tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקראת עונת 2008 עבר המרוץ מאזור העיר אוביהירו אל אזור סאפורו, בירת מחוז הוקאידו והעיר החמישית בגודלה ביפן.
המרוץ כללה 29 סטייג'ים, כולל חמישה סטייג'ים שנערכו באצטדיון סאפורו דום.
בשנת 2009 לא התקיים המרוץ, שנה לאחר מכן חזר לסבב המרוצים לשנה נוספת לפני שהוצא שוב מהסבב.
המרוץ היה צפוי לחזור לסבב בעונת 2020 ואמור היה להתקיים באזור העיר נגויה.
התפרצות מגפת הקורונה הביאה לביטול המרוץ באותה שנה ובשנה שלאחריה וחזרתו נדחתה לעונת 2022.
עונה נהג מכונית 2004 פטר סולברג סובארו אימפרזה WRC 2005 מרקוס גרונהולם פז'ו 307 WRC 2006 סבסטיאן לב סיטרואן קסארה WRC 2007 מיקו הירבונן פורד פוקוס RS WRC 2008 מיקו הירבונן פורד פוקוס RS WRC 2010 סבסטיאן אוז'ייה סיטרואן C4 WRC
ראלי דקר 2020 הוא המרוץ ה-42 של ראלי דקר, שהתקיים לראשונה בערב הסעודית.
המרוץ החל ב-5 בינואר 2020 בג'דה והסתיים ב-17 בינואר באל-קדיה .
קרלוס סאינס ניצח את המרוץ בקטגוריית המכוניות בפעם השלישית.
אנדריי קרגינוב ניצח את קטגוריית המשאיות בפעם השנייה בקריירה.
ניצחון שמהווה ניצחון 17 ליצרנית המשאיות קאמאז.
ריקי בראבק ניצח לראשונה בקטגוריית האופנועים.
ניצחון ראשון להונדה מאז שנת 1989, ניצחון שקטע רצף של 18 שנים בהם ניצחה KTM.
איגנסיו קאסאלה הוביל החל מהיום הראשון את קטגוריית הטרקטורונים בפעם השלישית.
קייסי קורי ניצח בקטגוריית ה-UTV.
ביום השביעי של המרוץ נהרג הרוכב פאולו גונסאלבש.
לאחר 11 שנים שבהן נערך המרוץ בדרום-אמריקה, נחתם חוזה לקיום המרוץ במשך חמש שנים בערב הסעודית.
המסלול הכולל הוא באורך של כ-7,900 ק"מ, מהם כ-5,000 ק"מ תחרותיים המתפרסים על פני 12 מקטעים (סטייג'ים).
המרוץ החל בג'דה, הנמצאת בצפון המדינה, לחוף הים האדום; עוצר ליום מנוחה בריאד, בירת המדינה; ויסתיים באל-קדיה, הנמצאת בצפון-מערב המדינה.
רשימת המתחרים הרשמית כללה 351 כלי רכב ו-557 מתחרים מ-53 מדינות.
בין המתחרים הבולטים נאסר אל-עטיה, אלוף השנה שעברה; פרננדו אלונסו, לשעבר אלוף פורמולה 1; קרלוס סאינס, לשעבר אלוף העולם בראלי שניצח את המרוץ פעמיים בעבר וסטפן פטרהנסל, שמחזיק בשיא הניצחונות במרוץ.
במטרה לצמצם את הפערים בין הקבוצות הגדולות ולאפשר תחרותיות גם לקבוצות הקטנות הוכנסו במרוץ מספר שינויים.
בחלק מהמקטעים ספר הדרך יינתן לצוותים רק דקות מעטות לפני הזינוק.
בנוסף, מתוך מטרה למנוע שימוש אסור בטכנולוגיות יקרות הקיימות רק בידי הקבוצות הגדולות, כל הציוד האלקטרוני שאינו מאושר לשימוש נדרש להיות נעול וחתום במהלך כל התחרות.
המארגנים התקינו מצלמות בתוך תא הנהג של המשתתפים על מנת לזהות עקבות של פעילות חשודה.
ב-12 בינואר, פאולו גונסאלבש, רוכב אופנוע כבן 40 מפורטוגל, נהרג לאחר שהתרסק במקטע השביעי.
הוא היה סגן אלוף הראלי ב-2015, סיים ארבע פעמים בעשירייה הראשונה והשתתף באליפות היוקרתית בפעם ה-13 בקריירה.
ראלי דקר 2019 הוא המרוץ ה-41 של ראלי דקר, והפעם ה-11 ברציפות בו התקיים המרוץ בדרום-אמריקה.
המרוץ החל ב-7 בינואר 2019 בלימה, בירת פרו והסתיים באותו המקום ב-17 בחודש.
נאסר אל-עטיה ניצח את המרוץ בפעם השלישית עבורו ובפעם הראשונה שהוא מנצח עם טויוטה.
טובי פרייס ניצח בקטגוריית האופנועים אף על פי שסבל משבר בפרק כף היד במהלך המרוץ.
הצוות של קאמאז בו התחרו אדוארד ניקולייב, יבגני איקובלב וולדימיר ריבקוב זכה קטגוריית המשאיות בפעם השלישית ברציפות.
תוצאת הסטייג' דירוג כללי סטייג מקום מתחרהיצרןזמןפער מקום מתחרהיצרןזמןפער 11 ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמיןCan-Am01:11:131 ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמיןCan-Am01:11:132 פרנסיסקו לופז אלברו לאוןCan-Am01:12:4000:01:272 פרנסיסקו לופז אלברו לאוןCan-Am01:12:4000:01:273 ג'רארד פאררס דניאל אוליברסCan-Am01:13:4500:02:323 ג'רארד פאררס דניאל אוליברסCan-Am01:13:4500:02:32 21 פרנסיסקו לופז אלברו לאוןCan-Am04:09:471 ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמין
| ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמין
| פרנסיסקו לופז אלברו לאון
| סרגיי קרייקין אנטון ולוסיק
| ג'רארד פאררס דניאל אוליברס
| רודריגו מורנו פיאצולי חורחה אריה
|1| רודריגו מורנו פיאצולי חורחה אריה|Can-Am|06:33:52|
|1| רודריגו מורנו פיאצולי חורחה אריה|Can-Am|21:36:25|
| קיססי קורי רפאל טורנבל
|1| ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמין|Can-Am|31:33:41|
| כריסטיאן באומגרט אלברטו אנדרוטי
|1| ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמין|Can-Am|04:20:02|
|1| ריינאלדו ורלה גוסטבו גוגלמין|Can-Am|01:25:09|
ראלף לי אברהם הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת לואיזיאנה, מאז 2015 ועד 2021. מחוז קונגרס זה מכסה מרבית מהאזורים הצפון-מזרחיים והמרכזיים של לואיזיאנה, ובתחומו שוכנות הערים מונרו ואלכסנדר.
אברהם נולד ביישוב אלטו שבצפון לואיזיאנה, בנם של מרלין פוסי (1932–2015), לשעבר מחנכת, וראלף אברהם האב (1933–1980).
סבו וסבתו היגרו אל ארצות הברית מלבנון.
בשנת 1980 סיים ראלף את לימודיו הגבוהים בבית הספר לרפואה וטרינרית באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה השוכנת בבאטון רוז', ובמשך עשור התמחה כווטרינר.
בשנת 1994 שב אברהם אל בית הספר לרפואה באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, והחל להתמחות ברפואת משפחה.
הוא התנדב בכוחות העזר של משמר החופים של ארצות הברית ובמשמר הלאומי של מדינת מיסיסיפי.
אברהם ורעייתו דיאן, אליה נישא בשנת 1977, חובקים בצוותא שלושה ילדים, ובעבר היה חוק מקרי מוות אווירי.
במהלך בחירות 2014 בארצות הברית, אברהם הכריז על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא גבר על ראש עיריית מונרו ג'יימי מאיו, מועמד המפלגה הדמוקרטית, ברוב של כ-64% מקולות הבוחרים.
הוא הושבע לתפקידו בקונגרס האמריקאי בראשית ינואר 2015. לאחר היבחרו, בחר אברהם בלוק ג'יי לטלו, מנהל מטה הבחירות שלו לקונגרס, כראש הסגל שלו.
ביוני 2017, נמנה אברהם בין נותני החסות ל"חוק אחידות זכויות האזרח".
באוגוסט 2017 הביע אברהם את תמיכתו במועמדיו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבית המשפט הפדרלי עבור המחוז הרביעי של לואיזיאנהף טרי דוטי וריצ'לנד פאריש, שבסיסו במונרו.
מועמדים אלה זכו בנוסף לתמיכתם של נציגי לואיזיאנה בסנאט של ארצות הברית, ג'ון נילי קנדי וביל קסידי.
בשלהי 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ, ובקונגרס ה-116 של ארצות הברית — שהתכנס בינואר 2019 — מכהן אברהם כחבר בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת החקלאות ובוועדת המדע והטכנולוגיה.
הוא מאמין שיש לבטל את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ומתנגד להרחבת תוכנית המדיקייד (Medicaid) שיזם הנשיא לינדון ג'ונסון.
בנוסף על כך, הוא מתנגד לשילוב טרנסג'נדרים בכוחות המזוינים של ארצות הברית, ותומך בלגיטימיות של עונש מוות.
בשנת 2019 התמודד לתפקיד מושל לואיזיאנה אך הפסיד את מועמדות המפלגה לאדי ריספון, שהפסיד בעצמו למושל הדמוקרטי המכהן ג'ון בל אדוארדס.
ב-26 בפברואר 2020 הודיע אברהם כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים.
במהלך בחירות 2020 נבחר להחליפו לוק לטלו, שכיהן כראש הסגל של אברהם במשך שנים, אך לטלו נפטר כתוצאה ממחלת נגיף קורונה 2019 בטרם הספיק להישבע לתפקידו.
ראלף אלברט בלייקלוק היה צייר אמריקאי רומנטיקאי, שנודע בעיקר בזכות ציורי הנוף שלו הקשורים לתנועת הטונליזם.
ראלף בלייקלוק נולד בעיר ניו יורק ב-15 באוקטובר 1847 אביו היה רופא מצליח.
בלייקלוק בתחילה הלך בעקבותיו, ובשנת 1864 החל ללמוד באקדמיה החופשית של העיר ניו יורק.
הוא נשר לאחר השנה השלישית ובחר לוותר על השכלה פורמלית.
