tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1944–1948 הוא אימן קבוצת נשים של הפועל תל אביב בכדורסל, שם הכיר את אשתו, סימה, ששיחקה בקבוצה.
את הקריירה שלו כמאמן גברים החל בשנת 1954 בקבוצת הפועל מעיין ברוך למשך עונה אחת.
בשנת 1958 התמנה שלח למאמן הפועל חיפה.
לאחר מכן אימן את אשדות יעקב.
בינואר 1960, מונה לאמן את הפועל תל אביב, והוביל את הקבוצה לזכייתה הראשונה באליפות הליגה בעונת 1959/1960 בליגה הלאומית בכדורסל.
בעונה שלאחר מכן הוביל את הקבוצה לזכייה שנייה ברציפות באליפות.
בעקבות הזכייה השתתפה הקבוצה לראשונה בגביע אירופה לאלופות, ורשמה ניצחון בכורה על אלופת טורקיה גלאטסראיי.
היא הדיחה את גלאטסראיי, והעפילה עד לרבע הגמר, שבו הודחה על ידי אלופת אירופה א.ס.ק.
בעונת 1961/1962 הוביל את הפועל תל אביב לזכייה בגביע המדינה בכדורסל לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב 48:50.
בסוף 1962 עזב את הפועל תל אביב ועבר לאמן את הפועל רמת גן.
בפברואר 1964 מונה למאמן נבחרת הנוער של ישראל.
שלח שב להפועל תל אביב באוגוסט 1964 ובעונת 1964/1965 זכתה הפועל תחת הדרכתו באליפות השלישית, כשהיא מנצחת את כל משחקיה.
בגמר הגביע היא הפסידה ליריבתה העירונית מכבי בתוצאה 47:55. גם בעונה שלאחר מכן (1965/1966) זכתה הקבוצה באליפות הרביעית, אך הפסידה למכבי בגמר הגביע.
עונת 1968/1969 הייתה העונה האחרונה שלו כמאמן הפועל.
במהלך העונה פינה שלח את מקומו כמאמן לבארי לייבוביץ' (שלא הורשה אז לשחק), והפך ליועץ מקצועי ועוזר המאמן.
הקבוצה זכתה בעונה זו בפעם היחידה בתולדותיה בדאבל (באליפות ובגביע), ומאז לא זכתה יותר באליפות הליגה.
במהלך עונת 1969/1970 בליגה הלאומית בכדורסל מונה שלח למאמן הפועל ירושלים בניסיון שלא צלח להציל את הקבוצה מירידה לליגה השנייה.
בהמשך אימן קבוצות נוספות עד שנת 1978. סך הכל אימן 341 משחקים בליגת העל בהם רשם 261 ניצחונות ורק 80 הפסדים.
שלח היה בין המאמנים המצליחים בהיסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל.
הוא החל לאמן את הנבחרת בשנת 1965 במקומו של יהושע רוזין.
הוא הוביל את נבחרת ישראל להעפיל לארבע אליפות אירופה בכדורסל רצופות.
באליפות אירופה בכדורסל 1965 שנערכה בברית המועצות סיימה הנבחרת במקום ה-6. באליפות אירופה בכדורסל 1967 שנערכה בפינלנד סיימה הנבחרת במקום ה-8. באליפות אירופה בכדורסל 1969 שנערכה באיטליה סיימה הנבחרת במקום ה-11. באליפות אירופה בכדורסל 1971 שנערכה בגרמניה שוב סיימה ישראל במקום ה-11.
שלח הוביל את נבחרת ישראל פעמיים במשחקי אסיה.
בבנגקוק 1966 ניצחה ישראל במשחק הגמר את תאילנד בתוצאה 42:90 וזכתה במדליית הזהב.
באליפות אסיה בבנגקוק 1970 ניצחה ישראל בשבעה משחקים רצופים, אך הפסידה במשחק הגמר לנבחרת דרום קוריאה וזכתה במדליית הכסף.
שלח גם היה בצוות המאמנים של נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים שייצגה את ישראל באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) וזכתה בשתי מדליות הארד (בתחרויות בכדורסל נכים בדרגות נכות A ו-B).
שלח היה גם בין מאמני הנבחרת שייצגה את ישראל באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) וזכתה במדליית הזהב.
ב-1994 הפסיק לאמן, והפך למנהל נבחרת הנכים ומשמש עד היום כרכז ענף הכדורסל בהתאחדות הישראלית לספורט נכים.
שלח שימש כמדריך בקורס מאמני כדורסל, ובין השאר, הדריך את אריה מליניאק.
שלח מוכר בכינוי "צ'ינגה" שמלווה אותו מילדותו.
הוא נשוי לסימה אורן שלח, לשעבר שחקנית בנבחרת ישראל בכדורסל נשים, ולהם שני ילדים, יעל וכדורגלן עבר בנבחרת ישראל בכדורגל, אמיר שלח.
שמעיה דִמָאיוֹ (בסרבית: Шемаја Демајо; 27 באוקטובר 1877, בלגרד, נסיכות סרביה – 24 ביולי 1932, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, משפטן ופוליטיקאי סרבי-יוגוסלבי, חבר הפרלמנט היוגוסלבי ונשיא הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד.
נולד בשכונת יאלייה בבלגרד למשה ולז'מילה.
למד משפטים באוניברסיטת בלגרד ויצא לשנתיים התמחות בווינה.
עם שובו פתח משרד עורכי דין עצמאי בבלגרד.
ב-1910 נבחר לוועד הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד.
ב-1911 נמנה עם מייסדי סניף ארגון בני ברית בבלגרד.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה לחם כחייל בצבא הסרבי באזור קומאנובו.
בהמשך, במהלך מלחמת הבלקן השנייה הוסמך לקצונה, לחם באזור מקדוניה ועוטר במספר עיטורים מטעם הצבא הסרבי על אומץ ליבו.
סיים את המלחמה בדרגת קפטן.
לאחר מלחמות הבלקן, נכנס לחיים הפוליטיים והצטרף למפלגת העם הרדיקלית.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית יריבתה של ממלכת סרביה, נעצר והושם במחנה הסגר.
לאחר המלחמה כיהן כמזכיר סניף בלגרד של מפלגת העם הרדיקאלית וכן כסגן יושב ראש מועצת עיריית בלגרד.
נמנה עם מקימי "איגוד הקהילות היהודיות של יוגוסלביה".
ב-1923 מונה לסגן ראש עיריית בלגרד.
ב-1927 נבחר לפרלמנט היוגוסלבי והיה לחבר הפרלמנט היהודי הראשון ביוגוסלביה.
ב-1930 נבחר לנשיא הקהילה הספרדית בבלגרד.
נמנה עם חוג נאמניו הקרובים של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה.
כיהן גם כיושב ראש מועצת הנאמנים של הבנק למסחר ולתעשייה בבלגרד.
בשלהי 1931 חלה במחלה קשה ויצא לטיפול רפואי בווינה.
דמאיו הוזמן על ידי השלטונות היוגוסלביים לבלגרד כדי שיתמודד שוב בבחירות לפרלמנט, אך הוא דחה את הבקשה בשל מצבו הרפואי.
נפטר בבלגרד ב-1932 והוא בן 54 שנים.
שמעון (שִימֶע) שפיצר (בסרבו-קרואטית: Šime Spitzer; 18 באוקטובר 1892, ג'אקובו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – ראשית אוקטובר 1941, מחנה הריכוז באנייצה, בלגרד ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה איש ציבור יהודי, פעיל ציוני אשר נמנה עם מייסדי "אגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה" וכיהן כמזכיר הכללי של האגוד.
שפיצר היה פעיל בולט בסיוע לפליטים יהודים אשר הגיעו ליוגוסלביה עם עליית הנאצים בגרמניה וכן לאחר האנשלוס.
הוא סייע כספית וחומרית לאלפי פליטים יהודים והוביל לעלייתם של מאות רבות מהם לארץ ישראל המנדטורית.
שימע שפיצר נולד בג'אקובו (בשטחי קרואטיה המודרנית) ליעקב ולינה שפיצר.
בגיל צעיר הצטרף לחוגי הנוער של התנועה הציונית בעירו.
הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים.
ב-1912 נבחר למזכיר סניף התנועה הציונית בג'אקובו.
ב-1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, חבר לאלכסנדר ליכט ונמנה עם מייסדי אגוד הקהילות היהודיות בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
ב-1937 נבחר למזכיר הכללי של אגוד הקהילות.
בחירתו חוללה עימות ופילוג בתוך אגוד הקהילות בין נציגי יהדות סרייבו ויהדות בלגרד לבין נציגי יהדות זאגרב בשל אי בחירת המועמד מטעמם וטענות לקיפוח מועמדים ספרדים.
שפיצר נקרא להתפטר אך זכה לתמיכתו של אלכסנדר ליכט ונשיאות אגוד הקהילות עמדה על אישור מנויו.
נציגי הספרדים מבלגרד ומסרייבו הודיעו על פרישה מהאגוד וזו נמשכה שלוש שנים.
העיתונות היהודית בבלגרד ובעיקר הביטאון "הקול היהודי" (בסרבו-קרואטית: Jevrejski glas) תקפה בחריפות את שפיצר וזה הגיש תביעת דיבה נגד העיתון.
בתקופת כהונתו פעל שפיצר נגד האנטישמיות שגאתה ביוגוסלביה.
ב-1937 שלחו שפיצר, ונשיא אגוד הקהילות פרידריך פופס מחאה נמרצת לשר המשפטים היוגוסלבי על רקע מאמרי שטנה אנטישמיים בעיתונות היוגוסלבית.
לאחר האנשלוס, הגיעו פליטים יהודים מאוסטריה ומגרמניה הנאצית ליוגוסלביה ושפיצר פעל לשיכונם בקהילות היהודיות השונות.
בראשית 1939 נועדו שפיצר, דוד אלבלה ופרידריך פופס עם ראש הממשלה היוגוסלבי דראגישה צבטקוביץ' וזה הבטיח להם שליהודי יוגוסלביה אין ממה לחשוש וביטחונם בממלכה מובטח.
