tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כגבר צעיר באוקספורד, הצטרף איימיס לזמן קצר למפלגה הקומוניסטית.
לימים תיאר את השלב הזה בחייו הפוליטיים כתקופת הטירונות המרקסיסטית שנדמה שהייתה הכרחית באוקספורד."
איימיס נותר לכאורה שמאלני במשך זמן מה אחרי המלחמה, והצהיר בשנות החמישים שהוא תמיד יצביע עבור מפלגת הלייבור.
אולם לימים הוא פנה ימינה, התפתחות בה הוא דן במאמרו "Why Lucky Jim Turned Right" (1967).
איימיס היה, לפי הודאתו שלו וכפי שחושפים הביוגרפים שלו, נואף סדרתי במשך רוב חייו.
שלא במפתיע, היה זה אחד מהגורמים העיקריים שהביאו לפירוק נישואיו הראשונים.
תצלום מפורסם של איימיס ישן בחוף יוגוסלבי מציג סיסמה (אותה כתבה אשתו הילי) על גבו "אנגלי שמן אחד - אני דופק כל דבר."
בזיכרונותיו כותב איימיס: "עם הזמן נעשיתי מודע לכך שיצא לי שם של אחד השתיינים הגדולים ביותר, אם לא של אחד השיכורים הגדולים ביותר, של תקופתנו."
הוא העלה את הרעיון שהדבר נבע כתוצאה מנטייתם התמימה של הקוראים לייחס את התנהגותם של גיבורי ספריו, לו עצמו.
הוא לא היה כנה; למען האמת הוא נהנה משתייה ובילה זמן ניכר מעתותיו במסבאות.
הילרי רובינשטיין, שקיבלה את "ג'ים בר מזל" לפרסום אצל ויקטור גולאנץ, העירה: "אני מפקפקת בכך שג'ים דיקסון היה הולך לפאב ושתה עשר כוסות בירה...
תראה, אני לא מכירה את איימיס היטב."
קליב ג'יימס ציין: "הוא שתה כמו שולחן שלם במועדון גאריק אפילו לפני שנבחר חבר בו.
אחרי שנהיה חבר בו, הוא שתה כל-כך הרבה, עד שבקושי הצליח להגיע למונית."
איימיס היה משוכנע שמקור ההשראה שלו לא היה השתייה: "לא משנה איזה משקל היה למשקה בחייו של הסופר, הוא היה חסר חשיבות בכתיבה שלו או שלה."
ההוכחה לאמיתות דבריו של איימיס לגבי עצמו הייתה במשמעת הגבוהה בה החזיק איימיס בכתיבתו.
איימיס כפה על עצמו לוח זמנים יומי שבו הכתיבה והשתיים הופרדו לגמרי.
הבקרים הוקדשו לכתיבה עם תפוקה יומית של מינימום 500 מילים.
הוא החל לשתות רק בסביבות הצהרים כשהשלים את התפוקה היומית שלו.
ההספק הגדול של איימיס לא היה אפשרי אילולא נהג בכזו משמעת עצמית.
עם זאת, לדברי קליב ג'יימס, הגיע איימיס לנקודת מפנה בו השתייה שלו הפסיקה להיות חברתית ונהפכה להיות דרך בה הרגיע את מצפונו בשל התנהגותו כלפי הילי.
זה יהיה נכון לנחש שכך הג'נטלמן המוטרד הביע את מורת רוחו מהתנהגותו שלו."
חברו כריסטופר היטצ'נס אמר: "השכרות הייתה בעוכריו לבסוף, וגזלה ממנו את תבונתו וקסמו, כמו גם את בריאותו."
איימיס נגרר להשערות משלו בדבר הסטראוטיפים ההיסטוריים המקובלים המיוחסים לדמותו של היהודי.
הוא הביע את הדעה הקדומה הבלתי מבוססת בפרובוקטיביות בכל שיחותיו ומכתביו לחבריו ועמיתיו.
נישואיו הראשונים של איימיס, שארכו 15 שנה, היו להילרי בראדוול.
ממנה נולדו לו שני בנים ובת אחת: פיליפ איימיס, מעצב גרפי; מרטין איימיס, סופר, וסאלי איימיס, שהלכה לעולמה בשנת 2000.
קינגסלי איימיס נישא בפעם השנייה.
היה זה לסופרת אליזבת ג'יין הווארד, לה היה נשוי מ-1965 עד ל-1983. לזוג לא היו ילדים.
בתום נישואיו השניים, עבר להתגורר עם אשתו לשעבר ובעלה השלישי, דבר לו דאגו בניו פיליפ ומרטין, על מנת שניתן יהיה לטפל בו עד מותו.
ג'ים בר מזל: רומאן, תרגום: רחל אהרוני, ספרית פועלים: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מרחביה, 1964.
ג'ים בר מזל, תרגום: נעמי כרמל, ספרית מעריב, תל אביב, תשמ"ט 1989.
איך בחורה שכמוך ...?, תרגום: אריה חשביה, הוצאת לדורי, תל אביב, 1988.
האשמאים הזקנים, תרגום: נעמי כרמל, הוצאת מעריב, תל אביב, 1989.
סטנלי והנשים, תרגום: אליעזרה איג-זקוב, הוצאת זמורה ביתן, תל אביב, 1995.
מין הרגשה מוזרה: רומן, תרגום: נגה ברוקס, הוצאת לדורי, ראשון לציון, 1998.
קינגמן היא עיר במחוז מוהאבי שבאריזונה, ארצות הברית.
לפי אומדן של לשכת הסטטיסטיקה האמריקנית מנתה אוכלוסיית העיר ב-2019 כ 31,000 נפש.
קינגמן נוסדה ב-1882 בטריטוריית אריזונה, שהפכה לאריזונה של היום.
במשך מלחמת העולם השנייה שימשה קינגמן כבסיס של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, והייתה לאחד הבסיסים הגדולים של גוף זה בשנות המלחמה, כאשר התאמנו בו כ-35 אלף חיילים ואנשי תעופה.
בתקופה שלאחר המלחמה חוותה קינגמן צמיחה ושגשוג כאשר מספר מעסיקים גדולים השתכנו באזור.
שטחה של קינגמן מונה 78 קמ"ר, והיא ממוקמת למעלה מאלף מטר מעל גובה פני הים.
בקינגמן מספר מסלולי הליכה ורכיבת הרים כולל Monolith Gardens, White cliffs ועוד.
קינגסלי קומאן הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני בא-נסר ובנבחרת צרפת.
קומאן גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
הוא זכה בשנת 2012 ובשנת 2013 בתואר השחקן הצעיר עד גיל 19 הטוב בעולם.
ביוני 2014 חתם קומאן ביובנטוס לחמש שנים, לאחר תחרות בין המועדונים ארסנל, ליברפול וניוקאסל.
קומאן שיחק את משחק הבכורה שלו במשחק החוץ של יובנטוס במגרשה של קייבו ורונה.
יובנטוס ניצחה 0–1 וקומאן הוכתר כשחקן המצטיין של המשחק.
שער הבכורה של קומאן במדי יובנטוס הגיע במשחק הגביע האיטלקי של יובנטוס נגד הלאס ורונה, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 1–6 במחצית השנייה, מספר דקות לאחר שנכנס למשחק.
ב-30 באוגוסט 2015 הושאל קומאן לשנתיים לבאיירן מינכן הגרמנית תמורת 7 מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום השנתיים בסכום של 21 מיליון אירו.
קומאן שיחק את משחק הבכורה שלו במדי באיירן מינכן במשחק הבית מול אאוגסבורג, קומאן עלה מהספסל עשר דקות לאחר פתיחת המחצית השנייה.
בסיום המשחק ניצחה באיירן מינכן 2–1. שער הבכורה של קומאן במדי באיירן מינכן הגיע במשחק הראשון בו פתח במשחק החוץ של באיירן נגד דרמשטאדט 98. ב-16 במרץ 2016 רשם קומאן שער ובישול בשמינית גמר ליגת האלופות נגד יובנטוס, הקבוצה שממנה הושאל.
באיירן מינכן פיגרה 0–2 באליאנץ ארנה לאחר תיקו 2–2 במשחק הראשון, והצליחה להשוות ל־2–2 ולהגיע להארכה.
בתום המשחק באיירן מינכן ניצחה 2–4 לאחר שקומאן בישל שער לטיאגו אלקנטרה והבקיע את השער הרביעי בעצמו לאחר מבצע סולו.
באיירן מינכן וקומאן הודחו מליגת האלופות בתום עונה זו בחצי הגמר על ידי אתלטיקו מדריד, אך זכו בדאבל מקומי.
באפריל 2017 הודיעה באיירן מינכן על מימוש האופציה על קומאן, ורכישתו מיובנטוס תמורת 21 מיליון אירו.
ב-23 באוגוסט 2020 נגח את שער הניצחון בגמר ליגת האלופות במשחק של באיירן מינכן נגד פריז סן-ז'רמן והביא לניצחונה של באיירן מינכן בתוצאה 0–1.
ב-15 באוגוסט 2025 חתם קומאן בא-נסר הסעודית.
קומאן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, ובנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 ערך קומאן תשע הופעות, בהן הבקיע שני שערים.
בנובמבר 2015 ערך קומאן את הופעת הבכורה בנבחרת צרפת במשחק ידידות מול נבחרת גרמניה, בו החליף את אנתוני מרסיאל.
משחק זה התפרסם בכך שמחוץ לאצטדיון סן דני בו שוחק, נערכו חלק מפיגועי נובמבר 2015 בפריז.
במרץ 2016 הבקיע קומאן את שער הבכורה במדים הלאומיים, בניצחון 2–4 על נבחרת רוסיה.
קומאן זומן לסגל צרפת ליורו 2016, ואף הגיע איתה לשלב הגמר, בו הפסידה לנבחרת פורטוגל בתוצאה 1–0.
קינגסטון היא עיר במזרח אונטריו שבקנדה, בקצה מזרחי של ימת אונטריו ובתחילת הנהר סנט לורנס.
העיר שוכנת באמצע הדרך שבין טורונטו למונטריאול.
לעיתים העיר מכונה "עיר אבן הגיר" (Limestone City) משום שזהו סלע נפוץ בבניינים העתיקים העיר.
