tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשך רוב הקריירה לנסטרה היה בהירנפיין שם נחשב לאגדה וגם לשחקן הטוב ביותר שלה בכל הזמנים.
בעונת 1932/33 עוד כשהיה ילד שיחק תחת המאמן האוסטרי אוטו פינטר שדגל בשיטת המשחק של "נבחרת הפלא" האוסטרית משנות השלושים.
לנסטרה לקח את שיטת המשחק ממנו ופינטר ראה בו את האינטליגנציה והטכניקה שלו על המגרש.
הוא אף השווה את לנסטרה בסגנון המשחק לזה של כוכב "נבחרת הפלא", מתיאס סינדלר, שנחשב אז לטוב באירופה.
הופעת הבכורה בקבוצה השנייה של הירנפיין הגיעה ב-1 במרץ 1936 שהוא משחק בה לצד אחיו.
הם ניצחו בה 1–12 את אלסידס מפל ואחיו יאן שכבש שישייה עלה לקבוצה הבוגרת.
לנסטרה שכבש צמד במשחק נאלץ לחכות עד לקיץ בשביל לעלות לבוגרים והוא עשה זאת ב-16 ביולי בתיקו 2–2 נגד גוררדיק.
עם פיגור של 1–0 הוא כבש את שער השוויון.
בעונת 1936/37 לנסטרה כבר תפס את מקומו הקבוע בהרכב.
הוא היה אחד הכובשים המובילים בליגת המשנה עם 19 שערים, שתרמו לעלייה של הירנפיין לליגה הבכירה.
מעונה אחר כך הקבוצה ביססה את מעמדה בליגה זו ומעונת 1941/42 עד לתשע הבאות הצליחה להגיע לשלב הגמר באליפות.
מיקום השיא של הירנפיין היה מקום שני בעונות 1946/47 ו-1947/48. הכדורגל בהולנד המשיך גם בתקופת מלחמת העולם השנייה אך בשנת 1942 הירנפיין נאלצה לשחק ללא לנסטרה עקב איסורה של ה-KNVB.
באותם הימים הפיכת הספורט בהולנד למקצוע בתשלום היה אסור והוא הפר זאת, אך לא בתחום הכדורגל אלא על כך שהשתתף באירועי החלקה על הקרח עליהם קיבל כספי פרס.
בשנת 1944 לנסטרה נישא לאשתו, הילטייה "היל" לנסטרה-ויסמן.
לנסטרה והירנפיין שיחקו ב-7 במאי 1950 את המשחק ההיסטורי ביותר של המועדון בניצחון 5–6 על אייאקס באמסטרדם שכללה אז את רינוס מיכלס.
כעבור פחות מחצי שעה הם היו בפיגור 5–1 אך הם הצליחו להפוך את התוצאה ולנסטרה לקח חלק בניצחון עם צמד ומעורבות בשערים האחרים.
בסוף שנת 1954 עזב את המועדון אותו כל כך אהב ונשאר נאמן לו גם כאשר מועדונים בסדר גודל של אייאקס ואינטר מילאנו הציעו לו חוזה.
בסך הכל כבש עבור הירנפיין 523 שערי ליגה ב-500 הופעות.
לנסטרה עבר ל-SC אנסחדה תמורת 11,000 גילד, בעוד ששווי השוק שלו עמד לפי הדיווחים על לפחות 100,000 גילד.
בעונת 1957/58 סיים עימה במקום השני בליגה וגם זכה לכבוש את השער הראשון שנכבש אי פעם באצטדיון הט דייקמן.
בשנת 1960 עבר ליריבתה אנסחדה ביוז תמורת סכום של 42,000 גילד.
שלוש שנים לאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 42, ובכל הקריירה בת ה-27 שנים שלו כבש 700 שערים ב-730 הופעות.
במדי נבחרת הולנד עשה את הופעת הבכורה ב-31 במרץ 1940 נגד לוקסמבורג ברוטרדם.
המשחק נגמר בניצחון 4–5 להולנדים ולנסטרה אחד הכובשים.
הוא כבש בסך הכל 33 שערים ב-47 הופעות במדיה ובמלכות שערי הנבחרת ממוקם בצוותא ליוהאן קרויף האגדי.
לנסטרה הצליח לזמן קצר להיות מלך השערים שלה בהיסטוריה לאחר שעבר את בבה באקויס ב-23 באפריל 1958 במשחק ידידות נגד קוראסאו.
בדקה ה-20' למשחק פאס וילקס השתווה לשניהם אך שלוש דקות לאחר מכן לנסטרה מיקם את עצמו לבד בפסגה עם 29 שערים ואף כבש באותו המשחק את ה-30 שלו.
השיא החזיק עד ה-4 בנובמבר 1959 אז וילקס עבר אותו עם שערו ה-34. בנבחרת ההולנדית הייתה שלישיית ההתקפה בשנות החמישים שכונתה "השלישייה המוזהבת" שכללה את לנסטרה, וילקס וקיס רייברס.
הוא השתתף באולימפיאדת 1948 אך מעולם לא זכה לשחק בטורניר גביע עולם.
בשנת 1956 לנסטרה עשה את משחקו המפורסם ביותר עימה בניצחון 1–2 על אלופת העולם המכהנת גרמניה המערבית.
למעשה זו הייתה ההתמודדות הראשונה של שתי הנבחרות מאז מלחמת העולם השנייה ועבור ההולנדים זה היה ניצחון מאוד אמוציונלי.
לנסטרה היה הגיבור המהולל כאשר כבש את צמד השערים.
הופעתו האחרונה במדים הלאומיים הייתה בתיקו 2–2 נגד בלגיה בשנת 1959, בו כבש גם את שערו האחרון.
ב-21 במרץ 1977 לקה בשבץ מוחי ונאלץ להיות מרותק לכיסא גלגלים לשארית חייו.
לנסטרה נפטר ב-2 בספטמבר 1985 בגיל 64 במקום הולדתו.
גופתו נשרפה במשרפה בגוטום שבלייוורדן ארבעה ימים לאחר מותו.
חצי שנה לאחר מכן נקרא שם האצטדיון של הירנפיין על שמו וגם כאשר נבנה מחדש בשנת 1994 השם נשאר.
בכניסה הראשית אליו ניצב פסל של לנסטרה וגם רחוב אחד ליד האצטדיון נקרא על שמו.
בשנת 1995 הוצגו מחזמרים על חייו ועל הניצחון ההיסטורי של הירנפיין 5–6 על אייאקס.
הוא שוחק במחזמר על ידי רוני פנדר.
עיתונאי הספורט, ניקו שייפמאקר, כתב בהספד שלו: "אגדה מתה כפי שהייתה צריכה למות.
הוא היה אגדה חיה, עכשיו הוא נחשב לאגדה מתה.
אך האגדה עדיין נותרה, כל עוד חיים האנשים אשר ראו את אבה משחק כדורגל במו עיניהם."
הדמות "קיק וילסטרה" מסדרת הטלוויזיה ההולנדית נקראה בחלקה על שמו וגם על שמם של השחקנים קיק סמיט ופאס וילקס.
אבה טסדורף הייתה ציירת שהתבססה בהמבורג.
טסדורפף הגיעה ממשפחה מכובדת ואצילית.
היא הייתה בתם של איש העסקים הנס פטר פרידריך טסדורף (1810–1881) ואנטואנט קרולין מורמן.
אבותיה כוללים את סבא רבא פטר הינריך טסדורף (1751–1832) ואת סבו רבא פטר הינריך טסדורף (1648–1723), שני ראשי העיר ליבק.
היא שיפרה את כישרונה לציור בהמבורג ושהתה לזמן קצר בשנת 1898 באקדמיה לאמנות בדיסלדורף.
מוריה היו ברנהרד מוהרגן ויוהאן תיאובלד ריפסל, שלימדו בעיקר ציור לנשים מהמבורג.
על פי הצעתם של יוסטוס ברינקמן ואלפרד ליכטורק, אבה טסדורף הפכה למתעדת הגרפית של נוף העיר העתיקה של המבורג במהלך שלב ההריסה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. עם מות הוריה, אבה טסדורף הפכה עצמאית מבחינה כלכלית.
ב־1894 תרמה את רישומיה ואת אוסף ציוריה למוזיאון לאמנות ומלאכה.
מאוחר יותר הגיעו יצירות אלה למוזיאון להיסטוריה של המבורג, שקיבל תיעוד ייחודי על נופיה של העיר המבורג במחצית השנייה של המאה ה-19.
טסדורף ראתה את "המשימה" שלה לתעד את "המבורג העתיקה" גם בשנים הבאות, בגלל ההתחדשות העירונית.
לאחר מכן עברה לדיסלדורף ללמוד באקדמיה אצל צייר הנוף גרמן גרוב.
משנת 1901 חיה שוב בהמבורג.
בהמשך עברה לארויילר מסיבות בריאותיות, שם נפטרה ב־22 בפברואר 1920.
מלאכת הרישום של חייה הושלמה בתחילת המאה העשרים עם למעלה מ-600 רישומים, אליהם נוספו כמה ציורים בצבעי מים.
אבהות הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פול וייץ, על פי תסריט שכתב יחד עם דנה סטיבנס, המבוסס על ספר הזיכרונות "שתי נשיקות למאדי", שנכתב על ידי מת'יו לוגלין ויצא לאור בשנת 2011. בסרט מככבים קווין הארט, אלפרה וודארד, מלודי הרד, אנתוני קאריגן, ליל רל האוורי, פול רייזר ודוונדה וייז.
הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה, ועלה לשידור בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-18 ביוני 2021.
מת'יו לוגלין הוא אלמן טרי, שמוצא את עצמו נאלץ להתמודד עם אחת מהעבודות הקשות ביותר – להיות אב לתינוקת שזה עתה נולדה.
קווין הארט – מת'יו לוגלין, אב אלמן שנאבק לגדל את מאדי לבדו לאחר פטירת אשתו.
אלפרה וודארד – מריה, חמותו של מת'יו ואימה של ליז.
אינה סומכת על מת'יו שיגדל את מאדי לבדו.
מלודי הרד – מאדי לוגלין, בתו היחידה של מת'יו.
אנתוני קאריגן – אוסקר, אחד מחבריו הטובים של מת'יו.
ליל רל האוורי – ג'ורדן, אחד מחבריו הטובם של מת'יו.
דברה איורינדה – ליז לוגלין, אשתו המנוחה של מת'יו.