בהמשך, מונה שימע שפיצר ליושב ראש הוועדה לטיפול בפליטים מטעם אגוד הקהילות והוא פעל למתן סיוע כספי וחומרי לכ-11,000 פליטים שהגיעו ליוגוסלביה.
במסגרת תפקידו הצליח לארגן את עלייתם של כ-1,000 פליטים יהודים דרך הדנובה לארץ ישראל.
בהמשך, טיפל שפיצר במעפילי קלאדובו-שאבאץ.
הוא סייע בדיורם ופעל להשגת סרטיפיקטים כדי לאפשר את עלייתם לארץ ישראל, אך לקבוצה התקבלו 250 סרטיפיקטים בלבד.
בסוף אפריל הקימו הגרמנים את "נציגות הקהילה היהודית" ושימע שפיצר מונה לאחד מחברי הנציגות.
ככל הנראה ניסו הגרמנים להקים יודנראט אך הדבר לא עלה בידם משום שחברי הנציגות סירבו למסור רשימות ובהן מכסת שמות של יהודים שנדרשו על ידי הגסטפו.
בספטמבר 1941, נעצרו חברי הנציגות ונכלאו בטופובסקה שופה, להוציא את שימע שפיצר אשר נשלח למחנה הריכוז באנייצה.
ככל הנראה בשל קשריו הרבים עם ארגונים יהודיים ברחבי העולם נחשב גם כדיסידנט פוליטי.
שפיצר עבר חקירות ועינויים קשים במחנה הריכוז באנייצה ונורה למוות בראשית אוקטובר 1941 על ידי רופא המחנה קצין האס אס שטורמבאנפיהרר פרידריך יונג .
בתו בת התשע מרים נרצחה בהמשך בסיימישטה.
אשתו יהודית (יוליה) שפיצר לבית לנצנר ניצלה מהשואה ועלתה בהמשך למדינת ישראל.
הרב שמעיה דוד ויין (ה'תרס"א, 1901, ראצק - כ"ג באייר ה'תשכ"ז, יוני 1967, ירושלים) היה רבה הראשון של העיר חולון למן היווסדה ועד פטירתו.
נולד בעיר ראצק בגבול פולין-ליטא לר' דוב ואסתר חנה, בתו של רב העיר מרדכי רמברג.
בצעירותו למד מפי סבו, עמו היה מטייל ביער הסמוך לעיירה תוך כדי לימוד.
בין השאר, קיבל מסבו את ארחות תנועת המוסר.
לאחר מכן למד בסובאלק בישיבתו של הרב דוד לייב קפלן ובשנת ה'תרע"ט או ה'תר"פ החל ללמוד בישיבת סלבודקה אצל הרב ברוך הורביץ, הרב ניסן יבלונסקי, והושפע מהמשגיח ירוחם ליבוביץ ששימש בישיבה תקופה קצרה.
לאחר שישיבת סלבודקה המרכזית שבה מקרמנצ'וג לסלבודקה, המשיך ללמוד מפי הסבא מסלבודקה, הרב משה מרדכי אפשטיין והמשגיח אברהם גרודזינסקי.
בשנת ה'תרפ"ד עבר ללמוד בישיבת ראדין והושפע רבות מהרב ישראל מאיר הכהן ומהרב נפתלי טרופ.
בראדין למד בחברותא עם הרב ראובן טרופ, והשניים שמרו על קשרי ידידות אמיצים כל חייהם.
בשנת ה'תרפ"ז עלה לארץ ישראל, ושב ללמוד בישיבת סלבודקה בחברון.
בשנת ה'תרפ"ט התחתן עם רישל בתו של הרב ראובן מילצקי, ועבר ללמוד בירושלים.
עם הקמת כולל "היכל התלמוד" בתל אביב, בשנת ה'תרצ"א, עבר ללמוד שם.
בתל אביב החל ליזום פעילויות להפצת יהדות ותורה, בפרט בקרב הנוער.
פעילותו היוותה את הבסיס ל"ארגון הנוער ללימוד היהדות" שפעל בעיר שנים רבות.
בשנת ה'תרצ"ה עבר לכהן כרב בשכונה החדשה שהוקמה מדרום לתל אביב, שכונת אגרו-בנק.
בתחילת כהונתו לא קיבל משכורת על עבודתו, וחי מהקצבה שקיבל מהכולל.
לימים, כשאוחדה אגרו-בנק עם השכונות שסביבה ליצירת העיר חולון, הפך הרב ויין לרב העיר.
בשנת 1960 המינוי הפך לרשמי, למרות התנגדות הפועל המזרחי בעיר וראש העיר.
בשנת 1963 אף התמנה תחתיו כרב העיר הרב ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ', והרב ויין תבע אותו על כך לדין תורה.
הרבנים הראשיים לישראל ישבו על המדוכה הזו במשך כשלוש שנים, ולבסוף הוציאה פסק דין שעליו חתמו הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בן ציון מאיר חי עוזיאל (שנפטר עוד לפני פרסום פסק הדין), עובדיה הדאיה ושמואל ברוט, שהכיר במינויו של הרב רבינוביץ', תוך הסדרת מעמדו ושכרו של הרב ויין.
הרב ויין הקים את שירותי הדת בעיר כולל הקמת עירוב, מקווה טהרה, שחיטה, כשרות ועוד.
הוא השפיע על התעשיין אריה שנקר, שהתגורר באגרו-בנק, שיממן בניית בית כנסת בשכונה.
כמו כן, פעל לשמירת השבת במרחב הציבורי, והיה הולך בשבתות לתחנת המוניות על מנת שנוכחותו תרתיע נהגים מלנסוע.
הקים ישיבה בחולון, בראשה הועמד הרב אריה יוכט, אך הישיבה נסגרה כעבור שנתיים וניסיונות נוספים להקים ישיבה בעיר לא נשאו פרי.
לצד פעילותו הדתית, עסק גם בגיוס כספים לצדקה הוא הקים את חברת "אביעזר" לסיוע למשפחות שאיבדו את פרנסתן, ושתי קופות גמ"ח.
היה מבאי ביתו של החזון איש והתייעץ עמו בענייני הלכה ורבנות.
לאחר חג הפסח ה'תשכ"ז אושפז בבית החולים שערי צדק בירושלים, שם נפטר בשנתו בכ"ג באייר.
שמו הונצח בכולל "בית דוד" בחולון בראשות הרב יצחק זילברשטיין.
רעייתו הוציאה לאור את חידושיו על הש"ס והרמב"ם, דרשות ופרקים במחשבה, בשם "שמועות דוד".
אחיו הרב זאב ויין כיהן כרב בשיקגו והוא אביו של הרב ברל ויין.
אח נוסף, הרב טוביה חיבר את הספר "יין הטוב" על תרגום אונקלוס, תרגום ירושלמי ותרגום יונתן על התורה, חותנו של הרב זלמן קורלנדסקי, שכיהן כראש כולל בית דוד בחולון.
אח נוסף היה הרב יהודה ויין, רבה של וידז', שהוצא להורג על ידי השלטון הסובייטי.
שמעי הוא שמם הפרטי של מספר גברים בתנ"ך:
שמעי, בנו השני של גרשום (, , )
שמעי בן גרא, ממשפחת שאול (, )
שמעי, אחד מחבריו של דוד ()
שמעי בן אלא, אחד מה-12 "נצבים" של שלמה ()
שמעי בן פדיה, נכדו של יכניה ()
שמעי, משבט שמעון, ואביהם של 16 בנים ו-6 בנות ()
שמעי, מבני בניו של מררי ()
שמעי, מבני בניו של גרשון ()
עוד לוויים ששמם שמעי (, , )
שמעי, משבט בנימין, ואביהם של 9 בנים ()
אנשים שונים שהצטוו להיבדל מנשיהם הנוכריות, שלשה מהם שמם שמעי (, , )
שמעי בן קיש, זקינו של מרדכי ()
שמעון אליעזר שצמילר (נולד ב-10 באוקטובר 1942) הוא כימאי ישראלי.
בשנים 1973–1998 נמנה עם הסגל האקדמי של בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1998–2009 שימש פרופסור מן המניין באוניברסיטת אריאל בשומרון והוא פרופסור אמריטוס שם.
שמעון שצמילר נולד ב-1942 בנשר, בן להניה ואהרון שצמילר.
אביו עלה ב-1929 מסרביה ואמו עלתה ב-1933 מגליציה.
הוריו עברו מחיפה לנשר בשנת 1938. בבית ספר יסודי למד בבית הספר לילדי עובדים בנשר ששכן ליד מפעל נשר למלט.
בשנת 1960 סיים את לימודי התיכון בבית חינוך תיכון חיפה.
התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1964 קיבל תואר ראשון בכימיה בהצטיינות מהטכניון.
בשנים 1964–1967 שירת בצה"ל כקצין תותחנים בפיקוד הצפון.
זמן קצר לאחר שחרורו נקרא לשירות מילואים במלחמת ששת הימים, כקצין תותחנים בחזית הסורית.
לאחר המלחמה התחתן עם שושנה מאירוביץ' ולהם שלושה ילדים.
ב-1968 קיבל תואר שני בכימיה אורגנית מהטכניון, ובשנת 1971 קיבל שם תואר דוקטור לכימיה, על מחקר שעסק בסינתזה של ג'יברלין.
ב-1971 הצטרף לקבוצה של פרופ' אלברט אשנמוסר במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH), כפוסט דוקטורט.
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973 חזר לישראל כדי להילחם כקצין תותחנים בחזית הסורית.
באותה שנה קיבל משרת מרצה באוניברסיטת תל אביב.
הקבוצה שלו פיתחה מתודולוגיות סינתטיות הכוללות כלורו-ניטרונים, ומוצרי ביניים קרבוניליים ייחודיים, כגון 2-אצטיל קטיונים ונגזרות חנקן של קרבוניל.
הם גילו תגובות אמידציה עם גזע מינימלי, מה שהניב אנטיביוטיקה פנטפפטידים.
רבים מתלמידיו הפכו למדענים עצמאיים בתעשיית התרופות הישראלית.
שצמילר גר בנשר עד 1975, ואז עבר לכפר סבא.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת היידלברג, שבה שיתף פעולה עם פרופ' ריצ'רד ניידליין על כימיה תרופתית, ובאוניברסיטת יוהנסבורג.