ישנן עדויות ארכאולוגיות לחיים באזור עוד מלפני אלפי שנים.
במהלך המאה ה-17 התיישבו הצרפתים באזור ויצרו רשת סחר רחבה בכל אמריקה הצפונית.
סמואל דה שמפלן אף ביקר במקום בשנת 1615. על מנת לבסס את רשת סחר הפרוות באזור ימת אונטריו, הצרפתים הקימו תחנת סחר בקינגסטון בשנת 1673.
בשנת 1758, במהלך מלחמת שבע השנים הבריטים כבשו את העיירה מידי הצרפתים ונתנו לה את שמה הנוכחי, "עיר המלך", לכבוד ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
כעבור כמעט 20 שנה, בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, התיישבו במקום פליטים הנאמנים לבריטניה.
בשנת 1846 הוכרזה קינגסטון לעיר.
במהלך השנים שלאחר מכן, היא התרחבה מאוד ונהפכה לעיר מרכזית ולנמל סחר חשוב.
בשנת 1876 נוסדה בעיר המכללה המלכותית הצבאית של קנדה.
ראש ממשלת קנדה הראשון, ג'ון אלכסנדר מקדונלד גר בעיר, מעונו (Bellevue House) עבר שימור ומוצג לתיירים.
במהלך המאה ה-20 העיר גדלה מאוד וסיפחה אליה אדמות רבות.
נכון לשנת 2011, אוכלוסיית העיר מונה כ-123 אלף בני אדם, ובמטרופולין שלה מתגוררים כ-160 אלף.
90.8% מאוכלוסיית העיר הם לבנים.
המיעוטים הגדולים הם סינים (2.1%), ודרום אסייתים (1.5%).
לפי מפקד שנערך בשנת 2011, שני שלישים מהאוכלוסייה הם נוצרים.
הזרם הנוצרי הגדול ביותר הוא הזרם הקתולי, שבו מאמינים כ-28% מאוכלוסיית העיר.
29.8% מכלל האוכלוסייה הזדהו כלא-דתיים.
קינגס קולג' ובשמו הרשמי המלא: קולג' המלך של גבירתנו ושל ניקולאוס הקדוש הוא מוסד להשכלה גבוהה אשר נמנה עם המוסדות המרכיבים את אוניברסיטת קיימברידג', בעיר קיימברידג', אנגליה.
המכללה שוכנת בסמוך לנהר קאם, ופונה אל רחוב קינגס פארייד (King's Parade, "תהלוכת המלך") במרכז העיר.
המכללה נוסדה בשנת 1441 על ידי הנרי השישי, מייד לאחר שהקים מכללה-אחות באיטון.
מלחמות השושנים והמחסור הכספי בעקבותיהן עיכבו את פיתוח המכללה.
בשנת 1508 החל הנרי השביעי, להתעניין במכללה, אולי כמהלך פוליטי כדי לחזק את מעמדו כמלך.
בית התפילה של המכללה, שבנייתו החלה בשנת 1446, הושלם לבסוף בשנת 1544, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני.
בית התפילה של קינגס קולג' נחשב לאחת הדוגמאות המעולות ביותר של הסגנון הגותי האנגלי באדריכלות.
המבנה הפך סמל של אוניברסיטת קיימברידג' כולה.
מקהלת בית התפילה, אשר מורכבת מסטודנטים גברים מן המכללה ומבית הספר שליד המכללה, היא אחת המקהלות הידועות והמצליחות בעולם.
בכל שנה בערב חג המולד מתקיים פסטיבל תשעת השיעורים והמזמורים, ומשודר מבית התפילה למיליוני מאזינים ברחבי העולם.
ב-12 בפברואר 1441 פרסם המלך הנרי השישי מכתב הרשאה ובו הקים מכללה בקיימברידג' עבור רקטור ושנים-עשר מלומדים עניים.
המכללה נועדה להיקרא על שם ניקולאוס הקדוש, שביום חגו נולד הנרי.
הנרי הניח את אבן הפינה של "החצר הישנה" של המכללה ב-2 באפריל 1441, בנקודה צפונית למכללה של היום.
ויליאם מילינגטון, חבר בקלייר קולג', מונה למשרת הרקטור של המכללה החדשה.
הנרי הוביל את פרסום תקנון המכללה הראשון, בשנת 1443. תוכניתו הצנועה המקורית נזנחה לטובת מימון קהילה בת 70 מלומדים בראשות רקטור.
השינוי אירע כנראה מכיוון שהנרי גילה שוויליאם מוויקהאם יסד הן את ניו קולג' באוקספורד והן את וינצ'סטר קולג' בשנת 1379, ורצה לעלות עליו בהישגיו.
על כן חיבר את המכללה לאיטון קולג', שאותו הקים בשנת 1440, בדומה לחיבור בין ניו קולג' לווינצ'סטר.
ב-12 ביולי 1443 פורסם צו מלכותי חדש שייסד מחדש את המכללה, הפעם כמוסד גדול בהרבה.
ב-1 בספטמבר 1444 חתמו מנהלי קינגס ואיטון, וניו קולג' ווינצ'סטר, על "הסכם ידידות", שבו התחייבו שמוסדותיהם יתמכו זה בזה משפטית וכספית.
מלכתחילה הכוונה הייתה לגייס את כל אנשי סגל ההוראה מבין סגל בית הספר איטון.
מדי שנה נסעו הרקטור ושני אנשי סגל לאיטון כדי לבחור ללא משוא פנים את הנערים המבטיחים ביותר לאייש משרות הוראה פנויות במכללה, כך שסך הסגל מנה תמיד שבעים.
חברות בסגל קינגס הייתה מינוי לכל החיים.
מלומדים מן השורה היו זכאים להיבחר כחברי סגל לאחר שלוש שנות ניסיון, בין אם השלימו תואר אם לאו.
בניגוד למכללות אחרות בקיימברידג', תלמידי קינגס לא היו חייבים להשלים את בחינות האוניברסיטה כדי לקבל תואר BA, אלא רק להשביע את רצון סגל המכללה.
כל חבר סגל עסק בתאולוגיה, פרט לשניים שעסקו באסטרונומיה, שניים במשפט אזרחי, ארבעה במשפט כנסייתי, ושניים ברפואה; כל חברי הסגל שלא עסקו במקצועות חול נדרשו גם לנדור נדרי פרישות ולעבור סמיכה לכמורה, וָלא היו מסולקים.
בשנת 1445 בולה אפיפיורית פטרה את חברי המכללה מחובות שירות בקהילה, ובשנת 1457 הסכם בין רקטור המכללה לנשיא האוניברסיטה הגביל את סמכותו של נשיא האוניברסיטה והעניק למכללה חופש שיפוט מלא בעניינים פנימיים.
בית התפילה, שמהווה דוגמה לאדריכלות גותית מאוחרת, נבנה לאורך כמאה שנים (1446–1531) בשלושה שלבים.
תקרתו היא קמרון המניפה הגדול בעולם.
יש בו עשרים וששה חלונות ויטראז', ועשרים וארבעה מהם שרדו מן המאה ה-16. המזבח כולל ציור של פטר פאול רובנס בשם "הערצת האמגושים".
נכון ל-2012, דורגה המכללה במקום ה-13 מתוך 29 המכללות באוניברסיטת קיימברידג', על פי "מדד טומפקינס" הבלתי-רשמי.
אם סופרים רק סטודנטים מצטיינים, המכללה מדורגת במקום השביעי באוניברסיטה, כש-27.5% מתלמידי השנה האחרונה זוכים בהצטיינות.
כיום ניתן ללמוד במכללה את כל מסלולי התואר הראשון שמציעה אוניברסיטת קיימברידג', למעט חינוך, כלכלת נדל"ן, ורפואה וטרינרית.
במכללה למעלה מ-100 מורים וכ-420 סטודנטים לתואר ראשון, יחס טוב במיוחד של כמות תלמידים לכל מורה.
במכללה ספרייה מאז היווסדה, והיא מכסה את כל תחומי הלימוד של המכללה.
כיום יש בה כ-130,000 ספרים, לרבות ספרים נדירים וכתבי יד.
כיום יש גם אינטרנט אלחוטית בכל רחבי הספרייה.
בין האוספים המיוחדים של הספרייה נמנים אוסף מוזיקה נפרד, ספריית קיינס, ואוסף בנושא התחממות כדור הארץ.
תלמידים ואנשי סגל ידועים של המכללה
ישנם שישה חתני פרס נובל שהיו גם תלמידים או מורים במכללה.
פטריק בלקט, פרופסור במכללה, זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1948 "על פיתוחו את שיטת תא הערפל של וילסון, ועל תגליותיו בתחומי הפיזיקה הגרעינית והקרינה הקוסמית".
פרדריק סנגר, פרופסור במכללה, זכה בפרס נובל בכימיה בשנת 1958 "עבור עבודתו על מבנה חלבונים, ובמיוחד של אינסולין".
בשנת 1980 זכה שוב בפרס נובל לכימיה, יחד עם וולטר גילברט עבור "תרומתם לקביעת רצפי בסיס בחומצות גרעין".
פיליפ נואל-בייקר זכה בפרס נובל לשלום לשנת 1959 על עבודתו לטובת פירוק נשק עולמי.
פטריק וייט זכה בפרס נובל לספרות לשנת 1973 "עבור אמנות סיפר אפית ופסיכולוגית אשר יצרה יבשת חדשה בעולם הספרות".
ריצ'רד סטון, פרופסור במכללה, קיבל את פרס נובל לכלכלה לשנת 1984 "על הנחת יסודות לפיתוח מערכות חשבונאות לאומיות, ובכך הרים תרומה רבה למתן בסיס לניתוח כלכלי אמפירי".
סידני ברנר זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2002 בשיתוף עם ה.
רוברט הורביץ וג'ון סלסטון "תגליותיהם לגבי רגולציה גנטית של התפתחות איברים ומוות תאי מתוכנן.".
מנהל קינגס קולג' נקרא רקטור (Provost).
הרקטורית הנוכחית, נכון לשנת 2023, היא הסופרת והעיתונאית הבריטית ד"ר ג'יליאן טט.
קינגס קולג' (לעיתים בקצרה: קינגס) הוא שמו של בית ספר תיכון יוקרתי בהונג קונג.