בשנים 72–1869 נסע לבדו למערב, נדד הרחק מההתנחלויות האמריקאיות ובילה זמן בין האינדיאנים האמריקאיים.
הוא לימד את עצמו לצייר, והחל לצייר ציורי נופים מעניינים, וגם סצנות מחיי האינדיאנים, בהתבסס על מחברותיו שאותן מילא במהלך המסע וזיכרונותיו האישיים.
עבודותיו של בלייקלוק הוצגו באקדמיה הלאומית לעיצוב.
בשנת 1877 התחתן בלייקלוק עם קורה רבקה ביילי.
בלייקלוק היה בעל כישרון אמנותי גדול, אבל בעסקים כספיים היה כישלון.
הוא התקשה, לפרנס את אשתו וילדיו.
בייאושו מצא את עצמו מוכר את ציוריו במחירים נמוכים במיוחד, הרבה מתחת לערכם הידוע.
בתקווה להרים את משפחתו מהעוני הקשה, ביום שנולד ילדו ה-9, הציע בלייקלוק ציור לאספן תמורת 1000 דולר.
האספן הגיש הצעה נגדית ולאחר שסירב לסכום המוצע, מצא עצמו בלייקלוק בוויכוח מר עם אשתו.
לאחר הסכסוך המשפחתי, חזר בלייקלוק לפטרון ומכר את הציור בסכום הרבה יותר נמוך.
מובס ומתוסכל הוא נשבר וקרע את הכסף לחתיכות.
כך היה גם לאחר עסקאות כושלות אחרות.
למעשה הוא החל לסבול מדיכאון קיצוני ובסופו של דבר הראה סימני מחלה נפשית.
בלייקלוק הגיע להתמוטטות נפשית הראשונה שלו בשנת 1891, בעת ששהה עם אחיו בגרינפוינט בברוקלין.
הדיכאון שלו בא לידי ביטוי בתעתועי סכיזופרניה בהם האמין שהוא עשיר ביותר - אולי פיצוי על מאבקו הארוך לספק פרנסה למשפחתו.
בשנת 1899 הוא סבל מהתמוטטות אחרונה ובילה כמעט עשרים משנות חייו שנותרו במוסדות לחולי נפש.
כשבלייקלוק נכנס לבית החולים הפסיכיאטרי הראשון, עבודותיו החלו לקבל הכרה וערך.
בתוך כמה שנים הציורים שמכר פעם עבור סכום זעום, נמכרו בכמה אלפי דולרים.
בשנת 1916, נעשה בלייקלוק לאקדמאי של האקדמיה הלאומית לעיצוב.
בינתיים, בלייקלוק אושפז בבית החולים ההומיאופתי הממלכתי מידלטאון, אשר הנהלתו וצוותו לא היו מודעים לתהילה שלו כאמן, וראו את אמונתו כי ציוריו מוצגים במוזיאונים מרכזיים, סימן נוסף למחלתו.
בעודו מרותק המשיך לצייר בדיו, על גבי קרטון והחליף מברשות עם קליפות עץ.
בשנת 1916 נמכר אחד מציורי הנופים של בלייקלוק במכירה פומבית תמורת 20,000 דולר, וקבע שיא לציור של אמן אמריקני חי.
המחיר המרשים הזה תפס את דמיונה של סאדי פילברט, ששינתה את זהותה לביאטריס ואן רנסלאר אדמס, "אישה בולטת מבחינה חברתית".
מטרתה הייתה לסחוט עשירים, על ידי שכנועם לתרום למטרות צדקה, אבל למעשה הכספים היו עבור עצמה.
היא הקימה את "קרן בלייקלוק", שהייתה אמורה לתמוך באמן חולה הנפש והנזקק כלכלית.
היא הודיעה להריסון סמית', אז כתב צעיר ב"ניו יורק טריביון ", על מקום הימצאו של בלייקלוק, והוא הלך לראות את בלייקלוק בבית החולים.
הוא מצא אותו צלול ברובו, אם כי חי באשליה שנגנב ממנו "היהלום של קיסר ברזיל".
סמית' הסביר למנהל בית החולים מי היה בלייקלוק, והצליח להסדיר להביא את בלייקלוק למנהטן, שם התקיימה תערוכה רטרוספקטיבית מרכזית של ציוריו.
בלייקלוק נדהם מהשינויים בעיר בשני העשורים שחלפו מאז ראה אותה, והתלהב לראות את ההכרה שזכתה עבודתו.
סמית' פרסם סיפור חדשות מרכזי.
(בדיווח משנת 1945 הוסיף סמית כי בלייקלוק הודיע לו בשקט, שכמה מהציורים המוצגים הם זיופים, אך סמית בחר שלא להכניס את זה לסיפור המקורי, בגלל השאלה עד כמה הוא יכול היה לסמוך על קביעתו.
האירועים האלה הובילו לשחרורו של בלייקלוק מבית החולים, ל"טיפולה" של סאדי פילברט, בכינויה ביאטריס ואן רנסלאר אדמס, שסחטה אותו וכל מה שהיה לו.
הוא המשיך לצייר עד מותו בגיל 71 ב-9 באוגוסט 1919.
בלייקלוק לימד את עצמו לצייר באמצעות ניסוי וטעייה, והמשיך להשתמש באלתור כשיטה אומנותית לאורך חייו.
הוא גם היה מוזיקאי מוכשר והיה משתמש ביצירות הפסנתר המאולתרות שלו כהשראה לציוריו.
הוא היה עובד על ציוריו במשך שנים, בונה שכבות ואז מגרד או משפשף אותן.
הנופים המוקדמים של בלייקלוק הם בראשיתם בסגנון אסכולת נהר הדסון.
עם הזמן הוא פיתח סגנון סובייקטיבי ואינטימי יותר.
הנושאים המועדפים עליו היו אלה המתארים את השממה והבדידות.
ציורים מעוררי רגש ורגשות של רגעים מוארים בטבע, של נופים לאור ירח ושעות דמדומים ומחנות אינדיאנים.
הוא הושפע מאוד גם מאסכולת ברביזון, שצייריו העדיפו יערות כהים ומשטחים צבועים בכבדות.
הטכניקה של בלייקלוק הייתה מאוד אישית.
ברוב ציוריו ניכר עומק על ידי שימוש באור, לרוב אור ירח.
יחד עם אלברט פינהאם ריידר, היה ראלף אלברט בלייקלוק אחד הציירים האמריקניים האינדיבידואליים בתקופתו.
אחד מציוריו הרבים שכותרתו "אור ירח" נמכר במחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור יצירתו של אמן אמריקאי חי באותה תקופה.
לרוע המזל, עלייתו בפרסום הציבורי יחד עם העלייה במכירות האמנות שלו מעולם לא היטיבו עם משפחתו או עם עצמו.
עד שנת 1903 זויפו עבודותיו, עד כדי כך, שהוא נחשב כאמן "שהכי זויף אולי" באמריקה.
ראלי דקר 2021 היה המרוץ ה-43 של ראלי דקר, שהתקיים בפעם השנייה ברציפות בערב הסעודית.
המרוץ התקיים בין התאריכים 3 בינואר עד 15 בינואר 2021. מארגני המרוץ רצו לארגן מרוץ חוצה מדינות, שיעבור ב-2–3 מדינות.
התפרצות מגפת הקורונה השפיעה על התכנון והובילה לכך שגם בשנה זאת המרוץ יתקיים כולו בשטחה של ערב הסעודית, אך במסלול שונה מהמרוץ הקודם.
חברת ASO הצרפתית, מארגנת התחרות, הודיעה כי במרוץ יושם דגש רב על בטיחות.
רוכבי אופנועים יחויבו בלבישת אפוד מגן הכולל כריות אוויר.
הכוונה היא להפחית את מהירות הנסיעה ולשים דגש רב יותר על הניווט.
באזורים מסוימים תוגבל המהירות ל-90 קמ"ש ויתווספו התראות קוליות לנהגים מפני סכנות.
אופנועים יוכלו להחליף בוכנה רק פעם אחת במהלך התחרות, כל החלפה נוספת תעלה בזמני ענישה.
בנוסף לתחרות הרגילה יתקיים מרוץ של מכוניות קלאסיות בו יתחרו כלי רכב בני עשרים שנה ומעלה (רכבים שיוצרו לפני שנת 2000).
בתחרות השתתף צוות ישראלי שהתחרה תחת דגל בלגיה - צוות פרל.
הם סיימו במקום 40 מ-46 משתתפים.
היום החמישי התגלה כיום קשה במיוחד עבור מספר גדול של מתחרים שסיימו את היום מאוחר בשל תקלות טכניות.
המארגנים החליטו לדחות את הזינוק ליום השישי בשעה וחצי וקיצרו את קטע הספיישל ב-100 ק"מ.
בסטייג' ה-11 של המרוץ קוצר ב-50 ק"מ בשל תנאי מזג האוויר.
הרוכב סי.אס סנטוש נפגע בתאונה במהירות גבוהה במהלך סטייג' 4 והיה חשש לפגיעות ראש.
רוכבים שעברו בסמוך לתאונה ביצעו בו החייאה עד להגעת הצוות הרפואי.
סנטוש הורדם והונשם עד לביצוע בדיקות נוספות.
בבדיקה נמצא כי לא סבל מפציעות חמורות מלבד כתף שיצאה מהמקום.
לאחר חמישה ימים שוחרר מטיפול לאחר שהחלים לחלוטין.
הנק לטגאן, נהגה של קבוצת טויוטה גאזו רייסינג, התהפך עם רכבו במהלך סטייג' 5 והוטס לבית חולים עם שבר בעצם הבריח.
ברט קאמינגס, נהג המשנה במכונית, יצא מהתאונה ללא פציעה.
במהלך סטייג' 7 אירעו 2 תאונות.
הרוכב הצרפתי, פייר שרפין, נפגע בקילומטר ה-178 של היום וסבל מחבלות ראש.
הוא הוטס לבית החולים כשהוא מורדם ומונשם.
שרפין מת מפצעיו ב-14 בינואר, במהלך העברתו מערב הסעודית לצרפת.
מתחרה צרפתי נוסף שנפגע באותו היום הוא אוליבר סאסט, שהתנגש ברכב הבאגי של מנואל ומוניקה פלאזה, בקילומטר ה-419. הוא אושפז עם חשש לשבר בקרסול ובמרפק.
שני רוכבי הוסקוורנה נפגעו במהלך הסטייג' השמיני.
