tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם שחרורו מצה"ל ב-1958 נרשם ללימודי אמנות בבצלאל, וב-1962 המשיך ללימודי אמנות באיטליה.
הוא למד ציור, רישום וטכניקות של הדפס באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, ותולדות האמנות באוניברסיטת פירנצה.
עם שובו לישראל ב-1964 הוזמן לעצב שני קירות מוזאיקה בבית העירייה החדש של עיר הולדתו חדרה, בנושא היסטוריה מקומית של העיר.
כמו כן עיצב את חזית אולם ההתעמלות של בית הספר התיכון בעיר.
בשנת 1965 קיבל משרת הוראה בבצלאל, והשתקע בירושלים.
ב-1966, בעקבות השיטפון הקשה שפקד את פירנצה עם עליית נהר הארנו על גדותיו והנזק הכבד שנגרם לאוצרות האמנות של העיר, חזר רוזוב לשם בראש משלחת של סטודנטים ישראלים לאמנות, שהצטרפו לאלפי המתנדבים מאיטליה ומרחבי העולם שהתגייסו להצלה ולשיקום של אוצרות התרבות והאמנות.
המתנדבים הפכו במהרה לגיבורים בעיני המקומיים, והתקשורת האיטלקית העניקה להם את הכינוי Angeli del Fango - "מלאכי הבוץ".
בהמשך כיהן בבצלאל כסגן מנהל ודיקן הסטודנטים, והפעיל סטודיו בירושלים שבו יצר רישומים וציורי שמן.
הוא השתתף במספר רב של תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובמדינות נוספות, וגם הציג מספר תערוכות יחיד.
ב-1967 זכה בפרס אונסק"ו והנסיך רנייה בביאנלה של האמנויות הפלסטיות בנסיכות מונקו.
בין 1971 ל-1973 היה מרצה אורח במכללה הטכנולוגית Cape Technical College בקייפטאון, דרום אפריקה ובמקביל השלים לימודי תואר שני (MFA) באוניברסיטת קייפטאון, שם הגיש תזה בנושא "המלחמה באמנות" - נושא בו עוסקים גם רבים מציוריו.
בשנים 1973-1974 לימד גם בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים, במקביל להוראת אמנות בבצלאל.
ב-1978 הוזמן לשמש מרצה אורח בבית הספר לעיצוב פרסונס בניו יורק ובמחלקה לאמנות באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק.
ב-1980 שב לירושלים להוראה בבצלאל, וב-1983 מונה לדרגת פרופסור חבר.
באותה תקופה הוזמן להנחות סדנאות מרתונים של רישום מודל למורים ולסטודנטים באוניברסיטאות ובבתי ספר לאמנות ברחבי ארצות הברית.
הוא אייר בעיתונים ובירחונים שונים, ביניהם ג'רוזלם פוסט, הניו יורק טיימס, ידיעות אחרונות, כותרת ראשית ובטאון חיל האוויר, וכן אייר ועיצב עטיפות ספרים.
בתחום העיצוב ייעץ רוזוב וניהל פרויקטים עיצוביים שונים, ובין היתר עיצב את שילוט הרחובות ביישוב רעות (1990), ברובע "לב הפארק" ברעננה ובקריית המדע בנס ציונה (1994).
לאורך שנים ארוכות שימש, בהתנדבות, כיועץ ומעצב הבית לשיפור החזות של מחנות צה"ל - בבסיסי חיל האוויר ובחילות השדה.
הוא חיבר את האוגדן "צה"ל - אסתטיקה סביבתית בערבון מוגבל" (הוצאת בצלאל ולשכת הרמטכ"ל, 1994) ואת "הקוד האסתטי לבסיסי חיל האוויר" (מפקדת חה"א, 2002).
ב-2001 קיבל את פרס השר לאיכות הסביבה עבור תרומה לשיפור החזות של מחנות צה"ל.
הוא שימש כמעצב ויועץ חזות למשרד ראש הממשלה, בפרויקטים של לשכת ראש הממשלה, מזכירות הממשלה, אולמות הקבינט ואולם מליאת הממשלה.
כן שימש יועץ חזות לחברת הדלק פז, לרפא"ל, ולבנק לאומי לישראל.
ב-2002 זכה רוזוב בפרס הקרן על שם מרדכי איש שלום עבור מפעל חיים באמנות.
הוא המשיך בהוראה בבצלאל עד לפרישתו בשנת 2003. ציורים שלו נמצאים באוספים הציבוריים של מוזיאון תל אביב לאמנות ושל מוזיאון ישראל, ובאוספים פרטיים בישראל, באירופה, בארצות הברית ובדרום אפריקה.
ב-2013 התפרסם ספרו של יורם רוזוב "קול דמי אחיך" בהוצאת "נהר ספרים".
ב-2022 התפרסמה אסופת יצירותיו של יורם רוזוב "יורם רוזוב - כל זה ראיתי" בהוצאת לוין.
רוזוב מתגורר בירושלים, נשוי לאמנית והציירת שירלי פקטור ולהם שני ילדים.
1966 - גלריה ז'אן תירוש, יפו העתיקה
1969 - גלריה יפו העתיקה
1971 - גלריה אינטרנשיונל, קייפטאון, דרום אפריקה; בית האמנים בירושלים
1972 - אגודת האמנים, דרבן (דרום אפריקה)
1975 - אודיטוריום בית רוטשילד, חיפה; בית יד לבנים, רחובות
1976 - משכן האמנות העירוני, חולון; בסיס חיל האוויר, חצרים; גלריה ספראי, תל אביב
1977 - גלריה שחף, יפו העתיקה
1979 - גלריה גולדמן, וושינגטון די.
סי.; גלריה סנטר, הרטפורד, קונטיקט; המוזיאון היהודי, ניו יורק
1980 - אוניברסיטת סנט ג'ון, ניו יורק
1994 - פסטיבל ישראל, תיאטרון ירושלים
יורם (פטר) שניידר (נולד ב-31 באוקטובר 1941) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.
בעל מדליית כסף ממשחקי אסיה ובעל ארבע מדליות מהמכביה (השישית 1961 והשביעית 1965).
יורם (פטר) שניידר נולד בבנימינה להורים יוצאי גרמניה.
בהיותו בן שלוש עברה המשפחה לקריית עמל בעקבות עבודתו של אביו בבית חרושת למלט "נשר".
כאן גדל, למד והקים את משפחתו ברבות הימים.
כשהיה בן 11 נפרדו הוריו.
הוריו נהגו לקחת אותו לבריכת המים המלוחים של בת גלים בחיפה פעם בשבוע ובחופשות בית הספר.
נוסף על השחייה הוא שיחק כדורסל ב"קבוצת הנוער אלכסנדר".
הוא החל להתאמן בשחייה בשנת 1955 עם פתיחתה של בריכת "חנה סנש" בקרית עמל, בקבוצת השחייה של הפועל קריית טבעון בהדרכתו של מיכה קניץ.
בהמשך הצטרף לאימוני השחייה של הנבחרת הלאומית בהדרכתו של יוסף טלקי.
בעונת החורף התאמן בבריכת המים החמימים של מעיינות "גן השלושה" או בבריכה המחוממת של מלון ה"שרון" בהרצליה.
לעיתים, אף הרחיקו עד לבריכת ימק"א ירושלים.
בתחרויות שחייה של אסק"א שנערכו בלינץ, ביולי 1959 זכה שניידר במדליית זהב במשותף עם אלוף הנוער האוסטרי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.4 דקות.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת השחייה בבת גלים בחיפה באוגוסט הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:09.3 דקות.
בתחרויות מבחן למשחקים האולימפיים שנערכו בכפר המכבי ביוני 1960 קבע שניידר את שיאו הישראלי הראשון במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:36.2 דקות.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים שניידר במקום ה-33 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.1 דקות.
בנוסף, הוא סיים במקום ה-17 והלפני אחרון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם גרשון שפע, יצחק לוריא ועמירם טראובר בתוצאה של 4:37.6 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 1:11.3 דקות.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת "גלי גיל", ברמת גן במאי 1961 זכה שניידר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:37.9 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בגבעת חיים ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 31.1 שניות.
בתחרות שחייה שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:33.0 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה ביפעת באוגוסט 1964 קבע שניידר במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:28.5 דקות.
בתחרות השחייה של המכביה השביעית שנערכה בבריכת גלית שביד אליהו, בתל אביב באוגוסט 1965 זכה שניידר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.6 דקות.
בנוסף, היה שותף לשיא ישראלי חדש במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:22.3 דקות.
בתחרות מבחן שנערכה בבריכת גלית ביוני 1966 קבע שניידר במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:07 דקות והצטרף לנבחרת השחייה הלאומית שיצאה למסע תחרויות בינלאומיות באירופה.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר אותה שנה זכה שניידר במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם גרשון שפע, אברהם מלמד ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 4:18.4 דקות.
בתום אליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1967 לאחר שקבע שני שיאים ישראלים במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.8 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:25.4 דקות, הודיע שניידר על פרישתו משחייה תחרותית.
לאחר הפרישה השיג שניידר תואר ראשון בחינוך גופני.
הוא עבד כמאמן שחייה בקבוצת השחייה של הפועל מגידו, הפועל קריית טבעון וכיום מאמן בקבוצת השחייה של הפועל עמק יזרעאל.
בעבר שימש כמרצה במסלול הכשרת מורים לחינוך גופני ומדריכי שחייה במכללת אוהלו.
בשנים האחרונות משתתף שניידר בתחרויות שחייה למסטרס והחזיק בשיאי ישראל לגילאים שונים.
יורם קירש (נולד ב-31 באוקטובר 1945) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס לפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה.
קירש נולד בתל אביב ולמד בבית-הספר ביל"ו ובתיכון צייטלין.
לאחר שחרור מהצבא למד פיזיקה ומתמטיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, שאותו סיים בשנת 1968. אחר כך סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1971 ודוקטורט ב-1978, בהנחייתו של נורברט נחום קריסטיאנפולר.
