tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התארכות זמן כזו נמדדה בניסוי בעזרת אפקט מסבאואר, שמאפשר מדידה מדויקת של שינוי בקצב זרימת הזמן.
ביישומים בהם נדרש דיוק גבוה במדידת הזמן, כמו במערכת ה-GPS, יש לקחת את התארכות הזמן הכבידתית בחשבון.
חור תולעת הוא מבנה המתואר על ידי מרחב-זמן מיוחד, שקיומו אפשרי מנקודת מבטה של תורת היחסות הכללית.
בהיותו "מסדרון" המקשר בין נקודות שלולא קיומו היו רחוקות מאוד זו מזו, ניתן להתייחס לחור תולעת בתור "קיצור דרך" ביקום.
על מנת שחור התולעת יהיה גוף יציב, עליו להיות בנוי מחומר בעל מסה שלילית.
בהתאם לתורת הקוונטים חומר כזה יכול להתקיים, למשל בצורת חלקיקים וירטואליים, אך לא ברור אם חומר בעל מסה שלילית יכול להתקיים למשך זמן רב.
כלומר, לא ברור אם חור תולעת יכול להיות מבנה יציב.
בהנחה שחור תולעת יציב יכול להתקיים, ניתן לבצע בעזרתו מסע אחורה בזמן.
נניח שחור תולעת מחבר בין שני תאומים.
אחד מהם, האסטרונאוט, יוצא למסע בחלל במהירות גבוהה וגורר פתח אחד של חור התולעת בחללית, ואילו אחיו המדען נשאר על פני כדור הארץ עם הפתח השני.
חור התולעת יכול להיות קצר ביותר, ולצורך ההסבר ניתן אפילו להניח ששני האחים מחזיקים ידיים דרך חור התולעת לכל אורך המסע, כלומר הזמן בשני קצותיו של חור התולעת מסונכרן.
כאשר האסטרונאוט חוזר לכדור הארץ, אז בהתאם לפרדוקס התאומים חלף בשעונו זמן קצר מאשר בשעונו של אחיו.
כעת, המדען שנשאר על פני כדור הארץ, או כל אדם אחר שנשאר עמו, יכול לעבור דרך חור התולעת מהצד של האסטרונאוט אל הצד של המדען, שעדיין מחזיק את ידו של האסטרונאוט, ובכך לחזור אחורה בזמן.
לדוגמה, האסטרונאוט יצא למסע בשנת 2100 וחזר לבית אחיו, על פני כדור הארץ, כאשר בשעונו (של האסטרונאוט) השנה הייתה 2101. אולם, על פי פרדוקס התאומים, בשעונו של המדען חלף זמן רב יותר.
נניח שעל פני כדור הארץ חלפו חמישים ואחת שנה ולכן בשעונו של המדען השנה היא כבר 2151. המדען, שנותר בביתו, יכול כעת להיכנס לחור התולעת הפתוח מהצד של האסטרונאוט וכך לחזור לכדור הארץ של שנת 2101, ולפגוש את עצמו צעיר יותר.
בצורה זו הוא חוזר חמישים שנה אחורה בזמן.
יש לשים לב שהמסע אחורה בזמן מוגבל לזמן בו יצא האסטרונאוט למסע, ולעולם לא ניתן לחזור לזמן שלפני בניית חור התולעת עצמו.
כהמשך לאותה דוגמה, יכול אדם על פני כדור הארץ בשנת 2151, לחזור בזמן דרך חור התולעת הפתוח לכדור הארץ של שנת 2101 ולפגוש שם את סבו.
מסע אחורה בזמן, גם אם הוא אפשרי מבחינה פיזיקלית, עלול להביא למספר פרדוקסים אונטולוגיים, כלומר להצביע על חוסר ההבנה שלנו את העולם.
כך למשל, לפי פרדוקס הסבא, המהווה את אחד הפרדוקסים של מסע בזמן, אדם נוסע לאחור בזמן והורג את סבו קודם שיפגוש את רעייתו, סבתו של הנוסע.
כתוצאה מכך הוא לא אמור להיוולד, משמע הסבא לא יכול להירצח, שכן אין בעצם מי שיחזור בזמן ויעשה זאת.
שתי הדרכים המקובלות להתמודד עם פרדוקסים אלו הן להניח שמסע אחורה בזמן איננו אפשרי ("השערת שמירת הכרונולוגיה"), או לחלופין להניח שמסע אחורה בזמן אפשרי והפרדוקסים יסתדרו בדרך שהיא מעבר ליכולת הבנתנו, או לפחות מעבר ליכולת הבנתנו הנוכחית.
אפשרות נוספת להתמודד עם פרדוקסים של מסע בזמן מתבססת על אחד הפירושים של תורת הקוונטים.
על פי פירוש זה, הקרוי פירוש העולמות המרובים, מתרחשת התפצלות של ההיסטוריה בכל רגע שמתרחש אירוע קוונטי.
ההתפצלות מוכתבת לפי פונקציית הגל באותו רגע.
בהקשר של מסע אחורה בזמן, מושגת כאן דרך להימנע מפרדוקסים.
כך למשל, ייתכן שאותו אדם שחוזר אחורה בזמן והורג את סבו, ממשיך בהיסטוריה אחרת, ולא בהיסטוריה שבה הוא נכנס למכונת הזמן.
ההיסטוריה החדשה שלו מתרחשת במקביל להיסטוריה המקורית שממנה הוא יצא, כלומר היא מצויה בעולם מקביל.
מצב המחקר הנוכחי בכלל, וחוסר קיומה של תורת כבידה קוונטית בפרט, מונעים מאיתנו בשלב זה להתמודד עם השאלה המסקרנת לגבי האפשרות לנוע אחורה בזמן, ולהכריע לגבי קיומו או אי קיומו של חץ זמן מקרוסקופי מוגדר.
"אל אנאקרונופטה" מאת אנריקה גספר אי רימבאו (1887) - הרומן הראשון שבו מוצג רעיון מכונת הזמן ועסק במסע בזמן הרבה לפני שמסע בזמן הפך לנושא פופולרי בספרי מדע בדיוני.
"מכונת הזמן" מאת הרברט ג'ורג' ולס (1895) - אחד מהרומנים המשפיעים ביותר שעסק בנושא מסע בזמן אשר נחשב ליצירת מופת.
עלילת הספר עוסקת במדען שנוסע אל העתיד הרחוק.
הספר עובד למספר סרטים לאורך השנים.
"ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור" מאת מארק טוויין (1889) - סיפור סאטירי על מהנדס אמריקאי שחוזר בזמן לאנגליה במאה השישית לספירה בתקופת שלטונו של המלך ארתור ומשתמש בידע שלו מהעת המודרנית על מנת לגרום לאנשים להאמין שהוא קוסם רב עוצמה.
"קץ כלזמן" מאת אייזק אסימוב (1955) - עוסק באדם שחוזר בזמן ומשנה אירועים היסטוריים בולטים במטרה ליצור חברה אוטופית.
"בהילוך חוזר" מאת קן גרימווד (1986) - עוסק באדם שמת ומתעורר ב-1963 בגופו בן ה-18. הוא חי מחדש את חייו עם כל זיכרונותיו מ-25 השנים הקודמות ללא פגע.
זה קורה שוב ושוב, כשהאיש משחק את חייו בצורה שונה בכל מחזור.
סדרת ספרי "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון (1991–2021) - העלילה מתמקדת באישה מודרנית שחוזרת בזמן לסקוטלנד של 1742. סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה.
"קו זמן" מאת מייקל קרייטון (1999) - מתמקד בקבוצת סטודנטים להיסטוריה שחוזרת בזמן לצרפת של המאה ה-14 על מנת להציל את הפרופסור שלהם ונאלצת להתמודד עם אתגרים רבים.
הספר עובד לסרט לייב אקשן.
"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" מאת ג'יי קיי רולינג (1999) - מתאר מסע בזמן בעזרת מחולל זמן.
"אשתו של הנוסע בזמן" מאת אודרי ניפנגר (2003) - מתאר סיפור אהבה בין גבר בעל פגם גנטי הגורם לו לנסוע בזמן באופן בלתי צפוי, ואשתו, אשר נשארת כל העת בהווה וצריכה להתמודד עם ההיעדרויות התכופות שלו, והסכנות בהן הוא נתקל.
"מכונת הזמן המקרית" מאת ג'ו הלדמן (2007) - עוסק בחוקר צעיר לפיזיקה שיוצר בטעות מכונת זמן.
"22/11/63" מאת סטיבן קינג (2011) - מתמקד בנוסע בזמן שמנסה למנוע את ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון פ.
קנדי ב-22 בנובמבר 1963. הספר עובד למיני-סדרה.
"חמישה-עשר מעגלי החיים הראשונים של הארי אוגוסט" מאת קלייר נורת'מתאר (2014) - עוסק אדם שנולד ב-1919, חי את חייו, ונפטר ב-1989, אך לאחר מכן נולד מחדש בשנת 1919 באותן הנסיבות ועם על כל הידע שצבר בחייו הקודמים.
באופן זה הוא ממשיך להיוולד מחדש בכל פעם שהוא נפטר אך נשאר עם כל הידע שצבר.
סדרת ספרי "מנהרת-הזמן" (1997–2024) מאת גלילה רון־פדר-עמית
סדרת ספרי הקומיקס "הגיע הזמן" (2009–2020) מאת נתנאל ובת-אל אפשטיין
"ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" (1989)
"הפתן השחור: אחורה וקדימה" (1999)
"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" (2004) - מבוסס על ספר באותו השם .
"אשתו של הנוסע בזמן" (2009) - מבוסס על ספר באותו השם .
"הנסיך הפרסי: חולות הזמן" (2010) - בסרט מתוארים קורותיו של נסיך שבפגיון שלו חול מיוחד המאפשר נסיעה אחורה בזמן.
"חצות בפריס" (2011) - בסרט זה שבוים על ידי וודי אלן הגיבור מדלג בין ההווה ובין שנות ה-20 של המאה ה-20.
"בין כוכבים" (2014) - בוים על ידי כריסטופר נולאן
"טנט" (2020) - בוים על ידי כריסטופר נולאן
חמישה מסרטי "שליחות קטלנית" - שליחות קטלנית (1984), שליחות קטלנית 2: יום הדין (1991), שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות (2003), שליחות קטלנית: ג'נסיס (2015) ושליחות קטלנית: גורל אפל (2019).
ארבעה מסרטי "כוכב הקופים" - "כוכב הקופים" (1968), הבריחה מכוכב הקופים (1971), כיבוש כוכב הקופים (1972), והרימייק כוכב הקופים (2001).
