tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפגיעות הקשות ביותר היו באזורים של בטרנסדנוביה, באזור הרחב יותר של מטה הורטי בשיופוק, וכן באלפלד בין הדנובה לבין נהר הטיסה, שבהם רצח ההמונים עורר אף תשומת לב בינלאומית (רציחות שבוצעו בקצ'קמט ובאורגובאן).
הצבא הלאומי פלש לבודפשט בנובמבר 1919, וארבעה חודשים לאחר מכן הפך הורטי לעוצר של ממלכת הונגריה (1920–1946) שהוקמה.
אבל, המיליציות השונות היו רחוקות מלהפסיק את מסעות ההרג שלהם, היחידות הריאקציונריות התרחבו והמשיכו להפחיד את מטרותיהן במשך כמעט שנתיים נוספות.
אלימות ממניעים פוליטיים, רצח מתוך טינה וחטיפות למטרות רווח.
קציני המשמר הלבן החלו להיאבק על השלטון בינם לבין עצמם, ותכננו לרצח זה את זה.
הביוגרף של הורטי, תומאס ל.
Sakmyster) הגיע למסקנה כי הורטי הסתכל לכיוון השני בשנת 1919 בעוד קציני המשמר הלבן השתוללו בכפרים.
בסוף 1920 הטרור נסוג באופן ניכר.
בשנת 1921 הועמד פאל פרונאי לדין בגין פשעים הקשורים לטרור הלבן.
לאחר שהצטרף פרונאי לניסיון כושל להשיב את מלך בית הבסבורג, קרל הראשון, קיסר אוסטריה לכס המלוכה של הונגריה.
למרות פירוק גדוד פרונאי, בשנים שלאחר מכן התרחשו התקפות ספורדיות מצד אנשיו.
הטרור האדום בהונגריה (בהונגרית: Vörösterror) הייתה תקופה של אלימות ודיכוי בשנת 1919 במהלך ארבעת החודשים של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, בעיקר כלפי כוחות אנטי-קומוניסטיים ואחרים שנחשבו כאויבי המדינה באצטלה של אויבי הציבור.
לדברי ההיסטריון רובין אוקי, המפלגה הקומוניסטית והמדיניות הקומוניסטית זכו לתמיכה עממית ניכרת בקרב המוני הפועלים של מרכזי תעשייה גדולים - במיוחד בבודפשט - שם מעמד הפועלים ייצג יחס גבוה יותר של התושבים.
בכפר ההונגרי, על פי ג'ון לוקאץ', סמכות השלטון לא הייתה קיימת לעיתים קרובות, ושימשה נקודת שיגור להתקוממות אנטי-קומוניסטית.
השלטון החדש פעל לפי השיטה הסובייטית: המפלגה הקימה את קבוצות השלום המהפכניות שלה (כמו נערי לנין, שהיו ידועים לשמצה) כדי "להתגבר על מכשולי מהפכת הפרולטריון".
הוא קיבל את שמו בהתייחסו לטרור האדום של רוסיה הסובייטית (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית).
במהרה הגיע אחריו הטרור הלבן – נגד קומוניסטים, עובדי תעשייה ויהודים.
במרץ 1919, מפלגת הקומוניסטים של הונגריה, בברית עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, הרכיבה את ממשלת הונגריה לאחר שהנשיא מיהאי קארואי פרש למעשה או לפחות "זז הצידה".
זמן קצר לאחר מכן הקימה מפלגת הקומוניסטים של הונגריה בראשות בלה קון את הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
טיבור סמואלי כתב בדפי ה-Vörös Újság (העיתון האדום):
הכו את ראשם במקום בו אתם מוצאים אותם!
לו האנטי-מהפכנים היו מקבלים את השליטה אפילו לשעה אחת, לא היו להם רחמים כלפי שום פועל.
לפני שהם חונקים את המהפכה, חנקו אותם אתם בדמם!"
בתמיכתו של סמואלי ארגן יוז'ף צ'רני קבוצה של כ-200 אנשים שכונו נערי-לנין, שמטרתם הייתה לחשוף פעילויות "אנטי-מהפכניות" באזור הכפרי ההונגרי.
קבוצות דומות פעלו בתוך בודפשט.
חודשיים לאחר עלייתה לשלטון, ניסתה הממשלה להשיב את הונגריה לגבולות ממלכת הונגריה שלפני מלחמת העולם הראשונה, תחילה על ידי כיבוש חלקים מסלובקיה של ימינו, ולאחר מכן ניסיון לשוב ולכבוש את טרנסילבניה מידי רומניה.
הניסיונות הלא מוצלחים הללו, כמו גם חוסר היעילות של הממשלה בתקופת המלחמה, הורידו את התמיכה במפלגה הקומוניסטית, וב-24 ביוני המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ניסתה הפיכת השתלטות על השלטון.
ניסיון ההפיכה נכשל ובעקבותיו אירעו שורה של מעצרים ותקיפות תגמול כנקמה נגד הסוציאל-דמוקרטים.
בתי הדין המהפכניים הוציאו להורג בין 370 ל-587 מהמעוכבים.
יש שהציבו את המספר על 590.
הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הסתיימה בשבוע הראשון של אוגוסט 1919, כאשר הכוחות הרומניים הגיעו עד לבודפשט.
קון יצא לגלות ברוסיה; סמואלי ברח לאוסטריה אך נתפס ונהרג שם.
יוז'ף צ'רני נעצר ונשפט בנובמבר 1919; לשכת עורכי הדין בהונגריה סירבה להגן עליו במשפט, ולכן מונה לו עורך דין על ידי בית המשפט.
כפי שהיה מקובל בתסיסות הפוליטיות של המאה ה-20, הטרור האדום נענה בגל של פעולות תגמול נגדי ברגע שההנהגה הקומוניסטית ברחה.
התקפות אלה על שמאלנים, מהפכנים שנותרו, ויהודים ידועות בשם "הטרור הלבן" ולדברי אנדרו סי.
יאנוש, היו הרבה יותר אכזריות, נרחבות וללא אבחנה מאשר הטרור האדום.
טרור בבית הספר הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2003.
סם דקר, חייל לשעבר שלחם במלחמת המפרץ וביוגוסלביה, הולך לעבוד כמורה להיסטוריה וחינוך גופני בבית ספר על מנת להביא לשינוי.
הוא מתוסכל מן המערכת ומחליט להתפטר, אך ביום זה המנהל מבקש ממנו להישאר בבית הספר עם תלמידים בעייתיים שקיבלו ריתוק.
באותו יום הופך בית הספר לזירת קרב כאשר חברי ארגון פשע מחליטים להשתמש בו כמקום מחבוא להרואין.
טרור ערבי בישראל כולל מעורבות בפעולות טרור שבוצעו על ידי ערבים בישראל מהשנים שטרום קום המדינה ועד היום, ביוזמת יחידים או התארגנויות מקומיות או שיתוף וסיוע לארגוני טרור פלסטינים.
מרבית מעשי טרור בישראל הם ממניעים לאומניים או אסלאמיים, ויש פיגועי נקמה המתרחשים בעקבות אירועים אישיים שמבצעי הפיגוע חוו או שחווה עמם.
ב-14 בפברואר 1992, שלושה ערבים ישראלים מוואדי עארה, בני משפחת אגברייה: אבראהים חסן מחמוד, אחמד אגבאריה ומחמד חסן מחמוד, תושבי מושיריפה ואום אל-פחם חדרו למתחם אוהלים בשטח אש בכרמל הדרומי ורצחו בשנתם שלושה טירונים באמצעות קלשונים.
האירוע זכה לשם "ליל הקלשונים".
לאחר הפיגוע ביער מגידו, בו רצח ערבי-ישראלי (מכפר מושירייפה) בדקירות סכין את זוג הסטודנטים שרון שטיינמץ ויחיאל שי פינפטר
נערך דיון בכנסת על "השתתפותם של ערבים ישראלים בפעולות טרור".
בכל זאת, הוערך, שבשנות 9–1996 המגמה הייתה בירידה לעומת ימי פרוץ האינתיפאדה הראשונה.
ב-2001, נעצרה חולית טרור של 4 ערבים ישראלים תושבי אום אל-פאחם.
בשלוש השנים 2000–2003 היו כ־60 התארגנויות עוינות בקרב ערביי ישראל; למעלה מ-100 ערביים ישראליים נתפסו בפעילות טרור.
בדו"ח ה-2004 של השב"כ נקבע כי ערביי ישראל מהווים יעד מועדף להפעלה אצל ארגוני הטרור.
כתושבי מדינה, הם בעלי יכולת לנוע בצורה חופשית בכל שטחי המדינה ובעלי ידע שעלול לעזור לארגוני הטרור.
כך למשל, בשנים 2001–2004 נחשפו 104 התארגנויות טרור בהם נטלו חלק כ־200 ערבים ישראלים שהיו מעורבות בפיגועים שבהם נרצחו 136 ישראלים.
הדו"ח הדגיש כי "העוסקים בטרור מקרב ערביי ישראל הם שוליים קיצוניים המהווים אחוז קטן מאוד מאוכלוסייה זו".
בייחוד מאז יציאת צה"ל מדרום לבנון במאי 2000, מנצל חזבאללה את מערך הקשרים המשפחתיים והפליליים עם ערביי ישראל להעברת כלי-נשק, סמים וכסף אל ישראל, ומפעיל אנשים לצורך איסוף מודיעין וגיוס.
שיטה אחרת היא הקמת תשתיות לארגוני ביצוע ומודיעין של טרור ערבי ישראלי.
דו"ח השב"כ העוסק בכך מצא לנכון לציין: "יודגש כי רובם המכריע של ערביי ישראל הם אזרחים שומרי חוק הפועלים על פי הכללים הקיימים במדינה דמוקרטית".
במהלך השנים הייתה מעורבות של ערביי מזרח ירושלים בפעילות טרוריסטית כנגד יהודים, לרוב כחוליות מסייעות להוצאת פיגועים בהכוונת תשתיות טרור ביהודה ושומרון ורצועת עזה.
הסיוע התבטא באיסוף מידע מודיעיני, רכישת אמצעי לחימה והובלת מחבלים אל מקום הפיגוע תוך ניצול הכרת השטח וחופש התנועה מתוקף היותם בעלי תעודת זהות ישראלית.
