tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעיתים הן שוברות את הביצים שכבר מצויות בקן או שהגוזל שלהן עושה זאת.
הציפורים ה"פונדקאיות" הן בדרך כלל פרושיים, סבכיים סתריים ונחליאליים.
בישראל מרבית הקוקיות מטילות את ביציהן בקיני עורבים.
הקוקיות ניזונות בעיקר מחרקים שונים ומפירות.
סוג Clamator - בו המין קוקייה מצוייצת
סוג Chrysococcyx - בו קוקייה ירוקה וקוקייה אזמרגדית
סוג Cacomantis - בו קוקייה חיוורת
קוקר ספניאל הוא גזע של כלב ציד בגודל בינוני.
ישנם שני גזעים של כלבי קוקר ספניאל: קוקר ספניאל אנגלי וקוקר ספניאל אמריקאי.
מקורו של הקוקר ספניאל באנגליה.
מקובל לחשוב שהמלה "קוקר" נגזרה מהשימוש שנעשה בו לציד חרטומן היערות ("Woodcock" באנגלית).
באנגליה, שימש הקוקר ספניאל ככלב ציד וצד עופות.
כלבי הקוקר ספניאל האנגליים הגיעו לאמריקה בסוף המאה ה-19. עופות הציד באמריקה היו על פי רוב קטנים יותר מהעופות האנגליים, לכן ממדי הכלב הוקטנו ונעשו בו שינויים נוספים בדרך של ברירה מלאכותית.
במהרה התפתח סוג שונה מהקוקר ספניאל האנגלי, ובשנות ה-30 של המאה ה-19 הקוקר ספניאל האמריקאי הוכר כגזע נפרד.
הקוקר ספניאל נחשב לאחד מגזעי הכלבים החכמים ביותר ולבעל אופי צייתן וחברותי ביותר.
בישראל משמשים כלבי הקוקר ספניאל ככלבי משטרה.
הם משמשים בתפקידי איתור סמים וחומרי נפץ בשל נאמנותם וחוש הריח החזק שלהם.
חלק מהכלבים מגזע הקוקר ספניאל נושאים מחלה תורשתית בשם "Rage Syndrome" (בעברית: "תסמונת הזעם").
המחלה נפוצה בעיקר אצל זכרים, והסימפטומים מתחילים להופיע כבר בגיל שבעה חודשים (אם כי נצפו מקרים שהסימפטומים החלו להופיע כבר בגיל שלושה חודשים).
הסימפטום של המחלה הוא תוקפנות ללא התגרות מצד האובייקט שהוא בדרך כלל הבעלים או חיית מחמד אחרת.
כלב הסובל מהמחלה יחל לתקוף את האובייקטים שלידו בפתאומיות.
בנוסף לתוקפנות הפתאומית, ניתן לצפות בשינוי באישונים של הכלב.
התקיפה מסתיימת בפתאומיות, בדיוק כפי שהחלה.
ברוב המקרים, הכלב מגיע אל הבעלים ומתחנף כאילו הוא מבין שעשה מעשה רע.
קוקס (באלבנית: Kukës) היא עיר בצפון-מזרח אלבניה, בירתם של מחוז קוקס ונפת קוקס.
היא שוכנת בסמוך למפגש הנהרות הדרין הלבן והדרין השחור, המתמזגים לנהר דרין.
ממצאים מעידים על קיומו של יישוב בשם קוקופיץ (Kukufic) באזור בו שוכנת כיום קוקס בשנת 1571. באותה העת היו בו 12 בתים, וב-1610 עלה מספרם לכ-50. הוא ננטש לקראת סוף המאה ה-17, וב-1869 הוקמה העיר מחדש, בשם קוקוסה (Kukusa).
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ומלחמת העולם הראשונה החליף האזור ידיים, והיה לסירוגין בשליטתן של בולגריה, סרביה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר הקמתה של אלבניה, נכללה בריבונותה.
במהלך שנות ה-20 וה-30 התפתחה העיר במהירות.
בשנת 1962 החליטה ממשלת אלבניה על הקמת סכר על נהר דרין, לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית.
הקמת הסכר הייתה כרוכה בהצפת האזור בו שכנה העיר, ולכן היא פונתה בהדרגה מיושביה, ובמקומה הוקמה עיר חדשה, קוקס.
ב-1978 הושלמה הקמת הסכר, והעיר הישנה הוצפה במימי אגם פיירזה שנוצר כתוצאה מהקמת הסכר.
במהלך מלחמת קוסובו קלטה העיר כ-450 אלף פליטים מקוסובו הסמוכה.
בשנת 2000 הוצעה מועמדותה של העיר לקבלת פרס נובל לשלום.
הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה בה הוצגה מועמדות של עיר לפרס.
הכביש המחבר בין קוקס לבין הערים שממערב לה, שקודרה ולז'ה הוא כביש מיושן ומפותל, והנסיעה לאורכו נמשכת שעות.
כתוצאה מכך, העיר מבודדת יחסית מיתר חלקי אלבניה.
בשנת 2006 הוחל בסלילת כביש מהיר לדורס, שעתיד לצמצם את משך הנסיעה לעיר.
בנוסף, בסמוך לעיר נחנך בשנת 2009 נמל התעופה שייח זיאד, שהוקם במימון איחוד האמירויות הערביות.
קוקנהוף (בהולנדית: Keukenhof, תרגום מילולי - גינת המטבח) הידוע גם בשם "הגינה של אירופה" היא גינת הפרחים הגדולה בעולם הממוקמת סמוך לעיר ליס שבהולנד.
בגני קוקנהוף נשתלים מדי שנה 7 מיליון פקעות פרחים, בעיקר של צבעונים, המתפרסים על שטח של 320,000 מטרים רבועים.
הגנים נפתחים לציבור מדי שנה בין אמצע מרץ לאמצע מאי (עונת פריחתם של הצבעונים).
הגנים נחשבים לגינת הפרחים הגדולה בעולם כבר למעלה מ-50 שנה.
הגנים נוסדו בשנת 1949 על ידי ראש עיריית ליס.
הרעיון היה להציג תערוכת פרחים שבה יוכלו גננים מכל רחבי אירופה, בעיקר מהולנד, להציג את מרכולתם, כלומר את הזנים (שילובי הצבעים) של הפרחים שהם מגדלים, ובכך לעזור לתעשיית ייצוא הפרחים.
בנוסף ל-7 מיליון פרחים, ממוקמות בפארק מספר אטרקציות תיירותיות הקשורות להולנד כגון טחנת רוח שעליה ניתן לטפס ולהשקיף על הסביבה, וכן חנויות לממכר נעלי עץ מסורתיות.
הפארק כולל גן שעשועים לילדים אשר נבנה במיוחד במטרה למשוך אליו תיירות פנים של משפחות.
בגן הוקמו פינות ליטוף והאכלה של חיות כגון חזירים, עיזים וכבשים.
הפארק כולל אגם ברבורים גדול שבתוכו הוצבו אבני הליכה אשר מאפשרות התקרבות עד כדי מגע לברבורים.
אלו, מוחלפים מדי שנה, על מנת למנוע מהם תחושת בעלות טריטוריאלית במקום, ובכך לדכא את יצר התוקפנות שלהם כלפי המבקרים אשר לא נתפסים בעיניהם כפולשים.
בנוסף, הפארק מכיל מוזיאון לתולדות פרח הצבעוני.
מועדון כדורגל קוקסי (באלבנית: Futboll Klub Kukësi) הוא מועדון כדורגל, מהעיר קוקס שבאלבניה.
בשנת 1930 כשנוסד המועדון, שמו היה שוקרייה ספורטיב קוסובה.
המועדון שיחק בטורנירים מקומיים באלבניה אך לא במסגרות ארציות עד שנת 1953. בשנה זו הצטרף לליגה הרביעית באלבניה ובפעם הראשונה שיחק במסגרת ארצית.
בשנת 1958 המועדון שינה את שמו למועדון ספורט פרפרימי.
המועדון שיחק בליגה הרביעית עד שנת 1967. בשנת 1967 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית באלבניה.
המועדון שיחק בליגה השלישית באלבניה עד שנת 1977. בשנת 1977 עלה מהליגה השלישית לליגה השנייה באלבניה.
המועדון שיחק בליגה השנייה תקופה קצרה וירד לליגה השלישית.
בשנת 1982 עלה שוב מהליגה השלישית לליגה השנייה באלבניה.
המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 2011/2012.
בשנת 2010 המועדון שינה את שמו למועדון כדורגל קוקסי.
בסוף עונת 2011/2012 עלה מהליגה השנייה בפעם הראשונה לליגת העל האלבנית.
בעונתו הראשונה בליגת העל האלבנית סיים במקום השני והגיע לשלב חצי גמר הגביע האלבני.
בעונת 2013/2014 המועדון שיחק בפעם הראשונה במפעלים האירופאים.
בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית ניצח את קבוצת פלורה טאלין.
בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת סראייבו.
בסיבוב המוקדמות השלישי ניצח את קבוצת מטאלורג דונצק.
בשלב הפלייאוף הפסיד לקבוצת טרבזונספור והודח מהטורניר.
בעונה זו הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע האלבני, סיים את הליגה במקום השני והעפיל לליגה האירופית.
בעונת 2014/2015 שיחק בפעם השנייה בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי והודח מהטורניר.
בעונה זו הגיע בפעם השנייה לגמר הגביע האלבני, סיים את הליגה במקום השני והעפיל לליגה האירופית.
בעונת 2015/2016 שיחק בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת טורפדו זודינו.
בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת מלדוסט פודגוריצה ממונטנגרו.
בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת לגיה ורשה והודח מהטורניר.
באותה השיגה את התואר הראשון בתולדותיה כאשר זכתה בגביע לאחר ניצחון בפנדלים על לאצ'י.
בעונת 2016/2017 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות.
בעונת 2023/2024 ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
קוקריניקסי הוא שם העט של שלישיית ציירים סובייטים שפעלו ביחד במשך עשרות שנים.
על פעילותם הוענקו להם תואר "הצייר העממי של ברית המועצות", גיבור העמל הסוציאליסטי, 6 פעמים פרס ברית המועצות ופרס לנין (1965).
שם העט כולל אותיות ראשונות של מיכאיל קופריאנוב, פורפירי קרילוב וניקולאי סוקולוב.
