tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוקר המדיניות, פרופסור דויד מוס, מחלק את התפתחות מדיניות ניהול הסיכון בארצות הברית לשלושה שלבים היסטוריים.
תקופה I (עד 1900): יצירת סביבה בטוחה לעסקים.
בתקופה זו הונהגו חוקי רכוש, ביטוח פיקדונות, חבות מוגבלת (חברה בערבון מוגבל), חוקי פשיטת רגל, שער חליפין קבוע ועוד.
אחת הדוגמאות למדיניות בתקופה זו היא הנהגה של חבות בעירבון מוגבל (Limited liability) אשר הונהגה לראשונה במדינת ניו-יורק ב-1811. זהו הסדר חוקי משפטי אשר העביר את הסיכון מבעלי המניות של החברה לנושיה ואפשר לחברה לנקוט במדיניות מסוכנת יותר.
ייתכן והסדר משפטי זה טרם באופן משמעותי להתפתחות התעשייתית המואצת במאה ה-19.
תקופה II (בשנים 1900-1960): יצירת סביבה בטוחה לעובדים.
בתקופה זו הונהגה רגולציית בטיחות בעבודה, מנגנון פיצוי עובדים, ביטוח זקנה, ביטוח אבטלה, ביטוח נכות ועוד.
תקופה III (לאחר 1960): יצירת סביבה בטוחה לכלל האזרחים.
מדיניות עיקרית: הרחבה משמעותית בחילוץ פדרלי לנפגעי אסונות, רגולציה נרחבת בתחומי הבריאות, הבטיחות והסביבה, ביטוח פדרלי, ביטחונות פיננסים ברמה הפדרלית, תוכניות רווחה שונות לעניים, חוקי אחריות מוצר, אחריות סביבתית.
בכל אחת מן התקופות הונהגה מדיניות ורגולציית סיכון מתחומים אחרים אך הדגש והחידוש בכל תקופה הוא אחר.
בנוסף, ישנם מקרים בהם שינוי הקצאת הסיכון אינו נובע בפירוש מרגולציה של המדינה אלא התבצע באמצעות תקדים משפטי.
דוגמה לכך היא מתן האפשרות לצרכנים לתבוע יצרנים או יבואנים על תאונה שנגרמה מכשל במוצר גם ללא חוזה ישיר בין השניים (במאה ה-19).
זוהי אחת השיטות המרכזיות לניהול סיכונים ופעמים רבות, לאחר תקדים משפטי הגיעה חקיקה בנושא.
"חברת הסיכון" הוא מושג יסוד שטבע אולריך בק, המתייחס לאופן שבו החברה המודרנית מתארגנת על מנת להתמודד עם הסכנות וחוסר הביטחון שנגרמים על ידי תהליכי המודרניזציה.
רגורפניב (regorafenib) הנמכרת בשם המסחרי סטיוורגה (stivarga) היא תרופה אונקולוגית המאושרת ורשומה לטיפול בסרטן המעי הגס (GI) וסרטן במשתית מערכת העיכול הנקרא גם גיסט (GIST).
זוהי תרופה אנטי סרטנית אורלית הניטלת בבליעה, וכלולה בסל הבריאות להתוויה של טיפול בסרטן GIST.
דיכוי ההתחלקות הבלתי נשלטת של תאי הגידול (פרוליפרציה)
סטיברגה שייכת למשפחת תרופות הקרויות "מעכבי מולטי-קינאז".
פעילותה ביולוגית, כנגד רצפטורים אנגיוגניים, סטרומליים ואונקוגנים מסוג tyrosine kinase.
רגורפניב הוא מעכב פוטנטי של הרצפטורים ל-VEGF, שלו תפקיד מרכזי באנגיוגנזה.
בנוסף הוא מעכב מספר קינאזות אונקוגניות (בהן RAF ו-RET) ומספר קינאזות סטרומליות (בהן KIT ו–PDGFR) ובכך מסייע למנוע את שגשוג תאי הגידול.
סטיברגה מעכבת את הגידול הסרטני בשלושה מישורים שונים: היא עוצרת את צמיחת כלי הדם המזינים את הגידול הסרטני, פוגעת בתאי הגידול עצמם ופוגעת גם בתאי הרקמה סביב הגידול התומכים בו.
סטיברגה-רגורפניב הוכיח הארכת משך הזמן ללא התקדמות מחלה (progression-free survival) בחולי GIST שמחלתם התקדמה לאחר מיצוי כל קווי הטיפול המקובלים.
במחקר קליני בשם GRID שנערך ב-199 חולים אשר טופלו ברגורפניב, נראתה האטה בצמיחת הגידול (הישרדות ללא התקדמות המחלה).
בעקבות תוצאות המחקר החיוביות התרופה עברה למסלול המהיר של ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי) וב-2015 קיבלה התרופה את אישורו להתוויה זו סטיברגה מאושרת בישראל על ידי משרד הבריאות להתוויה זו וניתנת לחולי GIST במסגרת סל התרופות.
תופעות הלוואי העיקריות של השימוש בתרופה כוללות: עייפות, אובדן תיאבון, תגובת עור יד/רגל, מוקוסיטיס בחלל הפה, שלשול, אובדן משקל, יתר לחץ דם, שינויים בקול.
רגבן בית-הלחמי (שם מדעי: Ocneropsis bethlehemita) הוא מין חרק מסוג רגבנים (Ocneropsis) ממשפחת החגביים, שניתן למוצאו גם בישראל, באזור הגליל והחרמון.
הרגבן זוהה לראשונה בשנת 1893.
אורכו של רגבן בוגר יכול להגיע עד 60 מ"מ.
רגב היה יישוב קדום בהרי הגלעד שבעבר הירדן המזרחי, אשר נזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו, בכתבי חז"ל ובכתבים נוצריים קדומים.
היישוב נזכר לראשונה על ידי יוסף בן מתתיהו, המספר על מותו של אלכסנדר ינאי בשעה שצר על "רגבה", אותו הוא מכנה "מבצר בעבר הירדן בתחום גרסה".
במשנה, בתוספתא ובתלמוד נזכרת העיר לעניין המנחות שהובאו ממנה לבית המקדש: .
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), בניסיונו לאתר את ארגוב המקראית, הצביע (בטעות) על יישוב זה, תוך שציין כי מקומו כ- 15 מיל מערבית לגרסה.
לפי תיאורו של אוסביוס, יש המציעים את זיהוי העיר הקדומה עם הכפר הירדני ראג'ב, השוכן על גדתו הדרומית של ואדי ראג'ב, מערבית לג'רש, שם נמצאו מערות קבורה יהודיות מן המאות ה-1 לפני הספירה ועד המאה ה-3 לספירה.
רגה ז'אן פייג' הוא שחקן אנגלי-זימבבואי.
הוא שיחק במיני סדרה "שורשים" ובדרמה המשפטית "לטובת הכלל" (אנ').
ובשנת 2020, כיכב בדרמה התקופתית של נטפליקס, "ברידג'רטון".
פייג' נולד ב-27 באפריל 1988 בלונדון, אנגליה, בנם של מטיף דת בריטי ואם אחות במקצועה מזימבבואה.
בילדותו עבר עם משפחתו להתגורר בהארארה בירת זימבבואה.
כשהיה בגיל 14 משפחתו שבה ללונדון.
ב-2013, הוא סיים לימודי משחק בדרמה סנטר לונדון (אנ').
מיד לאחר לימודיו, החל לשחק על הבמה והופיע ב"History Boys" ובסוחר מוונציה לצד ג'ונתן פרייס.
הוא גם כיכב בעונה האחרונה של סדרת הדרמה "Waterloo Road" בשנת 2015.
בשנת 2016 עשה פייג' את הופעת הבכורה שלו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית, "שורשים", מהדורה מחודשת של הסדרה "שורשים" משנת 1977, על פי הרומן "שורשים" של אלכס היילי משנת 1976. הסדרה וההופעה של פייג' זכו לשבחי המבקרים.
באותה השנה הוא לוהק לתפקיד ראשי בפיילוט של רשת ABC, "ספארק".
בשנה שלאחר מכן בהמשך הוא לוהק לסדרת הדרמה המשפטית "For the People" של שונדה ריימס.
הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בשנת 2019. פייג' הופיע גם בסרט פוסט-אפוקליפטי משנת 2018, "ערי טרף" והשתתף לצד טסה תומפסון בסרט הדרמה "אהבתה של סילבי" משנת 2020. מאוחר יותר הוא לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה התקופתית, "ברידג'רטון", בהפקת שונדה ריימס.
בשנת 2021 פורסם כי יככב בסרטים "האיש האפור" ו"מבוכים ודרקונים: כבוד בין גנבים".
הוא הקים עם אחיו טוס את הצמד המוזיקלי "Tunya".
השניים שרו בכמה להקות בעבר וכעת הם יוצרים את המוזיקה שלהם, כותבים ושרים.
בנובמבר 2020 הם יצא הסינגל הראשון שלהם, "Don't Wait".
הקליפ לשיר בוים על ידי לאנרה מאלאולו.
שנה סרט תפקיד הערות 2015 סוכנת תחת אש (אנ') רוברט פרוול 2018 ערי טרף קפטן חורה 2020 אהבתה של סילבי (אנ') צ'יקו2022האיש האפורקרמייקלשורדים בגן עדן: סיפורי משפחה (אנ')קרייןדוקומנטרי2023מבוכים ודרקונים: כבוד בין גנביםזנק ינדר2025תיק שחור (אנ')קולונל ג'יימס סטוקס
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה (2021)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (אנ') (2021)The Harrowingמייג'ור טאנרפודקאסט; 4 פרקים2022The Sandmanאורפאוספודקאסט; 2 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2013נערי ההיסטוריה (אנ')קראות'רCrucible Theatre2015הסוחר מוונציהסולאריותיאטרון הגלוב
דרדן אליו (באלבנית: Dardan Aliu; נולד ב-23 ביולי 1993), הידוע בשם הבמה רגארד , ובשם הבמה הקודם די ג'יי רגארד , הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי קוסובואי-אלבני.
הסינגל שלו מ-2019, "Ride It", הוא רמיקס לשיר של ג'יי שון מ-2008, שנהיה סנסציה ויראלית באמצעות TikTok, ומאז זכה להצלחה בין-לאומית.
