tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאופיין בכך שהוא אדיש לגמרי למצבה של החברה שבבעלותו, מתעסק לרוב בעניינים זוטרים (כגון מתן כינויים לעובדים), ומתייחס בסלחנות למעשים של ג'ורג' שניתן היה לצפות שיגרמו לו לכעוס עליו.
סייפן עקוד (שם מדעי: Recurvirostra avosetta) הוא מין של חופמאי בסוג סייפן שבמשפחת הסייפניים (Recurvirostridae), בה נמצא גם התמירון המצוי המוכר בארץ ישראל.
שמו הלועזי (Avocet) והמדעי (avosetta) נגזרים מהמילה advocate שמשמעה פרקליט.
וזאת בשל כיפת ראשו השחורה של הסייפן שהזכירה לליניאוס את צורת פאותיהם של אנשי בית המשפט בזמנו, ועל כן כינה כך את המין.
השם העברי נגזר מצורת מקורו - דמוית חרב הסייף.
איחוד האמירויות הערביות, איי פארו, איסלנד, בורונדי, גיברלטר, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית, חוף השנהב, טוגו, טורקמניסטן, כף ורדה, לוקסמבורג, לטביה, ליבריה, מדגסקר, פינלנד, קוריאה הצפונית, קטר, רואנדה.
פריטים בטריטוריות הצפוניות של תחום המחייה, נוטים לנדוד למדינות בעלות אקלים טרופי וסובטרופי בחודשים אוגוסט-אוקטובר.
הם נודדים חזרה לארצות המוצא החודשים מרץ-מאי, כאשר רבים מאלו שנדדו לאפריקה עוצרים לחניית ביניים בחופי מאוריטניה (באזור Banc d'Arguin).
תועדו נדידות בחורף למספר מדינות במערב אירופה – ספרד ודרום אנגליה.
לא תועדו בפירוט מגמות נדידה ביבשת אסיה, אך יש להניח כי חלק מהאוכלוסייה במרכז אסיה נודדת לכיוון המפרץ הפרסי, צפון מערב הודו ולדרום מזרח סין.
האוכלוסייה במזרח ובדרום אפריקה אינה נודדת, או שתחום נדידתה מוגבל לתחום היבשת.
בישראל, המין חולף נפוץ למדי, חורף לא נפוץ בעמקי הצפון ובמישור החוף ולעיתים נדירות נצפה דוגר בעונה זו.
בעונת הרבייה ימצא בחופים שטוחים ופתוחים, בלגונות סלעיות ורדודות במלחות ובשפכי נהרות.
בעונת החריפה ימצא בקרבת שפכי נהרות של מים מתוקים ובמשטחים בוציים.
אורכו של הסייפן העקוד הוא 42–46 ס"מ ללא הרגליים, שבולטות מהגוף כ-10 ס"מ בשעת תעופה.
לסייפן מספר מאפיינים בולטים ביותר: אחד מהם הוא מקורו השחור והדק והכפוף כלפי מעלה.
לזכרים מקור ארוך יותר, כ-8 ס"מ אורכו, וכפוף פחות ממקור הנקבות.
ניצוי הבוגרים לבן, למעט כיפת ראש שחורה וטלאים שחורים על הכנפיים והגב (בדומה לניצויו של הדרומס העקוד).
מרחוק עשוי להיראות כשחף בשל הופעתו הלבנה.
אך הדגם המטולא שחור-לבן (עקוד) וצבע הרגליים הכחול חיוור מבדיל אותו משחפים ומיתר החופמאים.
אצל הצעירים, הטלאים אפרוריים-חומים ופחות מוגדרים בגבולותיהם.
עיקר מזונו של הסייפן הוא מהחי – חסרי חוליות קטנים, בעיקר סרטנים קטנים, תולעים וחרקים מימיים, אותם הוא מאתר בתוך המים והבוץ הרך באמצעות מקורו שעתיר חיישני מגע.
לעיתים רחוקות ובהיעדר מזונו הרגיל, יאכל אף דגים וצמחייה מימית.
צורת שיחור המזון אופיינית ביותר למין זה: סירוק הקרקע של מקווה המים מצד לצד, כאשר קצה המקור פתוח מעט.
על אף שהמקור מוסתר לגמרי בתוך, ניתן להבדילו בין עופות מים אחרים בשל צורת ליקוט המזון הייחודית.
מלקט אף מפני השטח בבוץ ובחול, וכאשר ניזון בשעת שחייה מגרד את הקרקע במקורו, כך שהזנב והשת בולטים לבדם מהמים (up-ending), בדומה לברווזים הצוללים.
הסייפן מקנן במושבות גדולות בחודשים אפריל-אוגוסט, בארצות אירופה ואסיה.
הפריטים הנודדים מתחילים בקינון מיד עם החזרה לארצות המוצא.
צורת הקן מושפעת מקרבתו למים שמושפעת מכמות הפריטים והמינים המקננים באזור.
זאת מאחר שנוטה לקנן בצמוד לשחפים ולחופמאים אחרים.
לעיתים קרובות נבנה הקן בתוך צמחייה דלילה.
כאשר הקן נבנה ליד המים, הוא בצורת גומה חולית או בוצית פזורה או בנויה היטב, אותה יוצרת הנקבה באמצעות חיכוך חזה ורגליה בבוץ או בחול.
כאשר הוא בנוי בתוך המים הרדודים, הוא מוגבה ומחוזק היטב וגבולותיו מוגדרים באמצעות צמחים.
הוא מתוחזק על ידי הזכר לכל אורך הדגירה.
הנקבה מטילה 3–5 ביצים, עליהם דוגרים הזכר והנקבה במשך 25 ימים.
בגלל ארעיותו של הקן, עוזבים הגוזלים את הקן סמוך מאוד למועד בקיעתם.
במהלך היממה הראשונה להקמת המשפחה נצפתה התנהגות שטרם הובנו מטרותיה ויעילותה: המשפחה וצאצאה הרך מתרחקים מאות מטרים מאתר הקינון ושוחרים אחר מזון לבדם, הרחק מבני מינם, וזאת לאחר שקיננו בצוותא במשך כמעט חודש ימים!
שיטות שיחור המזון נלמדות במהרה על ידי האפרוחים הפעוטים.
על פי רוב הם נצפים מלקטים מהקרקע היציבה, אך במהרה מחקים את פעולת הטאטוא במקורם הקטן.
רבייה מינית אפשרית החל מהשנה השנייה להתפתחותם.
המין ערני ביותר לרחשי הסביבה, משמיע קולות אזהרה רמים - קלוט-קלוט-קלוט חלילני, כאשר מופרע במהלך הדגירה וגידול הצאצאים.
בעונת הקינון, ההגנה על הנחלה מבוצעת בקבוצות של בוגרים, שחגים מעל אזור הקינון.
כאשר מתקרבים עופות זרים ומאיימים לאזור הקינון, מבצעים הסייפנים "גיחות" על הפולש ופוגעים בו באמצעות כנפיהם ורגליהם.
מעוצמת החבטה נהדפים הסייפנים שוב כלפי מעלה, בצורה כמעט אנכית וחוזרים למבנה החג.
רוב מיני העופות המותקפים בצורה זו הם עופות מים שאינם במגע תדיר עם הסייפנים.
הגיחות הם הגורם העיקרי לפציעות בתוך המין.
נצפו פריטים צעירים ביותר, כבר כעבור 5 שבועות - בראשית תעופתם, שמחקים את פעולות הבוגרים ומרחיקים חופמאים קטנים מנחלת הוריהם.
המין אינו נמצא בסכנת הכחדה עולמית, נכון ל-2002 משערים כי אוכלוסיית הפרטים נעה בטווחים 460,000-210,000, על כן הוא מוגדר במצב שימור אין חשש (Least Concern).
מעל למחצית מהאוכלוסייה העולמית הבוגרת מתרבת באירופה (מספר משוער של 30,000-27,000 זוגות), מרביתם בדנמרק, הולנד, גרמניה וספרד.
מצוי ותדיר במספר אזורים באפריקה.
במהלך מחצית המאה ה-19 נכחד המין לחלוטין מבריטניה אף בגלל פגיעה חמורה במקום החיות שלו בעקבות תעשייה וחקלאות ימית מוגברת שגרמו לזיהום החופים.
אך בעיקר בשל איסוף ביצים מוגבר על ידי האדם, למזונות המטבח האנגלי, שדרשו את טעם הביצה המעודן.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 יצאה "החברה הממלכתית להגנה על עופות" (RSPB) בקמפיין לאומי לשימור המין והפסקת הפגיעה בו והשבתו לאזורי הרבייה.
הקמפיין הוכתר כהצלחה גדולה יחסית.
ב-1955 עיצבה החברה את הלוגו שלה כך שיציג את הסייפן העקוד בעת שהוא "מסרק" את פני המים במקורו.
החל מתחילת האלף, התייצבה האוכלוסייה בבריטניה על 500 זוגות שמתרבים בעיקר בחופי מזרח אנגליה ובצפון ויילס.
סייפן (שם מדעי: Recurvirostra), הוא סוג עוף ממשפחת הסייפניים שבסדרת החופמאים, המצוי במדינות בעלות אקלים חם.
לסוג רגליים ארוכות ומקור דק ארוך וכפוף כלפי מעלה, כצורת חרב סיף.
הניצוי לבן ברובו עם טלאים שחורים אצל הבוגרים, וחומים-אפורים אצל הצעירים.
למספר מינים גם טלאים חומים-אדומים.
אצבעות הרגליים בעלות קרום שחייה דק.
התזונה מתבססת על חרקים ימיים וסרטניים שונים.
הקינון בקולוניות ועל הקרקע, בקן עשוי בוץ בעיקרו, ובעירוב חומרים נוספים.
סייפן עקוד - Recurvirostra avosetta - מין המצוי בישראל.
סייפרוס איירווייז הייתה חברת התעופה הלאומית של קפריסין, ובסיסה היה נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה.
החברה הפעילה קו טיסה בין לרנקה לנמל התעופה בן-גוריון, והטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A320. לאחר משבר כלכלי קשה שעברה החברה ואי הצלחת הממשלה למנוע את המשבר, היא פשטה את הרגל ונסגרה בינואר 2015.
ב-1958 השתלטה בריטיש יורופיאן איירווייז על כל פעילותה של סייפרוס איירווייז, אך לאחר שקפריסין זכתה בעצמאותה ב-1960 עברו מרבית מניותיה של החברה לידי ממשלת קפריסין.
