tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החלק התחתון בצבעי קרם או צהבהב.
הוא בעל זנב ארוך ויכול אפילו להיתלות ממנו.
יש לו עיניים ואוזניים גדולות, לסת קצרה ומעוגלת, רגליים אחוריות ארוכות מהקדמיות וכפות ידיים שעירות עם טפרים קטנים.
לנקבות זוג פטמות אחד הממוקמות בחלק האחורי של הבטן ליד הרגליים האחוריות.
האולינגו חי בטבע רק ביערות גשם ממקסיקו עד פרו ובוליביה בדרום ותפוצתו הרבה ביותר היא באמריקה המרכזית.
הוא חי ביערות גבוהים מ-1,000 מ' בדרך כלל אך גם פחות ונמנע מיערות פתוחים או ממטעים.
הוא יוצא לחיים בלילות וביום ישן במחילה בין העצים.
מזונו העיקרי הוא פירות שונים, בעיקר תאנים, אך הוא אוכל כל והוא ניזון גם מבשר, ביצים וכו'.
בעונה היבשה נצפו אולינגים ששותים מצוף של עץ הבלזה.
בעתות רעב תת-המינים הצפוניים עשויים לחפש אוכל על הקרקע ובתקופה זו הם פגיעים ביותר.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי היגוארונדי, הפומה, האוצלוט, הטאירה ונחשי הבואה.
האולינגו נחשב לחיה בודדה אבל לעיתים הוא חי בזוגות או במשפחה מאוד קטנה, בעיקר בעונה היבשה בה הם נוהגים להתרבות.
הוא יכול לחיות עד 25 שנים בשבי.
מועדון הכדורגל "אולימפיק" דונצק (באוקראינית: Футбольний клуб «Олімпік» Донецьк ) הוא מועדון כדורגל מקצועני אוקראיני, שבסיסו בעיר דונצק שבאוקראינה ההתמודדה בליגת העל האוקראינית בכדורגל.
המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון אצטדיון דינמו על שם ולרי לובנובסקי בקייב, עקב משבר אוקראינה ומלחמת האזרחים באוקראינה המונעת את קיום משחקי הבית באצטדיון הבייתי המקורי במתחם הספורט האולימפי המשולב, שבדונצק.
לקבוצה ישנה יריבות עם הקבוצה הבכירה של דונצק: שחטאר דונצק.
עונהטורנירשלביריבהמשחק ביתמשחק חוץ2017/18הליגה האירופיתסיבוב המוקדמות השלישי פאוק סלוניקי<center>1:1<center>2:0
עד 2014 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון אולימפיק דונצק המכונה מתחם הספורט האולימפי המשולב.
האצטדיון מכיל 4,500 מושבים ומאז פרוץ משבר אוקראינה מצוי בתפעול השלטונות הבדלניים של הרפובליקה העממית של דונצק.
תשתית המתחם כוללת מגרש כדורגל בגודל 105х68, שלושה מגרשי אימונים קטנים ושני מגרשים למשחקי קטרגל.
מאז 2014 הקבוצה מארחת באצטדיון דינמו שבקייב, המכיל למעלה מ-16,000 מושבים.
אולינגו מזרחי (שם מדעי: Bassaricyon alleni) הוא מין של יונק ממשפחת הראקוניים החי על העצים באמריקה הדרומית והוא מין הבסרקיון היחיד החי ממזרח להרי האנדים.
בעבר היה תת-מין של אולינגו צפוני.
אורכו של אולינגו זה 30–45 סנטימטרים ומשקלו 1.1-1.5 קילוגרם.
הוא בעל פרווה צמרית בצבע חום-בהיר עם ראש גדול ואוזניים ורודות גדולות.
הראש גדול והזרועות ארוכות ומותאמות לאחיזה בענפים.
האולינגו הוא שוכן עצים הפעיל בלילה וניזון מפירות ובעלי חיים קטנים.
אולינגו מערבי (שם מדעי: Bassaricyon medius) הוא מין של יונק ממשפחת הראקוניים החי על העצים באמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית.
הוא התגלה ביערות הגשם של פנמה ודרומה לקולומביה ואקוודור ממערב להרי האנדים.
אורכו של אולינגו זה 31–41 סנטימטרים ומשקלו 0.9–1.2 קילוגרם.
הוא קטן מהאולינגו הצפוני, אך גדול משאר המינים בסוג.
העיניים גדולות ומופנות קדימה והזרועות ארוכות ומותאמות לאחיזה בענפים.
אוליסש קורייה א סילבה (; נולד ב-4 ביוני 1962) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אשר מכהן כראש ממשלת כף ורדה מאז 22 באפריל 2016.
סילבה נולד ב-4 ביוני 1962 בפראיה, כף ורדה.
בשנת 1988 סיים לימודי כלכלה בליסבון שבפורטוגל.
סילבה החזיק בתפקידי הנהלה בכירים בבנק של כף ורדה בשנים 1989–1994. בשנים 1999–2000 כיהן כשר האוצר.
בשנת 2008 נבחר סילבה לראש ממשלת פראיה.
אולכסה ואסילייביץ' דוב-בוש (1700, הכפר פצ'ניז'ין, פולין-ליטא / אוקראינה — 24 באוגוסט 1745, הכפר קוסמץ', פולין-ליטא / אוקראינה) היה מנהיג תנועת המורדים של עמי הקרפטים.
יליד משפחת איכרים שירדה מנכסיה.
אולכסה דוב-בוש הצטרף מוקדם למאבק השחרור האנטי -פאודלי של תושבי הקרפטים המזרחיים (אוקראינה), שהתאחדו נגד האצילים שעסקו בחלוקת העושר המופרז של האדונים הפיאודליים ושותפיהם לטובת האיכרים העניים ביותר.
פעילותו של דוב-בוש זכתה לתמיכה רבה באוכלוסייה המקומית - על פי האגדות, פעם אפילו נעזר במייסד החסידות הבעל שם טוב.
בשנת 1738, דוב-בוש כבר הוביל יחידת מרד רבות עוצמה, שפעלה לא רק בארץ מולדתו של אולכסה - אזור פצ'נזצ'ין ומעבר יבלוניבסקי הסמוך - אלא גם כמעט בכל שלוחות הקרפטים האוקראינים: באזור הקרפטים, בוקובינה וטרנסקרפטיה.
יחידות האופרישקי, בראשותו של דוב-בוש, ירדו לא פעם לאזורים הנמוכים של גליציה והקרפטים.
הוא תקף את האצילים ובעלי הקרקעות הפולנים וההונגרים.
דוב-בוש חילק את הרכוש המוחרם בקרב איכרים.
אמנם בתחילה פעל אולכסה יחד עם אחיו איוואן, אך לאחר שבשנת 1739, במהלך ריב, איוואן דוב-בוש גרם לפציעות קשות ברגלו של אחיו עם גרזן, אולכסה צלע למשך שארית חייו.
בשנת 1740 הגיעה תנועת האופרישקי בראשות דוב-בוש לשיאה.
בהסתערות הכוחות הפולנים נסוג דוב-בוש לעמק בוקובץ, משם ירדו לצ'ורנוהורה, קולומויצ'ינה, בוקובינה וטרנסקרפטיה (באותה תקופה פעל איוואן דוב-בוש במערב, ליד פשמישל).
בשנת 1744 פעל אולכסה דוב-בוש באזור טורקה ודרוהוביץ'.
הוא ביצע מספר פשיטות על סולוטווין ונדבירנה, כבש את מבצר בוגורודצ'נסקאיה לזמן קצר.
בסופו של דבר, הוא נהרג בבגידה על ידי תושב הכפר קוסמאצ'י (כיום אזור איוואנו-פרנקיבסק), סטפן דז'ווינצ'וק, ששיתף פעולה עם השלטון הפולני.
פעילותו ומותו הטרגי של אולכסה דוב-בוש מצאו את השתקפותם בסיפורי עם ואגדות אוקראיניות שהביאו גם להופעתם של שמות טופונימיים רבים, כגון "סלע דוב-בוש", "אבן דוב-בוש" (למשל סלעי דוב-בוש באזור איוואנו-פרנקיבסק).
דמותו ידועה לא רק בפולקלור האוקראיני, אלא גם במסורת העממית בעל פה של הספרות ההונגרית, הפולנית והמולדובית.
בשנת 1941 הפסל ובמאי הקולנוע איוואן קוואלרידזה החל לצלם את הסרט "אגדת דוב-בוש", שהפקתו הופסקה בשל המלחמה.
בשנת 1960, הבמאי ויקטור איוואנוב צילם סרט עלילתי על חייו של אולכסה דוב-בוש עם אפאנסיי קוצ'טקוב בתפקיד הראשי המבוסס על אותו תסריט.
בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט "אגדת הקרפטים" וב-2022 יצא לאקרנים האפוס ההיסטורי דוב-בוש, בהפקת חברת FILM.UA Group ובתמיכת משרד התרבות של אוקראינה.
בפצ'ניז'ין, מחוז קולומיסקי, הוקם המוזיאון להיסטוריה ולמידע מקומי של אולכסה דוב-בוש (סניף של מוזיאון איוואנו-פרנקיבסק לאומנות מקומית).
בקייב, צ'רנוביץ, לבוב, איוואנו-פרנקובסק ודולינה נקראו רחובות על שמו.
אוליסס הרנן דה לה קרוס ברנרדו (בספרדית: Ulises Hernán de la Cruz Bernardo; נולד ב-8 בפברואר 1974) הוא כדורגלן עבר אקוודורי.
כיום חבר הפרלמנט האקוודורי מטעם התנועה הירוקה.
דה לה קרוס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו קיטו וכבר בגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בשנת חתם בברצלונה גואיאקיל אך מיעט לשחק.
בעקבות כך הושאל לאאוקס ולאחר מכן לקיטו.
בעונת כבש שלושער בניצחון 0-7 נגד אמלק וזכה עם הקבוצה באליפות המדינה בסיום העונה.
ביוני דה לה קרוס חתם בהיברניאן מליגת העל הסקוטית תמורת 700 אלף פאונד.
דה לה קרוס כבש צמד בניצחון נגד הארטס בדרבי של אדינבורו.