רגארד נולד ב-23 ביולי 1993 למשפחה אלבנית בעיר פריז'י , סרביה ומונטנגרו (כיום, חלק מקוסובו).
רגארד הוציא גרסת כיסוי בסגנון האוס, לשיר "Ride It" של ג'יי שון.
גרסת הכיסוי קיבל למעלה מ-4.1 מיליון צפיות בטיקטוק.
די ג'יי רגארד הוחתם בחברת התקליטים מיניסטרי אוף סאונד, וגרסת הכיסוי יצא רשמית ביולי 2019. הסינגל עמד בראש טבלת הוויראלים של ספוטיפיי בארצות הברית, ובסופו של דבר הושמע מעל מיליון פעם בספוטיפיי.
בסוף אוגוסט 2019, השיר הושמעו יותר מ-2.4 מיליון פעמים בארצות הברית ונכנס למצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד במקום ה-21. הסינגל זכה להשמעה רבות גם בבריטניה, ביניהם ב-BBC Radio 1, ב-BBC Asian Network , ב-Kiss וב-Hits Radio .
בסופו של דבר, גרסת הכיסוי הגיעה למקום הראשון באירלנד, למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום השלישי באוסטרליה.
ראש השותפויות המוזיקליות ב-TikTok Europe הדגיש את ההצלחה של רגארד כ-"דוגמה מצוינת לאיך TikTok יכול לתמוך באמנים על ידי מתן פלטפורמה לקידום שיריהם לקהל עולמי." רגארד אף ניגן בתוכניות מיוחדת לכבוד הסילבסטר עם ג'יי שון, של Top of the Pops, ב-30 בדצמבר 2019.
בריאיון למגזין Headliner, רגארד אמר כי גרסת הכיסוי של 'Ride It' הגיע אליו כשהיה שיכור: "הייתי שיכור מאוד וחזרתי לדירה שלי מההופעה שלי, והאזנתי לשיר של ג'יי שון.
החריקות בראשי ממערכת הקול בהופעה שלי הפכה את השילוב המושלם להכנת הגרסה!
ברגע שהגעתי הביתה התחלתי לגבש את הרעיון הבסיסי עבור הרמיקס של 'Ride It'."
בהמשך, שיתף פעולה עם הזמרת הבריטית, ריי, והוציא את הסינגל "Secrets" ב-23 באפריל 2020. הסינגל, בשיאו הגיע לשיא בתוך למקום ה-6 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי, וזכה באלבום זהב בבריטניה ובאוסטרליה.
מאוחר ביותר באותה שנה, הוציא גרסת כיסוי, בשיתוף פעולה עם דימיטרי וגאס ולייק מייק, לשיר "Say My Name".
ב-16 באפריל 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם טייט מקריי וטרוי סיון, את השיר "You".
השיר, בשיאו, הגיע למקום ה-3 בניו זילנד ולמקום ה-4 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
רגטיים הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1981 בבימויו של מילוש פורמן, עם הווארד רולינס, ג'יימס אולסון, אליזבת מקגאוורן ומרי סטינבורגן בתפקידים הראשיים.
כן מופיע בסרט ג'יימס קאגני בתפקידו האחרון בקולנוע לאחר היעדרות של 20 שנים.
התסריט מבוסס על הרומן התקופתי "רגטיים" של א"ל דוקטורוב משנת 1975. העלילה מתרחשת בתחילת המאה ה-20 עד סמוך לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
חלק מהדמויות והאירועים הם אמיתיים אבל רובם בדיוניים.
מתוארים מספר ארבעה סיפורים הקשורים אחד בשני אבל עיקר העלילה היא על הגזענות הקשה נגד אפרו-אמריקאים בארצות הברית.
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר ופרסי גלובוס הזהב אך לא זכה.
קיבל ביקורות מעורבות ולא הצליח מסחרית.
ניו יורק, 1906, קטעי יומן קולנוע מוקרנים ללא קול בליווי נגינת פסנתר של קולהאוס ווקר ג'ונ.
(הווארד רולינס) המנגן קטעי רגטיים.
בקטעים - היחלצות של הודיני, נאום של תאודור רוזוולט הארכיטקט סטנפורד ווייט (נורמן מיילר) מסיר את הלוט מעל פסל של אישה עירומה בראש המדיסון סקוור גארדן.
הדוגמנית לפסל היא הרקדנית ואשת החברה אוולין נסביט (אליזבת מקגאוורן), אשתו של התעשיין המיליונר הארי קנדל ת'או (רוברט ג'וי) .
לאחר הטקס נערכת במקום הופעת וודביל בנוכחות עשירי העיר שמופרעת בכניסתו של ת'או שמאשים את ווייט בניצול אשתו ויורה בו למוות.
מתנהל נגדו משפט מתוקשר ועורכי דינו משכנים את אוולין להעיד כי בעלה בהתנהגותו אינו שפוי.
בניו רושל גרה משפחה לבנה מהמעמד העליון.
האב (ג'יימס אולסון) הוא בעל מפעל לזיקוקי די נור ומעסיק בו את גיסו (בראד דוריף), אחיה של אשתו (מרי סטינבורגן).
הוא מרוצה מגיסו ומכנה אותו "אחי הצעיר" וחושב למנות אותו לשותף.
אשתו מוצאת בגינה תינוק נטוש ומכניסה און לבית וכעור זמן קצר נמצאת אמו שרה (דבי אלן) שהיא אפרו-אמריקאית.
הם נשארים בבית המשפחה לפי רצון אם המשפחה.
כעבור זמן מגיע למקום קולהאוס ווקר במכונית פורד מודל T, מודיע שהוא אבי הילד וברצונו לשאת את שרה.
האח הצעיר מתאהב נואשות באוולין אך היא דוחה אותו לטובת צייר יהודי המכונה "טאטע" (מנדי פטינקין) שמגרש את אשתו (פראן דרשר) לאחר שתפס אותה בבגידה.
כבאים מתנדבים בראשות וילי קונקין (קנת מקמילן) עוצרים את מכוניתו של ווקר, מבזים אותו ומחבלים ומטנפים במכונית.
שוטר (ג'ף דניאלס) שמוזעק למקום לא עוזר לו אלא כולא אותו בגלל התחצפות.
שרה הולכת לאספה עם הנשיא רוזוולט וקוראת לעברו בקשר לבעלה, מוכית על ידי ההמון ומתה מפצעיה.
קולהאוס מארגן נקמה וביחד עם עוד ידידים שחורים ו"האח הצעיר" הם מתקיפים את תחנת כיבוי האש והורגים מספר כבאים.
אחר כך הם משתלטים על מוזיאון מורגן וממלכדים אותו במטעני חפץ.
המשפחה בניו רושל מאוימת על ידי אזרחים ותקשורת והם עוברים לאטלנטיק סיטי שם מביים טאטע סרט עם אוולין נסביט.
האם נפגשת בו ומתאהבת בו.
מפקד המשטרה, רינלנדר ואלדו (ג'יימס קאגני) מוזעק יחד עם כוחות משטרה רבים.
ואלדו מזעיק את האב וכן את בוקר טי.
וושינגטון (מוזס גאן) להשפיע על קולהאוס.
קולהאוס דורש מכונית חדשה וכן לשפוט את קונקרין.
במכונית שמגיעה עולים שותפיו כשפניהם מכוסים ומצליחים להתחמק מהעוקבים.
הוא יוצא בידיים מורמות אך נורה ומת.
לבסוף משתחרר ת'או מהמוסד הפסיכיאטרי, האמא נוטשת את האב לטובת הצייר/במאי טאטע ובעיתונים מופיעות ידיעות על תחילת מלחמה גדולה (מלחמת העולם הראשונה).
שם השחקן/יתשם הדמותהערותהווארד רולינסקולהאוס ווקר ג'ונ.פסנתרןדבי אלןשרהבת זוגו של ווקרג'יימס קאגנירינלדר ואלדומפקד משטרת ניו יורקג'יימס אולסוןאבאמרי סטינבורגןאמאבראד דוריףהאח הצעיראליזבת מקגאוורןאוולין נסביטמנדי פטינקיןטאטעצייר/במאירוברט ג'ויהארי קנדל טאונורמן מיילרסטנפורד וייט ג'ף דניאלספי.סי.
אודונלשוטרדונלד או'קונורמדריך ריקודפראן דרשרמאמעמוזס גאןבוקר טי.
וושינגטוןמנהיג אפרו-אמריקאיקנת מקמילןוילי קרונקיןמפקד כבאיםרוברט דורנינג ג'נטלמן עם סטנפורד וייט
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר – הווארד רולינס
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר – אליזבת מקגאוורן
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר – מייקל וולר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר – רנדי ניומן
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה – הווארד רולינס
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע – מרי סטינבורגן
פרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר – מילוש פורמן
פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר – רנדי ניומן
כוכב השנה בקולנוע – הווארד רולינס, אליזבת מקגאוורן
רגב ברוך (נולד ב-4 ביולי 1988) הוא מלחין ומתופף ישראלי.
בשנת 2015 סיים את לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במסלול ג'אז.
במהלך הלימודים נבחר להשתתף בהרכב הייצוגי של האקדמיה למוסיקה.
במסגרת זו הופיע בין השאר בפברואר 2013, בכנס מוזיקה ומוח.
בשנת 2012, במהלך הלימודים, הקים עם שירן קרני ועם נגנים נוספים מהאקדמיה את להקת בינת אל פאנק.
באוקטובר 2013 יצא לאור סינגל ראשון בשם 'מן זאמאן'.
השיר שנכתב (בשלוב של עברית וערבית) והולחן על ידי רגב ברוך, זכה להצלחה רבה.
בין השאר נבחר להיות שיר הליווי של פסטיבל הסרטים חיפה 2014, והושמע כחלק מהפתיח בכל הסרטים שהוצגו בפסטיבל.
רגב ברוך כתב והלחין חלק מהשירים באלבום הבכורה "בינת אל פאנק", שיצא לאור במרץ 2016, וגם חלק
מאז 2017 משמש כמנהל הלהקה.
בשנים 2017–2018 התמחה במקצבים הודים אצל מארק מושייב.