"בחזרה לעתיד: סדרת האנימציה" (1991–1992) - סדרת אנימציה המבוססת על סדרת סרטים באותו השם .
"שליחות קטלנית: יומני שרה קונור" (2008–2009) - סדרת לייב אקשן המבוססת על סדרת סרטים באותו השם .
מסע אל בטן האדמה או מסע אל מרכז כדור הארץ הוא ספר מדע בדיוני קלאסי מאת ז'ול ורן שיצא לאור ב־1864 בצרפת.
העלילה מספרת על פרופסור אוטו לידנברוק, מינרלוג הנחשב למומחה למחצבים, בנוסף, צייד עופות ומורה דרך.
שעושה מסע למעמקי כדור הארץ יחד עם אחיינו אקסל.
המסע מתחיל בארובות הר געש באיסלנד עד ל"מרכז כדור הארץ".
במסעם הם עוברים הרפתקאות רבות, כולל מפגש עם חיות פרהיסטוריות ופגעי טבע, ובסופו של דבר חוזרים אל פני כדור הארץ מתוך הר הגעש סטרומבולי שאיטליה.
כבר בזמנו של ז'ול ורן סברו המדענים כי שכבות כדור הארץ המתוארות בספר שגויות, שכן, חום כדור הארץ עולה במעלה אחת כל עשרים ואחד מטרים.
ורן ידע זאת, אך שם בפי הפרופסור את הסברה שייתכן שעליית הטמפרטורות נעצרת בעומק מסוים.
חלק ראשון: פענוח כתב החידה
הסיפור מתחיל ביום ראשון 24 במאי 1863 בביתו של לידנברוק בהמבורג שבגרמניה.
לידנברוק קורא ספר שרכש לאחרונה, כתב יד הכתוב באלפבית רוני, באיסלנדית.
מחבר הספר הוא סנורי סטורלוסון סופר איסלנדי בן המאה ה־12, המספר את ההיסטוריה של מלכי נורווגיה ששלטו באיסלנד.
במקרה כשלידנברוק מרים את הספר נופלת ממנו מגילת קלף ובה קודים בכתב איסלנדי עתיק.
הוא מגלה כי המגילה נכתבה על ידי איסלנדי מהמאה ה־16, אלכימאי בשם ארנה סאקנוסם (Arne Saknussemm).
לאחר מכן הם מצליחים לפצח את הקוד, הכתוב בכתב ראי, ומגיעים לפתרון החידה:
לידנברוק מחליט לצאת למסע במטרה להגיע להר הגעש לפני חודש יולי, המועד שבו הר "סקארטאריס" יטיל צילו על הר הגעש "סנפלס", אשר בפסגתו מצוי "השער" לבטן האדמה.
לאחר מסע דרך ליבק וקופנהגן, הם מגיעים לרייקיאוויק, שם הם רוכשים את שירותו של צייד אידריות, הנס ביילגה (Hans Bjelke) שישמש להם מורה דרך.
הם מצטיידים במכשירים מדעיים: מעין מצבר המייצר אור חשמל, מד טמפרטורה גם לטמפרטורות גבוהות במיוחד, ברומטר, מנומטר, כרונומטר ושני מצפנים.
הם מגיעים להר הגעש לקראת סוף יוני ומגלים שיש במכתש שלוש ארובות.
לידנברוק מגלה ליד אחת מהם חרוט בסלע השם "ארנה סאקנוסם".
חלק שלישי: אל בטן האדמה
היום הראשון: המשלחת יורדת אנכית לעומק של 840 מטר אל קרקעית הארובה עד לגובה פני הקרקע בסביבת ההר.
היום השני: ירידה למעמקי האדמה תוך הליכה בשיפוע של 45°.
ציפוי מבריק מתגלה על הדפנות שמקורו בלבה שפרצה מההר בשנת 1229.
היום השלישי: המשך הצעידה במורד - 9 ק"מ.
היום הרביעי: נדמה להם כי הם הולכים כלפי מעלה.
מגילוי קונכייה מסיק הפרופסור שהם יצאו משכבות הלבה.
היום השישי: הליכה במנהרת פחם.
הם מוצאים עצים עשבוניים אחדים: גבוהים ומכוסי עשב, שרכים, ליקופודים לצד צמחי סיגילריה ואסטרופיליטס.
8 ביולי: "הגענו על ידינו ועל רגלינו, באפיסת כוחות, לצומת דרכים".
ללא מים הם שוקלים לחזור.
ביום החמישי: מגלים מקור מים רותחים, מים מינרליים ראויים לשתייה.
הם ממשיכים בעקבות הנחל הקטן שנוצר מן הנביעה.
10 ביולי: עומק 12 ק"מ ו־144 ק"מ מזרחית מרייקיאוויק.
15 ביולי: 34 ק"מ מתחת לפני האדמה.
20 ביולי, יום ראשון: מנוחה מתחת לאוקיינוס האטלנטי.
אם המרחק מאיסלנד עד מרכז כדור הארץ הוא 7,680 ק"מ, מתוך זה החוקרים עברו רק 58 ק"מ משום שהלכו במעגלים 408 ק"מ בעשרים יום.
אם כך, יגיעו למרכז כדור הארץ אחרי 2,000 יום או כ־5 שנים.
הם משנים כיוון ומנסים לחזור לקליפת כדור הארץ.
7 באוגוסט: קצב הירידה הוא 7–10 ק"מ ליום.
אקסל מגלה שאיבד את שאר המשלחת ושהוא לבדו הולך בלבירינת.
חושש להיקבר חי בטרם ימות מרעב וצמא.
אחרי יומיים הוא שומע קול קורא בשמו.
הוא משיב ומגלה כי הוא שומע את דודו בעיכוב של 40 שניות - משמע שהם במרחק של 6.8 ק"מ האחד מהשני.
10 באוגוסט: מגיעים לאגם תת־קרקעי.
התקרה שלו, בגובה 4 ק"מ לפחות וממנה נובע אור הדומה לזוהר צפוני.
הם מטיילים על שפת האגם, ומגיעים ליער של פטריות ענקיות מסוג ליקופרדון גיגנטיאום המגיעות שם עד לגובה של 12 מטרים, ומוצאים שברי עצמות של חיות קדומות, כמו שיניים של מסטודון.
הם סוברים שייתכן שהעצמות נשטפו לשם מכדור הארץ.
בבוקר הם מבחינים כי באגם מתרחשת תופעת הגאות ושפל בשיעור של 3.6 מטר.
הם מחליטים לבנות רפסודה מעץ מאובן, הצף על המים.
אחרי 47 ימי מסע הם נושמים אוויר עם חלקיקי מלח.
14 באוגוסט: יציאה לדרך עם רוח צפון מערבית.
הם דגים חדקן בעזרת פיתיון.
הפרופסור קובע מדובר בדג קדמון, המצוי על פני כדור הארץ רק במאובנים
18 באוגוסט: כאשר המשלחת מודדת את עומק המים, האנך חוזר מכורסם משיניים כשל תנין.
מפלצת ענקית עולה למים והרפסודה נמצאת בסכנה.
המפלצת נאבקת בזוחל אחר והמשלחת יוצאת בשלום.
20 באוגוסט: הם צופים בגייזר שפורץ מהים.
קצב השיט הוא 17 ק"מ לשעה והם משערים שמיקומם הוא מתחת לאנגליה.
21 באוגוסט: המשלחת נקלעת לסערה.
סיור בחוף מגלה אוסף שלדים של חיות קדמוניות ואפילו גולגולת של אדם.
בהמשך הם מגלים יער ענק עצים ובו בין השאר: דקלים, אשוחים ושרכים לרוב.
כל העצים והצמחים חסרי צבע.
מופיע עדר ענק של מסטודונים שאותו רועה ענק שמתנשא לגובה של שלושה וחצי מטרים.
זה היה המפגש היחיד עם אדם.
תוך כדי הליכה הם מוצאים פגיון חלוד, מהמאה ה־16, תוצרת ספרד.
על סלע גילו חריטה: .A.S - ארנה סאקנוסם היה כאן.
המשלחת סבורה, לפי המצפן, כי הם בדרך צפונה, אל שוודיה, בעומק של 6,000 ק"מ.
הם מגלים מבוא, חסום בסלע ענק.
הם מחליטים לנפץ את הסלע ואז ההרים מתפוררים, הים בו שטו סוחף אותם.
משתרר חושך גמור, רעש חזק נשמע ונדמה להם שמתרחשת רעידת אדמה.
הם נופלים ונסחפים בזרם המים.
הם חשים שהרפסודה מתרוממת, החום מגיע עד ל־40°, והם מגלים שהם לכודים בתוך הר געש.
הם מצפים להגיע לנקודת המוצא באיסלנד.
הם מגיעים לכדור הארץ, על האי סטרומבולי באיים הליפאריים שבאיטליה, 5,000 ק"מ מנקודת המוצא באיסלנד.
ב־9 ספטמבר הם שבים להמבורג שבגרמניה.
ורן כולל בספר התייחסות לאירועים מדעיים: חלקם אמיתיים וחלק דמיוניים.
אלה ואלה מהווים חלק מהותי מן העלילה ומפיחים בה אווירה של לימוד מדעי.
לידנברוק פרסם ספר חשוב על קריסטלוגרפיה "מסה על קריסטלוגרפיה טרנסצנדנטלית" (Traité de Cristallographie transcendante).
קיומו של אלכימאי מפורסם מהמאה ה־16 בשם ארנה סאקנוסם.
ידוע כי חום האדמה עולה במעלה אחת ככל שיורדים 21 מטר במעמקי האדמה.
וכך במרכז כדור הארץ החום צריך להיות 360,032 מעלות.
מכשירים מדעיים ברשות המשלחת: מד טמפרטורה המודד עד 150°, ברומטר מיוחד המודד לחצים גבוהים, מד זמן מדעי, שנבנה על ידי חברה מז'נבה, מכוון למרידיאן של המבורג ואמצעי להפקת חשמל שנקרא מנגנון רומקרוף.
אם עשן ואדים יוצאים מסדקים בקרקע ולא דרך מכתש הר הגעש, סימן שלא צפויה התפרצות וולקנית.
הפחם בבטן האדמה נוצר מחום גבוה שהיה בעבר בעומק כדור הארץ והפך צמחייה שלא ראתה אור שמש לפחם.
בעומק האדמה לחץ האוויר עולה ועצמת הקול גדלה.
