tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"צברית", לעומת הוריה שבאו מהנסיכות.
תיקי פור (טלי אורן) – חוקרת שחקרה את הפרשה של שלמה.
אישה בהריון מתקדם, שלא מוכנה שימשיכו את החקירה בלעדיה.
דרור (דין מירושניקוב) – המחליף של תיקי בחקירה.
סו יונג קינג יו (לוטוס אתרוג) – אמה של נעמי.
עבדה בשגרירות שאנשי יאן בתחום הביטחון, עד שפוטרה בעקבות פרשת הטבעת.
שבה בסוף הסדרה לתפקידה ואף קודמה ליו"ר האבטחה של המקדש.
שלמה ניצחון (רפי אמזלג) – האנטיגוניסט הראשי.
נעצר בעקבות חטיפתה של סתיו (למרות שלא ידע שהיא במכוניתו) וגנבת הכתר.
נירו (דורון מדלי) – בעל הסוכנות שבו חברים הוולגרים.
קנה מלון שבו מיוצגיו ילונו ויצטלמו לתוכנית מציאות.
זייף את הבידוד של המיוצגים שלו, ובתור נקמה נעלה אותו סתיו במלון.
השגריר (קליף הומאל) – שגריר שאנשי יאן.
מהמר בקזינו של שלמה, מה שמאפשר לשלמה לסחוט אותו על ידי סגירת חובות ההימורים שלו.
עלמה (לא יודע) אחות של אונה
מאנפרד שטארקה הוא כדורגלן נמיבי-גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מינכן 1860. אחותו, היא הכדורגלנית סנדרה שטארקה.
שטארקה נולד בווינדהוק, בירת נמיביה לאב גרמני ולאם הולנדית.
הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער המקומית.
בגיל 13, חזר עם משפחתו לגרמניה והצטרף למחלקת הנוער של הנזה רוסטוק.
כעבור שנתיים עבר לבנטוויש בה שיחק שנה שבסיומה חזק להנזה.
ב-10 באפריל 2012 שטארקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד אנרגי קוטבוס.
ב-20 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד בורוסיה דורטמונד ב'.
בקיץ שטארקה חתם בקרל צייס ינה מהליגה האזורית.
בעונת רשם את עונת השיא שלו בקריירה בה כבש 11 שערים ב-29 משחקים.
באוקטובר זומן לסגל נבחרת נמיביה וב-13 של אותו החודש, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
ב-9 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
מאנקו אינקה יופאנקי (בקצ'ואה: Manqu Inka Yupanki, בספרדית: Manco Inca Yupanqui; סביבות 1515–1544) היה המלך (סאפה אינקה) של מדינת נאו-אינקה בווילקבמבה, אף על פי שבמקור הוא היה שליט בובה כקיסר אינקה שהוכתר על ידי הספרדים.
הוא היה אחד מבניו של קיסר האינקה ואיינה קאפאק ואחיו הצעיר של ואסקאר.
מאנקו אינקה היה אחד מיותר מ-50 בניו של ואיינה קאפאק, וכנראה נולד ב-1515, בקוסקו.
ב-1532 כבשו חייליו של אטוואלפה בפיקודו של המצביא קיסקיס את העיר בסופה של מלחמת האזרחים בין אטוואלפה לוואסקאר.
הם הוציאו להורג את צאצאיו של ואיינה קאפאק, את תומכי ואסקאר וכל מי שיכול לנסות איים על מעמדו של אטוואלפה כקיסר של האינקה.
בשל כך, נאלץ מאנקו אינקה לברוח, ולהימנע מכל מגע עם תומכי אטוואלפה.
בזמן שהוא חי כפליט, כשהוא מנסה להתחמק מחייליו של אטוואלפה, הגיע חיל המשלוח הספרדי בפיקודו של הקונקיסטאדור פרנסיסקו פיסארו לקחאמרקה במרכז פרו.
פיסארו טמן מארב לאטוואלפה, שבה אותו ובסופו של דבר הוציא אותו להורג.
על מנת לקבל שיתוף פעולה מהאינקה החליט פיסארו למנות את טופאק ואייפה (Túpac Huallpa), הבן הבכור של ואיינה קאפאק לקיסר כשליט בובה, אבל חודשיים אחר כך הוא חלה ומת.
ב-14 בנובמבר 1533 פגש מאנקו קאפאק את פיסארו ואת חיל המשלוח שלו, שכלל ספרדים ובני אינקה סמוך לקוסקו.
אירוע זה ואירועים נוספים כמו הטבח שנערך באטוואלפה ובחייליו הובילו את מאנקו אינקה להאמין שהספרדים הם "מושיעים" שנשלחו על ידי האלים.
כאשר כוחותיו של פיסארו הגיעו לקוסקו, הוא ביקש מהקאסיקים להכיר במאנקו כסאפה אינקה שלהם.
לאחר מכן הצטרף מאנקו אינקה לדייגו דה אלמגרו ולארננדו דה סוטו במרדף אחר קיסקיס.
כאשר פיסארו עזב את קוסקו עם אלמגרו בדרך ל במרדף אחר קיסקיס, השאיר פרנסיסקו את אחיו הצעירים ו כרחידורים (regidor, ראשי עיר), וחיל מצב של מאה ותשעים איש בעיר.
האחים של פיסארו התעללו במאנקו אינקה (בין השאר גונסאלו חטף את אשתו של מאנקו אינקה כפילגש) עד שבסופו של דבר הוא ניסה להימלט בשנת 1535. הוא נכשל, נלכד ונכלא.
, שחזר אז מספרד בשליחות אחיו אל מלך ספרד, שחרר אותו ואף התיר לו לצאת למסע דתי שבו, כך הבטיח לו מאנקו, הוא ישוב עם פסל זהב גדול של אביו ואיינה קאפאק.
זו הייתה טעות מצידו של פיסארו.
בפועל ארגן מאנקו אינקה באמצעות שליחיו מרד נגד הספרדים והורה לגייס את כל הלוחמים שניתן היה.
הוא הצליח לגייס צבא של 200,000 לוחמי אינקה והטיל מצור על קוסקו בתחילת 1536. במקביל שלח מאנקו את קיסו יופאנקי (Quiso Yupanqui), אחד ממצביאיו, לעצור כל ניסיון להגיש סיוע לעיר הנצורה.
קיסו הצליח להשמיד ארבע משלחות סיוע שנשלחו על ידי פרנסיסקו פיסארו מלימה שזה עתה נוסדה על ידי הטמנת מארבים בקניונים שבהם הספרדים לא היו מסוגלים להשתמש בסוסיהם.
כשהוא מעודד מהצלחות אלו, הורה מאנקו לקיסו להשמיד גם את לימה.
אלא שלימה הייתה במישור והספרדים השתמשו בסוסיהם והצליחו להרוג את קיסו ושאר המפקדים שנעו בראש צבא האינקה התוקף, וצבא האינקה התפזר.
בתקופת המצור עבר מאנקו אינקה להתגורר באויאנטאיטמבו, עיירה קרובה לקוסקו.
ארננדו פיסארו ניסה ללכוד אותו באמצעות חיל משלוח שיצא מקוסקו, אבל העיירה הייתה מוגנת היטב ולאחר שהאינקה הציפו את השטח שבו היה חיל המשלוח (מה שמנע הפעלת סוסים) נאלץ ארננדו לסגת.
לאחר עשרה חודשים של מצור כשדייגו דה אלמגרו שב ממסעו הכושל לצ'ילה והתקרב עם צבאו לקוסקו נאלץ מאנקו להפסיק את המצור.
אלמגרו השתלט על קוסקו והכתיר את אחיו למחצה של מאנקו אינקה פאויו אינקה כקיסר האינקה, (בפועל שליט בובה).
מאנקו אינקה החליט שאויאנטאיטמבו קרובה מדי לקוסקו שבשליטת הספרדים, והוא נסוג מערבה למרכז האינקה בוויטקוס.
דייגו דה אלמגרו שלח את הסגן שלו, היהודי המומר , לרדוף אחריו עם 300 ספרדים ובני ברית אינדיאנים רבים.
הספרדים והאינקה נלחמו בקרב בוואיינה פוקארה (Huayna Pukara - מבצר ואיינה), ממערב לוויטקוס.
פיסארו שהה באזור יותר מחודשיים בחיפוש אחר מאנקו ללא הצלחה, אך לכד את אשתו הראשית של מאנקו, קורה אוקיו (Cura Ocllo), והיא הוצאה להורג.
מאנקו נמלט לג'ונגלים הנידחים של וילקבמבה שם ייסד את מדינת נאו-אינקה שהחזיקה מעמד עד מותו של טופאק אמארו ב-1572. משם המשיך בהתקפותיו נגד בני ה (אחד מבעלי בריתם החשובים של הספרדים), תוך הצלחה מסוימת לאחר קרבות עזים, ועד לרמות של בוליביה של ימינו, שם לאחר קרבות רבים הובס צבאו.
לאחר קרבות גרילה רבים באזורים ההרריים של וילקבמבה, מאנקו נרצח ב-1544 במרכז האינקה של ויטקוס על ידי תומכיו של דייגו דה אלמגרו שרצחו בעבר את פרנסיסקו פיסארו וששהו במחבוא בחסותו של מאנקו.
כולם בתורם נהרגו על ידי חייליו של מאנקו.
את מאנקו ירש בנו .
למאנקו אינקה היו בנים נוספים בהם וטופאק אמארו.
מאנצי הֶרֶנְדִי (במקור הרמן, בהונגרית: Herendi Manci; אסוד, 23 באפריל 1896 – בודפשט, 25 ביוני 1973) הייתה שחקנית יהודייה-הונגריה, סוברט (Soubrette) אופרטה (סוברט הוא סוג של קול סופרן אופראי, מלוהק לעיתים קרובות כדמות נשית באופרה ובתיאטרון).
כשחקנית יוצאת דופן ומצחיקה כינוייה היה "מאנצי השורקת".
היא הייתה גם שחקנית, גם זמרת מוזיקה קלה, גם זמרת אופרה ואופרטה וכן בעלת להקה וזמרת ג'אז.
מאנצי הרמן נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף הרמן ושל אוגוסטה ציאר (1864–1920).
את ילדותו העבירה בעיר הולדתה.