עיקר התחום בו הם עסקו היה קריקטורה ואיורים לספרים.
בנוסף לציורים משותפים הם גם ציירו בנפרד.
העבודה המשותפת החלה עוד במהלך הלימודים במוסקבה.
החל משנת 1922 קופריאנוב וקרילוב ציירו ביחד תחת שם העט "קוקרי" ו"קריקוף".
באותן השנים סוקולוב צייר תחת השם "ניקס".
בשנת 1924 השלישייה החלה לצייר ביחד תחת שם העט "קוקריניקסי".
רוב העבודות היו קריקטורות לגיבורי הספרות.
בהמשך, כאשר הציירים החלו לעבוד בעיתון פראבדה ובכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל הם החלו להתרכז בסטירה פוליטית.
במקביל הם המשיכו באיורים ליצירות של סופרים רוסים כמו מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין, אנטון צ'כוב, מקסים גורקי, אילף ופטרוב ועוד.
הם פרצו לתודעה כלל ארצית עם תחילת מלחמת העולם השנייה כאשר כרזה עם ציור שלהם הייתה בין הראשונות שהופיעו ברחובות הערים.
קריקטורה פוליטית על ראשי השלטון הנאצי המשיכה להיות במרכז היצירות של קוקריניקסי במשך כל תקופת הלחימה.
קריקטורות המשיכו להופיע בדפי פראבדה באופן כמעט יום-יומי גם לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הם ציירו מספר ציורים גדולים על הנושאים הקשורים לאירועי המלחמה.
קוקריניקסי גם הגיבו בצורה חריפה לאירועים במדיניות פנים כמו משפט הרופאים, המאבק נגד קוסמופוליטיות תוך תמיכה בלתי מסויגת במדיניות הממשל.
לאחר שנת 1967 גם המדיניות הישראלית הייתה במוקד הקריקטורות של קוקריניקסי.
מיכאיל קופריאנוב (1903-1991) נולד בעיירה בתחום טטרסטן של היום.
בשנת 1921 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור.
פורפירי קרילוב (1902-1990) נולד בכפר במחוז טולה.
בנוסף ליצירות כחלק של קבוצת קוקריניקסי צייר תמונות נוף רבות כצייר עצמאי.
ניקולאי סוקולוב (1903-2000) נולד בכפר במחוז מוסקבה.
בשנת 1923 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור.
קוקל ברצ'ל (שם מדעי: Centropus superciliosus) הוא מין עוף ממשפחת הקוקייתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה ברחבי הסוואנה.
הוא נקרא על שמו של החוקר הבריטי ויליאם ברצ'ל (1781–1863).
הוא חי בבדידות בין השיחים והעצים בסוואנות של אפריקה אך מגיע גם לחופי הים.
הוא בעל נוצות לבנות עם כנפיים חומות וראש שחור ומוצק.
הזנב ארוך ושחור ומסייע באיזון הגוף.
בצידי הראש יש סעיפי נוצות קטנים.
מין זה הוא אוכל בשר.
ניזון בעיקר מחרקים (כמו חגבים וחיפושיות) וגם מעכבישים, רכיכות, דו-חיים, לטאות וזיקיות ואף עופות עד גודל של צוצלת.
הוא ממית את הטרף על ידי מקורו הכבד והחסון.
למרות שהם שייכים לסדרת הקוקאים, הידועה כטפילה, הקוקלים הם דווקא הורים מסורים.
הם מקננים בין פברואר לספטמבר והנקבה מטילה בקן בתוך העץ ארבע ביצים גדולות שבוקעות אחרי 14–18 ימים.
שני ההורים מאכילים את הגוזלים עוד שלושה שבועות בטרם יצאו מהקן.
קוקני הוא כינוי המתייחס לתושביה הילידים של לונדון מן המעמדות הנמוכים ולניב בו הם מדברים.
חלותו של המושג "קוקני" איננה אחידה: בעבר הרחוק היה זה כינוי כולל לכל בני לונדון.
המילה מוזכרת לראשונה ב-1520 (במשמעות של 'מפונק, חלוש'; מאותו מקור נגזרה גם קוקניה, ארץ התפנוקים) כשם גנאי מבודח שהצמידו כפריים לתושבי הבירה.
מן המאה ה-19 הוגבל לבני מעמד הפועלים, ובייחוד לילידי האיסט אנד.
"קוקני אמיתי" אמור להיוולד בטווח שמיעה מפעמוניה של כנסיית סנט מרי לה בו, תחום שנקבע לראשונה במילון של ג'ון מינשו מ-1617: שאלת הימצאותן של שכונות מסוימות בתחום האמור שנויה במחלוקת ממגוון סיבות.
בין היתר, הכנסייה נהרסה פעמיים, בשרפה הגדולה של לונדון ב-1666 ובמהלך הבליץ ב-1941. מרבית השטחים מדרום לנהר התמזה שנחשבו פעם קוקניים הפכו לאזורי מגורים של המעמד הבינוני, ואילו מהגרים מהאיסט אנד פשטו לכל העברים והביאו את הווייתם עמם.
כך, לדוגמה, לונדונים עניים שוכנו בדירות ממשלתיות באסקס ושימרו שם האווירה והמבטא.
ההגירה והשינויים החברתיים הפיצו את ההגייה הקוקנית האופיינית, ומאפיינים שונים שלה התמזגו בסגנון הדיבור בכל דרום-מזרח אנגליה ויצרו את מה שמכונה "אנגלית שפך התמזה" סביב שנות ה-70. מבטא זה, שאיננו נחשב מתנשא ("פוש") כהגייה המקובלת אך נהיר ויוקרתי דיו, נעשה לנפוץ ורווח מאוד.
באזורי המקור, לעומת זאת, החליף מבטאם של מהגרים מהאיים הקריביים את זה הקוקני כמזוהה עם המעמד הנמוך.
בתרבות הבריטית מוצגים הקוקנים בהקשרים של עוני, המוניות, עממיות ועליזות, ולעיתים קרובות פשע או רקע מפוקפק.
ייצוגים פופולריים הם מוכרת הפרחים הדלה אלייזה דוליטל מ"פיגמליון" ו"גבירתי הנאווה", והעלמה בראהמס בסדרה הקומית "מישהו מטפל בך?".
כשגילמו דמויות כאלו, נטו שחקנים להשתמש במבטא קוקני מזויף ולקוי, mockney, שנעשה למושג בפני עצמו.
במקביל, סר מייקל קיין סירב לוותר על מבטאו הלונדוני – גם אם בגרסה לא כבדה – כשהחל להופיע, והפך לסמל להיחלשות המחיצות החברתיות בבריטניה.
ג'ייסון סטיית'האם הוא דוגמה נוכחית לשחקן מפורסם הדובר במבטא קוקני/מזרח לונדוני מרוכך.
הדיפתונג ai מבוטא כמו ההיגוי בעברית של המילה "מים", ולא כמקובל באנגלית סטנדרטית.
למשל המילים rain, spain, מבוטאות רָאִין, סְפָּאִין, וְלֹא רֵיְן, סְפֵּיְן, וכן הלאה.
סמל מפורסם נוסף הוא העגה המתחרזת שהייתה נהוגה באיסט אנד וסביבותיו.
עגה זו מבוססת על צירופי מילים מוכרים, שאחת מהן היא המילה שאותה מבקשים להחליף בעגה, ואחת המילים האחרות מתחרזת עם הביטוי המקביל בעגה שמחליף את בת-זוגה.
שילובים מתוחכמים פחות הם שימוש בצמד כולו לציון המונח המבוקש (cut and carried, המתחרז עם married, ל"נשוי") או חרוזים פשוטים וקיצורים (בריטני ספירס ל-beers, בירות).
קוקיים או קוקיות קרקע אמריקאיות (שם מדעי: Neomorphinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק באמריקה הצפונית.
בני קבוצה זו הם עופות קרקע הנוטים לעוף לעיתים רחוקות ובמקום זה רצים במהירות ונעזרים בזנב ארוך ורגליים גדולות וארוכות.
הם מצויים במגוון בתי גידול באמריקה הצפונית, כולל במדבריות הצחיחים.
בניגוד לשאר בני המשפחה הם דואגות לצאצאיהם לבד ואינם נטפלות למינים אחרים.
רק 2 סוגים (Tapera וDromococcyx) מזכירים בהתנהגותם את שאר הקוקיות והן קטנות יותר, חיות על העצים ומטילות את ביציהם בקיני עופות אחרים.
סוג קוקייה רצנית (Geococcyx) - בו 2 מינים
סוג ומין יחיד קוקיית קרקע קטנה (Morococcyx erythropygus)
סוג Neomorphus - בו 5 מינים
סוג ומין יחיד קוקייה מפוספסת (Tapera naevia)
קוקשי (ביפנית こけし) היא בובה יפנית מסורתית מעץ עם ראש גדול יחסית וגוף ללא צורת גפיים.
הבובה מאפיינת את אמנות יפן המסורתית והיא עברה מספר וריאציות בתקופה המודרנית, עם עיצובים חדשים ומודרניים.
קיימות בובות בדמויות זכר ונקבה.
המקור לבובות איננו ידוע עד היום, אך מעריכים כי הבובה נוצרה בתקופת אדו (1600–1868) של יפן, והיא נמכרה למבקרים באזור המעיינות החמים הנמצאים בצפון מזרח יפן.
הבובות המסורתיות מיוצרות ידנית בהליך מורכב בידי אמני בובות קוקשי.
הבובות המסורתיות מסוג קוקשי, הן בובות עץ המסווגות ל-11 סוגים עיקריים.
לכל אזור ביפן, הייתה בובה טיפוסית עם עיטורים המאפיינים את האזור.
הבובות המסורתיות נעדרות שימוש נועז בצבעים, וניתן להרגיש דרכן את העץ.
בהתאם לתקופה, היה גם שימוש מוגבל לצבעים מסוימים, בעיקר שחור, אדום, צהוב, ירוק ולבן.
הבובות המודרניות צבעוניות ומעוטרות בציורי נוף, מקדשים, פרחים ומילים ביפנית.
נעשה שימוש בצבעי אקריל ושמן ובצבעים שאינם קיימים בבובות קוקשי מסורתיות.
כמו-כן מיוצרות גם בובות קטנות של קוקשי, תחת המותג קימידול (Kimmidoll).