במאי 2015, הוכרז כי צ'אנינג טאטום יככב ויפיק את הסרט, שיבוסס על פי ספר זיכרונותיו של מת'יו לוגלין כאב אלמן.
בינואר 2019, הוכרז שקווין הארט יחליף את טאטום בתור השחקן הראשי ומפיק הסרט, שיבוים על ידי הקולנוען פול וייץ עם תסריט שכתב לצדה של התסריטאית דנה סטיבנס.
במאי 2019 דווח על ליהוקן של מלודי הרד ואלפרה וודארד לצוות השחקנים של הסרט.
ביוני 2019 דווח על ליהוקם של אנתוני קאריגן, ליל רל האוורי, פול רייזר ודברה איורינדה לצוות השחקנים של הסרט, שזכויות ההפקה שלו נרכשו על ידי סרטי קולומביה.
ביולי 2019, דווח על ליהוקה של דוונדה וייז לצוות השחקנים של הסרט.
בתחילה, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-3 באפריל 2020, אך ב-6 בינואר 2020, הוחלט לדחותו ל-8 בינואר 2021. מאוחר יותר באותה שנה, תאריך עלייתו לאקרנים נדחה בשבוע, ל-15 בינואר 2021. עם זאת, ב-30 במרץ 2020 דווח שהוחלט להקדים את עלייתו לאקרנים ל-23 באוקטובר 2020 בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
ב-24 באפריל 2020, שוב הוחלט לדחותו ל-2 באפריל 2021, וב-19 בנובמבר 2020, עליית הסרט לאקרנים נדחתה ל-16 באפריל 2021. לאחר מכן, הוכרז כי נטפליקס רכשה מסרטי סוני את זכויות ההפצה הבינלאומיות, ותפיץ אותו דיגיטלית ב-18 ביוני 2021.
אבה וולטר טאנל היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1871–1873 וכמושל דלאוור ה-50 בשנים 1897–1901.
אבה טאנל נולד ליד קלארקסוויל, כיום אושן ויו, שבמחוז סאסקס, דלאוור, כבנם של ננסי ג'.
לאחר שהתחנך בבתי ספר ציבוריים במילפורד ובלואס, הוא ניהל את חנות הכלבו בלאקווטר, שאותה הקים סבו.
ב-1872 הוא עבר לעיר לואס, וניהל שם בית מרקחת וחנות חומרי בניין.
טאנל היה אחד משני מושלי דלאוור שלא נישאו מעולם.
בשנים 1871–1873 כיהן טאנל כחבר בית הנבחרים של דלאוור, ובשנים 1885–1890 שימש כפקיד בבית משפט השלום של מחוז סאסקס.
ב-1894 הוא התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית ללא הצלחה על משרת מושל דלאוור, אז הוא נוצח על ידי מועמד המפלגה הרפובליקנית, ג'ושוע מרוויל.
שנתיים לאחר מכן, ב-1896, הוא נבחר כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד מפלגת האיחוד של הרפובליקנים ג'יימס ר.
הופקר, ואת מועמד המפלגה הרפובליקנית הרגילה, ג'ון סי.
חוקת דלאוור החדשה שהתקבלה ב-1897, נכתבה והתקבלה בעת תקופת כהונתו.
על פי החוקה החדשה הורחב הייצוג של מחוז ניו קאסל באספה הכללית, אך צומצם הייצוג של וילמינגטון, שכבר הייתה החלק המאוכלס ביותר של המדינה.
בין השינויים הרבים שנכללו בחוקה, נוצרה משרת סגן המושל, התאפשר למושלים להיבחר לתקופת כהונה שנייה וניתנה להם הזכות להטיל וטו על צעדי חקיקה, משך תקופת הכהונה של השופטים הופחתה מכהונה לכל החיים לכהונה של 12 שנים, ובוטל מס הגולגולת.
במהלך תקופת כהונתו של טאנל כמושל הועברו על ידי האספה הכללית חוקי הקמת החברות, שיצרו סביבה עסקית חיובית שהובילה להיותה של דלאוור המקום המועדף בארצות הברית להתאגדותן של חברות עסקיות.
לאחר תום תקופת כהונתו כמושל, שב טאנל ללואס, שם הוא היה לנשיא בנק החוואים של דלאוור, חבר בחבר המנהלים של חברת הרכבות דלאוור, מרילנד ווירג'יניה, והבעלים של העיתון "דלאוור פיילוט".
אבה טאנל נפטר בלואס ב-18 בדצמבר 1917. הוא נטמן בבית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית שבעיר.
אבהימניו מישרה הוא רב-אמן אמריקאי בשחמט, וילד פלא.
הוא זכה בדרגת רב-אמן בשנת 2021, כשהיה בגיל 12 שנים, 4 חודשים ו-25 ימים, ונכון ל-2025, הוא השחקן הצעיר ביותר שהשיג את הדרגה.
לצד היותו רב-האמן הצעיר בהיסטוריה, מישרה מחזיק בשיאים ובתארי "צעיר ביותר" נוספים בשחמט.
זהו אחד מהרצפים הארוכים בהיסטוריה של משחקים ללא הפסד של שחמטאים ברמות גבוהות כשלו.
באוקטובר 2025 משתתף באליפות ארצות הברית שנערכת בסנט לואיס שבמיזורי.
לאחר הסיבוב השישי צבר שתים וחצי נקודות מתוך שש אפשריות (חמש תוצאות תיקו והפסד אחד).
נכון לאוקטובר 2025 מד הכושר שלו בשיא והוא מדורג במקום 12 בארצות הברית ובמקום 69 בעולם.
בספטמבר 2016 הגיע מישרה למד-כושר של 2000 והשיג דרגת מומחה של איגוד השחמט של ארצות הברית בגיל 7 שנים, 6 חודשים ו-22 ימים, ובכך שבר את השיא הקודם שהחזיק אוונדר ליאנג.
באביב 2018 הגיע מישרה למד-כושר של 2200 וקיבל דרגת אמן לאומי של USCF בגיל 9 שנים, חודשיים ו-17 ימים, ובכך שבר את השיא שקבע לירן ג'ואו.
עד 30 ביוני 2024, הוא גם החזיק בשיא העולם כצעיר ביותר שהפך לאמן בין-לאומי, שאת הדרישות לקבלתו השלים בנובמבר 2019 בגיל 10 שנים, 9 חודשים ו-20 ימים, תוך שהוא שובר את השיא שקבע כוכב השחמט ההודי, פראגנאננדה ראמשבאבו.
התואר אושר והוענק רשמית בפברואר 2020.
במרץ 2021 מישרה חלק את המקום הראשון עם רב-האמן ולדימיר בלואוס בטורניר ה-GM Norm Invitational, שהתקיים במרכז השחמט של שארלוט בצפון קרוליינה, ארצות הברית, בציון של 5.5 מתוך 9, וחצה את רף 2400 של פיד"ה ברשימה הרשמית.
באפריל 2021 מישרה חלק את המקום הראשון בטורניר Vezérképző GM בבודפשט, הונגריה, כשצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות ורמת ביצוע (פרפורמנס) 2603 ובכך השיג את הציון הראשון לדרגת רב-אמן.
במאי 2021 הוא סיים במקום הראשון בטורניר First Saturday GM בבודפשט, עם תוצאה של 8 נקודות מתוך 9 אפשריות ורמת ביצוע 2739. הוא הבטיח לעצמו את הציון השני לדרגת רב-אמן סיבוב אחד לפני סיום הטורניר, ואף עבר את הקריטריון בנקודה שלמה.
ביוני 2021, מישרה סיים במקום הראשון בטורניר Vezérképző GM Mix בבודפשט, בתוצאה של 7 נקודות מ-9 אפשריות ורמת ביצוע 2619, ובכך השיג את הציון השלישי והאחרון לדרגת רב-אמן.
מכיוון שהדירוג שלו גם חצה את 2500, הוא הפך באותו שלג לרב-האמן, והיה לרב האמן הצעיר ביותר בהיסטוריה של השחמט, בשוברו את השיא של סרגיי קריאקין בלמעלה מחודשיים.
מאמר בניו יורק טיימס ציטט חששות של נייג'ל שורט וברוס פנדולפיני לגבי השיטות בהן נעשה שימוש כדי להשיג את ההישג הנדרש לתואר רב-אמן.
הם טענו שמבנה ההסמכה והקריטריונים להשגת הדרגה עלול לעודד ארגון טורנירים שמטרתם העיקרית היא לספק לשחקנים המועמדים את ההזדמנות להשיג ציונים לתואר רב-אמן.
כדי שציון ייחשב לתקף, הטורניר צריך לעמוד בתנאים מסוימים שנקבעו על ידי פיד"ה.
אחד התנאים החשובים הוא שהטורניר יהיה "ברמה גבוהה" מספיק, למשל בכך שמשתתפים בו יהיו שחקנים בעלי דירוג גבוה.
אולם, במקרים מסוימים, מארגני הטורנירים בחרו במינימום הנדרש של קושי ודירוג כדי שהטורנירים יעמדו בתנאים.
כך הפכו הטורנירים לקלים יותר יחסית עבור המועמדים להשגת ביצוע ברמה גבוהה (רמת ביצוע מעל 2600).
הם ציינו כי דירוגם הממוצע של יריביו של מישרה בהונגריה היה נמוך באופן ניכר מזה של יריביו בשארלוט, צפון קרוליינה.
עובדה זו מעלה חשש שהטורנירים בהונגריה עוצבו במיוחד כך שיהיו נגישים יותר עבור מועמדים צעירים להשגת הציונים.
רב-האמן המתמודד באליפויות העולם יאן נפומניאשצ'י הציע לבצע כמה שינויים בתהליך ההסמכה.
בשנת 2022 עדכנה פיד"ה את הכללים הנוגעים לנציונים המותרים, וקבעה שלפחות ציון אחד יתקבל בשיטה השווייצרית כשבטורנירים משתתפים לפחות 40 משתתפים בדירוג ממוצע של 2000 נקודות ומעלה.
מישרה השתתף בגביע העולם בשחמט 2021 והפסיד בסיבוב הראשון 1½-½ לבאדור ג'ובאווה.
מישרה זכה בתחרות בסנט לואיס 2022 בשחמט קלאסיק B לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות ורמת ביצוע 2739.
מישרה הגיע למקום השני ב-2023 במשחקי TePe Sigeman & Co כשסיים עם 4.5 נקודות מתוך 7 אפשריות ורמת ביצוע 2742.