בקיץ חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג.
בעונתו הראשונה במועדון, הוא שיחק 24 משחקים בכל במסגרות, וכבש שער ליגה אחד נגד צ'רלטון אתלטיק.
לאחר מינויו של דייוויד אולירי למאמן הקבוצה, נחלש מעמדו של דה לה קרוס.
ב-20 בינואר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד שפילד יונייטד.
לאחר שהקבוצה ירדה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ שוחרר מהמועדון.
את עונת פתח ללא קבוצה ובמרץ חתם בברמינגהאם סיטי במדיה שיחק משחק אחד.
בקיץ חזר לאקוודור וחתם בקיטו עמה זכה בקופה סודאמריקנה וברקופה סודאמריקנה באותה שנה.
בפברואר הודיע על פרישה מכדורגל וכי פניו לפוליטיקה המקומית.
ב-28 במאי 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור בהפסד 3-0 ל.
ב-28 במאי 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
השתתף עם הנבחרת 5 פעמים בקופה אמריקה ופעמיים בגביע העולם בכדורגל.
במהלך קמפיין מוקדמות מונדיאל 2010 מתח ביקורת על מאמן הנבחרת ואיבד את מקומו בהרכב.
דה לה קרוס שגדל בכפר עני באקוודור, הקים לאחר הצלחתו את ארגון הצדקה "Friends of FundeCruz" כדי לממן מספר פרויקטים המשרתים את הקהילה המקומית, לה הוא תורם בכל חודש כ-10% ממשכורתו.
הקרן מממנת בין היתר מפעל לטיפול במים, מרכז בריאות ומגרש ספורט.
דה לה קרוז מונה לשגריר יוניסף במדינה.
בבחירות הכלליות באקוודור שנערכו בשנת 2013 נבחר לפרלמנט כנציג מחוז קארצ'י מטעם מפלגת PAIS ביחד עם אגוסטין דלגאדו ואיוון הורטאדו.
ליגת העל האקוודורית: , ,
אולכסה נובאקייבסקי (באוקראינית: Оле́кса Новакі́вський; 14 במרץ 1872 – 29 באוגוסט 1935), מורה לאמנות בלבוב, ידוע בעיקר כצייר אימפרסיוניסט.
הוא נולד ליערן שעבד באחוזה של משפחה פולנית אריסטוקרטית.
באותה תקופה האזור היה חלק של האימפריה הרוסית.
אציל מקומי שם לב לכישרונו וסיפק לו את האמצעים להשכלה אמנותית.
תמיכה נוספת אפשרה לו לעבור לאקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב, שם עבד בין היתר עם יאן מטייקו ועם לאון ויצ'ולקובסקי.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1900.
כעשר שנים התגורר בכפר מוגילה, על גבול פולין-אוקראינה (אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית).
הוא חלק בית עם אלמנה מבוגרת שאת בתה הוא נשא.
התערוכה הראשונה שלו הייתה עם החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, בשנת 1901, אך הוא זכה לתשומת לב מועטה עד לתערוכתו האישית בקרקוב ב-1911.
הוא עבר ללבוב ב-1913, בחסותו של הארכיבישוף אנדריי שפטיצקי.
זמן קצר לאחר מכן, הוא הקים בית ספר לאמנות משלו.
רוב הציירים הידועים של גליציה של תחילת המאה העשרים למדו שם, לפחות לזמן קצר.
התערוכה המצליחה ביותר שלו הייתה בשנת 1921. מ-1924 עד 1925, הוא היה דקאן האמנויות באוניברסיטה האוקראינית.
הוא נקבר בבית העלמין ליכב.
בשנת 1972 הוקם בלבוב המוזיאון לאמנות לזכרו.
אולכסיי הריהורוביץ' בייליק (באוקראינית: Олексій Григорович Бє́лік; נולד ב-15 בפברואר 1981 בדונצק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות החלוץ בקבוצות שחטאר דונצק ודניפרו מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
לאחר שפרש ממשחק פעיל פנה לקריירת אימון.
בייליק גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל שחטאר דונצק, בגיל 17 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון ובהמשך עבר לקבוצה הראשית של שחטאר.
בייליק כמעט ולא שותף במשחקים כשחקן ההרכב הפותח, המאמן מירצ'ה לוצ'סקו העדיף לשתפו במשחקים כשחקן מחליף, אשר עשוי לשנות את התוצאה לקראת סוף המשחק.
בתחילת 2008 הושאל לקבוצת בוכום הגרמנית.
באוגוסט 2008 נמכר תמורת 5.5 מיליון דולר לקבוצת דניפרו.
בקבוצתו החדשה שוב שובץ בייליק לתפקיד דומה לזה שהיה לו בשחטאר.
לאחר 3 שנים בדניפרו עזב לקבוצת מטאלורג זפוריז'יה, שם הפך לשחקן הרכב קבוע.
בסוף עונת 2011/2012 פרש ממשחק פעיל בשל פציעה.
בייליק שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים והיה לאחד מכוכבי הנבחרת - השתתף ב־24 משחקים בהם הבקיע 15 שערים.
מנבחרת הנוער המשיך לנבחרת הצעירה.
הוא שיחק 27 משחקים, הבקיע 17 שערים.
בשנת 2001 היה בסגל הנבחרת באליפות העולם לנבחרות צעירות.
הוא השתתף בכל ארבעת משחקי הנבחרת בטורניר, בהם הבקיע 3 שערים.
בייליק זומן לנבחרת הלאומית של אוקראינה בשנת 2004. במשחקו הראשון במדי הנבחרת (מול ) גם הבקיע שער.
הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, אך לא השתתף במשחקים, פרט למשחק רבע הגמר מול איטליה, בו נכנס כמחליף בדקה 70.
בייליק עבד כסוכן שחקנים בשנים 2015–2020. החל משנת 2022 עובד בייליק בצוות האימון של שחטאר דונצק.
הוא משמש כמאמן קבוצת הנוער של המועדון.
אוליסס 31 (ביפנית: 宇宙伝説ユリシーズ, בצרפתית: Ulysse 31) היא סדרת אנימה בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1981 בשיתוף-פעולה יפני-צרפתי.
סדרת האנימציה היא גרסת מדע בדיוני מודרנית לסיפור "אודיסיאה" של הומרוס.
הסדרה שודרה במקור בשפה הצרפתית בערוץ France 3 הצרפתי בין אוקטובר 1981 לאפריל 1982. לאורך השנים הסדרה שודרה בארצות שונות ודובבה למספר שפות.
עלילת הסדרה אשר מתרחשת במאה ה-31 עוקבת אחר אוליסס, מפקד ספינת החלל הענקית "אודיסיאה", מנסה למצוא את הדרך חזרה לכדור הארץ בעודם נוסעים ברחבי החלל באמצעות החללית שלהם.
לאוליסס מצטרפים בנו, טלמאקוס, ועוד מספר חברים.
בתחילת המסע אוליסס הורג קיקלופ ענק על מנת להציל קבוצת ילדים משועבדים, אשר כללה את בנו טלמאקוס.
עם זאת, מעשה התרסה זה מכעיס את האלים האולימפיים, ובעקבות כך זאוס גוזר על אוליסס לשוטט ביקום עד שימצא את ממלכת האדס, ורק אז יוכל למצוא את דרכו חזרה לכדור הארץ.
בדרכם הצוות נתקל במספר רב של דמויות בולטות מהמיתולוגיה היוונית, אשר בגרסה זו הם לרוב חייזרים או רובוטים מהעתיד.
אוליסס - הגיבור הראשי אשר מבוסס על דמותו של אודיסאוס מהמיתולוגיה היוונית.
אוליסס הוא מפקד ספינת החלל "אודיסיאה" ולוחם מיומן.
טלמאקוס - בנו הצעיר של אוליסס אשר מצטרף אליו למסעו.
טלמאקוס בעל התושייה מסייע לאביו לעיתים רבות להתגבר על מכשולים שונים.
תמיס - נערה חוצנית דמוית אדם מכוכב הלכת זוטרה בעלת עור כחול, שיער לבן, אוזניים מחודדות ועיניים מלוכסנות בסגנון של עיני חתול.
לתמיס יש כוחות טלפתיים, היא מסוגלת לבצע טלקינזיס, והיא חסינה מפני ירי.
דמותה מבוססת על דמותה של אלת הצדק תמיס.
אוליסס הציל גם אותה מהקיקלופ ובעקבות כך היא הצטרפה לצוותו.
נונו - בן הלוויה הרובוטי של טלמאקוס אשר מיומן בתיקון מכונות ובעל כוח פיזי רב.
קטן ואדום המשמש כדמות קומית.
דמותו בסדרה משמשת בעיקר כאתנחתא קומית.
נומינור - נער חוצן דמוי אדם מכוכב הלכת זוטרה אשר הוא אחיה הגדול של תמיס.
גם נומינור הצטרף לצוות לאחר שאוליסס הציל אותו מהקיקלופ.
נומינור נמצא בהקפאה קריוגנית במשך רוב הסדרה.
זאוס - שליט האלים אשר מטיל קללה על אוליסס וצוותו שגורמת להם לשוטט ביקום.
מבוסס על דמותו של זאוס מהמיתולוגיה היוונית.
פוסידון - אחד משלושת האלים המרכזיים והחזקים לצד אחיו זאוס והאדס.
מבוסס על דמותו של פוסידון מהמיתולוגיה היוונית.
אוליסס חייב למצוא את הממלכה שלו על מנת למצוא את הדרך חזרה לכדור הארץ.
מבוסס על דמותו של האדס מהמיתולוגיה היוונית.
פסקול הסדרה הצרפתי, השונה מן היפני, הולחן ברובו על ידי דני קרוקט ואייק איגן.
שישה נעימות נושא נוספות בסדרה הולחנו והופקו על ידי שוקי לוי וחיים סבן.
הפסקול היפני הולחן על ידי וואקאקוסה קיי.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 יצאה לשווקים בבריטניה מהדורת ה-DVD של הסדרה בגרסה האנגלית.
