tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההקלטות יצאו על תקליט עם 11 שירים שעל עטיפתו שני צנטוריונים בחולות סיני.
זאת הייתה הפעילות האחרונה של המקהלה.
צוות הווי סדנא גייסית שהיווה מעין המשך לצוות הווי סדנאי השריון הוקם ב-1975, פעל שנה בלבד והקליט מספר שירים שונים, עם עיבודים והדרכה מוזיקלית של אילן מוכיח, אילן גלבוע ומשה זורמן.
בין מקימי הלהקה היה מוטי דיכנה שהיה בעל ניסיון נעורים לשיר בדיסקוטקים עם להקת התיכוניסטים שלו, וכשהתגייס לצה"ל ניסה להתקבל ללהקת גייסות השריון אבל נקטע על ידי הבוחן רפי בן משה שאמר "אנחנו לא מחפשים פה זמרי דיסקוטקים".
דיכנה לא התקבל אבל מיד הקים את הצוות הנ"ל יחד עם חברים נוספים שבאו להופיע.
בין הקלטותיהם ניתן למצוא את השירים "גברת שוורץ", "סדנאי השריון", "סוקיאקי" שתורגם מיפנית, "קול דודי" ו"דמיין".
במקביל בתוך הצוות פעל צוות פנימי נוסף שנקרא "צוות בוזוקי סדנא גייסית" שהקליט שני שירים נוספים שעיבד עמנואל קרטן ללחנים יוונים עממים ולמוזיקה יוונית, בהם "אולי זה לא היה" ו"לא ביקשתי לי דבר ממנה".
הצוות כולו (שהורכב מהצוות עצמו ועוד צוות פנימי) הקליט תשעה שירים חדשים לסינגל שיצא לאור באותה שנה, שנקרא "להקות צבאיות וצוותי הווי".
הסינגל הורכב ממספר הקלטות של חמישה צוותי הווי, בהם צוות הווי סדנא גייסית.
צוטומו האטה (ביפנית: 羽田 孜 ; 24 באוגוסט 1935 – 28 באוגוסט 2017) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-80.
האטה נולד בטוקיו, בנו של חבר בית הנבחרים של יפן מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בושירו האטה.
הוא למד באוניברסיטת סייג'ו, וב-1969 קיבל מושב בבית הנבחרים כנציג מחוז נאגנו מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
במהלך שנות ה-80 הגיע האטה לדרגה בכירה בסיעתם של קקואיי טנאקה ושל נובורו טקשיטה.
האטה התמנה לתפקיד שר האוצר בממשלתו של קיאיצ'י מיזאווה ב-1991. הוא עזב את המפלגה ב-1993 ויסד את מפלגת ההתחדשות של יפן ביחד עם עמיתו איצ'ירו אוזאווה, והמפלגה הפכה לחלק מהקואליציה אותה הנהיג ראש הממשלה מוריהירו הוסוקאווה.
בממשלת הקואליציה קיבל האטה את תפקיד שר החוץ.
הוסוקאווה התפטר מתפקידו ב-28 באפריל 1994 והאטה החליפו.
עם זאת, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית פרשה מהקואליציה, ובעקבות זאת איבדה הממשלה את הרוב בדיאט.
במקום להתמודד עם הצעת אי אמון מצד הדיאט, העדיף האטה להתפטר מתפקידו, ובכך אפשר לטומיאיצ'י מוריאמה להתמנות לראשות הממשלה.
לאחר שהפסיד לאוזאווה את השליטה על מפלגת האופק ב-1996, הקים האטה ביחד עם 12 חברי דיאט אחרים את מפלגת השמש, שבסופו של דבר התאחדה עם המפלגה הדמוקרטית ב-1998. האטה נותר במפלגה הדמוקרטית, שם שימש בהמשך כיועץ בכיר לאוזאווה.
צוות נחשון (בעבר: גרעין נחשון) הוא מסגרת הגשמה של תנועת הנוער בני עקיבא בישראל.
את המסגרת מתחזקים חברי הסגל בבני עקיבא (שכבות הגיל של כיתות י – י"א) בסניפי בני עקיבא השונים ברחבי הארץ.
בצוותים אלו יש למעלה מ-700 חברים בצוותים השונים ומאות בוגרים.
בשנת 2001, הוחלט במחוז דן להקים גרעינים במתכונת הגרעינים החלוציים שהיו קיימים בתחילת שנותיה של המדינה ובני עקיבא.
הגרעינים יועדו לחברי חבריא ב' - בגיל תיכון וטרם הגיוס לצבא, ונועדו לטפל באתגרי השעה החברתיים בעיקר, ובכך להחליף את אתגרי הפרחת השממה, בניית המדינה, ויישוב הארץ מאז שנות תקומתה.
מסגרת הגרעין ביקשה לשלב את הלימוד האידאולוגי המעמיק, הצבת החזון ומטרות ברורות לתיקון עולם, עם מימוש בפועל של רעיונות אלו.
גרעין "נחשון" המחוזי, שאותו הקימו הרכזים דאז – רני רוזנהיים, אבי צפדיה ותמר שחל – מנה כ-20 אנשים והתנדב באופן קבוע בשכונת שפירא בתל אביב.
מאוחר יותר קמו גרעינים גם בסניפים ברחבי מחוז דן, ואחר כך גם במחוז ירושלים, במחוז שרון שומרון ובמחוזות דרום, יהודה וצפון.
לדברי רני רוזנהיים, בימיו כסמזכ"ל התנועה, שאיפת הגרעינים הייתה "להחזיר את ערכי ההגשמה לתנועה ולהופכם לדרך חיים", גם אחרי סיום בית הספר התיכון (חבריא ב' - מכיתה ט' ועד י"ב).
לדעתם פעילות זו היוותה נקודת מפנה מגרעינים שכל עניינם הייתה הקמת יישובים חדשים וחיזוק יישובים ביהודה ושומרון לדגש על העצמה חברתית בערים ובישובים בכל רחבי הארץ.
בוועידה הכ"ג של תנועת בני עקיבא בשנת 2013 הוחלט על הקמת מחלקת חבריא ב, שתפעל להעצים את פעילותם של גרעיני נחשון.
בשנת 2015 התכנסה ועדה מיוחדת בשם "הוועדה להעצמת חבריא ב" שהחליטה על שינויים רבים בתהליך השיבוצים של התנועה לתפקידים השונים, כחלק משינויים אלה - הוחלט לשנות את שמם של "גרעיני נחשון" ל"צוותי נחשון".
ביולי 2023 הוחלט לשנות את הסמל של צוותי נחשון.
בסמל הישן נכתב הסלוגן "חוזרים להגשים כדרך חיים", ובסמל החדש הוחלף הסלוגן ל"הנני.
שלחני." מטרת המהלך הייתה לחזק את השייכות של חברי הצוות לתנועה ולשקף את הכוח שצוותי נחשון מהווים כיום בסניפים.
הסלוגן הישן התאים לתקופה בה צוותי נחשון היוו חידוש והמיקוד של התנועה היה בהדרכה וכבר לא בעשייה.
הסלוגן נבחר בעקבות פטירתו של הרב דרוקמן שהמילה "הנני" הייתה מזוהה עמו.
החברים בצוות נכנסים אליו בתקופת חבריא ב' (החל מכיתה י' ועד לסוף הלימודים בתיכון).
צוות מונה בדרך כלל בין 5 ל-30 חברים, בהתאם לגודל סניף בני-עקיבא בו הוא נמצא.
לכל צוות יש רכז או רכזת מטעם התנועה המרכזים את ענייני הצוות.
הצוותים במחוזות השונים, אליהם מחולקים הסניפים בתנועה, נבדלים זה מזה במבנה.
ישנם צוותים המורכבים מכמה שכבות גיל וישנם צוותים של שבט בודד (שכבת גיל אחת).
כל צוות נפגש אחת לשבוע, לרוב בשבת בצהריים, כדי לקיים לימוד קבוצתי ודיון על נושאים תורניים, חברתיים, תיקון המידות וליבון סוגיות אקטואליות שעל סדר היום הציבורי.
המפגש מהווה מסגרת לבירור ושיח אידאולוגי-ערכי בין חברי הצוות.
בנוסף, חברי הצוות מקיימים "ישיבות צוות" קבועות בהן דנים על תכנון וביצוע העשייה המשותפת.
בהמשך להחלטות המתקבלות בישיבה, יוצא הצוות לעשייה ההתנדבותית, קבועה או חד-פעמית.
מטרת ההתנדבות השבועית הקבועה לחולל שינוי מעמיק ולאורך זמן.
חברי הצוות בוחרים התנדבות משותפת קבועה, בהתאם לצורכי המקום בו הם פועלים, ובהתאם לרצונם ויכולתם.
הם מתנדבים לפחות פעם בשבוע בהתמדה.
דוגמאות לפעילות שבועית הם: הקמת והפעלת מועדוניות בשכונות מצוקה, מועדונים לילדים בעלי צרכים מיוחדים, חלוקת מזון לנזקקים ועוד.
לרוב, ההתנדבות "עוברת מדור לדור" מצוות אחד לבא אחריו בסניף, בשאיפה לשמר אותה לאורך זמן ולהניב תוצאות.
לעיתים מחליט הצוות או ההנהלה הארצית לפעול בהתנדבות במסגרת צורך שעולה, כמו מאבקים לתיקון עוולות חברתיות מקומיות או ארציות, תמיכה בתושבים בזמן מלחמה, העלאת מודעות חברתית לנושאים נבחרים וכדומה.
בכל שנה בסוכות, חנוכה, ט"ו בשבט, פסח, ובחופש הגדול, מקיימת התנועה כנסים עונתיים וימי עיון, טיולים ומסעות ארציים, שמהווים הזדמנות לאנשי הצוות מרחבי הארץ להכיר זה את זה ולהיפגש עם אתגרי החברה הישראלית.
הצוותים קרויים על שם נחשון בן עמינדב, שעל פי מדרש בגמרא, היה הראשון לקפוץ למים בעת יציאת בני ישראל ממצרים ולפני קריעת ים סוף.
על פי התנועה, נחשבת דמותו של נחשון כסמל לחלוציות, מנהיגות ומסירות נפש למען עם ישראל.
בהקדמה לספרו של מייסד התנועה יחיאל אליאש, "מעשה הבא בחזון", מתאר הרב משה צבי נריה את מעשיו של אליאש כ"נחשוניות".