בהמשך הקים ביחד עם נבחרת נגנים משובחת, את ההרכב האינסטרומנטלי באבא גנאש.
ב-2020 ההרכב הוציא לאור אי.פי.
מבוסס על מקצבים הודיים בשלוב גרוב ערבי, שהולחן על ידי רגב ברוך.
במרץ 2021 יצא לאור אי.פי.
נוסף בשם "החמסה האבודה של סידהרתא", שהוא מסע פילוסופי, רוחני של חיפוש משמעות.
זה הולחן על ידי ברוך.
כתב (ביחד עם שירן קרני) מוזיקה מקורית לסרטים של יעל קיפר ורונן זרצקי:
ב-2019 לסרט "מאה אחוז" שזכה בפרס הסרט התעודי בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2021 לסרט "דיוקן" שזכה בפרס הסרט התעודי בפסטיבל הסרטים חיפה
ולסרט "היערות האלו" שזכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל סולידריות 2021.
במשך השנים השתתף כמתופף במגוון הרכבים.
בין השאר ליווה עם פירקת אלנור את עמיר בניון.
היה המתופף של ההרכב "גרשון לייזרסון ונוודי היידיש בלוז" וניגן גם עם "תזמורת הכליזמר הישראלית"- תזמורת קאמרית המבצעת מוזיקת כליזמר ושירי יידיש עתיקים וחדשים.
ניגן באלבום שירי ילדים "ריח של חלומות" שיצא לאור בנובמבר 2016. מילות השירים חוברו על ידי דנה דובדבן והולחנו על ידי נירוס [ניר ברוך, אחיו של רגב] במגוון סגנונות, בלחנים ובעיבודים, שמצטיינים במורכבות מוזיקלית,.
השירים באלבום בוצעו על ידי דנה עדיני ואלון עדר.
הופיע גם כנגן, וכשחקן מנגן, בהצגות שהעלתה הבמאית מאיה בואנוס:
בשנת 2018 – בהצגה הדוקומנטרית "המקום ינחם אתכם" שעלתה במסגרת פסטיבל עכו הבינלאומי לתיאטרון אחר.
בשנת 2019 – בהצגה "חוף מבטחים", שבה ניגן ביחד עם תזמורת סימפונט רעננה.
מאז 2022 משתף פעולה גם עם אחיו, המוזיקאי תומר ברוך ומתופף בהופעות חיות של הפרויקט חיות וסינטיסייזרים.
ביולי 2022 הקים עם שירן קרני צמד בשם שירג', שמנגן ושר פופ אלקטרוני.
הצמד פרסם עד כה שלושה סינגלים מתוך האלבום הראשון: Pop, שזכה לתמיכת מפעל הפיס, Bit ו"כל מרה" שבוים על ידי נגה חביון.
רגדה פאטיס, כלומר קציצות רגדה (בגוג'ראטית: રગડા પેટીસ; בקאנדה: ರಗಡಾ ಪ್ಯಾಟೀಸ್; באנגלית: Ragda pattice) היא מנה של קציצות פירה ורוטב אפונה.
רגדה פאטיס הוא חלק מתרבות אוכל הרחוב במדינת מהאראשטרה ההודית.
המאכל דומה ל-chhole tikki ופופולרי יותר בצפון הודו.
מנה זו היא הצעת אוכל רחוב פופולרית והיא מוגשת גם במסעדות המציעות מזון מהיר הודי.
פאטיס (pattice) עשויה להיות לוקליזציה של המילה האנגלית 'patties', ומתייחסת לעוגות תפוחי האדמה שבלב המנה.
המנה הזו זקוקה להכנה בשני חלקים: רגדה (רוטב) ופאטיס (קציצות).
רגדה הוא תבשיל קל של אפונה מיובשת ומבושלת עם מגוון תבלינים.
פאטיס הן מין עוגות פירה פשוטות.
בניגוד לטיקיס של צפון הודו, פאטיס בדרך כלל אינן מתובלות, אלא רק מלוחות.
להגשה, מניחים שתי קציצות בקערה או בצלחת, מכוסות בקצת רגדה, ומקושטות בבצל קצוץ דק, עלי כוסברה, צ'אטני ירוק, צ'אטני תמרהינדי ו-דבאייל (אטריות קמח גרם פריכות).
תגובה כימית היא רגיוסלקטיבית אם היא נוטה להתרחש באזור מסוים במולקולה יותר מבאזור אפשרי אחר.
מקור השם רגיוסלקטיביות הוא בצירוף המילים באנגלית אזור (region) ובררני (selectivity).
רגיוסלקטיביות עשויה לנבוע ממנגנון התגובה, כפי שקורה בסיפוחים המתרחשים על פי כלל מרקובניקוב, או כתוצאה מהעדפה תרמודינמית של אחד מן התוצרים, כפי שקורה בתגובות אלימינציה על פי כלל זייצב.
רגיוסלקטיביות חשובה ביותר בסינתזה כימית, מכוון שהיא מאפשרת קבלה של תוצר עיקרי מסוים וידוע מראש, ללא תגובות צדדיות הפוגעות ביעילות ובניצולת.
רגימנט הוא יחידה בכוח צבאי המורכבת בדרך כלל מגדודים או פלוגות.
רגימנט יכול לכלול בין כמה מאות לכמה אלפי חיילים או כמה עשרות כלים משוריינים, תותחים, מטוסים וכיוצא באלה.
ספינות מכונסות בדרך כלל בשייטות וציים ולא ברגימנטים ואוגדות.
דרגת מפקד הרגימנט היא בדרך כלל קולונל (אלוף-משנה) ולעיתים רחוקות יותר קצין בדרגה נמוכה יותר.
רגימנטים לא קיימים בצה"ל, אך ברוב הצבאות המודרניים גודלו של רגימנט חי"ר דומה לגודלה של חטיבת חיל רגלים בצה"ל.
בדרך כלל, אך לא תמיד, רגימנטים הם אבני הבניין של חטיבות ואוגדות.
לעיתים רחוקות מקושרים הרגימנטים ישירות למפקד גיס (קורפוס) או למפקד ארמייה.
במקרים אחרים משמשים רגימנטים עצמאיים כעתודה בידיו של קצין בכיר האחראי על הגזרה (בדרך כלל מרמת ארמייה ומעלה, אבל לעיתים גם לגייסות ולאוגדות מסופחים רגימנטים עצמאיים).
מקור המילה רגימנט במילה הלטינית "Rex" שמשמעותה "מלך".
מילים אחרות בעלות שורש דומה הם "Regent" (עוצר) או "Regalia" (סמל שלטוני).
מכאן התגלגלה המילה ללטינית כ-Regimentum, שמשמעותה "שלטון" או "ממשל".
לעברית הגיעה המילה מהשפות האירופאיות, דוגמת האנגלית, הגרמנית והרומנית שבשלושתן כתיבתה דומה – Regiment (רגימנט בהגייה האנגלית והרומנית ורגימנט בהגייה הגרמנית).
בשפות מערב אירופיות אחרות משתמשים במילה דומה – Régiment (רז'ימנט) בצרפתית, Regimiento בספרדית, וכך הלאה.
בשפות סלאביות משתמשים במילה "פולק" שמשמעותה "צבא" או חלק כלשהו במערך קרבי; ברוסית למשל, "פולק היד הימנית" פירושו האגף הימני של הצבא.
כך Pułk בפולנית, Полк ברוסית ובבולגרית, ועוד.
שיטת הרגימנטים התפתחה באירופה ומדינות אחרות שואלות בדרך כלל את המונחים האירופאים לתיאור יחידה זו בצבאם.
רגימנט הוא לא רק יחידה צבאית כמו כל יחידה אחרת; המדובר במושג שלם המשקף שיטת גיוס ולחימה.
היום מטושטשים הגבולות בין שיטה זו לשיטות אחרות, אך הם היו קיימים מתחילת העת החדשה, ובמקרים מסוימים אף מימי הביניים, עד המאה ה-20. ספיחיהם ניכרים בצבאות אירופאיים אחדים עד עצם היום הזה.
שיטה זו השפיעה גם על ארגונו של צה"ל, בהבדלים מקומיים שבאו לידי ביטוי בעיקר בהקמת חטיבות ולא רגימנטים.
מקורו של הרגימנט בצבאות אירופה המערבית של המאה ה-16. בתקופה זו נהרסה מערכת הגיוס הפאודלית שעליה היו מבוססים צבאות ימי הביניים באירופה.
במקום גיוס הווסאלים על ידי הסניורים וצירוף כוחות הסניורים לצבא המלכותי, גויס כל הצבא על ידי המלך בעזרת קבלני משנה.
קבלן המשנה קיבל סכום מסוים מאוצר המדינה ובסכום הזה אמור היה להעמיד מספר מסוים של חיילים.
היחידה שהעמיד הקבלן הייתה הרגימנט, ואילו הקבלן עצמו קיבל את דרגת הקולונל.
הרגימנט היה רכושו של הקולונל והוא עשה בו כבתוך שלו: הוא היה אחראי על מינוי הקצינים, אספקת תחמושת ואספקה אחרת לרגימנט, וכיוצא באלה.
עם סיום המלחמה, פוזר הרגימנט ולא גויס עד המלחמה הבאה.
בין המלחמות שמרו על הממלכה כוחות קטנים מצבא הקבע.
עם הזמן חלו שינויים במבנה הרגימנט.
הקולונל לא גייס עוד את חייליו בעצמו, אלא מונה על ידי המלך או מועצת המלחמה (לעיתים תמורת כסף ולעיתים בגלל תכונות אישיות), הרגימנטים קיבלו שמות קבועים והתאמנו בין המלחמות.
בקרבות היו הרגימנטים היחידות הגדולות ביותר.
הם צורפו למבני אד הוק גדולים יותר שלא התקיימו מעבר למערכה אחת, ולעיתים אפילו לא מעבר לקרב אחד.
הרגימנטים גויסו בדרך כלל על בסיס טריטוריאלי או לאומי - כך שרגימנטים רבים הורכבו משכנים מאותה עיר ולעיתים אפילו מאותה שכונה (דבר שגרם לעיתים לאסונות גדולים בכפר או בשכונה לאחר אבדות כבדות בקרב, כמו התרוקנות שכונות שלמות בלונדון אחרי הקרבות העקובים מדם בחזית במלחמת העולם הראשונה).
