tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מלחמת העולם השנייה, משנכזבה התקווה שהבריטים ישנו את מדיניות הספר הלבן, התגברה המתיחות בין היישוב היהודי ושלטונות בריטניה.
אל מול התגברות פעולות המרי בארץ ישראל והלחץ של ארצות הברית וברית המועצות על בריטניה לוותר על מושבותיה, העבירה בריטניה את סוגיית ארץ ישראל לאו"ם, אשר הכריע ב-29 בנובמבר 1947 (הידוע גם בשם כ"ט בנובמבר) על הקמת מדינה יהודית, תוך חלוקת הארץ בין המדינה היהודית למדינה ערבית.
בריטניה נמנעה בהצבעה ובמהלך מלחמת העצמאות הציגה עמדה נייטרלית.
זמן קצר לאחר הקמת המדינה היהודית החדשה בארץ תקפו 6 מדינות ערב את ישראל, והחלה מלחמת העצמאות הישראלית.
בריטניה סיפקה נשק (ואף סיוע אווירי) לארצות ערב בזמן המלחמה.
כאשר ישראל הכריזה על עצמאותה ב-14 במאי 1948 (ה' באייר תש"ח), סירבה ממשלת בריטניה להכיר בה ונקטה קו נוקשה בעניין זה עד סוף 1948. בינואר 1949, לקראת סיום מלחמת העצמאות, אירעה תקרית האוויר הישראלית-בריטית, כאשר טייסי חיל האוויר הישראלי הפילו חמישה מטוסים בריטיים שהמריאו ממצרים.
רק בעקבות הניצחונות של ישראל בשדה הקרב וההכרה הגוברת לה זכתה מצד מדינות העולם, חל שינוי במדיניות זו.
ב-25 בינואר 1949 פרסמה ממשלת בריטניה הודעה על הכרה דה פקטו במדינת ישראל.
לאחר שבוע הודיע משרד החוץ הבריטי על מינוי נציג בישראל, ואילו ישראל מינתה את ד"ר מרדכי עליאש להיות נציגה בבריטניה.
בהסכם בין הצדדים הוגדרו הנציגים כצירים.
בקיץ 1949 ניהלו משלחות של המדינות שיחות ביניהן להסדרת עניינים כספיים.
בשנות ה-50 ובשנות ה-60 נתפסה בריטניה כאוהדת ארצות ערב כששמרה על יחסים קרובים עם ירדן ומספר מדינות בחצי האי ערב (מדינות המפרץ).
לבריטניה היה אז הסכם הגנה עם ממלכת ירדן והיא אף איימה לפעול נגד ישראל במספר מקרים, בהם בעת מבצע עובדה ובעת מבצע שומרון.
ב-10 בנובמבר 1955 נשא ראש ממשלת בריטניה, אנתוני אידן, בגילדהול נאום שקרא להסכם שלום בין ישראל ומדינות ערב המבוסס על פשרה בין גבולות תוכנית החלוקה לגבולות הקו הירוק.
בריטניה ניסתה להשיג הסכמה בינלאומית למתווה שהוצע בנאום והדבר העיב על יחסי הממלכה המאוחדת-ישראל עד השגת ההסכמות לקראת מלחמת סיני.
יחסי שתי המדינות השתפרו לזמן קצר כאשר פעלו יחד במלחמת סיני (יחד עם צרפת) כנגד מצרים, במטרה לכבוש את חצי האי סיני ולהשיג שליטה על תעלת סואץ.
לאחר כישלונה המדיני של מלחמת סיני, מבחינת בריטניה, שבו דוברי בריטניה לדבר על ויתורים הדדיים בהתאם לנאום גילדהול וישראל שבה ושללה כל ויתור בנושא הגבולות.
בסוף שנת 1958 ניכר שיפור ביחסי ישראל עם הממלכה המאוחדת, לאחר שהפיכה בעיראק טרפה את הקלפים של בריטניה במזרח התיכון.
בריטניה הסכימה למכור לישראל שתי צוללות, שר החוץ שלה הצהיר שתוכנית גילדהול מתה וראש ממשלת בריטניה הרולד מקמילן נשא נאום שנחשב פרו-ישראלי.
במהלך שנות ה-60 התקיים שיתוף פעולה ביטחוני בין שתי המדינות, בין השאר במבצע רוטב בתימן.
המשמעות המיידית הייתה עצירת משלוח תרופות בשדה התעופה ממש וכ-7000 טון פגזים לטנקים שנמצאו במחסני הנמל מיועדים להעמסה למחרת באניה ישראלית.
הבריטים הואשמו לעיתים קרובות על ידי הערבים בפרו-ישראליות, ועל ידי ישראלים בפרו-ערביות, בניהול מדיניותם במזרח התיכון.
לבריטניה יחסים קורקטיים עם ישראל, ובריטניה מקיימת יחסים צבאיים עם ישראל במסגרת נאט"ו ומייצאת לה נשק.
בשנים האחרונות הצטרפותה של בריטניה למחנה הנלחמים בטרור האסלאמי ברחבי העולם הביאה להבנה גדולה יותר לצורכי הביטחון של ישראל, בעיקר מצידה של ממשלת בריטניה.
עם זאת בקרב חלקים של השמאל הבריטי, כגון חבר הפרלמנט הבריטי ג'ורג' גאלאוויי, נמשכת הביקורת כלפי מדיניות ישראל.
כמו כן באקדמיה הבריטית רווחת דעה אנטי-ישראלית רחבה ובשנים האחרונות נוצרו יוזמות להחרמת אוניברסיטאות ישראליות במחאה על מדיניות ישראל בשטחים.
על היחסים העיב קמעא חוק בריטי שהתיר הוצאת צוי מעצר נגד אזרחי חוץ באשמת פשעי מלחמה, שנוצל שוב ושוב על ידי גורמים אנטי-ישראליים, כנגד בכירים ישראליים.
בין השאר, משה יעלון ביטל ביקור בבריטניה, אלוף דורון אלמוג, נותר במטוסו בנמל התעופה לונדון הית'רו כדי להימנע ממעצר, ובדצמבר 2009 אף הוציא בית משפט בריטי צו מעצר לציפי לבני, שהייתה שרת החוץ במהלך מבצע עופרת יצוקה.
בעקבות בקשות ישראליות שונה החוק, והוספו לו הגבלות וסייגים המחייבים הסכמה של התובע הכללי של בריטניה, כדי להוציא צו מעצר, על מנת למנוע הוצאת צווי מעצר נגד בכירים ישראליים.
החוק המתוקן נכנס לתוקפו ב-15 בספטמבר 2011.
בפברואר 2010 ישראל נחשדה על ידי בריטניה בזיוף דרכונים בריטיים לשימוש בהתנקשות בחייו של בכיר החמאס מחמוד אל-מבחוח בדובאי.
שגריר ישראל בבריטניה דאז רון פרושאור זומן לשיחות, וב-23 במרץ 2010 גורש נציג המוסד בלונדון.
הבריטים הצהירו כי זהו שימוש לרעה ו"בלתי נסבל" בדרכונים בריטיים.
דייוויד מיליבנד אף הזהיר את תושבי בריטניה מלבקר בישראל.
בנוסף, הצעות ממשלת בריטניה לסימון מוצרים כאמצעי חרם על ההתנחלויות התקבלו בביקורת בישראל.
יחסי בריטניה–ישראל התאפיינו בשילוב של תמיכה כלכלית וביטחונית לצד מחלוקות מדיניות.
בשנת 2018, בעקבות העברת השגרירות האמריקאית לירושלים, בריטניה בראשות תרזה מיי הביעה אי־הסכמה והודיעה כי אינה מתכוונת להעביר את שגרירותה מתל אביב לירושלים.
באותה שנה בריטניה הייתה המדינה האירופית היחידה שהתנגדה לגינוי ישראל על שליטתה ברמת הגולן.
בספטמבר 2018 דווח על מגעים להקמת אזור סחר חופשי בין שתי המדינות לאחר פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי.
בספטמבר 2019 השתתף חיל האוויר הישראלי לראשונה בתרגיל צבאי בריטי חשוב, Cobra Warrior.
במרץ 2023 נפגש ראש ממשלת ישראל נתניהו עם ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק, ודנו בנושאי הגרעין האיראני ושיתופי פעולה בין המדינות.
לדברי שגריר בריטניה בישראל מת'יו גולד, בריטניה שותפה לדאגתה של ישראל והקהילה הבינלאומית מפני הסוגיה האיראנית ושותפה במאמצים הכלכליים והביטחוניים על מנת למנוע מהשלטון האיראני לממש את מטרותיו.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר הביעה בריטניה תמיכה בישראל.
ב-11 באוקטובר הגיע לישראל שר החוץ ג'יימס קלברלי, וכמה ימים אחר כך ב-19 באוקטובר ביקר בה גם ראש הממשלה רישי סונאק.
בדצמבר הצטרפה בריטניה לקואליציה נגד החות'ים שארגנה ארצות הברית ולקחה חלק במבצע שומר השגשוג.
מאז עליית קיר סטארמר לשלטון, הורעו יחסי בריטניה–ישראל, בעיקר על רקע המלחמה בעזה.
ביולי 2024 הודיעה בריטניה לבית הדין הפלילי הבין-לאומי על הסרת התנגדותה לצווי המעצר נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט.
בהמשך הודיעה בריטניה על השעיית כ-30 רישיונות ייצוא נשק לישראל, בעיקר בנשק התקפי, עקב ליקויים באספקת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה, מניעת ביקורי הצלב האדום אצל עצירי חמאס, וטענות על התעללות בעצורים במחנה שדה תימן.
סטארמר הדגיש את צורך בציות לחוק הבין-לאומי, הגנה על אזרחים והגברת סיוע הומניטרי לעזה.
