tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהצגה כיכבו ליאור דטאוקר בתור פינוקי ונתן נתנזון בתור מרקו הקוסם.
פינוציטוזה , שתיית תא או גמענות היא מכניזם שבו התא מעכל נוזל חוץ תאי ומומסים, על ידי אינבגינציה של ממברנת התא החיצונית.
בדרך זו נוצרת שלפוחית קטנה, שתוכנה עובר פירוק בתוך התא החי כך שיוכל לשמש אותו לצרכיו הביולוגיים.
כמעט כל תא חי מבצע פינוציטוזה לשם שימוש במומסים מהנוזל החוץ תאי.
פינוציטוזה היא צורת אנדוציטוזה שאינה סלקטיבית של נוזל חוץ תאי.
בניגוד לאנדוציטוזה הסלקטיבית, שבה מתרחשת אינבגינציה של חומרים לתוך התא בתיווך קולטנים על פני הממברנה, בפינוציטוזה הנוזל החוץ תאי נבלע כשהוא, מבלי שקולטנים יבררו את החומר המבוקש.
ישנם שני מנגנונים אפשריים ליצירת שלפוחיות פינוציטוזיות.
מנגנון ראשון הוא בתיווך חלבונים שעל ממברנת התא, כדוגמת חלבוני קלתרין.
החלבונים, שנפוצים במעין בורות על פני הממברנה החיצונית (coated pits), "צובטים" את הממברנה ויוצרים גומחה שלבסוף מתאחה לשלפוחית בבסיסה.
שניות לאחר יצירת השלפוחית, מעטה החלבונים מוסר והיא מתאחה עם האנדוזום המוקדם, כך שתוכן השלפוחית מפורק לאבני בניין בליזוזום.
אבני הבניין נשפכים לציטופלזמה מהליזוזום, ומשמשים את התא החי.
חלבוני הקלטרין עובדים ללא קולטנים מקשרים, כך שתוכן השלפוחית שנוצרת אינו ספציפי.
מנגנון נוסף לפינוציטוזה נפוץ בתאים אנדותלאליים שבכלי הדם וכן בתאי שריר חלק, פיברובלסטים ואדיפוציטים.
מדובר בפינוציטוזה בעזרת מערוניות (Caveolae), שמופיעות כמעט בכל סוגי התאים.
בממברנת התא החיצונית, ישנם מבנים עשירים במולקולות הידרופוביות כגון כולסטרול וגליקוספינגוליפידים, שהם שומנים רוויים ולכן רמת נוזליותם נמוכה מאשר שאר הממברנה.
מסיבה זו קיבלו את שמם: רפסודות ליפידים (lipid rafts).
קיימים שני סוגים של רפסודות ליפידים: מישוריות ושקועות.
הרפסודות השקועות, שנקראות גם מערוניות (caveolaes), מכילות חלבונים ייחודיים בשם קייבאולינים (caveolins), שיכולים להתאגד בקבוצות.
המערוניות נוצרות במערכת הגולג'י וייחודן הוא שהן יכולות להינתק מהממברנה החיצונית ולחזור לפנים התא, למיחזור, כשהן נושאות עמן את התוכן החוץ תאי שהוכנס באינבגינציה.
קצב היווצרות שלפוחיות בצורת פינוציטוזה משתנה מתא לתא, בהתאם לתפקידו.
למשל, מקרופאג מעכל נוזל חוץ תאי שנפחו כ-25% מנפח התא השלם בכל שעה.
מאחר שממברנת התא החיצונית צריכה לשמור על היקף מסוים, האזורים שהופרדו ממנה על ידי אינבגינציה, צריכים להיווסף על ידי אקסוציטוזה.
מסיבה זו, אנדוציטוזה מכל סוגיה ואקסוציטוזה נחשבים לתהליכים משלימים.
פינוי אוכלוסייה בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה (אווקואציה) הוא שמָן של מספר פעולות שנקטה ברית המועצות לפינוי התעשייה הכבדה והקלה, ייצור מזון, ואוכלוסייה הרחק מהחזית בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביום השלישי לפלישת גרמניה לרוסיה הוקמה בהוראת סטלין ועדת הפינוי (Совет по эвакуации при СНК СССР), וזו דנה באופן שבו יפונו הכלים הנדרשים ללחימה מחוץ לטווח סכנה.
בראש הוועדה הועמד לזר קגנוביץ'.
ב-3 ביולי 1941 השתנה הרכב הוועדה ובראשה הועמד ניקולאי שברניק.
בעקבות פעילות הוועדה בשנים 1941-1942 פונו כ-17 מיליון תושבים.
כמו כן פונו 2593 מפעלים (70% מהם פונו לאורל, מזרח סיביר, אסיה המרכזית וקזחסטן) השאר לאזור ולגה (כיום חלק מהמחוז הפדרלי של הוולגה) ומערב סיביר.
מפעלים אלו היו כ-30% מיכולת תעשייתית של ברית המועצות לפני תחילת המלחמה.
המפעלים באזורי הפינוי הוקמו בהליך מזורז לרוב בבניינים ארעים ובמהלך שנת 1942 כבר החלו ביצור תוצרת לטובת החזית.
כמו כן פונו כ-40% מהכוח העובד של המדינה שכלל מהנדסים, טכנאים ומפעילי מכונות עבור תעשייה זו.
השפעת הפינוי על האזורים שאוכלוסייה פונתה אליהם
מקובל לקשר את עליית התיאטרון והבלט בקזחסטן וברפובליקות אחרות באסיה המרכזית לתנופה שקיבלו בעקבות הגעת אמנים ממערב רוסיה בתקופת המלחמה.
בנוסף לכך, האזורים זכו לגידול משמעתי בתשתית התחבורתית, התעשייתית ועוד.
פינוי אוכלוסייה בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה הוא תהליך בו פונו אוכלוסייה, סחורות וממון בתחילת מלחמת העולם השנייה מחוץ לטווח ההפצצות.
בין השנים 1939–1941 פונו מרבית ילדי בריטניה מלונדון וערים מופצצות אחרות לאזורי ספר, הועברו סחורות ומשאבים מחוץ לטווח הפצצות בבריטניה ולמושבות בריטיות אחרות.
במסגרת מבצע Pied Piper שהתחיל ב-1 בספטמבר 1939 הועברו כ-3.5 מיליון תושבים, בהם כ-1.4 מיליון ילדים, במהלך יוני 1940 הועברה אוכלוסייה מהחוף המזרחי והמערבי מחשש ממבצע ארי-הים ובספטמבר פונו הערים שהושפעו מהבליץ.
פינוקיו הוא דמות בדיונית איטלקית וגיבורו של הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" (1883) מאת הסופר האיטלקי קרלו קולודי מפירנצה, טוסקנה.
על פי העלילה, את פינוקיו גילף נגר בשם ג'פטו שהתגורר בכפר טוסקני.
פינוקיו נוצר כבובת עץ, אך החל מן הפרק העשרים וחמישה הוא חולם להיות ילד אמיתי.
הוא ידוע באפו אשר מתארך בכל פעם שהוא משקר.
פינוקיו הוא אייקון תרבותי, ואחת מהדמויות שעובדו בתדירות הגבוהה ביותר בספרות הילדים.
סיפורו עובד למדיות רבות, שהידועה בהן הוא הסרט "פינוקיו" של חברת וולט דיסני משנת 1940.
קולודי השתמש לעיתים קרובות בניב טוסקני איטלקי בספרו.
השם פינוקיו הוא שילוב של המילים האיטלקיות פינו (אורן), ואוקיו (עין); פינו הוא גם קיצור של ג'וזפינו, הקטנה לג'וזפה (הצורה האיטלקית של השם העברי יוסף); אחד מהגברים שהשפיעו רבות על קולודי בצעירותו היה ג'וזפה איאצ'י, מומחה בולט לכתבי יד איטלקיים שפיקח על קולודי בחנות הספרים ליברריה פיאטי בפירנצה.
ג'פטו, שמו של יוצרו ואביו של פינוקיו, הוא צורה מוקטנת הנפוצה בטוסקנה עבור השם האיטלקית ג'וזפה (יוסף, בעברית).
האפיון של פינוקיו משתנה בין פרשנויות, אך מספר היבטים עקביים בכל העיבודים: פינוקיו הוא בובה, היוצר של פינוקיו הוא ג'פטו ואפו של פינוקיו מתארך כשהוא משקר.
פינוקיו ידוע כבעל אף קצר שמתארך כאשר הוא בלחץ (פרק 3), במיוחד בשכיבה.
בסיפור המקורי, קולודי מתאר אותו כ"נוכל", "אימפקט", "חסד" (אדם שובב או סורר), "חרפה", "ראגמאפין" ו"נוכל מאומת", אפילו אביו, הנגר ג'פטו, מתייחס אליו כאל "ילד עלוב".
עם היוולדו, פינוקיו מיד צוחק בלעג בפניו של יוצרו, וגונב את הפאה של הזקן.
התנהגותו הרעה של פינוקיו, במקום להיות מקסימה או חביבה, נועדה לשמש אזהרה.
קולודי התכוון במקור שהסיפור, שפורסם לראשונה ב-1881, יהיה טרגדיה.
זה הסתיים בהוצאת הבובה להורג, כשאויביו של פינוקיו, השועל והחתול קושרים את זרועותיו, מעבירים לולאה סביב גרונו ותולים אותו מענף של עץ אלון.
פינוקיו הוא מריונטה מעץ (בובה שמתפעלת בעזרת חוטים) ולא בובת יד (שנשלטת ישירות מבפנים על ידי ידו של הבובה).
עם זאת, פיסת העץ ממנה הוא נגזר מונפשת, ולכן פינוקיו נע באופן עצמאי.
לעיתים קרובות הוא נסחף לחברה רעה ונוטה לשקר.
האף שלו יתארך יותר ויותר ברגע שהוא יתחיל לשקר לאחרים.
בגלל המאפיינים האלה, הוא מוצא את עצמו לעיתים קרובות בצרות.
פינוקיו משנה את הרומן: הוא מבטיח לפיה עם שיער טורקיז להפוך לילד אמיתי, בורח עם קנדלוויק לארץ הצעצועים, הופך לחמור, מצטרף לקרקס ושוב הופך לבובה.
בפרק האחרון, מתוך פיו של הכלב האיום עם ג'פטו, פינוקיו סוף סוף מפסיק להיות בובה והופך לילד אמיתי (בזכות התערבותה של הפיה בחלום).