הכנסת מטוסי דה הבילנד קומט אפשרה את הפעלתו של קו תל אביב-ניקוסיה-לונדון, והחל ב-1965 קיימה החברה טיסות גם לירושלים.
עם הפלישה הטורקית לקפריסין, ב-20 ביולי 1974 הושמד אחד ממטוסי החברה, מטוס שני נפגע באורח קשה והיתר עוכבו בשדה התעופה של ניקוסיה.
יתר על כן, בסיסה של החברה בשדה התעופה של ניקוסיה הופקד בידי האומות המאוחדות, וחדל מלשמש ליעודו.
בהיעדר צי מטוסים ובסיס פעולה נאלצה החברה להשעות את פעולתה, והחלה בחיפושים אחר בסיס פעולה חליפי.
רצועת הנחיתה שעל חוף הים התיכון מדרום ללרנקה נמצאה מתאימה למטרה ונסללה, וכן הוקמו במקום מספר מבנים זמניים.
באמצעות שני מטוסים שנחכרו מבריטיש מידלאנד חידשה החברה את טיסותיה באופן מוגבל ב-8 בפברואר 1975 משדה תעופה בלרנקה.
תחילה חודשו הקווים לתל אביב וביירות, וכן הקו לאתונה דרך הרקליון שאפשר קשר לטיסות בריטיש איירווייז ללונדון.
ב-1992 הקימה סייפרוס איירווייז חברה בת לטיסות שכר בשם יורוסיפריה איירליינס (Eurocypria Airlines), ושלטה בה עד שנרכשה ביוני 2006 על ידי ממשלת קפריסין.
ב-2002 הקימה החברה את הלאס ג'ט, חברה בת שמקום מושבה ומוקד פעילותה באתונה, וביוני 2003 המריאה טיסתה הראשונה.
הלאס ג'ט נקלעה לקשיים, וב-2005 מכרה סייפרוס איירווייז את רוב החזקותיה בה.
בשנת 2012 נקלעה קפריסין למשבר כלכלי חמור.
עקב כך הוחלט לצמצם או להפריט את סייפרוס איירוויז ומטוסי האיירבוס שהופעלו על ידיה הוחזרו לרויאל ג'ורדניאן.
בינואר 2015, לאחר שכשלו ניסיונות מכירת החברה וההלוואה שביקשה הממשלה עבורה נדחתה, הודיעה החברה על הליך פירוק.
פעילות חברת התעופה הופסקה ב-9 בינואר 2015 בשעות הערב והטיסה האחרונה לתל אביב התקיימה באותו היום.
טיסות החברה נחסמו למכירה על ידי המערכות השונות ואתר החברה נסגר.
ממשלת קפריסין החלה בהליך הקמה של חברה חדשה, אשר תשא את שמה של החברה המקורית ותשמר את אותו הסמליל.
ביולי 2016 הקימה חברת S7 איירליינס את חברת צ'רלי איירליינס הממותגת כסייפרוס איירווייז.
דגם מספר מטוסים תכולת מושבים (קונפיגורציה) הערותאיירבוס A3206158 (15/143)
סיינפואגוס (בספרדית: Cienfuegos) היא עיר השוכנת לחופה הדרומי של קובה, כ-250 ק"מ מזרחית להוואנה.
העיר משמשת גם כבירתו של מחוז סיינפואגוס, ובשנת 2012 התגוררו בה כ-164,924 תושבים.
בשנת 2005 הכריז אונסק"ו על המרכז ההיסטורי של העיר כעל אתר מורשת עולמית, בשל הריכוז הגדול של מבנים בסגנון נאו-קלאסי, שנבנו בעיקר בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20.
קולומבוס הגיע למפרץ שלחופו נבנתה לימים סיינפואגוס כבר במסעו השני ב-1494. ב-1738 הוקם מבצר חגואה בפתח המפרץ, לשם הגנה מפני שודדי ים, אך העיר עצמה הוקמה רק ב-1818.
ראשוני המתיישבים היו צרפתים שהגיעו מבורדו, ובעקבותיהם הגיעו גם פליטים מלואיזיאנה, שזמן קצר קודם לכן נמכרה לארצות הברית.
העיר נקראה בתחילה פרננדינה דה חגואה, על שם מלך ספרד, פרננדו השביעי.
בשנת 1830 הוחלף שמה, והיא נקראה על שמו של חוסה סיינפואגוס, מושל קובה בין השנים 1819-1816 (פירוש השם המילולי: מאה להבות).
ב-1850 הגיעה לעיר מסילת הברזל מהוואנה, והתפתחות העיר הואצה.
בשלב זה, טרם הושלמה בנייתה של מסילת הברזל לסנטיאגו דה קובה, וסיינפואגוס היוותה צומת חשוב, בו עברו הנוסעים מרכבת למעבורת.
במקביל התפתחה בעיר תעשיית הסוכר, ועד 1895, 15% מהסוכר שייצאה קובה הגיע ממנה.
נוסף על סוכר, היווה האזור מרכז לגידולי קפה, מנגו וטבק.
ב-11 במאי 1898, במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, התרחש בסמוך לעיר קרב ימי, כאשר כוח של חיל הנחתים האמריקני הגיע למקום על מנת לנתק כבלי טלגרף.
הנחתים הצליחו, תחת הפגזות כבדות, לנתק שניים מתוך שלושת הכבלים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפתח המסחר עם ארצות הברית.
כתוצאה מכך, הנמלים שבצפון האי שגשגו, ואילו נמלי הדרום, בהם נמלהּ של סיינפואגוס, דעכו.
בשנות ה-70 שופץ הנמל, ונבנה בו טרמינל מיוחד לייצוא סוכר, הגדול מסוגו בעולם.
ב-1982 הוחל בהקמתו של כור גרעיני בסמוך לעיר, אך עם התפרקותה של ברית המועצות, הופסקה תמיכתה של זו בפרויקט, ובנייתו מעולם לא הושלמה.
מלבד סוכר, מהווה סיינפואגוס מרכז לגידול חסילונים.
התעשייה בעיר כוללת דשנים, מלט, נייר ובניית אוניות.
כן יש בעיר בית זיקוק ותחנת כוח.
מסביב לכיכר חוסה מרטי, במרכז ההיסטורי של סיינפואגוס, מספר מבנים שנבנו בסגנון נאו-קלאסי:
קתדרלת העיבור הטהור (Catedral del la Purísima Concepción), שנבנתה בשנת 1869, ובה שני צריחים וויטראז'ים.
ארמון הממשל (Palacio de Gobierno), הצבוע בצבע כחול-אפור עם קישוטי אבן לבנים, ולו כיפה אדומה.
הארמון שימש בעבר כבית העירייה, וכיום משמש את ממשלת המחוז.
בית התרבות בנחמין דוארטה (שכונה בעבר פָּלאסיוֹ דה פֶרֶר) נבנה בשנת 1918, ומאופיין במרפסות מסוגננות ובצריח.
תיאטרון תומאס טרי הוקם בין השנים 1889-1887 על ידי בניו של התעשיין הוונצואלני תומאס טרי, לשם הנצחתו.
בבניין התיאטרון אודיטוריום בן 950 מושבים מעץ מגולף, שתקרתו מעוטרת בפרסקו.
בשנת 1895 נערך המופע הראשון בתיאטרון - האופרה אאידה, ותוך שנים ספורות כבר הופיעו על בימתו כוכבים בקנה מידה עולמי כאנריקו קארוזו, אנה פבלובה ושרה ברנאר.
כ-3 ק"מ דרומית למרכז העיר שוכנת שכונת פּוּנטָה גוֹרדָה, שבעבר הייתה הרובע האריסטוקרטי של העיר.
אחד המבנים הבולטים בשכונה זו הוא פָּלאסיוֹ דה ואיֶה, שנבנה ב-1917 על ידי גליסיאני בשם אוֹקְליקוֹ ואיה בלאנקו.
נשיא קובה לשעבר, פולחנסיו בטיסטה, תכנן להקים במקום קזינו, אך תוכניותיו לא יצאו אל הפועל.
כיום שוכנים בפלאסיו דה ואיה מסעדה ומוזיאון קטן.
כ־5 ק"מ צפונית לסיינפואגוס שוכן נמל התעופה הבין־לאומי חיימה גונסלס.
הנמל של סיינפואגוס משרת בדרך כלל ספינות משא, אך הוא ערוך גם לטיפול ביאכטות שפוקדות אותו.
מסילת ברזל מקשרת את סיינפואגוס עם סנטה קלרה, סנקטי ספיריטוס, הוואנה וערים נוספות.
סייפן (שם מדעי: Xiphophorus) הוא סוג ממשפחת הגמבוזיים.
קל להבדיל בין הזכרים לנקבות בעזרת ה"סייף" המעטר את זנבות הזכרים ונתן לדג את שמו.
כיום קיימים גזעים שונים של סייפנים בעלי צבעים מיוחדים, בטן נפוחה, סייף גם אצל נקבות (שלא שינו את מינן), צורת זנב מיוחדת או סייף ארוך במיוחד.
מין האבטיפוס (type species) של הסוג הוא סייפן מצוי.
סייסמולוגיה (מיוונית: סייסמוס (σεισμός) – "רעידת אדמה", לוגיה (λογία) – "תורה") הוא תחום מדעי החוקר רעידות אדמה והתפשטות של גלים אלסטיים (סייסמיים) בכדור הארץ ובכוכבי לכת אחרים.
התחום כולל גם מחקרים על השפעות סביבתיות הנגרמות בעקבות רעידות אדמה כגון התפרצות גלי צונאמי, ואת המקורות של הרעשים, למשל גורמים געשיים, טקטוניים, אוקייניים, אטמוספיריים ומלאכותיים (כמו פיצוצים).
רישום של רעשי אדמה במהלך זמן נקרא סייסמוגרמה והוא מבוצע באמצעות מכשיר הסייסמוגרף הממוקם בתחנה סייסמוגרפית.
בתעשיית הנפט והגז משתמשים בסייסמולוגיה על מנת לזהות סוגי שכבות וסלעים בקרקעית כדור הארץ המעידים על הימצאות מאגרי פחמימנים.
בכוכב הלכת מאדים מתבצעים מחקרים סייסמולוגיים באמצעות הגשושית InSight, החל מסוף נובמבר 2018.