בשנות השיא של פיגועי ההתאבדות (2002–2003) נעשה שימוש רב על ידי ארגוני הטרור בתושבים ממזרח ירושלים שהיו מעורבים במספר פיגועי התאבדות קשים, בהם הפיגוע בקו 2 בירושלים והפיגועים שבוצעו על ידי חוליית סילואן.
בתכנון פיגועים יש לציין את מוניר רג'בי מחיפה שסייע בתכנון הפיגוע הפיגוע בקו 37 ב-2003. ב-2008, חוליה של ששה ערבים ישראלים תכננה להקים תשתית של אל-קאעידה ולבצע פיגועים.
בדו"ח שפורסם במרס 2008, ביהודה ובשומרון ובקרב ערביי ישראל, נחשפו מאז תחילת 2008 מספר פעילי טרור, אשר גויסו לשורות אלקאעדה והג'האד העולמי באמצעות האינטרנט.
ב-2008, שני תושבי מזרח ירושלים שני פעילי חמאס שתכננו פעולות טרור.
בדו"ח של שירות הביטחון הכללי משנת 2008 נאמר כי חלה עלייה ניכרת במספר של ערביי מזרח ירושלים המעורבים בטרור, וכי בניגוד לעבר בוצעו בשנה זו מספר פיגועים קשים על ידי התארגנויות עצמאיות ממזרח ירושלים, בהם פיגועי הדריסה במרכז העיר והפיגוע בישיבת מרכז הרב.
בתחילת שנת 2011 אמר יובל דיסקין ראש השב"כ כי זירת מזרח ירושלים מתנהגת כזירה פלסטינית, אף על פי שתושביה מחזיקים בתעודת זהות כחולה.
בין 2000 ל-2016: שורה של יישובים ערביים מהם יצאו רוצחי יהודים וסייעניהם.
בעוד שב-2014, על פי סמי סמוכה, מעורבות ערביי ישראל בטרור הייתה במגמת ירידה ב-2015 נרשמה עלייה על פי השב"כ.
ב-2016, אמיר בוחבוט סיקר על "פצצה מתקתקת על אש קטנה: המעורבות הגוברת של ערביי ישראל בטרור", שחלקם מצטרפים לדאעש ונוסעים לסוריה ואחרים מתכננים פיגועים בלב תל אביב ובאילת.
על אף שמדובר במספרים מזעריים, כמות הערבים הישראלים שהיו מעורבים בטרור עלתה".
על פי הערכה ב-2022, למרות ששניים מהפיגועים בגל הטרור בוצעו בידי שלושה ערבים אזרחי ישראל, שהזדהו עם דאעש – 'המדינה האסלאמית'.
עם זאת, הארגון לא קנה אחיזה בציבור הערבי בישראל ונטל חסות על הפיגועים למרות שלא היה מעורב בהם, אלא בהשראה בלבד.
בפיגוע הירי בעיר התחתית בחיפה (2017) ביצע תושב חיפה שלושה אירועי ירי שונים על רקע לאומני כנגד יהודים, ורצח את הטכנאי גיא יעקב כפרי; ב־14 ביולי 2017, שלושה מחבלים ערביי ישראל מאום אל־פחם ביצעו פיגוע בהר הבית בו רצחו ביריות שני שוטרים דרוזים לפני שנורו למוות על ידי כוחות הביטחון.
בלילה שבין 26 ביולי ל־27 ביולי נערכה הלוויית המחבלים באום אל־פחם, לאחר שישראל שחררה את גופותיהם בעקבות עתירה וצו של בג"ץ.
בהלוויה השתתפו אלפים מקרב ערבי ישראל שצעקו סיסמאות בשבח המחבלים, אותם כינו "שהידים" ו"גיבורים".
הנהגת ערביי ישראל נמנעה מלגנות את הפיגוע במילים ברורות והוקעה על כך על ידי נשיא המדינה ראובן ריבלין: "השתיקה והתגובות הרפות של חלק מהמנהיגות הפוליטית הערבית מקוממות.
טרור חייב להיות מוקע ללא תנאי וללא התפתלויות." התגובה הרפה הוקעה על ידי ראשי העדה הדרוזית.
ב-7 באפריל 2023 ביצע ערבי-ישראלי את פיגוע הדריסה בפארק צ'ארלס קלור בתל אביב.
מההנהגה האיסלאמית: ב-2012, האימאם נאזם אבו סאלים סכאפה מנצרת הורשע בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון טרור על ש"פירש סכאפה השקפת עולם אידאולוגית של הג'יהאד העולמי...
פרסם גילויי תמיכה והזדהות עם ארגון הטרור אל-קאעידה והטיף למעשי אלימות".
לעומת זאת, מרבית חברי הכנסת הערבים מכל המפלגות הערביות גינו את הטרור וראו בו מכשול לשלום ופגיעה במרקם החיים בין יהודים וערבים בישראל.
דו"ח שפרסם המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה לגבי "אינתיפאדת היחידים" שהחלה שנת 2015, הציג את המדיה החברתית כגורם שאפשר למעשה את גל הטרור.
שהרשתות החברתיות סייעו בהפצת שמועות ושקרים, רטוריקה שמטרתה לעורר זעם המוני, הדרכות מעשיות לביצוע מעשי טרור יעילים, מודלים לחיקוי ותמריצים חברתיים לבצע פעולות טרור.
בנוסף לכך, ארגוני החמאס והפת"ח הוסיפו בהסתה.
בספטמבר 2015 הופצו סרטוני תעמולה רבים ברשתות החברתיות, חלקם קראו לצופים לנקוט בפעולה דוגמת "קבלו את ההחלטה בעצמכם, אל לחכות למנהיגים" או פניית "מתי תביע את זעמך?".
במקרים רבים הופיעה הסכין ככלי ששימוש בו עשוי להביא לשינוי, ובמקרים מסוימים אף הוצגה מפורשות דקירת יהודים או חיילים כמעשה המתבקש.
סרטונים רבים במשך שבועות היו מצוירים בפנייתם לקהל צעיר, כשאחרים יועדו במיוחד עבור נשים.
הרשתות החברתיות בלטו כמדיה המאפשרת הגעתם של תכנים אלו, המותאמים במיוחד עבור קהלים מסוימים, אל הקהל אותו הם מנסים לשלהב.
בימי המהומות בישראל ב-2021 נכנס הקשר בין הטרור לרשתות החברתיות למרכז, מה שגרם להגדיר את התופעה בכינוי העיתונאי "אינתיפאדת הטיקטוק" או "טרור הטיקטוק".
משטרת ישראל והשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה, ייחסו לרשתות החברתיות גורם מעודד הסתה.
בכלי התקשורת הוצגו סרטונים בעלי אופי אלים שהפכו ויראלים ברשת הטיקטוק ובפלטפורמות רשת אחרות, בהם ערבים ישראלים הצטלמו כשהם נוקטים באלימות והשפלה כלפי יהודים בישראל, בעיקר בעלי חזות חרדית מאלה שנתפסו, הואשמו בתקיפות ממניע גזעני.
במהלך המהומות ניתח ארגון "Fake Reporter" את פעילות הרשת מצד יהודים שקראו לאירועי אלימות כלפי אזרחים ערבים או רכושם, ועל פי ניתוחו מרבית פעילות זו בוצעה בעשרות קבוצות סגורות, בעיקר בטלגרם, ובהם נוטרו אלפי תכנים אלימים לרבות סרטונים המציגים אלימות מפורשת, חדשות כזב ויזמות לביצוע פעולות אלימות.
בארצות הברית בוצעו פעולות טרור רבות, למטרות אידאולוגיות שונות.
המפורסם שבהם הוא פיגועי 11 בספטמבר.
אירועי הטרור הראשונים בארצות הברית החלו במהלך מלחמת האזרחים.
אמריקנים שתמכו בקונפדרציה ואמריקנים שתמכו באיחוד במיזורי ובקנזס ביצעו בפשיטות בהן חצו את הגבול וביצעו מעשי אלימות נגד אזרחים וחיילים, גנבו סחורות ושרפו חוות.
אחד האירועים המפורסמים בתקופה ההיא הוא טבח לורנס, שבו קבוצת אמריקנים תומכי הקונפדרציה בראשות וויליאם קוואנטריל פשטו על העיר לורנס ורצחו כ-190 אזרחים משום שתושבי העיר התנגדו לעבדות.
פעולות טרור נוספות שהתרחשו במהלך המלחמה כללו את פרשת צ'ספיק בשנת 1863 ואת פשיטת סנט אלבנס בשנת 1864.
לאחר המלחמה, המשיכו אישים בודדים או קבוצות מאורגנות הדוגלות בעליונות לבנה לבצע פעולות טרור מבית רבות נגד האוכלוסייה האפרו-אמריקנית בארצות הברית.
פעולות שכללו מעשי לינץ', פשעי שנאה, ירי, הפצצות ומעשי אלימות אחרים.
פעולות אלו התרחשו ברובם המכריע במדינות דרום ארצות הברית, והם כללו גם מעשי אלימות שבוצעו על ידי ארגון הטרור הגזעני קו קלוקס קלאן (KKK).
תקריות הטרור של האנשים שדוגלים בעליונות לבנה כללו בין היתר את הטבח בטולסה ב-1921, את הטבח ברוזווד ב-1923 ואת המהומות הגזעיות בווילמינגטון ב-1898.
בדו"ח ממשל משנת 2017 עלה שמתוך 85 מתקפות הטרור הקטלניות שהתרחשו מאז ה-11 בספטמבר 2001, המתקפות שבוצעו על ידי אנשים הדוגלים בעליונות לבנה היו אחראיות ל-73% מכלל מתקפות הטרור בארצות הברית באותו טווח השנים, בעוד שקיצונים איסלאמיסטיים היו אחראים ל-27% מכלל מתקפות הטרור בארצות הברית באותו טווח השנים.
בשנת 2018, רוב מעשי הרצח על רקע אידאולוגי בארצות הברית היו מיוחסים לימין הרדיקלי.
נכון לשנת 2020 מתקפות טרור שבוצעו על ידי אנשים מהימין הקיצוני בארצות הברית היו רוב מתקפות הטרור שבוצעו שם בסך הכל והם גרמו לרציחתם של יותר אנשים בארצות הברית מאז ה-11 בספטמבר 2001 מאשר מקרי המוות שנגרמו על ידי טרוריסטים איסלאמיסטים.
המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית דיווחה באוקטובר 2020 שכיום החשש העיקרי הוא שאנשים הדוגלים בעליונות לבנה יבצעו מתקפות טרור בארצות הברית.
