tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום ניתן לבצע ניתוחים זעירים פולשניים, אשר מבוצעים באמצעות מספר חתכים קטנים בשילוב עם מצלמה.
הכירורגיה מבוצעת לרוב בבתי חולים, אם כי כיום הולך וגדל מספר הניתוחים המבוצעים במרפאות ואשפוזי יום.
העוסק בכירורגיה קרוי כירורג או "רוֹפֵא מְנַתֵּחַ".
הניתוחים מבוצעים בשיטה סטרילית, שמטרתה למזער את הסיכון לזיהומים.
את תחום הכירורגיה ניתן לחלק על פי החלוקה המקובלת למחלקות המנתחות בבתי החולים:
כירורגיה כללית הכוללת בדרך כלל ניתוחי בטן (ושט, קיבה, תריסריון, מעי דק, מעי גס, כבד, לבלב), שד וטראומה
כירורגיה הפטוביליארית – ניתוחי כבד, לבלב, כיס מרה ודרכי המרה
נוירוכירורגיה – ניתוחי מח, עצבים וחוט השדרה
אורתופדיה – ניתוחי הגפיים, שלד, עמוד השדרה, רצועות, גידים, מפרקים,
כירורגיית פה ולסת (תת התמחות של רפואת שינים)
אורולוגיה – דרכי השתן, איברי המין הזכריים.
אף אוזן גרון וניתוחי צוואר.
כירורגיה גינקולוגית – ניתוחי נשים, כולל ניתוח קיסרי.
כירורגיה בריאטרית – ניתוחי השמנת יתר.
ניתוחים כירורגיים כללים כוללים גם כריתת איברים.
ישנן עדויות כי ניתוחים בוצעו כבר בימי קדם.
לעדות זו משמשות מספר גולגולות אשר בהן חורים סימטריים בגדלים שונים, חלקם לאחר החלמת עצם, המצביעים על חיתוך מעשה ידי אדם.
עד להמצאת ההרדמה בוצעו ניתוחים כאשר החולה ער לחלוטין.
כיום, עם התפתחות הטכנולוגיה, מספר הניתוחים המבוצעים בשיטת הלפרוסקופיה ובשיטת האנדוסקופיה, שבהן הפולשנות מזערית וההחלמה מהירה יחסית, הולך וגדל.
מיקרוכירורגיה הוא ענף בכירורגיה שבו מבוצעים ניתוחים עדינים ביותר בעזרת מיקרוסקופים מדויקים במיוחד.
טכניקה זו מאפשרת ניתוח של חלקים שלא ניתן היה להגיע אליהם קודם בעין, באוזן הפנימית, בחוט השדרה ובמוח, וכן חיבור מחדש של אצבעות שנקטעו שמצריך תפירה של עצבים וכלי דם זעירים או של צינור זרע שנכרת.
במהלך השנים הצטברו עדויות למגוון הליכים רפואיים שהרופאים הקדומים ידעו לבצע כבר לפני אלפי שנים, בחלק מהמקרים אפילו הרחק בתקופת האבן.
בין הממצאים נכללים ניתוחי ראש בהם נקדחו גולגולותיהם של המטופלים גם לפני 7,600 שנה, קידוחי שיניים שנערכו בדרום פקיסטן לפני 9,000 שנה, ולאחרונה אף התפרסמו ממצאים המעידים על ניתוח קטיעת יד מוצלח באירופה לפני 7,000 שנה.
אמנות הכירורגיה הייתה מוכרת כבר במצרים העתיקה, ובקברים מצריים קדומים נמצאו גולגולות מנוקבות או גולגולות שמהן הוצא פלח של עצם, כנראה כדי להקל על כאב ראש.
גם בהודו היה לרופאים, כבר לפני 3,000 שנה, ידע כירורגי.
אך בשל הידיעות המועטות שהיו לאנשים בזמן העתיק, בימי הביניים ואף בעת החדשה, עד למאה ה-19, על גוף האדם ופעילות איבריו, מתו רבים מהמנותחים על שולחן המנותחים, אם מחמת הלם ואיבוד דם, אם מחמת זיהומים, ואם בשל כאבי הניתוח האיומים.
הניתוח היה מבוצע בגוף המנותח ללא כל הרדמה, ולמעשה עד המאה ה-19 הייתה הכירורגיה נתונה בארצות אירופה בידי גלבים ולא בידי רופאים.
אך במאות ה-19 וה-20 נתגלו תגליות מדעיות, שהפכו את הכירורגיה לאמצעי ראשון במעלה להצלת חיי אדם.
תחילה חלו שיפורים בהרדמת המנותח.
בראשית דברי ימי הכירורגיה ניסו המנתחים לטשטש את ערנותו של המנותח ולסמם אותו במשקאות כוהליים או באופיום ודומיו.
במאה ה-19 הוכנסו לשימוש האתר, הכלורופורם והחנקן החמצני.
מאוחר יותר הסתייעו גם בחומרי הרדמה המוזרקים לגוף המנותח, כגון פנטוטל.
הבעיה הקשה שעמדה בפני הכירורגיה הייתה בעיית הזיהום של מקום הניתוח.
בעיית הזיהום נפתרה עם גילוי החיידקים וגילוי אפשרות החיטוי.
שיפור הטכניקות הכירורגיות התבטא, למשל, בהמצאת חוטי תפירה הנמסים בגוף, שאין צורך להוציאם אחרי הניתוח, וכן בפיתוח מכונת לב-ריאה, שמאפשר ניתוח לב פתוח, כאשר הלב עצמו ריק מדם, והדם זורם דרך המכונה.
הטכניקות הכירורגיות שופרו גם עם הכנסת שימוש באיברים תותבים עשויים מחומרים פלסטיים ועוד פיתוחים נוספים שנעשו מפלסטיק.
כיום יש ניתוחים שנעשים לא בסכין המנתחים, אלא בקרני לייזר ובגלים על-קוליים, וכן נעשים בקרינה, כגון קרני גמא.
שיטה נוספת שהוכנסה לשימוש נרחב בשנים האחרונות וחשיבותה רבה בהקטנת התחלואה לאחר הניתוח, היא שיטה הקרויה לפרוסקופיה.
בשיטה זו מוחדרים כלי הניתוח מבעד לחתכים זעירים הנעשים בעור.
ניתוחים אלה נעשים בעיקר בחלל הבטן ובאגן.
ישנן עדויות על קידוחי שיניים מלפני כ-9,000 שנה.
בשנת 2006 דיווח כתב העת Nature על העדויות הקדומות ביותר שהתגלו לקידוח בשן אנושית של אדם חי.
בעיר מהרגר הקדומה שבמערב פקיסטן של ימינו, התגלו שרידיהם של תשעה בני אדם שחיו לפני כ- 9,000–7,500 שנה ושבשיניהם הטוחנות נמצאו סימני קידוח.
סימני שחיקה שהתגלו בשרידי הקידוח מעידים שהטיפול נערך במהלך חייהם של המטופלים, אשר המשיכו בחייהם עוד שנים אחר כך.
כפי שסיפר מוביל המחקר פרופ' דייוויד פרייר (David Frayer) מאוניברסיטת קנזס שבארצות הברית על קידוחי השיניים באזור, "השיטה הזו יושמה במשך כ-1,500 שנה והייתה למסורת באתר הזה (העיר מרגר)".
החוקרים מציעים שהקידוחים בוצעו באמצעות סכין צור זעירה שחוברה לקשת שאפשרה את סיבובה המהיר של אבן הצור.
כיוון שהחומר ששימש לסתימת החור לא שרד עד ימינו, לחוקרים בינתיים קשה להעריך כיצד סתמו הרופאים את החור.
לטענת החוקרים הידע הרפואי שעמד לרשות בני העיר מרגר לא עבר לתרבויות מאוחרות יותר שאכלסו את האזור.
ממצאים מהאלף השני והאלף השלישי לפנה"ס במצרים העתיקה:
"פפירוס אדווין סמית'" הוא המסמך הכירורגי הקדום ביותר שהתגלה עד כה.
הוא נכתב במאה ה-17 לפנה"ס, ולטענתם של רבים מהחוקרים, ביניהם פרופ' רוברט ה.
Wilkins), רוב המידע שבו מבוסס על טקסטים שנכתבו בסביבות שנת 2640 לפנה"ס.
הטקסט מורכב מ-48 מקרי פציעה, ועבור כל אחד מהם מפורטים הבדיקה הפיזיולוגית, האבחון ואופן הטיפול.
הכלים הכירורגים ששימשו את הרופאים המצרים כללו סכינים, מקדחים, מלקחיים ועוד.
לאיחוי הפצעים, כדי להימנע מזיהומים בסביבת התפרים, העדיפו הרופאים להשתמש בסרטים ובדבק.
בחלק מהמקרים הלהבים חוממו לפני ששימשו לחיתוך הרקמות, כך הם סייעו בסגירת הפצע ובהגבלת הדימום.
בשנת 2001 חוקרים מגרמניה גילו מומיה מצרית, המתוארכת לשנים 1500–700 לפנה"ס, של אדם שבוהן רגל ימין שלו נקטעה במהלך חייו והוחלפה בתותבת עץ שחוברה לרגל באמצעות רצועות עור.
רקמה רכה שכיסתה את אזור הקטיעה מדגימה שהאדם המשיך את חייו לאחר הקטיעה.
קידוח (Trepanation) – התהליך של גילוף או קדיחה של חור בגולגולת, הוא דבר שהאדם יישם ברחבי העולם במשך אלפי שנים.
גולגולות שעברו קידוחים כאלו התגלו בחלקים שונים של עולמנו, ביניהם בפרו, באירופה ובמצרים.
אחת הדוגמאות המעניינות היא מתקופת האבן החדשה, גולגולת בת 5,000 שנה שהתגלתה בצרפת ובה שני קידוחים שונים.
הרמה שבה הגולגולת נרפאה היא הוכחה ברורה לכך שהאדם המשיך לחיות שנים רבות לאחר שהתנסה בניתוח העדין הזה.
אם נחזור לימים מוקדמים יותר, הוכחות נוספות ליישומן של השיטות האלו התגלו מתקופת האבן התיכונה: הגולגולת הקדומה ביותר שנתגלתה עם סימני קדיחה נמצאה באוקראינה בשנת 1966, והיא מתוארכת לשנים שלפני 8,020–7,620 שנה.
כפי הנראה הניתוחים בוצעו כשהמטופל היה נתון להשפעתו של סם מאלחש כלשהו.