אולין ארל "טייגר" טיג היה פוליטיקאי אמריקאי ומוותיקי מלחמת העולם השנייה ששימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית עבור מחוז הקונגרס ה-6 של טקסס כדמוקרטי במשך 32 שנים, מ-1946 עד 1978. הוא קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
טיג נולד ב-6 באפריל 1910 ב וודוורד, אוקלהומה וגדל במנה, ארקנסו, וסיים את לימודיו בקולג' החקלאי והמכני של טקסס (כיום אוניברסיטת טקסס A&M) ב-1932. הוא הצטרף לצבא ארצות הברית ב-1940 כלוטננט והשתחרר ב-1946 כקולונל.
הוא השתתף בפלישה לנורמנדי ביום ה-D, והיה ותיק קרבי מעוטר במלחמת העולם השנייה, וקיבל את כוכב הכסף עם שני אשכולות, כוכב הארד ושני עיטורי לב הארגמן.
הכינוי "טייגר" הגיע ממשחקו במגרש הכדורגל בזמן התיכון.
טיג נבחר ב-1946 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-6 של טקסס כדמוקרט, וכיהן בבית הנבחרים עד לפרישתו ב-1978. בהיותו בקונגרס, הוא תמך בחיילים משוחררים, וחיבר יותר חקיקה של ותיקים מכל חבר קונגרס לפניו.
הוא היה אחד מרוב המשלחת הטקסנית שסירבה לחתום על המניפסט הדרומי מ-1956 המתנגד לביטול ההפרדה של בתי ספר ציבוריים בהוראת בית המשפט העליון בעניין פסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
עם זאת, טיג הצביע נגד חוקי זכויות האזרח של 1957, 1960, 1964, ו -1968, וכן נגד התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965.
הוא סייע בשיפור ההטבות לניצולי שירות.
בשנת 1956, הוא עזר לשפץ את קצבאות השארים, עם יצירת פיצויי התלות והשיפוי.
הוא היה גם יו"ר הוועד הדמוקרטי בבית הנבחרים, יו"ר ועדת הבית לענייני חיילים משוחררים (1955–1972), ויו"ר ועדת הבית למדע ואסטרונאוטיקה (1973–1978).
לפני 1973, הוא גם עמד בראש ועדת המשנה לטיסות חלל מאוישות ובתפקיד זה פיקח על המאמצים של נאס"א להציב אדם על הירח.
בשנת 1976, טיג היה גורם מכריע בהקמת משרד המדע ומדיניות הטכנולוגיה.
מרכז הוותיקים של אולין אי.
טיג, בית חולים ומרכז בריאות VA בטמפל, טקסס, נקרא על שמו.
ה-VA גם מעניק את פרס Olin E.
Teague השנתי עבור תרומות לשיפור איכות החיים של ותיקים נכים.
על שמו נקראו גם מרכז המחקר Olin E.
Teague בטקסס A&M, מתקן לחקר חלל, ומרכז המבקרים המקורי במרכז החלל ג'ונסון (נסגר ב-1992).
אולין ולבורן היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס ושופט מחוזי של ארצות הברית בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז הדרומי של קליפורניה.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ונכנס למשרד פרטי באטלנטה מ-1866 עד 1871. הוא המשיך לעסוק באופן פרטי בדאלאס, טקסס החל משנת 1871.
לאחר עזיבתו את הקונגרס, ולבורן חידש את העיסוק הפרטי בסן דייגו, קליפורניה מ-1887 עד 1893, ובלוס אנג'לס, קליפורניה החל מ-1893.
ולבורן מונה על ידי הנשיא גרובר קליבלנד ב-25 בפברואר 1895, למושב בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז הדרומי של קליפורניה שפונה על ידי השופטת ארסקין מאיו רוס.
הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-1 במרץ 1895, וקיבל את המינוי שלו באותו יום.
שירותו הסתיים ב-31 בינואר 1915, עקב פרישתו.
ולבורן מת ב-6 בדצמבר 1921 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא נקבר בבית הקברות רוזדייל (כיום בית הקברות אנגלוס-רוזדייל) בלוס אנג'לס.
בתו של ולבורן נישאה לברטון אי גרין, מייסד שותף של בוורלי הילס, קליפורניה.
אולין דוויט טלמדג' ג'ונסטון היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הדרומית.
ג'ונסטון נולד ב-9 בנובמבר 1896 ליד הוני פת' שבקרוליינה הדרומית במחוז אנדרסון.
משפחתו קיימה חווה ועבדה במפעל הטקסטיל של חברת צ'יקולה.
נעוריו של ג'ונסטון התחלקו בין לימודים, עבודה בחווה ועבודה במפעל.
הוא יכול היה ללמוד בבית הספר רק בזמן שהמשפחה הייתה בחווה, בדרך כלל בקיץ.
בסופו של דבר נרשם ג'ונסטון למכון התעשייתי לטקסטיל, כיום ספרטנבורג מתודיסט קולג' בספרטנבורג, שם קיבל תעודת בגרות תוך 13 חודשים, וב-1915 השלים את לימודיו.
בסתיו 1915 נכנס לקולג' וופורד, שם מימן את לימודיו על ידי עיסוק במגוון עבודות, אך לימודיו נקטעו עקב שירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-1917 התגייס ג'ונסטון למשמר הלאומי של הצבא ושירת ביחידת המהנדסים ה-117, שצורפה לדיוויזיה ה-42, "דיוויזיית הקשת בענן", בצרפת.
הוא שירת שמונה עשר חודשים מעבר לים והגיע לדרגת סמל.
לאחר שחרורו ביוני 1919, חזר לוופורד שם קיבל תואר ראשון ב-1921. בסתיו 1921 נכנס ג'ונסטון לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, שם קיבל תואר שני במדעי המדינה ב-1923 וגם תואר במשפטים בשנת 1924. באותה שנה הקים את משרד עורכי הדין פוסט וג'ונסטון בספרטנבורג, ובדצמבר התחתן עם גלדיס אטקינסון מספרטנבורג.
היא תשמש לאורך הקריירה שלו כיועצת האמינה ביותר שלו.
ב-1922, בעודו לומד בקולג', נבחר ג'ונסטון לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית כדמוקרטי וייצג את מחוז אנדרסון למשך קדנציה אחת לפני שפרש מתפקידו ב-1924 כדי לנהל את משרד עריכת הדין שלו.
הוא נבחר לאותו גוף ב-1927 כנציג ממחוז ספרטנבורג וכיהן במשך שתי קדנציות.
ג'ונסטון התגלה כקמפיינר מוכשר ופופולרי.
כמחוקק צעיר, ג'ונסטון היה תומך של עובדי מפעלי הטקסטיל של המדינה, וההישג העיקרי שלו היה שמירה על חוק שחייב את בעלי הטחנות להתקין ביוב בכפרי טחנות.
ג'ונסטון ערך את הקמפיין הראשון שלו למושל ב-1930, והוביל על פני שאר המועמדים בפריימריז, אך הפסיד בכ-1,000 קולות בסיבוב הבחירות השני.
לא נרתע מההפסד, התמודד שוב ונבחר למושל קרוליינה הדרומית ב-1934, וכיהן במשך קדנציה אחת.
עם כניסתו לתפקיד, הציע ג'ונסטון שורה של הצעות חוק לסיוע לעובדי הטקסטיל של המדינה.
כתומך ניו דיל נלהב, הצליח לדחוף את תוכנית החקיקה שלו דרך בית הנציגים של המדינה אולם הובס בסנאט של המדינה הנשלט על ידי חבלי השפלה.
במה שהפך לקרב המפורסם ביותר בין מושל לבית מחוקקים בהיסטוריה של קרוליינה הדרומית, ניסה ג'ונסטון לפטר מספר חברים בוועדת הכבישים המהירים החזקה.
לאחר שהנציבים סירבו לעזוב את תפקידיהם, גייס ג'ונסטון את המשמר הלאומי כדי לכבוש את משרדי מחלקת הכבישים המהירים.
בסופו של דבר, הפסיד בקרב מול ועדת הכבישים המהירים, ופגע קשות במערכת היחסים הגרועה ממילא עם בית המחוקקים.
ג'ונסטון איבד את כוחו למנות נציבים על הכבישים המהירים, סמכות שמשרד המושל מעולם לא החזיר לעצמו.
בשנת 1935 העביר ג'ונסטון את חוק הפיקוח על משקאות אלכוהוליים להסדרת מכירת אלכוהול במדינה לאחר סיום חוק היובש הלאומי.
ב-1937 הוא חתם על חוק הרווחה הציבורית של קרוליינה הדרומית והקים מערכת ממלכתית לביטוח לאומי, פיצויי עובדים ודמי אבטלה.
לעומת מושלים קודמים שהשתמשו במשמר הלאומי ובמשטר צבאי כדי לרסק שביתות, השתמש ג'ונסטון בהם כדי להגן על שובתים וכדי לאטום מתחמי טחנות מפני פורצי שביתה.
לעיתים קרובות הכריח את ההנהלה לקבל אותו כמתווך ומדי פעם מצא משרות ממלכתיות עבור שובתים שהטחנות סירבו להעסיק מחדש.
כשלא הצליח להיבחר מחדש ב-1938, התמודד ג'ונסטון מול אליסון סמית' על מושבו בסנאט של ארצות הברית.
המירוץ עורר עניין לאומי, שכן סמית' נהיה ממתנגדי הניו דיל וג'ונסטון היה תומך נלהב.
סמית' היה אחד מהסנאטורים שהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ניסה לטהר.
בסופו של דבר, הפסיד ג'ונסטון בבחירות לסמית'.
עם זאת, מקובל היה שסמית' היה מאוד לא פופולרי בקרוליינה הדרומית ושג'ונסטון היה זוכה בפריימריז אם רוזוולט לא היה מתערב לטובתו או אם היה מתמקד בהשגת תמיכה מבעלי מפעלי הטקסטיל המשפיעים במדינה או בשימור ההפרדה הגזעית.
אף שג'ונסטון לא הגן על זכויותיהם של אפרו-אמריקאים, הוא לעיתים קרובות התעלם מהנושא של שמירה על ההפרדה הגזעית, מתוך אמונה ששיפור הרווחה הציבורית חשוב יותר.
