tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופה זו עמדו בראש מגמות האימון בבית הספר יהושע רוזין (כדורסל), עמנואל שפר (כדורגל),עמיצור שפירא (אתלטיקה), יוסף טלקי (שחיה) ואחרים.
בשנים 1984–1987 ניהל את המחלקה למחקר ולרפואת ספורט במכון וינגייט.
לאחר מכן מונה למנהל אגף הספורט במכון, שכלל גם את היחידה לספורט הישגי, מחקר ורפואת ספורט.
בין השנים 1991–1999 כיהן כמנכ"ל מכון וינגייט ובמסגרת תפקידו זה יזם והקים את הפנימיה לטיפוח צעירים מחוננים בספורט ופעל להפיכת המכון למרכז קידום הספורט ההישגי בישראל.
עם סיום תפקידו כמנכ"ל מכון וינגייט, העביר את פעילותו למכללה האקדמית לחינוך גופני במכון וינגייט.
שם הקים מגמת ספורט ותקשורת, ריכז לימודי תואר שני בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה וניהל את המחלקה למקצועות מעשיים במכללה.
בשנת 2003 סיים את תפקידו זה ויצא לגמלאות.
ויינגרטן היה יו"ר איגוד האתלטיקה הישראלית, חבר הנהלת התאחדות הספורט ויועץ לוועדת הספורט של הכנסת.
עמד פעמיים בראש ועדת השופטים לבחירת זוכי פרס ישראל בתחום הספורט ותרבות הגוף, שהמליצה על הענקת הפרס לאסתר רוט שחמורוב, ליהושע רוזין, ליעקב חודורוב ולרלף קליין.
בין השנים 2013–2005 היה מנכ"ל העמותה לתמיכה בוועד האולימפי וקבע את הקריטריונים לתמיכה בספורטאים אולימפיים ישראלים מקרן סידני פרנק.
הקים את הוועדה למניעת סמים בספורט של הוועד האולימפי.
שימש כיו"ר אגף הספורט של המכביות ה-17 וה-18.
ויינגרטן משמש כפרשן באמצעי המדיה השונים בתחום האתלטיקה הקלה, החל משנת 1972. השתתף כפרשן הערוץ הראשון בטלוויזיה ב-11 משחקים אולימפיים, 15 אליפויות עולם ואירועים בינלאומיים נוספים, רובם לצידו של שדר הספורט מאיר איינשטיין.
השתתף גם כפרשן בסיקור מפעלי ספורט חשובים באתר ספורט 1 ובערוץ הספורט.
פרסם מאמרים והרצה בנושאים הקשורים לספורט ותקשורת תוך התמקדות בחקר השפעות הגומלין בין טלוויזיה וספורט.
ויינגרטן שימש מרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, טורקיה, אוסטרליה, קרואטיה, גרמניה, סלובניה, צ'כיה והונגריה.
בשנת 1983 היה פרופסור אורח בדרום אפריקה.
הפסיכולוגיה של הספורט והפעילות הגופנית
מאמרים מדעיים בנושאי פסיכולוגיה ותקשורת
בנוסף היה בעל טורים שבועיים בעיתונים מעריב וחדשות
פרס מפעל חיים על פרשנות הספורט בטלוויזיה - המרכז הבין תחומי - אוניברסיטת רייכמן.
ויינגרטן נישא בשנת 1964 לחיה בן-חנן, בתו של מיכאל בן-חנן ואחותו של יוסי בן-חנן, ולהם שלושה בנים ובת.
ז'אקינטו מואונדו "גלסון" דאלה (בפורטוגזית: Jacinto Muondo "Gelson" Dala; נולד ב-13 ביולי 1996) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באל-וכרה.
גלסון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל פרימיירו דה אגוסטו המקומית.
בשנת כבש 23 שערים ב-27 משחקי ליגה ומשך את עיניהם של סקאוטים מטעם בנפיקה ליסבון, אך לבסוף חתם ביריבה העירונית.
ב-15 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים בהפסד 4-0 לפורטימוננסה.
שמונה ימים לאחר מכן הוא כבש את שערו הראשון, בתיקו 1-1 נגד ספורטינג קובילייה.
ב-2 באפריל כבש רביעייה בניצחון 5–1 נגד אולהאננסה.
ב-21 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בניצחון 1-4 נגד צ'אווס.
ב-4 בינואר 2018 הושאל לריו אבה במדיה שיחק עונה וחצי.
ב-23 באוגוסט 2019 הושאל לאנטליהספור מליגת העל הטורקית במדיה שיחק עד ינואר .
בסיום העונה שוחרר מספורטינג וחתם בריו אבה.
ב-11 באוגוסט 2021 הושאל לאל-וכרה מליגת העל הקטרית.
ב-13 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה בניצחון 0-4 נגד .
ב-4 ביולי של אותה שנה, הבקיע צמד בניצחון 2-4 נגד סווזילנד.
גלסון השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
גלעד הרן (נולד ב-16 בינואר 1960) הוא ביופיזיקאי וכימאי פיזיקלי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע ולשעבר דיקן הפקולטה.
מומחה לחקר מכונות מולקולריות, חתן פרס ויצמן לכימיה לשנת 2017 ופרס נקאנישי לשנת 2023.
הרן נולד וגדל בחולון בשם גלעד הרלינג, בנם של מאיר ודרורה ונכדו של ראש העירייה השני פנחס אילון.
בוגר תיכון חדש בעיר, שלימים נקרא על שם סבו.
שירת בצה"ל בשנים 1978–1982. לאחר שירותו הצבאי החל את לימודיו לתואר ראשון במדעי הרפואה, אותם עשה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והשלימם ב-1986 בהצטיינות.
לאחר מכן עבד כשנתיים כעוזר מחקר בקבוצתו של פרופ' יחזקאל (חזי) ברנהולץ באוניברסיטה העברית, ובתקופה זו היה שותף לפיתוח הננו-תרופה הראשונה בעולם, דוקסיל.
ב-1988 החל הרן את לימודי התואר השלישי במכון ויצמן למדע, בהנחיית הפרופסורים אפרים קציר (לאחר סיום כהונתו כנשיא המדינה) ואלישע האס.
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1993, נשאה את הכותרת "דינמיקה קונפורמציונית של פוליפפטידים וחלבונים".
בשנים הבאות שהה בארצות הברית ושימש עמית בתר-דוקטורט במחלקה לכימיה של אוניברסיטת פנסילבניה, בהנחיית פרופ' רובין הוכשטראסר .
בתקופה זו עסק בספקטרוסקופיה אולטרה-מהירה לצורך חקר דינמיקת תגובה בחלבונים ובנוזלים.
עם שובו לישראל ב-1998, הצטרף בדרגת מרצה בכיר לסגל המחלקה לפיזיקה כימית במכון ויצמן.
ב-2005 מונה לפרופסור חבר וב-2011 לפרופסור מן המניין.
בשנים 2007–2011 שימש כראש ועדת ההוראה לכימיה במדרשת פיינברג.
בשנת 2012 מונה הרן לדיקן האחד-עשר של הפקולטה לכימיה, וכיהן בתפקיד זה שש שנים.
נשוי לד"ר מיכל הרן, רופאה המטולוגית במרכז הרפואי קפלן ומרצה בכירה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, ולהם שני ילדים.
קבוצתו של הרן מתמקדת בחקר הדינמיקה של מולקולות בודדות.
על ידי שימוש בטכניקות לייזר, הוא עוסק בחקר הקשר שבין תנועת המולקולות והתפקוד שלהן.
הבנת היסודות של הפעילות המולקולרית רלוונטית במיוחד בביופיזיקה, במסגרתה נלמדת יכולתן של מולקולות בודדות להתאסף יחד ליצירתן של "מכונות מולקולריות".
כך למשל, נבחן שינוי מסלולי התנועה של מולקולות חלבון בעת קיפולן לכדי מבנה פונקציונלי תלת־ממדי: הבנת תהליך הקיפול קריטית לצורך פיתוח תרופות למחלות כגון אלצהיימר ועמילואידוזיס, אשר מושפעות משלל תנאים בהם חלבוני העמילואיד מתקבעים בצורה בלתי-תקינה באיברים או ברקמות.
הרן היה מחלוצי חקר קיפול החלבונים ברמת המולקולה הבודדת, בהתבסס על שיטות מקוריות לקיבוע ביו-מולקולות ולאנליזה של מסלולי התנועה של מולקולות בודדות.
קבוצתו שילבה את תאוריית הפולימרים עם מדידות פלואורוסצנציה של מולקולה בודדת, במטרה להבין את הממדיות של חלבונים בלתי מקופלים תחת תנאים נטיביים.
תרומתו זו היוותה בסיס לעבודות רבות שבוצעו בתחום קיפול החלבונים.
מעבדתו פיתחה יישומים חדשים של פלואורוסצנציית המולקולה הבודדת לצורך למידת הדינמיקה הפונקציונלית של חלבונים, ובכלל זה פיתוח של מתודולוגיית מעבר לא קרינתי (FRET) ייחודית ואנליזה המותאמת לה, אשר חשפו דינמיקה מבנית מהירה ובלתי מוכרת של חלבונים.
מעבדתו חוקרת סדרה של חלבונים אלוסטריים אשר מצביעים על כך שתנועות בסקאלת המיקרו-שנייה נפוצות יותר ממה שנחשב בתחילה, וכי יש לתנועות אלה תפקידים חדשניים בתפקוד חלבונים.
למשל, הרן וקבוצתו מצאו כי שינויי מבנה של אנזים מסוים מהירים בשני סדרי גודל יותר מהתגובה הכימית שלו, מה שמציע מנגנון חדש לצימוד בין דינמיקה קונפורמציונית ותפקוד.
ובשורה של מחקרים על מכונות חלבוניות גדולות, חשפה קבוצתו את האופן שבו תנועות מהירות של המכונות תורמות לפעילותן.
נושאים נוספים הנחקרים במעבדתו של הרן כוללים דינמיקה של ממברנות תאים, מיקרוסקופיה בסופר-רזולוציה של תאי T, וכן מחקר של הצימוד בין מבנים פלזמוניים עם מולקולות ופולטים קוונטיים אחרים.