מישרה זכה באליפות ארצות הברית לנוער בשנת 2023 עם תוצאה של 6 נקודןת מתוך 9 אפשריוח, הישג שהעניק לו אפשרות להשתתפות באליפות ארצות הברית הרשמית.
באליפות ארצות הברית, מישרה סיים במקום השני (במשותף) בתוצאה של 6.5 מתוך 11. כתוצאה מהישגיו, מישרה חצה את מד הכושר 2600. את התחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה 2023 סיים עם 5.5 נקודות מתוך 11 אפשריות.
התחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה: 2023, 2025
אבהיי אשטקר הוא פיזיקאי תאורטי הודי-אמריקאי, המכהן כפרופסור בקתדרת אברלי לפיזיקה ומנהל המכון לכבידה וקוסמולוגיה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
אשטקר נחשב לאחד המייסדים והמובילים של תחום הכבידה הקוונטית הלולאתית (Loop Quantum Gravity), גישה המבקשת לאחד את תורת היחסות הכללית עם מכניקת הקוונטים.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים באוניברסיטת מומבאי ובאוניברסיטת טקסס באוסטין, ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת שיקגו בשנת 1974 תחת הנחייתו של רוברט גרוק.
לאורך קריירתו החזיק בתפקידי מחקר והוראה בכירים באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטת סירקיוז, עד להצטרפותו לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ב-1993.
עבודתו של אשטקר מתמקדת בניסיון ליישב את הסתירות המושגיות בין תורת הכבידה לבין חוקי הקוונטים.
בשנת 1986 הציג אשטקר ניסוח מתמטי חדש לתורת היחסות הכללית.
הוא החליף את המדד הגאומטרי המסורתי שבו השתמש אלברט איינשטיין בסט של "משתני קשר" (Connection variables).
פריצת דרך זו אפשרה לתאר את הכבידה בשפה של תורת השדות, בדומה לאופן שבו מתוארים שאר כוחות היסוד בטבע.
גילוי משתני אשטקר הניח את היסודות לתאוריית הכבידה הקוונטית הלולאתית (LQG).
התיאוריה מנבאת כי המרחב-זמן אינו רצף חלק, אלא בעל מבנה "מגורען" המורכב מיחידות בדידות של שטח ונפח ברמת סקאלת פלאנק.
אשטקר היה חלוץ ביישום עקרונות LQG על ראשית היקום.
בקוסמולוגיה הקוונטית הלולאתית מתקבל מודל ה־Big Bounce, שלפיו המפץ הגדול אינו סינגולריות אלא שלב מעבר מיקום קודם, כתוצאה מאפקטים קוונטיים.
אשטקר מדגיש את עקרון אי-התלות ברקע (Background Independence), שלפיו תיאוריה פיזיקלית יסודית אינה צריכה להניח מראש קיומו של מרחב שבו מתרחשים אירועים, אלא על המרחב עצמו להיווצר מתוך הדינמיקה של המערכת.
עיקרון זה הפך לסימן היכר מרכזי של תחום ה-LQG.
אשטקר זכה להכרה בינלאומית רחבה:
עמית באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
נשיא לשעבר של החברה הבינלאומית לתורת היחסות הכללית וכבידה (ISGRG)
זוכה פרס הזיכרון של איינשטיין ופרס הזיכרון של פרידריך וילהלם בסל
תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרידריך שילר בגרמניה ומאוניברסיטת לה פלאטה בארגנטינה
ידוע גם בשמו הלטיני אבולולה מוערנסיס (Abulola Moarrensis) היה משורר והוגה דעות ערבי סורי.
אל-מערי היה ידוע בדיבורו הישיר והמחוספס עם כל בני שיחו, תכונה שגרמה לאחדים להסתייג ממנו ולאחרים להעריץ את דבקותו באמת.
דעותיו העלו את חמת הממסד הדתי השמרני, העולמא, אך אלו לא הצליחו לשנות את דעותיו של אל-מערי.
כתוצאה מהשקפת עולמו האנטי-דתית השנויה במחלוקת, הוא נודע בתור "האתאיסט הבולט" של תקופתו, על פי נאסר ראבאט , אף על פי שהיה דאיסט.
שירתו ותורת המוסר שעיצב קנו לו תומכים רבים, ואלו נהרו אל מערת א-נועמאן, עיר הולדתו, מכל ארצות האסלאם.
אל-מערי עיצב עולם פילוסופי שלא היה מקובל בשום זרם של האסלאם.
ייחודה של דרכו הפילוסופית היא ההתעלמות מן המצוות האסלאמיות ומן הביטוי האורתודוקסי של האסלאם.
הא תקף את הדוגמטיות והאמונה הטפלה, והיה ביקורתי וסרקסטי במידה שווה כלפי כל הדתות - יהדות, אסלאם, נצרות, וזורואסטריות.
ראיית עולמו דגלה במוסר בחיי היום-יום, מוסר שאינו שואב את מקורותיו מן הממסד הדתי אלא מעקרונות הצדק הטבעי.
חסרונו של הצדק בחיי היום-יום הפיל על אל-מערי פסימיות רבה.
הוא הטיף לצדק חברתי ואמר כי הבחירה בטוב אינה צריכה להיעשות על מנת לזכות להכרה או לשכר מן הבריות או מן האל, אלא עצם המעשה הטוב הוא המטרה.
אל-מערי היה רציונליסט שנוי במחלוקת בתקופתו.
יצירתיו משקפות קיבעון ללימוד של פילולוגיה - השפה והתפתחותה היסטורית.
אל-מערי הביע דעות לא שגרתיות לעידן שהוא חי בו.
בהתאם לפסימיות שלו, הוא החזיק בעמדה של התנגדות לילודה, בטענה שיש לחסוך מהדורות הבאים את סבלות העולם, כך שאין להוליד ילדים על מנת למנוע מהם את הכאב והסבל שבחיים.
הוא גם היה ידוע בתקופתו בתור צמחוני מטעמי מוסר והתנגד לפגיעה בבעלי חיים לצורכי מאכל, שהובילה אותו לטבעונות, תובנה שהייתה נדירה בתקופתו.
אבו אל-עלאא נולד בדצמבר 973 באל-מערה (כיום מערת א-נועמאן שבסוריה) שמדרום-מערב לחלב - מקור הניסבה שלו, אל-מערי.
העיר הייתה באותה תקופה חלק מהחליפות העבסית, החליפות המוסלמית השלישית, בתקופת תור הזהב המוסלמי.
הוא נמנה עם משפחת בנו-סולימאן, משפחה בעלת שם במערה, שהייתה חלק משבט תנוח (تنوخ).
אחד מאבותיו היה כנראה הקאדי הראשון של מערה.
שבט תנוח היווה חלק מהאריסטוקרטיה הסורית במשך מאות שנים.
כמה מבני סולימאן נחשבו למשוררים טובים.
הוא איבד את ראייתו בגיל ארבע כתוצאה ממחלת האבעבועות.
הוא נהג לתאר את עצמו בתור "אסיר כפול" - של העיורון שלקה בו, ושל הבידוד ממנו סבל לאורך חייו.
אל-מערי החל בקריירה של משורר כבר בתור נער בגיל 11 או 12.הוא התחנך תחילה במערה ובחלב, ואחר כך באנטיוכיה וערים סוריות אחרות.
כמה ממוריו בעיר חלב היו חברים במעגל של .
מלומד ומדקדק איסלאמי זה נפטר ב־980 לסה"נ, כאשר אל-מערי עוד היה ילד אבל אל-מערי התאבל על אובדנו של אבן-חאלויה במילים עוצמתיות בשיר הכלול באסופה פרי עטו رسالة الغفران ("איגרת המחילה").
אל-קיפטי מדווח כי בדרכו לטריפולי ביקר אל-מערי במנזר אל-פארוס ליד לטקיה, שם נכח בוויכוחים של אשר הולידו בו את החילוניות.
אולם היסטוריונים אחרים כגון סבורים כי לא נחשף אי פעם לתאולוגיה נוספת מלבד הדוקטרינה האיסלאמית.
בשנים 1004–1005, נדע לאל-מערי על מות אביו ובתגובה כתב אלגיה בה שיבח אותו.
כעבור שנים נסע לבגדאד, שם התקבל היטב בחוגים הספרותיים של זמנו, אם כי היה דמות שנויה במחלוקת.
אחרי 18 חודשים בבגדאד, שב א-מערי עיר הולדתו מסיבות לא ידועות.
ייתכן שהדבר היה בגלל מחלתה של אימו, או מפני שכספו אזל היות שסירב למכור את יצירותיו.
הוא שב למערה בשנה 1010 לסה"נ ונוכח כי אימו הלכה לעולמה לפני שהספיק להגיע אליה.
הוא נשאר באל-מערה למשך שארית חייו, וניהל באורח חיים סגפני, כשהוא נותר בסירובו למכור את שיריו, גר בבידוד ומנהל אורח חיים צמחוני-מוסרי אדוק.
הריתוק לביתו שגזר על עצמו נשבר רק פעם אחת, כאשר אלימות הכתה בעירו.
כאשר קרה הדבר, נסע אל-מערי לחלב כדי לשאת ולתת עם האמיר מקים שושלת מירדאס, בניסיון לשחרר את אחיו אבו אל-מאג'ד ועוד כמה נכבדים מוסלמים ממערה.
אלה הואשמו בהרס יקב אשר בעליו הנוצרי הואשם בתקיפה מינית של אישה מוסלמית.
לאורך שנות הסתגרותו, המשיך אל-מערי ביצירתו תוך שיתוף פעולה עם אחרים.
הא נהנה מכבוד רב ומשך תלמידים רבים מבין בני עירו, וכן עמד בקשרי התכתבות פעילה עם מלומדים מחוצה לה.
למרות כוונתו לנהל אורח חיים מבודד, הוא התעשר בעשור השביעי לחייו והיה לאדם הנערץ ביותר באזור שלו.
אל-מערי לא התחתן מעולם ומת בעירו בחודש מאי 1057.
אל-מערי היה ספקן אשר התכחש לאמונות טפלות ודוגמטיות בדת.
עובדה זו, לצד השקפתו השלילית הכללית על החיים, גרמה כך שיתואר בתור "פסימיסט שמחשבתו חופשיה".
אחד הנושאים שחזרו על עצמם לאורך כל יצירותיו הפילוסופיות היה הרעיון לפיו לשכל הישר יש עמדה מועדפת על פני המסורות.
