tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2014–2015 הפיק מוזיקלית את המופע "מהודו לשם", שהציג במגזר הדתי-לאומי ותופף במופע על-פי האלבום.
ב-2020 החל ג'ורנו לעבוד על אלבום חדש עם שאול בסר.
ג'ורנו פעיל כמגלה כישרונות לתוכניות הטלוויזיה The Voice ישראל, גוט טאלנט ישראל, אקס פקטור, בית הספר למוזיקה והכוכב הבא.
אורן ג'ורנו גרוש, אב לשני ילדים ומתגורר בחולון.
בשנת 2002 יצא אלבומו הראשון "כיוון יציאה מכדור הארץ", בהוצאה עצמית ובמהדורה מוגבלת.
ג'ורנו כתב, הלחין והפיק מוזיקלית את האלבום.
האלבום הוקלט באולפני "נטו" בפתח תקווה על ידי אריאל אשכנזי; ניגנו בו טל פורר, ערן זילברברג, דני מגד וישראל חדד.
בשנת 2007 יצא אלבומו השני "אורן ג'ורנו" בהפקה עצמית.
המפיק המוזיקלי היה ד"ר ארי קטורזה, המתזמר ד"ר ארנון פלטי.
הטקסטים נכתבו בעיקר על יד ג'ורנו, כשקובי ויטמן חיבר שיר וחן קליין חיברה שיר.
ג'ורנו כתב והלחין את כל השירים.
האלבום משלב בין הרוקנרול לבין מוזיקה אתנית.
האלבום כולל תריסר שירים ומנוגן בגיטרות חשמליות, כלי מיתר, כלי הקשה, כלים אתניים שונים.
האלבום הושמע הרבה ברדיו בתוכניותיהם של דידי הררי, ירון חי מנשה, יואב קוטנר ודורי בן זאב ובתחנות הרדיו האזוריות.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים לרדיו "קצת", "עננים", "מאוהב" ו"את".
מתוך האלבום יצאו קליפים לשיר "את", בבימויו של אופיר לובל ולשיר "עננים", בבימויו של מיכאל טופיול.
באלבום ניגנו אסף ברק, רון בונקר, אריאל שרבקובסקי, מאיה בלזיצמן, חן שנהר, אביב בונן, אלון מוטקין, יניב טייכמן, אורן צור, הוקלט על ידי קובי ויטמן ומוקסס על ידי סיימון ויינשטוק.
ביחד עם קובי אוז, ג'ורנו הוציא בשנת 2008 תקליט בשם "הגיץ", בחברת התקליטים 'עננה'.
"הגיץ" הוא אלבום דאחקות בביצועו של יגאל פילר; נגנים: אלון מוטקין, אורן ג'ורנו וקובי אוז; כתיבה והלחנה: אלון מוטקין, אורן ג'ורנו ויגאל פילר והפקה מוזיקלית של קובי אוז.
מתוך האלבום התפרסם השיר "הגיץ!, משו משו משו", שהושמע הרבה ברדיו והיה שיר הנושא של התוכנית "בקטע טוב" בערוץ 24 בטלוויזיה.
קֶצֶב בית ספר החברתי למוזיקה
ב-2001 ג'ורנו היה עד לפיגוע בדולפינריום, עקב כך לקה בפוסט טראומה, כעבור 12 שנה תבע את משרד הביטחון ובכספי הפיצויים הקים את "קֶצֶב" - בית הספר למוזיקה בשנת 2013. "קֶצֶב" היה בתחילה מוסד פרטי וב-2017 נהפך לעמותה.
בית הספר נותן מלגות ללימודי מוזיקה לתלמידים מעוטי יכולת.
בין המורים ב"קֶצֶב": המוזיקאים ירונה כספי, ענת אסתר חיטמן, גיל בר הדס ורוני בר הדס, יאיר אנצר, מור ויצמן, עמית הלל, אסף לסרי, יפתח שחורי, אלכס משה.
בבית הספר לומדים כ-220 תלמידים בשנה.
ב-2019 הצטרף לקֶצֶב יפתח שחורי כשותף.
אורן האצטרובל הזיפני (שם מדעי: Pinus longaeva, באנגלית: Great Basin bristlecone pine) הוא מין אורן מאריך ימים הגדל בגובה רב בהרים של מדינות ארצות הברית קליפורניה, נבדה ויוטה במערב אמריקה הצפונית.
פרט אחד של האורן שגילו , הוא האורגניזם העתיק ביותר שאינו מתרבה ברבייה וגטטיבית, גילו של פרט נוסף הקרוי מתושלח הוא .
ב-1987 הוכרז אורן האצטרובל הזיפני כאחד משני העצים הרשמיים של מדינת נבדה.
הערך הנוכחי מתייחס רק למין Pinus longaeva, אם כי בשם אורן האצטרובל הזיפני (Bristlecone pine) קרויים בארצות הברית שלושה מינים של אורן שהם אנדמיים למערב ארצות הברית.
שלושת המינים מקובצים לעל-המין Balfourianae:
Pinus longaeva – המין הידוע ביותר ומאריך החיים ביותר.
פירוש שם המין בלטינית הוא "מאריך חיים" וזה גם שם המין בגרמנית (Langlebige Kiefer).
בארצות הברית המין קרוי "אורן האצטרובל הזיפני של האגן הגדול" (Great Basin bristlecone pine), גם "אורן האצטרובל הזיפני בין ההרים" (Intermountain bristlecone pine) ו"אורן האצטרובל הזיפני המערבי" (Western bristlecone pine).
בעבר הוגדר כתת-מין והופרד למין על ידי דיינה ביילי (Dana K.Bailey) ב-1971.
Pinus aristata – המין בעל מספר הפרטים הרב ביותר.
המין גדל בהרי הרוקי בקולורדו וניו מקסיקו וקרוי באנגלית "אורן האצטרובל הזיפני של הרי הרוקי" (Rocky Mountain bristlecone pine) או "אורן האצטרובל הזיפני של קולורדו" (Colorado bristlecone pine).
Pinus balfouriana – אורן בלפור, מין אנדמי לקליפורניה.
באנגלית הוא קרוי Foxtail pine (אורן זנב-שועל).
אורן האצטרובל הזיפני הוא עץ מחטני ירוק-עד המגיע לגובה שבין 5 ל-20 מטרים וקוטר בגובה חזה ממוצע של עד 1.5 מטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 3.5 מטרים.
קוטר בגובה חזה קיצוני יכול להיווצר בהתמזגות של גזעים שהתפצלו.
צורת הגזע והגובה תלויים מאוד במיקום.
עם זאת, המין שומר על מנח זקוף אפילו קרוב לקו העצים, אם כי צורתו מתעוותת לעיתים, תופעה המכונה קרומהולץ (מגרמנית "עץ עקום").
הנוף של העץ מעוגל או חסר צורה.
עצים צעירים גדלים ישר ויש להם ענפים דקים ישרים.
הגובה של עצים עתיקים החשופים לרוח ולבצורת ממושכת מתקבע בין 5 ל-10 מטרים, והם גדלים רק בהיקף.
אופייני למין זה הם הענפים השפופים והכפופים המצביעים בכיוונים שונים.
אורך הענפים בין 0.8 ל-7.2 סנטימטרים.
נצרים צדדיים רבים מתחילים מניצנים של ענפים קצרים.
לאורן האצטרובל הזיפני יש מערכת שורשים רדודה (ציצת שורשים) ומסועפת מאוד.
מעט שורשים מתפצלים גדולים מספקים את התמיכה המבנית.
בעצים עתיקים יכולים שורשים להעניק לעץ תמיכה כאשר חסיפה חושפת שורשים צדדיים גדולים.
מחקרים שנערכו בהרים הלבנים של קליפורניה גילו שהשורשים הגיעו עד לעומק של 50 סנטימטרים ונעצרו בגלל שכבת קרבונט בלתי חדירה.
מרבית השורשים היו בקוטר שבין סנטימטר ל-5 סנטימטרים והם חדרו לקרקע לעומק שבין 5 ל-18 סנטימטרים.
המחקרים גם גילו שהשורשים מקיימים אקסומיקוריזה.
קליפת הגזע דקה, שלאורכה גושי סדקים עבים בלתי סדירים, בנויה מקשקשים בתחתית הגזע וגונה נע מחום-אדמדם עד אפור.
בעצים זקנים ובתנאים קיצוניים הקליפה מכסה רק חלק מהגזע, החלק המוגן מהרוח.
הניצנים סגלגלים מחודדים בקצה, גונם חום-אדום בהיר באורך סנטימטר והם מכילים שרף.
העלים הם מחטים באורך בין 2 ל-4 סנטימטרים, ובעובי בין 0.8 ל-1.2 מילימטרים המסודרים בדור של חמישה, לעיתים נדירות ארבעה, מחטים צפופים.
הם גדלים קרוב לענף, מעוקלים מעט כלפי מעלה, גונם ירוק כהה מבריק, הם נוקשים יחסית, וקצותיהם קהים.
יש עליהם כתמי שרף חסר צבע מעטים, ולעיתים קרובות הם מכוסים בקשקשים חיוורים.
בצד התחתון של העלה יש כמה שורות לבנות של פיוניות.
אורך החיים של העלים נע בין 25 ל-30 שנים ובמקרים קיצוניים עד 45 שנים (בין העלים מאריכי החיים הידועים).
הסבר אפשרי לגיל כל כך גבוה הוא החידוש השנתי של השיפה של קבוצות המחטים או העובי של שכבת הקוטיקולה, שאינה פוחתת ככל שהעלה מזקין, ותמיד בעובי שבין 5 ל-9 מיקרונים.
אורן האצטרובל הזיפני הוא עץ חד ביתי.
צבע האצטרובל הזכרי המכיל את האבקה הוא סגול-אדמדם וצורתו גלילית עד סגלגלה.
אורכו בין 7 ל-10 מילימטרים הוא מפיץ את האבקה באמצעות הרוח מיולי עד תחילת אוגוסט.
צבעם של האצטרובלים הנקביים בתחילה סגול עמוק, כשחלק קטן צבעו ירוק ולאחר ההבשלה אחרי 16 חודשים כתום-חום-צהוב.
אורכם בין 5 ל-10 סנטימטרים, ורוחבם בין 3 ל-4 סנטימטרים כשהאצטרובל סגור כשהבסיס הוא האזור הרחב ביותר.