נושא עבודת הדוקטור שלו היה "אפקטים של קרינה אולטרה סגולה על תכונות אופטיות וחשמליות של פלואורידים אלקאליים עפרוריים" ( "Effects of UV radiation on optical and electrical properties of alkaline earth fluorides").
במקביל ללימודי הפיזיקה סיים קירש תואר שני במדעי הניהול בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בהנחיית צבי ליבר.
בשנת 1971 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1976 הצטרף קירש לסגל האוניברסיטה הפתוחה שנוסדה באותה עת.
בשנת 1987 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין.
בנוסף הוא שימש חוקר אורח ופרופסור אורח באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית ובאוניברסיטאות אוקספורד וססקס בבריטניה.
בשנת 1997 השלים תואר B.A במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה.
קירש פיתח באוניברסיטה הפתוחה קורסים בפיזיקה, בהם הקורס "יסודות הפיזיקה" והקורס "תורת היחסות".
בשנת 2002 יצא ספרו "מהפכות בהלכה" העוסק בהתפתחות ההלכה האורתודוקסית, ובו הוא הציג פתרונות לבעיות הלכתיות כמו בעיית העגונות ומסורבות הגט.
בשנת 2006 ראה אור ספרו "", ספר מדע פופולרי העוסק ברעיונות העיקריים של הפיזיקה המודרנית.
בשנת 2011 ראה אור ספרו "מסע אל האושר", העוסק במחקרים ובתאוריות העוסקות ביחס אל האושר ובדרך להשגתו.
קירש הוא חבר בתנועה הדתית-ליברלית נאמני תורה ועבודה.
כמו כן הוא כותב מאמרי ביקורת על ספרי מדע בעיתון הארץ.
קירש נישא בשנת 1966 למלכה לבית אלקלעי, והוא אב לארבעה ילדים.
בתו, ד"ר נורית קירש, היא ראש התכנית למחשבה ביולוגית באוניברסיטה הפתוחה.
ציידי החלקיקים (יחד עם יובל נאמן), הוצאת מסדה, 1983.
יסודות הפיזיקה א', האוניברסיטה הפתוחה, 1999.
יסודות הפיזיקה ב', האוניברסיטה הפתוחה, 1999.
תורת היחסות, האוניברסיטה הפתוחה, 1999.
מהפכות בהלכה, הוצאת מעריב, 2002.
חפץ תחת השמים: תכלית החיים והדרך אל האושר על פי ספר קהלת, ידיעות ספרים, 2014.
במיתולוגיה הנורדית, יורמונגנדר ( או Midgarðsormr) הוא נחש ענק ששכן במידגארד ומסמל תוהו ובוהו ורשע.
הנחש היה כה ענק כך שהוא יכול ללפף את עצמו סביב כדור הארץ, והוא מחזיק את העולם שלא יקרוס.
יורמונגנדר הוא אויבו המושבע של אל הרעם ת'ור, ובמיתולוגיה מתוארים שלושה מפגשים ביניהם:
המלך אוטגארד-לוקי רצה להשפיל את ת'ור ולכן בחן אותו במספר מבחנים.
במבחן השני שהציב בפניו, ת'ור היה אמור להרים את הנחש שהיה בצורת חתול שחור ענק.
ת'ור אמנם לא הצליח להרים את החתול, אבל הצליח להרים אותו מעט כך שכף רגל אחת של החתול לא נוגעת בקרקע.
ת'ור רצה לדוג את הנחש.
הוא הכניס לים פיתיון, ראש של שור.
כשהנחש בלע את הפיתיון ת'ור תפס את הנחש.
אולם הענק שבא לדוג איתו, הימיר, פחד וחתך את חוט הדייג לפני שת'ור הספיק להרוגו באמצעות מיולניר, והנחש ברח.
המפגש השלישי שלהם עתיד להתרחש בראגנארוק, אחרית הימים במיתולוגיה הנורדית.
יורמונגנדר עתיד לצאת מהאוקיינוס ולהרעיל את השמים.
תור יהרוג את יורמונגנדר, יפסע תשעה צעדים, ואז ייפול אל מותו כתוצאה מהרעל של יורמונגנדר.
יורם צפריר (30 בינואר 1938 – 22 בנובמבר 2015) היה פרופסור במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס א.מ.ת לשנת 2014. מאז 2001 היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
התחומים העיקריים של פעילותו המדעית היו הארכאולוגיה של ארץ ישראל ומזרח הים התיכון בכלל, בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
תחום נוסף של פעילותו היה הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל וסביבותיה בתקופות האמורות.
נולד וגדל בכפר אז"ר לציפורה ונחמיה פייגין.
למד בכפר אז"ר ובבית ספר תיכון חדש בתל אביב.
שירת בנח"ל בין השנים 1955–1958 והיה בין מקימי קיבוץ אור-הנר.
היה בין מקימי בית ספר השדה במדרשת שדה בוקר, לצד מיכאל גל, בשנים 1963–1965.
במלחמת ששת הימים שירת ביחידת מודיעין של פיקוד הדרום ונפצע קשה בשתי רגליו.
למרות הנכות המשיך לשרת במילואים והשתתף במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון כקצין חינוך באוגדת מילואים.
השתחרר משירות מילואים בדרגת רב-סרן.
את פציעתו, שיקומו ואת השנים שלאחריהם תיעד בספרו פציעה (ספריית אפקים - עם עובד) עליו קיבל את פרס יצחק שדה לספרות צבאית בשנת 1976.
תואר ד"ר הוענק לו ב-1976. החל משנת 1969 נמנה עם סגל ההוראה במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית, התמנה למרצה בכיר בשנת 1978, לפרופ' חבר בשנת 1981 ולפרופ' מן המניין בשנת 1987. רבים מתלמידיו משמשים היום כמורים וחוקרים בכירים באוניברסיטאות בארץ וברשות העתיקות.
בשנת 2014 זכה צפריר בפרס א.מ.ת בתחום הארכאולוגיה (ביחד עם פרופ' נעמה גורן-ענבר).
פרש לגמלאות בשנת 2006, אך המשיך את פעולתו האקדמית כחוקר ומחבר, וכן כמדריך של תלמידי מחקר עד פטירתו בנובמבר 2015.
בשנת 2014, הפקיד את ארכיונו האישי במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית.
במהלך לימודיו השתתף צפריר בחפירות ארכאולוגיות רבות.
לראשונה בשנת 1956 כמתנדב במצדה (עם שמריהו גוטמן ויוחנן אהרוני) ובמערות מדבר יהודה (בהנהלת יוחנן אהרוני).
בשנת 1960 היה חבר במשלחת של יוחנן אהרוני בנחל צאלים והמשיך במשלחתו של פסח בר-אדון במערת המטמון שבנחל משמר ומערות נוספות בסביבה (1962-1960).
השתתף בסקר הר הנגב (בהנהלת משה כוכבי) ב-1963. כמנהל שטח עבד בחפירות ערד בשנים 1962–1964 (בהנהלת יוחנן אהרוני ורות עמירן), ברמת רחל (בהנהלת יוחנן אהרוני) בשנת 1962, בתל נגילה בשנים 1962–1963 (בהנהלת רות עמירן), במצדה בשנים 1963–1964 (בהנהלת יגאל ידין), ובשנת 1966 במגידו (בהנהלת יגאל ידין).
צפריר ניהל מפעלים ארכאולוגיים רבים: סקר הדרך הנבטית בין עבדת לשער רמון (יחד עם זאב משל) בשנת 1965; חפירה של מערת מסתור מתקופת מרד בר-כוכבא בעין ערוב (1973); בשנת 1974 חפר סמוך לשער ציון בירושלים (יחד עם מגן ברושי).
חפירה רחבת ממדים ניהל ברחובות-בנגב, עיר מדברית מן התקופות הנבטית והביזנטית בהר הנגב, בשנים 1975–1976, 1979, וכן ב-1986 (עם קנת הולום מאוניברסיטת מרילנד).
בשנת 1991 חפר בבית הקברות שם (עם הולום, ועם האנתרופולוג פרופ' ישראל הרשקוביץ מאוניברסיטת תל אביב).
הוא חפר כנסייה ביזנטית מעוטרת בפסיפס בחורבת ברכות שבגוש עציון (עם יזהר הירשפלד) בשנת 1976. בשנים 1981–1983 חפר בשרידי המבצר החשמונאי-הורדוסי בסרטבה-אלכסנדריון (עם יצחק מגן).
בשנים 1983–1984 חפר כנסייה ופסיפסים בבית לויה שבשפלה (עם יוסף פטריך).
חפירתו הגדולה ביותר היא בבית שאן (סקיתופוליס הרומית-ביזנטית) בשנים 1980–1981, ובעיקר בשנים 1986–2000 (עם גדעון פרסטר).
לכתיבת הפרסום המדעי של חפירה רחבת ממדים זו הוא הקדיש את עיקר עבודתו המחקרית.
כתלמיד מובהק של אבי-יונה, פיתח צפריר את הוראת הארכאולוגיה של התקופה הרומית והביזאנטית באוניברסיטה העברית בירושלים, ומשם, דרך תלמידים ועמיתים, בכל אוניברסיטאות ישראל.
הוא הרבה לעסוק במצבה היישובי של ארץ ישראל ושכנותיה בתקופות אלו.
לכך הקדיש מחקרים רבים ששילבו את חקר המקורות והארכאולוגיה ובמיוחד את עבודתו על האונומסטיקון של יהודה, פלשתינה וערביה במקורות היווניים והלטיניים .
עניין מיוחד שהעסיק אותו הוא חקר הנגב הביזנטי ותהליכי ההתיישבות והחורבן באזור זה, שבגלל התנאים הקיצוניים שבו הפך למעין "מעבדה" בה נבחנים תהליכי ההתיישבות בארץ בכלל.