על פי השקפתו, ההסתמכות על תפישות קדומות ועל נורמות חברתיות מבוססות עלולה להיות מגבילה ולעצור אינדיבידואלים מלחקור את יכולותיהם שלהם.
אל-מערי לימד כי הדת הייתה "משל שהומצא על ידי הקדמונים", והיא חסרת ערך עבור כל אדם מלבד עבור אלה המנצלים את ההמון הפותה והמאמין.אל תניחו כי הכרזותיהם של הנביאים הן אמיתיות; כולן מומצאות.
בני אדם חיו ברווחה עד שאלה הגיעו וקילקלו את החיים.
ספרי הקודש אינם אלא מערך של אגדות בטלות מהסוג שיכול היה להתקיים בכל עידן ואכן לאמיתו של דבר נוצרו בו.אל-מערי העביר ביקורת על רבות מהדוגמות של האסלאם, כגון החג', אותו כינה "מסעו של עובד-האלילים".
הוא דחה את הטענות להתגלות אלוהית כלשהי והאני-מאמין שלו היה זה של הפילוסוף והסגפן, עבורם השכל הישר מספק את המצפן המוסרי, והמידה הטובה מתגמלת בפני עצמה.
השקפותיו החילוניות כללו גם את הנצרות והיהדות.
אל-מערי ציין כי הנזירים במנזריהם או המאמינים במסגדיהם הולכים בעוורון בעקבות האמונות של סביבתם הקרובה: אילו נולדו בין המגים או הצאבאים, היו הם הופכים למגים או צאבאים.
לתמצות דעתו על הדת המאורגנת, ציין פעם: "יושבי האדמה מתחלקים לשני סוגים: אלה שיש הם שכל, אבל לא דת, ואלה שיש להם דת, אבל לא שכל".
אל-מערי היה סגפן, אשר ויתר על תשוקות העולם הגשמי וחי כשהוא מבודד מזולתו תוך שהוא יוצר את כתביו.
הוא התנגד לאלימות על כל צורותיה.
בבגדאד, אף על פי שהתקבל היטב, הוא החליט לא למכור את הטקסטים שלו, דבר שהקשה עליו להתקיים.
יש שהשוו סגנון חיים סגפני זה לחשיבה ההודית שהתקיימה בזמנו.
ייתכן שאל-מערי הושפע מהג'איניזם, אליו היה עשוי ללהיחשף בעת שהותו בבגדד.
בשנותיו המאוחרות הוא בחר לחדול מצריכת בשר וכל תוצר אחר של בעלי חיים (כלומר, הוא הפך למעשה לטבעוני).
אחד משיריו קרוי "אינני גונב יותר מהטבע", ובו הוא כותב (בתרגום חופשי):אל תאכלו דגים שבעוול הוצאו מהמים
ואל תשתוקקו לאכול בשר חיות שחוטות
או את חלבן הלבן של אימהות שיצרו את המשקה הטהור עבור ילדיהן, לא עבור נשות האצילים
ואל תצערו את הציפור התמימה בלקיחת הביצים שהטילה, שכן אי-צדק הוא הגרוע שבפשעים
וותרו על הדבש אותו משיגות הדבורים בעמלן מן הפרחים של הצמחים מפיצי הניחוח
שכן הן לא אגרו אותו על מנת שישתייך לאחרים, אף לא אספו אותו כדי לחלק פרסים ומתנות
לו אך תפשתי את דרכי לפני שהאפיר שערי
היסוד הפסימי של אל-מערי בא לידי ביטוי בהמלצתו האנטי-נטליסטית שלא להביא ילדים לעולם כלל, על מנת לחסוך מהם את מכאובי החיים.
באלגיה שכתב אודות אובדנו של קרוב משפחה, הוא מצרף את אבלו עם תובנות לגבי ארעיותם של חיים אלה:
חושבני שפני האדמה אינם אלא גופותיהם של המתים.
לכו לאיטכם באויר, שלא תרמסו את שרידיהם של משרתי האלוהים.כתובת הזיכרון על מצבת קברו של אל-מערי, אותה חיבר בעצמו, אומרת (בנוגע לחיים ולהיוולדות): "זה הוא הפשע של אבי כלפי, אשר אותו לא ביצעתי כנגד אף אחד."
שיריו של אל-מערי כתובים בשפה קשה ומסורבלת.
אסופת השירים המוקדמת שלו (سقط الزند, "ניצוץ האש") כללה תשבחות לאנשי העיר חלב והשליט מ, .
הספר זכה לפופולריות וביסס את מעמדו כמשורר.
מספר שירים באוסף עסקו בשריון.
אוסף שני, מקורי יותר, הופיע תחת הכותרת اللزوميات ("חובות"), או لزوم ما لا يلزم ("ההכרח שאינו הכרחי").
הספר ראה אור בעברית בסדרת מכתוב בשנת 2019. הכותרת מתייחסת לאופן בו אל-מערי ראה את ענייני החיים, וגם מרמז למורכבות הבלתי נחוצה של תבנית החריזה שנעשה בה שימוש.
יצירתו השלישית היא יצירת פרוזה בשם رسالة الغفران ("איגרת המחילה") אשר נכתבה בתגובה ישירה למשורר הערבי איבן אל-קריא, שאל-מערי לועג להשקפותיו הדתיות.
ביצירה זו מבקר המשורר בגן-עדן ופוגש את המשוררים מהתקופה הפגאנית.
מלומדים איסלאמיים טענו לעיתים קרובות שהערבים שחיו לפני האסלאם יכלו בהחלט להיכנס לגן העדן.
ההיבט של שיחה עם המתים בגן העדן הביא לכך שריזאלת אל-גופראן הושוותה לקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי, אשר נכתבה מאות שנים מאוחר יותר, ואולי אף שימשה לו כהשראה, אם כי אין כל ראייה לכך.
אלג'יריה אסרה על השתתפותו של הספר ביריד הספרים הבינאומי שנערך במדינה בשנת 2007.
ספר נוסף الفصول والغايات ("הפרקים והמטרות") הוא אוסף של דרשות.
היצירה גם כונתה פרודיה על הקוראן.
אל-מערי חיבר גם גוף ספרותי נכבד של חידות בחרוזים אשר חלקם מצוטטים בספרו של .
אל-מערי שנוי במחלוקת גם היום בגלל תפיסותיו הסקפטיות כלפי אסלאם, הדת הדומיננטית בעולם הערבי.
ב-2013, כמעט אלף שנים לאחר מותו, ג'בהת א-נוסרה, שלוחה של אל-קאעידה בלבנט, ערפו את ראשו של פסלו של אל-מערי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
הפסל נוצר על ידי הפסל פתחי מוחמד.
יש הסבורים שהרס הפסל התבצע בגלל כפירתו של אל-מערי או אולי בגלל קרבת משפחה בינו לבין משפחת אסד.
לאחר שצבא סוריה החופשית, אשר לחם באסד לצד ג'בהת א-נוסרה, השתלט על מערת א-נועמן, הושב הפסל לקדמותו ונוקה.
כתביו של אל-מערי זכו לעניין מחודש בעולם הערבי לאחר פרסומם מחדש ופירושם על ידי האינטלקטואל המצרי טה חוסיין בשנת 1955. אף על פי שהוא החזיק בתפיסת עולם לא-דתית שנויה במחלוקת, כיום הוא נחשב לאחד מגדולי המשוררים הערביים הקלאסיים שהקדים את זמנו.
אַבּוּ אַיּוּבּ אלְ-מַסְרִי היה טרוריסט ממוצא מצרי ומי שנחשב למחליפו של אבו מוסעב א-זרקאווי בהנהגת סניף אל-קאעידה בעיראק.
אל-מסרי החל את דרכו בארגון האחים המוסלמים במצרים, ובשנת 1982 הצטרף לארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי.
הוא עבר למחנה של אוסאמה בן לאדן באפגניסטן בשנת 1999, שם התאמן והפך מומחה בחומרי נפץ, בייחוד בתחום משאיות נפץ.
לאחר הפלישה האמריקאית לאפגניסטן עבר לעיראק, שם פיקד על פעולות אל-קאעידה בדרום המדינה.
הוא טען לאחריות על הוצאתו להורג של שבוי טורקי בשנת 2004.
אל-מסרי היה מבוקש על ידי שלטונות עיראק ומחלקת המדינה של ארצות הברית, שהציעה עליו פרס כספי.
בעבר היו מספר דיווחים כי נהרג, אך אף אחד מהם לא אומת.
ב-18 באפריל 2010 נהרג אל-מסרי בהתקפה משותפת של הכוחות העיראקיים וצבא ארצות הברית על בית המחסה שבו שהה.
יחד עמו נהרג אבו עומר אל-בגדאדי, שהיה אף הוא מראשי סניף אל-קאעידה בעיראק.
בבית המחסה שבו נהרג נמצאו מחשבים, ובהם תכתובות במייל לאיימן א-זוואהירי ולאוסאמה בן לאדן.
אַבּוּ אלְ-אַסְוַד טַ'אלִם בְּן עַמְר בְּן סֻפְיַאן א-דֻּאַלִיּ היה מדקדק ערבי שפעל בעיר בצרה, וחבר קרוב של הח'ליפה עלי בן אבי טאלב.
ייסד את הדקדוק הערבי, פיתח את שיטת התשכיל (ניקוד) הראשונה בערבית.
שיטת התשכיל של אבו אל-אסווד
בתחילה נכתבה הערבית ללא סימנים דיאקריטיים.
עם כיבושי האסלאם נוצר צורך ללמד ערבית המוני אנשים, ולכן היה צורך בסימנים דיאקריטיים כדי להקל על ההגייה.
לפי המסורת, מועאויה הראשון פקד על זיאד אבן אבו ספיאן, הוואלי של בצרה, למצוא את האדם שיתאים למשימה זו, והוא פנה לאבו אל-אסווד, שהציג את מערכת התשכיל הראשונה, אשר ייצגה רק את התנועות הקצרות.
שיטת התשכיל של אבו אל-אסווד משתמשת בנקודה אדומה, להבדיל מהטקסט השחור, כדי לייצג את התנועות, כאשר ההבחנה איזו תנועה מיוצגת נעשית בעזרת מיקום הנקודה: נקודה מעל האות מקבילה לפתחה (a), מתחת לה מקבילה לכסרה (i) ובצדה לדמה (u).
מאוחר יותר התווספה הכפלת הנקודה לסימון תנווין ונקודה צהובה לייצוג המזה.
השיטה של אל-אסווד שונה באופן מהותי מהסימנים הנהוגים כיום, המבוססים על שיטתו המאוחרת יותר של אל-ח'ליל בן אחמד.