חאווייר דה סולטרי אושפז לאחר תאונה במהלך המרוץ.
מוריציו גריני נפגע בנפילה מהאופנוע 30 ק"מ לפני סיום היום.
הוא הצליח לרכב עד לקו הסיום, לאר מכן אובחן כסובל מדימום פנימי באזור הבטן כתוצאה מהנפילה.
שלושה רוכבים נפצעו ואושפזו במהלך הסטייג' התשיעי.
טובי פרייס, שדורג במקום השני בדירוג הכללי, נפגע בקילמוטר ה-155 של היום.
הוא סבל משבר בעצם הבריח ומשברים במפרקי כף היד.
לוסיאנו בנאווידס הוטס לבית החולים לאחר שפרק את הכתף בקילומטר ה-242. מקיג' גיזמה הפולני נאלץ לפרוש לאחר שקרע את הרצועה בכתף וסבל משברים בכף הרגל לאחר שפגע עם האופנוע בסלע במהירות של 110 קמ"ש.
חוסה איגנסיו קורנחו התחיל את הסטייג' העשירי כמוביל קטגוריית האופנועים בפער של 11:24 דקות.
במהלך הקילומטר ה-252 של היום התרסק עם האופנוע.
הוא המשיך ברכיבה עד לסיום הסטייג', אך לאחר מכן אולץ לפרוש על ידי המארגנים לאחר שבבדיקות נמצא כי הוא סובל מזעזוע מוח.
חואן ברדה ברוט, רוכב הונדה, נותר ללא דלק בקילומטר ה-267 של סטייג' 11, לאחר שלא ביצע עצירת תדלוק בקילומטר ה-174. לאחר שלא קיבל סיוע מרוכבים אחרים במשך שעתיים קרא לסיוע רפואי והוטס במסוק לבית החולים.
תוצאות המקטע דירוג כללי מקטע מיקום מתחרהיצרןזמןפער מיקום מתחרהיצרןזמןפער פרולוג1 כריס מיק
ראלף ארל היה צייר אמריקאי, הידוע בדיוקנאותיו.
הוא גם צייר שישה נופים, כולל תצוגת פנורמה של מפלי הניאגרה.
ראלף ארל נולד ב-11 במאי 1751 בשרוסברי או בלסטר, מסצ'וסטס, הבכור מבין ארבעת ילדיהם של ראלף ארל ופיבי ויטמור ארל.
ב-1774 עבד בניו הייבן בקונטיקט כצייר פורטרטים.
בסתיו 1774 חזר ארל ללסטר שבמסצ'וסטס כדי להתחתן עם בת דודתו שרה גייטס.
כעבור כמה חודשים נולדה בתם פיבי בינואר 1775. ארל השאיר את שתיהן עם הוריה של שרה וחזר לניו הייבן כדי להמשיך לצייר דיוקנאות.
אשתו ובתו של ארל הצטרפו אליו לניו הייבן בנובמבר 1776, והם התגוררו שם עד מאי 1777, אז נולד בנם ג'ון.
בהמשך העידה שרה כי תקופת ששת החודשים הזאת "הייתה כל הזמן שאחזקנו בית ביחד."
כמו רבים מהאומנים הקולוניאליים, ארל היה אוטודידקט, ובמשך שנים רבות היה צייר נודד.
בשנת 1775 ביקר ארל בלקסינגטון ובקונקורד, שהיו אתרי הקרבות האחרונים במהפכה האמריקאית.
אביו אמנם היה אלוף-משנה בצבא המהפכה, אך ארל עצמו היה נאמן למלוכה הבריטית.
בעבודה בשיתוף עם החרט עמוס דוליטל, ארל צייר ארבע סצנות קרב שהפכו להדפסי תעמולה פרו-מהפכניים.
בשנת 1778 הוא השאיר אחריו את אשתו ובתו וברח לאנגליה כשהתחפש למשרתו של קפטן בצבא הבריטי ג'ון מאני.
בלונדון הוא נכנס לסטודיו של בנג'מין וסט, וצייר את המלך ואצילים מוכרים רבים.
ארל המשיך לצייר דיוקנאות בעיירה נוריץ'.
מאוחר יותר הוא התחתן עם אן וויטסייד, אישה אנגליה, אף על פי שמעולם לא סיים את נישואיו עם שרה גייטס.
ב-1785 או 1786 חזר ארל לארצות הברית עם אשתו החדשה.
לאחר שובו לאמריקה, הוא צייר דיוקנאות של טימותי דווייט, המושל כאלב סטרונג, רוג'ר שרמן ואנשים בולטים אחרים.
הוא גם צייר תמונה גדולה של מפלי הניאגרה.
בספטמבר 1786, בעודו גר בעיר ניו יורק, נכלא ארל על כך שלא שילם את חובותיו האישיים.
גם בעת שהיה בכלא צייר דיוקנאות של מבקריו, חבריו ומשפחתו כדי להקלה על החובות.
ארל ככל הנראה הכשיר את בנו, הצייר ראלף אליסר וייטסייד ארל, [2] והייתה לו השפעה על אחיינו אוגוסטוס ארל, שנחשב לאמן האירופי הראשון שביקר בכל חמש היבשות.
אחיו של ראלף ג'יימס ארל (1761–1796) היה גם צייר פורטרטים.
הוא נפטר מאלכוהליזם בבולטון, קונטיקט, ב-16 באוגוסט 1801.
ראלף אליסר וייטסייד ארל , היה צייר אמריקאי, המכונה "צייר החצר" של הנשיא אנדרו ג'קסון.
הוא גם צייר את דיוקנה של רייצ'ל ג'קסון.
ארל היה בנם של צייר הדיוקנאות ראלף ארל ואשתו השנייה אן וייטסייד, ובן למשפחת ארל.
הוא נולד בין 1785–1788, כנראה בניו יורק, וככל הנראה קיבל את הכשרתו המוקדמת לציור פורטרטים מאביו, שסגנונו הנאיבי בא לידי ביטוי בעבודותיו הראשונות של ארל הצעיר.
הוא נסע ללונדון בשנת 1809, שם למד במשך שנה אצל ג'ון טרומבול וקיבל ייעוץ מבנג'מין וסט, ולמד פרספקטיבה, אנטומיה וציור תלת־ממדי.
הוא נשאר באנגליה עד 1814, התגורר אצל סבו מצד אמו בנוריץ' וביצע עבודות של ציורי דיוקן.
לאחר מכן נסע לפריז לפני שחזר לארצות הברית בדצמבר 1815 מתוך כוונה ליצור ציורי היסטוריה גדולים במודל האירופי.
כהכנה לפרויקט מתוכנן המתאר את קרב ניו אורלינס, פגש ארל את הגנרל אנדרו ג'קסון וביקר אותו בביתו בטנסי, בהרמיטאז', בינואר 1817. ארל צייר דיוקנאות של ג'קסון ומשפחתו, והתחתן עם אחייניתה של גברת ג'קסון ג'יין קפהרי ב־19 במאי 1819. היא נפטרה בלידה בשנת 1820, וכך גם בנם.
לאחר מות אשתו, ארל הפך לחברו הקרוב של ג'קסון והתגורר איתו בהרמיטאז'.
כשג'קסון הפך לנשיא בשנת 1829, ליווה אותו ארל לבית הלבן, וצייר דיוקנאות רבים של ג'קסון עד שנודע בשם "צייר החצר" ו"צייר המלך".
ארל חזר לטנסי עם ג'קסון לאחר כהונתו השנייה, ומת בהרמיטאז' ב-16 בספטמבר 1838.
ראלי קרואטיה הוא מרוץ ראלי בינלאומי המתקיים בסביבות העיר זאגרב, קרואטיה.
המרוץ צפוי להפוך לחלק מאליפות העולם בראלי החל מעונת 2021. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1974. בין השנים 2007–2013 היה המרוץ חלק מאליפות אירופה בראלי.
המרוץ הראשון התקיים בשנת 1974 ונקרא דלתא ראלי.
תוך שלוש שנים הפך המרוץ ממרוץ מקומי לחלק מהאליפות הארצית של יוגוסלביה.
המרוץ זכה להכרה בינלאומית בשנת 1986, כשנכלל בתוכנית המרוצים השנתית של FIA.
במרוץ השתתפו צוותים מאוסטריה, גרמניה וצ'כוסלובקיה.
באותה שנה הוגשה בקשה ראשונה להפוך את המרוץ לחלק מאליפות אירופה בראלי.
המרוץ הלך וצבר פופולריות משנה לשנה ומספר המשתתפים גדל בהתמדה.
גם המלחמות שאירעו במדינה, והובילו בסוף לפירוקה, לא פגעו בקיומו של המרוץ.
בשנת 1995 קיבלו מארגני המרוץ את הציון המרבי שבעקבותיו נכלל המרוץ ברשימת המועמדים הסופית לאליפות האירופית.
לקח 11 שנים נוספות עד שלבסוף המרוץ הפך לחלק מהאליפות.
לקראת סוף שנת 2006 הוכרז כי המרוץ יהיה חלק מעונת 2007 באליפות.
יוראג שבאלג', הקרואטי המקומי, ניצח את המרוץ הראשון.
אחרי שני מרוצים נוספים שנערכו בסביבות העיר זאגרב, עבר המרוץ להתקיים באזור העיר רייקה, בשל סיבות כלכליות.
בשנת 2013 הועבר המרוץ פעם נוספת, הפעם לאזור חצי האי איסטריה והעיר פורץ'.
הרעיון לצרף את המרוץ לסבב אליפות העולם בראלי עלה לראשונה בשנת 2013. באוקטובר 2020 אישרה מועצת הספורט העולמית של FIA את הצטרפותו של הראלי ללוח המרוצים של עונת 2021. המרוץ התקיים כסבב השלישי של העונה.
סבסטיאן אוז'ייה ניצח את המרוץ.
שנהמנצחמכונית אליפות העולם בראלי 2021 סבסטיאן אוז'ייה טויוטה יאריס WRC 2022 קאלה רובנפרה טויוטה GR יאריס ראלי1
ראלי דקר 2022 הוא מרוץ הראלי ה-44 במסגרת אירועי ראלי דקר.
המרוץ התקיים בין התאריכים 1 בינואר עד 14 בינואר 2022 ברחבי ערב הסעודית.
נאסר אל-עטיה ניצח את המרוץ בקטגוריית המכוניות.
קבוצת אאודי התחרתה עם אאודי RS Q טרון, מכונית חשמלית.