רגימנטים אחרים הורכבו מבני אותו לאום והיו בעלי תפקידים מיוחדים שלא התאימו לחיילים רגילים (דוגמת חיילי הגורקה בצבא הבריטי).
המהפכה הגדולה שעשה נפוליאון בטקטיקה בראשית המאה ה-19 השפיעה עמוקות על הרגימנטים.
שיטתו של נפוליאון שללה את קיומם של רגימנטים עצמאים ללא קשר ביניהם, אלא יצרה קורפוסים מסודרים המורכבים מפרשים, תותחים וחי"ר, כאשר הרגימנטים משמשים להם כאבני בנייה.
שיטתו של נפוליאון שרדה עם שינויים מזעריים עד עצם היום הזה.
רגימנטים רבים נקראים בשמות ייחודיים, בדרך כלל על פי מוצא החיילים, אזור מגוריהם, כלי נשקם או פרט דומה כלשהו.
הרגימנטים שומרים על שמם לאורך זמן ועל ההילה המתלווה לרגימנט ותיק בן עשרות או לעיתים אפילו כמה מאות שנים.
לפעמים הרגימנטים מעבירים טירונות ייחודית למתגייסים אליהם: הטירונים אינם עוברים את טירונות הכללית בצבאם אלא טירונות ייעודית בלבד לרגימנט שאליו הם מתגייסים.
לכל רגימנט דגל משלו, תזמורת ושירים ייחודיים לו.
לעיתים קרובות, יש לרגימנטים ותיקים מוזיאון ששומרים בו דגלים, כלי נשק ומזכרות משדה הקרב שנלקחו כשלל מהאויב המובס.
רגימנטים רבים מקיימים קופות צדקה לגמלאי הרגימנט; במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 דאגו הרגימנטים לגמלאיהם בשל הסכום הפעוט אותו קיבלו כפנסיה מהמדינה.
במידה מסוימת דומה הדבר לחטיבות צה"ל; ההילה שיש לחטיבות צה"ליות סדירות דומה לזו של הרגימנטים.
אף שאין הבדל מהותי בין תפקידיה של חטיבת גולני לחטיבת גבעתי, לכל חטיבה מורשת קרב ייחודית, דגל, סמל, כומתה, המנון, וכיוצא באלה.
הווי זה דומה לזה שמתקיים בדרך כלל ברגימנטים בצבאות שמבוססים עליהם.
רגיונליזם ביקורתי הוא מונח שהוטבע בדיעבד, המגדיר גישה באדריכלות שיצאה מתוך האדריכלות המודרנית של אמצע המאה ה-20.
המונח הוטבע על ידי האדריכל התאורטיקן קנת' פראמפטון במאמרו שנת 1983 "
עיקר הרעיון של הרגיונליזם הביקורתי הוא התייחסות מקומית בתכנון האדריכלי, בשונה מהסגנון הבינלאומי של שנות ה-20 וה-30 שדגל באוניברסליות.
כמו כן, הגישה מתייחסת לרעיונות המודרניזם ומאמצת כמה מעקרונותיו תוך ביקורתיות ושילובה עם האדריכלות המקומית, המסורתית או הוורנקולרית.
הרגיונליזם הביקורתי צמח מתוך כישלונה של האדריכלות המודרנית להתאים עצמה לקונטקסט המקומי והתרבותי ומנסה באופן כמעט פרדוקסלי לממש את העקרונות הפונקציונליסטים כמו גם ההיבטים האסתטיים של המודרניזם.
כמו כן, מאמרו של פראמפטון מנסה לעמת עם המודרניזם בתקופה של אחרי מלחמת העולם השנייה, שבה הפך לאדריכלות של יזמות עסקית עם מה שקדם לו בהיסטוריה של אדריכלות המערב.
בניגוד לאדריכלות הפוסט מודרנית, שהייתה לסגנון של ממש המבטא בין השאר את הרוח הקפיטליסטית של ארצות הברית ובמידה רבה גם את התרבות הפופולרית של מחציתה השנייה של המאה העשרים, מנסה הרגיונליזם ליישם את האידיאלים החברתיים של האדריכלות המודרנית.
על אף ששום אדריכל אינו מגדיר עצמו, ודאי לא באופן רשמי, כ"רגיונליסט ביקורתי", ניתן לייחס את הגישה למספר אדריכלים ידועים בהם: אלבר אלטו, ירן אוטזון, מריו בוטה, צ'ארלס קוראה, אלוורו סיזה, רפאל מונאו, ג'פרי באווה, טדאו אנדו וקן יינג.
רגימנט הטנקים המלכותי הוא יחידת שריון בצבא הבריטי אשר הוקמה עם שילוב הטנקים הראשונים בצבא הבריטי בשנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
רגימנט הטנקים צמח מתוך הזרוע הכבדה של קורפוס המקלעים, תחילה נקרא קורפוס הטנקים ובהמשך הפך לקורפוס הטנקים המלכותי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה כאשר כל יחידות הפרשים הבריטיות כבר הוסבו לרגימנטים משוריינים, שונה שם הקורפוס לרגימנט הטנקים המלכותי ולצד הרגימנטים האחרים הוכנס תחת פיקוד חיל השריון המלכותי.
היחידה נקראת רגימנט ומכילה כיום גדוד אחד בודד המוגדר גם הוא באופן מסורתי כרגימנט.
המוטו הרשמי של הרגימנט היינו Fear Naught (ללא פחד).
המוטו הלא רשמי, המיוצג על ידי סימון צבעי היחידה – חום אדום וירוק, הוא: From Mud, Through Blood to the Green Fields Beyond – "מהבוץ, דרך דם אל השדות הירוקים מעבר".
בשנת 1916 הופיע לראשונה הטנק הבריטי הראשון, סימן 1, בשדה הקרב של הסום.
תחילה שולבו הטנקים בשש פלוגות כחלק מהזרוע הכבדה של קורפוס המקלעים.
הפלוגות נקראו באותיות אנגליות (A עד F) והמשיכו להתרחב.
בנובמבר 1916 שמונה הפלוגות שנוצרו עד כה גדלו והפכו לגדודים, אשר שימרו את שמותיהם באותיות A עד O.
ב-28 ביולי 1917, לפי צו מלכותי, פוצלה הזרוע הכבדה מקורפוס המקלעים והפכה באופן רשמי לגיס נפרד משוריין שנקרא קורפוס הטנקים (Tank Corps) בפיקודו של סר יו אלס.
בינואר 1918 נוספו שבעה גדודים נוספים, ושמותיהם הומרו למספרי גדודים כנהוג בצבא הבריטי, מהלך שהביא את הקורפוס לכוח של 15 גדודים (1 עד 15).
בדצמבר של אותה שנה המשיך הקורפוס לגדול וכלל 26 גדודים: 25 משוריינים וגדוד אחד (גדוד 17) המבוסס על רכבים משוריינים.
החל ממלחמת העולם הראשונה ועד 1928 היה הגיס המשוריין היחידה הבלעדית שהפעילה את הטנקים החדשים.
ב-15 בספטמבר 1916 הופיעו לראשונה בשדה הקרב כשלושים טנקים בריטיים מסוג סימן 1 באזור פלרס (Flers) בצרפת, שאותם הפעילה הזרועה הכבדה של קורפוס המקלעים (לימים הרגימנט), במסגרת הקרב על הסום.
קרב השריון בשריון הראשון התרחש ב-24 באפריל 1918, כאשר שלושה טנקי סימן 4 בריטיים נלחמו בטנק A7V גרמני והשמידו אותו.
במהלך המלחמה שירתו כל גדודי קורפוס הטנקים בחזית המערבית, מלבד כוח שנשלח לחזית במזרח התיכון.
כוח זה לחם נגד העות'מאנים בעזה תחת פיקודו של גנרל אדמונד אלנבי בשנת 1917.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, צומצם קורפוס הטנקים לכדי ארבעה גדודים (2 עד 5).
ב-18 באוקטובר 1923, העניק מלך אנגליה, ג'ורג' החמישי, את הכינוי 'מלכותי' לשם היחידה, וכך הפכה לקורפוס הטנקים המלכותי.
בשנת 1933 הוקם הגדוד השישי במצרים ובשנת 1934 הוקם הגדוד הראשון (שריון קל), שינוי שהביא את הגיס בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 לכוח של שישה גדודים סדירים בנוסף ל-12 גדודי מילואים שהומרו מיחידות חי"ר והופעלו עם פרוץ הקרבות.
עם תחילת המלחמה שונה שם הקורפוס לרגימנט הטנקים המלכותי.
בסיום המלחמה בשנת 1945 קיבלו הגדודים ברגימנט את השם רגימנטים, כינוי שנשמר עד היום.
לאחר מלחמת קוריאה הצטמצם משמעותית הרגימנט כאשר הרגימנט השישי אוחד אל תוך הרגימנט השלישי, הרגימנט השביעי אוחד אל תוך הרביעי, והרגימנט השמיני אוחד אל תוך החמישי.
מספר שנים לאחר מכן ב-1969 אף פורק רגימנט הטנקים החמישי.
בשנת 1993 כחלק מארגון מחדש וצימצום של הצבא הבריטי לאור סיום המלחמה הקרה, אוחדו הרגימנט הראשון והרביעי לכדי "רגימנט הטנקים המלכותי הראשון", והרגימנט השני והשלישי אוחדו לכדי "רגימנט הטנקים המלכותי השני".
שני רגימנטים אלו התקיימו עד שאוחדו גם הם לכדי רגימנט בודד ב-2014, בין היתר לקחו הרגימנטים חלק בלחימה במלחמת עיראק ואפגניסטן.
הרגימנט השני כלל שלושה אסקדרונים משוריינים על בסיס טנקי המערכה צ'אלנג'ר 2, אסקדון מפקדה ולוגיסטיקה, ואסקדרון סיור משוריין על בסיס רכבי הסיור שימיטר, וכך הורכב כרגימנט משוריין סטנדרטי בצבא הבריטי.
הרגימנט הראשון הוגדר עוד בשנות ה-30 כרגימנט שריון קל, החל משנת 1999 החלו שני אסקדרונים מהרגימנט לעסוק בסיוע אב"כ יחד עם יחידה מחיל האוויר המלכותי.