האצטרובל בנוי מקשקשים רבים דקים ושבירים מצופים בשרף, כשבקשקשים יש קוץ דמוי זיף באורך 2 עד 5 מילימטרים שנתנו לעץ את שמו.
זיפים אלו אינם קיימים בקשקשים שבבסיס האצטרובל או שהם קצרים במיוחד.
האצטרובלים נפתחים לרוחב שבין 4 ל-6 סנטימטרים כשהם מבשילים ומשחררים את הזרעים מיד.
הזרעים סגלגלים בגוון חום חיוור, מעט משוישים באורך 5 מילימטרים וצמודה אליהם כנף באורך בין 12 ל-22 מילימטרים.
הזרעים מתפזרים בעיקר בעזרת הרוח או גם בעזרת מין העורב קיק אגוזים אמריקאי שנוהג להחביא זרעים באדמה כמטמון מזון שלעיתים הוא שוכח על קיומו והזרעים נובטים.
גם העצים העתיקים ביותר בני למעלה מ-4,000 עדיין מייצרים אצטרובלים וזרעים, אם כי בכמות קטנה יותר מעצים צעירים.
המין גדל בגובה שבין 2,200 ל-3,700 מטרים ביוטה, נבדה ומזרח קליפורניה, ומהווה במקרים רבים את קו העצים במקומות אלו.
בקליפורניה המין גדל רק בהרים הלבנים (White Mountains), הרי איניו (Inyo Mountains) ורכס פנאמינט (Panamint Range) במחוזות מונו ואיניו.
בנבדה הוא גדל במרבית הרכסים הגבוהים של פרובינציית אגן ורכס מהרי ספרינג (Spring Mountains) סמוך ללאס וגאס וצפונה עד הרי רובי (Ruby Mountains), וביוטה, צפונית-מזרחית עד רכס ואסאץ' (Wasatch Range).
הוא גדל בעיקר על רכסים ומדרונות תלולים.
בשל חוסר הנגישות של רבים מבין האתרים שבהם גדל מין זה, המידע על מיקומם וכמותם של העצים אינו מלא, ונדרש משום כך.
על מנת להכין מיפוי טוב יותר של תפוצת אורן האצטרובל הזיפני נעשה שימוש בחיזוי באמצעות גומחות אקולוגיות שהשתמש במשתנים טופוגרפיים וספקטרליים ממערכת מידע גאוגרפי.
העץ גדל בחורשות נרחבות פתוחות, שלא כמו קרובו Pinus balfouriana, שיוצר לעיתים יערות צפופים, עצי אורן האצטרובל הזיפני אינם יוצרים חופה צפופה, ומכסים רק בין 15% ל-50%.
העץ חולק בית גידול עם כמה מיני אורניים נוספים, כולל אורן הזפת, אשוח לבן, ובמיוחד עם אורן גמיש (Pinus flexilis), שבדומה לו הוא מין מאריך חיים הגדל בגובה.
העץ הוא מין המשתלט במהירות של בית גידול חדש (כלומר הוא משתתף בסוקצסיה ראשונית), אבל הוא "מתחרה חלש" בקרקעות טובות והמין מצליח בצורה הטובה ביותר בשטחים קשים.
אורן האצטרובל הזיפני הוא לעיתים קרובות המין השולט בקרקעות שהן תוצאה של בליה של דולומיט ואבן גיר, כמו גם בליה של גרניט, קוורציט ואבן חול, במקומות הגבוהים שבהם יכולים לגדול מעט מיני צמחים.
העץ גדל במקומות צחיחים יחסית שבהם כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא סביב 300 מילימטרים.
תקופת הצמיחה קצרה מאוד בחודשים החמימים ביותר שבהם הטמפרטורה הממוצעת החודשית היא בקושי 10°C.
בחורף העץ חשוף לסופות המתרחשות לעיתים קרובות.
תת-היער בחבורות של אורן האצטרובל הקוצני הוא בדרך כלל דליל.
עצי אורן אצטרובל זיפני מוגנים בכמה מקומות השייכים לממשל הפדרלי של ארצות הברית, כדוגמת יער אורני האצטרובל העתיקים (Ancient Bristlecone Pine Forest) בהרים הלבנים של קליפורניה והפארק הלאומי האגן הגדול בנבדה.
באזורים אלו נאסר לחטוב או לקושש עצים.
מין העורב קיק אגוזים אמריקאי שולף את הזרעים מתוך האצטרובלים הפתוחים.
העורבים משתמשים בזרעים כמקור מזון, כשהם מאחסנים רבים בקרקע לשימוש עתידי.
חלק ממאגרי זרעים אלו נשכחים והם מסוגלים להצמיח עצים חדשים.
מחלה סופנית הקרויה שלפוחית החלודה של האורן הלבן הנגרמת על יד פטרייה מהמין Cronartium ribicola, שיובאה בטעות מאירופה, תוקפת מעט פרטים של אורן האצטרובל הזיפני, ונראה שהגובה הרב שבו גדל העץ והטמפרטורות הנמוכות בשל כך מגינים עליו.
חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae), מין המשתייך לתת-משפחת Scolytinae (באנגלית Bark beetle) ממשפחת החדקונתיים, שתחום תפוצתה הטבעי במערב אמריקה הצפונית, תוקפת מעט פרטים.
מחקרים הראו שביער מעורב החיפושית מעדיפה להטיל את ביציה באורן גמיש על פני אורן האצטרובל הזיפני, וגם כאן הגובה שבו גדלים העצים מגן עליהם.
מין הדבקון דבקון אמריקני מערבי (Arceuthobium campylopodum), חי כטפיל על ענפי העץ בדרום נבדה וביוטה.
העץ רגיש מאוד לאש, וניזוק גם בשריפות בעוצמה נמוכה.
הקליפה הספוגה בשרף ניצתת בקלות, ואש בחופת העץ תקטול את העץ.
עם זאת, ידוע שאוכלוסיות של אורן האצטרובל הזיפני מתאוששות במהירות, וכמין של סוקצסיה ראשונית הוא מתחדש מהר אחרי אש.
עם זאת, שריפות בקנה מידה גדול נדירות מאוד במקומות שבהם המין גדל, ואינן גורם משמעותי ביכולת הקיום לטווח רחוק של המין.
בעבר התרחשו שריפות בקנה מידה קטן עד גדול בחורשות של העץ, אבל הרכב החומר הצמחי היבש שמחזק את הבעירה משתנה על פני הגובה.
בחורשות מעורבות של מיני אורנים בגובה נמוך מצויים חומרי הבעירה בשפע ובקרבה למקורות אש ממקור אנושי.
אבל בגובה רב סמוך לקו העצים גדל אורן האצטרובל הזיפני על מחשופים של אבן גיר שאין בהם כמעט בכלל חומר צמחי יבש המאפשר שרפת יער.
עם זאת, הטמפרטורות החמות יותר הצפויות בשל ההתחממות העולמית עלולות כנראה להאריך את עונת השריפות, ולכן גם תגדל התדירות של שריפות במערכות של אורן האצטרובל הזיפני בגבהים נמוכים ובינוניים שבהם החורשות צפופות יותר וחומרי הבעירה הרבים ביותר.
אף שהן נדירות, שריפות יער, כדוגמת השריפה שכונתה "שריפת קרפנטר 1" (Carpenter 1 fire) בנבדה ביולי 2013 ושריפת פיליפס (Phillips Fire) בפארק הלאומי האגן הגדול בספטמבר 2000, שהתחילו בגובה נמוך וטיפסו באמצעות מעבר האש מחופה לחופה בסיוע של רוחות יבשות חמות, יכולות להתרחש בתדירות גדולה יותר.
ב-1998 המין נוסף לרשימה האדומה של IUCN כ"פגיע", או ב"סיכון".
עם זאת סקר שנערך ב-2011 מצא שהאוכלוסייה של Pinus longaeva יציבה, כשאף אחת מתת-האוכלוסיות לא קטנה.
כמו כן התברר שלשלפוחית החלודה של האורן הלבן יש השפעה זניחה על האוכלוסייה.
עקב כך הועבר המין להגדרה "ללא חשש".
גילו של פרט אחד של האורן הגדל בהרים הלבנים של קליפורניה תוארך על ידי טום הרלן (Tom Harlan), חוקר במעבדת מחקר טבעות העצים (Laboratory of Tree-Ring Research) כבן , האורגניזם העתיק ביותר שאינו מתרבה ברבייה וגטטיבית.
מיקומו המדויק של העץ נשמר בסוד על ידי הרלן.
עם זאת, לאחר שטום הרלן נפטר ב-2015, לא אותרה הליבה ששימשה לתיארוך העץ במעבדה, ולכן קיים ספק לגבי קיומו של פרט עתיק זה.
הפרט העתיק ביותר של מין זה שנתגלה קודם קרוי מתושלח.
בשל הספק לגבי הפרט שגילה טום הרלן נחשב מתושלח כפרט העתיק ביותר החי הקיים כיום.
גם הוא גדל ביער אורני האצטרובל העתיקים בהרים הלבנים של קליפורניה וגילו , כפי שתוארך באמצעות תיארוך באמצעות טבעות עצים על ליבה קטנה שנלקחה באמצעות מכשיר מיוחד (increment borer), הגורם נזק מינימלי לעץ.
מיקומו המדויק בשמורת הטבע בה הוא נמצא אינו גלוי לציבור מחשש לפגיעה ונדליסטית בעץ.
בין הפרטים שבהרים הלבנים, העצים העתיקים ביותר גדלים על המדרונות הצפוניים, וגילם הממוצע 2,000 שנים, בהשוואה לעצים שעל המדרון הצפוני שגילם הממוצע הוא 1,000 שנים.
האקלים והעמידות של העץ שלהם יכולים לשמר אותם זמן רב לאחר מותם, כשעצים מתים עתיקים מלפני 7,000 שנים עומדים עדיין בסמוך לעצים חיים.
לאורן האצטרובל הזיפני אין כלל ערך כלכלי.
החשיבות הגדולה של המין היא אקולוגית, משום שהוא מסוגל להתיישב באזורים מרוחקים שתנאי האקלים בהם קשים ולייצר את קו העצים.
ב-1964 כרת דונלד ראסק קארי (Donald Rusk Currey), אז סטודנט לגאוגרפיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, עץ אורן אצטרובל זיפני בפסגת וילר (Wheeler Peak) במזרח נבדה שבגדם של גזעו נמנו 4,950 טבעות שנתיות, אז, האורגניזם העתיק ביותר שאינו מתרבה ברבייה וגטטיבית.