תפעול מעודניות רווחה או צרכים מיוחדים
התנדבויות בשיתוף חבריא א' וחבריא ב' בסניפים.
פרויקט "כחולבן", בעקבות מבצע עמוד ענן בעזה,
תגובת נגד למכתב השמיניסטים 2009.
השתתפות במספר מאבקים, ביניהם מאבק משמר ההוסטלים, מאבק עובדי קבלן, נגד נגד חוק הפרטת קרקעות, השתתפות במחאת מרכז הקליטה בית אלפא מול משרדי הממשלה ועוד.
ניהול מערך ביקורי בית אצל פצועי צה"ל.
הקמת "מצפה הגבורה" בעץ אפרים.
צוותי נחשון עסקו לאורך השנים בין היתר גם באימוץ שכונות מצוקה ובתי אבות, באימוץ מרכזי קליטה של עולים, בפעילות להעמקת הזהות היהודית בבתי ספר וברחוב, ובהידברות בין דתיים לחילונים.
צוותי נחשון נועדו גם להוות יסוד להקמת תנועת הבוגרים של בני עקיבא, וכן לשמש פעילות מקדימה להקמת גרעיני שירות לאומי וגרעיני שנת שירות לפני הגיוס לצבא, הפועלים חברתית בשכונות נבחרות ברחבי הארץ.
הגרעינים הללו נכנסו לאחר הקמתם תחת מחלקת הגשמה'' של בני עקיבא.
צוותי נחשון נועדו גם לייסד גרעיני משפחות משימתיים כמו גרעין יהוד, וגרעין שכונה ג' בבאר שבע.
סמינריונים עבור בוגרים שומרים על קשר ועשייה משותפת בין בוגרי הגרעינים (כפי שנקראו בעבר) והצוותים.
צולל ביצות או צוֹלֵל בִּצּוֹת (שם מדעי: Aythya nyroca) הוא מין ברווז מקבוצת הצוללים.
שמו בערבית של הצולל המצוי הוא - חַמְרַאוִי אַבְּיַד אלְעֵין, שפירושו בעברית הוא "חלודן לבן-עין".
פירוש השם המדעי - Aythya הוא "עוף ימי" (שהוזכר על ידי אריסטו) ו-nyroca - שם לברווז ברוסית.
פירוש השם באנגלית - Ferruginous Duck הוא ברווז "חלוד", אף על פי שיש בשפה העברית מין שנקרא "צולל חלוד" (שצבעו פחות חלוד מאשר צבעו של צולל הביצות), צולל הביצות לא נקרא כך כי ייחודו הוא בשהייה בביצות, בכך הוא שונה משאר הצוללים שמעדיפים את המים הפתוחים, ומכאן שמו.
צולל הביצות דוגר בדרום-מערב אסיה (מערבית לסין ודרומית לפקיסטן ולהודו), מזרח אירופה (בעיקר באזור הבלקן - צרפת ובספרד) ובצפון אפריקה.
אוכלוסיות יציבות מצויות גם בטורקיה וסביב הים השחור.
אוכלוסיות אחרות מעדיפות לבלות את החורף במזרח התיכון, צפון-מזרח ומערב אפריקה ודרום-מזרח אסיה.
במשך העשורים האחרונים הצטמצמה אוכלוסייתו במערב אירופה ובמרכזה, הופך למין הקרוב לסכנת הכחדה.
ההערכה היא שגודל האוכלוסייה בכל העולם נע בין 163,000 ל-257,000. הרס בתי גידול, ייבוש ביצות עם צמחייה עבותה, כריית כבול, אטרופיקציה ("חנק" מקווי מים כתוצאה מריבוי אצות חד-תאיות - כתוצאה מריבוי מזהמים המשמשים מזון לאצות אלו.
המים נעשים עכורים ומתפתחים בהם תנאים אנאירוביים) ועוד, מאיימים על עתידם של צוללי הביצות.
בישראל, צולל הביצות נחשב לברווז חורפי וחולף נדיר במיוחד, וגם למקנן נדיר.
עד לאמצע המאה ה-20, נחשב הברווז למין מצוי בקיץ בישראל, וגם למקנן מצוי, בעמק החולה, בחוף הכרמל ובמישור החוף.
כאמור, הידלדלותה של אוכלוסיית צוללי הביצות בארץ מקורה בשני אירועים; האחד הוא ייבוש כל הביצות בישראל בשנות השישים - ובהן ימת החולה.
האירוע השני היה כעבור שלושים שנה, כאשר ייבשו את בריכות החמצון של מפעל השפד"ן שליד ראשון לציון - שם קיננו.
אירועים אלה השפיעו קשות על צוללי הביצות, הזקוקים לצמחיית גדה עשירה, אשר הולכת ונעלמת, והם הפכו למין בסכנת הכחדה חמורה בישראל.
צולל הביצות הוא בעל מבנה גוף קטן יחסית.
אורך גופו הוא 40 ס"מ.
מוטת כנפיו 65 ס"מ, כאשר אורכה של כל כנף הוא 19 ס"מ.
הזכר ניכר זכות הצבע הערמוני החזק שלו, והוא נראה לרחוק בזכות הסוככות הלבנות שמתחת לזנבו.
הנקבה לעומתו, היא בצבע חום-שחור וגם לה סוככות לבנות מתחת לזנב.
בזמן תעופה, ניתן לראות את הפס הלבן בכנפם האחורית של צוללי הביצות.
המעוף שלהם ישר עם חבטות כנף מהירות מאוד.
בשעת סכנה, צוללי הביצות לא ממהרים להמריא אלא מעדיפים להסתתר בצמחייה הסבוכה, שם הם ממתינים בדממה ובסבלנות עד חלוף הסכנה.
בניגוד לשאר הצוללים המעדיפים בדרך כלל לבלות במקווי מים גדולים ובקבוצות גדולות, צולל הביצות יוצא דופן בכך שהוא מעדיף בדרך כלל מקווי מים קטנים, אפילו שלוליות, ובנוסף הוא מעדיף להימצא בקבוצות קטנות.
נדיר לראות קבוצה עם יותר מ-15 צוללי ביצות המבלים יחד.
מזונו מכיל בעיקר חומר צמחי.
לעיתים הוא תולש צמחי מים מהקרקעית ואוכל אותם מעל פני המים.
צוללי הביצות במהלך עונת הנדידה נודדים דרומה, בעיקר בחודש אוקטובר.
את החורף הם מבלים בעיקר בצפון הודו, באגן הים התיכון, ובאזורים מסוימים דרומית למדבר סהרה.
הם שוהים באזורים אלה עד מרץ.
כך הם נהגו בברכות הדגים ובמאגרי המים בישראל.
בדרך כלל הם נראים בקבוצות של 2–5 פריטים בין ברווזים אחרים.
לפני ייבוש החולה, עשרות זוגות ממין זה דגרו בו.
טקס האירוסין של צוללי הביצה מתרחש במועד מאוחר יחסית - מסוף ינואר ואילך.
בהטלה אחת של נקבת צולל ביצות מוטלים בדרך כלל 8–10 ביצים.
צבעם של הביצים הוא חום-בז' בהי, גודלה 38*53 מ"מ, ומשקלה כ-35 גרם.
משך הדגירה של צוללי הביצות הוא 25–27 ימים.
לאחר ייבוש החולה, חדלו צוללי הביצות מלדגור בישראל.
בקיץ 1972 נצפו צוללי הביצות כשחידשו דגירתם בביוב של גוש דן.
בקיץ 1974, זוהו במקום שבע משפחות עם אפרוחים.
שנים מעטות לאחר מכן הם נצפו דוגרים גם בברכות הביוב של העיר אשדוד.
משפחה אחת בלבד נצפתה בברכות במזרח עמק החולה.
צוּטוֹמוּ ימָאגוּצִ'י (ביפנית: 山口 彊; 16 במרץ 1916 – 4 בינואר 2010) היה אזרח יפני, היחיד שהוכר כנפגע שתי פצצות האטום שהוטלו על הירושימה ונגסאקי בסוף מלחמת העולם השנייה.
צוּטוֹמוּ ימָאגוּצִ'י נולד בנגסאקי שביפן.
החל משנות ה-30 היה מועסק בתעשיות מיצובישי בתור מהנדס מכליות נפט.
הוא טען שמעולם לא חשב שיפן צריכה לפתוח במלחמה.
הפלדה, הברזל והנפט עמדו להיגמר לטענתו, בעוד המכליות שהביאו נפט הוטבעו בזו אחר זו על ידי צוללות.
ימאגוצ'י עבד וחי בנגסאקי, אבל בקיץ 1945 הוא נסע לצורך העבודה להירושימה לשלושה חודשים.
בבוקר 6 באוגוסט התכוון לחזור לנגסאקי, והלך לתחנת הרכבת שבמרכז הירושימה עם שני שותפיו.
בדרך נזכר ששכח את תעודת המעבר שלו וחזר לבית בו התארח.
בשעה 8:15 הטיל המפציץ אנולה גיי את הפצצה ילד קטן במרכז העיר.
היה זה השימוש הראשון בפצצת ביקוע גרעיני של אורניום מועשר.
כשהוטלה הפצצה, ימאגוצ'י היה כ-3 ק"מ ממוקד הפיצוץ.
הפיצוץ קרע את עור התוף שלו ושרף את צדו השמאלי של גופו.
לאחר שהתאושש מהפיצוץ, תפסו שלושה מן השורדים מחסה לילי במקלט בסביבה, ולמחרת חזרו לנגסאקי ברכבת, שהמשיכה לפעול כסדרה.
כ-70,000 איש, אישה, זקן וטף נהרגו באותו יום בהירושימה, וכ-80,000 נוספים עתידים היו להיהרג מהשלכות הקרינה בהמשך אותה השנה.
ב-9 באוגוסט חזר ימאגוצ'י לעבוד, על אף פציעתו.
משהגיע למשרדו שבנגסאקי סיפר לחבריו על המאורע.
בשעה 11:00 סיפר למפקח על הפיצוץ בהירושימה, ובמהלך השיחה הוטלה פצצה נוספת.
משרדו של ימאגוצ'י היה במרחק 3 ק"מ ממוקד הפיצוץ, אך הפעם הוא לא נפגע ישירות.
פצצת הפלוטוניום איש שמן גבתה את חייהם של כ-40,000 בני-אדם ברגע נפילתה, ואת חייהם של כ-25,000 נוספים כתוצאה מהקרינה בשנים הבאות.