אַבּוּ אלְ-מִסְכּ כַּאפוּר היה השליט הרביעי (966–968) באמירות של בית איח'שיד במצרים ודמשק, והשליט הראשון בעולם האסלאמי ממוצא אפריקני.
החל דרכו כעבדו של מוחמד בן טוגג' אל-איח'שיד, ומשעלה לגדולה שימש עוצר לשני בניו לאחר מות איח'שיד.
לאחר מות הבנים הכריז על עצמו שליט.
בתקופת שלטונו התמודד עם בעיות מבית, שבחלקן נגרמו עקב אסונות טבע, ומחוץ מצד הפאטמים, הקרמטים, הנובים ואמיר חלב.
הוא טיפח את האמנויות והיה מסביר פנים לעולמא.
הקים מוסדות ציבוריים מכספי הווקף שלו.
כאפור היה במוצאו אפריקני שחור, שנשבה, סורס ונמכר לעבדות באתיופיה.
הוא הגיע לידיו של השליט האיח'שידי הראשון, מוחמד בן טוגג', ובמהרה עלה לגדולה בשל נאמנותו לאדונו.
הוא הופקד כפדגוג של שני בניו, אנגר ועלי, לקראת עלייתם לכס השלטון וכניסתם לעולם הפוליטיקה הימי-ביניימית, ושימש גם שר צבא בשירותו את מוחמד בן טוגג' במערכות השונות שלו, בצפון מול אמירות חלב ובמזרח מול הקרמטים, שאיימו על ערי הקודש מכה ואל-מדינה ואף גנבו את האבן השחורה.
אחרי מות מוחמד בן טוגג', שימש כאפור עוצר והעלה לשלטון את האח הבכור, אנגר, ב-946, אך כבר ב-961 סייע לאחיו הצעיר, אבו אל-חסן עלי, לעלות לשלטון תחתיו.
עלי מת ב-966, וכאפור הכריז על עצמו "ואלי" של פוסטאט.
הוא התמודד בהצלחה עם חתרנות פוליטית מצד יריביו ובפני הדעוה השיעית שהחלה להתפשט בארצו מצד הפאטמים שבמערב.
כמו כן, הצליח להתמודד עם בעיות שנגרמו בשל שרפה שפרצה בעיר פוסטאט ב-954 וברעידת אדמה שפגעה במצרים שנה לאחר מכן.
הוא הוכיח יכולת צבאית בעמידתו מול איומים שהקיפו את מצרים מכל עבר.
השליטה בערי הקודש מכה ואל-מדינה, שהייתה נקודת חוזק תדמיתית חשובה לשושלת, הייתה בסכנה מצד הקרמטים, שאף גנבו את האבן השחורה וגרמו לביטול מצוות החג'.
עוד לחצו עליו הפאטמים שקמו במערב, הנובים שהתקוממו בדרום, ואמיר חלב, סיף א-דאולה, שהתחרה עמו על השליטה בארצות דמשק (בלאד אל-שאם).
כאפור גם עודד את האמנויות בארצו ואירח את המשורר הנודע אַלְ-מֻתַנַבִּי, שלימים הסתכסך עמו ונמצא מנציח את כאפור בשירי לעג שכתב על אודותיו.
חרף מוצאו, היה כאפור גם מוסלמי אדוק, שהסביר פנים לעולמאא (חכמי הדת) והחזיק במנהגי האסלאם הסוני, לרבות אמונות כגון האמונה בשדים.
הוא גם הקים מכספו, דרך מוסד הווקף, שני מסגדים בעיר פוסטאט ובית חולים (דאר א-שפאא).
לצד זאת הקים שורת ארמונות ואת גני כאפוריה, הקרויים על שמו, בפוסטאט.
נולד בסביליה בדרום מערב ספרד.
במולדתו הוכר כאיש הלכה המתמחה בחדית', אולם יותר מכול התפרסם בידיעותיו המפליגות על צמחי המרפא ותועלתם, ומכאן גם כינויו "א-נבאתי" (העשבונאי).
תחום התמחותו של אבו אל-עבאס היה בהגדרה מדויקת של מיני צמחים, מוצאם ובית גידולם.
ידיעותיו לא היו מוגבלות רק לתחומי ספרד, אלא להכרה נרחבת של צמחים מכל אזורי השליטה האסלאמית, שאותה רכש מהספרות, ובעיקר מתוך היכרות אישית במהלך מסעותיו בעולם.
למרות ההכרה שלה זכה אבו אל-עבאס בימיו כבר סמכא בענייני הלכה ורפואה בספרד, נהג תמיד בפרישות ואת זמנו הקדיש ללימודים.
למחייתו מכר עשבים והעתיק ספרים בחנותו שבסביליה.
אבו אל-עבאס ערך כנראה במהלך שנות חייו מספר מסעות למזרח, שלהם היו שתי מטרות: העמקת לימודיו במדע החדית' לפי האסכולות הנהוגות במזרח והרחבת היקף ידיעותיו הרפואיות.
את רשמי מסעותיו תיעד בספרו, "המסע המזרחי".
מסע אחד ערך עוד בצעירותו, בשנת 1185, אז קיים לראשונה את מצוות החג' למכה.
אולם את המסע המקיף ביותר למזרח ערך בשנת 1215. משם כנראה המשיך לעיראק ולערי סוריה הגדולה.
בשובו לספרד ממסעו, בשנת 1228, חנה בדרכו גם בסיציליה.
אבו אל-עבאס תיאר בספרו צמחים שהכיר או ראה במסעותיו, בהם צמחים הגדלים במספר אזורים, המאפשרים לנו להתחקות אחר חלק ממסעו בארץ ישראל: יהודה, דרום הר חברון, בקעת הירדן ויריחו, אזור החוף ודרך אשקלון.
ביצירתו מושקע מידע רב חשיבות למחקר תולדות הצומח בארץ ישראל בימי הביניים ושימושיו.
בין הצמחים שהוא מתאר את שימושם: סירה קוצנית, סולנום החדק, עירית גדולה, רכפה לבנה ומיני חרחבינה.
אַבּוּ אלְ-חַסַן (1589 – 1630 לערך) היה צייר שפעל בדלהי שבהודו בתקופה המוגולית תחת שלטונו של הקיסר ג'האנגיר.
אבו אל-חסן נולד בהראט שבמערב אפגניסטן.
הוא הועסק על ידי ג'האנגיר, עוד בטרם עלייתו של זה לשלטון כקיסר האימפריה המוגולית.
עד מהרה הפך לאמן הקיסרי הראשי וקיבל את התואר "נאדר א-זמאן" ("פלא הזמן") מהקיסר.
תפקידו העיקרי היה תיעוד מאורעות החצר הקיסרית בציוריו.
מרבית ציוריו אבדו עם השנים, אולם אחת מיצירותיו הידועות ששרדו היא הציור "סנאים על עץ", המצוי כיום בספרייה הבריטית.
אַבּוּ אלְ-בַּרַכַּאת הִבַּת אללַּהּ בְּן מַלְכַּא אלְ-בַּגְדַאדִי היה פילוסוף ורופא יהודי שהתאסלם באחרית ימיו.
בזכות הישגיו בפילוסופיה ורפואה הוא כונה על ידי בני זמנו "היחיד בדורו" (אווחד א-זמאן).
כתב מספר חיבורים חשובים בתחומי הלוגיקה, מטאפיזיקה, פרשנות על מגילת קהלת וכתבי פילוסופים יוונים קדמונים ועוד.
תרם תרומה משמעותית להתפתחות הפילוסופיה האסלאמית בתקופתו.
אבו אל-ברכאת נולד בשנת 1080 בעיירה בלד שליד מוסול.
בצעירותו ניסה להצטרף לחוג תלמידיו של אחד הרופאים המפורסמים ביותר בבגדאד, אך הוא נדחה תחילה עקב יהדותו.
רק לאחר שפתר עבור הרופא בעיה, שאף אחד מתלמידיו לא הצליח לפתור, התקבל כתלמיד.
בהמשך ימיו נהפך אבו אל-ברכאת לרופא בחצר הח'ליף העבאסי בבגדאד ורופא של מפקדים סלג'וקים בכירים במוסול.
כישוריו כרופא מהוללים במקורות אסלאמיים, ומסופרות אנקדוטות שמתארות איך הצליח למצוא תרופה לכל מחלה.
במהלך חייו שימש פטרון למשורר היהודי יצחק אבן עזרא.
אבן עזרא כתב לכבודו שיר שבח שבו קרא לו "נתנאל", ככינוי של כבוד, ושם זה נזכר לפעמים במקורות יהודיים כשמו של אבו אל-ברכאת.
בימיו כיהודי כתב פרשנויות על המקרא והתלמוד בדיאלקט המקומי של ערבית יהודית, ושרידים מכתביו אלה נמצאו בגניזת קהיר.
אבו אל-ברכאת התאסלם בערוב ימיו.
המניעים להתאסלמותו אינם ידועים בבירור, אך במקורות אסלאמיים מופיעים הסברים שונים לכך.
הסבר אחד הוא שאבו אל-ברכאת התאסלם כתוצאה מפחד לנקמה, לאחר שנכשל בטיפול באשתו האהובה של הסולטאן הסלג'וקי, שנפטרה ממחלה למרות טיפוליו.
על פי הסבר אחר, אבו אל-ברכאת צידד בצד העבאסי בקרב בין צבא הסלג'וקים לבין צבאו של הח'ליף העבאסי אל-מסתרשד, שבו נחלו העבאסים תבוסה, והוא אולץ להתאסלם לאחר שנשבה על ידי הסלג'וקים.
פרופ' שלמה דב גויטיין העלה את ההשערה שייתכן שהתאסלמותו של אבו אל-ברכאת הייתה כלפי חוץ בלבד, שכן מקור יהודי מהתקופה שלאחר התאסלמותו מצטט את עמדתו של אבו אל-ברכאת בעניין פולמוס הרמב"ם, דבר שלא היה סביר אם הוא היה ידוע בקרב היהודים כמתאסלם אמיתי.
כמו אבו אל-ברכאת, גם שניים מתלמידיו, המשורר יצחק אבן עזרא והפילוסוף סמואל אלמוגרבי, התאסלמו במהלך חייהם.
בעוד שיצחק אבן עזרא חזר כנראה ליהדות בערוב ימיו והכה על חטא על שהמיר את דתו, סמואל אלמוגרבי הטיף נגד היהדות וחיבר כתב פולמוס כנגדה, בשם אפחאם אל-יהוד, ששירת דורות של מלומדים מוסלמים כדי לתקוף את האמונה היהודית.