מתחרים רבים שהשתתפו במרוץ בשנה הקודמת העבירו ביקורת על כך במרוץ היו יותר מידי סטייג'ים בשטחים סלעיים, שגרמו לבלאי מוגבר של הצמיגים ולתקרים רבים.
רק מיעוט של הסטייג'ים התקיים בסביבה חולית, שהייתה מאפיין מרכזי של המרוץ בשנים קודמות.
בעקבות הביקורות הוצג מסלול חדש שכולל יותר סטייג'ים חוליים.
750 רוכבים, נהגים ונווטים נרשמו למרוץ.
209 מתוכם משתתפים בפעם הראשונה ו-130 משתתפים בפעם העשירית ומעלה (לג'נדס).
בנוסף, 315 נהגים ונווטים נרשמו למרוץ הדקר קלאסיק (מיועד למכוניות ומשאיות בנות 30 שנה ומעלה).
ראלי דקר 2023 הוא מרוץ הראלי רייד ה-45 במסגרת אירועי ראלי דקר.
המרוץ התקיים בין התאריכים 31 בדצמבר 2022 עד 15 בינואר 2023 ברחבי ערב הסעודית.
המרוץ הוא גם הסבב הראשון של אליפות העולם בראלי-רייד.
המסלול הורחב ל-14 סטייג'ים, כאשר כ-70% מהמסלול הם חלקים שונים מהמרוצים הקודמים שהתקיימו במדינה.
גשמים שירדו במהלך היום השלישי הובילו לקיצור המסלול ויצרו מספר שינויים והתאמות במסלול בימים הבאים.
נאסר אל-עטיה ניצח את קטגוריית הרכבים בפעם השנייה ברציפות, בפער של יותר משעה ועשרים לפני סבסטיאן לב, שסיים במקום השני.
קווין בנאווידס ניצח בקטגוריית האופנועים, בקרב שהוכרע רק בסטייג' האחרון, אליו יצאו שני הרוכבים המובילים בפער של 12 שניות בלבד.
הפער הקטן ביותר בתולדות הקטגוריה.
מסלול המרוץ הוצג ב-5 ביוני 2022. המרוץ יתחיל ב"מחנה הים", סמוך לעיר ינבוע, השוכנת בצפון-מערב חצי האי ערב לחוף ים סוף ויסתיים בעיר דמאם השוכנת על שפת המפרץ הפרסי.
המרוץ יכלול 14 סטייג'ים, 2 סטייג'ים יותר מהמרוץ הקודם.
יום המנוחה יהיה ביום שני ולא בשבת.
הסטייג' השלישי נעצר אחרי 377 ק"מ עבור כל הקטגרויות, מלבד האופנועים, עקב גשמים שהחלו לרדת.
הגשם שירד ביום השלישי של המרוץ גרם לשיטפונות שלא איפשרו למארגנים להקים את המחנה באזור אל דוודימי, דבר שהוביל לשינוים במסלולים בסטייג'ים 6–8. סטייג' 6 צומצם ב-100 ק"מ ובסיומו נסעו המתחרים למחנה לילה בריאד.
המסלול שתוכנן להיות המקור סטייג' 8, הוקדם ליום השביעי.
הסטטיג' השביעי עבר ליום השמיני.
עם השינויים היום השביעי הפך ליום מרתון, שבו אסור למתחרים לקבל סיוע מהצוותים הטכניים במהלך הלילה.
בנוסף, קטגוריות האופנועים והטרקטורנים לא התחרו בסטייג' השביעי מחשש לבטיחות הרוכבים.
ראלי רייד ידוע גם כראלי קורס-קאנטרי (cross-country rallying) הוא סוג של מרוץ שטח למרחק ארוכים המתקיים על פני מספר ימים.
אורך המרוץ משתנה מאירוע למשנהו, ישנם מרוצים קצרים, הנמשכים יומיים או שלושה, ונקראים מרוצי באחה (baja), וישנם מרוצים הנמשכים 15 ימים.
במרוצי ראלי רייד באים לביטוי מיומנויות נהיגה, ניווט, מיומנויות טכניות ויכולת הסיבולת של המשתתפים.
המרחק הכולל יכול לנוע בין 660 ק"מ ועד לכ-7,000 ק"מ במגוון תוואי שטח בין היתר שבילי חצץ, דיונות חול, שבילי יער ואפיקי נחל יבשים.
ראלי דקר הוא המרוץ החשוב והמוכר בקטגוריה.
בנוסף אליו קיימים גם ראלי דרך המשי, מרוץ אפריקה אקו, הלאס ראלי רייד, ובאחה היער הצפוני.
מרוץ הראלי רייד הראשון התקיים בדצמבר 1976. בשנת 2022 נוסדה אליפות העולם בראלי רייד, אליפות המשותפת לפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) והפדרציה הבין-לאומית לאופנועים (FIM).
המרוצים הקצרים יותר מתקיימים תחת המעטפת של גביע העולם למרוצי באחה של הפדרציה הבין-לאומית לרכב וגביע העולם במרוצי באחה של הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים.
במדינות מסוימות, דוגמת ספרד, פורטוגל, פולין ורוסיה מתקיימות אליפויות לאומיות.
הניווט במהלך המרוץ מתבצע באמצעות ספר דרך מודפס או דיגיטלי, בשילוב עם מד מרחק דיגיטלי.
השימוש במכשירי GPS אסור, למעט במרוצי מדבר.
המתחרים לא מכירים את תוואי המסלול המדויק מראש, עד שהם מקבלים את ספר הדרך.
ספר הדרך אינו מדויק ולכן ישנה חשיבות להערות שכותב לעצמו נהג המשנה ולתקשורת בינו ובין הנהג במהלך המרוץ.
רוכבי האופנועים והטרקטורונים צריכים לנווט בעצמם תוך כדי הרכיבה.
במרוצי מדבר לנהגים מותר לקיים נסיעות מקדימות בתואי המרוץ, דבר שאסור במרוצי ראלי רייד אחרים.
קטגוריית האופנועים מתחלקת לשלוש רמות: RallyGP, Rally2 ו-Rally3. RallyGP היא הקטטגוריה הבכירה ומיועדת לרוכבים המנוסים הזכאים לדירוג באליפות העולם של FIM.
קטגוריית Rally2 זמינה לרוכבים מתחילים.
בקטגוריית Rally3 נעשה שימוש באופנועי אנדורו עוברים התאמות לצורך המרוצים.
בכל שלוש הקטגוריות הנפח המקסימלי של המנוע הוא 450 סמ"ק.
הטרקטורונים היו בתחילה תת-קטגוריה של האופנועים, אך בהצשך הופרדו לקטגוריה נפרדת.
קטגוריית המכוניות מיועדת לרכבים עד למשקל של 3,500 ק"ג.
הקטגוריה מחולקת למספר קטגוריות משנה.
קטגוריית T2 מיועדת למכוניות מייצור סדרתי, לדוגמה: טויוטה לנד קרוזר וניסאן פטרול.
שתי הקטגוריות היו בתחילה חלק מקטגוריית המכוניות, אך הופרדו לקטגוריות נפרדות.
המכוניות הם רכבי שטח המיועדים לשני נוסעים.
רכבי לייט פרוטוטייפ או לייט-פרוטו (T3) הם רכבים קלי משקל, שמיוצרים במיוחד עבור המרוצים.
בקטגוריה ישנן יצרניות יעעודיות כמו OT3 וגם יצרניות דוגמת Can-Am, שמייצרות במקביל גם דגמים מייצור סדרתי.
קטגוריית SSV (T4) מיועדת לדגמים שמיוצרים בייצור סדרתי עם התאמות למרוצים.
קטגוריה המיועדת לרכבים מעל 3,500 ק"ג.
ראלי דקר 2024 הוא מרוץ הראלי רייד ה-46 במסגרת אירועי ראלי דקר.
המרוץ התקיים בין התאריכים 5 בינואר 2024 עד ה-19 בחודש ברחבי ערב הסעודית.
המרוץ הוא גם הסבב הראשון של עונת 2024 באליפות העולם בראלי-רייד.
המסלול כולל פרולוג ו-12 סטייג'ים, כאשר הסטייג' השישי הוא מרתון שנמשך 48 שעות.
קרלוס סאינס ניצח בקטגוריית המכוניות, ניצחון רביעי בקריירה וניצחון ראשון עבור מכונית חשמלית בקטגוריה (אאודי).
ריקי בראבק ניצח בקטגוריית האופנועים, ניצחון שני בקריירה.
כריסטינה גוטיירס ניצחה בקטגוריית הצ'אלנג'ר והיא השאישה השנייה בתולדות האליפות (אחרי יוטה קליינשמידט) שמנצחת קטגוריה.
במרוץ השתתפו 2 ישראלים בקטגוריית האופנועים
המרוץ כולל שלב מרתון חדש בן יומיים, שבו כל המשתתפים יצטרכו לעצור בנקודת העצירה הקרובה אחרי השעה 16:00 מתוך 8 נקודות אפשריות.
לנהגים לא יהיה קשר עם הצוותים הטכניים, אך הם יורשו לבצע טיפולים בכלי הרכב.
אריק גוצ'אל הוביל את קטגוריית הצ'לנג'ר לאורך השבוע הראשון של המרוץ וניצח בארבעה סטייג'ים.
במהלך יום המנוחה נמצא ברכבו חלק במצמד שלא תאם את התקנות של הפדרציה הבין-לאומית לרכב והוא נפסל מהמרוץ ותוצאותיו נמחקו.
יחד איתו נפסל מיכל גוצ'ל שהיה מדורג במקום השני.
ראלף איזארד היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית ב-1794.
איזארד נולד ב"אלמס" ליד צ'ארלסטון שבפרובינציית קרוליינה הדרומית.
הוא היה בנם של הנרי איזארד ומרגרט ג'ונסון.
סבא רבא שלו היה ראלף איזארד (1660–1710), שנולד בדורצ'סטר, אנגליה והתיישב בקרוליינה הדרומית.
סבו מצד אמו היה מושל פרובינציית קרוליינה הדרומית, רוברט ג'ונסון.
הוריו של איזארד מתו כשהיה ילד קטן, ורק אחד מאחיו שרד לבגרות.
הוא בילה את רוב ילדותו ונעוריו בלימודים באנגליה: הוא למד בבית ספר בהקני, לונדון, ולאחר מכן למד בטריניטי הול, קיימברידג'.