במאי 2025 הודיעה בריטניה על עצירת המשא ומתן עם ישראל לשדרוג הסכם הסחר חופשי, וזימנה את שגרירת ישראל בלונדון לשיחת נזיפה, תוך הטלת סנקציות על מתנחלים, בהם דניאלה וייס.
שר החוץ הבריטי דייוויד לאמי הסביר כי הצעדים הם תגובה למצב ההומניטרי בעזה, שלדבריו נגרם ממדיניות ישראל.
בנוסף, יחד עם צרפת וקנדה, איימה בריטניה בהטלת סנקציות נוספות אם ישראל תמשיך בלחימה ולא תאפשר אספקת סיוע.
ביוני 2025 הטילה סנקציות על השרים איתמר בן גביר ובצלאל סמוטריץ', יחד עם קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ונורווגיה.
ביולי 2025 הודיע סטארמר על כוונה להכיר במדינה פלסטינית בספטמבר, אם ישראל לא תפעל לסיום הלחימה בעזה, כולל הפסקת אש, התחייבות למניעת סיפוח בגדה המערבית, קידום תהליך שלום ארוך טווח ואישור סיוע הומניטרי דרך סוכנויות האו"ם.
הצעד עורר תגובה חריפה בישראל שראתה בו "פרס לטרור".
בתגובה שקלה ישראל ניתוק שיתוף פעולה ביטחוני–מודיעיני, כדי ללחוץ על בריטניה, אך למרות המתח הקשרים הביטחוניים והכלכליים נותרו חזקים.
בספטמבר 2025 הכריז ראש ממשלת בריטניה, קיר סטארמר על הכרה במדינה פלסטינית.
לשכת המסחר הבריטית-ישראלית (IBCC- The Israel-Britain Chamber of Commerce) מקדמת יחסי מסחר, השקעה ותעסוקה בין ישראל ובריטניה.
הסחר הבילטראלי השנתי עולה על 3 מיליארד דולרים אמריקאיים ויותר מ-300 חברות ישראליות ידועות פועלות בבריטניה.
כשביקר בישראל בשנת 2010 בנובמבר השר לענייני חוץ וחבר העמים של בריטניה ויליאם הייג, הוא אמר שקשרי בריטניה-ישראל בתחום המדע והתעסוקה הם "מן אבני היסוד של היחסים בין בריטניה לישראל".
בדצמבר 2016 ישראל ובריטניה סיכמו על חילופי מידע וניסיון בין שתי המדינות בנוגע לפיתוח שירותים דיגיטליים, כמו גם על חיזוק הקשרים ביניהם בנושאי דיגיטל וסייבר.
הסיכומים התקבלו בין השרה לשוויון חברתי, גילה גמליאל, לבין השר הבריטי לנושאי סייבר ודיגיטל, מאט הנקוק.
החליפין הבריטי-ישראלי במחקר ואקדמיה (BIRAX- Britain-Israel Research and Academic Exchange) הושק בשנת 2008 כדי לקדם שיתוף פעולה אקדמי בין אוניברסיטאות בישראל ובבריטניה.
BIRAX, שנוסד על ידי המועצה הבריטית בישראל מפגיש מדענים דרך מימון פרויקטים מחקריים משותפים.
בנובמבר 2010, עשרה פרויקטים מחקריים בריטים-ישראלים נבחרו לקבל מימון מ-BIRAX.
השר לענייני החוץ של בריטניה ויליאם הייג הודיע שההקמה של המועצה למדעי החיים הבריטית-ישראלית תגרום להמשך שיתוף הפעולה המדעי בין שתי המדינות.
התוכנית הבריטית-ישראלית לאומנויות ההדרכה (BI ARTS- British Israeli Arts Training Scheme) הוקמה כדי לשפר קשרים בין ענפי האמנות של בריטניה וישראל.
יחסי הממלכה המאוחדת–נאורו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין רפובליקת נאורו.
נאורו היה חלק מ"טריטוריית האוקיינוס השקט המערבי" של הממלכה המאוחדת מ-1914 ועד 1921. גם לאחר שהאי עבר לשליטה משותפת של אוסטרליה וניו זילנד המשיכה ממשלת הממלכה המאוחדת להוות חלק גדול מהפעילות הממשלתית ולנהל את נאורו.
ממשלת הממלכה המאוחדת חדלה להוות חלק גדול בניהול האי כאשר האי השיג את עצמאותו ב-1968.
לנאורו יש קונסוליה בלונדון ועומד בראשה הקונסול מרטין י"ו ווטסון.
קונסוליית הממלכה המאוחדת בסובה שבפיג'י מנהלת את האינטרסים הבריטיים בנאורו.
יחסי הממלכה המאוחדת–טרינידד וטובגו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
טרינידד וטובגו מיוצגת בממלכה המאוחדת באמצעות נציבות עליונה שהיא מחזיקה בלונדון.
הממלכה המאוחדת מיוצגת בטרינדד וטובגו באמצעות נציבות עליונה שהיא מחזיקה בפורט אוף ספיין.
מאז עצמאותה של טרינידד וטובגו ב-1962, היחסים בין שתי המדינות ידידותיים וישנם תחומים רבים אשר גם טרינידד וטובגו וגם הממלכה המאוחדת פועלות לשיפור היחסים.
יש קשרים תרבותיים וחברתיים בין שני העמים.
בטרינידד וטובגו, אנגלית היא אחת השפות הרשמיות, וקריקט הוא ענפי הספורט הפופולריים ביותר.
בבריטניה, קרנבל הקריביים שמתרחש כל שנה בטרינידד וטובגו מאוד פופולרי.
הממלכה המאוחדת היא הספקית השישית בגודלה בקריביים וטרינידד וטובגו היא המייצאת הגדולה ביותר לממלכה מהקריביים.
שנהההסכםמספר חוקהערת שוליים 1983 אמנה למניעת כפל מס 1903
פורט אוף ספיין - נציבות עליונה
יחסי הממלכה המאוחדת–ליטא הם יחסי החוץ בין בריטניה לבין ליטא.
בריטניה מעולם לא הכירה דה-יורה בסיפוח ליטא לברית המועצות אשר התרחש בשנת 1940. בריטניה הכירה בעצמאותה המחודשת של ליטא ב-27 באוגוסט 1991, ובאוקטובר אותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
כ-100,000 ליטאים חיים בממלכה המאוחדת.
שתי המדינות הם חברות מלאות של נאט"ו
בשנת 2006 אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ביקרה בליטא.
בריטניה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, וקונסוליה כללית בקלייפדה.
מאידך, ליטא מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט, וברמינגהאם.
יחסי הממלכה המאוחדת–יוון הם יחסי החוץ בין יוון לבין הממלכה המאוחדת.
שתי המדינות היו בעלות ברית במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמהלך מלחמת העולם השנייה, ויוון אף קיבלה סיוע צבאי מבריטניה במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
יוון ובריטניה שומרים על יחסים מצוינים וראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, ביקר ביקור רשמי באתונה בשנת 2011. שתי המדינות חברות באו"ם, נאט"ו ובמועצת אירופה.
בריטניה תמכה ביוון במהלך מלחמת העצמאות היוונית מהאימפריה העות'מאנית בשנות ה-20 של המאה ה-19, ובאמנת קונסטנטינופול אושרר הסכם לונדון, ונקבעו גבולותיה של יוון.
בשנת 1850 שלח שר החוץ הבריטי לורד פלמרסטון שייטת מהצי המלכותי ליוון בעקבות תקרית פסיפיקו.
כאשר הודח אותון, מלך יוון בשנת 1862, נבחר בנה של המלכה ויקטוריה - הנסיך אלפרד נבחר לרשת אותו על ידי משאל עם של העם היווני, אולם ממשלת בריטניה לא אפשרה לו לקבל את ההצעה.
בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת -הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו היה נכדו של יורשו של אותון - גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
בריטניה השתלטה על האיים היוניים לאחר נפילת הקיסרות הראשונה של נפוליאון בשנת 1815, וארצות הברית של האיים היוניים נותרו תחת שליטה בריטית, גם לאחר העצמאות היוונית.
עם זאת, בשנת 1864 העניקה בריטניה את השליטה על האיים ליוון, כמתנה על בחירתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
בשנת 2000, סטיבן סונדרס, הנספח הצבאי הבריטי באתונה, נרצח על ידי חמושים רכובים על אופנוע, חברי ארגון ה-17 בנובמבר.
החקירה בעקבות הרצח הובילה לרמה חסרת תקדים של שיתוף פעולה בין המשטרה היוונית למשטרה הבריטית, והביאה למעצרם של חברי הארגון.
כנס ההידרה התקיים באי הידרה במרץ 2000, במטרה להגביר את הידידות בין בריטניה ליוון.
הדיונים בוועידה הדגישו את ההיבט הכלכלי של היחסים הללו, ואת הדרכים להגביר את הסחר בין בריטניה ליוון.
ישנם בין 40 ל-45 אלף יוונים המתגוררים באופן קבוע בבריטניה, ולנצרות היוונית אורתודוקסית יש נוכחות חזקה בבריטניה.
הנוכחות התרבותית הבריטית ביוון מקודמת בעיקר באמצעות המועצה הבריטית .
יש נוכחות משמעותית של תלמידים יוונים בחינוך העל-תיכוני בבריטניה.
קהילה קפריסאית גדולה, המונה 250-300 אלף - מאוגדת על ידי הפדרציה הלאומית של הקפריסאים בבריטניה ואיגוד הקהילות היוונית האורתודוקסיות של בריטניה.
בשנת 1801 קיבל השגריר הבריטי בקונסטנטינופול, תומאס ברוס, הרוזן מאלגין, "פירמן" (אישור) מהסולטאן להעתיק ולצייר את בנייני האקרופוליס, להסיר מבנים קיימים על מנת לאפשר צפייה של העתיקות, ולהסיר פסלים מהם.