קיימות מעל 20 בובות קימידול בעיצובים שונים, וכל בובה נושאת עמה שם מיוחד וסיפור מאחוריה.
קוקל (שם מדעי: Centropus) הוא סוג של עופות ממשפחת הקוקייתיים והסוג היחידי בתת-משפחת הקוקליים (Centropodinae).
עופות אלה חיים בעולם הישן מאפריקה שמדרום לסהרה ומדגסקר עד לדרום-מזרח אסיה, אינדונזיה וחלק גם באוסטרליה.
הם בעלי ראשים גדולים, עיניים אדומות ומקור כהה גדול.
הם חיים רוב הזמן על הקרקע או בין הענפים הנמוכים והשיחים ובעלי טפרים גדולים ברגליהם וזנב ארוך.
הם אוכלי בשר הניזונים מחרקים גדולים, עכבישאים, רכיכות, ביצים, דו-חיים, זוחלים קטנים ואף יונקים קטנים ועופות קטנים.
הם הורגים את הטרף במקורם החסון.
בניגוד למיני קוקיות אחרים הם אינם טפילי קנים והם מקננים בין העצים.
יש חלוקת תפקידים בין הזכרים לנקבות ולעיתים הזכרים מטפלים בגוזלים מעט יותר.
קוקליה הוא כפר במחוז פאפוס שבאי קפריסין.
ממוקם במרחק כ־16 קילומטר מהעיר פאפוס, בירת המחוז.
הכפר בנוי באזור בו נולדה על פי המיתולוגיה היוונית, אלת האהבה והיופי המיתית אפרודיטה.
צפונית מזרחית לכפר נמצא אתר בו התקיימו, מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, מספר ניסיונות התיישבות יהודיים שנכשלו.
כבר בסביבות המאה ה-12 לפנה"ס, הייתה פאפוס העתיקה מרכז דתי חשוב, עבור קפריסין ועבור מדינות מזרח תיכוניות נוספות.
בתקופה הכלכוליתית, האמינו תושבי פאפוס העתיקה בעשתרת אלת האהבה הפריון, והיופי.
הם תיארו אותה בדמותה של אישה – אם.
בתקופה היוונית זוהתה אלת היופי והאהבה כאפרודיטה, ומקדשה עמד בפאפוס.
בהמשך נודעה האלה כ"עשתרת פפ" (עשתרת פאפוס) בפיניקית ו"אפרודיטה פאפוס" ביוונית.
קוקייה רצנית קטנה (שם מדעי: Geococcyx velox) הוא מין של עוף קרקעי ממשפחת הקוקייתיים מהסוג קוקייה רצנית.
קוקייה זו דומה לקוקייה הרצנית הגדולה במראה אך קטנה יותר וגם בעלת מקור דק ועבה יותר בצבע שחור.
הנוצות הצבע צהוב חיוור עם נקודות שחורות והיא בעלת ציצה גבוהה.
קוקייה זו יכולה לרוץ מהר עם רגליה הארוכות וזנבה השחור והארוך.
היא חיה באזורים חמימים מדרום-מערב מקסיקו, חצי האי יוקטן ודרומה באמריקה המרכזית.
היא ניזונה מזרעים, פירות, חרקים, עכבישים, לטאות, נחשים ודו-חיים קטנים.
ניזונה גם מפגרי חיות שנדרסו בדרכים.
קוקיית דידריק, או קוקייה ירוקה (שם מדעי: Chrysococcyx caprius), היא מין עוף טפיל ממשפחת הקוקייתיים הקרובה לקוקייה אזמרגדית.
קוקייה זו חיה באפריקה שמדרום לסהרה ובקצה חצי האי ערב בסוואנות מיוערות ויערות פתוחים ושיחיות וכן בגדות נהר.
עד היום נרשמו בישראל שתי תצפיות בלבד, שתיהן מאילת: הפרט הראשון נצפה באביב 1994. הפרט השני טובע בפארק הצפרות של העיר - ביום האחרון של 2022.
זוהי קוקייה קטנה שאורכה 18–20 ס"מ והיא בעלת נוצות ירוקות מבריקות, עורף בצבע נחושת, וכתמים לבנים על הכנפיים והצוואר.
העיניים אדומות והמקור קטן ושחור.
הנקבות דומות לזכרים אך בעלות צבעי נחושת ביותר מקומות בגוף מאשר ירוק.
היא חיה בין הענפים של עצי הסוואנה ומשמיעה רעשים עזים כדי להתריע על טריטוריה.
היא אוכלת מגוון חרקים וזחלים שהיא מחלצת מחוריהם.
הקוקייה נטפלת לעופות אחרים, בעיקר לאורגיים כמו לאורג הכפר (Ploceus cucullatus) או למיני שזרן אדום קולר (Euplectes ardens).
ואולם כמה אורגיים מקשים עליה להטיל להם ביצים ואצל חלקם היא כלל אינה מסוגלת להיכנס.
אורג הכף מכין מעברי כניסה לקינו הכדורי עם כניסה מלמטה בה יכול להיכנס רק עוף הקטן מהאורג והקוקייה גדולה מדי, ואורג מסיכה קטן (Ploceus intermedius) מספיק גדול כדי להיכנס אליו, אך האוכלוסיות שלו פיתחו גוני צבעים שונים שהקוקייה לא הצליחה להסתגל אליהם.
כשהיא מטילה ביצה בתוך אחד הקנים היא בולטת בשונותה ונזרקת מיד מהקן.
קוקסידיוזיס היא מחלה טפילית של המעיים אצל בעלי חיים והאדם הנגרמת על ידי פרוטוזואה הקרויות קוקסידיות.
המחלה מידבקת מבעל חיים לשני באמצעות מגע עם צואה נגועה או אכילה של רקמות נגועות.
התסמין הראשוני של המחלה הוא שלשול, שיכול להיות דמי במקרים החמורים.
למרבית בעלי החיים הנגועים בקוקסידיה אין תסמינים, מצב המכונה לפעמים coccidiasis =-קוקסידיאזיס).
אולם בעלי חיים צעירים או בעלי פגיעה במערכת החיסון עלולים לסבול מתסמינים חמורים ולמות.
קוקסידיה עלולים לתקוף מגוון רחב של בעלי חיים כמו עופות ובהמות אך בדרך כלל הן ספציפיות למין בעל חיים מסוים.
ישנם מקרים יוצאים מן הכלל.
הידוע ביותר הוא הטוקסופלזמוזיס הנגרם על ידי טוקסופלזמה גונדי.
בני אדם נתקלים בקוקסידיות כשמארחים בביתם גור של כלב או חתול נגועים.
בדרך כלל הפרוטוזואה הטפיליות הנ"ל הן ספציפיות לכלבים ולחתולים, לפעמים לשניהם, ואינן עוברות לאדם, להבדיל מזואונוזות אחרות.
גורי הכלבים נדבקים בקוקסידיות מהצואה של אמן, ועלולים יותר בקלות ללקות בקוקסידיוזיס בגלל מערכת החיסון הבלתי מפותחת שלהם.
מצבי דחק עלולים להשפיע על פריצת המחלה בבעלי חיים רגישים.
התסמינים אצל גורי כלבים כוללים שלשולים עם ריר ודם, תיאבון ירוד, הקאות והתייבשות.
ללא טיפול המחלה היא קטלנית.
האבחון נעשה על ידי בדיקה מיקרוסקופית של הצואה, השופעת בדרך כלל באואוציסטים.
התרופות בשימוש במחלה מחסלות את הפרוטוזואה או מצמקות מספיק אותן כדי שמערכת החיסון של בעל החיים יוכל לסלק את הזיהום.
נזק קבוע של מערכת העיכול הוא נדיר והכלב בדרך כלל אינו סובל מסיבוכים ארוכי טווח.
קוקסידיוזיס היא מחלה משמעותית אצל תרנגולי בית ותוקפת במיוחד את האפרוחים.
היא יכולה להיות קטלנית או לגרום לעוף הפרעה כרונית במערכת העיכול.
קיימים דברי מזון לעופות הכוללים "קוקסידיוסטט" העשוי לשלוט על החשיפה לטפילים ולעל המחלה.
בהתפרצות המחלה נותנים תרופות נגד קוקסידיות.
("קוקסידיוצידיות") כמו טולטרזוריל -toltrazuril Baycox), או אמפרוליום (amprolium).
אחרי זיהומים חוזרים העופות השורדים מפתחים התחסנות נגד קוקסידיות.
קוקסידיוזיס היא אחת המחלות החשובות אצל בקר צעיר ועגלים גם בתנאי בית וגם במרעה.
התסמינים נוצרים בדרך כלל על ידי המין Eimeria zuernii ו-Eimeria bovis וכוללים חוסר תיאבון, עייפות, התייבשות ושלשולים מימיים, לפעמים דמיים.
המחלה פורצת תכופות בעדרי בקר.
הטפיל עלול לנגוע בכל בעלי החיים בחווה ובארצות מסוימות בטפיל נוכח בכל החוות.
הקוקסידיוזיס עלולה לפגוע בגדילה ולפעמים בהשרדות העגלים ופוגעת בדרך זו בתפוקה וברווחיות של ענף הבקר במשק.
סוגים ומינים של טפילים הגורמים לקוקסידיוזיס
הסוג "איזוספורה" (Isospora) הוא הסיבה השכיחה ביותר של קוקסידיוזיס של המעיים אצל כלבים וחתולים.
המינים של איזסופרה הם ספציפיים לבעל החיים הפונדקאי ונוגעים בדרך כלל במין אחד בלבד.
המינים התוקפים את החתולים כוללים Isospora felis ו-Isospora rivolta.
התסמין השכיח ביותר הוא השלשולים.
הטיפול הנפוץ ביותר הוא סולפונאמידים.
הסוג "איימריה" Eimeria פוגע בעופות כמו תרנגולות ובבעלי חיים יונקים כמו בקר וארנבים.
הסוג קריפטוספורידיום (Cryptosporidium) כולל שני מינים הידועים כגורמים קריפטוספורידיוזיס: Cryprosporidium parvum ו-Cryptosporidium muris.
הבקר הם בעלי החיים הנגועים ביותר וצואתם היא מקור לזיהום לבעלי חיים אחרים, כולל בני אדם.
ניתוחים גנטיים של קריפטוספורידיום אצל בני אדם זיהו את המין Cryptosporidium hominis הספציפי לאדם.