בתפקיד זה האסקדרונים ביצעו משימות חי"ר משוריין וסיור ופעלו בעיקר על בסיס רכבי TPz Fuchs.
שני האסקדרונים הנוספים שירתו בתפקיד אימון כוחות שריון באנגליה.
לאחר איחוד שני הרגימנטים ב-2014, כיום כולל רגימנט הטנקים המלכותי גדוד אחד בלבד המוגדר באופן מסורתי כרגימנטים למרות גודלו המספרי (כמו במקרים רבים בצבא הבריטי).
הרגימנט, שנקרא גם הוא רגימנט הטנקים המלכותי, כולל שישה אסקדרונים ובשונה מרגימנטים משוריינים אחרים בצבא הבריטי כולל גם אסקדרון לוחמת אב"כ וסיור על בסיס רכבי TPz Fuchs (לפני האיחוד היה באחריות רגימנט הטנקים המלכותי הראשון).
Ajax: אסקדרון משוריין (צ'לנג'ר 2)
Badger: אסקדרון משוריין (צ'לנג'ר 2)
Cyclops: אסקדרון משוריין (צ'לנג'ר 2)
Dreadnaught: אסקדרון משוריין (צ'לנג'ר 2)
Egypt: אסקדרון מפקדה, פיקוד וסיור משוריין
Falcon: אסקדרון אב"כ וסיור (תחת פיקוד רגימנט ההנדסה ה-28)
רגיונליזם או אֲזוֹרָנוּת מבטא אינטגרציה כלכלית ופוליטית על בסיס אזורי.
הוא מבטא תחושה אזורית של זהות, שייכות ומטרה משותפת בשילוב עם יצירה של גופים בין מדינתיים כלכליים ופוליטיים אשר מקדמים אג'נדות אזוריות על בסיס תחושות אלו.
גופים אלו נוטים להשפיע ולעצב את הפעילות הקיבוצית באזורים בהם הם הוקמו.
באופן כללי, מונח זה, אשר צבר פופולריות רבה לאחר מלחמת העולם השנייה, מהווה מרכיב מרכזי הן בכלכלה פוליטית מודרנית והן ביחסים בינלאומיים.
רגיונליזם הוא מונח רחב, המגדיר למגוון רב של שיתופי פעולה על בסיס אזורי.
ניתן לפרשו בדרכים רבות ולהשליך אותו על מקרים שונים של שיתוף פעולה אזורי.
למעשה, ביבשות שונות, המונח מקבל אופי שונה לחלוטין.
במזרח אירופה, למשל, שיתוף הפעולה ממוקד דווקא בשאיפה משותפת להשתייך לארגונים שאינם מבוססים באזור עצמו, כגון האיחוד האירופאי ונאט"ו.
לעומת זאת, במזרח אסיה, שיתוף פעולה אזורי אינו מסתמך בהכרח על מוסדות ואידאולוגיה משותפים, פרט, אולי, לתחושה של ערכים אסיאתיים משותפים, אלא הוא מוּנַע משילוב ענייניהם של תאגידים ושל צרכים אסטרטגיים, על רקע העלייה ההדרגתית בקוטביות במזרח אסיה.
יש המחלקים את המונח לשניים: רגיונליזם פתוח וסגור.
ההבדל בין שתי תת-הקטגוריות האלו נוגע למידה שבה גושים אזוריים מאפשרים למדינות שאינן חברות בגוש נגישות לשווקים שלהם.
ברגיונליזם פתוח אין מגבילים את הסחר עם מדינות שאינן חברות, בעוד שברגיונליזם סגור הגוש שואף להגביל את הסחר החיצוני.
קשה להצביע על תקופה מסוימת שבה החלו מדינות לפעול באופן שתואם את מושג הרגיונליזם.
רעיונות כגון פיתוח אזורי וערכים אזוריים משותפים אינם חדשים.
ישנם חוקרים המשייכים את עלייתו של הרגיונליזם המודרני לעלייתם של גופים בין־מדינתיים מודרניים.
ניתן לומר כי רגיונליזם במובנו העכשווי צבר תאוצה לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה ועל רקע המלחמה הקרה, החלו רבים במערב ומחוצה לו לצדד ביצירת גופים וארגונים על בסיס אזורי, כדי לקדם סחר, אמון ותלות בין מדינות, כתחליף לאוניברסליזם ולדוקטרינת הביטחון הקיבוצי, שהיו פופולריים לפני המלחמה.
הסיבות לכך נבעו לא רק מהמלחמה הקרה עצמה ומצרכי הביטחון שהיא חוללה אלא מהתפתחות הזהות האזורית בקרב מדינות רבות באירופה, בצפון אמריקה, במזרח התיכון ובמזרח אסיה.
המקרה האירופאי מהווה דוגמה ברורה ליצירה הדרגתית של זהות אזורית תוך כדי יצירת המנגנונים הכלכליים ופוליטיים שיסדירו זהות זו.
כאמור, הרגיונליזם האירופאי החל להתבסס עוד לפני סוף מלחמת העולם השנייה, כאשר ממשלות הגלות של בנלוקס חתמו על איחוד מכסים.
בשנת 1952, דנמרק, שוודיה, איסלנד ונורווגיה יצרו את המועצה הנורדית כארגון שמטרתו לבסס ולפקח על שיתוף הפעולה הפוליטי והכלכלי של המדינות הסקנדינביות.
הסכם פריז בשנת 1951 יצר את קהילת הפחם והפלדה, אשר כללה את צרפת, גרמניה המערבית, בלגיה, לוקסמבורג והולנד, והיה אבן דרך ראשונית ביצירת האיחוד האירופאי.
הצלחת הרגיונליזם האירופאי קידמה באופן ניכר את מגמת הרגיונליזם בעולם, ותרמה ליצירתם של ארגונים, הסכמי סחר והסכמים פוליטיים אזוריים נוספים כגון הליגה הערבית, איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, וכו'.
מרות שבמקור המלחמה הקרה היוותה זרז ליצירת ארגונים אזוריים רבים, באופן מפתיע, ירידת רף המתיחות הבין־מעצמתית במהלך שנות ה־60 לא פגעה במגמת הרגיונליזם המתפשטת.
להפך, תקופה זו, שקדם לה תהליך מואץ של היווצרות מדינות ריבוניות חדשות בעקבות תהליך הדה-קולוניזציה, רק חיזקה את נטייתן של מדינות רבות להתאגד דרך ארגונים אזוריים.
גם בשנות ה־70 וה־80, תהליך הגלובליזציה ויצירתם של הסכמי סחר בינלאומיים חדשים כגון הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה והשוק האירופאי המשיכו לחזק את חשיבותם של גושים פוליטיים על בסיס אזורי.
בשנת 2002 הושק האיחוד האפריקאי ובשנת 2005, הוצע רעיון למרחב סחר אזורי צפון אמריקאי על ידי כוח המשימה העצמאי של המועצה ליחסי חוץ של צפון אמריקה.
פרט לתמורות הגאופוליטיות אשר פורטו לעיל, ניתן להצביע על מספר גורמים כלליים אשר תרמו להתפשטות הרגיונליזם בעולם:
האמונה בקרב גופים עסקיים רבים שככל שמחזורים עסקיים מתקצרים ומשא ומתן רב־צדדי נהיה ארוך יותר, ניתן להפיק תוצאות טובות יותר על ידי הסכמים אזוריים.
השאיפה בקרב מנהיגים רבים להשתמש בליברליזציה אזורית כזרז לרפורמה פנימית.
ממשלות רבות שואפות לנצל הסכמים אזוריים על מנת לקדם אינטרסים פוליטיים ואסטרטגיים חיצוניים.
הרצון להשתמש בהסכמים אזוריים על מנת לקדם אינטרסים שאינם כלכליים, כגון איכות הסביבה.
החשש של מדינות רבות מבידוד עקב כמות הולכת וגדלה של הסכמים, ארגונים וגופים בין מדינתיים אזוריים, דוחף אותם להצטרף אליהם.
אינטגרציה כלכלית יוצרת תלות גומלין.
מעבר לשיתוף פעולה, תלות כלכלית הדדית בין מדינות באזור מסוים הופכת את האפשרות למלחמה לקלושה ביותר נוכח המחיר הכלכלי האדיר של מלחמה בין מדינות אלו.
מדינות רבות רואות בתלות גומלין גורם רצוי אשר תורם ליציבות האזורית.
ההתרבות המהירה של איחוד מדינות תחת ארגונים אזוריים מהווה את אחד המאפיינים הבולטים בזירה הבינלאומית שלאחר המלחמה הקרה.
אמנם, המערכת הדו-קוטבית לא הוחלפה במבנה גאופוליטי ברור, אבל קיומם של ארגונים אזוריים (הנעים מארגוני סחר גרידא ועד ארגונים פוליטיים) כגון האיחוד האירופאי, הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, והפורום האסיאתי לשיתוף פעולה כלכלי (APEC), מצביעים על סדר בינלאומי חדש המושפע באופן בולט מרגיונליזם.
כיום, הסכמי סחר אזוריים הם חלק מרכזי בסחר הבינלאומי (כ־50% מכלל הסחר העולמי בא לידי ביטוי בהסכמי סחר אזוריים).
הסכמי סחר אלו מתקיימים לצד הסכמי סחר רב־צדדיים חוצי גבולות, כגון ארגון הסחר העולמי (WTO), אך ישנו ויכוח לא קטן על אופי השפעתם.
דיון חשוב מתמקד בשאלה האם הסכמי סחר אזוריים מהווים קרש קפיצה לרב־צדדיות, או שאלטרנטיבית, הם פוגעים במערכת הרב־צדדית.
מצדדי הרגיונליזם טוענים כי הסכמי סחר אזוריים בין מדינות בעלות ערכים או תרבות משותפים הם קלים ופשוטים יותר למימוש מאשר הסכמים דומים בפורומים בינלאומיים רחבים יותר, ואף מהווים קרש קפיצה להסכמים רב־צדדיים בשלבים מאוחרים.
במילים אחרות, לטענתם, הסכמי סחר אזוריים תורמים באופן ישיר לליברליזציה כלכלית ולקידום הסחר העולמי.