לאחר סיום המלחמה עבד ימאגוצ'י כמתרגם בעבור צבא ארצות הברית.
בשנת 1957 ממשלת יפן החלה להעניק טיפול מיוחד לניצולי פצצות האטום, אך ימאגוצ'י לא חש שהוא זקוק לטיפול מיוחד ולא השתתף בבדיקות הרפואיות.
ב-1982 לאחר שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בהירושמה ונשא נאום שבו קרא לפירוז נשק גרעיני, ימאגוצ'י החליט להתמסר למאבק לפירוז העולם מנשק גרעיני והפך למנהיג וסמל לתנועה היפנית לפירוק נשק גרעיני.
בסוף שנות ה-90 כתב ספר אוטוביוגרפי אודות חוויות האטום שלו והמאבק בנשק הגרעיני.
בשנת 2006 השתתף ימאגוצ'י יחד עם עוד 165 ניצולים ששרדו את שתי הפצצות בסרט תיעודי שנקרא "לשרוד פעמיים".
בהקרנת הסרט באומות המאוחדות נשא ימאגוצ'י נאום תחינה בו אמר: "אני שונא את הנשק הגרעיני בגלל מה שהוא עושה לכבוד האדם".
במרץ 2009 הוא קיבל הכרה רשמית מממשלת יפן על כך שהיה קורבן שתי הפצצות, ובכך הפך לאדם היחיד בעולם שהוכר כנפגע של שתי פצצות אטום.
לקראת סוף חייו חלה בסרטן הקיבה.
ב-4 בינואר 2010 נפטר בביתו שבנגסאקי, והוא בן 93.
צוות קרב פייפר מדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1, שנקרא על שם מפקדו יואכים פייפר, היה כוח נייד רב חילי רב עוצמה, שנועד להוביל את המתקפה של ארמיית הפאנצר השישית, במסגרת תוכנית המתקפה הגרמנית בארדנים בדצמבר 1944, ולשמש ככוח החוד של הדיוויזיה שלו.
הוא נודע לשימצה בעקבות מעשי טבח שביצעו חייליו בשבויי מלחמה אמריקניים במהלך התקדמותו, שהידוע בהם הוא טבח מלמדי.
צוות הקרב הצליח להבקיע את החזית האמריקנית ולחדור עמוק לשטחי העורף של הארמייה האמריקנית הראשונה, ולא היה רחוק מהשגת יעדיו הראשוניים על נהר מז.
אולם לאחר שהתקדמותו נבלמה, כותר כוחו של פייפר על ידי כוחות אמריקנים חזקים, והדף שורת התקפות אמריקאיות אליו במשך ארבעה ימים.
בליל 23/24 בדצמבר, לאחר שאזלו הדלק והתחמושת שלו, נחלצו שרידי צוות הקרב מהכיתור לאחר שנאלצו לנטוש את כל כלי רכבם וציודם הכבד.
על ארמיית הפאנצר השישית של האס.אס בפיקוד יוזף דיטריך, הוטל המאמץ העיקרי של המתקפה הגרמנית בארדנים, באגף השמאלי (הצפוני).
הארמייה שבפיקודו נועדה לתקוף גזרה בת כ-35 ק"מ שהשתרעה ממונשאו בצפון עד לפרצת לוסהיים בדרום, לחצות את המז באזור העיר לייז', ולהמשיך להתקדם מערבה לכיוון יעדה הסופי, נמל אנטוורפן.
לשם ביצוע המשימה קיבלה ארמיית הפאנצר השישית, ארבע דיוויזיות פאנצר אס.אס מובחרות, ושש דיוויזיות חי"ר, וכן עדיפות בהקצאת טנקים כבדים, תותחי-סער ומשחיתי טנקים.
דיוויזיית הפאנצר ס"ס ה-1 לייבשטנדרטה, שתקפה באגף הדרומי של הארמייה, נועדה לנוע דרך פרצת לוסהיים, עמק צר וארוך ברוחב כ-8 ק"מ מצפון לרכס שְנה אייפל (הרי השלג), ולהתקדם מערבה מדרום לרכס אלסנבורן במגמה לחצות את נהר מז באזור העיר אואי (Huy), מדרום ללייז'.
דיוויזיית העילית לייבשטנדרטה (ששימשה במקור כיחידת משמר הראש של היטלר, והייתה הדיוויזיה הראשונה של הוואפן אס אס) אורגנה מחדש כחודשיים לפני המתקפה, וקלטה 3,500 חיילים חדשים, כך שכוחה עמד על 17,988 חיילים.
היא כללה 117 טנקים, ו-22 משחיתי טנקים.
צוות קרב פייפר, שנקרא על שם מפקדו אוֹבר-שטורמבאנפיהרר יואכים פייפר, נועד להוביל את מתקפת הדיוויזיה, ולהוות את כוח החוד של ארמיית הפאנצר השישית כולה, ולכן היה החזק מכולם.
הוא כלל את כל הכוח המשוריין של הדיוויזיה, למעט משחיתי הטנקים מדגם יאגדפנצר 4.
הכוח בפיקודו של פייפר כלל את רגימנט הטנקים של הדיוויזיה, את גדוד הפאנצר הכבד ה-501 של האס אס (45 טנקים כבדים חדישים מדגם טיגר II, שרק חלקם היו כשירים ללחימה), גדוד פאנצרגרנדיר, גדוד ארטילריה, גדוד נ"מ ושתי פלוגות הנדסה קרבית.
צוות הקרב כלל כ-4800 לוחמים, וכ-800 כלי רכב ממונעים.
היה זה כוח נייד רב-חיילי רב עוצמה, שצויד במיטב הציוד הצבאי הגרמני.
לפי תוכנית המתקפה, כוחו של פייפר היה אמור לנצל את הבקעת החזית האמריקאית על ידי כוחות החי"ר הגרמניים, כדי לפתוח בתנועה מהירה מערבה לעבר נהר המז בשעות הבוקר של היום הראשון למתקפה.
אולם במקום זאת, צוות הקרב נתקע במשך מרבית שעות היום בפקקי תנועה קשים בצירי התנועה שהובילו לחזית, כשהוא ממתין שדיוויזיית הצנחנים השלישית תבקיע את החזית האמריקאית באזור פרצת לוסהיים (Losheim Gap).
רק לקראת חצות הלילה הצליח צוות קרב פייפר לפלס את דרכו עד לכפר לאנזראת, אולם פייפר החליט להמתין שם עד עלות השחר, לאחר שקיבל דיווח שגוי, שהיערות לפניו מלאים בכוחות אמריקאים.
ב-17 בדצמבר עם שחר חידש צוות קרב פייפר את התקדמותו.
הוא לא נתקל בהתנגדות רצינית ופתח בהתקדמות מהירה מערבה, כשהוא זורע בהלה באזורי העורף האמריקאים ופוגע ביחידות אמריקאיות קטנות ובדרגי תובלה שנקלעו לדרכו.
בשלב ראשון כבש הכוח את הכפר הונספלד, ששימש כאזור המנוחה של דיוויזיה 99, ובמהומה שנוצרה לקח שבויים אמריקאים רבים והשמיד כחמישים כלי רכב, לרבות זחל"מים אמריקאים.
לאחר מכן סטה פייפר צפונה מנתיב התקדמותו המתוכנן לעבר בולינגן, שם נמצא מצבור אספקה אמריקאי גדול.
הגרמנים תפסו שם כמות גדולה של דלק, ותדלקו מחדש את הטנקים וכלי הרכב שלהם.
אילו היה פייפר ממשיך בהתקדמותו צפונה לכיוון רכס אלסנבורן, הוא לא היה מתקשה לאגף ממערב את עמדותיהן של הדיוויזיות האמריקאיות ה-2 וה-99, ולכתר אותן (אפשרות שהפיקוד האמריקאי חשש ממנה מאוד).
אולם הוא לא היה מודע לקשיים בהם נתקלה התקפת דיוויזיית הפאנצר ס"ס ה-12 (שכוחו נכנס לנתיב ההתקדמות המתוכנן שלה) באגפו הימני, ופעל בהתאם לתוכנית הגרמנית המקורית, שדרשה ממנו לנוע במלוא המהירות לעבר העיר אואי על נהר מז דרך טרואה-פון (Trois ponts) וורבומון, מבלי להתחשב באיומים על אגפיו.
צוות הקרב פנה לכיוון דרום-מערב והמשיך בהתקדמותו בציר המוביל ללינייוויל.
סמוך לצומת בונייה נתקל כוח החלוץ הגרמני בסוללת ארטילריה אמריקנית, שהייתה בדרכה דרומה ממלמדי (Malmedy), וחייליו ערכו טבח בשבויים האמריקאים שנפלו בידיהם.
היה זה הראשון בסדרה של פשעי מלחמה שביצעו חיילי הוואפן אס אס בפיקודו של פייפר בנתיב התקדמותם.
בסך הכל הם רצחו כ-350 שבויים אמריקאים וכ-100 אזרחים בלגיים בכתריסר אירועים שונים.
בשעות הצהריים הגיע כוחו של פייפר ללינייוויל, ולאחר הפסקה קצרה המשיך בהתקדמותו מערבה לעבר סטאוולו, בניסיון לתפוס את הגשר החיוני על נהר אמבלב (Amblève).
הוא התקדם במקביל לגדה הדרומית של הנהר, ולקראת רדת החשיכה הגיע כוח החלוץ שלו לפאתי סטוואלו, אך לא ניסה לחצות את הגשר, שחיבר בין שני חלקי העיירה, וחנה למשך הלילה בגדה הדרומית של הנהר.
במהלך 17 בדצמבר התקדם צוות קרב פייפר לעומק כ-50 ק"מ מקו ההתחלה שלו, ההתקדמות העמוקה ביותר שהושגה על ידי הכוחות הגרמניים בארדנים במהלך אותו יום, והגיע למרחק של כ-70 ק"מ מיעדו הראשוני על נהר מז.
העצירה של צוות קרב פייפר בסטוואלו, איפשרה לפיקוד האמריקאי להזרים כוחות לבלימת המשך התקדמותו.
בשעות הצהריים של 17 בדצמבר זיהה מטוס תצפית אמריקאי את כוחו של פייפר, ודיווח על כך למפקדת הארמייה הראשונה, ששכנה בעיירה ספא.