הנחה כ-45 תלמידים לתארים מתקדמים ומשתלמי בתר-דוקטורט.
עם תלמידיו נמנים פרופ' אילון שרמן (האוניברסיטה העברית), ד"ר גבריאל פרנק (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב), פרופ' טימור שגאי (אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה), פרופ' גיא זיו (אוניברסיטת לידס) ופרופ' אליזבת' רודס (אוניברסיטת פנסילבניה).
הוא נשא בתפקידי שיפוט ובקרה בקרנות מחקר שונות כגון המועצה האירופית למחקר, קרן המחקר הדו-לאומית ישראל-ארצות הברית, קרן המחקר גרמניה-ישראל ונוספות.
כמו כן, כיהן כראש הוועדה הישראלית לאיגוד הבינלאומי לביופיזיקה טהורה ויישומית (IUPAB) במסגרת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
לאורך השנים ארגן כנסים וסימפוזיונים בישראל ובעולם.
הרן חבר במועצת החירום הציבורית (מח"צ) למשבר הקורונה.
עמית קרן פולקס של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1987)
מחזיק הקתדרה לפיתוח קריירה ע"ש בנימין ה' סוויג וג'ק ד' ויילר (1999–2005)
פרס זהבה וצבי פרידנברג, הקרן הלאומית למדע (1999)
מחזיק הקתדרה הפרופסוריאלית ע"ש הילדה פומרניץ (2010 ואילך)
מענק למחקר מתקדם של המועצה האירופית למחקר (2017)
פרס ויצמן לכימיה מטעם עיריית תל אביב יפו (2017)
הפרס לכימיה פיזיקלית ניסיונית מטעם החברה האמריקאית לכימיה (2019)
עמית החברה המלכותית לכימיה (2021)
מענק למחקרים פורצי דרך, מטעם הקרן הלאומית למדע (2022)
פרס נקאנישי מטעם החברה האמריקאית לכימיה (2023)
פרס החוקר המצטיין של החברה הישראלית לכימיה (2025)
גלעד הירשברגר (נולד ב-9 באוגוסט 1970) הוא פסיכולוג חברתי פוליטי, פרופסור מן המניין וסגן הדיקן בבית ספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן.
פרופ' גלעד הירשברגר גדל בתל אביב, למד בתיכון אליאנס.
הירשברגר סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1996, ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (2001).
עבודת הדוקטורט של (בהנחיית פרופ' ויקטור פלוריאן) עסקה בתגובות רגשיות כלפי אנשים עם מוגבלויות.
לאחר סיום הדוקטורט, הצטרף לסגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ועמד בראש המגמה הקלינית-שיקומית.
בשנת 2009 עבר למחלקה לפסיכולוגיה במרכז הבינתחומי הרצליה (היום אוניברסיטת רייכמן), בשנת 2012 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2021 לפרופסור מן המניין.
הירשברגר הוא פסיכולוג חברתי ופוליטי המתמחה בתפיסת איומים.
המחקר שלו עוסק באפיון איומים שונים ובחינת השפעתן על עמדות והתנהגויות.
בין היתר הוא חוקר את ההשפעה ארוכת הטווח של השואה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וכיצד תפיסה של איומים פיזיים וסימבולים משפיעה על עמדות פוליטיות ופתרונות מדיניים לסכסוכים בין קבוצות.
גלעד בן ש"ך (נולד ב-21 באפריל 1941) הוא מלחין ועורך תוכניות רדיו ישראלי.
נולד בגדרה כבנם הבכור של יהודה ("הגדרתי") ובתיה שכביץ.
סבו, מרדכי, נמנה עם מייסדי גדרה ושימש כ"מוכתר" שלה.
שירת במשך שבע שנים כשוטר במחוז הדרום.
בשנות ה-60 הלחין ותרגם מספר שירים למבצעים שונים, בעיקר לאילן ואילנית.
באוניברסיטה הכיר את ציפי מייזלר ויהודית רודד, ששימשו כעורכות ברדיו ב, בעקבותיהן החליט לעסוק גם הוא בתחום והתקבל ב-1969 לקול ישראל.
שימש כעורך המוזיקלי הראשון של התוכנית "בחצי היום".
בהמשך ערך את התוכניות "קסת ואפרכסת" ו"אותי זה מצחיק".
עם הקמת רשת ג' ביוני 1976 נבחר לשמש כמנהל מחלקת הבידור בתחנה.
בשנים 1978–1993 שימש כעורך התוכנית "על בטוח" ואף חיבר לה את שיר הפתיחה.
במהלך עבודתו ברדיו ערך גם משדרים מיוחדים כגון "מצעד המצעדים", מרתון הגשש החיוור" ואחרים.
ב-1998 נמנה עם צוות השופטים לבחירת הזוכה בפרס ישראל לזמר עברי.
"ליל כלולות" – גידי צח וגילה
"רכבת" (עם ג'קי לוי) – גידי צח וגילה
"בובת קש" – גילה אדרי, 1965. תרגום לשיר הצרפתי Puppet on a String, שזכה באירוויזיון ב-1967.
"לכל אדם כוכב" – אילן ואילנית, 1967
סיגליות – אילן ואילנית, 1968
"רגע אחד" – מיכל טל, 1973. תרגום לשיר הקטלוני El cant dels ocells.
"בשמחה, בשיר ובעמל...שירי ההתיישבות העובדת עם טעם של פעם", הוצאת מאור, 1983
"זמר של אהבה: שירים ופזמונים שכולנו אוהבים", יחד עם אמנון שילוני.
"זמר זמר לך", יחד עם אמנון שילוני.
"רגעי קסם: 54 להיטים גדולים משנות ה-50, NMC, פונוקול, 1992
"50 שנה 50 שירים – אלבום היובל לישראל", הוצאת צים חברת השיט הישראלית, 1998
ספר ותקליטור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
גלעד גפני הוא שחקן עבר ישראלי.
גפני למד בבית הספר לאמנויות בתל אביב קמפוס אריסון, הוא בוגר מחזור י"ג.
בשנת 1996 שיחק בתפקיד ראשי לצד משה איבגי בסרט "גול עצמי" גילם את ירון, על תפקידו בסרט זכה בפרס הוקרה.
באותה השנה שיחק בתפקיד ראשי בקלטת הילדים "פיץ העכבר" גילם את פיץ העכבר ואת גל.
בנוסף באותה השנה שיחק בסרט "בחר בי" בתפקיד מיכאל.
בשנת 1997 התארח בתוכנית הטלוויזיה "שערורייה" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, גילם את דמותו של נימרוד האוזר.
בנוסף באותה השנה התארח עם ילדים בבית ספרו בתוכנית "הבקבוק" שהנחה עמוס שוב ושודרה בערוץ הילדים.
בשנת 1998 השתתף בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "20 פלוס" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, בתפקיד יונתן.
בשנת 1999 גילם את ניר בסדרת הטלוויזיה "סיפורי גן החיות" ששודרה בערוץ 2.
כיום גפני הוא עורך דין.
גלעד לוי (נולד ביולי 1991), המוכר בשם "גלעד המזוקן", הוא יוצר תוכן, תקליטן ופעיל חברתי ישראלי.
מוביל את קהילת המזוקנים בישראל (972beards), שופט באליפויות בין-לאומיות לגידול זקנים והוביל את מאבק פטור זקן בצה"ל.
לוי נולד ביולי 1991. גדל והתחנך בהוד השרון.
שירת בצה"ל בגדוד 50 של חטיבת הנח"ל, במסגרת גרעין נח"ל של תנועת הצופים.
ובמהלך השנים שירת גם במילואים, בין היתר במבצע צוק איתן ובמלחמת חרבות ברזל.
הוא היה פעיל גם בתחום החינוך הבלתי פורמלי – כמרכז בוגר בתנועת הצופים במסגרת שנת שירות לפני הגיוס וגם מספר שנים לאחר השחרור.
לאחר שירותו הצבאי הסדיר, השלים לימודי תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים במסגרת תוכנית מצטיינים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2015 החל לגדל את זקנו.
בשנת 2018 החל לנהל את קהילת המזוקנים בישראל, הפועלת לחיזוק זהות גברית חיובית ולשבירת סטיגמות בנוגע לזקן וגם מתן מענה לאתגרים שונים בגידול זקן.
בשנים אלו התחיל להיות פעיל ברשתות החברתיות וליצור תוכן הומוריסטי על גידול זקן בשם הבמה "גלעד המזוקן" המזוהה איתו עד היום.
גלעד המזוקן משתתף בקביעות באליפויות בין-לאומיות לגידול זקנים ואף דורג במקום השלישי באליפות העולם שנערכה בגרמניה.
המאבק הציבורי למען פטור זקן בצה"ל
מאבק "מאבק פטור זקן לכולם" של גלעד המזוקן עסק במדיניות גידול הזקן בצה"ל, אשר חייבה חיילים רבים בעלי פטורי זקן להתגלח ואף שללה פטורי זקן שהוענקו בעבר.
בעקבות שינוי מדיניות צה"ל בשנת 2020, שהוביל לצמצום נרחב במספר פטורי הזקן לחיילים שאינם אדוקים דיים, יזם גלעד המזוקן מהלך ציבורי לשינוי הפקודה.
גלעד המזוקן חבר ליוכי ברוך, בר פינטו ועו"ד ליאור שטצר, ויחד יזמו את קמפיין "פטור זקן לכולם" שבמסגרתו גייסו 120,000 ש"ח במימון המונים.
באמצעות הגיוס, הוגשה עתירה לבג"ץ במטרה לאפשר לכלל החיילים לגדל זקן.
במסגרת המאבק, גלעד המזוקן יצר תוכן ויראלי ברשתות, לרבות שני שירי מחאה: "פטור זקן לכולם" ו"החייל הקטן".
הוא הופיע בתקשורת לקידום המאבק, שיתף פעולה עם אנשי ציבור ואף הצטרף למאבק הכבאים המזוקנים שגם הם דרשו את הזכות לגדל זקן.