מנהל ה-FBI כריסטופר ריי אישר זאת במרץ 2021, וציין כי הלשכה העלתה את האיום לאותה רמה כמו המדינה האסלאמית.
דוגמאות לסוגים השונים של פיגועי הטרור
12 באוקטובר 1958: קבוצה הדוגלת בעליונות לבנה פוצצה בית כנסת באטלנטה אשר במדינת ג'ורג'יה.
9-11 במרץ 1977: מתקפת הטרור של התנועה החנפית בוושינגטון די.
סי.: חוליה בת 12 חמושים מארגון טרור מוסלמי-חנפי השתלטה על שלושה מבנים בוושינגטון די.
שבארצות הברית, לקחה 149 בני ערובה יהודים והרגה שני אנשים.
לאחר משא ומתן ארוך, החמושים נכנעו ובני הערובה שוחררו.
18 ביוני 1984: שדרן הרדיו היהודי אלן ברג נורה למוות בפתח ביתו בגבעת בעיר דנבר שבמדינת קולורדו על ידי חברי קבוצה נאו-נאצית בשם "המסדר".
10 באוגוסט 1999: היריות במרכז הקהילה היהודית בלוס אנג'לס: איש תנועת העליונות הלבנה נכנס ללובי של המרכז הקהילתי היהודי בגרנדה הילס שבלוס אנג'לס וירה 70 כדורים לתוך המתחם.
זמן קצר לאחר מכן, הוא רצח דוור.
המפגע נמלט מהמדינה, ולבסוף הסגיר את עצמו לרשויות.
10 ביוני 2009: פיגוע הירי במוזיאון השואה בוושינגטון די.
סי.: ג'יימס וונקר פון ברון בן ה-88 אשר דגל בעליונות לבנה והיה נאו-נאצי, נכנס למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די.סי והצליח לפצוע באופן אנוש את המאבטח.
פון ברון נפצע כאשר יתר שומרי המוזיאון השיבו מייד באש.
ב-6 בינואר 2010, בעודו ממתין למשפט, מת פון ברון בנסיבות טבעיות בבית חולים שהיה ממוקם ליד הכלא בו הוחזק.
במהלך החקירה התגלה שפון ברון תכנן להתנקש בחייו של היועץ הבכיר בבית הלבן דייוויד אקסלרוד.
13 באפריל 2014: שני פיגועי ירי בוצע במרכז קהילה יהודי ובמרכז לגמלאים יהודים הממוקמים באוברלנד פארק שבקנזס.
בפיגועי הירי נרצחו 3 בני אדם.
המפגע היה פרייז'ר גלן מילר ג'וניור בן ה-73. רשויות אכיפת החוק קבעו בהמשך שהפיגוע בוצע ממניעים אנטישמיים.
10 בינואר 2018: רצח בלייז ברנסטין: סטודנט יהודי הומוסקסואל בן 19 שלמד באוניברסיטת פנסילבניה נרצח על ידי חברו לכיתה לשעבר שהיה חבר בארגון הטרור הנאו-נאצי יחידת אטומוואפן.
27 באוקטובר 2018: הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג:רוברט גרגורי באוורס בן ה-46 ביצע פיגוע ירי בבית הכנסת "קהילת עץ חיים – אור לשמחה" הקונסרבטיבי בעיר פיטסבורגשבפנסילבניה, בעיצומה של תפילת שחרית של שבת שכללה גם טקס הענקת שם לתינוקת שנולדה.
11 בני אדם נרצחו באירוע ושישה נפצעו.
27 באפריל 2019: פיגוע הירי בבית הכנסת בפאוויי: סטודנט לסיעוד בן 19בשם ג'ון ארנסט ביצע פיגוע ירי ב"בית הכנסת בית חב"ד" בעיר פאוויי שבקליפורניה.
בפיגוע נרצחה אישה אחת ושלושה נפצעו.
ארנסט ציין שקיבל השראה מברנטון טראנט האחראי לטבח בכרייסטצ'רץ' בניו זילנד שהתרחש כחודש לפני הפיגוע, ומרוברט באוורס, שביצע את טבח בבית הכנסת בפיטסבורג בדיוק חצי שנה לפני הפיגוע.
טרור שבוצע על ידי השמאל הרדיקלי
6 בספטמבר 1901- רצח ויליאם מקינלי: הנשיא האמריקני ויליאם מקינלי נרצח בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק על ידי האנרכיסט האמריקני ליאון צ'ולגוש.
1 באוקטובר 1910: הפצצת בבניין הלוס אנג'לס טיימס : הפיצוץ של בניין הלוס אנג'לס טיימס בלוס אנג'לס גורם למותם של 21 עובדים.
הפיגוע בוצע בעקבות ההתנגדות של מערכת העיתון לכך שעובדיו יתאגדו.
24 בנובמבר 1917: מטען חבלה מתפוצץ בתחנת משטרה במילווקי.
באירוע נהרגו תשעה שוטרים ואזרח.
16 בספטמבר 1920: הפיגוע בוול סטריט: מטען חבלה מתפוצץ בוול סטריט וגורם למותם של 40 בני אדם ולפציעתם של 143 אנשים.
1969–1977: אנשי ארגון השמאל הרדיקלי מחתרת מזג האוויר ביצעו עשרות הפצצות ופעילויות טרור אחרות במהלך תקופה זו.
1969: סם מלוויל הפעיל מטעני חבלה בשמונה בנייני משרדים ממשלתיים ומסחריים בניו יורק וגרם למותם של 20 בני אדם.
מלוויל ציין שהמניע להפצצות היה התנגדותו למלחמת וייטנאם ולאימפריאליזם של ארצות הברית.
18 בספטמבר 1969: הבניין הפדרלי בניו יורק הופצץ על ידי פעילת השמאל הרדיקלית ג'יין אלפרט.
7 באוקטובר 1969: הקומה החמישית של מרכז הגיוס של הכוחות המזוינים בניו יורק נהרסה על ידי פיצוץ המיוחס לפעילת השמאל הרדיקלית ג'יין אלפרט.
12 בנובמבר 1969: מטען פוצץ בבניין בית המשפט הפלילי במנהטן בניו יורק.
ג'יין אלפרט, סם מלוויל ועוד 3 אנשי שמאל רדיקלי מיליטנטיים נעצרו שעות לאחר מכן.
1971–1975: חזית השחרור העולמית החדשה הייתה קבוצת שמאל רדיקלית באזור סן פרנסיסקו בשנות ה-70 שביצעה הפצצות מרובות באזור המפרץ לאורך תקופה של 3 שנים.
הם טוענים לכמעט 50 הפצצות מוצלחות.
פוצץ פצצה בקפיטול של ארצות הברית כדי למחות על הפלישה האמריקנית ללאוס.
2–4 בינואר 1973: פצצה התפוצצה במרכז גיוס של צי ארצות הברית בפורטלנד, אורגון ויומיים לאחר מכן פצצה התפוצצה במרכז גיוס של הצבא האמריקני בפורטלנד על ידי קבוצה של פעילים אנטי-מלחמתיים.
13 ביוני 1974: הקומה ה-29 של בגורד השחקים "Gulf Tower" אשר בפיטסבורג, פנסילבניה, הופצצה באמצעות דינמיט בשעה 9:41. קבוצת השמאל הרדיקלי מחתרת מזג האוויר לקחה אחריות על ביצוע הפיגוע.
26 בינואר 1980: הבית והמכוניתו של העיתונאי האנטי-קומוניסטי הווייטנאמי נגוין ת'אן הואנג הופצצו בזמן שהואנג ומשפחתו היו בארלינגטון.
לפני המתקפה הואנג קיבל מכתבים בהם הוא התבקש להפסיק לפרסם תעמולה אנטי-קומוניסטית.
לאחר התקרית נשלחו להואנג שני מכתבים בהם קבוצה בשם "Action Squad" לקחה אחריות על הפיגוע.
7 בנובמבר 1983: הפצצת הסנאט האמריקני : ארגון מיליטנטי מהשמאל הרדיקלי בארצות הברית הפציץ את הקפיטול של ארצות הברית בתגובה לפלישה הצבאית האמריקנית לאי גרנדה.
הודג'קינסון נורה למוות על ידי שוטרים שהגיעו למקום תוך דקות ספורות מהירי.
טרור שבוצע על ידי הימין הרדיקלי
21 באוגוסט 1863: טבח לורנס: במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית בוצעה פשיטה של כוח הגרילה "הפושטים של קוואנטריל" על העיר לורנס במדינת קנזס שבארצות הברית.
במהלך הפשיטה הועלו באש חלק מבתי העיר ונרצחו כ-190 אזרחים.
19 באפריל 1995: הפיגוע באוקלהומה סיטי: פיצוץ של משאית תופת הרס את הבניין הפדרלי על שם אלפרד פ.
מורה אשר במרכז העיר אוקלהומה סיטי שבמדינת אוקלהומה וגרם למותם של 168 בני אדם.
הפיגוע תוכנן ובוצע על ידי שני הפעילים האנטי ממסדיים טימותי מקווי וטרי ניקולס.
זאת הייתה מתקפת הטרור הקטלנית ביותר על אדמת ארצות הברית עד לפיגועי 11 בספטמבר.
27 ביולי 1996: הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל: מטעני צינור מפוצצים בפארק האולימפי סנטניאל שבעיר אטלנטה אשר אירע במהלך אולימפיאדת אטלנטה.
בפיגוע נרצח אדם אחד באופן ישיר ו-111 נפצעו.
אדם אחר מת לאחר מכן מהתקף לב.
בהצהרה שפורסמה על ידי המפגע ב-2005 הוא ציין שהמניע לפיגוע היה למחות על הפלות ועל התנועה האולימפית "הסוציאליסטית העולמית".
27 ביולי 2008: פיגוע הירי בכנסייה האוניברסליסטית בנוקסוויל : נהג משאית מובטל מטנסי בשם ג'ים דייוויד אדקיסון מבצע פיגוע ירי המוני עם רובה ציד בכנסייה האוניברסליסטית בנוקסוויל.
אדקיסון נכנס למבנה במהלך תפילת יום ראשון, בעת הילדי הקייטנה הציגו קטע מהמחזמר "אנני" וירה בנוכחים.
בפיגוע נרצחו שני אנשים ונפצעו שישה אחרים לפני שאדקיסון נעצר על ידי חברי הכנסייה.
