tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אפשרה יצירה, פירוק ועריכה של צלילים באופן מהיר, מדויק ויצירתי במיוחד.
מפיקים יכלו לחבר בין דגימות ממקורות שונים, ליצור עיבודים חדשים ולהפוך את הרמיקס לז'אנר בעל מעמד עצמאי במוזיקה האלקטרונית – האוס, טכנו, טראנס וסגנונות נוספים.
זוהי גרסה ארוכה יותר של השיר, הכוללת לרוב פתיח ארוך, קטעי ביניים ממושכים ויציאה ארוכה.
רמיקס זה מיועד לדי.ג'ייז במועדונים ומאפשר מעבר חלק בין קטעים.
גרסה המשנה את הסגנון המוזיקלי של השיר, לדוגמה הפיכת שיר פופ לקטע האוס, טכנו או דאבסטפ.
שילוב בין שירה של שיר אחד לבין ליווי אינסטרומנטלי של שיר אחר.
המאש־אפ הפך לתופעה פופולרית במיוחד החל משנות ה־2000, עם התרחבות תוכנות העריכה הדיגיטליות.
גרסה שנוצרת ללא רישיון מבעלי הזכויות.
למרות אי־חוקיותם, רבים מהרמיקסים מסוג זה הופצו ברחבי הרשת וצברו פופולריות משמעותית.
לעיתים חברות תקליטים אף מעניקות אישור בדיעבד לרמיקס מצליח במיוחד.
גרסה המופקת באישור מלא מבעלי הזכויות.
גרסאות אלה נעשות לרוב באמצעות קובצי Stems, הכוללים ערוצים מופרדים של השיר (תופים, שירה, בס וכו').
רמיקסים רשמיים נכנסים לעיתים לאלבומים, מהדורות מיוחדות ופסי קול.
רמיקס מציב אתגר משפטי משום שהוא עושה שימוש ביצירה קיימת המוגנת בזכויות יוצרים.
כדי ליצור רמיקס באופן חוקי נדרש בדרך כלל לקבל שני סוגי רישיון:
1.רישיון לשימוש במנגינה ובטקסט של השיר (היצירה המוזיקלית)
2.רישיון לשימוש בהקלטה המקורית כפי שבוצעה והופקה
ספרות משפטית בתחום מדגישה כי אף אם הרמיקס משנה באופן משמעותי את היצירה, עדיין מדובר בשימוש ביצירה מוגנת ולכן נדרש אישור מבעלי הזכויות.
בספרם של Patricia Aufderheide ו-Peter Jaszi משנת 2011 ובהקשר של דיון על "שימוש הוגן", מודגשת העובדה כי רמיקס יכול להיחשב מותר רק בתנאים מסוימים בהתאם לדין האמריקאי.
הרחבת השימוש ביצירות ברשתות החברתיות הגבירה את הדיון הציבורי סביב רמיקסים לא רשמיים, ויצרה צורך במנגנונים משפטיים עדכניים להתמודדות עם תופעה זו.
הרמיקס בעידן הדיגיטלי ותרבות הרשת
בסוף שנות ה־2000 ובתחילת העשור השני של המאה ה־21, הרמיקס הפך למרכיב מרכזי בתרבות הדיגיטלית.
בספרו "Remix" משנת 2008, לורנס לסיג טבע את המושג "תרבות הרמיקס" – תרבות שבה הציבור אינו רק צורך תוכן, אלא משתתף באופן פעיל ביצירת גרסאות חדשות ליצירות קיימות.
לדבריו, הרמיקס הוא כלי תקשורת מרכזי של הדור הדיגיטלי, המאפשר ביטוי אישי, מחאה חברתית ויצירת זהות קולקטיבית.
פלטפורמות כמו TikTok, Instagram ו-YouTube הפכו את פעולת העריכה לנגישה לכולם.
אלגוריתמים ותבניות עריכה מוכנות מאפשרים למשתמשים לשלב קטעי סאונד, לבצע לופים וליצור גרסאות משלהם לשירים קיימים.
תופעה זו הובילה למצב שבו גרסאות רמיקס - לעיתים שנוצרות על ידי משתמשים אנונימיים - זוכות לוויראליות גדולה יותר מהמקור.
הרמיקס אינו רק כלי טכני להפקת מוזיקה אלא גם תופעה תרבותית רחבה.
הוא מערער על ההבחנה בין "מקור" ל"נגזרת", ומציג גישה יצירתית המבליטה דיאלוג מתמשך בין יצירות קיימות לבין פרשנויות חדשות.
חוקרי תרבות מציינים כי בעידן הדיגיטלי הרמיקס מאפשר ביטוי אישי וחברתי, ולעיתים משמש ככלי פוליטי או אמנותי להבעת עמדות.
כיום, הרמיקס נתפס כחלק בלתי נפרד מהשפה התרבותית של המאה ה־21, והוא בא לידי ביטוי במוזיקה, בקולנוע, בעיצוב גרפי, בממים אינטרנטיים ובשיח הציבורי ברשתות החברתיות.
רמירז (שם מדעי: Mikrogeophagus ramirezi) הוא דג מים מתוקים אנדמי ממשפחת האמנוניים ונכלל בתת-המשפחה גאופגינים.
תפוצתו מוגבלת לאגן נהר האורינוקו, לסוואנות של ונצואלה, ולקולומביה שבדרום אמריקה.
הדג נבחן במחקרים אודות התנהגות דגים, ונחשב לדג אקווריום נפוץ.
זהו דג שקט, אשר צבעיו מגוונים וססגוניים ביותר.
רמים היו שבט בלגי מאזור העיר ריימס הצרפתית שקיבלה את שמה משבט הזה.
הרמים היו שבט גדול וחזק ונלחמו בתדירות גבוהה נגד הפאריסים והסנונים.
היו בעלי קשרים חזקים לגאליה קלטיקה ותרבותם דומה לתרבות הגאלית, בניגוד לתרבות הבלגית שהושפעה רבות מהתרבות הגראמנית.
במהלך מלחמת גאליה (58 לפנה"ס - 50 לפנה"ס) קשרו את גורלם בקיסר ונותרו נאמנים לו גם ברגעים הקשים כמו מרד אמביוריקס וורקינגטוריקס.
נאמנותם השתלמה והאופידום העיקרי שלהם (דורוקונטורום; כיום ריימס) היה לבירת גאליה בלגיקה.
רמי שולר (נולד ב-12 ביוני 1967) הוא מוזיקאי ישראלי, מלחין, מעבד ומנגן בכלי הקשה רבים, ביניהם תופים, ויברפון, מרימבה, פאנטם וגלוקנשפיל.
זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בתחום הג'אז 2012. מחבר הספר "להיות מוזיקאי" על החיים בתעשיית המוזיקה הישראלית.
רמי שולר נולד בקיבוץ שמיר.
כבר מילדות התגלו אצלו כישרון למוזיקה ומשיכה גדולה למוזיקה.
בנערותו השקיע זמן רב בנסיעות מקיבוצו שבצפון למרכז הארץ ללימודי מוזיקה אצל מיטב המורים.
הוא ניגן בטימפני, קסילופון וכלי הקשה נוספים בתזמורת בני הקיבוצים ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה.
היה תלמידו של אלון בור (ראש סקציית ההקשה בפילהרמונית).
שולר ניגן גם במספר קונצרטים עם התזמורת הבוגרת.
את שירותו הצבאי עשה בתזמורת חיל האוויר (1988-1985) כנגן קסילופון וכלי הקשה ובהמשך גם כמעבד.
לאחר הצבא עזב את הקיבוץ, השתקע בתל אביב והחל לפלס את דרכו כנגן תופים, קסילופון וכלי הקשה בתעשיית המוזיקה המקומית.
המעבד אלכס וייס הנחה אותו כיצד לבצע עיבודים ושימש לו מקור השראה.
הוא השתתף בהפקות מוזיקליות שונות ובהצגות ילדים ומבוגרים.
כמו כן ליווה זמרים ולהקות מחול.
לשולר יש אולפן הקלטות פרטי והוא מלחין ומפיק מוזיקה לעצמו ולפרויקטים שונים.
כמו כן מופיע ומנהל הרכבים מוזיקליים בסגנונות הג'אז, מוזיקה ברזילאית ומוזיקה מקורית משלו.
רמי שולר מתגורר במודיעין עם אשתו לימור ושני ילדיו שירי וגפן.
1985-1982: למד מוזיקה אצל מורים פרטים כמו: אלון בור, ג'רי גרבל, שמעון וולף, מיכה ברעם, צביקה יופה.
1990-1988: למד עיבוד אצל אלכס וייס ועמיקם קימלמן.
למד קומפוזיציה אצל פסנתרן הג'אז פיל מרקוביץ בניו יורק.
מוזיקה לסרט "זוג או פרד - של הבמאי טומי לנג" (2011)
מלחין מוזיקה הצגות ילדים ומבוגרים - "סיפורי בדים" - תיאטרון המטמון (2013)
מוזיקה למחול - "מי לקח את הגבינה שלי" - קולבן דאנס (2010)
יוצר ומופיע בקונצרטים מוסברים לילדים ומבוגרים בכל רחבי הארץ
מופיע במסגרות החינוך המיוחד ואקי"ם.
שותף למיזם חברתי בנושא האוכלוסיות המיוחדות ואף הלחין ועיבד בהתנדבות שיר מיוחד לקידום המודעות לנושא שנקרא "יש לך אותי" (מילים: נעם חורב)
2021 הוציא לאור את ספרו הראשון "להיות מוזיקאי" על החיים בתעשיית המוזיקה הישראלית
1985: זכה במלגות קרן התרבות אמריקה–ישראל בנגינה והלחנה.
2012: זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיציה בתחום הג'אז לשנת 2012, על יצירה שכתב "הרוח הבלתי נשכחת" - סוויטת ג'אז בת חמישה פרקים שהוקלטה בניו יורק על ידי נגני ג'אז ידועים, ביניהם: החצוצרן רנדי ברייקר והסקסופוניסט בוב מינצר.
1992: בנשימה אחת" - רמי שולר גרופ
2008 כלי הקשה מסביב לעולם - אלבום לילדים
2008: "המזונות הקסומים" - שירים העוסקים בתזונה נכונה לילדים עבור משרד החינוך
2009: רמי שולר בדואטים אל תוך הלילה
2013: צלילי עולם - אלבום לילדים
רמי שטרן (נולד ב-1958) הוא סטנדאפיסט ישראלי, אחד מחלוצי הסטנד-אפ בישראל, ואף תואר בתקשורת כ"ממציא הסטנד-אפ הישראלי".