איזארד חזר לאמריקה ב-1764, אך לא נשאר בקרוליינה הדרומית זמן רב.
הוא נבחר לחברה האמריקאית (לימים החברה הפילוסופית האמריקאית) בשנת 1768.
ב-1771 התגורר בלונדון וב-1776 עבר לפריז, צרפת.
ב-1776 מונה לשליח לחצר השלטת בטוסקנה על ידי הקונגרס הקונטיננטלי, אך הוחזר ב-1779. הוא חזר לאמריקה בשנת 1780 והבטיח את אחוזתו הגדולה בקרוליינה הדרומית לתשלום ספינות מלחמה שישמשו במלחמת העצמאות האמריקאית.
הוא היה חבר בקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1782 ו-1783. בשנת 1788 נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1789 עד 4 במרץ 1795, ואף כיהן כנשיא הזמני של הסנאט במהלך הקונגרס השלישי.
איזארד היה אחד ממייסדי הקולג' של צ'ארלסטון.
איזארד פרש מהחיים הציבוריים לטיפול באחוזותיו ב-1795. תוך שנתיים מיום פרישתו, הוא נתקף במחלה בלתי ניתנת לטיפול ששיתקה אותו בצד אחד של גופו.
ב-1767 התחתן איזארד עם אליס דה לאנסי, שהייתה אחייניתו של ג'יימס דלנסי וצאצאית של סטפנוס ואן קורטלנדט וגרטרוד סקיילר.
לאחר שאיזארד עבר לאמריקה ב-1780 כדי להתמקד בעבודתו לקראת המהפכה האמריקנית, משפחתו נשארה בצרפת עד 1783 כשהצטרפה אליו בקרוליינה הדרומית.
לאיזארד ולאשתו היו ארבעה עשר ילדים יחד, אך רק שבעה שרדו בילדות המוקדמת, כולל:
ראלף איזארד היה גיבור ימי של טריפולי.
ספינת ליברטי בעת מלחמת העולם השנייה נקראה על שמו.
ב-1808 התחתן איזארד עם אלייזה פינקני, בתו של מייג'ור גנרל צ'ארלס קוטוורת' פינקני, חתם החוקה, ונכדתו של קולונל צ'ארלס פינקני, השופט העליון של קרוליינה הדרומית.
אשתו של ראלף הייתה גם אחייניתו של ארתור מידלטון.
מייג'ור גנרל ג'ורג' איזארד היה מושל טריטוריית ארקנסו.
אן איזארד, שנישאה לוויליאם אלן דיאס (1764–1863) ונולד להם בן, הצייר, צ'ארלס דיס.
אחיו של ויליאם היה קולונל ג'יימס סאתרלנד דיס {1784-1864} שהיה אביו של גנרל הקונפדרציה זכריה קאנטי דיס
שרלוט איזארד, שנישאה לוויליאם לוטון סמית', בנו של חבר האספה בנג'מין סמית'; ויליאם ל.
סמית' היה גם גיסו של חבר הקונגרס של קרוליינה הדרומית, אייזק מוט.
איזארד מת ליד צ'ארלסטון ב-30 במאי 1804, בגיל שישים ושתיים.
הוא נקבר בחצר הכנסייה של הכנסייה האפיסקופלית של סנט ג'יימס גוס קריק, ליד צ'ארלסטון.
ראלי דקר 2025 הוא מרוץ הראלי רייד ה-47 במסגרת אירועי ראלי דקר.
המרוץ התקיים בין 3 בינואר 2025 ל־17 בחודש ברחבי ערב הסעודית.
המסלול כלל פרולוג ו-12 סטייג'ים.
הסטייג' השני במרוץ היה קטע מרתון שנמשך 48 שעות והתפרס על פני כ-956 קילומטר תחרותיים.
המרוץ היווה גם אירוע הפתיחה של אליפות העולם בראלי-רייד.
המרוץ, באורך כולל של כ-7,700 ק"מ, הוזנק בבישה , עבר ברבע הריק והסתיים בשייבה , הסמוכה לגבול עם איחוד האמירויות הערביות.
קבוצת דאצ'יה הצטרפה כיצרנית חדשה לתחרות והחתימה את נאסר אל-עטיה, שניצח במרוץ 5 פעמים בעבר, סבסטיאן לואב וכריסטינה גוטיירס, שניצחה בשנה שעברה בקטגוריית T3. פורד, שחזרה לאליפות בשנה שעברה, החתימה את קרלוס סאינס ומטיאס איקסטרם שהתחרו בשלוש השנים הקודמות עבור קבוצת אאודי.
סטפן פטרהנסל, שהיה הנהג השלישי בקבוצת אאודי והשתתף בתחרות 35 פעמים, הודיע כי לא ישתתף בשנה זאת בתחרות.
ראלף איינסן הוא שחקן ומדבב אנגלי שידוע בזכות תפקידיו הקולנועיים כאמיקוס קארו בשלושת סרטי הארי פוטר האחרונים (2011-2009), ויליאם בסרט "המכשפה" (2015), האביר הירוק בסרט "האביר הירוק" (2021), ד"ר וילהלם סיברס בסרט "נוספרטו" (2024) ודיבוב ולכידת תנועה של גלקטוס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים" (2025).
תפקידיו הטלוויזיוניים הידועים היו דמותו של כריס פינץ' בסדרה הבריטית "המשרד" (2001), דאגמר קלפג'ו ב"משחקי הכס" (2012) וניקולאי טרקנוב ב"צ'רנוביל" (2019).
עבודת הדיבוב שלו במשחקי וידאו כוללת את דיבוב דמויותיהם של צ'ארלס ויין במשחק הווידאו "Assassin's Creed IV: Black Flag" (2013), לוראת' נאהר ב"דיאבלו 4" (2023) וסיד ב-"Final Fantasy XVI (2023).
איינסן נולד ב-15 בדצמבר 1969 ביורק, אנגליה.
הוא התחנך בבתי הספר וודלי ופוקלינגטון, ולאחר מכן למד במכללת פורנס שבאוניברסיטת לנקסטר.
אחרי שנת הלימודים הראשונה שלו, הוא עבר ללנקסטר ועבד כמאבטח בבית הפקות לתיאטרון "דה דיוקס" - שם עזר בהפקה ציבורית למחזות שייקספירים בפארק ויליאמסון.
איינסן הופיע בשנת 1996 בוידאו קליפ "My Kingdom" של הרכב המוזיקה האלקטרונית הבריטי Future Sound of London.
בהמשך, הוא שיחק בתפקיד חוזר בדמותו של כריס פינץ' בקומדיה הבריטית "המשרד".
הוא כיכב בתפקיד דונלד במפורד בסיטקום המדע בדיוני Goodnight Sweetheart ובתפקיד זאק באופרת הסבון Coronation Street.
בתחילת שנות ה-2000 הוא גילם את דמותו של החייל בדימוס סם ווקר בעונתה הראשונה של הסדרה "ספוקס", ותפקיד מינורי בפרק הרביעי של סדרת הדרמה "החיים האלה".
בשנת 2008 הוא גילם את דמותו של פרנק מונק בפרק "Wounds" שבעונה השביעית של הסדרה "להעיר את המתים", ולאחר מכן גילם את דמותו של דאגמר קלפג'ו בעונתה השנייה של הסדרה "משחקי הכס", את ניקולאי טרקנוב ב"צ'רנוביל" ודיבב את דמותו של הצייד ב"הקריסטל האפל: עידן המרד".
תפקידיו הקולנועיים של איינסן כוללים הופעה בסרטים "ראשון האבירים" (1995) ו"ממעמקי הגיהנום" (2001).
הוא גילם את דמותו של אוכל המוות אמיקוס קארו בסרטי הארי פוטר "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם", "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1" ו"הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2".
בשנת 2014, הוא הופיע בסרט אולפני מארוול" "שומרי הגלקסיה" ובתפקיד מינורי ב"קינגסמן: השירות החשאי".
בשנת 2015, איינסן גילם את דמותו של ויליאם לצד אניה טיילור-ג'וי ב"המכשפה", סרט הבכורה של הבמאי רוברט אגרס שזיכה אותו בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
בשנת 2017, איינסן גילם קצין במסדר הראשון ב"מלחמת הכוכבים – פרק 8: אחרוני הג'דיי".
התפקיד היה במקור גדול יותר, אך הופעתו נחתכה לתפקיד מינורי בחדר העריכה.
הסצנה המחוקה ניתנת לצפייה במהדורת ה-Blu-ray של הסרט.
תפקידיו האחרונים של איינסן כוללים השתתפות בסרטים "האביר הירוק", "שחקן מספר אחת", "הבלדה על באסטר סקראגס", "כולם מדברים על ג'יימי", "מלך הצפון", "היוצר" ו"נוספרטו".
איינסן יגלם את דמותו של נבל-העל גלקטוס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים".
איינסן השתמש במבטא יורקשייר היוצא דופן שלו במגוון עבודות דיבוב, כמו קריינות לערוץ דיסקברי, דיבוב ולכידת תנועה לדמותו של צ'ארלס ויין במשחק הווידאו "Assassin's Creed IV: Black Flag", לוראת' נאהר ב"דיאבלו 4" וסידולפוס טילמון ב-"Final Fantasy XVI.
ראלי דקר 2026 הוא מרוץ הראלי רייד ה-48 במסגרת אירועי ראלי דקר.
המרוץ התקיים בין 3 ל־17 בינואר 2026 ברחבי ערב הסעודית.
המסלול כלל פרולוג ו-13 סטייג'ים.
במהלך התחרות עברו המתמודדים כ-4,800 ק"מ תחרותיים ועוד כ-3,500 ק"מ של קטעים מקשרים.
המרוץ היווה גם אירוע הפתיחה של עונת אליפות העולם בראלי-רייד.
לוסיאנו בנאווידס ניצח בקטגוריית האופנועים אחרי שגבר על ריקי בראבק בסטייג' האחרון בפער של 2 שניות בלבד - הפער הקטן ביותר בתולדות המרוץ.
מסלול המרוץ שונה באופן משמעותי, ביחס למסלול של השנה הקודמת וכולל 2 קטעי מרתון (סטייג'ים 4 ו-5).
ראלף וולדו אמרסון היה פילוסוף, סופר ומשורר אמריקאי, אחד הבולטים והמשפיעים שבין הוגי הדעות האמריקאים.
הוא נודע בזכות נטישתו את הנצרות לטובת פילוסופיית הטרנסצנדנטליזם אותה יצר.