ברומן, פינוקיו מתואר לעיתים קרובות עם כובע מחודד, ז'קט וזוג מכנסיים צבעוניים עד הברך.
בגרסת דיסני, המראה שונה; הדמות לבושה בסגנון טירולי, עם לדרהוזן וכובע עם נוצה.
אפו של פינוקיו הוא המאפיין הידוע ביותר שלו.
הוא מתארך כשהוא מספר שקר (פרק 16).
קולודי עצמו, במשחק Note, טוען כיצד "כדי להסתיר את האמת של פרצוף חיה ספקולום (מראה הנשמה) [...] מתווסף לאף האמיתי עוד אף מעיסת נייר".
עם זאת, יש חוסר עקביות, כי האף שלו גדל כאשר הוא גולף לראשונה על ידי ג'פטו, מבלי שפינוקיו שיקר.
האף מופיע רק כמה פעמים בסיפור, אבל הוא חושף את כוחה של הפיה הכחולה על פינוקיו כשהוא מתנהג בחוסר צייתנות.
לאחר שהילד נאבק ובכה על אפו המעוות, הפיה הכחולה מזמינה נקרים לנקר אותו בחזרה לגודלו הטבעי.
כמה מנתחי ספרות תיארו את פינוקיו כגיבור אפי.
כמו גיבורים ספרותיים מערביים רבים, כמו אודיסאוס, פינוקיו יורד לגיהנום; הוא גם חווה לידה מחדש באמצעות מטמורפוזה, מוטיב נפוץ בספרות הפנטזיה.
לפני כתיבת פינוקיו, קולודי כתב מספר סיפורי ילדים דידקטיים עבור איטליה המאוחדת אז, כולל סדרה על ילד סורר שעובר חוויות משפילות בזמן טיול בארץ, בשם Viaggio per l'Italia di Giannettino ('מסעו של ג'וני הקטן דרך איטליה').
לאורך כל פינוקיו, קולודי מייסר את פינוקיו על חוסר הסיב המוסרי שלו ודחייתו המתמשכת מאחריות ורצון בכיף.
המבנה של סיפורו של פינוקיו עוקב אחר סיפורי העם של איכרים שיוצאים לעולם אך אינם מוכנים באופן נאיבי למה שהם מוצאים ונקלעים למצבים מגוחכים.
בעת כתיבת הספר הייתה זו בעיה חמורה, שנבעה בין השאר מתיעוש איטליה, שהוביל לצורך גובר בכוח עבודה אמין בערים; הבעיה החריפה בעקבות דרישות דומות, פחות או יותר בו-זמניות, לעבודה בתיעוש של מדינות אחרות.
השפעה מרכזית אחת הייתה ההגירה של חלק גדול מהאיכרים האיטלקיים לערים ולמדינות זרות כמו ארצות הברית.
הציוויים העיקריים הנדרשים מפינוקיו הם לעבוד, להיות טוב וללמוד.
ובסופו של דבר, נכונותו של פינוקיו לפרנס את אביו ולהתמסר לדברים הללו הופכת אותו לילד אמיתי עם נוחות מודרנית.
הסוד של פינוקיו (1894) מאת ג'מה מונגיארדיני-רמבדי, שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1913 בשם פינוקיו מתחת לים.
פינוקיו באפריקה (1903) מאת יוגניו צ'רוביני.
הלב של פינוקיו (1917) מאת פאולו לורנציני.
פינוקיו באמריקה (1928) מאת אנג'לו פטרי.
מצעד בובות (1932) מאת קרול דלה צ'יזה.
רומן הילדים מפתח הזהב, או הרפתקאות בוראטינו (1936) הוא שחזור חופשי של סיפור פינוקיו מאת הסופר הרוסי אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי.
חלק מההרפתקאות נגזרות מקולודי, אך רבות מהן הושמטו או הוסיפו.
פינוקיו (בוראטינו) לא עושה רפורמה בעצמו ולא הופך לאדם אמיתי.
עבור טולסטוי, פינוקיו כבובה הוא מודל חיובי להתנהגות יצירתית ולא קונפורמיסטית.
אסטרו-בוי (鉄腕アトム, Tetsuwan Atomu) (1952), סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואיירה על ידי אוסמו טזוקה, משחזרת באופן רופף את נושא פינוקיו.
פינוקיו בוונציה (1991) מאת רוברט קובר.
פייבלס (קומיקס) (2002 - הווה), סדרת קומיקס מאת ביל ווילינגהם מציגה את פינוקיו כמי שנאלץ לצאת ממולדתו הקסומה אל המאה ה-21.
קבולסקי, מציגה שחזור של הרפתקאות פינוקיו עם גיבור העל הרובוטי בשם ויז'ן בתפקיד פינוקיו.
עצמות עץ (2012) מאת סקוט ויליאם קרטר מתאר סיפור בדיוני שלא סופר על פינוקיו, עם טוויסט אפל.
פינו, כפי שהוא נודע לאחר שהפך לילד אמיתי, גילה שיש לו את הכוח להחיות בובות בעצמו.
פינוקיו מאת פינוקיו (2013) מאת מייקל מורפורגו.
פינוקיו היה הנושא של הרומן הסאטירי מ-2015 Splintered: A Political Fairy Tale מאת תומאס לונדון.
נסיך העץ (2017) ואדון המפלצות (2017) מאת ג'ון קלוד במיס מתאימים את הסיפור למסגרת מדע בדיוני.
פינוקיו הופיע לראשונה בעיבוד קולנועי בפינוקיו (1911), סרט ראינוע איטלקי בלייב אקשן, בבימויו של ג'וליו אנטמורו.
הדמות מבוצעת על ידי הקומיקאי הצרפתי-איטלקי פרדיננד גיום.
עיבוד מ-1936 להרפתקאות פינוקיו (Le adventure di Pinocchio) תוכנן באיטליה על ידי ראול ורדיני ואומברטו ספאנו, אך הוא מעולם לא הושלם לחלוטין והוא נחשב לאבוד.
רק התסריט המקורי וכמה פריימים סטילס הם כל מה ששרד את הסרט.
מפתח הזהב (זולוטי קליאוצ'יק) הוא סרט רוסי משנת 1939 המשלב אנימציה של לייב אקשן וסטופ מושן, בבימויו של אלכסנדר פטושקו.
הסיפור מבוסס על הרומן "מפתח הזהב, או הרפתקאותיו של בוראטינו" (1936) מאת אלכסי ניקולאייביץ' טולסטוי.
פינוקיו (בוראטינו) היא בובה המדובבת על ידי השחקנית אולגה שגנובה-אוברסטסובה.
פינוקיו דובב על ידי דיקי ג'ונס.
הסרט נחשב לאחד מהסרטים המוצלחים ביותר של דיסני שנעשו אי פעם, ולאחד מסרטי האנימציה הגדולים בכל הזמנים, עם דירוג נדיר של 100% באתר Rotten Tomatoes.
בעיבוד למשחק הווידאו של הסרט, פינוקיו חי (בעיקר) את אותו תפקיד כמו הסרט, נוסע בעולם מלא בפיתויים ונאבק בכוחות שונים.
גלגול דיסני זה שימש מאוחר יותר ב"מי הפליל את רוג'ר רביט", בדיבובו של פיטר וסטי; ו"בית העכבר", בדיבובו של מייקל וולש; כמו גם הופעת קמע ב"אלאדין", "חיית המחמד של המורה" ו"פלונטר", סדרת הטלוויזיה "מיקי מאוס" ו"ראלף שובר את האינטרנט".
פינוקיו הוא דמות משנה, המדובב על ידי סת' אדקינס, בסדרת משחקי הווידאו "Kingdom Hearts".
הוא משחק תפקיד מרכזי במשחק הראשון שמהווה שם, "Kingdom Hearts: Chain of Memories", ו-"Kingdom Hearts 3D: Dream Drop Distance", בעוד ב-"Kingdom Hearts II" הוא מופיע במהלך פלאשבק בשלבים המוקדמים.
ב-"Kinect Disneyland Adventures", הוא מופיע כדמות מפגש ושלום ב-Fantasyland ויש לו מספר קווסטים עבור השחקן.
ב-Epic Mickey: Power of Illusion פינוקיו מוצג כאחת מדמויות דיסני האייקוניות הרבות שנחטפו על ידי המכשפה המרושעת מיזרבל במזימתה לשלוט בעולמן; הוא כלוא לצד ג'יני במערת הפלאים עד שבסופו של דבר ניצל על ידי מיקי מאוס.
בשנות ה-90 המוקדמות, השמועה היא שאלייז'ה ווד גילם את גרסת הנער האמיתית של פינוקיו בקטעי הלייב אקשן לסדרות החינוכיות המעודכנות של ג'ימיני קריקט I'm No Fool and You, בנוסף למכנסיים הקצרים החדשים של I'm לא טיפש.
ב-2022 גילם בנג'מין אוון איינסוורת' את פינוקיו ברימייק של דיסני לייב אקשן/CGI לסרט האנימציה.
השחקן ילד הראשון שגילם את פינוקיו היה אלסנדרו טומיי בסרט האיטלקי "הרפתקאות פינוקיו" משנת 1947, בבימויו של ג'אנטו גווארדונה.
הקומיקאי האיטלקי טוטו גילם את פינוקיו בסרט "טוטו בצבע" משנת 1952.
השחקן מל בלאנק דיבב את פינוקיו בעיבוד רדיו לסיפור מ-1953. זהו העיבוד השני של פינוקיו עם מל בלאן מעורב, שכן בלאן דיבב את גדעון החתול בסרט דיסני מ-1940 עד שכל השורות שלו נמחקו, מלבד שלושה שיהוקים.
"הרפתקאות בוראטינו" (Priklyucheniya Buratino) הוא סרט אנימציה סובייטי משנת 1959 בבימויו של דמיטרי בביצ'נקו ואיוון איבנוב-ואנו.
הסיפור מבוסס על הרומן "מפתח הזהב", או הרפתקאות בוראטינו (1936) מאת אלכסי ניקולאייביץ' טולסטוי.
פינוקיו (בוראטינו) מדובב על ידי השחקנית נינה גוליאיבה ובגרסה המקוצרת ב-1998 בדיבוב אנגלי (פינוקיו ומפתח הזהב), על ידי השחקן ילד ג'וזף מאזלו.
ב"פינוקיו" (1965), הדמות מוצגת על ידי השחקן ג'ון ג'וי.