בשנים 1984–1990, בשבתון ובביקורים מרובים במעבדה לביולוגיה מולקולרית של דופונט בווילמינגטון, דלאוור, הוא עבד עם ד"ר פט קונפאלון על סינתזת תרופות, מה שמוביל לסינתזות חדשות של לוסרטן לטיפול ביתר לחץ דם וסוסטיבה לטיפול באיידס.
בשנים 1990–1996 עבד בתמי, קמפוס המחקר של כימיקלים לישראל בע"מ (כיל), כמנהל מחקר וראש החטיבה האורגנית.
הוא הציג פרויקטים ומוצרים חדשים, כגון מעכבי אש לפלסטיק, תוך שיתוף פעולה עם תרכובות ברום בע"מ.
הוא גם הקים את חטיבת נובוטייד בשיתוף פעולה עם חברת טבע לפיתוח פפטידים טיפוליים.
בשנת 1995, לאחר שנים רבות של שירות כקצין תותחנים, הוא שוחרר בדרגת אלוף-משנה במילואים.
בשנים 1993–1996 כיהן כנשיא החברה הישראלית לכימיה.
בשנת 1998, כאשר מכללת יהודה ושומרון באריאל (כיום אוניברסיטת אריאל בשומרון) פתחה את המחלקה למדעי הכימיה, מונה ליו"ר הראשון שלה.
הוא יצא לפרישה מוקדמת מאוניברסיטת תל אביב עבור המשימה הזו, גייס כספים, השיג ציוד מדעי, וגייס סגל וסטודנטים לתארים מתקדמים.
הוא הקים תוכנית שיתוף פעולה עם מדענים מאוניברסיטת בר-אילן להנחיה משותפת של סטודנטים לתארים מתקדמים באריאל.
בשנת 2009 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
שמעונה (מונצי) גינצבורג היא חוקרת בתחומי הנוירוביולוגיה והפילוסופיה של הביולוגיה ופרופסור חבר בגמלאות במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
נולדה בניו יורק, ארצות הברית.
הוריה חמדה ודוד גינצבורג, פרופסור לכימיה בטכניון וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים (1972).
סבה מצד אביה היה המשורר והסופר שמעון גינצבורג (שאֶחַיו היו המתרגם פסח גינזבורג והפרופסור למתמטיקה יקותיאל גינצבורג).
לגינצבורג אחות אחת, יונינה אלסטר.
עלתה לארץ כתינוקת עם משפחתה בשנת 1948, לאחר שאביה הצטרף כחוקר למכון ויצמן למדע.
המשפחה התגוררה ברחובות עד שעברה בשנת 1954 לחיפה בעקבות הזמנתו של אביה להקים פקולטה לכימיה בטכניון.
סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר הריאלי בחיפה.
בשנת 1969 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בכימיה בטכניון.
בשנת 1974 סיימה תואר שלישי בפיזיולוגיה באוניברסיטת אוקספורד.
במקביל ללימודיה עבדה כמתרגלת ב וכמרצה בבייליול קולג'.
עם חזרתה לארץ, החלה לעבוד באוניברסיטה הפתוחה בשנת 1975. תחילה כמרצה בכירה ומשנת 1990 התמנתה לפרופסור חבר.
בשנת 1998 הקימה את התוכנית לתואר שני במחשבה הביולוגית באוניברסיטה הפתוחה ובשנים 1998–2013 עמדה בראש התוכנית.
התוכנית משלבת בין ביולוגיה תאורטית, פילוסופיה של הביולוגיה, וביואתיקה.
בשנת 2013 פרשה לגמלאות, אך היא ממשיכה לחקור ולפרסם.
להן שני ילדים: אביעד גבעון-סרנה ודפנה.
התגוררה שנים רבות בשכונת קטמון וכיום (2024) מתגוררת בשכונת קריית היובל בירושלים.
תחומי מחקרה העיקריים של גינצבורג הם: ממברנות מלאכותיות, נוירוביולוגיה של סינפסות, תהליכים סטוכסטיים בפעילות של תעלות יונים, האבולוציה של מערכת העצבים בבעלי חיים, האבולוציה של התודעה, פילוסופיה של הביולוגיה.
בעבודתה הניסיונית בנוירוביולוגיה חקרה את דרכי החדירה של יונים וחומרים שונים דרך ממברנות מלאכותיות וביולוגיות, ובהשפעת תהליכים אלה על העברת האותות החשמליים והכימיים בתאי עצב.
במחקריה על אבולוציה של התודעה, שנעשו בשיתוף עם חוה יבלונקה מאוניברסיטת תל אביב, בנתה מסגרת תאורטית להבנת הבסיס הביולוגי לאבולוציה של התודעה הבסיסית בבעלי חיים ולהתפתחותן של תודעות נוספות לרבות תודעת האדם.
הספר שכתבו גינצבורג ויבלונקה בשנת 2022 בנושא זה, צוין על ידי מבקרי כתב העת Nature כאחד מעשרת הספרים המדעיים המומלצים לקריאה ולעיון בקיץ 2024.
שמעונה גינצבורג וחוה יבלונקה, מראה הנפש: התודעה בראי האבולוציה, תל אביב-יפו, ספרי עליית הגג, ראשון לציון, משכל-הוצאה לאור מייסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2023
גינצבורג פרסמה יותר מ-60 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים.
גינצבורג פיתחה, בשיתוף עם עמיתיה לעבודה, קורסים רבים בתחומי מדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
אבינעם אדם ושמעונה גינצבורג, מבוא למדעי החיים, 1977/1984
גד פרוידנטל (מחבר) ושמעונה גינצבורג (עורכת), פילוסופיה של המדע, 1980
דוד גינצבורג ושמעונה גינצבורג, סימטריה בכימיה, 1984
שמעונה גינצבורג, סימטריה בביולוגיה, 1984
שמעונה גינצבורג, מערכת העצבים בחולייתנים, 1986
שמעונה גינצבורג, תאי עצב: מבוא לנוירוביולוגיה, 1988
שמעונה גינצבורג, תעלות יונים, 1990
שמעונה גינצבורג, שרה ויסנברג ורויטל לביא, מקראה: פיזיולוגיה של האדם, 1998
שמעונה גינצבורג, הקדמה לבעיית הגוף-והנפש, 1999
שמעונה גינצבורג, הקדמה לרפואה אלטרנטיבית במבט ביקורתי, 2001
שמעונה גינצבורג, הקדמה לניסויים בבעלי חיים, 2001
שמעונה גינצבורג, הקדמה למאזן האקולוגי ושמירת הסביבה, 2001
בנוסף היא הכינה וערכה, בין השנים 2002–2010, מקראות לעשרה קורסים בתואר השני במחשבה הביולוגית ועוד שלושה מדריכים לסטודנטים בתוכנית זו.
גינצבורג היא חובבת בישול ויין.
בסוף שנות השמונים כתבה מדור ביקורת מסעדות במוסף של עיתון הארץ.
שמעון שלמה שלם (ג' בניסן תרפ"ט, 13 באפריל 1929 – כ"ב באב תשכ"ד, 31 ביולי 1964) היה חוקר, מורה ומחנך בחינוך הדתי בירושלים.
נפל בעת מילוי תפקידו במהלך שירות מילואים.
שמעון שלם נולד בירושלים, להוריו רפאל אברהם וחוה שלם.
אביו, יליד סלוניקי, היה אמן ומהתלמידים הראשונים של בצלאל.
שלם למד בבית הספר תחכמוני, ולאחר מכן למד הוראה בבית המדרש למורים מזרחי.
לאחר שנלחם במלחמת השחרור, סיים את לימודיו והחל לעבוד כמורה.
בשנים תש"י-תשי"ב עבד כמחנך ביישוב נחליאל.
לאחר מכן התמנה לסגן מנהל בית הספר "דוגמה" בירושלים, וכן לימד בסמינר למורים של "המזרחי".
במקביל, התקדם בלימודיו האקדמאיים באוניברסיטה העברית.
שלם היה חתנו של הרב מרדכי עטייה, ובין גיסיו היו שמעון ברמץ, אברהם פוקס והרב ישראל הס.
עבודת התזה שלו על 'מחשבה ומוסר בפירושי הרב משה אלשיך' פורסמה לאחר מותו במכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, בעריכתו של פרופ' מאיר בניהו.
הספר זכה בפרס יצחק בן-צבי.
הוא התחיל את עבודת הדוקטורט בהנחייתו של פרופ' ישעיה תשבי בנושא "המיתודה הפרשנית של ר' יוסף טיטאצק וחוגו".
חלקים מעבודה זו פורסמו בכתב העת "ספונות".
שלם החל להניח את היסודות לחקר הדרך הפרשנית של הדרשנים בדור של גירוש ספרד, ועבודתו זכתה להכרה במחקר.
את הישגי עבודותיו בתחום ההוראה פרסם בכתב-העת "שדה-חמד".
בנוסף, נותרו רשימות וטיוטות נוספות של מחקריו בידי משפחתו.
על ערכן של רשימות אלה כתב פרופ' ישעיה תשבי: "קובצי הרשימות שנשתמרו בעזבונו, המכילים אוצר גדול ויקר של מקורות ממויינים...
מעידים על ערכו הרב של המחקר, שעתיד היה לצאת בקרוב מתחת ידיו...".
שמעון שלם, לחקר שיטות הפירוש והדרש של רבי משה אלשיך, ספונות ה, תשכ"א.
שמעון שלם, מחשבה ומוסר בפירושיו של רבי משה אלשיך, ספונות ו, תשכ"ב.
שמעון שלם, לחקר חיבוריו של רבי משה אלשיך, ספונות ז, תשכ"ג.
שמעון שלם, רבי משה אלשיך: לחקר שיטתו הפרשנית והשקפותיו בענייני מחשבה ומוסר/ חיבר שמעון שלם, ערך והתקין מאיר בניהו, מכון בית-צבי, ירושלים תשכ"ו.
שמעון שלם, המתודה הפרשנית של רבי יוסף טאיטאצאק וחוגו: מהותה ודרך חקירתה, ספונות יא, תשל"ח.