כתוצאה מתמיכתו של ג'ונסטון ברפורמת העבודה החדשה, ברנס - דמות פופולרית ומשפיעה במדינה, שנבחר מחדש בפריימריז הדמוקרטיים של 1936 עם יותר מ-87% מהקולות - סירב לתמוך בג'ונסטון ותמך במקום זאת בבחירה מחדש של סמית'.
לאחר ההפסד שלו ב-1938, התמודד ג'ונסטון לסנאט בבחירות מיוחדות ב-1941 כדי להחליף את ברנס, שזה עתה מונה לבית המשפט העליון, אך הפסיד למושל קרוליינה הדרומית, ברנט מייבנק.
ג'ונסטון נבחר שוב למושל קרוליינה הדרומית ב-1942. הוא זכה בניצחון דחוק בפריימריז הדמוקרטי, והתמודד ללא מתנגדים בבחירות הכלליות.
עם זאת, הוא עדיין חפץ לזכות במושב בסנאט.
פרוץ מלחמת העולם השנייה גרמה לכך שסוגיות העבודה לא יתבלטו בקדנציה השנייה של ג'ונסטון.
במהלך אותה קדנציה שנייה, הוא התמקד יותר בשמירה על הפרדה גזעית וחתם על חוקים שניסו לעקוף את החלטת Smith v.
Allwright, שהצהירה כי פריימריז מופרדים גזעית אינם חוקתיים, בכך שהוא איפשר למפלגות פוליטיות במדינה לפעול כארגונים פרטיים נפרדים מהשלטון המדינה ולכן מחוץ להישג ידו של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הוא כיהן עד להתפטרותו ב-3 בינואר 1945, באותו יום שבו הושבע למושב הסנאט האמריקאי שאותו ניסה להשיג במשך כמה שנים.
ג'ונסטון נבחר לבסוף לסנאט ב-1944, והביס את אליסון ד.
סמית' בסיבוב חוזר של המירוץ שלהם ב-1938. לאחר מכן נבחר מחדש שלוש פעמים וכיהן בסנאט עד מותו ב-1965. ג'ונסטון כיהן בוועדות לחקלאות ויערנות, מחוז קולומביה, מערכת המשפט וסניפי הדואר ושירות המדינה.
הוא הפך ליושב ראש ועדת הדואר ושירות המדינה ב-1950 וזכה לכינוי "מר שירות המדינה" על מנהיגותו בוועדה זו ומסירותו לצרכים ולאינטרסים של עובדי הדואר ועובדים פדרליים אחרים.
הוא גם הצטרף עם דרומיים אחרים כחלק מקואליציית הדמוקרטים השמרנים בדרום.
ג'ונסטון היה תומך נלהב של כוח ציבורי, תוכניות לשוויון בחקלאות, תוכנית ביטוח סוציאלי רחבה וחזקה, והענקת ארוחות צהריים לילדים נזקקים בבתי ספר.
הוא גם התנגד בדרך כלל לסיוע חוץ, וראה בו תמיכה באינטרסים זרים על חשבון התעשייה והצרכנים האמריקאים.
על אף שלא היה דמות בולטת ברמה הארצית, היה ג'ונסטון מקושר היטב במדינתו.
ייתכן שהוא הסנאטור היחיד שהביס שני סנאטורים לעתיד.
הוא שמר על מושבו למרות אתגרים מסטרום ת'ורמונד בפריימריז הדמוקרטיים ב-1950 ומארנסט הולינגס בפריימריז ב-1962. לאחר מכן הביס את המועמד הרפובליקני שהתמודד מולו, העיתונאי וו.
בכל אחד מהמרוצים הללו, ג'ונסטון היה המועמד הליברלי יותר.
הולינגס, שהיה המושל ב-1962, תקף את ג'ונסטון כ-'הכלי של בוסי העבודה הצפוניים', אך ג'ונסטון ניצח את הולינגס ברוב של 2–1.
הוצאה להורג של ג'ורג' סטיני
ג'ונסטון סירב להעניק חנינה לג'ורג' סטיני, נער אפרו-אמריקאי בן 14 שנידון להוצאה להורג על ידי כיסא חשמלי ב-1944. סטיני הורשע שלא כדין ברצח של שתי ילדות בנות 7 ו-11 בעיר הולדתו אלקולו, קרוליינה הדרומית.
ג'ונסטון כתב בתגובה לפנייה אחת לחנינה כיאולי מעניין אותך לדעת שסטיני הרג את הילדה הקטנה יותר כדי לאנוס את הגדולה יותר.
אחר כך הוא הרג את הילדה הגדולה יותר ואנס את גופתה.
כעבור עשרים דקות הוא חזר וניסה לאנוס אותה שוב, אך גופה היה קר מדי.
בכל זה הוא הודה בעצמו.נמסר כי אמירות אלו היו בגדר שמועות בלבד, ונסתרו בזמנו על ידי דו"ח הבדיקה הרפואית על גופת הילדה.
ב-2014, 70 שנה לאחר ההוצאה להורג, בוטלה הרשעתו של סטיני לאחר מותו.
המקרה שלו זכור בימינו כהוצאה להורג שלא כדין ועיוות דין.
ג'ונסטון מת ב-18 באפריל 1965, בעקבות מאבק ארוך במחלת הסרטן.
בהספידו את ג'ונסטון, ציין מקורבו הוותיק, הסנאטור ג'ורג' אייקן מוורמונט – "במהלך כל הקריירה שלו בסנאט, הוא עבד עבור אלו שהיו הכי זקוקים לעזרתו ושהיה קל להתעלם מהם ולהזניח אותם".
בחנוכת חדר ג'ונסטון בספריית קרוליינה הדרומית, תיאר המושל רוברט מקנייר את ג'ונסטון כ"אדם עובד, ומי שאפשרו את חייו הציבוריים היו אנשים עובדים...
הוא היה אדם עם עקרונות שהגיע בתקופה בה היו חייבים להיעשות החלטות קשות".
ג'ונסטון נקבר בבית קברות בכנסייה הבפטיסטית בארקרס קריק, שם השתתף בטקסי יום ראשון במהלך שנות ילדותו, ליד הוני פת', קרוליינה הדרומית.
אולך תול אדריכלים נוסד בשנת 2014 על ידי האדריכלים תמי אולך לרר ונתי אולך, בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
נתי שימש כמייסד-שותף ומנכ"ל של המשרד עד שנת 2025, והיווה חלק משמעותי בעיצוב השפה והפרויקטים הראשונים של הסטודיו.
לפני ייסוד המשרד, נתי אולך היה שותף בהקמת משרד היולי אדריכלים יחד עם האדריכלים שגיא רכטר ואמיר תומשוב בשנת 2010. השלושה זכו בתחרות לתכנון הביתן הישראלי בתערוכת אקספו 2012 ביוסו, קוריאה הדרומית.
לאחר מכן תכננו יחד גם את מוזיאון ידידי ישראל בירושלים.
בשנת 2014 סיימו השותפים את שיתוף הפעולה ביניהם, ונתי אולך המשיך את פעילותו יחד עם תמי אולך לרר תחת השם אולך תול אדריכלים.
בשנת 2023 קיבלה תמי אולך לרר את פרס רזניק לאדריכלים צעירים מתחת לגיל 40, על עיצובה של תחנת הרכבת הקלה קריית הממשלה בנוף הגליל, ישראל.
שביל העצמאות – שביל עירוני היסטורי המדגיש את אתרי המורשת המרכזיים בתל אביב.
מוזיאון ידידי ישראל – מוזיאון מולטימדיה בירושלים המתמקד בקשרים ההיסטוריים בין קהילות לא יהודיות לבין הציונות.
וילה פרטית SCH – פרויקט מגורים בהרי ירושלים הכוללת עיצוב ייחודי עם אלמנטים אדריכליים כגון שימוש באבן מעל בסיס מזכוכית ובריכת שחיה על הגג עם נוף פנורמי.
תחנת רכבת קלה קריית הממשלה, נוף הגליל – פרויקט תשתית ציבורי שמחברת בין חיפה לנצרת.
התחנה מוקפת במבני ציבור מרכזיים ומיועדת לקבל מספר רב של משתמשים.
העלייה 66 – פרויקט מגורים הנמצא בשכונת בת גלים שבחיפה.
הפרויקט כולל מבנה מגורים בתמהיל מגוון של דירות, הפונות לנוף הים.
אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל בירושלים – האנדרטה מנציחה את קורבנות טבח שבעה באוקטובר וחללי מלחמת חרבות ברזל.
האנדרטה כוללת מגן דוד עם לוחות ברזל ומציינת את שמות הנופלים.
טקס חנוכת האנדרטה נערך באוקטובר 2024.
פארק רופין – בשטח של 30 דונם, ממוקם מול הספרייה הלאומית וליד מוזיאון ישראל בירושלים.
הפארק כולל מתקני שעשועים, אזורי אוכל, מתקני אמנות ופעילויות פנאי, וישמש כמרחב ציבורי המחבר בין אזורי התרבות, הממשל והקהילה בעיר.
המרחב הציבורי בעין כרם ירושלים – הפרויקט מתמקד בשדרוג הפארק העליון ורחוב המעיין בעין כרם, במטרה ליצור חיבור טבעי ומזמין בין כל חלקי המקום.
אקספו קוריאה 2012 הביתן הישראלי – ביתן ישראל בתערוכה הבינלאומית בקוריאה, תחת נושא אקולוגיה של האוקיינוסים, מציג את עולם הים המופלא והלא מוכר, תוך הדגשת האנרגיה היצירתית של החברה הישראלית במאבק לשימור האוקיינוס.
משרדי הרשות לפיתוח ירושלים – בכיכר ספרא עוצבו בשילוב אלמנטים קלאסיים ומודרניים, עם ריהוט, צבעים ואור טבעי, ליצירת סביבה משרדית פונקציונלית ואלגנטית.
נופית (רכבת קלה) – פרויקט תחבורה ציבורית המתוכנן לחבר בין חיפה לנצרת, באורך של כ-41 ק"מ.
הקו יכלול 20 תחנות ויועד לשירות כ-100,000 נוסעים ביום.