בסרט האנימציה הבלגי-אמריקאי "פינוקיו בחלל החיצון" (1965), הדמות מדובב על ידי השחקן פיטר לייזר.
"פינוקיו" (הרפתקאותיו של טורלי) (1967) הוא סרט מזרח גרמני, בבימויו של וולטר בק.
פינוקיו (טורלי) היא בובה, המדובבת על ידי השחקנית ג'ינה פרסקוט.
בסצנת הסיום, כילד, מגלם אותו אוה תיליש.
"הרפתקאות פינוקיו" (בובה אחת בשם פינוקיו, 1972) הוא סרט אנימציה איטלקי, שכתב וביים ג'וליאנו צ'נסי.
פינוקיו מדובב על ידי השחקנית רוברטה פלדיני עם פמלין פרדין עושה דיבוב קולו באנגלית.
"פינוקיו ומופע הקסמים שלו" הוא סרט אמריקאי משנת 1976. פינוקיו היא בובה, המדובבת על ידי השחקנית אלן פרינס.
"הרפתקאות בוראטינו" (פריקליוצ'ניה בוראטינו) הוא סרט מוזיקלי סובייטי לילדים משנת 1975 בבימויו של ליאוניד נצ'ייב.
את פינוקיו (בוראטינו) מגלם השחקן הילד דמיטרי איוסיפוב.
Si Boneka Kayu, Pinokio (פינוקיו בובת העץ) הוא הסרט המוזיקלי האינדונזי משנת 1979, בבימויו של ווילי וויליאן, שנכתב על ידי אימאם טנטובי ומבוסס על הסיפור המקורי עם כמה עיבודים נוספים.
את פינוקיו מגלם השחקן והקומיקאי האינדונזי אטנג.
פינוקיו הופיע בסרט המוזיקלי של הטלוויזיה הצרפתית-הולנדית (1983), "אבאקדאברה", בבימויו של ריאן ואן ויז'ק.
גילם אותו השחקן ניקו האק.
"פינוצ'ו" הוא סרט ארגנטינאי משנת 1986, בבימויו של אלחנדרו מאלוביץ'.
את פינוקיו מגלמת שחקנית סולדד סילבירה.
פינוקיו הופיע בסרט האנימציה האפי של Filmation משנת 1987 "פינוקיו וקיסר הלילה", בדיבובו של סקוט גריימס.
באנימציה "הרפתקאות פינוקיו" משנת 1988, בבימויו של איפי קורי וג'ים טרי, פינוקיו מדובב על ידי השחקנית דניאל רומיאו.
הוא מופיע בסרט האנימציה "החידה הקסומה" משנת 1991.
פינוקיו הופיע בעיבוד ישיר לווידאו משנת 1993 של GoodTimes Entertainment, בדיבובו של ג'ני אליאס.
הוא הופיע בסרט האימה "נקמתו של פינוקיו" (1996) בגילומו של ורן טרויר ובדיבובו של דיק בילס.
הוא הוצג על ידי ג'ונתן טיילור תומאס בסרט "הרפתקאות פינוקיו" (1996).
תומאס גם השמיע את צורת הבובה של הדמות הראשית.
בסרט ההמשך "הרפתקאותיו החדשות של פינוקיו" משנת 1999, גילם את פינוקיו גבריאל תומסון (שגם השמיע את צורת הבובות שלו).
הוא הוצג על ידי השחקן כרמלו בנה בסרט הטלוויזיה האיטלקי "פינוקיו או מחזה ההשגחה" (1999).
השחקן ילד סת' אדקינס גילם את פינוקיו בסרט המוזיקלי בטלוויזיה "ג'פטו" (2000).
השחקן רוברטו בניני גילם את פינוקיו בסרט האיטלקי "פינוקיו" משנת 2002, בעוד את קול המדובבים האנגלי סיפק ברקין מאייר.
"פינוקיו 3000" הוא סרט אנימציה ממוחשבת קנדית-צרפתית-ספרדית משנת 2004, בבימויו של דניאל רוביצ'או.
פינוקיו, רובוט שנבנה על ידי ג'פטו, מדובב על ידי השחקנית הקנדית סוניה בול באנגלית.
בעיבוד האנימציה האיטלקי "פינוקיו" משנת 2012, בבימויו של אנצו ד'אלו, פינוקיו מדובב על ידי השחקן הילד גבריאלה קפריו בגרסה המקורית האיטלקית.
בדיבוב האנגלי הוא מדובב על ידי השחקן ילד רוברט ניילור במהדורה הקנדית, ועל ידי הזמר ג'וני אורלנדו באמריקאי.
שחקן הילדים פדריקו אילפי גילם את פינוקיו בסרט הלייב-אקשן האיטלקי "פינוקיו" (2019), בשיתוף, בימוי והפקה של מתאו גארונה.
איפור תותב שימש כדי להפוך את אילפי לבובה.
אילפי גם דיבב את עצמו בגרסה באנגלית של הסרט.
פאולי שור מדבב את פינוקיו בסרט האנימציה הישירה ל-DVD משנת 2022 "Pinocchio: A True Story" ("פינוקיו: סיפור נכון").
בנג'מין אוון איינסוורת' מדבב את פינוקיו בסרט הלייב אקשן "פינוקיו" שעלה לשידור בדיסני+ ב-2022.
גרגורי מאן מדבב את פינוקיו בסרט האנימציה של גיירמו דל טורו, גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו, שעלה לשידור בנטפליקס בדצמבר 2022.
המוזיקאי והקומיקאי ספייק ג'ונס גילם את פינוקיו בעיבוד הטלוויזיה הראשון, גרסה סאטירית ששודרה ב-24 באפריל 1954 כפרק של המופע של ספייק ג'ונס.
פינוקיו הוצג על ידי אנדרו אירווין בן ה-13 בתור 'נוקי' בסדרת הילדים של ITV משנת 1955 "Round at the Redways" ("סיבוב בכבישים האדומים").
מיקי רוני היה פינוקיו בעיבוד המוזיקלי בטלוויזיה "פינוקיו" (1957), בבימויו של פול בוגארט, שודר ב-13 באוקטובר 1957.
בסדרת הטלוויזיה האיטלקית "הרפתקאות פינוקיו" משנת 1959, בבימויו של אנריקו ד'אלסנדרו וצ'זארה אמיליו גסליני, גילם פינוקיו קרלו צ'מבי.
"הרפתקאותיו החדשות של פינוקיו" (1960–1961) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מצוירת.
פינוקיו מדובב על ידי השחקנית ג'ואן פאולר.
De avonturen van Pinokkio (הרפתקאות פינוקיו) (1968-1969) היא מיני סדרת טלוויזיה הולנדית.
את פינוקיו מגלמת שחקנית וייטקה ואן דורט.
טאצונקו הפקות יצרה סדרת אנימה בת 52 פרקים בשם "הרפתקאות פינוקיו", ששודרה לראשונה בשנת 1972. לסדרה זו יש נושא אפל וסדיסט מובהק יותר, והיא מציגה את הדמות הראשית פינוקיו (מוקו) כסובלת מהתעללות ופיזית מתמדת.
פינוקיו דובב על ידי השחקנית יוקו מארויאמה ובגרסה שדובבה באנגלית ב-1992 על ידי השחקן ת'ור ביסופריק.
"פינוקיו" (1968) הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי אמריקאי, בבימויו של סיד סמית'.
היא שודרה ב-8 בדצמבר 1968 בסדרה היכל התהילה של הולמרק.
את פינוקיו מגלם השחקן פיטר נואן.
"הרפתקאות פינוקיו" (1972) Le adventure di Pinocchio, היא מיני סדרת טלוויזיה איטלקית, שנכתבה ובוימה על ידי לואיג'י קומנצ'יני.
פינוקיו הוצג על ידי השחקן הילד אנדריאה בלסטרי.
בשנת 1973 הופיע פיקולו, קאיג'ו המבוסס על פינוקיו, בפרק 46 של אולטראמן טארו.
סדרת אנימה נוספת בכיכובו של פינוקיו, בשם "Piccolino no Bōken", הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה ב-1976.
"פינוקיו" הוא סרט מוזיקלי טלוויזיה אמריקאי משנת 1976, בבימויו של רון פילד וסיד סמית', שודר ב-27 במרץ 1976. פינוקיו מוצג על ידי שחקנית סנדי דנקן.
ב-1976 הופיע פינוקיו בקטע של חדשות פלאש ב"רחוב סומסום", בביצועו של פרנק אוז.
פינוקיו היא מיני סדרת טלוויזיה בריטית משנת 1978 שהופקה על ידי ה-BBC בארבעה פרקים, בבימויו של בארי לטס.
פינוקיו היא בובה המדובבת על ידי השחקנית רוזמרי מילר.
בסצנה האחרונה, הוא מוצג על ידי השחקן הילד ג'ושוע ווייט.
ב-1980 הופיע פינוקיו בפרק "סניור ואנס" של "החבובות", בביצועו של סטיב ויטמייר.
הבובה שלו נבנתה על ידי בוב פיין.
באנימציה "חג המולד של פינוקיו" משנת 1980, בבימויו של ז'ול באס וארתור רנקין ג'וניור, פינוקיו מדובב על ידי השחקן הילדי טוד פורטר.
פינוקיו (1984) הוא פרק מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Faerie Tale Theatre" (תיאטרון הבובות), בבימויו של פיטר מדאק.
את פינוקיו מגלם השחקן פול רובנס.
פינוקיו הופיע בפרק משנת 1997 בסדרת האנימציה "Happily Ever After Fairy Tales for Every Child" (באושר ועושר אגדות לכל ילד), בדיבובו של השחקן ויל סמית'.
שחקן הילד סת' אדקינס גילם את פינוקיו בסרט המוזיקלי בטלוויזיה ג'פטו (2000) וככוכב אורח, בפרק של המופע של דרו קארי, שודר ב-1 במרץ 2000. הוא גם דיבב את הדמות במשחק הווידאו "Kingdom Hearts" (2002).
השחקן ילד רובי קיי היה פינוקיו בסרט הטלוויזיה בן שני הפרקים "פינוקיו" (2008), בבימויו של אלברטו סירוני.
פינוקיו הופיע ב-2010 בסדרת הטלוויזיה המצוירת "סימסאלה גרים" בפרק באותו השם.
פינוקיו היא דמות חוזרת בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" (2011–2016).
הוא מופיע בסטוריברוק בדמותו של אדם מסתורי בשם אוגוסט בות' (בגילומו של איון ביילי).