הרופא המומחה היה חותך את הקרקפת ואז שובר את העצם עם מקדח גס, כשהוא מקפיד לא לפגוע במוח.
ברגע שהניתוח הסתיים הרקמות הרכות היו נסגרות ונתפרות.
בסופו של דבר היה צומח עור חדש מעל החור.
כריתת גפים לפני 7,000 שנה
מלבד במצרים (כפי שצוין מעלה), גם בצרפת נמצאו עדויות לניתוחי קטיעה מוצלחים, אך מוקדמים הרבה יותר.
באתר נאוליתי (מתקופת האבן) שנחפר בשנת 2005 בבת'ייר בולנקורט (Buthiers-Boulancourt) השוכן כ-65 ק"מ מדרום לפריז, חוקרים גילו שלד של אדם שנקבר לפני כמעט 7,000 שנה המעיד על ניתוח קטיעה מכוון ומוצלח שבאמצעות אבן צור מחודדת נקטעה זרועו השמאלית.
זהו ניתוח הקטיעה הקדום ביותר שהתגלה עד כה.
על פי המחקר שפורסם בכתב העת Antiquity Journal, לא נחשפו עדויות לזיהומים הקשורים להליך הקטיעה, דבר המציע שהניתוח נערך בתנאים לא מזוהמים יחסית.
באופן מרשים, נראה שהמטופל אפילו הורדם לצורך הטיפול.
האיבר נקטע בצורה נקייה והפצע טופל בתנאים סטריליים.
חוקרים גילו שהמנותח שרד את הניתוח, ואף על פי שסבל ממחלת מפרקים ניוונית, הוא המשיך לחיות לאחר הניתוח במשך חודשים אם לא במשך שנים.
נראה שאובדן אמת ידו של המטופל לא הרחיקה אותו מהקהילה.
קברו גדול יחסית לקברים מאותם ימים ונמצאו בו גרזן עשוי צפחה, מכוש צור ושרידיה של חיה צעירה, המעידים על מעמד חברתי גבוה.
נחשפו כבר שני מקרים של אנשים ששרדו קטיעות קדומות: אחד בגרמניה והשני בצ'כיה, שניהם משתייכים לתרבות LBK (המכונה גם תרבות קדרות קווית – Linear Pottery Culture) שחיה באירופה לפני 6,500–7,500 שנה.
בשנות ה-1880 שיפרה הממציאה האמריקנית הלן בלנשארד את המחט הכירורגית.
על פי המסופר בתלמוד הבבלי, ניתוח תחת הרדמה נעשה לרבי אלעזר, בנו של רבי שמעון בר יוחאי:
כירורג (על פי האקדמיה ללשון העברית: רופא מנתח) הוא רופא העוסק בכירורגיה.
בהיסטוריה המוקדמת, מקצוע הכירורג לא היה קיים כמקצוע עצמאי, אלא היה קשור למקצוע הספרות.
הכירורג, שהיה בימים אלו גלב ולא רופא, היה מספר שיער וגם מנתח, תוך שימוש בכלי החיתוך שלו לביצוע הליך כירורגי, בדרך כלל בשדה הקרב או בחצר המלכות.
עם התקדמות הרפואה והפסיכולוגיה, מקצועותיהם של הגלב והכירורג התבדלו זה מזה, ובמאה ה-19 המקצוע המשולב גלב-כירורג נעלם לחלוטין.
תפקיד הכירורג בשדה הקרב נמשך, ונוסף תפקיד של כירורג או מנתח כללי לקציני הבריאות הממשלתיים.
התמחות בכירורגיה דורשת ידע אנטומי מקיף, סיבולת ניכרת המאפשרת לכירורג לעמוד על רגליו ברציפות, ללא הפסקה, במשך שעות רבות, וידיים יציבות.
התמחות בכירורגיה כללית אורכת כ-6 שנים, והיא עוסקת בעיקר בניתוחי חרום (טראומה), ניתוחי בטן (דופן חלל הבטן, מערכת העיכול, טחול, רטרופריטוניאום), נגעי עור ושד, טירואיד ופארטאירואיד.
לאחריה ניתן להמשיך לתת-התמחות במספר מקצועות כגון:
מקצוע הכירורגיה מכיל תתי התמחויות, כגון אלה:
חלק מהרופאים שתחום ההתמחות שלהם הוא רפואת משפחה או מיון מסוגלים לבצע טווח מוגבל של ניתוחים קטנים או נפוצים וכן ניתוחי חירום.
לעיתים קרובות הרדמה מלווה את הניתוח.
לכל מנתח יש צוות שעוזר לו במהלך הניתוח שהמורכב מאח כירורגי, עוזר ראשוני ומחלקת תפעול מתרגלים - כולם אנשי מקצוע המאומנים כך שיוכלו לסייע למנתח בצורה הטובה ביותר.
התמחויות אחרות שהן כירורגיות כוללות רפואת עיניים, רפואת אף-אוזן-גרון, רפואת נשים ואורולוגיה.
סושרוטה - הראשון לתעד פעולת ניתוח אף פתוח.
אבו קאסם אל-זאהראוי - ידוע כאבי הכירורגיה המודרנית.
צ'ארלס קלמן - המציא פאקואמולסיפיקציה, הטכניקה של ניתוח הקטרקט המודרני.
ויליאם סטיוארט האלסטד - יזם בלימודי ההתמחות הכירורגית בארצות הברית, חלוץ בתחומים רבים.
אלפרד פלולאק - המנתח הראשון שהצליח בניתוח לב פתוח ב-1944.
קלרנס וולטון לילהי - מוכר כאבי ניתוח הלב הפתוח).
סר ויקטור הורסלי - (נוירוכירורגיה).
ניקולאי פירוגוב - אבי ניתוחי השדה.
כריסטיאן בארנרד - ניתוחי לב, השתלת לב הראשונה.
ויקטור צ'אנג - מחלוצי השתלות הלב באוסטרליה.
גאזי יסרקאלי - נוירוכירורג טורקי, מייסד המיקרוכירורגיה.
מייקל דבייקי - היה מנתח לב וכלי דם וממציא אמריקני, שנחשב לאחד החלוצים בעולם בתחומו.
כישוף (בלועזית: מאגיה) הוא פעילות שנועדה להשפיע על המציאות באמצעים על-טבעיים.
המונח כישוף מתייחס לפולחנים שמטרתם לבצע קסם.
בקרב קבוצות מסוימות, במונח "כישוף" טמונה קונוטציה שלילית, הן של חוטא ושל כפירה והן של קוסם רע המשתמש בפולחנים אפלים.
מוניטין שלילי זה נשתמר היטב במעשיות עם בדמותה של המכשפה הרעה.
מנקודת המבט של גישת המורה הרוחני, קיים מונח הנקרא מאגיה לבנה והוא בעל קונוטציה חיובית לחלוטין.
המאגיה הלבנה באה לידי ביטוי במעשיות עם בדמות הפיות והמלאכים, או אפילו קוסמים שמביאים אושר והצלחה לדמויות הראשיות.
מנקודת המבט של חלק מהדתות, "כישוף" שימש כמונח שלילי עבור פולחנים פגאניים של קבוצות אתניות יריבות, נחותות לכאורה, המחללות שם אלוהים ועובדות אלילים.
הדתות המונותאיסטיות תמיד גינו את העוסקים בכישוף, וראו בכישוף מאפיין של פוליתאיזם (שהיהדות מכנה "עבודה זרה" והנצרות מכנה "פאגאניזם") ושל תרבות נחותה.
במובן הרחב יותר של מאגיה, באופן כללי כל סוגי המאגיה כוללים שימוש בלחשים, שימוש בקמיעות, פנייה אל המתים וגירוש שדים, כאשר גירוש שדים לעיתים נעשה דרך השבעה.
השמות הניתנים לעוסקים במקצוע משתנים לפי ההקשר והכוונה.
השמות הנפוצים הם: קוסם, מכשף, מג ורב-מג, מאגיסטר, שאמאן, אלכימאי, ועוד כמה שמות של תחומים פחות מוכרים.
מטרת הכישוף או המאגיה היא לגרום לכוחות מזיקים לכפות את רצונו של האדם המבקש על ברייה אחרת, לא באמצעות תפילה אלא תוך שימוש בכוחות מאגים, חיצוניים לאדם ומצויים בממדים שאינם אנושיים.
רצון זה יכול להיות למשל הורדת או עצירת גשמים, ניצחון במלחמה (או כישלון לצד השני), לגרום לאדם אחר להתאהב במבקש/ת או לגרום לו להפסיק להיות מאוהב במי שהוא מאוהב בו כעת.
התמורה יכולה להיות תגמול ישיר למכשף (המאגיקון) או הענקת מנחה אם הבקשה תבוצע.
מבקש הכישוף חשוף גם הוא לפגיעה בידי אותם כוחות הפועלים למימוש הכישוף וכן לכוחות המתנגדים למעשי כישופים.
כמו כן, איסורי כישוף ביהדות נזכרים במספר מקומות בתורה, ונמנים בתרי"ג מצוות.
פירוש למונח זה מופיע בהרחבה בתורה שבעל-פה.
בגלל מיעוט השימוש בכישוף לסוגיו התמעטה והלכה הספרות ההלכתית העוסקת בכישוף, בעוד שבימי קדם, על חברי הסנהדרין הייתה חובה לדעת את מקצוע הכישוף כדי שיוכלו לדון את המכשפים ולהכיר בהם (מסכת סנהדרין דף סח).
כיום נשארו רק מכשפים קטינים המתייחסים לכישוף (סימן קעט משולחן ערוך יורה דעה).
בקרב העוסקים בתורת הנסתר, "כישוף" הוא מונח נייטרלי למדי אשר יש לו מספר הקשרים, כגון מאגיה לבנה ומאגיה שחורה.
רבים מהעוסקים בתורת הנסתר (בעיקר בקרב הויקה) רואים בקסם יסודות דואליים המאזנים אחד את השני, בעיקר בהקשר של "מגיה לבנה ושחורה".
עם כל הטענות בדבר פאראנורמליות, תחום הכישוף נכשל בהשגת תמיכה מדעית מבוססת ויכול להיחקר באופן רציני רק בנוגע להשפעותיו התרבותיות והדתיות.
מקור המונח מאגיה הוא בשמם של המכשפים הפרסים והמדיים הקדומים שכונו "מאגים" או "מאנאים" (בעברית "אמגושים"), ומכאן גם הביטוי מאניה ביוונית, שמשמעותו טירוף.