זמה מספר שנים, גלעד המזוקן מגיע לימי הגיוס הקרביים על מנת לתדרך את החיילים בהגשת פטור זקן, ואף יצר מדריך פטור זקן למתגייס וייעץ פרטנית לחיילים למיצוי זכויותיהם.
באפריל 2025, לאחר מאבק של כחמש שנים, הודיע צה"ל על שינוי פקודת המשמעת, כך שכל חייל בצה"ל יוכל לגדל זקן באופן חופשי, ללא צורך בפטור דתי או רפואי.
הפקודה החדשה נוסחה בשיתוף חברת הכנסת קטי שטרית, שר הביטחון ישראל כץ, ראש אכ"א אלוף דדו בר כליפא, רע"ן משטר ומשמעת יצחק חי וגלעד המזוקן.
היא התירה לראשונה גידול זקן מלא או זקן צרפתי לחיילים, תוך ביטול מדיניות האפליה בין חיילים דתיים לחילוניים בנושא.
מאבקו של גלעד המזוקן נגד מדיניות הגילוח בצה"ל סוקר בהרחבה באמצעי תקשורת בארץ וגם בעולם.
ב-2021 פרסם עיתון ה־Telegraph הבריטי כתבה נרחבת על דרישת החיילים בישראל לשנות את כללי הצבא המחייבים גילוח, וציין כי מאות חיילים חידשו את הקמפיין נגד האיסור על גידול זקן.
כתבה נוספת פורסמה ב-AFP ובאתר France24 ותיארה את פעילותו של גלעד המזוקן ואת הקמפיין כמאבק למען שוויון מגדרי וחברתי בין חיילים דתיים וחילוניים, תוך שימוש במדיה החברתית ובתמיכת אלפי חיילים ותורמים.
קהילת המזוקנים בישראל ("972Beards"), אותה החל לנהל ב-2018, הפכה לזירה חברתית פעילה ומשפיעה שמאגדת למעלה מ-5,000 גברים ישראלים המזדהים עם ערכי זהות גברית טבעית ואותנטית.
הקהילה מוכרת כארגון רשמי על ידי הארגון העולמי לזקנים ושפמים (WBMA) פועלת באמצעות רשתות חברתיות, מפגשים, תחרויות ואירועים, במטרה להעצים גברים ולשבור סטיגמות סביב הופעה חיצונית.
הקהילה שמה דגש על חופש הבחירה, ביטוי אישי, ולגיטימציה חברתית לזכותו של גבר לבחור לגדל זקן – בלי להיתפס כמרושל, מוזנח או חריג.
גלעד המזוקן הקים לראשונה את נבחרת ישראל בגידול זקן בשנת 2019 לקראת אליפות העולם שהתקיימה בבלגיה.
הוא היה קפטן הנבחרת וזכה במקום ה-9 באליפות.
בשנת 2021 זכה במקום השני באליפות גרמניה וב-2022 השתתף באליפות העולם לגידול זקנים שנערכה בבריטניה.
גלעד המזוקן זכה בתחרות זו במקום השני בקטגוריה "זקן באורך מעל 12 אינץ' (כ-30 ס"מ)".
ב-2023 השתתפה נבחרת ישראל בזקן באליפות העולם לזקנים ושפמים בגרמניה, וזכתה במספר פרסים, ביניהם: גלעד המזוקן במקום ה-3 בעולם בקטגוריית זקן טבעי עם שפם מעוצב, חיים הופמן הישראלי שזכה במקום ה-1 בקטגוריית זקן קיסרי וגילאור אזולאי שזכה במקום ה-3 בקטגוריית זקן ברבר-סטייל.
גם חשבון ה־X הרשמי של מדינת ישראל בירך על ההישג בציוץ חגיגי.
גלעד המזוקן משרת כלוחם בדרגת כרב-סמל ראשון (רס"ר) במילואים.
כשפרצו מאורעות 7 באוקטובר 2023, בעודו מתקלט באירוע ההפקה של המידברן, גויס ליחידה הצבאית בה שירת מאז מעל 300 ימי מילואים לסירוגין.
בנוסף, הוא תיעד סרטונים לרשתות החברתיות שפורסמו בעמודים צה"ליים, במטרה לשתף את הציבור במציאות היומיומית של חיילי המילואים ולחזק את המורל הלאומי.
כחלק ממעורבותו, התנדב כדי ג'יי לחיילים וניגן בעשרות אירועים בכל רחבי הארץ, ביניהם חתונה של זוג חיילי מילואים בבסיס צבאי ובימי רענון ללוחמים.
גלעד המזוקן מתגורר בתל אביב עם בת זוגו נוי.
הוא תקליטן באירועים ובמסיבות, יוצר תוכן ברשתות החברתיות, מרצה על צמיחה אישית ועסקית, משחק ומגלם דמויות היסטוריות במסגרת אירועים ציבוריים ורץ מרחקים ארוכים ברגליים יחפות.
גלעד צוקרמן (נולד ב-1 ביוני 1971) הוא בלשן ומחיה שפות ישראלי, מופיע ברשימת 30 החוקרים מאוסטרליה המשפיעים ביותר בעולם (2024), זוכה פרס רובינליכט לשנת 2023.
מחקריו עוסקים בעיקר בהחייאת שפות, במגע בין לשונות, בשפה ותרבות, בבלשנות היסטורית, ב, ב ובהתפתחות של לשונות, במקורות העשרה מילונית, בריבוי סיבות ובהיברידיות (הכלאה לשונית ותרבותית).
הוא מרבה לחקור את העברית הישראלית (שהוא מכנה "ישראלית") והיידיש כמקרי מבחן לתאוריות שלו.
הוא עוסק בהחייאת שפות אבוריג'יניות באוסטרליה וברחבי העולם והוא גם מומחה לבלשנות משפטית ולסימני מסחר.
צוקרמן נולד בגבעתיים וגדל באילת.
לפני שירותו בצה"ל, למד בקולג' בינלאומי באיטליה, השייך לרשת ה-United World Colleges.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200. צוקרמן סיים בהצטיינות יתרה תואר שני בבלשנות בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן שבאוניברסיטת תל אביב.
הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד ומאוניברסיטת קיימברידג'.
באוקספורד שימש צוקרמן כנשיא ארגון הסטודנטים היהודי של האוניברסיטה, לחיים.
מפברואר 2011, צוקרמן הוא פרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה לבלשנות ושפות בסיכון באוניברסיטת אדלייד, אוסטרליה.
מפברואר 2017, הוא משמש כנשיא האגודה האוסטרלית ללימודי יהדות.
צוקרמן כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, באוניברסיטת שאנגחאי ללימודים בינלאומיים ובמידלברי קולג'.
ב-2006–2011 הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת קווינסלנד.
הוא היה מדען אורח במכון ויצמן וחוקר באוניברסיטת טקסס באוסטין ובמכון רוקפלר בבלאג'ו.
הוא לימד גם באוניברסיטת קיימברידג', האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, והאוניברסיטה העברית.
צוקרמן הוא פוליגלוט: הוא דובר 13 שפות וקורא כ-30. פרסומיו האקדמיים כוללים מאמרים באנגלית, בעברית, ביידיש, באיטלקית, בספרדית, בגרמנית, ברוסית ובסינית.
מחקריו של צוקרמן מחלישים את מודל אילן היוחסין בבלשנות, לפיו כל שפה התפתחה משפה אחת שקדמה לה.
צוקרמן גורס כי תיתכן התפתחות של לשונות חדשות, למשל "שפות החייאה", שחל בהן מיזוג של יסודות משתי שפות או יותר.
במילים אחרות, ייתכן שלשפה נתונה יהיה יותר מ"הורה" אחד.
התאוריה של צוקרמן מערערת על החלוקה הקלאסית של שפות למשפחות גנטיות.
לפי צוקרמן, ייתכן ששפה תהיה שמית והודו-אירופית כאחת, אם היא התפתחה ממיזוג של אלמנטים משפה שמית מצד אחד ומשפה הודו-אירופית מצד שני.
ה"ישראלית" (העברית החדשה), לדעת צוקרמן, היא דוגמה ל"שפת החייאה" בעלת מספר "הורים" בו-זמנית.
גישה זו נובעת מטענתו של צוקרמן, שה"ישראלית" ממזגת יסודות שמיים והודו-אירופיים.
את היסודות השמיים תרמה העברית לתקופותיה, ואילו האלמנטים ההודו-אירופיים הגיעו בעיקר מיידיש, וכן מרוסית ומפולנית.
לפי צוקרמן, הישראלית איננה אבולוציה אורגנית של העברית אלא גנזה היברידית.
צוקרמן טוען שכל "שפת החייאה" מוצלחת היא היברידית.
הסיבה לכך היא עקרון החפיפה, שהוא סטטיסטי: "ככל שמאפיין לשוני קיים ביותר שפות תורמות, כך יש לו סיכוי גדול יותר לחדור לשפה המתהווה".
התאוריה ההיברידית הרב-הורית שייסד צוקרמן לגבי היווצרות ה"ישראלית" סותרת לא רק את מודל ההחייאה (חיים רבין, חיים רוזן), אשר לפיו ה"ישראלית" היא עברית, אלא גם את תאוריית הרה-לקסיפיקציה (פאול וקסלר, ג'וליה הורבט), אשר לפיה ה"ישראלית" היא יידיש שהחליפו את אוצר המילים שלה באוצר מילים עברי.
תשמו"ץ, ראשי תיבות של תרגום שומר משמעות וצליל, הוא מונח שטבע צוקרמן, תרגום של Phono-Semantic Matching (גם הוא מונח של צוקרמן), תחדיש המשמר גם את הצליל וגם את המשמעות של המונח הזר.
לדוגמה, "סחר מכר" הוא תשמו"ץ של "שאַכער מאַכער" היידי.
דוגמה נוספת לתחדיש מסוג זה היא המילה "קוקית", שנקבעה כתרגום למילה האנגלית cookie ומשמעותה "מידע על הגולש שהדפדפן שומר במחשבו".
המילה "קוקית" שומרת על הצליל של המקור האנגלי, וכן רומזת לציפור קוקייה, המטילה את ביציה בקיני זרים.