בחפירה ובמחקר של בית שאן (סקיתופוליס, בייסאן) תרם, יחד עם עמיתו גדעון פרסטר לחקר העיור בארץ ישראל ולשינויים הדמוגרפיים שחלו בארץ בכלל.
צפריר הצביע על הקשיחות התכנונית ואיכות הבנייה המאפיינת את העיור בתקופה הרומית, לעומת הגישה התועלתית והחופשית בתכנון ובינוי בתקופה הביזנטית.
הוא עמד על השינויים שחלו בתפיסת העיור בתקופה הביזנטית ובשינויים התרבותיים שהתחזקו בארץ עם עליית הנצרות.
הוא ציין את תהליך "ההתכפרות" ובתהליכי הירידה של הערים בארץ שהפכו למעשה לכפרים גדולים החל מסוף התקופה הביזנטית ובעיקר בתקופה הערבית הקדומה.
מאז כתיבת עבודת הדוקטור שלו ועד יום מותו הרבה צפריר לעסוק בסוגיות שונות בתולדות ירושלים דוגמת מהלכה של חומת נחמיה או מיקום החקרה הסלווקית בעיר זו.
בעיקר תרם למחקרן של התקופות שהיו ידועות פחות בתולדות ירושלים הרומית (איליה קפיטולינה) וירושלים הביזנטית.
עבודותיו הישנות והמאוחרות הן הבסיס למחקר המתחדש בתחומים אלה.
מחקרים על ההיסטוריה והגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל
לצד מחקריו הארכאולוגיים חיבר וערך צפריר מחקרים רבים בתחום ההיסטוריה והגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל.
מפעל זה, העתיד להתפרסם בכרכים אחדים, נערך מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
האונומסטיקון מציג את כל המובאות (המצויות במקורות הקלסיים באשר ליישובים ולעצמים הגאוגרפיים בארץ ישראל ובאזורים סמוכים (כולל ירדן, סיני ודרום סוריה)).
כל ערך כולל טקסטים ביוונית ובלטינית בהם הוא נזכר, תרגום לאנגלית של טקסטים אלה, וכן דיונים ארכאולוגיים והיסטוריים.
פרסום מוקדם באותו הנושא פרי עטם של המחברים הנזכרים למעלה ראה אור בשנת 1994 והוא כולל מפות היסטוריות של יהודה.
מפעל זה יצא במסגרת המפעל הבינלאומי של מיפוי העולם הרומי (Tabula Imperii Romani), מטעם איחוד האקדמיות הבינלאומי.
רשימת פרסומיו של צפריר כוללת ספרים, דו"חות ועשרות מאמרים בתחומי הארכאולוגיה וההיסטוריה של ארץ ישראל.
בין אלה אפשר למנות את ארץ ישראל מחורבן בית שני ועד הכיבוש המוסלמי - הממצא הארכאולוגי והאמנותי (1984) ואת העריכה (יחד עם שמואל ספראי) של ספר ירושלים, התקופה הרומית והביזאנטית 638-70 (1999).
צפריר זכה במלגת פולברייט (1978-1977), היה חוקר עמית בדמברטון אוקס - המרכז ללימודים ביזנטיים של אוניברסיטת הרווארד בוושינגטון די.
לצד עבודתו המדעית פרסם צפריר גם בתחום הספרות היפה (בשם העט "יורם אבי-תמר"):
פציעה (ספריית אפקים, עם עובד 1975, מהדורה מורחבת 2005)
חיי יוסף - הספר הגנוז (זמורה-ביתן 2000).
הספר היווה בסיס להצגה "יודפת - יוסף בן מתתיהו", שהועלתה בתיאטרון תאיר בירושלים בבימויו של אייל סלע, בשנת 2005.
כמו כן, פרסם מאמרים וביקורות בביטאונים מקצועיים ובעיתונות היומית ונשא הרצאות רבות בכנסים מדעיים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2009 הופיע ספר לכבודו ובו רשימה של חיבוריו בתחומים השונים:
לאה די סגני, יזהר הירשפלד, רינה טלגם ויוסף פטריך (עורכים), אדם ליד קשת רומית - קובץ מחקרים לכבוד פרופ' יורם צפריר, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.
לצד עבודתו המקצועית היה צפריר מעורב במאבקים על שמירתם של אתרים ארכאולוגיים, נגד הניצול של הארכאולוגיה לצרכים פוליטיים, בעיקר בירושלים, ועל מעמדם של האתרים הארכאולוגיים כנכס תרבות עולמי שיש לטפחו בעבור הדורות הבאים.
יורם צחור (נולד ב-24 בנובמבר 1953) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי.
יורם צחור נולד בבני ברק לשלומית ופינחס וייס.
הוא התגייס לצה"ל בשנת 1972 ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13).
בסיום ההכשרה הבסיסית שובץ כשוטר צבאי בבסיס המטכ"ל (הקריה).
בהמשך שירת בצריפין במגוון תפקידי שיטור ואף לקח חלק בליווי שר הביטחון משה דיין לערי הגדה במסגרת יחידת המאמ"ץ (מחלקת אבטחה של המשטרה הצבאית שאבטחה את השר בביקוריו ביהודה ושומרון).
במלחמת יום הכיפורים השתתף במשימות רבות ובהן: ליווי שיירות טנקים לסיני ולרמת הגולן ושמירה על שבויי מלחמה בבית החולים לשבויים.
בהמשך יצא צחור לקורס קצינים ובסיומו שובץ במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (שירת כקצין שיטור בתל אביב, בצריפין, כמפקד מ"צ בקעת הירדן, ירושלים, חברון וסבסטיה).
בשנת 1975 מונה לפקד על מ"צ ירושלים ובשנת 1977 מונה לקצין השלישות של המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז.
בשנת 1979 עבר לפקד על מ"צ רפידים (ביר גפגפא) שבסיני, עד שבשנת 1980, בעת פינוי סיני, הועתק הבסיס לקציעות.
בשנת 1980 שובץ לפקד על בסיס מ"צ דן ובהמשך לראש מדור הסברה ודוברות ואחר כך כראש מדור שיטור ומבצעים במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי.
בתפקיד זה היה שותף לכתיבת התוכניות החיליות למלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך שימש כסגן ממצ"פ מרכז, רמ"ד שיטור של חיל המשטרה הצבאית וסגן מפקד כלא שש.
במקביל, פיקד על קורס הסמלים של חיל המשטרה הצבאית ועל הקורס המתקדם לקציני משטרה צבאית.
בשנת 1987 מונה למפקד בה"ד 13. בתקופתו זכה הבה"ד בפרס צה"ל לבסיסי הדרכה מצטיינים.
בשנת 1991 מונה במינוי זמני לשמש כקצין המשטרה הצבאית של פיקוד העורף שהוקם בקיץ של שנת 1991 ובהמשך מונה למפקד כלא מגידו שהחזיק בכ-1,600 ממחבלי האינתיפאדה הראשונה.
היחידה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מבצעיות מצטיינות.
בשנת 1993 מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הצפון.
התקופה התאפיינה בלחימה מתמדת בדרום לבנון, מבצע "ענבי זעם", גירוש ראשי המחבלים ללבנון ועוד.
בשנת 1995 מונה לסגן הקמצ"ר וכממלא מקום הקמצ"ר טיפל באירוע מרד הכלואים בכלא שש ב-1997.
בשנת 1998 קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את ניר-עם גולדברום כקמצ"ר.
בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית: גובש חזון חילי, גובשה תפיסת שירות העוסקת בתרבות ארגונית חדשנית ובה נקבעו מדדים לחדשנות ולהצלחה, הטיפול בחקירת תאונות הדרכים הועבר מענף השיטור והמבצעים למצ"ח והוקמו מדור אלימות במשפחה ומדור אופרטיבי.
צחור פיקד על החיל במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע "חומת מגן" שבמהלכו הוקמו מחדש כלא עופר וכלא קציעות.
בשנת 2002 סיים את תפקידו.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בניהול חברת כוח אדם, בייעוץ ארגוני והתנדב לתמוך בחינוך נוער בסיכון במסגרת פרויקט "צהלה".
במקביל להתנדבות, עבר הסבה להוראה והחל ללמד אזרחות תלמידים מתקשים בבית ספר תיכון.
יורם שוייצר (נולד ב-1956) הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי העומד בראש פרויקט טרור ומלחמה בעצימות נמוכה.
שוייצר נולד בישראל, גדל בתל אביב ולמד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ובתיכון חדש.
הוא בנם של אברהם שוייצר, שהיה העורך הכלכלי של עיתון הארץ, ואורה שוייצר דוברת הוועדה לאנרגיה אטומית ומנהלת בית ליגת הנשים האמריקאית.
בשנת 1974 התגייס לצה"ל ושובץ בחיל התותחנים.
הוא סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, השלים קורס קצינים ושירת כקצין תותחנים.
בשנת 1987 עם סיום לימודיו האקדמיים לתואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ומדע המדינה ותואר שני בהיסטוריה צבאית ודיפלומטית מטעם אוניברסיטת תל אביב, שב לשירות קבע באמ"ן כקצין מודיעין בתפקידים בתחום לוחמה בטרור והושאל למשרד ראש הממשלה.
בתפקידיו השונים היה גם מעורב בסוגיית השבויים והנעדרים.
לאחר פרישתו בשנת 1998 שימש כיועץ מומחה בתחום הטרור במשרדי ראש הממשלה ומשרד הביטחון.
שוייצר עמד בראש "תוכנית הלימודים החינוכית" במכון למדיניות בינלאומית נגד הטרור במרכז הבינתחומי.
שוייצר משמש כראש תוכנית המחקר לטרור ומלחמה בעצימות נמוכה במכון למחקרי ביטחון לאומי.
במחקריו עוסק בטרור כאסטרטגית לחימה, בארגוני טרור בישראל ובעולם, בשיטות הפעולה שלהם, ובמשא ומתן עם ארגוני טרור.