שמר האפייה (שם מדעי: Saccharomyces cerevisiae), הידוע גם בשם שמר ההנצה או גם שמר בירה, הוא מין של פטרייה המהווה את אחד מן האורגניזמים הנחקרים ביותר בביולוגיה.
שמר זה הוא כנראה השמר החשוב ביותר לאדם, בשל חשיבותו הן לאפייה (בצק שמרים) והן להכנת שיכר.
שמר האפייה מתאים להרבה מודלים ביולוגיים בשל היותו מצד אחד יצור איקריוטי (בעל גרעין) ומבנה תאי מורכב מחד, ויצור חד-תאי פשוט וקל לגידול מאידך.
במהלך שנות המחקר הרבות על שמר האפייה הצטבר מידע רב הן על תפקידם של גנים רבים של השמר והן על מנגנוני התא הרבים שבו.
כמו כן קיימות "ספריות" נרחבות המכילות סוגים רבים של מוטציות שונות של שמר האפייה.
גנום שמר האפייה היה הגנום הראשון של אורגניזם איקריוטי אשר פוענח במלואו, והוא פורסם בשנת 1996. הגנום מכיל 13,117,000 זוגות נוקלאוטידים אשר מתחלקים על פני 16 כרומוזומים ומעריכים כי הוא מכיל כ-6,200 גנים.
נכון למרץ 2005 הקיום של כ-65% מהגנים המשוערים אושש בניסוי.
כ-25% מגנום השמר הומולוגי לגנום האדם.
מחזור החיים של שמר האפייה, כולל רבייה מינית וא-מינית.
רבייה א-מינית מתרחשת באמצעות מיטוזה שבה התא מכפיל את הדנ"א ומתחלק לשניים.
כשתנאי הסביבה מתאימים, השמר עובר לרבייה מינית, שנותנת לו יתרון אבולוציוני והשרדותי.
ברבייה מינית שני תאים האפלואידים (המכילים סט אחד של כרומוזומים) מתאחים (מזדווגים) לתא דיפלואידי (המכיל כתוצאה מהאיחוי שני סטים של כרומוזומים).
האיחוי נעשה בין תאים ממין שונה, תא 'a' ותא 'α', השונים בסט הגנים הנמצא באזור ה – MAT על כרומוזום 3. לאחר האיחוי, התא הדיפלואידי יתרבה במיטוזה, ובמצב עקה יעבור מיוזה (חלוקת הפחתה של דנ"א) לתאים האפלואידים.
לתאי השמר ההאפלואידים יש אפשרות להחליף את סוג המין שלהם בתהליך הנקרא 'החלפת סוג הזדווגות' או 'החלפת סוג המין' כדי לבצע רבייה מינית.
החלפת סוג המין כוללת עריכה גנומית של אזור ה – MAT: סט הגנים של סוג המין הקיים מוחלף בסט הגנים של סוג המין האחר על ידי שבירת הדנ"א באזור ה – MAT ותיקון השבר על ידי רקומבינציה הומולוגית שבמהלכה מוחלף סט הגנים.
התיקון באמצעות הומולוגיה רקומביננטית נעשה על ידי העתקת גנים מתבניות מושתקות (לא מבוטאות) הנמצאות על כרומוזום 3: HMRa המכילה את הגנים של סוג 'a' ו- HMLα המכילה את הגנים של סוג α.
שמרי האפייה נמצאים בשימוש באפייה כמתפיחי בצק.
השמרים גורמים לבצק לתפוח בכך שבמהלך תהליכי ייצור האנרגיה שלהם מהפחמימות שבקמח הם פולטים פחמן דו-חמצני.
הגז מנסה להיפלט לאוויר ויוצר כך מעין בועות בבצק - וכך גורם לבצק לתפוח.
הוספת ביצים, תפוחי אדמה או סוכר לבצק גורמת להאצת גדילת השמרים (אם כי בכמויות מסוימות הסוכר עלול לגרום להאטה), בעוד הוספת כל כמות של מלח או שומנים כגון חמאה תאט את גדילתם.
סוג זה של שמרים משמש גם כחומר גלם למאכל הנפוץ בשימוש בקרב צמחונים וטבעונים כמקור לחלבון, וכתבלין.
הוא מכיל אחוז גבוה במיוחד של חלבונים (כ-50%), אינו מכיל שומנים, והוא מקור טוב לוויטמינים מקבוצה B ולמינרלים כגון ברזל.
בשימוש זה שמר האפייה ידוע בכינוי "שמרי בירה" (ובאנגלית Brewers' Yeast או Nutritional Yeast).
שמרי הבירה הם שמרים לא פעילים.
בתהליך הפקת שמרי הבירה מניחים לשמרים להתרבות על מצע קני סוכר ודבשה, לאחר מכן קוצרים את השמרים שהתרבו, שוטפים, מייבשים ואורזים אותם.
ניתן לרכוש אותם בחנויות טבע בצורת פתיתים או אבקה.
לשמרי הבירה טעם חזק המזכיר גבינת פרמזן, ומרקמם בצורתם היבשה הוא אבקתי אך כאשר הם מומסים בתבשיל - מרקמם קרמי.
לכן פעמים רבות שמרי הבירה משמשים כתחליף לגבינה צהובה או שמנת, וניתן להשתמש בהם להקרמה ולהסמכה של תבשילים, כגון תבשילי ירקות ופירה תפוחי אדמה.
בנוסף ניתן להשתמש בהם כתבלין ולפזרם מעל סלט, למשל, או כבסיס למאכלים כגון ממרח שמרי בירה.
שמר החלוקה (שם מדעי: Schizosaccharomyces pombe; באנגלית: Fission yeast) הוא מין של שמר המהווה אורגניזם נחקר מאוד בביולוגיה.
שמר החלוקה הוא אורגניזם איקריוטי חד-תאי בעל צורת מתג.
שמר החלוקה, בניגוד לשמר האפייה גדל רק בקצוות ומתחלק על ידי פליגה באמצע התא.
בדומה לשמר האפייה, לשמר החלוקה שני טיפוסי זוויג (P ו-M) העוברים זיווג בתנאי עקה (כגון מחסור במקור חנקן) ליצירת תא דיפלואידי.
מצב זה אינו יציב לאורך זמן והתא עובר מיוזה ליצירת 4 תאי נבג המסודרים במעטפת משותפת (ascus) בצורת פרסה.
שמר החלוקה בודד לראשונה על ידי חוקר בשם לינדנר (Lindner) מבירה מזרח אפריקאית, ושמו המדעי (Pombe) נגזר מהמילה בירה בסווהילית.
בניגוד לשמר האפייה, שמר החלוקה אינו משמש להכנת מזון אך ניתן להשתמש בו להכנת שיכר.
שמר החלוקה וקרובים שלו מצויים במיץ ענבים וערק.
שמר החלוקה כאורגניזם מודל בביולוגיה תאית
יחד עם שמר האפייה, שמר החלוקה נחקר רבות, בשל הקלות היחסית של גידולו בתנאי מעבדה ועקב היותו אורגניזם פשוט מאוד ביחס ליצורים איקריוטיים אחרים.
הגנום של שמר החלוקה פוענח במלואו בשנת 2002. פול נורס, לי הרטוול וטים האנט זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרם על מחזור התא של שמר החלוקה בשנת 2001.
השוואה בין שמר האפייה לשמר החלוקה
על אף שגם שמר האפייה וגם שמר החלוקה שייכים לאותה מערכה, ההבדלים הביולוגיים ביניהם עצומים והיום מעריכים שהאב הקדמון האחרון של שני המינים חי לפני 1,144 מיליון שנה:
בשמר האפייה מוכרים כ-5,600 גנים בניגוד לכ-4,970 בשמר החלוקה.
לשמר האפייה 16 כרומוזומים ולשמר החלוקה 3.
שמר האפייה מתקיים לרוב במצב דיפלואיד לעומת שמר החלוקה המתקיים לרוב במצב הפלואידי.
לשמר החלוקה דמיון במנגנונים רבים לתאים אאוקריוטים עילאיים שאינם משותפים לשמר האפייה כגון מטבוליזם של pre-rRNA ומנגנון ה-RNAi.
שמפניה הוא יין מבעבע המיוצר על ידי התססה שנייה של יין.
המשקה נקרא על שם חבל שמפאן שבצפון מזרח צרפת.
שמו מוגן תחת פרוטוקול מדריד, ורק יין מאזור זה העומד בתנאי תו התקן הצרפתי "כינוי מקור מבוקר" יכול להיקרא "שמפניה".
ייצור השמפניה מפוקח על ידי מועצת היין הבין-מקצועית של שמפאן (Comité Interprofessional du Vin de Champagne), בהתאם לחוקים שנקבעו על ידיה לגבי אופן גידול הגפנים, מיקום גידולים, איכות וזני הגפנים ואופן ערבוב זני הגפנים שרדונה, פינו נואר ופינו מונייה.
יינות מבעבעים אחרים המיוצרים ברחבי העולם (בעיקר בקליפורניה שבארצות הברית ובקנדה) נקראו עד 2005 "יינות המיוצרים בסגנון שמפניה" (Méthode champenoise, או Champagne method) וכיום נקראים Méthode traditionelle ("שיטה מסורתית").
בארצות שונות מיוצרים יינות מבעבעים שאינם שמפניה ולהם שמות שונים: בספרד - "קאווה", באיטליה - "למברוסקו" וגם "ספומאנטה", בגרמניה - "זקט", ובדרום אפריקה - "קאפ קלאסיק".
הענבים המשמשים לייצור שמפניה נקטפים בתחילת העונה, מאחר שרמת הסוכר בענבים אלה נמוכה יותר וחומציותם גבוהה יותר.
אופן הייצור המסורתי של שמפניה נקרא "השיטה השמפנואזית" (Méthode Champenoise): הענבים נסחטים ובדומה לכל יין אחר, מיץ הענבים שנוצר מתחיל לתסוס והסוכר בו הופך לאלכוהול.
במשך תהליך התסיסה נותנים לפחמן הדו-חמצני שנוצר להשתחרר.
זהו "יין הבסיס" אשר לא נהוג לשתותו מהיותו חומצי ביותר.