מערכת היחסים בין דת וכישוף דומה ליחסים בין "דת" לעבודת אלילים, כאשר המונח "דת" מתייחס למערכת אמונות "מבוססות", ו"כישוף" ו"עבודת אלילים" הן תוויות המשמשות אנשים מתוך המערכת הזו לתיאור אמונות ושיטות המתנגשות איתה או מצויות מחוצה לה.
מנקודת מבט של דת מבוססת, המונח "כישוף" רומז על החזקה באמונות נחותות לעומת האמונה האמיתית, ועל כן נחשבות ל"אמונת שקר" או לכפירה.
לפיכך, המונח "כישוף" מיושן, למרות האזכורים בכתבי הקודש.
המונחים "כפירה" או "עבודת אלילים" (פאגאניזם) הם חלופות לשוניות מודרניות יותר.
המונח "קסם" כ-"Magic" בלעז קיבל הקשר שלילי משמם של כוהני דת זרטוסטרה - "Magi" - כפי שנטמע מהאמונה היהודית ומהשפעותיה על דתות המערב.
כל המתנגדים לאמונה העברית על מסורותיה ועל תרבות האמונה שלה, או חסידי דתות אחרות הואשמו בשימוש בקסם, בהם גם חסידי הנצרות והאסלאם כשעוד היו דתות מתפתחות.
בימי הביניים החלה התפתחות המדעים, בייחוד דרך האלכימיה.
האלכימיה ניסתה להגדיר חוקיות מתודולוגית להישגי ניסויים שנחשבו בעלי הישג, כמו הירפאות ממחלה והשגת עושר (בין היתר על ידי יצירת זהב).
בעוד הדת עסקה בענייני אמונה ורוח, אלכימיה שיחקה מרכיב חשוב בסקרנות האנושית המתפתחת לגבי העולם הטבעי כמערכת שיטתית של אמונות ושל פרקטיקות.
מתוך האלכימיה יצאה התפיסה המודרנית על קסם וכישוף כדרך שילוב בין רוח, שיטתיות וחקר מקצועי לתוך "סוד" או "חכמת נסתר" (אזוטריסיזם).
היכן שקיימת אמונה בפרקטיקות קסם זדוניות, הן בדרך כלל אסורות על פי חוק, כמו גם שנואות על ידי הציבור הכללי, בעיקר מתוך פחד, בעוד קסם מועיל נסבל או אפילו מקובל על ידי האנשים בחלק מהתרבויות - גם אם הממסד האורתודוקסי מתנגד לכך.
כנראה המאפיין הידוע ביותר של מכשפה הוא היכולת שלה להטיל כישוף - קבוצת מילים, נוסחה או פסוק, טקס או שילוב של אלה, המופעלים כדי לעשות קסמים.
באופן מסורתי, נקרומנסיה הוא הנוהג להעלות באוב את רוחות המתים למטרות חיזוי עתיד או נבואה, אם כי המונח יושם גם להעלאת המתים למטרות אחרות.
המלאכה מגונה על ידי רוב התרבויות, ואינה חוקית ביהדות ובנצרות.
היסטוריה של הקסם המערב אירופי
האמונות על שימושי כישוף שונים התמעטו בהיסטוריה האירופית והמערבית, תחת לחץ הדתות המונותאיסטיות או עקב סקפטיות כלפי ממשות הכישוף, כמו גם בעקבות שליטת המדעים.
בעולם העתיק, כמו גם כיום, כישוף נחשב עניין אקזוטי.
מצרים, מסופוטמיה ופרס היו ארצות בהן התמחות בכישוף נחשבה רווחת.
במצרים נתגלו מספר גדול של כתבי פפירוס בנושאי כישוף ביוונית, בקופטית ובמצרית עממית.
מקורות אלה מספקים מושג מסוים על תורת הכישוף, אשר מאוחר יותר הפכה לתפיסתה של התרבות המערבית על העיסוק בקסם, בייחוד בכישוף טקסי.
הם מכילים דוגמות מוקדמות של:
שימוש ב"מילות כישוף" שנחשבו בעלות כוח שליטה ברוחות.
שימוש במטות, בשרביטים ובכלי פולחן אחרים.
שימוש במעגל כישוף להגנת המכשף מפני הרוחות אותן הוא מעלה באוב או מעורר.
שימוש בסמלים ובחותמים מסתוריים שנחשבו שימושיים לזימון או לעירור רוחות.
יש גם תיעוד בטקסטים אלה בעניין מדיומים.
רבים מן הכשפים דורשים הבאת ילד למעגל הכישוף כדי שישמש צינור להעברת מסרים מן הרוחות.
בזמנו של יוליאנוס הכופר, שנזכר בשל כפירתו בנצרות, קמו לתחייה עיסוקי הכישוף הקשורים לנאו אפלטוניות תחת מסווה של תאורגיה (מאגיה שעוסקת בכוחות אלוהיים ובהתקרבות אליהם).
העיסוק בכישוף בימי הביניים, תחת השפעת הכנסייה, הוגבל לרוב ללימוד תורת הנסתר ולאיסוף לחשי קסם.
לאלברטוס מגנוס יוחסו כוחות רבים מעין אלה.
בימי הביניים המוקדמים החל להתרבות השימוש בחפצים לא רק כאובייקטים נערצים, אלא גם כמכילים כוחות שמעל הטבע.
סופרו מעשיות על עצמים שבכוחם להשפיע על מלאכים לבצע ניסים, לא רק בריפוי חולים, כי אם גם למטרות כמו השפעה על תוצאות קרבות.
החפצים האלו היו לקמעות, וכנסיות חתרו להשגת קמעות מעין אלה מתוך רצון להפוך למקומות עלייה לרגל.
כמו בכל תחום בו יש עניין כלכלי, הביקוש הביא לעלייה בהיצע.
סיפורים על קמעות עושי קסם של קדושים הופצו וקובצו לאוספי מעשיות כמו "מקראת הזהב" של יעקובוס דה וורג'ינה או ה-Dialogus miraculorum של צזאריוס מהייסטרבאך.
היו גם תחומי כישוף שנגעו בנצרות אך היו אסורים באופן רשמי.
דמונולוגיה ואנגלוגיה היו בסיס באמונות בנצרות על חיים שמסביב בדמות מלאכים ושדים.
התשתית התאולוגית בחקר הדמונולוגיה הנוצרית עודדה את העוסק בקסם "למגן" את עצמו עם צומות, תפילות וטקסי פולחן כך שעל ידי שימוש ("לא ראוי") בשמותיו הקדושים של האל בשפות זרות, הוא יוכל להשתמש בכוח האלוהי לכפייה על שדים להופיע ולשרתו למטרות הכישוף האישיות שלו.
שלא במפתיע, הכנסייה הסתייגה מטקסים כאלו, למרות התקשרותם לנצרות.
ההומניזם הרנסאנסי ראה בנאופלאטוניזם סוג של כישוף טקסי.
לעומת זאת, הרנסאנס והמהפכה התעשייתית ראו בעליית המדעים בדמות המרת האלכימיה בכימיה, בהדחת תאוריית תלמי על היקום והאסטרולוגיה ובהתפתחות תאוריית החיידקים בעניין מחלות, כמי שצימצמו את הפנייה לכשפים וערערו את מערכת האמונות שנסמכה על כך.
המתיחות שהתעוררה בשל הרפורמות הפרוטסטנטיות הביאה לגידול משמעותי בציד המכשפות, בייחוד בגרמניה, באנגליה ובסקוטלנד.
לבסוף, התאולוגיה החדשה של הפרוטסטנטיות הפכה לאויב מר עוד יותר לכישוף בכך שעורערה הטקסיות שאפשרה למנהגי אמונה להיעשות כשמטרתם עיסוק בקסם.
המדע, יותר מן הדת, היה עוין עוד יותר לקסם.
בצד הכישוף הטקסי שאורגן על ידי אנשי השכלה (באופן יחסי) רווחו גם מעשי קסם עממיים ברחבי אירופה, כמו התחבולנים - מכשפים עממיים, באזורי הכפר של אנגליה.
במעשי הקסם שלהם בענייני אסטרולוגיה, פולקלור וגרסאות מסולפות של פולחן קסם נוצרי הם נתנו מענה לדרישת ההמונים.
תקופות מאוחרות יותר של התעניינות מחודשת בכישוף הופיעו בסוף המאה ה-19, כאשר סימבוליזם ושלוחות אחרות של הרומנטיציזם בענייני רוחניות ותרבות התגברו.
הקולוניאליזם האירופי, אשר יצר קשר בין מערב אירופאים להודו ולמצרים, הכיר לאירופים מחדש אמונות אקזוטיות.
הינדו ומיתולוגיה מצרית מופיעות לעיתים בטקסטים של קסם מהמאה ה-19. בסוף המאה ה-19 נולדו ארגוני כישוף רבים, כולל "המסדר ההרמטי של השחר המוזהב", "החברה התיאוסופית" וגרסות כישוף של מסדרי הבונים החופשיים.
ייתכן שהשחר הזהוב סימן את פסגתו של גל הקסם במושכו מפורסמים כמו המשורר האירי ויליאם באטלר ייטס, סופר האימה הבריטי אלגרנון בלקווד והסופר הוולשי ארתור מצ'ן.
התעניינות נוספת בקסם הופיעה באנגליה, עם הפעולה האחרונה שננקטה מטעם החוק כנגד מעשי כשפים ב-1951. היה זה האות למכשף ג'רלד גרדנר, הידוע כמייסד דת הוויקה הפגאנית, לפרסם את ספרו הלא בדיוני הראשון "אומנות כשפים כיום", בו הוא טען לחשיפת קיומה של כת מכשפות המתוארכת לאירופה שלפני הנצרות.
הדת של גרדנר שילבה קסם ואמונה בצורה שגרמה לאנשים להרהר בדבר החציצה של תנועת ההשכלה בין השניים.
דתו של גרדנר שהתפרסמה ברבים, יחד עם רבות אחרות, פרחה בשנות ה-60 וה-70, כאשר תרבות הנגד של ההיפים הרחיבה גם היא את ההתעניינות המחודשת בקסם, בהגדת עתידות ובפרקטיקות אחרות של תורת הסוד.
סניפים של הנאופגאניזם ושל אמונות ארציות אחרות שהתפרסמו בציבור מאז פרסומו של גרדנר, נטו לעקוב אחר תבנית של שילוב מלאכת קסם ואמונה.