הוא ראה אישור זה כאישור לקחת כמה פסלים שיכול.
חלק מן הפסלים הוא לקח מהפרתנון עצמו, אחרים הוא אסף מהקרקע, ואחרים הוא קנה מהאוכלוסייה המקומית.
היום נמצאים פסלים אלה במוזיאון הבריטי, שם הם ידועים כ"שיש אלגין".
פסלים אחרים מהפרתנון נמצאים במוזיאון הלובר בפריז ובקופנהגן.
שאר הפריטים נמצאים במוזיאון האקרופוליס שנמצא בסמוך לפרתנון.
מקצת הפסלים והעיטורים עדיין מצויים על הבניין עצמו.
הממשלה היוונית מנסה זה כמה שנים להשיב את הפסלים מהמוזיאון הבריטי ליוון.
המוזיאון סירב לבקשות, וממשלות בריטיות לא ניסו לכפות זאת על המוזיאון.
בריטניה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-6 קונסוליות בקורפו, הרקליון, פטראס, רודוס, סלוניקי וזקינתוס.
מאידך, יוון מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-4 קונסוליות בברמינגהאם, אדינבורו, גלאזגו ולידס.
יחסי הממלכה המאוחדת–טנזניה הם היחסים הבילטרליים בין הממלכה המאוחדת לטנזניה.
לאורך ההיסטוריה הממלכה המאוחדת הייתה שותפתה של טנזניה בתחומים רבים, במיוחד במסחר ובביטחון.
הנציבה העליונה בטנזניה היא דיאנה מלרוז והנציב העליון בממלכה המאוחדת הוא מספירי מרווה.
טנזניה מייצאת לממלכה המאוחדת בעיקר חומרי גלם, ביניהם: תה, טבק ואבנים יקרות.
הממלכה המאוחדת היא הרוכשת הגדולה ביותר של תה טנזני מחוץ לאפריקה.
הממלכה המאוחדת מצידה, מייצאת לטנזניה בעיקר כלי רכב ומכשירים אלקטרוניים.
מעצם היותה המדינה הקולוניאלית בעלת הכוח על טנזניה בעברה, הממלכה המאוחדת היא אחת משותפות המסחר הוותיקות ביותר של טנזניה.
הממלכה המאוחדת היא משקיעת החוץ הישירה הגדולה ביותר, לאחר שעקפה את דרום אפריקה ב-2011. ההשקעות הזרות במדינה מתבטאות במגוון תחומים, כגון: כרייה, ייצור וחקלאות.
החברה המסחרית הבריטית היחידה הנסחרת בבורסה לניירות ערך בדאר א-סלאם היא Arcacia, הנסחרת גם בבורסה לניירות ערך בלונדון.
הממלכה המאוחדת היא מקור התיירות הגדול ביותר לטנזניה לאחר קניה.
בריטיש איירווייז, הפעילו בעבר טיסות ישירות בין לונדון ודאר א-סלאם.
ב-31 במרץ 2013, טיסות אלו הושעו לאחר 82 שנים של פעילות בשל חוסר רווחיות עבור חברת התעופה.
יחסי הממלכה המאוחדת – מצרים הם מערכת היחסים ההדדית בין הרפובליקה הערבית של מצרים והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
הקשרים בין המדינות חזקים, וכוללים שיתוף פעולה בפוליטיקה, ביטחון, סחר וחינוך.
התקופה הראשונה של השלטון הבריטי (1882-1914) נקראת לעיתים קרובות "חסות סמויה".
במהלך תקופה זו ח'דיוות מצרים נשארה פרובינציה אוטונומית של האימפריה העות'מאנית.
בנובמבר 1914 הצטרפה האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז, ובעקבות כך הכריזה הממלכה המאוחדת באופן חד-צדדי, על חסותה על מצרים.
הח'דיב השולט הודח ויורשו, חוסיין כאמל, הכריז על עצמו כסולטאן מצרים בדצמבר 1914.
בדצמבר 1921, השלטונות הבריטים בקהיר הטילו משטר צבאי ושוב גירשה את סעד זע'לול.
ההפגנות שוב הובילו לאלימות, ובעקבות כך התקבלה ההצעה של הנציב העליון, לורד אלנבי, והממלכה המאוחדת הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאות מצרים ב-28 בפברואר 1922, ביטול החסות והקמת ממלכת מצרים.
עד ההסכם האנגלו-מצרי (1936), הממלכה הייתה עצמאית רק להלכה, כיוון שהבריטים שמרו על השליטה ביחסי החוץ, תקשורת, הצבא והשליטה בסודאן האנגלו-מצרית.
בין השנים 1936–1952, הבריטים המשיכו לשמור על נוכחות צבאית ויועצים פוליטיים במצרים, אם כי ברמה מופחתת.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים בריטים השתמשו במצרים כבסיס לפעילות ברחבי האזור.
הצבא הבריטי התרכז בשנת 1947 באזור תעלת סואץ, אולם הרגשות הלאומנים, האנטי-בריטיים המשיכו לגדול לאחר המלחמה.
המהפכה המצרית בשנת 1952 הפילה את בית המלוכה המצרי, חיסלה את הנוכחות הצבאית הבריטית במצרים, והקימה את הרפובליקה של מצרים המודרנית.
בשנת 1956, נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר הלאים את תעלת סואץ, אשר הייתה נתיב מים חיוני, אשר דרכו רוב הנפט האירופי הגיע מהמזרח התיכון.
הממלכה המאוחדת וצרפת, אשר שיתפו פעולה עם ישראל, פלשו למצרים על מנת לתפוס את התעלה ולהפיל את נאצר.
אולם ארצות הברית, בראשות הנשיא דווייט אייזנהאואר, התנגדה בתוקף, באמצעות לחץ מדיני וכלכלי, וכפו על שלוש הפולשות לסגת.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, אנתוני אידן, הושפל ובשל כך התפטר מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.
בעקבות כך התחזק מעמדו של נאצר כמנהיג הלאומיות הערבית, והדרך הייתה פתוחה עבור חדירה רוסית לתוך המזרח התיכון.
היחסים כיום כוללים שיתוף פעולה צבאי, כגון הדרכה, ביקורים, ועדת חבר העמים לקברי מלחמה בהליופוליס ואל-עלמיין.
כמו כן קיים תיאום עבור מעבר לספינות מלחמה בתעלת סואץ.
בשנת 2010, לאחר זמן רב של משא ומתן עם אוניברסיטת לונדון, מצרים החזירה 25,000 חפצים עתיקים, חלקם עוד מתקופת האבן.
הפריטים כוללים חוד חנית נדיר, כמו גם כלי חרס מן המאה השביעית לפנה"ס, אשר נושאים את טביעות האצבעות של היצרנים שלו.
הממשלה הבריטית תמכה במהפכה המצרית בשנת 2011.
על פי מפקד האוכלוסייה בממלכה המאוחדת בשנת 2001, כ-24,700 ילידי מצרים מתגוררים בממלכה המאוחדת.
המשרד הלאומי לסטטיסטיקה מעריך כי בשנת 2009 המספר עמד על 27,000.
בשלהי 2014, לשכת המסחר המצרית-בריטית (EBCC) פרסמה דו"ח המפרט את היקף הסחר בין שתי המדינות, אשר גדל באופן משמעותי בשנה זו.
היצוא הבריטי למצרים גדל ב-15%, בעוד היצוא המצרי לממלכה המאוחדת גדל על ביותר מ-30%.
הדו"ח הזכיר את פרויקט תעלת סואץ החדשה של מצרים, וההתאוששות הכלכלית בעקבות שלוש שנים של מהומות מאז המהפכה בשנת 2011 אשר תרמו להישג הזה.
הממלכה המאוחדת מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר ו-3 קונסוליות בערים אלכסנדריה, ע'רדקה ושארם א-שייח', ואילו מצרים מצדה מחזיקה בממלכה המאוחדת שגרירות בלונדון בלבד.
שגריר מצרים הנוכחי בממלכה המאוחדת הוא כאמל נאצר, ואילו השגריר הבריטי במצרים הוא ג'ון קאסון.
יחסי הממלכה המאוחדת–לטביה הם יחסי החוץ בין בריטניה לבין לטביה.
בריטניה מעולם לא הכירה דה-יורה בסיפוח לטביה לברית המועצות אשר התרחש בשנת 1940. בריטניה הכירה בעצמאותה המחודשת של לטביה ב-27 באוגוסט 1991, ובאוקטובר אותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
בריטניה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה, ואילו לטביה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט, ברמינגהאם, קארדיף, אדינבורו, גלאזגו, גרנזי, ליברפול וניוקאסל.
בין הממלכה המאוחדת לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
בשנת 1914 פלשו הגרמנים ללוקסמבורג וכבשו אותה, ובלוקסמבורג אף התמקם המטה הכללי הגרמני.
בסוף מלחמת העולם הראשונה שחררו כוחות מדינות ההסכמה את לוקסמבורג מהכיבוש הגרמני.
בשנת 1940 נכבשה לוקסמבורג בשנית על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרה תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944. בדצמבר 1944 התחולל בשטחי לוקסמבורג הקרב על הבליטה, שבו ניסו הגרמנים להתקדם לעבר אנטוורפן מחדש, אך נבלמו על ידי בעלות הברית, ובכלל זה כוחות מהארמייה הבריטית השנייה.
במהלך המלחמה ישבה בלונדון הממשלה הלוקסמבורגית הגולה .
לאחר המלחמה הצטרפו לוקסמבורג ובריטניה לנאט"ו, ומאוחר יותר היו שתיהן ממייסדות האיחוד האירופי.
שתי המדינות חברות בנאט"ו ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ומשתפות פעולה ביניהם במגוון תחומים.
שתיהן גם חברות באיחוד האירופי, עד לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי הצפויה.