מפקד הארמייה, קורטני הודג'ס, חשש שהכוח הגרמני מתכוון לנוע צפונה בציר הראשי המוביל ללייז' דרך מלמדי וספא, ולתפוס את מצבורי האספקה הגדולים של בעלות הברית, שנמצאו באזור זה.
הוא פינה את מפקדתו מספא, והורה לדיוויזיית הרגלים ה-30, שהייתה בעתודה, לנוע במהירות דרומה כדי לחסום את צירי ההתקדמות האפשריים של הכוח הגרמני.
פייפר שב להתקדם למחרת, בשעות הבוקר המוקדמות, ולאחר מספר היתקלויות עם המגינים האמריקאים חצה כוחו את הגשר על האמבלב בסטאוולו, שחיילי הנדסה אמריקאיים נכשלו לפוצצו.
שתי פלוגות מרגימנט הפאנצר של פייפר (שצוידו בטנקי פאנצר סימן 4) הושארו בגדה הדרומית של הנהר, ונועדו להתקדם לאורכה במטרה לתפוס את הגשר על נהר סאלם בטרואה פון.
במקביל פוצצו האמריקנים גם את הגשר על נהר סאלם בטרואה פון, לפני שהגיעו עליו שתי פלוגות הפאנצר, שנעו בגדה הדרומית של האמבלב.
עקב מחסור בדלק, נאלצו רוב הטנקים של שתי הפלוגות להישאר בגדה הדרומית של הנהר.
ורק חלק קטן מהם חברו לכוח העיקרי של פייפר בגדה הצפונית.
מפקד דיוויזיית הפאנצר ס"ס הראשונה, הורה לצוות קרב נוסף בפיקודו של גוסטב קניטל (Gustav Knittel), שהורכב בעיקרו מגדוד הסיור של הדיוויזיה, לנוע צפונה כדי לתמוך במאמץ של פייפר.
קניטל חצה את הגשר בסטאוולו והמשיך לכיוון לה גלייז, אך בשעות הלילה השתלטו האמריקאים מחדש על החלק הצפוני של העיר (מצפון לנהר אמבלב), ובכך ניתקו למעשה את שני צוותי הקרב הגרמניים מעורפם.
פייפר המשיך לחתור לחזור לנתיב התנועה המתוכנן שלו, ולכן ניסה להגיע לגשר נוסף על נהר אמבלב, שנמצא ממערב לסטומון (Stoumont).
ב-19 בדצמבר בשעות הבוקר הוא תקף את סטומון, שהוחזקה על ידי גדוד מהרגימנט ה-119 של הדיוויזיה ה-30, וכבש אותה לאחר קרב קשה.
כוח החלוץ של פייפר המשיך להתקדם מערבה, אולם נתקל בכוח אמריקאי נוסף, שכלל גדוד שני מהרגימנט ה-119 בסיוע שתי פלוגות טנקים, ממערב לתחנת הרכבת של סטומון.
לאחר מספר היתקלויות במהלכן הושמדו כמה טנקי פנתר, נאלצו הגרמנים לסגת חזרה לסטומון.
זו הייתה הנקודה הרחוקה ביותר אליה הגיע צוות קרב פייפר במהלך התקדמותו.
מחסור מחריף בדלק ובתחמושת מנע ממנו לחדש את התקפתו ולהמשיך לנוע לכיוון המז.
בשעות הבוקר של 19 בדצמבר הורה פייפר לצוות קרב קניטל לחזור לסטאוולו במטרה להשתלט מחדש על העיר, ולאפשר לדרגי האספקה שלו לחבור לכוחו, אך האחרון לא הצליח למלא את משימתו.
החלק הצפוני של סטוואלו נתפס על ידי גדוד של הרגימנט ה-117 מהדיוויזיה ה-30, ובמהלך היום הוא תוגבר על ידי גדוד נוסף של הרגימנט בסיוע גדוד ארטילריה.
לאחר רדת החשיכה פוצצו האמריקאים את הגשר על האמבלב בסטאוולו.
כוחות אמריקאים נוספים נמצאו עתה בדרכם לזירת הקרב, כדי לתגבר את יחידות דיוויזיית החי"ר ה-30, ולחסום את נתיבי ההתקדמות והנסיגה של צוות קרב פייפר.
רגימנט מהדיוויזיה האמריקאית המוטסת ה-82 נע לאזור מכיוון דרום-מערב, בעוד שצוות קרב ב' מהדיוויזיה המשוריינת ה-3 התקרב אליו מכיוון צפון.
פייפר החליט להסיג את כוחותיו מסטומון ומשאנו, ליצור מתחם הגנה היקפי מצומצם סביב הכפר לה גליז, ולהמתין שם לחילוץ ולהצנחת אספקה מהאוויר.
לבסוף, בליל 23/24 בדצמבר, לאחר שהתחמושת והדלק של הטנקים שלו אזלו, נסוג פייפר עם שמונה מאות מאנשיו ברגל בחסות החשיכה בחזרה לקווים הגרמנים.
הוא הותיר בלה גליז כוח מאסף קטן, שנועד לעכב את המרדף אחריו ולפוצץ את הטנקים, הציוד הכבד וכלי הרכב שננטשו בכפר, את הפצועים הגרמנים שלא יכלו לנוע ו-170 שבויים אמריקנים, שנפלו בשבי בימי הלחימה האחרונים.
לאחר מסע של 20 ק"מ לכיוון דרום-מזרח דרך היערות, שארך 36 שעות, חצו שרידי כוחו של פייפר את נהר סאלם וחברו לכוחות הגרמניים בגדה המזרחית של הנהר בשעות הצהריים של 25 בדצמבר.
הוא הותיר מאחוריו 28 טנקים (כולל 7 טנקים מדגם קינג טיגר), 6 תותחים מתנייעים, 70 זחל"מים וציוד רב נוסף וכן 127 שבויים ופצועים.
לפי מקורות גרמניים, אבדות צוות קרב פייפר מה-16 עד 27 בדצמבר הסתכמו ב-45 טנקים (כולל 13 טיגרים) וכ-900 לוחמים (לא כולל חיילים לא קרביים בדרגי האספקה שלו).
צולל (שם מדעי: Aythya) הוא סוג של עופות מים במשפחת הברווזיים החיים באזורי מים וצוללים כדי להגיע למזונם.
סוג זה כולל 12 מינים מתת-משפחת ברווזי צלילה הנפוצים בכל העולם, במים מתוקים, למעט המין צולל ימי החי גם בימים.
ברווזים אלו בעלי בליטות שומן בקצה זנבם אותו הם מורחים על גופם כדי לצוף, אך הם יכולים גם לצלול אל מתחת למים בחיפושים מתחת למים של צמחייה, זרעים, רכיכות ודגים קטנים.
מעופם נחשב לאיטי וכן הילוכם ביבשה והם מעדיפים לנוע בשחייה.
המינים צולל ביצות, צולל מצויץ, וצולל חלודי חיים בישראל.
בתעופה, צוות קרקע הוא מכלול העובדים המטפלים בהכנת המטוס לטיסה.
צוות קרקע כולל קשת רחבה של בעלי מקצועות טכניים: מכונאי מנועים, אלקטרונאים, פחחי מטוסים ועוד.
בתעופה צבאית כולל צוות הקרקע גם אנשי חימוש, ובתעופה אזרחית כולל צוות הקרקע גם דיילי קרקע, המטפלים בעליית הנוסעים למטוס.
בטייסת טיסה חיילי צוות קרקע נמנים עם הגף הטכני.
פעולות צוות הקרקע כוללות: בדיקה יומית לכלי הטיס, בדיקה לפני טיסה, חימוש ותדלוק ותחזוקה קלה.
לתחזוקה רחבה יותר פועלת בבסיס טיסה טייסת תחזוקה אווירית.
הכשרת צוות קרקע לחיל האוויר הישראלי נעשית בבית הספר למקצועות הטכניים של החיל ובבתי ספר אזרחיים.
צולל חלודי (נקרא גם צולל חלוד; שם מדעי: Aythya ferina) הוא מין במשפחת הברווזיים, הנפוץ ביבשות אירופה ואסיה, והחי במקווי מים מתוקים (כגון אגמים וביצות) בעומק של כמטר אחד לפחות, שבהם שפע צמחייה ומזון חי, ולעיתים אף במקורות מים מלוחים במקצת.
השם המדעי מורכב משתי מילים: Aythya – עוף ים שהוזכר על ידי אריסטו, וFerina – בר (ferrinus = פרא).
ממדי הצולל החלודי ממוצעים ביחס לשאר הברווזים.
אורך גופו כ-50 ס"מ, ואורך מוטת כנפיו כ-75 ס"מ.
לזכרים ראש חום, צדי גופם וגבם בהירים, ואילו החזה והאחוריים שלהם שחורים.
לנקבות צבעי גוף בהירים יותר לעומת הזכרים: ראשן מאופיין בצבע חום בהיר עם כתמים המפוזרים באקראיות, וצבע שאר גופן חום בהיר.
אצל שני המינים, צבע המקור שחור-כחול.
מזונו העיקרי של הצולל החלודי הוא צמחי מים, חרקים ורכיכות (כגון חלזונות).
בנוסף לכך, הצולל החלודי ניזון גם מצמחי יבשה, מזרעים ומדגים קטנים.
תפוצתו של הצולל החלודי נרחבת מאוד.
ישנן אוכלוסיות יציבות באסיה הקטנה ובמערב אירופה.
בחודשי הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט), הצולל החלודי נפוץ ממרכז אירופה ומזרחה עד למונגוליה ולאזורים נרחבים ברוסיה.
האוכלוסייה המקננת אינה מצפינה מעל קו הרוחב 65.
אוכלוסיות בלתי יציבות של הצוללן החלודי מבלות את החורף בדרום אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון, בארצות הלבנט ובמזרח אפריקה, והוא מתפרש אף מערבה לכיוון ימת צ'אד, מאלי וסנגל.
האוכלוסיות המזרחיות חורפות בדרום אסיה: מתת-היבשת ההודית ומזרחה במערב ועד לדרום קוריאה ויפן במזרח, וכן דרומה עד לפיליפינים.
אוכלוסיית הצוללים החלודים נמצאת במגמת ירידה, ומצב השימור של המין מוגדר ברשימה האדומה של IUCN כ"פגיע".