המגמה נמשכה על ידי ממשיכי תרבות הנגד, דוגמת פמיניסטיות אשר החיו מחדש את פולחן האלה.
הדבר קישר אותם למסורות הגרדנריאניות הקסומות, אשר הושפעו גם הן מהעניין בתורן.
מאמינים מודרניים בקסם או במאגיה הלבנה
אנשים מערביים רבים טוענים לאמונתם או לעיסוקם בצורות שונות של קסם שעברו גלגולים שונים.
"המסדר החתום של השחר המוזהב", אלייסטר קרולי ומאמיניהם, נחשבים למחיי מסורות הקסם בעולם דובר האנגלית של המאה ה-20, אולם בלהיטותם לבנייה מחדש של מסורות אבודות מהעבר, הם כללו לעיתים גורמים שאמינותם מוטלת בספק.
תנועות נוספות פעלו אותה תקופה גם בצרפת ובגרמניה.
לכן, כל מסורת נוכחית העוסקת באלמנטים של הטבע, בעונות השנה וביחס המתלמד אל הארץ, אל גאיה או אל האלה, יכולה להיחשב ניאופגאניזם.
את פעולת הקסם הגדיר אליסטר קראולי בספרו "קסם בתאוריה ובעיסוק":
אף על פי שחלק מהעוסקים בקסם מעדיפים את המונח "פגאני", ניאופגאניזם הוא הגדרה מדויקת יותר לטקסים ולמסורות נוכחיות.
ויקה נחשבת קסם מודרני יותר מאשר הניאופגאניזם.
לפי ההגדרה של אליסטר קראולי, מאגיה היא "התורה והאומנות של גרימת שינוי במציאות (הפיזית) בהתאמה עם הרצון (של המאג)".
כישוף הוא אחד השלבים בפעולה המאגית.
מאגים וטקסים מאגיים קיימים בכל הדתות ובכל התרבויות.
יש להבחין בין סוגים שונים של מאגיה.
היות שמדובר בסוגים שונים של טקסים.
יש להבחין אם כן בין שני סוגי מאגיה: מאגיה שחורה (שנועדה להרע, לפגוע באויב וכדומה) לבין מאגיה לבנה (שנועדה לעזור, להציל, להגן, לרפא וכדומה).
לאחר מכן תתבצע יצירה סמלית של האזור מבוצע הטקס, למשל באמצעות ציור מעגל על הקרקע, והנחת חפצים בעלי קדושה לצידו ובתוכו וכן טיהור המקום בו יבוצע הטקס מגורמים מפריעים, כדוגמת רוחות רעות.
הטיהור יכול להתבצע באמצעות קטורת, התזת מים קדושים, שירה, ואף ציווי הרוחות הרעות להסתלק באופן זמני.
בחלקה האחרון של ההכנה, תתבצע כניסה למצב תודעה מרומם ואקסטטי, באמצעות מדיטציה, סמי הזיה, ריקוד ושירה, ואף באמצעות פעילות מינית, קריאה לכוחות היקום לסייע להצלחת הטקס, למשל קריאה לכל מיני אלים ורוחות המתמחות בנושא הטקס להיכנס לגופו של המאג, להעניק לו מכוחם, ולסייע להגשמת המטרה.
לעיתים מקריבים קורבן או קורבן סמלי כדי לתגמל כוחות אלו.
הקריאה לאלים ורוחות מתבצעת תוך שימוש בסמלים מיוחדים וחפצים המיועדים לקרוא להם.
בשלב זה יתקיים הטקס המאגי עצמו, בו המאג מתפלל, ומבצע פעולות סמליות שונות באמצעות חפצים שהכין מראש (למשל חרב קדושה בה ינתץ את סמלי האויב).
בסיום הטקס המאגי, מקום הטקס המאגי מוחזר לקדמותו (למשל שריפת שאריות החפצים והקורבן, ומחיקת המעגל) תהיה יציאה ממצב התודעה האקסטטי והכרזה על סיום.
בשיחה שקיים חוקר המאגיה גדעון בוהק עם הפעיל החברתי אלכס צייטלין ניתן היה להבין מדברי הראשון שלמאגיה יש לוגיקה משל עצמה לפתרון בעיות, למשל בצורת השבעות.
באופן כללי כל סוגי המאגיה כוללים שימוש בלחשים, שימוש בקמיעות, פנייה אל המתים וגירוש שדים כאשר הדברים תמיד נעשים לפתרון בעיה (כגון סטרס, מחלה או אהבה נכזבת).
לוגיקת גירוש שדים טיפוסית בהשבעה תהיה למשל:
, או, אם התרבות בה נעשה טקס כזה היא מונותאיסטית אז ההשבעה הייתה נעשית בשם אלוהים מסוים, למשל, .
בעולם העתיק היו בעלי מקצוע (מאגים, שמאנים, מכשפים, בארו) שהתמחותם הייתה בשינוי המציאות או חיזוי העתיד לפי דרישת המשלם.
כזה היה בלעם בן בעור שנשכר על ידי בלק בן ציפור מלך מואב לקלל את עם ישראל.
גם כהני הדת הרגילים נדרשו להשתתף בטקסים בעלי משמעות מאגית עבור ציבור המאמינים שלהם.
ישנם טקסים בעלי דמיון מאגי בהם גם אנשים רגילים מורשים להשתתף, אולם, ברוב התרבויות נאסר על אדם פשוט לבצע טקסים מאגיים, מתוך חשש לשלומו של המבצע חסר הניסיון, שעלול להזיק לעצמו ולסביבתו בגלל ביצוע מרושל.
בעולם העתיק, טקסי המאגיה היו כרוכים בכל שלב משמעותי בחייו של אדם (לידה, מחלות, נישואין, הצלחה כלכלית, מוות) ושל אומה (חגי השנה, המלכת שליט חדש, ויציאה למלחמה).
שרידים לטקסים מאגיים אלו נמצאים בטקסים דתיים בדתות המונותאיסטיות ותפילותיהן, ובטקסים רשמיים.
כתבים מאגיים רבים נמצאו מתקופת הפרעונים ומימי הביניים, המתארים בפירוט טקסים מאגיים שונים.
אולם, אף אם לכאורה ביכולתנו לאתר את כל החפצים הנדרשים לצורכי ביצוע הטקס הקדום, הרי חסר לנו מידע על מרכיב משמעותי לביצוע הטקס המאגי - האמונות של המאג ואופן כניסתו למצב תודעה אקסטטי.
הוא שמה של סדרה של ארבעה ספרי משחק לשחקן יחיד בה מתפתחת העלילה בהתאם לבחירות אותן מבצע הקורא.
הסדרה נכתבה על ידי סטיב ג'קסון ופורסמה לראשונה בשנים 1983–1985. הסדרה הייתה חלק מספרי "Fighting Fantasy" של ג'קסון ויאן ליוינגסטון.
הוצאת אופוס הישראלית תרגמה את ארבעת ספרי הסדרה ולאחר מכן הוסיפה ספרים נוספים השייכים לסדרת "Fighting Fantasy" גם כן תחת הכותרת "כישוף!", אף שלא נכללו בסדרה המקורית.
בנוסף, תרגמה כספרים 6,7 בסדרה ספרים מסדרת "Advanced Fighting Fantasy", אשר הרחיבה את כללי המשחק המקורי למשחק תפקידים רב משתתפים.
ספרים נוספים של סדרת Fighting Fantasy תורגמו לעברית על ידי הוצאת עם עובד.
(ללא ציון הקשר לספרי כישוף!
של הוצאת אופוס, על אף שהתרחשו באותו יקום דמיוני)
עלילת הספרים מתרחשת בעולם הפנטזיה טיטאן.
כתר המלכים, חפץ קסם רב עוצמה המסייע להשכנת השלום בארץ, נגנב מארץ אנאלאנד על ידי אנשי הציפור מזאמאן בלילה נטול הכוכבים בידי מכשף מרושע מקאחאבאד השכנה, ארץ פראית ומסוכנת.
דמותו של הקורא נשלחת להשיב את הכתר ממצודתו של המכשף, המצויה עמוק בתוככי קאחאבאד.
הספרים מורכבים מקטעים קצרים וממוספרים, שבסוף כל אחד מהם מוטלת על הקורא בחירה כלשהי שעל פיה נקבע לאיזה קטע יעבור.
לאלמנט הבחירה נוסף גם אלמנט של מזל, כאשר תוצאת פעולות מסוימות או קרבות עם אויבים נקבעות בהטלות קובייה.
השחקן שומר דף ובו פרטים על דמותו - בריאותה, מיומנותה, המזל שלה, החפצים שהיא נושאת וכדומה.
פרטים אלו משפיעים גם הם על מהלך המשחק.
סדרת "כישוף!" בלטה בין יתר ספרי "Fighting Fantasy" באורכה ובמורכבותה.
בעוד שספרי "Fighting Fantasy" האחרים עמדו בפני עצמם וכל אחד מהם הכיל 400 קטעים, ארבעת הספרים של סדרת "כישוף!" תוכננו למשחק רציף, כך שדמותו של הקורא תעבור מספר לספר.
ספרי הסדרה היו גם ארוכים יותר - הקצר שבהם הכיל 456 קטעים, ואילו הספר האחרון הכיל 800. עוד בלטה שיטת הקסמים המורכבת שתוכננה בשביל הסדרה, בזמן שספרים אחרים הציעו שיטת קסמים מוגבלת במיוחד, אם בכלל.
בעברית בחרה הוצאת אופוס לפרסם את ספרי "Fighting Fantasy" אותם תרגמה תחת הכותרת "כישוף!".
בסדרה יצאו 13 ספרים, כאשר שניים מתוכם עסקו בשיטת משחקי תפקידים והצגת עולם הפנטזיה, ולא נועדו לשחקן יחיד.
בשביל לשחק נדרש רק עפרון, מחק, דף וקוביות.
רק ארבעת ספרי הסדרה המקורית מופצים כיום על ידי אופוס.
הספר הראשון מתוך הרביעייה המקורית, שנחשב גם לקל שבהם.
הספר עוקב אחרי מסעו של הגיבור מארצו אנאלאנד אל עיר הנמל חאראיי, העוברת באזור גבעות השמוטאנטי, אזור פראי המאוכלס בידי נוודים ומפלצות.
הספר השני ברביעייה המקורית מתרחש כולו בתוך עיר הנמל חאראיי, ובו הקורא צריך לא רק לשרוד את החציה של העיר המסוכנת, אלא גם לאתר את ארבע שורות שיר הקסמים שפותח את השער שבצד השני של העיר.