לוקסמבורג מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, וקונסוליה כללית באדינבורו.
מאידך, בריטניה מחזיקה בלוקסמבורג רק שגרירות בלוקסמבורג
יחסי הממלכה המאוחדת–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין נסיכות מונקו.
נסיכות מונקו והממלכה המאוחדת מנהלות מערכת יחסים מיוחדת כבר שנים רבות, הן בעקבות הקרבה הגאוגרפית היחסית והן בעקבות העובדה שחמישה עשר אחוזים מן האנשים שעובדים וחיים במונקו הם בריטים.
כמה מאות בריטים בכל שנה, בייחוד משפחות צעירות, עוברים לגור ולעבוד בנסיכות ובפרבריה.
ב-2008 חתמו מועצת עיריית לונדון והמועצה לפיתוח כלכלי של מונקו על הסכם שיתוף פעולה.
ב-2015 חתמו ממשלת הממלכה המאוחדת וממשלת נסיכות מונקו על הסכם בנושא מידע בנושאי המס והפיננסים על פי התבנית הנהוגה בין מדינות ה-OECD הכוללת סטנדרטים גבוהים המסדירים עניינים כגון טרור פיננסי, הלבנת כספים, וכו'.
ההסכם הוא אחד מתוך שלושים ושניים הסכמים שונים בנושא שנחתמו על ידי מונקו.
מונקו מיוצגת בממלכה המאוחדת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בלונדון, בירת המדינה.
מונקו מיוצגת בממלכה המאוחדת גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים ברמינגהאם, ואדינבורו.
הממלכה המאוחדת אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות.
הממלכה המאוחדת מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
יחסי הממלכה המאוחדת – יפן הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין יפן לבריטניה.
ההיסטוריה של מערכת היחסים בין יפן לאנגליה החלה בשנת 1600, עם הגעתו של ויליאם אדמס לחופי קיושו באוסוקי שבמחוז אויטה.
בתקופת סאקוקו (1641–1853) לא היו יחסים רשמיים בין המדינות, וההולנדים שימשו מתווכים.
האמנה משנת 1854 החלה קשרים דיפלומטיים רשמיים שהשתפרו והפכו לברית רשמית 1902–1922. הכוחות הדומיננטיים בבריטניה לחצו על בריטניה לסיים את הברית.
היחסים הידרדרו במהירות בשנות ה-30 של המאה ה-20, על מנצ'וריה וסין, וניתוק אספקת הנפט ב-1941. יפן הכריזה מלחמה בדצמבר 1941 ותפסה את הונג קונג, בורנאו הבריטית (עם הנפט שלה) ומלאיה.
הם הטביעו חלק גדול מהצי הבריטי ואילצו את כניעת סינגפור, עם שבויים רבים.
הם הגיעו לפרברי הודו עד שנדחקו לאחור.
היחסים השתפרו בשנות החמישים וככל שזיכרונות הזוועות בזמן המלחמה דעכו, התחממו.
ב-3 במאי 2011 אמר שר החוץ הבריטי ויליאם הייג כי יפן היא "אחת השותפות הקרובות ביותר של [בריטניה] באסיה".
1587. שני גברים יפנים צעירים, להם ניתנו מאוחר יותר השמות כריסטופר וקוסמאס, הפליגו בגליאון ספרדי לקליפורניה, שם האונייה נתפסה על ידי תומאס קוונדיש.
קוונדיש הביא עמו את שני הגברים היפנים לאנגליה שם בילו כשלוש שנים לפני שיצאו איתו שוב למסע האחרון לדרום האוקיינוס האטלנטי.
הם הגברים היפנים הידועים הראשונים שדרכו באיים הבריטיים.
1600. ויליאם אדמס, ימאי מג'ילינגהאם, היה ההרפתקן האנגלי הראשון שהגיע ליפן.
הוא שימש כיועץ לשוגונות טוקוגאווה, ושינה את שמו למיאורה אנג'ין, הוענקו לו בית ואדמות והוא בילה את שארית חייו בארצו המאומצת.
הוא גם הפך לאחד הסמוראים הזרים הידועים הראשונים.
1605. ג'ון דייוויס, חוקר אנגלי, נהרג על ידי שודדי ים יפנים מול חופי תאילנד, ובכך הפך לאנגלי הידוע הראשון שנהרג על ידי יפני.
1613. בעקבות הזמנה מוויליאם אדמס ביפן, הגיע הקברניט האנגלי ג'ון סאריס לאי היראדו בספינה קלוב (Clove) מתוך כוונה להקים מפעל מסחר.
אדמס וסאריס נסעו למחוז סורוגה שם נפגשו עם טוקוגאווה איאיאסו בבית מגוריו העיקרי, ולאחר מכן נסעו לאדו, שם פגשו את היידאדה, בנו של אייאסו.
במהלך אותה פגישה, הידאדה העניק לסאריס שתי חליפות שריון מלכותיות עבור המלך ג'יימס הראשון.
חליפות אלה נמצאות היום במצודת לונדון.
בדרכם חזרה ביקרו אצל טוקוגאווה פעם נוספת.
טוקוגאווה העניק לאנגלים הרשאות סחר באמצעות היתר חותם אדום שנותן להם "רישיון חופשי להישאר, לקנות, למכור ולסחור" ביפן.
המפלגה האנגלית חזרה לאי היראדו ב-9 באוקטובר 1613. עם זאת, במהלך פעילותה של עשר השנים של החברה בין 1613 ל-1623, מלבד הספינה הראשונה (Clove בשנת 1613), רק שלוש ספינות אנגליות אחרות הביאו מטענים היישר מלונדון ליפן.
לאחר התקרית אנגליה סגרה את הבסיס המסחרי שלה באי היראדו, כעת בנגסאקי, מבלי להודיע ליפן.
לאחר מכן, הקשר הסתיים למשך יותר מ-200 שנים.
1639. טוקוגאווה אימיטסו הודיע על מדיניות סאקוקו.
רק הולנד הורשתה לשמור על זכויות סחר מוגבלות.
1673. ספינה אנגלית בשם "חוזר" ביקרה בנמל נגסאקי וביקשה את חידוש יחסי המסחר, אבל שוגונות אדו סירבה.
הממשלה האשימה את זה בנסיגה 50 שנה קודם לכן, ומצאה לא מקובל כי צ'ארלס השני, מלך אנגליה התחתן עם קתרינה, נסיכת פורטוגל, שהגיעה מפורטוגל, והעדיפה את הכנסייה הקתולית.
1808. תקרית הנמל נגסאקי : HMS Phaeton נכנסת לנמל לתקוף את הספנות ההולנדית.
1832. אוטוקיצ'י, קיוקיצ'י ואיוואצ'יצ'י, שדרות ממחוז אאיצ'י, חצו את האוקיינוס השקט ונפרסו בחוף המערבי של צפון אמריקה.
שלושת הגברים היפנים התפרסמו בצפון מערב האוקיינוס השקט ונראה שהעניקו השראה לרנאלד מקדונלד לנסוע ליפן.
הם הצטרפו לאוניית סחר לבריטניה, ומאוחר יותר למקאו.
אחד מהם, אוטוקיצ'י, קיבל אזרחות בריטית ואימץ את השם ג'ון מתיו אוטוסון.
בהמשך ערך שני ביקורים ביפן כמתורגמן עבור הצי המלכותי הבריטי.
הסכם הידידות האנגלו-יפני המוגבל הראשון נחתם על ידי האדמירל סר ג'יימס סטירלינג ונציגי שוגונות טוקוגאווה (באקו).
1855. במאמץ למצוא את הצי הרוסי באוקיינוס השקט בזמן מלחמת קרים, הגיע כוח חיל הים הצרפתי-בריטי לנמל הקודאטה, שהיה פתוח לספינות בריטיות כתוצאה מאמנת הידידות משנת 1854, והפליג צפונה יותר, תפיסת רכוש החברה הרוסית-אמריקאית באי אורופ, האיים הקוריליים.
חוזה פריז (1856) מחזיר את האי לרוסיה.
אמנת המסחר האנגלו-יפנית נחתמה על ידי הלורד הסקוטי אלגין ונציגי השוגונאט של טוקוגאווה ליפן, לאחר סיום הסכם האריס.
בריטניה השיגה זכויות אקס טריטוריאליות ביפן, עם בית המשפט העליון הבריטי לסין ויפן, בשאנגחאי.
אונייה מחופת שריון בריטית בשם אנפירורו הוצגה בפני ממשל טוקוגאווה על ידי ברוס כמתנה לקיסר מהמלכה ויקטוריה.
1862. השוגון מקים את שגרירות יפן הראשונה לאירופה, בראשות טקנוצ'י יאסונורי.
תקרית נממוגי התרחשה בתוך שבוע מרגע הגעתו של ארנסט סאטו ליפן.
1862–75. גריסון צבאי בריטי הוקם ביימת, יוקוהמה.
1863. החמישייה החמישית החלה את לימודיהם באוניברסיטת קולג 'בלונדון בהנחיית פרופסור אלכסנדר ויליאם ויליאמסון.
1863. הפגזת קגושימה על ידי הצי המלכותי הבריטי.
1864. הפצצת שימונוסקי על ידי בריטניה, צרפת, הולנד וארצות הברית.
1865. בנק HSBC הבריטי מבריטניה הוקם בהונג קונג.
1865. צ'ושו רכש את ספינת המלחמה איחוד מחברת גלובר ושות', סוכנות של ג'רדין מת'סון שהוקמה בנגסאקי, בשם סצומה שלא הייתה אז נגד שוגונות טוקוגאווה.
1866 HSBC הקימה סניף יפני ביוקוהמה.
1867. פרשת איקרוס, תקרית בה נרצחו שני מלחים בריטים בנגסאקי, מה שהוביל להגברת המתח הדיפלומטי בין בריטניה לשוגונות טוקוגאווה.