מחקר שפורסם בנובמבר 2024, חשף את החתימה הסייסמית של תנועת כוחות החמאס טרם המתקפה בשבת השחורה ב־7 באוקטובר 2023.
גלי לחץ (או: גלי דחיסה; באנגלית: Pressure waves) הם גלי אורך העוברים באמצעות דחיסה והרחבה בכיוון בו הגל נע כך שכיוון תנודת החלקיק זהה לכיוון התקדמות הגל.
אלה הם הגלים הסייסמיים המהירים יותר, והם מסוגלים לנוע הן דרך תווך מוצק והן דרך תווך נוזלי ומהירותם בסלע משתנה בין 4 ק"מ לשנייה בפני השטח ל־15 ק"מ לשנייה במרכז כדור הארץ.
גלי גזירה נעים בגוף כדור הארץ במסלול דומה לזה של גלי P, אלא שכיוון תנודת החלקיקים ניצב לכיוון התקדמות הגל (גלי רוחב).
החשיבות בכיוון התנודה נובע מהעובדה שנוזל אינו יכול להעביר גלי רוחב, ומהירות גלי הגזירה בנוזל מתאפסת.
עיקר הנזק לבניינים נגרם מגלי גזירה.
גלים אלה איטיים יותר מגלי לחץ לכן הם מופיעים מאוחר יותר בסייסמוגרפה.
גלי שטח הם גלים סייסמיים המוגבלים בתנועתם בקרבה לפני השטח של כדור הארץ.
גלים אלה נעים לאט יותר מגלי לחץ וגלי גזירה.
עם זאת, העובדה שהם עוברים על פני השטח והאנרגיה שלהם נשארת על פני כדור הארץ הופכת אותם לגלים ההרסניים ביותר ברעידות אדמה.
סייפרס היל היא להקת היפ-הופ מסאות' גייט, קליפורניה שבארצות הברית שנוסדה ב-1986. סייפרס היל היא להקת הלטינית הראשונה שזכתה אלבום פלטינה ומולטי-פלטינה.
שמה המקורי של הלהקה היה DVX אך הוא שונה אחרי שמלו מאן אייס עזב את הלהקה בשנת 1988.
האלבום הראשון של הלהקה הנושא את שמה יצא בשנת 1991. הסינגל העיקרי של אלבום זה היה השיר "Phuncky Fell One" אולם דווקא שיר הבי-סייד "How I Could Just Kill a Man" היה זה שזכה לזמן האוויר הרב ביותר בתחנות הרדיו העירוניות והאוניברסיטאיות.
בעקבות הצלחת הסינגל ויתר השירים באלבום נמכרו שני מיליון עותקים מאלבום זה בארצות הברית.
לאור ההצלחה הפיק די-ג'יי מאגז את האלבום הראשון של להקת האוס אוף פיין במקביל לעבודתו במיזמים שונים בעולם המוזיקה.
הלהקה הופיעה לראשונה על במת צד בפסטיבל המוזיקה האמריקאי לולהפלוזה בשנת 1992.
האלבום השני של הלהקה, "Black Sunday" (יום ראשון השחור) הגיע למקום הראשון ברשימת בילבורד 200 בשנת 1993 ומכר יותר מכל אלבום ראפ אחר עד אותה עת.
כמו כן, סייפרס היל הייתה ללהקת הראפ הראשונה שלה שני אלבומים בין עשרת האלבומים הראשונים בראש מצעד הבילבורד 200 בו זמנית.
האלבום מכר כ-3.25 מיליון עותקים בארצות הברית.
הלהקה הופיעה בשנה זאת בתוכנית סאטרדיי נייט לייב, אך לאחר עישון קנאביס לעיני הקהל וריסוק כלי הנגינה שלה על הבמה, מפיקי התוכנית נידו אותה מהשתתפות עתידית בתוכנית, אך הקטע היה לרגע מכונן בתולדות המאבק למען לגליזציה של הקנביס מצד אמנים מפורסמים.
בהמשך השנה שיתפה הלהקה פעולה עם להקות כמו האוס אוף פיין, רייג' אגיינסט דה מאשין, פאנקדובייסט וסבן יר ביץ'.
לסייפרס היל היו גם שני שירים בפסקול הסרט ליל הדין בשיתוף עם הלהקות פרל ג'אם וסוניק יות'.
הלהקה הופיעה בפסטיבל וודסטוק ב-1994 אז הציגה את חבר הלהקה החדש אריק בובו שהיה מתופף לשעבר בלהקת ביסטי בויז.
באותה השנה בחר ירחון רולינג סטון את סייפרס היל ללהקת הראפ הטובה ביותר בטקס חלוקת פרסי המוזיקה של הירחון.
סייפרס היל הופיעו שנתיים ברציפות בפסטיבל המוזיקה לולהפלוזה וחזרו להופעה נוספת בפסטיבל בשנת 1995. בעקבות ההופעה בפסטיבל כיכבה הלהקה בתוכנית הסימפסונס בפרק שכונה "הומרפלוזה" (משחק מילים בין שם כוכב הסדרה הומר סימפסון לשם הפסטיבל).
בשנים 1996 ו-1997 התמקדו חברי הלהקה בקריירות היחיד שלהם ושיתפו פעולה עם ענקים אחרים בעולם הראפ והרית'ם אנד בלוז.
די-ג'יי מאגז הוציא את האלבום Muggs Presents...The Soul Assassins שבו שיתף פעולה עם חברי וו-טאנג קלאן ועם אמנים נוספים כמו ד"ר דרה ווייקליף ז'אן.
בי-ריאל הופיע עם באסטה ריימס, קוליו, אל אל קול ג'יי ומת'וד מן בשיר Hit Them High מפסקול הסרט ספייס ג'אם ובפרויקטים נוספים.
על אף שב-1997 התמקדו חברי הלהקה בקריירה עצמאית הם הופיעו יחד בסיבוב סמוקינג גרובז עם אריקה באדו.
ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום VI שעל אף הביקורת השלילית שזכה לה הפך לאלבום זהב בארצות הברית.
ב-1999 הוציאה הלהקה את אלבום מיטב הלהיטים שלה בספרדית Los grandes éxitos en español.
בשנת 2000 הוציאה הלהקה אלבום כפול בשם Skull & Bones שהיווה מעין שילוב בין שתי הסוגות של הלהקה, האלבום הראשון Skull היה אלבום ראפ בעיקרו בעוד האלבום השני Bones היה אלבום שאופיין בשירים עם נגיעות של רוק.
האלבום הכפול נחל הצלחה מסחררת והגיע למקום החמישי ברשימת בילבורד 200 בארצות הברית.
לאחר תקופה שקטה יחסית הוציאה הלהקה בשנת 2004 את האלבום Till Death Do Us Part שבו ערכה ניסיונות עם מוזיקת רגאיי.
האלבום החזיר את הלהקה לראש רשימת המצעדים אולם הוא בישר בין השאר על התרחקותה מהאופי המוזיקלי המקורי אשר שויך לה.
באלבום זה שיתפה הלהקה פעולה עם אמנים כמו דמיאן מארלי, בנו של בוב מארלי ולהקת הפרודיג'י.
ב-2005 יצא אלבום עם מיטב הלהיטים של הלהקה: Greatest Hits From the Bong ובו תשעה להיטים מאלבומים קודמים ושני שירים חדשים.
בשנת 2007 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות.
היא סיימה את החוזה שלה עם חברת התקליטים של סוני ואמורה להוציא אלבום חדש בשנת 2008 תחת לייבל אחר.
ב-30 ביוני 2008 הלהקה הופיעה במופע יחיד בגני התערוכה בתל אביב.
סייפן מצוי (שם מדעי: Xiphophorus hellerii) הוא דג מים מתוקים ממשפחת הגמבוזיים.
מוצאו מאמריקה המרכזית אך כיום הוא מיובא לכל חלקי העולם.
לסייפן יש הרבה מוטציות צבע, אך המוכר ביותר הוא הסייפן האדום, ישנם אף סייפנים שסנפיריהם שחורים.
אף במראיהם שונים הם הסייפנים זה מזה, ישנם זנים בעלי סנפירים ארוכים מאוד וישנם זנים בעלי סיף כפול.
אורכו יכול להגיע עד ל-10 סנטימטרים.
לזכר יש גונופודיום, שהוא איבר הזדווגות שהתפתח מסנפיר השת.
לנקבה יש סנפיר שת הדומה למניפה וגופה גבוה מגופו של הזכר, בקצה בטנה כתם חום, שבהריונה אף ניתן לראות בתזוזת הדגיגונים במעיה.
הנקבות משריצות בין 10 ל-200 דגיגים חיים.
ניתן לזהות נקבה הרה לפי בטנה התפוחה.
דגיגונים שזה עתה הושרצו יודעים להסתתר עם הוולדם כדי להימנע מטריפתם על ידי בוגרים, ואף על ידי אמם.
הסייפן ניזון מאצות ומתולעי דם.
סייפוויי היא חברה פרטית בבעלות חברת אלברטסונס .
החברה מפעילה את רשת המרכולים השלישית בגודלה בצפון אמריקה, 1,743 חנויות בארצות הברית ובמערב קנדה.
בין המוצרים שהחברה מוכרת ניתן למנות מאפים, מוצרי חלב, פירות וירקות, מאכלי ים, חטיפים, משקאות חריפים וסידורי פרחים.
כמו כן מפעילה החברה שירותי ניקוי יבש, תחנות דלק ועמדות לוטו.
החל משנת 2005 הוסיפה החברה מדפי מזון אורגני, דוכני זיתים וסושי ופינות למכירת קפה סטארבקס.
חברת ההחזקות סייקו (ביפנית: セイコーホールディングス株式会社; באנגלית: Seiko Holdings Corporation), הידועה יותר בשם סייקו (Seiko) היא חברת שעונים יפנית.
חברת סייקו נוסדה בשנת 1881, כאשר פתח חנות שעונים ותכשיטים בשם "ק.
בשנת 1892, אחת עשרה שנים אחר כך, הוא החל לייצר שעוני קיר שנשאו את השם סייקושה.
על פי ההיסטוריה הרשמית של החברה, משמעויות המילה "סייקו" ביפנית הן: מעודן, דקה, או הצלחה.
בשנת 1917 התאגדה החברה לראשונה בשם "ק.
החברה שינתה שמה בשנת 1983 ל"חברת האטורי סייקו בע"מ" (Hattori Seiko Co., Ltd) ובשנת 1990 לחברת סייקו.