בית הספר נמצא מיד-לוולס, במחוז 西營盤, Yīnghuáng Shūyuàn - סמוך לסנטרל.
קינגסטון : Daun Taun, דאון טאון, "העיר התחתית") היא עיר הבירה של האי נורפוק, אחת מטריטוריות אוסטרליה.
משרדי המשנה למלכה, הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת של האי מצויים בעיר קינגסטון.
העיר היא העיר השנייה בגילה ביבשת אוסטרליה, ובעלת חשיבות היסטורית ותרבותית הן לתושבי האי והן לתושבי אוסטרליה כולה.
קינגסטון ממוקמת על ציר מזרח - מערב במישור קינגסטון שראשיתו בחוף הים, והוא מגיע לגובה של 20 מטרים מעל פני הים, באזור מדרונות קינגסטון.
אורכו של מישור קינגסטון כ-1.5 ק"מ ורוחבו כ-400 מטרים.
בקצה המערבי של המישור נמצאת גבעת פלגסטאף, שגובהה 60 מטרים מעל פני הים.
את המישור חוצים מספר נחלים ובהם נחל ווטרמיל (Watermill Creek), שמתפצל מעמק ארתור (Arthur's Vale) שבצפון מערב, ומתחבר עם נחל העיר (Town Creek) ויחדיו הם יוצרים את ביצות קינגסטון, ומימיהם נשפכים למפרץ אמילי.
מפרץ אמילי ומפרץ סלוטר (Slaughter Bay) נפתחים לעבר לגונת קינגסטון.
העיר נוסדה ב-6 במרץ שנת 1788 על ידי סגן פיליפ גידלי קינג ו-22 מתיישבים (ובהם תשעה אסירים ושש אסירות) שהגיעו לאי באונייה סאפליי (HMT Supply).
הם הפליגו מנמל ג'קסון שבועות ספורים לאחר הקמת המושבה הבריטית של ניו סאות' ויילס.
בראשיתו נקרא היישוב בשם סידני או מפרץ סידני, והחל משנת 1796 נקרא היישוב בשם "העיר של סידני" לכבודו של הרוזן סידני, הבריטי שכיהן כשר הפנים והיוזם של "הצי הראשון" שנשלח לאוסטרליה.
סגן קינג הקים מבנה על הגבעה מעל העיר, אבל ריבוי השורשים באדמה גרמה לו לקרוא למבנה ולגבעה בשם "גבעת השורשים".
העיר העתיקה, שנבנתה בשנת 1788 היא מספר רחובות מתפתלים הנמצאים בסמוך לרציף קינגסטון.
העיר המודרנית, שתוכננה על ידי חיל ההנדסה המלכותי בשנת 1830, מתוכננת בסגנון "גריד" רומי.
העיר החדשה כוללת שתי שדרות בכיוון מזרח-מערב: רחוב המפרץ, ורחוב קווליטי, המהווים את הרחובות הראשיים של העיר.
שתי שדרות אלה מחוברות ברחובות חוצים: רחוב פיר (Pier Street, רחוב הרציף), רחוב באונטי (Bounty Street, רחוב שפע) ורחוב בליי (Bligh Street) שכיום מהווה הדרך המובילה לבית הממשלה.
אין ממשל עירוני לעיר, ואין לה גבולות מוניציפליים רשמיים.
תפקידי הממשל העירוני מבוצעים על ידי ממשלת האי.
העיר קינגסטון מהווה חלק מאתר המורשת העולמית קינגסטון וארתורס וייל.
העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-31 ביולי 2010, כחלק מאתרי הנידונים האוסטרליים - עשרה אתרים ששימשו למגורי אסירים שגורשו מבריטניה לאוסטרליה.
קינגס קולג' לונדון היא אוניברסיטת מחקר ציבורית השוכנת בלונדון, הממלכה המאוחדת, ונחשבת לאחת האוניברסיטאות הטובות בעולם.
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1829 על ידי ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת וארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון.
היא האוניברסיטה הרביעית שנוסדה באנגליה.
בשנת 1836 קינגס ייסדה את אוניברסיטת לונדון.
האוניברסיטה גדלה לקראת סוף המאה ה-20 כתוצאה מאיחודים עם מוסדות אקדמיים נוספים.
כיום היא האוניברסיטה ה-12 בגודלה בבריטניה.
פעילותה פרוסה בחמישה קמפוסים, תשע פקולטות המחולקות למחלקות ולמכוני מחקר רבים.
בית הספר לרפואה בקינגס הוא הגדול ביותר באירופה, וכולל את בית הספר לאחיות הראשון בעולם.
אוניברסיטת קינגס קולג' לונדון חברה במספר ארגונים בין-לאומיים: חברה בגילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר, בברית פלוס, באיגוד האוניברסיטאות האירופאיות (EUA), בקונסורציום הבין-לאומי של אוניברסיטאות לחקר המגוון הביולוגי והסביבה (iCUBE), בליגה העולמית של בתי הספר למשפטים (LSGL), באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU) וברשת האוניברסיטאות מבירות אירופה (UNICA).
האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בבריטניה: באוניברסיטת לונדון, בקבוצת ראסל, בקונסורציום SES, באוניברסיטאות הממלכה המאוחדת (UUK) ובקבוצת האוניברסיטאות הלא רשמית, "משולש הזהב".
קינגס היא ביתם של שישה מרכזים במועצת המחקר הרפואי (MRC), חברה מייסדת של המרכז האקדמי למדעי הבריאות (AMC), "שותפי הבריאות של קינגס", חברה במכון פרנסיס קריק, ב־MedCity ובמרכז תומאס יאנג (TYC).
בנוסף, האוניברסיטה חברה באקדמיה המלכותית למוזיקה (RAM) ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
קינגס קולג' לונדון נוסדה בשנת 1826 לאחר מחלוקות הנוגעות להקמתה של יוניברסיטי קולג' לונדון.
הקמתה נתמכה בידי יהודים ונוצרים לא אנגליקניים, וזאת על מנת ליצור מוסד חילוני יחסית.
אחד התומכים המרכזיים בקינגס היה ארתור ולסלי, שהיה גם ראש ממשלת בריטניה באותה עת.
בתחילה חולקה האוניברסיטה למחלקה ראשית ולמחלקה משנית אשר התפצלה מהאוניברסיטה בסופו של דבר.
המחלקה הראשית חולקה לשלושה קורסים: קורס כללי שכלל תאולוגיה, לימודים קלאסיים, מתמטיקה, ספרות אנגלית והיסטוריה.
בנוסף על הקורס הכללי פעלו גם קורס לרפואה וקורס לנושאים שונים שכללו משפטים וכלכלה פוליטית - נושאים שהיו תלויים בתלמידים מזדמנים.
בשנת 1840 פתחה קינגס בית חולים משלה, בשנת 1845 הקימה מחלקה צבאית להכשרת קצינים לצבא הבריטי, וב-1846 הקימה מחלקה תאולוגית להכשרת כמרים אנגליקנים.
בשנת 1882 ניתק הקשר הישיר בין המלוכה לבין האוניברסיטה, ובשנת 1885 החלו נשים ללמוד בקינגס.
בשנת 1903 נותקו הקשרים הדתיים לאוניברסיטה, מלבד המחלקה התאולוגית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפתח בית הספר לרפואה לנשים בפעם הראשונה.
חלקים מהאוניברסיטה נפגעו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
אחת התגליות המפורסמות ביותר שהתרחשו בקינגס הייתה גילוי מבנה ה-DNA בשנת 1953 על ידי מוריס וילקינס ורוזלינד פרנקלין.
נכון לשנת 2024, קינגס קולג' מורכב מתשע פקולטות אקדמיות, המחולקות לבתי ספר, מחלקות, מרכזים ומכוני מחקר:
הפקולטה לרפואת שיניים, מדעי הפה והפנים
הפקולטה למדעי הטבע, המתמטיקה וההנדסה
הפקולטה למדעי החברה ומדיניות ציבורית
קינגס קולג' לונדון נחשבת לאחת האוניברסיטאות הטובות בעולם, ומדורגת בעקביות בין המוסדות המובילים בבריטניה ובעולם.
דירוגים בריטיים: מקום 27 לפי הטיימס/סאנדיי טיימס, מקום 23 לפי הגרדיאן, מקום 7 לפי QS, מקום 4 לפי Times Higher Education, מקום 7 לפי "דירוג שאנגחאי".
דירוגים עולמיים: מקום 40 לפי QS, מקום 58 לפי CWTS Leiden, מקום 27 לפי Times Higher Education, מקום 53 לפי "דירוג שאנגחאי".
קינגה קסוזסור (בהונגרית: Kinga Czuczor; נולדה בשנת 1970) היא דוגמנית הונגרייה.
קסוזסור נולדה בשנת 1970 בנובה זמקי שבצ'כוסלובקיה (נכון ל-2023 בסלובקיה).
בשנת 1990 נבחרה למיס הונגריה וייצגה את הונגריה בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון.
בנוסף היא השתתפה במגוון תחרויות יופי נוספות כגון מיס אינטרנשיונל ומיס הוואין טרופיק.
היא למדה בפקולטה לגרמנית ורוסית של אוניברסיטת בודפשט.
לאחר שהשלימה גם תואר שני היא נסעה לארצות הברית להמשך הלימודים.
היא קיבלה מלגה באוניברסיטת ניו יורק שם למדה סוציולוגיה, יחסים בינלאומיים ופוליטיקה בינלאומית.
היא עבדה בערוץ MTV וכיום היא מתגוררת בלונדון.
קינגס מן: ההתחלה הוא סרט פעולה וריגול בריטי-אמריקאי, בבימויו של מת'יו ווהן, המהווה פריקוול והפרק השלישי בסדרת סרטי קינגסמן.
הסרט היה צפוי לצאת לאקרנים ב-26 בפברואר 2021, לפני שנדחה ל-20 באוגוסט 2021 ואז ל-22 בדצמבר 2021 בעקבות התמשכות המצב האפידמיולוגי בעקבות מגפת הקורונה.
בעוד אוסף של העריצים והמוחות הפושעים הגרועים ביותר בהיסטוריה מתאספים כדי לתכנן מלחמה כדי לחסל מיליונים, אדם אחד ובן חסותו חייבים לצאת למרוץ נגד הזמן כדי לעצור אותם.