לאחר התנגדות ארוכה של הוריה נרשמה לבית הספר למשחק של סידי ראקושי.
ב-1916 ערכה את הופעת הבכורה שלה באופרת העם (שמה היום תיאטרון ארקל).
בשנת 1917 הופיעה ככוכבת זמר ומערכונים (בהם היא גם שרקה) כחברה בלהקת תיאטרון קיראי, ואז ב-1918 חתמה אצל דז'ה באלינט על חוזה ברויאל אורפאום (Royal Orfeum).
הקהל והעיתונות העניקו לה את הכינוי "פרימדונה שורקת".
לאחר מכן הופיע בווינה, ברלין, ציריך ורומא.
פרנץ שאלק, מנהל האופרה של וינה, גילה את קול השירה הנפלא, אך גולמי שלה והיא למדה לשיר ופיתוח קול על פי עצתו.
ב-1931 שיחקה שוב כמה פעמים על במות הונגריה ולאחר מכן נסעה שוב לחו"ל.
באפריל 1933 הקימה להקת ג'אז, איתה ערכה הופעות בחו"ל.
משנת 1934, ביצעה לעיתים קרובות הופעות יחיד על "בימת בולוואר טרז".
בדצמבר 1938 כבר לא התקבלה (בעצם הורחקה) בלשכת השחקנים (גילדת השחקנים) בשל יהדותה וחקיקת החוקים ה(אנטי)-יהודיים.
העיתון נפסבה דיווח על כך תחת הכותרת "הנותרו בחוץ".
היא לא הורשתה מאז להופיע על הבמה בפני קהל לא יהודי, אלא רק בפני קהל יהודי בתיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
היא הפכה במהירה לחברה קבועה בפעילות.
בתחילה, הופיעה על הבמה בתפקידים ראוותניים ובמופעים עליזים, אך לאחר מכן בשנים 1941–1942 היא שרה את תפקיד מוזטה באופרה לה בוהם של ג'אקומו פוצ'יני במספר הזדמנויות.
בשנים 1943–1944, גילמה את תפקיד זמרת אופרה באופרטה של ארתור לאקנר בשם ורה או ורוניקה.
היא שרדה את השואה, אך אסונה האישי שבר אותה.
בשנים 1945–1951 הייתה חברה ב"ווריאטה הקמרי" (Kamara Varieté) ולאחר מכן ב"ווריאטה הקטן" (Kisvarieté).
בשנים 1951–1952 שיחקה ב"ווריאטה העממי" (Népvarieté}, ב-1952 שיחקה בהצגה בשם "קונטרס האופרה" הבמה העליזה, ובין 1954 ל-1960 שיחקה על הבמה של בודפשט וואריטה (Budapest Varieté) ולאחר מכן פרשה.
את שנותיה האחרונות בילתה בעצב ובתבודדות.
מאנצי הרנדי הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בעלה הראשון היה לוטננט רוברט פאל, הבעלים של בית המרקחת רוקוש.
בעלה השני היה שמואל גוטליב, בנם של אהרון גוטליב ושל חיה הירטנשטיין, לו נישאה ב-14 באוקטובר 1936 בבודפשט.
בנה מנישואיה הראשונים, ג'רג' פאל ניספה בשואה.
גם בעלה שמואל גוטליב נעלם במהלך המלחמה וניספה גם הוא בשואה.
באפריל 1945 הופיעה המודעה בטורים של העיתון Kossuth Népe, בין רבים אחרים, שבה חיפשה מאנצי הרנדי את בעלה, שנעלם בנובמבר של השנה לפני כן.
כמה חודשים לאחר מכן, בראיון בקול מריר, שפורסם בכתב העת "תיאטרון", היא העידה על הטרגדיה של השנים הקודמות: "הגיעו שנות השתיקה הכפויה, בעלי ובני נעלמו, נשארתי לבד".
באותו מקום היא גם דיברה על כמה היא רוצה להראות מה היא יודעת לעשות על במת האופרה.
מאסאקי ואטאי (ביפנית: 渡井 理己; נולד ב-18 ביולי 1999 בפוג'ינומיה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת בואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
ואטאי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת טוקושימה וורטיס במסגרת ליגת העל היפנית וליגת המשנה היפנית.
ב-14 ביולי 2022 הושאל ואטאי למשך עונה אחת לבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לקאזה פיה א.ק.
במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
ב-30 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד ויזלה במסגרת המחזור ה-11 בליגה.
הוא ערך 15 הופעות ליגה במועדון במהלך העונה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-8 ביולי 2023 הושאל לבואבישטה לעונה נוספת.
גבינת מאסדמר (בהולנדית: Maasdammer) היא גבינה הולנדית בסגנון אמנטל.
עשויה מחלב פרה, ומיושנת לפחות ארבעה שבועות.
גבינה זו מבשילה מהר יותר מאשר גבינות אחרות המיוצרות בהולנד.
למאסדמר יש חללים פנימיים, או חורים מתהליך ההבשלה וקליפה חלקה וצהובה.
לפעמים, היא מכוסה בשעווה כמו הגאודה.
הגבינה נוצרה כדי להתחרות בגבינות אמנטלר השווייצריות בהיותה זולה יותר ומהירה יותר לייצור.
בתהליך הכנת הגבינה עם אותם רכיבים כלליים כמו הגבינות שווייצריות, ההולנדים קיבלו בסופו של דבר גבינה אגוזית ומתוקה, אך רכה יותר מהאמנטל, בשל אחוזי לחות גבוהים יותר.
סגנון גבינה זו הוצג בשנת 1984 על ידי חברת Baars כגבינת Leerdammer כסימן המסחרי, למרות שהיא מיוצרת כעת על ידי חברות הולנדיות אחרות תחת השם Maasdammer.
שם זה נבחר לכבוד הכפר מאסדמר במחוז דרום הולנד.
מאסה (בספרדית: Masa או Masa de maíz) הוא בצק תירס שמגיע מתירס טחון לאחר ניקסטאמליזציה (ניקסטאמליזציה הוא תהליך להכנת תירס, או דגן אחר, שבו משרים את הדגן ומבשלים אותו בתמיסה בסיסית, בדרך כלל מי סידן הידרוקסידי).
חומר הגלם למנה משמש להכנת טורטיות תירס, גורדיטות, טמלה, פופוסות ומנות רבות אחרות של מטבחי אמריקה הלטינית.
הוא מיובש כאבקה לצורת קמח הנקראת מאסה הרינה.
מאסה משוחזרת ממאסה הרינה על ידי ערבוב עם מים לפני השימוש בבישול.
בספרדית, masa harina מתורגם ל"קמח בצק", שיכול להתייחס לסוגים רבים אחרים של בצק.
תבואת תירס שדה מיובשת ולאחר מכן מטופלת על ידי בישול הדגן הבוגר והקשה בתמיסה מדוללת של סידן הידרוקסידי או אפר עצים, ולאחר מכן משרים אותו שעות רבות.
בשלב הבא שוטפים ביסודיות את התירס הספוג, כדי להסיר את הטעם הלא נעים של האלקלי.
תהליך זה הוא ניקסטמליזציה, והוא מייצר הומיני, הנטחן לבצק יבש יחסית ליצירת מאסה טרייה.
ניתן למכור את המאסה הטרייה או להשתמש בה ישירות ומייד, או לייבש ולערבב לאבקה ליצירת מאסה הרינה, או קמח מאסה.
סיד ואפר הם בסיסיים ביותר: הבסיסיות מסייעת להתמוססות ההמיצלולוז, המרכיב העיקרי דמוי דבק בדפנות תאי התירס, ומשחררת את הקליפות מהגרעינים ומרככת את התירס.
חלק משמן התירס מתפרק לחומרים מתחלבים (מונוגליצרידים ודיגליצרידים), כשגם החיבור של חלבוני התירס זה לזה מתרופף.
החומר פועל כמקשר לשרשראות צד חומציות של חלבון ופוליסכריד.
השינויים הכימיים במאסה מאפשרים יצירת בצק, וגם מאפשרים לחומר התזונתי ניאצין להיספג במערכת העיכול.
לעומת זאת, קמח תירס לא מטופל אינו מסוגל ליצור בצק בתוספת מים, ותזונה הנשענת מאוד על צריכתו מהווה גורם סיכון למחלת פלגרה.
המוצר הטחון יכול להיקרא Masa nixtamalera.
במטבח המקסיקני והמרכז אמריקאי, מאסה ניקסטאמלרה מבושלת עם מים וחלב להכנת משקה סמיך דמוי דייסה הנקרא אטולה.
כאשר מכינים אותו עם שוקולד וסוכר, הוא הופך לאטולה דה שוקולד.
הוספת אניס ופילונסיו (Panela) לתערובת זו יוצרת צ'מפוראדו, (Champurrado) משקה ארוחת בוקר פופולרי.
Massive Attack (תעתיק: מָאסִיב אָטָאק) היא להקת טריפ הופ פופולרית מבריסטול, אנגליה שפועלת מאז 1988. חברי הלהקה הוציאו חמישה אלבומי אולפן מלאים.
הלהקה היא חלוצת הסגנון המוזיקלי, הטריפ הופ (או "הצליל של בריסטול") - מוזיקה אלקטרונית שקטה ואפלה בשילוב ג'אז, דאב, מוזיקת נשמה, והיפ הופ.
הלהקה צמחה מתוך קהילת האמנות הבריסטולית "The Wild Bunch".
שלושת חבריה פעלו בשיתוף עם אמנים נוספים בקביעות, המזוהה ביותר כקשור ללהקה הוא טריקי.
בכל אלבום עבדה הלהקה עם זמרת סולו שונה.
ב-1991 יצא האלבום הראשון, '"Blue Lines", שכלל את הלהיט "Unfinished Sympathy".
האלבום הפך מאוחר יותר לאחד האלבומים הבריטיים המשפיעים ביותר בשנות ה-90, וסיפק השראה ללהקות כמו פּוֹרְטִיסְהֶד (Portishead) ומוֹרְצִ'יבָּה (Morcheeba).
ב-1994 יצא אלבומה השני של הלהקה, "Protection", ושיר הנושא מתוכו, בביצועה של טרייסי ת'ורן מהצמד "הכל פרט לנערה" (Everything But the Girl) הפך ללהיט המזוהה ביותר עם הלהקה.