בתחילת המאה ה-21 עברה החברה שינוי ארגוני וחולקה לחברות בנות (כגון חברת שעוני היד סייקו וחברת שעוני הקיר סייקו) ובשנת 2001 הפכה לחברת החזקות.
החל מ-1 ביולי 2007 היא פועלת תחת שמה הנוכחי.
השעונים הראשונים שיוצרו תחת השם סייקו החלו משווקים בשנת 1924. בשנת 1969 חברת סייקו הציגה את הדגם "אסטרון" (Astron), שהיה שעון היד הראשון בעולם ששווק באופן מסחרי, בעל מנגנון קוורץ.
כאשר נמכר לראשונה, מחירו היה זהה למחירה של מכונית בגודל בינוני.
מאוחר יותר סייקו הייתה אף הראשונה בעולם לשווק שעוני כרונוגרף המבוססים על מנגנון קוורץ.
בשנת 1985 הקימו חברת סייקו וחברת השעונים אוריינט (Orient) מפעל משותף.
סייקו ידועה במיוחד בזכות שעוני היד מתוצרתה, אשר כל חלקיהם מיוצרים במפעליה.
סייקו מייצרת שעוני יד בעלי מנגנון קוורץ ומנגנון מכני בטווח מחירים גדול.
שעוניה הזולים של החברה נמכרים בכ-45 דולר אמריקני והשעון היקר מתוצרתה נמכר בכ-550 אלף דולר.
שעוני סייקו בעלי מנגנון מכני הם פריט אספנים נחשק, החל מסדרה "5" הנפוצה ביותר (מכונה כך בזכות חמש תכונות השעון: עמידות לזעזועים, עמידות למים, אוטומטי, צג יום וצג תאריך [יום בחודש] ), סדרת הכרונומטר האוטומטי, סדרת "בל-מטיק" (Bell-Matic) וסדרות היוקרה קרדור (Credor), קינג סייקו וגרנד סייקו.
שעוני סייקו קינטיים (בהם מנגנון מכני המונע בתנועות היד מספק אנרגיה חשמלית למנגנון קוורץ) מהווים חלק גדול ממכירות החברה בתחילת המאה ה-21.
סייקו אינה משווקת את אותם דגמים בכל אזורי תבל ובחלק מן האזורים בעולם נמכרים דגמים שאינם בנמצא במדינות אחרות.
סייקו אף מייצרת מגוון מוצרי אלקטרוניקה אחרים.
כך למשל, בשנות ה-80 של המאה ה-20 ייצרה סינתיסייזרים וכיום סייקו מייצרת מכשירי מטרונום.
שעוני סייקו שמשו כשעון הרשמי באירועי ספורט רבים, ביניהם:
|כיתוב=סייפר, כפי שהוא מופיע בחוברת X-Men Legacy #235 מיוני 2010, אמנות מאת גרג לאנד.
|שם אמיתי=דגלאס "דאג" אהרון רמזי
|כוחות=יכולת תרגום אינטואיטיבית וכמעט טלפתית של שפות רבות בהן נתקל, כולל שפות מחשב ושפות גוף.
|חבר=אקס-מן, המוטאנטים החדשים, המועצה השקטה של קרקואה
|חבר לשעבר=אקס פקטור החדשיםאקס-מןאקס פורסהליונס
|רקע כותרת=DC143C}}סייפר הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן והמוטנטים החדשים ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #13'' ממרץ 1984, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר סאל בוסימה.
סייפר הוא האלטר אגו של דגלאס "דאג" אהרון רמזי, מוטאנט צעיר בעל היכולת האינטואיטיבית והכמעט טלפתית לפענח ולתרגם כל שפה בה הוא נתקל, בין אם היא כתובה, ממוחשבת או שפת גוף.
רמזי היה חבר ילדות של קיטי פרייד, וכמוה היה חובב טכנולוגיית מחשבים.
הוא התקבל לשורות המוטאנטים החדשים לאחר הגעתו של וורלוק, החייזר הטכנו-אורגני, ודרישתם של חברי הקבוצה לאחד אשר יצליח לתקשר עמו.
כחלק מעלילת "אקס-מן: נפילת המוטאנטים", נבל העל אני-מטור וכוחותיו החלו בקרב נגד המוטאנטים החדשים.
כאשר אני-מטור ירה לכיוון וולפסביין, רמזי הגן עליה ונהרג.
בעקבות מותו, מגנטו האשים את האנושות, מה שגרם למוטאנטים החדשים לדחות מעליהם את מנהיגותו ולהמשיך בחזון לדו קיום בין מוטאנטים לבני אדם.
במהלך אירועי "אקס-מן: נקרושה", אלי בארד וסלנה החיו מוטאנטים מתים רבים, ביניהם רמזי וההליונס.
הוא הסתנן לאוטופיה, ובעוד שאר ההליונס הלכו לתקוף את אמה פרוסט, רמזי תקף את מאגמה והותיר אותה בתרדמת לפני שטוהר משליטתם של סלנה ובארד בידי מג'יק וחזר למוטאנטים החדשים.
באירועי "אקס-מן: הביאה השנייה", רמזי ניתח מאבק בין המוטאנטים החדשים לקמרון הודג' וקבע כי הם יהרגו.
הוא שלח את וורלוק להרוג ולספוג את הודג' ואנשיו, והצטרף זמנית לאקס פורס כדי למנוע פלישת זקיפי סנטינל מהעתיד.
רמזי וקייבל חדרו למערכות מאסטר מולד וניסו לנטרל אותו, אך מאסטר מולד ניסה להטמיע את רמזי בתוכו כדי לרכוש את יכולותיו.
בכך מאסטר מולד אפשר לרמזי גישה למערכותיו, מה שגרם לביטול הפלישה.
בשנת 2014, רמזי הצטרף לקבוצת אקס פקטור החדשה של תאגיד סרבאל.
סייפניים (שם מדעי: Recurvirostridae) היא משפחת עופות שוכני גדה מסדרת החופמאים, בעלי רגליים ארוכות ומקור חד, ארוך ודקיק שמזכיר צורת סיף ומכאן שמם.
הסייפנים חיים במישורי חוף וביצות מלוחות ושולים עם מקורם יצורים קטנים כמו תולעים, רכיכות, חסילונים ודגים קטנים.
על אף שהם עופות מים הם אינם נכנסים למים ואינם יודעים לשחות.
זוהי משפחה קטנה יחסית ובה 12 מינים בשלושה סוגים:
לישראל מגיעים המינים תמירון מצוי וסייפן עקוד.
סייפרוס איירווייז , לשעבר צ'ארלי איירליינס , היא חברת תעופה קפריסאית הפועלת מנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה.
החברה אימצה את שמה של סייפרוס איירווייז, אשר פשטה את הרגל ונסגרה בשנת 2015.
ב-2016 הודיעה S7 איירליינס על כוונתה להשיק חברת תעופה קפריסאית בשם "צ'ארלי איירליינס".
ביולי 2016 הודיעה כי חברת התעופה זכתה בתחרות על הזכות להשתמש בעיטור המופלון, סימנה המסחרי של סייפרוס איירווייז הראשונה, במשך עשור, וכן בעיטור עלה זית, מסמליה של קפריסין.
ב-4 במרץ 2017 ערכה חברת התעופה את טיסת הניסוי שלה משדה התעופה של לרנקה לנמל התעופה הבינלאומי הרקליון עם מטוס איירבוס A319. ב-14 במרץ 2017 הודיעה חברת התעופה שהשיגה את אישור הפעלתה מהמחלקה הקפריסאית לתעופה אזרחית.
החברה מפעילה טיסות להרקליון ורודוס שביוון, לתל אביב בישראל, ולסנקט פטרבורג שברוסיה.
הטיסות החלו לפעול מה-1 ביוני 2017.
ביוני 2020 החלה החברה להפעיל טיסה שבועית מאתונה לנתב"ג.
לחברה שותפות קוד עם חברת S7 איירליינס.
סייפן אמריקאי (שם מדעי: Recurvirostra americana) הוא מין של עוף גדה ממשפחת הסייפניים החי באמריקה וקרוב למין סייפן עקוד.
הסייפן בעל מקור ארוך כמו סיף המעוקל מעט בקצהו וצבעו שחור.
הסייפן מחטט עם מקור רגיש זה במים ותופס יצורים קטנים כמו סרטנים וחרקי מים.
הוא בעל ראש וחזה כתומים וכנפיים שחורות עם שני פסים לבנים עליהם.
שאר הגוף לבן והצעירים מנומרים באפור.
הסייפן חי בחופי ימים בוציים וחוליים וכן בביצות מליחות ובבריכות מאלברטה עד מקסיקו ולחופי האוקיינוס האטלנטי והשקט.
בעונת הרבייה הם מתקבצים ללהקות גדולות.
סייפורניס (שם מדעי: Cyphornis) הוא סוג נכחד של עוף ימי קדום ממשפחת הפלאגאורניתיים אשר חי בתחילת תקופת המיוקן.
הוא היה קרובם הרחוק של האווזאים אך דמה במראהו לאלבטרוס או לסולה ענקיים.
המאובנים שלו התגלו באי ונקובר שבקנדה והוא נחשב בעת גילויו, 1894 לעוף הגדול ביותר שהיה מעולם.
מאובנים אפשריים שלו התגלו בפטגוניה, ארגנטינה ותוארכו לתקופת האאוקן או סוף האוליגוקן אך השיוך לא ודאי.
הוא קיבל את שמו מהחוקר אדוארד קופ.
הסייפורניס לצד קרוביו היה עוף בעל מוטת כנפיים ארוכה מאוד שעזרה לו לדאות כמו אלבטרוס מעל האוקיינוסים.
כמה חוקרים רואים בו טקסון מוטל בספק שלמעשה מאובניו הם מאובני פלאגורניס.
הממצאים היחידים שלו כללו מאובנים של זרועות ומפרקים שונים.
סָײָקָה מוּרָטָה (ביפנית: 村田 沙耶香, נולדה ב-14 באוגוסט 1979) היא סופרת יפנית.
היא זכתה בפרס גונזו לסופרים חדשים, בפרס מישימה יוקיו, בפרס נומה ובפרס אקוטגאווה.
מורטה נולדה באינזאי, במחוז צ'יבה שביפן, בשנת 1979. בילדותה היא קראה ספרי מדע בדיוני ורומני מסתורין שהושאלו מאחיה ואמה.