ביער הקסום, את האני הצעיר שלו מגלם ג'ייקוב דייוויס, אבל הוא שוחרר לעולמנו לפני הקללה על ידי ג'פטו; ג'פטו הואשם ביצירת ארון קסמים כדי לאפשר לשלגיה ולגיבורת הסדרה אמה סוואן להימלט מהקללה, אך ג'פטו סידר לפינוקיו להיכנס לארון במקום שכן חשש שבנו יפסיק להתקיים אם הקללה תוטל כמו שם.
לא הייתה שום דרך עבורו להיוולד ללא קסם.
אוגוסט מתחיל לחזור למצב העץ שלו לקראת סוף העונה הראשונה בגלל האנוכיות שלו, אבל בעקבות כמעט מותו על ידי תמרה, הפיה הכחולה החזירה את פינוקיו לעצמי הילד שלו בגלל החמלה והאומץ שלו והוא חוזר לחיות עם ג'פטו.
בעונה הרביעית, הוא הוחזר למצבו הבוגר על ידי עוץ לי גוץ לי כדי שיוכל לענות אותו כדי לקבל מידע על המחבר.
בעונה השישית נחשף כי אוגוסט הוא זה שנתן השראה לאמה לקבל את שם המשפחה סוואן לאחר שחלק איתה את האגדה "הברווזון המכוער" כשהיו ילדים.
פינוקיו הופיע כנבל בשני פרקים של "ההרפתקאות של בילי ומנדי" (2004 ו-2006), בדיבובו של סקוט מנוויל.
הוא רוצה להפוך לנער אמיתי אבל על ידי אכילת בשר של נער אמיתי.
"פינוקיו", מיני סדרה גרמנית משנת 2013 בכיכובם של מריו אדורף ובנג'מין סדלר.
השחקן סיגורד תור אוסקרסון גילם את פינוקיו בפרק "New Kid in Town", בסדרת הטלוויזיה "נווה עצלנות", ששודרה ב-5 באוקטובר 2014.
פינוקיו, סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית משנת 2014–2015 בכיכובם של לי ג'ונג-סוק ופארק שין-היי.
סדרת האינטרנט "Rooster Teeth" של RWBY כוללת דמות בשם פני פולנדינה, שרומזת לפינוקיו.
פינוקיו מופיע כדמות ראשית בסדרת ההנפשה האיטלקית "פינוקיו וחברים", אשר הופקה על ידי Rainbow S.p.A.
בדיבוב המקורי של הסדרה הוא מדובב על ידי פרנצ'סקה רינלדי.
"פינוקיו" (2002), מחזמר מאת סבאריו מרקוני והמוזיקה מאת להקת פו.
"הרפתקאותיו של פינוקיו", אופרה בשתי מערכות מאת המלחין האנגלי ג'ונתן דאב עם ליברית מאת אלאסדיר מידלטון.
ההפקה המקורית נפתחה ב-תיאטרון גראנד, לידס ב-21 בדצמבר 2007 עם המצו-סופרן ויקטוריה סימונדס בתפקיד פינוקיו.
השחקן ג'ון טרטליה גילם את פינוקיו בקאסט המקורי בברודוויי של שרק המחזמר (2008) וכן בגרסה המצולמת של 2013.
L'altra Pinocchio (פינוקיו השני) (2011), מחזמר מאת ויטו קוסטנטיני המבוסס על L'altra Pinocchio (פינוקיו השני) (הוצאת לה סקולה, ברשיה 1999).
"פינוקיו - סיפורה של בובה" מאת קרלו קולודי מאת מסימיליאנו פינאצ'ר פלורי (2012).
"הרפתקאות פינוקיו" היא אופרה משנת 2009 מאת המלחין הישראלי ג'ונתן דאב, "ל-3 שחקנים, חליל, אבוב, קלרינט, קרן, בסון ופסנתר".
המחזמר פינוקיו - כוכב עליון הופק על ידי נורברטו ברטאסי ובביצוע אגודת הכישרונות הצעירים תיאטרו.
הוקרן בבכורה ב-20 ביולי 2016 במודלינג, אוסטריה.
פינוקיו (2017), מחזמר מאת דניס קלי, עם שירים מסרט דיסני משנת 1940, בבימויו של ג'ון טיפאני, הוקרן בבכורה בתיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון.
"פינוקיו - המחזמר", מחזמר שהוצג בחנוכה 1997 בהשתתפות איתי שגב, יוסי גרבר ואלי גורנשטיין.
בוים מעשית וכוריאוגרפית על ידי דניאלה מיכאלי, מחזה ופזמונים מאת פיני עדן, ומוזיקה של אילן גלבוע.
"פינוקיו", הצגה בהפקת תיאטרון נדנדה שהופיעה בשנת 2003.
"פינוקיו", מחזמר בהפקת משגב עורי הפקות בשיתוף תיאטרון נדנדה.
הוצג בשנת 2006 בהשתתפות צחי נוי, מורן ויינשטיין, שני שאולי ועוד.
הסיפור מתרחש בווילה בקולודי, שבה בילה קרלו קולודי את נעוריו, בשנת 1826. וילה זו נקראת כיום וילה פינוקיו.
פינוקיו היה הקמע הרשמי של יורו 1980 של אופ"א שהתקיים באיטליה, אליפות אירופה הראשונה של אופ"א עם קמע.
12927 פינוקיו, אסטרואיד החגורה הראשית שהתגלה ב-30 בספטמבר 1999, על ידי מ.
טסי בסן מרצ'לו פיסטויסה, נקרא על שמו של פינוקיו.
אינטליגנציה מלאכותית (2001), סיפורו של פינוקיו נשזר לאורך הסיפור כאשר רובוט, ילד מלאכותי, נאבק להפוך לאמיתי באמצעות חיפוש אחר הפיה הכחולה.
בסדרת בטלסטאר גלקטיקה המודרנית, המפיקים הצהירו שהאנטגוניסט הראשי ג'ון קאוויל סובל מגרסה הפוכה של תסמונת פינוקיו; שבו פינוקיו היה בובה שרצה להיות ילד אמיתי, קאוויל היה מכונה שקיבלה גוף אנושי וכעת היא רוצה להיות מכונה אמיתית, שמתרעמת על יוצריו על כך שעשו אותו בדמות האנושות.
בהנוקמים: עידן אולטרון (2015), הסיפור של פינוקיו מוזכר כדי לסמל את הנבל הקיברנטי אולטרון שהשתחרר מהפקודות של אדונו (טוני סטארק).
גם גרסה אפלה של השיר "I've Got No Strings" (אין לי מחרוזות) של דיסני פינוקיו מצוטטת על ידו, ומשמשת בחומרי קידום מכירות לסרט.
בשנים 2015 ו-2016, פארק השעשועים ההולנדי אפטלינג השתמש בגרסה שלו לסיפורו של פינוקיו למחזמר בתיאטרון שלה.
זה שילוב של הסיפור המקורי של קרלו קולודי, גרסת דיסני וכמה התאמות.
פיי דה פי (בתרגום: פיי הפיה) לוקחת כאן על עצמה את תפקיד הפיה הטובה, אבל היא גם ה'מצפון' של פינוקיו.
בגרסת האפטלינג יש גם דג מפלצת שאוכל פינוקיו וג'פטו.
גרסאות שונות אחרות מדברות על לוויתן.
במחצית 2016 נוספה אגדת פינוקיו ביער האגדות של האפטלינג.
אטרקציית טיול באזור מיוער, בה מתוארות סצנות שונות מתוך אגדות.
במיוחד עבור המבקרים האיטלקים, נוסף תרגום לאיטלקית לאגדה זו.
רשימת האימוג'י של Unicode מאז גרסה 9.0 (2016) כוללת את התו U + 1F925 🤥 פנים שוכבות עם תיאור "פנים, שקר, פנים שוכבות, פינוקיו".
פּינוֹ נוּאַר הוא זן ענבים המשמש להפקת יין אדום.
מקורו של הזן הוא בחבל בורגון, צרפת.
ענבי פינו-נואר גדלים בכל רחבי העולם, אך בעיקר במקומות בהם קיימים תנאי אקלים קרירים.
העלים של הזן קטנים בהשוואה לזנים אדומים אחרים כמו קברנה סוביניון ושיראז, והאשכול מזכיר במבנהו ובצורתו אצטרובל.
הזן רגיש מאוד להשפעה חזקה מדי של קרני אור השמש, לרוחות, לקרה וגם לקרקע עליה הוא גדל, ולכן נחשב לקשה מאוד לגידול.
לתנאי האקלים יש השפעה רבה על טעם הענבים ועל טעם היין המופק מהם.
פינוי הצי הבלטי מטאלין היה מבצע שבמהלכו פונו אוניות של הצי הבלטי מבסיסו העיקרי בטאלין לקרונשטאדט.
המבצע בוצע בסוף אוגוסט 1941 בפיקוד מפקד הצי ולדימיר טריבוץ.
במהלך המעבר אבדו עשרות ספינות ואלפי חיילים ואזרחים נהרגו.
לאחר כיבוש המדינות הבלטיות וסיפוח אסטוניה, הפכה בירתה טאלין לבסיס העיקרי של הצי הבלטי.
לא בוצעו שום הכנות לביצור העיר מכיוון שהפיקוד הסובייטי סבר שהעיר והנמל נמצאים רחוק מהגבול.
כישלון הצבא האדום בקרבות בליטא ובלטביה הביא לכך שכבר ב-9 ביולי 1941 היו כוחות הורמאכט במרחק כ-60 ק"מ מטאלין.
לקראת 15 ביולי התייצבה החזית, אך קרבתה לטאלין הייתה מסוכנת.
ב-23 ביולי חודשו המתקפות גרמניות וב-5 באוגוסט חצו הגרמנים את כביש טאלין-לנינגרד.
ב-7 באוגוסט הגיעו הגרמנים לחופי המפרץ הפיני וניתקו את יחידות הצבא האדום בעיר.
יחד עם יחידות הצי כותרו בעיר גם יחידות חיל רגלים.
מפקדת הצי ביקשה אישור לפינוי כבר בסוף יולי אך נתקלה בסירוב של קלימנט וורושילוב, שר ההגנה, וניקולאי קוזנצוב, מפקד הצי הסובייטי.
אישור לפינוי התקבל רק ב-26 באוגוסט, כאשר שטח הנמל כבר היה מופגז בתותחים גרמנים.