הגורמים העיקריים לכך הם הרס בתי גידול, פיתוח עירוני וניצול של משאבי מים לצרכים אנושיים.
לצד גורמים אלה, מצויים גם גורמים נוספים המשפיעים לרעה על גודל אוכלוסיות הצוללים באזורים מסוימים.
בספרד, רבים מהצוללים החלודיים מצאו את מותם כתוצאה מהרעלת עופרת, ובסין צוללים רבים טובעים עקב השימוש ברשתות דיג.
ציד ספורטיבי של צוללים חלודים מקובל ומהווה חלק משמעותי מהתרבות המקומית בספרד, באיטליה ובמחוז גילאן שבצפון מערב איראן.
באיסלנד אוספים את הביצים שלהם וכך בוקעים פחות צוללים, מה שגורם לירידה בגודל אוכלוסייתם.
הצולל החלודי חולף וחורף בישראל, בעיקר בכנרת ובמאגרי מים גדולים אחרים בצפון הארץ.
לעיתים קרובות, הוא נצפה במספרים גדולים יחד עם קרובו, הצולל המצויץ.
נכון לעשור השני של שנות ה-2000, מספר הצוללים החלודים החורפים בארץ הוא נמוך מעט מ-3000 פריטים.
צולל גב-קנבס (שם מדעי: Aythya valisineria) הוא מין ברווז בסוג צולל השייך לתת-משפחת הצוללים.
מין זה מצוי באמריקה הצפונית.
הוא המין הגדול ביותר בסוג צולל.
ברווז זה בעל עיניים אדומות בולטות ומקור ארוך בצבע שחור, פנים וצוואר ארוך בצבע חום-אדמוני וחזה שחור.
אזור השת גם שחור, אך הכנפיים והגוף לבנים.
הנקבה לעומת הזכר אפורה כולה עם מקור עדין יותר וכתם חום על הצוואר.
הראש בהיר והעין שחורה וקטנה.
הברווז מצוי באגמים, נהרות וביצות עשב באמריקה הצפונית ומצפין עד לחוג הארקטי.
הנקבה מקננת בשולי המים בין הצמחייה ומטילה בקן 5–11 ביצים.
נקבות אחרות עשויות להטיל ביצים בקן, לעיתים תוך דחיפת המארחת ומאבק איתה.
לאם המארחת קשה לזהות איזו ביצה לא שייכת לה, וכך האפרוחים מוטבעים.
גם ברווזי צולל אמריקאי נטפלים לקינה.
התועלת שלהם היא בכך שישנם הרבה טורפים באגמים ובביצות כמו ראקונים, בואשים ונחשים רעבים וגם הברווזות המקננות עלולות להיטרף.
הפצת הביצים מסייעת לחלק מהתטולות להינצל.
צולל אמריקאי (שם מדעי: Aythya americana) הוא מין ברווז מהסוג צולל החי באמריקה הצפונית.
אורך ברווז זה 37 ס"מ ומטת כנפיו עד 87 ס"מ.
הוא בעל ראש וצוואר אדמדמים, עין צהובה גדולה, מקור לבן ורחב, חזה ואזור שת שחורים וכנפיים וזנב אפורים בהירים.
הנקבות חומות חיוורות עם ראש לבן ומקור אפור.
הצוללים חיים רוב זמנם במים מתוקים כמו אגמים וביצות מקנדה למרכז ארצות הברית.
כשמם הם צוללים בעקבות מזון כמו רכיכות וחרקי מים וגם אחרי זרעים ואצות.
צוללים אלה מקננים בין צמחי מים גדולים בסמוך לגדת הנהר והביצה.
הם מקננים על הקרקעית בסמוך למים ומטילים בקן 5-7 ביצים.
ואולם חלק מהצוללים מעדיפים להיטפל למיני ברווזים כמו לצולל גב-קנבס ולכמה מיני צוללים נוספים.
במעשה זה הצולל יכול להגדיל התטולות שלו ולהפחית את טריפתם בידי טורפים כמו ראקונים או נחשים רעבים.
צולל ימי (שם מדעי: Aythya marila) הוא מין ברווז בסוג צולל השייך לתת-המשפחה ברווזים צוללים.
ברווז זה חי בחלק הצפוני של כדור הארץ באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית, לאורך החופים והאגמים וגם בטונדרות של אלסקה ורוסיה ובאזור הטייגה.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר בחורף עם כ-21 תצפיות עד היום, האחרונה מביניהן היא מה-19.01.2026 בבריכות הדגים של מעיין צבי.
הוא בעל נוצות שחורות עם בטן וצידיים לבנים, כנפיים מנומרות כסופות-אפורות וצוואר וראש ירוקים כהים.
העיניים צהובות והמקור השטוח כחול בהיר עם שן כהה בקצהו.
הנקבה חומה ברובה, אך בעלת ראש שחור, מקור תכול וסביבו אזור לבן ועיניה צהובות.
נקבות וזכרים צעירים דומיםל אלו של הצולל החלודי והמצויץ, אבל הצולל הימי גדול יותר, הראש עגול מאוד, המקור ארוך כשצבע השחור ב"שן" בקצהו מצומצם, יש כתם לבן נרחב בבסיס המקור, וסוככות האוזן בהירות.
הצולל הימי גדל בטונדרה וטייגה.
כעת מוערך ששבעים וחמישה אחוזים מאוכלוסיית הצולל הימי מתפתחת באלסקה.
הצולל הימי בדרך כלל מתחיל לגדול בגיל שנתיים אף על פי שהוא מתחיל לקנן כבר בהגיעו לגיל שנה.
צוללים ימיים זכרים משתמשים בשריקה רכה וזריזה בשביל למשוך את תשומת לבם של הנקבות בתקופת החיזור (בין סוף החורף עד תחילת האביב), בדרך חזרה לאזורי הקינון שלהם.
נקבות צוללים ימיים משמיעים קול אחד, "ארר-ארר-ארר-ארר" צורם.
טקס החיזור של הצולל הימי מורכב ומסתיים בצורת זוגות של זכר ונקבה.
הקן של צולל ימי הוא שקע באדמה אותו הנקבה מרפדת.
אחרי שהנקבה מטילה את הביצים, הזכר נוטש אותה והולך עם זכרים אחרים לאגמים, אליהם הם חוזרים באופן שנתי.
באגמים האלה יש מזון ומחסה.
הנקבה מטילה שש עד תשע ביצים ואז דוגרת עליהם במשך עשרים ושישה עד עשרים ושמונה ימים.
האפרוחים שרק בקעו מכוסים בפלומה וזמן מה לאחר מכן הם יכולים ללכת, לשחות, להאכיל את עצמם ועוד, אבל רק אחרי ארבעים עד ארבעים וחמישה ימים אחרי הבקיעה.
האפרוחים הפגיעים עוקבים אחרי אמם.
הצעירים נחשפים לטורפים רבים כמו: שועלים, ינשופים, בואשים, דביבונים, זאבים ואיומים רבים אחרים.
ברווזים אלה חיים רוב הזמן על פני הים או באגמים גדולים ורוב זמנם מצויים במים.
הם צוללים כדי להשיג את מזונם המורכב מתולעים, צמחייה מימית, רכיכות ודגיגים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר בחורף עם כ-21 תצפיות עד היום:
לפי IUCN הצולל הימי נמצא בדרגה מוגנת ועם הכי פחות חשש לסכנת הכחדה.
בזמן ספירת האוכלוסייה של המין, הוא נספר ביחד עם מין דומה - צולל קטן (Aythya affinis), מכיוון שאי אפשר להבדיל בין המינים בצילום אווירי.
מוערך שבערך כאחד עשר אחוזים מהצוללים יבשתיים.
מאז שנות השמונים אוכלוסיית הצוללים הימיים קטנה באיטיות.
הגורמים העיקריים לכך הם: מחסור במקומות גידול ושינויים בבית הגידול, חומרים מזהמים, וסיכויי ההישרדות הנמוכים של הנקבות.
צולל דרומי (שם מדעי: Netta erythrophthalma) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים.
למרות ששמו "צולל" הוא אינו שייך לסוג "צולל" אלא לסוג נטה, הקרוב אליו.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם תצפית בודדת ממאי 1998 באילת.
אורך הצולל הדרומי 48–51 ס"מ.
הוא בעל נוצות שחורות למעט בצידיו החומים.
מקורו גדול ורחב וצבעו תכלת ועיניו אדומות.
הנקבות לעומת הזכרים בהירות יותר וצבעם חום-בהיר-קרם עם פנים וצוואר לבנים למעט בחלק העליון וסביב העיניים שם הם חומים.
ישנם 2 תת-מינים של הברווז: תת-המין האפריקני (המצוי בישראל) ותת-המין הדרום-אמריקאי.
שניהם חיים באזורים טרופיים רדודים.
ברווזים אלה משכשכים מזון מפני המים אך גם צוללים להשיג מזון מתחת למים.
הם חיים בנהרות איטיים ואגמים וחיים בלהקות של עד 5,000 פרטים.
הם ניזונים מתחת למים בעיקר מצמחייה מימית וגם מחרקי מים, רכיכות ודגיגים.
צוליסווה סיטהולה היא שחקנית ויוצרת סרטים דרום אפריקאית, אשר חיה בזימבבואה.
היא זכתה בפרס פיבודי בשנת 2010 על סרטה התיעודי Zimbabwe's Forgotten Children.
סיטהולה נולדה בדרום אפריקה וגדלה בזימבבואה לאחר 1970. אמה נפטרה מסיבוכים הקשורים ל-HIV/איידס בשנת 1995. היא השלימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת זימבבואה ב-1987.
כשחקנית, הופיעה בשנת 1987 בסרט הטלוויזיה הבריטי "מנדלה" מבית רשת HBO; בדמותה של זינדזי מנדלה (אנ'), בתם הצעירה של נלסון מנדלה וויני מדיקיזלה-מנדלה.
באותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בסרט האפי האמריקאי "זעקה לחופש" בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
כיוצרת סרטים דוקומנטריים, סיטהולה יצרה והופיעה ב- Shouting Silent (2002, 2011), סרט על הניסיון של משפחתה עם HIV/איידס, הסרט זכה בפרס פיבודי בשנת 2010, וגם בפרס השופטים לסרט תיעודי בפסטיבל הקולנוע העצמאי בוושינגטון די סי.