אוסישקין 41 – הבניין באוסישקין 41, השוכן בשכונת רחביה בירושלים, הוא בניין מגורים המשלב עיצוב מודרני עם חזית משומרת מהבניין הקודם.
מרכז מסחרי באר גנים – הראשון ביישוב הדרומי ליד אשקלון, ממוקם בכניסתו ונראה היטב מהכביש הראשי, במטרה לשרת את האוכלוסייה המקומית והארצית.
משרדי קרשנדו – הממוקמים בתל אביב, מציגים עיצוב מינימליסטי ויעיל המשלב את קו הרקיע בחלל.
החומרים שנבחרו בקפידה יוצרים סביבה מקצועית, תוך איזון בין אלגנטיות לאסתטיקה צעירה שמתאימה לערכי הקרן במפגש בין פיננסים לטכנולוגיה.
בית SA – הממוקם במרכז ירושלים, הוא בית יוקרתי ומינימליסטי המשלב יוקרה ופשטות.
העיצוב המודרני שם דגש על פרטים, עם חללים מרווחים ומסבירי פנים שמשדרים שלווה והרמוניה, תוך שמירה על הגבול בין המרחב הציבורי והפרטי.
פרס רזניק לאדריכלים צעירים מתחת לגיל 40, שניתן לתמי אולך לרר (2023).
פרס Houzee עבור בית SCH, וילה פרטית בהרי ירושלים.
פרס Property Awards עבור בית SCH, וילה פרטית בהרי ירושלים.
פרס Big See עבור בית SCH, וילה פרטית בהרי ירושלים.
פרס Big see עבור אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל.
"וילה ירושלמית באבן וזכוכית: מגלשה לצד המדרגות ובריכה משגעת על הגג", ynet, 2024.
"זה לא בית, זה משרד: הצצה לחללי העבודה החדשים של הרשות לפיתוח ירושלים", ynet, 2025.
"בקרוב: אנדרטת 'חרבות ברזל' בירושלים – כך היא תיראה", כל העיר, 2024.
אוליסס אלכסנדר גרסיה לופש (בפורטוגזית: Ulisses Alexandre Garcia Lopes; נולד ב-11 בינואר 1996) הוא כדורגלן שווייצרי יליד פורטוגל המשחק בעמדת המגן השמאלי באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית ובנבחרת שווייץ.
גרסיה הוא תוצר מחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך.
את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית ערך ב-18 במאי 2014 נגד פ.צ.
ב-26 במאי 2015 הודיעה ורדר ברמן מבונדסליגה על החתמתו של גרסיה לשלוש שנים.
במהלך עונת 2017/2018, הושאל גרסיה לנירנברג מהליגה הגרמנית השנייה.
ביוני 2018 הצטרף גרסיה ליאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית בחוזה לארבע שנים.
סכום ההעברה לורדר ברמן דווח כ-800,000 אירו.
בינואר 2024 חתם גרסיה באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית על חוזה לארבע שנים וחצי, תמורת סכום שדווח כ-3 מיליון אירו.
גרסיה זומן לראשונה לנבחרת שווייץ ביוני 2017, אך לא שיחק.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-1 בספטמבר 2021 במשחק ידידות נגד יוון, ניצחון ביתי 1–2. הוא החליף את סילבן וידמר במחצית.
אוּלְם היא עיר במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה.
אולם שוכנת בין שטוטגרט ומינכן (100 ק"מ מהראשונה ו-130 ק"מ מהשנייה).
העיר שוכנת על הגבול בין באדן-וירטמברג לבוואריה.
את הגבול מהווה נהר הדנובה, שלגדותיו שוכנת העיר.
מעבר לנהר שוכנת העיר נוי-אולם (אולם החדשה), השייכת לבוואריה.
באולם אוניברסיטה קטנה, אשר נוסדה ב-1967; לומדים בה כ-7,000 סטודנטים.
כ-18% מתושבי אולם אינם גרמנים; רוב הזרים הם טורקים.
מסביב לעיר אוּלם נמצאו ממצאים ארכאולוגיים ליישוב עתיק ביותר, שתוארכו כ-7,000 לפני זמננו.
בעיר עצמה נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הנאוליתית.
אוֹלם מוזכרת לראשונה בשנת 854 לספירה, ובשנת 1164 הוכרזה כעיר, על ידי פרידריך ברברוסה.
העיר שגשגה במאה ה-16 וה-17, בעיקר בזכות יצוא של טקסטיל באיכות גבוהה.
באותן שנים פרחה גם האמנות בעיר, בעיקר בתחומי הציור והפיסול.
בימי מלחמות הקואליציה האנטי צרפתית השלישית כיתר נפוליאון צבא אוסטרי גדול בסביבות אולם והשמידו .
באולם נולד ב-1879 אחד הגרמנים והמדענים הידועים ביותר בכל הזמנים - הפיזיקאי היהודי אלברט איינשטיין.
בית הולדתו אינו קיים עוד, ובמקומו הוצבה אנדרטה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בדצמבר 1944, הופצצה אולם על ידי בנות הברית ו-81% אחוז מהמבנים בה נהרסו.
לאחר תום המלחמה שוקמה העיר.
עקב כך, הבניה בעיר מאופיינת בבניה מודרנית, שבה משולבים שרידים רבים ומגוונים של מבנים עתיקים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה פעל בעיר בית הספר לעיצוב HFG-ULM (1953-1968), מקימיו היו מיוצאי הבאוהאוס, אינגה שול, בעלה אוטו איכר ומקס ביל.
בית הספר הוקם לזכר שני אחיה של אינגה- הנס וסופי, חברים בוורד הלבן.
בית הספר התייחד בכך שלימד קורסי בסיס לכלל הסטודנטים, קורסי התמחות (עיצוב פנים, גרפי, אדריכלות וכן הלאה), וקורסים נוספים בסוציולוגיה, כלכלה ושאר מדעי החברה.
לבית הספר היה שת"פ משמעותי עם חברת בראון הגרמנית, המוסד הוא אחד ממוסדות העיצוב המשפיעים ביותר על אופן הליכי העיצוב במאה שנים האחרונות.
לכנסייה באולם (Ulmer Münster)הצריח הגבוה ביותר בעולם.
גובה הצריח הוא 161.53 מטרים, רק מטרים ספורים יותר מגובהה של הקתדרלה של קלן (זאת נחשבת לכנסייה הגדולה ביותר בגרמניה; המינסטר של אולם נמצאת במקום השני).
המינסטר של אולם מפורסמת לא רק בגודלה הרב אלא גם בעושר יצירות האמנות שבתוכה.
העדות הראשונה להימצאם של יהודים בעיר היא מ-1241 בה מדווח על מיסים ששולמו על ידם, אולם ההערכה היא כי היהודים הראשונים הגיעו לעיר הרבה לפני כן.
מצבות בבית הקברות מהשנים 1243 ועד 1491 מעידות על רציפות התיישבות יהודית במקום.
בפרק זמן זה ידוע שרבים מהיהודים עסקו במתן הלוואות.
בפרעות המוות השחור שנערכו ב-1349 נבזז הרובע היהודי בעיר וחלקים ממנו נהרסו אך הקהילה התאוששה חיש מהר.
במאה ה-15 בעת שחשיבות העיר גדלה, גבר לחץ המיסים על היהודים וב-1499 הם נצטוו לעזוב את העיר בתוך חמישה חודשים.
מדיניות זו שנקראה Judenfreiheit נאכפה במשך 200 שנה ורק ב-1712 הורשו יהודים לחזור ולסחור בשוק הבקר המקומי ורק בסוף אותה מאה הורשו יהודים לחזור ולהתגורר בעיר.
רוב היהודים היו סוחרים ובעלי בתי מלאכה והיו מבוססים כלכלית.
במהלך השלטון הנאצי פחתה האוכלוסייה היהודית בעיר מ-530 נפש ב-1933 ל-162 נפש באוגוסט 1939. בליל הבדולח נשרף בית הכנסת של אולם ויהודים רבים הוכו.
מתוך 116 יהודי אולם שגורשו למחנות (45 מהם לטרזיינשטט) רק ארבעה שרדו.
ב-1958 הוקם ציון במקום בו עמד בית הכנסת שנשרף וב-1988 הועמד במקום ציון גדול יותר.
עם תום מלחמת העולם השנייה הוקם באולם מחנה עקורים בו התגוררו יהודים משארית הפלטה.
בשנת 2000 הוקמה בעיר קהילה יהודית שהיא סניף של הקהילה של וירטמברג המצויה בשטוטגרט בשיתוף פעולה עם חסידות חב"ד.
מאז מכהן הרב שניאור זלמן טרבניק כרב העיר.
ב-2004 מנתה הקהילה כ-450 נפש; רובם מהגרים מחבר המדינות בשנות ה-90. בשנת 2012 נחנך במרכז העיר בית כנסת, מרכז קהילתי, מקווה טהרה וגן ילדים.
האירוע היה בנוכחות נשיא גרמניה יואכים גאוק.
אולם אוסישקין (בשמו הרשמי: אולם "הפועל" תל אביב) היה אולם כדורסל בן כ-2,000 מושבים בתל אביב-יפו, בין השנים 1980–2005, ששימש כאולם הבית של הפועל תל אביב.
האולם היה בתחילת רחוב אוסישקין שממנו נגזר שם האולם.
בסמוך לרחוב התערוכה לנמל תל אביב.
שטח האולם לשעבר משמש מאז הריסתו כחלק מפארק הירקון.
בעקבות המעבר למשחקים באולמות סגורים באמצע שנות השבעים החליטה הנהלת הפועל תל אביב על הקמת האולם.
האולם הוקם בשנת 1979 במקומו של מגרש הכדורסל הפתוח של הפועל תל אביב שהיה קיים במקום משנת 1953. האולם כלל 2000 מושבים, רצפת פרקט, חדרי הלבשה, חדר כושר ולוח תוצאות אלקטרוני.
האולם שימש לפעילויות שונות החל מתחילת 1980. כאשר בתקופת הביניים שיחקה הפועל תל אביב את משחקיה הביתיים בהיכל יד אליהו.
המשחק הרשמי הראשון שנערך באולם המקורה היה ב-29 בספטמבר 1980 נגד הפועל חיפה.