תופעה אקוסטית בבטן האדמה: גלי הקול עוברים 7 ק"מ ב־20 שניות (341 מטר בשנייה).
כיפת השמים מעל האגם התת־קרקעי מוארת כתוצאה ממקור חשמלי.
המשלחת מצאה גווייה של אדם קדמון בדומה לממצאים שהתגלו בצרפת ב־28 במרץ 1863 במחצבות האבן של מולֶן קיניון ליד אבוויל שבצרפת.
1959 - מסע אל בטן האדמה (ארצות הברית).
בוים על ידי הנרי לוין ובכיכובם של פאט בון וג'יימס מאסון.
בוים על ידי חואן פיקור סימון ובכיכובם של קנת' מור ופפ מונה.
1999 - מסע אל בטן האדמה (ארצות הברית).
2008 - מסע אל בטן האדמה (ארצות הברית).
סרט תלת מימד אשר בוים על ידי אריק ברויג ובכיכובם של ברנדן פרייז'ר, אניטה בריים וג'וש האצ'רסון.
סרט אשר הופץ באמצעות DVD על ידי The Asylum ומבוסס באופן חלקי על הספר המקורי.
הסרט הופק בשנת 1959. הוא תואם את ספר בתיאור מסע לבטן האדמה, אך התסריט כולל סיפור בלשי ועלילות אהבה.
תחילת הסרט היא באדינבורו, בכנס מדעי בו מקבל לידנברוק (בגילומו של ג'יימס מאסון) מתנה - סלע לבה ומגילה המתארת מסע לבטן האדמה שנערך 300 שנה קודם על ידי המדען ארנה סאקנוסם.
את המתנה מצא סטודנט מאוהב, בן ביתו, אלק מקאבן (פאט בונֵה).
הם יוצאים לאיסלנד ופוגשים באשתו של פרופ' גואטבורג, השחקנית ארלאן דאל (Arlene Dahl), אשר עמו התייעץ פרופ' לידנברוק על טיבה של המגילה.
גואטבורג רצה לצאת לבדו למסע לבטן האדמה והורעל.
אלמנתו מחליטה להצטרף ללידנברוק, יחד עם מורה דרך איסלנדי והברוז שלו.
בבטן האדמה מתגלה הרוצח, נסיך לבית ארנה סאקנוסם, מחבר המגילה, הסבור כי לו זכות הבכורה בנסיעה.
הוא עומד לדין באשמת רצח בפני מושבעים בבטן האדמה ומוצא את מותו בנפילה ללבה רותחת.
בסרט תמונות מרהיבות של יער פטריות הענק, מרדף של לטאות קדמוניות וההפתעה: בבטן האדמה מתגלים שרידי העיר אטלנטיס (לא באוקיינוס האטלנטי).
הם מתיישבים על מזבח עתיק מאבן, שנמצא במרכז העיר, מחוללים פיצוץ, נישאים על המזבח מעל גל לבה העולה מלוע הר הגעש סטרומבולי ונוחתים בים התיכון.
דייגים איטלקים אוספים את הגיבורים והם חוזרים לאדינבורו וזוכים שם לכבוד, לקבלת פנים ולשתי חופות.
סדרת אנימציה בכיכוב קולם של טד נייט, פאט הארינגטון, ג'וניור וג'יין ווב.
הסדרה לא תאמה את העלילה המקורית וחולקה לפרקים לא תלויים האחד בשני, כך שמלבד הפרק הראשון אפשר לצפות בהם ללא סדר.
לא היה פרק סיום לסדרה.
סרט אשר אימץ רק את השם והרעיון הכללי מן הספר המקורי.
העלילה הייחודית שלו כוונה לנוער.
נכתב על ידי דברה ריקי, רג'ינה דייוויס, קיטי צ'אלמרס וראסטי למוראנד ובוים על ידי למוראנד ואלברט פיון.
בכיכובם של אמו פיליפס, פול קרפוטס, ג'קלין ברנסטיין, קת'י איירלנד, ג'נט דו פלסיס, ניקולה קוופר, לוצ'נר דה קוק ואילן מיטשל־סמית'.
1999 - מסע אל בטן האדמה סרטו של הולמרק בכיכובם של טריט ויליאמס, ג'רמי לונדון, בריאן בראון, טושקה ברגן ויו קיס־ביירן.
סרט טלוויזיה של RHI Entertainment בכיכובם של ג'וש האצ'רסון, ריקי שרודר, פיטר פונדה, ויקטוריה פראט, סטיבן גרייהם ומייק דופוד.
שודר ב־2008 והופץ באמצעות DVD.
דמויותיהם של פיטר פונדה וויקטוריה פראט הוספו לעלילה המקורית.
יצירה ספרותית זו זכתה לשני עיבודים מוזיקליים, שניהם על ידי המוזיקאי הבריטי, חבר להקת יס, ריק וייקמן.
העיבוד הראשון הולחן ובוצע בשנת 1974 ונקרא: Journey to the Centre of the Earth.
היצירה כללה את התזמורת הסימפונית של לונדון, להקת רוק, מקהלה וקריין.
היצירה הורכבה משני חלקים ונחשבה לחדשנית ביותר בשל השילוב הייחודי והמוצלח בין התזמורת ללהקה.
בשנת 1999 יצר ווקמן את האלבום: Return to the Centre of the Earth, אשר היה מבוסס על נוסחה זהה ליצירה הקודמת, אך הפעם אירח מספר זמרים.
את תפקיד הקריין נטל על עצמו שחקן סדרת מסע בין כוכבים, פטריק סטיוארט.
בבטן האדמה, ישראל זאב שפרלינג, בימ"ס תל אביב, ורשה, 1878.
מסע אל מרכז האדמה, ג.
בן־חנה (גדליהו אמיתי), יוסף שמעוני, תל אביב, 1950.
מסע אל מרכז כדור הארץ, שרגא גפני, עמיחי, תל אביב, 1981.
מסע אל בטן האדמה, אביטל ענבר, מועדון קוראי מעריב, תל אביב, 1984.
מסע אל בטן האדמה, בינה אופק, עופרים, תל אביב, 1999.
מסע אל בטן האדמה: בתמונות, מיכל מילר, עופרים, כפר מונש, 2002.
מסע אל בטן האדמה, עמנואל פינטו, סדרת הרפתקה, מודן ואוקיינוס, 2017
מסע אחר הוא מגזין ישראלי העוסק בטיולים, תיירות, תרבות, גאוגרפיה והיסטוריה.
החל מחודש יולי 2017 הוא יוצא לאור על ידי קבוצת ציבלין תקשורת צעירים.
במשך שנים רבות היה המגזין הירחון הנפוץ ביותר בישראל, עד שבשנת 2016 הוחלט על סגירתו.
לאחר כשנה וחצי בה לא יצא לאור והחל מיולי 2017 יוצא המגזין אחת לחודשיים, כאשר לכל גיליון נושא מאגד בנושאים דוגמת: האיים היפים בעולם, התחנות במסע אל הקפה הטוב בעולם וכן הלאה.
האתר "מסע אחר" מופעל על ידי חברת מסע אחר אונליין בע"מ ומתעדכן בתכנים בנושאי תיירות, טיולים וגאוגרפיה.
בנוסף, מכיל האתר מדריך ובו פרטים גאוגרפיים, מידע תיירותי ומפות למרבית היעדים בעולם.
המגזין נוסד בשנת 1987 על ידי טל קלם וגיל אל-עמי, שהיו המוציאים לאור והעורכים הראשיים.
בהמשך הצטרף אליהם משה גלעד כעורך, ולאחריו ערכה אותו זוהרה רון.
בשנים הראשונות יצא לאור אחת לחודשיים, שווק כ"כתב־עת לתרמילאים" ועסק בטיולים ומסעות למקומות "אקזוטיקיים", במשך הזמן הרחיב את נושאי הסיקור והחל לפעול תחת הסיסמה "מגזין חובק עולם".
בשנת 1990 היה המגזין שותף למאבק נגד הקמת תחנת הממסר של "קול אמריקה" בערבה.
בשנת 1999, ניסה המגזין להשיק ערוץ טלוויזיה בשם "מסע אחר" שיעסוק בתיירות, נופש ופנאי, בשיתוף חברת פריים פלוס תקשורת של היזם רועי רביב, והמפיק שוקי פרידמן.
בתחילת שנות ה-2000 הפך "מסע אחר" למגזין השני הנמכר בישראל (לאחר "לאשה"), עם מכירה של כ-85,000 עותקים מדי חודש.
בשנת 2002, ניסה "מסע אחר" למנוע את הוצאתו לאור של כתב עת מתחרה בשם "מסע עולמי" שיזם אייל פלד.
לטענת "מסע אחר" הדבר נעשה בניגוד להסדר בין הצדדים, בו התחייב פלד שלא לעשות שימוש בשם "מסע עולמי" בתחום כתבי העת והמגזינים.
הסכסוך החל כאשר פלד ביקש, ביוני 2000, לרשום את השם "מסע עולמי" כסימן מסחרי אך "מסע אחר" טען שהשם דומה מדי לשמו.
"מסע אחר" הפסיד במאבק המשפטי.
בקיץ 2003 הושקה לראשונה גרסה אלקטרונית של המגזין כפרויקט משותף עם חברת נטוויז'ן.
בספטמבר 2005 מונה דרור פויר לעורך המגזין.
בפברואר 2007 פוטר פויר ובמקומו מונתה רותם בר כהן.
באותה עת גם השיק פורטל תוכן חדש בהשקעה של 2.5 מיליון שקל.
בתחילת שנות ה-2000 הגיע המגזין לשיא תפוצתו אך לאחר מכן, לנוכח תחרות עזה מצד מתחרים ולאור פריצת התחום התיירותי באינטרנט, הצטמצמה תפוצת המגזין.
עם התגברות הקשיים הכלכליים נמכר המגזין המודפס בפברואר 2008 למו"ל SBC שהפיק את המגזין "מסע עולמי", שבעקבות הרכישה מוזג לתוך "מסע אחר".
במאי 2009 נקנתה SBC על ידי קבוצת "מוטו תקשורת".
לבסוף, נקנה הירחון בנובמבר 2013 על ידי טיים אאוט תל אביב ויצא לאור במסגרתו עד להחלטה על הקפאת הגיליון המודפס במאי 2016.
החל מיולי 2017, "מסע אחר" חזר לפעילות בגרסה מודפסת (על ידי קבוצת ציבלין תקשורת צעירים) ועוסק בנושאי תיירות, טיולים, מסעות, תרבות עולמית, גאוגרפיה והיסטוריה תוך מתן דגש על נושאים מתחלפים.