אדקיסון הצהיר בחקירת המשטרה לאחר הפיגוע ובמניפסט שכתב שהוא רצה לרצוח דמוקרטים, ליברלים, אפרו-אמריקאים והומוסקסואלים.
אף אחת ממעטפות הנפץ לא התפוצצה מחוץ לסביבה מבוקרת.
ב-26 באוקטובר נעצר תושב פלורידה סיזר אלטירי סאיוק ג'וניור אשר הודה במשלוח של מעטפות הנפץ ונידון ל-20 שנות מאסר.
טרור שבוצע נגד מבצעי הפלות
10 במרץ 1993: הרצח של דייוויד גאן : הרופא האמריקאי ד"ר דייוויד גאן נורה למוות על ידי מייקל פרדריק גריפין בעיר פנסקולה שבמדינת פלורידה.
זה היה המקרה המתועד הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית בו כוונתו המוצהרת של המפגע הייתה לרצוח רופא שמבצע הפלות.
29 ביולי 1994: הרופא האמריקאי ג'ון בריטון נרצח בעיר פנסקולה שבמדינת פלורידה על ידי הכומר פול ג'נינגס היל.
1996–1998: אריק רודולף אשר ביצע את הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל במהלך אולימפיאדת אטלנטה, וכמו גם בבר להט"ב ובמרפאות לביצוע הפלות, פרסם הצהרה ב-2005 בה הוא ציין שאחד מהמניעים העיקריים לפיגועים שביצע הייתה ההתנגדות החריפה שלו לביצוע הפלות.
1996: הרופא האמריקאי ד"ר קלווין ג'קסון, תושב ניו אורלינס שבמדינת לואיזיאנה, נדקר 15 פעמים על ידי דונלד קופר משום שביצע הפלות.
1998: ג'יימס קופ רצח את הרופא האמריקאי בארנט סלפיאן מהעיר אמהרסט שבניו יורק משום שהוא ביצע הפלות.
קופ היה מזוהה עם הקבוצה המיליטנטית "כבשי ישו" שהתנגדה לביצוע הפלות.
2006: דייוויד מקמנמי מהעיר רוצ'סטר הילס אשר במדינת מישיגן הסיע את מכוניתו לתוך מרכז הטיפול בנשים אדגרטון בעיר דבנפורט שבמדינת איווה.
לאחר מכן הוא פיזר בנזין ברחבי הלובי של הבניין והצית את המבנה באש.
מקמנמי ביצע את המעשים הללו משום שסבר שמבוצעים במבנה הפלות, למרות שבפועל לא בוצעו במבנה הפלות.
31 במאי 2009: הרופא האמריקאי ג'ורג' טילר נרצח על ידי סקוט רודר בעיר וויצ'יטה שבמדינת קנזס משום שהוא ביצע הפלות.
27 בנובמבר 2015: פיגוע הירי במרכז של הורות מתוכננת בקולורדו ספרינגס : בפיגוע ירי שבוצע במרכז של הארגון הורות מתוכננת בעיר קולורדו ספרינגס רוברט לואיס דייר רצח שוטר ושני אזרחים וגרם לפציעתם של 9 אנשים נוספים.
בדיונים שנערכו במשפטו בהמשך דייר הצהיר על עצמו כ"לוחם למען תינוקות".
טרור שבוצע על ידי לאומנים פורטו-ריקנים
1 במרץ 1954: הירי בבית הנבחרים של ארצות הברית: ארבעה לאומנים פוארטוריקנים מתנועת העצמאות לאי פתחו באש מאקדחים מיציע האורחים של אולם בית הנבחרים בגבעת הקפיטול שבוושינגטון די.
24 בינואר 1975: הארגון הלאומני הפורטו-ריקני FALN פוצץ את טברנת פרנסס בניו יורק.
בפיגוע נרצחו ארבעה אנשים ונפצעו 50 נוספים.
3 באוגוסט 1977: ארגון FALN פוצץ את הקומה ה-21 בשל גורד שחקים בניו יורק בו נמצא משרד של מחלקת האבטחה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, וכמו גם את הבניין שהיה בבעלות התאגיד האמריקאי מוביל.
כתוצאה מהפיצוצים נהרג אדם אחד.
בנוסף, הארגון הזהיר על כך שפצצות הוטמנו ב-13 בניינים נוספים, כולל בניין האמפייר סטייט ומרכז הסחר העולמי, ובעקבות כך פונו מאותם המבנים בסביבות מאה אלף אנשים.
חמישה ימים לאחר מכן נמצאה פצצה המיוחסת לקבוצה בבניין של חברת אמריקן אקספרס.
3 במאי 1979: ארגון FALN פוצץ פצצה מחוץ לתיאטרון שוברט בשיקגו אשר גרם לפציעתם של חמישה אנשים.
16 במאי 1981: ארגון הלאומני הפורטו ריקני "צבא ההתנגדות של פוארטו ריקו" פוצץ פצצה בחדר השירותים של מסוף פאן אם בנמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ.
31 בדצמבר 1982: ארגון FALN פוצץ פצצות מחוץ למטה ה-FBI במנהטן ובבית משפט בברוקלין.
שלושה שוטרים שהיו במקום וניסו לנטרל פצצה נפצעו ואחד מהם הפך עיוור בעקבות הפיצוץ.
טרור שבוצע על ידי אנשים הדוגלים בעליונות לבנה
1 ביוני 1921: הטבח בטולסה: במהומות שפרצו בעיר טולסה שבמדינת אוקלהומה, על רקע מתח בין לבנים ושחורים ואפליית שחורים, נרצחו כ-300 איש, רובם שחורים, וכ-800 אחרים נפצעו.
כמו כן במהלך האירוע נפגעו מעל לאלף מבנים.
1951: גל התקפות טרור מבוצע נגד האוכלוסייה השחורה במדינת פלורידה במסגרתו אנשים שחורים רבים הוכו למוות, היו לפחות 11 מקרים בהם פוצץ דינמיט בריכוזי האוכלוסייה של האוכלוסייה השחורה, וכמו כן היו גם פיצוצים של דינמיט בבתי כנסת ובבית ספר יהודי במיאמי.
1988: פרייזר גלן מילר ג'וניור , אשר ייסד את התנועה הנאו-נאצית מפלגת הפטריוטים הלבנים בתחילת שנות ה-80, ניסה להתנקש בחייו של מוריס דייס, התובע הראשי של ארגון המרכז המשפטי לדרום העני.
17 בינואר 2011: קווין וויליאם הארפם ניסה לגרום לפיצוץ במצעד של יום מרטין לותר קינג שנערך בעיר ספוקיין שבמדינת וושינגטון.
5 באוגוסט 2012: פיגוע הירי במקדש הסיקי בוויסקונסין: ווייד מייקל פייג' רצח שישה אנשים במקדש סיקי בעיר אוק קריק שבמדינת ויסקונסין לפני שנהרג על ידי השוטרים שהגיעו למקום.
בחקירת המשטרה שבוצעה לאחר הפיגוע התגלה שפייג' היה חבר בארגון נאו-נאצי הדוגל בעליונות לבנה.
המשטרה קבעה שגזענות ושנאה אתנית היו הגורמים העיקריים לביצוע הפיגוע.
13 באפריל 2014: פיגוע הירי במרכז הקהילה היהודית באוברלנד פארק : הנאו-נאצי פרייזר גלן מילר ג'וניור רצח שלושה אנשים במרכז הקהילה היהודית אשר בעיר אוברלנד פארק שבמדינת קנזס.
17 ביוני 2015: פיגוע הירי בצ'ארלסטון: דילן רוף בן ה-21 ביצע ירי המוני בכנסייה האפריקנית מתודיסטית אפיסקופלית עמנואל אשר במרכז העיר צ'ארלסטון שבמדינת קרוליינה הדרומית.
זוהי אחת מהכנסיות הוותיקות ביותר של האוכלוסייה השחורה בארצות הברית אשר הייתה פעילה זמן רב סביב נושא זכויות האזרח.
9 בני אדם נרצחו בפיגוע, כולל הכומר הבכיר קלמנטה פינקני שהיה גם סנאטור.
20 במרץ 2017: ג'יימס האריס ג'קסון בן ה-28, אשר היה חייל במלחמת אפגניסטן, נסע במיוחד לעיר ניו יורק מבולטימור במטרה לרצוח שם גברים שחורים.
שלושה ימים לאחר שהגיע לעיר ניו יורק, ג'קסון דקר למוות את הגבר השחור טימותי קאוגמן באמצעות חרב.
לאחר המעשה ג'קסון הסגיר את עצמו לרשויות.
12 באוגוסט 2017: פיגוע הדריסה בשארלוטסוויל : ג'יימס אלכס פילדס ג'וניור בן ה-20, אשר השתייך לארגון הנאו-נאצי "Vanguard America" נסע במכוניתו באופן מכוון לתוך קהל של אנשים שהפגינו נגד עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל.
בפיגוע הדריסה נרצחה אישה אחת ונפצעו 35 אנשים אחרים.
במשפטו הודה פילדס ב-29 מתוך 30 האישומים בפשעי שנאה על מנת להימנע מעונש מוות.
3 באוגוסט 2019: פיגוע הירי באל פאסו: פטריק ווד קרוזיוס בן ה-21 ביצע פיגוע ירי בסניף וולמארט בעיר אל פאסו שבמדינת טקסס.
קרוזיוס רצח 22 בני אדם ופצע 24 אחרים.
לפני מסע ההרג פרסם קרוזיוס באינטרנט מניפסט בו ציין כי החליט לבצע את פיגוע הירי במחאה כנגד ההגירה של היספנים לארצות הברית, אותה הגדיר במונח "פלישה" והתייחס לתאורית הקשר על רצח עם של האדם הלבן.
14 במאי 2022: פיגוע הירי בבאפלו: פייטון ס.
ג'נדרון בן ה-18 מבצע פיגוע ירי בעיר באפלו.
ג'נדרון רצח 10 בני אדם ופצע 3 אחרים.
11 מתוך 13 הקורבנות שנורו היו שחורים בעוד שניים אחרים היו לבנים.
היורה הרכיב מצלמת גוף על ראשו ושידר בשידור חי את מסע הירי בפלטפורמת "Twitch".
טרור שבוצע על ידי פונדמנטליסטים איסלאמיים
(העיר ניו יורק): חוטפים מטיסים שני מטוסים מלאים בנוסעים לתוך מגדלי התאומים בניו יורק.
הפגיעה במגדלים גרמה בתחילה למותם של מאות אנשים ובסופו גרמה למותם של 2,606 כאשר המגדלים קרסו.