יינות בסיס ממספר כרמים ומשנים שונות מעורבבים על מנת להגיע לטעם הרצוי.
היין המעורבב מוכנס לבקבוקים עם שמרים ומעט סוכר המכונה Liqueur de tirage ומאוכסן בבקבוקים המונחים על צידם להתססה שנייה.
במהלך התססה זו מונעים מהפחמן הדו-חמצני שנוצר להשתחרר מהבקבוקים והוא נותר מומס ביין.
כמות הסוכר שהוכנסה תקבע את כמות הגזים המומסים ביין.
על מנת להגיע ללחץ של 6 בר בבקבוק נדרשים 18 גרמים של סוכר.
כמות השמרים המוכנסת לבקבוק נקבעת בתקנה של האיחוד האירופי (תקנה 1622/2000, מיום 24 ביולי 2000) והיא 0.3 גרם שמרים לבקבוק.
לאחר תסיסה, הנמשכת בין חצי שנה לשלוש שנים, הבקבוקים מסובבים כל יום במספר מעלות ולבסוף מגיעים למצב בו הם שוכבים כשצווארם מופנה כלפי מטה (הליך הנקרא Remuage).
מטרת הליך זה - להביא לכך שכל המשקעים בבקבוק יתרכזו בקרבת הפקק של הבקבוק.
הליך הוצאת המשקעים נקרא Dégorgement ובו נפתח הבקבוק ומהלחץ שנוצר בו מועפים המשקעים החוצה.
הדבר דורש מיומנות, על מנת שלא לאבד חלק גדול מהנוזל בבקבוק מחד ולהוציא את כל המשקעים מאידך.
לאחר הוצאת המשקעים מוסיפים כמות נוספת של סוכר לנוזל (שנקראת: Dosage).
קודם להמצאת ההליך של הוצאת המשקעים על ידי מאדאם קליקו בשנת 1800 הייתה השמפניה עכורה.
שמפניה עכורה זו נמכרת כיום תחת המותג "שיטה קדומה" (Méthode ancestrale).
פיתוח מודרני של שיטת הניקוי עושה שימוש בהקפאה של הנוזל בצוואר הבקבוק והוצאתו של גוש קרח זה - דבר המאפשר מניעת אובדן נוזלים.
יין שמפניה צריך להימכר רק לאחר 3 שנות התיישנות נוספות, אולם מרבית הייצרנים מיישנים את היין בין 5 ל-8 שנים.
המומחים חלוקים בדעותיהם לגבי יישון היין ויש הסבורים כי שמפניה טרייה טעימה יותר מזו המיושנת.
בהתאם לכללי המועצה, שמפניה צריכה להיות מיוצרת מענבי שרדונה (לבן), פינו נואר או פינו מונייה (אדומים).
מספר מסוים של זנים נוספים מותר, אולם שימוש בזנים אלה הוא נדיר ביותר ובדרך כלל אלו זנים שאינם נפוצים.
שמפניה המיוצרת אך ורק משרדונה נקראת "בלאן דה בלאן" (Blanc de blancs).
שמפניה הנעשית אך ורק מהזנים האדומים נקראת "בלאן דה נואר" (Blanc de noirs).
שמפניה היא לרוב יין לבן, גם אם היא מיוצרת מזני גפנים אדומים, וזאת משום שמיץ הענבים מופרד בעדינות מהקליפות ומותסס בלעדיהן – קליפת הענב היא מקור צבעו האדום של היין.
שמפניה מסוג רוזה נוצרת על ידי הוספת יין אדום בעת הערבוב של היינות.
שמפניה שבה לא נוסף סוכר בשלב שלאחר ההתססה השנייה נקראת "ברוּט אפס" או "ברוט טבעי" (Brut zéro או Brut natural).
השמפניה נקראת בהתאם לכמות הסוכר שנוספה לה: ברוט (Brut) - יבשה, דמי-סק (demi-sec) - חצי-יבשה, או דו (doux) - מתקתקה.
סוג השמפניה הנפוץ ביותר הוא ברוט.
יינות הופקו בחבל שמפאן כבר בימי הביניים.
הכנסיות והמנזרים גידלו גפנים וייצרו יין עבור טקס "סעודת האדון" הנוצרי.
ביין המגיע מחבל שמפאן נעשה שימוש מסורתי בחגיגות הכתרת מלכי צרפת - טקס שנעשה באופן מסורתי בעיר רנס, ומלכי צרפת שאהבו את יין החבל הצלול העניקו אותו כשי למשפחות המלוכה האחרות באירופה.
היין נהיה פופולרי בקרב בתי המלוכה במאה ה-17 והפך משקה מקובל בבתי המלוכה בכל רחבי היבשת.
היין המבעבע המסחרי הראשון הופק באזור לימו בלנגדוק החל משנת 1535. בניגוד לאמונה המקובלת לא ידוע מי המציא את היין המבעבע ולא מדובר בנזיר הצרפתי דום פריניון (אף שהוא היה האיש ששיכלל את הליך הייצור), ואשר על שמו נקרא מותג השמפניה דום פריניון.
ב הובא הליך ייצור היין המבעבע לחבל שמפאן והחל מ-1700 לערך החלו לייצר באזור את יין הנתזים הקרוי שמפניה.
היין המבעבע משמפאן הפך פופולרי ביותר בבריטניה ובהמשך נפוץ בכל האימפריה הבריטית, וגם ברוסיה הפך למשקה אהוב על בית המלוכה.
ב התרחש גידול אקספוננציאלי בייצור השמפניה, החל מייצור של 300,000 בקבוקים בשנה בשנת 1800 ל-20 מיליון בקבוקים בשנת 1850.
בשנת 1919, ממשלת צרפת העבירה שורה של חוקים שיניחו את הבסיס למערכת התקן "כינוי מקור מבוקר", שמגדירה בקפדנות את חוקי ייצור היין והגבולות האזוריים שלהם.
ננקטו צעדים למניעת הונאה ותוספים לא חוקיים כמו ריבס ומיץ תפוחים.
מאז רק יין שנוצר מענבים שגדלו מאזור השמפניה המתוחם, יכולים להיקרא באופן חוקי "שמפניה".
בשנות ה-20 של המאה ה-20 סבלו ייצרני השמפניה מירידה במכירות עקב המהפכה הרוסית וסגירת השוק הרוסי הרווחי ליבוא שמפניה.
ותקופת היובש בארצות הברית בשנים 1920–1933 שסגרה שוק נוסף עבורם.
המשבר הכלכלי העולמי ב-1929 הוביל לירידה נוספת במכירות.
במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו להגיש ארוחת בוקר שמפניה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 גדלה הפופולריות של "שמפניה ורודה", שעד אז נחשבה נחותה יותר.
יצרני השמפניה החלו לפתח שוק זה ומאז יינות שמפניה ברוט רוזה נחשבות יוקרתיות.
בשנת 2008 משרד החקלאות הצרפתי הסכים להרחיב את הטריטוריה הרשמית במזרח צרפת שבה אפשר לגדל ענבים לשמפניה.
ההרחבה הייתה במטרה להגדיל את הייצור השנתי ב-100 מיליון בקבוקים, ל-430 מיליון, בעקבות הביקוש הגובר למשקה השמפניה ברחבי העולם.
קומיטה אנטרפרופסיונל די ון דה שמפאן
כל 15,000 מגדלי הגפנים בחבל שמפאן ו-300 יקבי ("בתי") הייצור חברים במועצת היין הבין-מקצועית של שמפאן .
ארגון זה מאגד את היקבים ואת המגדלים, קובע את דרכי הייצור ומבטיח לשמור ולהגן על ייצור המשקה במחוז מפני התחרות העולמית.
בהתאם לתקנות המועצה, יצרני השמפניה מציינים את סוג היצרן בקיצור רשמי ובמספר היצרן הרשמי המופיע על כל בקבוק ובקבוק:
חברות הקונות את הענבים ומייצרות את היין – רוב החברות הגדולות שייכות לקטגוריה זו.
קואופרטיבים של מגדלי גפנים שמתאגדים יחד ומייצרים את היין.
מגדל ענבים המייצר יין מהגידולים שלו עצמו.
איגוד של כורמים המייצרים יחד יין אך אינם קואופרטיבים.
חבר קואופרטיב המוכר את היין הקואופרטיבי תחת שמו שלו.
שם מותג שאינו קשור למגדל או ליצרן - לדוגמה מותג של רשת שיווק או רשת מרכולים.
סוחר יינות המוכר את המשקה תחת המותג שלו.
לאחר מזיגתה, מופיעות בשמפניה בועות הודות לתופעת ההתגרענות.
על מנת להבטיח הופעת בועות רבות על פני הכוסות בעת השתייה, נוטים יצרני כוסות שמפניה לחרוט את פנים הכוסות באמצעות חומצה או לייזרים.
לעומת יין נתזים שבו מחדירים בצורה מלאכותית פחמן דו-חמצני ומתקבלות בועות גדולות הנוטות להיעלם מן היין מהר, הבועות בשמפניה הן קטנות ולוקח להן זמן רב להתנדף כליל מן היין.
שמפניה נמכרת לרוב בשני סוגי גודלי בקבוקים: סטנדרטי (750 מיליליטרים) ומאגנום (1.5 ליטרים).
בקבוקים גדולים יותר, הנקראים לרוב על שם דמויות תנ"כיות או מהברית החדשה, פחות מקובלים.
רבע בקבוק או ספליט או בקבוק פיקולו - 187.5 או 200 מיליליטרים - משמש בעיקר במיני-ברים במלונות, במועדונים או בקווי תעופה.
חצי בקבוק או דמי (Demi) - משמש בעיקר במסעדות - 375 מיליליטרים.
בקבוק או אמפריאל (Imperial) - בקבוק המכיל 750 מיליליטרים.
מגנום (Magnum, מבוטא "מאניום") - שקול לשני בקבוקים ומכיל 1.5 ליטרים.
ז'רובואם (Jeroboam, ירבעם) - שקול לארבעה בקבוקים ומכיל 3 ליטרים.
ראובואם (Rehoboam, רחבעם) - שקול לשישה בקבוקים ומכיל 4.5 ליטרים.