מצד שני, יש הטוענים כי הסכמי סחר אזוריים עשויים להקשות על מדינות מחוץ לאזור לסחור עם אלו שלקחו חלק בהסכמים הללו, והדבר עלול להאט את פתיחת השווקים של המדינות המעורבות ולפגוע ברמת הסחר העולמית.
רבים מקרב השמאל מבקרים אף הם את הרגיונליזם.
קופצ'אן, שגרס כי הרגיונליזם המודרני החליף את האימפריאליזם הישן, מהווה דוגמה לביקורת כזאת.
בניגוד לאימפריאליזם הישן, שהתקיים על ידי כפייה ישירה, מערכות רגיונליסטיות, שהוגדרו על ידו כ"אימפריות שבהסכמה", מתקיימות כעסקה בין הליבה לפריפריה.
הליבה (קופצ'אן מציג את צרפת וגרמניה כדוגמה לליבת האיחוד האירופאי) מסכימה להגביל את עצמה מרצון ולהכפיף את כוחה למערכת חוקים, ובתמורה, הפריפריה מצטרפת בהסכמה לבסיס ההשפעה של הליבה.
קופצ'אן טוען כי בנוסף לאיחוד האירופאי, ארגונים כגון NAFTA, ו־APEC הם דוגמה ברורה לכך.
רבים מהמבקרים את הרגיונליזם מצדדים ביצירת הסכמי סחר רב־צדדיים ישירים בעלי מספר שחקנים רב יותר, שלטענתם הם בעלי פוטנציאל גדול יותר לרווח הדדי מאשר לסחר אזורי או דו־צדדי.
השאלה האם הסכמים אזוריים חיוביים או שליליים, והאם הם תורמים או גורעים מהסכמי סחר בינלאומיים (כגון הסכמי ארגון הסחר העולמי) היא קריטית לממשלות מחד ולמשא ומתן רב־צדדי מאידך.
מחקר עדכני של ה־OECD בדק את הקשר בין הסכמי סחר רב־צדדיים לאזוריים (Regional Trade Agreements) ב־10 גזרות שאופיינו במספר רב של הסכמי סחר אזוריים, אשר נגעו בתחומים שנעו משירותים, שוק העבודה ועד איכות הסביבה.
מסקנתו הייתה שהסכמי סחר אזוריים יכולים להוות גורם משלים לתהליכי הליברליזציה הרב־צדדית, אך הם לא יכולים להחליף אותם.
ויכוח מרכזי נוסף נסב סביב השאלה האם רגיונליזם תורם ליצירת אווירה של ביטחון צבאי וכלכלי בקרב מדינות באזור מסוים, או להפך, האם הוא תורם ליצירת אנטגוניזם כלפי מדינות מחוץ לאזור זה ובעקבות זאת, למתיחות מיותרת.
שאלה זאת הייתה פופולרית במהלך המלחמה הקרה, על רקע יצירת האיחוד האירופאי.
רגיונליזם מבטא שיתוף פעולה פוליטי או כלכלי על בסיס אזורי.
למונח זה אין הגדרה אופרטיבית ברורה והוא, מעבר למכנה משותף זה, מתפרש באופן שונה בקרב אנשים שונים ואזורים שונים.
ישנם חוקרים הרואים ברגיונליזם שיתוף פעול גרידא, וישנם המשייכים לו תחושות וערכים משותפים.
ישנו גם ויכוח על טיב שיתוף הפעולה.
כלומר, ההגדרה אינה חד ערכית.
באופן כללי, רוב החוקרים מסכימים כי הרגיונליזם, בהגדרתו המודרנית, התפתח לאחר מלחמת העולם השנייה וצבר תאוצה משנות ה-60 ועד היום.
הדבר נבע ממניעים רבים, בין אם ביטחוניים, כלכליים או פוליטיים.
כיום, כמחצית מהסכמי הסחר המודרניים הם על בסיס אזורי, אך ישנו ויכוח על השלכות הרגיונליזם.
ויכוח זה עוסק בשאלות האם רגיונליזם מקדם סחר בינלאומי רב־צדדי או פוגע בו, האם הוא תורם ליציבות אזורית או להפך, והאם, על פי הביקורת משמאל על הרגיונליזם, הוא מקדם מערכת היררכית בין מדינות.
הפולמוס נמשך עד היום, ולא ברור אם לשאלות אלו יהיו אי פעם תשובות חד-משמעיות.
עם הימשכות והתרחבות מהפכת המידע והתקשורת שתרמו לצמצום תחושת המרחק והשוני בין מדינות, הרגיונליזם עשוי לשרוד במתכונתו הנוכחית, להשתנות או אפילו לדעוך, ולפנות את מקומו לגל של הסכמים רב־צדדיים חוצי גבולות.
רגימנט ההוסרים המלכותי של המלכה , ידוע גם בתור 'רגימנט ההוסרים האירים המלכותיים וההוסרים של המלכה' (שילוב שני שמות הרגימנטים שאוחדו) הוא רגימנט חיל שריון בצבא הבריטי.
הרגימנט הוקם בשנת 1993 על ידי איחוד של שני רגימנטים; 'רגימנט ההוסרים של המלכה' ו-'רגימנט ההוסרים האירים המלכותי של המלכה'.
השימוש בשם 'הוסר' נובעת מיעודם ההיסטורי של הרגימנטים בתור הוסרים או חיל פרשים קל.
ארבעת הרגימנטים אשר אוחדו לבסוף לכדי רגימנט ההוסרים, הביאו איתם מסורות והיסטוריה משלהם כולל קרבות שהשתתפו בהם וצורות לבוש ייחודיות להם.
'רגימנט ההוסרים של המלכה' הוקם בשנת 1958 על ידי איחוד של שני רגימנטים:
רגימנט ההוסרים ה-7 של המלכה : רגימנט אשר הוקם בסקוטלנד בתור רגימנט הוסרים (פרשים קלים), בשנת 1690. לאורך השנים עבר הרגימנט גלגולים שונים בשמו, כך לדוגמה תקופה מסוימת הוכר בתור רגימנט דרגונים קלים (שווה ערך להוסרים).
בשנת 1938 הפך הרגימנט מרגימנט פרשים לרגימנט שריון ועבר לתפקד תחת חיל השריון המלכותי תפקיד אשר החזיק עד אשר פורק ואוחד לכדי 'רגימנט ההוסרים של המלכה' בשנת 1958.
רגימנט ההוסרים ה-3 של המלך : רגימנט אשר הוקם באזור לונדון בשנת 1685. בתחילת דרכו היה עסוק הרגימנט בעיקר בסכסוכים ומרידות פנימיות בתוך הממלכה המאוחדת.
בדומה לרגימנטים אחרים, לקראת מלחמת העולם השנייה הפך הרגימנט לרגימנט שריון.
החל מאוקטובר 1945 ועד סוף המנדט הבריטי, הוצב הרגימנט בפלשתינה (בתחילת 1947 הוצב בעפולה).
לאורך ההיסטוריה הצבאית של בריטניה שירת הרגימנט בכל הפעולות הצבאיות עד שפורק ואוחד לכדי 'רגימנט ההוסרים של המלכה' בשנת 1958.
רגימנט ההוסרים האירים המלכותי של המלכה
'רגימנט ההוסרים האירים המלכותי של המלכה' הוקם אף הוא בשנת 1958 על ידי פירוק ואיחודם של שני רגימנטים:
רגימנט ההוסרים האירי ה-8 המלכותי של המלך : הרגימנט הוקם בשנת 1693 באירלנד, עד שנת 1775 היה ידוע בתור 'רגימנט הדרגונים ה-8' (פרשים כבדים) ומשנה זאת קיבל את שמו וייעודו כרגימנט הוסרים.
בין השאר, מוכר הרגימנט כאחד מהרגימנטים שהיוו את 'הבריגדה הקלה' במלחמת קרים, לצד ההוסרים ה-4, ואת ההסתערות המפורסמת.
רגימנט ההוסרים ה-4 של המלכה : הרגימנט הוקם בשנת 1685 ועד שנת 1818 הוכר בתור רגימנט הדרגונים ה-4, הרגימנט קיבל את שמו וייעודו בתור רגימנט הוסרים החל משנת 1861.
סמל הרגימנט: סמל הרגימנט הוא אותו הסמל אשר הונהג ב'רגימנט ההוסרים ה-8' ו'רגימנט ההוסרים האירים המלכותי של המלכה'.
הסמל מורכב ממלאך המשולב עם נבל, אלמנט המזוהה עם סמליות של אירלנד, המלאך והנבל יושבים על ראשי תיבות שזורים של 'ההוסרים של המלכה' ('QOH').
הסמל מעותר בחלקו העליון בכתר המלכה ובאריה המסמל את בית המלוכה, ובחלקו התחתון במגילה עם שם הרגימנט.
צבעי הרגימנט: צבעי הרגימנט הם שלושה פסים רחבים בצבעי כחול ירוק וכחול, כאשר ביניהם שני פסים דקים בצבע צהוב.
הצבע הכחול מציין את מסורת 'רגימנט ההוסרים ה-3' שהחלה בשנת 1685, כאשר הרגימנט (שהיה אז 'רגימנט הדרגונים של המלכה') ענד נוצת מצנפת בצבע כחול.
הצבע הירוק הוא לציון מסורת של 'רגימנט ההוסרים ה-4' שנובעת מהקשר של הרגימנט לאירלנד שמאופיינת בצבע הירוק, הרגימנט ה-4 אפשר בנוסף לכך לחייליו ללבוש ג'אקט ירוק ובאופן מסורתי גם כומתה.
הצבע הצהוב מאזכר את הצבע המסורתי של פרשים קלים ובאופן כללי של כל יחידה קלה, אשר מאופיין בשימוש בצבע הצהוב בקצוות המדים לאורך ההיסטוריה של המאות ה-17 עד תחילת המאה ה-20.
וינסטון צ'רצ'יל: צ'רצ'יל הצטרף ל'רגימנט ההוסרים ה-4' בתור קצין לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לקצונה בשנת 1895. בשנת 1900 עזב את הצבא הסדיר וקיבל משרת קפטן ברגימנט ההוסרים במילואים.
החל משנת 1941 שימש צ'רצ'יל בתור צ'יף-קולונל בפיקוד 'רגימנט ההוסרים ה-4', תפקיד אשר החזיק עד מותו בשנת 1965, כאשר אוחדו הרגימנטים בשנת 1958 שימש בתפקיד זה גם ברגימנט החדש.
בתור כבוד לצ'רצ'יל הטנק של מפקד הרגימנט נקרא באופן מסורתי צ'רצ'יל, בנוסף מוענק 'גביע צ'רצ'יל' על הישגים בקליעה ברגימנט.
כובע האוהל: לרגימנט מסורת נוספת לפיה קציני הרגימנט מסתובבים ביום יום עם מצנפת בד הנקראת כובע אוהל (Tent hat), מצנפת זאת היא בצבע כחול עם פס צהוב לאורכה והיא נחבשת ללא סיכת הרגימנט כנהוג.
מסורת זאת הייתה נחלתם הבלעדית של 'רגימנט ההוסרים ה-4'.
רגימנט ההוסרים נחשב לרגימנט מסוג 58, כלומר שמשרתים בו 58 טנקים מסוג צ'לנג'ר 2. הרגימנט מחולק לארבעה אסקדרונים הנקראים בחיל הפרשים הבריטי 'אסקדרוני חרב' (Sabre Squadrons), בכל אסקדרון כזה ישנן ארבע מחלקות בעלות שלושה טנקים בכל מחלקה.
בנוסף למבנה זה, בכל אסקדרון שני טנקים למ"פ ולסגנו ולבסוף שני טנקים למפקד הרגימנט וסגנו.
מלבד הטנקים, לכל אסקדרון ישנו כוח לוגיסטי משוריין בעל נגמ"שי חילוץ ותיקון, בנוסף, במפקדת הרגימנט ישנם כוחות רפואה, קשר, פיקוד ולוגיסטיקה לתמיכת הרגימנט כולו.
לרגימנט ישנה גם אסקדרון סיור בעל שמונה רק"מי סיור מסוג F107 'סימיטר'.
רגימנט הארטילריה המלכותי , או בקיצור הארטילריה המלכותית, היא יחידת הארטילריה בצבא הבריטי.
למרות שהיחידה נקראת רגימנט, בפועל היא כוללת 15 רגימנטים סדירים ו-7 רגימנטים במילואים.
הרגימנט הוא הכוח המכשיר ומרכז את כל יחידות התותחנים בצבא הבריטי ונחשב שווה ערך לחיל תותחנים בדומה לחילות האחרים בצבא הבריטי.
הארטילריה התחילה להשתלב בצבא הבריטי במאה ה-14, אך בדומה לרוב היחידות, לא היו אלו יחידות סדירות, אלא יחידות שהוקמו ופוזרו לפי צורכי המדינה והמונרך.
רגימנט הארטילריה המלכותי הוקם כיחידה סדירה רק בשנת 1715 במהלך מרד היעקוביטים, כאשר היה ברור שיש צורך בכוח סדיר שיהיה מסוגל להתמודד עם המשימות הביטחוניות השונות של הצבא הבריטי.
עד אותה שנה, גיוס וניוד של יחידת ארטילריה היה תהליך מסורבל שלקח הרבה זמן מרגע הגיוס לרגע הכניסה לקרב.
בנוסף, הייתה עדיפות רבה ליחידת ארטילריה הומוגנית על פני צוותי תותחים פזורים בין שורות הצבא.
בשנת 1793 הוקמו היחידות הראשונות של ארטילריית הפרשים המלכותית, יחידות שבתחילת דרכם נועדו להעניק תמיכה ארטילרית ליחידות פרשים.
יחידות ארטילריה העניקו לפרשים את האפשרות לא להיות תלויים בתותחי השדה שפעלו יחד עם חיל הרגלים, אלא לפעול בקצב שלהם עם יחידות תותחי שדה קלות ומהירות שתמכו בהם.
במהלך המאה ה-18, רגימנט הארטילריה אימץ את שיטות הארגון המוצלחות אשר פותחו באירופה, בעיקרן את שיטת הסוללות שפותחה בצבא הפרוסי.
לפי עיקרון זה, יחידות הארטילריה התחלקו לסוללות אשר הכילו מספר תותחים קלים שנגררו על ידי סוסים בנוסף לכמות רבה של תחמושת.
סוללות אלו היה ניתן לפרוס על פני שדה הקרב לפי הצורך.
לאורך ההיסטוריה של הרגימנט, הרכב היחידות והמבנה הארגוני שלו עברו שינויים רבים.
בין השנים 1899 עד 1924, הרגימנט חולק לשלושה חלקים; הראשון כלל את ארטילריית הפרשים וארטילריית השדה, קבוצה שנייה כללה את סוללות הגנת החופים, הסוללות הכבדות, סוללות ההרים והמצור - כל אלו נקראו 'ארטילריית חיל המצב המלכותית', קבוצה שלישית שנקראה פשוט 'הארטילריה המלכותית' כללה יחידות אספקה ותחמושת.
מבין יחידות הארטילריה המלכותית, ישנם ארבעה רגימנטים אשר שייכים להארטילריה הרכובה המלכותית.
ההבדל בין סוגי יחידות התותחנים הוא בעיקר הבדל מסורתי והיסטורי שכן במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, תפקדו יחידות ארטילריה רכובה כיחידות תותחים קלים בעלי צוותי פרשים.
מקומם בשדה הקרב היה באיגוף או בתנועה מהירה ולכן השתמשו בתותחים קלים יותר ובסיוע פרשים, זאת לעומת יחידות הארטילריה הרגילות שהתנהלו באופן מסורבל יותר ופרסו את הסוללות שלהן מאחורי הצבא.
כיום ישנו מעט הבדל בין סוגי הרגימנטים, מלבד כך שהיחידות הקלות יותר נמצאות בארטילריית הפרשים.
היחידות השונות ברגימנט הארטילריה משרתות כיום במקומות שונים בצבא תחת ייעודים שונים.
מלבד הייעוד הקלאסי של הרגימנט כיחידת ארטילרית שדה, ישנם יחידות הפועלות בתפקיד הגנה אווירית, ארטילריה קלה מוצנחת ויחידות לסיור ורכישת מטרות.
רגימנט הארטילריה הרכובה המלכותית הראשון: יחידה המבוססת על תומ"ת ה-AS-90 ומשרתת בתפקיד 'כוח אש משוריין' תחת צוות קרב חטיבת התקיפה וסיור העומק הראשונה.
רגימנט הארטילריה הרכובה המלכותית השלישי: נקרא גם 'תותחני מנצ'סטר וליברפול', יחידה המבוססת על משגר רקטות M-270 MLRS ומשרתת בתפקיד 'כוח אש עמוק' תחת צוות קרב חטיבת התקיפה וסיור העומק הראשונה.
רגימנט הארטילריה הרכובה המלכותית השביעי (מוצנח): נקרא גם 'התותחנים המוצנחים', היחידה משתמשת בתותח קל L118 ומשרתת תחת צוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16.
רגימנט הארטילריה המלכותי הרביעי: נקרא גם 'תותחני צפון מזרח', יחידה המבוססת על תומ"ת ה-AS-90.
רגימנט הארטילריה המלכותי החמישי: נקרא גם 'תותחני צפון, מזרח ומערב יורקשייר', יחידה המשמשת סיור ורכישת מטרות.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-12: נקרא גם 'תותחני לנקשייר וקמבריה', יחידה המשמשת להגנה אווירית.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-14: רגימנט אימון והכשרה.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-16: נקרא גם 'תותחני לונדון וקנט', יחידה המשמשת להגנה אווירית.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-19: נקרא גם 'תותחני ההיילנד', יחידה המבוססת על תומ"ת ה-AS-90.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-26: נקרא גם 'תותחני מערב המידלנדס', יחידה המבוססת על תומ"ת ה-AS-90.
רגימנט ארטילריית קומנדו המלכותי ה-29: נקרא גם 'תותחני הקומנדו', היחידה משתמשת בתותח קל L118 ומשרתת תחת 'גדוד הקומנדו השלישי'.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-32: יחידה המשמשת סיור ורכישת מטרות כמו גם משתמשת במערך מל"טים.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-39: נקרא גם 'התותחנים הוולשים', יחידה המבוססת על משגרי רקטות רב-קניים מסוג MLRS.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-40: נקרא גם 'תותחני הלולנד', היחידה משתמשת בתותח קל L118.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-47: נקרא גם 'תותחני המפשייר וסאסקס', יחידה המשמשת להגנה אווירית.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-100: ארטילריה מוצנחת.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-101 (נורט'מבריה): MLRS.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-103 (לנקשייר): ארטילריה.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-104: סיור ורכישת מטרות.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-105: ארטילריה.
רגימנט הארטילריה המלכותי ה-106: הגנה אווירית.
רגימנט הפרשים הזר הראשון הוא רגימנט השריון היחיד בלגיון הזרים הצרפתי.
הגדוד מוצב באוראנג', ווקלוז שבצרפת מ-1967, עם הגעתו מסידי-בל-אבס שבאלג'יריה.
הרגימנט הוקם בתוניסיה ב-1920 מגרעין של לגיונרים רוסיים, ולגיונרים מרגימנט החי"ר הזר השני.
בעת הקמתו אורגן הרגימנט במתכונת חי"ר, ורעיון הקמת רגימנט פרשים בלגיון נתקל בעוינות ובהתנגדות רבה מצד חיל הפרשים הצרפתי.
מקימי הרגימנט בחרו לגייס לגדוד לגיונרים ממוצא רוסי משום שרובם היו ותיקי הכוחות הלבנים ממלחמת האזרחים ברוסיה והתמחו בלחימת פרשים.
עקב מיומנותם המקצועית של לוחמיו התקבל עד מהרה הרגימנט לכוחות הפרשים של צרפת.
הגדוד שירת במלחמת מלחמת הודו-סין הראשונה ומלחמת העצמאות של אלג'יריה, וכיום מתפקד כרגימנט הטנקים של הלגיון.
על דגל הרגימנט רקומים באותיות בצבע זהב הקרבות הבאים:
למרות שיוכו של הרגימנט ללגיון הזרים הוא גם משמר מסורות רבות של חיל הפרשים, דבר המתבטא בעיקר בלבוש הטיקסי של הגדוד.
הרגימנט מחולק לשבעה אסקדרונים וכולל כ-930 חיילים.