מעל ל-6,000 בני אדם נפצעו במתקפה.
(מחוז ארלינגטון, וירג'יניה): בסביבות 200 בני אדם נהרגו כאשר מטוס נוסעים נוסף מלא בנוסעים נחטף והוטס אל תוך הפנטגון.
(מחוז סומרסט, פנסילבניה): ארבעים נוסעים נהרגו לאחר שניסו להשתלט על החוטפים במטוס שנחטף והוטס כנראה אל עבר בניין הקפיטול של ארצות הברית או לעבר הבית הלבן.
5 בנובמבר 2009: פיגוע הירי בפורט הוד - פסיכיאטר מוסלמי יורה למוות ב-13 חיילים אמריקנים לא חמושים בבסיס הצבאי האמריקני פורט הוד שבמדינת טקסס תוך שהוא צועק אללה אכבר.
15 באפריל 2013: הפיגוע במרתון בוסטון (בוסטון, מסצ'וסטס): שני מחבלים מוסלמים ממוצא צ'צ'ני מפוצצים שתי פצצות במרתון בוסטון בפיגוע נהרגו 3 אנשים ונפצעו 264.
16 ביולי 2015: פיגוע הירי בצ'טנוגה (צ'טנוגה, טנסי): מוסלמי מבצע פיגוע ירי המוני במרכז גיוס ובמרכז של חיל הים.
באירוע נרצחו חמישה חיילים אמריקנים.
2 בדצמבר 2015: פיגוע הירי בסן ברנרדינו (סן ברנרדינו, קליפורניה): מוסלמי יליד ארצות הברית ואשתו מבצעים פיגוע ירי המוני במסיבת חג המולד במרכז הקהילתי "אינלנד" בסן ברנרדינו, קליפורניה.
12 ביוני 2016: פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו (אורלנדו, פלורידה): עומר סדיק מאטין, מוסלמי ממוצא אפגני יליד ניו יורק, מבצע ירי המוני במועדון הלילה פולס.
באירוע נרצחו 49 בני אדם ונפצעו 58 אנשים נוספים.
זה היה פיגוע הירי הקטלני ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית עד הטבח בסטריפ של לאס וגאס ב-2017.
28 בנובמבר 2016: הפיגוע באוניברסיטת המדינה של אוהיו (קולומבוס, אוהיו): הסטודנט הסומלי עבדול ארטן, שהגיע לארצות הברית כפליט, נסע במכונית באופן מכוון אל תוך קבוצת הולכי רגל בקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אוהיו ולאחר מכן החל לדקור את העוברים ושבים באמצעות סכין קצבים.
באירוע נפצעו 11 תלמידים ואנשי סגל.
31 באוקטובר 2017: פיגוע הדריסה בניו יורק (העיר ניו יורק) - המהגר המוסלמי סייפולו סייפוב, שהיגר לארצות הברית מאוזבקיסטן, שכר טנדר בהום דיפו ובאמצעותו דרס במכוון רוכבי אופניים והולכי רגל בנתיב אופניים.
הוא התנגש בהמשך באוטובוס תלמידים.
בפיגוע נרצחו 8 בני אדם ונפצעו 11.
6 בדצמבר 2019: פיגוע הירי בבסיס הצי בפנסקולה (פנסקולה, פלורידה) - מוחמד סעיד אלשמראני, שהיה חייל בחיל האוויר המלכותי הסעודי, ירה למוות ב-3 אנשים ופצע 8 נוספים לפני שנורה למוות.
ב-2020 משרד המשפטים סיווג רשמית את התקרית כפעולת טרור אשר בוצעה ממניע של "אידאולוגיה ג'יהאדיסטית".
טרור שבוצע על ידי מחבלים פלסטיניים או ממניעים אנטי-ישראליים
5 ביוני 1968: רצח רוברט קנדי: סירחאן סירחאן, פלסטיני בעל אזרחות ירדנית, רצח את המועמד הדמוקרטי לנשיאות רוברט קנדי במלון אמבסדור בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה משום שקנדי הביע את תמיכתו בישראל.
4 במרץ 1973: ניסיון ההתנקשות בגולדה מאיר: בעת ביקורה של מאיר בארצות הברית, ארגון ספטמבר השחור ניסה לפוצץ מכוניות תופת שהוצבו בסמוך למוקדים ישראלים בעיר ניו יורק בהם עברה מאיר במהלך הביקור.
ניסיון ההתנקשות בוצע כנקמה על מבצע זעם האל שבו חוסלו אנשי הארגון.
המכוניות לא התפוצצו בשל כשל טכני במטעני החבלה שהוטמנו בהן.
1 ביוני 1973: ג'ו אלון, נספח חיל האוויר הישראלי בוושינגטון די.סי., נורה למוות בפתח ביתו שבמרילנד.
26 בפברואר 1993: הפיגוע במגדלי התאומים ב-1993: הניסיון הראשון למוטט את מגדלי התאומים כאשר חבורה אסלאמית קיצונית שבראשה עמד הטרוריסט רמזי יוּסֶף פיצצה משאית בחניון התת-קרקעי של מרכז הסחר העולמי בניו יורק בניסיון למוטט את מגדלי התאומים.
בפיגוע נהרגו 6 אנשים, ו-1,042 נפצעו.
על פי עדות אחד השותפים לפיגוע, הפיגוע נועד לפגוע בעיקר ביהודים, והמפגעים בחנו באותה העת גם את האפשרות לבצע פיגוע בשכונות יהודיות כמו ויליאמסבורג.
יוּסֶף מצא אחר כך מחסה אצל בן לאדן.
1 במרץ 1994: פיגוע הירי בגשר ברוקלין: מחבל מוסלמי מבצע פיגוע ירי בטנדר מלא בתלמידי בית ספר יהודים שנסע בגשר ברוקלין כנקמה על טבח מערת המכפלה.
23 בפברואר 1997: המורה הפלסטיני עלי חסן אבו כמאל מבצע פיגוע ירי בקומת התצפית של בניין האמפייר סטייט.
באירוע נרצח אדם אחד ושישה אנשים נפצעו.
בתו חשפה שנים לאחר מכן שהיה מדובר במתקפה מתוכננת מראש שבוצעה כנקמה על תמיכתה של ארצות הברית בישראל.
5 בינואר 2002: התרסקות מטוס הססנה בטמפה : צ'ארלי בישופ גנב מטוס ססנה 172 והתרסק לתוך מגדל בנק אוף אמריקה במרכז טמפה שבמדינת פלורידה.
בישופ היה ההרוג היחיד ואף אדם אחר לא נפצע באירוע.
לאחר התקרית נמצא מכתב אותו בישופ כתב בו הוא ציין כי הוא קיבל את ההשראה לפיגוע מאוסאמה בן לאדן ומפיגועי 11 בספטמבר אותם הוא שיבח כתגובה מוצדקת לפעולות של ארצות הברית נגד הפלסטינים והעיראקים.
4 ביולי 2002: הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס: שני אזרחים ישראלים נרצחו וארבעה נוספים נפצעו על ידי מחבל שפתח באש לעבר דלפק אל על בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
28 ביולי 2006: פיגוע הירי בבניין הפדרציה היהודית של סיאטל : פקיסטני-אמריקאי, אשר התנצר, השתמש בנערה צעירה כבת ערובה על מנת להיכנס למרכז של הקהילה היהודית בסיאטל ושם הוא פתח בירי לעבר השוהים.
באירוע נפצעו חמש נשים, ואישה אחת נרצחה.
קטר מאפשרת מימון טרור מתחומה, והיא אחת מהמממנות הגדולות בעולם של החמאס.
דבר זה היה גם אחת מהסיבות ל שפרץ ב-2017 והסתיים ב-2021. בשנת 2014, האשים דייוויד ס.
כהן, שהיה אז תת-מזכיר המחלקה לענייני טרור ומודיעין פיננסי במחלקת האוצר של ארצות הברית, את רשויות קטר בכך שהן מאפשרות ומממנות ארגונים שנכללו ברשימות טרור בינלאומיות, וכן מאפשרות לארגונים אלו להתקיים במדינה בחופשיות.
כהן אמר כי: "יש בקטר מממני טרור המופיעים ברשימות של ארצות הברית והאו"ם, נגדם לא ננקטו צעדים על פי החוק הקטרי".
מידע זה נחקר והוכח על ידי מקורות רבים, כולל דו"חות מודיעין, גורמי ממשל ועיתונאים.
בתגובה לטענות אלו, אמיר קטר, שייח' תמים בן חמד אאל ת'אני, יצא בספטמבר 2014 בראיון לטלוויזיה האמריקאית להגנה על ממשלתו, נגד האשמות שהיא משמשת מקלט למממני טרור.
בראיון עם כריסטיאן אמנפור ב־CNN, האמיר טען שהוא לא מחשיב את הארגונים האלו כטרוריסטים.
למרות זאת, חלק מהטרוריסטים המוכרזים מממני טרור גם בקטר, חיו בחסינות במדינה עד 2015.
קטר תומכת בארגון הטרור חמאס, המוגדר כארגון טרור על ידי ארצות הברית, ישראל ומדינות רבות באירופה.
קטר מכחישה את האשמות הללו, טוענת שהיא לא תומכת בעמדה הפוליטית של חמאס, ושמדיניותה היא "רק לסייע לקדם דיאלוג בין חמאס לרשות הפלסטינית".
בשנים 2004, 2010, 2014, ו-2017, ממשלת קטר חוקקה חוקים נגד טרור במטרה להילחם בטרור, מימון טרור ופשעים קשורים.
בשנת 2019, חוקקה קטר חוקים נגד הלבנת הון ומימון טרור.
בשנת 2003 הובהר לקונגרס של ארצות הברית כי שפע של ארגוני צדקה שבסיסם בקטר תומכים בפעילות של אל-קאעידה על ידי סיוע בהעברת והלבנת כספים עבור קבוצת הטרור.
בשנת 2010 דווח כי האלימות באפגניסטן ובפקיסטן מומנה בחלקה על ידי תורמים עשירים ברחבי הים הערבי שממשלותיהם לא נוקטות בצעדים בכדי לעצור אותם.
מדינות ערביות אחרות שנמנו כמקורות לכספי טרור היו ערב הסעודית, כווית ואיחוד האמירויות הערביות.