ב-23 - 24 באוגוסט החלו לעזוב את הנמל שיירות עם פצועים ואזרחים.
הגרמנים מצידם שאפו למנוע את פינוי כוחות הצי מהנמל.
לצורך כך נפרסו לאורך החוף הבלטי הדרומי תותחים גרמנים, ובחוף הצפוני התמקמו סוללות תותחים פינים.
במי המפרץ פוזרו מוקשים ימיים רבים, ובשדות תעופה באזור נפרסו מעל ל-110 מטוסים.
לצורך המסע חולקו כוחות הצי לכוח עיקרי, כוח חיפוי, כוח מאסף ול-4 שיירות של ספינות אזרחיות.
הכוח העיקרי הגן על שיירות הספינות האזרחיות מס' 1 ו-2 וכוח החיפוי הגן על שיירות הספינות האזרחיות מס' 3 ו-4. הכוח המאסף הגן על עורף הצי.
למרות החלוקה בין הכוחות, מותר היה לאוניות לעבור בין השיירות במהלך המסע.
בסך הכול עזבו את הנמל ב-28 באוגוסט 225 ספינות.
מהאוניות שהתבססו בקרונשטאדט הוקמה שייטת שמטרתה הייתה לתת חיפוי לאוניות המתפנות בשלבים אחרונים של המסע ולעזור לספינות שטבעו.
הסיירת קירוב, אוניית הדגל של המבצע בה נמצאו מפקד הצי ומפקד הכוח, ולנטין דרוזד
3 משחתות; המשחתת "מינסק" הייתה אונית הדגל של הכוח, בפיקוד יורי פנטלייב שהיה גם ראש מטה הצי הבלטי
3 משחתות; כולן הוטבעו במהלך המסע, ומפקד הכוח יורי ראל נאלץ לעבור לאחת מספינות המשמר של הכוח
ב-27 באוגוסט בשעה 11:00 נתן ולדימיר טריבוץ את הפקודה לתחילת הפינוי.
בשעה 16:00 החלה עליית פצועים, חיילי כוחות היבשה והאזרחים על ספינות הצי.
הכוח העיקרי שלחם בקרבת העיר החל להתפנות לאוניות בשעה 22:00, וההעמסה נמשכה על הבוקר.
במהלך ההתארגנות הפגיזו תותחים גרמניים את כל שטח הנמל, ומטוסים גרמניים הפציצו את האוניות והמתקנים.
ההפגזות וההתארגנות החפוזה הביאו לשיבושים רבים בתוכנית הפינוי של מפקדת הצי.
חלק מהאוניות לא הצליחו להגיע למקום המיועד להעמסתן במועד שנקבע, חיילים שלא נלקחו מהחוף באופן מסודר הגיעו לספינות בסירות, וחלק מהאוניות הועמסו יתר על המידה.
מספר הצפונים משתנה בין המחקרים: חלק מההערכות מציין כי בסך הכל הועלו על האוניות בין 20,000 ל-27,000 איש, ואילו על פי הערכות אחרות היו על האוניות 19,903 מלחים וקצינים, 8,670 חיילים של צבא היבשה ומעל ל-13,000 אזרחים, ובסך הכל כ-42,000 איש.
בשל הגלים הגבוהים לא היו שולות מוקשים יכולות לפעול ביעילות.
שולות המוקשים הראשונות יצאו מהנמל לקראת הצהריים ובשעה 14:00 החלו לצאת גם ספינות אזרחיות.
לאחר שיט בן כשעתיים נפרסו האוניות בים בשורה שאורכה היה כ-15 מייל (כ-24 קילומטר).
הכוח העיקרי וכוח החיפוי הפליגו במקביל.
ההתקדמות הייתה איטית בשל הצורך לאפשר לשולות המוקשים לפעול.
מייד עם תחילת המסע החלו הפצצות של הלופטוופה ותקיפות של חיל הים הפיני.
לקראת ערב עלתה האונייה אלב על מוקש ימי.
מ-1280 אנשי הצוות והנוסעים נמשו מהמים רק שישה.
לקראת הערב הוטבעו שתיים מחמש שולות המוקשים של הכוח העיקרי, ובתוך זמן קצר הוטבעו שתי משחתות וצוללת, וגם משחתות של כוח החיפוי נפגעו.
ספינות אזרחיות הוטבעו גם הן, ועמן כמה אלפי אנשים.
בשל האבדות הכבדות הוחלט על עצירת התקדמות הצי עד הבוקר, אם כי מאוחר יותר התברר כי הפקודה התקבלה כאשר הכוח הימי כבר עבר את שדה המוקשים הגדול באזור.
במהלך היום איבד הצי 26 אוניות.
בבוקר הוחלט להאיץ את התקדמות הצי, אך עם תחילת השיט נפגעו מספר ספינות נוספות ממוקשים.
מספר רב של אוניות נפגע מהפצצות אוויריות.
חלקן לא הוטבעו, אך נפגעו קשות ולא היו יכולות להתקדם.
לקראת הערב החלו אוניות ראשונות להגיע לסביבות קרונשטאדט, ובמהלך הערב הגיעו ליעד כ-40 אוניות.
למרות ההפצצות הבלתי פוסקות המשיכו ימאי הצי בניסיונות הצלה של האנשים מהאוניות שטבעו.
במהלך היום נמשו מהמים כ-10,000 איש.
פעילות חיל האוויר הסובייטי הייתה ספוראדית ולמעשה לא הצליחה לתת חיפוי לאוניות.
הסיבה העיקרית לכך הייתה הריחוק של שדות התעופה ממסלול הפינוי, ומכיוון שלא נבנו מסלולי נחיתה באי מערבית לקרונשטאדט.
מסלולים כאלה היו משפרים באופן ניכר את יכולת חיל האוויר הסובייטי לתת חיפוי לצי במהלך המסע.
במהלך היום נמשכה הגעת האוניות ובסך הכל הגיעו 107 ספינות.
מטוסי הלופטוופה המשיכו בהפצצות וחלק מהאוניות שנפגעו ב-29 באוגוסט טבעו במהלך היום.
בהמשך החל פינוי האנשים שהגיעו לקרונשטאדט אל העיר לנינגרד.
במבצע זה הופעלו 87 אוניות.
מהלך זה עבר ללא אבדות.
בין החוקרים קיימות דעות שונות בהקשר להערכת הצלחת המסע.
חלק מהחוקרים מציינים את ההצלחות והגעת רוב אוניות הצי ליעד ועזרתן למגיני העיר במהלך מצור לנינגרד.
חוקרים אחרים מציינים בעיקר את האבדות הקשות ואת העובדה שהכוח התוקף הגרמני כמעט ולא סבל אבדות.
קיימת תמימות דעים לגבי הסיבות להיקף כה גדול של האבדות:
ההחלטה על הפינוי התקבלה באיחור למרות בקשות מפקדי הצי;
עקב חוסר זמן להתארגנות התוכנית שעובדה תוך מספר שעות לא הייתה מושלמת ולא כל רבי החובלים הכירו אותה;
לא היה תאום בין מפקדת הצי למפקדי כוח היבשה בלנינגרד;
מפקדי הצי למעשה לא פיקדו על כלל אוניות הצי והגיעו לקרונשטאדט בין הראשונים.
רבי החובלים של האוניות פעלו באופן עצמאי;
עד היום לא ברור על סמך מה נבחר תוואי הפינוי ועל בסיס אילו הנחות יסוד בוצעה חלוקת הצי לכוחות השונים;
למעשה לא היה חיפוי אווירי.
חיל האוויר הסובייטי פעל רק בקרבת קרונשטאדט ובצורה מוגבלת;
האוניות לא צוידו באמצעים נגד מטוסים;
לא היו נתוני מודיעין לגבי שדות מוקשים ולכן התקבלו החלטות שגויות לגבי מסלול הפינוי וחלוקת הכוח.
ולדימיר טריבוץ המשיך לכהן כמפקד הצי הבלטי.
תת-אדמירל ולנטין דרוזד שהיה מפקד הכוח העיקרי נהרג במהלך מצור לנינגרד.
מפקד כוח החיפוי יורי פנטלייב המשיך לקריירה מפוארת בצי הסובייטי.
מפקד הכוח האחורי יורי ראל כיהן במספר תפקידים בצי ונפטר בשנת 1948.
פינווה (finwe) הוא דמות בלגנדריום של טולקין.
עלף מסיעת הנולדור, והראשון במנהיגיהם.
סיפור חייו מופיע בסילמריליון ובכתבי טולקין השונים.
טולקין לעולם לא תרגם את כל השם לאנגלית, אך בנספח לסילמריליון (עמ' 347), "פין" מתורגם כשיער.
פינווה ניעור יחד עם אבות העלפים הראשונים על גדות האגם קואיוויינן.
כאשר פוגש אורומה הוולא את האלדאר, ומציע להם לשלוח מבינם נציגים שיעמדו על טיב ארץ הוולאר שבמערב ים – ואלינור, נבחר פינווה להיות נציגם של בני עמו, הנולדור, יחד עם אינגווה ותינגול נציגי הוואניר והטלרי.
בשובו, הוא דוחק בבני עמו להיענות לבקשת הוולאר, ולעקור מערבה, כי ארצם אכן מופלאה כמו בתיאורי אורומה.
בני עמו נענים לו, ויוצאים אחר הוואניר למסע הגדול.
פינווה מתיידד עם תינגול, ועקב כך התקדמות בני עמו מתעכבת מעט, שכן בני הטלרי היו נשרכים מאחור, ופינווה היה מפעם בפעם נפגש עם תינגול.
בסופו של דבר הנולדור, תחת הנהגת פינווה, עוזבים את הארץ התיכונה בעוד שהטלרי עדיין מתעכבים בה, ומגיעים לאמאן בעקבות הוואניר.
העלפים בונים שם את טיריון, על פסגת גבעת טונה, וכאשר אינגווה מלך הוואניר, והמלך העליון על כל העלפים, עוזב את טיריון ומשתכן למרגלות טאניקווטיל, ההר בו שוכן מנווה מלך הולאר, הופך פינווה להיות שליט טיריון.
פינווה נשא לאישה את מיריאל, ונולד להם בוואלינור פאנור, מי שלימים היה הגדול בעלפים ויוצר הסילמרילים, ופינווה קרא לו קורופינווה.
אולם מיריאל שיקעה און בנים רבים בבנה האחד, והיא בחרה למות וללכת להיכלי מנדוס.