בספר השלישי בסדרה ממשיך הקורא את המסע אל טירת מאמפנג, מקום משכנו של המכשף המרושע.
בעת מסעו הקורא צריך לנסות ולהשמיד את שבעת הנחשים - שליחים שמטרתם להזהיר את המכשף המרושע מפני הגיבור.
לכל נחש יש כוח אדמה, ירח, אש, מים, אוויר, זמן ושמש.
בספר האחרון ברביעייה המקורית מנסה הקורא לחדור לטירת מאמפנג ולהתעמת עם המכשף המרושע כדי להחזיר את הכתר בשלום.
הספר הוא הארוך, המורכב והקשה ביותר בסדרה.
בספר מתברר שיש אנשי ציפור טובים.
נקודת ההתחלה בספר תלויה בסיומו של הספר הקודם, כשסיום אופטימלי מאפשר נקודת התחלה והתקדמות קלות יותר.
הספר החמישי שפורסם תחת "כישוף!" כבר לא השתייך לסדרה המקורית, והיה הספר ה-2 בסדרת Fighting Fantasy.
גם ספר זה נכתב בידי סטיב ג'קסון.
בספר הקורא משחק לוחם או קוסם שמנסה לחדור למצודתו של קוסם מרושע ושוחר מלחמה, ולהרוג אותו.
"במבוך" יצא תחת הכותרת "כישופים ומבוכים" (אף על פי שמספרו הסידורי היה 6 - המספר הבא בתור אחרי "טירת האימים").
הספר השתייך לסדרת "Advanced Fighting Fantasy", אשר היווה הרחבה של משחק "Fighting Fantasy" המקורי, ממנו הגיעו מרבית ספרי הסדרה.
ספר זה אינו עוסק בהרפתקה לשחקן יחיד, אלא כולל שתי הרפתקאות לקבוצה.
הספר נכתב במשותף על ידי סטיב ג'קסון ויאן ליוינגסטון.
"חולשחור" היה השני (והאחרון) בספרי "כישופים ומבוכים" שתורגמו לעברית.
הספר מרחיב ומפתח את השיטה שהוצעה בספר הקודם, ורובו מתאר בפרוטרוט את עיר הנמל חולשחור, כדוגמה לדרך שבה מפתחים עולם של משחקי תפקידים.
בנוסף מכיל הספר הרפתקה לקבוצה שמתרחשת בעיר זו.
נוסף לשני ספרי כישופים ומבוכים הנ"ל, יצא בשנת 1994 ספר שלישי בשם Allansia, הנושא את שם אחת היבשות בעולם הספרים, אך ספר זה לא תורגם לעברית.
"מכשפת השלג" נכתב על ידי יאן לוינגסטון, ופורסם במקור בשנת 1984 כספר ה-9 בסדרת Fighting Fantasy.
(ותורגם לעברית על ידי הוצאת אופוס בשנת 1992)
הספר עוסק בלוחם שחודר למערותיה של מכשפה מרושעת ומנסה לחסלה.
הספר ממשיך גם לאחר חיסול המכשפה, והעלילה מוסיפה להסתבך גם לאחר מותה.
"שדי התהום" נכתב בידי סטיב ג'קסון (לא מחברה הבריטי של הסדרה המקורית, אלא אדם נוסף, אמריקאי, בעל אותו שם).
הספר פורסם במקור בשנת 1986 כספר ה-19 בסדרת Fighting Fantasy.
הספר עוסק במאי צעיר שספינתו נשדדה בידי שודדי ים והוא הושלך למים.
הוא מצליח לשרוד בזכות קסם שמאפשר לו לנשום מתחת למים עד לשעת השקיעה, ובזמן שעומד לרשותו מחפש בממלכה התת-ימית אמצעים אשר יאפשרו לו לחזור לעולם הקרקע, ואולי אף לנקום בשודדי הים.
"מלכודת מוות במבוך" נכתב על ידי יאן לוינגסטון, ופורסם במקור בשנת 1984 כספר ה-6 בסדרת Fighting Fantasy.
עוסק במבוך קטלני, שנבנה בידי ברון המציע אותו כאתגר להרפתקנים.
הקורא מגלם את דמותו של אחד מאותם הרפתקנים, ובמהלך העלילה הגיבור צריך להתגבר לא רק על סכנות המבוך, אלא גם להתעמת עם ההרפתקנים הנוספים שקיבלו את האתגר על עצמם.
"מסיכות מייהאם" לא נכתב בידי ג'קסון או ליוינגסטון אלא בידי רובין ווטרפילד, ופורסם כספר ה-23 בסדרת Fighting Fantasy.
(ותורגם לעברית על ידי הוצאת אופוס בשנת 1993)
סגנון הספר שונה וקשה בהרבה מהספרים הקודמים בסדרה.
השחקן מגלם מלך היוצא לחסל מכשפה מרושעת המסכנת את ארצו.
הקושי מתבטא בכמות הרבה של הפרטים הקטנים והחפצים שיש לגלות, כאשר כישלון בגילוי אפילו אחד מהם פירושו שהשחקן לא יצליח לסיים את המשחק (ולעיתים קרובות לא ניתן לדעת מהי הדרך הנכונה ללכת בה, והדבר תלוי במזל בלבד).
נוסף על כך, מוצף הספר בבחירות חסרות משמעות לכאורה (כדוגמת פנייה שגויה בצומת) אשר מביאות למותו המיידי של השחקן.
תרגומו לעברית של הספר הפך את החידה האחרונה (והמכרעת) בו לבלתי פתירה, שכן פתרונה התבסס על מספר שהיה חבוי בשמה של אחת הדמויות, ומשחק מילים זה לא תורגם לעברית, אם זאת ניתן לפנות לקטע מספר 40 ( שהוא הפתרון לחידת "מי הדמות הבוגדת?" ) על מנת לנצח את הספר ולסיימו.
"שודדי חצות" נכתב בידי גרהאם דייוויס בשנת 1987 ופורסם כספר ה-29 בסדרת Fighting Fantasy.
הספר יוצא דופן בין ספרי הסדרה בכך שהקורא מגלם בו דמות של גנב, בניגוד ללוחם או קוסם המקובלים בשאר ספרי הסדרה.
עלילת הספר מתרחשת בנמל חולשחור (עיר המופיעה גם בספר החמישי בסדרה, הקרוי על שמה) וסובבת סביב מבחן הקבלה של דמותו של הקורא לגילדת הגנבים, מבחן שבמהלכו הוא מתבקש לגנוב יהלום מזויף הנשמר היטב.
"שער הזדון" נכתב בידי פיטר דרוויל בשנת 1989 ופורסם כספר ה-37 בסדרת Fighting Fantasy.
(ותורגם לעברית על ידי הוצאת אופוס בשנת 1994)
בספר מגלם השחקן לוחם שכיר היוצא לחקור כוח עתיק ומרושע שהתעורר בעקבות בהלת זהב שפרצה בהרי רום-ענן.
כישלון הוא מצב שבו לא הושגה מטרה מסוימת של אדם או של קבוצת אנשים.
עם זאת, כישלון אינו מצב מנוגד להצלחה, ועל פי רוב מהווה תנאי הכרחי להצלחה.
הכישלון מהווה חלק בלתי נפרד מחיי האדם, מלידתו ועד למותו.
הקריטריונים לכישלון תלויים למדי בהקשר שלו, ועשויים להיות יחסיים לצופה מסוים או למערכת אמונות ספציפית.
מצב שנתפס ככישלון בעיני אדם מסוים עשוי להיחשב כהצלחה בעיני אדם אחר, במיוחד במצבי תחרות ישירה או במשחק סכום אפס.
גם דרגת ההצלחה או חומרת הכישלון במצב מסוים יכולה להיתפס באופן שונה על ידי צופים או משתתפים שונים במשימה.
קשה לקבוע בבירור האם מצב מסוים עמד בקריטריון של הצלחה או כישלון, בין השאר גם משום שקיימות הגדרות מעורפלות או שנויות במחלוקת של הקריטריונים עצמם.
מציאת קריטריון יעיל וברור, או היוריסטיקה מתאימה, כדי לשפוט הצלחה או כישלון של מצב מסוים, עשויה להיות משימה קשה ומשמעותית בפני עצמה.
כישלון יכול להיות של אדם יחיד (כישלון אישי), או של קבוצת אנשים בכל סדר גודל שהוא, עד לממדים של אומה (כישלון קבוצתי).
יש שכישלון אישי בא לידי ביטוי ככישלון קבוצתי, בסופו של דבר.
כישלון יכול להיות מוחלט, חלקי או יחסי.
ישנם כמה מקרים שבדרך כלל נחשבים ככישלון מוחלט: במשימות שבהן התוצאה יכולה להיות רק הצלחה או כישלון, הכישלון הוא מוחלט.
גם משימות שבהן לא ניתן לתקן את התוצאה נחשבות ככישלון מוחלט.
למשל, ניתוח המסתיים במות המנותח תמיד ייחשב ככישלון מוחלט.
כישלונות חלקיים אפשריים במשימות בהן קיימות מספר תוצאות אפשריות.
במקרים אלו, ייתכן שחלק מהתוצאות יחשבו ככישלון מוחלט, וחלק ככישלון חלקי (וכן לגבי ההצלחה: חלק מהתוצאות ייחשבו הצלחה מלאה וחלק הצלחה חלקית).
דוגמאות לרוב לסוג זה של משימות מצויות בתחום הצבאי, כאשר מבצעים צבאיים יכולים להחשב ככישלונות או הצלחות מוחלטים או חלקיים.
כישלון יחסי הוא כאשר התוצאה הרצויה מוגדרת בהשוואה לתוצאות אחרות - אם אישיות (כלומר הביצועים מושווים לביצועים אישיים קודמים), ואם לתוצאות של אנשים או קבוצות אחרות.
דוגמה לכישלון יחסי יהיה סרט קולנוע שהכנסותיו לא כיסו את הוצאותיו, או אף כיסו, אך הרוויח הרבה פחות מסרטים אחרים אליהם הוא הושווה.
כישלון יכול להיות אובייקטיבי או סובייקטיבי.
ניתן לשנות מצבים של כישלון סובייקטיבי בעזרת שינוי תפיסתי או פסיכותרפיה.
מצב של כישלון אובייקטיבי יכול להביא לתהליך של הסקת מסקנות.