הזיהום פוגע בעיקר במקרים של ליקוי במערכת החיסון, כמו כלבים עם כלבלבת, חתולים עם לאוקמיה של החתולים ובני אדם עם איידס.
הסוג "המונדיה" Hammondia מדביק על ידי אכילת הציסטים הנמצאים ברקמות של חיות מרעה ומכרסמים.
הכלבים והחתולים הם הפונדקאים הקבועים.
בדרך כלל למחלה אין תסמינים (אסימפטומטית).
הסוג "בסנויטיה" (Besnoitia) מדביק חתולים האוכלים ציסטים שברקמות המכרסמים ואופוסומיים, אך בדרך כלל אינו גורם למחלה.
הסוג "סרקוציסטיס" (Sarcocystis) מדביק בעלי חיים טורפים האוכלים ציסטים מפונדקאי ביניים שונים.
הסרקוציסטיס עלול לגרום למחלות אצל כלבים וחתולים.
הסוג טוקסופלזמה כולל מין חשוב אחד: Toxoplasma gondii.
החתולים הם הפונקאים הקבועים, אולם כל היונקים ודגים מסוימים, זוחלים ודו-חיים משמשים כפונדקאי ביניים.
רק הצואה של חתולים כוללת אואוציסטים, אבל ההדבקה באמצעות אכילת ציסטים נגרמת על ידי רקמות של כל
טוקסופלזמוזה מופיעה אצל בני אדם בדרך כלל עם חום בדרגה לא גבוהה או כאבי שרירים למשל ימים אחדים.
מערכת חיסונית נורמטיבית עשויה לחסל את הזיהום אבל ציסטים ברקמות עלולים להישאר באותו בעל חיים או אדם למשך שנים ולכל החיים.
אצל מקרים עם פגיעה במערכת החיסון ציסטים רדומים יכולים להתעורר וגרום לנגעים במוח, בלב, ראות, עיניים ורקמות נוספות.
כשאישה בהריון עם מערכת החיסון לקויה נפגעת על ידי טוקסופלזמה, העובר עלול להיות בסיכון.
תסמינים בחתולים כוללים חום, אובדן משקל, שלשולים, הקאות, אובאיטיס והפרעות במערכת העצבים המרכזית.
אצל כלבים המחלה מתאפיינת בשיתוק, רעידות ופרכוסים.
הכלבים והחתולים מטופלים בדרך כלל על ידי קלינדמיצין.
הסוג נאוספורה (Neospora) כולל מין חשוב אחד - Neospora caninum, הפוגע בכלבים באופן הדומה לזה של טוקסופלזמוזיס.
נאוספורזיס היא מחלה קשה לטיפול.
הסוג הפאטוזואון (Hepatozoon) כולל מין אחד Hepatozoon canis הגורם להפאטוזואונוסיס (hepatozoonosis) אצל כלבים וחתולים.
בעלי חיים נדבקים באמצעות אכילת קרציות מסוג Rhipicephalus sanguineus.
תסמיני המחלה כוללים חום גבוה, אובדן משקל וכאבי עמוד השדרה וגפיים.
קוקסהאפן היא עיר עצמאית ובירתו של מחוז קוקסהאפן בסקסוניה התחתונה שבגרמניה.
העיר כוללת את הנקודה הצפונית ביותר בסקסוניה התחתונה.
היא ממוקמת על חופו של הים הצפוני, בשפך נהר האלבה.
רובעי העיר דונן, דזה וזאלנבורג הם פופולריים במיוחד מקומות נופש על הים הצפוני.
בעיר מתגוררים 48,551 תושבים, נכון לדצמבר 2016.
בקוקסהאפן ממוקמים רציף דיג חשוב ונקודה לרישום ספינות עבור המבורג, כמו גם עבור תעלת קיל עד 2008. תיירות גם היא בעלת חשיבות רבה להתפתחות העיר.
העיר ואת קודמתה ריצביטל (Ritzebüttel) היו שייכות להמבורג מהמאה ה-13 עד 1937. האי נויוורק שבבעלות המבורג, ממוקם צפונית-מערבית לקוקסהאפן בים ואדן שבים הצפוני.
סמלה של העיר, המכונה קוגלבאקה (Kugelbake), הוא משואה שפעם שימשה כמגדלור; ציון העץ בתחילתו של נהר האלבה מסמן את הגבול בין הנהר לים הצפוני וגם מעטר את סמלה של העיר.
ריצביטל, היום חלק מקוקסהאפן, היה שייך לחבל האדלן (Hadeln), שבשטחה של דוכסות סקסוניה.
אחרי פיצול השושלת בשנת 1296 הייתה ריצביטל לחלק מדוכסות סקסוניה-לאוונבורג.
בשנת 1394 כבשה העיר המבורג את המבצר של ריצביטל ועשה אותה למעוזה כדי להגן על שפך נהר האלבה, שמחברת את העיר עם הים הפתוח.
חברת "קו המבורג-אמריקה" בנתה טרמינל אוניות נוסעים בקוקסהאפן בשנת 1900. הטרמינל, שחובר ישירות להמבורג על ידי קו רכבת ייעודי, שימש נקודת מוצא עיקרית למהגרים גרמנים ואירופאים עד שנת 1969, אז נפסקה קו הנסיעות מנמל קוקסהאפן.
אולם האספה המצועצע ומבניו המשוריינים שרדו נזקים מימי מלחמה ושלום, ובשנת 1998 החל שימוש בו כמוזיאון וכמסוף של ספינת תענוגות.
ב-15 במרץ 1907 זכתה קוקסהאפן למעמד עיר במדינת המבורג.
בשנת 1937 הפכה, בעקבות "חוק המבורג הגדולה", למחוז עירוני של חבל שטאדה בפרובינציית הנובר הפרוסית.
בשנת 1972, שולבו כמה קהילות כפריות שכנות במחוז העירוני קוקסהאפן.
ב-1977 איבדה קוקסהאפן את מעמדה כמחוז עירוני, ובמקומו נוצרה מחוז קוקסהאפן, שקוקסהאפן הייתה לבירתו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה בסיס הטיסה הצבאי נורדהולץ (Nordholz) וההאנגרים שלו לכלי טיס, מדרום לקוקסהאפן, אחד מתחנות ספינות האוויר המרכזיים של גרמניה.
בחג המולד 1914 הוא הותקף על ידי מטוסים ימיים של שירות האוויר של הצי המלכותי הבריטי.
בין 1945 ל-1964 בוצעו ניסויים שונים בטילים ליד קוקסהאפן.
מקורותיה של התיירות בקוקסהאפן חוזרים לשנת 1816, אז נוסד בעיר מקום נופש לחוף הים.
מאז 1964 בעיר מקומות נופש רבים הידועים בשל מזג האוויר הנוח שבהם (Seeheilbad) ומרכז נופש בשם "ארץ קוקס" (Cuxland, קוקסלאנד).
מחוז קוקימבו (בספרדית: Región de Coquimbo, נהגה: [koˈkimbo]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה.
הוא משתרע על פני שטח של 40,579 קמ"ר והוא גובל במחוז אטקמה בצפון, במחוז ולפראיסו בדרום, בפרובינציית סן חואן הארגנטינאית במזרח, ובאוקיינוס השקט במערב.
בירת צ'ילה סנטיאגו ממוקמת כ-400 ק"מ דרומית לעיר הבירה המחוזית לה סרנה.
מבחינה מנהלית מחוז קוקימבו מחולק ל-3 פרובינציות, אלקי, לימארי וצ'ואפה שכוללות בתוכן 15 קומונות, שהבולטות שבהן הן לה סרנה הבירה, קוקימבו עיר הנמל של המחוז ואובאיה המרכז החקלאי של המחוז.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו בקוקימבו 757,586 תושבים.
מחוז קוקימבו מכונה המותניים של צ'ילה, שכן המרחק שבין רכס הרי האנדים לאוקיינוס באזור קוקימבו הוא קצר ביותר כשרוחבו המינימלי מהים ועד ארגנטינה הוא 90 ק"מ סמוך לעיר אייאפל.
מה שהופך אותו לאחד האזורים ההרריים ביותר במדינה, כשהוא מאופיין ברצועות הרים שמשתפלות ממזרח למערב מרכס הרי האנדים עד לאוקיונוס וביניהם עמקים רוחביים, צ'ואפה, לימארי ואלקי שמהווים אגן הניקוז לנחלים רבים וחשובים.
באזור מינים ימיים בולטים כמו גם מינים רבים הקשורים באזורים ההרריים.
באזורים ההרריים הדרומיים של מחוז קוקימבו נמצא דקל היין הצ'יליאני הנדיר אשר נמצא בסכנת הכחדה, בעקבות גידול האוכלוסין המסיבי ובירוא היערות שנעשה לטובת מגורים וחקלאות המאיימים על בית הגידול של הדקל.
באזור של עמק אלקי הידוע בשמיים הבהירים שלו ניתן למצוא מספר מצפי כוכבים, כמו גם את סכר פוקלארו סכר בנוי באורך 600 מטרים הסוכר את נהר אלקי ומייצר מאגר באורך של כשבעה ק"מ.
האקלים של אזור קוקימבו הוא דמוי ערבה, שמאופיינת בצמחייה נמוכה וקוצנית.
והמשקעים בו מרוכזים בעיקר במהלך חודשי החורף (יוני–אוגוסט).
אזור החוף מאופיין בעננות גבוהה והטמפרטורות לאורך השנה מתונות, כתוצאה מהשפעת האוקיינוס.
רצועת ההרים שלאורך החוף מאופיינת בערפל חופי (המכונה קמנצ'קה) שמאפשר התפתחות צמחייה ייחודית.
בעמקים הפנימיים של המחוז שורר אקלים חם, המאופיין ביובש אטמוספירי, שיוצר "שמיים נקיים" עם יותר מ-330 לילות צלולים.
ואזור רכס הרי האנדים בולט ביובש האטמוספירי הקיצוני שלו, עם לילות רוויים בטל.
התקופה הפרה קולוניאלית (המאה ה-3 לספירה – 1536)
החל מהמאה השלישית לספירה אוכלס האזור על ידי תרבות המויה שהוחלפה בתרבות האנימאס בסוף המאה השמינית, ובתרבות הדיאגיטה בתחילת המאה ה-11 לספירה.