אמרסון הושפע מהרומנטיציזם הגרמני ומהפילוסופיה של קאנט אך גם מהבודהיזם ומאסכולות נוספות.
רעיונותיו העיקריים עסקו בנושא אתיקה של שיפור עצמי ושל סמכות הפרט על עצמו, בתהליך של התבוננות פנימית, בניגוד לפנייה לסמכויות דתיות או אחרות.
ואמנם היה אמרסון מבקר חריף של הנצרות.
השפעתו הרבה נודעה בעיקר בארצות הברית, היכן שרעיונותיו האינדיבידואליסטיים הכו שורש.
גם מחוץ לאמריקה השפיעו רעיונות אלה ואחרים של אמרסון והם באים לידי ביטוי, למשל בתפיסת הגורל של ניטשה.
אמרסון נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, נצר למשפחת כמרים ידועה.
בהיותו בן שלוש התלונן אביו שאינו יודע לקרוא ברמה מספקת.
ב-1810, בהיותו בן שמונה, נפטר אביו, ויליאם אמרסון, כומר אוניטרי.
מות אביו הביא את משפחתו לראשונה לכדי עוני.
ב-1817, בהיותו בגיל ארבע עשרה, סיים את בית הספר הלטיני של בוסטון והחל ללמוד באוניברסיטת הרווארד.
כדי לממן את לימודיו עבד כמלצר בחדר האוכל המשותף ונעזר במלגה ובפטור משכר דירה שקיבל מתוקף תפקידו כנשיא הכיתה הצעירה.
בחופשות החורף עבד כמורה בבית ספר שניהל דודו.
לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1821 עבד בבית ספר לנערות שהקים אחיו בבית אימו.
מאוחר יותר לקח על עצמו אמרסון את ניהולו של בית הספר.
לאחר מספר שנים שב להרווארד ולמד בבית הספר ללימודי דת במסלול לימודי כמורה (להבדיל ממחקר אקדמי).
ב-1829 הוסמך, כאבותיו לפניו, ככומר אוניטרי.
באותה שנה נשא לאישה את אלן לואיזה טאקר, אולם היא נפטרה באפריל 1831.
ב-1832, לאחר מחלוקות עם ההנהלה סביב נושאים דתיים, בעיקר באשר לטקס אכילת לחם הקודש, פרש אמרסון והחל לתור את אירופה.
במהלך מסעו צבר חוויות עליהן כתב בספרו English Traits, שיצא לאור ב-1856. במסעותיו פגש את סמואל טיילור קולרידג', ויליאם וורדסוורת', ג'ון סטיוארט מיל ותומאס קרלייל, עם האחרון קשר יחסי חברות שהחזיקו מעמד כחצי מאה, עד למות קרלייל ב-1881. אמרסון גם שימש כסוכנו של קרלייל באמריקה.
עם שובו לארצות הברית ב-1833 השתקע בקונקורד, מסצ'וסטס, שם נישא בשנית ללידיה ג'קסון ב-1835, בנישואיו אלו נולדו לבני הזוג ארבעת ילדיהם.
בתחילת 1842 מת בנו הבכור.
אמרסון האבל ביטא את כאבו בשתי עבודות: שיר רקוויאם ומסה בשם 'Experience'.
דעותיו המהפכניות הביאו אותו לחבור לאינטלקטואלים אחרים, ויחד איתם הקים ב-1836 את "המועדון הטרנסצנדנטלי", ששימש זמן רב כמוקד הפעילות של התנועה.
אותה שנה פרסם בעילום שם את חיבורו 'טבע' שהיה לאחד מיסודות התנועה הטרנסצנדנטלית באמריקה.
ב-1840 החל לראות אור ביטאון התנועה שנקרא 'החוגה' ('The Dial').
אמרסון שב להרווארד ב-1837 במטרה להרצות לסטודנטים את הרצאתו 'המלומד האמריקאי'.
הרצאה זו עסקה בנושא של חיי המעשה של אינטלקטואלים וכן כללה הטפה לעצמאות אינטלקטואלית אמריקאית.
אולם הייתה זו ההרצאה שנשא שנה לאחר מכן, ב-1838, לפני בוגרי בית הספר ללימודי דת של האוניברסיטה שעוררה הדים ניכרים.
בנאומו זעזע אמרסון את קהל שומעיו ואת הקהילה הפרוטסטנטית כולה, כאשר הכריז שחרף היותו של ישו אדם גדול, הוא לא היה אלוהים בעצמו.
בעקבות דברים אלה גונה על ידי הממסד הדתי והאקדמי, והוקע כאתיאיסט המרעיל את הנוער.
אמרסון בחר שלא להגיב על הביקורת ולא הוזמן יותר להרצות בהרווארד במשך ארבעים השנים הבאות.
עם זאת, עד שנות השמונים של המאה ה-19 עמדתו הייתה לדוקטרינה השלטת בכנסייה האוניטרית.
אמרסון התפרנס מהרצאות ונודע כנואם מעניין ומעמיק, כשחלק מהגותו הכתובה צמחה מתוך הרצאותיו.
במהלך הנדודים הנדרשים להרצאות פיתח ידידות עמוקה עם הנרי דייוויד תורו, ותמך בו רבות בתחילת דרכו.
האדמה עליה בנה תורו את בקתתו המפורסמת מספרו "וולדן" הייתה שייכת לאמרסון, שסיפק לו מזון ועבודה במשך שנתיים.
היחסים בין השניים התפוררו לאחר כישלונו של ספר שהוציא תורו בהנחייתו של אמרסון, שהכניסו לחובות.
על אף שהשניים השלימו כעבור שנים, נותרו משקעים ניכרים ביניהם.
תורו האשים את אמרסון בסטייה מהעקרונות המקוריים של הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית שייסד ואמרסון מצידו ראה בתורו מיזנתרופ והספיד אותו עם מותו באופן ביקורתי למדי, אם כי לא נעדר חיבה.
אמרסון הושפע מסמואל טיילור קולרידג' ומכתביו של המחבר הצרפתי מישל דה מונטן, ממנו שאב את הסגנון הפרובוקטיבי, ואת אובדן האמונה באלוהים המשגיח על האדם כפרט.
אמרסון היה ידוע בכתביו אך אף יותר בזכות הנאומים שנשא בפני קהל גדול שהתאסף לכבודו.
מי שהיה גם משורר פופולרי בנוסף להוגה דעות, השכיל תמיד לשוות אופי לירי לנאומיו.
הוא נחשב לנואם מבריק בזכות קולו העמוק ומרצו הרב, אך בו בזמן נואם לא קל להבנה, חלקית בגלל הרעיונות האבסטרקטיים שהציג.
את הופעותיו היה בונה לעיתים קרובות ממובאות מיומנים אותם שמר עוד מנעוריו, ואת כתביו ודרשותיו בנה מצחצוח ההופעות.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19, במהלך ההרצאות הביע תמיכה גלויה במחיקתה של כל עבדות באשר היא, וחרף הכעס וצעקות הבוז שקיבל מן הקהל, לא נסוג מעולם מדעותיו.
לכל אורך הקריירה נמנע מצידוד או שיוך לכל ארגון פוליטי, מה ששיקף את הערכים בהם דגל.
כך תמיד התעקש שאין ברצונו בחסידים, אלא להחזיר לאדם את השליטה בעצמו, כאינדיבידואל המתקיים מכוחותיו הוא.
כאשר התבקש בסוף חייו לסכם את עבודתו אמר שמרכזה הוא "אין-סופיותו של האדם".
1844. בסדרה השנייה של חיבוריו נכללים: "The Poet", "Experience" ו-"Politics".
1862. "Thoreau", המשבח את הנרי דייוויד תורו
תרגמה והעירה ניצה פלד, ערך והוסיף אחרית דבר ראובן מירן, הוצאת נהר ספרים, 2006.
תרגם והוסיף מבוא: יהונתן דיין, 'דחק', סדרת 'דרש' לכתבי מופת באפואטיקה ואסתטיקה, 2019
ראלף ניידר הוא עורך דין אמריקאי ופעיל פוליטי שעסק במגוון רחב של סוגיות, בהן זכויות צרכנים, פמיניזם, אנושיות, איכות הסביבה וממשל דמוקרטי.
ניידר הוא מבקר נחרץ של התאגידים בארצות הברית ונודע בארצות הברית בשנות ה-60 בביקורתו על תעשיית הרכב ומאבקו בג'נרל מוטורס.
הוא גם ביקורתי כלפי מדיניות החוץ האמריקאית בעשורים האחרונים, אותה הוא רואה כמנוגדת לערכי היסוד של הדמוקרטיה וזכויות האדם.
הוא היה מעורב בהקמתם של ארגונים חוץ-ממשלתיים כגון ארגון "האזרח הציבורי" , ומספר קבוצות מחקר לתועלת הציבור, בהן MYPIRG (ארגון סטודנטים אקטיביסטי).
בפעילויותיו תרם להקמתם של ארגונים ממשלתיים רבים, כגון הסוכנות להגנת הסביבה, הארגון לבטיחות תעסוקתית ופיקוח הבריאות.
ניידר התמודד ארבע פעמים לנשיאות ארצות הברית: ב-1996 כמועמד עצמאי שנתמך על ידי מפלגות ירוקות שונות, ב-2000 כמועמד המפלגה הירוקה של ארצות הברית, ושוב (ב-2004 וב-2008) כמועמד עצמאי.
בבחירות 2000 סיים במקום השלישי לאחר שגרף שיעור של 2.74% מן הקולות, שרובם באו מקרב אנשי שמאל.
התמודדותו במערכת בחירות זו נחשבת על ידי דמוקרטים רבים כמה שגרם להפסד של אל גור לג'ורג' בוש, לאור ההפרש הזעום בו זכה בוש בפלורידה ובניו המפשייר, כך שקולותיו היו עוברים לגור ומעניקים לו ניצחון.
ביתר ניסיונותיו זכה לשיעור תמיכה נמוך יותר ולהתמודדותו לא הייתה השפעה ממשית.
הירחון האמריקאי "The Atlantic Monthly" דירג את ניידר במקום ה-96 ברשימת מאה האמריקאים המשפיעים ביותר בכל הזמנים, בציינו: "(בשנות ה-60) הוא הפך את המכוניות בהן אנו נוהגים לבטוחות יותר; שלושים שנה מאוחר יותר הוא הפך את ג'ורג' בוש לנשיא".