עורכו הנוכחי של המגזין הוא עידו רוזנבלום והעורך הראשי והמוציא לאור הוא אורן ציבלין.
במקביל, באינטרנט בשם "מסע אחר אונליין" ומתעדכן בתכנים בנושאי תיירות, טיולים, גאוגרפיה ועוד.
"מסע צעיר" היה ירחון מבית מסע אחר שיועד לגילאי 6ֿ–13 שהושק בשנת 1998. הירחון עסק בטבע ובמדע.
הכתבות בו היו קצרות ומנוקדות.
בשנת 2008 נרכש "מסע צעיר" על ידי קבוצת SBC והתאחד עם הירחון "גליליאו צעיר".
במסגרת האיחוד הצטרפו מנויי מסע צעיר למנויי גליליאו צעיר וכתב העת המאוחד המשיך לצאת תחת השם "גליליאו צעיר".
מסע אחר – המדרשה לצילום גאוגרפי
בתחילת שנות ה-2000 הקים המגזין את "המדרשה לצילום גאוגרפי" המציעה לימודי צילום במגוון מסלולים.
המדרשה מהווה מסגרת לימודים המכשירה צלמים מקצועיים וגם פונה לקהל החובבים.
המדרשה גם ארגנה מספר תערוכות צילומים למורים ולבוגרים.
יואל שתרוג – צלם ועורך הצילום של המגזין
מסע אל התבונה הוא ספר מדע פופולרי עברי העוסק באחת השאלות הגדולות ביותר שהמדע מנסה לתת להן תשובה - האם קיימים חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ?
הספר סוקר את תולדות היקום מתחילתו - מן המפץ הגדול ועד להופעתו של ההומו סאפיינס, האדם הנבון, תוך הצגת נושאים בתחומי האסטרונומיה, ביולוגיה, אבולוציה, כימיה והפיזיקה.
מחברי הספר הם חגי נצר ועמי בן בסט.
נצר הוא פרופסור לאסטרופיזיקה, בעבר ראש המכון לאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב ועוסק בתחומים של גלקסיות וקוואזרים.
בן בסט הוא סופר ועיתונאי לענייני מדע, שפרסם רשימות רבות בנושאי מדע וטכנולוגיה בעיתונות הישראלית.
חבר מערכת ויועץ מדעי של המגזין "מסע אחר".
הספר יצא לאור בעברית בשנת 1999, בהוצאת ידיעות אחרונות.
השעה האבולוציונית: מכווצים את הזמן שבו כדור הארץ קיים, כ-4.6 מיליארד שנה, על פני שעה אחת בלבד.
השנייה הראשונה הוא הרגע שבו נוצר כדור הארץ.
לאחר כחצי שעה נוצרו הפרוקריוטים - התאים הראשונים שהם חסרי גרעין.
עם ההתקדמות בזמן נוצרות צורות חיים מורכבות יותר - הזוחלים, העופות והקופים.
המעבר מן היונקים העילאיים, הקופים, ועד לאדם המודרני אורך כשנייה אחת.
הדבר ממחיש את עצם העובדה שהמעבר לצורת חיים בעלת תבונה הוא מזערי יחסית להתפתחות האבולוציונית.
הסיכוי למציאת חיים מחוץ לכדור הארץ: מוצג חישוב הסתברותי שכולל את כל המרכיבים להופעת תבונה.
יש צורך בפלנטה שתהיה במרחק אופטימלי מכוכב.
למשל, כדור הארץ נמצא במרחק אופטימלי מהשמש, אבל נוגה קרוב מדי ומאדים רחוק מדי - לכן הם לא מתאימים להתפתחות חיים על פניהם.
כמו כן יש צורך בכוכב שיהיה קיים זמן מספיק ליד הפלנטה, שאכן תיווצר פלנטה, שהפלנטה תהיה ארצית, כלומר שמרכזה יהיה מורכב בעיקר מברזל כמו ליבת כדור הארץ, וגורמים נוספים.
זוהי למעשה נוסחת דרייק הידועה.
על פי החישוב אמורות להיות ביקום כ-40 מיליון תרבויות תבוניות שונות.
התפתחות היקום מהמפץ הגדול ועד לימינו: מוצגת התאוריה של המפץ הגדול, שלא ניתן להסביר מה קדם לה.
זהו המאורע הקדום ביותר בהיסטוריית היקום.
מוסבר על התפשטות היקום כפי שאושרה על ידי תצפיות של טלסקופ החלל האבל ועל הקרינה הקוסמית - הקרינה שנוצרה עם המפץ הגדול ונעה עד היום ביקום.
מוסבר גם על הקבוע הקוסמולוגי.
שאזורים שונים שבריר שנייה לאחר המפץ היו בעלי צפיפות שונה.
מדברים גם על האופן שבו נוצרה מולקולת ה-DNA הראשונה ומראים שזהו למעשה נס סטטיסטי.
לפי הבריאתנים, הייתה איזושהי יד שעזרה לתהליך, יד האלוהים.
פרויקטים ומיזמים שונים לגילוי חיים תבוניים: בהם ניתן למצוא את פרויקט סט"י (SETI) ואת המערך הגדול מאוד, שהוא אוסף של רדיוטלסקופים ענקיים שמוצבים לצורך האזנה לשידורי רדיו מהחלל החיצון.
מוסברת לקורא הבעייתיות של יצירת קשר רדיו עם תרבות תבונית רחוקה.
מצד אחד, ייתכן שהתרבות התבונית אינה מפותחת מספיק ועוד לא גילתה את שידורי הרדיו.
ייתכן שעל הפלנטה שלהם הם מתקשרים בתופים או בעשן וכל ניסיון ליצור איתם קשר בעזרת גלי רדיו לא ישא פרי.
מצד שני, קיימים המון תדרים של שידורי רדיו.
אם כן, מהו התדר שעלינו לשדר לחלל כדי שיבינו שקיימת על כדור הארץ תרבות תבונית?
אולי "שירת המימן" - התדירות של האלקטרון החג סביב גרעין אטום המימן.
בינה מלאכותית, רובוטים מתקדמים וספקולציות נוספות: הספר מציג רעיון של המדען ג'ון פון נוימן: מכונה המסוגלת לשכפל את עצמה.
על פי רעיון זה, אם יום אחד ניצור מכונות כאלה, ידרשו רק שני מיליון שנים כדי לכבוש את הגלקסיה כולה.
כמו כן מוסבר בספר על העב"מים ועל תקריות שחוקרי עב"מים מייחסים לפלישה חייזרית.
מספרים על תקרית רוזוול ועל ממצא מדהים שנמצא במקום ההתרסקות - חומר שעוביו כעובי של נייר אך בעל חוזק של פלדה.
נוסף על כך מדברים על עתידנות.
למשל, על פי הספר כל 14 שנים בממוצע האנושות מצליחה להכפיל את המהירות של כלי התחבורה שברשותה.
אם מגמה זו תימשך, תיווצר תופעה מעניינת.
אם יום אחד תצא למסע חללית שנעה במהירות של 0.1 ממהירות האור, לאחר עידן או שנים יצאו הילדים של האסטרונאוטים הראשונים במהירות כפולה, 0.2 ממהירות האור.
לאחר עידן נוסף יצאו ילדיהם, שהם הנכדים של הראשונים למסע במהירות של 0.4 ממהירות האור, וכך ייווצר מצב שלפלנטה מסוימת יגיעו קודם כל הנכדים, לאחר מכן הוריהם ורק אחריהם הסבים.
הספר כולל בתוכו תהיות פילוסופיות וסוציולוגיות.
לפי הספר, כאשר מושגת תרבות תבונית נוצר מצב של ערעור יציבות קיומה.
תרבות מתקדמת מפתחת במהרה נשק גרעיני, מזהמת את הטבע ומפתחת עליונות על הסובבים אותה שמובילה לתסיסה ולמלחמה.
על כן, צריכה להתרחש גם התפתחות חברתית שתדאג לאיזון, כלומר תנועות אנטי מלחמתיות, דאגה לסובבים, ארגונים להגנת הטבע ועוד.
מסע בג'ונגל הוא מתקן המצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני: דיסנילנד שבקליפורניה, ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה, דיסנילנד שבטוקיו ודיסנילנד שבהונג קונג.
המתקן הוא אחד מ-22 האטרקציות שפעלו החל מפתיחת דיסנילנד ב-17 ביולי 1955.
בפארק דיסנילנד שבפריז מתקן זה אינו קיים.
הסיבה לכך הייתה שהמתכננים סברו שתושבי אירופה לא יראו כל ייחוד בנסיעה בסירות.
המתקן הוא מסע הומוריסטי בסירה.
"רב החובל" של הסירה מסיע את האורחים דרך נהרות וג'ונגלים באסיה, אפריקה ודרום אמריקה.
הטקסט הנאמר על ידי רב החובל קבוע ברובו אך כולל בדיחות נוספות המשתנות מעת לעת.
המתקנים שונים במקצת מפארק לפארק.
בדיסנילנד נוספה ב-2005 סצנה בה גורילות תוקפות את מחנה החוקרים וזורקות דינמיט לנהר.
בממלכת הקסם ובטוקיו יש סצנות בתוך מקדש, ובהונג קונג סצנה של אלי טיקי זועמים.
חברת וולט דיסני הודיעה בשנת 2005 כי היא מתכוונת להפיק סרט על בסיס המתקן (בדומה לסרטים שודדי הקאריביים, הטירה המכושפת וג'מבורי דובי הכפר).
הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-30 ביולי 2021.
1962 - הוספת בריכת הפילים האינדיאנית
1964 - סצנת הספארי האבוד
1994 - בניין בית הסירות
2005 - הוספת דגי הפירנה
לוטוס הנהר הצהוב (Yangtze Lotus)
סירות שהוצאו משימוש בשנת 1999: 2
פתיחה: 1 באוקטובר 1971 (עם פתיחת הפארק)
מסע אלונקות הוא כינוי צה"לי למסע רגלי תוך נשיאת אלונקות במהלך אימונים צבאיים.
מסע האלונקות הפך לסמל בחברה הישראלית לחישול הפרט כחלק מהקבוצה כולה.
המסע מתרגל בין היתר פינוי נפגעים משדה קרב.
האלונקות מועמסות בציוד כבד, בשקי חול או לחלופין בחיילים שמדמים נפגעים, הנישאים על האלונקה.