במסגרת פעילותו כתב ספרים ומאמרים רבים על ארגוני טרור כדוגמת ארגון אל-קאעידה ושותפיו, וארגוני טרור אזוריים דוגמת חזבאללה וחמאס.
שוייצר התמחה בחקר פיגועי התאבדות.
במסגרת זו ערך מחקר מקיף בבתי הכלא בישראל.
במשך כשנתיים וחצי ניהל מפגשים עם אסירים ביטחוניים שהיו מעורבים ישירות בפיגועי התאבדות בישראל במטרה להבין את תפישות עולמם ועמדותיהם כלפי הסכסוך הישראלי פלסטיני.
נושא מרכזי נוסף במחקריו בשנים האחרונות מתמקד בשבי, שבויים, פדיון שבויים ומשא ומתן לשחרורם בהיבטים של עמדות הממשלות והציבור בסוגות אלו.
יורם קופרמינץ (נולד ב-26 בדצמבר 1954) הוא אמן ישראלי רב תחומי.
יורם קופרמינץ נולד בחיפה ליצחק קופרמינץ ולאביבה לבית אלטשולר (בתו של עמינדב אלטשולר).
בשנת 1973 גויס לצה"ל והוכשר כקשר.
אחרי חודשים מעטים כחייל סדיר פרצה מלחמת יום כיפור וקופרמינץ נשלח כקשר של יחידת הנדסה לקדם את גשר הגלילים לכיוון תעלת סואץ.
בזמן היותו בחצר נפצע קשה בזמן הפגזה של המצרים.
הוא אושפז למשך חצי שנה בבית חולים סורוקה.
מוראותיה ומראותיה של אותה מלחמה מלווים את עבודותיו מאז.
קופרמינץ למד במחלקה לאמנות בבצלאל בין השנים 1975 - 1979. הוא התגורר בפריז ובלונדון בין השנים 1980 - 1983. במהלך השנתיים בהן חי בפריז, שכר חדר זול במלון ליד מוזיאון הלובר והפך אותו לאטלייה שלו.
במשך הזמן הצטברו בחדרו ציורים רבים והוא שכר חדר נוסף במלון.
בלונדון גר בדירה ריקה אליה פלש, בקרבת לסטר סקוור.
תקופה מסוימת יצר בדירתו שליד שדרות חן עד לפתיחתן של סדנאות האמנים בתל אביב, שם קיבל סטודיו לצד האמנים אורי קצנשטיין ויעקב מישורי.
קופרמינץ היה חלק מקבוצת רגע אשר פעלה בתל אביב בשנות ה-80. קבוצה זו כללה גם את האמנים-האוצרים: אבישי אייל, אסד עזי, דוד וקשטיין, דוד ריב, יצחק ליבנה, מיכל גולדמן וראובן זהבי.
"רגע" פעלה כקבוצה אידאולוגית החותרת לאינטגרציה עם תרבות המזרח.
אמני הקבוצה פתחו גלריה ברחוב עמק יזרעאל שבדרום תל אביב בדירת שני חדרים בקומה השלישית ובשנת 1987 עברו לרחוב הרצל 113. "אנחנו מדברים על החיים, על הסובב אותנו, על השכנים, כאובייקטים שיתייחסו ליצירותינו לא רק באופן מקצועי אלא כבני אדם חיים"
בשנות ה-80 ושנות ה-90 הירבה להשתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות וכתב בקביעות על אמנות ב"תרבות מעריב".
בשנת 1995 היה מנהל מחלקת האמנות בבית הספר מימד.
משנת 1995, (פרט לכמה תערוכות בודדות), הפך את המרחב הדיגיטלי בבלוג (באתרים "אנטייטלד" ו"רשימות") ובפייסבוק, למרחב העשייה העיקרי שלו, כשהוא מתמקד במדיום הצילום.
קופרמינץ מצלם בביתו, בסביבתו, בעולם ובעיקר בברלין אליה הוא חוזר שוב ושוב.
עיקר עבודתו מתרחשת סביב המחשב וצילומיו עוברים עיבוד בפוטושופ.
בתחילה היה מצלם את מסך חלונות הצ'ט שבהם נראו אנשים מכל העולם שאתם שוחח ופרסם בפלטפורמות שונות באינטרנט.
קופרמינץ מחזיק בגופי עבודה אינטרנטיים שלמים המאורגנים אצלו לפי נושאים.
בשנת 1999, אחרי שנים של יחסים מורכבים עם עולם האמנות המקומי, החליט לפרוש מעולם זה אותו חווה כאלים במיוחד "אני נגד סבל פיסי או נפשי.
אנחנו חיים במקום קטן, דחוס, מעין מחנה צבאי אחד גדול שבו יש מסדרי המפקד.
היה רמטכ"ל שנפטר לאחרונה (רפי לביא, אע"א), ששלט והיה ממונה על הרבה חילות: האוניברסיטה, המוזיאון והאוצרות".
בשנה זו הוא הציג את תערוכתו האחרונה לה קרא "תערוכה אחרונה" בגלריה "לימבוס", וצבע את קירות הגלריה, תקרתה וריצפתה בצבעים עזים, כתב עליהם "אני אוהב אותך" ותלה עליהם את ציוריו.
"יורם קופרמינץ קיבל את החלל השלם על-מנת לייצר בתוכו מיצב טוטאלי - פרויקט שאינו ניתן לביצוע בגלריות מסחריות.
במיצב הצבעוני "אני אוהב אותך" הרשה לעצמו קופרמינץ, בחסות החלל האלטרנטיבי, להעצים ולהאליל את ההצהרה הרומנטית, אותה הטיל על הקירות ועל הרצפה, ללא כל איפוק וסגנון מוזיאליים, ובאורנמנטיקה חוגגת."
בשנת 2000 יצא לאור סיפרו "אוקטובר / יומן מלחמה" בהוצאת בבל, כרוניקת זוועה אנטי-מלחמתית מפורטת:
ועוד כמה שניות להוריד את הציוד מהגבלהוציא אתי חפירה, ולחכות בשלשות לפקודת המפקד
בשבע בערב המטוס חלף בשמיים, נמוךבשבע ועוד כמה דקות, הוא הטיל פצצות
באחת עשרה בלילה הוא חזר ועשה את אותו הדברההדף פגע בחלק מהחיילים, המתכת פגעה באחרים''.
בשנת 2001 פרסם את "ספר הרגשות המלא" אנציקלופדיה לרגשות עם סיפורים קצרים לערכים כמו שינאה, חמלה ואהבה, אף הוא בהוצאת בבל.
משנת 2005 מפעיל קופרמינץ בלוג הנקרא "מצב נפשי".
הבלוג ישב תחילה על אתר "רשימות", צבר עם השנים קהל קבוע.
המבקר והאוצר יונתן אמיר נחשף ליצירתו של קופרמינץ דרך הבלוג ואצר ב-2009 את התערוכה "שום דבר לאף אחד" בגלריה ברבור הירושלמית.
ב-2010 התארח למספר שעות בגלריה חנינא, להחלפת ציוריו בתמורה למחוות שאינן תשלום כספי.
בין התמורות: סוף שבוע בפריז, מגש גבינות משובחות, ספרים חתומים, פסלים וציורים ועוד.
החילופין נעשו במסגרת פרויקט יוצא דופן בשם "עבודות 1977 - 1991".
חודש וחצי לפני התערוכה, יצא קופרמינץ בקריאה בפייסבוק בה דיווח על שלושים חבילות כל אחת מכילה 25 ציורים, שהוטמנו במקומות שונים בארץ.
את מפת המקומות שלח לכתובת אקראית בגרמניה וזו שבה אליו כעבור חודש.
בעקבות תגובות שקיבל, הוצאה חבילה אחת שהוטמנה ליד הכפר ג'סר א-זרקא, והוצעה להחלפה תמורת כל דבר שאינו כסף.
בשנת 2013 הציג קופרמינץ תערוכת יחיד של צילומים בסדנאות האמנים, באוצרות גליה יהב.
לרגל פתיחת התערוכה יצאה לאור מהדורה מיוחדת של "אוקטובר/ יומן מלחמה".
לצד צילומיו הוצגה גם עבודת וידאו, בה מדבר קופרמינץ עם אימו.
האם שאינה מזהה את האדם המדבר עמה כבנה שלה, זוכרת ומספרת לו בבהירות מפוכחת על אותו יום כיפור ועל אותה מלחמה ועל "הילד שלי נפצע", וכשהבן שואל "עכשיו הוא בסדר?" האם עונה "עכשיו הוא יותר בסדר ממה שהיה קודם...
אבל הוא לא שכח מה שהיה".
במהלך השנים, מאז סיום לימודיו, הציג תערוכות יחיד בארץ ובעולם והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות.
כמו כן עבד ככתב בעיתונים מקוונים (מדור תרבות של עיתון מעריב, מוסף "קפטן אינטרנט" של עיתון הארץ, ynet ועוד).
בסוף שנת 2020 פתח ערוץ יוטיוב שבו הוא מפרסם את עבודות הווידאו שלו.
עבודות הווידאו משלבות טקסטים שכתב וקטעי וידאו שאותם הוא גם מצלם.
יורם קופרמינץ, אוקטובר | יומן מלחמה, הוצאת בבל, 2000.
יורם קופרמינץ, ספר הרגשות המלא, הוצאת בבל, 2001.
1989 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך והתרבות
1993 - פרס ביצוע השלמת עבודה - קרן שרת, מנהל התרבות והאמנויות.
יורם שפירא (נולד ב-10 ביוני 1936, ישראל) הוא מהנדס ישראלי, סגן מנהל התעשייה האווירית לישראל בעבר, ממפתחי הטיל גבריאל וספינות דבורה לחיל הים הישראלי.
שפירא נולד ליצחק ולוטי (לבית פרידלר) שפירא, ילידי הורודנקה, חלוצים בני העלייה הרביעית וממייסדי המושב צופית.
נולד וגדל במושב צופית ולמד בתיכון בכפר סבא.