דוגמה לכישלון אובייקטיבי הוא קבלת הציון "נכשל" במבחן.
דוגמה לכישלון סובייקטיבי הוא קבלת הציון "טוב" במבחן, על ידי תלמיד שציפה לקבל את הציון "מצוין".
כישלון נתפס באופן שונה בנקודות מבט שונות של מעריכים שונים.
יש שמתעניינים רק בתוצאות התהליך של ביצוע המטלה, ולכן יחשיבו כ"כישלון התוצאה" כל ביצוע שלא הוביל לפתרון סופי של בעיה או שלא ענה על צורך שהיה דרוש.
יש שמתעניינים יותר ב"כישלון התהליך", שעשוי לקרות גם במצבים בהם הייתה הצלחה בהשלמת המשימה ובתוצאתה, אך תהליך העבודה שהוביל אליה נתפס כלקוי ולא עמד בסטנדרטים המצופים.
גורמים פסיכולוגיים שנתפסים לעיתים כמשפיעים על כישלון בביצוע משימות בעבודה או בלימודים, עשויים להיות, בין השאר: ערך עצמי נמוך יחסית, פחד מפני הצלחה, נבואה המגשימה את עצמה, נבואה המזימה את עצמה ועוד.
סיבות אחרות לכישלון הן למשל תכנון לקוי, חוסר בידע, עומס יתר, טעות או רשלנות בביצוע המטלה, אופטימיות יתרה או חוסר במשאבים.
פחד מפני הצלחה הוא מושג בפסיכולוגיה הקובע שאנשים חוששים משינוי, ונוטים לחיות במסגרות קבועות שהם יוצרים לעצמם.לדוגמה; אנשים אינם משנים את הדרך הרגילה בה הם עוברים, את אותן פעולות הם עושים בשעות קבועות, אינם חורגים מהתנהגותם ואינם משנים מסגרות חברתיות.
לעיתים התנהגות כזאת נובעת מפחד המונע לבצע שינוי בדפוס הקבוע של החיים.
אנשים רואים בהצלחה היגררות להתמודדות למה שנלווה אליה, כגון אחריות, דרישות עצמיות וציפיות החברה מהם, וכתוצאה מכך הם מעדיפים להישאר במצבם הנוכחי המוכר והמאוזן.
כמו כן, התופעה יכולה לנבוע משימור של דימוי עצמי, גבוה או נמוך.
גבוה - ההצלחה מקבעת אדם למסגרת וסטטוס מסוים שאינו רוצה לאבד (הוא מהנדס בכיר, אבל הוא בטח לא סופֵר מוכשר)
נמוך - קיים חשש מקבלת טובות הנאה שנובעות ממעמד או תפיסה מסוימת (לא חושפים את כישרונם ויכולתם מחשש שיהפכו למוכרים ויהיו להם מעריצים רבים)
מצבים של כישלון יכולים להוביל לתחושות של תסכול, ייאוש, אכזבה וכעס.
לא רק זאת אלא שעצם התפיסה של כישלון יכולה להוביל למצבים של חוסר אונים, גם כאשר לא התרחש כישלון בפועל.
לדוגמה, נמצא שבהשוואה לתלמידים שהתמודדו עם שאלות קלות במבחן, תלמידים שהתמודדו עם שאלות קשות במיוחד נטו להרים ידיים מהר יותר, אף על פי שלא ידעו אם ענו תשובה נכונה או שגויה.
ישנם שני סוגים עיקריים של התמודדות עם כישלון: הפנמה והחצנה.
בתהליך של הפנמה, האדם נוטה לרוב לקחת על עצמו תוצאות של משימה, ובמקרה של כישלון - מאשים את עצמו.
לעיתים קרובות תוצאותיו השליליות של תהליך הפנמה הן ביקורת עצמית נוקבת, מנטרה שלילית כגון "אני לעולם לא אצליח", ירידה בערך העצמי ובמוטיבציה, ובמקרים קיצוניים עלולה להיווצר תחושת דיכאון.
טיפול באדם שנוטה להפנמה של כישלונות עשוי להיות קשה, בשל הדימוי העצמי הנמוך המוטבע היטב באדם וקשה לשינוי.
מצד שני, בתהליך הפנמה ניתן להשלים עם התוצאות בצורה חיובית יותר, וליצור תהליך זהיר של הסקת מסקנות על העצמי ותפקודו, באופן שיתרום להצלחה להבא.
בתהליך של החצנה, האדם נוטה לחפש את הסיבות לכישלון המשימה בגורמים שאינם קשורים בו, ומאשים את הסביבה בכישלון.
תוצאות שליליות אפשריות לכך הן חוסר מוכנות לקחת אחריות, מציאת שעיר לעזאזל, קנאה, אגרסיביות כלפי הסביבה, ולעיתים גם אלימות.
טיפול באדם שנוטה להחצנה של כישלונות, עשוי להיות קשה, בשל הימנעות האדם מהתמודדות אישית.
מצד שני, בתהליך החצנה נמנעת פגיעה בדימוי העצמי של האדם.
התוצאות של כישלון באות לידי ביטוי במגוון רחב של אופנים, ובטווחי זמן ומרחב שונים - בתלות במהות הכישלון.
כישלון של אדם בודד להשיג את מטרתו יכול לשאת תוצאות מיידיות וסופיות, שאינן משפיעות על איש מלבדו היות שהן מסתיימות במותו (למשל טיסתה האחרונה של אמיליה ארהארט).
אולם רוב הכישלונות האישיים אינם מובילים לתוצאות טרגיות.
דוגמה מוכרת לכישלונות אשר אינם משפיעים מעבר לטווח האדם הבודד והטווח הקצר, הם ניסיונותיהם הראשונים של תינוקות לצעוד.
על אף שבשלבים הראשונים ניסיונות אלו מסתיימים תמיד בכישלון, הרי שההתמדה הופכת את הכישלונות להצלחה.
התופעה של רצף של כישלונות שבשילוב עם התמדה הופך להצלחה ידועה ומוכרת.
כישלון עלול להוביל להסקת מסקנות אישיות כלפי הנכשל, כגון פיטוריו או הדחתו.
כישלון מסחרי של מוצר, המתבטא ברווחיות נמוכה שלו או אף בהפסד הנובע מייצורו, יוביל להפסקת ייצורו של מוצר זה.
תחקור נסיבות הכישלון נועד להפקת לקחים, ועשוי לשמש גם כבסיס להסקת מסקנות.
עוצמת התגובה תלויה בעוצמת הכישלון.
תלמיד שנכשל באחד ממקצועות הלימוד יקבל בדרך כלל הזדמנות למבחן נוסף, אך תלמיד שנכשל בחמישה ממקצועות הלימוד לרוב לא יורשה להמשיך בלימודיו.
שורה של כישלונות מובילה לטביעתה של אוניית הענק וקיפוח חייהם של 1514 אנשים.
העיקריים בהם: רב החובל התעלם מהתרעה על קרחונים במסלול האונייה, לא בוצע תרגול של הורדת סירות ההצלה, כמות סירות ההצלה תוכננה למחצית מכמות הנוסעים.
1914 - יישום תוכנית שליפן על ידי הלמוט פון מולטקה הצעיר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה - הוויתור על כיבוש הולנד והקצאת כוחות צבא נוספים לחזית המזרחית הביאו לכך שצרפת לא הוכרעה על ידי גרמניה במהירות (כפי שהתרחש ב-1871), להתמשכות המלחמה ובסופו של דבר להפסד מעצמות המרכז.
1917 - מהפכת אוקטובר והקמת ברית המועצות - הניסוי הראשון בקומוניזם לא השיג את הרווחה לה ייחל, ברית המועצות כשלה כלכלית, התפרקה, וחלקיה השונים התנערו מהקומוניזם.
1937 - אמיליה ארהארט נכשלת בניסיונה לחצות בטיסה את האוקיינוס השקט, ומשלמת על כך בחייה.
1944 - מתקפת הארדנים - גרמניה הנאצית תוקפת על מנת ליצור פרצה רחבה בחזית בעלות הברית בשטחי לוקסמבורג ובלגיה, ולתפוס את נמל אנטוורפן.
1958 - הקפיצה הגדולה קדימה - ממשלת הרפובליקה העממית של סין עורכת רפורמה נרחבת במטרה לנצל את שפע כוח העבודה הזול כדי לתעש במהירות את המדינה.
הזינוק הגדול נכשל כליל, והביא לתוצאות הרות אסון ולרעב המוני בו גוועו 43 מיליון איש עד 1961.
1960 - הפלישה למפרץ החזירים - ארצות הברית מנסה למוטט את משטרו של פידל קסטרו.
1972 - טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן - גרמניה המערבית נכשלת באבטחת הכפר האולימפי, ולאחר מכן נכשלת משטרת גרמניה לחלוטין בניסיון חילוץ בני הערובה ובפועל מביאה למותם.
1981 - נישואי צ'ארלס ודיאנה - הזוג המלכותי של הממלכה המאוחדת נפרד 11 שנה לאחר החתונה ב-1992.
1985 - סטיב ג'ובס מקים את NeXT, חברת מחשבים שפיתחה וייצרה סדרות של תחנות עבודה ממוחשבות, המיועדות למוסדות השכלה גבוהה ולעסקים.
החברה אינה רווחית ונמכרת לאפל ב-1996.
1986 - אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר - כשלים תכנוניים מובילים להתפוצצותה מייד לאחר ההמראה של מעבורת חלל, וגובים את חייהם של שבעה אסטרונאוטים.
1986 - אסון צ'רנוביל - שילוב של כישלונות תכנוניים ותפעוליים מוביל להתכת ליבת כור גרעיני ולפיצוץ הכור, שתוצאתו המיידית 54 הרוגים וזיהום רדיואקטיבי בשטח נרחב ממנו נפגעו עשרות אלפי בני אדם.
1995 - רצח יצחק רבין - שירות הביטחון הכללי ובפרט היחידה לאבטחת אישים נכשלים בזיהוי האיומים ובהגנה על חייו של ראש ממשלת ישראל.
כּירכּוּכּ (ערבית: محافظة كركوك, כורדית: Kerkûk), הוא מחוז בעיראק, בתחום האזורים שבמחלוקת בצפון המדינה, ששטחו 9,679 קמ"ר.
המחוז הנקרא על שם העיר כירכוכ, שנמצאת בתחומו.
בין שנת 1976 עד לאמצע שנת 2006, שמו של המחוז היה "מחוז א-תאְמים" , אשר שונה על ידי מפלגת הבעת' העיראקית (המפלגה שבראשה עמד סדאם חוסיין).