את האלונקה נושאים בדרך כלל ארבעה חיילים, המתחלפים בסבב קבוע – כל אחד מהם נושא מוט אחד של האלונקה על כתפו, למרחק קצוב של מספר קילומטרים, כאשר ציודם האישי, אפוד, נשק וציוד לחימה עליהם.
לעיתים מסע האלונקות הוא סופו של מסע רגלי ממושך.
מספר האלונקות במסע תלוי בהחלטת המפקד, במספר החיילים, ובסרגל המאמצים של צה"ל.
ככל שהיחס בין מספר החיילים למספר האלונקות קטן, על כל חייל ביחידה לשאת למשך זמן רב יותר את מוט האלונקה, ורמת הקושי במסע עולה.
לעיתים, משולבים במסע קטעי ריצה שהופכים אותו ל'ריצת אלונקות".
מסע אלונקות נפוץ במיוחד ביחידות חיל רגלים, בקורסי שדאות, בגיבושים ליחידות התנדבותיות וב"מסעות כומתה" הנהוגים בסיומה של הטירונות ביחידות רבות.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה הוחלט, כחלק מלקחי המלחמה, להגביר את אימוני הכושר הקרבי בקרב לוחמים.
בין הלקחים שהופקו היה תרגול של מסעות ובפרט מסעות אלונקות, תוך מתן דגש על פינוי פצועים ועל נשיאת משקל.
בראיון עמו סיפר לוחם הצנחנים הוותיק סא"ל מיכה בן־ארי (קפוסטה) על הרקע למסעות האלונקות:
בשנות ה-60 הונהגו מסעות אלונקות בבית הספר לקצינים.
מסע האלונקות זכה להנצחה בסרט הישראלי "מסע אלונקות" (1977) בבימויו של יהודה נאמן.
מסעות רגליים הם פעילות נפוצה בצבאות מודרניים בשלב הטירונות בצבא.
בעבר, עד מיכון הצבא (בערך באמצע המאה ה-20) הייתה זו הדרך העיקרית לתמרון בשדה הקרב ומחוצה לו.
המסע היה אחד הדברים העיקריים שלמדו הטירונים החדשים עם גיוסם לצבא.
אמנם מנוע בעירה פנימית הומצא עוד במאה ה-19 וכלי הרכב ממנועים הופיעו במחצית השנייה של המאה ה-19, מספרם היה נמוך.
השימוש הרחב הראשון בכלי רכב ממנועים לשינוע חיילים בוצע בעת הקרב הראשון על המארן במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך מיכון משמעותי של חילות הרגלים בוצע רק במלחמת העולם השנייה עם הופעת חיל רגלים ממוכן.
גם במהלך מלחמת העולם השנייה למסעות היה תפקיד חשוב כי עיקר חיל הרגלים לא היה ממוכן ונאלץ לנוע ברגל.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התפשט המיכון לכל ענפי הצבא, אך ליכולת לבצע מסע רגלי עדיין יש חשיבות טקטית מכרעת במצבים מסוימים.
המסעות הרגליים בצה"ל הם פעילות נפוצה בקרב יחידות הסדיר בשלבי הטירונות.
מסעות רבים משלבים גם נשיאת של ציוד כבד או חיילים אחרים על גבי אלונקות.
המסעות הם בראש ובראשונה אימון בקרב תנועה או בנסיגה, הם משמשים גם כאתגר ספורטיבי אשר נועד לשיפור הכושר של היחידה, כאמצעי ללמד את החיילים לעזור לחבריהם להתגבר על הקושי הפיזי והמנטלי ולעיתים אף כאמצעי ענישה.
בסיומם של רבים מהמסעות הרגליים נהוג כי היחידה מעניקה לחיילים חפץ סמלי – דיסקית, חגורה לנשק, כומתה וכדומה שמעיד על מעבר של שלב קושי מסוים.
אורכם של המסעות הרגליים משתנה מיחידה ליחידה בהתאם לסרגלי המאמצים וללוח הזמנים של היחידה.
במשך תקופת הטירונות נוהגות היחידות השונות לצאת למסעות קצרים רבים אשר אורכם הוא בין 2–35 קילומטר.
מטרתם של מסעות אלה היא לעלות בצורה הדרגתית את כושר ההליכה המאומצת של החיילים.
הקצב ברוב המסעות מגיע ל-6 קמ"ש, וביחידות מיוחדות עולה לעיתים הקצב עד 8 קמ"ש.
המסע הכי ארוך בהכשרת הלוחם הוא מסע הכומתה אשר מתבצע לרוב לקראת סוף האימון המתקדם, עם זאת ישנן מספר יחידות שעושות אותו כבר בסוף הטירונות כגון חיל התותחנים, ועוד:
היחידות המיוחדות עושות 80 קילומטר ויותר.
יחידות החי"ר עושות בין 40 ל70 קילומטר.
יחידות השדה עושות 20 עד 40 קילומטר.
לרב אחוז המשקל שחייל ממוצע ישא במסע בסיסי זה על גופו ממשקלו שלו הוא 12% לאחר חישוב כל הגורמים.
מסע אלונקות - כינוי צה"לי למסע רגלי הכולל נשיאת אלונקות במהלך אימונים צבאיים.
בנוסף לאלמנט החישול, המסע נועד לתרגל נסיגה עם חיילים פצועים בעת קרב.
במהלך המסע האלונקות מועמסות בציוד כבד, בשקי חול או לחלופין החיילים עצמם שוכבים באלונקה בסבב קבוע המתחלף מעת לעת.
מסע אלונקות נפוץ במיוחד ביחידות חיל רגלים, בקורסי שדאות, בגיבושים ליחידות התנדבותיות וב"מסעות כומתה" הנהוגים בסיומה של הטירונות ביחידות רבות, וכסיום לרוב המסעות ממרחק מסוים.
מסע האלונקות הפך לסמל בחברה הישראלית, לחישול הפרט כחלק מהקבוצה כולה.
מסע משקלים - השם הצה"לי למסע רגלי תוך כדי נשיאת משא כבד.
מסע משקלים הוא מסע שלא רק מתרגל את יכולות הלוחמים ללכת לטווחים ארוכים בקצב רציף, אל גם נשען על כוח וסיבולת השרירים בכמעט כל אזורי הגוף בשל הצורך לשאת משקל כבד, ומתרגל נשיאת ציוד כבד ללחימה ושהייה ממושכת בשטח.
מסעות מסוג זה מתקיימים ברוב יחידות החי"ר בצה"ל.
המסעות מתקיימים תוך כדי השגחה מוקפדת על הסרגל הנוסף של המשקלים שעולה ביחד עם סרגל המאמצים של הקילומטרים.
החוק בצה"ל מאשר להגיע עד סחיבת משא של 40% ממשקל גופו של כל חייל בהתאמה אינדיבידואלית.
מסע חולות - כינוי צה"לי למסע רגלי אשר מתקיימים באזור של חולות בהם קיים קושי פיזי רב יותר לנוע.
כל סוג של מסע דורש מאמץ פיזי שונה מהגוף ובשל כך קיימים מספר חישובים המתחשבים בשריפת הקלוריות, כושר הלוחם והתשת הגוף שעוזרים להבנת העצימות של כל מסע מסוגו:
כל ק"מ במסע רגלי נחשב לק"מ 1 בחישוב.
כל ק"מ במסע אלונקות נחשב ל-3 ק"מ בחישוב.
כל ק"מ במסע חולות נחשב ל-1.5 ק"מ בחישוב.
כל ק"מ במסע משקלים מחושב בהתאם לאחוז הנשיאה ממשקלו של החייל: אם החייל נושא 20% ממשקל גופו החישוב הוא 1.5 לק"מ, אם החייל נושא 30% ממשקל גופו החישוב הוא 2 לק"מ, אם החייל נושא 40% ממשקל גופו החישוב הוא 2.5 לק"מ.
בהתאם לחישובים אלו יינתנו הדוגמאות הבאות:
אם לוחם מבצע מסע של 20 ק"מ ולאחר מכן עוד 5 ק"מ עם אלונקות אז נכפיל את ה-5 פי 3 ונקבל 15, נוסיף את ה-15 ל-20 שהיו לפני פתיחת האלונקות ונקבל מאמץ פיזי השווה להליכה של 35 ק"מ במסע רגלי.
אם לוחם מבצע מסע חולות של 50 ק"מ אז החישוב יהיה הכפלה של ה-50 ב-1.5 מכיוון שהמסע התקיים בשטח חולי, ונקבל כי המסע שעבר היה שווה ל-75 ק"מ מסע רגלי.
בצבאות ברחבי העולם נוהגים לעשות גם מסעות בסופי שבועות שטח קשוחים בארצות הברית באריות הים נוהגים לעשות סוף מסלול בין 200 ל-250 קילומטר
מסע הוא מעבר של נוסע בין מקומות שונים.
לעיתים מסתיים המסע בחזרה לתחנת המוצא, ולעיתים תכליתו היא מעבר למקום אחר.
טיול הוא מסע שנועד להנאה, לימוד ובילוי, ובדרך כלל בסופו חוזר המטייל לתחנת המוצא.
משך המסע משתנה, החל ממסע קצר שמשכו נמדד בשעות, וכלה במסע ארוך הנמשך חודשים ואף שנים.
בשונה מטיול, מסע עשוי להיערך כחלק מאילוץ.
בני האדם ערכו מסעות מאז שחר האנושות.
האדם גילה את המרחב שסביבו, העשיר את קניינו החומרי והרוחני ויצא למלחמות וכיבושים באמצעות תנועה, כיחיד או בקבוצה, ממקום מושבו הקבוע למקום אחר.
בתוך כך בנה האדם ערים, מצא אוצרות ושינה את תוואיי-הטבע המוכרים.
מסחר: לקטגוריה זו משויכים מסעותיהם של מגלי-הארצות שביקשו להעביר סחורות בין יבשות שונות ואגב כך מצאו טריטוריות חדשות.
תיירות: חוויה בלתי-אמצעית, שמהותה מפגש עם מקומות בעלי משמעות סמלית, דתית (עלייה לרגל), תרבותית, היסטורית או רגשית.
פעולת הטיול היא גם נסיעה או הליכה לצורכי נופש, כשהמטרה היא לגלות מקומות או להינפש משגרה או מהרגל מסוים.
סיפורי מסע מופיעים בספרות מהעת העתיקה ועד ימינו.
הסופר מאיר שלו חילק את סיפורי המסע לשלוש קטגוריות:
מסע משיכה: מסע שבו ההולך נמשך אל המובטח לו בסופו.
דוגמאות לכך הן מסעו של אודיסאוס אל ביתו ומסע הארגונאוטים להבאת גיזת הזהב.
מסע דחיפה: מסע שבו הנוסע מבקש להתרחק ממקום מסוים, מבעיה או מחיים שקץ באורחותיהם.
דוגמאות לכך הן מסעו של יעקב מארץ כנען לחרן, בבריחתו מעשו, ומסעו של יונה הנביא, הבורח מאלוהיו.
מסע שתכליתו היא המסע עצמו: דוגמאות לכך הן מסעו של גוסטב אשנבאך לוונציה, בנובלה "מוות בוונציה", מסעו של ישמעאל ברומן "מובי דיק" ומסעו (שלא התממש) של עכברוש המים לארצות הדרום בספר "הרוח בערבי הנחל".
מסע אסטראלי, הנקרא גם הקרנה חוץ-גופית וריחוף בין-ממדי, הוא פרשנות כוללת לכל צורות ה"חוויה החוץ גופית" אשר גורסת כי ה"גוף האסטראלי" (לעיתים הנפש או הנשמה) מתנתק מהגוף הפיזי ומסוגל לרחף מחוצה לו, במישור הבין ממדי, המהווה שם כולל לתיאורי העולמות הרוחניים אליהן מגיע הגוף האסטראלי בנדודיו.
רעיון הריחוף הבין ממדי מושרש בתיאורי הדת הנפוצים של החיים שלאחר המוות, ובהם מסע או 'עליית' המודעות או הנפש מתוארים כחוויה המתרחשת מחוץ לגוף ובה הגוף הרוחני מגיע למישורי קיום גבוהים יותר.
לדוגמה במסורת הפילוסופיה הניאופלטונית, העולם הפיזי כולו הוא הוויה נחותה ורביעית במספר מבין ארבעה מישורים בין ממדים.
הפילוסוף פלוטינוס תיאר כיצד הנפש, אשר נתונה בו בעת לעולם זה ולעולם עליון ממנה, יכולה להיפרד מהגוף ולצאת למסע אסטראלי בעודה נתונה לחיים הגופניים.
למעשה הוא טען כי נפשו שלו עברה חוויה כזו, אותה תיאר כ"ראיית אור וזוהר שאין הלשון מסוגלת לבטא ואין האוזניים מסוגלות לשמוע".
בהשאילו את משל המערה מאפלטון, תיאר פלוטינוס את המסע האסטראלי כחוויה מיסטית בה הנפש, שמטבעה שואפת לעלות לממדים נשגבים יותר של תודעה, רואה כמה נפסד העולם הפיזיקלי.
במקרים אחרים, הריחוף הבין ממדי מקושר לחוויית סף מוות וכמו כן מדווח באופן תכוף כמתרחש באופן אקראי בהקשר לצורות שונות של מדיטציה, שינה וחלימה, מחלה ועליית חום הגוף, מעבר ניתוח כירורגי, חוויות נטילת סמים ושיתוק שינה.
לעיתים החוויה תדווח כ"חוויית התגלות", מפגש עם כפיל כביכול או עם דמות אשר נמצאת במקום אחר ובזמן אחר (ראה בילוקציה).
המסע האסטראלי מובא לפרקים לכדי עיבוד למען מטרה אישית, ולפרקים נתפס כיכולת הנצרכת לתרגול רוחני.
הדבר יכול לערב "ריחוף למישורי קיום גבוהים יותר" אך לרוב משמש לתיאור כל חוויה המתרחשת "מחוץ לגוף הפיזי", בכלל זה גם לחוויה החוץ גופית הבסיסית של מבט על הגוף מבחוץ או ממבט על.
האמונה כי אדם יכול לעבור חוויה חוץ-גופית נפוצה: מאות מקרים אישיים פורסמו במספר ספרים בשנות השישים והשבעים, וסקירות דיווחו כי בין שמונה לחמישים אחוזים (בקהילות מסוימות) השיבו כי הם חוו חוויה שכזו.
אף על פי כן, הסברים רבים קיימים לחוויה החוץ גופית אשר לא כוללים בתוכם "בין ממדיות" של המישור או הגוף.
ועל פי הדעה הרווחת בקרב מדענים, קיומו של המסע האסטראלי בו אדם מסוגל "לצאת מגופו" נמצא בגדר ממצא אנקדוטלי המבוסס על עדויות בלבד.
מסע אלונקות הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1977 בבימויו של ג'אד נאמן עם מוני מושונוב, גידי גוב, שלמה בראבא ודליק ווליניץ בתפקידים הראשיים.
הסרט פרץ דרך חדשה בגישתו הביקורתית של הקולנוע הישראלי כלפי האתוס הצבאי.
את התסריט כתבו דניאל הורוביץ, קובי ניב, רחל נאמן ורנן שור, והצילום נעשה על ידי חנניה בר.
הבמאי, ג'אד נאמן, שירת בנח"ל המוצנח ובחטיבת הצנחנים כקצין לוחם ומאוחר יותר כרופא גדודי.
הפסקול הוקלט על ידי להקת ששת, ויצא לאור כתקליט.
סרט זה היה מהסרטים הראשונים בנושא של התאבדויות בצה"ל.
בשנת 2014 יצא הסרט לראשונה בפורמט DVD, ובשנת 2016 ערך נאמן רסטורציה לסרט.
חלקו הראשון של הסרט עוקב אחר צביקה וייסמן (מוני מושונוב), בחור ישראלי עירוני שרצה להיות לוחם, ולשם כך העלה פרופיל כדי להתקבל לטירונות בחטיבת הצנחנים.
וייסמן רוצה להיות צנחן בשל ערכי החברה הסובבת אותו, וזאת אף על פי שהוא לא מצליח להשתלב בה.
בתחילת הסרט, כשרופא המחלקה מבקש להדגים עצירת שטף דם על אחד החניכים, תוך שהוא מבקש אחד "שיהיה רזה, שיראו עצמות", הפלוגה של וייסמן מנדבת אותו.
הוא מתבקש להתפשט לקול החיילים הלועגים לגופו.
באותו ערב, מפקדי הפלוגות השונים דנים על וייסמן, ויאיר, המ"פ של וייסמן (גידי גוב), מסרב בתוקף להעבירו למחלקה אחרת, זאת לאחר שההצעה עולה על ידי דוביק המ"מ (דליק ווליניץ).
למחרת, המחלקה יוצאת למסע אלונקות.
חרף מאמצו של וייסמן להחזיק מעמד, הוא נשבר בשלב מוקדם ומבקש מיאיר לעצור בדחיפות בטענה שהוא צריך לשלשל.
המחלקה עוצרת בשביל שוייסמן יוכל להתפנות, והוא לעומת זאת משתין ונח על אבן.
אחד מהמפקדים רואה אותו נח, בועט בו ואומר לו לחזור למחלקה.
בהמשך מסע האלונקות הוא קורס ומפיל את האלונקה ואת חברו למחלקה שנמצא עליה, ועקב כך מעלים את וייסמן לאלונקה בכוח, וחבריו לפלוגה מאיימים עליו ומתעללים בו.
יאיר אשר מאוכזב מוייסמן, מזהיר אותו מההתנהגות שלו, ובתגובה מחליט וייסמן לרדת מהאלונקה ולנסות לברוח מהמחלקה שלו.
המפקדים שלו תופסים אותו ודורשים מחבריו למחלקה לקשור אותו לאלונקה ולהמשיך במסע.
בתום המסע ניגש וייסמן למב"ס (יאיר רובין) ומסביר לו שירדו עליו במסע ועקב כך הוא נשבר.
כתוצאה מכך, יאיר מקבל נזיפה ממנו ומזהיר אותו מהתנהגותו כלפי וייסמן.
בהמשך, וייסמן נכנס להתקלח עם חבריו למחלקה, ואלו נוגעים בו, צוחקים על גופו ומנסים להפשיט אותו בכוח בניגוד לרצונו.
חברו היחיד של וייסמן, משה (שמעון כהן) מנסה לבלום את ההתעללות בוייסמן, אך לבסוף מגיע למקלחות אחד המפקדים ופוקד עליהם לצאת מהמקלחת.
בלילה שטרית (יואל ליבה), אחד מחבריו של וייסמן למחלקה קם לשמירה, ומבחין בטרנזיסטור פועל שנמצא באוהל של וייסמן.
בתגובה הוא מנסה לכבות אותו ומפיל את האוהל של וייסמן.
וייסמן הכועס מחליט לזרוק את הטרנזיסטור פועל לבור, וכתוצאה מכך המפקדים מעירים את הפלוגה בלילה ויאיר מבקש מוייסמן להוציא את הטרנזיסטור.
וייסמן לא מצליח להוציא את הטרנזיסטור, ובסופו של דבר, אחד המפקדים יורה בטרנזיסטור.
יאיר מצווה על וייסמן להיכנס למעצר ועל הפלוגה להישאר שבת.
בבוקר למחרת וייסמן מבריז ממסדר וטוען בפני יאיר שהוא במעצר.
הוא מסביר לו שמתעללים בו והוא רוצה ללכת לראות קב"ן, אך יאיר לא מאשר זאת, ומבקש שיספר לו מה מפריע לו.
וייסמן טוען שהיחס של המ"כ דאבל (עמי טראוב) אליו הוא לא הגיוני, ובתגובה יאיר עונה לו כי "אין היגיון בצבא" ומבהיר לו שאם הוא רוצה להיות צנחן, הוא צריך להתאמץ.
לאחר המסדר, שטרית וחבר נוסף מגיעים אל וייסמן ודוחפים לו ביצים קשות לפה בכוח.
בסוף היום, כשהמחלקה משתחררת הביתה לשבת וייסמן מסרב לחזור עם ההורים שלו ומבקש מהם ללכת.
בסופו של דבר, וייסמן נהרג בעיצומו של תרגיל אש ספק בהתאבדות וספק משום שהתבלבל.
חלקו השני של הסרט עוקב אחר דמותו של יאיר.
בשבעה של וייסמן, כאשר הוריו שואלים אותו על אירוע המוות, הוא "מעדן" ו"מסלף" פרטים אודות שיחה שארעה בינו לבין וייסמן, רגע לפני מותו.
בעקבות המקרה, משעה המב"ס את יאיר "עד להודעה חדשה".
בהמשך, חוקר מצ"ח בשם שיינפלד (שלמה בראבא) מגיע למחלקה לחקור את מותו של וייסמן.
כשהוא מתשאל את יאיר, יאיר מסלף פרטים אודות מותו של וייסמן שוב כמו שכבר עשה בשיחה עם הוריו של וייסמן.
בסופו של דבר, יאיר חוזר לפלוגה, ופוקד על משה לעזור לרס"פ בעבודות המטבח, וזאת לאחר שהוא האשים אותו במותו של וייסמן.
כדי ליצור רמת אמינות גבוהה אצל הצופים, התייצבו שחקני הסרט במאהל של פלוגת מאי 1976 בפיקודו של סגן יום טוב סמיה מגדוד 202, שהייתה אז באימון מתקדם במסלול בגבעות קולה-בית נחמיה.
השחקנים וצוות ההפקה של הסרט שהו במאהל מספר ימים והשתתפו בישיבות הסגל של הפלוגה, יצאו עם הפלוגה לאימונים ומסעות ומאהל הפלוגה שימש רקע ותפאורה לצילומי הסרט.
אף שהבמאי הגיע מראש עם תסריט ומסרים משלו, שרובם אינם קשורים לפלוגת מאי 1976 של סמיה, דפוסי הדיבור, העמידה של המפקדים והחיילים והאווירה בפלוגה סייעו לשחקנים להיכנס לתפקיד.
המאהל והתפאורה סייעו לצוות ההפקה של הסרט.
כמחווה לפלוגה, החליט הבמאי לבצע הקרנת טרום בכורה בפני חיילי הפלוגה.
עם סיום העבודה על הסרט סירבה המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאשר את הקרנת הסרט לציבור.
הסירוב נעשה בשל שתי סצנות שנחשבו באותה עת כבעייתיות וכפוגעות בצה"ל.
הראשונה הייתה סצנה בה נוטש וייסמן את יחידתו בזמן אימונים בסדרת שדה.
השנייה הייתה התקלה בה נהרג (ואולי מתאבד) וייסמן.
אנשי הוועדה ביקשו מהרמטכ"ל באותה עת, מרדכי גור, לפסוק בנושא וזה צפה בו בהקרנה אישית ואישר את הקרנתו לציבור הרחב.
לימים שימש הסרט ככלי הדרכה בקורס קצינים כדי ללמד צוערים כיצד למנוע התאבדות טירונים.
מסע אל קצה הלילה הוא הרומן הראשון של הסופר הצרפתי לואי-פרדינן סלין (1894-1961), שיצא לאור בשנת 1932 והוא מבוסס במידה רבה על פרקים מחייו של הסופר, בימי מלחמת העולם הראשונה ובשני העשורים לאחר מכן.
זו תקופה שבה התגבשה באירופה אידאולוגיה פשיסטית, שהייתה לה אחיזה איתנה במציאות הצרפתית, ומולה עולות גם תנועות של שמאל רדיקלי.
הספר מבטא פסימיות, ניכור ואנרכיזם כמעט ביחס לכל היבט של החברה.
קשה למצוא בו ניצוצות של אופטימיות, גם לא בתקופה שלאחר המלחמה הגדולה.
זהו ספר אנטי מלחמתי מובהק.
אף שזהו סיפור של חייל אחד מבין מיליונים, עולה ממנו זוועת הקטל ההמוני שאפיין כל כך את המלחמה הזו.
החייל, באמצעות הספר, בז לכל הערכים כביכול שבני אדם נלחמים עבורם כמו אהבת מולדת, כבוד, גבורה וכדומה.
פרדינן בארדאמי, גיבור הסיפור, סטודנט לרפואה בן עשרים בראשית הספר, מספר בגוף ראשון את תולדות חייו.
הסיפור מתחיל כאשר הוא מתלהב מטור חיילים הצועד בסך ברחובות פריז והוא הולך ומצטרף ולדבריו נלכד במלכודת.
הוא יוצא לחזית באזור פלנדריה, להילחם בגרמנים, וכאן מגלה את פניו האמיתיים של חיי החייל באמצעות המלחמה.
עיקר תפקידו היה כחייל קישור בין יחידות צבא, וככזה הוא פוגש את זוועות המלחמה במגוון הופעותיה.
לא רק חיילים המתרסקים בפגזי האויב, אלא גם את האוכלוסייה האזרחית הכפרית שכפריה עולים באש פגזי האויב בזה אחר זה.
למרות גילויי הפחדנות שלו הוא נאלץ להמשיך בטירוף.
בשלב מסוים הוא מסכם: "לא נשארה לי בררה אלא תקווה אחת קטנה: ליפול בשבי", אלא שגם פעולה זו מסוכנת למדי, שכן האדם ממול מפחד לא פחות, ומשתחרר מפחדו זה בירייה באנשים שממול גם אם מוסרים עצמם.
לזמן מה חוזר הגיבור לפריז מסיבות בריאותיות.
בבית החולים פוגש בחורה אמריקאית בשם לולה, וגם בפניה מבטא את פחדו העמוק להיות מוחזר לחזית אל המלחמה.
לבסוף הניחו לו, אך לדבריו הוא נותר "דפוק בראש, לא שווה כלום".
חלקו של הסיפור העוסק במלחמה ובמוראותיה תופס רק חלק קטן מן הספר (את הרבע הראשון לערך), אבל יש למלחמה השפעה נפשית עמוקה על המשך חייו של הגיבור.
בשנים הראשונות הוא אינו מצליח להתבסס במקום אחד.
הוא יוצא תחילה לאפריקה כדי למצוא את עושרו באחת המושבות הצרפתיות, אך חי חיים עלובים ביותר.
משם במעין ספינת עבדים הוא עובר לחפש את מזלו בארצות הברית של אמריקה, ארץ האפשרויות הבלתי מוגבלות, ומוצא עצמו שם עובד כפועל בקו לייצור מכוניות.
בחלקו השני של הסיפור בארדאמי חוזר לצרפת, משלים את לימודי הרפואה שלו ומתפרנס כרופא בפרבר עני בפאתי פריז, שם חי בדלות וצמצום רבים.
בשלב מסוים בסיפור נפגשים רובנסון ואמו של מר אנרוי בדירתו של באראדאמי, ומתפתחים ביניהם קשרי ידידות.
גברת אנרוי מעוניינת כבר זמן רב להיפטר מהזקנה, ולכן היא ובעלה מציעים לרובנסון לחסל אותה תמורת סכום כסף גבוה.
הוא מסכים ומספר לבארדאמי על העסקה, והלה מסתייג אך לא עוצר בעדו, ובכך ממשיך את גישתו האדישה לאורך הסיפור כולו, גישה של בוז פסיבי.
רובנסון נפצע במסגרת ניסיון החיסול, ובעידוד האב פרוטיסט, הכומר האזורי, מר וגברת אנרוי ובאראדמי עצמו מחליטים לשלוח אותו ואת הזקנה לנהל מערת תיירים קטנה בטולוז, בדרום צרפת.
בארדאמי נשאר בפריז ודרך חברו לאקדמיה משכבר הימים, פאראפין, פרופסור מדען, מתקבל לעבודה בבית החלמה לפגועי נפש בסביבת פריז.
הוא קושר קשרים מקצועיים וחבריים עם מנהל בית ההחלמה, פרופסור באריטון, ומתחיל ללמדו אנגלית.
באריטון לאט לאט מתמכר לספרות האנגלית, ובסופו של דבר מחליט לעזוב את המוסד לאנגליה ולהותיר את ניהולו בידי בארדאמי ופאראפין.
לאחר מספר חודשים, רובנסון שוב חוזר לחייו של הגיבור ומגיע למוסד ההחלמה, ומספר לו שהוא בורח מארוסתו בטולוז ואמה, שנהיו קנאיות, ולא הסכימו לקבל רצונו להיפרד מאותה ארוסה.
אותה ארוסה עוקבת אחרי רובנסון עד למיקומו, ובעת נסיעה במונית היא יורה בו שלוש יריות.
באראדמי מנסה להציל את חייו של רובנסון בבית ההחלמה אך נכשל ורובנסון מת על שולחן הניתוחים.
הספר יצא לאור בתרגום לעברית של אילנה המרמן, שהוסיפה לו גם אחרית דבר.
בהוצאת עם עובד, 1994. תרגום הספר עורר פולמוס ציבורי, על רקע דעותיו האנטישמיות של סלין ואהדתו לנאציזם.
כמה שנים אחרי פרסום הספר בצרפת, פרסם סלין כמה קונטרסים אנטישמיים קיצוניים למדי.
לפני מלחמת העולם השנייה הוא צידד בברית בין צרפת לגרמניה הנאצית, ובזמן המלחמה תמך במשטר וישי.
כתוצאה מכך, היו שהתנגדו בתוקף לתרגום ספריו לעברית.
הפולמוס סביב ספריו של סלין מתנהל גם בימינו בארץ ובעולם.
מסע אל הירח הוא סרט ראינוע צרפתי בשחור-לבן משנת 1902. הסרט, שאותו כתב וביים חלוץ הראינוע ז'ורז' מלייס, בסיועו של אחיו גסטון, הוא סרט המדע הבדיוני הראשון בהיסטוריה.
הסרט מבוסס באופן רופף על עלילות הספרים "מהארץ לירח" של ז'ול ורן ו"האנשים הראשונים על הירח" של הרברט ג'ורג' ולס.
אורכו של הסרט הוא כ-14 דקות בהקרנה של 16 פריימים לשנייה, הקצב המקובל בתקופתו.
הסרט זכה לפופולריות רבה בתקופת הקרנתו והוא המוכר ביותר מבין סרטיו הרבים של מלייס.
כיום הסרט מצוי ברשות הציבור, לאחר שפג תוקפן של זכויות היוצרים עליו.
על הסרט אמר חוקר הקולנוע האמריקני קן דנסיגר:
בפגישה של קבוצת אסטרונומים, מציע נשיא הקבוצה מסע לירח.
לאחר ויכוח סוער ביניהם, הם מחליטים לקבל את ההצעה.
לנשיא מצטרפים חמישה אסטרונומים אמיצים.
הם בונים חללית בצורת קליע ומשגרים אותה לחלל באמצעות תותח ענקי.
עם התקרבותם לירח, נראה על פניו "האדם על הירח" וכשהחללית נוחתת על פני הירח היא נוחתת על עינו.
לאחר שנחתו בשלום על פני הירח, ובהתעלמות מוחלטת מהסצנה הקודמת בה נחתה החללית על עינו של הירח, האסטרונומים צופים בפליאה בסביבתם ובכדור הארץ המרוחק זורח על פני שמי הירח.
מיד אחר כך, מותשים ממסעם, האסטרונומים הולכים לישון.
במהלך שנתם מופיעים מספר עצמים ויצורים: שביט שחולף על פני שמי הירח, שבעה כוכבים עם פנים אנושיות המייצגים את כוכבי העגלה הגדולה, אדם זקן נשען אל מחוץ לחלון בכוכב הלכת שבתאי, הטיטאנית פויבה וילדה קטנה שמחזיקה בכוכב.
פויבה ממטירה שלג שמעיר את האסטרונומים משנתם, אשר מוצאים מקלט מפני השלג והקור במערה מלאה בפטריות ענקיות.
אחד האסטרונומים מוציא מטרייה על מנת להשוות את גודלה עם גודל הפטריות, אך זו מיד הופכת לפטריה וגדלה לממדים עצומים.
בנקודה זו מופיע אחד מן החייזרים, יושבי הירח, המכונים "סלנואידים" (Selenite; לקוח משמה של סלנה, אלת הירח ביוונית).
החייזר מתנפל על האסטרונומים אך הם הורגים אותו בקלות, מאחר שהיצורים הללו מתפוצצים מכל מכה חזקה.
חייזרים רבים נוספים מופיעים, לוכדים את האסטרונומים ומביאים אותם בפני מנהיגם בארמונו.
אחד האסטרונומים מצליח להשתחרר והורג את מנהיג החייזרים על ידי הטחתו ברצפה.
האסטרונומים בורחים בחזרה אל החללית שלהם, כשרק אחד מהם נשאר אל מחוץ לה, על מנת להפיל אותה לחלל מהצוק שעליו הייתה.
ברגע האחרון אחד מן החייזרים מצליח לאחוז בחללית, ויחד עם החללית והאסטרונומים נופל לחלל.
החללית נופלת מהירח לכדור הארץ ונוחתת בים, צפה אל מעל פני הים ומובלת על ידי ספינה אל היבשה.
בסצנה האחרונה של הסרט, שאבדה ונמצאה בשנת 2002, מאה שנים אחרי יצירת הסרט, מתקבלים האסטרונומים בתשואות ובמצעד של כבוד.
בשנת 1995 הוציאה להקת הרוק האלטרנטיבי "סמאשינג פאמפקינס" קליפ לשיר "Tonight, Tonight" בהשראת הסרט.
בשנת 2012 הוציא הרכב המוזיקה האלקטרונית הצרפתי "Air" הוציא את אלבום האולפן הששי שלו תחת שם הסרט בצרפתית, כאשר עטיפת האלבום מתכתבת עם סצנת נחיתת החללית על הירח מתוך הסרט.
המוזיקה לאלבום נכתבה בהשראת הסרט, וכפס-קול לסרט.
בסדרה "אוגי והמקקים" ישנו פרק המבוסס על סרט זה.
הסרט, ובפרט הסצנה בה החללית נוחתת בעינו של הירח, מופיעים בספר "התגלית של הוגו קברה" מאת בריאן סלזניק, וכן בסרט "הוגו" שמבוסס עליו.
באחד מפרקי "הפיג'מות" כשגרי נבחר לטוס לחלל, הוא מדמיין את המסע כמו בסרט.
מסע 11 הערים (בהולנדית: Elfstedentocht) הוא אירוע של מרוץ תחרותי והחלקה עממית על גבי קרח טבעי, המתקיים בצפון הולנד.
מסלול האירוע, באורך של כ-200 קילומטרים, מתקיים על גבי נהרות, אגמים ותעלות קפואים.
הוא מתמשך בין 11 ערים היסטוריות במחוז פריסלנד בצפון המדינה.
מטעמי בטיחות מוגבל מספר המשתתפים באירוע (200 בתחרות, 16 אלף בהחלקה העממית על הקרח) והוא מתקיים רק בחורפים שבהם מגיע עובי הקרח לאורך המסלול ל-15 סנטימטרים לפחות.
על כן הוא יצא לפועל רק 15 פעמים, לראשונה ב-1909 ולאחרונה ב-1997. קיומו של האירוע מעורר התרגשות גדולה בהולנד ונוכח בו קהל צופים המונה עד ל-2 מיליון איש.
החלקה על הקרח בין 11 הערים במחוז פריסלנד מוכרת בהולנד כבר מן המאה ה-18. הרעיון לאירוע נהגה על ידי פים מולייה (Pim Mulier), אחד מאבות הספורט ההולנדי.
לאחר האירוע הראשון ב-1909 נוסדה "אגודת 11 הערים הפריזיות", המארגנת מאז את האירוע.
מסלול האירוע מתחיל ומסתיים בקרבת לייוורדן, עיר הבירה של המחוז.
הביקוש להשתתפות באירוע גדול תמיד ממספר המקומות הזמינים, ועל כן נערכת הגרלה בין המבקשים להשתתף בו.
כאשר מגיע עובי הקרח למידה הדרושה מתחיל האירוע בתוך 48 שעות.
נשים הורשו להשתתף בתחרות המקצועית של האירוע לראשונה רק ב-1985.
האירוע יצא לפועל במשך השנים בטמפרטורות שנעו בדרך כלל בין אפס ל-12 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
האירוע של 1963 הפך לאגדה לאחר שרק 69 מבין 10,000 משתתפים הצליחו לסיים את ההחלקה על המסלול עקב תנאי מזג אוויר קשים - קור של 18 מעלות צלזיוס מתחת לאפס ורוח עזה.
מנצח התחרות באותה שנה הפך לגיבור לאומי.
לעומת זאת, אירוע 1985 נקטע באיבו עקב הפשרת הקרח.
משך זמן סיום המסלול באירוע הראשון היה 13 שעות ו-50 דקות.
זמן זה הלך ופחת עם השנים בעקבות שיפורים בציוד ובאימונים של המשתתפים והגיע ב-1997 ל-6 שעות ו-49 דקות.
כיוון שהאירוע הוא כה נדיר, מעוררים סיכויי קיומו עניין רב, התרגשות ותשומת לב תקשורתית גדולים בהולנד מדי חורף, והם דוחקים מפניהם כמעט כל עניין אחר.
כאשר מוכרז על קיום האירוע מתקבץ בפריסלנד קהל צופים רב, הנהנה מאווירת הפסטיבל המתעוררת סביבו.
הערב שלפני תחילת האירוע זכה לשם "ליל ליווארדן" ובו מתקיימת בעיר מסיבת רחוב ענקית.
מאז 1912 מתקיים גם "מסע האופניים של 11 הערים", אך בהיותו בלתי תלוי בעובי הקרח הוא יצא לפועל מאז כמעט בכל שנה.
האירוע, המתקיים בפריסלנד סמוך לחג הפסחא, פופולרי מאוד גם הוא בהולנד.
מטעמי בטיחות הוא חדל להתקיים כתחרות ומתרחש כאירוע עממי בלבד.
אורך המסלול שלו הוא 240 קילומטרים וההשתתפות בו מוגבלת ל-15 אלף משתתפים.
מסע ארוך אל תוך הלילה הוא מחזה אמריקאי מאת יוג'ין או'ניל.
דרמה ריאליסטית משפחתית, הנטועה עמוק בביוגרפיה האישית של המחזאי, ומטפלת בנושאים מורכבים של התמכרות, תקשורת, בדידות ורגשות-אשם.
המחזה נחשב ליצירת-המופת של או'ניל – זוכה פרס נובל לספרות (והמחזאי האמריקאי היחיד המחזיק בתואר זה) – זיכה את מחברו באחד מארבעת פרסי הפוליצר שלו, והועלה בעשרות הפקות ברחבי העולם.
המחזה מגולל את סיפורה של משפחת טיירון וקורותיה בבית-הקיץ שלה במשך יום ולילה אחד באוגוסט 1912 – החל משעות הבוקר ועד לשעות ה"קטנות" של הלילה.
מבעד לשיחות טעונות ונוקבות בין הדמויות צפים ועולים אירועי העבר והצללים הרודפים את בני המשפחה בהווה: טיירון האב, שחקן שייקספירי בדימוס; מרי האם, המכורה קשות למורפיום; ג'יימי הבן הגדול, אלכוהוליסט הולל ושחקן כושל; ואדמונד הבן הצעיר, בעל נפש של משורר, והוא גם בן-דמותו הביוגרפית של המחזאי.
הסודות הנחשפים במרוצת היממה וההתעמתויות הקשות שהם מעוררים בבית, ממוססים אט אט את התמונה המשפחתית האידילית לתוך שבר אישי ובינאישי בלתי-הפיך – עד לסוף המר.
"מסע ארוך אל תוך הלילה" הוא מסע אל העבר הביוגרפי של משפחת המחזאי, וכדברי האם מארי, זהו לאמיתו של דבר מסע אל ההווה, בעוד שההווה הוא גם העתיד.
כל אחד מארבעת אנשי המשפחה הוא או היא, בעלי אישיות ייחודית ובדידות משלו, אך הקשר המשפחתי החזק כובל אותם לגורל אחד, והם בורחים אל האלכוהול והסמים הממכרים שמשכיחים להם את הקשיים ומאפשרים להם להתעלם מהם.
"וכי מי זה רוצה לראות את החיים כשאפשר להתעלם מהם?!" אומר אדמונד, הבן הצעיר, שהוא בעצם בן דמותו של המחזאי.
האשמה העיקרית נופלת בהכרח על אמריקה הקפיטליסטית.
טיירון האב השחקן המצליח מכר את כישרונו האמנותי ויצירתו לאיל הכסף אותו הוא עובד באדיקות ובקמצנות ראויה לשמה.
מארי, האם היפה והמרשימה מתמכרת בעזרת המורפיום לעולמה הקודם בבית הספר של המנזר, לנגינתה המצטיינת על הפסנתר, ובעיקר לבית הילדות האידיאלי שהיה לה בראשות אב מעריץ ומפנק.
שני הבנים נותנים ביטוי מובהק לדקדנטיות שפשטה אז באירופה בראשית המאה העשרים, הבכור מצטט את אוסקר ווילד והצעיר את ניטשה ובודלר, ושניהם מובטלים ומכורים לשתייה המרה, כאביהם.
בין האחים מתבטאים לחילופים רגשות אהבה מתמסרת לצד רגשות קנאה בוערת.
המחזה, כותב המשורר ומבקר התיאטרון עזרא זוסמן, אינו חף מכשלים בימתיים כמו מונולוגים ארוכים, ווידויים טרחניים שחוזרים על עצמם ואפילו מזוכיזם חושפני, אך אין להתעלם מהלהט הנפשי והמוסרי של המחזאי שהפך את במת התיאטרון "לבמת בית-דין של הנפשות הנידונות למשפט".