פרט זה קיבל את הכינוי פרומתאוס (Prometheus).
השרידים מעץ זה משמשים כבסיס לטבלאות תיארוך באמצעות טבעות עצים.
הם גם אמצעי עזר חשוב לכיול של תיארוך פחמן-14.
אורן ג'פרי (שם מדעי: pinus jeffreyi), הקרוי באנגלית Jeffrey pine, או Jeffrey's pine, או Yellow pine, או Black pine, הוא עץ אורן הגדל באמריקה הצפונית.
תחום תפוצתו העיקרי הוא בקליפורניה שבארצות הברית, אבל הוא גדל גם בחלק המערבי ביותר של נבדה, בדרום-מערב אורגון ובצפון באחה קליפורניה.
אורן ג'פרי הוא עץ אורן מחטני ירוק עד גדול המגיע לגובה עד 40 מטרים ובמקרים יוצאי דופן עד 60 מטרים, נמוך יותר סמוך לקו העצים.
קוטר בגובה חזה הוא בין 0.6 ל-1.2 מטרים, במקרים יוצאי דופן עד 2.5 מטרים.
הנוף של אורן ג'פרי הוא חרוטי, ונשמר כך עד שהעץ מזדקן.
הענפים החזקים נוטים מעט כלפי מעלה.
בעצים עתיקים מאוד הנוף הוא רחב כשממנו בולטים ענפים הנוטים כלפי מעלה.
מערכת השורשים של האורן עמוקה ומפותחת.
העץ מפתח שורש שיפודי עמוק.
השורשים הצדיים החזקים גדלים בחלקם לצדדים ובחלקם אלכסונית כלפי מטה.
בעצים עתיקים נתגלו שורשים צדיים עבים בקוטר של 5 סנטימטרים במרחק של 30 מטרים מהעץ.
למין זה יש מיקוריזה עם הפטריות אורנייה מצויה ו-.
קליפת הגזע של עצים עתיקים היא בגוון חום אדמדם כהה, נטולת שרף וחרוצה בתלמים עמוקים.
קליפת הגזע, בייחוד של עצים עתיקים, מדיפה בתקופה הצמיחה ריח המזכיר ריח וניל, אננס, סיגליות או לימון.
הריח מיוחס להרכב השרף, המכיל כמעט 100% הפטאן (אלקאן שנוסחתו C7H16).
לענפים צעירים יש קליפה בגוון חום בהיר עד אפור-כחול.
הגוון של עצת הירך כמעט לבן עד צהוב חיוור והוא עוטפת את עצת הגלעין שגונה חום עד מעט ורוד.
בשל הגוון הכהה של העצה המאוחרת יותר ניתן לזהות בקלות את טבעות הצמיחה השנתיות.
העצה האחידה של האורן קלה ורכה יחסית.
היא נחצית הן לאורך והן מהמרכז החוצה על יד תעלות של שרף.
לשרף יש ריח דמוי תפוז והוא כולל כ-90% הפטאן.
צפיפות העץ היא 0.42 גרם לסמ"ק.
במבנה ובתכונות המכניות העצה של אורן ג'פרי דומה לזו של אורן הזפת.
הניצנים האדומים ונטולי השרף של עונת החורף הם בקצוות של נצרים קיצוניים.
צורתם גלילית באורך 25 עד 30 מילימטרים.
לניצנים האופקיים צורת פלך והם נשארים קטנים.
העלים הם מחטים בגוון ירוק-כחלחל שחתך הרוחב שלהם משולש.
אורכם בין 16 ל-23 סנטימטרים ורוחב כ-2 מילימטרים.
הם מקובצים בקבוצות של שלושה.
הם מוקפים בנדן באורך 25 מילימטרים, שבתחילה הוא אדמדם ואחר-כך שחרחר.
המחטים הנוקשות אינן נשברות כאשר מכופפים אותן לאחור.
קצה המחט מחודד, אבל אינו דוקר.
בכל שלושת הצדדים של המחט יש שורות של פיוניות.
בנצרים צעירים הבסיס מכוסה בחפות בצבע חום במקום במחטים.
המחטים חיות על הענפים בין 5 ל-9 שנים, מה שמשרה צפיפות לנוף העץ.
בדומה לקליפת העץ גם המחטים פולטות ריח המזכיר אננס, וניל או סיגליות.
אורן ג'פרי הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ.
העץ פורה החל מגיל 8 שנים.
תקופת הפריחה חלה בין יוני ליולי.
אורכם של האצטרובלים הזכריים עד 4 סנטימטרים.
גונם סגול לפני שחרור האבקה והוא משתנה לירוק-צהבהב לקראת שלב ההאבקה.
אורכם של האצטרובלים הנקביים בין 13 ל-30 סנטימטרים על פטוטרת באורך 15 מילימטרים וצורתם גלילית-ביצתית.
גונם של האצטרובלים הצעירים סגול כהה והם משנים את צבעם לחום-בהיר כשהם מבשילים.
ההפריה מתרחשת 13 חודשים אחרי ההאבקה.
הקשקשים המעוצים של האצטרובל הם באורך בין 4 ל-5 סנטימטרים, כשבתחתיתם יש קוץ קצר הפונה פנימה, והם כמעט ניצבים לציר של האצטרובל לאחר ההבשלה.
לאחר שהאצטרובל ניתק נותרים על הענף קשקשי הבסיס.
אורך הזרע בין 10 ל-12 מילימטרים וצמודה אליו כנף גדולה באורך 30 מילימטרים וברוחב 12 מילימטרים.
אלף זרעים שוקלים 110 גרם.
פיזור הזרעים נעשה באמצעות הרוח או באמצעות בעלי חיים.
מין הטמיאס Tamias amoenus (באנגלית Yellow-pine chipmunk) ומין העורב קיק אגוזים אמריקאי משחקים תפקיד חשוב בפיזור הזרעים.
לנבטים יש בין 7 ל-13 פסיגים.
אורן ג'פרי הוא קרוב משפחה של אורן הזפת ודומה לו בצורתו.
דרך אחת להבדיל ביניהם היא על פי האצטרובלים שלהם.
לשניהם יש עוקץ בקצה הקשקשים.
העוקצים החדים של האצטרובל של אורן ג'פרי פונים פנימה, כך שהתחושה של מגע באצטרובל היא של משהו חלק.
העוקצים באצטרובל של אורן הזפת פונים החוצה, כך שהתחושה של המגע עם אצטרובל זה היא של משהו חד ודוקר.
מאפיינים מבדילים נוספים הם: הגוון של המחטים של אורן ג'פרי הוא כחול-ירוק, פחות ירוק בהיר מאורן הזפת והקשקשים של קליפת הגזע של אורן ג'פרי קטנים יותר ואדמדמים פחות מאלו של אורן הזפת.
הפרט החי הגדול ביותר של אורן ג'פרי הוא כנראה העץ המכונה "סמוקי ג'ק" (Smoky Jack) בכביש מעבר טיוגה (Tioga Pass Road) בפארק הלאומי יוסמיטי בקליפורניה.
גובהו 56.7 מטרים קוטר הגזע 2.27 מטרים ונפח עץ מוערך ב-116 מטרים מעוקבים.
פרט גדול עוד יותר היה "ענק עמק יוריקה" (Eureka Valley Giant), אלא שהוא נפל קורבן להתקפות של חיפושית הקליפה מ-2002 עד 2003. גובהו היה 58.5 מטרים קוטר הגזע 2.47 מטרים ונפח עץ של 129 מטרים מעוקבים.
תחום התפוצה העיקרי של העץ הוא בקליפורניה על המורדות המזרחיים של רכס הרי סיירה נבדה.
הקצה הצפוני של תחום התפוצה הוא הרי קלאמת בדרום-מערב אורגון.
הקצה הדרומי של תחום התפוצה הוא רכס הרי סיירה סן פדרו מרטיר (Sierra de San Pedro Mártir) בחצי האי באחה קליפורניה במקסיקו.
אוכלוסיות מבודדות גדלות במערב נבדה דרומית להרי גלאס (Glass Mountains).
בקצה הצפוני של תחום התפוצה הטבעי העץ גדל בגובה בין 1,000 ל-2,130 מטרים מעל גובה פני הים.
ברכסי חוף בצפון קליפורניה העץ גדל כמעט בגובה פני הים.
במרכז ובדרום סיירה נבדה הוא גדל בגבהים בין 1,830 ל-3,100 מטרים.
במרכז אירופה גדל אורן ג'פרי באוספים בוטניים ובפארק כעץ בודד עמיד.
ניסיונות לגדלו לצורכי ייעור נכשלו.
אורן ג'פרי הוא עץ עמיד לכפור.
האקלים בתחום תפוצתו הטבעי מאופיין על ידי קיצים חמימים יבשים וחורפים קרים וגשומים.
כתלות באזור, הטמפרטורה המינימלית היא בין 2°C לבין 13°C-.
הבדלי הטמפרטורות בין היום ללילה יכולות להגיע ל-19°C.
במקומות מסוימים במזרח הרי סיירה נבדה נעה כמות הגשמים השנתית בין 200 ל-430 מילימטרים, ובהרי קלאמת ובמערב סיירה נבדה יכולה כמות הכמות לנוע בין 1,270 ל-1,520 מילימטרים.
הצורך של העץ במים הוא מינימלי והוא אינו גדל במקומות לחים במיוחד או במקומות בהם נוצרות שלוליות עונתיות.
מחקר הראה שבמזרח הרי סיירה נבדה הצחיחים יחסית קולטות המחטים לחות מהאוויר ומעבירים אותה דרך הגזע לאדמה.
העץ גדל על קרקעות שמקורן אנדזיטי, גרניטי או סרפנטיני כמו גם על קרקעות שמקורן פרידוטיטי.
קרקעות אלו הם בעיקר חוליות או חמרה.
העץ סובל מצעים בעלי תכולת סידן נמוכה ותכולת מגנזיום, מוליבדן, ניקל וכרום גבוהים יחסית.
החשיבות הכלכלית של העץ היא ביחד השימוש בו כחומר גלם בדומה לאורן הזפת.
הוא משמש לבניין בייחוד למסגרות לחלונות, משקופים לדלתות, ציפוי קירות, קורות לשלד הגג ומעקות.
הוא משמש גם לבניית ארגזים ופסיסים.
העץ כמעט שאינו משמש כלל כעץ נוי בפארקים.
מהשרף של אורן ג'פרי מפיקים הפטאן שהוא בדרגת טוהר יוצאת דופן עד שהוא נבחר כנקודת האפס במדידת מספר אוקטן בבנזין.
בין הגורמים החשובים שאינם ביולוגים קיים זיהום פוטוכימי המכונה "הערפיח של לוס אנג'לס", בייחוד באזור הרי סן ברנרדינו בדרום קליפורניה.
הזיהום מתבטא אצל כ-90% מהעצים באזור בתופעות כמו הצהבת קצות המחטים, נשירה מוקדמת של מחטים וגידול מואט.
עצים שנפגעו כך פגיעים יותר להתקפה של הפטרייה Heterobasidion annosum (המחלה קרויה באנגלית Annosus root rot).
במזרח סיירה נבדה, עצים מתייבשים בשל חשיפה לאדמה קפואה.
אורני ג'פרי רגישים למלח שמפזרים על הכבישים להפשרה משלגים.
נזק לשיפה מתחולל אם הטמפרטורה יורדת ל-43°C-.
הטפיל מתקיף הן עצים צעירים והן עצים זקנים, בעיקר באזורים יבשים יותר, ומזיק להם באמצעות התנפחות של הענפים ויצירת תופעת מטאטא מכשפה.
הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן פוגעת באיכות העצה ומקטינה את אורך חייו.
הפטרייה Verticicladiella wagenerii תוקפת את השורשים וצובעת את עצת הירך בכחול כהה, ויכולה לגרום לפגיעה משמעותית.
Elytroderma deformans היא פטריה התוקפת את המחטים וגורמת למחלה ממושכת מסוכנת.
מחלה זו מתחילה בשינוי גוון המחטים והענפים לחום ועלולה להיות קטלנית אם יש הידבקויות חוזרות ונשנות.
מרכז הדבקה קיים באגן אגם טאהו בקליפורניה.
אורן ג'פרי פגיע פחות להידבקות במין הנמטודות Bursaphelenchus xylophilus.
הזחלים של Coloradia pandova אוכלים מחטים ישנות לפני פגיעה בנצרים חדשים.
חיפושית הקליפה Dendroctonus brevicomis גרמה נזק גדול, בייחוד בעבר.
אורן ג'פרי קרוי על שם האדם שגילה אותו, ג'ון ג'פרי (John Jeffrey; 1826–1854), בוטנאי סקוטי שגילה מין עץ זה שעה שהיה במסע מחקר ב-1852 באורגון וקליפורניה.
הוא גילה פרט של עץ זה בעמק שסטה בקליפורניה, סמוך להר שסטה.
עד תחילת המאה ה-20 נחשב המין כזן של אורן הזפת (Pinus ponderosa).
הוא אכן קרוב משפחה של אורן הזפת ושל אורן אנגלמן (Pinus engelmannii באנגלית Apache pine).
מספר הכרומוזומים של המין הוא 2n = 24.
אורן ג'פרי יוצר בטבע רביית כלאיים באזורים חופפים עם אורן קולטר (Pinus coulteri) ועם אורן הזפת.
עם זאת, כלאיים אלו נוצרים בצורה אקראית כיוון שאין חפיפה בתקופת הפריחה של מינים אלו.
ניסיונות הפריה מלאכותית מצליחים נעשו גם עם אורן מונטזומה (Pinus montezumae).
אורן גמיש (שם מדעי: Pinus flexilis; באנגלית: Limber pine) הוא עץ אורן הגדל בהרים של מערב ארצות הברית, מקסיקו וקנדה.
הוא קרוי גם "האורן הלבן של הרי הרוקי" (Rocky Mountain white pine).
זהו עץ בגובה בינוני, עד 20 מטרים, המאריך ימים (מעל ל-1000 שנים בתנאים מתאימים).
כך למשל העץ העתיק ביותר במדינת אורגון הוא אורן גמיש הגדל באזור הטבע הבראשיתי איגל (Eagle Cap Wilderness), שגילו מוערך בין 1,600 ל-2,000 שנים.
מועמד נוסף להיות האורן הגמיש העתיק ביותר זוהה ב-2006 סמוך לאתר הסקי אלטה ביוטה.
גילו המאושר של העץ המכונה טוויסטר (Twister - מפותל) הוא לפחות 1,700 שנים וקרוב לוודאי יותר.
מקור סיומת השם המדעי (flexilis גמיש בלטינית) כמו גם השם באנגלית (Limber - גמיש), בענפים הגמישים של העץ.
אורן גמיש הוא עץ אורן מחטני ירוק עד קטן עד בינוני המגיע בתנאים מתאימים לגובה עד 20 מטרים ובמקרים יוצאי דופן עד 25 מטרים.
אבל באזורים חשופים סמוך לקו העצים גובהם של עצים בוגרים נמוך הרבה יותר והם מגיע לגובה שבין 5 ל-10 מטרים.
בפני הקרקע שטופי הרוחות של הרי הרוקי הקנדיים בדרום אלברטה האורן הגמיש מעוות עוד יותר לצורת קרומהולץ כשהוא גדל בחורשות של עצים עתיקים שבהם גובהם של עצים בוגרים פחות מ-3 מטרים.
קוטר בגובה חזה הוא בין 60 ל-90 סנטימטרים, במקרים יוצאי דופן עד 2 מטרים.
הנוף של אורן גמיש צעיר הוא חרוטי, והופך לכדורי כשהעץ מתבגר.
לעיתים קרובות הגזע מתפצל לכמה שלוחות.
הענפים החזקים נוטים מעט כלפי מעלה, כשהם מתחילים מבסיס הגזע.
מערכת השורשים של האורן מושפעת מסוג המצע עליו הוא גדל.
באתרים סלעיים מאוד שבהם הוא גדל חייבת מערכת השורשים לעקוב אחרי הסדקים בסלע.
במקומות שבהם יש קרקע עמוקה העץ מפתח שורש שיפודי עמוק.
עקב כך העץ עמיד במיוחד כנגד רוחות.
למין זה יש מיקוריזה עם מין הפטרייה Gomphidius smithii.
קליפת הגזע של עצים צעירים דקה וחלקה וגונה אפור בהיר, והיא הופכת לקליפה עבה (עד 5 סנטימטרים) חרוצה בתלמים בגון חום כהה כשהעץ מזדקן.
הניצנים של עונת החורף בגוון אדום-חום בהיר סגלגלים מחודדים באורך 0.9–1 סנטימטרים ומכילים שרף.
העלים הם מחטים גמישות ישרות או מעוקלות מעט בגוון ירוק כהה שחתך הרוחב שלהם כמעט משולש.
אורכם בין 3 ל-7 סנטימטרים ורוחבם בין 1 ל-1.5 מילימטרים.
הם מקובצים בקבוצות של חמישה.
הם מוקפים בנדן באורך 15 מילימטרים, הנופל שכשהמחטים מתפתחות.
שולי המחטים משוננים קלות וקצותיהן מחודדים.
בשני הצדדים של המחט יש שורות של פיוניות, אבל הן לא בולטות כמו בחלק התחתון שם יש פסים חיוורים של פיוניות.
המחטים חיות על הענפים בין 5 ל-6 שנים,
אורן גמיש הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ.
העץ פורה בין גיל 20 ל-40 שנים.
האצטרובלים הזכריים גלילים-אליפסואידים עד 15 מילימטרים, וגונם אדום או צהוב בהיר והם צומחים בחלק התחתון של העץ.
אורכם של האצטרובלים הנקביים בין 7 ל-15 סנטימטרים ורוחבם בין 4 ל-6 סנטימטרים.
האצטרובלים ישיבים על הענף או על פטוטרת קצרה בקבוצות של שלושה ארבעה בחלק העליון של העץ וצורתם גלילית-ביצתית.
גונם צהוב-חום והם מכילים שרף.
הזרעים מבשילים שנתיים אחרי ההאבקה ומשתחררים מהאצטרובל בחודשים ספטמבר אוקטובר והאצטרובל ניתק מהענף ונופל זמן קצר אחר-כך.
הזרעים ביצתיים בלתי סימטריים, חומים ולעיתים מנומרים.
אורך הזרע בין 8 ל-12 מילימטרים ורוחבו 7 עד 8 מילימטרים.
בניגוד לסוגי אורן אחרים הזרעים נטולי כנף בדרך כלל או בעלי כנף קצרה.
יבול זרעים גדול מתרחש פעם בשנתיים עד ארבע שנים וכמות הזרעים הממוצעת היא 10,800 זרעים לקילוגרם.
גודל הזרע משתנה על פי האזור הגאוגרפי כשבאזורים דרומיים יותר הזרע גדול יותר.
פיזור הזרעים נעשה בעיקר באמצעות בעלי חיים, מכרסמים ועופות, בייחוד מין העורב קיק אגוזים אמריקאי.
הוא מסוגל לשאת עד 125 זרעים ולמרחק של עד 23 קילומטרים שם הוא מחביא את הזרעים בעומק של 2 עד 3 סנטימטרים כמזון לחורף.
ההערכות הם שהעורב מחביא בכל שנה כ-3,000 זרעים לדונם.
זרעים שהוא שכח את מיקומם נובטים.
תחום התפוצה הגדול ביותר של האורן הגמיש הוא בהרי הרוקי, מדרום-מערב אלברטה ודרום-מזרח קולומביה הבריטית דרומה דרך קולורדו וניו מקסיקו לתוך המדינות הצפוניות של מקסיקו.
העץ גדל גם במדינות האגן הגדול נבדה ויוטה, במזרח רכס סיירה נבדה, בהרים הלבנים (White Mountains), הרי סן ברנרדינו והרי סן גבריאל של רכסי טרנסוורס בדרום קליפורניה.
דרומה משם אפשר למצוא את האורן בהרי סן יסינטו (San Jacinto Mountains), בהרי סנטה רוזה (Santa Rosa Mountains) של רכסי פנינסולאר (Peninsular Ranges).
יש אוכלוסיות מבודדות קטנות במזרח וושינגטון ואורגון, במערב דקוטה הצפונית ונברסקה ובגבעות השחורות של דקוטה הדרומית.
האקלים ברוב תחום התפוצה הוא אקלים יבשתי.
העץ גדל על קרקעות דלות יבשות, שמקורן באבן גיר, בתחום נרחב של גבהים כתלות בקו הרוחב, מ-850 מטרים עד 3,810 מטרים מעל גובה פני הים.
בחצי הצפוני של תחום התפוצה הוא גדל באזורים הרריים סמוך לקו העצים.
באמצע תחום התפוצה בין קו הרוחב 45° לקו הרוחב 40° הוא גדל באזורים ההרריים והתת-אלפיניים שטופי הרוחות; ובחלק הדרומי של אזור התפוצה הוא גדל בעיקר בגובה באזורים התת-אלפיניים בסמוך לקו העצים העליון.
העץ גדל סמוך לקו העצים בדרך כלל בקבוצות בודדות או בחברת אשוחית אנגלמן, אורן לבן-קליפה, אורן האצטרובל הזיפני או אורן מפותל.
לעיתים קרובות האורן הגמיש הוא העץ היחיד היכול להוות מחסה לחיות הבר בשל יכולתו לגדול בתנאים קשים.
הצנוברים הגדולים שלו הם מקור מזון חשוב לכמה מינים של בעלי חיים, כולל מיני הסנאים מהסוג Tamiasciurus המכונים באנגלית "סנאי האורן" (Pine squirrel) וקיק אגוזים אמריקאי.
דוב שחור אמריקני עשוי לפשוט על מקומות המחבוא של הסנאים במטרה לאכול מהצנוברים של האורן הגמיש.
גם האינדיאנים בארצות הברית והמתיישבים האירופאים הראשונים נהגו לאכול מהצנוברים.
סנאים, מין הנקר Colaptes auratus (באנגלית northern flicker), וקיכלי הרים כחול (Sialia currucoides) נוהגים לקנן לעיתים קרובות באורן הגמיש.
אורן גמיש כמעט שאינו משמש כמקור לעץ, אבל לעיתים כורתים כמויות מעטות של עצי אורן גמיש יחד עם מינים רצויים יותר.
העץ משמש לקרשים, עמודי תמיכה במכרות, אדני רכבת ועמודים.
במקומות שבהם יש מעט עצים יכול האורן הגמיש להיות מקור חשוב של עצים להסקה, אם כי הביקוש הגובר לעצים להסקה עלול לפגוע בצרכים של חיות הבר למחסה ואתרי קינון.
היכולת של האורן הגמיש להתמודד עם רוחות מנוצלת לייעור מקומות שבהם יש מפולות שלג תכופות.
כמו כן לנוף הרחב של העץ יש ערך אסתטי ונוהגים לשתול אותו על קו הרכסים.
מכיוון שהעץ יכול לחיות יותר מ-1,000 שנים, כשבמקרים קיצוניים נתגלו עצים בני יותר מ-1,600 שנים, הוא מקור מצוין לתיארוך באמצעות טבעות עצים.
לאורן גמיש יש פוטנציאל להיות עץ חג המולד, אבל בגלל הצמיחה האיטית שלו מעדיפים המגדלים מיני אורן אחרים הגדלים מהר יותר.
עם זאת, משתמשים לעיתים בשתילים לקישוט כעצים ננסים וכבונסאי.
אש יכולה לקטול אורנים גמישים צעירים בשל הקליפה הדקה שלהם, אבל מכיוון שכמות החומר הצמחי היבש באזורים שבהם גדל האורן הגמיש נמוכה מצליחים העצים הבוגרים לשרוד שרפות יער.
סמרן מקריס נוהג להיזון מאורן גמיש, בייחוד בחודשי החורף.
כמה מינים של חרקים תוקפים את האורן בכמה דרכים.
במונטנה ניזונים הזחלים של תת-מין של העש Choristoneura lambertiana ponderosana ממחטים חדשות של אורן גמיש.
בדקוטה הצפונית פוגעים זחלים של הסוג Dioryctria (באנגלית Cone moth – "עש האצטרובל") בזרעים של אורן גמיש.
בצפון איידהו תקף מין הכנימה הצמרית Pineus coloradensis שתילים שגדלו בחלקות ניסוי, אבל העץ הראה עמידות לחרק זה.
חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae) תוקפת לעיתים עצי אורן גמיש.
כמה מיני פטריות תוקפות את האורן הגמיש וגורמות לו למחלות קשות של ריקבון.
האורן הגמיש יכול להיפגע מ-Cronartium ribicola (שלפוחית החלודה של האורן הלבן) ועצים רבים מתים אם שיחים של המארח החלופי של הפטרייה ממשפחת הדומדמניתיים גדלים בסמוך.
הפטרייה Neopeckia coulteri תוקפת את העלים של האורן וגורמת להם מחלה המכונה באנגלית Brown-felt snow mold.
הפתוגן Arceuthobium cyanocarpum (באנגלית Limber pine dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אורן גמיש"), מין דבקון ננסי שחי כטפיל על ענפי העץ.
אורן גמיש הוא חבר בקבוצת "האורן הלבן" (תת-מין Strobus של המין אורן), תת-קבוצה Quinquefoliae.
ככל החברים בקבוצה זו העלים (המחטים) הם באגדים של חמש כשהנדן נשיר.
תכונה זו מבדילה את האורן הלבן המערבי וקרוביו מאורן מפותל, שלו יש שתי מחטים לאגד, כמו גם אורן הזפת ואורן ג'פרי, שלשניהם יש שלוש מחטים באגד.
לכל שלושת המינים הללו יש נדן קבוע בבסיס כל אגד.
העץ קיבל את שמו המדעי ותואר לראשונה על ידי אדווין פ.
James) ב-1824. שמות מדעים נוספים למין הם: Pinus cembra var.
קיימת טענה שאורן גמיש יוצר בטבע רביית כלאיים באזורים חופפים עם אורן לבן דרום-מערבי (Pinus strobiformis), אבל טענה זו לא הוכחה, אם כי הצליחו ליצור רביית כלאים כזו באופן מלאכותי.
בנוסף הצליחו לייצר רביית כלאיים עם אורן לבן מערבי, אורן לבן מקסיקני (P.
strobus) וייתכן עם אורן לבן-קליפה.
אורן בלפור (שם מדעי: Pinus balfouriana) או אורן זנב-שועל הוא מין עץ אורן נדיר הגדל בגובה רב, שהוא מין אנדמי למדינת קליפורניה בארצות הברית.
הוא קרוב משפחה לאורן האצטרובל הזיפני של האגן הגדול (Pinus longaeva) ול"אורן האצטרובל הזיפני של הרי הרוקי" (Pinus aristata).
שלושתם הם מינים אנדמיים למערב ארצות הברית והם מקובצים לעל-המין Balfourianae.
שתי אוכלוסיות נפרדות של האורן המרוחקות זו מזו נמצאות האחת בדרום הרי קלאמת שבצפון המדינה (תת-המין balfouriana), והשנייה בדרום רכס הסיירה נבדה (תת-המין austrina).
כמו אורן האצטרובל הזיפני העץ מאריך ימים, כשהפרט העתיק ביותר הידוע הוא בן למעלה מ-2,110 שנים.
סיומת השם המדעי (balfouriana) היא לכבודו של ג'ון האטון בלפור (John Hutton Balfour; 1808–1884), בוטנאי סקוטי שתיאר את העץ לראשונה.
אורן האצטרובל הזיפני הוא עץ מחטני ירוק-עד המגיע לגובה עד 21.3 מטרים וקוטר בגובה חזה ממוצע של עד 2.6 מטרים.
בממוצע הוא מגיע בבגרותו לגובה בין 6 ל-15 מטרים, ולקוטר בגובה חזה בין 30 ל-60 סנטימטרים.
צורת הגזע ונוף העץ בלתי סדירים מכיוון שהמין כמעט שאינו גדל בחורשות סגורות וחשוף לרוחות.
עם זאת, מכיוון שבסיס הגזע חזק המין שומר על מנח זקוף אפילו קרוב לקו העצים, כשלעיתים הוא גדל בצורה אלכסונית.
הענפים של קצה הצמרת ארוכים יחסית.
קליפת הגזע של עצים צעירים ושל ענפים חלקה וצבעה אפור בהיר.
מאוחר יותר היא הופכת לחום ונסדקת בצורה בלתי סדירה.
הגזע של עצים עתיקים שבו נשמרה קליפה צרה המתמשכת עד לצמרת.
לענפים צעירים יש קליפה חומה כהה ובתחילה יש עליהם פלומה.
הניצנים סגלגלים מחודדים בקצה, גונם חום-אדום בהיר באורך עד סנטימטר והם מכילים שרף.
העלים הם מחטים באורך בין 1.5 ל-4 סנטימטרים, ובעובי בין 1 ל-1.4 מילימטרים המסודרים בדור של חמישה, לעיתים נדירות ארבעה, מחטים צפופים.
הם גדלים קרוב לענף, מעוקלים מעט כלפי מעלה, גונם כחול עמוק עד צהוב-ירוק עמוק, הם נוקשים יחסית, וקצותיהם חדים.
בצד העליון שתי תעלות של שרף ובצד התחתון של העלה יש כמה שורות לבנות של פיוניות.
אורך החיים של העלים נע בין 10 ל-20 שנים.
אורך הנדן של העלה בין 0.5 ל-1 סנטימטרים והוא נושר בשלב מוקדם.
כאשר ממולים את העלים הם מפיצים ריח נעים.
אורן בלפור הוא עץ חד ביתי.
העץ מתחיל להתרבות בגיל 20. צבע האצטרובל הזכרי המכיל את האבקה הוא אדום וצורתו סגלגלה.
אורכו בין 6 ל-10 מילימטרים הוא מפיץ את האבקה באמצעות הרוח מיולי עד תחילת אוגוסט.
צבעם של האצטרובלים הנקביים בתחילה שחור כחול ולאחר ההבשלה בספטמבר עד אוקטובר שנתיים אחרי ההפריה חום-אדמדם.
אורכם בין 7 ל-13 סנטימטרים, ורוחבם עד 5 סנטימטרים כשהאצטרובל סגור כשהבסיס הוא האזור הרחב ביותר והם צמודים לענף.
הקשקשים מרובעים ויוצא מהם זיף מעוגל מאוד קצר עד מילימטר אחד.
לשרף הניגר מהאצטרובל יש גוון ענבר.
האצטרובלים נפתחים כשהם מבשילים ומשחררים את הזרעים מיד, ונושרים זמן קצר אחר כך.
הזרעים סגלגלים בגוון חום חיוור, מנומרים בכתמים אדומים באורך עד 10 מילימטרים וצמודה אליהם כנף באורך בין 10 ל-12 מילימטרים.
הזרעים מתפזרים בעיקר בעזרת הרוח ובניגוד לאורן האצטרובל הזיפני ההפצה כמעט שאינה נעזרת במין העורב קיק אגוזים אמריקאי שנוהג להחביא זרעים באדמה כמטמון מזון שלעיתים הוא שוכח על קיומו והזרעים נובטים.
אלף זרעים שוקלים 27 גרם.
לאורן בלפור יש תוחלת חיים ארוכה אם כי הוא לא מגיע לגיל הקיצוני של אורן האצטרובל הזיפני, מין אורן שהוא קרוב משפחה של אורן בלפור, גדל בתנאים דומים ויכול להגיע לגיל 5,000 שנים.
העץ העתיק ביותר הידוע שייך לתת-המין austrina ונתגלה בדרום רכס הסיירה נבדה וגילו מעל ל-3,400 שנים.
תת-המין השני (balfouriana) גדל בהרי קלאמת צפונית לרכב הסיירה, אזור גשום יותר ולכן גילם המקסימלי של העצים קטן יותר והעץ העתיק ביותר הוא בן 1,600 שנים.
אורן בלפור הוא מין אנדמי לקליפורניה וגדל בשני אזורים.
האחד בצפון מערב המדינה החל בהרי סיסקיו (Siskiyou Mountains) והרי יולה בולי (Yolla Bolly Mountains) בדרום וכלה בהרי קלאמת, הרי סקוט (Scott Mountains) והרי השיש (Marble Mountains) בצפון.
האזור השני שוכן במדרונות המזרחיים של דרום רכס סיירה נבדה, בעיקר בתחומי הפארק הלאומי קינגס קניון והפארק הלאומי סקוויה.
קבוצה מבודדת נתגלתה על המדרונות הצפוניים של פסגת סירטה (Siretta Peak).
קיימים גם דיווחים על עצים בעמק אוניון מעל אינדפנדס בעמק אוונס ועל המדרון המזרחי של הר ויטני.
העץ כמעט ואינו גדל באירופה.
בגנים הבוטניים של אדינבורו יש שני פרטים עתיקים.
אורן בלפור הוא עץ אוהב שמש וגדל במקומות גבוהים.
עונת הגדילה אורכת לא יותר מחודשיים וכוללת תקופה יבשה בקיץ.
העץ סביל לקור עז ולשלג עמוק, חום עז ורוחות בלתי פוסקות.
פני השטח שבהם הוא גדל מבותרים וסלעיים ואספקת המים היא בעיקר מהפשרת שלגים.
הוא גדל על מדרונות סלעיים, רכסים וקווי רכסים חשופים וצחיחים, לרוב בלי כיסוי של קרקע.
העץ כמעט שאינו גדל בחורשות ובדרך כלל גדל לבד.
בגבהים נמוכים הוא גדל בחברת אורן לבן-קליפה, אורן מפותל, ערער מערבי ( Juniperus occidentalis), ערער יוטה (Juniperus osteosperma), אשוח אדום וצוגה הררית.
אין ולא היו לאורן בלפור שימושים בשל הקושי להגיע למקומות הגבוהים והמרוחקים בהם הוא גדל.
בתנאים שבהם גדל אורן בלפור, גובה רב ואקלים צחיח יחסית הוא מוגן ממחלות.
בתנאי מעבדה נבדקה עמידות האורן למחלה סופנית הקרויה שלפוחית החלודה של האורן הלבן הנגרמת על יד פטרייה מהמין Cronartium ribicola, שיובאה בטעות מאירופה והתברר שהעץ פגיע אליה מאוד.
לכן נראה שהגובה הרב שבו גדל העץ והטמפרטורות הנמוכות בשל כך מגינים מטפיל מזיק זה.
הפתוגן Arceuthobium cyanocarpum (באנגלית Limber pine dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אורן גמיש"), מין דבקון ננסי חי כטפיל על ענפי העץ.
הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן פוגעת באיכות העצה ומקטינה את תוחלת חייו.
העץ נדבק גם במין דבקון נוסף, דבקון אמריקני מערבי (Arceuthobium campylopodum).
העצה היבשה והשרף של העץ הופכים אותו לדליק במיוחד.
העץ נפגע מפגיעות ברק, אבל באזורים הגבוהים והחשופים שבהם העץ גדל על הסלע, כמעט ללא מצע שיאפשר גידול של צמחייה שתשמש מקור לאש, ומשום שהעצים גדלים בנפרד ולא בתוך חורשה הוא לא נפגע משרפות יער.
אורן בלפור שייך לעל-המין Balfourianae השייך לקבוצה Parrya בתת-הסוג Balfourianae בסוג אורן (Pinus).
המין תואר לראשונה ב-1853 על ידי ג'ון האטון בלפור (John Hutton Balfour; 1808–1884), בוטנאי סקוטי במסגרת הספר של אנדרו מוריי (Andrew Murray): "משלחת בוטנית לאורגון" ("Botanical expedition to Oregon"), כרך 8 עמוד 1. סיומת השם המדעי מנציחה את בלפור.
אורן יונאן (שם מדעי: Pinus yunnanensis, בסינית: 云 南松, בפין-יין: Yúnnán sōng) הוא מין אורן ירוק-עד בעל מחטים באורך 7 עד 30 סנטימטרים ואצטרובלי זרעים באורך 5 עד 11 סנטימטרים.
תחום התפוצה של העץ משתרע בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין מגובה 400 עד 3,100 מטרים מעל פני הים.
קיימים שניים או שלושה תת-מינים.
לעץ יש חשיבות כלכלית בסין, בעץ משתמשים למטרות שונות, מהשרף מפיקים טרפנטין ומהקליפה טאנין.
אורן יונאן הוא עץ, או במקרים נדירים שיח, מחטני ירוק-עד המגיע לגובה עד 30 מטרים וקוטר בגובה חזה ממוצע של עד מטר.
הגזע ישר, ולעיתים מתפצל בצמרת העץ.
גון קליפת הגזע הוא אפור-חום, אפרפר בהשפעת מזג האוויר.
הקליפה נסדקת לאורך, ללוחות חסרי צורה ומתקלפת ברצועות קטנות או גדולות.
הענפים אופקיים או מתעגלים כלפי מטה על מנת ליצור צמרת בצורת כיפה או שטוחה.
הענפים חזקים ונשארים חשופים לאחר שהמחטים נושרות.
הנצרים הצעירים עבים וחזקים גונם חום-אדמדם בתחילה והופך לאפור-חום.
הם יכולים להגיע לאורך של 35 סנטימטרים בשנה אחת.
הניצנים של החורף הם סגלגלים מחודדים בקצה, גונם חום-אדמדם.
ניצני קצה הם באורך 25 מילימטרים, בעוד שניצנים צדדים קטנים יותר ונטולי שרף.
הניצן עטוף קשקשים שגונם חום-אדמדם באורך סנטימטר והם מכילים שרף.
העלים הם מחטים הגדלות בתוך נדן באורך 10 עד 15 מילימטרים.
אורכן בין 7 ל-20 סנטימטרים, ולעיתים נדירות עד 30 סנטימטרים, ורוחבן 1 עד 1.2 מילימטרים, כשחתך הרוחב הוא דמוי מניפה, משולש או חצי מעגל.
גונן ירוק בהיר, ישרות, דקות, גמישות, מפותלות מעט.
צדדיהן משוננים בעדינות וקצותיהן חדים.
המחטים מסודרות בדור של שלוש, לעיתים נדירות שתיים, מחטים.
רק המחטים הארוכות ביותר תלויות.
בכל מחט יש ארבע או חמש תעלות שרף סמוך לפני השטח.
בכל צידי המחט יש פיוניות קטנות.
אורן יונאן הוא עץ חד ביתי.
האצטרובל הזכרי המכיל את האבקה הוא צהוב וצורתו גלילית.
האצטרובל הנקבי גדל בזוגות או בדור של עד 5 אצטרובלים.
העוקץ של האצטרובל קצר או שהאצטרובל יושב על הענף, אורכו בין 5 ל-10 ולעיתים 11 סנטימטרים, וצורתו סימטרית.
כשהאצטרובל סגור צורתו חרוטית עד סגלגלה בקוטר בין 3.5 ל-4.5 סנטימטרים.
כשהוא פתוח קוטרו בין 5 ל-7 סנטימטרים.
האצטרובלים נפתחים מוקדם, אבל נשארים על הענף כמה שנים נוספות.
הקשקשים של הזרעים מעוצים, נוקשים, מלבניים עד דמויי ביצה הפוכה ולמעט בסיס האצטרובל הם בדרך כלל אופקיים.
החלק החיצוני של הקשקשים מורם, בצורת צלב, וגונם משתנה מירוק לחום בהיר.
הזרעים סגלגלים, אורכם 4 עד 5 מילימטרים וגונם חום.
הכנף הצמודה לזרע היא באורך 12 עד 15 מילימטרים, רוחבה כ-6 מילימטרים וגונה חום בהיר או חום אפרפר.
ההאבקה מבוצעת באמצעות הרוח באפריל ובמאי, והזרעים מבשילים באוקטובר.
תחום התפוצה הטבעי של אורן יונאן הוא בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין במחוזות סצ'ואן, יונאן, במזרח גוויג'ואו ובמזרח גואנגשי.
אורן יונאן יוצר יערות נרחבים בעמקים, בנקיקים ועל מדרונות ההרים ברכסי ההרים מגובה 400 עד 3,100 מטרים מעל פני הים.
לעיתים קרובות הוא גדל על מדרונות יבשים הפונים לשמש, ובחלקו מגיע עד קו העצים, שם הוא יוצר חבורת שיחים אלפינית.
הוא משגשג היטב על קרקעות פוריות פחות, שטוחות וסלעיות ועמיד בפני כפור עז במקומות הגבוהים.
הוא גדל בעיקר בחורשות שבהן הוא המין היחיד, ולעיתים בחברת מיני אורן אחרים דוגמת אורן ארמן (Pinus armandii), אורן סיני (Pinus tabuliformis) ו-Pinus kesiya, אבל גם עם Keteleeria evelyniana ועצים ושיחים בעלי פרחים.
ברשימה האדומה של ארגון IUCN העץ מוערך שאינו בסכנה ("סיכון נמוך" / "ללא חשש").
עם זאת, מצוין שיש לבצע הערכה מחודשת.
אורן יונאן (Pinus yunnanensis) הוא מין בסוג אורן (Pinus).
הוא תואר מדעית לראשונה על ידי הבוטנאי הצרפתי אדריאן רנה פרנצ'ה ב-1899. שם המדעי של הסוג היה בשימוש כבר בתקופה הרומית לכמה מינים של אורנים.
האפיתט (yunnanensis) מתייחס למחוז יונאן בסין, שבו תואר העץ מדעית לראשונה.
אורן יונאן דומה לאורן סיני (Pinus tabuliformis) ויוצר עימו ברביית כלאיים את המין Pinus × densata המכונה Pinus densata.
לעיתים מתייחסים לאורן יונאן כאל תת-מין של Pinus kesiya או כזן של Pinus insularis,שבעצמו נחשב כתת-המין Pinus kesiya var.
על מנת לברר את הטענות השונות נדרשים מחקרים גנטיים מדויקים יותר, ועד אז, העץ מוכר בשם המדעי הקיים (נכון ל-2010).
קיימים שניים או שלושה תת-מינים:
Yunnanensis – עצים בגובה עד 30 מטרים שהענפים אופקיים לחלוטין או מעוגלים מעט כלפי מטה, המחטים באורך 10 עד 20 סנטימטרים, לעיתים 30 סנטימטרים, כשבכל מחט ארבע עד שש תעלות שרף.
האצטרובלים נפתחים כשהוא מבשיל, והם נופלים לאחר שהזרעים משתחררים.
תחום התפוצה בדרום סצ'ואן, ביונאן במזרח גוויג'ואו ובגואנגשי.
Pygmaea – גדל כשיח עד גובה 2 מטרים באזור האלפיני.
אורך המחטים בין 7 ל-13 סנטימטרים, הן נוקשות, אינן תלויות, ויש בהן שתיים עד שלוש תעלות שרף.
אצטרובלי הזרעים גדלים בקבוצות ונשארים על העץ במשך זמן רב.
הזרעים אינם משתחררים בתקופה מסוימת אלא כתלות בתנאי הסביבה.
תחום התפוצה הוא בדרום-מזרח סצ'ואן ויונאן, שם הוא גדל בגבהים שבין 2,200 ל-3,100 מטרים.
Tenuifolia – עצים בגובה עד 30 מטרים עם מחטים תלויות באורך בין 20 ל-30 סנטימטרים וברוחב פחות ממילימטר שבהן ארבע עד שש תעלות שרף.
אצטרובלי הזרעים נפתחים כשהם בשלים ונופלים לאחר שהזרעים משתחררים.
תחום התפוצה בעמקי הנהרות של גואנגשי וגייוג'ואו בגבהים בין 400 ל-1,200 מטרים.
עם זאת, ההבדלים בין תת-מין זה לתת-המין yunnanensis הם כה קטנים עד כדי כך שהבוטנאי ההולנדי אליוס פריון (Aljos Farjon), שהתמחה במחטניים, אינו מכיר בתת-מין זה והוא מצרף אותו לתת-המין yunnanensis.
לאורן יונאן יש ערך כלכלי רב בסין והוא גדל באופן טבעי בשטח בן 55,000 עד 60,000 קילומטרים רבועים, ונטוע בשטח של 2,750 קילומטרים רבועים נוספים (נכון ל-2010).
בעץ משתמשים להסקה, כעמודים לקווי חשמל וטלפון, כעץ לגדרות ושערים וכקרשים לקופסאות להובלה.
משתמשים בו לייצור רהיטים, לבידים, עיסת נייר ותאית.
טרפנטין ממוצה מהשרף, טאנין מהקליפה.
המחטים משמשות כמזון לבהמות או שממצים מהן שמן ותכשירים רפואיים.
נוהגים לנטוע עצים כשוברי רוח ולהגנה בפני סחיפה.
בסין העץ הוא צמח נוי פופולרי, אבל כמעט שלא נוטעים אותו במדינות אחרות, למעט בארבוטומים.
העץ שייך לחברת החלוץ ויכול להפגין התנהגות של מין פולש.
אורן ארמן (שם מדעי: Pinus armandii, בסינית: 华山松 בפין-יין: hua shan song, מילולית "אורן הר חְווָה") מכונה גם אורן לבן סיני הוא מין אורן ירוק-עד שעליו הם מחטים שאורכן מ-8 ועד 14 סנטימטרים במקבצים של חמש, ולעיתים נדירות שבע, מחטים, ואצטרובלי זרעים באורך 8 עד 14 סנטימטרים.
תחום התפוצה של העץ הוא בטאיוואן, סין וצפון מיאנמר.
הוא גדל בגובה שבין 900 ל-3,500 מטרים מעל גובה פני הים, כאשר בצפון תחום התפוצה הוא גדל בגבהים הנמוכים.
קיימים שלושה תת-מינים, שאחד מהם מתואר לעיתים כמין נפרד.
ברשימה האדומה של IUCN הגדיר ארגון ה-IUCN את העץ "ללא חשש".
אין כמעט שימוש בעץ כחומר גלם, ולעומת זאת העץ הוא צמח נוי פופולרי בסין.
אורן ארמן הוא עץ מחטני ירוק-עד המגיע לגובה 30 עד 35 מטרים וקוטר בגובה חזה ממוצע של עד מטר.
גון קליפת הגזע הוא אפור או אפור-סגול.
הקליפה חלקה בעצים צעירים, נסדקת בעצים מבוגרים ומתקלפת בצורת לוחות מלבניים פחות או יותר גדולים.
עובי הקליפה החיצונית כ-8 מילימטרים, ועובי הקליפה הפנימית הוא בין 8 ל-15 מילימטרים, גונה לבן אדמדם בהיר, ומרקמה סיבי.
בעצים צעירים הענפים יוצרים נוף חרוטי.
בעצים מבוגרים הצמרת מתרחבת לצורת כיפה או שהיא חסרת צורה.
קליפת הענפים המצמיחים מחטים חלקה.
לנצרים הצעירים יש פלומה, גונם ירוק בתחילה והופך לירוק-אפרפר או חום-אפרפר, ולעיתים ירוק-כחול.
מאוחר יותר הם מקבלים גוון חום.
הניצנים של החורף הם גליליים ומכילים מעט שרף.
ניצני קצה הם באורך 10 עד 15 מילימטרים, בעוד שניצנים צדדים קטנים יותר וסגלגלים.
העלים הם מחטים הגדלות בדור של חמש, לעיתים נדירות שבע, מחטים, כשכל מחט צומחת מתוך נדן נשיר בעל קשקשים עדינים באורך 2 עד 7 מילימטרים.
גונן ירוק כהה, אורכן בין 8 ל-14 סנטימטרים, ורוחבן 1 עד 1.5 מילימטרים, כשחתך הרוחב הוא משולש.
המחטים דקות, גמישות, מזדקרות או תלויות, צדדיהן משוננים בעדינות, כשבסיסן מעובה ולעיתים קרובות הן מעוגלות בסמוך לבסיסן.
בכל מחט יש שלוש, לעיתים נדירות שתים, או עד שבע תעלות שרף.
בחלק העליון של המחט בלבד יש שתי שורות דקות של פיוניות.
אורך החיים של המחטים הוא בין שנתיים לשלוש שנים.
אורן ארמן הוא עץ חד ביתי.
האצטרובלים הזכריים (המכילים את האבקה) מסודרים בקבוצות ארוכות בבסיס נצרים צעירים.
גונו של האצטרובל הזכרי הוא לבן-ירקרק עם קצה אדמדם.
אורכו בין 1.5 ל-2.5 סנטימטרים, לעיתים רחוקות 3 סנטימטרים הוא עבה או דק.
האצטרובל הנקבי גדל לבד או בזוגות.
גונו בתחילה ירוק והוא מזדקר ואחר כך הופך תלוי על עוקץ חזק מעוגל באורך 2 עד 3 סנטימטרים.
כשהוא מבשיל גונו הופך לחום, אורכו בין 8 ל-14 סנטימטרים, וצורתו חרוטית-גלילית.
כשהוא פתוח קוטרו בין 5 ל-8 סנטימטרים.
האצטרובלים נושרים זמן קצר לאחר שהזרעים מתפזרים.
בכל אצטרובל יש בין 70 ל-100 קשקשי זרעים מעוצים, נוקשים, באורך 3 עד 4 סנטימטרים וברוחב 2.5 עד 3 סנטימטרים ולמעט בסיס האצטרובל הם בדרך כלל מעוגלים מעט פנימה.
הזרעים סגלגלים, אורכם 10 עד 15 מילימטרים ורוחבם 6 עד 10 מילימטרים וגונם חום בהיר עד כהה עד שחור.
הזרעים נטולי כנף יש להם התעבות בצד התחתון.
לעיתים נדירות נוצרת כנף באורך מילימטר עד 4 מילימטרים.
ההאבקה מבוצעת באמצעות הרוח באפריל מאי, והזרעים מבשילים בספטמבר אוקטובר שנה אחרי ההפריה.
תחום התפוצה הטבעי של אורן ארמן הוא: במחוזות סין העממית אנחווי, צ'ונגצ'ינג, גאנסו, במרכז ובצפון-מערב גוויג'ואו, גואנגשי והאינאן, דרום-מערב חנאן, מערב חוביי, דרום שאאנשי ושאנשי, סצ'ואן, יונאן והקצה הדרום-מזרחי של המחוז האוטונומי הטיבטי, בטאיוואן וצפון מיאנמר.
אורן ארמן גדל על מדרונות ההרים מגובה 900 עד 3,500 מטרים מעל פני הים.
תחום התפוצה של העץ הוא באזור עמידות 7, כשהטמפרטורות המינימום הממוצעות השנתיות הן בין 17.7°C- ל-12.3°C-.
לעיתים רחוקות הוא גדל בחורשות שבהן הוא המין היחיד, ובדרך כלל הוא גדל יחד עם מחטניים אחרים כדוגמת מיני אשוח (Abies), אשוחית (Picea) וצוגנית (Pseudotsuga).
בדרום-מערב סין יחד עם מינים של ארזית (Larix).
עם זאת, אורן ארמן נפוץ יותר ממינים אלו בקרקעות סלעיות ורדודות, שבהן מינים אחרים, כדוגמת עצים נשירים מהווים תחרות מועטה.
אף שברשימה האדומה של ארגון IUCN מוגדרים שני תת-מינים של העץ "בסיכון", המין בכללותו מוערך שאינו בסכנה ("ללא חשש").
תחום התפוצה של המינים בסיכון הוא קטן.
לא ידוע האם האוכלוסייה קבועה, קטנה או גדלה.
האיום העיקרי הוא כריתה של עצים לשימוש מקומי.
עם זאת, לעץ יש ערך כלכלי נמוך, כך שהאיום נראה קטן.
חלק מהעצים גדלים באזורים מוגנים.
הוא תואר מדעית לראשונה ב-1884 על ידי הבוטנאי הצרפתי אדריאן רנה פרנשה ב-Nouvelles Archives du Muséum d'Histoire Naturelle.
השם המדעי של הסוג היה בשימוש כבר בתקופה הרומית לכמה מינים של אורנים.
האפיתט (armandii) מנציח את המיסיונר והביולוג הצרפתי ארמן דוד (1826–1900), שחקר את הצמחייה של סין ואף גילה את הטיפוס.
Armandii – נצרים צעירים הם בגוון ירוק או ירוק-אפור.
אצטרובלי האבקה עבים סגלגלים-אליפסואידים באורך 1.5 עד 2 סנטימטרים.
הזרעים בגוון חום כהה עד שחור.
תחום התפוצה במחוזות סין צ'ונגצ'ינג, בדרום גאנסו, בגוויג'ואו, האינאן, חנאן, חוביי, שאאנשי, יונאן ובדרום-מזרח טיבט ובמיאנמר.
תת-מין זה מוגדר ללא חשש על ידי ה-IUCN.
הוא נפוץ מאוד בחלק מהאזורים.
Dabeshanensis – המחטים באורך 5 עד 14 סנטימטרים.
הזרעים בגוון חום בהיר ויש להם כנף קטנה.
תחום התפוצה הוא במחוזות סין אנחווי, חנאן וחוביי, ולכן הוא אנדמי לסין.
העץ גדל בגובה שבין 900 ל-1,400 מטרים, לעיתים על מחשופי סלע גלויים.
ה-IUCN מסווג את מצב השימור של תת-מין זה כ"פגיע".
הוא גם הוגדר בסיכון כיוון שיש דיווחים על הצטמצמות כמות העצים ב-70%.
נתון זה לא אושר, אבל משערים כי כמות העצים פחתה ב-30% לפחות.
תחום התפוצה של תת-מין זה הוא פחות מ-20,000 קילומטרים רבועים, המפוצלים בין 5 קבוצות מבודדות.
כריתת עצים גורמת להמשך הצטמצמות כמות העצים.
ב-1975 סיווגו צ'אנג ולאו את תת-המין כמין נפרד בשם Pinus dabeshanensis, אבל ב-1990 סיווג אותו ג'ון סילבה (John Silba) כתת-מין של Pinus armandii.
הבוטנאי ההולנדי אליוס פריון (Aljos Farjon), שהתמחה במחטניים תומך בסיווג זה.
הקשקשים העבים יותר והכנף הבסיסית של הזרעים דומים לאלו של תת-המין armandii, אבל נראה שהם התאמה לתנאי הסביבה.
Mastersiana – נצרים צעירים הם בגוון חום-אפרפר.
אצטרובלי האבקה גדלים כגליל צר באורך 2 עד 3 סנטימטרים.
תחום התפוצה הטבעי הוא בטאיוואן בהרי אלישאן וביושאן, ההר הגבוה ביותר בטאיוואן.
תת-מין זה גדל בגבהים מ-1,800 עד 2,800 מטרים מעל פני הים בהרים, לעיתים בחורשות יחד עם צוגה סינית (Tsuga chinensis), אורן טאיוואן (Pinus taiwanensis), ומין האדר Acer caudatifolium, כשבתת-היער גדלים Rhododendron rubropilosum, Viburnum parvifolium ומינים שונים של צינית.
ניתן למצוא תת-מין זה ביערות של מינים שונים של ברושית (Chamaecyparis).
תת-המין מוגדר על ידי IUCN בסיכון.
תת-המין ידוע משלושה אתרים בלבד המשתרעים על שטח של 737 קילומטרים רבועים, כשמתוך שטח זה העצים משתרעים על שטח נטו של 75 קילומטרים רבועים.
תת-מין זה הוא הנציג היחיד בטאיוואן של תת-הסוג Strobus ואיכות העצה המשמשת לנגרות ולהכנת רהיטים טובה לאין שיעור ממיני האורן המקומיים האחרים.
עובדה זו גרמה לניצול יתר של תת-המין, שהלך והצטמצם.
עם זאת, חלק מהאתרים שנותרו בפארק הלאומי יושאן הם מוגנים.
תת-המין הוגדר בתחילה ב-1908 על ידי הבוטנאי היפני הייאטה בונזו (Hayata Bunzō) כמין נפרד בשם Pinus mastersiana, אבל הוא תיקן את הסיווג כתת-מין של Pinus armandii.
הבוטנאי הקנדי ג'יימס אקנוולדר (James E.
אקנוולדר הסביר זאת בדמיון של האתרים שבהם הם גדלים ובדמיון במורפולוגיה, למשל המבנה הדומה של אצטרובלי הזרעים והזרעים נטולי הכנף או בעלי הכנף החלשה.
שמות נרדפים למין זה הם Pinus excelsa var.
לאורן ארמן יש ערך כלכלי מועט כמקור לעץ בסין, עם זאת העץ הוא צמח נוי פופולרי במדינה זו, ונוהגים לנטוע אותו גם בחידוש יערות.
העץ יובא לצרפת ב-1895 על ידי ארמן דוד, אבל כמעט שלא נוטעים אותו בפארקים ובגינות נוי מלבד בסין, למעט בארבוטומים.
נוהגים לאסוף את הזרעים של העץ ולמכור אותם כצנוברים.
עם זאת, מחקר הראה כי הצנוברים ממין זה גורמים ל"תופעות לוואי באכילה" המתבטאות בהופעת טעם מר בפה המתפתחת בין 1–3 ימים לאחר צריכת הצנוברים, ונמשכת בין מספר ימים עד שבועיים ללא טיפול.
בגלל העלווה ירוקת-העד שלו נחשב העץ על ידי הסינים כסמל של אריכות-חיים ואלמוות.
השרף שלו נחשב לחומר של נפש העץ, המקביל לדם אצל גברים ובעלי חיים.
השואפים לחיי נצח דאואיסטים בסין העתיקה צרכו חלק ניכר משרף העץ, בתקווה בכך להאריך את חייהם.
האגדה מספרת כי צ'יו שנג (仇 生), שחי בזמנו של המלך צ'נגטנג (商 成汤 王) (שלט 1675–1646 לפנה"ס), מייסד שושלת שאנג, האריך ימים הודות לשרף האורן.
האל שׁוֹאוּשִׂינְג (寿星), אל אריכות החיים במיתולוגיה הסינית, מיוצג בדרך כלל כשהוא עומד למרגלות אורן, ואילו עגור הפיות יושב על ענף העץ.
בתמונות מסורתיות של "אושר, כבוד ואריכות חיים" (福禄寿 三星), עץ האורן מייצג אריכות חיים, באותה צורה שבה העטלף מסמל מזל טוב בגלל הקשר ההומונימי שלו עם האות בסינית למזל טוב (福).
הפטרייה Wolfiporia extensa, שהסינים מכנים פו לינג, צומחת על שורשי עץ האורן, והסינים מאמינים שאכילתה מדכאת את כל תחושות הרעב, מרפאת מחלות שונות ומאריכה חיים.
אורן יעקובי (נולד ב-27 ביוני 1974) הוא מחזאי ותסריטאי ישראלי.
בין מחזותיו הידועים: אפס ביחסי אנוש, סימני דרך ובלוז לחופש הגדול.
ספרו הראשון "בגדול, זושה רוצה לחיות" יצא לאור במאי 2025 בהוצאת כנרת, זמורה, דביר בעריכת דקל שי שחורי.
יעקובי נולד בנתניה, למד בתיכון "שרת" במגמת תיאטרון-פסיכולוגיה-סוציולוגיה.
בצבא שירת בנח"ל (בט"ר חורון) כמ"כ, סמל מחלקה ומשק צפ"ה (צוות פיתוח הדרכה).
לאחר שירותו הצבאי למד ב"בית צבי" וסיים במחזור ל"ז (1999).
מחזהו הראשון, "דצמבר", עלה בשנת 2002 במסגרת פסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין וזכה במקום הראשון.
בהצגה, שהמשיכה לרוץ במסגרת הרפרטואר של התיאטרון, שיחקו מיכל ינאי ויובל סגל, והיא בוימה על ידי קארין סיגל.
ב-2005 עלה מחזהו השני בבית ליסין, "יומנים" גם הוא בוים על ידי סיגל.
באותה שנה כתב את המחזמר "GA GA FM" בהפקה פרטית, אותו ביים אמיר פיי-גוטמן.
מחזהו הרביעי, שעלה באותו תיאטרון ב-2012, נקרא "קיר זכוכית" בבימויו של גילי אמיתי.
על מחזהו זה היה מועמד לפרס מחזאי השנה בטקס פרסי התיאטרון.
"קיר זכוכית" תורגם למספר שפות ועלה בין השאר גם בגרמניה (DIE GLÄSERNE WAND בתיאטרון ULM).
בהמשך שיתף פעולה עם הבמאי יוני אילת וכתב ליידישפיל את המחזה המוזיקלי "נשמה צוענית" (2015) ואת הטקסטים להצגה "א יידישע מאמע" (2017).
בשנת 2018 כתב יחד עם גיורא יהלום את המחזמר המוזיקלי אודות נעמי שמר "סימני דרך" שעלה בהצלחה בתיאטרון הבימה בבימוי משה קפטן.
ב-2019 יצר עבור תיאטרון בית ליסין עיבוד בימתי לסרטה של טליה לביא "אפס ביחסי אנוש".
ההצגה המוזיקלית בוימה על ידי עידו רוזנברג, הלחנים לשירים המקוריים נכתבו על ידי עילי בוטנר כאשר את מילות השירים כתבו יעקובי ובוטנר.