ארבעה פלוגות קרביות (הראשונה, השנייה, השלישית והחמישית) כל אחת מורכבת מארבע מחלקות וחפ"ק.
הגדוד מציוד ב-AMX 10 RC, רק"ם חמוש בתותח 105 מ"מ.
תיאור הקמת הרגימנט ושירותו במהלך המרד הדרוזי מופעים באוטוביוגרפיה של ג'והן הרווי עם לגיון הזרים נגד הדרוזים, אשר היה מהלגיונרים הראשונים ברגימנט.
רגימנט הסיור המיוחד הוא כוח מיוחד בצבא הבריטי תחת פיקוד מנהלת הכוחות המיוחדים (UKSF), מרכיב בפיקוד האסטרטגי UKStratCom של משרד ההגנה הבריטי (MOD).
הוא חלק ממערך הכוחות המיוחדים של בריטניה, הכולל גם את ה-SBS, SFSG, SAS ורגימנט הקשר 18 (UKSF).
הרגימנט הוקם כיחידת מודיעין ייעודית למלחמה בטרור והוא מבצע משימות סיור מיוחד ומעקב חשאי ברחבי העולם.
תפקידו "לספק תמיכה לכוחות המיוחדים במבצעים מיוחדים מעבר לים, והוא חלק מהתרומה הביטחונית לאסטרטגיה הכוללת של הממשלה למאבק בטרור העולמי".
מעט ידוע בציבור על גודלו או המבנה הארגוני של ה־SRR.
לפי הערכה הרגימנט כולל כ־150 לוחמים.
הוא נתמך על ידי פלגת קשר 267 (SRR) מרגימנט הקשר 18 (UKSF) המתמחה בכל היבטי התקשורת השליטה והבקרה כולל תקשורת מאובטחת, לוחמה אלקטרונית (EW) / מודיעין אותות (SIGINT) ומודיעין תקשורת (קומינט).
ה־SRR מגייס את אנשיו מכל זרועות הכוחות המזוינים של בריטניה.
זוהי המסגרת היחידה של ה-UKSF הכוללת נשים בתפקידים מבצעיים.
מועמדי SRR עוברים תהליך מיון והכשרה מפרך הכולל אימוני הישרדות והכנה לשבי (SERE), לוחמה בשטח בנוי (CQB) וצניחה טקטית.
הם מתמחים במעקב סמוי, צילום, לוחמה זעירה ונהיגת שטח.
עם העברת הדגש למבצעים ב, פעילי ה־SRR נדרשים לשלוט בשפות מקומיות כמו ערבית ופרסית.
מבצעי ה-SRR הם מבצעים חשאיים וממשלת בריטניה או משרד ההגנה אינם מוסרים מידע בשל רגישות פעולותיהם.
פעילותו כוללת מעקב במיוחד אחר חשודים במעורבות בטרור ואיומים אחרים על הביטחון הלאומי והיציבות.
משימותיו העיקריות מודיעין מעקב וסיור (ISR) והוא מפעיל ציוד ציתות ומעקב אלקטרוני מתקדם.
ה־SRR פעלו לצד "כוח משימה שחור", יחידת SAS שהוקצתה לכוח משימה בינלאומי שנלחם באל-קאעידה ואנשי משטרו של סדאם חוסיין בעיראק.
הם פועלים באפגניסטן בתמיכה ל־SBS במצוד אחר יעדי טליבאן בעלי ערך גבוה.
ביולי 2005, בעקבות גל פיצוצים בלונדון, הוצב ה־SRR ברחובות בירת בריטניה במטרה להתמודד עם האיום.
חוליית SRR שהייתה מעורבת במבצע המעקב זיהתה בטעות ולכדה את הברזילאי, ז'אן שארל דה מנז והוא נורה ונהרג בידי המשטרה.
בספטמבר 2005 נעצרו שניים מאנשי ה־SSR בידי המשטרה בעיר בצרה בעיראק לאחר שעוררו את החשד שהם מעורבים במבצע מעקב נגד המשטרה המקומית.
התחולל קרב יריות ושני מפעילי ה־SRR הועברו למעצר.
לאחר שלא הצליחו להביא לשחרורם באמצעים דיפלומטיים, הם חולצו על ידי עמיתיהם ל־SAS במבצע שנוי במחלוקת שכלל שימוש בנגמ"שים בריטיים בפשיטת הסחה על תחנת משטרה.
במרץ 2009 הופיעו דיווחים כי מספר קטן של פעילי SRR מבצעים בצפון אירלנד מעקב אחרי מתנגדי הסכם השלום.
רגימנט הכחולים ומלכותיים בשמו המלא משמר הפרשים המלכותי והדרגונים הראשון , הוא רגימנט פרשים (חיל שריון) בצבא הבריטי.
הרגימנט ממוקם במקום השני בסדר הבכירות של הפרשים בצבא לאחר משמר החיים, השניים מרכיבים את משמר הפרשים ומשמשים יחידות סיור משוריין ומשימות ייצוגיות של משמר המלוכה הבריטית.
הרגימנט הוקם ב-23 במרץ 1969 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים 'משמר הפרשים המלכותי' שכונה "הכחולים" ו-'רגימנט הדרגונים המלכותי' שכונה "המלכותיים", שם הרגימנט החדש הורכב על ידי צירוף הכינויים של שני הרגימנטים.
הרגימנט קשור מאוד למשפחת המלוכה הבריטית, הנסיכה אן מכהנת בתור מפקדת הרגימנט ואחיה המלך צ'ארלס השלישי מכהן כראש הרגימנט והמפקד הייצוגי שלו.
גם הנסיך הארי וגם אחיו הנסיך ויליאם שירתו מספר שנים בתור לוטננטים צעירים ברגימנט, הנסיך הארי אף הופיע במדי הרגימנט במהלך החתונה של קייט מידלטון והנסיך ויליאם באפריל 2011.
'משמר הפרשים המלכותי' הוקם בשנת 1650 בהוראת אוליבר קרומוול בתור רגימנט קירסירים.
בתקופת ארגון הצבא שלאחר מלחמת האזרחים האנגלית, הפך ל'רגימנט הרוזן מאוקספורד', משום שמדי הרגימנט בתקופה היו כחולים הוא החל לקבל את הכינוי "הכחולים מאוקספורד" ובהמשך נותר הכינוי "הכחולים".
בשנת 1750 קיבל את השם 'משמר הפרשים המלכותי הכחול' ולבסוף בשנת 1877 קיבל את השם הסופי שלו 'משמר הפרשים המלכותי (הכחולים)'.
במשך השנים שירת הרגימנט בין היתר במלחמות הנפוליאוניות ובקרב ווטרלו, במלחמת העולם הראשונה שירת הרגימנט כחלק מ-'רגימנט משמר המקלעים' ובמלחמת העולם השנייה שירת כחלק מהרגימנט המורכב של משמר הפרשים.
משמר הכחולים פורק לבסוף בשנת 1969 ואוחד לכדי 'הכחולים והמלכותיים'.
'רגימנט הדרגונים המלכותי הראשון' הוקם בשנת 1661. תחילה הורכב הרגימנט מחיילי הפרלמנט וותיקי מלחמת האזרחים האנגלית ובהמשך נקרא 'רגימנט סוסי טנג'יר' על שם שירותם בטנג'יר שהייתה חלק מבריטניה בתקופה זו למספר שנים.
במהלך השנים שבהן התקיים הרגימנט הוא שירת כחלק מרגימנטי הפרשים של משמר המלוכה במערכות והמלחמות העיקריות של הצבא הבריטי.
בשנת 1940 מעט לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוסב רגימנט הפרשים לכדי רגימנט שריון והפך לחלק מחיל השריון המלכותי.
הרגימנט שרד את הקיצוצים ביחידות הצבא שהגיעו מיד עם סוף הקרבות, אך בשנת 1969 הוא אוחד עם 'משמר הפרשים המלכותי' לכדי הרגימנט החדש.
מדים יצוגיים: צבע המדים היצוגיים של חיילי הרגימנט הוא כחול כהה, צבע המזוהה עם 'משמר הפרשים המלכותי'.
בדומה לחיילי משמר החיים, גם אלו של הכחולים והמלכותיים עושים שימוש בקסדות "שירות בית" (Home Service helmet), קסדה שהייתה נהוגה ברחבי הצבא בסוף המאה ה-19. סממנים נוספים המייחדים את הרגימנט הם נוצת מצנפת בצבע אדום הגולשת כלפי מטה מראש הקסדה וצבע הצווארון שגם הוא אדום.
חיילי הרגימנט עונדים בחלק העליון של זרוע שמאל את 'העיט הנפוליאוני', מסורת המגיעה מרגימנט הדרגונים המלכותי שקיבל את הסמל עבור ללחימתו בקרב ווטרלו.
צבעי הרגימנט: הרגימנט מזוהה כאמור עם הצבע הכחול הכהה והצבע האדום.
שני צבעים אלו מרכיבים את המדים של החיילים ואת צבעי הרגימנט הבנוים משני פסים כחולים ופס אדום ביניהם, כך גם מעוצבת חגורת האורווה.
הצדעה: רגימנט הכחולים והמלכותיים הוא הרגימנט היחידי בצבא הבריטי אשר חייליו רשאים להצדיע ללא כיסוי ראש.
רגימנט הכחולים והמלכותיים מורכב משלושה אסקדרונים (squadron), שניים מהם משמשים יחידות סיור משוריינות המבוססות על רק"מי סיור שונים כגון הווריור.
האסקדרון השלישי משמש יחידת פרשים ייצוגית אשר מוצבת דרך קבע בלונדון וחייליה שומרים באופן ייצוגי במספר מוקדים מרכזיים בעיר ובאתרי המלוכה הבריטית.
במלחמת פוקלנד ב-1982 השתתפו שני אסקדרונים של הרגימנט בקרבות באי המזרחי באיי פוקלנד כשהן חמושות בטנקים קלים מדגמי סקורפיון וסימיטר.
רגימנט הפרשים השביעי הוא רגימנט פרשים של צבא ארצות הברית.
ההיסטוריה של הרגימנט מתחילה באמצע המאה ה-19. כינויו הרשמי של הרגימנט הוא גארי-אוון על שם המנגינה האירית שאומצה כהמנון הרשמי של הרגימנט.