ביוני 2018 הודיע מתיו ווהן כי סרט פריקוול בשם קינגסמן: המשחק הגדול נמצא בפיתוח, וציין כי העלילה תתרחש בתחילת המאה ה-20 ותתאר את היווצרות סוכנות הריגול קינגסמן וכי הפרויקט יצולם זה לצד זה עם "הסרט השלישי בסדרת קינגסמן".
בספטמבר 2018 הוכרז כי רייף פיינס והאריס דיקינסון יככבו בפריקוול.
בנובמבר 2018 התברר כי דניאל בריהל, צ'ארלס דאנס, ריס איוואנס ומתיו גוד ישתתפו בסרט.
בחודש פברואר 2019 נמסר כי אהרון טיילור-ג'ונסון, ג'מה ארטרטון, טום הולנדר, דג'ימון הונסו, אליסון סטדמן, סטנלי טוצ'י, רוברט ארמייו וניל ג'קסון הצטרפו לצוות כשצילומים החלו בבריטניה.
הסרט תוכנן להיות מופץ להקרנות מסחריות ב-18 בספטמבר 2020.לאחר שבעבר תוכנן לצאת ב-15 בנובמבר 2019 ולאחר מכן תאריך הקרנתו הועבר ל-14 בפברואר 2020 ואז ל-18 בספטמבר.עם זאת, מגפת הקורונה אילצה דחייה נוספת בלוח הזמנים ובאוגוסט 2020 הוכרז כי הסרט יוקרן ב-26 בפברואר 2021 ובהמשך נדחה לדצמבר 2021.
העלילה מבוססת על אישים ואירועים אמתיים.
ברובם הם מופיעים בשמם המקורי אך בחלקם הם מופיעים ברמז כגוון הדוכסית אמילי אוקספורד (בגילומה של אלכסנדרה מריה לרה), אשתו של הלורד אוקספורד.
הזוג אוקספורד הם זוג בדיוני אך דמותה של אמילי מבוסס על הפעילה האנטי-מלחמתית אמילי הובהאוס שכמו בעלילה בתחילת הסרט, היא נסעה עד לדרום אפריקה, סיירה במחנות הריכוז שבהם נכלאו עשרות אלפי בורים, ואף נפגשה עם הוריישו קיצ'נר ומחתה בפניו על התנאים הקשים במחנות.
קינגסלי בן אדיר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
בן אדיר נולד בגוספל אוק, לונדון, אנגליה.
הוא למד בבית הספר ויליאם אליס בגוספל אוק, בצפון מערב לונדון.
סבא וסבתא שלו מצד אימו הם מהגרים מטרינידד וטובגו ואילו סבו וסבתו מצד אביו הם ילידי אנגליה ממוצא יהודי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בשנת 2011.
בשנת 2011 הופיע בן אדיר במחזה של ג'יליאן סלובו "המהומות" בתיאטרון התלת אופן.
בשנת 2012 הוא שיחק את דמטריוס במחזה חלום ליל קיץ בתיאטרון הפתוח של ריג'נטס פארק.
בשנת 2013 שיחק את בוראצ'יו בהפקתו של מארק ריילנס במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון אולד ויק.
בשנת 2014 הופיע בהצגה "אנו גאים להציג מצגת על הררו של נמיביה, שבעבר הייתה ידועה כדרום מערב אפריקה, הגרמנית, בין השנים 1884–1915" בתיאטרון בוש בלונדון.
הוא גילם את סמפסון בדרמת הפשע הבריטית של אדם סמית "Trespass Against Us" בכיכובם של מייקל פסבנדר, וטריסטן בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב" של הבמאי גאי ריצ'י.
בשנת 2020 גילם את נשיא ארצות הברית ברק אובמה במיני סדרה "חוק קומי" ברשת שואוטיים, המבוססת על הספר "נאמנות עליונה: האמת, שקרים, ומנהיגות" מאת מנהל ה-FBI לשעבר ג'יימס קומי.
באותה שנה שיחק בסדרה "סיפור אהבה" את גרנט, מושא אהבתה של דרבי (אנה קנדריק).
בשנת 2023 גילם את גראביק, מנהיג גזע הסקרול על כדור הארץ, במיני-סדרה "פלישה סודית", המבוססת על סדרת קומיקס באותו שם בהפצת מארוול.
באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ברבי".
+שנה סרטתפקיד הערות 2013 מלחמת העולם Z השוטר הוקינסללא קרדיט 2016 Trespass Against Us סמפסון 2017 קינג ארתור: אגדת החרב טריסטן 2018The Commuter הסוכן המיוחד גרסיה 2019 נואל ג'ייק הפמן 2020 לילה אחד במיאמי מלקולם אקס2023ברביקן #12024בוב מארלי: One Loveבוב מארלי
קינגס לין עד 1537 נקראה בישופס לין (Bishop's Lynn) היא עיר נמל ועיר שוק בנורפוק, אנגליה.
158 ק"מ צפונית ללונדון ו-71 ק"מ מערבית לנוריץ'.
משמעות המילה llyn בוולשית אגם וייתכן שמקורה אנגלו סקסונית.
בספר יום הדין (1085) מוזכר אזור בריכות מים לצורך אידוי והפקת מלח בישול בשם Lena.
כיוון שהעיר הייתה תחת שליטתו של בישוף נוריץ' נקראה בישופס לין (בלטינית Len Episcopi).
בעת הרפורמציה באנגליה שונה שם העיר ל-Lenne Regis קינגס לין.
באופן מקומי ההתייחסות לעיר היא כאל "לין" בלבד.
במקום התקיימה עיר שוק קטנה בחסות הבישוף מאז המאה ה-11, אולם העיר החלה להתפתח רק עם הסטת ערוץ נהר אוּז הגדול במאה ה-13. הקהילה היהודית בעיר הושמדה בפברואר 1189, ככל הנראה בהקשר עלילת הדם של נוריץ' והותר ליהודים לשוב ולהתיישב בה ב-1238.
במאה ה-14 וה-15 התפתח במקום הנמל החשוב ביותר של אנגליה, בשל מיקומה על נתיב השיט של ברית ערי הנזה ששלטו במסחר בצפון-מערב אירופה.
מאותה תקופה שרדו השער הדרומי של ביצורי העיר, מחסן הסחורות היחיד של ההנזה ששרד ובניין הגילדהול.
ב-1537, במסגרת פירוק המנזרים באנגליה, שינה הנרי השמיני, מלך אנגליה את שיוך העיר מהבישוף לכתר ופירק את מנזר הבנדיקטינים בעיר.
במהלך המאה ה-16 סבלה העיר מהתפרצות מגפות.
ב ירד מאוד מעמדה של העיר כנמל מחסרי, עקב התחזקות נמלי מערב אנגליה (בפרט ליברפול) והסחר הטרנס-אטלנטי ועלייתו של נמל לונדון.
אולם היא המשיכה להיות נמל דיג משמעותי, אתר מספנות ותעשייה הקשורה לימאות כתעשיית חבלים ומפרשים.
ב-1847 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל ובמלחמת העולם הראשונה (19 בינואר 1915) הייתה העיר הבריטית הראשונה שהופצצה מן האוויר.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עברה העיר תנופת פיתוח שכללה שיפוץ והרחבה, הרס מבנים ישנים ובניית מתחמי דיור, מסחר, בילוי ותעסוקה.
זאת כחלק ממדיניות פיזור האוכלוסין בדרום-מזרח אנגליה, כפתרון לבעיית "התפוצצות האוכלוסין" במטרופולין של לונדון.
ב-2006 הצטרפה קינגס לין ל"ברית ערי ההנזה החדשה", יוזמה בינלאומית לשיתוף פעולה בין ערים על גדות הים הצפוני והים הבלטי שהשתייכו בעבר לברית ערי הנזה.
קינגס ריזורט הוא מלון וקזינו ברוזבדוב, צ'כיה.
הקינגס קזינו נפתח ב-26 ביוני 2003 ומכיל כ-400 חדרים, מספר חדרי סאונה ובריכת שחייה.
בחלקים שונים של המלון והקזינו מוצגות עבודות אמנות, בין השאר עבודות של אנדי וורהול.
הקזינו בנוי בשטח של 6,000 מ"ר ובו מעל ל-300 מכונות מזל ו-40 שולחנות משחק, והוא מכיל את חדר הפוקר הגדול ביותר באירופה, עם יותר מ-200 שולחנות פוקר.
ב-2018 שונה שמו מהקינגס קזינו לקינגס ריזורט.
בחדר הפוקר של הקזינו מתקיימים טורנירים רבים, והוא מארח סדרות טורנירים רבות ובניהן אליפות גרמניה, אליפות שווייץ, פסטיבל הפוקר הצרפתי, פסטיבל הפוקר הספרדי ואחרים.
ב-2015 החל שיתוף פעולה בין הקינגס לאליפות העולם בפוקר, והוא החל לארח טורנירים במסגרת הסבב ה-Circuit.
החל מ-2017 הקינגס החלו לארח גם את אליפות העולם באירופה.
חדר הפוקר משדר את הטורנירים המשוחקים בו, ולעיתים גם משחקי כסף, בערוץ ה-Twitch.tv הרשמי שלו.
הריזורט הוקם על ידי איש העסקים ושחקן הפוקר הצ'כי לאון צוקרניק, אשר החזיק כ-60% מהבעלות עליו.
ביוני 2024 מכר צוקרניק את חלקו בסכום המוערך ב-400 מיליון יורו.
קִינְגְס קַאנְגְוַוה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל באר שבע מליגת העל הישראלית ובנבחרת זמביה.
קאנגווה החל את הקריירה המקצוענית שלו בהאפי הארטס, מועדון מלוסקה, בירת זמביה.
בחודש נובמבר 2017 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית, ומספר חודשים לאחר מכן חזר להאפי הארטס.
לקראת עונת חתם בבילדקון מליגת העל הזמבית.
ב-10 ביולי 2019 חתם קאנגווה בארסנל טולה מליגת העל הרוסית.
ב-29 במאי 2022 חתם בהכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-30 ביולי 2024 חתם קאנגווה על חוזה לארבע עונות בהפועל באר שבע.
קאנגווה חזר לקדנציה שנייה במועדון, לאחר ששיחק בקבוצת הנוער בעונת 2017/2018, החל מעונת 2024/2025 הוא חלק בקבוצה הבוגרת.