היא הייתה מפיקה שותפה של הסרט The Orphans of Nkandla (2004), מה שהפך את סיטהולה לאישה דרום האפריקאית הראשונה לזכות בפרס BAFTA.
סרטיה נכללים באופן קבוע בפסטיבל סרטי אפריקה בניו יורק, ובעוד פסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
ב-1999 היא שמשה כשגרירת דרום אפריקה לפסטיבל הקולנוע בקאן.
סיטהולה הפיקה את הסרטים South Africa from Triumph to Transition ו-Mandela עבור CNN-פריים, ואת הסדרה Real Lives עבור טלוויזיית דרום אפריקה.
"יש לי רק תשוקה אחת בחיים," היא אמרה בריאיון עם אודרי מקלאסקי, "רק אחד – ליצור דימויים אשר משנים את העולם."
כשחקנית, הופיעה סיטהולה בתפקידים בסרטיםCry Freedom (1987), Mandela (1987, טלוויזיה), Fools ו-Chikin Biznis.
צוותי התערבות במשבר הם צוותים ייעודיים, שמטרתם לתת תמיכה בזמן משבר לאנשים עם מוגבלות נפשית, ולשפר את ההתמודדות של רשויות אכיפת החוק והביטחון בממשק עם אנשים עם מוגבלויות.
אנשים עם מגבלה נפשית מעורבים לפי הערכה בשישה עד עשרה אחוזים מהמקרים שהמשטרה מטפלת בהם, וכ-25% מאנשים המאובחנים עם מחלה נפשית ייעצרו על ידי המשטרה לפחות פעם בחיים .
בהתאם לכך, במחקר שבדק את תפיסת המאובחנים כחולי נפש ביחס למערכות אכיפת החוק ב-27 מדינות שונות, 17 אחוזים מהנשאלים שהיו מאובחנים כחולים בסכיזופרניה דיווחו שהמשטרה התנהגה אליהם בצורה גרועה יותר משהיא מתנהגת לשאר האוכלוסייה .
הקשיים של מערכות אכיפת החוק בהתמודדות עם אנשים המתמודדים עם משברים נפשיים, הנמצאים בהליך הפלילי, מאפיינים את כל שלבי ההליך החל מהמעצר, דרך השפיטה עד לגזר דין וריצוי העונש או הליך השיקום, כאשר מערכות אלה אינן מצליחות להתמודד עם אוכלוסיית המתמודדים עם משברים נפשיים ומשכך נכשלות בהתייחסות אליהם.
לפיכך, מוסדות לאכיפת החוק במדינות רבות מאמצים אסטרטגיות לשפר תגובותיהם של שוטרים עת הם עונים לקריאה אשר מתייחסת לאדם עם מגבלה נפשית, או אדם החווה משבר נפשי.
מודלים להפעלת צוותי משבר ברחבי העולם
לאורך השנים פיתחו מדינות שונות מודלים שונים שמטרתם להקל או למנוע את המפגש בין אנשים עם מוגבלות לבין כוחות הביטחון ואכיפת החוק.
המודל הראשון והמוכר ביותר הוא צוותי התערבות במשבר (Crisis Intervention Teams – CIT) .
המודל פותח בעיר ממפיס בארצות הברית בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 בעקבות אירוע בו שוטר מקומי ירה והרג אדם המאובחן עם סכיזופרניה אשר החזיק בסכין ואיים לפגוע בעצמו.
בעקבות דרישה ציבורית כינס המושל צוות משימה שכללה נציגי מערכות אכיפת החוק, מערכות בריאות הנפש, ארגוני זכויות אדם ונציגי אקדמיה.
מטרת הוועדה הייתה להגביר את הביטחון במפגש שבין כוחות הביטחון לאנשים החווים משברים נפשיים, מניעת מצבים בהם אנשים נעצרים בעת משבר נפשי, והפניה לטיפול פסיכיאטרי מתאים.
צוות המשימה יצר את מודל צוותי התערבות במשבר .
למודל צוותי התערבות במשבר מספר דרכי פעולה, השלב הראשון הוא הכשרת שוטרים בסוגיות הקשורות לבריאות הנפש והתמכרות.
בנוסף קיים דגש רב על שיתוף פעולה בין כוחות המשטרה לנציגי משרדים ממשלתיים שונים ונציגים שונים של הקהילה, במטרה לספק מענה מתאים בעת מפגש בין השוטר לאדם החווה משבר נפשי.
דגש מיוחד מושם על שיתוף פעולה עם ארגוני חירום שונים, שירותי רווחה, בתי חולים פסיכיאטריים ושירותים רפואיים אחרים, כך שלשוטרים תהיה אפשרות להפנות את האדם החווה משבר נפשי לשירות המתאים.
במשך השנים הוטמע המודל ברוב מדינות ארצות הברית, ובמספר רב של ארצות נוספות.
מחקרים מצביעים כי שוטרים שעברו הכשרה לתוכנית מגלים פחות סטיגמות (סטריאוטיפיים שליליים) ביחס לאנשים עם מוגבלות נפשית, מפעילים פחות כוח פיזי, גילו יותר מיומנויות להפחתת הסלמתן של אירועים, הפנו יותר אנשים למחלקות פסיכיאטריות (ביחס לשוטרים שלא עברו הכשרה).
לפי הערכה על מנת שבכל משמרת יהיו מספיק שוטרים המוכשרים לטפל באנשים הנמצאים במשבר נפשי אקוטי, יש צורך לוודא שכ-20 אחוזים מכוח השיטור הכללי יעברו הכשרה מלאה .
קבוצת הייעוץ של צוותי התערבות במשבר המליצה על יוזמות נוספות במטרה להתמודד עם האתגרים שבמפגש בין אנשים עם קשיים נפשיים למערכות אכיפת החוק.
יוזמות אלה כללו הקמת בתי משפט לבריאות הנפש המאפשרים לנאשמים הסובלים מקשיים נפשיים, לקבל טיפול בבריאות הנפש כחלופה לענישה פלילית, קבוצת הדרכה למשפחות של אנשים עם מחלות נפש קשות .
העוסקת בין היתר בדרכי פתרון בעיות, הקניית ידע מקצועי בבריאות הנפש, כלים לתמיכת עמיתים, אפשרויות טיפול שונות ומידע על שירותי קהילה שונים, הצבת פסיכיאטרים וצוותים פרא רפואיים בבתי כלא, והכשרת צוותי בית כלא בתכנים הקשורים לבריאות הנפש .
מודל נוסף להתערבות במשבר פותח במדינת ניו יורק שבארצות הברית והוא מפעיל צוות משברי נייד (Mobile Crises Team).
השירות מיועד למנוע אשפוזים פסיכיאטריים מאנשים שאינם נמצאים במצב סיכון לפגוע בעצמם או בסביבתם.
השירות מפעיל מוקד שניתן לפנות אליו בנוגע למשבר נפשי התנהגותי שהפונה חווה או שהוא סבור שאדם אחר חווה.
במצב משבר יגיע צוות מקצועי לביתו או למקום עבודתו של הנמען ויספק לו תמיכה מתאימה.
הצוות כולל מגוון אנשי מקצוע כמו אחיות, עובדים סוציאליים ורופאים פסיכיאטריים, אשר מוכשרים לספק טיפולים בבריאות הנפש בסביבתו הטבעית של האדם.
הטיפולים כוללים, הערכת המצב, התערבות במשבר, ייעוץ ותמיכה ומידע בנוגע לשירותים מתאימים אחרים.
ככל וצוות הנייד יתרשם שהאדם נמצא במשבר שלא ניתן לטפל בו בסביבתו הטבעית, הם יכולים להציע לו להתלוות אליהם למרפאה או בית חולים פסיכיאטרי.
רק במקרי חירום שבהם הצוות יחשוש שהאדם החווה משבר נפשי עלול לפגוע בעצמו או בסביבה הם יזמינו משטרה או שירותי הצלה על מנת שהם יפנו את האדם למחלקה פסיכיאטרית גם אם זה בניגוד לרצונו.
מודל דומה פותח באנגליה והחל לפעול כפיילוט בשנת 2014. המודל ששמו טריאז' רחוב (Street Triage) בנוי על חיבור בין גורמי אכיפת החוק לשירותי בריאות הנפש, במטרה שאלה יפעלו בשיתוף פעולה בעת מפגש בין אדם החווה משבר נפשי למערכות אכיפת החוק.
כאשר שוטר מגיע לזירה בה נמצא אדם החווה משבר נפש, השוטר יכול להתקשר למוקד ולהתייעץ עם איש מקצוע בבריאות הנפש, או להזמין את איש המקצוע לזירת האירוע .
באוסטרליה פותח מודל דומה למודל האנגלי והוא נקרא צוות התערבות בבריאות הנפש.
המודל בנוי על שיתוף פעולה בין המשטרה לאנשי מקצוע בבריאות הנפש, על מנת שאלה יעבדו ביחד באירוע המעורב בו אדם החווה משבר נפשי ויפעלו ביחד על מנת לספק לו טיפול מתאים בסביבה בטוחה .
בינואר 2019 פנו עשרה ארגוני החברה האזרחית לשמירה על זכויות אנשים עם מוגבלויות לסגן שר הבריאות ולשר לביטחון פנים, בקריאה למשרד הבריאות ולמשטרת ישראל לשלב כוחות, ולהקים בדחיפות מערך של צוותי משבר אשר ייתן מענה למצבי משבר של אנשים עם מוגבלות.
הפנייה נעשתה על רקע מותו של יהודה ביאדגה, אדם עם מוגבלות נפשית שנהרג מידי ירי של שוטר שהגיע לאירוע לאחר קריאה של בן משפחתו.
בעקבות הפנייה במהלך שנת 2019 הקימו במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים שולחן עגול במסגרתו נערכו מספר מפגשים, בהשתתפות מספר גורמי ממשלה – משרד הבריאות, משרד הרווחה, הסיוע המשפטי, משטרת ישראל, המשרד לביטחון פנים, פרקליטות המדינה, הסניגוריה הציבורית ועמותות שעוסקות באנשים עם מוגבלויות.
בעקבות משבר הקורונה הופסקו השיחות בעניין.
בחודש מאי 2020 נהרג איאד אל-חלאק, צעיר על הרצף האוטיסטי, על ידי כוחות הביטחון.