הוריו נאדרה ורוז ניידר, היו מהגרים לבנונים-מרונים, ילידי העיר זחלה; ראלף ניידר דובר ערבית מילדותו.
נאדרה ניידר היה פועל בבית חרושת לטקסטיל, ולאחר מכן בעלים של מאפייה ומסעדה, שם נהג לדון עם לקוחותיו בנושאים פוליטיים.
ראלף ניידר סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1955 ותואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד ב-1958. הוא שירת בצבא ארצות הברית במשך שישה חודשים בשנת 1959 ולאחר מכן החל לעבוד כעורך דין בהרטפורד שבקונטיקט.
בין 1961 ל-1963 הוא לימד היסטוריה וממשל באוניברסיטת הרטפורד.
ב-1964 עבר ניידר לוושינגטון הבירה, שם עבד אצל עוזר שר העבודה דניאל פטריק מויניהאן.
היתקלותו הראשונה של ניידר עם תעשיית הרכב הייתה ב-1959, בעקבות המאמר: "המכונית הבטוחה שאין באפשרותך לקנות" שפרסם בשבועון דה ניישן (The Nation).
ב-1965 כתב ניידר את הספר "לא בטוח בכל מהירות", מחקר שמטרתו הייתה להראות שכלי הרכב האמריקאיים אינם בטוחים ושיצרניות הרכב מתנגדות להשקעת משאבים אפילו באביזרי בטיחות בסיסיים כגון חגורות בטיחות.
פרק אחד בספר הוקדש לדגם השברולט קורביר של ג'נרל מוטורס.
הספר עורר הדים רבים והפך את ניידר לדמות ידועה בארצות הברית.
חברת ג'נרל מוטורס ניסתה לערער את אמינותו של ניידר; אנשיה שכרו בלשים פרטיים על מנת לצותת לשיחות הטלפון שלו, ולחקור את עברו.
ג'נרל מוטורס כשלה בניסיונה לחשוף עבירות על החוק או התנהגות לא אתית מצידו של ניידר.
ב-1966 נאלץ נשיא ג'נרל מוטורס להופיע בפני תת-ועדה של הסנאט האמריקני ולהתנצל על התנהגות החברה.
ניידר תבע בהצלחה את החברה על הפלישה לפרטיותו.
תביעתו של ניידר כנגד ג'נרל מוטורס נפסקה לבסוף בבית המשפט לערעורים של ניו יורק, שפסיקתו קבעה תקדים שמרחיב את דיני הנזיקין כך שיכללו "מעקב נלהב יתר על המידה".
כספי ההסדר, 248,000 דולר, שימשו את ניידר להרחבת פעילויותיו למען זכויות הצרכנים.
החברה מעולם לא הסבירה מדוע השתמשה בשיטות כאלה במקום להגן על המכונית בעיתונות הפופולרית, שם הייתה לחברה השפעה לא מבוטלת.
ביקורת על "לא בטוח בכל מהירות": ב-1972 התפרסם דו"ח של ועדת הבטיחות של מנהל בטיחות תנועת הכבישים הלאומית, שנערך בידי אוניברסיטת טקסס A&M וזיכה את הקורביר, בקובעו שאין למכונית פוטנציאל אובדן שליטה רב יותר משל מכוניות אחרות במצבים קיצוניים.
דעה אחרת הוצגה על ידי ג'ון דלוריאן , שהיה ממנהלי ג'נרל מוטורס, בספר: "ביום בהיר אחד אתה יכול לראות את ג'נרל מוטורס" (1979) שבו אישר דלוריאן את ביקורתו של ניידר.
הוא כתב שכשלי התיכון של הקורביר תוקנו בשנות הייצור האחרונות של הדגם, אך שמה של הקורביר הוכתם ללא תקנה.
בכתבי עת מקצועיים של מכונאי רכב היה ידוע עוד לפני פרסום הספר על תפקודו הבעייתי של סרן המכונית.
בספרו משנת 1975 "פגע וברח: עלייתו ונפילתו של ראלף ניידר", רמז העיתונאי ראלף דה טולדנו, כי ניידר זייף ועיוות ראיות אודות ליקויים בקורביר.
ניידר תבע את דה טולדנו והמשפט הארוך, שיושב לבסוף מחוץ לבית המשפט, גרם לדה טולדנו הרס פיננסי.
מאות פעילים צעירים, שעבודתו של ניידר עוררה בהם השראה, באו לוושינגטון על מנת לסייע לו בעבודה על פרויקטים שונים.
הם נודעו כ"הפושטים של ניידר" (Nader's Raiders).
בהדרכתו של ניידר הם חקרו שחיתות ממשלתית ופרסמו עשרות מחקרים עם תוצאותיהם.
ב-1971 ייסד ניידר ארגון חוץ ממשלתי בשם "האזרח הציבורי" (Public Citizen) כמטריה ארגונית עבור הפרויקטים הללו.
כיום יש ל"אזרח הציבורי" למעלה מ-140,000 חברים ועשרות חוקרים העוסקים בסוגיות הקשורות לקונגרס, לבריאות וסביבה, לכלכלה וסוגיות אחרות.
לזכות הארגון נזקפים קידום חקיקת "חוק שתיית המים בבטחה" ו"חוק חופש המידע"; הקמת "המנהל לבטיחות וגיהות בעבודה" , הסוכנות להגנת הסביבה ו"הוועדה לבטיחות המוצר לצרכן" .
ב-1980 התפטר ניידר מניהול "אזרח הציבור" על מנת לעבוד בפרויקטים אחרים.
הוא ערך מסע נמרץ כנגד הסכנות הטמונות לדעתו בתאגידים בינלאומיים גדולים.
וכמו כן, המשיך להשיק מגוון של עמותות שלא למטרות רווח.
פרקליט הצרכן, רווחת הציבור ופעולות אזרחיות
מכיוון שעבודתו המוקדמת של ניידר עסקה בדאגה לביטחון הצרכן (והפועל) מפני מוצרים שאינם בטוחים, מתייחסים תכופות לניידר כאל "פרקליט הצרכן".
ביטוי זה אין כוונתו שניידר הוא פרקליט של צריכה.
ההפך הוא הנכון, המסר של ארגוניו "עניין אזרחים" (ו"פעילות אזרחים לתועלת הציבור") כמו גם ביקורתו הנוקבת על "רדיפת הבצע" התאגידית, קוראת להתנגדות לצרכנות מוגזמת.
לפי ניידר, פרסום מסיבי יוצר תשוקות מלאכותיות ולעיתים מזיקות.
"צרכן" לפי ניידר, לא צריך להתנהג כקונה המבזבז בחופשיות את כספו, אלא כמשתתף פעיל במוסדות הדמוקרטיים.
לדוגמה, במותחו ביקורת על חדשות הטלוויזיה כיוצרי סנסציות חסרות תוכן, הודה ניידר בכך שרוב האמריקנים תורגלו להתנהג כ"צרכנים" פסיביים של מה שנראה כחדשות; קריאתו של ניידר מאיצה באזרחים לעמול יחדיו על מנת לארגן צריכת חדשות מבוססות קהילה.
וינונה לאדיוק הייתה המועמדת לסגן הנשיא שרצה לצדו.
גם הפעם הייתה לאדיוק המועמדת לסגן הנשיא.
דמוקרטים רבים מאשימים את ניידר בהפסד של אל גור לג'ורג' בוש: - מספר המצביעים לניידר בשתי מדינות מפתח פלורידה וניו המפשייר היה גדול יותר מההפרש בין בוש לגור, ומרבית תומכיו באו מחוגי השמאל.
2004 ב-24 בדצמבר 2003 הודיע ניידר כי הוא לא ינסה להיות מועמדה של מפלגת הירוקים בבחירות לנשיאות של שנת 2004. מכל מקום, הוא לא פסל אפשרות לרוץ כמועמד עצמאי.
ב-22 בפברואר 2004 הודיע ניידר ל-NBC שהוא אכן יתמודד בבחירות בתור עצמאי, באומרו: "מצוי כוח ועושר רב מדי הנתון בידיים מועטות מדי".
מצעו עמד בכפיפה אחת עם זה של מפלגת הירוקים בסוגיות העיקריות כגון ההתנגדות למלחמה בעיראק.
מפאת חששם כי ניידר יסכל את בחירת מועמדם ב-2000, האיצו דמוקרטים רבים בניידר לחזור בו ממועמדותו ב-2004. טרי מקאליף, שהיה יושב ראש הוועדה הלאומית הדמוקרטית, טען כי לניידר הייתה "קריירה ראויה לציון, בהילחמו עבור משפחות ממעמד הפועלים".
וש"הוא ישנא להתבונן בחלק ממורשתו יורד לטמיון, על ידי כך שהוא יגרום לנו לשמונה שנים של ג'ורג' בוש".
הוא רץ כמועמד עצמאי ביחד עם פעיל איכות הסביבה, פיטר מיגל קמג'ו, כמועמדו לסגן הנשיא.
2008 בתחילת מסע הבחירות מתח ניידר ביקורת נוקבת על המועמדת הדמוקרטית המובילה הילרי קלינטון.
בפברואר 2008 הודיע כי יתמודד והמועמד לסגן נשיא שלו יהיה מט גונזלס, יושב ראש מועצת העיר סן פרנסיסקו לשעבר.
לטענתו, שתי המפלגות הגדולות זהות למעשה.
בבחירות זכה לשיעור תמיכה של כחצי אחוז.
ראלף ניידר חי חיים צנועים, זאת על אף שהונו הפרטי נאמד בכמה מיליוני דולרים.
מעולם לא נישא ואין לו ילדים.
לא הייתה בבעלותו מכונית מאז שנת 1955 והוא חי במשך עשורים מספר באותו בית צנוע בג'ורג'טאון.
לפי הדו"ח הכספי שהוא הגיש לוועדת הבחירות הפדרלית בשנת 2000, היו אז בבעלותו מניות בשווי של למעלה משלושה מיליוני דולרים.
אחזקתו הבודדת הגדולה ביותר הייתה בשווי של למעלה ממיליון דולרים במניות של חברת סיסקו.
מבין קבוצות המחקר השונות הקשורות לניידר הנהנים הגדולים ביותר מתרומות היו קבוצות המחקר לאינטרס ציבורי וארגונים אחרים שלא למטרות רווח.