רצף התרבויות הללו אחראיות להקמת נקודות התיישבות בעמקים שבין רכס האנדים לים, והם הסתמכו בעיקר על חקלאות ודייג.
לקראת סוף המאה ה-15 שולב האזור באימפריית האינקה, שהכניעה את בני הדיאגיטה והשאירה אותם תחת שליטתה.
ומושל האינקה באזור התיישב בעמק קוקימבו, כשמשם הוא ניהל את פעילות האזור.
גבולות הטריטוריה הפוליטית הזו נמתחו בין עמק קופיאפו שבמחוז אטקמה של היום לעמק לימארי שבפרובינציית לימארי.
והחל מאותה תקופה קיבל האזור את שמו קוקימבו ככל הנראה מצירוף המילים בשפת הקצ'ואה 'qullqi' (כסף) ו-'tampu' (משק חלב).
בשנת 1536 עם הגעת הכוחות הספרדים לצ'ילה נחקר האזור על ידי משלחת בפיקודו של דייגו דה אלמגרו, ונאמר כי תושביו היו עוינים לנוכחותו.
עם כניסתו לעמק קוקימבו כנקמה על מותם של שלושה מאנשיו הוציא להורג אלמגרו 30 מראשי העיירות הסמוכות כולל מושל האינקה המקומי.
בשנת 1540, פדרו דה ואלדיביה, במהלך משימתו לכיבוש צ'ילה, חצה את האזור לכיוון עמק מפוצ'ו, שם הקים את העיר סנטיאגו דה לה נואבה אקסטרמדורה שלימים תהפוך לבירת צ'ילה.
המרחק והסכנות שבדרך שבין בין סנטיאגו ללימה, הובילו את ואלדיביה להורות על הקמת כפר שיהווה נקודת קישור על אם הדרך ובשנת 1543 או 1544 הוקמה כ-400 ק"מ צפונית לסנטיאגו הנקודה המיוחלת בשם וייה נואבה דה לה סרנה.
בשנת 1549 נשרפה והושמדה העיר לה סרנה על ידי קבוצת ילידים, אך עוד באותה שנה היא נוסדה מחדש על ידי פרנסיסקו דה אגירה.
לאחר התבססות העיר אורגן שטח זה על ידי הספרדים ככפר קוקימבו, ומרכזו הפולטי של האזור עבר מעמק קוקימבו לעיר לה סרנה – שנקראה בתקופה הקולוניאלית גם קוקימבו.
גבולות האזור היו דומים לאלה של תקופת האינקה, אטקמה מצפון, אך הפעם סופח גם האזור שעד נהר צ'ואפה בדרום.
בסוף המאה ה-16, עקב ירידה באוכלוסיית הילידים, הועברו מאות בני מפוצ'ה לעמק קוקימבו וללה סרנה.
מטרת פעולה זו הייתה גילוי הקבוצות שהתנגדו לכיבוש במלחמת האראוקו וכן לספק את המחסור בידיים עובדות במכרות בלה סרנה.
בשנת 1786, כתוצאה מהרפורמות הבורבוניות שהחלו להיות מיושמות בצ'ילה, הפך הכפר קוקימבו יחד עם כל אזור קוקימבו, לשטח התלוי בעיריית סנטיאגו.
את מעמדו כחטיבה פוליטית-מינהלית של הרפובליקה קיבל מחוז קוקימבו על ידי הקונגרס הלאומי הראשון ב־23 בספטמבר 1811. כשהתווסף למחוזות שכבר היו קיימים בתקופה הקולוניאלית, סנטיאגו וקונספסיון, ויחד הם הפכו לשלושת המחוזות שהרכיבו את צ'ילה בתהליך העצמאות שלה.
ב-30 באוגוסט 1826, כחלק מהחוקים הפדרליים החדשים נוצר מחוז קוקימבו כחלק ממחוז קוקימבו הישן, יחד עם 7 מחוזות נוספים (אקונקגואה, סנטיאגו, קולצ'גואה, מאולה, קונספסיון, ואלדיביה וצ'ילואה) סך הכל 8 מחוזות נכון ל-1826, חלוקה שנשמרה גם בחוקה שנחקקה ב-1828. בשנת 1843, נוצר מחוז אטקמה, מפיצול חלקו הצפוני של מחוז קוקימבו.
עם צו הקמת עיריות משנת 1891 חולק המחוז לעיריות חדשות.
כשבשנת 1927, באמצעות צו DFL 8582 מ-30 בדצמבר של אותה שנה, המחוז הוקם מחדש ובאמצעות צו DFL 8583 נוצרו בו קומונות המשנה.
מוקדי כרייה וחקלאות היסטוריים סביב העמקים ומרבצי המינרלים במחוז מסבירים היטב את תפרוסת ההתיישבות במחוז קוקימבו, שנסמכה על מיקומי הכפרים של בני הדיאגיטה שהתגוררו במחוז טרם הגעת הספרדים.
מבחינה אתנית אחוז גבוה (70–75 אחוז) מתושבי המחוז הם ממוצא מסטיסי, גבוה יותר מכל אזור אחר בצ'ילה.
עמים ילידים אחרים במחוז כוללים את האיימרה, האטקמה , המפוצ'ה והקצ'ואה שהגיעו בעיקר מפרו ובוליביה.
מחוז קוקימבו מחולק ל-3 פרובינציות אלקי, לימארי וצ'ואפה, שמחולקות ל-15 קומונות.
פרובינציהבירהמספרשםשם בשפת מקורתושביםצ'ואפהאייאפל1קאנלהCanela9,0932אייאפלIllapel30,8483לוס וילוסLos Vilos21,3824סלמנקהSalamanca29,347אלקיקוקימבו5אנדקויוAndacollo11,0446קוקימבוCoquimbo227,7307לה איגרהLa Higuera4,2418לה סרנהLa Serena221,0549פאיוואנוPaihuano4,49710ויקוניהVicuña27,771לימאריאובאייה11קומברבלהCombarbalá13,32212מונטה פטריהMonte Patria30,75113אובאייהOvalle111,27214פוניטאקיPunitaqui4,81215ריו אורטאדוRío Hurtado4,278
הכלכלה במחוז מתבססת על חקלאות, דייג, כרייה ותיירות.
החקלאות מפותחת בזכות השימוש האינטנסיבי בעמקי אלקי, לימארי וצ'אופה, ומתבססת על גידולי פירות התואמים את האקלים הנח של המחוז.
בין הגידולים העיקריים ניתן למנות זיתים, פפאיות, אבוקדו, משמשים, אפרסקים, אגוזי מלך וענבים.
מבחינת בעלי חיים האזור משופע בעדרי עזים שיודעות להתמודד עם השטח ההררי.
והדייג מפותח מאוד לכל אורך החוף.
ובמחוז ישנם מפעלי פירות יבשים, בתי אריזה ותעשיית פיסקו.
כמו גם תעשיות דגים, שמן דגים, רכיכות וסרטנים.
ענף הכרייה מפותח כיוון שבמחוז קוקימבו ניתן למצוא מרבצים של מגנזיום, זהב, כסף, נחושת, ברזל ועופרת.
כמו גם מינרלים לא מתכתיים הכוללים משקעים של אפטיט, גבס, סידן, קוורץ, אוניקס (שוהם) ולפיס לזולי.
מכרה הנחושת של לוס פלמברס, ליד סלמנקה, בפרובינציית צ'ואפה, הוא אחד הגדולים בעולם, עם עתודה מוערכת של 2.1 מיליארד טון.
בעשורים האחרונים הפכה התיירות לאחת הפעילויות הכלכליות החשובות ביותר במחוז, עם מרכזים שונים.
ביניהם נמצאים מכוני ספא מסורתיים כמו גואנאקרוס, טונגוי והמעיינות החמים של סוקוס.
עמק אלקי מפורסם מאוד בזכות היותו מרכז אסטרונומי המכיל מספר מצפי כוכבים.
ואזור החוף מושך גם כן לא מעט תיירים.
קוקינו (במקדונית: Кокино) הוא אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה שנמצא במקדוניה הצפונית, כ-24 ק"מ מהעיר קומאנובו, וכ-6 ק"מ מגבול מקדוניה הצפונית–סרביה.
האתר נמצא בפסגת טאטיצ'ב קאמן (Татиќев камен) ומשקיף על הכפר קוקינו .
האתר התגלה ב-2001 על ידי הארכאולוג יוביקה סטנקובסקי, מנהל המוזיאון הלאומי בקומאנובו.
ב-2002, יוביקה סטנקובסקי יחד עם ג'ורה סנב פרסמו את הטענה כי האתר מכיל "מצפה ומקלט מגלתי" (мегалитска опсерваторија и светилиште).
האתר הארכאולוגי הרחב יותר של קוקינו משתרע על שטח של כ-30 דונם.
הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר מתוארכים למאה ה-19 לפנה"ס, המתאימים לתקופת הברונזה האירופית הקדומה.
ממצאים אלו הראו סימנים שבו שימשו בהם לעבודה לתקופה שבין המאות ה-19 לפנה"ס עד ה-7 לפנה"ס.
רוב הממצאים מתוארכים לאמצע תקופת הברונזה (בערך המאות ה-16 לפנה"ס עד ה-14 לפנה"ס, כאשר בעיקר נמצאו כלי קרמיקה, רחיים, מספר תבניות ותליון.
ב-2009, נמצאו ממצאים שמתוארכים לתקופת הברזל.
שרידי כלים מלאים נמצאו כשהם מונחים בסדקי סלעים, מה שהביאה בטעות לפרשנות כי האתר הוא "הר קדוש".
יש להבדיל בין "המצפה המגלתי" של קוקינו לבין האתר הארכאולוגי של קוקינו הרחב.
האתר הארכיאו-אסטרונומי הנתבע הוא בשטח משולב של כ-5000 מ"ר והוא מורכב משני רציפים עם הפרש גובה של כ-19 מטר.
טענת האתר המייצג מצפה כוכבים אסטרונומי הושמעה על ידי יוביקה סטנקובסקי ועל ידי ג'ורה סנב ב-2002. על פי פרשנות זו, האתר כולל סמני אבן מיוחדים המשמשים למעקב אחר תנועת השמש והירח באופק המזרחי.
המצפה השתמשה בשיטה של תצפית נייחת, סימון עמדות של השמש בחורף ובקיץ כנקודת היפוך, וכמו כן את נקודת השוויון.