השימוש בתחדיש מסוג זה קיים בשפות רבות (שמיות, הודו-אירופיות וכו'), וגם ברבדים קדומים של העברית.
המילה מסתורין היא דוגמה לכך.
בשנת 2015 חידשה האקדמיה את המילה מוּפין כתחליף למאפין (mufffin) ובהשראת המילה תוּפין המקראית: "תֻּפִינֵי מִנְחַת פִּתִּים" (ויקרא ו, יד).
לפי צוקרמן, הביטויים "כלי ראות", "כלי עיניים" ו"בתי עיניים" פינו את מקומם למילה "משקפיים", תשמו"ץ של חיים לייב חזן מ-1890 על בסיס סְקוֹפֶּאוֹ (אני מביט) היווני והשורש העברי שק"פ.
צוקרמן הוא דמות שנויה במחלוקת בקרב עמיתיו – "הוא נחשב על ידי עמיתיו הישראלים גאון, או פרובוקטור".
המונח "ישראלית" שהוא הציע כדי לתאר את העברית בת זמננו נתפס כפרובוקטיבי.
צוקרמן זכה לביקורת על כך שהתיאוריה שלו מונעת מפוסט ציונות ומתעלמת מכך שדוברי עברית מודרנית יכולים להבין את רוב התנ"ך די בקלות..
ספרו של צוקרמן Language Contact and Lexical Enrichment in Israeli Hebrew (מגע בין שפות והעשרה לקסיקלית בעברית הישראלית), שפורסם ב-2003 בהוצאת פלגרייב מקמילן, עוסק ברב-סיבתיות (multiple causation) ובתחדישים רב-מקוריים בעברית ישראלית, בטורקית, במנדרינית, ביפנית ובערבית.
בשנת 2008 יצא לאור בהוצאת עם עובד ספרו ישראלית שפה יפה.
הספר חולל דיונים ציבוריים סוערים, זכה לסקירה בעיתונות ונמכר בעותקים רבים.
בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת קרן הספר טינגו, שצוקרמן תרם לו שלושה פרקים על יידיש, אטימיתולוגיה (אטימולוגיה עממית) וסלנג ישראלי.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ספרו של צוקרמן Revivalistics: From the Genesis of Israeli to Language Reclamation in Australia and Beyond (רוויוואליסטיקה: מהתהוות הישראלית להחייאת שפות באוסטרליה ומעבר לה).
הספר מציג שדה-מחקר בינתחומי חדש העוסק בהחייאת לשונות ברחבי העולם.
בשנת 2021 יצא לאור בהוצאת East China Normal University ספרו של צוקרמן 多源造词研究, העוסק במילים חדשות הנובעות ממספר מקורות בו-זמנית בלשונות כמו סינית מנדרינית ו"ישראלית".
בין "עברית" ל"ישראלית": רב שיח בהשתתפות פרופ' גלעד צוקרמן, פרופ' תמר סוברן ועידו בסוק, הד האולפן החדש, גיליון 95, 2009.
גלעד צוקרמן וגתית הולצמן, "רֵעד אל העם: על המהפך הנדרש בהוראת תנ"ך בישראל", בתוך: גילוי דעת, כתב עת רב-תחומי לחינוך, חברה ותרבות, גיליון מס' 1, ינואר 2012.
Fry's Planet Word (סטיבן פריי מראיין את פרופ' צוקרמן)
פרופ' צוקרמן מחייה שפות באוסטרליה, SBS News
השפה הישראלית: רצח יידיש או יידיש רעדט זיך – הרצאה של פרופ' צוקרמן ביום עיון בבית לייוויק, תל אביב, בהנחיית ד"ר צביה ולדן (3 בינואר 2008), חלק א'; חלק ב'
טלי ליפקין-שחק מראיינת את הפרופ' גלעד צוקרמן, פ.א.
חיים ותחייה ביד הלשון (5 חלקים), גיל מרקוביץ מראיינת את הפרופ' גלעד צוקרמן, המעבדה, כאן תרבות, 8 באוגוסט 2019: חלק 1, חלק 2, חלק 3, חלק 4, חלק 5
גלעד צוקרמן רק רוצה לעבוד במקצוע שלו: החייאת שפות, תמר עילם גינדין מראיינת את הפרופ' גלעד צוקרמן, איראניום מועשר, 28 בינואר 2019
גלעד עדין (נולד ב-22 במאי 1966) הוא עיתונאי ישראלי ועורך חדשות.
כיום הוא משמש כמרצה לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, ובעלים של חברה להפקות ומיזמי טלוויזיה ואינטרנט.
בנם של שרה ופרופ' אבנר עדין, מומחה מים ומהנדס מהפקולטה לחקלאות ברחובות.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה 8200. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותארים ראשון ושני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
כמו כן, הוא בוגר קורס כתבי טלוויזיה של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
בתחילת דרכו, עבד בערוץ 1, שם שימש כתב שטח בתחומי חינוך, כלכלה, בינוי ושיכון, תחבורה, תעופה ותקשורת.
בנוסף לכך, שימש כעורך ומגיש חדשות, במאי כתבות דוקומנטריות ב"יומן" וב"מבט שני" ולעיתים הנחה את תוכנית הנוער "זאפ לראשון".
ב-4 בנובמבר 1995 הודיע לראשונה על יריות בראש הממשלה יצחק רבין, ושידר את מהדורת החדשות המיוחדת של הערוץ הראשון, לאחר מכן הועבר השידור לחיים יבין שהודיע מאוחר יותר על רצח רבין באותו הלילה.
החל מ-1997 ערך והגיש את מהדורת "מבט" ואת המהדורה הפוליטית "שבע וחצי" בערוץ 1. ב-2003 היה העורך הראשי של משדר הבחירות, ועל כך זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בעקבות מחלוקת עם מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל, פרש עדין מהערוץ, ובינואר 2004 הצטרף ל"חדשות 10", שם עבד כמגיש ועורך בכיר, ותפקידו המרכזי היה פיתוח מהדורת ליל השישי של הערוץ - "האולפן המרכזי".
"האולפן המרכזי" עקפה באחוזי הצפייה את מהדורת "יומן".
ערך ריאיון בדממה עם השרה יהודית נאות, לאחר שאיבדה את קולה, זמן קצר לפני מותה.
כן ראיין את ולדימיר פוטין ואת ויקטור יושצ'נקו.
בתחילת דצמבר 2005 פרש מנכ"ל חברת "חדשות 10" אבי ברזילי, ועדין מונה על ידי דירקטוריון "חדשות 10" לתפקיד העורך הראשי והמנכ"ל של החברה.
בבחירות 2006, הקים את פרויקט "כיכר הבחירות", אשר בו שידר ערוץ 10 את משדר הבחירות שלו מאולפן שקוף בכיכר רבין בתל אביב.
היה זה משדר הבחירות הראשון שבו עבר ערוץ 10 את ערוץ 1 הממלכתי וצמצם את הפער עם ערוץ 2.
בפברואר 2008 הגיע הפער בין חדשות 10 לחדשות ערוץ 2 ל-2% בלבד.
עדין הודיע אז על פרישה מתפקידו ואמר לעובדי "חדשות 10" כי הדמוקרטיה הישראלית הרוויחה חברת חדשות ביקורתית וחסרת פניות.
לאחר שפרש מערוץ 10 הקים חברה להפקות, שבין היתר מפיקה ברישיון ועידות TEDx בישראל.
החל מיוני 2017 משודרת בנמל התעופה בן-גוריון הודעות ביטחון בקולו.
ב-27 באוקטובר 2024 הנחה את טקס האזכרה הממלכתי לחללי מלחמת חרבות ברזל, שהתקיים בהר הרצל בירושלים.
ב-30 באפריל 2025 הנחה את טקס הקראת השמות, והטקס המרכזי בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל ביום הזיכרון.
עדין נשוי לחני, מדריכה להתפתחות אישית, ואב לארבעה, ענבר, מעיין, רועי ורון.
בתו ענבר היא בלוגרית תירות.
גלעד קרני (נולד ב-1968) הוא ויולן ישראלי, שניגן בפילהרמונית של ניו יורק ובתזמורת דויטשה אופר ברלין, שם ניגן גם עם התזמורת הממלכתית של ברלין בניצוח דניאל בארנבוים.
כיום הוא ויולן ראשי בתזמורת טונהאלה שבציריך.
בנוסף להיותו סולן ונגן בהרכבי מוזיקה קאמרית, קרני נמנה עם מייסדי רביעיית הוברמן, שעמה הופיע לראשונה בקרנגי הול.
מאז הופיע קרני בקרנגי הול עם רביעיית גוארנרי.
קרני ניגן עם תזמורות רבות באירופה, בדרום אפריקה, בארצות הברית ובישראל והשתתף בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ברחבי העולם וכן בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
פרס ראשון בתחרות רשות השידור הישראלית על הביצוע הטוב ביותר (1991)
פרס שלישי בתחרות "בריאן" לכלי מיתר בארצות הברית (1992)
פרס שלישי בתחרות ARD במינכן, גרמניה (1993)
פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לוויולה בטריאסטה, איטליה (1994)
גלעד טוקטלי (נולד ב-7 בנובמבר 1966 בירושלים) הוא במאי ומפיק סרטי טלוויזיה ותוכניות טלוויזיה.
שרת בצה"ל כקצין בחטיבת גבעתי.
סיים כבוגר המחזור הראשון של בית הספר סם שפיגל, וזמן קצר לאחר סיום לימודיו, ב-1992 החל לעבוד בטלעד.
בשנת 2000 מונה למנהל השידורים של הזכיינית.
מספר שנים לאחר שסיים את לימודיו מונה כחבר בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
משנת 2024 טוקטלי חבר בוועד המנהל של עמותת "דוקאביב".
יחד עם אילנה דיין הקים את התכנית "עובדה" ועבד בה כמפיק וכבמאי ראשי בין השנים 1993 ו-2020. במסגרת התוכנית ביים וערך יותר מ-650 תוכניות אולפן ומאות כתבות שטח.