אלבום זה הרחיב את קהל אוהדי הלהקה מעבר לחובבי הז'אנר והפך את הלהקה למוכרת ומזוהה עם סגנונה בעולם כולו.
להיטים נוספים מהאלבום הם "Sly" עם ניקולט, ו-"Karmacoma" עם טריקי.
האלבום השלישי, "Mezzanine" שיצא ב-1998 הנפיק את הלהיט "Teardrop" בביצוע ליז פרייזר, סולנית "קוקטו טווינס" (Cocteau Twins) לשעבר.
זה היה אלבומם המשותף האחרון, ולאחריו פרש "מאשרום" מהלהקה.
האלבום הרביעי, "100th window" שיצא ב-2003 כלל רק שניים מחברי הלהקה.
השיר "Teardrop" שימש כנעימת הפתיחה בסדרת הטלוויזיה האוס.
סביב הוצאת האלבום עלתה המתיחות באזור המפרץ הפרסי והחלה מלחמת המפרץ הראשונה.
הלהקה, בלחץ התקשורת השמיטה משמה את המילה "אטאק" (התקפה) באופן זמני, כדי להימנע מביטויים תוקפניים.
מאסיב אטאק הופיעו בישראל פעמיים.
בפעם הראשונה - בגני יהושע בשנת 1995, כלהקת חימום בסיבוב ההופעות העולמי של דייוויד בואי.
בפעם השנייה - בשנת 1999 במסגרת סיבוב ההופעות שלאחר האלבום Mezzanine, ימים ספורים לאחר פרישתו של מאשרום.
ב-2010 הודיעו כי הם מצטרפים לחרם הבינלאומי על ישראל.
בשנות ה־2020 החריפה הלהקה את הטון האנטי ישראלי, והחלה לשלב בהופעותיה סמלים ומסרים המבטאים את הזדהותה עם הפלסטינים.
בספטמבר 2025, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, דרשה הלהקה להסיר את שיריה מכל שירותי הסטרימינג בישראל כחלק מיוזמת "no music for genocide".
כמה חודשים לאחר מכן, אלבומי הלהקה הוסרו משירותי הסטרימינג בישראל.
1995 - No Protection - אלבום רמיקסים שנוצר בידי אמן הדאב המוערך, מד פרופסור.
מאסטריכט (בהולנדית: Maastricht, ) היא עיר בהולנד, בירת מחוז לימבורג בדרום הולנד.
יושבת בתוך מעין טריז גאוגרפי, בין בלגיה גרמניה והולנד.
משמעות שם העיר בהולנדית הוא "חציית נהר המאס".
מאס (Maas) הוא שמו של נהר בהולנדית והמילה "טריכט" (tricht) משמעותה חצייה.
העיר מאסטריכט, המונה היום כ-150 אלף תושבים, היא אחת הערים העתיקות בהולנד.
נשארו בה שרידים רבים ומרשימים מתקופת ראשית הנצרות ומימי הביניים, וכן מבנים שלמים מתקופת הרנסאנס.
העיר נודעת גם בזכות אמנת מאסטריכט, אשר הושגה במרכז הקונגרסים של העיר.
"אמנת מאסטריכט" היא אמנת הייסוד של האיחוד האירופי.
בעיר נמצאת אוניברסיטת מאסטריכט, אשר למרות גילה הצעיר, הפכה לאוניברסיטת מחקר מובילה במערב אירופה ושורה של מוסדות אקדמיים נוספים.
כמו כן מצוי בעיר קולג' של ארגון הקולג'ים המאוחדים UWC.
מהבחינה התרבותית מהווה מסטריכט חלק מהדרום הקתולי של הולנד, והיא מתהדרת בשורה של קתדרלות וכנסיות.
המרכזית שבהן הקתדרלה של סנט סרווציוס בכיכר המרכזית, הפרייטהוף.
מוזיאון הבונפנטן הכולל יצירות מאסטרים כפיטר ברויגל הבן ורובנס וכן אומנות מודרנית של סול לה-ויט, ריצ'רד סרה, אנסלם קיפר ויאניס קונליס.
לצד מספר רחב של מוזיאונים וגלריות, בעיר מתקיים ה-TEFAF, היריד האירופי לאומנות יפה שהוא התערוכה המרכזית באירופה לבעלי מקצוע בסחר באומנות (בעלי גלריות ומנהלי מוזיאונים).
הקרנבל של מסטריכט הוא אחד הקרנבלים המרכזיים של הולנד.
מראשיתה הייתה העיר בעלת חשיבות כלכלית וצבאית, והשליטה בה התחלפה תכופות.
החל מהמאה ה-18 בוצרה העיר באופן משמעותי, ומרבית חומות העיר עומדות על כנן.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר ומרבית יהודיה נרצחו במחנות ההשמדה.
העיר הייתה העיר ההולנדית הראשונה ששוחררה על ידי כוחות הברית ב-1944.
ב-1992 הייתה העיר מקום החתימה על אמנת מאסטריכט שייסדה את האיחוד האירופי מתוך הקהילות האירופאיות וקבעה את האירו כמטבע העתידי של האיחוד.
כלכלת העיר מבוססת על שירותים ותיירות ומרבית הפעילות התעשייתית (בעיקר זכוכית וקרמיקה) פסקה.
מבחינה גאוגרפית הייתה לעיר חשיבות רבה (צומת דרכים, שליטה על נהר המאס ועוד) ולכן נאלצו שלטונות העיר להתמודד עם צבאות זרים ששאפו לכבוש אותה.
דרך ההתגוננות הייתה להקים חומות ומבצרים מסביב למרכז העיר.
בתקופת ימי הבינים נבנו מספר חומות מגן על מנת להגן על העיר.
בניית החומות התאפשרה לאחר ששלטונות העיר קיבלו היתר בנייה ב-1229 מהדוכס של ברבנט, הנרי ה I.
את שרידיהן ניתן לראות בצידה הדרומי של העיר.
החומה הראשונה – נבנתה במהלך המאה ה-13. בנויה מאבן גיר חומה עם חרכי ירי.
שער הגיהנום (מכונה Hell Gate) – השער המרכזי של החומה הפנימית.
בתחילה נקרא המקום "שער הגשר הגבוה" (High Bridge Gate) אך שמו שונה לשער הגיהנום כנראה בגלל קרבתו לסדנת נפחים (סדנאות אלו כונו בימי הבינים "גיהנום").
המגדל הדרום מזרחי ה"ג'קר" (The Jeker Tower) - מגדל עגול בעל גג מחודד שהוקם עם הקמת החומה, הונמך במאה ה-15 ושופץ ב-1911.
טחנת הקמח של הרטוג – תחנה שהוקמה ב-1900 ליד חומות העיר.
ניתן עדיין לראות את סמל התחנה מוטבע על החומה.
מגדל למברכט (Lambrechts rondel) – מגדל עגול הנמצא בגדה המזרחית של נהר המאס מול המגדל הדרום מזרחי.
שער המים – נמצא בגדה המזרחית של נהר המאס.
נבנה במאה ה-13 על מנת להקל על טעינת ופריקת אוניות, נהרס ב-1890 ושוקם ב-1897 בהוראת שר הפנים.
החומה השנייה - נבנתה במהלך המאה ה-14. בנויה מאבן גיר אפורה.
המגדל המערבי ע"ש הכומר וינק (Father Vinck Tower).
הוקם בנקודת המפגש עם החומה הראשונה וליד שער כניסת תעלת המים לעיר (שלוחה של נהר המאס) .
המגדל שופץ ב-1906 ואז גם ניתן לו שמו.
החומה סביב העיר החדשה - נבנתה במהלך המאה ה-16. בניגוד לשתי החומות העתיקות יותר, נבנתה חומה זו בעזרת סוללת עפר עבה.
השער הראשי שנבנה ב-1888 (The gate Waerachtig) במקום שער מהמאה ה-16. כולל מעבר ראשי לכרכרות ושני מעברים להולכי רגל.
מגדל השמירה המערבי (Haet ende NYT) – נבנה ב-1515 וכלל עמדת תותחים בראש המגדל וחדרי משמר בתוכו.
מגדל השמירה המזרחי, מגדל חמשת הראשים (The Five Heads tower) – נבנה גם הוא ב-1515 וגם כאן הוצבו תותחים בראשו.
שמו ניתן לו ב-1638 כשראשיהם של 5 אנשים שהואשמו בבגידה נכרתו ונתלו על מגדל זה.
מצודת וולדק (Waldeck Bastion) היא מבצר הממוקם בצידה הדרום מערבי של העיר העתיקה מחוץ לחומות העיר.
נבנתה ב-1690 על ידי שליטי העיר כדי להגן על העיר מפני צבאות זרים וזאת לאחר מספר מקרים בהם הותקפה העיר מכוון זה (ב-1673, 1632 ו-1579).
למצודה צורת מחומש (פנטגון) היא בנויה משתי סוללות עפר היקפיות כשביניהן תעלה יבשה.
לאורך הסוללות הוצבו תותחים ומתחת להן נחפרו מנהרות באורך כולל של כ-10 ק"מ שחיברו את המצודה אל העיר.
לפי האגדה נהרג במקום המוסקיטר ד'ארטאניאן במהלך התקפת הצבא הצרפתי על העיר ב-1673.
בגב המצודה עומד בית משמר (משוחזר) ששימש לחילים ששמרו על שער הכניסה לעיר (שער טונגרס).
מצודת סינט פיטר (Fort St.
Pieter) נבנתה על הר סינט פיטר בדרום העיר.
המצודה, בצורת משושה, הוקמה בזמן קצר של 11 חודשים בשנים 1701–1702 כתגובה לכיבוש העיר ב-1673 על ידי הצבא הצרפתי בראשות לואי ה-14. המצודה כללה מספר רב של חללים ומעברים תת-קרקעיים שאיפשרו למספר רב של חיילים להתקיים במקום.
מבחינה היסטורית שימש המקום להגנת העיר ב-1794 בקרב נוסף נגד הצבא הצרפתי.
לאחר קרב זה לא הותקפה העיר מדרום ולאחר מספר שנים נזנחה המצודה.
המצודה שופצה ב-2007 ונפתחה למבקרים וניתן לראות בה את אופי הבניה ההגנתי וכן חלק מהתותחים ששימשו להגנת העיר.