שטרן נולד בשכונת יד לבנים בפתח תקווה.
אביו, ניצול השואה, היה רתך ואמו עקרת בית.
הוא למד בבית ספר דתי.
לאחר שחרורו מהצבא נסע לניו יורק, שם חי ועבד תקופה.
לאחר שחזר לארץ עבד במשרד פרסום וכן החל ללמוד משחק בסמינר הקיבוצים, אולם סולק לאחר שנת לימודים אחת עקב חוסר השקעה.
בשנת 1986, שיחק תפקיד של פקח או"ם שוודי בסרט הקולנוע "אוונטי פופולו" של רפי בוקאי.
אל הסטנד-אפ הגיע שטרן במקרה, בשנת 1985, לאחר שראה מודעה בעיתון לערב חובבים במועדון שבלול בדיזנגוף סנטר ובה היה כתוב: "אם אתה מצחיק — אתה על הבמה".
שטרן, בקטעיו, העלה על הבמה פארודיות על גדעון רייכר ועל הסרט הערבי של יום שישי — קטעים שזכו לחיקויים והפכו למזוהים איתו.
בהמשך הופיע גם כן במרתף העליון של תיאטרון בית ליסין לצד דבי ונולי, שמואל וילוז'ני ועוד.
אחר כך קיבל גם מופע יחיד משלו במועדון הדומינו-גרוס.
הוא הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, בהן תוכנית סוף השבוע "סופסופ" של גבי גזית בערוץ 2. באותה תקופה החל להתפרסם ולהפוך לדמות מוכרת בזירת הבידור בתל אביב והמשיך להופיע בצורה איטנסיבית ברחבי הארץ.
לקראת אמצע שנות ה-90 חדל שטרן מלהופיע ובהדרגה נעלם מהתודעה הציבורית.
בשנת 2014, החליט לעשות קאמבק והחל לחזור אל בימת הסטנדאפ ולהופיע במועדונים.
בשנת 2017 שיחק תפקיד משנה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקומית "איפה אתה חי?", של הערוץ הראשון.
בשנת 2018, התארח בעונתה השישית של הסדרה הקומית בכיכובה של עדי אשכנזי - "מה זה השטויות האלה?!", בפרק של סדרת הטלוויזיה "על הספקטרום" בתפקיד עצמו, וכן שיחק בתפקיד שוטר בפרק של סדרת הרשת "שרופים".
שטרן רווק ומתגורר בתל אביב.
רמינגטון MSR, או בשמו המלא Remington Modular Sniper Rifle, הוא רובה צלפים בריחי מודולרי שתוכנן ומיוצר על ידי חברת נשקי רמינגטון (יצרנית הרמינגטון M24).
הרובה תוכנן עבור מכרז USSOCOM Precision Sniper Rifle לרובה הצלפים העתידי של צבא ארצות הברית וזכה בו, תוך שהוא גובר על מועמדים כגון הבארט MRAD, ואומץ תחת השם Remington Mk 21 Precision Sniper Rifle בצבא ארצות הברית.
זהו רובה צלפים מודולרי התומך במספר קליברים, החל מ-7.62x51 מ"מ נאט"ו, תחמושת הצליפה הנפוצה ביותר במדינות המערב כיום, וכלה ב-0.338 לפואה מגנום, תחמושת צליפה לטווח רחוק שזכתה לפופולריות בתחילת המאה ה-21.
הרמינגטון MSR הוא רובה צלפים בריחי מודולרי הבנוי סביב שלדת סגסוגת אלומיניום ומערכת מכלולים וקנים הניתנים להחלפה מהירה.
ידית האחיזה היא דמוית אקדח והקת היא שלדית ומתכוונת כדי לאפשר ליורה התאמה אישית מרבית.
מתפסי הרובה כוללים מסילות טקטיות שמאפשרות התקנה מהירה של עזרים טקטיים כגון כוונת טלסקופית, דורגל, ציין לייזר ועוד.
הרובה מדויק למדי, בקליבר 0.338 לפואה מגנום עם תחמושת Barnes & ATK במשקל 300 גריין השיג הרובה דיוק ממוצע של 0.7 דקת קשת (MOA) במרחק 1,000 מטר.
בנוסף לצליפה בטווח רחוק, הרובה נועד להיות גם חודר שריון.
אחת הדרישות במכרז הייתה היכולת לחדור אפוד מגן מרמה IV בטווחים של עד 400 מטר, וכן לחדור 9.5 מ"מ פלדה הומוגנית בטווחים של עד 800 מטר.
הרמינגטון MSR תוכנן ב-2009 עבור מכרז USSOCOM Precision Sniper Rifle לרובה הצלפים העתידי של צבא ארצות הברית וב-7 במרץ 2013 הוכרז כמנצח.
בעקבות הזכייה קיבלה חברת נשקי רמינגטון הזמנה של 5,150 רובים במחיר כולל של 79.7 מיליון דולר שכלל בנוסף לרובה עצמו גם משתיק קול לכל קנה וכן 4,696,800 כדורים כתחמושת לרובים אלו.
החוזה נחתם ב-12 בספטמבר 2013. את הייצור מבצעת רמינגטון באמצעות חברת הבת Remington Defense וקבלני משנה.
נכון ל-2015, התוכנית של צבא ארצות הברית היא להחליף את רובי ה-M2010 ESR (רובי רמינגטון M24 משודרגים בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום) ואת רובי ה-M107 (הגרסה הצבאית לבארט M82A3 בקליבר 0.5 BMG, 12.7x99 מ"מ נאט"ו) ברובי הרמינגטון MSR שישמשו הן לצליפה לטווחים קרובים ובינוניים והן לצליפה לטווחים רחוקים.
גם חיל הנחתים של ארצות הברית בוחן את האפשרות להצטייד ברובי הרמינגטון MSR כתחליף לרובי הרמינגטון M40A5 שלו, אם כי מהלך כזה לא סביר שכן הרובה והתחמושת שלו יקרים בהרבה מרובי הרמינגטון M40A5 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
כיום משרת הרמינגטון MSR בצבא ארצות הברית תחת השם "Mk 21 PSR".
ב-2019 זכה הבארט MRAD במכרז Advanced Sniper Rifle של פיקוד המבצעים המיוחדים שנועד למצוא רובה צלפים שיחליף את רוב רובי הצלפים ב, בעקבות חוסר שביעות רצון מה-Mk 21. ב-2020 הגיש חיל הנחתים של ארצות הברית בקשה להצטייד בבארט MRAD, ובעקבותיו גם הצבא.
הבארט החל להיכנס לשירות בסוף 2021 תחת השם Mk 22 ASR.
: יחידת מצדה של שירות בתי הסוהר.
: הכוחות המיוחדים של צבא קולומביה.
: הכוחות המיוחדים של צבא ברזיל.
אברהם (רמי) שבילי (1939 – 14 בנובמבר 2007) היה איש שירות הביטחון הכללי ששירת כראש אגף החקירות וראש מרחב צפון בארגון.
שבילי נולד וגדל בנהלל, בנם של אסתר ויצחק שבילי.
אביו היה מפקד תחנת משטרת נהלל ולאחר קום המדינה מפקד תחנת משטרת ישראל בעכו.
שבילי ואחיו אלי גדלו כשהם נחשפים לתרבות ולשפה הערבית.
הוא למד בתיכון בקריית חיים, בבית הספר החקלאי כדורי ובמקוה ישראל.
את שירותו הצבאי החל בגרעין נח"ל "צבר", במהלך השירות נפצע בצניחה.
הוא פנה למשה דיין ועבר למחלקת מודיעין 10 באגף המודיעין (לימים יחידה 504).
ב-1960 השתחרר מצה"ל והתגייס לשירות הביטחון הכללי, הוא שירת ברצועת עזה בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים.
בתחילת שנות השבעים שימש ראש מחלקת חקירות והיה זה שחקר את דאוד תורכי וחשף את רשת הריגול והטרור בה היו חברים גם אודי אדיב ודן ורד שעברו אימוני חבלה בסוריה.
הוא היה ממונה על חקירתו של המחבל היפני קוזו אוקמוטו ממבצעי הטבח בנמל התעופה לוד.
בשנים 1975 עד 1977 שירת כקצין האבטחה של שגרירות ישראל בלונדון.
ב-1978 מונה לסגנו של נחמן טל, מפקד מרחב עזה וסיני.
ב-1980 מונה לראש מחלקת הדרכה שבתקופת כהונתו הפכה לאגף בארגון.
ב-1986 מונה לראש אגף חקירות ובתפקידו האחרון בשב"כ שימש מפקד מרחב צפון עד פרישתו ב-1990.
לאחר פרישתו עבד כיועץ בחברת ICTS, חברת שירותי ביטחון בינלאומית שהוקמה על ידי פורשי השב"כ ואל על.
בהמשך שימש יועץ אבטחה וחוקר פרטי, בין השאר מונה על ידי חברת ברינקס לחקור את שוד הברינקס, וייעץ לידיעות אחרונות בנושא באג 2000 ובנושא פרשת האזנות הסתר.
שבילי הקדיש את זמנו למורשת מערכת הביטחון, כיהן כחבר הוועד המנהל וראש ועדת התוכן של המרכז למורשת המודיעין.
כמו כן יזם מפעל הנצחה בשיתוף עם בית הספר הריאלי לזכרו של סוכן השב"כ והמוסד ברוך כהן שנרצח במדריד במהלך מבצע זעם האל.
היה נשוי למרים ששימשה מנהלת הארכיון של המחלקה היהודית בשב"כ ואב לבן ולבת (רון וטלי בהתאמה).
בנו רון שירת כאלוף-משנה באגף המודיעין ובמפא"ת.
נפטר ממחלת הסרטן הריאה בנובמבר 2007 והובא למנוחות בבית העלמין נורדאו בכפר סבא.
רמיזיים (שם מדעי: Remizidae) היא משפחה של ציפורי שיר הקרובים למשפחת הירגזיים.
אלו ציפורים קטנות מאוד באורך 7.5-11 ס"מ.