מתוזלה (Methuselah, מתושלח) - שקול לשמונה בקבוקים ומכיל 6 ליטרים.
סלמנאזר (Salmanazar, שלמנאֶסֶר) - שקול ל-12 בקבוקים ומכיל 9 ליטרים.
באלתזר (Balthazar, בלשאצר) - שקול ל-16 בקבוקים ומכיל 12 ליטרים.
נבוכדנזר (Nebuchadnezzar, נבוכדנאצר) - שקול ל-20 בקבוקים ומכיל 15 ליטרים.
מלכיור (Melchior, מלכיאור, אחד משלושת האמגושים) - שקול ל-24 בקבוקים ומכיל 18 ליטרים.
סולומון (Solomon, שלמה) - מכיל 25 ליטרים.
מידה שפותחה במיוחד על ידי בית השמפניה Taittinger ב-1988 לכבוד השקת אוניית התענוגות Sovereign of the Seas) - שקול ל-35 בקבוקים ומכיל 26.25 ליטרים.
פרימה או גולייאת (Primat, "בכיר"/"אציל" או Goliath, גוליית)- שקול ל-36 בקבוקים ומכיל 27 ליטרים.
מלכיזדק או מידאס (Melchizedek, מלכיצדק או Midas, מידאס מהמיתולוגיה היוונית) - שקול ל-40 בקבוקים ומכיל 30 ליטרים.
מידות בקבוק הגדולות מז'רובואם נדירות ביותר.
פתיחת בקבוק השמפניה שבה מועף פקק הבקבוק מלחץ הגזים ונשמע צליל ה"פופ" של שחרור הגזים הפכה חלק מסורתי בחגיגות שונות.
שפיכת שמפניה הפכה לחלק מסורתי בחגיגות קבלת גביעי תחרויות ספורט כמו תחרות הפורמולה 1, גרנד פרי, ומרוצי הגרנד פרי לאופנועים.
אניני-טעם מעדיפים דווקא את פתיחת הבקבוק בשקט ובזהירות וזאת על מנת למנוע שפיכת המשקה עם שחרור הגזים הפתאומי.
שמפניה מוגשת בכוס שמפניה מיוחדת, המועצבת בצורה המונעת בריחת הגזים מחד ומונעת חימום היין על ידי היד המחזיקה את הכוס מאידך.
שמפניה מוגשת קרירה - וטמפרטורת השתייה האופטימלית היא 7 מעלות צלזיוס.
בקבוק השמפניה מוגש באופן מסורתי בדלי קרח על מנת לשמור על טמפרטורה זו.
בשנת 2015 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי אף שהמילה שמפניה אינה סימן מסחרי רשום בישראל, היא מהוה כינוי מקור המוגן על פי חוק הגנת כינויי מקור, השופט אסר על חברת מי עדן להשתמש עוד בסלוגן "מי עדן - השמפניה של הטבע" חייב אותה לשלם פיצויים ל-CIVC.
והורה לרשם סימני המסחר למחוק את רישומו של סמליל חברת מי עדן ובו הסלוגן.
שַׁמְפּוֹ (בעברית: תַּחְפִּיף, על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) הוא מוצר ניקוי וטיפוח לשיער.
מטרת השמפו היא לנקות את השיער, לרככו ולהקל על סירוקו, באמצעות חפיפה.
בדרך כלל השמפו נמכר בצורה נוזלית בתוך בקבוקים, היום ניתן למצוא גם שמפו מוצק.
שמפו המוקצף עם מים הוא חומר פעיל המסיר שומנים מהשיער והקרקפת.
חפיפה באמצעות שמפו ומרכך שיער מקלה על עיצוב תסרוקת.
המילה שמפו מתועדת בשפה האנגלית במשמעות "לעסות" משנת 1762. מקורה במילה בשפת הינדו שאומצה אל תוך הניב האנגלו-הודי.
המילה ההינדית הגיעה מהמילה בסנסקריט "צ'אמפה" - הנגזרת משמו של פרח הצמח Michelia champaca.
פרחים אלו, בצבע כתום בוהק ובעלי ריח אופייני, שימשו (ועדיין משמשים) להפקת שמן ארומטי אותו נוהגים בהודו לעסות דרך השיער אל תוך עור הקרקפת.
בימיו הראשונים של השמפו, מעצבי שיער אנגלים הרתיחו סבון במים והוסיפו צמחים שונים כדי להעניק לשיער זוהר וריחנות.
במקור, סבון ושמפו היו מוצרים דומים מאוד, שניהם הכילו חומר פעיל שטח, סוג של חומר מקציף לשיער.
השמפו המודרני הראשון נוצר ב-1930 ונקרא "דריין", השמפו הסינתטי הראשון (שהוא לא סבון).
מזמנים עתיקים ועד היום הודים משתמשים בנוסחאות שונות של שמפו הכוללות צמחים שונים כמו אזדרכת הודית, שיקקאי, חינה, בל, ברהמי, חילבה, אלוי ושקדים בשילוב עם מרכיבים ארומאטיים כמו יסמין, כורכום, ורד ומוּשְׁק.
הפעולה העיקרית של השמפו היא ניקוי הקרקפת מלכלוך וממזהמים סביבתיים אחרים כמו זיעה, קשקשים ושאר שומנים כולל מוצרי טיפוח שהשתמשו בהם בעבר, שמנים, קרמים ותרסיסים.
השמפו מרגיע את הקרקפת וגורם לשיער להיראות נקי, רך, מבריק וניתן לסירוק, זאת באמצעות חומרים הנותרים בשיער לאחר החפיפה, גם אחרי שהמים שוטפים את הקרקפת.
מטרות אלו מושגות באמצעות שימוש בבסיסי סבון, שבימינו, בזכות ההתקדמות בכימיה ובטכנולוגיה, הוחלפו בתרכובות הכוללות חומרי ניקוי להם תוספים פונקציונליים, חומרים משמרים, תוספים אסתטיים ולפעמים אפילו חומרים פעילים מבחינה רפואית.
שמפאן-ארדן הוא חבל ארץ בצפון צרפת, בירת המחוז היא שאלון-אן-שמפאן.
החבל מורכב מארבעה מחוזות: ארדן, אוב, מארן ואוט-מארן.
בתחילת 2016 החבל אוחד עם החבלים לורן ואלזס במסגרת רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית החבל המאוחד נקרא זמנית גראנד אסט.
על שם חבל ארץ זה נקרא המשקה שמפניה.
שמפאן ההיסטורית התקיימה עד 4 במרץ 1790 כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות.
ב- 20 בספטמבר 1792 נערך בשמפאן קרב ואלמי (בשלב הראשון של מלחמות צרפת המהפכנית), שבו הגנרלים הצרפתים דומורייה וקלרמן עצרו את התקדמותו של צבא פרוסיה בפיקודו של הדוכס מבראונשווייג ובכך הצילו את המהפכה הצרפתית.
בין 5 ל-12 בספטמבר 1914 התחולל בשמפאן הקרב הראשון על המארן במלחמת העולם הראשונה שבו הובהלו במוניות אזרחים צרפתים מפריז אל החזית, והגנרל ז'וזף ז'ופר עצר את המתקפה הגרמנית לפני שתוכל להגיע לשעריה של פריז.
הקרב השני על המארן התחולל בשמפאן בין 15 ביולי ל- 6 באוגוסט 1918. בקרב זה עצרו כוחות צרפת, ארצות הברית ובריטניה את המתקפה האחרונה של הגרמנים בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה, והסבו להם אבדות כבדות.
שמפיין היא עיר במחוז שמפיין במדינת אילינוי שבארצות הברית.
העיר ממוקמת 217 ק"מ דרומית לשיקגו, 200 ק"מ מערבית לאינדיאנפוליס, אינדיאנה, ו- 286 ק"מ צפונית מזרחית לסנט לואיס, מיזורי.
אף על פי שהיא מוקפת באזורים חקלאיים, מוכרת העיר בעיקר בזכות אוניברסיטת אילינוי היושבת בשטחה ובשטח העיר הגובלת עמה - אורבנה.
הודות לאוניברסיטה ולמספר חברות היי-טק מובילות, העיר מוכרת כציון דרך חשוב בערבת הסיליקון.
משרדיהן של 7 חברות ממדד Fortune 500 ממוקמים בעיר.
מרשם התושבים העירוני משנת 2007 הראה כי בעיר גרים 75,254 תושבים.
ראש העיר הוא ג'רלד שווייגרט.
שמפיין נוסדה ב-1855, כאשר חברת הרכבת של מרכז אילינוי הניחה את פסי הרכבת ממערב לאורבנה.
שמה המקורי של העיר היה "אורבנה המערבית", אך השם שונה כאשר קיבלה העיר את הצ'ארטר הרשמי ב-1860. שם העיר והמחוז נקראו על שם מחוז שמפיין באוהיו.
ב־22 בספטמבר 1985, נערך בשמפיין מופע פארם-אייד באצטדיון הזיכרון של אוניברסיטת אילינוי.
המופע משך קהל של 80,000 איש אשר תרמו למעלה מ-7 מיליון דולר למשפחות חקלאיות אמריקאיות.
שטחה של שמפיין כ-44 קמ"ר, מתוכם 0.1 קמ"ר של שטח ימי.
שתי הערים וסאבוי מרכיבות יחד את מטרופולין שמפיין-אורבנה.
לפי מרשם התושבים של שנת 2000, אוכלוסיית העיר מנתה 67,518 תושבים.
מרשם התושבים העירוני שנערך ב־2007 הראה גידול באוכלוסייה ל-75,254 תושבים.
אוכלוסיית הסטודנטים היהודיים באוניברסיטת אילינוי מוערכת בכ-4,000 סטודנטים.
הסטודנטים פעילים בארגונים היהודיים הילל (הראשון בעולם שהוקם ב-1923 וחב"ד בקמפוס.
כמו כן ישנן חמש אחוות יהודיות בעיר (AEPi, AEPHi, ZBT, SDT, SAM).
במגורי הסטודנטים באולם אלן (Allen Hall) יש מטבח כשר.
במסגרת הפעילות הפרו-ישראלית בקמפוס עובד בהילל שליח של הסוכנות היהודית וקיימים נציגים של ארגוני סטאנד ווית' אס, הגשמה, ופרויקט מסע.