פינווה נעצב מאוד על מותה, כי האלדר היו עדיין בימי אביב נעוריהם, והוא חפץ להביא ילדים רבים לאושר ארדה.
פינווה היה יושב במשך תקופה ארוכה ליד גופה שבגני לוריין – הוא לא הרקיב, כי שפחות אסטה הואליה דאגו לו – וקורא בשמה, אך היא לא ענתה לו, ולאחר זמן פסק פינווה לבוא לראותה, כי יותר היה נעצב כשהיה קורא לה והיא אינה עונה לו.
הוא היה היחיד בממלכה הברוכה שהיה נטול שמחת חיים.
כעבור זמן ביקש פינווה ממנווה רשות להינשא שוב, ומנווה נענה – היות שלמיריאל לא הייתה כוונה לשוב לגופה.
פינווה נשא לאישה את אינדיס שמן הוואניר, אחותו של אינגווה, שאהבה אותו מזה זמן רב, ולהם נולדו ארבעה ילדים, פינדיס (נקבה), פינגולפין (זכר), פינויין (נקבה) ופינארפין (זכר).
בניו היו אדירים בנסיכי הנולדור, וילדיהם כמותם, אך אהבתו של פינווה הייתה נתונה בעיקר לפאנור, וצלה של מיריאל מעולם לא סר מביתו, למרות שהשמחה שבה אליו.
פאנור ופינגולפין הפכו בבגרותם, עם היותם האדירים שבנולדור, לגאוותנים וקנאים לזכויותיהם.
מלקור, שאותו הזמן כבר שוחרר מכלאו והסתובב חופשי בעיר הולאר, הפיץ שמועות כוזבות שנועדו לאוזני פאנור על מזימותיו של פינגולפין להדיח את פינווה ואותו - בנו הבכור - מהשלטון על טיריון ולתפוס את המלוכה.
באוזני פינגולפין דיבר סרה על גאוותנותו ועקשנותו של פאנור, ועל שנאתו את אחי אביו.
כך נוצרה תסיסה בנולדור, ופאנור דיבר גם בגנות הוולאר, עד שפינווה החליט לכנס מועצה שישתתפו בה כל נסיכי הנולדור.
אבל פינגולפין, קודם שפאנור הגיע, דיבר באוזני אביו בגנותו של פאנור, וטען שסכסוכי הנולדור נובעים ממנו, ופאנור, ששמע את דבריו, שלף את חרבו וסילקו משם.
הולאר לא יכלו להתעלם ממעשי פאנור הללו וגזרו עליו 12 שנות גלות מטיריון.
פאנור יצא עם שבעת בניו, וגם פינווה אביו נלווה אליו, והשתכנו יחד איתו בעיר אשר בנה - פורמנוס.
כחלוף זמן הכריז מנווה על משתה גדול, וציווה על פאנור לבוא אליו, למרות היותו גולה, ופאנור בא, והתפייס מן השפה ולחוץ עם אחיו פינגולפין.
אבל פינווה לא בא, באומרו שכל זמן שפאנור בנו בגלות, רואה את עצמו גם כן כגולה, והוא לא יראה את נתיניו כל הזמן הזה.
במשתה, בעת שהולאר והאלדאר שותים ושמחים, יצא מלקור לפורמנוס עם אונגוליאנט, עכבישה מפלצתית, על מנת לגנוב את הסילמרילים - אבני החן הגדולות שיצר פאנור – אותן חמד זה מכבר, והוא הרג את פינווה שהיה שם לבדו.
כך היה פינווה לנרצח הראשון בוואלינור.
מותו גרר זעם עיוור ונורא מצד פאנור - שהוקרתו את אביו הייתה גדולה מזו של כל בן בארדה - ולמרד הנולדור הגדול, ממנו התהוו כל המאורעות הגדולים של העידן הראשון.
דיים פינה קופר ONZ DBE (Whina Cooper; 9 בדצמבר 1895 – 26 במרץ 1994) הייתה "קוּיה" (זקנת שבט, מנהיגה) מאורית, שפעלה במשך שנים רבות למען הזכויות של בני עמה, ובמיוחד למען שיפור מצבן של נשים מאוריות.
פועלה הרחב הוביל להכרה ארצית ובינלאומית, והיא זכתה בפרסים ואותות מלכותיים מטעם ניו זילנד וכן בכאלה אימפריאליים בריטיים, בנוסף לכבוד שניתן לה על ידי בני עמה, שהעניקו לה את התואר טה והאיה או טה מוטו (Te Whaea o te Motu, "אם האומה").
פינה קופר נולדה בטה קראקה, אשר במחוז הוקיאנגה, בשם הוהפינה טה ואקה, בתם של מורה דת קתולי הרמיה טה ואקה וקארן פאורו קאוואטיהי.
מגיל צעיר היא גילתה עניין בעבודתו של אביה, כמו גם בהיסטוריה וגנאלוגיה.
היא עבדה כמורה במשך תקופה, אך כשנהייתה פעילה במאבק הקשור לסכסוך קרקעות מקומי, היא פיתחה עניין באקטיביזם פוליטי, כולל התנגדות פסיבית.
היא הובילה מגוון פעילויות קהילתית, אשר הרשימו את הפוליטיקאי סר אפירנה נגאטה, והוא הזמין אותה לאספה מאורית לאומית ב-1932. משם, היא עבדה לצדו כדי לקדם תוכניות פיתוח מאוריות.
היא עברה לאוקלנד בשנת 1949 לאחר שבעלה השני, ויליאם קופר, נפטר.
שם עברה מפעילות פוליטית מקומית ללאומית.
בספטמבר 1951 היא נבחרה לנשיאה הראשונה של הארגון החדש הליגה לרווחת נשים מאוריות, אשר קידם נושאים כמו בריאות, דיור, חינוך ורווחה.
בשנת 1957 היא פרשה מהתפקיד, והכנס השנתי העניק לה את התואר טה והאיה או טה מוטו ("אם האומה"), בהכרה על פועלה הרב.
במהלך שנות ה-60, היא המשיכה לעבוד בפרויקטים סביב אוקלנד, והייתה פחות באור הזרקורים הארצי.
הדבר השתנה בשנת 1975, כאשר קואליציה של ארגונים מאוריים ביקשה ממנה להוביל אותם במחאה נגד גזילת אדמות מאוריות.
היא הסכימה, וארגנה "היקוי" (צעדה) מקצהו הצפוני של האי הצפוני של ניו זילנד ועד לבית הפרלמנט בוולינגטון בקצה השני של האי.
כך שבמהלך ספטמבר-אוקטובר 1975, כשהיא כמעט בת 80, קופר הפכה שוב לסמל לאומי מוכר, כאשר צעדה בראש "צעדת האדמה המאורית" לוולינגטון.
בשנת 1953 מונתה קופר כחברת מסדר האימפריה הבריטית עבור שירותיה לעם המאורי.
בשנת 1974, בטקס אותות לכבוד יום הולדתה של המלכה, היא קודמה לדרגת מפקדת מסדר האימפריה הבריטית עבור שירותי רווחה ותרבות לעם המאורי.
בשנת 1981, בטקס אותות השנה החדשה, קופר קודמה פעם נוספת לדרגת דיים מפקדת מסדר האימפריה הבריטית ב-6 בפברואר 1991, היא הייתה למינוי ה-20 במספר למסדר ניו זילנד, הכבוד האזרחי הגבוה ביותר שניתן בניו זילנד.
קופר חזרה למחוז הוקיאנגה בשנת 1983 ונפטרה שם בשנת 1994, בגיל 98.
פינוי כדור הארץ היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בשתי עונות בהפקת ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
הסדרה מציגה תרחישים היפותטיים בהם דרושה התערבות של טכנולוגיה ייחודית או לוגיסטיקה מיוחדת שיצילו את האנושות מהשמדה.
הסדרה מציעה, אפוא, ניסוי מחשבתי תוך שימוש בדרמטיזציה של מקרים קיצוניים אך אפשריים בהיבטים סוציולוגיים מחד ומדעיים מאידך.
הסדרה מוצגת באמצעות גרפיקה ממוחשבת לצד הסברים של מומחים בתחומים שונים הקשורים לנושא הפרק.
כל פרק מתחיל בהסבר על הנושא והצגת הגורם האפשרי לתרחיש, לאחר מכך את סדר התפתחות המשבר ולבסוף את הפתרון המוצע.
המשותף לכל הפתרונות המוצעים הוא ההבנה כי יהיה מדובר למעשה בהישרדות ולא בחיים שגרתיים כמו מלפני האסון.
עונה זו כוללת סרט תיעודי אחד בו מאוימת האנושות מהתקרבות של כוכב נייטרונים אל עבר כדור הארץ.
הסרט בוחן את האפשרות של פינוי האנשים מכדור הארץ, כאשר הממצאים המקדימים מתריעים 75 שנים טרם האסון על-מנת להיערך למסע בין-כוכבי למציאת כוכב לכת דמוי ארץ חדש המתאים להתיישבות.
בסרט מוצע פתרון של ספינת חלל דמוית גליל באורך של 25 קילומטר בעלת הנעה של אנרגיה גרעינית וזו מבוססת על הרעיון שהוצע בפרויקט אוריון .
בתוך ספינת החלל נמצאים מספר קטן של אזרחי העולם (יחסית לכלל אוכלוסיית העולם) שנבחרים בקפידה כדי לבנות עתיד לאנושות בעת ההגעה לפרוקסימה קנטאורי b כעבור 88 שנים.
בעונה זו מוצגים שישה תרחישים היפותטיים המאיימים על האנושות ובהם מוסברים הסיבות והפתרונות האפשריים.
שם הפרק שם הפרק באנגלית נושא הגורם הפתרון מגפת הזומבים Zombie Earth מקרה של מגפה בה האנושות הופכת לזומבים רבים בכל העולם.
העברת וירוס מסתורי באמצעות לוויתן שתוקף אנשים הנופשים ביאכטה ומדביק אותם.
מחנה צבאי סגור ומאובטח שגם אליו עלול לעבור הנגיף באמצעות חרקים, לבסוף אותם אנשים בריאים מוצאים מקלט באזור נידח ומבודד בתוך יערות גשם באמריקה הדרומית שם השבטים המקומיים מחוסנים באופן טבעי.
מפלצות זעירות Micro Monsters תקיפות של רובוטים זעירים.