את שערו הראשון בקבוצה כבש במחזור השביעי בניצחון 5-2 של הפועל באר שבע על מכבי פתח תקווה.
ב-9 ביוני 2019 ערך קאנגווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בהפסד 2-1 לנבחרת קמרון במשחק ידידות.
ב-16 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-2 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
אחיו הגדול הוא כדורגלן נבחרת זמביה אוונס קאנגווה.
קינגסלי ארטר טאפט (בשם מלא באנגלית: Kingsley Arter Taft; 19 ביולי 1903 – 28 במרץ 1970) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, בן למשפחת טאפט.
כיהן כשופט וכנשיא וייצג את מדינתו ב.
טאפט נולד בקליבלנד שבאוהיו ל ולמרי אליס (ארטר) טאפט.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים וקיבל תואר ראשון מ.
קינגסלי היה חבר באחווה .
ב-1928 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, וטאפט החל לעסוק בעריכת דין באוהיו.
קינגסלי התקדם עד שהפך לשותף במשרד עורכי הדין שנקרא בהמשך "ארטר והאדן" .
טאפט כיהן בבית הנבחרים של אוהיו מ-1933 ל-1934 וב-1940. באותה שנה נבחר למועצת החינוך של שייקר הייטס, ובשנתו האחרונה שם (1942) כיהן כנשיא המועצה.
טאפט שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ובסיום שירותו הצבאי הגיע לדרגת מייג'ור.
ב-1946 הסנאטור מטעם אוהיו הרולד בארטון התפטר על מנת להפוך לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
תפקידו של בארטון בסנאט התפנה, ובבחירות מיוחדות ניצח טאפט את מועמד המפלגה הדמוקרטית הנרי וובר, ונבחר לסנאט.
טאפט כיהן בשארית תקופתו של בראטון, וכהונתו בסנאט הסתיימה בינואר 1947, לאחר שבחר שלא להתמודד לכהונה נוספת.
בסנאט כיהן יחד עם בן משפחה רחוק שלו, רוברט טאפט.
ב-1948 נבחר לכהן כשופט ב, והביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית .
ב-1954 נבחר מחדש לתפקיד ללא מתנגדים.
ב-1960 גבר על ג'וזף אליסון, ונבחר לקדנציה שלישית, אך ב-1962 החליט טאפט להתמודד על תפקיד נשיא בית המשפט.
הוא גבר על הנשיא המכהן בן ה-74, שהתמודד לכהונה שישית.
ויגנדט הפסיד לטאפט בהפרש של פחות מ-1,600 קולות מתוך 2.6 מיליון קולות, וטאפט נבחר לכהן כנשיא בית המשפט העליון של אוהיו.
ב-1968 הביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ון סי דאפי ונבחר לתפקיד מחדש, אך ב-1970 נפטר בעודו מכהן בתפקיד.
טאפט הכיר את אשתו, לואיז דאקין בעת לימודיו באמרסט קולג'.
הם נישאו ב-14 בספטמבר 1927, ונולדו להם ארבעה בנים.
טאפט נקבר בקליבלנד, עיר הולדתו.
קינגדום הולדינג קומפני היא חברת החזקות סעודית, שבסיסה בריאד שמניותיה נסחרות בבורסה הסעודית.
מייסד ויו"ר החברה הנוכחי הוא הנסיך אל-וליד בן טלאל וטלאל אברהים אל מיימנד משמש כמנכ"ל.
החברה הוקמה בשנת 1979 על ידי הנסיך אל-וליד בן טלאל, לדבריו באמצעות 30 אלף דולר שלווה מאביו ו-300 אלף דולר משכנתה על ביתו בריאד.
היא החלה את השקעותיה בקניית החזקות בחברות שונות בערב הסעודית, כולל חברות תקשורת.
בשנות ה-90 החברה הרחיבה את השקעותיה לבורסות שונות בעולם, בהן וול סטריט.
השקעותיה היו בעיקר בתחומי הטכנולוגיה, המדיה והתקשורת, נדל"ן ונכסים בכל רחבי העולם.
באותה תקופה נכנסה החברה גם לעסקי המלונאות, באמצעות חברת הבת – Kingdom Hotel Investments.
כך למשל: ב-1991 השקיעה "קינגדום הולדינג" 590 מיליון דולר בקבוצת סיטיבנק, שעברה באותה עת תקופה קשה בעסקי הבנקאות בארצות הברית.
החל מ-1999 בן טלאל אף היה בקשרי ידידות עם וורן באפט.
בשנת 1995 רכשה החברה, תמורת 325 מיליון דולר, את מלון פלאזה בניו-יורק מדונלד טראמפ.
תשובה רכש את המלון תמורת 675 מיליון דולר במטרה להסב את רובו לבית דירות יוקרתי.
ביוני 2006 רכשה בחזרה 50% מחדרי המלון שנותרו בו לאחר השיפוץ.
באוגוסט 2006 הודיעה החברה על תוכנית לבצע הנפקה ראשונה לציבור לפי שווי שוק של 7 מיליארד דולר.
עם זאת איש דת מוסלמי הוציא פתווה נגד רכישת המניות בטענה כי "החברות שבהן משקיעה קינגדום הולדינג מעורבות בהלוואות בריבית קצוצה, לא מצייתות לאיסור המוסלמי בנוגע לצריכת אלכוהול ועוסקות בפעילויות אסורות".
ההנפקה בוצעה לבסוף ביולי 2007, מחיר המניה זינק ב-41% ביום המסחר הראשון שלה והחברה הייתה לרביעית בגודלה הנסחרת בבורסת סעודיה.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 החברה איבדה חלק מהונה, בשל השחיקה בערך השקעות הבנקאות והנדל"ן שלה; בעיקר ירידת הערך של מניות סיטיבנק ותאגיד המדיה טיים וורנר.
עם זאת עסקיה התאוששו, בפברואר 2008 הודיעה "קינגדום הולדינ" כי היא מתכננת להקים את המגדל הגבוה בעולם בעיר ג'דה, הצפוי להתנשא לגובה של מייל (1,600 מטרים) ועלות הקמתו הוערכה אז בכ-10 מיליארד דולר.
השקעות "קינגדום הולדינג" מפוזרות בתחומי: השירותים הפיננסיים, נדל"ן, תיירות ומלונאות, מדיה, בידור, פטרוכימיה, תעופה וטכנולוגיה.
"פיירמונט ראפלס סוויסוטל" – חברת ניהול מלונות המוחזקת בשותפות עם קבוצת אקור
החברה הלאומית לתיעוש (100%) (ערב הסעודית)
קבוצת המדיה רוטנה (100%) (ערב הסעודית)
xAI (מניות מיעוט שהתקבלו בעקבות רכישת טוויטר בידי xAI)
"סאקס פיפת' אבניו " – ב-1993 רכשה 10% מרשת הקמעונאות האמריקאית
דיסנילנד פריז – ב-1994 רכשה 16% ממניותיה של החברה המפעילה את פארק השעשועים (שהיה ידוע אז בשם "יורודיסני"), לאחר שנקלע לקשיים.
ניוז קורפ – בשנת 1997 השקיעה לראשונה בחברה שהייתה קבוצת התקשורת השנייה בגודלה בעולם מבחינת הכנסות, ב-2015 מכרה את כל מניותיה.
"ניוז קורפ" מצידה רכשה מניות בקבוצת המדיה רוטנה של "קינגדום הולדינג".
באותה השנה רכשה 5% מיצרנית המחשבים אפל תמורת 115 מיליון דולר, רכשה תמורת 146 מיליון דולר 5% ממנוע החיפוש נטסקייפ, שנרכש אחר כך על ידי אמריקה און ליין שהתמזגה ב-2001 עם טיים וורנר, ושלימה 300 מיליון דולר תמורת 1% ממניות חברת מוטורולה.
בתחילת המאה ה-20, בשיא בועת הדוט-קום, השקיע הנסיך 400 מיליון דולר ביצרנית המחשבים קומפאק, שמוזגה מאוחר יותר עם HP ו-100 מיליון דולר ביצרנית ציוד הצילום קודאק.
50 מיליון דולר השקיעה בכל אחת מחברות האינטרנט eBay, פרייסליין ואמזון.
"פיירמונט הוטלס אנד ריזורטס" – ב-2006 רכשה את רשת מלונות היוקרה בכ-4 מיליארד דולר.
ג'נרל מוטורס – בנובמבר 2010 רכשה 1% ממניות החברה תמורת 500 מיליון דולר.
טוויטר – בדצמבר 2011 השקיעה 300 מיליון דולר בחברה.
קִינְגוּ (בכתב יתדות: 𒀭𒆥𒄖, תעתיק: dqin-gu; לעיתים נכתב גם Kingu) הוא אל במיתולוגיה המסופוטמית.
קינגו מוכר בעיקר מן האנומה אליש, האפוס הבבלי על בריאת העולם, שבו הוא מתואר כבעלה ופקודהּ של תיאמת, וכאויבו של מרדוך.
לאחר תבוסתו נהרג, ודמו שימש ליצירת המין האנושי.
מקורו של קינגו עשוי להיות מיתוס נפרד שאבד, אך כמעט כל ההזכורים הידועים לו מתייחסים לתבוסתו מידי מרדוך ב"אנומה אליש".
הוא נזכר גם בכתבים נוספים כגון "תבוסת אינוּתילה, אנמשרה וקינגו" ובטקסטים פולחניים מאוחרים.
בכתובות אכדיות נכתב שמו לרוב כ־dqin-gu, אך מופיעים גם כתבים משניים כמו dqi-in-gu, dqin-ga ו־dqin-gi.
הצורה dqin-gu-gu נחשבת לשגיאת כפילות (דיטוגרפיה).
הצורה הלטינית Kingu מופיעה לעיתים במחקר, אך כיום הצורה Qingu נחשבת מדויקת יותר להגייה המקורית.
מקובל כי השם ממקור שומרי, שכן שורש אכדי לא יכיל בדרך כלל גם Q וגם G.
מנפרד קרברניק הציע קשר למילים השומריות kiĝ ("עבודה") ו־kingal ("מנהיג"), הצעה שאומצה גם בידי וילפרד ג'.
קינגו נחשב לאל מובס, יריבם של האלים.