הן מזכירות ירגזים אך בעלות פנים ומקורים דקים יותר.
הן בעלות גוונים אפורים וצהובים-לבנים אך לכמה מינים פסים שחורים על עיניהם ולכמה מהם צבעים אדומים יותר.
משפחה זו חיה באזורים ממוזגים וטרופיים באירואסיה, אמריקה הצפונית ואפריקה.
הם חיים בלהקות קטנות ביערות או אזורי שיחים, חלקם חיים בערבות וביצות ואחרים ביערות גשם.
הם ניזונים כדרך הירגזיים מחרקים שהם מלקטים בכל פינה אפשרית בין העלים והזלזלים.
הן בונות את קיניהן מנוצות מוך, מעט בוץ וקורי עכביש.
סוג Remiz - בו הרמית
רמיל אלדר אוגלו גולייב (באזרית: Ramil Eldar oğlu Quliyev; נולד ב-29 במאי 1990) הוא אצן אזרי שמייצג את טורקיה, אלוף העולם (לונדון 2017) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בריצת 200 מטר ובכך זכה להיות אלוף העולם הראשון באתלטיקה מטורקיה.
הוא התאמן בהדרכת אביו עד למותו מהתקף לב בשנת 2010.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים גולייב במקום 21 בריצת 200 מטר בשיא אזרבייג'ן חדש של 20.66 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד, סרביה ביולי 2009 זכה גולייב במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אזרבייג'ן חדש של 20.04 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט הוא סיים במקום שביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.61 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 20.28 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיים גולייב במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.11 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא טורקי חדש של 20.01 שניות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בזגרב, קרואטיה ב-8 בספטמבר הוא קבע בריצת 200 מטר שיא תחרות ושיא אישי חדש של 19.88 שניות.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ביולי 2016 זכה גולייב במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.51 שניות, אחרי ברונו אורטלנו מספרד (20.45 שניות) ולפני דניאל טלבוט מבריטניה (20.56 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום שמיני בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.49 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 20.09 שניות.
בתחרות שנערכה בבורסה ב-6 ביולי 2017 קבע גולייב בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.97 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.09 שניות, לפני וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה (20.11 שניות) וג'רים ריצ'רדס מטרינידד וטובגו (20.11 שניות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי ובשיא אליפות חדש של 19.76 שניות, לפני נתניאל מיטשל בלייק מבריטניה (20.04 שניות) ואלכס וילסון משווייץ (20.04 שניות).
רם ("רמי") שני (נולד ב-8 בנובמבר 1958) הוא עיתונאי ושדרן ישראלי, כתב גלי צה"ל לשעבר.
רמי שני גדל והתחנך בקיבוץ ניר יצחק, בחבל אשכול שבמערב הנגב.
ב-1977 סיים את לימודיו בתיכון נופי הבשור במועצה האזורית אשכול.
בשנים 1977–1980 שירת בצה"ל בחיל התותחנים, בתפקידים פיקודיים שונים.
מאוחר יותר השתתף כמפקד צוות תותח בגדוד מילואים במלחמת לבנון הראשונה.
בקיבוץ היה נהג משאית, שימש כקניין ועבד בתחזוקת מערכות קיטור גדולות.
ב-1990 יצא ללמוד הנדסה במכללת רופין, אך שינה כיוון ועבר ללמוד עיתונאות בבית הספר לעיתונות ותקשורת "כותרת" בתל אביב.
בשנת 2010 עזב את הקיבוץ ובמשך שנה וחצי גר במושב מסלול במערב הנגב.
שנה וחצי לאחר מכן, עבר לבאר שבע.
שני החל את הקריירה שלו כעיתונאי ב-1993 ככתב במקומון 'כל הנגב' (לימים: 'ידיעות הנגב') מרשת ידיעות תקשורת.
לאחר מכן שימש כתב ב"על המשמר", "דבר"' וירחון החקלאות והגינון "משוב".
החל מ-1995 ובמשך 17 שנים ערך את עלון קיבוץ ניר יצחק "ביתנו".
במקביל לפעילותו בעיתונות הכתובה, שני החל לעסוק גם ברדיו.
בשנת 1993 הפעיל אולפן רדיו חינוכי בתיכון אשל הנשיא.
בשנת 1996 החל גם לעבוד ככתב רדיו דרום במערב הנגב, ובשנת 1998 עבר מרדיו דרום ל"גלי צה"ל", שם הוא סיקר את אזור הדרום מאשדוד וצפון ים המלח עד אילת.
כעיתונאי, שני היה מהראשונים לדווח על אירוע החטיפה של גלעד שליט ב-2006, לאחר שבמהלך רכיבת אימון על אופניים הבחין בקולות הקרב שהתפתח בעקבות החטיפה.
ב-2008 דיווח לראשונה על תחילת מבצע עופרת יצוקה בשבת שבה החל המבצע.
הפצצות חיל האוויר פגעו באותו בוקר במאגרי תחמושת בכפרים שמול הקיבוץ בו גר וניתן היה לראות זאת מחצר ביתו.
במהלך השנים פרסם עשרות סיפורים של תושבים שנפגעו כתוצאה של ירי הרקטות והפגיעות הנפשיות שנחרטו בהם.
ב-7 באוקטובר 2023, היום בו התחילה מלחמת חרבות ברזל, הגיע שני ברכבו הפרטי לעוטף עזה לאזור הטבח במסיבת הטבע ליד רעים וחילץ עשרות נפגעים תחת אש שנורתה על ידי מחבלי החמאס.
שני חזר שש פעמים לאזור הסכנה ברכבו הפרטי, לעיתים תוך כדי שידור.
בדצמבר 2025 סיים שני את עבודתו בגלי צה"ל.
לצד עבודתו ככתב בגלי צה"ל, עוסק שני בהכשרת מקצועות הרדיו בקרב תלמידים בגילים שונים, תלמידי תיכון במסגרות פעילות שונות וכן בוגרים.
הוא מלמד קורס שפיתח על סמך הכשרתו, ניסיונו ולימודיו, למתן כלי פיתוח תוכן לתחנות רדיו קהילתיות המשדרות באמצעות רשת האינטרנט.
לשני שלוש בנות מנישואיו הראשונים.
חי בזוגיות עם ורד ששון.
2024, אות הוקרה מטעם איגוד דוברי הרשויות המקומיות ועיריית באר שבע על עבודתו העיתונאית בסיקור מלחמת חרבות ברזל
רמירו דה מַאֶסטוּ (בספרדית: Ramiro de Maeztu; 4 במאי 1874, ויטוריה – 29 באוקטובר 1936, אראבקה ) היה עיתונאי, מסאי, סופר ודיפלומט ספרדי.
עד העשור הראשון של המאה ה-20 שיקף בכתביו מסרים ליברליים וגם סוציאליסטיים, התחבר עם פיו ברוחה ואסוֹרין , ופעל בעד התקרבותה של ספרד לשאר מדינות אירופה.
אך אז פנה להשקפת עולם לאומנית והיה אחד מראשי קבוצת הימין "Acción Española" (הפעולה הספרדית ), וליריב מושבע של הרפובליקה הספרדית השנייה.
בתחילת מלחמת האזרחים בספרד נעצר בידי כוחות רפובליקניים, וכעבור מספר חודשים הוצא להורג ללא משפט.
רמירו דה מאסטו נולד ב-4 במאי 1874 בויטוריה, בירת מחוז אלאבה.
הוא היה בנו של מנואל דה מאטו רודריגז, מהנדס ובעל קרקעות קובני שנולד בסיינפואגוס.
בזמן שהותו בפריז, פגש את אמו של רמירו, חואנה ויטני, ילידת ניס ובתו של דיפלומט בריטי, כשהייתה בת 16.
הוא היה בין האינטלקטואלים הספרדים הצעירים שנפגעו קשות מתבוסתה המשפילה של ארצם במלחמת ספרד-אמריקה בשנת 1898, יחד עם חוסה מרטינס רואיס, פיו בארוחה ואחרים שיצרו את דור הספרות המכונה "דור 98".
אוסף המאמרים הראשון שלו פורסם בשנת 1898 תחת השם Hacia otra España ("אל עבר ספרד אחרת").
כתומך בסוציאליזם, הוא התפכח במהלך מלחמת העולם הראשונה, בזמן ששימש ככתב בלונדון עבור כמה עיתונים ספרדיים ונסע בצרפת ובגרמניה.
רמין ג'וואדי (נולד ב-19 ביולי 1974) הוא מלחין סרטים גרמני.
במהלך הקריירה שלו, כתב פסקולים לסרטים רבים בהם "התנגשות הטיטאנים", "פסיפיק רים", "וורקרפט", "רובינזון קרוזו" ו"איירון מן", אשר זיכה אותו בשנת 2008 במועמדות לפרס גראמי.
כמו כן, הלחין ג'וואדי פסקולים לסדרות טלוויזיה שונות, בהן "נמלטים" ו"משחקי הכס".
המוזיקה שכתב לאחד מפרקי הסדרה זיכתה אותו בשנת 2018 בפרס האמי.
ג'וואדי נולד בשנת 1974 בעיר דיסבורג שבמערב גרמניה.
אביו ממוצא איראני ואמו ממוצא גרמני.
את לימודיו האקדמיים השלים ג'וואדי במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
בשנת 1998, לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בחברת ההפקות של המלחין הנס צימר "Remote Control".
באותה תקופה עבר ג'וואדי ללוס אנג'לס והיה לעוזרו של המלחין הגרמני קלאוס באדלט.
ג'וואדי היה שותף לכתיבת פסקולים רבים של צימר ובאדלט בהם "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה".
איוונס קיצור דרך אל האושראלק בולדוויןמוזיקה נוספתהלחנה בידי כריסטופר יאנג 2008 טרמפ לירח בן סטאסן הונאהמרסל לנגנגר איירון מן ג'ון פאברו פסקול שוחרר על ידי ליונסהולחן יחד עם הנס צימר חברים על הכוונת 2 מתיו או'קלגהןטוד ווילדרמן הופץ ישירות ל-DVD 2009 התאום דייוויד ס.