אירוע זה, יחד עם שורת מקרים נוספים בהם נפגעו ואף מצאו את מותם אנשים עם מוגבלויות שונות, לרבות מוגבלויות נפשיות על ידי נציגי כוחות הביטחון ואכיפת החוק, הובילו את נשיא המדינה מר ראובן ריבלין להקים ועדה ייעודית שתעסוק במציאת פתרונות למניעת התנגשות בין כוחות הביטחון ואכיפת החוק לאנשים עם מוגבלות.
הוועדה המליצה לפעול בשלושה מישורים עיקריים:
פיתוח הכשרות לנציגי אכיפת החוק
המשך בחינת ייצוג היתר של אנשים עם מוגבלות בהליך הפלילי .
צוות שימור האמזונאס ) הוא ארגון ללא כוונת רווח הפועל לשימור המגוון הביולוגי של אגן האמזונאס.
הארגון נוסד ב-1996 על ידי האתנובוטניסט מארק פלוטקין ופעילת השימור ליליאנה מדריגל.
הארגון פעיל בעיקר באזורים הצפון-מערביים, הצפון-מזרחיים והדרומיים של האמזונס.
הוא פועל לקידום זכויות ילידים בבעלות וניהול קרקעות, הגדרה עצמית מול גופי הממשל עבור קהילות מקומיות באמזונאס, שמירה על יערות הגשם והגנה על המגוון הביולוגי של האזור, הגנה על מסורות רפואיות מקומיות ושמירה על זכויות קניין רוחני של קהילות בדרום אמריקה.
מטה הארגון הוא במחוז ארלינגטון, וירג'יניה, והוא מפעיל משרדי שטח בברזיל, קולומביה וסורינאם.
בשנת 2002 קיבל הארגון את פרס הסביבה של התוכנית הסביבתית של האו"ם כהוקרה על הישגי השימור שלהם.
בשנת 2008, הארגון קיבל את פרס סקול ליזמות חברתית מקרן סקול.
בנובמבר 2010 הארגון הוכר כחתן פרסי טכנולוגיה לשנת 2010 על ידי מוזיאון הטכנולוגיה בסן חוזה, על עבודתם עם טכנולוגיה כדי לסייע למיפוי האמזונס.
בשנת 2015, הארגון קיבל את פרס 'לראות עולם טוב יותר' מ-DigitalGlobe, ספקית של תמונות לוויין ברזולוציה גבוהה, צילומי אוויר ותוכן גיאו-מרחבי.
צוות תרנגול היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת לילדים, מסוגת קומדיה והרפתקאות, אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת דורין קרונין.
הסדרה נוצרה על ידי טום רוג'רס והופקה על ידי Wild Canary Animation.
שיר הפתיחה בוצע במקור על ידי רנה סנדס שכיכבה בתוכנית "Kids Incorporated".
הסדרה עוקבת אחר קופ, אפרוח בו וסוויטי, שלישיית אחים תרנגולים צעירים, והמנטורית שלהם, הכלבה קפטן טולי, המשתמשים בעבודת צוות ובכישורי חשיבה ביקורתית כדי לפתור בעיות ולשמור על השקט בשכונה שלהם.
קפטן טולי – כלבת חילוץ והצלה לשעבר בעלת עיניים בצבעים שונים (כחול משמאל וחום מימין), אשר משמשת כמנטורית של צוות תרנגול.
קופ – תרנגול הנמצא בצוות תרנגול, אשר מתמצא בטכנולוגיה.
סוויטי – תרנגולת הנמצאת בצוות תרנגול, אשר היא הכי חזקה בצוות.
אפרוח בו – תרנגול הנמצא בצוות תרנגול, אשר הוא הכי מהיר בצוות.
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב ורועי גבע, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקופרמונה המילטוןאריאל לינדזןסוויטיגבריאלה גרייבסמעיין עדןאפרוח בומקסוול סימקינסאדם זילברמןקפטן טוליאיווט ניקול בראוןענת ניב
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי יהלי עזרא, גילן שחף, אלונה אלכסנדר, יובל גרבש, זואי אלמוג, יהלי ווטסון, ערן מור, גלעד קלטר, גיא גולדברג, רונה בקרמן, עמית מטלון, איתמר אולייר, נעמי פוקס, שירלי לילו והדר שחף-מעיין.
עונה מספר פרקים תקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12914 במאי 202122 באפריל 202222 במאי 202210 במאי 2023
Hardshellיום קשה למר הארדשל22 באפריל 202210 במאי 202329-בThe Doctor is inביקור מהדוקטור
בנוסף פורסם שחברת ההפקה של הסדרה היא Wild Canary Animation, ושהמפיק בפועל שלה הוא טום רוג'רס, העורכת סיפורים שלה היא רייצ'ל רודרמן והמנהל האומנותי שלה הוא טוני טרוג'יו.
צוטומו מיאזאקי (ביפנית: 宮﨑 勤; באנגלית: Tsutomu Miyazaki; 21 באוגוסט 1962 – 17 ביוני 2008) היה רוצח סדרתי, נקרופיל וקניבל יפני אשר רצח ארבע ילדות צעירות בטוקיו ובסאיטאמה בשנים 1988–1989. זכה לכינוי רוצח האוטאקו לאחר שבביתו נמצאו אלפי סרטי אימה ופורנוגרפיה, אשר התקשורת תיארה באופן שגוי כאוספי אנימה ומאנגה.
נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב.
אופיו האלים של המודוס אופרנדי של מיאזאקי עורר בהלה ציבורית רחבה עם פרסומו.
לאחר שחטף את קורבנותיו, כולן ילדות בגילאי ארבע עד שבע, רצח וביתר את גופותיהן ברכבו, בטרם אנס ואכל אותן.
לעיתים נהג לשמור חלקים מהן בתור פרסים, וליצור קשר עם משפחותיהן בכדי להתגרות בהן.
צוטומו מיאזאקי נולד ב-21 באוגוסט 1962 ב, טוקיו, הבן הבכור של משפחה אמידה.
לידתו הייתה מוקדמת והוא סבל ממום מולד נדיר שחיבר בין מפרקי ידיו, כך שלא הצליח לכופף אותם כלפי מעלה.
משפחתו ניהלה עיתון מקומי והייתה ידועה היטב בעיר מגוריה, בה שירתו סבו ואביו לפניו במועצת העיר.
מאחר שהוריו היו שקועים בעבודתם ועסוקים מרבית הזמן, חונך מיאזאקי בידי סבו, ובידי אדם שסבל ממוגבלות שכלית אשר נשכר לשמש כאומן עבורו.
בבית הספר סבל מיאזאקי מבריונות וחרמות ממושכים בעקבות המום הבולט בידיו, ובחלוף הזמן הפך לילד שקט ומופנם.
הוא המשיך לבית הספר התיכוני מיידאי נקאנו ב, מוסד לימודי יוקרתי בעל קשרים קרובים ל, ונחשב לתלמיד מופתי עד שהחלו ציוניו ליפול בפתאומיות.
הוא דורג במקום הארבעים מתוך חמישים ושש התלמידים בכיתתו, ולא זכה להזמנה לאוניברסיטה כנהוג בבית הספר.
במקום להמשיך ללימודי אנגלית והוראה כפי שתכנן, נרשם למכללה מקומית ורכש השכלה מקצועית במטרה להפוך לטכנאי צילום.
במהלך שנות ה-80 שב להתגורר בבית הוריו, וחלק חדר משותף יחד עם אחותו הגדולה.
על אף תדמיתה של משפחתו באיצוקאיצ'י, לא הפגין כל רצון לרשת את עסקיהם.
לאחר מעצרו אמר כי הדבר היחיד שרצה באותה העת היה כי , אולם האמין שהוריו היו מודאגים יותר , ו.
באותה הודאה סיפר כי עד לתקופה זו כבר החל לחשוב על התאבדות.
כמו כן אמר כי קיבל תמיכה רק מסבו, אליו היה קרוב מאוד, על אף הניכור הרב שחש מצד שתי אחיותיו הצעירות.
סבו של מיאזאקי נפטר ב-1988, מה שהחמיר את דיכאונו והפך אותו לבודד עוד יותר.
בניסיון , אכל מיאזאקי כמות מסוימת מהאפר שלו.
כעבור מספר שבועות תפסה אותו אחת מאחיותיו בזמן שצפה בה מתקלחת, וכאשר הורתה לו לעזוב תקף אותה.
לאחר שאמו למדה על התקרית ודרשה ממנו כי ישקיע יותר זמן בעבודתו מאשר בצפייה בקלטות וידאו, תקף גם אותה.
מסע הקטל של מיאזאקי נפתח באוגוסט 1988 והסתיים ביוני 1989. מיאזאקי ביתר ורצח ארבע ילדות בגילאי ארבע עד שבע, אנס את גופותיהן, שתה את דמה של אחת מהן, ואכל חלקים מידה של אחרת.
לפני מעצרו כונו הפשעים הללו בשם רציחות הילדות הקטנות, ולאחר מכן בשם הרציחות והחטיפות הסדרתיות של טוקיו וסאיטאמה.
מעט לאחר יום הולדתו העשרים ושש, ב-22 באוגוסט 1988, עקבותיה של מרי קונו בת הארבע נעלמו בזמן ששיחקה בבית חברתה.
מיאזאקי הוביל אותה לתוך רכב ה שלו ונסע לכיוון מערב טוקיו.
לאחר שחנה מתחת לגשר באזור מיוער, התיישב לצידה של קונו במשך חצי שעה בטרם רצח אותה ואנס את גופתה.
הוא השליך את הגווייה בשדות הסמוכים לביתו, נפטר מבגדיה, וחיכה שתירקב בטרם שב על מנת לכרות את ידיה ואת רגליה, אותם שמר בארונו.
לאחר מכן שרף את שאריותיה בתנור ביתו, טחן אותן לאבקה, אותה שלח למשפחתה בתוך קופסה יחד עם שיניה, תמונות של בגדיה, וגלויה בה נכתב .
הגפיים של קונו נמצאו בארונו של מיאזאקי כאשר נעצר לאחר שנה.
כעבור חודשיים חטף מיאזאקי את מסאמי יושיזאווה בת השבע לאחר שראה אותה הולכת לאורך דרך כפרית.
הוא פנה אליה בהצעה לעלות לרכבו, ומשנענתה בחיוב, נסע לאותו מקום בו רצח את קונו.
לאחר מכן רצח אותה, אנס את גופתה, ולקח את בגדיה עמו, בטרם עזב.
מיאזאקי המתין חודשיים נוספים לפני שחטף את אריקה נמבה בת הארבע, כאשר שבה לביתה לאחר שביקרה את חברתה.
הוא כפה עליה להיכנס לרכבו ונסע למגרש חנייה בנגורי, כיום , שם הכריח אותה להסיר את בגדיה במושב האחורי של הרכב, והחל לצלם אותה.
לאחר שרצח אותה, קשר את ידיה ורגליה מאחורי גבה, עטף אותה בסדין מיטה, והניח את גופתה בתא המטען.
הוא השליך את בגדיה באזור מיוער, ונפטר מגופתה במגרש חנייה סמוך, בו התגלתה כעבור שלושה ימים.
ב-20 בדצמבר קיבלה משפחתה גלויה ששלח ובה נכתבה הודעה אשר הורכבה ממילים שנחתכו ממגזינים, .
כמעט שישה חודשים חלפו בטרם מצא מיאזאקי את אייאקו נמוטו בת החמש.
לאחר ששכנע אותה להרשות לו לצלם אותה, הוביל אותה לרכבו בו רצח אותה, כיסה את גופתה בסדין מיטה, והשליך אותה לתא המטען.
לאחר מכן לקח את גופתה לדירתו, והעביר את היומיים הבאים באונס וצילום הגווייה.
כאשר החלה להירקב, ביתר אותה מיאזאקי והשליך את מרביתה בבית הקברות הסמוך.
הוא שמר את ידיה, מהן שתה דם ואף אכל חלקים מסוימים.
מאחר שחשש כי המשטרה תמצא את חלקי הגופה שהשליך, שב לבית הקברות כעבור שבועיים ולקח אותם חזרה לדירתו, שם החביא אותם בארונו.
מיאזאקי נתקל בזוג ילדות ב-23 ביולי 1989 בזמן ששיחקו בפארק שעשועים בהאצ'יוגי.
הוא הצליח להפריד את הצעירה מביניהן מאחותה, אשר הלכה לדרכה, והחל לצלם אותה בעירום.
אביה הגיע למקום במהרה ותקף אותו, אך הוכנע בקלות.
מיאזאקי נמלט חזרה לפארק על מנת לשוב לרכבו, אולם נעצר בידי כוחות המשטרה אשר הוזמנו למקום בידי האב.
חיפוש שנערך בבונגלו בו התגורר חשף 5,763 קלטות וידאו אשר הכילו סרטי פורנוגרפיה, אימה, סלאשרים ואנימה.
בין הקלטות נמצאו תמונות וסרטים קצרים המתעדים את קורבנותיו.
עם מעצרו כינתה התקשורת היפנית את מיאזאקי בשם רוצח האוטאקו, מתוך התייחסות לתרבות האוטאקו המתארת אנשים בעלי דפוסי צריכה, בייחוד בכל הנוגע למוצרי אנימה ומאנגה.
הפרשה עוררה פאניקה מוסרית רחבה בשל ההנחה כי תחומי העניין הללו הם שגרמו למיאזאקי לבצע את פשעיו.
מספר עיתונים אף טענו כי מיאזאקי נסוג אל תוך עולם פנטזיה של מאנגה כתוצאה מחינוכו המוזנח.
הפסיכואנליסט קייגו אוקונוג'י מ אמר לעיתון השוקן פוסט כי .
טענה זו ואחרות מסוגה הופרכו בהמשך.
המבקר איז'י אוטסוקה ציין בספרו, העוסק בפשעיו של מיאזאקי, כי אוסף הפורנוגרפיה הגדול שנמצא ברשותו ככל הנראה הומצא יש מאין, או לכל הפחות גודלו הוקצן, בידי עיתונאי או צלם, על מנת להבליט את סטיותיו של הרוצח.
מבקר אחר, פומיאה איצ'יהאשי, הציע כי המידע ששוחרר לציבור נועד לעורר סטריאוטיפים ופחדים נפוצים בכל הנוגע לתרבות האוטאקו, מאחר שהמשטרה ידעה כי הדבר יסייע להשגת הרשעה.
משפטו של מיאזאקי נפתח ב-30 במרץ 1990, ונמשך קרוב לשבע שנים.
לכל אורכו נהג מיאזאקי לדבר באופן שטותי, ולעיתים תכופות הפיל את האחריות לפשעיו על , אלטר אגו אשר לדבריו הכריח אותו לרצוח.
כמו כן נהג לצייר את אותו איש בתור דמות מצוירת במהלך שהותו באולם בית המשפט.
בנוסף שמר על ארשת רגועה וקרת רוח בזמן ההליכים המשפטיים, ונראה אדיש לכל המתרחש סביבו.
אביו של מיאזאקי סירב לשלם עבור ההגנה המשפטית שלו, והתאבד ב-1994.
אורכו הרב של המשפט נבע מסוגיית בריאותו הנפשית של מיאזאקי בזמן הרציחות.
תחת החוק היפני באותה העת לא היה ניתן להטיל אחריות פלילית על אנשים אשר אינם נמצאים בקו השפיות, וכנגזר מכך גם לא להעניש אותם.
בנוסף, אנשים הסובלים מנכות שכלית או נפשית היו זכאים לגזר דין מופחת.
שלושה צוותים פסיכיאטרים שונים מונו בידי בית המשפט על מנת לבחון את יכולתו של מיאזאקי להבדיל בין טוב לרע.
שניים מהם הגדירו אותו כרפה שכל, כאשר לדעת אחד סבל מיאזאקי מסכיזופרניה, ולדעת השני סבל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית.
הצוות השלישי אבחן אותו כסובל מהפרעת אישיות, אף על פי שטען כי עדיין היה אחראי למעשיו.
קבע כי מיאזאקי היה מודע לגודלם ולהשלכותיהם של פשעיו, ולפיכך היה אחראי להם.
הוא נידון למוות ב-14 באפריל 1997. גזר דינו אושר בידי ב-28 ביוני 2001, וכן בידי בית המשפט העליון של יפן ב-17 בינואר 2006. היפני דאז חתם על גזר דינו ב-17 ביוני 2008, והוא הוצא להורג בתלייה ב באותו היום.
מיאזאקי תיאר את רציחותיו בתור .
הרוצח היפני כינה את עצמו בשם , אולם מיאזאקי השיב בתגובה, .
דמותו של "אם", אנס ורוצח ילדות בסדרה "הטינה: בראשית" מבוססת על צוטומו מיאזאקי.
צויושי ואטאנבה (ביפנית: 渡辺 剛; נולד ב-5 בפברואר 1995) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית ובנבחרת יפן.
ואטאנבה, יליד סאיטאמה, גדל במחלקת הנוער של אוניברסיטת צ'ואו.
בשנת 2018 הצטרף לטוקיו מליגת העל היפנית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
בהמשך שיחק בקבוצה הראשונה של המועדון, במדיה ערך 75 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-28 בדצמבר 2021 חתם ואטאנבה על חוזה לשלוש שנים וחצי בקורטרייק מליגת העל הבלגית.
ב-14 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד גנט במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת .
הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2023 חתם ואטאנבה על חוזה לארבע שנים בגנט מליגת העל הבלגית.
ב-23 ביולי 2025 חתם ואטאנבה על חוזה ל-4 שנים בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-14 בדצמבר 2019 ערך ואטאנבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 5-0 על נבחרת הונג קונג במסגרת אליפות מזרח אסיה .
"צוחקת ובוכה" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי סתיו בגר ויצא לאור כסינגל ב-30 בינואר 2024. נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-14 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי סתיו בגר.
ב-29 בינואר 2024 חשף הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון את עטיפת הסינגל, ב-30 בינואר הוציא את הסינגל לאור וכתב:
צוות שנחאי הוא קומדיית אמנויות לחימה אמריקאי משנת 2003, בבימויו של דייוויד דובקין ובהפקת ריצ'רד ברנר.
זהו סרט ההמשך לסרט המצליח "שנחאי נון" משנת 2000, והוא ממשיך את סיפורם של ג'קי צ'אן ואוון וילסון, כשהפעם הם יוצאים להרפתקה חדשה באנגליה של המאה ה-19. הסרט משלב בין קומדיה, אקשן והרפתקאות תוך הצגת דינמיקה משעשעת בין שני הכוכבים הראשיים.
הסרט מתחיל בסין, כאשר אביו של צ'ון ואנג (ג'קי צ'אן) נרצח ואחותו לין (פאן וונג) מגלה את המזימה מאחורי הרצח.
לין נוסעת לאנגליה כדי לחשוף את המזימה, וצ'ון יוצא בעקבותיה לאחר שהוא מקבל ממנה הודעה.
הוא מצטרף שוב לחברו רוי אוברי (אוון וילסון), והשניים נוסעים ללונדון במטרה לנקום את מותו של אביו של צ'ון ולמנוע את המזימה שעלולה לאיים על בית המלוכה הבריטי.
במהלך ההרפתקה שלהם הם פוגשים דמויות היסטוריות רבות, מתמודדים עם אויבים מרושעים ונקלעים לסיטואציות משעשעות במטרה להציל את היום.
ג'קי צ'אן בתפקיד צ'ון ואנג - שומר ראש סיני שמגיע לאנגליה כדי לנקום את מות אביו ולחשוף מזימה פוליטית.
אוון וילסון בתפקיד רוי אוברי - חברו האמריקאי של צ'ון ואנג, שמצטרף אליו במסע לנקום את מות אביו ולהציל את הממלכה.
פאן וונג בתפקיד לין ואנג - אחותו של צ'ון ואנג, שחושפת את המזימה בלונדון ומסייעת לו במאבק.
איידן גילן בתפקיד לורד נלסון רתבון - האנטגוניסט הראשי, אציל אנגלי עם שאיפות פוליטיות אפלות.
דוני ין בתפקיד וו צ'או - אח לא חוקי של קיסר סין שמשתף פעולה עם רתבון במזימה נגד בית המלוכה הבריטי.
תום פישר בתפקיד ארתור "ארטי" דויל - הממציא שמסייע לגיבורים במהלך משימתם בלונדון.
אהרון טיילור-ג'ונסון בתפקיד צ'ארלי - כייס צעיר שלימים יתגלה כצ'ארלי צ'פלין הצעיר.
ג'מה ג'ונס בתפקיד המלכה ויקטוריה - המלכה הבריטית שמוצאת עצמה מאוימת על ידי המזימה של רתבון.