בעיקר הוא ידוע כאויבו של מרדוך, ולעיתים מתואר כאל ראשוני הקשור לעולם התחתון.
במקורות אשוריים מאוחרים נזכר קינגו לצד עַנזוּ ואַסַקּוּ, דבר המרמז כי נתפס כשד מובס בדומה להם.
בכמה טקסטים פולחניים הושווה לאנמשרה (Enmešarra) בשל היות שניהם אויבי האלים.
בכתובות אחרות נזכרים "שבעת בניו של קינגו", ביטוי המזכיר את "שבעת בניו של אנמשרה".
באנומה אליש ממנה תיאמת את קינגו למפקד צבאה של מפלצות הים, ומעניקה לו את לוח הגורלות (Tablet of Destinies), אותו היא מחברת לחזהו – ובכך מעניקה לו את מעמד ה"אַנושִׁיוּת" (Anuship), תואר של עליונות אלוהית.
בכך מוענק לקינגו מעמד של שליט עליון, אך נאמר במפורש כי הלוח איננו רכושו החוקי.
קינגו משתמש בכוחו החדש כדי "לגזור גורלות" על צאצאי תיאמת, אולם מוצאו עצמו אינו מוסבר – הוא מופיע "יש מאין" ומוגדר רק כבעלה של תיאמת.
לאחר שמרדוך מנצח את תיאמת בקרב, הוא מכניע גם את קינגו ולוקח ממנו את לוח הגורלות.
האלים מחליטים כי קינגו הוא האשם במרד, והוא נהרג.
מדמו יוצר האל אאה (Ea) את האדם.
סצנה זו מקבילה למיתוס הקדום יותר על מותו של האל אילוולה, שממנו נוצר האדם באפוס אתרה־חסיס.
לפי מנפרד קרברניק, חלקי העלילה על קינגו מקבילים למיתוסים קדומים יותר על גניבת לוח הגורלות בידי ענזו (Anzû).
החוקרת סלינה ויסנום משווה את קינגו לענזו, אך מציינת כי בניגוד לענזו, הלוח בידי קינגו אינו מעניק לו כוח ממשי אלא מעמד סמלי בלבד.
קינגו נזכר גם בהקשרים פולחניים מאוחרים.
לפי הטקסט הבבלי Tintir = Babylon, היה לו מקום פולחן (Ešgar) במתחם מקדש אסגילה בבבל, ככל הנראה לציון תבוסתו של מרדוך.
בתקופה האשורית הוא נזכר באשור במקדש של Ea-šarru לצד דמכינה, אִשְׁחָרָה, אוגורתו ומאליק.
באנומה אליש שמות שונים של מרדוך – כגון אירקינגו (Irqingu) וקינמה (Qinma) – עשויים לשמר קשר לשמו של קינגו, כסמל למיזוג זהויות או לבליעת תפקידיו במערכת האלוהית הבבלית המאוחרת.
כך הפך קינגו, האל המובס, לחלק ממערכת סמלים המפארת את ניצחון מרדוך, אל הסדר והבריאה.
קינוח או מנה אחרונה הוא מנה, בדרך כלל מתוקה, המוגשת בסופה של ארוחה.
ישנם מטבחים בהם לא נהוג לאכול קינוח, והמנה המתוקה נאכלת באמצע הארוחה - לדוגמה ב.
הקינוח יכול להיות דבר מאפה מתוק, קרם מסוג כלשהו, פירות, גלידה וכיוצא באלה.
לעיתים מקנחים גם בדבר מה מלוח כגון פיצוחים או חטיפים אחרים, כאמור ישנם גם קינוחים המשולבים עם טעם מלוח.
עם השתכללות הקולינריה, הומצאו קינוחים רבים שאינם מתוקים דווקא, אלא גם חמוצים (לדוגמה סורבה פירות או גלידת יוגורט).
אין תקן מחייב אוניברסלי או "סטנדרט רשמי" לגודל מנת קינוח, כמו שיש לעיתים במנות עיקריות (למשל 100 גרם פסטה לא מבושלת לסועד).
עם זאת, קיימים "כללי אצבע" מקובלים בענפי הקולינריה, התזונה וההסעדה, בהתאם להקשר:
עוגות בחיתוך לפרוסות: פרוסה בגודל 100–150 גרם לאדם.
כדורי גלידה: כדור סטנדרטי הוא כ־60 מ"ל, לרוב מגישים 1–2 כדורים.
משקל ממוצע של מנת קינוח פרי: 120–150 גרם, אך זה תלוי בסוג הפרי וצורת ההגשה:
פירות חתוכים או סלט פירות לרוב מגישים בין 120 ל־150 גרם (כוס וחצי בקירוב).
במסעדות לעיתים מסתפקים גם ב־100 גרם, תלוי בהרכב ובסוג הפרי.
במגש פירות או הגשה אסתטית באירועים לעיתים המנה קטנה יותר – כ־80–100 גרם למנה אישית, כחלק ממבחר קינוחים.
חצי פרי גדול כמו מנגו, תפוח או אגס.
בתחום ההסעדה מקובלות מאוד מנות קינוח "זוגיות", לרוב אלו הן מנות מוגדלות בכ־1.5 עד 1.8 ממנת קינוח אישית, אך לא מוכפלות ממש — מכיוון שברוב המקרים זוג לא צורך בדיוק כפול, אלא מעט יותר מיחיד.
מעבר לאספקט הקולינרי, לקינוח זוגי יתרונות חברתיים, רגשיים וכלכליים: קינוחים אלו נאכלים על ידי זוג מאותה הצלחת, ומעניקים חוויה של שיתוף ותחושת קרבה.
האכילה מכלי אחד יכולה לתרום לאינטימיות, במיוחד בדייטים.
מבחינה כלכלית, הקינוח הזוגי בדרך כלל מתומחר במחיר הנמוך משני קינוחים אישיים.
במסעדות רבות — בעיקר במסעדות שף או מסעדות יוקרה — נהוג להציע קינוחי "טעימות" (לעיתים נקראים גם "קינוחי מיני").
מדובר בגישה שונה ממנות קינוח רגילות או זוגיות.
שיטת הטעימות מאפשרת לחוות כמה קינוחים שונים באותה מנה, לעיתים תוך הפגנה של "רוח המטבח" או הקונדיטור – סוג של "כרטיס ביקור מתוק".
מנת טעימות עשויה להיבנות בצורה שתגרה את חוש הטעם באמצעות מעבר הדרגתי מטעם לטעם, תעודד תשומת לב לפרטים כמו טמפרטורה, מרקם, שילובים.
קינוחי טעימות נוחים במיוחד לשולחן של כמה סועדים אך גם לזוג שרוצה לחלוק.
במנת טעימות גודל ממוצע של כל קינוח קטן יהיה 30–50 גרם, וכלל המנה בטווח 120–180 גרם (בדומה למנה זוגית).
בר קינוחים הוא סגנון הגשה נפוץ באירועים חגיגיים, הכולל מבחר רחב של קינוחים המוצגים על גבי שולחן או מתחם ייעודי, לרוב באופן פתוח לשירות עצמי.
הקינוחים מוגשים במנות קטנות, ולעיתים כוללים שילוב של עוגות, מאפים, פירות, שוקולדים, קינוחים בכוסות ותחנות הכנה חיה, כמו ופל בלגי או קרפ.
בר קינוחים מאפשר לאורחים לבחור באופן חופשי בין קינוחים שונים, ומשלב היבטים קולינריים, עיצוביים וחווייתיים.
ברים מסוג זה נפוצים באירועים פרטיים ועסקיים כאחד, ולעיתים נתפסים גם כמרכיב עיצובי המהווה חלק בלתי נפרד מתפאורת האירוע.
בין יתרונותיהם – מגוון רחב של טעמים, התאמה לקהל מגוון ואפשרות לשילוב קינוחים ייחודיים.
פירות יבשים ודבש היו ככל הנראה הממתיקים הראשונים בהם השתמשו ברוב העולם, אך עם התפשטות קנה הסוכר ברחבי העולם החלו לפתח תוצרים שונים של קינוח.
קנה הסוכר גדל והתפתח בהודו לפני 500 לפני הספירה והתגבש, מה שהפך אותו קל לתנועה, בשנת 500 לספירה.
סוכר וקני סוכר נמכרו בקלות, מה שהפך סוכר זמין במקדוניה בשנת 303 לפנה"ס ובסין בשנת 600 לספירה.
בתת היבשת ההודית, המזרח התיכון וסין, הסוכר היה המרכיב העיקרי בבישול וקינוחים במשך למעלה מאלף שנים.
קנה סוכר וסוכר לא היו ידועים ואף היו נדירים באירופה עד המאה השתים עשרה או עד מאוחר יותר.
רק לאחר מכן, כאשר מסעי הצלב ולאחר מכן ההתיישבויות החקלאיות הפיצו את השימוש בהם.
האירופים החלו לייצר סוכר בימי הביניים, וקינוחים מתוקים נוספים הפכו לפופולרים ונגישים לעיתים קרובות.
אז, עקב התייקרות הסוכר במידה רבה, בדרך כלל רק העשירים היו יכולים להתענג באירועים מיוחדים.
המהפכה התעשייתית באירופה ומאוחר יותר באמריקה הובילה לייצור המוני של מוצרי מזון, כולל קינוחים, שניתן לעבד, לשמר ולארוז.
מזונות קפואים, כולל קינוחים, הפכו פופולריים מאוד החל משנות העשרים של המאה הקודמת.
קינה היא ביטוי פיוטי לאבל כבד, שיר אבל והספד הנאמר על אדם או קבוצה בעקבות מוות או חורבן.
קינה שימשה במקור כסוג של משקל בשירה, אם כי נעשה בה גם שימוש כהספד הכתוב בצורה לירית, המשקף את המוות של אדם קרוב או מתאר צער באופן כללי.
קינה יכולה לתאר גם משהו שנראה מסתורי או מוזר למחבר.
בנוסף, קינה עשויה להיות סוג של יצירה מוזיקלית, המבוצעת בנימה של עצבות.
קינות מצויות כבר בתרבות הכנענית הקדומה.
למשל בשירה האוגריתית מצויים אזכורים לקינות בהקשר של אבל על מותו של אדם קרוב או חשוב.
בספרות השומרית העתיקה נשתמרו קינות רבות על חורבנם של מקדשים ושל ערים בידי אויב, ויש המשווים אותן למגילת איכה המקראית.
אף במצרים העתיקה, היוותה הקינה חלק בלתי נפרד מטקס הקבורה והיא נאמרה על ידי הנשים המקוננות שהופיעו בדרך כלל בקבוצות כשהן בוכות, שרות ורוקדות ריקודי אבל.
המנהג לקונן על המת או על חורבן מופיעה רבות בתנ"ך.
היו שהבדילו בין הקינה להספד וראו בהם מונחים נפרדים בעוד אחרים ראו בהם מונחים חופפים, ולשיטתם הקינה מופיעה כבר בספר בראשית כשאברהם בא "לספוד לשרה ולבכותה".
המילה קינה, והפועל לקונן מופיעים לראשונה בתנ"ך בספר שמואל בקינות של דוד על שאול ויהונתן ועל אבנר בן נר.
המילה קינה מופיעה גם בספר דברי הימים בקינות על המלך יאשיהו ושאר האזכורים הם בנביאים ירמיהו, יחזקאל ועמוס.
בתנ"ך מופיעות גם קינות שלמות, שהנודעות בהם הם קינת דוד ומגילת איכה.
את הקינות בתנ"ך ניתן לחלק לשלושה סוגים:
קינה נבואית החוזה את נפילתו של מלך או חורבן של מקום
בקינות בתנ"ך שכיחים המוטיבים הבאים:
כמביעה צער והשתוממות על מאורע לא צפוי
הנגדת המצב הנוכחי הטראגי עם העבר המפואר או עם העתיד הצפוי
אזכור מעלותיו של המת או הנחרב
קריאה לאחרים, ובמיוחד לנשים לקונן על האסון
אזכור שמחת האויב על החורבן
היו שטענו שחרוז שבו הטור הראשון ארוך מהשני הוא מקצב האופייני לקינה המקראית, אולם אחרים שללו זיהוי זה וטענו שאין לקינה המקראית מקצב אופייני.
בן סירא בימי הבית השני, מציג את הקינה על המות כחובה המקבילה לקבורה.
הוא כותב: "בני על המת הזיל דמעה, התמרר ונהה קינה.
כמשפטו אסוף שארו, ואל תתעלם בגויעתם.
המר בני והתם מספד, ושית אבלו כיוצא בו.
יום ושנים בעבור דמעה, והנחם בעבור עוון.
גם בימי המשנה הייתה הקינה חלק בלתי נפרד מכל הלוויה.
פייטני ארץ ישראל חיברו קינות רבות.
התייחד בכך במיוחד אלעזר הקליר שחיבר מעל מאה קינות על חורבן עם ישראל.
גם בימי הביניים נתחברו קינות רבות על יחידים שמתו, על גזירות, במיוחד במסעי הצלב, ועל נפגעי רעידת אדמה.
קינות על גזירות צורפו לראשונה לתפילה כחלק מהקרובות לתשעה באב.
בהמשך סודרו קבצים של קינות לתשעה באב.
מנהג הקינה היה נהוג גם בקרב עדות מסוימות על ידי נשים בעיקר.
בקהילת יהדות מרוקו היה נהוג אצל נשים להגיע אל בית האבלים ולשיר קינות ולאחר מכן באזכרות בבית העלמין.
קינדר-טרנספורט (מגרמנית: Kindertransport, "משלוח ילדים") הוא כינוי למשלוחי הצלה של 12,000 ילדים יהודים וילדים נוצרים לא-ארים משטחי גרמניה הנאצית והשטחים שנכבשו על ידה לבריטניה בין דצמבר 1938 לפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, מתוכם 10,000 ילדים יהודים.
את ההחלטה על מבצע ההצלה קיבלה ממשלת בריטניה בעקבות אירועי ליל הבדולח.
לאחר ליל הבדולח החל לחץ על ממשלות במדינות רבות לקלוט פליטים יהודים שהיו בסכנה בגרמניה, באוסטריה ובצ'כוסלובקיה.
במיוחד היה הלחץ גדול על בריטניה, אשר בידה הייתה השליטה בהגירה לארץ ישראל, שעל פי הצהרת בלפור יועדה כבית לאומי לעם היהודי.
הסוכנות היהודית העלתה דרישה לקליטת 10,000 ילדים יהודים מגרמניה בארץ ישראל, הצעה שנדחתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בגלל הרצון שלא לפגוע בקשרים עם הערבים.
עם זאת, בלחץ הציבור הבריטי, שהיה מזועזע מאירועי ליל הבדולח, הממשלה הבריטית הסכימה לקלוט בשטחי בריטניה עצמה אלפי ילדים יהודים מאזורי השליטה הנאצית.
משפחות בריטיות רבות הביעו נכונות לארח ילדים אלה בבתיהם, בהם הוריה של מרגרט תאצ'ר, לימים ראש-ממשלת בריטניה.
אחת מדמויות המפתח בהנעת תהליך הקינדר-טרנספורט היה וילפריד ישראל, סוחר ופעיל ציוני מברלין, שבעזרת קשריו בבריטניה הצליח להביא את העניין לתודעת ראשי הציבור היהודי בפרט והבריטי בכלל וגם לארגן בגרמניה גופא את המסע.
פעילי הקרן הבריטית המרכזית לסעד יהודי עולמי השתתפו בארגון המבצע.
פעילה מרכזית נוספת בהצלת הילדים ובדאגה לקליטתם לאחר הגעתם לבריטניה הייתה ברטה ברייסי, חברת אגודת הידידים הקווייקרית.
יחד עם קווייקרים נוספים נסעה לברלין במסגרת משלחת חירום כדי לעמוד על המצב הקשה לאחר ליל הבדולח.
ב-15 בנובמבר 1938 נפגש ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין עם משלחת של יהודים בריטיים מהוועד למען יהודי גרמניה, בראשם הלורד הרברט סמואל.
סמואל האיץ בצ'מברלין להסכים לקליטת כמות גדולה של ילדים, שאינם מתחרים בשוק העבודה.
בדיון בפרלמנט הבריטי ב-22 בנובמבר 1938, שיוחד לבעיית הפליטים, הביע שר הפנים נכונות לקלוט ילדים פליטים בתנאים של פליט במעבר.
הילדים לא יורשו לעבוד, אלא יקבלו הכשרה מקצועית, ובסיומה יידרשו להגר מבריטניה.
הקהילה היהודית התחייבה לערוב לעלויות הנסיעה והקליטה של הילדים בסכום של 50 לירה שטרלינג לכל ילד (בערכים של אז, סכום השווה לכ-1,500 אירו כיום), הבטיחה לקלוט את הילדים בכל רחבי בריטניה ולדאוג לחינוכם.
הכוונה הייתה לאחד את הילדים בנקודת זמן מאוחרת יותר עם הוריהם ולהביא לשיכונם בארץ ישראל, שהייתה אז תחת מנדט בריטי.
ימים אחדים לאחר הפגישה הקלה ממשלת בריטניה את תנאי ההגירה, ופורסמה קריאה לציבור הבריטי לקלוט ילדים במשפחות אומנות.
ילדים ובני נוער יהודים עד גיל 17 הורשו מעתה להגר לבריטניה, בתנאי שיימצא מי שייקח אותם תחת חסותו.
לא הוטלה כל מגבלה על מספרם של הנקלטים.
בקבלה את ההחלטה הזו, קיוותה ממשלת בריטניה שהמחווה הזו תביא גם את ממשלת ארצות הברית לנכונות גדולה יותר לקלוט בני נוער יהודיים בשטחה.
אלא שהקונגרס האמריקאי דחה הצעה שכזו זמן קצר לאחר מכן, והקינדר-טרנספורט הוגבל איפוא לבריטניה בלבד.
האמריקנים קלטו באותו זמן עשרות אלפי יהודים מגרמניה הנאצית בהתאם למדיניות ההגירה הרגילה.
ההולנדית רבת ההשפעה חרטראודה וייסמילר-מאייר, שהייתה אשת בנקאי, נשאה ונתנה עם אדולף אייכמן, ראש הלשכה להגירה יהודית, והצליחה להשיג את הסכמתו השקטה למשלוחי-ילדים שכאלה, במגבלות קשיחות.
הילדים ובני הנוער הורשו לקחת אתם רק מזוודה אחת, תיק אחד ועשרה רייכסמארק.
נאסר עליהם לקחת אתם ספרים וצעצועים, והם הורשו לקחת תמונה אחת בלבד.
דברי-ערך שהתגלו בכליהם של הילדים הוחרמו.
לקבוצות הילדים הוצאו אשרות קבוצתיות, ולכל ילד הוקצה מספר משלו.
כדי למנוע סצנות פרידה קורעות לב (ובעלות השפעה על דעת הקהל), נאסר על ההורים וקרובי המשפחה ללוות את הילדים לרציפי תחנות הרכבת.
על פי רוב, הוסעו הילדים ברכבות ממקום מגוריהם דרך הולנד, לרוב להוק ון הולנד (כיום חלק מרוטרדם), ומשם הפליגו באוניות לעיר הנמל האנגלית הרוויץ'.
המשלוח הראשון הגיע להרוויץ' ב-2 בדצמבר 1938, ובו 196 ילדים מברלין.
שם נקלטו ונשלחו למשפחות אומנות, תוך הפגנת התעניינות גדולה מצד הציבור הבריטי וכלי התקשורת.
אלא שבמהרה עלה מספר הילדים על מספר המקומות הזמינים אצל משפחות אומנות מתנדבות.
אלה שלא נמצאו להם משפחות אומנות, הועסקו לעיתים בעבודות שונות, מבלי שזכו לתשלום, ורבים מהם שוכנו במוסדות.
רבים מהילדים, שלא הבינו לאשורן את הסיבות למשלוחם לבריטניה, ואף האמינו לא פעם כי משפחותיהם ביקשו להיפטר מהם, סבלו רבות.
רק בדיעבד לאחר תום המלחמה הבינו הילדים כי יוזמת ההורים לשלוח אותם לבריטניה, הצילה כנראה את חייהם.
ניקולס וינטון הבריטי, ארגן לבד קינדר-טרנספורט של 669 ילדים מצ'כוסלובקיה לבריטניה בשמונה רכבות.