לאחר שמוראטה השלימה את לימודיה בחטיבת הביניים באינזאי, עברה המשפחה לטוקיו, שם סיימה את לימודיה בתיכון קאשיווה (המצורף לאוניברסיטת נישוגקושה), ולאחר מכן למדה באוניברסיטת טמגאווה.
הרומן הראשון שלה, 授乳 (Junyū, "הנקה"), זכה בפרס גונזו לסופרים חדשים בשנת 2003. בשנת 2013 היא זכתה בפרס מישימה יוקיו, ובשנת 2016 זכה הרומן העשירי שלה, コンビニ人間 (Konbini Ningen, תורגם לעברית כ "בשולי הנוחות"), בפרס אקוטגאווה היוקרתי, והיא נבחרה לאחת מנשות השנה של ווג יפן.
"בשולי הנוחות" נמכר בלמעלה מ-600,000 עותקים ביפן, ובשנת 2018 הוא הפך לספרה הראשון שתורגם לאנגלית, תחת הכותרת "Convenience Store Woman".
בשנת 2020 תורגם לעברית בידי עינת קופר ויצא ב"סדרה הקטנה" של הוצאת כתר.
לאורך קריירת הכתיבה שלה, מורטה עבדה במישרה חלקית כמוכרת בחנויות נוחות בטוקיו.
סייקו טוראי הוא כדורגלן גמביאני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בגרנובל מהליגה הצרפתית השנייה בכדורגל.
טוראי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת נוער של סופרסטארס המקומית.
בגיל 18, הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק מליגת העל לנוער, במדיה כבש 7 שערים בליגה ועוד שניים בגביע.
ב-12 במאי 2019, חתם לחמש עונות במכבי חיפה מליגת העל.
בקיץ נבחן בסקציה נס ציונה וב-12 באוגוסט הצטרף לקבוצה.
ב-24 באוגוסט, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–2 למכבי תל אביב.
ב-14 בספטמבר, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב.
בסיום העונה, נס ציונה חזרה לליגה הלאומית וטוראי עזב את המועדון.
את עונת 2020/2021 התחיל כשחקן מכבי חיפה ואף רשם שתי הופעות בליגה במדיה, אך ב-27 בספטמבר הושאל לעירוני קריית שמונה.
ב-19 ביולי 2021, טוראי הושאל להפועל חיפה.
טוראי משמש כקפטן נבחרת גמביה בכדורגל עד גיל 20.
סייפה טיבה היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיראנית SAIPA (שם מלא: "Saipa Motor Corporation"), אשר מיוצרת משנת 2009
דגם "סייפה טיבה" שהוצג לראשונה בתערוכת הרכב בטהראן בדצמבר 2008 היה קרוי "Miniature" (תצורה 5 דלתות האצ'בק).
הדגם מבוסס על המכניקה של המכונית מתוצרת קוריאה הדרומית "KIA Pride" , אך עם שיפורים נרחבים מבחינת תזוזה, הפחתת משקל ועמידות
דגם "סייפה טיבה" 4 דלתות סדאן הוצג לראשונה בספטמבר 2010.
תצורות: 5 דלתות האצ'בק, 4 דלתות סדאן
מנוע בנזין קדמי 1.5 ליטר
דגמי "סייפה טיבה" עוצבו על ידי Italdesign Giugiaro (חברת עיצוב והנדסה שבסיסה במונקאליירי, איטליה)
מחיר היחידה: פחות מ-7,000 דולר
בייצור דגמי "סייפה טיבה" נוצלו שירותיהם של כ־122 יצרנים מקומיים ויוצרו כ־810 חלקים
"סייפה טיבה" נמכרת באוקראינה מאז 2012
מאפייני הבטיחות של המכונית: כרית אוויר של הנהג והנוסע ו- ABS ("מערכת למניעת נעילה בבלימה") הותקנו בדגמי הבסיס
אבזור: נגן CD, טכנולוגיה נגד גניבה, מיקום מושב הניתן להתאמה אישית וזווית תאורה קדמית וחלונות קדמיים אוטומטיים.
לצד אביזרים אחרים כגון חלונות אחוריים אוטומטיים, בקרת אקלים אוטומטית, חישוקי אלומיניום ושלט רחוק ניתן להזמין במהלך הרכישה
סייפצ'ארג' בע"מ היא חברת פינטק ותשלומים בינלאומית, המספקת שירותי תשלום לעסקים.
מייסד החברה הוא טדי שגיא.
החברה הונפקה בשנת 2014 בבורסת לונדון, עד שבאוגוסט 2019 נרכשה
בשנת 2019 נמכרה החברה לענקית הפינטק Nuvei תמורת 889 מיליון דולר.
בשנת 2006 הקימו טדי שגיא ודוד אבגי את חברת סייפצ'ארג', ורשמו אותה באיי הבתולה הבריטים.
לפני ההנפקה, החזיק שגיא בכ-90% ממניות החברה, וביתר המניות 10% החזיק אבגי, ב-31 במרץ 2014 הנפיק שגיא את חברת הסליקה ב-Alternative Investment Market (שוק משנה של הבורסה לניירות ערך בלונדון המאפשר לחברות קטנות יותר להנפיק מניות עם מערכת רגולציה גמישה יותר).
בהנפקה זו גייסה SafeCharge 126 מיליון דולר אמריקני, לאחר ההנפקה הצטמצם אחזקתו של שגיא בחברה לכ-68%.
SafeCharge נסחרה בבורסת AIM בלונדון לפי שווי שוק של כ-530 מיליון דולר, הפעילה פלטפורמת תשלום עבור עסקים, ואפשרה למעלה מ-150 שיטות תשלום שונות.
ב-22 במאי 2019 נרכשה החברה בידי החברה הקנדית Nuvei בשווי העסקה שהוערך בכ-889 מיליון דולר.
הרווח של טדי שגיא מהחברה מאז הקמתה הגיע לכ-2.5 מיליארד שקלים.
לחברה משרדים בכ-30 מדינות ברחבי העולם.
סייסמומטר ווּד-אנדרסון , הידוע גם כסייסמוגרף ווד-אנדרסון, הוא סייסמומטר פיתול שפותח בארצות הברית על ידי הארי או.
ווד וג'ון אוגוסט אנדרסון בשנות ה-20 כדי לתעד רעידות אדמה מקומיות בדרום קליפורניה.
הסייסמומטר מתעד באופן צילומִי את הרכיב האופקי של תנועת הקרקע ברעידה.
הסיסמומטר משתמש במטוטלת של 0.8 גרם; זמן המחזור שלו הוא 0.8 שניות; ההגדלה שלו היא פי 2,800; וקבוע השיכוך שלו הוא 0.8. צ'ארלס ריכטר פיתח את סולם הגודל שלו באמצעות סיסמומטר ווד-אנדרסון.
גילברט מימן לווּד (שעבד עבור אוניברסיטת קליפורניה ברקלי) 1,000 דולר כדי להפיק מפה של העתקים פעילים אפשריים בצפון קליפורניה.
כמה שנים לאחר מכן, הטיל ראש המחלקה לגאולוגיה בברקלי, אנדרו לוסון , על ווד לפקח על הסייסמומטרים של האוניברסיטה, שם התמקדה תשומת הלב ברעידות אדמה מקומיות, וכן באירועים הרחוקים שהתרחשו, ואשר שימשו מדענים, במיוחד אירופאים, כמו בנו גוטנברג, כדי לחקור את התכונות של פנים כדור הארץ.
סייסמומטרים שהיו בשימוש עד לאותה תקופה פותחו לזיהוי גלים סיסמיים בעלי זמן מחזור ארוך (ותדירות קצרה) מרעידות אדמה רחוקות, ולא זיהו היטב רעידות מקומיות.
ווד עזב את ברקלי ב-1912, ובמהלך שהותו במצפה הוולקני בהוואי, יצר קשר עם ארתור ל.
הוא שימש כמנטור של ווּד, שקיבל את עצתו והלך לעבוד במה שהיום המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בוושינגטון הבירה, שם נוצרה מערכת יחסים עם ג'ורג' אלרי הייל , מנהל מצפה הכוכבים של מכון קרנגי במאונט וילסון שבפסדינה.
המכשיר שלהם ידרוש את היכולת למדוד את הגלים הסייסמיים עם זמני מחזור שבין 0.5–2.0 שניות, שהיו קצרים במידה ניכרת ממה שהסייסמומטרים הקיימים הצליחו לזהות.
בספטמבר 1923, עם השלמתו המוצלחת של מה שנודע כ-Wood-Anderson Seismometer, התמקד המכון בהקמת רשת של מכשירים ברחבי האזור, שיוכלו לאתר מוקדי רעידות אדמה, ובסופו של דבר לאפשר מיפוי של אזורי ההעתקים המסתמנים.
ווד הציע למכון קרנגי להקים רשת קטנה של היחידות בחמישה אתרים באזור (פסדינה, הר וילסון, ריברסייד, האי סנטה קטלינה ופולברוק ) והמכון הסכימו להתקדם עם ההצעה
לפני התפתחות סולם המגניטודה, המדד היחיד לעוצמתה או ל"גודלה" של רעידת אדמה הייתה הערכה סובייקטיבית של עוצמת הרעידה שנצפתה בסמוך למוקד רעידת האדמה, מסווגת לפי סולמות עוצמה סייסמית שונים כמו סולם רוסי-פורל.
בשנות ה-20 הארי ווד וג'ון אנדרסון פיתחו את הסייסמוגרף נשוא ערך זה, אחד המכשירים המעשיים הראשונים להקלטת גלים סייסמיים.
סייעת לאנשים עם צרכים מיוחדים בישראל היא מקצוע של עוזר חינוכי המספק תמיכה לאנשים עם מוגבלויות שונות במטרה לקדם את השתלבותם המלאה בחברה.
הסייעת פועלת הן במסגרת מערכת החינוך בישראל והן בקהילות המקומיות, ומתאימה את הסיוע לצרכים האישיים של כל אדם, כדי לאפשר התפתחות מיטבית ולמנוע בידוד חברתי.
תפקידה מבוסס על מתן תמיכה לתלמידים עם צרכים מיוחדים לשילוב במערכת החינוך הכללית וכן במסגרת מעונות יום ומשפחתונים.