טוקטלי שימש גם כבמאי ראשי בחברת "חדשות ישראל" שסיפקה את החדשות לערוץ 10 בשנת הקמתו הראשונה.
מאז שנת 2020 מביים טוקטלי סדרות תעודה המשודרות בערוצי השידור בישראל.
אביו, פנחס טוקטלי, נרצח בשנת 2002 בפיגוע ברחוב יפו בירושלים.
2004 בימוי "הלוחם היהודי" דוקו' 48 דקות שודר בערוץ 2
2005 בימוי והפקת "הבית ברחוב שץ" דוקומנטרי 12 דקות, שודר בערוצי הכבלים
2005 בימוי והפקת "אבי לניר הקרב האחרון" דוקומנטרי 62 דקות שודר בערוץ 2
2005 במאי שותף בסדרה "סיפור מסגרת" 100 שנות אמנות ישראלית – הפקת יוקרה של מפעל הפיס בעריכת רונית ויס ברקוביץ.
2006 בימוי והפקת "נקמת לרנר" דוקומנטרי 60 דק'.
2007 בימוי והפקת "המנוע הפנימי" על אבחון וטיפול בהפרעות קשב וריכוז, דוקומנטרי 30 דק'
2008 - 2010 בימוי והפקת פרויקט תיעוד על מקימי מוזיאון ישראל
2010 בימוי והפקת: "טדי, צריך להקים מוזיאון!" על הקמתו של מוזיאון ישראל.
2013 בימוי והפקת "שניאור", על שניאור חשין ז"ל.
2014 בימוי והפקת "הערב הראשון", על הבכורה העולמית של להקת "בת-שבע" ב-1964
2015 בימוי והפקת "העורך" על דב יודקובסקי.
2016 בימוי והפקת ארבעה סרטים לתערוכת "פרעה בכנען - הסיפור שלא סופר" במוזיאון ישראל, ירושלים
2017 בימוי והפקת סרט לתערוכת "ירושלים בפרטים" במוזיאון ישראל, ירושלים
2019 בימוי והפקת סרט לתערוכת "בחירות גורליות - אוסף גורליט" במוזיאון ישראל, ירושלים
2020 בימוי והפקת סרט לתערוכות "גלריה משלה" ו"הרוסלאן" במוזיאון ישראל, ירושלים
2021 בימוי שני פרקים על בדידות במסגרת הסדרה "יוצאים מהכלל" עם רוני קובן, בהפקת ארצה הפקות
2022 בימוי ארבעה פרקים בסדרה "פולארד" עם עמרי אסנהיים ושני חזיזה, בהפקת סטוריליין הפקות
2022 בימוי "מנדל" - דוקו' 72 דקות, על מורטון מנדל וקרן מנדל, בהפקת קסטינה
2023 בימוי "סיירת מטכ"ל" - סדרה בת 4 פרקים עם עמרי אסנהיים, שודרה בהוט8 וברשת13
2023 בימוי "האחת" - סדרה בת 4 פרקים, בהגשת סימה קדמון, יוצר ומפיק אמנון רבי, קסטינה תקשורת, משודרת בכאן 11
2024 בימוי "היום שלא נגמר" - סדרה תעודיתבת 5 פרקים על 24 השעות הראשונות של מלחמת חרבות ברזל.
עם אמנון רבי, קסטינה תקשורת, משודרת בכאן 11
2024 בימוי "המו"לים" - סדרה תיעודית בת 5 פרקים על תולדות עיתונות הפרינט, עם עמרי אסנהיים, סטוריליין הפקות, משודרת בכאן 11
2025 בימוי "מה קרה לצה"ל?" - סדרה תיעודית בת 4 פרקים עם עמרי אסנהיים, סטוריליין הפקות, משודרת בהוט8 וברשת13
2025 בימוי "ואנונו" - סדרה בת 3 פרקים, קסטינה הפקות, משודרת בכאן 11
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2023בימוי בסדרה תיעודיתהאחתזכהעריכת תמונה בסדרה תיעודיתהאחתזכהפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024בימוי בסדרה תיעודיתהמו"ליםזכהעריכת תמונה בסדרה תיעודיתזכהפרס סוקולוב 2025בימוי בסדרה תיעודיתהאחתזכה
גלעד כהנא (נולד ב-1 בספטמבר 1970) הוא זמר, פזמונאי, משורר, אמן, שחקן, קומיקאי, סופר ומגיש ישראלי.
סולן ופזמונאי להקת הרוק "ג'ירפות".
גלעד כהנא נולד במקסיקו להורים ישראלים שהיו שם בשליחות של אביו, יונה.
אחרי שחזרו לישראל ואז ושב למקסיקו שבה משפחתו שכהנא היה בן תשע, והוא גדל בצהלה, תל אביב.
בשנת 1992 הקים את להקתו "ג'ירפות" יחד עם יאיר קז, בעת שירותם בצה"ל כמש"ק חינוך בתותחנים.
בשנת 1999 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה "משוחח עם כסא".
בשנת 2000, לאחר שהפסיקה הלהקה את פעילותה, הוציא כהנא אלבום סולו ראשון בשם "שכחתי איך לאכול", שאותו הפיק והקליט בעצמו.
בסוף שנת 2002 חזרו "ג'ירפות" להופיע ויצאו לסיבוב הופעות ברחבי ישראל.
בשנת 2004 הוציא אלבום סולו שני באנגלית בשם "The Promised Landing" וכן את האלבום האינסטרומנטלי "360".
בשנת 2006 הוציא כהנא יחד עם "ג'ירפות" אלבום נוסף בשם "גג" שזכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית כשהגיע למעמד אלבום זהב.
בשנת 2009 הוציא כהנא ספר שירים בשם "מנוף מצביע אל הים", וכן אלבום באנגלית שנקרא "The Walking Man".
שירי הספר והאלבום מבוססים על הליכות אינסופיות שכהנא ערך לאורכה ולרוחבה של תל אביב.
בשנת 2010 יצא אלבומה השלישי של להקת ג'ירפות, "אין כניסה לפילים".
בספטמבר 2011 הוציא אלבום חדש "Bad love" תחת השם The Walking Man.
האלבום, שהושר כולו בשפה האנגלית, הופץ תחילה כאלבום מתנה לקוראי "עכבר העיר" שם מפרסם כהנא טור אישי שבועי.
לאורך האלבום שרה הזמרת נינט טייב לצד גלעד כהנא.
בשנת 2013 יצא אלבומה הרביעי של להקת ג'ירפות, "צריך לסגור הכל".
לאחר מכן החל לעבוד עם תמיר מוסקט על אלבום משותף, תחת השם "לא כוחות".
הסינגל הראשון שהוציאו השניים תחת שם זה במאי 2013 נקרא "אני לא מאושר".
לאחר מכן יצאו הסינגלים "להתבונן בך" (שלווה בקליפ בכיכובה של ליאת הר לב) ו"נדל"ן" (בהשתתפות מארינה מקסימיליאן), והאלבום המלא יצא במרץ 2014.
בנובמבר 2015 הוציא אלבום סולו חדש, "אפריקה שלי", בעקבותיו זכה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה.
בשנת 2017 יצא אלבומה החמישי של להקת ג'ירפות, "מי שלא חולם, כועס".
במקביל לקריירת הסולו ולפעילותו בלהקת "ג'ירפות", כתב כהנא מספר שירים לזמרים אחרים.
בין היתר כתב את השירים "הצגה יומית" ליוני בלוך, "עכשיו מחר" לדויד ברוזה, "שוב אני לבד" ו"הזאב והאיילה" לאביתר בנאי, "מערבולת של חול" ללהקת הדג נחש, "כפפת זכוכית" לרונית שחר, "לובסטר" לברי סחרוף ובלקן ביט בוקס, ומספר שירים לאלבומו של ארקדי דוכין "חלומות למבוגרים".
באלבומו של דודו טסה "הגולה" כתבו כהנא וטסה במשותף את המילים לרוב השירים.
השניים כתבו יחד גם את שירה של יובל דיין "אל תאמר".
באלבום הבכורה של הזמר והיוצר עטר מיינר השתתף כהנא בכתיבת המילים של השיר הפותח באלבום, "עולה".
כהנא זוכה להכרה בזירת הרוק המקומית כזמר בעל נוכחות בולטת ועמדה ביקורתית כנגד הממסד השמרן.
בראיונות שונים הדגיש את הערכתו למאיר אריאל ואף הושווה לאריאל על ידי מבקרים שונים.
בפברואר 2022 הוציא עם המפיק והמוזיקאי גיא מוזס את השיר "תראי אותי", סינגל ראשון מתוך אלבום משותף של השניים.
על האלבום אמר כהנא שהוא .
ב-2010 השתתף כאורח בתוכנית האירוח של רוני קובן "24 שעות עם..." בערוץ 8. ב-2010 בסמוך ליציאת האלבום דאז, יצא גם הסרט התיעודי "ראיתי ג'ירפות בהודו", בו תועד כהנא יחד עם שאר חברי הלהקה במסע הופעות בהודו, אשר השתבש בעקבות פיגועי הטרור במומבאי בסוף שנת 2008.
בשנת 2015 קיבל כהנא תפקיד ראשי בסרט "סיפור על אהבה וחושך" בבימויה של נטלי פורטמן, המבוסס על ספרו של עמוס עוז, וגילם את דמותו של אריה קלוזנר (אביו של עמוס עוז).
בשנת 2016 החל לשחק בסדרה של yes "האחיות המוצלחות שלי", בתפקיד ספי.
בשנת 2018 יצא לאקרנים בישראל סרט הקולנוע של יבגני רומן, "האיש שבקיר", בו גילם כהנא תפקיד ראשי.
הסרט צולם במשך שישה ימים בלבד בשנת 2015. בנוסף ב-2018 גילם את איתן בסדרה "ככה זה" שב-yes.
באוקטובר 2018 כהנא שפט בתוכנית הריאליטי המוזיקלית של רשת 13, "The Four".
בשנת 2021 השתתף כהנא פרסומת לחברת כלל ביטוח, יחד עם איל קיציס, תוך שהוא שר גרסה של השיר "וואו" המותאמת לפרסומת, ובאותה שנה שיחק כהנא את פולי האח של השטן בסדרת הנוער "האחיין שלי בנץ".