בשנת 1954 התגייס לעתודה האקדמית, ללימודי הנדסת מכונות בטכניון, ובסיומם שירת בחיל הים הישראלי בתפקידים הנדסיים.
עם שחרורו בשנת 1961 החל לעבוד בתעשייה האווירית לישראל (תע"א) שהייתה בחיתוליה.
שפירא נמנה עם הגרעין הראשון של מפתחי הטיל גבריאל, שהתבסס על טיל קודם בשם לוז שפיתחה רפאל.
קבוצת הפיתוח התפתחה למפעל ב', לימים מבת, בראשותו של אורי אבן-טוב, ושפירא נמנה עם ראשוניו.
שפירא שימש כראש צוות ההנדסה המכנית האחראי לתכנון גוף הטיל וחלקים אחרים במערכת הנשק, והיה האחראי הכולל על ייצור הטיל והמערכות והתקנתם על ספינות הטילים ספינות סער של חיל הים ("ספינות שרבורג").
בתחילת שנות השבעים, הוצב במשלחת תע"א בניו-יורק, ושימש כמתאם הנדסי של התע"א בארצות הברית וכאחד מהאחראים על הרכש.
במהלך תקופה זאת, השלים תואר שני בניהול תעשייתי באוניברסיטת קולומביה.
במהלך מלחמת יום הכיפורים היה פעיל בקידום רכש מערכות מיוחדות שנדרשו לחיל-האוויר הישראלי והתע"א במלחמה.
בשנים 1975–1980, כיהן כמנהלו השלישי של מפעל רמת"א של התעשייה האווירית, בבאר שבע.
בתקופה זו פיתח המפעל ביוזמת יורם שפירא את ספינות ה"דבורה" לשוק העולמי ולחיל הים הישראלי, וכן ספינות קטנות יותר מסוג "שפירית" המשמשות לשיטור וסיור במים רדודים ולאורך נהרות.
כמו כן פותחו במפעל בתקופה זאת מערכת "מגוב" והדור הראשון של כלי הרכב המשוריין "ראם".
בשנת 1980 מונה לסגן מנהל חטיבת האלקטרוניקה אשר הוקמה לא מכבר.
בתקופה זו פרצה החטיבה לתחום החלל, ופותחו הלוויינים הראשונים ממשפחת אופק, והטילים אשר שיגרו אותם לחלל.
הלקחים שנלמדו בפרויקט הגבריאל יושמו לפיתוח טילים מתקדמים מונחי לייזר, פצצות חכמות וכלי טיס בלתי מאוישים.
בשנת 1985 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ולמנהל חטיבת הטכנולוגיות שלה.
בין היתר היה אחראי לארבעה ממפעלי החברה – רמת"א בבאר שבע, שה"ל בלוד, מת"א בירושלים ותעשיות גולן שברמת הגולן שהיו ספקים עיקריים של מערכות מוטסות לפרויקט הלביא.
החל מתחילת שנות התשעים כיהן כנשיא וכמנכ"ל של קומודור אביאיישן (Commodore Aviation), שבסיסה במיאמי, חברה בת של התע"א לשיפוץ מטוסים ותחזוקתם.
לאחר פרישתו מתע"א שימש כדירקטור במגוון חברות ביניהן: אלביט מערכות, דלק, ורדינון וכלל פיננסים.
נשוי לד"ר שוש שפירא ולהם שלושה ילדים.
54509 יורפ , לשעבר 2000 PH5 הוא אסטרואיד מסוג אפולו שהתגלה על ידי פרויקט LINEAR לגילוי אסטרואידים קרובי ארץ.
בדיקת סיבובו העצמי הראתה בפעם הראשונה את אפקט יורפ.
מאפייני מסלולו גורמים למדענים לשער שבמקור יורפ נפלט מהמערכת הבינארית כדור הארץ - הירח.
האסטרואיד מקיף את השמש בפרק זמן של שנה לערך.
מסלולו, הקרוב לזה של כדור הארץ, דומה לפרסה ובשל כך הוא מתקרב אלינו פעמיים כל 100 שנה.
ב-2 בינואר 2104 יורפ יעבור במרחק 787,000 ק"מ מאיתנו - פחות מכפליים מרחקו של הירח.
בין 1999 ל-2006 יורפ עבר בקרבתנו 8 פעמים, כל פעם לקראת סוף חודש יולי, כשהמרחק הקרוב ביותר היה ב-2002 - פי 4.5 ממרחק הירח מאיתנו.
לא צפויה סכנת התנגשות עמו ב-2,000 השנים הקרובות.
יורפ מושפע רבות מהאפקט עקב ממדיו הקטנים וצורתו העקלקלה.
נתוני התצפיות באסטרואיד בשנת 2002 היו שונים במעט מאלה של 2001. לאור כך הציע ד.
ווֹקְרוּליסְקי שדיוק של 0.1 אלפיות במדידת הסיבוב העצמי יראה את האפקט על האסטרואיד.
עונת תצפיות ברדאר ב-2004 אפשרה לקבל מודל תלת-ממדי ולאשר באמצעות סימולציות מחשב שהתאוצה תואמת את החזוי לפי אפקט זה.
המודל גם שלל את האפשרות שסיבת השינויים היא כוח הגאות שהאסטרואיד חווה בהתקרבו לכדור הארץ.
מ-2001 עד 2005 התאוצה גרמה לאסטרואיד יורפ להסתובב בעוד כ-270° יחסית לסיבובו הצפוי אם נתוני 2001 היו נותרים ללא שינוי.
חישובים מנבאים שמסלול האסטרואיד יישאר יציב עוד 35 מיליון שנה אך מהירות סיבובו העצמי תרד ל-20 שניות.
עד אז הוא ישנה את המורפולוגיה שלו ויהפוך לאסטרואיד כפול.
יורן אנדרסן (בנורווגית: Jørn Andersen, לעיתים נכתב Jörn, נולד ב-3 בפברואר 1963 בפרדריקסטאד שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות שונות בליגת העל הנורווגית, הבונדסליגה וליגת העל השווייצרית.
אנדרסן הוא מלך השערים של ליגת העל הנורווגית לעונת 1984/85, ושל הבונדסליגה לעונת 1989/90. לאנדרסן 27 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת נורווגיה.
כיום אנדרסן הוא מאמן נבחרת קוריאה הצפונית.
אנדרסן החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1982 בפרדריקסטאד הנורווגית, שם הבקיע שבעה שערים בשתי עונות והציג יכולת גבוהה.
בקיץ 1984 עבר אנדרסן לוולרנגה הנורווגית, שם שיחק עונה אחת בלבד, אך הבקיע 23 שערים ב-22 הופעות ליגה, יותר משער אחד בממוצע למשחק, והוכתר כמלך השערים של ליגת העל הנורווגית.
כתוצאה מכך הפך לשחקן מבוקש, וכבר לאחר עונה אחת בוואלרנגה חתם אנדרסן בנירנברג מהבונדסליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1985/86, הבקיע אנדרסן חמישה שערי ליגה, ובעונת 1986/87 הבקיע 14 שערים, וסייע לנירנברג לסיים במקום התשיעי, כשהוא משתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם שטפן רויטר, דיטר אקשטיין ויואכים פיליפקובסקי.
בעונת 1987/88 ירדה תפוקתו של אנדרסן לתשעה שערים, אך הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי והשיגה כרטיס לגביע אופ"א.
בתום עונה זו, עזב אנדרסן את נירנברג לאחר שלוש עונות, בהן הבקיע 28 שערי ליגה, וחתם באיינטרכט פרנקפורט, שנחשבה אז לקבוצת צמרת בבונדסליגה, ביחד עם חברו להתקפת נירנברג, דיטר אקשטיין.
עונתו הראשונה של אנדרסן באיינטרכט פרנקפורט הייתה מאכזבת יחסית, כאשר הבקיע שני שערי ליגה בלבד.
גם שאר שחקני הקבוצה לא היטיבו לשחק בעונה זו, אותה פרנקפורט סיימה במקום ה-16 בבונדסליגה, וניצלה מירידה רק לאחר ניצחון במפגש כפול על פ.צ.
זארבריקן שסיימה שלישית בליגת הבונדסליגה השנייה.
במשחק הראשון, הבקיע אנדרסן את השער הראשון בניצחון של פרנקפורט בתוצאה 2-0, ואת השני הבקיע מנפרד בינץ.
בגומלין, זארבריקן ניצחה 2-1 ופרנקפורט נשארה בליגה.
עונת 1989/90 הייתה שונה לחלוטין מקודמתה עבור איינטרכט פרנקפורט ועבור אנדרסן.
בעונה זו, אנדרסן הבקיע 18 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה, והיה לשחקן הזר הראשון שמשיג הישג זה.
אנדרסן יצר בעונה זו שיתוף פעולה התקפי עם אקשטיין, אובה ביין וראלף פלקנמאייר, ופרנקפורט סיימה במקום השלישי בבונדסליגה.
על אף ההישג עם איינטרכט פרנקפורט, בחר אנדרסן לעזוב את המועדון לאחר שנתיים בלבד, וחתם בפורטונה דיסלדורף.
אנדרסן הבקיע בעונת 1990/91 ארבעה שערים בלבד, והיה משני לחלוץ העיקרי של הקבוצה דאז, תומאס אלופס.
אנדרסן פתח את עונת 1991/92 בפורטונה דיסלדורף, אך לאחר תשעה משחקים חזר לאיינטרכט פרנקפורט, ועד לתום העונה הבקיע תשעה שערים, והיה חלק מהתקפה חזקה מאוד של הקבוצה, שכללה את טוני יבואה, אנדראס מולר, אובה ביין ולותר זיפל.
פרנקפורט סיימה את העונה במקום השלישי אמנם, מרחק של שתי נקודות מהאלופה שטוטגרט וסגניתה בורוסיה דורטמונד, אך עם ההתקפה הטובה בליגה, שהבקיעה 76 שערים, ועם הפרש השערים הטוב ביותר בליגה.