1868. ההפיכה על ידי צ'ושו וסצומה הביאה לרסטורציית מייג'י.
1869. אלפרד, הדוכס מאדינבורו הופך לנסיך האירופי הראשון שביקר ביפן והגיע עם HMS Galatea ב-4 בספטמבר 1869, והתקבל עלי ידי הקיסר מייג'י בטוקיו.
1872. משלחת איוואקורה ביקרה בבריטניה כחלק מסיור דיפלומטי וחקירתי בארצות הברית ובאירופה.
1873. המכללה האקדמית להנדסה נפתחה עם הנרי דייר כמנהל.
1879 בית הדין הבריטי ליפן הוקם ביוקוהמה.
1880. ממשלת יפן הקימה את בנק ספוקי יוקוהמה כבנק עסקאות זר בלבד ביפן, בתמיכת HSBC.
1886. תקרית נורמנטון שוקעת ספינת סוחר בריטית מול חופי מחוז וואקאיאמה.
בריחת צוותים בזמן ש 25 נוסעים יפנים נספו.
זעם ציבורי יפני נרחב בעקבות מועצת החקירה העוקבת אחר בית משפט לחוץ לארץ לא מצליחה לתת דין וחשבון לצוות הבריטי.
1885–87. תערוכה יפנית בנייטסברידג', לונדון.
1887–89. המשפטן פרנסיס טיילור פיגוט, בנו של חבר הפרלמנט לשעבר ג'ספר וילסון ג'ונס, נחנך כיועץ מחוקק של איטו הירובומי, ראש ממשלת יפן הראשון.
1890. ממשלת יפן קבעה את חוקת מייג'י, אשר בית-העמיתים לא הגיע עם זכות בחירה אוניברסלית.
1891. האגודה היפנית של לונדון נוסדה על ידי ארתור דיוסי .
1894. האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט נחתמה בלונדון ב-16 ביולי.
האמנה בוטלה מחוץ לטריטוריה ביפן עבור נתינים בריטים החל מה-17 ביולי 1899.
1899. זכויות אקס-טריטוריאליות עבור נתינים בריטים ביפן הגיעו לסיומם.
הישיבה האחרונה של בית המשפט הבריטי ליפן.
1902. הברית האנגלו-יפנית נחתמה בלונדון ב-30 בינואר.
זו הייתה אבן דרך דיפלומטית שראתה סוף לבידודה המזהרת של בריטניה, והסירה את הצורך של בריטניה לבנות את חיל הים שלה באוקיינוס השקט.
1905. הברית היפנית-בריטית התחדשה והורחבה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שודרגו, כאשר לראשונה הוחלפו שגרירים.
1907. ביולי השיקה חברת הטקסטיל הבריטית J.
Coats את חברת הבת Teikoku Seishi והחלה לשגשג.
1908. האגודה היפנית-בריטית הוקמה במטרה לטפח הבנה תרבותית וחברתית.
1909 פושימי סדנארו חוזר לבריטניה כדי להעביר את תודתה של ממשלת יפן על הייעוץ והסיוע הבריטי במלחמת רוסיה-יפן.
1910. סדנארו מייצג את יפן בהלוויה הממלכתית של אדוארד השביעי, ופוגש את המלך החדש ג'ורג' החמישי בארמון בקינגהאם.
התערוכה ביפן-בריטית מתקיימת ב Shepherd's Bush בלונדון.
1913. אוניית המערכה קונגו, אחרונת ספינות המלחמה שנבנו בבריטניה עבור חיל הים של יפן, נכנסה לשירות.
1914-1915. יפן הצטרפה למלחמת העולם הראשונה כבעלת ברית של בריטניה לפי תנאי הברית, וכבשה את צ'ינגדאו שהייתה מושבה גרמנית בסין.
הם גם סייעו לאוסטרליה וניו זילנד ללכוד ארכיפלגים כמו איי מרשל ואיי מריאנה.
1915. עשרים ואחת התביעות העניקו ליפן שליטה משתנה על סין כולה, ואסרו על מעצמות אירופה להרחיב את פעילותן בסין.
1917. הצי הקיסרי היפני מסייע למי המלכותי הבריטי ולבעלות הברית לפטרל בים התיכון נגד ספינות מעצמות המרכז.
1919. יפן מציעה סעיף שוויון גזעי במשא ומתן להקמת חבר הלאומים, הקורא "...
לא לעשות הבחנה, לא בחוק או למעשה, בגלל גזעם או לאומם." בריטניה, שתמכה במדיניות אוסטרליה הלבנה, התנגדה לכך, וההצעה נדחית.
1921. יורש העצר הירוהיטו ביקר בבריטניה ובמדינות אחרות באירופה.
זו הייתה הפעם הראשונה שנסיך כתר יפני נסע מעבר לים.
1921. הגעה לספטמבר של משלחת סמפיל ביפן, משימה טכנית בריטית לפיתוח כוחות אירופיים ימיים.
1922. הוועידה הימית בוושינגטון מסכמת את אמנת ארבעת הכוחות, אמנת וושינגטון ואמנת תשעת הכוחות; פירוק כוחות צי גדולים במשך 10 שנים עם הפחתה חדה של כוחות הצי המלכותי והצי הקיסרי.
החוזים מציינים כי נקודות החוזק הימיות של המעצמות העיקריות אמורות להיות בריטניה = 5, ארצות הברית = 5, יפן = 3, צרפת = 1.75, איטליה = 1.75. המעצמות ישמרו על האמנה במשך עשר שנים, ואז יתחילו במירוץ חימוש ימי.
1922. אדוארד, נסיך ויילס שנסע ב-HMS Renown, מגיע ליוקוהמה ב-12 באפריל לביקור רשמי של ארבעה שבועות ביפן.
1923. הברית היפנית-בריטית הופסקה רשמית ב-17 באוגוסט בתגובה ללחץ אמריקני וקנדי.
1930. ועידת הפירוק בלונדון מכעיסה את הצבא והחיל הים היפני.
חיל הים של יפן דרש שוויון עם ארצות הברית ובריטניה, אך נדחה; היא שמרה על היחס הקיים ויפן נדרשה לגרוט ספינת מלחמה.
קיצונים מתנקשים בראש ממשלת יפן והצבא נוטל לידיו יותר כוח.
הצבא היפני תופס את השליטה במנצ'וריה, שסין לא שלטה עליה במשך עשרות שנים, ומקימה ממשלת בובות.
בריטניה וצרפת שולטות למעשה ב"חבר הלאומים", המפרסם את דו"ח ליטון בשנת 1932, וטענו כי ליפן היו טרוניות אמיתיות, אך היא פעלה שלא כדין בתפיסת המחוז כולו.
יפן פורשת מהליגה, בריטניה לא נוקטת בפעולה.
1934. חיל הים המלכותי שולח ספינות לטוקיו כדי לקחת חלק במצעד ימי לכבודו של אדמירל היהאצ'ירו טוגו, אחד מגיבורי הצי הגדולים ביפן, " נלסון של המזרח".
1937. "הקמיקזה", אב-טיפוס של מיצובישי קי -15, נוסע מטוקיו ללונדון, המטוס הראשון שנבנה ביפנית שנחת באירופה, להכתרתם של המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת'.
1938 בנק ספוקי יוקוהמה רכש את HSBC .
1939. מקרה טיינג'ין כמעט גורם למלחמה אנגלו-יפנית כאשר היפנים חסמו את הוויתור הבריטי בטיינג'ין, סין.
מלחמת האוקיינוס השקט מתחילה כאשר יפן תוקפת נחלות קולוניאליות בריטיות במזרח הרחוק.
1941–42. בחודשים הראשונים של המלחמה כוחות יפניים מרוצים מניצחון לניצחון.
הם לוכדים את הונג קונג, בורנאו הבריטית, מלאיה, סינגפור ובורמה.
הכניעה של סינגפור היא תבוסה משפילה עבור הבריטים; יותר ממאה אלף חיילי האימפריה הופכים לשבויים.
הלאומנים היפנים חוגגים את הניצחון על האירופאים.
שבויי מלחמה בריטים רבים מתים בתנאי שבי קשים מאוד.
1944. הפלישה היפנית להודו דרך בורמה מסתיימת באסון.
הקרבות שהתנהלו בין אימפל וקוהימה הופכים לתבוסה הגרועה ביותר בשטח עד כה בתולדות יפן.
בקרב היבשתי האחרון המשמעותי של מלחמת העולם השנייה היו מעורבים כוחות בריטים ויפנים.
זה התרחש בבורמה - ניסיון פריצה יפני כושל בפוגו יומה.
על אוניית המערכה מיזורי במפרץ טוקיו, האדמירל ברוס פרייזר היה בין המפקדים של בעלות הברית שקיבלו רשמית את כניעתה של יפן .
1945-46. חיילים בריטים משתמשים בשבויי מלחמה יפניים כדי להרגיע את ההתקוממויות הלאומיות בהודו-סין הצרפתית ששוחררו לאחרונה ובאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
מפקד גדוד רס"ן קידו אף מומלץ על ידי הגנרל פיליפ כריסטסון לאות השירות המצוין.
1945-1951. יפן נמצאת תחת כיבוש בעלות הברית.
כוח חבר העמים הבריטי תופס את המחוזות המערביים של שימאנה, ימאגוצ'י, טוטורי, אוקייאמה והירושימה ושטחה של שיקוקו.
בשנת 1951 זה הופך לכוחות קוריאה הבריטית של כוחות העמים הבריטי עם תחילת מלחמת קוריאה.
1948. אולימפיאדת הקיץ של 1948 נערכה בלונדון, אולם יפן לא השתתפה בה.
1951. הסכם סן פרנסיסקו - הסכם השלום בו נורמלו היחסים האנגלו-יפנים.
אחד התנאים לאמנה היה קבלת יפן את פסקי הדין של בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק (סעיף 11).