במאמר שפורסם ב-2014 ב"ניו יורק טיימס" בשם "מועדון מד לטרוריסטים", רון פרושאור, אז הנציג הקבוע של ישראל באו"ם, טען כי קטר ביקשה לשפר את תדמיתה הגלובלית על ידי מימון אוניברסיטאות זרות בולטות ואירוח מונדיאל 2022 תוך תמיכה בו-זמנית בחמאס, באל-קאעידה ובאחים המוסלמים.
בדצמבר 2014, חבר הקונגרס בראד שרמן וחבר הקונגרס פיטר רוסקם ביקשו מממשלת ארצות הברית, במכתב לשר האוצר, להטיל סנקציות על קטר.
שני חברי הקונגרס ביקשו דיווח מלא על הפעילויות בתוך קטר מיחידים וארגונים המממנים את חמאס, דאעש, אל-קאעידה וג'בהת אל-נוסרה.
מחלקת המדינה הגיבה למכתבי המחוקקים בכך שקבעה כי לארצות הברית יש "מערכת יחסים פרודוקטיבית עם קטר", והצביעה על כך שקטר שיפרה את מאמצי הלוחמה בטרור בשנים האחרונות, אף על פי שהודתה כי אין בקטר מעקב או העמדה לדין של מממני טרור ואותם ארגונים.
שר ההגנה האמריקני לשעבר, רוברט גייטס, הצהיר במאי 2017 כי "אינו מכיר מקרים שבהם קטר פעלה בתקיפות כנגד רשתות (מימון טרור) של חמאס, טליבאן ואל-קאעידה".
במסיבת עיתונאים ב-9 ביוני 2017, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, האשים את קטר בתמיכה בטרור על רקע הסנקציות הדיפלומטיות שהטילו סעודיה ובעלות בריתה על קטר, וקבע כי היסטורית שקטר הייתה אחת מממנות הטרור העיקריות.
אגודת הצדקה של קטר (QCS), ארגון העזרה הגדול ביותר בקטר, שיחק תפקיד מפתח בהעברת תמיכה כלכלית לאל קאעדה.
במהלך המשפט של ארצות הברית נגד אינעאם אם.
ארנאוט דווח כי ב-1993 אוסאמה בן לאדן הזכיר את ארגון צדקה קטר כאחד הערוצים המועדפים להעברת תמיכה כלכלית לפעילי אל קאעדה בחו"ל.
ג'מאל אחמד אל-פאדל, סוכן העסקים לשעבר של אוסאמה בן לאדן, נמלט לארצות הברית ב-1996, הוא העיד לפני ועדת ה-11.9 והקונגרס, כי בן לאדן אמר לו ב-1993 שחברת הצדקה של קטר (QCS), שלאחר מכן שינתה את שמה ל"צדקת קטר", הייתה אחד ממקורות המימון המרכזיים של בן לאדן.
אל-פאדל הצהיר ששיתף פעולה אישית עם מנהל ארגון צדקה קטר בסוף שנות ה-90, עבדאללה מוחמד יוסף, שהיה מקושר לאל קאעדה וכן היה מעורב בחזית האסלאמית הלאומית, קבוצה פוליטית סודנית שהגנה על אוסאמה בן לאדן.
קונסורציום נגד מימון טרור דיווח כי ארגון צדקה קטר העביר גם כספים לפעילי אל קאעדה בצ'צ'ניה ב-1999, וכן לאנסאר דין בצפון מאלי.
ב-2003 דווח כי תמיכה פרטית מצד בכירים בקטר לאל קאעדה הייתה נושא רגיש.
ח'אלד שיח' מוחמד, מתכנן פיגועי 11 בספטמבר, שהה בקטר שבועיים בסוף 2001 בסיוע חסידים בכירים.
ח'אליפה מוחמד טורקי אל-סובאיי ועבד אל-רחמן בן אומאיר אל-נואימי היו מממנים בכירים של אל קאעדה, שחיו חופשי בקטר אף לאחר שהוכרזו ברשימות הטרור העולמיות.
אל-נואימי, שכיהן גם כנשיא איגוד הכדורגל של קטר, העביר כספים משמעותיים ללוחמי אל קאעדה בעיראק ובסוריה, וקושר גם למממן בכיר נוסף, עבד אל-והאב מוחמד.
ב-2015 הוטלו סנקציות אמריקאיות על עבד אל-לטיף בן עבדאללה סליח מוחמד אל-כווארי, מממני אל קאעדה בפקיסטן ואפגניסטן.
במהלך המהפכה הלובית ב-2011, קטר סיפקה תמיכה כלכלית וחומרית למורדים נגד קדאפי, כולל מיליוני דולרים, אימונים צבאיים ויותר מ-20,000 טון נשק, דרך דמויות מקומיות, חלקן קשורות לאל קאעדה.
בין הדמויות המרכזיות בולט עבד אלחכים בלחאג', מנהיג החזית האסלאמית, ארגון טרור לובי, שקשור באופן לאל קאעדה ולתמיכה במעשי טרור.
ח'ליפה מוחמד טורקי אל-סובאיי, עובד לשעבר בבנק המרכזי של קטר, ועבד אל-רחמן בן עומייר אל-נועימי, נשיא התאחדות הכדורגל של קטר לשעבר, הוכרזו על ידי ארצות הברית ובריטניה כמממנים בכירים של ארגון אל-קאעדה.
על פי דו"ח אמריקאי, אל-נועימי העביר למעלה מ-1.25 מיליון לירות שטרלינג בחודש ללוחמי הארגון בעיראק, ומאות אלפי לירות נוספות ללוחמיו בסוריה, למרות הכללתם ברשימות טרור בינלאומיות.
הם חיים בחופשיות בקטר, ובמשפט שנערך להם שם הם זוכו מכל אשמה, כאשר המדינה עצמה סירבה להגיב להאשמות אלמה, מה שהוביל להאשמות נגדה כי היא מתעלמת מפעילותם של מממני טרור הפועלים בשטחה.
ב-4 באוגוסט 2015, משרד האוצר של ארצות הברית הטיל סנקציות על האזרח הקטרי עבד אל-לטיף בן עבדאללה סליח מוחמד אל-כווארי בגין תמיכתו באל-קאעדה בפקיסטן ובאפגניסטן.
על פי משרד האוצר האמריקאי, אל-כווארי פעל כקצין ביטחון ומממן עבור ארגון הטרור מאז תחילת שנות ה-2000.
מאז 2013 הממשלה הקטרית מימנה את ג'בהת א-נוסרה, שלוחת אל-קאעדה בסוריה.
הארגון, שהוקם ביוזמת אבו בכר אל-בגדאדי לצורך הקמת ח'ליפות אסלאמית בלבנט, התפצל מדאעש בשל סכסוכי הנהגה, והוגדר כארגון טרור בידי גורמים בינלאומיים רבים.
למרות זאת, קטר תמכה בתור תנועה מרכזית במאבק נגד בשאר אל-אסד, בין הירת באמצעות תשלומי כופר, גיוס כספים, ותיווך בשחרור בני ערובה.
בין היתר מימנה את שחרור 45 חיילי או"ם מפיג'י שנחטפו ב-2014 ועסקת חילופי שבויים בלבנון ב-2015. היא התנדבה לשלם את דמי הכופר, ובכך סייעה רבות למימון הארגון.
קטר שילמה סכומים של מיליונים עד מאות מיליוני דולרים לא-נוסרה, ואפשרה קמפיינים ברשתות החברתיות לגיוס תרומות עבור נשק, מזון וציוד.
אחד הקמפיינים הבולטים, "מדיד אהל אל-שאם", פעל מ-2013 והפך לערוץ מרכזי לתרומות, וזכה לתמיכת אנשי דת ואליטה קטרים, ונסגר על ידי הרשויות הקטריות רק בשנת 2015. בשנת 2013 הורחב המבצע "מדיד אהל א-שאם" גם לאיסוף נשק.
הצלחתו מיוחסת בעיקר לשני פעילים, סעאד בן סעאד מוחמד שריאן אל-כעבי ועבד אל-לטיף בן עבדאללה סאלח מוחמד אל-כוארי, שניהם אזרחי קטר.
אל-כעבי, שסומן על ידי משרד האוצר האמריקאי כמממן טרור, שימש באוגוסט 2015 גם כמתווך לאיסוף כספי כופר תמורת שרחרו בני ערובה מידי ג'בהת אל-נוסרה.
אל-כוארי, מממן מוביל נוסף, סומן אף הוא על ידי משרד האוצר בשל תמיכה כספית לאל-קאעידה, ותפקידו כ"פקיד ביטחון" בארגון.
בקטר, אל-כוארי שיתף פעולה עם עבדאללה ר'אנם מאפוז מוסלים אל-ח'וואר לצורך תמיכה בגורמי אל-קאעידה באיראן, וסייע לג'יהאדיסטים לנסוע לאפגניסטן.
ממשלת קטר לא עצרה את שניהם עד 2015, אז הקפיאה את נכסיהם והטילה עליהם איסורי נסיעה.
תרומות ממדינות זרות הן מקור מסורתי למימון טרור, וחלק ממימון דאעש הגיע מתרומות קטריות.
חבר משפחת המלוכה הקטרית, עבדול כרים אל-ת'אני, סיפק מקלט, דרכונים וכספים לאבו מוסעב א-זרקאווי, מייסד ג'מאעת אל-תוחיד ואל-ג'יהאד, הגרעין הראשוני של דאעש.
ב־2015 דווח ב"סודאן טריביון" כי ארגון צדקה קטרי בדארפור שימש ככיסוי למימון ואימון קבוצות קיצוניות.
ב"מיני מינאווי", ארגון המורדים הגדול בסודן, האשימו את קטר במימון רצח העם בדארפור באמצעות ארגון צדקה קטרי שפועל שם מאז 2010. נטען כי הארגון הקים מתחמי דיור מבודדים לאירוח ואימון קבוצות קיצוניות.
בכנס מודיעיני של המכון האמריקאי לשלום אשר נערך במרץ 2015, נטען כי מחנות אלו שימשו גם את לוחמי דאעש.
היחסים בין מצרים לקטר הידרדרו לאחר תקיפות שבוצעו חיל האוויר המצרי בלוב נגד דאעש.
זאת לאחר פיגוע ראווה שבו נערפו ראשם של 21 נוצרים קופטים מצריים .
קטר ואל-ג'זירה גינו את התקיפות, ומצרים מנגד האשימה את קטר בתמיכה בטרור, קטר החזירה את שגרירה במצרים להתייעצויות.
מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ דחתה את האשמותיה של מצרים, ולבסוף, ב־2017 הרשיעה ממשלת קטר 25 תומכי דאעש, רובם אזרחי המדינה, ונגזרו עליהם עונשי מאסר עולם.
בעוד שחמאס, או הזרוע הצבאית שלו, מוגדרים כארגון טרור ברוב מדינות העולם, קטר וטורקיה היו המדינות היחידות שתמכו בו באופן גלוי, גם לאחר שהפיל בכוח את שלטון הרשות הפלסטינית ברצועת עזה בשנת 2007. קטר הפכה לתומכת הכלכלית והפוליטית המרכזית של הארגון.
כבר מיד לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה, קטר התחייבה על סיוע בסך 250 מיליון דולר.
המימון הקטרי הסתכם במאות מיליוני דולרים, כולל סכומים של 400 מיליון דולר ב-2012 וב-2014. בשנת 2012, אמיר קטר היה המנהיג הראשון שביקר בעזה, והכריז על חבילת סיוע נרחבת שהצטברה בסופו של דבר למעל מיליארד דולר.
"אגודת הצדקה הקטרית", שבישראל נרשמה כגוף בלתי מותר התומך בחמאס, פועלת ברצועה בחסות של חלוקת סיוע הומניטרי.
בנוסף, קטר משמשת גם כמקלט למנהיגי חמאס והפטרון הפוליטי של הארגון.
בשנת 2012 עברו מנהיגי חמאס מדמשק לדוחה, על רקע מלחמת האזרחים בסוריה.
בקטר התארחו בין היתר ח'אלד משעל, סאלח אל-עארורי וחוסאם בדראן.
למעשה, ח'אלד משעל מצא מקלט בקטר עוד בשנות ה-90 המאוחרות, לפני שעבר לדמשק בשנת 2001.
תמיכתה של קטר בחמאס זכתה לביקורת בינלאומית.
מנהיגים במזרח התיכון, ובהם ראש ממשלת עיראק לשעבר נורי אל-מאלכי, האשימו את קטר וערב הסעודית במימון ועידוד תנועות טרור.
מצרים, הכריזה תחילה על האחים המוסלמים וחמאס כארגוני טרור, אך החלטה זו בוטלה מאוחר יותר בבית משפט לערעורים.
בשנת 2014, למשל, התקיים שימוע בוועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקאי בנושא מימון טרור, בו הוזהרו קטר וטורקיה מההשלכות של תמיכה בארגון.
אולם, ב-2017 רמז ראש ה-CIA, כי אירוח חלק מהנהגת חמאס בקטר נעשה לבקשת ארצות הברית עצמה, כדי שתוכל לנהל עמם ערוץ שיח.
הטרור בסוריה הוא תופעה הנמשכת עשורים רבים, שבעיקרה החלה מהשתלטות משטר הבעת' בראשות חאפז אל-אסד במהפכה הצבאית ב-1963. במהלך שלטונו הטוטליטרי, המשטר נקט בצורות שונות של טרור מדינתי כגון טיהורים אתניים, גירושי אוכלוסייה כפויים, טבח והוצאות להורג על מנת לדכא התנגדות.
שיא הטרור המדינתי היה בשנות ה-70 וה-80 עם דיכוי אכזרי של מרידות אסלאמיות, שהגיע לשיאו בטבח חמה ב-1982 שגבה עשרות אלפי קורבנות.
עם פרוץ האביב הערבי בסוריה ב-2011, כוחות הביטחון דיכאו באלימות קיצונית את ההפגנות, מה שהסלים את המשבר למלחמת אזרחים.
מ-1976 עד 1982, איסלאמיסטים סונים נלחמו בממשל של מפלגת הבעת' בסוריה במה שהוגדר על ידי המפלגה הסוציאליסטית הערבית בעת' כ"מסע ארוך של טרור" האחים המוסלמים הואשמו בטרור על ידי הממשלה, אף על פי שהמורדים השתמשו בשמות כמו "כת'איב מוחמד" (פלנגות מוחמד, החל בחמה ב-1965) לציון ארגונם.
לאחר הכיבוש הסורי של לבנון ב-1976 נרצחו מספר קצינים סוריים בולטים ועובדי ממשלה, כמו גם "אנשי מקצוע, רופאים, מורים", רוב הקורבנות היו עלווים, "שהצביע על כך שהרוצחים יעדו את הקהילה" אך "אף אחד לא יכול היה להיות בטוח מי עומד מאחורי" הרציחות.
בין הקורבנות הידועים יותר היו:
מפקד מחנה חמה, קולונל עלי חיידר, נרצח באוקטובר 1976.
רקטור אוניברסיטת דמשק, ד"ר מוחמד אל-פדל, נרצח בפברואר 1977.
מפקד גדוד טילים, תא"ל אבד אל חמיד רוזוג, נרצח ביוני 1977.
ד"ר אברהים נעמה, נרצח במרץ 1978
מנהל ענייני משטרה במשרד הפנים, קולונל אחמד חליל, נרצח באוגוסט 1978
התובע הציבורי של בית המשפט העליון לביטחון המדינה, נרצח באפריל 1979.
רופאו האישי של נשיא סוריה, חאפז אסד, הנוירולוג ד"ר מוחמד שחאדה חליל, שנרצח באוגוסט 1979.
הרציחות הללו הובילו לטבח ב-17 ביוני 1979 של חניכים בבית הספר לתותחנות בחאלב.
ביום זה חבר בצוות בית הספר, קפטן אברהים יוסף, אסף את החניכים בחדר האוכל ואז הכניס את המחבלים שירו על החניכים.
לפי הדו"ח הרשמי נהרגו 32 צעירים.
לפי חלק מהמקורות, המורדים האחים המוסלמים בסוריה קיבלו סיוע מממשלת ירדן בשיתוף פעולה עם הפלנגות הלבנונים, וצבא דרום לבנון.
צבא דרום לבנון לכאורה הקים מחנות לסייע באימון המורדים האחים המוסלמים.
גם סוריה החזיקה כוחות בלבנון.
הממשל הסורי הלאומני הערבי תמך בהפלת הממשל הירדני המלוכני, התומך במערב.
ב-1986 סדרת פיצוצים, בעיקר ברחבי בירת דמשק, גרמה למאות נפגעים.
סוכני הבעת' העיראקים הואשמו במעשים.
ב-28 בספטמבר 2008, לפחות 17 אנשים נהרגו ו-14 נפצעו מפיצוץ מכונית בפרברי בירת סוריה, דמשק.
המטרה של הפיצוץ לא הייתה ברורה, אך הוא התרחש ליד מקדש שיעי.
קצת יותר משנה לאחר מכן (ב-3 בדצמבר 2009) פיצוץ נוסף הרג לפחות שלושה אנשים כאשר אוטובוס התפוצץ בפרבר של דמשק.
הממשל הסורי טען שפעולות כוחות הביטחון נגד מלחמת האזרחים בסוריה היו תגובה לתקיפות חמושות מצד "כנופיות טרור", טענה שנדחתה על ידי קבוצות זכויות אדם מערביות וממשלות מערביות.
לפחות 80 פיגועי התאבדות נרשמו במדינה עד סוף נובמבר 2012. גם הממשל וגם האופוזיציה האשימו זה את זה בביצוע הפיגועים.
אל-נוסרה קיבלה אחריות על 57 מהם.
לפחות פיגוע אחד נטען כנקמה על תקיפות הממשל הסורי באזורי מגורים ונשא גם גוון דתי: "אנו אומרים למשטר הזה: הפסק את הטבח נגד העם הסוני.
אם לא, תשא בחטא העלווים.
מה שיבוא יהיה יותר קטסטרופלי, בעזרת האל."
הממשל הסורי עצמו הואשם בטרור או בטרור ממלכתי.
ב-5 בספטמבר 2012 ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן אמר ש"המשטר הסורי הפך למשטר של טרור ממלכתי.
סוריה עוברת סאגה הומניטרית עצומה.
לצערי, כרגיל, הקהילה הבינלאומית רק צופה בטבח, במסע הרג ובהשמדת המוסלמים."
טרור בחסות איראן הוא האשמה המופנית כלפי ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן מאז המהפכה האיראנית ב-1979 על ידי מספר מדינות וארגונים בינלאומיים.
אלו מאשימים את המשטר האיראני באימונים, במימון ובמתן נשק ומקלטים בטוחים לקבוצות מיליטנטיות שאינן מדינות, כמו חזבאללה בלבנון, חמאס ברצועת עזה וביהודה ושומרון, תנועות פלסטיניות אחרות כמו הג'יהאד האסלאמי והחזית העממית לשחרור פלסטין.
קבוצות אלה מוגדרות כארגוני טרור על ידי מספר מדינות וגופים בינלאומיים כגון האיחוד האירופי, האו"ם ונאט"ו.
לעומתם, איראן רואה בקבוצות כאלה "תנועות שחרור לאומיות" עם זכות להגנה עצמית מפני "הכיבוש הצבאי הישראלי".
שלוחות אלה משמשות את איראן ברחבי המזרח התיכון ואירופה כדי לעורר חוסר יציבות, להרחיב את היקף המהפכה האסלאמית ולבצע התקפות טרור נגד מטרות באזורים שונים בעולם המערבי.
יחידת המבצעים המיוחדת שלה, כוח קודס, מספקת נשק, אימונים ותמיכה כספית למיליציות ולתנועות פוליטיות ברחבי המזרח התיכון, כולל בחריין, עיראק, לבנון, הרשות הפלסטינית, סוריה ותימן.
מספר מדינות (ארגנטינה, תאילנד, אלבניה, דנמרק, צרפת, הודו, קניה וארצות הברית) האשימו גם את הממשלה עצמה, ובמיוחד הצבא שלה - חיל משמרות המהפכה האסלאמיים - בתכנון התנקשויות או הפצצות במדינותיהם ואחרות נגד אויביה של ממשלת איראן.
בתגובה, מדינות רבות, וגם האו"ם, הטילו סנקציות כלכליות נגד המשטר האיראני.
הסנקציות הראשונות הוטלו על ידי ארצות הברית בנובמבר 1979, לאחר שקבוצת סטודנטים רדיקליים תפסו את שגרירות ארצות הברית בטהראן ולקחו בני ערובה.
הסנקציות הורחבו ב-1995 כדי לכלול עסקאות עם ממשלת איראן.
עם זאת, הסנקציות הללו לא השפיעו באופן משמעותי על היחסים של המדינה עם נציגיה.