האולם אירח משחקים רבים ואחד הגדולים שבהם היה הדרבי שבו אירחה הפועל תל אביב ב-8 במרץ 2004 את אלופת היורוליג, מכבי תל אביב, בו ניצחה הפועל בתוצאה 71:96.
לקראת עונת 2005/06 עברה הפועל תל אביב שהייתה בראשותו של שאול אייזנברג בניגוד לרצונם של אוהדי הקבוצה, לשחק בהיכל הספורט יד אליהו, שמארח גם את משחקי יריבתה העירונית, מכבי תל אביב.
רוב אוהדי הקבוצה החרימו מאז את משחקי הבית של הקבוצה.
בתחילת שנת 2006 קיבלה עיריית תל אביב-יפו, בראשות ראש העירייה רון חולדאי, החלטה על הריסת האולם.
בעקבות ההחלטה החל מאבק ציבורי שיזמו אוהדים של הפועל תל אביב למניעת ההריסה, בטענה שזהו אולם בעל ערך היסטורי לעיר תל אביב ושאסור לחזור על הטעות שבהריסת מבנים היסטוריים כפי שקרה בעבר ביחס ל וקולנוע מוגרבי.
מנגד, טענה עיריית תל אביב כי לא מדובר במבנה היסטורי וכי מדובר במפגע עירוני וכלכלי הבנוי במקום אזור של פארק עירוני שהוקם לצורך זמני בלבד.
במסגרת המאבק הציבורי, יצאו אוהדי הפועל תל אביב בקמפיין "חולדאי, אני מאוהב באוסישקין, ואתה?", ונתלו שלטים ברחבי העיר תל אביב המביעים את עמדתם הנוקבת של האוהדים לגבי האולם, ובין השאר במשחקי הכדורגל של הפועל תל אביב.
כמו כן הוגשה בקשה לוועדת שימור מבנים בעיריית תל אביב.
האולם אמור היה להיהרס בסוף פברואר 2006, אך בעקבות עתירת אוהדי הקבוצה לבית המשפט העליון הוצא צו מניעה שמנע את הריסת קירות המבנה, לאחר שכבר החלה הריסת המושבים והרצפה.
הדיון בעניין העתירה לבית המשפט העליון התקיים בסוף יוני 2007 ובית המשפט העליון אישר את הריסת האולם.
ב-25 ביוני 2007 הוקמה קבוצת הכדורסל הפועל אוסישקין, יוזמה של אוהדי הפועל תל אביב שביקשו למחות על הריסת האולם.
ב-3 ביולי 2007 התגלו כתובות נאצה על קברי הוריו של רון חולדאי בקיבוץ חולדה שרוססו על ידי אוהדים שביקשו למחות על הכוונה להרוס את האולם.
הכתובות גררו ביקורת ציבורית רחבה וגינוי מקיף, גם מצדה של קבוצת הפועל תל אביב ואוהדיה.
כבר למחרת התגייסו מספר אוהדי הפועל תל אביב שהלכו וניקו את הקברים והביעו התנצלות.
ב-25 ביולי 2007 החלה הריסתו של האולם.
לאחר הריסתו שטח האולם "סופח" לפארק הירקון.
ב-1 בדצמבר 2009 החליטה מועצת עיריית תל אביב-יפו על הקמת אולם חדש להפועל תל אביב, היכל קבוצת שלמה, שנפתח בשנת 2014 ומכיל כ-3,504 מקומות ישיבה.
אֶוּלליה מברצלונה (Eulalia) היא הקדושה של העיר ברצלונה.
אולליה חיה בעיר ברצלונה במהלך התקופה הרומית.
בהיותה בת 13 הייתה נוצרייה אדוקה; מאחר שסירבה לעזוב את דתה כפי שנצטוו הנוצרים ברחבי האימפריה הרומית על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס, הפשיטו אותה חיילים רומיים והעמידו אותה בכיכר העיר.
על פי האמונה הנוצרית, על אף היום החם החל לפתע לרדת שלג וכיסה את מערומיה (בברצלונה יש אקלים ים-תיכוני וירידת שלג בברצלונה היא אירוע נדיר).
נס זה הכעיס את החיילים הרומיים אשר הכניסו אותה לחבית שבדפנותיה היו נעוצות סכינים, וגלגלו את החבית במורד הרחוב הקרוי כיום על שם האירוע 'Baixada de Santa Eulalia'.
בהמשך צלבו אותה החיילים ולבסוף כרתו את ראשה.
על פי האמונה, יונה עפה מצווארה לאחר שראשה נכרת.
ישנה מחלוקת אם אולליה מברצלונה ואולליה ממרידה הן למעשה אותה דמות.
אולליה נקברה בכנסיית סנטה מרינה דה לז ארנס (מריה הקדושה של החולות - כיום כנסיית סנטה מריה דל מאר).
ארונה הוחבא בשנת 713 על מנת להגן עליו בעת הכיבוש המורי של העיר, והושב לכנסייה בשנת 878. בשנת 1339 הועברה גופת יולליה לארון בהט שהונח בקתדרלת אולליה הקדושה שברובע העתיק של ברצלונה.
אולליה מוזכרת במספר רב של רחובות ופסלים ברחבי ברצלונה.
חגה של אולליה נחוג בברצלונה מדי שנה ב-12 בפברואר.
האולם היה חלק בבית המקדש ששימש כאולם כניסה.
הוא ניצב ממזרח להיכל ובכניסה אליו היו 12 מדרגות.
לעיתים המילה היכל משמשת לתיאור האולם וההיכל גם יחד.
בבית שני: 11 אמה (16 אמה יחד עם כותלו המזרחי), וכן הוא יהיה לפי הנבואה בבית שלישי.
במקדש שני - משני צידי האולם, לקחו 15 אמות מכל צד, וקבעו במקומות שלקחו את בית החליפות, כך שבלי בית החליפות, אורך האולם מצפון לדרום היה - 70 אמה.
יש שני הבדלים בין פתחו של אולם לבין הפתחים האחרים:
לכל הפתחים שהיו בבית המקדש היו דלתות, חוץ משל אולם, שבמקום זה הייתה תלויה בו פרוכת.
מידות הפתחים האחרים היו 20 אמה גובה ו-10 אמות רוחב, אבל מידות פתח האולם היו 40 אמה גובה ו-20 אמה רוחב.
באולם עצמו לא שימש לעבודת בית המקדש עצמה, אך היו בו כמה קישוטים שנעשו ליופי:
השרשרות והעטרות - שרשרות מזהב היו קבועות בתקרת האולם, שבהם פרחי כהונה עולים ורואים את העטרות.
לפי התוספות בשם הגאונים ה"עטרות" היו כעין כיפות מוזהבות.
גפן של זהב - גפן מזהב הייתה עומדת על פתחו של ההיכל אשר הייתה מורמת ומשוכה על גבי מוטות.
מי שהתנדב להביא זהב בצורת עלה, בצורת גרגיר או בצורת אשכול, היה מביא ותולה באותה גפן על ידי כהן.
נברשת - הילני המלכה תרמה נברשת לבית המקדש.
את הנברשת תלו בפתח ההיכל.
שני שולחנות - באולם היו שני שולחנות: שולחן זהב ושולחן משיש.
כאשר הביאו את לחם הפנים להיכל, הניחו אותו על השולחן של שיש, וכאשר הוציאו אותו, הניחו אותו על שולחן הזהב.
קורות של ארז - היו קורות של ארז קבועים מקיר ההיכל לקיר האולם, כדי שלא יטה הקיר מרוב גובהו וייפול.
אֶוּלליה הקדושה ממרידה (ספרדית Santa Eulalia de Mérida) היא קדושה נוצרייה והקדושה של הערים מרידה ואוביידו שבספרד.
משמעות שמה הוא "המדברת (lal) טובות (eu)".
אולליה מהעיר אמריטה אוגוסטה בלוסיטניה (כיום מרידה שבספרד) נרדפה כנוצרייה על ידי חיילים רומיים במצוות הקיסר הרומי דיוקלטיאנוס ששלט יחד עם הקיסר מקסימיאנוס.
לפי סברה אחרת היא נרצחה בתקופת הקיסר טרויאנוס דסיוס (249 - 251 לספירה).
ישנה מחלוקת בשאלה האם אולליה ממרידה ואולליה מברצלונה, אשר סיפור חייהן זהה, הן בעצם אותה דמות.
בהיותה בת 12 (או 14 לפי גרסה אחרת), הייתה אולליה נוצרייה אדוקה, וסירבה להתפלל לאלים הרומיים ולקיסר הרומי.
על פי המשורר הספרדי רומאי, פרודנטיוס מהמאה ה-5 היא אמרה:
בשל כך היא הופשטה על ידי חיילים רומיים, ננעצו בה לפידים וקרסים והיא הועלתה על המוקד.
על פי האגדה, יונה עפה מפיה, ושלג פלאי כיסה את מערומיה.
אולליה נחשבת כקדושה כבר משנת 350 לספירה, בשל נסים אלה, והוקמה כנסייה על מקום קברה.
בשנת 560 נבנתה בזיליקה על קברה ובשנת 780 הועבר ארונה לאוביידו על ידי המלך סילו מאסטוריאס.
ארונה הוכנס לתוך ארון כסף שנתרם על ידי המלך אלפונסו השישי מקסטיליה בשנת 1075. בשנת 1639 הוכרזה אולליה כקדושה של אוביידו.
אולכסנדר וולודימירוביץ' שובקובסקי (באוקראינית: Олександр Володимирович Шовковський; נולד ב-2 בינואר 1975) הוא שוער כדורגל עבר אוקראיני ששיחק בדינמו קייב ובנבחרת אוקראינה.
שובקובסקי הוא בוגר מחלקת הנוער של דינמו קייב, והוא משחק במועדון לאורך כל חייו, החל מקבוצות הגילאים השונות ועד לקבוצה הבוגרת.
לאחר תקופה קצרה של משחק בקבוצת המילואים של המועדון, קודם שובקובסקי לקבוצה הבוגרת של דינמו בשנת 1993. לאורך כל שנותיו בקבוצה הוא היה לשוער הראשון שלה, והפגין פעמים רבות תצוגות מרהיבות בשער ויכולת ייחודית לעצירת בעיטות עונשין.