הקהילה היהודית בשמפיין מונה כ-2,500 נפש.
בית הכנסת היחיד בעיר הוא סיני טמפל הרפורמי היושב ברחוב וינדזור בעיר.
עם זאת, מספר חברי קהילה מעדיפים להתפלל בהלל או בבית חב"ד המקומיים המשרתים בעיקר את הסטודנטים היהודים בקמפוס.
לקהילה יש בית ספר יהודי בימי ראשון אשר רובו מועבר על ידי סטודנטים יהודים משיקגו שלומדים בקמפוס בעיר.
הפדרציה היהודית של אורבנה-שמפיין יושבת ברחוב מזרח ג'ון 503, בבניין ההלל המקומי ומציעה מגוון שירותי תמיכה לחברי הקהילה.
הפדרציה תרמה רבות לפרויקטים קהילתיים באשקלון כמו גם למגן דוד אדום ובינה.
בשמפיין חיים כשלוש מאות ישראלים.
חלקם עובדי חברת אמדוקס הפועלת במקום וחלקם חברי פקולטה ואנשי צוות של האוניברסיטה.
הקהילה הישראלית מקיימת מדי שנה טקסי יום הזיכרון ויום העצמאות.
בשנת 2010 התקיימו טקסי יום הזיכרון ויום העצמאות במשותף בין קהילת הישראלים, הקהילה היהודית באורבנה-שמפיין וקהילת הסטודנטים היהודיים.
שמפאן הייתה אחת מ-39 הפרובינציות של צרפת שלפני המהפכה הצרפתית.
כיום רובה של שמפאן ההיסטורית נכלל בחבל שמפאן-ארדן הממוקם בצפון מזרח צרפת וכולל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, מארן ומארן עילית.
גבולה המערבי נמצא כ־160 ק"מ ממזרח לפריז.
הערים טרואה, ריימס ואפרנה משמשות כמרכזים מנהליים ומסחריים של האזור שבו נודעת חשיבות מרובה לגידול גפנים ולהפקת יינות משובחים ובמיוחד יין שמפניה.
הרומאים היו הראשונים שהכניסו את גידול הגפנים לשמפאן.
השם שמפאן נגזר מן המילה הלטינית קמפאניה שהוא שמו של מחוז באיטליה הממוקם דרומית לרומא ואשר גבעותיו המתפתלות ונופו הכפרי דומים לאלה של שמפאן.
במשך מאות שנים שמפאן שימשה לדרכי מעבר צבאיות ומסחריות שחיברו את פלנדריה עם איטליה.
ב־20 ביוני 451 בסביבות העיר שאלון-אן-שמפאן אטילה ההוני נסוג בפני ברית שכללה לגיונות רומאיים בפיקודו של פלביוס אאטיוס וצבא שהורכב משבטים ויזיגותים בפיקודו של תאוריד הראשון (הקרב במישורים הקטאלונים).
הייתה זו נקודת מפנה בפלישת ההונים לאירופה.
כבר בתקופתם של המלכים המרובינגים שמפאן הייתה דוכסות שנוצרה כתוצאה מברית של הערים ריימס, לאן וטרואה.
בסוף המאה השביעית ובתחילת המאה השמינית שלטו בשמפאן ראשי הארמון המרובינגי ובהם דרוגו ופפין מהרסטל.
תחת שלטון השושלת הקרולינגית התפתחה שמפאן מבחינה כלכלית.
קרל הגדול ואחריו בנו לואי החסיד עודדו את גידול הגפנים.
המסורת של הכתרת מלכי צרפת בקתדרלת ריימס תרמה לפרסומם של יינות שמפאן ובעיקר של השמפניה.
רוזנות שמפאן נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לוסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן.
במרוצת המאה השתים עשרה והמאה השלוש עשרה נערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני.
ירידים אלה התפרסמו בכל רחבי אירופה.
בשנת 1956, רוב שמפאן הפכה לחלק מהאזור האדמיניסטרטיבי הצרפתי של שמפאן-ארדן, אשר כלל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, הוט-מארן ומארן.
מ-1 בינואר 2016, שמפאן-ארדן התמזגה עם האזורים הסמוכים אלזס ולורן ויצרה את האזור החדש של גראנד אסט.
"שבת היום" (או "שמרו שבתותי") הוא פיוט המושר בקהילות אשכנז בעת הסעודה השנייה בשבת.
שם המחבר, שלמה, חתום באקרוסטיכון, ויש המייחסים אותו לרבי שלמה אבן גבירול.
הפיוט עוסק במעלות יום השבת, ורבים בו האזכורים על החירות והמנוחה והגאולה הכרוכות ביום זה.
מוזכרים גם הדברים הקשורים לצד הגשמי של יום השבת.
הפזמון של הפיוט הוא המשפט: "ולוו עלי בני ועידנו מעדני, שבת היום לה'", המבוסס על המדרש בתלמוד: "אמר להם הקדוש ברוך הוא לישראל: בני, לוו עלי וקדשו קדושת היום והאמינו בי ואני פורע".
פיוט זה אף הוא כמו פיוטי שבת אחרים ורבים נחתם בבקשת גאולה לאומית ובבניין ירושלים ובית המקדש.
א/ק "שמפוליון" הייתה אוניית נוסעים צרפתית, שהפליגה משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-50 בין צרפת, ובפרט נמלי טולון ומרסיי, לבין נמלי לבנון, ארץ ישראל ומצרים.
בין השאר הובילה נוסעים ועולים לארץ ישראל.
ב-22 בדצמבר 1952 עלתה על שרטון בחופי ביירות, ולמחרת טבעה.
ה"שמפוליון" נבנתה בשנת 1924 בצרפת, ונקראה על שמו של האגיפטולוג ז'אן-פרנסואה שמפוליון.
במקביל נבנתה לה אונייה-אחות, שנקראה "מארייט פשה" (בצרפתית SS Mariette Pacha), על שמו של האגיפטולוג אוגוסט מארייט, מייסד המוזיאון המצרי בקהיר.
עיצוב הפנים של האוניות תוכנן בהשראת התגליות הארכאולוגיות ממצרים העתיקה מאותה התקופה.
שתי האוניות שימשו בקווי הנוסעים בין אירופה לבין מצרים ומזרח הים התיכון, ובין השאר נהגו לעגון בנמל חיפה.
על ה"שמפוליון" שירתו כ-300 אנשי צוות והיא תוכננה לכאלף נוסעים.
במלחמת העולם השנייה פעלה האונייה בשרות הצי הבריטי.
עדויות רבות מאוד של ניצולי שואה, פרטיזנים, מעפילים ואפילו של עולים משנות השלושים, מאזכרות את מסעם ארצה ב"שמפוליון".
אולי החשובה שבהן היא של חיים נחמן ביאליק, שהפליג על השמפוליון בדצמבר 1930 מאלכסנדריה למרסיי, וקורותיו באותה הפלגה הולידו את סיפורו האחרון, 'איש הסיפון'.
בשנת 1933 עלה בה ארצה אברהם סטבסקי מנאשמי רצח חיים ארלוזורוב, בשנת 1935 דייב רוטשילד ועוד אישים ידועים.
בשנת 1934 הועלו ארצה עצמותיו של ליאו מוצקין באמצעות האונייה-האחות "מארייט פשה".
בין העולים ב"שמפוליון" ארצה היו המשורר-הלוחם אבא קובנר, בקיץ 1945. באביב 1946 עלו באונייה, בהפלגה מיוחדת, כאלף ילדים ובני נוער ניצולי השואה.
ב-22 בדצמבר 1952, לפני הזריחה ובתנאי ים קשים, התקרבה "שמפוליון" לנמל בביירות.
ימים ספורים לפני כן הופעל זרקור חדש בנמל התעופה הבינלאומי של ביירות.
צוות האוניה, שלא ידע על קיומו, הפליג לעברו במחשבה שזהו המגדלור המסמן את נמל ביירות.
ברבע לשש בבוקר נתקעה האוניה בשרטון, ונבקעה לשניים מעוצמת המכה.
הנוסעים התרכזו על הסיפון, ורובם פונו למחרת.
17 הנספים באסון היו אנשים שניסו להגיע לחוף בשחיה.
הגוררת צוריה וקורבטה של חיל הים הישראלי הפליגו מחיפה אל חופי ביירות כדי לסייע במאמצי ההצלה, אך בפועל לא השתתפו בחילוץ.
כתבי קול ישראל ועיתונאים הצטרפו להפלגה.
רות בונדי כתבה על טביעת האוניה ביומון "דבר", ב-2 בינואר 1953, תחת הכותרת טרגדיה בים, האור הטעה?
שמפניירה היא אביזר בר המשמש לקירור יינות.
ליינות לבנים, מבעבעים וקינוח יש טמפרטורות הגשה הנעות בין 4–10 מעלות צלזיוס.
יין בטמפרטורת הגשה שיונח על שולחן סועדים ללא קירור יגיע לטמפרטורת החדר (בהנחה שטמפרטורת החדר גבוהה יותר מטמפרטורת היין).
מכיוון שטעמו של היין פחות טוב בטמפרטורות אחרות מטמפרטורת ההגשה המומלצת, מניחים את היין בשמפניירה.
השמפניירה עוזרת לשמור על היין בטמפרטורה הנכונה לאורך כל הסעודה.
רוב השמפניירות מיוצרות לרוב מנירוסטה, אך ישנן גם שמפניירות ממתכות שונות ואף מפלסטיק.
מניחים את בקבוק היין בשמפניירה, ממלאים את השמפניירה בקרח ומוסיפים מעט מלח גס.
לעיתים, אם אין מקום על שולחן הסעודה, ניתן להציב את השמפניירה על רגל.
שמפ הווארד היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
הווארד נולד בניו יורק בשם שמואל הורוויץ למשפחה ממוצא יהודי-ליטאי.
החל קריירה כשחקן וקומיקאי, ובין השנים 1923 ו- 1932 השתתף בסדרת סרטים קצרים בכיכוב הרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", כאחד משלושת חברי ההרכב, לצד אחיו מו הווארד והשחקן לארי פיין.