סביב העיר מאסטריכט נמצאות מחצבות עמוקות ומכרות פוספטים בהם נמצאו שרידי מאובנים מיוחדים.
השרידים הללו הביאו לקריאת תצורה גאולוגית על שם העיר - תצורת מאסטריכט.
הסלע שבו מדובר הוא סלע משקע גירי קדום בעל הרכב וצבע המייחדים אותו, ומקנים לו מעמד עצמאי בתיארוך הגאולוגי של אירופה בפרט ושל העולם בכלל.
על שם העיר הגיל המכונה מאסטריכט.
ממצאים שהתגלו במאסטריכט (בית כנסת ומקווה) ורובע יהודי [Vicus Judeorum] מצביעים על קיום קהילה יהודית כבר בסוף המאה ה-13. זו הייתה הקהילה העתיקה ביותר בהולנד.
במהלך המאה ה-14 סבלו היהודים מפוגרומים ורובם עזבו את מחוז לימבורג (כולל מאסטריכט) וחזרו רק בסוף המאה ה-18.
במהלך המאה ה-19 גדלה אוכלוסיית היהודים בעיר והוקמו מבני ציבור כמו בתי כנסת (ב-1809 וב-1840), בית ספר יהודי (1833) ועוד.
רוב היהודים גרו ב"רחוב היהודים" (Jodenstraat) שבמרכז העיר.
בשנים 1942–1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, רוב יהודי העיר נשלחו למחנות ההשמדה (בעיקר אושוויץ וסוביבור).
לאחר המלחמה ניסתה הקהילה להשתקם ואף פתחה ב-1952 מחדש בית כנסת (שבתקופת המלחמה נבזז ושימש כמחסן), אך היא לא הצליחה להשתקם, וכך ב-1986 הוחלט על איחוד כל הקהילות היהודיות של מחוז לימבורג.
מאסטריכט הוא הגיל הרביעי והאחרון בתקופת הסנון שבתת-התור קרטיקון עליון (על פי שיטת החלוקה הישנה) או הגיל השישי והאחרון בתת-התור קרטיקון עליון (על פי שיטת החלוקה העכשווית) שבתור הקרטיקון, ולכן גם תקופת הזמן הסוגרת את עידן המזוזואיקון.
גיל מאסטריכט השתרע על פני תקופת הזמן שמלפני 72.1 מיליון שנה ועד לפני 66 מיליון שנה.
באמריקה הצפונית חל דילול במספר מיני הדינוזאורים יחסית לקמפן והפאונות נשלטו בעיקר בידי צרטופסים והדרוזאוריים.
הזאורופודים היו מעטים בתקופה זו.
הדינוזאור הגדול הנפוץ ביותר בתקופה זו באמריקה הצפונית היה הטריצרטופס, ואילו טורף העל של אמריקה הצפונית בתקופה זו היה הטירנוזאורוס רקס.
מקורות עיקריים של מאובנים מתקופה זו הם תצורת הל קריק ותצורת לאנס במערב ארצות הברית.
גם באלברטה שבקנדה נמצאו מאובנים רבים מתקופה זו.
בתום גיל זה אירעה ההכחדה ההמונית המכונה "הכחדת קרטיקון-שלישון" (על גבול קרטיקון-שלישון).
באירוע הכחדה זה נעלמו קבוצות בעלי חיים רבות המהוות כ-50% מכלל המינים בתקופה זו, בהן הדינוזאורים, הפלסיוזאורים והמוסאזאורים, וכן קבוצות ידועות פחות.
גיל המוסאזאורוס האחרון הידוע ששרידיו נמצאו בהולנד הוערך בין 65.4 מיליון שנה ל־64.9 מיליון שנה.
גיל מאסטריכט קרוי על שם העיר מאסטריכט בהולנד, שלידה זוהתה לראשונה שכבת הסלע מגיל זה.
"המאסטה" (באיטלקית: Maestà - 'מַלְכוּת' או 'תפארת') או המאסטה של דוצ'ו היא תמונת מזבח שצוירה בשנים 1308–1311 על ידי הצייר האיטלקי, בן העיר סיינה, דוצ'ו.
האיקונוגרפיה של היצירה קשורה לחייו של ישו.
בחלקה המרכזי מתארת היצירה נושא של "המדונה והילד", המלווים בקדושים ובמלאכים.
חלקה האחורי מציג 43 סצנות שונות ובהם תיאורים מחייה של מרים ומחייו של ישו, בנה.
על רקע מסורת האמנות הביזנטית והגותית, מסמלת היצירה פריצת דרך אמנותית בתיאור הריאליסטי, המהווה ביטוי מוקדם של ציור הרנסאנס באיטליה.
המאסטה הוצבה בקתדרלת סיינה ב-9 ביוני 1311. אחד העדים כתב:
המאסטה נשארה במקומה עד שנת 1711, אז פורקה היצירה מתוך כוונה לחלק את הציורים בין שני מזבחות שונים.
היצירה, שגובהה 5 מטר, נוסרה ונפגמה כתוצאה מכך.
תוצאה נוספת של תהליך זה הייתה מכירה של חלק מן הציורים, הנמצאים כיום במוזיאונים שונים בעולם.
בשנת 1956 נעשה שחזור ליצירה.
המאסטה היא תמונת מזבח עשויה עץ ובה משובצים 43 ציורים שונים המצוירים בטכניקה של טמפרה ומעוטרים בעלי זהב.
לוח העץ המקורי היה באורך וברוחב של מעל 5 מטרים.
11 לוחות העץ המרכיבים את חלקה הקדמי של היצירה חוברו מאחור בעזרת מסמרים ודבק.
שישה מן הפנלים הונחו במאונך, וחמישה נוספים הונחו במאוזן.
הציורים השונים הופרדו זה מזה בעזרת פסי עיטור.
בחלקו העליון של כל צד מעוצב כמבנה בעל קשתות מחודדות בסגנון גותי.
חלקה הקדמי של היצירה נשלט על ידי פנל גדול המתאר סצנה של הערצת מרים וישו התינוק.
מרים מתוארת כיושבת על כס גדול, הבנוי כמבנה אדריכלי, וסביבה שורה של מלאכים וקדושים שונים כגון יוחנן האוונגליסט (לשמאלו של הכס), פאולוס, קתרין הקדושה, יוחנן המטביל (מימין לכס), פטרוס ואגנס הקדושה.
הדמויות מתוארות בשורות כשפניהן לכיוון מרים וישו.
בחלק זה מתוארים גם קדושים מגנים של העיר סיינה כגון אנסנוס, סבינוס הקדוש, קרסנטיוס (יושב מימינה של מריה) וויקטור הקדוש.
"המדונה והילד בין מלאכים וקדושים" (הפנל המרכזי)
"המשיכה של ישו מעל המקדש"
"הופעת ישו מאחורי דלתות סגורות"
"הופעת ישו לשליחים בארוחת הערב"
"ההצגה במקדש - הנביא מלאכי"
"הטבח של החפים מפשע - הנביא ירמיהו"
"המסע למצרים - הנביא הושע"
פרקים מתוך הפסיון של ישו טמפרה וזהב ביער.
העבודה מכילה 26 פרקים ב-14 פנלים, במקור הפסיון של ישו היה החלק האחורי של המאסטה.
אחד המלאכים, בעבר היה בקולקציית סטוקלט, בריסל
אחד המלאכים, מוזיאון האומנות של פילדלפיה
"הבשורה", הגלריה הלאומית של לונדון
ישעיהו, יחזקאל ו-"לידה", הגלריה לאומנות, וושינגטון די.
"פיתוי של ישו בהר", ניו יורק
"רפואת האדם העיוור", הגלריה הלאומית של לונדון
"ההשתנות", הגלריה הלאומית של לונדון
מאסי אוקה הוא שחקן ואמן אפקטים ויזואליים אמריקאי.
התפרסם בשל תפקידו בתור הירו נאקומה בסדרת הטלוויזיה "גיבורים" (2006–2010), עבורו קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן נודע בתור ד"ר מקס ברגמן בסדרה "הוואי חמש-אפס" (2010–2017).
הוריו התגרשו כאשר היה בן חודש אחד בלבד.
אוקה גדל במשפחה חד הורית ומעולם לא פגש את אביו.
בגיל 6, היגר עם אמו לארצות הברית והם התיישבו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
כאשר היה בן 8, השתתף בשעשועון "משחק ילדים" ברשת CBS.
כאשר אוקה היה בן 12, הוא הוצג כאחד מכמה ילדים על שער המגזין "טיים", עבור המאמר "Those Asian-American Whiz Kids".
למרות שהוא לא הוצג במאמר עצמו, הוא הכיר את הצלם שערך את הצילומים.
שנה לאחר מכן, הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות המתמטיקה "MATHCOUNTS" של מדינת קליפורניה והיה אחד מארבעת התלמידים שייצגו את קליפורניה בתחרות הלאומית.
אוקה למד באוניברסיטת בראון, שם היה המנהל המוזיקלי של קבוצת האקפלה.
הוא סיים את לימודיו ב-1997 עם תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה ותואר שני באמנויות הבמה.
בשנת 2000, הוא ניסה את מזלו במשחק בקולנוע.
אחר כך, הוא עבר ללוס אנג'לס במטרה להמשיך את קריירת המשחק שלו.
הוא קיבל מספר תפקידי אורח בסדרות, כמו: "סקראבס" ו"Yes, Dear", ושיחק בתוכנית המתיחות "הניסוי של ג'יימי קנדי" ברשת The WB.
ב-2006, הוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "גיבורים", בה גילם את הדמות הירו נקאמורה.
תפקידו בסדרה זיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2015 חזר לגלם את דמותו של הירו נקאמורה בסדרת הבת "גיבורים - התחייה".
בשנת 2008 אוקה השתתף בשני סרטים: "שחק אותה סמארט" ו"שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול".
בשנת 2009 שיחק בקומדיה "מעודדים צמודים" של ויל גלאק.
בשנת 2011 הצטרף אוקה לסדרת הרימייק "הוואי 5-0", בה הוא מגלם את הפתולוג מקס ברגמן.
ושיחק בסרט "מחפשים את סוני".
ב-2018 שיחק בסרט האימה "אימה במצולות".