2017Prison Break90פסקול שוחרר על ידי Varèse Sarabande2006בלייד132009–2010פלאש פורוורד222011–2012Breakout Kings232011–2019משחקי הכס73פסקול שוחרר על ידי Varèse Sarabande וווטר-טאוור מיוזיק2011–2016מבוקש103פסקול שוחרר על ידי Varèse Sarabande2014–2017הנגיף462016–הווהוסטוורלד28פסקול שוחרר על ידי ווטר-טאוור מיוזיק2018–הווהג'ק ראיין16פסקול שוחרר על ידי La-La-Land Records2020–הווהסיפורים מופלאים1/5פרק 2: "המקצה"
הולחן יחד עם ברנדון קמפבל2022בית הדרקון102024Fallout8
רמי (רם) שלו (נולד ב-23 בספטמבר 1949) הוא תעשיין ואיש עסקים ישראלי.
כיהן כמנכ"ל החברה המרכזית לייצור משקאות קלים בין השנים 1980–1998, בעת שהפכה לאחד מעשרת מפעלי קוקה-קולה הגדולים בעולם והחברה הממוחשבת ביותר שבהן.
שלו חבר מועצות מנהלים בשורה של חברות במשק הישראלי ויושב ראש לשעבר של אגף המזון בהתאחדות התעשיינים בישראל.
במסגרת שירותו הצבאי, בעת מלחמת ההתשה, עמד מאחורי אחד מהמבצעים הנועזים והיצירתיים בתולדות צה"ל – חטיפת המכ"ם הסובייטי מידי המצרים, מבצע תרנגול 53.
רמי שלו נולד בערב ראש השנה, 23 בספטמבר 1949, בן לשושנה (לבית שטיינקלר) וישראל (וולושובסקי), ילידי פולין.
אמו לחמה בקבוצת נאשה גרופה (קבוצת פעילים יהודים הפעילים בהשגת נשק והברחה) ושרדה את אושוויץ וברגן בלזן ואביו שרד את טרבלינקה.
עלו ארצה ב-1945 במסגרת קבוצת בוכנוולד, שהורכבה כולה מצעירים ניצולי שואה, והקימו את קיבוץ נצר, לימים נצר סירני.
האב, ישראל, לחם כמפקד האזור במלחמת השחרור, שימש כגזבר הקיבוץ ולימים כיהן כמנכ"ל ידיעות אחרונות.
שלו היה לאחד הילדים הראשונים שנולדו בקיבוץ, אח בכור לשאול ולחגי.
כילד בן 4, חלה במחלת הפוליו.
בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת ביחידת המודיעין של חיל האוויר.
במלחמת ההתשה, שלו עמד מאחורי אחד המבצעים הנועזים בתולדות צה"ל, מבצע חטיפת המכ"ם הסובייטי ממצרים, שזכה לכינוי "תרנגול 53".
שלו, שהיה באותה העת חייל בדרגת סמל, גילה את המכ"ם בראס ע'ארב שבמצרים והיה זה שהגה את הרעיון הנועז לחטיפתו והבאתו לישראל.
על כך כתב אורי מילשטיין במעריב ב-25 בדצמבר 2015:
שלו המשיך לשרת במילואים, לרבות במלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון ומילא תפקיד קצין במרכז פיקוד זמן אמיתי.
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
לאחר שחרורו מצה"ל, למד שלו הנדסה תעשייה וניהול, באוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע.
ב־1974 התקבל לעבודה כמהנדס בחברה המרכזית לייצור משקאות קלים.
בשנת 1976 התמנה למהנדס המפעל.
שלוש שנים לאחר מכן, התמנה לסמנכ"ל יחיד בחברה, וב-1980, בגיל 31, התמנה למנכ"ל החברה.
שלו מילא תפקיד זה במשך 19 שנה, ופרש בעקבות פציעה לאחר תאונה.
בשנים אלו הפכה החברה המרכזית למשקאות קלים בע"מ, ממפעל של שני קווי ייצור המייצרים שני מוצרים בבקבוקים חוזרים, לקונצרן ענק, המפעיל קווי ייצור רבים במספר אתרים, ומייצר 120 מוצרים, לכ-20 אלף נקודות מכירה.
מאז 1980 ובמהלך תקופת ניהולו של שלו, גדלו כמות התיבות הנמכרות ונפח המחזורים הכספיים פי 14. קוקה-קולה ישראל הפכה למוכרת מס' 1 באירופה לנפש, והשביעית בעולם כולו.
בתקופה זו הוכנסו לשוק הפחיות, בקבוקי הפלסטיק 1.5 ליטר, בקבוקי 330 מ"ל, בקבוקי הזכוכית 250 מ"ל החד פעמיים, בקבוקי 0.5 ליטר, הקולחנים (דיספנסרים), המקררים השקופים והמכונות האוטומטיות (vending machines).
כמו כן, הוכנסו מוצרים חדשים רבים, וביניהם: ספרייט, דיאט ספרייט, דיאט קולה, נסטי, פנטה ועוד.
לכך התווספו מוצרים נלווים, כמו מים מינרליים וכן ענפי ייצור חדשים כמו בירות קרלסברג וטובורג, סיידר הגליל, רימון וכו'.
ב-1997, קוקה-קולה היה למותג המזון הנמכר ביותר במדינת ישראל.
החברה בישראל הייתה לאחד מעשרת מפעלי קוקה קולה הגדולים בעולם בכמויות המיוצרות בו והייתה לחברה הממוחשבת ביותר בעולם מבין חברות קוקה קולה.
בשנת 1993 החברה המרכזית הייתה הראשונה בארץ לקבל את ציון האיכות iso 9002 בענף המזון, והשנייה בעולם מבין חברות קוקה-קולה שקיבלה את תו התקן המחמיר.
מצבת העובדים גדלה בתקופה זאת ממאות בודדות לאלפי עובדים.
מחברה המעסיקה מהנדס אחד, למעסיקה של כ־100 מהנדסים ואקדמאים נוספים, בכל זרוע ואגף של החברה.
מדובר היה בהרכב אנושי יוצא דופן לחברה שאינה עוסקת בהיי טק, אלא מייצרת מזון.
החברה המרכזית ייצאה מוצרים כשרים לקהילות היהודיות בצרפת, אנגליה, בלגיה, שווייץ וארגנטינה.
בנוסף, בשנת 1991 נוצר באירופה מחסור חמור בפחיות קוקה-קולה.
אנשי חברת קוקה-קולה העולמית פנו לחברה המרכזית בבקשת סיוע, והמפעל הישראלי נכנס להילוך גבוה במטרה לספק את הצריכה, כאשר הפחיות מודפסות בהתאם לשפת היעד ולתקן של כל מדינה: פלמה דה-מיורקה, ספרד, אנגליה, גרמניה ואפילו לרוסיה.
בעוד שזמן ממוצע באירופה לביצוע תהליך שכזה ארך כחודש וחצי, הרי שבמפעל הישראלי הדבר בוצע בתוך שבוע עד להגעה ליעד.
ייצוא זה לכל רחבי אירופה נמשך כשלוש שנים.
ב-1991 עם ההשקה המתוכננת של פפסי בשוק הישראלי, החברה המרכזית הכינה "קבלת פנים" למתחרה החדש.
החברה המרכזית ביצעה פריסה מוקדמת בכל נקודות ההפצה, פוזרו מקררים שקופים בנקודות המכירה, הוצבו מכונות מכירה אוטומטיות, שילוט נקודות המכירה בוצע בהיקפים נרחבים, מערכת הפרסום תפקדה בהיקפים גבוהים ובנוסף הוצגו לשוק מוצרים נוספים, כמו, בירה, מים מינרליים, פריגת, סיידר ואחרים, שנועדו לתת פתרון מקיף לכל צרכן.
כתוצאה מכך פפסי התקשתה להתרומם ולתפוס נתח שוק משמעותי בישראל.
שלו משרת במועצות מנהלים שונות וביניהן אמרז בע"מ, משקר בע"מ, מבשלות בירה בינ"ל בע"מ.
כמו כן, שירת במועצת המנהלים של מבשלות בירה רומניה בע"מ, נביעות בע"מ, אמרז רומניה בע"מ, תעשיות תחבורה בע"מ ובנק המזרחי.
בין השנים 1997–1998 כיהן כיושב ראש אגף המזון בהתאחדות התעשיינים בישראל.
1993: פרס מצטייני המחשב בישראל לחברה המרכזית
1993: פרס הניהול מטעם מכון אלול לסקרי דעת קהל
הוענק על ידי סנדי אלן, נשיא קוקה קולה במזרח התיכון, על הרמה והאיכות של המפעיל וכאות הוקרה על המאמץ שהושקע.
אות זה מוענק על ידי חברת קוקה-קולה העולמית למפעלים מצטיינים של החברה בעולם.
שלו נשוי ליוטה (לבית בראלי), אב ל־3 ילדים.
חוסה רמירו פונס מורי (בספרדית: José Ramiro Funes Mori; נולד ב-5 במרץ 1991) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי באסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית.
פונס מורי נולד במנדוסה שבארגנטינה ובגיל 10 היגר עם משפחתו לארצות הברית.
אביו, מיגל, הוא כדורגלן עבר.
בשנת הצטרף לקבוצת הנוער של דאלאס.
כעבור חצי שנה, עבר פונס מורי, יחד עם אחיו רוחליו, למחלקת הנוער של ריבר פלייט, בה שיחק שלוש שנים.
בקבוצה הבוגרת של ריבר, שיחק ארבע שנים וזכה עם הקבוצה בשישה תארים.
בסך הכל, פונס מורי רשם 108 הופעות וכבש שערים בכל המסגרות, כולל שער ניצחון מול בוקה ג'וניורס בבונבוניירה במסגרת הליגה בטורניר פינאל 2014 ושער בגמר גביע ליברטדורס 2015, שני טורנירים בהן זכתה הקבוצה לבסוף.
ב-1 בספטמבר 2015 פונס מורי חתם באברטון מהפרמייר ליג תמורת 9.5 מיליון אירו.
ב-12 בספטמבר, פונס מורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד צ'לסי.
בנובמבר , פונס מורי כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 3-3 נגד בורנמות'.
באפריל הורחק בעקבות עימות עם דיבוק אוריגי בהפסד 0–4 לליברפול, ובעקבות העימות הורחק לשלושה משחקים.
במרץ פונס מורי קרע את המיניסקוס ועקב כך נעדר לתקופה ארוכה שנמשכה כשנה.
ב-21 ביוני 2018, פונס מורי חתם בוויאריאל מליגת העל הספרדית.
ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגת האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את מנצ'סטר יונייטד.
ב-22 ביולי 2021 חתם פונס מורי בא-נסר הסעודית.
ב-4 באוגוסט 2022 חתם פונס מורי בקרוס אסול המקסיקנית.
ביולי 2023 שב לקבוצת נעוריו, ריבר פלייט, בה חתם עד לסוף שנת 2026.
במרץ , פונס מורי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה במשחק ידידות .
ב-6 באוקטובר 2016, פונס מורי הבקיע את הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
פונס מורי, נכלל בסגל הנבחרת בקופה אמריקה 2016 וקופה אמריקה 2019, ואף נכלל בסגל הרחב לקראת מונדיאל 2018, אך לא בסופי.
רמינגטון 870, באנגלית: Remington Model 870, הוא רובה שוטגאן בעל מנגנון פעולת משאבה אמריקאי תוצרת חברת נשקי רמינגטון.
רובה זה נפוץ ביותר עם למעלה מ-11 מיליון יחידות שיוצרו ומשמש הן אזרחים לציד, ירי ספורטיבי והגנה עצמית והן כוחות משטרה וצבא, ברחבי ארצות הברית והעולם.
הרמינגטון 870 נטען באמצעות "פעולת משאבה" - החלקת ידית המולבשת על השחלה מתחת לקנה.
ברוב הדגמים התחמושת מאוכסנת בשחלה - מחסנית פנימית ששוכבת מתחת לקנה.
בחלק מהדגמים, כגון אלה המיועדים לשימוש צבאי, הטעינה היא באמצעות מחסנית חיצונית נתיקה.
: משמר הגבול של ארצות הברית, צבא ארצות הברית (בשם M870), השירות החשאי של ארצות הברית, ה-FBI, שירות הכנסות הפנים, שירות המרשלים של ארצות הברית, מחלקת החינוך של ארצות הברית; כוחות משטרה וסוכנויות אכיפת חוק רבים.
: הימ"מ ויחידות מובחרות בצה"ל
: כוחות מיוחדים של המשטרה הפדרלית וצבא בלגיה
: הבונדסוור, יחידת GSG-9, יחידות מיוחדות של משטרת המדינה (SEK)
: משטרת הונג קונג, משטרת שדה התעופה של הונג קונג וסוכנויות ממשלה
: המשטרה הלאומית (הפיליפינים), כוח הפעולה המיוחד (הפיליפינים), הצבא הפיליפיני
: היחידה המיוחדת לדיכוי טרור (יוון)
: המשטרה המלכותית של מלזיה, חיל המתנדבים העממי של מלזיה, מחלקת ההגירה, סוכנות השיטור הימי, מחלקת בתי הסוהר, כוחות מיוחדים
: יחידת ההתערבות (GEI) של משטרת קטלניה
: משטרת פולין, הכוחות המיוחדים (פולין)
: הכוחות הקנדיים, המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, משמר החופים של קנדה, סוכנויות אבטחה ממשלתיות וכוחות משטרה
: הכוחות המזוינים של שוודיה
: המשטרה המלכותית של תאילנד, הצבא המלכותי של תאילנד, חיל האוויר המלכותי התאילנדי
רמיז טאפה אליה (באלבנית: Ramiz Tafë Alia; ); 18 באוקטובר 1925 – 7 באוקטובר 2011) היה פוליטיקאי אלבני שכיהן כנשיא השני והאחרון של הרפובליקה הסוציאליסטית העממית של אלבניה בין השנים 1985–1991. הוא גם כיהן כראש הממשלה של המדינה מ-1982 עד 1992.
אליה נולד ב-18 באוקטובר 1925 בשקודרה להורים מוסלמים שנמלטו מרדיפות בממלכת יוגוסלביה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היה אליה חבר בארגון נוער פאשיסטי הידוע בשם ארגון הנוער הפשיסטי ליקטור אך הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי האלבני המחתרתי ב-1941. ב-1943, הוא הפך לחבר ב-Albanian Comunist Youth Organization, המפלגה הקומוניסטית האלבנית.
הוא התקדם במהירות במפלגה תחת חסותו של אנוור הוג'ה.
אף על פי שהוג'ה מעולם לא מינה יורש רשמי, היו סימנים ברורים שהוא העדיף את אליה.
כשהציג את אליה לאחד מרופאיו, אמר: "חבר שלי, אני מזדקן, והבריאות שלי לא הכי טובה שיכולה להיות.
חברים צעירים יותר, כמו זה (אליה), ייכנסו פנימה".
כאשר ירש את הוג'ה ב-1985, המדינה הייתה תחת קשיים כלכליים כבדים.
המשק, שסבל מפריון נמוך וממחסור קבוע במזון הבסיסי ביותר, לא הראה סימן לשיפור.
במאמץ לשפר את היעילות הכלכלית, אליה הציג רפורמה כלכלית ומחירים במגזרים ספציפיים.
בתגובה לביקורת הבינלאומית על הרקורד של אלבניה בנושא זכויות אדם, ההנהגה החדשה תחתיו הפסיקה ליישם דיכוי בקנה מידה המוני.
ב-1989, חנינות כלליות הביאו לשחרורם של אסירים שנידונו למאסרים ארוכים, והוא חיזק את הקשרים עם יוון, איטליה, טורקיה ויוגוסלביה.
ב-1990 תסס הרחוב האלבני עם אלפי סטודנטים שהפגינו נגד הכלכלה האלבנית השוקעת ונגד אליה.
בהודעתו המסורתית לשנה החדשה לעם האלבני, בירך אליה על השינויים שחלו במדינה וטען ש-1991 תהיה נקודת מפנה מבחינת הכלכלה האלבנית.
למרות סימנים חיוביים לשינוי, אלבנים רבים עדיין ניסו לעזוב את ארצם.
בסוף 1990, לא פחות מ-5,000 אלבנים חצו את הגבול ליוון.
ב-12 בדצמבר 1990 חתם אליה על חוק המתיר פלורליזם פוליטי, חוק עליו אמר מאוחר יותר ככישלון הגדול ביותר של חייו.
בבחירות 1991 הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה, התמודד אליה על חברות בפרלמנט הלאומי במחוז בחירה בבירה, שהיה מעוז המפלגה הקומוניסטית.
הוא הובס ברוב מפתיע של 61% על ידי פרנקו קרוצ'י.
קרוצ'י התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית החדשה של אלבניה.
לאחר הפסד זה, ולאחר מכן עם הניצחון המוחלט של המפלגה הדמוקרטית של אלבניה (DPA) בבחירות הכלליות באביב 1992, הוא התפטר מתפקידו כנשיא ב-3 באפריל 1992. ב-9 באפריל בחרה אספת העם את מנהיג ה-DPA, סאלי ברישה, כראש הממשלה החדש.
ב-21 במאי 1994, עמדו פקידים בכירים מהממשלה הקומוניסטית, כולל רמיז אליה למשפט.
אליה הואשם בניצול לרעה של כוח וניצול לא נכון של כספי מדינה, כמו גם ראש הממשלה אדיל קרצ'אני, סגן ראש הממשלה מנוש מיפטיו וריטה מרקו שהייתה סגנית הנשיא.
אליה הוכנס למעצר בית באוגוסט 1992 ומעצרו הומר למאסר בפועל באוגוסט 1993. בבית המשפט הוא טען שהוא קורבן של משפט ראווה פוליטי ודרש שהמשפט ישודר בטלוויזיה, בקשה אשר נדחתה מאוחר יותר.
עשרת הנאשמים נמצאו אשמים בכתב האישום ונשפטו בין שלוש לתשע שנות מאסר.
אליה נשפט לתשע שנות מאסר.
בית משפט הפחית לאחר מכן חלק מהעונשים, ובראשם אליה שעונשו הומר לחמש שנים.
ב-7 ביולי 1995 שוחרר אליה מהכלא.
עם זאת, חירותו הייתה קצרת מועד, וב-1996 הוא הואשם בביצוע פשעים נגד האנושות במהלך כהונתו, ונכלא מחדש במרץ באותה השנה.
המשפט נגדו החל ב-18 בפברואר 1997, אך הוא נמלט מהכלא בעקבות התסיסה במדינה ועריקת הסוהרים, והגלה לשוודיה.
רמיז אליה מת ב-7 באוקטובר 2011 בטירנה, אלבניה, 11 ימים לפני יום הולדתו ה-86, לאחר שחזר למדינה בדצמבר 1997 לאחר שנמלט לצרפת לזמן קצר על מנת להצטרף למשפחתו במהלך מלחמת האזרחים באלבניה.
רמיפריל היא תרופה השייכת למשפחת התרופות מעכבי ACE, והיא מיועדת לטפל בלחץ דם גבוה ואי ספיקת לב.
בישראל קיימת תרופה המשלבת רמיפריל עם תרופה נוספת בשם הידרוכלורותיאזיד.
שילוב זה מגביר את יעילות התרופות לטיפול בהורדת לחץ הדם ועודפי נוזלים בגוף.
רמיפריל אושרה לראשונה כתרופה בשנת 1989.
בתגובה לירידה בלחץ הדם או ירידה בריכוז נתרן בכליות או ירידה בנפח הדם מתקיים שחרור חלבון הרנין מתאי הכליה ומוביל לייצור החלבון אנגיוטנסין אשר מעביר אות לבלוטת יותרת הכליה לייצר ההורמון אלדוסטרון.
כחלק מהקסקדה המפורטת האנזים ACE מסיר שני שיירים מאנגיוטנסין I והופך אותו לאנגיוטנסין II:
כיווץ כלי דם והיפרטרופיה של שריר חלק בכלי הדם - גורמים לעליה בלחץ הדם בעורקים הגדולים והבינוניים.
שפעול של פרוטו-אונקוגנים כדוגמת c-fos, c-jun, c-myc וכן גורמי גדילה כגון TFG-B.
אנגיוטנסין II מוביל להפרשת אלדוסטרון על ידי בלוטת יותרת הכליה הגורם לעליה בלחץ הדם.
גירוי בלוטת יותרת המוח האחורית להפרשת ווזופרסין המוביל לאגירת מים על ידי הכליה.
תרופות הפועלות על האנזים ACE מעכבות את המעבר מאנגיוטנסין I ל- אנגיוטנסין II.
כלומר, תרופות אלו מורידות את התנגודת של העורקיקים ומעלות את הקיבולת שיש לוורידים, מעלות את תפוקת הלב ומובילות לעליה בהפרשת נתרן בשתן.
הפחתת סיכון לאוטם שריר הלב או לאירוע מוחי
טיפול לאחר התקף לב או על רקע של אי ספיקת לב
מומלץ לתת רמיפריל PO פעם-פעמיים ביום, במינון של 2.5 מ"ג עד 20 מ"ג מנה יומית.
בתחילת הטיפול- מתן של 2.5 מ"ג פעם ביום.
טיפול ביתר לחץ דם: פעם ביום במינון של 2.5-5 מ"ג, ועד מנה מרבית של 20 מ"ג.
טיפול באי ספיקת לב / לאחר אוטם בשריר הלב: 1.25-2.5 מ"ג פעמיים ביום (שתי המנות עם מינון שווה), ועד 5 מ"ג ביום.
למניעת שבץ או אוטם בשריר הלב (בחולים עם סיכון גבוה): 2.5-5 מ"ג פעם ביום, ועד למנה מרבית של 10 מ"ג ביום מחולקת לשתי מנות שוות.
מטופלים הנמצאים בטיפול דיאורטי, צריכים להפסיק את הטיפול לפני מתן רמיפריל ואם לא מתאפשר, יש להתחיל רמיפריל במינון נמוך של 1.25 מ"ג פעם אחת ביום.
כמו כן, בשבועיים הראשונים לטיפול יש לנטר את תפקודי הכליות, ולבצע בדיקות של רמות הנתרן והאשלגן בדם.
שיעול- עד 15% מהמטופלים סובלים מהתופעה.
זוהי תופעה הפיכה ועתידה לחלוף לאחר מס' חודשים אך לעיתים תוביל להפסקת הטיפול.
הסבר לתופעה נוטים לייחס לעלייה ברמות הברדיקינינים בעקבות עיכוב האנזים.
ירידה במספר התאים הלבנים בדם
נשים בהריון הנמצאות בטרימסטר השלישי, מומלץ להימנע גם בחודשים הראשונים של ההריון.
אם ישנה רגישות לתרופה או לתרופה אחרת ממשפחת ה- ACE inhibitors.
חולים עם בעיה באספקת הדם הכלייתית.
חולים עם לחץ דם נמוך או לא יציב.
חולים הנוטלים תרופות המכילות אליסקירן.
חולים הנוטלים או נטלו בעבר את התרופות סקוביטריל או וואלסרטן.
רמיגיוס או רמי (437 לערך – 13 בינואר 533) היה ממנהיגיה החשובים של גאליה במחצית ה-2 של המאה ה-5. הוא היה הבישוף של ריימס ומכונה "השליח אל הפרנקים".
בחג המולד, 25 בדצמבר 496, הוא הטביל לנצרות את כלוביס הראשון, מלך הפרנקים.
הטבלת כלוביס, שהובילה לכ-3000 מומרים נוספים, הייתה אירוע חשוב בהתנצרות הפרנקים .
בגלל מאמציו של כלוביס, הוקמו מספר רב של כנסיות בארצות שקודם לכן היו פגניות באימפריה הפרנקית, שיצרו מגוון אורתודוקסי מובהק של נצרות לראשונה בארצות הגרמאניות, שרובן הומרו קודם לכן לנצרות אריאנית.
רמיגיוס נולד, לפי המסורת, ב־Cerny-en-Laonnois , ליד לאן, פיקרדיה , לשכבה הגבוהה של החברה הגאלו-רומית .
נאמר שהוא היה בנו של אמיליוס, רוזן לאן (שאין עדות אחרת אודותיו), ושל סלין, בתו של הבישוף של סואסון, שכלוביס כבש בשנת 487.
הוא למד בריימס ועד מהרה הפך להיות כה ידוע בשל לימודו וקדושתו, ומעמדו הרם, עד שהוא נבחר לבישוף של ריימס כשמלאו לו 21 שנים בלבד, בשנת 458 לערך, אף על פי שהיה עדיין הדיוט.
הוא היה אדם מלומד והתפרסם בנאומיו.
גרגוריוס, בישוף העיר טור ב, כלל בחיבורו "עשרת ספרי ההיסטוריה" על תולדות הפרנקים, אנקדוטה שהתרחשה בעת שכלוביס היה עדיין פגני: בשנה החמישית למלכותו (486) יצא כלוביס למלחמה נגד סיאגריוס, המושל הרומי של גאליה, שישב בעיר סואסון.
בישוף אותה כנסייה ביקש להחזיר את האגרטל, וכלוביס מסר את האגרטל לשליח הכנסייה.
סיפור האגרטל מסואסון מתבסס כנראה על מקור כנסייתי.
ידוע כי רמיגיוס הוריש בצוואתו לכנסיית ריימס אגרטל שקיבל מכלוביס, ובמקום אחר גרגוריוס מציין כי הכיר את ספר תולדות חייו של רמיגיוס.
אם כך, ייתכן כי הבישוף בסיפור האגרטל הוא בעצם רמיגיוס, שהטביל מאוחר יותר את כלוביס לנצרות.
סיפור החזרתם של כלי הקודש (בעיקר האגרטל מסואסון), שנגנבו מכנסיית סואסון, מעיד על יחסי הידידות שהיו קיימים בינו לבין כלוביס, אותו הטביל לנצרות בסיועם של ואסט (Vaast, Waast, Vedast, Vedastus) וקלוטילדה, הנסיכה הבורגונדית שהייתה אשתו של כלוביס.
עוד לפני שאימץ את הנצרות, כלוביס הרעיף הטבות על רמיגיוס והנוצרים של ריימס, ולאחר ניצחונו על האלמאנים בקרב טולביאק, הוא ביקש מרמיגיוס להטביל אותו בריימס.
הטקס נערך ב-25 בדצמבר 496, בנוכחות חברה גדולה של פרנקים ואלמאנים; לפי גרגוריוס מטור, 3,000 פרנקים הוטבלו עם כלוביס.
על פי נוסח פנייתו של רמיגיוס באחד המכתבים שכתב כבישוף ריימס לכלוביס זמן רב לאחר טבילתו, מתברר כי המלך נעשה ידיד קרוב שלו.
כלוביס העניק לרמיגיוס שטחים, שבהם הקים רמיגיוס כנסיות רבות.
הוא הקים בישופויות בטורנה; קמברה; ת'רואן, שם הסמיך באופן אישי את הבישוף הראשון בשנת 499; אראס, שם הוא הציב את ואסט; ולאן, שאותה נתן לבעלה של אחייניתו גונבנד (Gunband).
בשנת 530 הוא קידש את מדרדוס , בישוף נויון (Noyon).
אחיו של רמיגיוס, פרינקיפיוס, היה הבישוף של סואסון וכמו רמיגיוס, גם הוא התכתב עם סידוניוס אפולינאריס, שמכתביו נותנים תחושה של הסגנון הספרותי הגאלו-רומי האצילי והתרבותי מאוד ששלושתם חלקו.
הכרוניקאים של "גאליה כריסטיאנה" מציינים כי תרומות רבות הוענקו לרמיגיוס על ידי האצילים הפרנקים, אותם הגיש לקתדרלה בריימס.
למרות שרמיגיוס מעולם לא השתתף באף אחת מוועידות הכנסייה, בשנת 517 הוא ערך סינוד בריימס, שבו לאחר דיון סוער המיר את דתו של בישוף בעל השקפה אריאנית.
אף על פי שהשפעתו של רמיגיוס על אנשים ועל כמרים בכירים הייתה יוצאת דופן, במקרה אחד מחילתו לעבירותיו של קלאודיוס, כומר אותו קידש רמיגיוס קודם לכן, הביאה עליו את התוכחות של אחיו האפיסקופלים, שסברו שקלאודיוס ראוי לקלון.
נותרו מעט חיבורים אותנטיים של רמיגיוס: ה"נאומים" שלו זכו להלל על ידי סידוניוס אפולינאריס, במכתב לרמיגיוס, אך הם אבדו.
ארבעה מכתבים שרדו באוסף המכונה "מכתבים אוסטרזיים" (Epistulae Austrasicae) : אחד מכיל את הגנתו בעניין קלאודיוס, שניים נכתבו לכלוביס, והרביעי נכתב לבישוף פלקו מטונגרס .
"צוואת רמיגיוס הקדוש" היא אפוקריפית.
ביוגרפיה (Vita) קצרה ואגדית לחלוטין יוחסה בעבר לונאנטיוס פורטונאטוס.
ביוגרפיה אחרת, לפי יעקובוס דה ווראגין , נכתבה על ידי איגנטיוס, הבישוף של ריימס.
מכתב המברך את האפיפיור הורמיסדס עם בחירתו (523) הוא אפוקריפי.
המכתב שבו נראה שהאפיפיור הורמיסדס מינה אותו לכומר של ממלכתו של כלוביס הוכח כמזויף; יש להניח שזה היה ניסיון של הינקמר (שכתב את החיבור "חיי רמיגיוס") במאה ה-9 לבסס את יומרותיו להעלאת ריימס למשרת ארכיבישוף, בעקבות התקדים לכאורה של רמיגיוס.
פרשנות לאיגרות פאולוס (נערך על ידי Villalpandus, 1699) אינה יצירתו, אלא של רמיגיוס מאוקסר .
השרידים של רמיגיוס נשמרו בקתדרלת ריימס, ומשם העביר אותם הינקמר לאפרניי במהלך הפלישות הוויקינגיות, ומשם, ב-1099 למנזר סן רמי .
קברו בריימס חולל במכוון ב-7 באוקטובר 1793 על ידי חבר הוועידה הלאומית במהלך המהפכה הצרפתית בשל הזיקה בין הקבר לבין החסות המלוכנית.
יום החג של רמיגיוס בצרפת ובכנסייה הקתולית המסורתית בבריטניה ובארצות הברית נחגג ב-1 באוקטובר.
הוא זוכה לכבוד ב-1 באוקטובר.גם בכנסייה האנגליקנית ובכנסייה האפיסקופלית.