ניידר פופולרי מאוד בקהילת הפאנק רוק בקרב אומנים כמו פטי סמית', באזקוקס, Hungry March Band , NOFX , ו-Partyline , וזוכה לתמיכה מיוחדת במעגלי הפאנק האנרכיסטי בקרב אומנים כמו פרופאגאנדי, Thought Riot ו-Jello Biafra .
ניידר היה אחד מהאנשים הראשונים ש"ניצלו" במופע של דין מרטין בשנים 1974-1973.
רומן המדע בדיוני של גרג בר EON התאפיין ב"ניידריזם" - חסידים של המדיניות הסביבתית וההומניטרית של ראלף ניידר - מאות שנים בעתיד, ושם הוא הופיע כבעל תפקיד משמעותי בפוליטיקה העולמית (כקדוש מעונה).
באחד מן הפרקים הידועים ביותר של התוכנית "המופע של מייק דאגלס", בראשית 1997, הופיע ניידר בפאנל ביחד עם הבדרנית האפרו-אמריקאית מומס מבליי.
ראלף ניידר הופיע בפרק מהסדרה משפחת סימפסון, ששודרה בזמן הבחירות של שנת 2000. בפרק הוא מגלם את דמותו של חבר סודי במפלגה הרפובליקנית של ספרינגפילד ומודים לו בשל כל העבודה המצוינת שהוא עשה עבור הרפובליקנים.
ניידר הופיע חמש פעמים במופע הטלוויזיוני סאטרדיי נייט לייב ואירח פעם אחת בתוכנית ב-15 בינואר 1977.
הוא הופיע ב"מופע של עלי ג'י".
דיוקנו משורטט ברומן משנת 1980 של תום רובינס "טבע דומם עם נקר" (תורגם לעברית בשם "איך גורמים לאהבה להישאר"), ומגלם את מושא אהבתה של הנסיכה לי צ'רי.
ראלף ניידר הופיע בהופעת אורח בסרט דיק וג'יין עושים את זה (2005), לצידם של ג'ים קארי וטיאה ליאוני.
בסרט מבקר ניידר את דמותו של קארי המגלם את דיק הארפר במופע טלוויזיה הנקרא "חיי כסף", בקשר לכספים ולעסקים של חברתו של הארפר, גלובדין.
בתחילה הארפר מפיל את משקהו בשידור טלוויזיה חי כשמארח "חיי כסף" מודיע שראלף ניידר בשידור.
אני אוהב את החומר שלך" וניידר משיב: "הלוואי ויכולתי להגיד אותו הדבר עליך אדוני, אולם איני יודע כיצד אתה ישן בלילה".
ראלף לורן KBE הוא מעצב אופנה יהודי-אמריקאי, העומד בראש בית האופנה שייסד, "פולו ראלף לורן".
נולד בשם ראלף ליפשיץ (Ralph Lifshitz) ברובע הברונקס שבניו יורק לזוג מהגרים יהודים, פריידל ופרנק ליפשיץ, שהיגרו לארצות הברית מבלארוס.
כבר בצעירותו עבד לורן אחרי שעות הלימודים כדי לרכוש חליפות.
כשהיה בן 16, שינה אחיו של ראלף, ג'רי, את שם המשפחה של כל בניה ללורן (מלבד אחיו לני ששמר על שם המשפחה ליפשיץ שנים רבות).
למד שנתיים בבית הספר התיכון של ישיבה יוניברסיטי.
הוא החל ללמוד מנהל עסקים ב-Baruch College, אך נשר אחרי שנתיים.
בין השנים 1962 ל-1964 שירת לורן בצבא ארצות הברית.
אחרי שהשתחרר מהצבא, נישא לריקי לאו-ביר.
על-אף שמעולם לא למד בבית ספר לאופנה, הוא החל לעבוד כאיש מכירות עבור חברת ההלבשה לגברים "Brooks Brothers".
בשנת 1967, עם גיבוי פיננסי של נורמן הילטון, פתח לורן חנות עניבות, בה מכר גם עניבות בעיצובו, תחת המותג "פולו".
מאוחר יותר הוא רכש מהילטון את הזכויות על השם.
בתקופה זו הפכה אימפריית האופנה של לורן לעסק השווה מיליארדי דולרים.
בשנת 1970 זכה לורן בפרס העיר ניו יורק עבור קולקציית בגדי הגברים שיוצרה באופן בלעדי עבור שובר הלבבות אנדרו מקלין.
בערך באותה התקופה הוא הוציא קולקציה של חליפות נשים, שנתפרו בסגנון גברי קלאסי, שעל כתפן הופיע לראשונה הסמל של פולו ראלף לורן.
בשנת 1972 ייצר לורן חולצות עם שרוול קצר, הנושאות עליהן את הסמל של פולו, ב-24 צבעים.
בשנת 1987 אובחן לורן כסובל מגידול שפיר במוח.
באפריל אותה שנה הוא עבר ניתוח להסרת הגידול, והחלים באופן מלא.
ב-11 ביוני 1997 הפכה חברת פולו ראלף לורן לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק, תחת הסימול RL.
ללורן יש שלושה ילדים- שני בנים ובת; אנדרו, דייוויד, העובד כמנהל בחברה של אביו, ודילן, הבעלים של חנות ממתקים ענקית ומפורסמת במנהטן.
בשנת 2003 הודיע אחיינו של ראלף לורן, גרג לורן, שחקן וצייר אמריקאי, על אירוסיו לשחקנית אליזבת' ברקלי.
לורן עיצב עבור הזוג את כל בגדי האירוע, לרבות השמלה של הכלה.
בשנת 2018 זכה לתואר אבירות (KBE) ממסדר האימפריה הבריטית.
לורן ידוע גם כאספן מכוניות קלאסיות.
האוסף שלו הוצג לאחרונה במוזיאון לאמנות של בוסטון.
לורן היה מושאן של מספר ביוגרפיות שנכתבו על אודותיו בידי ג'פרי טרכטנברג, מיכאל גרוס וקולין מקדוול.
החברה שלו שמשה כמקום התרחשות סצנות רבות בסיטקום "חברים" (החל מעונה 5), והוא בעצמו הופיע בה הופעת אורח בעונה 6, פרק 8.
הוא נבחר לעצב את החליפה של מלאניה טראמפ בטקס השבעת בעלה כנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
ראלף טאונר היה נגן ומלחין ג'אז אמריקאי שניגן בעיקר בגיטרה (של 6 ובעיקר של 12 מיתרים), אך ניגן גם בפסנתר, בסינטיסייזר, בכלי הקשה ובחצוצרה.
טאונר, יליד שייהאליס, וושינגטון, קיבל את הכשרתו כנגן גיטרה קלאסית, אך כאשר נחשף לנגינת הפסנתר של ביל אוונס החל לפנות לכיוון הג'אז.
לקראת סוף שנות השישים הצטרף להרכב מוזיקת העולם של הסקסופוניסט פול וינטר, "קונסורט".
ב-1970 עזב את ההרכב יחד עם עמיתיו, הבסיסט גלן מור, נגן כלי הנשיפה פול מק-קדנלס וקולין וולקוט (נגן כלי הקשה וסיטאר) ויחד הקימו את להקת "אורגון".
הלהקה, הקיימת כמסגרת של מוזיקאים סולנים בעלי קריירות נפרדות משלבת בין מוזיקה הודית, מוזיקה קלאסית, ג'אז חופשי ועוד, הוציאה מספר תקליטים רבי השפעה בחברת התקליטים ECM.
בחברה זו המשיך טאונר להקליט כסולן וכמוביל הרכבים אחרים והפך לאחד מהאמנים המזוהים ביותר עם ECM.
טאונר הרבה לשתף פעולה בהרכבים קטנים למשל עם נגני הבס אברהרד וובר וגארי פיקוק, הסקסופוניסט יאן גרברק, הגיטריסט ג'ון אברקרומבי ורבים אחרים.
הוא ניגן גם עם להקת הפיוז'ן Weather Report וכותב מוזיקה לתזמורות סימפוניות לסרטים ולמחול.
כמו אברהרד וובר, טאונר השתמש רבות בשיטת אובר-דאבינג עם עצמו, כאשר הוא מנגן (למשל באלבום Diary) בפסנתר בערוץ אחד ובגיטרה בערוץ אחר.
גנרל סר ראלף דרלינג היה מושל קולוניאלי מטעם הממלכה המאוחדת, ושירת כמושל ניו סאות' ויילס בין השנים 1825 ו-1831.
דרלינג החל קריירה צבאית בצבא הבריטי בשנת 1793, בדרגת סג"ם (Ensign) בחטיבת חיל הרגלים ה-45. בשנת 1796 הוא מונה למזכיר הצבאי לסר ראלף אברקרומבי, וזכה לקידום לברבט-קולונל ב-1810 לאחר שפיקד על גדוד בקרב קרונה.
הוא המשיך בקידומו הצבאי ב-1813 לדרגת מייג'ור גנרל וב-1814 לדפיוטי אדיוטנט גנרל.
החל מפברואר 1819 ועד פברואר 1824, שימש דרלינג כמפקד הכוחות השולטים במאוריציוס, ובשלוש השנים האחרונות לשהותו באי כיהן במושל בפועל.
תקופת שלטונו על האי לא זיכתה אותו בפופולריות רבה: אחת מהחלטותיו הייתה לתת לפריגטה בריטית, שמלחיה היו חולים בכולרה, לעגון באי למרות הוראת הסגר.
בתגובה לתרעומת המועצה המחוקקת המקומית על מהלך מסוכן זה, דרלינג פיזר אותה.
מיד לאחר פריצת ההסגר, אירעה התפרצות כולרה באי.
עם זאת, תקופתו כמושל בפועל של מאוריציוס הכינה אותו לקבל את תפקידו הבא ב-1824 - מושל ניו סאות' ויילס השביעי.
במהלך כהונתו כמושל ניו סאות' ויילס, דרלינג הורה על סלילתה של דרך הצפון הגדולה (The great North Road), שחיברה בין הפרברים הסובבים את אזור נהר הוקסברי לסידני ופרבריה, וכמו גם סייעה לסחורות להגיע מעמק הנטר השופע בצפון לשוקי סידני דרך היבשה.
הדרך הייתה באורך 260 ק"מ ונסללה תוך עבודת פרך של אסירים.
חלקים נרחבים ממנה לא היו בשימוש כבר ביום חניכתה, היות שדרכים חלופיות הציעו אלטרנטיבה טובה יותר לניוד סחורות, ולבסוף היא ננטשה לחלוטין כשדרכים טובות ממנה נסללו באזור.