיטל סנטר" בערב חג הפסחא, הגיע ל-4 הארכות לפני שהאיילנדרס כבשו שער ניצחון סמוך לשעה 2 לפנות בוקר.
עונת 1989/90 נפתחה בחילופי מאמנים מעניינים בקבוצה, כאשר בראיין מארי הוחלף על ידי אחיו, טרי.
למרות מאזן שלילי בעונה הרגילה הפתיעה הקבוצה בפלייאוף כשעברה את ניו ג'רזי דווילס וניו יורק ריינג'רס, ועלו לראשונה בתולדותיהם לגמר "חטיבת נסיך וויילס" (שֵם ששונה להחטיבה המזרחית).
כוכב מרוץ הפלייאוף היה חלוץ אלמוני, ג'ון דרוס, שעלה לקבוצה מהליגות המשניות במהלך העונה.
דרוס כבש 12 שערים ב-11 משחקים בשתי הסדרות.
בגמר החטיבתי הובסו הקפיטלס על ידי בוסטון ברואינס.
לאחר עונה פושרת והדחה בסיבוב השני של הפלייאוף בידי פיטסבורג פינגווינס ב-1990/91, סיימו הקפיטלס עונה רגילה טובה יותר ופגשו את הפינגווינס שוב בפלייאוף 1992, הפעם בסיבוב הראשון.
הפינגווינס, עם מריו למיה ויארומיר יאגר, הגיעה הפעם כאלופה היוצאת.
הקפיטלס הובילו בסדרה 3:1, אולם הפינגווינס הפכו את הסדרה וניצחו את הקפיטלס בשבעה משחקים.
עונה לאחר מכן שוב הציגו הקפיטלס עונה רגילה טובה, אולם שוב הודחה בסיבוב הראשון, הפעם על ידי ניו יורק איילנדרס.
לקראת סיום המשחק האחרון בסדרה תקף מגן הקפיטלס, דייל הנטר, את כוכב האיילנדרס פייר טורז'ון בתיקול מסוכן בגבו.
הנטר ספג השעיה מ-20 משחקים בתחילת עונת 1993/94, בה הודחו הקפיטלס בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי ניו יורק רייגנ'רס.
המאמן טרי מארי הוחלף במהלך העונה על ידי ג'ים שנפלד.
בעונת 1994/95 שקוצרה בשל סכסוך עבודה בליגה עלו הקפיטלס לפלייאוף במאזן פושר, וכמו ב-1992 שמטו יתרון 3:1 בסדרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף מול פיטסבורג פינגווינס ונוצחו בשבעה משחקים.
גם ב-1995/96, עם השוער הצעיר ג'ים קארי שזכה בגביע וזינה כשוער העונה ב-NHL, נוצחו הקפיטלס בסיבוב הראשון על ידי הפינגווינס.
עונת 1996/97 הייתה קשה לקבוצה, שהחליפה מספר שחקנים מרכזים בסגל והחמיצה את העלייה לפלייאוף לאחר 14 עונות פלייאוף רצופות.
בעונת 1997/98, עם רון וילסון כמאמנם החדש, נהנו הקפיטלס מיכולת מצוינת של כל חלקי הקבוצה.
החלוצים אדם אוטס ופיל האוזלי, שהגיעו עונה אחת קודם לכן, הצטרפו בהתקפה לז'ואה ז'ונו ולסלובקי הוותיק פטר בונדרה שכבש 52 שערים.
המגנים הוותיקים דייל הנטר, סרגיי גונצ'ר וקאלה יוהנסון, יחד עם השוער הגרמני אולף קולציג, גילו גם הם יכולת גבוהה.
במהלך העונה נהנו הקפיטלס גם מבית חדש כאשר עזבו את ה"קפיטל סנטר" שבפרברים ועברו ל-"MCI סנטר" (כיום קפיטל ואן ארנה) במרכז וושינגטון.
הקפיטלס עברו בסיבוב הראשון את בוסטון ברואינס ובסיבוב השני את אוטווה סנטורס.
בגמר החטיבה המזרחית התייצבו הקפיטלס לסדרה הפכפכה מול באפלו סייברס עם השוער דומיניק האשק, אחד השוערים הגדולים בכל הזמנים.
הקפיטלס הגיעו למשחק השישי בבאפלו עם יתרון של 3:2 בסדרה.
המשחק נכנס להארכה, בה הצליח ז'ונו להכניע את האשק ולהעלות את הקפיטלס לראשונה אי פעם לסדרת גמר גביע סטנלי.
בסדרת הגמר חיכתה לקפיטלס אלופת העונה הקודמת, דטרויט רד וינגס.
הרד וינגס גילו עליונות מוחלטת לאורך כל הסדרה שנמשכה ארבעה משחקים בלבד, הביסו את הקפיטלס וזכו בגביע סטנלי שני ברציפות.
לאחר עונה מאכזבת ב-1998/99 בה לא עלו לפלייאוף, חזרו הקפיטלס לפלייאוף ב-1999/2000 כאשר זכו באליפות הבית הדרום-מזרחי, בעיקר בעזרת הצטיינותו של אולף קולציג בשער.
קולציג זכה בגביע וזינה כשוער העונה ב-NHL.
למרות זאת הקפיטלס נוצחו בסיבוב הראשון על ידי פיטסבורג פינגווינס וכוכבה יארומיר יאגר.
גם ב-2000/01 זכו הקפיטלס בראשות הבית הדרום-מזרחי, ושוב הדיחה אותם פיטסבורג בסיבוב הראשון.
עם סיום הסדרה נרכש יאגר, המבקיע המצטיין של הליגה בארבע העונות הקודמות, בעסקה שנחשבה לגדולה ביותר בהיסטוריה של הקבוצה.
עונת 2001/02 שהחלה עם ציפיות עצומות לנוכח עסקת יאגר, הייתה אכזבה גדולה כשכוכב הרכש גילה יכולת דלה והקפיטלס החמיצו את הפלייאוף.
יאגר המשיך לאכזב גם ב-2002/03, אך בעזרת משחק טוב של חברו לקו ההתקפה, רוברט לנג, הקפיטלס הצליחו למרות זאת לעלות לפלייאוף ולמפגש בסיבוב הראשון מול טמפה ביי לייטנינג.
לאחר שעלתה ליתרון משמעותי עם שני ניצחונות בטמפה, נוצחה הקבוצה בארבעת המשחקים הבאים והודחה.
בעיות כלכליות היתוו לקבוצה במהלך עונת 2003/04 מדיניות של ויתור על שחקנים יקרים והתבססות על צעירים.
יארומיר יאגר, שהגיע עם ציפיות רבות והפך לאכזבה גדולה, הועבר מהקבוצה, מיד אחריו עזב גם חברו הטוב רוברט לנג, ואחריהם עזבו גיבורי העלייה לגמר ב-1998, פטר בונדרה וסרגיי גונצ'ר.
השחקנים שנשארו לא הצליחו למלא את החלל, והקפיטלס סיימו עם המאזן הלפני-אחרון בליגה.
למזלם, הם זכו בהגרלת הדראפט, וכך קיבלו את הבחירה הראשונה ובחרו לקראת עונת 2004/05 את הכוכב הצעיר שהיה משאת נפשה של הליגה כולה, אלכסנדר אובצ'קין.
בגלל ביטול עונת 2004/05 עקב סכסוך העבודה הגדול בליגה נאלצו הקפיטלס לחכות לעונת 2005/06 בטרם יכלו להציג את אובצ'קין במלוא יכולתו על הקרח.
אובצ'קין לא אכזב, הפגין כישורים מעולים, כבש 52 שערים, מסר 54 אסיסטים וזכה בגביע קאלדר כרוקי העונה.
אולם מבחינה קבוצתית הקפיטלס נחלו כישלון, ולמרות יכולתו של אובצ'קין סיימו אחרונים בבית הדרום-מזרחי והחמיצו את הפלייאוף.
עונת 2006/07 הייתה דומה למדי, אובצ'קין המשיך להצטיין עם 46 שערים ו-46 אסיסטים, כשלצידו המגן מייק גרין וחלוץ רוסי צעיר נוסף, אלכסנדר סיומין, שכבש 38 שערים.
למרות זאת, הקפיטלס סיימו עוד עונה רעה ולא עלו לפלייאוף.
לקראת עונת 2007/08 המשיכו הקפיטלס להתחזק בשחקנים צעירים, כאשר בחרו את החלוץ השוודי הצעיר ניקלס בקסטרום בדראפט, והחתימו על חוזה ארוך טווח את השוער הרוסי בן ה-19 סמיון ורלאמוב.
כדי להעניק לקבוצה מעט ניסיון נרכשו גם כוכבים וותיקים, החלוצים ויקטור קוזלוב ומיקאל נילנדר.
הקפיטלס המשיכו לאכזב בפתיחת העונה, והמאמן גלן הנלון פוטר ופינה את מקומו לברוס בודרו, שעלה מהליגות המשניות.
בודרו, שלא אימן מעולם קבוצת NHL, עזר לרקוח עסקה גדולה במסגרתה נרכשו, בין השאר, הכוכב הרוסי הוותיק סרגיי פיודורוב והשוער הצרפתי קריסטובל הואה.
בודרו, בעונתו הראשונה ב-NHL, זכה בגביע אדמס כמאמן העונה, והקבוצה התגברה על ההתחלה הלא טובה של העונה וסיימה כאלופת הבית הדרום-מזרחי.
בפלייאוף נחלו הקפיטלס אכזבה כשהפסידו בסיבוב הראשון לפילדלפיה פליירס בשבעה משחקים, כאשר המשחק המכריע מוכרע בהארכה.