ב-2019 נתן את קולו לסרט האנימציה "מרגלים לא רגילים".
אוקה דובר אנגלית, יפנית וספרדית באופן שוטף.
הוא עבד באולימפיאדת ברצלונה 1992 כמתרגם לאנגלית, ספרדית ויפנית.
הוא שיחק שחמט בצעירותו והיה לו דירוג של 1800. הוא בעל חגורה שחורה בקנדו.
הוא גם אוטאקו מודה בעצמו וקורא מאנגה נלהב.
+שנהסרטתפקידהערות2002אוסטין פאוורס - גולדממבראיש יפני2003Uh-Oh!איש אסיאתילא רק בלונדינית 2מתמחה בקונגרסללא קרדיט2004ואז הגיעה פוליוונסוק2005Noroi: The Curseעצמובית המתים 2סטנלי טונג2007Balls of Furyדייל2008שחק אותה סמארטברוסשחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרולברוסהקידוםקצין הלוואות2009מעודדים צמודיםקמע הנשר2011Searching for Sonnyסוני בוסקוידידים פלוסדארין ארתורו מורנה2013ג'ובסקן טאנאקה2017מחברת המוותהבלש סאסקיגם מפיק2018אימה במצולותטושי2019מרגלים לא רגיליםקאמורהדיבוב2022רכבת הקליענהג הרכבת
תפקיד אורח (עונה 10); 136 פרקים2015גיבורים: התחייה (אנ')הירו נאקמורה (אנ')4 פרקים2018מוצרט בג'ונגלפוקומוטו4 פרקיםSuperMansionטוקודיבוב; פרק: "Summer Vacation Special"2021מלחמת הכוכבים: חזיונותאית'ןדיבוב; פרק: "The Ninth Jedi"2023הסמוראית כחולת העיןרינגודיבוב; 8 פרקים
מאסטרס אולימפיה הייתה תחרות בינלאומית של פיתוח גוף שנערכה כל שנה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB).
את התחרות הגה ג'ו ווידר בשנת 1994 כתחרות שבה יוכלו אלופים לשעבר (אלו שכבר זכו בתחרות היוקרתית מר אולימפיה) להמשיך להתחרות ברמות המקצועיות הגבוהות גם בשנים המאוחרות של חייהם.
התחרות נערכה כל שנה עד 2003 (חוץ מב-1998) עד שהופסקה.
בשנת 2006 התקיימה התחרות לראשונה בשם החדש ונערכה בניו יורק ב-15 באפריל.
מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP היא סדרה של תשעה טורנירי טניס, החשובים ביותר בסבב העולמי לגברים (ATP), לאחר ארבעת טורנירי הגראנד סלאם ואליפות סבב המאסטרס העולמי.
הזוכים באחת מתחרויות המאסטרס זוכים ב-1000 נקודות דירוג בסבב ה-ATP והפיינליסטים זוכים ב-600 נקודות דירוג.
הסדרה נוסדה לראשונה בשנת 1990 עם תחילת סבב ה-ATP על ידי איחוד תשעת הטורנירים היוקרתיים ביותר שנקראו ה"גראן פרי של סבבי הטניס" .
התוצאות באירועי ה-ATP מאסטרס מזכות לשחקנים יותר נקודות דירוג מטורנירים רגילים אך פחות מאירועי גראנד סלאם או גמר ה-ATP של סוף השנה.
עד 2007, רוב גמר המאסטרס התמודדו כמשחקי הטוב מחמש מערכות, אך מ-2008 כל האירועים הוכרעו במשחקי הטוב משלוש מערכות.
כחלק ממהפכה שעבר סבב הטניס בשנת 2009, סדרת המאסטרס הפכה ל-ATP Tour Masters 1000, כאשר תוספת המספר 1000 מתייחסת למספר נקודות הדירוג שצבר המנצח בכל טורניר.
בניגוד לתוכניות קודמות, מספר הטורנירים לא הצטמצם מתשעה לשמונה והמאסטרס של מונטה קרלו נשאר חלק מהסדרה אף על פי שבניגוד לשאר האירועים, אין לה מחויבות חובה לשחקן.
אירוע המסטרס של המבורג הורד להיות אירוע ATP Tour 500. המאסטרס של מדריד עברו למאי ולמגרשי חימר.
טורניר חדש בשנגחאי החליף את המאסטרס של המבורג והשתלט על המשבצת המקורה לשעבר של מדריד באוקטובר.
ב-2011, שישה מתוך תשעת הטורנירים ברמת המאסטרס היו משולבים באירועי ATP ו-WTA.
סדרת האליפות של ה-ATP, שבוע יחיד
הסבב העולמי של ה-ATP מאסטרס 1000
סוגמנצחגמרחצי גמררבע גמרשמינית גמרסיבוב שלישיסיבוב שניסיבוב ראשוןמוקדמותמוקדמות שנימוקדמות ראשוןיחידים1000600360180904525101680זוגות0
השחקן שזכה בהכי הרבה זכיות
| מונטה קרלו מאסטרס| רוקברון קאפ-מרטן
| קנדה מאסטרס| טורונטו / מונטריאול
הטורניר במדריד החליף ב-2002 את הטורניר שהיה נערך בשטוטגרט, גרמניה.
הטורניר בשאנגחאי החליף ב-2009 את הטורניר שהיה נערך בהמבורג, גרמניה.
כתיב מודגש''' מסמן שחקנים פעילים
+יחידיםדירוגשחקןתארים1 נובאק ג'וקוביץ'402 רפאל נדאל363 רוג'ר פדרר284 אנדרה אגאסי175 אנדי מארי146 פיט סמפרס117 תומאס מוסטר88 אלכסנדר זברב7 מייקל צ'אנג10 דניאיל מדבדב611 ג'ים קורייר5 בוריס בקר מרסלו ריוס גוסטבו קורטן מאראט סאפין אנדי רודיק
+זוגותדירוגשחקןמספר תארים1 בוב בריאן39 מייק בריאן3 דניאל נסטור284 טוד וודברידג'185 מארק נוולס176 מאהש בהופאטי16 מקס מירני8 ג'ונאס ביורקמן15 ננאד זימוניץ'10 מארק וודפורד1411 לאנדר פאאס1312 פול האארהויס1013 מרסלו מלו914 ג'אקו אלטינך8
רביעיית הגדולים (נובאק ג'וקוביץ', רפאל נדאל, רוג'ר פדרר ואנדי מארי) זכתה מאז 2009 ב-83 תארים מתוך 110.
נובאק ג'וקוביץ' זכה ב-6 תארים בשנה אחת יותר מכל טניסאי אחר (2015).
עמוס מנסדורף זכה בשנת 1988 בתואר המאסטרס בפריז וניצח בגמר את ברד גילברט (4 בעולם בשיאו).
הראל לוי הגיע עד לגמר טורניר המאסטרס בקנדה בשנת 2000, ובו הפסיד למאראט סאפין.
אנדי רם ויוני ארליך זכו בשנת 2008 באינדיאן וולס.
הם הגיעו לטורניר כמדורגים במקום הרביעי וגברו בדרך לניצחון על המדורגים במקומות השלישי והשישי.
בנוסף, זכו בטורניר סינסינטי ב-2007.
מאסטרינג הוא שלב סופי של בקרה והפקת המאסטר הסופי של קטע או רצף של קטעים מוזיקליים המיועדים ליצור תקליט או תקליטור, וזאת לאחר שלב ההקלטה.
המאסטר הסופי מופק לשם שכפול וייצור העתקים לצורך ההוצאה לאור.
לעיתים קרובות יש צורך בשלב המאסטרינג בטיפול בצלילים או במרווחים בין הקטעים במיוחד בהפקת אלבומי אוסף כשהקטעים המוזיקליים מגיעים ממקורות שונים ומגוונים.
המאסטרינג עדיין עושה שימוש במערכות אנלוגיות בשילוב עם מערכות דיגיטליות.
בתחילת תעשיית הקלטות המוזיקה, ההקלטה נעשתה ישירות ממכשיר איסוף הצליל, אל מערכת אשר חרטה את האנרגיה האקוסטית שהועברה על פלטת מאסטר ממתכת רכה או משעווה.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר המצאת המיקרופון, נעשה התהליך אלקטרו-מכני אך עדיין ההקלטה נעשתה ישירות לפלטת המאסטר.
כך שעד להמצאת מכשירי ההקלטה של הסרט המגנטי, כל ההקלטות נעשו כבהופעה חיה.
כניסת הרשמקול המגנטי בסוף שנות הארבעים של אותה מאה יצרה מהפכה בתחום ההקלטות בכך שאפשרה חיתוך בין קטעים שונים וחיבור בין קטעים אחרים.
כניסת רשמקול עם מספר ערוצים אפשרה להקליט כל כלי או זמר בנפרד ורק לאחר סיום ההקלטות, חיבורם יחדיו בעזרת מערבל אותות (Mixer) לדיסק מאסטר עם ערוץ אחד (Mono) או שני ערוצים (Stereo).
לפני הקלטת המיקס לדיסק המאסטר החלו לעיתים טכנאי המאסטרינג לטפל בצלילים.
במהרה נמצא כי טיפול באיזון הצלילים ועוצמתם יכול ליצור אופטימיזציה של איכות המוזיקה במיוחד למוזיקת פופ.
מאסטרינג הפך למקצוע הדורש מיומנות גבוהה במיוחד והוכר שביכולתו של המאסטרינג להפוך תקליט להצלחה או לכישלון.
בתקופת הפריחה של מוזיקת הפופ בין השנים 1950–1980, אומני המאסטרינג הפכו למאוד מבוקשים.
עם כניסת הטכנולוגיה הדיגיטלית בשנות התשעים עבר תחום המאסטרינג שינוי ואומני המאסטרינג החלו להשתמש במערכות הדיגיטליות החדשות אשר אפשרו מגוון חדש נוסף לטיפול בצלילים.
עם זאת, עד היום משתמשים אמני המאסטרינג באקולייזרים וקומפרסורים אנלוגיים ודיגיטליים גם יחד.
המוזיקה עוברת תהליך של איזון (איקווליזציה), קימפרוס, הדגשה או הפחתה של תדרים מסוימים, הפחתת רעשים והגבלת עוצמה.
טיפול טוב במאסטרינג יעניק לדיסק גוון אחיד וייחודי.
בשלב זה נקבעים סדר השירים וסוג החיתוך ביניהם (fade in - Fade out).
בסופו של התהליך, המוזיקה מוקלטת למדיה דיגיטלית או אופטית שתשמש כמאסטר שאיתה ישוכפלו העתקים.
מאסטר שף היא תוכנית מציאות ישראלית המשודרת, החל מ-14 באוקטובר 2010, בעבר בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת ומנובמבר 2017 בקשת 12, בהפקת "גיל הפקות".
במרכז התוכנית הישראלית בשלנים חובבים, חסרי ידע מקצועי בבישול, שמתחרים ביניהם על התואר "המאסטר שף של ישראל".
התוכנית מבוססת על תוכנית בריטית בשם זהה, ששודרה לראשונה ברשת ה-BBC בשנת 1990 ומשודרת מאז תחת זיכיון בכעשר מדינות ברחבי העולם.
ברוב המדינות, בדומה לישראל, זכתה התוכנית לשיעורי צפייה גבוהים במיוחד ולביקורות מצוינות.
טרום התוכנית, נוסעים הנבחרים להתלמדות אצל שפים שונים לתקופה בת חודשיים עד שלושה.
בשנת 2013 בעונה השלישית, בפרק הגמר שברה התוכנית את שיאי המדרוג של כל הזמנים (מאז שהחלו מדידות המדרוג), עם שיא של 46.6% אחוזי צפייה.
"מאסטר שף" היא זוכת שלושה "פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה" לשנים 2015, 2017 ו-2020 בקטגוריה "תוכנית המציאות הטובה ביותר".
במרכז התוכנית מתחרים בשלנים חובבים, המבשלים לביתם ולהנאתם ואינם עוסקים בבישול כמקצועם העיקרי, על תואר "המאסטר שף של ישראל", מומחה הבישול.
בתחילתה של כל עונה בשלב הראשון נבחנים מתמודדים רבים במבחני מיון מול חבר שופטים מקצועי, שמחליט האם מגיע להם לעלות לשלב הבא.
לשלב השני עולים 50 מתמודדים.
מתמודדים אלו נוסעים לחו"ל להתלמדות אצל שפים שונים לתקופה בת חודשיים עד שלושה חודשים.
בשלב השני המתמודדים מגיעים לשלב מחנה האימונים, בו הם לומדים מושגים מעולם הבישול, מתנסים בבישול מקצועי ונבחנים במבחני מעבר שונים.
לאחר שלב זה מנופים 36 מתמודדים (בכל העונות מלבד העונה הראשונה, בה נופו 38 מתמודדים).
14 המתמודדים הנותרים הם "נבחרת העונה" והם נכנסים לתוכנית (מהעונה השנייה, השלישית, הרביעית והשביעית נבחרת העונה הורכבה מ-14 מתמודדים, ועונת הילדים שהתקיימה בשנת 2012 הנבחרת הורכבה מ-16 מתמודדים).
בכל פרק בתוכנית מוטלות על המתחרים משימות שונות ומגוונות, כמו: יצירת מנות, שחזור מנה קיימת ושימוש בחומר גלם קיים או נבחר ליצירת מנה.
בסוף כל פרק הדחה השופטים מנפים את המתחרה שביצועיו היו פחות טובים משל האחרים.
משדר הגמר של העונה הראשונה היה המשדר הנצפה ביותר בישראל באותה השנה (שנת 2010).
משדר הגמר של העונה השנייה היה המשדר הנצפה ביותר בטלוויזיה המסחרית בישראל, מאז החלה מדידת הרייטינג, עם 46.1% אחוזי רייטינג ומעל ל-50% אחוזי רייטינג ברגעי השיא.
משדר הגמר של העונה השלישית שבר שיאים והיה למשדר הנצפה ביותר בישראל בטלוויזיה המסחרית בכל הזמנים, עם שיעור צפייה של 46.6% אחוזי רייטינג, כשברגע השיא שיעור הצפייה עמד על 52.3% אחוזי רייטינג.
בינואר 2014 החלה שידורה של העונה הרביעית של התוכנית.
בתחילת שנת 2015 החלה עונת ה-VIP של התוכנית אשר צולמה שנתיים קודם לכן.
לעונה זו היה ממוצע אחוזי צפייה יחסית נמוכים, כאשר בגמר הושגו 32.5% צפייה בלבד.
ב-21 ביוני 2015, החל שידור העונה החמישית.
בגמר של עונה זו, הושגו 35.2% צפייה בלבד, מה שהופך את גמר זה לגמר הכי פחות נצפה בכל משדרי הגמר של מאסטר שף (מתוך חמש העונות הרגילות).
בשנת 2011 יצא לאור הספר "מאסטר שף: ספר המתכונים, עונה ראשונה", בהוצאת "כנרת זמורה ביתן" - ספר בישול עם כל המתכונים שנכללו בעונתה הראשונה של התוכנית.
בשנתיים שלאחר מכן, ראו אור ספרי המתכונים המסכמים את אלה שנעשה בהם שימוש בשתי העונות שלאחר מכן, "מאסטר שף: ספר המתכונים, עונה שנייה" ו"מאסטר שף: ספר המתכונים, עונה שלישית" - גם הם בהוצאת "כנרת זמורה ביתן".
בהמשך, ב-2015, עוד במהלך העונה החמישית, לקראת השלבים הסופיים, פורסם ספר המתכונים של אותה עונה בתוכנית.
חיים כהן – שף ומסעדן ישראלי.
בעבר בעל מסעדת היוקרה "קרן".
מגיש תוכניות הבישול: "שום, פלפל ושמן זית" בערוץ 1, "מועדון ארוחת הערב", "רישיון להנות" ו"מבשלים ביחד" בערוץ 2. יועץ קולינרי למסעדות בארץ ובעולם.
מחבר ספרי הבישול "חיים כהן מבשל" ו"חיים כהן ואלי לנדאו מבשלים".
מתמחה בעיקר במטבח האירופאי, הים-תיכוני והאסייתי.
כיום בעל המסעדות "דיקסי", "פילדלפיה", "קפה פיצי" ו"יפו תל אביב".
אייל שני – שף ומסעדן ישראלי.
בעבר בעל מסעדת היוקרה "אוקיינוס".
מגיש תוכניות הבישול: "אוכל למחשבה" ו"איפה האוכל" בערוץ 8. יועץ קולינרי למסעדות ובעבר בעל טור בישול בעיתון "הארץ".
כיום בעל המסעדות "צפון אברקסס", "סלון", "מזנון" ו"פורט סעיד".
מיכל אנסקי – עיתונאית, מבקרת בתחום האוכל ומנחת טלוויזיה ישראלית.
בתם של אלכס אנסקי והבשלנית שרי אנסקי.
בוגרת תואר שני בגסטרונומיה באיטליה ומייסדת "שוק האיכרים" בישראל.
הייתה חברה בצוות השופטים מהעונה הראשונה ועד לעונה העשירית.
חזרה בתור שופטת בעונת האולסטארס.
רפי אדר – קולנוען, מוזיקאי ומסעדן ישראלי.
בעל המסעדה האיטלקית "פרונטו" ומחבר ספר בישול בעל אותו שם.
ב-31 באוקטובר, כשבועיים וחצי לאחר עליית העונה הראשונה לשידור, פרסמה "קשת" הודעה רשמית ולפיה אדר עזב את פאנל השופטים בעקבות תקרית בינו לבין אחת מעובדות ההפקה.
היה חבר בצוות השופטים בעונה הראשונה, בשנת 2010.
יונתן רושפלד – שף ומסעדן ישראלי.
בעבר בעל מסעדות היוקרה "רושפלד" ו"יונתן רושפלד".
לפני שפתח מסעדות בארץ עבד במסעדות יוקרה בצרפת, בהן מסעדת "לה רויאל גרה" של השף ז'אק שיבואה בקאן בעלת 2 כוכבי מישלן ובמסעדת השף ז'אק לאמלואז בעיירה "שאני" שבבורגון בעלת "3 כוכבי מישלן".
מחבר ספרי הבישול "ספר הבשר", "דגים ופירות ים", "דגים - כשר" ו"פשוט יונתן רושפלד".
כיום משמש כבעלים והשף של המסעדות "הרברט סמואל", "טאפאס אחד העם" ו"יבנה מונטיפיורי".
היה חבר בצוות השופטים בתוכנית מהעונה השנייה ועד לעונה השישית.
ישראל אהרוני – שף ומסעדן ישראלי.
בעבר בעל מסעדות היוקרה "ין יאנג", "טאי צ'י", "שאולין", "תפוח בגן" ו"תפוח זהב".
יועץ קולינרי למסעדות בארץ ובעולם.
בעל טור בישול בעיתון "ידיעות אחרונות".
מתמחה בעיקר במטבח האסייתי והצרפתי.
כיום בעל מסעדת היוקרה "פת קואה".
חבר בצוות השופטים החל מהעונה השביעית.
רותי ברודו – מסעדנית ואשת עסקים ישראלית.
בעבר הבעלים של מסעדת הבראסרי M&R, שנסגרה בתקופת מגפת הקורונה בישראל.
כיום הבעלים של בתי קפה ומעדניות בתל אביב, שופטת בתוכנית "MKR המטבח המנצח" לצד חיים כהן והבעלים של קבוצת המסעדות R2M (המכונה לעיתים "קבוצת הקופי בר").
חברה בצוות השופטים החל מהעונה העשירית.
"מאסטר שף ילדים" היא תוכנית ספין אוף של "מאסטר שף", בה נשמרים חוקי התחרות הרגילים אך מתמודדים רק ילדים ונערים בגילאים 8–14.
עונה זו צולמה עוד ב-2013, אך שידורה נדחה בכשנתיים.
העונה האחרונה ששודרה במלואה בערוץ 2 (קשת).
עונה זו שודרה לראשונה בערוץ המפוצל החדש, קשת 12.
| style="background: #fce92d; color: #555;" | המאסטר שף של ישראל – זוכה העונה השביעית
|colspan=2|המתמודדים שהעפילו לתוכנית הגמר שהתקיימה ב-5 במרץ 2018|-
|מקום 4 – המודח השנים עשר
| מקום 5 – המודחת האחת עשרה
| מקום 6 – המודחת העשירית
| מקום 7 – המודחת התשיעית
| מקום 8 – המודחת השלישית, חזרה בגלגל ההצלה והמודחת השמינית
|מקום 9 – המודחת השביעית
|מקום 10 – המודחת השישית (פרשה)
|מקום 11 – המודח החמישי
|מקום 12 – המודחת הרביעית
| מקום 13 – המודחת השנייה
| מקום 14 – המודח הראשון
העונה השמינית עלתה לשידור ב-28 במאי 2019, בקשת 12. בעונה זו הוסיפו את אלמנט "סינר הזהב", אשר מוביל את הנבחנים ישירות לנבחרת.
לעונה זו נוסף גם ספיישל VIP ששודר ב-16 בנובמבר 2019, כמעט חודשיים לאחר גמר העונה.
הפרס בספיישל זה היה אבזור וציוד מטבח לתרומה.
בספיישל זה החליף מאיר אדוני את אייל שני, אשר היה מחוץ לארץ בעת הצילומים.
המתמודדיםמקוםאיתי לויהמאסטר שף של ישראל – זוכה ספיישל ה-VIPאופירה אסייגמקום שניאלי אילדיסמקום שלישיאיציק כהןמקום רביעיטהוניה רובלמקום חמישינסלי ברדהמקום שישיאיתן כבלמקום שביעידנה גרוצקימקום שמיני
שידור העונה התשיעית החל ב-9 בדצמבר 2020.
הספיישל עלה לשידור ב-6 בפברואר 2022.
המתמודדים מקום קובי אוזהמאסטר שף של ישראל – זוכה ספיישל ה-VIP השני אלברט אסקולה חנה לסלאו יפעת שאשא-ביטון ליהיא לפיד משה פרץ רוסלנה רודינה
הספיישל עלה לשידור 7 בפברואר 2022.
המתמודדים מקום דודי אמסלםהמאסטר שף של ישראל – זוכה ספיישל ה-VIP השלישי אברהם טל אלכס חזנוב אקי אבני לאה שנירר עינב בובליל שמעון בוסקילה
שידורי העונה העשירית החלו ב-15 ביוני 2022 והסתיימו ב-29 באוקטובר.
בעונה זו הצטרפה רותי ברודו לסגל השופטים.
הספיישל עלה לשידור ב-30 באוקטובר 2022.
המתמודדיםמקוםירדן ג'רביהמאסטר שף של ישראל – זוכת ספיישל ה-VIP הרביעימיכל אמדורסקימקום שנידידי הררימקום שלישיאבי כאכוןדנה פרידרטוביה צפירסטפן לגר
שידורי העונה האחת-עשרה החלו ב-2 במרץ 2024. בעונה זו מיכל אנסקי אינה משתתפת לאחר עזיבתה.
עונת האולסטארס: נבחרת החלומות (2024)
שידורי עונת האולסטארס החלו ב-12 באוקטובר 2024. בעונה זו מצטרפים השופטים מיכל אנסקי, יובל בן נריה ואבי ביטון.
שידורי העונה השתים-עשרה החלו ב-25 באוגוסט 2025.
הספיישל עלה לשידור ב-27 בנובמבר 2025 וזכה למדרוג של 12.2% אחוזי צפייה עם 304,000 צופים.
המתמודדיםמקוםואלרי חמאתיהמאסטר שף של ישראל – זוכת ספיישל ה-VIP החמישייזהר כהןלוסי איובלירון זיידסאבלימינלספיר אביסרורעופר חיוןשלמור שטרוזמן
עונת האולסטארס: נבחרת החלומות השנייה
ב-10 באוקטובר 2025, במקביל לשידור העונה השתים-עשרה, הוכרז כי לסדרה תהיה עונת אולסטארס נוספת.
בעונה זו אייל שני יצטרף לצוות השופטים מעונת האולסטארס הקודמת: מיכל אנסקי, יובל בן נריה ואבי ביטון.
המתמודדיםהדחה/מקום בגמראליהב שאשון ג'קי אזולאי עדן הראל גל קספרס
מאסטר ביין הוא תואר (לא אקדמי) שמעניק "מכון המאסטרים ביין" (The Institute of Masters of Wine) בממלכה המאוחדת.
קבלת התואר "מאסטר ביין" נחשבת בדרך-כלל בתעשיית היין כאחת מהאמות המידה הגבוהות ביותר של הידע המקצועי.
המכון נוסד ב-1955, אולם הבחינות לתואר "מאסטר ביין" נערכו לראשונה ב-1953 בידי החברות Worshipful Company of Vintners ו-Wine and Spirits Association.
המכון למאסטרים ביין הוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בידי חבריו וממומן בידי תעשיית היין.
לקדם את הידע, ההבנה וההערכה של היין;
לשמור על אמות המידה הגבוהות ביותר בתעשיית היין;
להגביר את היעדים האישיים והמקצועיים בפעילויות הקשורות ליין.
לפני שניגשים לתוכנית בת שלוש שנים של לימוד עצמי ונוכחות בסמינרים שעורך המכון, על המועמדים הפוטנציאליים לשכנע את המכון שהם בעלי הכישרון המתאים בכך שהם מגישים מסה ורשמי טעימה.
בדרך-כלל נדרשת גם החזקה בתעודת דיפלומה מטעם הארגון Wine & Spirit Education Trust, שהיא ההסמכה הגבוהה ביותר שמעניק הארגון.
בנוסף לכך, הם עוברים ראיון וזוכים לחניכות ממאסטרים מוסמכים ביין.
המועמדים חייבים לעבור בהצלחה גם את החלק התאורטי (שכולל הגשה של ארבעה מאמרים) וגם את החלק המעשי (שכולל שלושה מבחני טעימה עיוורת) של הבחינות במשך אותה שנה.
אולם, אם הם מצליחים לעבור חלק אחד בלבד, הם רשאים לנסות ולהיבחן בחלק השני בשנתיים שלאחר-מכן.
אם הם עוברים בהצלחה את שלב הבחינות, המועמדים צריכים להגיש הצעת מחקר ולכתוב דיסרטציה כעבור שישה חודשים מאישור ההצעה מצוות הבחינות של המכון.
בשנים 2000-1993, מתוך 266 מועמדים שהשתתפו בתוכנית, רק 85 עברו בהצלחה את כל החלקים של הבחינות והוסמכו להיות מאסטרים ביין.
עד לשנת 1983 הבחינות היו מוגבלות ליבואני יין, סוחרים וקמעונאים מהממלכה המאוחדת בלבד.
הפעם הראשונה שהוענקה דרגת מאסטר ביין לאדם שאינו בריטי הייתה בשנת 1988. ב-2005 היו 278 חברים בני 18 לאומים שונים, שחיו ב-19 ארצות ברחבי תבל.
רוב 74 החברים שחיו אז מחוץ לממלכה המאוחדת הוסמכו לכך עד לשנת 1990 (ב-2011 עלה מספר החברים הזרים ללמעלה מ-100, והם חיו ב-23 ארצות שונות).
נכון ליולי 2010, ישנם 280 מאסטרים ביין ברחבי תבל (במאי 2011 היה מספר החברים 288).
כיום מחזיקים החברים במגוון רחב של עיסוקים בכלל זה ייננים, כורמים, יועצי יין, סופרי ועיתונאי יין, מרצים ליין, מלצרי יין, מנהלי מסעדות ובתי מלון.
בנוסף לכך, רבים מהם עוסקים ברכישה, יבוא, הפצה, מכירה ושיווק יין.
באופן כללי "אוצרי יין" (סומלייה) בוחרים לקבל תעודת "מאסטר סומלייה" (Master Sommelier), אולם קומץ אנשים השיגו את שתי התעודות ("מאסטר ביין" ו"מאסטר סומלייה").
בעוד ששתיהן משתמשות במונח "מאסטר", הן שונות בתכלית שלהן.
ההסמכה ל"מאסטר ביין" נוגעת בעולם היין מצד אקדמאי-מחקרי בעוד הסמכת מאסטר סומלייה מתרכזת בעיקר בעולם האירוח והמסעדנות.
במדינת ישראל הוענק לראשונה דרגת מאסטר ביין בשנת 2016 לערן פיק, יינן יקב צרעה, ובשנת 2020 הוסמך גם עידו לוינסון, יינן ביקב ברקן.
בין המאסטרים המפורסמים ביין ניתן למנות את מייקל ברודבנט, קליב קוטס, ג'נסיס רובינסון וסרינה סאת'קליף.
מָאֶסְטְרוֹ (Maestro) הוא תואר כבוד הניתן למומחה במוזיקה.
המקור למונח הוא המילה "מאסטרו" מהשפה האיטלקית, שמשמעותה: מורה או מורה רוחני.
השימוש הנפוץ ביותר במונח זה נעשה בהקשר של מוזיקה קלאסית או אופרה מערבית.
זהו הקשורים לשימוש הנפוץ של אוצר המילים האיטלקי מבחינת המוזיקה הקלאסית.
לעיתים תכופות, זוכים בתואר זה מלחינים, אמנים, אמרגנים, מנהלים מוזיקליים, מנצחים ומורים למוזיקה.
בעולם האופרה האיטלקית, משתמשים במונח לא רק עבור המנצח, אלא גם עבור מוזיקאים המשמשים כקורפטיטורים ועוזרים למנצח במהלך ההופעות.
גם טלפרומפטר יכול להיות מכונה בשם זה.
המונח הוא בלשון זכר, ואין הסכמה על איך לתאר מנצחת (שכן באיטלקית "מאסטרו" הוא מורֶה, בעוד "מאסטרה" היא מורָה).
בתרבויות אחרות בעולם קיימים מושגים דומים, למשל: בעולם המוזיקה הפרסית המסורתית.
ובהרחבה, המונח "מאסטרו" עשוי להתייחס לאמנים-מומחים גם בתחומים אחרים, מלבד עולם המוזיקה.
המילה משמשת, לעיתים, אמנויות כגון ציור ופיסול, או אף בתחום הספורט כגון סיף, עבור מאמן סיף, וכן בענפי ספורט אחרים, כאות של כבוד והערכה למיומנותו של אדם מסוים.
במערכות אקדמיות מסוימות, מאסטר הוא שם התפקיד של האדם העומד בראש קולג' או מוסד אקדמי אחר.