עם ההתקפה הגרמנית על פולין, שסימנה את פרוץ מלחמת העולם השנייה, הקיץ הקץ על מבצע הקינדר-טרנספורט.
עם זאת, ככל הידוע התבצע מאוחר יותר משלוח ילדים נוסף, כאשר אוניית המשא ההולנדית SS Bodegraven חצתה את תעלת למאנש ב-14 במאי 1940 תחת ירי גרמני ממכונות ירייה, ועגנה לבסוף בליברפול, כשעל סיפונה 80 ילדים.
המלחמה שפרצה באירופה שינתה גם את חייהם של הילדים שכבר נקלטו בבריטניה.
כמה מהם הועברו מן המשפחות האומנות למוסדות והיו כמה שאף נחשדו בריגול לטובת גרמניה, ונשלחו בשל כך למוסדות בקנדה.
עם זאת, בזכות הקינדר-טרנספורטים ניצלו כ-10,000 ילדים מרדיפות נרחבות יותר תחת השלטון הנאצי ומהשמדה במחנות הריכוז וההשמדה.
לרבים מן הילדים נודע רק עם תום המלחמה על פרטי התוכנית להעברתם לבריטניה ועל גורל משפחותיהם, שנותרו מאחור ובמקרים רבים לא שרדו את השואה.
חלק מהילדים שהגיעו בבגרותם לישראל היו ממייסדי קיבוץ לביא.
בין הילדים נמנו גם לפחות שניים שגדלו להיות זוכי פרס נובל, האחד בכימיה, וולטר קוהן והשני בפיזיקה ארנו פנזיאס.
פרנק מייסלר - ארבע אנדרטות לזכר מבצע ההצלה ה"קינדר-טרנספורט"
כילד שניצל במסגרת מבצע ההצלה קינדר-טרנספורט, נבחר האמן פרנק מייסלר לעצב ולתכנן את האנדרטאות לזכר מבצע ההצלה הנועז.
ארבע אנדרטאות עשויות ברונזה, דומות אחת לשנייה בעיצובן, של חבורה של חמישה ילדים צעירים בגודל טבעי, הוצבו בתחנות מסע מרכזיות:
בריטניה: (2006), "kindertransport-the arrival, ילדי הקינדר טרנספורט ההגעה." מחוץ לתחנת הרכבת ברחוב ליברפול בלונדון.
התחנה אליה הגיעו כ-12,000 ילדים יהודים (כ-10,000) וילדים נוצריים לא-ארים (2,000), שם קיבלו מהשלטון הבריטי מעמד של פליטים וכך ניצלו מציפורני הנאצים.
מחוץ לתחנת הרכבת פרידריכשטראסה, בברלין.
תחנת המוצא של הילדים לעבר החופש, אל מדינות המשוחררות מהשלטון נאצי.
פולין: (2009), "the departure, הגירוש." דנציג, עיר הולדתו של מייסלר, בתחנת הרכבת בה ראה את הוריו בפעם האחרונה.
הולנד: (2011), "channel crossing to life, ערוץ מעבר לחיים." בהק-ואן-הולנד שליד העיר רוטרדם, נמל ימי.
תחנה בה הילדים היו יורדים מהרכבת ועולים על אונייה לכיוון בריטניה.
האנדרטה עוסקת בראש ובראשונה בנושא של "ילדים בשואה".
היא מזכירה לצופים שאלו רק מקצת הילדים שזכו לקבל הזדמנות לחיים, בעוד שכ-1.5 מיליון ילדים נרצחו באכזריות (מתוכם כ-1.2 מיליון ילדים יהודים והשאר צוענים ונכים).
ברטה לברטון, שניצלה בקינדר-טרנספורט והתגוררה באנגליה, יזמה בשנת 1989 (לאחר 50 שנה) מפגש ראשון של "בוגרי" הקינדר-טרנספורט.
המפגש התקיים בלונדון ביוני 1989, ובו נכחו כ-1200 מהילדים הניצולים ומשפחותיהם, שהגיעו ממקומות שונים בעולם.
חלקם הגיעו מהחוף המזרחי של ארצות הברית, וכתוצאה הקימו שם את ארגון הקינדר-טרנספורט (1991).
ארגון זה נועד לשמר את הקשר בין הניצולים ומשפחותיהם, להביע הכרת תודה למצילים, ולתמוך בצדקה לילדים נזקקים.
הארגון יזם את ההכרה ביום 2 בדצמבר 2013 - 75 שנה מיום ההגעה של ראשוני הילדים לאנגליה - כיום הקינדר-טרנספורט העולמי.
בבריטניה קיים ארגון הפליטים היהודים (Association of Jewish Refugees) ובו קבוצה העוסקת בנושא הקינדר-טרנספורט.
ברטה עלתה לארץ ב-2008 וגרה על יד בתה ביישוב קדומים, שם נפטרה ב-1 בדצמבר 2020.
הסרט "קינדר-טרנספורט" בבימויו של מרק ג'ונתן הריס, זכה בשנת 2001 בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל, סרט דוקומנטרי, 2017, סרטו של יונתן ניר בהפקת נעם שלו מהיילייט פילם.
הסרט מתאר בין היתר את הרקע ליוזמת הקינדר-טרנספורט, ואת חלקו המשמעותי של וילפריד ישראל בהנעת התהליך ובקיומו.
בסרט כלולים בין היתר ראיונות עם שבעה גברים ונשים ניצולי הקינדר-טרנספורט המספרים את תחושותיהם בימים שקדמו לנסיעה וביום שנפרדו מהוריהם ועלו על הרכבות שהביאו אותם בהמשך לאנגליה.
קינואה (שם מדעי: Chenopodium quinoa, ידוע גם ככף אווז הקינואה) הוא מין של כף האווז, צמח בעל פרחים השייך למשפחת הירבוזיים (Amaranthaceae).
בעבר שויכה הקינואה למשפחת הסלקיים.
לרוב, מיוחסת המילה קינואה לזרעיו של הצמח, המשווקים תחת שם זה כמזון.
גם עליו של צמח הקינואה אכילים, אך אינם משווקים באותו היקף כזרעיו.
אף על פי שהקינואה משווקת כדגן, לצד זרעי שעורה, חיטה ותירס, היא אינה דגן אמיתי, היות שאינה שייכת למשפחת הדגניים (בלבול זה השתרש גם עם כוסמת, שאף היא משווקת כדגן ואינה נכללת במשפחת הדגניים).
הקינואה כונתה דגן עוד בתקופת האינקה, ושימשה כדגן בדרום אמריקה.
קינואה מכילה את כל תשע חומצות האמינו הנחוצות לאדם.
הקינואה מכילה את כל חומצות האמינו החיוניות, כולל ליזין.
חומצות אמינו חיוניות נוספות שקיימות בקינואה הן מתיונין וציסטאין ומסיבה זו ארגון הבריאות העולמי דירג את איכות החלבון של קינואה כחלבון מלא הדומה באיכותו לחלב.
הקינואה מכילה סיבים תזונתיים, זרחן, ברזל ומגנזיום.
במצבו הטבעי מכוסה זרע הקינואה בציפוי סאפונינים, חומרים רעילים ובעלי טעם מר, אך הקינואה נמכרת לרוב בצורתה המעובדת שבה שכבת הסאפונינים מוסרת.
עלי הקינואה מכילים כמות קטנה של חומר רעיל בשם חומצה אוקסלית (אשר נמצאת גם בצמחי משפחת הסלקיים כגון תרד וסלק, ובבני משפחת הירבוזיים כגון כף אווז האשפות), שעלול להיקשר לסידן ולברזל שבמזון ולמנוע את ספיגתם .
הקינואה איננה מכילה גלוטן, ועל כן מהווה תחליף דגן טוב עבור חולי צליאק.
קינואה נבחרה כגידול ניסיוני במערכת התמיכה האקולוגית המבוקרת של נאס"א לטיסות חלל ממושכות מאוישות, בזכות מספר יתרונות: תכולת חלבון גבוהה, היות מקור טוב למיקרו-נוטריאנטים רבים, גמישות בהכנה ופוטנציאל לגידול במערכות סגורות ומבוקרות.
מקור הקינואה באזור הרי האנדים שבדרום אמריקה, שם שימשה מקור מזון חשוב מזה כ-6,000 שנה.
מקור שמה של הקינואה הוא בשפת הקצ'ואה, והשם המקובל נבע מההגייה הספרדית של השם המקורי קִינְוָּה (kinwa).
הקינואה הוא צמח עמיד ביותר ומסוגל לגדול בתנאי סביבה קשים, ולכן מסוגל לגדול בקלות גם בהרי האנדים עד גובה של 4,000 מטרים מעל פני הים.
צמח הקינואה הוא קדוש לבני האינקה, והם כינו אותו "אם הדגן" (Chisaya mama), ובאופן מסורתי היה קיסר האימפריה זורע את הזרעים הראשונים כל שנה.
צמח הקינואה שימש כמנחה בפולחן אלי האינקה.
לאחר כיבוש דרום אמריקה על ידי הספרדים (קונקיסטאדור), נאסר על בני האינקה לגדל את צמח הקינואה עקב מעמדו המקודש, והוא נתפס על ידי הספרדים כצמח מספוא לבהמות.
כיום, המדינות המובילות בייצור קינואה הן פרו ובוליביה.
בקרב יהודים אורתודוקסים משמשת הקינואה כמאכל נפוץ בחג הפסח, משום שאינו חמץ.
ארגוני כשרות אחדים נמנעו מלאשר קינואה כמאכל כשר לפסח, עקב הדמיון שלו לגרעינים אסורים ומחשש לתערובת שלו עם גרעינים אסורים.
בדצמבר 2013 החליט ה-OU, מהגדולים והוותיקים בארגוני היהודים האורתודוקסים הפועלים בארצות הברית, להעניק לקינואה כשרות לפסח.
בישראל יש המתירים אכילת קינואה בפסח רק לאוכלי קטניות, ויש המתירים זאת גם לאלה שאינם אוכלים קטניות בפסח.
ברכות הנהנין על אכילת קינואה:
ברכה ראשונה: אם הגרעינים ניכרים ולא התרסקו - מברכים בורא פרי האדמה, אם נטחנו לקמח - מברכים "שהכול נהיה בדברו".
ברכה אחרונה - בורא נפשות.