אובצ'קין המשיך להבריק גם בעונת 2008/09 כשסיים עם 56 שערים ו-54 אסיסטים וזכה שוב בגביע הארט, בפרס לסטר פירסון ובגביע מוריס "רוקט" רישאר.
מייק גרין כבש מעמדת המגן 31 שערים ומסר 42 אסיסטים.
הקפיטלס זכו באליפות הבית הדרום-מזרחי בפעם השנייה ברציפות, עברו את ניו יורק ריינג'רס בסיבוב הראשון, אולם שוב סיימו סדרה של שבעה משחקים בהפסד - הפעם מול פיטסבורג פינגווינס, בסדרה שעימתה את אובצ'קין עם מתחרהו על תואר השחקן הצעיר הטוב בליגה, סידני קרוסבי.
עונת 2010/11 הייתה העונה הרגילה הטובה ביותר של הקפיטלס, שסיימו עם המאזן הטוב בליגה - 121 נקודות בטבלה - וזכו בגביע הנשיאים.
אולם בפלייאוף נוצחו בפעם השלישית ברציפות בסדרה שהגיעה לשבעה משחקים, כשהופתעו על ידי מונטריאול קנדיאנס.
התבנית של עונה רגילה מצוינת ולאחריה פלייאוף מאכזב חזרה על עצמה בעונת 2010/11 כאשר הקפיטלס עלו לפלייאוף כמדורגים ראשונים בחטיבה המזרחית, אך לאחר שעברו את ניו יורק ריינג'רס בסיבוב הראשון הודחו בסיבוב השני, בארבעה משחקים בלבד, על ידי טמפה ביי לייטנינג.
לקראת סיום עונת 2011/12, כאשר הם בעיצומו של מאבק על מקום בפלייאוף, נקלעו הקפיטלס למצוקה בעמדת השוער כאשר שני השוערים הבכירים, מיכאל נויווירת ותומש ווקון, נפצעו.
הקפיטלס הזעיקו לשערם את בריידן הולטבי, שוער בן 22 מקבוצה-בת שלהם בליגה משנית.
הולטבי הפתיע ביכולת גבוהה, סייע לקפיטלס לתפוס את המקום השביעי בחטיבה המזרחית והמקום בפלייאוף, ולהדיח בסיבוב הראשון את האלופה המכהנת בוסטון ברואינס.
בסיבוב השני, מול המדורגת ראשונה ניו יורק ריינג'רס, נאבקו הקפיטלס והגיעו למשחק שביעי ומכריע בטרם נוצחו והודחו.
בעזרת עוד עונת הבקעה מצוינת של אלכסנדר אובצ'קין, שזכה בפעם השלישית בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמבקיע השערים המצטיין של הליגה, זכתה הקבוצה באליפות הבית הדרום-מזרחי בעונת 2012/13, במאזן חלש יחסית שהספיק לאור חולשת הבית כולו.
גם הפעם שובצה הקבוצה לסדרת פלייאוף מול ניו יורק ריינג'רס, וגם הפעם נוצחו הקפיטלס בשבעה משחקים.
אובצ'קין זכה בגביע מוריס רישאר פעם נוספת, רביעית, בעונת 2013/14, אך הקפיטלס החמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 7 עונות.
אובצ'קין זכה בגביע מוריס רישאר בפעם החמישית, והשלישית ברציפות, בעונת 2014/15, אך הקפיטלס הודחו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי ניו יורק ריינג'רס.
המסורת של הצלחה גדולה בעונה הרגילה וכישלונות בפלייאוף נמשכה גם ב-2015/16, כאשר עונה רגילה מצוינת הסתיימה ב-120 נקודות בטבלה וזכייה נוספת בגביע הנשיאים, וזכייה נוספת, שישית במספר ורביעית ברציפות, של אובצ'קין בגביע מוריס "רוקט" רישאר - אך הפלייאוף הסתיים בכישלון בסיבוב השני.
עונה לאחר מכן חזר על עצמו הסיפור - זכייה נוספת בגביע הנשיאים, אך הדחה מהפלייאוף בסיבוב השני.
רצף הזכיות של אלכסנדר אובצ'קין בגביע מוריס "רוקט" רישאר נעצר, אך עם 33 שערים הוא עדיין היה מבקיע השערים המצטיין של הקפיטלס זו העונה ה-12 ברציפות.
בעונת 2017/18 המשיכו הקפיטלס לשלוט בבית המטרופוליטני, וסיימו את העונה הרגילה במקום הראשון בו זו העונה השלישית ברציפות.
בסך הכל צברו הקפיטלס 105 נקודות.
אלכסנדר אובצ'קין שב וזכה בגביע מוריס רישאר לאחר הפסקה של שנה, לאחר שכבש 48 שערים, והשלים בכך זכייה חמישית בשש עונות, ושביעית בסך הכל.
לצידו סייעו במאמץ ההתקפי חלוץ רוסי נוסף, יבגני קוזנצוב, שהגיע לקפיטלס מליגת ה-KHL חמש עונות קודם לכן, והשוודי הוותיק ניקלס בקסטרום בעונתו ה-11 בקבוצה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף פגשו הקפיטלס את קולומבוס בלו ג'אקטס, ונקלעו לסכנת הדחה משמעותית לאחר שנוצחו בשני המשחקים הראשונים אותם אירחו, שניהם לארח הארכה.
המשחק השלישי בקולומבוס הגיע להארכה שנייה, כש-9 דקות מתחילתה כבש החלוץ הדני של הקפיטלס, לארס אלר, את שער הניצחון.
מכאן ואילך השתנתה הסדרה, והקפיטלס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים - שניים מהם בקולומבוס - ועלו לסיבוב השני.
גם סדרת הסיבוב השני, מול היריבה המושבעת והאלופה היוצאת פיטסבורג פינגווינס, החל בהפסד ביתי של הקפיטלס.
שוב הראו הקפיטלס את אופיים ויכולת ההתאוששות שלהם, ניצחו פעמיים במשחקי חוץ בפיטסבורג, והדיחו את האלופה היוצאת לאחר שישה משחקים ועלו לגמר החטיבה המזרחית לראשונה בעידן אלכסנדר אובצ'קין.
בגמר החטיבה המזרחית פגשו הקפיטלס את קבוצת ההתקפה הפוריה של הליגה, טמפה ביי לייטנינג.
הפעם פתחו הקפיטלס את הסדרה בצורה מצוינת עם שני ניצחונות חוץ - אך בהמשך הסדרה נוצחו פעמיים בביתם ופעם נוספת בחוץ, ונקלעו לפיגור 3:2 בסדרה כשהפסד נוסף עומד להדיחם.
בעזרת יכולת מצוינת של השוער בריידן הולטבי, ששמר על רשת נקייה בשני המשחקים האחרונים, עלה בידי הקפיטלס לחולל מהפך בסדרה ולעלות לסדרת הגמר על גביע סטנלי לראשונה מאז 1998.
בסדרת הגמר פגשו הקפיטלס את הקבוצה המפתיעה של הליגה, קבוצת ההתרחבות וגאס גולדן נייטס שהגיעה לסדרת הגמר כבר בעונתה הראשונה בליגה, כשיתרון הביתיות הוא של הנייטס.
משחק ראשון הפכפך שבו התחלפה ההובלה ארבע פעמים הסתיים בהפסד של הקפיטלס 6:4. במשחק השני הובילו הקפיטלס 3:2 כאשר הצלה וירטואוזית של השוער הולטבי, דקה ו-59 שניות לסיום, מנעה מהנייטס שער שוויון שהיה גורר את המשחק להארכה.
מאותה נקודה השתלטו הקפיטלס על הסדרה, והכוח ההתקפי שלהם בא לידי ביטוי.
אובצ'קין, קוזנצוב ובקסטרום, מצטייני העונה הרגילה, הצטיינו גם בפלייאוף, ואיתם בלטו במאמץ ההתקפי שני אמריקאים - החלוץ טי ג'יי אושי והמגן ג'ון קרלסון.
הקפיטלס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים תוך שהם מבקיעים בהם 13 שערים, וזכו לראשונה בתולדותיהם בגביע סטנלי.
בסך הכל כבשו הקפיטלס 20 שערים בחמשת משחקי הסדרה, ובשום משחק לא ירדו משלושה שערים.
אלכסנדר אובצ'קין נבחר ל־MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
הקפיטלס ניצחו במהלך מרוץ הפלייאוף עשרה משחקי חוץ, ובכך השוו את שיאה של לוס אנג'לס קינגס מ-2012; כמו כן הקפיטלס היו לקבוצה השנייה בתולדות הליגה, אחרי פיטסבורג פינגווינס ב-1992, שזוכה בגביע סטנלי לאחר שחזרה מפיגור בכל סדרות הפלייאוף שלה.
לאחר סיום העונה, למרות הזכייה ההיסטורית בגביע סטנלי, הודיע המאמן בארי טרוץ במפתיע על התפטרותו.
עוזרו, טוד ריירדן, מונה במקומו.
את עונת 2018/19 סיימו הקפיטלס, בפעם הרביעית ברציפות, במקום הראשון בבית המטרופוליטני.
אלכסנדר אובצ'קין זכה בפעם השנייה ברציפות, הפעם השישית בשבע עונות, והתשיעית בסך הכל בגביע מוריס "רוקט" רישאר לאחר ששוב סיים את העונה כמבקיע השערים המצטיין, עם 51 שערים.
בפלייאוף פגשו הקפיטלס, כמועמדים ברורים לניצחון, את קרוליינה הוריקנס שנכנסה בקושי לפלייאוף.
אחרי סדרה צמודה בה כל קבוצה ניצחה את שלושת משחקיה הביתיים, ניצחו ההוריקנס בוושינגטון במשחק השביעי והדיחו את הקפיטלס, שלא הצליחו להגן על תוארם מהעונה הקודמת.