בשנת 1932 פרש מההרכב לטובת קריירת יחיד, ואחיו קורלי הווארד החליפו.
בתקופה זה, שיחק בקומדיות של אולפני "ויטפון" (Vitaphone) בברוקלין.
בשנת 1937 עבר לקליפורניה, ושיחק במספר קומדיות של אולפני יוניברסל ואולפני קולומביה.
בשנת 1947 חזר לשחק בהרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", עד מותו כתוצאה מהתקף לב בשנת 1955.
שמקיר (אזרית: Şəmkir) היא עיר באזרבייג'ן.
העיר מוזכרת עוד במאה ה-5 בשם שמקור, אז הייתה למרכז חשוב של תעשייה ומסחר של פרס.
ב-652 נכבשה על ידי צבאות ערב.
ב-732 בעיר החלו להשתקע הכוזרים, עשרים שנה מאוחר יותר היישוב נהרס על ידי שבטים שהתנגדו לשלטון הערבי.
העיר שוקמה ב-854. במאה ה-12 וה-13 העיר הייתה חלק מהממלכה הגאורגית המאוחדת.
ב-1235 העיר נהרסה בזמן הפלישה המונגולית.
ב-1803 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית.
ב-1818 ביישוב החלו להשתקע איכרים מוירטמברג ושמו של היישוב שונה לאננפלד, ב-1914 שמו שונה לאנינו וב-1938 שונה לשמחור.
ב-1944 שמחור קיבלה מעמד של עיר.
ב-1991 לעיר הוחזר שמה ההיסטורי שמקיר.
שֶׁמֶר היה אדוני הר שומרון.
הוא מכר את ההר לעמרי, מלך ממלכת ישראל, במחיר שתי כיכרות כסף (מספר שמות עולה כי סכום זה שווה לכ-66 ק"ג של כסף).
עמרי כונן במקום את עיר בירתו, שומרון, שנותרה כבירת ממלכת ישראל במשך יותר ממאה וחמישים שנה, עד לחורבן הממלכה; יישוב במקום התקיים עד לימי הורדוס.
עורכי פירוש "דעת מקרא" משערים כי שמר היה ממשפחת השמרוני שבשבט יששכר.
בדרכים אלו פירשו גם רד"ק ורלב"ג בפירושיהם לספר מלכים.
ייתכן שגם עומרי היה משבט יששכר וזאת הסיבה שהקים את עיר הבירה שלו בנחלת אותו השבט.
בהמשך, עומרי יקים את ארמון החורף שלו בעמק יזרעאל, שגם הוא חלק מנחלת שבט יששכר.
יש המשערים כי אולי שמר התנה עם עמרי שבתמורה להוזלת מחיר העיר יקרא את שם העיר על שמו.
שמעתין היה כתב עת תורני שפיט שיצא לאור בישראל החל משנת ה'תשכ"ד על ידי איגוד המורים למקצועות קודש.
נכללים בו מאמרים בתנ"ך בתלמוד בהלכה ובחינוך יהודי, בדגש על דרכי הוראת התנ"ך.
עד שנת תשע"ג יצאו לאור 184 גיליונות.
עם כותבי המאמרים במשך השנים נמנים רבנים, מחנכים, חוקרים תורניים ואנשי אקדמיה, בהם: הרב אלימלך בר-שאול, הרב משה צבי נריה, הרב יעקב אריאל, האדריכל הרב יעקב יהודה, ד"ר מרדכי ברויאר, פרופ' יהודה אייזנברג, הרבנית אסתר פרבשטין ואחרים.
שמפו הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1975 בבימויו של האל אשבי, עם וורן בייטי, ג'ולי כריסטי, לי גרנט, גולדי הון וג'ק וורדן בתפקידים הראשיים.
בסרט מופיעה קארי פישר בתפקידה הראשון בקולנוע.
לי גרנט זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ג'ק וורדן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
וורן בייטי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, גולדי הון וג'ולי כריסטי היו מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולי גרנט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
ג'ורג' ראונדי (וורן בייטי) הוא ספר נשים במספרה בבוורלי הילס.
הוא גבר נאה בשנות ה-30 לחייו, ונשות החברה הגבוהה נמשכות אליו גם בגלל מראהו, וגם בגלל היותו ספר מצטיין.
ג'ורג' מנהל מערכת יחסים עם פליסיה קרפ (לי גרנט) שנשואה לאיש עסקים עשיר, לסטר (ג'ק וורדן).
לסטר עצמו מנהל מערכת יחסים מחוץ לנישואין עם ג'קי שון (ג'ולי כריסטי) שהייתה פעם חברתו של ג'ורג' וכעת היא חברתה ואשת סודה של ג'יל (גולדי הון) שגם אתה מנהל ג'ורג' יחסים.
ג'ורג' אינו מרוצה מעבודתו וחושב שהוא טוב יותר מבעל המספרה.
הוא רוצה לפתוח עסק של עצמו וכשהבנק דוחה אותו מלקבל הלוואה, הוא פונה ללסטר לעזור לו אך זה לא ממהר לתת לו תשובה.
כאשר ג'ורג' מגיע לספר את פליסיה בביתה, הוא מוצא שם את בתה לורנה (קארי פישר) ותוך זמן קצר שוכב אתה.
כשמגיעה לבית פליסיה, הוא שוכב גם אתה.
ג'יל מוצאת לה בן זוג, ג'וני פופ (טוני ביל) ולסטר מזמין את כולם לנשף של המפלגה הרפובליקנית בערב הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968 בהן ניצח ריצ'רד ניקסון.
הנשף הזה הופך תוך זמן קצר למסיבת סמים, אלכוהול וסקס.
ג'ורג' שוכב עם ג'קי, לסטר לא מבחין בהם אך ג'יל מבחינה, זורקת עליו כיסא ולבסוף מגרשת אותו מדירתה.
ג'ורג' מרגיש שהתאהב בג'קי ומבקש את ידה אבל היא אומרת לו שזה מאוחר כי היא מצטרפת ללסטר העשיר שנפרד מאשתו ושניהם נוסעים כעת לאקפולקו.
"שמפניה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי והמוזיקאי עדן חסון.
השיר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2019, כסינגל שני מתוך אלבום 2, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד השבועי של מדיה פורסט
השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון ופאר טסי והופק על ידי חסון ויעקב למאי.
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר משלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה המזרחית.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של חסון ב-17 בנובמבר 2019; את תסריט הווידאו קליפ כתב חסון.
בקליפ עצמו משתתפת הדוגמנית בר זומר.
שמקוביצה (בפולנית: Siemkowice) הוא כפר שמהווה מרכז גמינה, במחוז פאיינצ'נו, בפרובינציית לודז' שבמרכז פולין.
נכון ל-2011 מונה אוכלוסיית הכפר כ-1040 נפש, מקור הפרנסה העיקרי הוא מגידול חזרת הגינה.
במאה ה-11 עזר נסיך צ'כי לפולנים במהלך מצור על ורוצלב, וכפר שמקוביצה הועבר לשליטתו.
בהמשך הוקמו בכפר טירה וכנסייה.
הכפר מהווה מרכז גמינה שכולל עוד 15 כפרים.
בין הכפרים הגדולים בגמינה נמנים רדוסביצה (943 תושבים) וליפניק (700 תושבים)
שִׁמְרֽוֹן (בכתיב מלא: שימרון) הוא דמות מקראית, בנו הרביעי והאחרון של יששכר ונכדם של יעקב ושל לאה.
לשמרון היו שלושה אחים: תולע, פוה או פואה וישוב או ישיב או יוב.
למשפחתו של שמרון קראו משפחת השמרוני.
יש מעט מן החוקרים הסוברים שליששכר כלל לא היה בן שמרון, אלא זה שם של ישוב בשם שמרון.
ואין זה היישוב שבנחלת זבולון אלא שבנחלת יששכר.
דעה זאת מאוד קיצונית ולא מקובלת.
שמקט גוגסה בשה (באמהרית: ሽመክት ጉግሳ; נולד ב-1 בינואר 1995 באדיס אבבה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פאסיל קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
גוגסה שיחק במועדונים אווסה סיטי ודבביט מליגת העל האתיופית.
ב-26 ביולי 2018 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית.
ב-27 בנובמבר 2013 ערך גוגסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת קניה במסגרת אליפות מזרח ומרכז אפריקה 2013.
שמר אמארו ניקולסון הוא כדורגלן ג'מייקני המשחק בעמדת החלוץ בטיחואנה ובנבחרת ג'מייקה.
ניקולסון החל את קריירת הבוגרים שלו בבויס' טאון מליגת העל הג'מייקנית.
בספטמבר 2017, חתם עם בדומז'אלה מליגת העל הסלובנית.
הוא ערך הופעת בכורה ב-4 באפריל 2018 בניצחון 1–4 על רודאר פלייבליה.
ב-18 באפריל כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על קלייה.
ניקולסון חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית באוגוסט 2019 בחוזה לארבע שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו וכבש שער בכורה ב-31 באוגוסט בניצחון 0–4 על ואסלנד-בוורן.
ב-21 בדצמבר 2021, ניקולסון חתם בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית בחוזה לארבע שנים וחצי.
הוא כבש את השלושער הראשון שלו ב-2 במרץ 2022, במשחקו השני במועדון במהלך הניצחון 1–6 בגביע על קובאן קרסנודאר.
בליגה הוא כבש שער בכורה ב-6 במרץ בניצחון 0–2 על דינמו מוסקבה.
ניקולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ג'מייקה בפברואר 2017. את שערו הראשון עבור הנבחרת כבש ניקולסון ב-5 ביוני 2019 במשחק ידידות נגד ארצות הברית.
שמפו לתינוקות הוא מוצר טיפוח לשיער, המשמש להסרת שמנים, לכלוך, חלקיקי עור, קשקשים, מזהמים סביבתיים וחלקיקים מזהמים אחרים המצטברים בהדרגה בשיער, בנוסחה מיוחדת לשימוש על תינוקות וילדים צעירים באמצעות שימוש בכימיקלים שלכאורה פחות מגרים את העיניים מאלה שנמצאים בדרך כלל בשמפו רגיל.