אבו אל-ברכאת לקה בעיוורון מעט לפני מותו ונפטר בבגדאד בשנת 1165. הח'ליף העבאסי אל-מסתנג'ד הראשון, שאותו שירת בשנותיו האחרונות, הבטיח לו שבנותיו היהודיות יוכלו לרשת את רכושו.
ספרו החשוב ביותר של אבו אל-ברכאת הוא ספרו בן שלושת הכרכים, "אל-מועתבר פי אל-חיכמה" (المعتبر في الحكمة – הנחשב בעיני אדם בחכמה; נקרא גם כתאב אל-מועתבר), שעוסק בלוגיקה, נפש האדם ומטאפיזיקה, ושבו הוא פורס את משנתו הפילוסופית.
בחיבור זה אבו אל-ברכאת התכתב עם ספרו הפילוסופי של המלומד המוסלמי הנודע אבן סינא, "כתאב א-שפאא" (كتاب الشفاء – ספר המזור), וציטט ממנו באריכות.
אבו אל-ברכאת קיבל בספרו כמה מרעיונותיו של אבן סינא, אך גם דחה וביקר כמה מרעיונותיו ותפישותיו הבסיסיים.
במידה רבה השקפותיו הפילוסופיות של אבו אל-ברכאת התבססו על עקרונות הפילוסופיה של אפלטון, כפי שאלה הובנו בעולם המוסלמי והיהודי של ימי הביניים.
אבו אל-ברכאת הציג ביקורת נוקבת על כמה מתפישותיו האריסטוטליות של אבן סינא, שהיו מקובלות בפילוסופיה האסלאמית עד אותה עת, וביקורת זאת השפיעה על מלומדים מוסלמים שדגלו באשעריה, כולל על מלומדים מהשורה הראשונה, כגון פח'ר א-דין א-ראזי.
הערעור ההולך והגובר על האסכולה של אבן סינא שקט רק לאחר שהמלומד המוסלמי הנודע נסיר א-דין א-טוסי פרסם ספר שבו הוא הגן על אסכולה זו מפני "אל-בגדאדי והפילוסופים שבאו אחריו" שביקרו אותה.
הפילוסוף היהודי אבן כמונה הושפע גם הוא מאבו אל-ברכאת ומצטט מכתביו באריכות.
הפילוסוף הפרסי המוסלמי הסופי שהאב א-דין סהרורדי גם כן מתייחס בכתביו למשנתו של אבו אל-ברכאת, אך לא מציין את שמו, אלא מציג את טענותיו כ"טענות של פילוסופים יהודים".
תחום נוסף שבו עוסק בהרחבה "אל-מועתבר פי אל-חיכמה" הוא פיזיקה של התנועה, ורעיונותיו החדשים של אבו אל-ברכאת בתחום זה מזכירים כללים והנחות יסוד של המכניקה הקלאסית שפותחו ונוסחו בעת החדשה.
מאוחר יותר, מלומדים אירופאים כגון ז'אן בורידן התייחסו בכתביהם לרעיונותיו של אבו אל-ברכאת על תנועה של גופים.
חיבורו השני החשוב ביותר של אבו אל-ברכאת הוא ספר פרשנות פילוסופי למגילת קהלת, שאותו חיבר בעודו יהודי.
למרות התאסלמותו המאוחרת, ספר זה המשיך להילמד בישיבה בבגדאד עד המאה ה-13, ושם גם ייצרו מספר העתקים ממנו, תוך המשך ייחוסו לאבו אל-ברכאת.
זאת עדות נוספת לכך שכנראה יהודים בני זמנו לא האמינו בכנות התאסלמותו.
הספר הוכתב על ידי אבו אל-ברכאת לבן-חסותו, המשורר יצחק אבן עזרא.
הספר כולל את הטקסט המקורי של קהלת בעברית, תרגום ערבי, כנראה מאת אבו אלברכאת עצמו, ופרשנות לספר קהלת הכתובה בניב ערבית יהודית באלפבית עברי.
לאחר התאסלמותו חיבר אבו אל-ברכאת ספר בשם "הראיות האמיתיות מהמסורת על מהות השכל" (צחיח אדלת א-נקל פי מאהית אל-עקל).
בספר זה הוא מציג את השקפותיו הפילוסופיות, תוך הסתמכות על הקוראן ומקורות מהמסורת האסלאמית.
בנוסף אבו אלברכאת חיבר מספר מאמרים קצרים העוסקים באסטרונומיה ורפואה, שגם הם זכו לתפוצה בתקופתם.
אַבּוּ אֻסַאמַה אלְ-מַסְרִי הוא כינויו של טרוריסט, שהיה בעבר מנהיג ארגון הטרור האסלאמי מחוז סיני של המדינה האסלאמית, סניף המדינה האסלאמית בחצי האי סיני, הנקרא גם "אנצאר בית אל-מקדס".
אל-מסרי הגיע לסיני ממצרים, ולמד בעבר באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר.
בנובמבר 2015 הודיע אבו אוסאמה אל-מסרי כי ארגונו אחראי להפלת המטוס הרוסי שהתרסק בצפון סיני ב-31 באוקטובר 2015. ההתרסקות גבתה את חייהם של כל 224 הנוסעים ואנשי הצוות.
ארגון המדינה האסלאמית הודיע כי אל-מסרי נהרג ביוני 2018 במהלך התקפה אווירית על מעוזי הארגון.
אַבּוּ אלְ-חַסַן עַלִי אִבְּן אִסְמַאעִיל אלְ-אַשְׁעַרִי (; 874–936) היה מגדולי התאולוגים המוסלמים בימי הביניים, מייסד האסכולה האשערית הנקראת על שמו, אשר משמשת בסיס לעיקרי המחשבה הסונית עד היום.
יש שכינו אותו "אבי התאולוגיה האורתודוקסית באסלאם".
אל-אשערי נולד בשנת 873 לספירה (260 להיג'רה) בעיר בצרה שבעיראק.
היה מצאצאיו של אבו מוסא אל-אשערי, המושל התימני בעיראק בתקופת יורשי הנביא מוחמד.
בשל השתייכותו למשפחה עשירה, זכה אל-אשערי לנחלה שקיבל בירושה אשר תנובתה כלכלה אותו במשך חייו ואפשרה לו את החופש מעול הפרנסה.
באותה תקופה בצרה הייתה מרכז רוחני מוסלמי גדול.
את ראשית דרכו כמלומד הקדיש אל-אשערי ללימודי הלכה (שריעה), אך לאחר זמן קצר החל להתמקד בלימודי התאולוגיה האסלאמית.
השתייך לזרם המועתזילה, שהתאפיין בחשיבה רציונלית ואנשיו היו שרויים במחלוקות רבות עם אהל אלחדית' (הנאמנים לחדית') – אנשי התאולוגיה המסורתית המקובלת.
מורו היה התאולוג המועתזילי אבו עלי אל-ג'ובה (מת 915), אצלו שקד רבות בלימודיו והתגלה כתלמיד מצטיין.
כחלק מהתפיסה המועתזילית, אל-אשערי אימץ את דרכי החשיבה והלימוד הרציונליות.
בהיותו כבן ארבעים חל מהפך חד בהשקפתו של אל-אשערי, והוא עזב לחלוטין את התפיסה הרציונליסטית של המועתזילה ועבר אל חיק התפיסה האורתודוקסית.
האגדה מספרת שהסיבה למהלך הפתאומי הייתה שהנביא מוחמד התגלה לו בחלום בשלוש פעמים שונות וקרא לו לעזוב את דרכי המחשבה החדשות ולהגן על הסונה המוסלמית בכל מאודו.
משלב זה ואילך החל אל-אשערי לפתח תפיסה תאולוגית חדשה המשתמשת בכלים רציונליים, אותם למד אצל המועתזילה, ומגינה באמצעותם על התפיסות המסורתיות.
אם בתחילת דרכו הלמדנית היה אל-אשערי בן בית אצל המועתזילה, עתה הוא נעשה לאויבם הגדול, ואף שקד רבות כדי להפריך עד היסוד את טענותיהם התאולוגיות.
אל-אשערי התעמת עם התפיסות המועתזיליות, אך במקביל המשיך לעסוק בתאולוגיה באמצעות כלים רציונליים, במטרה להגן על התפיסה האורתודוקסית.
עם זאת, הוא טען שיש להגביל לעיתים את החקירה השכלית, שכן שכלו של האדם הוא מוגבל ואין ביכולתו לחקור באמת אחר האל הנשגב.
לפיכך טבע אל-אשערי את המושג "בִּלַא כַּיְףַ" (بلا كيف), שפירושו: בלי (לשאול) איך.
בפועל, אל-אשערי הציג גישה אמצעית ביחס בין דרכי המחשבה של המועתזילה לבין המחשבה המסורתית.
השקפה זו באה לידי ביטוי בשלוש המחלוקות התאולוגיות הגדולות שהיו בין אהל אלחדית' לבין המועתיזלה:
תוארי האל: הדעה המסורתית טענה שיש לקבל ולהבין את תוארי האל כפי שמופיעים בקוראן כמו שהם, ללא הסבר נוסף.
לעומתם טענו המועתזילים שאם מייחסים לאל תיאורים הרי זהו "שרכ" (שיתוף - פגיעה באחדות האל).
אל-אשערי סבר, בדומה לעמדה המסורתית, שניתן לייחס לאל תיאורים אך הוסיף וסייג שתיאורים אלה אינם ישויות נפרדות מטבע האל.
בריאת הקוראן: התפיסה המסורתית טענה שהקוראן הוא נצחי כמו האל ועל כן הוא אינו נברא.
המועתזילים טענו שאם כך הרי הקוראן הוא ישות אלוהית נוספת מלבד האל ולפיכך יש כאן "שרכ".
אל-אשערי חיזק את האורתודוקסים בטענתו כי הקוראן במהותו הוא נצחי ובלתי נברא, אך הוסיף לטעון שהגיית הקוראן כן נבראת.
בחירה חופשית: התפיסה האורתודוקסית סברה שאין לאדם בחירה חופשית, שכן בחירה חופשית פירושה שהאל כפוף למעשי האדם, והרי זוהי פגיעה בשלמותו וכל יכולתו של האל.
המועתזילים לעומתם טענו שיש בחירה חופשית - הם יצאו מנקודת הנחה שהאל הוא בהכרח צודק, ובמקרה שאין בחירה חופשית אין זה צודק שאדם אחד יקבל שכר ואחר עונש, שהרי זה נוגד את צדקות האל.
אל-אשערי קבע שאלוהים הוא כל יכול ועל כן מעשי האדם נגזרים מראש.
עם זאת הוא הוסיף כי אלוהים נותן לכל אדם את החופש לבצע את המעשים ולקחת את האחריות על אופן הביצוע שלהם.
בכך אנו מוצאים את מעוזנו ואנחנו סוברים את שסובר היה אבו עבדאללה אחמד אבן מוחמד אבן חנבל, ואנו מתנגדים לכל מה שמתנגד לתורתו, שכן הוא המנהיג הנעלה והאימאם המושלם.
על ידו ביאר אללה את האמת וחיסל את הטעות, הורה לדעת את הדרך הישרה וביטל את בדותות המבדים..."
בין החוקרים קיימת מחלוקת סביב השאלה כמה ספרים כתב אל-אשערי.
על פי המסורת משויכים לו עשרות רבות של ספרים בהם סתר את תורות ה"מינים" ו"הכופרים", וכן כתב כנגד המועתזילים, השיעים, הג'המים, הח'וארג' ויתר הכיתות הסוטות (מן הסונה) והמחדשות.
המחלוקת נובעת מהעובדה שחלק מספריו של אל-אשערי לא שרדו במהלך השנים.
כיום מצויים בידינו שלושה ספרים עיקריים:
"מקאלאת אלאסלאמיין" (הדעות שבהן דוגלים המוסלמים): ספרו הידוע ביותר של אל-אשערי, בו הוא מביא באופן אובייקטיבי-מדעי את דעותיהם של כל הזרמים והכתות באסלאם על עיקרי הדת ובעיקר על הנקודות השנויות במחלוקת ביניהן.
"כתאב אל-אבאנה" (ספר הייעוד): הספר כולל מסכת טיעונים כנגד המועתיזלה, המשקפים את השינוי התאולוגי שעבר.
הספר נועד בעיקרו למשוך בחזרה את קהל מאמיניו הקודמים אל חיק האורתודוקסיה.
בין התלמידים הישירים והחשובים של אל-אשערי נהוג למנות את עבד אל-מלכ אל-ג'ויני (מת 1085), שנודע בכינוי "אמאם אלחרמין" (האמאם של שני המקומות הקדושים, מכה ומדינה).
חידושו העיקרי היה בשאלת תוארי האל: הוא טען כי יש לאמץ את הפירוש האלגורי של מושגי ההגשמה המיוחסים לאל, באותם מקרים בהם ניתן להוכיח כי הפירוש המילולי אינו מתקבל על הדעת.
תלמידו של אל-ג'ויני, ששאב את עיקרי תפיסתו מתורתו של אל-אשערי הוא אל-ע'זאלי (מת 1111).
עיקר עיסוקו היה פיתוח התאולוגיה האסלאמית כך שתוכל להתמודד עם פילוסופיות חיצוניות מחד, אך תישאר נאמנה למסורת המוסלמית מאידך.
שני ההוגים הללו פיתחו את תורת מורם והיו האחראים להתבססות התאולוגיה האשערית כתפיסה השלטת בעולם המחשבה הסוני, החל מהמאה האחת עשרה ועד היום.
אַבּוּ אלְ-חַסַן מִצּוֹר (ابو الحسن الصوري), המכונה גם אב-חסדה הצורי, היה פרשן מקרא ופוסק הלכה שומרוני בן העיר צור שחי במאה ה-11. המסורת השומרונית מייחסת לו את התרגום הקדום של נוסח השומרונים לתורה לערבית.
אב חסדה הצורי היה גם אחד משני הפייטנים השומרונים הבולטים, דוברי הערבית, במאה ה-11. הוא כתב פיוטים בארמית, וכן כמה פיוטים בעברית, שניכרת בהם השפעת לשון התפילה היהודית.
הוא כתב מספר חיבורים בערבית.
החשוב מביניהם הוא כתאב אלטבאח' (ספר השחיטה), שהוא מעין אוסף של דיונים הלכתיים ושל קטעי פולמוס, בין השאר נגד היהודים.
חציו הראשון של החיבור פורסם בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי גרהרד ודל
חיבור נוסף שלו הוא כתאב אלמעאד (ספר תחיית המתים) שבו טוען אבו אלחסן שהמתים עתידים לקום מקברם, אמונה שלא הייתה מקובלת על רבים מן השומרונים עד זמנו.
פסקי ההלכה של אבו אל חסן הצורי מקובלים על השומרונים גם כיום.
אַבּוּ אַהֲרֹן בֶּן שְׁמוּאֵל הַנָּשִׂיא (חי במאה ה-9, סביבות שנת ד'תר"ם) היה מקובל בתקופת הגאונים, מוכר כמי שהעלה מבבל ללומברדיה את סודות הקבלה שעמדו בבסיס תורת הסוד האשכנזית של חסידי אשכנז.
רבי אהרן בן שמואל הנשיא, המכונה "אבו אהרן" היה חכם ומקובל בבלי שנאלץ להגר ללומברדיה והתיישב בלוקה.
בלוקה מצא אוזן קשבת לרעיונות הסוד שהביא עמו, ונאמר כי מצא את רבי משה בן קלונימוס, בן למשפחת קלונימוס רבת ההשפעה באזור זה ומחבר הקרובה לשביעי של פסח הפותחת במילים "אימת נוראותיך", והקנה לו את תורת הסוד.
בני המשפחה העבירו לארצות אשכנז את תורת הסוד שקיבלו מאבו אהרן בעת שעברו מאיטליה, והיא הבסיס לתורת הסוד האשכנזית.
רבי אלעזר מוורמייזא, מחבר ספר "הרוקח", מתאר כיצד קיבלו חסידי אשכנז את תורת הסוד: .
בשמו נקשרו סיפורי מופת אחדים וקורותיו מתוארים בהרחבה ב"מגילת אחימעץ" (1050).
לפי המסופר הוא גר בבבל ולאחר שרתם אריה לטחנת קמח אילץ אותו אביו לצאת לגלות.
בסיפורים שבמגילה הוא מתגלה כבבעל ידע וכוחות שאפשרו לו לשלוט בחיות רעות, לדעת את הנסתר, להתגבר על כשפים, לזהות מת חי, להשביעו כדי להכריחו להזדהות ולסלקו מן הקהילה, לשלוט באניות בלב ים ולשלוט במלך.
לפי ראובן בונפיל הסיפורים הם ביטוי לתהליך קבלת ההגמוניה הבבלית, תחת זו הארץ ישראלית, באיטליה במאה התשיעית.
אבו אל-עבאס (לעיתים נכתב אבול-עבאס, אבול-עבאז או אבולעבאז) היה כינויו של פיל אסייתי שניתן במתנה לקיסר האימפריה הקרולינגית קרל הגדול על ידי הח'ליף העבאסי הארון א-רשיד.
שם הפיל ואירועים בחייו מתועדים באנאלים הפרנקיים המלכותיים (Annales regni Francorum) והוא מוזכר בחיבורו של איינהרד "חיי קרל הגדול" (Vita Karoli Magni).
עם זאת, בכתבי בית עבאס אין שום אזכור למתנה או לאינטראקציה כלשהי עם קרל הגדול.
אבו אל-עבאס הובא מבגדאד, בירת הח'ליפות העבאסית, בידי יהודי יודע ערבית בשם יצחק היהודי (Isaac Iudeus), יליד נרבון שבדרום צרפת.
יצחק יצא ב-797 עם משלחת בראשות שני אצילים פרנקים מטעם קרל הגדול אל הח'ליף העבאסי לשם חיזוק הקשרים בין הממלכות.
יצחק, שפעל ככל הנראה כמדריך וכמתורגמן של המשלחת, היה היחיד מאנשיה ששרד את הדרך, והוא שליווה את הפיל לאירופה.
קרל הגדול התבשר ב-801 על אודות הפיל על ידי שני שליחים – שליחו של הארון א-רשיד ושליחו של האמיר של איפריקיה, אבראהים, מייסד השושלת האע'לבית – וציווה על הזמנת ספינה שתישא את הפיל ויתר המטען מעבר לים, מצפון אפריקה לאירופה.
חוקרים העלו השערות בנוגע למסלול דרכם של יצחק היהודי והפיל ברחבי אפריקה:
יצחק והפיל החלו את דרכם וצעדו דרך ירושלים, ולאורך החוף המצרי אל תוך איפריקיה שבה שלט אז האמיר אבראהים אבן אל-אע'לב בחסות בית עבאס.
בסיועו של האמיר בעיר קירואן הפליג יצחק ועמו אבו אל-עבאס, ככל הנראה מנמל קרתגו, לאיטליה דרך הים התיכון.
מכל מקום, בכתבי האנאלים הפרנקיים המלכותיים מוזכר כי "יצחק היהודי שב מאפריקה עם הפיל" (Isaac Iudeus de Africa cum elefanto) ועגן בפורטו ונרה (ליד ג'נובה) באוקטובר 801. הם בילו את החורף בורצ'לי , ובאביב החלו לצעוד אל מעבר להרי האלפים, לבירתו של הקיסר באאכן, לשם הגיעו ב-20 ביולי 802.
את הפיל שמר קרל הגדול באאוגסבורג שבבוואריה, ופעמים אחדות הציג אותו לאורחיו.
הוא שימש כפיל מלחמה ובשנת 804, כשתקף גודפרד, מלך דנמרק, את אחד הכפרים באזור, קרל הגדול לא היסס להשתמש באבו אל-עבאס במאבק נגד הדנים.
אבו אל-עבאס מת בשנת 810, ככל הנראה מדלקת ריאות שלקה בה משלא הסתגל לאקלים הצפוני הקריר של אירופה.
אבו אבראהים אל-האשמי אל-קורשי , המוכר גם, בין היתר, בכינוי עבדאללה קרדאש, היה הח'ליפה השני של המדינה האסלאמית.
שמו האמיתי היה אמיר מוחמד עבד אל-רחמאן אל-מאולי אל-סלבי, ומעט מאוד ידוע על עברו.
מינויו של אל-האשמי לח'ליפה הוכרז על ידי כלי תקשורת של המדינה האסלאמית ב-31 באוקטובר 2019, פחות משבוע לאחר מותו של אבו בכר אל-בגדאדי.
הדעה הרווחת היא ששם זה הוא שם בדוי, וכי זהותו האמיתית אינה ידועה.