1953. נסיך העצר בן התשע-עשרה אקיהיטו (קיסר משנת 1989 עד 2019), מייצג את יפן בהכתרתה של המלכה אליזבת השנייה
1953. המועצה הבריטית ביפן הוקמה.
1957. ראש ממשלת יפן, נובוסוקה קישי, החליט לפצות את ממשלת צרפת ואת בנק דה לינדוכין בשטרות לירה שטרלינג.
1963. אוניברסיטת אוקספורד הציבה את היפנית כמקצוע במכון המזרחי שלה (הפקולטה המשנה ללימודי מזרח אסיה).
1966. הביטלס שיחקו בניפון בודקאן בטוקיו להערכה מוחצת.
ביצוע זה הדגיש את גידול הרצון הטוב בין בריטניה ליפן במדיניות קשרי החוץ שלהם.
1971. הקיסר הירוהיטו מקיים ביקור ממלכתי בבריטניה, 50 שנה מהביקור הקודם מסוג זה.
1975. המלכה אליזבת השנייה מקיימת ביקור ממלכתי ביפן.
1978. תחילת תוכנית BET (תוכנית חילופי הוראה בריטית) בה תומכת לראשונה על ידי ניקולס מקלין.
שנות השמונים הקבוצה הפרלמנטרית הבריטית-יפנית הוקמה בבריטניה בראשית שנות השמונים.
1983. נארוהיטו (כיום נסיך הכתר ביפן) למד במכללת מרטון, אוקספורד עד 1985, וחקר תחבורה על נהר התמזה.
1986. ניסאן מוטורס החלה להפעיל את מפעל המכוניות שלה בסנדרלנד, כ-Nissan Motor Manufacturing (UK) Ltd.
1986. הנסיך והנסיכה מוויילס ערכו ביקור מלכותי מוצלח.
1987. תוכנית JET (יפן חילופי והוראה) מתחילה כאשר מיזוג BET ומלגת פולברייט ממוזגות.
1988. הוקמה קרן דאיווה אנגלו-יפנית.
1990. הוקמה אגודת הבוגרים למשתתפי JET הבריטית JETAA UK
1991. טורניר הסומו הראשון שמתקיים מחוץ ליפן מתארח באולם אלברט הול בלונדון.
1998. הקיסר אקיהיטו מקיים ביקור ממלכתי בבריטניה.
2001 – פרויקט חילופי התרבויות "יפן 2001", שהתקיים במשך השנה, ראה סדרה מרכזית של אירועי תרבות, חינוך וספורט יפניים שנערכו ברחבי בריטניה.
2001 – ג'יי.אר ווסט מתנות Shinkansen מסדרת 0 (מס '22-141) למוזיאון הרכבת הלאומי ביורק, היא היחידה מסוגה שנשמרה מחוץ ליפן.
2007 – HIM הקיסר אקיהיטו בביקור ממלכתי השני שלו בבריטניה.
2011 – בריטניה שולחת אנשי הצלה עם כלבי הצלה ואספקה כדי לסייע ליפנים, לאחר רעידת האדמה והצונאמי ב-11 במרץ 2011.
2012 – משלחת סחר בבריטניה ליפן, בראשות ראש הממשלה לדייוויד קמרון, מודיעה על הסכם לפיתוח משותף של מערכות נשק.
פברואר 2015 – הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' בביקור רשמי בסיורים באזורים הרוסים מהצונאמי בשנת 2011 כולל פוקושימה, אישינומאקי ואונאגאווה.
דצמבר 2018 – הפרלמנט האירופי אושר עסקה חדשה שתהווה את האותיות הכחולות לסחר שלאחר הברקזיט בין יפן לבריטניה.
אוקטובר 2020 – נחתם הסכם סחר דו צדדי ראשון אחרי הברקזיט במעמד שרת המסחר הבריטית אליזבת טראס ושר החוץ היפני טושימיטסו מוטגי.
במסגרת ההסכם הופחתו המכסים על מוצרי סחר שונים בין המדינות.
יפן מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בקארדיף ואדינבורו.
מאידך, בריטניה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-2 קונסוליות בקיטה קיושו ואוסקה.
היחסים האנגלו-ירדניים מתייחסים ליחסים בין ממלכת ירדן ההאשמית לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
שתי המדינות חולקות קשר הדוק יחסית שהחל בעת שההאשמים קיבלו עזרה בריטית להפיל את השלטון העות'מאני במדינה במלחמת העולם הראשונה, אך לעיתים היחסים גם סבלו ממתחים.
עם זאת, שתי המדינות הצליחו להבטיח מערכת יחסים חזקה.
לירדן יש שגרירות בלונדון ולבריטניה יש שגרירות בעמאן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ביקשו ההאשמים עזרה ותמיכה מהאימפריה הבריטית דרך מטה המשרד לענייני המזרח התיכון בקהיר כדי להילחם נגד העות'מאנים, שהתממשה לאחר 1916. המרד הערבי הפתאומי בהנהגת המשפחה ההאשמית, אף שלא היה מסוגל להבטיח תמיכה מוחלטת משבטים ערביים אחרים, מילא תפקיד אינסטרומנטלי בקריסת השלטון העות'מאני שם.
עם זאת, המטרה העיקרית של המרד ההאשמי, אחדות ועצמאות מוחלטת למדינה ערבית שהשתרעה מעיראק וסוריה המודרנית ועד תימן למעט עדן, לא כובדה על ידי לונדון ובעלת בריתה צרפת.
בסופו של דבר, כהתנצלות על הכישלון, בריטניה העמידה את השריף עבדאללה כשליט אמירות עבר הירדן בתקווה ליישר את ההדורים.
עד שנת 1956 לא הייתה לאמירות, אף על פי שהיא נשלטה על ידי ההאשמים, ממשל עצמאי מלא.
ממשלת בריטניה הפעילה עדיין את השפעתה ברחבי האמירויות.
ג'ון באגוט גלאב, המכונה גלאב פאשה, היה השליט דה-פקטו האחראי על המדינה, והניח את היסוד של הלגיון הערבי, שהפכו מאוחר יותר לכוחות המזוינים הירדניים.
באותו הזמן, גלאב פאשה מילא תפקיד שנוי במחלוקת, שנמצא עדיין בוויכוח בתולדות הממלכה הירדנית המודרנית.
במלחמת העצמאות הישראלית ב-1948, בריטניה העדיפה בסתר פלישה ירדנית מוחלטת לגדה המערבית, בתקווה למנוע הקמה אפשרית של מדינה פלסטינית בהנהגת אמין אל-חוסייני, והצליחה בהשגת מטרתה, ובכך הבטיחה את ההשפעה הבריטית בתוך עבר הירדן אף על פי שתפקידם יצר תוצאה לא רצויה בעתיד המזרח התיכון.
מאוחר יותר בריטניה המשיכה לתמוך בירדן במהלך ספטמבר השחור נגד אש"ף, אף על פי שתמיכתה הוטלה בספק לאחר התייחסותה בחוסר אמון לעתידו של המלך חוסיין.
בריטניה גם תמכה בסתר בהיתר למטוסים ישראליים לטוס בירדן כאשר סוריה שלחה כוחות לפלוש למדינה, ואילצה את הסורים לסגת.
המלך חוסיין עצמו נישא לאנטואנט גרדינר, אישה בריטית שילדה מאוחר יותר את עבדאללה השני, מלך ירדן, ובעקבות כך, עבדאללה השני נחשב ממוצא בריטי דרך אמו.
הודות לקרבה חזקה זו ולנישואים המאוחרים בין חוסיין למונא, ירדן ובריטניה שומרות על קשר חזק.
ראש הממשלה הבריטית תרזה מיי ראתה את ירדן כבעלת ברית ראויה לציון, ונענתה באמון הדדי מצד ראש הממשלה הירדני.
שתי המדינות גם התכוונו להרחיב את קשריהן הדו-צדדיים.
שתי המדינות גם היו מעורבות בקנה מידה קטן בשיחות השלום בין ישראל לרשות הפלסטינית כמשא ומתן, ודחקו בשיחות שלום בין הצדדים.
לדברי המלך עבדאללה השני, מערכת היחסים כבר הגיעה לנקודת שיא ובשלה להפוך לשותפות אמיתית.
יחסי הממלכה המאוחדת–מונטנגרו, או יחסי בריטניה–מונטנגרו, הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לבריטניה.
בשנת 1878 בריטניה הכירה בנסיכות מונטנגרו כמדינה עצמאית וריבונית על ידי קונגרס ברלין.
באותה תקופה בריטניה שמרה על שגרירות בבירת המלוכה, צטיניה.
שגרירות בריטניה לשעבר בצטיניה עדיין עומדת כיום והיא כיום בית האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת מונטנגרו.
לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו, בריטניה הכירה במונטנגרו כמדינה עצמאית וכוננה יחסים דיפלומטיים ב-13 ביוני 2006. בריטניה שדרגה אז את המשרד הבריטי בפודגוריצה.
הדוכס מיורק ביקר במונטנגרו כדי לפתוח רשמית את השגרירות הבריטית החדשה בפודגוריצה במרץ 2009.
מונטנגרו פתחה שגרירות בלונדון בספטמבר 2007 (שגרירות סרביה ומונטנגרו לשעבר בלונדון הפכה לשגרירות סרביה ב-5 ביוני 2006).
המועצה הבריטית פועלת בפודגוריצה מאז 1994, והיא ממוקמת בשיתוף עם השגרירות.
המועצה הבריטית במונטנגרו מטפחת יחסי תרבות בין בריטניה ומונטנגרו באמצעות עבודות הפרויקט שלה בתחומי החינוך, התעשיות היצירתיות, הממשל והשפה האנגלית, וכן באמצעות תחזוקה ופיתוח רשתות עם ארגונים ממשלתיים, לא ממשלתיים ובינלאומיים באופן מקומי.