לאורך הקריירה שלו זכה שובקובסקי עם דינמו קייב ב-14 אליפויות ליגת העל האוקראינית בשנים 1994-2001, 2003, 2004, 2007, 2009, 2015 וב-2016. וכן עשר פעמים בגביע האוקראיני ושש פעמים בסופר קאפ האוקראיני.
הוא שיאן ההופעות של כל הזמנים בדינמו קייב.
ב-12 בדצמבר 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 41 לאחר 23 שנות משחק.
ב-1994 החל שובקובסקי לשחק בנבחרת אוקראינה, והיה לשוער הראשון הקבוע של הנבחרת.
הוא לקח חלק בהשתתפות ההיסטורית של הנבחרת במונדיאל 2006, ועצר מספר בעיטות בדו-קרב בעיטות עונשין בשמינית הגמר מול נבחרת , ובכך סייע לנבחרת להגיע עד לרבע הגמר.
הוא מדורג במקום החמישי במספר ההופעות שלו בנבחרת.
בשנת 2018 מונה לעוזרו של מאמן נבחרת אוקראינה.
הוא חזר לדינמו קייב, שם היה לעוזרו של מירצ'ה לוצ'סקו.
לאחר התפטרותו של לוצ'סקו בנובמבר 2023, מונה למאמן הראשי של הקבוצה.
אולכסיי איבאנוביץ' פצ'רוב (באוקראינית: Олексій Iванович Печеров; נולד ב-8 בדצמבר 1985 בדונצק, הרפובליקה האוקראינית, ברית המועצות) הוא כדורסלן אוקראיני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר באל-חכמה מליגת הכדורסל הלבנונית ובנבחרת אוקראינה.
פצ'רוב החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2002 בקבוצת פוליטכניק חרקוב האוקראינית, בה שיחק במשך שנתיים.
בשנת 2004 עבר לשחק בבי.סי.
קייב, אך כבר לאחר עונה אחת חתם בראסינג פריז הצרפתית, במדיה קלע 11.2 נקודות והוריד 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
פצ'רוב נרשם לדראפט ה-NBA 2006 ונבחר במקום ה-18 על ידי וושינגטון ויזארדס.
בכך הפך לשחקן הבינלאומי הראשון שנבחר על ידי וושינגטון בסיבוב הראשון בדראפט.
עם זאת, הקבוצה החליטה להשאילו לעונת התחשלות בבי.סי.
קייב, עונה בה הוביל את הקבוצה לחצי גמר הליגה האוקראינית.
באמצע עונת שב לוושינגטון וב-11 בינואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA נגד אטלנטה הוקס.
בשל אנונימיותו היחסית של הכדורסל האוקראיני, פצ'רוב לא קיבל דקות משחק רבות בוושינגטון, אך דווקא במשחק היחיד בו קיבל למעלה מ-25 דקות, משחק הסיום של העונה הסדירה נגד אורלנדו מג'יק, השיג "" של 10 נקודות ו-10 ריבאונדים, להם הוסיף 3 אסיסטים בכמעט 40 דקות משחק.
לאחר שגם בעונה הבאה מיעט לשחק ושותף ב-32 משחקים בלבד במהלך העונה כולה, עבר לקראת עונת למינסוטה טימברוולבס.
במינסוטה השתפר פצ'רוב משמעותית ואף קבע שיא קריירה של 24 נקודות במשחק נגד בוסטון סלטיקס, אולם לא הצליח לתרום משמעותית למשחקה הקבוצתי, דבר שהתבטא בכך שבכל 44 המשחקים בהם שותף במהלך העונה הסדירה השיגה קבוצתו שישה ניצחונות בלבד והפסידה בכל 38 המשחקים הנותרים.
למרות ממוצעים סבירים של 4.5 נקודות ו-2.8 ריבאונדים, גם זאת לא הייתה עונה מוצלחת עבור פצ'רוב ולאחר שלוש שנים מאכזבות ב-NBA, בקיץ 2010 החליט לשוב לאירופה וחתם בקבוצת ארמאני מילאנו האיטלקית.
ב-23 באוגוסט 2011 חתם על חוזה דו-שנתי באזובמאש מאריופול האוקראינית.
ב-9 בנובמבר 2013 חתם על חוזה לחודש אחד בוולנסיה מליגת העל העל הספרדית, וב-22 בינואר 2014 חתם בקרסניה קריליה סמרה לשארית עונת .
את הקבוצה עזב ב-6 במאי 2014, וחתם בקאלב/קראמו מליגת העל האסטונית.
ב-28 בספטמבר 2015 חתם פצ'רוב בדנבר נאגטס, ונופה מהסגל ב-24 באוקטובר, לאחר ששותף במשחק קדם-עונה אחד בלבד.
ב-3 בפברואר 2016 חתם באל-חכמה מליגת העל הלבנונית.
אולם אירועים הוא חלל במבנה המשמש לקיום אירועים פרטיים למספר רב של משתתפים על בסיס מסחרי.
האירועים האופייניים הנערכים באולם אירועים הם חתונות, מסיבות שונות וכן (בחברה היהודית) חגיגות ברית מילה ובר מצווה.
אולמות אירועים עשויים לארח מספר משתנה של משתתפים בהתאם לתכולת המבנה.
הקטנים שבהם יכולים לארח כ-100 עד 200 אורחים, ועד הגדולים ביותר – אלף אורחים ויותר.
לעיתים קרובות קיים בצמוד לאולם המקורה גם שטח פתוח תחת כיפת השמיים, העומד לרשות אורחי האירוע.
קיימים בתי עסק לעריכת אירועים בשטח פתוח תחת כיפת השמיים, עם או בלי אולם המשולב בהם, שהוא לרוב שווה בשטחו לשטח האירועים הפתוח או קטן ממנו.
השם השגור לאתרים אלו בישראל הוא גן אירועים.
אולמות אירועים מתקיימים לא רק כעסקים עצמאיים אלא גם במסגרת בתי מלון, המשכירים אולמות שלהם לשם עריכת אירועים.
מצויות גם מסעדות המשכירות חלק משטחן או את כולו לשם עריכת אירועים, אך בהן מדובר לרוב באירועים בעלי קהל משתתפים מצומצם של עשרות אורחים בלבד.
אולם האירועים ערוך לארח אורחי אירועים בישיבה סביב שולחנות, מלבניים או עגולים שבהם גם מוגש האוכל.
באולמות בישראל כיום מקובלת הישיבה סביב שולחנות שבהם שמונה עד שנים עשר מקומות ישיבה.
בחו"ל מקובלת גם ישיבה סביב שולחנות מלבניים שבהם עשרות מקומות ישיבה.
סידור הישיבה סביב השולחנות נקבע על יד בעלי האירוע.
בנוסף לשטח ישיבה יש באולם אירועים שטח פתוח המיועד לריקודים של משתתפי האירוע.
בחתונות בישראל מקובל לא פעם לערוך את טקס החופה במסגרת אירוע קבלת הפנים לאורחים ובנוכחותם.
לשם כך קיים כמעט בתוך כל אולם אירועים מבנה דמוי חופה המאפשר את עריכת הטקס תחתיו.
בחו"ל נערך לרוב טקס הנישואין בכנסייה או במשרדי העירייה (בטקס נישואין אזרחי) ואולם האירועים מיועד רק לשמש כמקום קיום קבלת הפנים לאורחי החתונה לאחר הטקס.
באולם קיימת בדרך כלל מערכת הגברה המאפשרת השמעת מוזיקה לריקודים, נאומים ודברי ברכה.
לבעלי אירוע המתקיים באולם יש לרוב אפשרות לשכור תקליטן שינגן מוזיקה באירוע בנפרד משכירת האולם.
כמו כן יש באפשרותם לשכור נותני שירותים נוספים שיופיעו באולם, כמו זמרים.
לעיתים יש באולם גם אמצעים לצורך הקרנת תמונות וסרטים.
אולם אירועים ערוך להגיש לאורחי האירועים ארוחות ובדרך כלל קיים במסגרתו מטבח המכין את האוכל.
ההגשה לאורחים נעשית ישירות לשולחנות על ידי מלצרים, או במתכונת של ארוחת מזנון ("בופה") באמצעות שולחנות הגשה הפזורים באולם.
תפריט הארוחה נקבע על ידי בעלי האירוע.
בגני אירועים שיש בהם גם אולם מוגשת הארוחה לאורחים בדרך כלל בתוכו.
באולם יש בדרך כלל גם דלפק בר, המגיש לאורחים שתייה קלה ומשקאות אלכוהולים.
משקאות אלו גם מוגשים ישירות לשולחנות האורחים על ידי מלצרים.
גודלם ותכנונם הפיזי של אולמות האירועים הוא מגוון וכך גם עיצובם ורמת השירות הניתן בהם.
אולכסנדר ולנטינוביץ' טורצ'ינוב (באוקראינית: Олександр Валентинович Турчинов; נולד ב-31 במרץ 1964, בדנייפרופטרובסק שבאוקראינה) הוא פוליטיקאי אוקראיני שכיהן כנשיאה בפועל של אוקראינה.
כיהן כמזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה משנת 2009 ועד שנת 2014. בעברו היה יושב ראש הפרלמנט וכסגן יושב ראש מפלגת המולדת האוקראינית.
טורצ'ינוב נחשב למקורבה של יוליה טימושנקו והנהיג את מפלגתה בעת היותה במאסר.
הוא חבר בית המחוקקים האוקראיני בשנים 1999–2007. מפברואר עד ספטמבר 2005 עמד גם בראש שירות הביטחון האוקראיני, בשנת 2007 היה סגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, ובשנים 2007–2010 היה לסגן ראש הממשלה.
ב-22 בפברואר 2014 הוא מונה ליו"ר הראדה העליונה ועקב אירועי יברומאידאן, משהוחלט על הדחתו של ויקטור ינוקוביץ' מתפקיד הנשיא, מונה לנשיא בפועל ולראש המדינה עד לכינון הבחירות לנשיאות.
טורצ'ינוב נולד בעיר דנייפרופטרובסק במרץ 1964. ב-1986 השלים את לימודיו בפקולטה הטכנולוגית של המכון למטאלורגיה בדנייפרופטרובסק.