ארבעה מושבי אבן או "כס" מונחים בשורה על הרציף התחתון.
לטענת סנב, גוש האבן עם סימון על הרציף העליון מסמן את כיוון הזריחה, כאשר האדם מביט מאחד מושבי האבן.
קוקינו הוזכר בקצרה על גבי פוסטר שנעשה על ידי נאס"א בפורום החינוך לחיבור שמש-ארץ ב-2005, אם כי בסקר שנערך לאחרונה לגבי "מצפים" עתיקים, האתר קוקינו תואר כי הוא "מקרה בעייתי במיוחד".
המשרד להגנת מורשת ותרבות של משרד התרבות של מקדוניה הצפונית הכריז על האתר כ-"רכוש תחת הגנה זמנית" ב-13 בנובמבר 2008 (החלטה מס' 08-1935/6).
ב-2009, הכריזה שרת התרבות אליזבטה קנצ'קה-מילבסקה כי קוקינו יהיה "אחד מסדרי העדיפויות של תוכנית משרד התרבות לשנת 2009".
ב-30 בינואר 2009, נרשם כאתר מורשת עולמית מיועד של אונסק"ו.
לאחר מינויו הרשמי ב-2011 להצטרפות לרשימת המורשת העולמית, נדחה תיק המועמדות של האתר קוקינו מפני שמספר נקודות התצפית והסמנים האפשריים עשויים להצביע על יישור אסטרונומי במקרה.
קוקל סנגלי (שם מדעי: Centropus senegalensis) הוא מין טקסונומי של עוף מהסוג קוקל, החי ביבשת אפריקה.
קוקל זה הוא מין בינוני בסוגו.
הגרון בצבע לבן והעיניים בצבע אדום.
מין זה נפוץ בחלק גדול מאפריקה שמדרום לסהרה מסנגל במערב לאתיופיה וקניה במזרח ולאנגולה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בדרום וכן בדרום אפריקה, בוטסואנה, זימבבואה וזמביה.
בית הגידול של מין זה הוא בעיקר סוואנות עם עצים ושיחים.
מין זה ניזון בעיקר מחרקים, זחלים ובעלי חוליות קטנים.
מין זה מקנן על האדמה והנקבה מטילה 2 עד 4 ביצים.
בשל תפוצתו הרחבה מין זה מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין שאינו בסיכון.
קוּקיצָ'ה (ביפנית: 茎茶, "תה גבעולים") הוא תה ירוק יפני, המורכב מגבעולים צעירים של זני הסנצ'ה או גיוקורו.
התה מורכב מגבעולים וזרדים שנותרו לאחר מיון העלים.
לעיתים הוא נקרא גם בּוֹצָ'ה (יפ.
קוקיצ'ה העשוי מגבעולי גיוקורו נקרא לעיתים קאריגאנֵה (יפ.雁ヶ音 "אווז בר").
הריח המרענן ומתיקות התה שונים מרוב סוגי התה הירוק.
שתיית תה זה נפוצה בקרב חסידי המקרוביוטיקה.
קוקנד (באוזבקית: Qoʻqon/Қўқон; ברוסית: Коканд; בפרסית: خوقند, תעתיק מדויק: ח'וקנד) היא עיר במחוז פרגנה שבמזרח אוזבקיסטן.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, התגוררו בעיר 313,597 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז פרגנה ולשביעית באוזבקיסטן כולה.
העיר שוכנת בקצה הדרום-מערבי של עמק פרגנה, כ-170 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט, כ-120 ק"מ דרום-מערבית לאנדיז'ן וכ-70 ק"מ מערבית לפרגנה.
קוקנד נמצאת בצומת הדרכים של שני דרכי הסחר העתיקות העיקריות לתוך עמק פרגאנה וכתוצאה מכך, קוקנד הוא צומת התחבורה העיקרי בעמק פרגנה.
ההתיישבות באזור קוקנד החלה עוד במאה הראשונה או השנייה לספירה לכל המאוחר.
שושלת האן של סין כבשה את העיר כולה ב.
מאוחר יותר הערבים כבשו את האזור משושלת טאנג.
העיר קוקנד היא אחת הערים העתיקות ביותר באוזבקיסטן והיא ממוקמת בחלקו המערבי של עמק פרגאנה.
העיר אוזכרה עוד בימי הביניים כנתיב משמעותי בדרך המשי.
האזכור הראשון לעיר הוא עוד מהמאה ה-10. האימפריה המונגולית כבשו את קוקנד והחריבו אותה ב.
העיר הנוכחית החלה כמבצר בשנת 1732 שנקרא אסקי-קורגן.
ב-1740 קוקנד הפכה לבירת הממלכה האוזבקית ח'אנות קוקנד.
קוקנד שימשה גם כמרכז הדתי האזרי של העמק עם מאות מסגדים.
הכוחות האימפריאליים של האימפריה הרוסית בפיקודו של מיכאיל סקובלב כבשו את העיר ב-1883, שהפכה אז לחלק מטורקמניסטן הרוסית.
קוקנד נחשבת למרכז לייצור דשנים, כימיקלים, מכונות, מוצרי כותנה ומוצרי מזון.
במהלך העשורים האחרונים נבנו בעיר רבעים, מבני ציבור חדשים, מבני מגורים רבים, חנויות, בתי קפה, מסעדות ומיזמים אחרים במגזר הפרטי.
קוקנד נחשבת גם למרכז אקדמי חשוב באזור.
קוקשטאו (; ברוסית: Кокшетау) היא עיר בצפון קזחסטן ובירת מחוז אקמולה.
קוקשטאו ממוקמת בצומת של מסילות הרכבת בין קזחסטן לדרום סיביר, כ-270 ק"מ צפון-מערבית לבירה אסטנה וכ-320 ק"מ דרום-מערבית לעיר הרוסית אומסק, בגובה 234 מטרים מעל פני הים.
העיר נחשבת כמרכז אזורי מבחינה כלכלית, חינוכית ותרבותית, והיא נקראת על שם הסמוך.
קוקשטאו הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של האובלסט המקומי בשנים 1944-1991 כחלק מברית המועצות ובשנותיה הראשונות של קזחסטן העצמאית.
האקלים של קוקשטאו כולל קיץ חם וחורפים קרים.
במשך מאות שנים חיו שבטים קזחיים נוודים באזור קוקשטאו.
המטה של החאנות הקזחית היה ממוקם באזור.
כשרוסיה נמתחה דרומה, קוקשטאו נוסדה ב-29 באפריל 1824 כמאחז מנהלי למרגלות הצד הדרומי של הר קוקשה ועל גדות אגם אולקן שבקטי.
עד אמצע המאה ה-19, אוכלוסיית היישוב גדלה באופן משמעותי עקב נדידת האיכרים מרוסיה.
בשנת 1868 העיר הפכה לבירת במחוז שהתפתחה עוד יותר כמרכז חקלאי וגידול בעלי חיים וכעיר קיט.
ב-1895 קיבלה קוקשטאו מעמד של עיר.
בתקופה זו התגוררו בעיר מעל 5,000 איש.
גל פיתוח משמעותי נוסף חל בעיר במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-3 במאי 1997 בוטל מחוז קוקשטאו, ומהעיר נשלל מעמדה כמרכז אזורי פורמלי.
ב-8 באפריל 1999 חזר לעיר מעמדה הרשמי, כשהפכה לבירת מחוז אקמולה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בעיר 191,105 בני אדם.
ההיסטוריה של העיר הושפעה מבני עמים ודתות רבות.
בעבר היה בקוקשטאו רוב סלאבי וכיום זהו הבירה המחוזית היחידה בצפון קזחסטן שבה הקזחים מהווים את הרוב.
אמנם הקזחית היא השפה הרשמית של העיר, אך השפה הרוסית היא עדיין שפת האם המדוברת ביותר בעיר.
השפה הרוסית משמשת כאחד מאמצעי ההוראה והתקשורת.
הרוסית מדוברת גם בתיאטראות ובעיתונים מקוקשטאו.
קורא מדברי (שם מדעי: Ammoperdix heyi) הוא עוף קרקע מדברי.
זכה לשמו משום שהוא מרבה לקרוא בקולו, החוזר ונשנה פעמים רבות, אשר נשמע לרוב עוד בטרם ייראה בעצמו.
זהו עוף מדברי טיפוסי ותפוצתו מוגבלת לתחום צר – מהנילוס ומזרחה, במדבר הערבי לאורך חופי ערב ובמדבריות ארץ ישראל.
בישראל הוא עוף יציב המצוי לאורך כל עונות השנה ונפוץ למדי בנגב, בערבה, ובמדבר יהודה.
מקום חיות אופייני: אזורים חמים ויבשים, ולרוב מוגבל לתחום שיורדים בו פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה.
הוא חי באזורים טרשיים ונעדר ממרחבי חולות.
מחוץ לעונת הקינון מבלים הקוראים בקבוצות בנות 10–20 פרטים ובהן זכרים ונקבות או זכרים בלבד.
הקורא ניזון מזרעים ומעלים, וגם מפירות ואפילו מחרקים.
הוא אינו זקוק למים רבים ועשוי להתקיים הרחק מכל מקור שתייה.
הוא שותה מים מתוקים או מליחים רק לאחר שאכל זרעים יבשים או בימות הקיץ החמים והיבשים.
הקורא פעיל בעיקר בשעות היום הקרירות, ואילו בשעות החמות הוא מרבה להסתתר בצל.
צו קוראם נוביס הוא צו בבקשה לעיון חוזר בהחלטה קודמת של בית המשפט, כסעד מן היושר בפני בית משפט של יושר, כדי לתקן טעות שנפלה בבסיס ההחלטה הקודמת, ועל מנת להביא להגשמת הצדק, בהיעדר דרך אחרת לקבל סעד מלפני בית המשפט.
בקשה זו מוגשת על ידי אדם אשר מיצה את כל הזכויות הדיוניות שיש לו, ועבר את כל ערכאות הערעור, וכעת מבקש מבית המשפט לברר את עניינו מחדש כדי למנוע עיוות דין.
לא ניתן לפנות לבית המשפט בבקשה זו כאשר יש סעד אחר בפני בית המשפט העומד בפני הפונה.