בעונת 1992/93 סיימו אנדרסן ופרנקפורט שוב במקום השלישי, אך תפוקת ההתקפה ירדה משמעותית, בין השאר מאחר שאנדרסן הבקיע שני שערים בלבד, וערך רק שש הופעות.
את עונת 1993/94 החל אנדרסן בפרנקפורט, ובחצי עונה הבקיע שני שערים.
בפגרת החורף עבר להמבורג, והבקיע שער אחד בלבד עד לתום העונה, והמבורג סיימה במקום ה-12. אנדרסן פתח בהמבורג את עונת 1994/95, ועד לפגרת החורף ערך שבע הופעות, בהן לא הבקיע.
בפגרת החורף עבר לדינמו דרזדן, ששיחקה אז בבונדסליגה.
גם שם ערך אנדרסן שבע הופעות ולא הבקיע, והקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון.
את שנות הקריירה האחרונות העביר אנדרסן בליגת העל השווייצרית, כאשר שיחק שתי עונות בפ.צ.
לוגאנו, ובסך הכל הבקיע ארבעה שערים בארבע העונות שלו בשווייץ.
לוקרנו השווייצרית גם היא, שם ערך 29 הופעות ולא הבקיע.
בתום עונת 2000/01 פרש אנדרסן ממשחק פעיל.
אנדרסן ערך את הופעת הבכורה בנבחרת נורווגיה בשנת 1985, והשתתף עמה במוקדמות מונדיאל 1986, מוקדמות יורו 1988 ומוקדמות מונדיאל 1990, אך לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לאף אחד מהטורנירים.
את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים ערך אנדרסן באוקטובר 1990, בתיקו 0-0 מול נבחרת הונגריה במוקדמות יורו 1992. סך הכל ערך אנדרסן 27 הופעות במדים הלאומיים, והבקיע חמישה שערים.
לאחר פרישתו, אנדרסן מונה בשנת 2001 כמאמן הנוער של פ.צ.
לוצרן, ועסק בתפקיד זה עד לשנת 2003. בשנה זו מונה כמאמנה של רוט-וייס אוברהאוזן, תפקיד אותו מילא כשנה אחת.
בעונת 2005/06 שימש כעוזרו של המאמן הורסט קופל בבורוסיה מנשנגלדבך.
בשנת 2006 הודיע אנדרסן לעיתונות הנורווגית כי יואכים לב מנהל עמו מגעים להיות עוזרו בנבחרת גרמניה.
אנדרסן לא התקבל לבסוף למשרה זו, לטענתו עקב העובדה שאינו גרמני.
במאי 2007 חתם אנדרסן כמאמן סקודה קסנתי היוונית, אך החוזה בוטל כעבור חודש, מסיבות פרטיות.
במהלך עונת 2007/08 חתם בקיקרז אופנבך מתחתית הבונדסליגה השנייה, אך לא הצליח להציל את המועדון מירידה.
במאי 2008 חתם על חוזה במיינץ 05 מהבוונדסליגה השנייה, והעפיל עם המועדון אל הבונדסליגה כעבור עונה אחת.
עם זאת, על אף הצלחתו, פוטר באוגוסט 2009.
בדצמבר 2010 מונה אנדרסן כמאמן לאריסה היוונית.
לאחר 24 ימים בלבד, בהם הפסיד שלושה משחקי ליגה והודח מהגביע היווני, פוטר אנדרסן מתפקידו.
בנובמבר 2011 חתם בקרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה, אך גם בתפקיד זה לא שרד זמן רב, ופוטר במרץ 2012, לאחר שקבוצתו נקלעה למקום האחרון בליגה.
בינואר 2015 מונה אנדרסן כמאמנה של אוסטריה זלצבורג, וכיהן בתפקיד זה עד דצמבר 2015.
במאי 2016 מונה אנדרסן כמאמנה של נבחרת קוריאה הצפונית, והיה למאמן הזר השני בתפקיד זה, כאשר הראשון היה ההונגרי פאל צ'רנוי בשנות ה-90.
מלך השערים של ליגת העל הנורווגית: 1984/85
מלך השערים של הבונדסליגה: 1989/90
יורן אנדרסן הוא בנו של שחקן הכדוריד ביורג אנדרסן.
בשנת 1993 קיבל אנדרסן אזרחות גרמנית.
אנדרסן נשוי ומתגורר בעיר באד רייכנהאל שבבוואריה.
בנו ניקלאס משחק בליגות הנמוכות בגרמניה.
יורם רייך (נולד ב-1958) הוא פרופסור מן המניין בבית הספר להנדסה מכנית, הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב.
מופקד על הקתדרה לעיצוב הנדסי והנדסת מערכות.
יורם רייך נולד בתל אביב-יפו לאב שעבד כמנהל אספקה ואם כמנהלת חשבונות.
למד בבית ספר היסודי הלל ותיכון בליך, ברמת גן.
כשהיה בתיכון למד קורסים במדעי המחשב ובמתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1980 סיים תואר ראשון ושני בהנדסת מכנית באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות ובשנת 1991 סיים תואר שלישי באוניברסיטת קרנגי מלון בהנדסה אזרחית.
הוא קיבל דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב בשנת 2007. בשנת 2011 ייסד פרופסור רייך עם שותפים מהאקדמיה והתעשייה את המכון הישראלי להעצמת חדשנות ושימש כנשיא ויו"ר הדירקטוריון של המכון.
בשנת 2017 ייסד עם עוד שותפים, ועומד בראש מיזם המחקר להנדסת מערכות באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2019 ייסד עם שותפים אלה את התכנית לתואר שני עם תזה בהנדסת מערכות.
רייך החל את דרכו האקדמית כעוזר מחקר באוניברסיטת תל אביב בסוף שנות ה-70. בשנות ה-80 שירת כמהנדס בחיל הים, שם יזם והקים מסגרת לתכנון בעזרת מחשב.
לאחר סיום שירותו, המשיך בלימודים ומחקר בתחום התכן ההנדסי באוניברסיטת קרנגי מלון, תחילה כעוזר מחקר ובהמשך כעמית מחקר אורח.
בשנות ה-90 שימש כמרצה אורח באוניברסיטאות דיוק ודרהאם.
החל משנת 1993 הוא חבר סגל בבית הספר להנדסה מכנית באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים מילא תפקידי הנהגה מקצועיים, בהם חברות בוועדות בינלאומיות בתחום התכן ההנדסי, לרבות באגודה הבין-לאומית לתכן, שבה ייסד ועמד בראש קבוצת מחקר לתאוריית תכן.
מאז 2010 הוא משמש כעורך הראשי של כתב העת Research in Engineering Design, ובמקביל עורך משנה במספר כתבי עת מדעיים נוספים.
תחומי המחקר של רייך מתמקדים בהנדסת מערכות ובתכן הנדסי, תוך דגש על שילוב שיטות מתקדמות מתחום הבינה המלאכותית, מחשוב הנדסי וקיימות.
מחקריו מאופיינים בגישה רב-תחומית, המשלבת עקרונות מהנדסה, ניהול, כלכלה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה, במטרה לבחון ולפתח גישות חדשניות לתכן ופיתוח מערכות מורכבות.
במסגרת עיסוקו בהנדסת מערכות, עוסק רייך בתכן של מערכות אדפטיביות, תהליכי פיתוח דינמיים, תכנון מבנים ארגוניים כמערכות הנדסיות, ובתכן של מערכות בדיקה.
בתחום התכן ההנדסי, הוא פיתח תאוריות ומסגרות עבודה חדשות המדגישות את חשיבות ההקשר החברתי, הכלכלי והארגוני בתהליכי תכן.
בין מחקריו נמנים פיתוח "גנום הידע ההנדסי" – מיפוי בין-תחומי של מושגים ותהליכים הנדסיים, זיהוי אוטומטי של מושגים מדעיים חדשים, וניתוח השפעתם של תהליכים גלובליים על עולמות התכן, כגון תכן פתוח, טכנולוגיות ייצור מתקדמות (כמו הדפסת תלת־ממד), ושינויים מבניים בשוק (כגון מיזוגים ורכישות).
בנוסף, עוסק רייך ביישום עקרונות הביומימיקרי – תהליך של למידה מהטבע לצורך פיתוח פתרונות טכנולוגיים והנדסיים, מתוך מטרה לשפר קיימות וחדשנות.
מענק למחקר - התעשייה האווירית לישראל, 2003.
מענק למחקר - האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2008-2012.
מענק למחקר - האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2014-2018.
פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב, 1978.
פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב, 1979.
מלגת תוכנית פולברייט ללימודי דוקטורט, 1986-1987.
מלגת רוטשילד ללימודי דוקטורט, 1986-1987.
מלגת מחקר מאוניברסיטת קרנגי מלון בעיר פיטסבורג, בארצות הברית, 1987-1991.
מאמר מצטיין ב ICED'09 (דירוג הגבוה ביותר בין 379 מאמרים), 2009.
פרס המבקרים ב ICED'11 (דירוג הגבוה ביותר בין 416 מאמרים), 2011.
עמית באגודה הבינלאומית למחקר בתכן (Design Research Society), שנת 2013.
עמית כבוד ב- INCOSE-IL משנת 2022.
עמית באגודה הבינלאומית לעיצוב (Design Society) משנת 2023.
מופקד על הקתדרה לעיצוב הנדסי והנדסת מערכות משנת 2023.
יורמה יאקו אולילה (בפינית: Jorma Jaakko Ollila; נולד ב-15 באוגוסט 1950) הוא איש עסקים פיני.
נודע כמי שהוביל את נוקיה להיות יצרנית המכשירים הגדולה ביותר בעולם בשעתו.
יורם שמעון (נולד ב-30 ביוני 1964) הוא ראש המועצה המקומית מבשרת ציון מאז 2013.
יורם שמעון נולד בשכונת הקסטל במבשרת ציון.