בדצמבר 2022 החל להשתתף באופן קבוע לצד גלית חוגי בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11.
ביוני 2020, תערוכת קולאז'ים שיצר מכריכות ספרים נבחרה להופיע בגלריית מאיה בתל אביב.
בנוסף ייצר את הקולאז'ים בעטיפות האלבומים: גג (2006), צריך לסגור הכל (2013), מי שלא חולם כועס (2017) וכריכות הספרים: פיסוק של נעלמים ומנוף מצביע אל הים.
בשנת 2003 פרסם כהנא ספר ביכורים בשם "תכנון להתאוששות מאסון", הכולל 35 סיפורים העוסקים בעולם שלאחר אסון גדול.
ב-2011 כהנא פרסם טור אישי שבועי ב"עכבר העיר".
ב-2017 התחיל לשדר תוכנית רדיו שבועית בשם "חתירה אל ההווה" בתחנת "כאן תרבות" של תאגיד השידור הישראלי.
ב-2025 החל כהנא לשמש פרזנטור לבנק הדיגיטלי "ONE ZERO".
טוב שאבא קיבל סרטן, יצירה עברית, 2025.
כהנא היה נשוי לשחקנית טל ליפשיץ.
לאחר מכן התחתן בשנית ונולדו לו מנישואים אלו שתי בנות: אסיה ודני.
גם הנישואים האלה הסתיימו בגירושים.
אין כניסה לפילים (עם ג'ירפות), 2010
צריך לסגור הכל (עם ג'ירפות), 2013
לא כוחות (עם תמיר מוסקט), 2014
מזל שיש לי מוזיקה (עם ג'ירפות), 2024
תכנון להתאוששות מאסון, הוצאת כתר, 2003
מנוף מצביע אל הים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
פיסוק של נעלמים, הוצאת אבן חושן, 2013
טוב שאבא קיבל סרטן , הוצאת יצירה עברית, 2025
גלעד מאירי (נולד בירושלים ב-21 במרץ 1965) הוא משורר וסופר ישראלי, ד"ר לספרות עברית, עורך ויזם בתחום השירה.
אבי סבו היה אב בית דין רבני בסונדור, צפון עיראק הכורדית וסבו היה רב בקמישלי (סוריה הכורדית).
המשפחה המורחבת עלתה ארצה ב-1929 וחלקה התיישב בשכונת הכורדים בירושלים.
אביו, דוד, יליד ירושלים ויקיר ירושלים, עובד סוציאלי וממקימי הפנתרים השחורים.
אימו, חנה, ילידת לבוב, ניצלה מהנאצים על ידי משפחה נוצרית, והיא הניצולה היחידה ממשפחתה.
מאירי הוא הבכור ולו אח ואחות צעירים (יפתח וטל).
גר בירושלים עם אשתו ושלושת ילדיהם (שירה, יונתן ודניאל).
מאירי שיחק בצעירותו כדורגל בקבוצת הנערים של הפועל ירושלים.
במסגרת שליחויות של אביו שהה שש שנים בארצות הברית (סיינט פול מינסוטה וצ'טנוגה טנסי 1967 - 1970; סן פרנסיסקו 1977 - 1980).
סיים תיכון בבית הספר התיכון ע"ש דנמרק בירושלים (1983).
היה בגרעין של השומר הצעיר שיועד לקיבוץ סמר.
מאירי הוא בוגר בית הספר לשירה של הליקון (2001).
ב-1998 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית.
שלו נכתבה בהדרכת פרופ' דוד וינפלד ועסקה בשירתה של יונה וולך.
ב-2007 סיים תואר שלישי בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב; עבודת הדוקטור שלו נכתבה בהדרכת פרופ' בעז ערפלי ועסקה בשירתו של דוד אבידן.
מאירי היה מורה לספרות ומחנך לזמן קצר (הגימנסיה העברית רחביה, אנקורי), ובחינוך בלתי פורמלי היה מדריך במעון לנערות במצוקה (הוסטל אורנים).
מורה ליוגה בהכשרתו (בית הספר ליוגה הוליסטית ירושלים, 1989 - 1990) ובעל תעודת רייקי 1 + 2 (שירין זוהרה מגן, 2023).
לימד ספרות פרק זמן קצר בבית הספר לצילום מוסררה ובמכללת שנקר.
מאירי פרסם מעל ל-20 ספרים ובהם ספרי שירה, ספר סיפורים קצרים, אנתולוגיות, ספר עיון בנושא שירת דוד אבידן המבוסס על הדוקטורט שלו, ספר שירה ופרוזה המשותף לקבוצת המשוררים "כתובת" וב-2025 יצא לאור ספר של מבחר משירתו.
ב"פופואטיקה, מאמרים ומסות 2006 - 2018" מופיעים מאמרים ומסות המתארים את מערכת המושגים שטבע: פופואטיקה, פופיוט, ננופואטיקה, שירת דאחקה, שירת חמידות, שירת אקסטרים, שירת ניו אייג' עברית, מהפכת אמצעי הייצור בשירה העברית ועוד.
יצירותיו התפרסמו באנתולוגיות ובכתבי עת רבים, בהם "אפיריון", "עיתון 77", "הליקון", "ביטאון שירה", "משיב הרוח", "מאזנים", "הכיוון מזרח", "מעין" ועוד.
כמו כן פרסם מספר תרגומים, בהם ספר משירי גָּאוִין יוּאַרְט, ספר שיריו הראשון של לורקה במסגרת כתב העת "שבו" (גיליון 16, אוגוסט 2006) ושירים של עשרות משוררים נוספים ובעיקר אלן גינסברג, אך גם משירי ג'ק קרואק, טד יוז, פול דורקן, לנגסטון יוז, שרון אולדס ועוד.
היזם והמקים של מוסד הספרות "מקום לשירה" (2002) וממייסדי קבוצת המשוררים "כתובת" (2002).
במסגרתם יזם מאירי עם חבריו אירועי שירה ואת הפסטיבלים "מטר על מטר, פסטיבל ירושלים לשירה" ופסטיבל השירה הבינלאומי של מקום לשירה.
ממייסדי ומעורכי כתב העת לשירה וביקורת "כתובת", אשר יצא לאור בשנים 2009 - 2012. כתב העת נערך בידי חברי קבוצת "כתובת".
ממייסדי ומעורכי כתב העת "ננופואטיקה", אשר יוצא לאור מאז 2013 והוא עורכו הראשי.
חבר מערכת בכתב העת "מעלה" של מקום לשירה ומפרסם ביקורת ספרות באתר "מעלה".
בשנת 2015 ייסד מאירי את בית הספר לאמנויות המילה בירושלים עם נועה שקרג'י, ומשמש כמנהלו ביחד עם שקרג'י.
ייסד את "מאבק המשוררים" (תנועה למען קידום השירה והמשוררים) בשנת 2011 עם רועי צ'יקי ארד.
יזם חוק לשירה - ההצעה לחוק מופיעה בגיליון "כתובת" 8.
כתב היד של "פגני אורגני" זכה בפרס אגף התרבות של עיריית ירושלים ע"ש זבולון המר, תחרות בעילום שם (2001).
על יצירתו הספרותית זכה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים בשנת תשס"ח.
זכה בפרס אקו"ם ע"ש שלמה טנאי לעידוד היצירה לשנת 2012 עבור כתב היד "שחרור בתנאים מגבילים".
האנתולוגיות שערך זיכו אותו בפרס שר התרבות והספורט לעריכה של מפעל ספרותי לשנת 2022. סיפור פרי עטו, 'עידן הזאב', זכה בציון לשבח בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" (2000).
בשנת הלימודים 2022 - 2023 היה משורר הבית של מכללת לוינסקי.
ייסד כמשורר עם הסופר יובל יבנה (גיטרה ושירה) את הלהקה הירושלמית "קבוצה ריקה", שבה היו חברים יזהר שאבי (שירה וגיטרה), ערן הורביץ (בס) וערן שבי (תופים).
"פגני אורגני" (שירים; עורך: ליאור שטרנברג), הוצאת כרמל, 2003 - זכה בפרס ירושלים לספרות יפה ע"ש זבולון המר (2001)
"כתובת", אבן חושן, 2008. ספר משותף לחברי קבוצת המשוררים כתובת
"המשרד לסיפורי הציבור" (סיפורים קצרים; עורכת: אפרת מישורי), הוצאת כרמל, 2008.
"קורה פנימית, אנתולוגיית שירי כדורגל" בעריכת גלעד מאירי, הוצאת מדיה 41, 2009.
"חיפוש מתקדם" (שירים; עורך: אריאל זינדר), הוצאת כרמל, 2010.
"קרבת מקום, אנתולוגיית שירי תפילה", בעריכת גלעד מאירי ונועה שקרג'י, ידיעות ספרים, 2011.
ספר אמן, השיר "מיתוסיתיס" (עברית-צרפתית), עם ציור של גיא בן-ארי, גאלימארד, 2011.
"הר געש סימפתי: פרודיה, הומור ואוונגרד בשירת דוד אבידן", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.
"מחאת כפיים: אנתולוגיית שירה חברתית", בעריכת גלעד מאירי, נועה שקרג'י, דורית ויסמן, מקום לשירה, 2013.
"שחרור בתנאים מגבילים" (שירים; עורכת: נועה שקרג'י), קשב לשירה, 2014 - זכה בפרס אקו"ם (2012).
"בוא זמני" (שירים; עורכת: ענת זכריה), הוצאת מקום לשירה, 2017
"סונט בגט" (שירים), מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2019.
"גאווין יוארט, מבחר שירים" (מאנגלית: גלעד מאירי), מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2020.
"לאין שיעור, אנתולוגיית שירי בית ספר" (עורך: גלעד מאירי), מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2020.
"שובבים שווים, ספר האלפבית החברתי" (שירי ילדים), מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2020.
"קריאת משחק, אנתולוגיית שירי כדורגל ישראליים עם חיזוק זר" (עורך: גלעד מאירי), מקום לשירה, 2021.