במשפט הישראלי ההליך המקביל לסעד זה מוסדר בחוק הפלילי, ומתקיים מכוח הלכה של בית המשפט העליון בהליכים אחרים.
בפלילים, קיימת אפשרות של משפט חוזר, בתנאים שנקבעו בחוק ובעילות שנקבעו בחוק.
בעבר היו המבחנים לכך נוקשים מאוד, והיו מוגבלים לשימוש בעדות שקר או בראיה מזויפת, אולם לאחרונה הוגמש המבחן.
כאמור, עניינים אלו מוסדרים בחוק של הכנסת.
בהליכים אחרים, ניתן להגיש תובענה לביטול פסק דין שהושג במרמה (ראיה מזויפת וכיוצא בזה).
לפני מספר שנים הוחלט באופן תקדימי, שניתן להגיש תובענה לביטול פסק דין שניתן כתוצאה מאובדן ראיה חשובה, שבעל הדין המפסיד לא יכול להשיגה בשום אופן (באותו מקרה נעלם תיק במשרד האפוטרופוס הכללי).
שני אלו הם מקרים נדירים ביותר.
כאמור, עניינים אלו מוסדרים בהלכות של בית המשפט העליון, ולא בחוקי הכנסת (הגם שנמצא להם רמז בסעיף 24(10) לחוק הבוררות).
קוראט הוא גזע של חתול הבית בעל פרווה דלילה בצבע אפור-כחול.
מוצאו של חתול הקוראט הוא בתאילנד (בעבר סיאם).
בארץ מוצאו הוא נחשב כסמל למזל טוב, האמינו כי הוא מביא גשם בגלל צבעו הכסוף של ענני הגשם.
אף היה נהוג לתת במתנה זוג חתולי קוראט לכלה כאות למזל טוב.
אחד התיעודים הראשונים של הגזע, מוזכר בספר שירה על חתולים "The cat book Poem" שיצא לאור בין השנים 1350–1767, עותק של הספר ניתן למצוא היום במוזיאון הלאומי של בנגקוק.
הספר מציג שבעה עשר חתולים מביאי מזל כאשר ביניהם נמנה הקוראט.
את שמו, קיבל הקוראט מהמלך ראמה החמישי שהתפעל מיופיו של החתול ואמר את המלה "קוראט".
במולדתו נקרא הקוראט "סי-סוואט" (Si-Sawat), בגלל צבעו הכסוף.
ישנן אמונות תאילנדיות ומסורות רבות הקשורות בחתול הקוראט.
להבדיל מגזעי חתולים אחרים שהושבחו על ידי האדם, הקוראט הושבח באופן טבעי ללא התערבות האדם.
את הקוראט הביאו לראשונה מתאילנד לארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20 ולבריטניה הובאו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום זהו חתול המשתתף בתערוכות חתולים בעולם בהצלחה.
עד היום הגזע הוצג בישראל במידה מועטה וידועים מגדלים אחדים בלבד של הגזע בארץ.
הקוראט אינו חתול גדול, הוא חתול בינוני וקומפקטי.
בעל מבנה גוף רזה ואלגנטי.
לקוראט אזניים גדולות ממוקמות גבוה על הראש ואף קצר, מה שמעניק לראשו צורה של לב.
עיניים גדולות בצבע ירוק בוהק.
הפרווה קצרה בצבע כחול כסוף, מרגע לידתו.
לקוראט צבע אחד מוכר - כחול, אך לעיתים נולדים גם קוראטים בצבע לילך.
מרבית ארגוני החתולים בעולם, אינם מכירים בהם לתערוכות חתולים.
זהו חתול הנאמן מאוד לבעליו, קולני וסקרן ומסתדר טוב מאוד עם משפחה וילדים.
יחד עם זאת זהו חתול עדין מאוד.
קוראים לי סם הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001 שביים ג'סי נלסון, בכיכובם של שון פן, מישל פייפר ודקוטה פנינג.
(באותה שנה היה שון פן מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.)
הסרט עוסק בסם דוסון (שון פן), אב מוגבל בשכלו, המגדל את בתו לוסי לאחר שאמא שלה נטשה אותה כשהייתה תינוקת (דקוטה פנינג).
מוגבלותו של סם מקשה עליו מאוד במלאכת גידול בתו, והאדם היחיד שעוזר לו במלאכה זו היא שכנתו הסובלת מפוביות ואינה מעיזה לצאת מביתה.
אולם, לוסי זוכה מאביה לאהבה רבה ועל אף כל חסרונותיו כאב, היא קשורה אליו מאוד.
בית הספר מסייע ללוסי בדרכים שונות, ואינו מדווח לרשויות הרווחה על המצב בביתה, מתוך חשש, שהפקעת הילדה מאביה תגרום לבעיות קשות יותר מאלה שהיא באה לפתור.
אולם, רשויות הרווחה מגלות את המצב בכוחות עצמן, ומחליטות לקחת את הילדה מאביה אל משפחה אומנת, על מנת לאפשר לה "חיים נורמליים".
סם, שנותר חסר אונים, פונה לעורכת הדין ריטה האריסון, שמסכימה לעזור לו בחינם, עקב התערבות עם חברותיה שהיא מוכנה לעבוד גם ללא תמורה.
ריטה מנסה לגייס את חבריו של סם כעדים לכך שסם הוא אבא טוב, אך בגלל שלכל חבריו יש גם כן מוגבלויות הם לא עדים טובים.
לבסוף, אנני, שכנתו של סם, באה ומעידה, אך עורך דינם של המשפחה האומנת שובר אותה במשפט, והיא בוכה.
בסופו של דבר סם מפסיד במשפט משום שעורך הדין של המשפחה האומנת מנצל בצורה צינית את מוגבלותו, מוכיח שוב ושוב שסם אינו חכם, מפחיד ומקניט את סם וגורם לו להתפרצות זעם ובכי בבית המשפט.
לאחר המשפט סם מנסה להתקרב ללוסי בכך שהוא עובר לגור ליד המשפחה האומנת שבה היא מתגוררת.
המשפחה האומנת מנסה להרחיק את לוסי מסם, אך לבסוף מתפשרת עם סם על אחריות חוקית משותפת בגידולה של לוסי.
דיאן ויסט (השכנה עם הפוביות)
לורה דרן (האמא המאמצת של לוסי)
פסקול הסרט כולו הוא גרסת כיסוי לשירי הביטלס שבוצע על ידי אמנים שונים.
שמה של ריטה, עורכת הדין, מרמז לשיר "Lovely Rita" וכן שם משפחתה, האריסון, הוא כשם משפחתו של אחד מחברי הלהקה.
כשסם וחבריו יוצאים מחנות הנעליים, הם עוברים במעבר חצייה באופן המרמז לעטיפת התקליט של הביטלס
שם הסרט באנגלית, לקוח משורה בספרו של דוקטור סוס "לא רעב ולא אוהב" שאותו קורא סם ללוסי: I do not like green eggs and ham, I do not like them, Sam-I-am.
קורא כרטיסים הוא מכשיר, המשמש לקריאת מידע שנמצא בכרטיסים.
בראשית ימי המחשבים, עד לתחילת שנות השמונים, כאשר אמצעי קלט עיקרי היה כרטיס מנוקב, קורא כרטיסים היה מכונה שעסקה בקריאתם של כרטיסים מנוקבים.
בתחילת שנות השמונים, עם המעבר מכרטיסים מנוקבים לדיסקטים, נעלמו קוראי הכרטיסים מחדרי המחשב.
בתחילת המאה ה-21 קורא כרטיסים הוא התקן אלקטרוני קטן לקריאת המידע האגור בכרטיסים חכמים או בכרטיסי זיכרון הבזק למיניהם, ולכתיבתו.
קוראי הכרטיסים ביחד עם כרטיסי זיכרון משמשים כפתרון נייד לנשיאת מידע ממוחשב בנוחות.
ההתקן לרוב משתמש בחיבור USB לשם חיבורו למחשב.
קור היא תחושה אותה חשים בני אדם או בעלי חיים כאשר הם שוהים באזור שבו הטמפרטורה נמוכה יחסית, או בעת שהם נוגעים בחפץ שהטמפרטורה שלו נמוכה יחסית.
תחושת קור קלה אצל האדם הממוצע מתחילה בטמפרטורה של 17–20 מעלות צלזיוס, והיא הולכת וגוברת ככל שהטמפרטורה נמוכה יותר.
קור אינו גודל פיזיקלי, אלא תחושה הנובעת מפליטה מוגברת של חום מגוף האדם.
קור הוא תוצאה של איבוד חום מהגוף.
לדוגמה, כאשר פועל מזגן בתוך חדר, ופותחים את החלון, החום נכנס אל החדר אבל הקור לא יוכל לצאת לסביבה.
במשך שנים רבות, שימשו את בני האדם להגנה מפני הקור בגדים, המבודדים את האדם מסביבתו ושומרים על חום גופו (ובפרט מעילים וכפפות), מבנים המבודדים את האדם מהטמפרטורה החיצונית ומאפשרים חימום שיביא את הטמפרטורה בתוך המבנה לרמה רצויה, וכן הבערת אש.
החל מהמהפכה התעשייתית החל האדם לפתח גם מכשירי חימום חשמליים דוגמת תנור חימום.
רוב היונקים והעופות שומרים על חום גוף שנע סביב 37 מעלות, מצב בו האנזימים בגוף פועלים באופן מיטבי.
לאורך התפתחותם של יצורים אלו פיתחו שיטות שונות, דוגמת רעידות, כדי להתמודד עם קור, ועליהם לצרוך כמות גבוהה של מזון כדי לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה.
כאשר תחושת הקור מתגברת היא עלולה להיות בלתי נעימה, ובטמפרטורות נמוכות מאוד קיימת סכנה של כוויית קור ואף היפותרמיה ומוות.
גם קור שאינו קיצוני עלול להגביר סיכוי למחלות, מכיוון שמשפיע לרעה על מערכת החיסון.
מחקרים שונים מצאו קשר בין חשיפה ממושכת לקור לבין הופעת תסמינים של התקררות, וכן ישנם חיידקים ונגיפים שהופכים לאלימים יותר בטמפרטורה קרה יותר.
קוראים לי ארל היא קומדיית מצבים אמריקאית זוכת פרס אמי, שנוצרה על ידי גרג גרסיה.