מפקד בריטניה ב-2001 רשם 31,244 אנשים שנולדו במדינת סרביה ומונטנגרו לשעבר, שהם כיום המדינות העצמאיות של סרביה ומונטנגרו.
בריטניה תומכת בתוקף בחברות מונטנגרו באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסי הממלכה המאוחדת–מקדוניה הצפונית אלו היחסים הדו-צדדיים בין מקדוניה הצפונית לבריטניה.
בריטניה תמכה בסוף המאה ה-19 בתנועה הלאומית לשחרור מקדוניה מהאימפריה העות'מאנית, ואף הגבירה את תמיכתה בעקבות מרד אילינדן, אולם לאחר מלחמות הבלקן תמכה בחלוקת מקדוניה בין סרביה, יוון ובולגריה, ותמכה בפתרון זה גם במהלך ועידת השלום בפריז (1919), לאחר מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם השנייה תמכה בריטניה ביוגוסלביה, שמקדוניה הייתה חלק ממנה, ושירות המודיעין הבריטי אף שיתף פעולה במהלך המלחמה עם תנועות פרטיזנים מקדונים.
עם הכרזת העצמאות של מקדוניה בשנת 1991, בריטניה הכירה במקדוניה תחת שמה החוקתי.
בריטניה מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליות כלליות בביטולה.
מאידך, מקדוניה הצפונית מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד.
יחסי הממלכה המאוחדת–מלטה הם יחסי החוץ בין מלטה והממלכה המאוחדת.
בשנת 1800 כבשו הבריטים את האיים מידי הצרפתים וכחלק מהסכם פריז של 1814, עברה מלטה רשמית לשלטון האימפריה הבריטית.
האיים שימשו כמפקדת הצי הבריטי בים התיכון (עד שנת 1937).
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה למלטה תפקיד חשוב עקב קרבתה לקווי האספקה הגרמניים.
על גילוי אומץ הלב בשעת המצור על מלטה, הוענק לאי כולו עיטור גבורה - צלב ג'ורג', אשר מופיע בסמל ובדגל המדינה.
גרמניה הנאצית ואיטליה הכינו בשנת 1942 תוכנית מפורטת לפלישה למלטה ("מבצע הרקולס"), אך היא לא הוצאה לפועל.
אחרי מלחמת העולם השנייה התמודדה מלטה עם קשיים כלכליים.
כלכלת מלטה התבססה במידה רבה על עבודה עבור הבסיס הימי הבריטי באי.
קיצוצים בתקציב הביטחון של בריטניה הביאו לפיטורים במלטה, ומנהיגי האיים הביעו אכזבה מאי התמיכה של ממשלת בריטניה ובעקבות זאת, דרשו מנהיגי האי עצמאות.
באוגוסט 1962, בקשה ממשלת מלטה מבריטניה להעניק לאי עצמאות בהקדם האפשרי.
בשנת 1964 הוענקה למלטה עצמאות מהאימפריה הבריטית, וחוקת 1964 העמידה את אליזבת השנייה כראש המדינה ומינתה מושל כנציג המלכה באיים.
בשנת 1973 הפכה מלטה לרפובליקה החברה בחבר העמים הבריטי ולה נשיא כראש המדינה.
מלטה הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004.
ישנה קהילה מלטזית קטנה בבריטניה.
בנוסף, הטריטוריה הבריטית של גיברלטר הושפעה משמעותית במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 מהגירה ממלטה.
מאז משאל העם על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, מספר הבקשות עבור אזרחות מלטזית על ידי אזרחים בריטיים, המבוסס על קשרי משפחה או מגורים לטווח ארוך מגורים, עלייה חדה מ-382 ב-2016 ל-619 ב-2017 ו-704, רק במהלך עשרת החודשים הראשונים של שנת 2018.
מלטה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון, וקונסוליות בבלפסט, קארדיף, גלאזגו והאי מאן.
מאידך, בריטניה מחזיקה במלטה נציבות עליונה בוולטה בלבד.
יחסי הממלכה המאוחדת–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין נסיכות ליכטנשטיין.
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ליכטנשטיין.
ב-23 ביוני 2016 הצביעו תושבי הממלכה המאוחדת בעד עזיבת המדינה את האיחוד האירופי.
כחלק מיצירת בעלות ברית מסחריות חדשות, כהכנה לעזיבה, בפברואר 2019 נחתם בין ליכטנשטיין לממלכה המאוחדת הסכם מסחר כחלק מהסכם גדול יותר בין הממלכה המאוחדת לשווייץ .
אזרחי הממלכה המאוחדת ואזרחי ליכטנשטיין הם בעלי חופש תנועה בין מדינה למדינה.
הממלכה המאוחדת אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
הממלכה המאוחדת האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ הסמוכה, על ליכטנשטיין.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בממלכה המאוחדת, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי הממלכה המאוחדת – טורקיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של טורקיה לממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד.
שתי המדינות היו במלחמה מספר פעמים, כמו למשל במלחמת העולם הראשונה.
עם זאת, הן גם היו בעלות ברית מספר פעמים, כמו במלחמת קרים.
שתי המדינות מקיימות כיום יחסים באמצעות שגרירות בריטניה באנקרה ושגרירות טורקיה בלונדון.
טורקיה ובריטניה מקיימות יחסים דו צדדיים טובים.
נשיא טורקיה ג'וודט סונאי ערך ביקור ממלכתי בבריטניה בנובמבר 1967. נשיא טורקיה קנן אוורן ערך ביקור ממלכתי בבריטניה ביולי 1988. אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, ערכה ביקורים ממלכתיים בטורקיה באוקטובר 1971 ובמאי 2008. בריטניה וטורקיה שתיהן חברות ב-G-20, ובריטניה תמכה בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
בשנת 1600 נוצרה ברית אנגלו-מרוקאית בין אנגליה למדינות הוואסל העות'מאניות של החוף הברברי.
מלחמת העולם הראשונה והמנדט בפלשתינה
האימפריה העות'מאנית, שארץ ישראל הייתה חלק ממנה, התפרקה זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפרקה רשמית בשנת 1923 על ידי הסכם לוזאן.
בשנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה היו כמה ניצחונות עות'מאניים חשובים נגד האימפריה הבריטית, כמו מערכת גליפולי והמצור על כות.
בריטניה הצהירה על כוונתה לתמוך ביצירת מולדת יהודית בארץ ישראל בהצהרת בלפור, 1917. הבריטים ניהלו בעבר במכתבי חוסיין–מקמהון דיונים עם המשפחה ההאשמית בנוגע לתפיסה של מדינה ערבית עצמאית.
דיונים אלה נותרו דו משמעיים ועמומים, אך הכילו את התמיכה המרומזת של בריטניה במדינה ערבית עצמאית בתמורה למרד ערבי מוצלח במלחמת העולם הראשונה.
הבריטים, תחת גנרל אלנבי סייעו לכוחות המרד הערבי בהנחיית קציני מודיעין בריטים, ביניהם המפורסם ביותר הוא תומאס אדוארד לורנס, והוא תרם לתבוסת הכוחות העות'מאניים בשנת 1917 בהם הכוחות הבריטיים והצרפתים כבשו את סיני ואת רוב סוריה הגדולה.
השטחים הוחזקו על ידי הבריטים למשך שארית המלחמה.
האימפריה העות'מאנית החכירה את האי קפריסין לממלכה המאוחדת בשנת 1878. בריטניה סיפחה את קפריסין רשמית כמושבה בריטית בשנת 1914 עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
קצת יותר משנה לאחר מכן בשנת 1975, היה גם זרם של בערך 60,000 קפריסאים טורקיים מדרום לצפון לאחר הסכסוך.
הפלישה הטורקית הסתיימה בחלוקת קפריסין לאורך הקו הירוק בפיקוח האו"ם שעדיין מחלק את קפריסין.
בשנת 1983 הכריזה הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (TRNC) על עצמאות, אם כי טורקיה היא המדינה היחידה שמכירה בה.
בריטניה חתומה על חוזה הערבות יחד עם יוון וטורקיה בנוגע לעצמאותה ומעמדה של קפריסין.
הממלכה המאוחדת היא היבואנית השנייה בגודלה של סחורות מטורקיה, אחרי גרמניה.
טורקיה מייצאת לבריטניה כ-8% מכלל סחורותיה.
מדי שנה, כ-2.5 מיליון בריטים יוצאים לחופשות בטורקיה, בעוד 100,000 טורקים נוסעים לבריטניה לצורך עסקים או הנאה.
בריטניה הייתה התומכת החזקה ביותר בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
האיחוד האירופי וטורקיה קשורים בהסכם איחוד המכס שנכנס לתוקף ב-31 בדצמבר 1995. טורקיה הייתה מדינה מועמדת להצטרף לאיחוד האירופי מאז 1999. בשנת 2010 דיווח ה-BBC על 'כעס' של ראש הממשלה קמרון על הקצב האיטי של משא ומתן באיחוד האירופי.
בוריס ג'ונסון, ראש ממשלת בריטניה היה בעברו תומך נלהב בשאיפותיה של טורקיה.
עם זאת, כתמיכה בברקזיט בבריטניה, הוא טוען כי טורקיה - כמו בריטניה - תהיה מחוץ לאיחוד.
ככלכלות החמישית והשמונה עשרה בגודלן בעולם בהתאמה, בריטניה וטורקיה הן גם הכלכלות האירופיות השנייה והשביעית בגודלן.
במהלך ביקורה של תרזה מיי בטורקיה בינואר 2017, חתמו בכירי BAE סיסטמס והתעשייה האוניברסיטאית על הסכם בשווי של כמאה מיליון ליש"ט עבור BAE שיספק סיוע בפיתוח מטוסי ה-TAI TFX.