פעילות של טרור ביולוגי באמצעות רובוטים זעירים האוכלים את גוף האדם תוך כניסה למחזור הדם; רובוטים אלה הוטמנו בתוך מאגר מים של העיר ניו יורק ומשם מתחילה התקפה עולמית עם הפעלת הממטרות בבית פרטי בסטטן איילנד.
פיתוח ננו-רובוטים שיתקפו את אלה שתוקפים בני אדם, אלא שהפתרון יהפוך עד מהרה מפתרון לבעיה וזאת מאחר שינועו בנחילים אוטונומיים אשר יתקפו כל חומר.
את אלה ינטרלו באמצעות שידור של תדר מסוים אשר יפגע בספקטרום האלקטרומגנטי של הרובוטים הזעירים.
שיטפון Flooded Earth שיטפון המציף את כל כדור הארץ.
אנשים צריכים להצטופף במקומות גבוהים וקרים ולא יהיה ניתן להזין כל המפונים.
אסטרואיד ענק פוגע בירח ומכניס כמויות עצומות של מים לאטמוספירת כדור הארץ.
סכר ענק אשר יקיף את מדריד; עיר זו תכלול את כל השורדים מהשיטפון הענק שיציף את כל כדור הארץ.
גם היא בשלב מסוים תוצף לאחר שצונאמי שיגרם בעקבות פגיעת אסטרואיד והסכר יתמוטט.
הפתרון המוצע האחר הוא עיר צפה .
גובה פני הים לעולם לא ייסוג.
סערה מפלצתית Monster Storm סופה ענקית שאין לה סוף ולא ניתן להשתלט עליה.
סופות טורנדו והוריקן בכל העולם.
כמו כן, סופות ברקים עם קרינת גמא, השורפת יצורים חיים וצמחים, מביאות למות רוב אוכלוסיית העולם כתוצאה מרעב המוני.
עליית הטמפרטורה של כדור הארץ בעקבות תאונה במתקן קידוח ימי ליד יפן, בה מתפרצים מיליוני טונות גז חממה מתאן המצוי מתחת לקרקעית הים .
הדרך היחידה להישרדות תהיה באמצעות תנועה בתוך עין הסערה תוך מעקב מדויק שלא להתקרב לגבול שלה.
גיהנום עלי אדמות Hell on Earth התפרצות געשית בכל כדור הארץ במקביל.
פינוי אנשים ממקומות מועדים להתפרצויות ענק, כמו באזור הפארק הלאומי ילוסטון.
יהיו פעימות אלקטרומגנטיות אשר ישביתו את המחשבים והטלפונים הסלולריים ותיווצר פאניקה, לא תהיה דרך לתקשר.
בשלב מאוחר יהיו התפרצויות-על בכל העולם ויגיע חורף וולקני מאחר שאפר וולקני יחסום את קרני השמש.
מעבר של חור שחור קדמון, חור שחור בלתי-נראה בגודל אטום, בתוך פנים כדור הארץ כמו קליע.
בתחילה מוקמים בתי מחסה מסחריים למי שידו משגת, באמצעות יצירת ביוספירה אלה יתנו מחסה מפני השפעה אפר וולקני הקיים בכל מקום.
אלה ישרדו את החורף הוולקני, אך עד שלב מסוים בו תפרוץ מהומה מכיוון שאנשים לא מסוגלים להיות כלואים עם אחרים לזמן ארוך.
בית מחסה ביוספרי אחר עלול לאבד את מחזוריות החמצן.
כעבור 30 שנים העולם יהיה עולם מת, אבל האפר באוויר ידעך וייתכן ויהיו בני אדם ספורים שייתכן וימצאו מקלט תת-קרקעי עד אז.
קיפאון Frozen Earth כדור הארץ מוסט ממסלולו סביב השמש ומתרחק ממנה.
נוצר קור קיצוני שמתגבר ככל שמתרחק מהשמש.
תוצאה של כוחות שהמדע רק כעת מתחיל להבין, ביניהם חומר אפל.
יצירת הפרדה מלאכותית כמו כיפה גאודזית וניצול אנרגיה גאותרמית ליצירת חום, בעוד עד ל-40 שנה אחרי תחילת ההסטה עדיין יהיה ניתן למצוא מחסה ללא אלה באזורי קו המשווה.
לאחר מכן בני האדם יאלצו למצוא מקלט מתחת לאדמה תוך ניצול החום של ליבת כדור הארץ והפיכת הקרח לחמצן ומים לשתייה, מאחר שבהיעדר אטמוספירה כל מטאור קטן עלול להרוס את הכיפה הגאודזית ולסיים את החיים בה.
אנשים יצטרכו לנהל את חייהם מתחת לאדמה ללא אור שמש תוך ניצול האנרגיה של כדור הארץ, אולם מציינים סוציולוגים כי דורות חדשים שיוולדו לתוך המציאות הזו לא ירגישו בחסר לעומת המציאות הקודמת.
פיונואלה מנון "פינולה" פלנגן היא שחקנית ופעילה פוליטית אירית, זוכת פרס אמי על תפקידה בסדרה "איש עשיר, איש עני" בשנת 1978. כמו כן יידועה גם בזכות תפקידה בתור אלואיז הוקינג בסדרה אבודים.
פלנגן נולדה וגדלה בדבלין, בתם של רוזנה (לבית מקגורק) וטרנס ניל פלנגן.
אביה היה קצין בצבא וקומוניסט אירי שנלחם נגד פרנקו במסגרת הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
על אף שהוריה לא דיברו בשפה האירית הם רצו שפיונילה ואחיה ילמדו אירית, כך שהיא גדלה ולמדה לדבר באופן שוטף אנגלית וגם אירית.
את הכשרתה כשחקנית רכשה בתיאטרון אבי בדבלין ובנסיעות ברחבי אירופה עד שהשתקעה בלוס אנג'לס שבקליפורניה בתחילת 1968.
פלנגן זכתה להכרה לראשונה באירלנד בשנת 1965 כשהופיעה בתפקיד מיירי בהפקה בשפה האירית של המחזה "An Triail" עליו זכתה בפרס ג'ייקוב בדבלין.
ב-1967 שיחקה בתפקיד גרטי מקדואל בעיבוד קולנועי של הספר "יוליסס" וביססה את עצמה כאחד הפרשנים הבולטים של ג'יימס ג'ויס.
הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה ב-1968 במחזה "Lovers" מאת בריאן פריל.
עוד השתתפה בפרויקטים תיאטרליים הקשורים לג'ויס כגון "Ulysses in Nighttown" בתפקיד מולי בלום, וב-"James Joyce's Women" בשנת 1977. המחזה הוסרט ב-1983 ופלנגן הפיקה וגם גילמה את שש הדמויות הנשיות (אשתו של ג'ויס, נורה ברנקל, כמו גם את הדמויות הבדויות מולי בלום, גרטי מקדואל ועוד).
בטלוויזיה האמריקאית פלנגן היא דמות מוכרת.
היא הופיעה בסרטי טלוויזיה אחדים בהם "The Legend of Lizzie Borden" (מ-1975) בכיכובה של אליזבת מונטגומרי, "מרי וייט" (1977), "איווקס: שיירת האומץ" (מ-1984) וב-"A Winner Never Quits" (מ-1986).
ב-1976 זכתה פלנגן בפרס אמי על הופעתה בתפקיד קלותילד במיני-סדרה "עשיר ועני".
ב-1977 שיחקה בתפקיד הדודה מולי קולהיין בסדרה "How the West Was Won" שזיכה אותה במועמדות נוספת לפרס אמי.
פלנגן הופיעה פעמים אחדות בסדרה "רצח במשיכת קולמוס", אחד מתפקידיה בסדרה היה בדמות המזכירה פרידה שעוזרת לג'סיקה פלטשר למצוא את הרוצח בפרק "Steal me a Story".
ב-1987 שיחקה בדמות לוטננט גוילה קוק בתוכנית "Hard Copy", וב-1990 הופיעה בתפקיד קתלין מיצ'ם, אשתו של מפקד המשטרה בגילומו של ג'ון מהוני, בסדרת הדרמה .
פלנגן הופיעה בתפקידי אורח בשלוש סדרות ספין אוף של "מסע בין כוכבים":
בפרק "Dax" בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
בפרק "Inheritance" בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בו גילמה את "אמו" של דאטה
בפרק "Fallen Hero" בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" בתפקיד ו'לאר שגרירת הוולקנים.
פלנגן שיחקה בתפקיד אורח בפרקים אחדים בסדרה "אבודים" בדמות אלואיז הוקינג.
בקולנוע הופיעה בסרטים כגון "האחרים" לצדה של ניקול קידמן, "הסודות של יה-יה" בדמות טינסי המבוגרת, ובסרט "להעיר את נד".
היא הופיעה בסדרות טלוויזיה ובהצגות תיאטרון בהם במיני-סדרה שהייתה מועמדת לפרס אמי "Revelations" בכיכובם של ביל פולמן ונטשה מקאלהון, ובדרמה הקומית "טראנסאמריקה" בכיכובה של פליסיטי האפמן.
בשנים 2006–2008 שיחקה בתפקיד רוז קאפי אם משפחה אירית-אמריקאית ברוד איילנד בסדרת הדרמה של שואוטיים "אחים בדם".
בשנת 2023 גילמה את קארו נונאן בעונה השלישית של סדרת המסתורין "חנוקה" (אנ') ברשת הטלוויזיה האירית RTÉ One.
פלנגן הופיעה עם הלן מירן בסרט "בזכות האם", שכתב וביים טרי ג'ורג', בתפקיד אמו התומכת של אחד משובתי הרעב מהצבא האירי הרפובליקני בשנת 1981. לאחר מכן היא נאמה בעצרת זיכרון של השין פיין בסיטיווסט בילדינג בדבלין עבור הרפובליקנים האירים וקרובי משפחתם שנהרגו בחלק האחרון של המאורעות בצפון אירלנד.
פלנגן הייתה נשואה לגארט או'קונור מ-1972 עד למותו ב-2015. היא ובעלה נהגו לארגן בביתם בהוליווד הילס מסיבות עבור הקהילה האירית.
ב-2009 הצטרפה לנשיא השין פיין ג'רי אדמס לסדרת הרצאות ברחבי ארצות הברית לתמיכה באחדות האירית.
באוקטובר 2011 הכריזה על תמיכתה במועמד השין פיין מרטין מקגינס במרוץ לנשיאות באירלנד.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1967 יוליסס Ulysses גרטי מקדואל 1969 Sinful Davey פנלופי 1973 תמונתו של דוריאן גריי The Picture of Dorian Gray פלישיה 1976 In the Region of Ice האחות 1977 מרי וייט Mary White סאלי וייט 1980 Mr.