הסדרה שודרה בארצות הברית ברשת NBC במשך ארבע עונות, בשנים 2009-2005.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ Yes Stars בלוויין במהלך המחצית השנייה של שנות ה-2000.
ארל היקי (מגולם על ידי ג'ייסון לי) הוא נוכל חביב שזוכה ב-100,000 דולר בלוטו אך מיד לאחר מכן נפגע ממכונית, מאבד את הכרתו וכמו גם את כרטיס הלוטו שהיה בידיו.
בעודו מתאושש בבית החולים הוא נחשף לראשונה לקונספט של קארמה בתוכנית טלוויזיה, ומשתכנע בעקבות כך שמזלו הרע נובע מכל העוולות שהוא גרם לאנשים בעבר.
בעקבות כך ארל מחליט לשנות את חייו מקצה לקצה ומכין רשימה של כל הדברים הרעים שהוא עשה בחייו ומתחיל לפעול על מנת לנסות לכפר על כל הדברים ברשימה.
כאשר כרטיס הלוטו מגיע במפתיע חזרה לידיו של ארל הוא רואה זאת כסימן לכך שהוא נמצא בדרך הנכונה ובעקבות כך הוא הופך מסור במיוחד לכפר על כל הדברים הרעים שעשה בחייו.
לאורך הסדרה מסייעים לארל אחיו המגושם והתמים רנדי וקבוצת החברים האקסצנטריים שלהם אשר כוללת את גרושתו המניפולטיבית ג'וי, בעלה האפרו-אמריקני דארנל והעובדת הזרה וטובת לב קטלינה אשר עובדת במוטל בו ארל ורנדי מתגוררים.
ג'ייסון לי בתפקיד ארל היקי, נוכל שמחליט לשנות את דרכיו ולהקדיש את חייו לתיקון כל העוולות להם הוא גרם בעברו.
הוא מאמין שבעשותו כן הדבר יתן לו קארמה טובה ויביא לשיפור ניכר בחייו.
אית'ן סופלי בתפקיד רנדי היקי, אחיו הצעיר, הילדותי והנאיבי של ארל אשר מעריץ את ארל ומסייע לו לתקן את כל העוולות להם ארל גרם בעברו.
ג'יימי פרסלי בתפקיד ג'וי, גרושתו הבוטה, המניפולטיבית והאנוכית של ארל.
היא נישאה במקור לארל כאשר הוא היה שיכור והיא הייתה בהריון (אם כי הילד לא היה שלו).
בהמשך היא בגדה בו עם דארנל, התגרשה מארל והתחתנה עם דארנל.
אדי סטיפלס בתפקיד דארנל "איש הסרטנים" טרנר, בעלה האפרו-אמריקני של ג'וי.
דארנל עובד כטבח בבר מקומי.
לדארנל יש לו ידע נרחב במגוון רחב במיוחד של נושאים.
דארנל קשור במיוחד לצב המחמד שלו מיסטר טרטל.
דארנל מסייע לעיתים רבות לארל ולרנדי.
נאדין ולסקז בתפקיד קטלינה, עובדת זרה מקסיקנית לא חוקית אך טובת לב אשר עובדת במוטל בו ארל ורנדי מתגוררים וכחשפנית במועדון חשפנות מקומי.
קטלינה היא ידידה טובה של ארל ורנדי.
בעונה השנייה היא מתחתנת עם רנדי על מנת לקבל גרין קארד.
קורא (שם מדעי: Ammoperdix) הוא סוג עוף קרקע מדברי ממשפחת הפסיוניים בסדרת התרנגולאים.
קריאתו, מהירה וקצרה נשמעת ממרחק, לעיתים עוד בטרם הוא נראה, ומכאן קיבל את שמו.
בישראל: יציב מצוי בהר הנגב, בהרי אילת ובמדבר יהודה.
הקורא נזכר במקרא: (שמואל א, כו כ) מכיוון שהקורא נוהג לרוץ ולדלג, וגם כדימוי לעוף שאינו נוהג ביושר (ירמיהו יז יא).
תצפיות הראו שלעיתים נקבה של קורא משתלטת על ביציה של נקבה אחרת הדוגרת בסמיכות לה.
אולם גופה וכנפיה הקצרות אינו מסוגל לדגור כראוי על שתי מערכות הביצים, ולכן חלק מהביצים מתחמם בשמש, מתייבש ואינו בוקע.
במשנה נזכר "קורא זכר" שלדעת ר' אליעזר חייב במצות שילוח הקן (חולין יב, ב).
יש הסבורים שמדובר למעשה בחוגלה.
הקורא הוא עוף טהור, ובתימן הייתה לו מסורת אכילה.
קוראל רואן באסקט היא קבוצת כדורסל צרפתית מקומונת רואן, המתמודדת ב-Pro B.
המועדון נוסד בשנת 1937, בשם מועדון הכדורסל רואן.
בשנותיו הראשונות, המועדון התחרה מול קבוצות מחוץ לצרפת, משום שבצרפת לא הייתה ליגה מסודרת.
ב-1945 שונה שם המועדון לסיאוריאל רואן על שמו של ראש העיר לשעבר, קלוד סיאוריאל.
ב-1961, המועדון התחרה לראשונה במסגרת ליגה מקצועית.
תוך מספר שנים המועדון הידרדר לליגות הנמוכות ורק בתחילת שנות ה-70 עלה בחזרה לליגה הראשונה.
משנות האלפיים המועדון נחשב לאחד ממועדוני הכדורסל החזקים בצרפת.
המועדון זכה פעמיים באליפות צרפת, ופעם אחת הגיע לגמר הגביע הצרפתי.
כמו כן, התחיל המועדון להשתתף במסגרות אירופיות, כמו מפעל היורוליג.
הקבוצה מארחת בהיכל אנדרה ושרס (Halle André Vacheresse), שעבר הרחבה ביוני 2010, ומכיל כעת 5,000 מקומות.
קוראים לי אף אחד הוא מערבון וקומדיה שבויים על ידי טונינו ואלרי ובכיכובם של הנרי פונדה וטרנס היל.
הסרט שייך לסוגת סרטי המערבונים המבשרים את סיומה של תקופת המערבונים, בדומה לסרט בלתי נסלח.
בסרט שני טיפוסים של אקדוחנים במערב.
מצד אחד ג'ק בוגארד (פונדה) הוא אקדוחן קלאסי מזדקן.
הוא ידוע כשולף המהיר ביותר, אך מעדיף לברוח מהתמודדות ומצרות, ומשתמש בכישרונו רק בלית ברירה.
בוגארד עומד לפרוש ממקצועו ולעזוב את המערב.
מצד שני "אף אחד" הוא אקדוחן מודרני, חסר פרוטה, שולף מהיר לא פחות, שמסכן את עצמו שוב ושוב, ובוטח בכישוריו.
הוא מעריץ את בוגארד המפורסם בכך שהצליח פעם אחר פעם לגבור על מספר אקדוחנים.
מטרתו היא להפוך את בוגארד לאגדה, על ידי שיגרום לו להתמודד כנגד 150 אקדוחנים בטרם יפרוש.
אף שהסרט ממשיך את המסורת של המערבונים להציג אקדוחנים המפגינים ביצועים על טבעיים בכלי הנשק שלהם, הסרט מלגלג על מיתוס האקדוחן מן המערב הפרוע שהפך ל"אגדה" - תפקיד שלוהק פעמים רבות על ידי פונדה בעצמו.
כנגד זה, מציג הסרט אקדוחן שבמהלך חלקים גדולים מן הסרט נאבק באמצעים אחרים ללא אקדח.
בסוף הסרט מדובר במפורש על פער הדורות שבין הגיבורים, על המערב הפרוע שהשתנה, ועל אופי הפשיעה שהשתנה גם הוא.
"קוראים לי אף אחד" הוא "מערבון" מסוג אחר המתרחק מן המערבון הקלאסי האמריקאי.
קורא מסך (נקרא גם תוכנת הקראה) הוא תוכנה המאפשרת למחשב להקריא בקול רם.
לתוכנות הקראה יש שלושה רכיבי תוכנה:
ממשק התוכנה - הרכיב הלוקח את התמליל מהתוכנות בהן הוא מצוי קודם,
מנוע הדיבור - הרכיב ההופך תמליל כתוב לתמליל מדובר,
ממשק המשתמש - הרכיב שבעזרתו שולט המשתמש בתוכנה.
דהיינו החלון של התוכנה בו ניתן לכוונן אותה ולתת לה פקודות ומקשי הקיצור שהוגדרו לתוכנה.
נכון לסוף העשור הראשון של המאה ה-21, קל להבדיל בין הקראה אנושית להקראה ממוחשבת.
שימוש בהקראה ממוחשבת לשמיעת תמלילים ארוכים דורש תקופת הסתגלות ועל כן הוא נוח בעיקר לאנשים שקריאתם הטבעית לקויה.
רוב בני האדם מבינים את ההקראה בצורה ברורה יותר, כאשר התוכנה מכוונת להקראה בקול בס מאשר בקולות דקים יותר.
מערכות ההפעלה למחשבים האישיים המיוצרות מאז סוף שנות השמונים מכילות תוכנת הקראה, בהתאם לחוק האמריקני הקרוי Telecommunication Act (1984).
תוכנה זו אינה נוחה במיוחד לשימוש כפי שהיא, אולם היא מועילה למי שמשתמש בקוראי מסך אחרים הנעזרים ברכיביה.
רכיבי התוכנה האלה גם מוזילים את מחירן של תוכנות הקראה אנגליות.
תוכנות ההקראה העבריות הן מפותחות פחות ויקרות יותר מתוכנות ההקראה האנגליות, משום ששוק הדורשים להן קטן יותר ומשום שהקראה נכונה של השפה העברית היא משימה מסובכת יותר היות שהיא נכתבת על פי רוב בלא ניקוד.
מנוע הדיבור צריך להסיק בדרכים מסובכות מתי, למשל, לומר "אַתְּ" ומתי לומר "אֶת", או להסיק לגבי הגיותיה השונות של המילה "בשבילך".
שימושים כאמצעי טכנולוגיה מסייעת לאנשים עם לקות ראייה, דיסלקסיה או דיסגרפיה, או כאמצעי מסייע לאנשים שיש להם סיבה אחרת לפער בין הבנת הנקרא להבנת הנשמע:
הנגשת מסמכים המצויים במחשב כמו דפי אינטרנט.