המוסדות העיקריים שבהם נהוג שם זה הם האוניברסיטאות בקיימברידג' ובאוקספורד.
המאסטר הראשון של טריניטי קולג' בקיימברידג' היה ג'ון רדמן (1499–1551), שמונה לתפקיד ב-1546 על ידי הנרי השמיני.
עוד מאות שנים אחר-כך היה המינוי מטעם המלך, על-פי התייעצות עם ראש השרים.
מאסטר המראות הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Showcase #8 מיוני 1957 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
עד כה חלקו בזהותו של מאסטר המראות שלוש דמויות - סמואל ג'וזף סקאדר, דיגר הארקנס, ואוון מק'קולוק.
סקאדר היה אסיר פשוט אשר חקר מראות והייתה לו אובססיה להיכנס לתוך השתקפותה של מראה.
דרכו נקלעה לאולם מראות, שם ערך את ניסוייו בהצלחה.
הוא אימץ את זהות "מאסטר המראות".
הוא מת באירועי המשבר בעולמות האינסופיים, ואת זהותו נטל דיגר הארקנס כניסיון להטעות את "יחידת המתאבדים".
סקאדר חזר בהמשך כפקח שחור באירועי "הלילה האפל ביותר".
אוון מק'קולוק הוא שכיר חרב סקוטי, שגדל בבית יתומים ואשר ביצע את פשעו הראשון בגיל שמונה, לאחר שהותקף מינית בידי אחד מהילדים.
הוא הפך לאחד משכירי החרב הנודעים בממלכה המאוחדת, וקיבל פנייה מקונסורטיום מטעם ממשלת ארצות הברית לבצע חוזים ממשלתיים כ"מאסטר המראות" השני.
דמותו של מאסטר המראות מדורגת במקום ה-79 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו של סאם סקאדר/מאסטר המראות גילם בעונתה השלישית של סדרת הלייב אקשן "הפלאש" השחקן גריי דיימון, ובעונתה השישית של הסדרה מגלמת השחקנית אפרת דור גרסה נשית של הדמות בשם אווה מק'קולוק.
מאסטרמיינד הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
המאסטרמיינד המקורי הופיע לראשונה בחוברת The X-Men #4 ממרץ 1964 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
המאסטרמיינד המקורי הוא ג'ייסון וינגארד, מוטאנט בעל כוחות טלפתיים ליצירת אשליות מורכבות.
וינגארד עבד כמנטליסט בקרנבל עד אשר הצטרף למגנטו ועזר לייסד את אחוות המוטאנטים הראשונה, וגם ניסה להתקבל לחוג הפנימי של מועדון הלפייר.
הוא שיחק תפקיד מרכזי ב"סאגת הפניקס האפלה", ויכל לשלוט אפילו במוחם של טלפתיים חזקים כצ'ארלס אקסבייר וג'ין גריי בעזרתה של המלכה הלבנה.
לאחר מותו של וינגארד בעקבות וירוס הירושה, הופיעו שלוש בנותיו, שגם להן כוחות של יצירת אשליות.
הראשונה, מרטיניק ג'ייסון, שהשתמשה בשם הקוד שלו כמאסטרמיינד השנייה, ואילו השנייה, רייגן וינגארד, נטלה את הזהות ליידי מאסטרמיינד.
הבת השלישית לכאורה היא חברת האקס-מן מגאן גווין, שידועה בשם הקוד פיקסי.
גם מרטיניק וגם רייגן היו חברות באחוות המוטאנטיות של המלכה האדומה.
בעקבות אירועי "שחר אקס", ובמיוחד "אימפריה" של שנת 2020, ג'ייסון וינגארד היה בין המוטאנטים שהוחזרו לחיים והוא מתגורר כעת באי קרקואה, מקום המפלט למוטאנטים.
דמותו של מאסטרמיינד מדורגת במקום 98 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
מאסטר-קומנדנט , "רב חובלים ומפקד", הייתה דרגה קצונה בצי של ארצות הברית בשנותיו הראשונות, בין לוטננט לקפטן.
נושאי דרגה זו פיקדו בדרך כלל על אוניות מלחמה שהיו קטנות מכדי שיצדיקו את מסירתן לידי קפטן, כמו סְלוּפ או בְּרִיג.
הדרגה הונהגה רשמית ב-1806. ב-1838 קוצר השם לקומנדר .
בימיו הראשונים של הצי האמריקני היו נהוגות שלוש דרגות לקצינים שפיקדו על אוניות מלחמה: קפטן, מאסטר-קומנדנט ולוטננט-מפקד (lieutenant, commanding), שלא הייתה דרגה של ממש אלא תוארו של לוטננט מן השורה שפיקד על כלי שיט.
שלוש דרגות אלו נהוגות, בשינויים קלים, גם בצי האמריקני של ימינו: קפטן, קומנדר ולוטננט-קומנדר .
דרגת מאסטר-קומנדנט הקבילה לדרגת "מאסטר אֶנד קומנדר" (master and commander) של הצי המלכותי הבריטי, שקוצרה ב-1794 ל"קומנדר".
כאשר פנו אל מאסטר-קומנדנט בעת פיקודו על אונייה קראו לו "קפטן".
בציורים מאותה תקופה ניתן לראות כי ההבדל היחיד בין מדיו של מאסטר קומנדנט לאלו של קפטן היה מספר הכותפות: קפטן ענד שתי כותפות, ואילו מאסטר-קומנדנט כותפה אחת בצד ימין.
לוטננט ענד את הכותפה על כתף שמאל.
גיבור הצי האמריקני סטיבן דיקייטר לא נשא מעולם דרגת מאסטר-קומנדנט.
לאחר הפשיטה הנועזת על הפריגטה "פילדלפיה" בנמל טריפולי ב-1804, שב לאמריקה כגיבור לאומי וקודם ישירות מלוטננט לקפטן.
מאסטר-קומנדנט מפורסם אחר הוא ריצ'רד סאמרז , שפיקד על ספינת ההבערה "אינטרפיד" בעת ההתקפה על הקורסארים הברברים בנמל טריפולי ב-1804.
דובל קליר , מוכר גם בשם הבמה שלו מאסטה אייס (Masta Ace), הוא ראפר אמריקאי מברוקלין, ארצות הברית.
רבים משיריו של אייס אופיינו בפשטותם ודיברו על רגשות, הרהורים ועובדות על חיי אמריקאי ממוצע עירוני.
יכולתו כאמסי הייתה גבוהה והוא השפיע המון על אמסיז שונים כגון אֶמינם.
קליר הוא בוגר אוניברסיטת רוד איילנד (Rhode Island) וב-1987 הוא הכיר את Marley Marl בחופשת הקיץ.
את הופעתו הראשונה הוא החל כמאסטה אייס בשיר "The Symphony" עם ג'וס קרו ביחד עם: Craig G, קול ג'י ראפ וביג דדי קיין באלבומו של מארלי מארל, הוא הוציא לאור סינגלים נוספים בהם הוא לוקח חלק כמו: "Keep Your Eyes on the Prize" ו-"Simon Says".
ב-1989 הוציא מאסטה לאור את הסינגל הראשון שלו: "Together" b/w "Letter to the Better", ב-1990 הוא הוציא את אלבומו "Take a Look around" בלייבל של מארלי מארל שגם עזר בהפקה ביחד עם DJ Mister Cee.
באלבום בלטו בעיקר שני הלהיטים "Music Man" ו-"Me & The Biz".
בין הופעתו הראשונה לבין אלבומו השני חש מאסטה מרירות רבה על תעשיית ההיפ הופ דאז שהחלה להתמסחר וגם חשיבותו של הגאנגסטה ראפ, רגשות אלו היו מורגשים באלבומו השני שיצא ב-1993 הנקרא "SlaughtaHouse".
וגם הלהיט "Born to Roll", שנכנס למקום ה-23 במצעדי 100 השירים החמים של מצעדי הבילבורד.
באותה השנה מאסטה הצטרף להרכב Crooklyn Dodgers כחבר צוות זמני בשבילו הסרט "Crooklyn" והקליט יחד עם Special Ed ו-Buckshot מבלאק מון את פסקול הסרט.
ב-1995 הוא הוציא ביחד עם חבריו להרכב את האלבום "Sittin' on Chrome", האלבום מאוד הצליח ואף נחשב להצלחה הכי גדולה של מאסטה מבחינת מכירות.
האלבום הגיע ל-20 במצעד האלבומים הכי טובים בקטגוריית ה-R&B/היפ הופ של בילבורד.
האלבום כלל את השירים: "The I.N.C.
לאחר הצלחת האלבום מאסטה אייס הסתכסך עם חבריו להרכב: Lord Digga ו-Paula Perry, מה שגרם להתפרקות ההרכב.
אחרי המעידה הזו מאסטה אייס לא השמיע את קולו בחמש שנים הבאות.
הסינגל של מאסטה "Ghetto Like" גרם לאי הבנה בינו לבין הראפר המחתרתי Boogieman שגם הוא הוציא שיר עם שם דומה הנקרא: "Ghetto Love" שיצא לפני שירו של מאסטה.
אי ההבנה הזו גררה אחריה דיסים כאשר בוגימאן פרסם דיס על מאסטה אייס הנקרא: "Just You Wait", מאסטה אייס הגיב לבוגימאן בדיס: "Acknowledge", ובנוסף מאסטה הוציא דיס על ההרכב The High & Mighty.
Disposable Arts הפך לאחד מהאלבום הטובים והמשובחים ביותר ב-2001, האלבום אופיין בסטייל המייחד את מאסטה וברעיון של האלבום המביא סיפור בדיוני המתעד את מאסטה שהיה בבית ספר לראפ סאטירי הנקרא "Institute of Disposable Arts".
ב-JCOR רקורדס לא הסכימו שהאלבום יצא ולכן מאסטה הקים לייבל עצמאי ב-2005 הנקרא M3 ושם יצא לאור האלבום.
השיר "No Regrets" גרם להרבה מאוד מעריצים של מאסטה להאמין שזהו אלבומו האחרון מכיוון שמאסטה אומר בשיר: "I don't know if it's the end, but yo, it might be", בתרגום חופשי: אני לא יודע אם זה הסוף, אבל היי, זה יכול להיות.