יחסי הממלכה המאוחדת – לבנון הם היחסים הדו-צדדיים בין הממלכה המאוחדת ולבנון.
בסתיו 1918 כבשו כוחות האימפריה הבריטית את שטחי לבנון, כחלק מהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, אולם לאחר המלחמה העבירו הבריטים את שטחי לבנון לצרפת, כחלק מהסכם סייקס–פיקו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה לבנון תחת שלטון צרפת של וישי, אשר שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית, ובעקבות כך פלשו כוחות חבר העמים הבריטי לסוריה ולבנון בקיץ 1941, ולאחר כיבושן מסרו אותן לכוחות צרפת החופשית.
במהלך מלחמת לבנון השנייה עמדה בריטניה לצד ישראל וגינתה את פעולות החזבאללה, ואף סיכלה יחד עם גרמניה וצ'כיה ב-1 באוגוסט הצעה של האיחוד האירופי להפסקת אש מיידית, כדי להגן על האינטרסים הישראליים.
בריטניה מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות בלבד, ואילו לבנון מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד.
יחסי מולדובה-בריטניה הם יחסי החוץ בין מולדובה לבריטניה.
בריטניה הכירה בעצמאות מולדובה ב-31 בדצמבר 1991, יחד עם שאר מדינות האיחוד האירופי, ובשנת 2002 פתחה שגרירות בקישינב.
בריטניה מחזיקה במולדובה שגרירות בקישינב בלבד, ואילו מולדובה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד.
יחסי בריטניה – מונגוליה הם יחסים הדדיים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד ומונגוליה.
ב-1963, בריטניה הייתה המדינה המערבית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם מונגוליה
שתי המדינות מתארות את מערכת היחסים שלהם כ"קרובה".
הוגו סווייר , שכיהן אז כשר זוטר לענייני חוץ, נאם גם הוא בבית אסיה, ושיבח את השקעות מונגוליה בהתמודדות עם שינוי האקלים, ביטול עונש המוות ב-2012, ותיאר את מונגוליה כ"מובילת הטון בין שכנותיה".
בריטניה מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור בלבד, ואילו מונגוליה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט וגלאזגו.
בין המדינות קיימים קשרי סחר והשקעות חזקים הנהנים מצמיחה מהירה.
החברה הבריטית-אוסטרלית ריו טינטו מפעילה את מכרה אויו טולגוי בדרום מונגוליה, אחד הגדולים בעולם.
כ-7,000 אזרחים בריטים מבקרים במונגוליה בכל שנה, וכ-4,000 מונגולים מתגוררים בבריטניה.
יחסי הממלכה המאוחדת–מלזיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין שתי המדינות, מלזיה ובריטניה.
מלזיה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון, ובריטניה מחזיקה במלזיה נציבות עליונה בקואלה לומפור.
שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים.
סוחרים אנגלים שהו במים מלאיים מאז המאה ה-17. לפני אמצע המאה ה-19, האינטרסים של בריטניה באזור היו כלכליים בעיקרם, עם מעט עניין בשליטה טריטוריאלית.
הצמיחה של הסחר עם סין באוניות בריטיות הגבירה את רצונה של חברת הודו המזרחית הבריטית (EIC) לבסיסים באזור.
איים שונים שימשו למטרה זו, כאשר הרכישה הקבועה הראשונה הייתה פננג, שהושכרה מסולטן הקדה בשנת 1786. זמן קצר לאחר מכן נחכר שטח קרקע ביבשת מול פננג (המכונה פרובינציה וולסלי).
בשנת 1795, במהלך מלחמות נפוליאון, כבשו הבריטים בהסכמת הולנד את מלאקה ההולנדית כדי למנוע שליטה צרפתית באזור.
בשנת 1824 בחלה רשמית ההגמוניה הבריטית במלאיה על ידי האמנה האנגלו-הולנדית, שחילקה את הארכיפלג המלאי בין בריטניה להולנד.
ההולנדים פינו את מלאקה והתנערו מכל העניין במלאיה, ואילו הבריטים הכירו בשלטון ההולנדי בשאר הודו המזרחית.
עד שנת 1826 שלטו הבריטים על פניאנג, מלאקה, סינגפור והאי לאבואן, שהוקמו כמושבות כתר של מושבות המצרים, אשר ניתנו תחילה תחת ה-EIC עד 1867, כאשר הועברו למשרד המושבות בלונדון.
לעומת זאת, הראג'ות הלבנים (שנוסד על ידי ההרפתקן הבריטי ג'יימס ברוק) שלט בראג' של סרוואק משנת 1841 עד 1946, ואילו צפון בורניאו הוקמה על ידי חברת בורנאו הצפונית.
בהמשך הפכו גם סרוואק וגם צפון בורנאו לפרוטקטורט בריטי, ומושבת כתר ב-1946. בשנת 1944 ערכו הבריטים תוכניות לאיחוד מלאי, שיאחד את המדינות המלאיות (למעט סינגפור), למושבת כתר אחת, במטרה לעצמאות.
היא הוקמה בשנת 1946, והתפרקה בשנת 1948 והוחלפה על ידי הפדרציה של מלאיה.
הפדרציה נעשתה עצמאית מבריטניה ב-31 באוגוסט 1957, והצטרפה לצפון בורניאו, סרוואק וסינגפור כדי להקים פדרציה גדולה יותר חדשה המכונה הפדרציה של מלזיה ב-16 בספטמבר 1963. עם זאת, תוך פחות משנתיים לאחר הקמת הפדרציה גורשה סינגפור כתוצאה ממהומות הגזע ב-1964.
היחסים המודרניים בין שתי המדינות הותנו ועוצבו על ידי השלטון הקולוניאלי הבריטי במדינה החל מהמאה ה-19 ועד לעצמאותה.
מאז הקמת הפדרציה המלזית נערכו מספר ביקורים רשמיים של מנהיגי המדינות.
הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' ואשתו קתרין, דוכסית קיימברידג' ביקרו במלזיה בין התאריכים 13-16 בספטמבר 2012, כחלק מסיור בן תשעה ימים ברחבי מדינות חבר העמים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס השקט כדי לחגוג את יובל היהלום של המלכה אליזבת.
ב-2 בנובמבר 2017, הנסיך צ'ארלס ואשתו קמילה, דוכסית קורנוול, ערכו ביקור רשמי במלזיה לציון 60 שנה ליחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
מאז 1963, לשכת המסחר המלזית הבריטית (BMCC) מספקת לעסקים בריטים חילופי ידע, סיוע בסחר ותמיכה במלזיה.
בשנת 2017 בריטניה הייתה שותפת הסחר הרביעית בגודלה במלזיה באיחוד האירופי (האיחוד האירופי) עם סחר ושירותים שנתיים בסכום של 3.34 מיליארד ליש"ט.
הצד המלזי הודיע שהוא גם מוכן לעבוד עם בריטניה.
בספטמבר 2017, ביקר שליח הסחר של ראש ממשלת בריטניה למלזיה, ריצ'רד גרהאם, בביקור במלזיה במטרה לקדם את מומחיות החינוך של בריטניה וליצב את המדינה כיעד ההשקעה בחו"ל שבחר בחברות ומשקיעים מלזיים, והוסיף כי המדינה הכפילה את הייצוא שלה יותר מכפליים לחמישה מיליארד ליש"ט לתמיכה בסחר דו כיווני עם מלזיה.
באוקטובר 2017, מועצת המגה הטכנית של בריטניה 2017 (הכוללת 50 חברות טכנולוגיה מהשורה הראשונה) פנתה למלזיה להרחיב את ההיקף העסקי ולחקור עסקאות טכנולוגיות חדשות עם שחקנים מקומיים.
המועצה הבריטית מספקת חונכות בשפה האנגלית לאלפי מורים מקומיים לבתי ספר יסודי במזרח מלזיה במסגרת פרויקט פיתוח מורים לשפה האנגלית (ELTDP) עם ממשלת מלזיה.
בריטניה מקיימת יחסים עם משרד ההגנה של מלזיה ועם הכוחות המזוינים של מלזיה.
קשר זה החל במהלך השלטון הקולוניאלי של מלאיה וסינגפור לפני עצמאותה של מלאיה בשנת 1957, כולל העימותים בין הממשלה השלטון לכוחות הקומוניסטים.
הן מלזיה והן הממלכה המאוחדת הם חלק מהסדרי ההגנה של חמש המעצמות.
יחסי הממלכה המאוחדת – כווית הם יחסי החוץ בין כווית ובריטניה.
לכווית שגרירות בלונדון, ולבריטניה שגרירות בעיר כווית.
היחסים בין המדינות נחשבים לחזקים ביותר, למרות המרחק הגאוגרפי הגדול בין שתי המדינות וההבדל בדת, שפה, מנהגים ומסורות בין שני העמים, זה לא מנע כינון מערכת יחסים מובהקת ויוצאת דופן בין כווית לממלכה המאוחדת.
כווית קשורה לבריטניה באופן הדוק לשדות הנפט, שחברות בריטיות בוחנות ומייצאות עבור כווית, כמו גם קשרי הגנה בתחום ההגנה והחימוש.
כמו גם בהיבטים אחרים, כולל השקעות בכלכלה, סחר, חינוך וטכני, וכן יחסי תיירות.
בשנת 1899 חתם השייח' הראשי של כווית (שהייתה אז מחוז של האימפריה העות'מאנית), מובארכ א-סבאח על חוזה חסות עם בריטניה, דבר שהביא לשלטון בריטי לא-רשמי בכווית.
ההסכם אושר על ידי העות'מאנים ב-1913 בהסכם שנקרא האמנה האנגלו-עות'מאנית ובה סוכם כי תוענק לכווית אוטונומיה מסוימת וששתי האימפריות יהיו מעורבות בניהולה ובמדיניות החוץ שלה.