הסיוע ניתן בשילוב קבוצתי או באופן אישי, לעד ארבע שעות ביום, תוך תאום עם אנשי חינוך, רופאים ופסיכולוגים.
תפקידה העיקרי של הסייעת בחינוך הרגיל הוא לתמוך בשילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים בבתי ספר ובגני ילדים רגילים.
הסייעת מסייעת לתלמידים במהלך שעות הלימודים להשתתף באופן שוויוני בפעילויות השונות ולעמוד במטלות הכיתה, תוך התאמה לצורכיהם הייחודיים.
תמיכה זו נועדה לסייע לתלמידים עם מוגבלויות להשתלב בחינוך הרגיל.
חלק מהתלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים, הלומדים במערכת החינוך הרגיל או במערכת החינוך המיוחד, מקבלים תמיכה מסייעת במסגרת המענה לצורכיהם הייחודיים.
במסגרות החינוך המיוחד, תפקיד הסייעת משתנה לעיתים לעומת תפקידה בחינוך הרגיל.
קיימת הבחנה בין סייעת כיתתית, הפועלת בבית ספר לחינוך מיוחד או בכיתת חינוך מיוחד במסגרת בית ספר רגיל, לבין סייעת אישית המלווה תלמיד המשולב בכיתה רגילה.
תומכות החינוך במוסדות החינוך המיוחד מהוות חלק בלתי נפרד מהצוות החינוכי של המוסד בו הן מועסקות.
הקצאת השעות לסייעת חינוך כיתתית נעשית באופן אוטומטי במסגרת החינוך המיוחד, בהתאם לסוג הכיתה, במערכת התקן.
בבתי ספר יסודיים לחינוך מיוחד (כיתות א'–ט') ובכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים, מוקצות שעות סייעת לפי הצורך.
עבודת הסייעת הכיתתית מחולקת לעיתים לשתי משמרות ביום: במשמרת הראשונה, הסייעת מתחילה את עבודתה מוקדם ומסיימת לאחר תחילת הלימודים; במשמרת השנייה, היא מתחילה לפני סיום הלימודים ומסיימת לאחר מועד הסיום.
באופן כללי, תפקידה של הסייעת אינו להחליף את המורה בהיעדרו, למעט במקרים חריגים ולפרק זמן מוגבל של עד שלושה ימים בשנה, ובתיאום עם הרשות המקומית.
במוסדות לחינוך מיוחד, סייעות מוקצות באופן אוטומטי בהתאם לקריטריונים מוגדרים.
בכיתות החינוך המיוחד, מוקצית סייעת על פי מספר שעות הלימוד של התלמידים, בתוספת שעה ביום.
לעיתים, על פי שיקול דעת המפקח על החינוך המיוחד, ניתן להקצות שעות סיוע נוספות, המכונות "סייעות תגבור".
במקרים חריגים, אפשר להקצות סייעת אישית לתלמידים עם מוגבלות פיזית חמורה מתוך מכסת סייעות התגבור.
תפקידיה של הסייעת בבית הספר מגוונים וכוללים סיוע פרטני לתלמידים, תמיכה פיזית ודאגה לניקיונם, וכן סיוע ארגוני לצוות הפדגוגי.
הסייעת מסייעת לתלמיד להתנהל בזמן השיעור ובהפסקה, מעניקה סיוע פיזי ולימודי ותומכת בתיווך חברתי.
בנוסף, היא מספקת סיוע פרטני להקניית מיומנויות ותרגולן בהתאם להנחיות הצוות החינוכי והטיפולי; מלווה את התלמיד לטיפולים מקצועיים בתוך ומחוץ לבית הספר; ותומכת בצוות החינוכי במהלך הטיפול בתלמיד.
הסייעת אחראית על שמירת ניקיונם של התלמידים, מסייעת במקרים של קושי בניידות ובהיבטים סיעודיים כגון שימוש בשירותים, רחצה, אכילה והלבשה, ומשגיחה על הפעילויות השונות.
בנוסף, היא אחראית להכנת עזרי לימוד וציוד עזר לתלמיד ולכיתה, תוך תיאום עם הצוות הפדגוגי.
הסייעת מקבלת הדרכה מהצוות הרב-מקצועי, מסייעת בפעילויות המקדמות קשרים חברתיים בין תלמידי הגן או הכיתה, ומשתתפת באירועים מיוחדים מעבר לשעות הלימודים, תוך עדכון הצוות על אירועים חריגים.
תפקידה כולל גם דאגה לניקיון אישי של התלמיד/ה, שמירה על ניקיון הסביבה ושלומם הכללי, מעורבות בפעילויות הבית-ספריות, וטיפול והשגחה על התלמידים במהלך פעילויות שונות, וכן סיוע למורה או לגננת בהכנת חומרים וציוד עזר.
מסגרת החוקית בישראל, המסדירה את עבודת הסייעות לאנשים עם צרכים מיוחדים, נשענת בעיקר על חוק החינוך המיוחד (תשמ"ח-1988) ותיקוניו.
חוק זה נועד לקדם ולפתח את כישוריו של כל ילד עם צרכים מיוחדים, במטרה להקל על שילובו בחברה ובמעגל העבודה.
בשנת 2002 תוקן החוק ונוסף לו פרק לשילוב בחינוך הרגיל, הקובע כי יש לאפשר לתלמידים עם צרכים מיוחדים להשתלב במסגרת חינוך רגילה באמצעות תוספת שעות הוראה ושירותים מיוחדים, כולל סייעות.
על פי חוק החינוך המיוחד, תלמיד עם צרכים מיוחדים זכאי לקבל שירותי חינוך מיוחדים ללא תשלום באזור מגוריו.
החוק מפרט גם את מספר שעות הסיוע השבועיות המוקצות לתלמידים עם מוגבלויות שונות, בהתאם לרמות התפקוד שלהם, במסגרת הכיתות הרגילות.
סיף אל-עדל הוא טרוריסט אסלאמיסטי ממוצא מצרי, המשמש כמנהיג דה-פקטו של ארגון הטרור אל-קאעידה.
הוא חבר במועצת השורא של אל-קאעידה, ועמד בראש הוועדה הצבאית של הארגון מאז מותו של מוחמד עאטף בשנת 2001. עבר להתגורר באיראן לצד מספר בכירים נוספים בארגון.
שמו האמיתי הוא מוחמד סלאח א-דין אל-חלים זידאן .
הוא קצין לשעבר בצבא מצרים בדרגת אלוף-משנה.
הוא שירת בעבר בכוחות המיוחדים המצריים בשנות ה-80 והפך למומחה לחומרי נפץ.
סולק מהצבא בשנת 1987 ונעצר יחד עם אלפי אסלאמיסטים באשמת ניסיון לשקם את הג'יהאד האסלאמי המצרי ולתכנן את הפלת משטרו של חוסני מובארכ.
האישומים נגדו בוטלו, אך זמן קצר לאחר מכן עזב את מצרים לאפגניסטן, שם הצטרף בשנת 1988 למוג'אהדין במסגרת הארגון שקדם לאל-קאעידה – "מכתב אל-ח'ידמאת".
בהמשך עמד בראש מחלקת ההסברה של אל-קאעידה, והיה מעורב בהפקת סרטוני וידאו של אוסאמה בן לאדן, שזכו לתפוצה עולמית.
בתחילת שנות ה-90, ככל הנראה נסע לדרום לבנון יחד עם פעילים נוספים, שם התאמנו עם חזבאללה אל-חיג'אז .
מאוחר יותר הפך לחבר במועצת השורא של אל-קאעידה, ובשנת 1992 הצטרף לוועדה הצבאית שבראשה עמד מוחמד עאטף.
הוא הדריך לוחמים של אל-קאעידה והג'יהאד האסלאמי המצרי באפגניסטן, פקיסטן וסודאן, וכן כוחות סומליים אנטי-אמריקאיים.
כשהועבר לחרטום בשנת 1992, לימד מגויסים כיצד להשתמש בחומרי נפץ.
ייתכן שתלמידיו כללו גם את הלוחמים הסומליים שהשתתפו בקרב מוגדישו ב-1993. סיף גם הקים את מתקן האימונים של אל-קאעידה בראס קמבוני שבסומליה, סמוך לגבול קניה.
על פי דו"ח הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, ביולי 2001 התנגדו שלושה חברים בכירים במועצת השורא של אל-קאעידה – בהם סיף אל-עדל, סעיד אל-מצרי ומחפוז ולד אל-ואליד – להחלטתם של בן לאדן ואיימן א-זוואהירי לבצע את פיגועי 11 בספטמבר.
בעקבות הפלישה האמריקאית לאפגניסטן, קיבל סיף מקלט חשאי באיראן תחת פיקוח משמרות המהפכה.
בשנת 2015 נחתם הסכם בין אל-קאעידה לכוח קודס של משמרות המהפכה להשיב את אל-עדל לאפגניסטן, אך הוא סירב והעדיף להמשיך לפעול מתוך איראן.
עוד לפני חיסולו של א-זוואהירי בשנת 2022, הפך אל-עדל למי שמנהל בפועל את מפקדי השטח של סניפי אל-קאעידה בסומליה, תימן וסוריה מתוך בסיס התקשורת שלו באיראן.
דו"ח של האו"ם מ-2023 קבע שסיף אל-עדל נחשב למנהיג דה-פקטו של אל-קאעידה, אך לא הוכרז רשמית כאמיר הארגון, בשל הרגישות הפוליטית של ממשלת הטליבאן בהכרה בכך שזוואהירי חוסל בקאבול, וכן בשל האתגר התאולוגי והתפעולי הנובע מהמיקום של סיף באיראן השיעית.
עם מותו של א-זוואהירי, סיף אל-עדל נותר אחד מהמייסדים הבודדים ששרדו.
הוא מחזק את שליטתו על סניפי הארגון, מקדם מפקדים נאמנים ומגביר את השפעתו על הסניף בתימן – הידוע כאל-קאעידה בחצי האי ערב (AQAP) – תוך ציפייה להכרזה רשמית עליו כאמיר.
כמו כן, ניסה להעביר את מפקדת הארגון המרכזית לתימן, שם יש לארגון נוכחות מבוססת זה מכבר.
לפי ה-FBI, אל-עדל נולד ב-11 באפריל 1960. הוא הצטרף לצבא המצרי בערך ב-1976 והפך לקולונל בכוחות הצנחנים (אל-סאע'ה) בשנות ה-80 כמומחה לחומרי נפץ, לאחר שככל כנראה עבר הכשרה בברית המועצות.
הוא ברח ממצרים ב-1988 והגיע לאפגניסטן, שם הצטרף ל"מכתב אל-ח'דאמאת", ארגון קטן אך ממומן היטב, בעיקר על ידי מצרים וערב הסעודית, שהיה המקור ממנו צמחה אל-קאעידה.
הוא שימש מדריך נפץ למגויסים טריים ונשאר באפגניסטן לאחר המלחמה כדי לאמן את מגויסי הטליבאן החדשים.
אמיר "א-שבאב" הסומלי לשעבר, אחמד גודאנה, אמר שאל-עדל ויוסוף אל-עיירי (שהפך לימים למנהיג אל-קאעידה בערב הסעודית) מילאו תפקיד חשוב בקרב מוגדישו ב-1993, בכך שסיפקו אימון והשתתפו ישירות בלחימה נגד הכוחות האמריקנים.
לאחר 1994, אל-עדל הצטרף לאוסאמה בן לאדן בסודאן.
עד שנת 2012 הייתה מחלוקת גדולה לגבי שמו וזהותו האמיתית של אל-עדל.
לדברי הפרופ' עומר אשור מאוניברסיטת אקסטר, ה-FBI בלבל בין קורות החיים של שני אנשים שונים: מוחמד סלאח א-דין אל-חאלים זידאן ומוחמד אבראהים אל-מכאווי, שניהם קולונלים בצבא המצרי.
אשור טוען שהתמונות של אל-עדל ברשימת המבוקשים של ה-FBI מציגות את זידאן.
כיום, מרבית סוכנויות המודיעין והחוקרים סבורים שזהותו האמיתית של אל-עדל היא זידאן.
מכאווי נעצר במצרים ב-29 בפברואר 2012 כשנחת בקהיר מפקיסטן.
במהלך חקירתו, הכחיש שהוא אל-עדל וטען שפרש מאל-קאעידה כבר ב-1989. הוא נישא בפקיסטן והקים שם משפחה, והביע תסכול מהשימוש בשמו בתור אל-עדל.
עורך דין מצרי טען שמכאווי אכן היה קצין צבא מצרי שנעצר בשנות ה-80 בשל קשרים לארגונים ג'יהאדיסטים, אך הוא אינו אל-עדל.
אל-עדל האמיתי, שמתגורר כיום באיראן, שימש כמפקח על אבטחתו האישית של בן לאדן, ונחשב ל"לוחם מקצועי ומנוסה" בתנועה הג'יהאדיסטית.
נומאן בנותמן , לשעבר פעיל בקבוצת הלחימה האסלאמית הלובית , טען שפגש את שניהם – את מכאווי ואת אל-עדל.
יש המאמינים שאל-עדל השתמש בשם מכאווי בתור שם בדוי.
מספר חודשים לפני הפיגועים בשגרירויות ב-1998, סייע אל-עדל לבן לאדן להעביר את אנשיו מנאג'ים ג'יהאד לחוות טארנאק.
הקבוצה טיפלה בניגוד לרצונה בנער קנדי בן 16 בשם עבד א-רחמן ח'אדר, בנו של אחמד ח'אדר, בגלל התנהגות בעייתית שלו.
לבסוף, בן לאדן הורה לאל-עדל לשלוח אותו חזרה הביתה.
בערך בשנת 2000, התגורר אל-עדל בקאבול.
מכשירי הקשר המקומיים כונה "#1".
ב-9 בספטמבר 2001 פנה אליו פרוז עלי עבאסי , גבר בריטי שהתאסלם, שכה התרשם מהריגתו של אחמד שאה מסעוד, עד שביקש להתנדב למשימה דומה.
בתחילת נובמבר 2001, הכריז ממשל הטליבאן על הענקת אזרחות אפגנית רשמית לאל-עדל, בן לאדן, א-זוואהירי, מוחמד עאטף ושיח' אסים עבד א-רחמן.
במהלך ההפצצות האמריקאיות בקנדהאר, נכח אל-עדל במקום וראה את מותם של מספר בכירים ובני משפחותיהם.
ב-18 בנובמבר שהה בביתו עם מספר פעילים אחרים.
לפנות בוקר, העיר אותם דקות לפני שהמבנה של צדקה בשם אל-וופא הופצץ.
בהמשך היום שמע שגם פעילים נוספים נהרגו או נפצעו.
לאחר תקיפה נוספת, קבוצה מביתו התפנתה בשל חשש לתקיפות נוספות.
לאחר ששמע על הפצצת שיירת נשים בדרך לבנג'וואי, שלח שיירת סיוע בת 4–6 כלי רכב, שנפגעה גם היא על ידי מסוקים אמריקאים.
כמה נשים וילדים נהרגו."צוות הטנק כולו נמלט.
רסיס פגע בחאלד בראשו, שיתק את צד שמאל של גופו.
הוא החלים אחרי ארבעה חודשים, פרט להשפעה קלה ביד שמאל." — סעיף אל-עדל מתאר תקיפה אמריקאית בנובמבר 2001 ליד קנדהאר.מאז חיסולו של מוחמד עאטף, הופיעו דיווחים בתקשורת שלפיהם סיף אל-עדל ירש את מקומו כמפקד הצבאי של ארגון אל-קאעדה.
הוא כלול ברשימת המבוקשים של ה-FBI מאז 2001, ופרס של 10 מיליון דולר מוצע עבור מידע שיוביל למעצרו.
לפי מקורות מערביים, אל-עדל מתגורר באיראן מאז ראשית שנות ה-2000. לאחר הפלישה האמריקנית לאפגניסטן, נמצא באיראן תחת חסות חשאית של משמרות המהפכה.
הוא נחשב לאידאולוג התומך בשיתוף פעולה עם איראן לצורך קידום מהפכות אנטי-אמריקאיות.
ישנם דיווחים על קשר אישי בינו לבין מפקד כוח קודס לשעבר, קאסם סולימאני, וכן על עימותים בין לוחמי אל-קאעדה לכוחות בפיקודו של סולימאני בסוריה.
לאחר השתלטות מחודשת של הטליבאן על אפגניסטן בשנת 2021, הועלתה אפשרות שאל-עדל עבר לשם, על רקע מאמר בתקשורת של אל-קאעדה ששיבח את שלטון האמירות החדשה וקרא למוסלמים להגר אליה.
מאז שנת 2011 נקשר שמו של אל-עדל לחטיפתו של העיתונאי האמריקני דניאל פרל בשנת 2002.
אל-עדל, לצד סעד בן לאדן, נקשר גם לפיגוע ההתאבדות המשולב בריאד שאירע ב-12 במאי 2003. על פי דיווחים, ארצות הברית העבירה לאיראן התרעה מוקדמת, אך האיראנים נמנעו מלפעול.
לפי משפחתו של סעד ולפי עדותו של דובר אל-קאעדה לשעבר סולימאן אבו גית', השניים היו נתונים באותה עת במעצר באיראן.
בשנת 2004 פרסם אל-עדל מדריך טרור שכותרתו "הבסיס של החלוץ" – כפל לשון המתכתב עם משמעות השם "אל-קאעדה" ועם המונח "חלוצי הכיבוש".
בשנת 2001 נמלט לאיראן, שם הושם תחת מעצר בית.
במרץ 2010 דווח כי שוחרר לכאורה במסגרת עסקת חילופי שבויים עם דיפלומט איראני, והמשיך לצפון פקיסטן.
דיווחים שונים הצביעו על שהותו באזור וזיריסטן, אך נטען גם כי שב לאיראן ב-2011. קיימת מחלוקת בשאלת מעצרו האפשרי בקהיר בשנת 2012. על פי דיווח מ-2015, הועבר במסגרת עסקת חילופי שבויים בין איראן לאל-קאעדה בתימן.
בשנת 2016 פורסמו דיווחים על שליחותו לסוריה, במטרה להתמודד עם המעורבות הרוסית בזירה.
העיתון Long War Journal דיווח באותה תקופה כי הוא עדיין שוהה באיראן.
גם לאחר חיסולו של איימן אל-זוואהירי בשנת 2022, דיווחים שונים העידו שאל-עדל ממשיך לשהות באיראן – דבר שהקשה על מימוש הנהגתו בארגון.
בפברואר 2023 קבע דו"ח של האו"ם, בהתבסס על מידע מודיעיני ממדינות חברות, כי הנהגת אל-קאעדה עברה למעשה לידיו של סיף אל-עדל.
בשנים 2002–2024 יוחסו לסיף אל-עדל שורת כתבים שחשפו את עמדותיו בנוגע לאסטרטגיה של הג'יהאד העולמי.
ב-2006 פרסם המרכז למלחמה בטרור בווסט פוינט מסמכים שיוחסו לאל-עדל.
באחד מהם, חתום בשם "עומר הסומלי", הוא מתאר פעילות בדרום סומליה בשנות ה-90. במכתב מ-2002, תחת שם העט עבד אל-חלים עדל, הוא מבקר בחריפות את בן לאדן, מאשים אותו בתבוסות של הארגון בשל יהירותו וחוסר הקשבה.
הנמען "מוח'תאר" הוא כנראה ח'אלד שיח' מוחמד.
ב-2004 יוחסה לו כתיבה של מדריך האימונים "מחנה הצבאי אל-באטאר", ובמרץ 2005 פורסם מסמך אסטרטגי לשנים הבאות, שבו נוסחו עקרונות הפעולה של הג'יהאד: דיוק מבצעי, פיקוח דתי ויעדים לטווח קצר וארוך להקמת מדינה אסלאמית.
ב-2007 פורסם יומן שיוחס לו, שבו הוזכר גם רמזי בן א-שיב.
ב-2010 שלח סדרת מכתבים שבהם מתח ביקורת על הפגמים הדתיים של לוחמי הג'יהאד, וב-2011 כתב חמישה מכתבים נוספים בנושא האביב הערבי.
ב-2015 פרסם הספד לאבו ח'אלד אל-סורי, ממייסדי אחראר א-שאם, בו תקף את דאעש על עיוות האסלאם.
בספטמבר 2024 פורסם באינטרנט ספר פרשנות שלו ל"33 אסטרטגיות מלחמה" מאת רוברט גרין, לראשונה תחת שמו האמיתי – מוחמד סלאח א-דין זידאן.