משרד החוץ של ארצות הברית העריך כי איראן הוציאה יותר מ-16 מיליארד דולר לתמיכה במשטר אסד ובשליחותיו בין 2012 ל-2020, תקופה שבה איראן העבירה יותר מ-700 מיליון דולר לחזבאללה.
לאחר נפילת השאה ב-1979 הקימה הרפובליקה האסלאמית של איראן את חיל משמרות המהפכה האסלאמית (IRGC) כדי לקדם מקומית את המדיניות החברתית של הממשלה.
משמרות המהפכה מואשמת בהפצת האידאולוגיה שלה באזורים שכנים על ידי הכשרה ומימון של ארגוני טרור.
עד 1986 היו למשמרות המהפכה 350,000 חברים והיה לה חיל ימי ואווירי קטן.
מחלקת המדינה של ארצות הברית הצהירה כי משמרות המהפכה מספקים תמיכה לחמאס, חזבאללה והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני על מנת לתת להם כלים להילחם נגד ישראל, תוך סיוע למרד העיראקי בדרום עיראק.
הגדרת משמרות המהפכה כארגון טרור זר על ידי ארצות הברית
ב-15 באפריל 2019, ארצות הברית הגדירה רשמית את משמרות המהפכה האיראנים כארגון טרור זר.
ב-19 בדצמבר 2018 גירשה אלבניה את שגריר איראן במדינה, גולמחוסיין מוחמדניה, ודיפלומט איראני נוסף בשל "מעורבות בפעילויות הפוגעות בביטחון המדינה", ובשל "הפרת מעמדם הדיפלומטי ותמיכה בטרור".
על פי החשד, האיראנים המגורשים תכננו התקפות טרור במדינה, כולל תקיפת אירוע של מוג'אהדין ח'לק כדי להשתיק מתנגדי משטר.
ביולי 2022 פעילי סייבר איראניים - שהזדהו כ"HomeLand Justice" - פתחו במתקפת סייבר הרסנית נגד ממשלת אלבניה, והפכו אתרים ושירותים ללא זמינים.
חקירה של ה-FBI הצביעה על כך פעילי הסייבר באיראן רכשו גישה ראשונית לרשת האלבנית כ-14 חודשים לפני המתקפה.
בספטמבר 2022 אותם פעילים פתחו בגל נוסף של התקפות סייבר נגד התשתית האלבנית, תוך שימוש בתוכנה זדונית דומה למתקפות הסייבר ביולי.
כתוצאה מכך, אלבניה ניתקה רשמית את הקשרים הדיפלומטיים עם איראן והורתה לצוות השגרירות האיראנית לעזוב את המדינה, תוך ציון מתקפות הסייבר כנימוק לכך.
ב-30 בספטמבר 2015 כוחות הביטחון של בחריין גילו מפעל גדול לייצור פצצות בנואידראט ועצרו מספר חשודים הקשורים למשמרות המהפכה האיראניים.
למחרת, ב-1 באוקטובר, בחריין החזירה את שגרירה מאיראן וביקשה מהשגריר האיראני לעזוב את הממלכה תוך 72 שעות לאחר שהוכרז אישיות בלתי רצויה.
החלטתה של בחריין להחזיר את שגרירה באה "לאור ההתערבות האיראנית המתמשכת בענייני ממלכת בחריין במטרה ליצור סכסוכים עדתיים וכפיית הגמוניה ושליטה".
ב-6 בינואר 2016 בחריין הודיעה שהיא פירקה חוליית טרור הקשורה לדבריה למשמרות המהפכה ולחזבאללה.
משרד הפנים של בחריין מסר כי החוליה תכננה לבצע "סדרה של הפצצות מסוכנות" על הממלכה, וכי חברים רבים נעצרו כולל מנהיגי הקבוצה, התאומים עלי ומוחמד פחראווי בני ה-33.
ביולי 2012 דיווח הטיימס אוף אינדיה כי משטרת ניו דלהי הגיעה למסקנה כי טרוריסטים השייכים למשמרות המהפכה האיראנים היו אחראים לפיגוע ב-13 בפברואר 2012, במהלכו פוץ מטען חבלה שהוצמד לרכבה של דיפלומטית ישראלית בניו דלהי בירת הודו.
הפיצוץ גרם לפציעת איש צוות בשגרירות, עובד מקומי ושני עוברי אורח.
על פי הדיווח, ייתכן שמשמרות המהפכה האיראנים תכננו תקיפות נוספות גם על מטרות ישראליות ברחבי העולם.
על פי הדיווחים, מורדים שנתמכו על ידי איראן ביצעו פעולות טרור.
מחלקת המדינה של ארצות הברית קובעת כי כלי נשק מוברחים לעיראק ומשמשים לחמש את בעלות בריתה של איראן בקרב המיליציות השיעיות, לרבות אלה של איש הדת האנטי-אמריקאי מוקתדא א-סדר והמהדי שלו.
במהלך נאומו בפני הקונגרס של ארצות הברית ב-11 בספטמבר 2007, מפקד כוחות ארצות הברית בעיראק, הגנרל דייוויד פטראוס ציין כי הכוחות הרב-לאומיים בעיראק גילו שכוח קודס של איראן סיפק הכשרה, ציוד, מימון והכוונה קבוצות מיליציות שיעיות.
"כאשר לכדנו את מנהיגי הקבוצות המיוחדות האלה...
ואת סגן מפקד מחלקת חזבאללה הלבנונית שנוצרה כדי לתמוך במאמציהם בעיראק, למדנו הרבה על איך איראן, למעשה, תמכה בגורמים אלה וכיצד אותם גורמים ביצעו פעולות אלימות נגד כוחותינו, כוחות עיראקים ואזרחים חפים מפשע".
ב-2015 האשימו מייקל וייס ומייקל פרג'נט את יחידות הגיוס העממי, ארגון של 40 מיליציות שיעיות בעיקר הנתמכות על ידי איראן, בביצוע זוועות נרחבות נגד אזרחים סונים במהלך מלחמתם נגד המדינה האסלאמית בעיראק והלבנט, כולל "שריפת אנשים חיים בבתיהם, משחקי כדורגל עם ראשים אנושיים כרותים, וטיהור אתני והריסת כפרים שלמים לקרקע".
וייס ופרג'נט אף טענו ש"המיליציות השיעיות של איראן אינן טובות בהרבה מהמדינה האסלאמית".
איראן אינה מכירה בישראל כמדינה, ומספקת תמיכה בחמאס, חזבאללה והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
איראן מספקת תמיכה מדינית ונשק לחמאס, תנועה שסווגה על ידי ישראל, ארצות הברית, בריטניה, קנדה, האיחוד האירופי, מצרים, אוסטרליה ויפן כארגון טרור.
מחמוד עבאס, נשיא הרשות הפלסטינית, אמר כי "חמאס ממומנת על ידי איראן.
היא טוענת שהיא ממומנת על ידי תרומות, אבל התרומות אינן דומות למה שהיא מקבלת מאיראן".
במהלך שנות השמונים והתשעים התרחש גל של עשרות חטיפות, הפצצות והתנקשויות של מטרות מערביות, במיוחד אמריקאיות וישראליות, בלבנון ובמדינות נוספות.
רשימת ישויות טרור עם קשרים לכאורה עם איראן
+קבוצהסוּגאזורי פעילותהוכר כקבוצת טרור על ידיהערותגדודי אל-אשתרכוח חצי-צבאי אסלאמיסטי שיעיבחריין
עסאיב אהל אל-חקכוח חצי-צבאי אסלאמיסטי שיעיעיראק
ארגון בדרמפלגה פוליטית איסלאמיתעיראק חמאסמפלגה פוליטית אסלאמיסטית סונית וקבוצה מיליטנטיתרצועת עזההארגון כולו:
חרכת אל-נוג'בהכוח חצי-צבאי אסלאמיסטי שיעיעיראק חזבאללהמפלגה פוליטית אסלאמית שיעית וקבוצה מיליטנטיתלבנוןהארגון כולו:
החות'יםמפלגה פוליטית אסלאמית של אסלאם שיעי־זיידי וקבוצה מיליטנטיתתימן
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיניכוח חצי-צבאי איסלאמיסטירצועת עזה
כתאאב חזבאללהכוח חצי-צבאי אסלאמיסטי שיעיעיראק
ליווא פאטמיוןכוח חצי-צבאי אסלאמיסטי שיעיסוריה סראיה אל מוכתרכוח חצי-צבאי אסלאמיסטי שיעיבחריין
טרור סטוכסטי הוא הסתה נגד אדם מסוים או קבוצה מסוימת בעזרת תקשורת המונים, באופן המעודד מעשי טרור שמבחינה סטטיסטית סביר שיקרו, אך לכאורה הם מתרחשים באקראי.
בניגוד להסתה לטרור, בטרור סטוכסטי מתבצע שימוש בשפה עקיפה ומעורפלת או במילות קוד ("משרוקית כלבים"), מה שמאפשר למסית להתנער מאחריות לאלימות שנגרמה כתוצאה מדבריו.
לעיתים קרובות נעשה שימוש בטרור סטוכסטי ברשתות חברתיות מקוונות, באופן בו קשה להוכיח קשר ישיר בין קריאות ההסתה למעשי האלימות.
המונח נפוץ במאמרים אקדמיים וספרים רבים שנכתבו באנגלית.
בעברית הוצעו גם השמות "טרור סטטיסטי" או "טרור הסתברותי".
לא קיימת הגדרה אקדמית אחידה לטרור סטוכסטי, אך הוא נחקר במאמרים רבים והוצגו מאפייניו המרכזיים: הסתה מילולית, זהות הדובר, השפעה, תקיפה והסתברות.
איש ציבור או קבוצה פוליטית נושאים נאום או מפרסמים הודעה, באמצעות כלי תקשורת המונים או רשת חברתית מקוונת, המכוונים נגד אדם או קבוצת אנשים.
לפעמים ההודעה יכולה להתפרש כמתן לגיטימציה לשימוש באלימות.
ההודעה כוללת בדרך כלל שימוש בשפה עקיפה ומעורפלת או במילות קוד ("משרוקית כלבים"), בדיחות או רמזים.
נושא נוסף שזוהה ברוב ההודעות הוא נרטיב של טוב מוחלט מול רע מוחלט, ותיאור היעד כאיום קיומי, בדומה לשיטות של הסתה לטרור.
ההודעות מופצות בתפוצה רחבה בעזרת תיבות תהודה תקשורתיות.