הוא השני מבין שבעה ילדים של צביה ובנימין.
סיים את לימודיו בתיכון אורט הנביאים בירושלים, שירת ביחידת חימוש בחטיבת שריון וסיים לימודי תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא סיים קורס מזכירי חברות ממשלתיות וקורס יועצי השקעות ומנהלי תיקים בכירים.
בין התפקידים הציבוריים אותם מילא: דירקטור במועצה הישראלית לצרכנות, מזכיר האגודה לתרבות הדיור בין השנים 1991–2013.
שמעון מכהן כחבר במועצה המקומית מבשרת ציון מאז 2003. בשנת 2008 התמודד לראשונה לראשות המועצה אך הפסיד בבחירות בהן ניצח אריה שמם.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-2013 התמודד ברשימה עצמאית ונבחר לראש מועצת מבשרת ציון לאחר סיבוב שני בבחירות.
בבחירות 2018 נבחר לקדנציה נוספת, לאחר שהיה המועמד היחיד שהתמודד בבחירות.
שמעון היה נשוי לליאת שמעון, ולשניים נולדו שני בנים - גיא ואיתי.
בנם הצעיר איתי נפטר ממחלת הסרטן.
ביולי 2015 בעקבות חשד לעבירות בנייה של שמעון, הגיע לסדר מותנה עם המדינה שבו נדרש לשלם 15 אלף ש"ח ולהימנע מכהונה במוסד תכנון למשך שנתיים.
בשנת 2017 נעצר שמעון ונחקר בעקבות חשדות לעבירות מרמה והפרת אמונים בהן מעורב לכאורה גם איש העסקים רמי לוי, וחשדות נוספים הקשורים לטוהר המידות בענייני המועצה, ונשלח למעצר בית.
בסיום החקירה הודיעה המשטרה כי אין תשתית ראייתית להעמדתו לדין, ובאוגוסט 2018 הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק נגדו מחוסר אשמה.
פעילותו כראש המועצה המקומית מבשרת ציון
יורם שמעון החל את כהונתו כראש המועצה בשנת 2013 לאחר התמודדות מול חמישה מועמדים לראשות המועצה.
סיעתו, סיעת "חי הדרך האמיצה" זכתה בשלושה מנדטים.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 היה שמעון המועמד היחיד לראשות המועצה וזכה בתמיכת 90% מהתושבים.
הסיעה בראשותו, סיעת "חי בראשות יורם שמעון" זכתה ב־8 מנדטים מתוך 15 במליאת המועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בשנת 2024 נבחר בפעם השלישית לראשות המועצה עם 7 מתוך 15 מנדטים במליאת הרשות, ובכך היה לראש המועצה הראשון שנבחר במבשרת ציון בפעם השלישית.
שמעון הודיע במאי 2023 על הצטרפות עיריית מבשרת ציון לנעים בסופ"ש בהפעלת קווי שירות חינמיים לגוש דן בשבתות ובחגים.
הדעות ביישוב על הפרויקט היו שנויות במחלוקת והוא זכה לביקורת מקרב חלק מהציבור הדתי ביישוב.
בנוסף, חרדים קיצונים איימו עליו ועל חיי בני משפחתו.
יורם קדר (נולד ב-4 בנובמבר 1938) הוא שייט ישראלי בעבר.
הוא אלוף העולם (ניופורט 1972) במפרשית מדגם 420.
קדר התאמן בקבוצת הפועל מכמורת.
באליפות העולם למפרשיות מדגם 420 שנערכה בשנת 1972 בניופורט שבבלגיה, זכה קדר במדליית זהב בתחרות היחידים.
בתחרות נערכו שלושה שיוטים במקום ארבעה כמתוכנן בשל היעדר רוח.
קדר סיים את התחרות במקום הראשון הכללי עם אפס נקודות שליליות.
בתחרות השתתפו 39 שייטים מ-14 מדינות.
בשנת 1976, קדר ובנו איתן השתתפו יחד באליפות הארץ במפרשיות 420 זוגות וסיימו במקום השני הכללי.
לאחר שפרש, קדר שימש בין היתר כשופט בתחרויות שייט בינלאומיות, כיהן כיו"ר איגוד השייט הישראלי וניהל את חברת מפרשי קדר.
הוא עורך דין ישראלי, העוסק בתחום המסחרי ומומחה במיזוגים ורכישות ועסקאות בינלאומיות.
הוא שותף-מנהל בשִׁבֹּלֶת, משרד עורכי הדין השישי בגודלו בישראל.
מכהן כקונסול הכבוד של ליבריה בישראל.
יורם ראב"ד נולד בקטמון הישנה בירושלים לדן ראב"ד ומרים ראב"ד (לבית ציברסקי).
נצר לראב"ד (אברהם בן דוד מפושקירה).
אמו עלתה לישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועבדה כמנהלת קשרי החוץ עם יהדות הגולה בקק"ל, אביו ניצול שואה, עבד כבקטריולוג בבנק הדם בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
בהיותו בן שמונה הוריו נפטרו והוא עבר עם אחיו הבכור ארי לכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
לאחר שסיים ללמוד בהדסים עבר להתגורר בתל אביב,
בצה"ל שירת כשנה בקורס טיס והמשיך לשרת ביחידה 8200. למד בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב וסיים תואר ראשון ב-1982;
ראב"ד החל את התמחותו במשרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות' והמשיך במשרד עורכי הדין מ.
פירון, בו עבד מספר שנים כשכיר עד שהפך לשותף.
ב-1991 הקים משרד משלו, שהתמחה בתחום המסחרי.
ב-1994 הצטרפו אליו כשותפים יוסי בנקל ודוד מגריזו והמשרד נקרא "ראב"ד, מגריזו, בנקל".
בינואר 2018 התאחד משרד שִׁבֹּלֶת עם משרד עוה"ד ראב"ד מגריזו בנקל.
המשרד המאוחד נקרא שִׁבֹּלֶת ביחד עם ראב"ד, מגריזו, בנקל והוא (נכון ל-2023) משרד עורכי הדין השישי בגודלו בישראל, וכולל 253 עורכי דין מתוכם 98 שותפים ובסה"כ-370 מועסקים.
בין לקוחותיו של ראב"ד בעבר ובהווה: בנק הפועלים, קבוצת אשטרום, עמידר, אידיבי, יגאל ומשה גינדי, גינדי החזקות, פויו זבלודוביץ' וטמרס, אלסינט ואלביט הדמיה, עזבון סמי שמעון, מקורות, אלביט מערכות,
משפחת דנקנר, משפחת אריאל שרון, אדלר חומסקי & ורשבסקי, כלל חברה לביטוח,
סלקום, אלרון, אריסון השקעות, חברת נמלי ישראל,
ראב"ד טיפל ברכישת אידיבי על ידי קבוצה בראשות נוחי דנקנר,
ייצג את משפחת דנקנר במכירת דנקנר השקעות ליצחק תשובה
טיפל בהקמת טמרס טלקום והנחת כבל התקשורת התת-ימי מישראל לאירופה, ייצג את משה ויגאל גינדי במכירת 75% מקניון הזהב לחברת מגדל, טיפל בהנפקה של משרד הפרסום אדלר חומסקי ובמחיקתו מהבורסה,
ייצג את קרן פליינפילד מארצות הברית ברכישת קופת הגמל גדיש (קופת הגמל הגדולה ביותר בישראל באותה עת) מבנק הפועלים.
בין לקוחות משרד שיבולת הממוזג: סמסונג, סימנס, נוקיה, פיליפס, קבוצת עליבאבא ווואווי.
משרד שיבולת מייצג כיום (2019) את קרן סרצ'לייט האמריקאית בתהליך רכישת השליטה בבזק.
ראב"ד ייצג את דני דנקנר שנים רבות.
בין השאר בפרשת ההדחה מבנק הפועלים, על פי דרישת נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר (בזמן הפרשה ייצג ראב"ד גם את שרי אריסון, בעלת השליטה בבנק הפועלים),
בפרשת תעשיות מלח ופרשת בנק הפועלים.
ייצג את גינדי החזקות בהסדר החוב באלון רבוע כחול ישראל.
ייצג את חיפה כימיקלים ובעליה האחים טראמפ בסוגיית מכל האמוניה בחיפה.
ראב"ד מייצג חברות יפניות בישראל.
מייצג את חברת ניקן סוהונשה מיפן, חברת האם של מפעל האצות באילת-NBT.
ייצג את קבוצת סומיטומו , מתאגידי העסקים הגדולים ביפן.
במסגרת פעילותו הוא מרבה לבקר ביפן והתלווה לראש הממשלה בנימין נתניהו בביקורו ביפן.
והיה עורך הדין הפרטי של משפחת שרון.
ייצג את שרון במישור האזרחי, בפרשת סיריל קרן,
פרשת האי היווני, פרשת מינהל מקרקעי ישראל ומול מבקר המדינה.
היה חבר ב"פורום החווה" שייעץ לשרון לצד אורי שני, אייל ארד וראובן אדלר.
היה מועמדו של שרון לתפקיד ראש לשכתו אך סירב.
היה שותף להתייעצות הראשונה בה נדונה תוכנית ההתנתקות.
ביולי 2004 נתמנה על ידי שרון ליו"ר צוות המשא ומתן להרחבת הקואליציה שהביא לצירוף "העבודה" והמפלגות החרדיות לממשלת הליכוד בראשות שרון ערב ההתנתקות.
בשלהי 2005 היה שותף להקמת מפלגת קדימה, כתב את טיוטת התקנון שלה לבקשת שרון ורשם אותה אצל רשם המפלגות.
בשנת 2008 שימש ראב"ד יועץ לשרת החוץ ויו"ר קדימה, ציפי לבני, הן בבחירות לראשות המפלגה והן ניהל בעבורה משא ומתן קואליציוני (לצד ישראל מימון) בניסיונותיה להקים קואליציה לאחר הבחירות.