"שיר השרירים, אנתולוגיית שירי ספורט" (עורך: גלעד מאירי), מקום לשירה, 2021.
"הזמן עשה את שלו מבחינתי הוא יכול ללכת" (שירים; עורכת: נועה שקרג'י), מקום לשירה, 2022.
"שמים פתוחים, אנתולוגיית שירי טיסה" (עורך: גלעד מאירי), מקום לשירה, 2022.
"בעיני היא ברה, אנתולוגיית שירי זנות ופורנו" (עורך: גלעד מאירי), מקום לשירה, 2024.
"סביב הבית כבר אין חיות בר - מבחר וחדשים", מקום לשירה, 2025.
בת-שבע דורי-קרלייה, נפש, חשבון, מקום לשירה, 2015.
רמון קנו, תרגילי תרגילים בסגנון (מצרפתית: רותם עטר; עורך שותף עם נועה שקרג'י), מקום לשירה, 2016.
יפה שלומוביץ, קורות הבית, מקום לשירה, 2016.
נועה שקרג'י, חותמת חום, הקיבוץ המאוחד, 2017.
אוהד ובר, דייט עם עצמי, מקום לשירה והקיבוץ המאוחד, 2017.
סבינה מסג, היופי הבלתי מצוי של המצוי, מקום לשירה והקיבוץ המאוחד, 2017.
בעז יניב, רוח הדברים, מקום לשירה, 2018.
נעה שחם, כולנה, מקום לשירה, 2018.
רות אשור, הלומת אור, מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2019.
נעמה כרמון-בוגט, בלב הנגע, מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2019.
דוד מאירי, דָּוִידִי, ספר זיכרונות, הוצאה עצמית, 2019.
ישראל ורמן, אזרח ותיק, מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2020.
אריאל זינדר, תמים תהיה, (עורך שותף עם אורית מיטל), מקום לשירה בשיתוף עמדה, 2020.
בנימין שבילי, שירים לְיֹוָה, מקום לשירה, 2022.
נצר לאו, בנוף גוף, מקום לשירה, 2024.
סיון הר-שפי, בלעדינו מתחוללים החיים הדקים, מקום לשירה, 2024.
2019. "פופואטיקה בשירת רוני סומק", מילת הכבוד של הרחוב, עיונים בשירתו של רוני סומק (עורכים: נועה שקרג'י, יגאל שוורץ, קציעה עלון), גמא, 2019.
2022. "בֵּינְתקשורתיות פואטית בשירת יוסף שרון", בתוך האור הפלאי של היומיום, שירת יוסף שרון ופעילותו במרחב הספרותי (עורכת: אסיה שרון), אסיף, 2022, עמ' 18 – 53.
קציעה עלון, "אין סיפור מזרחי אחד", הארץ, ספרים, 28.4.04, עמ' 8 (על פגני אורגני).
רוני סומק, 9.8.2006. "משחקים כל החיים" הארץ, ספרים (על זעזועים בג'לי).
אילן ברקוביץ', 25.7.2008. "חיים בטבור העולם", הארץ, תרבות וספרות (על כתב העת כתובת).
הירש, אלי, 2010. "צרצרי החלודה", ידיעות אחרונות, 7 לילות, 7.5.2010, עמ' 23 (על המאמר: "מהפכת אמצעי הייצור בשירה הישראלית").
יותם ראובני, 2019. "מילים מתוחות עד קצות האותיות" (על סונט בגט), הארץ, ספרים, 14.6.19.
רן יגיל, 2021. "קנו לכם מתנה לחג – לא זֵר פרחים, אלא זֵר שירים, על שלוש האנתולוגיות של העורך והמשורר גלעד מאירי", אתר סלונט, 20.9.21.
תומר חרוב, 2021. "שנים אוהדי הכדורגל חיכו לספר הזה: כזה שמייצר עולם ספרותי עם משמעות", הארץ, מדור הספורט, דיגיטל, 6.10.21.
גלעד קלטר (נולד ב-2 באפריל 1976) הוא מדבב ושחקן ישראלי.
גלעד קלטר גדל בשכונת הדר יוסף בתל אביב, ובגיל צעיר התקבל ללהקת צופי תל אביב שם זכה להכרה בכישרון המשחק שלו ולהצלחה.
במסגרת הלהקה שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "המועמד".
בצבא שירת בתיאטרון חיל האוויר כשחקן וכמפקד התיאטרון.
לאחר השחרור העלה עם חברו לתיאטרון חיל האוויר אורן לביא הצגה מוזיקלית בשם "מקלות בגלגלים" שזכתה בפסטיבל עכו בשנת 1997. בתקופה זו הופיע אף כקומיקאי במופע דומינו גרוס בתיאטרון ביחד עם שחקנים נוספים.
הופעות אלו משכו את תשומת לב אנשי תיאטרון גשר ושחקני המופע הוזמנו להבחן לקבלה לתיאטרון.
קלטר התקבל לתיאטרון, לקבוצת "גשר 2", והיה לאחד משחקניו הקבועים של התיאטרון משנת 1998. בתחילה שיחק בתפקידים זעירים במחזות "דון ז'ואן", "אוכלים", "הנהר", "מר ברינק" ו"ים".
לאחר מכן קיבל את תפקידו של "איוואן בן בלי בית" המשורר המטורף בהצגה השטן במוסקבה, בה שיחק חיים טופול בתפקיד השטן.
כן שיחק בתפקיד "דמטריוס" בהפקת חלום ליל קיץ.
בשנים הבאות המשיך בתפקידי משנה, בתיאטרון, אך בשנת 2005 גילם את קטוריאן בהצגה "איש הכריות" על פי מרטין מק'דונה.
ההצגה זכתה לשבחי הביקורת, אך לא להצלחה גדולה בקהל הישראלי.
בשנים 2003 עד שנת 2006 שיחק בהצגת הילדים "בגדי המלך החדשים" בהפקת התיאטרון שלנו.
לאחר מכן המשיך קלטר בתפקידים שונים בהצגות "מדיאה" ו"הלילה ה-12".
בהצגה "הלילה ה-12" על פי שייקספיר, בה גילם את פסטה, הפגין קלטר גם את יכולתו בזמרה.
כן שיחק לצד אורנה בנאי בהצגה "רומן בעבודה" על פי סרט סובייטי משנות ה-70.
קלטר השתתף בפרסומות ידועות, ובסדרות "חטף פתח" ו"לשם שינוי" בטלוויזיה החינוכית.
הוא דיבב גם במשחק המחשב "פיפוש המהפכה" בתפקיד מר שיק.
בשנת 2007 הופיע בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם" בתפקיד ד"ר שלו.
בשנים 2010–2009 שיחק בסדרת הטלוויזיה "האי" בערוץ הילדים, בתפקיד רון העוזר של אסתר באגודת הקיפרים.
ב-2011 הצטלם לסרטו של תום שובל "הנוער", שיצא לבתי הקולנוע בשנת 2013.
בשנת 2012 שיחק בהצגה "פרימה דונה" של תיאטרון גשר.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בערוץ ג'וניור לצופי yes, בתפקיד רפי אבא של אודי.
כמו כן משתתף בסדרת הקומדיה "השוטר הטוב" בתפקיד ראובן ובסרט "ציפורי חול" לצידו של אמנון וולף.
באותה השנה עלה עם ההצגה "מר ורטיגו" כמאסטר יהודי.
כמו כן, משתתף בהצגות "הדיבוק" כרב עזריאל ממירופול, "כפר" של יהושע סובול כד"ר ארדה, "יאקיש ופופצ'ה" כטוקרקבלט, "מסעות אודיסאוס" כאודיסאוס, "רוח התיאטרון" כסדרן, "ספר דוד המלך" כשחקן וב"במנהרה" כיפתח (חולק את תפקידו עם מיקי לאון).
קלטר אף הופיע במחזמר "עלובי החיים" של תיאטרון הבימה, בתפקיד השוטר "ז'אבר", במקביל עם השחקן יגאל שדה.
ב-2016 שיחק בתפקיד אורח גילם את רממתק"ל בסדרת הנוער "גרעינים" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שכונה" בערוץ ניקלודיאון שב-HOT, בתפקיד פריצי.
בנוסף שיחק בתור דמות משנית בסדרה "ילדי בית העץ" בתפקיד אבא של דניאל.
באותה השנה עלתה ההצגה "הרצל אמר!" בה הוא משחק את בנימין זאב הרצל.
בספטמבר 2018 עלה בתיאטרון גשר המחזה "רודף העפיפונים" בו הוא מגלם את רחים חאן ומפקד רוסי.
ב-2019 עלה עם ההפקה "משפט חוזר" של ליעד שוהם ועוזי וייל בבימויו של אמיר י.
בהצגה מגלם את רועי גונן.
2020 עלתה ההפקה המיוחדת "מי כמוני" מאת רועי חן ובבימויה של אילאיל סמל, בה קלטר מגלם את ד"ר יורש.
ב-2020 התחיל לשחק את דמותו של עמנואל גודמן בסדרת הריגול "ספיידרז" של ערוץ TeenNick.
ב-2023 בפסח השתתף בפודקאסט של רגעי קסם בערוץ הופ!
בתפקיד תיק תק השעון יחד עם יובל לוין ששיחקה את גאיה ועם דקלה הדר ששיחקה את אמה של גאיה (נורית).
ב-2024 החל לשחק את דמותו של חוקר המשטרה פורפירי פטרוביץ' בהצגה "החטא ועונשו" בתיאטרון גשר, המבוססת על הספר "החטא ועונשו" מאת פיודור דוסטויבסקי.
במקביל לעבודתו בתיאטרון גשר, עוסק קלטר בדיבוב, ודיבב בסדרות ובסרטים רבים.
קלטר דיבב את היינץ דופנשמירץ מהסדרה "פיניאס ופרב" וחטפני השועל מהסדרה "מגלים עם דורה".
הוא דיבב גם את רפאל בהפקות שונות של "צבי הנינג'ה" שדובבו לעברית, את אופטימוס פריים בסדרות ובסרטי "רובוטריקים" (ביניהם גם בסרט האמריקאי משנות ה-80), את חזיר ב"חברים בחווה", את פליקלי החייזר בסדרה "לילו וסטיץ'", טימותי מ"אלרגי למפלצות", ניק מ"המפלצות שלי", ואת סופרמן ב"ליגת הצדק בפעולה".
קלטר מדבב גם את קפטן אמריקה, ואת הדוב פדינגטון בסדרת הטלוויזיה מ-2020. הוא דיבב את דמויותיהם של רג'ינלד קווילט והיילי ריסקי במשחק המחשב הישראלי "פיפוש" מ-2021. ב-2022 דיבב את רוי פרסטון בסרט "המחנה הקסום" ואת ג'ק הורנר הגדול בסרט "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי".
ב-2023 דיבב את קאמק, המכשף והיועץ המלשין של באוזר, בסרט "האחים סופר מריו - הסרט".
בשנת 2024 דיבב מוכר בסרט "הקאסה-גרנדה: הסרט ואת מרדוק ב"פוקימון אופקים".
חבריו שמחה ברבירו, יורם יוספסברג ואמנון וולף התאחדו איתו למדבבים ראשיים באולפני אלרום.
קלטר דיבב את כל הדמויות בסדרה "הקרקס הדיגיטלי המדהים".
קלטר נשוי לדנה פורת-קלטר, מעצבת גרפית, ואב לשלושה בנים.
בנו, רום קלטר, החל אף הוא לדבב בשנת 2010.
גלעד סליקטר (נולד ב-28 באוקטובר 1977) הוא אמן קומיקס ומאייר ישראלי.
סליקטר עוסק באיור מגיל 21. בוגר בית הספר לעיצוב "שנקר" במגמת איור, ולימודי רישום ופיסול אצל האמן מרק שוב.
כמו כן פרסם סדרות קומיקס לילדים ולנוער בעיתונים מעריב לילדים, מעריב לנוער ואותיות, וכן בעיתון ערוץ הילדים ובעיתון זבנג, ואייר שלושה ספרי מדע בדיוני לילדים ולנוער ושלושה ספרי ילדים.
הרומן גהרפי "משק 54", שכתב יחד עם אחותו, המשוררת גלית סליקטר, ראה אור בצרפת.
הספר זכה לביקורות טובות ונמנה עם הבחירה הרשמית של פסטיבל אנגולם לשנת 2009.
רומן גרפי רביעי שלו בשם "צו 8" ראה אור בצרפתית בשנת 2014 ובשנת 2017 התפרסם בעברית בהוצאת פועלים.
סליקטר, נשוי לעדי בר-אור (שערכה את הספר בצרפתית), אב ליונתן, מתגורר בפרדס חנה/כרכור.
גלעד קידר (נולד ב-27 ביוני 1959) הוא צייר ורשם ישראלי.
קידר נולד וגדל בקיבוץ מעברות לאיתן ודליה קידר.
בין השנים 1990–1992 למד במחלקה לאמנות באקדמיה בצלאל.
תערוכתו הראשונה הוצגה בסדנאות האומנים בתל אביב באצירת יורם קופרמינץ.
בשנת 1996 עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב.
קידר נשוי ואב לבת, הוא מתגורר ויוצר בתל אביב.
1993 - "הרוח צומחת בין העצים" סדנאות האומנים בת"א, תל אביב-יפו
1994 - "אחי השמש, אחותי הלבנה" ארט פוקוס, סדנאות האומנים
1994 - ארט פוקוס: הקיבוץ גלריה לאומנות, תל אביב-יפו
1998 - גלריית קיבוץ לוחמי הגטאות
גלריה שרה לוי, תל אביב-יפו
2000 - "קיר פרטי: אוסף בנו כלב", מוזיאון תל אביב
גלריה טל אסתר, תל אביב-יפו
2002 - "ים תיכוני", גלריה בית הגפן, חיפה
2003 - "דם הכלנית וכתם הכרכום", מוזיאון ישראל, ירושלים
אוסף בנו כלב, גלריית מרכז ההנצחה טבעון
2005 - "העניין הוא כזה וכזה", מוזיאון הרצליה, הרצליה
2006 - "עכשיו אני יודע איך להמשיך!", גלריה הקיבוץ, תל אביב-יפו
2008 - "שאריות והשארות", גלריית החדר, תל אביב-יפו
2008 - "עניינים חדשים ישנים", גלריה לאמנות גבעת-חיים איחוד
יאיר גלריה לאמנות, תל אביב-יפו
2013 - "מבחר עבודות", גלריה גורדון 2, תל אביב-יפו
פרס לעידוד היצירה באומנויות הפלסטיות לשנת תשנ"ו.
משרד החינוך והתרבות - 1996
פרס אוסקר הנדלר, קיבוץ לוחמי הגטאות - 1998
פרס רכישה: משרד המדע, התרבות והספורט - 2002.
מחברת של ארבעים ושבעה רישומים במהדורה של שנים עשר.
פרויקט בהוצאת לושי - הוצאה לאור - 2000
קטלוג בהוצאת גלריה טל אסתר - 2001
קטלוג מלווה לתערוכה במוזיאון הרצליה - 2005.
הרב גלעד קָרִיב (נולד ב-30 בנובמבר 1973, ה' בכסלו ה'תשל"ד) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, לשעבר יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.
במקצועו עורך דין ורב רפורמי.
קריב פעיל בזירה הציבורית בנושאי יחסי הדת והמדינה, קידום חופש הדת והמצפון, הקיום המשותף של יהודים וערבים, צדק חברתי, פתרון שתי המדינות והקשר בין ישראל לתפוצות.
סביו וסבותיו עלו לישראל כילדים לפני מלחמת העולם השנייה מפולין ומרוסיה.
סבו מצד אמו היה עמנואל שחר, מפקדו הראשון של חיל ההנדסה, מנכ"ל מספנות ישראל ומנכ"ל מפעלי ים המלח, וסבתו חנה היא בת הרב יעקב חנוך סנקביץ' שהיה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
סבו השני, שמעון קרבינסקי, נפצע בשנת 1936 בפעילותו ב"הגנה" סמוך לקיבוץ רמת הכובש.
מאוחר יותר הצטרף לשורות הלח"י, ונטל חלק בתכנון ובביצוע ההתקפה על המפקדה הבריטית בשרונה.
חמיו הוא צביקה ניר, יו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
אחיו, שחר קריב , הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קריב נולד והתחנך בתל אביב, בוגר תנועת הצופים.
עוד בשנות לימודיו בתיכון החל את פעילותו בתנועה הרפורמית, עם הצטרפותו לקהילת בית דניאל, מרכז היהדות המתקדמת בתל אביב.
לאחר סיום לימודיו בתיכון התנדב לשנת שירות בתנועת הצופים ועסק בגיבוש גרעיני נח"ל חינוכיים.
שירת ביחידה 8200, סיים בהצטיינות קורס קצינים, והשתחרר לאחר חמש שנות שירות.
לאחר השירות הצבאי פנה ללימודים באוניברסיטה העברית, וסיים ב-2001 לימודי תואר ראשון משותף במשפטים ובמחשבת ישראל.
את התמחותו עשה בשנים 2001–2002 במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה.
ב-2003 סיים תואר שני במדעי היהדות (MAHL) בהיברו יוניון קולג' בירושלים, מוסד ההכשרה האקדמי של היהדות הרפורמית בישראל, והוסמך לרב רפורמי.
ב-2004 הוסמך כעורך דין מטעם לשכת עורכי הדין בישראל.
ב-2008 קיבל תואר שני במשפטים בתוכנית למשפט ציבורי של אוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם אוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
בשנת 2020 החל בלימודי תואר שלישי במשפטים באוניברסיטת רייכמן, אך הקפיא אותם עם תחילת כהונתו בכנסת.
מעורבותו בתנועה הרפורמית החלה בשנות הצבא, לאחר שנחשף לתפיסת עולמה היהודית והליברלית בהזדמנויות שונות בשנות התיכון ובמהלך השירות הצבאי, ובמיוחד בקהילת "בית דניאל" בתל אביב, בה הוא ומשפחתו חברים עד היום.
לאחר השירות הצבאי, ובמקביל ללימודים האקדמיים, ייסד את פעילות הצעירים והסטודנטים של התנועה הרפורמית.
בסיום שנת התמחות במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, הצטרף לצוות המרכז הרפורמי לדת ומדינה – הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה הרפורמית.
בשמונה שנות עבודתו במרכז שימש כמנהל המחלקה הציבורית והפוליטית וכמנהל המרכז.
בשנת 2003 הוסמך כרב בבית המדרש לרבנים של התנועה הרפורמית בירושלים (ההיברו יוניון קולג' - המכון למדעי היהדות).
במקביל לתפקידיו במרכז הרפורמי לדת ומדינה שימש כאחד מרבניה של קהילת "בית דניאל" בתל אביב וליווה טקסי חופות ובר ובת מצווה.
בראשית שנת 2009 מונה למנכ"ל התנועה הרפורמית בישראל, ארגון הגג של הקהילות והמוסדות הרפורמיים בישראל.
במסגרת תפקידו הוביל לאימוץ תוכניות פיתוח אסטרטגיות להרחבה ניכרת של שורות התנועה, לקידום מעמדה בקרב הציבור הישראלי ולמאבק באפליה נגדה מצד רשויות השלטון השונות.
אחד ממהלכיו הראשונים כמנכ"ל היה לשנות את שמה של התנועה מהשם שניתן לה על ידי מייסדיה בשנות ה-60 של המאה ה-20: "התנועה ליהדות מתקדמת בישראל", לשם: "התנועה הרפורמית בישראל", וזאת לאחר ביצוע סקרי עומק שהעידו על אהדה גדולה כלפי התנועה בקרב הציבור החילוני בישראל ובקרב חלק משמעותי מהציבור המסורתי.
בעשור השנים שבהן מכהן קריב בתפקיד, הוקמו ברחבי ישראל 25 קהילות רפורמיות חדשות בכל רחבי הארץ והוכפל מספר הרבנים והרבות הרפורמים הפועלים במסגרת התנועה.