הכינוי "אל-קורשי" מצביע על שייכות לכאורה לשבט קורייש, שבטו של הנביא מוחמד.
ב-1 בנובמבר 2019 טען נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ברשת חברתית כי ממשלתו גילתה את הזהות האמיתית של אבו אבראהים אל-האשמי.
ב-3 בפברואר 2022, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן אישר כי אל-האשמי התאבד לאחר פשיטה של כוחות אמריקאיים בסוריה.
כחודש לאחר מותו, המדינה האסלאמית הכריזה על מחליפו אבו חסן אל-האשמי אל-קורשי כח'ליפה השלישי של הארגון.
אבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי היה ראש המדינה האסלאמית (ח'ליף) הרביעי.
נכנס לתפקידו ב-30 בנובמבר 2022. נהרג בעימותים בין המדינה האסלאמית (דאעש) לבין אל-קאעדה במחוז אידליב, בצפון-מערב סוריה.
על פי טענות טורקיות, אל-קורשי הצטרף למדינה האסלאמית בשנת 2013. הוא השתלט על ההנהגה לאחר מותו של המנהיג הקודם אבו חסן אל-האשמי אל-קורשי.
הוא הוכרז כח'ליף על ידי הדובר הרשמי של המדינה האסלאמית, אבו עומר אל-מוהאג'ר, בהודעת שמע מוקלטת, ששודרה בערוץ התקשורת אל-פורקאן (ערוץ התקשורת העיקרי של המדינה האסלאמית).
אל-קורשי היה מוותיקי המדינה האסלאמית וחבר נאמן בקבוצה.
בינואר 2023, ערוץ התקשורת הבולט של המתנגדים לדאעש טען כי אל-קורשי היה עיראקי כקודמיו ומונה על ידי מועצת השורא של המדינה האסלאמית, בראשות עבד א-ראוף אל-מוהאג'ר, אמיר בממשל המדינה האסלאמית.
עד 19 בינואר 2023, אל-קורשי קיבל שבועות נאמנות מכל מחוזות המדינה האסלאמית.
הוא גם קיבל שבועות נאמנות מתומכי המדינה האסלאמית בכ-40 מדינות.
הוא קיבל גם כמה הבטחות תמיכה מאנשים שמחוץ למדינה האסלאמית, שלא היו בעבר חלק מהקבוצה.
החל מאפריל 2023, על פי דיווח של גורם ביטחוני עיראקי, סוכנויות הביון העיראקיות, הטורקיות והאמריקניות שיתפו פעולה ביניהן כדי לזהות את אבו אל-חוסיין אל-חוסייני.
ב-27 בפברואר 2023 דיווחה התקשורת העיראקית על כך שאבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי נהרג במבצע של הצבא העיראקי במדבר אל-אנבאר, אך דיווחים אלו לא אושרו על ידי הצבא עיראקי.
ב-30 באפריל 2023 הודיע נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן שארגון הביון הלאומי הטורקי איתר לכאורה והרג את אל-קורשי ב-29 באפריל.
תושבי האזור סיפרו כי המבצע נגד אל-קורשי התמקד בחווה נטושה ששימשה בעבר כבית ספר אסלאמי.
אחד מהם העיד על עימותים ליליים שפרצו בקרבת העיר.
לטענתו העימותים נמשכו כשעה, ובסופן נשמע פיצוץ עז.
סוכנות הידיעות הממלכתית הטורקית, אנאדולו , דיווחה שהמבצע התרחש בג'ינדירס שנמצאת במחוז חלב בצפון-מערב סוריה, באזור שנשלט על ידי קבוצות מורדים בגיבוי טורקי.
באותו דיווח נאמר שאבו אל-חוסיין פוצץ את אפוד ההתאבדות שלו כדי להימנע מנפילתו בשבי.
ארצות הברית הודיעה שאין לה מידע המאמת את טענותיה של טורקיה.
ב-15 במאי 2023 הופצה במחנה הפליטים אל-הול הודעה המיוחסת למדינה האסלאמית, שהכחישה את מותו של אבו אל-חוסיין אל-חוסייני במבצע הטורקי, אך ההודעה התבררה כזיוף.
ביוני 2023, הצהובון הבריטי "דיילי מירור" טען כי אבו אל-חוסיין היה אולי בין חמשת מנהיגי דאעש שנהרגו על פי הדיווחים בתקיפה האווירית העיראקית/בריטית באזור חמרין בעיראק.
הדיווח לא אושר על ידי מקורות אחרים.
לאחר בירור, אודות מותו של אבו אל-חוסיין נאמר שהוא נהרג בסוריה, לא בעיראק.
ב-3 באוגוסט 2023, הדובר הרשמי של המדינה האסלאמית, אבו חוזייפה אל-אנסארי, דיווח על מותו של אבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי.
הדובר הודיע שאבו אל-חוסיין נהרג בעימותים בין דאעש לבין קבוצת תחריר א-שאם (HTS), שלוחת אל-קאעידה בסוריה, במחוז אידליב, בצפון-מערב סוריה שבשליטת המורדים.
הדובר האשים את HTS בפעילות כסוכני המודיעין הטורקי.
ב-3 באוגוסט הכריז דובר דאעש על המנהיג החדש של הארגון: אבו חפס אל-האשמי אל-קורשי.
אבו אל-ופא מוחמד אבן מוחמד אבן יחיא אבן אסמאעיל אבן אל-עבאס אל בוזג'אני או אבו אל-ופא בוזג'אני היה מתמטיקאי ואסטרונום פרסי שכתב בערבית והשתייך לאסכולה המתמטית של בגדד.
הוא שילב תצפיות מדעיות עם פירושים לכתבי מתמטיקאים קלאסיים כמו אאוקלידס ודיופנטוס.
.נודע, בין היתר, בתרומותיו הרבות להתפתחות הטריגונומטריה, בעיקר הטריגונומטריה הספירית.
ספרו על האריתמטיקה שנועד לאנשי עסקים כלל את הדוגמה הראשונה לשימוש במספרים שליליים.
מיחסים לאבו אל-ופא גם את חיבורן של טבלאות סינוסים וטנגנסים.
אבו אל-ופא הנהיג גם את הפונקציות טריגונומטריות סקאנס וקוסקאנס, כמו כן חקר את יחסי הגומלין בין ששה קווים טריגונומטריים הקשורים לקשת אחת.
ספרו "אלמגסט" (בעקבות תלמי) העוסק בעיקר בטריגונומטריה נקרא מאות שנה אחרי מותו על ידי המדענים מארצות האסלאם.
אבו אל-ופא נולד בבוזג'ן, כיום טורבט א-ג'אם באזור נישאפור או קוהיסטאן שבח'וראסאן רבתי, בשטח איראן של ימינו.
הוא נהנה מחסותו של האמיר הבויהידי עד'ד א-דוולה (993-949) ואחר כך של בנו, שאראף א-דוולה.
היה בן זמנם של המדענים הידועים אבו סאהל אל-קוחי ו-אל סיג'זי שחיו אז בבגדד, כמו כן היה בן זמנם של אבו נאצר מנצור, אבו מוחמד ח'וג'נדי, קושיאר גילני ואל-בירוני.
בבגדד נהנה מחסות החצר השושלת הבויהית.
אבו ל-ופא עבד במצפה האסרטונומי בבגדד ובאמיר שאראף א-דוולה הזמין אותו לבנות יחד עם האסטרונום אל-קוהי, מצפה חדש עם רביע של שלושה מטרים וסקסטנט של שמונה עשר מטרים
אבו אל-ופא עבד בעיקר במצפה האסטרונומי שהוקם בשנת 988 בגני הארמון המלכותי בבגדד, בפקודת האמיר הבוהידי שאראף א-דוולה.
ושנועד בעיקר ליצירת טבלאות של עמדות הגופים השמיימיים.
אבו אל-ופא היה הראשון שבנה רביע קיר על מנת לחקור את השמיים.
ייתכן שהושפע מעבודותיו של אל בטאני שתיאר רביע בספרו "כיתאב א-זיג'".
השימוש שעשה במונח "טנגנס" עזר לאבו אל-ופא לפתור שאלות בנוגע למשולשים הספיריים בעלי זווית ישרה.
הוא פיתח שיטה חדשה לחישוב טבלאות הסינוסים ובנה טבלאות יותר מדויקות מקודמיו.
בזמן ליקוי הירח ב-28 במאי 997 השתתף אבו אל-ופא יחד עם אל-בירוני בניסוי שנועד לקבוע את ההפרש בין הזמן המקומי בעירו, בגדד, לזמן בעירו של אל בירוני, כאת', בח'ווארזם כיום בירוני בקאראקלפאקסטן באוזבקיסטן.
התוצאה הייתה קרובה מאוד לחישובים של המאה ה-20 והראתה הפרש של שעה בלבד בין שני קווי האורך.
ידוע שאבו אל-ופא עבד יחד עם אבו סהל אל-קוהי שהיה מייצר מפורסם של כלים אסטרונומיים.
אם מבחינה תאורטית בתחום האסטרונומי לא נמצאו בכתביו חידושים, הנתונים מתצפיותיו שימשו לאסטרונומים אחריו, כולל לאל-בירוני.
שרדה רק אחת משבע מסכתות של ספרו המפורסם "כיתאב אל-מג'יסטי" או "אלמגסט" שחובר בעקבות הספר המפורסם באותו שם של תלמי.
הספר מכסה נושאים רבים בתחום הטריגונומטריה של המישור והטריגונומטריה הספירית, תאוריית כוכבי הלכת, ופתרונות לקביעת הקיבלה
אבו אל-ופא הגדיר את פונקציית טנגנס וקבע זהויות טריגונומטריות בצורתן המודרנית, להבדיל מהמתמטיקאים מיוון העתיקה שביטאו זהויות שוות ערך במונחים של "מיתרים".
הוא הנהיג את הזהויות הטריגונומטריות הבאות:
הוא פיתח גם חוק של הסינוסים עבור המשולשים הספיריים, אם כי מיחסים זאת גם לאחרים כמו, למשל, אבו מחמוד ח'וג'נדי.
כאשרC,B,A הם צלעי המשולש (הנמדדים ברדיאנים ליחידת ספירה) ו־c,b,a הן הזוויות המנוגדות.
מקורות אחדים טוענים שאבו אל-ופא היה זה שהנהיג את פונקציית טנגנס, אם כי לדעת אחרים זה היה חידוש של אל מרוואזי.