2012, פרס מפעל חיים מטעם IFTA פרסי הקולנוע והטלוויזיה האירים
פינולה סוויני היא עיתונאית, מגישת חדשות וכתבת טלוויזיה אירית בערוץ CNN.
היא סיימה תואר באנגלית והיסטוריה באוניברסיטת דבלין, ב-1986 החלה לעבוד ברדיו של אירלנד ולאחר מכן החלה לעבוד בטלוויזיה וב-1993 נבחרה להנחות את תחרות האירוויזיון שהתקיימה באירלנד.
לאחר מכן היא עברה לאטלנטה והחלה לעבוד עבור ה-CNN, שם שימשה כמגישת חדשות וכתבת במשרה מלאה.
ב-2005 סיקרה במזרח אירופה את תהליך הצטרפותן של מספר מדינות לאיחוד האירופי.
ב-2006 היא סיקרה עבור הערוץ מחיפה את מלחמת לבנון השנייה.
היא עסקה גם בסיקור מבצע עופרת יצוקה ומספר מערכות בחירות שהתקיימו בישראל.
סוויני זכתה במספר פרסים עבור עבודתה.
פינוי רפואי הוא העברה מהירה של נפגעים, משדה קרב או מזירת תאונה, וכן העברה של חולים מבית חולים פריפרי לצורך קבלת שירותים רפואיים במרכז רפואי גדול.
הפינוי מתבצע בליווי צוות רפואי באמצעות אמבולנסים או מסוקים המאובזרים לכך.
דוגמאות לכך כוללות רכבי רפואת חירום אזרחיים, שירותי מסוקים אזרחיים ואמבולנסים צבאיים.
מונח זה מכסה גם את העברת פצועים משדה הקרב למתקן טיפול או ממתקן טיפול אחד למשנהו על ידי אנשי רפואה, כגון מבית חולים מקומי למרכז טראומה.
הפינוי הרפואי המוטס הראשון התרחש בסרביה בסתיו 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אחד החיילים הראשונים שפונה היה מילאנו רסטיסלב שסטפאניק, טייס סלובקי מתנדב שהוטס למבטחים על ידי הטייס הצרפתי לואי פאולהאן.
פינה רקורדס היא חברת תקליטים פורטוריקנית, אשר נוסדה על ידי רפאל אנטוניו פינה נייבס בשנת 1996. כמו כן, נחשבת לאחת מחברות התקליטים המפורסמות והמצליחות ביותר בתעשיית מוזיקת הרגאטון.
נכון להיום, אמנית הדגל של החברה היא נאטי נטשה.
פינה רקורדס הוקמה בשנת 1996, על ידי רפאל אנטוניו פינה נייבס.
מאותה השנה ועד 2016, הוחתמו דרך חברת התקליטים עשרות אמנים שונים, ביניהם דון צ'זינה, דדי יאנקי, זאיון & לנוקס, אם סי קאג'ה, דון עומר וכולי.
באותן השנים יצאו דרך חברת התקליטים עשרות אלבומים ושירים שזכו להצלחה ברחבי העולם.
בשנת 2017, יצא לאור שירה של נאטי נטשה "Criminal", דרך חברת התקליטים.
השיר זכה להצלחה בינלאומית והפך לשיר המצליח ביותר שיצא דרך חברת התקליטים, כאשר צבר למעלה מ-1.7 מיליארד צפיות, ונמכר בלמעלה מ-7 מיליון עותקים.
הדבר הוביל לכך שחברת התקליטים זכתה להצלחה בפני עצמה.
בהמשך, יצא האלבום IlumiNATTI, דרך חברת התקליטים אשר המשיך את קו ההצלחה של "Criminal", כאשר קיבל את תואר הפלטינה הלטינית בארצות הברית.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה נטשה, הפכה היא לחלק משלושת אמני הדגל של חברת התקליטים, יחד עם פלאן בי ור.ק.מ & קני-ווי שנחשבים לאחד מהצמדים הלטיניים המצליחים בהיסטוריה.
אמנים שהוחתמו בעבר בחברת התקליטים
בסוף התהליך צומצמה משמעותית אוכלוסיית ההיילנדס והאיים ההברידיים.
החל מראשית ימי הביניים היה נתון השלטון בהיילנדס בידי ראשי השבטים המקומיים, שהיו בעלי האדמות החקלאיות והחכירו אותן לאיכרים שעיבדו אותן, ובתמורה האיכרים שילמו דמי חכירה ובעת הצורך התגייסו לשירות צבאי עבור ראש השבט.
עם זאת כוחם של ראשי השבטים נחלש משמעותית בעקבות כישלונו של המרד היעקוביטי של 1745 בקרב קלודן, שבו נהרגו למעלה מ־1,000 לוחמים סקוטיים וחלק מהשבטים הושמדו או נאלצו להמלט מאדמותיהם.
לאחר הקרב העבירה הממשלה את חוק האיסור שכלל איסור על אחזקת נשק, ועל לבוש, תרבות ומוזיקה מסורתית של ההיילנדס.
בין היתר, נאסר על לבישת בגד טארטן ועל נגינה בחמת חלילים.
סמכותם הפיאודלית של ראשי השבטים בוטלה, והם נשלחו למלא תפקידים רשמיים הרחק מאדמותיהם, במטרה להקטין את הזיקה בינם ובין התושבים שהיו תחת חסותם.
כתוצאה כך החלו ראשי השבטים לראות את עצמם יותר כבעלי קרקע גרידא, ופחות כמנהיגים שתפקידם לדאוג לתושבים.
במקביל לחולשתם הגוברת של ראשי השבטים, חלו מגמות כלכליות מאז תחילת המהפכה התעשייתית ותהליכי העיור שנבעו ממנה.
הביקוש למזון בסקוטלנד עלה בהתמדה, אך איכרי ההיילנדס לא היו מסוגלים לספק את הביקוש הגובר בשיטות החקלאיות המסורתיות, עד כדי כך שלראשי השבטים לא השתלם להמשיך לאפשר לתושבים להחזיק באדמות שמחירן עלה בהתמדה.
כך נוצר תמריץ כלכלי לפינוי תושבי ההיילנדס במטרה לשחרר שטחי מרעה.
בשנת 1760 החלו בעלי האדמות בהיילנדס לפנות בכפייה את האדמות והכשירו את הקרקע להקמת חוות כבשים גדולות.
התושבים שפונו הועברו בחלקם לאדמות פחות פוריות וחלקם לאזורי החוף, שם הם עסקו בדיג או או בתעשיית הקלפ (אצות ים).
בחלק מהמקרים נשרפו בתיהם של התושבים המפונים על מנת שלא יוכלו לשוב אליהם בעתיד.
התושבים שפונו הביעו את התנגדותם לכך בדרכים שונות, אם כי לא עלה בידם לבטל את הפינוי או לחזור לבתיהם.
בשנת 1792 בוצע פינוי נרחב של תושבים ליד עמק Strathrusdale ולשטח שפונה הועברו אלפי כבשים.
התושבים הגיבו בהברחה של כ־6,000 כבשים מהאדמות שהיו בהחזקתם עד לא מכבר, והממשלה הגיבה בשליחת כוחות צבא שעצרו את המוחים והביאו את חלקם למשפט.
הם הורשעו, אך לאחר מכן ברחו ממעצר ונמלטו.
בשל אירוע זה כונתה שנת 1792 בסקוטלנד שנת הכבשה.
עם תחילת המאה ה-19 חלה ירידה במחירי הקלפ שהשפיעה לרעה על מצבם הכלכלי של החקלאים שעסקו בתעשייה זו.
בשנת 1846 פרץ משבר תפוחי האדמה בסקוטלנד, שנתיים לאחר משבר דומה שגרם לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, בשל התפשטות של פטריית הכימשון בגידולים של תפוחי האדמה.
המשבר גרם לרעב המוני של איכרים בכל רחבי סקוטלנד, להתפשטות מגפות ולהגירה מסיבית של תושבי ההיילנדס לשפלת סקוטלנד (Lowlands), שהייתה יעילה יותר מבחינה כלכלית ושתושביה היו עירוניים יותר.
הגירה נרחבת יותר הייתה מעבר לים, בעיקר לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
ההגירה קיבלה עידוד מבעלי הקרקעות שלעיתים שילמו את דמי הנסיעה של המהגרים, כדי להימנע מהצורך ליישב אותם במקום חלופי על אדמת סקוטלנד.
פינוי ההיילנדס נאסר בחקיקה על ידי הפרלמנט הבריטי רק בשנת 1886 באמצעות פקודת מחזיקי הקרקעות (Crofters Holdings Act), שאסרה על המשך פינוי כפוי של מחזיקי הקרקע על ידי בעלי האדמות.
הפינוי גרם להגירה של עשרות אלפי תושבים מאדמותיהם, הריסה של אלפי בתים ונטישה לצמיתות של עשרות יישובים ברחבי ההיילנדס.
יצירות אלה חיזקו בעיני הציבור הרחב את התפיסה שהפינוי היה למעשה טיהור אתני שרוקן את ההיילנדס מתושביו, אף על פי שההגירה מסקוטלנד לא נבעה רק מהפינוי אלא מסיבות נוספות של צפיפות אוכלוסין, משברים כלכליים, החלשת החקלאות המסורתית, עיור, וחיפוש הזדמנויות מחוץ לגבולות המדינה.
בשנת 2007 נחנכה אנדרטה לזכר התושבים שפונו מההיילנדס והיגרו מעבר לים.
האנדרטה מוצבת למרגלות ההיילנדס בעיירה הלמסדייל, צפון סקוטלנד.
פינוי חירום הוא יציאה מיידית או בריחה של אנשים הרחק מאזור שמכיל איום קרוב, איום מתמשך או סכנת חיים או רכוש.
פינוי החירום יכול לנוע מפינוי בניין בקנה מידה קטן עקב סופה או שריפה ועד לפינוי יישובים בגלל שיטפון, מלחמה או שקע ברומטרי מתקרב, במיוחד סופה טרופית.
במצבים הכוללים חומרים מסוכנים או זיהום אפשרי, המפונים עלולים להיטהר לפני יציאתם מהשטח המזוהם.
תכנון הפינוי הוא היבט חשוב בניהולו של הפינוי, כך שפינוי חירום מהווה רק חלק ממנו.