לאחר הפלת משטר סדאם הוחלט להחזיר את שמו הישן של המחוז.
האזור משתרע על כ-9,679 קילומטרים מרובעים.
המקום עשיר מאוד בנפט ובגז טבעי.
אוכלוסיית המחוז מורכבת בעיקר מכורדים, אך יש בה גם טורקמנים, ערבים ואשורים (נוצרים נסטוריאנים).
המחוז הוא מרכז תרבותי של הטורקמנים העיראקים.
דרום מזרח המחוז הוא מרכזם החברתי של הכאכאים.
כירופרקטיקה (Chiropractic מיוונית: "כירו" – ידיים, "פרקטיקה" - ביצוע) היא סוג של רפואה אלטרנטיבית.
כירופרקטורים מבצעים מניפולציות לעמוד השדרה או לחלקים אחרים בגוף, במטרה ליישר את הגוף, להקל על כאב ולתמוך ביכולתו של הגוף לרפא את עצמו.
בנוסף למניפולציות, כירופרקטורים מטפלים גם בעזרת קור וחום, גירוי חשמלי, טכניקות הרפיה, וייעוץ על הרגלי חיים.
האפקטיביות של הכירופרקטיקה אינה ברורה.
סקירת מחקרים של ארגון משנת 2015 מצאה שקיימות מעט עדויות התומכות במניפולציות כירופרקטיות לכאבי צוואר, תפקוד ואיכות חיים, אך ייתכן שגם הן אינן מייצגות, ושהן נוצרו עקב הטיה בפרסום של ממצאים חיוביים.
הכירופרקטיקה נוסדה בשנת 1895 על ידי המגנטותרפיסט דניאל דייוויד פאלמר בארצות הברית.
הוא הקים את בית הספר לכירופרקטיקה באיווה.
לתפיסתו, ניתן לטפל או למנוע מחלות באמצעות מניפולציות ידניות על עמוד השדרה.
הכירופרקטים הראשונים האמינו שכל המחלות נגרמו בגלל הפרעה בזרימה של "אינטליגנציה פנימית", שהיא "כוח חיים" של אנרגיה עצבית או כוח חיים שמייצג את נוכחות האל באדם; מנהיגי הכירופרקטים יצרו לעיתים קרובות דימויים דתיים ומוסריים.
פאלמר ובנו וממשיך דרכו, בארטלט יהושע פאלמר, שקלו באופן רציני להצהיר שכירופרקטיקה היא דת, אשר צריכה להיות מעוגנת בחוקה האמריקאית, אבל לבסוף החליטו שלא לעשות זאת, כדי למנוע בלבול עם עקרונות שהיו קשורים בתפיסות נוצריות של מדע
הכירופרקטים הראשונים חדרו לתנועות פופולריות בהדגישם יצירה אומנותית, עבודה קשה, תחרות, פרסום ושילבו את עצמם עם האנשים הפשוטים כנגד האינטלקטואלים והמונופולים שבהם הם הכלילו גם את AMA - האיגוד האמריקאי לרפואה
במאה ה21, הכירופרקטיקה הפכה למקובלת יותר בשירותי הבריאות.
עם זאת בעוד שמספר העוסקים בכירופרקטיקה עולה, עולה דרישה מצד הרפואה מבוססת ראיות להוכחת ערך הטיפול ולהתנהלות בתקציב מוגבל.
התחום נמצא בתחרות מול עיסוי רפואי, אוסטאופתיה ומקצועות בריאות אחרים, ומגיב על כך על ידי מכירת מוצרים טבעיים, פעילות יותר אגרסיבית, ועל ידי כניסה עמוקה יותר לרפואה אלטרנטיבית ולשירותי הבריאות.
הן בכירופרקטיקה והן מחוץ לה יש המסווגים כירופרקטיקה כתחום ברפואה האלטרנטיבית.
המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית מסווגים את הכירופרקטיקה כרפואה אלטרנטיבית.
בישראל, חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות לא עסק בסיווג הטקסונומי של המקצוע, והוא מתמקד בעיקר במי זכאי להיות מוכר ככירופרקט, מבלי לפרט על תפקיד הכירופרקט ואחריותו.
בישראל, מי שמעוניין לקבל טיפול כירופרקטי במסגרת קופות החולים, מופנה למרפאות של "רפואה משלימה/אלטרנטיבית" של הקופה.
בעוד שהטיפול אינו נכלל בסל הבריאות, בעלי ביטוחים פרטיים מתאימים, יכולים לקבל החזר חלקי ככל טיפול אלטרנטיבי אחר.
חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, כפי שתוקן ב-2010, מסדיר את ההסמכה הנדרשת לעיסוק בכירופרקטיקה בישראל.
על פי החוק ההכשרה יכולה להינתן רק במוסדות מתאימים בחו"ל.
נכון לשנת 2013 לא ניתן ללמוד את המקצוע באוניברסיטאות בישראל.
תהליך ההכשרה בכירופרקטיקה לאדם שאינו בעל רקע לימודי קודם אורך בין 4 ל-7 שנים.
קיימות תוכניות הסבה לכירופרטיקה המיועדות לאנשים בעלי רקע מתאים שאורכן נע בין שנתיים לבין 4 שנים.
כמו במקצועות בריאותיים אחרים, ההסמכה לעיסוק בכירופרקטיקה נחשבת לתקפה רק אם ניתנה מידי מוסד אקדמי מוכר ואושרה ברשויות הבריאות של המדינה הרלוונטית לאחר מכן.
בתחילת המסלול התקני רוכש הסטודנט ידע פרה-קליני בסיסי באנטומיה, פיזיולוגיה, פתולוגיה, ורדיולוגיה של מערכת העצבים ועמוד השדרה, אחרי כן רוכש פרקטיקה טיפולית לבעיות שדרה ספציפיות.
התואר הניתן בסוף תקופת ההכשרה תואם למסלול הלימודים הנבחר על ידי הסטודנט - ברוב המקרים זהו אחד מן התארים: מאסטר לכירופרקטיקה (.M.C), או ד"ר לכירופרקטיקה (.D.C).
לגבי התוכנית לתואר דוקטור בכירופרקטיקה, ארגון הבריאות העולמי דורש שתיכללנה לפחות 4200 שעות לימוד פרונטליות (כלומר תאורטיות), ובנוסף לכך גם סטאז' קליני במרפאות חיצוניות ו/או בבתי חולים אשר יכלול לפחות 1000 שעות אימון באבחון ובטיפול כירופרקטיים בפיקוח רפואי-קונבנציונלי צמוד.
במניפולציה של עמוד השדרה הכירופרקט משתמש בידיו או במנגנון כלשהו כדי להעביר מכה נשלטת למפרק בעמוד השדרה.
האבחון הכירופרקטי נעשה לרוב על פי "מסורת הכירופרקטיקה" וכולל הסתכלות ובדיקה ידנית, עיון בחומר רדיולוגי, ולעיתים נסמך במידת-מה על הערכה אורתופדית, או באופן פחות נפוץ, נוירולוגית.
כירופרקטיקה איננה התמחות רפואית, וכירופרקט כשלעצמו בדרך כלל אינו קובע אבחנה רפואית, או נותן ייעוץ רפואי.
אבחון רפואי של בעיות שדרה נעשה בדרך כלל אצל רופא אורתופד.
ייתכן וכירופרקט יפנה את המטופל לרופא.
בישראל, כירופרקט מוסמך רשאי לספק הפנייה לצילומי דימות מסוימים, כגון צילום רנטגן, אשר ייעשו בקופת החולים או במכון עצמאי.
נכון לשנת 2022, קיימים מעט מדי מחקרים באיכות טובה כדי להסיק מסקנות לגבי מידת האפקטיביות של הכירופרקטיקה.
סקירת מחקרים של חברת קוקריין משנת 2015 מצאה שישנן מעט עדויות התומכות במניפולציות כירופרקטיות לכאבי צוואר, תפקוד ואיכות חיים, אך ייתכן שהן תוצר של הטיה בפרסום ממצאים חיוביים.
סקירה משנת 2021 על 13 מחקרים לא מצאה ביסוס או הפרכה לטענה שמניפולציה צווארית יכולה להשפיע על התפקוד החיסוני.
קיים קשר בין מניפולציה של הצוואר לבין הופעתם של קרעים קטנים ומסוכנים בדופן העורקים בצוואר (cervical artery dissections).
קרעים אלה נדירים, אך הם עלולים לגרום לשבץ.
מאמר סקירה שהתבסס על כ־120 מאמרי סקירה קודמים טען כי לא ניתן להגיע למסקנה כוללת לגבי רמת הבטיחות של מניפולציה של עמוד השדרה.
יחד עם זאת, עלולות להיות מספר השפעות שליליות כגון כאבי ראש, קרע בעורק חולייתי או שבץ.
בין השנים 2016-2022 דווחו בספרות המדעית 154 מאמרים בתחום הכירופרקטיקה.
ב־61% מהם דווח על אירועים שליליים, אך אף אירוע לא היה חמור.
לא נעשו די מחקרים על הבטיחות של מניפולציה צווארית בתקופת ההיריון, אך ישנם דיווחים על מקרים נדירים מאוד של השפעות שליליות חמורות.
הכירופרקטיקה נתונה במחלוקת רבה מאז היווסדה.
מעבר לוויכוח על מידת האפקטיביות והבטיחות שלה, קיימת ביקורת העוסקת במייסד השיטה, בטענות התאורטיות שלה ובתהליך ההסמכה של המטפלים בה.
מייסד השיטה, דניאל פאלמר, טען כי מעין סימנים בעמוד השידרה (vertebral subluxation) הם הגורם היחיד למחלות; וכי טיפולים באזור זה הם המרפא לכלל המחלות.
שורשי תפיסתו מתבססים על בסיס מיסטי, דבר שגרם למחלוקות כלפי המקצוע הכירופרקטי.
כירופרקטורים, ובהם גם פאלמר הורשעו ונכלאו בבית סוהר, בשל פעילות רפואית ללא רישיון.
הכירופרקטיקה שרויה שנים רבות במאבק עם הזרם המרכזי של הרפואה, זאת בשל תמיכתה בטענות החורגות מהתפיסות המדעיות המקובלות ותמיכתה בפסאודו מדע, כמו ה-vertebral subluxation.