עבד זמן מה במפעל "קריבורוז'סטאל".
בשנים 1987–1990 היה למזכיר האזורי של הקומסומול ועמד בראש מחלקת ההסברה של הוועדה המחוזית של הקומסומול בדנייפרופטרובסק והיה מתאם מדיניותה של המפלגה הקומוניסטית בדנייפרופטרובסק.
בשנים 1990–1991, לאחר שאוקראינה הפכה למדינה עצמאית היה לעורך הראשי של סוכנות הידיעות UNA Press אוקראינה.
וב-1991 עמד ראש המכון לתקשורת בינלאומית כלכלה ומשפט ושנה לאחר מכן עמד בראש הוועדה ללוחמה במונופול של מנהלת מחוז דנייפרופטרובסק.
ב-1993 מונה ליועצו הכלכלי של ראש ממשלת אוקראינה, לאוניד קוצ'מה.
היה גם סגן נשיא איגוד התעשיינים האוקראיני לאחר התפטרותו של קוצ'מה מתפקיד ראש הממשלה התמנה למנכ"ל המכון לרפורמות כלכליות ושיתף פעולה עם המכון הרוסי של האקדמיה האוקראינית למדעים.
ב-1994 הקים את התנועה הפוליטית "גרומאדה", שתמכה במועמדותו של לאוניד קוצ'מה לבחירות הנשיאותיות ב-1994. לאחר הקמת התנועה נבחר טורצ'ינוב לחבר הפרלמנט האוקראיני ב-1998 ומשהצטרפה יוליה טימושנקו לממשלה, מונה לוועדת התקציב של בית המחוקקים.
ב-1999 נטל חלק בהקמת תנועת המולדת ("בטקיבשצ'ינה") בראשותה של יוליה טימושנקו, בעודו מכהן כסגנהּ.
כחלק מ"גוש יוליה טימושנקו" נבחר לפרלמנט מחדש ב-2002 בעת הבחירות הנשיאותיות בשנת 2004 היה אחד מסגני ראש מטה הבחירות של ויקטור יושצ'נקו.
בתחילת שנת 2005 מונה לעמוד בראש שירות הביטחון האוקראיני וביצע שלל רפורמות במהלכן הופרדו תפקידי הביון והחקירות מהארגון וסמכויות הריגול הועברו לידי ארגון חדש בשם "שירות הביון החיצוני של אוקראינה וסמכויות החקירה הועברו לידי לשכת החקירות הלאומית", כאשר שירות הביטחון האוקראיני מתמקד בטיפול בסיכול ריגול וחתרנות וניהול מבצעי לוחמה בטרור.
ביולי 2005 הכריז כי בידיו הוכחות לפיהן חברת "רוסאוקראנרגו", היא חברת בת של גזפרום הרוסית וטען כי בראש החברה עומד סמיון מוגילביץ', איש עסקים רוסי שנחשד בפלילים ונטען כי עומד בראש אחד מארגוני הפשיעה הגדולים במזרח אירופה.
בספטמבר 2005, בשל פיטוריה של טימושנקו מתפקיד ראש הממשלה, התפטר טורצ'ינוב מתפקידו כראש שירותי הביטחון ומונה לעמוד בראש מטה הבחירות של מפלגתה של טימושנקו בבחירות הפרלמנטריות ב-2006. הוא נבחר מחדש כחבר הפרלמנט מטעם התנועה ומונה לסגן ראש סיעת "גוש יוליה טימושנקו".
במרץ 2006 עמד במוקד חקירה שניהלה הפרקליטות הכללית באוקראינה, שטענה כי טורצ'ינוב וסגנו אנדריי קוז'מיאקין השמידו מסמכים רגישים בעת כהונתם כראש וסגן שירות הביטחון האוקראיני.
במאי 2007, הנשיא ויקטור יושצ'נקו מינה אותו כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה.
באותה שנה שוב נבחר לחבר הפרלמנט ובדצמבר מונה לתפקיד סגן ראש ממשלת אוקראינה.
ב-2008 השתתף בבחירות המוניציפליות לראשות העיר קייב אך סיים במקום השני.
באפריל 2012 שוב עמד במוקד חקירה שניהלה התביעה הכללית במדינה.
יו"ר הפרלמנט ונשיאה בפועל אוקראינה
ב-22 בפברואר 2014 נבחר ליושב ראש הראדה העליונה, ברוב של 288 מחוקקים.
באותו היום מונה לממלא מקום נשיא אוקראינה, לאחר שויקטור ינוקוביץ' הודח מתפקידו כנשיא.
טורצ'ינוב מילא את תפקיד הנשיא הזמני עד ל-7 ביוני 2014, אז העביר את התפקיד לנשיא הנבחר פטרו פורושנקו.
ב-27 בנובמבר 2014 הודח מתפקידו כיושב ראש הראדה העליונה (כתוצאה מהבחירות לראדה שנערכו באוקטובר 2014).
טורצ'ינוב נשוי לאנה ולדימירובנה טורצ'ינובה מאז 1990 ולו בן יחיד, קיריל, שנולד ב-1994.
אולכסנדריבקה (באוקראינית: Олександрівка; בפולנית: Aleksandrówka) היא יישוב כפרי במחוז קרופיבניצקי של מחוז קירובוגרד שבאוקראינה.
היא ממוקמת על נהר טיאסמין, היובל ימני של הדנייפר.
בימי הרפובליקה הפולנית-ליטאית אולכסנדריבקה השתיכה למחוז צ'חרינסקי.
לאחר חלוקת פולין עברה לידי השלטון הרוסי, אך בסביבות שנת 1830 הפכה לשייכת לסופר למִיכאל גראבובסקי (1804-1863).
אולכסנדריבקה נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-17, ובאמצע המאה ה-18 נבנתה במקום כנסייה.
במהלך המאה ה-19 הוקמו בעיירה מפעלים שונים, ובשנת 1876 הואץ פיתוח היישוב כתוצאה מחיבורו למסילת הברזל.
עד ל-18 ביולי 2020, אולכסנדריבקה הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז אולכסנדריבקה.
המחוז בוטל ביולי 2020 כחלק מרפורמה אדמיניסטרטיבית באוקראינה, אשר צמצמה את מספר המחוזות של מחוז קירובוהרד לארבעה.
שטחו של מחוז אולכסנדריבקה מוזג למחוז קרופיבניצקי.
עד ל-26 בינואר 2024, אולכסנדריבקה הייתה מוגדרת כיישוב מסוג עירוני.
ביום זה, חוק חדש נכנס לתוקף אשר ביטל מעמד זה, ואולכסנדריבקה הפכה ליישוב כפרי.
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-3,200 יהודים, למעלה משני שלישים מאוכלוסייתה.
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו בעיירה שני פוגרומים, בהם נרצחו כ-180 יהודים.
בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי, ומספר תושבי העיירה היהודים הצטמצם, עד שהגיע לכ-500 איש ערב מבצע ברברוסה.
ב-5 באוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובדצמבר הוקם בה גטו, בו רוכזו כ-400 יהודי העיירה הנותרים וכ-200 יהודים מכפרי הסביבה.
בפברואר 1942 נרצחו כל יהודי הגטו בידי אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים ליד הכפר הסמוך איוואנגורוד (Ivangorod).
אוּלָם היה יישוב מתקופת התלמוד בגליל התחתון.
היישוב מזוהה עם חורבת אולם שברמת סירין, בו נמצאו שרידי יישוב מתקופות שונות, בהם התקופה החשמונאית והביזנטית.
היישוב נזכר בתלמוד הירושלמי: .
היישוב נזכר גם באונומסטיקון של אוסביוס מתחילת המאה ה-4 לספירה, שם נזכר יישוב בשם אולמה במרחק של 12 מיל ממזרח לציפורי.
היישוב מזוהה כיום עם האתר ח'רבת עולם שברמת סירין, בדרום מזרח הגליל התחתון.
בחורבה נערכו חפירות מקיפות בשנת 1966, ונמצאו בה שרידי בית כנסת, וכן מספר מוטיבים נוצריים, כנראה מתקופה מאוחרת יותר.
כמו כן, נמצאו במקום מטבעות החל מהתקופה החשמונאית, המעידים על קדמוניותו של היישוב במקום.
לצד האתר נמצא מעיין עין אולם, המהווה מוקד לטיולים באזור.
אולכסנדר זינצ'נקו (באוקראינית: Олександр Володимирович Зінченко; נולד ב-15 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות המגן השמאלי והקשר באייאקס ובנבחרת אוקראינה.
זינצ'נקו הוא בוגר מחלקת הנוער של שחטאר דונצק עימה השתתף בליגת האלופות לנוער בעונת והיה שותף בכל משחקי הקבוצה שהגיעה עד לשמינית הגמר בו נעצרה על ידי ארסנל.
בינואר הצטרף לאופה מליגת העל הרוסית.
ב-20 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה נגד פ.צ.
ב-4 ביולי 2016 חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, והושאל לפ.ס.וו.
איינדהובן לעונה אחת, שלאחריה חזר למנצ'סטר סיטי.
בעונת 2017/2018 זינצ'נקו היה חלק מהזכייה של מנצ'סטר סיטי באליפות הפרמייר ליג, באותה עונה פפ גוארדיולה החל להשתמש בזינצ'נקו כמגן שמאלי, זינצ'נקו ערך 8 הופעות ליגה באותה עונה.
באוגוסט 2018 זינצ'נקו דחה הצעה מקבוצת וולברהמפטון וונדררס על מנת להילחם על מקומו במנצ'סטר סיטי.
בחלק השני של עונת 2018/2019 זינצ'נקו היה שחקן קבוע בהרכב של מנצ'סטר סיטי והרשים בתפקודו כמגן שמאלי על אף שזו לא העמדה הטבעית שלו.
הוא שיחק במרבית המשחקים בחצי השני של העונה, ועזר לקבוצה לזכות באליפות שנייה ברציפות, בגביע האנגלי ובגביע הליגה האנגלי.
את שער הבכורה בקבוצה הבקיע במשחק הגביע האנגלי ב-9 בינואר 2019.