בספר הוצגה אסטרטגיה חדשה לג'יהאד, המבוססת על שיתוף פעולה עם מדינות וארגונים שונים לצורך מטרה אחת – חורבן המערב.
סייקלופס או קיקלופ הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט, המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #1 מספטמבר 1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
סייקלופס הוא האלטר אגו של סקוט סאמרס, מוטאנט המסוגל לירות מטחי אנרגיה מעיניו.
בחליפת הקרב שלו, סייקלופס לובש משקפי מגן בעלי עדשת אודם-קוורץ, חזות בעלת עין אחת שהקנתה לו את הכינוי קיקלופ, על שם היצור האגדתי קיקלופ.
סייקלופס הוא הראשון שנאסף בידי צ'ארלס אקסבייר לחבורת האקס-מן, והיה לאחד מחמשת החברים המייסדים של הקבוצה המקורית, יחד עם ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל.
אקסבייר מחשיב אותו לאחד מתלמידיו המצטיינים ביותר, וביניהם מתוארת מערכת יחסים של אב ובן.
נאמנותו הרבה של סייקלופס לאקסבייר עלתה לו ביוקר במערכות יחסים עם חבריו לקבוצה, אולם במשך השנים, סייקלופס הגיח מצילו של אקסבייר והפך למנהיג הבלתי מעורער של האקס-מן.
דמותו מתוארת כארכיטיפ גיבור התרבות האמריקנית, בניגוד לאנטי-גיבורים קשוחים ואנטי ממסדיים בארצות הברית שלאחר מלחמת וייטנאם, כדוגמת וולברין.
סייקלופס חסר אנוכיות, בעל משמעת עצמית גבוהה ומוסריות אתית, תכונות אופי שהופכות אותו למנהיג, טקטיקן ואסטרטג מצליח.
סייקלופס הוא בנו של קורסאייר (כריסטופר סאמרס) מקבוצת סטארג'אמרס ואחיהם הבכור של האבוק (אלכס סאמרס) ווולקן (גבריאל סאמרס).
כמו כן, הוא אביו של קייבל (נתניאל סאמרס) ואלמנן של מדלין פריור ושל ג'ין גריי, אשר הקריבה את עצמה למען חבריה בסוף הרצת החוברות אקס-מן החדשים של הכותב גרנט מוריסון.
סייקלופס הוא אביהם הביולוגי של איש אקס (נייט גריי) ושל סטרייף, וגם אביה ממציאות חלופית של רייצ'ל סאמרס.
בן זוגה של אמה פרוסט, שותפתו לאקס-מן וחברת Generation X ומועדון הלפייר לשעבר.
עם הרצת המיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" של שנת 2012 הוצגה דמותו הצעירה של סייקלופס כחלק מחברי האקס-מן המקוריים שנשלחו לזמן ההווה מזמן העבר.
דמותו של סייקלופס מדורגת במקום ה-39 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
דמותו הופיעה בסדרות האנימציה השונות של חברת מארוול, ביניהן "ספיידרמן וחבריו המדהימים", "אקס-מן: סדרת האנימציה", "אקס-מן: אבולוציה", "וולברין והאקס-מן" ו"אקס-מן 97".
את דמותו בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן", "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"אקס-מן: העתיד שהיה" מגלם השחקן ג'יימס מרסדן, בעוד את דמותו הצעירה בסרטים "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה" מגלם השחקן טיי שרידן.
לאחר שאולפני מארוול קנו חזרה את זכויות זיכיון האקס-מן מפוקס המאה ה-20, מרסדן ישוב לגלם את דמותו של סייקלופס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "Avengers: Doomsday".
סייקלופס היה לדמות מרכזית בחוברות הקומיקס של האקס-מן מאז הפצעתו לראשונה בחוברת The X-Men #1. הוא נשאר חבר הקבוצה עד לעזיבתו בתחילת 1986 כדי להקים קבוצה חדשה בשם אקס פקטור אשר כללה את חברי הקבוצה המקורית ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל.
סייקלופס נשאר בקבוצה עד לחוברת מספר 70, ולאחר מכן שב לקבוצת האקס-מן בכרך השני של הסדרה.
סדרה זו הייתה הראשונה מבין שתיים שמנתה את סייקלופס, וולברין, גמביט, פסיילוק, רוג וחיה כחברי הקבוצה הכחולה.
מאז, סייקלופס כיכב בהרצת חוברות חדשה שנקראה Astonishing X-Men ("אקס-מן המדהימים"), וחברי קבוצתו כללו את וולברין, שאדוקאט, קולוסוס, אמה פרוסט וחיה.
דמותו השתתפה גם בכותרי Uncanny X-Men ("אקס-מן המופלאים"), וחברת מארוול השתמשה בדמותו גם כדי להציג את חוברות "אולטימייט אקס-מן" ו"אקס-מן החדשים".
בנוסף, הדמות השתתפה במספר מהדורות מוגבלות, ביניהן "הרפתקאותיהם של סייקלופס ופניקס", "אקס-מן: המלחמות האסגארדיות", "אקס-מן: החיפוש אחר סייקלופס", סדרת סולו על שמו, וכן "אקס-מן המקור: סייקלופס".
הדמות נוצרה בידי סטן לי וג'ק קירבי, שכתבו את מרבית הגליונות הראשונים בסדרה.
בשנת 1975, הכותב כריס קלרמונט נטל את מושכות הכתיבה החל מחוברת Uncanny X-Men #94, בהרצה שנמשכה עד לשנת 1991 בה ג'ים לי הפך למאייר סדרת החוברות.
בשנת 1991, הכותב בריאן ק.
וון עבד על מיני-סדרה המתמקדת בדמות.
ג'וזף האריס כתב בשנת 2000 מיני-סדרה בת ארבע חוברות בשם "אקס-מן: החיפוש אחר סייקלופס", שדנה בשובו של סייקלופס לאחר שהתמזג עם אפוקליפס באירועי "התריסר".
במהלך כתיבתו של ג'וס וידון בסדרת Astonishing X-Men בשנת 2004, וידון הציג לקוראים פן חדש באישיותו של סייקלופס.
זאת ועוד, מאז הולדתה של הופ סאמרס, סייקלופס החל להתנהג באופן בלתי יציב ולא מוסרי, וגונן על אלה שקרובים אליו במידה מופרזת.
השקפת עולמו בנוגע לאנושות הפכה לשנויה במחלוקת, בדומה להשקפת עולמו של מגנטו, והוא נתפס יותר כאנטי-גיבור ולעיתים אף כנבל בקרב גיבורי-העל.
כאנטיתזה לפועלו האצילי כמנהיג בשטח לשעבר של קבוצת האקס-מן, הרצת החוברות "אקס-מן המופלאים" של קירון גילן בעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן" של שנת 2012 הציגה אישיות נוקשה ובלתי מתפשרת בסייקלופס, שאינו מתחרט על מעשיו, הפגין נטיות אובדניות בשם פועלו ואשר נכלא בעקבות מעשיו לאחר שהשתלט עליו כוח הפניקס.
כחלק מהרצת החוברת של "מארוול עכשיו!", קיימות שתי גרסאות של סייקלופס - סייקלופס המקורי, שמופיע בכרך השלישי של חוברות "אקס-מן המופלאים", וגרסה צעירה יותר מזמן העבר כחלק מקבוצת אקס-מן החדשים.
את שתי הסדרות כתב בריאן מייקל בנדיס ואייר כריס בצ'לו, כאשר בראשונה מופיע צוות ההכחדה של סייקלופס - הנוקט בגישה מחתרתית ולעיתים אלימה כדי להגן על זכויות המוטאנטים, והקים בית ספר חדש תחת השם "בית הספר החדש לצעירים מחוננים ע"ש צ'ארלס אקסבייר".
לעומתו, סייקלופס הצעיר מנסה להבין את דרכו בקו הזמן הנוכחי, לנוכח מעשיו של מקבילו העתידי.
הביוגרפיה של סייקלופס עברה מספר שינויים במהלך השנים, גדולים וקטנים כאחד, אולם האלמנט הקבוע בכולם היה סיפור המקור של הדמות.
לפי מקורות שונים, סקוט הצעיר גדל באנקורג', אלסקה.
אביו, מייג'ור כריסטופר סאמרס מחיל האוויר האמריקני, לקח את משפחתו לטיסה במטוס הקרב דה הבילנד מוסקיטו.
המטוס הותקף בידי ספינת חלל מאימפריית השי'אר.
בעוד המטוס צלל כשהוא אחוז בלהבות, אמו של סקוט הידקה אותו ואת אחיו אלכס למצנח ובכך למעשה הצילה אותם ממוות בטוח.
לרוע המזל, המצנח עלה בלהבות וראשו של סקוט נחבט בהגיעו לקרקע.
הדבר גרם לו לפגיעה מוחית, אולי הסיבה העיקרית לחוסר יכולתו לשלוט במטחי האנרגיה שהוא יורה מתוך עיניו.
בכרך השני של סדרת החוברות Astonishing X-Men, נכתב כי הטראומה בילדותו של סייקלופס גרמה לו למחסום מנטלי שלא איפשר לו לשלוט בכוחותיו המוטאנטים.
בעזרתה של אמה פרוסט, סייקלופס מצליח להתגבר על המחסום באופן זמני.
למשך זמן מה הייתה לסקוט אמנזיה ממושכת.
הוא העביר את שארית ילדותו בבית יתומים באומהה, נברסקה, שם עבר מבחנים וניסויים על ידי בעל המקום מר מילבורי, הידוע גם בשם מיסטר סיניסטר.
בנערותו, סקוט נאסף על ידי צ'ארלס אקסבייר לאחר שברח מבית היתומים וגרם לתקרית מצערת שבה פרץ אנרגיה מעיניו גרם לנפילתו של עגורן אל עבר הקהל.
סקוט חשב במהירות ושחרר פרץ אנרגיה נוסף שהשמיד את העגורן לפני שגרם נזק.
הקהל חשב שמדובר במעשה אלימות והגיב בזעם.
הוא הפך לחבר מן המניין של חבורת האקס-מן, כאשר בין חבריה המקוריים נמנים גם ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל.
מאז ימיו הראשונים בחבורה, חברות מיוחדת נרקמה בינו לבין ג'ין גריי.
הקרב הראשון של הקבוצה התרחש עם מגנטו ואחוות המוטאנטים שלו.
בזמן שבו היה חבר בקבוצה המקורית, סקוט החל במערכת יחסים עם ג'ין.