האיגוד האמריקאי לרפואה (The American Medical Association) ביקורתי במיוחד זמן רב, ומציין מ-1966 את הכירופרקטים כמטרה ל"מסע עולמי נגד רמאות והתחזות רפואית".
כותבים בתחום הכירופרקטיקה ציינו שהונאה, ניצול והתחזות - שכיחים יותר בכירופרקטיקה לעומת מקצועות בריאות אחרים.
המושג אשר הוא לב ליבו של כירופרקטיה קלאסית - vertebral subluxation, אינו נשמע אפילו מדעי.
רשימות המערכות הביומכניות אשר לפיהן לומדים במכללות של הכירופרקטים, ספגו ביקורת על כך שאינן מדויקות, אינן תואמות את המציאות וחסרות תוקף.
שיטת הטיפול העיקרית שמבוצעת על ידי כירופרקטים, היא עשיית מניפולציות שונות על עמוד השדרה.
הערכה ביקורתית מצאה, ששיטה זו אינה יעילה למצב רפואי כלשהו, למעט חריג אפשרי במקרה של כאב גב, זאת בעוד שסקירה אחרת מצאה שטיפול ידני באופן כללי (כלומר לאו דווקא במסגרת כירופרקטיקה) יכול להיות יעיל בכאב גב, כאבי צוואר, כמה סוגים של כאב ראש, ובכמה מצבים של חיבורי הגפיים.
על אף שהדבר נדיר, מניפולציות על עמוד השדרה, במיוחד על חלקו העליון יכולות לגרום לסיבוכים ובהם נכות תמידית ומוות; אלה יכולים לקרות אצל מבוגרים ואצל ילדים.
אחת הביקורות כלפי התחום סובבת סביב ההסמכה לעיסוק בו, אשר יש הטוענים כי אינה מוסדרת דיה.
כישור השריר הוא מבנה הממוקם בתוך שרירים, המתפקד כקולטן (רצפטור) הרגיש לשינויים באורך השריר.
לכישורי השריר תפקיד מהותי בשליטה על פעולת השרירים ובתחושת ההתמצאות המרחבית (פרופריוספציה) של הגוף.
כישורי השריר מורכבים מסיבי שריר ייחודיים העטופים בקופסית של רקמת חיבור שמעניקה להם את הצורה האופיינית.
הסיבים מכונים סיבים תוך כישוריים (intrafusal muscle fibers).
הם ממוקמים בתוך ובמקביל ליתר סיבי השריר (החוץ כישוריים; extrafusal muscle fibers).
מספרם משתנה לפי תפקוד השריר ונע בין 40 ל 550 כישורים לגרם שריר אחד.
שרירים המסוגלים לבצע תנועות קטנות ומהירות יכילו מספר גדול יותר של כישורים.
בכל כישור כשנים עשר סיבי שריר תוך כישוריים בעלי יכולת התכווצות ברוב אורכם.
למרכז סיבי השריר התוך כישוריים אין יכולת התכווצות אלא מבנה המתפקד כקולטן.
ישנם שני סוגים של סיבי שריר כישוריים: סיב שק גרעינים (nuclear bag fiber) הכולל מספר רב של גרעינים המרוכזים במקום אחד וסיב שרשרת גרעינים (nuclear chain fiber) הכולל מספר גרעינים המסודרים בשרשרת.
סביב סיבי שק הגרעינים וסיבי שרשרת הגרעינים כרוכים סיבי עצב תחושתיים שלהם תעלות יונים רגישות למתיחה.
סיבי עצב תחושתיים מסוג Ia (הסיבים שלהם יכולת העברת הדחף העצבי המהירה ביותר בגוף) עוטפים את שני סוגי סיבי השריר התוך כישוריים וסיבי עצב תחושתיים מסוג II עוטפים את סיבי שרשרת הגרעינים בלבד.
סיבי השריר התוך כישוריים מעוצבבים גם דרך סיבי עצב תנועתיים מסוג γ (להבדיל מסיבים מסוג α המעצבבים את יתר סיבי השריר).
מספרם הרב של סיבי עצב מסוג γ, כשלושים ואחד אחוזים מסך סיבי העצב התנועתיים של השריר, מעיד על חשיבותם של כישורי השריר.
תגובת כישור השריר לשינויים באורך השריר
סיבי העצב התחושתיים של הכישור מעבירים דחפים עצביים ללא הפסק.
שינוי פאסיבי באורכו של שריר (והכישורים בתוכו), קרי שינוי ממקור חיצוני ולא עקב כיווץ או הרפיה של שריר, גורם לשינויים בקצב הדחפים העצביים.
מתיחת הכישור גורמת לעליה בקצב הדחפים וקיצורו גורם לירידה בקצב הדחפים, כך ששינוי בקצב הדחפים מהווה אינדיקציה לשינוי באורך השריר ולכיוון השינוי.
מתיחה איטית של כישור השריר גורמת לעליה מתונה ופרופורציונלית לקצב המתיחה בקצב הדחפים העצביים המועברים עלי ידי סיבי עצב מסוג Ia ו II.
פעולת הסיבים נמשכת מספר דקות ומכונה תגובה סטטית.
מתיחה מהירה של השריר גורמת להפעלה רבת עוצמה של סיבי עצב מסוג Ia המחוברים לסיבי שק הגרעינים.
תגובת סיבי העצב למתיחה גדולה הרבה יותר מבתגובה סטטית.
האירוע מכונה תגובה דינמית והוא יכול להופיע עקב שינוי של שבריר מיקרומטר באורכו של כישור השריר במידה והשינוי נערך במהירות.
התגובה הדינמית מסתיימת ברגע שהשינוי המהיר באורך השריר מסתיים.
תגובה הפוכה (ירידה דרסטית בקצב הדחפים העצביים) תתרחש מיד עם קיצורם של סיבי השריר ותפסק (חזרה לקצב נורמלי של דחפים) מיד עם הגעתם של סיבי השריר לאורך יציב.
תגובות סיבי העצב התחושתיים יכולות להיות נשלטות על ידי פעולת סיבי העצב התנועתיים.
הפעלת סיבי עצב מסוג γ משנה ישירות את אורך סיבי השריר התוך כישוריים על ידי כיווצם.
הפעלת סיבי עצב מסוג γ סטטי (מחוברים בעיקר לסיבי שרשרת הגרעינים) תקצר את סיבי שרשרת הגרעינים ותעורר תגובה סטטית.
באותה דרך, הפעלת סיבי עצב מסוג γ דינמי תעורר תגובה דינמית חזקה.
מהשריר, הסיבים התחושתיים מגיעים לחוט השדרה וחלקם (בעיקר מסוג Ia) מתחברים ישירות דרך סינפסה לנוירונים התנועתיים של השריר (שסיביהם הם מסוג α של סיבי השריר החוץ כישוריים), השבים ומתחברים לשריר.
החיבור יוצר קשת רפלקס מונוסינפטית (בעלת סינפסה בודדת).
סעיף נוסף של העצב התחושתי יוצר סינפסות בחומר האפור של חוט השידרה עם תאי עצב מעכבים המעצבבים את השריר האנטגוניסטי לשריר שנמתח.
מתיחה מהירה של השריר גורמת לדחפים עצביים לנוע בסיבים התחושתיים, להפעיל דרך הסינפסה את הנוירונים התנועתיים, אלו שולחים דחפים עצביים דרך סיביהם אל השריר וגורמים לכיווצו הרפלקסיבי המיידי וכן לכיווצם של מספר שרירים סינרגיסטים.
באותו זמן, הסעיף הנקשר לתאים מעכבים גורם להרפיה של השרירים האנטגוניסטים.
עם כיווצו של השריר הגורם לקיצורו, נפסק הגירוי של הכישור ומסתיימת התגובה הדינמית.
לאחר מכן משמרת התגובה הסטטית את השריר באורכו המקורי.
רפלקס המתיחה משמש לשמירת השרירים באורכם כנגד כוחות חיצוניים.
לדוגמה, שרירי היציבה הפועלים נגד הכבידה וכך משמרים את היציבה.
אפשר לזהות את הרפלקס במקרה היומיומי של אחיזת ספל שנוזל נמזג לתוכו, מסת הנוזל מגבירה את המנוף המופעל על המרפק ושואפת ליישר את המרפק, בתגובה ליישור המרפק המהיר רפלקס המתיחה מגביר את פעולת השרירים הכופפים של המרפק ויישורו של המרפק מתבטל בעזרת פעולת השרירים.
היישום הקליני המוכר ביותר של רפלקס המתיחה הוא חבטה בעזרת פטיש נוירולוגי על האזור שמתחת לפיקת הברך.
החבטה גורמת למתיחה מהירה של השריר הארבע ראשי, להפעלת רפלקס המתיחה של השריר וכך ליישור מהיר וקצר של הברך.
רפלקסים של שרירים נוספים נבדקים באותה דרך ומספקים מידע לבודק על פי עצם התרחשותם ועוצמתם.
ענף הכירורגיה של היד עוסק הן בטיפול כירורגי והן בטיפול בלתי כירורגי של מצבים ובעיות ביד או בגפיים העליונות (מקצה האצבעות ועד לכתף).
ניתוח של היד יכול להתבצע על ידי מנתחים כלליים, מנתחים אורתופדיים או מנתחים פלסטיים.
כירורגים של היד מבצעים מגוון רחב של ניתוחים כגון: תיקון שברים, הפחתת לחץ בעצבים ושיקום פציעות או פגמים מולדים.
בישראל התחום מוכר כמומחיות על נפרדת ע"י משרד הבריאות.
על מנת להיות מומחה יש לבצע מספר מסוים של ניתוחים, מסוגים שונים.
יש לעבור בחינות התמחות בכתב ובעל פה.
לבצע סבבים בתחומים מסוימים של כירורגיה של היד בבתי חולים המוכרים להסמכה.
כענף נפרד ועצמאי בכירורגיה הופעלה הכירורגיה של היד בראשונה בעולם במלחמת העולם השנייה על ידי ד"ר סטרלינג באנל, מנתח מסן פרנסיסקו, שהגיע ראשון למסקנה מרחיקת לכת כי ריבוי הפגיעות המלחמתיות מחייב להקדיש תשומת לב מיוחדת לשיקום היד, איבר חשוב אצל האדם.
ביוזמתו של ד"ר באנל הוקמו בארצות הברית מרכזים רפואיים לריכוז הטיפול בנפגעי היד, בפיקוח מומחים שבחרו להתמסר לטיפוח ענף חדש זה בכירורגיה.