כנסיית רמיגיוס הקדוש - כנסייה קתולית בסימפלוולד, הולנד
לונג קלוסון - כנסייה אנגליקנית בכפר לונג קלוסון, לסטרשייר
Stoke Holy Cross - כנסייה אנגליקנית בכפר Stoke Holy Cross בדרום נורפוק
כנסיית המגדל העגול של הכנסייה האנגליקנית המוקדשת למרגרט הקדושה ולרמיגיוס הקדוש
כנסיית רמיגיוס הקדוש, כנסייה קתולית בהאכט , בלגיה
כנסיית רמיגיוס הקדוש של אנגליה בכפר הת'רסט , נורפוק, אנגליה.
רמינגטון סטיל היא סדרת טלוויזיה אמריקאית אשר נוצרה על ידי רוברט באטלר ומייקל גליסון ושודרה ברשת NBC מ-1 באוקטובר 1982 ועד 17 בפברואר 1987. סטפני צימבליסט ופירס ברוסנן מככבים בסדרה בתפקידים הראשיים.
לורה הולט (סטפני צימבליסט) היא חוקרת פרטית משכילה ומנוסה אשר מקימה סוכנות חקירות משלה בשם "לורה הולט חקירות".
אף על פי כן, מהר מאוד היא מגלה מרבית הלקוחות הפוטנציאליים אינם ששים להעסיק אותה משום שהיא אישה.
על מנת להתגבר על ההטיה הזו היא מתחילה לספר שהסוכנות שלה מנוהלת בפועל על ידי גבר בשם רמינגטון סטיל, והיא משנה את שם הסוכנות ל"רמינגטון סטיל".
בהתחלה השינוי מסייע רבות להצלחה של הסוכנות, אך הבעיות מתחילות כאשר הלקוחות מבקשים להיפגש עם מנהל הסוכנות.
בהמשך אדם נוכל מסתורי (מגולם על ידי פירס ברוסנן) משכנע את הולט להתחזות לרמינגטון סטיל, ובעקבות כך מתחילה השותפות בין השניים.
לאורך הסדרה סטיל והולט מצליחים לפענח ביחד פשעים שונים, ובמקביל מתפתחת ביניהם מערכת יחסים רומנטית מורכבת.
סטפני צימבליסט בתפקיד לורה הולט, חוקרת פרטית אינטליגנטית ונחושה.
פירס ברוסנן בתפקיד רמינגטון סטיל.
נוכל מסתורי שהופך לרמינגטון סטיל.
שמו ועברו האמיתיים נותרו בגדר תעלומה בחלק גדול מהסדרה.
ג'יימס ריד בתפקיד מרפי מייקלס (עונה 1), חוקר שעובד עבור הולט.
ג'נט דימי בתפקיד ברניס פוקס (עונה 1), מזכירת הסוכנות.
בבכורה של העונה השנייה נאמר שהיא התחתנה עם נגן טרומבון ועברה לניו יורק.
דוריס רוברטס בתפקיד מילדרד קרבס (עונות 2–5), סוכנת מס הכנסה לשעבר אשר הופכת למזכירת הסוכנות.
ג'ק סקאליה בתפקיד טוני רוסלי (עונה 5)
טום בייקר, ג'ודית בארסי, דלתה בורק, ג'ינה דייוויס, מיקי מנטל, ג'פרי ג'ונס, ג'יין קזמרק, ג'ודית לייט, רוז מארי, וירג'יניה מאיו, לויד נולאן, אנני פוטס, פול רייזר, ג'ין סמארט, שרון סטון
הסדרה צולמה בלוס אנג'לס והופקה על ידי MTM Enterprises.
הסדרה השלמה יצאה לשווקים במארז DVD.
רמין קרימלו (בפרסית: رامین کریملو, נולד ב-19 בספטמבר 1978) הוא שחקן, זמר וכותב שירים קנדי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו הרבים בתיאטראות וסט אנד וברודוויי.
2001-2005: קריירה מוקדמת והופעה ראשונה בוסט אנד
תפקידו הראשון של קרמילו לאחר מעברו לבריטניה היה כאלאדין בפנטומימה אלאדין שהוצגה בצ'טהאם.
לאחר מכן הוא הצטרף לסיבוב ההופעות הארצי של הפיראטים מפנזנס בתפקיד שוטר.
ב-2002 קיבל את תפקיד מלך הפיראטים באותה אופרה.
באותה שנה הצטרף קרימלו לסיבוב הארצי של שדרות סאנסט בתפקיד ארטי גרין וכמחליף של ג'ו גיליס.
הופעתו הראשונה של קרמילו בוסט אנד הייתה בעלובי החיים, שם שיחק את פיולי ושימש מתלמד לתפקידים של מריוס פונטמרסי ואנדורס.
בשנת 2003, קיבל את התפקיד של ראול, הוויקונט דה שני בפנטום האופרה.
הופעת הצהריים האחרונה שלו בתור ראול צולמה לשימוש בעיבודו הקולנועי של ג'ואל שומאכר למחזמר, בו הופיע גם בתפקיד אורח בתור גוסטב דאה.
קרימלו הוציא מיני אלבום בשם Within the Six Square Inch, בו הוא שר יחד עם האדלי פרייזר וסופיה ראגאלס, ששיחקו יחד איתו את הבמה בהפקת עלובי החיים.
2006-2010: פנטום האופרה והאהבה לעולם לא מתה
החל להופיע בתור הפנטום בהפקת וסט אנד לפנטום האופרה בספטמבר 2007, והמשיך לשחק בתפקיד עד נובמבר 2009.
ביוני 2008 השתתף בפסטיבל סידמונטון, שם היה השחקן הראשון ששיחק את הפנטום באקט הראשון שהוצג מהצגת ההמשך של פנטום האופרה האהבה לעולם לא מתה.
בשנת 2010 נפתחה רשמית הצגה המלאה, וקרמילו המשיך לשחק את הפנטום, לצד סיירה בוגס ששיחקה את כריסטין, עד שההצגה נסגרה ב-27 באוגוסט 2011.
באוקטובר 2010 חזר לתפקיד אנדורס לכבוד קונצרט ה-25 שנה לעלובי החיים ב־O2 ארנה בלונדון.
2011-2013: פנטום האופרה ברויאל אלברט הול והחזרה לעלובי החיים
באוקטובר 2011, התאחדו קרימלו ובוגס בתור הפנטום וכריסטין להופעת ה-25 שנה של פנטום האופרה ברויאל אלברט הול, ששודרה בשידור חי לבתי קולנוע ברחבי העולם.
מ-29 בנובמבר 2011 עד ל-31 במרץ 2012, חזר לתפקיד ז'אן ולז'אן בעלובי החיים בתיאטרון הקווין בלונדון.
2014-2020: בכורה בברודוויי, אנסטסיה וקריירה מחוץ לממלכה המאוחדת
בשנת 2014 ביצע את הופעת הבכורה שלו בברודוויי בתפקיד ז'אן ולז'אן.
עבור הופעתו זו היה מועמד לפרס הטוני עבור השחקן הטוב ביותר.
הוא המשיך לשחק בתפקיד זה עד ה־30 באוגוסט 2015, אז הוחלף על ידי אלפרד בואי.
ב-16 בפברואר 2015 שיחק את טום בווטסון בהפקת ברודוויי של המחזמר המצעד.
ב-23 במרץ 2017 החל לשחק את גנרל גלב וגאנוב בהפקה הבימתית של הסרט אנסטסיה.
הופעתו האחרונה בתפקיד זה הייתה בשלושה בדצמבר 2017.
בשנת 2018 לקח חלק בהפקת מרכז קנדי למחזמר Chess.
בהפקה זו הוא שיחק בתפקיד אנטולי, וכיכב לצד ראול אספרזה, קרן אוליביו ורותי אן מיילס.
ב-1 בספטמבר 2019 שיחק את התפקיד הראשי יורי ז'יוואגו במחזמר דוקטור ז'יוואגו.
ההופעה הייתה הפרמיירה של דוקטור ז'יוואגו בבריטניה ועלתה רק פעמיים.
בינואר 2020 חזר לתפקיד אנטולי כששיחק לצד סמנתה בארקס בסיבוב ההופעות של Chess ביפן.
2021-הווה: מצחיקונת, הפיראטים מפנזנץ והחזרה לפנטום האופרה
בקיץ 2021, כיכב בתפקיד ג'ו גיליס בקונצרט אוף ווסט אנד של שדרות סאנסט.
בדצמבר של אותה השנה חזר לאותו התפקיד ברויאל אלברט הול.
ב-6 באוקטובר 2021 הוכרז שקרימלו יחזור לברודוויי בתור ניק ארנסטיין בהפקה המוחדשת של מצחיקונת.
ההופעות החלו ב-26 במרץ 2022 בתיאטרון אוגוסוט וילסון.
הוא נשאר בהפקה זו עד לסגירתה בספטמבר 2023.
באוקטובר 2022 קרימלו שיחק את מלך הפיראטים בקונצרט של הפיראטים מפנזץ בברודוויי.
בדצמבר של אותה שנה חזר לתפקיד אנטולי בקונצרט של Chess שנערך בתיאטרון ברודהרסט.
ב-27 בפברואר 2023 הוכרז שקרמילו יחזור לתפקידו בתור הפנטום בהפקה האיטלקית של פנטום האופרה.
ההופעות החלו ביולי 2023 והסתיימו בדצמבר של אותה השנה.
בינואר 2026 הוכרז שקרימלו ישחק את סוויני טוד במחזמר סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט בתיאטרון ברמינגהם.
רמיפנטניל (באנגלית Remifentanil) היא תרופה ממשפחת האופיואידים, המשמשת כמשכך כאבים חזק (פי 100 יותר ממורפיום) וקצר טווח במיוחד במהלך הרדמה וניתוחים.
היא משווקת בישראל תחת השם המסחרי אולטיבה (Ultiva).
רמיפנטניל משמשת בעיקר כחלק מתהליך ההרדמה הכללית לצורך שיכוך כאבים עזים בזמן פרוצדורות כירורגיות.
בשל זמן מחצית החיים הקצר שלה (3–10 דקות), היא מאפשרת שליטה מדויקת ברמת שיכוך הכאב והתאוששות מהירה מאוד של המטופל עם הפסקת העירוי.
רמיפנטניל פועלת כאגוניסט סלקטיבי לקולטני μ-opioid.
התרופה נחשבת לייחודית בקרב משפחת האופיואידים בשל אופן המטבוליזם שלה - בעוד שרוב האופיואידים עוברים פירוק בכבד או הפרשה דרך הכליות, רמיפנטניל עוברת הידרוליזה מהירה על ידי אנזימי אסטראז (Esterase) לא-ספציפיים הנמצאים בדם וברקמות הגוף.
בזכות נתיב מטבולי זה, היא בעלת יתרון לשימוש גם בחולים הסובלים מאי-ספיקת כליות או כבד.
מאפיין מרכזי נוסף של התרופה הוא זמן מחצית חיים תלוי הקשר (Context-Sensitive Half-Time - CSHT).
בניגוד לאופיואידים אחרים (כגון פנטניל), שבהם זמן הפינוי מתארך ככל שהעירוי נמשך בשל התלות בקצב המטבוליזם הכבדי והפינוי הכלייתי נוצר המביאה להצטברות התרופה בגוף, ברמיפנטניל ה-CSHT נותר קבוע וקצר מאוד (כ-3 עד 4 דקות) ללא קשר למשך זמן המתן (גם לאחר 8 שעות עירוי).
תכונה זו מעניקה לרופאים המרדימים יכולת שליטה אידיאלית ברמת שיכוך הכאב ואפשרות להביא לסיום השפעת התרופה כמעט באופן מיידי עם הפסקת העירוי.
תופעות הלוואי הנפוצות כוללות דיכוי נשימתי, ברדיקרדיה (האטה בקצב הלב), ירידה בלחץ הדם ובחילות.
בבולוס, התרופה עלולה לגרום לקשיחות שרירים (Skeletal muscle rigidity), דבר העלול להקשות על הנשמת המטופל.
תופעה לוואי נוספת העלולה להופיע עם השימוש במינונים גבוהים לזמן ארוך באופיואידים אולטרה חזקים, ובמיוחד ברמיפנטניל היא רגישות מוגברת לכאב המתווכת מושרה על ידי אופיואידים (Opioid-Induced Hyperalgesia - IOH).
במצב זה, מתפתחת רגישות יתר לגירויי כאב, אשר גורמת להחרפת תחושת הכאב במקום להקל עליו.
רמפיתקוס (שם מדעי: Ramapithecus) הוא סוג אפשרי של קוף אדם קדום, שחי לפני 8–14 מיליון שנים, והשתייך למשפחת ההומינידיים, בה כלול גם האדם.
הסוג הכיל מין אחד - Ramapithecus brevirostris, אשר נחשב לרוב למין של סיוופיתקוס, אך יש על כך מחלוקות מדעיות.
פרימט זה תואר ב-1934 בידי החוקר אדואר לוויס ושמו נקרא ע"ש האל ההינדי ראמה (מילולית: "ראמה" מסנסקריט: राम, "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος - קוף אדם).
מאובנים של גולגולות הרמפיתקוס נמצאו לראשונה בהודו בשכבות שגילן כ-10 מיליוני שנים, מהמיוקן.
מבנה הלסתות והראש מרמז על סמ"ק קטן יחסית של המוח ולסתות רחבות יחסית לאלה של אדם.
ככל הנראה היה הסוג אב קדמון של האורנגאוטן או לפחות קרוב שלו.
הוא נכחד עם סיום המיוקן.
רַמְלָה (נהגה גם: רַמְלֶה; בערבית: الرملة) היא עיר בשפלת יהודה, בירת מחוז המרכז בישראל.
כבירת המחוז היא מספקת שירותים מחוזיים, מנהליים, חינוכיים, ואף כלכליים ותעשייתיים.
מצפון לעיר נמצאים לוד, ניר צבי וצריפין, מדרום היישובים מצליח וישרש, ממערב נמצאים נס ציונה, באר יעקב ונצר סרני, וממזרח המושבים אחיסמך, כפר דניאל וגמזו.
העיר נוסדה בראשית המאה ה-8, בידי מושל ג'נד פלסטין סולימאן אבן עבד אל-מלכ מבית אומיה, שנעשה לאחר מכן לח'ליף, ושימשה כעיר הבירה של הג'נד והחליפות האומיית בתקופה הערבית.
מקור שמה של העיר – "מדינת אל-רמל", שתרגומו "עיר החול" (مدينة ٱلرمل), משום שנבנתה על דיונות חול (רמל رمل בערבית).
רמלה נחשבת גם לעיר היחידה שנוסדה על ידי הערבים בתקופת שלטונם בארץ ישראל.
נכון לשנת 2021 התגוררו בעיר 77,368 תושבים, בהם יהודים רבניים, יהודים קראים, ערבים מוסלמים וערבים נוצרים.
רמלה היא עיר קולטת עלייה, ויש בה ייצוג ומיזוג של כל העדות והעליות.
כשליש מתושביה עלו מברית המועצות לשעבר בגל העלייה שהחל בסוף שנות ה-80.
רמלה יושבת על רכס גבעות נמוך המהווה פרשת מים בין אגן הניקוז של נחל אילון לזה של נחל שורק.
היא הוקמה בצפון-מזרח מישור חוף פלשת, במרחק של 15 ק"מ מנמל יפו וכ-38 ק"מ מירושלים.
מעיינות הירקון נמצאים כ-12 ק"מ מצפון לעיר וגבעות השפלה מתרוממות כשלשה ק"מ ממזרח לה.
מרחב לוד–רמלה נהנה ממשטר אקלימי נוח למדי.
משרעי הטמפרטורות היומיים והשנתיים שלו אינם גדולים.
הטמפרטורה הממוצעת לחודש הקר בשנה (ינואר) היא ˚13 וטמפרטורת המינימום הממוצעת לחודש זה עומדת על ˚8. הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם בשנה (אוגוסט) היא ˚27 וטמפרטורת המקסימום הממוצעת לחודש זה עומדת על ˚31. המשרע היומי הממוצע הוא ˚8. רק לעיתים נדירות יורדות טמפרטורות החורף מתחת לנקודת הקיפאון.
בקיץ שורר רוב הזמן עומס חום בינוני.
הלחות הממוצעת בחודשי הקיץ היא 65%.
הממוצע הרב שנתי של הגשמים הוא 530 – 570 מ"מ בשנה.
להם יש להוסיף טל, היורד בכמות שנתית ממוצעת של 100 מ"מ.
הרכס עליו ממוקמת רמלה הוא חלק משטח נרחב של גבעות נמוכות, המשתרע עד אזור גבעת ברנר.
גבעות אלה עשויות חול קוורץ שלוכד באמצעות תמיסות ברזליות המקנות לו צבע אדמדם – ומכאן כינוין, "גבעות החול האדום" או "גבעות החמרה".
גבעות אלה הן מ"תצורת רחובות" והורבדו במהלך הפלייסטוקן.
בתשתית הגבעות מצויים סלעי חוף שכוסו על ידי החול.
העיר שוכנת על קו פעילות טקטוני המכונה "העתק רמלה".
העתק פעיל זה נוצר בקו המגע בין הקצה המערבי של קמר יהודה – הצונח כאן לעומק רב – לבין המשקעים הפלייסטוקנים של מישור החוף.
כיוונו של העתק רמלה הוא צפון-דרום והוא מצטלב עם מספר קווי פעילות סייסמית נוספים.
נחל גזר, שכיוונו מדרום מזרח לצפון מערב, חתור לאורך אחד מקווים אלה.
קו זה נמשך במקביל ולמרגלות הרכס עליו בנויה רמלה וממנה עד יפו.
לאורך קו זה זרם בעבר נחל קדום וכיום עובר במסלול נחל זה כביש 44. העתק זה הוא האחראי ליצירת "ברך יפו", הגבעה הבולטת אל הים עליה הוקמה יפו העתיקה.
צפונית לקו זה ובמקביל לו, נמצא העתק פעיל נוסף שראשיתו בעמק איילון וקצהו מצפון ליפו.
לאורך העתק זה זורם נחל איילון וכיום עובר דרכו הכביש 1. לקווי פעילות אלה ניתן להוסיף קו נוסף משוער, העובר מערבית לרמלה בקו צריפין-ראשון לציון, ודרומית לעיר נמצא קו העתק נוסף, לאורכו זורם נחל שורק.
קווים אלה הופכים את אזור רמלה לאזור רגיש מבחינה סייסמית.
מאז נוסדה, נפגעה רמלה פעם אחר פעם ברעידות אדמה.
רמלה עצמה נבנתה על גבעות חול, שאינן טובות לחקלאות המסורתית של ארץ ישראל, אולם האזור סביבה מאפשר חקלאות בתנאים נוחים.
מגוון הקרקעות סביבה והאקלים הנוח, אפשרו לגדל באזורה סל מוצרים עשיר ורב גוני.
מצפון לרמלה נמצא עמק הפשט של נחל איילון, המכונה "עמק לוד".
מדרום לה מצוי עמק פשט נוסף, קטן יותר, שנוצר על ידי נחל שורק.
בעמקים אלה הורבדה קרקע סחף פורייה, עשירה בחומרים אורגניים ובמינרלים (אך גם בחרסיות).
עמקים אלה מכונים "המישורים האלוביאליים של חוף פלשת".
מדרום מזרח לרמלה נמצא עמק פורה נוסף, עמק איילון, שקרקעותיו דומות לאלה של עמק לוד ושל עמק שורק.
ממזרח לעיר משתרעת שפלת רמלה-לוד.
אלה הם המורדות המערביים של גבעות השפלה.
הטופוגרפיה באזור כמעט שטוחה ומכוסה אף היא בקרקע סחף.
הסיבה לכך היא הנחלים הרבים הזורמים באזור זה מדרום לצפון, נחלים הנאספים אל נחל איילון.
בדרכם מרבידים הנחלים קרקע המכסה בדרך כלל את התשתית הגירית מתור האאוקן – אם כי קיימים מחשופי סלע במספר מקומות.
גם קרקע זו דומה באופייה לקרקע עמק הפשט.
מזרחית לשפלת לוד-רמלה מתרוממות גבעות קירטון מתור הסנון.
הקירטון מכוסה פעמים רבות בקרום נארי קשה, בעובי של 1–2 מטר.
על מורדות הגבעות הללו התרוחחה קרקע מטיפוס רנדזינה ואילו בנחלים המכתרים אותן הצטברה קרקע סחף רבה.
ממזרח לרצועת הסנון מופיע טור גבעות גירניות מתור הטורון, שהקרקע המתרוחחת מסלעיהן היא קרקע טרה רוסה פורייה למדי.