עונת 2019/20 הופסקה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה כשהקפיטלס, שתפסו שוב את המקום הראשון בבית המטרופוליטני, הוכתרו לאלופי הבית בפעם החמישית ברציפות.
אלכסנדר אובצ'קין הוסיף לעצמו זכייה נוספת (משותפת עם שחקן נוסף) בגביע מוריס רישאר עם 48 שערים.
במתווה הפלייאוף המיוחד ששוחק בסיום העונה שיחקו הקפיטלס בבית מוקדם עם הקבוצות האחרות שדורגו ראשונות בחטיבה המזרחית, אותו סיימו במקום השלישי שהביא להם סדרה מול ניו יורק איילנדרס בסיבוב הראשון.
הקפיטלס נוצחו בסדרה תוך גילוי יכולת חלשה, והודחו.
סדרת ההדחות בסיבוב הראשון נמשכה גם בעונה המקוצרת של 2020/21, הפעם בידי בוסטון ברואינס, ובעונת 2021/22 בידי פלורידה פנתרס.
עונת 2022/23 הייתה החלשה ביותר של הקבוצה מזה תקופה ארוכה.
השיבה לפלייאוף ב-2023/24 נגמרה במהירות כשהקפיטלס, שתפסו ברגע האחרון את הכרטיס האחרון של החטיבה המזרחית לפלייאוף, הודחו בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ריינג'רס העדיפים בלא שניצחו ולו משחק אחד.
עונה רגילה מצוינת של הקפיטלס ב-2024-25 הסתיימה במאזן הטוב ביותר בחטיבה המזרחית, עם 51 ניצחונות ו-111 נקודות בטבלה.
במהלך העונה הבקיע אלכסנדר אובצ'קין את שערו ה-895 בעונה הרגילה, עבר את ויין גרצקי והפך למבקיע השערים הגדול ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
בפלייאוף הודחו הקפיטלס בסיבוב השני על ידי קרוליינה הוריקנס, ונפרדו מכוכבם השוודי ניקלאס בקסטרום שחזר לשחק במולדתו.
כוכב נוסף של הקבוצה, החלוץ האמריקאי טי.
אושי, ששיחק בקבוצה 10 עונות והיה שותף מרכזי בזכייה בגביע סטנלי ב-2018, פרש מפעילות לאחר פציעה ארוכה.
וזר הוא נהר באורך 211 ק"מ הזורם בדרום-מערב צרפת בחבל אקיטן החדשה.
הווזר הוא יובלו הימני של נהר הדורדון.
מקורו בצפון-מערב רכס המסיף סנטראל , והוא זורם דרך קירות סלעיים מדרום מערב דרך המחוזות: קורז ודורדון והערים הבאות: פרול-סור-וזר, בוז'ה, אוזרש, ויז'ואה, בריב לה גאיירד, מונטיניאק טרסון-לאוילדייה, לז אזי דה טאיאק סירוי ולה-בוג.
נהר הווזר זורם לתוך נהר הדורדון ליד העיר לה-בוג, יובל של נהר הווזר הוא נהר קורז.
עמק וזר מפורסם במערכות המערה שלו המכילים ציורי מערות רבים, שרידים של הומינינים בני התקופה הפלאוליתית העליונה, בהם גולגולות אדם, עצמות אדם, שרידי בעלי חיים, כלי נשק וכלי עבודה העשויים אבן.
אונסק"ו הכריז עליהם כאתר מורשת עולמית ב-1979. בין האתרים מערת לאסקו.
בכ-200 מערות שהתגלו במקרה ב-12 בספטמבר 1940 יש ציורי קיר בני 15,000 שנה של שוורים, סוסים ואיילים.
הגילוי היה מקרי והתרחש כאשר צעיר חיפש את כלבו שאבד.
וזיר הוא יועץ מדיני רם מעלה, או שר בממשלה מוסלמית.
שורש המונח בערבית משמעותו "לעזור", המונח וזיר נזכר בקוראן.
הח'ליפות העבאסית קבעה את התואר וזיר לשר.
בעידן המודרני התואר וזיר נמצא בשימוש בעולם דובר הערבית, באיראן, באפגניסטן, ופקיסטן.
המשרה השלטונית של הווזיר, אשר התפשטה מארצות ערב לארצות שכנות, החלה בתקופה הח'ליפות העבאסית.
הווזיר עמד בתווך בין השליט, אדון הארץ, לבין נתיניו, וייצג את הח'ליפה בכל עניין הנוגע לנתיניו.
מקור המונח מהמילה ויצ'יר שמשמעה שופט בשפה הפרסית - פהלווית, המכונה גם פרסית אמצעית והייתה נהוגה בתקופת האימפריה הסאסאנית.
התואר אומץ על ידי בית עבאס וניתן לנושאי תפקידי שר או יועץ.
התואר וזיר באופן היסטורי ניתן לאחד משני נושאי התפקידים: משרת ראש ממשלת השרים של שליט המדינה (התואר "הווזיר הגדול" היה ייחודי למשרה זו), או שר, מבין השרים במועצת שרי המלך.
באיראן המוסלמית, תוארו של ראש הממשלה, אשר כיהן תחת השאה, היה "וזיר-א עזאם" (דהיינו, הווזיר הגדול), בעוד שהשרים בממשלתו נקראו בשם וזיר.
וזיר היה אף תוארם של השרים שמונו באל-אנדלוס על ידי הח'ליפה של קורדובה.
באופן דומה, אף כיהנו וזירים ברבות מן האמירויות והסולטנויות שלתוכן פוצלה הח'ליפה.
באימפריה העות'מאנית ניתן לראשונה התואר וזיר למפקדים צבאיים ולא רק לנושאי משרות אזרחיות.
אמנם, בראשית ימי האימפריה מונו ווזירים משכבת העולמא בלבד, אך החל מתקופת מהמט השני מונו וזירים מקרב עבדי השער, וכן גדל מספרם מאחד ל-7 ואף יותר, תוך שהם נושאים תוארי משנה כגון וזיר שלישי או רביעי.
בהמשך, מונו הווזירים מקרב מושלי האיילטים והם היו יועצים אשר נטלו חלק בישיבות הדיואן הקיסרי לצד הווזיר הגדול וכונו "וזירי הכיפה" על שם תקרתו של אולם הדיואן.
הווזיר הגדול היה בכיר הווזירים ונבחר מקרבם.
הוא כיהן כממלא מקומו של הסולטאן ורשאי היה להשתמש בחותם של השליט.
כהונתו כללה את ראשות המינהל האזרחי והצבאי, משרת שופט עליון וניהול הדיואן הקיסרי.
הווזיר הגדול היה אחראי אישית על ביטחון הפנים בבירה העות'מאנית ובעתות מלחמה כאשר נבצר מהסולטאן להוביל את כוחותיו, כיהן כמפקד הצבא העות'מאני.
למרות מעמדו הרם היה הווזיר הגדול עבדו של הסולטאן והוא יכול היה לפטרו בכל עת ולעיתים אף להגלותו ולהוציאו להורג.
בשלהי ימי האימפריה הפך הווזיר הגדול לדמות דומיננטית מאוד במערכת הפוליטית העות'מאנית.
בממלכת מרוקו ההיסטורית היו הווזירים שרי הממשלה.
בממלכה החג'אזית של השושלת ההאשמית (אשר התמזגה לערב הסעודית) הווזיר היחיד היה עלי בן חוסיין (נשא בתואר החל מ-10 ביוני 1916 עד 3 באוקטובר 1924) יורש העצר לאביו חוסיין בן עלי.
בתוניסיה תחת שלטון שושלת חוסיין, היו השרים נושאים בתואר וזיר ואילו ראש הממשלה נשא בתואר "וזיר אל אכבר" (הווזיר הגדול).
בזנזיבר היו שריו של הסולטאן נושאים בתואר וזיר עד להשתלטות האימפריה הבריטית בשנת 1890.
בסולטנות האיים המלדיביים היה ראש הממשלה נושא בתואר בודו וזיר ושריו היו וזירים.
בספרות ובפנטומימה המודרניים, התואר "וזיר גדול", הוא דמות סטראוטיפית של אדם המושך בחוטים וקושר קשרים מאחורי הקלעים באופן תככני, בתקופת שלטונו של מלך חלש או לא מיומן.
דוגמה בולטת לדמות סטראוטיפית זו ניתן למצוא בדמותו של ג'אפר, בסרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני, הקושר קשר ועוסק במעשי כישוף על מנת להשתלט על הממלכה תחת שלטונו של סולטאן תמים.
באותו אופן תוארה דמותו של ג'אפר בסרט "הגנב מבגדאד" משנת 1940. כך דמותו של יוסף, יועצו של הנסיך סינבד בסדרת הקומיקס פייבלס.
ייתכן כי מקור ההשראה לדמות הווזיר הגדול באמנות המודרנית היא דמות המן האגגי במגילת אסתר.
דמויות בולטות של וזיר גדול באמנות
אהושטה טרקן הווזיר הגדול של הטיסרוק ב"הסוס ונערו"
הווזיר הגדול של כאוס במשחק המחשב "דיאבלו 2"
הווזיר נרוביאן במשחק המחשב "וורלד אוף וורקראפט Wrath of the Lich King"
הווזיר ב"הנסיך הפרסי: חולות הזמן"
הווזיר קילבורן במשחק המחשב "Guild Wars Prophecies"
יוסף, יועצו של הנסיך סינבד בסדרת הקומיקס "פייבלס"
בשאתראנג' שהוא גרסה קדומה למשחק השחמט המודרני, שמו של הכלי החזק במשחק, אשר נקרא בשחמט מלכה, היה וזיר.
עד היום כינוי זה השתמר במספר שפות אף לכלי המלכה, כך בהונגרית (vezér) במשמעות מנהיג, בפרסית (vazīr), בטורקית (vezir) ובערבית (وزير).
וזיריסטן (בפרסית: وزیرستان, "ארץ הווזיר") הוא אזור הררי, המשתרע על פני 11,585 קמ"ר, ונמצא באזור צפון-מערב פקיסטן וגובל באפגניסטן.
האזור מאוכלס כולו על ידי פשטונים אשר דתם היא אסלאם סוני.
השפה המדוברת בעמק היא שפת הווזירוולה משפות הפשטו.
האזור נמצא בשטחים שבטיים המנוהלים על ידי השלטון הפדרלי, ונחשב מחוץ לארבעת מחוזות המדינה.
וזיריסטן כוללת את האזור ממערב ומדרום מערב לפשאוור, כשנהר טוצ'י מצפונה ונהר גומאל מדרומה.
אזור זה היה בריבונות שבטית עצמאית עד 1893, כשהיה מחוץ לאימפריה הבריטית.
פלישת השבטים לשטח הבריטי היוותה בעיה מתמדת עבור הבריטים, והובילה למשלחות עונשין תכופות בין 1860 ל-1945. האזור הפך לחלק מפקיסטן בשנת 1947.
מסיבות מנהליות, וזיריסטן מחולקת לשני תת-שבטים – צפון וזיריסטן ודרום וזיריסטן, עם אוכלוסיות הכוללות (נכון ל-1998) כ-361,246 וכ-429,841 בני אדם, בהתאמה.
לתת-השבטים יש מאפיינים שונים ברורים, אולם שניהם שייכים לשבט וזיר ומדברים בשפה משותפת – הווזירוולה.
הלוחמים הווזיריים ידועים כלוחמים אימתניים, ומוכרים בשל מריבות הדמים התכופות שבהם הם מעורבים.
השבטים של וזיריסטן נשלטים על ידי הגברים זקני הכפר הנפגשים בג'ירגה השבטית (מעין פרלמנט).
מבחינה חברתית ודתית, וזיריסטן הוא אזור שמרני מאוד.
הנשים נשמרות בקפידה, וכל בית חייב להיות בראשותה של דמות גברית.
נוכחות הטליבאן באזור מהווה בעיה המדאיגה את הקהילה הבין-לאומית, במיוחד מאז המלחמה באפגניסטן.
וזיר גדול (בטורקית: Vezir-i Azam או Sadrazam, בטורקית עות'מאנית: صدر اعظم, وزیر اعظم) היה תואר מנהלי באימפריות מוסלמיות ובכלל זה באימפריה העות'מאנית שהתייחס לבכיר שרי הסולטאן.
מקור המונח "וזיר" מגיע מהמילה ויצ'יר שמשמעה שופט בשפה הפרסית – פהלווית, המכונה גם פרסית אמצעית והייתה נהוגה בתקופת האימפריה הסאסאנית.
התואר וזיר אומץ על ידי בית עבאס וניתן לנושאי תפקידי שר או יועץ ובהמשך נעשה שימוש בתואר זה בישויות מוסלמיות נוספות.
בתקופת שלטונו של מהמט השני הפכה הישות העות'מאנית לאימפריה, מספר הווזירים גדל והבכיר מביניהם הובדל מהשאר על ידי מתן התואר וזיר גדול.
לווזיר הגדול ניתנו סמכויות נרחבות, הוא אף נשא את חותמו של הסולטאן והיה רשאי לכנס את הווזירים ואת הדיואן הקיסרי.
משרדיו של הווזיר הגדול העות'מאני מוקמו בארמון טופקאפי באיסטנבול והשער למעונו אשר נקרא השער הנשגב, הפך סמל למנגנון השלטון באימפריה.
העות'מאנים אימצו חלק ממנגנוני השלטון והפקידות שלהם מסולטנות רום וכך גם את מוסד הווזירות והתואר וזיר, אשר ניתן לאחראי על המנהל והפקידות בסולטנות ועל יישום מדיניות הסולטאן.
וכך, בראשית ימי האימפריה העות'מאנית ניתן רק התואר וזיר.
במהלך המאה ה-14 ניתן התואר וזיר לבכירי העולמא, שכיהנו כשופטים עליונים וקודמו לתפקיד זה.
קיימות כמה גרסאות לזהותו של הווזיר העות'מאני הראשון.
מקורות עות'מאניים מייחסים את המינוי לעלא אדין פאשא אשר היה אחיו של הסולטאן אורהן הראשון ומונה לתפקידו ב-1326 או ב-1328. גרסה נוספת טוענת כי, ב-1364 העניק לראשונה הסולטאן מוראט הראשון את התואר וזיר לצ'נדארלי קארה חליל היירדין פאשה , אשר החל את עידן משפחת צ'נדארלי .
בני משפחת צ'נדארלי שירתו כווזירים במשך למעלה מ-100 שנים, עד לתקופתו באיזיט השני והרביעי מביניהם צ'נדארלי חליל פאשה (המכונה השני), הוצא להורג על ידי הסולטאן מהמט השני לאחר כיבוש קונסטנטינופול והיה לווזיר הראשון אשר הוצא להורג.
בימי מהמט השני הפכה הישות העות'מאנית לאימפריה ומספר הווזירים האמיר מאחד לשלושה ובהמשך לחמישה ואף שבעה.
נולד הצורך למנות וזיר גדול ומטרת המינוי הייתה לבדל בין נושא חותם הסולטאן לשאר הווזירים.
בתחילה כונה התואר בטורקית: vezir-i âzam ובהמשך כונו הוויזירים הגדולים גם בתארים: sadr-ı âlî "הווזיר העליון", vekil-i mutlak – "הסמכות העליונה", sâhib-i devlet "שליט המדינה בפועל" (מקביל לעוצר), וכן sadrazam – "הגדול שבמכובדים הגדולים".
החל מאמצע המאה ה-16, תקופת שלטונו של סולימאן הראשון, מאחר שהווזיר הגדול החל לשאת גם בתפקידים צבאיים בעת היעדרותו או נבצרותו של הסולטאן, הוחל במינויו מקרב מפקדי הצבא העות'מאני ובכירי המנהל.
ראשון קציני הצבא שנשא רשמית תואר זה היה לוטפי פאשה (1488–1563).
תור הזהב של הווזירים הגדולים
הסולטאן היה היחידי שמינה וזיר גדול ולאחר מינויו הפך הווזיר הגדול לממלא מקומו של הסולטאן והותר לו להשתמש בחותם.
הוא זכה לכינויים "נושא הטוגרא" וכן "בא כוח בלתי מוגבל של הסולטאן".
הווזיר הגדול נהג לענוד את הטוגרא מסביב לצווארו בכל שעות היממה, כשהיא תלויה על חוט משי.
עוד כיהן הווזיר הגדול כשופט עליון וראש המערכת המנהלית העות'מאנית ועוטר בדרגה בת חמישה זנבות סוס לעומת שלושה אצל הווזירים.
כאשר נלקח מהווזיר הגדול החותם הקיסרי, היה זה סימן להדחתו בידי הסולטאן ולעיתים, בהמשך, אף להוצאתו להורג.
החל מתקופתו של מהמט השני, הפסיקו הסולטאנים העות'מאנים להשתתף בכל ישיבות הדיואן הקיסרי ובהמשך אף לא השתתפו כלל.
מתקופה זו, מונו מרבית הווזירים הממונים, מקרב "עבדי השער" אשר גויסו בשיטת הדוושירמה לחיל היניצ'רים וצמחו במעלה סולם הדרגות.
על הווזיר הגדול הוטלה מלאכת ניהול ישיבות הדיואן.
לאחר תום ישיבת הדיואן היה הווזיר הגדול מגיע לסולטאן אישית, ומדווח לו על הנושאים העיקריים בהם דנו.
בתקופת מוראט השלישי נדרש הווזיר הגדול להעביר את עיקרי הדיונים בכתב לסולטאן וזה היה מחזיר את החומר בצירוף הנחיותיו.
שינוי זה הפחית ממעמדו של הווזיר הגדול ואיפשר לחצר ובכלל זה לולידה סולטאן להשפיע על החלטות הסולטאן בטרם הוחזר החומר לווזיר הגדול.
הווזיר הגדול כיהן גם כמפקד הצבא העות'מאני בעיתות מלחמה.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-17 הועברו ישיבות הדיואן למעונו של הווזיר הגדול בארמון טופקאפי, אשר הכניסה אליו כונתה השער הנשגב והפכה לסמלו של השלטון העות'מאני.
הווזירים שהשתתפו בדיונים כונו "וזירי הכיפה" על שם תקרת אולם הדיונים בו התכנס הדיואן הקיסרי.
מוסד "וזירי הכיפה" בוטל על ידי אהמט השלישי, עניין שהעצים את מעמדו של הווזיר הגדול.
סוקולו מהמט פאשה (1505–1579) הביא את מוסד הווזירית לשיא כוחו, כאשר בתקופתם של סלים השני ומוראט השלישי ניהל בפועל את האימפריה העות'מאנית במשך 15 שנים, עד לרציחתו.
ב-1656 החל עידן משפחת קפרולו, כאשר מהמט פאשא קפרולו התמנה לווזיר הגדול וניתנו לו סמכויות פעולה נרחבות במיוחד.
הוא כיהן, בעת שהסולטאן מהמט הרביעי היה צעיר בימים והאימפריה נתונה הייתה בעימות קשה מול הרפובליקה של ונציה, והצליח במלאכת שיקום האימפריה.
מהמט פאשא קפרולו היה הראשון בסדרה של שבעה וזירים גדולים מוצלחים ממשפחת קפרולו ומביניהם ניתן לציין גם את אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו אשר בשלהי המאה ה-17 הניע מפעל רפורמות שנועד ליצב מחדש את המינהל העות'מאני באיילטים, להסדיר את אופן חלוקת הטימארים ולהביא למודרניזציה של הצבא.
בעת הזו, היה מעמדו של הווזיר הגדול בכיר ממקביליו בממלכות האירופיות והותר לו לקיים קשרים עם ראשי מדינות.
הווזיר הגדול אף העניק נחלות טימאר בעלות הכנסות של עד 6,000 אקצ'ות והיה ממונה על הקדשי הסולטאן בבירה העות'מאנית וכן על ביטחון הפנים בה.
לווזיר הגדול היו שלושה עוזרים מרכזיים שלא היו חברי הדיואן.
קאהיה ביי (בטורקית: Kâhya Bey), שהיה ראש מנהל הסגל ומשק הבית של הווזיר הגדול ובהמשך התעצם מעמדו והוא הפך לסגנו של הווזיר הגדול ובתקופת מהמוט השני אף לשר הפנים של האימפריה.
צ'אוש באשי ראש שליחי הווזיר הגדול, אשר היה ממונה על ביצוע פסקי הדין של הדיואן, ממונה על העברת פקודות והנחיות לאיילטים וכן קיבל סמכויות מסוימות בתחום ביטחון הפנים.
ראיס אלכתאב, היה מזכיר הדיואן הקיסרי ומנהל לשכתו של הווזיר הגדול, אשר היה אחראי גם על הוצאת כתבי מינוי וחליפת מכתבים עם ממשלות זרות.
מעמדו התעצם ובשלהי המאה ה-18 הקביל למעמד של שר חוץ.
ב-1836 בוטלה משרד הראיס אלכתאב, עם הקמתו של משרד חוץ על ידי מהמוט השני.
למרות משרתו הרמה, לא היה מעמדו של הווזיר הגדול מובטח, והוא היה נתון לרצונו של הסולטאן ולהשפעת יועציו והולידה סולטאן.
רבים הווזירים שפוטרו והוגלו משטחי האימפריה ואף הוצאו להורג.
ב-1837, במהלך תקופת הטנזימאט שהנהיג הסולטאן מהמוט השני, בוטל התואר סאדראזאם ובמקומו הוענק לנושא המשרה התואר באש וקיל (בטורקית: bash wekīl), דהיינו השר הראשי או ראש הממשלה ובה בעת חולקו באופן מכוון תפקידי הדיואן הקיסרי בין מספר מועצות משנה.
צעדים אילו נועדו לצמצם את סמכויותיו של הווזיר הגדול כממלא מקום הסולטאן ולהעניק מידה גדולה יותר של חופש פעולה לממשלה העות'מאנית.
לאחר מותו של מהמוט השני הצליח הווזיר הגדול מהמט היסרו פאשה (בטורקית: Koca Mehmed Hüsrev Paşa) להשיב את מעמדו ותוארו של הווזיר הגדול.
בראשית ימי שלטונו של עבדול חמיד השני נעשו שני ניסיונות על ידי שרי הקבינט לקצץ בסמכויותיו ובמעמדו של הווזיר הגדול אך הם נכשלו.
ב-1908 לאחר השבת החוקה הפך הווזיר הגדול כפוף לפרלמנט העות'מאני, אך התואר סאדראזאם נותר תוארם של הווזירים הגדולים עד תום ימי האימפריה העות'מאנית ומעמדו הוקבל לזה של ראש ממשלה בממלכות מערב אירופיות.
במחצית הראשונה של המאה ה-11, כיהן רבי שמואל הנגיד (ובנו יהוסף הנגיד), כווזיר הגדול, שר הצבא ושר האוצר של נסיכות גרנדה.
תואר וזיר גדול (Etemad-e Dowlat) היה מקובל גם במערכת השלטונית של האימפריה הספווית.
הווזיר הגדול הספווי היה בדרך כלל משפטן ובתוארו נחשב משנה לשאה.
להבדיל מהאימפריה העות'מאנית, לווזיר הגדול הספווי היה חותם משלו והחלטות השאה היו נכנסות לתוקף רק לאחר הטבעת חותמם של השאה והווזיר הגדול לאחריו.
כפי הנראה נלמד התפקיד ממנגנון הממשל העות'מאני ויובא לאימפריה הספווית.
בתואר (Wazīr-e Azam), וזיר גדול, במשמעות היועץ הראשי או השר הבכיר, נעשה שימוש גם בתקופת האימפריה המוגולית והתפקיד זכה למעמד מיוחד והגיע לשיא כוחו, עת כיהן בתפקיד בירבל תחת שלטונו של הקיסר אכבר.
וזיר גדול הוא התואר הניתן לראש ממשלת פקיסטן בשפת האורדו.
וושינגטוניה (שם מדעי: Washingtonia) הוא סוג במשפחת הדקליים.
מוצאו של הוושינגטוניה בדרום-מערב ארצות הברית (דרום קליפורניה, דרום-מערב אריזונה וטקסס) וצפון-מערב מקסיקו.
סוג דקלים זה נקרא על שמו של ג'ורג' וושינגטון.
פרחי הוושינגטוניה הם דו-מיניים, ויושבים בצמוד לענפי התפרחת.
הם שמוטים כלפי מטה ואינם חורגים בהרבה מקו הנוף.
הגביע והכותרת צינוריים, בעלי שלוש אונות כל אחד.
לכל צמח קיימים שישה אבקנים.
אורך הפרי כ־8 מ"מ, דמוי בית-גלעין וצבעו חום.
טעמם של הפירות מזכיר את זה של תמרים.
ניתן לאכול אותם או לבשל מהם ריבה.
הילידים במקסיקו נהגו לטחון את הזרעים לקמח.
זרעי הוושינגטוניה החסונה מופצים על ידי ציפורים האוכלות את הפירות, ונובטים בקלות במקום נפילתם.
הנבט הצעיר מגדל במהירות שורש שיפודי מעמיק אשר מקשה מאוד על עקירתו, עוד בטרם נפרש העלה הראשון.
ההפצה למרחק והנביטה הקלה של הזרעים הופכת את הוושינגטוניה לעץ פולש לבתי גידול מושקים, שדות וגינות.
בקליפורניה, בה האקלים דומה לאקלים בארץ ישראל, הוגדרה הוושינגטוניה כעץ פולש המהווה איום ברמה בינונית על השטחים הפתוחים.
הוושינגטוניה החסונה כשמה כן היא, עץ חסון שנחשב עמיד לפגעי שרב, קור ורסס מי-הים.
המינים יכולים ליצור בני כלאיים ביניהם.
השימוש העיקרי בוושינגטוניה הוא כצמח נוי, והיא הוא נפוץ גם ברחבי העולם.
על אף ששני מיני העצים דומים מאוד, הוושינגטוניה החסונה היא בעלת גזע מאוד צר לעומת גזע עבה פי 3 בחוטית.
הוושינגטוניה החסונה עמידה מעט פחות בפני קור מאשר קרובתה החוטית, אבל חובבת לחות ואפילו מעט מליחות.
וושינגטוניה חוטית (Washingtonia filifera) – מתנשא לגובה של עד 23 מטר, עליה גדולים ובעלי פטוטרת של עד 2 מטרים.
אורך התפרחת עד 5 מטרים, והפרחים לבנים.
וושינגטוניה חסונה (Washingtonia robusta) – מגיע בגובהו עד ל-25 מטר.
עליה הם בעלי פּטוֹטֶרת שאורכה עד מטר, וטָרָף שאורכו אף הוא עד מטר.
אורכה של התפרחת הוא עד שלושה מטרים, ועליה מספר רב של פרחים קטנים שצבעם לבן-ורדרד בהיר.
וזרח השמש (במקור: The Sun Also Rises) הוא רומן מודרניסטי מאת ארנסט המינגוויי שפורסם בשנת 1926.
עלילת הרומן עוקבת אחר חבורת אמריקאים ואנגלים בשנות השלושים לחייהם, שהיגרו מארצם לצרפת, ומואסים באורח החיים הפריזאי.
החבורה, משועממת משתייה וריקודים בבתי הקפה של פריז, יוצאת לשבוע הפייסטה בעיירה הספרדית פמפלונה.
מתחת לפני השטח של המעבר האינסופי של החבורה מבר, לקפה, לעוד כוס ברנדי או ויסקי, או שיטוט בין הגדה הימנית לשמאלית, ל"אי" וחוזר חלילה, מתחת לכל אלה רוחשת החוויה שלא מדברים עליה - "ה-מלחמה", מלחמת העולם הראשונה.
כל אחד (ואחת) סוחבים עמם את השפעותיה.
הייצוג של אורח החיים חסר המטרה, האבוד, בגדה השמאלית של פריז בשנות ה-20 של המאה ה-20, התיאורים הריאליסטיים של מלחמות השוורים בספרד, הפכו את "וזרח השמש" ליצירה על-זמנית שהשפיעה על דורות רבים של כותבים וקוראים.
הרומן משקף את תחושותיו של הדור האבוד, שכללו אכזבה, יאוש, תלישות וניכור של צעירים משכילים, שנשאבו אל מערבולת האלימות האדירה שהביאה עמה מלחמת העולם הראשונה.
דור שלם ששרד את המלחמה הגדולה אבל נשאר עם צלקות שלא היה אפשר להשכיח, לא בשתייה ולא במסע כאילו-דתי אל מחוזות של אמונה (פמפלונה היא תחנה בדרך סנטיאגו).
בנוסף, ובהקשרים אלה, סוקר המינגוויי ברומן תמונות של אהבה, מוות, התחדשות וגבריות.
המינגוויי החל לכתוב את הרומן ביום הולדתו ה-26 (21 ביולי 1925), וסיים את הטיוטה הראשונית כעבור חודשיים בלבד.
הספר הוא רומן מפתח המבוסס על חוויותיו האישיות של המינגוויי, שהיה בעצמו גולה אמריקאי ועבר להתגורר עם אשתו בפריז.
הדמויות בו מבוססות על אנשים אמיתיים ממעגל חבריו של המינגוויי, והעלילה עצמה מבוססת על אירועים מהמציאות.
שנה לאחר שפורסם לראשונה בארצות הברית, הוא פורסם בבריטניה בשם "פייסטה" (Fiesta).
הספר יצא לאור בתרגום לעברית של וירה ישראלית, ב"ספריה לעם" של הוצאת עם עובד, בתשכ"ג (1962).
הוצאה נוספת, בתרגומו של יואב כ"ץ, יצאה לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ב-2006.
ב-1957 יצא למסכים הסרט "וזרח השמש", בבימויו של הנרי קינג ובכיכובם של מיטב כוכבי הוליווד באותן שנים: טיירון פאואר, אווה גרדנר, מל פרר וארול פלין.
וזרשטדיון הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר ברמן שבגרמניה, ומשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל ורדר ברמן.
האצטדיון ממוקם על חצי אי בגדה הצפונית של נהר וזר, וקרוי על שמו (משמעות השם ורדר בגרמנית של אזור ברמן היא חצי אי).
האצטדיון מוקף בפארקים ירוקים רחבים.
אצטדיון זה מכיל 42,100 מקומות ישיבה במשחקי הבונדסליגה.
הווזרשטדיון הוקם לראשונה בשנת 1909, ועבר מאז מספר שיפוצים.
בשנים 2008–2011 עבר האצטדיון שיפוץ כללי שבמסגרתו נבנו מחדש היציעים שמאחורי השער קרוב יותר לכר הדשא, חזית האצטדיון הוחלפה, ועל גג האצטדיון הורכבו מערכות אנרגיה סולארית.
האצטדיון היה מועמד לארח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך מועמדותו נפלה לבסוף.
נוסף על משחקי הכדורגל, באצטדיון זה הופיעו אמנים גדולים כמו בון ג'ובי, מייקל ג'קסון, דפש מוד, מטאליקה, האבנים המתגלגלות, רובים ושושנים, טינה טרנר, ואן היילן ואחרים.
ספר וזאת הברכה הוא ספר הלכה נפוץ העוסק בהלכות ברכות הנהנין כולל ליקוטי דינים ובירורים בהלכות ברכות, לבני יהדות אשכנז ולבני ספרד, מלוקט מדברי הפוסקים, עם הכרעות רבות מפוסקי זמננו, נכתב על ידי הרב אלכסנדר אריה מנדלבוים.
הספר כולל שלושה חלקים עיקרים:
הלכות ברכות – הלכות ודינים בהלכות ברכות.
בירור הלכה – מאמרים וחבורות בענייני הלכות ברכות.
שאלות ותשובות – בענייני ברכות.
ובסופו נדפסו מספר נספחים בענייני ברכות:
קונטרס בעניין שיעורי אכילה לברכה אחרונה – מאת הרב הדר יהודה מרגולין.
הערות רבנים – מאת הרב בנימין יהושע זילבר, הרב צבי ובר, הרב בנימין עובדיה פארסט, הרב יצחק מרדכי רובין והרב מרדכי אליהו.
לוח ברכת הנהנין – לבירור ברכה ראשונה, ברכה אחרונה, ברכת שהחיינו, ואיסור אכילת תולעים.
לוח ברכת הריח – לבירור ברכות הריח.
בשנת תשע"ז (2017) יצא לאור הספר ליבון הברכה – השלמות והוספות לספר וזאת הברכה.
הספר "ליבון הברכה" מתחלק לשני חלקים:
ליבון הברכה – בו נתלבנו סוגיות מצויות בענייני ברכות, וביניהם: הפסק בדיבור לצורך הברכה, דיני פת הבאה בכיסנין, שתיית רביעית בדברים שאין דרכם בכך, דיני שומע כעונה, דיני שינוי מקום, ברכה על מאכל שלא הייתה דעתו עליו, דיני סדר קדימה בברכות.
בשנת תש"פ (2019) הוציא הרב מנדלבוים ספר קיצור לספרו 'וזאת הברכה' בשם מעיין הברכה.
והוא כולל קיצור הלכות ברכות, הלכות ברכות הנהנין, שהחיינו, הטוב והמיטיב, ברכות הראייה וברכות הריח.
בצירוף: טבלאות, שאלות ותשובות, ולוח ברכות לבני אשכנז ולבני ספרד.
וזיר אכבר ח'אן (בפשטו: وزير اکبر خان; 1816–1845) היה אמיר אפגניסטן בשנים 1842–1845. אכבר ח'אן נודע כמצביא אפגני מוכשר שנלחם נגד האימפריה הסיקית ונגד האימפריה הבריטית ונשא את התואר ראזי.
אכבר ח'אן הועלה לשלטון לאחר המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה הודות לנאמנותו לאימפריה הבריטית ונשאר בתפקיד עד מותו בשנת 1845, ולאחריו החליף אותו אביו, דוסת מוחמד ח'אן.
אכבר ח'אן נולד בשנת 1816 באימפריה הדוראנית, כבן השני לדוסת מוחמד ח'אן, מדינאי רב השפעה משושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם).
בהיותו בן עשר, פרצה מלחמת אזרחים שהרסה את האימפריה הדוראנית.
אביו ניצל את המצב והפך לאמיר (נסיך) אמירות אפגניסטן שנוסדה מתוך הריסות האימפריה הדוראנית.
אכבר ח'אן הפך למצביא מוכשר במלחמותיו נגד האימפריה הסיקית, שם הוכיח את עליונותו האסטרטגית והתכנונית.
על גבורתו הצבאית ניתן לו הכינוי ראזי בשנת 1837, לאחר שהוביל את חיל הפרשים האפגני לניצחון בקרב על ג'מרוד נגד הסיקים (כיום באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית).
עם תחילת המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, היה על הכוחות האפגנים תחת אכבר ח'אן לסגת מהבירה קאבול אל הרי הינדו-כוש בשביל לארגן את הכוחות נגד צבא חברת הודו המזרחית הבריטית.
כאשר בינואר 1842 נסוגו הבריטים מקאבול דרך ג'לאלאבאד, ארבו להם כוחותיו של אכבר ח'אן ופתחו במאבק הררי, שבו טבחו האפגנים בבריטים אלפי הרוגים.
האפגנים הותירו חייל בריטי אחד בלבד לפליטה.
הכוחות האפגנים המשיכו להתקדם נגד הבריטים בג'לאלאבאד, ושם כוחם היה רב משל הבריטים בכמה אלפים.
למרות כל המאמצים של האפגנים, הכוחות הבריטים היו בעלי עליונות צבאית וטכנולוגית.
רוב הכוחות האפגנים עוד נהגו להילחם בעזרת חרבות ונפלו בקרב אל מול הנשק החם של הבריטים.
לאחר ניצחונם של הבריטים בג'לאלאבאד, יצאו הבריטים במשלחת שנייה לכיבוש קאבול.
המשלחת הצליחה במשימתה, אך לא החזיקה בעיר העוינת זמן רב.
עם סיום המאבק נוצר הסכם הפסקת אש.
הבריטים לא הצליחו להפוך את אפגניסטן למדינת חסות כמשקל נגד להתערבות האימפריה הרוסית במרכז אסיה אך הדיחו את דוסת מוחמד ח'אן והסדירו את אכבר ח'אן, שנשבע אמונים לויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, בכס האמיר האפגני.
אכבר ח'אן הפך לאמיר אפגניסטן במאי 1842 עם כיבוש מצודת קאבול.
היה מאבק כוחות בין אכבר ח'אן לאחיו הבכור ואביו, אך העליונות הצבאית תרמה לשימור השלטון של אכבר.
בתור אמיר, אכבר תכנן להביא למודרניזציה של הצבא ולפתוח את שערי אפגניסטן לקראת פיתוח מהמעצמות המערביות ברואו את תוצאותיה של המהפכה התעשייתית.
אכבר לא הספיק למלא את חזונו ושלטונו הקצר שנמשך שלוש שנים בלבד הסתיים במותו בשנת 1845. במותו, אביו, דוסת מוחמד ח'אן, שב לכס המלוכה האפגני בתור אמיר ונותר בתפקיד עד למותו בשנת 1863, לאחר כמעט 20 שנה.
וזול היא עיר במזרח צרפת.
וזול מוזכרת לראשונה במסמך מ-899 ונקראה באותם ימים "קסטרום וסוליום", כאשר הטירה, הביצורים ומגדל השמירה של הטירה נמצאים כיום באזור שמהווה את מרכז העיר וזול.
הבתים הראשונים של העיר נבנו בין כותלי הטורה ומתיישבים חדשים שבאו לאזור העיר נאלצו לבנות את ביתם מחוץ לחומות, על הגבעות שבסמוך עליהן.
ב-1814 ולאחר תבוסת האימפריה הצרפתית הראשונה והדחתו של הקיסר הצרפתי, נפוליאון בונפרטה הוקמה באזור העיר מדינת חיץ .
העם השנים התפתחה העיר בהדרגה ונהפכה למרכז כלכלי אירופי אם כי בסוף ימי הביניים חווה העיר תקופה מאתגרת שכללה מגפות וסכסוכים מקומיים.
כיום, אחד מבתי החרושת המרכזיים של חברת המכוניות הצרפתית "קבוצת PSA" נמצא ליד וזול.
כ-1,200 סטודנטים לומדים בעיר במספר האוניברסיטאות והמכללות, שהמרכזיות שבהן הם המכון להכשרת אחיות, בית ספר לניהול ומסחר ובתי ספר להוראה.
"וזה חזק" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי ליאור נרקיס.
הוא יצא לאור ב-1 במאי 2022, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר נכתב על ידי נרקיס, רון ביטון וניצן קייקוב, שגם הפיק את השיר.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-143 אלף השמעות.
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים של המדיה פורסט.
הווידאו קליפ הרשמי פורסם ב-1 במאי 2022, יום צאת השיר.
הוא בוים והופק על ידי ירין אלוש.
נכון לאוגוסט 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.2 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם1 במאי 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתMobile1 Music
"וזה לא מה ש..." הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת יונה וולך, הולחן על ידי אילן וירצברג, והוקלט על ידי הזמרים-יוצרים הישראליים ערן צור, דנה אינטרנשיונל, קורין אלאל ורונה קינן.
הוא יצא לאור באוקטובר 1997, על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל מתוך אלבומו של צור, אתה חברה שלי (1997).
ההקלטה הראשונה של השיר בוצעה על ידי נורית גלרון עבור אלבומה "סימפתיה" (1982), בשם "זה לא זה".
בשנת 1997 ערך צור מופע בשם "אתה חברה שלי", המוקדש לשירי יונה וולך במסגרת פסטיבל Next במרכז סוזן דלל.
בין השירים שביצע נמנה "שיר קדמשנתי (סקס אחר)" בביצועה של אינטרנשיונל ו"וזה לא מה ש..." בביצועה לצד קורין אלאל ורונה קינן.
לאחר ההופעה פורסם האלבום "אתה חברה שלי" (1997) במלואו עם כל רצועותיו השונות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםאוקטובר 1997תקליטורNMC
וזיר היה הפקיד הגבוה ביותר במצרים העתיקה ששירת את פרעה (השליט) במהלך תקופות הממלכות הקדומה, התיכונה והחדשה.
בקרב אגיפטולוגים, וזיר הוא התרגום המקובל ל-tjati, tjaty במצרית.
ההוראה של רחמירע (הוראת הוזיר ), טקסט מתקופת הממלכה החדשה, מגדירה רבות מהחובות של ה-tjaty, וקובעת קודי התנהגות.
לעיתים קרובות מונה וזיר על ידי פרעה.
במהלך השושלת הרביעית ותחילת השושלת החמישית, מונה הוזיר אך ורק ממשפחת המלוכה; מהתקופה שסביב שלטונו של נפריר כא רע קאקאי ואילך, הם נבחרו על פי נאמנות וכישרון או ירשו את התפקיד מאבותיהם.
הוזיר מונה על ידי הפרעונים.
חובתו העליונה של הוזיר הייתה לפקח על ניהול המדינה, בדומה לראש ממשלה.
לפעמים זה כלל פרטים קטנים כמו דגימת אספקת המים של העיר.
כל שאר המפקחים והפקידים בעלי הדרג הנמוך יותר, כמו גובי מיסים ולבלרים, דיווחו לוזיר.
הרשות השופטת הייתה חלק מהמינהל האזרחי, וגם הוזיר ישב שם.
בכל עת, פרעה יכול היה להפעיל את השליטה שלו על כל היבט של השלטון, ולעקוף את החלטות הוזיר.
הוזיר גם פיקח על אבטחת פרעה והארמון על ידי פיקוח על בואם ויציאתם של מבקרי הארמון.
הוזיר פעל לעיתים קרובות גם כנושא החותם של פרעה, והיה מתעד סחר.
מהשושלת החמישית ואילך, הוזיר, שהיה עד אז הפקיד הבירוקרטי האזרחי הגבוה ביותר, החזיקו באחריות העליונה לניהול הארמון והממשלה, לרבות תחום השיפוט, סופרים, ארכיון המדינה, אסמות מרכזיות, אוצר, אחסון מוצרים עודפים וחלוקה מחדש שלהם, ופיקוח על פרויקטי בנייה כגון הפירמידה המלכותית.
בתקופת הממלכה החדשה היה וזיר למצרים העליונה ולמצרים התחתונה כל אחת.
על פי הוראת הוזיר , מסמך מתקופת הממלכה החדשה המתאר את משרתו של הוזיר, היו תכונות והתנהגויות מסוימות שנדרשו כדי להיות וזיר:
אל תפעל בכוונה או בעקשנות
וַחוּשְׁטִי (בגאורגית: ვახუშტი; 1696 לערך – 1757) או וַחוּשְׁטִי בָּטוֹנִישְׁווִילִי (ვახუშტი ბატონიშვილი) היה נסיך מלכותי גאורגי (בטונישווילי ), גאוגרף, היסטוריון וקרטוגרף.
יצירותיו ההיסטוריות-גאוגרפיות העיקריות, תיאור ממלכת גאורגיה והאטלס הגאוגרפי, נוספו לרשימת תוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו בשנת 2013. פועלו נחשב לתופעה יוצאת דופן בתהליך התפתחות התפיסות הגאוגרפיות של העם הגאורגי.
יצירותיו היו כה חשובות, עד כי ניתן לחלק את התקופה שבין 1713 ל-1815 לשלושה חלקים: לפני וחושטי, תקופת פעילותו של וחושטי, והתקופה שלאחריו.
מקור שמו וַחוּשְׁטִי נובע מפרסית עתיקה – vahišta ("גן עדן").
המקבילה שלו בפרסית אמצעית היא wahišt ובפרסית חדשה behešt.
וחושטי נולד בשנת 1696 בטביליסי למלך וחטנג השישי, הוואלי של כארתלי, כממזר מלכותי על פי הנוסע הצרפתי שארל דה פייסונל אימו הייתה איכרה צמיתה.
הוא גדל בחצר אביו בטביליסי וקיבל חינוך מקיף.
בין מוריו ומחנכיו היו אישים בולטים כמו: סולחן-סבא אורבליאני , האחים גָּארְסֶווָאנִישְׁווִילִי יאסה וגיאורגי .
ומיסיונרים צרפתים קתוליים שהתגוררו בטביליסי שלימדו אותו ביוונית, לטינית, וצרפתית ומדעים נוספים.
הוא שלט גם טורקית, רוסית וארמנית.
מגיל צעיר היה וחושטי מעורב באופן פעיל בחיי המדינה של ממלכת כארתלי.
הוא השתתף במסעות צבאיים, ביצע משימות דיפלומטיות וערך מפקד אוכלוסין סטטיסטי באזור כארתלי תחתית.
פעילויות אלו אפשרו לו להכיר לעומק את שטחי הממלכה ואזורים סמוכים.
משנת 1717–1724 השתתף וחושטי באופן פעיל בחיים הפוליטיים של הממלכה.
הוא השתתף וחושטי בשני מסעות אחת אחרי השנייה כנגד הדוכס המורד (אריסתווי) שָׁאֶנְשֶׁה האריסתווי של כְּסַאנִי בין השנים 1719 ו-1720. בשנת 1721, יחד עם המדיוואנבג, גיוויי תומנישווילי, הוא ערך מפקד סטטיסטי של אוכלוסיית כארתלי תחתית.
מאוגוסט ועד נובמבר 1722, הוא היה מושל הממלכה במהלך היעדרותו של אביו שפתח במסע צבאי לגנג'ה במהלך מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723).
הוא הצטרף לאביו כשברח לכארתלי הפנימית ושירת כמפקד במחוז.
לאחר שהעות'מאנים כבשו את כארתלי, ביולי 1724, הוא הצטרף לאביו ופמלייתו הגדולה שיצא לגלות למוסקבה.
צארביץ' וחושט (כפי שנודע ברוסיה) הוא פרש למוסקבה והוענקה לו קצבה.
הוא התיישב במוסקבה, שם שהתה קהילה גאורגית גולה שהפכה למרכז תרבותי תוסס.
כל יצירותיו של וחושטי, כולל עבודותיו הגאוגרפיות והקרטוגרפיות, נוצרו במוסקבה בין השנים 1735 ל-1752.
במוסקבה, היה וחושטי במגע עם אנשי מדע מובילים ברוסיה, ונחשף להישגי המדע האירופי של התקופה.
הוא ניהל קשר יצירתי ישיר עם אקדמאים כמו ז'וזף-ניקולא דליל , מנהל המחלקה הגאוגרפית של האקדמיה למדעים בסנקט פטרבורג, דליל היה אקדמאי ומנהל המחלקה הגאוגרפית של האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג.
וחושטי יצר עמו קשר עסקי ויצירתי ישיר בשנים 1737–1738, כאשר דליל עבד על עריכת האטלס הגאוגרפי של רוסיה.
דליל העריך את המפות הגאורגיות שסיפק לו וחושטי, ראה צורך לתרגם אותן לרוסית ולצרפתית, ולשלב אותן באטלס האימפריה הרוסית.
ככל הנראה היה בקשר גם עם המדינאי והמדען הרוסי וסילי טאטישצ'ב .
זאת עקב הדמיון בין השקפותיהם על מדע ההיסטוריה.
העובדה ששניהם ראו צורך לכלול תיאור של המקום, הגנאלוגיה, והכרונולוגיה.
כמו כן, יצירתו של טטישצ'ב, "Лексикон российский" (הלקסיקון הרוסי), מוזכרת כדוגמה לעבודה מדעית מאותה תקופה שבה היסוד הגאוגרפי היה דומיננטי, אך לא היחיד, בדומה ל"תיאור הגאוגרפי של גאורגיה" מאת וחושטי.
וחושטי התמודד עם קשיים כלכליים בשהותו במוסקבה, במיוחד לאחר מות אביו ב-1735, אך המשיך בעבודתו המדעית.
הוא נפטר במוסקבה בשנת 1757. הוא נקבר במנזר דונסקוי במוסקבה, מקום קבורה מסורתי של בני מלוכה ואצולה גאורגים שהיגרו לרוסיה.
אחד מצאצאיו המפורסמים הוא נכד-אחיינו, המצביא הרוסי הנודע פיוטר בגרטיון, גיבור מלחמות נפוליאון.
רוב יצירותיו של וחושטי נכתבו או הושלמו במוסקבה, מתוכם שלוש יצירות גאוגרפיות עיקריות, אשר בזכותן נכנס להיסטוריה של חקר הקווקז:
"תיאור גאוגרפי של גאורגיה": נכתב בשנים 1742–1745 כחלק מיצירה היסטוריוגרפית רחבה יותר בשם "תיאור ממלכת גאורגיה" .
זו יצירתו הגאוגרפית המרכזית של וחושטי.
עבודה אנציקלופדית המכסה מגוון רחב של נושאים, החל מתנאי טבע (אוצרות מינרליים, תבליטים, רשת הנהרות) ועד לאתנוגרפיה ומנהגי האוכלוסייה.
התיאור מאורגן לפי אזורים פוליטיים-מנהליים (ממלכות, נסיכויות) ובתוכם לפי אגני הנהרות.
וחושטי תיאר מעל ל-770 יחידות תבליט, והציג תיאור מפורט של רכסי ההרים, העמקים והמישורים.
הוא הבין בבירור את קיומן של שתי מערכות הרים נפרדות בקווקז: הקווקז הגדול והקווקז הקטן.
הוא היה הראשון שתיאר באופן מקיף את התפרוסת והמאפיינים של קרחונים בקווקז הגדול, וציין את צבעם, סדקיהם ונחלים הזורמים תחתם.
תיאוריו הקדימו את המדע האירופי בכמאה שנה.
חיבורו מתאר בדקדקנות את רשת הנהרות, האגמים והמעיינות של גאורגיה.
הוא תיאר תיאורים מדויקים לאותה תקופה של תנאי האקלים באזורים שונים, תוך הדגשת הבדלים בין מזרח גאורגיה למערבה ובין אזורים נמוכים לגבוהים.
הוא תיאר את הצמחייה והחיות של גאורגיה, תוך התייחסות למיני צמחי תרבות וחיות בר, כולל מינים שכבר נכחדו מהאזור כמו הבונה.
וחושטי יישם באופן שיטתי את העיקרון שלפיו תנאי הטבע והחקלאות משתנים עם הגובה.
הוא חילק עמקי נהרות לאזורים "נמוכים" (עם גפנים ופירות) ו"הרריים" (ללא גפנים ופירות) והתבסס בכך על מאות שנות ניסיון של העם הגאורגי.
החיבור מהווה מקור היסטורי רב ערך על החקלאות (גידולים, השקיה), משק החי, דרכי תחבורה, יישובים, חלוקה מנהלית ומצב פוליטי בגאורגיה במחצית הראשונה של המאה ה-18.
וחושטי יצר שני אטלסים גאוגרפיים מפורטים של גאורגיה , שהתבססו על סקרים טופוגרפיים שנערכו ביוזמת אביו, וחטנג השישי.
האטלס הראשון (1735) כולל במקור 8 מפות.
הבסיס המתמטי שלו היה פרימיטיבי יחסית, אך התוכן הטופוגרפי, במיוחד באזורי כארתלי, קאחתי ואימרתי, היה מפורט ומדויק לתקופתו.
האטלס השני (1742–1743) כולל 19 מפות ומדויק יותר מבחינה מתמטית, עם רשת קרטוגרפית המבוססת על היטלים קוניים .
אטלס זה היה מבוסס על מקורות רוסיים עדכניים יותר לאותה תקופה, כתוצאה מקשריו של וחושטי עם האקדמיה למדעים בסנקט פטרבורג.
האטלסים כוללים אזור הקווקז מלווים באיורים של מספר שלטי אצולה היסטוריים (1745–1746).
החיבור המפורסם שלו על "תיאור ממלכת גאורגיה" הוא בעצם תקציר מעוטר של אוסף הטקסטים של כַּרתְּלִיס צחוֹברֶבָּה המתארים א תולדות גאורגיה בימי הביניים.
מפותיו של וחושטי זכו להכרה בחוגים מדעיים באירופה עוד בחייו.
הן תורגמו לרוסית ולצרפתית ושימשו בסיס למפות רבות של הקווקז שפורסמו ברוסיה ובמערב אירופה במאה ה-18. במשך קרוב למאה שנה, מפותיו היו המקור העיקרי למידע טופוגרפי על גאורגיה.
כיום, יצירותיו נחשבות למקור חסר תחליף למידע על המצב הפוליטי, החברתי והטבעי של גאורגיה בתקופתו.
הן מאפשרות לחוקרים לעקוב אחר שינויים שהתרחשו בנוף, בצמחייה ובעולם החי של האזור במשך 250 השנים האחרונות.
היצירה הגאוגרפית העיקרית השלישית הוא תרגום לגאורגית של ספר לימוד גאוגרפיה עולמית (1752).
יחד עם זאת במקומות רבים מצוין כי וחושטי עצמו תרגם את ספר הלימוד מרוסית לגאורגית, במקומות אחרים נטען כי המתרגם הראשון של ספר גאוגרפיה עולמית לגאורגית היה גבריאל גֶלוֹבַאנִי .
תרגום נעשה מספר לימוד שהיה נפוץ מאוד ברוסיה בתקופת פטר הגדול, שנקרא "География или краткое земного круга описание" ("גאוגרפיה או תיאור קצר של העולם").
ספר זה עצמו תורגם מלטנית ויצא לאור לראשונה ברוסיה בשנת 1710, ומאז הודפס פעמים רבות.
המשימה שלקח על עצמו וחושטי או גלובאני הייתה מורכבת, במיוחד מכיוון שהטרמינולוגיה של הגאוגרפיה המתמטית טרם פותחה בשפה הגאורגית באותה תקופה.
עותק של התרגום, שהועתק בשנת 1793, היה שייך למלך גאורגיה ארקלה השני (1721-1798) ושימש כספר לימוד עבור בניו.
סביר להניח שהתרגום היה מוכר לחברי המושבה הגאורגית במוסקבה ושימש גם בסמינר התאולוגי בתלאווי , ובכך מילא תפקיד חשוב בהפצת ידע גאוגרפי בקרב הגאורגים.
נראה כי ישנה אי-בהירות במקורות לגבי זהותו של המתרגם, כאשר גם וחושטי וגם גבריאל גלובאני נחשבים כמי שביצעו את התרגום החשוב הזה.
גלובאני, כמו וחושטי, היה חלק ממושבת הגולים הגאורגית במוסקבה והיה פעיל בתחום התרבות.
וחטנג השישי (1675-1737), אביו של וחושטי, הקים ועדה של מלומדים במטרה לכתוב חיבור על ההיסטוריה של גאורגיה מהמאות ה-14 ועד ה-17. החיבור נקרא כּאַרתּלִיס צחוֹרֶבִּיס גָּאגרדֶּזֶלֶבָּה – "ההמשך של חיי כארתלי" בעת עריכת דברי הימים של "חיי כארתלי" השתמשו "המלומדים" במקורות בעל פה ובכתב.
במיוחד הם השתמשו במסורות ובסיפורי עדי ראייה, כרוניקות גאורגיות, שירים היסטוריים ואמנות, כמו גם יצירות היסטוריות פרסיות וארמניות.
וחושטי מצא ב"המשך חיי כארתלי" שגיאות רבות ביניהם שגיאות כרונולוגיות ואחרות, מתח עליו ביקורת קשה על היצירה וראה צורך לכתוב בעצמו את ההיסטוריה של גאורגיה של המאות ה-14 ועד ה-18. למרות ש"המלומדים" שאפו להעביר את ההיסטוריה של גאורגיה כולה, עבודתם רק מתארת את מאורעות בהיסטוריה של כארתלי.
וחושטי אסף וריכז מידע מקיף משלו על ההיסטוריה והתיאור הגאוגרפי של העם והארצות הגאורגיות.
אחת המטרות העיקריות של התיקונים שלו הייתה להדגיש את האחדות הפוליטית והתרבותית של כל גאורגיה למרות העובדה שגאורגיה הייתה מחולקת פוליטית בין מלכים ונסיכים מתחרים במהלך חייו של וחושטי.
העובדה שנעשו עותקים מרובים של חיבוריו מעידה על הפופולריות של עבודתו, והנרטיב שלו עיצב באופן משמעותי את האופן שבו הדורות שבאו אחריו תפסו העבר הכלל-גאורגי.
עבודתו היא גם מקור מרכזי להיסטוריה של גאורגיה במאות ה-16 וה-17.
וחושטי גם השלים, יחד עם אחיו, הנסיך בַּכַּר , את הדפסת התנ"ך (הנוצרי) בגאורגית, תרגום שעבודת התרגום החלה עוד בימיו של אביהם, וחטנג השישי.
הוא הקים לשם כך, בביתו ליד מוסקבה, בית דפוס, לימד את אומנות הדפוס לכמה אנשי דת גאורגים, והשלים את המהדורה המודפסת הראשונה של התנ"ך בגאורגית בשנת 1743. הדפוס הועבר לאחר מכן למוסקבה, שם הודפסו כמה יצירות דתיות נוספות בגאורגית.
וחושטי בגרטיוני היה דמות מפתח בתולדות המדע הגאורגי.
הוא ביצע סינתזה בין ידע מקומי עתיק לבין הישגי המדע האירופי והרוסי, ויצר יצירות שהיו פורצות דרך בזמנן והשפיעו עמוקות על חקר הקווקז.
המכון לגאוגרפיה על שם וחושטי
גשר וחושטי על נהר הקורה