בשנים 2006–2009 לקח חלק בערוץ שיחות חשאי ישראלי-פלסטיני, שהתקיימו בספרד בחסותה של ממשלת ספרד, בניסיון להביא להסכם בין אהוד אולמרט לאבו מאזן.
מהצד הפלסטיני השתתפו יועציו של אבו מאזן: חוסיין אגא ואחמד חאלידי ומהצד הישראלי גיורא איילנד, ראב"ד וגידי גרינשטיין מקבוצת ראות.
הקבוצה נפגשה עשרות פעמים ועידכנה את אולמרט, ציפי לבני ויובל דיסקין, ראש השב"כ, בתום כל פגישה.
בשנת 2003 בחר בו העיתון "הארץ" כאחד משני עורכי הדין המצליחים של השנה.
בשנת 2004 נכלל ראב"ד ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בישראל של המגזין TheMarker.
נכלל בספרו של בן-ציון ציטרין "אנשי מפתח: רשימת החברים שיפתחו לך כל דלת" במהדורות 2004 ו-2006.
ב-2008 כלכליסט בחר במשרדו כאחד מ-15 המובילים במשפט המסחרי.
בשנת 2010 בחר מעריב בראב"ד כאחד מ-11 עורכי הדין לדיני חברות הטובים בישראל.
יורם ראב"ד הוא יו"ר "אריק – עמותת אריאל שרון למנהיגות" שנוסדה על ידי שמעון פרס, מאיר דגן ואחרים.
חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב
יושב בחבר הנאמנים של הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב.
חבר דירקטוריון מסע - פרויקט לעידוד תוכניות ארוכות בישראל לצעירי העם היהודי.
היה שופט בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין בישראל בשנים 2008–2010. היה חבר בוועדת הפרס להנצחת נשיאי המדינה וראשי ממשלותיה בשנת 2018. היה חבר חבר הוועדה הציבורית של המכביה ה-18.
ב-2012 היה חבר הוועדה הציבורית לרפורמה בענף הכדורגל בישראל.
היה חבר דירקטוריון של החברה הציבורית מ.ל.ט שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ויועץ משפטי של תנועת "עם יפה עם אחד".
ביולי 2020 התמנה כקונסול הכבוד של ליבריה בישראל.
יורם ראב"ד נשוי מאז 1982 לאילה, בתו של צביקה לבנון, ואב לארבעה בנים.
בנו הבכור, תומר ראב"ד, שימש כמנכ"ל חברת האחזקות הציבורית בי קומיוניקיישנס, בדצמבר 2023 התמנה ליו"ר בזק ובמקביל ממשיך לכהן כמנכ"ל בי קומיוניקיישנס.
בנו השני, איתי ראב"ד, שימש כמנכ"ל חברת ליים (תחבורה) ישראל ובחודש ינואר 2024 מונה למנכ"ל טסלה ישראל.
כתבות פרופיל, ראיונות וערכים בלקסיקונים
הדס מגן, "איחוד משפחות: עו"ד יורם ראב"ד יושב על הציר שבין משפחת שרון למשפחת דנקנר – אישו אמונו" (ריאיון), כתבת שער במוסף כסף של העיתון גלובס, יום חמישי, 4 ביוני 2003, עמ' 1, 18-16, 20, 22.
בן-ציון ציטרין "אנשי מפתח: רשימת החברים שיפתחו לך כל דלת", CitrinRatin – מדד ציטרין למידרוג חברתי, 2006, עמ' 220–221.
ליאת רון, פורטפוליו (ריאיון), מוסף G של העיתון גלובס, יום ה', 31 באוגוסט 2006, עמ' 5.
ליטל דוברוביצקי, "עמרי שרון צריך לבקש חנינה" (ריאיון), ידיעות אחרונות, יום רביעי, 5 במרץ 2008, עמ' 12.
Yes, Prime Minister (עו"ד יורם ראב"ד – מונולוג), כתב העת הפרקליטים, מרץ 2014, עמ' 46–47.
יורם רומם (הבר) (נולד ב-8 ביולי 1950) הוא איש עסקים, יזם ואיש היי-טק, נווט קרב לשעבר בחיל האוויר הישראלי, בעל צל"ש הרמטכ"ל, מפקד יחידה 180 בחיל האוויר, ד"ר לפילוסופיה של המדע.
כיהן בתפקידים בכירים בתחום ההיי-טק כמנכ"ל, כיו"ר וכיזם של מספר חברות בשוק הישראלי והבינלאומי.
נולד ב-1950 בחיפה והוא הבכור משני בניהם של פנחס ורחל הבר.
למד בתיכון עירוני ה' במגמה הריאלית.
היה מדריך בתנועת הצופים בשבט כרמל ושחקן כדורסל בקבוצת מכבי הר-הכרמל.
שירת בצה"ל במשך כ-23 שנים.
התגייס לקורס טיס בחיל האוויר ב-1968, סיים בהצלחה כנווט קרב במרץ 1970 והיה בין הנווטים הראשונים שנשלחו הישר מסוף הקורס להסבה למטוס הפנטום (קורס הסבה מס' 3 שנערך בטייסת 69 בבסיס רמת דוד).
הוצב בבסיס חצור בטייסת 201 ("האחת") של מטוסי פנטום, שהיו המטוסים המתקדמים ביותר של חיל האוויר באותה תקופה.
כנווט צעיר השתתף במלחמת ההתשה שהייתה אז בעיצומה.
ב-3 באוגוסט 1970 יצאו שני זוגות פנטומים מטייסת 201 לתקוף מחפורות טילים במצרים במסגרת מבצע "שיער 265".
מטוסו של רומם נפגע מפיצוץ טיל SA-3 וכן נפצע הטייס רענן נאמן.
על אף הפגיעה הקשה במטוס וידו המרוסקת של הטייס, הטיס רומם את המטוס לבסיס רפידים, שם הצליחו נאמן ורומם להנחית את המטוס יחד כשהם מפעילים חלק מהמערכות הפגועות באופן ידני מתא הנווט.
בעקבות פעולה זאת זכה רומם בצל"ש הרמטכ"ל על .
ב-13 ביוני 1972 היה הנווט המוביל (עם הטייס איתן פלד) בקרב אוויר מצפון לפורט סעיד במצרים.
בקרב הופלו שני מטוסי מיג-21, האחד על ידי הצוות המוביל והשני על ידי מספר 2 (הצוות עדי בניה - יוסי לב ארי).
לאחר שחרורו מצה"ל בקיץ 1973, התעתד ללמוד מדעי המחשב בטכניון, אך עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, בעת שהיה בטיול בלונדון, חזר להשתתף כנווט מוביל בטייסת הפנטום 201. הטייסת השתתפה בתקיפות שדות תעופה וסוללות טילים, בקרבות אוויר ובסיוע לכוחות הקרקע, וספגה אבדות רבות במהלך המלחמה.
רומם השתתף בקרבות בסוריה ובמצרים, כולל מבצע תקיפת הטילים במצרים ב-18 באוקטובר 1973 (מבצע מפצח 22), שהביא למפנה בסיוע חיל האוויר לצליחת התעלה.
במבצע זה הוביל תקיפה עם הטייס רון חולדאי.
מטוסם נפגע מטיל, אך הצוות הצליח לנחות בשלום בבסיס רפידים.
רומם השתתף גם בתקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה ב-23 באוקטובר 1973, יומה ה-18 של מלחמת יום הכיפורים.
בתקיפה נפגעו קשה מאגרי הדלק בצפון סוריה ומתקני הזיקוק.
הרביעייה ליירוט, אותה הוביל רומם (יחד עם רון חולדאי), הפילה ארבעה מטוסי מיג 21 סוריים בקרב זה.
לאחר המלחמה חזר לחיל האוויר.
נשלח מטעמו ללימודי מדעי המחשב בטכניון והשלים את המסלול הארבע שנתי במשך שלוש שנים ב-1977, וב"הצטיינות ראויה לשבח".
עם שובו לצבא הוצב ביחידת ממד"ס (מערכות מבצעיות הנדסיות) של חיל האוויר.
שנתיים אחר כך מונה להיות אחראי לפיתוח מערכת מבצעית משובצת מחשב בארצות הברית.
כשחזר לישראל ניהל פרויקטים שונים והתקדם לתפקידים בכירים במערך המחשוב של חיל האוויר, עד אשר מונה, בתפקידו האחרון, למפקד יחידת המחשב 180 של חיל האוויר בדרגת אלוף-משנה (1988–1991).
אחד הפרויקטים שהוביל בתקופה זו זיכה אותו ואת הצוות שלו בפרס איל"א (איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה) ובפרס מפקד חיל האוויר על פיתוח מערכת מתקדמת (1988).
הפרויקט שפותח היה "מערכת מומחה" (Expert System) הראשונה בארץ שנכנסה לתפעול מבצעי בחיל האוויר, היוותה פריצת דרך בתחום.
המערכת מיכנה את תוכנית האימונים הכוללת של כל הטייסות, והכניסה שיטה מתקדמת, מבוססת מחשב, לתכנון תוכנית האימונים.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1991, שימש רומם במגוון תפקידי ניהול בכירים:
מנכ"ל חברת סאפיינס טכנולוגיות, שנים 1991–1993. במסגרת זאת היה בצוות שהוביל את החברה להנפקה בנאסד"ק.
יו"ר מספר חברות היי-טק מקבוצת פורמולה מערכות (1993–1995).
בשנים 1995–2003: מנכ"ל חברת ESI שנרכשה על ידי קבוצת פורמולה מערכות.
בהובלתו של רומם דורגה ESI על ידי חברת גרטנר בין המובילות בעולם בתחום מערכות המומחה.
החל משנת 2004, במסגרת חברה שהקים יחד עם שותפו עמוס שטנר, היה שותף לייסוד והובלה של מספר חברות וכן ניהל גיוסי השקעות של מיליוני דולרים שהתקבלו מקרנות הון סיכון שונות, מחברות בינלאומיות וממשקיעים פרטיים: